stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פנטגרם
בתרבות

הפנטגרם מופיע בסמלים ובשני דגלים לאומיים של מדינות - אתיופיה ומרוקו.
על פי איוון סאצ'ה, בדגל המרוקאי, הפנטגרם מיצג את הקשר בין האל למדינה. כמו כן, יש הטוענים שהפנטגרמים בשני הדגלים (של מרוקו ושל אתיופיה) הוא למעשה הסמל של שלמה המלך.
גם סמלה של הקבוצה הטרוריסטית המרקסיסטית-לניניסטית הבריגדות האדומות, היה פנטגרם.
כמו כן, גם סמלה של הקבוצה הטרוריסטית המרקסיזם לניניסטית באדר מיינהוף היה פנטגרם.
מקובלת יותר בדגלים ובסמלים צורה של כוכב מחומש, שהוא למעשה פנטגרם שצבוע מבפנים, כלומר, לא ניתן להבחין בהבדלים בין המשולשים המרכיבים את הפנטגרם.
בתרבות > בספרות

ברומן מימי הביניים "סר גאווין והאביר הירוק" ישנו פנטגרם על מגנו של סר גאווין.
בתרבות היפנית, הפנטגרם (ביפנית: 五芒星 - גוֹבּוֹסֱיי) נתפס כסמל לכוח מכושף; למרות זאת, כמדינה שאינה נוצרית בעיקרה, אין כל סטיגמה חברתית שקשורה לסמל, והפנטגרמים ההפוכים משמשים בחופשיות בסדרות אנימה כדי לייצג כשפים רבי-עוצמה.
במחזה פאוסט מאת יוהאן וולפגנג פון גתה, הפנטגרם מונע ממפיסטו לעזוב חדר בו הוא כלוא.
בספרו של דן בראון, צופן דה וינצ'י, הפנטגרם מייצג את ונוס. בראון מציג את הפנטגרם כסמל אוניברסלי לייצוג מריה מגדלנה. העובדה אינה נכונה מכיוון שהפנטגרם מיצג דברים רבים ושונים בתרבויות רבות ושונות (ראו למעלה).
פנטגרם במתמטיקה

פנטגרמים קשורים קשר הדוק למחומשים משוכללים. כל פנטגרם יכול להתקבל על ידי מתיחת אלכסונים בתוך מחומש משוכלל, ובמרכזו של כל פנטגרם מתקבל מחומש משוכלל חדש, וכך ניתן להמשיך את הסדרה עד אין קץ.
גודלה של זווית פנימית במחומש משוכלל הוא 108 מעלות, ולכן הזווית בכל אחד מקודקודי הפנטגרם היא בת 36 מעלות כך שהסכום הוא 180.
הפנטגרם הוא אחת מהצורות הגאומטריות שבהן מתגלה באופן טבעי יחס הזהב. קיימות סברות כי תוך התבססות על הקשר בין המחומש המשוכלל לפנטגרם, הוכיחו הפיתגוראים כי אין מידה משותפת לצלע ולאלכסון של המחומש (ולכן היחס ביניהם - יחס הזהב - הוא מספר אי רציונלי).
בפנטגרם מתחלקות הצלעות המרכיבות אותו למספר קטעי צלעות באורכים שונים. היחס בין כל שני אורכים עוקבים שווה ליחס הזהב. כלומר, אם מסמנים את קטעי הצלעות בצבעים כמו בתמונה שלפנינו, מתקבל כי היחס בין הקטע האדום לקטע הכחול שווה ליחס הזהב, כמו גם היחס בין הקטע הכחול לירוק, והיחס בין הקטע הירוק לסגול.
כמו המחומש, גם הפנטגרם הוא צורה סימטרית שחבורת הסימטריה שלו היא החבורה הדיהדרלית מסדר 10.
לקריאה נוספת

מיכאל קוסטא, חתך הזהב, חותם שלמה ומגן דוד, ספריית פועלים, 1990.
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6 7  פנטגרם: היסטוריה וסימבוליזם – כישופים: הקדרה המבעבעת (באנגלית אמריקאית)
↑  אלעזר ליפא סוקניק, "סתומות באפיגרפיה העברית", ידיעות החברה לחקירת ארץ־ישראל ועתיקותיה א, תמוז תרצ"ג
↑  ישראל אפעל,ההיסטוריה של ארץ-ישראל - ישראל ויהודה בתקופת המקרא .ירושלים 1998,עמוד: 285
| מצולעים ופאונים |
| --- | --- | --- |
| מושגים | מצולע • פאון • קודקוד • צלע • מקצוע • פאה • זווית חיצונית • אלכסון |  |
| מצולעים | מצולעים |  |
| לפי מספר צלעות | משולש • מרובע • מחומש • משושה • משובע • מתומן |  |
| משולשים | משולש ישר-זווית • משולש שווה-שוקיים • משולש שווה-צלעות |  |
| מרובעים | מקבילית • טרפז • טרפז שווה-שוקיים • מרובע ציקלי • דלתון • דלתון ריצוף • מעוין • מלבן • ריבוע |  |
| כוכבים | פנטגרם • מגן דוד • אניאגרם |  |
| תכונות | מצולע משוכלל • מצולע שווה-צלעות • מצולע קמור • כוכב |  |
| פאונים | פאונים |  |
| פאונים משוכללים | ארבעון • קובייה • תמניון • תריסרון • עשרימון |  |
| פאונים ארכימדיים | ארבעון קטום • קובוקטהדרון • קובייה קטומה • תמניון קטום • רומביקובוקטהדרון • קובוקטהדרון קטום • קובייה מסותתת • איקוסידודקהדרון • דודקהדרון קטום • איקוסהדרון קטום • רומביקוסידודקהדרון • איקוסידודקהדרון קטום • דודקהדרון מסותת |  |
| פאונים אחרים | פירמידה • מנסרה • אנטי-מנסרה • מקבילון • מעוינון • תיבה • איקוסיטטרהדרון |  |
| תכונות | פאון משוכלל • פאון משוכלל למחצה • פאון ארכימדי |  |
| הכללות | הכללות |  |
| הכללות | סימפלקס • היפרקובייה • טסרקט |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007533823305171  GND: 4173686-2  LCCN: sh85099616 
פנטגרם מספרו של אגריפה. זהו הפנטגרם כפי שהשתמשו בו הפיתגורים, עם אותיות ביוונית בקודקודיו.
הסיג'יל של בפומט, סמל כנסיית השטן
פנטגרם נאו-פגניסטי טיפוסי. הוא מסמל את ארבעת היסודות הקלאסיים, ואת היסוד החמישי באמונה הנאו-פגניסטית - הנפש (העיגול שמקיף את הפנטגרם מאחד את כל היסודות).
סמל הכוכב הדרוזי.
דגל מרוקו (הפנטגרם במרכז)
דגל אתיופיה (הפנטגרם במרכז)
המחשה של קטעי הצלעות שמתקיים ביניהם יחס הזהב
ארוחת חג המולד

ארוחת חג המולד באנגליה, עם קישוטים מסורתיים (רעשני חג המולד)
ארוחת חג המולד היא ארוחה הנאכלת באופן מסורתי בערב או בצהרי חג המולד, ובה משתתפים לרוב כל בני המשפחה.
מסורות > אוסטרליה

ארוחת חג המולד האוסטרלית מבוססת על ארוחת חג המולד הבריטית המסורתית. יחד עם זאת, בעוד שבאנגליה הארוחה מוגשת באמצע החורף, באוסטרליה מצויה באותה עת בשיא הקיץ, ולכן חלק ממנות הארוחה כגון הצלי מוגשת קרות, ולעיתים הארוחה מוגשת בסגנון ברביקיו המוכן בחצר.
קינוח אופייני באוסטרליה לארוחת חג המולד הוא הפבלובה.
מסורות > אוסטריה

ארוחת חג המולד באוסטריה דומה באופייה לזו המוגשת בגרמניה. הארוחה כוללת לרוב קרפיון מטוגן בראשיתה, אווז אפוי או בשר חזיר צלוי כמנה עיקרית, ובסיומה מגישים זאכרטורטה ולבקוכן.
מסורות > ארצות הברית

המהגרים הרבים שהגיעו לארצות הברית הביאו עימם את המסורות מארצות מוצאם, אולם האופי של ארוחת החג מתבסס בעיקר על ארוחת החג האנגלית שבמרכזה תרנגול הודו ממולא או עוף ממולא אך גם צלי בקר או צלי חזיר, ולצידו מילוי, ירקות צלויים, ומחית תפוחי אדמה. קינוחים מקובלים הם פאי דלעת או פאי תפוחים. העובדה כי בארצות הברית התפתחה מסורת של הגשת ארוחה דומה בחג ההודיה הביאה להגשת מנת בשר במקום מנת עוף בארוחת חג המולד.
כמו כן מקובל לשתות ליקר ביצים.
מסורות > ברזיל

בברזיל נהוג להגיש את ארוחת חג המולד בערב החג, והארוחה כוללת פירות וירקות רבים, מאכלי אורז וצלי תרנגול הודו. לעיתים מוגשים צלי חזיר או עוף ודגים.
מסורות > גרמניה

במרכז ארוחת החג בגרמניה נהוג להגיש אווז צלוי או קרפיון צלוי, אולם יש המגישים גם בשר חזיר ממולא. לצד הבשר מגישים כרוב כבוש, כרוב ניצנים או כרוב אדום. ישנן מסורות לפיהן נאכלת הארוחה בערב החג, וישנן מסורות לפיהן נאכלת הארוחה בצהרי החג. קינוחי החג כוללים לרוב מרציפן ולבקוכן.
מסורות > דנמרק

ארוחת החג המסורתית מוגשת בדנמרק בערב החג, וכוללת חזיר צלוי, אווז או ברווז צלויים, שלצידם תפוחי אדמה צלויים וכרוב אדום. לקינוח מוגש הריסאלמאנדה - פודינג אורז. לארוחה נילווה משקה הגלוג.
מסורות > האיים הבריטיים

ארוחת החג נאכלת באיים הבריטיים בצהרי החג, או בשעות אחר הצהריים של חג המולד. הארוחה כוללת לרוב תרנגול הודו צלוי, או עוף צלוי אחר (אווז, בשר עוף, ברווז או פסיון), ולעיתים נדירות יותר צלי בשר בקר או בשר חזיר ("חזירים בשמיכה").
העוף מוגש לרוב כשהוא ממולא, ולצידו ירקות מבושלים (לרוב כרוב ניצנים וגזר), ומחית תפוחי אדמה.
כקינוח נהוג להגיש פודינג חג המולד או טרייפל.
מסורת ארוחת החג באנגליה השתנתה במהלך השנים. במהלך ימי הביניים הוגשו בארוחה לרוב בשר חזיר או בשר צייד. רק במהלך המאה ה-17 התפתח הנוהג להגיש אווז ממולא, ורק בראשית המאה ה-20 התפתח הנוהג להגיש תרנגול הודו צלוי וממולא, וזאת בשל הוזלת מחירו. המסורת להגיש בסיום הארוחה את פודינג חג המולד מקורה עוד בימי הביניים.
מסורות > מזרח אירופה

בפולין, אוקראינה, ליטא ואסטוניה נהוג להגיש בערב החג ארוחה צמחונית הכוללת 12 מנות, בהתאם למסורת של תענית בערב החג. בצהרי החג נאכלת ארוחה הכוללת צלי בשר - לרוב בשר חזיר.
מסורות > פינלנד

ארוחת החג בפינלנד נקרא יולופויטה (Joulupöytä - "שולחן חג המולד") ובמסגרתה מוגשת הארוחה בסגנון בופה המכיל מנות רבות. במרכז הארוחה נאכל חזיר צלוי המוגש עם חרדל ולחם. כמו כן נהוג להגיש סלמון מעושן.
מסורות > צ'כיה

ארוחת חג המולד המסורתית בצ'כיה כוללת מנות אופייניות ובהן קרפיון צלוי וסלט תפוחי אדמה.
מסורות > צרפת

ארוחת החג המסורתית בצרפת נקראת "réveillon" והיא נערכת בערב החג.
מסורות > קנדה

ארוחת חג המולד במרבית חלקי קנדה דומה באופייה לזו המוגשת באנגליה. בארוחה זו מוגשים עוף צלוי, מחית תפוחי אדמה, רוטב בשר, פודינג חג המולד ואגנוג. בקוויבק מוגשת ארוחה הדומה באופייה לזו המוגשת בצרפת.
מסורות > שוודיה

בשוודיה מוגשת ארוחה המכונה "יולבורד", גרסה חגיגית של סמרגוסבורד. הארוחה העשירה כוללת את מיטב מטעמי המטבח השוודי - מנות דגים (תבשילים קרים, סלטים וכריכים), מנות בשר קר, גבינות, תבשילים חמים (כדורי בשר, נקניקיות, צלעות חזיר צלויות, קדרת תפוחי אדמה עם שמנת, בצל וסרדינים, כרוב ממולא ועוד. לקינוח מוגש פודינג אורז.
קרפיון צלוי, כרוב כבוש ותפוחי אדמה בארוחת חג בגרמניה
ארוחת חג המולד בסקוטלנד
פודינג חג המולד
ארוחת חג מסורתית בפולין: קרפיון צלוי ותפוחי אדמה
ארוחת חג מולד מסורתית בסרביה
ארוחת יולבורד בחג המולד בשוודיה. משמאל לימין: לחם, גבינות, תפוחי אדמה, מליח כבוש, בשר ראש, "שינקין חג המולד" וחרדל, נקניקיות, סלט סלק, שעועית, "פיתויו של יאנסון", אומלט, נקניקיות וכדורי בשר.
אהרן מאיר

ערך זה עוסק בבנקאי בשם "אהרן מאיר". אם התכוונתם לארכאולוג בשם זה, ראו .
אהרן מאיר (28 בנובמבר 1923—27 באוגוסט 1997) היה בנקאי, מנהל ואיש ציבור ישראלי, שנודע בעיקר כמנכ"ל בנק המזרחי אותו ניהל בעת פרשת ויסות מניות הבנקים, בעטייה הודח מתפקידו ואף הורשע במרמה והפרת אמונים. שימש כראש המועצה של המועצה האזורית שפיר בשנים 1950–1952.
ביוגרפיה

אהרן אלעזר (אנדי) מאיר (מאייר) נולד ב-1923 בבודפשט לשרה וליצחק, תעשיין טקסטיל הונגרי שמפעליו הולאמו, ונשיא המזרחי בעיר. אהרן למד בישיבות והתחנך אצל הוריו על דרכי הציונות. בשנת 1939 עזב מאיר את ישיבת "נייטרה" ועלה לארץ ישראל על-מנת ללמוד בתל אביב בישיבת היישוב החדש. עד מהרה עזב מאיר את "היישוב החדש" ועבר לבית הספר החקלאי מקוה ישראל. מאוחר יותר הגיעו הוריו לישראל על מנת לבקרו, ובשל המאורעות באירופה החליטו להשתקע בישראל לצד בנם.
ב-1941 החליט מאיר להשתלב בגרעין התיישבות שהוקם בקיבוצים הדתיים באזור עמק הירדן, ואט-אט החל להשתלב במנהיגות הפוליטית של הגרעין. יחד עם הגרעין עבר מאיר מכפר הרוא"ה אל גוש עציון, שם הוקם ב-1945 קיבוץ משואות יצחק, שמאיר היה מזכירו.
ב-1946 התחתן מאיר עם ציפורה נויגרשל. כעבור זמן לא רב נולד לזוג בן בכור בשם ישראל. מאיר כיהן כאחד החברים במזכירות הקיבוץ ובפועל התגורר (להוציא שבתות) בתל אביב כ"מזכיר חוץ" מטעם הקיבוץ.
עם פרוץ השלב הראשון של מלחמת העצמאות, נוצרו עימותים בין תושבי הקיבוץ לבין שכניהם הערבים. המצור על הגוש התהדק, אך מאיר הוסיף להתמיד בשגרת נסיעותיו. בראשית 1948 פגשו מאיר ונציגי הגוש בדוד בן-גוריון ובחיים משה שפירא כדי להגדיל את תמיכת היישוב בגוש. כאשר נפל גוש עציון ב-13 במאי 1948, יום בטרם ההכרזה על עצמאות מדינת ישראל, נכח בו מאיר יחד עם אחיו עקיבא ועם יהודית, וכולם היו לשבויים בידי הלגיון הערבי. הם הועברו לחברון ומשם למחנה שבויים ירדני, בו היו כלואים במשך תשעה חודשים. מאיר נמנה עם ראשוני המשוחררים, משום ששאל ברשות, בשל היותו אב לילדים, את זהותו של אחיו והתחזה לחולה.
באוגוסט 1949 הקימו חברי הקיבוץ את המושב השיתופי משואות יצחק מחדש בסמוך לאשקלון. מאיר נמנה עם הנהגת הקיבוץ, ועם הקמת המועצה האזורית שפיר בספטמבר 1950, מונה לראש המועצה הראשון למשך שנתיים. לאחר מכך, נתמנה על ידי מוסדות הפועל המזרחי לכהן כמנהלה של "קרן המושבים".
ב-1961 עזב מאיר את הקיבוץ לאחר שהוזמן לשמש סמנכ"ל בנק המזרחי על ידי המנכ"ל נפתלי פיינגולד. בפברואר 1969, עם איחוד "בנק המזרחי" עם "בנק הפועל המזרחי", מונה למשנה למנכ"ל "בנק המזרחי המאוחד". בנובמבר 1970 מונה למנכ"ל הבנק. תחת ניהולו גדל הבנק באופן משמעותי, מבנק ששירת את המגזר הדתי בלבד, לבנק ששירת את כלל האוכלוסייה, כולל המגזר העסקי. והמזרחי היה לבנק הרביעי בגודלו במדינה.
ביוגרפיה > פרשת ויסות מניות הבנקים

לאהרן מאיר היה חלק מרכזי בפרשת ויסות מניות הבנקים, בשנים 1977–1983, יחד עם מנכ"ל בנק הפועלים יעקב לוינסון ומנכ"ל בנק לאומי ארנסט יפת.
באפריל 1986, לאור המלצות ועדת בייסקי לחקר פרשת ויסות מניות הבנקים להדיחו מתפקידו, והוא התפטר. הוועדה גם החליטה למנוע ממנו לכהן בעתיד בתפקידים נוספים במערכת הבנקאית. למרות החלטה זו המשיך להיות מועסק בבנק, לרבות ניהול שלוחותיו מחוץ לישראל, והיה חבר בוועדת האשראי שלו. בעקבות לחץ ציבורי פרש בסוף אותה שנה מכל תפקידיו בבנק ומנה ליושב ראש חברת "אסם".
בינואר 1987 הואשם, בבית המשפט המחוזי בתל אביב, בעבירות של מרמה והפרת אמונים, רישום כוזב, ניהול בלתי־תקין של עסקי הבנק וקשירת קשר לרישום כוזב. כתב האישום הוגש נגדו ונגד שני בכירים נוספים בבנק. לטענת התביעה השלושה ערכו עסקה סודית עם ברוקר שהעלימו מידיעת הנהלת הבנק. אחר־כך העבירו דיווחים כוזבים לבנק ישראל, לרשות לניירות ערך ולהנהלת בנק המזרחי. הברוקר משה לביא, נהג לרכוש עבור לקוחותיו מניות, ביניהן של בנק המזרחי. בעקבות התמוטטות המניות בינואר 1983, חשש לביא שתהיה לכך השפעה גם על שערי מניותיו הבנקאיות. לכן מכר את כל מניות המזרחי שהחזיק בתיקי לקוחותיו. כתוצאה מכך עלו יתרות הזכות של לקוחותיו, ומאיר הזעיק את לביא לברר מדוע מכר את המניות. לביא הציע למאיר לרכוש מניות בנק המזרחי מתיקי לקוחותיו, ושהבנק יקנה את המניות בערכן ביום המכירה. מאיר לא דיווח על העסקה, למרות שידע כי היא חייבת להיות מדווחת, הואיל והיא עשויה להשפיע על גובה התחייבויות הבנק ולגרום לו הפסדים, במקרה של ירידה חדה ומיידית בשערי מניות הבנק, כפי שקרה בתחילת אוקטובר 1983. לביא ביקש ממאיר לממש את ההבטחה שנתן לו, לרכוש בחזרה את כל המניות וכך עשה, למרות שידע כי פעולה זו תגרום לבנק הפסדים כספיים גבוהים ביותר. שבועיים אחר כך יושם "הסדר מניות הבנקים", שבו נטלה ממשלת ישראל את השליטה בבנק המזרחי לאחר קריסתו.
מאיר שכר את שני עורכי הדין המובלים במשק יגאל ארנון ויעקב נאמן, שהצליחו להביא לזיכויו מחפת הספק. זאת עקב קשיים בהוכחת ההסכם עם הברוקר משה לביא, שנעשה ברובו בעל-פה. ביוני 1988 זוכה מאשמת מרמה, ובאפריל 1989 מאשמת רישום כוזב במסמכי תאגיד. אולם בעקבות סערה ציבורית ועתירה לבג"ץ, הועמד לדין שוב ב-1990 ב"משפט הבנקאים". לאחר שהתברר שראשי הבנקים פעלו ביודעין ובתיאום במשך שנים רבות בוויסות מניותיהם, תוך גרימת נזק אדיר לציבור המשקיעים ולאוצר המדינה שנאלץ לחלץ את הבנקים מקריסה. ב"משפט הבנקאים" נגזר על מאיר עונש של מאסר על תנאי של שנתיים וכן קנס בסך 600,000 ש"ח. בערעורו לבית המשפט העליון, זוכה מאיר מאחד משלושת האישומים בהם הורשע, אך עונשו נותר על כנו.
ביוגרפיה > לאחר כהונתו בבנק המזרחי

לאחר כהונתו בבנק המזרחי, פנה מאיר לניהול עסקים במגזר הפרטי. בשנת 1987 מינה אותו אלפרד אקירוב, ליושב ראש חברת ההשקעות ״צמיחה״. מאיר קיבל 10% ממניותיה ואחר כך גם את תפקיד המנכ"ל. אקירוב, שהיה ידיד אישי שלו, העמיד לרשותו משרד, שירותי מזכירות, רכב צמוד. בהמשך הצטרף מרדכי איינהורן, שהיה קודם מנכ"ל בנק לאומי, לשותפות בחברה. ״צמיחה״ עסקה בהשקעות, רכישות ומיזוגים, בין היתר הייתה נציגה של איש העסקים היהודי-בריטי בישראל רוברט מקסוול, ניהלו עבורו את רכישת העיתון "מעריב" ואף עמדו בראש קבוצת משקיעים שהוביל, בניסיון לרכוש את "בנק המזרחי" מידי המדינה.
בשנת 1991 הגיש תביעת דיבה בסך מיליון שקל נגד השבועון "העולם הזה" ועורכו הכלכלי, יואב יצחק, באמצעות עורך־דינו יעקב נאמן. בתביעה טען, כי אמירות אותן כתב יצחק בכתבה הן בגדר לשון הרע. בכתבה תיאר יצחק עסקה שנחתמה ביוני 1983 בין בנק המזרחי, בזמן שמאיר עמד בראשו, לבין חברת אלרוב, בבעלות אלפרד אקירוב, לפיה ישכור הבנק משרדים
בבית אירופה בתל אביב, הנמצא בבעלות החברה. החוזה נחתם לעשרים שנה במחיר מופקע של כמיליון דולר בחודש, אחר כך הבנק לא היה זקוק למשרדים, אך המשיך לשלם דמי שכירות. שבהמשך הצטרף מאיר לחברת ההשקעות "צמיחה", והפך לשותפו של אקירוב.
בנוסף כיהן כחבר במועצות המנהלים של קונצרן "כלל", חברת הסיגריות "דובק", וכחבר בחבר הנאמנים של אוניברסיטת בר-אילן ומדרשית נעם. כמו כן, מונה כקונסול כבוד מטעם הונגריה.
חיים אישיים

בנו הוא הרב אליאב מאיר, רבו לשעבר של המושב גמזו.
נכדיו הם איש התקשורת ידידיה מאיר והזמר יצחק מאיר.
מאיר היה חולה לב, ובשנת 1997 חלה בסרטן ממנו נפטר. הוא קבור כבקשתו במשואות יצחק.
הערות שוליים

↑  יוסי ורטר, והבנקאי הבא: מאיר מ"המזרחי" הואשם במרמה, חדשות, 12 בינואר 1987
↑  "משואות־יצחק"- הישוב החדש בהרי חברון, הארץ, 1 בנובמבר 1945
↑  פדויי השבי בעיתון העיתונאים, הצופה, 15 במרץ 1949
↑  קיבוץ משואות יצחק נאחז שנית בקרקע, דבר, 24 באוגוסט 1949
↑  מועצה איזורית חדשה "שפיר" הוקמה ע"י האגף לשלטון עצמי, במשרד הפנים, קול העם, 17 בספטמבר 1950
↑  שיקום וקיבוץ גלויות במועצת "שפיר", הצופה, 19 בנובמבר 1950
↑  המיזוג של בנק המזרחי ובנק הפועה"מ ־ לשלב ביצוע, הצופה, 3 בפברואר 1969
↑  מנכ"ל "בנק מזרחי" פורש מתפקידו, מעריב, 26 בנובמבר 1970
1 2  אלעזר לוין, ...וחרב בייסקי מרחפת מעל ראשו, חדשות, 18 באפריל 1986
↑   צבי סטפק, 30 שנה למשבר מניות הבנקים: מה למדנו?, באתר TheMarker‏, 29 בספטמבר 2013
↑  אלעזר לוין, כך בוחרים מנכ״ל בנק, חדשות, 11 ביולי 1986
↑  זאב הספר, אהרן מאיר רוצה אישור להמשיך בחו"ל, חדשות, 16 ביולי 1986
אלעזר לוין, יפת ומאיר יישארו בבנקים בחו״ל, חדשות, 21 באוגוסט 1986
↑  אלעזר לוין, אהרן מאיר פעיל בבנק המזרחי, חדשות, 24 באוגוסט 1986
↑  צחי נגה, אהרן מאיר נבחר ליו״ר אסם, חדשות, 7 בינואר 1987
אלעזר לוין, מה קורה בבנק המזרחי -  המנכ״ל החדש נכנס לעניינים, חדשות, 1 באוקטובר 1986
↑  ההבטחה שהביאה אהרון מאיר לבית־המשפט, חדשות, 25 באפריל 1989
↑  משה פרל, מנכ״ל "המזרחי" לשעבר זוכה חלקית, חדשות, 11 ביולי 1988
איה אורן, אהרן מאיר זוכה מאשמת מירמה אך חוייב להשיב על מעילה באימון, מעריב, 11 ביולי 1988
↑  אלעזר לוין, אני שמת שיצאת זכאי, אמר לו ארנסט יפת, חדשות, 25 באפריל 1989
↑  דניאל אביב, אלעזר לוין, להעמיד אותם לדין, חדשות, 11 במאי 1990
↑  רותי זוטא, התובע: הייעוץ בבנקים הפך לשיווק, חדשות, 5 במאי 1993, המשך
↑  ע"פ 2910/94 ארנסט יפת ואחרים נגד מדינת ישראל, ניתן ב-28.2.1996
↑  אלעזר לוין, אהרן מאיר שוב בפיננסים, חדשות, 19 במאי 1987
↑  אלעזר לוין, מסודרים כולם, חדשות, 19 באפריל 1988
↑  אלעזר לוין, מקסוול  במירוץ לרכישת המזרחי, חדשות, 5 בינואר 1990
↑  אפי לנדאו, אהרון מאיר תובע מיליון ש׳ מיואב יצחק ו"העולם הזה", חדשות, 22 במאי 1991
↑  גבי בשן, 'העולם הזה': שמו הטוב של מאיר לא נפגע, כי אין לו שם טוב, חדשות, 17 ביוני 1991
↑  אהרן מאיר התפטר , מדירקטוריון  חב דובק, מעריב, 6 במרץ 1990
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007286008605171  ISNI: 0000 0003 7871 6327  VIAF: 257398881   WorldCat (עם VIAF): 257398881
מריו ג'אקומלי

| --- | --- |

מריו ג'אקומלי, מאת מ. מרטינו
 לידה:  1 באוגוסט 1925 סניגליה, איטליה 
 פטירה:  25 בנובמבר 2000 (בגיל 75) סניגליה, איטליה 
 תחום יצירה:  צילום 
 www.mariogiacomelli.it
 
מריו ג'אקומלי (באיטלקית: Mario Giacomelli; ‏1 באוגוסט 1925 – 25 בנובמבר 2000) היה צלם איטלקי.
ביוגרפיה

ג'אקומלי נולד בסניגליה, עיר-נמל קטנה הממוקמת לחופי הים אדריאטי באיטליה, בה העביר כל חייו. משפחתו הייתה ענייה, ואביו נפטר כשמריו היה בן 9. בגיל 13 הוא התחיל להתלמד בבית דפוס מקומי, אותו רכש בשנת 1944 ושהיה מקור ראשי לפרנסתו כל חייו.
ג'אקומלי התחיל לצלם יחסית מאוחר בחייו, לאחר שקנה לעצמו לחג המולד של 1953 מצלמה קומט בנצ'יני (Comet Bencini). כבר ב-1954 החל לצלם בבית האבות המקומי בו עבדה אמו, והתחיל ליצור גוף עבודות שהתפרש לאורך כשלושים שנה: "המוות יבוא ויהיו לו עינך". ב-1954 ג'אקומלי הצטרף לקבוצת הצלמים "מיזה" (Misa”), אותה ייסד ג'וזפה קוולי (Giuseppe Cavalli) בסניגליה, ובה היו חברים עוד שמונה צלמים.
צילומי נוף

נוף חקלאי מקומי תפס חלק משמעותי בצילומים מראשית דרכו כצלם. בשנת 1955 ג'אקומלי התחיל "לשפר" את הנוף שצילם. לאחר תקופת הבציר, הוא היה מבקש מחקלאים לחרוש, תחת הדרכתו, צורות על שדותיהם כאילו היה מפסל באדמה. אז היה מצלם את השדות ממטוס קל של חברו. למרות שג'אקומלי לא ביסס את פעולותיו בהתאם למושג כלשהו שניסח, עבודתו למעשה הקדימה כמעט בעשור את אמנות אדמה.
שיטות העבודה

לפי מושגי עולם הצילום "המקצועי", ג'אקומלי היה חובבן שעסק באמנות בזמנו הפנוי מעבודתו העיקרית, לרוב ללא שום תמורה כספית. הוא התקשר עם עולם הצילום ה"חיצוני" על ידי הגשות לתחרויות ולירחוני הצילום. למרות הפרסום היחסי והסטטוס (לעיתים היה לצלם היחיד המייצג את איטליה מחוץ לגבולותיה), ג'אקומלי התייחס בזלזול למוסכמות הצילום, ולרוב היה מנותק מהסצנה צילומית עכשווית. ג'אקומלי התעלם מגישות הצילומיות מקובלות לטכניקה ולאיכות. בעבודותיו האותנטיות ניתן למצוא לרוב נגטיבים שרוטים, חוסר מיקוד, וריטוש שנעשה בעט כדורי כחול. צורת עבודתו הבלתי קונבנציונלית כללה אי-הזזה של ראש מגדל הגדלה (אנ') (משום שהחליט על גודל תצלומים קבוע), אי-שימוש במד חום בהכנת הכימיקלים, זלזול בזמני החשיפה והפיתוח (בעיקר לכוון חשיפת יתר ופיתוח יתר), שימוש מכוון בסרטי צילום שתוקפם פג (“זה עוזר להדגיש את מושג הגסיסה", טען), שטיפה של הצילומים בכיור כביסה, ניקוי הנגטיבים באצבעות (“כדי להעביר חלק ממני") ואחסון שלהם בקערות.
קריירה האמנותית

ג'אקומלי התפרסם לראשונה מחוץ לאיטליה עם הסדרה "סקנו" ("Scanno"), אותה צילם בין השנים 1957 ו-1959 בכפר קטן הקרוי בשם סקנו(אנ'). בשנת 1963 האוצר פיירו רקניצ'י (Pierro Racanicchi) הראה חלק מהסדרה לג'ון זרקובסקי, אוצר המחלקה לצילום של המוזיאון לאמנות מודרנית בניו יורק. זרקובסקי קנה כמה עבודות וכלל אותם בתצוגת המוזיאון. בין העבודות שנרכשו היה "ילד מסקנו", שנכללה מאוחר יותר בספרו של זרקובסקי "מסתכלים על תצלומים"
ג'אקומלי התפרסם באנגליה לאחר שעבודותיו נבחרו על ידי ביל ברנט (אנ') לתערוכה "האדמה" במוזיאון ויקטוריה ואלברט בלונדון, 1975. בין השנים 1983–1986 רטרוספקטיבה ניידת של כ-90 עבודות הוצגה באנגליה ובצפון אירלנד - שם אף עוררה מחלוקת וקריאות להורידה עקב הבוטות של התמונות מבית האבות (הסדרה "המוות יבוא ויהיו לו עינך"). העיתונות המקומית פרסמה כתבות הקוראות להורדה של התמונות ה"מטרידות" מן התצוגה לאור מה שהם הגדירו "חדירה לפרטיותם של הזקנים". נציג הגלריה של המועצה הבריטית לאמנות, בה הוצגה התערוכה, הגיב: "...אני מוצא את התמונות מטרידות פחות בהרבה מאלא שאתם בעיתון שמים כל יום".
ג'אקומלי היה סיוטו של כל אוצר וסוחר אמנות. הוא לא ניהל רישום של הדפסים, ואף פעם לא ידע כמה נעשו ומה מיקומם. לסדרות לא היה מספר קבוע של הדפסים, והתאריכים התייחסו ליום ההדפסה ולא ליום הצילום – אם היו רשומים כלל, לעיתים יכול היה גם לרשום תאריך ושם אחר על אותו ההדפס. ג'אקומלי לא הבין את הצורך בסדרה מוגבלת, ואם משהו רצה עותק נוסף מאותו הנגטיב הוא לא ראה סיבה לסרב. הוא ראה את עצמו אמן ולא יצרן פרטי אספנות, ולכן לתאריך הצילום או ההדפסה לא היו השלכות על המסר הטמון בהם. כל זה גרם לכך שג'אקומלי, למרות הרשימה הולכת וגדלה של תערוכות בינלאומיות, עד שנות ה-1990 לא הצליח להתפרנס מאמנותו, ולעיתים קרובות בקושי כיסה את ההוצאות. ב-1994 הוא התקשר עם הגלריה פוטולוגי  במילאנו, שהייתה הגלריה הראשונה שתפקדה כסוכנו הבינלאומי.
ג'אקומלי נפטר ממחלת הסרטן ב-25 בנובמבר 2000.
בפברואר 2001, חודשיים לאחר מותו של ג'אקומלי, נפתחה רטרוספקטיבה גדולה של כ-250 תמונות במוזיאון פלאצו דלה אספוזיציוני(אנ') ברומא.
לקריאה נוספת

Alistair Crawford, For Mario Giacomelli, in Mario Giacomelli, Phaidon Press Limited, London, UK, 2001.
[www.mariogiacomelli.com]
הערות שוליים

↑  אם לא מצוין אחרת, כל הפרטים הביוגרפיים והאחרים נלקחו מתוך המאמר Alistair Crawford, For Mario Giacomelli, in Mario Giacomelli, Phaidon Press Limited, London, UK, 2001
↑  John Szarkowski, Looking at Photographs: 100 Pictures from the Collection of The Museum of Modern Art, The Museum of Modern Art, New York, 1973.
↑  Alistair Crawford, For Mario Giacomelli, in Mario Giacomelli, Phaidon Press Limited, London, UK, 2001
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007456835205171  BIBSYS: 1087321  BNE: XX955502  BnF: cb120688820 (data)  CiNii: DA17190487  GND: 119266334  ICCU: CFIV024324  ISNI: 0000 0001 1452 2764  LCCN: n82005164  LNB: 000079713  MusicBrainz: 92c3b1d0-097f-41d2-92e0-15293fe0c612  NDL: 01173270  NGV: 2220  NKC: jo2003193289  NLA: 36103813  NLK: KAC201009371  NTA: 151815860  PIC: 3499  RKD: 221990  SNAC: w62z8kgf  SUDOC: 027716007  Trove: 1212899  ULAN: 500006396  VIAF: 94337545   WorldCat (עם VIAF): 94337545
Music of the Sun

Music of the Sun (בעברית: מוזיקת השמש) הוא אלבום הבכורה של זמרת הרגאיי והרית'ם אנד בלוז, ריהאנה. לפני חתימתה בחברת תקליטים ריהאנה התגלתה על ידי המפיק המוזיקלי אוון רוג'רס, שעזר לה להקליט קלטות דמו ולשלוח אותם לחברות תקליטים. הראפר ג'יי זי החתים את ריהאנה בחברת התקליטים בה היה המנכ"ל: "דאף ג'אם". ריהאנה עבדה על האלבום בין היתר עם המפיק שגילה אותה אוון רוג'רס ועם חברו המפיק קרל סטרקן. האלבום כולל שיתופי פעולה עם הזמרים ג'יי-סטטוס, ויבז קרטל, קרדינל אופישל ואלפנט מאן.
האלבום יצא לאור ב-26 באוגוסט 2005, על ידי חברת התקליטים דאף ג'אם. האלבום מכיל 12 שירים וכבונוס רמיקס ללהיט "Pon de Replay" בשיתוף פעולה עם הראפר אלפנת מאן. מתוך האלבום יצאו רק שני סינגלים. האלבום מכר 1.9 מיליון עותקים בעולם והגיע למקום ה-10 בבילבורד 200, למקום ה-35 בבריטניה, למקום ה-38 בשווייץ, למקום ה-26 בניו זילנד, למקום ה-12 באירלנד, למקום ה-31 בגרמניה ולמקום ה-7 בקנדה. בנוסף הגיע למקום ה-6 במצעד אלבומי ה-R&B וההיפ-הופ האמריקאי. בנוסף הוא הגיע למעמד אלבום זהב בארצות הברית ובריטניה ולמעמד פלטינה בקנדה. האלבום קיבל ביקורות מעורבות מצד מבקרי המוזיקה, שחלקם החמיאו על שירי הדאנסהול ועל השירים בהשראת האיים הקרביים, אך מצד שני חלק מהביקורות היו ביקורת שלילית על הפקת האלבום. מהאלבום יצאו שני סינגלים: Pon de Replay ו-"If It's Lovin' that You Want". הסינגל הראשון מהאלבום זכה להצלחה והגיע למקום ה-2 בארצות הברית ולמקום הראשון במצעד שירי הדאנס האמריקאי, ואף זכה למעמד זהב.