stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
סילואן
היסטוריה > השילוח ועיר דוד

בתקופה עתיקה הושתתה תעלת-שלחין ממעיין הגיחון להשקיית שדות בעמק קדרון; התעלה, והבריכה בסוֹפה, נקראו על-שם פעולת השלחין – שילוֹחַ. הכפר נוסד סמוך לבריכת השילוח, ששימשה כמאגר המים של ירושלים בתקופת בית המקדש הראשון ובית המקדש השני לאחר חפירת הניקבה ממי הגיחון בימי המלך חזקיהו ומכאן שמו. בבריכת השילוח נהגו בין היתר לקיים מדי שנה ברוב עם את טקס שאיבת המים בחג הסוכות עבור מצוות ניסוך המים במקדש, וכן את תהלוכת מי אפר פרה אדומה מעת לעת. מאוחר יותר הפכה השפה היוונית את השם שילוח ל- סילואָה, ונתווספה לו הסיומת "ן", תופעה פונטית ידועה בעברית של תקופת חז"ל, המתרחשת במילים הנחתמות בתנועה, למשל במילים "להלן" (מן: "הלאה") ו"כאן" (מן: כֹּה).
האתר הארכאולוגי עיר דוד, שנמצא בשכונת ואדי חילווה שבכפר, הוא האתר בו שכנה ירושלים הקדומה בראשית ימיה, בתקופת הברונזה התיכונה, והיא המשיכה להיות מיושבת באזור זה עד לאמצע ימי הביניים.
בתקופה הישראלית המאוחרת (היא תקופת הברזל השנייה) שימש המקום כבית הקברות המזרחי של ירושלים, אל מול הגבעה של עיר דוד. בשנת 1968 ערך במקום הארכאולוג דוד אוסישקין סקר ארכאולוגי מקיף, שבו נבדקו כל המערות (חמישים במספר). בשלוש מערות נמצאו שרידי כתובות בכתב העברי העתיק. הכתובת המפורטת והארוכה ביותר נמצאה בקבר ...יהו אשר על הבית. קבר אחד בולט מעל שכניו בכך שהוא מונוליט החצוב בשלמותו מתוך הסלע. זהו הקבר המכונה קבר בת פרעה. כל המערות נמצאו ריקות. בכל המערות נעשו מאז ימי קדם שימושים חוזרים ונשנים. בתקופה הביזנטית שימשו המערות בעיקר לנזירים מתבודדים, ואחת מהן אף הותאמה להיות כנסייה.
היסטוריה > היישוב הקראי "צלע האלף"

במאה התשיעית הקימו יהודים קראים את שכונתם בצד המערבי של המדרון וכינו את שכונתם בשם "צלע האלף" על פי הפסוק בספר יהושע: ”וְצֵלַע הָאֶלֶף וְהַיְבוּסִי הִיא יְרוּשָׁלִַם”. שכונתם כונתה גם בשם "שכונת בני המזרח". יישוב זה התקיים כמה מאות שנים.
היסטוריה > כפר סילואן > התקופה הערבית הקדומה

תושבי סילואן מספרים כי בניית הכפר מיוחסת לזמן הגעתו של הח'ליפה עומר בן אל-ח'טאב שנתן את האזור ליושבי המערות סביב המעיין. הכפר מוזכר בכתבי הנוסע הערבי מוקדסי, בשנת 985 הוא כותב:
הכפר סולאן נמצא בשולי העיר. מתחת לכפר 'עין סולאן', בעל מים טובים, המשקה את הגנים הגדולים שהוקדשו כוואקף על ידי הח'ליפה עות'מאן בן עפאן לעניי העיר. מתחת לזה ביר איוב. מסופר כי בליל ערפאת (אנ'), מי הבאר הקדושה זמזם במכה מגיעים מתחת לאדמה למעיין (של סילואן). האנשים עורכים מסיבה באותו ערב.
היסטוריה > כפר סילואן > התקופה העות'מאנית ותקופת המנדט הבריטי

הכפר סילואן החל להתפתח במאה ה-16. תושביו הראשונים התגוררו במערכות הקבורה הרבות המצויות באתר. תושבי הכפר נודעו בכתבי מטיילים כגזלנים המרבים להונות את הבאים לרכוש מהם מוצרים. תושבי הכפר התפרנסו מחקלאות המבוססת על השקיית מי המעיין, וממכירת מי מעיין הגיחון בחודשי הקיץ לתושבי שכונות העיר העתיקה. מזיכרונות של יהודים-ספרדים מירושלים עולה, כי עגבניות וביצי סילואן היו שם דבר לאיכות. הסופר יהודה בורלא בספרו "בעל בעמיו" מתאר סיפור אהבה בין צעיר יהודי וצעירה ערבייה מוסלמית, על רקע ימי הקציר. מן הסיפור עולה תיאור מפורט של אורח חיים חקלאי, לצד קשרי רעות ויחסי קרבה בין יהודים וערבים בסילואן, אם כי הם מוצגים כתיאור בלתי טיפוסי של יחסי יהודים וערבים, והספר עצמו מסתיים במסקנות פסימיות לגבי מערכת יחסים מעין זו.
לצד החקלאות המפותחת, נחשבו בני הכפר, גם בזיכרון העממי הערבי, לשודדים. תעודות יהודיות ואחרות מייחסות להם גביית דמי חסות מהקהילה היהודית בירושלים על מנת שלא יפגעו בבית הקברות הר הזיתים, ומעשי שוד לאור היום של האבלים. פתגם ערבי שהיה נפוץ במאה ה-19 בעיר העתיקה אמר ”אנת תביע סלק עלא אהל סילואן?” ("האם אתה מתיימר למכור סלק לתושבי סילואן?"), שמשמעו שלא ניתן לרמות את תושבי הכפר הערמומיים.
ירושלמי בן התקופה מספר על ”הוצאות תמידיות על העדה אל אנשי הכפר סילואן... בעד שמירת הבית חיים אשר על הר הזיתים הסמוך לכפר הזה [...] לערך י' אלפים טאליר”.
חיימסון, הקונסול הבריטי בן התקופה, רשם במכתב לממונים עליו במשרד החוץ הבריטי:
הכפר סילואן הוא קן שודדים. הגברים, שהם גדולי גוף... הפילו את חיתתם במשך זמן רב על ירושלים. כגנבים, הם מומחים בטיפוס על חומות העיר בלילות. ומאחר ובית הקברות היהודי סמוך לכפרם, הם מצליחים כל שנה, באיומים ולעתים באלימות, לסחוט סכומי כסף גדולים מהיהודים המשלמים להם מקרן הצדקה לעניים.
נכון לשנת 1915 התגוררו בכפר כ-500 תושבים.
בתקופת המנדט הבריטי היה מרבית שטח הכפר מחוץ לתחום השיפוט של העיר ירושלים, למעט שכונת ואדי חִלווה. במהלך המנדט החל סיפוח של חלקים מהכפר לתחום העיר, תהליך אשר הסתיים בתקופת השלטון הירדני במזרח ירושלים, בשנת 1952. במהלך תקופה זו גדלה אוכלוסיית הכפר בצורה ניכרת, וערב מלחמת ששת הימים הגיע מספר התושבים באזור לכ-12,000 תושבים, כאשר מחציתם מתגוררים בשכונת ראס אל-עמוד.
היסטוריה > כפר סילואן > משנת 1948

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
היסטוריה > ההתיישבות היהודית החדשה > זיכרונות מיוחס

המשפחה היהודית הראשונה שהתגוררה בסילואן הייתה משפחת מיוחס. אבי המשפחה, רחמים נתן מיוחס, רכש בית מחוץ לחומה ועבר לגור בו עם משפחתו בשנת 1873. הבית היה באותו זמן על גבעה מחוץ למתחם בתי הכפר, אך עם הזמן והתרחבות הכפר, הוקף בבתים אחרים. בנו של רחמים מיוחס, יוסף מיוחס, היה איש ספר ופעיל מרכזי בעדה הספרדית ובחינוך. ילדותו המאושרת, אהבתו וגעגועיו לשכניו הערבים ותרבותם, מתוארים בהקדמה לספרו "הפלחים", שיצא לאור ב-1937:
"וכשאני לעצמי, אני מחויב להודות שהחיים הללו של שכנינו, שאני עוסק בתיאורם, חביבים עלי הרבה, ואפשר שמשום כך, מתוך אנוכיות גרידא, אני רוצה לחבבם גם על הקהל, אלא שהדיו והנימוס הספרותיים דורשים ממני להצדיק את אנוכיותי, ואת חיבתי אל החיים האלה... ולרגלי קביעת דירתנו בכפר זה, הייתי מאז אורח מצוי בבתי הפלחים במשך עשר שנים רצופות, ובערב, בערב, כשהייתי חוזר מן ה"חדר" או בימות הפגרה והחגים, הייתי רגיל לבקר את מוחמד ואת פטמה, את עלי ואת ח'דיג'ה, שכני חביבי. מפיתם האכילוני, ומימיהם שתיתי, ולפעמים כשכיבדוני בשיחותיהם ובאגדותיהם כ"קינוח סעודה" עד שעה מאוחרת בלילה הייתי גם לן בביתם ועל ידי כך כל דרכי השכנים האלה, מידותיהם, אופן חייהם, שיחותיהם, ואגדותיהם התחבבו עלי, ונהיו לי כעין "גירסא דינקותא", ועד עתה אני אוהב אותם, בעוררם תמיד בלבי זיכרונות ימי ילדותי הטובים, הימים היותר טבעיים והיותר פשוטים שבימי חיי... אין להתפלא, אפוא, אם מחבב אנוכי את הפלחים ואת חייהם, ואם משתדל אני לקבוע ל"בני ישמעאל" אלה מדור בספרות ישראל"
הספר עצמו הוא עבודת מחקר מזרחנית קלאסית, ובמסגרתה מיוחס אינו חוסך את שבט לשונו מהפלחים (במשתמע, גם מתושבי סילואן), בעיקר בהקשרים של דיכוי הפלחות (כך), נטייה לאי אמינות (לדבריו), בורות ורדידות דתית.
היסטוריה > ההתיישבות היהודית החדשה > כפר התימנים בשילוח

בשנת 1881 עלו במסגרת עליית אעלה בתמר יהודים מתימן לירושלים. בבואם לעיר הם נתקלו בקשיים משום שלא היה להם כולל שידאג לפרנסתם ומפני ששאר היהודים בעיר פקפקו תחילה ביהדותם. חלקם הגדול חפץ להישאר בקרבת מקום לשרידי בית המקדש, וכך נאלצו להתגורר במערות פתוחות אשר איתרו בצלע הר הזיתים.
ישראל דוב פרומקין, בעל עיתון החבצלת, הקים אגודה בשם "עזרת נידחים" אשר פעלה לטובת התימנים שגרו בצלע הר הזיתים, תוך שהיא נעזרת בברונית הירש ואחרים מחו"ל. בעזרת האגודה נתרמה אדמה בצלעו המערבי של הר הזיתים. האדמה הייתה ריקה לחלוטין ומרוחקת מבתי הערבים שהיו מצפון לה. חלקת האדמה נתרמה על ידי אדם בשם בועז הבבלי ועליה נוסדה התיישבות יהודית של עולים מתימן שנקראה "כפר התימנים" או כפר השילוח. 
מפאת בעיות רישום והתנהלות מול השלטון הטורקי נוסד הקדש (וואקף) בשם "הקדש ע"ש מושון בנבנישתי". ההקדש נוסד על ידי ילדיו של משה בנבנישתי וריכז לתוכו את האדמות שנתרמו על ידי בועז הבבלי.
בהנהגתו הרוחנית של הרב סעדיה מדמוני, הוקמו בתי היהודים בשלושה מבנים טוריים, שנקראו על שם הנדבנים יעקב סלפנדי, יוסף קוקיא ויוסף נבון, ונחנכו בסוף 1884. כן נבנה בור מים גדול. לאחר מכן נקנתה חלקה סמוכה נוספת, עליה הוקמו מבנים נוספים. בנוסף ליחידות המגורים, כלל המקום מרפאה וחמישה בתי כנסת. בשיא פריחתו של הכפר מנה המקום כ-160 משפחות, אשר חלקן לא היו תימניות.
תושבי הכפר היהודי ובתיו נפגעו במהלך פרעות שביצעו בהם הערבים במאורעות תר"פ (1921), ובשנת 1929 (מאורעות תרפ"ט) התנפלו הערבים על הנשארים, פגעו בהם ושדדו את רכושם. עם זאת, תושבי הכפר היהודים ניצלו הודות לשכניהם הערבים מסילוואן, שהחביאו אותם בביתם.
בסופו של דבר, מרבית התושבים היהודים עזבו בלחץ שלטון המנדט הבריטי. בני הכפר, בהנהגתו של הרב יוסף מדמוני, בנו של מייסד הכפר, חזרו לכפר למספר שנים, אך בעקבות הפרעות במהלך המרד הערבי הגדול, וחוסר רצונו של שלטון המנדט להגן על יהודי הכפר מפני הפורעים הערבים, גורשו היהודים לצמיתות מהכפר על ידי השלטון הבריטי בשנת 1938. למרות הבטחות (כתובות) של המושל הבריטי לאפשר את שובם של היהודים לכפר עם השבת השקט, לא הסכימו לכך שלטונות המנדט, והכפר נותר ריק מיהודים.
בעקבות הפרעות וגירוש היהודים, נבזז רכושם על ידי הערבים ובתיהם נהרסו כמעט לחלוטין. שלמה מדמוני, מתושבי הכפר, אף נרצח כשהיה בדרכו לכפר כדי לנסות להציל ספר תורה. מאוחר יותר חולל ספר תורה שנותר במקום. כל זאת למרות אין ספור פניות לשלטונות המנדט הבריטי, הן מכל הגופים בהנהגה הציונית, והן מצד התימנים, הספרדים והרבנות הראשית, בבקשה כי ייתנו להם לחזור או להציב כוח משמר במקום.
היסטוריה > ההתיישבות היהודית החדשה > ההתיישבות היהודית החל משנות ה-80 של המאה ה-20

החל משנות ה-80 של המאה ה-20 החלו משפחות יהודיות להתיישב בעיר דוד במסגרת עמותת אלע"ד.
בשנת 2004 שבו לאזור שבו היה ממוקם כפר השילוח התימני, משפחות יהודיות מטעם ההקדש של כפר התימנים לאחר שהקרקעות נקנו שוב. בספטמבר 2014 נכנסו תושבים יהודים ל-25 דירות בשכונה, נוסף על כ-25 משפחות שהיו בה קודם לכן; הדבר עורר התקהלויות מצד תושבי השכונה. ב-19 באוקטובר 2014 נכנסו 9 משפחות יהודיות להתגורר ב"בית עובדיה" ו"בית פרומקין" בכפר השילוח. עיקר ההתיישבות בוצעה על ידי עמותת עטרת כהנים.
ב-6 במאי 2015 נכנסו כ-20 יהודים להתגורר במבנה סמוך לבית יהונתן, שבעבר שימש כבית כנסת בכפר התימנים. הכניסה לבית התאפשרה בתום מאבק משפטי ממושך, בין הבעלים היהודי – הקדש כפר השילוח, לבין משפחת אבו נאב שהתגוררה בו. באוגוסט אותה שנה נכנסו עשרות משפחות להתגורר בבניין בן 12 דירות, שהיה ברכוש ההקדש התימני. במהלך הדיונים המשפטיים על הבית, הסכימו תושביו הערביים להתפנות מרצון.
נכון לתחילת 2016, מתגוררות בסילוואן למעלה מ-62 משפחות יהודיות.
ביולי 2018 יזמו השרים זאב אלקין ומירי רגב את הקמתו של מרכז למורשת עולי תימן בשכונה, בתקציב של כ-4.5 מיליון שקל.
בנובמבר 2018 דחה בג"ץ עתירה של 104 מתושבי בטן אל-הווא הערבים (שטח במרכז סילוואן שבמאה ה-19 גרה בו קהילה של יהודים תימנים, במסגרת "הקדש בנבנישתי"), נגד העברת הבעלות על הקרקע לעמותת "עטרת כהנים", והכשיר את פינוים של כ-800 התושבים המתגוררים באזור בכ-80 בתים.
לצד פיגועים ואירועים אלימים, התפתחו לאורך השנים יחסי שכנות בין יהודים לערבים. ילדים משתי הקבוצות משחקים יחד, מתקיימים ביקורים הדדיים והשתתפות בחתונות ומתבצעת פעילות משותפת מול הרשויות בנושאים מוניציפליים ושיפור התשתיות המקומיות.
גלריית תמונות

כפר סילואן, 2009
מבט על כלל שכונת סילואן
ואדי יצול
מבט לחלק הדרומי של סילואן
מבט לשכונה מעיר דוד, (2024)
סימטה טיפוסית בכפר (באזור בו שכנו בתי "כפר התימנים")
פתח למערת קבורה קדומה המשמשת כיום את תושבי המקום כדיר עיזים וכאסם
קבר בת פרעה – מבט מעיר דוד
כוכים, כניסות למערות קבורה
מצבות חדשות על קברים ישנים בעמק בין הר הזיתים לבין הר הבית – ראו את גדר האבן המתעגלת הסוגרת עליהם
שרידים מקברי בית דוד, שנחשפו ב-1914 על ידי ריימון וייל בחפירות בעיר דוד (השערה)
ראו גם

עיר דוד
עין רוגל
גן המלך
בית הכנסת אהל שלמה
לקריאה נוספת

אלי שילר (עורך), ירושלים הבנויה, קוי יסוד בהתפתחות ירושלים, אריאל, כתב עת לידיעת הארץ, מרץ 1986.
אורי שטנדל, השכונת הערביות במזרח ירושלים.
הערות שוליים

↑  סקר אוכלוסיית ירושלים 2012
↑  שישה בתים בסילוואן אוכלסו בידי מתיישבים יהודיים
↑  שכונת סילואן, באתר האתר הרשמי של עיריית ירושלים
↑  ספר יהושע, פרק י"ח, פסוק כ"ח
↑  אברהם יערי - הקשרים בין יהודי פרס וארץ ישראל באתר דעת
↑  Muk., 171. Quoted in Guy le Strange: Palestine under the Moslem, 1890, p. 221.
↑  מ' ריישר, שערי ירושלים, ורשה: תרל"ט-1867 (הדפסה מחודשת: פוס ספרא, 1967), עמ' 66. מופיע גם בתוך: וילנאי, ירושלים, עמ' 324.
↑  A.M Hymson, The British consulate in Jerusalem, vol. 1, 1938, p. 162.
↑  ירושלים, חבצלת, 19 בדצמבר 1884
↑   דליה קרפל, מה באמת קרה בתרפ״ט? בחזרה לשורשי הסכסוך, באתר הארץ, 24 באוקטובר 2013
↑  מנישול מופרט למיליציות מופרטות: המודל של סילוואן | עידן לנדו, באתר העוקץ, ‏2010-11-25
↑  לזוועת חילול הקודש בכפר השילוח, הצופה, 17 באוגוסט 1939
↑  חזקי ברוך, עשור להתיישבות היהודית בכפר התימנים, באתר ערוץ 7, 5 ביוני 2014
↑  יהונתן ליס, עמותת "אלעד" הודיעה שרכשה 16 דירות במתחם "עיר דוד" בסילואן, באתר הארץ, 8 בפברואר 2004
↑  יעל פרידסון, עשרות יהודים התיישבו בסילוואן; מהומות בכפר, באתר nrg‏, 30 בספטמבר 2014
↑  אורנית עצר, תשע משפחות חדשות בכפר התימנים, באתר ערוץ 7, 20 באוקטובר 2014
↑  עוזי ברוך, ירושלים: התרחבות בכפר התימנים, באתר ערוץ 7, 6 במאי 2015
↑  עשרות מתנחלים נכנסו למבנה בן 12 דירות בסילוואן שבמזרח ירושלים, באתר הארץ, 27 באוגוסט 2015
↑  דוח של "עיר עמים"
↑   חיים לוינסון, המדינה תשקיע מיליונים במרכז מורשת לעולי תימן בלב שכונת סילוואן במזרח ירושלים, באתר הארץ, 29 ביולי 2018
↑  נדב שרגאי, העיר שעורבבה לה, באתר השילוח, ‏2017-07-06
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007467990005171  GND: 4443500-9  LCCN: n88282254  MusicBrainz: 8ce58e33-0aeb-429d-bbfc-ecd41ceb5521  VIAF: 159403547   WorldCat (עם VIAF): 159403547 
שמחת בית השואבה בבריכת השילוח. ציור של דפנה לבנון.
תמונה של שרידי קבר בת פרעה שיצר הצלם אוגוסט זלצמן מ-1856
מסגד ביר איוב הניצב מעל לבאר המשוערת כעין רוגל המקראית, 9/07
סילואן בשנות ה-30 של המאה ה-20
סילואן והר הבית בשנות ה-50 של המאה ה-20
בית משפחת מיוחס כיום, שנבנה מחוץ לחומות ב-1873
כפר השילוח (כפר התימנים), 1891
בית מגורים המאוכלס במשפחות יהודיות בלב הכפר
תיאור חיי היומיום בעיני תושב סילואן בסמוך לאתר עיר דוד
הורסט גרוסמן

| --- | --- |

 לידה:  19 בנובמבר 1891 זיבא, פרוסיה המזרחית, האימפריה הגרמנית האימפריה הגרמנית
 פטירה:  4 במאי 1972 (בגיל 80) ריסלנסהיים, גרמניה המערבית גרמניה המערבית
 מדינה:  גרמניה 
 השתייכות:  האימפריה הגרמנית האימפריה הגרמנית   גרמניה הנאצית גרמניה הנאצית
 תקופת הפעילות:  1911–1945 (כ־34 שנים)
 דרגה:   גנרל חיל הרגלים (ורמאכט)
 תפקידים בשירות
 מפקד הדיוויזיה ה-6   מפקד הקורפוס ה-35   מפקד הקורפוס ה-55   מפקד הקורפוס ה-6
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם הראשונה   מלחמת העולם השנייה
 עיטורים
   צלב האבירים של צלב הברזל עם עלי אלון   צלב הברזל דרגה ראשונה   צלב הברזל דרגה שנייה   הצלב הגרמני בזהב   עיטור בית הוהנצולרן עם חרבות   אות הפציעה בשחור
 
הורסט גרוסמן (בגרמנית: Horst Großmann;‏ 19 בנובמבר 1891 – 4 במאי 1972) היה מפקד בכיר בורמאכט שפיקד על כוחות במלחמת העולם השנייה.
ביוגרפיה > קריירה מוקדמת

גרוסמן נולד ב-19 בנובמבר 1891 בזיבא, פרוסיה המזרחית, שהשתייכה לאימפריה הגרמנית (מאז 1955 חלק מאלק בפולין המודרנית). בשנת 1912 הוא התגייס לצבא הגרמני הקיסרי, והצטרף לרגימנט הרגלים ה-175, עמו לחם במהלך מלחמת העולם הראשונה בקרבות השונים. על פעולותיו בקרבות קיבל את עיטורי צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה, צלב האבירים של מסדר בית הוהנצולרן עם חרבות, אות הפציעה בשחור וצלב הכבוד של מלחמת העולם 1914/1918.
לאחר המלחמה הצטרף גרוסמן למשטה, אולם בשנת 1920 הצטרף לרייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. בשנת 1923 הוא הועלה לדרגת ריטמייסטר, ובשנת 1926 הוא מונה למפקד פלוגת הנדסה של רגימנט הרגלים ה-6. לאחר מכן הוא הפך למדריך בבית הספר לחי"ר בדרזדן, וב-1 באוקטובר 1934 הועלה לדרגת מיור ומונה למפקד הגדוד ה-2 ברגימנט הרגלים ה-22. ב-1 באוקטובר 1938 הוא הועלה לדרגת אוברסט, וזמן קצר לאחר מכן הוא מונה למפקד קבוצת ההדרכה B בבית הספר למלחמה בפוטסדאם.
ביוגרפיה > מלחמת העולם השנייה

ב-15 באוקטובר 1939 מונה גרוסמן למפקד רגימנט הרגלים ה-84, שהיה חלק מהדיוויזיה ה-8, ולחם עמו במהלך המערכה על צרפת ומבצע ברברוסה, וב-23 באוגוסט 1941 הוא קיבל על פעולותיו את עיטור צלב האבירים של צלב הברזל. ב-25 בדצמבר 1941 הוא מונה למפקד הדיוויזיה ה-6, וב-1 בינואר 1942 הוא הועלה לדרגת גנרל מיור. ב-1 בינואר 1943 הוא הועלה לדרגת גנרל לוטננט, ובפברואר קיבל את עיטור הצלב הגרמני בזהב. בקיץ אותה שנה הוא לחם עם הדיוויזיה בקרב קורסק, וב-4 בספטמבר קיבל תוספת עלי אלון לעיטור צלב האבירים של צלב הברזל. בינואר 1944 הוא מונה למפקד הקורפוס ה-35, וכן למפקד הקורפוס ה-55, עליו פיקד עד מאי 1944. ב-11 באוגוסט 1944 הוא מונה למפקד הקורפוס ה-6, וב-9 בנובמבר 1944 הועלה לדרגת גנרל חיל הרגלים. בינואר 1945 הוא סיים את תפקידו, ובתום המלחמה הוא נלקח לשבי הבריטי.
ביוגרפיה > לאחר המלחמה

ב-7 ביולי 1947 שוחרר גרוסמן מהשבי, ולאחר שחרורו הוא התגורר בריסלנסהיים, שם חי עד מותו ב-4 במאי 1972.
דניאל ליפשיץ (כדורגלן)

דניאל ליפשיץ (נולד ב-24 באפריל 1988 בגטבורג שבשוודיה) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת השוער.
קריירה

ליפשיץ נולד בשוודיה לאם שוודית ולאב ישראלי מקיבוץ ניר עוז, אשר הכירו כשאמו התנדבה בקיבוץ. כשהיה בן 7 עלה לישראל עם משפחתו, גדל בניר עוז והחל לשחק כדורגל במחלקת הנוער של מכבי חיפה.
בינואר 2007 עבר ליפשיץ לקבוצת הנוער של מכבי נתניה וחתם על חוזה מקצועני ראשון ל-4 שנים במועדון. ב-28 בנובמבר 2007 ערך את משחקו הראשון בקבוצה הבוגרת, נגד בני סכנין במסגרת גביע הטוטו. ב-28 בדצמבר 2008 ערך את הופעתו היחידה במדי הנבחרת הצעירה, במשחק נגד הנבחרת הבוגרת של אוזבקיסטן. את הופעתו הראשונה בליגת העל ערך ב-11 באפריל 2009, כשפתח בהרכב מכבי נתניה במשחק מול מכבי פתח תקווה. בעונת 2009/2010 ערך 15 הופעות בליגת העל.
לקראת עונת 2010/2011 עבר ליפשיץ למכבי אחי נצרת מהליגה הלאומית, אף שותף רק בשלושה משחקים בכל המסגרות, ובינואר 2011 הצטרף להפועל באר שבע, שם שימש שוער מחליף למשך שנה וחצי. לקראת עונת 2012/2013 עבר למכבי אום אל-פחם מהליגה הלאומית, ובינואר 2013 עבר להפועל אשקלון מאותה הליגה.
את עונת 2013/2014 החל ליפשיץ בהכח עמידר רמת גן, ובמהלך העונה עבר למכבי הרצליה. לקראת עונת 2014/2015 עבר ליפשיץ להפועל רעננה ולראשונה שימש שוער ראשון בליגת העל.
ב-29 באוגוסט 2015 הצטרף ליפשיץ למכבי תל אביב בהשאלה. ב-17 באוקטובר ערך את הופעת הבכורה שלו בשער הקבוצה מול מכבי פתח תקווה, במהלכה הורחק בדקה ה-87 בכרטיס אדום. ב-16 ביוני 2016 חתם באופן קבוע במכבי תל אביב, ושימש כשוער מחליף לפרדראג ראיקוביץ'. בסך הכל ערך ליפשיץ 7 הופעות במדי מכבי תל אביב בכל המסגרות, ובסיום עונת 2017/2018 הודיע על פרישה ממשחק בעקבות פציעה בכתף.
חיים אישיים

בשנת 2012 פתח ליפשיץ יחד עם דן רומן את חברת "Bourgogne Crown" המייבאת יינות מכעשרה יקבים בבורגון ומשווקת אותם למסעדות בתל אביב. בנוסף הוא גם היה חתום כדוגמן בסוכנות דוגמנות.
ליפשיץ נשוי לאנה, דוגמנית גאורגית שהגיעה לישראל בעקבות בן זוגה דאז שהיה גם הוא כדורגלן, ולזוג בת אחת.
סבו וסבתו של ליפשיץ, עודד ויוכבד, נחטפו לעזה במהלך טבח שבעה באוקטובר שהובילה למלחמת חרבות ברזל. הסבתא יוכבד שוחררה כעבור 17 ימים. גופתו של הסב עודד הוחזרה לישראל ב-20 בפברואר 2025 במסגרת עסקת חטופים, ביום ה-503 למלחמה.
הערות שוליים

↑  גלעד שוברט, הפועל באר שבע: דניאל ליפשיץ חתם, באתר ynet, 27 בינואר 2011
↑  תומר רונא, השוער דניאל ליפשיץ חתם באום אל-פאחם, ynet, 5 ביולי 2012
↑  יניב טוכמן, רענן ברנובסקי‏, מכבי תל אביב: ראיקוביץ' חתם ל-5 שנים, ליפשיץ סיכם, חואן פאבלו שוחרר, באתר וואלה, 29 באוגוסט 2015
↑  ליגת העל: מכבי תל אביב ניצחה 1:2 את מכבי פתח תקוה, באתר וואלה, 17 באוקטובר 2015
↑  יניב טוכמן‏, שוטה ארבלדזה מונה למאמן מכבי תל אביב. קרויף: "רצינו אותו מהרגע הראשון", באתר וואלה, 16 ביוני 2016
↑  דניאל ליפשיץ החליט לפרוש, עומר אצילי יחזור להרכב מכבי תל אביב, באתר וואלה, 20 במאי 2018
↑  גלי וולוצקי, עצר גול יצא יין, באתר כלכליסט, 29 באוקטובר 2013
↑  הדוגמן של אלונה
↑  הזוג החם בשרון: כדורגלן שוודי ודוגמנית גיאורגית, באתר mynet,‏ 30 בדצמבר 2014
↑  אחת המשוחררות משבי החמאס: סבתו של שוער העבר דניאל ליפשיץ, באתר ynet, 23 באוקטובר 2023
↑  דניאל ליפשיץ על סבתו: "שחררו אותה כי ידעו שהיא לא תשרוד", באתר וואלה, 27 באוקטובר 2023
באר שבע

ערך זה עוסק בעיר בצפון הנגב. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
.
באר שבע היא עיר במחוז הדרום המשמשת כבירת המחוז (ולעיתים מכונה "בירת הנגב"). היא העיר התשיעית באוכלוסייתה במדינת ישראל והשנייה בגודל אוכלוסייתה במחוז הדרום אחרי אשדוד. שטח השיפוט של באר שבע הוא 117,500 דונם, ובשטח השיפוט היא הרביעית בגודלה בישראל והשלישית במחוז הדרום, אחרי דימונה וערד. הוכרזה כעיר בשנת 1906. משמשת כמרכז מטרופולין באר שבע.
העיר שוכנת בצפון הנגב, בקצה המערבי של בקעת באר שבע. בעיר נמצאים אוניברסיטת בן-גוריון בנגב, המרכז הרפואי סורוקה, בית המשפט המחוזי, מפקדת מחוז הדרום של משטרת ישראל, ומפקדת פיקוד הדרום של צה"ל.
בתחום השיפוט המוניציפלי של באר שבע נמצאים כ-38 אחוזים מסך הכפרים הלא מוכרים, ובהם כרבע מתושבי הפזורה הבדואית.
ראש עיריית באר שבע מאז נובמבר 2008 הוא רוביק דנילוביץ'. העיר חברה בארגון הערים פורום ה-15 והיא הדרומית מבין חברות הפורום.
היסטוריה > באר שבע בתנ"ך

"על-כֵּן, קָרָא לַמָּקוֹם הַהוּא בְּאֵר שָׁבַע כִּי שָׁם נִשְׁבְּעוּ שְׁנֵיהֶם" (בראשית כא, לא).
"וַיְהִי בַּיּוֹם הַהוּא וַיָּבֹאוּ עַבְדֵי יִצְחָק וַיַּגִּדוּ לוֹ עַל אֹדוֹת הַבְּאֵר אֲשֶׁר חָפָרוּ וַיֹּאמְרוּ לוֹ מָצָאנוּ מָיִם. וַיִּקְרָא אֹתָהּ שִׁבְעָה עַל כֵּן שֵׁם הָעִיר בְּאֵר שֶׁבַע עַד הַיּוֹם הַזֶּה." (בראשית כו, לב-לג)
מקור השם באר שבע במקרא, המספר על כך שני סיפורים שונים: בספר בראשית פרק כ"א מסופר כי אברהם העניק שבע כבשים לאבימלך מלך גרר בתמורה לבאר שחפר באזור, ואז כרת עמו ברית בה שניהם נשבעו, ולכן אברהם קרא למקום באר-שבע. בספר בראשית פרק כ"ו מסופר כי אבימלך הציע ליצחק לכרות עמו ברית, ולאחר מכן עבדיו של יצחק דיווחו לו על באר שהם חפרו באזור ומצאו בה מים.  לבאר זו קרא יצחק "שבעה", ומסופר כי "על כן שם העיר באר שבע עד היום הזה". מלבד ספר בראשית, נזכרת באר-שבע גם בספר יהושע, כאחת מהערים המרכזיות השייכות לשבט שמעון.
היסטוריה > באר שבע בעת העתיקה

היישוב האנושי הראשון בבאר שבע התקיים בתקופה הכלקוליתית באלף הרביעי לפנה"ס, בשלושה יישובים על גדותיו של נחל באר שבע, הנקראים חורבת צפדי, ביר אבו מטר וחורבת בתר. לא נמצאו עדויות ארכאולוגיות להתיישבות בבקעת באר שבע בתקופת הברונזה, אולם במקרא מוזכרת באר שבע כמקום התיישבות של אברהם ויצחק.
בתקופת הברזל התקיימו שני יישובים באזור, תל באר שבע בו שכן היישוב "שבע", שבו רוכזו מוסדות המינהל והשלטון. ו"באר שבע" שהשתרעה על שטח של כ-30 דונם באזור שבין השוק הבדואי לגדתו הצפונית של נחל באר שבע. במקום נמצאו ממצאים ארכאולוגיים שתוארכו למאה ה-8 לפנה"ס, בהם צלמיות של האלה הכנענית עשתרת, נרות חרס וקנקני אגירה. בספר יהושע באר שבע מוזכרת כאחת מערי שבט שמעון, ומאז מוזכרת פעמים רבות בתנ"ך כעיר הדרומית המשמעותית של ממלכת ישראל בביטוי ”מִדָּן וְעַד-בְּאֵר שֶׁבַע”. בזכות הקשר בין העיר לשלושת האבות: אברהם יצחק ויעקב, מכונה באר שבע "עיר האבות".
היסטוריה > בתקופות הרומית עד המוסלמית המוקדמת

בתקופה ההרודיאנית התקיים בבאר שבע ישוב קטן שעליו הוקם באמצע המאה ה-3 מחנה צבא גדול. שרידי יישוב יהודי שתוארכו למאה הראשונה לספירה התגלו בשכונת הרקפות בצפון העיר.
בכתביהם של אוסביוס מקיסריה ושל הירונימוס מהמאה הרביעית מתוארת באר שבע כעיירה ובה חיל משמר רומי. העיר מוזכרת גם במפת מידבא. במהלך התקופה הביזנטית בארץ ישראל נבנו סביב המחנה לפחות שש כנסיות שחלקן היו בשימוש עד התקופה האומיית. במהלך התקופה הרומית והביזנטית התפתחה העיר בצורה ניכרת ושטחי הקבורה בפריפריה של העיר הפכו לאזורי מגורים. תהליך ההתפשטות של העיר בתקופות אלו הגיע לשיאו במאה ה-6. בתקופה המוסלמית המוקדמת בארץ ישראל המשיך השימוש בחלק מהמבנים הביזנטיים, אך הייתה דעיכה איטית של העיר, שהתבטאה בהריסת מבני הציבור והפיכתם למקור חומר גלם לבניה משנית. במחצית השנייה של המאה ה-8 ננטשה העיר.
היסטוריה > בתקופה העות'מאנית

השלטון העות'מאני חידש את היישוב בבאר שבע בסמוך לשנת 1900 מתוך כוונה להגביר את אחיזתו בשולי האימפריה ותוך ניסיון להפוך את הבדואים ליושבי-קבע. באר שבע היא העיר היחידה שתוכננה והוקמה על ידי האימפריה העות'מאנית בכל ארבע מאות שנות שלטונה בארץ ישראל. מיקום העיר נבחר בגבול שלושת המטות הבדואים הגדולים בנגב (עזאזמה, זורבה ומחמדין). בנוסף, במיקום זה היו מי תהום גבוהים, דבר שאיפשר השגת מים ליישוב בקלות יחסית.
בשנת 1901 הוקם בית הסראייה. בשנת 1906 הוכרזה באר שבע כעיר בטקס רשמי, שבו נחנך גם המסגד הגדול. רוב התושבים היו ערבים מאזור חברון ועזה ומיעוטם בדואים. בשיאה התגוררו בה כ-1,000 תושבים: כמעט כולם מוסלמים, מעט נוצרים, ויהודים בודדים. במלחמת העולם הראשונה הפכה העיר מרכז לוגיסטי-צבאי חשוב ואוכלוסייתה גדלה פי ארבעה. בקרבתה הוקם שדה התעופה הראשון בארץ ישראל. בנוסף, ב-30 באוקטובר 1915, לאחר תשעה חודשי בנייה, נחנכה תחנת הרכבת שחיברה את העיר דרך "המסילה המזרחית" ללוד ובהמשך התחברה למסילת הרכבת החיג'אזית.
היסטוריה > תקופת המנדט הבריטי

ב-31 באוקטובר 1917 נכבשה העיר על ידי הכוחות הבריטיים של הגנרל אלנבי בקרב באר שבע. בימי השלטון הבריטי הייתה ביר א-סבע עיר ערבית ועד 1936 חיו בה מספר משפחות יהודיות. על פי מפקד אוכלוסין של שנת 1922 היו בבאר שבע 2,356 תושבים מתוכם 235 נוצרים, 98 יהודים ו-11 דרוזים. על פי מפקד האוכלוסין של שנת 1931 היו בבאר שבע 2,919 תושבים, מהם 2,751 מוסלמים, 152 נוצרים, 11 יהודים ו-5 בהאים. בעיר היו 545 בתים. על פי סקר הכפרים 1945 חיו בה כ-5,570 תושבים. הבריטים מינו לראשות העירייה את השייח' פריח אבו מדין, שייח' שבט החנאג'רה, שהיה מהאנשים המשפיעים באוכלוסיית האזור ושימש במלחמת העולם הראשונה כמורה דרך לכוחות הבריטיים. השייח' היה אחד הבדואים הבודדים שגרו אז בעיר. הבריטים המשיכו לפתח את העיר לפי תוכניות בינוי עיר, שתאמו את התוכנית, לפיה בנו הטורקים את העיר. המפורסמת בתוכניות אלו הייתה של הנרי קנדל, משנת 1937.