stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
גבי לסקי
עמדותיה

את חקיקתם של חוקים אחדים שנחקקו ביוזמת מפלגות הימין, כגון "חוק החרם" ו"חוק הנכבה", תיארה כ"רוב פרלמנטרי דחוק משתמש בדמוקרטיה כדי לשים סוף לדמוקרטיה". לשיטתה "הדמוקרטיה היא לא רק מנגנון פורמליסטי של שלטון הרוב, היא מבוססת על הגנה על זכויות המיעוט ועל העקרונות שמאפשרים את השכנוע והביקורת. חופש הביטוי וחופש ההתאגדות, שהתפתחו לכיוון של זכויות חברתיות וקולקטיביות – וגם סביבתיות – זה חלק מהמארג של מחשבה דמוקרטית." כשנשאלה בשנת 2019 מה תעשה אם תיבחר לכנסת ענתה שתפעל "לביטול כל החוקים האנטי-דמוקרטיים שלתוכו ייכנס ביטול מוחלט של חוק הלאום, חוק ההסדרה, חוק שוברים שתיקה, חוק העמותות."
לסקי מתחה ביקורת על הגבלת חופש ההפגנה ועל תפקוד המשטרה נגד פעילות מחאה חברתית: "הסיטואציה היא שהמשטרה לא מבצעת את תפקידה שהוא להגן על האזרח ועל הזכויות שלו, ביניהן זכות המחאה. זו הפכה להיות משטרת שלטון. באופן קבוע, בכל הפגנה נגד השלטון, יהיה מישהו שיבצע מעצרים כדי להרתיע. זה שימוש לרעה ברשויות אכיפת החוק". כמו כן, מתחה ביקורת על "חוק הקורונה", וציינה ש"יש דרכים פוגעניות פחות להילחם בנגיף. כאלה שלא יתנו לראש הממשלה סמכויות בלתי מוגבלות להתקין תקנות שפוגעות פגיעה קשה בזכויות שלנו ובמשטר הפרלמנטרי והחוקתי של ישראל. "
היא מתנגדת נחרצת לשליטה הישראלית ביהודה ושומרון ולהתנחלויות. על מערכת המשפט הישראלית ביהודה ושומרון אמרה: “אנחנו מדברים בעצם על מערכת שמטרתה זה להנציח את הכיבוש או לאפשר את הכיבוש, בוודאי שאנחנו לא מדברים על מטרה של צדק." ובראיון אמרה "המשפט הצבאי מאפשר מעצר קטינים פלסטינים באמצע הלילה, השארתם במעצר עד תום ההליכים על דברים שבישראל לעולם לא משאירים. כל זה לא נכון לגבי הקטינים הישראלים שנעצרים בשטחים, שמוגנים בהתאם לחוק הנוער הישראלי. כשמפעילים חוק אחר באותו מקום על שתי אוכלוסיות שונות, זו בדיוק ההגדרה של אפרטהייד".
היא גורסת ששיתוף פעולה עם גורמי הביטחון הפלסטינים הוא חלק אינטגרלי מתפיסת הביטחון הישראלי, שכן רוב הפלסטינים מעוניינים בשקט וביטחון בדיוק כמו רוב הישראלים. היא מתנגדת להריסת בתי משפחות מחבלים בטענה שהשיטה פוגעת בחפים מפשע וכלל אינה מועילה. כעורכת דין בעתירה נגד הריסת בית מחבל תבעה שהמדינה תוכיח את יעילות שיטת הריסת הבתים, אך בית המשפט השיב שהיעילות נתונה להערכת גורמי הביטחון ובית המשפט אינו נוטה להתערב בהערכתם.
חיים אישיים

לסקי היא אם לתאומים, מתגוררת בתל אביב. בן זוגה, תמיר בן דב קריספין, מונה למשרת אמון על ידי השר לשיתוף פעולה אזורי, עיסאווי פריג'.
הערות שוליים

↑  ניצן שפיר, ‏בדיון חריג ובהרכב מורחב: הסתיים עניינו של רפי רותם, עובד רשות המסים לשעבר, באתר גלובס, 15 בדצמבר 2021
↑  יאיר אלטמן, כתבה חדשה, באתר ישראל היום, 21 באפריל 2021
↑  רוני פלי, עו"ד גבי לסקי, באתר הקתדרה לזכויות אדם ע״ש אמיל זולא של המכללה למינהל
↑  בג"ץ 5239/11 אורי אבנרי ואחרים נ' הכנסת ואחרים, ניתן ב־15 באפריל 2015
↑  בג"ץ 2964/18 חוג ההורים – פורום המשפחות, לוחמים לשלום נ' שר הביטחון ואחרים, ניתן ב־17 באפריל 2018
1 2  בג"ץ 1125/16 חמד מרעי ואחרים נ' מפקד כוחות הצבא בגדה המערבית ואחרים, ניתן ב־31 במרץ 2016
1 2   שני ליטמן, "נחצה פה קו. אני לא יודעת כמה זמן הממשלה הזאת תוכל להחזיק", באתר הארץ, 27 באוקטובר 2021
↑  מרצ: הכירו את רשימת המפלגה בדרך לבחירות 2021, באתר מעריב אונליין, 4 בפברואר 2021
↑  בנצי רובין, ‏אלו הח"כים החדשים שיכנסו במסגרת החוק הנורווגי, באתר "סרוגים", 9 ביוני 2021
↑   נעה שפיגל, אושרה הצעת חוק שמחייבת ליידע שופטים על אסיר או עציר ששוהה אזוק באולם ביהמ"ש, באתר הארץ, 31 במאי 2022;
חוק כבילת עצורים ואסירים (חובת יידוע) (תיקוני חקיקה), התשפ"ב–2022, באתר הכנסת
1 2  עינת פישביין, "הכעס שלי הוא על הניסיון לשתול שקר בליבם של אנשים", באתר "המקום הכי חם בגיהנום", 28 בינואר 2016
1 2  ירון טן ברינק, ‏הלוחמת: גבי לסקי ממרצ לא מוכנה להיות ילדה טובה, באתר "Time Out ישראל", 1 בפברואר 2019
↑  יונית נעמן, כל פעם נדמה שעוד גבול נחצה, באתר העוקץ, ‏30 במאי 2017
↑   גבי לסקי, הדרך אל הדיקטטורה רצופה בתקנות, באתר הארץ, 13 ביוני 2020
↑  אורן זיו, "הסיפוח הוא העמקת הכיבוש. גם אם ייכשל, הכיבוש יישאר", באתר "שיחה מקומית", 18 ביוני 2020
↑  רותי זוטא, בתי משפט צבאים – צדק יחסי, אבסולוטי או כלי בשירות הכיבוש?, דיון בעקבות הסרט "שלטון החוק"
↑  ראיון בערוץ כאן, מדקה 25:30
↑  איתמר אייכנר, מחטף לפני בחירות? השר ממרצ, בעלה של הח"כית והג'וב האסור, באתר ynet, 11 באוגוסט 2022
גבי לסקי בהפגנה נגד המאחז אביתר, פברואר 2022
ג'ובאני בוסקו

| --- | --- |

 לידה:  16 באוגוסט 1815  קסטלנואובו (אנ'), ממלכת סרדיניה
 פטירה:  31 בינואר 1888 (בגיל 72) ממלכת איטליה טורינו, ממלכת איטליה
 קדוש עבור:  הכנסייה הקתולית
 ביאטיפיקציה:  2 ביוני 1929, רומא על ידי פיוס ה-11
 קאנוניזציה:  1 באפריל 1934 על ידי פיוס האחד-עשר
 חג:  31 בינואר
 פטרון של:  עורכים, מוציאים לאור, שוליות, ילדים ונוער, קוסמים
 
ג'ובאני מלכיאורה בוסקו (באיטלקית: Giovanni Melchiorre Bosco;‏
16 באוגוסט 1815 – 31 בינואר 1888) המכונה בעברית גם יוחנן בוסקו או (בשפות רבות) דון בוסקו (Don Bosco) הוא קדוש נוצרי המכונה "אבי ומורה הנוער".
דון בוסקו היה כומר קתולי איטלקי, אשר עסק בחינוך ובפדגוגיה והקים מסדר דתי. את עבודתו הקדיש לפרנסואה לה-סאל (וטען כי הוא השפיע עליו), וחסידיו של בוסקו קראו לעצמם לפיכך "הקונגרגציה הסלזיאנית"(אנ').
בוסקו נפטר בטורינו וב-1934 הכריז עליו האפיפיור פיוס ה-11 כקדוש של הכנסייה הקתולית.
בישראל ובשטחים מספר מוסדות הקרויים על שמו של דון בוסקו ואשר מלמדים ברוח משנתו הפדגוגית: בית ספר הטכנולוגי דון בוסקו בנצרת; מנזר בית ג'מל, ומנזר כרמיזן בגוש עציון הם מנזרים של המסדר הסלזיאני.
הכפר בו נולד באזור פיימונטה קרוי כיום על שמו "קסטלנואובו דון בוסקו".
גבי טייכנר

| --- | --- |

גבי טייכנר, 2018
 לידה:  21 בנובמבר 1945 (בן 78) עפולה, פלשתינה (א"י) 
 עמדה:  סנטר
 גובה:  2.03 מטרים
 קבוצות כשחקן
 1963–1965   1968–1974    1974–1979:  הפועל בית אלפא   הפועל ניר דוד   הפועל גבת
 הישגים כשחקן
 נבחר ארבע פעמים לחמישיית העונה בעונות 1969, 1970, 1971, 1972.
 
גבריאל (גבי) טייכנר (נולד ב-21 בנובמבר 1945) הוא כדורסלן עבר ישראלי בגובה 2.03 מטרים, ששיחק בעמדת הסנטר בהפועל בית אלפא, הפועל ניר דוד והפועל גבת וכן בנבחרת ישראל.
קריירת כדורסל

נולד וגדל בקיבוץ ניר דוד. שיחק בליגה הראשונה בכדורסל בתקופה שבה טרם השתתפו בה שחקנים זרים, והיה מהשחקנים הגבוהים בליגה.
בעונת 1963/1964 עלה לקבוצה הבוגרת של הפועל בית אלפא. בעונת 1964/1965 ירדה הקבוצה מהליגה הראשונה.
לאחר גיוסו לצה"ל, היה חלק מנבחרת הנח"ל שזכתה באליפות צה"ל בשנת 1965. מיכה שמבן גילה את טייכנר בנבחרת הנח"ל. אריה דוידסקו היה מאמן באופן אישי את טייכנר באולם נתניה במכון וינגייט. בשנת 1966 הצטיין במשחק נבחרת העתודה. כן לקח חלק במשחקי נבחרת ההתיישבות העובדת. לאורך הקריירה עבד טייכנר בחקלאות.
לאחר שהפועל בית אלפא התאחדה עם הפועל ניר דוד, טייכנר המשיך בקבוצה המאוחדת. באוגוסט 1968 עלתה הקבוצה מליגה א' לליגה הלאומית. בהמשך שיחק טייכנר בניר דוד במשך 5 עונות, רשם ממוצעי נקודות גבוהים מאוד ונבחר ארבע פעמים לחמישיית העונה בעונות 1969, 1970, 1971, 1972. נחשב לשחקן המרכזי בקבוצה, אשר כונתה לעיתים בתקשורת "הפועל טייכנר-ניר דוד".
בעונת 1970/1971 התמודד טייכנר על תואר מלך הסלים. ערב המחזור האחרון הוליך את טבלת מלך הסלים מרק טורנשיין, שחקן הפועל תל אביב עם 571 נקודות, ואילו טייכנר היה במקום השני עם 563 נקודות. כלומר שמונה נקודות פחות. במחזור האחרון לעונה, במשחקה של הפועל תל אביב נגד מכבי רמת גן, קלע טורנשיין 45 נקודות ובסיום המשחק חגג עם חבריו את תואר מלך הסלים. במקביל אירחה הפועל ניר דוד את הפועל גבעת ברנר. טייכנר, למרבה ההפתעה, סיים את המשחק עם שיא ליגה חדש של 54 נקודות, ובכך זכה בתואר מלך הסלים, כאשר עבר את טורנשיין בנקודה. גם בעונה לאחר מכן 1971/1972 זכה טייכנר בתואר מלך הסלים, עם 684 נקודות (31.1 נקודות למשחק).
בעונת 1974/1975 עבר טייכנר להפועל גבת, במדיה שיחק שש עונות. בעונת 1975/1976 שותף לזכייתה של גבת/יגור בתואר היחיד שלה ושלו בקריירה - גביע המדינה לאחר ניצחון על הפועל תל אביב. מדובר בקבוצה הראשונה מחוץ לעיר תל אביב שזוכה בתואר כלשהו (אליפות או גביע).בשנת 1978 נבחר לכדורסלן השנה של הפועל. בסיום עונת 1978/1979 פרש מכדורסל ועבר להתרכז בחקלאות בקיבוץ דגניה ב', שם הוא מתגורר עד היום.
קריירת כדורסל > נבחרת ישראל

טייכנר לקח כחלק בקמפיינים הבאים: באליפות אירופה בכדורסל 1967, הטורניר הקדם אולימפי מקסיקו 1968, אליפות אירופה בכדורסל 1969, משחקי אסיה 1970, אליפות אירופה בכדורסל 1971, הטורניר הקדם אולימפי מינכן 1972.
בנבחרת רשם טייכנר עשרות הופעות, אבל קלע פחות מ-4 נקודות בממוצע למשחק, היות שתפקד כמחליף לתנחום כהן-מינץ בתור הסנטר הקבוע בנבחרת.
סטטיסטיקה

סטטיסטיקות קריירה:
סה"כ נקודות בקריירה: 4884
סה"כ משחקים בקריירה: 257
מקום ברשימת קלעי כל הזמנים: 18
עונות בליגה: 13
סה"כ נקודות בפלייאוף בקריירה: 253
סה"כ משחקי פלייאוף בקריירה: 16
מקום ברשימת קלעי כל הזמנים בפלייאוף: 140
| עונה | קבוצה | עונה סדירה> משחקים | עונה סדירה> ממוצע נקודות למשחק |
| --- | --- | --- | --- |
| 1963-64 | הפועל בית אלפא | 12 | 5.4 |
| 1964-65 | הפועל בית אלפא | 11 | 9.6 |
| 1968-69 | הפועל ניר דוד | 17 | 22.2 |
| 1969-70 | הפועל ניר דוד | 22 | 29.5 |
| 1970-71 | הפועל ניר דוד | 22 | 28.1 |
| 1971-72 | הפועל ניר דוד | 22 | 31.1 |
| 1972-73 | הפועל ניר דוד | 22 | 27.7 |
| 1973-74 | הפועל ניר דוד | 21 | 25.2 |
| 1974-75 | הפועל גבת | 26 | 10.5 |
| 1975-76 | הפועל גבת | 24 | 9.5 |
| 1976-77 | הפועל גבת | 19 | 12.7 |
| 1977-78 | הפועל גבת | 20 | 13.3 |
| 1978-79 | הפועל גבת | 19 | 12.5 |
הערות שוליים

1 2 3  Art-Up, כדורסלע - מילון הכדורסל השלם | זה א-ב של כדורסלע, באתר www.cadursela.co.il
↑  נבחרת הנח"ל זוכה באליפות צה"ל בכדורסל ב-1965 מול נבחרת חיל האוויר, באתר www.galilole.org.il (ארכיון)
↑  אריה מליניאק, כשהמציאות מתפוצצת בפרצוף / טור, באתר ynet, 9 בנובמבר 2013
↑  שליח מעריב לספורטים, ענקי ברית המועצות לא הותירו כל סיכוי, מעריב, 1 בספטמבר 1966
↑  יצאה נבחרת ההתיישבות העובדת, על המשמר, 16 ביולי 1968
↑  ג. אורן, גבי טייכנר הולך בדרכו של "תני", מעריב, 24 בנובמבר 1969
↑  כדורסלני ניר דוד - ללאומית, מעריב, 27 באוגוסט 1968
1 2  Art-Up LTD, מנהלת ליגת העל בכדורסל | היסטוריה | קלעי כל הזמנים | גבי טייכנר, באתר basket.co.il
↑  כתבי "מעריב לספורטאים", הפועל טייכנר-ניר דוד הממה את חולון 71:54, מעריב, 14 בדצמבר 1969
↑  אלכס דורון, גבריאל טייכנר - מלך הסלים, מעריב, 21 באפריל 1971
↑  "הזמן הירוק, גיליון 1648 - 11/10/2018". calameo.com. נבדק ב-2018-11-03.
↑  גבי טייכנר - כדורסלן השנה של הפועל, דבר, 28 ביוני 1978
↑  יגור-העמק בצרה, מעריב, 18 במרץ 1979
↑  Art-Up LTD, גבי טייכנר, באתר מנהלת ליגת העל בכדורסל
| ‏‏נבחרת ישראל‏ - אליפות אירופה בכדורסל 1967 (מקום שמיני) |
| --- | --- | --- |
|  1 כהן-מינץ •  2 אשד •  3 טייכנר •  4 וולד •  5 אבישר •  6 דר •  7 גוט •  ‏8‏ ‏קמינסקי‏‏  •‏ 9 דקל • 10 הופמן • 11 שטרקמן • 12 שטרן • מאמן: שלח  |  1 כהן-מינץ •  2 אשד •  3 טייכנר •  4 וולד •  5 אבישר •  6 דר •  7 גוט •  ‏8‏ ‏קמינסקי‏‏  •‏ 9 דקל • 10 הופמן • 11 שטרקמן • 12 שטרן • מאמן: שלח  | ישראל |
| ‏‏נבחרת ישראל‏ - אליפות אירופה בכדורסל 1969 (מקום אחד עשר) |
| --- | --- | --- |
|  1 טייכנר •  2 אשד •  3 לישינסקי •  4 דורי •  5 בוכבינדר •  6 נוימרק •  7 שטרקמן •  ‏8‏ ‏דקל‏‏  •‏ 9 קמינסקי • 10 מרזל • 11 טורנשיין • 12 זייגר-זוהר • מאמן: שלח  |  1 טייכנר •  2 אשד •  3 לישינסקי •  4 דורי •  5 בוכבינדר •  6 נוימרק •  7 שטרקמן •  ‏8‏ ‏דקל‏‏  •‏ 9 קמינסקי • 10 מרזל • 11 טורנשיין • 12 זייגר-זוהר • מאמן: שלח  | ישראל |
| ‏‏נבחרת ישראל‏ - משחקי אסיה בכדורסל 1970 (מקום שני) |
| --- | --- | --- |
|  1 טייכנר •  2 ברזילי •  3 לישינסקי •  4 כהן-מינץ •  5 גלבוע •  6 נוימרק •  7 שטרקמן •  ‏8‏ ‏גרין‏‏  •‏ 9 קרן • 10 מרזל • 11 טורנשיין • 12 שוורץ • מאמן: שלח  |  1 טייכנר •  2 ברזילי •  3 לישינסקי •  4 כהן-מינץ •  5 גלבוע •  6 נוימרק •  7 שטרקמן •  ‏8‏ ‏גרין‏‏  •‏ 9 קרן • 10 מרזל • 11 טורנשיין • 12 שוורץ • מאמן: שלח  | ישראל |
| ‏‏נבחרת ישראל‏ - אליפות אירופה בכדורסל 1971 (מקום אחד עשר) |
| --- | --- | --- |
|  1 לז'ה •  2 טייכנר •  3 ברודי •  4 טורנשיין •  5 קרן •  6 שוורץ •  7 שטרקמן •  ‏8‏ ‏ענבר‏‏  •‏ 9 ברזילי • 10 מרזל • 11 זוכמן • 12 ינאי • מאמן: שלח  |  1 לז'ה •  2 טייכנר •  3 ברודי •  4 טורנשיין •  5 קרן •  6 שוורץ •  7 שטרקמן •  ‏8‏ ‏ענבר‏‏  •‏ 9 ברזילי • 10 מרזל • 11 זוכמן • 12 ינאי • מאמן: שלח  | ישראל |
גיורא גמרמן

| --- | --- |

אדריכל גיורא גמרמן
 לידה:  18 בנובמבר 1927 פרגמינו, ארגנטינה
 פטירה:  3 באפריל 2015 (בגיל 87)
 תחום יצירה:  אדריכלות
 יצירות ידועות:  ספריית בית אריאלה
גיורא גמרמן (18 בנובמבר 1927 - 3 באפריל 2015) היה אדריכל ישראלי שהתמחה בתכנון מוסדות ציבור, ספורט חינוך ומגורים.
גמרמן נולד בעיר פרגמינו (Pergamino) שבארגנטינה ובהיותו בן 6 עלה עם אביו לארץ ישראל. למד במקוה ישראל ולאחר מכן למד אדריכלות בטכניון שם הכיר את שותפו לדרך למשך 40 שנה - משה לופנפלד. בשנת 1961 פתח משרד אדריכלים בשיתוף לופנפלד שפעל עד לאמצע שנות התשעים. המשרד זכה בעשרות תחרויות אדריכלים לאורך 30 שנות פעילותו.
בשנת 2021 יצא לאור הספר אחרי המודרניזם: האדריכלות של משה לופנפלד וגיורא גמרמן (הוצאת אסיה) המציג את סיפורם ועבודתם של גמרמן ולופנפלד.
פרויקטים נבחרים

אצטדיון הספורט הלאומי לאתלטיקה קלה בהדר יוסף שבתל אביב
מבנים רבים במכון וינגייט
בית דני בשכונת התקוה
בית דירות "הפירמידה" בבאר שבע
הספרייה העירוני בית אריאלה בתל אביב
מרכז קליטה בית קנדה, שכונה א', אשדוד
ארכיון העבודה "מכון לבון", תל אביב (נהרס)
אולם מופעים "היכל אדית", קריית גת
עשרות בתי ספר ואולמות ספורט בכל רחבי הארץ
כפר הנופש הצרפתי, אשקלון
גלריית תמונות

בניין הפירמידה בבאר שבע
בית דני, תל אביב
בית דני, תל אביב
ספריית בית אריאלה
ספרייה במרכז קצרין
בית המגירות בבאר שבע
בית מגורים ברחוב בודנהיימר, תל אביב
הספרייה העירונית בכרמיאל
מעונות תלמידים בבית הספר במקווה ישראל
היכל אדית, קרית גת
לקריאה נוספת

צבי אלחייני ומיכאל יעקובסון, אחרי המודרניזם: האדריכלות של משה לופנפלד וגיורא גמרמן, הוצאת אסיה, 2021
הערות שוליים

↑  מודעת אבל: גיורא גמרמן ז"ל, נפטר ב-אפריל 2015 – ידיעות אחרונות אבל, באתר www.zikaronet.co.il (ארכיון)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987011001061005171  VIAF: 3049164913189618980007   WorldCat (עם VIAF): 3049164913189618980007
גלן רידג'

| --- | --- |

 מדינה / טריטוריה:  ניו ג'רזי ניו ג'רזי
 שפה רשמית:  אנגלית
 שטח:  1.287 מייל רבוע
 גובה:  60 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ במנהלה מקומית:  7,802 (1 באפריל 2020)
 קואורדינטות:  40°48′17″N 74°12′17″W﻿ / ﻿40.8048°N 74.2046°W﻿ / 40.8048; -74.2046 
 אזור זמן:  אזור זמן מזרחי
 https://www.glenridgenj.org/
 he
גלן רידג' (באנגלית: Glen Ridge) היא מנהלה מקומית במחוז אסקס (אנ') שבמדינת ניו ג'רזי בארצות הברית. בשנת 2010 התגוררו בה 7,527 תושבים וצפיפות האוכלוסין עמדה על 2,280.91 נפש לקמ"ר.
על פי לשכת מפקד האוכלוסין של ארצות הברית, בשנת 2000 נאמדה ההכנסה החציונית של משק הבית בעיירה ב-105,638 דולר וההכנסה החציונית של המשפחה נאמדה ב-120,650 דולר. לגברים הייתה הכנסה חציונית של 91,161 דולר לעומת 51,444 דולר לנשים.
באז אולדרין, האדם השני שהלך על הירח, נולד במרכז הרפואי מאונטיני בגלן רידג' ב-20 בינואר 1930.
הערות שוליים

↑  Ricardo Kaulessar, The Place Where There's Buzz, The Montclair Times, ‏22 בספטמבר 2016
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007564527305171  LCCN: n82056080  MusicBrainz: f4a73a00-a6e6-4b25-acd4-36074fba045a  VIAF: 155958992   WorldCat (עם VIAF): 155958992
ג'יימס רורימר

| --- | --- |

 לידה:  7 בספטמבר 1905 קליבלנד, ארצות הברית 
 פטירה:  11 במאי 1966 (בגיל 60) 
 מדינה:  ארצות הברית 
 השכלה:  אוניברסיטת הרווארד 
 מעסיק:  מוזיאון המטרופוליטן לאמנות 
 תפקיד:  מנהל מוזיאון 
 
ג'יימס ג'וזף רורימר (באנגלית: James Joseph Rorimer;‏ 7 בספטמבר 1905 – 11 במאי 1966) היה אחד מאנשי המונומנטים, אוצר אמנות אמריקאי ומנהלו לשעבר של מוזיאון המטרופוליטן לאמנות, ואחד ממייסדי הקלויסטרס, אחד מאגפי המוזיאון המוקדש לאמנות ולארכיטקטורה של אירופה של ימי הביניים.
ביוגרפיה

רורימר נולד בקליבלנד, אוהיו, בנם של אדית (לבית ג'וזף) ולואי רורימר. משפחתו הייתה יהודית, ושם המשפחה שלהם היה במקור "רוהרהיימר".
הוא למד בבית הספר התיכון האוניברסיטאי בקליבלנד. הוא בילה את השנים 1920–1922 בלימודים באקול גורי בפריז לפני שחזר להשלים את לימודיו בארצות הברית באוניברסיטת הרווארד. בהרווארד הוא למד אצל המוזאולוג פול ג'יי סאקס והיסטוריון האמנות וולטר קוק. בשנת 1927 סיים רורימר את לימודיו בהרווארד, בהצטיינות, עם תואר באמנויות יפות.
קריירה

מיד לאחר שסיים את לימודיו בקולג', הוא התקבל לעבודה במוזיאון המטרופוליטן לאמנות, והחל בקריירה במוזיאון שתימשך כל חייו הבוגרים. מתפקידו הראשוני כעוזר במחלקה לאמנויות דקורטיביות הוא עלה במהירות בסולם הדרגות והפך לאוצר האגף לאמנות ימי הביניים ב-1934. לאחר שעבד בשיתוף פעולה הדוק עם האוצר הקודם, המנטור שלו ג'וזף ברק, ניצל רורימר את תפקידו החדש כדי להמשיך את הפרויקט החשוב ביותר של ברק: תכנון ובניית הקלויסטרס, מאגפי המוזיאון המוקדש לאמנות ולארכיטקטורה של אירופה של ימי הביניים.
ב-1938 נפתח הקלויסטרס ורורימר מונה לאוצר שלו, תפקיד שהביא עמו חובות חדשים כגיוס כספים ואיסוף וקנייה של אוסף החדש. בין היצירות שנרכשו על ידי רורימר עבור הקלויסטרס, הוא "ציד החד-קרן", סדרה של שבעה שטיחי קיר שנארגו בין השנים 1594–1505.
קריירה > מלחמת העולם השנייה

הקריירה של רורימר במוזיאון נקטעה בעקבות כניסתה של ארצות הברית למלחמת העולם השנייה, והוא גויס לחיל הרגלים בצבא ארצות הברית ב-1943. עד מהרה הוא מונה למשרה שהתאימה יותר לכישוריו המיוחדים, כקצין ב-"מדור אנדרטאות, אמנויות וארכיונים" (MFAA) בנורמנדי ובפריז, ולאחר מכן בגרמניה. היחידה נודעה בשם אנשי המונימנטים.
בזמן שהותו בפריז, נפגש רורימר עם רוז ואלאן, היסטוריונית אמנות ועובדת בגלריה הלאומית של ז'ו דה פאום. במהלך הכיבוש הגרמני של צרפת, שוד הנכסים ואוספי האומנות נעשה באמצעות "הצוות המיוחד לאמנות פלסטית" (Sonderstab Bildende Kunst), בפיקודו של רייכסלייטר אלפרד רוזנברג לשטחים הכבושים (מבצע רוזנברג-Einsatzstab Reichsleiter Rosenberg für die besetzten Gebiete- ERR) אשר ייעד את הגלריה הלאומית ז'ה דה פום כמקום המרכזי לאחסון ומיון אוצרותיהם הגנובים. ואלאן הייתה החברה היחידה בצוות המקורי של המוזיאון, שנשאר לאחר השתלטות הנאצים. היא ריגלה אחרי הנאצים, שלא הבינו שהיא דוברת גרמנית, ושמרה תיעוד מפורט על הובלת יצירות אמנות שנגנבו על ידי חברי הרייך השלישי. היא העבירה מידע למחתרת הצרפתית ולרורימר.
בעודו בגרמניה, הועלה רורימר לראש מדור MFAA של המחוז הצבאי המערבי של הארמייה השביעית, שם הוטל עליו לחשוף ולשמר יצירות אמנות משמעותיות שנגנבו על ידי הנאצים. במסגרת שירותו הוא היה אחראי לתפיסת אוספי האמנות שנגנבו בידי גרינג וגבלס.
קריירה > לאחר המלחמה

לאחר המלחמה, חזר רורימר למוזיאון ולתפקיד חדש (ב-1949) כמנהל הקלויסטרס, כפוף ישירות למנהל המטרופוליטן, פרנסיס הנרי טיילור. בשנת 1950, רורימר תיאר את שירותו במלחמת העולם השנייה בספר "Survival: The salvage and protection of art in war". עם התפטרותו של טיילור ב-1954, היה רורימר ברשימת המועמדים הקצרה למלא את תפקידו, והוא הפך למנהל המוזיאון שמונה חודשים לאחר מכן, ב-1955.
כמנהל המטרופוליטן הוכיח את עצמו כמנהל מוכשר, אם כי תקופתו הייתה נגועה במאבקים שנויים במחלוקת עם נאמני המוזיאון וצוות העובדים. אף על פי כן, המוזיאון ברשותו רכש יצירות חדשות ומשמעותיות רבות במהלך אחת-עשרה שנות כהונתו, כולל אריסטו של רמברנדט, אריסטו מתבונן בפרוטומה של הומרוס. בזמן ניהולו כמות המבקרים במוזיאון שולשה מ-2 מיליון עד 6 מיליון מבקרים מדי שנה. בספטמבר ואוקטובר 1965, בהנהגתו של רורימר, אירח המוזיאון את הכינוס של המועצה הבינלאומית למוזיאונים שהתקיים מחוץ לאירופה.
חיים אישיים

בשנת 1942 התחתן רורימר עם קתרין סרל. נולדו להם שני ילדים, אן ולואי.
רורימר מת בשנתו ב-11 במאי 1966 מהתקף לב.
בתרבות

רורימר היווה השראה לדמותו של ג'יימס גריינג'ר, שגילם מאט דיימון בסרט "ציידי האוצרות" בבימויו של ג'ורג' קלוני, שיצא לאקרנים בפברואר 2014.
ביוגרפיה

James Rorimer. 'Survival: the salvage and protection of art in war. Abelard Press, 1950
Dictionary of Art Historians page on James J. Rorimer
Thomas Hoving. Making the Mummies Dance. New York: Simon and Schuster, 1993
הערות שוליים

↑  Rorimer, J.J. (1950). Survival: The Salvage and Protection of Art in War. Abelard Press. נבדק ב-9 במרץ 2015. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  "Encyclopedia of Cleveland History: RORIMER, LOUIS". ech.case.edu. נבדק ב-9 במרץ 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "LOUIS RORIMER, 67, ARTIST, DECORATOR; Former Official of American Institute of Decorators Dies". The New York Times. 1 בדצמבר 1939. נבדק ב-28 בספטמבר 2017. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Piña, L.A. (1990). Louis Rorimer: a man of style. Kent State University Press. ISBN 9780873384186. נבדק ב-9 במרץ 2015. {{cite book}}:  (עזרה)
1 2  "James J. Rorimer papers, 1923-1982". Archives of American Art, Smithsonian Institution. נבדק ב-10 באוקטובר 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "The James J. Rorimer Papers, 1927-1966". Cloisters Archives Collection. The Metropolitan Museum of Art Libraries. נבדק ב-10 באוקטובר 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2 3 4  "James Rorimer of Metropolitan, Duncan Phillips, Collector, Die; Mr. Rorimer JAMES J. RORIMER OF MUSEUM IS DEAD". The New York Times. 12 במאי 1966. נבדק ב-28 בספטמבר 2017. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Ueno, Rihoko. "Artful Collaborators: James J. Rorimer and Rose Valland". Archives of American Art Blog. Archives of American Art, Smithsonian Institution. נבדק ב-10 באוקטובר 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "ART MUSEUM ELECTIONS; J. J. Rorimer and D. C. Josephs Among Those Elevated". The New York Times. 20 בספטמבר 1955. נבדק ב-28 בספטמבר 2017. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Finding aid for the Metropolitan Museum of Art records regarding International Council of Museums, 1951-1965, The Metropolitan Museum of Art. Retrieved 25 July 2014.
↑  "New Library Marks Milestone For Museum's Active Director; James Rorimer Will Now Push on for $4 Million Wing for American Art". The New York Times. 26 בינואר 1965. נבדק ב-28 בספטמבר 2017. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "James J. Rorimer 1905-1966". The New York Times. 15 במאי 1966. נבדק ב-28 בספטמבר 2017. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "James Rorimer Left Cloisters to Excel in a Bigger Job". The New York Times. 12 במאי 1966. נבדק ב-28 בספטמבר 2017. {{cite news}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007282628905171  PLWABN: 9810641281605606  BIBSYS: 90899941  BnF: cb13482161w (data)  GND: 102393471X  ISNI: 0000 0001 1024 754X  LCCN: no95023382  NTA: 069688613  PIC: 272027  SNAC: w6n87dfx  SUDOC: 071767525  Trove: 1077793  VcBA: 495/118944  VIAF: 34927096   WorldCat (עם VIAF): 34927096
בן פראוד

בנג'מין "בן" פראוד (באנגלית: Benjamin "Ben" Proud; נולד ב-21 בספטמבר 1994) הוא שחיין בריטי, סגן אלוף אולימפי (פריז 2024), אלוף העולם (בודפשט 2022) ופעמיים אלוף אירופה (גלאזגו 2018 ורומא 2022) במשחה ל-50 מטר חופשי. אלוף עולם (בודפשט 2017) במשחה ל-50 מטר פרפר.
ביוגרפיה

פראוד נולד בלונדון אך גדל בקואלה לומפור, מלזיה. הוא התאמן בשחייה מגיל 11. בגיל 16 הוא חזר לאנגליה להתאמן בשחייה. הוא מתאמן בפלימות' ולומד באוניברסיטה שלה.
ביוגרפיה > 2013

באליפות העולם שנערכה בברצלונה, ספרד באוגוסט 2013 סיים פראוד במקום 11 במשחה ל-50 מטר פרפר בתוצאה של 23.33 שניות ובמקום 18 במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 22.31 שניות.
ביוגרפיה > 2014

במשחקי חבר העמים שנערכו בגלאזגו, סקוטלנד בסוף יולי 2014 זכה פראוד ב-3 מדליות, 2 זהב ו-1 ארד. מדליות זהב, במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 21.92 שניות, לפני קמרון מקאבוי (22.00 שניות) וג'יימס מגנוסן (22.10 שניות), שניהם מאוסטרליה, במשחה ל-50 מטר פרפר בשיא משחקים חדש של 22.93 שניות, לפני רולנד סקומן (23.13 שניות) וצ'אד לה קלו (23.36 שניות), שניהם מדרום אפריקה ומדליית ארד במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי. ארבעה שבועות לאחר מכן, באליפות אירופה שנערכה בברלין גרמניה באוגוסט הוא זכה בשתי מדליות, זהב וארד. מדליית זהב, במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב ביחד עם כריס ווקר-הבורן, אדם פיטי ואדם בארט בתוצאה של 3:31.73 דקות, לפני צרפת (3:32.47 דקות) והונגריה (3:33.11 דקות). מדליית ארד, במשחה ל-50 מטר פרפר ביחד עם אנדריי הובורוב מאוקראינה בתוצאה של 12.12 שניות, אחרי פלורן מנודו מצרפת ויוהאן טסורקין מבלארוס (23.00 שניות). נוסף לכך, הוא סיים במקום רביעי במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 21.94 שניות ובמקום 14 במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 49.33 שניות.
ביוגרפיה > 2015

באליפות העולם שנערכה בקאזאן, רוסיה באוגוסט 2015 סיים פראוד פעמיים במקום שמיני, במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 22.04 שניות, בשלב חצי הגמר הוא קבע תוצאה של 21.88 שניות ועלה מהמקום החמישי ובמשחה ל-50 מטר פרפר בתוצאה של 23.39 שניות, בשלב חצי הגמר הוא קבע תוצאה של 23.24 שניות ועלה מהמקום השישי. נוסף לכך, הוא סיים במקום רביעי במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב ביחד עם כריס ווקר-הבורן, אדם פיטי וג'יימס גאי בשיא בריטניה חדש שך 3:30.67 דקות, 17 מאיות ממדליית ארד, כשחיין אחרון הוא קבע ב"זינוק שליחים" תוצאה של 48.08 שניות, במקום עשירי במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי בתוצאה של 3:15.70 דקות ובמקום 23 במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 49.35 שניות.
ביוגרפיה > 2016

באליפות אירופה שנערכה בלונדון במאי 2016 זכה פראוד בשתי מדליות ארד, במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 21.85 שניות, אחרי פלורן מנודו (21.73 שניות) ואנדריי הובורוב מאוקראינה (21.79 שניות) ובמשחה ל-50 מטר פרפר בתוצאה של 23.34 שניות, אחרי אנדריי הובורוב (22.92 שניות) ולאסלו צ'ה מהונגריה (23.31 שניות).
באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) סיים פראוד במקום רביעי במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 21.68 שניות. בשלב חצי הגמר הוא קבע שיא בריטניה חדש של 21.54 שניות. נוסף לכך, הוא סיים במקום 29 במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 49.14 שניות.
ביוגרפיה > 2017 > אלוף עולם

באליפות העולם שנערכה בבודפשט, הונגריה ביולי 2017 זכה פראוד בשתי מדליות, זהב וארד. מדליית זהב במשחה ל-50 מטר פרפר בשיא בריטניה חדש של 22.75 שניות, לפני ניקולס סנטוס מברזיל (22.79 שניות) ואנדריי הובורוב (22.84 שניות). מדליית ארד, במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 21.43 שניות, אחרי קיילב דרסל מארצות הברית (21.15 שניות) וברונו פרטוס מברזיל (21.27 שניות).