stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
העצב מניע העיניים
הערות שוליים

↑  Disorders of ocular movement and pupillary function. Ropper A.H., & Samuels M.A., & Klein J.P., & Prasad S(Eds.), (2019). Adams and Victor's Principles of Neurology, 11e. McGraw-Hill. https://accessmedicine.mhmedical.com/content.aspx?bookid=1477&sectionid=123551695
| --- | --- |
בקרת זהויות :  TA98: A14.2.01.007 
עצבים החודרים לארובת העין:
.2nd N = עצב 2 - עצב הראייה
.3rd N = עצב 3 - עצב מניע העיניים
.4th N = עצב 4 - עצב הסליל
.6th N = עצב 6 - העצב המצדיד
Opthalmic = העצב האופתלמי (השלוחה הראשונה של העצב המשולש, המסומן בתרשים.5th N‏)
Lacrimal Nerve = עצב בלוטת הדמעות (סעיף משני של עצב הפנים - העצב השביעי)
הר מקארתור (קולומביה הבריטית)

ערך זה עוסק בהר בפארק הלאומי יוהו, בקולומביה הבריטית שבקנדה. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 גובה:  3,021 מ' 
 מדינה:  קנדה 
 מיקום:  קולומביה הבריטית, קנדהקנדה
 רכס הרים:  רכסי פארק 
 קואורדינטות:  51°32′26″N 116°35′49″W﻿ / ﻿51.5406°N 116.597°W﻿ / 51.5406; -116.597
  (למפת קנדה מוגדלת) אוטווה אדמונטון ויניפג ונקובר טורונטו מונטריאול מיסיסוגה קוויבק סיטי סנט ג'ונס רג'יינה שארלוטטאון ילונייף איקאלואיט וייטהורס ארצות הברית אלסקה גרינלנד איס. ים בופור מפרץ הדסון  ה ש ק ט  האוקיינוס האטלנטי הר מקארתור(למפת קנדה רגילה) אוטווה אדמונטון ויניפג ונקובר טורונטו מונטריאול מיסיסוגה קוויבק סיטי סנט ג'ונס רג'יינה שארלוטטאון ילונייף איקאלואיט וייטהורס ארצות הברית אלסקה גרינלנד איס. ים בופור מפרץ הדסון  ה ש ק ט  האוקיינוס האטלנטי הר מקארתור(למפת קולומביה הבריטית רגילה) ויקטוריה ונקובר סארי קלונה קאמלופס פרינס ג'ורג' ארצות הברית אלברטה הטריטוריות הצפ. מע יוקון אלסקה האוקיינוס השקט הר מקארתור(למפת קולומביה הבריטית מוגדלת) ויקטוריה ונקובר סארי קלונה קאמלופס פרינס ג'ורג' ארצות הברית אלברטה הטריטוריות הצפון-מערביות יוקון אלסקה האוקיינוס השקט הר מקארתור
 
הר מקארתור (באנגלית: Mount McArthur) הוא הר ברכסי פארק, בהרי הרוקי הקנדיים, הממוקם בשטח הפארק הלאומי יוהו, בפרובינציית קולומביה הבריטית שבקנדה.
גובהו של ההר 3,021 מטרים מעל פני הים.
ההר מתנשא לגובה של 221 מטרים מעל סביבתו.
היסטוריה > מקור השם

שמו של ההר ניתן לו בשנת 1886 על ידי אוטו קולץ (Otto Koltz).
ההר נקרא על שמו של ג'יימס ג'יי. מקארתור (James J. McArthur), מודד קרקעות אשר מיפה את הרי הרוקי הקנדיים עבור הרכבת הפסיפית הקנדית (the Canadian Pacific Railway).
היסטוריה > הטיפוס על ההר

הראשון שטיפס לפסגת ההר, היה וו. אס. דרורי (W.S. Drewry), מטעם הסקר הטופוגרפי של הדומיניון (Dominion Topographic Survey), בשנת 1891.
הערות שוליים

↑  ה"דומיניון של קנדה" היה תוארה באותה עת של האיחוד הפדרלי של פרובינציות קנדה, בטרם קנדה הוגדרה כממלכה
הפארק הלאומי מנובו-גונדה סנט פלוריס

הפארק הלאומי מנובו-גונדה סנט פלוריס (בצרפתית: Parc national du Manovo-Gounda St Floris) הוא פארק לאומי השוכן במחוז במינגי-במגוראן בצפונה של הרפובליקה המרכז-אפריקאית, סמוך לגבולה עם צ'אד. הפארק ששטחו הוא 17,400 קמ"ר הוכרז כאתר מורשת עולמית בידי ארגון אונסק"ו בשנת 1988, וב-1997 הוכלל ברשימת האתרים בסיכון בשל מרעה וצייד בלתי חוקיים, והמצב הביטחוני המדורדר במדינה שהביא לעצירת כל פעילויות הפיתוח והתיירות במקום. לפי מספר דיווחים הביא הצייד הנעשה בנשק חם להרג של כ-80% מהחי בשמורה, ובתחילת שנת 1997 נורו ארבעה מעובדי הפארק. הפארק הוא אתר המורשת העולמית היחיד במדינה נכון לשנת 2007.
גאוגרפיה ואקלים

הפארק הנוכחי הוכרז ב-17 במאי 1979 עם צירופה של שמורת צייד וספארי אל הפארק הלאומי "סנט פלוריס" שהוכרז לראשונה בשנת 1933 ומאז שינה את שמו וממדיו מספר פעמים. הפארק משתרע בגבהים של בין 400 ל-800 מטר וכולל שלושה אזורים מובחנים:
עמקי נהרות מישוריים בצפונו הנתונים למשטר הצפה עונתי. השטח מתאפיין בבעיות ניקוז אך אדמתו היא אדמת סחף עמוקה באיכות גבוהה.
מסיב בונגו בדרומו של הפארק העשוי מאבן חול והמתאפיין בנוף מחורץ. חמישה נהרות עיקריים זורמים מהמסיב צפונה לעבר מישורי ההצפה, אך אלה עשויים להיות אכזבים בעונות היובש.
בין שני תאי שטח אלה משתרע מישור ביניים המשתפל בהדרגה מצפון לדרום.
האקלים בפארק טרופי לח למחצה, וכמות המשקעים השנתית הממוצעת נעה בין 950 מ"מ במישורים בצפון הפארק ל-1,700 מ"מ ברמה שבדרומו. העונה הגשומה היא מיוני עד נובמבר ומזג האוויר ביתר השנה חם ויבש, במיוחד במישור הצפוני.
החי והצומח

בפארק מספר מינים הנתונים בסכנה, ובהם קרנף צר-שפה שהוערך בשנת 1987 בפחות מ-10 פרטים בלבד, פיל סאוונה אפריקני שמנה אותה עת בין 2,000 ל-3,000 פריטים, הנמר, הברדלס, הזאב הטלוא, המנעלן ותנין היאור.
עוד מצויים בתחומי הפארק צבי אדום חזית (Eudorcas rufifrons), קובוס שחור-רגל, צביון סבכים, קובוס המים, בובאל איילי, אוריבי, דאמאליסק הסהר, צבי סוף הסוואנה, תאו אפריקני, חזיר יבלות מדברי, אריות, ג'ירף, איילנד ענק, צביון אדום, חתול זהוב אפריקני, היפופוטם ועוד. בין הקופים נפוץ במיוחד בבון הזית ובמידה פחותה מאלה שני מינים של גנונים.
לפחות 320 מיני ציפורים נצפו בפארק ובהם לפחות 25 מיני דורסים. עוד פוקדות את הפארק אוכלוסיות ניכרות של שקנאים ומרבו אפריקני המגיעות אליו על בסיס עונתי, ולפארק חשיבות גם לציפורי מים וחוף, המתרכזות בעיקר בשטחי ההצפה שבצפונו. עוד חיים במקום יענים המקננים ביערות.
הצומח בפארק הוא בעיקרו יער סוואנה סודאנו-גינאי המתחלק לחמש קבוצות עיקריות בהתאם לעצים השולטים בכל אחת מהן. ברמה שבדרומו של הפארק משתרעת סוואנת חזרן פתוחה, שבה גדלה גם צמחייה הנשענת על מקורות הנהרות שבסביבה.
נוכחות אנושית

הפארק לא היה נושב באופן קבוע לאורך ההיסטוריה ושכן בגבולן של מספר סולטאנויות. עם זאת, נוודים מצ'אד, ובמידה פחותה, גם מסודאן נהגו להיכנס לשטחו במהלך העונה היבשה, והם ממשיכים ועושים כך גם כיום. לאורך גבולות הפארק משתרעים שטחים חקלאיים מוגבלים ומבודדים. מספר המבקרים בפארק אינו גדול בשל בידודו וריחוקו, המצב הביטחוני הקשה ובשל היעדר תשתית תיירותית.
הערות שוליים

↑  אתר אונסק"ו
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007551312405171  LCCN: sh91001165  VIAF: 315131385   WorldCat (עם VIAF): 315131385
הסוכנות הלאומית למודיעין חזותי וגאוגרפי

| --- | --- |
סמל הסוכנות

מטה הסוכנות, מתחם איסט, בספרינגפילד, וירג'יניה.
 Know the Earth, Show the Way  ("דע את כדור הארץ, הצג את הדרך")
 מידע כללי
 מדינה:  ארצות הברית 
 תחום שיפוט:  ארצות הברית ארצות הברית
 משרד אחראי:  מחלקת ההגנה של ארצות הברית
 סוכנות אם:  מחלקת ההגנה של ארצות הברית 
 תאריך הקמה:  1 באוקטובר 1996
 סוכנות קודמת:  National Imagery and Mapping Agency (NIMA)
 מטה מרכזי:  38°45′11″N 77°11′49″W﻿ / ﻿38.753°N 77.197°W﻿ / 38.753; -77.197 ספרינגפילד, וירג'יניה, ארצות הברית
 עובדים:  חסוי (מוערך בכ-9,000)
 תקציב:  חסוי
 www.nga.mil
 קואורדינטות:  38°45′12″N 77°11′49″W﻿ / ﻿38.753338°N 77.19703°W﻿ / 38.753338; -77.19703
 he
 
הסוכנות הלאומית למודיעין חזותי וגאוגרפי (באנגלית: National Geospatial-Intelligence Agency; בראשי תיבות: NGA) היא סוכנות ממשלתית אמריקאית האחראית לספק לבכירי הצבא והממשל מידע מודיעיני ומיפוי. מהווה חלק מקהילת המודיעין האמריקאית.
מטה NGA נמצא בספרינפילד, וירג'יניה, אך רוב מבני הסוכנות מרוכזים בוושינגטון די. סי. ובסנט לואיס, מיזורי. בנוסף, ישנן מספר מחלקות ברחבי העולם. עד 2011, מטה NGA שכן בבת'סדה, מרילנד, ובשנת 2011 הועבר המטה לבניין שנבנה במיוחד ליד פורט בלבואר שבמחוז פיירפקס, וירג'יניה. שטח הבניין הנוכחי של המטה הוא 214 אלף מ"ר והוא בניין הממשלה השלישי בגודלו בוושינגטון די. סי., האטריום שלו גדול מספיק כדי להכיל את פסל החירות.
מספר העובדים והתקציב של הסוכנות מסווגים, על פי כמה הערכות, התקציב הוא כ-1.5 מיליארד דולר, והצוות מונה כ-9 אלף עובדים, מתוכם 3,000 עובדים במטה, כ-1,000, בוושינגטון, היתר – באתרים אחרים. המוטו של הסוכנות הוא Know the Earth, Show the Way ("דע את כדור הארץ, הצג את הדרך").
היסטוריה

הסוכנות הלאומית למודיעין חזותי וגאוגרפי מהווה לממשיכתן של מספר סוכנויות שפעלו ליצירת מוצרי מיפוי לצורכי הצבא האמריקאי, המפורסמים שבהם הם:
המנהלת הקרטוגרפית הצבאית (Defense Mapping Agency, DMA), הוקמה ב-1 בינואר 1972 כדי לאחד את פעילות המיפוי של כל האוגדות של צבא ארצות הברית;
המרכז הלאומי לפענוח תצלומים (National Photographic Interpretation Center, NPIC), שנוצר בהוראת הנשיא דווייט אייזנהאואר בשנת 1961. סוכנות NPIC הייתה חטיבה של מנהל המדע והטכנולוגיה של ה-CIA והתמחתה בעיבוד וניתוח תמונות (אנ'). פעילות ה-DMA ו-NPIC נמשכה עד אמצע שנות ה-90, כאשר הנהגת הצבא האמריקאי וקהילת המודיעין הגיעה למסקנה כי יש צורך לארגן מחדש את השירותים הללו לסוכנות אחת.
בשנות ה-70 הסוכנות פתחה את תקן DTED.
ב-28 בנובמבר 1995 שלח מזכיר ההגנה האמריקאי וויליאם פרי, למנהל ה-CIA ג'ון דויטש ויו"ר המטות המשולבים, הגנרל ג'ון שאליקשווילי, מכתב משותף לקונגרס האמריקאי, בו ביקשו מחוקקים אמריקאים לאשר הקמת גוף מודיעיני חדש: הסוכנות הלאומית לתצלומים ומיפוי (National Imagery and Mapping Agency, NIMA) ותיאר את הרעיון של סוכנות מודיעין חדשה. לאחר שנה של פירוט והליכי אישור, הרעיון אושר סופית וב-1 באוקטובר 1996 החלה הסוכנות בעבודתה.
סוכנות הביון החדשה הוקמה באמצעות מיזוג משרד המיפוי הצבאי, משרד התצלומים המרכזי, משרד תוכנית הפצת ההגנה והמרכז הלאומי לפענוח צילומים. בנוסף, חלק מאנשי הסוכנות הועברו לשם מה-DIA ומשרד הסיור הלאומי. ההערכה היא כי בזכות המידע הלא מדויק שסיפקה הסוכנות נפגעה השגרירות הסינית בבלגרד מטיל אמריקאי ב-7 במאי 1999, שגרמה לשערורייה בינלאומית ותרמה להחמרה משמעותית ביחסים בין סין לבין ארצות הברית. כמה משקיפים סבורים שזו לא הייתה טעות, אלא פרובוקציה מכוונת. גרסה זו נתמכת בכך לדעת רבים כי אחרי התקרית החריגה אף אחד מהעובדים הבכירים של הסוכנות לא פוטר.
ב-24 בנובמבר 2003 שונה שם הסוכנות לסוכנות הלאומית למודיעין גיאו-מרחבי (National Geospatial-Intelligence Agency) כדי לשקף בצורה מדויקת יותר את אופי הפעילות של הסוכנות. במהלך התקופה תחת ג'יימס קלאפר (2001–2006), סדרי העדיפויות של הסוכנות עברו לביצוע עבודות תצפית ולא רק למחקר.
מבנה ארגוני

למרות שהסוכנות היא חלק ארגוני מהמבנה של מחלקת ההגנה, המנהל הראשי כפוף לא רק למזכיר ההגנה אלא גם לראש ה-CIA. המנהל הראשון של הסוכנות היה האדמירל ג'וזף ג'יי. דנטון הבן, מפקד הצי האמריקאי שהשתתף ב"מבצע שמירת השלום" בסומליה.
בנוסף למנהל, הנהלת הסוכנות כוללת:
סגן מנהל
מנהל בפועל
מנהל טכני
מבני המטה של הסוכנות כוללים:
משרד היועץ הכללי.
משרד המפקח הכללי
המחלקה למדיניות בינלאומית.
מחלקת פרוטוקול
מחלקה כללית
אגף שוויון הזדמנויות
מחלקה מסחרית
מחלקה מרכזית לקביעת משימות מודיעין
מרכז פיקוד
מזכירות
נציג משרד הסיור הלאומי בדרגת עוזר מיוחד למנהל עובד צמוד גם למטה הסוכנות.
מוסד הכשרה מיוחד, בשם המכללה הלאומית למודיעין חזותי וגאוגרפי, פועל תחת הסוכנות להכשרת כוח אדם. עם זאת, כל המידע עליו מסווג בקפדנות.
מנהלי הסוכנות

| מנהל | דיוקן | תקופת כהונה |
| --- | --- | --- |
| ג'וזף ג'ק דנטון הבן |  | 1 באוקטובר 1996–מרץ 1998 |
| ג'יימס קינג |  | מרץ 1998–ספטמבר 2001 |
| ג'יימס קלאפר |  | 14 בספטמבר 2001–יוני 2006 |
| רוברט מארט |  | 7 ביולי 2006–יולי 2010 |
| לטיסיה לונג |  | 9 באוגוסט 2010–אוקטובר 2014 |
| רוברט קרדילו |  | 3 באוקטובר 2014–7 בפברואר 2019 |
| רוברט שארפ |  | 7 בפברואר 2019–3 ביוני 2022 |
| פרנק ויטוורת' |  | 3 ביוני 2022–הווה |
הערות שוליים

↑  Top Secret America: An alternative geography
↑  BRAC side effect: Greener buildings
↑  "Thirty ... and thriving". Central Intelligence Agency. 1 בדצמבר 1991. p. 1ff. אורכב מ-המקור ב-2012-08-29. נבדק ב-2010-05-30. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "National Defense Authorization Act for Fiscal Year 1997" (PDF). 1996-09-23. ארכיון (PDF) מ-2012-08-29. נבדק ב-2008-02-10.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007353155305171  BnF: cb16552650k (data)  GND: 10089476-8  ISNI: 0000 0004 0561 129X  LCCN: no2004002657  VIAF: 235711089   WorldCat (עם VIAF): 235711089
העמק ה-13

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  ג'ון מ. דל-וקיו
 שפת המקור:  אנגלית
 סוגה:  מלחמה
 הוצאה
 תאריך הוצאה:  1983 
 הוצאה בעברית
 הוצאה:  ספרית מעריב
 תאריך:  1985
 תרגום:  עמוס רגב
 מספר עמודים:  600
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  000385103
 
העמק ה-13 (באנגלית: The 13th Valley) הוא רומן מאת ג'ון מ. דל-וקיו, שלחם בווייטנאם ככתב צבאי בשורות הדיוויזיה המוטסת ה-101 ועוטר בכוכב הארד על אומץ ליבו. הספר, שראה אור ב-1983, עוסק בפלוגה בדיוויזיה המוטסת ה-101 במלחמת וייטנאם. הספר תורגם לעברית בידי עמוס רגב בשנת 1985. אף שמדובר ביצירה בדיונית, שכן הדיוויזיה ה-101 מעולם לא כללה חטיבה שמספרה 402, הרי שהספר מבוסס על המערכה שלחמה הדיוויזיה לטיהור המרחב הסמוך נהר קה-טה-לאו. בפעילות הדיוויזיה וכוחות עזר מצבא דרום-וייטנאם, שהחל ב-13 באוגוסט 1970, נהרגו כ-700 חיילים צפון-וייטנאמיים, 32 חיילים מצבא דרום-וייטנאם, שני גששים דרום-וייטנאמים בשירות הצבא האמריקני וחמישה חיילים אמריקניים. בנוסף נפצעו בה כ-100 חיילים דרום-וייטנאמים וכ-60 חיילים נוספים מצבא ארצות הברית.
עלילה

הרומן מספר את סיפורו של ג'יימס וינסנט צליני, המכונה "צ'רי", מגויס חובה בצבא ארצות הברית שנשלח לווייטנאם כמתקין מערכות טלפון. להפתעתו הוא מוצב בדיוויזיה המוטסת ה-101, אחת מן הקשוחות שביחידות הצבא האמריקני, כלוחם חי"ר וכקשרו של סמל המחלקה דניאל איגן בפלוגה א' בפיקוד סגן רופוס ברוקס. על הפלוגה, כחלק מן הגדוד 7 בחטיבה 402, מוטל לטהר את עמק שלאורך נהר קה-טה-לאו, מכוחות צבא צפון וייטנאם. במהלך שירותו בפלוגה נדרש צ'ליני להתמודד עם מוראות המלחמה, המתח הבין-גזעי והדרג הפיקודי הבכיר שאינו מכיר במצוקות הלוחמים שבשטח. שם הספר נגזר מכך שעל הפלוגה מוטל לטהר את העמק ה-13 בשורת עמקים רציפה.
הערות שוליים

↑  ג'ון מ. דל-וקיו, "העמק ה-13", ספרית מעריב, 1985, עמוד 7.
↑  ג'ון מ. דל-וקיו, "העמק ה-13", ספרית מעריב, 1985, עמוד 29.
↑  ג'ון מ. דל-וקיו, "העמק ה-13", ספרית מעריב, 1985, עמוד 141.
↑  ג'ון מ. דל-וקיו, "העמק ה-13", ספרית מעריב, 1985, עמודים 45-46.
↑  ג'ון מ. דל-וקיו, "העמק ה-13", ספרית מעריב, 1985, עמוד 71.
ערך זה הוא קצרמרבנושא ספרים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
העמק המרכזי של צ'ילה

| --- | --- |

השטח המסומן הוא האזור אליו נהוג להתייחס כעמק המרכזי באופן מסורתי בלבד. העמק המרכזי הגאולוגי גדול יותר, ואינו מופיע במלואו בצילום
 מידע כללי
 סוג:  עמק 
 מיקום
 קואורדינטות:  35°30′S 71°30′W﻿ / ﻿35.5°S 71.5°W﻿ / -35.5; -71.5
  (למפת צ'ילה מוגדלת) סנטיאגו איקיקה טמוקו אנטופגסטה לה סרנה ולפראיסו קונספסיון פוארטו מונט פונטה ארנסארגנטינה בוליביה פרו האוקיינוס האטלנטי  האוקיינוס השקט העמק המרכזי של צ'ילה(למפת צ'ילה רגילה) סנטיאגו איקיקה טמוקו אנטופגסטה לה סרנה ולפראיסו קונספסיון פוארטו מונט פונטה ארנסארגנטינה בוליביה פרו האוקיינוס האטלנטי  האוקיינוס השקט העמק המרכזי של צ'ילה
 
העמק המרכזי של צ'ילה הוא אזור המשתרע בין רכס החוף הצ'יליאני והרי האנדים. בהגדרתו הרחבה ביותר, זו הגאולוגית, נמשך העמק המרכזי מסנטיאגו דה צ'ילה בצפון למצר אופקי (Ofqui) בדרום. יש הנוהגים להחשיב את נהר הביוביו כגבולו הדרומי של העמק, וזאת מסיבות היסטוריות שמקורן במלחמת האראוקו וגבול התפשטות האימפריה הספרדית בתקופה הקולוניאלית. אחרים רואים בעיר פוארטו מונט את גבולו הדרומי של העמק, שכן מנקודה זו ודרומה נמצא העמק מתחת לפני הים.
גאוגרפיה ואקלים

רובו של העמק המרכזי הוא אדמה פורייה ומרכזה החקלאי של צ'ילה. בחלקו הצפוני שורר אקלים ים תיכוני, וככל שמדרימים במורד העמק יורדת הטמפרטורה וכמות המשקעים עולה. החורפים קלים ואילו הקייצים חמים בצורה מתונה ויבשים, בדרך כלל.
הטמפרטורה השנתית הממוצעת בסנטיאגו היא 14° צלזיוס ופעולתו הממתנת של האוקיינוס השקט מונעת משינויים דרסטיים בטמפרטורה. כאשר יורד שלג בעמק, הוא מחזיק מעמד מספר שעות בלבד.
כמות המשקעים השנתית הממוצעת בסנטיאגו היא 33 סנטימטרים, בעוד שבוולפראיסו (Valparaíso), הנמצאת באותו קו רוחב אך מחוץ לעמק המרכזי, הממוצע השנתי הוא של 38 סנטימטרים. כמות המשקעים עולה ככל שמדרימים לאורכו של העמק, ובעיר קונספסיון שבדרומו עומד הממוצע השנתי על 132 סנטימטרים.
דמוגרפיה וכלכלה

מבחינה היסטורית היה צפונו של העמק המרכזי (בין נהר הביוביו לעיר סנטיאגו) לב ליבה של הארץ וריכוז האוכלוסין הגדול בה. כלכלת האזור מאופיינת בגיוון וענפיה החזקים נשענים על משאבים טבעיים, כגון כריית נחושת, כריתת עצים, חקלאות, ייצור יינות, ומרבית הסקטור התעשייתי.
הערים המרכזיות בעמק, מצפון לדרום, הן סנטיאגו דה צ'ילה, פואנטה אלטו (Puente Alto), רנקגואה (Rancagua), קוריקו (Curicó), טלקה (Talca), לינארס (Linares), צ'ייאן (Chillán), קונספסיון (Concepción), לוס אנחלס (Los Ángeles), טמוקו (Temuco), אוסורנו (Osorno), ופוארטו מונט.
העצב של השכן עמוק יותר

מתוך המופע "העצב של השכן עמוק יותר"

העצב של השכן עמוק יותר הוא מופע תיאטרון חזותי שיצרה וביימה עמנואלה עמיחי בשנת 2011.
אודות המופע

"העצב של השכן עמוק יותר” היא פנטזיה מקברית פרועה ואינטנסיבית אודות
ארבע נשים וגבר אחד המתקיימים במטבח ארכיטיפי סטרילי.
אולם בתוך עולם סטרילי ומוקפד זה בו שולטים היופי והאסתטיקה נחשפים עולמות אפלים, וביזאריים בהם מטשטש הגבול בין החיים למוות.
העבודה משלבת מחול, תיאטרון פיזי, אלמנטים של פרפורמנס ועיצוב אומנותי מסוגנן המתכתב עם אסוציאציות נוסטלגיות משנות החמישים, כפי שתקופה זו משתקפת בייצוג הקולנועי/תרבותי שלה השחקנים מדובבים קטעי מחזמר, תסכיתי רדיו, סרטי קולנוע ופרסומות מאותה עת. בין השאר קטע מריאיון נדיר שהעניקה מרילין מונרו וקטעים מהסדרה "לוסי אהובתי".
היצירה עוסקת גם בנשיות – דימוי גוף, אסתטיקה ואשליה של הדימוי.
השפה הבימתית היא מסוגננת ומוקפדת ונעה בין תיאטרון למחול ופרפורמנס.
קרדיטים

מאת ובבימוי : עמנואלה עמיחי
שחקנים רקדנים: אילה ברסלר נרדי, ג'רמי אלפסי, תמר לוין, מרב דגן, מרב אלחדף.
עיצוב תאורה: ארז שוורצבאום
עיצוב תלבושות: יערית אליהו ועמליה נמרוד
עיצוב תפאורה: יסמין הראל, עמנואלה עמיחי
קטעי מוזיקה מקורית :תמי ברק
עריכה מוזיקלית: עמנואלה עמיחי
תודות: תיאטרון תמונע, פסטיבל עכו, יובל מסקין, דני סגל, סטודיו זיגוטה, סדנאות הבמה, עדי רפופורט.
העבודה הוצגה בגרסתה הקצרה בפסטיבל קליפה אדומה לתיאטרון חזותי בשנת 2010 שמקיים תיאטרון קליפה ובגרסתה המלאה בפסטיבל עכו 2011. כיום מציגה בקביעות בתיאטרון תמונע
העבודה הוזמנה לפסטיבלים בעולם בין השאר : גרמניה, ניו יורק, פולין, בלגיה, נפאל ועוד
במהלך 2013 תציג בפסטיבלים בניו יורק, דנמרק, ספרד, קליפורניה ועוד.
פרסים

2012- זוכת תו איכות לתיאטרון חזותי באירופה – ועדת אי מיקס – בלגיה.
2011 - זוכת פרס עיצוב התנועה והכוריאוגרפיה, פסטיבל עכו.
2011 - זוכת פרס עיצוב התלבושות, פסטיבל עכו.
2011 פרס אנסמבל השחקנים, פסטיבל התיאטרון הבינלאומי "ואליס", פולין.
תמונות מהמופע
מירב דגן
מימין לשמאל: ג'רמי אלפסי, מירב דגן, תמר לוין, אילה ברסלר נרדי
קרן בן אלטבט
תמר לוין
מימין לשמאל: אילה ברסלר נרד, ג'רמי אלפסי
מימין לשמאל: תמר לוין, אילה ברסלר נרדי, מירב אלחדף, עמנואלה עמיחי, ג'רמי אלפסי
הערות שוליים

↑  אתר ארגון אי מיקס
המופע של טרומן

| --- | --- |

כרזת הסרט בישראל
 בימוי:  פיטר ויר
 הופק בידי:  אדוארד פלדמן אנדרו ניקול
 תסריט:  אנדרו ניקול
 עריכה:  ויליאם אנדרסון לי סמית'
 שחקנים ראשיים:  ג'ים קארי אד האריס נטשה מקאלהון לורה ליני נואה אמריך
 מוזיקה:  בורקרד פון דלוויץ
 צילום:  פיטר ביזיו
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  פרמאונט 
 חברה מפיצה:  סרטי פרמאונט
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  5 ביוני 1998
 משך הקרנה:  103 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  סרט מדע בדיוני, קומדיה טראגית, סרט דיסטופי, סרט דרמה, סרט קומדיה, ספרות דיסטופית 
 תקציב:  60,000,000‏$
 הכנסות:  264,118,201‏$
 הכנסות באתר מוג'ו:   trumanshow
 פרסים:  3 פרסי גלובוס הזהב
 דף הסרט ב־IMDb
 
המופע של טרומן (באנגלית: The Truman Show) הוא סרט קולנוע דרמטי-קומי על אדם שמגלה שחייו מצולמים לסדרה בלי ידיעתו. לאחר שהוא מגלה זאת, חברת ההפקה מנסה לתקן את המצב בכל דרך אפשרית, אך הדבר לא גורם לו להיפטר מן הספק הטורדני שפיתח. הסרט, שיצא לאקרנים בשנת 1998, הוא בבימויו של פיטר ויר ובכיכובו של ג'ים קארי, אשר זכה בפרס גלובוס הזהב על תפקידו. הסרט זכה גם בפרס גלובוס הזהב עבור הפסקול המקורי, והיה מועמד לשלושה פרסי אוסקר.
צוות השחקנים הראשי

טרומן ברבנק – ג'ים קארי
מריל ברבנק ("אשתו" של טרומן) – לורה ליני
לורנס (ה"בוס" של טרומן) – פטר קרוס
קריסטוף (במאי ויוצר הסדרה) – אד האריס
מרלון ("חברו הטוב" של טרומן) – נואה אמריך
לורן (נערה שהכיר טרומן והתאהב בה) – נטשה מקאלהון
רקע ומשמעות הסרט

הרעיון המרכזי של הסרט הוצג עוד לפני כן בספרות. הסופר פיליפ ק. דיק כתב סיפורים קצרים, וכן ספר ידוע בשם "Time Out of Joint", שבהם הגיבור חי בעולם מלאכותי שבו האנשים אותם הוא תופס כמשפחתו וחבריו הם למעשה שחקנים בשכר שתפקידם לשמר את האשליה שבה הוא חי. מאוחר יותר פורסמו ספרי מדע בדיוני נוספים בעלי רעיון מרכזי דומה. אמנם ספרים אלו לא מדברים על תוכנית מציאות, כמו ב"מופע של טרומן", אך הם בהחלט חולקים עם הסרט את הרעיון של עולם מלאכותי, שבנו אחרים, הסובב סביב אדם מסוים.
צופים ומבקרים טענו שהסרט שאב השראה משני פרקים בסדרה "אזור הדמדומים". בראשון, מ-1960, איש עסקים שומע במאי צועק "קאט!" ומבין שהכל היה הצגה, ובשני מ-1989, אדם מגלה מצלמה מאחורי המראה ומבין שכל חייו שודרו בטלוויזיה.
מהסרט עולות סוגיות מוסריות רבות, כשהעיקרית בהן היא השאלה האם "כליאת" טרומן בעולמו הוא מעשה מוסרי. מסיבה זאת הסרט היה אחד הסרטים המדוברים ביותר בשנות התשעים. כמו כן היו שפירשו את הסרט כמשל לאלוהים ואדם וכהתמודדות עם תכנים דטרמיניסטיים.
בעקבות הסרט

הסרט הוקרן אחרי שהתגבשה לראשונה סוגת תוכניות המציאות, אך טרם הופעתן של תוכניות הריאליטי הגדולות והמצליחות כמו "האח הגדול" בהולנד ו"הישרדות" בארצות הברית. עיתוי זה יכול להעיד על השפעה רבה שהשאיר על הסוגה "המופע של טרומן", שהיה אמור להוות ביקורת על התקשורת האלקטרונית ועל תוכניות המציאות בפרט, כגורם מחולל ומשפיע על העולם שסביבן.
בהשראת הסרט נעשתה סדרה ישראלית של יגאל שילון בשם "המופע של סטיב".
צייר הקומיקס אורי פינק צייר בהשראת הסרט דף קומיקס של דמויות זבנג! שהולכות לראות את הסרט כשהוא מעלה את השאלה האם אנו עושים מה שאנו רוצים או שלמעשה "כל העולם במה וכולנו שחקנים".
לאחר הסרט אובחנו מקרים של חולים פסיכיאטריים שהאמינו כי הם חיים בתוך תוכנית מציאות מבוימת, שבה הסובבים אותם הם שחקנים הפועלים לפי תסריט. חלקם פיתחו מחשבת שווא זו בעקבות הסרט. האחים גולד, בכירי החוקרים של התופעה, כינו אותה בשם תסמונת המופע של טרומן.
ראו גם

תסמונת המופע של טרומן
מטריקס
לקריאה נוספת

חיים כאלב, "חיים במלכודת נרטיב בסרט "המופע של טרומן"", בספר פוסטמודרניזם בקולנוע, חיים כאלב (עורך), הוצאת אופטימוס, תל אביב, 2010
הערות שוליים

↑  Wall Street Jounal, "Snapshot", September 23, 2011
↑  אמיר בוגן, "המופע של טרומן": האח הגדול של "האח הגדול", באתר ynet, 17 ביולי 2011
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007591082905171  BIBSYS: 12034029  GND: 4541593-6  LCCN: n98084721  SUDOC: 186267029  VIAF: 189372696   WorldCat (עם VIAF): 189372696
התמחות (מערכות)

התמחות היא הפרדת משימות בתוך מערכת, כאשר לכל אחד מרכיבי המערכת משימה ייחודית לו.
עולם הטבע

התמחות מאפיינת את עולם הטבע: ביצור רב-תאי, התאים מתמחים במשימות כגון בניית עצם או הובלת חמצן. בקרב בעלי חיים המתרבים ברבייה זוויגית קיימת לעיתים קרובות התמחות תלויית זוויג, אם כי תחום ההתמחויות מגוון. בקרב יונקים, למשל, הנקבה היא המתמחה בטיפול בצאצאים כהנקה, הגנה וטיפוח, אך ישנם למשל מיני טורפים בהם עיקר הציד מתבצע על ידי הזכרים ומינים אחרים בהם הנקבות הן הציידות. רמות גבוהות מאוד של התמחות מפגינים בעלי חיים אאוסוציאליים.
עולם הכלכלה

אדם סמית תיאר התמחות כלכלית בעבודתו הקלאסית, "עושר העמים". בחברות קפיטליסטיות, מתמחים עובדים בודדים במשימות ספציפיות. ההתמחות מאפשרת את השגת המטרות ביעילות רבה. יחד עם זה, בחברה מתמחה קטנה היכולת של אנשים לשרוד מחוץ למערכת המכילה את כל הרכיבים המיוחדים.
ראו גם

חלוקת עבודה
העמותה לתולדות חיפה

| --- | --- |

אירוע השקת ביטאון מספר 20 של העמותה לתולדות חיפה, ינואר 2023
 מדינה:  ישראל 
 מטה הארגון:  חיפה 
 עובדים:  2 (נכון ל־2020) 
 תקופת הפעילות:  1997–הווה (כ־27 שנים) 
 www.haifa.org.il
 
חיפה - ביטאון העמותה לתולדות חיפה
העמותה לתולדות חיפה היא עמותה הפועלת בחיפה, שמטרתה היא לתעד ולספר את תולדות העיר, ולחזק את הקשר בין תושביה לעיר וליצור הזדהות איתה, מתוך הכרת ההיסטוריה של העיר.
פעילות

העמותה נוסדה בשנת 1997 ביוזמת ד"ר אביבה ברנע, וקבוצת מתנדבים. העמותה מוציאה לאור כתב עת בשם "חיפה" הכולל מאמרים של חוקרים שונים העוסקים בהיסטוריה של חיפה. עורך כתב העת הוא יעקב שורר. עם הכותבים בכתב העת נמנים ד"ר תמיר גורן מהמחלקה ללימודי ארץ-ישראל וארכאולוגיה באוניברסיטת בר-אילן, יעקב שורר, פרופסור אמריטוס גילברט הרברט מהטכניון, אלי נחמיאס ועוד. העמותה פרסמה שני פרסומים נוספים בשיתוף עיריית חיפה: "חיפה בתש"ח - 1948 אסופת מאמרים 60 שנה למדינת ישראל" ו"היכל עיריית חיפה - 65 שנה להקמת הבניין 2007-1942". משנת 2001 עד שנת 2019 כיהן דוד הנדל כיושב ראש העמותה. משנת 2019 מכהנת בתפקיד פרופסור עליזה שנהר.
בנוסף מארגנת העמותה כנסים בשיתוף פעולה עם מוזיאוני חיפה, מדעטק ועוד, העוסקים בהיסטוריה של חיפה על היבטיה השונים, כגון: כנס "חלומות מתוקים" – 100 שנה לביקורו הראשון של האדריכל אלכסנדר ברוולד בחיפה, שהתקיים במדעטק. כנס "בשירות הוד מלכותו - סיפורה של חיפה המנדטורית, 1947-1918" שהתקיים במוזיאון חיפה לאמנות, בעקבות תערוכה בשם זה שהתקיימה במוזיאון העיר חיפה ועוד. בכנסים אלה מרצים היסטוריונים העוסקים בחיפה כגון פרופסור יוסי בן-ארצי, פרופסור מוטי גולני מהחוג ללימודי ארץ ישראל באוניברסיטת חיפה, ד"ר תמיר גורן, ווליד כרכבי, מנהל היחידה לשימור מבנים ואתרים בעיריית חיפה ועוד. בנוסף מארגנת העמותה אירועים שונים כגון "האירוע לציון כיבוש חיפה במלחמת העולם הראשונה על ידי חיילים הודים", בשיתוף שגרירות הודו בישראל וצבא הגנה לישראל, שהתקיים לראשונה בחודש ספטמבר 2010, ומתוכנן להיערך בכל שנה ביום השנה למועד הכיבוש.
כחלק מפעילותה של העמותה להרחבת הידע והכרת חיפה, היא מארגנת פעם בחודש סיור בשכונות חיפה, כל סיור עוסק בשכונה אחרת או בנושא אחר. בנוסף אחת לחודש מתקיימת הרצאה במשרדי העמותה העוסקת בחיפה ובהיסטוריה שלה. העמותה חברה ב"וועדה לשילוט היסטורי" שהוקמה על ידי ראש העיר, במטרה לבחור ולשלט בתים היסטוריים בחיפה.
ברשות העמותה ספרייה מן הגדולות בנושאים חיפאיים, אוסף תמונות ומסמכים וכ-300 הקלטות של ראיונות עם תושבים על חיפה. כל החומרים עומדים לרשותם של חוקרים ושל תלמידים העוסקים בנושא חיפה. בנוסף, לאתר האינטרנט של העמותה הועלו מאמרים שנכתבו על ידי חוקרי חיפה השונים והם זמינים לרשות הציבור.