stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
משורר הקונגרס
סקירת התפקיד

משורר הקונגרס מתמנה מדי שנה על ידי הספרן של ספריית הקונגרס ועם קבלת מינויו משמש בתפקיד מחודש אוקטובר ועד מאי. בבחירתו מתייעץ הספרן עם ממונים לשעבר, עם חתן הפרס הנוכחי ועם אישים נכבדים אחרים בתחום.
חתני הפרס מקבלים מלגה שנתית בגובה של $35,000 הממומנת מתרומתו של ארצ'ר מילטון הנטינגטון. בתאריך ה-3 באוקטובר 1985 הקונגרס האמריקאי העביר חקיקה שחוברה על ידי הסנטור ספארק מ. מטסונאגה מהוואי כדי לשנות את תואר "יועץ ספריית הקונגרס לשירה".
הספרייה מחייבת פעילות ספציפית מינימלית מחתני הפרס במטרה להעניק למכהניה חופש מרבי כדי לעבוד על פרויקטים שלהם בספרייה. החתנים מעניקים מדי שנה הרצאה והקראה של שיריהם, ולרוב מציגים משוררים בסדרה של הרצאות שמתקיימות בספרייה והן הוותיקות ביותר מסוגן באזור וושינגטון ומהוותיקות בכל ארצות הברית. הסדרה השנתית של הקראת שירה וספרות בדיונית, הרצאות, ימי עיון, ומופעים דרמטיים מזדמנים החלה בשנת 1940 והביאה למעלה מ-2,000 סופרים ומשוררים לספרייה על מנת להקריא הקלטות בעבור ארכיון השירה והספרות.
כל יועץ מביא דגשים שונים לתפקיד: מקסין קומין החלה בסדרה פופולרית של סדנאות שירה לנשים בספריית הקונגרס; גוונדולין ברוקס נפגשה עם תלמידי בתי ספר יסודיים כדי לעודד אותם לכתוב שירה; יוסף ברודסקי יזם את הרעיון של נגישות לשירה בשדות תעופה, בסופרמרקטים ובחדרי מלון; ריטה דאב, נחשבה למשוררת הפעילה הראשונה שהפגישה סופרים עם המחקר על הפזורה האפריקאית דרך עיניהם של אמניה וסופרי הילדים שלה, וכן קיימה אירועי שירה וג'אז והקראת שירה בנושא, בבית הלבן במהלך ארוחת הנשיאות הראשונה של ביל קלינטון; רוברט האס לחם לשיפור איכות הסביבה וארגן את כנס "קו פרשת מים" שהפגיש סופרים בולטים, משוררים ומספרי סיפורים במטרה לדבר על כתיבה, טבע וקהילה, והיה ממייסדי התחרות הבינלאומית לשירה ואמנות בשם  "נהר של מילים"; רוברט פינסקי יזם את פרויקט "השיר האהוב".
עם משוררי הקונגרס נמנים, רוברט פן וורן, קארל שפירו, ויליאם קרלוס ויליאמס, רנדל ג'רל, רוברט פרוסט, הווארד נמרוב, סטיבן ספנדר, ג'יימס דיקי, סטנלי קוניץ, רוברט פן וורן, מארק סטרנד, בילי קולינס, לואיז גליק, טד קוסר, רוברט היידן, ו"ס מרווין וצ'ארלס סימיק.
משאל העם על עצמאות קלדוניה החדשה (2020)

| משאל העם על עצמאות קלדוניה החדשה 2020 |
| --- | --- |
 האם אתה רוצה שקלדוניה החדשה תשיג ריבונות מלאה ותהפוך לעצמאית?
  תוצאות לפי מחוזות
 מקום:  צרפת קלדוניה החדשה, צרפת
 תאריך:  4 באוקטובר 2020
משאל עם על עצמאות קלדוניה מצרפת נערך ב-4 באוקטובר 2020. המשאל היה שני למשאל זהה שהתקיים ב-4 בנובמבר 2018.
במשאל הצביעו 53.26% מהאזרחים בעד הישארות תחת השלטון הצרפתי, ירידה קלה ממספר התומכים ב-2018, אז הצביעו 56.4% בעד הישארות תחת השלטון הצרפתי.
לפי הסכם נומאה קיימת אפשרות למשאל שלישי, שייערך אם קונגרס קלדוניה החדשה יצביע בעדו, ולא יאוחר מ-2022.
רקע

קלדוניה החדשה סופחה לצרפת ב-1853, כאשר אירופאים ופולינזאים החלו להתיישב שם והפכו את שבטי הקנאק, ילידי המקום, למיעוט. הארכיפלג הפך למושבת עונשין בין 1864 ל-1897 והקנאקים לא נכללו בעבודות הציבוריות והתעשייתיות של השלטון הצרפתי. בין 1976 ל-1988 אירעו סכסוכים בין ממשלת צרפת וקבוצות בדלנים וחלקם הגיעו לרמת אלימות והפרות סדר קשות, כשאחת הסיבות העיקריות היא חוסר השוויון בחלוקת העושר בין המתיישבים והילידים, כשאלו טוענים לכך שעיקר הרווח יוצא החוצה מקלדוניה. מאז 1986 ועדת האו"ם לענייני דה-קולוניזציה כללה את קלדוניה ברשימת השטחים הלא-ממשלתיים של האו"ם.
ב-13 בספטמבר 1987 נערך משאל העם הראשון על עצמאות, אך רק 1.7% הצביעו בעד (842 אנשים), בין היתר כיוון שקבוצות הבדלנים המרכזיות החרימו את משאל העם. בעקבות זאת נחתמו הסכמי מטיניון בין הבדלנים לצרפת, ואלו הבטיחו עשור של יציבות. ב-5 במאי 1998 נחתם בין צרפת ובין המפלגות העיקריות בקלדוניה הסכם נומאה, במסגרתו התחייבה צרפת על תחילתה של הכנת התשתית לעצמאות תוך העברת סמכויות בצורה איטית והדרכה לממשל הקלדוני.
על פי הסכם נומאה הותרו לקלדונים החדשים עריכה של עד שלושה משאלי עם על עצמאותם; הראשון שבהם ב-2018, ושניים נוספים ב-2020 וב-2022 אם המשאלים הקודמים לא הביאו לעצמאות ושליש מחברי הקונגרס של קלדוניה החדשה הצביעו לעריכת משאל נוסף.
משאל העם הראשון נערך ב-נובמבר 2018, ובו דחו התושבים את עצמאותם ברוב של 56.4%.
בשנת 2019 בקשו המפלגות התומכות בעצמאות לקיים משאל נוסף.
תוצאות ההצבעה

אחוז ההצבעה עמד על 85.6 אחוזים. 53.26 מהמצביעים הצביעו נגד העצמאות, ובהתאם לכך נותרו האיים בשליטה צרפתית. נתון זה היה נמוך מהמשאל בשנת 2018, אז הצביעו 56.4% כנגד העצמאות. התוצאות היו מקוטבות מבחינה גאוגרפית, כאשר בעוד 71 אחוזים מתושבי מחוז הדרום הצביעו נגד העצמאות, רוב תושבי שני המחוזות הקטנים, המחוז הצפוני ומחוז איי הנאמנות, הצביעו בעד העצמאות 76 אחוזים ו82 אחוזים בהתאמה.
נשיא צרפת עמנואל מקרון הודה לקלדונים החדשים על "הצבעת האמון" שלהם ברפובליקה הצרפתית. הוא הודה גם לתומכי העצמאות וקרא לדיאלוג בין הצדדים. מקרון ציין כי אם התושבים יהיו מעוניינים בכך ניתן יהיה לקיים משאל שלישי, ורמז כי צרפת הייתה מעוניינת דווקא להתנתק "מעברה הקולוניאלי". במפלגות התומכות בעצמאות הביעו תקווה למשאל עם שלישי בו יעברו קולות נוספים למחנה התומכים בעצמאות, ויביאו לפרישה מהחסות הצרפתית.
הערות שוליים

↑  New Caledonia באתר האו"ם
↑  גדעון קוץ, ‏משאל עם נוסף על עתיד קלדוניה החדשה, באתר מעריב אונליין, 25 באוקטובר 2020
↑  Référendum en Nouvelle-Calédonie : l'écart se resserre entre loyalistes et indépendantistes
משה טל

| --- | --- |

משה טל  תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  27 בינואר 1947 פרנוולד, גרמניה
 נהרג:  9 ביוני 1967 (בגיל 20)
 תאריך עלייה:  1949
 מדינה:  ישראל 
 כינוי:  מושיקו, בלומי
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 דרגה:    סגן
 תפקידים בשירות
 מפקד מחלקה בחטיבת הצנחנים
 פעולות ומבצעים
   מלחמת ששת הימים
 עיטורים
   עיטור הגבורה
 
משה טל (בלומנטל) (27 בינואר 1947 – 9 ביוני 1967) היה לוחם בחטיבת הצנחנים שנהרג במלחמת ששת הימים. על לחימתו בקרב ברצועת עזה במלחמה זו קיבל את עיטור הגבורה.
ביוגרפיה

טל נולד במחנה עקורים בפורנוולד בגרמניה לנטי ופינחס בלומנטל. בשנת 1949 עלה לישראל עם משפחתו, שהתיישבה בחיפה. לאחר שסיים את לימודיו בבית הספר הגפן, המשיך לתיכון "חוגים" והשתייך לתנועת הצופים. בשנת 1962 הצטרף לפנימייה הצבאית לפיקוד, במסגרתה למד בבית הספר הריאלי בעיר עד שסיים את לימודיו בשנת 1965.
טל גויס לצה"ל באוגוסט 1965, התנדב לחטיבת הצנחנים וסיים קורס קצינים ונתמנה למפקד מחלקה בדרגת סגן משנה בגדוד 202. במהלך שירותו הסדיר השתתף בפעולת סמוע. הוא יצא לקורס מרגמות, וחתם שנתיים שירות קבע.
במלחמת ששת הימים פיקד על מחלקה שפרצה את הדרך מחאן-יונס לפאתי עזה. בקרב נפלו מפקד הפלוגה וסגנו, וטל קיבל על עצמו את הפיקוד. הוא נפגע במהלך הקרב ארגן חילוץ פצועים תחת אש ועודד את החיילים ללחימה. לאחר הקרב הועבר לבית החולים תל השומר שם נפטר מפצעיו כעבור חמישה ימים.
בתיאור המעשה נכתב:
ביום ה-5 ביוני 1967, על יד עזה, נותר סגן משה טל ז"ל לפקד על כוח של זחל"מים, לאחר שה-מ"מ וה-סמ"פ נהרגו. ה-זחל"מים נפגעו באש טנקים מטווח קצר. הוא המשיך לעמוד זקוף בסערת הקרב וארגן חילוץ פצועים והגנה במחסה. הוא עודד את האנשים באמרו, שהנה הוא עומד זקוף. הוא נפגע קשה וביקש שיפנו אחרים תחתיו, והורה לחיילים להמשיך להילחם בנאמנות. סגן משה טל ז"ל הועבר לטיפול במחסה ושם מת מפצעיו.
על פעולותיו בקרב עוטר טל לאחר מותו בעיטור הגבורה על ידי שר הביטחון משה דיין, על התנהגותו בשעת הקרב, אומץ לבו ומנהיגותו.
טל נקבר תחילה בבית הקברות הצבאי בקריית שאול, ולאחר זמן מה הועבר לבית הקברות הצבאי בחיפה. לאחר נפילתו הועלה לדרגת סגן בהתאם לתפקיד שמילא בשדה הקרב.
לאחר פטירתו נפתח לזכרו חדר תרבות מיוחד בבית ההבראה לילדים בנוה שאנן. חבריו וידידיו הוציאו את סיפורו "רסיסי טל" על פרשת חייו הצעירים. סיפורו ושמו מוזכרים בספרים "מלחמות הצנחנים" ו"המסתערים ראשונה" של אורי מילשטיין. ב"ספר הגבורה" שהוציאו אגודת העיתונאים בתל אביב וניצולי ברגן-בלזן, הוקדש עמוד לתיאור פעולת גבורתו האחרונה.
שמו מוזכר גם בספרים: "ההיסטוריה של מלחמת ששת הימים" של אריה חשביה, "עשרים שנות גבורה בישראל" של יהודה הראל, "השבח להם" של מרדכי נאור וחלק מעזבונו מופיע ב"גווילי אש" כרך ד' המנציח את חללי מערכות ישראל.
בן דודו שמואל טל שינה את שם משפחתו לאחר פטירת משה טל.
הערות שוליים

↑  משה טל (בלומנטל), באתר "בהשקט ובבטחה".
↑  ראו עלי מונטר#מלחמת ששת הימים
| מעוטרי עיטור הגבורה  |
| --- | --- | --- |
| מלחמת העצמאות (אות גיבור ישראל) | אברהם אביגדורוב • יוחאי בן-נון • אמיל בריג • סימן-טוב גנה • זרובבל הורביץ • צבי זיבל • בן ציון ליטנר • עמנואל לנדאו • אריה עצמוני • יזהר ערמוני • רון פלר • יאיר רחלי |  |
| פעולות התגמול | יעקב מזרחי • פנחס נוי • צבי עופר |  |
| מלחמת סיני | עוזי בר-צור • דן זיו • שלמה ניצני • יהודה קן-דרור |  |
| מלחמת ששת הימים | נתי גולן • משה דרימר • דניאל ורדון • אורי וייסלר • שאול ורדי • משה טל • יוסף לפר • איתן נאוה • בני ענבר • מרדכי פרידמן • גד רפן • דוד שירזי |  |
| מלחמת ההתשה | עמי אילון |  |
| מלחמת יום הכיפורים | עודד אמיר • גדעון גלעדי • צביקה גרינגולד • משה לוי • יובל נריה • שלמה ערמן • אסא קדמוני • אביגדור קהלני |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007394122605171  VIAF: 8889153289898832770007   WorldCat (עם VIAF): 8889153289898832770007
משה יוסף גליקסון

| --- | --- |

 לידה:  30 באוגוסט 1878 סובאלק, רפובליקת פולין 
 פטירה:  23 במאי 1939 (בגיל 60) 
 מקום קבורה:  בית הקברות טרומפלדור 
 מעסיק:  הארץ 
 
משה יוסף גליקסון (ר"ח אלול תרל"ח, 30 באוגוסט 1878 – ה' בסיוון תרצ"ט, 1939) היה מנהיג ציוני ועיתונאי, עורך "הארץ", פובליציסט ומתרגם עברי.
קורות חייו

משה יוסף גליקסון נולד בהולינקה שבפלך סובאלק, בתחום המושב של האימפריה הרוסית (כיום בפולין) בשנת 1878. אביו אלחנן היה נכדו של המקובל רבי יצחק אייזיק חבר. קיבל חינוך תורני, למד בישיבות גרודנה ולומז'ה, ובגיל 17 נמשך אחר ההשכלה, נסע למערב ולמד בבית ספר תיכון בפרנקפורט ובאוניברסיטאות מרבורג שבגרמניה וברן שבשווייץ. בין היתר היה תלמידו של הפילוסוף היהודי הנודע הרמן כהן. ב-1907 קיבל תואר דוקטור לפילוסופיה, ובאותה שנה הצטרף לוועד "חובבי ציון" באודסה, והיה מזכירו. בתקופה זו החל לכתוב בעיתונות היהודית באירופה, ובפרט בשבועונים "די ולט" ו"העולם".
כיהן כציר למספר קונגרסים ציוניים. מראשוני העלייה השלישית. לאחר מלחמת העולם הראשונה עלה לארץ, בשנת 1919, באוניה "רוסלאן". היה מנהיגה של תנועת הנוער "הנוער הציוני". היה ממייסדי "הציונים הכלליים" בארץ, וכיהן כחבר הוועד הפועל הציוני והוועד הלאומי.
בשנים 1923–1938 היה גליקסון העורך של עיתון "הארץ", ותחתיו הפך העיתון לעיתון אחראי המבטא תרבות רחבה והשקפת עולם ליברלית-מתונה. הוא המשיך לערוך את העיתון לאחר שזה נרכש בידי שלמה זלמן שוקן, אך במחצית השנייה של 1936 היה בחופשת מחלה. בקיץ 1937 יצא לחופשה, שעל פי השמועות נועדה להיות חופשת פרישה ובתחילת פברואר 1938 דווח באופן רשמי שעריכת העיתון עברה לנתן אלתרמן. גם לאחר פרישתו מתפקיד העורך המשיך לכתוב בהארץ בענייני השעה.
גליקסון עסק בכתיבה ספרותית. כתב על אחד העם והרמב"ם. תרגם את ספרי פילוסופיה "מבוא לתולדות הפילוסופיה החדשה" מאת קוּנוֹ פישר (Kuno Fischer) ו"תולדות הפילוסופיה החדשה / בחיבור עם התרבות הכללית ועם המדעים המיוחדים" מאת וילהלם וינדלבנד (Windelband), וערך את "חכמי יון: תולדות הפילוסופיה העתיקה" תיאודור גוֹמְפֶּרְץ (Gomperz), בתרגום שרגא פייבל פרנקל ("בר טוֹביה").
משה יוסף גליקסון נפצע קשה בתאונת דרכים במאי 1939, וכעבור כשבועיים נפטר, ביום ה' בסיוון תרצ"ט. על שמו נקרא הקיבוץ כפר גליקסון, שעלה על הקרקע ביום שבו נפטר, וכן רחובות במספר ערים כגון תל אביב, נתניה וקריית גת.
הניח אחריו את אשתו מאשה מלכה גליקסון ואת ילדיו נעמי גליקסון-וייס (פסיכואנליטיקאית), בנימין גל (גליקסון) ומרים גליקסון.
כתביו > ספריו

אחד העם: חייו ופועלו, ירושלם–תל אביב: דפוס הארץ, תרפ"ז.
חידוש היסודות, ירושלים: המחלקה לנוער של קרן היסוד, תש"ז.
עם חילופי משמרות: קובץ מאמרים, תל אביב: ההנהגה העליונה להסתדרות הנוער הציוני העולמית, תרצ"ט.
כתביו > כתבי עת שערך

משואות: מאספים לשאלות הזמן, לדברי עיון וספרות, אודסה: אמנות, תרע"ט.
עולמנו: מאסף לשאלות-החיים ולספרות, פטרוגרד: קדם, תרע"ז.
כתביו > כתביו שפורסמו לאחר מותו

כתבי מ. גליקסון, תל אביב: יצא מטעם הוועד להוצאת כתבי גליקסון על ידי דביר, ת"ש-תש"א.
לקריאה נוספת

'גליקסון, משה', בתוך: דוד קלעי, ספר האישים: לכסיקון ארצישראלי, תל אביב: מסדה – אנציקלופדיה כללית, תרצ"ז, עמ' 136–137. (הספר בקטלוג ULI)
צבי צמרת, "משה גליקסון ושאיפתו ליצור "חינוך אחיד" בארץ-ישראל", דור לדור: קבצים לחקר תולדות החינוך היהודי בישראל ובתפוצות, 23: 2003, עמ' 123–138.
דוד תדהר (עורך), "ד"ר משה גליקסון", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך ב (1947), עמ' 592
הערות שוליים

↑  אודות הארץ, באתר הארץ, 23 בינואר 2001 (עודכן: 20 בספטמבר 2022)
↑  ד"ר גליקסון מבריא, דבר, 21 באוקטובר 1936
↑  שינויים במערכת הארץ?,  הירדן, 16 באפריל 1937
הארץ של ז. שוקן,  הירדן, 23 ביולי 1937
↑  השינויים בהארץ, הַבֹּקֶר, 3 בפברואר 1938
↑  עלילה בזדון או בשגגה,  הירדן, 29 באוקטובר 1937
שאלות השעה באספקלריה של חוגי הישוב, הַבֹּקֶר, 2 במרץ 1938
↑  תאודור גומפרץ, חכמי יון : תולדות הפילוסופיה העתיקה, ירושלים: ה'תרצ"א, באתר הספריה הלאומית – ישראל
↑  ד"ר גליקסון וד"ר בוגרשוב נפצעו, המשקיף, 10 במאי 1939
↑  ד"ר משה גליקסון ז"ל, הצופה, 25 במאי 1939
↑  לספר הסרוק במלואו באתר הספריה הלאומית לחצו כאן
↑  לספר הסרוק באתר הספריה הלאומית לחצו כאן
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007281736605171  GND: 1065775725  ISNI: 0000 0000 6696 9317  LCCN: no91006442  LNB: 000014801  NTA: 303414979  SUDOC: 242944051  VIAF: 70951489   WorldCat (עם VIAF): 70951489
משאל העם על עצמאות דרום אוסטיה (2006)

| --- | --- |

 תאריך:  12 בנובמבר 2006 
 מקום:  דרום אוסטיה
 
משאל העם על עצמאות דרום אוסטיה הוא משאל עם לעצמאות שנערך בדרום אוסטיה ב־12 בנובמבר 2006, בשאלה האם להיפרד מגאורגיה.
משאל עם

המצביעים במשאל העצמאות שערך טשינוואלי ענו על השאלה: "האם על הרפובליקה של דרום אוסטיה לשמור על מעמדה הנוכחי כמדינה עצמאית ולהיות מוכרת על ידי הקהילה הבינלאומית?".
תוצאות

ב־13 בנובמבר 2006 הודיעה ועדת הבחירות המרכזית בדרום אוסטיה על תוצאות משאל העם. 99% מהמצביעים תמכו בעצמאות.
| בְּחִירָה | הצבעות |  % |
| --- | --- | --- |
| בעד | 51,565 | 99.88 |
| נגד | 60 | 0.12 |
| הצבעות לא חוקיות / ריקות | 538 | - |
| סך הכל | 52,163 | 100 |
| מצביעים רשומים / אחוז הצבעה | 55,163 | 94.56 |
מקור: דמוקרטיה ישירה
תגובות

ממשלת גאורגיה הכריזה על הבחירות ועל משאל העם כבלתי חוקיים, אך האמינה כי הוא תומך באיחוד ההצלה של האוסטים, הארגון המופקד על קיום הבחירות החלופיות. קוקואיטי האשים לפיכך את ממשלת גאורגיה בקיום הבחירות החלופיות שמטרתן "חלוקת העם האוסטי".
ב־12 בספטמבר 2006, יו"ר הדומה הרוסית, בוריס גריזלוב, בירך על משאל העם בדרום אוסטיה והודיע כי חברי הפרלמנט הרוסי יצפו בתהליך ההצבעה. ב־13 בספטמבר 2006 פרסם שר המדינה הגאורגי לענייני יישוב סכסוכים, מרב אנטדזה, הצהרה וגינה את הצהרתו של גריזלוב כ"הצהרה הרסנית".
הנציג המיוחד של האיחוד האירופי בדרום קווקז, פיטר סמנבי, אמר במוסקבה, ב־13 בספטמבר 2006, כי משאל העם לא יתרום להליך יישוב הסכסוך בדרום אוסטיה.
הערות שוליים

↑  "Two Referendums and Two "Presidents" in South Ossetia". 2006-11-20. אורכב מ-המקור ב-2006-11-28.
↑  "Staging 'Alternative Choice' for S.Ossetia". Civil.Ge. 7 בנובמבר 2006. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "South Ossetia to Elect Two Presidents". Kommersant. 11 בנובמבר 2006. אורכב מ-המקור ב-30 בספטמבר 2007. נבדק ב-11 בנובמבר 2006. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Georgia: South Ossetia Seeks To Contain Opposition Challenge". Radio Free Europe/Radio Liberty. 10 בנובמבר 2006. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Tbilisi Slams Russian Speaker for 'Destructive Statement'". Civil.Ge. 13 בספטמבר 2006. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "EU Envoy Downplays Importance of South Ossetia Referendum". Civil.Ge. 13 בספטמבר 2006. {{cite web}}:  (עזרה)
מרתף מתיאש

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  מסעדה 
 על שם:  מתיאש הראשון, מלך הונגריה 
 כתובת:  Március 15.tér 7. 
 מיקום:  הרובע החמישי של בודפשט 
 מדינה:  הונגריה 
 מייסדים:  Mátyás Borostyánkői 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ? – 30 בינואר 1904
 תאריך פתיחה רשמי:  30 בינואר 1904 
 קואורדינטות:  47°29′29″N 19°03′10″E﻿ / ﻿47.49145°N 19.052895°E﻿ / 47.49145; 19.052895
 he
 
מרתף מתיאש (בהונגרית: Mátyás-pince) הוא אחת המסעדות המפורסמות ביותר בבודפשט שממוקמת ברובע 5 בכתובת "כיכר 15 במרץ" (Március 15. tér), בראש גשר אליזבת בצד של פשט.
היסטוריה > המייסד

מתיאש בלדאוף (10 בינואר 1873 – 6 באוקטובר 1937) שנולד באוסטריה דהיום (אז בשטח ממלכת הונגריה), היה קצב ומלצר בגראץ ובווינה. בשנת 1896 הוא עבד בבודפשט במסעדות "עץ ירוק" (Zöldfa) בקריסטינה-ווארוש (Kristinaváros) שמשתרעת על חלקי רובע 1 ורובע 12 של בודפשט, ואחר כך במסעדת "קיש פיסקוש" (Kis Piszkos) במרכז העיר העתיקה ברחוב שבשטין (Sebestyén utca). הוא שכר את המסעדה הזו משנת 1900. מרתף מתיאש נפתח בצד הרחוב קמנשפרה, כלומר מנקה ארובות, (Kéményseprő) של בית הדירות ב-30 בינואר 1904 ובשנת 1914 הוסיף לה את בית הבירה ששכן בבית השכן. הוא שכר ליד זה גם את המסעדה של "רכבות הונגריה" בת כמה מאות המקומות (1909–1912), שבאמצעותה גם השיג לקוחות למרתף מתיאש. למשל. את חברי המפעל "חטיבת גלילי הפלדה". עשר שנים לאחר פתיחת המסעדה, הוא חנך במקום את "היכל המוזיקה". במלאת 25 שנה להקמתו, הרחיב את מרתף מתיאש באולמות חדשים: ב"היכל היובל" וב"היכל הדייגים". (בשנת 1934 שינה בלדאוף את שם משפחתו על שם מקום הולדתו). ב-1937 ביצע שיפוץ פנימי כולל לפי הצעת אורחיו הקבועים, הוא בחר קטעים מאירועי חייו של אחד המלכים ההונגריים הפופולריים ביותר, מתיאש הראשון, מלך הונגריה, כמוטיבים נשוא ציורי הקיר היפים וחלונות הוויטראז' שבוצעו בעזרת האדריכל קארוי דוד והצייר ינה הרנגי. (המייסד לא הספיק לראות את השלמת העבודה עקב מותו. שחזור העבודות בוצע בשנת 1971 בניהולו של האדריכל דיולה בוזו. בשנת 1973 הוגדר כל פנים המסעדה כאנדרטה מוגנת.
היסטוריה > אורחי המסעדה המפורסמים

אישים מפורסמים ומוכרים היו אורחים במסעדה במאה וכמה השנים האחרונות לקיומה:
לפני 1945 יורש העצר הבריטי, הנסיך מוויילס עם ליידי סימפסון. הוא התפטר לאחר הכתרתו מהכס הבריטי (לתקופה קצרה היה אדוארד השמיני, מלך הממלכה המאוחדת).
אחר כך מ-1949:
היסטוריה > אורחי המסעדה המפורסמים > פוליטיקאים

וילי ברנדט
יאנוש קאדאר
אימרה נאג'
יוסיפ ברוז טיטו,
אורהו קקונן
ריצ'רד ניקסון
פרנסואה מיטראן
ניקיטה סרגייביץ' חרושצ'וב
היסטוריה > אורחי המסעדה המפורסמים > אמנים ושחקנים

קלאודיו אבאדו
לאופולד סטוקובסקי
אורסון וולס
זילבר בקו
טיטו גובי
גרייס קלי
אליזבת שוורצקופף
גיירג' ציפרה,
יוג'ן אורמנדי
האנה הונטי
שאנדור שווד
זולטאן קוצ'יש
יאנוש פרנצ'יק
סביאטוסלב ריכטר
רקס הריסון
אלברטו מוראביה
אנדז'יי ויידה
גיאורג שולטי
ליב אולמן
אלן דלון
רוג'ר מור
דיולה צ'ורטוש
פדריקו פליני
היסטוריה > אורחי המסעדה המפורסמים > סופרים וחוקרים

אלברט סנט-גיירגי
פרידייש קארינתי
גיולה קרודי
ז'יגמונד מוריץ
פבלו נרודה
היסטוריה > אורחי המסעדה המפורסמים > ספורטאים

מארק ספיץ
פרנץ פושקאש (כדורגלן)
נבחרת אנגליה בכדורגל שבאו ב-1954 לשבוע אחד והפסידו 1:7 לנבחרת הונגריה בכדורגל
לקריאה נוספת

מתיאש בורושטיאנקאי ג'וניאור: על מרתף מתיאש מפי אחד הנכדים של המייסד מתיאש בלדאוף. דצמבר 2017
Magyar életrajzi lexikon I. (A–K). Főszerk. Kenyeres Ágnes. Budapest: Akadémiai. 1967. (לקסיקון ביוגרפי הונגרי. עורכת ראשית אגנש קניירש. 1967
Imre: Százéves a Mátyás. Népszabadság 2004. január 30.
מדיה וקבצים בנושא  בוויקישיתוף
משה לוסטיג

| --- | --- |

משה לוסטיג (עומד שני מימין עם קרן יער) עם חברי תזמורת שירות השידור הארצישראלי
 לידה:  1922 
 פטירה:  19 בספטמבר 1958 (בגיל 36 בערך) 
 מוקד פעילות:  ישראל 
 עיסוק:  מלחין, נגן, מנצח, מעבד מוזיקלי
 כלי נגינה:  פסנתר, קרן יער
 
משה לוּסְטיג (1922 – 19 בספטמבר 1958) היה מלחין, פסנתרן, נגן קרן יער, מנצח ומעבד מוזיקלי ישראלי.
קורות חיים

נולד בעיר ליגניץ שבגרמניה (כיום לגניצה, בפולין). כבר בהיותו ילד הראה כישרון בנגינה בפסנתר ונשלח ללמוד פסנתר ותאוריה בקונסרבטוריון שטרן בברלין.
ב-1932, בהיותו בן עשר, עלה עם משפחתו לארץ ישראל. כאן המשיך ללמוד פסנתר אצל הפסנתרן אלכסנדר בוך, ניצוח אצל מיכאל טאובה וקומפוזיציה אצל פאול בן-חיים ואריך ולטר שטרנברג.
בגיל 17 החל ללמוד נגינה בקרן יער, וכעבור שנתיים הצטרף לתזמורת שירות השידור הארצישראלי בירושלים.
לוסטיג התפרסם כפסנתרן מוכשר, מנצח, מלחין ומעבד. הוא ליווה אמנים רבים, ניצח על המקהלה של שירות השידור הארץ-ישראלי והקים את האנסמבל לכלי נשיפה שלו.
ב-1947 נוסדה חמישיית כלי נשיפה שכללה את אורי טפליץ, אליהו טורנר, יונה אטלינגר, וולפנג לוי ומרדכי רכטמן. הפסנתרן של החמישייה היה משה לוסטיג, שעזר למרדכי לפתח את אמנות החמישייה.
בשנת 1958 זכה בפרס מילוא.
לוסטיג נפטר באופן פתאומי בספטמבר 1958 בביתו שברחוב הפלמ"ח 12 בגבעתיים, בגיל 35. נטמן בנוכחות קהל רב בבית הקברות קריית שאול.
הניח אישה, הנבלנית אביבה לוסטיג (בתה של הפסנתרנית עליזה שמוקלר-הס), ובן. אלמנתו נישאה לצ'לן עוזי ויזל.
ארכיונו שמור בספרייה הלאומית.
מבחר מיצירותיו

סונטה לנבל (1941)
כנרת - פנטסיה לתזמורת (1945)
סונטה לצ'לו ולפסנתר (1945)
סקרצו לכלי נשיפה ולכלי נקישה (1950)
סונטה לפסנתר בפרק אחד (1953)
תהילים לצ'לו ולנבל (1954).
הערות שוליים

↑  דודי פטימר, הכל אודות מרדכי רכטמן, באתר "דודיפדיה".
↑  ארבעה שזכו בפרס, דבר, 10 בינואר 1958.
↑  משה לוסטיג, למרחב, 19 בספטמבר 1958.
↑  משה לוסטיג, דבר, 19 בספטמבר 1958 (נקרולוג, והספד מאת מנשה רבינא); יוסף לפיד, את אשר אהב משה לוסטיג, מעריב, 24 בנובמבר 1958.
↑  מ. לוסטיג למנוחות, דבר, 21 בספטמבר 1958; משה לוסטיג למנוחות, קול העם, 21 בספטמבר 1958.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007290374105171  GND: 107610567X  ISNI: 0000 0000 4797 1227  LCCN: no2004077905  VIAF: 9560523   WorldCat (עם VIAF): 9560523
נבחרת ערב הסעודית בכדורסל

| --- | --- |
ערב הסעודית
 מידע כללי
 התאחדות:  התאחדות הכדורסל של ערב הסעודית
 הצטרפות:  1964
 השתייכות:  פיב"א אסיה
 דירוג פיב"א (10 באוגוסט 2024):  66       ‎-3‏
  - ניקוד פיב"א:  158.1
 
 אליפות אסיה בכדורסל
 הופעות:  9 (הראשונה ב-1989)
 ההישג הטוב:  ארד: 1999
 
נבחרת ערב הסעודית בכדורסל היא נבחרת הכדורסל הלאומית של ערב הסעודית. הדירוג הנוכחי של נבחרת ערב הסעודית ברשימת הדירוג של פיב"א לנבחרות גברים, הוא המקום ה-66 בעולם, נכון ל-10 באוגוסט 2024, ירידה של 3 מקומות לעומת דירוג קודם.
הישג השיא של נבחרת ערב הסעודית הוא המקום השלישי באליפות אסיה בכדורסל בשנת 1999.
נבחרת ערב הסעודית מעולם לא העפילה לאליפות העולם בכדורסל או למשחקים האולימפיים.
כל אליפויות אסיה בכדורסל

| אליפות אסיה בכדורסל |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| שנה | מיקום | משחקים | ניצחונות | הפסדים |
מלזיה 1965: לא השתתפה
קוריאה הדרומית 1967: לא השתתפה
תאילנד 1969: לא השתתפה
יפן 1971: לא השתתפה
הפיליפינים 1973: לא השתתפה
תאילנד 1975: לא השתתפה
מלזיה 1977: לא השתתפה
יפן 1979: לא השתתפה
הודו 1981: לא השתתפה
הונג קונג 1983: לא השתתפה
מלזיה 1985: לא השתתפה
תאילנד 1987: לא השתתפה
| הרפובליקה העממית של סין 1989 | מקום שביעי | 7 | 3 | 4 |
| יפן 1991 | מקום תשיעי | 8 | 6 | 2 |
| אינדונזיה 1993 | מקום שישי | 7 | 4 | 3 |
| קוריאה הדרומית 1995 | מקום שישי | 8 | 4 | 4 |
| ערב הסעודית 1997 | מקום רביעי | 7 | 4 | 3 |
| יפן 1999 | מקום שלישי | 8 | 5 | 3 |
הרפובליקה העממית של סין 2001: העפילה אך פרשה
הרפובליקה העממית של סין 2003: העפילה אך פרשה
| קטר (מדינה) 2005 | מקום שמיני | 8 | 2 | 6 |
יפן 2007: העפילה אך פרשה
הרפובליקה העממית של סין 2009: לא השתתפה
הרפובליקה העממית של סין 2011: לא העפילה
| הפיליפינים 2013 | מקום 13 | 4 | 1 | 3 |
הרפובליקה העממית של סין 2015: לא העפילה
לבנון 2017: לא העפילה
| אינדונזיה 2022 | מקום 14 | 3 | 0 | 3 |
| ערב הסעודית 2025 | העפילה כמארחת |  |  |  |
| סך הכל | 9 הופעות | 60 | 29 | 31 |
הערות שוליים

↑  דירוג לנבחרות לאומיות גברים באתר פיב"א
נורת'מברלנד

נורת'מברלנד (באנגלית: Northumberland) הוא מחוז באזור צפון-מזרח אנגליה, והמחוז הצפוני באנגליה, בירתו העיר מורפת' (Morpeth).
נורת'מברלנד שוכנת בצפון-מזרח אנגליה, וגובלת במחוזות דרהאם וטיין אנד וויר בדרום, במחוז קאמבריה במערב, בסקוטלנד בצפון, ובים הצפוני במזרח.
עד לשנת 1400 כלל המחוז גם את העיר ניוקאסל, אז הפכה למחוז עצמאי. תחת שלטון בית טיודור הורחב המחוז משמעותית, בשנת 1482 סופחה העיר בריק על הטוויד (Berwick-upon-Tweed), בשנת 1495 טיינדל (Tynedale), בשנת 1536 טיינמאות' (Tynemouth), בשנת 1542 רידסדייל (Redesdale), ובשנת 1572 סופחה הקסהאמשייר (Hexhamshire).
במחוז ביצות רבות, הפארק הלאומי נורת'מברלנד שוכן על פני למעלה מרבע משטח המחוז. צפיפות האוכלוסין במחוז היא הנמוכה באנגליה, 63 איש לקמ"ר.
הערות שוליים

↑  www.northumberlandnationalpark.org.uk
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007555084005171  GND: 4117925-0  LCCN: n79138911  MusicBrainz: 6beecf16-22b7-4463-9999-73c79243fd56  NKC: ge763412  VIAF: 239492321   WorldCat (עם VIAF): 239492321