stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דמוגרפיה של ברוניי
קבוצות אתניות

| קבוצה אתנית | מפקד האוכלוסין 1947> מספר | מפקד האוכלוסין 1947>  % | מפקד האוכלוסין 1960> מספר | מפקד האוכלוסין 1960>  % | מפקד האוכלוסין 1971> מספר | מפקד האוכלוסין 1971>  % | מפקד האוכלוסין 1981> מספר | מפקד האוכלוסין 1981>  % | מפקד האוכלוסין 1991> מספר | מפקד האוכלוסין 1991>  % | מפקד האוכלוסין 2001> מספר | מפקד האוכלוסין 2001>  % | מפקד האוכלוסין 2011> מספר | מפקד האוכלוסין 2011>  % |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| מלאים | 16,742 | 41.2 | 45,135 | 53.8 | 89,267 | 65.5 | 125,717 | 65.2 | 174,319 | 66.9 |  |  | 258,446 | 65.7 |
| קדיאנים 1 | 16,742 | 41.2 | 4,291 | 5.1 | 89,267 | 65.5 | 125,717 | 65.2 | 174,319 | 66.9 |  |  | 258,446 | 65.7 |
| סינים | 8,300 | 20.4 | 21,795 | 26.0 | 31,925 | 23.4 | 39,461 | 20.5 | 40,621 | 15.6 |  |  | 40,534 | 10.3 |
| דוסונים | 2 |  | 4,873 | 5.8 | 8,552 | 6.3 | 15,175 | 7.9 | 15,665 | 6.0 |  |  | 13,280 | 3.4 |
| איבנים | 1,330 | 3.3 | 3,900 | 4.6 | 8,552 | 6.3 | 15,175 | 7.9 | 15,665 | 6.0 |  |  | 13,280 | 3.4 |
| מלאנו | 2,517 | 6.2 | 318 | 0.4 | 8,552 | 6.3 | 15,175 | 7.9 | 15,665 | 6.0 |  |  | 13,280 | 3.4 |
| הודים | 11,768 | 28.9 | 3,565 | 4.3 | 2,162 | 1.6 | 5,919 | 3.1 | 29,877 | 11.5 |  |  | 81,112 | 20.6 |
| אחרים | 11,768 | 28.9 | 3,565 | 4.3 | 4,350 | 3.2 | 6,560 | 3.4 | 29,877 | 11.5 |  |  | 81,112 | 20.6 |
| סך הכל | 40,657 | 40,657 | 83,877 | 83,877 | 136,256 | 136,256 | 192,832 | 192,832 | 260,482 | 260,482 | 332,800 | 332,800 | 393,372 | 393,372 |
1 הקבוצה האתנית קדאיין הוזכרו רק כקבוצה אתנית נפרדת במפקד 1960; הם כנראה נכללים במלזית במפקדים האחרים.  כלולים ב'אחרים'
לפי מפקד האוכלוסין של 1991, תושבי ברוניים (מלאים או קדיאן) היוו 67% מהאוכלוסייה, סינים היוו 16%, ילידים היוו 6%, ואחרים (כולל הודים) היוו 12%. קבוצות הילידים כוללות את אנשי האיבן, מורוט (ענף של אנשי הדיאק), הדוסון והמלנאו.
על פי ספר העובדות העולמי של ה-CIA, בשנת 2016 היה שיעור המלזים במדינה הוא 65.7%, הסינים היוו 10.3%, ואחרים היוו 24%.
שפות

השפות המדוברות בברוניי הם מלאית, אנגלית ושפות סיניות (בעיקר מנדרינית תקנית)
דתות

על פי הנתונים הרשמיים של ברוניי לשנת 2016:
מוסלמים (רשמיים): 80.9%
נוצרים: 7.1%
בודהיסטים: 7%
אמונות ילידים ולא דתיים, אתאיסטים או אגנוסטיים: 5%
שיעור האוריינות

הגדרה: אנשים מגיל 15 ומעלה יכולים לקרוא ולכתוב
סך האוכלוסייה: 96%
גברים: 97.5%
נשים: 94.5% (הערכה ב-2015)
הוצאות על חינוך

4.4% מסך התמ"ג (2016)
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6 7 8 9  "Brunei". The World Factbook. Central Intelligence Agency. ביולי 2018. נבדק ב-2019-04-10. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  "World Population Prospects, the 2012 Revision". un.org.
↑  "UNSD — Demographic and Social Statistics".
1 2  "United Nations Statistics Division - Demographic and Social Statistics". un.org.
↑  Live births, deaths, and infant deaths, latest available year (2002 – 2016), United Nations Statistics Division.
↑  "Department of Economic Planning and Statistics - edata Library". www.deps.gov.bn. נבדק ב-2021-03-21.
שרה'לה דורון

ערך זה עוסק בשדרנית רדיו. אם התכוונתם לאשת ציבור ישראלית שכיהנה כשרה וחברת הכנסת מטעם מפלגת הליכוד, ראו .
שרהל'ה דורון
תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן.
נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
שרהל'ה דורון (8 באוקטובר 1949 – 1 ביולי 1991) הייתה שדרנית רדיו ישראלית, עורכת תוכניות ומדריכת קריינים, מגישת תוכנית הילדים הידועה "מקהלה עליזה".
ביוגרפיה

דורון נולדה ברמת גן כשרה ארליך, בת ללוסיה ואריה ואחות לאבנר (שנפטר לאחר שחרורו הצבאי בעת טיול בקנדה). עם התבגרותה שינתה את שמה לשרה נאמן. בוגרת החוג לתולדות האמנות באוניברסיטה העברית וכן מכון אבשלום ללימודי ידיעת הארץ. נישאה לאהוד דורון.
שירתה בגלי צה"ל כקריינית והגישה את התוכנית "דש עם שיר". לאחר שחרורה עבדה כקריינית בקול ישראל וכקריינית רצף בטלוויזיה הישראלית. באמצע שנות השבעים חזרה לגלי צה"ל כעורכת ושדרנית.
התוכנית המזוהה ביותר עמה הייתה "מקהלה עליזה", שאותה ערכה והגישה במשך כ-15 שנה, עד פטירתה. "מקהלה עליזה" הייתה תוכנית לילדים ששודרה בימי שבת בשעה תשע בבוקר, וצברה לאורך השנים קהל מאזינים גדול ומסור של ילדים והורים, שהרבו גם לשלוח מכתבים ולמסור ד"שים. עם השנים הפכה התוכנית למודל לתוכניות ילדים בשבת בבוקר, עד היום. בספר "גלי צה"ל – כל הזמן" סיפרה דורון על התוכנית: "ב-15 שנים מגדלים דור והשרשרת מורכבת מעוד תוכנית ועוד תוכנית מדי שבת בשבת ומדי חג בחג. ילדים שמכירים עוד ספר, עוד חג או עוד פינה בארץ בזכותה הם הילדים שקיבלו ממנה משהו". בנוסף הייתה שדרנית בתוכנית כל הבוקר ששודרה בין 9:00 ל-12:00 בבוקר.
הגישה וערכה את התוכנית "מראה מקום", שבה ליוותה אנשים ידועים למקומות בעלי משמעות בחייהם, תוכנית ששילבה את חיבתה הגדולה לטיולים ואת יכולות הריאיון האישי והבלתי אמצעי שלה.
ניהלה את מחלקת הקריינים בגלי צה"ל והייתה אחראית להכשרת קריינים חדשים.
ב-1991, בגיל 41, נפטרה מסרטן. הותירה אחריה בעל ושלוש בנות: סיוון, דניאלה ורותי.
הערות שוליים

↑  רועי הולר, הבית של הילדים, באתר ynet, 25 בנובמבר 2004
↑  אלכסנדר כץ, עוד שינויים בלוח שידורי גל"צ: דודו ארז, אבי אטינגר וירדן בר כוכבא מצטרפים, באתר אייס, 10 בפברואר 2015
↑  חדש בגלי, דבר, 17 ביוני 1977
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007592259405171  VIAF: 43147869661074981364   WorldCat (עם VIAF): 43147869661074981364
שליו זיפני

| שליו זיפני |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: תרנגולאים
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: פסיוניים
תת־משפחה:: חוגלות
סוג:: שליו
מין:: שליו זיפני
שם מדעי
 Coturnix pectoralis ‏גולד, 1837
תחום תפוצה


שליו זיפני (שם מדעי: Coturnix pectoralis) הוא מין של עוף קטן עד בינוני, ממשפחת הפסיוניים, השייך לסוג שליו (Coturnix), החי באוסטרליה ויש הסבורים כי הוא שייך לאותו המין כמו השליו הניו זילנדי. (על פי דעה זו, שמו המדעי של השליו הזיפני יהיה: Coturnix novaezelandiae pectoralis ). השליו הזיפני הוא ציפור נודדת. הוא עף מאתר לאתר בקבוצות של כ- 20 פרטים, ומאכלס מקום חדש, בהתאם לזמינותם של מזון ומים. בתנאים מתאימים הוא עשוי להישאר בתחום אחד לתקופה ממושכת.
בית הגידול של השליו הזיפני מתפרש על פני יבשת אוסטרליה ובעיקר בדרום מזרח ובמערב היבשת. כן, נפוץ השליו הזיפני באי טסמניה.
גובהו של השליו הזיפני 17-20 ס"מ ומשקלו 99-128 גרם. אורך הכנף 104-117 מ"מ, ואורך הזנב 38-46 מ"מ. גוף הזכר הנקבה צבוע בחום כהה ומעליו פסים מבריקים אנכיים. החזה והבטן צהבהבים ועליהם פסים חומים עד שחורים. אצל הזכר הפסים בולטים יותר. לזכר ולנקבה יש סביב העין טבעת לבנה מוקפת בפס חום עד שחור. הצוואר ושני צידי הראש צבועים בחום כהה לזכר, וחום בהיר לנקבה.
השליו הזיפני הוא שוכן קרקע. הוא חי באזורים מישוריים (כולל שטחים חקלאיים) ומעדיף סביבה לחה בקרבת גופי מים.
השליו הזיפני הוא בעיקר אוכל זרעים. הוא מעדיף זרעים של דגנים משטחים מעובדים, דשאים, ועשבי בר. השליו הזיפני אוכל גם עלים, חלקי צמח שונים ומספר מועט מאוד של חרקים.
התקשורת בין הזכר לנקבה באמצעות סדרות של 3 או 4 שריקות שכל אחת מבטאת מסר אחר. הרבייה תלויה בזמינות המזון והגשמים. הנקבה מטילה 6-11 ביצים במשקל 9.2 גרם. הדגירה נמשכת 18 עד 21 ימים, והאפרוחים נחשבים בוגרים אחרי ארבעה חודשים.
ראו גם

שליו
שליו נודד
הערות שוליים

↑  שליו זיפני באתר הרשימה האדומה של IUCN
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007551881005171
רובר P5

| --- | --- |

Rover P5
 מאפיינים כלליים
 יצרן:  רובר (באנגלית: "The Rover Company Limited") (אנ')
 שנות ייצור:  1958–1973
 הרכבה:  בריטניה בריטניה
 מודל קודם:  "רובר P4"
 מודל אחריו:  "רובר P6"
 מרכב:  Front-engine, rear-wheel-drive layout
 אורך:  4,737 מ"מ
 רוחב:  1,778 מ"מ
 גובה:  1,549 מ"מ (דגם סלון)  1,473 מ"מ (דגם קופה)
 משקל:  1,587 ק"ג
 בסיס גלגלים:  2,807 מ"מ
 מפרט טכני
 מנוע:  6 צילינדרים 2,995 סמ"ק המפיק 105 כ"ס (סדרה ראשונה)  6 צילינדרים 2,995 סמ"ק המפיק 121 כ"ס (סדרה שנייה)  6 צילינדרים 2,995 סמ"ק (סדרה שלישית)  V8 צילינדרים 3,528 סמ"ק המפיק 146 כ"ס (סדרה "Rover 3½ Litre")
 הילוכים:  תמסורת ידנית  תמסורת אוטומטית  תמסורת אוטומטית "Borg Warner Type-35" (סדרה "Rover 3½ Litre")
 מהירות מרבית:  152.9 קמ"ש (סדרה ראשונה)
 צריכת דלק:  13.8 ליטר ל-100 ק"מ (סדרה ראשונה)
 מעצב:  David Bache (אנ')
רובר P5 (באנגלית: Rover P5) היא מכונית סלון מתוצרת יצרנית הרכב הבריטית רובר, (באנגלית: "The Rover Company Limited") אשר יוצרה בין השנים 1958–1973.
סך הכול יוצרו 69,141 יחידות.
מכונית שרד

דגם של "רובר P5", שנת 1974 צבוע בשחור, בבעלות אליזבת השנייה, מלכת הממלכה המאוחדת ושימש את המלכה כרכב אישי (ראו תמונות).
דגם של "רובר P5B" הייתה מכונית השרד של ראשי ממשלת בריטניה: הרולד וילסון, אדוארד הית', ג'יימס קלהאן ומרגרט תאצ'ר (דגם "רובר P5B" קופה) (ראו תמונות).
תצורות "רובר P5"

4 דלתות - סלון
4 דלתות - קופה
סדרות "רובר P5" > סדרה ראשונה (יוצרה בין השנים 1958-1962)

4 דלתות - סלון
מנוע 3.0 ליטר
תמסורת ידנית
תמסורת אוטומטית
הגה כוח מתוצרת "Burman and Sons" (אנ') (אופציונלי עד מאי 1960, ממאי 1960 סטנדרטי)
תאוצה בין 0 - 97 קמ"ש היא 17.1 שניות (דגם תמסורת אוטומטית)
מחיר היחידה בהשקה עמד על 1,864 שטרלינג
סדרות "רובר P5" > סדרה שנייה (יוצרה בין השנים 1962-1965)

4 דלתות - סלון
4 דלתות - קופה
מנוע 3.0 ליטר
יוצרו 15,676 יחידות (דגם סלון)
יוצרו 5,482 יחידות (דגם קופה)
סדרות "רובר P5" > סדרה שלישית (יוצרה בין השנים 1965-1967)

4 דלתות - סלון
4 דלתות - קופה
מנוע 3.0 ליטר
יוצרו 3,919 יחידות (דגם סלון)
יוצרו 2,501 יחידות (דגם קופה)
סדרות "רובר P5" > "P5B "3.5-Litre" (יוצר בין השנים 1967-1973)

קרוי גם: "Rover 3½ Litre"
4 דלתות - סלון
4 דלתות - קופה
מנוע V8 צילינדרים, 3.5 ליטר המפיק 160 כ"ס
תמסורת אוטומטית מסוג "Borg Warner Type-35"
הנעה 4x2
הנעה 4x4
יוצרו 11,501 יחידות (דגם סלון)
יוצרו 9,099 יחידות (דגם קופה)
מנועי "רובר P5"

2.4 ליטר (יוצרו 25 יחידות, יוצא לניגריה)
2.6 ליטר (יוצרו 131 יחידות, יוצא לניגריה)
3.0 ליטר (יוצרו 48,385 יחידות)
3.5 ליטר (יוצרו 20,600 יחידות)
תמונות

"רובר P5", שנת 1966
"רובר P5"
"רובר P5"
"רובר P5", סדרה שנייה, שנת 1962
"רובר P5" קופה
"רובר P5B" שנת 1970
"רובר P5B" שנת 1971, הנעה 4x4
"רובר P5B" קופה, שנת 1968
"רובר P5", שנת 1974 בבעלות אליזבת השנייה, מלכת הממלכה המאוחדת
"רובר P5", שנת 1974 בבעלות אליזבת השנייה, מלכת הממלכה המאוחדת
"רובר P5", שנת 1974 בבעלות אליזבת השנייה, מלכת הממלכה המאוחדת
"רובר P5B" קופה (הייתה מכונית השרד של ראש ממשלת בריטניה מרגרט תאצ'ר)
"רובר P5B" קופה (הייתה מכונית השרד של ראש ממשלת בריטניה מרגרט תאצ'ר)
ראו גם

רובר BRM
לקריאה נוספת

"רובר P5" - תמונות
"רובר P5" - קלאב (roverp5club.org.uk)
הערות שוליים

↑  "The Rover 3-litre". The Motor. 6 July 1960
↑  "רובר P5" classics.honestjohn.co.uk/reviews/rover/p5
↑    Jasper Gerard, ‏Classic Rover P5, The Telegraph, 3 June 2010
↑  "רובר P5" wheelerdealers.discoveryuk.com/car/rover-p5
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007539494805171  LCCN: sh98005510
שרגא טופולנסקי

שרגא טופולנסקי (נולד ב-15 במאי 1950) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת הבלם בקבוצות מכבי נתניה ובית"ר תל אביב. טופולנסקי היה שותף לזכייה בשתי אליפויות של מכבי נתניה בשנות ה-70.
קריירה

טופולנסקי גדל בשכונת עמידר בנתניה. הוא שיחק את מירב הקריירה שלו במכבי נתניה ובית"ר תל אביב בישראל, אך גם שיחק בליגה האוסטרלית בקבוצות הכח מלבורן ו-ווסט אדלייד, שם צבר 55 הופעות. טופולנסקי נחשב לאחד מהבלמים הטובים ביותר בישראל ואף זכה כבלם בתואר כדורגלן העונה של עיתון "מעריב", הישג שאף שחקן בעמדת הבלם לא הצליח לשחזר עד היום.
היה שותף לזכיות בשתי אליפויות ובשני גביעי סופר קאפ עם מכבי נתניה ולאחר מכן היה שותף לעלייה לליגה הבכירה בקבוצת בית"ר תל אביב בשנטת ה-80 המוקדמות. בהמשך עבר לקבוצת מכבי לזרוס חולון במדיה פרש ממשחק פעיל עקב פציעה.
קריירה > נבחרות

טופולנסקי היה חלק מנבחרת הנוער של ישראל ששיחקה בטורניר לנבחרות צעירות בקאן שבצרפת ב-1969 ורשמה את הניצחון הרשמי הראשון אי פעם על נבחרת מברית המועצות (1:0) וקבעה הישג כשסיימה במקום השלישי בטורניר.
טורניר זה הכניס לתודעה את נבחרת הנוער הישראלית והווה אבן דרך בהקמת נבחרת נוער שפועלת עד היום על מנת לטפח כישרונות צעירים לנבחרות הבוגרת. לטופולנסקי חמש הופעות בנבחרת הנוער.
לאחר הפרישה

לאחר שפרש אימן במחלקות הילדים והנוער, בשנים היותר מאוחרות אימן בקבוצות מהליגות הנמוכות ואחרי כן הפך להיות שומר בבית ספר בכפר יונה. בנו, גל טופולנסקי, הוא רקדן ודוגמן בינלאומי
תארים

אליפות (2): 1971/1972, 1973/1974
כדורגלן העונה של מעריב לעונת 1976/1977 (בית"ר תל אביב)
חיים אישיים

לטופולנסקי שישה ילדים משתי נשים.
הערות שוליים

1 2 3  אשר גולדברג‏, "אביטן לקח את האקדח וירה. היינו בהלם", באתר וואלה, 20 במאי 2022
↑  נבחרת הנוער של ישראל מנצחת את ברית המועצות בטורניר קאן, באתר ההתאחדות לכדורגל בישראל
↑  מגזין סוף השבוע, ‏על הגל: רקדן, דוגמן, הומו גאה – ובן של אגדת כדורגל ישראלית, באתר ‏מאקו‏, 12 באוגוסט 2016
רנטה פוגל

רנטה פוגל-היינריך (בגרמנית: Renate Vogel-Heinrich; נולדה ב-30 ביוני 1955) היא שחיינית עבר ממזרח גרמניה. היא אלופת עולם בעלת 3 מדליות זהב ושיאנית עולם שהתמחתה בעיקר בסגנון חזה.
ביוגרפיה

פוגל נולדה בקרל-מרקס-שטאדט (כיום קמניץ).
באולימפיאדת מינכן (1972) זכתה פוגל במדליית כסף במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 4:24.91 דקות, אחרי ארצות הברית שקבעה שיא עולם חדש של 4:20.75 דקות ולפני מערב גרמניה (4:26.46 דקות). נוסף לכך, היא סיימה במקום עשירי במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:16.87 דקות.
ביוגרפיה > אלופה ושיאנית עולם

באליפות העולם בשחייה שנערכה בבלגרד, לשעבר יוגוסלביה, בשנת 1973 זכתה פוגל ב-3 מדליות זהב. מדליות זהב במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:13.74 דקות, לפני ליובוב רוסנובה מברית המועצות (1:15.42 דקות) ובת ארצה בריגיטה שוכארדט (1:15.82 דקות), במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:40.01 דקות, לפני בת ארצה הנלורה אנקה (2:40.49 דקות) ולין קוללה מארצות הברית (2:41.71 דקות) ובמשחה שליחות 4x100 מטר מעורב ביחד עם אולריקה ריכטר, רוזמרי קותר וקורנליה אנדר בשיא עולם חדש של 4:16.84 דקות, לפני ארצות הברית (4:25.80 דקות) ומערב גרמניה (4:26.57 דקות).
באליפות אירופה בשחייה שנערכה בווינה, אוסטריה בשנת 1974 זכתה פוגל בשתי מדליות, זהב וכסף. מדליית זהב במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב בשיא עולם חדש של 4:13.78 דקות ומדליית כסף במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:13.69 דקות, בשלב המוקדמות היא קבעה שיא עולם חדש של 1:12.91 דקות.
בתחרות שחייה שנערכה בקונקורד, קליפורניה ב-1 בספטמבר אותה שנה קבעה פוגל במשחה ל-100 מטר חזה שיא עולם חדש של 1:12.28 דקות.
בשנת 1979 ברחה פוגל למערב גרמניה דרך הונגריה, שם החלה לעבוד כמאמנת שחייה.
שימוש בסמים

פוגל הייתה מהראשונות שסיפרו על השימוש הלא חוקי בסמים בקרב ספורטאים ולכן הייתה חשופה להתקפות מצד גורמים ממזרח גרמניה.
לאחר איחוד גרמניה נחשפה תוכנית האימרוץ של גרמניה המזרחית, בה נתנו סטרואידים אנאבוליים באופן שיטתי לספורטאים רבים. בין היתר, השחיינית בריגיט מיינקה ספרה ששחייניות נבחרת מזרח גרמניה השתמשו באימרוץ נרחב .
תארים והישגים

פוגל שברה 4 שיאי עולם בשחייה, 2 שיאי עולם במשחה ל-100 מטר חזה ו-2 שיאי עולם במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב.
ראו גם

מדיה וקבצים בנושא  בוויקישיתוף
התפתחות שיא העולם במשחה ל-100 מטר חזה
הטיית זיכרון

הטיית זיכרון (לפי האקדמיה ללשון: הטיית היזכרות) היא הטיה בנתוני מחקר הנובעת מחשיבה סלקטיבית של הנחקרים. הטיית זיכרון היא סוג של הטיית דיווח.
דוגמה לכך היא בשאלון שניתן להורי ילדים עם ובלי מוגבלות. להורי ילדים עם מוגבלות יש נטייה לזכור גם את הפרטים הקטנים בחיי ילדיהם ועל כן ייתכן עיוות ברמת הפירוט של הדיווח שלהם ביחס לקבוצה השנייה. אם ההטיה לא נלקחת בחשבון ניתן להגיע למסקנה שגויה כי אירוע מסוים בחיי הילדים הוא שגרם למוגבלות, על אף שבפועל הוא התרחש גם אצל קבוצת הבריאים.
הערות שוליים

↑  הַטָּיַת הִזָּכְרוּת במילון רפואה: אפידמיולוגיה (תשפ"א), 2021, באתר האקדמיה ללשון העברית
↑  FEM - Information (Measurement) Bias, web.archive.org, ‏2019-08-18
↑  J A Kopec, J M Esdaile, Bias in case-control studies. A review., Journal of Epidemiology and Community Health 44, 1990-09, עמ' 179–186
↑  Wayback Machine, web.archive.org, ‏2016-06-15
ערך זה הוא קצרמרבנושא סטטיסטיקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
שליו מהודר

| שליו מהודר |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: תרנגולאים
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: שלווים אמריקניים
סוג:: שליו מצויץ
מין:: שליו מהודר
שם מדעי
 Callipepla douglasii ‏ויגורס 1829
תחום תפוצה


שליו מהודר (שם מדעי: Callipepla douglasii; מוכר גם בשמות: שליו בנסון, שליו מצויץ, שליו דאגלס ושליו יאקי) הוא מין של עוף קטן עד בינוני, בעל מזג לוחמני ביותר, ממשפחת השלווים האמריקניים, (סוג: שליו מצויץ), הנפוץ במיוחד בצפון מערב מקסיקו, מדרום סונורה ועד נאיאריט.
השליו המהודר חי בערבות צחיחות. צבעו העיקרי הוא צהוב זהבהב, ראשו של הזכר כהה מנומר בכתמים שחורים אפורים הנמשכים לעבר הגרון, החזה והבטן אפורים עם כתמים לבנים גדולים, הרגליים והמקור בצבע אפור כהה עד שחור. הנקבה דומה לזכר, אך צבעה עמום יותר, מגיעה לבגרות כבר בשנה הראשונה לחייה, ודוגרת בתקופת אפריל - יוני, משך הדגירה 22-23 יום.
בניגוד לשלווי מדבר אחרים, השליו המהודר אינו נפוץ כל כך בשבי, ועל כן מחירו יקר.
ראו גם

שלווים
הערות שוליים

↑  שליו מהודר באתר הרשימה האדומה של IUCN
הדנובה הכחולה

העטיפה
הדנובה הכחולה- היצירה המלאה. ביצוע משנת 1972.
הדנובה הכחולה- הקטע המפורסם ביותר של היצירה.
הדנובה הכחולה, או בשמו המלא, על שפת הדנובה הכחולה היפהפייה (בגרמנית: An der schönen blauen Donau), אופוס 314, הוא ואלס שהלחין המלחין האוסטרי יוהאן שטראוס בשנת 1866. היצירה בוצעה לראשונה ב-15 בפברואר 1867 במסגרת מקהלת הגברים הווינאית (Wiener Männergesangsverein), ונותרה מאז אחת היצירות הקלאסיות הפופולריות בכל הזמנים. נגינת היצירה אורכת כ-11 דקות.
היסטוריה

לאחר כתיבת הלחן המקורי למקהלת גברים בליווי פסנתר, נכתבו לו מילים בידי יוזף וייל, המשורר של המקהלה. מאוחר יותר הכניס שטראוס תוספות ושינויים במוזיקה, והיה על וייל להכניס שינויים בטקסט בהתאם. לאחר מכן הכין שטראוס גרסה תזמורתית, ללא טקסט, עבור התערוכה הבינלאומית בפריז באותה שנה, והיא הגרסה המוכרת והנפוצה ביותר בימינו.
תזמור

התזמור של היצירה כולל את הכלים הבאים:
בתרבות

היצירה זכתה לפרסום נרחב עם הקרנתו של הסרט "2001: אודיסאה בחלל" של הבמאי סטנלי קובריק. היצירה מתנגנת ברקע טיסה נעימה בחלל, ומאז הפכה למזוהה עם סרטי המדע הבדיוני ותעופה בחלל.
הערות שוליים

↑  תמונות חוברת התווים
↑  מידע על הוואלס, הדנובה הכחולה
↑  שירת מילות היצירה, בתיאור כתובות המילים, באתר יוטיוב
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007581250405171  PLWABN: 9810530174505606  BNE: XX2228709  BnF: cb13919689r (data)  CANTIC: a12269670  GND: 4399716-8  LCCN: n82111258  MusicBrainz work: 6763c20d-f2df-3347-8a0e-7abad42a5a56  NLA: 35381158  VIAF: 181002798   WorldCat (עם VIAF): 181002798 
התווים הפותחים של היצירה, כתב ידו של המלחין.
שליו חום

| שליו חום |
| --- | --- |
 שליו חום
מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: תרנגולאים
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: פסיוניים
סוג:: שליו
מין:: שליו חום
שם מדעי
 Coturnix ypsilophora ‏בוס, 1792

שליו חום (שם מדעי: Coturnix ypsilophora), מוכר גם כ"שליו הַבּצָה", הוא מין של עוף קטן עד בינוני, ממשפחת הפסיוניים (סוג: Coturnix), החי באוסטרליה ובאזורים הטרופיים.
השליו החום נפוץ בשטחי חקלאות, סוואנות, בתות ואזורי ביצות. הוא נצפה בגינאה החדשה ואיי סונדה, כמו גם בצפון, מזרח, דרום מזרח ודרום מערב אוסטרליה וטסמניה, אם כי לא באזורים יבשים. השליו החום הובא לאיי פיג'י ולניו זילנד על ידי האדם, שם הוא מוגבל בתפוצתו לחלקו הצפוני של האי הצפוני. משערים, כי הבאתו של השליו החום לניו זילנד תרמה להכחדתו של השליו ניו זילנדי, ככל הנראה כתוצאה מהפצת מחלות, להן לא היה האחרון חסין.
גובהו של השליו החום 18 ס"מ ומשקלו 75–92 גרם. אורך הכנף 82–109 מ"מ לזכרים ו-82–103 מ"מ לנקבות. אורך הזנב 43-51 מ"מ. לזכר ולנקבה ראש וגב בצבע חום כהה. הכנפיים מפוספסות בשחור ולבן. החזה והבטן בצבע צהבהב זהוב מסומנים בפסים שחורים אופקיים. לזכר כתמים חומים כהים בצדי ראשו וכתם חום קטן על גרונו. לנקבה טלאי גדול בצבע קרם על גרונה וכתמים בצבע חום בהיר בצידי הראש.
השליו החום הוא שוכן קרקע, החי באזורים טרופיים ממוזגים ומוצא מחסה בתוך עשביה גבוהה. השליו החום מחפש קרבת נחלים וביצות, אך כאשר יורדים גשמים כבדים הוא עולה לאזורים גבוהים יותר.
מזונו העיקרי של השליו החום הוא זרעים, עשבי בר, עלים וחלקי צמח שונים.
הטלת הביצים מתרחשת בסוף העונה הגשומה באוסטרליה מאוקטובר עד דצמבר ומינואר עד מאי, באזורים הטרופיים הצפונים. הנקבה מטילה, בתוך קן המוסתר היטב תחת עשבייה ובקרבת מקורות מים, בין 4 ל-11 ביצים במשקל 9.2 גרם. הדגירה נמשכת 18 עד 21 ימים, והאפרוחים נחשבים בוגרים לאחר ארבעה חודשים.
נקבת השליו החום, צולם בקווינסלנד אוסטרליה
שליו חום בניו זילנד
ראו גם

שליו
שליו נודד
הערות שוליים

↑  שליו חום באתר הרשימה האדומה של IUCN
↑  Brown quail. New Zealand Birds Online
הדנה טקויה

| --- | --- |

הדנה טקויה, אפריל 2016
 לידה:  12 באוגוסט 1923 
 פטירה:  8 בנובמבר 2020 (בגיל 97) 
 מדינה:  ישראל 
 תקופת הפעילות:  ? – 8 בנובמבר 2020 
 צאצאים:  יוסף הדנה 
 
הדנה (רפאל) טקויה (12 באוגוסט 1923 – 8 בנובמבר 2020) היה ליקה כהנת בביתא ישראל, מחנך, מנהיג דתי, פעיל עלייה וציבור של יוצאי אתיופיה בישראל.
ביוגרפיה

נולד בכפר גורבה אשר בסקלט שבבגמדר, אתיופיה לטקויה אבטאו ולמלם ברקולן. התייתם מאמו בהיות בן שלוש ומאביו בגיל עשר וגדל אצל משפחתו המורחבת. בילדותו חונך לכהונה בידי הנזירים נגה טקה ואבא דג'ן במשך תשע שנים עד סיום לימודיו ב-1942. זמן קצר לאחר סיום לימודיו עבר לכפר אמבובר, שם נישא לעלמיתו ברהנו, והחל את כהונתו ככהן בכפר.
בשנת 1954 נבחר על ידי הרב שמואל בארי לתלמיד בבית הספר למען נדחי ישראל שבאסמרה, אריתריאה שם למד במשך כשבעה חודשים שיעורים ביהדות רבנית ובשפה העברית, עם שובו לבגמדר הועסק על ידי הסוכנות היהודית כמורה לעברית ויהדות. בהמשך כאשר העסקתו בוטלה המשיך בתפקידו ושימש כמורה נודד ולימד באמבובר ויינייה, אצ'פר, בלסה, בלובאהו ווזבה.
בשנת 1976 נבחר לתפקיד ליקה כהנת בידי שישים וששה כהנים בבחירות שארכו במשך כשמונה ימים, מקום מושבו היה באמבובר ליד המסגיד ושימש בתור דיין בערכאה גבוהה שהוכרה על ידי השלטונות. בשנת 1984 הגיע יחד עם משפחתו לאדיס אבבה כדי לעלות לישראל. שנה לאחר מכאן עלתה המשפחה לטיסה לח'רטום וממנה לקהיר ולישראל.
בזמן הפגנת עולי אתיופיה בשנת 1985 כנגד דרישת הגיור לחומרא ניהל את המשא ומתן והוביל קו מתון ופרקטי לאחר שיחות עם הרבנים הראשיים במדינת ישראל, עמדה שגרמה לחלק קטן מהקהילה האתיופית להתנגד לעמדה זו.[דרוש מקור]
הכיר בפלאשמורה כחלק מביתא ישראל ופעל למען העלאתם.
עמד בראש טקסי הסיגד ויום הזיכרון לנספים בדרך לישראל. תרגם את ספר האורית מגעז לאמהרית.
נפטר ב-8 בנובמבר 2020. יום קודם, אשתו אלמיטו ברהנו נפטרה ממחלת נגיף הקורונה. התגורר בבית שמש.
משפחה

אחד מבניו הוא הרב יוסף הדנה אשר כיהן כרב הראשי ליהודי אתיופיה מטעם הרבנות הראשית לישראל במשך 45 שנה.
הבת שלו היא הפעילה רחל ארטה שתרמה רבות לעלייה יהודי אתיופיה למדינת ישראל בשנות ה-70. ארטה נפגשה עם עליזה בגין כדי להשפיע על ראש הממשלה מנחם בגין לקדם את עליית יהודי אתיופיה.
בתו, אסתר (אתי) הדנה, כהנה כחברת מועצת העיר כפר סבא בשנים 2014–2018 ופעלה לקידום ההשתלבות של קהילת יהודי אתיופיה בעיר כפר סבא.
לקריאה נוספת

הדנה טקויה, מגונדר לירושלים, תשע"א 2011, דפוס משכן
הערות שוליים

↑  יעל פרידסון, "הייתה ביניהם אהבת אמת": הקס הדנה טקויה נפטר כיממה לאחר מות אשתו מקורונה, באתר ynet, 10 בנובמבר 2020
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987009461557005171  VIAF: 781161453827464330001   WorldCat (עם VIAF): 781161453827464330001
דניאל אהרן

| --- | --- |

צילום בעת ראיון בשנת 2010
 לידה:  4 באוגוסט 1912 שיקגו, ארצות הברית 
 פטירה:  30 באפריל 2016  (בגיל 103) קיימברידג', ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת מישיגן, אוניברסיטת הרווארד 
 שפות היצירה:  אנגלית 
 פרסים והוקרה:  מלגת גוגנהיים (1947)  המדליה הלאומית למדעי הרוח (2010)  מדליית יובל המאה של הרווארד (2012)  דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת הרווארד (2007)  עמית האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים 
 
דניאל אהרן (באנגלית: Daniel Aaron ,‏ 4 באוגוסט 1912 שיקגו - 30 באפריל 2016 קיימברידג' (מסצ'וסטס)) היה היסטוריון ואמריקניסט יהודי-אמריקאי. כיהן כפרופסור לספרות אנגלית ואמריקאית באוניברסיטת הרווארד. (1983-1971).
נחשב לחלוץ חקר התרבות של ארצות הברית.
קורות חיים > ילדות וצעירות

דניאל ברוך אהרן נולד בשנת 1912 בעיר שיקגו במשפחה של יהודים מהגרים מהאימפריה הרוסית.
נרשם לאוניברסיטת מישיגן עם כוונה ללמוד רפואה אולם התחרט ועבר ללימודי השפה והספרות אנגלית שאותם סיים עם תואר ראשון בשנת 1933 .
קורות חיים > פעילותו בהוראה באקדמיה

ב-1943 סיים את הדוקטורט PhD באוניברסיטת הרווארד .דוקטורט ראשון שהוענק על ידי מוסק אקדמי זה בתחום תולדות התרבות הצפון-האמריקאית. המדריך שלו היה פרי מילר.
בשנים 1939–1971 לימד במכללת סמית. החל משנת 1971 וע פרישתו לגמלאות בשנת 1983 לימד כפרופסור בקתדרה על שם ויקטור .ס. תומאס לספרות אנגלית ואמריקאית בהרווארד.
במהלך הקריירה שלו הכיר אישית כמה מחשובי הסופרים שכתבו באנגלית של תקופתו כמו ויליאם בטלר ייטס, סינקלייר לואיס, רוברט פרוסט, ליליאן הלמן, טרומן קפוטה, מרי מקארתי ורלף אליסון
דניאל אהרן נחשב לחלוץ לימודי התרבות של ארצות הברית ("אמריקנה") והרצאותיו בתור פרופסור לספרות אנגלית ואמריקאית היו אקלקטיות וכללו נושאים של ספרות, היסטוריה, פוליטיקה, סוציולוגיה, אנתרופולוגיה, תולדות האמנות ואחרים.