stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
גנאיוס אוקטביוס רופוס

גנאיוס אוקטביוס רופוס (Gnaeus Octavius Rufus) היה מצביא רומאי, שעמד בראש כוחות צבא וצי במלחמה הפונית השנייה.
אוקטביוס היה בנו של גנאיוס אוקטביוס רופוס, מייסד בית האב של האוקטביים (gens Octavia). בשנת 205 לפנה"ס נבחר לאיידיל פלבאי יחד עם ספוריוס לוקרטיוס. שנה אחר כך נבחרו השניים לפראיטורים. לאוקטביוס הוקצתה הפרובינקיה סרדיניה, ובמהלך כהונתו לכד סמוך לחופי האי שמונים אוניות משא קרתגיות עמוסות דגן שנשלחו מקרתגו אל חניבעל. בסיום כהונתו מסר את הפיקוד על הפרובינקיה למחליפו טיבריוס קלאודיוס נירון, אך האימפריום שלו הוארך בשנה נוספת; כפרופראיטור נצטווה על ידי הסנאט להגן על חופי סרדיניה, ולפיקודו הועמד צי בן ארבעים אוניות מלחמה. באותה השנה פיקד על צי משלוח, שהביא מסרדיניה כמות רבה של דגן, 1200 טוגות ו-12,000 טוניקות לצבא סקיפיו הנלחם באפריקה. שנה אחר כך, ב-203 לפנה"ס, פיקד שוב על צי בן ארבעים אוניות ואלפיים חיילי צי, שמשימתו כמקודם - הגנת חופי סרדיניה וקיום הקשר הימי עם הצבא הנלחם על אדמת קרתגו. ברם, הפעם איתרע מזלו, ובעודו  מוביל אספקה כפי שעשה בשנה הקודמת, נתקל סמוך לחופי אפריקה בסערת פתאום עזה, שפיזרה את מאתיים אוניות המשא לכל עבר. הוא עצמו, יחד עם שלושים אוניות המלחמה שלו, נאבק בגלים הגבוהים ולאחר מאמצים מרובים הצליח לנחות בחופי כף אפולו.
אוקטביוס השתתף בקרב זאמה, ב-202 לפנה"ס. סקיפיו העמידו לאחר הקרב בראש הצבא העולה על קרתגו ביבשה, בעוד הוא עצמו הפליג עם אוניות המלחמה אל נמלה. ב-201 לפנה"ס שב אוקטביוס עם חלק מן הצי לאיטליה, והעביר לידי הפראיטור מרקוס ואלריוס לאיווינוס שלושים ושמונה אוניות לשם ניהול המלחמה נגד פיליפוס החמישי מלך מוקדון. ברם, הוא לא נשאר זמן רב באפס מעשה. ב-200 לפנה"ס היה אחד משלושה שליחים, ששוגרו על ידי הסנאט אל הקרתגים, מסיניסה וסיפאקס. ב-194 לפנה"ס היה אחד משלושה טריומווירי שפיקחו על הקמת קולוניית אזרחים רומיים בקרוטונה שבדרום איטליה, ושנתיים לאחר מכן, ב-192 לפנה"ס, זמן קצר לפני פרוץ המלחמה עם אנטיוכוס הגדול, נשלח ליוון במשימה דיפלומטית, כדי לשכנע את בעלות בריתה של רומא לבל יתפתו לחבור אל המלך.
הערות שוליים

↑  בחירתו לפראיטור 205 לפנה"ס: Livius, 28.38.13; לכידת אוניות המשא הקרתגיות: Ibid., 28.38.14; פרופראיטור (204 לפנה"ס): Ibid., 29.13.5; הובלת אספקה לצבא באפריקה (204 לפנה"ס): Ibid., 29.36.1-3; פרופראיטור (203 לפנה"ס): Ibid., 30.2.4; הסערה בחוף אפריקה: Ibid., 30.24.6-9 .
↑  קרב זאמה: Ibid., 30.36.3; מסירת הצי ללאיווינוס: Ibid., 31.3.2-3; שליח הסנאט לאפריקה: Ibid., 31.11.18; קרוטונה: 34.45.5; שליח הסנאט ליוון: 35.23.5; 36.12.9 .
גטו מרצ'ינקנץ

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 סוג:  גטו, למאסר, עבדות, הרעבה, גירוש וירי המוני
 מדינה:  ליטא
 מחוז:  מרצ'ינקנץ 
 מחנות נלווים:  אושוויץ וטרבלינקה
 נתונים
 מספר הנספים:  200 יהודים
 קואורדינטות:  54°03′40″N 24°24′00″E﻿ / ﻿54.06111111°N 24.4°E﻿ / 54.06111111; 24.4
 
גטו מרצ'ינקנץ (בלטינית: Marcinkonių getas) היה גטו נאצי קטן ליהודים שהוקם במהלך מלחמת העולם השנייה במרצ'ינקנץ (לפני המלחמה ברפובליקה הפולנית השנייה, בזמן המלחמה במחוז ביאליסטוק ולאחר המלחמה ברפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית הליטאית ובליטא). הגטו התקיים מסביבות נובמבר 1941 עד נובמבר 1942 ואכלס 300 עד 400 יהודים בתוכו.
רקע

בין שתי מלחמות העולם נמנו בכפר כ-270 יהודים, שהיוו את רוב תושבי האזור, ופעלו בו בית ספר עברי ותנועות נוער יהודיות. יותר מ-40 אחוזים מהיהודים בעיר עסקו בסחר בעצים, שני מפעלי מזון היו בבעלותם של היהודים, והיו בעיירה גם בעלי חנויות ובעלי עסקים יהודיים קטנים. היו במרצ'ינקנץ בית כנסת ומקווה, בית ספר של רשת "תרבות" וחדר.
ב-1935 התרחשו בעיירה תקריות אנטישמיות ועם כיבוש האזור בידי הסובייטים בספטמבר 1939, נאסרה הפעילות הציבורית היהודית ביישוב, ונסגרו בתי המלאכה, חנויות ומוסדות תרבותיים יהודיים.
מרצ'ינקנץ נכבשה בידי גרמניה הנאצית ב-24 ביוני 1941. מייד עם הכיבוש הכריחה פלוגה של לאומנים ליטאים את היהודים להתייצב לעבודות כפייה קשות. משתפי פעולה ליטאים התעללו ביהודים יום-יום, שדדו את רכושם, הטילו עליהם קנסות כבדים מפעם לפעם ואף רצחו אותם. היהודים הוכרחו לשאת על החזה שלהם טלאי צהוב בצורת מגן דוד.
עד אמצע ספטמבר 1941, לא נקבעה ההשתייכות המנהלית של העיר, והיהודים בעיר שחששו להיות תחת אחריותיו של הקומיסריאט הכללי לענייני יהודים, ניצלו זאת על מנת להגר לערים אחרות בבלארוס.
על-פי דרישת הגרמנים הוקם יודנראט ובראשו הועמד אהרן קוברובסקי. בנוסף לכך, הוקם שירות סדר יהודי בעל שבעה שוטרים כשעומד בראשו ברוך איזנשטט. היודונראט הטיל מס על כלל חברי הקהילה היהודית, וכסף זה שימש לתשלומי כופר ושוחד לפקידי המינהל הגרמני.
היסטוריה

גטו מרצ'ינקנץ הוקם באפריל 1942, לאחר חג הפסח, ב-14 בתים קטנים בקרבת תחנת הרכבת. הגטו גודר, אך לא היה סגור הרמטית. קשר היהודים עם כלל חברי הקהילה בסביבה נותק באופן מוחלט, והיהודים יכלו להסתנן למזון על מנת להשיג מזון.
תנאי החיים בתוך הגטו היו טובים יותר מגטאות אחרות. לגטו היה כוח משטרתי יהודי קטן משלו, בפיקודו של איזנשטט. רוב אסירי הגטו נאלצו לעבוד בתחנת הרכבת, בכבישים, בייעור או במפעל שימורים לפטריות, אך חלקם הצליחו לשמור על המסחר שלהם. בקיץ 1942 הגיעו לגטו 70 ניצולים יהודים כשהם מביאים דיווחים על הרג המוני ומעשי זוועה אחרים. הדבר הגביר את המתיחות וקבוצת צעירים יהודים תכננה לברוח ולהצטרף לפרטיזנים היהודים. היודנראט אף הבריח לגטו 12 רובים.
חיסול

ב-2 בנובמבר 1942 ניתנו פקודות לחסל את הגטו ולהעביר את היהודים למחנות הריכוז טרבלינקה ואושוויץ. חוליה של 15 גרמנים, בפיקודו של הז'נדרמריה אלברט וויצקה, הורתה על היהודים להתאסף בכניסת הגטו בשעה 8 בבוקר על מנת "להועבר לעבודה". עדים מציגים תיאורים שונים של אירועים נוספים. על פי דו"ח רשמי שכתב היערן הנס להמן, שניים מהגרמנים פתחו באש לעבר היהודים הצפופים ללא סיבה ברורה. מחברים אחרים מציגים את האירועים כמרד בהשראת אהרון קוברובסקי, יו"ר היודנראט. יהודים מבוהלים ניסו להימלט דרך הגדר אל היער הסמוך או בחזרה אל הגטו. לאחר מכן ערכו הגרמנים חיפוש בגטו, ירו בכל יהודי שנראה לעין והשמידו חמישה בונקרים סודיים ברימונים. בסך הכל נורו 105 או 132 יהודים.
במהלך השבועות הבאים חיפשו גרמנים ומשתפי פעולה מקומיים אחר היהודים הנמלטים וכ-90 עד 100 יהודים נרצחו ונהרגו. קבוצה של 21 יהודים, כולל 7 נשים, נורתה כאשר המחבוא שלהם ליד הכפר מוסטייקה התגלה על ידי אדם מקומי. כ-46 יהודים שרדו את המלחמה ואת הגטו, בעיקר חברים בקבוצת הפרטיזנים קוברובסקי, שהוכרה כחלק מחטיבת דוידוב של הפרטיזנים הסובייטים ב-1943.
הנס להמן, שהצטרף למפלגה הנאצית ב-1933, נחקר ונקבע כי הוא שיתף פעולה ועזר להיהודים להימלט. הוא הוכפש והועבר. ב-1943 הורידו פרטיזנים יהודים רכבת גרמנית מזרחית לביאליסטוק. להמן היה בין הגרמנים השבויים. הוא הוכר על ידי אחד הנמלטים ממרצ'ינקנץ והוצא להורג בשל תפקידו בטבח.
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6 7  Geoffrey P. Megargee, Martin Dean, The United States Holocaust Memorial Museum Encyclopedia of Camps and Ghettos, 1933–1945: Volume II: Ghettos in German-Occupied Eastern Europe, Indiana University Press, 2012-05-04, עמ' 922-924, ISBN 978-0-253-00202-0. (באנגלית)
1 2  מרצ'ינקנץ (Marcinkańce), באתר יד ושם
1 2 3 4  Christopher R. Browning, Nazi policy, Jewish workers, German killers, Cambridge ; New York : Cambridge University Press, 2000, עמ' 160-166, ISBN 978-0-521-77299-0
↑  Martin Gilbert, The Holocaust: A History of the Jews of Europe During the Second World War, Macmillan, 1987-05-15, עמ' 489, ISBN 978-0-8050-0348-2. (באנגלית)
1 2  Dr. Arūnas Bubnys, HOLOCAUST IN LITHUANIAN PROVINCE IN 1941 (עמ' 10), web.archive.org
↑  HISTORY IN DISPUTE | Vol. 11, עמ' 270-271
גני החוקה

| --- | --- |

 מידע כללי
 תאריך הקמה:  1976 
 מיקום
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 מיקום:  וושינגטון די. סי. 
 קואורדינטות:  38°53′27″N 77°02′40″W﻿ / ﻿38.890833333333°N 77.044444444444°W﻿ / 38.890833333333; -77.044444444444
 www.nps.gov/coga
  (למפת וושינגטון די. סי. מוגדלת) גני החוקה(למפת וושינגטון די. סי. רגילה) גני החוקה
 
גני החוקה
תצלום לווין של גני החוקה. (1) אנדרטת לינקולן (2) אנדרטת מלחמת וייטנאם (3) אנדרטת וושינגטון.
גני החוקה (באנגלית: Constitution Gardens) הוא שמו של פארק לאומי של ארצות הברית הממוקם בבירת המדינה, וושינגטון בסמוך למול. שטחו של הפארק כ-200,000 מ"ר, והוא ממוקם בין אנדרטת לינקולן, אנדרטת וושינגטון, שדרת החוקה בצפון, ובריכת ההשתקפות של אנדרטת וושינגטון בדרום.
הגן כולל שטחים מיוערים וכן אגם קטן ובו אי אליו ניתן להגיע באמצעות גשר להולכי רגל.
האזור בו ממוקמים גני החוקה היה בעבר שטח מוצף על ידי נהר הפוטומק. בראשית המאה ה-20 יובש השטח על ידי מהנדסים של צבא ארצות הברית. בתקופת מלחמת העולם הראשונה שימש האזור את משרדי צי ארצות הברית. מבנים אלה נהרסו בשנת 1970 ביוזמת נשיא ארצות הברית ריצ'רד ניקסון (אשר שרת במבנים אלה בהיותו קצין צי).
בשנת 1976 נחנכו הגנים לרגל חגיגות 200 שנים למהפכה האמריקנית. מאז שנת 1982 מהווים הגנים פארק נפרד המנוהל על ידי שירות הפארקים הלאומיים של ארצות הברית.
ביולי 1982 הוקמה על האי במרכז הגן אנדרטה לזכרם של 56 חותמי הכרזת העצמאות של ארצות הברית, וב-13 בנובמבר באותה שנה נחנכה בגן אנדרטת מלחמת וייטנאם.
בגן מבקרים למעלה ממיליון מבקרים מדי שנה, ונערכים בו טקסי קבלת אזרחות עבור אזרחים חדשים המצטרפים לארצות הברית.
גני השמיים

| --- | --- |

מגדל גני השמיים בתקופת בנייתו - מארס 2008
 מידע כללי
 סוג:  גורד שחקים
 שימוש:  מגורים
 כתובת:  דרך שיח' זאא'ד, המרכז הפיננסי הבינלאומי דובאי
 מיקום:  דובאי
 מדינה:  איחוד האמירויות הערביות איחוד האמירויות הערביות
 בעלים:  אלמאזאיה הולדינגס
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  2005–2011 (כ־6 שנים)
 תאריך פתיחה רשמי:  2008 
 אדריכל:  אטקינס (אנ')
 סגנון אדריכלי:  מודרניסטי
 מידות
 גובה:  160 מטר
 קומות:  45
 מידע טכני
 קיבולת:  575 יחידות דיור
 קואורדינטות:  25°12′42.16″N 55°16′58.61″E﻿ / ﻿25.2117111°N 55.2829472°E﻿ / 25.2117111; 55.2829472
  (למפת דובאי מוגדלת) גני השמיים(למפת דובאי רגילה) גני השמיים
 
גני השמיים (באנגלית: Sky Gardens) הוא גורד שחקים במרכז הפיננסי הבינלאומי דובאי (אנ') באמירות דובאי, איחוד האמירויות הערביות.
גובהו של המגדל הוא 160 מטרים המתחלקים ל-45 קומות מעל הקרקע ו-3 קומות מתחת לקרקע. במבנה 575 יחידות דיור מסוגים שונים - דירות סטודיו, דירות חדר אחד, שני חדרים, שלושה חדרים ופנטהאוזים יוקרתיים. המבנה בבעלות חברת Mazaya Holdings ותוכנן על ידי חברת התכנון הבריטית הבינלאומית אטקינס (אנ').
בניית המבנה החלה ב-2005 והוא אוכלס ב-2011.
גבעת המכשפות

פסל בכניסה לגבעת המכשפות
שריפתה של המכשפה האחרונה
כיסוי מתכת להגנה על פסל עץ ישן
גבעת המכשפות ( Raganų kalnas-רגאנו קלנס-בשפה הליטאית) היא גבעה מיוערת בפארק הלאומי של הרצועה הקורונית, עליה ממוקמים כ-100 פסלי עץ אשר נושאיהם שאובים מהפולקלור הליטאי. בין דוברי העברית המקום ידוע כ"יער המכשפות".
מיקום

"גבעת המכשפות" היא חלק מהדיונות הפרבוליות של הרצועה הקורונית. רוב הפסלים ממוקמים סביב "עמק האשוחים", המוקף דיונות. העמק היה ידוע בשמו הגרמני Tannental, ונמצא בצמידות לעיירה יודקראנטה (אנ')
הרצועה הקורונית עצמה ידועה גם בשם נרינגה, על שם דמות אגדית של נערה ענקית, טובת לב. לפי אותה אגדה נרינגה יצרה את הרצועה הקורונית כדי להגן על דייגי הלגונה הקורונית (אנ') מפני הסערות בים הבלטי. בשפה הגרמנית המילה neringe פרושה רצועה צרה וארוכה של חול.
האמונה במכשפות

האזור הידוע היום בשם "הארצות הבלטיות" היה אזור של דתות פגניות. כאשר האזור נכבש על ידי המסדר הטאוטוני, במאה ה-13, אבירי המסדר ניסו לכפות על האוכלוסייה המקומית את הנצרות, אך ללא הצלחה מרובה. גם האליתה הבלטית הגרמנית, אשר שלטה באזור מאוחר יותר, עשתה פעולות רבות להחדרת הנצרות, אך אוכלוסיית הכפרים המשיכה לאחוז באמונות הפגניות. העדות לאמונה בקיומן ופעילותן של מכשפות באה לידי ביטוי בקיומם של משפטים נגד מכשפות בדוקסות הגדולה של ליטא. רוב המשפטים הללו הסתיימו בגזר דין מוות והעלאה על המוקד של הנאשמים. רק בשנת 1776 נאסרו משפטים כאלה על ידי הסיים של איחוד פולין-ליטא.
דמותה של אלילה/ מכשפה בשם רגאנה מופיעה באזור זה כבר באמונות קדומות מאד, בתקופה הניאוליטית. בתקופה מאוחרת יותר היא דמות מרכזית בפולקלור, אחראית למחזורי החיים בטבע ומלווה על ידי "מכשפות פשוטות", הנקראות גם כן רגאנה.
ייחודיות האזור

בתקופות קדומות אזור זה נחשב בעל איכויות מגיות. בהתאם, השתרשה אמונה שבגבעה זו נהגו להתאסף מכשפות יחד עם יצורים דמונים נוספים, לחגיגות ליליות אשר פסקו עם עלות השחר וקריאת התרנגול, אך התחדשו בלילה שלאחר מכן. כך הגבעה קיבלה את שמה כ"גבעת המכשפות".
עד מלחמת העולם הראשונה, קהל של אלפים נהג להגיע לכאן בליל ה-24 ביוני, לחגיגה בשם Jonines(סנט ג'ון) לכבוד יוחנן המטביל. החגיגות כללו תפילות לכבוד אמצע הקיץ. במסגרת שארית האמונות הפגניות, חלק מקהל זה התפזר ביער בלילה, בחיפוש אחר פריחה של השרך הקסום. לפי האמונה, השרך פורח רק בלילה זה והאדם שימצא אותו יזכה ביכולות נדירות כגון הבנת שפת בעלי חיים וניבוי העתיד., למרות שבמציאות שרכיים אינם פורחים כלל.
תולדות פארק הפסלים

בשנת 1979, כאשר ליטא הייתה חלק מברית המועצות, השלטונות יזמו סדנת פיסול בעץ, ליצירת פסלים על מוטיבים מהפולקלור הליטאי. הסדנא הוקדשה לשנת הילד הבינלאומית ועוצבו בה 25 פסלים. שלוש הסדנאות המשך, בשנים 1979-1981, הניבו 71 פסלים. הפרויקט נוהל על ידי הפסל Steponas Šarapovas וע"י האדריכל Algimantas Nasvytis. בהמשך, אוסף הפסלים גדל וחודש. בשנת 1988 נוספו 12 פסלים משעשעים ובשנת 1999 הוחל בשיקום הפסלים הראשונים. בשנת 2002 חלק מהפסלים הישנים, אשר נפגעו מהלחות, הוחלפו בפסלים חדשים.
גלריית תמונות

נגליס, אהובה של נרינגה
אשת הדייג הממתינה
מספר הסיפורים
אגדת 12 העורבים
דמות משעשעת
הדרקון
אל הברקים
שד ומכשפה
פסל שהוא גם משחק לילדים
כאשר התרנגול קורא נעלמים השדים
שד ושדון
פסל בעיצוב חדיש
ראו גם

ציד מכשפות
הערות שוליים

↑  Matt&Lia, Exploring the Hill of Witches – Curonian Spit National Park, Compasses & Quests, ‏9/2/2023
1 2  צוות האתר, Hill of Witches, Neringa Museums
↑  Parsifal, the Legends Researcher, Legend about Neringa's conquest, parsifal.pixel-online.org
↑  צוות האתר, Legend about Neringa, Lithuania resorts guide
↑  Bengt Ankarloo &Gustav Henningsen (ע), Häxornas Europa1400-1700: historiska och antropologiska studier,, Stockholm: Nerenius & Santérus, 1987
↑  Domininkas Burba, Sorcery and witchcraft in the Grand Duchy of Lithuania, The Lithuania Tribune, ‏נובמבר 2018
↑  Niina Pekantytar, Ragana: Baltic Goddess of Witches and Death, Owlcation - Educational site, ‏יולי 2023
1 2  Sue Granquist, The Lithuanian Legend of Witches Hill, Black Gate-Adventures in Fantasy Literature
בלוג של חוקרת פולקלור, ‏אוגוסט 2018
↑  צוות האתר, Hill of Witches,Juodkrantė, Lithuania, Atlas Obscura
↑  Jeremy Paterson, Exploring the Hill of Witches, Cultura Obscura
גטו מיזוץ'

| --- | --- |

מיקום גטו מיזוץ' בתקופת השואה, ביחד עם המחוזות המנהליים של הנאצים
 מידע כללי
 סוג:  גטו להרעבה, עבדות, ירי המוני
 מדינה:  אוקראינה
 מחוז:  והלין
 אוכלוסייה
 מפקדי המחנה:  איינזצגרופן, משטרת העזר האוקראינית, גדודי משטרת הסדר
 מספר אסירים בשיא:  1,700
 נתונים
 מספר הנספים:  213 יהודים
 קואורדינטות:  50°24′N 26°09′E﻿ / ﻿50.4°N 26.15°E﻿ / 50.4; 26.15
 
יהודים מגטו מיזוץ' נאספים בסיוע הז'נדרמריה וצוות ההגנה האוקראיני להוצאה להורג. 14 באוקטובר 1942
גטו מיזוץ' (בגרמנית: Misotsch; באלפבית קירילי: Мизоч; ביידיש: מיזאָטש) היה גטו, אשר הוקם במהלך מלחמת העולם השנייה בעיירה מיזוץ' שבמערב אוקראינה. הגטו הוקם על ידי גרמניה הנאצית על מנת להפריד, להעביד ולהתעלל ביהודים.
רקע > התפתחות הקהילה היהודית במיזוץ'

ב-12 בדצמבר 1774 נתן הבישוף מלוצק, פליקס טורסקי, רישיון לבניית בית כנסת במיזוץ', שאז נקראה מיזקוז. מכאן ניתן להבין שבאותן השנים החלו יהודים להתיישב במיזוץ', ובמקום התארגנה קהילה. באמצע המאה ה-19 הגיע מספר היהודים במיזוץ' ובסביבתה הקרובה ל-678 יהודים, ולאחר מספר שנים עלה מספרם ל-1000 יהודים.
בשנת 1847 הושלמה בנייתו של בית הכנסת הגדול בסיועו של הרוזן קרווצקי. יהודי העיירה התפרנסו ממסחר זעיר. בשלהי המאה ה-19 התפתחה תעשייה לעיבוד התוצרת החקלאית, נבנה בית חרושת לסוכר. מבשלת בירה וטחנת קמח גדולה. יהודים מקומיים הקימו מפעל לאריגי לבד, מנסרות, מפעלים להפקת שמן, טחנת קמח ומחלבה.
עד שנת 1900 היו במיזוץ' רק "חדרים". פעילות ציונית החלה לאחר מהפכת פברואר של 1917, ואז נפתחה ספרייה ציבורית ביידיש ועברית, ולידה הוקם חוג דרמה לחובבים. למיזוץ' היה מעמד של מועצה מקומית, ובראשה עמד ראש מועצה (סולטיס) יהודי. בשנת 1928 נוסד במיזוץ' סניף של "תרבות" וזה הצליח להפעיל בשנת 1929 גן ילדים עברי שהתקיים עד ספטמבר 1939. מאמצים להקים בית ספר עברי נכשלו והילדים למדו עברית מפי מורים פרטיים.
במיזוץ' היו שלושה בתי כנסת. בית הכנסת הגדול בן מאות השנים שופץ וחודש בשנת 1930 בתרומתו של היהודי הלבמיליון. מלבד בית הכנסת היו במיזוץ' גם בית מדרש ו"קלויז" של חסידי טריסק. לאחר מלחמת העולם הראשונה חודשה הפעילות הציבורית. הספרייה נפתחה מחדש וגדלה עד שהיו בה 2,000 כרכים בערך ונוספו לה גם ספרים בפולנית.
מיזוץ' הייתה באופייה עיר מסורתית, בעלת תרבות יהודית שומרת מסורת, ובאזור היו הרבה מקומות יהודיים, כמו בית מדרש ובית כנסת גדול.
כאשר גרמניה תקפה את ברית המועצות, כמה יהודים ברחו עם הצבא האדום הנסוג. כאשר פליטים רבים מפולין הכבושה הגרמנית נמלטו ממעשי זוועה גרמניים, האוכלוסייה היהודית במיזוץ' תפחה במידה ניכרת.
מיזוץ' ממוקם כ-29 ק"מ מזרחית לדובנו. לפני הפלישה הגרמנית-סובייטית לפולין ב-1939, הייתה העיירה מיזוץ' ממוקמת במחוז וולין שברפובליקה הפולנית השנייה. היא סופחה על ידי ברית המועצות בעקבות הפלישה הסובייטית למזרח פולין ב-1939. מיזוץ' נכבשה על ידי הוורמאכט במבצע ברברוסה. כ-300 יהודים נמלטו עם הסובייטים הנסוגים.
מרד וחיסול

ב-12 באוקטובר 1942 נכלאו בגטו כ-1,700 יהודים בעזרת משטרת עזר אוקראינית ושוטרים גרמנים, שהם היו לקראת פעולת חיסול הגטו. היהודים נלחמו במרד שכנראה נמשך עד יומיים. כמחצית מהתושבים הצליחו להימלט או להסתתר במהלך הבלבול לפני השמדת המרד. ב-14 באוקטובר הועברו הניצולים שנתפסו במשאיות לגיא מבודד ונורו.
מרד וחיסול > צילום

היריות צולמו. התמונות שהיו בבעלות SS-Unterscharführer Schäfer עד 1945 הפכו לחלק מהחקירה של לודוויגסבורג (ZSt. II 204 AR 1218/70). הן פורסמו, והפכו ידועות. לעיתים אף נאמר, כי הצילומים שייכים לגטאות אחרות.
שתיים מהתמונות מציגות את ה"אקציה" בעיצומה. התצלומים מספקים עדות ברורה לנוהג ההוצאה להורג, שהיה נהוג בתקופת השואה באמצעות כדור בנציבות הרייך אוקראינה. הקורבנות הובלו בחמישיות למקום מסוים בו היה נהוג לרצחם, הושיבו אותם בין הקורבנות האחרים, חלקם אף מתים, וירו עליהם כדור אחד, בראש או בגרון. היסטוריונים הגיבו על האכזריות שהוצגה בתצלומי הרצח ההמוני של מיזוץ' כך:
בשנת 1942 במיזוץ', באזור רובנו שבאוקראינה, הוצאו להורג כ-1,700 יהודים. בתצלומים נראים מספר רב של אנשים נדחפים לתוך גיא, נשים וילדים מתפשטים, שורה של נשים וילדים עירומים בתור ולבסוף גופותיהם מוצאות להורג. שני תצלומים מטרידים מיוחדים מראים את המשטרה הגרמנית עומדת בין ערמות של גופות עירומות של נשים הפזורות משני צדי הגיא.
מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה (USHMM) תיארו את ארבע התמונות כך:
#17877 - נשים יהודיות עירומות, שחלקן מחזיקות תינוקות, ממתינות בתור לפני הוצאתן להורג על ידי משטרת העזר האוקראינית. לפי Zentrale Stelle בגרמניה
#17876 - נשים וילדים יהודים מצווים להתפשט לפני הוצאתם להורג. על פי ה-Zentrale Stelle בגרמניה (Zst. II 204 AR 1218/70), יהודים אלה נאספו על ידי הז'נדרמריה הגרמנית וצוות ההגנה האוקראיני במהלך חיסול גטו מיזוץ', שבו החזיקו כ-1,700 יהודים.
#17879 - שוטר גרמני מתכנן להשלים את ההוצאה להורג ההמונית שלו, באמצעות ירי בשני ילדים יהודים, שנורו יחד עם האחרים לאחר מכן.
#17878 - שוטר גרמני יורה בנשים יהודיות שעדיין בחיים לאחר הוצאה להורג המונית של יהודים מגטו מיזוץ'. לפי Zentrale Stelle בגרמניה.
הערות שוליים

↑  מיזוץ', באתר האיגוד העולמי של יוצאי ווהלין בישראל, ‏27 בינואר 2020
↑  ילקוט ווהלין ה' ניסן תש"ו עמ' 27
↑  ילקוט ווהלין יח' – יט' אב תשכ"ד עמ' 17
↑  מיזוץ' - ספר זכרון, ארגון יוצאי מיזוץ' בישראל., 1961, עמ' 9
↑  יד ושם, Encyclopedia of CAMPS AND GHETTOS, 1933–1945. VOLUME II, Part B: Ghettos in German-Occupied Eastern Europe, עמ' 1427
↑  JewishGen Locality Page - Dubno, Ukraine, web.archive.org, ‏8 בספטמבר 2016
↑  The Encyclopedia of Jewish Life Before and During the Holocaust: K-Sered, עמ' 832
1 2 3  Photo Archives Query Results, web.archive.org, ‏17 באוגוסט 2012
↑  Jaina Struk, Photographing the Holocaust: Interpretations of the Evidence, עמ' 72-73
גופייה

גופייה המכונה "גופיית סבא"
גופיית ספורט
קבוצת הכדורסל הפועל הצפון תל אביב בגופיות עם לוגו הקבוצה, 1948
גופיות מבד סאטן עם עיטורי תחרה וכתפיות ניתנות להתאמה
גופייה היא סוג של חולצה, המאופיינת בכך שהיא חסרת צווארון ולרוב גם חסרת שרוולים. הגופייה מקיפה את הגוף בשלמות ולרוב אין לה כפתורים. גופיות כותנה נפוצות בעיקר באזורים חמים, בשל רכותה של הכותנה ויכולת הספיגה שלה. באזורים קרים שימשו בעבר גופיות צמר כשכבת חימום. כיום מעוצבות גופיות גם מבדים סינתטיים בעלי תכונות בידוד תרמי.
את הגופייה נהוג ללבוש בתור בגד תחתון, ישירות על הגוף, מתחת לבגדים העליונים. באופן זה הגופייה יכולה לשמש בין היתר גם להסתרת הגוף מתחת חלק עליון שקוף או שקוף למחצה. הגופייה גם משמשת לספיגת זיעה. גופייה יכולה להיות ללא שרוול, או עם שרוול קצר או ארוך.
בצבא היא חלק מתלבושת החובה של החיילים, גם כדי לספוג זיעה וכך למנוע חיכוך של בד המדים על הגוף.
כהלבשה תחתונה לנשים, גופיות עשויות ממגוון סוגי בדים, ביניהם בד סאטן ומשי, ומעוטרות לעיתים עיטורי תחרה.
בתקופות ובמקומות שנשים הכינו נדוניות, בגדים תחתונים נספרו כחלק מהנדוניה. היו מוסכמות שונות לגבי מספר הגופיות שיש לכלול בנדוניה.
ישנן גם גופיות שמקובל ללבוש ללא כל כסות מעל. שימוש זה נפוץ במיוחד בימי הקיץ החמים ולצורך עיסוק בפעילויות ספורטיביות. גופיות ספורט עשויות לעיתים מבדים סינתטיים המהונדסים כך שיאפשרו נידוף זיעה מהיר.
קיימים עיצובים שונים של גופיות, ביניהם גופיית ספגטי שמאופיינת ברצועות בד דקות המחזיקות את הגופייה על הכתפיים, וגופיית סבא - גופיות כותנה פשוטות ופונקציונליות.
היסטוריה

באוסף מוזיאון לונדון נמצאת גופייה סרוגה לילדים, סרוגה ללא תפרים, מה שמצביע על כך שנסרגה על 4 מסרגות דו צדדיות. הגופייה מתוארכת למאה ה-16.
כיון שעד המאה ה-18 אנשים לא הרבו להתרחץ, המעמדות העליונים לבשו בגדים תחתונים כדי להגן על הבגדים החיצוניים ממגע עם זיעה  ושאר נוזלי הגוף, וגם כדי להגן על עורם ממגע עם הבגדים העליונים, שהיו עשויים מחומרים גסים. לפשוטי העם בדרך כלל הייתה רק חולצה אחת במקרה הטוב.
ב-סוף יולי 1884, בהרצאות בתערוכת 'בריאות' באנגליה, מספר רופאים דברו על 'סילוק רעלים ושומנים מהגוף' על ידי לבישת בגדים תחתונים סרוגים ביד או במכונה מצמר לבן טבעי. את הרעיון הזה הפיץ דר' יאגר [Dr. Jaeger] משטוטגרט, גרמניה, שם היה מרצה לאנתרופולגיה וזואולוגיה בפוליטכניקום המלכותי [ Royal Polytechnic]. לטענתו לפני שלבש לבני צמר היה חולני ושמן.
גופיות בתרבות

בקולנוע ובטלוויזיה נעשה שימוש בדמויות לובשות גופיות כסימן מעמדי.
בסדרת הטלוויזיה הבריטית 'מה יגידו השכנים' אונסלו [Onslow] הגיס של גיבורת הסדרה האייסינט [ Hyacinth] לבוש בדרך כלל בגופייה גדולה ומדולדלת.
במלחמת יום הכיפורים התפרסם השיר 'אין לך מה לדאוג' שבפי כולם כונה 'תחתונים וגופיות', על פי השורה הראשונה של הפזמון.מילים: תלמה אליגון מנגינה: קובי אושרת.
בארץ הומצאה גופית ציצית, שייחודה הוא שהקצוות התחתונים של הבגד משתלבים לבד של ציצית. מפני שהאקלים החם מקשה על גברים שומרי מצוות ללבוש גם טלית קטן וגם גופייה, אולם יש הסתייגות מסוימת מהשימוש בה.
במלחמת יום הכיפורים התפרסם בארץ השיר 'אין לך מה לדאוג' , שבה החייל מבקש מחברתו לשלוח לו 'תחתונים וגופיות', השיר נכתב על ידי תלמה אל יגון -רוז והולחן ב על ידי קובי אושרת.
מיחזור משביח

עם המודעות הגוברת לאיכות הסביבה, יש נטייה גוברת למחזר את הגופיות הישנות, לא רק לסמרטוטים. גמישות הגופיות וצבעוניותן, עוררו רבות לעשות מהם תיקי נשיאה לירקות. היות שלרוב הגופיות עשויות מסריג, הן משמשות חומר מצוין להפיכתן למעין חוטים עבים  המכונים 'חוטי טריקו', חוטי סריג אלו מצוינים לצינור או סריגת שטיחים, סלי בד וכדומה.
ראו גם

הלבשה תחתונה
ביגוד
מיחזור משביח לבגדים
גופיית ספגטי
הערות שוליים

↑  The Secret Life of Underwear, TROUSSEAU (באנגלית) (ארכיון)
↑  Lesley O`Connell Edwards, Fashion for All. Garments knitted from Wool Yarn in Elizabethan England, PIECEWORK XXIII  no1, 2015 January/February, עמ' 17
↑  Yvonne Roach, A brief history of the men's undershirt, Robert Owen (באנגלית)
↑  Stella Mary Newton, Sanitarians and Woolleners, Health, Art & Reason, 1974, London: JOHN MURRAY, 1974, עמ' 98-103, ISBN 0719524245. (באנגלית)
↑  אין  לך מה לדאוג, באתר שירונט
↑  חיים שרייבר, לבישת גופיה ציצית, באתר ישיבה, ‏ג' אב תשע"ח
↑  תלמה אליגון -רוז , קובי אושרת, עוזי פוקס - אין לך מה לדאוג (תחתונים וגופיות), באתר YOUTUBE, ‏7.7.2011
↑  Imri Merrit, Recycling Tees: What To Do (And Not Do) with Your Used Clothing, Rush Order Tees, ‏15/1/2020 (באנגלית)
↑  molliemakes, How to make t-shirt yarn for knitting or crochet, Mollie Makes, ‏4/11/2019 (באנגלית)
גאורג בוכמן

| --- | --- |

גאורג בוכמן
 לידה:  18 בספטמבר 1913 צשורלאו, האימפריה הגרמנית האימפריה הגרמנית
 פטירה:  8 ביולי 1973 (בגיל 59) אופנבך, גרמניה המערבית גרמניה המערבית
 מדינה:  גרמניה 
 השכלה:  אוניברסיטת לייפציג 
 השתייכות:  גרמניה הנאצית גרמניה הנאצית
 תקופת הפעילות:  1934–1945 (כ־11 שנים)
 דרגה:   אוברפיהרר
 תפקידים בשירות
 מפקד דיוויזיית הפאנצרגרנדיר אס אס ה-18   מפקד דיוויזיית הפאנצרגרנדיר אס אס ה-17
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם השנייה
 עיטורים
   צלב האבירים של צלב הברזל עם עלי אלון וחרבות   צלב הברזל דרגה ראשונה   צלב הברזל דרגה שנייה
 
גאורג בוכמן (בגרמנית: Georg Bochmann;‏ 18 בספטמבר 1913 – 8 ביולי 1973), קצין בוואפן אס אס בדרגת אוברפיהרר אשר פיקד על כוחות במלחמת העולם השנייה.
בתקופה שבה פיקד על דיווזית האס אס ה-17 ביצעו אנשיו פשעי מלחמה רבים בשלב האחרון של המלחמה כנגד אסירי מחנות ריכוז שניסו להימלט מצעדות המוות ואזרחים גרמניים שרצו להיכנע לכוחות בעלות הברית, למרות זאת שוחרר בוכמן לאחר המלחמה ומת שנים רבות לאחר מכן.
ביוגרפיה > קריירה מוקדמת

בוכמן נולד ב-18 בספטמבר 1913 בצשורלאו, ולאחר הצטרפותו לנוער היטלר, הוא הצטרף בשנת 1933 למפלגה הנאצית. ב-1 באפריל 1934 הוא הצטרף ליחידות גולגולת המת, ואף שימש כשומר במחנה הריכוז דכאו, וב-20 באפריל 1936 הועלה לדרגת אונטרשטורמפיהרר, ומונה למפקד פלוגה ביחידת בוואריה העילית.