stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
וודי הנקר (סרט)

| --- | --- |

כרזת הסרט
 מבוסס על:  Woody Woodpecker 
 בימוי:  אלכס זם 
 הופק בידי:  מייק אליוט 
 שחקנים ראשיים:  אריק באוזה Jordana Largy Adrian Glynn McMorran 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  Universal Animation Studios 
 חברה מפיצה:  Universal Studios Home Entertainment 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  1 באפריל 2018 
 משך הקרנה:  90 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט קומדיה 
 סרט הבא:  וודי הנקר במחנה קיץ 
 דף הסרט ב־IMDb
 
וודי הנקר (באנגלית: Woody Woodpecker) הוא סרט לייב אקשן והנפשה ממוחשבת אמריקאי, מסוגת קומדיה, שהופץ לראשונה בשנת 2017. הסרט, שמבוסס על הדמות המצוירת וודי הנקר שיצרו וולטר לנץ ובן הארדוויי, בוים על ידי אלכס זם והופק על ידי ומייק אליוט. בסרט מככבים טימותי אומנדסון, גרהם ורצ'ר, ג'ורדנה לארגי ותאיילה איילה, והוא מציג את אריק באוזה כקולו של וודי הנקר.
בזמן שהסרט צולם באנגלית, הוא הופץ בקולנוע רק בברזיל, שם הדמות נותרה פופולרית. בשאר העולם הוא הופץ כסרט לצפייה ביתית. רוב הביקורות שהסרט קיבל מהמבקרים שליליות, והוא הרוויח כ-15.3 מיליון דולר.
סרט המשך בשם "וודי הנקר במחנה קיץ" יצא לאקרנים בנטפליקס ב-12 באפריל 2024.
עלילה

ביער Pine Grove שבמדינת וושינגטון, וודי וודקקר צעצועים עם שני שוטרי שומרי פקיד, האחים נאט ואוטיס גרימס, ובסופו של דבר גורם להם להרגיע זה את זה. וודי מכניס את שמו לעץ. בסיאטל, לאנס וולטרס, עורך דין נדל"ן, מפוטר לאחר שסרטון הווידאו שלו טוען כי שימור חיות הבר אינו רווחי הופך לוויראלי. הוא מספר לחברתו ונסה שהוא מתכוון לבנות בית השקעות על חלק גדול שנמצא בסמוך לגבול קנדה, שהשאיר לו סבו. בינתיים, אשתו לשעבר של לאנס לינדה משאירה את בנם טומי אתו ואת וונסה, מכיוון שהיא צריכה לבקר את אביה המאושפז בפילדלפיה.
ביער האורן גרוב, לאנס, טומי וונסה פוגשים את שוער הפארק בשם סמנתה ברטלט. כשלאנס וונסה פורקים, טומי יוצא ליער לטייל. שם, הוא מגלה ומתיידד עם וודי לאחר שהוא נותן לו פצפוצי חמאת בוטנים. וודי מבקר את המשפחה בצהריים ואוכל כמעט את כל האוכל. לאנס מנסה להדיח את וודי משם, אך בטעות הוא משליך את השולחן ופוגע בוונסה בפניו עם מטאטא. למחרת בבוקר מתחילות הבנייה בבית ההשקעות, מה שמניע את וודי הנסער לגרום לאנדרלמוסיה במקום. מאוחר יותר, בעיירה סמוכה, טומי מתיידד עם מוזיקאי צעיר בשם ג'יל, שמשכנע אותו להצטרף ללהקה שלה בפסטיבל הגחליליות השנתי. לאחר מכן ניצל טומי משני בריונים על ידי וודי.
ככל שחולפים ימים, לאנס נסער יותר בגלל ההתערבות המתמדת של וודי בפרויקט שלו, והוא הולך לפגוש את סמנתה בתחנת הריינג'ר. היא מגלה שהנקר הוא מין בסכנת הכחדה הידועה בשם נקר אדום עם כתר, שאותו הילידים ראו אינדיאנים אל של שובבות ותוהו ובוהו. לאנס ממשיך בעבודתו, אך ונסה עוזבת אותו לאחר שוודי מפוצץ את קרוואנה איתה בפנים כמעשה קונדס. סמנתה מייעץ בסופו של דבר לנס להסתדר עם וודי. לאנס מנסה באי רצון להיכנע לוודי בכך שהוא נותן לו פיצוחים, אך וודי מסכים לאפשר לו ולעובדים להמשיך בבנייתם, כל עוד ניתן לו פיצוחים בכל יום. בסופו של דבר, בית ההשקעות הושלם למרות תשלום מוגזם ותזמון מורחב.
בפסטיבל הגחליליות של העיר, מתופף לילי המתופף של טומי וג'יל עם קלקול עיכול, מה שמניע את וודי להשתלט על ערכת תופים ביתית. המופע הוא להיט, ולאנס מופתע לשמוע שוודי העניק לטומי תמיכה ידידותית. לאחר שהבין שלקיף שוב בני אדם אינו רעיון רע, וודי חוזר לבית ההשקעות וגולף ציור קיר מעל האח. עם זאת, כשהוא חותם את שמו לגילוף, הוא שורף בטעות את הבית לאחר שפגע בחיווט חשוף. מתבייש בטעותו, הוא עף בחזרה לעץ שלו. לא מעטים אותו, לאנס שוכר את נאט ואוטיס כדי לצוד את וודי. האחים מוצאים אותו וטורים אותו ללא הכרה. כשיוצאים, טומי נוזף באביו ובורח. לאחר מכן הוא מגבש תוכנית להציל את וודי ופונה לצריף של גרימס עם ג'יל ולייל, כאשר האחים מנסים למכור את וודי במכירה פומבית מקוונת של השחור השחור.
לאנס מוצא את ציור הקיר שוודי יצר. לאחר שינוי לב, הוא מגייס את עזרתו של סמנתה והם יצאו למצוא גם את טומי וגם את וודי. עם זאת, כולם נלכדים על ידי האחים. כשנאט תופס הרגעה, לאנס מטה את כלובו לעבר וודי כדי שיוכל לשחרר אותו. לאחר שהכה את האחים, וודי רודף אחריהם כשהם מנסים לברוח לקנדה. הוא מגלף חור באמצע גשר, והאחים נופלים לנהר שמתחתיו הם נעצרים אחר כך. בהמשך, לאנס מתנצל בפני וודי על כך שלא ידע כי שריפת הבית הייתה תאונה ולכן מחליף את העץ החתוך של וודי בבית ציפורים. וודי מקבל גם את המתנה וגם את הקבוצה שתיקרא משפחתו החדשה, במידה רבה לנדיבותם. באותו לילה, כשלאנס וטומי נרדמים באוהל, וודי מגלף את המילים "בית מתוק בית" לבית הציפורים החדש, רק כדי לגרום לו להפיל על האוהל. לאחר הזיכויים מוצג שרטוטי הניאגרה של וודי נקר.
הרגלים מגונים

| --- | --- |

עטיפת ה-DVD הישראלי של הסרט
 בימוי:  פדרו אלמודובר 
 הופק בידי:  לואיס קלבו 
 תסריט:  פדרו אלמודובר 
 עריכה:  חוזה סלסדו 
 שחקנים ראשיים:  כריסטינה סנצ'ז פסקואל, חולייטה סראנו, צ'וס למפראבה, מריסה פארדס, כרמן מאורה
 מוזיקה:  צ'או פליסיאנו 
 צילום:  אנחל לואיס פרננדס
 מדינה:  ספרד 
 חברה מפיצה:  Tesauro
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  10 במרץ 1983
 משך הקרנה:  114 דקות
 שפת הסרט:  ספרדית 
 סוגה:  סרט דרמה, סרט קומדיה 
 דף הסרט ב־IMDb
 
הרגלים מגונים (ספרדית:  Entre tinieblas) הוא סרט קומדיה שחורה משנת 1983, שנכתב ובוים בידי פדרו אלמודובר. עלילת הסרט עוסקת בזמרת הנמלטת מהמשטרה ומוצאת מקלט במנזר שבו נזירות לא שגרתיות, הצורכות סמים ומגדלות נמר.
עלילת הסרט

יוֹלנדה בל (כריסטינה סנצ'ז פסקואל), זמרת בקברט, מביאה הרואין לבן זוגה, המחכה לה בקוצר רוח בביתם. הוא נוטל מנה מההרואין ומת מיד. יולנדה חוששת מהמשטרה, ומסתלקת מהבית. כאשר המשטרה מחפשת אותה בבניין הקברט, היא נמלטת ומחליטה להסתתר ב"מנזר המושיעות המושפלות", שבו אם המנזר (חולייטה סראנו) מעריצה אותה.
במקביל מתברר שאת המנזר פוקד משבר כספי. מקור הכנסה עיקרי של המנזר היה תורם נדיב, אך משזה מת מודיעה אלמנתו, המרקיזה, על הפסקת התרומות למנזר, בניגוד לצוואתו. בתם של התורם והמרקיזה, וירחיניה, הייתה נזירה במנזר, אך ברחה לאפריקה ושם נאכלה בידי קניבלים.
הנזירה הראשית מוטלת על ערש דווי, ובמנזר יש שישה חברים בלבד: אם המנזר, ארבע נזירות וכומר. שמותיהן של הנזירות, להדגשת שפלותן: עכברוש ביבים (צ'וס למפראבה), גללים (מריסה פארדס), ארורה (כרמן מאורה) ונחש (לינה קנלחס). הנזירה ארורה עוסקת באובססיביות בניקוי המנזר ובפינוק בעלי החיים שבו, מתרנגול ועד נמר. הנזירה גללים, שרצחה אדם, עוסקת בבישול תוך כדי הזיות LSD וייסורי מצפון. הנזירה עכברוש ביבים עוסקת בגינון, ובסתר, תחת שם העט קונצ'ה טורס, מפרסמת, בעזרת אחותה המבקרת אצלה במנזר, ספרות זולה שגיבוריה הם אורחות המנזר. הנזירה נחש, בעזרתו של הכומר, תופרת בגדים מהודרים לפסליה של מרים, אם ישו. פעילות זו היא מסווה לאהבתה לכומר. אם המנזר היא צרכנית סמים, לסבית שפעילות הצדקה שלה נותנת לה הזדמנות לפגוש נשים צעירות במצוקה.
המנזר נועד להוות מקלט לנשים הרוצות לחזור לדרך הישר, ובעבר התארחו בו זונות, רוצחות ומסוממות, אך כעת יולנדה היא האורחת היחידה בו. אם המנזר שמחה לבואה של יולנדה, ומעניקה לה את החדר הנאה ביותר במנזר, ששימש בעבר את וירחיניה. יולנדה מבלה את זמנה בשיחות עם הנזירות ובקריאת יומנו של בן זוגה המנוח. אם המנזר מתאהבת ביולנדה. יחד הן מזריקות הרואין ומסניפות קוקאין. ספקית הסמים מספרת לאם המנזר על גורל יולנדה, הזמרת שאותה אם המנזר מעריצה, מבלי לדעת שיולנדה מסתתרת במנזר. יולנדה מחליטה להתנתק מעברה ולהיגמל מהסמים. היא מתרחקת מאם המנזר, שהביעה באזניה את אהבתה, ומתיידדת עם הנזירה עכברוש ביבים.
מכתב מאפריקה ובו מידע חשוב על וירחיניה, בתהּ של המרקיזה, נותן לאם המנזר רעיון להתמודדות עם המשבר הכספי שפקד את המנזר, והיא מנסה למכור למרקיזה את המכתב במחיר גבוה. לאחר שהמרקיזה דוחה אותה, אם המנזר נענית להצעה לעסוק בהברחת סמים לשם מימון פעילות המנזר.
הנזירות מארגנות מסיבת יום הולדת לאם המנזר, ואליה מגיעות גם המרקיזה ונזירות ממנזרים אחרים. יולנדה, בליווי שלוש מהנזירות, שרה לכבודה של אם המנזר. יולנדה והנזירה עכברוש ביבים מסייעות למרקיזה להניח ידה על המכתב מאפריקה, המבשר למרקיזה על קיומו של נכדהּ, בנהּ של וירחיניה, שגודל בידי קופים.
בסוף המסיבה מודיעה הנזירה הראשית החדשה על סגירת המנזר. הנזירה ארורה מחליטה לחזור לכפר הולדתה, ומשאירה את הנמר לנזירה נחש ולכומר, המאוהבים זה בזה ורוצים להקים משפחה. הנזירה עכברוש ביבים ויולנדה עוברות להתגורר עם המרקיזה. רק הנזירה גללים נותרת כדי לנחם את אם המנזר על שברון הלב שנגרם לה מעזיבתה של יולנדה.
שחקנים

בסרט משתתפות בעיקר נשים, ונוכחות הגברים בו דלה ביותר (זה המצב גם בסרט מאוחר יותר של אלמודובר, "לחזור", משנת 2006.
כריסטינה סנצ'ז פסקואל: יולנדה בל. לאחר שביים את הסרט "מבוך התשוקות", פנה אל אלמודובר מולטי-מיליונר בשם הרווה השוּאל (Hervé Hachuel), שרצה להקים חברת הפקות שבסרטיה תככב בת זוגו, כריסטינה סנצ'ז פסקואל. השוּאל הקים חברת הפקות בשם Tesauro, וביקש מאלמודובר לכתוב תסריט המתאים לה. כך החלה כתיבת התסריט לסרט זה, אך בהמשך שוכתב התסריט, וצומצם חלקה של יולנדה, כדי להתאים לכישורי המשחק של פסקואל.
חולייטה סראנו: אם המנזר. הופיעה באחדים מסרטיו של אלמודובר: סרטו הראשון, פפי, לוסי, בום (1980), "מטדור" (1986), "נשים על סף התמוטטות עצבים" (1988) ו"קשור אותי! אהוב אותי!" (1990).
צ'וס למפראבה: הנזירה עכברוש ביבים. למפראבה הופיעה בסרטים נוספים של אלמודובר: "מה עשיתי שזה מגיע לי?" (1984), "נשים על סף התמוטטות עצבים" (1988),"דבר אליה" (2004) ו"לחזור" (2006).
מריסה פארדס – הנזירה גללים. פארדס הופיעה בסרטים נוספים של אלמודובר: "עקבים גבוהים" (1991), "פרח הסוד שלי" (1995) ו"הכל אודות אמא" (1999)
כרמן מאורה: הנזירה ארורה. מאורה הופיעה בסרטים נוספים של אלמודובר: "פפי, לוסי, בום", "חוק התשוקה", "נשים על סף התמוטטות עצבים", שהופעתה בו בתפקיד הראשי זיכתה אותה פרס "פליקס" (פרס הקולנוע האירופי) כשחקנית הטובה ביותר, ו"לחזור".
לינה קנלחס: הנזירה נחש.
דבר הביקורת > פגיעה בדת

הסרט מציג את המנזר, הנוצרי-קתולי, כמוסד מושחת ונלעג, שבו הנזירות מדקלמות את השיח הדתי השבלוני, תוך שהן מתמכרות לסמים. הסרט נדחה מפסטיבל קאן עקב פגיעתו בדת. הסרט הוקרן בפסטיבל הסרטים של ונציה, אך חברים בוועדה המארגנת ראו אותו כאנטי-קתולי, והוא לא נכלל בהקרנות הרשמיות של הפסטיבל.
באיטליה היו דעות המבקרים חלוקות. מבקר הקולנוע של העיתון הוונציאני תיאר את הסרט כשערורייתי, אך המבקר של העיתון "קוריירה דלה סרה" שיבח את מתקפתו של אלמודובר על הדת, והכתירו כיורש של הבמאי האיטלקי פייר פאולו פאזוליני.
הקרנת הסרט במדריד עוררה מחלוקת דומה.
אלמודובר דחה את הטענה שהסרט הוא אנטי-דתי, וציין שהנזירות עזבו את האל והן מפנות את מרצן אל האומללים, פעילות שהיא, לשיטתו, הדת האמיתית: לאהוב את החוטאים ולהידמות להם, משום שרק במצב זה ניתן להבין את טבע החטא.
הערות שוליים

↑  בסרט מביעה אם המנזר רעיון זה.
הספרייה המרכזית ע"ש סוראסקי

הספרייה המרכזית ע"ש אליאס סוראסקי היא הספרייה הגדולה מבין הספריות באוניברסיטת תל אביב, ואחת הספריות הגדולות בישראל.
הספרייה נוסדה בשנת 1954 ועברה לקמפוס האוניברסיטה ברמת אביב ולבניין החדש שנבנה בשנת 1968. רוב האוסף עוסק בתחומי מדעי הרוח והאומנות, והוא שוכן בבנין ע"ש אליאס סוראסקי שנבנה לפי תוכניות של האדריכלים שולמית ומיכאל נדלר ושמואל ביקסון. בבנין זה שמורים גם "הארכיון לחינוך יהודי בישראל ובגולה", "הארכיון הישראלי לתיעוד אמנויות הבמה" ("ארכיון התיאטרון") ו"הארכיון למוזיקה ישראלית". בשנת 1984 נבנה מצפון למבנה הראשי מבנה דומה וקטן יותר הקרוי על שם גרוס, ובו שמור אוסף וינר וכן אוספים נוספים. ברחבי הקמפוס מפוזרים אוספים נוספים וספריות בנות הכפופים לספרייה המרכזית, מנהלת הספרייה היא ד"ר נעמה שפטלאוויץ. ב-2 במאי 2018 ציינה הספרייה בטקס חגיגי 50 שנה לייסוד המבנה בקמפוס ברמת אביב. בטקס נכחו סגן נשיא האוניברסיטה, פרופ' רענן ריין, מנהלת הספרייה, ד"ר נעמה שפטלאוויץ, ד"ר ארתורו קונסטנטינר, נכדו של אליאס סוראסקי והאדריכלים משה גיל (אדריכל) ומיכאל יעקובסון. בנוסף נערכה תערוכת צילומים ומוצגים וכן יצא לאור ספר-קטלוג לתערוכה זו.
האוסף

נוסף על החומר בתחומי מדעי הרוח והאומנויות, כולל האוסף נושאים נבחרים בתחום מדעי החברה ובנושאים בינתחומיים דוגמת "תולדות המדעים", "לימודי נשים ומיגדר" ו"לימודים קוגניטיביים". סך הכל מקיף האוסף כמיליון כרכים ספריים ולא ספריים. למעלה מ-30% מהחומר כתוב באנגלית, כ-15% בשפה העברית והיתר בשפות אחרות. רוב האוסף מסודר באולמות הקריאה המשתרעים על פני שלוש קומות המבנה, ורובו נגיש למבקרי הספרייה ("שיטת המדף הפתוח"). שיטת המיון העיקרית בספרייה היא שיטת דיואי העשרונית, ורוב האוסף מקוטלג וממוחשב בתוכנת עלמא המקוונת. לצד הקטלוג הממוחשב נמצא עדיין קטלוג הכרטיסים הידני, הכולל את החומר הלא ממוחשב.
שירותי קוראים ושירותים טכניים

בספרייה למעלה מ-80 עמדות מחשב לחיפוש קטלוגי ולעיון במאגרי מידע מקומיים ומקוונים, ובמקום ניתנים גם שירותי צילום מסמכים, סריקה והדפסה וכן צריבת תקליטורים. בבנין מופעל שירות גלישה אלחוטית באינטרנט. בקומת הכניסה לספרייה מתקיימות תערוכות שונות, וכן מתקיימות בה מכירות עודפים של ספרי הספרייה.
הספרייה מבצעת בעצמה את תהליכי הרכש, המיון והקיטלוג של האוסף, ואת הכנתו לקראת הכנסתו לספרייה (מדבקות ברקוד, אמצעים למניעת גנבה וכו'). הספרייה מעניקה את השירותים הטכניים האלה גם לספריות הבנות שלה, ולמספר מכוני מחקר ויחידות נוספות ברחבי האוניברסיטה.
ספריות בנות ואוספים נוספים > ספריות בנות

ספריית בית הספר למוזיקה ע"ש מרק גרינשטיין הנמצאת בבית הספר למוזיקה ע"ש יוסף בוכמן וזובין מהטה.
ספריית בית הספר לאדריכלות ע"ש דוד עזריאלי.
ספריית המכון לארכאולוגיה.
"ספריית מהלמן" - הספרייה מבוססת על אוסף ד"ר ישראל מהלמן, שבו יותר מ-100,000 כותרים בתחומי מדעי היהדות, תולדות עם ישראל וארץ ישראל.
ספריות בנות ואוספים נוספים > אוספים נוספים

אוסף בית הכנסת והמרכז למורשת היהדות ע"ש צימבליסטה - במקום חומר בסיסי ביהדות.
אוסף מרכז דיין ללימודי המזרח התיכון ואפריקה.
אוסף מרכז תמי שטינמץ למחקרי שלום.
אוסף המכון למחקרי ביטחון לאומי.
אוסף מכון כץ לחקר הספרות העברית.
ספריית וינר

בניין ספריית וינר ע"ש גרוס נבנה בשנת 1984 במטרה לאחסן את "אוסף וינר" העוסק בגרמניה הנאצית, תולדות אירופה במהלך מלחמות העולם וביניהן, קהילות יהודיות באירופה, השואה, וכן באנטישמיות ובפשיזם ברחבי העולם.
תחילתו של האוסף בשנת 1933, כאשר אלפרד וינר, עיתונאי וחוקר יהודי שנמלט מגרמניה הנאצית לאמסטרדם, צפה את הסכנה הגלומה בנאציזם, והקדיש את חייו לתיעוד התופעה. וינר ייסד באמסטרדם את "המשרד היהודי המרכזי למידע" (Jewish Central Information Office או JCIO) שהיה לימים לאוסף הקרוי על שמו. ב-1939 הועבר החומר ללונדון ובמשך שנות מלחמת העולם השנייה הוא שימש, בין היתר, את ממשלות בעלות הברית ואת תעמולת הנגד של ה-BBC. לאחר המלחמה נעשה שימוש בחומר שבאוסף לשם ניהולם של משפטי נירנברג וכן לצרכים לימודיים ועיתונאיים. האוסף המשיך והתרחב בשנים אלה, ווינר המשיך וניהל אותו עד מותו ב-1964. בשנת 1980 הועבר האוסף לאוניברסיטת תל אביב ושוכן בבנין הספרייה המרכזית. בד בבד החל נבנה עבורו מבנה ייעודי בצמוד מצפון למבנה המרכזי של הספרייה. מבנה זה נחנך בשנת 1984 אך בהיותו בנוי בשיטת פל קל, הגישה אליו לקהל הרחב נאסרה לאחר אסון ורסאי. עם זאת האוסף עצמו נותר נגיש לקהל באמצעות ספרנים, עד שב-17 באוקטובר 2010 נפתח הבניין מחדש לאחר תקופת שיפוצים וכעת הוא נגיש לקהל.
כיום מונה האוסף כ-150,000 ספרים, עבודות מחקר, כתבי עת וכרזות, ולמעלה ממיליון ידיעות עיתונאיות, ראיונות וזכרונות שלא פורסמו. כ-40,000 מסמכים עוסקים במשפטי נירנברג, וכן כולל האוסף מהדורות של הפרוטוקולים של זקני ציון ומידע אודותיהם, תיקים אודות פושעי מלחמה, מסמכים אודות הפתרון הסופי שנלקחו מרישומי הגסטאפו, משרד החוץ הנאצי ומשרד הרייכקנצלר. באוסף 500 מיקרופילם ומיקרופישים והוא מנוי על 300 כתבי עת. במבנה שנבנה עבור האוסף מתקיימים כנסים, הרצאות וסמינרים בנושאים רלוונטיים.
אדריכלות

לתכנון בניין הספרייה הוזמנו האדריכלים שולמית ומיכאל נדלר יחד עם שותפם האדריכל שמואל ביקסון. שני הראשונים היו בין מתכנני הספרייה הלאומית בירושלים, ובמסגרת עבודה זו צברו את ניסיונם בהתמודדות עם ספרייה מרכזית גדולה ומורכבת. תוכנית בניין ספריית סוראסקי דומה באופן עקרוני לבניין הספרייה הלאומית: קומת כניסה למבואה מרווחת, משרדים ואולמות בעלי ממד ציבורי, בקומת המרתף מחסן ובשתי הקומות העליונות אולמות עיון והשאלת ספרים. כך גם התוכנית הריבועית והחזיתות היחסית אטומות חוזרות ומופיעות בשני המבנים. אלא שבשונה מבניין הספרייה הלאומית הנראה כמו קופסה לבנה כחלק מהאדריכלות המודרניסטית, עוצבה ספריית סוראסקי באופן פיסולי יותר, כשחזיתות הבניין מורכבות מבטון חשוף והן משופעות מעט בהתאם לסגנון הברוטליסטי. בנוסף, קומת המבואה מפוצלת לחצאי מפלסים המקושרים ביניהם במדרגות רחבות. האדריכלים המשיכו וליוו את הקמת הספריות בקמפוס ותכננו עוד חמש ספריות (בתכנונן השתתף גם האדריכל משה גיל), ובהן את בניין ספריית וינר שנבנה בשנות ה-80 בהשראת עיצוב ספריית סוראסקי ובסמוך לו.
ב-2018, שנת היובל להקמת בניין הספרייה, נערכה התערוכה "אסם הידע" שהוצגה במבואת הכניסה לבניין הספרייה והוקדשה לתולדותיו ואיכויותיו האדריכליות של הבניין. את התערוכה אצר האדריכל מיכאל יעקובסון שגם חיבר את הספר "אסם הידע" שליווה את התערוכה.
כיסא טיפוסי לאולמות העיון שעוצב במיוחד לספרייה על ידי האדריכלים
פנים אולם עיון בספרייה
החצר הפנימית בספרייה
מבט על המפגש בין קומת המבואה וקומת הגלריה בכניסה לבניין
קומת הגלריה המשמשת כאולם לימוד
אולם עיון
אמנות בספרייה: פסלו של יחיאל שמי שהוצב עם פתיחת הבניין
לקריאה נוספת

מיכאל יעקובסון: אסם הידע - אדריכלות הספרייה המרכזית ע"ש סוראסקי ביובל להקמתה, אוניברסיטת תל אביב, 2018
הספרייה בשעות החשיכה
הפארק הלאומי פירין

אגם בפארק הלאומי פירין
רכס הרי פירין בבולגריה
הר ויחרן - הגבוה ביותר בהרי פירין
הפארק הלאומי פירין (בבולגרית: Национален парк Пирин) הוא פארק טבעי המשתרע על רוב שטחם של הרי פירין שבדרום-מערב בולגריה, שהוכרז כאתר מורשת עולמית. הפארק נמצא דרומית לעיירה בנסקו, אשר במחוז בלגואבגרד, בין הנהרות סטרומה (Струма) ומסטה (Места). שטחו 403 קמ"ר וגובהו החל מ-950 מטר מעל פני הים ועד ל-2,915 מטר, שהוא גובהה של פסגת ויחרן (בבולגרית: Вихрен) הגבוהה בהרי פירין והשנייה בגובהה בבולגריה (אחרי מוסאלה). בשטח הפארק כ-200 אגמים שנוצרו על ידי קרחונים בתקופת הקרח האחרונה וכ-230 מעיינות.
היסטוריה של הפארק

בשנת 1934 הוכרז על שמורת טבע בחלקו הצפוני של רכס הרי פירין. בשנת 1962 הוכרז על פארק לאומי ויחרן, בשטח של 62 קמ"ר בלבד, שכלל את חלקו העליון בלבד של הר ויהרן. בשנת 1976 הורחב שטח הפארק ל-270 קמ"ר. בשנת 1979 נוסדה מינהלת הפארק, שמושבה בעיר בנסקו. בשנת 1983 נכלל הפארק ברשימת אתרי מורשת עולמית של אונסק"ו, ובשנת 1987 הורחב שטח הפארק הלאומי ל-403 קמ"ר.
גאולוגיה

רבעו הצפוני של הפארק - בין פסגות הרי ויהרן וקאמיניצה - הוא נוף קרסט העשוי מאבן גיר, אך גם משיש. יתר חלקי הפארק עשויים גרניט וגְנַייס. הנוף מאופיין בצוקים, מערות, מפלי מים, עמקים וערוצים עמוקים. רכסים גבוהים עם 81 פסגות שגובהן מעל 2,500 מטר, שהם שרידים של סחף מתקופת המיוקן. הרכסים הצדדיים הם מתקופת הפליוקן. והחל מתחילת תקופת הרביעון חלק גדול מהשטח התכסה בקרח, ומעל גובה של 2,000 מטר ישנם 176 אגמים.
הפארק כולל מספר שמורות טבע: שמורת יוּלן (31 קמ"ר), שמורת באיוּבי דוּפקי-דז'ינדז'יריצה (29 קמ"ר), ושמורות נוספות.
אקלים

האקלים משתנה לפי הגובה. בהרים הגבוהים החורף ארוך וקר עם שלג המכסה בין 5 ל-8 חודשים בשנה. בחלקים הצפוניים של ההרים בחודשי ינואר הטמפרטורה הממוצעת נעה בין ‎-12°C‏ ל-1.4°C, והטמפרטורה המינימלית נעה בין ‎-24°C‏ ל-‎-20°C‏. כמות המשקעים השנתית נעה בין 714 ל-1500 מ"מ. עונות הקיץ קצרות וקרירות. במורדות הדרומיים של ההרים מאפייני אקלים ים-תיכוני.
צמחייה

הצמחייה מחולקת לשלושה בתי גידול שונים בצורת חגורות בהתאם לגובה - אזור מיוער, אזור סאב-אלפיני ואזור אלפיני. 52.5% משטח הפארק מכוסה יער, רובו מינים של אורן, אשור, אלה לבנה ואלון.
בפארק מגוון רחב של צמחייה, מה שהופך אותו למקום המעניין ביותר מבחינה בוטנית בכל בולגריה. בפארק נמצאים כ-1,300 מינים של צמחים, וכ-300 מינים של טחב ושל אצות.
הפארק הוא אזור התפוצה הבלעדי של 18 מינים אנדמיים הנמצאים רק בפירין, ועוד מינים נוספים שניתן למצוא אותם בבולגריה בלבד באזור הבלקן בלבד. אחד מהם צמח האדלווייס, שפרחיו הלבנים הפכו לסמל של פירין. 60 מהמינים הוכרזו כמינים מוגנים, ו-126 הם בסכנת הכחדה.
העץ המפורסם ביותר הוא אורן בוסני (Pinus heldreichii), שגילו נאמד ביותר מ-1,300 שנים. התגלה בשנת 1897 על ידי שומר יערות בשם באיקושב, ומאז העץ נקרא על שמו "באיקושבה מוּרה" (בבולגרית: Байкушева мура - האורן של באיקושב). גובהו של העץ 24 מטר, קוטרו 2.2 מטר והיקפו 7.8 מטר. יש שנוהגים להטיל מטבע למזל בגומחה בקרקע שליד העץ.
בעלי חיים

מגוון רב של בעלי חיים בפארק. 2,861 מינים ותת-מינים של חסרי חוליות, מהם כ-300 נדירים, 122מינים אנדמיים, ו-15 מינים בסכנת הכחדה בינלאומית.
באגמי הפארק נמצאים 6 מיני דגים,10 מיני דו-חיים, ו-14 מיני זוחלים. בפארק נצפו 152 מיני עופות בהם עיט זהוב, עיט צפרדים, אוח מצוי, מינים של שכווים ושל נקריים. ידועים 42 מיני יונקים, ביניהם עז הבר, דוב חום, זאב מצוי, תן זהוב, מינים של דלק, מין של חמוס, גירית מצויה, לוטרה מצויה אירופאית, חתול בר, חזיר בר, אייל אציל, אייל הכרמל, צפיר האלפים, מינים של עטלפים.
פעילות ספורטיבית

באזור הפארק הלאומי פירין מקומות מתאימים לטרקים, סקי, רכיבת סוסים, רכיבת אופניים, טיפוס הרים. באזור העיר בנסקו פועלות 14 מעליות סקי (1 גונדולה, 7 רכבלי כיסאות ו- 6 מסועים). בפארק מבקרים בין 300,000 ל-500,000 אנשים בשנה.
שימור מול פיתוח

כ-43% משטחי הפארק הם שמורת טבע, ורק ביתר השטח מותרת פעילות ספורט ונופש. בשנים האחרונות יש מאבק מתמיד בין העוסקים בשימור הטבע, לבין העוסקים בפיתוח של מסלולי סקי, רכבל וכדומה, הגורמים לנזקים לסביבה. הנהלת הפארק נמצאת בעיר באנסקו, ופועלת מארבע עיירות נוספות. הצוות כולל 41 איש - ניהול, מדענים, יערנים, פקחים, צופי אש, תחזוקה.
גלריית תמונות

"באיקושבה מוּרה" (Байкушева мура) - עץ אורן, שגילו נאמד ביותר מאשר 1,300 שנים - העץ הזקן ביותר בבולגריה
תחנת רכבל לגולשי סקי
הלכה וטכנולוגיה

התפתחות הטכנולוגיה, שמעניקה לאדם כלים חדשים ויכולות חדשות מצריכה לעיתים התייחסות של פוסקי הלכה לחידושים אלה, כדי לקבוע את אופן שילובם בכללי ההלכה.
אצל פוסקי ההלכה ניתן למצוא גישות אחדות לטכנולוגיה חדשנית:
איסור גמור על השימוש בטכנולוגיה החדשה.
התרת שימוש בטכנולוגיה תוך הטלת מגבלות על אופן השימוש בה.
פיתוח פתרונות טכנולוגיים משלימים, שיאפשרו את השימוש בטכנולוגיה החדשה במסגרת כללי ההלכה.
חשמל בשבת

סוגיה מרכזית במפגש בין הלכה וטכנולוגיה היא סוגיית השימוש בחשמל בשבת, הנתונה למחלוקות הלכתיות רבות. דיון אחד נוגע להגדרת האיסור ההלכתי בהדלקה ובשימוש במכשירי חשמל בשבת. דיון אחר נוגע לגבי שימוש בחשמל המיוצר בפעולות המוגדרות כחילול שבת של עובדי חברת החשמל, בהיתר המבוסס על העובדה כי החשמל נצרך לצורכי פיקוח נפש.
במסגרת דיונו של הרב יצחק שמעלקיש משנת 1895 בבחינת השימוש בטלפון בשבת הוא מחדש כי קיים בהפעלת כל מכשיר חשמלי איסור מדרבנן בשל "התעוררות כח החשמל" כתוצאה מה"עלעקטרישע פערבינדונג" (חיבור חשמלי). איסור זה נקרא לימים 'מוליד זרם'. הרב אברהם ישעיהו קרליץ, ה'חזון איש', חידש בשנת 1948 שכל סגירה של מעגל חשמלי בשבת אסורה משום מלאכת בונה או מלאכת מכה בפטיש.
נגד השימוש בחשמל בשבת עלו טיעונים אחדים, ובראשם האיסור על מעשה שבת - אסור לגרום ליהודי או לגוי לעבור על איסורים, ובשימוש בחשמל בשבת גורמים לעובדי חברת החשמל להרבות במלאכות הכרוכות בייצור החשמל. אולם, כיוון שיש הכרח לספק חשמל לכל רחבי מדינת ישראל בכל יום ויום, כולל שבת, וכל פגיעה באספקת החשמל כרוכה בסיכון חיי אדם, מצאו חלק מהפוסקים צד היתר לשימוש בחשמל המיוצר בשבת. עקב כך שבבתי החולים ישנם מכשירים רפואיים רבים מצילי חיים שעובדים על ידי חשמל, וגם בבתים פרטיים חולים רבים נעזרים במכשירים חשמליים להצלת חיים, וכמו כן כוחות הביטחון והמשטרה נעזרים באספקת החשמל כדי להיות ערוכים למצב חירום, פסקו שמותר להשתמש בחשמל המיוצר בשבת בחברת החשמל, כיוון שממילא הוא מיוצר לצורכי פיקוח נפש. על אף הצדדים שהעלו פוסקים להקל בשימוש בחשמל המיוצר על ידי יהודים בארץ ישראל, בירושלים ובבני ברק ובשאר חלקי הארץ ישנם אלפי בתי אב חרדים אשר נוהגים על עצמם איסור שימוש ברשת החשמל בשבת, בעיקר בהתבסס על פסקו של החזון איש, ומשתמשים בשבת בחשמל המיוצר באופן פרטי, על ידי גנרטורים של הקהילה או במצברים פרטיים הממוקמים בדרך כלל בדירה.
הפעלת מכשיר חשמלי בשבת על ידי פעולת אדם, כגון הפעלת מתג התאורה, אסורה בשבת. הומצאו שיטות וטכניקות בהיתר הלכתי לעשות שימוש בחשמל בשבת, אך זאת ללא מגע האדם אלא באופן אוטומטי. אחד ההיתרים היותר מוכרים הוא שעון שבת, המפעיל ומכבה מכשירים ואמצעי חשמל בביתו של האדם הדתי. את שעון השבת מכוונים בטרם כניסת השבת לשעות הרצויות, ועל ידי כך ניתן לקבוע את הפסקת או התחלת פעילותו של מכשיר חשמלי לאורך כל השבת.
קיימים בימינו כמה וכמה מינים וסוגים שונים של אמצעים ומכשירים הפועלים בעזרת חשמל בהם ניתן להשתמש בשבת בצורה אוטומטית, בהם מכשירים כמו מחם, פלטת שבת ומעלית שבת. במכשירים אלה קיים מנגנון המאפשר שימוש בשבת ללא חשש חילול שבת. דוגמה נוספת היא מעלית שבת - מעלית הנעה בין הקומות בצורה אוטומטית ועוצרת בכל תחנה ללא צורך בלחיצה על כפתורי הפעלה. המעלית ממתינה זמן מה בכל קומה לכניסת הנוסעים ומתריעה בזמזום כמה שניות לפני סגירת הדלתות. חיישנים חשמליים, כגון עין אלקטרונית בדלת ומנגנוני שקילה, מנוטרלים בדרך כלל על מנת למנוע את השפעת האדם על ההפעלה האוטומטית של המעלית. אף על פי שרבנים רבים, כמו הרב שלמה זלמן אוירבאך והרב יהושע ישעיה נויבירט, התירו את השימוש במעלית שבת, אוכלוסייה דתית נרחבת (בעיקר מהציבור החרדי) נמנעת משימוש במעלית שבת בשבת. איסור השימוש במעליות שבת התרחב לאחר שהרב יוסף שלום אלישיב פסק כי אין היתר להשתמש במעלית שבת ולטענתו היא גורמת לחילול שבת.
שחיטה כשרה

שחיטת בעל חיים לשם הכנתו לאכילה נעשית לפי כללים מדוקדקים, שחריגה מהם פוסלת את הבשר לאכילה. בשלהי המאה ה-19 הונהג בקרב הגויים הימום של הבהמה בשוק חשמלי, כצעד מכין להריגתה ואף כאמצעי להמתת הבהמה. נבדקה גם האפשרות של הרדמת הבהמה באמצעים כימיים, אך הרבנים נאלצו לסגת מהאפשרות להמם את הבהמה לפני השחיטה ללא פסילת השחיטה. במדינות שונות הופעל לחץ על יהודים להשתמש בשיטה זו, בנימוק שהיא מפחיתה את סבל הבהמה. במדינות רבות התנהל מאבק להתרת השחיטה הכשרה, אך במדינות אחדות, בהן נורווגיה, שוודיה ושווייץ נקבע בחקיקה איסור שחיטה כהלכתה.