stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בית הנבחרים של קנטקי
הערות שוליים

↑  Powers, James C. (1992).  John E. Kleber (ed.). The Kentucky Encyclopedia. Lexington, Kentucky: The University Press of Kentucky. pp. 323–324. ISBN 0-8131-1772-0. נבדק ב-11 במרץ 2010. {{cite book}}:  (עזרה)
| בתי מחוקקים בארצות הברית |
| --- | --- | --- |
| הקונגרס | בית הנבחרים של ארצות הברית • הסנאט של ארצות הברית |  |
| מדינות | אוהיו (בית הנבחרים • הסנאט) • אוקלהומה (בית הנבחרים • הסנאט) • אורגון (בית הנבחרים • הסנאט) • איווה (בית הנבחרים • הסנאט) • איידהו (בית הנבחרים • הסנאט) • אילינוי (בית הנבחרים • הסנאט) • אינדיאנה (בית הנבחרים • הסנאט) • אלבמה (בית הנבחרים • הסנאט) • אלסקה (בית הנבחרים • הסנאט) • אריזונה (בית הנבחרים • הסנאט) • ארקנסו (בית הנבחרים • הסנאט) • ג'ורג'יה (בית הנבחרים • הסנאט) • דלאוור (בית הנבחרים • הסנאט) • דקוטה הדרומית (בית הנבחרים • הסנאט) • דקוטה הצפונית (בית הנבחרים • הסנאט) • הוואי (בית הנבחרים • הסנאט) • וושינגטון (בית הנבחרים • הסנאט) • ויומינג (בית הנבחרים • הסנאט) • ויסקונסין (אספת המדינה • הסנאט) • וירג'יניה (בית הנבחרים • הסנאט) • וירג'יניה המערבית (בית הנבחרים • הסנאט) • ורמונט (בית הנבחרים • הסנאט) • טנסי (בית הנבחרים • הסנאט) • טקסס (בית הנבחרים • הסנאט) • יוטה (בית הנבחרים • הסנאט) • לואיזיאנה (בית הנבחרים • הסנאט) • מונטנה (בית הנבחרים • הסנאט) • מיזורי (בית הנבחרים • הסנאט) • מיין (בית הנבחרים • הסנאט) • מינסוטה (בית הנבחרים • הסנאט) • מיסיסיפי (בית הנבחרים • הסנאט) • מישיגן (בית הנבחרים • הסנאט) • מסצ'וסטס (בית הנבחרים • הסנאט) • מרילנד (בית הנבחרים • הסנאט) • נבדה • נברסקה • ניו ג'רזי (האספה הכללית • הסנאט) • ניו המפשייר (בית הנבחרים • הסנאט) • ניו יורק (האספה • הסנאט) • ניו מקסיקו (בית הנבחרים • הסנאט) • פלורידה (בית הנבחרים • הסנאט) • פנסילבניה (בית הנבחרים • הסנאט) • קולורדו (בית הנבחרים • הסנאט) • קונטיקט (בית הנבחרים • הסנאט) • קליפורניה (אספת המדינה • הסנאט) • קנזס (בית הנבחרים • הסנאט) • קנטקי (בית הנבחרים • הסנאט) • קרוליינה הדרומית (בית הנבחרים • הסנאט) • קרוליינה הצפונית (בית הנבחרים • הסנאט) • רוד איילנד (בית הנבחרים • הסנאט) |  |
| אחרים | מחוז קולומביה • איי הבתולה של ארצות הברית • איי מריאנה הצפוניים (בית הנבחרים • הסנאט) • גואם • סמואה האמריקנית (בית הנבחרים • הסנאט) • פוארטו ריקו (בית הנבחרים • הסנאט) |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007388941405171  GND: 253993-7  LCCN: n50050052  VIAF: 147192711   WorldCat (עם VIAF): 147192711
אבי ניר-פלדקליין

ערך זה עוסק בדיפלומט הישראלי אבי ניר-פלדקליין. אם התכוונתם לאיש התקשורת, ראו .
אבי (אברהם) ניר-פלדקליין (נולד ב-13 באוקטובר 1962) הוא דיפלומט ישראלי המכהן כממלא-מקום שגריר ישראל בהונגריה. בעבר כיהן כשגריר ישראל בנורווגיה וכשגריר לא-תושב באיסלנד, כסמנכ"ל משרד החוץ, כשגריר ישראל בקמרון, בנפאל ובווייטנאם, וכציר ישראל בגרמניה.
ביוגרפיה

ניר-פלדקליין נולד וגדל בראשון לציון, בן ליצחק (איציק) ניר (פלדקליין) ומירה (לבית פיכמן), והוא נקרא על שם דודו אברהם פלדקליין שנפל במלחמת השחרור והיה שחמטאי כשרוני.
את לימודיו היסודיים עשה בבית הספר חביב ואת לימודי התיכון החל בגימנסיה הריאלית והשלימם בגימנסיה "אריאל". לאחר מכן התגייס לצה"ל ושירת בחיל ההנדסה.
את שירותו הדיפלומטי החל בשנת 1991 כצוער במשרד החוץ, ובשנה האחרונה להכשרתו נשלח לסין להשתלמות באוניברסיטת בייג'ינג, על ידי משרד החוץ וקרן רוטשילד. בהמשך, היה הדיפלומט הישראלי הראשון לשרת בשנגחאי, שם שימש שלוש שנים כסגן הקונסול ושנתיים כסגן השגריר בתאילנד. בשנת 1999 שב לישראל ושירת כשנה כדסקאי בחטיבת דרום-מזרח ומזרח אסיה במשרד החוץ.
לקראת סוף שנת 2000 נשלח לתפקידו הראשון כשגריר, וכיהן כשגריר ישראל בנפאל במשך כשלוש שנים. עם סיום תפקידו זה שימש כשגריר ישראל בווייטנאם וכשגריר לא-תושב בלאוס. בשנת 2005 חזר שוב לישראל והחל את תפקידו כראש מחלקת צפון-מזרח אסיה במשרד החוץ.
בשנים 2007–2009 שימש כשגריר ישראל בקמרון וכשגריר לא-תושב ברפובליקה המרכז-אפריקאית, בגינאה המשוונית, בגבון וברפובליקה של קונגו. בתקופה זו קידם בין היתר את משחק השחמט בקמרון.
ב-2009 מונה לקונסול הכללי הראשון של ישראל בדרום-מזרח סין. ב-2012 חזר לישראל לכהן כראש חטיבת אסיה והפסיפיק במשרד החוץ ואחר כך כראש האגף בפועל. בשנת 2014 מונה לציר ישראל בגרמניה.
באפריל 2017 קיימו אנשי השגרירות בברלין את ישיבתם השבועית בווילה ואנזה, שבה הוחלט על הפתרון הסופי להשמדת יהודי אירופה. ניר-פלדקליין, שניהל את הישיבה, פתח ואמר: ”נפלה בחלקנו זכות גדולה, מיוחדת ומרגשת לשבת כאן כנציגיה הרשמיים של מדינת ישראל בגרמניה, בחדר הספציפי שבו התכנסו אנשים, ממש כמונו, והחליטו החלטה בלתי נתפסת – להשמיד עם שלם, להשמיד בסיסטמטיות, להכחיד באופן מלא ולא להותיר לו זכר.”
בספטמבר 2019 מונה לראש חטיבת אירופה במשרד החוץ, ולאחר כשנה היה לסמנכ"ל משרד החוץ.
בדצמבר 2021 מונה לשגריר ישראל בנורווגיה ולשגריר לא-תושב באיסלנד, ובספטמבר 2022 הגיש את כתב האמנתו למלך נורווגיה האראלד החמישי. באוקטובר 2024 סיים את כהונתו והפך לממונה על שגרירות ישראל בהונגריה (ממלא-מקום השגריר).
בנובמבר 2024 הוחלט למנותו לשגריר ישראל לאיחוד האירופי ולמוסדות נאט"ו.
השכלה וחיים אישיים

ניר-פלדקליין הוא בעל תואר ראשון בלימודי מזרח אסיה מהאוניברסיטה העברית בירושלים. נשוי לאיריס, ואב לשניים.
הערות שוליים

↑  משרד החוץ אישר מינויים של שגרירים וראשי נציגויות בחו"ל, באתר ynet, 28 בדצמבר 2021
↑  אברהם פלדקליין, באתר יזכור
↑  לימים נקראה על שמו הנבחרת הבכירה של מועדון ראשון לציון, המשחקת בליגה הלאומית
↑  Cameroon: Israeli Ambassador Promotes Chess Game in Country, AllAfrica, ‏14 בספטמבר 2008
↑  איתמר אייכנר, בווילה שבה הוחלט על "הפתרון הסופי" - ישיבה של שגרירות ישראל בברלין, באתר ynet, 25 באפריל 2017
↑  11 מינויים: אלו השגרירים החדשים של ישראל בעולם,  באתר כיפה, 25 בנובמבר 2024
הסנאט של טנסי

| --- | --- |
 מדינה:  ארצות הברית 
 הרכב
 מספר מושבים:  33 
  
 משכן
 קפיטול מדינת טנסי 
 אתר אינטרנט
 www.capitol.tn.gov/senate
 
הסנאט של טנסי (באנגלית: Tennessee Senate) הוא הבית העליון של הרשות המחוקקת של טנסי שבארצות הברית.
לסנאט של טנסי יש סמכויות רחבות הנוגעות לחקיקה, אכיפה והדחת בעלי תפקידים. הסנאט של טנסי, על פי חוקת המדינה משנת 1870, מורכב מ-33 חברים, שליש מגודלו של בית הנבחרים של טנסי. סנאטורים נבחרים ממחוזות בעלי אוכלוסייה שווה. על פי חוקת טנסי בעבר, אין לחבר מחוז לחלק ממחוז אחר למטרות יצירת מחוז חדש, למרות שהוראה זו נדחתה על ידי פסיקותיו של בית המשפט העליון של ארצות הברית בשנות ה-60 של המאה ה-20. חוקת טנסי שונתה כדי לאפשר שאם פסיקות בית המשפט ישונו או יבוטלו בעתיד, ניתן לקיים משאל עם כדי לאפשר את שינוי מחוזות הבחירה. חצי מחברי הסנאט נבחרים כל שנתיים.
השכר השנתי של הסנטורים עומד על כ-24,316 דולרים, בנוסף על החזרי נסיעות.
נכון לינואר 2025, למפלגה הרפובליקנית יש רוב של כ-27 נציגים, אל מול 6 נציגי המפלגה הדמוקרטית.
הסנאט של אינדיאנה

| --- | --- |
 מדינה:  ארצות הברית 
 הרכב
 מספר מושבים:  50 
  
 משכן
  
 בית המדינה של מדינת אינדיאנה 
 
הסנאט של אינדיאנה (באנגלית: Indiana Senate) הוא הבית העליון של האספה הכללית של אינדיאנה, בית המחוקקים של מדינת אינדיאנה שבארצות הברית אשר מורכב מ-50 חברים. הסנאטורים מכהנים בתקופת כהונה של ארבע שנים ללא הגבלת כהונה. לפי מפקד האוכלוסין הפדרלי של ארצות הברית מ-2010, הסנאטור מייצג כ-129,676 אזרחים. הסנאט מתכנס בבית מדינת אינדיאנה אינדיאנפוליס. למפלגה הרפובליקנית יש רוב של כ-40 סנטורים, אל מול 10 נציגי המפלגה הדמוקרטית.
הסנאט של אינדיאנה הוקם בשנת 1816 יחד עם בית הנבחרים של אינדיאנה בשנת 1816, כאשר אינדיאנה הפכה למדינה.
סעיף 4 לחוקת אינדיאנה מציב מספר מגבלות על גודלו והרכבו של הסנאט.
הסנאט יכול להכיל לא יותר מ-50 חברים.
כהונתו של סנטור נמשכת ארבע שנים כאשר 25 סנאטורים נבחרים כל שנתיים.
אין הגבלה לכמה קדנציות סנאטור יכול להיבחר.
החוקה קובעת גם את הדרישות למועמדים לסנאט: על המועמד להיות אזרח ארצות הברית למשך שנתיים לפחות, המועמד יהיה תושב המחוז למשך שנה לפחות, על המועמד להיות בן 25 לפחות עם השבעתו לתפקיד והמועמד אינו יכול לכהן בשום תפקיד ציבורי אחר במדינה או בממשל הפדרלי במהלך כהונת סנאט.
הערות שוליים

↑  "Indiana Courts & Legislature". in.gov. נבדק ב-21 בדצמבר 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Art IV of the Constitution of Indiana". Indiana Historical Bureau. נבדק ב-2008-12-29.
| בתי מחוקקים בארצות הברית |
| --- | --- | --- |
| הקונגרס | בית הנבחרים של ארצות הברית • הסנאט של ארצות הברית |  |
| מדינות | אוהיו (בית הנבחרים • הסנאט) • אוקלהומה (בית הנבחרים • הסנאט) • אורגון (בית הנבחרים • הסנאט) • איווה (בית הנבחרים • הסנאט) • איידהו (בית הנבחרים • הסנאט) • אילינוי (בית הנבחרים • הסנאט) • אינדיאנה (בית הנבחרים • הסנאט) • אלבמה (בית הנבחרים • הסנאט) • אלסקה (בית הנבחרים • הסנאט) • אריזונה (בית הנבחרים • הסנאט) • ארקנסו (בית הנבחרים • הסנאט) • ג'ורג'יה (בית הנבחרים • הסנאט) • דלאוור (בית הנבחרים • הסנאט) • דקוטה הדרומית (בית הנבחרים • הסנאט) • דקוטה הצפונית (בית הנבחרים • הסנאט) • הוואי (בית הנבחרים • הסנאט) • וושינגטון (בית הנבחרים • הסנאט) • ויומינג (בית הנבחרים • הסנאט) • ויסקונסין (אספת המדינה • הסנאט) • וירג'יניה (בית הנבחרים • הסנאט) • וירג'יניה המערבית (בית הנבחרים • הסנאט) • ורמונט (בית הנבחרים • הסנאט) • טנסי (בית הנבחרים • הסנאט) • טקסס (בית הנבחרים • הסנאט) • יוטה (בית הנבחרים • הסנאט) • לואיזיאנה (בית הנבחרים • הסנאט) • מונטנה (בית הנבחרים • הסנאט) • מיזורי (בית הנבחרים • הסנאט) • מיין (בית הנבחרים • הסנאט) • מינסוטה (בית הנבחרים • הסנאט) • מיסיסיפי (בית הנבחרים • הסנאט) • מישיגן (בית הנבחרים • הסנאט) • מסצ'וסטס (בית הנבחרים • הסנאט) • מרילנד (בית הנבחרים • הסנאט) • נבדה • נברסקה • ניו ג'רזי (האספה הכללית • הסנאט) • ניו המפשייר (בית הנבחרים • הסנאט) • ניו יורק (האספה • הסנאט) • ניו מקסיקו (בית הנבחרים • הסנאט) • פלורידה (בית הנבחרים • הסנאט) • פנסילבניה (בית הנבחרים • הסנאט) • קולורדו (בית הנבחרים • הסנאט) • קונטיקט (בית הנבחרים • הסנאט) • קליפורניה (אספת המדינה • הסנאט) • קנזס (בית הנבחרים • הסנאט) • קנטקי (בית הנבחרים • הסנאט) • קרוליינה הדרומית (בית הנבחרים • הסנאט) • קרוליינה הצפונית (בית הנבחרים • הסנאט) • רוד איילנד (בית הנבחרים • הסנאט) |  |
| אחרים | מחוז קולומביה • איי הבתולה של ארצות הברית • איי מריאנה הצפוניים (בית הנבחרים • הסנאט) • גואם • סמואה האמריקנית (בית הנבחרים • הסנאט) • פוארטו ריקו (בית הנבחרים • הסנאט) |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987010649147505171  GND: 254075-7  LCCN: n85064099  VIAF: 134928934   WorldCat (עם VIAF): 134928934
בית הנבחרים של טנסי

| --- | --- |
 מדינה:  ארצות הברית 
 הרכב
 מספר מושבים:  99 
  
 משכן
  
 קפיטול מדינת טנסי 
 אתר אינטרנט
 www.capitol.tn.gov/house/
 
בית הנבחרים של טנסי (באנגלית: Tennessee House of Representatives) הוא הבית התחתון של האספה הכללית של טנסי, בית המחוקקים של מדינת טנסי שבארצות הברית.
על פי חוקת המדינה משנת 1870, גוף זה אמור להיות מורכב מ-99 חברים שנבחרו לכהונה של שנתיים במחוזות חד-נציגיים. השכר השנתי של חברי הבית עומד על כ-24,316 דולרים, בנוסף על החזרי נסיעות.
מחוזות הבחירה מחולקים מחדש כל עשר שנים לאחר מפקד האוכלוסין הפדרלי כדי לוודא שמספר התושבים במחוזות שווה. עם זאת, מ-1902 עד 1962, האספה הכללית התעלמה מהוראה זו. בשלב זה, בכמה מחוזות באזור ממפיס היו בערך פי עשרה מהמחוזות באזורים כפריים. ב-1962 נושא זה הועבר לבית המשפט. למרות שבתי משפט בארצות הברית סירבו באופן מסורתי להכריע בנושאים כאלה, בית המשפט העליון הפדרלי בחר לדון בתיק זה וקבע כי על המחוקק לציית לחוקת המדינה וכי ההפרה מנוגדת לתיקון הארבעה עשר לחוקת ארצות ארצות הברית. חלוקת המושבים מחדש בשנות ה-60 תרמה ליצירת הרוב הרפובליקני הראשון בבית הנבחרים מאז תקופת השיקום.
נכון לינואר 2025, למפלגה הרפובליקנית יש רוב של כ-75 נציגים, אל מול 24 נציגי המפלגה הדמוקרטית.
ראו גם

הסנאט של טנסי
איאת אל-אח'רס

| --- | --- |

 לידה:  20 בפברואר 1985 דהיישה, מדינה פלסטינית 
 התאבדה:  29 במרץ 2002 (בגיל 17) 
 מדינה:  מדינה פלסטינית 
 
איאת אל-אח'רס (בערבית: آيات الأخرس; 20 בפברואר 1985 – 29 במרץ 2002) הייתה מחבלת מתאבדת פלסטינית, המחבלת הצעירה ביותר שביצעה פיגוע התאבדות בישראל.
אל-אח'רס ביצעה את הפיגוע בסופרמרקט בקריית היובל עם מטען נפץ שנשאה על גופה ב-29 במרץ 2002, כשהייתה בת 17, במהלך האינתיפאדה השנייה וביום שבו פתחה ישראל במבצע חומת מגן. בפיגוע נהרגו שני ישראלים ונפצעו 28.
הפיגוע עורר תשומת לב בינלאומית בשל גילה הצעיר של המתאבדת ומינה, וכיוון שבפיגוע נהרגה גם נערה בגיל דומה. נשיא ארצות הברית ג'ורג' בוש אמר כי כאשר נערה פלסטינית בת 18 בוחרת להתאבד ובמסגרת זו הורגת נערה ישראלית בת 17, העתיד עצמו מת; הן העתיד של העם הפלסטיני והן העתיד של העם הישראלי.
רקע משפחתי וילדותה

אח'רס גדלה במחנה פליטים בדהיישה ליד בית לחם, בת לפליטים פלסטינים, חאדרה קטוס ומוחמד אל-אח'רס, שגדלו במחנה אוהלים ברצועת עזה. משפחותיהם של הוריה של אל-אח'רס נמלטו מכפרם במלחמת העצמאות. לאחר ניצחונה של ישראל במלחמת ששת הימים וכיבוש עזה, עברו הוריה למחנה הפליטים דהיישה.
אביה, מוחמד אל-אח'רס, הועסק על ידי חברה ישראלית בתחום הבנייה בביתר עילית. הוא בנה לעצמו בית בן שלוש קומות, שבו גדלה אל-אח'רס לצד ארבעת אחיה ושש אחיותיה. היא הייתה תלמידת תיכון מצטיינת, ורצתה לעסוק בעיתונות.
הקצנה ורקע לפיגוע

במהלך האינתיפאדה הראשונה שהחלה ב-1987, נעצר אחיה הבכור, סמיר, על ידי צה"ל בשל יידוי אבנים על חיילים. במהלך האינתיפאדה השנייה, ב-8 במרץ 2002 בפעולה של צה"ל במחנה הפליטים דהיישה, נפגע אחד השכנים של אל-אח'רס, עיסא פארג', באופן קשה. בני משפחתה של אל-אח'רס ניסו להביאו לטיפול בבית החולים, אך הוא מת זמן קצר לאחר מכן.
האירוע השפיע על אל-אח'רס בצורה קשה, והיא גויסה מעט לאחר מכן לגדודי חללי אל-אקצא. על פי מקורות אחרים היא גויסה על ידי ארוסה, שהיה פעיל התנזים של הפת"ח, קיימה יחסי מין עמו והרתה לו לפני הנישואים ולכן היה צורך לטהר את שם המשפחה על ידי אירוע של פגיעה ביהודים חפים מפשע.
לפני שיצאה לפיגוע, הוקלטה במצלמת וידאו וכתבה צוואה.
הפיגוע

ב-29 במרץ 2002 הוסעה אל-אח'רס סמוך לסופרמרקט בקריית היובל בטנדר אדום בעזרתם של אבראהים סרחאנה, שעבד בעבר במקום, ומוסא סראחנה. אבראהים סרחאנה טען בהמשך שבמהלך הנסיעה הציע לאל-אח'רס להשליך את מטען החבלה ולשוב הביתה, אך היא סירבה, בטענה שאינה מפחדת והיא רוצה להרוג אנשים.
אל-אח'רס נשאה את המטען בתיק נשים שחור. שתי נשים ערביות שמכרו ירקות בסמוך למקום הוזהרו מפני הפיגוע. המאבטח של הסופרמרקט, חיים סמדר, חסם את אל-אח'רס בגופו, ובכך מנע ממנה להיכנס לבצע את הפיגוע במקום, כפי שתכננה. המחבלת הפעילה את מטען החבלה, ובפיצוץ נהרגו, נוסף על המחבלת, המאבטח, סמדר, והנערה רחל לוי בת ה-17.
לאחר הפיגוע

על הפיגוע נטלו אחריות גדודי חללי אל-אקצא. בעקבות הפיגוע אמר נשיא ארצות הברית ג'ורג' בוש: כאשר נערה פלסטינית בת 18 בוחרת להתאבד ובמסגרת זו הורגת נערה ישראלית בת 17, העתיד עצמו מת; הן העתיד של העם הפלסטיני והן העתיד של העם הישראלי. האיחוד האירופי גינה את מתקפת הטרור. שגריר סעודיה לממלכה המאוחדת ד״ר ע'אזי עבדאל אל רחמן אלקסיבי כתב שיר לזכרה של אל-אחר'ס, וספג על כך ביקורת מצד ממשלות בריטניה וארצות הברית. לאחר מותה זכתה להוקרה מהפת"ח כשביום השנה לפיגוע הופיעה מודעה לזכרה בעמוד הפייסבוק הרשמי של התנועה.
ב-2004 נעצרה בת משפחה שלה שתכננה אף היא לבצע פיגוע.
סיפורה של המחבלת הצעירה אל-אח'רס שבפיגוע רצחה נערה בת גילה עורר עניין בינלאומי. ב-2004 פרסמה הסופרת האיטלקייה גבריאלה אמברוזיו את ספרה "Prima di Lasciarsi", המבוסס על האירוע ומגולל את השעות האחרונות בחייהן של נערה פלסטינית בשם דימה (בת דמותה של איאת אל-אח'רס) ונערה ישראלית בשם מרים (בת דמותה של רחלי לוי). הספר פורסם בעברית ב-2008 בשם "לפני פרידה" בתרגומו של אלון אלטרס. ב-2007 יצא לאקרנים סרט תיעודי "למות בירושלים" של הבמאית הילה מדליה, שבו עמדה על הדמיון והשוני בין הנערות, והפגישה בין האימהות של שתי הנערות.
לאחר הפיגוע החזיקה ישראל בגופתה, ורק במאי 2013, בעקבות מאבק ממושך של המוקד להגנת הפרט, הנחה שר הביטחון להעביר לידי הרשות הפלסטינית גופות מחבלים שמצויות בידי ישראל. בין הגופות שהוחזרו הועברה ב-2 בפברואר 2014 גופתה של אל-אח'רס לידי הפלסטינים לצד גופת מחבל נוסף. בתקשורת הפלסטינית הוצגו שתי הגופות ככלה וחתן. מושלת מחוז רמאללה לילא ע'נאם כינתה אותה "גיבורה אמיצה".
הערות שוליים

1 2  פת"ח מכנה מחבלת מתאבדת "כלת פלסטין" - פרסומי PMW, באתר www.palwatch.org.il
↑  MacAskill, Julian Borger Ewen (2002-04-05). "Enough is enough - Bush". The Guardian (באנגלית בריטית). ISSN 0261-3077. נבדק ב-2019-02-08.
1 2 3 4 5  Newsweek Staff On 4/14/02 at 8:00 PM, How Two Lives Met In Death, Newsweek, ‏2002-04-14 (באנגלית)
↑  פלסטינים שנהרגו בידי כוחות הביטחון הישראליים בגדה המערבית, מפרוץ האינתיפאדה השנייה ועד למבצע "עופרת יצוקה" (לא כולל), באתר בצלם
↑  פעולות התאבדות באמצעות נשים, באתר המרכז למורשת המודיעין, ‏מרץ 2004
1 2  מעורבות נשים פלסטיניות בטרור, באתר שירות הביטחון הכללי
↑  Bennet, James (2002-06-13). "MIDEAST TURMOIL: VIOLENCE; In Suicide Bombings, the Taxi Man Got Away". The New York Times (באנגלית אמריקאית). ISSN 0362-4331. נבדק ב-2019-02-08.
↑  תרבות השהידים הפלסטינית, באתר מרכז המידע למודיעין ולטרור על שם אלוף מאיר עמית
↑  אפרת וייס, שני הרוגים ו-27 פצועים בפיגוע בקריית יובל, באתר ynet, 30 במרץ 2002
↑  בת-משפחה של המחבלת מירושלים תכננה פיגוע, באתר News1 מחלקה ראשונה, 8 באפריל 2004
↑  גבריאלה אמברוסיו, תרגום: אלון אלטרס, לפני פרידה, פרדס, תשס"ט 2008
↑  להמציא מלים לפחד, גבריאלה אמברוסיו, לפני הפרידה, באתר הארץ, 14 בינואר 2009
↑  נירית אנדרמן, הסרט התיעודי "למות בירושלים" של הילה מדליה מועמד לשלושה פרסי אמי, באתר הארץ, 17 ביולי 2008
↑  לאחר מאבק של שנים: ישראל החזירה את רוב גופות הפלסטינים בהן החזיקה - המוקד להגנת הפרט, באתר www.hamoked.org.il
↑  בית לחם: דברי שבח למחבלים מתאבדים בלוויותיהם, באתר ממרי
↑  מושלת מחוז רמאללה קוראת למחבלת שביצעה פיגוע התאבדות בגיל 17 "גיבורה אמיצה" - פרסומי PMW, באתר palwatch.org.il
שופרסל קריית יובל שבו אירע הפיגוע
שלט הנצחה להרוגי הפיגוע
האגודה לזכות הציבור לדעת

| --- | --- |

 פעילות:  ביקורת התקשורת בישראל
 התאגדות:  עמותה
 מייסדים:  אלי פולק
 תקופת הפעילות:  1995–הווה (כ־30 שנה)
 http://imediaw.org.il/
 
האגודה לזכות הציבור לדעת, הקרויה לעיתים בקצרה ארגון "לדעת" היא עמותת ימין ישראלית שנוסדה בשנת 1995 ועוסקת במחקר תקשורת ויישום האתיקה התקשורתית, בביקורת על התנהלות מוטה או לא אתית של אמצעי התקשורת בישראל. האגודה עורכת מחקרים בנושא התנהלות התקשורת, מעניקה פרסים שנתיים העוסקים בביקורת התקשורת ופונה לרשויות האחראיות על ביקורת כלי התקשורת.
האגודה פועלת גם לצמצום רגולציה ואף קראה לחדול מהעיסוק בתיקים 2000 ו-4000, בהם נאשם ראש הממשלה בנימין נתניהו במרמה, שוחד והפרת אמונים בשל יחסיו עם התקשורת. האגודה פועלת גם למינוי רגולטורים שמרניים, בפרט חברי הליכוד. יו״ר הארגון, עו״ד זיו מאור, אשר מונה בעצמו לרגולטור ביולי 2023 כחבר במועצת הכבלים והלוויין, קרא ב-2018 לפיטורי נשיא המדינה ראובן ריבלין, מפכ"ל המשטרה רוני אלשיך והרמטכ"ל גדי איזנקוט.
מייסדי האגודה ובעלי תפקידים

מייסדי האגודה היו פרופ' אלי פולק (שהוא גם יו"ר האגודה), משה אלפי, אדיר זיק, פרופ' זאב פלק, פרופ' צבי אופיר (שכיהן במשך שנים רבות כגזברה) ורמי סדן. ישראל מידד שימש כמנכ"ל ראשון (1995–2000) ולאחר פרישתו הצטרף להנהלה כסגן יו"ר. בין המנכ"לים שכיהנו: נילי בו גיגי וולף, זיו מאור ואלעד מלכא. נשיא האגודה היה עו"ד ד"ר מאיר רוזן (לשעבר שגריר ישראל בצרפת ובארצות הברית).
בין חברי נשיאות האגודה הפרופ' ישראל אומן, פרופ' גבריאל מוקד, המשורר ארז ביטון, אלוף במיל. אורן שחור וגאולה כהן. בעבר כיהנו בנשיאות האגודה יובל שטייניץ (1999–2003), נשיאה הראשון של האגודה, זלמן שובל (2004–2008) ועוזי לנדאו (2008–2009).
מטרות האגודה

על פי הצהרת האגודה מטרותיה הן:
ביצור ומימוש הדמוקרטיה הישראלית על ידי מסירת מידע אמין לציבור על אמצעי התקשורת השונים ועל מידת עמידתם בכללי האתיקה, ההגינות והאובייקטיביות. קיום ביקורת ומעקב שיטתי על אמצעי התקשורת וחשיפתן של הטיות תקשורתיות פוליטיות ותרבותיות. העמקת מעורבות הציבור והמוסדות האחראים בשמירה על כללי האתיקה העיתונאית, והגנה על האזרח הפרטי בפני ניצול כוחה הגובר של התקשורת כנגדו.
פעילות האגודה > אירועי מפתח בפעילות האגודה

בעקבות טענות האגודה בפני הוועדה לביקורת המדינה, פנתה הוועדה לשר הביטחון שיפעל למינוי ממונה על פניות הציבור בגלי צה"ל, ובסופו של דבר אכן מונה ממונה כזה. מנכ"ל רשות השידור מוטי שקלאר התחייב לאכוף החלטות של נציב פניות הציבור ברשות. הוועדה ביקרה את נציב פניות הציבור של הערוץ השני גיורא רוזן.
האגודה פרסמה מאמרים המתייחסים לנושא סימון סרטים, וכן פנתה לח"כ שירעננו חוק זה באמצעות ועדת החינוך של הכנסת.
מסוף שנת 2010 פעלה האגודה כדי שיתאפשר לנשים לעלות לשידור בתחנת הרדיו האזורית קול ברמה. הלחץ שהפעילה האגודה הובילה לשינויים ראשונים בתחנה, כגון שעה בשבוע שבה מותר לנשים לדבר וכן חיוב התחנה להעלות בעלות תפקידים.
במרץ 2018 פרסם נתי טוקר שהעמותה פעלה למינוי שלושה חברים במועצת הרשות השנייה.
פרסים > הפרס הישראלי לביקורת התקשורת ע"ש אברמוביץ'

הפרס הישראלי לביקורת התקשורת ע"ש אברמוביץ' היה פרס שנתי אותו העניקה האגודה בשנים 2000-2015. הפרס הוענק לשני אישים שבעיני האגודה "הרימו תרומה אמיצה, איכותית ומשמעותית במיוחד לביקורת התקשורת בישראל".
גובה הפרס היה 5,000 דולר, והוא נתרם על ידי בני הזוג נירה וקנת' אברמוביץ'.
בראיון שהתפרסם במגזין לענייני תקשורת "העין השביעית" אמרה מנכ"לית האגודה כי מטרת הפרס היא עידוד עיסוק תקשורתי בביקורת התקשורת על ידי חלוקת כבוד ותמריץ כספי לעוסקים בנושא".
פרסים > הפרס לתקשורת כלכלית איכותית

בשנת 2007 ייסדה האגודה פרס לתקשורת כלכלית איכותית, מתוך הכרה המאפיינים הייחודיים של עיתונאות זו, הדורשת עמידה מול כוחות שוק, לחצים ואינטרסים כלכליים.
הפרס, על סך 5000$, הוענק לעיתונאי, פובליציסט או כל אדם אשר תרם תרומה משמעותית לאמיצה לתקשורת כלכלית איכותית בישראל. הפרס מוענק אחת לשנה במסגרת הטקס השנתי של הענקת פרסי האגודה.
שופטי הפרס לתקשורת כלכלית איכותית: מר שמואל סלבין - יו"ר הוועדה, אלי בן חמו, הדר' דליה זליקוביץ, פרופ' אלי פולק, אלוף במיל. אורן שחור.
הזוכים בפרס: דניאל דורון (2007), גיא רולניק (2008), מוטי בסוק (2009), גד ליאור (2010), נחמיה שטרסלר (2011), גולן חזני (2012), יעל איילון (2013) ואלי ציפורי (2014).
פרסים > פרס "לדעת" לעבודה אקדמית מצטיינת

"האגודה לזכות הציבור לדעת" העניקה מ-2006–2010 את "פרס יואב". משנת 2011 מעניקה האגודה את פרס "לדעת" לעבודה אקדמית מצטיינת בתחום ביקורת התקשורת.
ראו גם

הטיות פוליטיות בתקשורת
Honest Reporting - גוף העוסק בביקורת התקשורת הבינלאומית, ובודק סיקור מוטה כנגד ישראל
הערות שוליים

↑  נדחתה עתירה של ארגון "לדעת", באתר ערוץ 7, 5 באפריל 2001
↑  שירית אביטן כהן, פנייה לניצן ומנדלבליט: "תיקי 2000 ו-4000 – פגיעה בחופש הביטוי", באתר מקור ראשון, ‏11 בדצמבר 2018
↑   נתי טוקר, כך ממנה עמותה המקורבת לליכוד את המפקחים על הטלוויזיה, באתר TheMarker‏, 20 במרץ 2018
↑  נשיא חדש לאגודה!, באתר האגודה לזכות הציבור לדעת
1 2  האגודה לזכות הציבור לדעת - אודותינו, באתר האגודה
↑  אלי פולק וישראל מידד, הרשות שופטת - דעות, באתר ערוץ 7, 26 באוקטובר 2006
↑  אתר האגודה לזכות הציבור לדעת, פרס יואב לסטודנטים לתארים מתקדמים, עבור עבודה אקדמית מצטיינת בביקורת התקשורת
↑  "להציב פרשן מאזן לאמנון אברמוביץ", באתר "עצומה"
↑  עמנואל שילה, "במקום הנכון", באתר ערוץ 7, 9 בינואר 2003
↑  אמנון אברמוביץ': אמרתי משפט שמוטב שלא נאמר, באתר News1 מחלקה ראשונה, 28 בדצמבר 2008
↑
↑  רוני קורן-דינר‏, עתירה לבג"ץ: להדיח את נחמן שי מתפקידו כיו"ר רשות השידור, באתר וואלה, 28 ביולי 2002
↑  ד"ר יהודית אורבך: הנהלת רשות השידור מצפצפת עלינו, באתר ערוץ 7, 28 באוקטובר 2002
↑  בג"ץ 1031/99 ח"כ חיים אורון ואח' נ' יושב ראש הכנסת, ניתן ב־26 במרץ 2002
↑  אתר האגודה לזכות הציבור לדעת, "גבי גזית פותח פה על השר אלי ישי וציבור מצביעי ש"ס"
↑  רועי ברק, ‏האגודה לזכות הציבור לדעת: "להניח לערוץ 10 להיסגר", באתר גלובס, 22 באוגוסט 2012
↑  האגודה לזכות הציבור לדעת, "אי אכיפת סמכויות על ידי הרשות השנייה לטלוויזיה ורדיו", 3 בינואר 2010
↑  אלי פולק, סימנים מבשרי רע - אגודת "לדעת": גם במערכת הבחירות הנוכחית מועדת התקשורת האלקטרונית למעול בתפקידה, באתר העין השביעית, 1 במרץ 1999
↑  אלי פולק, ישראל מידד, התקשורת מגויסת, באתר העין השביעית, 1 בספטמבר 1996
↑
1 2  אלי פולק וישראל מידד, "ביקורת הביקורת", באתר בשבע, 28 במאי 2007
↑  בכירי תחנת גלי צה"ל באתר גל"צ, 8 בפברואר 2010
↑  אלי פולק וישראל מידד, אורלב דורש תשובה, 15 במרץ 2007
↑   נתי טוקר, כך ממנה עמותה המקורבת לליכוד את המפקחים על הטלוויזיה, באתר TheMarker‏, 20 במרץ 2018
↑  תקנון הפרס הישראלי לביקורת התקשורת, באתר האגודה, 20 בפברואר 2010
↑  יואב יצחק, פרס ביקורת התקשורת - לאמנון דנקנר ואמנון לורד, באתר News1 מחלקה ראשונה, 17 בנובמבר 2001
↑  איתי רום, מתן שירם, לשם שמים, באתר העין השביעית, 1 ביולי 2005
המשורר ארז ביטון נושא דברים בטקס של האגודה בשנת 1999, לצידו: אלי פולק ועוזי לנדאו וישראל מידד
עמוס רגב, עורך היומון "ישראל היום" עולה לקבל את הפרס לשנת תש"ע
בית הנבחרים של אינדיאנה

| --- | --- |
 מדינה:  ארצות הברית 
 הרכב
 מספר מושבים:  100 
  
 משכן
  
 בית המדינה של מדינת אינדיאנה 
 
בית הנבחרים של אינדיאנה (באנגלית: Indiana House of Representatives) הוא הבית התחתון של האספה הכללית של אינדיאנה, בית המחוקקים של מדינת אינדיאנה שבארצות הברית אשר מורכב מ-100 חברים. חברי הבית מכהנים כהונה של כשנתיים ללא הגבלת כהונה. על פי מפקד האוכלוסין הפדרלי מ-2010, כל מחוז מייצג בממוצע 64,838 אנשים.
הבית מתכנס בבית אינדיאנה סטייט שבאינדיאנפוליס.
נכון לינואר, למפלגה הרפובליקנית יש רוב של כ-70 נציגים אל מול 30 נציגי המפלגה הדמוקרטית. חברי בית הנבחרים מרוויחים שכר שנתי של כ-28,791 דולר.
על מנת להתמודד על מושב בבית הנבחרים של אינדיאנה, אדם צריך להיות אזרח ארצות הברית, בן 21 לפחות עם כניסתו לתפקיד, ועליו להתגורר במדינת אינדיאנה במשך שנתיים ולפחות כשנה במחוז הבחירה שלו.