stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
עומר אל-בשיר
מדיניות חוץ בזמן שלטונו > תפקידו ברצח העם בדרפור > שורשי הסכסוך ותפקידו של אל-בשיר בסכסוך

עם תחילת התפוגגות הסכסוך בין הצפון לדרום החל עימות נוסף בחבל דארפור שנמצא במערב סודאן. בניגוד לסכסוך בין הצפון לדרום, סכסוך זה הוא על רקע אתני בלבד ולא על רקע מלחמת דת. תחילת הסכסוך בפברואר 2003 בין הג'נג'וויד (Janjaweed), מיליציה מזוינת המגויסת מקרב שבטים ערבים אשר נתמכת על ידי הממשלה הסודאנית, לבין ארגוני מורדים משבטי השחורים. ארגוני המורדים האשימו את הממשלה באפליה לטובת הערבים ולכן הם החלו מאבקים צבאיים בין הממשלה לקבוצות המורדים. מאמצי הממשל בסודאן לדיכוי קבוצות המורדים הובילו לטבח של כוחות הג'נג'וויד באלפי אזרחים שחורים מוסלמים. דיווחים שהגיעו מהשטח מדברים על בין 200 אלף ל-400 אלף הרוגים בעקבות המלחמה והמצב הכלכלי הקשה שהוביל לרעב בקרב האוכלוסייה באזור. ממשלת סודאן מכחישה את המספר שדווח ועל פי דיווחיה בסכסוך נהרגו פחות מ-10,000 תושבים. בפברואר 2010 נחתם הסכם הפסקת אש בין הצדדים אולם למרות זאת עדיין לא פסקה האלימות ובחלקים מסוימים בחבל דרפור עדיין מתקיימים מאבקים צבאיים קשים.
מדיניות חוץ בזמן שלטונו > תפקידו ברצח העם בדרפור > האשמות בין-לאומיות

במרץ 2005, פנתה מועצת הביטחון של האו"ם על מנת לחקור את פשעי המלחמה המתבצעים בדארפור. משימה זו הוטלה על התובע בבית הדין הבין-לאומי לצדק, לואיס מורנו אוקמפו.
ב-14 ביולי 2008, הגיש אוקמפו בקשה לבית הדין הפלילי הבין-לאומי להוצאת צו מעצר בין-לאומי נגד אל-בשיר, בחשד שהיה אחראי לרצח עם, לפשעים נגד האנושות ולפשעי מלחמה נגד הקבוצות האתניות האפריקאיות בדרפור. בתגובה, גינו אל-בשיר וממשלת סודאן את הבקשה וציינו כי לא ישתפו פעולה עם בית הדין. הייתה זו הפעם הראשונה בתולדות בית הדין בה הוגשה דרישה למעצר נגד ראש מדינה מכהן. במסגרת הבקשה טען אוקמפו כי אל-בשיר פתח בקמפיין רצחני לגירוש תושביו האפריקאים של חבל דרפור מבתיהם ו"להביא להשמדת חלק גדול מהם", לאחר שנכשל בניסיון לדכא את המרד שפרץ באזור בשנת 2003. עוד טען אוקמפו כי אל-בשיר דאג לכך שהמצב במחנות העקורים העצומים בדרפור, בהם חיים 2.5 מיליון בני הקבוצות האתניות האפריקאיות שנמלטו מבתיהם בעקבות ההתקפות, "יביא להשמדתם" של הניצולים.
ב-4 במרץ 2009, הוצא צו מעצר והוגש כתב אישום נגד אל-בשיר בבית הדין בהאג, כתב האישום כלל 7 סעיפים של פשעים נגד האנושות ופשעי מלחמה אולם הוא לא כלל אישומים בעבירות רצח. השופט בבית המשפט ארקי קורולה (Erkki Kourula) הורה לבחון מחדש את האישומים והראיות על רצח העם. התובע אוקמפו, ציפה כי לאחר בחינת הראיות מחדש, ממצאים אילו עשויים להביא להאשמות בזמן קצר. בתגובה להוצאת צו המעצר, נשא אל-בשיר נאום בו יצא בביקורת נגד אוקמפו וזילזל בהחלטת בית הדין.
במהלך הדיונים שהתקיימו בשנת 2009, נמנע בית הדיון הבין-לאומי מלהאשים את אל-בשיר ברצח עם, בטענה שאין לכך ראיות מספיקות. אוקמפו, ערער על ההחלטה וזו התקבלה על ידי בית המשפט, שהורה על חידוש הדיונים בפברואר 2010.
ב-12 ביולי 2010, הוציא בית הדין הבין-לאומי צו מעצר שני נגד אל-בשיר, אליו נוספו שלושה אישומים בגין רצח עם. בפסיקתם קבעו השופטים כי "יש לנו סיבות הגיוניות להאמין שאל-באשיר אשם בשלושה סעיפים של רצח עם שבוצע נגד שלוש קבוצות אתניות שונות בדרפור: פור, מסליט וזגהוואה. מדובר ברצח עם שבוצע במעשי הרג, ורצח עם שבוצע באמצעות פגיעות נפשיות ופיזיות קשות ומכוונות כדי להרוס חיי הקבוצות האתניות האלה". מדינות "הליגה הערבית" הביעו תמיכה באל-בשיר והתנגדות להסגרתו, וכך עשתה גם סין, החברה במועצת הביטחון של האו"ם ובעלת זכות וטו בהצבעה.
ב-2017 נשמעו קולות בקרב מדינות ערביות ואפריקאיות הקוראות להסיר את צו המעצר נגד אל-בשיר. במרץ 2017 סירבה ירדן לעצור ולהסגיר את אל-בשיר לבית הדין הבין-לאומי. שגרירי מצרים ואתיופיה באו"ם קראו לעצור את ההליכים נגד אל-בשיר.
בדצמבר 2018 החלו להתעורר מהומות בסודאן, כשראשיהן דורשים להדיח את אל-בשיר. רופאים בבתי חולים ממשלתיים פתחו בשביתה, ולטענת האופוזיציה נהרגו למעלה מ-22 מפגינים.
ב-11 באפריל 2019 הודח אל-בשיר בהפיכה צבאית והוחלף על ידי שר ההגנה אחמד עווד בן עוף (אנ').
חיים אישיים

לאל-בשיר שתי נשים, ואין לו ילדים משלו.
ראו גם

רצח העם בדארפור
לקריאה נוספת

יהודית רונן, "סודאן במלחמת אזרחים: בין אפריקניות, ערביות ואסלאם". תל אביב, הקיבוץ המאוחד, תשנ"ה 1995.
שאול שי, "משולש הטרור בים האדום: סודאן, סומליה, תימן והטרור האסלאמי". הרצליה, מפעלות המרכז הבינתחומי, 2004.
הערות שוליים

↑  אי-פי, ניו יורק טיימס, רויטרס, נשיא סודאן עומר אל-בשיר הודח לאחר 30 שנה; הצבא תפס את השלטון, באתר הארץ, 11 באפריל 2019
↑  יאסר עוקבי, ‏צבא סודן הודיע: מוסדות השלטון ייסגרו, יקום ממשל צבאי לשנתיים, באתר מעריב אונליין, 11 באפריל 2019
↑  Omar al-Bashir trial: Sudan's ex-president 'got millions from Saudis', BBC
↑  8 חודשים אחרי שהודח: נשיא סודאן הורשע בשחיתות וייכנס לכלא, באתר חדשות 13, 14 בדצמבר 2019
↑  גיא אלסטר‏, נשיא סודאן: לא תהיה נורמליזציה עם ישראל, הלובי הציוני אחראי למשבר, באתר וואלה, 6 בינואר 2019
1 2  נועה רז, סודאן נפרדת ממנהיג המורדים שהניח את החרב, באתר ynet, 6 באוגוסט 2005
1 2  אסף אוני, מבוקש על רצח עם: נשיא סודאן, באתר הארץ, 15 ביולי 2008
↑  נשיא יוגוסלוויה לשעבר סלובודן מילושביץ' ונשיא ליבריה לשעבר צ'ארלס טיילור הואשמו גם הם בפשעי מלחמה בעודם בתפקיד, אך עניינם נידון בבתי דין מיוחדים שהקים האו"ם.
↑  צבי בראל, שליט סודאן עומר אל-בשיר הגיב על צו המעצר שהוציא נגדו בית הדין הפלילי הבינלאומי בריקודים, באתר הארץ, 13 במרץ 2009
↑  צו מעצר בינלאומי נגד נשיא סודן בגין רצח עם, באתר ynet, 12 ביולי 2010
↑  אוריאל לוי, ‏סדקים בבידודה של סודאן, שממשיכה לרדוף ולרצוח את אזרחיה, באתר דבר העובדים בארץ ישראל, 14 ביוני 2017
↑  AP, להפיל את אל-באשיר: מחאה נדירה בסודן, באתר ynet, 24 בדצמבר 2018
↑  הרודן הודח אחרי 30 שנה: צבא סודאן הודיע רשמית על הפיכה נגד בשיר, באתר וואלה, 11 באפריל 2019
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007282271805171  PLWABN: 9811721586705606  BnF: cb16256447k (data)  GND: 119502615  ISNI: 0000 0003 7535 7082  LCCN: nb2008023327  NTA: 344108295  SUDOC: 149757956  VIAF: 251919553   WorldCat (עם VIAF): 251919553 
עומר אל-בשיר בבייג'ינג, 2006
צבי אבן פז

פרופ' צבי אבן-פז עם הספר שתרגם "מתמיד ומאז: שירי אמא אוזה", 2009.
צבי אבן-פז (25 במאי 1916 - 2 באוגוסט 2017) היה פרופסור לרפואה בבית חולים הדסה, מומחה לדרמטולוגיה, מנהל-בפועל של מחלקת העור בבית החולים, ומתרגם לעברית של הספר שירי אמא אווזה.
קורות חיים

אבן-פז נולד בשם הרי גולדסטון (Harry Goldstone), בלידס, אנגליה. הוריו, מקס (מרדכי) והאני, נולדו שניהם במזרח אירופה (מקס בבלארוס, האני - בליטא) והגרו בצעירותם לאנגליה. המשפחה הייתה יהודית-חרדית, ולאבן-פז היו שישה אחים ואחיות מבוגרים ממנו. בילדותו, למד ב"חדר". במקביל, למד בבתי ספר ציבוריים בלידס. בשנים 1933–1939 למד רפואה באוניברסיטת לידס. בספטמבר 1939, סיים את לימודיו באוניברסיטה, זמן קצר לפני פרוץ מלחמת העולם השנייה. בהיותו סטודנט, היה פעיל בתנועות הנוער היהודי: "החברה הציונית של צעירי לידס", "הבונים" ו"החלוץ".
עם תחילת מלחמת העולם השנייה נשלח אבן-פז, בשליחות תנועת הבונים, לרכז קבוצת ילדים יהודים שהוברחו לאנגליה, ממש לפני פרוץ המלחמה, במבצע שנודע בשם "קינדר-טרנספורט". אבן-פז שיכן את הילדים בבית, ששכר לשם כך מהכנסייה בעיר אקסמות' (אנ'), בדבון, דרום-אנגליה, בשטח הכנסייה, והוא שימש לילדים, ששהו בהוסטל, אב-בית ומורה עד שנת 1942.
ב-1942 גויס אבן-פז לצבא הבריטי ושובץ לשירות בפלוגת רפואה של יחידת שריון. באוגוסט 1944 נשלחה יחידתו לפעילות במזרח הרחוק, והוא שירת כמפקד פלוגת רפואה בהודו, ציילון (כיום סרי לנקה), בורמה (כיום מיאנמר), סינגפור ומלזיה. לאחר סיום המלחמה, בשנת 1946, שוחרר מהצבא, חזר לאנגליה, ועבד כרופא מתמחה למחלות עור בבית חולים למחלות עור בכיכר לסטר בלונדון.
ב-1948, לאור החינוך הציוני שקיבל, החליט אבן-פז לעלות לישראל. ביום העצמאות הראשון, ה' באייר תש"ח, הגיע אבן-פז עם אשתו ובתו הבכורה לישראל באנייה "טטי" (שהייתה האנייה הראשונה שעגנה בחוף המדינה החדשה). מהאוניה ירדו בסירות לנמל תל אביב, הובלו לתחנה המרכזית, והמתינו שם עד סיום ההפצצה של מטוסים מצריים. בהמשך, הם נשלחו להכשרה בחדרה, לקראת עליה לקרקע. ב-1949 היה, יחד עם חבריו להכשרה, ממקימי קיבוץ כפר הנשיא בגליל העליון, ועסק, בתקופתו הראשונה שם, בבניית הקיבוץ.
עבודתו כרופא

לאחר תקופת קצרה של הסתגלות לחיי הקיבוץ כפר הנשיא, חזר אבן-פז לעבוד במקצועו המקורי מאנגליה - רופא מומחה למחלות עור. מתחילת שנות ה-50 ועד שנת 1956 עבד כרופא במרפאת קופת חולים הכללית בטבריה תוך המשך חברותו ועבודתו בקיבוץ. בשנת 1956–1957 עשה שנת שבתון כרופא בבית החולים הדסה בירושלים, שהיה מפוזר אז במספר אתרים ברחבי העיר, ובסוף 1957 עבר עם משפחתו לירושלים לשמש כרופא במחלקת העור של בית החולים הדסה עין-כרם. במשך השנים שימש כרופא ומרצה לרפואה באוניברסיטה העברית ומונה לפרופסור. לפני יציאתו לפנסיה שימש כמנהל-בפועל של מחלקת העור של בית החולים הדסה בעין כרם ירושלים, כאשר המינוי הקבוע שלו כמנהל מחלקה לא יצא לפועל בגלל גילו וקרבתו לגמלאות. הוא פרש לגמלאות ב-1984.
בתקופת עבודתו בבית החולים הוציא יחד עם פרופ' פליקס זגהר ספר על מחלת הפסוריאזיס, אותה חקר. כן היה (יחד רופאים אחרים), ממקימי תחום הטיפול במחלה זו בים המלח. לדעתו של אבן-פז, המינרלים והאקלים של ים המלח אפשרו טיפול בפסוריאזיס, ללא רבים מן הסיכונים, שהיו קיימים בטיפולים המודרניים הרגילים.
מוקד נוסף להתעניינותו הרפואית, כרופא עור, הייתה מחלת שושנת יריחו (מחלה שנחקרה על ידי רופאים רבים במחלקת העור בהדסה במשך שנים רבות).
תרגום שירי אמא אווזה

אבן-פז אהב את שירי אמא אוזה מאז ילדותו באנגליה. לאחר הולדת ילדיו, נהג לדקלם להם שירים שונים מהקובץ, שתרגם לעברית באופן מזדמן וספונטני. הדקלום, היה נעשה, לפי עדותו בסוף הספר, בעיקר לפני השכבתם לישון. את השירים שתרגם, אסף תחילה בקלסרים ששמר בביתו. לאחר שנים, העביר את התרגומים מהקלסרים לקובצי מחשב. בשנת 2009, לאחר שכבר יצא לגמלאות, הוציא לאור, בהוצאה עצמית, את התרגום שלו לשירי 'אמא אווזה'. בספר שהוציא, עימד את תרגומיו לצד השירים המקוריים באנגלית, כשכל דף בספר מלווה גם באיורים של המאיירת והגרפיקאית נעמי גייגר. בנוסף, נלוות לשירים, בנספח בסוף הספר, הערות רקע על השירים, שאותן ביסס אבן-פז, על "מילון אוקספורד לשירי ילדים".
בפתח דבר לספרו, כתב אבן-פז, בין היתר: "שירי שעשוע אלו עוסקים במגוון רחב של נושאים, החל בשגרתיים וכלה ביצירי הדמיון. הם מפתחים את אוצר המילים, יכולת החשיבה, החישוב והדמיון של מאזיניהם, ופותחים להם צוהר לעולמות המוזיקה, השירה והריקוד" (שם, עמ' 7).
הוא זכה לראות את הספר נמכר באלפי עותקים.
תרגומו של אבן-פז לשירי אמא אוזה היה התרגום השני לעברית של שירים אלה, לאחר תרגומו של אורי סלע, מ-1986. בכתבת ביקורת ב"הארץ", השוותה הכותבת עדי מרכוזה-הס, בין תרגומו של אבן-פז לבין תרגומו של סלע, ובין איוריו של ארנולד לובל לספר שתרגם סלע, לבין איוריה של נעמי גייגר לתרגומו של אבן-פז.
משפחתו

אבן-פז היה נשוי, משנת 1944, לאביבה לבית גנטר (1998-1922). בני הזוג הולידו שני בנים ובת. אחד מבניו היה המעצב התעשייתי והצייר אלון אבן פז.
התגורר בשכונת ניות בירושלים.
ספריו

Felix Sagher and Zvi Even-Paz, Mastocytosis and the Mast Cell, Basel: Karger, 1967
מתמיד ומאז: שירי אמא אוזה, נוסח עברי: צבי אבן-פז, איורים: נעמי גייגר, ירושלים, הוצאת המחבר, 2009
לקריאה נוספת

עדי מרכוזה-הס, התדעו מי אני? "משירי אמא אווזה", באתר הארץ, 12 באוגוסט 2009
יותם שווימר, בעל מעוף: צבי אבן-פז מחזיר את "אמא אווזה", באתר החדשות (Nrg), 30.08.2009
Felicity Griffiths, Obituaries: Profssor Zvi Even-Paz, The Jewish Chronicle, 1.09.2017
הערות שוליים

↑  הפרקים "ביוגרפיה" ו"עבודתו כרופא" נכתבו תוך הסתמכות על דפים אוטוביוגרפיים שכתב צבי אבן פז וקרא להם "מבט לאחור".
↑  Daniel Gavron, First Boat in, The Jerusalem Post Supplement - Israel Britain, The Jerusalem Post, 2.11.1987
↑  פלי"ם, האניה טטי - הראשונה להגיע לת"א מניפה את דגל המדינה שזה נולדה - הפלגה במאי 1948, באתר הפלי"ם
↑  Felix Sagher and Zvi Even-Paz, Mastocytosis and the Mast Cell, Basel: Karger, 1967
↑  מתמיד ומאז: שירי אמא אוזה, נוסח עברי: צבי אבן-פז, איורים: נעמי גייגר, ירושלים, הוצאת המחבר, 2009.
↑  Iona and Peter Opie, The Oxford Dictionary of Nursery Rhymes, 1951
↑  "ספר שירי אמא אווזה", איורים: ארנולד לובל, נוסח עברי: אורי סלע, הוצאת מודן, 1986
↑  עדי מרקוזה-הס, התדעו מי אני? | "משירי אמא אווזה", באתר הארץ, 12 באוגוסט 2009
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007363357905171  CiNii: DA02972466  ISNI: 0000 0003 9169 3246  SUDOC: 115315438  VIAF: 285615809   WorldCat (עם VIAF): 285615809
Plesiochronous Digital Hierarchy

PDH (ראשי תיבות באנגלית של "היררכיה פלזיוכרונית דיגיטלית") הוא פרוטוקול תקשורת במערכות טלפוניה.
משמעות המילה פלזיוכרוני קשורה לעובדה כי רשתות מבוססות טכנולוגית PDH, עובדות במצב בו חלקים שונים מהרשת אינם מסונכרנים.

רוב ממשקי PDH מועברים על זוגות שזורים חשמליים (עד קצב נתונים של 45 מגהביט/שנייה) או במערכות רדיו מיקרוגל, אולם ישנם מקרים מועטים בהם נעשה שימוש גם בסיבים אופטיים עבור קצב של 140 מגהביט/שנייה.
טכנולוגיה זו מוחלפת בהדרגה בטכנולוגיית SDH.
מימוש

המימוש האמריקאי והאירופאי שונים במקצת מבחינת רוחב המסגרות, אבל מבוססים על אותם עקרונות. המימוש של ה-E-carrier האירופאי מפורט פה:
מסגרת התקשורת הבסיסית - E1 - היא בקצב של 2048 קילו סיביות לשנייה (קס"ש). לצורך העברת טלפוניה היא מחולקת ל-30 ערוצי שיחה של 64 קס"ש ו-2 ערוצי איתותים וסינכרון של 64 קס"ש כל אחד. בצורה אלטרנטיבית, כל המסגרת בקצב 2048 קס"ש יכולה לשמש להעברת נתונים.
כדי להעביר מספר אפיקים של 2 מס"ש במקביל ניתן לרבב ארבע מסגרות E1 לתוך מסגרת אחת. זה נעשה על ידי לקיחת הסיבית הראשונה מהמסגרת הראשונה, את הסיבית השנייה מהמסגרת השנייה, מהשלישית ואז מהרביעית. המרבב גם מוסיף עוד סיביות בסוף המסגרת החדשה שנוצרה לצורך סנכרון. המסגרת החדשה שנוצרה נקראת E2 והיא ברוחב של 8,448 קס"ש (בערך 4 מס"ש). באותה צורה ניתן לרבב ארבע מסגרות E2 לקבלת מסגרת E3 ברוחב 34 מס"ש. כל היררכית ריבוב מוסיפה סיביות סנכרון ולכן רוחב הפס תמיד גדל ביותר מפי-4.
חסרונות

החיסרון העיקרי של הפרוטוקול הוא שהוא מצריך שימוש במרבב עבור כל היררכיה של מסגרות. לדוגמה: כדי לשלוף ערוץ שיחה בודד מתוך מסגרת E3 יש צורך במרבב שיוציא את מסגרת ה-E2 ממסגרת ה-E3, מרבב שיוציא את מסגרת ה-E1 ממסגרת ה-E2 ומרבב שיוציא את אפיק השיחה הבודד מתוך מסגרת ה-E1.
ראו גם

SDH
T3 (תקן)
T1 (תקן)
תקן E1
תחרה

כתונת לילה עשויה תחרה.
אישה הלובשת שמלה בעלת עיטורי תחרה לבנה באימרת השרוולים והצווארון, ציור משנת 1773
תחרה היא אריג, סריג עדין, או רשת כלשהי.
תחרה משמשת לקישוט בגדים ,לבני נשים, מפות שולחן, מפיות שונות, ממחטות, וילונות, קישוטי שיער, תיקים ועוד. בתקופות שונות שימשה לבישת או ענידת תחרה לסמל מעמד. שמלות כלה מעוטרות לרוב בתחרה או עשויות כולן מבד תחרה. במאה ה-19 ואמצע המאה ה-20 נהגו גם לקשט מדפים בארונות הכלים והבגדים בפסי תחרה מיוחדים.
תחרה ארוגה נוצרת בנול, או ברקמת יד על בד, בדרך כלל בעל אריג רפוי. ניתן ליצור סריגי התחרה במסרגה אחת בעלת וו בקצה, או במסרגות לסריגה רגילה. שיטה נוספת היא ליפוף חוטים המחוברים לסלילים. בכל אמצעי היצור, קים מגוון של דוגמאות.
על פי 'המילון החדש' של אברהם אבן-שושן, תחרההיא 'צורת משנה של תחרים' תחרים סלסלה, רצועה של רקמה חרורה, גדילים.
סוגי תחרה

ישנם סוגים רבים של תחרה, הסיווגים הם על פי אופן היצירה או לעיתים גם על פי מקום המוצא של התחרה. בארצות שונות ולעיתים אף באזורים שונים של אותה ארץ, נוצרו תחרות על פי החומרים המקומיים, או על פי מראות מקומיים.
תחרה ארוגה – אפשר לארוג בד תחרה בנול, או על מסגרת, האורג יכול להשחיל את השתי ואחר להעביר דרכו את הערב, בצורה שייוצרו 'חורים' בבד.
תחרה רקומה או תפורה – שולפים מאריג מספר חוטים ומחזקים ומקבעים את הרווחים שנוצרו בעזרת תכי רקמה.
תחרה סרוגה או מצונרת – על ידי דילוג על עיניים, אפשר לקבל בסריגה כל חורים בגדלים ובצורות שונות, ואפשר ליצרם כך שנוצרת דוגמה מעניינת.
תחרת סלילים – תחרה שנעשית בעזרת סלילים, כל סליל קשור לחוט והתחרה נוצרת על ידי ליפוף וקשרים.
תחרת טנריפה – את חוטי הבסיס מותחים על בד, אחרי שקושרים את החוטים בצורת שונות, משחררים את התחרה מהבד.
תחרה אירית – מצנרים כל מיני יחידות בצורות הנדסיות שונות, עלים, פרחים, חיות וכולי מחברים אותן בעזרת רשת של שרשרות, מעוינים, פרחים, משושים, קשתות ועוד.
תחרת סיכת השיער- (Hairpin Lace) נעשית על ידי סריגת לולאות במסרגה אחת, וסיבוב החוט סביב אחד מזרועות ה'סיכה', שהיא תיל מתכתי בצורת ח (מכאן הכינוי סיכת השיער).
תחרת ספראנג (Sprang) – תחרה הנעשית על ידי מתיחת חוטי שתי כשהם מתוחים בין שני מקלות, בעזרת מקל קטן שאותו מכניסים בין כמה חוטים ומסובבים את החוטים כך שנוצרים חורים משני צידי החוטים על ידי קליעה וסיבוב החוטים זה על זה, מקבלים דוגמאות שונות, לבסוף מקבעים את הדוגמה שנוצרה. על מקלות צד.
תחרת פילה – דומה לרשת דייגים, נעשית על סליל עץ עגול ומסרגה אחת. התחרה עשויה מקשרים.
תחרת מקוק (Tating)- עשויה מקשרים ולולאות בכלי מיוחד הנראה כלהב דו-צדדי. תחרה זו בעיקר משמשת לקישוט ועיטור בגדים.
תחרת השפל הגדול – בזמן השפל הגדול 1933-1929, כאשר לאנשים לא היה כסף למחיה, נשים רקמו על בד משובץבחוטי תפירה ורקמה ויצרו מעין תחרה.
תחרת שאטלנד – (Shetland lace) סריגה הגיעה לשאטלנד בערך בשנת 1500, ב-1830 התחילו תושבי האיים לסרוג גרביים וצעיפים עדינים כדי להתגבר על השפל במכירת סריגים אחרים. התחרה הזו אינה ממש תחרה אלא בגלל דקות ועדינות החוט הטווי והדוגמאות המורכבות, היא נחשבת למוצר יקר ומיוחד.
תחרת מחט- (Needle Lace)זו צורה של רקמה שאינה מחוברת למצע בכל תך, אך מחוברת בקצוות. התכים נרקמים על הקודמים להם.
תחרה בישראל

בחוברת "אומנים, מרפאים ועושי נפלאות בגליל", שיצאה בהוצאת אריאל ב-1993 תיאר המחבר מיכאל בן דרור, את אינעם הארון, רוקמת התחרה מריחניה.
בשנת 1994 הוצגה תערוכה "תחרה" במוזיאון למוזיקה ולאתנולוגיה בחיפה. התערוכה משכה קהל רב, כיום המוזיאון נסגר.
בישראל יש היום קבוצת יוצרות תחרה בחורפיש.
צווארוני תחרה

במאה ה-19 אנשים התרחצו פעם בשבוע לכל היותר והכביסה הייתה עניין מפרך. אי לכך נשים וגם גברים רבים לבשו בגדים חסרי צווארונים, שאליהם תפרו בתפר נסתר ביד, צוארונים וחפתים נפרדים מתחרה, שאותם היו מורידים בקלות מכבסים ושוב תופרים על מפתח הצוואר וקצוות השרוולים. מלפנים רכסו את הצווארון עם סיכה קישוטית. לרוב היו לאשה מספר ערכות של צוארון וחפתים תואמים, כל ערכה סרוגה, מצונרת או עשויה מאריג רקום בדוגמה שונה. כאשר האשה כיבסה ערכה אחת וענדה ערכה שנייה היא חשה שהשמלה נראית שונה.
תחרה בספרות ובקולנוע

רוקמת התחרה
ראו גם

מלמלה
אריגה
תחרת חלונות (Tracery)
תחרת סלילים
אמנות סיבים
מיחזור משביח לבגדים
שפה רגולרית

בתורת השפות הפורמליות, שפה רגולרית היא שפה פורמלית שאפשר לתאר על ידי אוטומט סופי, האמור לקבוע לגבי מילה נתונה אם היא שייכת לשפה או אם לא. משפחת השפות הרגולריות היא המשפחה הראשונה בהיררכיית השפות של חומסקי.
הגדרה

אוטומט סופי דטרמיניסטי הוא מערכת הכוללת מספר סופי של מצבים וחוקי מעבר ממצב למצב, התלויים בקלט. אחד המצבים מוגדר כמצב ההתחלה. חלק מהמצבים מוגדרים כמצבים מקבלים. האוטומט מתחיל את הריצה במצב ההתחלה וקורא את אותיות המילה הנתונה בזו אחר זו על פי הסדר. הוא עובר ממצב למצב לאחר קריאת כל אות. בכל שלב, המצב הבא נקבע על ידי המצב הנוכחי של האוטומט והאות הנקראת, על פי חוקי המעבר. הריצה מסתיימת לאחר שהאוטומט גמר לקרוא את כל האותיות במילה. אם בסוף הריצה, האוטומט הגיע לאחד מהמצבים המקבלים, המילה מתקבלת; אחרת, היא נדחית. אוסף המלים שהאוטומט  A מקבל, (בסימנים,  L=L\left(A\right)) נקרא "שפה רגולרית".
את המושג "שפה רגולרית" אפשר להגדיר בדרכים שונות:
שפה שאפשר לתאר על ידי אוטומט סופי לא דטרמיניסטי, היא שפה רגולרית (משום שאפשר להחליף כל אוטומט כזה באוטומט דטרמיניסטי, גם אם בעל מספר גדול יותר של מצבים).
כל שפה המתקבלת על ידי דקדוק רגולרי היא רגולרית. (ולהפך, כל שפה רגולרית ניתנת לתיאור על ידי דקדוק רגולרי)
כל שפה רגולרית ניתנת להגדרה על ידי ביטוי רגולרי. (ולהפך, כל שפה המתוארת על ידי ביטוי רגולרי, רגולרית)
דוגמאות

הדוגמה הפשוטה ביותר לשפה רגולרית היא השפה הריקה. כיוון שכל אוטומט סופי דטרמיניסטי חסר מצבים מקבלים יתאר אותה.
השפה { \ \varepsilon }, המכילה את המילה הריקה ותו לא, היא רגולרית, (מעל הא"ב  a,b,c) מאחר שהאוטומט הבא מקבל אותה (העיגול הכפול מסמן מצב מקבל)
השפה שהמלים החוקיות שלה הן אלו שבהן האות a מופיעה לפחות שלוש פעמים, מתוארת על ידי האוטומט.
לעומת זאת, השפה  \{a^{n}b^{n}:n\geq 0\} אינה רגולרית, מאחר שזיהוי מילים בשפה תדרוש מהאוטומט "לספור" מספר לא חסום של אותיות - משימה שאינה אפשרית עבור אוטומט סופי, שזכרונו מוגבל.
תכונות מרכזיות של שפות רגולריות

אם  L_{1} ו-  L_{2} שפות רגולריות, אז האיחוד שלהן (השפה הכוללת את כל המלים שהן חוקיות באחת משתיהן) גם הוא שפה רגולרית. גם השרשור (השפה בעלת המלים  w_{1}w_{2}, לכל  w_{1}\in L_{1} ו-  w_{2}\in L_{2}) הוא שפה רגולרית. אם  \ L שפה רגולרית, גם השפה הנוצרת על-ידה (שהיא השפה  L^{*} שהמלים שלה  w_{1}\dots w_{n} מורכבות מקטעים  w_{1},\dots ,w_{n}\in L) היא שפה רגולרית.
הווה אומר, אוסף השפות הרגולריות סגור תחת פעולות האיחוד, השרשור, והיצירה. משפט Kleene (פורסם ב-1956) קובע שכל שפה רגולרית אפשר לקבל מן השפות הסינגלטוניות (שפות הכוללות מילה יחידה באורך 1), על ידי שלוש פעולות אלה. הוכחת המשפט היא קונסטרוקטיבית: ידוע אלגוריתם לבניית אוטומט המתאר שפה על-פי המבנה שלה כאיחוד, שרשור ויצירה מתוך שפות סינגלטוניות, ובכיוון ההפוך, יש אלגוריתם שיכול לתאר את השפה שאוטומט נתון מקבל, כאיחוד, שרשור ויצירה של שפות סינגלטוניות.
בכל אוטומט אפשר להפוך את המצבים המקבלים ללא מקבלים ולהפך, וכך להחליף את השפה שהוא מקבל, בשפה המשלימה (הכוללת את כל המלים שנדחו קודם לכן). מכאן יוצא שאוסף השפות הרגולריות סגור, בנוסף לפעולות שהוזכרו לעיל, גם תחת הפעולות של לקיחת משלים, חיתוך והפרש.
ידוע שלכל שפה רגולרית קיים אוטומט יחיד (עד כדי החלפת שמות המצבים), בעל מספר מצבים מינימלי, המתאר אותה.
משפט חשוב אחר, של Schulzenberger (מ-1965) מתאר את משפחת השפות המתקבלות מן השפות הסינגלטוניות על ידי פעולות האיחוד, השרשור והמשלים: אלו הן כולן שפות רגולריות, המתאפיינות בכך שבאוטומט המינימלי המתאר אותן אין מעגלים (למעט, אולי, לולאות באורך 1). פירושו של דבר הוא שהחבורה למחצה הצמודה לאוטומט מקיימת את הזהות  x^{n+1}=x^{n}, כאשר n הוא מספר המצבים.
משפט זה מספק גם קשר ללוגיקה מתמטית: השפות המתקבלות מפעולות איחוד, שרשור ומשלים, הן השפות הרגולריות שאפשר לתאר באופן פורמלי במסגרת שפה מסדר ראשון. את כל השפות הרגולריות אפשר לתאר במסגרת שפה מסדר שני. קיומה של שפה כדוגמת  (aa)^{*}, שהיא רגולרית אבל אינה ניתנת לבניה בעזרת איחוד, שרשור ופעולת המשלים, מוכיח שהיכולת התאורית של שפות מסדר שני חזקה מזו של כל השפות מסדר ראשון.
ראו גם

תורת האוטומטים – מונחים
למת הניפוח לשפות רגולריות
משפט מייהיל-נרוד
לקריאה נוספת

שמואל זקס ונסים פרנסיז, ‏אוטומטים ושפות פורמליות א, האוניברסיטה הפתוחה, 2000
שמואל זקס ונסים פרנסיז, ‏אוטומטים ושפות פורמליות ב, האוניברסיטה הפתוחה, 2000
צ'ארלס טאונס

| --- | --- |

טאונס (מימין) מקבל את פרס וניבר בוש, 2006
 לידה:  28 ביולי 1915 גרינוויל, ארצות הברית 
 פטירה:  27 בינואר 2015 (בגיל 99) אוקלנד, ארצות הברית 
 ענף מדעי:  פיזיקה 
 מקום לימודים:  המכון הטכנולוגי של קליפורניה  אוניברסיטת פורמן  אוניברסיטת דיוק  תיכון גרינוויל 
 מנחה לדוקטורט:  ויליאם ב' סמיית' 
 מוסדות:  אוניברסיטת קליפורניה בברקלי  אוניברסיטת מישיגן  המכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס 
 תלמידי דוקטורט:  ג'ון ד' מונייר, דן מרטין ווטסון, רוברט לי וייט, קן טושיו טטבה, אברט ארתור ליפמן, ג'ונתן מייקל ויינר, Eugene Serabyn, עלי ג'וואן, רוברט ג' שולמן, ג'יימס פאוור גורדון, אלזה מ' גארמייר, רוברט ו' בויד, הולמוט וילהלם שולץ, ריימונד צ'יאו, ארנו פנזיאס 
 פרסים והוקרה:  מדליית קרל שוורצשילד (2002)  מדליית הזהב של לומונוסוב (2000)  הרצאת פרס פטרי (1985)  פרס ארל פלילר בסקטרוסקופיה מולקולרית (1977)  עמית החברה הפיזיקלית האמריקאית  מדליית מנדל (1999)  הרצאת הנרי נוריס ראסל (1998)  המדליה הלאומית למדעים (1982)  עמית האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים  מדליית הזהב של SPIE (2010)  פרס טמפלטון (2005)  מדליית הזהב הבין-לאומית ע"ש נילס בוהר (1979)  Science Writing Award  מדליית פרדריק אייבס (1996)  חבר זר של החברה המלכותית (1976)  היכל התהילה הלאומי לממציאים (1976)  פרס רמסן (1972)  הרצאת קארל ג. יאנסקי (1971)  מדליית וילהלם אקסנר (1970)  C.E.K. Mees Medal (1968)  מדליית ה-IEEE (1967)  פרס נובל לפיזיקה (1964)  הפרס ומדליית יאנג (1963)  מדלית ג'ון סקוט (1963)  מדליית סטיוארט באלנטין (1962)  פרס ג'ון קרטי לקידום המדע (1961)  פרס רומפורד (1961)  פרס דוד סארנוף של IEEE (1961)  פרס לזכר ריצ'טמייר (1959)  פרס לזכר מוריס ליבמן (1959)  פרס קומסטוק בפיזיקה (1958)  מלגת גוגנהיים (1955) 
 בן או בת זוג:  Frances Brow 
 
צ'ארלס הארד טאונס (באנגלית: Charles Hard Townes ‏;28 ביולי 1915 – 27 בינואר 2015) היה פיזיקאי אמריקאי, זוכה פרס נובל לפיזיקה לשנת 1964 על עבודתו במכניקת הקוונטים שהובילה לפיתוח המייזר ובהמשך ללייזר.
תולדות חייו

נולד בדרום קרוליינה. סיים תואר ראשון באוניברסיטת פורמן בקרוליינה הדרומית, את תואר מוסמך אוניברסיטה בפיזיקה קיבל ב-1936 מאוניברסיטת דיוק ואת תואר הדוקטור קיבל ב-1939 מהמכון הטכנולוגי של קליפורניה (קל-טק).
בין 1933 ל-1947 עבד במעבדות בל ובעת מלחמת העולם השנייה עבד בתחום המכ"ם ואף רשם מספר פטנטים. עבודתו בתחום המיקרוגל הובילה אותו לתובנה לפיה הקרנת חומרים בגלים אלקטרומגנטיים יכולה לשמש כלי רב חשיבות להבנת המבנה המולקולרי ולפיכך פנה לתחום הספקטרוסקופיה. בשנת 1948 היה לפרופסור באוניברסיטת קולומביה והמשיך לחקור את הריאקציות בין גלים בתחום המיקרוגל למבנים מולקולריים, למולקולות בודדות, לאטומים ולגרעין האטום.
ב-1954 הצליח ליצור עם תלמידיו מתקן ליצירת זרם מכוון של קרינה אלקטרומגנטית באמצעות פליטה מאולצת בגז אמוניה. הוא טבע למכשיר את השם מייזר, ראשי תיבות של "הגברת [קרינת] מיקרוגל על ידי פליטה מאולצת של קרינה" (Microwave Amplification by Stimulated Emission of Radiation = MASER).
ב-1958 הראה בעבודה שחיבר יחד עם גיסו, ארתור שולוב (זוכה פרס נובל בפיזיקה בשנת 1981) כי עקרון המייזר ניתן להפעלה להגברת קרינה מכוונת גם בתחום הספקטרום הנראה ובתחום התת-אדום. עבודה פורצת-דרך זו הובילה לפיתוח הלייזר האופטי.
פעילותו המדעית של טאונס התרחבה לשטחים נוספים. הוא ועוזרו היו הראשונים שגילו מולקולות מורכבות בחלל החיצון. כן היה טאונס הראשון שמדד וחישב את המסה של החור השחור במרכז גלקסיית שביל החלב.
ב-1955 ו-1956 קיבל מלגת פולברייט ומלגת גוגנהיים וחקר באוניברסיטת פריז ואוניברסיטת טוקיו. בשנת 1961, לאחר שכיהן כיועץ לממשל ארצות הברית, עבר למכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס כפרופסור לפיזיקה וסגן נשיא (פרובוסט). ב-1967 עבר לאוניברסיטת קליפורניה בברקלי.