stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ועדת המצב
הרקע להקמת הוועדה

בשנת 1947 החלה הנהגת היישוב לדון בצעדים הארגוניים שיש לבצע כתגובה על פינוי אפשרי של המנדט הבריטי ומעבר להנהגה ממשלתית של מדינה עצמאית. הדבר קרה משום שלאחר ניצחון מפלגת הלייבור ב-1945, מדיניות החוץ האמפריאלית של בריטניה השתנתה והוחלט לעזוב את הודו, משום כך קטן הצורך בשליטה במזרח התיכון כאזור מגשר בין בריטניה להודו. במקביל, עלה כוחן הבינלאומי של ארצות הברית ורוסיה, וכן תמיכתה של ארצות הברית בציונות, שהתבטאה במסקנות  הוועדה האנגלו-אמריקאית הקושרות את הפתרון לפליטי השואה עם הפרויקט הציוני. בעקבות שינויים אלה, החזיר מזכיר המדינה הבריטי ארנסט בווין את "שאלת פלסטינה" לדיון באו"ם. דיון זה הסתיים בהחלטת האו"ם בכ"ט בנובמבר על חלוקת ארץ ישראל בין שני העמים, החלטה הידועה בשם תוכנית החלוקה.
בתקופת שלטון המנדט הבריטי בארץ ישראל היו ליישוב היהודי בארץ ישראל שני מוסדות קובעי מדיניות: הנהלת הסוכנות היהודית, והנהלת הוועד הלאומי. מוסדות אלה היו עצמאיים וחלקו את עבודה הנהל היישוב ביניהם, והיו מקובלים גם על משטר המנדט האנגלי.
כאשר עזיבתם של הבריטים נראתה באופק, חשו מוסדות אלה שיש להתכונן בדחיפות לאפשרות של שלטון יהודי עצמאי בארץ ישראל. דוד בן-גוריון ואחרים לא ראו בארגונים הקיימים מוסדות מתאימים להנהיג את היישוב אחרי הפינוי האנגלי ולנהל את המדינה העתידית, כאשר תקום, משום שמוסדות אלה פעלו לעיתים זה כנגד זה, ולא היו מרוכזים תחת גוף משותף. באפריל 1947, הציע אליעזר קפלן, ראש המחלקה הפיננסית של הנהלת הסוכנות היהודית, להקים ועדה משותפת של נציגי הגופים המבצעים של הסוכנות היהודית ושל הוועד הלאומי, שמטרתה תהיה לעצב את הממשל של המדינה שתוקם וכן לדאוג לענייני החברה היהודית בתקופת המעבר.
הקמת הוועדה והרכבה

ועדת המצב הוקמה על ידי הנהלת הסוכנות היהודית ב-12 באוקטובר 1947. הוועדה מנתה שלושה־עשר חברים: דוד בן-גוריון (יו"ר), גולדה מאירסון, יצחק גרינבוים, משה שפירא, פרץ ברנשטיין, אליעזר קפלן, מאיר גרבובסקי, דוד רמז, דוד צבי פנקס, צבי לוריא, מרדכי שטנר, גאורג לנדואר ואברהם גרנובסקי. למזכיר הוועדה נתמנה זאב שרף (לימים מזכיר הממשלה, חבר הכנסת ושר בממשלות ישראל).
על ועדת המצב הוטל להכין את הקמתו של מנגנון המדינה, משרדי הממשלה והשירותים הציבוריים שיחליפו את השלטון הבריטי. הוועדה דנה בהכשרת כוח אדם למוסדות המדינה בהפעלת התחבורה, הנמלים ושדות התעופה.
הוועדה חולקה לשמונה ועדות משנה:
ועדת משנה א (כספים וכלכלה), בראשות אליעזר קפלן
ועדת משנה ב (מינהל מחוזי, עבודות ציבוריות, משטרה יהודית ובתי סוהר), בראשות גולדה מאיר
ועדת משנה ג (בריאות ושירותים חברתיים, עלייה ומידע ציבורי), בראשות יצחק גרינבוים
ועדת משנה ד בראשות יצחק בן צבי, לטיפול במעמד פרוזדור ירושלים בעקבות בינאום העיר
ועדת משנה ה בראשות דב יוסף ויוסף בורג, עסקה בהקמת מערכת המשפט
ועדת משנה ו בראשות יוסף ויץ, טיפלה במובלעות היהודיות שנמצאו בתוך המדינה הערבית
ועדת משנה ז בראשות אברהם גרנובסקי, עסקה בתוכניות למתחם הממשלתי ומשרדים
ועדת משנה ח בראשות מאיר גרבובסקי, עסקה במבנה מערכת הממשל
ועדות משנה ד ו-ו הוקמו לטיפול בבעיות שנבעו מיישום תוכנית החלוקה. בעקבות פרוץ המלחמה ונסיגת ישראל מתוכנית החלוקה באוגוסט 1948, לא סיימו שתי תת-ועדות אלה את עבודתן, וב-20 בדצמבר 1947, הוקמה ועדת הנגב, שטיפלה בענייני היישובים היהודיים שם.
לצד ראשי וחברי הוועדות מונו יועצים מומחים בכל תחום, חלקם ליוו את עבודת הוועדה לאורך כל הדרך, וחלקם יעצו באופן חד-פעמי על נושאים ספציפיים.
הקמת הוועדה והרכבה > תקציב הוועדה

הייתה ועדה נוספת, בראשות אליעזר קפלן, שהייתה אחראית על תקציב ועדת המצב.
פעילות הוועדה

אפשר לחלק את פעילות הוועדה לשלוש תקופות:
מאוקטובר 1947 ועד להצבעה באו"ם על חלוקת ארץ-ישראל ב-29 בנובמבר 1947. בשלב זה התמקדה הוועדה בלימוד מערכת השלטון המנדטורית הבריטית, ותכנון השלטון היהודי העתידי בארץ ישראל.
מ-11 בנובמבר 1947 עד פברואר 1948. כתוצאה מהתפרצות פעולות איבה הוכרז מצב חירום, והוועדה הוכרחה להתמקד בתחזוקה וארגון של השירותים החיוניים לאוכלוסייה היהודית. התכנון לטווח ארוך נדחה ברובו.
מפברואר 1948 ועד הקמת מנהלת העם באפריל 1948. בתקופה זו שבה ועדת המצב למשימתה מקורית, תכנון ארוך טווח של מערכת השלטון בישראל.
בפברואר 1948, עקב המצב הביטחוני, עברה רובה של ועדת המצב מירושלים לתל אביב. חלק מן הוועדה, "ועדת המצב הירושלמית" בראשותה של חנה אבן-טוב, נשאר בירושלים לטפל בנושאים המעוגנים בירושלים, כמו הדפסת בולים במדפיס הממשלתי, הקמת הרדיו הלאומי, "הצלת" מסמכים אזרחיים שהושארו על ידי הבריטים בעזבם, וטיפול בצרכים המיוחדים של העיר. מצבה של "ועדת המצב הירושלמית" היה קשה משום שהיא תפקדה בתנאי מצור ורעב, משום שהקשר עם הוועדה הראשית בתל אביב היה לקוי, ומשום שהיה מחסור בכוח אדם.
סיום פעולת הוועדה והדוח הסופי

ב-21 באפריל 1948 הגיש המזכיר זאב שרף למנהלת העם את הדו"ח הסופי של ועדת המצב, שכותרתו "מינהל הממשלה במדינה העברית (הצעה למבנה המחלקות, מנגנון ותקציביהן)". החוברת הוגשה ל"מנהלת העם". במבוא כותב שרף שאין להתייחס לדו"ח כחסר טעויות, אך כתב שהדוח כולל "ניסיון אדמיניסטרטיבי כנה להקים את מערכת השלטון במדינה החדשה כמכשיר יעיל, על מנת שיוכל למלא תפקידים רחבים, מגוונים ומורכבים הנדרשים מהמדינה בעידן שלנו".
הדו"ח מנתח את מבנה משרדי הממשלה העתידיים, למעט משרד הביטחון שטופל אישית על ידי בן-גוריון. הוא מתאר את ועדות המשנה של כל משרד, מציין את המחלקות המקבילות במערכת המנדט הבריטי ומוסדות היישוב של טרום-המדינה, ומסביר אילו מהן כדאי לשלב במערכת החדשה. כמו כן, הדו"ח מגדיר את סמכויות ותקציבי המשרדים. לסיום, הדו"ח מציג סיכום סטטיסטי השוואתי של הוצאות ממשל המנדט הבריטי וההוצאות המשוערות של הממשלה החדשה בשנה הראשונה.
תפקיד הוועדה הסתיים עם הקמת מנהלת העם, אולם המזכירות בירושלים הוסיפה לפעול עד ספטמבר 1948, וטיפלה בהצלה ובריכוז רכוש ממשלתי ממשרדי המנדט בירושלים, והעבירה אותו לפי הצורך והיכולת לתל אביב.
לקריאה נוספת

זרח ורהפטיג, חוקה לישראל דת ומדינה, הוצאת מסילות, תשמ"ח 1988.
יונתן פיין, כך נולדה: הקמת מערכת הממשל בישראל 1947-1951, הוצאת כרמל, 2009.
זאב שרף, שלושה ימים: והם ג,ד,ה באייר התש"ח - 12, 13, 14 במאי 1948, עם עובד, 1965. https://www.nli.org.il/he/books/NNL_ALEPH990020897620205171/NLI
Paul Abraham Alsberg, The "Emergency Committee" (Va'dat Hamatzav), October 1947-May 1948: Preparing for Statehood, Studies in Zionism, Vol. 10 No. 1 (1989), 49-64
הערות שוליים

↑  בן-ציון אשל, ועדת המצב 1947–1948 : (חטיבה ארכיונית מס' 41), ירושלים, תשכ"ו 1966, עמ' 1-2
↑  Jonathan Fine, Establishing a New Governmental System: The Israeli Emergency Committee, October 1947–April 1948, Middle Eastern Studies 44, 2008-11, עמ' 978 doi: 10.1080/00263200802426310
↑  Jonathan Fine, Fray Hochstein, A state is born: the establishment of the Israeli system of government, 1947-1951, Albany: State University of New York Press, 2018, עמ' עמ' 19-21
↑  Jonathan David Fine,, A state is born: the establishment of the Israeli system of government, 1947-1951, Albany: State University of New York Press, 2018, עמ' עמ' 3–4, 20
↑  Jonathan Fine,, A state is born: the establishment of the Israeli system of government, 1947-1951, Albany: State University of New York Press, 2018, עמ' 33
↑   עופר אדרת, הקרב על יומני כרמל והצחוק של רבין: סודות הארכיון נחשפים, באתר הארץ, 17 בדצמבר 2021
↑  במכתב שכתבה חנה אבן טוב מהסוכנות היהודית אל עמיתה זאב שרף, היא מסבירה את הבעיות הנגרמות מחוסר ההסברה של הנהגת היישוב, באתר אוֹצָרוֹת
↑  ראו באתר ארכיון המדינה:, באתר catalog.archives.gov.il
לוס אלטוס הילס

| --- | --- |
סמל העיירה לוס אלטוס הילס

צילום פנורמי של רחוב Sierra Ventura Drive בלוס אלטוס הילס, קליפורניה
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 מדינה:  קליפורניה קליפורניה
 מחוז:  סנטה קלרה
 חבל ארץ:  עמק הסיליקון
 מושל:  לינדה ג. סוון
 שפה רשמית:  אנגלית
 תאריך ייסוד:  התאגדות 27 בינואר 1956
 שטח:  23.38 קמ"ר
 גובה:  89 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיירה:  8,423 (משוער) (2019)
  ‑ צפיפות:  360.20 נפש לקמ"ר (2010)
 קואורדינטות:  37°22′20″N 122°08′40″W﻿ / ﻿37.372222222222°N 122.14444444444°W﻿ / 37.372222222222; -122.14444444444 
 אזור זמן:  UTC -8
 http://www.losaltoshills.ca.gov/
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת ארצות הברית מוגדלת) וושינגטון ניו יורק לוס אנג'לס שיקגו סן פרנסיסקו אטלנטה דאלאס יוסטון בוסטון סיאטל מיאמי ה א ט ל נ ט י  ה ש ק ט  מפרץ מקסיקו  קנדה מקסיקו איי בהאמה לוס אלטוס הילס(למפת ארצות הברית רגילה) וושינגטון ניו יורק לוס אנג'לס שיקגו סן פרנסיסקו אטלנטה דאלאס יוסטון בוסטון סיאטל מיאמי ה א ט ל נ ט י  ה ש ק ט  מפרץ מקסיקו  קנדה מקסיקו איי בהאמה לוס אלטוס הילס(למפת קליפורניה רגילה) סקרמנטו לוס אנג'לס סן פרנסיסקו סן דייגו סן חוזה פרזנו בייקרספילד אורגון נבדה א ר י ז ו נ ה  מקסיקו האוקיינוס השקטלוס אלטוס הילס(למפת קליפורניה מוגדלת) סקרמנטו לוס אנג'לס סן פרנסיסקו סן דייגו סן חוזה פרזנו בייקרספילד אורגון נבדה א ר י ז ו נ ה  מקסיקו האוקיינוס השקטלוס אלטוס הילס  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
לוס אלטוס הילס (בספרדית: Los Altos Hills; באנגלית: The Hills Heights; באופן מילולי: הגבעות הגבוהות) היא עיירה במחוז סנטה קלרה, קליפורניה, ארצות הברית. אוכלוסיית העיירה מנתה 7,922 במפקד 2010.
מספר המיקוד 94022 של לוס אלטוס הילס, הופיע בדוחות של חברת פורבס 2017 ברשימה של קודי המיקוד (ZIP code) היקרים ביותר של אמריקה; המיקוד 94022 דורג במקום השלישי היקר ביותר בארצות הברית, עם מחירי בתים בגובה של 7,755,000 דולר אמריקאי. בשנת 2019. על פי ניתוחי חברת בלומברג לוס אלטוס הילס דורגה כעיר העשירה הרביעית בארצות הברית.
למגורים "בלבד"

בעיירה לוס אלטוס הילס קיים איסור על הקמת אזורי מסחר, איסור שאושר על ידי בית המשפט לערעורים בקליפורניה (אנ') בשנת 1973. שני העסקים המסחריים הקמעונאים שאושרו על ידי העיירה הם חנות הספרים בקמפוס מכללת Foothill (אנ') וחנות המתנות בשטח המנזר Immaculate Heart Monastery. בעיירה אין סניף דואר או ספרייה, שירותי הדואר מסופקים על ידי עיריית העיר הסמוכה לוס אלטוס.
תקנות העיירה דורשות שגודל מגרש מינימלי למגורים יעמוד על 4,000 מטרים רבועיים (4 דונם) והשארת שוליים מגבול הרכוש הפרטי לטובת מסלולים ציבוריים כגון מדרכות וכבישים ועוד. בעלי הקרקעות מוגבלים לבניית בית מגורים אחד למגרש. התקנות אוסרות הקמת מבני מגורים רב-משפחתיים; איסור זה וגודל המגרש המינימלי אושרו כחוק על ידי בית המשפט לערעורים האמריקני במעגל התשיעי בשנת 1974. לעיירה יש חוזה עם מחוז סנטה קלרה לקבלת שירותי משטרה ושירותי כיבוי, מה שהופך אותה למה שמכונה בארצות הברית "עיר חוזה" (אנ') על פי החוק בקליפורניה.
גאוגרפיה

לוס אלטוס הילס ממוקמת בנקודת הציון הגאוגרפית 37°22′17″N 122°8′15″W﻿ / ﻿37.37139°N 122.13750°W﻿ / 37.37139; -122.13750.
על פי נתוני מפקד האוכלוסין של ארצות הברית, שטח העיירה הוא 23 קילומטרים רבועיים. העיירה ממוקמת על קבוצת גבעות קטנות. שנוצרו כתוצאה משני ההעתקים הטקטונים האנכיים אלטמונט ומונטה ויסטה (אנ').
לוס אלטוס הילס שומרת על אווירה ותחושה כפרית, בדומה לאווירה בכפרים ב-Woodside וב-Portola Valley הסמוכים עם הרבה שמורות טבע ושטחים פתוחים, כמו ראנצ'ו סן אנטוניו ו-Westwind Barn.
דמוגרפיה

| שנת המפקד | מספר תושבים | השינוי באחוזים - % |
| --- | --- | --- |
| 1960 | 3,412 | - |
| 1970 | 6,871 | 101.4% |
| 1980 | 7,421 | 8% |
| 1990 | 7,514 | 1.3% |
| 2000 | 7,902 | 5.3% |
| 2010 | 7,922 | 0.3% |
| 2019 | 8,423 ~ | 6.3% |
דמוגרפיה > מפקד העשור 2010

במפקד 2010 התגוררו בלוס אלטוס הילס 7,922 תושבים. צפיפות האוכלוסייה היה 347.5 אנשים לקילומטר מרובע. הרכב האוכלוסייה של לוס אלטוס הילס היה 5,417 (68.4%) לבן, 37 (0.5%) אפרו-אמריקאי, 4 (0.1%) אינדיאנים, 2,109 (26.6%) אסיאתיים, 8 (0.1%) תושבי האוקיינוס השקט, 50 (0.6%) ) אחרים. היספנים או לטינים היו 213 אנשים (2.7%).
מהמפקד עולה ש-99.3% מהאוכלוסייה התגוררה במשקי בית ו-0.7% התגוררו בשיכונים שאינם ממוסדים.
בעיירה היו 2,829 משקי בית, בהם 949 (33.5%) היו ילדים מתחת לגיל 18, 2,204 (77.9%) היו זוגות נשואים בין המינים החיים יחד, 114 (4.0%) היו בעלות בתים נשים חד הוריות רווקות, 53 (1.9%) היו בעלי בתים חד הוריים בלתי נשואים. היו 53 (1.9%) שותפויות של בלתי נשואים בני שני המינים ו-19 (0.7%) זוגות חד מיניים. ב־359 משקי בית (12.7%) גר אדם אחד וב־210 (7.4%) גר אדם בודד בן 65 ומעלה. בממוצע חיו במשקי הבית 2.78 נפשות. היו 2,371 משפחות (83.8% ממשקי הבית); גודל המשפחה הממוצע היה 3.02 נפשות.
התפלגות הגילאים הייתה 1,811 אנשים (22.9%) מתחת לגיל 18, 342 אנשים (4.3%) בגילאים 18 עד 24, 1,083 אנשים (13.7%) בגילאים 25 עד 44, 2,848 אנשים (36.0%) בגילאים 45 עד 64, ו-1,838 אנשים (23.2%) שהיו בני 65 ומעלה. הגיל החציוני היה 50.2 שנים. על כל 100 נשים היו 97.8 גברים. על כל 100 נשים בגיל 18 ומעלה, היו 96.4 גברים.
בעיירה היו 3,001 יחידות דיור בצפיפות ממוצעת של 136.4 נפשות לקילומטר רבוע, בתוך 2,582 (91.3%) יחידות הדיור המאוכלסות גרו הבעלים ו-247 (8.7%) היו מושכרות. שיעור הבתים הבלתי מאוכלסים עמד על 1.2%. 7,162 נפשות (90.4% מהאוכלוסייה) התגוררו ביחידות דיור בבעלותם ו-707 נפשות (8.9%) התגוררו ביחידות דיור מושכרות.
ההכנסה החציונית של משק הבית הייתה 219,485 דולר וההכנסה המשפחתית החציונית הייתה 224,922 דולר. לגברים הכנסה חציונית עמדה על 152,361 דולר לעומת 89,216 דולר עבור נשים. ההכנסה לנפש בעיירה הייתה 118,779 דולר. כ־2.2% מהמשפחות ו-2.6% מהאוכלוסייה היו מתחת לקו העוני, מתוכם 0.7% מתחת לגיל 18 ו-3.8% בני 65 ומעלה.
דמוגרפיה > מפקד העשור 2000

במפקד 2000 היו בעיר 7,902 נפשות, 2,740 משקי בית ו-2,339 משפחות. צפיפות האוכלוסייה הייתה 353.9 נפשות לקילומטר מרובע. היו 2816 יחידות דיור בצפיפות ממוצעת של 126.1 לקילומטר מרובע הרכב האוכלוסייה של העיירה היה 74.94% לבן, 21.10% אסיאתיים, 0.59% אפרו אמריקאים, 0.09% אינדיאנים, 0.09% תושבי האוקיינוס השקט, 0.46% אחרים. היספנים או לטינים היו 2.15%.
מתוך 2,740 משקי הבית, 34.6% היו ילדים מתחת לגיל 18, 79.0% היו זוגות נשואים שגרים יחד, 4.4% היו נשים ייחדנות חד הוריות או רווקות וב־14.6% לא היו משפחות. 10.5% ממשקי הבית היו אדם אחד ו-4.9% היו אדם אחד בן 65 ומעלה. גודל משק הבית הממוצע היה 2.86 נפשות וגודל המשפחה הממוצע היה 3.02 נפשות.
התפלגות הגילאים הייתה 23.6% מתחת לגיל 18, 4.0% בין 18 ל־24, 19.6% בין 25 ל־44, 35.8% בין 45 ל־64, ו-17.0% 65 ומעלה. הגיל החציוני היה 47 שנים. על כל 100 נשים היו 97.4 גברים. על כל 100 נשים בגיל 18 ומעלה, היו 94.2 גברים.
ההכנסה החציונית של משק הבית הייתה 143,570 $ וההכנסה המשפחתית החציונית הייתה 161,865 $. גברים היו עם הכנסה חציונית של 200,000 $ + לעומת 178,288 $ הכנסת הנשים. ההכנסה לנפש בעיירה הייתה 92,840 דולר. כ־1.2% מהמשפחות ו-1.9% מהאוכלוסייה היו מתחת לקו העוני, מתוכם 2.5% מתחת לגיל 18 ו-2.0% בני 65 ומעלה.
פוליטיקה וממשל

בעיירה לוס אלטוס הילס יש מועצה עירונית נבחרת בת חמישה חברים. כמה ועדות התנדבותיות המדווחות למועצת העיירה, בנושאים כמו השטחים פתוחים, מסלולי כביש, מדרכות ושבילים, יוזמות סביבתיות, חינוך, היסטוריה, פארקים ובילוי, ועדת קשרי קהילה, ועדת תקשורת לשעת חירום, תכנון והגנה על הסביבה, כספים והשקעות.
בלוס אלטוס הילס יש גם ועדת נוער בת עשרים חברים.
בבית המחוקקים של מדינת קליפורניה, העיירה לוס אלטוס הילס מיוצגת על ידי נציג מהמפלגה הדמוקרטית.
גם בבית הנבחרים של ארצות הברית לוס אלטוס הילס מיוצגת על ידי נציג המפלגה הדמוקרטית.
מתוך 5,870 מצביעים רשומים, 37% הם דמוקרטים, ואילו 29% הם רפובליקנים על פי נתוני משרד החוץ של מדינת קליפורניה.
חינוך

תלמידי לוס אלטוס הילס לומדים בבתי הספר המחוזיים של פאלו אלטו (המשרתים את אוכלוסיית החלק הצפוני של העיירה) והן בבתי הספר המחוזיים של לוס אלטוס (המשרתים את האוכלוסיית החלק הדרומי של העיירה).
בית הספר ונטנה הוא בית ספר פרטי יסודי לגיל הרך המלמד על פי גישת רג'יו אמיליה. בית ספר Pinewood הוא בית ספר פרטי בעל 12 כיתות לימוד K-12. הקמפוס של הכיתות הגבוהות של בית הספר Pinewood ממוקם גם בלוס אלטוס הילס, ומשרת את התלמידים בכיתות ז'-יב'. מכללת Foothill המופעלת על ידי מחוז המכללות הקהילתיות Foothill – De Anza נמצאת בעיירה. במכללה נמצא מטה המחוז.
ראו גם

פאלו אלטו
לוס אלטוס
מאונטיין ויו
עמק הסיליקון
מפרץ סן פרנסיסקו
הערות שוליים

↑  תאריכי התאגדות
 https://drive.google.com/file/d/1CRklOmbwQocqCMxJ1HBc0kj6d_CkTdR9/view?usp=sharing
↑  Sharf, Samantha. "Full List: America's Most Expensive ZIP Codes 2017". Forbes (באנגלית). נבדק ב-2017-12-12.
↑  "These Are the Wealthiest Towns in the U.S." Bloomberg. נבדק ב-2018-08-18.
↑  Town of Los Altos Hills v. Adobe Creek Properties, Inc., 32 Cal.App.3d 488(1973).
↑  Kevin Peraino On 9/3/00 at 8:00 PM EDT, Gold In Them Thar Hills, Newsweek, ‏2000-09-03 (באנגלית)
↑  Ybarra v. Town of Los Altos Hills, 503 F.2d 250, 254 (9th Cir. 1974).
↑  "US Gazetteer files: 2010, 2000, and 1990". United States Census Bureau. 2011-02-12. נבדק ב-2011-04-23.
↑  US Census Bureau, Decennial Census of Population and Housing, The United States Census Bureau (באנגלית אמריקאית)
↑  US Census Bureau, Population and Housing Unit Estimates Tables, The United States Census Bureau (באנגלית אמריקאית)
↑  "2010 Census Interactive Population Search: CA - Los Altos Hills town". U.S. Census Bureau. אורכב מ-המקור ב-15 ביולי 2014. נבדק ב-12 ביולי 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "U.S. Census website". United States Census Bureau. נבדק ב-2008-01-31.
↑  "Youth Commission | Los Altos Hills, CA". www.losaltoshills.ca.gov. נבדק ב-2019-03-28.
↑  "Statewide Database". UC Regents. אורכב מ-המקור ב-1 בפברואר 2015. נבדק ב-7 בנובמבר 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  תוצאות הבחירות
https://elections.cdn.sos.ca.gov/ror/ror-pages/ror-odd-year-2017/politicalsub.pdf
↑  Welcome to Foothill-De Anza, www.fhda.edu
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007566708405171  LCCN: n81140173  MusicBrainz: 7ee81b13-cc5f-400f-97e0-a0c24a4dd543  SUDOC: 203404645  VIAF: 6916149489170593810000   WorldCat (עם VIAF): 6916149489170593810000 
עצי אקליפטוס בפארק אסתר קלארק, שנמצא בחלקו בגבעות לוס אלטוס ובחלקו בפאלו אלטו
נחלת ראובן (אחוזה)

| --- | --- |

נחלת ראובן, 2007
 מידע כללי
 סוג:  אחוזה
 על שם:  ראובן לרר
 כתובת:  בן-גוריון 14, נס ציונה
 מיקום:  נס ציונה
 מדינה:  ישראל
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1883
 תאריך פתיחה רשמי:  1883 
 תאריך פירוק:  1905 
 
 קואורדינטות:  31°55′26″N 34°48′13″E﻿ / ﻿31.923984726513°N 34.803657451386°E﻿ / 31.923984726513; 34.803657451386
 www.brnz.org.il/blank-1
  (למפת גוש דן מוגדלת) נחלת ראובן(למפת גוש דן רגילה) נחלת ראובן(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום נחלת ראובן(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום נחלת ראובן
 
נחלת ראובן הייתה אחד משלושת היישובים שהתמזגו ויצרו את המושבה נס ציונה שלימים הפכה לעיר, האחוזה נקראה על שם ראובן לרר, ראשון הדבוראים בארץ ישראל וממייסדי נס ציונה.
היסטוריה

בשנת 1883 (ה'תרמ"ג) הגיע לרר עם משפחתו לנחלתו בארץ ישראל. הוא מצא במקום מבנה עזוב, באר מים הרוסה ופרדס מוזנח, והאזור היה רחוק מאוד מירושלים. אבל לרר לא נואש, במשך כחצי שנה שיקם את המקום ואז החל לחפש מתיישבים יהודים נוספים, כדי שיוכל לקיים חיים יהודיים שלמים ("מניין" לתפילה ו"חדר" לילדים). הוא קרא ליהודים, בני היישוב הישן ובני העלייה הראשונה: "מי לחלקת אדמה פורייה ולהקמת מניין ביישוב יבוא אלי". הוא אף הקצה 320 דונם מאדמותיו למתיישבים החדשים. בשנת ה'תרמ"ח הגיע למניין הראשון. שם היישוב החדש שהוקם נקרא "נחלת ראובן".
בשנים הראשונות לישיבתם במקום הם אירחו בביתם את בני משפחת בלאנדספלד, גרמנים טמפלרים מבית לחם שעסקו בגידול דבורים נודדות. הטמפלרים ראו את העוני של משפחת לרר, והציעו להם ללמוד את מלאכת הכוורנות. ראובן ובנו משה למדו את מלאכת גידול הדבורים בכוורות מודרניות עשויות עץ ומתפרקות, הניתנות להעברה בקלות על גבי בהמות ממקום למקום, וזאת כדי לקרבן לפרחי העונה המתאימה ליצור דבש. לראשונה עסקו יהודים במלאכת הכוורנות.
ראובן רצה להקים "חדר" לילדיו ולהתפלל במניין, מכיוון שמשפחתו הייתה דתית. הוא פרסם בנמל יפו "קול קורא" אשר מזמין יהודים לרכוש חלקות אדמה ל"נחלת ראובן"במחיר נמוך מהמחיר במקומות אחרים. אחד לאחד התקבצו אנשי "המניין הראשון" בין השנים 1887–1891: גולדה מילוסלבסקי, שלמה יפה, אברהם ילובסקי, אהרן אייזנברג, יוסף פלדמן, מבי הוכברג, שמואל הוכברג, שלמה פצ'ורניק ומיכאל הלפרן.
בשנת 1888 נרצח ילובסקי בידי ערבים. ביתו עמד ליד הכיכר הנושאת כיום את שמו ובה אנדרטה לזכרו. הוא נחשב לקורבן האלימות הראשון של היישוב היהודי המתחדש בארץ ישראל.
בשנת 1891 הקים הלפרן, מאנשי העלייה הראשונה, "מושבת פועלים" (או "חוות פועלים", כפי שנקראה אחר כך) בצפון נחלתו של ראובן לרר והציע לקרוא לה "נס ציונה" (על סמך הפסוק בספר ירמיהו: "שאו נס ציונה, העיזו, אל תעמדו").
בשנת 1891 משפחות אייזנברג והוכברג בנו להן בית משותף מחוץ לנחלה וקראו למקום "ואדי חנין" (בערבית: "עמק השושנים").
בשנת 1905 רכשה חברת "גאולה" מידי ערביי המקום שטח בן 600 דונם, על הגבעה שבין "נחלת ראובן" ו"חוות הפועלים". באופן זה, התאחדו כל חלקיה של נס ציונה למושבה אחת. ראשי היישוב החליטו שלא להקים בתי מגורים על הגבעה אלא לנצלה לצרכים ציבוריים. שטח ממרגלות הגבעה ועד רחוב תל אביב יועד להקמת מבנה ציבור. המבנה הוקם ב-1907 וכלל שני חדרים ואולם גדול, נקרא "בית ראשונים" ושימש כבית ועד המושבה, בית ספר, בית כנסת ואולם כינוסים ואירועים. בשנת 1915 הוצב בראש הגבעה פעמון שהיה קורא לעבודה וגם מזעיק את התושבים במקרי חירום. בשל שימושים אחרים, נקראה הגבעה מאוחר יותר גם "גבעת האהבה".
לאחר הכרזת העצמאות והקמת מדינת ישראל הפכה נחלת ראובן למוזיאון.
הערות שוליים

↑  נס ציונה בת שבעים וחמש, נפתלי לביא, הארץ, 29 בפברואר 1958
1 2 3  נחלת ראובן, באתר בית ראשונים
↑  מנחם תלמי ו-אפרים תלמי, "כל הארץ-לכסיקון גאוגרפי של ישראל, הוצאת עמיחי, ספטמבר 1966, עמוד 478
↑  ודי-חנין, הפועל הצעיר, 5 בינואר 1908
1926 בברית המועצות

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
| «««  1925   1924  1923 | דגל רוסיה | 1926  בברית המועצות |  »»»  1927   1928  1929 |
כל ערכי השנים בברית המועצות אירועים בולטים בעולם ב-1926 לוח שנה של שנת 1926
1926 בברית המועצות הייתה שנה בה נחגגה השנה התשיעית למהפכת אוקטובר.
הנהגה

ראש הממשלה - אלכסיי ריקוב
יושב ראש הוועד הפועל המרכזי - מיכאיל קלינין
מעשית, בעקבות הוועידה ה-14 של הבולשביקים, יוסיף סטלין מרכז בהדרגה בידיו את השלטון במדינה. הליך זה הסתיים בכנס ה-15 של המפלגה שהתקיים בשנת 1926.
אירועים בולטים

5 בפברואר – הריגת שליחים דיפלומטים סובייטים בשטח לטביה
12 בפברואר – שם העיר נובוניקולאייבסק הוחלף לנובוסיבירסק
24 באפריל – חתימת הסכם ידידות עם גרמניה
אפריל – לאחר התקרבות בין לאון טרוצקי, לב קמנייב וגריגורי זינובייב הוקמה "האופוזיציה המאוחדת" שדרשה תיעוש מואץ של המדינה, לחימה אקטיבית נגד האיכרים מבוססים ומתן עזרה לפעילות מהפכנית מחוץ לגבולות המדינה.
4 במאי – בריטניה מאשימה את שלטונות ברית המועצות במתן עזרה לשביתה כללית בבריטניה.
18 ביוני – הכנסת מס מיוחד לרווחים מפעילות כלכלית.
14 ביולי – ויכוח קשה בישיבת הוועד המרכזי בהקשר לפעילות של "האופוזיציה המאוחדת" לאור פרסום מצא על ידה. פליקס דזרז'ינסקי נפטר מהתקף לב בעקבות הוויכוח.
31 ביולי – חתימת הסכם אי-לוחמה עם אפגניסטן
28 בספטמבר – חתימת הסכם אי-לוחמה עם ליטא
16 באוקטובר – האופוזיציה המאוחדת מפרסמת גילוי דעת בו מכריזה שמכירה בטעויות.
18 באוקטובר – העיתון הניו יורק טיימס פרסם מכתב אחרון של ולדימיר לנין. יוסיף סטלין האשים את לאון טרוצקי בהדלפת המכתב.
19 באוקטובר – מופסקת חברות בפוליטביורו של לאון טרוצקי וגריגורי זינובייב
23 באוקטובר – בכנס של הוועד המרכזי אושר להוציא את לאון טרוצקי, לב קמנייב וגריגורי זינובייב מחברות בפוליטביורו. גריגורי זינובייב איבד גם את התפקיד של יושב ראש ועד הפועל של קומינטרן
26 באוקטובר – בכנס ה-15 של המפלגה מאושרות כל החלטות בהקשר לטרוצקי, קמנייב וזינובייב. יוסיף סטלין הפך לשליט בלעדי של המדינה.
11 בנובמבר – פרסום מקבץ חוקים בהקשר לנישואים וגירושים. הליך הגירושים הופשט עד מאוד.
17 בדצמבר – ביצוע מפקד אוכלוסין. בהתאם לתוצאות המפקד בברית המועצות התגוררו 147 מיליון תושבים.
31 בדצמבר – דיווח של שיתוף פעולה עם צבא גרמניה בישיבת הוועד המרכזי של המפלגה.
נולדו

11 בינואר – לב דיומין, קוסמונאוט סובייטי (נפטר ב-1998)
7 בפברואר – קונסטנטין פאוקטיסטוב, מתכנן טילים וקוסמונאוט סובייטי (נפטר ב-2009)
2 בספטמבר – יבגני לאונוב, שחקן סובייטי (נפטר ב-1994)
9 באוקטובר – יבגני יבסטיגנייב, שחקן סובייטי (נפטר ב-1992)
12 באוקטובר – ניקיטה סימוניאן, כדורגלן ומאמן סובייטי
22 באוקטובר – ספרטק מישולין, שחקן סובייטי (נפטר ב-2005)
25 באוקטובר – גלינה וישנבסקאיה, זמרת סובייטית (נפטרה ב-2012)
נפטרו

15 במרץ – דמיטרי פורמנוב, סופר סובייטי (נולד ב-1891)
17 במרץ – אלכסיי ברוסילוב, מצביא רוסי (נולד ב-1853)
25 במאי – סימון פטליורה, מדינאי אוקראיני (נולד ב-1879)
20 ביולי – פליקס דזרז'ינסקי, מדינאי סובייטי (נולד ב-1877)
כרזת תעמולה סובייטית הקוראת לאוכלוסייה להשתתף במפקד האוכלוסין של 1926
שביט נוי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  5 בספטמבר 1989 (בן 35) כוכב מיכאל, ישראל 
 מוקד פעילות:  ישראל 
 מקום לימודים:  רימון בית ספר למוסיקה 
 שפה מועדפת:  עברית 
 כלי נגינה:  גיטרה 
 www.shavitnoy.co.il
 
שביט נוי (נולד ב-5 בספטמבר 1989) הוא זמר וכותב שירים ישראלי.
ביוגרפיה

נוי נולד במושב כוכב מיכאל. בהמשך משפחתו עברה לקיבוץ ניר עם, משם לעיר שדרות, שם גדל, ולבסוף לכפר עזה.
נוי התחיל לנגן בגיטרה קלאסית בגיל 13. הוא למד בבית חינוך שער הנגב במגמת מוזיקה. נוי היה הגיטריסט של תזמורת הביג בנד של בית הספר, ובאותה תקופה החל לכתוב שירים. ב-2007 התגייס לצה"ל ושרת בחיל התותחנים.
ב-2011 התחיל נוי לימודי קומפוזיציה בבית הספר רימון. באותה שנה התחיל להופיע עם להקת חברים שניגנו יחד חומרים מקוריים שלו.
באוקטובר 2019 הוציא נוי את אלבומו הראשון, בין מסדרונות הזמן. נוי הפיק את האלבום מוזיקלית, ופטריק סבג הפיק מוזיקלית שניים מן השירים. באלבום משתתפים מוזיקאים נוספים, ביניהם עדי רנרט, דקל דביר, עדי הר-צבי וסיוון עמרן.
במאי 2022 הוציא נוי את אלבומו השני, רחוק אבל אולי קיים. נוי הפיק והקליט את האלבום במשך שנה בדירה בעיר שדרות בזמן מגפת הקורונה.
ביוני 2024 הוציא נוי את אלבומו השלישי, בקצה של הסתיו. הקלטות האלבום התקיימו בינואר 2024, שלושה חודשים אחרי שחולץ מביתו בקיבוץ כפר עזה בזמן טבח שבעה באוקטובר. האלבום הוקלט בשיטת הקלטה חיה ומאגד תשעה שירים העוסקים בחיים בעוטף עזה, באבדן ובתקומה. מתארחות באלבום היוצרות ענבר חץ רוני וסיגל אמסלם.