stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דורית הופמן

| --- | --- |

 לידה:  28 ביולי 1978 (בת 46) ירושלים, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 בן או בת זוג:  יניב הופמן 
 
דורית הופמן (נולדה ב–28 ביולי 1978) היא רקדנית, מורה למחול וכוריאוגרפית ישראלית.
הופמן עוסקת בהוראת מחול משנת 1998 ובכוריאוגרפיה משנת 2003.
החל מ-2009 שותפה לניהול מפעל חיים המשפחתי של משפחת הופמן-
"מחולה" יחד עם בן זוגה לחיים יניב הופמן ובני משפחתו. דורית ויניב מנהלים את "מחולה תל אביב" ו"מחולה רמת השרון" שם הם מגדלים ומחנכים מאות תלמידי מחול מדי שנה בתוכנית שנתית ורב שנתית. חלק ניכר מעיסוקה הוא בתחומי החינוך והפדגוגיה, הוראת תלמידים, הסמכות מורים למחול, ליווי כוריאוגרפים, ייעוץ אמנותי ותחומי אמנות משיקים נוספים בהם: במוי מופעים, צילום, עריכת וידאו ומוזיקה, גרפיקה ועיצוב תלבושות.
ביוגרפיה

נולדה ב-28 ביולי 1978 בירושלים להורים צילה ודוד טורס.
משנת 2003 נשואה לרקדן ויוצר המחול יניב הופמן ויחד הם משמשים כמנהלים ומנהלים אמנותיים של כנסים, מופעי מחול, הפקות, משלחות קורסים ועוד ועוד.
אמא ל-3 בנים (אדר, גיא ודניאל).
השכלה

בעלת תואר B.A בתקשורת וניהול מטעם המסלול האקדמי המכללה למינהל, עם התמחות בשיווק ופרסום.
בעלת תואר M.E.D (Master of Education) - בניהול מערכות חינוך מטעם סמינר הקיבוצים.
בוגרת לימודי תעודה של תכנון אדריכלי ועיצוב פנים מטעם "דיפלומה" – האוניברסיטה הפתוחה.
בעלת תעודת מדריכי פילאטיס של המכללה האקדמית בוינגייט. בוגרת קורס תפירה מטעם בית הספר 6B לעיצוב ודיגיטל.
קריירה- רקדנית, מורה למחול, כוריאוגרפית

החלה את דרכה כרקדנית בלהקת "מחולה ירושלים" בשנת 1991 והייתה סולנית בלהקה הייצוגית הבוגרת כ-10 שנים בין השנים 1995-2004, במסגרת זו הופיעה ברחבי הארץ והעולם בבמות מרכזיות, בפסטיבלים ובאירועים יוקרתיים.
במהלך השנים השתלמה והעשירה עצמה במרכזי המחול הגדולים בעולם, ביניהם: STEPS STUDIO, BROADWAY DANCE CENTER – NEW YORK, Pineapple Dance
Studio- London וגם בישראל אצל מיטב המורים.
בין השנים 2001-2003 רקדה בלהקת מיומנה במסגרתה הופיעה במופע המקורי של מיומנה המצליח בכל הזמנים, בין היתר הופיעה עם הלהקה בפיינל-פור ששודר בערוצי הטלוויזיה בכל העולם.
במקביל, בשנת 2001 התמנתה למנהלת האמנותית של להקת הדגל הירושלמית 'נעורי מחולה ירושלים' שהייתה ידועה בהישגיה וברקדניה.
משנת 2005 הצטרפה לצוות ההוראה של "מחולה תל אביב" והחל מ-2010 גם ב"מחולה רמת השרון".
במהלך שנים אלו הייתה שותפה מרכזית לתהליכי היצירה של הפקות שונות: מיס יוניברס, תגלית, פסטיבלי כרמיאל, משלחות בחו"ל, יוצרים צעירים במרכז סוזן דלל ועוד וכן בתחום המסחרי להפקות מסחריות שונות: קרוקר, YES, חברות סלולר, קופ"ח, פרסומות ועוד.
בשנים 2008, 2007, 2005, 2002 הייתה שותפה ליצירות המחול המרכזיות בטקס הדלקת המשואות בערב העצמאות בהר הרצל.
בשנת 2019 נבחרה לביים את מופע הפתיחה של פסטיבל המחול "אשדודאנס" בהשתתפות מירי מסיקה.
בשנת 2021 נבחרה דורית ליצור יצירה מיוחדת לטקס הדלקת המשואות עם הזמרת נרקיס בתפירת שמלה ענקית מיוחדת שלתוכה הוכנסו 19 רקדניות. הכוריאוגרפיה שיצרה ביחד עם בת המשפחה נועה הופמן זכתה להצלחה גדולה וזכתה במקום הראשון בתחרות המחול העכשווי בפסטיבל כרמיאל בשנת 2022
במהלך כל השנים יצרה רפרטואר ריקודים נרחב לתלמידי מחול וללהקות ילדים ונוער וכן יצירות מחול לרקדנים בוגרים, המוכרות שבהן:רוקסן, שיר ארץ, קול תפילותיי, מאסטר שף, מעגל מתופפים, מטאדור, תן בליבנו, אין מחיר לחופש, חלומות, ועוד. ללהקות ילדים ונוער: אין לי כסף, בואי אמא, החיים יפים, עולם המים, הנסיך הקטן ועוד רבים.
ככוראוגרפית זכתה בשלל פרסים על יצירותיה שהפבו לשם דבר בייחוד בתחום התחריות לתלמידי מחול.
בנוסף, הפיקה וביימה מופעי מחול רבים ברחבי הארץ - בפסטיבלים, כנסים, תחרויות, הפקות מקוריות ועוד.
לצד אלו, החל משנת 2005 ועד היום, משמשת כמנטורית בקורסים להכשרות מדריכי מחול עכשווי מטעם המכללה האקדמית וינגייט.
תחומים משיקים

מעבר למחול וחינוך עוסקת דורית בתחומים משיקים רבים השייכים לעולם הבמה וההפקה.
היא אחראית על מירב העיצובים הגרפיים של מחולה, עריכות מוזיקה, עיצוב תלבושות, ייעוץ כוריאוגרפים, סטילס ועריכות וידאו ועוד.
במקביל היא עובדת לצד בעלה יניב על פרויקט הדגל החדש החל משנת 2022 'להקת המחול יניב הופמן'
יסוד המסלול התחרותי - לתלמידי מחול מצטיינים

בשנת 2018 הקימה מיזם חדש - המסלול התחרותי שנועד עבור תלמידי מחול מצטיינים מכל אזור המרכז, להם נבנתה תוכנית מחול מאתגרת ואינטנסיבית במיוחד.
כבר בשנתו הראשונה, נחל המסלול הצלחות רבות ואינספור פרסים ופרסי "אוברול" בתחרויות בישראל: i believe, תחרות וינגייט, תחרות אשקלון, תחרות וירטועוז ועוד. במשך 4 שנים פיתחה את המסלול, הרחיבה את התכנים וצוות המורים המלמדים בו ויצרה כוריאוגרפיות שזכו לשבחים והישגים רבים, עם יצירות משובחות כמו: עולם המים, אין מחיר לחופש, הנסיך הקטן, שברי זכרונות, נשל הנחש ועוד.
בעקבותיו קמו מסלולים רבים תחרותיים בבתי ספר למחול בארץ.
בשנת 2022 סיימה דורית את תפקידה האמנותי במסלול והעבירה השרביט לכוריאוגרף אלמוג דוד וכיום היא משמשת כמנהלת העשייה ויועצת אמנותית.
| שנה | שם התחרות | זכיות | קטגוריה  |
| --- | --- | --- | --- |
| 2019 | מוקדמות "I Believe" | זכייה במקום הראשון + פרס האובראול עם היצירה "Relationship” | גילאי 12-14, רמת מתקדמים  |
| 2019 | מוקדמות "I Believe" | זכייה במקום השני עם היצירה "הקול בראש" | גילאי 15-17, רמת מתקדמים  |
| 2019 | גמר תחרות "I Believe" | זכייה במקום הראשון + פרס האובראול עם היצירה "Relationship”. | גילאי 12-14, רמת מתקדמים  |
| 2019 | גמר תחרות "I Believe" | זכייה במקום השלישי עם היצירה "הקול בראש". | גילאי 15-17, רמת מתקדמים  |
| 2019 | גמר תחרות "I Believe" | זכייה במקום הראשון + פרס האובראול עם היצירה "אין מחיר לחופש" | רמת עלית  |
| 2019 | תחרות אשקלון | זכייה במקום הראשון + פרס האובראול עם היצירה "Relationship” | צעירים  |
| 2019 | תחרות אשקלון | זכייה במקום הראשון + פרס האובראול עם היצירה "אין מחיר לחופש” | בוגרים  |
| 2019 | תחרות מחול - אולימפיאדת הילדים ה-12 | זכייה במקום הראשון + פרס הגראנד פרי עם היצירה "הקול בראש” | צעירים  |
| 2020 | מוקדמות תחרות "I Believe" | זכייה במקום הראשון + פרס האובראול עם היצירה "במצולות הים” | גילאי 12-14, רמת אינטרמידייט  |
| 2020 | מוקדמות תחרות "I Believe" | זכייה במקום השלישי עם היצירה "הנסיך הקטן" | גילאי 15-17, רמת מתקדמים  |
| 2020 | גמר תחרות "I Believe" | זכייה במקום השני הארצי עם היצירה "במצולות הים" | גילאי 12-14, רמת אינטרמידייט  |
| 2020 | גמר תחרות "I Believe" | זכייה במקום השני הארצי עם היצירה "הנסיך הקטן" | גילאי 15-17, רמת מתקדמים  |
| 2020 | בגמר תחרות "I Believe" | זכייה במקום השני הארצי עם היצירה "שברי זכרונות" | גילאי 15-17, רמת עלית  |
| 2020 | תחרות הארצית למחול "VIR2OZ" | זכייה במקום הראשון + פרס האובראול עם היצירה "במצולות הים" | גילאי חטיבה  |
| 2021 | בגמר תחרות "I Believe" | זכייה במקום הראשון + פרס הOverall הכללי של התחרות עם היצירה "״חיות או לא להיות" | גילאי חטיבה  |
| 2021 | תחרות "DWC" | זכייה במקום רביעי כללי ועלייה לגמר הבינלאומי, עם היצירה "״חיות או לא להיות" | גילאי חטיבה  |
| 2022 | בגמר תחרות "I Believe" | זכייה במקום השני עם היצירה "מאסטר שף" | רמת מתקדמים  |
| 2022 | בגמר תחרות "I Believe" | זכייה במקום השלישי עם היצירה המשותפת עם מעיין ברגר "נשל הנחש" | רמת מתקדמים  |
| 2022 | בגמר תחרות "VIR2OZ" | זכייה במקום השני עם היצירה "מאסטר שף" | רמת עלית  |
זכיות במלגות כספיות ופרסי עבר

| שנה | שם התחרות | זכיות ופרסים |
| --- | --- | --- |
| 2005 | תחרות "מתוך הלב" - מחווה לאמנים (אמנות לעם) | זכייה במקום השלישי עם היצירה "שיר ארץ" |
| 2010 | תחרות הג'אז, פסטיבל כרמיאל | זכייה במקום השני עם היצירה "רוקסן" |
| 2018 | תחרות אשקלון | זכייה במקום הראשון ופרס האובראול עם היצירה "מטאדור" |
| 2022 | תחרות המחול העכשווי בפסטיבל כרמיאל | זכייה במקום הראשון עם היצירה "תן בליבנו" |
לקריאה נוספת

רונית הראל, "עסק משפחתי - מחולה", דה-מרקר, נובמבר 2007, עמ' 142–143
שרה ומאיר אהרוני, "מחולה - רשת בתי ספר למחול ולהקות ייצוגיות", ספר ישראל - 60 שנה למדינה, 2008, עמ' 467
גונן אליאסי, לילה לבן ביחד עם מחולה ברמת השרון, באתר News1 מחלקה ראשונה, 16 במרץ 2010
יניב ודורית הופמן
תמונת הסיום מתוך הריקוד 'תן בליבנו' מתוך טקס הדלקת המשואות בהר הרצל
מתוך היצירה "במצולות הים". כוראוגרפיה: דורית הופמן
מתוך היצירה 'מאסטר שף' - כוריאוגרפיה: דורית הופמן
זכייה במקום הראשון עם הריקוד ' חיות או לא להיות' שיצרה הופמן
זכייה במקום הראשון עם הריקוד 'במצולות הים' שיצרה הופמן
דוד אלדר

| --- | --- |

 לידה:  6 ביולי 1928 ברלין
 פטירה:  6 ביוני 2018 (בגיל 89)
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  האוניברסיטה העברית, אוניברסיטת בירמינגהם
 תפקיד:  מנהל מכללת וינגייט, מנהל מדעי של מכון וינגייט
 תקופת כהונה:  1969 - 1994
 בת זוג:  ראומה אלדר
 
דוד אלדר (6 ביולי 1928 – 6 ביוני 2018) היה מנהל המכללה לחינוך גופני ע"ש זינמן במכון וינגייט בשנים 1969 – 1994. בשנות כהונתו הוא קידם מוסד זה ממדרשה למורים לחינוך גופני למכללה אקדמית מוערכת המעניקה תואר ראשון ושני לבוגריה. בנוסף לעשייתו הניהולית, עסק בין השאר גם בחקר התאמת מורים לחינוך גופני לתפקידם ומניעת נשירתם ממערכת החינוך. פרסם מספר מחקרים בתחום זה.
שנים ראשונות

אלדר נולד בגרמניה בברלין. בילדותו למד בגרמניה בבית הספר היסודי הפרטי של קהילת בתי הכנסת של עדת ישראל ADDAS JISROEL ZU BERLIN. עלה ארצה ב-1937 עם אחיו, המוזיקולוג ישראל אדלר ואחותו מרי.
בתקופה הראשונה לאחר עלייתו ארצה, למד ב"חדר" במאה שערים, ירושלים. כאשר עברה משפחתו למגורים במרכז העיר, החל ללמוד בבית הספר "חורב", עד לגיוסו בגיל 15 לשורות ההגנה ב-1946. היה חבר בתנועת הנוער "עזרא".
שירות צבאי

בנוסף לחברותו בהגנה, היה אלדר אחראי על טיפול בנוער עזוב באזור ירושלים. בשנת 1946 התגייס גיוס מלא לארגון זה, הוכשר כמדריך ספורט וריכז את פעילות החינוך הגופני המורחב (חג"מ) בבתי הספר התיכוניים בירושלים.
בין השנים 1947–1948 לחם ופיקד בגזרת ירושלים. בין תפקידיו שימש מ"פ ומדריך בקורסים של הגדנ"ע, מפקד בית הספר החדש של הגדנ"ע בגבעת רם להכשרת לוחמים צעירים ומפקד על פלוגת יונתן לנערים מתנדבים. הושאל לחי"ש (חילות השדה של ההגנה) בתפקיד מאמן כושר קרבי נודד ביחידות הקרביות בחזיתות השונות. בשנת 1948 הצטרף לארגון "שירות העם", אשר הפך לצה"ל עם הקמת המדינה. עם שחרורו מצה"ל, המשיך אלדר לשרת שנים רבות במילואים עד לשחרורו בדרגת סרן.
הכשרה חינוכית ולימודים אקדמיים

אלדר למד בקורס החד שנתי הראשון להכשרת מורים לחינוך גופני לאחר קום המדינה (מחזור ג' של המדרשה) שהתקיים במחנה יונה והוסמך להוראת מקצוע זה. לאחר סיום הקורס, החל ללמד חינוך גופני וגדנ"ע בבית הספר התיכון עירוני ג' בירושלים. בנוסף להוראת חינוך גופני, שימש גם כמפקח הגדנ"ע בבתי הספר העל יסודיים הדתיים בירושלים. כן ניהל במכון וינגייט קורסים למדריכי עזר בחינוך גופני וקורסים להתאמת מורים עולים חדשים לחינוך גופני לתפקוד בישראל.
במהלך עבודתו השלים את לימודי התואר השני בחינוך ובגאוגרפיה באוניברסיטה העברית ומונה לסגן מנהל תיכון עירוני ג' בירושלים, שבו לימד חינוך גופני וגדנ"ע. תיזת המאסטר שכתב עסקה בקשר שבין מניעים לבחירה בלימודי החינוך הגופני כמקצוע לבין ההתמדה בו, וחשפה טיפוסים שונים של תלמידים ובוגרים כמנבא לנשירה מן המקצוע בעתיד וכאמצעי במיון מועמדים ללימודים. התואר השלישי של אלדר עסק בהשוואה בין ההשפעות של גישת התנועה האנגלית והגישה השוודית המסורתית להתעמלות בבתי הספר במדדים פסיכולוגיים, פיזיים, פיזיולוגיים ותפיסתיים-מוטוריים מסוימים. תואר זה נעשה במחלקה לחינוך באוניברסיטת בירמינגהם באנגליה, במלגה של ה-British Council. על עבודתו זו זכה אלדר ב-1979 בפרס התזה המצטיינת השנתית בפקולטה.
ניהול המדרשה לחינוך גופני בווינגייט והפיכתה למכללה אקדמאית

לאור הצלחתו של אלדר בתחומי החינוך הגופני והניהול, מינה אותו ב-1969 רפאל פנון, מפמ"ר החינוך הגופני, למנהל המדרשה לחינוך גופני בווינגייט. הוא החליף את המנהל איסר וגנר ושימש בתפקיד זה 24 שנים, עד לפרישתו לגמלאות ב-1994.
עם כניסתו לתפקיד, החליט אלדר על ביצוע שינויים משמעותיים באופן הכשרת המורה לחינוך גופני וזאת על מנת לשפר את מעמדו בבית הספר. הסיבה העיקרית בעיניו למעמדו הנחות של מורה זה בהשוואה לעמיתיו האחרים, הייתה הכשרתו האקדמית הלוקה בחסר, מה שהקרין גם על יחס ההורים אליו בהשוואה למורים במקצועות אחרים, שהיו בעלי הכשרה אקדמית נרחבת בהרבה.
לשם השגת הרחבה אקדמית זו בהכשרת המורה לחנ"ג (חינוך גופני), הגה אלדר שלושה מהלכים:
רפורמה בתוכנית הלימודים והתאמתה לזו המקובלת במוסדות להשכלה גבוהה
סינון קפדני, פיתוח ושיבוץ מורים שיעמדו בדרישות המתכונת העתידית של המכללה, כמקובל במוסדות אקדמיים.
החמרה בתנאי הקבלה של המועמדים ללימודים במכללה והשוואתם לאלה המקובלים במוסדות לימוד אקדמיים.
הוא סייג את התכנית באי פגיעה בחינוך לתנועה ולספורט על חשבון לימודים עיוניים ואי פגיעה במעמדם של המורים הקבועים בסגל המדרשה.
כשלב ראשון של תפיסה מערכתית זו, המשיך אלדר את תוכניתו של קודמו והוסיף ב-1969 שנה שלישית לתוכנית הלימודים. הסטודנטים שבחרו במסלול זה קיבלו בסיום לימודיהם את התואר "מורה מוסמך בכיר". המדרשה מנתה אז 281 תלמידים ותלמידות שלמדו בארבע כיתות א, ארבע כיתות ב ושתי כיתות ג, לראשונה בתולדות המוסד. בהמשך הקים אלדר בצמוד לשנה השלישית הרגילה, כיתה שכללה מורים מוסמכים ותיקים ונקראה ג' מיוחדת. המורים הוותיקים השתלבו בתוכנית המורחבת עם תלמידים צעירים, מה שסייע להפריה מקצועית הדדית בין שתי הקבוצות. בבניית פרויקט זה, סייעו לאלדר אנשי סגל המכללה יחד עם המורה והמפקח לחנ"ג אורי אפק.
כבר בתחילת התקופה ביצע אלדר שינויים בתבנית הלימודים ובהגדרות אנשי המדרשה. בדרך להפיכתה למכללה אקדמית. המורים הוגדרו כמרצים, התלמידים כסטודנטים והלימודים נערכו במסגרות של שו"ת (שיעור ותרגיל), שיעור וסמינריון.
בנוסף להקמת שנה ג' במדרשה, הרחיב אלדר את המבנה הקיים והקים שתי מסגרות לימוד נוספות: מחלקה ללימודי המשך שהוקמה ב-1971 ועם השנים הפכה לבית הספר להשתלמויות ע"ש דוד אלדר ומכינה קדם אקדמית הפועלת עד היום.
ניהול המדרשה לחינוך גופני בווינגייט והפיכתה למכללה אקדמאית > הסבת שם המדרשה למכללה ע"ש זינמן

כבר בתחילת כהונתו של אלדר, החל תהליך של הרחבת המבנים, אולמות הספורט והכיתות, בעידודו ובתמיכתו של ברוך בג, מנהל המכון דאז. הון רב לביצוע הרחבות אלה נתרם על ידי פיליפ זינמן, יהודי עשיר מניו ג'רזי, שהתנה את תרומתו בקריאת של המדרשה על שמו ואכן ב-1976 הוסב שמה של המדרשה למדרשה לחינוך גופני ע"ש זינמן במכון וינגייט וב 1981 השתנה השם ל"מכללה לחנוך גופני ע"ש זינמן". שינוי השם היה צעד לקראת מימוש החזון האקדמי, שהגה אלדר כבר עם כניסתו לתפקיד מנהל המדרשה.
ניהול המדרשה לחינוך גופני בווינגייט והפיכתה למכללה אקדמאית > הכרה בלימודים במדרשת וינגייט כחוג בלימודי תואר ראשון באוניברסיטת תל אביב והפיכתה למכללה המעניקה תואר ראשון עצמאי

המעבר למשך לימודים של שלוש שנים איפשר לאלדר לפנות בשנת 1970 אל אוניברסיטת תל אביב בבקשה להכיר בלימודים של חינוך גופני כחוג אחד לקראת תואר הראשון באוניברסיטת תל אביב. לצורך זה פנה אלדר לפרופסור אנדרה דה פריז, רקטור אוברסיטת תל אביב. לאחר התגברות על מכשולים רבים, החליט הסנט של אוניברסיטת תל אביב להכיר בלימודים בבית המדרש כחוג אחד לקראת קבלת תואר ראשון ואיפשר לסטודנטים לחינוך גופני להשלים את קבלת התואר על ידי לימודים בחוג נוסף באוניברסיטה, אחרי שתי שנות לימודים במדרשה בלבד. בשנת 1975 ניתנו התארים הראשונים לבוגרי המסלול המשולב. משא ומתן עם אוניברסיטת חיפה ליצירת מסלול זהה הסתיים בהצלחה וב 1976 נחתם הסכם דומה עם אוניברסיטה זו. בהמשך המשיך אלדר בפיתוח חזונו להפוך את המכללה למוסד אקדמי המעניק באופן עצמאי תואר אקדמי ראשון לבוגריו. בשנים 1982–1984 נערכו דיונים בנושא בין המכללה והמועצה להשכלה גבוהה ובחודש יוני 1984 העניקה הממשלה למכללה הכרה כמוסד להשכלה גבוהה. ב-1985 נערך הטקס הראשון בו הוענקו ל-20 בוגרי המכללה תואר ראשון בלעדי מטעמה, על ידי שר החינוך יצחק נבון. בנאומו בפני הבוגרים ציין אלדר את חשיבות ההכרה האקדמית במקצוע הוראת החינוך הגופני.
ניהול המדרשה לחינוך גופני בווינגייט והפיכתה למכללה אקדמאית > הכרה בלימודים במדרשת וינגייט כחוג בלימודי תואר ראשון באוניברסיטת תל אביב והפיכתה למכללה המעניקה תואר ראשון עצמאי > חזון התואר השני

עם קבלת ההכרה וההיתר למכללה להעניק לבוגריה תואר ראשון בחינוך גופני, החל אלדר להגשים את חלומו הנוסף – הפיכת המכללה למוסד המעניק לבוגריו גם תואר שני. לצורך זה נפגש אלדר ב-1985 עם שר החינוך יצחק נבון והצביע בפניו על העיוות שנוצר במערכת החינוך, הדורשת ממורים הרוצים ללמד בבתי ספר על יסודיים תואר שני. בהיעדר האפשרות להשיג תואר זה בארץ הם נאלצו לנדוד וללמוד אותו בחו"ל. הענקת היתר למכללה להעניק תואר זה הייתה אמורה לפתור את העיוות שנוצר. נבון התייחס בחיוב לבקשתו של אלדר אך הצביע על הקושי במימושה מכיוון שלא היה תקדים להענקת תואר זה על ידי מוסד שאיננו מוכר כאוניברסיטה. הוא הציע ליצור תהליך דומה לזה שבוצע על מנת להעניק את התואר הראשון, דהיינו שילוב התכנית עם אוניברסיטה קיימת. בתחילה נערך משא ומתן עם אוניברסיטת תל אביב שלא צלח. לפיכך פנתה המכללה לאוניברסיטת חיפה והמאמצים נשאו פרי. בינואר 1993 אישרה המועצה להשכלה גבוהה הפעלת תואר שני בחינוך גופני של אוניברסיטת חיפה בהשתתפות המכללה לחינוך גופני בווינגייט. אלדר לא הסתפק בהישג זה וחתר להענקת תואר שני עצמאי בלעדי מטעם המכללה בווינגייט, חזון שהוגשם על ידי ממשיכיו של בניהול המכללה.
פעילויות ועשייה מחקרית שהוסיף אלדר למכללה בתקופתו

אלדר יזם מספר פעולות על מנת לקדם את מעמדה האקדמי של המכללה:
ארגון קונגרסים וימי עיון, סמינרים ויצירת קשרים אקדמיים וספורטיביים עם מוסדות יוקרתיים בחו"ל כגון בית הספר הגבוה לספורט בקלן, בגרמניה, אוניברסיטאות אדלפי ובוסטון בארצות הברית, המכון האוסטרלי לספורט ועוד.
ביצוע ופרסום בינלאומי של עשרות מחקרים ומאמרים מדעיים על ידי מרצים מסגל המכללה.
הקמת מרכזי שירות במכללה, יחידות ומעבדות בתחומים רלוונטיים ביניהם מעבדה לחקר ההוראה, מעבדה לפסיכומוטוריקה, מעבדות לביומכניקה ופיזיולוגיה של המאמץ והמעבדה לאנטומיה
בכדי למנוע את שחיקת הפן המקצועי - חברתי של המורה לחינוך גופני, עקב האקדמיזציה הנרחבת שאפיינה את תוכנית הלימודים החדשה של המכללה, ביצע אלדר מספר שינויים ותוספות בתוכנית זו. נפתחו מגמות והתמחויות מקצועיות, שולבה התנדבות חברתית כחלק מחובות הלמידה והסטודנטים נחשפו לפעילויות של לימוד נושא הנופש והפנאי, הקמת תזמורות ומקהלות והפקת טקסים ומופעי תנועה.
בתקופת כהונתו של אלדר כמנהל המכללה, חל גידול רב במספר הלומדים והמורים ועם סיום כהונתו ב-1994 למדו במכללה 1887 תלמידים, מתוכם 972 סטודנטים ו-915 משתלמים. סגל ההוראה מנה 252 מורים ועוזרי הוראה. גם אחרי פרישתו המשיך אלדר לסייע לממשיכיו בעריכת התוכנית ללימודי תואר שני עצמאי במכללה ובכתיבתה וזו הוגשמה על ידי ממשיכיו.
עיטורים ופרסים

כהוכרה על פעילותו בניהול המכללה במשך שנים רבות, קיבל אלדר מספר עיטורים ופרסים, להלן חלק מהם:
1983 הכרה מיוחדת מ-ICHPER – המועצה הבינלאומית לחנ"ג לבריאות ולתרבות הפנאי
1994 עיטור יקיר א.ס.א. על תרומתו לקידום החנ"ג בישראל למעמד אקדמי מוכר
1995 עיטור AIESEP - ההתאחדות הבינלאומית של בתי הספר הגבוהים לחנ"ג על הכרה מיוחדת בתרומה לקידום התחום ולעידוד המחקר המדעי במקצוע
2003 פרס יקיר החינוך הגופני מטעם משרד החינוך והתרבות על מפעל חיים
2011 אות יקיר המורה לחינוך גופני מטעם ארגון מורי החנ"ג
ספרים ומחקרים

אלדר עסק במחקרים על בחירת המועמדים המתאימים להוראת החינוך הגופני, מציאת כלים לסינון מועמדים אלה ובקשר בין מניעים לבחירה בחינוך גופני כמקצוע לבין ההתמדה של גברים במקצוע זה.
ב-1973 פרסם את מחקרו על מניעת נשירת מורים לחינוך גופני מהמערכת בספר בהוצאת מכון וינגייט.
באותה שנה פרסם אלדר ספר על הקשר בין מניעים לבחירה בחינוך גופני כמקצוע לבין ההתמדה של גברים במקצוע.
חיים אישיים

דוד אלדר נישא לראומה אלדר, מחנכת, קריינית ועורכת תוכניות בכירה בקול ישראל. להם בן ושתי בנות.
אלדר נפטר ב-6 ביוני 2018 באודים, ונקבר בבית העלמין של המושב לצד אשתו ראומה שנפטרה ב-2015 .
הערות שוליים

↑  דוד אלדר, באתר הספרייה הלאומית
1 2  דוד אלדר, על נשירה של מורים לחינוך גופני מן המקצוע, בית המדרש הממלכתי למורים לחינוך גופני במכון וינגייט, 1973. (בiw)
1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11  pubhtml5.com, ספר ה-70, באתר Pubhtml5
↑  A comparison of the effects of the English movement approach and the traditional Swedish approach to school gymnastics on certain psychological, physical, physiological and perceptual-motor measures., University of Birmingham
↑  רפי שיף, מ"קורסים"מעריב של שלושה חודשים לבתי מדרש של שלוש שנים, באתר מעריב עיתונות יהודית היסטורית, ‏9.01.1976
↑  Uri Afek: Sports official, Sports administrator (1932-) | Biography, Facts, Information, Career, Wiki, Life, peoplepill.com
↑  pubhtml5.com, ידיעון בית ספר להשתלמויות 23–2022, באתר Pubhtml5
1 2 3  סיפורו של מקום, באתר moreshet.netanya.muni.il
↑  ⁨בית המדרש בו ינגייט ישולב באוניברסיטת ת"א ⁩ - ⁨⁨דבר⁩ 16 יולי 1970⁩ - הספרייה הלאומית של ישראל │ עיתונים, באתר www.nli.org.il
↑  האקדמיה לכושר גופני, אוטוביוגרפיה – הקמת מחלקה למדעי החיים במכללת וינגייט, באתר האקדמיה לכושר גופני ובריאות, ‏2020-10-31
↑  טקס הענקת אות יקיר ארגון המורים לחינוך גופני, נבדק ב-2023-06-27
1 2  על הקשר בין מניעים לבחירה בחינוך גופני כמקצוע: לבין ההתמדה של גברים במקצוע זה / דוד אלדר | (מכון וינגייט. המכללה לחינוך גופני על שם זינמן) | מכון וינגייט. המכללה לחינוך גופני על שם זינמן | הספרייה הלאומית, באתר www.nli.org.il
↑  אלי אלון, 4 שנים למותה של אגדת הרדיו ראומה אלדר, באתר News1 מחלקה ראשונה, 10 במאי 2023
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987012494768005171  VIAF: 1519169929738069380007   WorldCat (עם VIAF): 1519169929738069380007 
דוד וראומה אלדר 1950
גן המלך

| --- | --- |

שכונת אל-בוסתאן
 נתונים ומידות
 שטח:  45 דונם
 מיקום
 מדינה:  ישראל ישראל
 מיקום:  ירושלים 
 קואורדינטות:  31°46′11″N 35°14′09″E﻿ / ﻿31.769609454788°N 35.235924514188°E﻿ / 31.769609454788; 35.235924514188
  (למפת ירושלים מוגדלת) גן המלך(למפת ירושלים רגילה) גן המלך(למפת הרי ירושלים רגילה) גן המלך(למפת הרי ירושלים מוגדלת) גן המלך
 
גן המלך הוא אזור ששטחו כ-45 דונם המכונה על ידי התושבים הפלסטינים החיים בו אל-בוסתאן, הנמצא באגן הקדוש, דרומית לעיר העתיקה, דרומית מזרחית לעיר דוד בפתח הדרומי של נחל קדרון ובפתח המזרחי של נחל גיא בן הינום. לכל הדעות במקום היה גן מלך ועל פי מרבית החוקרים מזוהה המקום עם גן המלך המקראי.
השטח צמוד לגן לאומי מוכרז אך איננו כלול בו ועיריית ירושלים מקדמת בו מיזם בשם "גן המלך".
במקום היו 88 בתי מגורים של פלסטינים בני סילוואן, שמתוכם שבעה היו קיימים לפני 1967 והיתר נבנו מאוחר יותר, בעיקר החל משנות ה-1990 המוקדמות. בשנת 2024 החלה עיריית ירושלים, בגיבוי כוחות משטרה, להרוס מבנים בלתי חוקיים במקום.
גן המלך המקראי

מקום בשם "גן המלך" מוזכר לראשונה בספר מלכים, וכן בתיאור בריחת צבא יהודה מירושלים בעת שנכבשה על ידי הבבלים:
"בַּחֹדֶשׁ הָרְבִיעִי בְּתִשְׁעָה לַחֹדֶשׁ וַיֶּחֱזַק הָרָעָב בָּעִיר, וְלֹא הָיָה לֶחֶם לְעַם הָאָרֶץ. וַתִּבָּקַע הָעִיר וְכָל אַנְשֵׁי הַמִּלְחָמָה יִבְרְחוּ וַיֵּצְאוּ מֵהָעִיר לַיְלָה דֶּרֶךְ שַׁעַר בֵּין הַחֹמֹתַיִם אֲשֶׁר עַל גַּן הַמֶּלֶךְ וְכַשְׂדִּים עַל הָעִיר סָבִיב, וַיֵּלְכוּ דֶּרֶךְ הָעֲרָבָה."
זיהוי "גן המלך" המקראי עם המקום הקרוי היום "גן המלך" מבוסס, מלבד מסורות רצופות[דרוש מקור], על ספר נחמיה בו ישנם תיאורים מאוד מפורטים של האזור ובהם גם "גן המלך":
"וְאֵת שַׁעַר הָעַיִן הֶחֱזִיק שַׁלּוּן בֶּן-כָּל-חֹזֶה, שַׂר פֶּלֶךְ הַמִּצְפָּה--הוּא יִבְנֶנּוּ וִיטַלְלֶנּוּ, ויעמידו (וְיַעֲמִיד) דַּלְתֹתָיו מַנְעֻלָיו וּבְרִיחָיו; וְאֵת חוֹמַת בְּרֵכַת הַשֶּׁלַח, לְגַן-הַמֶּלֶךְ, וְעַד-הַמַּעֲלוֹת, הַיּוֹרְדוֹת מֵעִיר דָּוִיד...
על פי תיאוריו של יוסף בן מתתיהו, המקום המתואר לעיל, תואם למקום הקרוי כיום גן המלך יוספוס אף מכנה את אתר עין רוגל הסמוך בשם "המעיין שבפרדס המלך".
מנשה הראל כותב שגן המלך היה גן הבשמים של ירושלים בזכות אדמת הסחף הפוריה - מימי הגיחון ועין רוגל שהשקוהו.
האנציקלופדיה המקראית ופירוש דעת מקרא סבורים שגן זה הוא "גן המלך עוזיהו" המוזכר בספר מלכים כמקום קבורתם של המלכים מנשה ואמון מבית דוד.
בפולקלור העממי מקובל לייחס את גן המלך שהיה באזור זה לשלמה המלך, מפני שבנוסף להתאמת המקום לאתרים המוכרים הסמוכים אליו מימי תקופתו של שלמה, התיאורים המקראיים והאגדתיים על תפארת מלכותו ואופי חייו - בהם גם תיאוריו של שלמה עצמו בחיבוריו שיר השירים וקהלת - נתנו השראה רבה לייחוס הגן הזה אליו:
"בָּנִיתִי לִי בָּתִּים נָטַעְתִּי לִי כְּרָמִים. עָשִׂיתִי לִי גַּנּוֹת וּפַרְדֵּסִים וְנָטַעְתִּי בָהֶם עֵץ כָּל-פֶּרִי. עָשִׂיתִי לִי בְּרֵכוֹת מָיִם לְהַשְׁקוֹת מֵהֶם יַעַר צוֹמֵחַ עֵצִים".
"שְׁלָחַיִךְ פַּרְדֵּס רִמּוֹנִים, עִם פְּרִי מְגָדִים: כְּפָרִים, עִם-נְרָדִים. נֵרְדְּ וְכַרְכֹּם, קָנֶה וְקִנָּמוֹן, עִם, כָּל-עֲצֵי לְבוֹנָה; מֹר, וַאֲהָלוֹת, עִם, כָּל-רָאשֵׁי בְשָׂמִים.
המשנה מציינת שהייתה בירושלים גינת וורדים שהייתה במעמד מיוחד, עוד מימי נביאים ראשונים בוני ירושלים. מהוורדים שבגינה זו הביאו את כיפת הירדן ששימש כאחד ממרכיבי קטורת הסמים בבית המקדש. בתקופת המשנה גדלו בה עצי תאנה רבים. יש הסבורים שגינה זו הייתה בגן המלך, אחרים סברו שהייתה במקום אחר.
גן המלך המקראי > זיהויים של גן מלך במקום אחר

אף שאין חולק על כך שבאזור המדובר היה קיים לפחות בתקופת המקרא גן מלך, ישנן דעות שונות על מיקומם של גני מלך נוספים, כאשר יש המזהים בהם את גן המלך העיקרי או אתרים נוספים שנקשרו בסמוך אליו. למשל יוסף בן מתתיהו מכנה מקום דרומי יותר בשם "גן המלך שלמה" אליו היה מגיע שלמה המלך: "היה מקום אחד במרחק 7 מילים מירושלים ושמו עיטם, נחמד ועשיר בפרדסים ונחלי מים כאחד, אליו היה המלך עורך את טיולי הטיסה שלו כשהוא נישא במרכבתו".
עודד ליפשיץ החופר מדרום לירושלים באזור רמת רחל מציע על סמך הממצאים במקום הכוללים ארמון ומבנים מפוארים, לצידם גן מלך משמעותי מתקופת המלך חזקיהו והממשיכים אחריו, גרסה האומרת שבאזור זה היו עמק המלך ו"עמק רפאים" המקראיים.
ישנן דעות נוספות לגבי זיהוי מיקומו של עמק המלך המקראי; מכאן שהסוברים כי גן המלך המקראי היה בסמוך לעמק המלך, מזהים את מיקומו השונה בהתאם.
בעת החדשה

באזור המכונה כיום "גן המלך" היו נטועים במאות השנים האחרונות [דרוש מקור] עצים רבים, מהם עתיקים מאוד ובו גם שני מעיינות. ידוע על מפות של ירושלים, החל מהמאה ה-16, בהן מופיע ומוזכר "גן המלך".
בעת החדשה > המעמד המשפטי

בתקופת השלטון העות'מאני נשמר המקום היטב כשטח ללא בניה. בתקופת המנדט הבריטי היה האתר במעמד של שטח ירוק האסור בבניה. דבר זה נשמר גם בתקופת השלטון הירדני ומעמדו החוקי של המקום עומד בעינו עד היום.
מתחם "גן המלך" נכלל בשטח שנוסף לתחום השיפוט של עיריית ירושלים ביוני 1967, וחלות עליו הוראות תוכנית המתאר המקומית עמ/9 לעיר העתיקה ולסביבתה. על פי התוכנית, יועד המתחם להיות שטח ציבורי פתוח שהבנייה בו אסורה. נוסף על כך המתחם הוא חלק מאתר עתיקות מוכרז, ולכן חלות על הבנייה בו מגבלות נוספות על אלה שמפורטות בחוק התכנון והבנייה.
מהנדס העיר ירושלים, אורי שטרית, תיאר את חשיבות המקום כך: גן המלך "הוא אחד המרכיבים החשובים בנחל קדרון, המהווה יחד עם תל עיר דוד יחידה ארכאולוגית שלמה שבה כל האתרים מקושרים יחדיו, ומשמשים מרכיב חשוב להבנת המכלול השלם המורכב".
מפה עתיקה של ירושלים בה מוזכר "גן המלך".
תצלום אוויר של "גן המלך" מ-1918