stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ינה מולנאר
כתביו

לילות מאוהבים. סגד, 1902. (שירים)
שירי קסרקטין (שירים, בודפשט, 1906)
ספר השירה (בודפשט, 1913)
מוצ'ה בחזית (סאטירות, 1916, בודפשט)
מעשי הגבורה האחרונים של זייפנשטיינר (בודפשט, 1916)
תפילה בשנת 1916 (בודפשט, 1916)
למען הדוגמה (הומור וסאטירות, בודפשט, 1917)
סיפורה של חנות קטנה (רומן, בודפשט, 1918)
מה שרק שניים יודעים (סיפורים קצרים, בודפשט, 1918)
הסיפורים השלישי ואחרים (סיפורים קצרים, בודפשט, 1918)
שלטון הטרור בן 133 הימים (בגרמנית: Die 133-tägige Schreckensherrschaft in Ungarn)
לקריאה נוספת

אגנש קניירש (עורכת ראשית), ינה מולנאר, בלקסיקון הביוגרפי ההונגרי 1000–1900, ‏1967–1969 (ברומנית) מסת"ב 9630525003
יוז'ף סיניאי:חייהם ויצירותיהם של סופרים הונגרים
לקסיקון יהודי הונגרי. 1929. עמ' 612. גישה מקוונת
פאל גויאש: חייהם ויצירותיהם של סופרים הונגרים. בודפשט, איגוד הספרנים והארכיונים ההונגרים, 1939–2002.
אלבום זיכרון של בלהה לואיזה. בודפשט, ועדת הזיכרון של בלהה לואיזה, 1927
לקסיקון ההומור. מיקלוש קפושי. בודפשט, הוצאת טרסולי, 2001.
לקסיקון ספרותי הונגרי. עורך ראשי. בנדק מרסל. בודפשט, 1963–1965.
לקסיקון המשחק ההונגרי. אד. אלאדר שופפלין. בודפשט, איגוד השחקנים הלאומי והמכון לפנסיה, 1929.
לקסיקון הדרמה. אנטל נמט. בודפשט, 1930.
יוזף פלטינוס: חטאי הבנייה החופשית. מהדורה רביעית בודפשט, 1938–1939
לקסיקון ביוגרפי הונגרי חדש. בודפשט, מועדון הספרים ההונגרי.
לקסיקון חדש של הספרות ההונגרית. עורך ראשי. פטר לאסלו. בודפשט, 1994.
הערות שוליים

↑  Az engedélyt tartalmazó BM rendelet száma/évszáma: 33455/1903. Forrás: MNL-OL 30801. mikrofilm 319. kép 2. karton. Névváltoztatási kimutatások 1903. év 33. oldal 20. sor
↑  "Házasságkötési bejegyzése a Budapest VI. kerületi polgári házassági akv. 333/1918. folyószáma alatt".
ישיבת עץ חיים (בלגיה)

ישיבת עץ חיים היא ישיבה שפעלה בעבר בעיירה היידה (Heide) שבבלגיה, וכיום בווילרייק (Wilrijk). הישיבה משתייכת לקהילת מחזיקי הדת באנטוורפן, והיא הישיבה הגדולה היחידה של הקהילה.
היסטוריה

הישיבה הוקמה בסוף שנות ה-20 בעיירת הנופש היידה שמצפון לאנטוורפן. מייסדיה היו שתי משפחות יהודיות, מייזל ובוראק, שהיגרו מארגנטינה לאנטוורפן. התלמידים הגיעו מבלגיה וממדינות מערב אירופה – צרפת, אנגליה, גרמניה והולנד.
ראש הישיבה היה הרב שרגא פייבל שפירא, חניך התלמוד תורה בקלם. הוא צירף לצוות הרבנים את הרב מרדכי פוגרמנסקי כר"מ ואת הרב יוסף ביגון כמשגיח. הישיבה שילבה לימוד בשיטה הליטאית, באווירה חסידית ובסגנון מערב אירופאי.
מיקומה של הישיבה בעיירת נופש משך אליה מבקרים רבים, בעיקר מבלגיה והולנד, וכן רבנים וראשי ישיבות מליטא. הישיבה שכנה במספר מבנים שכורים. בשנת 1937 הונחה אבן הפינה לבניין הישיבה, אך בשל נסיבות התקופה שלפני פרוץ מלחמת העולם השנייה הבנייה לא יצאה אל הפועל.
בשנת 1937, רבים מהתלמידים בני השכבה הבוגרת החלו ללמוד סיתות יהלומים במפעל ליד הישיבה. הרעיון היה שאחרי מספר שנות לימוד תורני יוכשרו הבחורים הוותיקים בתחום היהלומים, ולאחר מכן ישלבו לימודים ועבודה.
בשנות קיומה של הישיבה בהיידה למדו בה כשלוש מאות תלמידים. חלק מבוגרי הישיבה נסעו ללמוד בישיבות ליטא, בעיקר בישיבות טלז ומיר. תלמידי הישיבה שנסעו למיר והיו בנים ליוצאי פולין שבו להיידה בטרם שהו שנתיים במיר הפולנית, מחשש שיחויבו בשירות צבאי.
בשנת 1940, לאחר כיבוש בלגיה על ידי הנאצים, עברה הישיבה לאנטוורפן. הרב שפירא סירב לנטוש את בני ישיבתו, וטען כי זכות הישיבה תגן עליהם. בתחילת 1942 נרקמה עסקה חשאית להברחת ראש הישיבה ותלמידיה לצרפת, אולם כשהתוכנית הייתה אמורה לצאת אל הפועל התברר כי היא הייתה תרמית ומאחוריה עמדו סוכנים כפולים שעבדו עבור הגסטאפו. ראש הישיבה ועשרות תלמידיו נלקחו למחנה ההשמדה מיידאנק, שם נספו.
לאחר המלחמה נפתחה הישיבה מחדש תחת אותו שם בכפר קפלן, ואחר כך עברה למקומה העכשווי בווילרייק שליד אנטוורפן. בראש הישיבה עמדו בין היתר הרב יצחק דוב קופלמן,  הרב יהודה טרגר (בנו של אברהם טרגר וחתנו של הרב שלמה זלמן אוירבך) וכיום, ראש הישיבה הוא הרב חיים אריה שפיץ (בנו של רבי משה אב"ד ביסטריצה וחתנו של הרב חיד"א וייס). הרב אליעזר פרייפלד, שכיהן בעבר כראש הישיבה, מכהן כיום כר"מ הראשי. בעבר שימש בה כר"מ הרב יצחק טוביה וייס ואחד מראשי הישיבה היה הרב יהושע אטיק.
לקריאה נוספת

זיכרון עץ חיים, "לציון שבעים ושמונה שנות הרבצת תורה", תשס"ו
בין כותלי הישיבה, תשע"ב
הערות שוליים

↑  עדות – חורבן יהדות אירופה, רות ליכטנשטיין, הוצאה חרדית, עמ' 290.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007311514105171  LCCN: nr2003013273  NKC: zmp20211107139  VIAF: 141165026   WorldCat (עם VIAF): 141165026
יחסי סנגל–צרפת

| יחסי סנגל–צרפת |
| --- | --- |
סנגל: צרפת


סנגל: צרפת
שטח (בקילומטר רבוע)
196,722: 643,801
אוכלוסייה
18,609,434: 66,574,294
תמ"ג (במיליוני דולרים)
31,014: 3,030,904
תמ"ג לנפש (בדולרים)
1,667: 45,527
משטר
רפובליקה: רפובליקה נשיאותית למחצה

הקמה
20 ביוני 1960: 4 באוקטובר 1958
עיר בירה
דקר: פריז
ראש המדינה
נשיא סנגל: נשיא צרפת
יחסי סנגל–צרפת הם יחסי החוץ בין צרפת לסנגל. שתי המדינות חברות מלאות בלה פרנקופוני ובארגון הסחר העולמי.
היסטוריה > קולוניזציה צרפתית

היחסים בין צרפת לסנגל החלו כבר במאה ה-14, אז סוחרים צרפתים סחרו בין חופי סנגל של ימינו. צרפת ייצאה בדים, ברזל ומכשירים לסנגל וייבאה טקסטיל, שנהב, תבלינים ועבדים. בשנת 1659 הקימה צרפת עמדת סחר בסן-לואי של ימינו שהופעלה על ידי חברת מערב הודו הצרפתית (לימים כונתה Compagnie du Sénégal)‏. כתוצאה ממלחמת שבע השנים (1754–1763) בין צרפת לממלכת בריטניה הגדולה, איבדה צרפת את החזקה בסן-לואי. סן לואי הוחזרה לצרפת בשנת 1783 כתוצאה מהניצחון הצרפתי במהלך מלחמת העצמאות האמריקאית.
במהלך מלחמות נפוליאון כבשה בריטניה רכוש צרפתי בסנגל ובשנת 1807 הכריזה בריטניה על ביטול סחר העבדים המכונה "חוק סחר העבדים 1807". בשנת 1816 החזירה בריטניה לצרפת את רכושה בסנגל. במהלך "המרוץ לאפריקה" צרפת החלה לתפוס את השליטה בנהר סנגל ובאזור סביבו. בשנת 1895 הפכה סנגל לחלק מאפריקה המערבית הצרפתית עם בירתה בסן לואי לפני שהועברה לדקר בשנת 1902.
במהלך מלחמת העולם הראשונה ומלחמת העולם השנייה, חיילים סנגליים המכונים קלעים סנגלים לחמו למען צרפת והשתתפו במהלך קרב צרפת ובחזית האיטלקית תחת ממשלת צרפת החופשית שהוביל הגנרל שארל דה גול. לאחר שחרור פריז וסוף מלחמת העולם השנייה הפכה סנגל לחלק מהאיחוד הצרפתי בשנת 1946.
היסטוריה > עצמאות והיחסים כיום

באפריל 1959, סנגל ומאלי הקימו את הפדרציה של מאלי והכריזו על עצמאות מצרפת ביוני 1960. כעבור חודשיים הפדרציה התערערה וסנגל הפכה לאומה עצמאית באוגוסט 1960. עד מהרה כוננו צרפת וסנגל יחסים דיפלומטיים. כיום, צרפת וסנגל פועלות יחד בנוגע לעניינים אזוריים במערב אפריקה ושומרות על קשר תרבותי ופוליטי הדוק. בשנת 2010 צרפת סגרה את בסיסה הצבאי בסנגל, אולם צרפת מחזיקה בסיס חיל אוויר בתוך שדה התעופה הבינלאומי לאופולד סדר סנגור בדקר.
יחסי סחר

המסחר בין צרפת לסנגל הסתכם בשנת 2015 ב-853 מיליון אירו. סנגל היא שותפת הסחר ה-57 בגודלה של צרפת בעולם והשלישית בגודלה מאפריקה. צרפת היא המשקיעה הזרה הגדולה ביותר בסנגל עם השקעות בשווי של מעל 1.7 מיליארד אירו במדינה. כמה חברות רב-לאומיות צרפתיות כמו BNP Paribas‏, Eramet, Orange SA‏, Necotrans ו-Société Générale פועלות בסנגל.
נציגויות דיפלומטיות

צרפת מחזיקה בסנגל שגרירות בדקר.
סנגל מחזיקה בצרפת שגרירות בפריז, קונסוליות כלליות בבורדו, ליון ומרסיי וסוכנות קונסולרית בלה האבר.
שגרירות סנגל בפריז
הקונסוליה הכללית של סנגל בפריז
הקונסוליה הכללית של סנגל בליון
יפן במשחקים הפאראלימפיים

יפן השתתפה לראשונה במשחקים הפאראלימפיים כמארחת המשחקים הפאראלימפיים טוקיו (1964) ומשתתפת במשחקי הקיץ הפאראלימפיים מאז בקביעות. במשחקי החורף משתתפת יפן מאז שהחלו, במשחקים הפאראלימפיים אורנסקולדויק (1976), והיא אירחה את המשחקים הפאראלימפיים נאגנו (1998).
הספורטאית היפנית הבולטת ביותר היא השחיינית מיומי נריטה, שנחשבת לאחת הספורטאיות הבולטות ביותר במשחקים הפאראלימפיים בכלל, כשבאמתחתה 20 מדליות פאראלימפיות, מהן 15 מדליות זהב.
מדליות לפי אולימפיאדה > משחקי הקיץ

| אולימפיאדה | זהב | כסף | ארד | סה"כ |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| המשחקים הפאראלימפיים טוקיו (1964) (מארחת) | 1 | 5 | 4 | 10 |
| המשחקים הפאראלימפיים תל אביב (1968) | 2 | 2 | 8 | 12 |
| המשחקים הפאראלימפיים היידלברג (1972) | 4 | 5 | 3 | 12 |
| המשחקים הפאראלימפיים טורונטו (1976) | 10 | 6 | 3 | 19 |
| המשחקים הפאראלימפיים ארנהם (1980) | 9 | 10 | 7 | 26 |
| המשחקים הפאראלימפיים ניו יורק וסטוק מנדוויל (1984) | 9 | 7 | 8 | 24 |
| המשחקים הפאראלימפיים סיאול (1988) | 17 | 12 | 17 | 46 |
| המשחקים הפאראלימפיים ברצלונה (1992) | 8 | 7 | 15 | 30 |
| המשחקים הפאראלימפיים אטלנטה (1996) | 14 | 10 | 13 | 37 |
| המשחקים הפאראלימפיים סידני (2000) | 13 | 17 | 11 | 41 |
| המשחקים הפאראלימפיים אתונה (2004) | 17 | 15 | 20 | 52 |
| המשחקים הפאראלימפיים בייג'ינג (2008) | 5 | 14 | 8 | 27 |
| המשחקים הפאראלימפיים לונדון (2012) | 5 | 5 | 6 | 16 |
| המשחקים הפאראלימפיים ריו דה ז'ניירו (2016) | 0 | 10 | 14 | 24 |
| המשחקים הפאראלימפיים טוקיו (2020) | 13 | 15 | 23 | 51 |
| סה"כ | 127 | 140 | 160 | 427 |
מדליות לפי אולימפיאדה > משחקי החורף

| אולימפיאדה | זהב | כסף | ארד | סה"כ |
| --- | --- | --- | --- | --- |
המשחקים הפאראלימפיים אורנסקולדויק (1976) (מארחת): 0
המשחקים הפאראלימפיים גיילו (1980): 0
המשחקים הפאראלימפיים אינסברוק (1984): 0
| המשחקים הפאראלימפיים אינסברוק (1988) | 0 | 0 | 2 | 2 |
| המשחקים הפאראלימפיים אלברוויל (1992) | 0 | 0 | 2 | 2 |
| המשחקים הפאראלימפיים לילהאמר (1994) | 0 | 3 | 3 | 6 |
| המשחקים הפאראלימפיים נאגנו (1998) | 12 | 16 | 13 | 41 |
| המשחקים הפאראלימפיים סולט לייק סיטי (2002) | 0 | 0 | 3 | 3 |
| המשחקים הפאראלימפיים טורינו (2006) | 2 | 5 | 2 | 9 |
| המשחקים הפאראלימפיים ונקובר (2010) | 3 | 3 | 5 | 11 |
| המשחקים הפאראלימפיים סוצ'י (2014) | 3 | 1 | 2 | 6 |
| המשחקים הפאראלימפיים פיונגצ'אנג (2018) | 3 | 4 | 3 | 10 |
| המשחקים הפאראלימפיים בייג'ינג (2022) | 4 | 1 | 2 | 7 |
| סה"כ | 27 | 33 | 37 | 97 |
ראו גם

יפן במשחקים האולימפיים
יפן במשחקים האולימפיים לנוער
יצחק זאב אלטשולר

אין תמונה חופשית
יצחק זאב (איצ'ה-וולה) אלטשולר (1866 – 26 בספטמבר 1934) היה מאנשי העלייה הראשונה וממייסדי המושבה רחובות. מראשי פעילי אגודת מנוחה ונחלה ברחובות.
ביוגרפיה

נולד בעיירה בובר שבפלך מוהילב שברוסיה הלבנה (האימפריה הרוסית), לבנימין-נחמן ולחיה אלטשולר. סבו שמאי-הלל היה אב בית הדין של העיירה. סבו של שמאי-הלל, עקיבא אלטשולר, היה תלמידם של מנחם מנדל משקלוב ושל חיים מוולוז'ין. בצעירותו עבר למוסקבה ולמד בה הנהלת חשבונות. התקרב לתנועה הציונית בעקבות נאום של מנחם אוסישקין באספה של חובבי ציון, והיה פעיל בארגון הנוער הציוני. בשנות ה-80 של המאה ה-19 נישא למחלה לבית וגנר.
בשנת 1890 עלה לארץ ישראל והתיישב במושבה רחובות, שהייתה אז בשלבי הקמה ראשונים. זמן קצר אחריו הגיעו אשתו ובנם הבכור שמאי. אלטשולר היה פועל, חקלאי, ומאוחר יותר היה מראשי אגודת "מנוחה ונחלה" ומנהל החשבונות שלה. היה נציג רחובות בוועד הראשי לאגודות הציוניות המאוחדות בארץ ישראל. היה מראשי הציבור ברחובות ונמנה עם מייסדי אגודת העשרות ומייסדי החברה קדישא ברחובות.
אלטשולר נטע כרמים רבים ברחובות והדריך את החלוצים הצעירים בעבודת חקלאות ובנטיעת כרמים. ייבא מאיטליה זנים שונים של עצי פרי, ובהם תפוחים ותאנים, והפיץ אותם ברחובות ובשאר המושבות החדשות. היה חבר הוועד של אגודת הכורמים ושל תעשיית הזיתים. הענבים שבכרמו שווקו ליקב בראשון לציון. על השטח של כרמיו עומדים כיום חלק ממבני מכון ויצמן.
היה בין חמש המשפחות שהתיישבו בשכונת עזרא (כיום רחוב עזרא במרכז העיר), שהוקמה בשנת 1896 על ידי חברת "עזרא" מברלין. החברה רכשה חמישים דונם אדמה מידי חברי "מנוחה ונחלה", והשטח חולק לחמישה מגרשים, עליהם הוקמו חמישה בתים שיועדו לפועלים שעבדו בכרמים.
אלטשולר היה בין שישה עשר הפרשים שקידמו את פניו של הרצל בביקורו ברחובות באוקטובר 1898 (כונו "פרשי הרצל"). בין הרוכבים: משה סמילנסקי ויעקב פורר (סבו של יהושע פורר, ראש עיריית רחובות לשעבר). סמילנסקי כינה את אלטשולר "ששון החיים" והנציחו במסה 'ביקור הרצל ברחובות'.
נפטר בירושלים בשנת 1934, ונקבר ברחובות.
ילדיו

שמאי אלטשולר, איש בנימינה.
נקדימון אלטשולר, פעיל התיישבות שבשנות ה-40 היה נציג פיק"א וקק"ל בסוריה. בנו הוא גדעון אלטשולר, מוותיקי חיל השריון ואיש ארץ ישראל השלמה, אביה של ד"ר מור אלטשולר.
אהרן אלטשולר, נסע ללמוד גידול הדרים באוניברסיטת ברקלי, קליפורניה, התגייס לצבא ארצות הברית במלחמת העולם הראשונה ונישא ליהודייה מקומית.
עמינדב אלטשולר, איש ההגנה, שעסק בגאולתן של אדמות הנגב.
בתו הבכורה רוחמה נישאה ליוסף ויץ, מראשי קרן קיימת לישראל ומהפעילים המרכזיים בהתיישבות היהודית בתקופת שלפני קום המדינה. בניהם הם שרון ויץ, יחיעם ויץ ורענן ויץ.
בתו יהודית נישאה לגרו גרא, שהיה בכיר במשטרת המנדט ונציב בתי הסוהר הראשון בישראל. בנם הוא האמן, הסופר וחוקר תולדות ארץ ישראל גרשון גרא.
בן דודו הוא דוד יצחק אלטשולר, מייסד בית ספר אלטשולר לבנות בירושלים (1912 לערך), בית הספר החרדי לבנות הראשון בארץ ישראל.
הערות שוליים

↑  מור אלטשולר, חיי מרן יוסף קארו, תל אביב: ההוצאה לאור של אוניברסיטת תל אביב, תשע"ו 2016, פרק: "זכות אבות", עמ' 478
↑  ביומנו כתב הרצל על חוויית מפגשו עם הרוכבים: "גדוד פרשים הסתער לקראתנו לפני המושבה רחובות, כעשרים בחורים שערכו מין 'פנטזיה', הריעו בשירים עבריים. עיני וולפסון, שנירר, בודנהיימר ועיניי מלאו דמעות בראותנו את הרוכבים הזריזים והאמיצים האלה, העשויים להיות גלגולם של הנערים מוכרי המכנסיים...".
↑  בספרו רחבות, הוצאת אמנות, תל אביב תרפ"ט, עמ' 60-52.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987010998077005171  VIAF: 24164600314737671928   WorldCat (עם VIAF): 24164600314737671928
יצחק ימיני

יצחק ימיני (נולד ב-1940) היה ראש מועצת פרדסיה בשנים 1972 - 2013.
ביוגרפיה

יצחק ימיני נולד בפרדסיה להורים שעלו לישראל מתימן והיו ממייסדי היישוב. ימיני היה הילד הראשון שנולד ביישוב. הוא נבחר בשנת 1972 לתפקיד ראש המועצה, לאחר שפרש מסיעת המערך וחברי המועצה החליטו להדיח את ראש המועצה המכהן. ימיני כיהן ברצף בתפקיד עד לשנת 2013.
בבחירות בשנת 2013 התקיים סיבוב שני, לאחר שאף אחד מן המתמודדים לא השיג לפחות 40% מקולות הבוחרים. לסיבוב השני שהתקיים עלו ימיני וטל גורקי. בתום ספירת הקולות התברר כי גורקי נבחר לראשות המועצה, כאשר הפער ביניהם היה 50 קולות.
כחבר מפלגת העבודה הוצב במקומות סמליים ברשימות העבודה לכנסת. בין היתר לכנסת ה-19 וברשימת המחנה הציוני לכנסת ה-20.
במהלך כהונתו של ימיני כראש המועצה גדלה אוכלוסיית היישוב מ-1500 ל-5000 תושבים, כאשר עיקר הגידול באוכלוסייה היה בתושבים חדשים שהגיעו מחוץ ליישוב.
הערות שוליים

↑  מהפכת חצר בפרדסיה, בעיתון דבר, 18 באפריל 1972
↑  בחירות מקומיות 2013: הסיבוב השני, באתר mynet‏, 5 בנובמבר 2013
↑  העבודה בראשות שלי יחימוביץ', באתר ועדת הבחירות לכנסת ה-19
↑  המחנה הציוני בראשות יצחק הרצוג וציפי לבני, באתר ועדת הבחירות לכנסת ה-20
יצחק עידן

יצחק שלום עידן (נולד ב־1953) הוא פוליטיקאי ישראלי שכיהן כראש עיריית אלעד בשנים 2008 עד 2013.
ביוגרפיה

נולד וגדל ברמת גן, להורים ממוצא תוניסאי.
למד בישיבת קול תורה בבית וגן ירושלים, ולאחר מכן בישיבת פוניבז' בבני ברק. הוסמך לרבנות ושירת בצה"ל.
ב־16 באוגוסט 1989 מונה עידן ליו"ר ממונה של הוועד המקומי בחשמונאים, שהורכב משלושה נציגים: נציג רמת מודיעים, נציג גני מודיעין ועידן, כנציג חיצוני. הוועדה מונתה כתחליף לוועדה קודמת שמונתה באפריל 1988 שהיו בה חברים מרמת מודיעים בלבד, שהוחלט להחליפה. הבחירות הראשונות לוועד המקומי התקיימו במאי 1993.
בבחירות לכנסת האחת עשרה הוצב במקום ה־11 ברשימת מפלגת ש"ס. לאחר הבחירות מונה יועץ מנכ"ל משרד הדתות לענייני המועצות הדתיות והרכבן תחת שר הדתות אשר אוחנה.
ב־1996 מונה עידן למזכיר המועצה המקומית מזרעה, שמשרד הפנים מינה לה באותה העת ועדה קרואה כהכנה להקמת מועצה מקומית. לאחר כשנה הודח ראש המועצה הממונה בעקבות מעורבות בפרשת שחיתות, ועידן מונה לראש הרשות בידי שר הפנים אליהו סויסה.
לאחר הבחירות מזרעה ב־2000 עמד עידן בראשות כולל אברכים.
עידן נבחר בבחירות לעיריית אלעד ב־2008 לראש העיר מטעם מפלגת ש"ס, לאחר שהמפלגה החליטה להחליף את ראש העיר הקודם מטעמה, צביקה כהן. לצורך כך עבר עידן מבני ברק לאלעד.
במרץ 2010 ביקש מנכ"ל העירייה יגאל גואטה צו הגנה מפני פיטורין כחושף שחיתות, שאושר על ידי מבקר המדינה, מיכה לינדנשטראוס. גואטה טען
כי עידן ניסה להטות מכרז לבחירת מבקר פנימי לעירייה, העסיק חמישה רבנים שאינם עובדי עירייה כ"יועצים למחלקת הרווחה"; ואישר שעות נוספות ושעות כוננות מופרזות לראש לשכת ראש העירייה ולנהגו הצו פג לבספטמבר 2010 לאחר שמבקר המדינה החליט שאין בנסיסות כדי להעניק הגנה לגואטה, שפוטר למחרת ההחלטה.
בפברואר 2013 עתרה תנועת טוב לבג"ץ בבקשה להורות על הדחת עידן ומינוי ועדה קרואה בעיר.
לקראת הבחירות לעיריית אלעד באוקטובר 2013, החליטה מפלגת ש"ס להעמיד את צוריאל קריספל כמועמדה לראש העיר ועידן לא התמודד.
במאי 2013 נעצר עידן, לצד מספר עובדי עיריית אלעד, בחשד עבירות של מתן לקיחת שוחד, מרמה והפרת אמונים עבירות תכנון ובניה, גניבה בידי מורשה ועבירות על חוק איסור הלבנת הון ועל פקודת המיסים. עידן הוחזק במעצר במשך יומיים ולאחר מכן שוחרר למעצר בית בן עשרה ימים. ביוני 2014 הודיעה משטרת ישראל כי נמצאה תשתית ראיתית לעברות והמליצה להעמיד את עידן לדין, אך בינואר 2015 החליטה פרקליטות מחוז מרכז לסגור את התיק נגדו.
הערות שוליים

↑  שמעון מרוני, זעם באלעד: "אלי ישי עשה שטות", באתר בחדרי חרדים, 16 בספטמבר 2009
↑  תיק ארכיוני (עמ' 91)
↑  ילקוט הפרסומים 4017, י"ג בסיוון התשנ"ב 14 ביוני 1992
1 2  חנני ברייטקופף, ‏המכתב שנגנז וההסכם שהופר | המקורב חושף: זה מה שעומד מאחורי מכתבו של הגר"ד לנדו, באתר כיכר השבת, 15 בספטמבר 2023
↑  קלמן ליבסקינד, הולך על כל הקופה: כל המעללים של ראש עיריית אלעד, באתר nrg‏, 26 במרץ 2010
↑  יקי אדמקר, מבקר המדינה הורה: מנכ"ל עיריית אלעד הולך הביתה, באתר בחדרי חרדים, 16 בספטמבר 2010
↑  קבלת עובדים, הזמנת שירותים ורכישת טובין, טיפול בתשתיות מים וחשמל - עיריית אלעד (עמ' 8), באתר מבקר המדינה, דוחות על הביקורת בשלטון המקומי לשנת 2010, ‏20 בדצמבר 2011
↑  יוסף פאר, ‏'טוב' עותרת לבג"ץ: להדיח את עידן, ולקיים בחירות מוקדמות באלעד, באתר כיכר השבת, 19 בפברואר 2013
↑  צוריאל קריספל - מועמד מפלגת ש"ס באלעד, באתר ערוץ 7, 12 בספטמבר 2013
↑  ישראל כהן, ‏חשד לשוחד באלעד: ראש העירייה ו-4 חשודים עוכבו, באתר כיכר השבת, 26 במאי 2013
↑  אלי שלזינגר, סוף עידן? • מעצר ראש עיריית אלעד הוארך ביומיים • החשד: קבלת שוחד, באתר בחדרי חרדים, 26 במאי 2013
↑  ישראל כהן, ‏ראש עיריית אלעד יצחק עידן שוחרר למעצר בית, באתר כיכר השבת, 28 במאי 2013
↑  ישי כהן, ‏המשטרה: נמצאה תשתית ראייתית נגד יצחק עידן, באתר כיכר השבת, 5 ביוני 2014
↑  ישי כהן, ‏נסגר תיק החקירה נגד ראש עיריית אלעד לשעבר יצחק עידן, באתר כיכר השבת, 1 בדצמבר 2015
ינה לנדלר

| --- | --- |

 לידה:  22 בנובמבר 1875 גלשה, הונגריה 
 פטירה:  24 בפברואר 1928 (בגיל 52) קאן, צרפת 
 מדינה:  הונגריה 
 מקום קבורה:  בית הקברות של חומת הקרמלין 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת אטווש לוראנד 
 
ינה (מתתיהו) לנדלר (בהונגרית: Landler Jenő, גלשה, הונגריה, 23 בנובמבר 1875 – קאן, צרפת, 25 בפברואר 1928) היה עורך דין, פוליטיקאי, קומוניסטי, הונגרי-יהודי, מפקד הצבא האדום ההונגרי בתקופת הרפובליקה הסובייטית ההונגרית. אחיו של ארנה לנדלר שהוצא להורג בברית המועצות (במקום ההוצאה להורג: מחנה בוטובו) בשנת 1938 במסגרת הטיהורים הגדולים של סטלין.
קורות חיים

ינה (מתתיהו) נולד במשפחה יהודית כבנם של אדולף לנדלר וגיזלה שפיצר נולדו למשפחה יהודית אמידה חוכרת אדמות. לאחר סיום לימודיו המשפטיים באוניברסיטת אטווש לוראנד בבודפשט התמנה ליועץ המשפטי של איגוד הרכבות ההונגרי. מאוחר יותר עבד כעורך דין של עובדי הרכבת הסוציאליסטיים, ובאותו תפקיד הוא הגן פוליטית ומשפטית על השובתים בתביעה נגד מנהיגי שביתת הרכבת הלאומית בשנת 1904. בשנת 1906 ארגן את שביתת עובדי החשמלית בבירה. ב־27 במאי 1901 נשא לאישה בעיר זאלאגרסג (במערב הונגריה על גבול אוסטריה וסלובניה) את סידוניה ביכלר, בתם של הסוחר יאקאב ביכלר וברטה ברגר. אשתו נפטרה כשנה אחרי נישואיהם ב־14 ביוני 1905.
בשנת 1908 הצטרף לנדלר למפלגה הסוציאל-דמוקרטית ההונגרית. בשנת 1912 התחתן עם אילונה הורבאט, בתם של שאנדור הורבאט ויוליאנה ורגה. כפוליטיקאי סוציאל-דמוקרטי הוא התמנה בתקופת הרפובליקה הסובייטית ההונגרית תחילה כקומיסר העם (שר) לענייני פנים ומסחר, ואחר כך למפקד הארמייה השלישית של הצבא האדום ההונגרי. לאחר מכן, למנכ"ל הרכבות של הונגריה ומיולי המפקד העליון של הצבא האדום ההונגרי ואחד המובילים של הקרבות המוצלחים בצפון הונגריה. לאחר נפילת הרפובליקה היגר לאוסטריה.
הוא מילא תפקיד בארגון מחדש של המפלגה הסוציאל-דמוקרטית הונגרית (MSZDP) כמפלגה חוקית, ובארגון המפלגה הקומוניסטית שפעלה כחוק (MSZMP). עם זאת, מפלגה זו פורקה שלוש שנים לאחר הקמתה. הוא מת מאי ספיקת לב בשנת 1928 ואפרו הונח בית הקברות של חומת הקרמלין.
לזכרו

לפני חילופי המשטר ב 1989, אחד ממפעלי התיקונים החשובים ביותר של רכבות הונגריה, נקראה על שמו (MÁV Landler Jenő Car Repair Enterprise).
לפני חילופי המשטר היה פרס על שמו.
תיכון ינה לנדלר 1950–1989 בבודפשט
לפני שינוי השם: המכללה הטכנית של ינה לנדלר בדברצן 1993-1968.
בית ספר תיכון ינה לנדלר 1957–1990 (היום: בית הספר העל יסודי בנג'קניז'ה.
כתביו

Egy mindnyájunkért, mindnyájan egyért; Népszava Könyvkereskedés, Bp., 1918 (Szocialista agitációs iratok)
Válogatott beszédek és írások; összeáll., bev. Gadanecz Béla, Szabó Ágnes; Kossuth, Bp., 1960
ראו גם

הזקן (זיכרונות מינה לנדלר, צוות. Ágnes Szabó, Blala Gadanecz, ed. הוועד המרכזי של MSZMP, המכון להיסטוריה של המפלגה, 1975)
יוזף בולוני: ממשלות הונגריה. הוא עוסק בתקופת 1987–1992. והודעה לעיתונות. Hubai László. הרחבה 4, תקן ed. Bp., Akadémiai Kiadó, 1992.
מרטה ר 'גיליץ': המודלים לחיקוי של נעורינו. ביבליוגרפיה נבחרת על הלוחמים הגדולים של תנועת העבודה ההונגרית. Bp., ספריית Ervin Szabó מבודפשט, 1965
פאל גויאש: בודפשט: איגוד הספרנים והארכיונאים ההונגרים. 1939-2002.
לקסיקון תולדות תנועת העבודה. אד. בראשות הנריק וואס. Bp., הוצאת Kossuth, 1972.
האייקון הגדול ההונגרי. Főszerk. László Ériesős (המאות 1–5) ), Gábor Berényi (מהדורה 6)
ארנו גרגיי: תולדות המשרד הלאומי להגנת העבודה. Bp., לשכת עורכי הדין הלאומית ולשכת עורכי הדין בבודפשט, 1985.
הלקסיקון החדש של Révai. Főszerk. הקולגה איסטוון טרסולי. שקסארד, תינוקות, 1996-.
לקסיקון חדש. אנציקלופדיה אוניברסלית של ידע וחיים מעשיים. אד. László Dormándi, Vilmos Juhász. Bp., דנטה-פנתאון, 1936.
אנציקלופדיה ביוגרפית הונגרית חדשה. Főszerk. László Markó. Bp., מועדון הספרים ההונגרי.
תמונה ממוזערת של הביוגרפיה של זאלה. אד. אנדרה גיימסי. זלאגרסג, האספה העירונית של מחוז זאלה, 1994.
תמונה ממוזערת של הביוגרפיה של זאלה. 3. מהדורה משופרת, מורחבת. אד. ברנאד פטר, יוז'ף הורוואט, גאבור קיס ועוד.
לקריאה נוספת

ינה לנדלר בלקסיקון הביבליוגרפי ההונגרי
לקסיקון יהודי הונגרי. ינה לנדלר
הערות שוליים

↑  A házasságkötés bejegyezve a zalaegerszegi polgári házassági akv. 48/1901. folyószáma alatt.
↑  A házasságkötés bejegyezve a Budapest VII. ker. polgári házassági akv. 1185/1912. folyószáma alatt.
↑  1969-től Landler Jenő Gimnázium és Egészségügyi Szakközépiskolaként működött az intézmény.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 127956468  ISNI: 0000 0001 1074 6656  NKC: skuk0003605  VIAF: 85170980   WorldCat (עם VIAF): 85170980 
אפרו ולוח על שמו בבית הקברות של חומת הקרמלין
יחסי הודו–קפריסין

| יחסי הודו–קפריסין |
| --- | --- |
הודו: קפריסין


הודו: קפריסין
שטח (בקילומטר רבוע)
3,287,263: 9,251
אוכלוסייה
1,454,183,987: 1,361,415
תמ"ג (במיליוני דולרים)
3,549,919: 32,230
תמ"ג לנפש (בדולרים)
2,441: 23,674
משטר
רפובליקה סוציאליסטית פדרלית: רפובליקה

יחסי הודו–קפריסין הם היחסים הדו-צדדיים בין קפריסין להודו.
היסטוריה

הודו תמכה בקפריסין במהלך מאבקה לעצמאות מהשלטון הקולוניאלי הבריטי. היחסים הדיפלומטיים בין קפריסין והודו כוננו ב-10 בפברואר 1962, שנתיים לאחר שהראשונה קיבלה עצמאות.
צבא הודו השתתף בפעולות שמירת השלום של האו"ם בקפריסין בהזדמנויות רבות. שלושה גנרלים הודים שימשו כמפקדי כוח שמירת השלום של האו"ם בקפריסין (UNFICYP), מאז הקמתו בשנת 1964. דרך בלרנקה נקראת על שם מייג'ור גנרל קודנדרה סובאיה תימאיה שנפטר בשנת 1965, בעת שכיהן כמפקד כוח UNFICYP. בשנת 1966 הוציאה ממשלת קפריסין בול להנצחת תימאיה.
הודו תמכה ביוונים בקפריסין במהלך הפלישה הטורקית לקפריסין בשנת 1974, כחלק מהכרה בינלאומית בממשלת ניקוסיה כנציגה המשפטית היחידה של האומה כולה. הודו תמכה והצביעה בעקביות לפתרון שלום של הסכסוך בקפריסין באו"ם. קפריסין תומכת בהסכם הגרעין האזרחי בין הודו לארצות הברית, ותומכת גם בהודו במסגרת קבוצת הספקים הגרעיניים (NSG) והסוכנות הבינלאומית לאנרגיה אטומית (IAEA).
נשיא הודו, ורהגירי ונקטה גירי, ביקר בקפריסין ביולי 1972. במהלך הביקור חשפה ממשלת קפריסין פסל חזה של מהטמה גנדי שהוצב בפארק העירוני ניקוסיה ליד בית הפרלמנט. זהו פסל החזה היחיד של מנהיג זר בפארק. הנשיא רמזוואמי ונקטרמן ערך ביקור ממלכתי בקפריסין בספטמבר 1988. ראש הממשלה אינדירה גנדי ביקרה בקפריסין בספטמבר 1983. במהלך ביקור זה נקראה השדרה בה נמצא בית הנבחרים של קפריסין על שם ג'ווהרלל נהרו.
ראש הממשלה אטאל ביהארי ואג'פאיי ביקר בקפריסין באוקטובר 2002. במהלך הביקור הכריזה קפריסין על תמיכתה במועמדותה של הודו כחברה קבועה במועצת הביטחון של האו"ם. הנשיאה פרטיבה פטיל ביקרה במדינה באוקטובר 2009. הנשיא טאסוס פאפאדופולוס ביקר בהודו באפריל 2006.
הגברת הראשונה של קפריסין, לילה ארולקר, רעייתו של הנשיא גלפקוס קלירידיס, נולדה באחמדאבאד והייתה ממוצא יהודי הודי. אביה, ד"ר אברהם ארולקר, היה רופאו האישי של מהטמה גנדי בלונדון בספטמבר 1946. הרחוב בניקוסיה עליו שוכנת הנציבות העליונה של הודו נקרא על שם אינדירה גנדי. בהודו, שדרה בניו דלהי נקראת על שם הארכיבישוף מקאריוס השלישי.
יחסים כלכליים

הסחר הדו צדדי בין קפריסין להודו הסתכם בשנת 2015 ב-76.5 מיליון אירו. קפריסין ייבאה בשווי 64.5 מיליון אירו וייצאה להודו בשווי 11.1 מיליון אירו סחורות. הסחורות העיקריות שיוצאו מהודו לקפריסין היו כימיקלים אורגניים, זרעי שמן, פירות אוליאגים, דגים וחסרי חוליות מימיים אחרים, כלי רכב ואביזרים וברזל ופלדה. הייבוא העיקרי של הודו מקפריסין היה אלומיניום ומוצריו, עיסת עץ, ברזל ופלדה, מכונות, דוודים, מנועים ופלסטיק.
בין אפריל 2000 לספטמבר 2015 השקיעה קפריסין סך מצטבר של 8.328 מיליארד דולר והפכה אותה למשקיעה FDI השמינית בגודלה בהודו. רוב ההשקעות הן בענפי הבנייה והנדל"ן.
יחסים כלכליים > DTAA

הסכם הימנעות ממס כפול בין קפריסין להודו תוקן בשנת 2016.