stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יוסף בס
מספריו

על ימין ועל שמאל, הוצאת סכות, 1942.
הימים הללו, הוצאת מצפה, 1944.
עבדים היינו..., הוצאת מסדה, תש"ט.
היו זמנים, הוצאת מצפן, 1952.
יהיה טוב, 1955.
השנים הללו 1947 - 1959, הוצאת מסדה, 1959.
הזקן והעם, הוצאת המדפיס האזרחי, 1961.
מדינה זה לא צחוק, 1968.
דיין בעין הקריקטורה, הוצאת  א. לוין אפשטיין, 1969.
היה טוב, הוצאת יוחי, 1979.
הערות שוליים

↑   דליה קרפל, הקריקטוריסטים של מלחמת העצמאות, באתר הארץ, 26 במאי 2016
↑  על החידוש "מונית"
↑  ביקורת: י. ר., פובליציסטיקה בשפת הקריקטורות, חרות, 15 ביולי 1949.
↑  ביקורת: אריה ל., "השנים הללו" ליוסף בס, דבר, 10 ביולי 1959.
↑  יוסף לפיד, משה דיין – בעין הקריקטורה, מעריב, 22 במאי 1969.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007258354805171  LCCN: no2007156163  NTA: 154340723  VIAF: 97356024   WorldCat (עם VIAF): 97356024 
ערך זה הוא קצרמרבנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
שעיר האשחר

| שעיר האשחר |
| --- | --- |
 שְׂעִיר הָאֶשְׁחָר. 
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: פרוקי-רגליים
מחלקה:: חרקים
סדרה:: פרפראים
תת־סדרה:: Glossata
משפחה:: כחליליים
סוג:: Satyrium
מין:: שְׂעִיר הָאֶשְׁחָר
שם מדעי
 Satyrium spini ‏שיפרמילר, 1775

שְׂעִיר הָאֶשְׁחָר (שם מדעי: Satyrium spini, שם קודם: כחליל האשחר) הוא פרפר יום המשתייך למשפחת הכחליליים.
הסוג Satyrium נקרא על שם הסטירים מהמיתולוגיה היוונית בשל אזור מגורי הפרפר ביערות ובחורשים בדומה לסטירים המיתולוגיים. שם המין spini רומז לצמח הפונדקאי של הפרפר באירופה - שזיף הבר Prunus spinosa.
מאפיינים

הפרפר מעופף בראשית האביב, בחודשים מאי-יוני, בקרבת הצמח הפונדקאי שלו אשחר ארץ ישראלי, באזורי יער וחורש הרריים.
בישראל מעופף תת-המין: Satyrium spini melantho
שעיר האשחר בולט במעופו המהיר. חלקן התחתון של כנפיו בצבע אפור בגוון קרמי ומעוטר בפס לבן לכל אורכו, בקצה הכנף התחתון ישנו כתם כתום תחום באופן חלקי בשחור, וכתם בולט המסתיים במחושים מדומים, זאת כדי להשלות טורפים פוטנציאלים אשר ינסו לתפוס חלק זה של הפרפר - זה האחרון ינוס במהרה ויינצל, לא פעם תוך אובדן חלק מכנפו.
תפוצתו: ברחבי אירופה - מפורטוגל במערב, צרפת, איטליה ועד ליוון והבלקן במזרח (למעט בריטניה וחלקיה הצפוניים של אירופה), בלבנון, ישראל וטורקיה, עיראק, איראן, עד הרי אורל באסיה. בישראל ניתן לראותו בהרי ירושלים, בכרמל ובמורדות הגליל.
שעיר האשחר מעופף לעיתים קרובות ליד שְׂעִיר הָאַלּוֹן.
שלבי התפתחות > הביצה

הנקבה מטילה את הביצים על ענפי האשחר. הביצים נכנסות לדיאפאוזה של עשרה חודשים.
שלבי התפתחות > הזחל

הזחלים בוקעים עם ראשית האביב, בחודש מרץ. ראש הזחל שחור, גופו ירוק וכולל בצדדיו שני פסים בהירים.
שלבי התפתחות > הגולם

מתגלם על האשחר, צבעו חום כהה עם אזורים בהירים. תקופת הגולם בין 14 יום ל-21 ימים.
לקריאה נוספת

דובי בנימיני, מדריך הפרפרים בישראל, כתר, 2002, מהדורה שישית 2010, עמ' 155–156.
Butterflies of Europe - Princeton field guide by Tom Tolman - p 69
Buterflies of Britain and Europe - Kimmo Saarinen Pekka jalainen Hannu Aarinio Tari Haahtela – p 121
הערות שוליים

↑  ביטאון אגודת חובבי הפרפרים בישראל, כרך 26 מאי 2009 - מאמר של אופיר תומר על "סיסטמטיקה, נומנקלטורה ואטימולוגיה, ופרפרים"
1 2 3 4  "מדריך הפרפרים" מאת דובי בנימיני, הוצאת "כתר" הדפסה שישית מעודכנת, 2010 עמ' 155-156
↑  (עמ-69)Princeton field guide by Tom Tolman - Butterflies of Europe
↑  Kimmo Saarinen Pekka jalainen Hannu Aarinio Tari Haahtela p. 121 Buterflies of Britain and Europe
1 2 3 4  פרפרי ארץ ישראל - האתר של עוז בן יהודה
↑  "מדריך הפרפרים" מאת דובי בנימיני, הוצאת "כתר" הדפסה שישית מעודכנת, 2010 עמ' 156-155
שעיר האלון

| שעיר האלון |
| --- | --- |
 שעיר האלון. 
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: פרוקי-רגליים
מחלקה:: חרקים
סדרה:: פרפראים
תת־סדרה:: Glossata
משפחה:: כחליליים
סוג:: שעיר
מין:: שעיר האלון
שם מדעי
 Satyrium ilicis ‏אספר, 1779

שעיר האלון - צולם בטוסקנה, איטליה
שְׂעִיר הָאַלּוֹן (שם קודם: כחליל האלון, שם מדעי: Satyrium ilicis) הוא פרפר יום המשתייך למשפחת הכחליליים.
מאפיינים

הפרפר מעופף מחודש מאי ועד סוף יוני, בקרבת הצמחים הפונדקאים שלו - מיני אלוניים באזורי יער וחורש הרריים.
בישראל מעופף תת-המין: Satyrium ilicis bischoffi במגדיר של פרפרי ארץ ישראל מאת דובי בנימיני מופיע בשם: Nordmannia ilicis bischoffi.
שם הסוג Satyrium על שם הסטירים מהמיתולוגיה היוונית בשל אזור מגורי הפרפר ביערות ובחורשים בדומה לסטירים המיתולוגיים. שם המין ilicis רומז לצמח הפונדקאי של הפרפר באירופה - אלון הגלעין (Quercus ilex).
חלקן התחתון של כנפיו בצבע חום ומעוטר בפס לבן לכל אורכו, בקצה הכנף התחתון ישנם כתמים כתומים. הכנף בחלקה התחתון מסתיימת בזנבות כמעין מחושים מדומים, זאת כדי להשלות טורפים פוטנציאלים אשר ינסו לתפוס חלק זה של הפרפר - זה האחרון ינוס במהרה ויינצל, לא פעם תוך אובדן חלק מכנפו.
תפוצתו: ברחבי אירופה - שוודיה ואסטוניה בצפון, מפורטוגל במערב, צרפת, איטליה ועד ליוון והבלקן במזרח (למעט בריטניה וחלקיה הצפוניים יותר של אירופה), בלבנון, ישראל וטורקיה. בישראל ניתן לראותו בהר החרמון, ברמת הגולן, בכרמל, בגליל ובהרי ירושלים המהווים גבול תפוצתו הדרומי.
שעיר האלון מעופף לעיתים קרובות ליד שְׂעִיר הָאֶשְׁחָר.
שלבי התפתחות > הביצה

הנקבה מטילה את הביצים על ענפיי האלון. הביצים נכנסות לדיאפאוזה של כעשרה חודשים.
שלבי התפתחות > הזחל

הזחלים בוקעים עם ראשית האביב, בחודש מרץ. גופו ירוק ושעיר.
שלבי התפתחות > הגולם

מתגלם על ענפי האלון, צבעו חום כהה. תקופת הגולם בין 14 יום ל-21 ימים.
לקריאה נוספת

דובי בנימיני, מדריך הפרפרים בישראל, כתר, 2002, מהדורה שישית 2010, עמ' 158–159.
Butterflies of Europe - Princeton field guide by Tom Tolman - p 68
Buterflies of Britain and Europe - Kimmo Saarinen Pekka jalainen Hannu Aarinio Tari Haahtela – p 124
הערות שוליים

1 2 3 4 5  "מדריך הפרפרים" מאת דובי בנימיני, הוצאת "כתר" הדפסה שישית מעודכנת, 2010 עמ' 159-158
↑  ביטאון אגודת חובבי הפרפרים בישראל, כרך 26 מאי 2009 - מאמר של אופיר תומר על "סיסטמטיקה, נומנקלטורה ואטימולוגיה, ופרפרים"
↑  (עמ' 68) Princeton field guide by Tom Tolman - Butterflies of Europe
↑  Kimmo Saarinen Pekka jalainen Hannu Aarinio Tari Haahtela p. 124 Buterflies of Britain and Europe
1 2 3 4  פרפרי ארץ ישראל - האתר של עוז בן יהודה
סלמאן אל הוזייל

השייח' סלמאן אל הוזייל
השייח' סלמאן אל הוזייל בצעירותו
ביקור של יצחק בן צבי, נשיא מדינת ישראל בביתו של אל הוזייל
ביקורה של אלינור רוזוולט, הגברת הראשונה של ארצות הברית, בבית השיח'
יגאל ידין, הרמטכ"ל השני של צה"ל, מקבל חרב מהשיח' סלמאן אל הוזייל
ביקור מפקד חיל האוויר השני, אהרון רמז, בביתו של אל הוזייל
השיח' סלמאן אל הוזייל וחמישה מילדיו
השיח' סלמאן אל הוזייל
השייח' סלמאן אל הוזייל באחרית ימיו
השייח' סלמאן אלהוזייל (בערבית: سلمان الهزييل ; 1882 לערך – 1982) ידוע גם בשמו המלא סלמאן עלי סלמאן עלי עזאם אלהוזייל נולד בצפון הנגב, ליד קיבוץ שובל והעיר רהט כיום. בשנת 1922 מונה על ידי הבריטים לשמש כשייח' שבט אל הוזייל, ולימים, שייח' השייח'ים של מטה התיאהא בנגב, תפקיד אותו מילא למשך כשישים שנה. שייח' סלמאן אלהוזייל היה נשוי לשלושים ותשע נשים (המספר מתייחס לכל אורך חייו המופלגים), ואלו ילדו לו שבעים וששה ילדים. שמו יצא בעולם, ולאחר פרסום כתבה עליו ב"ניוזוויק", קיבל עשרות הצעות נישואין מנשים אמריקאיות שרצו להצטרף להרמונו.
ביוגרפיה > ארמון השייח

הבית ו"הארמון" שוכנים בשוליו של אלהוזייל - כפר לא מוכר צמוד לכניסה המערבית של העיר הבדואית רהט המאכלס בתוכו כחצי ממשפחות השבט הידוע, שבחרו להישאר מחוץ לעיר.
בשיג– צריף האירוח המקורי ששימש את השייח' ואורחיו שנים ארוכות, תלויות תמונות רבות בהן הוא נראה עם אורחיו המפורסמים.
בתמונות אחרות ובאלבום המוחזק על ידי המשפחה, מופיע השייח' כאיש צעיר בלבוש הבדואי המסורתי והמיתולוגי: גלבייה, כאפיה ועקאל, וחרב מעוקלת באבנטו. השייח' סלמאן אלהוזייל השני היה שייח' השייח'ים של מטה התיאהא במשך כששים שנה משנת 1922 ועד מותו בשנת 1982 בגיל מאה שנה. "המועצה לשימור אתרים" החליטה[דרושה הבהרה] לשקם ולשפץ את ארמון השייח' ולהפוך אותו למרכז מורשת ולמוזיאון. נכתבה פרוגרמה חדשה וכעת מחפשים מימון לפרויקט.
ביוגרפיה > חלקו של השייח בהקמת העיר רהט

העיר רהט הוקמה בשנת 1972 כחלק ממדיניות הממשלה לרכז את הבדואים בנגב בשבעה יישובי קבע. השייח' סלמאן אלהוזייל תרם את אדמותיו לטובת הקמת העיר, אך הוא עצמו בחר להישאר עם משפחתו מחוץ לתחומיה. את מעמדה כעיר קיבלה רהט רק בשנת 1994. משנה זו והלאה חלה ירידה במעמדו של השייח', עם עליית כוחה של הרשות המוניציפלית (הדבר קרה גם בשש הרשויות הבדואיות האחרות בנגב). עם מותו של השייח', בשנת 1982 החליף אותו בנו ג'דוע כשייח', אך עם מותו נעלמה השייח'ות כמעט לחלוטין. נכון לשנת 2017 מתגוררים ברהט כ-62,000 תושבים. ראשוני העוברים להתגורר ביישוב היו בדואים משבט אלעוברה ובדואים ממוצא פלאחי חסרי קרקעות שהיו בני חסות של שבט אלהוזייל. והשליטה בעיר עברה בעצם אליהם.
ביוגרפיה > מטה התיאהא

מוצאם של שבטי התיאהא שנוי במחלוקת. יש המשייכים אותם לשבטי דרום ערב שהשתתפו בשליטה על תימן ויש המשייכים את מוצאם לשבט בני הילל מהחג'אז, שתעה במדבר סיני כאשר נדד למדבריות צפון אפריקה. יש הרואים בשבטי התיאהא את צאצאיהם של בני ישראל, התועים במדבר סיני ארבעים שנה. השם "תיאהא" ניתן להם על שום מיקומם לאורך דורות במדבר התיה (הלא הוא "מדבר התועים" בדרום מרכז סיני). ממדבר התיה פרצו והתפשטו אל צפון סיני (ג'בל אל-חלאל), אל הנגב וארץ ישראל. בנדידתם צפונה דחקו את מטה העזאזמה אל רמת הנגב והחנאג'רה אל הנגב המערבי. על פי עארף אל-עארף, מושל מחוז באר שבע בתקופת המנדט הבריטי, מפורסמים שבטי התיאהא בנדיבותם לאורח, בנאמנותם ומסירותם.
מטה התיאהא כולל בתוכו ארבעה תתי מטה: נטוש, חֻכּוכּ, קדיראת וד'ולם. בעוד שנטוש וחקוק נחשבים לבעלי מוצא גינאולוגי משותף, הרי ששבטי הקדיראת והד'ולם קשורים אל התיאהא בקשרי ברית היסטוריים.
ביוגרפיה > שבט אלהוזייל

עארף אל-עארף כותב בספרו תולדות באר שבע ושבטיה, כי בני שבט אלהוזייל מחשיבים את עצמם למשפחה הקדומה והנכבדה ביותר בין שבטי התיאהא. "הם רואים עצמם כמנהיגיהם של כל התיאהא". מוצא שבט אלהוזייל מתת המטה בריכאת אשר בסיני. בשיא תהילתו שלט שבט אלהוזייל ברוב חלקי הנגב. דבר זה היה בתקופת שלטונו רב העוצמה והמעללים של שייח' סלמאן עלי אלהוזייל שעמד בראש מטה התיאהא משנות ה – 30 של המאה ה – 19 ובמשך כשלושים שנה שלט ברוב שטחי סיני והנגב עד ואדי עראבה ועד הר חברון. שבט אלהוזייל חייב את כל מי שעבר מעבר הירדן לעזה לשלם מס ומתנות לשייח' בהיכנסו לשטחי הנגב. על רקע מעשים אלו ועל רקע היריבות קשה עם שייח' שבט אלעטאונה על הנהגת המטה בנגב, התעמת השייח' עם הטורקים. בשנת 1854 נתפס בעורמה בעזה, והובא שייח' סלמאן עלי אלהוזייל על ידי הטורקים לצידון ומשם לדמשק, שם נתלה.
שייח' סלמאן אלהוזייל השני נכדו של סלמאן עלי, מונה לשייח' שבט אלהוזייל בשנת 1922 ומאוחר יותר נקבע כשייח' השייח'ים של מטה התיאהא כולו עד מותו בשנת 1982. לשבט אלהוזייל יש קשר רב שנים עם הקיבוצים שהוקמו באזור במיוחד עם קיבוץ שובל השכן. כיום מונה השבט כ –5,600 איש המתגוררים ברהט וסביבותיה.
ראו גם

בית השיח' סלמאן אלהוזייל
שבט אל הוזייל
בדואים בישראל
לקריאה נוספת

עארף אל-עארף, תולדות באר שבע ושבטיה, ירושלים, הוצאת אריאל ומרכז ג'ו אלון, 2000
יוסף ברסלבי, הידעת את הארץ, ארץ הנגב, הקיבוץ המאוחד, 1946.
יוסקה בן דוד, הבדווים בישראל – היבטים חברתיים וקרקעיים, המכון לחקר מדיניות קרקעית ושימושי קרקע ומכון ירושלים לחקר ישראל, 2004.
עלי אלהוזייל, השייח' סולימאן אלהוזייל, שייח' השייח'ים של הנגב, עם הפנים אל הנגב, הוצאת ספרים אריאל, ירושלים, 2001.
רייכספלוטה

| --- | --- |

 פרטים
 מדינה:  גרמניה האימפריה הגרמנית
 שיוך:  חיל ים 
 סוג:  צי
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  1848–1852 (כ־4 שנים)
 
הרייכספלוטה (בגרמנית: Reichsflotte, הצי הקיסרי) היה הצי הראשון עבור כל גרמניה, שהוקם על ידי האימפריה הגרמנית המהפכנית כדי לספק כוח ימי במלחמת שלזוויג הראשונה נגד דנמרק. ההחלטה התקבלה ב-14 ביוני 1848 על ידי האספה הלאומית של פרנקפורט, שנחשב על ידי הצי הגרמני המודרני כיום הולדתו.
בדצמבר 1849 הוחלפה הממשלה הקיסרית בוועדה פדרלית. בשנת 1851 הוקמה מחדש באופן מלא הקונפדרציה הגרמנית. בין מדינות גרמניה כמו פרוסיה, הנובר ואוסטריה היה מריבה לגבי הספינות והעלויות להחזקת צי. בשנת 1852 החליטה הקונפדרציה לפזר את הצי ולמכור את הספינות.
היסטוריה

הקונפדרציה הגרמנית, שנוסדה ב-1815, לא הייתה זקוקה בתחילה לצי, שכן היא יכלה להסתמך על שלושה חברים שפיקדו על ציים גדולים: הדוכס הגדול של לוקסמבורג (מלך הולנד) כמפקד הצי המלכותי ההולנדי, דוכס הולשטיין כמפקד הצי הדני, ואחרון חביב, מלך הנובר כמפקד הצי המלכותי הבריטי. זה השתנה עד סוף שנות ה-30, כאשר מלכי הולנד ובריטניה הגדולה חדלו להיות חברים בקונפדרציה הגרמנית, ובתחילת 1848 גם דנמרק פנתה נגד גרמניה במלחמת שלזוויג הראשונה. עד מהרה הפסיק הצי הדני את כל הסחר הגרמני בים הצפוני ובים הבלטי.
בראש הממשלה הזמנית שהוקמה עמד יוהאן, ארכידוכס אוסטריה כעוצר (Reichsverweser), כלומר, כראש מדינה זמני, והוא מינה את אוגוסט פון יוכמוס כשר החוץ ושר הצי.
הפרלמנט התכנס לראשונה בפרנקפורט ב-18 במאי 1848, וב-12 ביוני 1848 העבירה הדיאטה של הקונפדרציה הגרמנית את תקציבה לפרלמנט. רק יומיים לאחר מכן, החליט הפרלמנט להוציא שישה מיליון רייכסטאלר על צי שיעמוד בפיקודו של אדלברט, נסיך פרוסיה. כאשר הוא נאלץ להתפטר עקב פקודה של מלך פרוסיה, החליף אותו קונטר-אדמירל קרל רודולף ברומי.
בקרב הלגולנד ב-4 ביוני 1849, הצי תחת ברומי ראה את הקרב הימי היחיד שלו, שנשאר גם הקרב הימי הראשון והיחיד תחת דגל שחור-אדום-זהב של גרמניה. הקרב, שכלל חמישה כלי שיט בסך הכל, לא היה חד משמעי, וללא הפסדים משני הצדדים, אך לאחריו הוחזר המצור הדני.
עד 1852, הצי כלל
שתי פריגטות מפרש:
SMS דויטשלנד
SMS אקרנפרדה (הספינה הדנית שנתפסה SMS גפיון)
שלוש פריגטות קיטור:
SMS ברברוסה (לשעבר RMS בריטניה)
SMS ארצהרצוג יוהאן
SMS הנזה
קורבטת מפרש אחת:
פרנקלין (נתרמה על ידי המבורג, לא התקבלה)
שש קורבטות קיטור:
SMS דר קניגליכה ארנסט אוגוסט
SMS גרוסהרצוג פון אולדנבורג
SMS פרנקפורט (1848)
SMS ברמן
SMS המבורג
SMS ליבק
27 סירות תותחים
צוללת אחת:
ברנדטאאוכר
הספינות הפכו לרכוש של הקונפדרציה הגרמנית שהוקמה מחדש, באמצעות ה-Bundeszentralkommission של 1849–1851 שעסקה במשימות של המעצמה המרכזית לשעבר של העוצר הקיסרי. התעורר ויכוח האם הצי הוא 'מוסד אורגני' של הקונפדרציה או פשוט רכוש. רוב הבונדסטאג טען שזה רק רכוש כך שהחלטה לגביו לא צריכה פה אחד.
ב-2 באפריל 1852 פורק הרייכספלוטה. בעוד שרוב הספינות נמכרו, שתיים מפריגטות הקיטור ניתנו לצי הפרוסי, שהתפתח מאוחר יותר לצי הקונפדרציה הצפון-גרמנית (1867–1871) ואז הפך לצי הקיסרי הגרמני (1872–1918).
שמות

מספר שמות שימשו את הצי זה. ההחלטה מ-14 ביוני 1848 פשוט קראה לזה "דויטשה מרינה", בעוד שר הצי ארנולד דאקוויץ דיווח ב-1849 על "דויטשה קריגסמרינה" וכאשר קרל רודולף ברומי הועלה לתפקיד האדמירל הראשון שלו, השם שנעשה בו שימוש היה רייכסמרינה, שהיה בשימוש גם בצי. כדי למנוע בלבול עם גלגולים מאוחרים יותר, היסטוריונים הסתפקו ברייכספלוטה.
נעשה שימוש גם במונח בונדספלוטה (צי פדרלי), אך השם מטעה, שכן הוא לא הופעל על ידי הקונפדרציה הגרמנית בשנותיה הראשונות. בונדספלוטה היה גם שמו של פרויקט ימי אוסטרי-פרוסי ב-1865. הצי הגרמני המודרני מאז 1956 נקרא בונדסמרינה, אך כיום משתמש בשם דויטשה מרינה.
ה-"Verfassung des Deutschen Reichs", סעיף III § 19, קבע:
הערות שוליים

↑  Walther Hubatsch: Forschungsstand und Ergebnis. In: derselbe (Hrsg.): Die erste deutsche Flotte 1848-1853, E. S. Mittler und Sohn, Herford / Bonn 1981, p. 79-94, here p. 90/91.
↑  Ernst Rudolf Huber: Deutsche Verfassungsgeschichte seit 1789. Vol. III: Bismarck und das Reich. 3. Auflage, W. Kohlhammer, Stuttgart et al. 1988, p. 138-140.
SMS ברברוסה בשנת 1849
SMS אקרנפרדה (משמאל), ו-SMS דויטשלנד (מימין) ב-1849
דברי שיר

| --- | --- |
דברי שיר
 נתונים כלליים
 סוג:  חברה פרטית
 מוטו:  תרבות יהודית מקורית
 מייסדים:  רן שריד ומיכאל לב
 תקופת הפעילות:  2005–הווה (כ־20 שנה)
 מיקום המטה:  ירושלים 
 משרד ראשי:  ירושלים
 בעלות:  מיכאל לב
 ענפי תעשייה:  ספרים, תקליטים
 מנכ"ל:  מיכאל לב
  
 www.dshir.co.il
 
מייסד דברי שיר רן שריד באירוע פתיחת חנות הדגל של החברה בתחנה מרכזית ירושלים
דברי שיר – תרבות יהודית מקורית היא חברה שעוסקת בהוצאה לאור, בשיווק ובמכירה של ספרים ואלבומי מוזיקה. החברה ב-2005 על-ידי רן שריד, כיום נמצאת בבעלותו של מיכאל לב, והוא גם מנכ"ל החברה בפועל.
ספרות

החברה הוציאה במהלך השנים את ספריהם של רבנים וסופרים רבים, בעיקר מהמגזר הדתי לאומי ביניהם: הרב שמואל אליהו, הרב שלמה אבינר, הרב יעקב אריאל, הרב חיים שטיינר, הרב יוסף צבי רימון, הרב משה שילת, אלישיב רייכנר, ליאור אנגלמן, רן ובר, אמיר מויאל, הרב ארל'ה הראל ועוד.
מוזיקה

אמנים שונים הוציאו דרך החברה את אלבומיהם המוזיקליים. ביניהם:שולי רנד, חיליק פרנק, אביתר בנאי, נאור כרמי, סדרת 'צמאה', סיני תור, ישי ריבו, הראל טל, ביני לנדאו, ציפי קולטניוק ועוד.
החברה עובדת גם בשיתוף עם אולפנים ידועים אחרים דוגמת NMC, התו השמיני ועוד.
יצחק מיכאלסון

אין תמונה חופשית
יצחק צ'סר מיכאלסון (באנגלית: Isaac Chesar Michaelson;‏ 1 באפריל 1903 – 16 ביוני 1982) היה רופא עיניים ישראלי, חתן פרס ישראל לרפואה וחבר האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים.
ביוגרפיה

מיכאלסון נולד באדינבורו שבסקוטלנד. הוא למד אופתלמולוגיה וסיים לימודי רפואה באוניברסיטאות גלאזגו ואדינבורו בשנת 1927. הוא עסק רבות בחקר קונספטואלי ופרסומו בנוגע להתפתחות הרשתית היווה בסיס למחקרים רבים אחרים. מיכאלסון עבד כאופתלמולוג ומנתח בבית החולים למחלות עיניים בגלאזגו ושימש מרצה באוניברסיטת גלאזגו. בשנים 1939–1945 הוא ייעץ לצבא הבריטי בנושאי אופתלמולוגיה ושירת תקופה במצרים.
בשנת 1948 השלים מיכאלסון דוקטורט (PhD) ועלה עם משפחתו לישראל. תחילה הוא שימש יועץ לצה"ל ועבד כמנתח עיניים. בשנת 1949 הוא התמנה למנהל מחלקת העיניים בבית חולים רמב"ם ובשנת 1954 למנהל מחלקת העיניים בבית החולים האוניברסיטאי הדסה בירושלים, שהפכה תחת ניהולו למרכז לחקר אופתלמולוגיה, ולפרופסור מן המניין בבית הספר לרפואה של האוניברסיטה העברית. בבית החולים הוקמו על ידו מחלקה לפתולוגיה של העין, תת-מחלקות לביוכימיה של העין (שלהקמתה הזמין מומחית לנושא, פרופ' אילנה רות ברמן) ולפיזיולוגיה של הראייה, וכן מדור לחקר הטראכומה.
מיכאלסון עסק רבות בייעוץ למדינות מתפתחות, ובפרט למדינות אפריקה, ובשנת 1971 יזם את ארגון הכנס הבינלאומי למניעת עיוורון. בישראל הוא פעל לשיקום עיוורים. לאחר פרישתו מבית החולים הדסה, בשנת 1973, הקים מיכאלסון את "מכון ירושלים למניעת עיוורון" (הקרוי כיום על שמו – מכון מיכאלסון לשיקום הראייה), שבו נערכו מחקרים לחקר ולמיגור הסיבות למחלות עיניים ועיוורון.
מיכאלסון זכה בשנת 1960 בפרס ישראל לרפואה. בשנת 1968 הוא נבחר לחבר האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים.
הערות שוליים

↑  יצחק מיכאלסון באתר GRAVEZ
↑  British Journal of Ophthalmology, 1984 January; 68(1): 1
↑  איגרת נובמבר 2002 מאת האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007265328805171  BIBSYS: 90716588  CiNii: DA13316856  ISNI: 0000 0000 8329 0867  LCCN: n81107185  NTA: 068755600  SUDOC: 084170956  VIAF: 117503775   WorldCat (עם VIAF): 117503775
פאבולוץ'

| --- | --- |

 מדינה:  אוקראינה אוקראינה
 מחוז:  ז'יטומיר (מחוז) ז'יטומיר
 תאריך ייסוד:  המאה ה-14
 שטח:  10.8 קמ"ר
 גובה:  201 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיירה:  1,437 (2001)
 קואורדינטות:  49°52′09″N 29°26′57″E﻿ / ﻿49.869166666667°N 29.449166666667°E﻿ / 49.869166666667; 29.449166666667 
 אזור זמן:  UTC+2
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת אוקראינה מוגדלת) קייב דניפרו אודסה לבוב דונצק חרקיב רוסיה בלארוס פולין ס. הו. רומניה מול. סר. הים השחור  ים אזוב  קריםפאבולוץ'(למפת אוקראינה רגילה) קייב דניפרו אודסה לבוב דונצק חרקיב רוסיה בלארוס פולין ס. הו. רומניה מול. סר. הים השחור  ים אזוב  קריםפאבולוץ'(למפת מחוז ז'יטומיר רגילה) ז'יטומיר ברדיצ'ב קורוסטן זוויאהל מאלין אוברוץ' אולבסק בלארוס קייב ויניצה חמלניצקי רובנופאבולוץ'(למפת מחוז ז'יטומיר מוגדלת) ז'יטומיר ברדיצ'ב קורוסטן זוויאהל מאלין אוברוץ' אולבסק בלארוס קייב ויניצה חמלניצקי רובנופאבולוץ'  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
פאבולוץ' (באוקראינית: Паволоч; ביידיש: פאַוואָלאָטשׁ) היא עיירה היושבת על מפגש הנהרות רוסטביציה ופבולוצ'קה במחוז ז'יטומיר שבאוקראינה, כ-50 ק"מ מברדיצ'ב וכ- 110 ק"מ מקייב.
העיירה הוקמה במאה ה-14, ואוכלוסייתה אוקראינית. במאה ה-17 התיישבו בעיירה ראשוני תושביה היהודים, ולפני פרוץ מלחמת העולם השנייה הם היוו מחצית מכלל האוכלוסייה המקומית, ומספרם נאמד באלפים. יהודי העיירה נרצחו ביוני 1941 על ידי יחידת איינזצגרופן במה שכונה טבח פאבולוץ' (אנ').
היסטוריה

העיירה פאבולוץ' נוסדה במאה ה-14 ונזכרת לראשונה במקורות היסטוריים בשנת 1503, כשהאזור היה בשליטה פולנית. לאחר מאתיים שנה נחפר חפיר סביב לעיירה. בשנת 1648 הייתה פאבולוץ' כעיירות אחרות יעד להתקפות קוזאקים אוקראינים.
בין השנים 1880–1917 שגשגה העיירה בזכות שוק האיכרים שנפתח בכל יום ראשון אליו הגיעו תושבים מהכפרים ומהעיירות הסמוכות. אנשי העיירה היו נדיבים וחמים, בעלי יחס טוב לתיירים ומבקרים. העיירה הייתה ממוקמת קרוב לגבול, לכן הייתה מוקד לפעילות צבאית וקרבות בין רוסיה לפולין שנלחמו על שליטה באזור. איכרי השוק התבדחו ביניהם: "באיזה מדינה אנחנו חיים השבוע?".
עד מלחמת העולם הראשונה הייתה פאבולוץ' חלק ממחוז קייב שבאימפריה הרוסית.
בין השנים 1917–1919 פרצה מלחמת האזרחים ברוסיה בעקבות המהפכה הבולשביקית, שגרמה למצור על פאבולוץ' והעיירות הסמוכות. בעקבות המלחמה פרץ משבר כלכלי בעיירה וכמות המזון הידלדלה. לכן תושבים רבים עזבו את העיירה, כך שהאוכלוסייה הצטמצמה בצורה משמעותית מ-15,454 תושבים שמתוכם 3,686 יהודים ל-2,088 תושבים, מתוכם 1,837 יהודים.
יהודי פאבולוץ' > תולדות הקהילה היהודית

בתחילת המאה ה-17 הגיעו לעיירה יהודים אשר עבדו עבור הממשלה הפולנית כגובי מיסים ושליחים. יהודי העיירה הובדלו משאר התושבים ושילמו מיסים גבוהים יותר מאשר המיסים ששילמו שאר אנשי העיירה. במהלך ההיסטוריה נאלצו יהודים רבים לברוח מהעיירה, ובשנת 1683 נשארו בה רק שלושה יהודים בשל קרבות בין הרוסים לפולנים. מאוחר יותר חזרו רוב היהודים  לעיירה, ובשנת 1736 ישבו בה כמאה יהודים.
במהלך השנים אירעו אירועי אלימות בעיירה כאשר חבורות שודדים אקראיות, איכרים וקוזאקים, תקפו תיירים וביצעו פוגרומים ביהודים. באחד מהפוגרומים שביצעו ההיידמאקים (קוזאקים) בעיירה נרצחו שלושים וחמישה יהודים. בשנת 1765 נרשם כי 1,041 יהודים ואנשי העיירה שילמו מס גולגולת לממשל הפולני.
בשנת 1795 פרסמה הצארית יקטרינה הגדולה את מגבלות "תחום המושב" על היהודים. מגבלות אלה קבעו שעל היהודים להתגורר באזורים מוגדרים ברוסיה, למניעת ערבוב עם הרוסים. הן נבעו מהחשש שהיהודים יצליחו יותר מהרוסים במסחר. אחד האזורים בהם ניתן היה ליהודים להתיישב הייתה פאבולוץ', שהייתה, בדומה לכל ההתיישבויות היהודיות באותה תקופה, שטעטל. החיים בשטעטל היו צפופים ודלים. לפי עדותו של וולף קוסוף: "בית עם קומה אחת, בו שני חדרים, חדר שינה בו ישנו חמישה אנשים, מטבח (שבו רק תנור) וחדר קטן ללא חלונות. בסלון ישנו שני אנשים - סך הכל חיינו שבעה אנשים בבית, ומצבנו היה טוב יותר משל האחרים".
בין השנים 1847–1851 חלה ירידה משמעותית בכמות היהודים שחיו בעיירה, מסיבה לא ידועה. אולם בשנת 1897 עלה מספר היהודים ל-3,391 נפשות מתוך אוכלוסייה שמנתה 8,053 תושבים.
בשנת 1900 חיו בפאבולוץ' 3,391 יהודים.
בשנת 1914, במהלך מלחמת העולם הראשונה, כבשו האוקראינים את פאבולוץ' מהאימפריה האוסטרו-הונגרית, והעניקו לה הגנה. שנה לאחר מכן ביטלו הרוסים את מגבלות "תחום המושב" ותושבי פאבולוץ' נהנו מכך לזמן קצר. שנה לאחר מכן נכבש השטח שוב על ידי הגרמנים והושלט בו החוק הפולני.
בשנת 1917 חתם הצאר ניקולאי, בלחץ המהפכנים ברוסיה, על הוצאה מחודשת לפועל של מגבלות "תחום המושב" כלפי היהודים ברוסיה, ביניהם יהודי פאבולוץ'. בנוסף למגבלות "תחום המושב" סבלו יהודי פאבולוץ' מהתעללות קשה ופוגרומים מצד שתי חזיתות מלחמת  האזרחים ברוסיה.
יהודי פאבולוץ' > חינוך

הילדים היהודים חויבו ללמוד בבתי הספר הרוסיים שהיו בעיירות הסמוכות לפאבולוץ', והבנים קיבלו שיעורים פרטיים לרכישת השפה העברית.
בין השנים 1880–1917 פעל בעיירה בית כנסת יהודי ששכן ברחוב הראשי. ברחוב זה פעלו גם שני בתי תפילה יהודיים לצד כנסייה רוסית-אורתודוקסית וכנסייה רומנית קתולית. בשנת 1919 בוצע פוגרום בבתי היהודים בפאבולוץ', על ידי איכרים אוקראינים מקומיים. בשנה זו גורשה באופן רשמי הקהילה היהודית הסובייטית על ידי הממשל המקומי ונסגרו כל בתי הכנסת בעיירה.
יהודי פאבולוץ' > השואה

כל היהודים שנשארו בפאבולוץ' עד תקופת השואה בשנת 1941 נרצחו על ידי הנאצים בבורות ירי שנחפרו בגבולות העיירה. על פי המסופר, יום אחד הגיעו חיילי האס.אס הנאצים לעיירה, הובילו את 1,500 היהודים שחיו בה אל בית הקברות בגבולות העיירה וכפו עליהם לחפור את בורות הירי. באותו הלילה נורו כל היהודים וגופותיהם נפלו לתוך הבורות. כשסיימו החיילים את הרציחות, כיסו את הבורות ולא השאירו זכר למה שאירע.
יהודי פאבולוץ' > אישים שחיו או נפטרו בעיירה

פאבולוץ' ידועה כמקום פטירתו של נכדו של הבעל שם טוב, רבי אהרן מטיטיוב (בט"ו בטבת ה'תק"ס, או בה' בטבת תקפ"ט), ובה מקום קבורתו.
העיירה כיום

אין מידע רב על העיירה כיום. מאז מלחמת העולם השנייה העיירה הפכה למקום שומם, ומעט מאוד אנשים חיים בה. מתוך דבריה של מבקרת בפאבולוץ' (שנת 2006):
נסענו בכבישי עפר, לצד פרות, תרנגולים. האנשים ש"נסעו" לצדנו רכבו על עגלות סוסים. הגענו לכפר פאבולוץ' אך נדמה היה כאילו אין שם כפר. פני השטח ריקים, מלבד בניין לבנים בודד, שהיה מוזיאון פאבולוץ'. המוזיאון היה מלא במוצגים מרשימים מתקופת השגשוג של חיי היהודים בעיירה. הייתה בו רשימה של 2000 יהודי פאבולוץ' אשר נטבחו בשנת 1941. ביקרנו גם באזור בורות הירי, שם ישנה מצבה ועליה כיתוב בעברית (וגם בפולנית): "דמנו כאן".
הערות שוליים

↑  http://data.jewishgen.org/wconnect/wc.dll?jg~jgsys~community~-1050019
↑  יצחק אלפסי, החסידות מדור לדור כרך א', פרק "מייסד החסידות רבי ישראל בעל שם טוב". ב"החסידות" 1977 מציין אלפסי את התאריך ה' בטבת תקפ"ט.
↑  our trip to fastov and Pavolitch by Barbara Moser of Montreal, kehilalinks, ‏Saturday, July 22, 2006 3:30 AM
בית הכנסת בפאבולוץ' - מבט מבחוץ
בית הכנסת בפאבולוץ' - מבט מבפנים
כנרת וואלך

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1 ביוני 1973 (בת 51) עין גב, ישראל 
 מידע כללי
 מדינה:  ישראל ישראל
 ספורט
 ענף ספורט:  טניס כסאות גלגלים, כדורסל נכים 
 
כנרת וואלך (נולדה ב-1 ביוני 1973) היא ספורטאית עבר ישראלית בספורט נכים, טניסאית נציגת ישראל במשחקים הפאראלימפיים אטלנטה (1996) ושחקנית כדורסל כיסאות גלגלים.