stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אלפרד למבורן
ביוגרפיה

למבורן נולד לוויליאם ומרתה ורנהאם בברקשייר, אנגליה על נהר למבורן. המשפחה היגרה לארצות הברית כשהוא היה ילד. תחילה הם התיישבו בסנט לואיס, מיזורי לפני שעברו לטריטוריה של יוטה. כישרונותיו האמנותיים עודדו על ידי הוריו מגיל צעיר.
במהלך הנסיעה מסנט לואיס לסולט לייק סיטי, יוטה, הוא צייר לאורך הדרך סקיצות של נופים. לאחר שהגיע לסולט לייק סיטי, יוטה בגיל 16, למבורן קיבל עבודה כאמן בתיאטרון המקומי.
בשנת 1871 הוא ליווה את נשיא כנסיית ישוע המשיח של קדושים אחרונים ומושל שטחי יוטה לשעבר, בריגהאם יאנג, אל "קניון ציון" ועשה את הרישומים הראשונים של האזור. באותו עשור, למבורן טייל במערב עם הצלם צ'ארלס רוזקו סאבאג', וצייר מקומות שאותם צילם סאבאג', ו-"צייר סדרה המייצגת את מסעו מהחוף המזרחי עד גשר שער הזהב עם ראובן קירקהאם. הוא ביקר גם ביוסמיטי, קולורדו ואריזונה.
בהמשך חייו, הוא התמקד יותר בכתיבה, ולעיתים אייר את עבודתו, ובסופו של דבר כתב 14 ספרים. בנובמבר 1895 החל להתבודד באי גוניסון באגם המלח הגדול, שם כתב את "הים הפנימי שלנו". במרץ 1896 הגיעה לאי קבוצה של אוספי גואנו, והוא כלל אותם בספריו. בתחילת חורף 1896, הוא עזב את האי.
למבורן נפטר ב־6 ביוני 1926 בסולט לייק סיטי.
הערות שוליים

↑  Alfred W. Lambourn - Marriott Library - The University of Utah, lib.utah.edu
↑  Oman, Richard G. (1992), "Artists, Visual", in Ludlow, Daniel H (ed.), Encyclopedia of Mormonism, New York: Macmillan Publishing, pp. 70–73
↑  "Guano Sifters on Gunnison Island"
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: n88174781  SNAC: w6t3001r  ULAN: 500075081  VIAF: 63104063   WorldCat (עם VIAF): 63104063 
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "אלפרד למבורן".
טקסי (להקה רומנית)

| --- | --- |
 מוקד פעילות:  רומניה רומניה
 תקופת הפעילות:  מ-1999
 סוגה:  פופ-רוק
 www.trupataxi.ro
 חברים
 דן תאודורסקו, אדריאן בורטון
 
טקסי (ברומנית: Taxi) היא להקת פופ-רוק רומנית.
היסטוריה

הלהקה נוסדה בבוקרשט ב-1999, מקים הלהקה הוא הפזמונאי דן תאודרסקו, שמשמש כסולן שלה, בשלבי הקמתה של הלהקה הוא גייס בתחילה את אדריאן בורטון איתו עבד בפרויקטים נוספים קודם לכן.
שירם הראשון שזכה להצלחה הוא "Criogenia salvează România" שמילות השיר עסקו באירוניה פוליטית, השיר אף צבר מעריצים בקרב חברי הפרלמנט הרומני.
בסוף 1999 יצא האלבום הראשון שלהם "Jumătate de album".
הם נבחרו לייצג את רומניה באירוויזיון 2000 שנערך בסטוקהולם עם השיר "ירח", השיר נכתב בתחילה ברומנית, אך באירוויזיון הושר בתרגום לאנגלית, בתחרות הם היו במקום ה-17.
מספר חודשים אחרי הופעתם הוציאו שיר הנקרא "E.B.U" (איגוד השידור האירופאי) בו הם הביעו את התאכזבותם ממיקומם בתחרות.
ב-2009 הוציאו את הסינגל "Cele două cuvinte" (שתי המילים), השיר הסביר את הקושי של גברים בלהגיד את המילה "אני אוהב אותך", בקליף של השיר הופיעו מספר גדול של ידוענים גברים (שחקנים, זמרים, ספורטאים) מרומניה.
יחסי הרשות הפלסטינית – טורקיה

| יחסי הרשות הפלסטינית – טורקיה |
| --- | --- |
הרשות הפלסטינית: טורקיה


הרשות הפלסטינית: טורקיה
שטח (בקילומטר רבוע)
6,220: 783,562
אוכלוסייה
5,534,726: 87,562,450
תמ"ג (במיליוני דולרים)
17,396: 1,108,022
תמ"ג לנפש (בדולרים)
3,143: 12,654

יחסי הרשות הפלסטינית–טורקיה הם היחסים הדו-צדדיים הנוכחיים וההיסטוריים בין טורקיה לרשות הפלסטינית.
הסיוע של טורקיה היווה מקור להקלה הומניטרית ברשות הפלסטינית, במיוחד מאז תחילת הסגר על רצועת עזה.
היסטוריה

למרות היחסים הקונסטרוקטיביים של טורקיה עם ישראל, הדיפלומטיה בין טורקיה לרשות הפלסטינית הייתה יחסית חזקה ומועילה, במיוחד כאשר ראש ממשלת טורקיה רג'פ טאיפ ארדואן תקף את ישראל במהלך מבצע עופרת יצוקה. מבחינה היסטורית, הרשות הפלסטינית הייתה בשליטת האימפריה העות'מאנית במשך ארבע מאות שנים לפני תקופת המנדט הבריטי. שליטים עות'מאניים הגבילו מאוד את גלי ההגירה הציונים במהלך שלטונה. טורקיה ביקשה ליטול את תפקידה של מצרים כמתווכת בתהליך הפיוס הפנים פלסטיני. יחד עם קטר, היא מספקת לתנועת החמאס תמיכה הומניטארית ודיפלומטית פוליטית. אנשי חמאס מבקשים באופן קבוע מקלט בטורקיה ונפגשו עם הנשיא ארדואן. עם זאת, חלק מהאנליסטים סבורים כי טורקיה משתמשת רק במטרה הפלסטינית כדי לקדם את סדר יומה האזורי ומכיוון שהיא פופולרית מאוד בקרב הציבור הטורקי.
טורקיה קידמה בברכה את ההצבעה באו"ם ב-30 בנובמבר 2012, על צירוף הרשות הפלסטינית כחברה באו"ם, וטענה כי זו מחווה דרמטית שתחזק את תהליך השלום הישראלי-פלסטיני הגוסס.
מטב עמותה לשרותי טיפול ורווחה

| --- | --- |

 תחום:  סיעוד ורווחה
 מדינה:  ישראל 
 מטה הארגון:  רחוב מנחם פלאוט 4, רחובות
 יושב ראש:  פרופסור יוסף תמיר
 מנכ"ל:  ליאור שטרסברג
 עובדים:  30,000
 תקופת הפעילות:  1958–הווה (כ־66 שנים)
 https://www.matav.org.il
 
מטב עמותה לשרותי טיפול ורווחה היא ארגון סיעוד ישראלי. העמותה נוסדה בשנת 1958 על ידי קבוצת עובדים סוציאליים.
היסטוריה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.  יש להרחיב על הנאמר.
שירותי העמותה

מערך הסיעוד והטיפול האישי: עמותת מטב מעניקה שירות למעל 40,000 קשישים בישראל, באמצעות 50 סניפים הפזורים ברחבי הארץ, שבהם מועסקים מעל 30,000 מטפלות ומטפלים סיעודיים לצד מאות עובדים סוציאליים, אחיות מוסמכות, גרנוטולוגים ואנשי מקצוע בתחום הגיל השלישי. העמותה מספקת שירותי סיעוד לזכאי גמלת סיעוד מטעם המוסד לביטוח לאומי, משרד הרווחה, הקרן לרווחת ניצולי השואה ומזמיני שירות נוספים. שירותי הסיעוד ניתנים באמצעות מטפל/מטפלת ישראלי/ישראלית או עובד זר בהתאם לרמת הזכאות והצורך.
מרכזי יום לקשיש: עמותת מטב מפעילה כ-23 מרכזי יום לקשיש בשיתוף עם הרשויות המקומיות, מהם שלושה מרכזי יום ייחודיים לתשושי נפש. מרכזי היום לקשיש מעניקים שירות טיפול בקהילה לאזרחים מבוגרים המתגוררים בבתיהם ומעוניינים להצטרף למסגרת הנותנת מענה לצרכים חברתיים. מבקרי מרכזי היום נהנים משרותי הסעות עד ומפתח הבית ולארוחות חמות. בנוסף מפעילה עמותת מטב כ-22 מועדונים לאוכלוסייה המבוגרת.
קהילות תומכות: עמותת מטב מפעילה 37 קהילות תומכות, מתוכן קהילה אחת משולבות לקשישים ולנכים וקהילה תומכת לנכים עצמאיים.
משפחות אומנה: בחודש מרץ 2001 הפריט משרד הרווחה את שירותי האומנה בישראל והעבירם לעמותות, עמותת מטב נבחרה לנהל את תחום שירותי האומנה במחוז צפון. כיום מטפלת העמותה בכ-1000 ילדי אומנה באזור הצפון באמצעות 'מטב השירות לאומנה'.
עשייה חברתית: ניהול והפעלת תוכניות התנדבות ייחודיות ופרויקטים קהילתיים. בהן תוכנית 'והדרת' (בשיתוף המשרד לשוויון חברתי) מיזם 'עכשיו זה הזמן' (ביוזמת ובמימון הרשות לזכויות ניצולי השואה), תוכניות ההתנדבות 'חברים לעת זקנה' ו-'כלבי ליטוף (בשיתוף משרד החקלאות),  מרכז הורים-ילדים נייד, מרכז יום סיעודי בנתיבות, מרפאת שיניים קהילתית בבאר-שבע, דירות בקהילה לבעלי מוגבלויות.
שירותי חונכות לזכאי משרד הביטחון: מתן שירותי חונכות לזכאי משרד הביטחון וילדיהם (החל משנת 2024).
בעלי תפקידים בהווה ובעבר > מנכ"ל העמותה

עליזה עופר (1985–2005)
רחל מלנקי (2005–2008)
יוסי ענתבי (2008–2015)
ליאור שטרסברג (2015–הווה)
בעלי תפקידים בהווה ובעבר > יו"ר הוועד המנהל

עמי ברגמן (1985–2020)
בנימין גדליהו (2020–2021)
פרופ' יוסי תמיר (2021–הווה)
גיבתון מדבר

| גיבתון מדבר |
| --- | --- |
 גיבתון מדבר זכר
מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: ציפורי שיר
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: גיבתוניים
סוג:: גיבתון
מין:: גיבתון מדבר
שם מדעי
 Emberiza striolata ‏ליכטנשטיין, 1823

Emberiza striolata
גיבתון מדבר (שם מדעי: Emberiza striolata) הוא מין של ציפור במשפחת הגיבתוניים (Emberizidae).
בישראל הוא יציב ודוגר במפוזר במדבר יהודה, הרי אילת, והר הנגב. הוא מזדמן לעיתים נדירות לצפון הארץ, ובחורף 16–2015 הוא נצפה בנחל סמך שבגולן ובנחל עכברה על ידי הצפרים ליאור כסלו ועוז חורין, בהתאמה.
תפוצה ובתי גידול

גיבתון המדבר יציב באזורים יבשים באפריקה מצ'אד, מזרחה דרך דרום מערב אסיה, ועד צפון מערב הודו.
הוא מקנן בוואדיות מרוחקות (ולא סביב מגורי אדם כמו גיבתון הבית), בדרך כלל קרוב לנחלים, ומטיל שתיים עד ארבע ביצים בקן על הקרקע או בחור באדמה. מזונו מורכב בעיקרו מזרעים, או מחרקים כאשר מאכיל צעירים.
תיאור

אורכו כ-14 ס"מ, דומה בגודלו לגיבתון הבית וקטן יותר מגיבתון הסלעים הדומה לו. לזכר בלבוש חיזור גוף ערמוני, ראש אפור עם פסים כהים יותר ופס שפם לבן. לנקבה ראש בגווני חום עד אפור, ופספוסים מפוזרים יותר.
לגיבתון המדבר יש פסי פנים חזקים יותר ובטן חיוורת יותר מגיבתון הבית הצפון אפריקאי, שבעבר נחשב כתת-המין E. striolata sahari ופוצלו בהמשך למינים נפרדים. פרטים במזרח צ'אד (תת-המין E. striolata jebelmarrae) מראים עדויות מסוימות להתערבות עם גיבתון הבית.
השירה, המבוצעת מהקרקע, דומה אך חלשה יותר מזו של הפרוש המצוי.
תתי - מינים

Emberiza striolata striolata מצפון מזרח אפריקה עד ערב, איראן, פקיסטן ומרכז הודו
Emberiza striolata saturatior הרמות של מרכז סודן, אתיופיה וקניה
Emberiza striolata jebelmarrae הגבוהים של סודן (ג'אבל מארה)
Emberiza striolata sahari מרוקו מזרחה ללוב, דרומה לסנגל, מאלי, ניז'ר וצ'אד
התנהגות > רבייה

בתטולה כשלוש ביצים ותקופת הדגירה נמשכת כ-14 ימים.
הערות שוליים

↑  גיבתון מדבר באתר הרשימה האדומה של IUCN
↑  ד"ר יואב פרלמן, מגדיר הציפורים של ישראל - גיבתון מדבר, באתר פורטל צפרות
1 2 3  Byers, C., Olsson, U., & Curson, J. (1995)
↑  Collinson, M. (2006)
↑  Kirwan, Guy M. and Hadoram Shirihai (2007) Species limits in the House Bunting complex Dutch Birding 29(1): 1-19
↑  Pande, S. Pawashe, A. & Joshi, V. 2006
איקו קאדונו

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1 בינואר 1935 (בת 89) Fukagawa-ku, יפן 
 מדינה:  יפן 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת ואסדה, Nihon Fukushi University 
 שפות היצירה:  יפנית, אנגלית 
 יצירות בולטות:  שירות המשלוחים של קיקי
 פרסים והוקרה:  Noma award for children's literarure (1985)  פרס אנדרסן (2018)  Iwaya Sazanami Award (2011)  מדליית כבוד עם סרט סגול (2000)  פרס מורסקי שיקיבו (2023) 
 kiki-jiji.com
 
איקו קאדונו (באנגלית: 角野 栄子; ביפנית: Kadono Eiko; נולדה כאיקו ווטנבה ב-1 בינואר 1935) היא סופרת יפנית של ספרות ילדים, ספרי תמונות עיון ומאמרים. היא הייתה פעילה בתקופת שווה ובתקופת הייסי ביפן. יצירתה המפורסמת ביותר, "שירות המשלוח של קיקי", שיצא ב-1985, הפכה לסרט אנימה על ידי הייאו מיאזאקי, והולידה סדרה של ספרי המשך. בשנת 2018 היא זכתה בפרס הנס כריסטיאן אנדרסן. כיום היא משמשת כפרופסור אורח באוניברסיטת ניהון פוקושי במחוז אאיצ'י ביפן.
ביוגרפיה

קאדונו נולדה ב-1935 במחוז פוקאגאווה (כיום:טוקיו) יפן. כשהייתה בת חמש, נפטרה אמה הביולוגית עקב מחלה, ולעיתים קרובות היא פינטזה על סיפורים שונים כדי להפיג את בדידותה. אביה, שניהל בית עבוט, סיפר לה לעיתים קרובות סיפורים שהמציא. אביה נישא בשנית וזמן קצר לאחר מכן ב-1941 במלחמת העולם השנייה הוא יצא למלחמה. קאדונו התגוררה עם אמה הטרייה ואחיה הצעיר בביתם בקואיווה עד שחזר אביה. בשנתה הרביעית בבית הספר היסודי, פונו ילדי בית הספר לעיר נאגאי, בצפון יפן. היא גדלה עם שישה ילדים נוספים, כולל אחיה למחצה. קאדונו הצהירה כי החיים במהלך מלחמת העולם השנייה הציתו את אופייה המרדני וכי למלחמה הייתה השפעה עמוקה על האופן שבו היא ראתה את העולם.
לאחר המלחמה חזרה לטוקיו ונרשמה לתיכון אוטסומה לשנה שנייה. היא סיימה את לימודיה בבית הספר התיכון אוטסומה בשנת 1953 ונכנסה לפקולטה לחינוך של אוניברסיטת ואסדה, המחלקה לשפה וספרות אנגלית.
לאחר שסיימה את לימודיה באוניברסיטה עבדה במחלקת ההוצאה לאור של חנות הספרים קינוקוניה ונישאה כשנה לאחר מכן. ב-1959, בגיל 24, לבקשת בעלה שהיה מעצב פנים, היגרה לברזיל לשנתיים. בהמלצת אחד המרצים שלה באוניברסיטה היא החלה לכתוב. היא כתבה סיפור עיון בשם "ברזיל והחבר שלי לואיזינו" המבוסס על חייה באותה תקופה, על ילד ברזילאי שאוהב לרקוד סמבה. הספר יצא לאור בשנת 1970.
היא פרסמה כמעט מאתיים יצירות, בעיקר ספרים לילדים, ובהם ספרי תמונות ויצירות פרוזה לילדים גדולים יותר, וכן אוספי חיבורים.
ספר הילדים המצליח הראשון שלה, שפורסם "השודד בלה בלה" (Ôdorabô Bula Bula shi) יצא לאור ב-1981.
ב-1985 היא פרסמה את רומן הילדים "שירות המשלוחים של קיקי" (Majo no Takkyūbin ,魔女の宅急便) על מכשפה צעירה בהכשרה שמתחילה שירות משלוחים בעיירת החוף קוריקו. הספר זכה במספר פרסים, ביניהם פרס נומה לספרות ילדים, פרס תרבות הפרסום של שוגקוקאן ורשימת הכבוד של IBBY. הוא עובד לסרט באותו שם על ידי הייאו מיאזאקי בשנת 1989 והפך לאחד מסרטיו הפופולריים ביותר.  הספר עובד גם לסרט לייב אקשן ב-2014, בבימויו של טאקאשי שימיזו. היא כתבה שמונה ספרי המשך לספר על קיקי.
ב-2023 הוכרז על פתיחת מוזיאון ספרות הילדים על שם איקו קאדונו מחוז אדוגווה ביפן.
ביבליוגרפיה נבחרת > שירות המשלוחים של קיקי

שירות המשלוחים של קיקי (1985)
Majo no Takkyūbin 2: Kiki to Atarashii Mahō (1993)
Majo no Takkyūbin 3: Kiki to mō Hitori no Majo (2000)
Majo no Takkyūbin 4: Kiki no Koi (2004)
Majo no Takkyūbin 5: Mahō no Tomarigi (2007)
Majo no Takkyūbin 6: Sorezore no Tabidachi (2009)
Majo no Takkyūbin Tokubetsu-hen: Kiki ni Deatta Hitobito (2016)
Majo no Takkyūbin Tokubetsu-hen 2: Kiki to Jiji (2017)
Majo no Takkyūbin Tokubetsu-hen 3: Keke to Hanbun Majo (2022)
ביבליוגרפיה נבחרת > עצמאי

Aku Ingin Makan Spageti (1979)
המרק של סבא (1989), עם המאייר סאטומי איצ'יקאווה
סרדה דה גנקי (2005)
פרסים

קאדונו זכתה בפרס הנס כריסטיאן אנדרסן לכתיבה לשנת 2018. השופטים תיארו את עבודתה כבעלת "קסם וחמלה בלתי ניתנים לתיאור" ושיבחו את הדמויות הנשיות מעוררות ההשראה שלה כ"בעלות הגדרה עצמית ויוזמת באופן מיוחד".
הערות שוליים

1 2 3 4  "The 'good witch' who wrote Japanese classic Kiki's Delivery Service" (באנגלית בריטית). 2018-04-10. נבדק ב-2023-12-29.
↑  "The lifelong rebellion of children's author Eiko Kadono | The Japan Times". 17 באוגוסט 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Hunt, Peter (1996). "Japan". International Companion Encyclopedia of Children's Literature. Vol. 1 (1 ed.). Taylor & Francis. pp. 841. ISBN 0-415-08856-9.
↑  IGN Movies (5 באוגוסט 2014). "The Top 10 Miyazaki Movies". IGN. נבדק ב-3 במאי 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Maggie Lee (במרץ 2014). "'Kiki's Delivery Service' Review: Stick to Miyazaki - Variety". Variety. נבדק ב-3 במאי 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  ""Kiki's Delivery Service" (the book) is a pretty magical read". jimhillmedia.com. 21 במאי 2003. נבדק ב-3 במאי 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Casey Baseel (3 במרץ 2014). "Our impressions from the live-action Kiki's Delivery Service film - RocketNews24". RocketNews24. נבדק ב-3 במאי 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Children's Book Review: Grandpa's Soup by Eiko Kadono". PublishersWeekly.com. באוקטובר 1999. נבדק ב-3 במאי 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  "2018 HCAA Winners". International Board on Books for Young People. 26 במרץ 2018. נבדק ב-11 באפריל 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Nakamura, Yasusaburo (2 בספטמבר 2018). "Kadono honored for books with inspiring female characters". Asahi Shimbun. נבדק ב-28 בספטמבר 2018. {{cite news}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007450440105171  BNE: XX4941526  BnF: cb12126512v (data)  CiNii: DA05102733  GND: 173272797  ISNI: 0000 0001 1779 9398  LCCN: n84068467  MusicBrainz: 810db91b-ce75-4c65-b8b7-15f013d865ce  NDL: 00119377  NKC: xx0315112  NLK: KAC200707107  NTA: 073478431  SUDOC: 144623218  VIAF: 111540777   WorldCat (עם VIAF): 111540777
סק"א סנקט פטרבורג

מועדון ההוקי קרח סק"א סנקט פטרבורג (ברוסית: Хоккейный клуб СКА Санкт-Петербург, מכונים גם «Армейцы с Невы» = החיילים מנהר נבה) הוא מועדון הוקי קרח רוסי מקצועני מהעיר סנקט פטרבורג המתמודד ב-KHL.
סק"א (СКА) הוא ראשי תיבות ברוסית של מועדון ספורט צבאי (Спортивный Клуб Армии) מאחר שהקבוצה הוקמה ב-1946 כמועדון ספורט של הצבא האדום. הקבוצה נחשבת לקבוצת ההוקי החזקה ביותר בסנקט פטרבורג ובמחוז לנינגרד ואחת הקבוצות הטובות באירופה והשנייה בפופולריות שלה ביבשת אירופה, על פי נתוני IIHF,עם ממוצע של 13,594 צופים למשחק, כאשר בעונת 2019/2020 נכחו 420,000 צופים במשחקי הבית במהלך העונה הסדירה.
הקבוצה זכתה בגביע גגארין ואליפות ליגת ההוקי הקונטיננטלית פעמיים, בעונת 2014/2015 ובעונת 2016/2017.
המועדון הוא אחד ממועדוני ההוקי קרח הפופולריים ביותר ביבשת ובקיץ 2021 הגיע למיליון מנויים ברשתות החברתיות והוא מועדון ההוקי קרח הראשון באירופה להגיע להישג זה. מבין מועדוני ליגת ההוקי הקונטיננטלית, המועדון מוביל במספר העוקבים באינסטגרם, VK, Tik Tok וטוויטר.
היסטוריה > אליפות ברית המועצות

הקבוצה נטלה חלק באליפויות המדינה מאז עונת 1946/47, עונת הבכורה של אליפות ברית המועצות בהוקי קרח, למעט בעונות 1947/48 — 1949/50 (בעונת 1947/48 הקבוצה לא השתתפה באליפות, בעונות 1948/49 ו-1949/50 התמודדה בליגות הנמוכות) ובעונת 1991/92 התמודדה בליגת השנייה.
הישג השיא של הקבוצה בתקופה הסובייטית הוא מקום שלישי בעונות 1971 ו-1987, קודם לכן סיימה במקום הרביעי בעונות 1954, 1956, 1967, 1970.
היסטוריה > אליפות רוסיה

הקבוצה התמודדה בליגת העל הרוסית בהוקי קרח, אך לא הגיעה להישגים משמעותיים.
בעונת 1992/1993 סיימה במקום הרביעי ובעונת 2005/06 סיימה במקום ה-13 באליפות, ב-15 בפברואר 2003 הגיעה לשיא צופים במשחק הוקי קרח בליגה הרוסית כשבמשחק נגד ספרטק מוסקבה בהיכל הקרח בסנקט פטרבורג צפו 12,300 איש.
בעונת 2007/08 סיימה במקום הששי בעונה הסדירה והעפילה עד לשמינית גמר פלייאוף הליגה ואומנם גברה על ספרטק מוסקבה בתוצאה 3:2 אך במשחק רבע הגמר הפסידה ללוקומוטיב ירוסלבל בתוצאה 3:1 וסיימה את דרכה באליפות.
היכל הבית ומתקן אימונים

| --- | --- |
 :  ראו גם – סק"א ארנה
מאז 2024, הקבוצה מארחת את משחקיה בסק"א ארנה שמכיל 21,500 מושבים על שטח של 167,000 מ"ר ובגובה 49 מטרים ונחשב להיכל הקרח הגדול בעולם. עלות משוערת: 20 מיליארד רובלים.
קודם לכן אירחה הקבוצה בהיכל הקרח (ברוסית: Ледовый дворец) המרכזי שלה, בעיר סנקט פטרבורג, המכיל 12,500 מקומות ישיבה, בה משחקת הקבוצה את מרבית משחקי הבית שלה. עד 2009 הקבוצה אירחה משחקים גם בהיכל הספורט יובילייני (בן 7,012 המקומות), אשר משמש כהיכל הספורט המשני. בעונת 2017/18 במשחקי הבית של הקבוצה היו 11,847 צופים בממוצע.
מתקן האימונים של הקבוצה מכונה "עיר ההוקי" (Хоккейный город) והוא מתחם הממוקם סמוך לאולם הבית ברחוב רוסייסקי פרוספקט 6 בעיר. המתחם מארח טורנירים, תחרויות, אירועי תרבות ובידור והחלקה המונית על הקרח. המתחם כולל שתי זירות קרח, אולם ספורט, חדר כושר, אזור אמנויות לחימה, בית מלון, אולם כנסים, מרכז רפואי, מרכז ציוד ומתקנים נוספים. בשטח סביב המתחם יש מגרש כדורגל, משטח קרח חיצוני, מגרש טניס, מגרש כדורעף חופים, מסלול ריצה קלה, אזור עם ציוד כושר לרחוב, מגרש משחקים לילדים וחניה.
יריבויות

לסק"א יריבות מתוחה עם כלל מועדוני ההוקי קרח של מוסקבה, על רקע דרבי ערי הבירה. ברם, מבין המועדונים בליגת KHL יש לה יריבות עמוקה עם צסק"א מוסקבה, שהמשחקים מולה מכונים בשם הדרבי הצבאי, משום ששני המועדונים הוקמו על ידי הצבא האדום ואף שהיום שני המועדונים נמצאים בבעלות חברות נפט ואין להן כל קשר לצבא הרוסי, הן שמרו על שמן הסובייטי והיריבות מכונה בשם זה.
לסק"א יריבות עירונית עם דינמו סנקט פטרבורג, אך השניים מעולם לא נפגשו במסגרת ליגת KHL. בין השתיים יריבות בעיקר בין קבוצות המילואים ובייחוד בין מועדון הבת סק"א-נייבה וקבוצת הנוער דינמו סנקט פטרבורג והשתיים אף נפגשו בגמר גביע פטרוב בעונת 2018.
סטטיסטיקה

מקרא: מש' = משחקים, נצ' = ניצחונות, נצה' = ניצחונות בהארכה, הפ' = הפסדים,
 הפה' = הפסדים בהארכה, נק' = נקודות, שעז' = שערי זכות, שעח' = שערי חובה. 
     אלופת הליגה      סגנית אלופת הליגה
| עונה | מש' | נצ' | נצה' | הפ' | הפה' | נק' | שעז' | שעח' | מיקום | פלייאוף |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| ‏2008/09 | 56 | 26 | 9 | 17 | 4 | 100 | 143 | 105 | מקום 3, טראסוב | הפסידה בשלב המוקדם 0–3 (ספרטק מוסקבה) |
| ‏2009/10 | 56 | 36 | 4 | 10 | 6 | 122 | 192 | 118 | מקום 1, בוברוב | הפסידה בחצי גמר החטיבה, 1–3 (לדינמו ריגה) |
| ‏2010/11 | 54 | 23 | 9 | 13 | 9 | 96 | 171 | 144 | מקום 2, בוברוב | הפסידה בחצי גמר החטיבה, 3–4 (לאטלנט מיטישצ'י) |
| ‏2011/12 | 54 | 32 | 6 | 11 | 5 | 113 | 205 | 130 | מקום 1, בוברוב | הפסידה בגמר החטיבה, 0–4 (לדינמו מוסקבה) |
| ‏2012/13 | 52 | 36 | 2 | 11 | 3 | 115 | 182 | 116 | מקום 1, בוברוב | הפסידה בגמר החטיבה, 2–4 (לדינמו מוסקבה) |
| ‏2013/14 | 53 | 33 | 1 | 13 | 4 | 105 | 174 | 113 | מקום 2, בוברוב | הפסידה בחצי גמר החטיבה, 2-4 (ללוקומוטיב ירוסלבל) |
| ‏2014/15 | 60 | 36 | 2 | 14 | 2 | 123 | 210 | 136 | מקום 2, בוברוב | מחזיקת גביע גגארין, ניצחה 4-1 (את אק בארס קאזאן) |
| ‏2015/16 | 60 | 29 | 2 | 21 | 2 | 100 | 163 | 197 | מקום 6, בוברוב | הפסידה בגמר החטיבה, 0-4 (לצסק"א מוסקבה) |
| ‏2016/17 | 60 | 39 | 2 | 8 | 2 | 137 | 249 | 114 | מקום 1, בוברוב | מחזיקת גביע גגארין, ניצחה 4-1 (את מטאלורג מגניטוגורסק) |
| ‏2017/18 | 56 | 40 | 3 | 9 | 2 | 138 | 227 | 97 | מקום 1, בוברוב | הפסידה בגמר החטיבה, 2-4 (לצסק"א מוסקבה) |
| ‏2018/19 | 62 | 43 | 3 | 8 | 3 | 103 | 209 | 80 | מקום 1, בוברוב | הפסידה בגמר החטיבה, 3-4 (לצסק"א מוסקבה) |
| ‏2019/20 | 51 | 22 | 6 | 5 | 2 | 103 | 138 | 71 | מקום 2, בוברוב | העפילה לפלייאוף אך הליגה הופסקה בעקבות מגפת הקורונה ברוסיה |
| ‏2020/21 | 55 | 30 | 2 | 13 | 4 | 74 | 161 | 115 | מקום 1, בוברוב | הפסידה בגמר החטיבה, 4-2 (לצסק"א מוסקבה) |
| ‏2021/22 | 48 | 25 | 6 | 11 | 6 | 68 | 146 | 98 | מקום 1, בוברוב | הפסידה בגמר החטיבה, 4-3 (לצסק"א מוסקבה) |
| ‏2022/23 | 68 | 40 | 5 | 13 | 2 | 105 | 243 | 150 | מקום 1, בוברוב | הפסידה בגמר החטיבה, 4-3 (לצסק"א מוסקבה) |
| ‏2023/24 | 68 | 31 | 6 | 15 | 6 | 98 | 215 | 160 | מקום 2, בוברוב | הפסידה בחצי גמר החטיבה, 5-4 (לאבטומוביליסט יקטרינבורג) |
מאמנים

גנאדי דמיטרייב (1946—1947)
ל.א. חדג'יבאטוב (1948—1949)
אלכסנדר סמיונוב (1950—1951)
בליאיי בקיאשב (1951—1952)
גאורגי לאסין (1952—1953)
אנאטולי ויקטורוב (1953—1957)
יבגני וורונין (1957—1958)
אלכסנדר קומארוב (1958—1962)
יבגני באביץ' (1962—1963)
ניקולאי פוצ'קוב (1963—1973)
וניאמין אלכסנדרוב (1973—1974)
נ. פוצ'קוב (1974—1977)
אולג סיבקוב (1977—1978)
נ. פוצ'קוב (1978)
ולרי שילוב (1978—1979)
איגור רומישבסקי (1979—1981)
בוריס מיכאילוב (1981—1984)
ו. שילוב (1984—1989)
גנאדי ציגנקוב (1989—1991)
איגור שצ'ורקוב (7 בינואר 1991 — 26 במאי 1992)
ב. מיכאילוב (26 במאי 1992 — 17 באפריל 1998)
ניקולאי מסלוב (19 באפריל 1998 — 7 באפריל 1999)
אלכסנדר ז'וקוב (ממלא מקום, 7 באפריל — 15 ביוני 1999)
רפאיל אישמאטוב (15 ביוני 1999 — 9 באפריל 2002)
נ. פוצ'קוב (18 באפריל 2002 — 3 באוקטובר 2002)
ב. מיכאילוב (3 באוקטובר 2002 — 30 במרץ 2005)
ניקולאי סולוביוב (14 באפריל 2005 — 25 בינואר 2006)
סרגיי צ'רקס (ממלא מקום, 25 בינואר — 30 באפריל 2006)
ב. מיכאילוב (30 באפריל — 2 בנובמבר 2006)
יורי לאונוב (3 בנובמבר 2006 — 10 באפריל 2007)
בארי סמית' (10 באפריל 2007 — 17 באפריל 2010)
אייבן זנאטה (17 באפריל — 18 באוקטובר 2010)
וצלאב סיקורה (18 באוקטובר 2010 — 21 במרץ 2011)
מילוש רז'יגה (28 באפריל 2011 — 25 בנובמבר 2012)
מיכאיל קראבץ (ממלא מקום, 25 בנובמבר — 1 בדצמבר 2012)
יוקה יאלונן (1 בדצמבר 2012 — 4 באפריל 2014)
ויאצ'סלב ביקוב (4 באפריל 2014 — 17 ביוני 2015)
אנדריי נזארוב (20 ביוני 2015 — 16 באוקטובר 2015)
סרגיי זובוב (17 באוקטובר 2015 — 1 ביוני 2016)
אולג זנארוק (1 ביוני 2016 — 2018)
איליה וורוביוב (2018 — 2019)
אלכסיי קודאשוב (יולי 2019 — יוני 2020)
ואלרי בראגין (יוני 2020 — ינואר 2022)
רומן רוטנברג (ינואר 2022 —)
תארים

גביע גגארין
זכייה (1): 2015, 2017
אליפות המערב
זכייה (2): 2014/15, 2016/17
גביע היבשת
זכייה (3): 2012/2013, 2017/2018, 2022/23
גביע הפתיחה
זכייה (2): 2017, 2018
מקום שלישי (2): 1971, 1987
סגנות (2): 1968, 1971
זכייה (4): 1970, 1971, 1977, 2010
זכייה (1): 2017
קבוצות בת

קבוצת סק"א-1946, היא קבוצת הנוער שהוקמה ב-2009 והיא מתמודדת בליגת ההוקי לצעירים. בעונת 2014/2015 הקבוצה סיימה במקום השני וסגנית אלופת ליגת ההוקי לצעירים, לאחר שהפסידה בסדרת הגמר של גביע חרלמוב. לצדה באותה ליגה מתמודדת קבוצת בת נוספת בשם סק"א אריות הכסף.
בנוסף ישנה קבוצת בת בשם סק"א-נייבה המתמודדת בליגת VHL.
ראו גם

רדיו זניט, תחנת רדיו ספורטיבית המדווחת חדשות ספורט וחדשות סביב מועדון זניט ומועדון ההוקי קרח סק"א.
הדרבי הצבאי