stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
כיכר הסוכנות היהודית

| --- | --- |
מבט מלמעלה על כיכר יוסי כרמל הצמודה אל כיכר השעון ביפו העתיקה
מבט מלמעלה על כיכר יוסי כרמל הצמודה אל כיכר השעון ביפו העתיקה
 מידע כללי
 על שם:  אלוף-משנה יוסי כרמל
 מיקום
 מדינה:  ישראל ישראל
 עיר:   תל אביב-יפו
 שכונה:  יפו העתיקה, השוק היווני
 רחובות מסתעפים:  רחוב רזיאל, רחוב מרזוק ועזר, רחוב נחום גולדמן, רחוב רציף העלייה השנייה,
 קואורדינטות:  32°03′20″N 34°45′23″E﻿ / ﻿32.0555°N 34.756425°E﻿ / 32.0555; 34.756425
  מפת מיקום  מפה מפורטת   מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת יפו מוגדלת) כיכר הסוכנות היהודית(למפת יפו רגילה) כיכר הסוכנות היהודית(למפת גוש דן רגילה) כיכר הסוכנות היהודית(למפת גוש דן מוגדלת) כיכר הסוכנות היהודית  he כיכר הסוכנות היהודיתhe כיכר הסוכנות היהודיתמפת  דרום __ תל אביב (in English: Tel Aviv) ויפו (in English: Jaffa) [‌גוש דן וסביבותיו‌]ממזרח: __ רמת גן (in English: Ramat Gan), __ גבעתיים (in English: Givatayim) מדרום: __ פארק אריאל שרון (in English: Ariel Sharon Park), __ חולון (in English: Holon), __ בת ים (in English: Bat Yam) ממערב: הים התיכון (in English: PAM) tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
כיכר יוסי כרמל (נקראה בעבר כיכר הסוכנות היהודית) היא כיכר מרכזית ביפו, הנמצאת בצידה הצפוני של כיכר השעון ביפו העתיקה. הכיכר ממוקמת במפגש הרחובות רחוב רזיאל, רחוב נחום גולדמן, רחוב רציף העלייה השנייה ורחוב מרזוק ועזר, בקצה הצפוני של יפו העתיקה ושל השוק היווני. בקצה הדרום-מערבי הגובל בכיכר השעון נמצא בניין הקישלה - בית המעצר הטורקי ממנו יוצאת רחבה מערבה לכיוון נמל יפו ונקודת תצפית אל הים התיכון, ובצידה הדרום-מזרחי של הכיכר נמצא בניין הסראייה, ממנו יוצאת רחבה מזרחה לכיוון שדרות ירושלים הכוללת מרכז מידע לתיירים.
היסטוריה

לאחר קום המדינה הוחלט לקרוא לצומת הרחובות דוד רזיאל, נחום גולדמן, מרזוק ועזר, ורציף העלייה השנייה בשם כיכר הסוכנות היהודית, בגלל סמיכותה לנמל יפו, דרכו עברו עולים חדשים רבים בהגיעם לארץ, ובגלל סמיכותה לרציף העלייה השנייה. בשנת 2009 שופץ רחוב רזיאל והפך למדרחוב, במהלך השיפוץ הוקם בכיכר מעגל תנועה ושונה שם הכיכר לכיכר יוסי כרמל, לזכרו של אלוף-משנה יוסי כרמל שתרם רבות לעיר תל אביב. שינוי השם עורר מחלוקת, שכן חלק מתושבי העיר ביקשו לקדם קריאת שמות רחובות ואתרים ביפו באופן שינציח את אופיה הדו-לאומי של העיר וביקשו שהכיכר תיקרא "כיכר בגין-סאדאת".
גלריה

מבט מכיכר יוסי כרמל אל כיכר השעון
הקישלה - בית המעצר הטורקי
הסראייה - בית הממשל הטורקי
הערות שוליים

↑  נועה קושרק, תושבי יפו רצו כיכר על שם בגין וסאדאת, העירייה החליטה לקרוא לה על שם יוסף כרמל, באתר הארץ, 13 במאי 2009
↑  קרין ספינגולד, תדהמה ביפו: העירייה שינתה את שמה של כיכר השעון, מקור ראשון, 19 במאי 2009
כריסטופר סקרבר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  6 ביולי 1969 (בן 55) מילווקי, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 השכלה:  תיכון אוניברסיטת מדיסון 
 
כריסטופר ג'יי סקרבר האב (נולד ב-6 ביולי 1969) הוא רוצח מורשע אמריקאי הידוע ברצח ג'פרי דאהמר, רוצח סדרתי, ורצח ג'סי אנדרסון. כריסטופר רצח את שניהם באמצעות מוט מתכת בגודל 51 ס"מ שמצא באולם הספורט במוסד הכליאה של קולומביה ב-1994. סקרבר נידון לשני מאסרי עולם נוספים בגין רציחתם של דאהמר ואנדרסון.
חיים אישיים

סקרבר הוא השני מבין חמישה ילדים, והוא נולד וגדל במילווקי, ויסקונסין. הוא למד בתיכון ג'יימס מדיסון לפני שנשר בכיתה י"א, ולבסוף סולק מבית אמו לאחר שהתמכר לאלכוהול ולמריחואנה. סקרבר התקבל לעבודה כנגר מתלמד בתוכנית עבודה של חיל השימור של ויסקונסין. הוא אמר שהובטח לו על ידי הממונה עליו, אדוארד פטס, שעם השלמת תוכנית זו הוא יתקבל לעבודה במשרה מלאה, אך פטס פוטר, וכתוצאה מכך, המשרה המלאה שהובטח לסקרבר מעולם לא התממשה. זה הביא לכך שסקרבר שתה בכבדות, ובעודו שיכור, הוא החל לשמוע קולות המכנים אותו "הנבחר". מאוחר יותר הוא אובחן כחולה סכיזופרניה ונאמר שהוא סבל מאשליות משיחיות.
רצח סטיב לוהמן

ב-1 ביוני 1990, סקרבר הלך למשרד תוכנית ההכשרה של חיל השימור בוויסקונסין ומצא את מנהל האתר ג'ון פיין והעובד סטיב לוהמן. הוא כפה על לוהמן לרדת על ברכיו באיומי אקדח, סקרבר דרש כסף מפיין. לאחר שקיבל ממנו 15 דולר בלבד, סקרבר הזועם ירה על לוהמן פעם אחת בראשו והרג אותו. על פי הרשויות, סקרבר אמר אז, "עכשיו אתה חושב שאני צוחק? אני צריך עוד כסף.", וירה בלומן פעמיים נוספות, גם לאחר מותו, לפני שפיין כתב צ'ק בסך 3,000.00 דולר לסקרבר, שלאחר מכן גם ניסה לירות בו, פספס וברח למכוניתו.
סקרבר הורשע ונידון למאסר עולם ונשלח למוסד הכליאה קולומביה בפורטג', ויסקונסין, בשנת 1992.
רצח ג'סי אנדרסון וג'פרי דאהמר

בבוקר 28 בנובמבר 1994, סקרבר נשלח לעבודה ביחד עם שני אסירים נוספים, ג'סי אנדרסון, המרצה עונש בכלא על רצח אשתו וג'פרי דאהמר, רוצח סדרתי קניבל; העבודה הייתה לנקות את השירותים באולם ההתעמלות בכלא. כאשר שוטרי המוסד השאירו את השלושה ללא השגחה, סקרבר תקף את ג'פרי דאהמר עם מוט מתכת שהוציא ממכשיר כושר מחדר המשקולות של הכלא, ואז הוא הכה את ג'סי אנדרסון באמצעות מקל עץ בחדר המקלחות. הוא חזר לתאו והודיע לקצין "אלוהים אמר לי לעשות את זה. ג'סי אנדרסון וג'פרי דאהמר מתים".
שני הגברים נפצעו אנושות מהמכות. דאהמר הוכרז כמת שעה לאחר שהגיע לבית החולים ואנדרסון מת יומיים לאחר מכן. לאחר שהכריזו כי סקרבר כשיר לעמוד לדין, הוא נידון לשני מאסרי עולם נוספים בשל רציחתם של דאהמר ואנדרסון. אנשים מאמינים כי סקרבר רצח את דאהמר ואנדרסון כי שניהם היו לבנים והפלילו או רצחו אנשים שחורים. דאהמר רצח אנשים שחורים ואנדרסון דקר את אשתו למוות וניסה להפליל שני גברים שחורים כמבצעי הרצח. סקרבר אמר בעצמו כי "כל מה שאנשים לבנים עושים לשחורים הוא לא צודק".
רצח ג'סי אנדרסון וג'פרי דאהמר > לאחר מכן

בשנת 2005, סקרבר הגיש תביעה פדרלית נגד פקידי מוסד הכליאה בוויסקונסין. בתביעה טען כי הוא נתון לעונש אכזרי ויוצא דופן, בניגוד לזכויותיו החוקתיות. סקרבר טען כי הוא בילה 16 שנים בבידוד כתוצאה מרציחותיהם של דאהמר ואנדרסון. שופט בית המשפט המחוזי דחה את התביעה נגד כמה מהנאשמים וקבע כי מעשיהם של הפקידים לא היו בלתי חוקיים. סקרבר ערער ללא הצלחה על ההחלטה ב-2006. מאוחר יותר, שופטת בית המשפט המחוזי הפדרלי, ברברה קראב, הורתה להעביר את סקרבר ועוד כשלושה אסירים חולי נפש ממוסד הכליאה בוויסקונסין. סקרבר הועבר בסופו של דבר למוסד הכליאה קנטניאל בקולורדו.
בשנת 2012, סוכן המייצג את סקרבר הודיע כי סקרבר מוכן לכתוב ספר על רצח דאהמר.
הערות שוליים

1 2 3  View Author Archive, Email the Author, Follow on Twitter, Get author RSS feed, Why I killed Jeffrey Dahmer, New York Post, ‏2015-04-28 (באנגלית אמריקאית)
↑  Suspect in Dahmer Killing Said, 'I'm the Chosen One' - The New York Times, web.archive.org, ‏2009-05-16
↑  Facebook, Twitter, Show more sharing options, Facebook, Twitter, Dahmer Slaying Suspect Linked to Mental Illness, Los Angeles Times, ‏1994-11-30 (באנגלית אמריקאית)
↑  Qualified Immunity Upheld on Supermax Mental Illness Aggravation | Prison Legal News, www.prisonlegalnews.org
↑  Man Sentenced To Consecutive Life Terms, nl.newsbank.com
↑  archive.ph, archive.ph
↑  INMATE CHARGED IN DAHMER KILLING SAYS GOD ORDERED IT, Chicago Tribune
↑  Dahmer Suspect Has Mental-illness History Christopher Scarver Is Being Questioned, But Has Not Been Charged. He Apparently Believed He Was The Son Of God. Dahmer Had Thought Of Himself As The Devil. - philly-archives, web.archive.org, ‏2016-06-24
↑  Inmate goes public with why he killed serial murderer Jeffrey Dahmer, Chicago Tribune
1 2  CHRISTOPHER J. SCARVER, Plaintiff-Appellant, v. JON LITSCHER, et al., Defendants-Appellees. - Project Posner, web.archive.org, ‏2008-02-13
↑  Stephen G. Poplar, D. Clay Kelly, Farmer Progeny, Journal of the American Academy of Psychiatry and the Law Online 34, 2006-12-01, עמ' 561–563
↑  Dahmer: Letters from his killer - 620 WTMJ - Milwaukee's Source for Local News and Weather, web.archive.org, ‏2015-02-16
↑  The Telegraph-Herald - חיפוש בארכיונים באמצעות חדשות Google, באתר news.google.com
↑  Hicks: Jeffrey Dahmer’s killer is shopping a memoir, The Mercury News, ‏2012-04-27 (באנגלית אמריקאית)
↑  Jeffrey Dahmer's Killer, Christopher Scarver, Wants Book Deal, HuffPost, ‏2012-04-27 (באנגלית)
↑  Man who murdered Jeffrey Dahmer seeking tell-all book deal, web.archive.org, ‏2013-02-18
כיכר הניצחון (מינסק)

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  כיכר עירונית 
 על שם:  החזית המזרחית במלחמת העולם השנייה 
 כתובת:  Tsentralny District 
 מיקום:  מינסק 
 מדינה:  בלארוס 
 קואורדינטות:  53°54′31″N 27°34′29″E﻿ / ﻿53.908528°N 27.574785°E﻿ / 53.908528; 27.574785
  (למפת מינסק מוגדלת) כיכר הניצחון(למפת מינסק רגילה) כיכר הניצחון
 
כיכר הניצחון
כיכר הניצחון (בלארוסית: Пло́шча Перамо́гі, רוסית: Пло́щадь Побе́ды) היא כיכר ראשית בעיר מינסק, בלארוס. הכיכר ממוקמת באזור העיר העתיקה של מינסק. הכיכר חוצה את שדרת העצמאות ואת הרחובות זכראבה (Захарава) וקיסיליובה (Кісялёва). בקרבת הכיכר אתרים בעלי חשיבות רבה כגון: מוזיאון הקונגרס (РСДРП), משדרי הטלוויזיה והרדיו ופארק גורקי. כיכר הניצחון במינסק היא הגרסה הבלארוסית של הכיכר האדומה במוסקבה, רוסיה.
אנדרטת הניצחון

האנדרטה נבנתה בשנת 1954 לכבוד חיילי הצבא הסובייטי והפרטיזנים של בלארוס. עמוד הגרניט שנבנה במרכז הכיכר נישא לגובה של 38 מטרים ומסמל את ניצחון העיר.
את אבני הגרניט סיפקו מחצבות אוקראיניות מאזור ז'יטומיר, את אבני הפסיפס סיפקה האקדמיה לאמנות בלנינגרד ומפעל ברונזה מלנינגרד סיפק תבליטי ברונזה שונים.
הכיכר

מסביב לכיכר באזור המכונה "עגול" (Kruglaya) שני בניינים בצורת קשת שנהרסו חלקית בהפצצות במהלך מלחמת העולם השנייה, בסוף שנות ה-40 תוכננו מחדש על ידי האדריכל ר. סטולר (R. Stoler) ובשנות ה-50 החל תהליך שחזורם.
בשנת 1984 שופצה הכיכר ויציאותיה הותאמו לצורכי רכבת המטרו "כיכר הניצחון" (Плошча Перамогі) שנבנתה תחת הכיכר ונפתחה לראשונה בתאריך ה-26 ביוני, שנת 1984. הפרויקט תוכנן על ידי האדריכלים ב. לרשנקו (B.Larchenko), ב. שקולניקוב (B. Shkolnikov), ק. ויזגין (K.Vyazgin).
בתאריך ה-8 במאי 1985, יום השנה ה-40 לניצחון ברית המועצות על הנאצים, נחנך היכל זיכרון באזור הולכי הרגל שמתחת לכיכר. על קירות ההיכל מוטבעים שמותיהם של גיבורי ברית המועצות (ילידי בלארוס וממדינות נוספות) שלחמו ומסרו את נפשם כדי לשחרר את בלארוס מהכיבוש הנאצי. במרכז ההיכל מבנה זכוכית עגול שעוצב על ידי האמן ו. פוזיק (V. Pozhyak)
בשנת 2003 שופצה האנדרטה שבכיכר ועצי האשוח הוחלפו במדשאות ירוקות.
ראו גם

כיכר הניצחון (קייב)
היכל הזיכרון
כרוון (סוג)

| כרוון |
| --- | --- |
 Burhinus indicus
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: חופמאים
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: כרווניים
סוג:: כרוון
שם מדעי
 Burhinus ‏יליגר, 1811

כרוון (שם מדעי: Burhinus) הוא סוג של עופות ממשפחת הכרווניים שבסדרת החופמאים.
הכרוון חי באזורים פתוחים ואף יבשים, בניגוד לשאר בני הסדרה. הוא בעל עיניים גדולות, צהובות ורגליים ארוכות ומקור קצר. הם חיים בכל היבשות למעט אנטארקטיקה, אך מעדיפים אזורים טרופיים, ומצויים יותר בעולם הישן מאשר מבאמריקה. מין אחד חי בישראל - כרוון מצוי או (כרוון אירופי).
הכרוונים רצים על פני הקרקע ומחפשים חסרי חוליות קטנים למאכל. המינים הגדולים יאכלו גם בעלי חוליות קטנים.
מינים

כרוון מצוי (burhinus oedicnemus)
כרוון סנגלי (burhinus senegalensis)
כרוון המים (burhinus vermiculatus)
כרוון הסבך (Burhinus grallarius)
כרוון דו-פסים (Burhinus bistriatus)
כרוון פרואני (Burhinus superciliaris)
כרוון הכף (Burhinus capensis)
כרוון הודי (Burhinus indicus)
כרטיס ביקור

כרטיס ביקור של יוהאן וולפגנג פון גתה
כרטיס הביקור של קפה הנס וגרץ
כרטיס ביקור הוא כרטיס המכיל פרטים מזהים ופרטי התקשרות של אדם, ומשמש להעברה מהירה ונוחה של פרטים אלה. כרטיס הביקור עשוי בדרך כלל מנייר עבה, צורתו מלבנית וגודלו המקובל 9x5 ס"מ, ניתן להכניסו לארנק או לכיס, והוא כולל פרטים מינימליים הקשורים בבעליו של הכרטיס: שם האדם, מקום פעילותו (כולל לוגו), תיאור תפקידו, דרך ליצירת קשר בטלפון, בפקס או בדוא"ל.
כרטיס הביקור משמש מנהלים ונושאי תפקיד ייצוגי בארגונים, כגון אנשי מכירות, מנהלי מחלקות ועובדי מינהל בכירים. בפגישה עסקית עם איש קשר (לקוח, ספק, תורם וכדומה), ימסרו הנפגשים זה לזה כרטיס ביקור, במטרה לאפשר תזכורת ויצירת קשר עתידי. לעיתים, משמש כרטיס הביקור את הארגון עצמו, ללא ציון שם של נושא משרה מסוים. כרטיסים אלה נמסרים ללקוחות הבאים לארגון, כחלק משגרת הפרסום וקידום המכירות.
כרטיס הביקור מהווה מרכיב ייצוגי בדרכו של הארגון והאנשים הפועלים בו. לכן רבים משקיעים מחשבה רבה ביצירת כרטיס התואם את תדמיתם ואת שאיפותיהם העסקיות. השקעה זו יכולה להתבטא בעיצוב הגרפי של הכרטיס, בחומרים ממנו הוא עשוי (נייר משובח או פשוט, פלסטיק, או על גבי מגנט לתלייה על משטחים מתכתיים), בהוספת תמונה או רכיב גרפי אחר, בתימלול פשוט או מתוחכם, בהוספה או הדגשה של פרטים רלוונטיים.
כרטיסי ביקור נעשים במגוון רחב של צורות, הם יכולים להעיד על תרבויות מקומיות ועל אופיים העסקי של ענפים שונים, והם מהווים פריטי איסוף של אספנים ברחבי העולם.
כל ילדה היא פרח

"כל ילדה היא פרח" הוא המיני-אלבום הרביעי של הזמרת הישראלית גילה אדרי. את האלבום הוציאה בשנת 1966 לאור חברת התקליטים התקליט חיפה, והוא נחשב ליצירה המוזיקלית החדשה האחרונה של אדרי. כל שיריו, פרט למוביל, היו גרסות כיסוי: "בובת קש" גרסת כיסוי ל-"Poupée de cire, poupée de son" של פראנס גל, "לטקיס" ל-"Let Kiss" של גודרון ג'נקינס ו"יום גשם" ל-"So Deep Is The Night" של קן דוד.
רשימת רצועות

| מס' | שם | משך |
| --- | --- | --- |
| 1. | כל ילדה היא פרח  | 2:51 |
| 2. | בובת קש  | 2:22 |
| 3. | לטקיס  | 2:52 |
| 4. | יום גשם  | 2:25 |
| משך כולל: | משך כולל: | 10:30 |
הערות שוליים

↑  גילה אדרי – כל ילדה היא פרח (1966), סטריאו מונו
| גילה אדרי |
| --- | --- |
אלבומי אולפן: הנשיקה הראשונה
מיני-אלבומים: את אהבתי • יקירי • שיר הרוק • כל ילדה היא פרח
אלבום אוסף: כמו פעם
כריסטינה גרימי

| --- | --- |

כרטיסינה גרימי, 2014
 לידה:  12 במרץ 1994 מרטלון, ניו ג'רזיארצות הברית
 נרצחה:  10 ביוני 2016 (בגיל 22) אורלנדו, פלורידהארצות הברית
 שם לידה:  Christina Victoria Grimmie 
 מקום קבורה:  Berlin Cemetery 
 מוקד פעילות:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  2009–2016 (כ־7 שנים)
 מקום לימודים:  תיכון צ'ירוקי 
 עיסוק:  זמרת, פזמונאית, פסנתרנית
 סוגה:  R&B, נשמה, פופ
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 כלי נגינה:  קלידים, פסנתר, גיטרה, תופים
 חברת תקליטים:  Creative Artists Agency Island Records
 שיתופי פעולה בולטים:  אדם לוין, Before You Exit, סלינה גומז, סם שוי
 http://www.christinagrimmieofficial.com/
 פרופיל ב-IMDb
 חתימה:  
 
כריסטינה ויקטוריה גרימי (באנגלית: Christina Victoria Grimmie‏; 12 במרץ 1994 - 10 ביוני 2016) הייתה פסנתרנית, זמרת ומחברת שירים אמריקאית. גרימי הייתה ידועה בין היתר כיוטיוברית בגרסאות הכיסוי שלה של אמנים (בעיקר עכשוויים) כמו דמי לובאטו, סלינה גומז, מיילי סיירוס, ג'סטין ביבר, קייטי פרי, ניקי מינאז' ואחרים.
קריירה

קטע הווידאו הראשון אותו העלתה ליוטיוב ב-2009, היה "Don't Wanna be Torn", במקור של האנה מונטנה. ההכרה הראשונית שלה באתר הייתה עם גרסת הכיסוי שלה לשיר "Party in the U.S.A" של מיילי סיירוס באוגוסט 2009.
גרימי הייתה ידועה בעיקר בשל גרסת הכיסוי שלה לשיר "Just a Dream" של הראפר נלי, ביחד עם אמן היוטיוב סם שוי, שקיבלה כ-156,388,393 צפיות ביוטיוב (נכון לספטמבר 2018). נכון לספטמבר 2018, היא קיבלה מעל 576 מיליון צפיות בקטעי הווידאו שהעלתה לאתר, ורשומים מעל 3.9 מיליון מנויים לערוץ שלה; בשיאה היא הייתה מדורגת במקום הרביעי במספר המנויים מבין המוזיקאים ביוטיוב. ביוני 2011 הוציאה לאור מיני-אלבום ראשון, "Find Me".
באוגוסט 2013 הוציאה אלבום בכורה באורך מלא, "With Love". ב-2014 השתתפה בעונה השישית של הגרסה האמריקאית של תוכנית הריאליטי "The Voice", בה הגיעה למקום השלישי בגמר.
בתחילת 2016, לפני מותה, הצטלמה לסרט "הורס הדייטים" שם גילמה בתפקיד ראשי את אמילי אטקינס. הסרט יצא בדצמבר אותה שנה.
ב-10 ביוני 2016 נורתה 3 פעמים במהלך חלוקת חתימות למעריצים באורלנדו שבפלורידה. היא הובהלה לבית החולים במצב אנוש ומתה מפצעיה לאחר מספר שעות.
הרוצח, קווין ג'יימס לויבל (Kevin James Loibl), בן 27 מסיינט פיטרסברג, ככל הנראה הגיע לאירוע במיוחד כדי לבצע את הרצח. אחרי שהחל לירות בגרימי, אחיה מרקוס התנפל על הרוצח בידיים חשופות ונאבק בו, אך הרוצח הצליח להשתחרר והתאבד ביריה. לטענת המשטרה המקומית ייתכן שבכך הציל מרקוס אנשים נוספים, כי לרוצח היו כלי נשק נוספים וייתכן שהוא התכוון לפגוע באנשים נוספים מלבד גרימי.
הערות שוליים

↑  Linnehan, Robert (26 בינואר 2011). "Marlton singer taking her talents to L.A." (PDF). The Marlton Sun. p. 2. אורכב מ-המקור (PDF) ב-2013-11-09. נבדק ב-12 באפריל 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Christina Grimmie Talks YouTube Stardom". YouTube. 8 ביולי 2011. נבדק ב-21 במאי 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Christina Grimmie's Youtube Channel, Retrieved May 15, 2011
↑  'Voice' singer Christina Grimmie dies after shooting at Orlando concert ג'ו סאטון, אתר CNN מתאריך 11 ביוני 2016
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0004 0735 1794  MusicBrainz: 94d40ba7-2b35-48ae-86f1-66ea06102693  NLK: KAC2018M8473  VIAF: 338154590233243082505   WorldCat (עם VIAF): 338154590233243082505
יהדות פלך חרסון

יהדות פלך חרסון מתקיימת מסוף המאה ה-18 ועד לימינו. ההתיישבות החקלאית היהודית בפלך חרסון של האימפריה הרוסית הייתה חלק מההתיישבות היהודית החקלאית בדרום אוקראינה, שהחלה לאחר כיבוש דרום אוקראינה מידי האימפריה העות'מאנית. בנוסף להתיישבות החקלאית, יהודים התגוררו בערים מרכזיות של הפלך, והתקיימו קהילות יהודיות עירוניות גדולות כמו הקהילה באודסה, הקהילה בחרסון, והקהילה במיקולייב. בתקופת מלחמת האזרחים ברוסיה, לאחר 1920, התפצל פלך חרסון למחוזות שונים, כך שהיהודים מצאו את עצמם במחוזות חרסון, אודסה, מיקולייב, דניפרופטרובסק וקירובוהראד הסובייטיים. למרות השינוי בחלוקה האזורית ואפשרות הגירה, שטחה של דרום אוקראינה שהיה בעבר פלך חרסון, המשיך להיות לאזור עם ריכוז יהודי גבוה מאוד.
עד למלחמת העולם השנייה חלק גדול מהיהודים של הפלך היו פזורים באזורים כפריים, אך במהלך השואה כלל היישובים החקלאיים היהודים הושמדו, או רוקנו ממרבית תושביהם. לאחר המלחמה תושבי הכפרים ששרדו התרכזו בערי המחוזות, כמו אולקסנדריה, חרסון, מיקולייב, אודסה, אננייב, קרופיבניצקי וטירספול, או היגרו לאזורים אחרים של ברית המועצות. יהדות מחזות אודסה, דניפרופטרובסק, חרסון ומיקולייב המשיכה להיות קהילה גדולה מאוד עד לשנות ה-90 של המאה ה-20, שבה חלק גדול מיהודי אוקראינה עלו לישראל במסגרת העלייה הגדולה מברית המועצות לשעבר.
תחילת ההתיישבות

העיר חרסון הוקמה ב-1778 בהוראה של יקטרינה השנייה, קיסרית רוסיה. על הקמת המבצר היה אחראי גריגורי פוטיומקין, שהסתייע בעזרתו של איש העסקים היהודי יהושע צייטלין. העיר המבוצרת החלה להתפתח ולגדול בזכות מתיישבים חדשים, שבהם היו גם יהודים. החל מ-1780 פעל בעיר בית כנסת וניתן למצוא תרשימים של שכונות יהודיות בתוכניות העיר מ-1782. לפי רישום אוכלוסין מ-1799 התגוררו בעיר 39 סוחרים יהודים ו-180 יהודים בורגנים. ענפי התעשייה המרכזיים של העיר היו עץ וספינות.
ערים אחרות בפלך, כמו אודסה ומיקולייב, נוסדו באותה התקופה במטרה לאכלס את האזור הכבוש. הערים שימשו בין היתר כמספנות עבור הים השחור. סוחרים ואנשי עסקים יהודים החלו להתיישב בערים החדשות.
החצי הראשון של המאה ה-20

נכון ל-1910 פעלו בעיר חרסון שלושה מוסדות השכלה גובהה יהודיים: אחד אורתודוקסי ושניים שהכשירו יהודים למקצועות חופשיים. באודסה, שהייתה מרכז יהודי משמעותי בפלך, למדו כעשרת אלפים סטודנטים יהודים באותה התקופה. בנוסף פעלו בחרסון בית ספר יהודי מקצועי לנשים, בית ספר יהודי מקצועי לגברים ושבעה מוסדות השכלה תיכונית יהודיים פרטיים.
יעקב רבינוביץ התגורר בפלך באותה התקופה והיה בין מנהיגי הוועד האודיסאי, שעודד השכלה עברית וציונות מעשית. לציונות היה מקום חשוב בקרב יהודי פלך חרסון. בנוסף לפעילים ציוניים מוכרים מיהדות אודסה, כגון מרדכי זאב חבקין, מרדכי בן-עמי, משה לייב ליליינבלום ויהודה לייב פינסקר, פעלו בערים וכפרים חקלאיים בפלך תנועות נוער ציוניות כמו חובבי ציון. הייתה גם עיתונות יהודית בשפות יידיש ועברית, שיצאה לאור בעיקר באודסה, חרסון ומיקולייב.
עם זאת יהודים בפלך חרסון ובייחוד בערים סבלו רבות ממתקפות אנטישמיות מצד האוכלוסייה המקומית, בהתעלמות או אף בעידוד חלקי מהרשויות. כך לאחר תחילת מלחמת רוסיה–יפן ב-1904 התחרשו פוגרומים באולקסנדריה ובחרסון על ידי המגויסים הטריים. ב-1905 התרחש גל פוגרומים גדול באימפריה הרוסית. במסגרת הגל התבצעו פוגרומים ברוב היישובים החקלאיים והערים הגדולות של פלך חרסון, לרבות מיקולייב, חרסון, ואודסה על ידי המאות השחורות ואחרים. בעקבות גל הפוגרומים מספר ארגונים ציוניים הקימו גדודים להגנה עצמית, בעיקר באוכלוסייה היהודית העירונית.
החצי הראשון של המאה ה-20 > מלחמת האזרחים ומהפכת אוקטובר

תקופת מלחמת האזרחים ברוסיה, שפרצה לאחר מהפכת אוקטובר הייתה תקופה קשה ליהודי תחום המושב והאימפריה הרוסית כולה. פלך חרסון הפך לחלק מהרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית האוקראינית. פרעות פטליורה ופרעות אחרות נערכו על ידי כוחות צבאיים סדירים ובלתי-סדירים וארגונים לאומניים שונים. לפי הערכות כמאה אלף יהודים נרצחו על ידי פורעים שונים בשטחי האימפריה הרוסית במהלך מלחמת האזרחים. באותה התקופה יהודים רבים נמלטו מיישובים וכפרים קטנים לעבר ערים גדולות והעלו בהן את אחוז היהודים. הפרעות והמצב הכלכלי והחברתי הקשה הובילו רבים לתמוך ברעיון הציוני ובהגירה משטחי האימפריה. פועלי ציון, החלוץ והבונד היו פעילים מאוד בתקופה זו ואף ערכו בחירות להנהגת הקהילה היהודית באודסה ב-1918. מספר תנועות נוער ציוניות פעלו בברית המועצות בתחילת דרכה.
עם זאת, גם רעיונות קומוניסטיים נפוצו מאוד בקרב היהודים, ורבים מהם ראו במהפכה הקומוניסטית הזדמנות ואף הבטחה לעתיד בטוח ושוויוני יותר. לאחר המהפכה יהודים רבים הגיעו לתפקידי ממשל שונים. כך ב-1918 מונה היהודי יוסיף סקלאר (אוק') ליושב ראש הוועד המנהל של פלך חרסון וב-1919 היהודי יעקב גנקין (רו') מונה לראש הצ'קה של הפלך. אלכסנדר מינייב (אוק') היה אחראי על חינוך פוליטי (תעמולה), אליה שלחס (אוק') היה יו"ר הוועד המנהל של מחוז מיקולייב, מארק לבינזון (אוק') היה לראש הוועדה המחוזית של חרסון. תהליך הקולקטיביזציה לא פסח על יישובים החקלאיים היהודיים, שהפכו לסובחוזים וקולחוזים. רכושם הפרטי של החקלאים הפך לרכוש משותף.
החצי הראשון של המאה ה-20 > בין שתי מלחמות עולם

בשנות ה-20 של המאה ה-20 פלך חרסון החל להתפצל בהדרגה למחוזות, שעד אמצע שנות ה-40 הפכו למחוזות אוקראינה (וטרנסניסטריה) המוכרים כיום. כך ערים מרכזיות של הפלך הפכו לבירות של מחוזות שונים וכפרים יהודיים פוצלו בין מספר מחוזות, בעיקר מחוז מיקולאייב, אודסה, וחלק קטן ממחוז דניפרופטרובסק (מחוז שכלל גם יישובים מפלך יקטרינוסלב). היהודים, בדומה למיעוטים אחרים בברית המועצות בתחילת דרכה, זכו להכרה ועצמאות מסוימת מצד הרשויות. כך הקהילות היהודיות ניהלו בעצמן מוסדות לימוד ועיתונות, חלקם הגדול ביידיש. ב־1917–1920 פעל בחרסון סניף של ישיבת תומכי תמימים. לפי רישומים מ-1924 פעלו בחרסון שני בתי ספר יהודיים עם שבע שנות לימוד ובנוסף טכניקום מקצועי, וזאת במקביל למוסדות לימוד תורניים. למרות העצמאות המסוימת שקיבלו מוסדות ההשכלה השונים, הם היו כפופים למערכת החינוך הסובייטית, שהנחילה את ערכי הסוציאליזם והקומוניזם בקרב הלומדים. מורים יהודים השתלבו לא רק במוסדות לימוד יהודיים, אלא גם במוסדות שלימדו בשפות הרוסית והאוקראינית בערים ובקולחוזים השונים.
שנות ה-20 של המאה ה-20 מאופיינות במספר גדול של תלמידים יהודים הלומדים מקצועות טכניים והנדסה, וזאת במקביל לתיעוש כללי של המדינה. ערים מרכזיות כמו אולקסנדריה, חרסון, מיקולייב, אודסה, אננייב, קרופיבניצקי וטירספול הפכו לערים מתועשות, בהן יהודים רבים השתלבו בתחומי התעשייה השונים. הקדמה הטכנולוגית הגיעה גם להתיישבות החקלאית, שהחלה בשימוש נרחב במכונות חקלאיות מודרניות.
בתחום התרבות ניתן לציין את אודסה, שהייתה למרכז תרבותי יהודי משפיע של תקופה זו. בנוסף אליה, פעלו בחרסון להקות שחקני תיאטרון יהודים, שהעלו הצגות ביידיש בתיאטראות המרכזיים בעיר. מצד אחד, פעלו בפלך מספר מצומצם של בתי כנסת ותלמודי תורה ומצד שני, פעלה עיתונות אנטי-דתית כמו דער אפיקוירעס וחינוך סובייטי. מלחינים חסידים כדוגמת שלום חריטונוב התקשו להשתלב בתרבות החדשה. בסוף שנות ה-20 ותחילת שנות ה-30 הרשויות החלו בפעולות מסיביות לצמצום הדת, הן בקרב היהודים והן בקרב הנוצרים. בדומה לאנשי הכנסייה, גם רבנים (כדוגמת שמואל שניאורסון ולוי יצחק שניאורסון) נעצרו על ידי רשויות החוק בשל פעילות דתית. לקראת סוף שנות ה-20 בתי כנסת רבים החלו להיסגר בהוראות השלטון. בניינים של בתי הכנסת הסגורים שימושו למטרות סוציאליסטיות שונות כמו: בתי מגורים, פלנטריום, חדר כושר, בית קולנוע, ביתי ספר, ביתי חרושת, ועוד. חלק נסגרו כביכול "לבקשת הפועלים היהודים".
לפי מפקד האוכלוסין מ-1926 התגוררו בעיר חרסון 14,837 יהודים, שהיו כ-10% מאוכלוסיית העיר, בזמן שבשטח שהפך בהמשך למחוז חרסון כולו התגוררו 35,509 יהודים, שהיו כ-6.3% מכלל תושבי המחוז. לפי מפקד האוכלוסין מ-1939 התגוררו בעיר 16,145 יהודים, שהיו כ-16.65% מאוכלוסיית חרסון.