stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
איסידורוס מאלכסנדריה

| --- | --- |
 לידה:  450? אלכסנדריה, מצרים 
 פטירה:  520? (בגיל 70 בערך) אתונה, האימפריה הביזנטית 
 מדינה:  האימפריה הביזנטית 
 
איסידורוס מאלכסנדריה (ביוונית: Ἰσίδωρος ὁ Ἀλεξανδρεύς; 450–520 לערך) היה פילוסוף מצרי או יווני ואחד מאחרוני הנאופלאטוניסטים. הוא חי באתונה ובאלכסנדריה לקראת סוף המאה ה-5 לספירה. הוא הפך לראש בית הספר באתונה לאחר מרינוס משכם, שהחליף את פרוקלוס.
חייו

איסידורוס נולד באלכסנדריה. באתונה הוא למד תחת פרוקלוס ולמד את תורת אריסטו ממרינוס משכם. לדברי דמאסקיוס, "איסידורוס היה מלא יראת כבוד למראה פרוקלוס, מכובד ונפלא לראותו; הוא חשב שהוא רואה בו את פניה ממש של פילוסופיה אמיתית". פרוקלוס מצידו, נהג "להתפעל מהופעתו של איסידורוס, שהייתה אחוזה בידי האלוהי ומלאה בחיים הפילוסופיים שבה". דמאסקיוס מספר גם כי "איסידורוס, מלבד פשטות, אהב במיוחד את האמת, והתחייב לדבר גלויות מעבר למה שהיה נחוץ, ולא הייתה לו שום יומרה בעצמו". הטענה המופיעה בסודא כי איסידורוס היה בעלה של היפאטיה, היא בוודאי שגויה, מאחר שאיסידורוס נולד זמן רב לאחר שהיפאטיה מתה. במקום אחר נזכר כי לאיסידורוס הייתה אשה בשם דומנה, שנפטרה חמישה ימים לאחר לידת בנם, לו העניקו את השם פרוקלוס.
איסידורוס חזר לאלכסנדריה יחד עם סלוסטיוס מאמסה (אנ'), שם לימד פילוסופיה. הוא הגיע לאתונה לאחר שפרוקלוס נפטר (בשנת 485), והיה בה גם בהמשך, כשמרינוס נכנס לתפקיד ראש (סכולארכס (אנ')) בית הספר הנאופלאטוניסטי. מרינוס שכנע אותו להיות יורשו כראש בית הספר, אך הוא עזב את אתונה זמן לא רב לאחר שמרינוס נפטר.
הוא התפטר מתפקידו לטובת הגיאס (אנ').
איסידורוס ידוע בעיקר כמורו של דמאסקיוס, שעדותו ב"חיי איסידורוס" מציגה את איסידורוס באור חיובי מאוד כאדם וכהוגה דעות. חיבורו של דמאסקיוס, אשר מוקדש לתאודורה מאמסה, תלמידתם של איסידורוס ודמאסקיוס, נשמר בצורה תמציתית ידי פוטיוס בביבליותקה שלו, ובקטעים בסודא.
פילוסופיה

ההערכה הכללית אומרת שהוא ככל הנראה היה נלהב לרעיון יותר מאשר הוגה; החלפת טיעונים איתו הייתה משנית להשראה, והוא העדיף את התאוריות של פיתגורס ואפלטון על פני הלוגיקה חסרת המעוף והאתיקה המעשית של הסטואים והאריסטוטלים. נראה שהוא התיר את הרסן להשערות תאוסופיות וייחס חשיבות רבה לחלומות ולחזיונות ערים, עליהם נהג להרחיב בהרצאותיו הפומביות.
הערות שוליים

↑  הגיית שמו ביוונית: איסידורוס, במלעיל דמלעיל (ההטעמה בהברה השלישית מהסוף).
↑  Isidore of Alexandria, באתר אנציקלופדיה בריטניקה
1 2 3 4  Isidore of Alexandria, המהדורה האחת-עשרה של אנציקלופדיה בריטניקה, בויקיטקסט באנגלית
1 2  סודא, מרינוס, μ199
↑  סודא, αι89
↑  סודא, ει40; ει301
↑  סודא, α4587
↑  סודא, היפאטיה, υ166
↑  סודא, סלוסטיוס, σ62
↑  פוטיוס, ביבליותקה, קודקס 181
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987009046390205171  GND: 118710966  ISNI: 0000 0000 1045 7291  LCCN: n93069576  VIAF: 64802150   WorldCat (עם VIAF): 64802150
אומד-L

אומדי L פשוטים המוצגים גרפית באמצעות תרשים קופסה: חציון, רבעונים, טווח בין-רבעוני, מינימום, מקסימום, טווח, אמצע הטווח.
בסטטיסטיקה, אומד-L הוא אומד שהוא צירוף ליניארי של סטטיסטי הסדר (שנקרא גם סטטיסטי-L ). זה יכול להיות סטטיסטי סדר בודד, כמו בחציון (של מספר אי זוגי של ערכים), או צירוף ליניארי של כל סטטיסטי סדר, כמו בממוצע.
היתרון העיקרי של אומדי-L הוא שהם לרוב סטטיסטים מאוד פשוטים ולעיתים קרובות חסינים: בהינתן נתונים ממוינים, הם קלים מאוד לחישוב ולפרשנות. לעיתים קרובות יש להם עמידות גבוהה מפני השפעה של נתונים חריגים. לכן הם שימושיים בסטטיסטיקה חסינה ובסטטיסטיקה תיאורית. עם זאת, הם לעיתים קרובות פחות יעילים מאומדי-M. בנסיבות רבות, אומדי-L מתאימים לקבלת אומדן ראשוני.
דוגמאות

דוגמה בסיסית היא החציון. נתונים n ערכים  x_{1},\ldots ,x_{n}, אם  n=2k+1 הוא אי־זוגי, החציון שווה ל- x_{(k+1)}, סטטיסטי הסדר ה- k+1 ; אחרת, אם  n=2k הוא זוגי, החציון הוא הממוצע של שני סטטיסטי סדר:  (x_{(k)}+x_{(k+1)})/2 . בשני המקרים אלו החציון הוא צירוף ליניארי של סטטיסטי סדר, ולכן הוא דוגמה פשוטה לאומד-L.
דוגמאות נוספות מסודרות לפי מספר סטטיסטי הסדר המעורבים: המקסימום, המינימום, או כל סטטיסטי סדר בודד, שברון, אמצע הטווח, הטווח, טווח קטום (כולל הטווח הבין-רבעוני ), ממוצע קטום (כולל את הממוצע הבין-רבעוני ) והממוצע.
איסילקול

איסילקול (ברוסית: Исильку́ль) היא עיר ברוסיה במחוז אומסק. העיר נמצאת לידי אגם איסילקול, מכאן נובע שמה של העיר.
היסטוריה

המקום בו הוקמה העיר העתידית נבחר בשנת 1891 בזמן גישושים בתוואי מסילת הרכבת הטרנס-סיבירית. במאי 1893 בקרבת אגם איסילקול החלה להבנות תחנת רכבת. באותה שנה נבנה ונפתח מפעל לייצור לבנים אשר שימשו לבניית בתים ומבנים במקום, מפעל זה חסך את הצורך להוביל לבנים ממרחקים.
ב-1894 למקום הגיעו תושבים קבועים ראשונים. באותה שנה החלה תנועה זמנית של רכבת בין צ'ליאבינסק לאומסק שעברה דרך איסילקול, ב-1895 הושלמה הבנייה של המסילה והרכבת הפכה לקבועה ותחנת איסילקול הופיעה במפת רכבת רוסיה.
ב-1897 נבנתה כנסייה פרבוסלאבית, באיסילקול היו 1,843 תושבים פרבוסלאבים, כמו כן היו 33 בתי אב של שטונדיסטים. שנה לאחר מכן בית ספר כנסייתי. איסלקול קיבלה מעמד של עיר בשנת 1945 עת שהיו במקום 18 אלף תושבים.
אוכלוסייה

אוכלוסיית איסילקול לפי שנים:
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  | שנה | מספר תושבים |
| 1 | 1939 | 13,600 |
| 2 | 1970 | 25,958 |
| 3 | 1989 | 26,430 |
| 4 | 2002 | 26,549 |
| 5 | 2009 | 25,891 |
| 6 | 2010 | 24,482 |
| 7 | 2015 | 23,865 |
| 8 | 2021 | 22,101 |
אל-מתוכל השלישי

| --- | --- |
 לידה:  1416 
 פטירה:  27 בספטמבר 1497 (בגיל 81 בערך) 
 
אל-מֻתַוַכִּל עלא אללה השלישי (בערבית: المتوكل على الله الثالث, ابو العز عبد العزيز بن المستعين بالله - אבו אל-עִז עבד אל-עזיז בן אל-מסתעין באללה, מילולית: המסתמך על האל) היה הח'ליף העבאסי הסמלי שמשל בקהיר תחת חסות הממלוכים בין 1479 ו-1498. בניגוד לקודמיו בתפקיד, הוא לא היה הבן של אל-מתווכל השני אלא נכדו. בימיו שלטו הסולטאנים קאית באי ואל-נאצר מחמד. תקופת כהונתו הייתה תקופת השקט האחרונה שעברה על הח'ליפות העבאסית, וימיהם של שני הח'ליפים האחרונים עמדו בסימן נפילתה של האימפריה הממלוכית בידי העות'מאנים, שעלו לגדולה ככוח הדומיננטי החדש במזרח התיכון. בשנת 1517 הקיץ הקץ על הח'ליפות בת שבע מאות וחמישים השנים.
| בית עבאס  ★  العبّاسيّون |
| --- | --- | --- |
| מושגי יסוד | אל-עבאס • אבן אל-עבאס •  ההאשמיה והמהפכה העבאסית • בית עבאס •  רשימת הח'ליפים |  |
| הח'ליפים המוקדמים בבגדאד (750–833) | א-ספאח • אל-מנסור • אל-מהדי • אל-האדי • הארון א-רשיד • אל-אמין • אל-מאמון |  |
| הח'ליפים בסאמרא   (833–892) | אל-מעתצם • אל-ואת'ק I • מתוכל  I • אל-מנתצר •  אל-מסתעין I • אל-מעתז • אל-מהתדי • אל-מעתמד •  מופק (בפועל) |  |
| הח'ליפים בבגדאד תחת הטורקים (892–946) | אל-מעתדד I • אל-מכתפי • אל-מקתדר • אל-קאהר • א-ראדי • אל-מתקי • אל-מסתכפי I |  |
| הח'ליפים בבגדאד תחת הבויהים (946–1065) | אל-מטיע • א-טאאע • אל-קאדר • אל-קאאם I |  |
| הח'ליפים בבגדאד תחת הסלג'וקים ויורשיהם (1065–1258) | אל-מקתדי • אל-מוסתזהר • אל-מסתרשד • א-ראשד • אל-מקתפי • אל-מסתנג'ד I • אל-מסתדא • א-נאצר • א-זאהר • אל-מסתנצר I • אל-מסתעצם I |  |
| הח'ליפים הסמליים בקהיר תחת הממלוכים   (1261–1517) | אל-מסתנצר II • אל-חאכם I  • אל-מסתכפי II • אל-ואת'ק II • אל-חאכם II • אל-מעתדד II • אל-מתוכל II • אל-ואת'ק III • אל-מסתעצם II • אל-מסתעין II • אל-מעתדד III • אל-מסתכפי III • אל-קאאם II • אל-מסתנג'ד II • אל-מתוכל III • אל-מסתמסכ • אל-מתוכל IV |  |
| בירות הח'ליפות העבאסית | בגדאד • סאמרא • א-רקה • קהיר |  |
| אחרים | קרב הזב (750) • ח'יזוראן • אל-מאייד • ברמכים • נפילת בגדאד (1258) |  |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: אל-מסתנג'ד השני | הח'ליפים לבית עבאס  1479–1498 | הבא: אל-מסתמסכ |
ערך זה הוא קצרמרבנושא אסלאם. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
איסידרו קורבינוס

איסידרו קורבינוס פונטאקה (בספרדית: Isidro Corbinos Pontaque; נולד ב-1894 בסרגוסה שבספרד, נפטר ב-30 בינואר 1966 בסנטיאגו שבצ'ילה) היה כדורגלן, עיתונאי ספורט ופרופסור ספרדי.
ביוגרפיה

קורבינוס נולד בסרגוסה שבחבל אראגון, ובצעירותו עבר לקטלוניה, שם היה כדורגלן. בעונת 1914/1915 שיחק בשורות ברצלונה, במדיה שיחק בשני משחקים והבקיע שער אחד. לאחר מכן שיחק בקטלוניה דה מנרזה. קורבינוס החל את קריירת העיתונאות שלו בעריכת העיתון הקטלאני הקטן "טריבונה" (Tribuna). ב-1915 הוציא ספר על אגרוף בשם Boxeo. בהמשך כתב למספר עיתונים בקטלוניה, כגון מונדו דפורטיבו ולה ונגארדיה, שם גם התמנה לתפקיד עורך ראשי. ב-1923 ניהל את העיתון "לה חורנדה דפורטיבה" (La Jornada Deportiva). כמו כן, ערך וניהל את עיתון הספורט "אקסלסיור" שבבילבאו וכן ערך בעיתון "אאורה" (Ahora) שבמדריד.
במהלך מלחמת האזרחים הספרדית ברח קורבינוס מספרד לצרפת, שם היה במחנה ריכוז יחד עם עוד פליטים ספרדים. ב-1939 גלה יחד עם אשתו ובתו על ספינת ויניפג לצ'ילה. בצ'ילה המשיך בעבודת העיתונאות, עבד בעיתון "לס נוטיסיאס דה אולטימה אורה" (Las Noticias de Ultima Hora) ובמגזין "ארסיז'ה" (Ercilla). בנוסף, היה פרופסור בבית הספר לעיתונאות של אוניברסיטת צ'ילה. ב-30 בינואר 1966 הלך קורבינוס לעולמו, בגיל 71. על שמו נוסד הפרס הלאומי לעיתונאות ספורט ("Premio Nacional de Periodismo deportivo Isidro Corbinos"), המוענק לעיתונאי הספורט בולט בצ'ילה באותה שנה על ידי איגוד עיתונאי הספורט במדינה (Círculo de Periodistas Deportivos).
לקריאה נוספת

Toni Closa; Josep Pablo, José Alberto Salas i Jordi Mas (2015). Gran diccionari de jugadors del Barça (בקטלאנית). Editorial Base. ISBN 978-84-16166-62-6.
הערות שוליים

↑  Un libro de Corbinos,‏ מונדו דפורטיבו, 8.3.1915, עמ' 2
↑  La Jornada Deportiva,‏ reportersgrafics.net
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007341689805171  GND: 1057076678  ISNI: 0000 0000 3444 6001  LCCN: n97090501  VIAF: 305128058   WorldCat (עם VIAF): 305128058
אימה אמריקאית: בית הרצח – דמויות

להלן רשימת דמויות מתוך "בית הרצח" - העונה הראשונה של סדרת הטלוויזיה האמריקאית "אימה אמריקאית".
דמויות אורחות

סטפאני בוגס (אלסנדרה טורסאני) - נערה גותית. הייתה אחת מהקורבנות של טייט בטבח.
קווין גדמן (ג'ורדן דייוויד) - נער רוקריסט. היה אחד מהקורבנות של טייט בטבח.
אמיר סטנלי (אלכסנדר מינץ') - חנון ועורך העיתון של "תיכון ווסטפילד". היה אחד מהקורבנות של טייט בטבח.
קייל גרינוול (ברנדו איטון) - ספורטאי מקובל ואחד מהקורבנות של טייט בטבח.
קלואי סטייפלטון (אשלי ריקרדס) - מעודדת ואחת מהקורבנות של טייט בטבח.
בריאן וטרוי (קאי ובודהי שולץ) - צמד תאומים שחקרו ומתו בתוך הבית. לאחר מותם הם נוהגים לעשות בעיות לדיירים הנוכחים.
אליזבת שורט (מינה סוברי) - שחקנית שאפתנית שמתה לאחר ששאפה מנת יתר של תחמוצת חנקן באמצע טיפול שיניים על ידי ד"ר קאראן.
ד"ר קאראן (ג'ושוע מלינה) - רופא שיניים שהתגורר בבית בשנת 1947. כשאליזבת הגיעה לטיפול אצלו, היא שילמה לו באמצעות קיום יחסי מין, אך ד"ר קאראן בטעות נתן לה מנת יתר וגרם למותה.
האחות מריה (רוזה סלזאר) - סטודנטית לרפואה שנרצחה בבית בשנת 1968. עוזרת לד"ר מונטגומרי ליילד את התאומים של ויויאן.
האחות גלדיס (סיליה פינקלשטיין) - סטודנטית לרפואה שנרצחה בבית בשנת 1968. עוזרת לד"ר מונטגומרי ליילד את התאומים של ויויאן.
ר. פרנקלין (ג'יימי האריס) - הרוצח של מריה וגלדיס.
ביאנקה ווד (מג'ינה טובה) - מטופלת של בן. פולשת לביתו עם שניים מחבריה על מנת לשחזר את הרצח של מריה וגלדיס.
פיונה (אזורה סקיי) - אחת מהפולשים לבית הרצח על מנת לשחזר את הרצח של מריה וגלדיס.
דאלאס (קייל דייוויס) - אחד מהפולשים לבית הרצח על מנת לשחזר את הרצח של מריה וגלדיס.
תדיאוס מונטגומרי (בן וולף) - בנם של צ'ארלס ונורה מונטגומרי. חזר לחיים כמפלצת לאחר שנחטף, נהרג ובותר.
סטן (דייוויד אנתוני היגינס) - מדריך טיולים. נוהג לעשות סיור לתיירים בבית הרצח.
הוגו לנגדון (אריק קלוס) - בעלה האלכוהוליסט של קונסטנס. ניסה לאנוס את מוירה ועקב כך קונסטנס ירתה לו בראש.
בורגרד לנגדון (סאם קולינס) - בנה של קונסטנס ואחיהם של טייט ואדלייד. סובל מפיגור שכלי ופיזי.
מיגל ראמוס (אנתוני רוביבר) - בעלה של סטייסי ואביו של גייב. הדייר החדש לאחר משפחת הרמון.
סטייסי ראמוס (ליסה וידאל) - אשתו של מיגל ואימו של גייב. הדיירת החדשה לאחר משפחת הרמון.
גבריאל "גייב" ראמוס (ברנן מג'יה) - בנם של מיגל וסטייסי. הדייר החדש לאחר משפחת הרמון.
מייקל לנגדון - תאומו של ג'פרי הרמון. מייקל שרד את הלידה מפני היותו תוצאה מקיום יחסי מין בין ויויאן (שהיא בת אנוש) לטייט (שהוא רוח רפאים), דבר ההופך אותו לבן כלאיים ולאנטיכריסט שיוביל לסוף העולם. יהפוך לדמות ראשית בעונה השמינית של "אימה אמריקאית".
ג'פרי הרמון - בנם של בן ויויאן, אחיה של ויולט ואחיו למחצה של מייקל לנגדון. נולד מת, ולכן מיד עם לידתו הפך לאחת מרוחות הרפאים הרודפים את הבית. נלקח על ידי נורה, שלאחר מכן מבינה שאינה רוצה בו ומחזירה אותו לויויאן.
| אימה אמריקאית |
| --- | --- | --- |
| יוצרים | ראיין מרפי • בראד פלצ'וק |  |
| עונות | "בית הרצח" · דמויות (2011) • "המוסד הסגור" · דמויות (2012–2013) • "הכישוף" · דמויות (2013–2014) • "פריק שואו" · דמויות (2014–2015) • "המלון" · דמויות (2015–2016) • "רואנוק" · דמויות (2016) • "הכת" · דמויות (2017) • "אפוקליפסה" · דמויות (2018) • 1984 · דמויות (2019) • "דאבל פיצ'ר" · דמויות (2021) • "ניו יורק" · דמויות (2022) • "רגישות גבוהה" · דמויות (2023–2024) |  |
| ערכים קשורים | צוות השחקנים • "סיפור פשע אמריקאי" ("אמריקה נגד או. ג'יי. סימפסון" · "הרצח של ורסצ'ה" · "הדחה") • "סיפורי אימה אמריקאים" |  |
משפחת הרמון. מימין לשמאל: ויולט, בן וויויאן
טייט לנגדון
לארי הארווי
קונסטנס לנגדון
אינדיאן איירליינס

אינדיאן איירליינס (בהינדית: इंडियन एयरलाइंस, באנגלית: Indian Airlines) או אינדיאן הייתה חברת הדגל של הודו יחד עם אייר אינדיה, עד אשר התמזגה לאייר אינדיה ב-26 בפברואר 2011. החברה התמקדה בעיקר בהפעלת טיסות ליעדים פנימיים, אך כללה גם טיסות ליעדים בינלאומיים במדינות שכנות באסיה.
תולדות החברה

לאחר הלאמת תעשיית התעופה ההודית ב-15 ביוני 1953, הוקמו שתי חברות תעופה חדשות: אייר אינדיה עבור טיסות בינלאומיות, ואינדיאן איירליינס עבור טיסות פנימיות. ב-1 באוגוסט 1953, החלה אינדיאן איירליינס לתפעל את טיסותיה הראשונות עם צי של 99 מטוסים.
בנובמבר 1976, נמסר מטוס האיירבוס A300 לחברה והייתה לחברת התעופה הראשונה באסיה עם מטוס נוסעים מסוג זה. ביוני 1989, נמסרו לחברה 19 מטוסי איירבוס A320.
בדצמבר 2005, עוצב לחברה לוגו חדש  תחת שם מקוצר יותר - אינדיאן, והפך לשמה הרשמי של החברה.
ב-2007, החלו שתי החברות בתהליך של מיזוג תחת קוד יאט"א משותף. צעד זה נוזם כדי ליצור חברה חזקה וחסינה, אשר תוכל להתחרות בהצלחה נגד חברות בתחרות הגוברת בענף התעופה. בפברואר 2011, התמזגו שתי החברות לחברה אחת - אייר אינדיה, תחת קוד יאט"א משותף.
צי המטוסים

החברה הפעילה צי של מטוסים בעיקר ממשפחת מטוסי האיירבוס A320.
24 איירבוס A319 - 100
33 איירבוס A320 - 200
20 איירבוס A321 - 200 (תחת סמל חברת אייר אינדיה)
מטוס איירבוס A320 בסכמת הצביעה הישנה
מטוס איירבוס A320 בסכמת הצביעה החדשה מ-2005
אורהאן פאמוק

| --- | --- |

 לידה:  7 ביוני 1952 (בן 72) איסטנבול, טורקיה 
 מדינה:  טורקיה 
 מקום לימודים:  Istanbul University Faculty of Communications, מכללת רוברט, האוניברסיטה הטכנית באיסטנבול, אוניברסיטת איסטנבול 
 שפות היצירה:  טורקית 
 סוגה:  אוטוביוגרפיה, מסה 
 זרם ספרותי:  ספרות פוסט-מודרנית, נטורליזם 
 יצירות בולטות:  המבצר הלבן, איסטנבול, זיכרונות והעיר, מוזיאון התמימות, Cevdet Bey and His Sons, שלג, The New Life, שמי הוא אדום, הספר השחור, Nights of Plague 
 תקופת הפעילות:  מ-1974 
 הושפע מ:  ולדימיר נבוקוב 
 פרסים והוקרה:  פרס נובל לספרות (2006)  דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת מדריד (2007)  תואר דוקטור לשם כבוד מהאוניברסיטה החופשית של ברלין (2007)  פרס נורמן מיילר (2010)  פרס ריקרדה הוך (2005)  דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת ייל (23 במאי 2010)  דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת סופיה (2011)  Erdal Öz Literature Award (2015)  פרס אובידיוס (2008)  פרס הספרות הבינלאומי IMPAC  של דבלין (2003)  פרס מדיסיס זר (2005)  קצין בלגיון הכבוד (29 באוקטובר 2012)  פרס השלום של התאחדות הספרים הגרמנית (2005)  פרס הספר הזר הטוב ביותר (2002)  International Antalya Golden Orange Film Festival Award for Best Original Screenplay (1991)  פרס הסיפורת הזרה של האינדיפנדנט (1990)  פרס גרינצנה קאבור (2002)  דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת סנקט פטרבורג  דוקטור לשם כבוד מהאוניברסיטה האמריקנית בביירות  דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת טירנה  מפקד מסדר האמנויות והספרות  בפסקה זו 2 רשומות נוספות שטרם תורגמו 
 orhanpamuk.net
 חתימה:   
 
אורהאן פאמוק (בטורקית: Orhan Pamuk, בעברית נקרא גם: אורחן פאמוק; נולד ב-7 ביוני 1952) הוא סופר טורקי, חתן פרס נובל לספרות 2006.
קורות חייו

פאמוק נולד באיסטנבול בשנת 1952, למד אדריכלות ועיתונאות ובילה תקופות ארוכות באוניברסיטת איווה ובאוניברסיטת קולומביה בארצות הברית. ספרי פאמוק זכו להצלחה אדירה, תורגמו לשפות רבות וקנו ליוצרם כבוד ומוניטין גם יחד. כיום הוא נחשב לבכיר הסופרים הטורקים, לצד ישר כמאל. העיתון הבריטי "הגארדיאן" כלל אותו ברשימת עשרים ואחד הסופרים החשובים ביותר במאה ה-21, והמגזין האמריקני "טיים" בחר בו כאחד ממאה אנשים בעלי השפעה על העולם ב-2006.
שמו הוזכר משך תקופה כמועמד לפרס נובל לספרות, ובאוקטובר 2005 נפוצו שמועות שהוועדה עמדה להעניק לו את הפרס באותה שנה, אך בגלל רגישות פוליטית הנוגעת לממשלת טורקיה עקב משפטו בטורקיה שהתנהל בעוון "השמצת הזהות הטורקית" (ראו להלן) הוחלט לפסוח עליו. לאחר שההודעה על זוכה הפרס נדחתה בשבוע, הוכרז לבסוף המחזאי הבריטי הרולד פינטר כחתן הפרס לאותה שנה. לבסוף הוענק פרס נובל בספרות לפאמוק שנה אחר כך, בשנת 2006. בשנת 2008 נבחר כחבר האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים.
יצירתו הספרותית

מספריו: "הבית הדומם" (1983), "המבצר הלבן" (1985), "הספר השחור" (1990) "חיים חדשים" (1995) "שמי הוא אדום" (1998) "שלג" (2002) "איסטנבול- זכרונות והעיר" (2005), ו"מוזיאון התמימות" (2008).
ד"ר רמי סערי תיאר את יצירתו של פאמוק:
פאמוק וחוק "השמצת הזהות הטורקית"

בפברואר 2005 פורסם ריאיון עם פאמוק במוסף השווייצרי "דאס מגאצין" ובו העיר ש"מיליון ארמנים ו-30,000 כורדים נרצחו על אדמותינו ואף אחד חוץ ממני אינו מעז לדבר על כך". כעבור מספר חודשים, ביוני 2005, חוקקה טורקיה את סעיף 301 בחוק הטורקי שהטיל עונש של שישה חודשים עד שלוש שנים מאסר על "השמצת הזהות הטורקית". לחוק ניתן תוקף רטרואקטיבי, ומשפטו של פאמוק אמור היה להתחיל ב-16 בדצמבר 2005. הפרשה עוררה גלים באירופה, והיו שניצלו את הפרשה לצאת נגד קבלת טורקיה כחברה לאיחוד האירופי היות שאינה מכבדת דיה את זכויות האדם. בעקבות הלחץ הבינלאומי בוטלו ההאשמות נגד פאמוק בינואר 2006.
למרות עמדתו זו, כאשר הועלתה הצעת חוק בצרפת באוקטובר 2006 להפוך את הכחשת רצח העם הארמני לעבירה פלילית בצרפת, יצא פאמוק נגד ההצעה. בריאיון לרשת הטלוויזיה הטורקית NTV, גינה פאמוק את ההצעה על שהיא מגבילה את חופש הביטוי וטען שהיא סותרת את הרוח הליברטנית (החירות) הצרפתית.
פאמוק ומוזיאון התמימות

באפריל 2012 פתח פאמוק את "מוזיאון התמימות" באיסטנבול, מוזיאון המבוסס על ספרו בשם זה. הספר מוזיאון התמימות מגולל את סיפור אהבתו האובססיבית של כמאל, צעיר בורגני מאחת המשפחות האמידות של איסטנבול, לפוסון, קרובת משפחה ענייה. גיבור הספר כמאל אוסף פריטים מחיי היומיום של תושבי איסטנבול בשנות השבעים שמזכירים לו את הרומן עם פוסון. המוזיאון מציג את הפריטים המוזכרים בספר על פי סדר הפרקים. זהו ככל הנראה המוזיאון היחידי בעולם שמוקדש לספר אחד. על פי פאמוק, כתיבת הספר וההכנות לפתיחת המוזיאון בוצעו במקביל.
ספריו שתורגמו לעברית

שלג, מטורקית - משה סביליה-שרון, כנרת זמורה-ביתן, 2012.
מוזיאון התמימות, מטורקית - משה סביליה-שרון, כנרת זמורה-ביתן, 2011.
שמי הוא אדום, מטורקית - משה סביליה-שרון, כנרת זמורה-ביתן, 2009.
המבצר הלבן, מטורקית - משה סביליה-שרון, הוצאת כתר, ירושלים, 2003.
הספר השחור, מטורקית - שלמה אביו, הוצאת כתר, ירושלים, 1998.
איסטנבול, זיכרונות והעיר, מטורקית - משה סביליה-שרון, כנרת זמורה-ביתן, אור יהודה, 2012.
הערות שוליים

↑  הארץ‏, פרס נובל לספרות מתעכב מחשש לפוליטיזציה, באתר וואלה, 9 באוקטובר 2005
↑  אורחאן פאמוק פותח מוזיאון המבוסס על ספר, ניו-יורק טיימס, 29.04.2012
| זוכי פרס נובל לספרות |
| --- | --- | --- |
| 1901–1925 | פרידום (1901) • מומזן (1902) • ביירנסון (1903) • אצ'גראי, מיסטרל (1904) • סנקביץ' (1905) • קרדוצ'י (1906) • קיפלינג (1907) • אויקן (1908) • לגרלף (1909) • הייזה (1910) • מטרלינק (1911) • האופטמן (1912) • טאגור (1913) • לא חולק (1914) • רולן (1915) • היידנסטם (1916) • גילרופ, ה. פונטופידן (1917) • לא חולק (1918) • שפיטלר (1919) • האמסון (1920) • פרנס (1921) • בנאבנטה (1922) • ייטס (1923) • ריימונט (1924) • שו (1925) |  |
| 1926–1950 | דלדה (1926) • ברגסון (1927) • אונדסט (1928) • מאן (1929) • לואיס (1930) • קרלפלט (1931) • גולסוורתי (1932) • בונין (1933) • פיראנדלו (1934) • לא חולק (1935) • או'ניל (1936) • גאר (1937) • בק (1938) • סילנפא (1939) • לא חולק (1940–1943) • ינסן (1944) • מיסטרל (1945) • הסה (1946) • ז'יד (1947) • אליוט (1948) • פוקנר (1949) • ראסל (1950) |  |
| 1951–1975 | לגרקוויסט (1951) • מוריאק (1952) • צ'רצ'יל (1953) • המינגוויי (1954) • לכסנס (1955) • חימנס (1956) • קאמי (1957) • פסטרנק (1958) • קווזימודו (1959) • פרס (1960) • אנדריץ' (1961) • סטיינבק (1962) • ספריס (1963) • סארטר (1964) • שולוחוב (1965) • עגנון, זק"ש (1966) • אסטוריאס (1967) • קאוובטה (1968) • בקט (1969) • סולז'ניצין (1970) • נרודה (1971) • בל (1972) • וייט (1973) • יונסון, מרטינסון (1974) • מונטאלה (1975) |  |
| 1976–2000 | בלו (1976) • אליכסנדרה (1977) • בשביס-זינגר (1978) • אליטיס (1979) • מילוש (1980) • קנטי (1981) • גארסיה מארקס (1982) • גולדינג (1983) • סייפרט (1984) • סימון (1985) • סויינקה (1986) • ברודסקי (1987) • מחפוז (1988) • סלה (1989) • פס (1990) • גורדימר (1991) • וואלקוט (1992) • מוריסון (1993) • אואה (1994) • היני (1995) • שימבורסקה (1996) • פו (1997) • סאראמאגו (1998) • גראס (1999) • שינג'יאן (2000) |  |
| 2001 ואילך | נייפול (2001) • קרטס (2002) • קוטזי (2003) • ילינק (2004) • פינטר (2005) • פאמוק (2006) • לסינג (2007) • לה קלזיו (2008) • מילר (2009) • ורגס יוסה (2010) • טראנסטרמר (2011) • מו (2012) • מונרו (2013) • מודיאנו (2014) • אלכסייביץ' (2015) • דילן (2016) • אישיגורו (2017) • טוקרצ'וק (2018) • הנדקה (2019) • גליק (2020) • גורנה (2021) • ארנו (2022) • פוסה (2023) • האן (2024) |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007302731905171  PLWABN: 9810531019405606  BIBSYS: 90550030  BNC: 000316158  BNE: XX1059418  BnF: cb12093134m (data)  CANTIC: a1126150x  CiNii: DA09332779  GND: 119104687  ICCU: RAVV079744  ISNI: 0000 0001 2032 3809  LCCN: n84026777  LNB: 000040021  MusicBrainz: 0cef8c65-f5b7-4c06-91e5-e4c0d40cd83b  NDL: 00976299  NKC: jo2006321171  NLA: 35967549  NLG: 71801  NLK: KAC200108143  NLR:   NSK: 000279554  NTA: 070284504  RERO: 02-A003667424  SELIBR: 219839  SNAC: w648786g  SUDOC: 029268249  Trove: 1166835  VIAF: 107501225   WorldCat (עם VIAF): 107501225 
חזיתו של מוזיאון התמימות
אורגניזם-על

מושבת טרמיטים, אחת מהדוגמאות הרבות לסופר-אורגניזם
אורגניזם-על או סוּפֶּר-אורגניזם (נכתב גם סופר-אורגניזם, Superorganism) הוא אורגניזם המורכב מאורגניזמים אחרים. הדוגמאות המובהקות ביותר לסופר-אורגניזם הן קן נמלים וכוורת דבורים.
האורגניזמים שמרכיבים את הסופר-אורגניזם הם עצמאיים במידת מה, אך הם אינם מסוגלים להתרבות או להתקיים לאורך זמן כשהם לבדם. הם מוגדרים כ"סופר-אורגניזם" אם הם פועלים יחד למען שימור הקבוצה, ולא למען עצמם. בקן נמלים, למשל, המלכה היא היחידה שמסוגלת להתרבות, אך היא אינה מסוגלת לשרוד בכוחות עצמה. הנמלים האחרות חיות אך ורק על מנת לאפשר למלכה לשרוד בפני עצמה. הן מסוגלות להתקיים זמן מה בעצמן, אך לא להוליד דורות המשך. על כן, המלכה ושאר הנמלים פועלים יחד כדי להבטיח את קיום המושבה כולה.
תפקודם של הפרטים השונים במושבה אנלוגי לזה של תאים, רקמות או איברים שונים בגוף אורגניזם רגיל. לדוגמה: הזכרים והנקבות הפוריים שיוצאים למעוף הכלולות מהווים מעין תאי מין עבור הקן כולו.
חיות חברתיות רבות, כמו זאבים וביזונים, אינן נחשבות לסופר-אורגניזמים, כי הן אינן עונות על ההגדרה לעיל.
המונח נטבע על ידי הגאולוג ג'יימס האטון, "אבי הגאולוגיה", ב-1789 בהתייחס לכדור הארץ בהקשר של גיאופיזיולוגיה. באמצע המאה ה-19 אימץ הסוציולוג והפילוסוף הבריטי הרברט ספנסר את המונח, והוא משמש גם בתחומים משיקים לביולוגיה כמו סוציוביולוגיה ואנתרופולוגיה, ואף בתחומים מרוחקים יותר כמו סוציולוגיה ומחשבה מדינית.
השערת גאיה מניחה כי כדור הארץ כולו הוא סופר-אורגניזם, וכל יצורים החיים בו הם חלק ממערכת מורכבת הנועדה לשמר את החיים על פניו.
דוגמאות לסופר-אורגניזמים

מושבות של נמלים וטרמיטים
כוורות של דבורים וצרעות
שוניות אלמוגים
מושבות של החולד העירום, יונק החי במושבות גדולות.
ביקורת על רעיון הסופר-אורגניזם

מדענים רבים טענו שההגדרה לאורגניזם בהקשר זה אינה ברורה מספיק, ולכן המושג מעורפל. הועלתה טענה על פיה גם אדם יחיד יכול להיחשב ל"סופר-אורגניזם", כי גוף האדם מכיל מיליוני חיידקים ונגיפים.
בתרבות

בסדרת "מסע בין כוכבים: הדור הבא" מופיע גזע חייזרי שנקרא בּוֹרְג, והוא מאופיין בכך שיש לו מלכה אחת ששולטת בכל שאר הפרטים.
ראו גם

מערכות מורכבות מסתגלות
אולטרה רקורדס

| --- | --- |

 נתונים כלליים
 סוג:  חברת תקליטים
 מייסדים:  פטריק מוקסי
 תקופת הפעילות:  1995–הווה (כ־29 שנים)
 חברת אם:  סוני מיוזיק אנטרטיינמנט
 משרד ראשי:  ניו יורק, ארצות הברית ארצות הברית
 ענפי תעשייה:  מוזיקה
  
 אתר רשמי
 
אולטרה רקורדס (באנגלית: Ultra Records) היא חברת תקליטים אמריקאית המתמחה במוזיקת דאנס. החברה הוקמה בשנת 1995 בניו יורק על ידי פטריק מוקסי, לשעבר בכיר בחברות התקליטים PolyGram ווירג'ין רקורדס, ומאז עזרה לקדם אמני דאנס רבים אל המיינסטרים ושימשה כמרכז יצירתי עבור אמני מוזיקה אלקטרונית מצליחים רבים, וביניהם MK, בני בנאסי, ארמין ואן ביורן, סטיב איוקי, דייוויד גואטה, קלווין האריס, Black Coffee, deadmau5, Carnage, Deorro, קייגו, טייסטו, קסקייד, Louis the Child, סופי טאקר, ואנאבל אנגלונד.
בנוסף לכך, מחזיקה החברה בערוץ יוטיוב עם למעלה מ-30 מיליון מנויים, עמוד פייסבוק עם 2.4 מיליון לייקים, עמוד אינסטגרם עם יותר מ-520 אלף עוקבים, וחשבון טוויטר עם יותר מ-570 אלף עוקבים. למרות הדמיון בשם, החברה אינה קשורה לפסטיבל המוזיקה "אולטרה" ואינה מפיקה אותו, אך ב-2012 נכנסה החברה ל"שותפות גלובלית" עם החברה המפיקה את הפסטיבל, וכתוצאה מכך משתפות השתיים פעולה בנושאי שיווק וקידום עולמי.
ב-2012 נכנסה החברה לשותפות גלובלית עם סוני מיוזיק אנטרטיימנט.  בדצמבר 2021 נרכשה החברה על ידי סוני. בינואר 2022 מונה דייוויד וקסמן, שכיהן בעברו כראש מחלקת A&R ומנהל כללי, לנשיא החברה. בעוד שהרכישה חוללה שינויים, המשימה של Ultra Records לספק מוזיקה אלקטרונית לקהל רחב נותרה בעינה.