stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
וולבי סלע סגול-צוואר
תפוצה וביולוגיה

וולבי סגול-צוואר אנדמי לאוסטרליה, בה הוא מצוי בעיקר בצפון-מערב קווינסלנד, ובמידה פחותה גם בצפון-מזרח הטריטוריה הצפונית. טווח התפוצה שלו נמצא לאורך הרמות הצפוניות הגובלות בשפלת עשב-מיטשל, והוא שכיח במיוחד סביבות העיירות מאונט איסה, דג'רה וקלונקורי. בית הגידול של הוולבי מורכב ממחשופי-סלע וצוקים של אבן גיר, קוורציט או אבן חול, הנמצאים בתוך ערבות-עשב ספיניפיקס, יערות שיטה ואקליפטוס.
הוולבי סגול-הצוואר הוא יונק חברותי החי בקבוצות קטנות של עד 20 וולבים, כשגודל הקבוצה תלוי בעיקר בסמיכות למקורות מים. במהלך היום הוא מוצא מפלט באזור מוצל בסלעים דוגמת מערות ונקיקים על מנת להימנע מהטמפרטורות הגבוהות, ויוצא לפעילות בשעות הדמדומים.
הוולבי תר אחר מזון לאורך הלילה עד עלות השחר ואז חוזר למקומו. בימים קרירים, הוולבים נוהגים לצאת גם בשעות היום ולהשתזף על הסלעים. כקרוביו, גם הוולבי סגול-הצוואר ניזון בעיקר מעשבים ועלים.
הרבייה מתרחשת לאורך השנה ללא עונה קבועה, וההריון נמשך 33–35 יום. הנקבה ממליטה גור יחיד ששוהה בכיס שלה עד שישה חודשים; לאחר שהגור עוזב את הכיס, הוא ממשיך לינוק כ-3 חודשים נוספים, ובתקופה זו הנקבה ממליטה גור נוסף. המין מגיע לבגרות בגיל 18–22 חודשים.
מצב

וולבי סגול-צוואר מסווג על ידי הרשימה האדומה של IUCN במצב השימור קרוב לסיכון (NT), בשל מספריו הנמוכים יחסית, ועדויות לירידה מתמשכת. האיום העיקרי עליו הוא תחרות על מקורות המזון עם הארנבונים ועדרי צאן ובקר ואולי גם התפשטות טורפים פולשים דוגמת השועל האדום לסביבת המחיה שלו. הוולבי נמצא באזור מוגן אחד - הפארק הלאומי בודג'מולה; ארגון השימור IUCN, ממליץ לרשויות השימור האוסטרליות לבצע מחקרים מפורטים יותר אודות טווח התפוצה המדויק של המין כמו גם הביולוגיה שלו והאיומים המרחפים עליו.
אומדן האוכלוסייה העולמי הוא 12,500-10,000 וולבים.
הערות שוליים

↑  וולבי סלע סגול-צוואר באתר הרשימה האדומה של IUCN
| קנגוריים |
| --- | --- | --- |
| וולביים ארנביים מפוספסים | וולביים ארנביים מפוספסים |  |
| וולבי ארנבי מפוספס | וולבי ארנבי מפוספס (סוג ומין יחיד) |   |
| קנגורים | קנגורים |   |
| קנגורו | קנגורו אפור מזרחי • קנגורו אפור מערבי • קנגורו אדום • וולארו האנטילופה • וולארו מצוי • וולארו שחור • וולבי אגיל • וולבי שחור-פס • וולבי טמר • וולבי סבך מערבי • וולבי פרמה • וולבי זנב-שוט • וולבי אדום-צוואר |   |
| קנגורו אילני | קנגורו אילני אפרורי • קנגורו אילני לומהולץ • קנגורו אילני בנט • קנגורו אילני דובי • קנגורו אילני הואון • קנגורו אילני דוריה • קנגורו אילני סרי • קנגורו אילני גודפלו • קנגורו אילני עטוי-זהב • קנגורו אילני שפלתי • קנגורו אילני הוזר • קנגורו אילני וונדיוואי • איפולה • דינגיסו • טנקיל |   |
| וולבי הצבי | וולבי צבי שחור • וולבי צבי לבן-פס • וולבי צבי אפור • וולבי צבי חום |   |
| וולבי יערוני | וולבי יערוני מקלאי • וולבי יערוני זוטר |   |
| וולבי ארנבי | וולבי ארנבי ממושקף • וולבי ארנבי אדמוני |   |
| וולבי זנב-מסמר | וולבי זנב-מסמר מרוסן • וולבי זנב-מסמר צפוני |   |
| וולבי הסלע | וולבי סלע קצר-אוזן • וולבי סלע וילקינס • וולבי סלע פרוסרפיני • וולבי סלע רוטשילד • וולבי סלע צהוב-רגל • וולבי סלע אלייד • וולבי סלע כף-יורק • וולבי סלע גודמן • וולבי סלע הרברט • וולבי סלע חדגוני • וולבי סלע שחור-צד • וולבי סלע מאריבה • וולבי סלע זנב-מברשת • וולבי סלע סגול-צוואר • וולבי סלע שרמן • מונג'ון • נברלק |   |
| פדמלון | פדמלון טסמני • פדמלון בראון • פדמלון כהה • פדמלון קלבי • פדמלון ההרים • פדמלון אדום-רגל • פדמלון אדום-צוואר |   |
| וולבי ביצות | וולבי ביצות (סוג ומין יחיד) |   |
| קווקה | קווקה (סוג ומין יחיד) |   |
נוף אופייני לבית גידולו של הוולבי סגול-הצוואר.
וולבי סגול-צוואר מוסווה על רקע סלעים.
בעלי חיים אוכלי אדם

איור מ-1912 של טיגריס טורף אישה. מספר טיגריסים הם אוכלי אדם, אשר לעיתים מתמקדים בעיקר בציד אנשים.
איור של זאב טורף רועה צאן מ-1616. בטבע תקיפת זאבים נדירה הרבה יותר ממה שהיא מתוארת בתרבות.
בעלי חיים אוכלי אדם הם בעלי חיים אוכלי בשר אשר תוקפים והורגים בני אדם למזון, בדרך כלל לאחר ציד בדומה לציד של נטרפים אחרים. חלקם הקטן הם ציידים אקטיביים אחרי אנשים, אך רובם ינסו לטרוף אנשים חלשים או פצועים שיתקלו בהם. המונח אינו כולל בעלי חיים שניזונים מחלקי גופות אנושיות כאוכלי נבלות או מבעלי חיים שיאכלו אנשים שהרגו שלא למטרת ציד. רבים מציידים אלה הם טורפי-על בבית גידולם והתנהגותם של חלקם עשויה לפתח אצלם דפוס המקרב לאכילת אנשים (למשל לאחר התרגלות לציד חיות בית או פרימטים אחרים).
בעוד בעבר אנשים נמצאו בתפריטם של טורפים רבים קיימים ונכחדים, כיום האדם אינו נמצא בתפריט של אף טורף גדול, כשהיוצא מהכלל הוא מספר חתולים גדולים, אשר למדו לצוד אנשים ביעילות באזורים מסוימים כמו בהודו ועוד מדינות מתפתחות, מה שנדיר בהרבה במדינות מפותחות.  בעלי חיים הטורפים כיום אנשים, הם בעיקר משני מיני התנינאים הגדולים ביותר: תנין הים ותנין היאור. עם זאת מספר טריפות נגרמות עקב עימותים בין בני אדם לחיות בר, הגוררים חיות בר לקרבה לאדם, מה שמעלה את הסיכויים שיטרפו אנשים.
לפי גינס שיאי עולם (לשנת 1997), הטורף שהרג הכי הרבה אנשים היה טיגריס צ'מפוואט (אנ') מנפאל, אשר הרג 436 בני אדם למאכל עד שנורה ב-1907.
בתרבות

לרוב חיות טורפות אוכלי אדם ספגו יחס שלילי (למשל אצל זאבים וכרישים), הגדול בהרבה מסכנתם לאדם בטבע והדבר גם הוחדר לתרבות בסיפורים ואזכורים שונים. עם זאת יסוד הסיפורים נעוץ במספר מקרים אמיתיים.
מספר דתות כמו ההינדואיזם נוהגות לכבד מספר טורפים כמו טיגריסים ואף להציע מנחות לאלים כמו לבונביבי (אנ'), כדי להימנע מהתקפות טיגריסים, אשר לטענתם מגולמים כרוחות של האל דאקשין ראי (אנ'). במספר תרבויות כמו ברומא העתיקה נהגו להוציא להורג על ידי חיות טורפות כמו אריות ונמרים (אנ') או להילחם בהם עם גלדיאטורים ועם אבירים וציידים מבוקשים, אשר עטו את פרוות הטורפים בביתם כגביע ציידים.
הדבר גם גורם לציד נרחב של הטורפים בידי ציידים ולירידת מספרם בטבע, מה שגרם נזק אקולוגי, מאחר שרבים מהם הם טורפי-על העוזרים לסביבה ומדללים את מספר הנטרפים, דבר אשר נפגע בהיעדרם. כיום יחס רשויות שונות לטריפות אנשים מותנה: מצד אחד הימנעות מציד נקמני (דבר אשר היה נהוג במספר שבטים) תוך התחשבות בשימור המין ומצד שני ציד והרג בידי ציידים של פרטים קטלניים הידועים בטריפות דרך קבע, כדי למנוע הישנות של טריפות בעתיד, כאשר חלק מהטורפים מלמדים את צאצאיהם או חבריהם לטרוף אנשים דרך קבע, בייחוד כשהוא קל יותר מציד של טרף אחר.
בתרבות הרווחת נפוצים גם מפלצות בדיוניות אוכלות אדם כמו החיה מז'בודן ועוד ואף צמחים אוכלי אדם (אנ'). ישנם גם סיפורים חסרי אמיתות על חיות אמיתיות שנחשבות לאוכלי אדם (למשל לווייתנים גדולים).
דוגמאות לטורפים אוכלי אדם > יונקים > חתוליים

טיגריס – הטיגריס הוא החתול הגדול ביותר בעולם ומהקטלניים ביותר. כ-1,000 בני אדם נטרפו מדי שנה על ידי טיגריסים עד לתחילת המאה ה-20[דרוש מקור] כיום התמעטו התקיפות כתוצאה מהגנה טובה יותר על בני אדם אך גם ובעיקר עקב התמעטות אוכלוסיית הטיגריסים.
אריה – כמו הטיגריסים, האריות טורפים אנשים לעיתים קרובות כשהם חלשים מכדי להצליח לצוד טרף אחר, לעיתים על סף גוויעה ברעב. עם זאת הם לא בררנים ויצודו אנשים בהם הם נתקלים וחלק מהאריות אשר עשו זאת היו במצב בריא. הטריפות הקטלניות ביותר היו של שני פרטים של אריות צאבו, אשר טרפו כ-130 עובדים של הרכבת שבין קניה לאוגנדה, עד שלבסוף נורו בידי הצייד ג'ון פטרסון.
נמר – נמרים גדולי ממדים יטרפו אנשים בתדירות משתנה, אך בניגוד לאריות וטיגריסים אינם טורפים אנשים בעודם חלשים. מרבית הטריפות נרשמו בהודו וסביבתה.
יגואר – יגוארים לא תוקפים לרוב אנשים, אם כי עדויות מראות שהמצב היה שונה לפני הגעת הספרדים לאמריקה. גם בימינו עדיין נרשמות מספר תקריות של טריפות יגוארים. מספר חוקרים טוענים שהתקיפות עלולות להתרבות אם יתמעטו מספר הקפיברות בטבע, מה שיפנה את היגוארים להתקרב ליישובי האדם וללמוד לצוד בני אדם.
פומה – תקיפות של פומה יותר נדירות מחתולים אחרים, אך עדיין מתרחשות באזורים בהם הפומה התרגלה לחיות בקרבת בני אדם ולהתבסס על חיות מחמד כטרף, מה שמעודד אותה לצוד אנשים חלשים. עם זאת הפומות אינם רואות באדם טרף טבעי ויחפשו טרף אחר.
דוגמאות לטורפים אוכלי אדם > יונקים > כלביים

זאב – זאבים לא טורפים אנשים לעיתים קרובות, אך להקות גדולות ורעבות מספיק ינסו לתקוף עוברי אורח בודדים. לעיתים זאבים רעבים ינסו לצוד ילדים ואנשים חלשים, דבר הקורה בעיקר בהודו. גם כלבי בית נטושים שהופכים לפראיים עשויים לטרוף אנשים, אם כי הדבר נדיר ביחס לכמות התקיפות של כלבים. כך גם אצל הדינגו, כלב הבר האוסטרלי. ידועים רק שלושה מקרים מאומתים של אנשים שנטרפו בידי דינגו, ביניהם עזריה צ'מברלין.
קויוט – קויוטים רגילים כמעט ולא תוקפים אנשים למאכל, למעט ילדים קטני קומה והדבר קורה באזורים בהם הם התרגלו לחיי ערים. קויוטים מזרחיים נוצרו מהכלאה של קויוטים עם זאבים והם תוקפניים יחסית. למרות זאת קויוטים טרפו אנשים בהצלחה רק בשני מקרים מאומתים.
תן – אף שלרוב התנים נמנעים מקרבה לאדם ידועה מקרה בו נטרף ילד בן 9 בהודו בידי להקת של 7 תנים זהובים וגופתו נמצאה אכולה.
דוגמאות לטורפים אוכלי אדם > יונקים > דוביים

רוב הדובים הם לא טורפי אדם טבעיים, לבד מהדוב הלבן. דובים לבנים הם טורפי-על אגרסיבים שינסו לאכול כל טרף אפשרי בסביבתם, לרבות אנשים וידועים מספר מקרי טריפות שלהם, מה שגובר גם בעת שדובים רבים סובלים מתת-תזונה עם התחממות האקלים. גם דובים אחרים ידועים בטריפת או ציד של אנשים למאכל. דוב גריזלי מהרי הרוקי נתפס כשבבטנו שרידי אדם ובגדים, מה שגרם להריגתו. תקריות של טריפות דובים חומים התרחשו בין השאר באלסקה, סיביר וביפן, שם התרחשה סדרת תקיפות של דוב חום אוסורי (אנ'), בהם נהרגו מעל 7 אנשים. גם דובים שחורים אמריקאים ואסייתים ידועים בטריפת אנשים, כשלמעשה מרבית התקיפות שלהם נובעות מציד. לעומת זאת הדוב השפתני האגרסיבי, רק לעיתים נדירות מחפש לטרוף אנשים, אף שאכל גופות של אנשים שנהרגו.
דוגמאות לטורפים אוכלי אדם > יונקים > צבועיים

שני מיני הצבועיים הגדולים ביותר יכולים לצוד ילדים או אנשים חלשים ובודדים: צבוע נקוד וצבוע מפוספס. ייתכן שמספר מלחמות אזרחים במספר מדינות באפריקה, הובילו לעליית התקיפות מאחר שהצבועים התרגלו לאכילת גופות של הרוגים ולרכוש טעם לבשר אדם, אף שהצבועים מתפקדים גם כטורפים פעילים אפורטוניסטים. ידוע במיוחד מקרה מ-2003 על הבהמה הרצחנית ממלאווי (אנ'), בו צבוע מנומר הרג לפחות 3 אנשים ופצע עוד 16, עד שנורה.
דוגמאות לטורפים אוכלי אדם > יונקים > חזיריים

חזירי בר וחזירי בית שהתפראו יכולים להפוך לטורפים של אנשים איטיים, בייחוד באזורים בהם אוכלוסייתם גדולה מאוד כשהם תוקפים בלהקה או לצד איכרים לא זהירים כשמרבית התקריות מתרחשות בארצות הברית ובהודו. עם זאת חזירים הם אוכלי כל והם תוקפים רק במקרים נדירים וגם אז התקיפות לרוב אינם לציד.
דוגמאות לטורפים אוכלי אדם > יונקים > חולדות

לעיתים להקות חולדות גדולות במיוחד יכולות לתקוף אנשים חלשים שאינם יכולים להימלט. נרשמו תקריות נדירות של טריפות אנשים שיכורים בידי חולדות בצרפת ובמיורקה.
דוגמאות לטורפים אוכלי אדם > יונקים > פרימטים

אף שמספר פרימטים תקפו ואף הרגו אנשים הם אינם רואים באדם טרף. מין הפרימט הלא-אנושי היחיד שידוע בטריפת ילדים הוא שימפנזה מצוי, כאשר פרטים גדולים ופראיים במיוחד טרפו ילדים ותינוקות מכפרים סמוכים. מספר שבטי אנשים גם ידועים בקניבליזם.
דוגמאות לטורפים אוכלי אדם > זוחלים > תנינאים

התנינים הם הטורפים התוקפניים והקטלניים ביותר לבני אדם כיום הרואים באדם טרף טבעי וחלש, אותו הם תוקפים ממארב מיימי. המין הקטלני ביותר הוא תנין היאור ההורג אנשים רבים לאורך אפריקה שמדרום לסהרה וכן תנין הים הגדול והאגרסיבי. טורפים נוספים שכיחים פחות הם תנין הביצות, תנין אמריקני, קיימן שחור ואליגטור אמריקני, אם כי כמעט כל מיני התנינים ינסו לצוד אנשים בהזדמנות הנכונה.
תניני היאור תוקפים מדי שנה באפריקה בין 275 ל-745 בני אדם וכ-63% מהתקיפות מסתיימות במוות, כך שבממוצע כ-300 בני אדם נהרגים כל שנה בידי תניני יאור. התנין גוסטב, תנין יאור זקן באורך של למעלה מ-6 מטרים, התפרסם עקב אגדה לפיה טרף 300 בני אדם. באוסטרליה ודרום-מזרח אסיה תנין הים אחראי לכמה עשרות תקיפות בשנה, מהן כמחצית מסתיימות במוות. הסיבה למיעוט התקיפות הוא שהתושבים המקומיים יודעים להיזהר מתנין הים ולשמור מרחק בטוח ממנו, בין השאר בזכות קיומן של תשתיות מים מוסדרות (בניגוד למצב בחלקים נרחבים באפריקה, בה התושבים חולקים את מקורות המים עם תנינים), נוסף על העובדה שהתנין שוחה גם הרחק מהחופים. בארצות הברית התקיפות נגרמות בעיקר בידי אליגטור אמריקני, אשר צד לעיתים ילדים ואנשים חלשים ממארב. אליגטורים גדולים ינסו לתקוף גם גברים בוגרים, אך התקיפות נדירות ועדיין לפחות 28 תקיפות קטלניות של אליגטורים אמריקאים התרחשו בארצות הברית מאז 1970 (אנ').
דוגמאות לטורפים אוכלי אדם > זוחלים > נחשים

נחשי ענק ממשפחת הפיתוניים והחנקיים יכולים לטרוף ילדים קטנים והגדולים מביניהם מסוגלים לטרוף בהצלחה אנשים קטני ממדים. רוב הנחשים יתקשו לבלוע אדם בוגר, מאחר שכלוב הצלעות שלו רחב מדי להיכנס לגופם והם אינם יכולים לבתר אותו לפני הבליעה.
ישנם רק מינים ספורים הידועים בטריפת בני אדם ואלה כוללים את הגדולים בנחשים החיים: אנקונדה כהה, פיתון סלעים אפריקני, פיתון השיחים, פיתון בורמזי ופיתון מרושת. מביניהם הפיתון המרושת הוא הידוע ביותר ביכולתו לטרוף בני אדם. בדרום מזרח אסיה ובפרט באינדונזיה, שם הוא נפוץ בטבע ומגיע לאורך של למעלה מ-7 מטרים, מדווחים מדי שנה מספר מקרים של טריפת בני אדם (בעיקר נשים וילדים).
דוגמאות לטורפים אוכלי אדם > זוחלים > לטאות

הלטאה היחידה בעולם שיכולה לטרוף אנשים היא כוח ענק או "דרקון הקומודו" מאינדונזיה. עם זאת הכוח איטי ואינו מחפש אנשים למאכל. מרבית התקיפות אינן מסתיימות בטריפה מוצלחת, אלא רק בפציעה קשה של האנשים וההצלחה נובעת לרוב על אנשים שאבדו. מחקר מ-1974 עד 2012 מציג 5 מקרי טריפה של בני אדם בידי הכוח, לאחר תקיפה של 24 אנשים.
דוגמאות לטורפים אוכלי אדם > עופות

עופות בודדים ינסו לטרוף אנשים ובכל המקרים מדובר בילדים ותינוקות. העופות היחידים שידועים בוודאות כטורפי אנשים הם: עיט לוחם ועיט כתר אפריקני, כשהראשון צד ילד בהצלחה והשני ידוע על מתקפה על תינוק, בה העיט נהרג בידי אנשים מתגוננים ועדיין נמצאו עצמות אנושיות בקינו. גם עיטם לבן-זנב תועד כשאולי ניסה לחטוף ילד בנורווגיה (אך נכשל). מסופר שגם עיטים זהובים או הרפיות צללו לטרוף ילדים, אך הדבר לא הוכח בוודאות.
דוגמאות לטורפים אוכלי אדם > דגי סחוס

מספר כרישים תוקפים אנשים וידועים לשמצה בכך, כשארבעת המינים הקטלניים ביותר הם עמלץ לבן, כריש טיגריסי, כריש שורי וכריש ארך-גף, אשר נודע כטורף ניצולי ספינות בשתי מלחמות העולם. עם זאת בניגוד לאמונה הפופולרית, שזכתה לייצוג נרחב בתרבות, רוב הכרישים נמנעים מקרבה לאדם ותקיפות כרישים רבות מיוחסות לסקרנות טבעית של כרישים גדולים, להתקפי זלילה וכן לטעות בזיהוי עם טרף אחר כמו כלבי ים, כאשר הכרישים לרוב לא אכלו את האנשים לאחר התקיפות. עדיין במספר תקריות כרישים אכלו בשר אנושי, בין השאר של ניצולי ספינות.
דוגמאות לטורפים אוכלי אדם > דגי גרם

דגי גרם טורפי אדם כוללים להקות פיראניות גדולות מאוד מנהר האמזונאס, אשר יכולות לתקוף אנשים בעיתות נדירות ביותר, אך מספר ההרוגים מהם קטן מאוד בניגוד לדימוי הרווח.
גם שפמנונאים ענקיים כמו שפמנון תניני ענק, החשודים (ללא הוכחה ודאית) בציד אנשים בנהר קורי שבנפאל. ייתכן שגם כמה שפמנונים גדולים כמו שפמנון ויילס, פיראיבה ושפמנון חד זנב, צדו אנשים לאחר שניזונו מגופות אנושיות.
מבין הדקריים ידועים שני מינים שאולי ניסו לתקוף צוללנים אולי למאכל, אך מעולם לא נתפסו בציד פעיל: דקר ענקי ודקר גוליית אטלנטי, אך ייתכן שהדבר נבע מבלבול בזיהוי כטרף טבעי.
דוגמאות לטורפים אוכלי אדם > רכיכות > סילוניות

המין דיונון הומבולדט הוא האגרסיבי ביותר מבין הסילוניות. אף שמעולם לא תועד ציד דיונונים גדולים ניסו להתקיף צוללנים ולמשוך אותם איתם ולפי סיפורי מלחים כבר נטרפו מספר אנשים בידיהם. תקיפות דומות ייתכן שקרו עם דיונון ענק, אך גם הם לא הוכחו.
ראו גם

טורפי-על
חיות תוקפות
קניבליזם
הערות שוליים

↑  How a lone Irishman killed a terrifying, people-eating tiger
↑  Attacks by Jaguars (Panthera onca) on Humans in Central Brazil: Report of Three Cases, with Observation of a Death
↑  Crocodilian attacks. 2008 IUCN SSC Crocodile Specialist Group
↑  אסון בגינת הירק: נחש פיתון בלע אישה, באתר ynet, 16 ביוני 2018
↑  גיא רייט, ‏יצאה לקנות תרופות לבנה - ונבלעה על ידי פיתון, באתר ‏מאקו‏, 3 ביולי 2024
↑  https://www.merdeka.com/peristiwa/5-kasus-keganasan-komodo-liar-menyerang-manusia.html
↑  McKenzie, Steven (2011-09-02). "Eagles taking children 'nonsense'". BBC News (באנגלית בריטית). נבדק ב-2020-05-25.
| התנהגויות אכילה בעולם החי |
| --- | --- | --- |
| אוכלי בשר (היפרקרניבורים • מסוקרניבורים • היפוקרניבורים) | אוכלי חרקים • אוכלי נמלים • אוכלי דגים • אוכלי עופות • אוכלי רכיכות • אוכלי תולעים •  אוכלי נחשים • אוכלי ביצים • אוכלי אדם •  קניבלים • אוכלי נבלות • אוכלי קשקשת • מוצצי דם • הרג עודף |  |
| אוכלי צמחים | לוחכי עשב • לוחכי עלים • אוכלי פירות • אוכלי עלים • אוכלי פרחים • אוכלי זרעים • יונקי צוף • אוכלי אצות • אוכלי עצה |  |
| אחר | אוכלי כול • חומסנים • מתקפת זלילה • אוכלי צואה • אוכלי פלנקטון • אוכלי פטריות • אוכלי רקבובית • ניזוני קרקעית |  |
נמר אוכל אדם מהודו שנורה בידי הצייד ג'ים קוברט.
פרט של לביאה אוכלת אדם שניצודה לאחר חיסול שיטתי של עובדי רכבת בין קניה לאוגנדה.
דוב לבן בצ'רצ'יל. דובים לבנים הם טורפי-על הרואים באדם טרף ויתקפו בקלות יותר מדובים אחרים.
צבוע נקוד. לעיתים צבועים יצודו אנשים חלשים ההולכים לבד.
תנין הים - גדול הזוחלים שהוא טורף-על מסוכן, הרואה באדם טרף.
תמרור אזהרה מקרבה לתנינים.
דרקון קומודו, הלטאה היחידה בעולם שטרפה אנשים, אם כי לרוב תימנע מציד אקטיבי.
כריש ארך-גף, כריש הידוע בציד ניצולי ספינות ממלחמת העולם הראשונה והשנייה.
ציצית

ערך זה עוסק במצווה. אם התכוונתם לבגד, ראו .
| --- | --- |

ציצית בפינות טלית גדול
 מקרא:  במדבר, ט"ו, ל"ח–ל"ט דברים, כ"ב, י"ב
 תלמוד בבלי:  תלמוד בבלי, מסכת מנחות, דף ל"ח, עמוד א' עד דף מ"ד, עמוד א'
 משנה תורה:  ספר אהבה, הלכות ציצית
 שולחן ערוך:  אורח חיים, סימנים ח'-כ"ד
 ספרי מניין המצוות:  ספר המצוות, עשה י"ד ספר החינוך, מצווה שפ"ו
 מקורות נוספים:  מסכתות קטנות מסכת ציצית.
ציצית היא מצוות עשה מהתורה לקשור לכל בגד בן ארבע פינות ('כנפות') ארבע קבוצות פתילים, אחת בכל פינה. כל קבוצת פתילים מכילה ארבעה פתילים, הקשורים יחד. המצווה מהתורה מחייבת כל גבר יהודי.
מאחר שכיום לא נהוג ללבוש בגדים בעלי ארבע כנפות כפי שנהגו בעבר, נוהגים לקיים את מצוות ציצית באמצעות 'טלית קטן' שלובשים תחת החולצה, ו'טלית גדול' שעוטים על הגוף בעת תפילת שחרית.
נחלקו הראשונים אם חובת המצווה היא רק בשעות היום, או גם בלילה.
מקור המצווה

מצוות ציצית מופיעה בספר במדבר, פרק ט"ו, פסוקים ל"ח–ל"ט:
דַּבֵּר אֶל בְּנֵי יִשְׂרָאֵל וְאָמַרְתָּ אֲלֵהֶם: וְעָשׂוּ לָהֶם צִיצִת עַל כַּנְפֵי בִגְדֵיהֶם לְדֹרֹתָם, וְנָתְנוּ עַל צִיצִת הַכָּנָף פְּתִיל תְּכֵלֶת: וְהָיָה לָכֶם לְצִיצִת וּרְאִיתֶם אֹתוֹ, וּזְכַרְתֶּם אֶת כָּל מִצְוֹת ה', וַעֲשִׂיתֶם אֹתָם וְלֹא תָתוּרוּ אַחֲרֵי לְבַבְכֶם וְאַחֲרֵי עֵינֵיכֶם, אֲשֶׁר אַתֶּם זֹנִים אַחֲרֵיהֶם:
פירוש המילה "ציצית" הוא קווצת חוטים המשתלשלים בקצה כלשהו. לדוגמה, צמה היא ציצית שיער הראש.
המצווה מופיעה בשנית בספר דברים: ”גְּדִלִים, תַּעֲשֶׂה-לָּךְ, עַל-אַרְבַּע כַּנְפוֹת כְּסוּתְךָ, אֲשֶׁר תְּכַסֶּה-בָּהּ” (פרק כ"ב, פסוק י"ב).
טעם המצווה

טעם המצווה מבואר בפסוק הבא:
"והיה לכם לציצית וראיתם אותו, וזכרתם את כל מצוות ה', ועשיתם אותם" (במדבר, ט"ו, ל"ט).
טעמה של מצווה זו כתוב בתוך ציוויה והוא חובת האדם להיזכר במצוות ולא לתור אחרי הלב והעיניים, כפי שעשו המרגלים ('התרים' בלשון המקרא) שתרו את הארץ אחר מראה עיניהם, דבר שגרם להם לזנות מאחרי ה', ולא זכרו את מצוות ה'.
חז"ל אף אמרו שכשרואים את צבע התכלת שבציצית, מעורר הדבר במחשבתו של האדם מראה הים והשמים וכסא הכבוד של הקב"ה, ובצורה זאת שומר עליו מן החטא.
חז"ל הסבירו גם כי הציצית היא סמל לשייכותו של היהודי לעם ישראל, וכאשר הוא מתבונן בה הוא נזכר בקב"ה.
רש"י בפירושו לפסוק (במדבר, ט"ו, ל"ט), מסביר שתי משמעויות אפשריות למילה ציצית: 1. מלשון שערות - ככתוב ביחזקאל, ח', ג': "ויקחני בציצת ראשי" 2. מלשון הצצה - "ציצית על שם: וראיתם אותו כמו מציץ מן מהחרכים".
בנוסף, פעם עבדים היו נושאים סמל שייכות לאדונם וכך בני ישראל לובשים ציצית כסמל שייכות לה'.
מצוות הציצית בהלכה > חיוב בציצית

בתורה שבעל פה נמסר, כי החיוב הוא לקשור ארבעה פתילים שזורים בארבע כנפות של בגד בעל ארבע כנפות זוויתיות או יותר. בגד בעל קצוות מעוגלות, או בעל פחות מארבע כנפות, פטור מציצית.
כמו כן, יש איסור מוחלט ללכת בבגד בן ארבע כנפות ללא ציצית, ומי שנפסלו ציציותיו צריך לפשוט מיד את הבגד, למעט במקרה שהדבר יגרום לביזיון גדול, כגון באמצע התפילה בבית הכנסת.
מצוות הציצית בהלכה > חיוב בציצית > ציצית בלילה

בתלמוד נקבע ש"כסות לילה פטורה מציצית", ובפרשנות הקביעה הזו נחלקו הראשונים. הרמב"ם כתב שחובת ציצית אינה נוהגת כלל בלילה, אך לדעת הרא"ש הכוונה היא דווקא לבגדים המיועדים ללבישה בלילה, כגון כתונת לילה, ולדעתו בגדים כאלו פטורים מציצית אפילו אם לובשים אותם ביום. בגלל המחלוקת בעניין, נפסק להלכה שיש להטיל ציצית בבגד יום שלובש אותו בלילה, אך הלובש ציצית בלילה לא יברך עליה. ניתן לברך על הציצית בבוקר משעה שיוכל להבחין בין תכלת ללבן שהוא בסביבות 50 דקות עד שעה לפני הנץ החמה, לפי עונות השנה. לדעת הרמ"א ניתן לברך עליה כבר מעלות השחר. ואחרונים רבים הסתייגו מדבריו.
מאחר שכאמור מצוות ציצית קשורה ותלויה בזמן ספציפי (יום ולא לילה), הרי שנשים פטורות ממנה, כדין מצוות עשה שהזמן גרמן.
מצוות הציצית בהלכה > חיוב בציצית > חיוב טלית שאינה מצמר או פשתים

בתלמוד ישנה מחלוקת איזה סוג בד חייב בציצית מדאורייתא. להלכה, פסקו הרי"ף והרמב"ם, שרק בגד העשוי מצמר או מפשתן מחויב בציצית מהתורה. אך לדעת רש"י ורבינו תם, המצווה מהתורה היא גם בבגד העשוי מכותנה או מכל בד אחר. גם בפסיקה המאוחרת נחלקו הפוסקים בעניין. כאשר דעת השולחן ערוך (פסיקת הספרדים) כדעת הרמב"ם, שרק בגד מצמר או מפשתן מחויב בציצית. ואילו דעת הרמ"א (פסיקת האשכנזים) כדעת רש"י ורבינו תם שכל סוגי הבדים מחויבים בציצית מהתורה.
מדרבנן כל סוגי הבדים חייבים בציצית. עם זאת, יש המהדרים ללבוש דווקא טלית מצמר, על מנת לקיים את המצווה מהתורה גם לדעת הרי"ף והרמב"ם. הטליתות בהן נהוג להתעטף בשעת התפילה עשויות בדרך כלל מצמר (אבל קיימות גם טליתות מחומרים סינתטיים), וההידור הוא שגם הטלית-קטן יהיה מצמר.
מצוות הציצית בהלכה > חוטי הציצית

בהלכה מובא כי יש להשחיל את ארבעת חוטי הציצית בחור שבכל כנף ולכופלו לשנים, כך שישנם שמונה חוטים (אחד מהם ארוך יותר מחבריו ומכונה "שָמָּש"), ולאחר מכן לקושרם בקשר כפול ומהודק. את השמש מלפפים לאחר מכן סביב החוטים האחרים, וקושרים קשרים נוספים.
מאז פסקו להטיל חוט תכלת בין חוטי הציצית, ישנם מנהגים שונים בליפופים ובקשירות, אך שלושת המקובלים שבהם הם: קשירת 'חוליות' לפי מנהג התימנים (לפי הרמב"ם המובא בהמשך), ושל ארבעה סדרים בני 13,11,8,7 ליפופים (לפי מנהג האשכנזים), או בני 5,6,5,10 ליפופים (לפי מנהג הספרדים. אך גם הספרדים נוהגים בדרך כלל כמו הדעה הראשונה אך בכל ליפוף ישנו קשר), וביניהם ובסופם קשרים, בסך הכול יש חמישה קשרים. לדעת הרמב"ם אין צורך לקשור קשרים כפולים כלל, אלא יש לכרוך בין 7 ל-13 סדרים ("חוליות") של 3 כריכות וכל חוליה נקשרת בפני עצמה על ידי תחיבת השמש בכריכה. כמו כן יש להשאיר בין "חוליה" לחברתה רווח קטן. דעה זו רווחת בקרב יהודי תימן אלא שהם מוסיפים קשר כפול לפני הכריכות.
ישנם שני מנהגים באשר לצורת החור בו מושחלים פתילי הציצית. המנהג הנפוץ הוא חור אחד קטן סמוך לזווית, בו מושחלים הפתילים ונכפלים לשנים. מנהג החסידים הוא לעשות שני חורים סמוכים לזווית ולהשחיל את החוטים ביניהם (ומנהג חב"ד שני חורים באלכסון).
בגדי הציצית

בימינו לא כל כך מצויים בגדים בעלי ארבע פינות, לכן נהגו ללבוש בגד מיוחד המכונה 'טלית קטן', אותו לובשים בדרך כלל תחת הבגדים, כדי שיוכלו לקיים את המצווה. בנוסף, נהגו להתעטף בשעת תפילת שחרית ב'טלית גדול'.
בשעת לבישת הטלית הגדולה מברכים "...וציוונו להתעטף בציצית". בשעת לבישת הציצית הקטנה שתחת הבגדים לדעת הרב יוסף קארו מברכים אותה ברכה, ולדעת הרמ"א, מכיוון שלדעת חלק מהפוסקים צורת לבישתה איננה נחשבת "עטיפה", נוהגים לברך עליה "...וציוונו על מצוות ציצית", אלא שנוהגים שמי שמתעטף בטלית גדול אינו מברך על טלית קטן כלל, אלא מתכוון לפטור טלית קטן בשעה שמתעטף בטלית גדול.
מנהגים שונים יש בלבישת ה"טלית קטן": הספרדים ובני עדות המזרח נהגו על פי האר"י ללובשה מתחת החולצה, וגם להכניס את פתילי הציצית בתוך בגדיהם. לעומתם נהגו הרבה האשכנזים במאה שנים האחרונות להוציא את פתילי הציצית שייראו כלפי חוץ. בקרב האשכנזים החסידים רבים נוהגים ללבוש גם את בגד ה"טלית קטן" עצמו מעל לבגדיהם.
בהרשאה רבנית נוצרה בארץ גופיה ציצית, כדי להקל בימי החום. ישנם דגמי גופיה ציצית העשויים מבד רשת או בד דק, מה שמאפשר אוורור יותר גדול.
מצוות תכלת

בפסוק התבאר כי במסגרת "עשיית הציצית", יש חיוב שאחד מהפתילים יהיה בצבע תכלת.
לפי המסורת, צבע התכלת צריך להיות מופק מחילזון ימי ספציפי. בראשית התקופה המוסלמית בארץ ישראל פסקה לחלוטין הצביעה בתכלת. בהלכה נקבע כי "התכלת איננה מעכבת את הלבן", ולכן המשיכו ללבוש ציציות ללא חוטי תכלת.
במשך הדורות נשתכחה המסורת על זיהוי החילזון, ובדורות האחרונים נעשו מספר ניסיונות לגלותו מחדש. הדעה המקובלת במחקר היא כי התכלת הופקה מחילזון בשם ארגמון קהה קוצים. רוב פוסקי ההלכה אינם נוקטים עמדה בנושא, מאחר שאין מסורת ברורה, ולמעשה לא מטילים תכלת מחילזון זה. עמותת "פתיל תכלת" עוסקת משנת 1992 בהפקת הצבע ובהפצתו, וכיום ישנם רבים המטילים פתיל תכלת בציציותיהם.
הציצית בקרב הקראים

על פי הפרשנות הקראית, התכלת היא צבע בגוון כחול, ואפשר להפיק אותה בכל דרך שהיא. הם טוענים גם שעדיף להימנע משימוש בצבע שהופק מחילזון, משום שהחילזון הוא חיה טמאה, ולכן הם מעדיפים להשתמש בצבע שמופק מצמחים.
אולם, חז"ל דוחים את הפרשנות הזאת, ומכנים ציציות שצבע התכלת שלהן הופק מצמחים בכינוי "קלא דאילן".
לקריאה נוספת

ציצית הלכה למעשה, ליקוט על הלכות ציצית, הרב אליהו יוחנן גוראריה, בהוצאת מכון אהלי שם, תשמ"ח
מועצה אזורית חוף השרון

חוֹף הַשָּׁרוֹן  היא מועצה אזורית בשרון. שמה של המועצה נובע ממיקומם של חלק נכבד מיישובי המועצה על חופי מישור החוף באזור השרון.