stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
השבעתו הראשונה של תאודור רוזוולט לנשיאות ארצות הברית

השבעתו של תאודור רוזוולט לנשיאות ארצות הברית, 14 בספטמבר 1901
ההשבעה הראשונה של תאודור רוזוולט לנשיאות ארצות הברית התקיימה ביום שבת, 14 בספטמבר 1901, בבית אנסליי וילקוקס, השוכן בשדרת דלאוור שבבאפלו, ניו יורק. ההשבעה נערכה בעקבות ההתנקשות בחייו של נשיא ארצות הברית ויליאם מקינלי ב-6 בספטמבר ומותו מפצעיו מוקדם יותר באותו היום. ההשבעה הייתה תחילתה של כהונתו הראשונה (כהונה חלקית בת 3 שנים ו-171 ימים) של תאודור רוזוולט כנשיא. ג'ון ר. הייזל, השופט המחוזי מהמחוז המערבי של מדינת ניו יורק, ניהל את ההשבעה.
סגן הנשיא רוזוולט היה בארוחת צהריים על אגם צ'מפליין, כאשר נודע לו כי מקינלי נורה. הוא מיהר לבאפלו, אך לאחר שהתאוששותו של הנשיא הייתה ודאית, הוא יצא למסע מחנאות משפחתי וטיול רגלי להר מרסי שבהרי אדירונדאק (Adirondack). בהרים, רץ בישר לו כי מקינלי על ערש דווי. רוזוולט הרהר עם אשתו, אדית, כיצד להגיב לכך בצורה הטובה ביותר, בלי לנסוע לבאפלו ולחכות למותו של מקינלי. יום לאחר מכן קיבל רוזוולט מברק ובו נכתב כי הנשיא מקינלי מת בשעה 2:15 בבוקר. הוא הגיע לבאפלו מאוחר יותר באותו הבוקר, וקיבל הזמנה לשהות בביתו של אנסליי וילקוקס, עורך דין וחבר ידוע מראשית שנות ה-80 של המאה ה-19, כאשר שניהם עבדו בצמוד למושל ניו יורק דאז, גרובר קליבלנד, על הרפורמה בשירות המדינה.
בשעה 13:00 אחר הצהריים, ב-14 בספטמבר, הגיעו כמה מחברי הקבינט של ארצות הברית בממשל הנשיא מקינלי לבית וילקוקס (הידוע כיום כאתר ההיסטורי הלאומי של תאודור רוזוולט). בין חברים אלו נמנו מזכיר המלחמה של ארצות הברית אליהוא רוט, מזכיר הצי ג'ון לונג, התובע הכללי פילאנדר נוקס, מזכיר הפנים אית'ן היצ'קוק, מנהל רשות הדואר, צ'ארלס אמורי סמית', ומזכיר החקלאות ג'יימס וילסון. איתם היו השופט הייזל, השופט אלברט הייט מבית הדין לערעורים בניו-יורק, והסנאטור צ'אנסי דה-דיפו מניו יורק. רוזוולט נפגש עמם באופן בלתי רשמי בספרייה, וברגע האחרון נכנסו אנשי העיתונות, אך נאסר עליהם לצלם. ואז, כשנשאל אם הוא מוכן להישבע לנשיאות, הוא ענה: "אני אקח על עצמי את השבועה, ובאותה שעה של שכול לאומי עמוק ואיום, אני רוצה לציין שזו תהיה מטרתי להמשיך, ללא כל שינוי, את המדיניות של הנשיא מקינלי, למען שלום וכבוד הארץ האהובה שלנו". לאחר תשובתו ניהל השופט הייזל את ההשבעה.
הערות שוליים

↑  Theodore Roosevelt, President, שירות הפארקים הלאומיים, מחלקת הפנים של ארצות הברית
ערך זה הוא קצרמרבנושא ארצות הברית. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אוקסיטוצין (תרופה)

| --- | --- |

מבנה המודל הרחב של מולקולת אוקסיטוצין
 שם IUPAC
 1-({(4R,7S,10S,13S,16S,19R)-19-amino-7-(2-amino-2-oxoethyl)-10-(3-amino-3-oxopropyl)-16-(4-hydroxybenzyl)-13-[(1S)-1-methylpropyl]-6,9,12,15,18-pentaoxo-1,2-dithia-5,8,11,14,17-pentaazacycloicosan-4-yl}carbonyl)-L-prolyl-L-leucylglycinamide
 שמות מסחריים בישראל
 פיטוצין, סינטוצינון
 מזהים
 קוד ATC:  H01BB02
אוקסיטוצין סינתטי (Oxytocin) נמכר תחת השם המסחרי פיטוצין או סינטוצינון הוא תרופה המיוצרת מהפפטיד אוקסיטוצין. התרופה ניתנת בעיקר על מנת לזרז ולהקל על תהליך הלידה באמצעות עידוד התכווצויות רחם. כמו כן, התרופה ניתנת על מנת לשלוט בדימום שלאחר הלידה ולעודד הפרשת חלב אם לאחר הלידה. התרופה מופצת במתן תוך ורידי או שרירי וזאת לאור העובדה כי היא נהרסת בידי אנזימים במערכת העיכול ובעלת תקופת מחצית חיים פלסמטית של כמה דקות. פיטוצין ניתן לאחר פתיחה של כשניים או שלושה סנטימטרים ומינונו עולה בהדרגה עד להשגת הצירים הרצויים.
שימוש נוסף של אוקסיטוצין הסינתטי הוא בטיפולים פסיכיאטריים, טיפולים אנדוקריניים ולבקרת משקל, טיפול זה ניתן בתרסיס אף.
השם "אוקסיטוצין" לקוח מהמילה היוונית אוקסיטוקיק ὀξύς, oxys ו-τόκος, שמשמעותה "לידה זריזה".
התרופה נמצאת ברשימת התרופות החיוניות של ארגון הבריאות העולמי.
מבנה כימי

אוקסיטוצין הואפפטיד, משקלו המולקולרי הוא 1,007 דלטון. כ-9 חומצות אמינו מרכיבות את האוקסיטוצין בסדר הבא:
cys – tyr – ile – gln – asn – cys – pro – leu – gly –NH2
הנוסחה הכימית של אוקסיטוצין היא C43H66N12O12S2 . אוקסיטוצין פעיל ביולוגית כאשר הוא בצורתו המחומצנת ובעל שני שיירי הציסטאין (cys) נמצאים בעמדות 1 ו-6 ויוצרים ביניהם קשר די סולפידי( s-s) כמופיע באיור 1. קיים גם אוקסיטוצין בצורה מחוזרת(oxytoceine) אשר מייחסים לו תכונות של רדיקל חופשי.
המבנה של אוקסיטוצין מזכיר את מבנה ההורמון האחראי על ויסות משק המים בגוף הידוע בשם וזופרסין (Antidiuretic hormone-ADH), השניים נבדלים בשתי חומצות אמינו בעמדות 3 ו-8.
Cys-Tyr-Phe-Gln-Asn-Cys-Pro-Arg-Gly-NH2 - וזופרסין.
ב-1953 וינסנט דו ויניו גילה, הפריד וסינתז את שני ההורמונים. של האוקסיטוצין ושל הווזופרסין. על עבודתו על תרכובות גופרית ובפרט על הסינתזה הראשונית זו, זכה ב-1955 בפרס נובל לכימיה.
שני הורמונים אלה מקודדים על ידי 2 גנים הקרובים זה לזה (מופרדים ביניהם על ידי פחות מ-15,000 בסיסים) על כרומוזום 20, והם עוברים שעתוק בכוונים מנוגדים. נראה ששני הגנים מקורם באותו גן קדמון.
מנגנון פעולה

כאשר עולה צורך בזירוז לידה ולאחר שיש פתיחה מינמלית של הצוואר נעשה זירוז מכני באמצעות הכנסת בלון קטטר וניפוח עם מים בהדרגה. הגדלת נפח הבלון גורמת להרחבת צוואר הרחם ויכולה להשרות מצב לידה. לעיתים תהליך זה נעשה במקביל עם מתן עירוי פיטוצין. לאחר שהפיטוצין נכנס לזרם הדם הוא פועל באופן זהה להורמון אוקסיטוצין. המולקולה נקשרת לקולטני אוקסיטוצין במוח מסוג G פרוטאין, אשר דורשים יון מגנזיום וכולסטרול. בתגובה להיקשרות המולקולה לקולטנים, שרירי הרחם בשלב השני והשלישי של הלידה מתכווצים, בנוסף השרירים החלקים של החלציים מתכווצים.
פיטוצין מסייע גם בהקלת הדימום שלאחר הלידה בכך שהוא מזרז את היקרשות נקודת האחיזה של השליה לרחם.
שימושים רפואיים

השימוש הרווח ביותר של אוקסיטוצין הסינתטי הוא בעידוד התכווצויות הרחם במהלך הלידה.
במקרה של הליך לידה איטי, יינתן החומר בתצורה של זריקה לווריד היולדת. הזריקה ניתנת בשלבי הלידה המתקדמים, לאחר שישנה פתיחה של בין שניים לשלושה סנטימטרים בצוואר הרחם של היולדת. לא הוכח כי מנה גבוהה של אוקסיטוצין יעילה יותר בעידוד התכווצויות הרחם על פני המנה הבסיסית. ישנן מספר סיבות המעוררות את הצורך בזירוז (השראת) לידה וביניהן:
חשש לסכנה לחיי האם כתוצאה מסיבוכי ההריון.
הריון המתמשך למעלה מ-42 שבועות, שלאחריהם השליה אינה מתפקדת כראוי.
סיבוכים במהלך ההריון שבגינם הארכת ההיריון עשויה לגרום נזק.
העובר אינו מתפתח כראוי.
אי ספיקת שליה.
כאשר ניטור עוברי בנוכחות צירים נכשל (מבחן הנערך בשבוע 34 לבדיקת ההתמודדות הצפויה של העובר עם צירי לידה).עירוי פיטוציןמחלות שונות של האם, המחמירות את מצבו של העובר עם התפתחות ההיריון.
כמו כן, לעיתים מבקשים לזרז את הלידה גם מטעמי נוחות; הן של היולדת והן של הצוות הרפואי אשר יכולים לתכנן את הלידה לעיתוי מסוים. מקרים כאלו נפוצים יותר ברפואה פרטית. חשוב לזכור כי זירוז הלידה כרוך גם בסיכונים אפשריים.
נכון לשנת 2021, האוקסיטוצין החליף במידה רבה את הארגומטרין (Ergometrine) בתור הטיפול המוביל למול היחלשות הרחם במקרים חמורים של דמם אחרי לידה (postpartum hemorrhage). על אף הסברה הרווחת בנושא, לא נמצא כי האוקסיטוצין יעיל בעידוד ההנקה שלאחר לידה.
השימוש באוקסיטוצין נעשה גם בווטרינריה במטרה לזרז את הלידה ולעורר הפרשת חלב.
שימוש נוסף ניתן לטיפול בחרדה והפרעות התנהגותיות, הוכח כי טיפול באוקסיטוצין מפחית את רמת החרדה ומסייע ביצירת אמון. עם זאת, ישנם מקרים בה טיפול זה הוביל להתנהגות אגרסיבית.
חסרונה של התרופה טמון בכך שהיא עלולה להחמיר את כאבי הצירים, תכיפותם ואורך השיא שלהם. חסרון זה נובע מכך שמתן פיטוצין באופן יזום אינו מאפשר לגוף לייצר ולהפריש כמות מספקת של ההורמון האחראי על שיכוך כאבים, אנדורפין.
התווית נגד (קונטרה-אינדיקציה)

בתנאים הבאים לא יוותר שימוש בזריקת האוקסיטוצין הסינתטי;
דיספרופורציה משמעותית בין גודל התינוק לבין גודל האגן (Cephalopelvic Disproportion)
תנוחה או תצוגה לא נכונה של העובר הדורשת התערבות לפני הלידה
מצב חירום בלידה של היולדת או של העובר הקורא לניתוח חירום
מצוקה עוברית לפני הלידה עצמה
צניחה של חבל הטבור
פעילות הרחם לא מספקת
רחם היפר-אקטיבי או היפר-טוני
מקרים בהם יש קונטרה אינדיקציה ללידה וגינלית
הצטלקות צוואר הרחם מניתוחים קיסרים קודמים או מניתוחים בצוואר הרחם או ברחם עצמו
היסטוריה של רגישות יתר לאוקסיטוצין או לכל חומר בפורמולה.
תופעות לוואי

האוקסיטוצין הסינתטי מוגדר כתרופה בטוחה יחסית כאשר נוטלים אותה במינון המומלץ ותופעות הלוואי אינן שכיחות. אלו תופעות שדווחו במקרי ילודה:
דימום תת-עכבישי
לחץ דם גבוה
הפרעה בקצב הלב הכוללת האצה או האטה בקצב הלב, פעימות חדריות מוקדמות (אנ')
זרימת דם ברחם
המטומה בצוואר הרחם
אפיברינוגנמיה
אנפילקסיס
בחילה והקאות
זרימת דם מוגברת אצל העובר
מינון מופרז או שימוש מתמשך באוקסיטוצין (24 שעות ומעלה) עלולים לגרום לתופעות לוואי חמורות ביניהן צירים ארוכים (מעל 90 שניות), קרע רחמי, דמם תת-עכבישי ואף להרעלת מים שעלולה להיות פטלית.
פרמקולוגיה

מינון התרופה לנשים בשלב השני של צירי לידה נע בין 1.1 לבין 4.2 מיקרו יחידות(IU) למ"ל. מיקרו יחידה אחת שווה לכ-2 פיקוגרם (μg) של ההורמון אוקסיטוצין.
הזרקה: מינונים קליניים של אוקסיטוצין ניתנים בהזרקה לשריר או לווריד כדי לגרום להתכווצות הרחם. נראה כי כמויות קטנות מאוד (< 1%) אכן נכנסות למערכת העצבים המרכזית בבני אדם כאשר היא ניתנת באופן היקפי. [דרוש מקור טוב יותר] לתרכובת יש מחצית חיים של בדרך כלל כ-3 דקות בדם כאשר היא ניתנת לוריד. מתן תוך ורידי דורש 40 דקות כדי להגיע לריכוז יציב ולהשיג תגובה מרבית של התכווצות הרחם.
בוקאלי (ספיגה בלחי): אוקסיטוצין נמסר בטבליות בוקאליות, אבל זה כבר לא נוהג מקובל.
מתחת ללשון: אוקסיטוצין לא נספג בצורה טובה תת-לשונית.
מתן אף: אוקסיטוצין מופץ ביעילות למוח כאשר הוא מנוהל דרך האף באמצעות תרסיס לאף, ולאחר מכן הוא חוצה את מחסום הדם-מוח ומפגין השפעות פסיכואקטיביות בבני אדם. לא נרשמו תופעות לוואי חמורות עם יישום קצר טווח של אוקסיטוצין עם 18~40 IU (36-80 מק"ג). לאוקסיטוצין תוך-נאזלי יש משך מרכזי של לפחות 2.25 שעות ועד 4 שעות.
דרך הפה: אוקסיטוצין נהרס במערכת העיכול, ולכן אינו פעיל דרך הפה.
ראו גם

אוקסיטוצין (הורמון)
לידה
לקריאה נוספת

FIELDS, HARRY M.D.; GREENE, JOHN W. JR. M.D.; FRANKLIN, ROBERT R. M.D. Intravenous Pitocin in Induction and Stimulation of Labor, Obstetrics & Gynecology: March 1959 - Volume 13 - Issue 3 - p 353-359
DILLON, THOMAS F.; DOUGLAS, R. GORDON; VIGNEAUD, VINCENT DU; BARBER, MARY L. TRANSBUCCAL ADMINISTRATION OF PITOCIN FOR INDUCTION AND STIMULATION OF LABOR, Obstetrical & Gynecological Survey: October 1960 - Volume 15 - Issue 5 - p 647-649
הערות שוליים

1 2 3  ASHP Practitioner Recognition Program—2015, Fellows of the American Society of Health-System Pharmacists, American Journal of Health-System Pharmacy 72, 2015-07-01, עמ' 1153–1153 doi: 10.2146/sp150006
↑  The Oxford handbook of prosocial behavior, Oxford, 2015, ISBN 978-0-19-539981-3
1 2 3  אוקסיטוצין - Oxytocin – ויקירפואה, באתר www.wikirefua.org.il
↑  Xavier Seuba, A human rights approach to the WHO Model List of Essential Medicines, Bulletin of the World Health Organization 84, 2006-05-01, עמ' 405–411 doi: 10.2471/blt.04.019133
↑  Sultan Alan, Emine Akça, Ayse Şenoğlu, Ebru Gozuyesil, The Use of Oxytocin by Healthcare Professionals During Labor, Yonago Acta Medica 63, 2020-08-20, עמ' 214–222 doi: 10.33160/yam.2020.08.012
↑  Aaron Budden, Lily JY Chen, Amanda Henry, High-dose versus low-dose oxytocin infusion regimens for induction of labour at term, Cochrane Database of Systematic Reviews, 2014-10-09 doi: 10.1002/14651858.cd009701.pub2
↑  Tiffany M. Love, Oxytocin, motivation and the role of dopamine, Pharmacology Biochemistry and Behavior, The role of oxytocin in positive affect and drug-related reward 119, 2014-04-01, עמ' 49–60 doi: 10.1016/j.pbb.2013.06.011
↑  C. Sue Carter, William M. Kenkel, Evan L. MacLean, Steven R. Wilson, Is Oxytocin “Nature’s Medicine”?, Pharmacological Reviews 72, 2020-10-01, עמ' 829–861 doi: 10.1124/pr.120.019398
↑  Erin L. Reinl, Zane A. Goodwin, Nandini Raghuraman, Grace Y. Lee, Novel oxytocin receptor variants in laboring women requiring high doses of oxytocin, American Journal of Obstetrics and Gynecology 217, 2017-08-01, עמ' 214.e1–214.e8 doi: 10.1016/j.ajog.2017.04.036
↑  Congenital Afibrinogenemia, NORD (National Organization for Rare Disorders) (באנגלית אמריקאית)
↑  Oxytocin Monograph for Professionals, Drugs.com (באנגלית)
↑  Joseph Seitchik, Maria Castillo, Oxytocin Augmentation of Dysfunctional Labor I. Clinical Data, Obstetrical & Gynecological Survey 38, 1983-07, עמ' 415–417 doi: 10.1097/00006254-198307000-00010
↑  A. C. Mehta, Buccal and oral drugs: induction of labour, Acta Chirurgica Hungarica 27, 1986, עמ' 157–163
↑  Akosua N J A de Groot, Tom B Vree, Yechiel A Hekster, Gerard J Pesman, Bioavailability and Pharmacokinetics of Sublingual Oxytocin in Male Volunteers, Journal of Pharmacy and Pharmacology 47, 1995-07, עמ' 571–575 doi: 10.1111/j.2042-7158.1995.tb06716.x
↑  Seung Yup Lee, Ah Rah Lee, Ram Hwangbo, Juhee Han, Is Oxytocin Application for Autism Spectrum Disorder Evidence-Based?, Experimental Neurobiology 24, 2015-12-30, עמ' 312–324 doi: 10.5607/en.2015.24.4.312
הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
איור 1. מבנה כימי של אוקסיטוצין מסווג לפי צבעים המתארים סוגי חומצות אמינו
איור 2. מבנה כימי של וזופרסין
מתתיה נסים טירני

| --- | --- |
 לידה:  1745
 פטירה:  אחרי 1810
 מקום פעילות:  איטליה
 תקופת הפעילות:  ?–1815 
 תחומי עיסוק:  רב, פוסק, משורר
 
רבי מתתיה ניסים טראני (Donato Terni) איש אנקונה (1745 – מת אחרי 1810) היה רב, פוסק, משורר, ומחזאי איטלקי, רב ומלמד בבית המדרש של פזארו, ומחבר פורה.
ביוגרפיה

רמ"נ טרני נולד ליעקב ישראל בשנת ה'תק"ה (1745) באנקונה, שימש רב בקהילות פירנצה, אורבינו, סניגליה, ופזארו. בזו האחרונה לימד כמה שנים בבית המדרש.
בשנים 1799 – 1802 היה עד לפורענויות בקהלותיו בעקבות חילופי שלטון בין האיטלקים וחילות הכיבוש של נפוליאון. בשנת 1799 אף נעצר בחשד למעורבות פוליטית וביתו נשדד. לאחר כמה ימים שוחרר. לזכר הצלתו ולזכר הצלתן של הקהילות כתב כמה שירים, שהשתמשו בהם לימי 'פורים' מיוחדים, אותם הדפיס בחוברת "מדבר קדש".
יחסו לחכמי דורו

הרב טירני העריץ את החיד"א שהיה בעיניו הסמכות העליונה בדור, "ומי יבוא אחר המלך". בספריו ופסקיו הוא מזכיר אותו בהערצה. לדוגמה, באיגרת ששלח לחיד"א והדפיס אותה בספרו שפת אמת כתב בראשה: כתב כתבתי למופת דורנו, ספרא רבא דיש[ראל] מוהר"ר חיד"א . . כשבתו בעיר אנקונא יגן עליה אלוקים". במקום אחר הוא קורא לו "קדוש הוא לאלהיו מבטן ומלידה . . הרב המופלא אוצר כל כלי חמדה הדיין המצוין אך מעין חסיד"א", "אחרי ראיתי אור פני מלך חיים הריני כאילו התקבלתי פני שכינה".
חיבוריו ההלכתיים

רבי מתתיה חיבר כמה חיבורים הלכתיים:
שפת אמת - תשובה בפולמוס קידושין שהתעורר בפזארו בשנת ה'תקמ"ג, עם תשובות מחכמים שונים וחידושים ותשובות מהמחבר, ליוורנו, ה'תקנ"ז.
מדבר מתנה - חיבור בעניינים שונים המחולק לארבעה חלקים: מדבר יחיל, מדבר משפט (דיון על מתנה מסוימת), מדבר הרים (תשובות בנושאים שונים), ומדבר בערבה (בעניין עגונות), פירנצה, ה'תק"ע.
מדבר קנאה - בדין שחיטתו של שוחט שנמצא שאינו בקי בדיני שחיטה.
מדבר במשור בעניין שליח צבור שחטא
מדבר הגדול ובו שאלות ששאל המחבר מאת ר' ישמעאל הכהן ממודנה
מדבר קדש על נס ההצלה שאירע לקהלת אורבינו ביום יא סיון תקנ"ט ולקהלות פיסארו וסיניגאליא ביום טו סיון תקנ"ט בעת המלחמות של נפוליאון באיטליה.
מחזותיו

שישה מחזות שטירני כתב כונסו לראשונה במהדורה מדעית על ידי דבורה ברגמן עליהם היא כותבת:
טירני כתב מחזות בשירה חרוזה ושקולה ולפחות חמישה מהם הועלו על הבמה בזמרה ובנגינה 'בבית הגביר אברהם הלוי' שבעיר פזארו. בחורי 'תלמוד תורה' המקומי, תלמידיו של המחבר, היו השחקנים - הזמרים ואולי גם הנגנים המלווים. המחזות עוסקים ביחסי אהבה ונטישה, כעס והתפייסות שבין אלוהים לבין עם ישראל. ישראל או 'כנסת ישראל', מיוצגים בדמות שחקן או שחקנית. מתן תורה, 'יום הנישואין' האלגורי של אלוהים עם כנסת ישראל או של ישראל עם התורה הוא לפיכך אירוע משמעותי ביותר והוא מתואר בחגיגיות גדולה, חזותית וצלילית, כיאה לחתונה באיטליה.
המחזות ספוגים ביסודות מסורתיים, מקראיים ומדרשיים, ומעוצבים על פי מוסכמות הדראמה והאורטוריו האיטלקיים של התקופה. מחזותיו של טרני מייצגים את אורח החיים היהודי - איטלקי שמיזג תורה עם דרך ארץ, יהדות עם השכלה. הם מצטיינים בכוח המבע, באסתטיות ובסגנון מקורי.
רמ"נ טרני הקדיש את מחזותיו ל'חברת תלמוד תורה' המזוהה בהעתקות מחזותיו כ'ישיבת סומך נופלים' המעתיקים מעידים על תאריכי העלאתם של חמשה מחזות על הבמה בין השנים 1770 – 1778. כתיאטרון שימש ביתו של הגביר אברהם הלוי שבביתו פעלה הישיבה דרך קבע, ותלמידי הישיבה היו המבצעים.
כל מחזותיו נועדו לחוג את יום מתן תורה, ובחמשה מהם הנושא ממלא תפקיד חשוב.
הראשון שבמחזות, לפי סדר כתיבתם, הוא "מנחת בִכוּרים", כולו ערוך באוקטבות, כ"ז במספר, ושקול במשקל מסורתי ישן, יתר המחזות ערוכים בצמדי טורים נחרזים, ושקולים במשקל חדש, שהמציא המחבר.
המחזה השני "תפארת ישראל" הועלה על הבמה "סמוך ונראה לחג השבועות זמן מתן תורתנו בשנת ה'תק"ל" במסיבת חנוכת הבית של בית הכנסת.
השלישי "תנחומי כנסת ישראל" הועלה על הבמה יומיים לאחר שמחת תורה "בליל כ"ו לירח האיתנים, שנת אשרי ישראל (ה'תקל"א) לפ"ק", זהו הארוך שבמחזות ובו למעלה מאלף טורי שיר, הוא הוגדר על ידי אפרים מרימיני כטרגיקומדיה.
הרביעי "דרך אמונה" היה פופולרי ביותר, והוא הוצג פעמיים. בשבועות ה'תקל"ב, ולאחר עשר שנים שוב באותו הזמן.
החמישי "משה בסיני" הוצג בשנת ה'תקל"ה, והשישי "תפארת סיני" הוצג בשבועות ה'תקל"ח, בשני המחזות האחרונים חוזרים גושי טקסט ניכרים שאולים ממחזות קודמים אבל הטלאים מאוחים היטב.
משפחתו

בן דוד של הרב דניאל טירני.
לקריאה נוספת

תפארת סיני, ספר המחזות של מתתיה ניסים טרני, ההדירה דבורה ברֶגמן, יד בן צבי, תשס"ג
ח. שירמן, לתולדות השירה והדרמה העברית כרך ב, ירושלים, מוסד ביאליק, תש"ם, עמ' 75 והלאה
הערות שוליים

↑  ח. שירמן, לתולדות השירה והדרמה העברית כרך ב, ירושלים: מוסד ביאליק, תש"מ, עמ' 75
↑  המעתיק, אפרים יוסף מרימיני, מצוטט על ידי ברגמן, תפארת סיני, עמ' 15
↑  למשל, כל 64 הטורים הראשונים של שניהם זהים
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007268811505171  BnF: cb14594271g (data)  ISNI: 0000 0000 6658 2892  LCCN: nr94019142  NTA: 256972893  VIAF: 54396202   WorldCat (עם VIAF): 54396202
המרד על הבאונטי

| --- | --- |
שחזור של הבאונטי בסידני, אוסטרליה. נבנה ב-1984 לסרט שנעשה באותה שנה, מפלדה מצופה בעץ
שחזור של הבאונטי בסידני, אוסטרליה. נבנה ב-1984 לסרט שנעשה באותה שנה, מפלדה מצופה בעץ
 
 תרשים ספינת הבאונטי המראה את האופן בו יוכנסו שתילי עץ הלחם לספינה
 תיאור כללי
 סוג אונייה:  אונייה חמושה. נבנתה כמובילת פחם
 צי:  הצי הבריטי
 דגל הצי:  
 ציוני דרך עיקריים
 מספנה:  Blaydes shipyard
 תחילת הבנייה:  1784
 הושקה:  16 באוגוסט 1787 (בצי הבריטי)
 תקופת הפעילות:  16 באוקטובר 1787 – 23 בינואר 1790 (שנתיים)
 אחריתה:  נשרפה על ידי המורדים ליד פיטקרן ב-23 בינואר 1790
 מיקום:  25°04′07″S 130°05′43″W﻿ / ﻿25.068611111111°S 130.09527777778°W﻿ / -25.068611111111; -130.09527777778 
 מידות
 הֶדְחֶק:  220.27 טון
 אורך:  27.69 מ' 
 רוחב:  7.42 מטר
 שוקע:  3.45 מטר
 נתונים טכניים
 גודל הצוות:  44 קצינים ומלחים
 מספר נוסעים:  44 
 מספר תרנים:  3
 הנעה:  שיט מפרשיות 
 צורת הנעה:  מפרשים
 אמצעי לחימה
 חימוש:  ארבעה תותחי 4 פאונד (2 ק"ג) ועשרה תותחים סובבים, קטנים יותר
 
תמונה המתארת את המורדים מגרשים את קפטן בליי וחלק מאנשי הצוות לסירת משוטים
המרד על הבאונטי היה מרד על הספינה הבריטית באונטי (Bounty) שאירע ב-1789, וזכה לפרסום בזכות מספר ספרים, סרטים ושירים. המרד הונהג על ידי פלצ'ר כריסטיאן (Christian) נגד מפקד הספינה, לוטננט ויליאם בליי.
ויליאם בליי נשלח כמפקדה של האונייה באונטי למשימת איסוף שתילים של עץ הלחם. ב-28 באפריל, לאחר שביקרו באי טהיטי, התמרד חלק מן הצוות ליד האי טאפואה שבקבוצת איי פיג'י. ככל הנראה, ההתמרדות ארעה עקב העבודה הקשה, הקצבת המים שקבע בליי והתרופפות המשמעת עקב השהות הממושכת בטהיטי. המורדים אילצו את קפטן בליי ועוד 18 מלחים לרדת מן ה"באונטי", ולהפליג לדרכם בסירת מפרש קטנה בלב האוקיינוס. באחד המסעות המדהימים ביותר שערך אדם כלשהו מעודו, ניווט בליי את הסירה שהיטלטלה על פני ים גועש למרחק של 6,710 ק"מ, עד שלאחר שבועות רבים של תלאות וסבל בל-יתואר, רעב קשה וחולי רב, הגיעו לאי טימור באיי הודו המזרחית.
המורדים ברחו עם האונייה אל האי פיטקרן, לא לפני שאספו את הנשים שאירחו אותם חודשים קודם בטהיטי. באי מתגוררים צאצאיהם עד היום. ב-23 בינואר 1790 שרף הצוות המתמרד את האונייה, ומקץ 167 שנים בדיוק, ב-23 בינואר 1957, מצא לואיס מארדן (Marden), איש החברה הגאוגרפית האמריקאית, את שרידי האונייה.
רקע > הספינה

אוניית הוד מלכותו "באונטי" החלה את שירותה ב-1784 כמובילת פחם בשם "בת'יה" (Bethia). מאוחר יותר, ב-26 במאי 1786 נקנתה על ידי הצי המלכותי הבריטי תמורת 2,600 פאונד ושמה הוסב ל"באונטי".
"באונטי" הייתה במקורה אוניית מפרשים מסחרית קטנה, בעלת תפוסה של 220 טונות, אשר חומשה בארבעה תותחי 4 פאונד (2 ק"ג) ועשרה תותחים סובבים, קטנים יותר. לשם השוואה, תפוסת אוניותיו של ג'יימס קוק, "אנדוור" (Endeavour) ו"רזולושן" (Resolution) היו 368 טון ו-462 טון בהתאמה. שני האנשים היחידים אשר פיקדו על הספינה בגלגולה כ"באונטי" היו ויליאם בליי ופלטשר כריסטיאן.
רקע > ויליאם בליי

עד למרד על ה"באונטי" הקריירה של בליי הייתה במגמת המראה - בגיל 22 הוא מונה לרב חובלים (master, הקצין האחראי על ניווט האונייה והשטתה) בספינה רזולושן, בעת המסע השלישי והאחרון של ג'יימס קוק. לאחר שפיקד על אוניית הסוחר "לינקס" (Lynx), קיבל בליי בשנת 1786 את הפיקוד על ה"בריטניה" (Britannia), שם התוודע לפלטשר כריסטיאן אשר באותה תקופה שירת כמלח, ובהפלגה השנייה הועלה על ידי בליי לדרגת חובל שני (Second Mate). ב-16 באוגוסט 1787, כשהיה בן 33, קיבל בליי את הפיקוד על הבאונטי. בתפקיד זה הסכים למעשה לירידה משמעותית ברמת השכר שלו, לטובת פיקוד על אונייה מהצי המלכותי שנחשב יוקרתי הרבה יותר מאשר פיקוד בצי הסוחר. כריסטיאן היה אחד האנשים הראשונים שגייס לצוות ספינתו החדשה.
בניגוד לדמותו כפי שהיא מצטיירת בדרך כלל, כארכיטיפוס לדמות קצין צי נוקשה, גילויים אחרונים מראים שבליי היה ככל הנראה קצין נוח יחסית למקובל בצי הבריטי באותה תקופה. בליי קיבל את המינוי מאחר שנחשב לקצין צי מוכשר באופן יוצא דופן - דבר שיוכח מאוחר יותר כנכון. בליי נהנה מפטרונותו של סיר ג'וזף בנקס, נשיא החברה המלכותית (The Royal Society), בוטנאי עשיר ודמות משפיעה בבריטניה של אותה תקופה. פטרונותו של בנקס, ניסיונו בהפלגה תחת קוק, יכולותיו בניווט והיכרותו עם המנהגים המקומיים של האזור אליו נשלח, היו ככל הנראה הסיבות שהביאו למינויו.
רקע > מטרת המסע וההכנות אליו

הספינה נרכשה על ידי הצי כשמשימתה ביצוע ניסוי: היה עליהם לשוט לטהיטי, לאסוף שתילים של עץ הלחם ולהביא אותם לאיי הודו המערבית בתקווה שישמשו כמקור מזון זול לעבדים. הניסוי הוצע על ידי סיר ג'וזף בנקס, אשר גם המליץ על בליי כמפקד הספינה.
ביוני 1787 האונייה הוסבה לייעודה בדטפורד (Deptford). הקבינה הגדולה, שעל פי רוב שימשה למגורי הקפטן וחולקה לתא שינה וחדר אוכל, הותאמה לאחסון שתילי עץ הלחם, ושבכות הותקנו בסיפון העליון. לבליי הוקצתה קבינה קטנה בצד שמאל של האונייה, סמוך לקבינה הגדולה, ותא נוסף באמצע האונייה לסעוד בו עם קציניו. צוות האונייה כלל 46 מלחים וקצינים.
מצבת הספינה

בצי המלכותי של המאה ה-18, הדרגה והתפקיד על גבי הספינה הוגדרו בבירור על ידי היררכיה חברתית. בראש הפירמידה היו קציני הפיקוד (Commissioned Officers), אשר הוסמכו על ידי הכתר לפקד על האונייה - הקפטן, רב החובלים (Sailing Master) והחובלים (Master's Mates). פרחי הקצונה (Midshipmen), שהיו למעשה קצינים בהכשרה, היו הבאים בתור מבחינת הבכירות. הנגדים הבכירים (Warrant Officers), היו אנשי מקצוע אשר מונו על ידי הקפטן. לאנשים אלו היו זכויות מסוימות בהן זאת שאיפשרה להם לסעוד לעיתים בחדר הקצינים. אנשים אלו היו גם חסינים מקבלת עונש הצלפה. הנגדים (Petty Officers) היו עוזריהם של הנגדים הבכירים וסייעו להם, או אנשי מקצוע שדרגתם נמוכה יותר. בתחתית הפירמידה היו המלחים, אשר התחלקו למספר דרגות - מלחים כשירים (Able Seamen) ומלחים פשוטים (Ordinary Seamen). על חלק מהספינות הייתה קיימת דרגה נוספת, נמוכה יותר, של מלח מתלמד (Landsman) אשר היו לעיתים חסרי כל ניסיון.
| --- | --- |
(מ): מורד
(נ): נפטר לפני המרד
(ז): נשפט אך זוכה בבית המשפט
(ח): נשפט, נמצא אשם, אך קיבל חנינה
(ה): נשפט, נמצא אשם והוצא להורג
הדרך לטהיטי

ב-23 בדצמבר 1787, יצאה האונייה מספיטהד (Spithead) שבאנגליה לכיוון טהיטי, בדרך שתוכננה לעקוף את דרום אמריקה, מסביב לכף הורן. ב-22 במרץ, לאחר שנתקל במזג אוויר קשה אשר מנע מהספינה להקיף את כף הורן, החליט בליי לשנות כיוון ולהגיע לטהיטי דרך כף התקווה הטובה שבאפריקה. במהלך חציית האוקיינוס ההודי העלה בליי את כריסטיאן לדרגת לוטננט בפועל (Acting Lieutenant), שהייתה בכירה יותר מדרגתו של רב החובלים פרייר. מעשה זה פגע בצורה רצינית ביחסים שבין בליי לפרייר, ופרייר יטען מאוחר יותר שמעשה זה בוצע על רקע אישי בלבד.
ב-24 במאי הגיעה האונייה לקייפטאון, שם עגנה במשך 38 ימים שבהם היא שופצה וצוידה מחדש. ב-26 באוקטובר, לאחר עשרה חודשים בים, הגיעה הבאונטי לטהיטי.