stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
כדור גומי
שימוש > כללי

כאמור, כדורי-גומי הם תחמושת שנועדה לפיזור הפגנות על ידי גרימת מכות יבשות למתפרעים הראשיים מרחוק ובכך לנטרל את האיום שלהם. פגיעת כדור גומי כואבת ביותר ולעיתים גורמת לפציעות חמורות. כאשר כדורי גומי נורים מטווח קצר מדי או אל עבר הראש, הם עלולים להיות קטלניים. כדורי הגומי גרמו בעבר למספר הרוגים בקרב מפגינים. הפתולוג יהודה היס דיווח על 10 מקרי מוות מפגיעת כדורי גומי (ותשעה נוספים מפגיעת כדורי פלסטיק) ב-9 מתוך 10 האירועים ניתקה ליבת המתכת מציפוי הגומי, מקרב ההרוגים שבעה נהרגו מחדירת הכדור לראש או לצוואר ו-3 מנזק מוחי עקב חבלה קהה בגולגולת או בעמוד השדרה. פגיעה בעיניים גורמת ברוב המקרים אובדן ראייה בעין הפגועה ונראה שאין טווח בטוח כשמדובר בפגיעה בעין. בדרך כלל נהוג לכוון כדורי גומי אל עבר הגפיים או פלג הגוף התחתון על מנת לנטרל מבלי להרוג, אך מאחר שהדיוק של כדורי הגומי מוגבל ביותר (עקב אופן הירי שלהם) לעיתים עלולים להיפגע מפגינים אחרים, ואפילו בפלג הגוף העליון. צורת הקליע אינה אווירודינמית ולכן הוא מאבד אנרגיה קינטית במהירות כך שהטווח היעיל אך הלא-קטלני קטן. פגיעה ברגליים עשויה לגרום שברים בעצמות ובעצבים
שימוש > בשטחים

על פי נתוני בצלם, בחודשים ינואר-נובמבר 1988, שיאה של האינתיפאדה הראשונה, נהרגו לפחות 58 פלסטינים מכדורי פלדה מצופים גומי. גם כיום כוחות צה"ל ומג"ב משתמשים בירי כדורי גומי כאמצעי לפיזור הפגנות בשטחים. בדרך כלל נעשה השימוש באמצעי זה לאחר ירי רימוני גז מדמיע. הכדורים גורמים לפצועים רבים, ולעיתים להרוגים. כך בפברואר 2016 נהרג בכפר אל מוע'ייר נער בן 16 מכדור גומי שפגע במצחו, מעל לעין השמאלית. ב-2020 נפצע יוסף עבד אלפתאח קשה מירי כדור גומי בראשו במהלך צעדת מחאה בכפר קדום
שימוש > אירועי אוקטובר 2000

באירועי אוקטובר 2000, משטרת ישראל הרבתה להשתמש בכדורי גומי כנגד המפגינים והמתפרעים הערביים. חוסר מיומנות, הכשרה נאותה ונהלים מתאימים גרם לכך שהירי בוצע בניגוד לכללי הבטיחות, ללא כל דיווח או בקרה, וגרם לפציעות חמורות ואף להרוגים בקרב המתפרעים. שוטרים רבים נימקו את השימוש בירי כדורי גומי כנגד המתפרעים בכך שחששו לחייהם.
בעקבות המאורעות הקשים ודו"ח ועדת אור שבה בעקבותיהם, החליטה המשטרה לחדד את הנהלים בדבר השימוש בכדורי גומי והגבילה באופן ניכר את השימוש בהם כנשק לפיזור הפגנות. כמו כן, החלה המשטרה להכניס אמצעי אל-הרג אחרים לפיזור הפגנות, כגון רימוני גז מדמיע וזרנוקי מים.
שימוש > אירועי חוות גלעד

בפברואר 2011 השתמשו כוחות המשטרה בכדורי גומי במהלך פינוי המאחז חוות גלעד. חלק מהכדורים נורו מטווח קצר מהמותר, ולעבר פלג הגוף העליון, בניגוד לנוהלי המשטרה ובאופן המסכן חיים. המהלך זכה לגינויים רבים מימין ומשמאל. בתחילה טענה המשטרה כי השתמשה בכדורי צבע בלבד, אך לאחר שהוצגו ראיות בפני ועדת החוץ והביטחון, חזרה בה המשטרה והודתה כי נורו כדורי גומי ובכמות גבוהה יותר מכפי שהצהירה בתחילה.
הערות שוליים

1 2  Vincent J.M. DiMaio, Gunshot Wounds: Practical Aspects of Firearms, Ballistics, and Forensic Techniques, Third Edition, CRC Press, 2015, עמ' 270
1 2  Lavy, T., and S. Abu Asleh. "Ocular rubber bullet injuries." Eye 17.7 (2003): 821-824.
↑  Shabir Ahmed Dhar et al., Pattern of rubber bullet injuries in the lower limbs: A report from Kashmir, Chin J Traumatol. 19, 2016, עמ' 129-133
↑  דף מידע דצמבר 1998, באתר בצלם
↑   גדעון לוי, הנער שחלם להיות שוער כדורגל נהרג מאמצעי לפיזור הפגנות, באתר הארץ, 9 בפברואר 2018
↑   ג'קי חורי והגר שיזף, פלסטיני בן 17 נפצע קשה מפגיעת כדור גומי בראשו בעימות עם צה"ל בגדה, באתר הארץ, 28 בנובמבר 2020
↑  פינוי וירי כדורי גומי בחוות גלעד, באתר ערוץ 7
↑  אלדד: 'לערוף' את ראשי השקרנים, באתר ערוץ 7
↑  מוסי רז: יש לנו משטרה אלימה, באתר ערוץ 7
↑  המשטרה הודתה: ה'תחקיר' על חוות גלעד היה שגוי, באתר ערוץ 7
פציעה מירי כדור גומי בהתפרעות בכפר קדום
רימון-רובה נגד מפגינים לאחר ירי, נעלין 2013
קליעי מתכת מצופים גומי בשימוש לפיזור הפגנות
גלילוני גומי
ירי כדורי גומי על מפגינים בכפר קדום, אוגוסט 2022
כיכר החורבה

| --- | --- |
הכיכר ובית הכנסת המשוחזר, סוכות תשע"ג
הכיכר ובית הכנסת המשוחזר, סוכות תשע"ג
 מידע כללי
 על שם:  בית הכנסת החורבה, משה רוסנק
 שטח:  2,500 מ"ר
 מיקום
 מדינה:  ישראל ישראל
 עיר:  ירושלים
 רובע:  הרובע היהודי, העיר העתיקה
 רחובות מסתעפים:  רחוב בוני החומה, רחוב תפארת ישראל, רחוב לוחמי הרובע בתש"ח
 אתרים:  בית הכנסת החורבה, בית הכנסת הרמב"ן, ישיבת הכותל
 קואורדינטות:  31°46′30″N 35°13′53.58″E﻿ / ﻿31.77500°N 35.2315500°E﻿ / 31.77500; 35.2315500
  מפת מיקום  מפה מפורטת    he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
כיכר החורבה ע"ש משה רוסנק (נקראה בעבר גם כיכר צ'ארלס קלור,על שם הנדבן צ'ארלס קלור שמימן את הקמתה) היא כיכר עירונית מרכזית ברובע היהודי שבעיר העתיקה בירושלים. שמה נובע מסמיכותה לבית הכנסת החורבה, והיא קרויה על שם משה רוסנק, מפקד הרובע היהודי במלחמת השחרור. הכיכר הוקמה על הריסות בתי הרובע, כחלק מתהליך שיקום הרובע היהודי לאחר שחרורו במלחמת ששת הימים.
בכיכר עוברת אחת הדרכים המקשרות בין שער יפו ושער ציון לכותל המערבי וסמוך לה עוברים רחוב היהודים ורחוב חב"ד המרכזיים. מיקומה המרכזי בדרך לכותל, גודלה המשמעותי ברובע הצפוף, והנגישות הגבוהה לרוב אתרי הרובע - ביניהם הקארדו, החומה הרחבה, החורבה והכותל - הופכים את הכיכר לחשובה ושוקקת תושבים ותיירים במשך רוב שעות היום. בשולי הכיכר חנויות, מסעדות ובתי קפה. מלבד מבני המגורים והחנויות נמצאים בכיכר בתי הכנסת "החורבה" ורמב"ן וישיבת המקובלים בית אל, ולצידם מסגד סידנא עומר, שאינו פעיל.
עד למלחמת העצמאות הייתה הכיכר מיושבת בצפיפות והיוותה את חלקה הדרום מזרחי של "חצר האשכנזים". במלחמת העצמאות התחוללו במקום קרבות עזים והאזור חרב כולו.
לאחר מלחמת ששת הימים הוחלט שלא לשקם את האזור אלא להשאירו כשטח פתוח לרווחת תושבי הרובע.
לתקופה מסוימת שימשה הכיכר כרחבת חנייה.
העתקת מנורת הכותל לכיכר

כחלק מההכנות להקמת מעלית הכותל, בוצעו חפירות הצלה, במסגרתן הועתקה באופן זמני מנורת הזהב מרחבת התצפית שבמעלות רבי יהודה הלוי לרחבה מוגבהת הצמודה לבית הכנסת החורבה שבכיכר, במבצע מורכב של עשרות עובדי החברה לשיקום ופיתוח הרובע היהודי.
הכיכר ובית הכנסת העטוף בדגל ישראל
הכיכר ובית הכנסת בלילה
הערות שוליים

↑  רחוב כיכר החורבה, באתר שמות רחובות, אתר עיריית ירושלים
↑  אדר' אילן קריב ופרופ' הנרי אברמוביץ, לאן נעלמה הקשת - תולדות בית כנסת החורבה, אדריכלות ישראלית, 2010
↑  ראו: אייל דודסון "הרובע היהודי וכל נתיבותיו" יד יצחק בן צבי ירושלים תשע"ז (2017) בעיקר פרק 13
↑  ערוץ 7, מנורת הכותל הועברה לכיכר החורבה, באתר ערוץ 7, ‏2018-03-27
| רחובות מרכזיים בעיר העתיקה  |
| --- | --- | --- |
| הרובע הארמני | רחוב הפטריארכיה הארמנית • רחוב סנט ג'יימס •  רחוב אררט • רחוב הארמנים |  |
| הרובע היהודי | רחוב היהודים • רחוב הקארדו • רחוב משגב לדך • רחוב תפארת ישראל • רחוב בתי מחסה • רחוב חב"ד |  |
| הרובע המוסלמי | רחוב הגיא • רחוב שער האריות •  רחוב שער הפרחים • רחוב השלשלת • ויה דולורוזה  • מעלות המדרשה • רחוב בית הבד |  |
| הרובע הנוצרי | רחוב דוד • רחוב השער החדש • רחוב הבורסקאים • רחוב הפטריארכיה הלטינית • רחוב הנוצרים |  |
ערך זה הוא קצרמרבנושא ירושלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
יקב סוסון ים

| --- | --- |
 סמליל היקב
 נתונים כלליים
 מייסדים:  זאב דוניה
 תקופת הפעילות:  2000–הווה (כ־24 שנים)
 משרד ראשי:  בר גיורא
  
 seahorsewines.com
 
יקב סוסון ים הוא יקב בוטיק ישראלי.
היסטוריה

היקב נוסד על ידי זאב דוניה במושב בר גיורא. דוניה היה במאי ומורה לקולנוע, ואחרי שב-1994 ביים והפיק סרט תעודי בשם "בשכיבה במקום אפל וקריר", על יין בארץ ישראל, עבר לייצור יין. היקב ייצר 1,800 בקבוקים מבצירו הראשון בשנת 2000. הוא ייצר 25,000 בקבוקים בשנת 2014. ובשנת 2022, ייצר כ-45,000 בקבוקים בשנה. היינן זאב דוניה מעניק ליינותיו שמות אומנים כמחווה והכרת תודה ליצירות האומנות שלהם.
על פי דוניה, רוב היקבים משתמשים בזני שמרים מתורבתים שיוצרו במעבדות שונות ברחבי העולם. בשנים האחרונות החלו ביקב סוסון ים להשתמש גם בשמרי בר מאזור בר גיורא כדי שביין יהיו מאפייני הטרואר האופייניים של האזור, ולא מאפיינים של אזורי בורדו או פיימונטה, משם בדרך כלל מייבאים לארץ שמרים מתורבתים.
יינות היקב

ג'יימס – יין לבן המופק מענבי שנין בלאן, קרוי על שמו של רוני ג'יימס, מייסד יקב צרעה והיינן הראשון שלו, שהלך לעולמו.
רומאן (על שם רומאן גארי) – בלנד של גרנאש, סירה ומורוודר.
פליני (על שם פדריקו פליני) – בלנד של סירה וקברנה סוביניון.
אנטואן (על שם אנטואן דה סנט-אכזופרי) – בלנד, בעיקר מענבי סירה ומעט ענבי גראנש ומורוודר (החל מבציר 2013 יתווספו זנים חדשים: סנסו וקונואז).
אלול – בעיקר מענבי קברנה סוביניון.
לנון (על שם ג'ון לנון) – בלנד מענבי זינפנדל, בתוספת פטיט סירה ומורוודר.
Take two – בלנד של זינפאנדל ופטיט סירה.
המינגוויי (על שם ארנסט המינגוויי) – בלנד של פטיט סירה, קברנה וסירה.
לקריאה נוספת

דניאל רוגוב, תרגום: עמית יריב, מדריך רוגוב ליינות ישראל 2011, טובי, 2011, עמ' 12, 272-265, 471
אליעזר זקס, יין ישראלי: מבחר יינות ישראל, תל אביב: קורדינטה, ספטמבר 2011, עמ' 203-202
אליעזר זקס וירון גולדפישר, שביל היין: טיול ביקבי ישראל, תל אביב: קורדינטה, 2007, עמ' 249-248
הערות שוליים

↑  ביקור ביקב סוסון ים, באתר New-Tech OnLine, ‏27 ביולי 2022
כוח עיראק

כוח עיראק (באנגלית: Iraqforce) היה כוח צבאי של הצבא הבריטי וצבאות המושבות והדומיניונים של חבר העמים הבריטי שנוצר מצירוף מספר יחידות שהתגבשו בעיראק במהלך מלחמת העולם השנייה. הכוח לחם במספר קרבות ומערכות במסגרת המערכה במזרח התיכון, מהם ראויים לציון דיכוי מרד רשיד עאלי אל-כילאני והמערכה בסוריה ובלבנון בשנת 1941.
רקע היסטורי להקמת הכוח

במהלך מלחמת העולם הראשונה הביס הצבא הבריטי את האימפריה העות'מאנית בחזית המזרח התיכון במהלך המערכה במסופוטמיה. לאור זאת החליט חבר הלאומים להעביר שטחים אלו לחסותה של בריטניה תחת מנדט של חבר הלאומים. בין 1920 ל-1932 שלטה בריטניה בעיראק מכוח מנדט זה. כוח הצבא הבריטי המצוי בעיראק נקרא "פיקוד ה-RAF של עיראק" אך היה זה כוח רב זרועי בו היו נציגים לכל כוחות הצבא הבריטים - ים, אוויר ויבשה. מפקד הכוח נשא דרגת סגן מרשל אוויר.
עם תום המנדט הבריטי בעיראק, המשיכה בריטניה להחזיק בה כוחות צבא, על פי הסכם משנת 1930. בסמוך לפרוץ מלחמת העולם השנייה היו כוחות אלו מרוכזים בשני בסיסים של ה-RAF. האחד בשועבייה, ליד בצרה והשני בחבניה, מערב לבגדאד.
באפריל 1941 השתלט על עיראק המדינאי הפרו-נאצי רשיד עאלי אל-כילאני. הוא נתמך על ידי קציני צבא עיראקים, שיצרו מועצה הקרויה "המרובע המוזהב". ממשלתו הוכרה מייד על ידי גרמניה הנאצית. המצב התפתח במהירות למשבר, בו הושם מצור על הבסיס בחבניה, ועל השגרירות הבריטית בבגדאד.
בשל החשש מהתערבות גרמנית ומנפילת עיראק, שהייתה בעלת חשיבות אסטרטגית, לידי מדינות הציר הוחלט על הקמת כוח הקרוי "כוח סבין" (Sabine Force) שהורכב בתחילה מגדודי צבא הודו הבריטית שהוצבו בקראצ'י. גדודים אלו נשלחו במטרה לתפוס ולאבטח את שדות התעופה של ה-RAF, להסיר את המצור, ולשמור על נמל בצרה כנקודת אספקה חשובה לצבא הבריטי. הכוח הועמד תחת פיקודו של מייג'ור ג'נרל ויליאם ארצ'יבלד קנת' פרייזר, אך במהלך המבצע, כאשר הצטרפו לכוח סבין כוחות רבים נוספים, הוחלף פרייזר ב-8 במאי בלייטננט ג'נרל אדוארד קינאן, שהיה בכיר ממנו, אשר פיקד על הכוח גם בשנים שלאחר מכן.
ב-18 באפריל 1941 נחתה החטיבה הראשונה ותפסה את בצרה. ב-30 באפריל הגיעה חטיבה נוספת. ממשלת רשיד עאלי דרשה כי הכוחות הבריטים יצאו מעל אדמת עיראק, וימסרו את הבסיס בחבניה. ב-2 במאי יצאו המטוסים הבריטים מחבניה להתקפה על בסיסי הצבא העיראקי ברחבי עיראק.
הלחימה בעיראק

במהלך המבצע בעיראק יצא כוח בריטי מארץ ישראל המכונה "כוח חבניה" ובקיצור "כוח חב"(Habforce), והגיע לעיראק דרך ממלכת ירדן. על כוח זה הוטל להסיר את המצור מחבניה. בטרם הגיע הכוח אל הבסיס הנצור הצליחו הנצורים להסיר את המצור בעצמם. לאחר שחבר הכוח אל נצורי חבניה, המשיכו אנשי הכוח המשותף אל פלוג'ה ומשם אל בגדאד. ב-31 במאי נחתם הסכם שביתת נשק ובמסגרתו מונתה ממשלה חדשה ופרו-בריטית. עם סיום הלחימה החזיקו הבריטים בכל מוקדי הכוח והבסיסים החשובים בעיראק.
הכוחות שלחמו במסגרת "כוח עיראק" במבצע בעיראק היו:
דיוויזיית חיל הרגלים ההודית ה-10 בפיקודו של מייג'ור ג'נרל פרייזר (עד 16 במאי) ולאחר מכן בפיקודו של מייג'ר ג'נרל ויליאם סלים.
כוחות הקרקע בחבניה בפיקודו של תת-מרשל האוויר הרברט ג'ורג' סמארט (עד 5 במאי) ולאחר מכן קולונל אוברי רוברטס.
"כוח חב" בפיקודו של מייג'ר ג'נרל ג'.ג.וו. קלארק
פלוגה של הלגיון הירדני בפיקודו של גלאב פחה
בריגדת הרגלים ההודית ה-17.
בריגדת הרגלים ההודית ה-24
סוריה ולבנון

ביוני ויולי 1941 בסמוך לסיום המבצע בעיראק, אלמנטים מכוח עיראק השתתפו בכיבוש סוריה ולבנון מידי אנשי צרפת של וישי, במטרה להשליט בהן את אנשי צרפת החופשית. גם מבצע זה הסתיים בהצלחה, ובהשגת היעד - מניעת הצטרפות סוריה ולבנון לצידן של מדינות הציר.
הכוחות שלחמו במסגרת "כוח עיראק" במבצע בסוריה ולבנון היו:
דיוויזיית הרגלים ההודית ה-10 בפיקודו של מייג'ר ג'נרל ויליאם סלים.
כוח חאב בפיקודו של מייג'ר ג'נרל ג'.ג.וו. קלארק
הפלישה לאיראן

בסוף אוגוסט 1941 השתתף כוח עיראק בפלישה לאיראן, בשיתוף פעולה עם הצבא האדום. לאחר 1 בספטמבר הובטחו מטרות המבצע. בפברואר 1942 עבר כוח עיראק ארגון מחדש בשם "הארמייה העשירית של הצבא הבריטי" והיה פעיל תחת שם זה במשך שנת 1942–1943 באבטחת נתיבי הנפט במפרץ הפרסי. הכוח היה במהלך פעולתו תחת פיקודים שונים, לעיתים תחת פיקוד הודו, ולעיתים תחת פיקוד המזרח התיכון ולעיתים אף תחת סמכות מקבילה של שניהם. באוגוסט 1942 הוקם פיקוד חדש בשם פיקוד עיראק ואיראן בראשו הוצב גנרל הנרי מייטלנד וילסון. הפיקוד כלל את הארמייה העשירית שהייתה עדיין תחת פיקודו של קינאן, ויחידות נוספות שנמצאו במרחב. היחידות הלוחמות תחת פיקוד זה הלכו והצטמצמו במהלך המלחמה, בשל כך שהסכנה לאזור איראן הלכה ופחתה לאחר קרב סטלינגרד וקרב אל עלמיין.
ישמעאל אדו

ישמעאל אדו (באנגלית: Ishmael Addo; ‏30 ביולי 1982) הוא כדורגלן גנאי המשחק בעמדת החלוץ. בישראל שיחק אדו בקבוצות מכבי נתניה ומכבי תל אביב.
קריירה

אדו החל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של קבוצת אקרה הארטס אוף אוק הגאנאית והשתתף במדי נבחרת הנערים של גאנה במונדיאל עד גיל 17 בו סיימה נבחרתו במקום השלישי, והוא הוכתר כ"מלך השערים" של הטורניר עם 7 כיבושים בסך הכל.
אדו החל את קריירת הבוגרים שלו בהארטס אוף אוק, עמה שיחק גם בליגת האלופות האפריקאית ואף כבש במדיה בשני משחקי הגומלין של גמר המפעל וזכה עם הקבוצה בתואר. לאחר הזכייה עבר אדו לבסטיה הצרפתית אך חזר להארטס אוף אוק אחרי חצי עונה בלבד. בעונת 2001/02 הוכתר כמלך השערים של הקבוצה עם 22 כיבושים, ולאחר שהופיע במדי הנבחרת הצעירה של גאנה קיבל הצעה לעבור לשחק בישראל בקבוצת מכבי נתניה.
כאשר עבר למכבי נתניה, בתחילת עונת 2002/2003, עזר לקבוצה לסיים במקום הרביעי בליגה עם 8 כיבושי ליגה, ובעונת 2003/2004, עונת הירידה של מכבי נתניה לליגה הלאומית כבש רק חמישה שערי ליגה. עם ירידתה של נתניה לליגת המשנה עבר אדו לקבוצת מכבי תל אביב, בה כבש רק שער ליגה אחד אך השתתף במשחקיה של הקבוצה בליגת האלופות. בסוף עונת 2004/2005 עזב אדו את ישראל, ושיחק תקופות קצרות בקבוצת ארגוטליס ביוון, ובפראלימני בקפריסין.
בשנת 2006 חזר לקבוצת נעוריו בגאנה, ובשנת 2008 חתם לתקופה קצרה בקבוצת מזרח בנגל מקולקטה שבהודו. לאחר ששיחק שנתיים נוספות בהארטס אוף אוק, עבר בשנת 2011 לקבוצה הגנאית וסאמאן יונייטד, אותה עזב בסוף אותה שנה. בינואר 2015 חתם בשורות קבוצת אילבן וונדרס (Eleven Wonders) מהליגה השנייה בגאנה.
יקב נחלה

| --- | --- |


חוות השקדים ליד אלון מורה, שבה נמצא יקב נחלה.
 נתונים כלליים
 סוג:  יקב
 מייסדים:  משפחת שוולב
 תקופת הפעילות:  2007–הווה (כ־17 שנים)
 קואורדינטות:  32°13′39″N 35°20′24″E﻿ / ﻿32.227552260683°N 35.339890462165°E﻿ / 32.227552260683; 35.339890462165 
 משרד ראשי:  חוות השקדים
 מוצרים עיקריים:  יין
  
 nachala-winery.com
 he
 
יקב נחלה הוא יקב בוטיק שהוקם בשנת ה'תש"ע, 2010, על ידי נתי ונסיה שוולב, בחוות השקדים שליד ההתנחלות אלון מורה.
תנאי הגידול

יקב נחלה נקרא כך על שם המושג 'יקב נחלה' (Estate Winery) שפירושו יקב המגדל את ענביו בעצמו.
כרמי היקב ניטעו בשנת ה'תשס"ז, 2007,, וגדלים למרגלות הר כביר בגובה 750 מטר מעל פני הים, באדמת טרה רוסה ועם טמפרטורה קרה בלילה וחמה ביום, שאלו תנאי אקלים המיטיבים עם גידול ענבי היין. כמו כן גידול הענבים נעשה תוך הקפדה על משטר מים מבוקר, מספר האשכולות בכל גפן, מועד הבציר ועוד.
בכרמי היקב גדלים זנים שונים של ענבים, כגון קברנה סובניון, מרלו, שיראז, קברנה פרנק וגוורצטרמינר, על פני 70 דונם של כרמים. ייננית היקב היא שושי שוולב, אימו של נתי.
בחוות השקדים שבה מיוצר היין פזורות גתות עתיקות.
תהליך הייצור

תאריך הבציר נקבע לפי הבשלת הענבים, רמת הסוכר, חומציות וטעמו של הפרי. הבציר הוא ידני ובעלות השחר, כשהטמפרטורה עדיין נמוכה. הענבים מותססים במכלי נירוסטה ומעורבבים מספר פעמים ביממה כדי להפיק את מלוא טעמם, לאחר מכן הם מועברים לחביות עץ אלון למשך תקופת יישון של 12–24 חודש, ואז לבקבוק לתקופת יישון נוספת.
פרסים

בנובמבר 2020 זכה היקב במדליה בתחרות היין הבינלאומית טרה וינו.
בדצמבר 2021 זכה היקב במדליית כסף עבור היין קברנה סובניון 2020 בתחרות טרה וינו
הערות שוליים

↑  כבוד לשומרון: פרסים בתחרות היין הבנילאומית, באתר "סרוגים", 30 בנובמבר 2020
↑  ערוץ 7, יקבים מהשומרון זכו בתחרות בינלאומית, באתר ערוץ 7, 30 בנובמבר 2020
↑  ראו כאן
מדליית זהב ליקב נחלה בתחרות טרה וינו
כלים מחופים לבן

פך הנקרא "טנקרד" כלים מחופים לבן II. אוסף המוזיאון הימי הלאומי
"קערת חלב" ושברי כלים מחופים לבן שנמצאו בתל אבו הואם באזור המעגן בחפירות שנוהלו על ידי פרופ' מיכל ארצי בשנת 2011
כלים מחופים לבן (באנגלית: ‏ White Slip ware) היא משפחה של כלי קרמיקה שמקורה בקפריסין. הכלים נעשו ביד. ניצנים ראשונים של משפחת כלים זו הופיעה כבר בסוף תקופת הברונזה התיכונה, אבל עיקר תפוצתה בתקופת הברונזה המאוחרת, שהייתה תקופה של סחר בינלאומי, והכלים משמשים מאובן מנחה לתקופה זו באתרים הארכאולוגים בארץ ישראל. מציאתה באתר ארכאולוגי מהווה אינדיקציה לשייכות השכבה בה נמצאו כלים ממשפחה זו לתקופה זו. משפחת כלים זו הייתה נפוצה מאוד בארץ ישראל בתקופה זו, ביחד עם משפחת כלי בסיס טבעת.
המשפחה כללה מספר כלים, הנפוץ ביותר בהם היא קערה חצי כדורית בעלת ידית בצורת אתנח (ידית שהייתה נפוצה במשפחות כלים בקפריסין), שנקראה בפי החוקרים "קערת חלב". כלים נוספים במשפחה זו הם פכים ופכיות. אחד הכלים האופייניים הוא פך בעל צורה ייחודית הנקרא "טנקרד". כלי המשפחה שנפוצו בארץ ישראל אינם גדולים, קוטר קערות החלב נע בין 20-13 ס"מ לערך ועומקן נע בין 12-6 ס"מ בהתאמה. כלי המשפחה נוצרו מחומר גריסי קשה כהה שמקורו בהרי הטרואודוס. הכלים נוצרו ביד וחופו בשכבת צבע קרם-לבן. הכלים עוטרו בדגמים גאומטריים הכוללים דגמי סולמות, מעוינים ושבכות שמזכירים רקמה עדינה. העיטור לא כיסה את כל פני שטח הכלי.
כלים אלה נמצאו באתרים רבים בארץ ישראל ביניהם תל אבו הואם, תל שקמונה, תל לכיש, תל מגידו ועוד.
כלי המשפחה מתחלקים לשתי תקופות:
התקופה הקפריסאית המאוחרת I המקבילה לתקופת הברונזה המאוחרת א - המאפיין את התקופה הזאת הוא עיצוב קפדני ומעודן בצבעים חום ואדום ופני כלי מבריקים.
התקופה הקפריסאית המאוחרת II המקבילה לתקופת הברונזה המאוחרת ב - הכלים מתקופה זו העיטור פחות קפדני, והעיצוב מרושל.
לקריאה נוספת

אבשלום זמר ואורית רוטגייזר, כלי חרס מקפריסין בעת העתיקה, קטלוג התערוכה בהוצאת המוזיאון הימי הלאומי 2011
הערות שוליים

↑  רות עמירן, הקיראמיקה הקדומה של ארץ ישראל, הוצאת מסדה, ירושלים, 1963, עמ' 150
יחסי ישראל–צ'אד

| יחסי ישראל–צ'אד |
| --- | --- |
ישראל: צ'אד


ישראל: צ'אד
שטח (בקילומטר רבוע)
22,072: 1,284,000
אוכלוסייה
9,961,867: 20,474,457
תמ"ג (במיליוני דולרים)
509,901: 13,149
תמ"ג לנפש (בדולרים)
51,185: 642
משטר
דמוקרטיה פרלמנטרית: רפובליקה

לוי אשכול ופרנסואה טומבלבאי, 1965
נשיא המדינה יצחק בן-צבי מקבל בבית הנשיא משלחת מצ'אד, אוקטובר 1959
נשיא המדינה יצחק הרצוג נפגש עם מקבילו הצ'אדי מחמוד דבי איטנו בעת ביקורו בישראל, 2022
בין ישראל וצ'אד מתקיימים יחסים דיפלומטיים רשמיים. יחסים רשמיים התקיימו עד לשנת 1972, אך נותקו, כנראה עקב לחץ שהפעילה לוב בראשות מועמר קדאפי, וחודשו ב-20 בינואר 2019, בביקורו של ראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו בצ'אד.
יחסים הדדיים

יחסי ישראל–צ'אד החלו עוד לפני שצ'אד קיבלה את עצמאותה מצרפת. ב-1959 ביקר בישראל ראש ממשלת הטרטוריה פרנסואה טומבלבאי, לימים נשיא המדינה הראשון.
ישראל כוננה יחסים דיפלומטיים עם צ'אד במהלך שנות ה-60, במסגרת ניסיונותיה הכלליים להתקרב ליתר מדינות אפריקה. כינון היחסים עם צ'אד, שבה רוב מוסלמי ברור, נתפס כאלמנט שיביא לכך שהסכסוך המדיני בין ישראל לערבים לא יהפוך לסכסוך בעל אופי דתי עם העולם המוסלמי כולו. עיקר פעילותה של ישראל בצ'אד, כמו במדינות אפריקניות רבות, התרכז בהכשרת כוחות הביטחון והמשטרה במדינה, לרבות הדרכת תנועות נוער, נח"ל וגדנ"ע.
באוקטובר 1965 ביקר נשיא צ'אד פרנסואה טומבלבי בישראל כאורחו של לוי אשכול ראש הממשלה.
צ'אד הייתה אחת משלושים המדינות האפריקניות אשר ניתקו את יחסיהן עם ישראל בראשית שנות השבעים. למעשה, עוד לפני מלחמת יום הכיפורים (אוקטובר 1973), בעקבות ביקורו של המלך הסעודי פייסל, פיתוייו הכספיים[דרוש מקור] של נשיא לוב מועמר קדאפי ולחץ הרוב המוסלמי, הביאה צ'אד לקץ יחסיה עם ישראל. על אף ניתוק היחסים הרשמי, הוסיפו מומחים ישראליים לסייע לממשלת צ'אד בענייני צבא וביטחון גם במהלך שנות ה-80, על רקע מלחמת האזרחים שזעזעה את המדינה. האלוף אברהם טמיר אף ערך ביקור בצ'אד בתקופה זו. עסקאות נשק שונות נערכו בין שתי המדינות.[דרוש מקור]
בשנת 2005 פורסם כי צ'אד שוקלת לחדש את היחסים הדיפלומטיים עם ישראל, אך מהלך זה לא יצא לפועל. בשנת 2008 הונפקו בצ'אד גיליונות זיכרון לציון שישים שנות עצמאות לישראל. בינואר 2011 אמר נשיא צ'אד, שלכבוד יום העצמאות ה-50 של צ'אד "אנחנו שוקלים לחדש את היחסים עם ישראל".
יחסים הדדיים > חידוש היחסים הרשמיים

בחודש יולי 2016 נפגש מנכ"ל משרד החוץ הישראלי עם נשיא צ'אד אידריס דבי בצפון צ'אד, והיה זה המפגש הרשמי הראשון בין נציגי שתי המדינות מאז ניתוק היחסים. באוקטובר 2018 דווח על כך, שצ'אד עתידה להכריז על חידוש כינונם של היחסים הרשמיים בין המדינות. בהמשך לכך, ב-25 בנובמבר 2018 הגיע נשיא צ'אד, אידריס דבי, לביקור ראשון בישראל, והיה לנשיא צ'אד השני שעורך ביקור מסוג זה. לפי דברי אידריס דבי, מטרת הביקור היא להביא לשדרוג היחסים בין המדינות. במהלך הביקור נפגש דבי עם ראש ממשלת ישראל, בנימין נתניהו ועם נשיא המדינה, ראובן ריבלין וכן ביקר במוזיאון יד ושם. בנוסף, ב-26 בנובמבר הצהיר דבי כי מדינתו תחדש את היחסים עם ישראל ב"זמן הקרוב". בתום הפגישה השלישית הודיע בנימין נתניהו, כי יגיע בשבועות הקרובים לצ'אד, וכן יהיה שיתוף פעולה עתידי במלחמה בטרור.
ב-20 בינואר 2019 יצא ראש הממשלה בנימין נתניהו לביקור בצ'אד, ולפגישה עם הנשיא, כאשר אחת המטרות היא לאפשר קיצור הטיסות בין נמל התעופה בן-גוריון ליעדים באמריקה הדרומית. במהלך פגישה זו חודשו היחסים הדיפלומטיים בין המדינות. באותו יום, עשרה חיילים צ'אדיים מהכוח הבינלאומי במאלי (אנ'), נהרגו בעת התקפה על ידי זרוע של אל-קאעידה באגלהוק (אנ') במה שתואר כ"תגובה לביקור נתניהו ולחידוש היחסים".
בשנת 2019 הוצא לאור בצ'אד גיליון זיכרון, הכולל ארבעה בולים, וביניהם שני בולים הנושאים את תמונתה של נטע ברזילי, שזכתה בתחרות האירוויזיון 2018.
באוגוסט 2019 ביקרה בצ'אד משלחת ישראלית לבקשת הנשיא דבי, כחלק מהסיוע הישראלי הכלכלי לצ'אד, וביולי 2020 הכריזו שתי המדינות על שיתוף פעולה בריגול אחרי פעילות חזבאללה ואיראן באפריקה.
ב-8 בספטמבר 2020 ביקר בישראל יו"ר הקבינט של צ'אד, עבדל כרים דאבי. במהלך הפגישה התחייב דאבי לנתניהו לפתוח נציגות רשמית בירושלים. בכך הפכה צ'אד למדינה דוברת הערבית הראשונה שהבטיחה לפתוח נציגות בירושלים. משרד החוץ של צ'אד הכחיש את ההבטחה.
ב-17 בספטמבר 2020 נחת בישראל מטוס תובלה מסוג לוקהיד C-130 הרקולס של חיל האוויר של צ'אד, כחלק מסיוע הומניטרי שישראל העניקה למדינה עקב מגפת הקורונה וכחלק מסיוע לטיפול במשבר השיטפונות במדינה.
אחרי שהנשיא אידריס דבי נהרג באפריל 2021, היחסים בין המדינות התקררו שוב. מחמוד דבי איטנו, בנו ויורשו בתפקיד, נקט גישה זהירה יותר בנוגע ליחסים עם ישראל. בקיץ 2021 אחיו של הנשיא, עבד אל-כרים דבי, ביקר בחשאי בירושלים, ונפגש עם ראש הממשלה נפתלי בנט ועם שר החוץ יאיר לפיד.
ב-17 במאי 2022 הגיש שגריר ישראל בסנגל בן בורגל את כתב האמנתו לנשיא צ'אד. ביולי 2022 יצאה משלחת בינלאומית של קק"ל לסייע לצ'אד בשדרוג החקלאות והמים.
ב-1 בפברואר 2023 נפגש נשיא צ'אד מחמוד דבי איטנו עם ראש הממשלה בנימין נתניהו ונשיא המדינה יצחק הרצוג בירושלים, שם הכריז על פתיחת שגרירות ברמת גן. השגרירות נחנכה ב-2 בפברואר.
ב-5 בנובמבר 2023 הודיעה צ'אד כי היא מחזירה להתייעצות את הממונה על היחסים בשגרירות בישראל בעקבות מלחמת חרבות ברזל.
יחסי מצרים–צ'כיה

| יחסי מצרים–צ'כיה |
| --- | --- |
מצרים: צ'כיה


מצרים: צ'כיה
שטח (בקילומטר רבוע)
1,001,450: 78,867
אוכלוסייה
116,996,270: 10,703,802
תמ"ג (במיליוני דולרים)
395,926: 330,858
תמ"ג לנפש (בדולרים)
3,384: 30,910
משטר
רפובליקה

שגרירות מצרים בפראג
יחסי מצרים–צ'כיה הם יחסי החוץ בין מצרים וצ'כיה.
סקירה כללית

בשנת 1920 פתחה צ'כוסלובקיה קונסוליה באלכסנדריה – שנתיים בלבד לאחר הקמת הרפובליקה הצ'כוסלובקית העצמאית. מטרתה העיקרית הייתה הגנה על האינטרסים של אזרחי צ'כוסלובקיה במצרים, וחשוב מכך – פיתוח יחסי סחר בין שתי המדינות. גם כשמצרים הייתה תחת חסותה של בריטניה הגדולה, צ'כוסלובקיה ראתה את מצרים כשותפה אסטרטגית וחשובה. חשיבותה הוכחה בכך שהקונסוליה באלכסנדריה, בעת פתיחתה, הייתה הנציגות הצ'כוסלובקית היחידה באפריקה ובמזרח התיכון. מאוחר יותר, בשנת 1921, החליטה המועצה המיניסטריאלית הצ'כוסלובקית להקים משימה נוספת בקהיר, ברמת קונסוליה כללית.
מצרים קיבלה עצמאות פוליטית ב-28 בינואר 1922 כאשר הוכרזה הממלכה המצרית. צ'כוסלובקיה הכירה במצרים כמדינה ריבונית עצמאית 28 ביולי 1922. ב-1 בנובמבר 1922 הודיע השלטון המצרי בתורו על הענקת חסינות דיפלומטית למר דושק. מועד מעשה זה נחשב למועד כינון היחסים הדיפלומטיים בין שתי המדינות.
האגודה הצ'כוסלובקית בקהיר פתחה את שעריה באופן רשמי לאחר הצגת אמנתו של שגריר צ'כוסלובקיה מר דושק בפני המלך פואד ב-14 באפריל 1923.
בספטמבר 1955 התקיימה עסקת הנשק הצ'כית-מצרית, שהייתה בפועל עסקת נשק של מצרים עם ברית המועצות. באפריל 1956 הציעה צ'כוסלובקיה להציע לרפובליקת מצרים, לשדרג את רמת היחסים הדיפלומטיים לרמת השגרירות. צעד זה התקבל בחיוב על ידי הרפובליקה של מצרים ופורסם רשמית ב-27 ביוני 1956.
לאחר פירוק צ'כוסלובקיה בשנת 1993, המשיכה מצרים את יחסיה הדיפלומטיים עם צ'כיה.
נציגויות דיפלומטיות

מצרים מחזיקה בצ'כיה שגרירות בפראג.
צ'כיה מחזיקה במצרים שגרירות בקהיר.
יצחק גרודזינסקי

| --- | --- |

 לידה:  1929 תרפ"ט קובנה, ליטא ליטא 
 פטירה:  31 בדצמבר 2019 (בגיל 90 בערך) ד' בטבת ה'תש"ף בני ברק, ישראל ישראל 
 מדינה:  ישראל ישראל
 תקופת הפעילות:  ? – 31 בדצמבר 2019 
 
הרב יצחק גרודזינסקי (תרפ"ט, 1929 – ד' בטבת ה'תש"ף, 31 בדצמבר 2019) היה רב ישראלי, מייסד וראש כולל תורת אברהם בבני ברק.