stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מסרקנים
מאפיינים

המסרקניות היא מערכה של חיות ימיות. אפשר למצוא אותן בכל האוקיינוסים ובכל עומק. הם טורפים ימיים הניזונים בעיקר מפלנקטון. רוב המסרקניות נחשבים ליצורים פלנקטונים (הנישאים במים) פלגיים מלבד סדרה אחת המתקיימת על קרקעית הים. למרות דמיונן השטחי של המסרקניות למדוזות, האנטומיה שלהם שונה. כמו הצורבים, גופן מורכב ממסה של ג'לי, המכונה מזוגלאה. שכבת המזוגלאה, בניגוד לצורבים, מורכבת משכבה בת שני תאים עם שכבת תאים אחת חיצונית ושכבה שנייה בחלל הפנימי.
מערכת המסרקניות כוללת כ-150 מינים, גודל גופן נע בין מספר מילימטרים עד לשני מטר. רוב המינים בעלי יכולת הארה ביולוגית. לרוב גופן שקוף כדורי או דמוי אגס, והם בעלי סימטריה דו-צדדית. כדי לנוע צריכות המסרקניות 8 טורים של לוחיות תנועה, הנמשכים על פני הגוף מלמעלה למטה. כל הלוחיות עשויות ריסונים רבים מלוכדים המזכירים מסרק (מכאן שמם), כשכל לוחית משמשת כמשוט. המסרקניות הם היצורים הגדולים ביותר אשר משתמשים בשיטה זו של שחיה בעזרת הלוחיות. לרובן שתי זרועות ציד, שלעיתים הן ארוכות מאוד, אך בדרך כלל הן מסוגלות להתכווץ ולהיכנס לתוך שקעים שבצידי הגוף. הזרוע עשויה ציר שרירי שלאורכו קבועים תאים דביקים, המיוחדים למסרקניות ולא תאים צורבים בניגוד לבני מערכת הצורבים. כל תא דביק מחובר לזרוע בשני סיבים וצורתו כשל גביע ועל פניו פרושה הפרשה דביקה. בדומה לבני מערכת הצורבים אין למסרקניות איברים פנימיים, וכן להם חלל גוף יחיד שהוא המעי. המזון עובר מהפה לתוך בית בליעה ארוך ומשם לקיבה.
במערכה זו שתי מחלקות:
בעלי זרועות ציד (Tentaculata) (אנ')
חסרי זרועות ציד (Nuda) (אנ') - בהם מצויים מסרקני הביראו הטורפים
מינים הנפוצים בחופי ישראל

מסרקנית טורפת (Beroe ovata)
אבנט נוגה (Cestum veneris)
מסרקנית מגובששת (Leucothea multicornis)
מסרקנית זהרורית (Mnemiopsis leidyi)
גלריה

Mnemiopsis leidyi
מסרקן ביראו טורף
הסוג הנכחד Stromatoveris
הערות שוליים

↑  מַסְרְקָנִים במילון בעלי חיים: צורבים ומסרקנים (תש"ף), 2020, באתר האקדמיה ללשון העברית
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007535958605171  GND: 4178216-1  LCCN: sh85034533  LNB: 000123109  NKC: ph127914
מיכאל שווארץ

| --- | --- |

 לידה:  9 ביוני 1909 בנדין, רפובליקת פולין 
 פטירה:  4 באוגוסט 2000 (בגיל 91) סן דייגו, ארצות הברית 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת ורשה לטכנולוגיה  אוניברסיטת מנצ'סטר  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 מוסדות:  אוניברסיטת מנצ'סטר 
 תלמידי דוקטורט:  משה לוי 
 פרסים והוקרה:  פרס הרמן מארק לכימיה פולימרית (1990)  ACS Award in Polymer Chemistry (1970)  פרס קיוטו לטכנולוגיה מתקדמת (1991)  מדליית הווארד נ. פוטס (1978)  עמית החברה המלכותית 
 
מיכאל שווארץ (9 ביוני 1909 - 4 באפריל 2000) היה כימאי יהודי ממוצא פולני, בעל שם עולמי בתחומי הכימיה הפיזיקלית, מגלה פולימרים חיים. פעל באנגליה ובארצות הברית.
תולדות חייו

מיכאל שווארץ נולד בעיר תעשייתית בדרום פולין בשם בנדין. הוא היה בן יחיד וקיבל את מיטב החינוך בעירו, סיים את הקולג' הטכנולוגי בוורשה ובשנת 1932 קיבל תואר בהנדסה כימית מטעם המכון הפוליטכני בעיר. בשנת 1933 הוא נשא לאשה את מריה פרנקל. בשנים 1933–1935 עבד בוורשה במשרת מהנדס כימי. בסוף שנת 1935 הוא עלה לארץ-ישראל ביחד עם אשתו.
שווארץ הועסק במחקר באוניברסיטה העברית בירושלים, שם גם סיים את לימודי הדוקטורט בכימיה אורגנית בהנחיית פרופ' משה ויצמן. בסוף שנת 1945 עבר לאנגליה, והצטרף למחלקה לכימיה פיזיקלית באוניברסיטת מנצ'סטר שבראשות פרופ' מיכאל פולני.
במחקריו עסק בפירוליזה של פחמימנים. בתחילה בתרכובות בנזיל, לאחר מכן עבר לחקור את ניתוק הקשר מימן-פחמן בטולואן. במחקרים אלו הצליח להסביר את המכניזם של הפירוליזה. לאחר מכן הוא חקר ניתוק זה גם במיקרו-מולקולות אחרות. את התוצאות הציג בשני מאמרים, במסגרת כנס החברה המלכותית על שם פאראדיי באוקספורד. מאמר אחד על ניתוק קשרי מימן פחמן בטולואן וקסילן ומאמר שני על היווצרות קסילילן (xylylene) והפילמור שלו.
בשנת 1947 הוא סיים דוקטורט נוסף בכימיה פיזיקלית, ושנתיים לאחר מכן זכה בתואר דוקטור למדעים (DSc) על עבודתו באנרגיית פירוק של קשרים כימיקלים שונים.
בשנת 1949 מונה לפרופסור עמית באוניברסיטת מנצ'סטר ומאוחר יותר מונה למרצה לכימיה פיזיקלית. בתפקיד זה שימש עד אפריל 1952. אז עבר ל"מכללה ליערנות" באוניברסיטת סירקיוז (SUNY) בתפקיד עמית מחקר במחלקה לכימיה פיזיקלית ופולימרים. בשנת 1964 קיבל דרגת פרופסור מחקר באוניברסיטת זו ובשנת 1967 היה מייסדו ומנהלו הראשון של "המרכז לחקר הפולימרים" באוניברסיטה. בשנת 1966 נבחר לחבר החברה המלכותית ובשנת 1970 קבל את פרס החברה האמריקאית לכימיה, בכימיה של הפולימרים. במהלך עבודתו באוניברסיטת סירקיוז פרסם שלושה ספרים ולמעלה מ-500 מאמרים מדעיים. בשנת 1980 הפך לפרופסור אמריטוס של האוניברסיטה.
בשנת 1979, לאחר פרישתו מאוניברסיטת סירקיוז, הצטרף למכון לוקר לחקר פחממנים באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס והמשיך בפעילותו המדעית. הוא עבד עם רבים מתלמידי דוקטורט ופוסט דוקטורט שלו ופרסם יותר מ-40 מאמרים מדעיים. בשנת 1990 קיבל את פרס Herman F. Mark Division of Polymer Chemistry של החברה האמריקאית לכימיה. בשנת 1991 הוענק לו פרס קיוטו.
מחקרים

בראשית עבודתו בארצות הברית הוא המשיך את מחקריו בפולימר פרה-קסילן, עבודותיו אלו הביאו ליצירת פולימרים חדשים שנמצאים בשימוש עד היום תחת השם המסחרי Galaxyl Parylene.
בנוסף החל ביחד עם עמיתו למקצוע ויויאן סטנט (Vivian Stannett) לחקור תהליכי פעפוע של גזים דרך קרום העשוי מפולימרים, מחקרים אלו הביאו לפיתוח של ממברנה שדרכה עוברים מים במהירות לכיוון אחד ואילו לכיוון ההפוך הם עוברים באיטיות. מחקרים נוספים ערך ביחד עם ד"ר משה לוי, לימים פרופסור במכון ויצמן, וד"ר רלף וילקוביץ על פולימריזציה יונית של סטירן, עבודות שהביאו לגילויים של חומרים הנקראים בשם "פולימרים חיים". פולימרים אלו ממשיכים לגדול ולהתפתח כל עוד מספקים להם חומרי בנייה מתאימים. כל המולקולות שגדלו באותה מערכת גדלו לאותו אורך. כיוון שהמדענים היו יכולים לשלוט באורך הזה (באמצעות אספקת חומרי הבנייה), הם היו יכולים לשלוט בתכונותיהם הפיזיקליות של הפולימרים. את סיכום עבודתם פרסם מיכאל שווארץ במאמר שמעורר תגובות עד היום. תגלית זו התפתחה במשך 50 השנה הבאות, והשפיעה על מעבדות ואוניברסיטאות רבות ללכת בעקבות פרופסור שווארץ ולהרחיב את תהליך הפולימריזציה לחומרים נוספים. כיום הפולימרים החיים מהווים בסיס חשוב בתעשיית הפלסטיקה והגומי הסינתטי, תגלית זו שימשה גם מנוף לפיתוח ארכיטקטורה מיקרו-מולקולרית ויישומים ננוטכנולוגיים שונים.
חברות כימיקלים רבות הציעו לו להיות יועץ קבוע בחברותיהם. פרופסור שווארץ הפך ליועץ בחברת דאו כימיקלים, חברת דאו-קורנינג, חברת יוניון קרביד (Union Carbide Co) וחברת 3M, משרות בהן החזיק גם לאחר פרישתו.
תחביביו היו נגינה בפסנתר ושחייה במים פתוחים. תחביבו השני הוא שהביא למותו בשנת 2000 בשעה שיצא לשחייה במימי האוקיינוס ולא חזר. מיכאל שווארץ השאיר אחריו אישה, שתי בנות ובן.
פרסים ואותות הוקרה

| תואר | ארגון | שנה |
| --- | --- | --- |
| פרופסור של כבוד (honoris causa') | מכון פסטר | 2000 |
| פרס קיוטו | קרן אינאמורי - יפן | 1991 |
| פרס המחלקה לכימיה של הפולימרים | החברה האמריקאית לכימיה | 1990 |
| חבר מלא | האקדמיה הפולנית למדעים | 1988 |
| מדליית זהב | אגודת בנג'מין פרנקלין | 1978 |
| פרופסור של כבוד (honoris causa') | מכון פסטר | 1978 |
| פרס בינלאומי בהנדסת חומרים פלסטיים | קרן אינאמורי | 1972 |
| פרס Witco בכימיה של הפולימרים | האגודה האמריקנית לכימיה | 1969 |
| חבר | החברה המלכותית | 1966 |
| חבר | ועדת פרס נובל | 1968 – 1972 |
| חבר של כבוד | החברה היפנית לפולימרים | 1991 |
מספריו

Carbanions, Living Polymers, and Electron Transfer Processes Michael Szwarc, Interscience Publishers, a division of John Wiley and Sons, Inc., New York, 1968. 695 pp.
Ions and Ion Pairs in ChemistryVols I and II, 1972, 1974 Wiley Interscience, NY ISBN 0-471-84307-5
Symposium on Ions and Ion Pairs and Their Role in Chemical Reactions, 1979, Pergamon Press
Ionic Polymerization and Living Polymers 1993 (co-auther M. v. Beylen) Chapman & Hall; ISBN 0412036614
Living Polymers and Mechanisms of Anionic Polymerization (Advances in Polymer Science) January 18, 1983, Springer; ISBN 978-3-540-12047-6
ממחקריו

המאמרים המצוטטים קשורים באופן ישיר או עקיף, לנושאים המתוארים לעיל.
1950 Chem. Rev. 47, 75.
1951 J. Polym. Sci. 6, 319.
‎1952 (With M. T. Jaquiss) Nature 170, 312.
‎1955 (With M. Levy) J. Am. Chem. Soc. 77, 1949.
‎1956 (With M. Levy & R. Milkovich) J. Am. Chem. Soc. 78, 2652.
Living polymers. Nature 178, 1168.
‎1958 (With L. A. Errede) Q. Rev. Chem. Soc. 12, 301–312.
‎1959 (With J. H. Binks) In Theoretical organic chemistry (IUPAC Kekul Symposium), p. 277. London: Butterworths.
‎(With D. H. Richards) Trans. Faraday Soc. 55, 1644.
‎1961 (With L. Herk & M. Feld) J. Am. Chem. Soc. 83, 2998.
‎1962 (With S. N. Khana & M. Levy) Trans. Faraday Soc. 58, 747.
‎(With R. Asami, S. N. Khana & M. Levy) Trans Faraday Soc. 58, 1821.
1968 Carbanions, living polymers and electron transfer reactions. New York: John Wiley & Sons.
1972 ‎(With G. Levin & C. Stuphen) J. Am. Chem. Soc. 94, 2652.
‎(With H. D. Connor & K. Shimada) Macromolecules 5, 801.
1973 ‎(With G. Levin & T. A. Ward) J. Am. Chem. Soc. 96, 270.
(18) In 22nd Nobel Symposium on ESR applications to polymer research (ed. P. O. Kinell & B. Rigby), p. 291. New York: John Wiley & Sons.
1974 Chem. Phys. Lett. 28, 540.
Chem. Phys. Lett. 34, 503.
‎1974 (With J. Jagur-Grodzinski) In Ions and ion pairs in organic reactions (ed. M. Szwarc), pp. 94–101. New York: John Wiley & Sons.
‎1975 (With T. A. Ward & G. Levin) J. Am. Chem. Soc. 97, 258.
‎(With S. Sorensen & G. Levin) J. Am. Chem. Soc. 97, 2341.
‎(With K. Shimada) J. Am. Chem. Soc. 97, 3313.
‎(With K. Shimada) J. Am. Chem. Soc. 97, 3321.
‎(With K. Shimada & Y. Shimazato) J. Am. Chem. Soc. 97, 5834. 1976 Polym. Sci. Eng. 16, 473.
1996 Ionic polymerization fundamentals. Cincinnati, OH: Hanser Gardner Publications.
הערות שוליים

1 2  הסיפור שלא נגמר, באתר מכון ויצמן
1 2 3 4 5  Michael Szwarc
↑  1947 Discuss. Faraday Soc. 2, 39
↑  Nature 178, 1168 - 1169, 24 November 1956
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007428444505171  BIBSYS: 90142917  BnF: cb12353289v (data)  CiNii: DA07580226  GND: 126349959  ISNI: 0000 0001 1763 8252  LCCN: n92062998  NTA: 069220867  RERO: 02-A003882579  SUDOC: 032518242  VIAF: 54223273   WorldCat (עם VIAF): 54223273
מצוק ריילי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 מיקום:  אזור הברית האנטארקטית,
 קואורדינטות:  71°32′00″S 163°18′00″E﻿ / ﻿71.5333°S 163.3°E﻿ / -71.5333; 163.3
  (למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומימצוק ריילי(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומימצוק ריילי
 
מצוק ריילי או רכס ריילי (באנגלית: Reilly Ridge) הוא מצוק בולט בצידו הצפון מזרחי של רכס לאנטרמן, בהרי באוורס שבאנטארקטיקה.
אורכו של המצוק - 13 קילומטרים.
המצוק יורד מרכס לאנטרמן מזרחית להר ברנסטין, ומהווה את הגבול הדרום מערבי של קרחון סלדג'רס.
היסטוריה > גילוי ומיפוי המצוק

המצוק מופה על ידי הסקר הגאולוגי של ארצות הברית, בהתבסס על סקרים על הקרקע, ועל תצלומי אוויר שצולמו על ידי צי ארצות הברית בין השנים 1960–1962.
היסטוריה > מקור השם

שמו של המצוק ניתן לו על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים.
המצוק נקרא על שמו של קומנדר ג'וזף ל. ריילי (Joseph L. Reilly) מצי ארצות הברית, שהיה הממונה על משלחות התמיכה (winter support party) בתחנת מקמרדו בחורף 1964.
לקריאה נוספת

• Gunter Faure, Teresa M. Mensing, , P 120
• Edmund Stump, , PP 58 - 60
מערכת גולג'י

ערך זה עוסק באברון התא. אם התכוונתם לקולטן תחושתי בשרירים, ראו .
| --- | --- |

 שיוך:  מערכת אנדוממברנה, ציטופלזמה 
 על שם:  קמילו גולג'י
 מזהים
 FMA:  63843 
 קוד MeSH:  A11.284.430.214.190.875.336 
 מזהה MeSH:  D006056 
 מערכת השפה הרפואית המאוחדת:  C0018042 
 
מבנה מערכת גולג'י
משמאל: תמונה של הרשת התוך-פלזמית (בכחול) ומערכת גולג'י (בוורוד). מימין: תצלום מיקרוסקופי של גולג'י, נראה כצבר של חצאי מעגל שחורים בתחתית הצילום.
מערכת גוֹלְג'י (גם גופיף גולג'י), הקרויה בצמחים גם דיכטיזומה (Dictyosome), היא אברון שקיים בתאים איקריוטיים, ותפקידו הוא ייצור, שינוי ואריזה של חלבונים.
האברון קרוי על-שם קמילו גולג'י, שזיהה אותו לראשונה בשנת 1898, והוא מכונה גם מכשיר גולג'י, מערך גולג'י, מנגנון גולג'י וגופיף גולג'י.
תפקיד

תפקידו העיקרי של מנגנון גולג'י הוא לעבד מקרומולקולות כמו חלבון וליפיד שסונתזו על ידי התא.
בין תפקידיה השונים של מערכת גולג'י ניתן למנות:
אריזת חלבוני הפרשה הנוצרים ברשתית התוך פלסמית.
הכוונת תנועת המולקולות השונות למקומות שונים בתא.
עיבוד חומרים שהתא מפריש אל מחוצה לו, כמו עיבוד סוכרים המצומדים לחלבונים.
את החומר המיועד להוצאה עוטף הגולג'י בווסיקולות, אשר נעות לכיוון קרום התא. כאשר הווסיקולות מגיעות אל קרום התא, הן נבלעות בתוכו והחומר המצוי בהן נבלע בקרום התא. חומרים המיועדים להפרשה מופרשים אל מחוץ לתא.
מבנה

אברון גולג'י המצוי לרוב ליד גרעין התא מורכב ממערכת ממברנות המקיפות חללים. הגולג'י עשוי מקפלים קרומיים, המזכירים את קרום התא, בעלי חלל פנימי, המונחים זה על גבי זה. בכל ערימה כזו יש בערך 6 אלמנטים (קפלים), כאשר קוטרו של כל אחד מהאלמנטים הללו הוא בערך מיקרומטר. בכל תא עשויות להיות כמה וכמה ערימות של קפלים מעין אלו, תלוי בסוג התא. לדוגמה, בתאים מפרישי הריר שבאפיתל המעיים, כמות הגולג'י גדולה מאוד. מלבד ערימות קפלים אלו, ישנם בשולי הגולג'י וסיקולות רבות, גדולות (10,000 אנגסטרם) וקטנות (500 אנגסטרם).
הגולג'י מהווה המשך ישיר של הרשתית התוך פלסמית, וקיימת החלפת חומרים רבה ביניהם, רובה מתרחשת בעזרת וסיקולות.
הווסיקולות משמשות גם להעברת חומרים בין קפליו השונים של הגולג'י.
רמת החומציות בתוך הגולג'י שונה מזו של הרשתית התוך-פלסמית ואף משתנה באופן קל והדרגתי בין הקפלים בגולג'י עצמו. עובדה זו חשובה מפני שלתהליכים ולעיבודים שונים המתרחשים בגולג'י נדרשת רמת חומציות שונה.
מפצחת בונקרים

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  weapon functional class 
 
מפצחת בונקרים (באנגלית: Bunker Buster) היא פצצה שנועדה לחדור בונקרים ומטרות מזוינות או מטרות המוסתרות עמוק מתחת לאדמה.
מסתור צוללות מתקופת מלחמת העולם השנייה אשר נפגע על ידי פצצת גרנד סלאם
פצצות הנישאות על ידי מטוסים > מלחמת העולם השנייה

במהלך מלחמת העולם השנייה מתכנן הפצצה הקופצת בארנס וואליס תכנן שתי פצצות אשר מכונות כיום "מפצחות בונקרים": פצצת טולבוי שמשקלה היה חמישה טון ופצצת גרנד סלאם שמשקלה היה כעשרה טון. לפצצה היה זנב שגרם לה להסתחרר וכך יִיצב אותה. הפצצות עברו את מהירות הקול בעודן נופלות מגובה של 22,000 רגל (כ-6,700 מטר). הפצצות היו מצופות בפלדה מאיכות גבוהה, ציפוי חזק בהרבה מהמקובל בפצצות באותה תקופה. מטרת הציפוי המיוחד הייתה להבטיח את שרידות הפצצה בעת פגיעה במשטח בטון מזוין או בעת חדירה למעמקי האדמה.
אף על פי שהפצצות קרויות "חודרות בונקרים", תאוריית רעידת האדמה המקורית הייתה מעט מורכבת יותר מסתם חדירה דרך משטח מזוין. פצצות רעידת האדמה נועדו לא לתקיפה ישירה של מטרה אלא ליצירת בור גדול לצד המטרה ומתחתיה במטרה להעביר גל הדף מתחת ליסודות המבנה. גל ההדף גרם לקריסת המבנה לתוך הבור שנפער ללא קשר לחוזק המבנה. הציפוי של הפצצות נועד לחדור דרך אבנים אבל באותה מידה איפשר חדירה דרך בטון מזוין. בעת התקפה על מבצור הצוללות ולנטין, חדרו שתי פצצות גראנד סלאם דרך 4.5 מטרים של בטון מזוין ובכך הוכיחו שהן מסוגלות לתפקד באופן טוב יותר מנתוני הביצועים הרשמיים שלהן.
לאחר המלחמה הוסיפה ארצות הברית הנחיה מרחוק לפצצות הטולבוי. כך נוצרה פצצת "טארזון", שמשקלה היה 12,000 פאונד (כ-5,500 ק"ג). שימוש ראשון בפצצה נעשה במלחמת קוריאה כנגד מרכז שליטה תת-קרקעי ליד קנגייה.
פצצת "דיסני" מונחית הרקטה הייתה עוד התקן מתקופת מלחמת העולם השנייה ששימש נגד מסתורי צוללות ומטרות מזוינות אחרות. הפצצה, שתוכננה על ידי מפקד מהצי המלכותי, צופתה בציפוי קשיח ששקל כ-2 טון. הפצצה הופלה מגובה 20,000 רגל (בערך 6,000 מטרים). בגובה של בערך 1,500 מטרים ירה מרעום ברומטרי את הרקטה שבזנב על מנת להעניק לפצצה מהירות של 730 מטרים לשנייה בעת הפגיעה. הפצצה הוטלה לראשונה ב-10 בפברואר 1945 על מסתורי צוללות איימאודן בהולנד. כ-18 פצצות הוטלו ממפציצי B-17. פצצה אחת פגעה ישירות.
פצצות הנישאות על ידי מטוסים > שימוש מודרני

במהלך מלחמת המפרץ (1991) היה צורך בפצצה בעלת יכולת חדירה עמוקה בדומה לפצצות של מלחמת העולם השנייה. לא היה לאף חיל אוויר של נאט"ו פצצות שכאלה. חיל האוויר המלכותי של בריטניה החזיק מספר פצצות מתקופת מלחמת העולם השנייה במוזיאונים. פצצות חדשות פותחו במהירות בפרק זמן של כ-28 ימים. הציפוי של הפצצות נלקח מתרמילים של פגזי תותחים ישנים בקוטר 203 מילימטר. הפצצות שקלו מעל שני טון אך הכילו רק 294 קילוגרם חומר נפץ. הפצצות היו מונחות לייזר וכונו GBU-28.
בפברואר 2021, במסגרת תוכנית הפיתוח של חיל האוויר הישראלי, אישרה ועדת השרים להצטיידות כי מדינת ישראל תרכוש פצצות חודרות בונקרים. ביולי 2023 ביצע חיל האוויר הישראלי ניסוי מוצלח שבו פצצות חודרות בונקר (פצצות MK-84 שעליהן הותקנה ערכת GBU-31 JDAM) שהוטלו ממטוס F-35. ישראל היא המדינה השנייה בעולם אחרי ארצות הברית שמבצעת ניסוי שכזה.
ארצות הברית פיתחה שורה של פצצות בעלות נתונים מגוונים לחדירת מטרות מזוינות או קבורות במעמקי האדמה:
| עומק החדירה | מערכות נשק | סוגים |
| --- | --- | --- |
| חדירה דרך בטון מזוין: לעומק של 1.8 מטרים | BLU-109 Penetrator | GBU-10, GBU-15, GBU-24, GBU-27, AGM-130 |
| חדירה דרך בטון מזוין: לעומק של 3.4 מטרים | BLU-116 Advanced Unitary Penetrator (AUP) | GBU-15, GBU-24, GBU-27, AGM-130 |
| חדירה דרך בטון מזוין: לעומק של 3.4 מטרים | BLU-118/B Thermobaric Warhead | GBU-15, GBU-24, AGM-130 |
| חדירה דרך בטון מזוין: לעומק של 6 מטרים | BLU-113 Super Penetrator | GBU-28, GBU-37 |
| חדירה דרך בטון מזוין: לעומק של 8 מטרים. חדירה דרך אדמה: לעומק של 61 מטרים |  | GBU-57A/B MOP (Massive Ordnance Penetrator) |
פצצות הנישאות על ידי מטוסים > שימוש מודרני > הסבר סימול דגמים

Air to Ground guided Missile (AGM) – טיל או פצצה משולבת רקטת האצה, המשולחת ממטוס ודואה או גולשת אל המטרה.
Bomb Live Unit (BLU) – "יחידת פצצה חיה", בניגוד ל"יחידת פצצת דמה" (BDU – Bomb Dummy Unit) שאינה מכילה חומר נפץ ומשמשת לתרגול.
Guided Bomb Unit (GBU) – "יחידת פצצה מונחית" או בשמה המלא: Precision-guided munitions Guided Bomb Unit (תחמושת מונחית מדויקת).
הערה: שלושת סוגי הפצצות שלעיל הם פצצות חכמות המונחות בצורות שונות או משולבות – הנחיה אלקטרו־אופטית, לייזר או ניווט אינרציאלי משולב GPS, אם בתכנון ובנייה מראש או בהוספת ערכת JDAM לפצצת ברזל פשוטה.
מרעומים

המרעום הקלאסי של פצצה חודרת שריון שימש גם כאן: שילוב של קוצב זמן ומדחף מהיר בחלק האחורי של הפצצה. המרעום מחומש כאשר הפצצה משוחררת ומתפוצץ כאשר המדחף מפסיק להסתובב וקוצב הזמן חדל אף הוא.
פצצות חודרות בונקרים מודרניות משתמשות בחלקן במרעום מסורתי. חלקן משתמשות במיקרופון ובמיקרו בקר. המיקרופון מאזין, והמיקרו בקר סופר קומות עד אשר הפצצה חודרת את מספר הקומות הרצוי.[דרוש מקור]
טילים

המהירות הנוספת המוענקת על ידי מנוע רקטי מאפשרת חדירה עמוקה יותר של ראש הנפץ של מפצח הבונקרים.
הפסקת ייצור

ארצות הברית הפסיקה לייצר את מפצחות הבונקרים במשקל 900 קילוגרם בשני מקרים. ב-2005 הופסק הייצור כאשר התברר שבדמם של כ-17 עובדים שייצרו את הפצצות יש רמות חמצן נמוכות בשל חשיפה ל-TNT. מאוחר יותר באותה שנה התגלתה אנמיה בקרב 34 עובדים. הייצור חודש לאחר התקנת מערכת אוורור חדשה, אך הופסק שוב באותה שנה כאשר הוכח שההשפעות ההרסניות ממשיכות לתת את אותותיהן בעובדים.
הערות שוליים

↑  Bomber Command Official RAF History website
↑  ynet, אושרה תוכנית הרכש של צה"ל: 9 מיליארד דולר למטוסים ומסוקים, באתר כלכליסט, 7 בפברואר 2021.
↑  יואב זיתון, אושרה תוכנית הרכש של צה"ל: 9 מיליארד דולר למטוסים ומסוקים, באתר ynet, 7 בפברואר 2021.
↑  יואב זיתון, מטוסים, מסוקים, פצצות ונגמ"שים: התוכנית שתשנה את צה"ל, באתר ynet, 8 בפברואר 2021.
↑  הלל ביטוו רוזן, איתות לאיראן: חיל האוויר ביצע ניסוי הטלת פצצות חודרות בונקרים, באתר עכשיו 14, 19 ביולי 2023.
↑  Feature—30,000-pound bomb reaches milestone. US Air Force
↑  http://story.news.yahoo.com/news?tmpl=story&cid=1896&e=4&u=/nm/health_bombs_dc באתר Yahoo! News.
דוגמה לשימוש במפצחי בונקרים בבסיס התעופה עלי אל סאלם בכווית.
פצצה מונחית פוגעת במטרה בעת ניסויים
מקס ברסלר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  26 בספטמבר 1901 אוקראינה 
 פטירה:  16 בפברואר 1966 (בגיל 64) מיאמי, ארצות הברית 
 
מקס (מנהם) בּרֶסלֶר (Max Bressler;‏ 26 בספטמבר 1901, רוסיה (אוקראינה) - 16 בפברואר 1966, מיאמי, פלורידה) היה עסקן ציבור יהודי אמריקאי, ממנהיגי הציונים בארצות הברית. נשיא קק"ל בארצות הברית. נשיא ארגון ציוני אמריקה ונשיא המגבית היהודית המאוחדת.
היה נשיא הקונגרס היהודי העולמי בשיקגו, נשיא ההסתדרות הציונית בשיקגו, סגן נשיא וגזבר של ארגון ציוני אמריקה וחבר הוועד הפועל הארצי של המגבית היהודית המאוחדת.
הוגה ויוזם הקמת האתר יד קנדי.
על שמו הוקמו בירושלים השכונה קריית מנחם, ומשכן המלאכה הנקרא "משכן מנחם ברסלר" שתרם כספים להקמתם.
הערות שוליים

↑  אנדרטת זיכרון לנשיא קנדי, למרחב, 10 ביוני 1966
↑  קרית מנחם - שכונה חדשה בירושלים, על המשמר, 5 באפריל 1959
↑  נורתה אבן הפינה למשכן המלאכה, הצופה, 4 במאי 1955
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987008595363505171  VIAF: 5159335296712961952   WorldCat (עם VIAF): 5159335296712961952 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מצוקי אסטרו

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 מיקום:  אזור הברית האנטארקטית,
 קואורדינטות:  66°40′00″S 62°26′00″W﻿ / ﻿66.6667°S 62.4333°W﻿ / -66.6667; -62.4333
  (למפת חצי האי האנטארקטי מוגדלת) בסיס חנרל ברנרדו אוהיגינס ריקלמהמצוקי אסטרו(למפת חצי האי האנטארקטי רגילה) בסיס חנרל ברנרדו אוהיגינס ריקלמהמצוקי אסטרו(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומימצוקי אסטרו(למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומימצוקי אסטרו
 
מצוקי אסטרו או צוקי אסטרו (באנגלית: Astro Cliffs) הם מצוקי סלע שגובהם 60 מטרים, בקצה הדרומי של חצי האי צ'רצ'יל, על החוף המזרחי של ארץ גרהאם שבאנטארקטיקה.
המצוקים ממוקמים 10 קילומטרים צפונית מזרחית לכף אלכסנדר.
היסטוריה > גילוי הצוקים

הצוקים מופו לראשונה במסגרת סקר שטחי חסות איי פוקלנד בשנת 1955, והם הנקודה הדרומית ביותר שמופתה במסגרת הסקר.
היסטוריה > מקור השם

שמם של הצוקים ניתן להם על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים של בריטניה.
מקור השם של הצוקים הוא בעובדה שבראש הצוקים בוצע ניווט אסטרונומי, שהיווה נקודת ייחוס ואפשר את מיפוי האזור.
לקריאה נוספת

• NATIONAL GEOSPATIAL-INTELLIGENCE AGENCY, , P 107
הערות שוליים

1 2 3 4 5  מידע גאוגרפי והיסטורי
מלחמת האזרחים של יוליוס קיסר (ספר)

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  יוליוס קיסר
 שפת המקור:  לטינית
 סוגה:  היסטוריוגרפיה 
 נושא:  מלחמת האזרחים של יוליוס קיסר 
 הוצאה
 מספר עמודים:  303
 הוצאה בעברית
 הוצאה:  הוצאת כרמל
 תאריך:  2013
 תרגום:  משה ליפשיץ
 סדרה
 ספר קודם:  מלחמת גאליה 
 הספר הבא:  De Bello Alexandrino 
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  003539979, 003778165
 
"מלחמת האזרחים" (בלטינית: Commentarii de Bello Civili או Bellum Civile) הוא השם שניתן לספר שכתב יוליוס קיסר, בו הוא מתאר את מלחמתו בגנאיוס פומפיוס והסנאט הרומי. אורכו של החיבור שלושה ספרים בלבד ואפשר שהוא בלתי גמור. הוא מתאר את אירועי השנים 49-48 לפנה"ס, מפלישת קיסר לאיטליה עם חציית נהר הרוביקון, ועד תבוסת פומפיוס בקרב פרסלוס ומנוסתו אל מצרים כשיוליוס קיסר וחייליו בעקבותיו. הספר מסתיים בהריגת פומפיוס, בנסיונותיו של קיסר לתווך במאבק על כס המלוכה במצרים ובראשיתה של מלחמת אלכסנדריה.
אין מחלוקת כי הספר "מלחמת האזרחים" נכתב על ידי יוליוס קיסר, שלא כמו הספרים שנכתבו בעקבותיו - "מלחמת אלכסנדריה", "מלחמת אפריקה" ו"מלחמת היספניה", שנתחברו ככל הנראה על ידי אחרים. סווטוניוס, ההיסטוריון הרומי בן המאה ה-2, סבור כי החיבורים הללו נכתבו על ידי אולוס הירטיוס או על ידי גאיוס אופיוס.
תרגומים לעברית

גאיוס יוליוס קיסר, מלחמת האזרחים, מלחמת אלכסנדריה, מלחמת אפריקה, מלחמת ספרד. תרגום מלטינית והערות: משה ליפשיץ. מבוא: יונתן פרייס. ירושלים, הוצאת כרמל, תשע"ג (2013).
הערות שוליים

↑  סווטוניוס, יוליוס קיסר, 56.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007302068405171  PLWABN: 9810642165905606  BNE: XX3383634  BnF: cb12135142n (data)  GND: 4236129-1  LCCN: n84134120  SUDOC: 134557522  VcBA: 492/16109  VIAF: 104153953284705562015   WorldCat (עם VIAF): 104153953284705562015 
ערך זה הוא קצרמרבנושא היסטוריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מרטין בייטס

מרטין וולטהאם בייטס (באנגלית: Martin Waltham Bates‏; 24 בפברואר 1786 – 1 בינואר 1869) היה עורך דין ופוליטיקאי מדובר, דלאוור. הוא היה חבר במפלגה הפדרליסטית, ולאחר מכן במפלגה הדמוקרטית, שכיהן באספה הכללית של דלאוור וכסנאטור אמריקאי מדלאוור.
ביוגרפיה > ראשית חייו ומשפחתו

בייטס נולד ב-24 בפברואר 1786 בסולסברי, קונטיקט. הוא התחתן עם מרי היליארד, בתו של צ'ארלס היליארד. הם גרו בדובר, ב"וודבורן", כיום אחוזתו של מושל דלאוור, והיו חברים בכנסייה הפרסביטריאנית. לאחר שעבר לדלאוור, בייטס לימד בבית ספר, ולמד רפואה ומשפטים. הוא התקבל ללשכת עורכי הדין בשנת 1822, ועסק בכך בדובר בשארית חייו.
ביוגרפיה > קריירה פוליטית

בייטס כיהן בבית המדינה במושב 1826 והיה חבר בוועידת החוקה של דלאוור משנת 1852. הוא הפך לסנאטור אמריקאי בשנת 1857 כאשר נבחר על ידי העצרת הכללית למלא את המשרה הפנויה שנגרמה על ידי מותו של הסנאטור האמריקני ג'ון מ. קלייטון, אשר מומש לזמן קצר על ידי מינויו של ג'וזף פ. קומיגיז. הוא כיהן רק את שארית הקדנציה, מ-14 בינואר 1857 עד 3 במרץ 1859, כיוון שהובס בניסיונו להיבחר מחדש ב-1858 על ידי וילארד סולסברי האב.
ביוגרפיה > מוות ומורשת

בייטס מת ב-1 בינואר 1869 בדובר, דלאוור ונקבר שם בבית הקברות הפרסביטריאני הישן, בשטח מוזיאון מדינת דלאוור.
מערכת ברמינגהאם

מערכת ברמינגהאם הייתה תנועת אזרחית, שיזמה התאחדות ההנהגה הדרומית-נוצרית בהובלת מרטין לותר קינג בשנת 1963, למאבק בהפרדה הגזעית בברמינגהאם שבאלבמה.