stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מריה גייל
תפקידים בתיאטרון

"Broken"‏ (2000, תיאטרון Hen & Chickens)
"Loveplay"‏ (2003, תיאטרון פינבורו)
"Stealing Sweets and Punching People"‏ (2003, תיאטרון לטצ'מיר) בתפקיד אמילי
"The Lost Child"‏ (2003–2004, תיאטרון פסטיבל צ'יצ'סטר)
"מהומה רבה על לא דבר" (2004, שייקספיר גלוב) בתפקיד הירו
"The Night"‏ (2005, רדיו 3 של ה-BBC) קריאת שירה
"פרופסור ברנרדי" (2005, תיאטרון ארקולה) בתפקיד האחות לודמילה
"Musik"‏ (2005, תיאטרון ארקולה) בתפקיד קלרה
"סימבלין" (2005, התיאטרון הפתוח בריג'נטס פארק) בתפקיד ויולה
"Tis Pity She's a Whore"‏ (2005, סאותארק פלייהאוס) בתפקיד אנאבלה
"Passion and Politics"‏ (2005, יאנג ויק) חזרות קריאה
"אנטוניוס וקלאופטרה" (2006–2007, הלהקה השייקספירית המלכותית) בתפקיד אוקטביה
"יוליוס קיסר" (2006, הלהקה השייקספירית המלכותית) בתפקיד פורשיה
"הסערה" (2006–2007, הלהקה השייקספירית המלכותית) בתפקיד מירנדה
"Regime Change"‏ (2007, רדיו 3 של ה-BBC) בתפקיד נטאשה
"פרופסור ברנרדי" (2007, רדיו 3 של ה-BBC) בתפקיד האחות לודמילה
"ורנון גוד ליטל" (2007, תיאטרון יאנג ויק) בתפקיד טיילור / אלה
"הים" (2008, (2008, התיאטרון המלכותי היימרקט) בתפקיד רוז
"חלום ליל קיץ" (2008, הלהקה השייקספירית המלכותית) בתפקיד פיה ראשונה
"עמל אהבה לשווא" (2008, הלהקה השייקספירית המלכותית) הנסיכה מצרפת
"כטוב בעיניכם" (2009, הלהקה השייקספירית המלכותית) בתפקיד סיליה (שחקנית מחליפה לרוזלינד)
"קומדיה של טעויות" (2009, הלהקה השייקספירית המלכותית) בתפקיד קורטיזנה
"The Grain Store"‏ (2009, הלהקה השייקספירית המלכותית) בתפקיד מאשה
"רומיאו ויוליה" (2010, הלהקה השייקספירית המלכותית) בתפקיד יוליה
"מות ארתור" (2010, הלהקה השייקספירית המלכותית) אטרד / איליין
"The Pitchfork Disney"‏ (2012, תיאטרון ארקולה) בתפקיד היילי
"שלוש אחיות" (2012, יאנג ויק) בתפקיד אולגה
"הוכחה" (2013, מנייר צ'וקולייט פקטורי) בתפקיד קתרין
"חתולה על גג פח לוהט" (2014, רויאל אקסצ'נג, מנצ'סטר)
"מידה כנגד מידה" (2015, הגלוב, לונדון) בתפקיד איזבלה
"ונדי ופיטר פן" (2015, הלהקה השייקספירית המלכותית) בתפקיד ונדי
הערות שוליים

↑  Halliburton, Rachel (26 בנובמבר 2008). "Mariah Gale: interview". Time Out London (באנגלית). אורכב מ-המקור ב-2019-04-17. נבדק ב-10 באפריל 2017. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Michael Coveney (24 במרץ 2010). "Romeo and Juliet, Courtyard, Stratford-upon-Avon". The Independent. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Critics' Newcomer Gale Wins Ian Charleson Award". What's On Stage. 22 במאי 2006. אורכב מ-המקור ב-2 באפריל 2015. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Matthew Amer (29 בינואר 2013). "Gale has Menier Proof". Official London Theatre. {{cite news}}:  (עזרה)
מריה דורותיאה, דוכסית וירטמברג

מריה דורותיאה, דוכסית וירטמברג (1 בנובמבר 1797 – 30 במרץ 1855), הייתה בתו של לודוויג, דוכס וירטמברג ואשתו של הארכידוכס יוזף, פלטין הונגריה.
ביוגרפיה

מריה דורותיאה נולדה ב-1 בנובמבר 1797 בקרלסרוהה שבשלזיה, ללודוויג, דוכס וירטמברג ולהנרייטה, נסיכת נסאו-ויילבורג בתם של קרל כריסטיאן, נסיך נסאו-ויילבורג וקרולינה, נסיכת אורנז'-נסאו.
בשנת 1819 התחתנה מריה דורותיאה עם הארכידוכס יוזף, פלטין הונגריה, בנו של לאופולד השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, ממנו נולדו לה 5 ילדים. בשנת 1847 מת בעלה, וב-30 במרץ 1855 מתה מריה דורותיאה בבודפשט.
משפחתה

ב-24 באוגוסט 1819 התחתנה מריה דורותיאה עם הארכידוכס יוזף, פלטין הונגריה, בנו של לאופולד השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, ממנו נולדו לה 5 ילדים:
פרנציסקה מריה אליזבת, ארכידוכסית אוסטריה (1820)
אלכסנדר, ארכידוכס אוסטריה (1825–1837)
אליזבת פרנציסקה, ארכידוכסית אוסטריה (1831–1903)
יוזף קרל, ארכידוכס אוסטריה (1833–1905)
מריה הנרייטה, ארכידוכסית אוסטריה (1839–1902)
משולם זוסיא השיל

רבי משולם זוסיא השיל (ה'תקע"ג - ג' באלול ה'תרכ"ד) היה אדמו"ר חסידי. השלישי בשושלת אפטא-זינקוב.
ביוגרפיה

נולד בזינקוב לרבי יצחק מאיר השיל, האדמו"ר השני מאפטא-ז'ינקוב, ולמירל בת רבי חיים יעקב שטרום מדוקלה. נישא לסימא בת רבי ישראל חתנו של רבי משה צבי מסאווראן ושימש לאחר נישואיו כמגיד מישרים בזינקוב. עם פטירת אביו בא' באדר ה'תרט"ו התמנה לאדמו"ר השלישי מאפטא-זינקוב. בשנת ה'תרכ"ג הדפיס את ספרו של סבו רבי אברהם יהושע השיל מאפטא וקראו בשם "אוהב ישראל".
רבי משולם זוסיא נפטר בג' באלול ה'תרכ"ד. את מקומו מילא במז'יבוז' בנו בכורו רבי אברהם יהושע השיל כאדמו"ר הרביעי מאפטא-זינקוב, ובנו הצעיר רבי חיים מנחם השיל מילא את מקומו ברבנות זינקוב, אך לא כיהן כאדמו"ר.
צאצאיו

רבי אברהם יהושע העשיל (מז'יבוז'), האדמו"ר הרביעי מאפטא-ז'ינקוב (נפטר ה'תרמ"א)
רבי חיים מנחם השיל, רב בז'ינקוב (נפטר ה'תרנ"ג)
רבי שמואל השיל מקרילוביץ חתנו של רבי אברהם מטריסק. כיהן בחיי אביו כאדמו"ר בקרילוביץ שבפודוליה. (נפטר בי"ב בניסן ה'תרכ"ב).
רבי יחיאל השיל מקרילוביץ חתנו של רבי יהושע רוקח מבעלז (נפטר ה'תרע"ו)
חיה שרה השיל (נפטרה ה'תרס"ו), אשת רבי יצחק יואל רבינוביץ' מקנטקוזבה,
סאשה ביילה, אשת רבי משה שפירא מסלאוויטא
רחל השיל, אשת רבי אהרן לייב ברונפמן משיטובו
מפלגת כוח העם של קוריאה

| --- | --- |

 מדינה:  קוריאה הדרומית קוריאה הדרומית
 שם רשמי:  국민의힘, 미래통합당 
 מנהיגים:  יון סוק-יאול
 תקופת הפעילות:  17 בפברואר 2020 – הווה (4 שנים) 
 אידאולוגיות:  שמרנות חברתית, ליברליזם כלכלי, פופוליזם
 מטה:  סיאול 
 מיקום במפה הפוליטית:  ימין 
 ארגונים בינלאומיים:  האיחוד הדמוקרטי הבינלאומי (IDU)
 צבעים רשמיים:  red
 נציגויות בפרלמנטים
 האספה הלאומית של קוריאה הדרומית:  106 / 300
 peoplepowerparty.kr
 
מפלגת כוח העם (בקוריאנית: 국민의힘, בהנג'ה: 國民의힘, לעיתים נהוג לציין את שמה בראשי תיבות בכתב לטיני: PPP) היא מפלגה פוליטית בקוריאה הדרומית שחבריה מחזיקים ב-106 מושבים מתוך 300 מושבי האספה הלאומית (בית המחוקקים) והיא אחת משתי המפלגות הפוליטיות הגדולות בקוריאה, לצד המפלגה הדמוקרטית. המפלגה הוקמה בפברואר 2020 ממיזוג מספר מפלגות נושאות מצע שמרני-ליברלי כלכלי, ומאז בחירות לנשיאות קוריאה הדרומית 2022 מכהן כנשיא קוריאה הדרומית המועמד מטעמה, יון סוק-יאול.
הפוליטיקה של קוריאה לאורך רוב השנים התפלגה בין מפלגה שמרנית מפלגה ליברלית במסגרת מערכת שתי מפלגות גדולות. המפלגה השמרנית הגדולה, "מפלגת חירות לקוריאה", בהנהגת הנשיא לשעבר פאק גון-הייה, ספגה מפלה פוליטית קשה ב-2016 בעקבות גילוי פרשיות שחיתות שלטונית רבות והתדרדרה ממעמדה ומהתמיכה הציבורית שניתנה לה קודם לכן. בעקבות קריסתה של המפלגה נפל הגוש השמרני הפרלמנטרי ופולג ובבחירות 2017 מועמד המפלגה הדמוקרטית, מון ג'יאה-אין, נבחר לנשיאות מול אופוזיציה מפולגת. בעקבות הנפילה את הסיעות השמרניות התאחדו מספר מפלגות, לקראת הבחירות הפרלמנטריות ב-2020, להקים את מפלגת כוח העם (PPP).
משולם וולף

ד"ר משולם וולף (בליטאית: Sulimas Volfas;‏ 19 ביולי 1877 – 1942) היה עסקן ציבור ותעשיין יהודי ליטאי, מראשי הציונים בליטא.
קורות חיים

משולם וולף נולד ב-19 ביולי 1877 בעיר קובנה שבצפון-מערב האימפריה הרוסית (ליטא), בן לאיסר-בר וולף (1935–1844), ראש קהילת קובנה, חבר העירייה (ולאחר תיקון חוק הבחירות, חבר במועצה העירונית) של קובנה, אישיות מפורסמת ששמו הלך לפניו לא רק בליטא אלא בכל רחבי יהדות רוסיה במשך הרבה שנים כמשכיל, חובב ציון, ציוני פעיל וכעסקן ציבור.
התחנך בגימנסיה רוסית, למד מדעי הטבע באוניברסיטת סנקט פטרבורג וחקלאות באוניברסיטת ברלין.
שימש כיושב ראש ועד הקהילה וחברת "עזרה".
נבחר כחבר מועצת העירייה (miesto tarybos narys) של קובנה ב-1920, 1924 ו-1931. בבחירות למועצה בשנת 1921 נבחר לתפקיד יושב ראש מועצת העירייה (באותן הבחירות נבחר יהודי אחר, יוסף רוגינסקי, לתפקיד סגן ראש העירייה).
במאי 1923 נבחר לסיימאס השני של ליטא (ליט') מטעם הסיעה היהודית.
היה חבר מרכז של רשת החינוך העברית הציונית "תרבות" בליטא ועמד בראש אגודת "אור", שתמכה בגימנסיה הריאלית העברית בקובנה. יחד עם ד"ר צמח פלדשטיין, מנהל הגימנסיה, וד"ר דוד מרדכי שוורץ, ראש ועד ההורים ויושב ראש הדירקטוריון של הגימנסיה, נחשב לפעיל מרכזי בפרויקט הקמתו של הבניין החדש לגימנסיה הריאלית ברחוב קסטוצ'יו 59 (Kęstučio; כיום מס' 85).
שימש מזכיר הוועד הציוני הליטאי בשנים 1927–1930 ו-1932–1935.
בשנות ה-30 התגורר עם משפחתו בתל אביב ושימש שופט עירוני. ואולם, מטעמים חומריים נאלץ לפני פרוץ מלחמת העולם השנייה לחזור לליטא. בתקופת הכיבוש הסובייטי של ליטא, נאסר והוגלה לפנים רוסיה כשבוע לפני הפלישה הנאצית, שם נפטר במחנה גירוש.
אחיו צבי-הירש (גריגורי הנס) וולף (1869–1942) היה בנקאי ועסקן ציבורי. יליד קובנה, התחנך בגימנסיה הרוסית ולמד משפטים באוניברסיטת מוסקבה. הוא היה ממנהלי הבנק היהודי המרכזי בקובנה ומראשי "קרן היסוד" בליטא. עם הכיבוש הנאצי גורש לגטו קובנה, שימש חבר מועצת הזקנים בגטו ושם גם נפטר.
הערות שוליים

↑  'וולף, איסר-בר בן רפאל', בתוך: דב ליפץ (מרכז המערכת), נתן גורן [ואחרים] (מערכת), יהדות ליטא, כרך ג, ספר א: "אישים", תל אביב: עם הספר, תשכ"ז, עמ' 153 טור 2 ועמ' 154 טור 1 (ספר יזכור לקהילת ליטא, בספריית העיר ניו יורק, תמונות 1351–1352).
1 2  משולם וולף, באתר הארכיון של מחוז העיר קובנה, התערוכה הווירטואלית, תמונות 15–16, 23 (בליטאית).
↑  "קהילת קובנה", באתר זכור (המרכז לחקר השואה - מכללה ירושלים לבנות).
↑  ,Nauja Žydų Kultūrinė Įstaiga: Jos labdarys p. Čais, Rytas, September 7, 1931, p. 2, באתר "Epaveldas" (בליטאית).
| --- | --- |
בקרת זהויות :  VIAF: 3101154260777524480009   WorldCat (עם VIAF): 3101154260777524480009
נבחרת קוריאה הדרומית בכדורגל נשים

נבחרת קוריאה הדרומית בכדורגל נשים מייצגת את קוריאה הדרומית בתחרויות כדורגל נשים בינלאומיות ומנוהלת על ידי התאחדות הכדורגל של קוריאה הדרומית.
משחקה הראשון של הנבחרת נערך ב-1990 נגד יפן, במה שנחשבת עד היום לתבוסה הכי גדולה בתולדות הנבחרת (13-1). שנה לאחר מכן, היא כבר השתתפה בפעם הראשונה באליפות אסיה, אך לא הצליחה לעבור את שלב הבתים.
ב-2003, העפילה קוריאה הדרומית בפעם הראשונה בתולדותיה לגביע העולם של פיפ"א, לאחר שסיימה במקום השלישי באליפות אסיה ששימשה כטורניר המוקדמות. בטורניר זה, היא הפסידה בכל שלושת משחקיה ולא עברה את שלב הבתים. 12 שנים אחר כך, העפילה הנבחרת בפעם השנייה בתולדותיה לגביע העולם, ונעצרה רק בשמינית הגמר על ידי צרפת.
הדירוג הנוכחי של נבחרת קוריאה הדרומית  ברשימת הדירוג של פיפ"א, הוא המקום ה-19 בעולם, נכון ל-16 באוגוסט 2024, עלייה של נקודה אחת לעומת ניקוד קודם. דירוג השיא 14 נמדד לראשונה בדצמבר 2017, והדירוג הכי נמוך 26 נמדד לראשונה באוגוסט 2004.
כל גביעי העולם

1991 עד 1999 - לא העפילה
2003 - שלב הבתים
2007 - לא העפילה
2011 - לא העפילה
2015 - שמינית גמר
2019 עד 2023 - שלב הבתים
כל אליפויות אסיה

1975 עד 1989 - לא העפילה
1991 - שלב הבתים
1993 - שלב הבתים
1995 - מקום רביעי
1997 - שלב הבתים
1999 - שלב הבתים
2001 - מקום רביעי
2003 -  מקום שלישי
2006 - שלב הבתים
2008 - שלב הבתים
2010 - שלב הבתים
2014 - מקום רביעי
הערות שוליים

↑  דירוג לנבחרות לאומיות נשים באתר פיפ"א
1 2  החל מיולי 2003 - אז החל דירוג פיפ"א לנבחרות נשים בכלל
מריה דל מאר בונט

| --- | --- |

צילום מ-2005
 לידה:  27 באפריל 1947 (בת 77) פלמה דה מיורקה, ספרד 
 מוקד פעילות:  ספרד 
 תקופת הפעילות:  מ-19 בדצמבר 1966 
 סוגה:  nova cançó, מוזיקה ים-תיכונית, folk, world and country 
 שפה מועדפת:  קטלאנית, ספרדית 
 פרסים והוקרה:  צלב סנט ז'ורדי (1984)  Gold Medal of the Balearic Islands Community (2017)  Premi Martí Gasull i Roig - especial del jurat (2018)  פרס התרבות הלאומי של קטלוניה (2020)  מדליית הזהב על הצטיינות באמנות יפה (ספרד) (2011)  מדליית הכבוד של הפרלמנט של קטלוניה (2007)  דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת ליידה (2009)  פרס רמון ליול (1999)  מדליית הזהב של הז'נרליטט של קטלוניה (2023) 
 mariadelmarbonet.com
 פרופיל ב-IMDb
 חתימה:  
 
מריה דל מאר בונט אי ורדאגר (בקטלאנית:Maria del Mar Bonet i Verdaguer, נולדה ב-27 באפריל 1947) היא זמרת קטלאנית של מוזיקת פופ ופולק (מוזיקת עולם) מן האי מיורקה שבספרד, כמו כן שחקנית וסופרת.
קורות חייה > ילדות וצעירות

מריה דל מאר בונט אי ורדאגר נולדה ב-1947 בפאלמה דה מיורקה כבתו של העיתונאי, המחזאי, הסופר והאומן הפלסטי ז'ואן בונט ז'לאברט (1991-1917).
אחיה, ז'ואן רמון בונט, הוא גם כן זמר.
בנעוריה למדה בבית ספר לאמנות עבודה אמנותית בקרמיקה אולם לבסוף ברחה בקריירה מוזיקלית.
בגיל 13-11 הייתה חברה במקהלת "סטלה מאריס" בניצוחו של לורנס גאלמס, מוזיקאי ומלקט פולקלור ממנורקה.
קורות חייה > הקריירה המוזיקלית

ב-1967 הגיעה לברצלונה והתחיל לשיר עם להקת Els Setze Jutges ("ששה עזר שופטים").
על אף המגבלות על השימוש בשפה ובמוזיקה הקטלאנית בימי המשטר של פרנקו היא פרסמה אלבומים רבים בקטלאנית. היא ערכה סיורי הופעות בסין, יפן, ברית המועצות, תוניסיה, הולנד, פולין, בלגיה, צרפת, הממלכה המאוחדת, ברזיל, שוודיה, שווייץונצואלה, מקסיקו וארצות הברית. הייתה פעילה בתנועה הפטריוטית הקטלאנית למען השימוש הרשמי בשפה מקומית - Nova Cançó (השיר החדש).
ב-1981 הזמרת הקליטה בפריז את Jardi Tancat בליווי הפסנתרן ז'אק דנז'או ונגן הנבל הברטוני אלן סטיבל. דל מאר בונט שיתפה פעולה גם האנסמבל למוזיקה מסורתית מטוניס ועם המוזיקאי הברזילאי מילטון נסימנטו. האלבום השלישי שלה כלל שירים שהלחינה על מלים מאת משוררים קטלאנים, תוך שיתוף פעולה עם הזמר היוצר הספרדי אילאריו קמאצ'ו. את העטיפה צייר ז'ואן מירו.
ב-1985 בעקבות עיניינה המיוחד במוזיקה הצפון-אפריקאית, הקליטה מריה דל מאר בונט את האלבום
Anells d’aigua (טבעות מים) עם האנסמבל למוזיקה מסורתית של תוניסיה וסיירה איתו ברחבי צרפת וספרד.
ב-1993 הקליטה אלבום עם שירי מיקיס תאודורקיס בתרגום לקטלאנית.
ב-1998 ערכה סיורים נוספים ביחד עם אמנים ספרדים ידועים כגון אמנסיו פראדה, לוקיליו, ז'ורדי סנאטס, ורוזה ורז'ס
ביולי 2001 היא הקליטה לייב אלבום הוקרה לג'קסון בראון Sing My Songs (שיר את שירי). האלבום הוקלט ברובע הגותי של ברצלונה. האלבום זכה לפרסי מוזיקה בספרד.
במהלך השנים שרה מריה דל מר בונט יחד עם זמרים ומוזיקאים כמו ליויס ליואק, ז'ואן מנואל סראט, טוטי סולר, אום, פי דה לה סרה, רפראל סוביראקס, אסקירולס, מרטיריו, מרינה רוסל, ננה ונציאנו, מילטו נסימנטו, אלן סטיבל, להקת המוזיקה המסורתית של תוניס, מנל קאמפ, זולפו ליבנלי, אמנסיו פראדה, ג'קסון בראון, לוסייה גליאצי, מריה פרנדורי, לוקיליו, ז'ואן פונס, מריה דולורס פראדרה, אושיה, קפה ז'ונקרה, בורז'ה פנאלבה.
פרסים ואותות הוקרה

1984 - פרס האקדמיה שארל קרו - על ההקלטה הזרה בטובה ביותר בצרפת
1984 - פרס הצלב של ז'ורדי הקדוש Creu de Sant Jordi מטעם הז'נרליטט דה קטלוניה (ממשלת קטלוניה)
2006 - פרס מריה קארטה (סרדיניה)
2010 - מדליית הזהב להצטיינות באמנויות מטעם משרד החינוך, התרבות והספורט
הפרס הלאומי של קטאלוניה על הפצת השירים הקטלאנים
דיסקוגרפיה

1967: Cançons de Menorca (EP) (שירי מנורקה) - מיניאלבום
1967: Dorm Jesús (EP, "El Nadal no té 20 anys") (חג המולד איננו בן עשרים - תישן, ישו - מיניאלבום
1968: Què volen aquesta gent? (EP) (מה האנשים האלה רוצים?)
1997:Primeres cançons 1967-1969) מהדורה מחודשת של שלושת המיניאלבומים הראשונים + סינגל)
1969: Maria del Mar Bonet
Maria del Mar Bonet 1970
Maria del Mar Bonet 1971
Maria del Mar Bonet 1974
A l'Olympia 1975 (באולימפיה)
Cançons de festa 1976 (שירי חג)
Alenar 1977 (לנשום)
Saba de terrer 1979 (לשד האדמה)
Quico-Maria del Mar (Maria del Mar Bonet + Francesc Pi de la Serra ) 1979
Sempre 1981 (תמיד)
L'àguila negra 1981 (העיט השחור)
Jardí tancat 1981 (גן נעול)
Breviari d'amor 1982 (ספר תפילות של אהבה)
Cançons de la nostra mediterrània (Maria del Mar Bonet + band Al Tall ) 1982 (שירי הים התיכון שלנו)
Anells d'aigua 1985 (טבעות מים)
Gavines i dragons 1987 (שחפים ודרקונים)
Ben a prop (Maria del Mar Bonet + Manel Camp ) 1989 (קרוב מאוד)
Bon viatge faci la cadernera 1990 (דרך צלחה, יערה)
Coreografies 1990 (כוראוגרפיות)
Ellas 1993 - אלאס - שירי מיקיס תאודורקיס
Salmaia 1995 (סלמאיה)
Primeres cançons 1997 (שירים ראשונים)
El cor del temps 1997 (לבו של הזמן)
Cavall de foc 1999 (סוס של אש)
Raixa 2001 (פס)
Cants d'Abelone (Maria del Mar Bonet + Rafael Subirachs ) 2001
לפי שירי ז'ואן ויניולי
Collita pròpia' 2003
Amic, amat 2004
Terra Secreta 2007
Bellver 2010
Blaus de l'ànima, més de 20 anys ben a prop (Maria del Mar Bonet + Manel Camp) 2011
2013 Fira encesa (recull de poemes musicats de Bartomeu Rosselló-Pòrcel)
2017 Ultramar
2020 Maria del Mar Bonet amb Borja Penalba (+Borja Penalba)
מריה דל קרמן באוסדה דה לארה

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  5 בינואר 1940 קדיס, ספרד 
 פטירה:  11 ביולי 2009 (בגיל 69) אל פוארטו דה סנטה מריה, ספרד 
 שם לידה:  María del Carmen Bousada de Lara 
 מדינה:  ספרד 
 
מריה דל קרמן באוסדה דה לארה (בספרדית: María del Carmen Bousada de Lara;‏ 5 בינואר 1940 – 11 ביולי 2009) הייתה אישה מספרד שזכתה לתשומת לב עולמית כאשר נהפכה לאם המבוגרת ביותר בעולם ב-29 בדצמבר 2006, לאחר שילדה בגיל 66. לאחר ההריון המתוקשר שלה היא נהייתה אקטיביסטית, פעלה לקידום זכויות של אימהות מבוגרות תוך כדי ספיגת ביקורת נוקבת.
הלידה

היא ילדה שני בנים תאומים, כריסטיאן ופאו שמם. הם נולדו טרם מועד הלידה הצפוי בניתוח קיסרי וכל אחד מהם שקל 1.6 קילוגרמים.
באוסדה דה לארה הודתה שהיא הונתה את הרופאים לגבי גילה בבואה לבקש הפריה חוץ-גופית במרפאה בקליפורניה. בעת הלידה, באוסדה נהפכה לאם המבוגרת ביותר בהיסטוריה המתועדת, היא שברה בחודשים ספורים את ה"שיא" של קודמתה, הרומנייה אדריאנה איליאסקו שהייתה בת 66 בלידתה האחרונה. לאחר שנתיים השיא נשבר פעם נוספת, הפעם על ידי אישה הודית בשם אומקרי פנוואר. לפי הדיווחים אומקרי הייתה בת 70 בעת הלידה, אך אין מסמכים רשמיים המעידים על תאריך לידתה.
מותה

באוסדה מתה ב-11 ביולי 2009 מסרטן השחלה, ילדיה היו רק בני שנתיים וחצי במותה.
מחלוקת מוסרית

הריונה של באוסדה עורר ביקורת זועמת ברחבי העולם, היו שאמרו שהחלטתה להוליד ילדים היא "אנוכית, לא טבעית ושגויה, ילדיה הם הקורבנות של החלטה הרסנית זו". אפילו שני אחיה הביעו את התנגדותם להיריון, אך היא הגנה בלהט על החלטתה. מיד עם לידת התאומים היא אמרה "כל אחד חייב להביא ילדים בזמן הנכון בשבילו. זה היה הזמן הנכון עבורי. זה היה משהו שתמיד חלמתי עליו". בריאיון שנערך עימה בשנת 2006 היא סיפרה שאימה הגיעה לגיל המופלג של 101, ועל כן היא ציפתה גם לאריכות ימים ואולי גם לראות נכדים מבניה. אולם, היא נפטרה לאחר פחות שלוש שנים מאז לידתם.
הערות שוליים

↑  האם המבוגרת ביותר בעולם מתה בגיל 69 (באנגלית)
↑  אימהות - האם זה אי פעם מאוחר מדי (באנגלית)
משולם זושא אוירבך

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1819 
 פטירה:  1882 (בגיל 63 בערך) 
 תקופת הפעילות:  ?–1882 
 השתייכות:  תנועת החסידות 
 אב:  יחיאל מיכל אוירבך 
 צאצאים:  מרדכי דב טברסקי 
 
רבי משולם זושא יצחק אוירבך (או אברבוך; ה'תקע"ט, 1819 - ב' בסיוון ה'תרמ"ב, 1882) מטלומאץ', היה רב ואב"ד העיר טלומאץ', הרביעי בשושלת חסידות אניפולי ואביו של מייסד חסידות הורניסטייפול.
ביוגרפיה

נולד לרבי יחיאל מיכל אוירבך, שהיה אדמו"ר בדינוביץ', ברימנוב ובקורימא, בן רבי צבי מנחם אוירבך בנו של רבי משולם זושא מאניפולי. נשא את שטערנה פייגא בתו של רבי יעקב ישראל טברסקי מצ'רקס. לאחר פטירת אשתו הראשונה נשא את בת רבי חיים הגר מקוסוב.
כיהן כרב ואב"ד העיר טלומאץ' שבאוקראינה עד לסוף ימיו. הוציא לאור את ספרו של אבי חמיו רבי מרדכי מטשרנוביל - "לקוטי תורה". בנו, רבי מרדכי דב טברסקי, הגדירו: "איש שהכל בו".
בנו היה רבי מרדכי דב טברסקי מהורניסטייפול, מייסד חסידות הורניסטייפול וחתן רבי חיים הלברשטאם מצאנז.
חתנו מאשתו הראשונה היה רבי אהרן משה שניאורסון. חתניו מאשתו השנייה: רבי מאיר אלטר שפירא מלובאני, רבי יוסף רבינוביץ' מבופלה (מחסידות ליניץ) ורבי מרדכי מסאלאכוב.
לקריאה נוספת

"טרקליני החסידות", כרך א', יצחק אלפסי, הוצאת המודיע. עמ' 288.
הערות שוליים

↑  לפי גרסאות אחרות קראו לה שטערנא רחל
משטרת הפלילים הפדרלית (אוסטריה)

| --- | --- |

 מידע כללי
 מדינה:  אוסטריה 
 תחום שיפוט:  אוסטריה אוסטריה
 סוכנות אם:  Generaldirektion für die öffentliche Sicherheit (המינהל הכללי לביטחון הציבור)
 תאריך הקמה:  2002
 מטה מרכזי:  ג'וזף-הולאובק-פלאץ, אלזרגרונד, וינה
 http://www.bundeskriminalamt.at/
 
מטה ה"בונדסקרימינלאמט" בווינה.
שלט הכניסה למשרדי "בונדסקרימינלאמט".
משרד משטרת הפלילית הפדרלית (בגרמנית: Bundeskriminalamt, "בונדסקרימינלאמט", הידוע בראשי התיבות: BK) היא משטרה פדרלית ברפובליקה של אוסטריה שתפקידה לנהל מודיעין משטרתי ולהילחם בפשיעה חמורה ולהוות מרכז לשיתוף פעולה עם משטרות בינלאומיות.
המשטרה נוצרה בשנת 2002 מכוח חוק מיוחד שנקרא "חוק לשכת החקירות הפדרלית" ("Bundeskriminalamtgesetz"), ה-BK מכונה לעיתים גם שירות המודיעין הפלילי האוסטרי. אין להתבלבל עם משטרת הפלילים הפדרלית בגרמניה אשר נקרא גם Bundeskriminalamt אך קיצורו הוא BKA.
משימות

המשימות העיקריות של BK הן שיתופי פעולה בינלאומיים, ביצוע חקירות, מניעת פשע ואיסוף סטטיסטיקות פשיעה. זוהי הלשכה המרכזית הלאומית של אוסטריה שמקיימת שיתופי פעולה עם משרד המשטרה האירופית (Europol), מערכת המידע של שנגן וארגון המשטרה הבינלאומית הפלילית (Interpol).
מבנה

ה-BK כפוף למינהל הכללי לביטחון הציבור (Generaldirektion für die öffentliche Sicherheit, "GDföS") במשרד הפנים הפדרלי בווינה. לפיכך היא אינה קשורה ישירות למשטרה הפדרלית, שהיא ארגון נפרד בתוך המינהל הכללי לביטחון הציבור. ארגון חדש זה הוגש כפתרון טוב יותר למאבק בפשעים פדרליים וחמורים.
ראשי התיבות "BK" נבחרו כדי להבדילו מלשכת הקנצלר הפדרלי האוסטרי (Bundeskanzleramt) שראשי התיבות שלו "BKA". מטה BK נמצא ברובע אלזגרונד בווינה שבג'וזף-הולאובק-פלאץ, על שמו של רב-פקד לשעבר במשטרת וינה.
הערות שוליים

↑  חוק לשכת החקירות הפדרלית ("Bundeskriminalamtgesetz"), פורסם בשנת 2002
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0004 0533 6670
מערכת דו-מפלגתית

מערכת דו-מפלגתית היא מערכת פוליטית שבה שתי מפלגות ראשיות, אשר זוכות באופן קבוע ברובם המוחלט של המושבים בפרלמנט לאחר בחירות (בשיטה בה מורכבת הרשות המחוקקת משני בתי נבחרים, מתייחסים לעיתים רק לבית התחתון כדי להגדיר מערכת דו-מפלגתית, כמו במקרה של בית הנבחרים הבריטי).
אם כך, אין לפרש את המושג "מערכת דו-מפלגתית" כמתייחס בהכרח לפרלמנט המורכב משתי מפלגות, אלא כמתייחס לפרלמנט המורכב משתי מפלגות גדולות מאוד, שבדרך כלל אחת מהן מהווה רוב בפרלמנט, ועוד אי אלו מפלגות קטנות מאוד ואפילו נציגים בודדים, שהשפעתם הפוליטית בפרלמנט נמוכה.
צורות משטר נוספות הן משטר רב-מפלגתי בו מוקדי הכוח מחולקים בין יותר משתי מפלגות מרכזיות, ומשטר חד-מפלגתי בו השלטון נתון בידי מפלגה אחת בלבד, בין כמפלגה יחידה, ובין כמפלגה דומיננטית המקבצת סביבה מספר מפלגות לווין.
מדינות בהם קיימת מערכת דו-מפלגתית הן: ארצות הברית, בריטניה, הודו, מלטה ומספר מדינות בדרום אמריקה.
הגדרות ותפקידים פוליטיים

במערכת דו-מפלגתית, נחשבת המפלגה שזכתה לרוב בפרלמנט כ"מפלגת הרוב", מנהיגהּ הוא "מנהיג הרוב" ו"מצליפהּ" (האחראי על המשמעת הסיעתית) הוא "מצליף הרוב". כנגדה, נחשבת המפלגה הראשית השנייה כ"מפלגת המיעוט", מנהיגהּ הוא "מנהיג המיעוט" ומצליפהּ הוא "מצליף המיעוט".
הגדרות ותפקידים פוליטיים > בדמוקרטיה פרלמנטרית

בדמוקרטיות פרלמנטריות, המתאפיינות בכך שהרשות המבצעת (הממשלה) צומחת מתוך הרשות המחוקקת (הפרלמנט), ובכך שראש הממשלה הוא כמעט תמיד ראש המפלגה הגדולה ביותר, מתקבל בדרך כלל המצב הבא:
מפלגת הרוב:
מפלגת הרוב משמשת כ"מפלגת השלטון".
מנהיג הרוב משמש בתפקיד ראש הממשלה.
בכירי מפלגת הרוב מאיישים את תפקידי הממשלה, בפרט את משרות השרים.
חברים אחרים ממפלגת הרוב מאיישים את מרבית תפקידי הפרלמנט, בפרט את תפקידי ראשי הוועדות ("מרבית" ולא "כל", משום שבחלק מהמדינות נהוג להותיר בידי האופוזיציה את ראשות ועדת ביקורת המדינה).
יתר חברי מפלגת הרוב מאיישים את הוועדות הפרלמנטריות, וניתנת להם עדיפות בשיבוץ על פי צורכי המפלגה ועפ"י רצונם.
מפלגת המיעוט:
מפלגת המיעוט משמשת כאופוזיציה.
מנהיג המיעוט משמש בתפקיד ראש האופוזיציה.
בכירי מפלגת המיעוט עשויים לשמש כשרי צללים (במדינות בהן נהוג להקים ממשלת צללים).
בכיר אחר במפלגת המיעוט עשוי לשמש כראש ועדת ביקורת המדינה (תלוי בנוהג הקיים במדינה).
הגדרות ותפקידים פוליטיים > בדמוקרטיה נשיאותית

בדמוקרטיות נשיאותיות, המתאפיינות בכך שבהן ראש הרשות המבצעת - הנשיא, נבחר על ידי העם באופן נפרד, ובכך שהרשות המבצעת ממונה על ידו, מתקבל המצב הבא:
מפלגת הרוב זוכה לאייש את תפקיד יו"ר הפרלמנט, אך אינה זוכה בתפקידים בממשלה ונותרת לפעול רק במסגרת הפרלמנט.
מנהיג הרוב מנהיג את חברי מפלגת הרוב בתוך הפרלמנט ומשמש כדוברם.
בכירי מפלגת הרוב מאיישים את מרבית תפקידי ראשי ועדות הפרלמנט.
מנהיג המיעוט מנהיג את חברי מפלגת המיעוט ומשמש כדוברם.
הבדל נוסף הוא האפשרות של "בית מחוקקים לעומתי", שבו מפלגת הרוב השולטת בפרלמנט (לרבות יו"ר הפרלמנט, מנהיג הרוב וראשי הוועדות) אינה המפלגה אליה משתייך הנשיא (שהיא מפלגת המיעוט), ואז עשויות הרשות המבצעת והרשות המחוקקת לבלום זו את פעולתה של זו (ארצות הברית לדוגמה).
יוצאות דופן בהיבט זה הן דמוקרטיות בעלות משטר משולב, שבהן הנשיא אמנם נבחר בנפרד, אך בוחר את חברי הממשלה מתוך הפרלמנט (כמו בצרפת).
יציבות שלטונית ומאפיינים רעיוניים

קיומן של 2 מפלגות שלטון במדינה, שכל אחת מהן בתורה עשויה להוות רוב בבית הנבחרים, מסייע מאוד ליציבותה של המערכת הפוליטית, שכן בניגוד למערכות פוליטיות רב-מפלגתיות, אין צורך ביצירת קואליציה לשם השגת רוב של בית המחוקקים לתמיכה בממשלה.
לכן, ממשלות קואליציוניות הן תופעה נדירה במערכות פוליטיות דו-מפלגתיות, אף כי כל מפלגה עשויה להוות כעין "קואליציה פנימית", שחבריה הרבים מחזיקים במגוון רחב של דעות ומטרות, ואפילו כאלה שאינן תואמות זו את זו.
בדרך כלל, שתי המפלגות הגדולות מזוהות כמפלגות ימין ושמאל מתונות.