stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יחסי מיאנמר–תאילנד
היחסים במהלך המאה ה-21 > שטחים במחלוקת

נכון לשנת 2020, ריבונות על שלושה איים בים אנדמן נותרה במחלוקת. ההסכם הקיים, שנחתם בפברואר 1982, לא קבע את מעמדם של אי גינגה (קו לם), קו חאם וקו קי נוק בפתח נהר קראבורי (נהר פקחאן). המשא ומתן שלאחר מכן בשנים 1985, 1989 ו-1990 לא התקדם. שני הצדדים הגדירו את האיים כ"ארץ הפקר". מתחים מתמשכים באזור גרמו לעימותים קלים בשנים 1998, 2003 ו-2013.
היחסים במהלך המאה ה-21 > עימותי גבול עם בורמה

העימותים בגבול בורמה בשנת 2010 היו סדרה של התכתשויות מתמשכות בין כוחות הצבא המיאנמרי (טטמדאו) לבין יחידות של הצבא הדמוקרטי של קארן הבודהיסטית (DKBA). העימותים פרצו לאורך הגבול עם תאילנד זמן קצר לאחר הבחירות הכלליות ב-7 בנובמבר 2010. על פי הערכות 10,000 פליטים ברחו לתאילנד השכנה הסמוכה כדי להימלט מהסכסוך האלים. קיים חשש כי עקב חוסר שביעות רצון מהבחירות, וספקולציות להונאת בחירות, שהסכסוך עלול להסלים למלחמת אזרחים.
היסטוריה פוליטית

בשנת 2018 קיבל הגנרל הבכיר מין האנג האינג את הדרגה הראשונה של צלב האבירים הגדול של מסדר הפיל הלבן, לאחר שהיה מועמד על ידי המלך מאה וג'יראלונגקורן.
כוחות בעלות הברית בצפון אירופה

| --- | --- |

סמל כוחות בעלות הברית בצפון אירופה
 פרטים
 כינוי:  AFNORTH
 מדינה:  נאט"ו נאט"ו
 סוג:  פיקוד
 בסיס האם:  קולסוס, נורווגיה
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  1952–1994 (כ־42 שנים)
 פיקוד
 יחידת אם:  פיקוד המבצעים של בעלות הברית
כוחות בעלות הברית בצפון אירופה (באנגלית: Allied Forces Northern Europe) הידוע גם בראשי התיבות AFNORTH, היה פיקוד מרחבי של ברית נאט"ו אשר לאורך המלחמה הקרה היה אחראי על הגנת צפון אירופה מפני ברית ורשה.
היסטוריה

הפיקוד הוקם ב-1952 במטרה לארגן את כל כוחות נאט"ו באזור במקרה של מלחמה כנגד ברית ורשה. הפיקוד חלש על שטחי דנמרק, נורווגיה וגרמניה עד האלבה. הפיקוד היה אחראי גם על הגנת הים הבלטי, ולפיכך כלל כוחות ימיים גדולים. מפקד הפיקוד היה תמיד אדמירל או גנרל בריטי, וסגנו היה תמיד אדמירל גרמני. מפקד כוחות האוויר של הפיקוד היה תמיד מחיל האוויר האמריקני, ומפקד כוחות הים היה בדרך כלל דני או נורווגי.
בשנת 2000 הוחלט לאחד את פיקוד כוחות בעלות הברית בצפון אירופה עם מטה בעלות הברית במרכז אירופה. ב-2004 מטה מרכז אירופה הפך לפיקוד הכוח המשותף בברונסום.
מטה כוחות בעלות הברית בצפון אירופה היה ממוקם בעיר קולסוס שבנורווגיה. המבנה משמש כיום את צבא נורווגיה.
ירון סבוראי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1954 (בן 70 בערך) 
 מדינה:  ישראל 
 השקפה דתית:  יהדות 
 
ירון סבוראי (נולד ב-1954) הוא בלש, סופר ומרצה ישראלי. הוא ידוע בשל פעילותו נגד נאו-נאצים. סבוראי חדר לקבוצות נאו-נאציות גרמניות, ותרם רבות למעצרו של פושע המלחמה הנאצי אריך פריבקה, וגם היה פעיל בחיפוש אחר אוצרות שנבזזו על ידי הנאצים.
ביוגרפיה

ירון סבוראי נולד וגדל בחולון. אביו יהודה סוברסקי עלה לארץ בשנת 1938 מגרמניה. שאר בני משפחת סוברסקי נספו בשואה. אמו, רחל שטרן, נולדה במצרים ועברה עם משפחתה לרומניה כשהייתה ילדה. מרבית קרוביה נרצחו בשואה והיא ברחה לארץ עם חלק ממשפחתה בשנת 1943. אביו עברת את שם המשפחה מסוברסקי לסבוראי ועבד ככתב בעיתונים "למרחב" ו"מעריב".
סבוראי שירת בחטיבת הצנחנים ולאחר מכן עבד כבלש ביחידה המרכזית של מחוז תל אביב במשטרת ישראל.
הוא נסע לארצות הברית שם סיים את התואר הראשון והשני בתקשורת, ועבד כעיתונאי ומרצה. בשנים 1990–1991 שימש ככתב העיתון "חדשות" בניו-יורק.
קריירת מודיעין

בספטמבר 1992 הסתנן לארגונים נאו-נאצים בגרמניה בשליחות מרכז שמעון ויזנטל. הוא שכנע אותם שהוא ניאו נאצי אוסטרלי בשם רון פיורי שמבקש להצטרף לארגונם. פעילותו של סבוראי הביאה אותו למגע עם מנהיגים נאו-נאצים מרכזיים. יתר על כן, היו עדויות לכך שהקבוצות הגרמניות הצליחו ליצור קשרים עם קבוצות דומות באמריקה הדרומית ובארצות הברית. הוא חשף את ממצאיו במסיבת עיתונאים בניו-יורק, ב-20 באפריל 1993.
בשנת 1994 פרסם את ספרו "צלו (צילו) של היטלר - מרגל ישראלי בשורות הנאו-נאצים", שעובד מאוחר יותר לספיישל של HBO משנת 1995, "המסתננים", בכיכובו של אוליבר פלאט בתפקיד סבוראי.
תוך כדי עבודתו כסמוי גילה סבוראי, שפושע מלחמה נאצי אריך פריבקה שהשתתף בטבח במערות הארדיאטין ברומא נמלט לדרום אמריקה וחי שם תחת שם בדוי. המודיעין שאסף הקל על לכידתו ומעצרו של פריבקה.
בשנת 2005, יזם את הפקתו של סרט תיעודי על קורותיהם של ניצולי שואה. במסגרת צילומי הסרט חשף בשטח מחנה מיידנק בפולין עשרות חפצי ערך שטמנו יהודים בטרם נרצחו בתאי הגזים על סמך עדותם של המשתתפים בסרט.
בשנת 2008, סבוראי מצא את מגרש ההשלכה לשרידי רכוש יהודי שנשדד במהלך ליל הבדולח. המזבלה, הממוקמת ביער בברנדנבורג, היא בגודל של כמה מגרשי כדורגל. במקום נחשפו מגוון רחב של פריטים. שנה אחר כך הופק סרט תיעודי, "משיב האוצרות", בבימוי דייוויד נוי ויובל ארז, על פעילותו של סבוראי לחשיפת אוצרות יהודים שאבדו בשואה. הסרט הוצג בפסטיבל "דוקאביב" באותה שנה.
בשנת 2013 סבוראי וצוותו החלו בחיפוש אחר תיבות מלאות בזהב שהושלכו לאגם סטולפסי בגרמניה. פרויקט זה צולם על ידי נשיונל ג'יאוגרפיק.
יצירות שפורסמו

לציבור הרחב סבוראי כנראה ידוע בעיקר בזכות הציד שלו אחר יהלומים מהתקופה הנאצית. החיפוש של סבוראי תועד ב- Blood from a Stone שהוצג בערוץ ההיסטוריה, שהתבסס על הספר, "Blood from a Stone", שנכתב על ידי סבוראי ופורסם על ידי חטיבת "Tor Books" בהוצאת "St. Martin's Press".
ספרו הבא של סבוראי היה "אלי המוות", שיצא לאור ב-1997 על ידי סיימון ושוסטר. הספר מתאר את המצוד של סבוראי אחר המקור סרט הסנאף בו חזה בעודו סמוי בתוך התנועה הנאו-נאצית. הפעם סבוראי הציג את עצמו כמתווך תחילה עבור קונים ולאחר מכן עבור סוחרי סרטי סנאף, בניסיון לזייף את דרכו לתעשייה חשאית ביותר.
הערות שוליים

1 2 3  יגאל אבידן, והחפרפרת כידוע עיוורת, חדשות, 23 באפריל 1993
↑  יהודה סבוראי
↑  יוסי ורטר, העבירה באוקטובר 81, המעצר במרץ  84, חדשות, 1 באפריל 1984
↑  כתבות של סבוראי מניו יורק:
ירון סבוראי (ניו יורק), אמנון לוי, הרבי מלובביץ׳ תקף הרב שך: הפוגע בחילוני פוגע באלוהים, חדשות, 2 באפריל 1990
ירון סבוראי (ניו יורק), ה״ניו־יורק טיימס" חושף את תכנית התגובה הישראלית:, חדשות, 8 במרץ 1991
↑  In Hitler's shadow: an Israeli's journey inside Germany's neo-Nazi movement
↑  דוד שליט ושמוליק שלח, ‏זהב של שוטים, באתר גלובס, 1 במאי 2008
↑  איתמר לוין, ‏אוצרם של הנרצחים, באתר גלובס, 6 בנובמבר 2005
↑  Kate Connolly, Kristallnacht remnants unearthed near Berlin, The Guardian, ‏22 Oct 2008
↑  רועי מנדל, חוקר ישראלי: נמצא רכוש שנשדד בליל הבדולח, באתר ynet, 22 באוקטובר 2008
↑  מתן שירם, ‏מפגשים מהסוג הדוקומנטרי, באתר גלובס, 25 במאי 2009
↑  נירית אנדרמן, פסטיבל דוקאביב ייתקיים במאי, באתר הארץ, 16 במרץ 2009
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007268496105171  PLWABN: 9810562806305606  BIBSYS: 99009145  CiNii: DA1281819X  ISNI: 0000 0000 6674 6535  LCCN: n94029358  NDL: 00516472  NTA: 12626189X  VIAF: 5646256   WorldCat (עם VIAF): 5646256
ישראל ניומאן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  אפריל 1947 (בן 77) 
 השכלה:  ישיבת חפץ חיים 
 השתייכות:  חרדים ליטאים, ישיבת לייקווד 
 תפקידים נוספים:  ראש ישיבה 
 
הרב ישראל צבי נוימן (באנגלית: Yisroel Tzvi Neuman, נולד באפריל 1947) הוא רב חרדי אמריקאי ואחד מארבעת ראשי ישיבת בית מדרש גבוה (מכונה בדרך כלל "ישיבת לייקווד") בלייקווד, ניו ג'רזי. הוא חולק את התואר ראש ישיבה עם הרב מלכיאל קוטלר, הרב ירוחם אולשין, והרב דוד שוסטל. ישראל צבי נשוי לבתו של הרב דב שוורצמן, שהיא נכדתו של מייסד הישיבה הרב אהרן קוטלר .
היה תלמידו של הרב בנימין שטיינברג באקדמיה לתלמוד בבולטימור.
הערות שוליים

↑  Gesser, Yosef (2010). "Thousands Participate in BMG Brooklyn Shabbos and Dinner". Hamodia. נבדק ב-12 במאי 2011. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Second Annual Bais Medrash Govoah Shabbos of Chizuk and Melava Malka in Monsey". matzav.com. 14 בינואר 2011. נבדק ב-12 במאי 2011. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Rav Dov Schwartzman, zt"l". matzav.com. 7 בנובמבר 2011. נבדק ב-7 בנובמבר 2011. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Teller, Hanoch (באפריל 1994). A Matter of Principal: A Tribute to Rabbi Binyamin Steinberg. New York City Pub. Co. p. 82. ISBN 1-881939-03-0. {{cite book}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987011084294905171  VIAF: 6569165139010700560004   WorldCat (עם VIAF): 6569165139010700560004
כוח באמצעות שמחה

| --- | --- |

 תחום:  תיירות ופנאי
 מדינה:  גרמניה הנאצית גרמניה הנאצית
 משרד ראשי:  חזית העבודה הגרמנית
 מטה הארגון:  ברלין 
 עובדים:  7,000 (1939)
 תקופת הפעילות:  27 בנובמבר 1933 – מאי 1945 (כ־11 שנים) 
 
פוסטר המפרסם מופע וריאטה מטעם "כוח באמצעות שמחה", כנראה משנת 1941
כוח באמצעות שמחה (בגרמנית: Kraft durch Freude, ובראשי תיבות: KdF, קָה-דֶה-אֶף) היה גוף ממשלתי גדול לתרבות הפנאי בגרמניה הנאצית, חלק מחזית העבודה הגרמנית (Deutsche Arbeiterfront), ארגון העובדים הלאומי באותה תקופה.
פעילויות

החל משנת 1933 דאג הקָה-דֶה-אֶף לספק פעילויות פנאי במחירים נמוכים, כמו קונצרטים, טיולים וחופשות בבתי הבראה. אוניות נוסעים גדולות, כמו למשל האונייה וילהלם גוסטלוף, נבנו במיוחד עבור הארגון למטרת שיט תענוגות.
המטרה העיקרית של הארגון הייתה לצמצם את פער המעמדות בכך שפעילויות פנאי "בורגניות" יהפכו לזמינות עבור ההמונים. עד מהרה התפשט הארגון (בין השאר בהשפעת ארגון איטלקי-פשיסטי מקביל, Dopolavoro, כלומר "אחרי העבודה"), שלח שלוחות גם למקומות עבודה - והפך לאחד הגופים הגדולים ברייך כולו. על פי הנתונים הרשמיים, 2.3 מיליון איש יצאו לחופשת קָה-דֶה-אֶף בשנת 1934. ב-1938 המספר היה 10.3 מיליון. ב-1939 היו בארגון 7,000 עובדים שכירים ועוד 135,000 מתנדבים, שחולקו ליחידות שעסקו בתחומים כמו ספורט, חינוך ותיירות; תאים של הארגון היו בכל מפעל וסדנה שבהם יותר מעשרים פועלים. על פי כמה הערכות, בשנת 1939 כבר השתתפו 25 מיליון איש.
מכונית "כוח באמצעות שמחה"

הקה-דה-אף החל גם בייצור מכונית זולה, קה-דה-אף-וָאגֶן, שמאוחר יותר נקראה בשם פולקסווגן (בגרמנית: "מכונית העם"). לשם ייצור המכונית נבנתה עיר חדשה כדי לשכן בה את הפועלים, קה-דה-אף-שטאדט (כיום וולפסבורג). חלק מהעבודה בוצע בארבייטסדורף על ידי עובדי כפייה יהודים. הארגון הקים תוכנית חיסכון מיוחדת כדי לאפשר לפועלים פשוטים ליהנות ממכונית. על כל פנים, בעקבות פריצת מלחמת העולם השנייה רוב התוכניות הללו לא יצאו לפועל, והמפעל (כמו שאר הקה-דה-אף) התמקד בתמיכה במאמץ המלחמתי. הכוונה המקורית הייתה שאזרחים גרמנים יקנו את המכונית באמצעות תוכנית חיסכון, ואכן כ-336,000 אנשים הצטרפו לתוכנית. אחרי המלחמה כיבדה פולקסוואגן את ההסכמים.
בית המרגוע "פרורה" באי ריגן על הים הצפוני, שנבנה כחלק מפעילות "כוח באמצעות שמחה". בגלל המלחמה לא הושלמה בנייתו מעולם, והוא עומד עד היום ריק.
ראו גם

ד"ר אטקר
הערות שוליים

↑  Mason, T.W., Social Policy in the Third Reich. The Working Class and the 'National Community'. Oxford: Berg. 1993
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007265825905171  GND: 32502-8  ISNI: 0000 0001 1015 5696  LCCN: n92014923  SUDOC: 027644944  VIAF: 265428764   WorldCat (עם VIAF): 265428764
כף הקלע

ביהדות, ובעיקר בקבלה, כף הקלע הוא שלב שעל החוטא לעבור לאחר מותו ולפני תיקון נשמתו בגיהנום או בגלגול. על פי ספר הזוהר, בשלב זה נפשו של האדם נדחית מתיקונה, והיא משוטטת מקצה העולם ועד קצהו, ועל כן כף הקלע מתואר כעונש החמור ביותר.
מקור המונח

המונח "כף הקלע" נזכר במקרא, במאמרה של אביגיל לדוד: ”וְהָיְתָה נֶפֶשׁ אֲדֹנִי צְרוּרָה בִּצְרוֹר הַחַיִּים אֵת יְהוָה אֱלֹהֶיךָ וְאֵת נֶפֶשׁ אֹיְבֶיךָ יְקַלְּעֶנָּה בְּתוֹךְ כַּף הַקָּלַע”. על פי רש"י, כף הקלע היא "חתיכת עור רחבה עשויה כמין כף באמצע הקלע שנותן בה האבן". בדומה לאבן המושלכת בכף הקלע, נפש החוטא משוטטת בעולם ואין לה מנוחה, עד תחילת תהליך התיקון שלה.
תיאור העונש ומהותו

על פי מסורות שונות ביהדות, לאחר מות האדם עליו למרק את חטאיו בגיהנום, וזאת למשך שנים עשר חודשים, ולאחר מכן זוכה נשמתו למנוחה בגן עדן, אך לעיתים עוד קודם לכן נמנעת ממנו הכניסה לגיהנום, ונשמתו משוטטת חסרת מנוחה בכל העולם. זהו אינו שלב של תיקון וזיכוך, אלא של דחייה והיעדר מנוחה. שלב זה עלול להמשך שנים ארוכות. הנפשות המשוטטות בעולם עלולות להידבק בסטרא אחרא ולהיטמא. בספרות הקבלה, כף הקלע מתואר כעונש החמור ביותר.
על פי חז"ל, נפשו של החוטא נקלעת מקצה העולם ועד קצהו על ידי שני מלאכים:
הקדוש ברוך הוא, על גופן של צדיקים אומר "יבוא שלום ינוחו על משכבותם", ועל נשמתן הוא אומר "והייתה נפש אדני צרורה בצרור החיים". על גופן של רשעים הוא אומר "אין שלום אמר ה' לרשעים", ועל נשמתן הוא אומר "ואת נפש אויביך יקלענה בתוך כף הקלע". תניא, רבי אליעזר אומר: נשמתן של צדיקים גנוזות תחת כיסא הכבוד, שנאמר "והייתה נפש אדני צרורה בצרור החיים", ושל רשעים זוממות והולכות, ומלאך אחד עומד בסוף העולם ומלאך אחר עומד בסוף העולם, ומקלעין נשמתן זה לזה, שנאמר "ואת נפש אויביך יקלענה בתוך כף הקלע"
הגאון מווילנא כותב שעונש כף הקלע כולל השלכת החוטא ממקום למקום, מלאכי חבלה זורקים בו חיצים, וכלבים אוכלים אותו. ייסוריו של החוטא קשים ומרים כל כך, עד שהוא מנסה לברוח מהם אל הגיהנום. הוא מתאר את כף הקלע כתיקון חטאו של הגוף, ואת הגיהנום כתיקון חטאה של הנפש.
נפשות הנענשות בכף הקלע נחשבות ל"מזיקות". בין היתר, חומרת ייסורי הנפש הנקלעת בכף הקלע, גורמים לה לשאוף להידבק לגופו של אדם אחר החי בעולם, דבר המעניק לה מנוחה.[דרוש מקור] זוהי תופעת הדיבוק. בדרך כלל, תינתן לנפש הרשות להיכנס לגופו של חוטא. הדיבוק שואף להחטיא את האדם בו נדבק, כדי לממש את תאוותיו. בצאתו, הוא עלול לפצוע את גופו של המארח.
בספרות האחרונים מתואר כף הקלע כמשיכה סותרת של הנפש: מצד אחד לאחר ההיפרדות מן הגוף היא שואפת להידבק במקורה הרוחני הטהור, ומצד שני היא אחוזה ונמשכת אל החומריות והתאוות אליהן התרגלה בעולם הזה.
על פי הרב אליהו דסלר, מהותו של עונש כף הקלע מתייחס לכוח הטומאה שנוצר בחוטא על ידי רדיפת התאוות הגשמיות, ומושך אותו למרדף אחריהן גם לאחר שנפרד מגופו. מאחר שלאחר המוות אין אפשרות להגשמת תאוות גשמיות, החוטא שרוי ב"גלות נוראה של חיפוש אחרי מה שאי אפשר למצוא שם".
לדבריו, רק לאחר משך זמן ארוך נפשו של האדם מתנתקת מן התאוות, ואז היא כשירה להתגלגל בדומם, או לקבל את עונשה בגיהנום, שם הוא מקום התיקון. הסבר זהה נותן גם הרב חיים דוד הלוי.
החטאים שענשם בכף הקלע

לא כל חטא יגרום לאדם להיקלע בכף הקלע לאחר מותו. עיקר הגורם לעונש כף הקלע הוא המרדף אחר התאוות החומריות בעולם הזה. כך כותב רבינו יונה (שערי תשובה שער ב אות יח):
"ודע, כי נפש הרשע אשר כל תאוותה לחפצי הגוף בחייו, ונפרדת תאוותה מעבודת הבורא ונבדלת משרשיה, תרד במותו למטה לארץ אל מקום תאוותה, ותהי תולדתה כטבע העפר - לרדת ולא לעלות, אבל יעלוה למרום לדין ולמשפט, ולראות איך החליפה מרום בשאול. כאשר יעלו את האבן על ידי כף הקלע ואחרי עלותה למרום תרד בטבעה למטה לארץ, כאשר האבן חוזרת ונופלת לארץ אחרי הזריקה".
לפי הגאון מווילנא הגורם העיקרי לעונש כף הקלע הוא דברים בטלים שהאדם מוציא מפיו, עד כדי כך שעל כל דיבור הבל צריך להתקלע מסוף העולם ועד סופו, אפילו היו אלו דברים שמותר לאומרם, אבל דברים אסורים כגון לשון הרע, עונשם חמור עוד יותר.
בתרבות

כף הקלע כביטוי המתאר תלאות, ייסורים וחוסר מנוחה מתבטא בספרות העברית ובמוזיקה הישראלית. כמה ספרים נקראו בשם זה, ביניהם ספרו של יחזקאל הרפנס המגולל את תלאותיו במלחמת העולם השנייה, ספר שירה של אריה סיון וספרו של שמואל לרמן.
במוזיקה, גבריאל בלחסן חיבר שיר בשם "כף הקלע". מופע לזכרו, שהתקיים במסגרת פסטיבל אינדינגב בשנת 2018, נקרא בשם זה.
שירו של דניאל זמיר, "כף הקלע", הפותח את אלבומו "אליי" (2019), מתאר את כף הקלע כביטוי לסערת נפש בין השאיפה לרוחניות לבין המשיכה אל תענוגות העולם.
פונדקו של לוציוס בסדרת ספרי הקומיקס בון מתורגם לשם "כף הקלע" (במקור: Barrelhaven).
ראו גם

כור המצרף
רוח רפאים
גיהנום
דיבוק
הערות שוליים

↑  ספר הזוהר, חלק ב', דף קמ"ב, עמוד ב'
↑  ספר שמואל א', פרק כ"ה, פסוק כ"ט.
↑  זאת לגבי רשע, וראו: בסוף הפסקה גיהנום ביהדות
↑  ספר הזוהר, חלק ג', דף רי"ג, עמוד ב'; תרומה קצט, א.
↑  שער הגלגולים הקדמה כב.
↑  זוהר ויקרא תכה.
↑  ספר הזוהר, חלק ב', דף קמ"ב, עמוד ב'.
↑  בביאורו לספר משלי, פרק ז', פסוק כ"ג.
1 2  נשמת חיים מאמר רביעי פרק יט.
1 2  רבי יהודה פתייה, קונטרס רוחות מספרות (בתוך הספר מנחת יהודה)
↑  גשר החיים חלק ב פרק כז.
↑  מכתב מאליהו חלק ב עמ' סב.
↑  שו"ת עשה לך רב, חלק ב סימן יט.
↑  איגרת הגר"א.
↑  בכף הקלע, הוצאת משרד הביטחון, 1993, עורך יורם טהר-לב.
↑  אריה סיון, כף הקלע, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1989.
↑  שמואל לרמן, כף הקלע, הוצאת עם עובד, 1998.
↑  מילות השיר באתר שירונט.
כוח ביירקנס

כוחות ביירקנס הם כוחות העתקה הנוצרים על בועות המצויות בשדה לחץ. כוחות ביירקנס עיקריים נגרמים באופן ישיר מהשפעת שדה הלחץ; כוחות ביירקנס משניים נגרמים משדה הלחץ שמייצרות הבועות עצמן בעקבות התנודות בנפחן. הכוחות תוארו לראשונה על ידי Vilhelm Bjerknes ב-1906 ב-"Fields of Force".
כוח ביירקנס עיקרי

כוח ההעתקה הפועל על בועה ספרית בשדה לחץ הוא:
F=-V\nabla P
כאשר  V הוא נפח הבועה ו- \nabla P הוא גרדיאנט שדה הלחץ.
במקביל, בועה המצויה בשדה לחץ תשנה את נפחה בהתאם למשוואת ריילי פלאסט.
בגבול שדה לחץ חלש ניתן לקרב את רדיוס הבועה למתנד הרמוני מאולץ. התדירות העצמית המתקבלת מליניאריזציה של משוואת ריילי פלאסט תלויה ברדיוס המנוחה של הבועה  R_{0}:
\omega _{0}^{2}={\frac {1}{\rho R_{0}^{2}}}{\Bigl (}3\kappa {\bigl (}P_{0}-P_{V}{\bigr )}-2(3\kappa -1){\frac {\sigma }{R_{0}}}{\Bigr )}
כאשר  R_{0} רדיוס המנוחה של הבועה,  P_{0} הלחץ ההידרוסטטי,  P_{V} לחץ האדים,  \rho  צפיפות הנוזל,  \sigma  מקדם מתח הפנים ו- \kappa  הוא הקבוע הפוליטרופי.
בהינתן שדה לחץ הנוצר מגל קול עומד  P(t)=P_{0}+P_{d}sin(kx)cos(\omega _{d}t) הממוצע הזמני של כוח ההעתקה  \langle F\rangle =-\langle V\nabla P\rangle  לא מתאפס ותלוי במיקום  x. על סמך תאוריה של מתנד הרמוני מאולץ ניתן לבחון שני מצבים:
בראשון,  \omega _{0}<\omega _{d} והבועה תנועה לנקודות הצומת (nodes). בשני  \omega _{0}>\omega _{d} והבועה תנועה לנקודות הטבור (anti nodes).
התלות של \omega _{0} ב- R_{0} מובילה להגדרת  R_{c} כך שבועות בעלות רדיוס מנוחה גדול מ- R_{c} ינועו לנקודות הצומת ובועות בעלות רדיוס מנוחה קטן מ- R_{c} ינועו לנקודות הטבור.
כוח ביירקנס משני

כוח ביירקנס משני הוא כוח משיכה או דחייה הנוצר בין בועות המתנודדות תחת שדה לחץ חיצוני. בגבול תנודות חלשות מתקבל הביטוי:
F_{B2}={\frac {\rho }{4\pi r^{2}}}\langle {\dot {V_{1}}}{\dot {V_{2}}}\rangle {\hat {r}}
כאשר  r זהו המרחק בין הבועות,  \rho  צפיפות הנוזל ו- V_{i} נפח הבועה ה- i.
אם מניחים שרדיוס הבועות מתנהג כמתנד הרמוני ( \delta _{i}\ll R_{i}):
R_{1}(t)=R_{01}+\delta _{1}sin(\omega t)
R_{2}(t)=R_{02}+\delta _{2}sin(\omega t+\phi )
מתקבל הביטוי:
F_{B2}=-{\frac {2\pi \rho \omega ^{2}\delta _{1}\delta _{2}R_{01}^{2}R_{02}^{2}}{r^{2}}}cos(\phi ){\hat {r}}
כלומר, סימן הכוח נקבע לפי הפאזה היחסית בין התנודות.
הערות שוליים

↑  Bjerknes, V. (1906). Fields of force. General Books.
↑  Christopher E. Brennen, Cavitation and Bubble Dynamics, Cambridge: Cambridge University Press, 2013, ISBN 978-1-107-33876-0
↑  T G Leighton, A J Walton and M J W Pickworth, Primary Bjerknes forces, European Journal of Physics, 1990
↑  R. Mettin, I. Akhatov, U. Parlitz, C. Ohl, W. Lauterborn, Bjerknes forces between small cavitation bubbles in a strong acoustic field, Physical Review E 56, 1997-09, עמ' 2924–2931 doi: 10.1103/PhysRevE.56.2924
1 2  Lawrence A. Crum, Bjerknes forces on bubbles in a stationary sound field, The Journal of the Acoustical Society of America 57, 1975-06-01, עמ' 1363–1370 doi: 10.1121/1.380614
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "כוח ביירקנס".
ישראל נגריס

| --- | --- |

תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  31 במאי 1927 קובנה, ליטא 
 פטירה:  18 בדצמבר 2005 (בגיל 78) תל אביב-יפו, ישראל 
 תאריך עלייה:  1960
 לימודי רפואה:  הגמנסייה הטכנולוגית של קובנה, תיאטרון בולשוי, אוניברסיטת קייב 
 תפקידים:  רופא פנימי 
 
ישראל נגריס (31 במאי 1927 - 18 בדצמבר 2005) היה רופא מומחה לטיפול במיתרי הקול, אשר התפרסם כרופאם של זמרים ושחקנים.
קורות חיים

נגריס נולד בקאונאס (קובנה), שבליטא. בין 1933 ל-1942 למד בגימנסיה ע"ש שלום עליכם בקאונאס. בין 1936 ל-1941 למד גם נגינה בכינור בקונסרבטוריון שבעיר. בזמן מלחמת העולם השנייה, נמלטה משפחתו לקזחסטן, שם סיים את חוק לימודיו.
ב-1945 נרשם ללימודי רפואה באוניברסיטת קאונאס. במקביל ללימודי הרפואה, למד גם לימודי מוזיקה ומשחק. לאחר שסיים ב-1950, התמחה בפוניאטריה באופרת בולשוי במוסקבה (1951) ובאופרת קירוב בלנינגרד (סנקט פטרבורג) (ב-1952). ב-1953 החל לעבוד בבית חולים בקאונאס, במקביל לעבודה באוניברסיטה כמרצה. ב-1955 החל בלימודי פילוסופיה באוניברסיטה שבעיר, אותם סיים ב-1958. נגריס עמד בראש מחלקה פוניאטרית בבית חולים בקאונאס, ואחר כך מונה כמנהל בית החולים.
ב-1960 עלה לארץ ועבד כמנתח אף אוזן גרון, תחילה במסגרת קופת חולים ומ-1962 כרופא עצמאי. נגריס המשיך לפתח את מומחיותו, וקנה לעצמו שם עולמי בתחום הפוניאטריה. ב-1964 עד 1967 הרצה באוניברסיטת זאגרב (אז ביוגוסלביה, כיום בקרואטיה). הוא סיים את עבודתו עם ניתוק היחסים הדיפלומטיים בין יוגוסלביה לישראל אחרי מלחמת ששת הימים. ב-1968, 1982 וב-1989 עבר התמחויות נוספות (בטוקיו, בארצות הברית, ובארלנגן, גרמניה, בהתאמה). מ-1983 היה מרצה אורח לפוניאטריה בבית הספר הגבוה לזימרה ומשחק בווינה. ב-1993 קיבל תואר פרופסור מאוניברסיטת קייב. נגריס גם הרצה באוניברסיטת בר-אילן.
נגריס פיתח תרופה נגד צרידות, אשר נרשמה כפטנט על שמו ב-1989. התרופה התקבלה על ידי ה-FDA ב-1991.
חיבר ספר על מבנה הקול וצורת דיבור נכונה בשם הכל על הקול (הוצאת ידיעות אחרונות, ספרי חמד 1998).
בין מטופליו היו אמנים מפורסמים כגון מדונה ומייקל ג'קסון (בעת ביקורם בארץ), ירדנה ארזי, חנה לסלאו, וצביקה פיק; חזנים כדודו פישר ובן ציון מילר, ופוליטיקאים כיצחק רבין וביל קלינטון.
נגריס נפטר בתל אביב ב-18 בדצמבר 2005. הותיר אחריו אישה, חיה, ושלושה בנים (בני, עדי ורואי). בנו, פרופסור בני נגריס, אף הוא מומחה לבעיות במיתרי הקול.
כרומיזם

דוגמה לתרמוכרומיזם - שינוי צבע בהתאם לשינוי בטמפרטורה
כרומיזם הוא תהליך כימי המביא לשינוי הפיך או בלתי הפיך בצבעו של חומר. ברוב המקרים הכרומיזם מבוסס על שינוי במצב האלקטרוני של המולקולות, במיוחד אלקטרוני π ו-d, ולכן התופעה נגרמת בדרך כלל עקב גורם חיצוני המביא לשינוי צפיפות האלקטרונים בחומר. לחומרים רבים בטבע תכונות כרומיות, ופותחו גם מגוון חומרים מלאכותיים בעלי תכונות אלה.
חומרים בעלי תכונות כרומיזם משמשים למגוון יישומים, כמו חיישנים, צבעים לבגדים, משקפי שמש (המתכהים בחשיפה לאור חזק), וחפצי נוי שונים.
תופעות שינוי צבע

כרומיזם מסווג לפי סוג הגירוי החיצוני המביא לשינוי הצבע. גורם זה יכול להיות כימי או פיזיקלי. הסוגים העיקריים הם:
תרמוכרומיזם - שינוי צבע עקב חום, כלומר, שינוי טמפרטורה. זהו סוג הכרומיזם הנפוץ ביותר
פוטוכרומיזם - נגרם עקב הקרנת חומר בקרינה אלקטרומגנטית (אור נראה, קרינת על-סגול ועוד). התופעה מבוססת על איזומריזציה בין מבנים מולקולריים שונים.
אלקטרוכרומיזם - נגרם עקב איבוד או תוספת אלקטרונים. תופעה זו מתרחשת בחומרים בעלי אתרים פעילים לתגובות חמצון חיזור, כמו יונים מתכתיים או רדיקלים אורגנים.
סולבטוכרומיזם - תלוי בקוטביות של הממס. רוב התרכובות הסולבטוכרומיות הן קומפלקסים מתכתיים.
יונוכרומיזם - נגרם עקב תגובה עם יונים.
הלוכרומיזם - נגרם עקב שינוי רמת החומציות.
טריבוכרומיזם - נגרם עקב חיכוך מכני.
פיאזוכרומיזם - נגרם עקב לחץ מכני.
תופעות כרומיות

תופעות כרומיות הן התופעות בהן מתקבל צבע בעקבות אינטראקציה בין אור לחומר. ניתן לסווג את האינטראקציות השונות לחמישה סוגים:
שינוי צבע הפיך
בליעת אור והחזרת אור
בליעת אנרגיה ופליטת אור (ראו לומינסנציה)
בליעת אור והעברת אנרגיה (או המרתה)
מניפולציה של האור באמצעים שונים (כמו התאבכות, מסכי LCD, אלקטרואופטיקה ופוטוניקה)
כף סמית' (איי שטלנד הדרומיים)

ערך זה עוסק בלשון יבשה באיי שטלנד הדרומיים, שבאנטארקטיקה. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  חצי אי 
 מידע נוסף
 קואורדינטות:  62°52′25″S 62°18′00″W﻿ / ﻿62.8737°S 62.3°W﻿ / -62.8737; -62.3
  (למפת איי שטלנד הדרומיים מוגדלת) אי הפיל קלרנס אי המלך ג'ורג'  ליווינגסטון סמית' מעבר דרייק מצר ברנספילד  אנטארקטיקהכף סמית'(למפת איי שטלנד הדרומיים רגילה) אי הפיל קלרנס אי המלך ג'ורג'  ליווינגסטון סמית' מעבר דרייק מצר ברנספילד  אנטארקטיקהכף סמית'(למפת חצי האי האנטארקטי רגילה) בסיס חנרל ברנרדו אוהיגינס ריקלמהכף סמית'(למפת חצי האי האנטארקטי מוגדלת) בסיס חנרל ברנרדו אוהיגינס ריקלמהכף סמית'
 
מפת האי סמית'. כף סמית' מצויה 
 בפינה הימנית העליונה של המפה.
כף סמית' (באנגלית: Cape Smith) היא לשון יבשה המהווה את הקצה הצפוני של האי סמית', באיי שטלנד הדרומיים, בטריטורייה הבריטית האנטארקטית, שבאנטארקטיקה.
הכף ממוקמת 3.31 קילומטרים מזרחית – צפון-מזרחית מפסגת מאטוצ'ינה; 12.85 קילומטרים צפונית – צפון-מזרחית מנקודת גרגורי; 4.16 קילומטרים צפונית – מזרחית מנקודת דליאן; 2 קילומטרים מזרחית – דרום-מזרחית מהאי בארלו; ו-40.5 קילומטרים מערבית – דרום-מערבית מהאי סנואו.
היסטוריה > גילוי ומיפוי הכף

רב החובל ויליאם סמית' גילה את איי שטלנד הדרומיים בשנת 1819; ב-16 באוקטובר 1819 הגיע סמית' לאי המלך ג'ורג', קרא לאי על שמו של ג'ורג' השלישי, והכריז על הארכיפלג של איי שטלנד הדרומיים כטריטורייה בריטית.
הכף התגלתה ומופתה לראשונה על ידי ויליאם סמית' באוקטובר 1819.
הכף מופתה מחדש על יחידת סקר הידרוגרפי של הצי המלכותי הבריטי בעונת המחקר (הקיץ האנטארקטי 1951–1952.
היסטוריה > מקור השם

לשון היבשה נקראת על שמו של סמית', אשר גילה ומיפה אותה.
לקריאה נוספת

Defense Mapping Agency 1992, Sailing Directions (planning Guide) and (enroute) for Antarctica, P 327
United States. Defense Mapping Agency. Hydrographic Center, Sailing Directions for Antarctica: Includes Islands South of Latitude 60°, P 135
International Symposium on Antarctic Earth Sciences 5th : 1987, Geological Evolution of Antarctica, P 424, Cambridge, England
A. G. E. Jones, Captain William Smith and the Discovery of New South Shetland, The Geographical Journal 141, no. 3 (1975): 445-61. Accessed January 19, 2021. doi:10.2307/1796478.