stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
טינטין והפיקורוס
עלילה

קפטן האדוק, חברו הטוב של טינטין ואלכוהוליסט מושבע, חש טעם מוזר בכל פעם שהוא שותה אלכוהול, עד כדי כך שאינו מסוגל לבלוע את המשקה. אף אחד אחר לא חש בטעם המוזר, והדבר נותר בגדר תעלומה.
לטינטין ולקפטן האדוק נודע כי ידידתם, הזמרת ביאנקה קסטאפיורה, יחד עם המלווה שלה איגור ואגנר, העוזרת שלה אירמה והבלשים תומסון ותומפסון, כלואים במדינה הדרום-אמריקאית סן תיאודורוס, בשל עלילת ריגול מופרכת. סן תיאודורוס נשלטה בעבר על ידי ידידם של טינטין והקפטן, גנרל אלקזאר, אך לאחר מהפכה שלטונית שבוצעה בה התחלף הממשל וכעת נשלטת המדינה על ידי דיקטטור בשם גנרל טפיוקה.
לאחר זמן קצר ממשלת סן תיאודורוס מאשימה את טינטין, פרופסור קלקולוס והקפטן בחתירה תחת משטרו של טפיוקה. טפיוקה מזמין את השלושה לפגוש אותו בסן תיאודורוס ומבטיח שלא יפגע בהם לרעה. הקפטן רוצה להיענות להזמנה ואילו טינטין רואה בה מלכודת, ולאחר ויכוח טסים קלקולוס והקפטן לבדם.
מיד לאחר הנחיתה נלקחים קלקולוס והקפטן לוילה כפרית, שם הם נמצאים, ללא ידיעתם, תחת מעקב צמוד של שירותי הביטחון וללא אפשרות יציאה מהמתחם. לאחר מספר ימים מצטרף טינטין אל קלקולוס והקפטן, ומגלה שהם תחת מעקב. טינטין גם מזהה את אחד העובדים בוילה כפאבלו, שאת חייו הציל שנים קודם לכן. פאבלו מסביר לטינטין שההאזנה והלכידה אורגנו על ידי קולונל ספונז', מפקד המשטרה החשאית הבורדורית, שחפץ לנקום בטינטין על מעלליו בספר פרשת קלקולוס. הוא מציע לטינטין לארגן בריחה מהוילה ולהצטרף לכוחות הגרילה של גנרל אלקזאר.
למחרת בורחים טינטין, שלגי, האדוק וקלקולוס אל מחנהו של גנרל אלקזאר. במהלך הבריחה הם כמעט נתפסים על ידי כוחותיו של טפיוקה, וטינטין מבין שהבריחה הייתה מהלך שתוכנן על ידי טפיוקה כדי להפליל אותם, ושפאבלו שיתף פעולה עם טפיוקה.
טינטין וידידיו מוצאים מקלט במחנה המורדים של גנרל אלקזאר שבג'ונגל. אלקזאר מסביר לטינטין שהדבר העיקרי שמונע מהמהפכה שלו להצליח הוא האלכוהוליזם של המורדים; טפיוקה, שמכיר בחולשה של המורדים לאלכוהול, מצניח אל הג'ונגל בקבוקי ויסקי וכך מונע מהמהפכה להתקדם. פרופסור קלקולוס מגלה לטינטין ולקפטן האדוק שהוא גרם לטעם המוזר שחש הקפטן באלכוהול; הוא המציא גלולות לגמילה מאלכוהול שגורמות לכל מי שבולע אותן לחוש טעם רע בשתייה חריפה, ושם אותן באוכל של הקפטן מבלי ידיעתו על מנת לנסות אותן. טינטין מחליט לעזור לאלקזאר לכבוש את השלטון במדינה, ועל ידי כך להביא לשחרורם של קסטאפיורה, ואגנר, אירמה והתומפסונים. הוא מבטיח לאלקזאר לגמול את המורדים מאלכוהול, ובתמורה אלקזאר מבטיח שלא ינקוט בשום סוג של אלימות במהלך ההפיכה.
אל הג'ונגל מגיעה קבוצת תיירים שתעו בדרך, ביניהם גם להקת הליצנים "the Jolly Follies", שאמורה להופיע בקרנבל בעיר הבירה טפיוקוליס מספר ימים לאחר מכן. טינטין מציע להשתמש בתחפושות הליצנים כדי להיכנס לעיר הבירה ללא חשד. ביום הקרנבל המורדים, יחד עם טינטין והקפטן, מתחפשים לליצנים ונוסעים לעיר הבירה, שם הם מצליחים להיכנס בעזרת התחפושות לארמונו של טפיוקה. אלקזאר כובש את השלטון ומגרש מסן תיאודורוס את גנרל טפיוקה וקולונל ספונז', בעוד טינטין והאדוק מחלצים את תומסון ותומפסון, קסטאפיורה, ואגנר ואירמה מכלאם.
בסוף העלילה טסים טינטין וידידיו בחזרה מסן תיאודורוס, ומבחינים כי המהפכות בשלטון לא השפיעו על האזרחים – הם נשארו עניים.
ביקורת וניתוח

הביקורות לספר היו טובות פחות מהרגיל לסדרה. רנדי וז'אן-מארק לופיסייה (אנ') העניקו לקומיקס שניים מתוך חמישה כוכבים, ותיארו אותו כ”פשוט עצוב”. הם הסבירו ש”הקסם הבלתי ניתן להגדרה של הקו של הרז'ה” חסר בספר זה, כנראה משום שחלקים גדולים ממנו צוירו על ידי עובדי אולפני הרז'ה ולא על ידי הרז'ה עצמו. בנוסף, לדבריהם, הדמויות נראות עייפות, בעיקר טינטין, שהתנהגותו לאורך הספר פסיבית מאוד - אפילו על עטיפת הספר, האדוק הוא זה שמוביל. הארי תומפסון (אנ') נתן ביקורת דומה, ואמר שהדמויות היו חסרות חיים, וש”משהו בלתי מוגדר” נעדר מהאיורים. לדבריו, זהו ”סיפור חסר ברק, חסר ניצוץ של הרפתקה אמיתית של טינטין”. מייקל פאר ביקר את השינוי בבגדיו של טינטין בספר זה, ואמר כי ”שינוי המראה של טינטין לקראת סוף הקריירה שלו היה לא רק מעשה מיותר, אלא טעות”.
בפתיחת הספר נראה טינטין חבוש קסדת אופנוע שעליה סמל התנועה לפירוק נשק גרעיני. בראיון בו נשאל הרז'ה על כך, הוא ענה ש”זה נורמלי, טינטין הוא פציפיסט, הוא תמיד היה נגד מלחמות.” מבקר הספרות טום מקארתי (אנ') ראה בהכללת סמל השלום סימן לכך שהנטייה השמאלנית של הרז'ה ניצחה את נקודות המבט הימניות והגזעניות ששלטו ביצירתו המוקדמת.
הערות שוליים

↑  A. PELLEGRIN, Politics as a carnival in Herge's Tintin et les Picaros, European Comic Art, 2010
| הרפתקאותיו של טינטין |
| --- | --- | --- |
| יוצרים ומפתחים | ארז'ה • בוב דה מור • אדגר פ. ז'אקובס |  |
| דמויות | טינטין • קפטן האדוק • פרופסור קלקולוס • תומסון ותומפסון • ביאנקה קסטאפיורה • דמויות נוספות |  |
| אוגדנים | טינטין בארץ הסובייטים • טינטין בקונגו • טינטין באמריקה • הסיגרים של פרעה • הלוטוס הכחול • האוזן השבורה • האי השחור • שרביטו של אוטוקר • הסרטן בעל צבתות הזהב • הכוכב המסתורי • תעלומת ה"חד-קרן" • אוצרו של רקהם האדום • שבעת כדורי הבדולח • אסירי השמש • ארץ הזהב השחור • הטיסה לירח • החוקרים על הירח • פרשת קלקולוס • כרישי הים האדום • טינטין בטיבט • תעלומת תכשיטי הזמרת • טיסה 714 לסידני • טינטין והפיקורוס • טינטין ואלף ארט |  |
| סרטים | הסרטן בעל צבתות הזהב (1947) • טינטין וגיזת הזהב (1961) • טינטין והתפוזים הכחולים (1964) • טינטין ומקדש השמש (1969) • טינטין ואגם הכרישים (1972) • הרפתקאות טינטין: תעלומת החד-קרן (2011) |  |
| סדרות טלוויזיה | הרפתקאותיו של טינטין מאת ארז'ה (1958–1962) • הרפתקאותיו של טינטין (1991–1992) |  |
סמל התנועה לפירוק נשק גרעיני, שהופיע על קסדתו של טינטין בפתיחת הספר.
לאמונת עתנו

לאמונת עתנו היא סדרת ספרים בנושאי אמונת ישראל וגאולת ישראל, המבוססת על שיעוריו של הרב צבי ישראל טאו, נשיא ישיבת הר המור, עוסקת בעיקר בפרשנותו לתורתם של הרב אברהם יצחק הכהן קוק ובנו הרב צבי יהודה הכהן קוק.
נכון ל-2024 נדפסו במסגרת הסדרה שבעה עשר כרכים. הסדרה יצאה לאור בהוצאת חוסן ישועות.
רקע

סדרת "לאמונת עתנו" יוצאת לאור החל משנת ה'תשנ"ד, טרם הפיצול בישיבת מרכז הרב והקמת ישיבת הר המור בנשיאותו של הרב טאו. שיעוריו של הרב טאו עוסקים בעיקר בפרשנות לכתבי הראי"ה קוק ובנו הרצי"ה, ביסוסה על ידי ניתוח תופעות בקרב החברה הישראלית והחברה הדתית בעשורים האחרונים, וניסיון להתוויית כיוון רוחני מתוך דרכה של "התורה הגואלת" מבית מדרשו של הרב קוק. העורך הראשי של הסדרה הוא הרב יאיר דיאמנט, ועמו הרב מרדכי הס (עד כרך ד) והרב זאב נוימן (עד כרך ו). בחתימת כל מבוא מבהירים העורכים כי השיעורים נערכו על ידם ובאחריותם.
שמה של הסדרה נגזר מתוך הכתוב ”וְהָיָה אֱמוּנַת עִתֶּיךָ חֹסֶן יְשׁוּעֹת חָכְמַת וָדָעַת יִרְאַת ה' הִיא אוֹצָרוֹ” (ישעיה, ל"ו, ג')), ופירושה – בירורי האמונה הישראלית השייכים ונצרכים לעת הזו. מפסוק זה נגזר גם שמה של ההוצאה לאור בה היא נדפסת, חוסן ישועות, השוכנת על יד ישיבת הר המור בירושלים. בפתח כל מבוא נדפסים דבריו של הרצי"ה קוק:
אמונת ההשגחה העליונה של ד' אמת אלהי ישראל רבון העולמים המופיעה בעת הזאת... היא האמונה של עתנו זאת, בה הנהו חוסן הישועות... ובה מוכן אוצר יראת ד' בראיית מעשהו הנורא
הסדרה נחשבת כליבת משנתו של הרב צבי טאו, אולם לצדה מתפרסמות מפעם לפעם חוברות שונות, בהן מתומללים שיעוריו בשלל נושאים רעיוניים ונושאים העומדים על סדר היום הציבורי, בהוצאות חוסן ישועות ושירת ישראל.
לקריאה נוספת

הרב יהודה בהרב, '"לאמונת עתנו" מאת הרב צבי טאו – סקירה' – על הכרך הראשון של הסדרה, אורות עציון כו, ישיבת אור עציון אדר תשנ"ו, עמ' 177–177
הערות שוליים

↑  המהדורה הראשונה נדפסה ללא כותרת.
האנדרטה לזכר יצחק רבין

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  אנדרטה 
 על שם:  יצחק רבין 
 מיקום:   תל אביב-יפו
 מדינה:  ישראל 
 הקמה ובנייה
 אדריכל:  דוד טרטקובר 
 קואורדינטות:  32°04′54″N 34°46′52″E﻿ / ﻿32.081722222222°N 34.781138888889°E﻿ / 32.081722222222; 34.781138888889
  מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת תל אביב מוגדלת) האנדרטה לזכר יצחק רבין(למפת תל אביב רגילה) האנדרטה לזכר יצחק רבין(למפת גוש דן רגילה) האנדרטה לזכר יצחק רבין(למפת גוש דן מוגדלת) האנדרטה לזכר יצחק רבין  he האנדרטה לזכר יצחק רביןhe האנדרטה לזכר יצחק רביןמפת  מרכז __ תל אביב (in English: Tel Aviv) [‌גוש דן וסביבותיו‌]ממזרח: __ בני ברק (in English: Bnei Brak), __ רמת גן (in English: Ramat Gan), __ גבעתיים (in English: Givatayim) ממערב: הים התיכון (in English: PAM) tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
האנדרטה לזכר יצחק רבין הוקמה באתר הירצחו של ראש הממשלה יצחק רבין, לאחר עצרת השלום בכיכר מלכי ישראל, סמוך לגרם המדרגות של בניין עיריית תל אביב. לאחר הירצחו נקראה הכיכר על שמו – כיכר רבין.
הקמה

לאחר הרצח כוסו הקירות של בניין העירייה בציורי גרפיטי רבים של אזרחים, אשר ביקשו למחות, להתאבל ולהביע את רגשותיהם הסוערים על רצח ראש ממשלה בישראל. מלבד ששם הכיכר הוסב על שמו של יצחק רבין, כמו אתרים רבים נוספים ברחבי הארץ, הוחלט להציב באתר ההתנקשות יצירה אמנותית שתציין את תולדות האתר.
בהכנת האנדרטה השתתפו אנשי ציבור, חברים, נציגי משפחת רבין ואמנים אחדים. היא תוכננה על ידי קלוד גרונדמן-ברייטמן. האנדרטה מורכבת משש עשרה אבני בזלת שהובאו מרמת הגולן, אשר נועדו לסמל את החיבור שרבין חש לאדמה. האבנים סותתו על ידי הפסלת יעל ארצי. והמתחם כולו, הסמוך לגן העיר, תוכנן על ידי דוד טרטקובר. ליד האנדרטה, מתחת לגרם המדרגות, מוצב פסל של יצחק רבין, עשוי מתכת וקבוע על אבן. טקס הסרת הלוט מעל האנדרטה התקיים ב-1 בנובמבר 1996, כשנה לאחר הרצח.
האנדרטה היא אתר עלייה לרגל לרבים, וקבוצות מטיילים רבות מגיעות אליה. היא גם מושא להשחתה של פעילים פוליטיים או פגועי נפש.
בסמוך לאנדרטה מתקיימים טקסים שונים לזכרו של רבין, בהם טקס אזכרה ביום השנה למותו וטקס ביום הזיכרון לחללי מערכות ישראל.
קבוצת פעילים בשם: "משמרות השלום והדמוקרטיה" ארגנה בעבר מפגשים קבועים בסמוך לאתר האנדרטה, בכל יום שישי אחר הצהריים, מאז סתיו 1995. במפגשים השתתפו בהם אנשי רוח ואמנות, המגיעים מרחבי הארץ. במשך השנים פעלו במסגרתה אלפי בני אדם.
באפריל 2005 ריססו אלמונים את האדנרטה בשחור ואת המילה "מוות" על דגל ישראל הנמצא באנדרטה.
באוקטובר 2011 הושחתה האנדרטה על ידי שבואל סחיווסחורדר, שמשפחתו נרצחה בפיגוע במסעדת סבארו עשור קודם לכן. סחיוויסחורדר שפך דלי צבע לבן על האנדרטה, ועל אחד מהקירות הסמוכים ריסס כתובת התומכת בשחרור הרוצח יגאל עמיר ולצידה הכיתוב "תג מחיר". את המעשה ביצע במחאה על עסקת שליט, במסגרתה שוחררה אחלאם תמימי, שהסיעה את המחבל לפיגוע בסבארו.
גלריה

האנדרטה לזכר יצחק רבין
שלט של מדינת ישראל, גרפיטי הכולל את המילה: "סליחה"
שלט מידע על יוצרי האנדרטה
שלט הקדשה ליד האנדרטה
שלט עם שחזור רגע הרצח
סימני המיקום על יד האנדרטה, מימין - יצחק רבין, משמאל - יגאל עמיר
חברי "משמרות השלום והדמוקרטיה" ליד פסל יצחק רבין
פסל יצחק רבין
הערות שוליים

↑  האנדרטה לזכר רבין באתר התיירות של תל אביב.
↑  יהושע בריינר‏, משחית אנדרטת רבין: "רציתי לפגוע ב'פופיק' של השמאל", באתר וואלה, 14 באוקטובר 2011
↑  ראו: טקס יום הזיכרון לחללי צה"ל של משמרות השלום והדמוקרטיה, באתר יוטיוב.
↑  ראו: משמרות השלום והדמוקרטיה מארחים את קבוצת האש, באתר יוטיוב.
↑  נועם שרביט, ‏הושחתה האנדרטה לזכר רבין בת"א, באתר גלובס, 4 באפריל 2005
↑  יואב מלכה ואלי סניור, צפו בתיעוד: כך הושחתה האנדרטה לזכר רבין, באתר ynet, 14 באוקטובר 2011
תקריב: סלעי האנדרטה המסותתים וחפצים מסמני זיכרון ואבלות: "נר נשמה" וזר פרחים
חסוס אורוסקו

חסוס חילברטו אורוסקו צ'יקטה (בספרדית: Jesús Gilberto Orozco Chiquete; נולד ב-19 בפברואר 2002 בספופן שבמקסיקו) הוא כדורגלן מקסיקני המשחק בעמדת הבלם בקבוצת גוודלחרה מליגת העל המקסיקנית ובנבחרת מקסיקו.
קריירת מועדונים

אורוסקו גדל במחלקת הנוער של גוודלחרה. בעונת 2021/2022 החל לשחק בקבוצת המילואים של המועדון, ובשנת 2021 החל לשחק בקבוצה הראשונה של המועדון במסגרת ליגת העל המקסיקנית.
קריירה בינלאומית

ב-16 בדצמבר 2023 ערך אורוסקו את הופעת הבכורה שלו בנבחרת מקסיקו, בהפסד 3-2 לנבחרת קולומביה במשחק ידידות.
נכלל בסגל נבחרת מקסיקו לטורניר קופה אמריקה 2024, אך לא שיחק בטורניר.
הערות שוליים

↑  LIGA MX - Página Oficial de la Liga Mexicana del Fútbol Profesional, ligamx.net
↑  ¡Oficial! Estos son los cinco jugadores de México que se quedaron fuera de la Copa América באתר Azteca Deportes, ‏ 11 ביוני 2024 (בספרדית)
| נבחרת מקסיקו – קופה אמריקה 2024 |
| --- | --- | --- |
|  1 ח. גונסאלס •  2 ח. סאנצ'ס •  3 מונטס •  4 אלברס •  5 ואסקס •  6 ארטאגה •  7 רומו •  8 רודריגס •  9 קיניונס •  10 וגה •   11 חימנס •  12 אסבדו • 13 אורוסקו •  14 א. סאנצ'ס • 15 אנטונה • 16 קורטיסו • 17 פינדה • 18 פלורס • 19 רייס • 20 גרסיה • 21 הוארטה • 22 מרטינס • 23 רנחל • 24 צ'אווס • 25 אלברדו • 26 ב. גונסאלס • מאמן: לוסאנו |  1 ח. גונסאלס •  2 ח. סאנצ'ס •  3 מונטס •  4 אלברס •  5 ואסקס •  6 ארטאגה •  7 רומו •  8 רודריגס •  9 קיניונס •  10 וגה •   11 חימנס •  12 אסבדו • 13 אורוסקו •  14 א. סאנצ'ס • 15 אנטונה • 16 קורטיסו • 17 פינדה • 18 פלורס • 19 רייס • 20 גרסיה • 21 הוארטה • 22 מרטינס • 23 רנחל • 24 צ'אווס • 25 אלברדו • 26 ב. גונסאלס • מאמן: לוסאנו | מקסיקו |
איל ויצמן

| --- | --- |

 לידה:  26 ביולי 1970 (בן 54) חיפה, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  בית הספר לאדריכלות של איגוד האדריכלות בלונדון  בית הספר הריאלי העברי בחיפה  בירקבק, אוניברסיטת לונדון  London Consortium 
 מעסיק:  אוניברסיטת לונדון, גולדסמית'ס, אוניברסיטת לונדון 
 פרסים והוקרה:  חבר במסדר האימפריה הבריטית 
 
איל ויצמן (נולד ב-26 ביולי 1970) הוא אדריכל ישראלי, פרופסור לתרבות חזותית ומרחבית באוניברסיטת לונדון, בה הוא מנהל את המרכז לארכיטקטורה פורנזית (Forensic Architecture).
ביוגרפיה

ויצמן נולד וגדל בחיפה, בן בכור מבין שלושה ילדים למאיר ויצמן, שנולד בגרמניה לאחר מלחמת העולם השנייה להורים פולנים, ולרחל לאה לבית שניידר, ילידת גרמניה שעלתה לישראל בשלהי שנות ה-60. אחותו היא השחקנית והבמאית, עינת ויצמן.
למד בבית הספר הריאלי. שירת בצה"ל בחיל האוויר בבסיס חצרים ובסיס רמון.
למד אדריכלות בבית הספר לארכיטקטורה של איגוד הארכיטקטים בלונדון. את לימודי הדוקטורט השלים בבירקבק, אוניברסיטת לונדון.
בשנת 2007, הקים יחד עם הזוג אלסנדרו פטי וסנדי הלאל משרד אדריכלות בבית סאחור בשם DAAR ‏(Decolonizing Architecture Art Residency). באותה שנה גם יצא לאור באנגלית ספרו "ארץ חלולה", העוסק במרחב החדש, בצורה ובמבנה שיצרה מדינת ישראל בגדה המערבית, בו הוא טוען שארכיטקטורה ותכנון מהווים המשך של המלחמה באמצעים אחרים. הארכיטקטורה של מפעל השליטה וההתיישבות שכוננה מדינת ישראל היא תלת–ממדית, היא מעצבת מחדש את פני הקרקע, מנצלת את הטופוגרפיה הטבעית ומשנה אותה באמצעות מערכת מסועפת של מחסומים, מכשולים וחומות, כבישים עוקפים, גשרים ומנהרות באופן מודע ומתוכנן. במסגרת כתיבת הספר ראיין את מפקד אוגדת עזה אביב כוכבי (לימים ראש המטה הכללי), שהסביר את גישת צה"ל לשליטה במרחב העירוני בגדה המערבית: ”המרחב שאתה מסתכל עליו, החדר הזה שאתה מסתכל עליו הוא פרשנות שלך. ואתה יכול למתוח את גבולות הפרשנות - לא באופן בלתי מוגבל - כי בסוף זה פיזיקה, יש שם בתים, יש שם סמטאות. השאלה היא איך אתה מפרש את הסמטה. האם הסמטה היא מקום, כמו שכל מתכנן ערים כמו שכל ארכיטקט חושב, שהולכים דרכו. או שהסמטה היא מקום שאסור ללכת דרכו... אני צריך להגיח ממקום לא צפוי. לכן בחרנו את השיטה של לעבור דרך קירות, ממש כמו תולעת שמכרסמת ומגיחה מפעם לפעם”.
בשנת 2010, ייסד ויצמן את מכון המחקר "ארכיטקטורה פורנזית" באוניברסיטת לונדון, העוסק בתחום מחקר חדש המייצר ראיות משפטיות דרך מחקר אדריכלי וחוקר פשעים הומניטריים בעזרת כלים אדריכליים. בין השאר חקר המכון את השמדת המורשת ההיזידית לאחר טבח סינג'אר, מקרי רצח שונים באירופה, התקפות כימיות בזמן מלחמת האזרחים בסוריה, תקרית על חוף ימה של לוב בזמן מלחמת האזרחים השנייה בלוב.
בשנת 2018, ויצמן ומכון "ארכיטקטורה פורנזית", זכו בפרס ביזלי של מוזיאון העיצוב בלונדון על "העיצוב המוצלח לשנת 2018", כמו כן היה מעומד לפרס טרנר.
ב-19 באוקטובר 2023 פורסם מכתב אמנים בינלאומיים המגנה את פעילות ישראל ברצועת עזה במסגרת מלחמת חרבות ברזל. ויצמן היה מהחתומים על המכתב.
ספריו

בעברית
סף המדבר, קו העימות, הוצאת בבל, 2016
ארץ חלולה: ארכיטקטורת הכיבוש של ישראל, הוצאת בבל, 2018
באנגלית
1998 (with Christian Nicolas) Random Walk, London: Architectural Association
2000 Yellow Rhythms, Rotterdam: 010 Publishers
2003 (with Rafi Segal) Civilian Occupation: The Politics of Israeli Architecture, Verso
2003 (with Anselm Franke) Territories, Builders and Warrior, Rotterdam: Witte de With Press
2003 (with Anselm Franke) Territories, Camps, Islands and other States of Utopia, Berlin and Cologne: Kunst Werke and Walter Koenig Press
2004 (with Anselm Franke) Territories, The Frontiers of Utopia and other Facts on the Ground, Cologne: Walther Koenig Press
2007 Hollow Land: Israel's Architecture of Occupation, Verso
2011 The Least of All Possible Evils: Humanitarian Violence from Arendt to Gaza, Verso
2012 (with Thomas Keenan) Mengele's Skull: The Advent of Forensic Aesthetics, Sternberg Press/Portikus
2012 Forensic Architecture: Notes from Fields and Forums (dOCUMENTA 13 notebook n.062), Hatje Cantz
2013 (with Ines Weizman) Before and After, Moscow: Strelka Press
2014 (with Alessandro Petti and Sandi Hilal) Architecture After Revolution, Berlin: Sternberg Press
2014 (with Forensic Architecture) FORENSIS, Berlin: Sternberg Press
2015 The Roundabout Revolution, Berlin: Sternberg Press
2015 (with photography by Fazal Sheikh) The Conflict Shoreline: Colonization as Climate Change in the Negev Desert, Göttingen: Steidl
2017 Hollow Land: The Architecture of Israel’s Occupation, Third and updated edition (with an additional chapter) London and NYC: Verso Books
2017 Forensic Architecture: Towards an Investigative Aesthetics (in Spanish), Barcelona and Mexico City: MACBA/MUAC (NYT/Spanish top ten non-fiction books of 2017)
2017 Forensic Architecture: Violence at the Threshold of Detectability, NYC: MIT/Zone Books
פרסים

2006 James Stirling Memorial Lecture Prize from the LSE/London and CCA/Montreal
2011 Prince Claus Architecture Prize (co-recipient with DAAR)
2016 Schelling Award for Architectural Theory (refused due to Schelling Nazi history)
2016 The Digital Dozen 2016 Award for Breakthroughs in Storytelling from Columbia University
2017 Beazley Design of the Year Award (for Forensic Architecture)
2017 Vera List Center Prize for Art and Politics (for Forensic Architecture, finalist)
2017 Prix Ars Electronica 2017 (for Forensic Architecture)
2017 The PeaBody-Facebook, Future of Media Award (For Forensic Architecture)
2017 European Cultural Foundation Princess Margriet Award for Culture (for Forensic Architecture)
2018 nominated for the Turner Prize with Forensic Architecture
הערות שוליים

↑  יותם פלדמן, ישראל ביתנו, באתר הארץ, 28 במאי 2008
About DAAR (Decolonizing Architecture Art Residency)
↑    שי זמיר, מי יבנה יבנה בית בח'אן יונס, באתר "ידיעות אחרונות", 25 במרץ 2017
↑  Hollow Land: Israel's Architecture of Occupation, Verso
↑  הילה שמר, הזוכה הגדול של פרס העיצוב הבריטי: אייל ויצמן, שצונזר בישראל, באתר Xnet‏, 18 בנובמבר 2018
↑  מיה אשרי, האדריכל הישראלי אייל ויצמן ברשימת מועמדי פרס טרנר לאמנות מודרנית, באתר הארץ, 26 באפריל 2018
↑  the undersigned, AN OPEN LETTER FROM THE ART COMMUNITY TO CULTURAL ORGANIZATIONS, Artforum, ‏2023-10-19 (באנגלית אמריקאית)
↑ סקירות:
צפריר רינת, כך מנהלת המדינה סכסוך עם הבדואים על המרחב, באתר הארץ, 2 באפריל 2016
יצחק לאור, קו הצחיחות - נישול הבדווים הוא לא רק עניין של טריטוריה, באתר הארץ, 5 באפריל 2016
↑ סקירות:
יהושע סימון, הפוליטיקה של הארכיטקטורה, הארכיטקטורה של הפוליטיקה, באתר הארץ, 31 במרץ 2008
יגיל הנקין, לו יכלו הקירות לברבר, תכלת 37, סתיו התש"ע / 2009
אברהם בורג, "ארץ חלולה": איל ויצמן מציג את מבנה העל והתשתית של הכיבוש, באתר הארץ, 13 בספטמבר 2018
↑  Carrión, Jorge. "Diez libros de no ficción que han marcado 2017".
↑  "James Stirling Memorial Lecture - Announcements - e-flux". www.e-flux.com.
↑  "Prince Claus Fund - Network". www.princeclausfund.org. Retrieved 2015-11-29.
↑  ""Wir arbeiten im Namen der Opfer" - derStandard.at". DER STANDARD.
↑  "Saydnaya Wins Digital Dozen 2016 Award for Breakthroughs in Storytelling - Forensic Architecture". 12 באפריל 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  https://designmuseum.org/exhibitions/beazley-designs-of-the-year/digital/saydnaya-inside-a-syrian-torture-prison finalist
↑  "The Vera List Center for Arts and Politics - 2016-2018 Prize Winner Maria Thereza Alves and iSeeds of Changei". www.veralistcenter.org. אורכב מ-המקור ב-2019-05-25. נבדק ב-2019-01-02.
↑  "PRIX ARS". prix2017.aec.at. אורכב מ-המקור ב-2018-07-07. נבדק ב-2019-01-02.
↑  "Forensic Architecture accepts Peabody-Facebook Award at ceremony in New York City - Forensic Architecture". 30 במאי 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Wilton, Pete. "European culture award for Forensic Architecture".
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007292496305171  PLWABN: 9811406289205606  BnF: cb14535469g (data)  GND: 137198795  ISNI: 0000 0000 7100 9812  LCCN: nb98065278  NKC: hka20221144718  NTA: 203645723  RKD: 247445  SNAC: w6737g82  SUDOC: 078864186  ULAN: 500261651  VIAF: 7624854   WorldCat (עם VIAF): 7624854
בית עיריית תל אביב-יפו

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  בניין עירייה 
 שימוש:  בית עירייה
 כתובת:  רחוב אבן גבירול 69
 מיקום:   תל אביב-יפו
 מדינה:  ישראל ישראל
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  1956–1966 (כ־10 שנים)
 תאריך פתיחה רשמי:  1966 
 אדריכל:  מנחם כהן
 סגנון אדריכלי:  ברוטליזם 
 מידות
 גובה:  62 מ' 
 שטח:  27,000 מ"ר
 קואורדינטות:  32°04′55″N 34°46′50″E﻿ / ﻿32.0819°N 34.7806°E﻿ / 32.0819; 34.7806
  מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת תל אביב מוגדלת) בית עיריית תל אביב-יפו(למפת תל אביב רגילה) בית עיריית תל אביב-יפו(למפת גוש דן רגילה) בית עיריית תל אביב-יפו(למפת גוש דן מוגדלת) בית עיריית תל אביב-יפו  he בית עיריית תל אביב-יפוhe בית עיריית תל אביב-יפומפת  מרכז __ תל אביב (in English: Tel Aviv) [‌גוש דן וסביבותיו‌]ממזרח: __ בני ברק (in English: Bnei Brak), __ רמת גן (in English: Ramat Gan), __ גבעתיים (in English: Givatayim) ממערב: הים התיכון (in English: PAM) tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
בית א. סקורה, בית העירייה הקודם בכיכר ביאליק
בית עיריית תל אביב-יפו הוא משכנה של עיריית תל אביב-יפו הנמצא בכיכר רבין (רחוב אבן גבירול 69) ויוצר את הדופן הראשית שלה.
היסטוריה

המבנה תוכנן על ידי האדריכל מנחם כהן, שזכה במפתיע בתכנונו בשנות ה-50, בהיותו בן 26 בלבד. הוא תוכנן בסגנון הברוטליסטי אשר אפיין את הבנייה באותן השנים. גובה הבניין 62 מטרים, כאשר גגו הראשי מגיע לגובה 54.74 מטרים. בבניין 720 חלונות ושטחו הבנוי הוא כ-27,000 מ"ר. הקמת הבניין מומנה על ידי חברת וולפסון קלור מאיר, שקיבלה דמי שכירות מהעירייה.
חזית הבניין הראשית פונה אל כיכר רבין, הנקראת כך מאז רצח יצחק רבין, שאירע בה אחר עצרת השלום. כיכר רבין היא הכיכר החשובה בתל אביב. היא מהווה מוקד לאירועים, עצרות, הפגנות, פסטיבלים וחגיגות, להם מהווה תמיד בניין העירייה רקע. ברחבת בית העירייה בנויה במה מוגבהת הפונה לכיוון מרכז הכיכר. בעת אירועים והפגנות נוהגים אישים ופוליטיקאים לנאום מעל גבי הרחבה. על פי התוכנית המקורית, הכניסה לבניין נועדה להיות מכיוון הכיכר, לאחר עלייה במדרגות הרחבות וחציית הבימה המוגבהת. הכניסה המונומנטלית הפונה לכיכר אינה בשימוש כיום, בין השאר בגלל בעיות גישה לנכים, והכניסה לציבור הרחב היא כניסה צדדית במפלס רחוב אבן-גבירול.
בתחילת המאה ה-21 התגלו ליקויי בטיחות במבנה, ועקב כך הוסרה בשנת 2004 רשת הבטון משני צדיו. לאחר מכן החלה להתגבש תוכנית כוללת לשיפוצו והרחבתו, ובשנת 2012 עבר שיפוץ כולל.
בעשור הראשון של המאה ה-21 נבחנו אפשרויות להוסיף לבניין קומות נוספות, ומערכת קולטים סולארים שיפיקו אנרגיה בבניין. כמו כן, נבחנה אפשרות לשיפוץ של המבנים המקיפים את הכיכר והסדרת חזית מסחרית בעיצוב אחיד מתחתם. שיפוץ נוסף שנבחן היה לרחבת הכיכר, ואף נבחנה האפשרות להקים מתחתיה חניון תת-קרקעי. לבסוף הסתיים השיפוץ בשנת 2014 והוא כלל הקמת מערכת תאורה צבעונית על חזית הבניין לכיוון כיכר רבין, שלדברי העירייה "משמשת להעברת מסרים מהעירייה לתושבים ולהעניק לציבור חוויה אסתטית ואינטראקטיבית". בין השאר שימשה מערכת התאורה במקרים הבאים:
2015
נובמבר - דגל צרפת - בעקבות פיגועי נובמבר 2015 בפריז
נובמבר - דגל ישראל - בעקבות שני פיגועים נגד ישראלים שהתרחשו ב-19 לחודש זה
2017
אפריל - דגל רוסיה - בעקבות הפיגוע ברכבת התחתית של סנקט פטרבורג
מאי - דגל בריטניה - בעקבות הפיגוע במנצ'סטר ארנה
מאי - דגל מצרים - בעקבות פיגוע הירי באל-מניא
אוגוסט - דגל ספרד - בעקבות פיגועי הדריסה בקטלוניה
אוקטובר - דגל ארצות הברית - בעקבות הטבח בסטריפ של לאס וגאס
2018
אוגוסט - דגל איטליה - בעקבות קריסת גשר מוראנדי
אוגוסט - דגל הדרוזים - בעקבות מחאה נגד חוק הלאום
נובמבר - דגל פולין - לכבוד 100 שנות עצמאות פולין
2019
אפריל - דגל סרי לנקה - בעקבות הפיגועים בסרי לנקה
נובמבר - תאורה בצבע אדום - כמחאה נגד אלימות נגד נשים
נובמבר - דגל צ'כיה - לציון 30 שנה למהפכת הקטיפה
2020
דגלי סין, איטליה, בריטניה, וארצות הברית - בעקבות מגפת הקורונה
אפריל - כיתוב הוקרה לבני ברק בעקבות מגפת הקורונה
אוגוסט - דגל לבנון - בעקבות הפיצוץ בנמל ביירות
אוגוסט - דגל איחוד האמירויות הערביות - בעקבות ההכרזה על הסכם איחוד האימרויות-ישראל.
2022
פברואר - דגל אוקראינה - בעקבות הפלישה הרוסית לאוקראינה
ספטמבר - דגל בריטניה עקב מות המלכה אליזבת השנייה
הבניין הראשון והשני

בית העירייה הנוכחי הוא המבנה השלישי של עיריית תל אביב. בראשונה שכנה עיריית תל אביב ב"בית הוועד" שהיה מבנה בן 3 קומות הצמוד למגדל מים בשדרות רוטשילד. בשנת 1925, עברה העירייה למשכן חדש בבית א. סקורה, מבנה בכיכר ביאליק, שבמקור נועד לשמש כבית מלון, ומשרדי העירייה שכנו גם במבנים סמוכים אליו.
במשך השנים 1965–1966 עברה עיריית תל אביב למיקומה הנוכחי בכיכר רבין (אז "כיכר מלכי ישראל").
מבחר תמונות

האדריכל מנחם כהן בחזית הבניין לאחר חידוש החזית, 2014
בניין העירייה כפי שנראה לפני שיפוצו, יוני 2005
בניין עיריית תל אביב-יפו בלילה, ספטמבר 2009
בניין העירייה מוקרן בצבעי היוניון ג'ק לאחר הפיגוע במנצ'סטר ארנה (2017)
בניין העירייה מלמעלה, 2008
בניין העירייה ביום העצמאות ה-60 למדינת ישראל
בניין עיריית תל אביב מואר בצבעי דגל לבנון לאות הזדהות עם קורבנות הפיצוץ בנמל ביירות, אוגוסט 2020
בניין העירייה מואר בצבעי דגל הגאווה לכבוד ציון חודש הגאווה (יוני), 2014
ראו גם

הברווז על גג בית עיריית תל אביב-יפו