stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יוסף אבן כספי
הערות שוליים

↑  Kahan. M. Joseph Kaspi - from Arles to Majorca. Iberia Judaica VIII [2016]. pp. 181-192. https://www.academia.edu/22766219/Kahan_M_JOSEPH_IBN_KASPI_-FROM_ARLES_TO_MAJORCA_._2016_Iberia_Judaica_VIII._pp._181-192. (הקישור אינו פעיל)
↑  בהקדמה שכתב לספרו עמודי כסף. וכן ב'ספר המוסר' עמ' 60. ראו בהרחבה: רם בן שלום, "יומן המסע למזרח של יוסף אבן כספי (שלא נכתב): דימויים ואוריינטליזם", פעמים 124, עמ' 52-7.
↑  שלמה בן יצחק, הלוי, הזקן, חשק שלמה, שס
↑  רבי שלמה פישר, אל תשכן באהליך עולה, צפונות ג, תשמט, עמ' סט
| פרשני מורה הנבוכים |
| --- | --- | --- |
| מתרגמים | שמואל בן יהודה אבן תיבון • יהודה אלחריזי • מנדל לפין •אהרן מני  • יוסף קאפח • מיכאל שורץ • הלל גרשוני |  |
| פרשנים ראשונים | משה בן שלמה מסלרנו • שם טוב בן יוסף אבן פלקירה • אברהם אבולעפיה • יוסף אבן כספי • משה נרבוני • האפודי • אשר קרשקש • זכריה הרופא • מרדכי כומטינו • שם טוב בן יוסף אבן שם טוב • יצחק אברבנאל • דוד בן יהודה מסר לאון • מרדכי יפה  • רבי דוד ברבי יהושע הנגיד |  |
| פרשנים מהעת החדשה | שלמה מימון • יהודה אבן שמואל • ליאו שטראוס • שלמה אבינר • מפעל משנה תורה |  |
| תרגומים לשפות אחרות | שלמה מונק (צרפתית) • שלמה פינס, מיכאל פרידלנדר (אנגלית)  • אלכסנדר אלטמן (גרמנית) • מיכאל שניידר (רוסית) |  |
| פרשני המקרא בימי הביניים |
| --- | --- | --- |
| פרשני המזרח | רס"ג • שמואל בן חפני הכהן גאון • אברהם בן הרמב"ם • תנחום הירושלמי |  |
| פרשנים פילולוגיים מספרד והמגרב | יהודה אבן קריש • מנחם • דונש • דוד בן אברהם אלפאסי • חיוג' • שלמה פרחון • אבן ג'נאח • משה הכהן אבן ג'יקטילה • יהודה אבן בלעם |  |
| פרשני ספרד | יצחק אבן גיאת • ראב"ע •  רמב"ן • רבנו בחיי • בעל הטורים • בעל העקידה • אברבנאל |  |
| פרשני צרפת | מנחם בן חלבו • רש"י • יוסף קרא • רשב"ם • אהרן בן יוסי הכהן • בכור שור • אליעזר מבלגנצי • חזקוני |  |
| פרשני פרובאנס | יוסף קמחי • משה קמחי • רד"ק • מנחם בן שמעון • יוסף אבן כספי • רלב"ג |  |
| פרשני אשכנז | יהודה החסיד • מנחת יהודה • אביגדור כ"ץ • רא"ש |  |
| פרשני איטליה | הרי"ד • עובדיה המון • רקנאטי • ספורנו |  |
| פרשני תימן | נתנאל בן ישעיה • אברהם בן שלמה • זכריה הרופא • סעדיה עדני • דוד הלוי חמדי |  |
| פרשני המגרב | רבנו חננאל • יהודה אבן קריש • יוסף בן יהודה אבן עקנין |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007259557405171  BNE: XX936939  BnF: cb13523094r (data)  GND: 118640135  ISNI: 0000 0001 0785 4525  LCCN: n81020350  NKC: ola20231197802  NLA: 35648542  NTA: 073782386  SUDOC: 061665274  Trove: 1026347  VcBA: 495/31123  VIAF: 76472896   WorldCat (עם VIAF): 76472896
מוניות בניו יורק

מוניות בניו יורק. מונית מסוג מדליון (בצהוב) מימין. מונית בורו (ירוק) משמאל.
מונית היברידית מסוג פורד בניו יורק
רכב ניסאן NV200 שזכה בזיכיון ל"רכב העתיד" שיחליף את רוב מוניות ניו יורק
מונית צ'קר מרתון בניו יורק
המוניות של ניו יורק (באנגלית: Taxicabs of New York City), מוכרות כאחד מסמלי ההיכר של העיר ניו יורק.
משנות השישים של המאה העשרים בלטו בניו יורק דגמי הצ'קר מרתון.
המוניות קיימות בשני צבעים: ירוק וצהוב. מוניות הצבועות בצבע צהוב קנרי (מוניות מדליון) מורשות לאסוף נוסעים ברחבי רובעי העיר. אלו הצבועות בירוק (הידועות כמוניות בורו), שהופיעו לראשונה באוגוסט 2013, מורשות לאסוף נוסעים בצפון מנהטן, הברונקס, ברוקלין, קווינס (לא כולל נמל התעופה לה גוארדיה וקנדי) ובסטטן איילנד). לשני סוגי המוניות אותו מבנה ארגוני. הן מופעלות ומוחזקות על ידי חברות פרטיות, ואת הרישיונות מאשרת ועדת המוניות והלימוזינות של ניו יורק (TLC), שגם מפקחת על 40,000 כלי רכב להשכרה, כולל "רכבים שחורים".
נכון למרץ 2014, קיימים בניו יורק 51,398 גברים ונשים בעלי רישיונות לנהוג במוניות מדליון. נכון ל-2015 יש כ-13,605 מוניות טקסי מורשות. העיר ניו יורק הציעה 368 מהן למכירה פומבית בין נובמבר 2013 לפברואר 2014. כל אחת מהמוניות הללו נועדו לשימוש, הן נגישות לכיסאות גלגלים, והן היו אמורות להיות מוצעות לשירות בתוך חודשים ספורים לאחר מכן. מוניות ניו יורק, אשר לכל אחת מהן נדרש רישיון ייעודי על מנת להיות פתוחה לשירות, עוברות בממוצע כ-180 מיילים במשמרת, ובסך הכל נותנות שירות לכ-241 מיליון נוסעים בשנה. החל מספטמבר 2012, קיימות כ-7990 מוניות היברידיות, המייצגות כ-59 אחוזים מהמוניות הנותנות שירות, יותר מאשר כל עיר ברחבי ארצות הברית.
רכב מסוג ניסאן NV200 זכה בזיכיון להיות "רכב העתיד" כדי להחליף את רוב מוניות העיר. החלטה זו גררה ביקורת ותביעות משפטיות רבות. בנוסף, החל ממרץ 2014, 6000 עיצובי סטריט הייל בעלי היתרים הוצעו לשירות, 20 אחוזים מהם מחויבים להיות בעלי גישה לנכים; 4478 כלי רכב בעלי עיצוב סטריט הייל כבר נמצאים בשימוש החל מ-14 במרץ 2014.
הערות שוליים

↑  New York City Taxi and Limousine Commission (2006-03-09). "The State of the NYC Taxi" (PDF). נבדק ב-2007-02-18.
↑  מכוניות צ'קר (ראו: "צ'קר מרתון") trombinoscar.com/checker/index
ערך זה הוא קצרמרבנושא ארצות הברית. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מאסי אוקה

| --- | --- |

מאסי אוקה בכנס "קומיק-קון" בסן דייגו, יולי 2017
 לידה:  27 בדצמבר 1974 (בן 50) טוקיו, יפן יפן
 שם לידה:  岡 政偉 
 מדינה:  יפן 
 תקופת הפעילות:  מ-1998 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת בראון  בית ספר הרווארד-וסטלאק  בית ספר מירמן  תיאטרון iO 
 פרופיל ב-IMDb
 
מאסי אוקה (באנגלית: Masayori Oka, ביפנית: 岡 政偉; נולד ב-27 בדצמבר 1974) הוא שחקן ואמן אפקטים ויזואליים אמריקאי. התפרסם בשל תפקידו בתור הירו נאקומה בסדרת הטלוויזיה "גיבורים" (2006–2010), עבורו קיבל מועמדות לפרס אמי ולפרס גלובוס הזהב. לאחר מכן נודע בתור ד"ר מקס ברגמן בסדרה "הוואי חמש-אפס" (2010–2017).
ביוגרפיה

אוקה נולד בטוקיו, יפן. הוריו התגרשו כאשר היה בן חודש אחד בלבד. אוקה גדל במשפחה חד הורית ומעולם לא פגש את אביו. בגיל 6, היגר עם אמו לארצות הברית והם התיישבו בלוס אנג'לס, קליפורניה. כאשר היה בן 8, השתתף בשעשועון "משחק ילדים" ברשת CBS. כאשר אוקה היה בן 12, הוא הוצג כאחד מכמה ילדים על שער המגזין "טיים", עבור המאמר "Those Asian-American Whiz Kids". למרות שהוא לא הוצג במאמר עצמו, הוא הכיר את הצלם שערך את הצילומים. שנה לאחר מכן, הוא הגיע למקום הרביעי בתחרות המתמטיקה "MATHCOUNTS" של מדינת קליפורניה והיה אחד מארבעת התלמידים שייצגו את קליפורניה בתחרות הלאומית.
אוקה למד באוניברסיטת בראון, שם היה המנהל המוזיקלי של קבוצת האקפלה. הוא סיים את לימודיו ב-1997 עם תואר ראשון במדעי המחשב ומתמטיקה ותואר שני באמנויות הבמה.
קריירה

בשנת 2000, הוא ניסה את מזלו במשחק בקולנוע. אחר כך, הוא עבר ללוס אנג'לס במטרה להמשיך את קריירת המשחק שלו. הוא קיבל מספר תפקידי אורח בסדרות, כמו: "סקראבס" ו"Yes, Dear", ושיחק בתוכנית המתיחות "הניסוי של ג'יימי קנדי" ברשת The WB.
ב-2006, הוא החל לשחק בסדרת הטלוויזיה "גיבורים", בה גילם את הדמות הירו נקאמורה. תפקידו בסדרה זיכה אותו במועמדות לפרס גלובוס הזהב. בשנת 2015 חזר לגלם את דמותו של הירו נקאמורה בסדרת הבת "גיבורים - התחייה".
בשנת 2008 אוקה השתתף בשני סרטים: "שחק אותה סמארט" ו"שחק אותה סמארט עם ברוס ולויד: יוצאים מקונטרול".
בשנת 2009 שיחק בקומדיה "מעודדים צמודים" של ויל גלאק.
בשנת 2011 הצטרף אוקה לסדרת הרימייק "הוואי 5-0", בה הוא מגלם את הפתולוג מקס ברגמן. ושיחק בסרט "מחפשים את סוני".
ב-2018 שיחק בסרט האימה "אימה במצולות". ב-2019 נתן את קולו לסרט האנימציה "מרגלים לא רגילים".
חיים אישיים

אוקה דובר אנגלית, יפנית וספרדית באופן שוטף. הוא עבד באולימפיאדת ברצלונה 1992 כמתרגם לאנגלית, ספרדית ויפנית.
הוא שיחק שחמט בצעירותו והיה לו דירוג של 1800. הוא בעל חגורה שחורה בקנדו.
הוא גם אוטאקו מודה בעצמו וקורא מאנגה נלהב.
פילמוגרפיה > קולנוע

| שנה | סרט | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2002 | אוסטין פאוורס - גולדממבר | איש יפני |  |
| 2003 | Uh-Oh! | איש אסיאתי |  |
| 2003 | לא רק בלונדינית 2 | מתמחה בקונגרס | ללא קרדיט |
| 2004 | ואז הגיעה פולי | וונסוק |  |
| 2005 | Noroi: The Curse | עצמו |  |
| 2005 | בית המתים 2 | סטנלי טונג |  |
| 2007 | Balls of Fury | דייל |  |
| 2008 | שחק אותה סמארט | ברוס |  |
| 2008 | שחק אותה סמארט עם ברוס ולויד: יוצאים מקונטרול | ברוס |  |
| 2008 | הקידום | קצין הלוואות |  |
| 2009 | מעודדים צמודים | קמע הנשר |  |
| 2011 | Searching for Sonny | סוני בוסקו |  |
| 2011 | ידידים פלוס | דארין ארתורו מורנה |  |
| 2013 | ג'ובס | קן טאנאקה |  |
| 2017 | מחברת המוות | הבלש סאסקי | גם מפיק |
| 2018 | אימה במצולות | טושי |  |
| 2019 | מרגלים לא רגילים | קאמורה | דיבוב |
| 2022 | רכבת הקליע | נהג הרכבת |  |
פילמוגרפיה > טלוויזיה

| שנה | סדרה | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2001 | דארמה וגרג | נין-ג'ין | פרק: "The End of the Innocence: Part 2" |
| 2001 | Citizen Baines | דן | פרק: "The Whole Thump-Thump-Thump" |
| 2001 | בנות גילמור | סטודנט לפילוסופיה | פרק: "The Road Trip to Harvard" |
| 2002 | Yes, Dear | רוק | פרק: "Dances with Couch" |
| 2002 | סברינה המכשפה הצעירה | חבר קונסוליה | פרק: "The Whole Ball of Wax" |
| 2002 | מרגלות בע"מ | בחור | פרק: "Fondles" |
| 2003 | The Jamie Kennedy Experiment | דמויות שונות | 4 פרקים |
| 2002–2004 | סקראבס | פרנקלין | 5 פרקים |
| 2003 | On the Spot | תייר יפני | פרק: "Little Brenda Dynamite" |
| 2003 | Luis | דנג וו | תפקיד ראשי; 9 פרקים |
| 2004 | Still Standing | רונלד | פרק: "Still Bill's Dad" |
| 2004 | All of Us | אדווין | פרק: "Home for Christmas?" |
| 2005 | פחות ממושלמת | הידאקי | פרק: "I Just Don't Like Her" |
| 2005 | Punk'd | מתרגם | פרק: "#5.5" |
| 2005 | The Proud Family Movie | ילד יפני | דיבוב; סרט טלוויזיה של ערוץ דיסני |
| 2005, 2007, 2008 | רינו 911 | תייר יפני / מתרגם | 3 פרקים |
| 2006 | ג'ואי | ארתור | פרק: "Joey and the Big Move" |
| 2006 | ריבה | פאנג | פרק: "Don't Mess with Taxes" |
| 2006 | ללא עקבות | וואי פאן | פרק: "Check Your Head" |
| 2006 | החיים בלופ | וונג | פרק: "The Year of the Dog" |
| 2006–2010 | גיבורים | הירו נאקמורה (אנ') | תפקיד ראשי (4 עונות); 65 פרקים |
| 2007 | התוכנית של שרה סילברמן | לקוח | פרק: "Batteries" |
| 2007 | סטודיו 60 | עצמו | פרק: "The Harriet Dinner: Part I" |
| 2007 | רובוט צ'יקן | מר רוג'רס | דיבוב; פרק: "Celebutard Mountain" |
| 2007 | Jane Doe: Ties That Bind | הסוכן אוסקה | סרט טלוויזיה של הולמרק |
| 2010–2017; 2019 | הוואי חמש-אפס | ד"ר מקס ברגמן | תפקיד חוזר (עונה 1) תפקיד ראשי (עונות 2–7) תפקיד אורח (עונה 10); 136 פרקים |
| 2015 | גיבורים: התחייה (אנ') | הירו נאקמורה (אנ') | 4 פרקים |
| 2018 | מוצרט בג'ונגל | פוקומוטו | 4 פרקים |
| 2018 | SuperMansion | טוקו | דיבוב; פרק: "Summer Vacation Special" |
| 2021 | מלחמת הכוכבים: חזיונות | אית'ן | דיבוב; פרק: "The Ninth Jedi" |
| 2023 | הסמוראית כחולת העין | רינגו | סדרת אנימציה של נטפליקס |
אדה קלה

| --- | --- |

אדה קלה ב-1909
 נתונים גאוגרפיים
 מיקום:  דנובה 
 קואורדינטות:  44°43′00″N 22°27′00″E﻿ / ﻿44.716666666667°N 22.45°E﻿ / 44.716666666667; 22.45
 שטח:  0.8 קילומטר רבוע
 אורך:  1.75 קילומטר
 נתונים מדיניים
 מדינה:  רומניה רומניה
 אוכלוסייה:  600 (1970)
  (למפת רומניה מוגדלת) בוקרשט קלוז' נאפוקה טימישוארה יאשי קונסטנצה קראיובה גאלאץ בראשוב פלוישט אוראדיה אוקראינה מולדובה אוק. בולגריה סרביה הונגריה ס. הים השחור אדה קלה(למפת רומניה רגילה) בוקרשט קלוז' נאפוקה טימישוארה יאשי קונסטנצה קראיובה גאלאץ בראשוב פלוישט אוראדיה אוקראינה מולדובה אוק. בולגריה סרביה הונגריה ס. הים השחור אדה קלה
 
הבאזאר של אדה קלה ב-1912
אדה קלה (ברומנית: Ada Kaleh) היה אי על הדנובה במערב רומניה, בסמוך לגבול עם סרביה. אורך האי היה כ-1,700 מטר ורוחבו 500 מטר. לפני הצפתו התגוררו על כ-600 תושבים, מרביתם ממוצא טורקי, שהתפרנסו מגידול עצי פרי וורדים מהם הופקו שמן ורדים ובושם ורדים, תיירות ומסחר.
בשנות ה-60 של המאה ה-20, הוצף האי כחלק מיצירת אגם הצבירה עבור תחנות הכוח ההידרואלקטריות של רומניה וסרביה (בתחילה יוגוסלביה) בשערי הברזל. התושבים פונו ופוצו חלקית. חלקם עקרו לאי שימיאן הקרוב, חלקם עברו לדוברוג'ה וחלקם היגרו לטורקיה. מבנים היסטוריים וקברים הועברו לאי שימיאן בכוונה להפכו לאתר תיירות.
היסטוריה

האי היה מיושב מימי קדם וכבר הרודוטוס מזכיר אותו בשם Cyraunis ומציין את מיקומו ומידותיו ואת קיומם של עצי זית וגפנים.
המסמך הראשון שמזכיר את האי הוא דין וחשבון של המסדר הטבטוני מ-1430 המזכיר את האי Saan ובו 216 אנשים. ב-1689 בנה הצבא האוסטרי מבצר על האי ובעשורים שלאחר מכן עבר המבצר מיד ליד בין האוסטרים והעות'מאנים. בעקבות הסכם השלום שנחתם בבלגרד ב-1739 בין מלוכת הבסבורג ובין האימפריה העות'מאנית, עבר האי לידי העות'מאנים.
ב-1878, בקונגרס ברלין, האי נשכח וכך נשאר טריטוריה עות'מאנית עם ניהול דה פקטו אוסטרו-הונגרי, כשמרבית התושבים היו טורקים מוסלמים. הסכם סוור לא הופעל לגבי האי, כי החלה מלחמת יוון–טורקיה. לאחר מלחמת העולם הראשונה, על פי הסכם לוזאן, הכירה טורקיה בריבונות רומניה על האי.
השיר "אדה קלה"

נוכחותה של אוכלוסייה טורקית-מוסלמית בקרבת מקום עוררה את הדמיון ונכתב שיר המספר על אהבתם של איישה בת האי ודרגומיר הרומני המשייט בסירה על הדנובה. אהבת השניים עוררה התנגדות משני הכיוונים, אך הם לא נכנעו. זאת בלדה פופולרית והמוזיקה היא בסגנון מזרחי-טורקי. הביצוע המפורסם ביותר של השיר הוא של הזמרת ג'יג'י מארגה.
הערות שוליים

↑  Gigi Marga - Ada Kaleh (ברומנית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007558710505171  GND: 1063974607  LCCN: sh96007864  NKC: ge717722  TDVİA: adakale
מארק אגנו

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  23 בנובמבר 1904 פריז, צרפת 
 התאבד:  20 בפברואר 1944 (בגיל 39) 
 מדינה:  צרפת 
 פרסים והוקרה:  אביר בלגיון הכבוד  צלב המלחמה 1939-1945  מדליית הרזיסטנס 
 
מארק אגנו (בצרפתית: Marc Haguenau‏; 23 בנובמבר 1904, פריז – 20 בפברואר 1944) היה לוחם מחתרת יהודי-צרפתי, המזכיר הכללי של תנועת הצופים היהודים בצרפת, ונרצח על ידי הגסטפו. על שמו נקראה קבוצת מחתרת יהודית צרפתית, "פלוגת מארק אגנו" (Compagnie Marc Haguenau), אחד מארגוני ה"מאקי" (Maquis de Vabre).
קורות חיים

אגנו היה בנו של הרב הראשי דוד אגנו (צר'), שנולד בפריז ב-1854, והיה חבר הקונסיסטוריה המרכזית של יהודי צרפת ואביר לגיון הכבוד. אגנו היה חבר ילדות של רובר גמזון. הוא נישא לרנה הס (Renée Hess), חברת המחתרת של ארגון "השישית" (Sixième), ב-6 בינואר 1944, כחודש לפני שנתפס על ידי הגסטפו ונרצח.
ב-31 ביולי 1941 כתב אגנו לקסאבייה ולה: "יש לי הכבוד להודיע לך על שני ערכים בלתי ניתנים להריסה בקרבי: לאומיותי הצרפתית, ודתי היהודית."
קורות חיים > פעילות במחתרת

ב-1942 היה אגנו ממקימי השירות הסוציאלי לצעירים, מיוזמתה של תנועת הצופים היהודים בצרפת. הוא היה אחראי על הפצת הכספים ששימשה לפעילות ההצלה וההסתרה של צעירים במואסק (Moissac). הוא השתתף ביצירתם ובהפצתם של מסמכי זהות מזויפים שסייעו ליהודים להישרד בתקופת השואה, וכן בהקמתם של חוגי מחתרת.
קורות חיים > מעצר ומוות

לפי לוסיין לזר (1987), מארק אגנו ועוזרתו אדית פולבר הופללו על ידי מלשין של הגסטפו בגרנובל ב-18 בפברואר 1944. לאחר עינויים קשים במטה הגסטפו בגרנובל, שהיה ממוקם במלון "Suisse & Bordeaux", השליך עצמו אגנו מחלון הקומה החמישית. הוא אושפז בבית החולים "La Tronche" ומת לאחר יומיים. פולבר גורשה לאושוויץ ונרצחה. לפי ההיסטוריון אנדרה כספי (André Kaspi) (צר'), אגנו נרצח על ידי הגסטפו.
הנצחה > פלוגת מארק אגנו ושחרור צרפת

רובר גמזון העניק את השם "פלוגת מארק אגנו" לקבוצה שהורכבה מחברי המאקי בטארן ביוני 1944. הוא כתב: "אני חושב שאגנו היה שמח להיות איתנו, ולפחות שמו איתנו."
לפי לזר, ב-11 ביוני 1944 הוקמה פלוגת מארק אגנו, ובה שלוש מחלקות, תחת פיקודו היעיל של גמזון, שנודע בשמו המחתרתי "סגן לן" (Lagnes). הוא עצמו היה כפוף לפייר דונוייה דה סגונזאק (Pierre Dunoyer de Segonzac, (צר') לימים גנרל בצבא צרפת), ולאחר מכן היה מפקד אזור ואבר (Vabre) של צבא צרפת המחתרתי, FFI ‏ (Forces françaises de l'intérieur) (צר').
הערות שוליים

↑  קורות חייו של אגנו באתר הביוגרפיות הסוציאליסטיות (בצרפתית)
↑  אתר המוקדש לתיאור הקרבות בגרנובל ושחרורה (בצרפתית)
ערך זה הוא קצרמרבנושא השואה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אבן חג'ר אל-עסקלאני

| --- | --- |

 לידה:  18 בפברואר 1372 קהיר, מצרים, הסולטנות הממלוכית 
 פטירה:  2 בפברואר 1449 (בגיל 76) קהיר, מצרים, הסולטנות הממלוכית 
 בן או בת זוג:  Anas Khatun 
 
כתב ידו של אבן חג'ר
פירוש אבן חג'ר לאוסף החדית' של אל-בוח'ארי (البخاري)
שהאב א-דין אבו אל-פדל אחמד בן נור א-דין עלי בן מוחמד בן עלי בן מחמוד בן אחמד בן חג'ר בן אחמד אל-עסקלאני אל-כנאני (בערבית: شهاب الدين أبو الفضل أحمد بن نور الدين علي بن محمد بن علي بن محمود بن أحمد بن حجر بن أحمد العسقلاني الكناني, תעתיק מדויק: שהאב אלדין אבו אלפצ'ל אחמד בן נור אלדין עלי בן מחמד בן עלי בן מחמוד בן אחמד בן חג'ר בן אחמד אלעסקלאני אלכנאני; 1372–1449) היה מגדולי חכמי הדת האסלאמיים בימי הביניים, מומחה בתחום החדית', היסטוריון ומשורר, שכיהן כשופט הראשי (قاضي القضاة) של האסכולה השאפעית במצרים. מומחיותו בתחום החדית' הקנתה לו את הכינויים "שייח' האסלאם" (شيخ الإسلام) שמשמעותו "מנהיג האסלאם", וכן "אמיר המאמינים בחדית'" (أمير المؤمنين في الحديث) שמשמעותו "מנהיג אומת מאמיני (האסלאם) בתחום החדית'". בהיסטוריה של יהודי קהיר נודע בשל שני אירועים משפטיים בהם היה מעורב.
קורות חייו > תהפוכות כהונתו כשופט

בשנת 827 (1423) נתמנה אבן חג'ר לראשונה לשופט. הוא כיהן בתפקיד זה תשע פעמים. שמונה פעמים הודח מהתפקיד ולאחר מכן מונה מחדש, עד לעזיבתו הסופית את התפקיד ב-25 בג'ומאדא אל-אאח'רה 852 (26 באוגוסט 1448), חודשים מועטים לפני שנפטר ב-28 בד'ו אל-חיג'ה 852 (22 בפברואר 1449). אם מצרפים את כל תקופות כהונתו, הן מסתכמות ביחד בכ-21 שנים, בהן כיהן כשופט ראשי של האסכולה השאפעית במצרים ובסוריה, מאחר שבתקופה זאת הוחל לראשונה במינוי ארבעה שופטים ראשיים על ידי הסולטאן, כלומר שופט ראשי אחד מכל אחת מאסכולות ההלכה של האסלאם הסוני. ייתכן שזה נעשה על ידי הסולטאן כדי לחזק את שליטתו לפי העיקרון של "הפרד ומשול", וייתכן שזו גם הסיבה למינויים ולהדחות התדירים של השופטים. תלמידו של אבן חג'ר, א-סח'אוי, מתח ביקורת על אבן חג'ר משום שהשלים עם הקו הזה של הסולטאן.
קורות חייו > תהפוכות כהונתו כשופט > המינוי הראשון

לאבן חג'ר הוצעה לראשונה משרת שופט בתימן בשנות צעירותו, אך הוא לא קיבל את ההצעה. תלמידו של אבן חג'ר, א-סח'אוי, טוען שגם בשנים מאוחרות יותר היה אבן חג'ר נחוש בהחלטתו לא לקבל משרה של שופט, אף על פי שזו הוצעה לו. הוא גם לא נענה להפצרותיו של השופט ג'לאל א-דין אל-בלקיני לקבל עליו משרת שיפוט. מאוחר יותר הטיל עליו הסולטאן אל-מואייד (المؤيد) לטפל במשפט מסוים, ואז נוצר מצב שבו הוא כיהן, בניגוד לרצונו, כשופט מן המניין יחד עם ג'לאל א-דין אל-בלקיני. הוא נכנס ממש למשרת שופט רק כשהוצע לו לכהן בה באופן עצמאי, כלומר כראש השופטים (משרת القضاء الأكبر), כלומר כאשר נתמנה לשופט הראשי (قاضي القضاة) של האסכולה השאפעית. זה היה ב-27 במוחרם, 827 (31 בדצמבר 1423). ההיסטוריוגרפים המוסלמיים שמזכירים את המינוי, כולל אבן חג'ר עצמו, מזכירים אותו בדרך כלל במשפט קצר ותמציתי, מבלי לפרט את הרקע והסיבות למינוי. אל-מקריזי מציין שאבן חג'ר היה אז מופתי דאר אל-עדל ושהוא מונה במקום אל-בלקיני. א-סח'אוי מתאר את המינוי בצורה מפורטת יותר, לאחר תקופה ארוכה שבה סירב אבן חג'ר להתמנות כשופט. גם הוא מציין שאבן חג'ר מונה במקום אל-בלקיני. א-סח'אוי ממשיך וטוען שאבן חג'ר התחרט מאוד על כך שהסכים לקבל משרה של שופט, משום שראשי המדינה אינם מבחינים בין עולמא לבעלי משרות אחרים ומגזימים בטענות שיש להם על כך שמסרבים למלא את הוראותיהם, גם כאשר הוראות אלה סותרות את הצדק, ומשום שהיה צריך להתחנף גם לבכירים וגם לזוטרים מביניהם, שכן מבחינת הצדק לא יכול היה לעשות כל מה שרצה. אבן חג'ר אמר שהוא חטא כלפי עצמו כאשר ציית להם.
קורות חייו > תהפוכות כהונתו כשופט > ההדחה הראשונה והמינוי השני

אבן חג'ר הודח לראשונה ממשרת השופט השאפעי הראשי ב-8 בד'ו אל-קעדה 827 (1 באוקטובר 1424), כ-11 חודשים מאז מינויו הראשון. להדחה זו מתייחסים ההיסטוריוגרפים המוסלמים, כולל אבן חג'ר עצמו, בצורה תמציתית יבשה, מבלי לפרט את הסיבות.
באותה שנה לפי הלוח המוסלמי, 827 (1423/4), נקט אבן חג'ר עמדות שאינן הולכות בתלם בעניינים שאינם שיפוטיים, כאשר מתח ביקורת חריפה על הכוונה להעלות את מס הזכאה ועל מצבה הכלכלי של מצרים בכלל. דעתו התקבלה, והסולטאן אל-אשרף סיף א-דין ברסבאי נמנע מהעלאת המס. אבן חג'ר גם תקף בחריפות את שיטת המונופולין ואת ממציאה באותה תקופה, שר האוצר, האמיר ג'והר קנקבאי, שהיה חביבו של הסולטאן אל-אשרף סיף א-דין ברסבאי והייתה לו השפעה עליו. א-סח'אוי מעיד שמורו, אבן חג'ר, מתח ביקורת על השלטון הממלוכי, שהתדרדרותו גרמה למעשי עוול רבים, אשר אבן חג'ר, בתור שופט, לא יכול היה להושיע נגדם. הוא גם תקף בחריפות את המוחתסב והממונה על הווקף, עיני. ייתכן שעל רקע עמדותיו הביקורתיות הודח אבן חג'ר ב-20 ברביע אל-אוול 827 (21 בפברואר 1424 למשך פחות משבועיים ממשרתו כמורה הלכה לפי האסכולה השאפעית במסגד אל-מאידי. יחד עם זאת יש טענה שאבן חג'ר היה זהיר ביותר כאשר השמיע דברי ביקורת.
אבן חג'ר מונה שנית לשופט השאפעי הראשי ב-2 ברג'ב 828 (20 במאי 1425), כלומר כשמונה חודשים לאחר הדחתו. הוא עצמו ציין שמונה במקום אל-הרוי. באופן כתיבתו על חילופים אלה יש משום קוריוז, שכן הוא רואה עצמו, כפי הנראה, מנוע מלחוות דעה חיובית על החילופים, ולפיכך הוא מצטט את השופט החנבלי מוחב א-דין שכתב כי היה זה יום של שמחה כפולה: שמחה אחת בשל מינויו של אבן חג'ר, משום שהיה אהוב על הבריות, ושמחה שנייה בשל הדחת אל-הרוי, שהיה ידוע כמושחת מאוד. אל-מקריזי גם כן מזכיר את החילופים וגם הוא מציין שהסיבה הייתה שאל-הרוי היה מושחת מאוד. א-סח'אוי מצטט גם הוא, כמו אבן חג'ר, את שבחיו של אותו שופט חנבלי. המינוי השני, כמו המינוי הראשון, אינו מוזכר כלל אצל אבן תע'רי ברדי בספרו "א-נוג'ום א-זאהרה".
קורות חייו > תהפוכות כהונתו כשופט > ההדחה השנייה והמינוי השלישי

אבן חג'ר הודח בפעם השנייה ב-26 בצפר 833 (24 בנובמבר 1429), פחות מחמש שנים לאחר מינויו בשנית. אבן חג'ר מזכיר את ההדחה בתוך סדרה של מינויים והדחות, מבלי לציין את הסיבות.
כך נוהגים גם אל-מקריזי ואבן תע'רי ברדי. א-סח'אוי מזכיר את ההדחה במשפט קצר, מבלי לפרט סיבות, ומציין שהחליף אותו עלם א-דין אל-בלקיני.
אבן חג'ר מונה בשלישית לשופט השאפעי הראשי ב-26 בג'ומאדא אל-אולא 834 (9 בפברואר 1431, כשנה ורבע לאחר הדחתו. אבן חג'ר מציין זאת ומזכיר שזאת הפעם השנייה שהוא הוחזר למשרה זו, אך לא מוסיף דבר על הרקע והסיבות. אל-מקריזי מציין את החלפת בעל התפקיד מבלי להוסיף דבר. אבן תע'רי ברדי אינו מזכיר כלל את המינוי. א-סח'אוי מזכיר את המינוי ותו לא.
קורות חייו > תהפוכות כהונתו כשופט > ההדחה השלישית והמינוי הרביעי

ההדחה השלישית הייתה ב-5 בשוואל 840 (12 באפריל 1437), למעלה משש שנים מאז המינוי השלישי. זוהי ההדחה הראשונה אליה מתייחס אבן חג'ר בצורה מפורטת יותר, כשהוא מרמז לחילוקי דעות עם הסולטאן, אם כי הוא משאיר את הדברים סתומים. אבן חג'ר מספר שב-1 בשוואל 840 (8 באפריל 1437) שלח אליו הסולטאן שליח כדי שידבר איתו על כך שיעשה דבר-מה, אך הוא נמנע מלעשות זאת, וכעבור ארבעה ימים, ב-5 בשוואל 840 (12 באפריל 1437) הוא הודח, ועלם א-דין אל-בלקיני מונה במקומו. אבן חג'ר אינו מפרט מה רצה הסולטאן שיעשה ואינו מפרט מדוע נמנע מלעשות זאת, אך ייתכן שיש בנסיבות ההדחה משום ראיה לכך שאבן חג'ר דחה כל ניסיון התערבות של השלטון בענייני השיפוט. אל-מקריזי, בניגוד לאבן חג'ר, מדווח שוב בצורה תמציתית וללא הסברים על הדחת אבן חג'ר ועל מינוי אלבלקיני במקומו. כך גם אבן תע'רי ברדי. גם א-סח'אוי מזכיר את ההדחה מבלי לפרט דבר נוסף כלשהו.
המינוי הרביעי של אבן חג'ר לשופט השאפעי הראשי היה ב-6 בשוואל 841 (2 באפריל 1438), שנה לאחר הדחתו השלישית. אבן חג'ר עצמו חוזר הפעם לשיטה הקודמת של דיווח תמציתי ביותר, ללא רקע וללא סיבות. אל-מקריזי מדווח על מינויו של אבן חג'ר במקום אל-בלקיני, ומוסיף שאבן חג'ר היה צריך לשלם מכספו הוא לאל-בלקיני עבור החילופים האלה, שכן הסולטאן אסר על הוצאת כספים מאוצר המדינה לצורך זה, כמקובל, משום שהאמין שהדבר הוא בבחינת חטא הגורם למקרי מוות רבים בממלכתו. גם אבן תע'רי ברדי מספר אותם דברים.
א-סח'אוי מזכיר את המינוי מחדש מבלי להוסיף דבר בקשר לכך, אך הוא מספר שמספר חודשים לאחר מכן, ב-9 ברביע א-ת'אני 842 (אוקטובר 1438), היו בארמון חילופי דברים בקשר לשופטים, ואז אמר אבן חג'ר: "הדחתי את עצמי". הסולטאן השיב לו: "החזרתי אותך", ואבן חג'ר הסכים לכך. אל-מקריזי מספר דבר דומה. לדבריו היו באותה שנה דין ודברים בין אבן חג'ר, בהיותו השופט השאפעי הראשי, לבין השופט החנפי הראשי, סעד א-דין סעד א-דירי. בעקבות אותם דין ודברים התפטר אבן חג'ר, אך הסולטאן החזיר אותו למשרת השופט, ועוד הוסיף לו תפקידי פיקוח על הקדשים.
אל-מקריזי מספר גם על אירוע נוסף שקרה בשנת 843 1439/40, כאשר הסולטאן זימן את האמירים ואת ארבעת השופטים הראשיים של ארבע האסכולות לישיבת חירום על רקע גילויים של מרי בדמשק. שניים מהשופטים הראשיים הגיעו לישיבה, אך אבן חג'ר והשופט הראשי החנבלי איחרו, והסולטאן כעס על כך והחל את הישיבה בלעדיהם. כאשר הגיעו שני המאחרים וביקשו רשות להיכנס, הם לא הורשו, והסולטאן נתן ביטוי לכעסו על כך שאיחרו.