ישעיהו גביש
ביוגרפיה > אלוף פיקוד הדרום > מלחמת ששת הימים

בבוקר 5 ביוני 1967, בשעה 07:45, נתן גביש את הפקודה "סדין אדום, נוע נוע סוף!" למפקדי האוגדות ולכוחות במרחב פיקודו, ובכך החלה מלחמת ששת הימים. יממה קודם לכן ניסח גביש את פקודת היום למלחמה, בה נכתב, בין היתר: "גורל מדינת ישראל נתון בידיכם. עיני העם כולו נשואות ברגע גורלי זה אליכם ומתפללות לניצחונכם ולשלומכם. [...] עלו והצליחו ויהי ה' עמכם." במלחמה עצמה פיקד גביש, כאלוף הפיקוד, על שלוש האוגדות שכבשו את חצי האי סיני.
אוגדה 84, בהובלת חטיבה 7 המשוריינת, הייתה הראשונה לתקוף את מערך ההגנה המצרי. חטיבה 7 חצתה את גבול רצועת עזה בשעה 08:37, הגיעה לרפיח בשעה 12:00 וכבשה אותה שעה לאחר מכן בסיוע יחידות אחרות של האוגדה. לקראת השעה 14:30 כבשה האחרונה את שיח' זוויד, בעוד הראשונה כבשה את צומת רפיח ונעה לעבר מעבר הג'יראדי. בהמשך נכנסה חטיבה 200 לציר חרידין וחברה לאוגדה 84. עם קבלת הדיווח מפי מפקד אוגדה 84 ישראל טל, על כיבוש שיח' זוויד ועל ההתקרבות לאל-עריש, החליט גביש לבטל את משימתה של חטיבה 55, שאמורה הייתה "לנחות מהים בעורפה של אל-עריש". החטיבה, בפיקודו של מרדכי גור, הצטרפה לבסוף למערכה על ירושלים. בשעה 18:30 בודדו שדות המערכה של אוגדה 84, שנעה לעבר אל-עריש, ושל אוגדה 38 שאמורה הייתה להילחם באותו הלילה באבו עגילה.
עם התגברות האש מרצועת עזה לעבר יישובי הנגב, ביקש גביש מהרמטכ"ל רבין אישור לכבוש את הרצועה ונענה בחיוב. תחילה אמורה הייתה חטיבה 60 לבצע את המהלך, אך משלא הייתה פנויה הטיל גביש את המשימה על חטיבה 11, שתוגברה בגדוד 202 של חטיבת הצנחנים. למחרת בצהריים נעה החטיבה לעבר ח'אן יונס, שכבר נכבשה על ידי חטיבה 7, ותחת אש כבדה כבשה את דיר אל-בלח, בעוד גדוד 202 כבש את עלי אל-מונטאר ואת מוצב חארת אל-דרג'. בהמשך הכניס מפקד חטיבה 11 יהודה רשף את גדוד 54, בפיקודו של צבי לבנון. הגדוד כבש את מוצב אל-קובה. בתום ליל הלחימה הראשון נערכה חטיבה 11 לכיבוש הרצועה.
קודם לכן, לקראת השעה 19:45, ביקש מפקד אוגדה 38 אריאל שרון מגביש שישלח לו גדוד טנקים מחטיבה 200, על מנת שיתקוף את מערך אום-כתף מעורפו. גביש אישר זאת בתחילה, אך משנוכח שהדבר בלתי אפשרי חזר בו. עם זאת, גדוד 94 של חטיבה 200 נשלח לסייע בשעה 23:00, על אף התנגדותו של מפקד החטיבה יששכר שדמי. האוגדה נערכה למתקפת לילית מהחזית ובשעה 22:40 אישר גביש לשרון להתחיל במתקפה, על אף הצעת הרמטכ"ל לדחות את המתקפה. בבוקר שלמחרת שב גדוד 94 לחטיבה 200.
לאחר חצות, אור ליום 6 ביוני, קיבל גביש לרשותו גם את חטיבה 520, בפיקודו של אלחנן סלע. שרון הטיל על ראש מטה אוגדתו, חיים דים, לפנות נתיב באורך של 20 קילומטרים. החטיבה עברה דרכו רק בשעה 06:00 בבוקר וכעבור חמש שעות, בשעה 11:00, עצרה מדרום לג'בל ליבני. בסופו של דבר חסמה אוגדה 38 את ציר ג'בל ליבני – אל-עריש, ובכך ביצעה את משימתה. אוגדה 84 ניהלה קרב הבקעה בציר הצפוני, בעוד חטיבה 11 משלימה את כיבוש הרצועה. אוגדה 38, שכללה את חטיבות 14, 99, 80 וכוחות חי"ר אחרים, כבשה את אום כתף. האוגדה נעה דרומה לעבר קוסיימה. חטיבה 200 ניהלה קרב שריון מוצלח, שלדברי גביש הוכיח לו את הטקטיקה שבה נקטו הוא ופקודיו.
בבוקר אותו היום הותקף מסוק החפ"ק של גביש על ידי שני מטוסי מיג מצריים. טייסי המסוק הורידוהו לגובה אפס ובכך הוא ניצל מפגיעה ישירה.
לאחר שגביש קיים פגישות עם הרמטכ"ל רבין ועם מפקדי האוגדות בחזית הדרום פורסמה בשעה 17:45 פקודת "נחשונים 2", לפיה ימשיך פיקוד הדרום לכבוש את סיני ולהשמיד את הכוחות המצריים עד לקו רומני-ביר גפגפה-גידי-מיתלה וראס ג'ונדי. במקביל לכך ייערך הפיקוד להתקדם לעבר תעלת סואץ. אוגדה 84 קיבלה לאחריותה את ציר ביר חמה-ביר גפגפה, אוגדה 31 את ביר חסנה-מתלה גידי ואוגדה 38 יועדה לציר קוסיימה. בנוסף, הוטל על חיל האוויר ליצור קו הפצצה מרוחק מהכוחות הישראליים, שינוע מערבה עם התקדמותם. מהלכי האוגדות בוצעו בהצלחה רבה.
בהמשך התברר לגביש שאבד הקשר עם חטיבה 520, אולם היא אותרה במתחם שבין אבו עגילה לביר חסנה. בכך נעדרה למעשה החטיבה מסדר הכוחות בפיקוד הדרום ולא השתתפה בקרבות ההבקעה. מפקד החטיבה אלחנן סלע טען שחטיבתו הייתה במרחב בעקבות מידע על התקדמות דיוויזיה 4 המצרית לעבר המתחם, אולם למידע זה לא היה כל אישוש. גביש לא קיבל את גרסתו של סלע והורה למפקד אוגדה 31 אברהם יפה להדיחו מהתפקיד. את מקומו של סלע החליף סגנו יעקב אבן. החטיבה, בפיקודו של אבן, ביצעה את משימותיה כהוגן, חסמה את דרכי המילוט של המצרים לתעלת סואץ ולחמה בקרב שבו הוכרע השריון המצרי.
ביום השלישי למלחמה, 7 ביוני, החל הלחץ המדיני על ישראל להצטבר וגביש האיץ את קצב הלחימה. בבוקר אותו היום כבשה אוגדה 84 את ביר חמה. בשעות הצהריים הגיעה חטיבה 7 לג'בל חותמיה, אולם חצי שעה קודם לכן פקד מפקד האוגדה ישראל טל על חטיבה 60 להתחלף עם חטיבה 7 ולהתקדם לביר תמדה. טל הורה על מתקפה אוגדתית. טנקים מצריים רבים נפגעו, כמו גם הארטילריה. בתום הקרב נערכה חטיבה 7 בג'בל חותמיה.
בצהרי היום הגיעה חטיבה 99, שנפרדה מאוגדה 38, למבואות אל-עריש. אל החטיבה צורף גדוד 9 וחידשה עמו את ההתקפה על אל-עריש. כיבוש העיר הושלם למחרת. בהמשך היום צירף גביש את כוחות חטיבה 8 הנותרים לאוגדה 38.
בלילה שבין 7 ל-8 ביוני תקפו טנקי T-55 של דיוויזיה 4 המצרית גדוד של חטיבה 60 במקום שבו חנתה האחרונה באותה הלילה. לחטיבה נגרמו אבדות קשות. התקפה זו הייתה מפתיעה ויוצאת דופן בשל עוצמתה הרבה. אוגדה 84 שלחה פלוגת צנטוריונים מגדוד 82 של חטיבה 7 כדי לרדוף אחר הטנקים התוקפים. הפלוגה נתקלה בכוח מצרי אחר בעת שניהל קרב השהיה. מפקד הפלוגה שמאי קפלן נהרג עם לוחם נוסף ושני טנקים נפגעו. כוחות אחרים של החטיבה חברו לטנקי חטיבה 60 והמשיכו במרדף. המרדף צלח וכ-50 טנקים הושמדו. באותה העת כבשה האחרונה את ביר גפגפה ונערכה להמשך התקדמות.
בשעה 11:00 אישר המטכ"ל לגביש להגיע עד לתעלת סואץ כל עוד המלחמה ממשיכה. אחר כך אישר גביש לישראל טל להמשיך בתנועה לעבר התעלה. האחרון הורה לחטיבה 7 לתקוף את המתחם המצרי בטסה והקרב הסתיים בשעה 22:00. לאחר כיבוש קנטרה, הגעת כוח גרנית (בפיקודו של ישראל גרנית, שהיווה חלק מאוגדה 84) לתעלת סואץ, תנועתו דרומה וחבירתו לטנקי חטיבה 7, תם חלקה של אוגדה 84 במלחמה. עוד קודם לכן התקדמה גם אוגדה 31 לעבר התעלה. בבוקר 8 ביוני קיבל גביש מידע מודיעיני, לפיו שתי חטיבות מצריות מדיוויזיה 6 נראו בת'מד. לפיכך הורה גביש למפקד אוגדה 38 אריאל שרון להגיע לנח'ל בהקדם האפשרי לפני שהכוח המצרי יצליח לצאת מהכיתור שם. שרון הגיע לעיירה רגעים ספורים לפני החטיבה המצרית (שהייתה בדרכה לתעלה), ויחד עם שני גדודים נוספים (52 ו-63) הצליח להשמידה.
עם כיבוש מפרץ סואץ וחצי האי סיני כולו בצהרי 9 ביוני תמה הלחימה בחזית המצרית במלחמת ששת הימים. בעודו עומד על גדות תעלת סואץ שיגר גביש מברק לרמטכ"ל רבין, בו בישר לו על כיבוש חצי האי סיני.
לאחר המלחמה פיקד על הקמת הביצורים (מעוזים) בסיני.