stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מגנזיום הידרוקסיד

| --- | --- |
 
 שם סיסטמטי:  Magnesium hydroxide
 שמות נוספים:  "חלב של מגנזיום" (milk of magnesia)
 כתיב כימי:  Mg(OH)₂ 
 מסה מולרית:  58.3197 גרם/מול
 מראה:  מוצק לבן
 מספר CAS:  1309-42-8
 צפיפות:  2.3446 גרם/סמ"ק
 מצב צבירה:  מוצק
 מסיסות:  0.012 g/L
 טמפרטורת היתוך:  360 °C   633.15 K
 
מגנזיום הידרוקסיד (Magnesium hydroxide) הוא תרכובת שנוסחתו היא Mg (OH)2. בטבע הוא מופיע בצורתו המוצקת כמינרל הנקרא ברוסיט. בתמיסה מימית הוא נקרא לעיתים גם "חלב של מגנזיום" (באנגלית milk of magnesia) עקב דמיונו לחלב.
מגנזיום הידרוקסיד מקובל בתרופות משלשלות ובתרופות נגד צרבת. ב-1817 יצר סר ג'יימס מארי את התמיסה שנקראה לימים milk of magnesia, כתרופה לבעיות מעיים.

כיום מקובל לייצר מגנזיום הידרוקסיד לפי התגובה הבאה:
{\ce {Mg^2+(aq) + 2OH^- (aq) -> Mg(OH)2 (s)}}
מבצע ולווטה

ספיטפייר ישראלי במוזיאון חיל האוויר, הנושא מס' 26, שהיה אחד המטוסים שנרכשו במסגרת העסקה עם צ'כוסלובקיה, פורק ונשלח לישראל בארגזים
הודעה בעיתונות על נחיתת החרום של 2 מטוסי הספיטפייר ברודוס, במבצע "ולווטה 1" (מארכיונו של רס"ן חנן אבני, קצין קשר במבצע "ולווטה 1")
מבצע וֶלְוֶטָה הוא כינוי למבצעי הבאת מטוסי ספיטפייר מצ'כוסלובקיה לישראל בעיצומה של מלחמת העצמאות. המטוסים הגיעו לארץ בשני גלים עיקריים, בספטמבר (ולווטה 1), ובדצמבר (ולווטה 2) 1948.
רקע

עד ההפוגה השנייה סבל חיל האוויר הישראלי מנחיתות לעומת חילות האוויר של מדינות ערב. בתחום מטוסי הקרב התבסס החיל תחילה על מטוסי אוויה S-199, גרסה צ'כית, נחותה מהמקור, של המסרשמידט 109 הגרמני. מטוס זה היה לא אמין בצורה יוצאת דופן, ורבים ממטוסי ה'אוויה' של חיל האוויר הישראלי יצאו מכלל פעולה במהלך הקרבות ובתאונות. למעשה, מטוס זה נקנה רק בלית ברירה, בשל הטלת אמברגו נשק למזרח התיכון. במהלך ההפוגה השנייה של המלחמה נחתמה עסקה נוספת (לאחר מבצע בלק) עם צ'כוסלובקיה, במסגרתה נרכשו 50 מטוסי קרב מדגם ספיטפייר, תמורת 23,000 דולר לכל מטוס (כמה מאות אלפי דולרים בערכי ימינו). מטוסים אלה נותרו בצ'כוסלובקיה לאחר שזו צורפה אל הגוש המזרחי, דבר אשר הכתיב הצטיידות בנשק סובייטי. השלטונות של צ'כוסלובקיה אף אפשרו לנציגי חיל האוויר לבחור את המטוסים שיחפצו לקנות, מתוך אלה שברשות הצ'כים.
ולווטה 1 > הכנות

על ארגון המבצע הופקדו איש המח"ל המהנדס והטייס סאם פומרנץ וטייס המח"ל מדרום אפריקה בוריס סניור. המטוסים נאספו מכל רחבי המדינה ורוכזו בבית חרושת למטוסים בקונוביצה (Kunovice), שם עברו בדיקה והוכשרו על ידי פומרנץ. הצ'כים התכוונו לפרק את המטוסים ולשולחם בארגזים ליוון ומשם לישראל דרך הים, אך לאור הדחיפות בבניית כוח אווירי, הוחלט להטיס חלק מהמטוסים לישראל. מכיוון שטווח הטיסה לישראל מקונוביצה הוא כ-2,500 קילומטרים ואילו טווח הטיסה הרגיל של הספיטפייר הוא כ-700 קילומטרים בלבד, ברור היה כי המטוסים יצטרכו לנחות ולתדלק בדרך. לצורך כך הגיעה ישראל לסיכום עם יוגוסלביה לשימוש בשדה ניקשיץ' שבמונטנגרו, בסמוך לגבול עם אלבניה (כונה על ידי צה"ל שדה "יורם"), השדה הדרומי ביותר שהיה בנמצא. סוכם עם היוגוסלבים כי הם לא יספקו דלק למטוסים וכי לא יהיה כל מגע בין הישראלים לבין המקומיים. כיוון שגם הטווח מניקשיץ' לישראל היה גדול מדי, ביצע פומרנץ שיפורים ושינויים במטוסי הספיטפייר. פורק מהם כל הציוד העודף, כולל חלק ממכשירי הקשר, הותקנו בהם מכלי דלק חיצוניים ששימשו במקור את מטוסי המוסטנג. את הציוד והנשק שהוסר מהספיטפיירים ארזו ושלחו לישראל במטוס נורדואין UC-64A נורסמן. בנוסף, מהמטוסים הוסר כל סימן מזהה של צ'כוסלובקיה.
נקבע כי בשלב הראשון יטוסו מצ'כוסלובקיה לישראל שישה מטוסים אותם יטיסו פומרנץ, סניור, סיד כהן, ג'ק כהן, נפתלי (טוקסי) בלאו ומודי אלון. מכיוון שהמטוסים היו נטולי מכשירי קשר וניווט נקבע שיובילם מטוס תובלה סקיימאסטר, שבמידת הצורך יצניח סירות וציוד הצלה לטייסים שייאלצו לנטוש מעל הים. במסגרת הציוד נכללו גם משחות שיזוף "ולווטה", שעל שמן נקרא המבצע כולו. בנוסף לכוחות האוויר הוציא חיל הים שתי ספינות לפטרול בדרך וספינה נוספת הועמדה בכוננות. מטוס קרטיס C-46 קומנדו ו-DC-3 דקוטה השתתפו אף הם במבצע לצורך איתור ניצולים.
ולווטה 1 > הטיסה לישראל

ב-24 בספטמבר 1948 נשלח מטוס ה'סקיימאסטר' לניקשיץ', ובאותו יום יצאו ששת ה'ספיטפייר'ים מקונוביצה. בהגיעם לניקשיץ' נחתו חמישה מהמטוסים בהצלחה, אך בלאו שכח להוריד את כן הנסע ומטוסו נפגע קשה בעת הנחיתה.
ב-27 בספטמבר המריאו חמשת המטוסים הכשירים בהובלת הסקיימאסטר, בדרכם לישראל. מודי אלון ובוריס סניור נאלצו לבצע נחיתת חירום ברודוס לאחר שהדלק במטוסיהם אזל. הם נעצרו בידי היוונים ונחקרו, אך סירבו להסגיר את מסלול טיסתם. שני המטוסים הוחרמו לטובת חיל האוויר היווני שהשתמש בהם במהלך מלחמת האזרחים ביוון, ושני הטייסים שוחררו לאחר כשבועיים. שלושת ה'ספיטפייר'ים הנוספים הצליחו לנחות בשלום ברמת דוד.
ולווטה 2

סאם פומרנץ, שחזר לצ'כוסלובקיה, הכין עוד 15 מטוסים לטיסה ארוכת טווח. המטוסים חולקו לשני מבנים, ונקבע שיתלוו אליהם שני מטוסי תובלה. בין הטייסים במבנה הראשון היו מפקד המבנה ג'ורג' ליכטר, מוטי הוד (פיין), ויליאם (ביל) פומרנץ, סאם פומרנץ בעצמו, אלכסנדר ('סנדי') ג'ייקובס ואהרן ('רד') פינקל. בקבוצה השנייה היו טייסי מח"ל ודני שפירא. המטוסים במבנה הראשון המריאו ב-15 בדצמבר אך נאלצו לשוב עקב תנאי מזג אוויר קשים. ב-18 בדצמבר המריאו שוב, אך גם הפעם נאלצו לחזור בשל סופת שלגים. מטוסיהם של ביל פומרנץ וסאם פומרנץ אבדו, ולאחר מכן נודע כי ביל נאלץ לבצע נחיתת אונס 160 מייל מצפון לשדה 'יורם' ממנה שרד אך מטוסו נשרף, ואילו סאם נהרג בהתרסקות מטוסו בהרים.
ב-19 בדצמבר המריאו 12 ספיטפיירים מצ'כוסלובקיה ליוגוסלביה, וגם הפעם חולקו לשני מבנים של ששה מטוסים כל אחד. המבנה הראשון כלל את ליכטר, הוד, שפירא, ג'ון מקלרוי (McElroy), ארנולד רוך (Ruch) וסיזר דנגוט (Dangott) והמבנה השני את ג'ק כהן, ג'ייקובס, בלאו, פינקל, ויליאם ('ביל') שרודר (Scheroder) ופיליפ ('פיל') מרמלשטיין, כל המטוסים נחתו בהצלחה. בניקשיץ' נצבעו המטוסים בצבעי חיל האוויר הישראלי. אחד המטוסים הושבת בשל תקלה טכנית. ב-22 בדצמבר (יום תחילתו של מבצע חורב), המריא לישראל המבנה הראשון בן חמישה מטוסים (הטייסים: ליכטר, דנגוט, רוך, שפירא ופיין), מטוסו של רוך נאלץ לשוב חזרה לאחר תקלה במנועו ואילו האחרים נחתו בשלום. ב-26 בדצמבר המריא המבנה השני בן שישה מטוסים (בין הטייסים: כהן, רוך, בלאו, מרמלשטיין ורלף סינקלר (Sinclair)) ונחת בישראל בשלמותו. מכיוון שהמטוסים החדשים לא היו חמושים, בהתקרבם לישראל התלווה אליהם, לשם הגנתם בחלקה האחרון של הדרך, מטוס קרב מדגם P-51 מוסטנג של טייסת 101. ב-30 בדצמבר המריא מיוגוסלביה לישראל המטס האחרון של שני מטוסי ספיטפייר נוספים, מוטסים על ידי שרודר וג'ייקובס ומלווים במטוס קרטיס C-46 קומנדו.
מטוס 'סקיימאסטר' שנשלח לצ'כוסלובקיה להביא את ציוד הספיטפיירים נתקע לאחר שאחד ממנועיו הושבת. כיוון שכך, מטוס DC-3 דקוטה הוביל את הציוד לניקשיץ' ומשם נשלח על ידי מטוסי קרטיס 'קומנדו' לישראל.
אחרית דבר

המטוסים והטייסים אשר השתתפו במבצע נטלו חלק במבצע חורב, בו לראשונה, הרבה בזכות אותם מטוסים, הושגה עליונות אווירית מובהקת על ידי חיל האוויר הישראלי. כאשר נסתיימה המלחמה, והדחיפות פחתה, הוטענו המטוסים שנותרו בצ'כוסלובקיה, לאחר שפורקו והוכנסו לארגזים, על ספינות, והגיעו לישראל בהפלגה.
בעיר ניקשיץ' שבמונטנגרו, נחנכה ב-3 ביולי 2024 האנדרטה להנצחת המבצע.
לקריאה נוספת

אל"ם בנימין קגן, הם המריאו בעלטה, הוצאת דבר, עמ' 143–176
בוריס סניור, שמיים חדשים, הוצאת זמורה ביתן, 1998, עמ' 135–147
Wein, Martin J. A History of Czechs and Jews: A Slavic Jerusalem. United Kingdom: Taylor & Francis Limited, 2019.
הערות שוליים

↑  אבינעם מיסניקוב, ספיטפייר מס' "26"(הקישור אינו פעיל, 18.1.2021), אתר מרחב אווירי
1 2  Wein, Martin J.. A History of Czechs and Jews: A Slavic Jerusalem. United Kingdom: Taylor & Francis Limited, 2019, 145-155
↑  משה כהן, ‏המטוסים נצבעו בצבעי חיל האוויר הישראלי: האנדרטה להנצחת מבצע ולווטה, באתר מעריב אונליין, 8 ביולי 2024
נספח הקשר של מבצע "ולווטה 1" (מארכיונו של רס"ן חנן אבני ז"ל, קצין קשר במבצע "ולווטה 1")
ונסה רדגרייב

| --- | --- |
רדגרייב בשנת 2011
רדגרייב בשנת 2011
 לידה:  30 בינואר 1937 (בת 87) לונדון, אנגליה
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 תקופת הפעילות:  מ-1958 
 מקום לימודים:  בית הספר המרכזי לנאום ודרמה בלונדון  בית הספר קווינס גייט  The Alice Ottley School 
 בן או בת זוג:  טוני ריצ'רדסון (29 באפריל 1962–1967)  פרנקו נרו (31 בדצמבר 2006–?)   טימותי דלטון (1971–1986) 
 צאצאים:  נטשה ריצ'רדסון, ג'ואלי ריצ'רדסון, Carlo Gabriel Nero 
 פרסים והוקרה:  פרס אוסקר 2 פרסי אמי 2 פרסי גלובוס הזהב פרס טוני פרס גילדת שחקני המסך
 פרופיל ב-IMDb
 
ונסה רדגרייב (באנגלית: Vanessa Redgrave; נולדה ב-30 בינואר 1937) היא שחקנית בריטית הידועה בזכות הופעותיה בקולנוע, בטלוויזיה ועל במת התיאטרון, והיא הופיעה בלמעלה משמונים סרטים. רדגרייב באה ממשפחה של שחקנים, שהידועים שבהם הם אביה, סר מייקל רדגרייב, אחותה לין רדגרייב ובנותיה נטשה ריצ'רדסון וג'ואלי ריצ'רדסון.
קריירת משחק

רדגרייב הופיעה לראשונה על במת התיאטרון בשנת 1958 ומאז הופיעה פעמים רבות בתיאטרון, בטלוויזיה ובקולנוע.
בקולנוע הופיעה בסרטיהם של במאים ידועים, כשחקנית מובילה.
מעורבותה בפוליטיקה

רדגרייב ידועה גם בשל פעילותה הפוליטית, לרוב בשורות השמאל הרדיקלי. היא הביעה עמדות בגנות מלחמת וייטנאם, בזכות הפירוק מנשק גרעיני, בזכות מאבקם של יהודי ברית המועצות לעלות לישראל, בזכות איחוד אירלנד, וכנגד גזענות. זמן מה הייתה חברה ב"מפלגת הפועלים המהפכנית" השמאלנית קיצונית בבריטניה, ואף רצה מטעמה בבחירות לפרלמנט. מאז עברה כמה גלגולים פוליטיים בשמאל הבריטי, וכיום היא חברה במפלגה בשם "שלום וקידמה", שעיקר מצעה התנגדות למלחמה בעיראק ותמיכה בזכויות האדם.
משנות ה-70 הביעה תמיכה בארגון אש"ף, ואף שימשה כקריינית, בשנת 1977 לסרט תעודה בשם "הפלסטיני" העוסק בסכסוך הישראלי-פלסטיני. באותה השנה, כאשר קיבלה את פרס אוסקר על משחקה בסרט "ג'וליה", אמרה בנאום קבלת הפרס כי היא מקבלת את הפרס על אף מאמצי ההפחדה של "בריונים ציונים". ב-1981 ביטל מנהל הטלוויזיה הישראלית יצחק שמעוני את הקרנת סרטה עטור הפרסים "תזמורת על תנאי", בשל תמיכתה באש"ף. ביקורתה כלפי הציונות וישראל נמשכה. בפסטיבל הסרטים בסיציליה ב-1982, הציגה את סרטה "פלסטין הכבושה", בו מוצגת ישראל כממשיכת דרכה של גרמניה הנאצית, ובמהלך הפסטיבל הכתה את יוצרי הסרט הישראלי חמסין ואת העיתונאית שרית ישי לוי. בשנת 2004, ביקרה ברשות הפלסטינית ונפגשה עם יושב ראש הרשות, יאסר ערפאת, ברמאללה.
בשנת 1995, שימשה כשגרירה של רצון טוב של ארגון יוניצ"ף של האו"ם.
דוגמנות

ב-2017, החלה לדגמן כפנים החדשות בבית האופנה גוצ'י.
ב-2021, כיכבה רדגרייב עם משפחתה, בסרטון שבוע האופנה הדיגיטלי בלונדון, שהוצג על ידי המעצבת רוקסנדה אילינצ'יץ
פרסים

רדרגייב, הייתה מועמדת לפרס האוסקר 6 פעמים.
1977, פרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר, על הופעתה בסרט ג'וליה.
1980, פרס אמי פריימייט לשחקנית ראשית מצטיינת במיני סדרה או סרט - "משחק לזמן"
2003, פרס טוני, על הופעתה בתפקיד הראשי במחזהו של יוג'ין או'ניל "מסע ארוך אל תוך הלילה".
חיים אישיים

ב-11 במאי 1963 נולדה לה ולבמאי טוני ריצ'רדסון בתם, השחקנית נטשה ריצ'רדסון, ובינואר 1965 נולדה בתם השנייה, השחקנית ג'ואלי ריצ'רדסון. בשנת 1967 התגרשו השניים. יחסיה הרומנטיים עם השחקן האיטלקי פרנקו נרו החלו ב-1967 כשנפגשו בצילומי הסרט קמלוט. ב-1969 נולד ילדם קרלו גבריאל ספא ראנרו (שידוע בשמו קרלו נרו), תסריטאי ובמאי. אחרי שנפרדו למספר שנים, בהן ניהלה ונסה רדגרייב מערכת יחסים ממושכת עם טימותי דלטון, שהיה צעיר ממנה בכעשר שנים, הם שבו ונישאו ב-31 בדצמבר 2006. קרלו נרו ביים את ונסה רדגרייב בעיבוד הקולנועי של מחזהו של וואלאס שון, The Fever.
פרנקו נרו היה שושבינה של בתו החורגת נטשה ריצ'רדסון, בתה של ונסה רדגרייב, כשנישאה לשחקן ליאם ניסן. נטשה ריצ'רדסון נפטרה ב-18 במרץ 2009 עקב פגיעת ראש קשה בשעור סקי בקוויבק שבקנדה. נכדה, בנם של ליאם ניסן ונטשה בתה, הוא השחקן מייקל ריצ'רדסון.
פילמוגרפיה נבחרת

מורגן (1966) - בתפקיד: ליאוני דלט
יצרים (1966) - בתפקיד: ג׳יין
קמלוט (1967) - בתפקיד: גואנוור
השחף (1968) - בתפקיד: נינה.
איזדורה (1968) - בתפקיד: איזדורה דאנקן
הסתערות חיל הפרשים (1968) - בתפקיד קלאריסה
מרי, מלכת הסקוטים (1971) - בתפקיד: מארי מלכת הסקוטים
השדים (1971) - בתפקיד: אם המנזר ז'אן דֶז אַנז'
רצח באוריינט אקספרס (1974) - בתפקיד: מארי דבנהאם
תמיסת שבעת האחוזים (1976) - בתפקיד: לולה דברו
ג'וליה (1977) - בתפקיד: ג׳וליה
אגתה (1979) - בתפקיד: אגתה כריסטי
תזמורת על תנאי ‏(1980) - בתפקיד: פניה פנלון
הבוסטונים (1984) - בתפקיד: אולי צ׳אנסלור
זקוף ת'אוזן (1987) - בתפקיד: פגי ראמזי
זיכרונות מאחוזת הווארד (1992) - בתפקיד: רות וילקוקס.
חיבוק גורלי (1993) - בתפקיד: קייט בנסון.
אודסה הקטנה (1994) - בתפקיד: אירינה שפירא.
חודש ליד האגם (1995) - בתפקיד: מיס בנטלי.
משימה בלתי אפשרית (1996) - בתפקיד: מקס.
נשות המאפיה (1997) - בתפקיד: גרציאלה לוסיאנו. (סרט טלוויזיה)
ויילד (1997) - בתפקיד: ליידי ספרנצה ויילד.
גברת דאלוויי (1997) - בתפקיד קלריסה דאלוויי.
פגיעה קטלנית (1998) - בתפקיד: רובין לרנר.
לולו על הגשר (1998) - בתפקיד: קטרין מור.
לנענע את העריסה (1999) - בתפקיד: הרוזנת קונסטנס לה גראנג'.
נערה בהפרעה (1999) - בתפקיד: ד"ר ויק.
Uninvited ‏(TBA) - בתפקיד: גברת רוטרבורן.
אם הקירות האלה היו יכולים לדבר 2 (2000) - אדית טרי.
שבועה (2001) -בתפקיד: אנאליס הנסן.
ג'ק ושיח האפונים (2001) - בתפקיד: הרוזנת וילהלמינה/ המספרת.
A Rumor of Angels‏ (2002) - בתפקיד: מאדי בנט.
הרוזנת הלבנה (2005) - הנסיכה ורה בלינסקאיה.
ונוס (2006) - בתפקיד: ואלרי.
לפנות ערב (2007) - בתפקיד: אן לורד.
כפרה (2007) - בתפקיד: בריוני טאליס.
How About You‏ (2007) - בתפקיד: ג'ורג'יה פלאטס.
אווה (2010) - בתפקיד: אווה.
חשופות (2010) - בתפקיד: מדליין ריס.
מכתבים לג'ולייט (2010) - בתפקיד: קלייר.
אנונימי (2011) - בתפקיד: אליזבת הראשונה, מלכת אנגליה.
השיר של מריון (2013) - בתפקיד: מריון.
הכתובים הסודיים (2016) - בתפקיד: רוז.
כוכבים חיים לנצח (2018) - בתפקיד: ג'ין מקדוגל.
ג'ורג'טאון (2019) - בתפקיד: אלסה בראכט.
למצוא אותך (2021) - בתפקיד: קטלין סוויני.
On Our Way‏ (2021)
The Lost Girls‏ (TBA) - בתפקיד: ננה.
Cold Storage‏ (TBA) - בתפקיד: מא רוני.
The Outside Room‏ (TBA) - בתפקיד: מילה בגיל 70.
פילמוגרפיה נבחרת > טלוויזיה

יומו של השלוש-רגל (2009) - בתפקיד: דוראנט.
חיות פוליטיות (2012) - בתפקיד: דיאן נאש
Man in an Orange Shirt‏ (2017) - בתפקיד: פלורה ברימן
הערות שוליים

↑  מרב יודילוביץ', ונסה רדגרייב למען שלום במזרח התיכון, באתר ynet, 17 בדצמבר 2001
↑  סיפור ווסט סייד | עלילה, צוות שחקנים, פרסים ועובדות - בידור ותרבות פופ | יָנוּאָר 2022, באתר iw.gov-civ-guarda.pt (ב־)
↑  כתבה, מעריב, 5 באוקטובר 1981
↑  עירית שמגר, ונסה רדגרייב השתוללה - הכתה במאי ומפיק מישראל, מעריב, 3 באוקטובר 1982
↑  ישי חטפה מכות מרדגרייב, מעריב, 8 באוקטובר 1982
↑  ארז עמירן, אייקון מאויר בשבוע: ונסה רדגרייב בת ה-85 מוכיחה שיופי הוא לא עניין של גיל, באתר ynet, 28 בינואר 2022
↑  משחק לזמן (סרט)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007424839105171  PLWABN: 9810610080505606  BIBSYS: 90675237  BNE: XX1259593  BnF: cb12264642k (data)  CANTIC: a11804415  CiNii: DA08143045  GND: 119060892  ISNI: 0000 0001 2122 3797  LCCN: n86138671  MusicBrainz: 6309e0cb-cab0-458a-b319-b8692d017fc3  NDL: 00473589  NKC: xx0034214  NLA: 36548776  NTA: 070491704  RKD: 65875  SNAC: w65q5s58  SUDOC: 031430821  Trove: 1286167  VIAF: 17281187   WorldCat (עם VIAF): 17281187
מהיר ועצבני 2

| --- | --- |
כרזת הסרט
כרזת הסרט
 בימוי:  ג'ון סינגלטון
 הופק בידי:  ניל אייץ מוריטס
 תסריט:  דרייק האס ומייקל ברנדט
 עריכה:  ברוס קאנון   דאלאס פואט
 שחקנים ראשיים:  פול ווקר טייריס גיבסון   אווה מנדס   קול האוזר
 מוזיקה:  דייוויד ארנולד 
 צילום:  מתיו פ' לאונטי 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  Original Film
 חברה מפיצה:  סרטי יוניברסל
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה, הפצה לאולמות הקולנוע 
 הקרנת בכורה:  3 בינואר 2003
 משך הקרנה:  107 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  סרט פעולה, סרט מתח, סרט פשע 
 תקציב:  76 מיליון דולר
 הכנסות:  236 מיליון דולר
 הכנסות באתר מוג'ו:   2fast2furious
 סרט קודם:  מהיר ועצבני
 סרט הבא:  מהיר ועצבני 3
 אתר רשמי
 דף הסרט ב־IMDb
 
מהיר ועצבני 2 (באנגלית: 2 Fast 2 Furious) הוא סרט פעולה אמריקאי משנת 2003 וסרט ההמשך לסרט הראשון בסדרת הסרטים המצליחה מהיר ועצבני. בסרט מככבים פול ווקר, טייריס גיבסון, אווה מנדס, קול האוזר ולודקריס. הסרט יצא לאקרנים ב-3 בינואר 2003 וזכה להצלחה קופתית גדולה כשהכניס 236 מיליון דולר, אך גם לביקורות מעורבות וקיבל 36% מפי מבקרי קולנוע באתר Rotten Tomatoes.
עלילה

בריאן או'קונר, שוטר לשעבר ב-LAPD, נמלט למיאמי ומסתתר לאחר שסייע לפושע המבוקש דומיניק טורטו בלוס אנג'לס לברוח מהרשויות. הוא מתפרנס ממרוצי רחוב, נוהג במכונית Nissan R34 Skyline GT-R משנת 1999 באירועים שאורגנו על ידי חברו, המכונאי טג' פארקר. בריאן נעצר לאחר אחד המרוצים, אך הבוס לשעבר שלו, סוכן מיוחד של ה-FBI בילקינס וסוכן של סוכנות ההגירה מארקהאם מציעים לו עסקה לניקוי הרישום הפלילי שלו בתמורה להסכמה לחדור ולסייע במעצר ברון הסמים קרטר ורון. בריאן מסכים בתנאי שהוא יבחר את שותפו, ומחליט על חבר ילדותו המנוכר, רומן פירס. בתחילה רומן לא סומך על בריאן בשל היותו שוטר ולא מונע את מעצרו הקודם, אך הוא מסכים לעסקה דומה לניקוי רישומו הפלילי.
בחזרה במיאמי, סוכנת המכס מוניקה פואנטס, שנמצאת בעצמה תחת כיסוי ועובדת עבור ורון, דואגת לפגישה עבורם. לאחר מבחן שבו בריאן ורומן מביסים שישה נהגים אחרים כדי להשיג חבילה מהמכונית של ורון במגרש עיקול, הם מקבלים עבודה להביא חבילה לוורון באיי פלורידה. במהלך המבחן, מארקהאם מאמין שהם בורחים וכמעט מסכן את הכיסוי שלהם בכך שהוא פוגש אותם במגרש. כדי למנוע ממארקהאם לפגוע במשימה הבאה, בריאן ורומן רוכשים Camaro SYC משנת 1969 ו-Challenger R/T משנת 1970 במרוץ על שטרות רכב משני נהגים שהפסידו במבחן של ורון.
במועדון לילה, ורון מענה את הבלש המושחת במשטרת מיאמי, וויטוורת', כדי לתת לאנשיו חלון הזדמנויות להימלט. ורון מאיים לאחר מכן על מוניקה, שראה אותה מדברת בחיבה עם בריאן מוקדם יותר במועדון. בריאן ורומן מבקרים שוב את טג' וצוותו, והם מארגנים הסחת דעת במהלך הנסיעה לאיים. באחד הבקרים, בריאן מתעורר ומגלה שמוניקה בביתו. היא מזהירה אותו כי ורון מתכוון להרוג אותם ברגע שהמשלוח יושלם. אנריקה ורוברטו מגיעים, מחפשים אותה, ועימות מתפתח לפני שוורון מגיע כדי להרגיע את המצב, ומוניקה נמלטת מראש.
ביום המשימה, בריאן ורומן מחלקים את הכסף בין המכוניות שלהם ויוצאים לדרך. וויטוורת' מזעיק לבסוף את משטרת מיאמי, ומתחיל מרדף. השניים מובילים את השוטרים למחסן שבו הסחת דעת שאורגנה על ידי טג' יוצרת כאוס. בריאן ורומן מתחמקים מהמשטרה במכוניות השרירים, בעוד שטג' וסוקי, נהגת רחוב נוספת, נעצרים כשהם נוהגים בכלי רכב מצוידי GPS במטרה להטעות את השוטרים. כאשר בריאן מתקרב לשדה התעופה, אנריקה מורה לו לסטות למרינה. במקביל, רומן משגר את רוברטו ממכוניתו באמצעות מושב מפלט מאולתר עם חמצן דו-חנקני. בשדה התעופה, המכס מקיפים את המטוס אך מגלים שהם הוטעו. במרינה, ורון חושף כי ידע שהוא נמצא תחת מעקב וסיפק מידע שגוי למוניקה. ורון מורה להרוג את בריאן ולקחת את מוניקה ליאכטה הפרטית שלו, מתוך כוונה להשתמש בה כבן ערובה. לפני שאנריקה מספיק להרוג את בריאן, רומן מגיע והשניים משתלטים עליו. ורון נמלט ליאכטה, אך נעצר כאשר בריאן נוהג ב-Yenko ומקפיץ אותו מהמסלול, מתרסק לתוך הסיפון. בריאן, רומן ומוניקה משתלטים על ורון ומנטרלים אותו.
העסקה מול מארקהאם נשמרת, והוא מנקה את הרישום הפלילי של בריאן ורומן, ורומן מוסר את כספו של ורון. בריאן ורומן מחליטים להישאר במיאמי ומחליטים לפתוח מוסך יחדיו, במימון חלק מהכסף שהחביאו בסתר.
שחקנים ודמויות

פול ווקר - בריאן אוקונר
טייריס גיבסון - רומן פירס
אווה מנדס - מוניקה פואנטס
קול האוזר - קרטר ורון, ברון סמים, האנטגוניסט הראשי של הסרט
לודקריס - טאג' פארקר
דבון אוקי - סוקי
דרו סידורה - בוסטס
ג'יימס רימר - מארהאן
טום ברי - בילקינס
גינג איונג - ג'ימי
מארק בון - ויטורט
עמוס הראל

| --- | --- |

 לידה:  1968 (בן 56 בערך)
 מדינה:  ישראל ישראל
 השכלה:  אוניברסיטת תל אביב 
 מעסיק:  גלי צה"ל, הארץ 
 פרסים והוקרה:  פרס סוקולוב 
 
עמוס הראל (נולד ב-1968) הוא הפרשן הצבאי של עיתון "הארץ".
ביוגרפיה

הראל החל את הקריירה העיתונאית שלו בגלי צה"ל שם היה כתב, עורך ומגיש בחובה ובקבע. בשנת 1992 החל לעבוד בעיתון "הארץ", תחילה כעורך חדשות בדסק הלילה ומאוחר יותר שימש כראש דסק הלילה במשך ארבע שנים. אף כי בשירותו הסדיר שירת בגלי צה"ל, בחר הראל לעשות את שירות המילואים שלו בגדוד חי"ר במילואים, כלוחם ומפקד כיתה. בשנת 1997 התמנה לתפקיד הכתב הצבאי של העיתון. בין השנים 1999 ל-2005 הגיש את התוכנית "רצועת הביטחון" בגלי צה"ל.
כתב שני ספרים ביחד עם אבי יששכרוף. הראשון, "המלחמה השביעית", על האינתיפאדה השנייה, היה לרב מכר, תורגם לצרפתית ולערבית, וזכה בפרס צ'צ'יק מטעם המכון למחקרי ביטחון לאומי באוניברסיטת תל אביב. ספרם השני, "קורי עכביש", יצא בשנת 2008 ועסק במלחמת לבנון השנייה. הספר תורגם לאנגלית ויצא בהוצאת Palgrave Macmillan, ואף זכה בפרס צ'צ'יק. ב-2013 ראה אור ספרו "תדע כל אם עברייה", העוסק במסלול הכשרת הלוחם בצה"ל של העשור השני של המאה ה-21. לצורך כתיבת הספר התלווה הראל במשך כשנה לפלוגת מסלול בחטיבת הנח"ל.
נוסף על תפקידו ככתב הצבאי של "הארץ", כותב הראל גם בנושא מוזיקה שחורה.
בשנת 2015 הוענק לו פרס סוקולוב.
הראל הוא בוגר הפקולטה למשפטים באוניברסיטת תל אביב. נשוי ואב לשלושה ילדים. מתגורר בהוד השרון.
לפני טבח שבעה באוקטובר היה הראל בין היחידים שיצאו נגד התפיסה לפיה חמאס מורתע ויימנע מאלימות, והשווה אותה לקונספציה שרווחה בקרב קהיליית המודיעין הישראלית לפני מלחמת יום הכיפורים ביחס לכוונות המלחמה המצריות. הוא העריך שצפויה תגובה אלימה של חמאס לאירועי עליית יהודים להר הבית בזמן חול המועד סוכות, וכמו כן כתב: "כרגע נראה שישראל מוכרת לעצמה קונספציה מוטעית שחמאס מחויב לחלוטין לרגיעה ארוכת טווח, ושהציבור בעזה התאהב בשיפור הכלכלי, ולכן ילחץ על חמאס שלא להפר את השקט." במאמר נוסף מאותה עת הוא מתריע מפני פעולה בנוסח המתקפה על פרל הארבור ומצטט את אלוף ערן ניב: "פרל הארבור זו דוגמה מטורפת, קיצונית, שצריכה מבחינתי לומר: אם זה קרה לצבא האמריקאי, וזה הרי לא קרה רק להם, זה יכול לקרות לכל אחד. צה"ל צריך ללמוד את התרחישים הללו ולבנות עבורם חבילות של צעדי תגובה."
ספריו

עמוס הראל, אבי יששכרוף, "המלחמה השביעית", תל אביב: ידיעות ספרים, 2004.
עמוס הראל, אבי יששכרוף, "קורי עכביש", תל אביב: ידיעות ספרים, 2008.
עמוס הראל, "תדע כל אם עברייה", כנרת זמורה ביתן, 2013.
הערות שוליים

↑   עמוס הראל, פרופיל 2013 שנה שלמה עם פלוגת טירוני נח”ל חושפת צבא שונה לגמרי, באתר הארץ, 21 במרץ 2013.
↑  הארץ, עמוס הראל לגולש: לא להתערב בסוריה, באתר הארץ, 9 בספטמבר 2013.
1 2  רשימת הזוכים בפרס צ'צ'יק באתר המכון למחקרי ביטחון לאומי
↑  צה"ל אוהב אותך, מותק: לידתה של הטירונות המחבקת, באתר וואלה, 26 במרץ 2013.
↑   עמוס הראל, ישראל העריכה שהשיפור הכלכלי ברצועה יוביל לשקט ארוך טווח, אך חמאס מתנהל אחרת, באתר הארץ, 28 בספטמבר 2023
↑   עמוס הראל, ההפתעה הבאה עוד תגיע — השאלה היא איך ישראל נערכת אליה, באתר הארץ, 24 בספטמבר 2023
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007299136605171  BnF: cb15015530k (data)  CANTIC: a11736860  GND: 108984557X  ISNI: 0000 0000 6661 6036  LCCN: no2005029992  NTA: 312993072  RERO: 02-A012034258  SUDOC: 081433050  VIAF: 32275239   WorldCat (עם VIAF): 32275239 
ערך זה הוא קצרמרבנושא ישראלים ובנושא תקשורת. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מלגזה

מלגזה.
מלגזה צידית לשינוע צינורות וגרירת רכב חונה בערים.
מלגזה היא כלי רכב מנועי המשמש להעמסת מטען והובלתו למרחקים קצרים באמצעות זרועות פלדה המוכנסות מתחת למטען. המלגזה הומצאה בשנת 1917 על ידי חברה לייצור תמסורות על מנת לייעל את התנועה של חלפים, חלקים וכלים כבדים. מאז הפכה המלגזה להיות ציוד הכרחי בתעשייה ובמסחר, בייחוד לתפעולם השוטף של מפעליי יצור, סדנאות עבודה ומחסנים. מלגזות בעלות גודל, עוצמה ומבנה שונה משמשות כציוד מכני הנדסי למגוון שימושים. כך למשל קיימות מלגזות ייעודיות להרמת מכולות ומלגזות חשמליות קטנות המשמשות להרמת ציוד למדפים במחסן.
מאפיינים

מלגזה אופיינית היא סוג של רכב משא - מכונה ניידת עם גלגלים המופעלת באמצעות ממסרה ושאר חלקי הנעה בדומה למכונית. היא בעלת מנוע המופעל באמצעות גז פחמימני מעובה (גפ"מ, LPG), בנזין או דיזל; או מנוע חשמלי. בצידו האחורי של הרכב מורכבת משקולת מברזל, אשר מטרתה לפצות על משקל המשא. במלגזה חשמלית, משקלה של סוללת עופרת חומצה גדולה יכולה להחליף את משקל הנגד. מלפנים, מורכב תורן אנכי המבצע את עבודתה המרכזית של המלגזה - הרמת, הנמכת והטית המשא. התורן מופעל באמצעות מערכת הידראולית והוא מורכב מגליל ומתלים משולבים המיועדים לפעולות ההרמה והנמכה, וליציבות צדדית. לתורן מחוברים מוטות פלדה באמצעות שרשראות, על מנת שיוכל לעלות ולרדת במעלה התורן. אל מוטות הפלדה מחוברות בצורה אופקית שתי זרועות פלדה שטוחות. על שתי זרועות אלו מועמס המטען, כאשר המשא בדרך כלל מונח על משטח שינוע. כמו כן, משטח אנכי המונע מהמשא לנוע אחורנית מחובר אף הוא למוטות הפלדה. מעל כיסא הנהג ממוקם מגן מתכת המוחזק באמצעות עמודים, על מנת למנוע פגיעה של הנהג בעת נפילה של חפצים. תא הנהג מורכב מכיסא מפעיל ודוושות ומתגים השולטים ברכב. תא הנהג בדרך כלל פתוח ותחום על ידי מגן המתכת.
שליטה ויכולת

מלגזות זמינות במגוון יכולות וקיבולות. במחסן סחורות אופייני, המלגזה מאופיינת ביכולת העמסה של בין 1 ל-5 טון.
בנוסף לשליטה על העלאת והנמכת זרועות הפלדה, המפעיל יכול לשלוט גם בשיפוע של הזרועות. שליטה זו מאפשרת למפעיל לעבוד במישור לא מאוזן. ישנן מלגזות המאפשרות למפעיל לשלוט על התזוזה הרוחבית של הזרועות וכן מלגזות המאפשרות לשלוט במרחק בין הזרועות באמצעות מערכת הידראולית.
מלגזות, שבהן ישנם חלקי אחיזה לטיפול בחביות, מאפשרות שליטה בצבתות. במקומות מסוימים, כגון מחסני שטיחים, המלגזות מצוידות בזרוע עגולה מפלדה, במקום שתי זרועות פלדה שטוחות.