stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מהאיאנה
מאפייני הדת > הארה קולקטיבית

המהאיאנה שמה במרכז התרגול את נדרי הבודהיסטווה, בניגוד לדמות הארהאט (לעיתים מבוטא ארהאנט) של הטהרוואדה. הארהאט הוא המתרגל הבודהיסטי שהלך בדרכו של הבודהה והגיע לניבאנה, וכך פרש ממעגל הסבל וגלגול הנשמות המכונה סמסרה. הבודהיסטווה הוא מי שנדר שלא יגיע להארה, או שיגיע אך יבחר לחזור בגופו או ברוחו, על מנת להוות מורה דרך לכל היצורים החיים. לרוב כאשר מתשמשים בביטוי בודהיסטווה מתכוונים לפנתאון של דמויות המשמשות כמושאי פולחן, חלקן היסטוריות וחלקן מיתולוגיות, שמאמיניהם גורסים שהגיעו להארה ובחרו לחזור בגופם או ברוחם כדי להוות מורי דרך לשאר היצורים החיים. דוגמה מוכרת לכך היום היא טנזין גיאטסו, הדלאי לאמה המכהן, שנחשב גלגולו של הבודהיסטווה אוולוקיטשוורה, בדומה לדלאי לאמה שקדמו לו.
מאפייני הדת > פולחניות

אחד המאפיינים הנפוצים יותר במהאיאנה מאשר בתהרוודה הוא הפולחן והטקס. בעוד רוב זרמי הטהרוודה מדגישים את הדיון הפילוסופי והתרגול, במהאיאנה ישנם זרמים שמרכז עיסוקם הוא בפולחן לדמויות מיתולוגיות ושמימיות דמויות אלים, בחלק מהזרמים בודהיסטוות היסטוריות (לדוגמה בודאי ובודהידהרמה) או מיתולוגיות (לדוגמה אמיטאבהה ומאיְטְרֶיַה) הפכו למושא פולחן, לרוב באמצעות פולחן שרידי קדושים. האסכולה המפורסמת ביותר שעוסקת בסוג זה של פולחן היא בודהיזם הארץ הטהורה, שהמאמיניה מפנים את פולחנם לאמיטאבהה (המכונה אמיטוֹפּוֹ בסין ואמידה ביפן), דמות בודהה מיתולוגית שקדמה לגאוטמה הבודהה לפי המסורת. הפולחן אליו מתבצע באמצעות קריאה בשמו ואמירת מנטרות המזוהות איתו במקדשיו ומול פסליו.
עם זאת, ישנם גם זרמים במהאיאנה המתרכזים בתרגול, ושמבחינתם פולחן כדוגמת הארץ הטהורה נחשב סוג של היאחזות במהויות, ולכן לא רצוי ולא מקרב להארה. אחד מזרמים אלו, הזן, הכה שורש במערב מהר יותר מהזרמים הפולחניים, מכיוון שאינו דורש לאמץ אמונות ותפיסות המנוגדות או סותרות את הדתות הנהוגות במערב או את תפיסת העולם החילונית-הומניסטית.
מאפייני הדת > אסתטיקה

המהאיאנה מאופיינת בהשקעה גבוהה באסתטיקה הבודהיסטית. מנזרים, מקדשים וחללי תרגול מהאיאנים יכללו לרוב סוגים שונים של קערות מזמרות, גונגים, קטורות ופסלים, הן של דמויות היסטוריות והן של יצורים מיתולוגיים, בעוד במקדשי הטהרוודה לרוב יהיו פסלים המציגים גאוטמה הבודהה בלבד, ולרוב מעט מהם. חוץ מריבוי הבודהות והבודהיסטוות, המהאיאנה גם עשירה בסמלים, כדוגמת מנדלות, סגנונות שירה ומוזיקה אופיינים, ובזרמים מסוימים נהוגות גם מנטרות.
בתרבויות מהיאניות שונות נהוגה אסתטיקה שונה המושפעת רבות מפילוסופיות העיצוב הנהוגות באותה התרבות כמו גם מהדתות האחרות הנהוגות בה, ולכן מנזרים בודהיסטים ביפן אינם חולקים את אותו הסגנון האסתטי עם המנזרי הדזונג של טיבט ובהוטן.
מאפייני הדת > נזירות

כללי הנזירות במהאיאנה נחשבים מקלים ומגוונים ביחס לאלו של הטהרוודה. לדוגמה, נזירי זן המורשים להנשא ולהעמיד צאצאים. עם זאת, זרמים רבים במהאיאנה דורשים ממאמיניהם לנקוט בצמחונות כביטוי לחמלה ואי-אלימות, דבר שאינו נדרש מנזירי הטהרוודה. למרות זאת נזירים רבים, במיוחד באזור ההימלאיה ואזורים נוספים בהם קשה להתקיים מדיאטה צמחית בלבד, אינם צמחוניים.
מאפייני הדת > היחס לקאנון הפאלי

בניגוד לדתות מאורגנות בעלות ארגון מפותח ועשיר, הבודהה לא מינה אחריו יורש ואין מוסד המייצג את הבודהיזם בכללותו או את זרמיו השונים (אם כי ישנם זרמים בעלי ארגון עשיר יותר מאחרים). בעקבות כך, לבודהיזם יש מספר קאנונים של כתבים המיוחסים לגאוטמה הבודהה. המוקדם מביניהם הוא הקאנון הפאלי שעלה על הכתב בסרי לנקה בתחילת המאה ה-1 לפנה"ס, ולפני כן עבר בעל פה על ידי תלמידיו של הבודהה. הסוטרות המופיעות בקאנון הפאלי מקובלות על כל הזרמים הבודהיסטים (והחשוב בהם הוא ארבע האמיתות הנאצלות), אך אלו הכתבים היחידים המיוחסים לגאוטמה הבודהה על פי מאמיני הטהרוואדה. המהאיאנה לעומת זאת מעדיפה את הקאנון הסיני, שמכיל תרגום לסינית של הקאנון הפאלי, אך מכיל סוטרות נוספות המיוחסות גם הם לבודהה (אם כי חוקרים מאמינים שנכתבו מאוחר יותר). במהאיאנה לומדים גם טקסטים מאוחרים יותר בהם מובעים רעיונות פילוסופים ממקור אחר, ולעיתים מעדיפים אותם על הקאנון, אותם רעיונות פילוסופים כוללים את רעיון השונייטא או הריקות אותו פיתח נגרג'ונה, לפיו לשום דבר אין קיום עצמאי ועקבי בעולם, אלא כל הדברים מתקיימים אך ורק בהקשרם ולכן ארעיים וחולפים מטבעם. עקרון נוסף שתופס מקום מרכזי במהאיאנה וכמעט אינו מוזכר בקאנון הפאלי הוא עקרון ה"נון-דואליזם", לפיו ההפרדה בין ה"עצמי" ל"לא-עצמי" או בין הפנימי לחיצוני היא דיכוטומיה שגויה שמקורה באשליית העצמי.
בנוסף, זרמים מסוימים במהאיאנה, בעיקר אלו שמקורם בצ'אן הסיני, הושפעו מהדאואיזם במידה דומה למידה שבה זה הושפע מהבודהיזם. כתוצאה מהשפעה זו פותחה גישה לפיה הרציונליזם והלוגיקה הברורה עליהם נשען הקאנון הפאלי והמסורות הבודהיסטיות המוקדמות היא בעוכרי המתרגל, ושמטרת התרגול היא להפתר מדפוסי מחשבה לוגיים על מנת לחוות את עולם התופעות ברמה שמעבר לאינטלקט האנושי.
מאפייני הדת > דוקטרינה

את דרך המהאיאנה ניתן לאפיין בעקרונות הבאים:
אוניברסליזם - "טבע הבודהה" טמון בכל אדם באשר הוא
חכמת הארה - מושא שאיפות מרכזי
חסד - המתבטא בפיתוחן ובביטויין של מעלות טובות
גאולה - הנתמכת בידי קוסמוגרפיה עשירה
הזרמים הפילוסופים או החילוניים יותר נוטים להתמקד בשלושת המאפיינים הראשונים (אוניברסליזם, חכמת הארה וחסד) ללא עניין רב בנושאים העל טבעיים, ואילו הזרמים הדתיים או המיסטים מתמקדים בעיקר בגאולה אשר תוביל את המאמין למישורי קיום נעלים, אשר מעבר לקיום הארצי.
מאפייני הדת > דוקטרינה > אוניברסליזם

בכל פרט בעולם קיים מלכתחילה "טבע של בודהה", ועל כן טמונה בו היכולת להגיע להארה ולהפוך לבודהה אם רק יזהה זאת.
מאפייני הדת > דוקטרינה > חוכמת הארה

המהאיאנה מותחת ביקורת על הבודהיזם המסורתי, שלדידה שם דגש רב מדי על השאיפה האישית להגיע לנירוואנה, ומעודד, לכאורה, חיי פרישות והתבודדות. לעומתו, מכווינה המהאיאנה לפיתוח בודהיצ'יטה, השאיפה להפוך לבודהיסאטווה, אשר מוכן לעכב את שחרורו האישי מסבל לטובת שחרורם של כל הברואים כולם. לבודהיסאטווה נפש בעלת חסד רב, המאוחדת בחכמת האמת (פראז'נה פרמיטה) של הריקות (שונייטא), והיא נושאת שש שלמויות: נדיבות, סבלנות, מדיטציה, מוסריות, אנרגיה וחכמה.
אסכולות רבות של הבודהיזם המהאיאני התמקדו בטיב ההארה ובמשמעותה של נירוואנה, מהמהדייאמיקה ליוגקרה ועד הזן.
מאפייני הדת > דוקטרינה > חסד

חסד (או "חמלה"; קארונה בסנסקריט), הוא מושג מפתח נוסף במהאיאנה, הנחשב להשלמה ההכרחית לחכמת הארה. הוא נסמך על הרעיון שמעלות מוספות יכולות להיות מועברות לאחרות.
הבודהיסטוות הם הפועלים העיקריים בחסד, כאשר אוולוקיטשווארה הוא הראשון מביניהם.
מאפייני הדת > דוקטרינה > גאולה

המהאיאנה האדוקה פיתחה קוסמוגרפיה עשירה, הכוללת בודהות ובודהיסטוות שונים החיים בעולמות עליונים. רעיון השילוש, או הטריאקה, תומך בעולמות אלה, כשהוא עושה את הבודהה עצמו לדמות דמוי אלוהית טרנסצנדנטלית. בתנאים שונים, המאמינים יכולים להגיע לעולמות אלה לאחר מותם, ורק שם לזכות בהארה השלמה. ישנן כתות הגורסות כי הגאולה הזו לעולמות דמויי גן עדן יכולה להיות מושגת על ידי אמונה בלבד, העלאת דמות בודהה בדמיון, או שינון שמו כמנטרה. גישה זו לגאולה מהווה עבור ההמונים מקור משיכה לבודהיזם אדוק, במיוחד כפי שהוא מיוצג בידי הארץ הטהורה. קוסמוגרפיה זו מאפשרת למהאיאנה להיות סינקרטית למדי, ולהתאים גם למאמינים באלים ואמונות אחרות. מקורות שונים הוצעו על מנת להסביר את עלייתה, כמו כתות הינדיות אדוקות פופולריות ("בהכטי"), ותאולוגיות פרסיות ורומאיות-יווניות, שהגיעו להודו מצפון מערב.
הכתבים הראשונים הידועים

הטקסטים הראשונים הידועים של המהאיאנה הם תרגומים שנעשו לסינית על ידי הנזיר הקושאני לוקאקסמה בבירה הסינית לוו-יאנג, בין 178 ל-189 לספירה.
כתביו של לוקאקסמה כוללים תרגום של הפראטיוטפאנה סוטרא, אשר נחשבת למקור מנהגי הארץ הטהורה בסין. בתרגום זה מופיע האזכור הידוע הראשון של הבודהה אמיטאבהה וארצו הטהורה. כמו כן, יצר לוקאסאמה את אחד התרגומים הראשונים של שלמות החכמה (בסנסקריט: "פראז'ניה פראמיטה"); סוטרת יסוד במהאיאנה, אשר מהווה את אחד הכתבים החשובים ביותר בעולם הבודהיסטי.
הכתובות הראשונות הידועות

המופע הקדום ביותר של ביטויים המזוהים עם מסורת המהאיאנה נמצא חקוק באבן במאת'ורה אשר בהודו, ותוארך ל-180 לספירה בקירוב. המדובר בשרידים של פסל בודהה, הנושא את הכתובת הברהמית:
"נוצר בשנת 28 למלכותו של המלך הובישקה [...] עבור הבודהה אמיטאבהה" (מוזיאון מאת'ורה). הכתובת הידועה הבאה מתוארכת לסוף המאה השלישית.
המועצה הבודהיסטית הרביעית

העלייה הפורמלית של הבודהיזם המהאיאני תוארכה לאמצע המאה ה-2, כאשר הקיסר הקושאני קנישקא כינס את המועצה הבודהיסטית הרביעית בגנדהרה, שאישרה את הפיצול של הבודהיזם המהאיאני מאסכולות הניקייה הבודהיסטיות המסורתיות. בתקופה זו התחוללה אינטראקציה תרבותית משמעותית בין התרבות הבודהיסטית להלניסטית. מתוך כך, התפתח זרם אמנות יווני-בודהיסטי, המשתקף בסגנון העיצובי הייחודי של צלמי הבודהה באותה התקופה.
יצירה והתרחבות (המאה ה-1 – המאה ה-10)

החל מהמאה הראשונה לספירה התפתחה המהאיאנה והתפשטה במזרח מהודו ועד דרום-מזרח אסיה, ומשם צפונה לכיוון מרכז אסיה, קוריאה וסין, עד שלבסוף הגיעה ליפן בשנת 538 לספירה. המהאיאנה נעלמה מהודו במהלך המאה ה-11, ולאחר מכן איבדה מהשפעתה בדרום-מזרח אסיה, שם הוחלפה בידי בודהיזם טהרוואדי מסרי לנקה.
המהאיאנה נותרה האמונה הבודהיסטית העיקרית במזרח אסיה, ולימים התפתח ממנה זרם הווג'ריאנה האזוטרי, אשר טוען כי איחד בתוכו את כלל האסכולות שקדמו לו.
כתבים מהאיאניים

למהאיאנה סוטרות ייחודיות (כתבים, ספרים), וכמו כן, הן מכירות בערכן וסמכותן של סוטרות מוקדמות יותר, כגון אלה שנשמרו בקנון הפאלי.
לפי ההערכות, חוברו כתבי המהאיאנה על ידי מספר מחבריםלאורך מאות שנים, החל מ-150 לפני הספירה או המאה הראשונה לספירה, ועד 650 לספירה לערך. רובם של שלושים ושמונה הקנונים המאוחרים נרשמו ב"סנסקריט מעורבת”, וכאשר הופצו במרכז אסיה ובסין בזכות "דרך המשי", תורגמו לשפות המקומיות. המתרגמים לסינית שילבו בתרגומם פרשנויות ורעיונות חדשים, שאינם מופיעים במקור בסנסקריט. מסיבות אלו ואחרות, תרגומים מוקדמים אלו סבלו מחוסר בהירות. במרוצת הזמן התערבבו רעיונות אלה באמונות מקומיות, ושילבו מוטיבים מתוכן. מלומדים סבורים שחלק מהסוּ֫טרות של הקנונים המאוחרים חוברו במרכז אסיה או בסין. אותן סוּ֫טרות הופצו מאוחר יותר גם לווייטנאם (במאה השנייה לספירה) קוריאה (ב-372 לספירה), יפן (בסביבות 538 או 552 לספירה), טיבט (במאות השביעית והשמינית לספירה), מונגוליה (במאה ה־13 לספירה), טייוואן (במאה ה־17 לספירה) ולארצות נוספות, שם זכו לתרגום לשפה המקומית. נרשמה להן השפעה רבה באזורים נרחבים באסיה (בעיקר בחלקה הצפוני ובחלקה המזרחי). לבסוף, הופצו הכתבים גם במערב. חלק מהם, כגון סוטרות שלמות החכמה, מוצגים כדרשות מקוריות מפיו של הבודהה. חלק מהמקורות טוענים כי דרשות אלו נמסרו במסורת בעל פה יחד עם סוטרות אחרות, בעוד מקורות אחרים טוענים כי הוסתרו ונתגלו מאות שנים לאחר מכן. לצד הסוטרות, ישנם כתבים מהאייאניים אשר מציעים להן פרשנות והרחבה.
בין כתבי המהאיאנה המוקדמים והחשובים ביותר נכללות סוטרת שלמות החכמה ("פראז'נה פרמיטה"), סוטרת היהלום, סוטרת אבטאמסאקה, סוטרת הלוטוס, סוטרת הוילמקירטי, וסוטרת הנירוואנה.
הקנון המהאיאני זכה להרחבות נוספות לאחר שהבודהיזם הפך לנפוץ בסין. טקסטים חדשים, כגון סוטרת הבמה וסוטרת ההארה המושלמת לא היו הודיים במוצהר, אך נתקבלו כקדושים בשל ערכם הרב. כתבים מאוחרים יותר כוללים את הלינג'י לו, פרשנות מאת לינג'י. עם התפתחות הבודהיזם הסיני והקוריאני, נכתבו פרשנויות חשובות נוספות, וביניהן כתביו של ג'ינול הקוריאני, והשובוגנזו של דוגן מיפן.
ראו גם

זרמים בבודהיזם
בודהיזם מזרח-אסייתי
הערות שוליים

↑  Wayback Machine, web.archive.org, ‏2013-10-20
1 2  Rupert Gethin, The Foundations of Buddhism, Oxford University Press, 1998
↑  Eno, R, BUDDHISM & BUDDHISM IN CHINA, EALC E232, Indiana University, 2008, עמ' 9
1 2 3  Hirakawa, Akira, A history of Indian Buddhism: from Śākyamuni to Early Mahāyāna; translated and edited by Paul Groner, University of Hawaii Press, University of Hawaii Press, 1990
1 2 3 4 5 6 7 8 9  Buswell, R.E. Jr. (Editor in Chief), Encyclopedia of Buddhism, Macmillan Reference USA, 2004
1 2  Paul Williams, Mahāyāna Buddhism: The doctrinal foundations, Second edition, Routledge, 2009
↑  Harvey, P., An Introduction to Buddhism: Teachings, History and Practices, second edition, Cambridge University Press, 2013
1 2 3 4 5  Zürcher, Erik, , The Buddhist conquest of China : the spread and adaptation of Buddhism in early medieval China, 3rd ed., The Netherlands: Teiser, Koninklijke Brill NV, Leiden, 2007
↑  סוטרת היהלום | הקדמה, באתר פרפנצ'ה הוצאה לאור
↑  סוטרת הלוטוס | הקדמה, באתר פרפנצ'ה הוצאה לאור
↑  סוטרת ההארה השלמה | הקדמה, באתר פרפנצ'ה הוצאה לאור
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007543404805171  BNE: XX524557  BnF: cb119420303 (data)  GND: 4125803-4  LCCN: sh85079842  LNB: 000057045  NKC: ph122555 
פסל של גואן יין במקדש המוקדש לה, הבודהיסטווה של החמלה. משמעות שמה בסינית הוא "זאת המאזינה לבכי העולם".
מקדש בודהיסטי בהאנגג'ואו המציג את הבודהיסטווה אמיטאבהה ולצידו הבודהיסטוות אוולוקיטשוורה ומַהַאסְתְהָאמַפְּרָפְּטָה
דזונג בהוטני הבנוי כמבצר
מסלול הסעה

תור מטוסים הממתינים להמראה על מסלול ההסעה בשיקגו
מפת נמל התעופה של לוס אנג'לס - מסלולי הטיסה מסומנים בשחור ומסלולי ההסעה ורחבות חניית המטוסים באפור
הדגמה של מסלולי הסעה וסימוניהם בכחול
מסלול הסעה (באנגלית: Taxiway) הוא מסלול המחבר בין מסלולי הטיסה, רחבות חניית המטוסים, אזורי התפעול והתחזוקה ויתר המתקנים בצד האווירי של שדה תעופה. מסלולי הסעה עשויים בדרך כלל מאספלט או מבטון, אם כי לעיתים מדשא, מעפר וכיוצא באלה.
בשדות תעופה עמוסים קיימים מסלולי הסעה ליציאה מהירה, שנועדו לאפשר למטוסים נוחתים לעזוב את מסלול הטיסה במהירות, כדי לפנותו בהקדם לנחיתה נוספת. מסלולי ההסעה ליציאה מהירה נסללים במספר מקומות לאורכו של מסלול הטיסה, בדרך כלל בזווית חדה המאפשרת למטוסים לפנות אליהם במהירות גבוהה יחסית (ראו תמונה).
כינוי ושילוט

מסלולי ההסעה מכונים בדרך כלל באותיות לטיניות, ולעיתים בצירופי אותיות ומספרים, ובקשר רדיו מבוטאים באלפבית צלילי. שילוט לאורך מסלולי ההסעה הוא בצבע צהוב על רקע שחור, כדי לסמן את שם המסלול עליו נמצא המטוס; ובצבע שחור על רקע צהוב, כדי לסמן מסלולים אחרים אליהם יש גישה (ראו תמונות). שילוט בצבע לבן על רקע אדום מסמן נקודת עצירה במפגש עם מסלול אחר.
סימון ותאורה

הסימונים ואמצעי התאורה שלהלן עשויים להופיע לאורכם של מסלולי הסעה:
ציר אמצע המסלול מסומן בקו צהוב רציף, שאליו נלווה לעיתים קו צהוב מקווקו החל ממרחק של 45.7 מטר לפני נקודת המפגש עם מסלול הטיסה, והמכונה "סימון מוגבר של ציר מרכז מסלול ההסעה" (Enhanced Taxiway Centerline). במרכזו של מסלול ההסעה קבועים פנסים המאירים באור ירוק בשעות החשיכה.
סימון קצות מסלול ההסעה עשוי משני קווים צהובים מקבילים. סימון זה אינו חופף בהכרח את קצה השטח הסלול (בדומה לסימוני עמדות חניה במגרשי חניה), ובלבד שהשטח שמעבר למסלול ההסעה אינו מיועד לתנועת מטוסים כלל. אם השטח הסמוך מיועד גם הוא לתנועת מטוסים, אך אינו חלק ממסלול ההסעה (לדוגמה, עמדת חניה למטוס), הקווים יהיו מקווקווים. קצות מסלול ההסעה מסומנים בפנסים המאירים באור כחול בשעת החשיכה (ראו תמונה).
מקום שבו משורטטים על המסלול הוראות הסעה יופיעו אלה במרכזו בצבע שחור על רקע צהוב. סימוני מיקום יופיעו בצהוב על רקע שחור וישורטטו מימין לציר אמצע המסלול.
סימוני מיקום גאוגרפיים מופיעים לאורך מסלול הסעה שבו הראות מוגבלת ל-360 מטר. הם משורטטים משמאל לציר מרכז המסלול בשחור על רקע ורוד, בתוך עיגול שמסגרתו בשחור ובלבן.
סימוני עצירה לפני מסלול טיסה עשויים מארבעה פסים צהובים לרוחב המסלול - שניים מהם רציפים ושניים מקווקווים. במקרה שמופעלת במקום מערכת נחיתת מכשירים הסימון עשוי משני פסים צהובים רציפים המחוברים ביניהם בזוגות של פסים ניצבים. נקודות עצירה מסומנות בלילה במספר דרכים בהתאם להקשר בפנסים צהובים או אדומים לרוחב המסלול, או בפנסים מהבהבים או המאירים באופן קבוע בצבע אדום או צהוב משני צדדיו.
סימוני עצירה לפני מפגש עם מסלול הסעה אחר עשויים מקו מקווקו לרוחב המסלול.
ראו גם

מסלול טיסה
הסעה (מטוס)
רחבת חניה (מטוס)
רכב עקוב אחרי
הערות שוליים

↑  מַסְלוּל הַסָּעָה במילון תחבורה אווירית (תשס"א), באתר האקדמיה ללשון העברית
מלבה לנדה

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  4 באוגוסט 1918 אודסה, הרפובליקה העממית של אוקראינה 
 פטירה:  3 ביולי 2019  (בגיל 100) חיפה, ישראל 
 מדינה:  ברית המועצות, רוסיה 
 השכלה:  האוניברסיטה הרוסית לחקר גאולוגי 
 פרסים והוקרה:  מסדר הצלב של ויטיס 
 
מָלְבַה נוֹאֵבְנַה לָנְדַה (ברוסית: Ма́льва Но́евна Ла́нда;‏ 4 באוגוסט 1918 - 3 ביולי 2019) הייתה דיסידנטית סובייטית. היא הייתה בין מתנגדי המשטר הסובייטי, עד שבשנת 1980 נעצרה על ידי הק.ג.ב כחלק מניסיונות המשטר לדכא ארגוני זכויות אדם, החושפים הפרות של זכויות אלו. היא נשלחה לחמש שנות גלות באזור מבודד בברית המועצות.
קורות חייה

מלבה (נואבנה) לנדה נולדה באודסה שבאוקראינה.
היא הייתה גאולוגית במקצועה, בוגרת המכון לחקר גאולוגי על שם סרגו אורדז'וניקידזה (כיום האוניברסיטה הלאומית של רוסיה לסיקור גאולוגי).
בשנת 1950 התמנתה לראש צוות המחקר והסיקור הגאולוגי בהרי קרטאו שבקזחסטן.
פעילות בתקופת ברית המועצות

ראשית מאבקה של לנדה החל בשנת 1976 כאשר התבטאה נגד השלטון הסובייטי לאחר חתימת הסכמי הלסינקי שנה קודם לכן, בטענה שלא ניתן לסמוך על מערכת הממשל הסוציאליסטית הסובייטית, בכך שתכבד את זכויות האדם במלואן או בחלקן. 
היא נענתה להצעה להצטרף לארגון זכויות האדם קבוצת הלסינקי, ופעלה בו עד למעצרה בשנת 1980.
לאורך שנות פעילותה בארגון, פעלה רבות בתמיכה ביהודי ברית המועצות ובדרישתם לעלות לארץ  ישראל, ונחשבה לאחת מאסירי ציון.
לאחר שחרורה מן הכלא המשיכה בפעילותה למען שמירת זכויות האדם, ובפרט לאחר נפילת ברית המועצות.
עלייה לארץ ישראל

ב-29 בדצמבר 2015 עלתה מלבה לישראל בגיל 97.
היא נפטרה ב-3 ביולי 2019. התגוררה עם בנה היחיד וכלתה בחיפה.
ממשלת סטפאשין

| --- | --- |
 
 ראש הממשלה סרגיי סטפאשין
 מידע כללי
 26 במאי 1999 – 9 באוגוסט 1999 (76 ימים)
 תחום שיפוט:  רוסיה 
 ראש ממשלה:  סרגיי סטפאשין
 סגן ראשון לראש הממשלה:  מיכאיל זאדורנוב ויקטור כריסטנקו ניקולאי אקסיוננקו ולדימיר פוטין
 מספר שרים:  16
 הקבינט הקודם:  ממשלת פרימקוב 
 הקבינט הבא:  ממשלת פוטין הראשונה
 
ממשלת סטפאשין, היא ממשלה קצרת ימים שכיהנה ברוסיה במשך 11 שבועות וששה ימים בלבד.
סרגיי סטפאשין, שר הפנים וראש שירותי הביטחון לשעבר מונה לתפקיד ראש ממשלת רוסיה במאי 1999 במקום יבגני פרימקוב רב ההשפעה. בעת ההצבעה על מינויו בדומה הממלכתית של הפדרציה הרוסית, 301 הצביעו בעד לעומת 55 מתנגדים. בעת נאומו לפרלמנט הוא הודה כי בפני המדינה ישנם שלל אתגרים כדוגמת רמות עוני גבוהות, תפוקה תעשייתית נמוכה, חוב ציבורי גבוה ומערכת משפט חלשה. הרכב הממשלה הוצג לנשיא ילצין ב-26 במאי 1999.
בעת כינון הממשלה הוקמו המשרדים הבאים:
המשרד לענייני פדרציה ולאום
משרד ההשכלה (מתוך המשרד להשכלה כללית ומקצועית) שהפך למשרד החינוך
משרד הספורט והתיירות הוקם ב-6 באוגוסט 1999
משרד הדפוס, שידורי רדיו וטלוויזיה ואמצעי תקשורת ההמונים הוקם ב-6 ביולי 1999 מתוך השירות הפדרלי לשידורי רדיו וטלוויזיה
בנוסף פורק המשרד למדיניות אזורית והפך לוועדה הממלכתית לענייני הצפון.
ממשלת סטפאשין כיהנה זמן קצר בשל חוסר שביעות רצונו של הנשיא ילצין מתפקוד הממשלה, אף שסטפאשין עצמו טען שבמשך 3 חודשי כהונתה הממשלה פעלה לשמור על המצב במדינה תחת שליטה. "הרובל לא צנח חרף התחזיות", לדבריו. ברם, ב-9 באוגוסט 1999 הוא הוחלף על ידי ולדימיר פוטין, בעבר ראש המועצה לביטחון לאומי ומנהל שירות הביטחון הפדרלי.
הרכב הממשלה

| תפקיד(ים) | שם | תקופת כהונה |
| --- | --- | --- |
| ראש הממשלה  | סרגיי סטפאשין ולדימיר פוטין | 19 במאי—9 באוגוסט 1999 9 באוגוסט 1999—ואילך |
| סגן ראשון לראש הממשלה  | ניקולאי אקסיוננקו |  |
| סגן ראשון לראש הממשלה  | מיכאיל זאדורנוב ויקטור כריסטנקו | 25 - 28 במאי 1999   31 במאי - אוגוסט 1999 |
| סגן ראשון לראש הממשלה  | ולדימיר פוטין | 9 באוגוסט 1999 |
| סגנית ראש הממשלה  | ולנטינה מטוויינקו | מאי - אוגוסט 1999 |
| סגן ראש הממשלה  | איליה קלבאנוב | מאי - אוגוסט 1999 |
| סגן ראש הממשלה  | ולדימיר שצ'רבאק | מאי -אוגוסט 1999 |
| השר לאנרגיה אטומית  | יבגני אדמוב | מאי - אוגוסט 1999 |
| שר הפנים  | ולדימיר רושאיילו | מאי - אוגוסט 1999 |
| שר החירום  | סרגיי שויגו | מאי - אוגוסט 1999 |
| השר לרכוש המדינה  | פאריט גזיזולין | מאי - אוגוסט 1999 |
| שר המסחר  | מיכאיל פרדקוב | מאי - אוגוסט 1999 |
| השר למדיניות מאבק במונופולים ותמיכה בעסקים  | איליה יוז'אנוב | 31 במאי - 9 באוגוסט 1999 |
| השר לענייני חבר המדינות  | לאוניד דראצ'בסקי | מאי - אוגוסט 1999 |
| שר הבריאות  | יורי שבצ'נקו | 5 ביולי - אוגוסט 1999 |
| השר לענייני דפוס, שידורי רדיו ותקשורת המונים  | מיכאיל לסין | יולי - אוגוסט 1999 |
| שר החוץ  | איגור איבנוב | מאי - אוגוסט 1999 |
| שר התרבות  | ולדימיר ייגורוב | מאי - אוגוסט 1999 |
| שר ההשכלה  | ולדימיר פיליפוב | מאי - אוגוסט 1999 |
| שר ההגנה  | איגור סרגייב | מאי - אוגוסט 1999 |
| השר לענייני פדרציה ולאום  | ויאצ'סלב מיכאילוב | מאי - אוגוסט 1999 |
| השר למשאבי טבע  | ויקטור אורלוב | מאי - אוגוסט 1999 |
| שר המדע והטכנולוגיות  | מיכאיל קירפיצ'ניקוב | 19 באוגוסט 1999 - מאי 2000 |
| שר הרכבות  | ולדימיר סטארוסטנק | 29 במאי - אוגוסט 1999 |
| שר המיסים וההכנסות  | אלכסנדר פוצ'ינוק | מאי - אוגוסט 1999 |
| שר החקלאות והמזון  | ולדימיר שצ'רבאק | מאי - אוגוסט 1999 |
| שר התחבורה  | סרגיי פרנק | מאי - אוגוסט 1999 |
| שר החום והאנרגיה  | ויקטור קליוז'ני | מאי - אוגוסט 1999 |
| שר האוצר  | מיכאיל קסיאנוב | מאי - אוגוסט 1999 |
| שר העבודה והרווחה  | סרגיי קלשניקוב | מאי - אוגוסט 1999 |
| שר הכלכלה  | אנדריי שאפובאליאנץ | 31 במאי - אוגוסט 1999 |
| שר המשפטים  | פאבל קראשניניקוב | מאי - אוגוסט 1999 |
| שר הספורט והתיירות  | בוריס איבאניוז'נקוב | מה-6 באוגוסט 1999 |
| שר בלי תיק  | רמזן עבדולאטיפוב | מאי - אוגוסט 1999 |
| שר בלי תיק  | אלכסנדר ליבשיץ | 28 ביוני - מאי 1999 |
| מזכיר הממשלה  | אנדריי צ'רננקו | מאי - אוגוסט 1999 |
הערות שוליים

↑  הדומה אישרה את מינוי סטפאשין לתפקיד ראש הממשלה (ברוסית)
↑  Stepashin Confirmed as Russian Premier, Sharon LaFraniere, May 20, 1999
↑  Gazeta.Ru: מלאכת הרכבת הממשלה החדשה כמעט הושלמה, דיווח מה-26.05.1998 (ברוסית)
↑  Yeltsin sacks Stepashin, names new prime minister, 10.8.99
| ממשלות רוסיה |
| --- | --- | --- |
| ממשלות האימפריה הרוסית | ממשלת ויטה • ממשלת גורמיקין I • ממשלת סטוליפין • ממשלת קוקובצוב • ממשלת גורמיקין II • ממשלת שטורמר • ממשלת טרפוב • ממשלת גוליצין |  |
| ממשלות הרפובליקה הרוסית הזמנית | ממשלת לבוב I • ממשלת לבוב II • ממשלת קרנסקי I • ממשלת קרנסקי II • ממשלת קרנסקי III |  |
| ממשלות התנועה הלבנה | ממשלת וולוגודסקי • ממשלת וולוגודסקי-פפליאייב • ממשלת קריבושאין |  |
| ממשלות רוסיה הסובייטית | ממשלת לנין • ממשלת ריקוב • ממשלת סירצוב • ממשלת סולימוב • ממשלת בולגנין I • ממשלת בולגנין II • ממשלת וחרושב • ממשלת חוחלוב • ממשלת קוסיגין • ממשלת רודיונוב I • ממשלת רודיונוב II • ממשלת צ'רנואוסוב I • ממשלת צ'רנואוסוב II • ממשלת פוזאנוב I • ממשלת פוזאנוב II • ממשלת יאסנוב • ממשלת קוזלוב • ממשלת פוליאנסקי I • ממשלת פוליאנסקי II • ממשלת וורונוב I • ממשלת וורונוב II • ממשלת וורונוב III • ממשלת סולומנצב I • ממשלת סולומנצב II • ממשלת סולומנצב III • ממשלת וורוטניקוב I • ממשלת וורוטניקוב II • ממשלת ולאסוב • ממשלת סילאייב I • ממשלת סילאייב II |  |
| ממשלות הפדרציה הרוסית | ילצין-גאידר • צ'רנומירדין • קיריינקו • פרימקוב • סטפאשין • פוטין I • קסיאנוב • פרדקוב • זובקוב • פוטין II • מדבדב I • מדבדב II • מישוסטין I • מישוסטין II |  |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודמת: ממשלת פרימקוב | ממשלת סטפאשין  19 במאי - 9 באוגוסט 1999 | הבאה: ממשלת פוטין הראשונה |
מנגיש קומפקטי קווי

המנגיש הקומפקטי הקווי הוא קונספט למאיץ חלקיקים קווי העתיד להתממש, אשר יעדו הוא לחקור את אופי ההתנגשויות בין אלומות אלקטרונים לפוזיטרונים. מנגיש זה הוא הפתרון הממשי היחיד למאיץ חלקיקים שיפעל בטווח אנרגטי המגיע מסדר גודל של 10GeV עד לסדר גודל של כ-10TeV. המנגיש עתיד להיבנות לאורכם של 11 עד 50 קילומטרים ולהוות חלק מהרכב המאיצים הפעילים ב-CERN. הצורך במנגיש טמון בעובדה כי כל ניסיון להאיץ אלקטרונים ופוזיטרונים במבנה טבעתי דוגמת ה-LHC יגרום לאובדן של חלק גדול מהאנרגיה שלהם, ולכן קיים צורך במבנה חדש.
ייחודו של המאיץ כולל בתוכו שתי תכונות עיקריות: האחת היא כי המנגיש מאיץ חלקיקים עד להתנגשות עם האנטי-חלקיקים שלהם, דבר שלא נעשה עד כה. התכונה השנייה היא שעקב ההתנגשויות של החלקיקים הנקודתיים, המנגיש צפוי לספק מידע רב על בוזון ההיגס.
מבנה המנגיש

המנגיש מורכב משני חלקים המהווים תמונת מראה זה של זה. כל חלק מאיץ אלומות חלקיקים ראשיות – אחד פוזיטרונים והשני אלקטרונים. האצת האלומות נעשית בעזרת אלומות מניעות, לאורך מקטעים קוויים. תכונת הקוויות מסייעת במניעת אובדן האנרגיה של אלומות האלקטרונים והפוזיטרונים. לכן, בגלל העובדה שהחלקיקים מואצים בחלקים הקוויים בלבד, ניתן להגיע לתאוצה אופטימלית (עד ל-100MV/m) בהשקעת אנרגיה מינימלית. אנרגיה זו, כמוזכר, מסופקת באמצעות אלומות אלקטרונים מניעות. שתי אלומות החלקיקים המרכזיות נפגשות זו עם זו בסוף ההאצה ובאמצע המנגיש – הגלאי. תפקידו של גלאי זה הוא לזהות התנגשויות ולתעד את המתרחש בהן, בפרט את האנרגיה המשתחררת ממפגש האלקטרון והפוזיטרון.
מבנה המנגיש > האצת האלומות המרכזיות

האצת האלומות המרכזיות (main beams) נעשית באמצעות קרניים מניעות (drive beams), המורכבות מאלקטרונים. האלומות המניעות עוברות בשני מקטעים. במקטע הראשון, כפי שנראה בחלק השחור שבשרטוט, הן מואצות על ידי מאיצים קוויים באורך של 2.5 ק"מ. לאחר מכן, נכנסות האלומות לטבעות השהייה (delay loop) ולטבעות שילוב (combiner ring), שם תדירותן וגודל הזרם מוגברים עד לכ-100 אמפר. אורך המקטע השני הוא כ-140 מטרים וניתן לראותו בשרטוט בתור המקטע הקווי האדום.
משם, האלומות המניעות מומרות באמצעות טכנולוגית CALIFES לתדרי רדיו (RF) המאיצים את האלומות המרכזיות. טכנולוגית ה-CALIFES מיוצגת בשרטוט על ידי התיבות האדומות, מהן יוצאים חצים שחורים, שהם תדירות הרדיו.
מבנה המנגיש > הגלאי

בדומה למנגישים אחרים, הגלאי של המנגיש הקומפקטי הקווי מורכב מארבע שכבות עיקריות: מערכות מעקב, קלורימטרים, גלאי מיואונים וסילונית (סולנואיד). דרך שילוב המידע המתקבל מהשכבות השונות, ניתן לזהות אילו חלקיקים נפלטו במהלך ההתנגשות ומשם להסיק מידע על ההתנגשות ועל החלקיקים שנוצרו בה.
מטרות המנגיש

למנגיש הקומפקטי הקווי קיימות שתי מטרות עיקריות. המטרה הראשונה, והחשובה ביותר, היא לגלות מידע מדויק יותר לגבי בוזון ההיגס, בזכות התכונות הנקודתיות של האלקטרונים והפוזיטרונים כמוזכר. המטרה השנייה המושגת באמצעות טכנולוגית האצת האלומות היא בדיקת התנהגות top quark באנרגיות גבוהות. התנהגות קווארק זה לא נחקרה עד כה באנרגיות בסדרי גודל אלו.
המנגיש שואף לגלות פיזיקה חדשה, מעבר למודל הסטנדרטי, הן באמצעות הדיוק הגבוה במדידותיו והן באמצעות גילוי ישיר של חלקיקים חדשים. מנגיש זה אמור להציע רגישות מרובה למצבים האלקטרו-חלשים השונים.