stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
סכיזופרניה
לקריאה נוספת > ספרי עזרה עצמית

Raquel E Gur and Ann Bradon Johnson, "If Your Adolescent has Schizophrenia essential resource for parents", Oxford University Press, 2006 (על סכיזופרניה בקרב מתבגרים)
Kurt Snyder, with Raquel Gur and Linda Wasmer Andrews, "Me, Myself, and Them: A Firsthand Account of One Young Person's Experience", Oxford University Press, 2007 (ספרו של קורט סניידר על התמודדותו עם ההפרעה)
ד"ר ג'יימס ה. מארלי, מעורבות משפחתית בטיפול בסכיזופרניה: מודלים, כישורים חיוניים ותהליך. הוצ' אח,
ג'ון האו, סכיזופרניה – דרכי עבודה: גישה מבוססת צרכים, הוצאת אח, 2004
רננה שטנגר אלרן, אוטוביוגרפיות של שיגעון: מבט על האדם והנרטיב, הוצאת ידיעות ספרים ואוניברסיטת חיפה, 2017
אכסניות המשפט

סמל אכסניות המשפט
אכסניות המשפט (באנגלית: Inns of Court) הן לשכות עורכי הדין של לונדון, שבהן לומדים ליטיגטורים (barrister) את מקצוע הייצוג בבית המשפט. במקור היו אלה פאבים או בארים שבהם נפגשו עורכי הדין כדי לנהל את עסקיהם, ולשם הגיעו אלה שרצו ללמוד את המקצוע מעורכי הדין.
עם השנים הצטמצם מספר אכסניות המשפט, וכיום יש ארבע: אינר טמפל, מידל טמפל, גרייז אין (Gray's Inn) ולינקולנז אין (Lincoln's Inn), כולן בגבולה המערבי של הסיטי של לונדון, בקרבת בתי המשפט המלכותיים.
בכל אכסניה יש אולם ראשי, כנסייה, ספריות וחדרים שבהם התגוררו בעבר המתמחים בתקופת לימודיהם. כיום משמשים חדרי מגורים אלה כמשרדים. האכסניות אינר טמפל ומידל טמפל, על אף היותן בשטח הסיטי של לונדון, הן רבעים עצמאיים של העיר. לגרייז אין ולינקולן אין, הנמצאים ברובע קמדן, אין מעמד מיוחד.
דגל קוסובו

| --- | --- |

 סוג הדגל:   דגל לאומי
 יחס אורך/גובה:  3:5
 הונף לראשונה:  17 בפברואר 2008
 קבלת מעמד רשמי:  17 בפברואר 2008 
 מוטיבים עיצוביים:  דגל כחול, שישה כוכבים לבנים מעל מפת קוסובו
 
דגל הרפובליקה של קוסובו (בסרבית: Zastava Kosova; באלבנית: Flamuri i Kosovës) הוא הדגל הלאומי של קוסובו.
היסטוריה

למרות הקמת המחוז האוטונומי של קוסובו ב-1944, לא היה למחוז דגל עצמאי מדגל הרפובליקה הסוציאליסטית של סרביה, ונאסר על האלבנים להשתמש בדגלם. ב-1969, במסגרת הרחבת האוטונומיה של החבל, הותר לאלבנים להשתמש בדגל אתני בו צורף הכוכב האדום לדגל אלבניה.
במהלך התפרקות יוגוסלביה, החזיקו שתי הקבוצות הלאומיות בחבל בדגליהם: הסרבים השתמשו בטריקולור בצבעי הלאומיות הכלל-סלאבית, אדום-לבן-כחול, בעוד האלבנים השתמשו בדגל אלבניה, שמשנות השישים שמש כדגל האתני האלבני.
ב-1991 הוקמה רפובליקת קוסובו (אנ') האלבנית, והיא השתמשה לדגלה בדגל אלבניה בו הנשר מוסט שמאלה. הרפובליקה נפלה לאחר פלישת הכוחות הסרביים עליה ב-1999.
העיצוב מבוסס על הצעה שהוגשה בתחרות שערך האו"ם ביוני 2007, שהניבה כ-1,000 הצעות שונות. תנאי התחרות קבעו כי הדגל המוצע לא יכלול את הסמל הלאומי האלבני או הסרבי, ולא יהיה מבוסס באופן בלעדי על צבעי הדגל האלבני (אדום-שחור) או הסרבי (תכלת-לבן-אדום).
הדגל אומץ על ידי קוסובו מיד עם הכרזת העצמאות של המדינה ב-17 בפברואר 2008.
סרביה, הטוענת לריבונות על קוסובו בתור אזור אוטונומי, והיא רואה בדגלה את דגל האזור.
עיצוב

הדגל מכיל את מפת קוסובו זהובה כשמעליה שישה כוכבים לבנים המעוצבים בקשת על רקע כחול. ששת הכוכבים מסמלים את הקבוצות האתניות העיקריות במדינה: אלבנים, בוסניאקים, גוראנים, סרבים, טורקים וצוענים. קיימות טענות לא רשמיות שהכוכבים מייצגים את ששת חבלי אלבניה הגדולה: אלבניה, קוסובו, אזורים במערב מקדוניה הצפונית, צפון יוון ודרום מונטנגרו, ועמק פרסבו (אנ') בסרביה.
העיצוב מזכיר בצבעיו ובעיצובו את דגל בוסניה והרצגובינה. גם בוסניה והרצגובינה הייתה נתונה לשלטון זמני בחסות האו"ם, ודגלה עוצב בהשראת האיחוד האירופי, ומתוך כוונה לייצג את מגוון הקבוצות האתניות החיות בה.
גלריה

דגל אלבניה תחת השלטון האיטלקי, שכללה גם חלקים מקוסובו
דגל אלבניה תחת השלטון הגרמני, שכללה חלקים מקוסובו
דגל אתני של המיעוט האלבני במסגרת הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה (1969–1990)
דגל רפובליקת קוסובו (1991–1999)
ראו גם

סמל קוסובו
המנון קוסובו
הערות שוליים

↑  Reeves, Terri Bryce (2008-02-19). "Former Kosovar leader rejoices from afar". St. Petersburg Times. נבדק ב-2008-02-19.
| דגלי מדינות אירופה |
| --- | --- | --- |
| מדינות | אוסטריה • אוקראינה • אזרבייג'ן • איטליה • איסלנד • אירלנד • אלבניה • אנדורה • אסטוניה • ארמניה • בולגריה • בוסניה והרצגובינה • בלארוס • בלגיה • בריטניה • גאורגיה • גרמניה • דנמרק • הולנד • הונגריה • ותיקן • טורקיה • יוון • לוקסמבורג • לטביה • ליטא • ליכטנשטיין • מולדובה • מונקו • מונטנגרו • מלטה • מקדוניה • נורווגיה • סלובניה • סלובקיה • סן מרינו • ספרד • סרביה • פולין • פורטוגל • פינלנד • צ'כיה • צרפת • קזחסטן • קפריסין • קרואטיה • רומניה • רוסיה • שוודיה • שווייץ |  |
| שטחים תלויים | אבחזיה • אג'ריה • אולדרני • אולנד • איי פארו • גגאוזיה • גיברלטר • ג'רזי • גרנזי • דרום אוסטיה • האי מאן • הרם • טרנסניסטריה • סרק • קוסובו • קטלוניה • צפון קפריסין |  |
| נוספים | דגל אירופה • דגל הסאמים |  |
אירופה • אפריקה • אסיה • אוקיאניה • אמריקה הדרומית • אמריקה הצפונית
סופת חול

ערך זה עוסק בתופעה מטראולוגית. אם התכוונתם לסרט, ראו .
סופת חול בעלת ממדים נרחבים בטקסס, 1935.
סופת חול חולפת מעל אזור ים סוף בדרכה מערב הסעודית למצרים (13 במאי 2005).
סופת חול בראשון לציון, דצמבר 2010
סופת חול או סופת אבק היא תופעה מטאורולוגית בה רוח מנתקת גרגרי חול ואבק מן הקרקע ומעלה אותם מעלה לכדי יצירת ענן אבק וחול.
ההבדל בין סופת חול לסופת אבק הוא משך הסופה. חלקיקי החול כבדים מאבק, ולכן הרוח נושאת אותם באוויר פחות זמן. לעומת זאת, האבק, בעל המשקל הזעיר, נשאר באוויר זמן ארוך יותר, וכך עשויה הסופה להגיע למקומות רחוקים יותר.
התופעה נפוצה בצפון אמריקה, בחצי האי ערב, במדבר גובי שבמונגוליה, הטאקלמן שבצפון סין, במדבר סהרה, בנגב ובמקומות נוספים. סופת החול היא בדרך כלל תוצאה של פגיעה פתאומית של אוויר חם בקרקע. האוויר שמעל החול מתחמם ומתרומם. כך נוצרים הבדלים בלחץ האוויר ובטמפרטורה. הרוחות הקרירות יותר מתחילות לנשוב במהירות ומתחזקות עד כדי להזיז חולות.
סופות חול המגיעות ממדבר סהרה לאירופה נקראות "סימוּן". שאריות של סופות כאלו מצויות גם בקרקעית האוקיינוסים והימים הקרובים למקום ההתרחשות. סופות אלו עשויות להגיע עד לגובה של כ-1,500 מטרים.
לסופות אלה תפקיד אקולוגי חשוב, בהביאן חומרי מזון לאוכלוסיית האצות והפלנקטון באוקיינוס. אצות ופלנקטון מהוות חלק ניכר מהבסיס של שרשרת המזון באוקיינוס, ולמידת שגשוגן השלכות רבות. לאחר סופות שכאלה ניתן לעיתים לחזות בפריחת אצות ופלנקטון – עליית האוכלוסייה במאות מונים, עד שצבע האוקיינוס משתנה.
סופות חול יכולות ליצור מצב ראות אפס, מצב שכלל לא ניתן לראות בעת התרחשותו. במצבים כאלו מומלץ לא לצאת ממקום מחסה, ולהימנע מפעילות גופנית מחוצה לו.
בישראל נפוצות סופות חול, המגיעות מהנגב וממדבר סהרה.
תנאים לסופת חול

לסופת חול יש מספר תנאים על מנת שהיא תיווצר:
חול דק – ככל שגרגרי החול קטנים יותר, קל יותר לרוח לשאת אותם. לכן, סופות חול מתרחשות בדרך כלל במדבריות, שם גרגרי החול קטנים. בחוף הים, לעומת זאת, גרגרי החול עבים מאוד, ולא מצליחים להתרומם מעבר לזמן קצר.
יובש החול – חול חייב להיות יבש כדי שהרוח תוכל לשאת אותו. אדמות מסוימות סופגות מים והופכות למוצקות וכבדות יותר. לכן, כאשר לחות האוויר נמוכה יותר, גבוה יותר הסיכוי לסופת חול.
עוצמת הרוח – הרוח צריכה להיות חזקה מספיק על מנת שתוכל להרים את גרגרי החול. ברוב האזורים המדבריים מספיק שהרוח תהיה בעוצמה של 20 קשר.
יציבות האוויר – כאשר הקילומטרים התחתונים של האטמוספירה אינם יציבים נוצרים זרמי אוויר אנכיים שמסיעים את החול והאבק כלפי מעלה. כאשר האטמוספירה יציבה לא תיתכן סופת חול.
התפתחות הסופה

סופת חול מתפתחת בשני שלבים עיקריים:
הינתקות גרגרי חול ואבק מן הקרקע.
העלאת גרגרי החול והאבק כלפי מעלה.
שני השלבים האלו מתרחשים עד שנוצר מעין ענן.
ישנן שתי אפשרויות ליצירת סופת אבק. הראשונה, הינתקות של חול מתילי חול. בקרקע החולית נוצרים מעין גלים, וגרגרי החול שנמצאים ב"קצה" הגל ניתקים על ידי הרוח.
תהליך נוסף שעשוי להתרחש הוא היווצרות של הפרשי לחץ בין האוויר שנמצא בין גרגרי החול לבין האוויר שנמצא מעל החול. לחץ האוויר יפחת אם תנועתו תוגבר, כך שהאוויר המצוי בין הגרגרים נדחף החוצה, משחרר את הלחץ, מתגבר על כוח המשיכה וגורם להעלאתם של החלקיקים. הגרגרים הגדולים יותר, אותם הרוח אינה מסוגלת לשאת, נופלים חזרה וגורמים להקפצה (בלעז: Saltation) של גרגרים אחרים.
כאמור גרגרי החול אינם מגיעים לגובה רב בסופת חול עקב מסתם. לאחר שעלו כמה מאות מטרים הם נופלים ואינם מגיעים למרחקים גדולים מאזור ההתאבכות. לעומתם, גרגרי האבק נופלים לאיטם, נישאים בקלות על ידי הרוח, מגיעים לגובה של קילומטרים וגומאים מרחק עד אלפי קילומטרים עד שקיעתם.
גורמים נוספים שמשפיעים על יצירת סופת החול הם זרמים עולים של מערבָּל (קונווקציה, Convection) שקיימים בשעות היום, על כן סופות חול מתרחשות בעיקר ביום. יתר על כן, שקע ברומטרי או חזית עשויים גם הם לגרום לעליית האוויר.
התפתחות הסופה > סופת חול בעלת ממדים רחבים

ישנן סופות שנוצרות עקב מערכות סינופטיות עם רוחות בעוצמה חזקה במרחב גדול. לדוגמה, שקע חזיתי שעובר בצפון אפריקה בהיעדר גשמים עקב היובש, גורם לסופות חול נרחבות. כמות החול הגדולה במדבר סהרה יוצרת ענני אבק המגיעים לאירופה ולאסיה, ולעיתים אף לאמריקה, שם הם גורמים לאובך.
סוגים שונים של רוחות מדבר

סופות אבק נוצרות במקומות יבשים כאשר רוחות חזקות נושאות כלפי מעלה גרגרי אבק שממלאים את האוויר. עקב היות החול יבש הרוח יכולה לשאת כמות גדולה של חול למקומות שונים. כאשר סערה מגיעה מכיוון מזרח אל הים התיכון, רוחות דרומיות חזקות נושבות. כשאזור הלחץ הנמוך של הסערה ממוקם מדרום לספרד או ממערב לאפריקה רוחות מזרחיות-דרומיות בעלות מזג חם ויבש נושבות במרוקו לכיוון האוקיינוס האטלנטי – רוחות אלו נקראות לֶסְטֶה (Leste). בעוד הלסטה נושבת, רוח מזרחית אחרת נושבת במצר גיברלטר המכונה לוונטר (Laventer).
כאשר מגיעה סערה אל הים התיכון, נושבות רוחות מכיוון אלג'יריה לספרד. באזור זה הרוחות מכונות לווצ'ה, ומביאות איתן כמות גדולה של חול. הרוח לא מספיקה להתקרר כאשר היא עוברת מעל הים משום שהדרך שהיא עוברת שם קצרה למדי, לכן, כאשר הרוח מגיעה לספרד היא מעלה את הטמפרטורה במידה ניכרת.
הרוח החזקה ביותר במדבר סהרה נקראת "שירוקו" (Sirocco) ומכונה גם "נשיפת סהרה". רוחות אלו מגיעות ממרכז המדבר לכיוון איטליה כשהן מלאות באבק ובחול, שם הן נתקלות בהרים ומורידות גשם מעורב עם אבק וחול המכונה "גשם אדום".
שקעים שנמצאים במזרח התיכון באים יחד עם רוחות מכיוון דרום במצרים, ירדן וישראל. רוחות אלה קרויות חמסין. רוחות אלה שכיחות בעונות מעבר, שיש בהן עלייה חדה בטמפרטורה וירידה בלחות. משמעות המילה "חמסין" בערבית היא 50. ככל הנראה מקור השם בכך שרוחות חמסין נושבות 50 ימים בשנה או שתקופתן היא חמישים הימים שבין פסח לשבועות.
כאשר הסופה יוצרת קיר מובחן של ענני אבק מתגלגלים היא מכונה חבוב. מקור הכינוי ערבי, מאזור סודאן, אך הוא משמש גם באנגלית. הקיר נוצר לאורך החזית הקרה ומופיע לעיתים בסהרה ובמדבר המערבי. בשנת 2017 נצפתה תופעה כזו בדרום הערבה שבישראל.
סופות חול מחוץ לכדור הארץ

סופות חול מתרחשות גם מחוץ לכדור הארץ, במאדים. סופה כזו שהתרחשה במאדים בתחילת שנות השמונים של המאה העשרים הביאה לפריצת דרך בהבנת התהליך של חורף גרעיני.
ב-2018 נמצא כי סופות דמויות אלה מתרחשות גם בטיטאן, ירחו של שבתאי.
ראו גם

אבק מדברי
עלעול חול
קערת האבק
שמאל (רוח)
הערות שוליים

↑  באתר "בשער ברשת"
↑  שרב וחמסין באתר האקדמיה לעברית
↑  הכי רחוק, בינתיים: סופת אבק זוהתה בירח טיטאן, באתר ynet, 25 בספטמבר 2018
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007565479705171  NARA: 10637505  NKC: ph413824 
איור המתאר את אחת מדרכי ההיווצרות של סופת החול. תלי החול באיור יכולים להיות בגובה של סנטימטרים
תמונת לווין של סופת חול הנישאת מצפון אפריקה אל האוקיינוס
אזורי הנשיבה של רוחות המדבר בכינויין
עליית הנאצים לשלטון

עליית הנאצים לשלטון (בגרמנית נקראת בדרך-כלל Machtergreifung, מַאכטאֶרגרַייפוּנג, קרי "תפיסת השלטון") הייתה תהליך שארך שנים, אך שיאו בתקופה בת פחות מחודשיים (כ-53 ימים), ממינוי אדולף היטלר לקנצלר גרמניה ב-30 בינואר 1933 ועד להעברת חוק ההסמכה ב-23 במרץ (תאריך זה מהווה את המעבר הרשמי מרפובליקת ויימאר לגרמניה הנאצית).
בין שני התאריכים הללו, גרמניה נעשתה בהדרגה יותר ויותר סמכותנית ודיקטטורית. בכל שלב, מרכיב אחר של הדמוקרטיה הוויימארית נחלש או בוטל. במהלך התקופה הקצרה נעשה שימוש בצווי חירום (על סמך סעיף 48 בחוקת רפובליקת ויימאר) ובוטלו חירויות אזרח, המפלגה הנאצית ותומכיה הטילו אימה הן על מתנגדיה והן על הציבור הרחב, בניין הרייכסטאג נשרף - ובאווירת אלימות ואיומים זאת אף נערכו בחירות נוספות בתחילת מרץ (הקודמות נערכו רק ארבעה חודשים קודם לכן, בתחילת נובמבר 1932). גם בבחירות אלה לא הצליח היטלר להשיג רוב למפלגתו, אך שיעור המושבים שזכתה בהם עלה מכשליש לכמעט 44%, ובזכות קואליציה עם מפלגת העם הלאומית הגרמנית הושג הרוב הפרלמנטרי שיאפשר להיטלר לבטל את הדמוקרטיה ולהפוך לדיקטטור.
תחילת דרכו של היטלר במפלגה הנאצית

בקיץ 1919 הוצב היטלר, שעדיין היה חייל מגויס בצבא הגרמני, במינכן בתפקיד סוכן סמוי לניפוי ההשפעה המרקסיסטית בשורות הצבא, על רקע הבהלה הכללית שפשׂתה בו בעקבות ניסיונות ההתקוממות הסוציאליסטיים במינכן ובברלין. לקראת סוף שנת 1919 הוטלה עליו המשימה להסתנן ולחקור קבוצה קטנה של אנשים במינכן בשם "מפלגת הפועלים הגרמנית". את תשומת לבם של מפקדיו תפסה המילה "פועלים" בשם המפלגה, שעוררה את חשדם שמדובר בתנועה מרקסיסטית. היטלר גילה שקווי המפלגה תואמים לשלו – מפלגה לאומנית, פרו-מיליטריסטית ואנטישמית – והצטרף אליה. היטלר אמנם התרשם כי מדובר בארגון עלוב, אך נמשך לרעיונותיו של אחד ממייסדי המפלגה, אנטון דרקסלר, שטען כי המפלגה עומדת להיות תנועה חברתית גדולה ולא סתם מפלגה פוליטית. בחוסר הסדר ששרר בה ראה היטלר הזדמנות.
מרגע שהצטרף למפלגה, בשנת 1919, כשהוא כבר בן 30, החל לעבוד במלוא המרץ כדי להבטיח את הצלחתה. הוא החל בגיוס חברים חדשים על ידי פרסום הזמנות לכנסים של המפלגה, שמספר המשתתפים בהם אכן הלך וגדל. באחת האסיפות עלה היטלר לנאום, סחף את הקהל והרשים גם את מנהיגי המפלגה. מרגע זה ואילך היה היטלר, בנאומיו הנרגשים ובאישיותו הבימתית והכריזמטית, למוקד המשיכה העיקרי של המפלגה.
בתחילת 1920, אחרי שעזב את שירותו הצבאי והתפנה לעיסוק מלא בקידום המפלגה, דחק בה היטלר לקיים עצרת המונים, ביודעו שזו תהיה פרובוקציה בעיני הקומוניסטים. העצרת הסתיימה בהצלחה גדולה, שהביאה לחיזוק מעמדו במפלגה. במקביל, הגה היטלר את רעיון השימוש בסמל צלב הקרס בדגל המפלגה ושינה את שמה למפלגת הפועלים הגרמנית הלאומית-סוציאליסטית שנודעה מכאן בקיצור בשם המפלגה הנאצית. בכנס של המפלגה, שנערך ב-29 ביולי 1921, הוכרז היטלר לפיהרר של המפלגה הנאצית, תואר שנשא עמו לאורך כל הדרך.
ב-9 בנובמבר 1923 ניסו היטלר ומפלגתו לבצע פוטש בבוואריה. בהפיכה זו, שזכתה לכינוי הפוטש במרתף הבירה. השתתף גם גיבור המלחמה אריך לודנדורף. אנשי חיל המחץ של המפלגה הקיפו את הבניין ובודדו את האזור. היטלר התפרץ לאולם הבירה כשבידו אקדח ולצידו אנשים חמושים ותומכים. מהומה פרצה באולם, היטלר עלה על השולחן וירה באקדחו לתקרת המרתף כדי להסב את תשומת לב הקהל. על פי עדויות של הנוכחים, הוא אמר: "המהפכה הלאומית התחילה. האולם נכבש על ידי 600 אנשים מזוינים. בל יעז איש לעזוב את המקום. אם לא ישרור שקט מייד, אצווה להעמיד מכונת ירייה ליד פתח היציאה."
הפוטש נכשל, והיטלר נעצר יחד עם מנהיגי המרד, הועמד לדין באשמת בגידה ונדון לחמש שנות מאסר, עם אפשרות לשחרור מוקדם בזכות התנהגות טובה. בפועל, היטלר היה כלוא במצודת לנסדברג במשך 9 חודשים בלבד. כישלון הפוטש רק הועיל למעמדו הפוליטי, והמשפט עצמו היה לאבן דרך משמעותית בקריירה הפוליטית שלו. תנאי המאסר היו תנאים קלים, הוא זכה לחדר משלו ולעוזר אישי שהיה אסיר בעצמו. במהלך תקופתו במאסר כתב את ספרו "מיין קמפף" – "מאבקי", שלימים הפך ל"אני מאמין" של הנאצים והיווה בסיס לדרכם ולאידאולוגיה שלהם. האנטישמיות היא אחת התימות הבולטות בספר, ומספקת בסיס ל"פילוסופיה" הפוליטית של היטלר. לדבריו, "היהודים שואפים לשלוט בתבל כולה. פיזית, היהודים מהווים סכנה לטהרת הגזע הארי, שכן, היהודים הם בני גזע שמי, וזאת בניגוד לגזע הארי הטהור, גזע האדונים." בינתיים ירדה מפלגתו למחתרת. היטלר החליט לנסות ולתפוס את השלטון בדרך דמוקרטית.
ראו גם

עלייתם של הנאצים
לקריאה נוספת

ויליאם שיירר, עלייתו ונפילתו של הרייך השלישי, הוצאת שוקן, 1961.
מייקל ברליי, הרייך השלישי: היסטוריה חדשה, כנרת זמורה ביתן, 2007.
קרל דיטריך בראכר, הדיקטטורה הגרמנית, השרשים, המבנה והתוצאות של הנציונאל-סוציאליזם, א-ב, הוצאת עם עובד, 1987.
איאן קרשו, היטלר - היבריס: 1936-1889, הוצאת עם עובד, 2003
הערות שוליים

↑  Kolb, Eberhard. The Weimar Republic, p. 224. Routledge, 2004
↑  חומרי תעמולה ובחירות מגרמניה ועיתונים מתקופת רפובליקת ויימאר ותחילת שלטון הנאצים.
| גרמניה הנאצית |
| --- | --- | --- |
| האידאולוגיה הנאצית | מיין קאמפף • הסדר החדש • קהיליית העם • דם ואדמה • פיהרר • עקרון הפיהרר • ההתפשטות הגרמנית מזרחה |  |
| תורת הגזע | איגניקה נאצית • מישלינג • ראסנשאנדה • לבנסראום • חוקי נירנברג • לבנסבורן • המשרד הראשי לגזע והתיישבות • משרד מדיניות הגזע |  |
| השלטון הנאצי | חוק ההסמכה • האחדה • התעמולה הנאצית: דר שטירמר, היהודי הנצחי, היהודי זיס, אולימפיאדת ברלין • אריזציה • אנשלוס • גנרלגוברנמן |  |
| ארגונים נאציים | אס אס • אס אה • ואפן אס אס • גסטפו • איינזצגרופן • אס דה • משטרת גרמניה הנאצית • המשרד הראשי לביטחון הרייך • ורמאכט • הנוער ההיטלראי • משרד התעופה של הרייך • משרד הרייך לתעמולה ולהשכלת העם • המשרד המרכזי של הרייך למאבק בהומוסקסואליות ובהפלות • משרד הרייך לשטחים הכבושים במזרח |  |
| נאצים בכירים | אדולף היטלר • מרטין בורמן • יוזף גבלס • הרמן גרינג • היינריך הימלר • ריינהרד היידריך • היינריך מילר • ארנסט קלטנברונר • הנס פרנק • אדולף אייכמן • רודולף הס • באלדור פון שיראך • אלברט שפר • ארנסט רהם • לני ריפנשטאהל • יוליוס שטרייכר • יוזף מנגלה • רודולף פרנץ הס • אמון גת • יירגן שטרופ • פרנץ שטנגל • יוזף ביהלר • ריכרד ולטר דרה פושעי מלחמה נאצים נוספים |  |
| קבוצות נרדפות | יהודים • הומוסקסואלים • צוענים • נכים • קתולים • עדי יהוה • קומוניסטים • אחרים |  |
ראו גם פורטל השואה • פורטל גרמניה ציר זמן מאוחד לתקופת הרייך השלישי ומלחמת העולם השנייה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4074421-8  NKC: ph874388 
היטלר בטקס חנוכת הבית החום במינכן כמטה המפלגה הנאצית, 1930
היטלר בחלון לשכת הקנצלר, 30 בינואר 1933
תהלוכת הלפידים לכבודו של היטלר עוברת דרך וילהלמשטראסה בברלין בערב 30 בינואר 1933
הקבינט הראשון של היטלר, 1933: היטלר, גרינג, פון פאפן, פון קרוזיק, וילהלם פריק, פון בלומברג, הוגנברג
710-719 לפנה"ס

שימו לב: ערך זה מכיל אירועים מן השנים 719 - 710 לפנה"ס
אירועים ומגמות

יהודה, צור, וצידון מורדות נגד אשור.
719 לפנה"ס - המלך הואן משושלת ג'ואו מתמנה לשליט בסין.
718 לפנה"ס - גיגס מתמנה לשליט לידיה.
717 לפנה"ס - סרגון השני, מלך אשור, כובש את מעוז החתים כרכמיש.
717 לפנה"ס - סרגון השני מייסד את בירת אשור החדשה, דור שרוכין.
717 לפנה"ס - 716 לפנה"ס - סרגון השני מוביל את צבאו בהתקפה אדירה על הרי הפלשתים באזור החוף, שם הוא מנצח את פרעה.
717 לפנה"ס - אגדה רומאית מסמנת שנה זו כשנת סיום שלטונו של רומולוס. האינטררגנום מתחיל.
717 לפנה"ס - כיבוש מסיניאה על ידי ספרטה נגמר.
717 לפנה"ס - נומה פומפיליוס, מלך רומא, מתקן את לוח השנה הרומי, מוסיף את ינואר ופברואר ו-5 ימים נוספים לשנה.
712 לפנה"ס - נומה פומפיליוס יוצר את משרת הפונטיפקס מקסימוס.
710 לפנה"ס - מדי מתאחדת לממלכה אחת (מוערך).
אנשים משמעותיים

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
שלמה וינטראוב

שלמה וינטראוב (מוכר גם בשם שלמה קשטן [בכתיב יידי: קאשטן]; תקמ"א, 1781 – ו' בכסלו תק"ץ, 1829) היה חזן ומלחין יהודי במזרח אירופה בתחילת המאה ה-19. שימש בחזנות בערים רבות. פעילותו החזנית העיקרית והמפורסמת הייתה בדובנא. השפיע רבות על החזנות בדור שלאחריו.
ביוגרפיה

נולד בקונסטנטין ישן (כיום באוקראינה) לאביו ר' שמשון שהיה חזן בעיר. נשא את שפרה בת מרדכי כץ מעיירה בשם ירמולינץ במחוז קמניץ פודולסק.
התפרנס והתפרסם כחזן בעל שם. וינטראוב היה תלמיד חכם, חסיד אדוק וירא שמיים.
כינוי "קשטן", תחת שם משפחתו, היה רווח עקב גוון שערותיו האדמדם שהזכיר את מראה פרי הערמון (ברוסית: Каштан, קשטן).
ביוגרפיה > כחזן

בגיל תשע צורף כילד למקהלה של חזן בשם קלמן מוהליבר, שסובב בערי אוקראינה והתפרסם כילד פלא. את הקריירה שלו כחזן החל בזמושץ'.
בזמושץ' שימש חזן לצד רבי יעקב קרנץ ("המגיד מדובנא") שכיהן כמגיד בעיר בערוב ימיו. על פי המסופר, יחסי השניים נעכרו לאחר שרבי יעקב קרנץ התלוצץ על חזנים במסיבה בה ישבו יחד עם כמה מנכבדי העיר, ולאחר תקופה – כאשר התאספו ראשי הקהל לדון על העלאת שכרם של החזן והמגיד – הצליח וינטראוב להשפיע עליהם שיימנעו מהעלאת שכרו של רבי יעקב קרנץ. לאחר שדבריו התקבלו, פסקה הידידות בין השניים, ומכאן ואילך לא הופיעו יחד בבית הכנסת. רק ביום הושענא רבה הוכרחו השניים על ידי ראשי הקהילה לבוא לבית הכנסת; וינטראוב – כדי שיעבור לפני התיבה, ורבי יעקב – שידרוש לפני הציבור.
מזמושץ' עבר לטיקטין, אחר שרב העיר טיקטין התיר לו לעבור על התחייבותו לקהילת זמושץ' שלא לעזוב את זמושץ' לקהילות אחרות, ואף יידע את קהילת זמושץ' על כך. לאחר מכן נבחר כחזן בדובנא בה ישב לסירוגין, ובה שימש כחזן בעיקר בימים נוראים, עד סוף ימיו, ועל שמה נודע.
בתחילת שנת תקע"ד עזב ללמברג שבגליציה, אך שב לדובנא עקב חששו מחובת הגיוס לצבא האוסטרי, חובה שעדיין לא הוטלה על היהודים באימפריה הרוסית. לאחר מכן הוזמן לכהן כחזן ראשי באלט אופן, במכתב עליו חתמו ראשי הקהילה והרב רבי משה מינץ. וינטראוב יצא לברודי בדרכו לשם, אך בני קהילת דובנא מנעו ממשפחתו לעזוב את עירם ולהצטרף אליו בדרכם לאלט אופן. גם מכתב שכתב רבי אפרים זלמן מרגליות לקהילת דובנא שיאפשרו לו לעזוב לא הועיל, והוא נאלץ לשוב לדובנא לאחר שהעלו את משכורתו.
וינטראוב, כרוב החזנים בדורו, התפרנס בעיקר ממסעות שערך בקהילות היהודיות באירופה כחזן אורח יחד עם מקהלתו, בהן הופיע בעיקר בתפילות שבת וחג בבית הכנסת העירוני, תמורת תשלום. על הופעת חזנות למשך כל תפילות השבת היה גובה 100 רובל (שהיו משולמים לו בהבלעה כשכר שבועי), ואילו מחיר הופעה בודדת בימי החול היה 12 דוקטים. התשלום היה מתבצע מראש. וינטראוב נדד בין ערים רבות ברחבי ליטא, פולין, פרוסיה והונגריה, בהן: קמפנו (אנ') בה התחבב מאוד על תושביה, ברסלאו, ליסא, פוזנא, פלוצק, ברדיטשוב, אודסה, קייב, בריסק, ביאליסטוק, הורודנה, וילנה, ריגה, מיר, מינסק. בין המאזינים לשירתו נמנו גם גדולי תורה מפורסמים כמו רבי ברוך ממז'יבוז', רבי עקיבא איגר ורבי יעקב לורברבוים. בשם המגיד מקוז'ניץ מובא כי אמר עליו שבשירתו הוא יכול להביא את המשיח.
וינטראוב היה בעל קול טנור גבוה, כישרונו העיקרי היה בביצוע קולורטורה, כאמן הסלסול, וכן נודע בכישוריו בטכניקת האלתור. וינטראוב היה החזן היהודי הראשון במזרח אירופה שהלחין מנגינות שנכתבו (למרות שלא ידע לקרוא תווי נגינה), ויצר סגנון חזנות מיוחד שהשפיע על כל החזנות המזרח אירופית. סגנונו של וינטראוב כלל מרכיבים מוזיקליים שלא היו קיימים עד לימיו בחזנות היהודית של המאה ה-20, כמו מרווחים מסוימים, מודולציות וטונאליות. וינטראוב היה החזן הראשון שהשאיר אחריו הלחנות לליטורגיה; אלו הודפסו על ידי בנו הירש. היצירות שמורות כיום בקולג' היהודי בסינסינטי.
ביוגרפיה > פטירתו

לאחר שגם ברוסיה החלו על היהודים את חובת הגיוס בגזרת הקנטוניסטים, החליט וינטראוב לעבור לאלט אופן, בסוף ימיו חלה במחלת כבד, הוא נסע לברודי בכדי להתרפא שם ממחלת הכבד שלקה בה, כשבתוכניתו להמשיך לאלט אופן, אולם נפטר בברודי בו' בכסלו תק"ץ ונקבר שם.
משפחתו

אחיו נחום לב – שימש אף הוא בחזנות, והיה מתלמידיו הבולטים של שלמה וינטראוב.
בנו משה שמחה.
בנו האחרון צבי (הירש) וינטרוב – ממלא מקומו בחזנות בדובנא, ולימים החזן הראשי בקניגסברג. כתב את יצירות אביו ופרסם אותן. בשנת תרי"ט הוציא לאור סדרת ספרים בשם "שירי בית א-דני", ובכרך השלישי נדפסו יצירותיו של אביו תחת השם "שירי שלמה".
בנים נוספים שנולדו לו בדובנה, מתו בילדותם.
בפולקלור היהודי

בפולקלור היהודי במזרח אירופה השם קשטן הפך לשם נרדף לחזן בעל שם אגדי.
על פי אגדה מאוחרת, אציל רוסי ממשפחת נארישקין (אנ') התעניין בשירתו של וינטראוב בעודו נער, ועל פי בקשתו היה וינטראוב מבקר אצלו ומשמיע לפניו קטעי חזנות. על פי אותה האגדה, וינטראוב ניצל זאת על מנת להשפיע על אותו אציל שיפעל לשחרורו של יהודי בן העיר קמניץ פודולסק שנאסר בעקבות האשמות בפלילים.
לפי אגדה חסידית רבי יעקב שמשון משיפיטובקה נטל ממנו בנערותו את קולו הנעים, אחר ששמע מחסידיו שלעג לשירת בנו. לאחר ששלמה בכה לפניו שיברכו וישיב לו את קולו כבתחילה, תוך שהוא מבקש מחילה על שלעג לבנו. רי"ש אמר לו כי אם יהיה ירא שמיים וייזהר בנטילת ידיים שלפני הסעודה, וכן יקפיד לברך ברכת המוציא, וברכת המזון, וגם יתפלל מדי יום בכוונה, אזי ישוב לו קולו, ובירכו על כך. כאשר שב לעירו, שב לשיר בקולו הייחודי.
הערות שוליים

↑  אברהם איטינגא, שיחת חולין של ת"ח החדש, מונקץ' תרס"ט, עמ' כ'; הרב  יהודה לייב פישמן מימון, שרי המאה, כרך ד', פרק ז', עמ' 42–43. ראו שם גם הערת רבי יוסף הוכגלרנטר רב העיר, על בואם של השניים בהושענא רבא, כי באופן כללי ביום שאומרים "תורת ה' תמימה" (מתוך תהילים י"ט, הנאמר בפסוקי דזמרה של תפילת שחרית של שבת וחג) – אין אומרים מזמור לתודה, וביום שאומרים מזמור לתודה – אין אומרים "תורת ה' תמימה"; אולם ביום הושענא רבה אומרים את שניהם יחד.
↑  מאיר שמעון גשורי, העבר, גיליון י"ח, "החזן שלמה וינטרויב [קשטן] מדובנה", תל אביב תשל"א, עמ' 245, 246, 251, באתר אוצר החכמה (צפייה מוגבלת למנויים).
↑  מאיר שמעון גשורי, העבר, גיליון י"ח, "החזן שלמה וינטרויב [קשטן] מדובנה", תל אביב תשל"א, עמ' 245 (וראו גם עמ' 247), באתר אוצר החכמה (צפייה מוגבלת למנויים).
↑  מרדכי ליפסון, מדֹר דֹר, תל אביב תרצ"ז, עמ' 116; מאיר שמעון גשורי, העבר, גיליון י"ח, "החזן שלמה וינטרויב [קשטן] מדובנה", תל אביב תשל"א, עמ' 245, באתר אוצר החכמה (צפייה מוגבלת למנויים).
↑  מאיר שמעון גשורי, העבר, גיליון י"ח, "החזן שלמה וינטרויב [קשטן] מדובנה", תל אביב תשל"א, עמ' 246, באתר אוצר החכמה (צפייה מוגבלת למנויים).
שומן לבן

| --- | --- |
 שיוך:  רקמת שומן, ישות אנטומית מסוימת 
 מזהים
 טרמינולוגיה היסטולוגיקה:  H2.00.03.4.00002 
 FMA:  20117 
 קוד MeSH:  A10.165.114.830 
 מזהה MeSH:  D052436 
 מערכת השפה הרפואית המאוחדת:  C1704223 
 
תאי שומן לבן תחת מיקרוסקופ אור; התאים נראים ריקים כי השומן עצמו נשטף במהלך הכנת התתקין
שומן לבן הוא אחד משני סוגי רקמת שומן בגופם של יונקים (השני הוא שומן חום). בבני אדם, שומן לבן מהווה 20% ממשקל הגוף של הגברים ו-25% ממשקל הגוף של הנשים. משמש כמאגר אנרגיה, על ידי פירוק חומצות שומן, ולריפוד אזורים רגישים.
תאי שומן לבן הם תאי ענק ויכולים להגיע עד לגודל של 120 מיקרון. כל תא מכיל טיפת שומן אחת ענקית (unilocular) הדוחפת את גרעין התא לשוליים. לתאים קולטנים לאינסולין, הורמוני גדילה, נוראדרנלין וגלוקוקורטיקואידים. בניגוד לרקמת חיבור, ברקמת שומן לבן, תאים סמוכים מוקפים בלמינה חיצונית המחברת ביניהם וכמות החומר החוץ-תאי מועטה.