stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
נטורליזם (ספרות)
מאפיינים מגדירים

אחד המאפיינים הבולטים של הנטורליזם הוא פסימיזם.
הסופר וחוקר הספרות הצרפתי ברנאר בונז'אן מצטט את המשפט הבא מתוך הספר  Les Soeurs Vatard של ז'וריס-קרל הויסמנס כדוגמה אופיינית לסימבוליקת המוות של הנטורליזם:
"מכשפה זקנה בת חמישים, מוארכת ורזה, פּוֹעה לעבר הירח, ניצבת על שוקיה הכחושים [...] מבקעת את העור סביב עצמותיה עד שאלה הופכות לחודים"
מאפיינים נוספים של הנטורליזם הם דטרמיניזם וניתוק רגשי מהסיפור, שמתבטאים בניסיון של המחבר לשמור על טון הנחווה כ"אובייקטיבי". תחבולה נטורליסטית נפוצה היא לגרום לקורא לחשוב שגורלה של הדמות נקבע מראש ואין לה שום דבר לעשות בנידון, לעיתים בשילוב עם תפנית חדה בעלילה לקראת סוף היצירה. כמו כן, העלילה הנטורליסטית מעבירה לעיתים תכופות את התחושה שהטבע אדיש למאבק האנושי.
סופרים נטורליסטים

הסופר החשוב ביותר בזרם הנטורליסטי הוא אמיל זולא, שכתב את "הרומן הניסיוני" הממוקד בכתיבה נטורליסטית, והשתמש בסגנון זה גם ביתר הרומנים שלו. סופרים צרפתים נוספים שהושפעו מסגנונו של זולא הם גי דה מופסאן, ז'וריס-קרל הויסמנס והאחים גונקור.
ראו גם

נטורליזם (תיאטרון)
נטורליזם (אמנות)
לקריאה נוספת

Ira Wells, Fighting Words: Polemics and Social Change in Literary Naturalism, University of Alabama Press, 2013 (הספר בקטלוג ULI)
John Dudley, A Man's Game: Masculinity and the Anti-Aesthetics of American Literary Naturalism, University of Alabama Press, 2004 (הספר בקטלוג ULI)
Eric Carl Link, The Vast and Terrible Drama: American Literary Naturalism in the Late Nineteenth Century, University of Alabama Press, 2004 (הספר בקטלוג ULI)
Donald Pizer, The Theory and Practice of American Literary Naturalism: Selected Essays and Reviews, Southern Illinois University Press, 1993 (הספר בקטלוג ULI)
Donald Pizer, Twentieth-Century American Literary Naturalism: an Interpretation, Southern Illinois University Press, 1982 (הספר בקטלוג ULI)
Donald Pizer, American Literary Naturalism: Late Essays, Anthem Press, 2020 (הספר בקטלוג ULI)
Donna M. Campbell, Bitter Tastes: Literary Naturalism and Early Cinema in American Women's Writing, University of Georgia Press, 2016 (הספר בקטלוג ULI)
Lee Clark Mitchell, Determined Fictions: American Literary Naturalism, Columbia University Press, 1989 (הספר בקטלוג ULI)
Mary E. Papke (ed.), Twisted from the Ordinary: Essays on American Literary Naturalism, University of Tennessee Press, 2003 (הספר בקטלוג ULI)
Keith Newlin (ed.), The Oxford Handbook of American Literary Naturalism, Oxford University Press, 2011 (הספר בקטלוג ULI)
סאינגילו

סאינגילו בצפון מזרח קאחתי
סאינגילוֹ (בגאורגית: საინგილო) הייתה אזור היסטורי בגאורגיה (ממלכת הרתי) עוד בעת העתיקה. תושבי המחוז נקראים אינגילואים ודוברים דיאלקט אינגילואי של השפה הגאורגית.
בתחילה הייתה פרובינציה של ממלכת אלבניה, עד לכיבוש הערבי, ששם קץ לממלכת אלבניה, במאה ה-8. במהלך תקופה זו הייתה תחת שלטון עצמי משך תקופה קצרה, 759-758. בתקופץ ימי הביניים, מה שלימים יהפוך למחוז שייקרא סאינגילו, נשלטה על ידי הפרסים, והשיגה את עצמאותה במאה ה-17. בשנת 1803 נכבש המחוז על ידי האימפריה הרוסית.
בתקופת עצמאות המדיניות בקווקז, 1918-1921, טענו הן הרפובליקה הדמוקרטית של גאורגיה והן הרפובליקה הדמוקרטית של אזרבייג'ן לבעלות על המחוז. בשנת 1921, אחרי כיבוש הרפובליקה הדמוקרטית של גאורגיה על ידי הצבא האדום של הבולשביקים הרוסים, היא הייתה תחת שליטה אזרבייג'ן SSR שנשלוה על ידי הממשל הקומוניסטי המרכזי במוסקבה.
נורברטו מנדס

נורברטו דורוטאו מנדס (בספרדית: Norberto Doroteo Méndez;‏ 5 בינואר 1923 – 22 ביוני 1998), או בכינויו טוצ'ו, היה כדורגלן ארגנטינאי, ששיחק בעמדת הקשר ההתקפי. מנדס זכור בעיקר כמלך השערים בכל הזמנים של טורניר הקופה אמריקה עם 17 שערים.
קריירה

מנדס שיחק בקבוצות הורקאן, ראסינג קלוב וטיגרה. הוא זכה עם ראסינג קלוב שלוש פעמים בליגה הארגנטינאית בין השנים 1949–1951.
מנדס פעם צוטט אחרי פרישתו אומר כי בחייו היו שלוש אהבות גדולות: הוראקן הייתה חברתו, ראסינג אשתו ונבחרת ארגנטינה תשוקתו.
במדי נבחרת ארגנטינה מנדס ערך 31 הופעות בהן כבש 19 שערים. הוא זכה עימה בקופה אמריקה 1945 וסיים ככובש המצטיין עם 6 שערים, בצוותא להלנו דה פרייטס הברזילאי. בטורניר זה כבש שלושער בניצחון 1–3 על היריבה הגדולה ברזיל. שנה אחר כך, ארגנטינה זכתה שוב בקופה אמריקה עם ניצחון
 0–2 במשחק המכריע על ברזיל. גם הפעם היה זה מנדס שכבש לזכותה את השערים. עם הזכייה הנוספת בקופה אמריקה 1947, והשלישית ברציפות, מנדס מחזיק בשיא כמלך שערי המפעל בכל הזמנים עם 17 שערים בצוותא לזיזיניו הברזילאי.
תארים

קופה אסקובר (2): 1942, 1943
קופה בריטניקה: 1944
אליפות ארגנטינה (3): 1949, 1950, 1951
קופה אמריקה (3): 1945, 1946, 1947
קופה ליפטון: 1945
קופה ניוטון: 1945
מלך השערים בקופה אמריקה: 1945
הערות שוליים

↑  Jonathan Wilson, Angels With Dirty Faces: The Footballing History of Argentina, Orion, 11 August 2016
מנדס במדי הורקאן
נטורה ארטיס מגיסטרה

| --- | --- |

זברות, ג'ירפות וראמי צבי יחד עם עורבים בגן
 מיקום:  עיריית אמסטרדם, הולנדהולנד
 כתובת:  אמסטרדם/פלאנטז' 
 תקופת הפעילות:  1838–הווה (כ־186 שנים)
 מספר מינים:  700
 מבקרים בשנה:  1,400,000 (נכון ל־2018) 
 מנהל:  Reindert Draak 
 קואורדינטות:  52°21′58″N 4°55′00″E﻿ / ﻿52.366111111111°N 4.9166666666667°E﻿ / 52.366111111111; 4.9166666666667
 www.artis.nl
  (למפת אמסטרדם מוגדלת) נטורה ארטיס מגיסטרה(למפת אמסטרדם רגילה) נטורה ארטיס מגיסטרה
 
הכניסה לגן החיות
אקווריום בגן החיות
נטורה ארטיס מגיסטרה (בלטינית: Natura Artis Magistra - "הטבע הוא המורה של האמנות") או בקיצור "ארטיס" (Artis) הוא גן חיות הממוקם במרכז אמסטרדם שבהולנד. גן חיות זה הוא גן החיות הוותיק ביותר בהולנד. הגן נוסד בשנת 1838 על ידי ג'רארדוס פרדריק וסטרמן. הגן כולל פלנטריום, מוזיאון גאולוגי ומוזיאון זואולוגי.
תצוגות הגן

גן החיות משמר את הסגנון שהיה בו במהלך המאה ה-19. שני פסלי נשרים מעטרים את הכניסה, ובכל רחבי הגן מפוזרים פסלים רבים. הגן מכיל כ-700 זנים של בעלי חיים, בהם זוחלים, ציפורים, דגים, יונקים, חרקים ודו-חיים.
תצוגות הגן > הגן הזואולוגי

גן החיות כולל גן בוטני רחב ידיים המציג עצים וצמחים הולנדיים מקומיים וכן עצים וצמחים שהובאו מכל רחבי העולם. בניינים מחוממים וחממות מאפשרים הצגת צמחים מאזורים טרופיים על אף האקלים הקר באזור אמסטרדם.
האקווריום

עבודות הקמת האקווריום החלו בשנת 1879. לצורך הקמת המבנה על הקרקע הבוצית הושקעו 1,740 עמודי עץ בקרקע ועליהם נבנה המבנה. בשנת 1880 הושלמה הקמת האקווריום, והמבנה מולא בכמיליון ליטרים של מי מלח. המבנה נפתח לציבור ב-2 בדצמבר 1882.
בשנת 1997 נערך שיפוץ נרחב באקווריום, ובמסגרתו שוחזר האולם המרכזי של האקווריום, ונבנו בו ארבעה אקווריומים נוספים המציגים מערכות אקולוגיות נפרדות: ובהם נהר ביער גשם אמזוני, שונית אלמוגים טרופית, תעלה באמסטרדם (ולמול התעלה, תצוגה של דו-חיים החיים על גדת התעלות באמסטרדם). האולם הראשי של האקווריום מוקדש לדגי האוקיינוסים ובייחוד לאזור הים הצפוני. האקווריום המרכזי מציג כרישים, ודגים מאזורים טרופיים. האקווריום מציג כ-300 זנים של דגים ודו-חיים.
האקווריום > המוזיאון הגאולוגי

בקומתו הראשונה של המוזיאון הגאולוגי מוצגים אבנים יקרות ויקרות למחצה, גבישים וכן מאובנים. כמו כן מוצגת במבנה תצוגה של התפתחות החיים על פני כדור הארץ, ותצוגת מאובני דינוזאורים.
כמו כן מוצגים במבנה הסברים לתופעות טבע כגון הרי געש, רעידות אדמה, ותזוזת לוחות טקטוניים.
האקווריום > המוזיאון הזואולוגי

המוזיאון הזואולוגי מציג תערוכות המראות את היחס בין בני האדם לבין עולם הטבע ואת ההשפעה של האדם על הטבע. כמו כן המוזיאון כולל שלדים של בעלי חיים, וכן תצלומים רבים של בעלי חיים בטבע, ואיורים ותצלומים של בעלי חיים בהולנד.
נעשה ונשמע (ארגון)

| --- | --- |
 מדינה:  ישראל 
 מטה הארגון:  תל אביב-יפו 
 מייסדים:  ישיבת אור שמח 
 תקופת הפעילות:  העשור של 1970 – הווה 
 
נעשה ונשמע - המרכז ללימודי היהדות היה ארגון ישראלי בתחום ההסברה היהודית והחזרה בתשובה שפעל בסוף שנות ה-70 ובשנות ה-80.
היסטוריה

ארגון "נעשה ונשמע" נוסד בתל אביב על ידי מוסדות ישיבת אור שמח בירושלים ביוזמתם של מספר אנשי הסברה יהודית ופעילים בתנועת התשובה, ובראשם מנחם גרילק. פעילות הארגון נעשתה מתוך דירה שכורה בשדרות רוטשילד ומשכה בעיקר מקרב צעירים משכילים בני העיר, בהם גם ידוענים. הפעילות כללה שיעורים בכל תחומי היהדות וברמות השונות: פרשת השבוע, נ"ך, הלכה, ספרות המוסר, מחשבת ישראל ושיעורי עיון בתלמוד. אחת הפעילויות המרכזיות היו ימי עיון שנערכו במקום עבור קבוצות רבות-משתתפים. לצד שיעורים, הרצאות וימי עיון ניתנו הכוונה וייעוץ אישי מרבנים ואנשי מקצוע של הארגון. בין המרצים ומוסרי השיעורים: הרב אריה וינברג (לימים ראש ישיבת לב בנים), הרב משה פרנק (לימים יושב-ראש דגל התורה בירושלים), משה גרילק, שמואל חסידה (עורכי "דע את יהדותך"), יעקב שנפלד (בנו של משה שנפלד), מרדכי ארנון, הרב חיים זוננפלד, רבה של נווה אביבים. בין המרצים האורחים: הרב חיים פרידלנדר והרב אפרים צמל.
בין החוזרים בתשובה המפורסמים שיצאו מ"נעשה ונשמע" היה השחקן אורי זוהר והאסטרופיזיקאי ד"ר נסים וידאל.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007305788505171 
ערך זה הוא קצרמרבנושא ישראל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
נמל התעופה הבין-לאומי סקיאתוס

נמל התעופה הבין־לאומי סקיאתוס אלכסנדרוס פפדיאמנטיס (Κρατικός Αερολιμένας Σκιάθου Αλέξανδρος Παπαδιαμάντης) הוא נמל תעופה יווני. הוא ממוקם באי סקיאתוס שבקבוצת האיים הספורדיים בצפון-מערב הים האגאי, בקרבת חופה המזרחי של יוון. הנמל משרת את באי אתרי התיירות שבאי. בשנת 2017 עברו בו 425,287 נוסעים.
בשל מבנהו ומיקומו של נמל התעופה הוא משמש יעד מבוקש לתצפיתני מטוסים.
הנמל > מתקנים

נמל התעופה נפתח בשנת 1972. הוא נקרא על שמו של הסופר והמשורר בן סקיאתוס אלכסנדרוס פפדיאמנטיס (Alexandros Papadiamantis).
הנמל נבנה בחלקו הצפון-מזרחי של האי, על גבי שטח ים שיובש במצר שבין סקיאתוס לבין האי לזרטה (Lazareta) הקטן ממנו. פעולת הייבוש הפכה את שני האיים לאחד.
בנמל יש כיום (2018) מסלול טיסה אחד, שכיוונו הכללי הוא מצפון לדרום. בנייני הנמל ניצבים ממערב למסלול. אורך המסלול - 1,628 מטר - מתאים לשימוש מטוסים עד לגודל של הדגם בואינג 757. המסלול צר יחסית ואין לצידו מסלול הסעה, ובשל כך עורכים חלק מהמטוסים את ההסעה על המסלול עצמו לאחר נחיתה ולפני המראה. בשנת 2014 הוארך המסלול בכ-110 מטר לכיוון צפון.
טרמינל נוסעים ומגדל פיקוח נבנו בנמל בשלהי שנות השמונים. הטרמינל הנוכחי שבנמל נפתח בשנת 2002. בטרמינל אין גשרי עלייה למטוס, והנוסעים עושים את הדרך בינו לבין המטוסים ברגל.
בנמל היו שלוש רחבות חנייה למטוסים ובשנת 2014 הוספו לו עוד חמש.
באפריל 2017, במסגרת הפרטת ההפעלה של 14 נמלי תעופה אזוריים ביוון, עבר הנמל לניהולו של תאגיד בשליטת החברה הגרמנית פראפורט (מפעילת נמל התעופה בפרנקפורט) וחברת האנרגיה היוונית קופלוזוס. התאגיד פרסם את תוכניתו לשדרוג נמל התעופה עד לשנת 2021, לרבות הרחבת שטח הנמל, הגדלת טרמינל הנוסעים והרחבת עמדות השירות לנוסע שבו.
הנמל > פעילות

חברות התעופה אולימפיק אייר וסקיי אקספרס מקיימות קווי טיסה סדירים מנמל התעופה של אתונה אל סקיאתוס.
הנמל משרת כ-25 חברות תעופה נוספות, מרביתן חברות שכר. הן מפעילות טיסות עונתיות בינו לבין יעדים רבים באיטליה ובבריטניה, וכן יעדים בסלובניה, סרביה, קפריסין, הולנד, פולין, אוסטריה, צ'כיה, רומניה, פינלנד, שוודיה, נורווגיה ודנמרק.
בשל מסלול הטיסה הקצר שבו, היעדר מסלול הסעה לצידו וקרבתו של המסלול לכבישים ואזורי מגורים, הנמל הוא יעד מבוקש לתצפיתני כלי טיס, המצלמים את תנועת המטוסים שבו ממרחק קצר. ככזה שכיחה ההשוואה בינו לבין נמל התעופה הנסיכה יוליאנה שבים הקריבי.
ניקולאיה ורמונט

| --- | --- |

 לידה:  10 באוקטובר 1866 בקאו, רומניה 
 פטירה:  14 ביוני 1932 (בגיל 65) בוקרשט, ממלכת רומניה 
 שם לידה:  Nicolae (Isidor) Vermont (Grumberg) 
 מקום לימודים:  האקדמיה לאמנות יפה, מינכן 
 תקופת הפעילות:  1886–1932 (כ־46 שנים) 
 תחום יצירה:  ציור, ציור קיר 
 זרם באמנות:  ריאליזם, Tinerimea artistică 
 הושפע על ידי:  Theodor Aman 
 
ניקולאיה ורמונט, דיוקן עצמי
מוכרת הפרחים
מנזר נמיישט
ניקולאיה ורמונט (ברומנית: Nicolae Vermont; שמו בלידה: איזידור גרינברג, Isidor Grünberg; ‏ 10 באוקטובר 1866 – 14 ביוני 1932) היה צייר, גרפיקאי ותחריטן יהודי-רומני משומד. אמן פורה מאוד, ורמונט מוגדר כצייר ריאליסטי לירי שהושפע על ידי הנאו-קליסיציזם, האימפרסיוניזם (במיוחד הגרמני) והאקספרסיוניזם. עסק בציור נוף וטבע דומם, דיוקנאות ותמונות עירום של נשים, אך נמשך גם  לנושאים חברתיים ודתיים.
שנות ילדותו ולימודיו

ניקולאיה ורמונט נולד כאיזידור גרינברג בעיר בקאו, (לפי מקורות אחדים בעיירה מוינשט) במשפחתו של המורה יוסיף גרינברג. בהמשך עבר עם משפחתו לגור בעיר פלוישט ואחר כך בברשוב (אז באוסטרו-הונגריה), בה למד בבית ספר גרמני.
בשובו בגיל 18 לממלכת רומניה, לבוקרשט, התחיל לשלוח ציורים לעיתון הרומני "אוניברסול". נרשם ללימודי ציור אצל תאודור אמן באקדמיה לאמנויות יפות בבירה הרומנית, שבה היה התלמיד היהודי הראשון. אחרי סיום לימודיו בבוקרשט בשנת 1886, בעזרתו של ניקולאיה גריגורסקו אותו הכיר מילדותו בבקאו, התאפשר לו השתלם באקדמיה לאומנות במינכן (1893-1887), ב-1893 למד גם בפריז.
פעילותו כאמן

בשנת 1890 ביקר ברומניה והשתתף בתערוכות של "החוג האמנותי" (Cercul artistic) ולאחר מכן נסע לאוסטריה ואיטליה.
מתנגד לקונפורמיזם האקדמיסטי, הצטרף ורמונט לתנועת ההתחדשות של קבוצת ה"ציירים העצמאיים" ברומניה ("מנשר העצמאות" מ-1896) מיסודם של ארטקינו, שטפאן לוקיאן והאספן והנדבן יואן בוגדן-פיטשט. הוא נמנה גם עם החברים המייסדים של אגודת "איליאנה" (Ileana) שהתקבצה סביב לכתב-העת בעל אותו השם, ואחרי 1904 בחוג של "הנוער האמנותי" (Tinerimea artistică) בו פעלו, בין השאר, אמנים כמו לוקיאן, ארתור ורונה, מריוס בונסקו, אלכסנדרו סטמרי וז'אן אל. סטריאד.
הוא הציג באופן סדיר בתערוכות החוגים הנ"ל. הציג באתנאום הרומני, וכן בתערוכות אישיות במהלך השנים - 1929,1928,1919,1912,1911. בשנת 1900 בביתן רומניה בתערוכה העולמית של פריז הציג ורמונט 2 תמונות. ב-1906 לרגל מלאת 40 שנה לעלייתו של קרול הראשון לשלטון ברומניה, ציוריו הוצגו לצד תמונות מאת גריגורסקו, ורונה ולוגי.
ב-1913 נסע בבוהמיה ומוראביה, בשנים 1925,1926 ו-1929 בצרפת ואחר כך בהולנד וגרמניה.
בשלב מאוחר יותר בחייו התנצר ורמונט לפי הדת הנוצרית האורתודוקסית השלטת ברומניה.
יצירתו וסגנונו

קרוב בגישתו לניקולאיה גריגורסקו, במיוחד בצעירותו, בציורי הנוף שלו יצר ורמונט תמונות מקמפולונג ומאולטניה המתאפיינות בליריות טהורה ועדינה,
והנותנות ביטוי לספונטניות וחדות ההסתכלות ולווירטואוזיות הרישום. נמשך על ידי הקופמוזיציה, הצטיין האמן בציורי ז'אנר שקיבלו השראה מחיי האנשים הפשוטים אותם תיאר ברגש חם ב מיוחד ("המהגרים", "המובטלים", "מנקה הארובות", "מוכר ה"בראגה"" וכו').
בדומה ללוקיאן וארטקינו הושפע גם על ידי סגנון הצייר פריץ פון אודה ממינכן. יצירותיו זכו להערכתם של אספני האומנות בוגדאן-פיטשט שקנה 80 מתוכן, קריקור זמבקצ'יאן ואף המלכה מריה של רומניה. תמונות רבות של ורמונט מוצגות באוספים ציבוריים כמו המוזיאון הלאומי לאמנות בבוקרשט, המוזיאון ע"ש וסילה פרבאן בברלאד, מוזיאון האומנות של בוקובינה בסוצ'אבה, המוזיאונים לאמנות בקונסטנצה ורמניקו ולצ'ה.
חלק גדול מיצירותיו מתוך האוסף של השופט לאזר מומנטיאנו נהרס בהפצצות האוויר של ה"לופטוואפה" על בוקרשט באוגוסט 1944.
ניקולאיה ורמונט צייר גם קירות של כנסיות בצ'רנאוודה (1893), מנשט, פרחובה (1895), סופיה (הכנסייה הרומנית בסופיה, 1903, יחד עם ארטקינו וסרפים) ועיטר את תקרות הארמונות קלינדרו (1904) וקנטקוזינו (1909) בבוקרשט.
בשנותיו האחרונות נטה ביצירותיו לרצות את הקהל חובב ה"ציוריות". תחריטיו מצטיינים בעדינות מיוחדת.
ניקולאיה ורמונט נפטר בבוקרשט בשנת 1932 בגיל 65. הוא הובא לקבורה בבית הקברות בלו בבוקרשט.
אחיו היה המתרגם והאסטרונום ברנרד ורבארה ורמונט, ואחותו הייתה שחקנית התיאטרון לאה פנשטה ורנמונט, אמה של השחקנית התיאטרון הצרפתית-רומנית מריה ונטורה.
עם תלמידיו נמנו ז'ול פרחים, רודיקה מאניו.
הנצחה

אחרי מותו, בשנת 1934 הוצגה תערוכה אחרונה של 212 מציוריו ועוד 21 אקוורלים ורישומים באתנאום הרומני.
בשנת 1945 קוימה תערוכה רטרוספקטיבית של יצירותיו באולם "דאלס" בבוקרשט.
2014 - ציור שלו הופיע על בול בסדרת הבולים של הדואר הרומני המוקדשת ל"צוענים בציור הרומני"
מבחר יצירות > ציורים

דיוקן עצמי
המהגרים
פועלים ליד השולחן
האשה עם שמשיה
מנקה הארובות
שתי מוכרות פרחים Doua florărese
ונציה
הנמל קונסטנצה
איכרים ליד השולחן
אטיוד להורה
נוף בסטודיו
בת הצייר
דיוקן האשה
בארוחה
בפארק שאנז אליזה
קפה דה לה פה
הצועניה בשוק
מנוחה
תופרת Cusătoreasă 1911
הורה
יפניות
שפת הים בדייפ
קטעי טבע דוממים
פרחים
ורדים Trandafiri
קיץ באחוזה Vară la conac
מבחר יצירות > ציורי קיר

המשפט של סטרויה לאורדיאנול, בארמון קטנטקוזינו - בימינו בית איגוד המלחינים, בוקרשט 1914
כניסת מיכאל האמיץ לאלבה יוליה - 1909
קרב בין רומאים לדאקים 1916
הנמל קונסטנצה 1910 - נועד לבניין משרד העבודות הציבוריות
תקרת הארמון קנטקוזינו
מבחר יצירות > ציורי כנסיות

בכנסיית פונדן ג'ראש, רוקר
קפלה בבוטושאן 1903
קפלה ואיקונוסטזיס בכנסיית "יוחנן המטביל" בטקוץ' 1914 ( עם דימיטריה הרלסקו)
הכנסייה הרומנית בסופיה
כנסיית מנשט
כנסיית קטרונשט
כנסיית שלאר
במטרופוליה בבוקרשט
קישורים ומקורות חיצוניים

מדיה וקבצים בנושא  בוויקישיתוף
Academia Republicii Populare Române, Dicționar Enciclopedic Român, Editura Politică, București, 1962-1964 (ברומנית)
הערך ניקולאיה ורמונט באתר האנציקלופדי "קריספדיה" (ברומנית)
אמליה פאבל - ציירים יהודים ברומניה - אינטראקציות תרבותיות בכתב העת "אובסרבטור קולטורל" גיליון 29,ספטמבר 2000 (ברומנית)
(Amelia Pavel - Pictura evreilor din România, Interferenţe culturale)
ציורים של ורמונט - באתר יו טיוב - בליווי צלילי חליל פאן של גאורגה זמפיר
Krikor Zambaccian Însemnările unui amator de artă, LiterNet 2004 (ברומנית)
כתבה על ציורי טוניצה, ורמונט ודרסקו באופסי התקופה - מאת ורוניקה מרינסקו, Curierul naţional 8 בדצמבר 2010
ציורי ורמונט באתר "טוטארט"
סרטון עם ציורי ורמונט על צלילי חליל פאן של גאורגה זמפיר, סרטון  באתר יוטיוב
לקריאה נוספת

Pavel, Amelia, Ionescu, Radu, Nicolae Vermont, Ed. Academiei Republicii Populare Române, Bucureşti, 1958
הערות שוליים

↑  Amelia Pavel
↑  שם
↑  "Veronica Marinescu 2010, "Curierul Naţional
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987012302273605171  PLWABN: 9810611571705606  GND: 126929653  RKD: 80548  ULAN: 500088273  VIAF: 20689445   WorldCat (עם VIAF): 20689445
נפ או'האואר

נֶפּ אוֹ'הָאוּאָר (Knap o'Howar) הוא אתר ארכאולוגי בפאפא וסטריי שבקבוצת איי אורקני, המייצג משק מהתקופה הנאוליתית. האתר נשתמר היטב, ונהוג להאמין שהוא בית־האבן העתיק ביותר בצפון אירופה. תיארוך פחמן-14 העלה כי האתר יושב בין 3500 לפנה"ס ל־3100 לפנה"ס (יש המתארכים את הקמת האתר ל־3700 לפנה"ס), מאות שנים לפני ההתיישבות הדומה לו, סקארה ברי. ייתכן שהאתר נבנה על התיישבות מוקדמת יותר.
האתר מורכב משני מבנים מלבניים-עגלגלים בעלי קירות עבים הצמודים זה לזה. למבנים יציאה נמוכה וצרה לכיוון הים, ומן הבית הגדול והעתיק יותר יוצא מסדרון נמוך המוביל למבנה חדש וקטן יותר, שהיה סדנת עבודה, אסם או בית מגורים נוסף. הבתים נבנו לתוך ערימת פסולת קדומה, והוקפו בחומרי פסולת, שהקנו להם הגנה וחימום. אין בבית חלונות, והאור הגיע כנראה דרך צוהר בגג, ששימש גם להוצאת עשן הצלייה. הבתים צמודים לחוף, אך כאשר הם נבנו היו רחוקים ממנו, ורק לאורך השנים התקרב קו המים. בחוף ניתן לראות כיצד הסלעים המקומיים נופצו ללוחות אבן דקים, על ידי היסודות, וספקו חומר בנין מוכן לתושבי האתר.
הקירות שרדו עד לגובה המרזב, 1.6 מטרים, ורהיטי האבן עומדים ללא פגם, ובכך מעניקים מראה חי לבית. אחים, מחיצות, מיטות ומדפי אחסון כמעט שלא נפגעו, ונמצאו עדויות לקיומו של גג. עדויות מהפסולת מוכיחות כי התושבים החזיקו בבקר, בכבשים ובחזירים, וגידלו שעורה וחיטה. הם אספו רכיכות ודגו דגים, שכדי ללכוד אותם היה צורך בספינות דייג. לאורך השנים, נחסם המעבר בין הבתים באבנים, וייתכן שנפסק השימוש במבנה הקטן יותר.
ממצאים של כלי אונסטן מקשרים את התושבים לגלי חצר שנמצאים הרחק, כדוגמת בלברינדי ואילין דומהנויל. באתר נמצאו גם אבני ריחיים.
בשנות העשרים והשלושים של המאה העשרים חשפו פעולות טבע של סחיפה, בליה וסערות את שארי ערימת הפסולת. במהרה נחפר האתר, ואחרי שהוסרו שני מטרים של חול, הגיעו החופרים לשני הבתים. הארכאולוגים תיארכו את האתר לתקופת הברזל, עקב המחסור בראיות, והיכולת הארכאולוגית הדלה בשנים הללו. בשנות השבעים נחפר מחדש האתר, ותוארך לשנים שהוזכרו לעיל.
לקריאה נוספת

Scotland Before History - Stuart Piggott, Edinburgh University Press 1982, ISBN 07524-1400-3
Scotland's Hidden History - Ian Armit, Tempus (in association with Historic Scotland) 1998, ISBN 0-7486-6067-4
The Other Orkney Book - Gordon Thomson, Northabout Publishing 1980, ISBN 0-907200-00-1
ניקולאיה מברוגני

ניקולאיה מברוגני (ביוונית: Νικόλαος Μαυρογένης ; ברומנית Nicolae Mavrogheni, ניקולאוס פטרו מברויֶניס, ‏ 1735 פארוס – 30 בספטמבר 1790 ביאלה, צפון בולגריה של היום) היה שליט פנריוטי של נסיכות ולאכיה בין 6 באפריל 1786 – ספטמבר 1790.
רקע משפחתי, ילדותו ולימודיו

משפחת מברוגניס מקורה באצולה ביזנטית שנמלטה מקונסטנטינופול אחרי כיבוש העיר על ידי הטורקים העות'מאנים והגיעה בהתחלה לפלופונסוס והחל משנת 1715 התיישבה באיים הקיקלדים בסנג'ק נאקסוס, חלק מהאלייט  העות'מאני של הארכיפלג (ג'זירה) שבהנהגת מפקד הצי הטורקי, הקפודן פאשה.  סבו של ניקולאוס מברוגניס היה אחד מנכבדי האי. ניקולאוס פטרוס מברוגניס נולד באי פארוס בשנת 1738. את לימודיו עשה באי סיפנוס.
הקריירה שלו בצי הטורקי

מברוגניס עבר לקונסנטינופול (איסטנבול) והתמנה למזכיר בשרות הדרגומנים של הצי העות'מאני. בשנת 1770 מונה בעצמו לדרגומן של הצי.
תוך כדי שרותו בתפקיד זה קנה לעצמו מעמד מכובד, עוזרו האישי ואיש אמונו של מפקד הצי, הקפודן פאשה חסן גֶזַאֶרלי. בשנים -1780-1779 השתתף יחד עם מפקד זה בדיכוי מרד של כוחות לא סדירים טורקים-אלבנים שהיו שודדים בחצי האי פלופונוסוס.
השתדל בהזדמנויות שונות לבוא לעזרת אחיו היוונים, למשל התערב אצל השלטונות העות'מאנים לטובת מורדים יוונים באי פסארה. בנה ושיפץ כנסיות ומנזרים רבים באיים הקיקלדים - אנדרוס, נקסוס, סיפנוס, מיקונוס, טזיה והקים אף כמה בתי ספר, דאג לחפירת בארות מים וכו'.
שליט ולאכיה. אישיות שנויה במחלוקת

התמנה לשליט ולאכיה הודות להתערבות של מפקדו, הקפודן פאשה חסן, וב-26 במרץ/6 באפריל 1786 עלה על כס השלטון בוולאכיה במקום מיכאיל הראשון סוצו.
בגלל היותו איש הצי הטורקי, נתקל בהתנגדות רבה מצד מנהיגים פנרים אחרים מקרב בני עמו. לבסוף פטראקיס, מפקח המטבעה של האימפריה, שניסה לטרפד את מינויו בוולאכיה, שילם על כך בראשו. מברוגני קיבל את הראש הערוף של פטראקיס כ"שי" לרגל הכתרתו בבוקרשט.
נכנס לבוקרשט והתחיל את מלוכתו בפועל ב 28 במאי 1786.
סגנון שלטונו התאפיין בהקפדת יתר על הטקסים, הענשה בחומרה של סוחרים או כמרים שנתפסו כמועלים בעבודתם, ובהתנהגות אקסצנטרית שהייתה מן המפורסמות: מתוך לעג לבויארים, נהג כדוגמת קליגולה ורודנים אחרים שקדמו לו בהיסטוריה, ומינה את סוסו למישרת קלוצ'ר, אחד התפקידים הבכירים של דרגטורי בחצר המלוכה. מספרים שנסע בכרכרה רתומה לאיילים בעלי קרניים מצופות זהב. חילק משרות נכבדות תמורת תשלום ועורר בכך אף את זעם השלטון העות'מאני. מצד שני, בקרב העם נודע שמו כמגינם של העניים והמסכנים באמצעות פסקי הדין שלו שכונו "מברוגניים". דמותו היוותה השראה למחזה "מערבולת הטירוף" מאת המלומד ריגאס ולסטינליס ששם ללעג ולקלס את מברוגני על עברו כ"גאליונגי" (איש ספינות), על צורת דיבורו (לא שלט טוב לא בטורקית ואף לא ביוונית ספרותית של זמנו) ועל התנהגותו.
בזמן מלכותו הקצרה יזם עבודות בניה ושיפוץ בבירה בוקרשט. הקים את כנסיית "מעין המרפא" בצפון העיר בקצה "פודול מוגושואיי",בתוך מתחם אדריכלי מקיף. קרוב לשם ארגן ירידים והקים בית דפוס, ודרש מהתושבים להשתתף בתחזוקתם ובשיפוצם של קטעי הרחוב הסמוכים לבתיהם. הטיל מס לצורך שיפוץ הארמון הנסיכותי. תמך במוסדות דת כמו מנזר צ'רניקה. תרם תרומה מסוימת לפיתוח צנרת ראשונית לאספקת מים.
הישגיו הצבאיים

ניקולאיה מברוגני ארגן צבא של כרבבת חיילים שקיבלו שכר מהממשל. בשנת 1787 השתתף לצד הטורקים במלחמה נגד רוסיה ואוסטריה. הצליח לעצור זמנית את התקדמות האוסטרים בוולאכיה ואף פלש למולדובה כשלצידו שליט ולאכיה לעתיד, מנואיל ג'יאני רוסט. לפי כרוניקה של דיוניסיוס האקלסיארך טרפד בו זמנית מהלכים טורקיים שהיו עלולים לגרום נזק רב לתושבי ולאכיה. לדברי הכרוניקון הצליח להטביע בחשאי בנהר פאשה טורקי שהתכונן לתפוס עבדים מקרב התושבים.
סופו

ב-22 בספטמבר 1789 הצבא העות'מאני ובראשו הווזיר הגדול חסן, פאשה של רוסצ'וק לשעבר, הובס על ידי האוסטרים במרטינשט על ידי רמניקו סראט. בהמשך הכוחות האוסטרים כבשו את ולאכיה והשליט נאלץ ב-15 בנובמבר לברוח מדרום לדנובה, לבולגריה שהייתה בשליטה מוחלטת טורקית. באותו חודש התבקש על ידי הטורקים לנהל משא ומתן עם הגנרל פוטיומקין הרוסי והשיג הפסקת אש. ב-19 בספטמבר 1790 נחתם הסכם שביתת נשק בין האימפריה העות'מאנית ובין אוסטריה.
למרות נאמנותו לשער הנשגב הווזיר הגדול חסן ששנא את מברוגני אישית, הורה להוציאו להורג, בטענות כוזבות של אי ציות. ראשו של ניקולאיה מברוגני נערף ביישוב ביאלה, בין רוסה ובין שישטוב (סבישטוב).
הווזיר הגדול חסן פאשה בעצמו הוצא להורג בפקודת הסולטאן, שזעם על רציחתו של מברוגני תוך כדי שימוש בפירמן אימפריאלי מזויף.
ניקולאיה מברוגני נקבר על ידי אלמנתו, מריה, בכנסיית השליחים הקדושים בברוסה בטורקיה של היום, שם התיישבו צאצאיו. מריה מברוגני נפטרה בברוסה בשנת 1829.
נישואיו וצאצאיו

מהנישואים בשנת 1763 למריה סקנאבי (בת למשפחה ממודניה, אסיה הקטנה)
נולדו למברוגני :
יוסיף
קונסטנטין - שהיה לדרגומן של הצי העות'מאני בשנים 1811–1816
פטרוס
סמרגדה (סמרנדה) - שנישאה לסקרלט קאלימאקי, לימים שליט מולדובה
רוקסנה
אופרוסינה
סולטנה
אלני
ראלו
לקריאה נוספת

Mihai Ţipău - Domnii fanarioţi în Ţările Române *
mica enciclopedie, editura Omonia, ,Bucureşti, 2008
(מיכאי ציפאו, השליטים הפנרים בנסיכויות הרומניות, אנציקלופדיה קטנה, הוצאת אומוניה, בוקרשט, 2008)
Pompiliu Eliade - Influenţa franceză asupra spiritului public în România- Originile
Editura Univers, Bucuresti 1982, (ברומנית - תרגום מצרפתית מאת אורליה קרציה לפי המקור מ 1898)
(פומפיליו אליאדה - ההשפעה הצרפתית על הרוח הציבורית ברומניה - המקורות - הוצאת אוניברס, בוקרשט 1982)
הערות שוליים

↑  P.Eliade p. 74
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 140452508  VIAF: 107149840   WorldCat (עם VIAF): 107149840
ננסי פזר

ננסי פזר (בגרמנית: Nancy Faeser; נולדה ב-13 ביולי 1970) היא עורכת דין ופוליטיקאית גרמנייה המכהנת כשרת הפנים של גרמניה, וכן מכהנת כחברה במפלגת SPD.