stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מתקפת ריינלנד-פפאלץ
סיכום

אף על פי שכל הדיוויזיות של הקורפוס האמריקאי ה-6 עשו את פריצות הדרך שלהן ב-23 במרץ, הן באו רק במגע עם יחידות משמר עורפי ולא הצליחו להפריע באופן משמעותי לנסיגה הגרמנית. מכיוון שיחידה גרמנית נלחמה בעקשנות בשפייר, התעכבה החבירה בין דיוויזיות השריון ה-12 וה-14. שתי דיוויזיות השריון שלחו יחידות קדמיות לעבר הEisenbahn-Rheinbrücke Germersheim מוקדם ב-24 במרץ, אך אף אחת מהן לא הגיעה לעיירה כשהגרמנים פוצצו את הגשר בשעה 10:20.
אנשי הארמייה האמריקאית השביעית העריכו ששתי הארמיות הגרמניות איבדו 75-80% מחיל הרגלים שלהם במהלך מבצע נימה. הארמייה האמריקאית השביעית והיחידות הצרפתיות הכפופות לה תפסו 22,000 שבויים באותה תקופה; הארמייה האמריקאית השלישית תפסה למעלה מ-68,000 חיילים גרמנים.
הארמייה האמריקאית השלישית ספגה 5,220 נפגעים, מתוכם 681 נהרגו. יחידות הוורמאכט היריבות איבדו (כולל יותר מ-68,000 שבויי מלחמה שהוזכרו) כ-113,000 איש. לארמייה האמריקאית השביעית, שלחמה בעיקר נגד החומה המערבית, היו כנראה כ-12,000 נפגעים, כולל כמעט 1,000 הרוגים.
מפת המבצעים ממשי/רימון וחוטב עצים
גנרל ג'ייקוב דיוורס
מהלך הלחימה במשולש סאר-מוזל עד 21 במרץ 1945
מבצע נימה סימן את סיומו של מסע הריין האמריקאי, ולאחריו כמעט מיד חציית הריין
אפנדקטומיה

| --- | --- |

 קישורים ומאגרי מידע
 MeSH:  D001062
 
אפנדקטומיה (באנגלית: Appendectomy) היא ניתוח חירום לכריתת תוספתן, בעקבות דלקת התוספתן או סרטן התוספתן.
היסטוריה

תיעוד האפנדקטומיה הראשון היה על ידי אמייאן, רופא בצבא האנגלי. הוא הציג את התהליך בשנת 1735 ללא הרדמה. הראשון שבכלל אבחן אפנדיציטיס ובין הראשונים לבצע ניתוח מסוג זה היה פתולוג בשם רג'ינלד הבר פיץ (Reginald Heber Fitz) בשנת 1886, אך מכיוון שלא היה מנתח מוסמך לא ייחסו לכך חשיבות. מקרים מוקדמים יותר היו של המנתחים ויליאם גראנט בארצות הברית ב-4 בינואר 1885, אברהם גרובס (Abraham Groves) בקנדה ב-10 במאי 1883 ורוברט לוסון טייט (Robert Lawson Tait) בבריטניה ב-1880.
מאוחר יותר, בסוף המאה ה-19, ביצע בהצלחה H.Hancock ניתוח להסרת תוספתן בחולה עם אפנדיציטיס חריפה. כמה שנים לאחר הניתוח של Hancock, פרסם C.McBurney שורה של דו"חות על אופן האבחון והניתוח של תוספתן חולה באפנדיציטיס.
אפנדקטומיה, בניתוח לפרוסקופי או בניתוח פתוח, היא דרך הריפוי המקובלת והיעילה ביותר כיום לחולי אפנדיציטיס, עם זאת במקרים מסוימים ייתכן ותטופל הדלקת בדרך שמרנית על ידי אנטיביוטיקה. בעקבות התקדמות הרפואה ובה שיפור יכולות דרכי האבחון והטיפול, שיעורי התמותה מאפנדיציטיס נמוכים דרמטית מבעבר.
הניתוח

מהלך הניתוח כולל כריתה של התוספתן והוצאתו דרך חתך באורך 2-4 ס"מ בצד הימני התחתון של הבטן. ניתוח זה נמשך כפחות משעה אם לא הופיעו סיבוכים. במקרה שפותחים את הבטן ומגלים שהבעיה היא לא בתוספתן, מתחילים בניתוח בטן חוקר ומעמיק. גם אם הבעיה היא לא בתוספתן בכל זאת חותכים אותו. הסרת תוספתן היא פעולה פשוטה: מרחיקים את התוספתן מן הרקמה המקיפה אותו וחותכים אותו מצד שמאל, ולבסוף תופרים את הנקב שנוצר במעי.
סיבוכים

אם לא מטפלים באפנדיציטיס, התוספתן יכול להיקרע בתוך פחות מ-24 שעות. כאשר הוא נקרע, תכולתו משתחררת לחלל הבטן ויוצרת דימום וזיהום. לרוב נוהגים להכניס את החולה לחדר ניתוח ברגע שאפשר, אך מחכים שהחולה יפסיק לאכול ולשתות כדי למנוע סיבוכים של הקאה בזמן ההרדמה.
שיקום

לאחר כ-24 שעות החולה מתחיל לאכול ולאחר כ-48 שעות הוא מתחיל ללכת ויכול להשתחרר לביתו.
ראו גם

וילר לייפס
הערות שוליים

↑  http://www.healthcentral.com/dailydose/2012/12/31/first_u_s_appendectomy_jan_4_1885
↑  Coccolini Federico, Fugazzola Paola, Sartelli Massimo, Cicuttin Enrico, Grazia Sibilla Maria, Leandro Gioacchino, Luigi de’Angelis Gian, Gaiani Federica, di Mario Francesco, Tomasoni Matteo, Catena Fausto, Ansaloni Luca, Conservative treatment of acute appendicitis, Acta Bio Medica : Atenei Parmensis 89, 2018, עמ' 119–134 doi: 10.23750/abm.v89i9-S.7905
הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
אנה גאלווין

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  19 באוקטובר 1969 (בת 55) מלבורן, אוסטרליה 
 מדינה:  אוסטרליה 
 תקופת הפעילות:  מ-1994 
 מקום לימודים:  בית הספר לדרמה באוקספורד 
 פרופיל ב-IMDb
 
אנה גאלווין (באנגלית: Anna Galvin; נולדה ב-19 באוקטובר 1969) היא זמרת מצו-סופרן, שחקנית ומדבבת אוסטרלית.
ביוגרפיה

נולדה במלבורן, בירת מדינת ויקטוריה שבאוסטרליה. בוגרת אוניברסיטת מלבורן. למדה משחק בבית הספר לדרמה של אוקספורד באנגליה. תחביביה כוללים סיוף, רכיבה על סוסים, סקי, גלישת גוף והחלקה על גלגיליות.
ב-2003 התחתנה עם ראול אינגליס ונולדה להם בת.
פילמוגרפיה > סדרות טלוויזיה

| שנים | שם סדרת הטלוויזיה | שם הדמות | הערות נוספות | סימוכין |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1994 | Scavengers | אנדרואיד |  |  |
| 1996 | The Genie From Down Under | ליידי דיאנה טאונס |  |  |
| 1997 | הרפתקאותיו החדשות של רובין הוד | העלמה מריון פיצווטר |  |  |
| 1998 | The Sentinel | הבלשית מייגן קונור |  |  |
| 1998 | The Genie From Down Under 2 | ליידי דיאנה טאונס | ספין אוף |  |
| 2007 | איש הפח | "עיני לבנדר" | מיני סדרה בערוץ Syfy (אנ') |  |
| 2008 | זרע אנדרומדה (אנ') | ליסה סטון | מיני סדרה |  |
| 2008 | זרע אנדרומדה (אנ') | ליסה סטון | מבוססת על הספר זרע אנדרומדה |  |
| 2011–2013 | מר יאנג (אנ') | רייצ'ל יאנג |  |  |
| 2019 | Unspeakable | דוקטור קים מת'יוז |  |  |
פילמוגרפיה > סרטי טלוויזיה

| שנה | שם הסרט | שם הדמות | הערות נוספות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2006 | Veiled Truth | ג'אנט |  |
| 2007 | My Baby Is Missing | דיינה הוץ' |  |
| 2007 | Second Sight | מארי קופמן |  |
| 2008 | The Secret Lives of Second Wives | קלייר |  |
| 2010 | הילד שצעק זאב | גברת קארלסברג |  |
| 2012 | סקיילר נגד המפלצת | תאודוסיה |  |
| 2017 | רופוס 2 | קאט אלדר |  |
| 2019 | Ruby Herring Mysteries: Silent Witness | אלי בלות' |  |
פילמוגרפיה > סרטי הפצה ישירה

| שנה | שם הסרט | הדמות | הערות נוספות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2014 | ברבי והדלת הסודית | האמא | מדבבת |
פילמוגרפיה > סרטי קולנוע

| שנה | שם הסרט | שם הדמות | הערות נוספות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2010 | Messages Deleted | ליסה קוואן |  |
| 2010 | Transparency | ד"ר ארנהרט |  |
| 2014 | Way of the Wicked | לורה |  |
| 2016 | וורקראפט: ההתחלה | דראקה |  |
| 2021 | Crimson Point | גייל | פוסט-פרודקשן |
הערות שוליים

1 2  אנה גאלווין, באתר IMDb
↑  Scavengers UKGameshows, UKGameshows (אנ')
↑  The Genie From Down Under on ASO - Australia's audio and visual heritage online, aso.gov.au
↑  ג'יניה בלאפאנט (אנ'), Fighting Off Darkness in a New Land of Oz, הניו יורק טיימס, ‏2021-10-09 (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLA: 35599069  Trove: 542386  VIAF: 92858757   WorldCat (עם VIAF): 92858757
אליפות היקום

| --- | --- |
 ענף:  פיתוח גוף 
 תאריך ייסוד:  1948 
 ארגון מפעיל:  האגודה הלאומית של מפתחי הגוף לחובבים 
 
אליפות היקום (באנגלית: Universe Championships) היא אירוע פיתוח גוף שנתי שמתקיימת על ידי האגודה הלאומית של מפתחי הגוף לחובבים (NABBA). באירוע נערכות מספר תחרויות: מר יוניברס של NABBA (חובבני ומקצועני), מיס פיזיק, מיס פיגר.
נערכה לראשונה בשנת 1948. במקור האירוע היה אמור להתקיים רק עבור מפתחי גוף גברים חובבנים אך בשנת 1952 הוספה תחרות מקצועניות. ארגון NABBA מגדיר חובבן בתור מישהו שמשתתף בתחרות ולא מצפה לקבל פרס כספי. מיס פיזיק תחרות לנשים הוספה ב-1966 ותחרות מיס פיגר הוספה בשנת 1986.
מר יוניברס

"מר יוניברס" היא תחרות פיתוח גוף. האתלטים בה נשפטים על פי סימטריה, פרופורציות, גודל ובהירות של כל קבוצת שרירים. רוב השיפוט נערך במשך היום ונקרא "קדם שיפוט" משום שהוא קודם לשיפוט הסופי הנערך במופע הערב.
ארנולד שוורצנגר, מנצח תחרות מר יוניברס ב-1967
יהודים
היסטוריה > התהוות

על פי המקרא, אביהם הקדמון של היהודים הוא אברהם העברי, שנחשב במורשת היהודית לאבי האומה. על פי המסופר, אברהם עזב את ממקום מגוריו בהשראת התגלות אלוהית ויצא להתיישב בארץ כנען עם שרה אשתו ובני לוויתם. בכך התחילה תקופת האבות. על-פי המסורת האבות והאימהות קבורים במערת המכפלה בחברון, מלבד רחל שנקברה בדרך לבית לחם, בקבר רחל. נכדו של אברהם, יעקב המכונה גם בשם "ישראל", ירד עם משפחתו המורחבת לגלות זמנית במצרים העתיקה, שם השתקעו וצמחו לשלושה עשר שבטים שלעתיד יהיה לעם גדול.
על פי המקרא, לאחר שבני ישראל יצאו ממצרים, תחת הנהגתו של משה, הם שבו אל הארץ המובטחת לאבותיהם לאחר מסעם במדבר, כבשו אותה ויישבו אותה לאורך תקופת הנהגתו של יהושע בן נון, התיישבות שהמשיכה גם בחלק מתקופת השופטים. מצבת ישראל המצרית, שלפי השערת החוקרים נוצרה במאה ה-13 לפנה"ס, היא אחד הממצאים הארכאולוגיים המוקדמים ביותר שמראים כי התקיימה אוכלוסייה בשם "ישראל" בשטח ארץ ישראל בשלהי תקופת הברונזה. מצבה זו, שהוצבה על ידי פרעה מרנפתח, מתארת את השמדתה של קבוצת אוכלוסייה בשם "אִי-סִי-רִי-אַר", אשר רוב החוקרים מפרשים כ"ישראל".
המחקר הארכאולוגי אינו מספק ראיות חד־משמעיות לגבי מוצא בני ישראל. יש ארכאולוגים המשערים שהם פלשו לארץ באופן מרוכז או בקבוצות קטנות שהתגבשו עם הזמן, ויש המשערים שמוצאם בקבוצה בדלנית מקרב האוכלוסייה הכנענית המקומית. בנוסף להשערות אלה, יש הטוענים כי השילוב של שתי ההשערות הוא הפתרון למוצא ישראל, כלומר קבוצות נוודים שהגיעו מחוץ לכנען עם מסורות שונות על מסופוטמיה ועל בריחה ממצרים והתמזגו עם כנענים מקומיים שחיו באזור שדרת ההר המרכזי הדל באוכלוסייה הן הרקע ליצירת שבטי ישראל.
מחקרים גנטיים מראים שקהילות יהודיות ברחבי העולם חולקות מטען גנטי משותף שמקורו במזרח התיכון הקדום. בנוסף, יהודים מקהילות שונות חולקים מאפיינים גנטיים עם עמים אחרים החיים באזור הסהר הפורה. ההרכב הגנטי של קבוצות יהודיות שונות מקורו בבריכה גנטית משותפת בת אלפי שנים, מה שמצביע על מוצא מאבות משותפים, אם כי העדות היהודיות השונות מתאפיינות גם בחתימה גנטית נבחנת. על אף ההפרדה הגאוגרפית בין קהילות ישראל במשך מאות אלפי שנים, הן שמרו על דת, מסורת ותודעה היסטורית ותרבותית משותפת.
היסטוריה > הממלכות העבריות

לפי המקרא, לאחר תקופת השופטים נוסד בארץ ישראל שלטון מלוכני, תחילה תחת שָׁאוּל בֶּן קִישׁ שהיה למלך ישראל הראשון. לאחר מות שאול נמשח למלוכה דוד המלך, שכבש את ירושלים והכריז עליה כבירתה של ממלכת ישראל המאוחדת. לאחר מות דוד ירש את המלוכה בנו שלמה, שבנה את בית המקדש הראשון, ולאחר מותו של שלמה חל פילוג בממלכה המאוחדת, כאשר עשרת השבטים הצפוניים יצרו את ממלכת ישראל ואילו שבטי יהודה, שמעון ובנימין יצרו את ממלכת יהודה. לא נמצאו ממצאים ארכאולוגיים אשר מאששים את קיומה של ממלכת ישראל המאוחדת, אולם קיימים ממצאים ארכאולוגיים רבים המאששים את קיומן של ממלכת יהודה וממלכת ישראל כשתי ממלכות נפרדות.
במאה השמינית לפנה"ס החל תור הזהב של האימפריה האשורית שהתפשטה מערבה אל הלבנט והשתלטה על רוב ממלכותיו. ממלכות יהודה וישראל יצרו קשרים דיפלומטיים עם האשורים ואף לחמו נגדם במהלך השנים במטרה שלא להשתעבד להם כמו שאר שכניהן. בין השנים 734 לפנה"ס ו-722 לפנה"ס, כבשו האשורים את ממלכת ישראל במספר שלבים עד לחורבנה הסופי, וכחלק ממדיניות הכיבוש שלהם, הגלו האשורים חלק מתושבי ממלכת ישראל לשטחי האימפריה האשורית, ופיזרו אותם שם בפחוות שונות, וכך החלה תקופה המכונה גלות אשור. המחקר הארכאולוגי מצביע על כך שלאחר חורבן ממלכת ישראל ב־722/1 לפנה"ס, חלק מתושבי ממלכת ישראל שלא הוגלו לאשור נמלטו דרומה אל ממלכת יהודה ונטמעו בה. תקופת בית המקדש הראשון הסתיימה בסביבות 586 לפני הספירה כאשר הבבלים כבשו את ממלכת יהודה והחריבו את בית המקדש. צאצאי בני ממלכת יהודה (כולל תושבי ממלכת ישראל שנטמעו בהם), שהוגלו על ידי נבוכדנאצר כבר בגלות יהויכין בשנת 597 לפנה"ס וכן לאחר חורבן הבית בשנת 586 לפנה"ס, הגיעו לבבל ושם הכו שורשים.
היסטוריה > ימי הבית השני, המשנה והתלמוד

ב־538 לפני הספירה, חמישים שנים לאחר גלות בבל, המלך כורש, מלכה הראשון של האימפריה הפרסית, אישר ליהודים לחזור לארץ ישראל ולבנות מחדש את ירושלים ואת בית המקדש. אישור זה ידוע בשם הכרזת כורש. בתחילה חלק קטן מיהדות בבל חזר לציון במספר גלי עלייה, בכדי לחדש בו את היישוב היהודי ולייסד מחדש את המקדש בירושלים. הקמת בית המקדש השני הושלמה בשנת 516 לפני הספירה. עם הזמן צמח והתרחב היישוב ביהוד מדינתא.
בשנת 332 לפנה"ס כבש אלכסנדר הגדול את ארץ ישראל מידי הפרסים ובכך התחילה התקופה ההלניסטית בארץ ישראל. ראשיתה תחת שושלת בית תלמי שבסביבות 200 לפני הספירה איבדה אותן לשושלת בית סלאוקוס. הסלאוקים ניסו לבנות מחדש את ירושלים כפוליס הלניסטית, תוכנית שכשלה כאשר בשנת 168 לפני הספירה פרץ מרד המכבים בהנהגתם של מתתיהו הכהן וחמשת בניו נגד אנטיוכוס הרביעי. בעקבות זאת, החלה מלכות החשמונאים בשנת 152 לפני הספירה, כאשר ירושלים שוב משמשת כבירת היהודים, והממלכה מפיקה מטבעות עצמאיים בעברית. מלכות החשמונאים נמשכה מעל מאה שנים שבמהלכן נכבשו, גוירו וסופחו לעם היהודי האדומים והיטורים, אולם אז כאשר רומא התחזקה, מינו הרומאים את הורדוס כמלך וסאל של רומא על היהודים בארץ ישראל. תקופת מלכות בית הורדוס נמשכה כמאה שנים. ע"פ ההלכה היהודית נחשבת גם תקופה זו לתקופת שלטון עצמאי יהודי ריבוני עד לחורבן בית המקדש השני במרד הגדול.
כישלונו של המרד הגדול על ידי עם ישראל היושב ביהודה נגד הכובשים הרומאים בשנת 70 לספירה, ובייחוד מרד בר כוכבא בשנת 135, הובילו לחורבנו החלקי של היישוב ולפיחות במעמדו המדיני, אולם היהודים נותרו הרוב בארץ לפחות עד המאה השלישית. בעקבות מרד בר כוכבא חרב היישוב היהודי ברוב חלקי חבל יהודה למעט בדרומה, והגליל נעשה למרכז הכובד של היישוב היהודי בארץ. בתקופה הרומית המאוחרת זכה היישוב היהודי בגליל לפריחה מסוימת, וכאן נערכו המשנה והתלמוד הירושלמי, וכן כאן פעל מוסד הנשיאות. אבל, בהמשך הפיכת הדת הנוצרית לדתה הרשמית של האימפריה הרומית ויורשתה במזרח האימפריה הביזנטית, הובילה למדיניות שלטונית מתמשכת של פגיעה ביהודים ודתם, ורבים מהם נהרגו או ברחו לבבל, שבה הורשו היהודים לנהל את ענייניהם באופן אוטונומי. הכיבוש הערבי־מוסלמי הביא לתפוצה נוספת של היהודים, ומאז הם התפזרו בשאר ארצות העולם. בתקופה הזו, היישוב היהודי בארץ הגיע לכדי כעשרה אחוזים מהאוכלוסייה, רובם בגליל המזרחי.
לאחר חורבן הבית בידי טיטוס בשנת 70 ולאחר דיכויו של מרד בר כוכבא בשנת 135 באו פליטים נוספים מארץ ישראל לבבל. בבבל היו ערים שאוכלוסייתן הייתה כמעט יהודית לגמרי, כגון נהרדעא על נהר פרת, סורא ופומבדיתא. בערים אלו נוסדו ישיבות, כגון ישיבת סורא וישיבת פומבדיתא, שנוהלו על ידי האמוראים, הסבוראים והגאונים. בתחילת המאה הראשונה מנו יהודי בבל כמיליון תושבים, וההערכה היא כי בין המאה השלישית ותחילת המאה השישית עלה מספרם ועמד על שני מיליון. ערים וקהילות יהודיות רחבות התקיימו בשטחי בבל עד המאה ה־13 ברציפות. לאחר מכן התמעטה אוכלוסיית היהודים בבבל, שנדדו לעבר צפון אפריקה, אירופה וארץ ישראל, והקהילות בארצות אלה גדלו בחשיבותן.
היסטוריה > ימי הביניים

רובה של פסקה זו אינו כולל מקורות או הערות שוליים, וככל הנראה, הקיימים אינם מספקים. 
אנא שקלו לשפר את אמינות הפסקה באמצעות הבאת מקורות לדברים ושילובם בגוף הפסקה בצורת הערות שוליים.
כמיעוט אתני, היהודים סבלו מרדיפות רבות, בעיקר באירופה ובמזרח התיכון – שם נחשפו מפעם לפעם לתופעות של שנאת ישראל ואנטישמיות (כגון מסעי הצלב, גזרות ת"ח ת"ט והשואה). לצד הרדיפות, היו גם תקופות של צמיחה כלכלית ותרבותית, ושגשוג, במקומות ובזמנים שונים.
בראשית ימי הביניים, יהודי אשכנז עסקו בתחומים שונים, והטביעו חותם בארצות מגוריהם. בצרפת, למשל, דמויות כמו יצחק היהודי וארמנטריוס זכו למעמד כלכלי וחברתי רם. במקביל, יהודים נאלצו להתמודד עם הפלייה, עלילות דם, גטאות ופוגרומים, וכן מעשי גירוש. אלו דחקו את יהודי אשכנז מזרחה, אל פולין, ליטא, אוקראינה ורוסיה. קהילות יהודיות בארצות האסלאם חוו אף הן תקופות של שגשוג לצד תקופות של רדיפה. בבבל פעלו בתחילת ימי הביניים ישיבת פומבדיתא וישיבת סורא, שזכו לעמדת הנהגה בעולם היהודי. זו הייתה תקופת הגאונים ואחריהם, הראשונים. אולם, כמו בני עמם באירופה, גם יהודי ארצות האסלאם התמודדו עם תקופות של רדיפה, אפליה, והמרת דת בכפייה.
אחת הקהילות החשובות ביותר בימי הביניים הייתה קהילת יהדות ספרד. תחת השלטון האסלאמי, חוו יהודי ספרד תור זהב, בו נרשמו הישגים אינטלקטואלים ותרבותיים כבירים בתחומים כמו פילוסופיה, רפואה, ספרות ושירה על-ידי דמויות כדוגמת שמואל הנגיד, יהודה הלוי ואבן גבירול. אבל, מהמאה ה-12 עד המאה ה-15, קהילה התמודדה עם סדרה של רדיפות, חקיקה אנטישמית, מעשי טבח והמרות דת בכפייה. אירועים אלו הגיעו לשיא עם גירוש יהודי ספרד בשנת 1492. כ-200,000 יהודים גורשו וחיפשו מקלט באימפריה העות'מאנית, בצפון אפריקה, באיטליה, בהולנד ובהודו. גורל דומה חיכה ליהודי פורטוגל שנים ספורות לאחר מכן. חלק מיהודי ארצות אלו התנצרו למראית עין, אך שמרו על אמונתם ומסורתם בחשאי; אלו נודעו ברבות השנים כ"אנוסים".
היסטוריה > העת החדשה

רובה של פסקה זו אינו כולל מקורות או הערות שוליים, וככל הנראה, הקיימים אינם מספקים. 
אנא שקלו לשפר את אמינות הפסקה באמצעות הבאת מקורות לדברים ושילובם בגוף הפסקה בצורת הערות שוליים.
מאז גלותם של היהודים מארץ ישראל, במשך כל הדורות, שאפו יהודים לחזור ממקומות גלותם ולעלות לארץ ישראל. הם עלו כיחידים ובקבוצות, בגלי עלייה שונים, ברישיון השלטונות ובלעדיו, וביקשו לחיות ולהיקבר בה, לקומם את הריסות הקהילות שחרבו או הידלדלו ולהקים קהילות חדשות במקומות נוספים. אלו מצאו בה יהודים המתגוררים בה מקדמת דנא, וקיבלו גם הם בתורם, את אחיהם העולים לרגל או העולים כדי להשתקע בארץ כמותם מכל פזורות ישראל. במהלך התקופה העות'מאנית התרחשו מספר עליות מאורגנות של יהודים שהרחיבו את היישוב הישן בכמה אלפי נפשות.
בעת החדשה הוקמה תנועה לאומית יהודית – הציונות, ששאפה להקים מדינת לאום יהודית בארץ ישראל. עם הקמת התנועה הציונית החל גל של עליות המוניות שהגדילו את שיעור היהודים באוכלוסייה מכ-8% בסוף המאה ה-19 לכ-37% ערב הקמת המדינה. בשלהי המאה ה-19 וראשית המאה ה-20 התחוללה הגירה המונית של מיליוני יהודים ממזרח אירופה, רובם היגרו לארצות הברית של אמריקה, וכמה מאות אלפים מהם הגיעו לארץ ישראל. בין השנים 1939 ל-1945 התחוללה השואה, במהלכה נרצחו בידי גרמניה הנאצית ושותפיה כשישה מיליון יהודים, למעלה משליש מבני העם היהודי.
לאחר השואה היגר חלק ניכר משארית הפליטה לישראל, וב־1948 הוקמה מדינת ישראל כמדינה יהודית. לאחר הקמת המדינה היגרו אליה יהודים רבים שנאלצו לעזוב את ארצות ערב, וכיום הקהילות היהודיות הגדולות ביותר מתקיימות בישראל ובארצות הברית.
אטימולוגיה > שמות נוספים > בני ישראל

כינוי נוסף הוא "בני ישראל" ("בנות ישראל" לנשים) על שום ייחוסם במקרא ליעקב, המכונה גם "ישראל".
אטימולוגיה > שמות נוספים > עם ישראל

הכינוי "עם ישראל" מופיע כבר במקרא. תחילה בצירוף "עם בני ישראל", אחר כך פעמים רבות בצורת הבעלות ביחס לאלוהים ("עמו ישראל", "עמי ישראל", "עמך ישראל"), ולעיתים אף בנפרד "עם ישראל".
אטימולוגיה > שמות נוספים > עברים

בספרי המקרא אנו מוצאים כינויים נוספים לעם, המכונה בו "עברים" (להרחבה על מקור השם ראו אטימולוגיה).
אטימולוגיה > שמות נוספים > העם היהודי

על פי חוקרים כיוסי דהאן, הנרי וסרמן ושלמה זנד, המונח "העם היהודי" הופיע לראשונה בימיה הראשונים של התנועה הציונית, בהשפעת אביב העמים והתפתחות התפישה הלאומית באירופה במאה ה-19. עם זאת, יש המוצאים שורשים עתיקים למונח, ומזכירים בהקשר זה את הביטוי "עם היהודים" בו משתמש יוסף בן מתתיהו בספרו נגד אפיון.
אטימולוגיה > שמות נוספים > העם היהודי > כינויים נוספים

העם היהודי מכונה בקוראן "עם הספר".
מיהו יהודי

השאלה "מיהו יהודי" נמצאת במחלוקת בשיח הדתי, הפוליטי, המשפטי והחברתי. היהדות מוגדרת הן כדת, הן כלאום, הן כקבוצה אתנית, והן כתרבות. במדינת ישראל, 'יהודי' הוא גם סטטוס בעל השלכות משפטיות, לדוגמה חוק השבות ויום המנוחה בשבוע.
מיהו יהודי > הגדרה

היהדות מוגדרת הן כדת, הן כלאום, הן כקבוצה אתנית, והן כתרבות. בעוד שהדת היהודית היא מאפיין חשוב בזהות היהודית, גם על פי ההלכה, האמונה בדת היהודית או שמירת מנהגים יהודיים אינן תנאי מחייב להיות יהודי. לפי ההלכה, כל מי שנולד לאם יהודייה הוא יהודי, אף אם הצהיר מפורשות על המרת דת, וכן כל אדם שעבר גיור הוא יהודי. כך למשל, ישנם אנשים שמגדירים עצמם "יהודים חילונים", "יהודים חופשיים" או אתאיסטים[דרוש מקור], אך הם מוגדרים יהודים מבחינת ההלכה. השקפות הלכתיות שלפיהן המרת דת מבטלת את יהדותו של אדם היו קיימות בימי הביניים, אך השפעתן הייתה זניחה[דרוש מקור].
החוקר דניאל בויארין כותב כי "היהודיות אינה מתיישבת עם קטגוריות הזהות המקובלות, כיוון שהיא לא לאומית, לא גניאולוגית, לא דתית, אלא כל ההגדרות הללו בעת ובעונה אחת, המצויות במתח דיאלקטי בינן לבין עצמן". זאת עקב התפתחותה של היהדות בתקופה קדומה לפני התפתחותה של התרבות המערבית. סופרים בני התקופה הקלאסית הגדירו את היהודים כ"אתנוס", אחד מני רבים שחיו באותה העת בעולם היווני-הרומי. רוברט גולדנברג מציין כי הזהות היהודית עברה שינוי משמעותי לאחר חורבן הבית השני. לפני החורבן היהודים נחשבו ל"אתנוס", שהיה גם בעל תרבות דתית ייחודית, אולם במאות הבאות זהותם הפכה לזהות של קהילה דתית שהזדהתה גם כלאום. תהליך זה הושפע גם מעלייתה של הנצרות כתרבות חדשה שקדמה את הזהות הדתית על פני זהויות אתניות.
יהודים התייחדו כקבוצה אתנו-דתית לאורך אלפי שנים, ושמרו על ייחוד כמקיימי פולחן בהתאם לכתבי הקודש שלהם. כך שרדה השפה העברית כשפת קודש עד לתחייתה בסוף המאה ה-19. לאורך ההיסטוריה סבלו היהודים מרדיפות על רקע מוצאם ומנהגיהם. בעידן המודרני, נהוג לכנות תופעה זו אנטישמיות. שיאן של הרדיפות האנטישמיות התחולל במלחמת העולם השנייה, בשואת יהודי אירופה.
בחוק השבות מוגדר "יהודי", לעניין חוק זה: "מי שנולד לאם יהודייה או שנתגייר והוא אינו בן דת אחרת". לפי חוק זה, יהדותו של אדם נקבעת על פי אחד משני גורמים:
יהודי הוא מי שנולד לאם יהודייה. זהות האב אינה רלוונטית.
גיור: משרד הפנים מכיר בגיור שנעשה מחוץ לישראל על ידי קהילה יהודית מוכרת (אורתודוקסית, קונסרבטיבית או רפורמית), לעומת זאת, בישראל מוכר גיור אורתודוקסי בלבד, למעט גיור רפורמי וקונסרבטיבי שנעשה עבור תושבי קבע או אזרחים חוקיים במדינת ישראל.
מיהו יהודי > לאומיות יהודית

כמה חוקרים בולטים הצביעו על כך שעל אף שהלאומיות נחשבת לרוב לתופעה מודרנית, היא התקיימה בצורה מסוימת כבר אצל יהודי העת העתיקה. מדען המדינה טום גרווין, למשל, מנה את היהודים בין כמה קבוצות, בהן היוונים והגאלים, שהתאפיינו בזהות לאומית בימי קדם. הסוציולוג ההיסטורי וחוקר הלאומיות אנתוני סמית כתב כי העם היהודי בשלהי תקופת בית שני מהווה "הקבלה קרובה יותר לטיפוס האידיאלי של לאום [...] מאשר אולי בכל מקום אחר בעולם הקדום". חוקר בולט אחר שמקבל את קיומה של לאומיות יהודית בעת העתיקה היה דוד גודבלט. לטענתו, התנ"ך, הספרות הפוסט-מקראית וההיסטוריה של העם היהודי היוו בסיס לזהות יהודית לאומית כבר בימי קדם. הנרטיב הלאומי היהודי התגבש והתחזק באמצעות קריאה בציבור של טקסטים יהודיים, מה שאפשר גם לאנאלפביתיים לקחת חלק. במקביל, השפה העברית גם כן יצרה ושימרה זהות לאומית, שכן כל מי שנתקל בה - בצורתה המדוברת או הכתובה - ידע שהיא היא שפת האבות, שפת הספרות הלאומית ושפת הדת הלאומית.
חוקר הלאומיות אדריאן הייסטינגס טען כי בעוד שהלאום והלאומיות הן תופעות המאפיינות בעיקר את העולם הנוצרי, "היוצא מן הכלל היחיד לטענה זו הם היהודים". לדעתו, היהודים מהווים כנראה את "הלאום הראשוני האמיתי", אשר סיפק לעולם, באמצעות התנ"ך, את המודל הלאומי דרך הדוגמה של עם ישראל הקדום. הסטינגס סבור כי "הפרדוקס הענקי של ההיסטוריה היהודית הוא שהעם שנתן לעולם את הדגם לאומתיות, ואפילו להוויה של מדינת לאום, איבד אותה למשך כמעט אלפיים שנה, וחרף זאת שרד". לפי הסטינגס, הסיבה לשרידות לאומית זו נעוצה בכך שהיהודים שימרו את זהותם הלאומית בגולה על ידי טיפוח הזיכרון הקולקטיבי ושמירה על התנ"ך ויצירות טקסטואליות הקשורות בו. בכך הם נותרו לאום מובחן ולא רק קבוצה אתנית. עם עליית הלאומיות באירופה, מצבם של היהודים הפך לייחודי, מה שהוביל לצמיחתה הבלתי נמנעת של הציונות – תנועה לאומית יהודית מודרנית – ובסופו של דבר הביאה להקמתה של מדינת הלאום היהודית.
קבוצות יהודיות

היהודים נחשבים קבוצה אתנית, אך גם בתוך קבוצה זו יש ונעשית חלוקה אתנית המבחינה בין יהדות אשכנז לבין יוצאי ארצות האסלאם וצאצאיהם ("יהדות ספרד" או "מזרחים"). החלוקה מתבססת על עולם חברתי שונה שבו חיו שתי הקבוצות במהלך מאות שנות הגלות, שבמסגרתו התעצבה, בין השאר, תרבות יהודית-דתית מובחנת. החלוקה בין שתי הקבוצות היא גסה וגבולותיה נזילים. כך, למשל, יהדות תימן ויהדות אתיופיה נחשבות לעיתים לקבוצות נפרדות; ונעשית לעיתים הבחנה בין צאצאי מגורשי ספרד ובין שאר הקבוצות הלא-אשכנזיות.
על אף המגוון הרב, מרבית האוכלוסייה היהודית המודרנית מורכבת מיהודי אשכנז – לפחות 70% מכלל יהודי העולם (90% לפני מלחמת העולם השנייה והשואה). כתוצאה מהגירתם מאירופה במשך תקופות המלחמה, מהווים יהודי אשכנז רוב בולט בקרב היהודים בארצות העולם החדש, שבעבר לא הכילו קהילות יהודיות, כגון ארצות הברית, קנדה, בריטניה, ארגנטינה, אוסטרליה, ברזיל וכן בדרום אפריקה. בצרפת, ההגירה המרובה של יהודי צפון אפריקה הובילה לבסוף לכך שמספרם עבר את קהילת היהודים האירופאיים שגרו בה לפני כן. האוכלוסייה היהודית במדינת ישראל היא כור היתוך של עדות יהודיות רבות מרחבי העולם. רבים מבני העדות השונות מתחתנים אלו עם אלו, כך שקשה להגדיר היום את יהדות ישראל כיהדות עדתית.
קבוצות יהודיות קטנות יותר כוללות את יהדות גאורגיה ויהודי ההרים (שמוצאם מאזור הקווקז); יהדות הודו שכוללת בתוכה את קהילת בני ישראל, קהילת בני מנשה, קהילת יהודי קוצ'ין וקהילת בני אפרים; עדת הרומניוטים (שמוצאם מאזור חבל הבלקן ואסיה הקטנה); קהילת ביתא ישראל (יהדות אתיופיה); יהדות בוכרה (שמוצאה ממרכז אסיה) ויהדות סין.
דמוגרפיה יהודית

פרק זה טעון שכתוב. אנא תרמו לוויקיפדיה . ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. הסיבה היא כתיבה חובבנית.