stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הנסיך הדרקון
דמויות > בני אדם

הַארוֹ, מלך קטוליס בתחילת הסדרה. אביו של אזראן ואביו החורג של קאלום. הארו מתחרט על מעשיו בעבר שהזינו את מעגל הנקמה. ונרצח על ידי מתנקשי אלפים של צל-הירח.
סֶרַאי, אמם של קאלום ואזראן. הייתה מלכת קטוליס לפני שנרצחה על ידי אביזנדאם.
אַמַאיַה, אחותה של סראי והגנרל הבכיר של צבא קטוליס. לוחמת ומנהיגה נערצת של חייליה. אמאיה חירשת ומתקשרת בשפת סימנים. אמאיה היא לסבית ולבסוף מתחתנת עם ג'אנאי, מלכת אלפיי אש-השמש.
גְרֶן, מפקד תחת גנרל אמאיה, ומתרגם עבורה בשפת סימנים.
קוֹרבוּס, הגשש הבכיר של אמאיה. נשלך להרוג את ריילה ולהביא את קאלום ואזראן הביתה אך בסוף מצטרף אליהם במסעם.
אֶלִיס, ילדה מההרים, ולה זאבה עם שלוש רגלים, אַיְבַה.
אוֹפֶּלִי, חברה במועצה הגבוהה של קטוליס, אינה בוטחת בוירן ונאמנה ללא סייג לאזראן.
אַנְיַה, מלכת ממלכת דוּרֶן. אניה היא עדין ילדה אך שולטת מעשית, נבונה ומחושבת. שרדה ניסיונות רבים להדיחה והתנקשויות בחייה. בפועל, אניה היא השליטה המחושבת והנבונה מכל מלכי חמש הממלכות.
וִילַדס, קפטן של הספינה "הרותלס", הקרויה כך משום שאשתו, רות, אינה אוהבת לשוט. וילס עיוור בשתי עיניו, אך חושי־הים שלו והתוכי בֶּרְטוֹ משמשים אותו כעיניים.
קֶיְיסֶף, נסיך ממלכת נֶיוֹלַנְדִיַה. יהיר ואימפולסיבי. קייסף שולט בפועל אחרי שאביו נפצע בהתנקשות שכביכול נעשתה על ידי אלפים משבט צל־ירח, אך למעשה קסם אפל מעשה ידי וירן. מצטרף אל וירן למסע נקמתו בזאדיה. וירן הופך אותו לחיה חסינת אש.
סַלִיר, חבר במועצה העליונה של קטוליס. בוגד באזראן וממליך את וירן.
מאסטר העורבים. מתפקד כראש שירות דואר־העורבים של קטוליס, במקומו של לורד־העורבים הנעדר תמידית.
זִיאַרְד, האדם שגילה את הקסם האפל אלף שנים לפני תחילת הסדרה. נירצח בידי הדרקון סוֹל רֶגֶם מפני שסירב להפנות עורף לקסם אפל.
בָּרִיוּס, האופה המלכותי של קטוליס, מספק לאזראן את מאפי הריבה וממציא השוקולד.
דמויות > אלפים

אַראבוס, אלף משבט מגע־כוכב, הגדול בקוסמי האלפים בכל ההיסטוריה. שולט בכל ששת המקורות הקדומים ובנוסף בקסם אפל. אראבוס לעולם אינו משקר, אך מצליח לפתות ולהפיל ברשתו אף את הפקחים ביותר. אביזנדום כלא את אראבוס מאחורי מראה קסומה מאות שנים לפני תחילת הסדרה, ושמר את המראה קרוב אליו כדי שלא יבוא מאן־דהו וישחרר את אראבוס. לאחר שהארו רצח את אביזנדום, לקח וירן את המראה עמו.בתיחלת העונה השביעית קלאודיה משחררת אותו מהכלא ובסוף העונה נהרג על ידי אביזנדם וזובייה שהורגים אותו ושולחים אותו בחזרה אל השמיים אבל כעבור 7 שנים הכוכבים שלו ייתישרו והוא יחזור כי אי אפשר להרוג את ארבוס
אדיטי לשעבר מלכת האלפים משבט אש-שמש. סבתה של גַ'אנַאי. נעלמה בזמן המלחמה נגד אראבוס ולמעשה אראבוס הרג אותה.
קיסַה, מלכת האלפים משבט אש-שמש. בזה לבני אדם ומתעבת אותם. האחות הגדולה של ג'אנאי וקארים. אראבוס הורג אותה.
גַ'אנַאי, אלפית אש-שמש, אחותה הצעירה של המלכה, ואף הופכת להיות מלכה לאחר שאחותה נרצחה. כבוד־לוחמים הוא ערך עליון עבורה. היא לסבית ומתחתנת עם גנרל בני האדם אמאיה המדברת רק בשפת סימנים.
קארים אלף אש-שמש, אחיה הקטן של ג'אנאי, ריאקציונר ששואף לחזור לסדר הישן. מזמין את אחותו ג'אנאי לדו-קרב עד המוות או שתוותר על כס המלכות אחותו מנצחת והוא מוגלה משבט אש-השמש.
קַזי, אלפית אש־שמש, מחוננת בידיעת שפות. מתרגמת את שפת הסימנים של אמאיה עבור ג'אנאי.
רוּנַן, אלף צל־ירח, מנהיג חוליית המתנקשים שיצאה לרצוח את הארו ואזראן. אימץ את ריילה לאחר שהוריה הופקדו למשמר הדרקון. וירן מטביע את נשמתו בתוך מטבע כמו הוריה של ריילה. ריילה מנסה להחזיר אותו ואת הוריה. ובסוף עונה 6 הוא חוזר לחיים ולבן זוגו אתרי
אֶתַרִי, בן זוגו של רונאן, אימץ עמו את ריילה.רונאן חוזר אליו בסילברגרוב
לוּזֶ'יְן, אלפית צל-ירח, מומחית ביצירת אשליות, השומרת של נקסוּס הירח.קלאודיה פוצעת אותה אבל היא ניצלת
נִיקְס, בשמה המלא נַאִימִי־סֶלַרִי־נַיְקַנְטְיַה. אלפית מכונפת משבט כנף-שמים. אופורטוניסטית ותאוות בצע.
אִיבִּיס, אלף קוסם משבט כנף-שמים. מופקד להשגיח על זוּבֶּיַה, מלכת הדרקונים. חבר של קולדאיה בעונה 4 (טרי) רוצח אותו.מתוך אהבה לקלאודיה.
ליין וטִיאַדְרִין, הוריה של ריילה. הוצבו במשמר הדרקון ונחשבו שנים כאילו נטשו את משמרתם. למעשה וירן הטביע את נשמותיהם במטבעות מכושפים.
טָרִי (טרסטיוס), אלף משבט דם האדמה. בדחן חסר תקנה. מעריץ את וירן. ובזוגיות עם קלאודיה. הוא עובר לצעד הטוב בסוף ובוגד בקלואודיה
פינגרין, אלף ים, שודד ים, קפטן הספינה רגלי ים, ששולט באי סקומפורת.נזרק לים ונאכל על ידי לוויתן.
אקיו, אלפית ים ומכשפת ים. היא עזרה לבנות את הכלא של אראבוס. ובעונה החמישית מספרת לקאלום אזראן וריילה את מיקומו של הכלא.נהרגת על ידי קלאודיה
קימדל, אלפית ירח. אחרונה מקט של אלפי ירח שהושמדה על ידי אביזנדום. היא הגיע להסכם עם אדיטי שאדיטי תגן עליה בתמורה לכך שהיא תשרת את אדיטי ואת יורשיה. מאות שנים אחרי זה קארים מזמן אותה ומבטיח לה שהיא תהיה חופשית עם היא תגנוב את זרע השמש מג'אנאי.
דמויות > דרקונים

אַבִיזַנְדוּם, מלך הדרקונים לשעבר, אביו של אזימונדיאס - זים. הרג את סאראי אימם של קאלום ואזראן נהרג על ידי הארו מלך קאטוליס כנקמה. הוא עזר לכלוא את אראבוס והחזיק את המראה המתקשרת עם הכלא עד מותו, ואז היא עברה אל וירן.ארבוס משחרר את רוחו
זוּבֶּיַה, מלכת הדרקונים. אמו של אזימונדיאס.הרגה את ארבוס ונהרגת גם
סוֹל רֶגֶם, לשעבר מלך הדרקונים. מתעב בני־אדם עד כדי מעשי טבח בחפים־מפשע ללא היסוס. רצח את זיארד ושרף את העיר אלאריון על יושביה. התעוור בעת שזיארד ניסה לשווא להתגונן מולו.נהרג על ידי ארבוס
פִּירַה, דרקונית אדומה.
לונה טנבריס, מלכת הדרקונים לשעבר. נרצחה על ידי אראבוס.
רקס איגניוס, דרקון אדמה, שעל השן שלו מצוירת מפה שמובילה אל הכלא של אראבוס.נהרג על ידי רוחתו של אביזנדם
דומינה פרופונדיס, דרקונית ים, שיודעת את צורת הכלא שהוא נמצא בתוך פנינה גדולה. נהרגת בסוף
דמויות > חיות וחיות־קסם

אַיְבַה, זאבה בעלת שלוש רגליים, חיית המחמד של אליס.
ביט, חיית המחמד של אזראן נקרא כך על משמעותו (בייט-פתיון באנגלית הוא פתיון לחיות ימיות) מגלה חיבה לעוגיות ריבה. יכול לשנות צבעים ולזהור בהתאם למצב הרוח שלו. בהתחלה קינא באזראן ובזים על כך שתמיד היו ביחד אבל אחר כך הבין שאזראן אוהב את שניהם באותה מידה.
פִּיפּ, עוף דורס וחיית המחמד של המלך הארו.
פִי־פִי, בשמה המלא פיניקס־פיניקס, פיניקס־ירח, חיית המחמד של לוז'יין. מתה לאחר המסע הארוך לזאדיה בעונה שלוש אך כמו פיניקס קמה מהאפר וחזרה לחיים.
בֶּרְטוֹ, תוכי. חיית המחמד של קפטן וילס ומשמש כסגנו וכעיניו.
סטלה, חיית המחמד של ריילה. היא יכולה לשמור דברים אותם במקום קסום.
סניזלס, הת וג'ליבג, ידועים ביחד כהביטליניגים, שלושה אבקועים של קרפדות זוהרות שאזראן מציל מפיניגרין.
אלמר, ענק אדמה, שומר הראש של פיניגרין. מאוחר יותר סורן משכנע אותו לבגוד בפינגרין.
הפקה > פיתוח

הסדרה הוכרזה לראשונה ב-10 ביולי 2018.
אהרון איהז וג'סטין ריצ'מונד הם היוצרים וג'יאנקלו וולפה הוא המפיק בפועל.
הסדרה הופקה על ידי Wonderstorm, אולפן הפקת מולטימדיה שהוקם בשנת 2017 על ידי איהז, ריצ'מונד, וג'סטין סניסטיבן שעבדו ביחד על הסדרה. ההנפשה נעשתה על ידי אולפן ההפקות הקנדי Bardel Entertainment. מקור אנונימי טען[דרוש מקור] שזה ישפיע על התוכנית, אך נטפליקס חידשו את הסדרה וכל שש עונות הסדרה הופקו כמתוכנן.
הפקה > סגנון

הסדרה נוצרה באנימציה תלת־ממדית, אך בעיבוד המדמה אנימציה דו־ממדית מסורתית. מספר הפריימים לשנייה היה נמוך בעונה הראשונה בהתאמה לנהוג בסדרות אנימה, אך לאחר ביקורות של מעריצים מספר הפריימים לשנייה הועלה ל-24 בעונה השנייה. הרקעים נוצרו משילוב של מודלים תלת־ממדיים וציור ידני.
לשבטי האלפים ניתן מבטא בולט על מנת להמחיש את היותם עם נפרד: לאלפים משבט צל־ירח מבטא סקוטי, לשבט כנף־שמים מבטא בריטי, ולשבט אש־השמש מבטא אפריקאי-צרפתי.
הפקה > כתיבה

לפי איהז, אחת מהמטרות החשובות של הצוות ביצירת הנסיך הדרקון היא "ליצור עולם פנטזיה שמרגיש מגוון יותר ומשהו שלא ראינו קודם." בעונה השלישית חששו הכותבים שהסדרה עומדת בפני ביטול, ועל כן דחסו לעונה יחידה עלילות שתוכננו לשתי עונות.
אחרי עונה 3 בא פרק זמן ארוך, בתחילתו גורל הסדרה לא היה ברור. לאחר מכן נטפליקס התחייבה לשלוש עונות נוספות. היוצרים החליטו לסיים את הפקת כל העונות במקביל על מנת שהרצף העלילתי לא ייפגם בין עונה לעונה. החלטה זו בצירוף עם מגפת הקורונה האריכה מאוד את משך ההפקה. בתקופת הביניים פורסמה חוברת הקומיקס The Dragon Prince: Through the Moon הממשיכה את עלילת הסדרה, ונועדה לגשר על פער בן שנתיים לא רק בהפקת הסדרה, אלא גם בעלילה.
הפצה

הנסיך הדרקון זמינה רק בפלטפורמת הסטרימינג נטפליקס, בכל המדינות שהחברה זמינה בהם. העונה הראשונה יצאה ב-14 בספטמבר 2018. הפרקים של כל עונה יצאו בבת אחת כנהוג בתכנים מקוריים של שירות הסטרימינג נטפליקס בשביל לעודד צפיית בינג', דרך שכבר הוכחה בעבר בנטפליקס.
הטריילר הוקרן לראשונה ביולי 2018 בכנס קומיק-קון, סן דייגו. העונה הראשונה הוקרנה לראשונה בספטמבר 2018. העונה השנייה הוכרזה באוקטובר 2018, ויצאה ב-15 בפברואר 2019. העונה השלישית יצאה ב-22 בנובמבר 2019. בקומיקון הווירטואלי בשנת 2020 הוכרז שעומדות להיות עוד ארבע עונות לסדרה.
מוטיבים וביקורות

הסדרה לא נרתעת מעיסוק בתחומים שלפני כן נחשבו מחוץ לתחום בסדרות לילדים – רצח עם, טיהור אתני, השחתה בשל שימוש בכוח ומעגלי נקמה. בסדרה הוכנסו מוטיבים שונים בניסיון לחנך את הילדים להתייחס לקהילה הלהט"בית כחלק אינטגרלי מהעולם, כך שתי מלכות בנות אנוש מוצגות כזוג נשוי, וכן אחד ממנהיגי הלוחמה מצד האלפים מוצג כנשוי לאלף נוסף ממין זכר.
הסדרה מקבלת שבחים רבים על עיצוב אמין של דמויות הנבלים כגיבורים טרגיים. כוונותיהם טובות, אך פגמים עמוקים באישיותם מניעים אותם בהדרגה לפשעים חמורים יותר ויותר בדרכם לממש כוונות אלה. יש צד טוב, אך מולו לא עומד צד רע מראשיתו אלא צד טוב נוסף שמתוך כוונות טהורות בוחר בחירות פסולות וכך הולך ונשחת.
פרסים ומועמדויות

| שנה | פרס | קטגוריה | מועמד/ים | תוצאה | מקור |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2024 | פרס התקשורת של הליגה ההומו-לסבית נגד השמצה | התוכנית הטובה ביותר לילדים ולמשפחה - אנימציה | "הנסיך הדרקון" | מועמדות |  |
ביאורים

↑  התעתיקים בכתוביות בנטפליקס לא אחידים – מופיע זאדיה וגם קסדיה. ראו בדף השיחה
↑  יש ספק לגבי הגזע, ייתכן שלא היה זה אדם כי אם אלף
הערות שוליים

↑  Through the Moon (The Dragon Prince Graphic Novel #1)
↑  Jack Dunn, ‘Red, White & Royal Blue,’ ‘The Last of Us’ and ‘Heartstopper’ Win Top Prizes at New York GLAAD Media Awards, Variety, ‏2024-05-12 (באנגלית אמריקאית)
מיקלוצו

| --- | --- |

 לידה:  1396 פירנצה, רפובליקת פירנצה 
 פטירה:  7 באוקטובר 1472 (בגיל 76 בערך) פירנצה, רפובליקת פירנצה 
 תחום יצירה:  פיסול 
 זרם באמנות:  רנסאנס 
 הושפע על ידי:  לורנצו גיברטי, פיליפו ברונלסקי 
 יצירות ידועות:  וילה מדיצ'י בפייזולה, tomb of Bartolomeo Aragazzi, San Felice church, Santissima Annunziata, פאלאצו מדיצ'י-ריקארדי 
 צאצאים:  Bernardo Michelozzi 
 
מיקלוצו די ברתולומאו מיקלוצי (באיטלקית: Michelozzo di Bartolomeo Michelozzi;‏ 1396–1472) המכונה בקצרה מיקלוצו, היה אדריכל ופסל איטלקי שפעל במאה ה-15 ונחשב לאחד מחלוצי האדריכלות הגדולים בתקופת הרנסאנס. מיקלוצו היה האדריכל המועדף על משפחת מדיצ'י, ששלטה בפועל בעיר פירנצה, והועסק רבות על ידי קוזימו דה מדיצ'י. הוא היה תלמידו של לורנצו גיברטי בשנותיו הראשונות, ובהמשך שיתף פעולה עם דונטלו.
הוא ידוע בעיקר כמתכנן פאלאצו מדיצ'י-ריקארדי בפירנצה. לעיתים קרובות מאפילים עליו בני דורו, דונטלו בפיסול וברונלסקי באדריכלות. "הוא נשאר עבור הביוגרפים שלו דמות מדרגה שנייה, מעורפלת, פעילה ומוכשרת, המסתובבת סביב התהילה הזוהרת של שני האומנים הדומיננטיים".
ביוגרפיה > נעורים

מיקלוצו נולד בפירנצה בשנת 1396. הוא היה בנם של ברתולומאו די גררדו בורגוניונה (Bartolomeo di Gherardo Borgognone) ואנטוניה. בורגוניונה היה ממוצא צרפתי והגיע לפירנצה מבורגון במועד לא ידוע. בורגוניונה התגורר ועבד ברובע סנטה קרוצ'ה בפירנצה כחייט, והיה לאזרח פירנצה ב-9 באפריל 1376. למיקלוצו היו שלושה אחים: לאונרדו (נולד 1389/90), צנובי (1391) וג'ובאני (1403). ב-1391 עקרה משפחתו של מיקלוצו לרובע סן ג'ובאני, שבו המשיכו להתגורר בכל תקופת חייו.
מעט מאוד ידוע על ילדותו של מיקלוצו, מלבד העובדה שהוא קיבל השכלה מקיפה בקריאה, כתיבה וחשבון, ושהוא החל לעבוד כצבע-חרט עבור המטבעה של פירנצה בשנת 1410. כחרט, למד מיקלוצו כיצד ליצוק ולהזהיב נחושת וברונזה, שתיים מהמתכות העיקריות שאיתן עבדו הצורפים בימי הביניים והרנסאנס. הוא גם הפך מיומן בעבודה מדויקת ושליטה בפיסול בזעיר אנפין.
החל בתחילת שנות ה-20 של המאה ה-15 הפך מיקלוצו לחבר ב-Arte dei Maestri di Pietra e Legname, אחת מגילדות פירנצה שייצגה את סתתי האבן, מגלפי העץ והפסלים. בהמשך הוא שימש כאחד מבכירי הגילדה בשנת 1430.
לאורך כל חייו שמר מיקלוצו על בית המגורים המשפחתי ברחוב Via Larga, שהיה בסמוך לארמון מדיצ'י, והיה שכן של ההומניסט ברתולומאו סקאלה. בנוסף, החזיק מיקלוצו בית וגן בסן דומינו א ברוצי (פרוור של פירנצה).
אביו של מיקלוצו מת מתישהו לפני שנת 1427, ואימו מתה מתישהו בין 1433 ל-1442.
ביוגרפיה > חניכות

החל משנת 1420 למד מיקלוצו אצל לורנצו גיברטי. הפרויקטים הראשונים של מיקלוצו עם גיברטי היו הדלת הצפונית של הבפטיסטריום של פירנצה בין השנים 1417 ו-1423/4, בהם האחריות של מיקלוצו "יכולה הייתה להיות רק בהזהבה של הפנלים, אולי ביציקת ארבעת התבליטים המאוחרים ... ובמסגרת .... לרוב עבודותיו על הדלתות לא ניתן קרדיט, כמו לאלו של העוזרים האחרים, בהתחשב שהעיצוב היה של גיברטי". מתקופה זו למד מיקלוצו כיצד לנהל סדנה בפיקוח הדוק, כיצד לארגן אותה ביעילות, כיצד להכשיר ולפקח על עוזרים, וכיצד להתמודד באופן שנון ומחוכם עם עניינים עסקיים וכלכליים. "הוא נחשף לשימוש של גיברטי במוטיבים עתיקים. הוא ספג את יכולתו של גיברטי להציב זה לצד זה אלמנטים עתיקים וגותיים, והוא ללא ספק הושפע מסגנונו ומושגיו האמנותיים של גיברטי". תוך כדי עבודה תחת גיברטי, יצר מיקלוצו את פסלו של יוחנן כותב הבשורה הצעיר על דלת כנסיית סנטה מריה דל פיורה בפירנצה, מול הבפטיסטריום. יחד עם פסלון הכסף של יוחנן המטביל על חזית המזבח של סן ג'ובאני.
תחת דונטלו סייע מיקלוצו בבניית לשכת כלי הקודש בכנסיית סנטה טריניטה, שם "גיברטי התחיל למזג צורות עתיקות וגותיות מאוחרות". גם דונטלו וגם מיקלוצו התחילו כפסלים עם מסירות בלתי מתפשרת לעת העתיקה, והדבר ניכר כאשר דונטלו גייס את עזרתו של מיקלוצו לקישוט המשכן של לואי הקדוש מטולוז בכנסיית סנטה קרוצ'ה. מיקלוצו הפך גם לשותף האחראי למסגרות האדריכליות של פסליו של דונטלו כמו אנדרטת הקבורה של האנטי-אפיפיור יוחנן העשרים ושלושה. יחד עם דונטלו, הקים מיקלוצו ב-1428 דוכן מטיף תחת כיפת השמיים בפינה של קתדרלת סנטו סטפנו בפראטו, המיועד לתצוגות הציבוריות הסדירות של השריד המפורסם שלהם, ה"סקרה צ'ינטולה" (Sacra Cintola "האבנט הקדוש"). אף על פי שדונטלו הוא הידוע יותר מבין השניים, "זו תהיה טעות להמעיט בערך חלקו של מיקלוצו ביצירה, שכן במקומות שבהם דונטלו היה המעצב היחיד של הקישוט האדריכלי, הסגנון שלו שונה לגמרי. הוא הכפיף לחלוטין את התפאורה האדריכלית לפסלו והופך את האדריכלות, כביכול, לשפחתו. פסל הקישוט היפהפה בלשכת כלי הקודש הישנה בבזיליקת סן לורנצו בתכנונו של ברונלסקי מראה עד כמה רחוק היה דונטלו מוכן ללכת על מנת לספק לפסליו מסגרת מרשימה".
ביוגרפיה > היחסים עם קוזימו דה מדיצ'י

מעטים מההיסטוריונים חולקים על קיומה של מערכת היחסים הקרובה בין קוזימו דה מדיצ'י למיקלוצו, שהיה אדריכל של משפחת מדיצ'י כמעט ארבעים שנה. "מיקלוצו היה מוכן ומזומן ונגיש יותר לדרישותיו ורצונותיו של קוזימו מאשר ברונלסקי הסוער, והיה מוכן לנהוג על פי טעמו האישי העז של פטרונו". מערכת היחסים שלהם תוארה בצורה הטובה ביותר על ידי אנג'לו פברוני בשנת 1789, שאמר: "קוזימו אהב את מיקלוצו מאוד והסתמך עליו, לא רק בגלל כישוריו הטבעיים (הוא לא החשיב אף אחד, אפילו לא את ברונלסקי, כנעלה ביותר בכל השיקולים בנושא אדריכלות), אלא גם בגלל תכונותיו הטובות ואופיו הראוי".
מיקלוצו נהנה ממערכת יחסים קרובה לקוזימו דה מדיצ'י במהלך כל חייו, ועל פי הצייר והאדריכל ג'ורג'ו וזארי בספרו חיי הציירים, הפסלים והאדריכלים הדגולים ביותר, הונע על ידי אהבתו הגדולה והנאמנות שלו לקוזימו עד כדי כך שליווה אותו לגלות בוונציה משנת 1433 עד 1434. היסטוריונים ציינו זאת כדוגמה להערכה בין אמן לפטרון שאין דומה שלה. וזארי גם טען כי מיקלוצו בנה את ספריית מנזר סן ג'ורג'ו בוונציה בשנת 1434 עבור קוזימו, אם כי טענה זו עומדת בסתירה לתיאור המקורי ולמסמכים של הספרייה, המעידים כי אף על פי שבניית הספרייה החלה על ידי קוזימו, היא נבנתה ברובה בניהולו של מנהל בנק מדיצ'י ג'ובאני ד'אורינו לנפרדיני בין השנים 1467–1478, וזה היה הרבה אחרי שמיקלוצו עזב את ונציה.
ארמון פאלאצו מדיצ'י-ריקארדי הגדול בפירנצה, שנבנה במימונו של קוזימו, תוכנן על יד מיקלוצו. מבנה זה הוא אחת הדוגמאות הנאצלות ביותר של האדריכלות האיטלקית מהמאה החמש עשרה, שבה טעמו ומיומנותו הרבה של האדריכל שילבו בין הקלילות העדינה של האדריכלות הגותית האיטלקית לבין הפאר המסיבי של הסגנון הקלאסי. במיומנות הנדסית רבה, חיזק מיקלוצו את פאלאצו וקיו, שהיה אז חרב ובנה אותו מחדש, והוסיף לו חדרים וגרמי מדרגות רבים וחשובים. כאשר דאג קוזימו בשנת 1437 להעביר המנזר של סן מרקו בפירנצה לידי הדומיניקנים מפייזולה, הועסק מיקלוצו כדי לבנות מחדש את המגורים ולבנות מחדש את הכנסייה. עבור קוזימו תכנן מיקלוצו מספר מבנים אחרים, רובם בעלי חשיבות ראויה לציון. בין אלה היו בית הארחה בעיר ירושלים לצליינים מפירנצה, וילה מדיצ'י בקרג'י, מעון הקיץ של קוזימו, וה"קסטלו" המבוצר שאותו בנה משנת 1452 כווילה מדיצ'י בקפאג'ולו באזור מוג'לו. עבור ג'ובאני די קוזימו דה מדיצ'י, בנו של קוזימו, הוא בנה גם את הווילה הגדולה בפייזולה. בין השנים 1445–1451 הוא גם הרחיב את כנסיית סן ג'ירולמו ליד וילה מדיצ'י בפייזולה, לבקשתו של קוזימו.
חיים אישיים

מיקלוצו התחתן עם פרנצ'סקה, בתו של פיירו די אמברוג'יו קאליגרי, בסוף ינואר או פברואר 1441. בזמן נישואיהם, היא הייתה בת 20, והוא היה בן 45. הנדוניה של פרנצ'סקה הייתה 425 פלורינים, בערך בממוצע למשפחה מהמעמד הבינוני-גבוה. גודל נדוניה מעיד על עלייה ניכרת במצבו החברתי של מיקלוצו.
בשנת 1441 יזם מיקלוצו תביעה משפטית לבטל את אחריותו לחובותיהם של שני אחיו הגדולים. אנדראה די בנוצו, הנציג מטעם ג'ובאני, צנובי ומיקלוצו, בחר בבוררים לבדיקת התלונות. לאחר עיון במסמכים ועדויות במשך שישה שבועות, גילו הבוררים כי שני האחים הם הגורם העומד מאחורי רוב חובותיו של מיקלוצו, והם נדרשו לוותר על ירושתם כפיצוי חלקי עבור הסכומים שהם היו חייבים.
חיים אישיים > ילדים

מנישואיו של מיקלוצו לפרנצ'סקה נולדו ארבעה בנים ושלוש בנות, מהם חמישה היו בחיים כשאביהם מת. ברתולומאו, שהפך לפסל, נולד בשנת 1442; פיירו בשנת 1443; אנטוניה בשנת 1445; ניקולו בשנת 1447; מריאטה בשנת 1453; ברנרדו בשנת 1455; וליזבטה בשנת 1459.
שניים מבניו, ניקולו וברנרדו, חונכו חלקית על ידי משפחת מדיצ'י וייתכן שחיו בפאלאצו מדיצ'י בצעירותם. בהמשך הם הצטיינו בחוגים ההומניסטיים הגבוהים ביותר של פירנצה.
ברנרדו הפך בן משק בית של לורנצו דה מדיצ'י כמורה של פיירו דה מדיצ'י. בשנת 1500 הוסמך לכמורה בפירנצה והועסק על ידי האפיפיור לאו העשירי (במקור ג'ובאני דה מדיצ'י), תחילה בתפקיד חצרן, ואחר כך כמזכירו.
כמו ברנרדו, ניקולו למד אצל מרסיליו פיצ'ינו מגיל צעיר, והשתתף באקדמיה האפלטונית, שם יצר חברויות עם הומניסטים אחרים מפירנצה שחלקו את אהבתו לעת העתיקה. הוא הצטיין בספרות ובפילוסופיה, ובהמשך הפך למזכיר של פיירו די קוזימו דה מדיצ'י והמשיך בתפקיד תחת פיירו די לורנצו דה מדיצ'י. בשנת 1469 התחיל ניקולו את הקריירה הפוליטית שלו כנוטריון בגנזך של פירנצה, ולעיתים קרובות נשלח למשימות חשובות כשגריר הרפובליקה של פירנצה בין 1489 ל-1494. בעקבות גירוש משפחת מדיצ'י מהעיר, הוא נכלא לתקופה קצרה לפני שניקה את שמו בשנת 1496, ובהמשך החליף את ניקולו מקיאוולי בתור המזכיר השני של הרפובליקה בשנת 1513.
עבודותיו > פאלאצו מדיצ'י

כאשר קוזימו החל לבנות את פאלאצו מדיצ'י בשנת 1444 הוא פסח על ברונלסקי והעדיף את מיקלוצו. החלק החיצוני של פאלאצו מדיצ'י ממשיך את המסורת של הפאלאצו המאוחר משלהי ימי הביניים של טוסקנה, אך ללא סמלי העוצמה האזרחית המושכים את העין יותר, מה שלא היה עולה בקנה אחד עם הגדרתו של קוזימו כ"אבי המולדת" (pater patriae). החלק החיצוני של הארמון לא מיישם את העקרונות של ויטרוביוס, והקשתות הגדולות שלו בקומת הקרקע אינן מיושרות עם החלונות של הקומות העליונות. במקום זאת, מיקלוצו התמקד בניגודיות בין המרקמים של החיפוי החיצוני.
השפעתו של ברונלסקי על מיקלוצו ניכרת בעיצובו של הפאלאצו, במיוחד בחלונות הביפוריים של שלהי ימי הביניים, בסימטריה ובדומיננטיות של ציר הכניסה ובשילוב של אלמנטים מסורתיים ומתקדמים. הארקדות והאנטבלטורות של חצר הארמון מחקים את הדגם של הלוג'יה של מבנה בית החולים אוספדלה דלי אינוצ'נטי, הבניין המוקדם ביותר של ברונלסקי והחורג ביותר מעקרונותיו של ויטרוביוס.
כאחד הפרויקטים האדריכליים הידועים ביותר של מיקלוצו הוביל הארמון להתפתחות של סוג אדריכלי חדש: ארמון הרנסאנס הפלורנטיני. מבין החידושים הרבים של מיקלוצו בחזית, הבולטים שבהם כוללים: "השימוש בבוגנאטו דיגראדנטה (אבנים גדולות מסותתות בצורה לא אחידה שנעשות קלות יותר עם העלייה לקומות העליונות), העמודים הקלאסיים והכותרות המחורצות בחלונות הביפוריים, כרכוב קלאסי נהדר המכתיר את הבניין וכרכובים קטנים המחלקים את הקומות, והסידור של מיקום החלונות, שאינם סימטריים ביחס לדלתות".
עבודותיו > סן מרקו

הבסיס היסודי של כל מתחמי הנזירים שנבנו על ידי אדריכלים בתקופת הרנסאנס, זה היה אחד הפרויקטים האדריכליים הראשונים והמשפיעים ביותר של מיקלוצו בפירנצה. הפרויקט, שהוקם במימונו של קוזימו די מדיצ'י, החל מתישהו בין השנים 1437 ל-1438. השיפוץ כלל את הכנסייה, לשכת כלי הקודש, הקלויסטר, מגורי הנזירים והספרייה. סן מרקו נקראה כנסיית הרנסאנס הראשונה, אם כי נראה שהיא פשרה בין מסורת המאה ה-14 לרוח הרנסאנס. הקירות הלבנים הפשוטים ללא ציורי פרסקו נבדלים מהמסורת הצבעונית של המאה ה-14 והיו חיוניים לתפיסות האדריכליות של מיקלוצו והעדפתו למשטחים גדולים ולא מעוטרים, שאליהם מתחברים במומחיות רכיבי מבנה הכרחיים באבן חול אפורה מהסוג המכונה פייטרה סרנה (pietra serena). כמו רבים מהפרויקטים שלו, סן מרקו נבנה במהירות מדהימה. בניגוד לברונלסקי, הצליח מיקלוצו לסיים את מה שהוא התחיל, בעיקר בגלל היעילות של מיקלוצו, ובשל זמינות המימון ההולם מצד קוזימו לאורך כל הקמפיין.
החלק הראשון שביצע מיקלוצו היה בנייה מחדש של חדר האוכל הישן, בו נבנה קמרון נמוך, שנתמך על ידי בליטות אבן מקושטות בדומה לאלה שנמצאו בלשכת כלי הקודש בסנטה טריניטה, על מנת לתמוך בתאים שלמעלה. העבודות החלו על הכנסייה בשנת 1438 והושלמו ככל הנראה שלוש שנים לאחר מכן, אם כי בוודאות עד שנת 1443, כאשר נחנכה על ידי האפיפיור אאוגניוס הרביעי. תוך שימוש בגבולות של כנסיית טרצ'נטו לשעבר הוסיף מיקלוצו אפסיס מצולע. הוא היה מואר בעזרת שלושה חלונות קשתיים ארוכים מפייטרה סרנה שעדיין ניתן לראות בקומה העליונה של המנזר. קשת הכניסה המחודדת נשענה על שני פילסטרים עם כותרות קורינתיות קלאסיות גדולות שמעליהם עיטורים של כדורי מדיצ'י, עיטור שנלקח משלט האצולה של המשפחה (עדיין קיימים). לפני האפסיס היה בית המקהלה. הספינה הייתה חלל פתוח יחיד ללא סיטראות, מעוטר באדיקולה (היכלית) או מזבחות (שלושה מכל צד), שתקרתו עשויה מקורות עץ. בין הספינה לבין בית המקהלה הפריד קיר גבוה (טרמצו) עם שתי דלתות. בשיפוץ המאוחר יותר של הכנסייה, הוסרה המחיצה והדלתות הועברו לאפסיס המצולע בו הם נמצאים כעת. הפילסטרים המחורצים שלהם מסתיימים בכותרות מורכבות זהות לאלה שבקפלה של ברבדורי בסנטה פליצ'יטה של ברונלסקי, ומעל הארכיטרב עם עיטורים קלאסיים, האפריז מקושט עם כדורי מדיצ'י.
עבודותיו > בית המקהלה של סנטיסימה אנונציאטה

הוזמן על ידי לודוביקו גונזגה, המרקיז של מנטובה ומצביא בצבא של פירנצה, בית המקהלה הוקם להנצחת אביו של גונזגה ול"חגיגות של ההמונים לזכר נשמתו". קוזימו כבר הזמין את מיקלוצו בבניית חדר הכניסה והאטריום של הכנסייה כדי להמשיך רעיון של ברונלסקי. בעיצוב הסנטיסימה אנונציאטה עקב מיקלוצו אחר המודל של מינרווה מדיקה ברומא, הפך את התכנון הפנימי לעגול, ויצר כיפה שהייתה כמו חצי כדור כמו הפנתאון ברומא. אף על פי שסנטיסימה אנונציאטה היה הניסיון של מיקלוצו לעלות על ברונלסקי "די בהשוואה בין שתי תוכניות קומת הקרקע כדי להראות עד כמה ברונלסקי משכמו ומעלה".
עבודותיו > סנטה קרוצ'ה

מיקלוצו הוסיף חלקים שונים לכנסייה ולמנזר של סנטה קרוצ'ה, כולל "הלוג'יה מול בית המעונות והספרייה לשעבר (עמודים מתומנים עם כותרות של "עלי מים") שהשתרעו במקור על פני הקלויסטר עד לוג'יה מוגבהת בצד הדרומי של הכנסייה, ולאורך האגף המזרחי של קפלת סן ג'וליאנו (מליני) ... שחילק את הקלויסטר הראשון לשני חלקים לפני חורבנו במאה התשע עשרה. נוסף על כך, הוכנסה כנראה הקפלה של צ'רקי בקומת הקרקע של אגף הספרייה לשעבר בקצה הסמוך לחדר האוכל לשעבר לשני קירות היקפיים ישנים יותר ששרדו את שרפה משנת 1423. שפת הפרטים (פילסטרים בפתח אל תוך בית המקהלה המרובעת הקטנה, כותרות קמרונות הלונטה של האולם מול בית המקהלה - החופפות חלונות ישנים יותר בקירות הצדדיים) היא מבית היוצר של מיקלוצו"
עבודותיו > עבודות אחרות ראויות לציון

מ-1461 עד 1464 הוא היה אחראי על בניית החומות של סטון (דוברובניק) בדלמטיה, החומה הארוכה ביותר מימי הביניים באירופה, וכיום אתר מורשת עולמית של אונסק"ו.
מוות ומורשת

למרות הטענה של ג'ורג'ו וזארי כי מיקלוצו מת בגיל שישים ושמונה, נראה שהוא חי עד שנת 1472. הוא קבור במנזר סן מרקו בפירנצה.
כאחד מהאדריכלים המשפיעים ביותר, אך הפחות ידועים, של הרנסאנס המוקדם, סללו העיצובים של מיקלוצו את הדרך להתפתחות מהירה של סוג הפאלאצו במרכז איטליה. הוא פיתח את הכנסייה חסרת הסיטראות, ושינה את הבניין החילוני. יכולת ההסתגלות שלו בשימוש בצורות מסורתיות אפשרו לו לפתח פתרונות פשרה טובים באזורים רחוקים, כמו לומברדיה ודלמטיה.
בטיפול הקפדני שלו בעיטור אדריכלי "הצליח מיקלוצו לאמץ רעיונות ולהפוך אותם ליתרון כמו גם לייצר חדשים. לא ניתן להעלות על הדעת את הסגנונות של מנטי, ברנרדו רוסלינו, ג'וליאנו דה מאיאנו ואפילו של ג'וליאנו דה סנגאלו בלי התמיכה וההשפעה של הביטוי האמנותי של מיקלוצו בנוסף לאלו של ברונלסקי, ומאוחר יותר, של דונטלו".
לקריאה נוספת

Caplow, Harriet McNeal. Michelozzo, 2 vols. New York: Garland, 1977.
Ferrara, Miranda, and Francesco Quinterio. Michelozzo di Bartolomeo. Florence: Salimbeni, 1984.
Lightbown, Ronald W. Donatello and Michelozzo: an artistic partnership and its patrons in the early Renaissance. London: H. Miller, 1980.
Michelozzo: scultore e architetto (1396–1472). Florence: Centro Di, 1997.
Maria Carchio, Roberto Manescalchi, La scoperta di un Michelozzo inedito: una scala dimenticata nel convento dell’Annunziata, Firenze, Ananke n°43, settembre, 2004.
הערות שוליים

↑  Fabroni, Angelo (1789). Magni Cosmi Medicei Vita. p. 154.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007450307505171  BnF: cb12232320b (data)  GND: 118582186  ISNI: 0000 0000 7100 4480  LCCN: n80014962  NKC: jn20000701235  NTA: 070687285  RKD: 129864  SNAC: w6ns120v  SUDOC: 03102548X  ULAN: 500032603  VcBA: 495/4242  VIAF: 40170664   WorldCat (עם VIAF): 40170664 
החזית של פאלאצו מדיצ'י-ריקארדי בפירנצה
החצר של פאלאצו מדיצ'י-ריקארדי
החצר של סן מרקו בפירנצה
הקלויסטר של סן מרקו בפירנצה