stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ג'ון סטאפ

| --- | --- |

 לידה:  11 ביולי 1910 באהיה, ברזיל 
 פטירה:  13 בנובמבר 1999 (בגיל 89) אלמוגורדו, ארצות הברית 
 מקום קבורה:  Fort Bliss National Cemetery 
 מדינה:  ארצות הברית 
 השכלה:  אוניברסיטת טקסס באוסטין  אוניברסיטת מינסוטה 
 השתייכות:  חיל האוויר של ארצות הברית 
 דרגה:  קולונל 
 פעולות ומבצעים
 מלחמת קוריאה 
 עיטורים
 המדליה הלאומית לטכנולוגיה וחדשנות (1991)  היכל התהילה הלאומי של התעופה (1985)  היכל התהילה הבנילאומי של החלל (1979)  מדליית אליוט קרסון (1973)  פרס איג נובל 
 
ג'ון פול סטאפ (11 ביולי 1910 באהיה, ברזיל - 13 בנובמבר 1999 ארצות הברית) היה רופא וקצין בכיר בחיל האוויר האמריקני. היה חלוץ בחקר השפעות התאוצה והתאוטה על גוף האדם. כמו כן, היה יריב ועמיתו של צ'אק ייגר ונודע כאיש המהיר ביותר על פני כדור הארץ.
קריירה צבאית ומחקריו

ג'ון סטאפ הצטרף לשורות חיל האוויר האמריקאי ב-5 באוקטובר 1944 כרופא צבאי. מחקריו בדקו את הכוחות הפועלים על גוף הטייס בגובה רב, ועזרו לפתח מטוסים בעלי רום-טיסה גבוה יותר וכן צניחה מגובה רב יותר. בחודש מרץ שנת 1947 החל לבצע מבדקים שבאו לבחון את יכולת גוף האדם לעמוד בתאוטות פתאומיות, כלומר מצבים המדמים מעבר ממהירות גבוהה מאוד של טיסה למצב של התרסקות. בעת שביצע מבדקים אלו חשבו ששיא כוח הג'י שאדם יכול לשאת הוא 18. ג'ון ניפץ את התפיסה הזאת, כאשר בהתנדבות השתמש במתקני המחקר המיוחדים וספג יותר כוחות ג'י מכל אדם אחר.
במהלך הניסויים החוזרים שערך הוא נפצע קשות, שבר את גפיו ואת צלעותיו ואף סבל מנזק בלתי הפיך לראייתו כתוצאה מהתפוצצות של ורידי הדם בעיניו. באחד מניסויו האחרונים, הופעל על גופו כוח הגדול פי 46.2 מכוח הכבידה על פני כדור הארץ.
במחקר אחר שערך, רצה לבדוק עד כמה כלי הטיס בטיחותי במקרה שחופת הטייס תתפוצץ במהלך טיסה על-קולית. סטאפ עלה לכלי טיס, הגיע למהירות של 917 קמ"ש ללא חופת טייס ולא סבל מפגיעות כלשהן. כמו כן, בדק כוחות שפועלים על הטייס בעת נטישת כלי הטיס שלו וגם ביצע דאייה בגובה רב. בשנת 1970 סיים את שירותו בחיל האוויר האמריקאי. עבד גם עם משרד התחבורה בארצות הברית ועזר לשפר את בטיחות המכוניות. מחקריו השונים עזרו בפיתוח של תאי טייס חזקים ועמידים יותר, וכן בחגורות בטיחות טובות יותר הן בכלי טיס והן במכוניות פרטיות.
גיפו

ערך זה עוסק בעיר ביפן. אם התכוונתם למחוז ביפן, ראו .
גיפו (ביפנית: 岐阜市, "גיפו-שִי") היא בירת מחוז גיפו בחבל צ'ובו שביפן. לאורך ההיסטוריה של יפן נודעה העיר בחשיבותה בזכות מיקומה במרכז המדינה. במהלך תקופת סנגוקו, מצביאים רבים, כולל אודה נובונאגה, השתמשו באזור כבסיס לניסיון לאחד ולשלוט בכל יפן. גיפו המשיכה לשגשג גם לאחר איחוד יפן, כשאקובה (עמדה על דרך סחר בימי אדו), ומאוחר יותר כאחד ממרכזי האופנה הבולטים ביפן. לפני שהפכה לעיר מודרנית, הייתה גיפו חלק מנפת אצומי, אך במאה ה-20 הוגדרה מחדש כעיר ליבה לאומית.
העיר שוכנת על מישור הסחיפה של נהר הנאגרה.
הערות שוליים

↑  מתוך חומר ההסברה (באנגלית) Instant Gifu, מרכז המבקרים הרשמי של גיפו, 1995
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007557589305171  CiNii: DA03429153  GND: 4331104-0  LCCN: n81119172  MusicBrainz: b3a39199-0c0c-49c0-8f4d-df13ce8f34bf  NARA: 10044826  NDL: 00275250  NKC: ge976437  VIAF: 124348300   WorldCat (עם VIAF): 124348300 
ערך זה הוא קצרמרבנושא יישובים ביפן. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ג'ף מלון

| --- | --- |
 לידה:  28 ביוני 1961 (בן 63) מוביל שבניו יורק, ארצות הברית
 עמדה:  קלע
 גובה:  1.93 מטר
 מכללה:  אוניברסיטת המדינה של מיסיסיפי
 דראפט:  בחירה עשירית, 1983 וושינגטון בולטס
 קבוצות כשחקן
 1983–1990   1990–1994   1994–1996   1996   1997:  וושינגטון בולטס   יוטה ג'אז   פילדלפיה 76'   מיאמי היט   ויזנטינוס אתליטיקוס אומילוס
 הישגים כשחקן
 2 השתתפויות במשחק האולסטאר‏ (1986, 1987)   חמישיית הרוקיז של העונה (1984)
ג'פרי נייג'ל "ג'ף" מלון (באנגלית: Jeffrey Nigel "Jeff" Malone; נולד ב-28 ביוני 1961) הוא כדורסלן עבר אמריקאי ששיחק בליגת ה-NBA בין השנים 1983–1996. בעונות 1986 ו-1987 נבחר להשתתף במשחק האולסטאר של ה-NBA כשחקן וושינגטון בולטס, וממוצעיו לאורך 13 עונותיו ב-NBA הם 19.0 נקודות, 2.6 ריבאונדים ו-2.4 אסיסטים למשחק.
מלון הוא אחיינם של המשפטן אריק הולדר, שכיהן כתובע הכללי של ארצות הברית, ושל הפעילה החברתית ויויאן מלון ג'ונס, אשר הייתה אחת משני הסטודנטים האפרו-אמריקאים הראשונים באוניברסיטת אלבמה.
תיכונים ומכללות

מלון נולד בעיר מוביל שבאלבמה, ולמד כתלמיד במייקון, ג'ורג'יה. בין השנים 1979–1983 למד באוניברסיטת המדינה של מיסיסיפי, וכשחקן קבוצת הכדורסל שלה קלע 19.5 נקודות בממוצע למשחק. בעונתו האחרונה רשם שיפור משמעותי כשקלע 26.8 נקודות למשחק וזכה בתואר השחקן המצטיין של המחוז הדרום-מזרחי ("SEC Player of the Year").
קריירה ב-NBA

מלון נבחר על ידי וושינגטון בולטס בבחירה העשירית של דראפט ה-NBA לשנת 1983, ושיחק עבורה ב-7 עונותיו הראשונות בליגה. בעונת הרוקי שלו קלע 12.1 נקודות למשחק כשחקן ספסל, ונבחר לחמישיית הרוקיז של העונה. הרגע הזכור ביותר בקריירה של מלון הגיע באותה עונה, כאשר קלע שלשת ניצחון מדהימה מעל קרש הסל במשחק מול דטרויט פיסטונס ב-3 בינואר 1984. סל זה נמנה ברשימת עשר הקליעות הגדולות בתולדות ה-NBA על פי דירוג שערכה הליגה בשנת 2005.
בעונתו השנייה שיפר את תפוקתו ל-18.9 נקודות בממוצע למשחק, ובשתי העונות העוקבות נבחר להשתתף במשחק האולסטאר לאחר שקלע 22.2 נקודות למשחק. לאורך תקופתו עם הבולטס שיתף פעולה עם שחקנים בולטים כגון גאס ויליאמס, ג'ף רולנד, מוזס מלון וברנרד קינג, אך הקבוצה לא צלחה את סיבוב הפלייאוף הראשון באף עונה ורשמה מאזן מצטבר של 265 ניצחונות ו-309 הפסדים (46.2%). עונת השיא של מלון, מבחינה אישית, הייתה 1989/1990 בה קלע ממוצע שיא של 24.3 נקודות למשחק.
לקראת עונת 1990/1991 נשלח בטרייד ליוטה ג'אז, במדיה שיחק ב-3 וחצי העונות הבאות. בתקופתו ביוטה שמר על יכולת גבוה לצד כוכבי הקבוצה קארל מלון וג'ון סטוקטון, וקלע 18.5 נקודות למשחק. בעונת 1991/1992 השתתף לראשונה בשלב הגמר האזורי, בו קבוצתו הפסידה לפורטלנד טרייל בלייזרס בתוצאה 2–4.
באמצע עונת 1993/1994 הועבר בטרייד לפילדלפיה 76', בתמורה לקלע ג'ף הורנסק. כשחקן פילדלפיה המשיך מלון להציג יכולת התקפית טובה עם ממוצע של 17.5 נקודות למשחק בעונה וחצי הבאות, אך הוא סבל מפציעות רבות ונאלץ להחמיץ מספר רב של משחקים. במהלך עונת 1995/1996, האחרונה שלו ב-NBA, נופה מסגל הקבוצה וחתם בקבוצת מיאמי היט עד סיום העונה.
בשנת 1997 שיחק לתקופה קצרה בקבוצת "ויזנטינוס אתליטיקוס אומילוס", אשר השתתפה בליגת העל היוונית.
קריירת אימון

בין השנים 2001–2005 שימש מלון כמאמנה הראשי של קבוצת "קולומבוס ריברדראגונס" מליגת הפיתוח של ה-NBA, עד שהמועדון עבר לעיר אוסטין בתור "אוסטין טורוס". לאחר מכן עבר לאמן את קבוצת פלורידה פליים מליגת הפיתוח, אך הקבוצה התפרקה במהלך עונת 2006/2007.
הערות שוליים

↑  סטטיסטיקות הקריירה של מלון ב-NBA, באתר basketball-reference.com
↑  10 Things You Didn’t Know About Eric Holder, באתר usnews.com,‏ 19 בנובמבר 2008
↑  ההודעה על פטירתה של מלון ג'ונס, באתר הניו יורק טיימס, 14 באוקטובר 2005
↑  סטטיסטיקות המכללות של מלון, באתר sports-reference.com
↑  רשימת הנבחרים בדראפט 1983, באתר basketball-reference.com
↑  סלי הניצחון הגדולים בתולדות ה-NBA, בערוץ ה-NBA באתר יוטיוב, 11 במרץ 2009
↑  עשר הקליעות הגדולות ב-NBA, באתר הרשמי של ה-NBA
↑  מלון נשלח בטרייד ליוטה ג'אז, באתר לוס אנג'לס טיימס, 26 ביוני 1990
↑  Today in Philly Sports History: Jeff Malone Returns, Scores 28, Goes Away Again, באתר nbcsports.com,‏ 22 במרץ 2010
ג'ון סדלר (היסטוריון)

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1953 (בן 71 בערך) 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 שפות היצירה:  אנגלית 
 www.johnsadler.net
 
ד"ר ג'ון סדלר הוא היסטוריון בריטי, המתמחה בסכסוכי הגבול האנגלו-סקוטיים בימי הביניים. הוא עורך דין, מרצה ללימודי מלחמה במרכז למידה באוניברסיטת סנדרלנד ומדריך טיולים בשדה הקרב, שפורסם בהרחבה בנושאי מלחמת הגבול והסקוטים. הוא סמכות מוכרת בתחומי השריון, כלי הנשק וסגנונות הלחימה של התקופה. סדלר כותב באופן קבוע לעיתונים צבאיים והיסטוריים ופרסם מספר ספרים בנושא. לימד והדריך בתחומים היסטוריים.
עבודות נבחרות

(1996) Scottish Battles
(2000) War in the North 1461–1464
(2005) Clan MacDonald's Greatest Defeat: The Battle of Harlaw 1411, UK: NPI Media Group, ISBN 0-7524-3330-X
(2005) Border Fury: England and Scotland at War 1296–1568, UK: Pearson Education Ltd, ISBN 1-4058-4022-6
(2006) Culloden: The Last Charge of the Highland Clans, UK: NPI Media Group, ISBN 0-7524-3955-3
(2006) Raiders and Reivers
(2006) Flodden 1513
הערות שוליים

↑  "A little about my background". John Sadler. 2010. נבדק ב-1 בפברואר 2010. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "What is in the mind of a terrorist?". אורכב מ-המקור ב-27 בדצמבר 2008. נבדק ב-1 בפברואר 2010. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007461680705171  BnF: cb150653422 (data)  GND: 132883074  ISNI: 0000 0000 5520 2321  LCCN: nr90019234  NKC: jo20221171004  SUDOC: 103903615  VIAF: 12593693   WorldCat (עם VIAF): 12593693 
ערך זה הוא קצרמרבנושא היסטוריונים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
גוסטב, נסיך דנמרק

גוסטב, נסיך דנמרק (בדנית: Prins Gustav at Danmark;‏ 4 במרץ 1887 – 5 באוקטובר 1944), היה בנו של פרדריק השמיני, מלך דנמרק.
ביוגרפיה

גוסטב נולד ב-4 במרץ 1887 בארמון שרלוטנלונד, קופנהגן, לפרדריק, נסיך הכתר של דנמרק, בנו הבכור של כריסטיאן התשיעי, מלך דנמרק, וללוביסה, נסיכת שוודיה, בתם של קרל החמישה עשר, מלך שוודיה ולואיזה, נסיכת הולנד. בשנת 1906 מת סבו כריסטיאן התשיעי, ואביו עלה לשלטון במקומו.
בשנת 1935 היה גוסטב סנדקו של אלכסנדר פון שאלבורג, בנו של כריסטיאן פרדריק פון שאלבורג, יחד עם בת דודתו אולגה אלכסנדרובנה, הנסיכה הגדולה של רוסיה ובעלה ניקולאי קוליקובסקי. גוסטב נותר רווק כל חייו, וב-5 באוקטובר 1944 הוא מת בקופנהגן.
ג'ף מאלינס

ג'פרי וינסנט "ג'ף" מאלינס (באנגלית: Jeffrey Vincent "Jeff" Mullins; נולד ב-18 במרץ 1942) הוא כדורסלן עבר אמריקאי, אשר שיחק בליגת ה-NBA בין השנים 1964–1976. בעונת 1975 זכה באליפות ה-NBA כשחקן גולדן סטייט ווריורס, ולאורך הקריירה השתתף 3 פעמים במשחק האולסטאר והעמיד ממוצעים כוללים של 16.2 נקודות, 4.3 ריבאונדים ו-3.8 אסיסטים למשחק.
ביוגרפיה > קריירת מכללות

מאלינס נולד ברובע קווינס שבניו יורק, ולמד בתיכון לפאייט שבלקסינגטון, קנטקי. בין השנים 1960–1964 למד באוניברסיטת דיוק, והעפיל עם קבוצת הכדורסל שלה פעמיים לפיינל פור טורניר אליפות המכללות; בעונת 1962/1963 קלע 20.3 נקודות למשחק, ולצד הסמול פורוורד ארט היימן הוביל את דיוק לחצי הגמר, בו הפסידה מול אוניברסיטת לויולה. בעונת 1963/1964, עם עזיבתו של היימן ל-NBA, קלע מאלינס 24.2 נקודות למשחק והוליך את קבוצתו עד לגמר הטורניר, בו הפסידה מול UCLA בתוצאה 83–98. ממוצעיו הכוללים בליגת המכללות הם 21.9 נקודות ו-9.0 ריבאונדים למשחק.
ביוגרפיה > נבחרת ארצות הברית

בקיץ 1964 השתתף מאלינס באולימפיאדת טוקיו כשחקן נבחרת ארצות הברית, אשר ניצחה בכל תשעת משחקיה בהפרש ממוצע של 30 נקודות, וזכתה במדליית הזהב. לאורך הטורניר השתתף מאלינס בשמונה משחקים, וקלע 2.3 נקודות בממוצע למשחק.
ביוגרפיה > קריירת משחק מקצועית

בדראפט ה-NBA‏ 1964 נלקח מאלינס בבחירה החמישית, על ידי סנט לואיס הוקס. בשתי עונותיו עם ההוקס מיעט לשחק, וקלע 5.3 נקודות בממוצע למשחק בלבד.
בדראפט ההרחבה של שנת 1966 נבחר מאלינס על ידי שיקגו בולס, ובטרם שיחק עבורה נשלח יחד עם ג'ים קינג בטרייד לסן פרנסיסקו ווריורס, בתמורה לגאי רוג'רס. בעונתו הראשונה עם הווריורס שימש כשחקן חמישייה קבוע, קלע 12.9 נקודות למשחק וסייע לקבוצה להעפיל לגמר ה-NBA. בסדרת הגמר עצמה הפסידה סן פרנסיסקו מול פילדלפיה 76' בתוצאה 2–4. בעונות הבאות הפך מאלינס לאחד השחקנים המובילים של הקבוצה, לצד נייט ת'ורמונד, ריק בארי וקאזי ראסל, ואף הוביל את קלעיה בעונות 1969–1972 עם ממוצע של 21.8 נקודות למשחק. בעונות 1969, 1970 ו-1971 נבחר להשתתף במשחק האולסטאר של ה-NBA. בעונת 1974/1975 שימש כשחקן ספסל לראשונה מזה 9 עונות, אך יכולת מצוינת של כוכב הקבוצה ריק בארי הובילה את הווריורס לזכייה באליפות ה-NBA, לאחר שגברו על וושינגטון בולטס בסדרת הגמר בתוצאה 4–0. את העונה העוקבת, אשר הייתה האחרונה בקריירה של מאלינס, סיימו הווריורס עם המאזן הטוב בליגה (59–23), אך הודחו מהפלייאוף בגמר האזור המערבי על ידי פיניקס סאנס (3–4).
ביוגרפיה > קריירת אימון

בין השנים 1985–1996 שימש מאלינס כמאמן קבוצת הכדורסל של אוניברסיטת קרוליינה הצפונית בשארלוט, וב-11 עונותיו בתפקיד רשמה הקבוצה מאזן כולל של 182 ניצחונות ו-142 הפסדים (56.2%). בעונת 1987/1988 העפילה שארלוט לטורניר אליפות המכללות בפעם השנייה בתולדותיה, ולראשונה מזה 11 שנים.
הערות שוליים

↑  סטטיסטיקות ה-NBA של מאלינס, באתר basketball-reference.com
↑  סטטיסטיקות משחק הגמר בין דיוק ל-UCLA, באתר sports-reference.com
↑  סטטיסטיקות המכללות של מאלינס, באתר sports-reference.com
↑  נבחרת ארצות הברית באולימפיאדת טוקיו 1964, באתר USA Basketball
↑  רשימת הנבחרים בדראפט 1964, באתר basketball-reference.com
↑  רשימת הנבחרים בדראפט ההרחבה 1966, באתר basketball-reference.com
1 2  הרבה לפני סטפן קרי, ג'ף מאלינס סייע לווריורס לזכות באליפות ה-NBA, באתר charlotteobserver.com,‏ 2 ביוני 2015
| נבחרת ארצות הברית – האלופה האולימפית - טוקיו (1964) |
| --- | --- | --- |
|  1  •  2  •  3  •  4 בארנס •  5 בראדלי •  6 בראון •  7 קולדוול •  8 קאונטס •  9 דייוויס •  10 האזרד •   11 ג'קסון •  12 מקאפרי • 13 מאלינס •  14 שיפ • 15 וילסון • מאמן: איבה |  1  •  2  •  3  •  4 בארנס •  5 בראדלי •  6 בראון •  7 קולדוול •  8 קאונטס •  9 דייוויס •  10 האזרד •   11 ג'קסון •  12 מקאפרי • 13 מאלינס •  14 שיפ • 15 וילסון • מאמן: איבה | ארצות הברית |
ג'ון קרסון (שחקן)

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  28 בפברואר 1927 קולומבו, ציילון הבריטית 
 פטירה:  5 בנובמבר 2016 (בגיל 89) קייפטאון, דרום אפריקה 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 תקופת הפעילות:  מ-1946 
 מקום לימודים:  קווינ'ס קולג' 
 בן או בת זוג:  Pamela Greer 
 פרופיל ב-IMDb
 
ג'ון קרסון (באנגלית: John Carson;‏ 28 בפברואר 1927 – 5 בנובמבר 2016) היה שחקן אנגלי המוכר מהופעותיו בקולנוע ובטלוויזיה.
ביוגרפיה

קרסון נולד בעיר קולומבו שבציילון. הופעת הבכורה שלו בקולנוע הייתה בשנת 1947, והוא פילס את דרכו כשהופיע בסרטים בריטים שנעשו בתקציב נמוך כמו "Seven Keys" (מ-1961); "Smokescreen" (מ-1964) ו-"Master Spy". מראהו הקודר וקולו המרושע (היו שהשוו אותו לשחקן ג'יימס מייסון) הוביל אותו לככב בסרטי אימה בהם "Night Caller" ו-"The Plague of the Zombies" (מ-1965); "The Man Who Haunted Himself" (מ-1970); ב-"Taste the Blood of Dracula" (מ-1970) והסרט "Captain Kronos – Vampire Hunter".
בנוסף להופעותיו בסרטי אימה ידוע קרסון מתפקידיו בסדרות הרפתקאות משנות השישים של המאה העשרים כגון "הרפתקאות רובין הוד", "הגומלים", "המלאך", "Adam Adamant Lives!", "הברון", "איש במזוודה", "The Champions" ו-"Department S".
בטלוויזיה שיחק קרסון באופרת הסבון "Emergency – Ward 10", בעיבוד לרומן "אייבנהו", בעיבוד ל"וילהלם טל", בתוכנית "תיאטרון הכורסה", בסדרה "המפקח מגרה", באנתולוגיה "Out of the Unknown", במיני-סדרה "אמה" בתפקיד מר נייטלי, בסדרה "Dixon of Dock Green", בסדרה המשפטית "Crown Court", בסדרה "Secret Army", בסדרה "הגומלים החדשים", ב"המקצוענים", "Tales of the Unexpected", בסדרה "Hammer House of Horror", בסדרת המדע בדיוני "דוקטור הו" (בסיפור "Snakedance"); ב-"Shaka Zulu" ובסדרה "פוארו". כמו כן היה קרסון קריין בפרסומות לטלוויזיה.
ביוגרפיה > חיים אישיים

בת זוגו של קרסון הייתה לואנשיה פלמר (אנ'). הוא נפטר בקייפטאון שבדרום אפריקה ב-5 בנובמבר 2016 בגיל 89.
פילמוגרפיה > קולנוע

(1946) Conspiracy in Teheran
(1955) Quentin Durward
(1956) Ramsbottom Rides Again
(1958) Intent to Kill
(1959) The Lady Is a Square
(1961) Seven Keys
(1962) Guns of Darkness
(1964) Smokescreen
(1964) Master Spy
(1965) The Night Caller
(1966) The Plague of the Zombies
(1968) Thunderbird 6
(1970) The Man Who Haunted Himself
(1970) Taste the Blood of Dracula
(1974) Captain Kronos – Vampire Hunter
(1987) City of Blood
(1989) Coastwatcher
(1990) Schweitzer
(1992) The Sheltering Desert
(1993) Woman of Desire
מנדלה ודה קלרק (1997) Mandela and de Klerk
חלומות על אפריקה (2000) I Dreamed of Africa
(2008) The Deal
(2008) Doomsday
פילמוגרפיה > טלוויזיה

(1959) Emergency - Ward 10
אייבנהו (1958–1959) Ivanhoe
הרפתקאותיו של וילהלם טל (1959) The Adventures of William Tell
תיאטרון הכורסה (1958–1959) Armchair Theatre
הגומלים (1963–1965) The Avengers
המפקח מגרה (1997) Maigret
(1971) Out of the Unknown
אמה (1972) Emma - בתפקיד מר נייטלי
(1976) Dixon of Dock Green
Crown Court
(1976) The New Avengers
(1977) Secret Army
המקצוענים (1978) The Professionals
(1979) Telford's Change
(1980) Tales of the Unexpected
(1980) Hammer House of Horror
דוקטור הו (1983) Doctor Who
(1986–1989) Shaka Zulu
פוארו (2005) Poirot
הערות שוליים

↑  Madeline Smith and John Carson Join Hammer Horror: The Warner Bros. Years Documentary
↑  Hadoke, Toby (8 בנובמבר 2016). "John Carson obituary". The Guardian. נבדק ב-9 בנובמבר 2016. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Carson
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810659924605606  BnF: cb14162153g (data)  GND: 173915620  ISNI: 0000 0000 8387 108X  LCCN: no97077005  NTA: 073554561  SUDOC: 160544211  VIAF: 122166936   WorldCat (עם VIAF): 122166936
ג'ני שמרצלר

ג'ני שמרצלר (בגרמנית: Jenny Schmerzler; ‏31 באוגוסט 1887 – 25 במרץ 1969) הייתה מוזיקאית מבצעת (כינור וויולה) ומורה למוזיקה ישראלית.
ביוגרפיה

ג'ני שמרצלר נולדה בעיר ברלין, שבגרמניה, בתם של גאורג (1864–1929) וברטה (186x–1946) שמרצלר, אחות ל: מקס שמרצלר (1889–1918), ליסה גולם לבית שמרצלר (1891–1964) וסאלי שמרצלר (1893–1915). גדלה ולמדה בברלין לפני מלחמת העולם הראשונה. ג'ני למדה בכתת הכינור של פרופ' וילי הס (Willy Hess) בבית הספר הגבוה למוזיקה בברלין (Berlin Hochschule für Musik) לפני מלחמת העולם ה- I.
ג'ני שהתה זמנית בא"י בתקופת השנים 28–1926, עלתה ארצה סופית בשנת 1930 והתיישבה בירושלים.
ג'ני מעולם לא נישאה ולא היו לה ילדים. היא נפטרה ב־25 במרץ 1969 ונטמנה בבית העלמין הר המנוחות שבירושלים.
קריירה מוזיקלית

החל משנות ה-20 המאוחרות ועד שנות השישים של המאה ה-20 נטלה ג'ני חלק בפעילות המתהווה והולכת של מוזיקה קלאסית בארץ ישראל המנדטורית, ולאחר מכן בישראל. בתקופת השנים 28–1926 השתתפה ג'ני בהרכבים קאמריים שונים, בעיקר רביעיות מיתרים שהופיעו לרוב בחיפה. לאחר עלייתה ארצה בשנת 1930 התיישבה ג'ני בירושלים, שם היא השתתפה במספר הרכבים מוזיקליים ככנרת וויולנית, בעיקר רביעיות מיתרים (רביעיית הנשים של הצ'לנית תלמה ילין וכן רביעיית המיתרים הירושלמית בהובלת אמיל האוזר), כסולנית וברסיטלים לכינור ופסנתר. ג'ני הייתה חברה בתזמורת הסימפונית של ירושלים והשתתפה גם בקונצרטים מוזיקליים ברדיו ששודרו בשרות השידור המנדטורי. במשך מספר שנים הייתה ג'ני מורה לכינור בקונסרבטוריון הירושלמי למוזיקה (כיום האקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים), שנוסד ונוהל על ידי אמיל האוזר, וכן לימדה את ילדי ירושלים שיעורים פרטיים בכינור.
לקריאה נוספת

ספר: Music in the Jewish Community of Palestine 1880-1948: A Social History, by Yehoash Hirshberg, Clarendon Press 1996, ISBN 9780198166511
פרופ' יהואש הירשברג: "מוזיקה מערבית בירושלים המנדטורית". כלול בקובץ מאמרים "ירושלים בתקופת המנדט – העשייה והמורשת" בעריכת יהושע בן-אריה, הוצאת יד יצחק בן צבי, ירושלים 2003, עמ' 433–449.
ספר: תלמה ילין: מחלוצי המוזיקה בארץ ישראל; מאת מרג'רי בנטואיץ, הוצאת ראובן מס, תשמ"א 1981
הערות שוליים

↑  מתוך אלבום תלמה ילין בספריה המוזיקלית שבספריה הלאומית, פריט MUS 0180
ג'ון קרנקו

| --- | --- |

 לידה:  15 באוגוסט 1927 רסטנבורג, דרום אפריקה 
 פטירה:  26 ביוני 1973 (בגיל 45) דבלין, אירלנד 
 מקום קבורה:  שטוטגרט 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת קייפטאון 
 
ג'ון סיריל קרנקו (באנגלית: John Cyril Cranko ‏ 15 באוגוסט 1927 – 26 ביוני 1973) היה רקדן בלט וכוריאוגרף דרום-אפריקאי בבלט המלכותי ובבלט שטוטגרט.
ביוגרפיה > ילדות, נעורים ולימודים

קרנקו נולד ברסטנבורג, במה שהייתה לפנים הפרובינציה של טרנסוואל, דרום אפריקה. בילדותו, נתן ביטוי ליצירתיותו בהצגות-בובות. קרנקו החל את הכשרתו המוקדמת בבלט בקייפטאון אצל המורה הראשונה במעלה לבלט בדרום אפריקה, דאלסי האווס, מנהלת בית הספר לבלט של אוניברסיטת קייפטאון.
ביוגרפיה > ראשית קריירה

בשנת 1945 יצר את הכוריאוגרפיה לבלט הראשון שלו לסוויטה מתוך מעשה בחייל של איגור סטרווינסקי, בשביל מועדון הבלט של קייפטאון. בהמשך עבר ללונדון, שם למד בשנת 1946 בבית הספר לבלט סדלר'ס ולס, ורקד את התפקיד הראשון בבלט סדלר'ס ולס בנובמבר 1947.
ביוגרפיה > לונדון

קרנקו עבד בשיתוף פעולה עם המעצב ג'ון פייפר על "Sea Change", שעלה לבמה בתיאטרון גאייטי, דבלין ביולי 1949. הם עבדו שוב בצוותא בשביל בלט סדלר'ס ולס על "הצל", שנפתח ב-3 במרץ 1953. תקופה זו ציינה בחיי קרנקו מעבר מרקדן לכוריאוגרף במשרה מלאה; הופעתו האחרונה כרקדן בבלט סדלר'ס ולס הייתה באפריל 1960. בגיל 23, התמנה לכוריאוגרף הבית לעונת 1950–1951 של בלט תיאטרון סדלר'ס ולס.
בשביל עונת "פסטיבל בריטניה" של הלהקה בשנת 1951 יצר קרנקו את הכוריאוגרפיה ל"הרלקין באפריל", "פנטומימה עם דיברטימינטי" למוזיקה מאת ריצ'רד ארנל. וכן את הבלט הקומי "עמוד האננס", למוזיקה מאת ארתור סאליבן (שזכויות היוצרים עליה פגו זה לא כבר) בעיבוד המנצח צ'ארלס מקקראס. ב-1954 עבד קרנקו שוב עם מקקראס על "הליידי והשוטה", למוזיקה מאת ורדי. בינואר 1854 הודיע בלט סדלר'ס ולס שקרנקו עובד בשיתוף פעולה עם בנג'מין בריטן ליצירת בלט. קרנקו הכין טיוטת תסריט ליצירה, שלה קרא במקור "הנחש הירוק", שיש בה שילוב יסודות הלקוחים מן המלך ליר, היפה והחיה (סיפור שאת הכוריאוגרפיה בשבילו יצר לסדלר'ס ולס בשנת 1948) והסיפור האוריינטלי שמאדאם ד'אולנוי פרסמה בשם "נחש ירוק" בצרפתית. קרנקו כתב רשימת ריקודים, שבה תיאר בפשטות את הפעילות ואת משך הזמן הכולל לכל אחד מהם, ואז מסר אותה לבריטן להלחנת המוזיקה, שהייתה בסופו של דבר ל"נסיך הפגודות".
קרנקו כתב ופיתח רביו מוזיקלי בשם "קרנקס", שנפתח בלונדון בדצמבר 1955, עבר לתיאטרון וסט אנד במרץ של השנה הבאה, ונשאר על הבמה למשך 223 הצגות. את המוזיקה הלחין ג'ון אדיסון והמבצעים היו שלושה זמרים, אנתוני ניולי, אני רוז ויו בריאנט ורקדן אחד, ג'ילברט ורנטו; הרביו עבר לתיאטרון ביז'ו בתיאטראות ברודוויי במנהטן. קרנקו המשיך בתבנית של "קרנקס" ברביו חדש "קרנקס החדש", שנפתח בתיאטרון הלירי המרסמית' ב-26 באפריל 1960, עם מוזיקה מאת דייוויד לי וצוות שכלל את ג'יליאן לין, קרול שלי וברנרד קריבינס, אבל לא השיג אותו רושם כקודמו.
ב-1960 ביים קרנקו את ההפקה הראשונה של האופרה "חלום ליל קיץ" מאת בריטן, בפסטיבל אלדבורו. בבכורה של האופרה בקובנט גארדן בשנה שלאחריה לא הוזמן קרנקו לביים, וג'ון גילגוד הובא למשימה.
ביוגרפיה > שטוטגרט

בעקבות תביעה שהוגשה נגדו באשמת פעילות הומוסקסואלית, יצא קרנקו מאנגליה אל שטוטגרט. הוא התמנה ב-1961 למנהל בלט שטוטגרט, ואסף קבוצה של רקדנים מוכשרים, בהם מרסיה היידי, אגון מדסן, ריצ'רד קראגון, בירגיט קייל וסוזן האנקה. בין הכוריאוגרפיות שיצר בהמשך היו רומיאו ויוליה מאת שייקספיר, למוזיקה מאת פרוקופייב ב-1962, "אונייגין" ב-1965, עיבוד של הנובלה בחרוזים יבגני אונייגין מאת אלכסנדר פושקין, למוזיקה מאת צ'ייקובסקי (בעיקר "העונות"), בתזמור קורט-היינץ שטולץ, אילוף הסוררת מאת שייקספיר ב-1969, "Brouillards" ב-1970, "כרמן" ב-1971 (למוזיקה מאת וולפגנג פורטנר ווילפריד שטיינברנר, ו"עקבות" ב-1973.
יצירותיו של קרנקו תרמו רבות להצלחה הבינלאומית הבלט הגרמני, החל בהופעת אורח במטרופוליטן אופרה בניו יורק ב-1969. בשטוטגרט, הזמין קרנקו את קנת מקמילן לעבוד עם הלהקה, ומקמילן יצר בשבילה ארבעה בלטים בתקופת חייו של קרנקו וחמישי, "רקוויאם" כמחווה לאחר מותו.
ביוזמת קרנקו ייסדה הלהקה בית ספר לבלט משלה ב-1971; המוסד נקרא על שמו, "John Cranko Schule" ב-1974. העוזרת והכוריאולוגית שלו, ז'ורז'ט צינקירידס, שימרה את עבודותיו בכתב התנועה של בנש.
מוות ומורשת

בשנת 1973 נחנק קרנקו למוות עקב תגובה אלרגית לגלולת שינה, שנטל בטיסת שכר טרנסאטלנטית מפילדלפיה לשטוטגרט, יומיים אחרי שהלהקה השלימה סיור מוצלח בארצות הברית באקדמיה למוזיקה של פילדלפיה. המטוס נחת נחיתת חירום בדבלין, שם נקבע מותו של קרנקו בהגיעו לבית החולים.
ב-2007 חגג בלט שטוטגרט את מה שהיה אמור להיות יום הולדתו ה-80 של קרנקו בפסטיבל קרנקו. הבלט "וולונטריס" מאת גלן טטלי נוצר לזכרו. אגודת ג'ון קרנקו בשטוטגרט, שנוסדה בשנת 1975, מקדמת ידע בבלט וביצירתו של קרנקו, תומכת במופעים וברקדנים מוכשרים, ומעניקה מדי שנה פרס על שמו.
הערות שוליים

↑  "John Cranko" ג'ון קרנקו, בלט שטוטגרט
↑  "John Cranko" ניקולס דרומגול, מילון אוקספורד לביוגרפיה לאומית
↑  "John Cranko" מסד נתוני הופעות של בית האופרה המלכותית, ג'ון קרנקו
↑  "John Cranko" ג'ון קרנקו, מסד נתוני הופעות של בית האופרה המלכותית
↑  Royal Opera House Collections Online אוספי בית האופרה המלכותית אונליין
↑  יוטיוב
↑  מדריך לתיאטרון מוזיקה, "קרנקס", 2014
↑  "History" בית הספר ג'ון קרנקו, היסטוריה
↑  ניו יורק טיימס, "ג'ון קרנקו מת בגיל 45, מנהל בלט שטוטגרט סופד למת" 27 ביוני 1973
↑  "Das Stuttgarter Ballettwunder" "הפלא של בלט שטוטגרט" 2 באפריל 2015
↑  "Aktuelles" אגודת ג'ון קרנקו
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007418204005171  PLWABN: 9810640212005606  BnF: cb140898718 (data)  GND: 118522647  ISNI: 0000 0000 8390 2931  LCCN: n83181570  NKC: js20030707005  NTA: 071548351  SELIBR: 182428  SNAC: w6tx3kq5  SUDOC: 086196529  VIAF: 66671933   WorldCat (עם VIAF): 66671933
ג'ף למיר

| --- | --- |

ג'ף למיר בכנס קומיק-קון, 2012
 לידה:  21 במרץ 1976 (בן 48) מחוז אסקס, קנדה 
 מדינה:  קנדה 
 לאום:  קנדהקנדי
 עיסוק:  כותב ואמן קומיקס
 שפות היצירה:  אנגלית 
 תחום כתיבה:  קומיקס
 יצירות בולטות:  Essex County Sweet Tooth The Nobody
 פרסים והוקרה:  פרס Xeric, ‏2005 פרס ע"ש ג'ו שוסטר, 2008 פרס ע"ש דאג רייט, 2008
 jefflemire.blogspot.de
 
ג'ף למיר (באנגלית: Jeff Lemire; נולד ב-21 במרץ 1976), הוא אמן וכותב קומיקס קנדי. הוא חיבר בין השאר את טרילוגיית Essex County וכן את The Underwater Welder, סוויט טות' ו-The Nobody. למיר ידוע בכתיבה בעלת אווירה עגמומית ומאפיינים אנושיים וקודרים. אווירה עצובה זו, מגובה פעמים רבות באיורים משורבטים חסרי תחכום, לעיתים בקווים גסים שהולמים את העלילה. למיר מצייר את רוב יצירותיו בשחור לבן.
חייו האישיים

מתגורר בטורונטו, נשוי ואב לבן.
ראשית חייו

למיר נולד וגדל בעיירה כפרית קטנה במחוז אסקס, אונטריו בסמיכות לאגם Saint Clair. בתחילה למד קולנוע, אבל לבסוף בחר בקומיקס כשהבין שבימוי סרטים לא התאים לאופיו המתבודד.