stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יחסי איראן–קנדה
היסטוריה > 2003: זהרה קזמי

היחסים בין קנדה לאיראן התדרדרו באופן דרסטי ביוני 2003 כאשר זהרה קזמי, צלמת עצמאית איראנית-קנדית ממונטריאול, נעצרה בזמן שצילמה מחוץ לכלא בטהראן במהלך הפגנת סטודנטים. כעבור שלושה שבועות היא נהרגה כשהייתה במעצר.
הרשויות האיראניות התעקשו כי מותה היה מקרי, וטענו שהיא מתה משבץ מוחי בזמן שנחקרה. עם זאת, שחרם עזאם, רופא צבאי לשעבר, הצהיר כי בדק את גופתה של קזמי וצפה בסימני עינויים ברורים, כולל שבר בגולגולת, אף שבור, סימני אונס וחבלות בטן קשה. מידע זה נחשף בעניינו של עזאם בבקשת מקלט בקנדה בשנת 2004.
מותה של קזמי במעצר איראני משך תשומת לב בינלאומית רחבה. בגלל אזרחותה המשותפת ונסיבות מותה, הטרגדיה עוררה מחאה רבה. בנובמבר 2003, עיתונאים קנדים לביטוי חופשי כיבדו את קזמי בפרס הזיכרון של טרה סינג הייר, כהוקרה על אומץ לבה בהגנה על חופש הביטוי.
קנדה ניסחה החלטה של האו"ם לגנות הפרות של זכויות אדם באיראן, תוך הבעת דאגה מפני השימוש של איראן בעינויים ובצורות אחרות של ענישה אכזרית, לא אנושית ומשפילה, בפרט הנוהג של קטיעה ומלקות. בתגובה וכדי לשנות את המיקוד, הגיב גולמהוסין אלהם, דובר מערכת המשפט האיראנית, בתגובה וטען כי "לממשלת קנדה יש את מערכת המשפט הכי גרועה, מפגרת וגזענית ביותר." איראן האשימה עוד יותר קצין משטרה קנדי כי ירה בקייוואן טאבש האיראני בן ה-18 ב-14 ביולי בוונקובר, קולומביה הבריטית. קצין המשטרה טען להגנה עצמית לאחר שבני הנוער תקפו אותו לכאורה במצ'טה. איראן גם הציגה דו"ח בן 70 עמודים לפני אימוץ ההחלטה, ובו פירוט הפרות זכויות אדם לכאורה בקנדה, בניסיון להכפיש את התומכת העיקרית בהחלטה.
בתקרית אחרת, בלוגר קנדי-איראני בולט, חוסיין דרחשאן, עוכב על ידי המשטרה בטהראן בשנת 2008 בגלל התבטאויותיו נגד האמונה השיעית, כך לפי הרשות השופטת האיראנית.
היסטוריה > 2005: "מעורבות מבוקרת" והחלטה 1737 של האו"ם

ב-17 במאי 2005, קנדה הידקה את מדיניות המעורבות המבוקרת שלה באמצעות הגבלת השיחות עם איראן לארבעה נושאים:
מצב זכויות האדם באיראן;
תוכנית הגרעין של איראן ועמידה בהתחייבויות ללא הפצה;
המקרה של זהרה קזמי;
תפקידה של איראן באזור.
באוקטובר 2005 נשיא איראן, מחמוד אחמדינז'אד, נאם בכנס שכותרתו "העולם ללא ציונות". במהלך הנאום הוא העיר הערות שהתפרשו באופן נרחב כאנטישמיות על ידי הקהילה היהודית והעולם המערבי בכלל. ראש ממשלת קנדה פול מרטין זימן את שגריר איראן בקנדה לנזיפה רשמית.
ב-26 בדצמבר 2006 אימצה מועצת הביטחון של האו"ם פה אחד את החלטה 1737 בדרישה כי איראן תשהה את תוכנית העשרת האורניום שלה או תספוג סנקציות כלכליות. ב-22 בפברואר קבע נגיד המועצה תקנות חדשות על פי חוק האו"ם: תקנות ליישום החלטת האו"ם על איראן. יחד עם הוראות רלוונטיות קיימות בחוק המשלוח בקנדה, בחוק היתרי ייצוא ויבוא וחוק הבטיחות והבקרה הגרעינית, הורו הוראות אלה לקנדה להביא סנקציות כלכליות נגד איראן כפי שהתבקשה בהחלטה 1737. הסנקציות כוללות איסור על כל סחר שעשוי לתרום לפעילות איראן בהעשרה, עיבוד מחדש של מים כבדים או פיתוח מערכות אספקת נשק גרעיני. התקנות עוסקות גם בהקפאת נכסים ובהודעות על נסיעות על ידי גורמים איראניים בקנדה.
ביוני אמר שר החוץ האיראני מנוצ'הר מותכי לסוכנות החדשות של הרפובליקה האיסלאמית כי קנדה "מסתירה כמה מרגלים בשגרירותה בטהראן ומאפשרת להם לברוח". מוטאקי אמר ל-IRNA כי הזהיר את מקבילו הקנדי בעצרת הכללית של האו"ם בשנת 2005 כי "קנדה צריכה להיות מודעת לגבולותיה ולהבין עם איזו מדינה היא מתמודדת." ב-30 בנובמבר 2006 האשים הפרלמנט הנשלט על ידי השמרנים באיראן את שגרירות קנדה בכך שהיא "מאורת מרגלים" עבור ארצות הברית, והשיק שאילתה לחקירה. חברי פרלמנט איראניים נפגשו עם שר המודיעין האיראני Gholam Hossein Mohseni Ejeie כדי לדון בהאשמות.
בשנת 2007 התרחשו מהלכים ליחסים חמים בין המדינות לאחר שבית המשפט העליון באיראן קרא לבדיקה נוספת על מותה של זהרה קזמי, וניסיון להחליף שוב שגרירים. קנדה דחתה שני מועמדים איראניים לאחר שהמודיעין הקנדי טען שהם היו מעורבים במרד הסטודנטים הרדיקלי שהסתער על שגרירות ארצות הברית בשנת 1979. איראן סירבה לסקור את תעודותיו של המועמד הקנדי ג'ון מונדי, מעשה שלטענתו של שר החוץ של קנדה, מקסימה ברנייר, היה "תגמול על דחיית אוטווה את הבחירות המובילות של איראן". בהמשך גורש מונדי מטהראן.
היסטוריה > 2010: סנקציות כלכליות

בשנת 2010, תיקונים לחוק המדדים הכלכליים המיוחדים משנת 2004 הגבילו עסקאות פיננסיות ופעילות כלכלית בין קנדה לאיראן הנחשבות מועילות לממשלת איראן. בתגובה לחוק, טורונטו דומיניון בנק סגר מספר חשבונות של לקוחות איראניים-קנדיים כדי לעמוד בסנקציות.
לאחר שכבר הטיל שורה של סנקציות סחר בשנת 2012, הטיל שר החוץ ג'ון ביירד איסורים נוספים והקפיא את כל הסחר שנותר עם איראן. זה הגיע בזמן שהמסחר בין שתי המדינות הסתכם בשווי בסביבות 135 מיליון דולר קנדי (130 מיליון דולר). זה נחקק במחאה על שאיפותיה הגרעיניות של טהראן ורישום זכויות האדם. ביירד צוטט באומרו, "היעדר התקדמות ... מוביל את קנדה לאסור באופן יעיל באופן מיידי על כל היבוא והיצוא מאיראן". נתוני קנדה לשנת 2012 מגלים כי היצוא לאירן היה שווה בערך 95 מיליון דולר, והורכב מדגנים, זרעי שמן ופירות, וכן מוצרים כימיים ומכונות. היצוא האיראני הסתכם ב-40 מיליון דולר, כאשר הפירות, האגוזים והטקסטיל היו הנפוצים ביותר. ביירד העביר את הודעתו בפני קהל מאושר בוושינגטון בכנס השנתי של איפא"ק. ביירד זכה בתשואות על כך שחזר על עמדת הממשלה לפיה המרדף של איראן אחר נשק גרעיני הוא האיום המסוכן ביותר לביטחון העולמי.
בעוד שהנחתו של ביירד היא להגביר את הלחץ עליו עד שממשלתו תיכנע או תתמוטט, ארצות הברית, בריטניה, צרפת וגרמניה נקטו בגישה אחרת. הם התחייבו למשא ומתן עם הממשלה הנוכחית של איראן, והיו מוכנים להתאים לאינטרסים איראניים לגיטימיים. מטרתם היא ליישב את נושא הגרעין, לשלב את איראן בכלכלה הבינלאומית ולתמוך ברפורמה האיראנית. גישתם עולה בקנה אחד עם התמיכה בזכויות האדם האיראניות. בשנת 2003, לאחר שנים של משא ומתן סבלני בין איראן לאיחוד האירופי, איראן הסכימה לכל זה וגם עשתה פתיחה ישירה לארצות הברית. ההסכם נמשך עד 2005, אז השתכנע איתאללה חמינאי כי אירופה מנהלת משא ומתן בחוסר תום לב ורק פועלת למען ארצות הברית, שנשארה עוינת באופן חד משמעי.
היסטוריה > 2012: ביירד מנתק את הקשרים הדיפלומטיים

ב-7 בספטמבר 2012 (במהלך פסגת ה-APEC ברוסיה 2012) הודיע שר החוץ הקנדי ג'ון ביירד כי קנדה מנתקת את היחסים הדיפלומטיים עם איראן. קנדה ניתקה את הקשרים הדיפלומטיים עם איראן וסגרה את שגרירותה בטהראן, תוך שהיא מצטטת את התמיכה החומרית של איראן במשטר אסד במהלך מלחמת האזרחים הסורית, אי קיום החלטות האו"ם בנוגע לתוכנית הגרעין שלה, המשך איומים על ישראל וחששות לשלומם של דיפלומטים קנדים בעקבות התקפות בשגרירות בריטניה באיראן תוך הפרה של אמנת וינה. בנוסף, קנדה הכריזה רשמית כי המשטר האיראני נותן חסות מדינה לטרור מכוח חוק "צדק לנפגעי טרור". המחלקה הקנדית לענייני חוץ וסחר בינלאומי ייעצה לכל הקנדים שלא לנסוע לאיראן. השירותים הקונסולריים יובטחו על ידי שגרירות קנדה באנקרה, טורקיה ומרכז המשמר והתגובה לחירום של המחלקה. עשרה דיפלומטים קנדים כבר עזבו את איראן כאשר קנדה הודיעה על סגירת שגרירותה. מהלך זה היה צעד נוסף של קנדה לבידוד איראן בנוסף לסנקציות כלכליות.
ראש ממשלת קנדה סטיבן הרפר צוטט באומרו כי ממשלת איראן היא "באופן חד משמעי, סכנה ברורה ונוכחת", וכי "פניית מצפוננו מחייבת אותנו להשמיע דברים נגד מה שהמשטר האיראני עומד בעדו."
לאחר הכרזת קנדה על סגירת השגרירות, הודעה על הכתובת בפרסית הוצבה על דלת שגרירות איראן באוטווה שצוינה: "בגלל ההחלטה העוינת של ממשלת קנדה, שגרירות הרפובליקה האיסלאמית של איראן באוטווה סגורה ואין לה ברירה אלא להפסיק לספק שירותים קונסולריים כלשהם לאזרחיה היקרים."
היסטוריה > 2012: ביירד מנתק את הקשרים הדיפלומטיים > תגובות

על פי סקר השירות העולמי של ה-BBC ב–2012, רק 9% מהקנדים רואים את השפעתה של איראן באופן חיובי, כאשר 81% מביעים דעה שלילית. ב"קלגרי הראלד", בירד הבהיר כי הוא 'רואה בממשלת איראן את האיום המשמעותי ביותר לשלום וביטחון גלובלי בעולם כיום'." שגרירות קנדה בטהראן נותרה סגורה, והדיפלומטים האיראניים הוכרזו כאישיות בלתי רצויה, והורו להם לעזוב את קנדה תוך חמישה ימים. ג'יימס ג'ורג', שכיהן כשגריר קנדה באיראן בין 1972 ל-1977, מתח ביקורת על ביירד ואמר "טיפשי לסגור שגרירות בנסיבות אלה."
רמין מהמנפרסט, דובר משרד החוץ האיראני תיאר את ההתפתחות הזו כ"פעולה העוינת של הממשלה הגזענית בקנדה", העוקבת אחר "רדיפת המדיניות המוכתבת על ידי המדיניות הציונית והבריטית". בנוסף, המשרד תיאר את ההחלטה הקנדית כ"התעללות בחוק הבינלאומי" וטען כי ממשלתו של ראש ממשלת קנדה סטיבן הרפר, ידועה כ"מדיניות קיצונית וכושלת". עוד אמר המשרד כי קנדה היא "איום על הביטחון והיציבות הבינלאומית". מחוקק בכיר באיראן, יו"ר ועדת מג'ליס (הפרלמנט) לביטחון לאומי ומדיניות חוץ, אלאדין בורוג'ארדי, טען כי "קנדה נמצאת בשליטתה של בריטניה, ה"מושל" שמונתה על ידי המלכה הבריטית, "וכי קנדה פעלה "בעיוורון" בעקבות בריטניה.
ב-26 בספטמבר 2012, משרד החוץ האיראני המליץ לכל אזרחי איראן שלא לנסוע לקנדה עקב התגברות האסלאמופוביה ואיראנופוביה. יתרה מזאת, המשרד אמר כי מדובר במקרים של מעצרים וגירושים של גולים אירנים בתואנות שונות ואיראנים נשללים מזכויותיהם הבסיסיות להמשיך בפעילותם הרגילה, כולל הזכות לגשת לחשבונות הבנקאיים שלהם ולעשות עסקאות רגילות וכי איראנים נרצחים אך לא נחקרים בשום דרך משמעותית על ידי המשטרה הקנדית.
ראש ממשלת ישראל, בנימין נתניהו, שיבח את קנדה על ההחלטה, וכינה אותה "צעד מוסרי ואמיץ" המעביר מסר לקהילה הבינלאומית כי היא לא יכולה לאפשר "למשטר האפל באיראן להשיג נשק גרעיני". נתניהו קרא לחברים אחרים בקהילה הבינלאומית ללכת בדרכה של קנדה ו"להציב קווים אדומים מוסריים ומעשיים" לאיראן.
נכון ל-13 ביוני 2019 מיוצגים האינטרסים הקנדיים באיראן על ידי השגרירות השווייצרית בטהראן. במקור, איטליה ייצגה את האינטרסים של קנדה עד 2019. ב-22 באוקטובר 2013 הסכימה עומאן לשרת אינטרסים איראניים בקנדה בשגרירותה באוטווה לאחר מתן שירותים (יולי 2012 – אוקטובר 2013) עבור בריטניה.
היסטוריה > 2015: עידן ג'סטין טרודו

ג'סטין טרודו אמר במהלך מערכת הבחירות באוקטובר 2015 שהעלתה אותו לשלטון כי בכוונתו להחזיר את היחסים בין שתי המדינות, בעקבות הסכם הגרעין האיראני, שממשלת הרפר היוצאת התנגדה לו נחרצות.
היסטוריה > 2015: עידן ג'סטין טרודו > JCPOA

בעקבות יישום הסכם תוכנית הפעולה המשותפת ב-16 בינואר 2016 על ידי איראן ו-P5 + 1, הודיעה שרת הסחר הקנדית צ'ריסטיה פרילנד ב-5 בפברואר 2016 כי יבוטלו סנקציות כלכליות נגד איראן, אשר יאפשרו לחברות קנדיות לעשות עסקים עם איראן, אך קנדה תשמור על מגבלות היצוא הנוגעות לסחורות וטכנולוגיות גרעיניות וכל מה שיכול לעזור לאיראן בפיתוח טילים בליסטיים. זה כולל גם רשימת יחידים וחברות שמקיימים קשרים עם הממשלה האיראנית. בשנת 2013 בלבד, הטילה ממשלת קנדה (תחת סטיבן הרפר) אמברגו סחר מוחלט על איראן וסנקציות כלכליות והגבלות נסיעות נגד 78 אנשים ו-508 חברות וארגונים.
שר החוץ הקנדי, סטפן דיון, תמך גם בהסרת הסנקציות הכלכליות בקנדה, אך השמיע דאגה מתפקידה של איראן במזרח התיכון, ההתנגדות שלה לישראל, תוכנית הטילים הבליסטיים שלה וההחמרה בזכויות האדם. בנאום במרץ 2016 באוניברסיטת אוטווה אמר דיון כי ניתוק הקשרים הדיפלומטיים עם איראן "לא היה בעל השלכות חיוביות עבור אף אחד" - לא לקנדים, לא לאיראנים, לא לישראלים ולא לביטחון העולמי. הוא גם קרא להתקשר מחדש עם איראן כדי "למלא תפקיד מועיל באזור זה של העולם".
היסטוריה > 2015: עידן ג'סטין טרודו > הפלת המטוס האוקראיני ואילך

טיסה 752 של יוקריין אינטרנשיונל איירליינס הייתה טיסה של חברת התעופה האוקראינית יוקריין אינטרנשיונל איירליינס שהתרסקה בבוקר 8 בינואר 2020, דקות אחדות לאחר המראתה מנמל התעופה הבינלאומי האימאם חומייני בטהראן בירת איראן כשעל סיפונה 176 נוסעים ואנשי צוות, שנספו כולם. המטוס התרסק כתוצאה מפגיעת טיל קרקע-אוויר איראני, ששוגר בטעות. מיד לאחר ההתרסקות פרסמה רשות התעופה האזרחית האיראנית שהמטוס סבל מבעיה טכנית ובהמשך הודו כי מדובר בירי איראני.
רבים מהנספים היו קנדים או קשורים לקנדה והתגובה האיראנית להפלת המטוס עוררה עוינות בקנדה ודריש לפיצויים עבור המשפחות.
ב-24 ביוני 2021, דו"ח רשמי מקנדה הטיל את האשמה על הפלת המטוס על "פזיזות, חוסר יכולת והתעלמות מחפירה בחיי אדם".
ב-7 באוקטובר 2022, הודיע טרודו כי לאנשי המשטר האיראני, כולל משמרות המהפכה והמנהיגים הבכירים שלו - יותר מ-10,000 קצינים וחברים בכירים - תיאסר הכניסה לקנדה בשל מעורבותם בטרור והפרות מערכתיות וגסות של זכויות אדם.
היסטוריה > 2015: עידן ג'סטין טרודו > 2024

ביוני 2024 הכניסה את משמרות המהפכה של איראן לרשימת ארגוני הטרור
שעון קיץ

מדינות ואזורים המנהיגים שעון קיץ
  מדינות ואזורים שהנהיגו בעבר שעון קיץ
  מדינות ואזורים שלא הנהיגו שעון קיץ מעולם
שעון קיץ הוא קביעה של תזמון שעות היממה, הנהוג באופן מקומי למשך תקופה מסוימת בשנה (בדרך כלל, מעונת האביב עד הסתיו), בשונה מן השעון הנהוג באותו מקום בשאר ימות השנה לפי זמן אוניברסלי מתואם, המכונה גם "שעון חורף".
השינוי בקביעת הזמנים מתבטא לרוב בהזזת השעון שעה אחת אחורה. בתחילת תקופת שעון הקיץ מכוונים את השעון שעה אחת קדימה (ולכן משכימים לקום מוקדם יותר בשעה אחת ביחס לשעון גריניץ'), ובסיומה מכוונים בחזרה שעה אחת אחורה (חוזרים לקום מאוחר יותר בשעה אחת). מטרתה העיקרית של הנהגת שעון הקיץ, במקורה, הייתה להביא לחיסכון של כ-29 מיליון ק"ג שעוות נרות. ההיגיון מאחורי הזזת השעון היה לצורך התאמת שעות הערנות של האזרחים לשעות זריחת השמש כדי לחסוך את האנרגיה המתבזבזת על תאורה. בישראל שעון קיץ מעביר שעה אחת מתוך היממה מתחילת היום לסוף היום. זאת מתוך ההנחה כי התועלת בהוספת שעת אור בסוף היום גבוהה מזו שבתחילת היום, בסמוך לזריחה. בכך יופחת הצורך בתאורה מלאכותית, הצורכת אנרגיה. עם זאת, כיום קיימים מחקרים ותוצאות סותרות בשאלת החיסכון באנרגיה בעת הנהגת שעון קיץ. במשך השנים הביעו גורמים שונים התנגדות לרעיון מסיבות כלכליות, חברתיות, דתיות או בריאותיות. ההמלצה המדעית הגורפת בעולם היא לבחור בשעון חורף קבוע.
היסטוריה

התאמת השעון לשעות האור הטבעי רווחה במספר מקומות בעת העתיקה והדבר נבע, בין היתר, ממעמדה המרכזי של החקלאות בחברה, אשר עבודותיה נערכות בעיקר בשעות האור. ברומא העתיקה, למשל, חולקו שעות האור לשתים-עשרה יחידות שוות והראשונה החלה בזריחה. דבר זה חייב לשנות את אורך ה"שעות" בהתאם לעונת השנה - בקיץ הן הגיעו למשך מרבי של 75 דקות מודרניות ובחורף הן הצטמצמו לכדי 44 דקות בלבד (ההפרש גדל עם הקרבה לקטבים). גם בהלכה היהודית מוגדרות שעות זמניות, שאורכן משתנה לפי עונות השנה.
ב-1784, בעת שכיהן כשגריר ארצות הברית בצרפת, הציע בנג'מין פרנקלין לצרפתים לחסוך בנרות בדרך של קימה מוקדמת עם הזריחה. פרנקלין חישב בחיבורו ומצא כי אם כל 100,000 תושבי פריז ינהגו לפי הצעתו, יחסכו 64,050,000 אונקיות של שעוות נרות וסכום של 96,075,000 לירות. עם זאת, לא דובר בהצעה לשינוי במובנו המקובל של שעון קיץ כיום.
עד אמצע המאה ה-19 (ואף לאחר מכן) נעשתה קביעת השעה בכל עיר בנפרד. היא הייתה גמישה והסתמכה על מיקום השמש בשמיים. בנוסף, עובדים רבים עדיין עבדו סמוך לבתיהם בשעות שקבעו לעצמם. עם הנהגת הזמן התקני (Standard Time) בארצות הברית ובאירופה והתגברות התיעוש, כך שרוב העובדים עבדו במפעלים ובמשרדים לפי סדר יום אחיד, נוצר פער בין שעת זריחת השמש לשעת תחילת העבודה. פער זה הביא להגברת השימוש בתאורה מלאכותית בשעות הערב ולבזבוז אנרגיה.
היסטוריה > המצאת שעון הקיץ המודרני

הראשון שהעלה את רעיון הנהגתו של שעון קיץ כפי שהוא מוכר כיום היה הניו זילנדי ג'ורג' ורנון הדסון (George Vernon Hudson), אשר ב-16 באוקטובר 1895 הציע להקדים את השעה בשעתיים במשך חודשי הקיץ.
ב-1907 הועלה הרעיון גם בבריטניה על ידי ויליאם וילט, שהשקיע מאמץ רב בקידומו עד מותו ב-1915, אך ללא הצלחה. ב-1909 הוגשה הצעת חוק בנושא לפרלמנט הבריטי אולם היא נדחתה, וכך קרה גם בשנים 1911–1914. גם בארצות הברית נדחתה הצעה דומה בשנת 1909.
רק המחסור בפחם, שהורגש ביתר שאת בימי מלחמת העולם הראשונה, הביא את גרמניה לאמץ בפעם הראשונה את רעיון שעון הקיץ בדומה להצעתו הראשונה של בנג'מין פרנקלין.
רעיון זה הונהג בשטחה של גרמניה ובשטחים שכבשה באירופה ב-30 באפריל 1916.
בריטניה אימצה את הרעיון זמן קצר אחר כך, ב-21 במאי 1916, כדי לחסוך בפחם ובשל שעות ההאפלה הארוכות בעת המלחמה.
רוסיה הצטרפה ב-1 באפריל 1917 ובארצות הברית שותקה ההתנגדות לשעון קיץ לאחר הצטרפותה למלחמה ב-1917 ומחוגי השעון הוזזו בה קדימה לראשונה באביב 1918.
לאחר המלחמה חדלו מספר מדינות מהנהגת שעון קיץ וארצות הברית, לדוגמה, לא שבה להנהיגו במישור הלאומי כבר ב-1919, אם כי מספר ערים אמריקאיות הנהיגו שעון קיץ באופן מקומי. לעומת זאת, בבריטניה הונהג שעון קיץ ללא הפסקה מאז 1916.
היסטוריה > אימוץ שעון הקיץ במדינות העולם

סוגיית שעון הקיץ עלתה ועולה לדיון שוב ושוב במדינות רבות במהלך המאה ה-20 ובתחילת המאה ה-21, וזה הונהג ובוטל חליפות באזורים שונים. כיום, מונהג שעון קיץ כמעט בכל מדינות אירופה, ברוב מדינות אמריקה הצפונית, בכמה מדינות בדרום מזרח אוסטרליה, בניו זילנד ובמספר מדינות בדרום אמריקה ובמזרח התיכון.
באירופה ובצפון אמריקה מונהג כיום שעון הקיץ במרבית ימות השנה - כשבעה חודשים, לפחות. במדינות מסוימות, כמו רוסיה ואיסלנד, שונה אזור הזמן לחלוטין, כך, שכביכול, מונהג בהן "שעון קיץ" בכל ימות השנה. בארצות הברית היה נהוג עד שנות ה-80 של המאה ה-20 שעון קיץ מסוף חודש אפריל עד סוף אוקטובר. מאז, הונהג שעון הקיץ מתחילת אפריל והחל מ-2007 הוא מונהג כבר מאמצע חודש מרץ ועד תחילת נובמבר. במרכז אירופה היה נהוג שעון קיץ מסוף מרץ עד סוף ספטמבר, אך בשנות ה-90 החלו להנהיגו עד סוף אוקטובר.
בשנת 2011 ביטלה רוסיה את שעון החורף לטובת קיץ נצחי (בחרה בשעון קיץ), אך בשנת 2014 החזיר אותו הנשיא פוטין בעקבות חוסר שביעות רצון בציבור.
שעון הקיץ התקבל במרבית המדינות המתועשות. עם זאת, הוא פחות מקובל במזרח הרחוק וביפן הוא אינו נהוג כלל. שעון הקיץ אינו מקובל באזורים חקלאיים, שכן בהם ממילא שעות העבודה אינן קבועות, והעבודה החקלאית מתחילה סמוך ככל האפשר לזריחת השמש, בלא תלות בשעה הרשמית, והיא גם תלויה בעונות השנה. חקלאים מתלוננים ששעון הקיץ מסב להם אי-נוחות רבה והם אינם מפיקים ממנו כל תועלת. שעון הקיץ אינו מונהג במדינות הקרובות לקו המשווה, משום שבהן אין כמעט הבדל בין אורך היום לבין אורך הלילה במשך כל ימות השנה.
בבריטניה ובאירלנד בוטל שעון החורף בין השנים 1968–1971, אך הנוהג פסק בשל מחאה ציבורית.
ב-2011 בוטל שעון החורף ברוסיה בהוראת צו של הנשיא דמיטרי מדבדב. ב-2014 הועבר השעון כך שהפעם שעון קיץ בוטל לצמיתות.
סין הנהיגה שעון קיץ החל מ-1986, אך נטשה את הרעיון ב-1992, מאחר שלמרות גודלה, נמצאת סין כולה באזור זמן אחד (UTC+8). הלכה למעשה, נהוג ברוב שטחה שעון קיץ קבוע במשך כל ימות השנה ובמערבה מקדימה השעה את קו האורך הגאוגרפי בעד שלוש שעות.
שעון קיץ נהוג במרכז אמריקה במקסיקו, בקובה ובהאיטי, ובדרום אמריקה בצ'ילה ובפרגוואי, וכן נהג בחלק משטחה של ארגנטינה בשנים 2007–2009. עם זאת, שעון הקיץ בארגנטינה לא התחדש בקיץ 2009-2010. בברזיל, שעון הקיץ לא התחיל באוקטובר 2019, אחרי שבוטל באפריל של אותה שנה על ידי נשיא ברזיל ז'איר בולסונארו.
שיקולים בעד ונגד > סיבות כלכליות

הסיבות להנהגת שעון קיץ במקורן הן בעיקר כלכליות: חיסכון באנרגיה והגברת פריון העבודה. שעון הקיץ גורם להתאמה קרובה יותר בין שעת ההשכמה לשעת זריחת השמש. לדוגמה, אם אדם נוהג לקום מדי יום בשעה 6:00 בבוקר, בעוד השמש זורחת ב-5:00, מתבזבזת שעת אור-יום בשינה. אם מזיזים את השעון שעה קדימה, שעת הזריחה נקבעת ל-6:00 בבוקר, כך שהאדם מתעורר עם הזריחה. כיוון שהעבודה מסתיימת שעה מוקדם יותר על פי שעון הקיץ, ניתן לנצל את הזמן שנותר עד השקיעה לפעולות באור יום ואין צורך בחשמל לתאורה. הנהגת שעון קיץ נעשתה נפוצה יותר בשנות ה-60 ובשנות ה-70 של המאה ה-20 ותקופת הנהגתו התארכה בהדרגה באירופה ובארצות הברית. הסיבות לכך מגוונות: השימוש בנפט ובפחם לצורך הפקת חשמל גדל במידה ניכרת ומחירי הנפט עלו במידה רבה, בייחוד במהלך שנות ה-70. שעות העבודה, המסחר והבילוי השתנו בהדרגה החל משנות ה-60, עת החלה הגמשה בשעות העבודה כדי למנוע עומסי תנועה בשעות הבוקר ובשעות הערב המוקדמות. במשך הזמן גילו מקומות עבודה כי שעות עבודה מאוחרות עדיפות להם. כיום נפוץ הדבר בייחוד בחברות היי-טק. איחור שעות העבודה מביא להגדלת הפער בין שעת הזריחה לבין שעת תחילת העבודה, ולפיכך לשימוש יתר בתאורה מלאכותית בשעות הערב. שעון הקיץ נעשה, אם כן, יעיל למשך תקופה ממושכת יותר בשנה.
עם זאת, כיום השימוש בתאורה מלאכותית ובמכשירים חשמליים נעשה כה נפוץ, הן ביום והן בלילה, עד שמידת התרומה של שעון הקיץ לחיסכון נתונה בספק: השימוש בתאורה מלאכותית עולה והעובדה שבמקומות עבודה משתמשים בה גם בשעות היום מפחיתה את יעילותו של שעון הקיץ. בנוסף, בניגוד למצב בסוף המאה ה-19 ובתחילת המאה ה-20, תאורה מלאכותית אינה האחראית לעיקר צריכת החשמל. כיום ישנם שימושים בחשמל הצורכים אנרגיה גדולים בהרבה, למשל השימוש ההולך וגובר במזגנים, שתופסים נתח גדול בצריכת האנרגיה. השינויים בהרגלי צריכת האנרגיה, כמו גם מחסור במחקרים עדכניים וחד-משמעיים, מקשים על הערכת יעילותו של שעון הקיץ. מחקר שנערך במערב אוסטרליה בעת הנהגת שעון הקיץ בשנים 2006–2007, אף טען לעלייה של 0.6% בצריכת האנרגיה.
ישנן תוצאות סותרות במחקרים שבדקו האם הנהגת שעון קיץ מובילה להגדלת מחזור העסקים של בתי עסק מתוך השערה שאנשים נוטים לערוך קניות רבות יותר בשעות אור מאשר בשעות חושך.
שעון הקיץ יוצר לעיתים קונפליקט בין האינטרס של אנשים פרטיים לבין בעלי העסקים והמערכות הממשלתיות: עקב שעון הקיץ, העבודה והלימודים מתחילים בשעות הקרירות יותר של הבוקר, וכך אפשר לחסוך שעה שלמה בהפעלת המזגנים היקרה במקומות העבודה ובבתי הספר באזורים שבהם המזגן אינו פועל לאורך כל היום. מחיסכון זה נהנים המעסיקים והממשלה. מאידך, שעת כיבוי המזגנים לפנות ערב מתאחרת לשעה שבה רוב האנשים בביתם וכך הם נאלצים לשלם עבור שעה נוספת.
שיקולים בעד ונגד > בריאות הציבור ואיכות חיים

גם בשאלת ההשפעה של שעון הקיץ על הבריאות ואיכות החיים ישנן תוצאות סותרות ולא מוחלטות. נטען כי שעון הקיץ משפר את איכות השינה, כיוון שהוא מאפשר שינה ממושכת יותר בשעות החשכה שבהן השינה עמוקה יותר. עובדה זאת משפרת לכאורה את הערנות ואת פריון העבודה. פרופ' דב אשבל טען, לעומת זאת, בטרם כניסת המזגן לשימוש נרחב, ששעון הקיץ אינו מתאים לאקלים בישראל, שבה בגלל החום הכבד אנשים אינם מצליחים להירדם עד שעה מאוחרת, כאשר הבתים מתקררים, ועל כן הקימה המוקדמת יותר פוגעת באיכות השינה.
מידת השפעתו של שעון קיץ על הלוקים בדיכאון עונתי נמצאת עדיין במחלוקת בקרב חוקרים. מאידך גיסא, הזזת השעון עשויה להשפיע על השעון הביולוגי משך מספר שבועות, ומחקרים שונים טענו כי עצם השינוי מעלה את שכיחותם של התקפי לב ושל מקרי התאבדות.
עוד נטען כי בעת הפעלת שעון קיץ יש יותר אור שמש בשעות שבהן הכבישים עמוסים, ועל-כן ההערכה היא שבכוחו של שעון הקיץ לסייע גם במלחמה בתאונות הדרכים, משום שבשעות אור פחותה סכנת התאונות מאשר בזמן חשכה. מאידך גיסא, קיימת סכנה מוגברת לתאונות דרכים בימים הראשונים שלאחר שינוי השעה, כיוון שהנהגים עלולים לסבול מחוסר שינה בטרם התרגלו לשעון החדש.
ממשלת קזחסטן ביטלה את שעון הקיץ לחלוטין ב-2005, כאשר טענה כי הוא מביא לעלייה בתחלואה, בעיקר בקרב זקנים וילדים ולעלייה בשכיחות תאונות עבודה. טענות נוספות כנגד שעון הקיץ נוגעות לטרחה ולשכחה שבשינוי השעה.
זמני החלפת השעונים

בארצות הברית ובקנדה (למעט אריזונה, הוואי, ססקצ'ואן ומספר אזורים נוספים) - שעון הקיץ מונהג מאז 2007, מיום ראשון השני של חודש מרץ עד ליום ראשון הראשון של חודש נובמבר. חוק שהתקבל בארצות הברית ב-1966 קבע כי כל מדינה רשאית להחליט האם להנהיג שעון קיץ, אולם היא חייבת לדבוק במועדים הקבועים, כדי למנוע בלבול בתיאום הזמן בין המדינות השונות. ב-29 ביולי 2005, בשל העלייה התלולה במחירי הנפט, הועבר בארצות הברית חוק שנועד לעודד חיסכון באנרגיה באמצעים שונים. בין היתר, האריך החוק את תקופת שעון הקיץ משנת 2007 ואילך (עד אז חל שעון הקיץ מיום ראשון הראשון של אפריל עד יום ראשון האחרון של אוקטובר). קנדה, שמערכת קביעת הזמן שלה מתואמת עם זו של ארצות הברית, אימצה את השינוי. אולם מקסיקו, שעד אז הייתה מתואמת עם שכנותיה מצפון, עדיין נוהגת לפי הכללים הישנים.
באירופה (למעט איסלנד) שעון הקיץ מונהג החל מיום ראשון האחרון של חודש מרץ ועד יום ראשון האחרון של חודש אוקטובר.
בירדן שעון הקיץ מונהג מיום שישי האחרון במרץ עד יום שישי האחרון באוקטובר. טורקיה, סוריה ולבנון אימצו את מועדי שעון הקיץ של אירופה, אך קיימת בטורקיה יוזמה שמטרתה להנהיג זמן אחיד ייחודי לה במשך כל ימות השנה (UTC+2.5) ולבטל את הנהגתו של שעון הקיץ. בשנים 2006–2007 הוקדמה החזרה לשעון חורף במצרים, בסוריה ובירדן בשל צום הרמדאן שהחל בחודש ספטמבר. במצרים הוקדמה החזרה לשעון חורף מסיבה זו גם בשנת 2008 וחלה בסוף אוגוסט במקום בסוף ספטמבר. בשנת 2011 ביטלה מצרים את שעון הקיץ עד לשנת 2023, בה הודיעה על החזרתו.
מרוקו ופקיסטן, שתי מדינות שבהן לא מונהג בדרך-כלל שעון קיץ, החליטו ב-2008 להנהיגו בתקופת שיא הקיץ עקב העלייה התלולה במחירי הנפט. ממשלת מרוקו הודיעה כי שעון קיץ יונהג למשך כארבעה חודשים מ-1 ביוני ועד 27 בספטמבר 2008, אולם בסוף אוגוסט הודיעה הממשלה על קיצור התקופה וחזרה לשעון חורף כבר ב-1 בספטמבר. כדי למנוע בעיות בתיאום לוח הטיסות למרוקו וממנה, הוסיפו חברות התעופה של מרוקו לנהוג לפי שעון קיץ עד התאריך המקורי – 27 בספטמבר. ממשלת פקיסטן הנהיגה את שעון הקיץ במשך שלושה חודשים, מ-1 ביוני עד 30 באוגוסט 2008.
בחצי הכדור הדרומי מתחיל האביב בחודש ספטמבר והסתיו – בסוף מרץ. באוסטרליה מונהג שעון הקיץ רק בחלק מהמדינות, מיום ראשון הראשון באוקטובר עד יום ראשון הראשון באפריל. בניו זילנד מונהג שעון קיץ מסוף ספטמבר עד תחילת אפריל. בעשר מהמדינות הדרומיות של ברזיל ובבירה ברזיליה, מונהג שעון הקיץ מאמצע אוקטובר ועד אמצע פברואר. בדרום אפריקה לא נהוג שעון קיץ, אך בנמיביה הסמוכה הוא מתחיל ביום ראשון הראשון בחודש ספטמבר ומסתיים ביום ראשון הראשון בחודש אפריל.