אאורה (מיתולוגיה)
במיתולוגיה

נונוס מספר את סיפור האונס של אאורה, על ידי דיוניסוס, בספר האחרון של שירו האפי: "הדיוניסיאקה" (תחילת המאה ה-5). בתיאור זה, אאורה היא בתו הנימפה של הטיטאן ללנטוס. נראה כי נונוס רומז שאמה של אאורה הייתה אשתו של ללנטוס, האוקיינידית פריבויה, אם כי במקומות אחרים הוא מכנה את אאורה "בתה של קיבלי."
אאורה הייתה תושבת פריגיה ומלווה של האלה ארטמיס. היא הייתה "אאורה עוזרת הרוח", מהירה כמו הרוח, "עלמת ההרים של רינדקוס", בתולה "גברית", "שלא ידעה דבר על אפרודיטה", וציידת, ש"הפילה את דוב הבר" ו"השתוללה כמו האריות", ו"התרחקה מהמושגים של נשים משרתות ולא לוחמות."
נונוס מתאר את אאורה באופן הבא:
לאחר מכן (דיוניסוס) עזב את אולמות פאלן ובוריאס התראקי, והמשיך לביתה של ריאה, היכן שעמדה החצר של קיבלי הפורה על אדמת פריגיה. שם גדלה אאורה, עלמת ההרים של רינדקוס, וצדה מעל למרגלותיו של דינדימון הסלעי. היא עדיין לא הכירה את האהבה, חברתה של הקשתית. היא התרחקה מהמושגים של משרתות חסרות מלחמה, כמו ארטמיס צעירה יותר, בתו של ללנטוס; שכן אביה של נערת כף הרגל הזו היה ללנטוס הטיטאן הקדום, שהתחתן עם פריבויה, בתו של אוקיינוס; היא הייתה משרתת גברית, שלא ידעה דבר על אפרודיטה. היא גדלה גבוהה יותר מחבריה לשנים, נערה יפה עם זרועות ורדרדות, תמיד ידידה של הגבעות. לעיתים קרובות בציד היא בריצה את דוב הבר, ושלחה את הרומח המהיר שלה לירות נגד הלביאה, אבל היא לא הרגה זרזים ולא ירתה בארנבות. לא, היא נשאה את הרטט הצהבהב שלה כדי להפיל שבטי גבעות של אריות רעבים, עם פיריה שהיו מוות לחיות פרא. שמה היה כמו מעשיה: אאורה עוזרת הרוח יכלה לרוץ במהירות הגבוהה ביותר, לעמוד בקצב הרוחות הגבוהות.
יום אחד, אאורה יוצאת לצוד עם ארטמיס. כדי להקל על חום הצהריים, מסיבת הציד עוצרת לשחייה. לאחר מכן אאורה מתגרה בארטמיס, ואומרת שהשדיים שלה טובים יותר משל ארטמיס, מכיוון ששדיה היו קטנים ועגולים כמו של גבר, בעוד של ארטמיס היו גדולים וחושניים כמו של אישה, ולכן סתרו את "העלמות הבלתי מופרת" של ארטמיס. נעלבת עמוקות, ארטמיס הזועמת הולכת אל נמסיס, אלת הגמול, שמסדרת את הענישה של אאורה באיבוד בתוליה. דיוניסוס משתגע מרוב תשוקה לאאורה, על ידי חץ מקשת ארוס. אבל ביודעו שהוא לעולם לא יוכל לפתות את אאורה הבתולה האדוקה, דיוניסוס מסמם את אאורה ביין, קושר אותה ואונס אותה כשהיא מחוסרת הכרה ולא זזה.
כאשר אאורה מתעוררת, מגלה שהיא כבר לא בתולה, אבל לא יודעת מי אחראי. כועסת, היא ”רוקנה את הצריפים של רועי ההרים והרטיבה את הגבעות בדם.” לאחר צירים כואבים, אאורה יולדת תאומים. היא נותנת אותם ללביאה לאכול, אך היא מסרבת לעשות זאת. אז אאורה תופסת את אחד הבנים, מעיפה אותו גבוה באוויר, ואחרי שהוא נופל בחזרה כדי לפגוע באדמה, היא אוכלת אותו. עם זאת, ארטמיס מרחיקה את הילד השני בשלום. לאחר מכן אאורה מטביעה את עצמה בנהר סנגריוס, שם זאוס הפך אותה למעיין:
שדיה הפכו לזרמים של מים נופלים, הנחל היה גופה, הפרחים שערה, קשתה קרן הנהר בעל הקרניים בצורת שוורים, מיתר הקשת התחלף לזרימה והחצים השורקים לקנים קוליים, הרטט חלף. דרך אל ערוץ הנהר הבוצי, והשתנה לערוץ חלול, שפך את מימיו המצלילים.
על פי נונוס, ילדה שנותר בחיים של אאורה על ידי דיוניסוס, הוא יאקכוס, אל זוטר הקשור לתעלומות האלאוסיניות, אם כי חשבונות אחרים אומרים שיאקכוס, כאשר אינו מזוהה עם דיוניסוס עצמו, הוא בנה של דמטר או פרספונה.
הסיפור הנוסף היחיד על האונס של אאורה מסופר בלקסיקון של המאה השתים עשרה אטימולוגיקון מגה, לפיו אאורה הייתה עלמה פריגית שצדה עם ארטמיס. דיוניסוס ראה אותה ואנס אותה, ולאחר מכן ארטמיס איימה להעיף אותה מחברותה. בפחד נמלטה אאורה לעיירה קיזיקוס, שם ילדה תאומים (שמגדרם, שמותיהם וזהותם אינם נחשפים). כך קיבל ההר הסמוך את שמו, "דינדימון" (אנ') ("תאום"), על שם ילדיה של אאורה.