stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מידסומר
הפצה > גרסת הבמאי

בתחילה, אורכו של הסרט כפי שערך אותו אסטר היה 171 דקות. חברת ההפקות A24 ביקשה ממנו לקצר את הסרט לקראת צאתו לאקרנים בהפצה מסחרית, והסרט הוקרן לראשונה בבכורה עולמית בניו יורק, במסגרת פסטיבל קולנוע לסרטי אימה ב-17 באוגוסט 2019. הסרט עלה לאקרנים בהפצה ארצית בארצות הברית ב-30 באוגוסט 2019, והוא צפוי להיות זמין לצפייה בלעדית ב-Apple TV במהדורה דיגיטלית ב-24 בספטמבר 2019.
הפצה > מדיה ביתית

הסרט צפוי להיות משווק למכירה עבור מדיה ביתית על גבי Digital HD ב-24 בספטמבר 2019 ועל גבי DVD ו-Blu-ray ב-8 באוקטובר 2019.
הכנסות ורווחים

נכון ל-15 בספטמבר 2019, הסרט הכניס 27.4 מיליון דולר בארצות הברית ובקנדה, ו-8.6 מיליון דולר באזורים אחרים, בסכום כולל של 36 מיליון דולר ברחבי העולם.
בארצות הברית ובקנדה הציפיות היו כי הסרט יכניס סכום של 8–10 מיליון דולר במהלך חמשת הימים הראשונים להקרנתו ב-2,707 אולמות קולנוע. בפועל, הסרט הכניס שלושה מיליון דולר ביום הראשון להקרנתו, כולל 1.1 מיליון דולר מהקרנות טרום-בכורה. ה-Deadline Hollywood כינה זאת "פתיחה מבטיחה". בסך הכל הכניס הסרט 10.9 מיליון דולר בשבוע הראשון להקרנתו, והיה הסרט השישי המכניס ביותר באותו השבוע בקופות הכרטיסים. על פי IndieWire, זוהי הכנסה ראויה, בהתחשב בתקציב המוערך של 8 מיליון דולר, אם כי הסרט צפוי להכנסות נוספות בשוק המדיה הביתית. בסוף השבוע השני להקרנתו, הכנסות הסרט צנחו ב-44% ל-3.7 מיליון דולר, ולמקום השמיני בהכנסות.
תגובות וביקורות

באתר האינטרנט Rotten Tomatoes, לסרט יש דירוג של 83% על סמך 311 ביקורות, עם ציון ממוצע של 7.54 מתוך 10. על פי דעת הרוב שבאתר, נכתב כי הסרט "שאפתני, מבוצע בצורה מרשימה, ומעל הכל מטריד ... [הסרט] ממשיך להוכיח כי התסריטאי-במאי ארי אסטר הוא יוצר סרטי אימה שיש לקחת אותו בחשבון". ב-Metacritic, לסרט ממוצע משוקלל של 72 מתוך 100, המבוסס על 54 מבקרים, ציון המעיד על "ביקורות חיוביות בדרך כלל". על פי סקר דעת קהל שנערך על יד CinemaScore, לסרט הוענק ציון "C+" בסולם שבין A+ עד F. ב-PostTrak הוענק לסרט ציון ממוצע של 3 מתוך 5 כוכבים, כש-50% מהנשאלים העניקו לסרט המלצת צפייה.
ג'ון דיפור מה-"הוליווד ריפורטר" כתב כי הסרט "יותר מטריד מאשר מפחיד, [אבל זה] עדיין טיול שכדאי לצאת אליו". אנדרו בארקר, שכתב עבור וראייטי, כתב כי זוהי "לא יצירת המופת או האסון שעליו מדברים הצופים הקולניים ביותר של הסרט. במקום זאת, מדובר במוזרות חריגה להפליא, שיצר קולנוען מוכשר שמאפשר לשאיפותיו להתעלות על ביצועיו". דייוויד אדלשטיין מ-"Vulture" שיבח את הופעתה של פלורנס פיו, וציין כי אסטר העניק לסרט יותר טון של אופרה (וגנר, לא פוצ'יני) מאשר סרט מפחיד", אך הגיע למסקנה שהסרט "לא מגובש [דיו], בגלל שדחפיו כל כך מפוצלים. זה משל על ההתעוררות הדתית של האישה - זו גם פנטזיית הנקמה של האישה על גבר שלא ענה על צרכיה הרגשיים - זו גם הפנטזיה המזוכיסטית של הבמאי הגברי על סירוס בידי כת מטריארכאלית".
אריק קון ב־IndieWire סיכם את הסרט כ-"סרט פרידה סוטה", והוסיף כי "אסטר לא תמיד מצליח להפתיע, אבל הוא מצטיין בלסובב את הסכין. אחרי deflowering שגורמת ל-"שדים" של קן ראסל להיראות מתון, אסטר מוצא דרכו לבדיקת מציאות מבהילה". ג'ושוע רוטקופף של Time Out העניק לסרט דירוג של 5 מתוך 5 כוכבים, וכתב כי "חתיכה פראית, ועם זאת מפותחת, אימה עממית שוודית, ההמשך ההזוי של ארי אסטר לסרטו "תורשתי" מוכיח כי הוא במאי סרטי אימה ללא מתחרים".
א.א. דווד (The A.V. Club) כתב כי הסרט "מתחרה עם "תורשתי" במחלקת ההלם האכזרי", והעניק לו ציון של "B+".‏ אריק פרנסיסקו (Inverse) כתב כי הסרט "מרגיש כמו ניצחון אחרי תורשתי", וכי אסטר "לוקח את זמנו המתוק כדי ללכוד את הצופים ברשתו". הוא מתאר את הסרט כ"גזלות דעת".‏ ריצ'רד ברודי (הניו יורקר) כתב כי הסרט "בנוי על חלל כה גדול של תובנה וחוויה, חלל כזה של אופי ומערכות יחסים, שאפילו הרמה הראשונה של בית הקלפים העלילתיים אינה יכולה להחזיק מעמד". הוא הוסיף, "בסופו של דבר הנושא של מידסומר פשוט באותה מידה שהוא רגרסיבי: אמריקאים, הישארו בבית".
ניקולאס קייג' (שכיכב בסרט איש הקש שעוסק בנושא דומה) אמר שהסרט "היה מרגש" ושהיו בו צילומים בסגנונו של אינגמר ברגמן. ג'ורדן פיל אמר שהסרט הוא סרט פגאני אייקוני עם "המראות המטרידים ביותר עד אימה שראיתי אי פעם בסרט".
ז'יטומיר

ז'יטומיר (אוקראינית: Житомир; רוסית: Жито́мир; יידיש: זשיטאָמיר) היא עיר בצפון מערב אוקראינה בחבל ווהלין ההיסטורי, מרכז מחוז ז'יטומיר. אוכלוסיית העיר מונה כיום כ-263,507 איש. העיר נמצאת במרכזו של יער טבעי על 4 נהרות: טטריב, קמיינקה, ירושנקה ופוטינקה. את העיר חוצים שני כבישים מרכזיים באוקראינה: קייב-ורשה וקייב-ברסט. העיר נודעה כמרכז יהודי חשוב מן המאה ה-18.
היסטוריה

שנת 884 נחשבת כשנת יסוד העיר. לפי האגדה השם בא משותפם של אסקולד ודיר, מייסדי רוסיה העתיקה, ז'יטומיר. העיר הייתה מרכזם של שבט ז'יטצ'ים, אחד מהשבטים הסלאווים העתיקים. ב-945 בעיר התחיל מרד אנטי-פאודלי. ב-1240 נכבשה על ידי הטטרים. ב-1320 על ידי הליטאים. ב-1444 קיבלה זכויות מגדבורג. לאחר הסכם איחוד לובלין ב-1569 חלק מפולין. מאז ז'יטומיר נחשבת למרכז המחוז. ב-1793 לאחר חלוקת פולין השלישית צורפה לרוסיה והוכרזה כבירת חבל ווהלין. ב-1918 בזמן מלחמת האזרחים בעיר פעלה מספר שבועות ממשלת הרפובליקה העממית של אוקראינה. במרץ 1919 התרחשו בעיר כמה פוגרומים נגד הקהילה היהודית שנערכו על ידי חיילי ממשלת הרפובליקה. לאחר ניצחון הבולשביקים במלחמת האזרחים נכללה ז'יטומיר באוקראינה הסובייטית. בתקופת השלטון הסובייטי עברו על העיר תלאות ההולודומור כביתר חלקי אוקראינה.
ערב מלחמת העולם השנייה התגוררו בז'יטומיר כ-95,000 תושבים. לאחר פלישת גרמניה הנאצית לברית המועצות במבצע ברברוסה נכבשה ז'יטומיר על ידי הנאצים ביולי 1941. השלטון הנאצי כונן בעיר את מה שכינה "המחוז הכללי של ז'יטומיר", והיינריך הימלר הקים בה את מטהו האוקראיני. בתקופה זו, התקיים במקום מחנה עבודה לשבויי הצבא האדום. פעולות הדיכוי הנאצי של האוכלוסייה האוקראינית גרמו לפעילות של פרטיזנים בעיר וסביבותיה. ב-13 בנובמבר 1943 הודיעו הסובייטים כי ז'יטומיר נכבשה על ידי הצבא האדום. הודעה זו הייתה מוקדמת מדי וליד העיר התחוללו קרבות עזים ורק ביום האחרון של 1943 שוחררה העיר על ידי הצבא האדום וחזרה להיות בשלטון סובייטי עד לפירוק ברית המועצות. מאז 1991 היא חלק מאוקראינה העצמאית.
יהדות ז'יטומיר

היישוב היהודי התקיים מתחילת המאה ה-18, אם כי אישור רשמי לגור בעיר התקבל רק ב-1792. רוב היהודים התפרנסו ממסחר, מלאכות זעירות או היו בעלי אכסניות ובתי מרזח. ב-1753 הואשמו היהודים בעלילת דם, אשר הובילה לרציחתם בעינויים של 12 מיהודי העיר.
ב-1789 מספר היהודים הגיע ל-882 (כשליש מהתושבים), ב-1791 (לאחר קבלת האישור הרשמי להתיישב) 1,261 איש, וב-1847 9,500 איש. במאה ה-19 תנועת החסידות התפשטה מאוד בעיר. בעיר התגוררו רבי זאב וולף, מחבר ספר "אור המאיר" ומגדולי תלמידי המגיד ממזריטש, ורבי אהרן, מחבר הספר "תולדות אהרן" ותלמידו של רבי לוי יצחק מברדיצ'ב.
שלטונות האימפריה הרוסית החשיבו את ז'יטומיר (וכמוה גם את ווילנה) כמרכז יהודי רשמי בתחום המושב. הממשלה הרוסית ראתה בז'יטומיר את מרכזה של האוכלוסייה היהודית של דרום-מערב רוסיה. לפיכך, רק בז'יטומיר ובוילנה התירו השלטונות הרוסיים הדפסת ספרים עבריים בין השנים 1845–1862. ב-1847 עבר בית הדפוס של סלוויטא לז'יטומיר. שתי הערים - ז'יטומיר ווילנה - נבחרו על ידי השלטונות גם כמקום מושבם של בתי מדרש לרבנים, בחסות השלטון: באמצע המאה ה-19 הוקם בית המדרש לרבנים בז'יטומיר ובמקביל פעלו בעיר מוסדות חינוך רבים נוספים: עשרות חדרים, חמישה בתי-ספר לבנות ומכון למורים.
בעיר התיישבו סופרי יידיש רבים, כמו מנדלי מוכר ספרים, גוטלובר ואחרים. בעיר בילה את ילדותו, מגיל 6 ועד 17, המשורר הלאומי חיים נחמן ביאליק. מאיר דיזנגוף שירת כאן בצבא הרוסי ואחר כך נאסר בכלא בגלל פעילות מהפכנית.
ערב מלחמת העולם השנייה התגוררו בז'יטומיר כ-30,000 יהודים, שהיוו שליש מכלל תושביה. עם פלישת הנאצים ולפני כיבוש העיר נמלטו רוב יהודי העיר מזרחה לברית המועצות ונותרו בה כ-10,000 יהודים. בחודשים יולי ואוגוסט 1941 נרצחו בקבוצות קרוב ל-5,000 יהודים. הנותרים, כ-5,000, רוכזו בגטו. ב-19 בספטמבר 1941 לפנות בוקר, הוקף הגטו בשוטרים גרמנים ואוקראינים, היהודים הובלו לבורות הריגה שהוכנו מראש, נרצחו שם ונקברו בשישה קברי המונים.
כיום הקהילה היהודית בז'יטומיר מונה כ-5,000 נפשות. הקהילה מאוגדת במסגרת "איגוד הקהילות היהודיות באוקראינה".
ברבנות העיר והמחוז מכהן הרב שלמה וילהלם כשליח חב"ד והרב המקום משנת 1994.
בסמוך לעיר ז'יטומיר הקים הרב שלמה וילהלם את "כפר החינוך אור אבנר" ע"ש אביו של לב לבייב ובו מוסדות לימוד ליתומים, מקוה טהרה, בית כנסת, מלונית ומסעדה כשרה.
הערות שוליים

↑  "ז'יטומיר נכבשה, דבר, 14 בנובמבר 1943
↑  מסע הנצחון של הרוסים לגבול פולין, דבר, 2 בינואר 1944
↑  על רצח יהודי ז'יטומיר, באתר יד ושם
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007564565305171  BnF: cb11968158m (data)  GND: 4381146-2  LCCN: n81059032  MusicBrainz: 976f52f5-5f09-48dd-bb36-77ebca4402d2  NKC: ge189056  SUDOC: 191919861  VIAF: 152453141   WorldCat (עם VIAF): 152453141 
בית הכנסת הישן בז'יטומיר
Waka Waka (This Time for Africa)

"Waka Waka (This Time for Africa)" (בעברית: "ואקה ואקה (הפעם עבור אפריקה)") הוא שיר של הזמרת שאקירה, בשיתוף עם הלהקה הדרום-אפריקאית פרשליגראונד (אנ'), שיצא כסינגל הרשמי של מונדיאל 2010. הוא יצא ב-7 במאי 2010 על ידי חברת התקליטים אפיק רקורדס. השיר נכתב על ידי ג'ון היל, גולדן סאונדס ושאקירה עצמה והופק על ידי ג'ון היל ושאקירה. מבחינה מוזיקלית השיר הוא שיר פופ ומבחינה לירית השיר מעודד אנשים להיות מכוונים למטרות שלהם כמו לוחמים. השיר עובד בהשראת השיר "Zangaléwa" של להקת המאקוסה הקמרונית Golden Sounds. כאשר השיר יצא הוא עורר מחלוקת מכיוון שלטענת אפריקאים רבים שאקירה לא הייתה צריכה לבצע את השיר אלא מישהו שהוא יליד יבשת אפריקה, שם נערך המונדיאל. השיר זכה לביקורות חיוביות מן המבקרים וקיבל שבחים על ההפקה שלו. הוא הגיע למקום הראשון במדינות רבות, בהן אוסטריה, בלגיה, צרפת, גרמניה, ספרד, איטליה ושווייץ. בארצות הברית השיר הצליח פחות כאשר הגיע למקום ה-38 בלבד אך יותר מאוחר הוא זכה למעמד פלטינה במדינה עם מכירות של מיליון עותקים. בנוסף הוא הגיע לעמדות פלטינה גם במדינות אחרות כמו למשל למעמד של 20 פלטינות בהודו ולמעמד 12 פלטינות בשווייץ ואף למעמד יהלום בצרפת. השיר מכר בסך הכל 10 מיליון עותקים מה שהופך אותו לאחד מהשירים הנמכרים ביותר בהיסטוריה ולשיר המונדיאל המצליח ביותר בהיסטוריה. לשיר יצאה גם גרסה בספרדית תחת השם "Waka Waka (Esto es África)".
הקליפ לשיר בוים על ידי מרקוס ראבוי ובו קבוצות של ילדים ושחקנים רוקדים לצלילי השיר, כאשר במקביל נראים קטעי ארכיון ממשחקי מונדיאל מכל הזמנים. בקליפ השתתפו מספר כדורגלנים בכירים ונודעים כמו ליאו מסי וכריסטיאנו רונאלדו. נכון לאוגוסט 2024, הקליפ צבר יותר מ-4 מיליארד צפיות, מה שהופך אותו לקליפ ה-20 הנצפה ביותר באתר יוטיוב, והנצפה ביותר שיצא בשנת 2010. שאקירה ופרשליגראונד ביצעו את השיר בטקס הפתיחה של משחקי המונדיאל וגם בטקס הסיום של המשחקים. בנוסף הוא גם בוצע בסיבוב ההופעות שלה "The Sun Comes Out World Tour".
מגזין הבילבורד כלל את "Waka Waka (This Time for Africa)" לבין "50 השירים הלטיניים האהובים של העשור של שנות ה-2010".
רקע והוצאה

בפברואר 2010 כתבה והפיקה שאקירה את השיר ביחד עם המפיק ג'ון היל שהפיק גם חלק משיריה באלבומה She Wolf. השיר כלל את הלהקה פרשליגראונד שהצטרפה לשיר כאשר היל פגש את המפיק שלהם בניו יורק. הלהקה הקליטה בנפרד את החלק שלה לשיר והם נתנו להיל לשמוע את ההקלטה מספר שעות לאחר מכן. היל הביע עניין בהקלטה ולבסוף הלהקה לקחה חלק בשיר.
באפריל אותה שנה, הפדרציה הבין-לאומית לכדורגל פיפ"א הודיעה כי השיר ייבחר להיות שיר המונדיאל הרשמי לשנת 2010 ושהוא יופיע באלבום הפסקול של המונדיאל "Listen Up! The Official 2010 FIFA World Cup Album". ב-7 במאי, כחודש לפני תחילת המשחקים, יצא השיר לאור והיה זמין להורדה דיגיטלית ב-iTunes, וב-28 במאי הוא הופיע כעותק פיזי. במקביל הופיעה גם הגרסה הספרדית של השיר במדינות ספציפיות. גרסאות הרמיקס של השיר יצאו לאור גם הן מאוחר יותר באלבומה התשיעי של הזמרת שאקירה "Sale el Sol".
הרכב מוזיקלי

השיר הוא שיר פופ אשר שואב השראה ממוזיקה אפריקאית מסורתית. השיר משלב מקצב קולומביאני אפריקאי עם ביטים המושפעים מסוקה וכן משלב גם נגינה של גיטרה אפריקאית. הפזמון של השירים והמילים "Waka Waka" מושאלים מהשיר "Zangaléwa" של הלהקה "Golden Sounds". מבחינה לירית, השיר משווה שחקי כדורגל לחיילים בשדה הקרב ומעודדים אותם להילחם על מטרותיהם. בגרסה הספרדית של השיר המילים השתנו מעט ובמקום להשתמש במטאפורה של חיילים בשדה קרב הם משתמשים במטאפורה של קירות מתמוטטים.
מחלוקות

אזרחי דרום אפריקה מתחו ביקורת כלפי החלטתה של הפדרציה הבין-לאומית לכדורגל פיפ"א לבחור בזמרת שאקירה, לשיר את השיר מכיוון שלטענתם, היה ראוי לתת לזמר יליד היבשת האפריקאית לשיר את שיר המונדיאל הרשמי במקומה. בנוסף הם כעסו גם על כך שאמנים אמריקאיים ובינלאומיים כמו אלישיה קיז ולהקת הבלאק אייד פיז היו אמורים להופיע באירוע הפתיחה של המשחקים, ולאו דווקא אומנים אפריקאים. כתוצאה מכך ארגון אפריקאי בשם "Creative Workers Union of South Africa" החליט לקיים הפגנה באפריל באותה השנה, אך היא התבטלה לאחר שארגון הכדורגל האפריקאי הודיע כי הוא ישקול זאת מחדש. בסופו של דבר, ארגון הכדורגל האפריקאי הודיע כי תעשיית המוזיקה הדרום אפריקאית והאפריקאית "תשחק תפקיד מרכזי באירוע הפתיחה של המשחקים". קיילה-רוז סמית', אחת מחברות להקת פרשליגראונד הגינה על החלטה לבחור בשאקירה לביצוע השיר כאשר אמרה: "אני חושבת שהמונדיאל הוא אירוע עולמי, אבל זה גם עסק, תרגיל שיווקי ענק. דורש מוזיקאי בטווח גלובלי מסוים שיפנה לכל סוגי האנשים השונים שצופים במשחקים, אז אני מבינה את הבחירה במישהי כמו שאקירה".
גם השיר עצמו עורר מחלוקת. ביוני אותה שנה נמסר כי המוזיקאי ווילפרידו וארגאס החליט להגיש תביעה נגד שאקירה על גנבת השיר "El Negro No Puede" עבור 11 מיליון דולר אשר בוצע על ידי הלהקה שלו "Las Chicas del Can". מאוחר יותר טען וארגאס כי התביעה עצמה אינה מכוונת ישירות לשאקירה וכי כל ההצהרות על שמו בנושא התביעה היו מפוברקות.
הצלחה מסחרית > אירופה

השיר זכה להצלחה אדירה ברחבי אירופה. באוסטריה השיר הגיע למקום הראשון שם שהה במשך 6 שבועות רצופים ובמצעד עצמו שהה 63 שבועות מה שהופך אותו לשיר ששהה הכי הרבה שבועות בהיסטוריית המצעד. השיר גם נחשב לשיר המצליח ביותר שלה במדינה כאשר קיבל מעמד פלטינה כפולה על מכירות של 60 אלף עותקים. בולוניה ובפלנדריה השיר הגיע גם למקום הראשון למשך 5 שבועות ו-8 שבועות בהתאמה. הוא היה לאחד מהשירים הנמכרים ביותר לשנת 2010 בולוניה ובשנת 2012 הגיע באופן רשמי למעמד פלטינה כפולה בבלגיה עם מכירות של 60 אלף עותקים. גם בדנמרק השיר הגיע למקום הראשון והגיע למעמד פלטינה כפולה עם מכירות של 60 אלף עותקים.
בצרפת השיר הגיע למקום הראשון בשבוע יציאתו ונשאר שם במשך 6 שבועות רצופים. הוא הופיע במצעד במשך 3 שנים במצטבר (132 שבועות) ובסופו של דבר הצליח להגיע למעמד יהלום במדינה עם מכירות של 573,068 עותקים. גם בגרמניה השיר הגיע למקום הראשון ושהה שם במשך 6 שבועות והפך לשיר השני המצליח ביותר במדינה לשנת 2010. הוא הגיע למעמד של זהב מחומש במדינה עם מכירות של 750 אלף עותקים והפך לשיר הנמכר ביותר שלה במדינה. באיטליה השיר הגיע למקום הראשון גם כן לאחר שבועיים בלבד ונשאר במקום הראשון במשך 16 שבועות רצופים עד שבסופו של דבר הגיע למעמד פלטינה משושת עם מכירות של 180 אלף עותקים.
בספרד השיר זכה להצלחה אדירה גם כן כאשר היה במקום ראשון במצעד של המדינה במשך 17 שבועות רצופים ושהה 69 שבועות סך הכל במצעד. הוא זכה למעמד פלטינה משושת עם מכירות של 240 אלף עותקים והפך לאחד מהשירים הנמכרים ביותר במדינה. בשוודיה השיר הפך לאחד מהשירים המצליחים ביותר שלה כאשר הגיע למקום הראשון גם שם ושהה במצעד של המדינה במשך 58 שבועות. עד שבשנת 2012 הוא הצליח להגיע ל-9 מעמדות פלטינה במדינה עם מכירות של 360 אלף עותקים ואילו השיר כפורמט הורדה של צלצול לטלפון הגיע למעמד פלטינה משולשת. בשווייץ השיר הופיע לראשונה במקום ה-5 ולאחר 4 שבועות הגיע למקום הראשון. הוא בילה 86 שבועות במצעד הרשמי של המדינה והגיע למעמד פלטינה משולשת עם מכירות של 90 אלף עותקים. בבריטניה השיר זכה להצלחה פחותה כאשר הגיע למקום ה-21 במדינה אך הצליח להגיע למעמד פלטינה עם מכירות של 600 אלף עותקים נכון לשנת 2018.
הצלחה מסחרית > אסיה

השיר היה לשיר שהורד הכי הרבה פעמים בחנות המוזיקה של נוקיה לשנת 2010, בהתבסס על 38 מדינות, ביניהם הודו וסין. בהודו השיר הגיע בשיאו למקום ה-3 במצעד הרשמי של המדינה. בנוסף השיר הורד יותר מ-300 אלף פעמים בחברת טלקום שהחזיקה בזכויות בלעדיות למכור את השיר בטלפונים ניידים.
הצלחה מסחרית > אמריקה

השיר זכה להצלחה רבה גם בדרום אמריקה כאשר הגיע למקום הראשון בארגנטינה, צ'ילה וקולומביה. במקסיקו השיר הגיע גם למקום הראשון שם שהה 5 שבועות רצופים והגיע למעמד פלטינה כפולה בשנת 2012 על מכירות של 120 אלף עותקים. בארצות הברית השיר לא זכה להצלחה כמו ברוב העולם כאשר הגיע בשיאו למקום ה-38 בלבד במצעד הרשמי של המדינה אך השיר כן הצליח להגיע למעמד פלטינה נכון להיום מכירותיו עומדות על 1,950,000 עותקים ונכון למרץ 2014 זה השיר השלישי הנמכר ביותר שלה במדינה.
וידאו קליפ

הקליפ בוים על ידי מרקוס רבוי. הוא פותח על ידי שאקירה עצמה יחד עם אנטוניו נאבס, מנהל קריאייטיב בכיר של סוכנות השיווק הבינלאומית "Ogilvy & Mather". נבאס הסביר כי הרעיון של הסרטון היה "לקחת את הצופה לטיול ברחבי העולם, המסתיים באפריקה". הכוריאוגרפיה נבנתה על ידי היי-האט אשר עבד עם שאקירה גם בקליפ שלה לשיר She Wolf. הוא צולם בלוס אנג'לס ופורסם במספר שפות. הוא יצא לראשונה ב-6 ביוני 2010 וזו הייתה הפעם הראשונה בה סוני מיוזיק הוציאו לאור קליפ גם בפורמט של 3D.
הקליפ מתמקד בעיקר בשאקירה ובקהל המורכב מרקדנים רבים וילדים רוקדים יחד. גם הלהקה פרשיגראונד שמשתתפת בשיר מופיעה בקליפ כאשר מגיע הבית שלהם בשיר. במקביל לריקודים, מופיעים בקליפ קטעים של משחקי מונדיאל מכל הזמנים כולל הסצנה הידועה לשמצה בה הכדורגלן האיטלקי רוברטו באג'יו החמיץ את הגול במשחק הגמר מול ברזיל ב-1994. בנוסף הוא מציג גם הופעות אורח של כדורגלנים נוספים ביניהם כריסטיאנו רונאלדו, דני אלבס, ג'רארד פיקה, קרלוס קמני, ליונל מסי ורפאל מרקז.
הופעות

את השיר ביצעה לראשונה שאקירה בטקס פתיחת משחקי המונדיאל ב-10 ביוני 2010 ביחד עם השירים "Hips Don't Lie ו-"She Wolf" ובטקס סיום המשחקים ב-11 ביולי 2010. בנוסף ביצעה את השיר במהלך סיבוב ההופעות שלה The Sun Comes Out World Tour.
הופעות > ביקורות

דיאן קוצ'ר מבילבורד שיבחה את מופע הפתיחה של המשחקים וקראה לו: "גולת הכותרת של מופעי הפתיחה". אן פאוורס מ"לוס אנג'לס טיימס" שיבחה את השילוב של הרקדנים והילדים וכינתה את המופע וכתבה על כך: "זו הייתה רק מחווה סמלית, סקירה ארוכה של המסע של מוזיקת הפופ מאפריקה לכל פינה של כדור הארץ וחזרה." הרבה מהמבקרים והצופים התייחסו באופן שלילי לשאר המופעים באירוע הפתיחה ביחס למופע של שאקירה.
הערכה ביקורתית > מצעדי סוף שנה

מבקרי מוזיקה רבים מארגונים וגופי תקשורת שונים הכלילו את השיר לסיכום השירים הטובים ביותר לשנת 2010. ג'רמי בלקלו ממגזין Access Hollywood דירג את השיר במקום התשיעי ברשימתו 10 השירים המובילים לשנת 2010. נכון למאי 2014 השיר מכר למעלה מ-10 מיליון עותקים ברחבי העולם, מה שהופך אותו לאחד מהשירים הנמכרים ביותר בהיסטוריה, ולשיר המונדיאל המצליח ביותר בכל הזמנים. בנוסף, השיר הוכרז כאחד משירי המונדיאל הטובים ביותר בכל הזמנים על ידי אתרים, מגזינים ומבקרים רבים ביניהם בילבורד.
נכון לאוקטובר 2021, הקליפ צבר למעלה מ-2.96 מיליארד צפיות, מה שהופך אותו לקליפ ה-29 הנצפה ביותר אי פעם באתר יוטיוב, לקליפ ה-4 הנשי הנצפה ביותר, ולקליפ השני הנצפה ביותר לשנת 2010. הגדולה של השיר חזרה שוב ב-2014 כאשר נמתחו ביקורות על השיר הרשמי של המונדיאל של שנה זו "(We Are One (Ole Ola" בטענה שהוא מאכזב ביחס ל-"(Waka Waka (This Time for Africa", ואף אנשים רבים כתבו "האשטגים" ברשתות החברתיות בהם נרשם "#VoltaWakaWaka" (בעברית: החזירו את, "Waka Waka").
לעומת זאת, את שיר המונדיאל השני של שנת 2014 "(Dare (La La La", ביצעה שאקירה בשלישית, וכלפיו הופנו ביקורות חיוביות, ואף הווידאו קליפ הנלווה שיצא עבורו צבר קרוב למיליארד צפיות. בזכות זה ששרה שאקירה את שיר המונדיאל בשלישית בשנה זו, היא הפכה לאמן היחידי אי פעם אשר שר את שיר המונדיאל שלוש פעמים ברציפות.
ביקורות ופרסים

פרייזר מקאלפין מ-"BBC Music Chart" נתן לשיר דירוג של 4 מתוך 5 כוכבים ושיבח את השילוב של הגיטרה האפריקאית בשיר. אם כי הוא הרגיש שהשיר לא מספיק מייצג את המונדיאל "ובאותה מידה השיר יכול היה לדבר על המאמץ העולמי לבניית צינורות מים באזורים הגרועים ביותר רדופי הבצורת של היבשת". רוברט קופסי מה-Spy נתן לשיר דירוג של 3 כוכבים מתוך 5 וכינה את הפזמון "כקליט באופן מגוחך" אם כי הוא הרגיש שמילות השיר "נשמעות כמו שיר של זוכה אקס פקטור". קייל אנדרסון מ-MTV כינה את השיר "כשיר המונדיאל הטוב ביותר ששמע". סטיוארט דרדיין מ-"Canada.com" לעומת זאת כינה את השיר כ"קיא קולי" "ואולי את השיר הרשמי הטיפשי היותר עבור כל אירוע ספורטיבי גדול אי פעם".
השיר היה מועמד לפרס "שיר הרדיו הטוב ביותר" בטקס Premios Shock. בנוסף הוא היה מועמד לפרס "השיר הלטיני הטוב ביותר" בטקס פרסי הבילבורד לשנת 2011 ובנוסף באותה שנה קיבל מועמדות לפרס "השיר הדיגיטלי הטוב ביותר" בטקס פרסי הבילבורד הלטיני. בנוסף באותה שנה הוא גם היה מועמד לפרס "השיר טבו ביותר" בטקס "Nuestro Tierra". בנוסף הוא הוכר בטקס ה-ASCAP כאחד מהשירים המנוגנים ביותר ובשנת 2012 זכה להכרה זו גם בטקס ה-BMI.
נתוני מכירות

| מקום | תארים | מכירות |
| --- | --- | --- |
| אוסטריה (IFPI Austria) | פלטינה 2× | 60,000 |
| אוסטרליה (ARIA) | זהב | 35,000 |
| איטליה (FIMI) | פלטינה 6× | 180,000 |
| ארצות הברית (RIAA) | פלטינה | 1,950,000 |
| בלגיה (BEA) | פלטינה 2× | 60,000 |
| בריטניה (BPI) | פלטינה | 600,000 |
| גרמניה (BVMI) | זהב 5× | 750,000 |
| דנמרק (IFPI Denmark) | פלטינה 2× | 60,000 |
| הודו (IMI) | פלטינה 20× | 300,000 |
| מקסיקו (AMPROFON) | פלטינה 2× | 120,000 |
| ספרד (PROMUSICAE) | פלטינה 6× | 240,000 |
| פינלנד (Musiikkituottajat) | פלטינה | 13,248 |
| צרפת (SNEP) | יהלום | 573,068 |
| שוודיה (GLF) | פלטינה 12× | 360,000 |
| שווייץ (IFPI Switzerland) | פלטינה 3× | 90,000 |
סיכום
| בכל העולם | — | 18,230,000 |
 מכירות + הזרמת מדיה בלבד
הניסוי של בלקו

| --- | --- |

כרזת הסרט "הניסוי של בלקו"
 בימוי:  גרג מק'קלין 
 הופק בידי:  ג'יימס גאן פיטר ספרן
 תסריט:  ג'יימס גאן 
 עריכה:  ג'וליה וונג 
 שחקנים ראשיים:  ג'ון גלאגר ג'וניור טוני גולדווין אדריה ארחונה ג'ון מק'גינלי מלוני דיאז אווין יומן
 מוזיקה:  טיילר בייטס 
 צילום:  לואיס סנסס
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  Troll Court Entertainmen The Safran Company
 חברה מפיצה:  סרטי אוריון BH Tilt
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  קנדה 10 בספטמבר 2016
 משך הקרנה:  89 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  מותחן פסיכולוגי, אימה
 תקציב:  5 מיליון דולר
 הכנסות:  11 מיליון דולר (25 במאי 2017)
 הכנסות באתר מוג'ו:   blumhousetilt2017
 דף הסרט ב־IMDb
 
"הניסוי של בֶּלְקוֹ" (מאנגלית: The Belko Experiment) הוא מותחן אימה פסיכולוגי אמריקאי עצמאי משנת 2016 שביים גרג מק'לין, לפי תסריט של ג'יימס גאן שהפיק יחד עם פיטר ספרן. בתפקידים הראשיים משחקים ג'ון גלאגר ג'וניור, טוני גולדווין, אדריה ארחונה, ג'ון מק'גינלי, אווין יומן ומלוני דיאז.
עלילת הסרט עוסקת בקבוצת אנשי צווארון לבן הנכלאים בכפייה בתוך בניין משרדים, ונאנסים להרוג את חבריהם כדי לשרוד, תוך שהם הופכים מפקידים מהוגנים לרוצחים, במסגרת מה שנראה כניסוי פסיכולוגי חברתי.
הקרנת הבכורה התקיימה במסגרת פסטיבל הסרטים הבינלאומי בטורונטו 2016. הסרט קיבל ביקורת מעורבות, והכניס כ-11 מיליון דולר.
ליהוק

| שחקנים | דמויות |
| --- | --- |
ג'ון גלאגר ג'וניור: מייק מילץ', אחראי אבטחת מידע בחברת "בלקו תעשיות"
טוני גולדווין: בארי נוריס, מנהל תפעול ב"בלקו תעשיות", לשעבר חייל קומנדו
אדריה ארחונה: ליאנדרה פלורס, מזכירתו של בארי נוריס ובת זוגו של מייק
ג'ון מק'גינלי: ונדל דיוקס, מנהל בכיר בחברה, בעל אישיות אנטיסוציאלית
מלוני דיאז: דני וילקינס, עובדת חדשה ביומה הראשון בחברה
אווין יומן: טרי וינטר, עובד במחלקה של מייק
שון גאן: מרטי אספנשייד, עובד הקפיטריה בחברה
ברנט סקסטון: וינס אגוסטינו, מנהל משאבי אנוש
ג'וש ברנר: קית' מק'לור, עובד טכני
מייקל רוקר: באד מלקס, איש תחזוקה בכיר
דייוויד דסטמלשיאן: לוני קריין, עובד תחזוקה
דייוויד דל ריו: רוברטו חֶרֶז, עובד בחברה
גרג הנרי: הקול האלמוני, מנהל הניסוי
רסטי שווימר: פגי דיספלאסיה, מזכירתו של מייק
גייל בין: ליוטה היינק, עובדת שלוקחת את דני תחת חסותה
ג'יימס ארל: אוון סמית', אחראי אבטחה
אייברהם בנרובי: צ'ט ואלינקורט, עובד קפיטריה וחברו של מרטי
מיקיילה הובר: רזיה המריאן, מזכירתו של וינס אגוסטינו
ולנטין מיל: רוס ריינולדס, איש מכירות
הפקה

ג'יימס גאן כתב את התסריט בעקבות חלום שחלם על בניין משרדים שהוקף בקירות מתכת, וקול הורה לעובדים להרוג זה את זה. גאן סיפר שהוא בעצם חלם את כל הטריילר, ולכן כתב בתחילה את הטריילר, ואז השלים את כתיבת הסרט כדי "לראות מה יקרה ... ודברים נוראים קרו". התסריט נכתב עוד לפני שגאן ביים את "Super"(אנ') שיצא בשנת 2010, אלא שאז נקלע גאן להליך גירושים מהשחקנית ג'נה פישר בשנת 2007, ואף על פי שכבר ניתן אור ירוק לצילומי הסרט בסאו פאולו שבברזיל, הוא העדיף לשהות במחיצת בני משפחתו וחבריו, לא רצה לעסוק בסרט שבו חברים צריכים להרוג זה את זה, נסוג מהרעיון וזנח את התסריט.
לאחר שגאן רכש מוניטין בהוליווד, הוא נענה להצעת ג'ון גליקמן(אנ'), נשיא MGM, לממש את התסריט. אולם מאחר שגאן היה עסוק באותה עת ב"שומרי הגלקסיה" ו"שומרי הגלקסיה: חלק 2", הוא לא התפנה לבימוי הסרט, אך הסכים להפיקו לאחר הסכמת גליקמן שגאן עצמו יוכל לבחור את הבמאי, צוות ההפקה והשחקנים. גליקמן קישר את גאן עם המפיק פיטר ספרן לשתף איתו פעולה, וגאן בחר את גרג מק'לין לביים, משום שלדבריו, השניים שותפים לפילוסופיה של כֵּנוּת בקולנוע, וכן בשל הסגנון הנטורליסטי של מק'לין.
שמות השחקנים שלוהקו לסרט התפרסמו סמוך לתחילת הצילומים. ב-18 במאי 2015 הודיע גאן בחשבון הפייסבוק לו על בחירתו בג'ון גלאגר ג'וניור, תוך שהוא מציין שגלאגר נבחן לסרט כמה שנים קודם לכן. ביומיים הבאים נמסר על ליהוקם של טוני גולדווין ומלוני דיאז, וביום תחילת הצילומים הודיע גאן באמצעות חשבון הטוויטר שלו על שחקנים נוספים שלוהקו לתפקידי עובדים ב"בלקו".
בעת מסירת ההודעה על תחילת הצילומים, האיות האנגלי של השם "בלקו" היה עדיין Belco, לעומת Belko בגרסה הסופית. הצילומים התקיימו בבוגוטה, התחילו ב-2 ביוני 2015, וב-12 ביולי באותה שנה הודיעו גאן ומק'לין על סיום הצילומים.
תקציב ההפקה עמד על $5 מיליון.