stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
איסיים
מקורות היסטוריים > פילון האלכסנדרוני

פילון קושר את ראשיתם עם משה רבנו: ”מחוקקנו אימן רבים מתלמידיו לחיי שיתוף... הם גרים בערים רבות ובכפרים רבים ביהודה, בקהילות גדולות מרובות-חברים.”
בתיאורו את אורח חייהם, הוא מדגיש את רוחניותם:
"כי מספרם מגיע לארבעת אלפים ומעלה... והם קובעים את מושבם בכפרים ולא בערים, מהם עובדים את האדמה ומהם עוסקים במלאכות שונות המרבות שלום בעולם... האיסיים אינם צוברים כסף וזהב, אינם רוכשים אחוזות ארץ גדולות, ואינם חומדים הכנסות רבות, אלא שואפים לספק את צרכי חייהם ההכרחיים בלבד והם כמעט היחידים בעולם אשר אין להם רכוש וקניין... אין בהם אפילו עבד אחד, אלא כולם עוזרים איש לרעהו כבני חורין... ואשר לפילוסופיה מניחים אותה את תורת ההגיון לאנשים הלהוטים אחרי הפטפוט, משום שאין בה צורך להשגת השלמות... לעומת זה לומדים הם בשקידה רבה את תורת המוסר, ובעניין זה יהיו להם לעיניים חוקי אבותיהם אשר יקטן כוח השכל האנושי מהשיגם, אם לא יערה עליו אלוהים רוח ממרום... שלשה הדברים אשר ישימו להם לקו ולמשקולת: אהבת אלוהים, אהבת המוסר ואהבת הרֵע... מעלותיהם הנוגעות לאהבת הרֵע הן: חִבת הבריות, שויון הזכויות, ועל כולן – שִתוף החיים... אין לאיש מהם בית מיוחד רק לו, שאינו משותף לאחרים, אלא הבית עומד פתוח לדור בו בצוותא... אף אוצר אחד לכולם והוצאות משותפות... כי את הכסף שבו משתכרים בעבודתם יום יום, לא ישימו בכיסם, אלא יכניסוהו לאוצר החברה, וכל מי שרוצה לטול יבוא ויטול ויפיק ממנו תועלת."
על פי פילון, האיסיים היו קבוצה פציפיסטית שאיננה עוסקת בייצור נשק מכל סוג, ואף איננה עוסקת במקצועות שגורמים להשחתת המידות כמו מסחר ותגרנות, אלא עוסקת בחקלאות, רעית בהמות, גידול דבורים, ואומנויות שונות. האיסיים מעריכים את ערך השוויון והאחוה בין בני האדם, לומדים את התורה באופן פילוסופי ואליגורי, ודואגים לחלשים בחברתם כמו חולים וזקנים. פילון מציין שבין האיסיים אין ילדים, תינוקות או נשים אלא גברים בגיל מבוגר קרובים לזקנה, שהגיעו למידת החירות האמיתית בכובשם את היצר הרע.
"הבחירה [בחירת המועמדים לקבוצה] אינה נעשית אצלם על פי המוצא המשפחתי, שהרי אין המוצא המשפחתי בא בחשבון לגבי מתנדבים, אלא על יסוד המסירות לשלמות המידות והשאיפה לאהבת הבריות.
על כן אין בין האיסיים שום ילד קטן, ואף לא נער או עלם, כיוון שמידותיהם של הללו, שאינן יציבות מחמת חוסר הבגרות של גילם, נוטות לתהפוכות, אלא אנשים בוגרים שהם כבר על סף הזקנה, שאינם שטופים עוד בזרמי הגוף ואינם מונהגים על ידי היפעלויותיו, אלא נהנים מן החירות האמיתית, שרק היא בגדר חירות של ממש."
פילון מסכם במשפט:
"אורח חייהם של האיסיים זכה אפוא לשבח ולתהילה כה רבה, עד שלא רק הדיוטות אלא גם מלכים גדולים מתבוננים על אנשים אלה בהערצה ובהשתאות, ובהערכתם והוקרתם אף מוסיפים כבוד ויקר לכבודם."
מקורות היסטוריים > פליניוס הזקן

להבדיל מפילון ויוספוס היהודים, פליניוס הזקן יוצא דופן בהיותו מקור היסטורי חוץ-יהודי לאורח חייהם של האיסיים: ”בצדו המערבי של ים המלח, אך מחוץ לטווח האדים המזיקים, שוכן בדד שבט האיסיים.”
פליניוס מדגיש בתיאורו את יחודם התרבותי של האיסיים, בכך שהם חיים בפרישות מן העולם, מנשים ומיצר מיני, ללא כסף, ובכל זאת אוכלוסייתם גדלה באופן תמידי, בלי אף לידה, על ידי הצטרפותם של זרים, שמתוך לאות חייהם נוהרים אל האיסיים ומאמצים את מנהגיהם.
מקורות היסטוריים > יוסף בן מתתיהו

בשונה מפילון, יוסף שערך את ספריו לאחר חורבן המקדש ששקע באותה עת במאבקי כוח (גם בין הכהונה ללוויים) מוסיף כי כעת האיסיים לא נמנעים מקבלת ילדים לכיתתם: "אוספים אליהם אנשים זרים בעודם רכים בשנים ונוחים לשמוע".חוקר התלמוד שמואל קרויס מוסיף כי לדעתו הממרא המשנאית ממסכת מגילה ד' ח: "אֵינִי עוֹבֵר לִפְנֵי הַתֵּבָה בִּצְבוּעִין, אַף בִּלְבָנִים לֹא יַעֲבֹר". תוקנה כלפי כת האיסיים שלא רצו בשליח ציבור כזה בשל רצונם להיראות ככהן גדול בעבודתו, דבר שנתפס כיוהרה ושהזכירה משקעי וסכסוכי עבר בגינם חרב בית המקדש שלהם.
יוסף בן מתתיהו כתב כי חי בקרבם 3 שנים ולמד מהגותם:
"הם עולים על יתר היהודים באהבתם איש את רעהו. הם נזָרים מתענוגי הבשר, בראותם בהם רעה, ולמעלה טובה נחשב בעיניהם למשול ברוחם ולכבוש יצרם. גם חיי הנשואים נמאסים בעיניהם... בהאמינם כי אף אחת מן הנשים אינה שומרת את אמונתה לבעלה האחד. הם מואסים בחיי עושר, ונפלא הוא שיתוף הרכוש אצלם, עד כי לא נמצא בקרבם איש מֻפלג בנכסים... ולא נמצאה בהם חרפת העֹני ולא גאות העושר, כי נכסי כל היחידים התערבו יחד ורכוש אחד לכלם, כאילו היו אחים מבטן."
יוספוס ציין שהם חיו בכל עיר בישראל ואף סיפר שאחד ממנהיגי המרד הגדול היה איסי ושמו יהודה. הוא אף הרבה שבח על הכנסת האורחים שלהם. האיסיים תוארו על ידי פלביוס כאידיאליסטים – חבורה העוזבת את הבלי העולם הזה, מתעלה מעל לעולם החומרי, מגיעה להכרה מיסטית, ומוותרת על חיי המותרות. הם נהגו, כמו כן, להשתתף ברכושם – בדומה לרעיון הקיבוץ המודרני. הוא אף מעריץ אותם בעמידתם האיתנה מול הרומאים, על אף שעינו אותם בעינויים קשים כדי לעבור על המצוות, לא נכנעו.
מקורות היסטוריים > דיו כריסוסטום

על פי סינסיוס, גם הנואם והסופר דיו כריסוסטום (40–115 לספירה בערך) תיאר את האיסיים: "הוא משבח את האיסיים, עיר מבורכת מאוד הממוקמת בקרבת 'המים המתים' בחלקה הפנימי של פלשתינה, באותה הסביבה של סדום". נראה כי דיו כריסוסטום לא כתב חיבור מיוחד עליהם, אלא רק הזכיר אותם באחד מנאומיו האבודים. הוא הסופר הפגני היחיד שהתייחס אל האיסיים, מלבד פליניוס ומחברים שהסתמכו עליו, כמו סולינוס. בניגוד לסופרים היהודים בשפה היוונית, פילון ויוספוס, שאינם מזכירים קשר כלשהו בין ים המלח והאיסיים, פליניוס ודיו מדגישים אותו. להבדיל מפליניוס, שאינו רומז שעין גדי הייתה עיר איסיית, דיו מקנה לאיסיים עיר נפרדת. בזמן שפליניוס מדבר על "יהודה", דיו משתמש בשם הבלתי רשמי אז, "פלשתינה", אם כי ייתכן שהיא הוכנסה על ידי סינסיוס. השם "סדום" מכוון כאן להרים הסובבים את ים המלח.
מקורות היסטוריים > סולינוס

המדקדק הלטיני סולינוס (המאה ה-3 לספירה) מספר גם הוא על האיסיים:
"חלקה הפנימי של יהודה הצופה למערב מיושב על ידי האיסיים. אלה... פרשו ממנהגי כל שאר העמים... לא ניתן למצוא אשה ביניהם והם ויתרו על מין לחלוטין. הם מתעלמים מכסף וחיים על דקלים. אף אחד לא נולד ביניהם, אולם מספרם אינו פוחת. המקום מוקדש לצניעות. לשם אנשים רבים נוהרים מכל הארצות... תחת האיסיים שכנה קודם לכן העיירה עין גדי, אולם היא נחרבה עד היסוד."
מרטיאנוס קפלה (תחילת המאה ה-5) הזכיר את האיסיים בתיאורו את ארץ ישראל, אולם תיאור זה משקף את מקורותיו: פליניוס וסולינוס.
מקורות היסטוריים > העדר מקורות נוספים

מלבד המקורות הנזכרים למעלה, האיסיים אינם נזכרים באף מקום אחר. אמנם פילון ויוספוס היו יהודים, אך אין אף מקור בעברית או בארמית משלהי העת העתיקה, היודע על קיומם של אלפי נזירים החיים חיי חסידות שלווים או על מציאותן של קהילות רבות שחיו על בסיס של שיתוף כלכלי, בעולם שנשים נעדרו ממנו ומסחר לא התקיים בו. המשנה, התוספתא והברית החדשה, המתעדות את המציאות בארץ ישראל במאה הראשונה לספירה, אינן מזכירות את האיסיים. מטבע שונותה מדרכי הקהילה היהודית, ומעצם היקפה המונה לדברי ההיסטוריונים אלפי אנשים, הייתה מצופה התייחסות של דיון הלכתי או משפטי לאיסיים בדיני נזירות, ירושה ואימוץ. רבי עזריה מן האדומים סובר כי האיסיים הם ה"בייתוסים", אך רבי צבי הירש חיות חולק עליו וסובר כי מדובר ב"חסידים הראשונים" ו"אנשי המעשה".
מגילות מדבר יהודה

לאחר מציאת מגילות מדבר יהודה רבים מהחוקרים זיהו את כת ים המלח שחייתה בקומראן, ונקראה במגילות "עדת היחד", עם האיסיים, אף על פי שהמגילות מציגות אידיאלים שונים במקצת מאלו שתארו ההיסטוריונים.
בעלי המגילות התבדלו מעם ישראל ויצרו הגות דואליסטית המחלקת את האנושות לשני מחנות נבדלים: "בני האור" – אנשיהם – ולעומתם שאר ישראל ואומות העולם – "בני החושך". הם ראו את שאר ישראל (ובעיקר הפרושים והחשמונאים) כחוטאים ורק את עצמם כמקיימי המצוות. כתביהם מציגים את חברי הקבוצה כעוזבים את החברה – לאו דווקא מתוך פציפיזם אלא כהכנה למלחמת שמד של העולם – מהפכה עולמית שלאחריה יהוו הם את הגרעין ואת העילית של ישראל. אסור היה להם לקבל מתנות מן העולם החיצוני או לתת מתנות לקרוביהם בלי אישור הממונים וכל אדם שנכנס לחברתם צריך היה למסור את כל הונו.
לאנשי הכת בעלי המגילות היה לוח שונה מזה של שאר עם ישראל – לוח שמשי שאינו מתחשב בירח, ולפיו כל שנה היא בת 364 ימים, וכל חג חל ביום קבוע בשבוע. לפי לוח השנה שלהם הקרבת העומר הייתה ממחרת השבת שלאחר שביעי של פסח בכ"ו לחודש הראשון, ניסן, וממילא חג השבועות שחל לאחר חמישים יום חל בט"ו בסיון ובכך היה דומה לסוכות ולפסח שאף הם בט"ו לחודש. לוח זה מבוסס על הספרים החיצוניים – ספר מהלך המאורות וספר היובלים. מועדי חגי אנשי הכת היו אפוא שונים ממועדי החגים של שאר עם ישראל, וזה היה הגורם המשמעותי ביותר לפירוד בינם לבין שאר העם. כאמור, אין אף עדות על לוח שונה בתיאורי האיסיים אצל ההיסטוריונים.
החוקר דוד פלוסר טוען שלוח זה היה מרכיב משמעותי כדי להעצים את הבידול מהציבור שהונהג על ידי הסנהדרין בירושלים כשם שראשוני הכנסייה הנוצרית שינו את היום המקודש בשבוע ודאגו שחג הפסחא לא יחול בזמן הפסח היהודי כדי להעצים את הבידול החברתי, וכשם ששינה ירבעם בן נבט את תאריך חג הסוכות מהתאריך בו חגגו בירושלים.
ההיסטוריונים סיפרו שהאיסיים התנזרו מנשים, אך בחפירות בקומראן נמצאו עצמות נשים (עם זאת, כבר יוסף בן מתתיהו מציין שיש כת אחרת של איסיים שנוהגת לשאת נשים). במגילות מדבר יהודה בכלל ובמגילת ברית דמשק ובמגילת "חוכמת רז נהיה" בפרט, נמצא דיון רחב בנשים ובמשפחות שאינו עולה בקנה אחד עם ההתנזרות המיוחסת לאיסיים.
עם זאת, מציין פלוסר כי הפציפיזם של האיסיים היה פציפיזם על תנאי ולא כפי שמתארים אותם יוסף בן מתתיהו ופילון. הפציפיזם של האיסיים היה מושתת על שנאה מוסתרת כלפי שאר ישראל וציפייה למלחמה הסופית – "מלחמת בני אור בבני חושך", שבה יושמד הרשע. ייתכן וברבות השנים איבדו חלק מהאיסיים את בסיס השנאה המוסתרת ואכן יצרו את התמונה האידילית המתוארת על ידי יוסף בן מתתיהו ופילון. במגילות מצוי דיון רחב על מאבק בני אור בבני חושך ועל מאבק של כוהן רשע בכוהן צדק, אולם באף אחד מתיאורי האיסיים אין עדות על עוינות, על מאבק או על מלחמה.
ע"ש "בני אור" נקראת חטיבה 460 - "עוצבת בני אור".
הכת והנצרות

קיים דמיון בין האוונגליונים והאיגרות שבברית החדשה לבין המגילות. כמו כן, גם בקרב כת קומראן רווחו תפישות התבדלות רדיקליות מיתר היהודים והגדרה עצמית כעם ישראל האמיתי היחיד, שנבעו מתוך האמונה שהם נושאיה של "הברית החדשה" החזויה בספר ירמיהו; כותבי מגילת דמשק התייחסו לעצמם כ"באי הברית החדשה בארץ דמשק". דמיון זה הוביל חוקרים מסוימים לטעון כי ישו הנוצרי השתייך לכת תקופה מסוימת והושפע ממנה, אך חוקרים אחרים שוללים טענה זו. השערות אחרות מצאו דמיון בין רעיונותיהם לבין אלו של פאולוס, הנוקב אף הוא במושגים 'בני האור' ו'בני החושך' (הראשונה אל התסלוניקים ה' ה': אַתֶּם כֻּלְּכֶם בְּנֵי הָאוֹר וּבְנֵי הַיּוֹם לֹא בְנֵי־הַלַּיְלָה אֲנַחְנוּ וְלֹא בְּנֵי הַחשֶׁךְ), או בין מנהגי הטבילה שלהם למה שמדווח ביחס ליוחנן המטביל. מנהגם של האיסיים ללבוש בגדי לבן, ובייחוד בעת עבודת הקודש, מוזכר גם לגבי לנוצרים.
הכת והמנדעיזם

לאורך השנים הועלתה הסברה שישנו קשר בין המנדעים לבין האיסיים, המבוססת הן על המקורות ההיסטוריים שמתארים את האיסיים והן על הממצאים הארכאולוגיים ובראשם מגילות ים המלח. המנדעים הם בני קבוצה אתנו-דתית בת כ-100,000 איש שמרכזה בדרום עיראק ובדרום מזרח איראן, אך בעשורים האחרונים, בעקבות רדיפות ומלחמות, התפזרה ברחבי העולם. חוקרים רבים סבורים שמקור הקהילה המנדעית בקבוצה שהיגרה מאזור ארץ ישראל לדרום מסופוטומיה במאות הראשונות לספירה. דתם של המנדעים, המנדעיזם, דוגלת בהשקפת עולם דואליסטית-גנוסטית. במרכזה, עומד טקס הטבילה, והנביא החשוב ביותר הוא יוחנן המטביל. מקור המילה "מנדעיזם" במילה הארמית "מַנְדַּע", ידע, והמנדעים מכנים את עצמם גם בשם "נצוראיא" – משורש נ.צ.ר, כלומר אלו ששומרים על ידע סודי. אב הכנסייה אפיפניוס מסלמיס השתמש במונח דומה, "נצרים", לתיאור קבוצה מסוימת בקהילת האיסיים. אפיפניוס טוען שקהילה זו הייתה קיימת עוד לפני ימיו של ישו, אמנם יש מחלוקת בקרב חוקרים האם אכן כך הדבר.
הדת המנדעית חולקת מספר עקרונות, תפיסות ומושגים עם מגילות ים המלח, והמילה "ירדנה", הקשורה כנראה לירדן, משמשת את המנדעים לתיאור אתרי טבילה. המנדעים סבורים שהם הקהילה האמיתית של בני האור, או בשפתם, "בני נהורא", מושג ששימש גם את האיסיים. "מרא דרבותא", אחד משמות האל במנדעיזם, מוזכר גם במגילה החיצונית לבראשית שהתגלתה בקומראן. המרכזיים הקהילתיים המנדעים, המכונים "בית מנדע", מתוארים בטקסטים מנדעים כ"הבית הגדול של האמת" ו"בית השלמות" – מונחים שהמקבילים היחידים אליהם נמצאו בסרך היחד. בעבר הרחוק, המנדעים השתמשו גם במונח "בחירי צדקה" כדי לתאר את עצמם. מונח זה מצוי גם בספר חנוך ובמגילה החיצונית לבראשית. בדומה לאיסיים, למנדעים אסור לחשוף את שמות המלאכים לגויים. הקברים המנדעים נבנים באוריינטציה של צפון-דרום. המנדעים מחזיקים במסורת בעל-פה לפיה חלקם היו במקור צמחוניים, והם פציפיסטיים.
שער האיסיים

שער ושרידי חומה, שנחשפו בירושלים, בסוף המאה ה-19. השער זוהה כ"שער האיסיים" אותו תיאר יוסף בן מתתיהו:”...מרוח מערב, החלה במקום ההוא, ועברה דרך המקום הנקרא בית צוא אל שער האיסיים, ומשם נסבה לרוח דרום ועברה על מעיין השילוח” (מלחמות היהודים, ד', ב'). רוחב השער: 66.2 מ'. החרסים שנמצאו סמוך למזוזות תוארכו לתקופה החשמונאית ולראשית תקופת הורדוס. השער משולב בחומת העיר הדרומית ותחתיה נחשפו שרידי חומה נוספת מהתקופה החשמונאית, ומתחתיה שרידי חומה נוספת (שלישית) שככל הנראה שימשה כחומת העיר מימי בית ראשון. החוקר זאב וילנאי העלה סברה שמשער זה יצאה הדרך לדרום מזרח, אל "משכנות האיסיים במדבר יהודה.
ראו גם

מגילות מדבר יהודה
קומראן
פרישי מדברא
הפילוסופיה הרביעית
לקריאה נוספת

פרופ' דוד פלוסר, כת מדבר יהודה והאיסיים, משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 1985.
יוסף בן מתתיהו, תולדות מלחמת היהודים עם הרומאים (תרגום: ד"ר י"נ שמחוני), הוצאת מסדה, 1968, ספר שני פרק ח.
יגאל ידין, מגילת המקדש, ספרית מעריב, 1990.
שמריהו טלמון, "לוח השנה של בני עדת היחד", קדמוניות 114 (תשנ"ח) עמודים 105–114
רחל אליאור, זיכרון ונשייה: סודן של מגילות מדבר יהודה, ירושלים ותל אביב: מכון ון-ליר והוצאת הקיבוץ המאוחד, תשס"ט 2009.
מאיר בר-אילן, עולמם הסודי של אנשי קומראן וחכמים, שנתון למקרא ולחקר המזרח הקדום, י"א (תשנ"ז), עמודים 285–301
Blue Sky Studios

| --- | --- |

 נתונים כלליים
 מייסדים:  כריס וודג', קרל לודוויג, יוג'ין טרוובטזקוי, אליסון בראון, דוד בראון, מיכאל פרארו
 תקופת הפעילות:  1987 – אפריל 2021 (כ־34 שנים)
 חברת אם:  פוקס המאה ה-20 
 מיקום המטה:  קונטיקט, ארצות הברית
 ענפי תעשייה:  הנפשה ממוחשבת, תעשיית הסרטים 
 עובדים:  כ-450 (נכון ל-2021)
  
 www.blueskystudios.com
 
Blue Sky Studios (בלו סקיי סטודיוס) הייתה חברת בת של פוקס המאה ה-20 ושימשה כמחלקת ההנפשה שלה. החברה הוקמה ב-1987 ונחשבה לחלוצה בהנפשה הממוחשבת, ויחד עם אולפני ההנפשה של וולט דיסני ואולפני ההנפשה של דרימוורקס, הייתה הראשונה שעסקה בסוג זה של הנפשה והפיקה בו סרטים שהופצו לקולנוע.
חברת Blue Sky Studios נסגרה על ידי וולט דיסני ב-11 באפריל 2021.
היסטוריה

לאחר ההצלחה של "טרון", חברת וולט דיסני החליטה שלא להמשיך לעבוד עם החברה שהפיקה עבורה את האפקטים, Synthavision, ולתת מעתה לאולפניהם לעשות זאת. לאור זאת Synthavision פשטה את הרגל, וכמה מעובדיה, כריס וודג', קרל לודוויג, יוג'ין טרוובטזקוי, אליסון בראון, דייוויד בראון ומייקל פרארו הקימו אולפן עצמאי - Blue Sky Studios.(הקישור אינו פעיל)
עם הקמתו, האולפן הפיק פרסומות מונפשות קצרות לטלוויזיה וביצע עבודות אפקטים חזותיים לכמה סרטים. באוגוסט 1997, חברת פוקס המאה ה-20 רכשה את האולפן, במטרה שישמש כמחלקת ההנפשה שלה. מיד לאחר הרכישה, החלו האולפנים בעבודתם, והפיקו את האפקטים בסרטים "הנוסע השמיני 4: התחייה", "טיטניק" ו"ארמגדון".
במרץ 1999, כחלק מהתרסקות שוק ההנפשה, מכרה פוקס המאה ה-20 חצי מהאולפן. בניסיון האחרון לפני סגירה מוחלטת, בשנת 2002 הפיקו האולפנים את "עידן הקרח". ההצלחה המסחרית והביקורתית של הסרט הובילה ליצירת זיכיון סביב הסרט, שכולל גם ארבעה המשכים, "עידן הקרח 2: נמסים מצחוק", "עידן הקרח 3: עלייתם של הדינוזאורים", "עידן הקרח 4: יבשת בתנועה" ו"עידן הקרח: מסלול התנגשות", שהכניסו יחד עם הסרט המקורי הכנסות של $3,215,600,000.
ב-9 בפברואר 2021 נודע כי דיסני סוגרת את אולפני Blue Sky Studios באפריל של אותה שנה בעקבות מגפת הקורונה המתמשכת ו-450 העובדים יעבדו באולפני האנימציה השונים של דיסני.
סרטים בהפקת החברה > סרטים שהופצו

| תאריך יציאה | סרט | תקציב | הכנסות |
| --- | --- | --- | --- |
| 15 במרץ 2002 | עידן הקרח | $60,000,000 | $383,257,136 |
| 11 במרץ 2005 | רובוטס | $75,000,000 | $260,718,330 |
| 31 במרץ 2006 | עידן הקרח 2: נמסים מצחוק | $80,000,000 | $660,940,780 |
| 14 במרץ 2008 | הורטון שומע מישהו | $85,000,000 | $297,138,014 |
| 1 ביולי 2009 | עידן הקרח 3: עלייתם של הדינוזאורים | $95,000,000 | $886,686,817 |
| 15 באפריל 2011 | ריו | $90,000,000 | $484,635,760 |
| 13 ביולי 2012 | עידן הקרח 4: יבשת בתנועה | $95,000,000 | $877,244,782 |
| 24 במאי 2013 | הממלכה הסודית | $100,000,000 | $268,426,634 |
| 11 באפריל 2014 | ריו 2 | $105,000,000 | $500,188,435 |
| 6 בנובמבר 2015 | סנופי וצ'ארלי בראון, פינאטס - הסרט | $99,000,000 | $246,233,113 |
| 22 ביולי 2016 | עידן הקרח: מסלול התנגשות | $105,000,000 | $407,452,145 |
| 15 בדצמבר 2017 | פרדיננד | $111,000,000 | $294,764,262 |
| 25 בדצמבר 2019 | מרגלים לא רגילים | $100,000,000 | $171,616,764 |
הערות שוליים

↑  Timothy Dumas, ‏Animation Domination, ‏Greenwich Magazine, ‏אוקטובר 2010
↑  Susan Ohmer, ‏Ray Tracers: Blue Sky Studios, ‏Animation World Network, ‏1 במאי 1997
↑  Imaginative Pix takes interest in Blue Sky, Variety, ‏27 באוגוסט 1997
↑  Blue Sky|VIFX, ‏VFX HQ
↑  Marc Graser, ‏Fox to sell visual F/X division to R&H, ‏Variety, ‏3 במרץ 1999
↑  Ben Fritz, ‏Fox animation soars under Blue Sky, ‏Variety, ‏2 במאי 2008
↑  Franchises - Ice Age, ‏Box Office Mojo
↑  D'Alessandro, Anthony (9 בפברואר 2021). "Disney Closing Blue Sky Studios, Fox's Once-Dominant Animation House Behind 'Ice Age' Franchise". Deadline Hollywood. ארכיון מ-9 בפברואר 2021. נבדק ב-9 בפברואר 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Giardina, Carolyn (9 בפברואר 2021). "Disney Shutting Blue Sky Animation Studio". The Hollywood Reporter (באנגלית). נבדק ב-9 בפברואר 2021. {{cite web}}:  (עזרה)תחזוקה - ציטוט: url-status (link)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007418198005171  BnF: cb166862689 (data)  ISNI: 0000 0001 2227 4377  LCCN: no2002109073  SUDOC: 184409160  VIAF: 149264757   WorldCat (עם VIAF): 149264757
מורים

המוֹרִים (בספרדית: el Moro), או המוּרִים (באנגלית: the Moors), היה כינוי נפוץ באירופה הנוצרית למוסלמים, ובפרט למוסלמים תושבי צפון-אפריקה וספרד המוסלמית. מקורו של הכינוי הוא בשם מאורים, עם נוודים מהעת העתיקה שמוצאו ממאוריטניה. במאה השמינית לספירה המאורים התאסלמו ובשפות האירופאיות שמם הפך לכינוי לכלל המוסלמים תושבי האזור. הכינוי "מורים" גם לא הבדיל בין מוסלמים ממוצא ערבי או ברברי. בהרלדיקה, המורי מוצג בדרך כלל כאפריקאי מהאזור שמדרום לסהרה. בני המיעוט המוסלמי בסרי לנקה מכונים אף הם "מורים".
היסטוריה

תחת הנהגתו של טארק בן זיאד חצו המוסלמים (או "המורים") את מצר גיברלטר (הקרוי על שמו של איבן זיאד ג'בל–טאריק) בשנת 711 וכבשו בקלות חלק גדול מהממלכה הוויזיגותית המתפוררת. בשנת 732 הם התפשטו מעבר להרי הפירנאים ופלשו אל תוך גאליה, שם הובסו בקרב טור על ידי קרל מרטל. בשנת 765, לאחר שברח מערבה בגלל המהפכה העבאסית, ייסד עבד א-רחמן הראשון את שושלת אומיה בקורדובה, היא הייתה לאמירות אומיית עצמאית בחצי האי האיברי. אמירות זו הפכה תחת הנהגתו של עבד אל רחמן השלישי לח'ליפות קורדובה בשנת 929 כאשר הכריז על עצמו ח'ליף. ח'ליפות קורדובה הייתה עשירה והתנהלו בה חיי תרבות פעילים. בשלהי המאה העשירית הסתכסך המושל אל מאנסור בשורה של מאבקים מרים עם הממלכות הנוצריות בצפון ספרד, שבה הייתה מלכתחילה ההתנגדות הרבה ביותר לשלטון המורי.
ערי הדרום, קורדובה, סביליה, וטולדו, הפכו במהירות למרכזי התרבות העיקריים. אף על פי כן, להוציא תקופות קצרות, לא היה שלטון מרכזי אחד בספרד המוסלמית והכוח חולק בין מנהיגים מקומיים. ח'ליפות קורדובה נפלה ב-1031 והמורביטון השתלטו ב-1086 על ספרד המורית, שהייתה לאורך כל התקופה קשורה בשלטון עם מרוקו. שלטון שושלת המורביטון נחלש בהדרגה וב-1147 היא נפלה הודות למרד נגדה. שושלת חדשה בשם אל-מוואחידון החליפה אותה ככוח השולט במגרב ובספרד המוסלמית לאחר שפלשה לחצי האי האיברי ב-1147.
גלים אלו של הגירה הביאו לספרד אומנים מוסלמים מיומנים, וחוואים שתרמו לשגשוג הארץ. רובם נרצחו או הוגלו עם הכיבוש מחדש של הממלכות הנוצריות הצפוניות, שהחל בסיפוח טולדו על ידי אלפונסו השישי, מלך ממלכת לאון וקסטיליה. הניצחון הנוצרי הגדול של נבאס דה טולוסה בשנת 1212 סלל את הדרך לנפילת המורים בספרד. קורדובה נפלה בידי פרננדו השלישי מקסטיליה בשנת 1236 ועם התקדמות המאבקים נפלו מאחזי המורים בזה אחר זה, עד שנותרה רק ממלכת גרנדה.
בשנת 1492 נפלה גרנדה בידי פרננדו השני מאראגון ואיזבלה מקסטיליה. מוסלמים רבים נשארו בספרד. אלו שנשארו נאמנים לאסלאם נקראו "מודחארים", ואלו שבחרו להתנצר נקראו "מוריסקוס". הם הורשו להישאר בספרד אך היו תחת השגחה מתמדת. האסלאם הוצא מחוץ לחוק בממלכת פורטוגל בשנת 1497, בכתר קסטיליה בשנת 1502 ובכתר אראגון בשנת 1526 והמודחארים נאלצו להתנצר או גורשו במקרים מסוימים. הם נרדפו על ידי פיליפה השני, התמרדו בשנת 1568 ולבסוף הושמדו ברובם בידי האינקויזיציה. בשנת 1609 גורשו המוריסקוס הנותרים, ואגב כך חוסלה בהדרגה תרבות המורים בספרד.
ממחקר גנטי שהתפרסם ב-2008 עולה; שכ-11% מתושבי ואזרחי חצי-האי האיברי יש שורשים מוּרִים מבחינת מוצאם האתני, ממוסלמים שהתנצרו או נטמעו במהלך הדורות עם האוכלוסייה המקומית; גם בספרד וגם בפורטוגל.
הערות שוליים

↑  Harvey 2005, p. 15.
↑  Harvey 2005, p. 57.
↑  Harvey 2005, p. 94.
↑  Harvey 2005, p. 48.
↑  כתבה ב"ניו יורק טיימס", 5 בדצמבר 2008.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007549681005171  GND: 4038043-9  NKC: ph166065  SUDOC: 02989266X 
מורים, איור מהמאה ה-13
אנדראה פלדיו

| --- | --- |

אנדראה פלדיו
 לידה:  נובמבר 1508 פדובה, הרפובליקה של ונציה 
 פטירה:  19 באוגוסט 1580? (בגיל 71) ויצ'נצה, הרפובליקה של ונציה 
 שם לידה:  Andrea di Pietro della Gondola 
 תקופת הפעילות:  1537–1580 (כ־43 שנים) 
 תחום יצירה:  אדריכלות
 הושפע על ידי:  Bartolomeo Cavazza, ג'יאנג'ורגו' טריסינו 
 יצירות ידועות:  בזיליקה פאלאדיאנה, ג'יויאלו די ויצ'נצה, כנסיית סן ג'ורג'ו מג'ורה, תיאטרו אולימפיקו, וילה קפרה "לה רוטונדה", גלריית האקדמיה, וילה סרצ'נו, הווילות הפלדיאניות בוונטו 
 בן או בת זוג:  Allegradonna 
 
כנסית הגואל בוונציה
אַנדראֵהַ פַלָדיִוֹ (באיטלקית: Andrea Palladio;‏ 30 בנובמבר 1508 – 19 באוגוסט 1580) היה אדריכל איטלקי רב-השפעה בתקופת הרנסאנס האיטלקי.
קורות חיים

אנדראה די פייטרו דלה גונדולה (Andrea di Pietro della Gondola), נולד בפדובה בשנת 1508. בנעוריו הוכשר כסתת אבן בפדובה ובוויצ'נצה, ואחר כך כאדריכל. המפגש בינו ובין האציל טריסינו (Trissino) גרם למפנה מכריע בהתפתחותו המקצועית. טריסינו, שהיה האינטלקטואל המוביל בוויצ'נצה, כתב שירה ודרמה והתעניין בפילוסופיה, הביא את אנדראה לסייע בעבודות ההרחבה של הווילה שלו שניצבה בחוצות ויצ'נצה. הוא הבחין בכישרונו של האדריכל הצעיר, ונעזר בו למימוש תוכניות הבנייה שלו. הוא גם צרף את אנדראה לחוג האינטלקטואלים שהתכנס בביתו, וזאת אף שהלה היה בעל מלאכה, שלא מחוגי האצולה. טריסינו העניק לו, באחד משיריו, את הכינוי "פלדיו" (Palladio), שבו ייחס לו חוכמה אלוהית, כמו זו של אלת החכמה היוונית פאלאס - אתנה, שממנה גזר את השם. עם זיקתו החדשה לאצולה, זכה פלדיו לגישה לחוגים ההומניסטיים של חבל ונטו, ועד מהרה נמנה עם האדריכלים המבוקשים ביותר באזור.
המפנה בעבודתו התכנונית חל בעקבות המסע לרומא שערך לראשונה בשנת 1541 (בחברת טריסינו), ואליה חזר אחר כך פעמים נוספות (1547, 1554). הבניינים שראה ברומא, העתיקים ואלה בני זמנו, האירו את עיניו, והיו קרוב לוודאי גורם מרכזי להמשך יצירתו. ברומא מדד ושרטט את השרידים העתיקים מתוך שאיפה להכיר וללמוד את המבנים העיקריים באופן בלתי אמצעי, ומתוכם את מרכיבי האדריכלות העתיקה. בשנת 1554 פרסם פלדיו את ספרו "עתיקות רומא" (L’antichita di Roma), מעין מדריך למונומנטים העתיקים העיקריים של העיר, ולמעשה הוא החיבור הראשון מסוגו.
במסעו השלישי לרומא הצטרף אליו דניאלה ברבארו (Daniele Barbaro). גם עבור אציל זה, ידען התרבות הקלאסית העתיקה, בנה פלדיו וילה. הוא גם סייע לו בהוצאה לאור של תרגום לאיטלקית לספרו של האדריכל הרומי ויטרוביוס. ברבארו תרגם ופלדיו תרם שרטוטים פרי עטו.
הבניינים של פלדיו

כ-140 יצירות אדריכליות שונות מיוחסות לפלדיו. חלק ניצבות עדיין על תילן. לגבי אחרות יש מחלוקת אם אמנם הן פרי תכנונו של פלדיו. מבנים אחדים נהרסו, בשלמותם או בחלקם, ויש יצירות שלא הגיעו לידי ביצוע, שתכנונן מצוי על הנייר בלבד.
הבניינים של פלדיו > בנייה דתית

מבני הדת של פלדיו הוקמו כולם בעיר ונציה.
הבניינים של פלדיו > בנייה דתית > מנזר סנטה מריה דלה קאריטה (Santa Maria della Carita)

בחצר (אטריום) תכנן פלאדיו עמודים קולוסליים (כלומר עמודים שגובהם שווה לגובה שתי קומות). הייתה זו הפעם הראשונה שבה השתמש באלמנט אדריכלי זה, שהפך אחר-כך סימן היכר שלו בחזיתות של כנסיות, מבני ציבור ווילות.
מן החצר המוקפת סטווים (קלויסטר) שרד רק צד אחד, שהשתמר למלוא גובהו (שלוש קומות). הוא השתמש בשלושה סדרים שונים: דורי, יוני וקורינתי, אחד בכל קומה, ברוח האדריכלות הקלאסית ולפי המלצות האדריכל הרומי ויטרוביוס. (ניתן להשקיף על החצר הזו מתוך מוזיאון האקדמיה. נא לשאול את השומרים במקום).
הבניינים של פלדיו > בנייה דתית > כנסיית סן פרנצ'סקו דלה ויניה (San Francesco della Vigna)

הכנסייה נמצאת בצפון העיר, ותכנונה החל עוד בשנות השלושים על ידי יאקופו סנסובינו. החזית שתכנן פלדיו היא דוגמה יפה להתאמה של סדרי הבנייה הקלאסית לחזית של כנסייה, תוך שימוש בעמודים קולוסאליים במרכז, ובעמודים בגובה רגיל בצדדים. מעל הכניסה המרכזית קבע חלון תרמאלי (חלון מן הסוג שמצא בשימוש בבתי המרחץ הרומיים (thermae) העתיקים של רומא).
הבניינים של פלדיו > בנייה דתית > כנסיית סן ג'ורג'ו מג'ורה (San Giorgio Maggiore)

בנייתה נמשכה על-פני תקופה ארוכה, ונסתיימה ב-1601, זמן רב לאחר מותו של פלדיו.
בחזית הכנסייה ניצבים ארבעה עמודים קולוסליים על גבי כן גבוה, ואילו אלה של השוליים, שהם בגובה רגיל, הם אינם ניצבים על כן. עיצוב חזית הכנסייה ספג ביקורת מפי רבים. תוכנית הכנסייה היא בעיקרה בזיליקה המחולקת על ידי שני טורי אומנות לאולם תווך ושתי סיטראות. מעין אולם-ערב (טרנספט) מסתיים בשני קצותיו באכסדראות אפסידליות גדולות. האומנות מחוזקות ומעוטרות בעמודים קולוסליים בסדר המורכב עם מערכת קורות (אנטבלטורה) גבוהה מאוד. העמודים הרגילים, המצויים בעיקר באכסדראות ובשוליים הם בסדר הקורינתי. העמודים ומערכות הקורות הם כולם באבן, ואילו יתר הבנייה - קירות וקמרונות - היא מלבנים מטויחות. חלונות תרמאליים מחדירים אור רב לאולם התווך ולסטראות. מקום המקהלה הוא בחלק האחורי, הנבדל למדי מן הפרסביטריום (מקום המזבח והפולחן).