stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
כווית
דמוגרפיה

על-פי נתונים ממשלתיים, מנתה אוכלוסיית כווית ב-2015 כ-4.1 מיליון נפש, אשר מתוכם רק 1.3 מיליון היו אזרחים כוויתים, וכ-2.8 מיליון היו תושבים נטולי אזרחות כוויתית.
מבין חסרי האזרחות, חלק קטן הם בני שבטים מקומיים הנקראים בידוּן (שם שמשמעותו "ללא") שלא ניתנה להם אזרחות, והרוב הגדול הם מהגרי עבודה וצאצאיהם ממספר רב של ארצות, כשהקהילות הגדולות הן של מצרים, לבנונים וערבים ממדינות אחרות, וכן פקיסטנים, אשורים (בני קבוצה אתנית נוצרית מצפון עיראק), הודים, בנגלדשים ופיליפינים. ב-2003, למעלה מ-400,000 אזרחי הודו חיו בכווית, שהייתה הקהילה ההודית הגדולה ביותר מחוץ להודו. בעבר הייתה בכווית גם קהילה פלסטינית גדולה, אך מרביתה גורשה, לאחר שראש אש"ף יאסר ערפאת הביע תמיכה בכיבוש כווית על ידי סדאם חוסיין. רק לעיתים נדירות מוענקת אזרחות כוויתית לתושבים הזרים במדינה. אשר לבידון, בני השבטים משוללי האזרחות, קיימות תוכניות לאזרח בהדרגה לפחות את חלקם.
השפה הרשמית היא ערבית, אך אנגלית מובנת בקרב ציבור רחב, ושפות הודיות שונות מדוברות בקרב הקהילות ההודיות. 85% מן התושבים (וכמעט כל האזרחים) הם מוסלמים, מהם 60% סונים ו-25% שיעים. שאר התושבים הם נוצרים והינדים.
יחסי חוץ

מאז עצמאותה של כווית מהממלכה המאוחדת ב-17 ביוני 1961, קיימה כווית יחסי חוץ חזקים עם רוב המדינות, בעיקר עם מדינות מהעולם הערבי. עתודות הנפט הגדולות שלה מעניקות לה קול בולט בפורומים כלכליים גלובליים וארגונים כמו OPEC.
צבא וביטחון

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
ראו גם

שייח'ות כווית
לקריאה נוספת

ערן סגל, "סוחרים ושליטים בתהליך כינון-המדינה: המג'לס הראשון בכוית (1921)," בתוך אילן רחום (עורך), חזרה לפוליטיקה: המדינה המודרנית, לאומיות וריבונות (ירושלים: מרכז זלמן שזר, 2009), עמ' 177–199
ערן סגל, "המג'לס הראשון בכוית (1921): דמוקרטיה במזרח התיכון?" רוח מזרחית 3 (חורף 2006), עמ' 55–60
Eran Segal, "Merchants' Networks in Kuwait – The Story of Yusuf al-Marzuk," Middle Eastern Studies, 45, 5 (September 2009), pp. 709–719
Eran Segal, "The Uqair Conference (1922) Revisited: Britain and the Question of Boundaries in the Arabian Peninsula," in Zach Levey and Elie Podeh (eds.), Britain and the Middle East: From Imperial Power to Junior Partner (Brighton: Sussex Academic Press, 2008), pp. 231–247
Eran Segal, "Kuwait Parliamentary Elections: Women Making History," Tel Aviv Notes, June 10, 2009. (http://www.dayan.org/Seg_Kuwait.pdf(הקישור+אינו+פעיל))
הערות שוליים

↑  דירוג שטח יבשתי - מתוך אתר Worldometer, כפי שפורסם ב-28 במאי 2021
↑  טבלאת אוכלוסייה שם הקובץ: UN_PPP2024_Output_PopTot.xlsx, שם החוצץ: Median - מתוך אתר האו"ם
↑  טבלאת אוכלוסייה שם הקובץ: WPP2024_POP_F01_1_POPULATION _SINGLE_AGE_BOTH_SEXES.xlsx, שם החוצץ: Medium variant - מתוך אתר האו"ם, הערכה 1 ביולי 2024
↑  דירוג תמ"ג - מתוך אתר הבנק העולמי, כפי שפורסם ב-2 באוגוסט 2023
↑  מדד הפיתוח האנושי לשנת 2022 בדו"ח שפורסם ב-2024 על ידי אתר מינהל הפיתוח (UNDP) של האומות המאוחדות
↑  חגי ארליך, המזרח התיכון בין מלחמות העולם, האוניברסיטה הפתוחה, ספר ד (1996), יחידה 6, עמ' 344
1 2 3  א. י. ברור, הריב על אמירות כוויית, הארץ, 7 ביולי 1961
↑  "Kuwait's Modernity Between Memory and Forgetting"
↑  Cultural developments in Kuwait
↑  Understanding Modernity: A Review of the Kuwait Pavilion at the Venice Biennale, 17 בספטמבר 2014
↑  Iraq and Kuwait Discuss Fate of 600 Missing Since Gulf War
↑  השליט ג'אבר אל-סבאח מת בגיל 79, באתר הארץ, 15 בינואר 2006
↑  אחיו מת, בן דודו גוסס - והשייח סבאח הושבע לאמיר של כוויית, באתר הארץ, 29 בינואר 2006
↑   ג'קי חורי ואיי.פי, מנהיג כוויית שייח סבאח אל-אחמד אל-סבאח מת בגיל 91, באתר הארץ, 29 בספטמבר 2020
↑  דני זקן, ‏אמיר כווית הלך לעולמו בגיל 91; אחיו יירש את השליטה, באתר גלובס, 29 בספטמבר 2020
↑  אמיר כווית מת בגיל 86, אחיו בן ה-83 ירש את מקומו, באתר וואלה, 16 בדצמבר 2023
↑  שחר קליימן, "שחיתות במוסדות המדינה": אמיר כווית פיזר את הפרלמנט, באתר ישראל היום, 11 במאי 2024
↑  Kuwait population 4.1m as of Jul 20: PACI ststistic, ‏11 באוגוסט 2015
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007548063505171  BIBSYS: 90984030  BNE: XX451393  BnF: cb118644945 (data)  GND: 4073919-3  HDS: 003417  ISNI: 0000 0004 0402 3410  KulturNav: 3c01ae12-73c8-4b0f-bd48-072b5065cd6f  LCCN: n80053139  MusicBrainz: f03f2625-dc7d-38b2-a058-4e9ca0e10424  NARA: 10035716  NDL: 00566942  NKC: ge129719  NLA: 36506410  NLK: KAB202015193  RERO: 02-A000099897  SELIBR: 151596  SUDOC: 026387840  TDVİA: kuveyt  UKPARL: F9yT9RkZ  VIAF: 146527866   WorldCat (עם VIAF): 146527866
מרכז רפואי צפון – פוריה

| --- | --- |
 מרכז רפואי צפון – פוריה
מרכז רפואי צפון – פוריה
 על שם:  ברוך פדה 
 מאפייני הארגון
 סוג:  בית חולים כללי
 אוניברסיטה:  הפקולטה לרפואה בצפת
 בעלים:  מדינת ישראל
 מנכ"ל:  פרופ' ארז און
 היסטוריה
 תאריך ייסוד:  1955
 שירותים
 מיטות:  355
 www.poria.org.il
 גאוגרפיה
 כתובת:  רמת פוריה
 מיקום:  טבריה
 קואורדינטות:  32°45′08″N 35°32′25″E﻿ / ﻿32.752332°N 35.540384°E﻿ / 32.752332; 35.540384
  (למפת הגליל העליון מוגדלת) מרכז רפואי פוריה(למפת הגליל העליון רגילה) מרכז רפואי פוריה(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום מרכז רפואי פוריה(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום מרכז רפואי פוריה
 
לוגו המרכז הרפואי עד 2022 כשעוד נקרא מרכז רפואי פוריה
לוגו מרכז רפואי צפון (פוריה)
מרכז רפואי צפון – פוריה על שם ברוך פדה (בקיצור: מרכז רפואי צפון) הוא בית חולים הממוקם ברכס פוריה בין פוריה עילית לטבריה. נחנך בשנת 1955. מנהל המרכז הרפואי משנת 2024 הוא ד"ר נועם יהודאי
החל משנת 2005, נקרא בית החולים על שם הרופא ומנכ"ל משרד הבריאות פרופ' ברוך פדה שניהל אותו בשנים 1974–1976. בשנת 2022 עם הרחבתו ושדרוגו כבית חולים מרכזי מותג כ"מרכז רפואי צפון".
היסטוריה

בית החולים פוריה הוקם כתחליף לבית החולים על שם שוויצר ובית החולים ליולדות של הכנסייה הסקוטית ששכנו בטבריה. בשנת 1950, בעקבות ריב בין משרד הבריאות וקופת חולים כללית בשאלה מי יזכה להקים בית חולים בטבריה, הוקצו בטבריה עלית מגרשים לקופת חולים ולמשרד הבריאות לצורך הקמת בתי חולים. במהרה התברר שהמגרש שהוקצה למשרד הבריאות שייך לפיק"א וזו סירבה לייעד אותו לבית חולים. באפריל 1952 הציע יזם שהקים את רמת פוריה, להקצות למשרד הבריאות מגרש בפוריה, כדי לעבות את השכונה. משרד הבריאות נענה להצעה, למרות מחאתו של ראש עיריית טבריה, שביקש שבית החולים יוקם בעיר עצמה, אך סירב להתחייב ללוח זמנים להקמת תשתיות חשמל ומים.  וכך הונחו באוגוסט 1952 עשרה צריפים שוודיים מעץ בפוריה  אולם משרד האוצר עיכב את התקציב המיועד להתקנת הצריפים, דבר שעיכב את הקמת בית החולים. בראשית 1953 הכוונה הייתה להקים בית חולים למחלות לב, תוך ניצול הקרבה לחמי טבריה. במהלך שנת 1954 המשיכו מחאות מצד אנשי טבריה וקופת חולים כללית נגד הקמת בית החולים בפוריה ודרישה להקים בית חולים בטבריה עילית. הקמת בית החולים נמשכה ובאוגוסט הונחה אבן הפינה למרכז רפואי שיועד להיות יוזמה משותפת עם רופאים מארצות הברית.
באפריל 1959 נפתחה בבית החולים מחלקת יולדות, עם סגירת בית החולים ליולדות הסקוטי, בניהולו של ד"ר משה שלמן. מחלקת היולדות הוקמה הודות לתרומות של יהודי התפוצות. בשנת 1960 היו בבית החולים כ-190 עובדים ו-165 מיטות.
מתחילת שנות ה-60 הורגשו תורים ארוכים במחלקת העיניים ובנובמבר 1964 הושג הסכם עם בית החולים הדסה עין כרם על הפעלה שוטפת של מחלקת העיניים בבית החולים פוריה, תוך הגדלת מחלקת העיניים מ-10 ל-15 מיטות. עם זאת, בית החולים עדיין סבל ממחסור ברופאים במגוון מחלקות.
בשנת 1969 עברו שתי מחלקות ראשונות, עיניים ואורתופדיה, למבנה קבע. בשנת 1972 נפתחה בבית החולים יחידה לטיפול נמרץ. בשנת 1974, בעקבות קריסת גג של אחד הצריפים, הניצולת הנמוכה של המיטות בבית החולים ומספר המיטות הקטן (כ-200 מיטות), הקים משרד הבריאות ועדה לבחינת המשך קיומו של בית החולים במקומו או העברתו למקום אחר. הוועדה בחנה את האופציה של העברת בית החולים למצפה. בעקבות פעילות הוועדה נפוצו שמועות שיש כוונה לסגור את בית החולים ובעקבות זאת קם גל של מחאות. ביולי 1974 הצהיר שר הבריאות שבית החולים לא ייסגר, אולם אז התברר שיש כוונה להסב את בית החולים לבית חולים סיעודי לקשישים, תוכנית שגררה גם היא מחאות. ביולי 1976 הודיע שר הבריאות שהתוכנית להסב את בית החולים נזנחה והוא ימשיך לפעול כבית חולים כללי. עם זאת, בית החולים המשיך לסבול מבעיות כלכליות בגלל נצילות נמוכה שנבעה מכך שקופת חולים כללית העדיפה לשלוח חולים לבית החולים שלה בעפולה.
בית החולים היום

כיום מופעלים בבית החולים שירותי אשפוז, שירותים אמבולטוריים, חדרי ניתוח, ניתוחי לב וחדרי צנתור, מחלקה לרפואה דחופה, מערך לאם ולילוד הכולל טיפול נמרץ פגים וילודים, צינתורי מוח ויחידה לשבץ מוחי, מערך ילדים הכולל, קרדיולוג ילדים, מומחה ריאות, אורתופדית ילדים, נוירולוג ילדים, מרפאה לבעיות אכילה בגיל הרך. מכון דימות הכולל מכשיר MRI מתקדם, מעבדות רפואיות ומעבדות מחקר. בין מוקדי המצוינות הבולטים של המרכז הרפואי : תחום הלב וכלי דם, המערך לאם ולילוד, כירורגיית פה, פנים ולסתות (כולל כירורגיית ראש צוואר), והמחלקה לרפואה דחופה.
מאז 2011, המרכז הרפואי מסונף לפקולטה לרפואה ע"ש עזריאלי של אוניברסיטת בר-אילן, בצפת. צוות ביה"ח עוסק בהוראת סטודנטים לרפואה, סיעוד ובמקצועות הבריאות.
המרכז הרפואי היה הראשון מבין בתי החולים הממשלתיים אשר עבר את תהליך האקרדיטציה (2013) וזכה לקבל את מדליית הזהב, תו תקן אמריקאי של ארגון ה-JCI.
מרכז רפואי צפון כולל 355 מיטות אשפוז, 23 מיטות לאשפוז יום, 19 עמדות דיאליזה וכן 47 עריסות ילודים. בית החולים מעסיק כ-1,200 עובדים הכוללים רופאים, אנשי סיעוד, עובדים פרא-רפואיים ועובדי מינהל ומשק.
במרכז פועל חדר אקוטי לטיפול בנפגעי תקיפה מינית.
בבית החולים פועל מערך קרדיו-ווסקולרי. כחלק מהמערך הוקמה בשנת 2015 יחידת ניתוחי לב-חזה.
בשנת 2021, נבחרו ארבעה רופאי המרכז הרפואי פוריה, לרשימת 100 הרופאים הטובים בישראל.
בדצמבר 2021 נפתחה במרכז הרפואי יחידת צנתורי מוח, אשר תצטרף אל יחידת השבץ.
בשנת 2022 מותג בית החולים ובאופן רשמי נקרא המרכז הרפואי צפון, וזאת לאחר שיפוץ כללי של כל המחלקות בבית החולים, מרפאות החוץ, וכן פתיחת מחלקות חדשות כולל הוספת מיטות לבית החולים. בית החולים עבר חידוש סביבתי והוספת מקומות חנייה, וכן מיתוגו כבית חולים מרכזי.
בשנת 2023, צפוי להיפתח במרכז הרפואי "מרכז שיקום הלמסלי" - בית החולים השיקומי הראשון בצפון, והיחיד אשר נמצא צפונית לרעננה. מרכז השיקום עתיד לכלול 162 מיטות אשפוז בחמש מחלקות שונות: שתי מחלקות שיקום גריאטרי, שיקום אורתופדי, שיקום נוירולוגי ושיקום ילדים.
1984 בספרות

ערך זה עוסק בחידושים מתחום הספרות אשר התרחשו בשנת 1984. אם התכוונתם לספרו של ג'ורג' אורוול, ראו .
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  |  | 1984  בספרות |  |
< · 1982 · 1983 – 1984 – 1985 · 1986 · >
כל ערכי השנים בספרות במאה ה-20 · כל ערכי השנים בספרות במאה ה-21 · פורטל הספרות
בערך זה מצוינים אירועים בולטים שהתרחשו במהלך שנת 1984 ונוגעים לתחום הספרות.
אירועים בולטים

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
ספרים חדשים נבחרים > סיפורת > ספרי מדע בדיוני

"היו שלום ותודה על הדגים" מאת דאגלס אדמס
"נוירומנסר" מאת ויליאם גיבסון
"כופרי חולית" מאת פרנק הרברט
ספרים חדשים נבחרים > סיפורת > ספרי פנטזיה

"עיני דרקון" מאת סטיבן קינג
"הקמיע" מאת סטיבן קינג
ספרים חדשים נבחרים > סיפורת > ספרי מתח

"רזה" מאת סטיבן קינג (תחת שם העט ריצ'רד באקמן)
"המרדף אחר אוקטובר האדום" מאת טום קלנסי
ספרים חדשים נבחרים > ספרי ילדים ונוער

"המלחמה האיומה על החמאה" מאת דוקטור סוס
קווין איסטמן ופיטר ליירד – צבי הנינג'ה (פרסום הספר הראשון בסדרת הקומיקס המצליחה)
ספרים חדשים נבחרים > ספרי עיון

"מאז ומקדם" מאת ג'ואן פיטרס
נולדו

19 בפברואר – מריסה מאייר, סופרת מדע בדיוני אמריקאית
11 ביולי – מרי לו, סופרת אמריקאית
12 ביולי – אמנדה הוקינג, סופרת אמריקאית
8 באוגוסט – אוון ג'ונס, בריטי, בעל טור, עיתונאי, סופר ופעיל פוליטי
נפטרו

12 בפברואר – חוליו קורטאסר, סופר ארגנטינאי (נולד ב-1914)
21 בפברואר – מיכאיל שולוחוב, סופר רוסי סובייטי, חתן פרס נובל (נולד ב-1905)
15 באפריל – סר ויליאם אמפסון, משורר ומבקר בריטי (נולד ב-1906)
16 במאי – אירווין שו, מחזאי, תסריטאי וסופר אמריקאי (נולד ב-1913)
30 ביוני – ליליאן הלמן, מחזאית ותסריטאית יהודיה-אמריקאית (נולדה ב-1905)
25 באוגוסט – טרומן קפוטה, סופר, מחזאי ותסריטאי אמריקאי (נולד ב-1924)
31 באוקטובר – אדוארדו דה פיליפו, מחזאי תסריטאי, סופר ומשורר איטלקי (נולד ב-1900)
14 בדצמבר – ויסנטה אליכסנדרה, סופר ספרדי וחתן פרס נובל (נולד ב-1898)
פרסים

פרס נובל לספרות מוענק לירוסלב סיפרט
פרסים > בצרפת

פרס גונקור מוענק למרגריט דיראס על ספרה L'Amant
פרס מדיסיס:
בצרפתית: מוענק לברנאר-אנרי לוי על ספרו Le Diable en tête
לסופר זר: מוענק לאלזה מורנטה על ספרה Aracoeli
פרסים > בממלכה המאוחדת

פרס בוקר מוענק לאניטה ברוקנר על ספרה Hotel du Lac
מדליית קרנגי מוענקת למרגרט מאהי על ספרה The Changeover
פרס ויטברד מוענק לג'יימס ביוקן על ספרו A Parish of Rich Women
פרסים > בספרד

פרס מיגל דה סרוואנטס מוענק לארנסטו סאבטו
פרסים > בארצות הברית

פרס נבולה מוענק לוויליאם גיבסון על ספרו "נוירומנסר"
מדליית ניוברי מוענקת לבוורלי קלירי על ספרה Dear Mr. Henshaw
פרס פוליצר:
בדרמה: מוענק לדייוויד מאמט על מחזהו Glengarry Glen Ross
בספרות: מוענק לוויליאם ג'יי קנדי על ספרו Ironweed
בשירה: מוענק למרי אוליבר על שירה American Primitive
פרסים > ישראל

פרס ישראל לספרות מוענק לימימה אבידר-טשרנוביץ
פרס זאב מוענק ל:
דויד גרוסמן על ספרו דו-קרב
אילנה אבן טוב-ישראלי על ספרה זנבה האדום
ראו גם

1983 בספרות
1984
1985 בספרות
שנים בספרות
ספרות
טרומן קפוטה
בית לחם

ערך זה עוסק בעיר ברשות הפלסטינית. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |

פוטומונטאז' של העיר בית לחם
 טריטוריה:  הרשות הפלסטינית הרשות הפלסטינית
 נפה:  בית לחם
 ראש העיר:  אנטון סלמאן
 שפה רשמית:  ערבית 
 תאריך ייסוד:  האלף ה-3 לפנה"ס
 שטח:  29.799 קמ"ר
 גובה:  775 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  36,000 (2019)
  ‑ במטרופולין:  200,000
 קואורדינטות:  31°42′11″N 35°11′44″E﻿ / ﻿31.703056°N 35.195556°E﻿ / 31.703056; 35.195556
 אזור זמן:  UTC +2
 http://www.bethlehem-city.org
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת הרי ירושלים מוגדלת) בית לחם(למפת הרי ירושלים רגילה) בית לחם(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום בית לחם(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום בית לחם  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
The way between Ierusalem and Bethlem 1621
בֵּית לֶחֶם (בערבית: بيت لحم בֵּיתּ לַחְם) היא עיר בהר חברון שבהרי יהודה, כ-10 ק"מ דרומית לירושלים. העיר נמצאת בשטח A שבשליטת הרשות הפלסטינית.
על-פי המסופר במקרא, בית לחם היא עיר הולדתו של דוד, בה הוא נמשח בידי שמואל למלך על ישראל, ובהמשך ביצר אותה נכדו, רחבעם מלך יהודה. העיר נזכרת בברית החדשה כעיר הולדתו של ישו. במהלך מרד בר-כוכבא, העיר נחרבה בידי הקיסר הרומי אדריאנוס. במאה ה-4 העיר נבנתה מחדש בידי הלנה, אימו של הקיסר הרומי קונסטנטינוס, ולאחר מכן הוא בנה בה את כנסיית המולד, על הגבעה בה לפי המסורת הנוצרית אירעה לידתו של ישו. העיר נפגעה קשות במהלך מרידות השומרונים, אך שוקמה בהמשך בידי הביזנטים. חומותיה פורקו בידי הממלוכים, אך נבנו מחדש על ידי העות'מאנים.
נכון ל-2010 מתגוררים בעיר כ-30,000 בני אדם. העיר היא בירת נפת בית לחם, שכוללת עיירות כגון בית סאחור, בית ג'אלה, אל-ח'דר ועוד. בנפה מתגוררים על פי הערכות הרשות הפלסטינית כ-200,000 בני אדם.
בעבר הייתה רוב אוכלוסייתה של העיר נוצרית, אך שינויים דמוגרפיים שכללו הגירת נוצרים רבים אל מדינות המערב בשל חיכוכים עם המוסלמים שבעיר, הגירת מוסלמים מכפרי הסביבה ומחברון אל העיר, וילודה גבוהה יותר בקרב המוסלמים, הפכו אותה כיום לעיר מוסלמית בעיקרה. לפי אומדנים שונים, כיום הנוצרים מונים 20%–40% בלבד מאוכלוסיית העיר.
מפת בית לחם כפי שדמיין אותה צ'רו 1760
היסטוריה וארכאולוגיה > אתרה של בית לחם הקדומה

בסקר הר יהודה נמצאו החרסים הקדומים במדרונות מזרחית לכנסיית המולד, מכאן ברור שהאתר הקדום שכן בראש הגבעה, אלא שבניית כנסיית המולד מחקה את רובו. נ"צ האתר הוא 1698.1235 (מרכז הגבעה), גובה מוחלט 765 מ', גובה יחסי 2 מ', תצפית בינונית (לכיוון המדבר: טובה). קשה להעריך את שטחו המרבי, אך נראה שהיה כ-25 דונם.
היסטוריה וארכאולוגיה > הכלקולית ותקופת הברונזה

לפי העדויות הארכאולוגיות מהסקר ומחפירה, ראשית היישוב בתקופות הכלקולית והברונזה הקדומה 1, מהן נחשפו מערות מגורים וכן קברים, בשולי האתר. נראה שלא התקיימה אז עיר של ממש, אלא שתושבי היישוב היו חקלאים ורועים.
מתקופת הברונזה התיכונה 2 מוכרת מערת קבורה אחת באזור, אך אין עדות ליישוב. לא ברור עד כמה הייתה פה פעילות אנושית בתקופת הברונזה המאוחרת.
בתקופת הברונזה המאוחרת, בין מכתבי אל עמארנה, מאמצע המאה ה-14 לפסה"נ, נזכרת במכתב של מלך ירושלים לפרעה: "עיר בארץ ירושלים בית נינ-אורתה (bit ninurta) שמה"... . נינאורתה הוא אל החקלאות ומאוחר יותר גם המלחמה מסופוטמי. מובן השם בשומרית ייתכן- אל/אדון השעורה. החל משנות ה-60 של המאה הקודמת נמצאו שלושה אתרי קבורה מרכזיים דרומית לבית לחם, האחרון בשנת 2016, בסה"כ כ-200 קברים. הממצאים רבים ועשירים מהקברים מסוף תקופת הברונזה הקדומה ומהברונזה התיכונה כולה ובודדים ודלים מתקופת הברונזה המאוחרת ומספר קברים מראשית תקופת הברזל עד לכ-700 לפסה"נ. לדעת מנהל החפירה האיטלקי פרופסור לורנצו ניגרו (Lorenzo Nigro) הממצאים מעידים שבמקום הייתה עיר משמעותית בתקופות אלו. אולם מקומה של עיר זו לא ידוע. בבית לחם אין ממצאים מתקופת הברונזה המאוחרת. ייתכן שמקומה של עיר זו היה באזור עין ארטס בסביבות מחנה פ. דהיישה. ישנו קשר בין שם זה לבין השם בית לחם גם במשמעות, ויותר מכך עם השם אפרתה הנזכר בתורה, בעניין מקום קבורת רחל.
תקופת הברזל
האתר חוזר ונושב בהיקף מצומצם (5–10 דונם ואולי פחות) בתקופת הברזל 1. הוא גדל בהדרגה עד תקופת הברזל 2ג, ואז מגיע לשיא גודלו, כמו רבים מאתרי יהודה המקראית. מתקופה זו נמצאה טביעת 'למלך' אחת; טביעות אלה מתוארכות למרד חזקיהו באשורים (705-701 לפסה"נ). בתקופת הברזל 2ד הצטמצם היקף האתר בכחצי בערך; סביר להניח שהעיר חרבה במסע סנחריב, והתאוששה באופן חלקי בלבד לאחריו. מהתקופה הפרסית ואילך היקף האתר הקדום מינימלי, ויש להניח כי בית לחם חרבה יחד עם ירושלים בעת חורבן בית ראשון, והתקיימה כיישוב קטן בימי שיבת ציון.
בשנת 2012 נמצאה בולה עם כיתוב "בשבעה בת לחם למלך". זהו המקור האפיגרפי היחיד שנמצא עד היום ומזכיר את בית לחם של תקופת הברזל.
היסטוריה וארכאולוגיה > היסטוריה מקראית

בית-לחם \ אפרתה נזכרת במסורות יעקב, בקשר לקבורת רחל בדרך אליה: ספר בראשית, פרק ל"ה, פסוק י"ט, פרק מ"ח, פסוק ז'.
בבית לחם התיישבו האפרתים, אחת משלוש המשפחות הגדולות ביהודה (לצד הכלבים והירחמאלים): אֵלֶּה בְנֵי חוּר בְּכוֹר אֶפְרָתָה אֲבִי בֵּית לָחֶם. העיר נזכרת גם בספר שופטים, פרק י"ז ופרק י"ט בסיפור פסל מיכה ובפרשת פילגש בגבעה.
בנוסף, העיר בית לחם היא מוקד התרחשותו של סיפור מגילת רות, שגם הוא מתייחס לתקופת השופטים.
היא נזכרת הרבה בימי דוד, שמוצאו ממנה, ספר שמואל א', פרק י"ז, פסוק י"ב, ועוד הרבה אזכורים בספרי שמואל ודברי הימים א.
בית לחם נמנית ראשונה ברשימת הערים למצור המיוחסת לרחבעם (דה"ב יא 6), וברשימת ערי יהודה, בקבוצה 9 שבהר. שתי הרשימות מיוחסות במחקר המודרני למחצית השנייה של תקופת המלוכה.
היסטוריה וארכאולוגיה > התקופה הרומית ביזנטית

העיר בית לחם נהרסה במהלך מרד בר כוכבא, ובמסגרת גזירות אדריאנוס תושביה היהודים גורשו מהעיר. ולאחריו הקימו הרומאים בעיר מקדש לאדוניס. בשנת 326 הקימה הלנה, אמו של הקיסר קונסטנטינוס כנסייה במקום בו עמד המקדש. בסוף המאה הרביעית התיישב בעיר הירונימוס וייסד בה שני מנזרים.
במהלך מרד השומרונים בשנת 529 נחרבה העיר שוב. הכנסייה שנהרסה נבנתה מחדש בהוראת הקיסר יוסטיניאנוס הראשון.
היסטוריה וארכאולוגיה > התקופה המוסלמית המוקדמת

בשנת 637 נכבשה העיר על ידי החליף עומר בן אל-ח'טאב שהורה לשמר את כנסיית המולד ונתן חופש פולחן לנוצרים בעיר.
היסטוריה וארכאולוגיה > התקופה הצלבנית

בשנת 1099 נכבשה העיר על ידי הצלבנים אשר ביצרו את העיר, בנו סביבה חומות וכן בנו את המנזר המצוי צפונית לכנסיית המולד. לאחר הכיבוש הצלבני נוספו נזירים בנדיקטינים למספר הנזירים המידלדל שהיה שם.
ביום חג המולד בשנת 1100 הוכתר בעיר בולדווין הראשון כמלך ממלכת ירושלים.
ב-15 בספטמבר 1187 כבש צלאח א-דין את העיר וגירש את כל תושביה הנוצרים, יחד עם הבישופות הלטינית והכמורה. בשנת 1192 התיר צלאח א-דין לארבעה כמרים לשוב אל העיר. לא נגרם שום נזק לכנסייה עם כיבושו של צלאח א-דין, למעט שומרים מוסלמיים שהוצבו בשער.
בשנת 1229 נכבשה העיר בשנית על ידי הצלבנים, והכמורה שבה למקום באופן מלא מעכו. היא נשארה בידיהם עד שנת 1244, עת חוּללה על ידי הטורקים הח'וורזימים. עם עלייתו לשלטון של הסולטאן ביברס בשנת 1250 גורשו הכמרים שבעיר ובשנת 1263 נהרסו חומות העיר ביחד עם המנזר. ידוע על אגדה שלפיה ביברס ניסה להעביר לקהיר את השיש והעמודים מהכנסייה, אך כוונתו סוכלה על ידי הופעה ניסית של נחש. ב-1271 התיר ביברס גישה למקום עבור צליינים מהמערב.
בשנת 1347 הותר לכמרים הפרנציסקנים לשוב לעיר ולהחזיק בכנסיית המולד.
היסטוריה וארכאולוגיה > התקופה העות'מאנית

במהלך השלטון העות'מאני בעיר רבו המחלוקות בין הכמרים היוונים אורתודוקסים והכמרים הקתוליים על השליטה בכנסיית המולד.
בין השנים 1831–1841 שלט בעיר מוחמד עלי, ובשנת 1841 חזרה העיר לשלטון האימפריה העות'מאנית.
בשנת 1897 קנה שליחו של הרב צבי הירש קלישר חלקת אדמה בבית לחם, מול קבר רחל. הניסיונות ליישב את החלקה לא צלחו והוואקף השתלט עליה.
בראשית המאה ה-20 רכש נתן שטראוס נחלה נוספת באזור קבר רחל. הנחלה נקראה על שמו "נחלת שטראוס". יורשיו של נתן העבירו את החלקה לבעלות קרן קיימת לישראל, אך גם על חלקה זו השתלטו ערבים.
היסטוריה וארכאולוגיה > בתקופת המנדט הבריטי

בשנת 1917 נכבשה העיר על ידי כוחות צבא בריטיים במהלך מלחמת העולם הראשונה.
בסקר הכפרים בשנת 1945 אוכלוסיית העיר מנתה 8,820 תושבים.
בשנת 1930 הקימו רשויות המנדט את בית הסוהר לנשים בבית לחם שפעל בעיר עד תום המנדט במאי 1948.
על-פי תוכנית החלוקה, שהתקבלה ברוב קולות בעצרת הכללית של האו"ם ב-29 בנובמבר 1947, הייתה בית לחם אמורה להיות חלק מהאזור הבינלאומי המצוי בשליטת האו"ם יחד עם העיר ירושלים. לאחר הסכמי שביתת הנשק בתום מלחמת העצמאות ב-1949, עבר משליטה בריטית לירדנית, וסביבה הוקמו מספר מחנות פליטים עבור פליטים פלסטינים שנמלטו משטחי מדינת ישראל, מחנה אל-עזה (ידוע גם בשם מחנה הפליטים בית ג'יברין), מחנה עאידה, מחנה דהיישה ומחנה אל-ערוב מדרום לעיר.
היסטוריה וארכאולוגיה > לאחר 1967

במלחמת ששת הימים נכבשה העיר על ידי צה"ל. זמן קצר לאחר מכן, לאחר סיפוח מזרח ירושלים, פנו ראשי הערים בית לחם (אליאס בנדק), בית סאחור ובית ג'אלה וביקשו להסתפח לישראל. על הבקשה חתמו גם 500 נכבדים מבית לחם.
בין השנים 1972–1997 שימש כראש עיריית בית לחם אליאס פריג'. פריג' היה ראש העירייה היחיד בגדה המערבית אשר לא הודח ממשרתו על ידי הממשל הצבאי הישראלי. הוא אף היה ראש העיר היחיד אשר לא הזדהה עם הפת"ח ואשר לא הודח ממשרתו בעקבות הקמת הרשות הפלסטינית. הוא שמר על יחסים טובים עם שלטונות ישראל ועד האינתיפאדה השנייה המצב הביטחוני בעיר היה רגוע. פריג' עבד בשיתוף פעולה עם ראש עיריית ירושלים טדי קולק כדי לקדם את התיירות והתשתיות העירוניות באזור.
בעקבות הסכמי אוסלו הוגדר רוב שטח העיר כשטח A, וב-21 בדצמבר 1995 עברה העיר לשליטת הרשות הפלסטינית.
היסטוריה וארכאולוגיה > המאה ה-21

בעקבות תחילת האינתיפאדה השנייה נכנסו כוחות צה"ל לעיר במאי 2002. כ-40 פלסטינים חמושים אשר היו מבוקשים על ידי צה"ל כאחראים לפיגועי טרור נמלטו לכנסיית המולד והסתגרו בה תוך שהם מחזיקים כ-200 בני ערובה בנוסף ל-46 כמרים. הפלסטינים המבוקשים הציתו חלקים מקודשים במתחם הכנסייה. בנוסף, לפי עדות כמרים שהוחזקו במקום, הם גנבו איקונות ומנורות יקרי ערך והשתמשו בדפים של ספרי קודש של הכנסייה כבנייר טואלט.
צה"ל צר על המבנה אך לא נכנס לתוכו על מנת שלא לפגוע בקדושת המבנה, עם זאת, צלפים של צה"ל ירו בחמושים במבנה שניסו לירות על חיילי צה"ל. לאחר משא ומתן שנמשך מספר שבועות הוסכם כי 13 מבוקשים שרצחו ישראלים יגורשו לקפריסין, 26 מבוקשים נוספים יגורשו לעזה ושאר המבוקשים ישוחררו.
לדברי ראש העירייה לשעבר ויקטור בטארסה אם במאה ה-20 האוכלוסייה הנוצרית הייתה הרוב המוחלט בעיר (כ-90%), עתה הם מהווים מיעוט של כ-40% מאוכלוסיית העיר.
בית לחם במסורות הדתות

בבית לחם חיו אנשים חשובים הן בעיני היהודים והן בעיני הנוצרים ובה אירעו אירועים בעלי משמעות לבני שתי הדתות.
בית לחם במסורות הדתות > במסורת היהודית

בתנ"ך מוזכרת העיר בית לחם, אשר הייתה קרויה גם "אפרת" בספר בראשית, פרק ל"ה, פסוק ט"ז, וכן בפרק מ"ח 7, וכן במגילת רות ד' 11, בשם "יב וְדָוִד בֶּן אִישׁ אֶפְרָתִי הַזֶּה מִבֵּית לֶחֶם יְהוּדָה וּשְׁמוֹ יִשַׁי וְלוֹ שְׁמֹנָה בָנִים וְהָאִישׁ בִּימֵי שָׁאוּל זָקֵן בָּא בַאֲנָשִׁים" בספר שמואל א' י"ז 12, ובשם "א וְאַתָּה בֵּית לֶחֶם אֶפְרָתָה צָעִיר לִהְיוֹת בְּאַלְפֵי יְהוּדָה מִמְּךָ לִי יֵצֵא לִהְיוֹת מוֹשֵׁל בְּיִשְׂרָאֵל וּמוֹצָאֹתָיו מִקֶּדֶם מִימֵי עוֹלָם" בספר מיכה, פרק ה', פסוק א'.
רחל נקברה על אם הדרך המובילה לבית לחם ("דרך אפרתה") צפונית לעיר (בראשית מ"ח 7), וכן בעיר התגוררה רות המואביה בשובה לארץ.
על פי ספר שמואל, בעיר נולד דוד המלך ובה נמשח למלך על ידי שמואל (שמואל א' ט"ז 4–13). לאחר שנאלץ דוד המלך לגלות מן העיר, התגעגע למי הבאר בעיר, ושלושה מגיבוריו הביאו לו מים מהבאר (שמואל ב' כ"ג 13–17).
כמו כן, בספר שופטים מוזכר השופט אבצן מהעיר בית לחם.
ע"פ המדרש, פירוש השם "בית לחם" אינו לחם אלא מלחמה (שורש: ל-ח-מ).
לפי המסורת רחל נקברה לא הרחק מבית לחם, והמבנה הקרוי "קבר רחל" והמצוי במבואותיה הצפוניים, הוא אתר עלייה לרגל.