סקוט ווקר
מושל ויסקונסין > כהונתו > חוק תיקון התקציב 2011

ב-11 בפברואר 2011 הגיש ווקר את חוק תיקון התקציב של ויסקונסין, שעל פי ההערכות היה אמור לחסוך למדינה 30 מיליון דולר בשנת הכספים הנוכחית ו-300 מיליון דולר בשנתיים הבאות. הצעת החוק קבעה תשלום נוסף של עובדי המדינה והממשל המקומי לטובת תוכניות הביטוח הרפואי שלהם וקרנות הפנסיה שלהם, ובכך ירדו כ-8 אחוזים משכר הנטו הממוצע שלהם. הצעת החוק ביטלה, עבור רוב עובדי המדינה, למעט עובדי בטיחות ציבוריים מסוימים, רבות מהזכויות הקיבוציות שלהם לניהול משא ומתן, למעט משא ומתן על העלאת שכר, וגם אז לא מעל שיעור האינפלציה, למעט אם אושר במשאל עם. על פי הצעת החוק, איגודים מקצועיים חייבים להיבחר מדי שנה כדי להמשך ולייצג את עובדי המדינה, ותשלומי העובדים לא נוכו יותר באופן אוטומטי משכרם לטובת האיגודים. השינויים בחוקי המשא ומתן הקיבוצי לא חלו על חלק מכוחות אכיפת החוק והכבאות.
ב-18 בינואר 2011, ימים ספורים לאחר השבעתו של ווקר, שאלה אותו התומכת שלו דיאן הנדריקס, "האם יש סיכוי שאי פעם נהפוך להיות מדינה אדומה ונהיה מדינה התומכת בזכות לעבוד?", והוא השיב:
ובכן, תוך כמה שבועות נתחיל עם חוק עדכון התקציב שלנו. הצעד הראשון הוא שאנו נטפל במשא ומתן הקיבוצי עם איגודי העובדים הציבוריים, ונפעל בשיטת הפרד ומשול. אז מבחינתנו הבסיס שיש לנו לזה הוא העובדה שמבחינה תקציבית אין אנו יכולים להרשות זאת לעצמנו. אם יהיו לנו במקום זאת הסכמים קיבוציים, אין שום דרך שלא רק המדינה אלא גם הממשל המקומי יוכלו לאזן את הדברים. זו הבעיה הגדולה ביותר שלנו עכשיו.
לאחר שסרטון שתיעד את השיחה נחשף במאי 2012, אמרו מתנגדיו של ווקר שהוא חשף את כוונתו לפגוע באיגודים המקצועיים במגזר הפרטי ולדבוק בחקיקה למען הזכות לעבוד. ווקר אמר שהוא לא דבק בחקיקה זו ושדבריו להנדריקס התייחסו לאחריותו כמושל להגן על משלמי המיסים מפני האיגודים המקצועיים שהוא האמין שהם היו פתרון מתסכל של הגירעון התקציבי של המדינה.
בהכריזו על החקיקה המוצעת, אמר ווקר שהמשמר הלאומי של ויסקונסין וסוכנויות ממשלתיות נוספות ערוכים למנוע הפרעות לשירותי המדינה. מאוחר יותר הוא הסביר שהמשטר ושירותי הכיבוי לא נכללו בשינויים המוצעים שכן הוא לא יכול היה לסכן את ביטחון הציבור. ווקר ציין שהצעת החוק נחוצה למנוע פיטורים של אלפי עובדי מדינה ושאף אחד לא צריך להיות מופתע מסעיפיו. מנהיגי ארגוני העובדים ומחוקקים דמוקרטים מתחו מיד ביקורת על הצעת החוק, בטענה שווקר מעולם לא ניהל מסע בחירות על חיסול זכויות ניהול המשא והמתן הקיבוצי. בראיון לתקשורת שבוע לאחר מכן אמר ווקר שהוא לא מנסה לשבור את האיגודים המקצועיים, בציינו שעובדי ממשלת ויסקונסין ישמרו על ההגנות שלהם בחוקי השירות הציבורי. הוא אמר שהבקשה מהעובדים לשלם מחצית מהממוצע הלאומי לביטוח רפואי היא בקשה צנועה. ב-14 בפברואר החלו מפגינים למחות נגד הצעת החוק. ביום השישי למחאה, אמרו מנהיגים של שניים מהאיגודים הגדולים שהם מוכנים לקבל סעיפים פיננסיים בהצעת החוק, אך הם לא יסכימו להגבלות על זכויות ניהול המשא והמתן הקיבוצי.
ב-17 בפברואר נסעו כל חברי הסנאט המדינתי מהמפלגה הדמוקרטית לאילינוי השכנה במטרה למנוע את העברת החוק באמצעות מניעת הקוורום הדרוש בסנאט להעברתו. המחוקקים הנעדרים אמרו שהם לא ישובו למדיסון אלא אם כן יסכים ווקר להסיר מהצעת החוק את ההגבלות על זכות המשא והמתן הקיבוצי. ווקר הזהיר שאם חוק תיקון התקציב לא יעבור עד 1 במרץ, המשך המימון מחדש של חובת מדינה בהיקף של 165 מיליון דולר יהיה בסכנה, וקיצוצים נוספים יידרשו כדי לאזן את התקציב.
עד 20 בפברואר כבר השיגו המוחים שליטה פיזית על קפיטול מדינת ויסקונסין. המפגינים גם כיסו את קירות בניין הקפיטול באלפי שלטים תוצרת בית. באותו מועד, אמר אחד מהמארגנים מטעם האיגודים המקצועיים שהשתתף במחאות שהמפגינים ימשיכו "במשך כל הזמן שידרש". מנהיגי איגודים מקצועיים אחרים קראו למורים לשוב לעבודה. ב-26 בפברואר מחו בין 70,000 ל-100,000 מפגינים נגד הצעת החוק במדיסון. אליהם הצטרפו אלפים בבירות מדינות ברחבי ארצות הברית.
בהופיעו בתוכנית פגוש את העיתונות ב-27 בפברואר, אמר ווקר שהוא לא מאמין שהאיגודים המקצועיים מנהלים משא ומתן בתום לב כאשר הם מציעים פנסיות וסעיפים לטיפול רפואי בגלל שהאיגודים המקומיים נאלצו להתמודד לאחרונה עם הסכמים עם מועצות החינוך ומועצות הערים שלא כללו תשלום לפנסיות ולביטוח בריאות ושבמקרה אחד, אחד ההסכמים כלל העלאת משכורות. ב-28 בפברואר, הגיש אחד הארגונים הגדולים ביותר תלונה על תנאי עבודה בלתי הוגנים למועצת יחסי העבודה המדינתית, בטענה שווקר חייב לנהל משא ומתן, אך הוא סירב לכך. ב-8 במרץ נחשפו תכתובות מייל מ-28 בפברואר שהראו שווקר ניסה לנהל משא ומתן עם המחוקקים הדמוקרטים, ואף הציע לאפשר כמה זכויות למשא ומתן קיבוצי.
לאחר שלא עלה בידם להגיע לפשרה עם המחוקקים הדמוקרטים, הסירה הנהגת סיעת הרפובליקנים בסנאט כמה סעיפים פיננסיים מהצעת החוק, וכך אפשרה להעביר אותם ללא דרישת הקוורום הרגילה. ב-9 במרץ הצביע הסנאט בעד העברת הצעת החוק ברוב של 18 תומכים ומתנגד אחד. הדמוקרטים נשארו מחוץ לגבולות המדינה ולא השתתפו בהצבעה. למחרת העבירה אספת המדינה (הבית התחתון) את החוק ברוב של 53 תומכים מול 42 מתנגדים. לאחר מכן פרסם ווקר הצהרה בה הוא אמר שהוא "משבח את כל חברי האספה שהגיעו להצבעה, והשתתפו בדיון ובהליך הדמוקרטי". ב-11 במרץ חתם ווקר על החוק. למחרת שבו 14 הסנאטורים הדמוקרטים לוויסקונסין.
בהמשך הוגשה עתירה נגד חוק תיקון התקציב בבית משפט. ב-18 במרץ הוציאה השופטת מריאן סומי צו האוסר על פרסום החוק על ידי מזכיר המדינה כל עוד מתנהל ההליך המשפטי בנוגע אליו. ב-26 במרץ פרסם משרד התיעוד החקיקתי ( Legislative Reference Bureau) את נוסח החוק. בתגובה לכך הבהירה השופטת סומי, שבהתאם לצו שהוציאה, החוק לא יוכל להיחשב כחוק שפורסם רשמית עד לסיום הדיון בו בבית המשפט. באותו יום, פסלה השופטת את החוק לאחר שמצאה אותו נוגד את חוקי המדינה. ב-14 ביוני הפך בית המשפט העליון של ויסקונסין את החלטת השופטת על פיה ופסק שהחוק תקף.
ווקר טען שהחוק "ישמור על מקומות עבודה, יגן על משלמי המיסים, יחולל רפורמות בממשלה ויעזור לאזן את התקציב". הוא הוסיף, "אתם רואים, על אף הרטוריקה הרבה ששמענו במשך 11 הימים האחרונים, הצעת החוק שהגשתי לא איימה על עובדי המדינה, וברור שהיא לא נועדה להילחם בארגוני העובדים. אם היא הייתה כזאת, היינו מחסלים את זכות המשא והמתן הקיבוצי לחלוטין או שהיינו הולכים לאחר איגודי המגזר הפרטי". כחלק מהחיסכון הכספי שייווצר כתוצאה מהשינויים שהגדיר החוק, ציין ווקר את ההפחתה המשמעותית בפרמיות ששולמו לביטוחי בריאות על ידי מועצות חינוך רבות במדינה. השינויים בכללי המשא והמתן הקיבוצי הקלו על מועצות החינוך לשנות את ביטוחי הבריאות ולנהל משא ומתן על פרמיות זולות יותר. ווקר טען שמועצות החינוך של ויסקונסין חסכו סכום של כ-30 מיליון דולר כתוצאה מהשינוי שחולל החוק.