stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אמונה ירון
ספרי עגנון שהביאה לדפוס אמונה ירון

שירה (1971): רומן שעלילתו מתרחשת בירושלים של סוף שנות השלושים.
עיר ומלואה (1973): קובץ סיפורים ואגדות על בוטשאטש, עיירת הולדתו של עגנון
בחנותו של מר לובלין (1974): מתרחש בגרמניה של מלחמת העולם הראשונה
לפנים מן החומה (1975): קובץ של ארבעה סיפורים
מעצמי אל עצמי (1976): קובץ של מאמרים ונאומים
פתחי דברים (1977): סיפורים
ספר, סופר וספור (1978): סיפורים על סופרים ועל ספרים מן המקורות היהודיים.
קורות בתינו (1979): שני סיפורים, האחד על משפחה יהודית בגליציה והשני על תולדות משפחתו של עגנון
אסתרליין יקירתי: מכתבים תרפ"ד-תרצ"א (1924-1931) (1983): מכתבים בין עגנון לאשתו
תכריך של סיפורים (1985): קובץ סיפורים
ש"י עגנון – ש"ז שוקן: חילופי אגרות (תרע"ו – תשי"ט) (1991): מכתבים בין עגנון למו"ל שלו.
אוטוביוגרפיה

אמונה ירון, פרקים מחיי, הוצאת שוקן, 2005.
הערות שוליים

↑  אתר "Billiongraves"
↑  שירי לב-ארי, עכבר העיר אונליין, היורשת של ש"י עגנון, באתר הארץ, 3 באפריל 2008
↑  תיאור הספר פרקים מחיי, באתר של הוצאת שוקן
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007304036305171  BnF: cb13487138k (data)  GND: 130316423  ISNI: 0000 0000 7836 7196  LCCN: n85015261  NTA: 189781564  SUDOC: 117750751  VIAF: 19831681   WorldCat (עם VIAF): 19831681
ח'רבת אום א-ריחאן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
ח'רבת אום א-ריחאן קודם ההריסה
 היסטוריה
 תקופות:  התקופה ההלניסטית, הביזנטית והרומית
 אתר ארכאולוגי
 חפירות:  סקר הר מנשה
 ארכאולוגים:  זאב ייבין
 מצב:  נהרס על ידי פלסטינים
 גישה לציבור:  לא
 מיקום
 מיקום:  ליד קציר ואום א-ריחאן
  (למפת הכרמל מוגדלת) ח'רבת אום א-ריחאן(למפת הכרמל רגילה) ח'רבת אום א-ריחאן(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום ח'רבת אום א-ריחאן(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום ח'רבת אום א-ריחאן
ח'רבת אום א-ריחאן (בערבית: خربة ام الريحان. בתעתיק לעברית: ח'רבת אם אלריחאן. בתרגום לעברית: חורבת אֵם הריחן) היא אתר ארכאולוגי של יישוב מתקופת המשנה והתלמוד. האתר נהרס על ידי פלסטינים במרץ 2024. האתר נמצא ליד הכפר הפלסטיני אום א-ריחאן.
היסטוריה

ח'רבת אום א-ריחאן היא אתר ארכאולוגי המצוי בשטח C, ליד היישוב הישראלי קציר והכפר הפלסטיני אום א-ריחאן. האתר מתוארך לתקופת המשנה והתלמוד, מהתקופה ההלניסטית, הביזנטית והרומית. על פי הממצאים האתר היה מן הגדולים באזור. ליד היישוב קציר. באתר נמצאו מבנים הבנויים מאבני גזית, מגדל שמירה, ומאוזוליאום.
היסטוריה > סקר

האתר נסקר לראשונה בידי הקרן לחקר ארץ ישראל בשנת 1882 ונמצאו בו שרידי מבנים בנויים אבני גזית מהוקצעות ומסותתות ומגדל שמירה. בשנת 1968 נסקר שוב במסגרת סקר הר מנשה. בסקר זה מתוארת חירבת אום א-ריחן כאתר שגודלו שלושים דונם, אשר השתמרו בו שרידי מבנים, מודגשת הבניה המסיבית ומבני מאוזוליאום הרוסים בקרבת האתר שבאחד מהם נראים שני סרקופגים. בשנת 1969 ערך הארכאולוג זאב ייבין חפירת הצלה בשני מבנים בשולי האתר. במסגרת זו נחפרו המאוזוליאום וכן מבנה קבורה גדול ומפואר. באתרים אלו נמצאה קרמיקה מהמאות השלישית הרביעית לספירה.
היסטוריה > הרס האתר

במרץ 2024 כמה עשרות פלסטינים ניתצו את האתר הארכאולוגי, שיטחו אותו, ובנו מעליו מגרש חניה. המנהל האזרחי עצר חשודים בביצוע ההרס.
ראו גם

הרס אתרי מורשת ישראלית
הערות שוליים

↑  אלישע בן קימון, פלסטינים ניפצו אתר מימי בית שני והפכו אותו למגרש חניה: "תעודת עניות לישראל", באתר ynet, 20 במרץ 2024
↑  Conder and Kitchener, 1882, SWP II, p. 64
↑  אדם זרטל וניבי מרקם, סקר הר מנשה, כרך שלישי – מנחל עירון לנחל שכם, הוצאת אוניברסיטת חיפה ומשרד הביטחון, 2000
↑  שמעון דר, יגאל טפר וזאב ספראי "אום ריחן": רעננה, הוצאת החברה להגנת הטבע והקיבוץ המאוחד  - 1986 עמוד: 5
↑  מוחקים את ההיסטוריה: פלסטינים עלו עם באגר על אתר מימי בית שני והפכו אותו למגרש חניה, באתר ערוץ 7, 20 במרץ 2024
↑  דניאל סיריוטי, טרור ארכיאולוגי: פלסטינים הרסו אתר מימי בית שני והפכו אותו למגרש חניה, באתר חדשות מבזק לייב, ‏20 במרץ 2024
אדם סאלאי

אדם צ'אבה סאלאי (בהונגרית: Ádám Csaba Szalai, נולד ב-9 בדצמבר 1987 בבודפשט שבהונגריה) הוא כדורגלן עבר הונגרי ששיחק בעמדת החלוץ. לסאלאי 86 הופעות ו-26 שערים במדי נבחרת הונגריה.
קריירה בינלאומית

סאלאי שיחק והצטיין בנבחרות הונגריה הצעירות. את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הונגריה הבכירה עשה סאלאי כשנכנס בדקה ה-84 של ההפסד 0–1 לנבחרת ישראל במשחק ידידות בפברואר 2009. סאלאי השתתף עם נבחרת הונגריה בטורניר מוקדמות יורו 2012, ואת שלושת שערי הבכורה שלו הבקיע באוקטובר 2010 בניצחון 0–8 על סן מרינו בטורניר זה. כעבור ארבעה ימים הוסיף סאלאי שער נוסף בניצחון 1–2 על פינלנד. עם זאת, נבחרת הונגריה לא הצליחה להעפיל ליורו 2012 עצמו. סאלאי הבקיע שני שערים עבור נבחרת הונגריה במוקדמות מונדיאל 2014 - אירופה, אך גם לטורניר מונדיאל 2014 כשלו סאלאי והונגריה להעפיל.
בתחילת טורניר מוקדמות יורו 2016, באוגוסט 2014, הודיע סאלאי על פרישה מנבחרת הונגריה, כל עוד מאמן אותה אטילה פינטר. כעבור כשלושה שבועות פוטר פינטר מאימון הנבחרת, ומונה במקומו פאל דרדוי כמאמן זמני, וסאלאי הצהיר על חזרתו לנבחרת. במהלך טורניר המוקדמות, הבקיע סאלאי שער אחד, בניצחון 0–1 על איי פארו באוקטובר 2014. סאלאי והונגריה הצליחו להעפיל ליורו 2016 עצמו, לאחר שסיימו את טורניר המוקדמות במקום השלישי בבית, והדיחו בפלייאוף את נורווגיה. זו הייתה השתתפות ראשונה של הונגריה בטורניר גדול מאז מונדיאל 1986. סאלאי הבקיע שער אחד עבור הונגריה בטורניר זה, בניצחון 0–2 על אוסטריה. הונגריה וסאלאי סיימו את שלב הבתים במקום הראשון המפתיע, אך הודחו בשמינית הגמר לאחר תבוסה 0–4 לבלגיה.
סאלאי נטל חלק במוקדמות מונדיאל 2018 - אירופה עם נבחרת הונגריה, ואף הבקיע חמישה שערים בטורניר זה, לרבות צמד בהפסד הביתי 2–3 לשווייץ, אך הונגריה וסאלאי כשלו להעפיל למונדיאל 2018 עצמו.
מכון שלזינגר

מכון שלזינגר לחקר הרפואה על פי התורה נוסד בשנת 1966 ונקרא על שם ד"ר פאלק שלזינגר, המנכ"ל השני של בית החולים שערי צדק בירושלים. המכון פועל במסגרת המרכז הרפואי שערי צדק ועוסק בבעיות רפואיות על פי אמות המידה של ההלכה.
המכון הוא אחד ממכוני המחקר המרכיבים את פורום חותם.
עם התפתחות האתיקה הרפואית בעולם, גדלה גם ההתעניינות בעמדת ההלכה היהודית בסוגיות אקטואליות של מוסר רפואי. מכון שלזינגר מחפש פתרונות מעשיים לשאלות הלכתיות, הן באופן כללי והן בעניינים ספציפיים. צוות המכון מורכב מרופאים וחוקרים יחד עם רבנים. כמו כן מתקיימת התייעצות עם פוסקים מפורסמים בעניינים מסוימים. המכון רואה את ייעודו בהחדרת ערכי תורה למערכות הרפואיות המדעיות.
בנוסף לכך, המכון עוסק בהדרכה וחינוך בענייני רפואה והלכה בין כותלי המרכז הרפואי שערי צדק בירושלים ובמסגרות ציבוריות ואקדמאיות שונות. פעילות המכון בתחום ההוראה כוללת: סמינרים לבתי ספר, ימי עיון, קורס קיץ ברפואה והלכה לסטודנטים מחו"ל, קורס חורף ברפואה והלכה לציבור הרחב.
לרשותו של המכון עומדת ספרייה המכילה ספרות רפואית, הלכתית ואתית. הספרייה מבוססת על ספרייה עיונית רחבת היקף וכוללת גם ספרייה וירטואלית מתפתחת באינטרנט, לצד אמצעים נוספים.
מכון שלזינגר מפעיל מזה שנים רבות שירות מידע טלפוני בענייני רפואה, אתיקה והלכה. הקו הפתוח משרת רבנים, רופאים וחולים מכל רחבי העולם. מאז שנת 2004 מפעיל מכון שלזינגר שירות פרויקט שו"ת מקוון. מטרת הפרויקט היא לספק הדרכה הלכתית מהירה וברורה, פתרון ומענה מיידי לכל דורש, לשאלות בנושאים רפואיים-הלכתיים רבים כמו ענייני שבת, פוריות, חיים ומוות, ועניינים רבים אחרים, עימם הציבור מתעמת בעולם הרפואה המודרני - שירות חינם שניתן על ידי הרבנים, הפוסקים והרופאים הקשורים דרך קבע למכון.
מכון שלזינגר בירושלים ובית הספר לרפואה ע"ש אלברט איינשטיין בניו-יורק, שיתפו פעולה בארגון "הקונגרס הבינלאומי הראשון לרפואה, אתיקה והלכה" שהתקיים בישראל בשנת 1993 בהשתתפות רופאים, רבנים ואישי ציבור. הקונגרס התבסס על המבנה היהודי הקלאסי של שאלות ותשובות בהשתתפות רבנים ומרצים. מבחר הסוגיות המעשיות ברפואה שנדונו בכינוס היה רחב וכלל בין השאר איידס, השתלת איברים, פוריות הגבר, קביעת זמן המוות, פגמים בילוד, רפואת שיניים ופסיכיאטריה. ביולי 1996 התקיים "הקונגרס הבינלאומי השני". קונגרס זה, בדומה לקודמו, עסק בסוגיות רבות ומרכזיות כפונדקאות, רפואה משלימה, רשלנות רפואית, משאבים מוגבלים, ניסויים רפואיים ועוד.
לצד פעילותו החינוכית וההלכתית, פרסם מכון שלזינגר את תוצאות מחקריו בסדרת פרסומים בעברית ובאנגלית, ביניהם כתבי העת "אסיא" ו-"Jewish Medical Ethics", אנציקלופדיה הלכתית רפואית, סדרת נשמת אברהם על השו"ע, אסופות מאמרים מדריכי כיס לרופאים ולחולים ועוד.
הפני השחור

הפני השחור, בול הדואר הרשמי הראשון בעולם.
הפני השחור (Penny Black) הוא בול הדואר הרשמי הראשון שהונפק על ידי הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד ב-1 במאי 1840, השימוש בו החל מה-6 במאי. השימוש בבול זה היה תחילתה של הרפורמה במערכת הדואר הבריטית אשר יצרה לראשונה את מערכת הדואר המקובלת מאז ועד היום בעולם כולו. לפיכך נחשב הפני השחור לבול הדואר המודרני הראשון בעולם.
היסטוריה

הרעיון של בול נדבק שיציין תשלום מראש על שליחת דבר דואר היה חלק מהצעתו של רולנד היל, בשנת 1837, לרפורמה במערכת הדואר הבריטית. באותם ימים עלות הדואר  הוטלה על המקבל, וחושבה לפי מספר הדפים והמרחק שעבר דבר הדואר. שיטה זו יצרה סרבול, בזבוז וחוסר יעילות; כל דבר דואר היה חייב להיות רשום, התעריפים המורכבים איפשרו שחיתויות, ומכתבים רבים לא נמסרו ליעדם מחוסר רצון או יכולת של המקבל לשלם את תמורתם. בנוסף, הדואר היה גלוי וחשוף לריגול, דבר שהקטין את בטיחות השימוש בו. היל טען כי שירות הדואר יקר בעיקר בגלל הביורוקרטיה שנדרשה בשיטה הקיימת, וכי שירות אמין, מהיר וזול יותר יתרום לפיתוח המסחר והתעשייה בממלכה.
מערכות משלוח דואר שעשו שימוש בבולים נדבקים התקיימו עוד לפני הפני השחור. יש ראיות לשימוש מוקדם בבולים לתשלום על דואר באוסטריה, שוודיה, וביוון, וסביר להניח כי היל הכיר את הרעיון ולא המציא אותו. אולם שלא כמו הפני השחור, בולים אלה לא היו חלק ממערכות דואר ממלכתיות, ולא האריכו ימים; מערכת הדואר הממלכתית הבריטית היא הראשונה שעשתה שימוש בבולים לציון תשלום על דברי דואר בכל רחבי בריטניה, וממשיכה בכך עד היום. השיטה הועתקה על ידי מדינות אחרות והתפשטה במהירות בכל העולם. עד היום, הבולים הבריטיים הם היחידים ששם המדינה לא רשום עליהם; במקום זאת, הבולים הבריטיים מעוטרים בתמונה או צללית המלך או המלכה במקום כלשהו על הבול.
עיצוב הבול

על הבול מופיע רישום של ראשה של הנסיכה ויקטוריה (שהייתה לימים מלכה) המבוסס על פסל של האמן ויליאם וואיון שהוכן בשנת 1834, כאשר ויקטוריה הייתה בת 15. דמות הנסיכה המבוססת על הפסל הוטבעה על מדליה ששימשה להנצחת ביקורה של הנסיכה ויקטוריה בסיטי של לונדון לאחר הכתרתה בשנת 1837, והדמות המודפסת על הבול הועתקה מן המדליה.
המילה "Postage" מופיעה בראש הבול, על מנת לציין את ייעודו (בולי הכנסה היו קיימים זמן רב לפני כן בממלכה). בתחתית הבול מופיעות המילים "ONE PENNY", על מנת לציין את הסכום ששולם מראש עבור שליחת המכתב שאליו הודבק הבול; בול דומה עם ערך של שני פני הונפק אף הוא.
הבולים הודפסו על ידי חברת ההדפסה פרקינס בייקון, שהתמחתה בהדפסת שטרות בדוגמאות מורכבות שהקשו על זיוף. כפי שהשם מרמז, הבול הודפס כולו בשחור; על השוליים וברקע מופיעות תבניות גאומטריות (Guilloché) המאפיינות הדפסת שטרות. בשתי הפינות העליונות מופיעים צלבי מלטה ובשתי הפינות התחתונות מופיעות אותיות המציינות את מיקום הבול בלוח ההדפסה, "A A", "B A", וכן הלאה.
שימוש

הרפורמה שאיפשרה תשלום מראש של פני אחד על דברי דואר רגילים נכנסה לתוקף ב-10 בינואר 1840, אך השימוש בבולים התאפשר באופן רשמי רק ב-6 במאי באותה שנה. הבולים נמכרו במקומות מסוימים כבר מספר ימים לפני כן; קיימות מעטפות המוחתמות בחותמת תאריך של ה-2 במאי, וידוע על קיומה של דוגמה יחידה המתוארכת ל-1 במאי 1840.
הפני השחור היה בשימוש במשך קצת יותר משנה. התברר כי קשה לראות את חותמות הדואר האדומות על הרקע השחור, והיה קל מאוד להסיר את הדיו ולהשתמש בבול שוב. ב-1841 החליף משרד האוצר הבריטי את הפני השחור בבול דומה בצבע אדום (הפני האדום), ואת צבע חותמות הדואר לשחור, שהיה בולט לעין וקשה יותר להסרה.
תהליך ההדפסה

הפני השחור הודפס מ-11 גלופות שונות, אולם מאחר שגלופה מס' 1 עברה שיפוץ נרחב בעקבות שחיקה, היא נחשבת בדרך כלל כשתי גלופות, 1a ו-1b. גלופה 11 יועדה בהתחלה אך ורק לבולים האדומים החדשים, אך שימשה גם למספר קטן של הדפסות בשחור. כיום, בולים מגלופה זו נדירים ביותר.
ההדפסה בוצעה על יריעות נייר שכללו 240 בולים בכל יריעה. הנייר לא היה מחורר, והיה צורך לגזור את הבולים במספריים, דבר שהכביד על עבודת הדואר וגרם להשחתת בולים. קשיים אלה הובילו להמצאת ציוד לניקוב גבולות הבולים, שנכנס לשימוש נרחב עשר שנים מאוחר יותר, בשנת 1850.
מכבש דפוס מקורי של הפני השחור נמצא בתצוגה ציבורית בספרייה הבריטית בלונדון.
אספנות

הפני השחור הוא אחד הבולים הידועים בין חובבי הבולאות וקיים עליו מידע ומחקר פילטלי נרחב.
הפני השחור אינו בול נדיר. סך כל דפי הבולים שהודפסו הגיע ל-286,700 יריעות עם 68,808,000 בולים וחלק נכבד מהם שרד עד ימינו. דבר זה נובע בעיקר מהעובדה שבימים ההם לא רווח השימוש במעטפות; בדרך כלל מכתבים נכתבו על דף נייר שקופל ונחתם בחותם שהוטבע בשעווה, והבול הודבק ליד כתובת הנמען על הצד השני של המכתב (הצד ללא החותמת). לפיכך, במכתבים רבים שנשמרו שרד גם הבול, אף אם לא הייתה כוונה מיוחדת לשמרו.
למרות שהפני השחור זמין בשוק האספנים כיום, עקב חשיבותו ההיסטורית, יש לו דרישה גדולה על ידי אספנים ולכן הוא אינו זול. כיום (2017) מחירו של בול משומש הוא כ-700 שקל. לשם השוואה, מחירו של בול פני אדום משומש היה 1.5 לירה שטרלינג .
גרסה רשמית

בנוסף להנפקה הכללית של בולי הדואר הפני השחור, הונפק בול דומה שנשא את האותיות V ו-R (ראשי תיבות של Victoria Regina, "המלכה ויקטוריה" בלטינית) בפינות העליונות במקום צלבי מלטה. הכוונה של הנפקה זו הייתה שבולים אלה ישמשו למשלוח דואר רשמי. בעקבות קבלת שיטת בולי הדואר בציבור וכישלונם של דפי המכתבים של מולרדי, שיוצרו באותו זמן, כמויות גדולות של דפי מכתבים ניתנו למחלקות הממשלה, כגון משרד המס, לשימוש רשמי. כיוון שכך, ננטש הרעיון של בול רשמי.
ישנן מספר דוגמאות שנעשה בהן שימוש בדואר, וככל הנראה מקורן הוא בעלוני פרסום שנשלחו ממשרד הדואר הראשי כהודעה על בולים חדשים שניתן לעשות בהם שימוש. רוב הדוגמאות החתומות הן תוצאה של ניסיונות שנעשו בדגמי חותמות ביטול, דיו וניסויים להסרתו (שגרמו להחלפת צבעי הבולים והחותמות).
הערות שוליים

↑  Lawrence, Ken (1 בינואר 1996). "Before the Penny Black (First Series)". Toke Nørby. נבדק ב-19 באוקטובר 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Taylor, R. A. "Wyon City Medal – 1837". Images of the World. אורכב מ-המקור ב-2012-04-19. נבדק ב-19 באוקטובר 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Feldman, David (17 בפברואר 1999). The First Cover: May 1, 1840 (PDF). Geneva: David Feldman. pp. 1–17. אורכב מ-המקור (PDF) ב-2014-02-10. נבדק ב-2013-10-19. {{cite book}}:  (עזרה)
פפירוס אברס

פפירוס אברס ( 1550 לפנה"ס בקירוב)
פפירוס אֶבֶּרְס (באנגלית: Ebers papyrus) הוא פפירוס מצרי קדום בענייני רפואה, המתוארך ל-1550 לפנה"ס. הוא נרכש בלוקסור (תבאי) בחורף 1872–1873 על ידי גאורג אברס, ונמנה עם העתיקים והחשובים מסוגו. הפפירוס מצוי כיום בספריית אוניברסיטת לייפציג בגרמניה.
כתב היד

הפפירוס נכתב בסביבות 1550 לפנה"ס, אך החוקרים משערים כי הועתק מכתבי יד עתיקים יותר, שהקדום שבהם הוא מ-3400 לפנה"ס. הוא עשוי כמגילה בת 110 עמודים, כ-20 מטרים אורכה, ונמנה עם המסמכים ההיסטוריים העתיקים ביותר בענייני רפואה שנשתמרו לימינו, לצדם של פפירוס קאהון בענייני גינקולוגיה (1800 לפנה"ס לערך), פפירוס אדווין סמית' (1600 לפנה"ס לערך), פפירוס הרסט (1600 לפנה"ס לערך), פפירוס ברוגש (1300 לפנה"ס לערך) ופפירוס לונדון (1300 לפנה"ס). פפירוס ברוגש מכיל פסקאות מקבילות לפפירוס אברס, ומסייע בכך להבהרת כמה סוגיות סתומות.
תוכנו

פפירוס אברס כתוב בכתב היראטי, והוא התיעוד המקיף ביותר של ידע רפואי מצרי קדום שנשתמר לימינו. המגילה מכילה 700 נוסחאות כישוף ותרופות. היא כוללת לחשים רבים שמטרתם לסלק שדים גורמי-מחלות, ויש בה גם עדות למסורת ארוכה של פרקטיקה רפואית המבוססת על ניסיון ותצפיות. הפפירוס מכיל "מסה על הלב". הוא מציין כי הלב הוא מרכז אספקת הדם, וקשור בצינורות לכל אחד מאברי הגוף. ידיעותיהם של המצרים על הכליות היו כנראה מעטות, שכן הם החשיבו את הלב כנקודת המפגש של מספר צינורות שהובילו את כל נוזלי הגוף – דם, דמעות, שתן וזרע. הפרעות נפשיות, כמו דיכאון ושיטיון, נדונות בפירוט בפרק מתוך הפפירוס הנקרא "ספר הלבבות". תיאורי ההפרעות מלמדים, כי המצרים התייחסו להפרעות נפשיות ופיזיות כמעט באותה צורה. הפפירוס מכיל פרקים על מניעת הריון, אבחון הריון ועניינים נוספים מתחום הגינקולוגיה, מחלות מעיים וטפילים, בעיות עיניים ועור, טיפולי שיניים וטיפולים כירורגיים במורסות וגידולים, קיבוע עצמות וכוויות.
תרופות

אחדות מן התרופות הרשומות בפפירוס אברס:

אסתמה
קיבה
מעיים
בגדים
מוות
מחלת הדרקונית (דרקונקוליאסיס, תולעת גינאה)
תרופות > השימוש הרפואי באוֹכְרָה

אחת התרופות הנפוצות המתוארות בפפירוס היא אוכרה, או חֵמָר רפואי. היא נכללת, לדוגמה, במרשם נגד מחלות מעיים ועיניים שונות. אוכרה צהובה ניתנה כתרופה נגד מחלות בדרכי השתן.
קורותיו של הפפירוס בימינו

מקורו של הפפירוס אינו ידוע, אך מסופר כי נתגלה בין רגליה של מומיה בנקרופוליס של תבאי והגיע ב-1862 לרשותו של האגיפטולוג האמריקאי אדווין סמית (אנ'). הוא נותר באוספו של סמית לפחות עד 1869 ותואר בקטלוג פרסומי של סוחר עתיקות כ"פפירוס רפואי גדול השייך לאדווין סמית, בעל חווה אמריקני מלוקסור". הפפירוס נרכש ב-1872 על ידי האגיפטולוג והסופר הגרמני גאורג אברס, והוא נקרא על שמו. ב-1875 פרסם אברס מהדורת פקסימיליה של דפי הפפירוס, הכוללת מונחון בלטינית שחיבר לודוויג שטרן (גר'). תרגום לגרמנית פורסם לראשונה ב-1890 על ידי היינריך יואכים. דפי פפירוס אברס אצורים בספריית אוניברסיטת לייפציג שכן הם נרכשו מכספיה ומתרומת מלך סקסוניה. הם תורגמו במרוצת השנים על ידי חוקרים נוספים, שחלקם נחלקו בפירושיהם לאבחנות הרפואיות. תרגום מחודש לאנגלית של הפפירוס פורסם ב-1987 על ידי הרופא והאגיפטולוג המצרי פול ע'ליונגי (Paul Ghalioungui) (ער') מהפקולטה לרפואה באוניברסיטת עין שמס בקהיר.
ראו גם

פפירוס לונדון הרפואי
פפירוס הרסט
לקריאה נוספת

Pommerening, Tanja, "Altägyptische Hohlmasse Metrologisch neu Interpretiert" and relevant pharmaceutical and medical knowledge, an abstract, Phillips-Universtat, Marburg, 8-11-2004, taken from "Die Altägyptsche Hohlmasse" in studien zur Altägyptischen Kultur, Beiheft, 10, Hamburg, Buske-Verlag, 2005
Scholl, Reinhold, Der Papyrus Ebers. Die größte Buchrolle zur Heilkunde Altägyptens (Schriften aus der Universitätsbibliothek 7), Leipzig 2002.
הערות שוליים

↑  Jennifer Godetsky, MD. Mysticism and Urology in Ancient Egypt.
↑  Ludwig Christian Stern (1875). In Ebers G., Papyros Ebers: Das hermetische Buch über die Arzeneimittel der alten Ägypter in hieratischer Schrift, herausgegeben mit Inhaltsangabe und Einleitung versehen von Georg Ebers, mit Hieroglyphisch-Lateinischem Glossar von Ludwig Stern, mit Unterstützung des Königlich Sächsischen Cultusministerium. (in German) 2 (1 ed.). Leipzig: W. Englemann.
↑  Uniformed Services University of the Health Sciences. "Dracunculiasis". Tropical Medicine Central Resource. Retrieved 2008-07-15
↑  Papyrus Ebers, translated by B. Ebbell, 1937; 'Recipes’ for Treating the Eyes: Papyrus Ebers, in: archive.org
↑  הציטוט מופיע בהערת שוליים בהקדמה של הארכאולוג האמריקני ג'יימס הנרי ברסטד להוצאת פקסימיליה מ-1930 של "פפירוס סמית"
↑  הכרך הראשון מ-1875 של פפירוסי אברס
↑  פפירוס אברס במהדורתו הגרמנית הראשונה, 1890
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007266363405171  GND: 4173237-6  VIAF: 184016788   WorldCat (עם VIAF): 184016788 
עמוד מפפירוס אברס המתאר את אופן הטיפול באסתמה.
סיפור של איש אמיתי (סרט)

| --- | --- |

 מבוסס על:  הטייס הקיטע 
 בימוי:  אלכסנדר סטולפר 
 תסריט:  בוריס פאלאוואי, מריה סמירנובה 
 שחקנים ראשיים:  פאבל קדוצ'ניקוב 
 מוזיקה:  ניקולאי ניקולייביץ' קריוקוב 
 צילום:  Mark Magidson 
 מדינה:  ברית המועצות 
 חברת הפקה:  מוספילם 
 הקרנת בכורה:  1948 
 משך הקרנה:  91 דק' 
 שפת הסרט:  רוסית, גרמנית 
 סוגה:  סרט מלחמה, סרט המבוסס על יצירה ספרותית 
 דף הסרט ב־IMDb
 
"סיפור של איש אמיתי" (ברוסית: По́весть о настоя́щем челове́ке) הוא סרט עלילתי סובייטי בבימויו של אלכסנדר סטולפר, המבוסס על ספר באותו שם מאת בוריס פולבוי. על ההשתתפות בסרט, מספר שחקני קולנוע, במאי ובמאי צילום זכו בפרס סטלין מדרגה שנייה בשנת 1949.
עלילה

בסוף מרץ 1942, במהלך קרב אוויר באזור היער השחור של טבעת דמיאנסק, הופל טייס הקרב אלכסיי מרסייב ומטוסו התרסק ביער. את הטייס השוכב מרחרח דוב שעומד לאכול אותו, אך הטייס, שומר על קור רוח, שולף בשקט אקדח מכיס מעיל הטיסה שלו ויורה בחיה ולאחר מכן הוא מאבד את הכרתו.
כשהוא מתעורר, הוא מבין שרגליו נפגעו קשות. כשהוא מוצא את עצמו לבדו ביער חורפי במרחק של 50 ק"מ מהמיקום של הצבא האדום, מרסייב מחליט לעשות את דרכו. כל צעד ניתן לו במחיר של מאמצים מדהימים. כאשר רגליו מסרבות לבסוף להגיב, הוא זוחל על ארבע. במשך 18 ימים עושה מרסייב את דרכו ביער מכוסה שלג, עד שהוא מגיע בטעות לפרטיזנים, שמעבירים אותו לצבא.
בבית החולים כורתים את רגליו של מרסייב . כאדם צעיר מאוד, הוא הופך לנכה. קומיסר הגדוד וורובייב נמצא במחלקה עם מרסייב. הוא פצוע קשה, אבל לא מאבד את רוחו. באופטימיות שלו הוא תומך בכל מי שהיה במחלקה בבית החולים. וורוביוב העריץ את אומץ ליבו של ניקולאי אוסטרובסקי, אשר, בהיותו משותק, כתב את הספר כיצד הפלדה הייתה מחוסמת.
בכוח הנפש שלו, וורוביוב עוזר למרסייב להאמין שגם בלי רגליים אדם מסוגל הרבה. כתבה על הטייס הצבאי סגן קרפוביץ', שכף רגלו נקטעה במהלך מלחמת העולם הראשונה, עוזרת לו לשכנע את הצעיר שאיבד את האמון בעצמו. אולם הוא לא פורש מהצבא וממשיך לטוס.
מרסייב מחליט בתקיפות להתיישב שוב במטוס. כל יום, אלכסיי עושה סט תרגילי רגליים שפותח על ידו. למרות הכאב העז, זה מאריך את זמן ההתאקלמות מדי יום. לבסוף, הוא לומד ללכת שוב עם תותבות שנעשו במיוחד עבורו.
תוך כדי טיפול בסנטוריום, לשם נשלח אחרי בית החולים, הוא החל לא רק ללכת ולרוץ, אלא גם לרקוד (תודות לאחות זינוצ'קה, שעובדת בסנטוריום). במהלך בדיקה רפואית, מרסייב משכנע את הרופאים בכוחו ובערב של אותו יום, לעיני כולם, רוקד ומפתיע לא רק חיילים אחרים, אלא גם ועדה רפואית. כתוצאה מכך מבקש מרסייב אישור מהרופאים לחזור לחזית.
מרסייב נכנס לבית ספר להכשרת טייסים ולאחר שסיים טיסה יחד עם מדריך טיסה, מאשר את מיומנותו כטייס קרב. לאחר שנודע כי לטייס יש רגליים תותבות במקום רגליים, המדריך מעריך את הישגו. מרסייב חוזר לצבא.
במהלך אחד הקרבות שלאחר מכן, מרסייב מיירט 2 מטוסי Focke-Wulf Fw 190 Würger, אשר הוטסו על ידי גרמנים מדיוויזיית ריכטהופן המפורסמת, מציל חבר זוטר ובקושי מגיע לשדה התעופה עם שאריות דלק.
שחקנים ודמויות

פאבל קדוצ'ניקוב – אלכסיי מארסייב
ניקולאי אוחלופקוב – קומיסר וורוביוב
אלכסיי דיקיי – וסילי וסילייביץ'
תמרה מקארובה – קלאוודיה מיכאילובנה
וסילי מרקורייב – הקצין סטפן איוואנוביץ'
לודמילה צליקובסקאיה – זינוצ'קה
לב סברדלין – נאומוב
צ'סלאב סושקביץ' – קוקושקין
אלכסנדר מיכאילוב – פטרוב
ויקטור חוחריאקוב – דגטיארנקו
בוריס דוברונראבוב – יו"ר הוועדה
בוריס באבוצ'קין – מפקד הגדוד
ולדימיר גריבקוב – זוייב
ליובוב סוקולובה – ורוורה
ראו גם

הטייס, סרט רוסי משנת 2021, המבוסס גם הוא על סיפורו של אלכסיי מארסייב.
לקריאה נוספת

А. Егоров. Невероятная сила духа. К 65-летию выхода на экраны СССР фильма "Повесть о настоящем человеке" // газета "Ветеран", № 39 (1232), октябрь 2013. стр.8-9
טראמפ: האמנות שלי – איך לעשות עסקים

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  דונלד טראמפ, טוני שוורץ
 שפת המקור:  אנגלית
 סוגה:  ספר זיכרונות, ספר עסקי
 נושא:  עסק 
 הוצאה
 הוצאה:  רנדום האוס 
 תאריך הוצאה:  1987
 מספר עמודים:  372
 הוצאה בעברית
 הוצאה:  מטר - הוצאה לאור
 תאריך:  1988
 סדרה
 הספר הבא:  Trump: Surviving at the Top 
 
טראמפ: האמנות שלי – איך לעשות עסקים (באנגלית: Trump: The Art of the Deal) הוא ספר זיכרונות וייעוץ עסקי משנת 1987 שכתב איש העסקים דונלד טראמפ, לימים נשיא ארצות הברית, יחד עם העיתונאי האמריקאי, טוני שוורץ. הספר הגיע למקום הראשון של רשימת רבי-המכר של הניו יורק טיימס, שמר על מקומו במשך כ-13 שבועות, ובסך הכל היה ברשימה 48 שבועות.
גם טוני שוורץ וגם מו"ל הספר הווארד קמינסקי, טענו שטראמפ לא מילא חלק פעיל בכתיבת הספר, ושוורץ אף כינה אותו "החרטה הגדולה ביותר בחיי, ללא ספק". לעומת זאת, טראמפ מסר דיווחים סותרים בשאלת היותו המחבר, על אף שהוא נחשב לספר הראשון שטראמפ טען שכתב. הספר זכה לתשומת לב נוספת במהלך קמפיין הבחירות שערך טראמפ בבחירות לנשיאות ארצות הברית 2016. טראמפ החשיב את הספר כאחד מההישגים שהוא הכי גאה בהם. הוא אף ציין כי זה הספר השני שהוא הכי אוהב – אחרי התנ"ך.
תקציר

הספר מדבר על ילדותו של טראמפ בקווינס. לאחר מכן הוא מתאר את עבודתו המוקדמת בברוקלין עוד לפני שעבר למנהטן ובנה את ארגון טראמפ, את פעולותיו בפיתוח מגדל טראמפ ומלון גראנד הייאט (אנ') ועל עוד מספר מיזמים אחרים שניהל.
פרסום והפצה

הספר פורסם בנובמבר 1987 בהוצאת "רנדום האוס", עם פרסום הספר נערך קמפיין לקידום מכירות, הקמפיין כלל מסיבות במגדל טראמפ, פרסומות במגזינים והופעות בתוכניות טלוויזיה. קטעים מהספר פורסמו במגזין ניו יורק.
קבלה

מגזין התרבות האמריקאי "פיפל" נתן לספר ביקורת מעורבת.
קצת יותר משלוש שנים לאחר פרסום הספר טען העיתונאי ג'ון טירני ש"נראה שטראמפ התעלם מכמה מהעצות שנתן בעצמו בספר בגלל משברים ביחסיו עם בנקים".
בעיתון האטלנטיק פורסמה ביקורת לספר רק ב-2016, בביקורת טען המבקר כי טראמפ לא רואה את הקפיטליזם כשיטה כלכלית, אלא כאחד מהבחירות במחזות מוסר.
סרט פרודי עם שם זהה נוצר על בסיס הספר.