stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בעיית הסכומים החלקיים
אלגוריתמים לפתרון הבעיה > אלגוריתם קירוב בזמן פולינומי

אלגוריתם קירוב לבעיית הסכום החלקי הוא כדלהלן:
בהינתן קבוצת מספרים  X_{1},...,X_{n}, מספר s, ומספר c>0 כלשהו, נרצה שהפלט יהיה:
"לא", אם לא קיימת תת-קבוצה שמסתכמת למספר בין  (1-c)s ל s.
"כן", אם לא קיימת תת-קבוצה שמסתכמת ל s.
"כן" \ "לא", אחרת.
אם כל המספרים הם לא שליליים, ניתן לפתור זאת בזמן פולינומי ב- n וב- {\frac {1}{c}}.
נשים לב שבבעיה המקורית, אם כל סכום אפשרי של מספרים יכול להיכתב באמצעות P ביטים, אם נפתור את הבעיה המקורית באלגוריתם הקירוב עם  c=2^{-P}, נפתור את הבעיה בדיוק. לכן אלגוריתם זה הוא פתרון מדויק של הבעיה כשהוא רץ בזמן פולינומי ב- n וב- 2^{P} (כלומר, אקספוננציאלי ב- P).
האלגוריתם המקורב לבעיה הוא:
initialize a list S to contain one element 0.
 for each i from 1 to n do
 let T be a list consisting of xi + y, for all y in S
 let U be the union of T and S
 sort U
 make S empty
 let y be the smallest element of U
 add y to S
 for each element z of U in increasing order do
 //trim the list by eliminating numbers close to one another
 //and throw out elements greater than s
 if y + cs/n < z ≤ s, set y = z and add z to S
 if S contains a number between (1 − c)s and s, output yes, otherwise no
האלגוריתם רץ בזמן פולינומי כיוון שהרשימות S, T, U תמיד בגודל פולינומי ב-n וב- {\frac {1}{c}}, ולכן גם כל הפעולות שנעשות עליהן מתבצעות בזמן פולינומי. גודל הרשימות אכן נשאר פולינומי היות שאנו מוסיפים עצמים ל-S אם הם גדולים מהעצם הקודם ב- {\frac {cs}{n}} וקטנים מ- S. הצעד שמוודא שההפרש בין כל שני עצמים שמתווספים הוא לפחות  {\frac {cs}{n}} מוודא שברשימה יש לכל היותר  {\frac {n}{c}} עצמים.
האלגוריתם נכון כיוון שבכל צעד מתווספת שגיאה של לכל היותר  {\frac {cs}{n}}, ובמהלך  n שלבים מתווספת שגיאה של לכל היותר  cs.
ראו גם

בעיית תרמיל הגב
לקריאה נוספת

גדי אלכסנדרוביץ', על P=NP מעל חבורות אבליות – מבוא שלם, באתר "לא מדויק", 15 ביוני 2013
הערות שוליים

↑  Martello, Silvano; Toth, Paolo (1990). "4 Subset-sum problem". Knapsack problems: Algorithms and computer interpretations. Wiley-Interscience. pp. 105–136. ISBN 0-471-92420-2. MR 1086874.
בכחוס (מיכלאנג'לו)

| --- | --- |

 מידע כללי
 פַּסל:  מיכלאנג'לו
 תאריך יצירה:  בין השנים 1496–1497
 טכניקה וחומרים:  שיש
 ממדים בס"מ
 גובה:  203
 נתונים על היצירה
 זרם אמנותי:  הרנסאנס האיטלקי 
 מיקום:  המוזיאון הלאומי ברג'לו פירנצה שבאיטליה
 
בכחוס (באיטלקית: Bacco) הוא פסל שיש של הפסל מיכלאנג'לו, שפוסל בין השנים 1496–1497 ומוצג במוזיאון הלאומי ברג'לו בפירנצה.
היסטוריה ורקע

זוהי עבודה מוקדמת של מיכלאנג'לו, מתקופת שהייתו הראשונה ברומא. הפסל הוזמן על ידי הקרדינל ואספן האמנות רפאל ריאריו, אחיינו של האפיפיור סיקסטוס הרביעי, עבור אוספו הפרטי. הוא לא היה מרוצה מהעבודה והיא הועברה בשנת 1506 לחברו הבנקאי יאקופו גלי, אשר בגינת ביתו ברומא היצירה מתועדת לראשונה ברישום שנעשה בין השנים 1533–1536 על ידי מרטן ואן הימסקרק (אנ'). הפסל נרכש על ידי בית מדיצ'י בשנת 1572 והועבר לפירנצה. בשנת 1865 הוא הועבר למוזיאון הלאומי ברג'לו.
זהו אחד משני הפסלים היחידים שנותרו מתקופתו הראשונה של מיכלאנג'לו ברומא. השני הוא הפייטה.
תיאור היצירה

הפסל מעט גדול מגודל טבעי ומתאר את בכחוס, אל היין הרומאי, בתנוחה מתנודדת אשר מרמזת על שכרות. בכחוס מתואר כבעל עיניים מתגלגלות, גופו כמעט ונופל מהסלע עליו הוא עומד. מאחוריו יושב סאטיר שאוכל את אשכול הענבים המחליק מידו השמאלית. עם שדיים ובטן נפוחים, דמותו של בכחוס נראתה לג'ורג'ו וזארי כשילוב של "רזותו של גבר צעיר עם הבשרניות והעגלגלות של האישה", ואיכותו האנדרוגנית צוינה לעיתים קרובות.
בכחוס חובש זר של עלי קיסוס המקודשים לו (העלים אינם, כפי שמקובל לא פעם לחשוב, עלי גפן). בידו הימנית הוא אוחז בגביע יין ובשמאלו בעורו של נמר, חיה הקשורה לבכחוס. היד שהחזיקה את הגביע נותקה והפין נחתך לפני שמרטן ואן הימסקרק ראה את הפסל. רק הגביע שוחזר, בראשית שנות ה-60 של המאה ה-16. בתחילה הפסל הוצב בגינתו של יאקופו גלי בין פסלים ותבליטים רומיים עתיקים, וייתכן כי הטלת המום נועדה ליצור אשליה שהפסל קדום הרבה יותר מכפי שהיה באמת.
ההשראה ליצירה היא כנראה תיאור מתוך תולדות הטבע של פליניוס הזקן, שבו מצוין פסל ברונזה מאת פרקסיטלס  אשר מתאר את "בכחוס, שכרות וסאטיר". את תחושת חוסר היציבות הנובעת ממרכז הכובד הגבוה ניתן למצוא במספר עבודות מאוחרות יותר של האמן, ובמיוחד דוד והדמויות בתקרת הקפלה הסיסטינית.
הערות שוליים

↑  
"Buonarroti Michelangelo, Bacco". Museo Nazionale del Bargello. (באנגלית)
↑  
"Bacchus by Michelangelo". michelangelo.net. (באנגלית)
רישום של מרטין ואן הימסקרק שנעשה בין השנים 1533–1536
בנימין בית-הלחמי

| --- | --- |

 לידה:  12 ביוני 1943 (בן 81) תל-אביב, פלשתינה (א"י) 
 ענף מדעי:  פסיכולוגיה, אישיות, בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 מקום מגורים:  חיפה 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת המדינה של מישיגן  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 מוסדות:  אוניברסיטת חיפה 
 
בנימין בית-הלחמי (נולד ב-12 ביוני 1943) הוא פרופסור אמריטוס בחוג לפסיכולוגיה באוניברסיטת חיפה. מחקריו עוסקים בעיקר בפסיכולוגיה של הדת ובפסיכולוגיה של האישיות.
ביוגרפיה

בית-הלחמי הוא בן למשפחה שהגיעה לארץ-ישראל מפולין, סביו משני הצדדים היו ממייסדי בני ברק ב-1924. נולד בתל אביב, גדל בבני ברק עד גיל 13, סיים תיכון עירוני ד' בתל אביב. סיים את חוק לימודיו לתואר הראשון בפסיכולוגיה ובסוציולוגיה באוניברסיטה העברית. לאחר מכן התגייס לצה"ל ושירת כקצין מחקר בחיל האוויר. בתום שירותו הצבאי ב-1966 נסע לארצות הברית להמשך לימודים. סיים תואר שני בפסיכולוגיה קלינית באוניברסיטת המדינה של מישיגן ב-1968 ודוקטורט בפסיכולוגיה קלינית ואישיות ב-1970 באוניברסיטת המדינה של מישיגן. בתקופת לימודיו התמחה בבית הכלא של דרום מישיגן, ובתום לימודיו עבד במשך שלוש שנים כפסיכולוג קליני במרכז ייעוץ לסטודנטים באוניברסיטת מישיגן. ב-1973 מונה למרצה בכיר באוניברסיטת חיפה, וב-1994 מונה לפרופסור מן המניין. עמד בראש המחלקה לפסיכולוגיה. היה מורה מן החוץ בטכניון ובאוניברסיטת תל אביב, שהה כפרופסור אורח באוניברסיטת המדינה של מישיגן, באוניברסיטת מרכז מישיגן, באוניברסיטת פילדלפיה בפנסילבניה, בקולג' ואסאר בניו יורק, באוניברסיטת ניו יורק, בקינגס קולג' בלונדון, באוניברסיטת אדיס אבבה באתיופיה, ובאוניברסיטת קולומביה בניו יורק. שימש כמנהל מחקר אורח ב-CNRS, פריז, ומשמש היום כעמית מחקר בכיר בטריניטי קולג' בקונטיקט.
בית-הלחמי נשוי ואב לשני ילדים.
מחקריו

בית-הלחמי עוסק בחקר הפסיכולוגיה של הדת ובפסיכולוגיה של האישיות. בנוסף לכך פרסם ספרים על ישראל והפוליטיקה הישראלית.
מחקריו > ספרים בפסיכולוגיה של הדת > הפסיכולוגיה החברתית של הדת

ספר זה (The Social Psychology of Religion) כתב בית-הלחמי ביחד עם הפסיכולוג החברתי מייקל ארגיל מאוניברסיטת אוקספורד והוא ראה אור ב-1975 בהוצאת רטלדג'. הספר מסכם את כל הספרות המחקרית במשך מאה שנים העוסקת בהתנהגות דתית. המחברים הוסיפו לספרות תוספת תאורטית, בה הם לוקחים את כל הממצאים ובודקים השערות קלאסיות מתחום הפסיכולוגיה של הדת. למשל הרעיונות השונים על השלכה. השערה נוספת שהועלתה בספרות המחקרית של הדת היא שהמנבא הטוב ביותר של הדת הוא מין, וכי נשים הן דתיות מגברים. הממצאים תומכים בהשערה זו בצורה ברורה.
מחקריו > ספרים בפסיכולוגיה של הדת > הפסיכולוגיה של ההתנהגות הדתית

הספר ראה אור ב-1997 (The Psychology of Religious :Behaviour, Belief, and Experience), בהוצאת רטלדג'. בית-הלחמי וארגייל לוקחים את כל הספרות שפורסמה בעולם ובודקים אותה. אחת השאלות ששאלו היא מהן התוצאות הפסיכולוגיות של הדת. לאחר בדיקת אלפי מחקרים מסיקים המחברים כי הדת עוזרת לפרט, אבל לא כל כך עוזרת ברמה החברתית. ישנן עדויות לכך שהדת תורמת להערכה עצמית. ברמת החברה הדת היא מקור למלחמות, סכסוכים ורדיפות.
מחקריו > ספרים בפסיכולוגיה של הדת > עשרים שנה אחרי כן: ילדי הקיבוץ גדלים

ספר זה (Twenty Years Later: Kibbutz Children Grown Up) נכתב על ידי בית-הלחמי ביחד עם אלברט רבין מאוניברסיטת המדינה של מישיגן והוא ראה אור בהוצאת שפרינגר ב-1982. רבין הוא אחד הפסיכולוגים הראשונים שעסקו במחקר שיטתי על ילדי הקיבוץ. הוא הגיע למדינת ישראל בשנות החמישים וערך מחקר השוואתי על ילדי קיבוץ. קבוצת הביקורת של המחקר שלו הייתה ילדי מושב (בניגוד לקיבוץ במושב אין לינה משותפת וחינוך משותף, אבל בדומה לקיבוץ זוהי קהילה כפרית וכולם מכירים את כולם). רבין פרסם את ממצאיו בשנות ה-50 וה-60. ב-1973 עשו בית-הלחמי ורבין מחקר מעקב, לקחו אותם ילדים שבדק רבין ב-1955 וניסו לבדוק מה קרה איתם. מסקנות הספר הן שבניגוד לטענות שונות שהובעו, לא אירע שום דבר נורא לילדי הקיבוץ בהשוואה לילדי המושב. שתי הקבוצות מתפקדות בצורה דומה, אם כי ילדי הקיבוץ רגישים יותר ומתלוננים יותר, אבל מתפקדים בצורה דומה ומסתדרים מצוין גם מחוץ לקיבוץ.
מחקריו > ספרים בפסיכולוגיה של הדת > זהות אתנית, סטראוטיפים ופסיכולוגיה מודרנית בקרב מתבגרים אתיופים צעירים: זיהוי פוטנציאל השינוי

ספר זה (Ethnic identity, Stereotypes, and Psychological Modernity in Ethiopian Young Adults: Identifying the Potential For Change) ראה אור בשנת 2001 באמסטרדם. בנימין בית-הלחמי ביקר ב-1995 באתיופיה, שם שימש בוחן חיצוני של סטודנטים בבחינות גמר באוניברסיטת אדיס אבבה. הספר נכתב ביחד עם שותף הולנדי, יון אבינק מהאוניברסיטה החפשית באמסטרדם ועם שותף אתיופי, הבטימו ונדמו מאוניברסיטת אדיס אבבה. הספר מסכם את תוצאותיו של מחקר שהם עשו על הזהות האתיופית, הם בדקו את היחסים בין קבוצות שונות ובחנו את זהות הנחקרים. הזהות האתיופית היא בעייתית מכיוון שבאתיופיה יש 60 קבוצות אתניות ושבטים שונים.
מחקריו > ספרים בפסיכולוגיה של הדת > האנציקלופדיה המאוירת של דתות, כתות ופעילות חדשות

זוהי אנציקלופדיה שכתב בנימין בית-הלחמי (The Illustrated Encyclopedia of Active New Religions, Sects, and Cults) והיא ראתה אור בשלוש מהדורות. כאן הוא עסק בדתות חדשות מאז שנת 1800. ישנו כאן פרדוקס מכיוון שמאז 1800 מתרחש בעולם תהליך חילון מסיבי. מצד שני, באותה תקופה של חילון נוצרו רבבות קבוצות דתיות חדשות. סיבה אחת לכך לדעת בית-הלחמי היא שכאשר נחלשות הדתות ההיסטוריות, יש חופש דת. חופש הדת היחסי או המוחלט מעניק לכל אחד את הזכות להקים דת.
מחקריו > ספרים בפסיכולוגיה של הדת > יאוש וישועה: גאולה פרטית בישראל בת ימינו

ספרו זה של בית-הלחמי ראה אור בהוצאת אוניברסיטת מדינת ניו יורק בשנת 1992 (Despair and Deliverance: Private Salvation in Contemporary Israel). ספר זה עוסק בשאלה של חיפושי גאולה ומציאת הגאולה בישראל מאז שנת 1973. בית-הלחמי טוען בספרו כי מלחמת 1973 הייתה נקודת מפנה בהיסטוריה של מדינת ישראל ובעקבות אותה נקודת מפנה החל משבר מתמשך שקיים עד היום. החל מ-1973, התנגדות האוכלוסייה הילידית במערב אסיה למדינת ישראל הפכה ממטרד לאיום אסטרטגי. למשבר זה היו בצד תגובות פוליטיות וצבאיות וגם תגובות פסיכולוגיות של בריחה מתוך המצוקה ואותן מנתח בית-הלחמי בספר זה. אנשים בורחים לחלומות על עולם טוב יותר ולפתרונות ניסיים לכל הבעיות. לכן יש בשלושים השנים מאז שוק נרחב להיצע של חלומות ויש לו גם משמעות כלכלית, כאשר מסגרות בריאות במדינת ישראל מוכרות לציבור כל מיני ניסים ונפלאות במחיר שהוא זול אמנם מרפואה, אבל יש בו משום הונאה וניצול של מצוקה. הכוונה היא להומאופתיה, "צמחי מרפא", ויטמינים ותוספי מזון, שהמכנה המשותף שלהם הוא שפעילותם הרפואית או שלא נבדקה או שנבדקה ואיננה קיימת. פתרונות אחרים הם דתיים בדמות חזרה בתשובה שקמה כתנועה וכממסד אחרי 1973, כמשהו שהממשלה מתקצבת בחלקו הגדול, כי חוזרים בתשובה מקבלים קיצבה. לפני 1973 חזרו בתשובה רק פרטים ואחרי כן במסגרת תנועות וזו נהפכה לתופעה המונית משמעותית. בית-הלחמי תיאר גם בספר את הפריחה של דרכים חילוניות לגאולה, כמו הפסיכותרפיה בישראל. אחרי 1973 מופיע שיח גאולה פרטי, שלא היה מוכר לפני 1973.
בספר כתב בית-הלחמי גם על דרום-אפריקה בתקופת האפרטהייד ותיאר אצלם תופעות של חיפושי גאולה הדומות לאלו בישראל.
מחקריו > ספרים בפסיכולוגיה של הדת > מסורת, חידוש, עימות: יהודיות ויהדות בישראל

ספר זה ערך בית-הלחמי יחד עם צבי סובל (Tradition, Innovation, Conflict: Judaism and Jewishness in Contemporary Israel)
והוא יצא לאור בהוצאת אוניברסיטת מדינת ניו יורק ב-1991.
מחקריו > ספרים פוליטיים-היסטוריים > הקשר הישראלי: את מי מחמשת ישראל ומדוע

ספרו זה של בנימין בית הלחמי (The Israeli Connection: Whom Israel Arms and Why) הוא ספר פוליטי שראה אור בניו יורק ובלונדון בשנת 1987. הספר עסק במעורבות ישראל בעולם השלישי ובמיוחד נושאים שהיו אז מאוד תוססים בשנות השמונים, במרכז אמריקה ואפריקה. בספר זה כתב הרבה על שיתוף הפעולה בין ישראל למשטר האפרטהייד של דרום-אפריקה. בספר זה מנסה בית-הלחמי לענות על השאלה מדוע הישראלים הזדהו עם הדרום-אפריקאים ומדוע היה חשוב להם שמשטר האפרטהייד ישרוד. בית-הלחמי מראה שהדרום-אפריקאים קבלו מישראל את מטוס הכפיר והחליפו לו מנוע. לדעת בית-הלחמי ישראל סייעה לדרום-אפריקה בגלל שדרום-אפריקה כמו ישראל הייתה מבצר קולוניאלי וסופן האפשרי של דרום-אפריקה ורודזיה היו בגדר איתות גורלי לישראל.
ספרים ומונוגרפיות שכתב וערך

Beit Hallahmi, B. Research in Religious Behavior: Selected Readings. Belmont, California: Brooks/Cole Publishing Co., 1973.
Argyle, M. and Beit-Hallahmi, B. The Social Psychology of Religion. London and Boston: Routledge & Kegan Paul, 1975.
Hertz Lazarowitz, R., Hofman, J. E., Beit-Hallahmi, B., and Rouhana, N. Identity and the Educational Environment. School of Education, University of Haifa, 1978 (Hebrew).
Beit Hallahmi, B. Psychoanalysis and Religion: A Bibliography. Norwood, Pennsylvania: Norwood Editions, 1978. (Second printing 1980).
Shur, S., Beit-Hallahmi, B., Blasi, J. and Rabin, A. I. The Kibbutz Bibliography. Norwood, Pa.: Norwood Editions, 1981.
Rabin, A. I. and Beit-Hallahmi, B. Twenty Years Later: Kibbutz Children Grown Up. New York: Springer, 1982.
Beit Hallahmi, B. Prolegomena to the Psychological Study of Religion. Lewisburg, PA: Bucknell University Press, 1989.
Sobel, Z. and Beit-Hallahmi, B. (Eds.) Tradition, Innovation, Conflict: Judaism and Jewishness in Contemporary Israel. Albany, NY: SUNY Press, 1991.
Beit Hallahmi, B. Despair and Deliverance: Private Salvation in Contemporary Israel. Albany, NY: SUNY Press, 1992.
Beit Hallahmi, B. The Illustrated Encyclopedia of Active New Religions, Sects, and Cults. New York: Rosen Publishing, 1993.
Beit Hallahmi, B. The Annotated Dictionary of Modern New Religions. Danbury, CT: Grolier Publishers, 1993.
Beit Hallahmi, B. Psychoanalytic Studies of Religion: Critical Assessment and Annotated Bibliography. Westport, CT: Greenwood Press, 1996.
Grzymala Moszczynska, H. and Beit Hallahmi, B. (Eds.) Religion, Psychopathology, and Coping. Amsterdam: Rodopi, 1996.
Beit Hallahmi, B., and Argyle, M. The Psychology of Religious Behaviour, Belief, and Experience. London and New York: Routledge, 1997.
Beit Hallahmi, B. The Illustrated Encyclopedia of Active New Religions, Sects, and Cults. New York: Rosen Publishing, 1998. (Revised edition).
Wondimu, H., Beit-Hallahmi, B. & Abbink, J. Ethnic identity, Stereotypes, and Psychological Modernity in Ethiopian Young Adults: Identifying the Potential For Change. Amsterdam; KIT Publishers, 2001.
Bunzl, J. & Beit-Hallahmi, B. (eds.) Psychoanalysis, Identity, and Ideology: Critical Essays on the Israel/Palestine Case. Boston: Kluwer Academic Publishers, 2002.
בכחוס ואריאדנה

ערך זה עוסק בציור מעשה ידי טיציאן. אם התכוונתם לבלט מאת אלבר רוסל, ראו .
| --- | --- |

 מידע כללי
 צייר:  טיציאן
 תאריך יצירה:  1520–1523
 טכניקה וחומרים:  שמן על בד
 ממדים בס"מ
 רוחב:  191 ס״מ 
 גובה:  176.5 ס״מ 
 נתונים על היצירה
 זרם אמנותי:  האסכולה הוונציאנית 
 מספר יצירה:  NG35 (הגלריה הלאומית) 
 מיקום:  הגלריה הלאומית, לונדון
 
באכחוס ואריאדנה (באנגלית: Bacchus and Ariadne) הוא ציור שמן על בד מעשה ידי טיציאן.
הציור הוזמן על ידי אלפונזו הראשון ד'אסטה, דוכס פרארה עבור חדר העבודה שבארמונו (ה-Camerino d'Alabastro). הציור הוזמן מרפאל אשר קיבל מקדמה עבור היצירה, אולם נפטר בשנת 1520 בטרם השלימה. בעקבות מותו של רפאל התבקש טיציאן ליצור את היצירה.
הציור מוצג כיום בגלריה הלאומית שבלונדון, ונחשב לאחת מהמפורסמות ביצירותיו של טיציאן.
תיאור היצירה

היצירה מבוססת על כתביהם של המשוררים הרומיים קטולוס ואובידיוס.
ביצירה מתוארת אריאדנה שהושארה על האי נקסוס לאחר שאהובה תזאוס זנח אותה. 
האל בכחוס (דיוניסוס) מגלה אותה על החוף, ומזנק להצילה משני נמרים המתקרבים אליה. לפי פרשנות אחרת, בכחוס, המתאהב באריאדנה מזנק ממרכבתו אליה היו רתומים שני נמרים.
במחצית התמונה העליונה מופיעים השמים הים תיכוניים שצוירו בלפיס לזולי (צבע יקר באותה עת), ואילו במחצית התחתונה מתואר האי ותהלוכה מתושביו בצבעי ירוק/חום.
קיימת גם פרשנות המתייחסת לפרטים קטנים המופיעים בציור (דוגמת פרח הצלף בתחתית התמונה) הטוענת שלהעמדה של הדמויות בציור יש הסבר אחר. טיציאן השתמש בהומור בתי שימוש בתיאור גיבוריו.
שיקום היצירה

הבד עליו צוירה היצירה גולגל פעמיים במהלך המאה ה-16. גלגול זה הזיק ליצירה, ובמהלך המאה ה-19 החל הצבע להתקלף ממנה. מספר ניסיונות לשקם את היצירה כשלו, ובשנת 1967 נערך ניסיון נוסף לשקמה על ידי הסרת הציפוי שמעל הצבע - הסרה שהובילה להורדת חלק מהצבע ודרשה שחזור נוסף בשנת 1968. מבקרי אמנות ביקרו עבודת שיקום זו וטענו כי הציפוי נוסף ליצירה על ידי טיציאן שהתכוון שיראו את הצבעים מבעדו (ולכן הצופה בצבעים רואה אותם מעומעמים יותר).
הערות שוליים

↑  The hidden toilet humour in a Titian masterpiece - מאתר ה-BBC
| --- | --- |
בקרת זהויות :  Bildindex: 08082135  BnF: cb16255148v (data)  GND: 4757385-5  VIAF: 205796565   WorldCat (עם VIAF): 205796565
ארלטה

| --- | --- |

 לידה:  3 במרץ 1945 אתונה, ממלכת יוון 
 פטירה:  8 באוגוסט 2017 (בגיל 72) Agia Olga General Hospital of Nea Ionia, יוון 
 שם לידה:  Argyro-Nicoleta Tsapra
 מוקד פעילות:  יוון 
 תקופת הפעילות:  מ-1960 
 מקום לימודים:  Athens School of Fine Arts 
 שפה מועדפת:  יוונית 
 כלי נגינה:  גיטרה 
 פרופיל ב-IMDb
 
אריאדנה ניקולטה טסאפרה (ביוונית: Αριάδνη Νικολέτα Τσάπρα;‏ 3 במאי 1945 – 8 באוגוסט 2017), שנודעה בשם הבמה אַרלֵטָה (Αρλέτα), הייתה מוזיקאית, סופרת ומאיירת יוונייה.
ביוגרפיה

ארלטה נולדה באתונה ב-1945. היא למדה בבית הספר לאמנויות באתונה.
ארלטה הוציאה את האלבום הראשון שיצרה בעצמה (Ένα Καπέλο με Τραγούδια, "כובע עם שירים") בשנת 1960. בראשית הקריירה שלה עבדה עם הרבה מלחינים יוונים ידועי-שם, כמו ג'אניס ספאנוס, מאנוס חג'ידאקיס ומיקיס תאודוראקיס. להצלחותיה הגדולות הראשונות הגיעה עם שירים, שאת המוזיקה שלהם חיבר לאקיס פאפאדופולוס ואת המילים להם כתבה מריאנינה קריאצי. היא נחלה הצלחה רבה בשירה בבתי הקפה של אתונה ואחר באולמות שונים. בשנת 1997 יצא ספרה, 'Από πού πάνε για την Άνοιξη ("לאן הולכים כדי להגיע אל האביב"), ספר שהכיל איורים פרי מכחולה.
ב-11 בפברואר 2008, דקות ספורות לפני הופעה מתוכננת בוולוס, עברה ארלטה שבץ. היא נותחה ונשארה במצב חמור אך יציב, שממנו הצליחה להתאושש, לאחר שהות של 6 חודשים בבית חולים ובשיתוק חלקי, בלי יכולת לעמוד, במשך שנה תמימה.
מותה

בינואר 2017, עברה שבץ נוסף ונשארה בבית החולים, שם הלכה לעולמה ב-8 באוגוסט 2017, בת 72.
הקלטות

Τραγουδά η Αρλέτα (לירה, 1966) - "ארלטה שרה"
Τραγουδά η Αρλέτα (לירה, 1967) - "ארלטה מס' 2"
Στο Ρυθμό του Αγέρα (לירה, 1968) - "בקצב הרוח"
Τραγούδια του Μάνου Χατζιδάκι (לירה, 1969) - "12+1 שירים של מאנוס חג'ידאקיס"
Έξη Μέρες (לירה, 1970) - "שישה ימים"
Ταξιδεύοντας (לירה, 1976) - "במסעות"
Romancero Gitano (לירה, 1978) - "רומנס צועני"
Ένα Καπέλο με Τραγούδια (לירה, 1981) - "כובע עם שירים"
Περίπου (לירה, 1984) - "כמעט"
Τσάι Γιασεμιού ‏ (CBS, 1985) - "תה יסמין"
Ζητάτε Να Σας Πω ‏ (CBS, 1987) - ביקשת ממני לאמור לך"
Δέκα και μία νύχτες ‏ (CBS, 1989) - "עשרה לילות ולילה"
Εκτός Έδρας ‏ (CBS 1989) - "הרחק"
Άσε τα Κρυφά Κρυμμένα (קולומביה, 1991) - "הנח לסודות במחבואם"
Μετά Τιμής (פורטרט, 1993) - "בכבוד"
Έμπορος Ονείρων ‏ (Ακτή, 1995) - "סוחר בחלומות"
Και Πάλι Χαίρετε (לג'נד, 2009) - "שלום לך שוב"
דמו (לירה, 2010)
איורים

ברטולט ברכט «Ο Μπαρμπα-Έντε» ("השפם של דוד אדי") - ספר ילדים, (הוצאת Οδυσσέας ‏ 1979; ביוונית)
ולדימיר מאיאקובסקי «Μπαρμπα-Έντε» ("סוס האש") - ספר ילדים, (הוצאת Οδυσσέας ‏, 1986; ביוונית)
הערות שוליים

↑  Biography                                           קיתארה.gr;
↑  Σε σοβαρή κατάσταση νοσηλεύεται η γνωστή τραγουδίστρια Αρλέτα
↑  13 Ιουνίου – Η Αρλέτα ξανά στο Βόλο 4 χρόνια «μετά» για τα άτομα με αναπηρία, 18 May 2012
↑  Έφυγε από τη ζωή η Αρλέτα 8 באוגוסט 2017
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0003 7232 4023  MusicBrainz: 49a146a2-307c-47fa-bab3-0114a883b97a  NLG: 111518  VIAF: 2044158792808839040002   WorldCat (עם VIAF): 2044158792808839040002
בעיית הקרונית

קרונית דוהרת אל עבר חמישה אנשים. האם תמשכו את הידית כדי להסיט את הקרונית למסילה הצדדית בה יש אדם אחד? בפעולה זו חייהם של חמישה אנשים יינצלו ואדם אחד ימות. אם אותו אדם יחיד לא היה קשור למסילה הצדדית אלא נמצא על גשר מעל הקרונית, האם הייתם דוחפים אותו מהגשר כך שיעצור בגופו את הקרונית?
בעיית הקרונית או דילמת הקרונית היא בעיה באתיקה הממחישה את הסתירה בין התפיסה התועלתנית לבין התפיסה הדאונטולוגית באתיקה. את הבעיה הציגה לראשונה הפילוסופית פיליפה פוט בשנת 1967.
תיאור הדילמה

נתונות שתי קבוצות של עובדים על מסילת רכבת: האחת בת חמישה עובדים, השנייה בת עובד אחד. קרונית שועטת במהירות לעבר קבוצת 5 העובדים. לא ניתן לעצור את הקרונית לחלוטין, אך ניתן להסיטה ממסלולה אל עבר אדם אחד. האם המעשה הנכון יהיה לתת לדברים להתרחש בלי התערבות ולאפשר את הריגתם של חמישה אנשים חפים מפשע, או להטות את הרכבת ולהביא למותו של חף מפשע אחד?
היבטים פילוסופיים

הדילמה מייצגת שתי השקפות בפילוסופיה, דאונטולוגיה ותועלתנות. לפי ההשקפה התועלתנית יש למדוד בחירות, פעולות או כוונות, רק על סמך התוצאה שבאה בעקבותן. על פי עקרון התועלת, הבחירה המוסרית היא זו המפיקה את כמות האושר הגדולה ביותר, או את כמות הסבל הקטנה ביותר. לכן, על פי הגישה התועלתנית יש להסיט את הרכבת. ביקורת אחת על גישה זו היא שהתועלתנות מאפשרת כל פעולה על מנת למקסם את כמות האושר, גם אם היא אכזרית ומבוצעת על חפים מפשע. על כן גם בווריאציות קיצוניות של הדילמה כמו דחיפת אדם שמן למסילת הרכבת או הריגת אדם וקצירת אבריו על מנת להציל חמישה אנשים אחרים, יש לבחור באותו האופן. ביקורת נוספת היא שאין מקום בגישה זו למחויבות המוסרית הייחודית שיש לאדם כלפי קרוביו וחבריו. התועלתנים מציעים פתרונות לביקורות כגון אלו, ביניהם פתרון של הבחנה בין חובות חיוביות לשליליות. מצד אחד החובה לעשות את העולם טוב יותר ולמקסם את האושר אך מצד שני החובה לא לעשות את העולם גרוע יותר ולכן לא להרוג על מנת להציל.
על פי הגישה הדאונטולוגית לעומת זאת, יש בחירות שלא ניתן להצדיק על ידי השפעתן והן אסורות מבחינה מוסרית. מוסריות הפעולה לא נקבעת על פי תוצאותיה, אלא על פי אופי הפעולה עצמה. לעיתים אדם צריך לעשות פעולה גם אם אינה ממקסמת את הטוב. הביקורת כנגד הגישה הדאונטולוגית היא חוסר הרציונליות הקיים בה. לדוגמה, האם במקרה בו מוצבים על פסי הרכבת מיליון אנשים במקום חמישה, הייתה משתנה הדילמה באופן מהותי? לפי הגישה הדאונטולוגית אין הבדל בין המקרים, זאת מפני שמוסריות המעשה לא נקבעת על פי השלכותיו. דיונים פילוסופיים אלו רלוונטיים גם היום בנושאים כמו הפלות, עונש מוות וניהול ענייני רווחה.
וריאציות > הקרונית והאיש השמן

בעיה דומה שתוארה, ממחישה את הדילמה בצורה חריפה אף יותר: נתונים חמישה עובדים על מסילת רכבת. מעליהם עומד איש שמן, וצופה בנוף. רכבת קרבה ולא ניתן לעצור אותה, אלא על ידי דחיפתו של האיש השמן לעצור את הקרון. האם יהיה נכון לשלוח את האיש השמן אל מותו כדי להציל חמישה אנשים אחרים?
וריאציות > השתלה

גרסה אלטרנטיבית של ג'ודית ג'רביס תומסון שלא כוללת רכבת, מתוארת כך:
מנתח המתמחה בהשתלת איברים מטפל בחמישה חולים, שכל אחד מהם זקוק לאיבר אחר וימות ללא השתלה. אין איברים זמינים לביצוע אף אחת מחמש ההשתלות הללו. מטייל צעיר ובריא, שרק עובר בעיר בה עובד הרופא, נכנס לבדיקה שגרתית במרפאה. במהלך ביצוע הבדיקה מגלה הרופא כי איבריו תואמים את כל חמשת חוליו הגוססים. נניח בנוסף שאם הצעיר ייעלם, לא יחשדו ברופא. האם תתמכו במוסר הרופא להרוג את אותו תייר ולספק את איבריו הבריאים לאותם חמישה אנשים גוססים ולהציל את חייהם?
הפסיכולוגיה של הבעיה

לפי קווין דאטון, השיפוט המוסרי של אנשים בבעיה אתית זו ובווריאציית הקרונית והאיש השמן שלה, תלוי, בין היתר, במבנה המוח שלהם. לטענתו, פסיכופתים יעדיפו את אותה האופציה בשני המקרים (להרוג איש אחד בלבד), מאחר שמרכזי הרגש פגועים במוחותיהם, ווריאציה זו של הבעיה מערבת שיקולים רגשיים, בניגוד לגרסה המקורית של הבעיה.
ישנם מחקרים בתחום מדעי המוח (באמצעות FMRI) הבוחנים את השיפוט המוסרי של המוח העשויים לתמוך בטענתו, מאחר שהם מצאו מעורבות של רגשות בשיפוט המוסרי של המשתתפים.
ניסוי אמפירי של דילמת הקרונית

במחקרים הרוב המוחלט של הנשאלים אומרים שהיו מסיטים את המסילה כדי להרוג אדם אחד על פני חמישה. ב-2017 ארגן בלוגר המדע מייקל סטיבנס ניסוי מעשי כדי להתרשם מה בני אדם עושים בפועל בסיטואציה זו. שבעה אנשים השתתפו בניסוי, במחשבה שהם עומדים להשתתף בקבוצת מיקוד על כבישים בלוס אנג'לס. כל אחד הגיע בנפרד והוזמן להמתין בתא בקרה מזויף של רשות הרכבות, שבו ישב אדם שתפקידו להסיט רכבות ממסלול אחד לשני לפי הצורך. מול שולחן הבקרה היו מסכי טלוויזיה שבהם נראו המסלולים כביכול בשידור חי, אך למעשה הוקרנו בהם סרטי וידאו שהוכנו מראש. בעת ההמתנה בקר הרכבות הלבבי הסביר למשתתפים את עבודתו והם למדו איך להסיט את הרכבת ממסילה אחת לשנייה. בשלב מסוים יצא הבקר מהחדר, ואז ראה המשתתף במסכים את התרחיש של דילמת הקרונית. על מסילה אחת היו חמישה אנשים, על המסילה השנייה אדם אחד, ובכריזה נשמעה אזהרה שיש חפץ על המסילה ורכבת מתקרבת. מתוך הקבוצה אישה אחת וגבר אחד משכו את המתג והסיטו את הרכבת. מיד לאחר מכן הוקרנה לכל המשתתפים שקופית "הניסוי הסתיים, אף אדם לא נפגע".