משבר קרנות הפנסיה הגרעוניות
צעד שלישי: סגירת הקרנות למצטרפים חדשים

בשנת 1990 מינתה הממשלה את "ועדת שטסל" לבירור מצבה של מערכת הפנסיה בישראל. בסוף שנת 1992 הופסקה פעילותה של הוועדה, קודם שהגישה את המלצותיה, ובמקומה מונתה "ועדת פוגל".
"ועדת פוגל", שהגישה המלצותיה למדיניות פנסיונית כוללת ביוני 1994, הציגה את גודל הגירעון: "הגירעון האקטוארי, של כל הקרנות, ב-31.12.92, הגיע לכ-31.4 מיליארד ש"ח. הגירעון הכולל מהווה 30% מסה"כ הנכסים/התחייבויות ומשמעותו, שההתחייבויות הממוצעות של הקרנות, לעמיתים, גדולות ב-40% מנכסיהן".
הוועדה עמדה על הדחיפות שבגיבוש מדיניות פנסיונית כוללת:
א. אם לא ינקטו צעדים מתאימים בהקדם אזי:
המשק הישראלי לא יוכל לעמוד בעתיד בנטל ההתחייבויות הפנסיוניות הניתנות כיום.
קריסתה של מערכת קרנות הפנסיה, מבטיחות הזכויות, הינה בלתי נמנעת. החלשות בקרנות יקרסו תוך שנים ספורות.
ב. במערכת הקיימת: כל שנה שעוברת מגדילה את הגרעון. חלק מהמצטרפים החדשים "מביא" איתו גרעון נוסף.

ג. ככל שחולף הזמן - ללא נקיטת צעדים מתקנים - עולה חומרת הצעדים שיש לנקוט.
כצעד לעצירת הגידול בהתחייבויותיהן של קרנות הפנסיה, בעקבות המלצותיה של "ועדת פוגל", החליטה ממשלת ישראל, בחודש מרץ 1995, על סגירת קרנות אלה למצטרפים חדשים. כדי לאפשר ביטוח פנסיוני למצטרפים חדשים, נפתחו קרנות פנסיה חדשות, מהן בשליטת הקרנות הוותיקות, שתנאיהן היו נחותים מתנאיהן של הקרנות הוותיקות והבטיחו איזון אקטוארי. בפרט, לעומת השיטה של "זכויות מוגדרות" (defined benefits), שאפיינה את הקרנות הוותיקות ויש בה סיכון גדול לכניסה לגירעון אקטוארי, בקרנות החדשות הונהגה שיטה של "הפרשות מוגדרות" (defined contributions), שבה הסיכון לכניסה לגירעון אקטוארי קטן.
בנוסף הוגבלו העמיתים בקרנות הוותיקות בצבירת זכויות על גידול בשכרם, וביטוח פנסיוני בגין חריגה מהגבול שנקבע הופנה לקרנות החדשות.
גם הסבסוד הממשלתי, בדמות איגרות חוב בלתי סחירות הנושאות ריבית גבוהה מריבית השוק, צומצם בקרנות החדשות, יחסית לזה שניתן לקרנות הוותיקות (לקרנות החדשות הותר לרכוש אג"ח כאלה בשיעור של 70% מהצבירה שלהן, לעומת שיעור של 93% שהותר לקרנות הוותיקות). בכך נעשה צעד לפתרון בעיה אחרת של הביטוח הפנסיוני: שאלת יכולתה של הממשלה לשאת בהתחייבויותיה לקרנות הפנסיה.
דב פלג, לשעבר יושב ראש האגף לביטחון סוציאלי בהסתדרות, שלל את הצורך בצעד זה, ובין השאר כתב:
לריכוך דעת הקהל בישראל וגורמים "חברתיים" בממשלה ובכנסת, יצרו פקידי משרד האוצר במתכוון בהלה בעניין הגרעון האקטוארי הענק של מערכת הפנסיה בישראל והאסון האורב בפתח בגללו.... מסתבר שזה זמן רב שמשרד האוצר משתמש בכוחו כדי להפיץ על קרנות הפנסיה הנחות בלתי סבירות בעניין עריכת הדו"חות האקטואריים וכך להציג גרעון מאיים.
עם זאת, גם פלג הודה שקיימת בעיה בקרנות מסוימת, והוא הצביע על פתרונה: "במערכת הפנסיה ההסתדרותית יש שתיים-שלוש קרנות קטנות ובעייתיות שלגביהן יש רק פתרון יסודי אחד - איחודן עם הקרנות הגדולות והחזקות".
ב-12 במרץ 2000 הורתה ציפי סמט, הממונה של שוק ההון באוצר, לקרנות פנסיה הוותיקות שהפעילו גם קרנות חדשות, ליצור הפרדה בכל מערך הניהול והתפעול בין הקרנות הוותיקות לחדשות, מהחשש לסבסוד צולב בין קרן ותיקה לבין קרן חדשה המנוהלת על ידה. ההסתדרות, ארבע קרנות ותיקות וארבע קרנות חדשות המנוהלות על ידיהן עתרו לבג"ץ נגד הוראה זו, אך עתירתן נדחתה.
ברור היה שבצעד של סגירת הקרנות למצטרפים חדשים אין כדי לפתור את הבעיה, והוא שימש רק לבלימת התרחבותה. בחודש יולי 2002 המליץ בנק ישראל "לסגור את קרנות הפנסיה החדשות בפני עמיתים נוספים, משום שאף הן סובלות מגרעונות אקטואריים עימם אין להשלים, והן עדיין נשענות, ב-70% מהתיק, על איגרות חוב ממשלתיות, לא-סחירות". דורון גינת, מנכ"ל אחת מהקרנות החדשות, טען שלפי נתוני משרד האוצר כל קרנות הפנסיה החדשות מאוזנות אקטוארית. הפער בין עמדת בנק ישראל לעמדת האוצר הוסבר בלוחות תמותה שונים המשמשים כל אחד משני גופים אלה, הגורמים להבדל במאזן האקטוארי.