stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
זכויות להט"ב בבלארוס
תנועות להט"ב ברחבי בלארוס > מצעדי גאווה

| --- | --- |
 :  ראו גם – מצעד הגאווה במינסק
לאחר מאמצים כושלים קודמים, בשנת 1999 אורגן פסטיבל גאווה על ידי הליגה הבלארוסית, "Lambda BLL" ומגזין הלהט"ב "Forum Lambda". תוכנית הפסטיבל כללה יום עיון לעיתונאים בנושא "לסביות וגברים הומואים בתקשורת", כנס בנושא זכויות להט"ב בבלארוס ובעולם, תערוכת צילומים וסרטים שצילמו חברי הקהילה, והתחרויות "מיסטר גיי בלארוס" "ו-"שידור". הפסטיבל נתמך על ידי תוכנית הפיתוח של האו"ם, סטודיו טטיאנה, דרך מאוחדת בלארוס, מועצת המחקר וההחלפות הבינלאומית, מועדון טיטניק ואורחים מאוקראינה. עם זאת, במהלך אחת ממסיבות ציון הפסטיבל, פשטה המשטרה על החגיגות ופיזרה את המשתתפים.
בשנת 2000 נקלעו מארגני הפסטיבל לקושי רב בהכנות לאירוע. לדברי אדוארד טרלטסקי, ראש הוועדה המארגנת, תחנת הרדיו "BA" שהייתה אמורה לסקר את האירוע ולהעניק את אולם הריקודים לאירועי ערב קיבלה צו מהממשל הנשיאותי שלא לעשות זאת. על פי הדיווחים תחנות רדיו אחרות סירבו לתמוך מאותה סיבה, וגם אירועים במקומות אחרים בוטלו. קבוצות הקשורות לכנסייה האורתודוקסית הפגינו במינסק נגד קיומו ב-9 בספטמבר, יום לפני שתוכנן. עצרת להט"ב אשר תוכננה לעבור דרך העיר נאסרה על ידי העירייה 24 שעות לפני שהייתה אמורה להתקיים, והרשויות פעלו במרץ תוך יום בלבד למניעת החגיגות. עיתונאים דיווחו על תוצאות היום לאחר מכן. בשנת 2001, ממשלת בלארוס "אסרה לכאורה" על קיום הפסטיבל. ב-3 באוגוסט 2001 פרצו ונדליסטים לא מזוהים לדירתו של מנהיג הארגון למבדה בלארוס, אנדריי בבקין, שם הוחזקו פליירים, פוסטרים וחוברות של אירועי גאווה לשנת 2001. בשנת 2002, ימים לפני קיום האירועים, הוזעק מנהיג למבדה בלארוס, אדוארד טרלצקי, לתחנת משטרת מינסק שם נאמר לו שאם יתקיים מצעד גאווה, "המשטרה לא תיקח אחריות על אי סדר אפשרי" מצד מפגינים הומופובים.
בשנת 2004 בוטל הפסטיבל הבינלאומי הגאה בבלארוס. הוועדה המארגנת לשלב הסופי של "פסטיבל תרבות הירח הבינלאומי לזכויות אדם" והשלב הראשון של ועידת העולם הבינלאומית של "ILGCN" נאלצו לבטלו באוגוסט 2004 במינסק. הביטול התקיים לאחר שהרשויות הפחידו את המייסד למשוך את הבטחתו לארגן את האירוע. בנוסף, בשיחות טלפון מאיימות מצד הרשויות נאמר כי זרים המנסים להשתתף באירוע לסדנאות ודיונים "יגורשו מיד מהמדינה בהתאם למאמר ההתערבות בענייני פנים של הרפובליקה הבלארוסית". ב-27 באוקטובר 2008, אותה קבוצה ביקשה רשות לערוך מחאה לתמיכה בזכויות להט"ב בסמוך לשגרירות רוסיה במינסק. שני האירועים לא קיבלו היתר. מכיוון שהמדינה אינה חברה במועצת אירופה, פעילים בלארוסים לא יכלו לפנות לבית הדין האירופי לזכויות אדם בנושא. עם זאת, הקבוצה החליטה לארגן יחד עם פעילי להט"ב רוסים אירועי "גאווה סלאבית" אשר מתוכננת להתחלף בחגיגותיה בין מוסקבה למינסק מדי שנה.
בינואר 2009 תוכנן אירוע שכותרתו "הזכות לאהוב" ונועד להעלות את המודעות הציבורית לגבי הומופוביה ואפליה כלפי קהילת הלהט"ב הבלארוסית. עם זאת קיומו נדחה. פעיל הלהט"ב, רומן מנדריק, הגיש תלונה לבית המשפט ברובע המרכזי בהומל בתגובה להחלטה זו של מינהל עיריית הומל. בנוסח התלונה טען מנדריק כי החלטת מינהל עיריית הומל פוגעת בזכותו לחופש האספה כפי שמובטחת בסעיף 35 לחוקת בלארוס. הוא הוסיף כי תקנת 299 עצמה איננה חוקתית בכך שהיא מטילה נטל בלתי סביר על המבקשים לארגן כינוסים ציבוריים. המארגנים הודיעו כי הם מתכוונים להמשיך בתביעה זו עד שתיפתר בתקווה שיוכלו לארגן כינוס בשנת 2010.
תנועות להט"ב ברחבי בלארוס > החודש נגד הומופוביה

"החודש נגד הומופוביה" היה קמפיין של פעילי להט"ב בלארוסים בין התאריכים 17 באפריל עד 17 במאי 2009 במינסק, גרודנו ולוניניץ אשר כלל מסעות פרסום ואירועים. החודש אורגן על ידי "Gayby.org", "Gay.by", חברי הארגון למבדה ומטה ארגון זכויות האדם הבינלאומי, אמנסטי אינטרנשיונל של בלארוס. למעלה מ-50 כלי תקשורת דיווחו על אירועי החודש שבהם החלו לדבר לראשונה על הומוסקסואליים ולסביות בגלוי במדינה. מטרתו העיקרית של קיום החודש הייתה להתנגד לכל סוג של אלימות פיזית וסמלית כלפי אנשים בעלי נטייה מינית וזהות מגדרית שונה, הבעת סולידריות עבור תושבי להט"ב בעולם שאינם מסוגלים להשמיע את קולם ולניהול מערכה רחבה יותר למען זכויות אדם.
טבלת סיכום

| --- | --- |
פעילות הומוסקסואלית חוקית:  (מאז 1994)
גיל הסכמה שווה לזוגות הטרוסקסואלים (16): 
חוקים נגד אפליה בתעסוקה: 
חוקים נגד אפליה במתן סחורות ושירותים: 
חוקים נגד אפליה בכל התחומים האחרים (כולל אפליה עקיפה, דברי שטנה): 
נישואים חד מיניים:  (איסור חוקתי המכיר בנישואים הטרוסקסואלים בלבד מאז 1994)
הכרה בזוגיות חד מינית (איחוד אזרחי, נישואי חוזה, ידועים בציבור): 
אימוץ משותף של זוגות חד מיניים: 
אימוץ ילד חורג על ידי זוגות חד מיניים: 
לסביות, הומואים, טרנסג'נדרים וביסקסואלים מוצהרים רשאים לשרת בצבא: 
זכות לשינוי מגדר בחוק: 
גישה להפריה חוץ-גופית לזוגות לסביות: 
טיפולי המרה אסורים בחוק: 
פונדקאות מסחרית לזוגות גברים הומוסקסואלים: 
גברים המקיימים יחסי מין עם גברים רשאים לתרום דם:
הערות שוליים

↑  -The national legal Internet portal of the Republic of Belarus., web.archive.org, ‏2015-06-26
↑  2008 Human Rights Report: Belarus, web.archive.org, ‏2009-02-26
↑  Pride! NEWS :: Gay and Lesbian news of Belarus :: Two transsexual guys had been raped in Minsk, web.archive.org, ‏2009-02-27
1 2  Шуневич: «Дырявые» пользуются отверстиями не по назначению, Наша Ніва (ברוסית)
↑  "Belarus's Lukashenko: "Better a dictator than gay"". Reuters (באנגלית). 2012-03-04. נבדק ב-2021-11-13.
↑  World News - 'Better a dictator than gay,' Belarus President Alexander Lukashenko says, web.archive.org, ‏2012-03-05
↑  Резкие выражения и форма НКВД. Почему ушел в отставку глава МВД Беларуси, BBC News Русская служба, ‏2019-06-11 (ברוסית)
↑  ILGA | Threats from Belarusian Regime Force the Organisers to Cancel the Festival, web.archive.org, ‏2004-12-25
↑  Gay Today: Top Story, gaytoday.badpuppy.com
↑  Belarus News and Analysis | Minsk Gay Culture and Human Rights Conference Cancelled, www.data.minsk.by
↑  Pride! NEWS :: Gay and Lesbian news of Belarus :: Euro MPs Get Tough Over Lack of Gay Rights in Belarus, web.archive.org, ‏2009-02-27
↑  Pride! NEWS :: Gay and Lesbian news of Belarus :: LGBT rights activists, for the first time, appealing to courts to defend their constitutional right to freedom of assembly, web.archive.org, ‏2009-02-27
↑  Belarusian Gay, Lesbi, Bisexual and Transexual Portal, web.archive.org, ‏2010-01-23
מפגינה בלארוסית מוחה נגד הנשיא לוקשנקו בעת צעדת השוויון בקרקוב, פולין, 2020
מחאת תמיכה בחופש הביטוי עבור קהילות הלהט"ב ברוסיה ובלארוס שאורגנה בז'נבה, שווייץ, מול משרדי האו"ם, 16 בפברואר 2009
פאנל זכויות להט"ב חמישי במינסק, 2009
פעיל זכויות הלהט"ב הבלארוסי, אנדריי זוואלי, מצטלם בכניסה לשגרירות הממלכה המאוחדת במינסק המניפה את דגל הגאווה
מפגינים בלארוסים מוחים במהלך "Europride" בבירת שוודיה, סטוקהולם, נגד הנשיא לוקשנקו עם הכיתוב "עדיף להיות הומו מאשר דיקטטור", 2018
ארגון זכויות האדם הבינלאומי, אמנסטי אינטרנשיונל, מוחה על מצב זכויות הלהט"ב בבלארוס במהלך מצעד הגאווה בלונדון, 2007
טייסת 131

| --- | --- |
סמל הטייסת
סמל הטייסת
 פרטים
 כינוי:  "טייסת אבירי הציפור הצהובה"
 כינוי עבר:  "טייסת הציפור הצהובה"
 מדינה:  ישראל ישראל
 שיוך:   חיל האוויר הישראלי
 סוג:  מטוסי תובלה ותדלוק אווירי
 בסיס האם:   בסיס נבטים
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  14 באוקטובר 1973 – הווה (51 שנים)
 מלחמות:  מבצע יונתן 
 נתוני היחידה
 ייעוד:  תובלה אווירית, הצנחת מטענים, הנחתת ציוד מגובה נמוך ותדלוק אווירי
 כלי טיס:  C-130 הרקולס ("קרנף" ו"קרנף אוויוני")
 אובדן כלי טיס:  1
 
מטוס הרקולס של טייסת 131 משתמש ברקטות האצה (JATO) לצורך המראה קצרה
טייסת 131, המכונה גם "טייסת אבירי הציפור הצהובה" (כונתה בעבר: "טייסת הציפור הצהובה") היא טייסת תובלה בחיל האוויר הישראלי. הטייסת מפעילה מטוסי C-130 הרקולס ("קרנף") מבסיס נבטים.
היסטוריה

הטייסת הוקמה במהלך מלחמת יום הכיפורים, ב-14 באוקטובר 1973 בבסיס לוד, בעקבות קליטת 12 מטוסי C-130 הרקולס ("קרנף"), שהוצאו מסדר הכוחות של חיל האוויר האמריקאי ונמסרו לרשות חיל-האוויר הישראלי כסיוע מלחמתי. 12 המטוסים הנ"ל הצטרפו אל שני "קרנפים" שהופעלו קודם למלחמה על ידי טייסת 120 ("טייסת הבינלאומית") של חיל האוויר. מפקדה הראשון של הטייסת היה סא"ל דוד פורת. הקרנפים נכנסו מיד למעגל הלחימה. בשלב ראשון ביצעו "רכבת אווירית" להעברת נגמ"שים לסיני ההטסה החלה בליל ה-15 באוקטובר והסתיימה בבוקר ה-16 באוקטובר. הצוותים ביצעו 26 גיחות בפרק זמן קצר, בתוכן משימות תובלת כוח אדם וציוד, ופינוי נפגעים.
ב-25 בנובמבר 1975, במהלך תרגיל שיתוף פעולה עם כח חי"ר, פגע קרנף מס' 203 בפסגת ג'בל הילאל שבסיני כשהוא עמוס בנגמ"ש, 11 לוחמים ו-9 אנשי-צוות. כל נוסעיו והצוות נספו (ראו התרסקות ההרקולס בג'בל חלאל).
בחודש יולי 1976 השתתפו ארבעה מטוסי הרקולס של הטייסת במבצע אנטבה. את מבנה המטוסים הוביל מפקד הטייסת, סא"ל יהושע שני.
משנת 1982 השתתפה הטייסת במבצעים חשאיים (מבצע אחים) להעלאת יהודי אתיופיה מסודאן.
עקב רעידת אדמה ב-7 בדצמבר 1988 בארמניה, החליטה ממשלת ישראל להעניק סיוע הומניטרי לנפגעי הרעש. שתי טייסות הקרנף הוזנקו לסייע במשלוח צוותי חילוץ ורפואה. ב-16 באפריל 1991 המריא קרנף עם צוות משותף מטייסת 131 וטייסת 103 ("טייסת הפילים") לדיארבקיר שבטורקיה, כשבבטן המטוס משלוח הכולל ציוד רפואי עבור הפליטים הכורדים.
בימים 25-24 במאי 1991 השתתפה הטייסת במבצע שלמה להעלאת יהדות אתיופיה לישראל. ב-9 גיחות שביצעה הטייסת הובאו 1,482 עולים, מעל 10% מכ-14,500 עולים שהובאו במבצע. אחד מקרנפי הטייסת המריא מהשדה באדיס אבבה עם שלושה מנועים בלבד, עקב תקלת מנוע שארעה בעת ניסיון ההמראה הראשון.
מבצע הומניטרי נוסף שהטייסת השתתפה בו הוא הטסת עזרה רפואית ומזון לפליטים בגבול רואנדה-זאיר, בין 24 ביולי ל-2 בספטמבר 1994, בעקבות רצח העם ברואנדה. במסגרת המבצע טסו טייסות הקרנף 16 גיחות במהלכן הוטסו 160 טון מטען.
ב-25 באוגוסט 2008 עברה הטייסת לבסיס נבטים שבנגב כחלק מהעברת בסיס לוד לבסיס לנבטים.
ב-18 ביולי 2012 הוזנקה הטייסת לחילוץ הפצועים הישראלים לאחר הפיגוע בבורגס שבבולגריה.
באוגוסט 2013, קלטה הטייסת את צוותי הטיסה ומטוסי טייסת הפילים, לאחר שזו הודממה זמנית.
ב-2015 החל צה"ל, בשיתוף התעשייה האווירית לישראל, בהשבחת ממטוסי ה"קרנף" לדגם משופר: "קרנף אוויוני". ההשבחה כוללת קוקפיט (תא טייס) חדש, הותקנו מנועים משופרים, נוספו מערכות שליטה ובקרה מתקדמות, נוספה תצוגת קסדה עילית, שודרגו המערכות בעלות היכולות המיוחדות והוחלפו מערכות נוספות, ביניהן מערכת הניווט והטייס האוטומטי.
בין מפקדי הטייסת:
| שם | תקופת כהונה | הערה |
| --- | --- | --- |
| דוד פורת | 1973–1974 | מפקדה הראשון |
| יהושע שני | 1974–1977 | מפקדה במבצע אנטבה |
| גדי אבירם | 1977–1978 |  |
| חזי הרפז | 1978–1981 |  |
| אסף אגמון | 1981–1983 | מלחמת לבנון הראשונה |
| ישראל בן חיים | 1983–1985 |  |
| חיים קציר | 1985–1987 |  |
| יובל לוטן | 1987–1989 |  |
| נחמיה שלם | 1989–1991 |  |
| אייל שביט | 1991–1993 |  |
| בועז כהן | 1993–1995 |  |
| נתן ברזילי | 1995–1997 |  |
| אייל בבלי | 1997–1999 |  |
| דורון גינזבורג | 1999–2001 |  |
| רועי נאור | 2001–2003 |  |
| אסף לפידות | 2003–2005 |  |
| יהוא עופר | 2005–2007 |  |
| יהל פטישי | 2007–2009 |  |
| אסף גבע | 2009–2011 |  |
| טל חלוץ | 2011–2014 |  |
| סא"ל עטר | 2014–2016 |  |
| סא"ל א' | 2016–2018 |  |
הערות שוליים

↑  דלק ישירות מהשמיים: הכירו את משימת התדלוק האווירי, באתר חיל האוויר הישראלי, 6 ביוני 2022
↑  שי לוי, ‏חשיפה: כך חולצו אנשי המוסד מלב המדבר בסודן, באתר ‏מאקו‏, 18 ביוני 2014
↑  שני פומס, כשהפיל יהפוך לציפור: טייסות ההרקולס מתאחדות, אתר חיל האוויר, 4 באוגוסט 2013
↑   כרמל ליבמן, מטוס חדש וכחול לבן בחיל האוויר. קבלו הצצה, באתר צה"ל, 2 במאי 2018.
| טייסות חיל האוויר הישראלי |
| --- | --- | --- |
| מטוסי קרב |  הפטישים (69) •  הקרב הראשונה (101) •  הנמר המעופף (102) •  העקרב (105) •  חוד החנית (106) •  אבירי הזנב הכתום (107) •  העמק (109) •  אבירי הצפון (110) •  הדרקון המעופף/ הטייסת האדומה (115) •  אריות הדרום (116) •  הסילון הראשונה (117) •  העטלף (119) •  אבירי הזנב הכפול (133) •  נשר הזהב (140) •  התוכי המנפץ (149) •  האחת (201) •  הנגב (253) •  מרכז המדינה (254) |  |
| מסוקים |  הצרעה (113) •  מובילי הלילה (114) •  דורסי הלילה (118) •  ציפורי המדבר (123) •  החרב המתהפכת (124) •  המסוקים הקלים (125) •  מגע הקסם (190) •  מגיני המערב (193) |  |
| תובלה, כיבוי, בקרה ומודיעין |  הגמל המעופף/ הטייסת הראשונה (100) •  הפילים (103) •  ענקי המדבר (120) •  הנחשון (122) •  אבירי הציפור הצהובה (131) •  מלכי האוויר (135) •  ההוקאיי (192) •  טייסת הכיבוי (249) |  |
| כלי טיס מאוישים מרחוק |  עוף החול (144) •  האיל הנוגח (147) •   ציידי הצללים (160) •  הנחש השחור (161) •  ציפורי האש (166) •  המל"טים הראשונה (200) •  הנשר הלבן (210) •  הברון האדום |  |
| טייסות מדמי טיסה |  טייסת מאמני כטב"ם ומסוקים (320) •  טייסת מאמני קרב (420) |  |
| ניסוי |  טייסת מרכז ניסויי טיסה (5601) |  |
| כנף 2 | טייסת 150 • טייסת 199 • טייסת 248 |  |
| הטייסות הראשונות | טייסת תל אביב (1) • טייסת הנגב (2) • טייסת הגליל (3) |  |
פרארי 195 אינטר

| --- | --- |

Ferrari 195 Inter, דגם "Inter Coupe Ghia"
 מאפיינים כלליים
 יצרן:  פרארי
 שנות ייצור:  1950–1951
 הרכבה:  איטליה איטליה: מפעל פרארי במרנלו
 מודל קודם:  Ferrari 166 Inter (אנ')
 מודל אחריו:  Ferrari 212 Inter (אנ')
 אורך:  4,100 מ"מ
 רוחב:  1,425 מ"מ
 גובה:  1,360 מ"מ
 משקל:  950 ק"ג (ריק) (דגם "Touring Coupe")
 בסיס גלגלים:  2,420-2,500 מ"מ
 מפרט טכני
 מנוע:  V12 צילינדרים, 2 שסתומים לצילינדר, 2,341.02 סמ"ק המפיק 130 כ"ס ב-6,000 סל"ד, יחס דחיסה 7.5:1, מנוע "פרארי" מסדרת "Ferrari Colombo engine" (אנ')
 הילוכים:  תמסורת ידנית - 5 מהירויות
 מהירות מרבית:  185 קמ"ש
פרארי 195 אינטר (באיטלקית: Ferrari 195 Inter) היא מכונית ספורט בתצורת קופה מתוצרת יצרנית מכוניות הספורט והמרוץ האיטלקית פרארי אשר יוצרה בין השנים 1950–1951.
"פרארי 195 אינטר"

יוצרו 28 יחידות.
מנוע קדמי.
מנוע בנזין.
סוג הנעה: הנעה אחורית.
מאייד יחיד מתוצרת "וובר" מסוג "36 DCF".
קיבולת מכל דלק - 72 ליטר.
בלמים: קדמיים ואחוריים תוף בשליטה הידראולית.
מתלים: מלפנים: גלגלים עצמאיים עם קפיץ עלה צלב ובולמי זעזועים הידראוליים / אחוריים: גשר קשיח, קפיצי עלים אורכיים חצי אליפטיים, בולמי זעזועים הידראוליים.
מידות צמיגים: קדמיים: 5.50x15, אחוריים: 6.00x15.
תאוצה בין 0-100 קמ"ש היא 9.4 שניות (דגם "Touring Coupe").
"פרארי 195 אינטר" > דגמים

"Touring Coupe" - יוצרה 1 יחידה.
"Touring Berlinetta" - יוצרו 2 יחידות.
"Vignale Coupe" - יוצרו 12 יחידות.
"Vignale Berlinetta" - יוצרה 1 יחידה.
"Ghia Coupe" - יוצרו 8 יחידות.
"Ghia Coupe 2+2" - יוצרו 3 יחידות.
"Motto Coupe" - יוצרה 1 יחידה.
תמונות

"פרארי 195 אינטר" דגם "Inter Touring Coupe"
"פרארי 195 אינטר" דגם "Inter coupe Vignale" שנת 1951
"פרארי 195 אינטר" דגם "Inter Coupe Ghia"
"פרארי 195 אינטר" דגם "Inter Coupe Ghia"
"פרארי 195 אינטר" דגם "Inter Coupe Ghia"
"פרארי 195 אינטר" דגם "Inter Coupe Ghia"
"פרארי 195 אינטר" דגם "Inter coupe Vignale" שנת 1951
"פרארי 195 אינטר" דגם "Inter coupe Vignale" שנת 1951
"פרארי 195 אינטר" דגם "Inter coupe Vignale" שנת 1950
ראו גם

פרארי S 159
פרארי S 195
הערות שוליים

↑  "פרארי 195 אינטר", שנת 1950 auto.ferrari.com/en_EN/sports-cars-models/past-models/195
↑  "פרארי 195 אינטר" supercars.net/blog/1950-ferrari-195-inter
↑  דגם 195-s  barchetta.cc/all.ferraris/by-serial-number/ferrari-by-serial-number/model-index-47-54/model-summary/195-s-register
↑  דגם 195-s  auto.ferrari.com/de_DE/sportwagenmodelle/modelle-der-vergangenheit/195-s
↑  "פרארי 195 אינטר" - דגמים barchetta.cc/all.ferraris/by-serial-number/ferrari-by-serial-number/model
↑  "פרארי 195 אינטר" דגם inter-coup rmsothebys.com/en/auctions/ff17/ferrari
| פרארי |
| --- | --- | --- |
| אישיים | אנצו פרארי - מייסד החברה • ג'ון אלקן יו"ר ומנכ"ל החברה הנוכחי • פיירו פרארי - סגן היו"ר (בנו של אנצו פרארי) • פלאביו מאנזוני (המעצב הראשי) |  |
| כלי רכב נוכחיים | פרארי 812 סופרפאסט • פרארי פורטופינו • פרארי מונזה SP • פרארי F8 טריבוטו • פרארי SF90 סטרדלה • פרארי רומא • פרארי 296 GTB • פרארי דייטונה SP3 |  |
| פארקים | פרארי וורלד • פרארי לנד |  |
| מוזיאונים | מוזיאון פרארי • מוזיאון קאסה אנצו פרארי |  |
| מפעלים | מפעל פרארי במרנלו |  |
| מרוצים | פיוראנו (מסלול מרוצים) • סקודריה פרארי • אקדמיית פרארי לנהגים |  |
| מנועי פרארי | V6 F1 טורבו • F163 • F160 • F154 • F140 |  |
| שונות | פרארי בהתאמה אישית • פרארי אן. וי - חברת החזקות המחזיקה בבעלות פרארי |  |
|  מדיה וקבצים בנושא פרארי בוויקישיתוף  אתר האינטרנט הרשמי של פרארי קטגוריה:פרארי |  מדיה וקבצים בנושא פרארי בוויקישיתוף  אתר האינטרנט הרשמי של פרארי קטגוריה:פרארי |  |
אדריאנו חאובל

| --- | --- |

חאובל בסרט "לוויה בצהריים", 2013
 לידה:  30 באוגוסט 1985 (בן 39) ישראל יבנה, ישראל
 סוגה מועדפת:  דרמה
 מדינה:  ישראל 
 תקופת הפעילות:  מ-2009
 עיסוק:  דוגמן, שחקן
 יצירות בולטות:  האלופה (2009)
 פרופיל ב-IMDb
 
אדריאנו חאובל (נולד ב-30 באוגוסט 1985) הוא שחקן ודוגמן ישראלי.
ביוגרפיה

אדריאנו חאובל הוא בנו של כדורגלן העבר סרג'יו חאובל. אחיו הצעיר הוא ג'וליאן חאובל, מאמן לאורח חיים בריא.
את שירותו בצה"ל עשה בחיל האוויר כלוחם נ"מ בסוללת הוק של מערך ההגנה האווירית ולאחר מכן כמדריך זיהוי מטוסים בבית הספר להגנה אווירית (ביסל"א).
הוא בעל תואר ראשון בהוראה ובבימוי מסמינר הקיבוצים. כמו כן, הוא בוגר סל"ה - הסטודיו לאמנויות התיאטרון מיסודו של יורם לוינשטיין ובוגר קורס "טכניקה" מול מצלמה אצל ניב רז ואולי שטרנברג. ב-2016 נסע ללמוד במאסטר קלאס של איוואנה צ׳אבק בלוס אנג׳לס.
לאחר פרישתו מעולם המשחק, למד תטא הילינג והגדיר עצמו כ"הילר אינטואיטיבי". הוא בעל קליניקה פרטית, מעביר סדנאות מניפסטינג ומנחה ריטריטים.
קריירה > בטלוויזיה ובקולנוע

במהלך השנים השתתף חאובל במספר סרטים וסדרות טלוויזיה. בשנת 2009 לוהק לשחק בעונה השלישית של הטלנובלה "האלופה". בשנת 2013 שיחק בתפקיד ראשי בסרט הקולנוע "לוויה בצהריים".
בין השנים 2013–2014 שיחק בסדרת הנעורים "החממה", פרי עטו של גיורא חמיצר בתפקיד "הלקוח" האישיות השנייה של רובי קליין. בשנת 2016 שיחק בעונה השנייה של הסדרה "פצועים בראש" מאת חנן סביון וגיא עמיר.
ב-17 במאי 2016 החל, בערוץ 2 בזכיינית רשת, שידור העונה החמישית של תוכנית המציאות "המירוץ למיליון", בה חאובל נטל חלק ביחד עם בת זוגו לשעבר מונדה קנצפולסקי, והיה למודח השביעי.
בשנת 2019, הופיע בפרסומת עבור החברה טורנדו לצד רותם סלע.
קריירה > בתיאטרון

במסגרת לימודיו בבית הספר של יורם לוינשטיין, שיחק במחזות "האישה מן הים", "הגשם יפסיק לרדת" ו"עד ראייה". בעת לימודיו, זכה חאובל במקום הראשון בתחרות המלגות על-שם שוש אביגייל ובנוסף, במקום הראשון בתחרות המלגות על-שם שושנה קמחי.
בשנת 2012 גילם את דמותו של הנסיך במחזמר "סינדרלה", לצד בר רפאלי, חנה לסלאו ושלישיית מה קשור.
בשנת 2015 שיחק במחזה "התעוררות האביב".
קריירה > דוגמנות

בשנת 2010 הצטלם לצדה של בר רפאלי לקמפיין הלבשה תחתונה עבור רשת ההלבשה התחתונה "בוניטה דה מס". באותה שנה הצטלם ביוון לקמפיין של בגדי ים לגברים, עבור חברת האופנה "NUDE" BY POLYOOD".
ערי בירה וקברים של ממלכת קוגוריו העתיקה

ערי בירה וקברים של ממלכת קוֹגוּרְיוֹ העתיקה (בסינית: 高句丽王城、王陵及贵族墓葬) הם אתר מורשת עולמית של אונסק"ו המרכז כמה אתרים סביב ובתוך העיר גִ'י'אָן במחוז ג'ילין ואתר נוסף בנפת חְווָאנְזֶ'ן במחוז ליאונינג בצפון מזרח הרפובליקה העממית של סין. האתר כולל את השרידים הארכאולוגיים של שלוש ערים: העיר ההררית ווּנוּ, העיר ההררית וָאנְדוּ והעיר גְווֹנֵיי, וארבעים קברים של מלכים ואצילים מממלכת קוגוריו.
היסטוריה

על פי הכרוניקות סאמגוק סאגי וסאמגוק יוסה הוקמה ממלכת קוגוריו בשנת 37 לפני הספירה על ידי נסיך בשם ג'ומונג מממלכת בּוּיֵה-אוֹ (בשטח מנצ'וריה של ימינו), שנמלט לאחר מאבקי כוח עם נסיכים אחרים בחצר הממלכה אל האזור שכיום הוא באזור הגבול בין סין לקוריאה הצפונית. את בירתו הקים ג'ומונג על הר ווּנוּ המשקיף על עמק הנהר חוּן (כיום במחוז ליאונינג). קוגוריו התפתחה מברית של שבטים שונים מהקבוצה האתנית של הימאק והרחיבה במהירות את בסיס הכוח שלה מאגן הניקוז של עמק חוּן.
בשנת 3 לפני הספירה החליט המלך יורי (שלט 19 לפנה"ס – 18 לספירה), בנו של ג'ומונג, להעביר את בירתו מזרחה אל עמק הנהר יאלו ולחלקה לשניים. העיר גְווֹנֵיי, על הגדה הצפונית של הנהר, והמצודה ההררית על הר וָאנְדוּ, כ-2.5 קילומטרים צפונית לגְווֹנֵיי. הממלכה התפשטה צפונה ודרומה והשתלטה על חלקים של מנצ'וריה וצפון קוריאה. ב-242 תקפה קוגוריו את החלק המערבי של חצי האי ליאודונג שהיה שייך לשושלת ויי (265-220), אחת משלוש הממלכות. בהתקפה הנגדית של צבא שושלת ויי נכבשו וָאנְדוּ וגְווֹנֵיי ונהרסו, והמלך דונגצ'ון (שלט 248-227) נמלט מזרחה.
לאחר שצבא שושלת ויי פינה את האזור נבנתה הבירה מחדש וממלכת קוגוריו שבה למדיניות ההתפשטות. בשנת 313 הצליח המלך  מיצ'ון (שלט 331-300) להשתלט על לֶלָאנְג, שהיה האזור האחרון בשליטה סינית בחצי האי קוריאה, וקוגוריו שלטה על כל החלק הצפוני של חצי האי. התפשטות הממלכה נעצרה זמנית כאשר היא הותקפה על ידי שבט מוּז'ונְג, מהשְׂייֵנְבֵּיי (鲜卑). השיינביי היו קבוצת נוודים במקור ממנצ'וריה, שהשתלטו תחילה על מונגוליה ואזורי הספר עם סין, ואחר כך כבשו חלקים מסין והקימו ממלכות בצפונה. ב-341 כבשו השיינביי את בירת ממלכת קוגוריו, והעיר נהרסה בפעם השנייה בתולדותיה. בשנת 371 נחלה הממלכה תבוסה במלחמה בממלכת פקצ'ה, אחת משלוש הממלכות של קוריאה. למרות מפלות אלו הממלכה התאוששה והגיעה לשיאה בתקופת שלטונו של גוואנגטו (שלט 413-391), המכונה "הגדול", כשהיא השתלטה על כשלושה רבעים משטח חצי קוריאה, על דרום מנצ'וריה, ועל צפון מזרח סין. בנו, המלך ג'אנגסו (שלט 490-413) הורה לספר על מעלליו של גוואנגטו באסטלה בגובה 7 מטרים שנתגלתה ב-1875.
ב-427 העביר ג'אנגסו את הבירה מוָאנְדוּ וגְווֹנֵיי דרומה לפיונגיאנג, מעשה שהעיד על היריבות הגוברת עם הממלכות האחרות בקוריאה, אם כי וָאנְדוּ וגְווֹנֵיי שמרו על חשיבותן בממלכה כ"עיר בירה תומכת". פיונגיאנג נשארה עיר הבירה של הממלכה עד סופה. ג'אנגסו המשיך בהרחבת הממלכה שהגיעה בתקופתו לשיא התפשטותה. בשנים שבאו אחר-כך החלה הממלכה להתדרדר, ובשנת 668 כבש הצבא המשותף לשושלת טאנג ולממלכת שילה, אחת משלוש הממלכות של קוריאה את פיונגיאנג, ובכך בא הקץ לממלכת קוגוריו.
אתר המורשת העולמית

אתר המורשת העולמית "ערי בירה וקברים של ממלכת קוֹגוּרְיוֹ העתיקה" כולל את השרידים הארכאולוגיים של שלוש ערים וארבעים קברים של מלכים ואצילים מממלכת קוגוריו. האתר מתפרס על חמישה אתרים בשטח כולל של 41.64 קמ"ר המוקפים שטח חיץ (שבו חלים כללי בנייה מחמירים) של 141.4 קמ"ר. האתרים העיקריים הם:
אתר המורשת העולמית > העיר ההררית ווּנוּ

אתר המורשת העולמית העיר ההררית ווּנוּ (41°19′35″N 125°24′42″E﻿ / ﻿41.326295°N 125.411568°E﻿ / 41.326295; 125.411568) משתרע על פסגת הר ווּנוּ (五女山, פין-יין Wǔ Nǚ Shān, מילולית "הר חמש הנשים") בנפה האוטונומית חְווָאנְזֶ'ן (桓仁, פין-יין Huánrén) שבמחוז ליאונינג. העיר הייתה בירת ממלכת קוגוריו בין שנת 37 לפנה"ס ושנת 3 לפנה"ס. אתר המורשת מקיף שטח בן 2.76 קמ"ר על פסגת ההר, ובנוסף אזור חיץ המקיף אותו בגודל 56 קמ"ר. הר ווּנוּ הוא שריד לרכס צָ'אנְגְבָּאי שבצפון מזרח סין. למרגלותיו, מדרום מזרח, זורם הנהר חון (כיום מאגר חְווָאנְזֶ'ן בשל סכר חְווָאנְזֶ'ן הסוכר את הנהר למרגלות ההר) בדרכו לנהר יאלו. להר יש חשיבות גאוגרפית בהיותו מצוי על הדרך הראשית בין כמה ערים גדולות. הר ווּנוּ הוא הר שולחן, אם כי רק חלק מפסגתו שטוחה ובמרכזה מתנשאים הצוקים של "הפסגה הראשית", 841 מטרים מעל פני הים. אורך הפסגה 1,500 מטרים מצפון לדרום ורוחבה נע בין 300 ל-500 מטרים. החלק הדרומי של הפסגה גבוה מחלקה הצפוני. חלק זה שטוח, גובהו 800 מעל פני הים, אורכו 600 מטרים מדרום לצפון ורוחבו נע בין 130 ל-200 מטרים ממזרח למערב. מרבית השרידים הארכאולוגיים מרוכזים בחלק זה. חלק זה הוקף בחומה שחלקים ממנה, בייחוד החלק המזרחי באורך 1,500, נשמרו. הגובה החיצוני של החומות נע ביו 3 ל-6 מטרים, עובי החומות בבסיסן נע בין 4 ל-5 מטרים ובחלקן העליון בין 2 ל-3.5 מטרים. בחומה היו שלושה שערים.
האתר לא נחפר במלואו. האתרים העיקריים שנחשפו בעיר עד כה הם
בריכת מים - הבריכה נחפרה בסלע, צורתה מלבנית, אורכה 12 מטרים, רוחבה 5 מטרים ועומקה בין מטר לשניים.
הארמון – שרידים מבסיס הארמון נתגלו בצפון העיר
מחנות צבא – נתגלו כעשרים מבנים בגודל של 4.5 מטרים על 4 מטרים. משערים כי שימוש למגורי חיילים כי בחפירות נתגלו במקום ראשי חץ, ופיסות מקסדות.
מגדל שמירה – בקצה הדרום מזרחי של העיר שהוא גם הנקודה הגבוהה ביותר נתגלה בסיס של מגדל שמירה באורך 17 מטרים וברוחב 15 מטרים.
מחסן – בסיס המחסן נתגלה בין מחנות הצבא ובריכת המים. אורכו, מצפון לדרום, 16.4 מטרים ורוחבו, ממזרח למערב בין 8.2 ל-9.3 מטרים.
אתר המורשת העולמית > העיר גְווֹנֵיי

העיר גְווֹנֵיי (國內, פין-יין Guónèi) קבורה בחלקה מתחת לעיר המודרנית ג'י'אן במחוז ג'ילין. אתר המורשת משתרע על שטח 590 דונם. הנהר יאלו זורם מדרום לעיר והנהר טונְגְגוֹאוּ זורם מצפון לדרום ונשפך לנהר יאלו מערבית לאתר העיר. האתר בצורת ריבוע שהיקפו 2,741 מטרים. העיר הייתה מוקפת חומות שגובהן נע בין 8 ל-10 מטרים ורוחבן בין 6 ל-8 מטרים. בחומות היו קבועים 14 מגדלי שמירה. באתר נערכו חפירות הצלה בלבד, ומרבית המבנים קבורים עדיין מתחת לחלק המערבי של האתר.