stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יורי ז'דאנוב

| --- | --- |

 לידה:  20 באוגוסט 1919 טבר, רוסיה 
 פטירה:  19 בדצמבר 2006 (בגיל 87) רוסטוב על הדון, רוסיה 
 ענף מדעי:  כימיה, פילוסופיה 
 מקום קבורה:  Northern Cemetery, Rostov-on-Don 
 מקום לימודים:  הפקולטה לכימיה של אוניברסיטת מוסקבה 
 מנחה לדוקטורט:  Bonifaty Kedrov 
 מוסדות:  אוניברסיטת המדינה של רוסטוב (1957–1988)  האוניברסיטה הפדרלית הדרומית 
 תלמידי דוקטורט:  ולדימיר מינקין 
 פרסים והוקרה:  פרס ברית המועצות  מדליית וטרן הכוחות המזוינים של ברית המועצות  מדליית ותיק העמל  מדליית הניצחון על גרמניה במלחמה הפטריוטית הגדולה 1941–1945  מדליה להנצחת 60 שנים לניצחון במלחמת המולדת הגדולה 1941–1945  מדליה להנצחת 850 שנים לייסוד מוסקבה  מדליה לגבורת העמל במלחמת המולדת הגדולה 1941–1945  עיטור מלחמת המולדת  מדליה על הכשרת קרקעות בתולות  מדליה להנצחת 20 שנים לניצחון במלחמת המולדתה הגדולה 1941–1945  מדליה להנצחת 100 שנים להולדתו של לנין  מדליה להנצחת 30 שנים לניצחון במלחמת המולדתה הגדולה 1941–1945  מדליה להנצחת 50 שנים לניצחון במלחמת המולדת הגדולה 1941–1945  עיטור הידידות (רוסיה)  עיטור הכוכב האדום  עיטור לנין  מדליה על שם ז'וקוב  מדליית ההגנה על מוסקבה  עיטור מהפכת אוקטובר  דרגה שנייה במסדר המלחמה הפטריוטית  עיטור אות הכבוד  עיטור הדגל האדום של העמל  עיטור ההצטיינות למען המולדת דרגה רביעית  מדליה להנצחת 40 שנים לניצחון במלחמה הפטריוטית הגדולה 1941־1945 
 בן או בת זוג:  סבטלנה אלילויבה (1948–1952) 
 צאצאים:  יקתרינה ז'דאנוב 
 
יורי ז'דאנוב (ברוסית: Юрий Андреевич Жданов‏; 20 באוגוסט 1919 - 19 בדצמבר 2006) היה כימאי סובייטי.
קורות חיים

יורי ז'דאנוב נולד בשנת 1919 בטבר. אביו היה אנדריי ז'דאנוב, פוליטיקאי סובייטי מקורב ליוסיף סטלין. בשנת 1937 ז'דאנוב סיים בית ספר והחל לימודי כימיה באוניברסיטת מוסקבה. הוא סיים את הלימודים בשנת 1941.
בתקופת מלחמת העולם השנייה ז'דאנוב שירת במנגנון פוליטי של הצבא האדום. בשנת 1945 הוא חזר לאוניברסיטה והחל לימודי תואר שלישי. בשנת 1947 הוא החל לעבוד במנגנון המפלגתי ובשנת 1948 קיבל תואר שלישי בפילוסופיה.
בשנת 1948 ז'דאנוב ערך הרצאה בה מתך ביקורת על הישגיו של טרופים ליסנקו. ליסנקו התלונן אצל סטלין שהעלה את הנושא בישיבת ראשי המפלגה. באוגוסט 1948 ז'דאנוב כתב מכתב בעיתון "פרבדה" בה הודה בשגיאותיו. בהמשך של אותו חודש אביו אנדריי ז'דאנוב נפטר.
באפריל 1949 אנדריי ז'דאנוב התחנתן עם ביתו של סטלין סבטלנה אלילויבה.לזוג נולדה ילדה, אך כבר בשנת 1952 הם התגרשו.
החל משנת 1950 ז'דאנוב עבד במנגנון המפלגתי. באוקטובר 1952 הוא נבחר לחבר של הוועד המרכזי של המפלגה.
לאחר פטירת סטלין אנדריי ז'דאנוב הועבר לרוסטוב על דון והחל לעבוד באוניברסיטת רוסטוב. עד לשנת 1957 הוא עבד במקביל במנגנון המפלגתי.
בשנת 1957 ז'דאנוב סיים עבודת תואר שלישי נוספת, הפעם בכימיה, בשנת 1960 סיים עבודת פוסט-דוקטורט ובשנת 1961 קיבל דרגת פרופסור.
משנת 1957 ועד ל-1988 ז'דאנוב היה רקטור של האוניברסיטה. הוא סיים את הכהונה, אך נותר באוניברסיטה וכיהן כראש קתדרה עד לשנת 1995.
ז'דאנוב עסק במחקרים בתחום כימיה אורגנית ופילוסופיה של מדע. בשנת 1974 הוא היה שותף של ולדימיר מינקין לתגלית בתחום כימיה. בתקופת פעילותו הוא הדריך מספר עבודות תואר שלישי ופוסט-דוקטורט.
בשנת 1970 ז'דאנוב התקבל לאקדמיה למדעים של ברית המועצות כחבר בהתכתבות. כמו כן הוענקו לו מספר עיטורים. בשנת 1983 הוא קיבל פרס ברית המועצות.
לזכרו נקרא רחוב ברוסטוב על דון.
כביש 417

| --- | --- |

 מידע כללי
 כינוי:  דרך יריחו, ואדי א-גוז', שדרות לוי אשכול, רחוב בר-אילן, רחוב ירמיהו
 סיווג:  כביש אזורי
 ציר:  כביש רוחב
 אורך:  כ-13 ק"מ
 מיקום
 ערים ראשיות:  ירושלים, אבו דיס, מעלה אדומים
 נקודת התחלה:  מחלף אדומים
 נקודת סיום:  גשר המיתרים
 
 קואורדינטות:  31°46′56″N 35°14′20″E﻿ / ﻿31.78223611°N 35.2389°E﻿ / 31.78223611; 35.2389
 he
 
מחלף אדומים, תצפית משכונת מצפה נבו במעלה אדומים
צומת בר-אילן בלילה
רחוב ירמיהו.
גשר המיתרים.
כביש 417 הוא כביש רוחב אזורי בסביבת ירושלים. הוא משמש למספר מטרות: כביש בין מעלה אדומים וכביש 1, כביש באבו דיס ומזרח ירושלים, וציר רוחב לאורך שכונות צפון ירושלים. המספור הכולל ניתן בשל היות הכביש מעין חלופה לכביש 1 בין מעלה אדומים והכניסה לירושלים.
על-פי תוכנית משרד התחבורה לעדכון המספור של רבים מכבישי ישראל, צפוי כביש לעבור שינוי והמספר עומד להתבטל.
דרך יריחו

הקטע המזרחי של הכביש הוא דרך יריחו, קטע הדרך המוליכה מן העיר העתיקה אל דרך מעלה אדומים ואל עבר מדבר יהודה, יריחו וים המלח. הדרך, העוברת לצד נחל קדרון ופוגשת גם את הדרך העתיקה דרומה לכוון תוקוע, שמשה כנתיב בריחה אל המדבר כבר מתחילת ימי העיר, כשעל פי המסורת, נמלט בה דוד המלך בבורחו מפני אבשלום בנו. התוואי שימש גם צליינים נוצרים בדרכם לאתר הטבילה בנהר הירדן וקישר בין הכנסיות שעל הר הזיתים לעיר העתיקה, ואת חוגגי נבי מוסא המוסלמים.
הדרך כמעט ולא נשתנתה במשך אלפי השנים שהייתה בשימוש, עד שבשלהי ימי העות'מאנים ובמהלך המנדט הבריטי החל הקטע הסמוך לירושלים לקבל צביון עירוני יותר, עם הווסדות שכונת א-טור על הר הזיתים. לצד היישוב העירוני, שכן לצדו הכפר אבו דיס, שגדל והתפתח בתקופה. ב-1979 הוקמה העיר מעלה אדומים בשולי הכביש, סמוך לצקום התחברו לכביש 1, והישוב קידר קם ב-1984 בגבעה הצופה עליו. מבחינת תשתית הכביש, בימי המנדט הבריטי נסלל הכביש, ובימי השלטון הירדני, כשהדרך ממזרח ירושלים אל יפו הייתה חסומה והדרך מזרחה הייתה הדרך העיקרית של העיר, שופר הכביש. בנוסף, לכבוד ביקור האפיפיור פאולוס השישי בישראל, בצעה ממשלת ירדן שיפוצים בכביש.
עם התרחבות העיר, נעשה התוואי הישן והעירוני צפוף ולא מתאים לתנועה הזורמת בו, ובשלהי שנות השמונים נסלל תוואי חילופי ממעלה אדומים, מצפון להר הצופים מצפון ובמקביל לנחל אוג שתחבר לדרך יגאל ידין שבתוואי נחל צופים, תוך עיקוף המרכז העירוני המבונה. הקטע הנותר מהכביש, יחד עם רחובות עירונים נוספים עד לכניסה לעיר, שם פגש הכביש בכביש 1 מחדש (טרם סלילת דרך יצחק שמיר) נקרא כביש 417.
ב-2003, כשאושרה הקמת עוטף ירושלים, נקטע הכביש ולא ניתן לעבור בו מאבו דיס אל ירושלים, והקטע הירושלמי של הכביש נותר ככביש עירוני בלבד, בעוד השארית המזרחית של הכביש משמשת כדרך אזורית המקשרת את מעלה אדומים לכביש 1.
דרך יריחו > ואדי א-גוז'

אחר המפגש של דרך יריחו עם העיר העתיקה, הכביש ממשיך צפונה לצד ערוץ נחל קדרון, בכביש המשמש כדרך ראשית במרכז מזרח ירושלים. הקטע נסלל בימי השלטון הירדני, כשדרך שכם, ששמשה עד אז ככביש העיקרי מירושלים צפונה, שכנה בסמוך לקו העירוני ולא הייתה נוחה לשמוש.
ציר ירמיהו-יצחק הנדיב

הקטע השני של הכביש הוא ציר בן כ-8 קילומטרים, החוצה את שכונות צפון ירושלים לרוחבם ומתחבר למחלף הזיתים, ורובו ממוספר ככביש 417 (עד הר הצופים). הקטע מהר הצופים עד צומת בר-אילן נסלל ביוני 1967, מיד אחר מלחמת ששת הימים, על מנת לקשר בין מובלעת הר הצופים של לפני המלחמה למערב העיר בלי לעבור במזרח העיר, כשסביבו נבנות שכונות הבריח. לקטע שלושה שמות: שדרות האוניברסיטה העברית (בכניסה להר הצופים), שדרות לוי אשכול וחטיבת הראל (ברמת אשכול).
אחר קטע זה הכביש ממשיך ברחובות בר-אילן וירמיהו. הרחוב גובל מצידו הצפוני בשכונות שיכון חב"ד, גבעת קומונה, רוממה החדשה וגני גאולה, ובשכונות מקור ברוך, רוממה הישנה מצידו הדרומי.
לאורך רובו של הציר מתוכנן לעבור הקו הירוק של הרכבת הקלה בירושלים. במאי 2020 החלו העבודות ברחוב בר-אילן, וביולי בשכונות רמת אשכול ומעלות דפנה. החל מדצמבר 2020, החלו פלגים חרדים הקיצוניים להפגין נגד בניית תוואי רכבת קלה ברחוב בר-אילן, בטענה שהמהלך יפגע בצביון החרדי של האזור.
תוואי הכביש הוצע בתוכנית הולידיי, תוכנית מתאר שהוכנה על ידי האדריכל הבריטי קליפורד הולידיי בתקופת המנדט הבריטי ואושרה בשנת 1930. הכביש היה חלק מכביש טבעת שתוכנן סביב העיר.
צמתים לאורך הכביש

| קילומטרים | שם | סוג מפגש | מיקום | דרכים מצטלבות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
כביש 417 ממזרח למערב
| 0 | מחלף אדומים |  | מעלה אדומים |   כביש 1, דרך הר הצופים (מעלה אדומים), כניסה למחוז ש"י |
| 2 | כיכר ללא שם |  | מעלה אדומים | דרך הר הבית |
אבו דיס ואלעיזריה – סגור לתנועה ישראלית
|  | כיכר ללא שם |  | הר הזיתים | דיר אבו טור |
|  | צומת ללא שם |  | ראס אל-עמוד, הר הזיתים | עוויס |
|  | צומת ללא שם |  | מעלה הזיתים, הר הזיתים | מעלה הזיתים |
| 6 | כיכר ללא שם |  | הר הזיתים | פנורמה |
| 6.75 | צומת ללא שם |  | נחל קדרון | דרך העופל |
| 7.25 | צומת ללא שם |  | ואדי אל-ג'וז | סולטאן סולימאן, אל-מוקדסי, דרך א-טור שמואל בן-עדיה |
| 7.8 | צומת ללא שם |  | ואדי אל-ג'וז | חאלד אבן אל-ו'אלד |
| 8.5 | צומת ללא שם |  | ואדי אל-ג'וז | בני אומיה, ד'ו אלנוריין |
| 8.6 | צומת ללא שם |  | הר הצופים | שדרות שיירת הר הצופים, יצחק הנדיב |
| 8.7 | צומת ללא שם |  | הר הצופים, קריית בגין | אהרן קציר, דרך הר הזיתים |
| 8.9 | כיכר מיינרצהאגן, מנהרת אשכול |  | גבעת התחמושת | שדרות בר-לב (כביש 60)  |
| 9 | צומת ללא שם |  | רמת אשכול | ששת הימים |
| 9.5 | צומת ללא שם |  | רמת אשכול | קרל נטר, מעבר המתלה |
| 10 | צומת ללא שם |  | רמת אשכול | ארץ חפץ |
| 10.25 | צומת בר-אילן |  | תל ארזה, הבוכרים | שמואל הנביא (כביש 436) |
| 10.5 | צומת ללא שם |  | תל ארזה, הבוכרים | אביתר הכהן, אהלי יוסף |
| 11 | כיכר אברמסקי |  | תל ארזה, הבוכרים | עלי הכהן, עזרא, נחמיה |
| 12.5 | צומת ללא שם |  | רוממה | שמגר |
| 13 | צומת ללא שם |  | רוממה | המ"ג |
| 13.1 | גשר המיתרים |  | הכניסה לעיר (ירושלים) | רחוב יפו, שדרות וויצמן, שדרות הרצל (כביש 386) |
הערות שוליים

↑  התוכנית המתגבשת בעיריית ירושלים לקראת עבודות הרכבת הקלה בבר אילן: דילול התחבורה הציבורית באזור, באתר כל העיר, 26 בפברואר 2020
↑  רמת אשכול ומעלות דפנה: החלו עבודות התשתית להקמת הרכבת קלה, באתר כל העיר, 5 ביולי 2020
↑  אהרן רבינוביץ, מאות אנשי הפלג הירושלמי הפגינו בירושלים נגד בניית רכבת קלה, 25 נעצרו, באתר הארץ, 7 בדצמבר 2020
↑  גדעון ביגר, ירושלים – בירת השלטון הבריטי בארץ ישראל, בתוך ירושלים בתקופת המנדט: העשייה והמורשת, עורך: יהושע בן-אריה, ירושלים, יד יצחק בן-צבי ומשכנות שאננים, 2003, עמוד: 70–72
↑  כביש 417 מתחלף לחאלד אבן אל-ו'לד כשאבן מוקדסי מתפצל לצפון.
| כבישי יהודה |
| --- | --- | --- |
| כבישי אורך | כביש 60 • כביש 90 • כביש 316 • כביש 354 • כביש 356 • כביש 398 •   כביש 3698 • כביש 3705 |  |
| כבישי רוחב | כביש 1 • כביש 35 (כביש חוצה יהודה) • כביש 317 • כביש 367 • כביש 375 • כביש 417 • כביש 3255 • כביש 3265 • כביש 3269 • כביש 3517 |  |
רפאל אלעזר בן-טובו

| --- | --- |
שער ספרו "פקודת אלעזר", חלק ראשון
שער ספרו "פקודת אלעזר", חלק ראשון
 לידה:  1825 ה'תקפ"ה רבאט, מרוקו
 פטירה:  28 בפברואר 1886 (בגיל 61 בערך) כ"ג באדר א' ה'תרמ"ו ירושלים
 מקום קבורה:  בית הקברות היהודי בהר הזיתים, חלקת המערביים
 מקום פעילות:  ירושלים
 תקופת הפעילות:  ? – 28 בפברואר 1886 
 השתייכות:  העדה המערבית בירושלים; יהדות מרוקו
 תחומי עיסוק:  הלכה, מנהגים
 רבותיו:  רבי סעדיה מארג'י
 תלמידיו:  הרב אברהם אביכזיר
 בני דורו:  רבי דוד בן שמעון; הרב רפאל מאיר פאניז'ל; הרב יעקב שאול אלישר; הרב יצחק בן ואליד.
 חיבוריו:  "פקודת אלעזר"
 
 תפקידים נוספים:  רב עדת המערביים בירושלים
רבי רפאל אלעזר הלוי בן-טובו (אבן-טובו) (ה'תקפ"ה, 1825 לערך, רבאט – כ"ג באדר א' ה'תרמ"ו 28 בפברואר 1886, ירושלים) היה מרבני עדת המערבים בירושלים במאה ה-19, שימש כדיין בבית הדין של העדה, וכרבה הראשי.
ביוגרפיה

נולד ברבאט שבמרוקו בשנת ה'תקפ"ה (1825) לערך. בצעירותו למד מפי רבי סעדיה מארג'י, לצד ידידו הרב דוד בן שמעון. בשנת ה'תרי"ח (1858), יצאו הרב בן טובו והרב בן שמעון במסע לכיוון ארץ ישראל, יחד עם כ-400 יהודים ממרוקו. במסעו שהה לתקופה קצרה בטנג'יר (שם התוודע אליו רב העיר מרדכי בנג'יו) ובגיברלטר. בבואו ארצה השתקע בירושלים, והתמנה לדיין בבית הדין של העדה המערבית על ידי חברו הרב בן שמעון, שכיהן אז כרב ואב בית הדין של העדה. עמד בקשרים טובים עם חכמי כל העדות בעיר, ובספרו מופיעים מחכמי העדות האשכנזית והספרדית. לאחר פטירת הרב בן שמעון, בשנת ה'תר"מ (1880), התמנה ר' אלעזר לכהן כרב תחתיו. בתפקיד זה כיהן כשש שנים, עד לפטירתו בכ"ג באדר א' ה'תרמ"ו (28 בפברואר 1886). נקבר בחלקת המערביים בבית הקברות היהודי בהר הזיתים. ברובע היהודי שבעיר העתיקה נבנה בית כנסת על שמו[דרוש מקור].
לרבי אלעזר נולדו שני ילדים, יעקב חי ורבקה. אחיו הרב אברהם הלוי בן טובו היה רב ברבאט.
בין תלמידיו נמנים הרב אברהם אביכזיר (שלימים הוציא את ספרו) והרב יוסף ארווץ.
אחייניתו רחל, בתו של אחיו אברהם, הייתה אשתו השנייה של מלכיאל מני.
ספרו

רבי אלעזר חיבר את הספר "פקודת אלעזר" על השולחן ערוך חלק אורח חיים (שלושה חלקים). הספרים יצא לאורו לאחר פטירתו על ידי תלמידיו הרב אברהם אביכזיר והרב שמואל רפאל בוחבוט. בספר חיזק, בין השאר, את מנהגיהם של יהודי מרוקו, כנגד הערעור שיצא עליהם. לעומת זאת, כאשר היו מנהגים שחשב שמביאים לביטול הלכות, ביטלם.
בראש הספר מכתב ברכה מהראשון לציון הרב רפאל מאיר פאניז'ל וממחותנו אב בית הדין הספרדי בירושלים הרב יעקב שאול אלישר (לימים הראשון לציון), ובו שבחים על המחבר, וכן הספד עליו מהרב נחמן בטיטו (לימים יורשו בתפקיד רב העדה המערבית והראשון לציון).
לקריאה נוספת

שלמה דיין, חכמי המערב בירושלים, ירושלים ה'תשנ"ב, עמ' 249-260.
שמעון ואנונו, "ארזי הלבנון: אנציקלופדיה לגאוני וחכמי יהדות ספרד והמזרח", חלק ד' עמ' 1922.
הרב יוסף בן נאים, "מלכי רבנן", דף כב עמוד ב - כג עמוד א.
הערות שוליים

↑  אנציקלופדיה ארזי הלבנון בערכו
↑  בשו"ת "ויאמר יצחק" לר' יצחק בן וואליד (ח"א יו"ד סי' סח), ישנה תשובה אליו לגיברלטר משנה זו. הרב יוסף בן נאים ("מלכי רבנן" אות א', דף כג עמוד א) הסיק שמדובר בו, אולם באתר בית התפוצות נטען שאלו שני חכמים שונים.
אלעזר מנדל בידרמן

רבי אלעזר מנחם מנדל בידרמן (תקפ"ז, 1827 - ט"ז באדר ב' תרמ"ג, מרץ 1883) היה האדמו"ר השלישי מלעלוב.
ביוגרפיה

בנם של רבי משה בידרמן ורבקה רחל בתו של "היהודי הקדוש" מפשיסחה. נישא למאטיל פייגא בתו של רבי צבי בן החוזה מלובלין. בשנת תרי"א (1850) עלה אביו לארץ ישראל. חמיו של רבי אלעזר התנגד לעלייתו, אך הוא החליט שיש לעלות לארץ ישראל במסירות נפש, וקיבל על כך את הסכמתו של רבי שלום מבעלז. אביו נפטר כחודשיים לאחר שעלה לארץ ישראל ורבי אלעזר מנדל הוכתר כממלא מקומו. הוא עמד בראש היישוב החסידי בירושלים, כשלצידו עומד אחיו רבי יצחק דוד.
נהג ללכת מדי יום לכותל המערבי. כמו כן הלך רבות לקבר שמעון הצדיק.
עמד בקשר קרוב עם הרב אברהם אבלי קוסובסקי, ראב"ד בבית הדין של הזית רענן, ולמד עמו יחד בבית הכנסת החורבה. מסופר עליו שלא הסכים לאכול בפסח מחוץ לביתו, מחשש חמץ. המקום היחיד שבו הסכים לאכול, היה בביתו של ידידו הראב"ד אברהם אבלי קוסובסקי. בדומה לכך מסופר על רבי אברהם אבלי שהקפיד בחג הסוכות של לצאת מסוכתו כלל, ואפילו את התפילות היה עושה במנין בתוך סוכתו. המקום היחיד שאליו הסכים ללכת בחג היה לסוכת של הרבי מלעלוב, כדי לדבר איתו בדברי תורה.
נפטר במהלך סעודת פורים שנמשכה למוצאי פורים. דברי תורתו יצאו בספר "ליקוטי דברי דוד", ירושלים תשכ"ח.
חיים אישיים

בניו היו רבי דוד צבי שלמה בידרמן, רבי ירחמיאל יוסף מללוב ורבי אלתר אברהם בצלאל מסוסנוביץ. חתניו היו רבי יהושע אהרן אדלר ורבי שמואל שמלקה הורוביץ.
לקריאה נוספת

יצחק אלפסי, אנציקלופדיה לחסידות - אישים, בערכו.[דרושה הבהרה]
הערות שוליים

↑  התפרסם בהמבשר תורני, גיליון 618, סוכות תשפ"א.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007311393205171  VIAF: 297563336   WorldCat (עם VIAF): 297563336
תהילים מ"ג

תהילים מ"ג הוא המזמור הארבעים ושלושה בספר תהילים (לפי המספור בוולגטה ובתרגום השבעים, המזמור ממוספר כמזמור ה-42) המזמור הוא חלקו השני של שיר שהחל בפרק מ"ב. ומיוחס גם הוא לבני קרח המוזכרים בספר דברי הימים כבני לוי וכמשוררים במקדש. כמו מ"ב, מ"ד, מ"ה, מ"ו, מ"ז, מ"ח, מ"ט, פ"ד, פ"ה, פ"ז ופ"ח.
המפרשים נחלקו אודות חלקם במזמורים, יש הטוענים שהם חיברו את המילים או הלחן ויש המפרשים שהם אלו שנהגו לזמרו במקדש.
יש האומרים כי אמירת הפרק היא סגולה לבנין הבית וסגולה שיפחדו ממך שונאים.
תוכנו של המזמור

מזמור מ"ג מורכב מחמישה פסוקים ומהווה חלק מיחידה אחת יחד עם מזמור מ"ב. שני המזמורים יחד מתארים שיר געגועים לקרבת אלוהים דרך מקדשו. לשיר שלושה בתים, שניים בפרק מ"ב, והשלישי בפרק מ"ג. הפזמון החוזר חותם כל בית בפנייה של המשורר אל נפשו להתעודד "מַה תִּשְׁתּוֹחֲחִי נַפְשִׁי וַתֶּהֱמִי/וּמַה תֶּהֱמִי עָלָי..." (פסוקים ו' י"ב בפרק מ"ב ופסוק ה' בפרק מ"ג).
תוכנו של המזמור > הבית השלישי

המזמור הוא הבית השלישי בשיר געגועים שהתחיל בפרק מ"ב. הבית השלישי מגיע לשיאו עם בקשות ותפילה של המשורר לאלוהיו על המצוקה הכפולה של המשורר עליה שמענו בשני הבתים הראשונים: הגעגוע לבית ה', והיחס המזלזל של החברה לגעגוע הזה. אל מול ההתמודדות החברתית מבקש:"מֵאִישׁ מִרְמָה וְעַוְלָה תְפַלְּטֵנִי" (א), וכמרפא לגעגוע: "שְׁלַח אוֹרְךָ וַאֲמִתְּךָ הֵמָּה יַנְחוּנִי יְבִיאוּנִי אֶל הַר קָדְשְׁךָ וְאֶל מִשְׁכְּנוֹתֶיךָ" (ג).
הבית, והמזמור כולו, מסיים בפזמון של השיר: "מַה תִּשְׁתּוֹחֲחִי נַפְשִׁי וּמַה תֶּהֱמִי עָלָי הוֹחִילִי לֵאלֹהִים כִּי עוֹד אוֹדֶנּוּ יְשׁוּעֹת פָּנַי וֵאלֹהָי" (ה).
המזמור בליטורגיה

המזמור נאמר יחד עם מזמור מ"ב על פי נוסח הספרדים כשיר של יום בחג סוכות. שניהם יחד כלולים גם בסדר תיקון חצות.
הערות שוליים

↑  סגולות מזמורי התהילים במוקד התהילים הארצי
| מזמורי ספר תהילים |
| --- | --- | --- |
| מזמורים בנוסח המסורה | א' • ב' • ג' • ד' • ה' • ו' • ז' • ח' • ט' • י' • י"א • י"ב • י"ג • י"ד • ט"ו • ט"ז • י"ז • י"ח • י"ט • כ' • כ"א • כ"ב • כ"ג • כ"ד • כ"ה • כ"ו • כ"ז • כ"ח • כ"ט • ל' • ל"א • ל"ב • ל"ג • ל"ד • ל"ה • ל"ו • ל"ז • ל"ח • ל"ט • מ'  • מ"א • מ"ב • מ"ג • מ"ד • מ"ה • מ"ו • מ"ז • מ"ח • מ"ט • נ' • נ"א • נ"ב • נ"ג • נ"ד • נ"ה • נ"ו • נ"ז • נ"ח • נ"ט • ס' • ס"א • ס"ב • ס"ג • ס"ד • ס"ה • ס"ו • ס"ז • ס"ח • ס"ט • ע' • ע"א • ע"ב • ע"ג • ע"ד • ע"ה • ע"ו • ע"ז • ע"ח • ע"ט • פ'  • פ"א • פ"ב • פ"ג • פ"ד • פ"ה • פ"ו • פ"ז • פ"ח • פ"ט • צ' • צ"א • צ"ב • צ"ג • צ"ד • צ"ה • צ"ו • צ"ז • צ"ח • צ"ט • ק' • ק"א • ק"ב • ק"ג • ק"ד • ק"ה • ק"ו • ק"ז • ק"ח • ק"ט • ק"י • קי"א • קי"ב • קי"ג • קי"ד • קט"ו • קט"ז • קי"ז • קי"ח • קי"ט • ק"כ • קכ"א • קכ"ב • קכ"ג • קכ"ד • קכ"ה • קכ"ו • קכ"ז • קכ"ח • קכ"ט • ק"ל • קל"א • קל"ב • קל"ג • קל"ד • קל"ה • קל"ו • קל"ז • קל"ח • קל"ט • ק"מ • קמ"א • קמ"ב • קמ"ג • קמ"ד • קמ"ה • קמ"ו • קמ"ז • קמ"ח • קמ"ט • ק"נ |  |
| מזמורים חיצוניים | קנ"א • קנ"ב • קנ"ג • קנ"ד • קנ"ה |  |
אופק מליקה

אופק אהרון מליקה (נולד ב-23 בינואר 2005) הוא כדורגלן ישראלי המשחק בעמדת השוער במכבי תל אביב ובנבחרת ישראל עד גיל 19.
קריירת מועדונים

מליקה נולד בגבעתיים וגדל במחלקות הנוער של הפועל רמת-גן והפועל רעננה. ב-4 באפריל 2022 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של הפועל רעננה, בניצחון 2–1 על הפועל רמת-גן, במסגרת הליגה הלאומית לעונת 2021/2022. בתום העונה ירדה הפועל רעננה לליגה א'.
ביוני 2023 חתם על חוזה ל-3 עונות במכבי פתח תקווה. הוא שיחק בקבוצת הנוער ובמקביל שימש כשוער שלישי במועדון הבוגרים.
ב-22 במאי 2024 הצטרף למכבי תל אביב בחוזה ל-5 שנים.
קריירת מועדונים > תארים

מכבי תל אביב
אלוף האלופים:2024
נבחרות ישראל

מליקה שיחק בנבחרת הנערים של ישראל עד גיל 17 בשנים 2021–2022. הוא החל לשחק בנבחרת הנוער של ישראל עד גיל 19 בשנת 2022.
הוא נכלל בסגל נבחרת ישראל עד גיל 20 לטורניר גביע העולם בשנת 2023, ורשם 90 דקות במשחקה האחרון והמכריע מול נבחרת קוריאה הדרומית, בו ניצחה ישראל בתוצאה 3–2, ובכך רשמה את הישג השיא שלה - המקום השלישי.
חיים אישיים

מליקה הוא בנו של שוער העבר של מכבי תל אביב ירון מליקה. סבו שמואל מליקה היה גם כן שוער, בעוד דודו מאיר מליקה הוא חלוץ כדורגל בעברו במכבי תל אביב. בן דודו, רוי מליקה, (בנו של מאיר) משחק בעמדת החלוץ בהפועל ניר רמת השרון. שמו האמצעי, אהרון, הוא על שם הסבא-רבא שלו, שהיה לשוערה של הפועל תל אביב מאמצע שנות ה-1930 ועד לתחילת שנות ה-1950, וכן היה לשוערה של נבחרת ישראל.
הערות שוליים

1 2  זרקור על אופק מליקה באתר ערוץ הספורט, 16 במאי 2022
↑  תומר חבז, ‏אופק מליקה חתם ל-3 שנים במכבי פתח תקווה, באתר ONE‏, 27 ביוני 2023
↑  מליקה חתם על חוזה ל-5 שנים, באתר מכבי תל אביב, ‏22 במאי 2024
↑  אוסקר גלוך בחוץ: סגל ישראל למונדיאליטו, באתר ערוץ הספורט, 7 במאי 2023
↑  ההתאחדות לכדורגל בישראל – מונדיאליטו 2023 – ישראל - דרום קוריאה, באתר www.football.org.il
ווקה פיפל

| --- | --- |

 מקום הקמה:  ישראל 
 תקופת הפעילות:  מ-2009 
 סוגה:  א-קפלה, ביטבוקס 
 www.voca-people.com
 
כרזת המופע
תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן.
נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
ווקה פיפל (The Voca People, מילולי: "אנשי הווקה") הוא הרכב זמרים ישראלי המעלה מופע מוזיקלי-קומי שמשלב שירת א-קפלה עם אמנות ביטבוקס.
היסטוריה

המופע הוצג לראשונה בשנת 2009. יוצרי המופע הם ישראלים, הבמאי והמפיק הוא ליאור כלפון והמנהל והמעבד המוזיקלי הוא שי פישמן. מפיקי המופע רויטל כלפון, דורון לידה וליאורנה סולומונס. המופע כולל עיבודים ווקאליים ליצירות קלאסיות, פזמונים ומוזיקה מסרטי קולנוע, תוך אינטראקציה עם הקהל. הזמרים-שחקנים לבושים כולם בבגדים לבנים ומאופרים בלבן.
סיפור הרקע מאחורי המופע הוא על שמונה חייזרים אשר הגיעו מכוכב "ווקה". החייזרים התרסקו עם החללית שלהם בכדור הארץ מכיוון שמטען החללית התקלקל. בעולם הווקה חושבים עם מוזיקה ומתקשרים דרכה. מטען החללית נטען בעזרת "אנרגיה מוזיקלית" של המוזיקה באותו כוכב אליו הם מגיעים. דרך אינטראקציה עם הקהל החייזרים מצליחים להטעין מחדש את המצבר ולחזור לארצם.
הפריצה הראשונית של המופע נעשתה באמצעות האינטרנט, על ידי פרסום סרטון ("ההיסטוריה של המוזיקה בשלוש דקות"), מתוך המופע, באתר יוטיוב. כתוצאה מכך גברה המודעות אליו וההפקה הועלתה ברחבי העולם. כחלק מיחסי הציבור למופע הם הוזמנו למהדורות חדשות של ערוצים ברחבי העולם וגם הציגו קטעים מהמופע בטקס גראמי של דרום אמריקה.
בקיץ 2012, התלונן משרד החוץ נגד חברי הלהקה, על כך שהם "לא מודים שהם ישראלים", בהופעותיה ברחבי העולם, ועל כך שהלהקה מתעקשת שהיא מכוכב ה"ווקה". משרד החוץ, אף שיגר מכתב אזהרה לכל שגרירויות ישראל בעולם. המכתב יצא בעקבות תלונה של קונסוליית ישראל בסנט פטרסבורג, ששיגרה מברק למשרד ובו התלוננה שקבוצת הזמרים שמחופשים לחייזרים "לא מזכירה אפילו ברמז את ההקשר הישראלי שלה ואף מתכחשת לכך".
ליאור כלפון הגיב למקרה: ״הווקה אכן חייזרים מהכוכב המוזיקלי ווקה ולכן אינם יכולים להודיע שהם מגיעים מישראל״
המופע זכה להצלחה עצומה ברחבי העולם והופיע במעל 40 מדינות כולל 500 הופעות בניו יורק ומעל 600 מופעים בפאריס ובצרפת כולה. בשנת 2012 זכה המופע בפרס הלורטל בניו יורק.
בשנת 2017, לאחר שבע שנים של הופעות ברחבי העולם, חזרה הלהקה לסיבוב הופעות בישראל עם תוכנית חדשה.
בשנת 2018 עלה מופע חדש בשם "ההרצלים" מבית הווקה פיפל. המופע הוא מחווה לזמר הישראלי ובו שרים עיבודי אקפלה של שירים ישראליים. בשונה ממופע הווקה פיפל, בהרצלים הזמרים מופיעים ללא חליפות לבנות וללא איפור. בימוי וכתיבה: אודי גוטשלק.
בשנת 2019, אירחה להקת המחול הא. ירית "Rhythm of the Da.nce", את הלהקה בה.ופעותיה בישראל.
בשנת 2023 עלה מופע חדש מבית הווקה פיפל בשם "Voca People Cosmic Tour" בבימויו של יותם קושניר.
כותב ראשי: ליאור כלפון, כותבים: דייוויד אוטון, אודי גוטשלק. מנהל ומעבד מוזיקלי: שי פישמן. מנהל מוזיקלי וחזרות מוזיקליות: אלעד פרץ. מפיקים: דורון לידה וליאורנה סולומונס.
זמרים

אלט: עדי קוזלובסקי / סהר שוורצברג / ענבר יוחננוף / מיטל סגל / ורד אבידן / שירה גבעון / אורן טורס
מֶצו-סופרן: נופר כהן / מעיין בוקריס / ספיר ברייר / שובל שוסטיאל
בריטון: ברק תמם / דור קמינקא / עדי עזרא / עמית שקל
קפטן: בועז בן דוד / בוריס ברינגאס / חן צימרמן / אורי ברינקר
סופרן: ניצן אופיר / גנית סימוביץ / אלונה אלכסנדר / לירן ספורטה / שני ששון / נויה אדד
טנור: עידן טנדלר / עידו פרמון / אלמוג קפח / אשוט גספריאן / סהר טויטו / עומר שיש
באס: אלון שר / שמעון סמיט / עידן שמי / נדב מזמר / רועי בוסאני
סקרצ'ר: ינון בן דוד / אופיר טל / גריסון / איסאטו ביטבוקס / נדב עדר
ראו גם

בלו מן גרופ
הערות שוליים

1 2  אלכס סעדון, עכבר העיר, הווקה פיפל הוא מופע לא שגרתי ובעיקר משמח, באתר הארץ, 3 בפברואר 2010
↑  עכבר העיר, משרד החוץ נגד הווקה פיפל: "לא מודים שהם ישראלים", באתר הארץ, 7 ביוני 2012
↑  דפנה יעקובוס רנצר, הרכב "VOCA PEOPLE", מבית היוצר של ליאור כלפון, חוזר אחרי שלוש שנים של הופעות בחו"ל, באתר כל העיר, 12 בפברואר 2017
↑  ההרצלים, באתר www.saltarbutartzi.org.il
↑  ילד של אבא: יותם קושניר בהפקה בינלאומית ראשונה | ישראל היום, באתר www.israelhayom.co.il
קולקטיבים מעבר לים

טריטוריות של צרפת בעולם.      קולקטיבים מעבר לים
קולקטיבים מעבר לים (בצרפתית: Collectivité d'outre-mer) הם יחידות אדמיניסטרטיביות של צרפת שהוכרו בסעיף 74 של החוקה של הרפובליקה הצרפתית החמישית (1958) שעודכנה בשנת 2003. נכון להיום יש חמש טריטוריות שמוגדרות כקולקטיב. פולינזיה הצרפתית וואליס ופוטונה באוקיינוס השקט, סן ברתלמי וסן מרטן באיים הקריביים וסן-פייר ומיקלון ליד קנדה. הקולקטיבים הם חלק מצרפת מעבר לים.
בניגוד למחוזות מעבר לים, הקולקטיבים לא כפופים לחוק הצרפתי בלבד, אלא יש להם חוקים מקומיים שמאושררים על ידי הפרלמנט הצרפתי. אולם כחלק מהרפובליקה הצרפתית הם זוכים להגנה, ביטחון ואזרחות כמו כל אזרח וטריטוריה צרפתית אחרת. בנוסף, לכל קולקטיב נציג בפרלמנט הצרפתי שנבחר רק על ידי תושבי הקולקטיב. ולכל תושב הזכות להצביע בבחירות לנשיא צרפת וכן להצביע במשאלי עם.
הקולקטיבים

פולינזיה הצרפתית פולינזיה הצרפתית - חמישה ארכיפלגים באוקיינוס השקט; איי החברה, איי מרקיז, איי טואמוטו, איי גמבייה ואיי אוסטרל. קולקטיב זה זוכה לאוטונומיה רחבה.
סן-פייר ומיקלון סן-פייר ומיקלון - שני איים סמוכים לאי ניופאונדלנד בקנדה. עד שנת 1946 האיים היו קולוניות צרפתיות בין שנת 1946 ל-1976 האיים היו בסטטוס של טריטוריות צרפת מעבר לים. בין 1976 ל-2003 האיים היו מחוז מעבר לים. ומשנת 2003 הם בסטטוס של קולקטיב מעבר לים.
ואליס ופוטונה ואליס ופוטונה - שלושה איים בדרום מרכז האוקיינוס השקט. קולקטיב זה ייחודי בכך שבשום שלב הוא לא התחלק לקומונות כפי שכל צרפת התחלקה. הקולקטיב מורכב משלוש ממלכות, אחת על כל אי שמרכיב את הקולקטיב, שבכל אחת מהן מבנה חוקתי ומערכת חוקים ייחודיים.
סן מרטן סן מרטן - החצי הצפוני של האי סן מרטן באנטילים הקטנים. החצי הדרומי של האי סנט מארטן שייך להולנד.
צרפת סן ברתלמי - אי בצפון האנטילים הקטנים.
קלדוניה החדשה- קבוצת איים בדרום־מערב האוקיינוס השקט.
עד שנת 2011 גם מיוט הייתה בסטטוס זה. אולם בעקבות משאל עם ושינוי המערך החוקתי, הסטטוס של מיוט השתנה למחוז מעבר לים.
הערות שוליים

↑  Benoît Hopquin (avec Laurent Canavate à Mayotte), Mayotte accède à son statut de département dans la confusion, Le Monde, 31.03.2011.