ג'וניוס מריון פוטרל
מושל ארקנסו

בבחירות המקדימות למשרת מושל ארקנסו של 1932 התמודד פוטרל נגד דווייט ה. בלאקווד ממחוז מיסיסיפי. בלאקווד היה קשור בדעת הקהל לשערוריות בהיקף של מיליוני דולרים בקשר לתוכנית הכבישים שהותירה את ארקנסו בחובות לבעלי איגרות חוב בשעה שהכותנה נמכרה במחירים נמוכים יותר מעלות הייצור. פוטרל התמודד בבחירות בתדמית של שמרן מבחינה כלכלית, ולאחר שהביס את בלאקווד, ניצח בקלות את יריבו הרפובליקני.
תוך התמודדות עם מצב המדינה, שבאופן מעשי הייתה במצב של פשיטת רגל, קידם פוטרל קיצוץ בתוכניות המדינתיות. בראש סדר העדיפויות שלו הייתה הפסקת הסיוע המדינתי למוסדות החינוך שאותם הוא החשיב כחסרי תועלת, בין השאר בשל העבודה שהוא החשיב את בוגריהם ככאלו שלא הוכשרו די צורכם ובשל תחושתו שנדרשו מעט אנשים משכילים בארקנסו. הוא סבר שניתן להתמודד עם האבטלה באמצעות מנגנוני צמצום. בשל הקיצוץ במשרות ובתוכניות, כ-30,000 מחפשי עבודה צרו יומם ולילה על לשכתו, על ביתו ואף על מכוניתו.
פוטרל קיצץ בהוצאות בשיעור של 51.6 אחוזים. הוא גם תמך בתיקון ה-19 לחוקת ארקנסו, שקבע רוב של שלושה רבעים לפחות לכל החלטה על העלאת מיסים, כך לא היה כיסוי חוקתי למס המכירות העתידי. תיקון זה השפיע על מס ההכנסה המדינתי שהתקבל זמן קצר קודם לכן. הוא גם קידם את התיקון ה-20 לחוקת המדינה, שדרש משאל עם לפני כל הנפקה של איגרות חוב. אף אחד מתיקונים אלו לא פתר את הבעיה. כאשר לא הייתה המדינה מסוגלת לשלם למחזיקי איגרות החוב על פי לוח הזמנים, נכנסה ארקנסו למצב של פשיטת רגל. למזלו של פוטרל, תוכנית הניו דיל של הממשלה הפדרלית כיסתה על רוב הפערים. הדבר התבטא במיוחד בחינוך הציבורי. ברוב חלקי המדינה, היו בתי הספר סגורים, או שבניגוד לחוקת המדינה, החלו המחוזות לגבות שכר לימוד. אף על פי שהמדינה עשתה מעט כדי להתמודד עם השפעות השפל הגדול, למעט הקלה במיסים, הממשלה הפדרלית נקטה בצעדים באמצעות תוכניות כמו מינהל קידום העבודות וחיל השימור האזרחי.
ב-1934 סברו פקיד הממשל הפדרלי שארקנסו לא עשתה מספיק. הארי הופקינס, ראש מנהל החירום הפדרלי לרווחה, נתן לארקנסו הזדמנות לספק 1.5 מיליון דולר עד 1 במרץ 1935 במקביל לסיוע הפדרלי לטיפול בעוני. האספה הכללית של ארקנסו קיבלה סיוע מועט מפוטרל בניסיון לעמוד בתאריך היעד, ולאחר שמושב בית המחוקקים הרגיל התפזר ב-14 במרץ, השעה הופקינס את כל התוכניות הפדרליות, ובכך הופסקו תשלומי רווחה ל-400,000 איש. בעוד שנראה היה שלחלק מהמחוקקים לא היה אכפת מכך, פוטרל, לכל הפחות, הבין את משמעות המשבר. לאחר שהוא הזהיר "שאנו יושבים על חבית אבק שריפה", הבינו הוא ובית המחוקקים את חומרת העניין.
ההצעות היחידות לגיוס כספיים שבהם תמך פוטרל היו ביטול חוקי היובש של המדינה והנהגת הימורים חוקיים. התיקון ה-21 לחוקת ארצות הברית כבר ביטל את התיקון ה-18, והחזיר את האחריות על חוקי היובש למדינות. במציאות, ארקנסו כבר הייתה מדינה "רטובה", וההימורים בהוט ספרינגס היו כבר לשם דבר ברחבי ארצות הברית. תרומתו המרכזית של פוטרל לדיון הייתה קידום תוכנית להקמת מזקקות בבתי הכלא. כצעד של פשרה, הוא הסכים לבטל את האיסור על משקאות חריפים בתנאי שבית המחוקקים יקבל החלטה על הקמת מחלקת המשטרה המדינתית, ובכך ליצור את גוף אכיפת החוק הראשון שלא יהיה בשליטת המחוזות. בסוגיית ההימורים, ביקש פוטרל שיאושרו רק הימורים על מרוצי סוסים בהוט ספרינגס, אך בית המחוקקים הוסיף גם אישור למרוצי כלבים בווסט ממפיס.
האמצעי החשוב ביותר לגיוס כספים היה מס המכירות החדש. הנוסח הראשון של החוק היה כתוב בצורה מרושלת. לאחר שבית המשפט הכריז עליו כנוגד את החוקה, בית המשפט העליון של ארקנסו קיבל אותו, תוך כדי שיכתוב משמעותי. מס זה, בשיעור של שני אחוזים, השביע את רצונו של הופקינס, שהחזיר על כנו את המימון הפדרלי. רוב הכספים הועברו למחלקת הרווחה המדינתית החדשה, שעליה הוטלה המשימה לדאוג לאלו שמחמת גילם (צעירים ומבוגרים) או מחמת מצבם הבריאותי, לא היו מסוגלים לעבוד. תוכנית פדרלית חדשה לרשת ביטחון, הביטוח הלאומי, הופעלה באותה עת, והיא מומנה על ידי תשלומי עובדים ותשלומי מעסיקים. השפעתה על ארקנסו הייתה שולית באופן יחסי בשל העובדה שעובדי חקלאות ועקרות בית לא היו מכוסים על ידה. תשלומי הרווחה המדינתיים החליפו את בתי המחסה הישנים לעניים, ובכמה מחוזות הפכו אלו למעונות סיעודיים.
בינתיים, במזרח ארקנסו, עקירתם של מאות חוכרי אדמות, לעיתים על ידי בעלי מטעים שביקשו לשלשל לכיסם את הסובסידיות הפדרליות שהם היו אמורים להעביר לחוכרים, עוררה התקוממות תחת הנהגתו של איחוד החקלאים החוכרים של הדרום (STFU). כאשר בתחילה הוא קבע את מטהו בטירונזה שבמחוז פוינסט, הכריז האחוד על שביתות שמשכו תשומת לב ברמה הלאומית. המועמד לנשיאות מטעם המפלגה הסוציאליסטית, נורמן תומאס, הופיע בעיירות מרקט טרי ובירדסונג, שם הוא הותקף על ידי המוני לבנים. פוטרל לא חש אהדה כלפי המובטלים, והאשים אותם באבטלה שהייתה מנת חלקם. דעתו האישית, שהעניים "לא היו שווים את אבק השריפה והעופרת שנדרשו כדי לפוצץ את המוח שלהם", מצאה את מקומה בהשקפותיו הגזעיות. לאחר שכמה אפרו-אמריקאים הצטרפו בהתלהבות ל-STFU, אמר להם פוטרל, "עדיף לכם להקשיב ללבנים שתמיד היו הידידים הטובים ביותר שלכם... יש אנשים שיסבכו אתכם בצרות אם תקשיבו להם". אף על פי שפוטרל והסנאטור ג'וזף טיילור רובינסון היו חלוקים בדעותיהם בעניין משרות החסות, הם הסכימו שהחוואים החוכרים היו ביסודם תת-אנושיים, שהרשויות הפדרליות צריכות להימנע מחקירת המצב בארקנסו, ושהדיווחים על תנאים אלו צריכים להיות מושתקים.
בתגובה לתשומת הלב הלאומית על ארקנסו, מינה פוטרל ועדה לחקירת מערכת החכירה, אך נקיטת הצעדים בנושא זה הושארה בידי הממשלה הפדרלית. הקמתה של העיירה דייס שבמחוז מיסיסיפי הפכה לאבטיפוס ל"חוואים של הדוד סם". לאחר תום כהונתו כמושל, שימש פוטרל כפרקליט של קהילת דייס. אף על פי שמנהלת החקלאות האמריקאית פורקה במהלך מלחמת העולם השנייה, לקהילות היישוב מחדש הייתה השפעה מרכזית על ארקנסו במשך העשור המכריע בו היא התקיימה.