stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
לוולרים
מקור השם

הכינוי לוולרס (ניתן לתרגם כ'משטחים') שימש ככינוי גנאי למורדים כפריים במאה ה-17. במהומות שפרצו ב-1607 במרכז אנגליה, כונו כך אותם שפעלו להפיל גדרות שהוקמו כחלק ממהפכת הגידור. כתנועה פוליטית התייחס המושג לחטיבה בצבא 'המודל החדש' שהוקם על ידי איחוד הכוחות הפרלמנטריים ב-1645 בפיקודו של אוליבר קרומוול. בתחילה כונו בשם זה קבוצה שתכננה התקשות בחיי המלך ולאחר מכן זוהה השם עם הסיעה שהובילו קציני הצבא ג'ון לילברן, ריצ'רד אוברטון וויליאם וולוין. מילון אוקספורד מציין את השימוש הראשון בשם לקבוצה פוליטית לשנת 1944 לעיתון מרקוריוס פראגמטוס, בעריכת מרצ'מונט נידלהיים. הכוונה הייתה שהלוולרים מבקשים 'לשטח' ולהשוות את החברה כולה לרמה (level) המשותפת הנמוכה ביותר. לילברן עצמו ראה בכך כינוי גנאי והעדיף את השם 'אגיטטורים' (משלהבים). מנהיגי התנועה דחו בתחילה את הטענה כי בכוונתם 'לשטח' את החברה, אך אימצו לבסוף את השם שבו הכירו אותם. בעת מעצרם של מנהיגי התנועה לילברן, אוברטון, וולוין ותומס פרינס ב-1649, חתמו על מניפסט משותף שבו כינו עצמם בשם זה.
מטרות פוליטיות

הלוולרים קראו להרחבת זכות הבחירה כך שתקיף את רוב הגברים הבוגרים, עריכת בחירות מדי שנתיים, חופש דת והפסקת הכליאה בגין חובות. הם קראו גם לניקוי השחיתות במערכת המשפט והפרלמנט, ולתרגום לשון החוק לשפה המדוברת. במובנים רבים ניתן לטעון כי הייתה זו התנועה הפוליטית הראשונה לאמץ את רעיונות הדמוקרטיה במובנה המודרני המוכר לנו כיום. עם זאת הלוולרים החריגו את המשרתים ואת התלויים במוסדות רווחה שונים מדרישתם לזכות הצבעה לכל, מתוך חשש כי אנשים עניים התלויים מבחינה כלכלית, פשוט יצביעו כרצונם של אדוניהם, ומאותה הסיבה לא קידמו את זכות ההצבעה לנשים שהיו תלויות מבחינה כלכלית ומשפטית בבעליהן או אבותיהן. חלק מהלוולרים כמו לילברן טענו כי המשפט המקובל, ובייחוד המגנה כרטה היו הבסיס לזכויות האנגלים ולחירויות. אחרים כמו וולווין ראו במגנה קרטה הצהרה שאין לה משמעות ממשית רבה. לילברן התייחס בכתביו גם ל'עול הנורמני', עולה של משפחת המלוכה צאצאי ויליאם הכובש, וטען כי העם האנגלי מבקש למעשה להיאבק על הזכויות שעמדו לו טרם הכיבוש.
הלוולרים נטו להחזיק ברעיון ה'זכויות הטבעיות', שקופחו על ידי המלך במלחמת האזרחים. במהלך ויכוח פאטני, שנערך בין הסיעות השונות באוגוסט 1647 עד 28 באוקטובר אותה שנה, הגן הלוולר קולונל תומאס ריינסבורו על רעיון הזכויות הטבעיות, כנובע מהחוק האלוהי כפי שמשתקף בתנ"ך. ריצ'רד אוברטון טען כי החירות היא תכונה מולדת של כל אדם. על פי חלק מהחוקרים האמינו הלוולרים ברעיון ההסכמה באמצעות השתתפות בבחירת הנציגים - קרי דמוקרטיה ייצוגית.
ראו גם

דיגרים
לוח זיכרון לזכרם של שלושה לוולרים שנורו בהוראתו של אוליבר קרומוול, בבורפורד
איירון מונגר

| --- | --- |
איירון מן ואיירון מונגר, כפי שהופיעו על עטיפת החוברת Iron Man #200 מנובמבר 1985. אמנות מאת מארק ברייט, איאן אקין ובריאן גרבי.
איירון מן ואיירון מונגר, כפי שהופיעו על עטיפת החוברת Iron Man #200 מנובמבר 1985. אמנות מאת מארק ברייט, איאן אקין ובריאן גרבי.
 סוג:  נבל-על
 הוצאה לאור:  מארוול קומיקס
 הופעה ראשונה:  כסטיין: Iron Man #163 (אוקטובר 1982) כאיירון מונגר: Iron Man #200 (נובמבר 1985)
 הופעה אחרונה:  Iron Man #200 (נובמבר 1985)
 יוצרים:  דניס אוניל ולוק מקדונל
 גילום הדמות:  ג'ף ברידג'ס ("איירון מן")
 מידע
 שם אמיתי:  אובדיה סטיין
 סטטוס:  לא פעיל
 כוחות:  בעל חליפת שריון המעניקה כוח-על, יכולת תעופה, יריית מטחי הדף.
 חבר לשעבר בקבוצה:  "סטיין אינטרנשיונל" (יו"ר) "תעשיות סטארק" אנשי השחמט בן ברית של מאדאם מאסק
 דמויות קשורות
 משפחה:  זבדיה סטיין (אבא, מת) זיק סטיין (בן)
 אויבים:  איירון מן 
 
איירון מונגר (באנגלית: Iron Monger, בתרגום חופשי לעברית: סוחר הברזל) הוא דמות בדיונית של נבל-על שהופיעה בחוברות הקומיקס איירון מן ביקום מארוול קומיקס. דמותו הופיעה לראשונה בחוברת Iron Man #163 מאוקטובר 1982, ונוצרה על ידי הכותב דניס אוניל והמאייר לוק מקדונל.  שריון ה-Iron Monger הופיע לראשונה ב-Iron Man #200 (נובמבר 1985).
איירון מונגר הוא האלטר אגו של אובדיה סטיין, עובד לשעבר בחברת "תעשיות סטארק", שבנה לעצמו חליפת שריון בנוסח איירון מן. את דמותו של אובדיה סטיין בסרט הלייב אקשן "איירון מן", משנת 2008 גילם השחקן ג'ף ברידג'ס. כמו כן, גולם בסרט ספיידרמן: "רחוק מהבית" משנת 2019 (באמצעות קטעי ארכיון), ומדובב על ידי Kiff VandenHeuvel בסדרת האנימציה What If.. .?.
לארי קוש

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1 בנובמבר 1940 (בן 84) רסין, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת המדינה של אריזונה 
 שפות היצירה:  אנגלית 
 פרסים והוקרה:  עמית הוועדה למחקר סקפטי 
 
לארי קוש
לארי קוש (Larry Kusche) (1 בנובמבר 1940 - 22 ביולי 2024) היה סופר וספרן באוניברסיטת אריזונה לשעבר.
נודע בזכות ספרו משולש ברמודה-החידה נפתרה. ספר זה אמור היה להיות מחקר מעמיק, ואיזון לספרו של ברליץ. אולם גם קוש בדומה לברליץ לא ביצע מחקר מעמיק מספיק, ורבים מפתרונותיו פתרו מקרים לא קיימים או טעו בעובדות.
ראו גם

משולש ברמודה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007274240805171  PLWABN: 9810625682205606  ISNI: 0000 0001 1072 6524  LCCN: n79100856  LNB: 000179830  NTA: 072462000  SNAC: w6b00k2v  VIAF: 79321148   WorldCat (עם VIAF): 79321148 
ערך זה הוא קצרמרבנושא ספרות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מיכאיל מיל

| --- | --- |

 לידה:  9 בנובמבר 1909 (יוליאני) אירקוטסק, רוסיה 
 פטירה:  31 בינואר 1970 (בגיל 60) מוסקבה, הרפובליקה הסובייטית הפדרטיבית הסוציאליסטית הרוסית, ברית המועצות 
 ענף מדעי:  הנדסת אווירונאוטיקה 
 מקום קבורה:  Yudinskoe cemetery 
 מקום לימודים:  Platov South-Russian State Polytechnic University  האוניברסיטה הפוליטכנית של טומסק 
 מוסדות:  מיל 
 פרסים והוקרה:  פרס ברית המועצות  דרגה שנייה במסדר המלחמה הפטריוטית  עיטור הדגל האדום של העמל  עיטור הכוכב האדום  גיבור העמל הסוציאליסטי  עיטור לנין  עיטור הדגל האדום  פרס לנין 
 תרומות עיקריות
 פיתוח מסוקים
 חתימה:   
 
מיכאיל ליאונטיויץ' מיל (ברוסית: Михаил Леонтьевич Миль; ‏22 בנובמבר 1909 – 31 בינואר 1970) היה מייסדו של "מפעל המסוקים המוסקבאי ע"ש מ.ל. מיל" (Московский вертолётный завод имени М. Л), כיום יצרנית מסוקי הקרב מיל.
מפעל ו-OKB זה תכנן וייצר כמה מן המסוקים הסובייטיים הבולטים והנפוצים ביותר כגון מי-8, מי-24 ורבים אחרים.
קורות חיים

מיל נולד למשפחה יהודית מהמעמד הבינוני. סבו היה קנטוניסט שגויס מהעיר ליבאבה (כיום ליפאיה) שבלטביה והתיישב בסיביר אחרי 25 שנות שירות בצבא האימפריה הרוסית.
בגיל 12 זכה מיל הצעיר בפרס הראשון בתחרות דגמי דאונים. בשנת 1926 הוא נרשם לאוניברסיטה הפוליטכנית הסיבירית בעיר טומסק. באוניברסיטה זו לא היה מסלול למהנדסי מטוסים ומשום כך החליט לעבור ללמוד באוניברסיטה הפוליטכנית בנובוצ'רקאסק שברוסיה. ב-1932 התחתן עם חברתו הסטודנטית, שלמדה איתו באותה אוניברסיטה. לזוג נולדו ארבע בנות ובן.
בסיום הלימודים עבד כמהנדס במפעל לייצור מטוסים בעיר טגנרוג. לאחר מכן עבר למכון האווירו-הידרודינמי המרכזי, שם עסק בתכנון של אוטוג'ירו. בשנת 1939 מונה לסגנו של ניקולאי קמוב במפעל לייצור אוטוג'ירוים.
הקריירה במכון המרכזי לאווירודינמיקה

לאחר הפלישה הגרמנית לברית המועצות התפנה לעיר בלביי שבהרי אוראל, שם המשיך לעסוק בתכנון מטוסים. בחורף 1941/1942 שהה בחזית (באזור מוסקבה) כמפקד צוות קרקע בטייסת שהפעילה את אוטוג'ירו (תחילה ניסו להפעיל אותן כתצפיתנים אוויריים לטווח אש ארטילרית. מהר מאוד התברר כי אוטוג'ירו לא מתאימים לכך וכלי טיס אלו הופנו למשימות הספקה). 
בקיץ 1942 שב מהחזית והמשיך במחקר ופיתוח של כלי טיס צבאיים. הוא סיים את התזה ב-1943, קיבל דוקטורט ב-1945, וב-1947 מונה לראש מעבדת המסוקים ב-TsAGI (המכון המרכזי לאווירודינמיקה), אשר אחר כך הפכה ל"מפעל המסוקים של מוסקבה ע"ש מ.ל. מיל".
תכנוני המסוקים של מיל העניקו לו פרסים מקומיים ובין-לאומיים רבים, ומסוקיו השונים קבעו 69 שיאים עולמיים.
בין הפרסים הבולטים ביותר: מדליית הזהב בתערוכה הבינלאומית  של בריסל (1958) עבור מסוק המי-4, פרס לנין (1958) ופרס סיקורסקי שקיבל לאחר מותו ב-1971 עבור המי-12 שהוכתר כמסוק רב העוצמה ביותר בעולם.
ראו גם

השמיים נמדדים במיל, סרט ביוגרפי על חייו
תעשיית תעופה ברוסיה
ינה וידה

| --- | --- |

 לידה:  30 באוגוסט 1872 פשט 
 פטירה:  2 במאי 1945 (בגיל 72) אושוויץ, רפובליקת פולין 
 מדינה:  הונגריה 
 תפקיד:  member of the Hungarian upper chamber (1927–1944) 
 
ינה (יואכים) וידה (במקור וייל, בהונגרית: Vida Jenő, בודפשט, 30 באוגוסט 1872 – אושוויץ, מרץ 1945 היה תעשיין הונגרי-יהודי, מנכ"ל חברות תעשייתיות. ה-11 ברשימת המשפחות היהודיות העשירות בהונגריה (לפי "פורבס") במחצית הראשונה של המאה ה-20 עם הון משוער של כ-10 מיליון פנגו הונגרי. נספה בשואה במחנה ההשמדה אושוויץ.
קריירהביוגרפיה

מוצאו של וידה הוא ממשפחה יהודית ענייה, אביו היה דוד וייל ואמו ברטה שולהוף. הוא התכונן להיות סוחר, סיים את לימודיו באקדמיה למסחר בבודפשט, והחל את הקריירה שלו כמתלמד במפעל לייצור אלכוהול, גרינוולד ושות'. מטעם הפירמה נסע רבות למזרח כדי ליצור שוק לאלכוהול ההונגרי. בשנת 1897 הצטרף וידה ל"מכרה הפחם הכללי ההונגרי" (Magyar Általános Kőszénbánya - MÁK) כסוכן עסקי. עד מהרה התמנה למנהל העסקים של החברה ולאחר מכן, בשנת 1914, למנכ"ל. החברה שעמדה לפני פירוק אורגנה מחדש ופותחה על ידו לחברה תעשייתית ענקית. במהלך מלחמת העולם הראשונה וידה מונה כחבר ב"וועדת הפחם הלאומית" וב"וועדת פיקוח המחירים המרכזית". בשנת 1918 הפכה חברת מכרות הונגרית נוספת לחלק מ-MÁK. הוא השקיע הון רב בפיתוח מושבות הבוקסיט הטרנסדנוביות של הונגריה שהתגלו בשנים שלאחר מלחמת העולם הראשונה ובארגון העיבוד המקומי של הבוקסיט (ממנו מפיקים את האלומיניום). הוא הפך לחבר בדירקטוריון התאחדות התעשיינים ההונגרית (GYOSZ), בלשכת המסחר והתעשייה בבודפשט וליו"ר האיגוד הלאומי של יצרני המלט. הוא היה חבר בוועדת השיפוט של מחוז קומארום-אסטרגום. עם הון של 10 מיליון פנגו הונגרי דורג במקום הראשון מבין מנהלי התאגידים הגדולים. וידה עלה בכוחות עצמו מקרב מה שכונה "היהודים הקטנים", כישרונו הבלתי יאומן, הבנתו וראייתו המסחרית והייזמית, הפכו אותו ל-"self-made man" האחרון מבין היהודים המצליחנים בהונגריה לפני מלחמת העולם השנייה.
קשריו ודרכו בפוליטיקה

קשרים הדוקים ואמיצים קישרו אותו ל"בנק האשראי הכללי ההונגרי", לחברת מכרה מתכת האלומיניום והתעשייה בע"מ ולחברות תעשייתיות רבות נוספות. מצד ההון הגדול הוא תמך במנהיגים הפוליטיים של השלטון. הוא מונה ליועץ כלכלי ראשי, ולאחר מכן בשנת 1928 מונה לחבר קבוע ועד מותו של הבית העליון בבית הנבחרים ההונגרי. הוא השתייך לחוג הצר ביותר של העוצר מיקלוש הורטי. יחסיו עם עוצר הונגריה היו כה קרובים, עד שהיה בין חמשת הנציגים ממוצא יהודי בבית העליון, ולמרות המחאה הגרמנית שנשלחה להורטי, הוא נשאר חבר בוועדת הכספים העליונה של הבית העליון גם בשנת 1943 (יחד עם היהודים הנוספים: הברון מוריץ קורנפלד, הברון ג'רג' אולמן, פרנץ קורין הצעיר ואאורל אגרי).
לאחר הכיבוש הגרמני של הונגריה, נתפס וידה על ידי הגסטאפו. גנרל האס אס אוטו ווינקלמן (המפקד העליון של האס אס בהונגריה) התיישב בווילה שלו בבודה, וינה וידה גורש לאושוויץ, שם נפטר לאחר שחרור מחנה ההשמדה מאפיסת כוחות בשל חודשי הרעב והסבל.
ראו גם

מי ומי? לקסיקון של בני הדור. [Bp.], ביתא ספרותית ושות', [1937].
הלקסיקון של התקופה ההונגרית האחרונה. אד. Kerkapoly M. Emil. Bp., 1930. אירופה ניו יורק.
לקסיקון פוליטי הונגרי. אד. T. Boros László. (עמ '1929)
יוז'ף פלטינוס: פשעי הבונים החופשיים. מהדורה רביעית Bp., 1938-1939. Budai-Bernwaliner József ny.
לקריאה נוספת

לקסיקון ביבליוגרפי הונגרי. ינה וידה
לקסיקון יהודי הונגרי. ינה וידה
Karsai László: Horthy Miklós
מדיאר סמלה: התנגדות הונגרית לתוכנית הפתרון הסופי של גרמניה 1943-1942
ינה וידה ב-GENI
הערות שוליים

↑  Halálesete bejegyezve a Bp. IV. ker (belváros) állami halotti akv. 72/1947. folyószáma alatt.
↑  Az 1945. május 2-ai halálozási dátuma bíróilag állapítatott meg. Budapesti törvényszék 1. P.31859/1946/11. sz. jogerős végzése.
↑  Felesége, Schulhof Berta halotti bejegyzése alapján, Bp. VI. ker. állami halotti akv. 1470/1934. folyószám.
↑  Dési, András (23 בינואר 2015). "Mágnás, jótevő, üldözött". Népszabadság. Budapest. {{cite news}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1172044422  ISNI: 0000 0004 5211 9265  LCCN: nb2015016591  VIAF: 317107410   WorldCat (עם VIAF): 317107410 
לוח זיכרון לינה וידה במכון לקשרי חוץ וליחסי כלכלה בהונגריה. הוצב בשנת 2014
הנרי ת'רייל

| --- | --- |

 לידה:  1724 לונדון/סאות'ווארק-לואישהאם, הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  4 באפריל 1781 (בגיל 57 בערך) לונדון, ממלכת בריטניה הגדולה 
 מדינה:  ממלכת בריטניה הגדולה 
 השכלה:  איטון קולג'  יוניברסיטי קולג' 
 תפקיד:  member of the 12th Parliament of Great Britain  member of the 13th Parliament of Great Britain  member of the 14th Parliament of Great Britain 
 בן או בת זוג:  הסטר ת'רייל (11 באוקטובר 1763–?) 
 
הֶנרי תְ'רֵייל (1724/1730? – 4 באפריל 1781) היה פוליטיקאי בריטי שכיהן בפרלמנט הבריטי מ־1765 עד 1780. הוא היה חבר קרוב של הסופר והמילונאי סמואל ג'ונסון. כמו אביו, היה ת'רייל הבעלים של מבשלת הבירה הלונדונית הגדולה H. Thrale & Co.
ת'רייל נולד בפאב ברובע סאת'ק, לונדון. הוריו היו בעל המבשלה העשיר ראלף ת'רייל (1698–1758) ומרי ת'רייל. בשנת 1763 נשא לאשה את הסטר לינץ סולסברי; לזוג נולדו 12 ילדים, והסטר האריכה ימים אחריו. הוא היה חבר פרלמנט מטעם סאת'ק משנת 1765 עד 1780, וכיהן תקופה מסוימת כחבר מועצת העיר וכשריף הסיטי של לונדון.
השכלה

ת'רייל התחנך באיטון קולג' וביוניברסיטי קולג', אוקספורד, עד שנת 1744. הוא יצא לטיול ברחבי אירופה עם הלורד ויליאם הנרי ליטלטון ווסטקוט (הברון ליטלטון הראשון, 1724–1808).
ידידות עם סמואל ג'ונסון

המילונאי, המבקר, והמסאי סמואל ג'ונסון פגש לראשונה את משפחת ת'רייל ב־9 או ב־10 בינואר 1765, ומיד הפך כמעט לחלק ממשפחתם. ת'רייל קיים סביבו חוג ספרותי רחב. כשפרנסס (פאני) ברני התקבלה לחוג, כתב סמואל קריספ "איפה תמצאי עוד חוג כזה? הו, פאני, החשיבי תקופה זו למאושרת בחייך." במשך 15 השנים הבאות, עד מותו של ת'רייל ב־1781, התגורר ג'ונסון בעיקר עם בני הזוג ת'רייל בביתם הכפרי "סטרטהם פארק" או בבית המבשלה.
קריירה פרלמנטרית ועסקית

ב־23 בדצמבר 1765 נבחר הנרי ת'רייל לפרלמנט. הוא המשיך לייצג את סאת'ק עד לתבוסתו בבחירות ב־1780.
ת'רייל ירש מאביו את המבשלה Anchor Brewery בסאת'ק. בשנת 1772 ניסיון לבישול בירה ללא לתת או כשות הכניסה את המבשלה לחובות בסך 130,000 ליש"ט (כ־13 מיליון ליש"ט בערכי המאה ה־21). הנרי ת'רייל כמעט נאלץ לפשוט רגל. רעייתו, הסטר ת'רייל, גייסה כסף מאמהּ ומחברים, והוא הצליח להחזיר את חובותיו תוך תשע שנים.
נסיעות

ב־1774 יצאו בני הזוג ת'רייל עם סמואל ג'ונסון לסיור בוויילס, שבמהלכו ביקרו את בן דודה של הסטר, סר רוברט קוטון ב־Lleweni Hall בדנבישייר.
בספטמבר 1775 נסעו בני הזוג ת'רייל, עם בתם הבכורה קוויני, עם ג'ונסון, ועם ג'וזפה בארטי, לפריז.
ב־19 באוקטובר 1775 התקבלו בחצר המלך לואי ה־16 והמלכה מארי אנטואנט בטירת פונטנבלו, ונהנו מארוחת ערב ומביקור בתיאטרון עם הזוג המלכותי.
חיי משפחה

להנרי ולהסטר ת'רייל היו שנים־עשר ילדים; מתוכם שרדו עד בגרות רק ארבע בנות:
הסטר מריה (קוויני) (17 בספטמבר 1764 – 31 במרץ 1857)
פרנסס (27 בספטמבר 1765 – 6 באוקטובר 1765)
הנרי סולסברי (15 בפברואר 1766 – 23 במרץ 1776)
אנה מריה (1 באפריל 1768 – 21 במרץ 1770)
אליזבת (22 ביוני 1769 – 22 בנובמבר 1773)
סוזנה אראבלה (23 במאי 1770 – 5 בנובמבר 1858)
סופיה (23 ביולי 1771 – 8 בנובמבר 1824)
פנלופה (15 בספטמבר 1772 – 15 בספטמבר 1772)
רייף (8 בנובמבר 1773 – 13 ביולי 1775)
פרנסס אנה (4 במאי 1775 – 9 בדצמבר 1775)
ססיליה מרגרטה (8 בפברואר 1777 – 1 במאי 1857)
הסטר סופיה (21 ביוני 1778 – 25 באפריל 1783)
נישואיהם של הנרי והסטר תוארו עוד בחייהם כחסרי אהבה. בתגובה לכך, כתבה הסטר בתאריך יום נישואיהם בשנת 1787, שש שנים לאחר מות הנרי, כתבה הסטר:
מדוע אומרות הבריות כי מעולם לא אהבתי את בעלי הראשון? זו השערה מאוד לא צודקת. תאריך זה, שבו לפני 24 שנה נישאתי לו, מעולם אינו חוזר מבלי להביא עמו זכרונות ענוגים: על אף שהפעם הראשונה בחיי שבה הייתי ביחידות עם מר ת'רייל למשך חמש דקות הייתה רק באותו ערב שבו פרשנו יחדיו [כלומר, בערב כלולותיהם]. הזיווג שלנו היה פרי תבונה פשוטה; ופרי חיבה הדדית, בלי שמץ יומרה לתשוקה משום צד: לא ידעתי עליו יותר משידעתי על כל ג'נטלמן אחר שביקר בבית, והוא מעולם לא הצהיר על משיכה מיוחדת כלפי, מעבר להערכה לאופיי, ולתועלת שבהון שקשור בי. באמת שמעולם לא ביליתי עמו חמש דקות תמימות בארבע עיניים עד ערב כלולותינו, והוא עצמו העיד על כך אלף פעמים. ובכל זאת האל, אשר העניק אותנו זה לזה, יודע שאהוֹב אהבתי אותו עד מאוד; וכל דבר שאוכל לעשות כדי לכבד את זכרו אעשה, שכן היה נדיב מאוד כלפי.
המקור באנגלית
Why do the people say I never loved my first husband? -tis a very unjust conjecture. This day on which 24 years ago I was married to him never returns without bringing with it many a tender Remembrance: though 'twas on that Evening when we retired together that I was first alone with Mr. Thrale for five minutes in my whole life. Ours was a match of mere Prudence; and common good Liking, without the smallest Pretensions to passion on either Side: I knew no more of him than any other Gentleman who came to the House, nor did he ever profess other Attachment to me, than such as Esteem of my Character, & Convenience from my Fortune produced. I really had never past five whole Minutes Tête a Tête with him in my life till the Evening of our Wedding Day, -& he himself has said so a Thousand Times. yet God who gave us to each other, knows I did love him dearly; & what honour I can ever do to his Memory shall be done, for he was very generous to me.
ייתכן שמקור ההשערה לפיה הסטר לא אהבה את בעלה בעובדה שהיא באה ממעמד חברתי גבוה משמעותית מזה של ת'רייל, ולעיתים קרובות האפילה עליו באירועים חברתיים בשל אילן היוחסין של משפחתה. יש דיווחים לפיהם לעיתים זה הרתיח את ת'רייל, ואולי הוביל למערכת יחסים מביכה בין השניים במהלך אירועים ציבוריים. פאני ברני כתבה שנפשה של הסטר הייתה 'מבולבל באכזריות' מאבל על מות הנרי.
מחלה ומוות

ב־1 באפריל 1777 פורסם בעיתונים דיווח כוזב על מות הנרי ת'רייל, אשר גרם לג'יימס בוסוול ל"מצב מאוד לא נעים של אי־ודאות".
ב־8 או ב־11 ביוני 1779 לקה ת'רייל לראשונה בשבץ, בבית אחותו – גברת סוזנה נסביט. השבץ השני התרחש ב־19 או ב־21 בפברואר 1780; ב־10 בספטמבר לקה בשבץ בשלישית, בזמן שחיזר אחר בוחרים במהלך מערכת הבחירות הכלליות של 1780.
הנרי ת'רייל מת בלונדון ב־4 באפריל 1781, עם אשתו ועם סמואל ג'ונסון לצידו. הוא נקבר בקריפטה של כנסיית סנט לאונרדס, סטרטהאם. את כיתוב המצבה שלו חיבר סמואל ג'ונסון.
הספדים

ביום רביעי ה־11 בחודש נקבר ידידי היקר ת'רייל, אשר מת ביום רביעי ה־4 בחודש, ועמו נקברו רבים מתענוגותיי ומתקוותיי. כמעט שהרגשתי את רפרוף הדופק שלו, והבטתי בפעם האחרונה על הפנים אשר במשך חמש עשרה שנים מעולם לא פנו אלי בסבר אחר מאשר של כבוד וטוּב.
המקור באנגלית
On Wednesday 11, was buried my dear Friend Thrale who died on Wednesday 4, and with him were buried many of my hopes and pleasures. I felt almost the flutter of his pulse, and looked for the last time upon a face that for fifteen years had never been turned upon me but with respect and benignity.
עוד כתב ג'ונסון על ת'רייל:
גם לי חלק באסון. שום מוות מאז מות אשתי לא דיכא את נפשי כמו מוות זה. חלקי באובדן מעיק עלי. אבד לי חבר נדיב בלי גבול, בגיל שבו כבר מאוד לא סביר שאמצא אחר. נחמה גדולה על כל אומללויותיי הייתה חברתו של מר ת'רייל, אשר לא ידעה הפסקה מאז הכרנו לראשונה. איני מכיר אף גבר השולט יותר באשתו ובמשפחתו מאשר ת'רייל. די שירים אצבעו באוויר, ומצייתים לו.
המקור באנגלית
I am not without my part of the calamity. No death since that of my wife has ever oppressed me like this. My part of the loss hangs upon me. I have lost a friend of boundless kindness at an age when it is very unlikely that I should find another. One great abatement of all miseries was the attention of Mr. Thrale, which from our first acquaintance was never intermitted. I know no man who is more master of his wife and family than Thrale. If he but holds up a finger, he is obeyed.
צוואה

המוציאים לפועל את צוואתו של הנרי ת'רייל היו סמואל ג'ונסון, הנרי סמית', ג'וזף קראצ'לי, ג'ון קייטור והסטר ת'רייל. המבשלה Anchor Brewhouse נמכרה במהירות לדייוויד בארקלי, שהכניס את המנהל הוותיק מטעם ת'רייל, ג'ון פרקינס (1730–1812), כשותף בבעלות. הם הפכו לחברת בארקלי, פרקינס ושות'. סכום המכירה היה 135,000 ליש"ט (כ־13,500,000 ליש"ט בשיערוך לערכי המאה ה־21).
מלוא סכום זה הופקד בנאמנות עבור חמש בנותיו של ת'רייל, שדווח כי קיבלו 20,000 ליש"ט כל אחת (כ־2,000,000 ליש"ט בערכי המאה ה־21). מנכסים אחרים קיבלה הסטר ת'רייל, אלמנתו, את הריבית שהניב סכום של 50,000 ליש"ט למשך כל חייה, ואת הרכוש בסטרטהאם פארק (כולל כל ציורי סר ג'ושוע ריינולדס) למשך חייה.
הערות שוליים

↑  "THRALE, Henry (?1728-81), of Streatham Place, and Southwark. ". History of Parliament Online. נבדק ב-3 בדצמבר 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  James Boswell (1851). The life of Samuel Johnson. [Followed by] The journal of a tour to the Hebrides. p. 185.
↑  Stapleton Cotton, Mary Woolley; Stapleton Cotton, Stapleton; Knollys, William Wallingford (1866). Memoirs and Correspondence of Field-marshal Viscount Combermere, from his family papers, by Mary Viscountess Combermere and W.W. Knollys. p. 22.
↑  Burney, F. The Diary of Fanny Burney, Dent (Everyman edition), London, 1971, p 60
לב קרבל

| --- | --- |

 לידה:  7 בנובמבר 1917 סמניבקה, אוקראינה 
 פטירה:  14 באוגוסט 2003 (בגיל 85) מוסקבה, רוסיה 
 מקום קבורה:  בית הקברות נובודוויצ'יה 
 מקום לימודים:  Surikov State Academic Institute of Fine Arts  האקדמיה הרוסית לאמנויות  מכון רפין לאמנויות 
 יצירות ידועות:  אנדרטת המלחמה הסובייטית 
 פרסים והוקרה:  פרס סטלין  מדליה להנצחת 50 שנים לניצחון במלחמת המולדת הגדולה 1941–1945  פרס לנין  מדליה על כיבוש ברלין  Medal "For the Defence of the Soviet Transarctic"  מדליית ההגנה על מוסקבה  צייר העם של רוסיה הסובייטית  מדליה להנצחת 20 שנים לניצחון במלחמת המולדתה הגדולה 1941–1945  מדליה להנצחת 40 שנים לניצחון במלחמה הפטריוטית הגדולה 1941־1945  מדליה לציון 60 שנים לכוחות המזוינים של ברית המועצות  מדליה להנצחת 30 שנים לניצחון במלחמת המולדתה הגדולה 1941–1945  מדליה להנצחת 70 שנה לכוחות המזוינים של ברית המועצות  עיטור הכוכב האדום  עיטור הדגל האדום של העמל  גיבור העמל הסוציאליסטי  מדליית הניצחון על גרמניה במלחמה הפטריוטית הגדולה 1941–1945  עיטור לנין  עיטור הידידות בין העמים  מסדר קרל מרקס  דרגה שנייה במסדר המלחמה הפטריוטית  הפרס הלאומי של מזרח גרמניה  אמן העם של ברית המועצות  עיטור מסדר המולדת דרגה שלישית  מסדר הרפובליקה העממית של בולגריה 
 
לב קרבל (ברוסית: Лев Кербель; ‏7 בנובמבר 1917, סמניבקה – 14 באוגוסט 2003, מוסקבה) היה פסל יהודי סובייטי. על עבודותיו הוא זכה בעיטורים רבים לרבות גיבור העמל הסוציאליסטי, ועיטור לנין, פרס לנין ועוד.
קורות חיים

לב קרבל נולד בסמניבקה (אז בתחומי האימפריה הרוסית, כיום באוקראינה) למשפחה יהודית. לאחר מלחמת האזרחים ברוסיה המשפחה התיישבה בסמולנסק. אביו החל לעבוד במערכת המפלגתית. לב קרבל התעניין בביולוגיה ותכנן המשך לימודים בתחום זה.
כבר בגיל צעיר התגלה אצלו כישרון לפיסול וציור. בשנת 1933 בתחרות מקומית לבתי הספר הוא זכה במקום ראשון עם תבליט של לנין. בעקבות כך הוא נשלח למוסקבה. במוסקבה לב קרבל הציג את עבודתו לנאדז'דה קרופסקיה שהייתה סגנית שר החינוך. קרבל קיבל הפנייה ללימודי פיסול במוסקבה והחל ללמוד בשנת 1937 במכון הגבוה לאמנות ופיסול.
במהלך מלחמת העולם השנייה הוא עבד בהקמת ביצורים סביב מוסקבה ובשנת 1942 גויס לצי הצפוני. בהיותו צייר צבאי הוא השתתף בסיורים.
בשנת 1945 הוא נשלח לברלין והיה בין מתכנני אנדרטת המלחמה הסובייטית.
במהלך עבודתו קרבל בנה כ-50 פסלים ואנדרטאות למנהיגי ברית המועצות וקרל מרקס. רבים מפסליו היו מוצבים במקומות מרכזיים בערי ברית המועצות, אך פורקו בהמשך בעקבות התפרקות ברית המועצות.
עבור פסל של קרל מרקס במוסקבה הוא קיבל פרס לנין ופסל בקמניץ הוא קיבל עיטור קארל מרקס.
בנוסף לכך לבב קרבל פסל מצבות לפי הזמנה פרטית לאנשי אמנות, צבא ומנהיגי המדינה.
בשנת 1962 הוא התמנה לפרופסור באקדמיה בה למד ובמשך שנים גידל דור פסלים.
לב קרבל נפטר ב-14 באוגוסט 2003 ונטמן בבית העלמין נובודוויצ'יה.
אמיל ליטרה

| --- | --- |

צילום דיוקן מאת נדאר
 לידה:  1 בפברואר 1801 פריז, צרפת (הרפובליקה הצרפתית הראשונה) 
 פטירה:  2 ביוני 1881 (בגיל 80) פריז, צרפת (הרפובליקה הצרפתית השלישית) 
 שם לידה:  Maximilien-Paul-Émile Littré
 מדינה:  צרפת 
 מקום קבורה:  בית הקברות מונפרנאס 
 השכלה:  תיכון לואי הגדול  הפקולטה לרפואה של פריז 
 מקצוע:  לשונאי, מילונאי, לקסיקוגרף, פילוסוף, פוליטיקאי, פובליציסט, מתרגם
 תפקיד:  סנטור לכל החיים (15 בדצמבר 1875–2 ביוני 1881)  חבר האספה הלאומית הצרפתית (8 בפברואר 1871–7 במרץ 1876)  seat 17 of the Académie française (30 בדצמבר 1871–2 ביוני 1881) 
 השקפה דתית:  אתאיזם 
 פרסים והוקרה:  קונקור ז'נרל 
 
מקסימיליין פול אמיל ליטרה (בצרפתית: Maximilien-Paul-Émile Littré,‏ 1 בפברואר 1801 פריז – 2 ביוני 1881 פריז) היה לשונאי, מילונאי ומתרגם צרפתי, היה גם רופא והיסטוריון של הרפואה, פילוסוף פוזיטיביסטי, פוליטיקאי ופובליציסט.
ליטרה היה איש אשכולות הידוע בעיקר בזכות מילון לשפה הצרפתית שחיבר, המכונה מילון ליטרה, ובתרגום של אוסף כתבי היפוקרטס לצרפתית. ליטרה היה חבר באקדמיה הצרפתית, באקדמיה לרפואה ובאקדמיה לכתובים ולספרות של צרפת. הסופר מישל בוטור (אנ') טען שמילונו של ליטרה הוא אחד מספרי המופת של הספרות הצרפתית, "שחשיבותו דומה לזו של בעקבות הזמן האבוד" או לספרי מונטן.
אף על פי שמסיבות משפחתיות לא סיים את בחינת הדוקטורט ברפואה היה ליטרה סטודנט וסטז'ר (מתמחה) מצטיין ובמשך 25 שנה פעל כרופא של הכפר מניל-לה רואה.