stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
חנוך ירושלמי
קורות חיים

ירושלמי גדל בגבעתיים. למד בתיכון "קלעי" והיה פעיל בסניף גבעתיים של הנוער העובד והלומד. ב-1968 התגייס לצה"ל ושירת בסיירת גולני. השתחרר משירות סדיר ב-1971 ובמלחמת יום הכיפורים לקח חלק בקרבות ברמת הגולן כלוחם במילואים.
ב-1971 החל את לימודיו לתואר ראשון בפסיכולוגיה באוניברסיטה העברית וסיים אותו ב-1974. בשנה זו החל ללמוד באוניברסיטה העברית לתואר שני בפסיכולוגיה קלינית וסיים את הלימודים לתואר ב-1976. ב-1980 הוסמך כפסיכולוג קליני מומחה. בשנים 1982–1985 למד לתואר שלישי והדוקטורט הוענק לו על ידי האוניברסיטה העברית ב-1986. נושא הדיסרטציה היה: "שילובם של סטודנטים טעוני טיפוח באוניברסיטה העברית" והיא נכתבה תחת הנחייתו של פרופ' זאב קליין.
בשנים 1991–1995 היה מרצה לפסיכולוגיה בבית הספר לעבודה סוציאלית של האוניברסיטה העברית. בשנים 1996–2008 היה מרצה בכיר במסלול הקליני באוניברסיטה זו.
בשנים 1986–1990 היה מנהל ההדרכה הקלינית בשירות הייעוץ לסטודנט באוניברסיטה העברית והחל מ-1987 שימש גם כסגן מנהל השירות. בשנים 1990 - 2004 עמד בראש השירות והיה אחראי על צוות של 47 פסיכולוגים, פסיכיאטרים, עובדים סוציאליים ומתמחים.
בשנים 1992–1999 היה חוקר אורח במרכז הייעוץ של אוניברסיטת טאפטס במסצ'וסטס. ב-1999 - 2006 היה יו"ר ועדת האתיקה של המחלקה לפסיכולוגיה וחבר ועדת האתיקה של הפקולטה למדעי החברה באוניברסיטה העברית.
בשנים 1982–1995 שימש כפסיכולוג של יחידת שלדג. בין 1988 ל-2002 היה חבר בצוות בחינות הרישוי של הפסיכולוגים הקליניים במשרד הבריאות. בשנים 1995 - 1998 ייעץ לשירות פסיכולוגי ייעוצי של עיריית ירושלים. בין 1997 ל-2000 ייעץ לשירות לעבודה סוציאלית של בית החולים הדסה בירושלים. בשנים 1998 - 1999 היה חבר הוועדה לבדיקה מחדש של הדרכה בפסיכותרפיה במשרד הבריאות. בשנים 1998 - 2002 היה נציג האוניברסיטה העברית למועצת הפסיכולוגים במשרד הבריאות. באותן השנים ייעץ לאו"ם ביחס לתוכנית הפיתוח של האו"ם באמריקה המרכזית. במסגרת זו הוביל פרויקט לחינוך למניעת אלימות באל סלוודור ובמדינות השכנות. ב-2003–2005 ייעץ לסניף ירושלים של אנוש - העמותה הישראלית לבריאות הנפש. בנוסף מטפל ירושלמי בקליניקה פרטית.
ב-2005 עבר לאוניברסיטת חיפה והועלה לדרגת פרופסור חבר.
תחומי המחקר העיקריים של פרופ' ירושלמי הם הדרכת מטפלים, טיפול פסיכואנליטי התייחסותי, משבר וצמיחה, חוויית העצמי, והתפתחות זהות מטפלים ואנשי שיקום פסיכיאטרי. בנושאים אלו ואחרים פרסם שלושה ספרים ועשרות מאמרים בכתבי עת מדעיים ביניהם Journal of Contemporary Psychotherapy, Psychotherapy, The Clinical Supervisor, Journal of Clinical Psychology, Journal of Child Psychology and Psychiatry, Psychoanalytic Psychology, The Journal of the Northern California Society for Psychoanalytic Psychology, Contemporary Psychoanalysis, The Psychoanalytic Quarterly וכתבי עת אחרים.
ב-2008 זכה בפרס על הצטיינות בהוראה בשנת הלימוד 2007–2008 באוניברסיטת חיפה.
בין השנים 2009–2013 כתב בלוג בשם 'בין מטפל ומטופל' באתר פסיכולוגיה עברית. הבלוג עסק במחשבות, זכרונות וחוויות מהמתרחש בין מטפלים ומטופלים מעמדה המדגישה את הקשרים הנוצרים ביניהם ואת רגעי המפגש שהופכים את החוויה הטיפולית לחוויה מצמיחה. בפוסטים האחרונים שפרסם בנושא 'היעדר התקשרות אימהית וטיפול' החלו להופיע תגובות אנונימיות של מטופלות המתארות מסכת של התעללות רגשית ומינית שחוו בטיפול.
ירושלמי נשוי בשנית. הוא אב לשני ילדים מנישואיו הנוכחיים ולשני ילדים נוספים מנישואיו הראשונים.
ניצול מיני

ב-2017 פורסם בתחקיר של התוכנית "עובדה" בערוץ 2 על תלונות לגבי ניצול מיני וסחיטה של ירושלמי, ממספר נשים שהיו מטופלות שלו בעבר; בעקבות התלונות הוא פוטר ממשרתו באוניברסיטת חיפה, והמידע הועבר ליועץ המשפטי לממשלה ולמשטרה. התלונה הועברה גם למשרד הבריאות.
ביולי 2022, החליטה מועצת הפסיכולוגים להמליץ למנכ"ל משרד הבריאות, פרופסור נחמן אש, לבטל את התמחותו כפסיכולוג קליני – וכך למעשה להגביל את עבודתו כמטפל.
עדויות המטופלות מציירות, מעבר לניצול המיני, סיפור של לפיתה נפשית עמוקה, שנמשכה הרבה שנים אחרי שנותק הקשר הטיפולי. הן סיפרו איך הפחד מתגובותיו של ירושלמי הלך ושיתק אותן, גם כשהגיעה מצדו דרישה לקיום מעשים מיניים. לפי העדויות, בכל פעם שירושלמי נתקל בסירוב או הבין שמטופלת מעוניינת לנתק את הקשר איתו, הוא מיהר לנקוט מסכת איומים ואיים שיחשוף את הסודות האלה שסיפרו לו במהלך הטיפול, שהוא יכתוב למעסיקים שלהן, יעליל עליהן שקרים ויגרום לפיטוריהן, הכול אם יעזו לספר מה עשה להן.
בעקבות התחקיר פנו גורמים שונים למשרד הבריאות בבקשה לבטל את רישיונו של ירושלמי. ביולי 2022 קיבלה מועצת הפסיכולוגים החלטה פה אחד לשלול את רישיון המומחה של ירושלמי. בעקבות זאת, באותו החודש, הורה מנכ"ל משרד הבריאות נחמן אש על ביטול רישיון המומחה. ירושלמי ערער על ההחלטה בבית המשפט המחוזי בירושלים, והערעור נדחה ב-8 בנובמבר 2022 על ידי השופטת ענת זינגר. השופטת כתבה בפסק הדין שהיא עיינה בעדויות המתלוננות ובעקבות כך הגיעה למסקנה ש"הגורמים אשר שטחו התלונות (קבוצת פסיכואתיקה וועדת האתיקה), עשו חסד עם העותר. מדובר במעשים חמורים מאוד וכפי שנאמר לעיל, לאחר קריאתם - אכן ניכרים כי הם דברי אמת".
בינואר 2025 שודר סרט דוקומנטרי בשם ״מכתב בלי כתובת״ שביימו שרון יעיש ויעל שחר, החושף את מכתבי המתלוננות.
ספריו

בין מדריך למודרך, ירושלמי חנוך וקרון תמר, ירושלים, הוצאת מאגנס, 1999.
משבר וצמיחה, ירושלמי חנוך, תל אביב, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2007.
הדרכה בפסיכותרפיה, קרון תמר וירושלמי חנוך (עורכים), ירושלים, הוצאת מאגנס, 1994.
הערות שוליים

↑  מס רישיון 27-1307
↑  תחקיר "עובדה": פרופ' חנוך ירושלמי, מבכירי הפסיכולוגים בישראל, ניצל מינית וסחט מטופלות, באתר מעריב אונליין, 16 בפברואר 2017
↑  אילנה דיין, "עובדה", ‏הפרופסור הבכיר והעדויות על הטרדות, באתר ‏מאקו‏, 16 בפברואר 2017
↑  אילנה דיין שחר אלתרמן נועה שבתאי, ‏תחקיר "עובדה": מטופלות של אחד מבכירי הפסיכולוגים בישראל העידו - הוא ניצל אותנו מינית, באתר ‏מאקו‏, 16 בפברואר 2017
↑  בית המשפט המחוזי בירושלים, "חנוך ירושלמי נגד פרופ' נחמן אש, מנכ"ל משרד הבריאות, ומשרד הבריאות", פסק דין מיום 8 בנובמבר 2022, עת"מ 2573-09-22
↑  מכתב בלי כתובת, באתר כאן – תאגיד השידור הישראלי, 18 בינואר 2025
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007294928505171  LCCN: no94030126  VIAF: 38953509   WorldCat (עם VIAF): 38953509
הינקו דומיניק פיצילי

| --- | --- |
 לידה:  פוז'גה
 מדינה:  קרואטיה 
 
הינקו דומיניק פיצילי (בקרואטית: Hinko Dominik Picilli) היה חבר בארגון הקרואטי הפרו-נאצי אוסטאשה, שימש קצין ומפקד במחנה ההשמדה יאסנובאץ ופיקח על עבודות-הכפייה. הוא היה מהנדס בהכשרתו ועסק גם בארגון עניינים טכניים.
ראשית-חייו

לא הרבה ידוע על פיצילי ושאריו, פיצילי היה דלמטי ממוצא איטלקי, יליד פוז'גה (Pozega). למד הנדסה וב-1941 הצטרף לארגון האוסטאשה, הוא נמצא, כנראה, כמי שהפר את המשמעת האוסטאשית, ונשלח אל יאסנובאץ כאסיר.
תפקידיו במחנה יאסנובאץ

"אל המחנה מגיע לעתים קרובות גבר יבשושי, שחום-עור, בעל שיער עבות, שנודע כמומחה ללבנים, ושמו פיצילי. נאמר עליו שהוא מהנדס והוא התעניין בצדדים הטכניים. לראשונה דיברתי עימו כשלובוריץ' קרא לי אל משרדו לשם הסבר כלשהו בעניין העבודה בכנסייה הקתולית. האיש הרבה להסתובב סביב משרפת הלבנים, שם עבד באותם ימים [דולפו] מאטקוביץ' הצעיר, שהנהיג את קבוצת הקברנים. מקום משרפת הלבנים ומה שסביבו הפך אפוף מסתורין יותר ויותר...אותו פיצילי הורה למסגרייה לבנות דלת פלדה כבדה לצורך תנור מיוחד...שמעתי לעתים קרובות שיחות ציניות שהתנהלו בין [איביצה] מאטקוביץ' לפיצילי וכן שמעתי גניחות ממשרפת הלבנים."
פיצילי הגיע למחנה לאחר שנאסר והיה "מודיע": אסיר שהוחזק בתנאים מוטבים בגלל קשרים עם האוסטאשה, בייחוד עם איביצה מאטקוביץ', וסיוע להם. אחר-כך שימש כמפקד כוח-העבודה של המחנה, שאותו חילק ל-16 קבוצות-עבודה, שבראשם עמדו אסירים חופשיים-למחצה, ראשי-הקבוצות. הוא פיקח בייחוד על עניינים טכניים הקשורים בעבודה. בגלל משרתו, שנא מקרב לב את האסירים החולים והזקנים, שלא יכלו לעבוד, והוא העדיף לשלחם לעבודה בכוח, מאשר להשאירם ב"בית-החולים" של המחנה. הוא בא בעצמו ופיקח באופן קפדני על העבודה. בידו נשא תמיד שוט ששימש אותו לרדות באסירים ללכת לעבוד או לעבוד מהר יותר. המגלב היה עשוי מכבל חשמלי: תיל מתכת עבה, מלופף בגומי עבה, ובקצהו היה חוד פלדה. במקרה אחד, הלקה בו ילד בן 12 למוות הוא פעם הלקה אסיר אחר ואז ריסק את גולגולתו במגפו המסומר. העד קוסינה פראניו ציין כדלקמן:
"במקרה אחר, ראיתי כעשרים וחמישה אסירים שנתלו ואישה אחת ביניהם שהיו לה ילדים קטנים במחנה. במהלך תלייתה ילדיה בכו לעומתה ותפשו את חצאיתה, אך פיצילי בעט בילדה בת השש ההיא כה חזק, עד שמגפו פיצח את הגולגולת שלה."
פיצילי לא נכח רק ביאסנובאץ לבדו, אלא גם הנהיג משלחת של אוסטאשים מן המחנה אל מחנה-הריכוז הקרואטי ליהודי-אוסייק, טניה (Tenje) ושם, על רקע ראשית השילוחים לאושוויץ, הצליח לשכנע אי-אלו בעלי-מלאכה לבוא למחנה יאסנובאץ עם משפחותיהם לעבודה בבתי-המלאכה. כמאתיים או שלוש-מאות איש הגיעו לטרנספורט ב-18 באוגוסט 1942. כולם נרצחו בבואם.
פיצילי הורד במרץ 1943 בדרגתו, יחד עם איביצה מאטקוביץ' ואאוגן קווטרניק, והאוסטאשה טיהומיר קורדיץ' נעשה למפקח על העבודה, בעוד שהוא היה אמון רק על היבטיה המעשיים, וכל עניינים טכניים. אך לאחר שתמה תקופת פיקודו של איביצה ברקליאצ'יץ' במאי 1943, הוא היה למפקד המחנה, עד אפריל 1944, כאשר הגיע דינקו שאקיץ'.
במשך ימיו במחנה, פיצילי, במסגרת הכשרתו כמהנדס, הגה מספר שיטות מזוויעות בייחוד לחיסול אסירים וניצולם באופן "מכני", כולם לפי הדוגמה הנאצית. פיצילי שכלל את כבשני-הלבנים במחנה לכדי משרפות, שבהם נשרפו גופות ואסירים חיים, רובם מעולפים וחלקם בהכרה. הוא גם הינדס, במשך שהותו כמפקד, קדרות שבהם הפכו לשד-עצם ושומן אנושי לסבון.
בסוף ימי המחנה, ארגן פיצילי את מבצע שריפת הגופות, שבמסגרתו הוצאו גופות אסירים ונשרפו במוקדי-אש. פיצילי עצמו נמלט לאיטליה ולא נמצא.
הערות שוליים

↑  ראו: עדות יעקב פינצי במשפטו של דינקו שאקיץ', 22.3.99. http://public.carnet.hr/sakic/hinanews/arhiva/9903/hina-22-l.html
↑  ג'ורו שווארץ, "במחנות המוות של יאסנובאץ", מתוך: קובץ מחקרים כ"ה, יד-ושם, עמ' 330-331.
↑  עדות דראגוטין רולר, משפט דינקו שאקיץ', 17.3.99. http://public.carnet.hr/sakic/hinanews/arhiva/9903.html
↑  דו"ח ועדת-החקר הממלכתית של קרואטיה לחקר פשעי-הכוחות הכובשים ועוזריהם. עמ' 31-32.
↑  עדות ליובומיר שאריץ', משפט שאקיץ', 15.4.99
↑  עדות ולדימיר צבייה, שם, 13.05.99.
↑  מנחם שלח (עורך), יוסף לווינגר ואלכסנדר מטקובסקי, "תולדות השואה: יוגוסלביה" (יד-ושם, תש"ן), עמ' 187 וגו'.
↑  עדות מיליינקו בובאנאץ', כתב-אישום נגד דינקו שאקיץ'.
↑  מפעל הסבון בגראדינה: http://www.jasenovac.org/images/donja/donja03.jpg
ארנסט ווקר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  7 ביולי 1928 גלאזגו, הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  14 במאי 2011 (בגיל 82) 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 פרסים והוקרה:  מפקד במסדר האימפריה הבריטית 
 
ארנסט (ארני) ג'ון מונרו ווקר (באנגלית: Ernest John Munro Walker;‏ 7 ביולי 1928 – 14 במאי 2011) היה מנהל כדורגל סקוטי אשר כיהן בתפקידים בכירים בהתאחדות הכדורגל הסקוטית ואופ"א, וזוכה פרס נשיא אופ"א ותואר המצוינות של אופ"א.
ביוגרפיה

ווקר כיהן 13 שנה כמזכיר הכללי של התאחדות הכדורגל הסקוטית בין השנים 1977 ל-1990, וכיהן במספר תפקידים באופ"א ובניהם חבר בוועדת הערר מ-1978 ל-1982, חבר בוועדת התחרויות מ-1982 עד 1992 ומעל עשור כיו"ר ועדת האצטדיונים של אופ"א האחראית על דירוג האצטדיונים.
ב-1988 הוענק לווקר אות מסדר האימפריה הבריטית בדרגת קצין (OBE) וב-1995 הועלה לדרגת מפקד (CBE). ב-2002 הוענק לו תואר המצוינות של אופ"א וב-2004 את פרס נשיא אופ"א.
הערות שוליים

↑  הכדורגל האירופי אבל על ארנסט ווקר, באתר אופ"א (באנגלית)
↑  המזכיר הכללי לשעבר של התאחדות הכדורגל הסקוטית ארני ווקר נפטר, באתר הBBC (באנגלית)
אהורא מזדא

אהורה מזדא (ימין, עם כתר גבוה) נותן לארדשיר הראשון את טבעת המלוכה. נקש-י רֹסתַם, המאה השלישית לספירה.
אַהוּרַא מַזְדָא (באווסטית: 𐬨𐬀𐬰𐬛𐬁 𐬀𐬵𐬎𐬭𐬀, "האדון החכם"; ידוע גם כארמזד, אורמזד, הורמזד, הורמוז ואזאנדארא) הוא האל הבורא והרוח העליונה בדת הזורואסטרית.
מאפיינים

אהורה מזדא מתואר כישות האלוהית הגבוהה ביותר בזורואסטריות, כמו כן כאל הראשון והמוזכר ביותר ביסנה(אנ'). משמעות המילה "אהורה" היא אור, ו"מזדא" - חכמה. לכן אהורה מזדא הוא אל האור והחכמה. אהורה מזדא הוא היוצר והמחזיק של ארתא (אמת). אהורה מזדא הוא אל יודע כל (אך לא כל יכול), שהביס את הרשע. הרוח הרעה שברא אהורה מזדא נקראת אהרימן (שנקרא גם אנגורה מניו). אהרימן, כיוצר הרשע, הושמד לפי אגדת פרשוכרתי (השמדת הרשע).
אהורה מזדא הופיע לראשונה בתקופה האח'ימנית בכתובת הביסותון של דריווש הראשון. עד תקופת ארתחששתא השני (405 עד 359 לפנה"ס) עבדו את אהורה מזדא לבדו. בתקופת מלכותו של ארתחששתא השני עבדו את אהורה מזדא יחד עם מית'רה ועם אפאם נפאת. בתקופה האח'ימנית לא היו ייצוגים ויזואליים לאהורה מזדא מלבד המנהג שלפיו לכל קיסר הייתה מרכבה ריקה מובלת בידי סוסים לבנים, המזמינה את אהורה מזדא ללוות את הצבא הפרסי בקרבותיו. צלמים של אהורה מזדא החלו להופיע בתקופה הפרתית, אך הדבר נפסק והצלמים הוחלפו בדמויות אבן בתקופה הסאסאנית.
על אף שאהורה מזדא היה ישות אלוהית כבר בדת האיראנית העתיקה, באותה תקופה עדיין לא ניתן לו התואר "אל שלא נברא". התואר הזה ניתן לו רק על ידי זרתוסטרה, שטען כי אהורה מזדא היה אל שלא נברא, החכם בשלמותו, נדיב וטוב, הבורא והשומר של הארתא (אמת). כפי שמתואר אהורה מזדא כיוצר וכמחזיק האמת, הוא תומך ומגן הצדק, וחבר של האדם. זרתוסטרה ציין כי אהורה מזדא איננו אל כל יכול, אך הוא יכול להרוס את הרשע בסופו של דבר. בעוד שאהורה מזדא לא היה כל יכול, זרתוסטרה ציין שהוא עדיין יודע כל.
זרתוסטרה גם דיבר על יריב לאהורה מזדא, שבאופן דומה גם הוא לא נברא. אחת ממטרותיו של אהורה מזדא היא להשמיד את אנגורה מניו וליצור יקום שהוא טוב באופן מוחלט. כדי להגיע ליקום שכזה, ראשית הציע אהורה מזדא מנחת שלום לאנגורה מניו, אך אנגורה מניו סרב. אהורה מזדא יצא להקים צבא רוחני. אחד ממעשיו הראשונים היה יצירת 7 ישויות, האמשא ספנדאן, שהן רוחות שתפקידן לנטר ולהגן על כל אחד משבעת הברואים.
ההתגלות של זרתוסטרה

בגיל שלושים זרתוסטרה חווה התגלות. בעוד שזרתוסטרה שאב מים לטקס מקודש, הוא ראה דמות בוהקת של יזתה, והו מנה, שהוביל את זרתוסטרה לנוכחות אהורה מזדא, שם לימדו אותו את העקרונות העיקריים של הזורואסטריות. כתוצאה של חיזיון זה הרגיש זרתוסטרה שהוא נבחר להפיץ ולהטיף את הדת. הדת האיראנית הקדומה עבדה אלים רבים שנקראו יחד "דַאֵווֹת", יחד עם שלושת האלים הגדולים יותר. כל אחד משלושת האלים נשא את התואר "אהורה". זרתוסטרה טען שרק אחד משלושת האלים האלו, אהורה מזדא, הוא הבורא הבלתי-נברא של היקום. הוא טען שהמקור לכל הטוב הוא אהורה מזדא ורק אותו יש לעבוד. הוא טען הלאה כי אהורה מזדא יצר רוחות הידועות כ"יזתה" שמטרתם לסייע לו. זרתוסטרה טען שכל הדאוות האיראנים הם שדים שאינם ראויים להערצה. שדים אלו נוצרו על ידי אנגורה מניו, הרוח העוינת. הקיום של אנגורה מניו היה המקור לכל החטאים ולכל האומללות ביקום. זרתוסטרה טען שאהורה מזדא לא היה אל כל-יכול, אך השתמש בעזרת בני אדם במאבק הקוסמי נגד אנגורה מניו. ובכל זאת, אהורה מזדא עליון לאנגורה מניו, לא שווה לו. אנגורה מניו והדאוות שלו, המנסים להבריח את בני האדם מדרך הישר (אשה) יושמדו לבסוף.
היסטוריה > האימפריה האח'ימנית

יש דיון מתמשך על האם האח'ימנים היו זורואסטרים. עם זאת, ידוע שהאח'ימנים עבדו את אהורה מזדא. את עבודת אהורה מזדא ואת ייצוגו ניתן לראות בכתובות מלכותיות שנכתבו על ידי המלכים האח'ימנים. העיקרית בהם היא כתובת ביסותון שנכתבה על ידי דריווש הראשון, המכילה אזכורים רבים של אהורה מזדא. החל משלטון דריווש ועד שלטון ארתחששתא השני עבדו את אהורה מזדא לבד. תחת שלטון ארתחששתא השני הפסיקו הכתובות המלכותיות להזכיר את אהורה מזדא לבדו והחלו להזכיר שלישיית ישויות – אהורה מזרא, מית'רה ואנאהיטא. כתובת שנכתבה ביוונית נמצאה במקדש מהתקופה האח'ימנית המאוחרת בפרספוליס שציינה את אהורה מזדא ושתי ישויות אחרות, קרוב לוודאי מיסרה ואפאם נפאת. לוח 377 שנמצאה במבצר עילמי בפרספוליס מוזכר אהורה מזדא עם מיסרה ועם וֹרוּנַה (אפאם נפאת). ארתחששתא השלישי גם הוא מציין את שלישיית הישויות בזמן מלכותו.
אין ייצוג של אהורה מזדא בתקופה האח'ימנית המוקדמת. הסמל המכונף עם דמות זכרית שמלומדים אירופיים חשבו שציין את אהורה מזדא מציין, לפי הקונצנזוס המדעי החדש, את ״xvarənah״ – האנשה של הכוח המלכותי ושל התהילה. עם זאת, היה זה מנהג של כל שליט מכורש הגדול ועד דריווש השני להשאיר מרכבה ריקה הנמשכת על ידי סוסים לבנים שילוו את צבא האימפריה האח'ימנית בקרבות. השימוש בצלמיות של אהורה מזדא החל אצל האחשדרפנים המערביים של האימפריה האח'ימנית במאה החמישית לפני הספירה. תחת שלטון ארתחששתא השני נכתב האזכור הכתוב הראשון וגם הוקם פסל של אהורה מזדא על ידי השליט הפרסי של לידיה בשנת 365 לפני הספירה.
היסטוריה > האימפריה הפרתית

ידוע שיראת הכבוד שנרכשה לאהורה מזדא, וגם לאנאהיטא ולמית'רה, המשיכה עם אותן המסורות בתקופה זו. הערצת אהורה מזדא על פסליו וציוריו היא משהו מורגש, אך כל זה נעצר בתחילת התקופה הסאסאנית. איקונוקלאזם זורואסטרי, שניתן לתארך לסוף התקופה הפרתית ותחילת התקופה הסאסאנית, שם סוף, בסופו של דבר, לשימוש בצלמים של אהורה מזדא בעבודת האל. עם זאת, אהורה מזדא נשאר דמות זכרית מכובדת, עומדת או על סוס, כפי שנראה בטקס ההסמכה הסאסאני.
היסטוריה > התקופה הסאסאנית

במהלך התקופה הסאסאנית, צורה כופרת של זורואסטריות, הנקראת זורוואניזם התחילה לצמוח. כת זו צברה חסידיה בכל רחבי האימפריה הסאסאנית, והעיקריים שבהם הם המלכים הסאסאניים. בשליטתו של שאפור הראשון הזורוואניזם צמח והפך לכת ידועה. הזורוואניזם ביטלה את המסר המקורי של אהורה מזדא בבחינת האל הבלתי-נראה וצמצמה אותו למעמד של אל ברוא, אחד משני הבנים התאומים של זורוואן, אביהם והישות האלוהית המרכזית. הזורוואניזם גם הופכת את אהורה מזדא ואת אנגורה מניו לשווי כוח ומנוגדים רק מבחינת מהותם.
בתלמוד

אהורה מזדה מוזכר כמה פעמים בגמרא בשם מקוצר, הורמיז. הגמרא גם מביאה דברי פרסי שאומר שהוא הכוח הטוב השולט.
הערות שוליים

↑  תלמוד בבלי, מסכת סנהדרין, דף ל"ט, עמוד א'
| הדת הזורואסטרית |
| --- | --- | --- |
| ישויות שמיימיות | אהורא מזדא • אמשא ספנדאן • אהרימן • דיווים | סמל הדת הזורואסטרית |
| דמויות מרכזיות | זרתוסטרה • מזדק | סמל הדת הזורואסטרית |
| כתבים זורואסטריים | אווסטה • גאת'ות • ספר אלף החוקים • ארדא ויראז נאמאג • דינכרד • יסנה • ונדידאד | סמל הדת הזורואסטרית |
| היסטוריה ופלגים | זורוואניזם • מזדקיזם • ח'רמיה | סמל הדת הזורואסטרית |
| חגים זורואסטרים | נורוז • סדה • מהרגאן • ליל הילדא • הלוח הזורואסטרי | סמל הדת הזורואסטרית |
| סמלים ותרבות | פרוהר • מגדלי שתיקה • מקדש אש • צ'ינוואט | סמל הדת הזורואסטרית |
פורטל איראן • פורטל דת
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007547410705171  BnF: cb15023119p (data)  GND: 118898426  LCCN: sh2009000186  NKC: jo2016908792  SUDOC: 241474280  VIAF: 5729643   WorldCat (עם VIAF): 5729643 
כתובת ביסותון מדברת פעמים רבות על אהורה מזדא
טקס הסמכה: אנאהיטא מצד שמאל כפטרון היזתה של השושלת הסאסאנית מאחורי המלך ח'וסרו פרויז עם אהורה מזדא, המייצג את נזר הריבונות מימין. טאק-בוסטן, איראן
קלרה דן פון נוימן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  18 באוגוסט 1911 בודפשט, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 התאבדה:  10 בנובמבר 1963 (בגיל 52) סן דייגו, ארצות הברית 
 שם לידה:  Dán Klára 
 ענף מדעי:  מדעי המחשב 
 מקום לימודים:  Pálné Veres High School (1929) 
 מוסדות:  המעבדה הלאומית לוס אלמוס 
 בן או בת זוג:  ג'ון פון נוימן (17 בנובמבר 1938–8 בפברואר 1957)  קארל אקארט (1958–11 באוקטובר 1963) 
 
קלרה דן פון נוימן (במקור קלרה דן, בהונגרית: Dán Klára; באנגלית: Klára Dán von Neumann;‏ בודפשט, 18 באוגוסט 1911 – 10 בנובמבר 1963) הייתה מדענית מחשבים יהודייה-הונגרייה-אמריקאית, בעלת תפקיד מרכזי וחשוב בהפיכת המחשב האלקטרוני הראשון, האניאק (ENIAC), למחשב תוכנית מאוחסנת. בנוסף לכך, היא מוכרת בתור אחת המתכנתות הראשונות בהיסטוריה.
קורות חיים

קלרה דן נולדה בבודפשט, הונגריה ב-18 באוגוסט 1911, לשני הורים יהודים עשירים, קרולי דן וקמילה סטדלר. ביתה היה ידוע ברחבי בודפשט בתור מוקד למסיבות ענק לאליטה של העיר, כך נפגשה עם אנשים בעלי השפעה מכל רחבי הונגריה, ואירופה בכלל. דן לא הפגינה כל עניין במדע בתור ילדה ולמעשה אהבתה הראשונה הייתה החלקה אומנותית, וכבר בגיל 14 הייתה אלופת הונגריה. היא סיימה את לימודיה התיכוניים בגימנסיון ורה פלנה שבבודפשט בשנת 1929.
בשנת 1930 נישאה דן לפרנסיס אנגל, אשר היה מכור להימורים. הם חיו את חייהם מקזינו לקזינו, ובאחד מהטיולים האלו, בקזינו במונטה קארלו, פגשה דן את המדען ג'ון פון נוימן. הוא היה מדען מפורסם מאוד ברחבי אירופה, כך שדן זיהתה אותו מיד. היא ניגשה אליו והם ניהלו שיחה קצרה עד שנפרדו דרכיהם באותו הערב.
נישואיה של דן לפרנסיס אנגל הסתיימו בגירושין ארבע שנים לאחר מכן בשנת 1934. היא נישאה לאנדרו רפוח בשנת 1936. דן פגשה את פון נוימן שוב בשנת 1937 כשהיה בטיול לבודפשט, והקשר שלהם נותק שנית כששב לארצות הברית. כשנוימן חזר לבודפשט, דן התקשרה אליו, והם התקרבו מהר מאוד. הם נהגו לשבת בבתי קפה ולדבר במשך שעות ארוכות על נושאים שונים ומגוונים. דן ופון נוימן המשיכו להתכתב עד שדן התגרשה מאנדרו בספטמבר 1938 והתחתנה עם פון נוימן כשבועיים לאחר מכן.
קריירה

מיד לאחר חתונתם עברה דן יחד עם פון נוימן לפרינסטון שבארצות הברית. לאחר זמן מה פרצה מלחמת העולם השנייה, ובשנת 1940 פון נוימן התבקש על ידי צבא ארצות הברית לעבור ללוס אלמוס שבניו מקסיקו, כדי לעבוד על פרויקט מנהטן כחלק מהמעבדה לחקר בליסטי. במהלך הזמן הזה עבדה דן בפרינסטון, במשרד לחקר האוכלוסין. כשהופסקה הלחימה, פון נוימן הזמין את דן לפגוש אותו בלוס אלמוס, שם פיתחה קשרים עם המדענים והפיזיקאים שעבדו במקום.
הנהלת לוס אלמוס דרשה חישובים חדשניים במטרה לייעל את פצצות האטום האמריקאיות ולשם כך הם היו צריכים מחשב מתקדם. הרמן ואדל גולדסטין, זוג שעבד על מחשב האניאק, עבדו על תוכניות להמיר את האניאק למחשב תוכנית מאוחסנת יחד עם כמה מדענים מהמעבדה לחקר בליסטי, ביניהם פון נוימן. פון נוימן שאף לנסות ולבדוק אם אדם ללא רקע מתמטי יוכל לתכנת את המחשב. למשימה נדרש אדם מוכר להנהלה ולמדענים בלוס אלמוס, מישהו שניתן לבטוח בו עם סודות הגרעין. לשם כך פון נוימן הזמין את דן לעבוד עמו על מחשב האניאק בשנת 1947. במהלך שהותה בלוס אלמוס למדה דן להפוך משוואות אלגבריות לשפת מכונה, וכך הייתה בין האנשים הראשונים בהיסטוריה שכתבו קוד. עד סוף 1948, הושלמה המרת האניאק למחשב תוכנית מאוחסנת, והתוכנית הראשונה שרצה על המחשב בצורתו החדשה הייתה תוכניתה של דן. הקוד שלה היה סימולציה של תגובת שרשרת גרעינית, סימולציה אשר ההנהלה של לוס אלמוס דרשה כחלק מהתוכנית שלה לשיפור יעילות פצצות האטום האמריקאיות.
דן הריצה את הסימולציה עבור לוס אלמוס בשלושה סטים שונים, כשכל סט מייצג קונפיגורציה שונה של הפצצה, במטרה לבדוק מה הקונפיגורציה היעילה ביותר. דן, יחד עם פיזיקאי מטעם לוס אלמוס בשם ניקולס מטרופוליס, פיקחו על הרצת הקוד שהיא כתבה.
הסט הראשון החל לרוץ ב-28 לאפריל 1948 והושלם ב-10 למאי של אותה השנה. התקדמות הרצת הקוד התעכבה, אך במידה מפתיעה לא בגלל התוכנה, אלא בגלל החומרה, מה שמעיד על ההקפדה שבה כתבה דן את הקוד. הסט השני רץ בין ה-22 לאוקטובר 1948 ל-7 לנובמבר 1949. בצורה שעל פניו הייתה מושלמת. דן חזרה ללוס אלמוס ב-1 לדצמבר, כדי לנתח את התוצאות של הסט השני. מהניתוח התברר כי התגלתה תקלה בחישובי הסט השני. פון נוימן העיד שבמהלך שיחת טלפון ביניהם בתקופה זו, הבין כי היא במצב רע גם נפשית וגם פיזית. דן הרגישה צורך עז, שעלה אחר ויכוח עם נוימן, להוכיח את עצמאותה ולהגן על יכולתה המתמטית בפני שלושת המתמטיקאים המפורסמים של לוס אלמוס, אולם, טלר ואנריקו פרמי. דן מעולם לא וויתרה על החזון שלה, וביוני 1949 השלימה את הסט השלישי והאחרון של החישובים בהצלחה מסחררת.
חוסר ההכרה ההיסטורית בהישגיה

ההיקף המלא של תרומותיה של דן למדע התפרסם ציבורית רק לאחרונה. ספרי ההיסטוריה מלאים בחוסר דיוקים המייחסים לאחרים זכות ראשונים לפעולות שנעשו לראשונה על ידה. לדוגמה, מחשב התוכנית המאוחסנת האלקטרוני הראשון מוכר בעולם המדע בתור ה"מכונה הניסיונית קטנת המידות של מנצ'סטר", אך המחשב הזה הריץ את התוכנה הראשונה שלו ב-21 ביוני 1948, חודשיים אחרי שהקוד של דן רץ על האניאק. דוגמה נוספת היא "תת השגרה". בתוך התוכנה של דן הייתה "שגרה סגורה", סוג של לולאה שמופעלת כל פעם שגוף הקוד קורא לה. ההמצאה של השגרה הסגורה בדרך כלל מיוחסת למדען דייוויד ווילר, אבל דן השתמשה בשגרה כזו שנה שלמה לפניו.
אחרית ימיה

לאחר מותו של פון נוימן מסרטן בשנת 1957, קלרה התחתנה שוב, בפעם הרביעית והאחרונה, עם הפיזיקאי קרל אקהארט ב-1958. הם עברו לגור בלה ג'ולה, קליפורניה. חמש שנים לאחר מכן, ב-10 לנובמבר 1963, נמצאה גופתה בחוף בלה ג'ולה, אחרי שהתאבדה בטביעה.
ראו גם

היסטוריה של המחשוב
לקריאה נוספת

Dyson, George (2012). Turing's Cathedral: The Origins of the Digital Universe
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6 7 8  Klára Dán — esoteric intellect who wrote the first modern computer code
1 2 3 4  Bennett Heggestad and Patrick Kerwin, - John Von Neumann and Klara Dan Von Neumann Papers
A Finding Aid to the Collection in the Library of Congress
1 2 3 4 5 6  Thomas Haigh, Los Alamos Bets on ENIAC: Nuclear
Monte Carlo Simulations, 1947–1948
↑  Former Wife Of Late AEC Official Drowns
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1266663614  ISNI: 0000 0000 6648 9399  LCCN: n94075112  SUDOC: 034428763  VIAF: 29640841   WorldCat (עם VIAF): 29640841
מיכאל כהנוב

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  29 באוקטובר 1936 תל אביב, ארץ ישראל
 פטירה:  10 במאי 2013 (בגיל 76)
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  האוניברסיטה העברית בירושלים  אוניברסיטת תל אביב 
 השתייכות:   המוסד
 תפקידים בשירות
 ראש שלוחת "צומת" ברומא   ראש אגף "קשת" ראש אגף "צומת"
 תפקידים אזרחיים
 מנכ"ל ברינקס ישראל
 
מיכאל כהנוב (29 באוקטובר 1936 – 10 במאי 2013) היה איש המוסד למודיעין ולתפקידים מיוחדים, עמד בראש אגף "צומת" ובראש אגף "קשת". לאחר פרישתו כיהן כמנכ"ל חברת ברינקס ישראל.