stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אצולה

ערך זה עוסק במעמד הגבוה בחברה. אם התכוונתם ללהקת רוק, ראו .
.
אצולה היא שדרה חברתית שבה תואר האצולה עובר בירושה בהתאם לכללים וחוקים מסוימים. תוארי האצולה (נסיך, דוכס וכו') מתייחסים במיוחד לחברות שבהן הייתה או קיימת מלוכה. תואר האצולה הוא לרוב תואר היסטורי, חברתי וחוקי, ואינו מהווה בהכרח מעמד סוציו-אקונומי המבוסס על עושר. אדם עשיר לא הפך באופן אוטומטי לאציל, וכן לא כל בני האצולה היו עשירים או בעלי השפעה. משפחות אצולה רבות איבדו את עושרן, והמושג "אציל עני" היה קיים בעולם כמעט מהולדת האצולה. במדינות ללא עבר פיאודלי, לא קיימת אצולה.
בימי הביניים מזוהה האצולה האירופית עם ווסאלים, לוחמיו הנאמנים של המלך, שהיו קשורים אליו בשבועת אמונים וזכו לתגמול על שירותיהם ושירותי לחימה שלהם התחייבו במענק אדמה מיוחד. מענק זה, שהיה בראשיתו זמני ומותנה, הפך עד מהרה לנחלת אדמה העוברת בירושה בין חברי משפחתו של הווסאל. כיום, לעומת זאת, תואר האצולה הוא ברוב המקרים תואר רשמי בלבד. אדון האחוזה, שהיה הבן שזכה בנחלת האדמה, אחיו ואחיותיו שנישאו לווסאלים אחרים, והפכו ללוחמים אבירים או אנשי דת, נמנו כולם עם מעמד האצולה. תואר האצולה עצמו לא ניתן להעברה בכל המקרים לכל בני המשפחה, ולרוב רק הבן שזכה בנחלה העיקרית (החל במאה האחת עשרה, בעיקר הבכור) קיבל את תואר אבותיו, ואילו בני המשפחה האחרים זכו בתואר זוטר יותר.
בני המעמד כונו לעיתים גם בעלי דם כחול, כינוי שנוצר בספרד (Sangre azul). מקור הכינוי בהבחנה שהתקיימה בין "ספרדים טהורים" שגוֹן עורם היה בהיר ועל כן כלי הדם שלהם נראים במבט מבחוץ כחולים, לבין המוּרים, שגון עורם היה כהה.
אצולה באירופה

האצולה האירופאית התפתחה בימי הביניים לשיטה הפיאודלית. במקור, אבירים או אצילים היו לוחמים, לרוב אריסטוקרטים, שנשבעו אמונים לשליט המקומי או למלך, והבטיחו להילחם בשבילו בתמורה לאדמה (בדרך כלל יחד עם הצמיתים שחיו באותו השטח). עם השנים, מדינות רבות החלו לפתח צבאות רשמיים, ותפקידם של האצילים לפקד על צבא פרטי בוטל. בנוסף, מעמדם הסוציו-אקונומי הגבוה נחלש בתקופת הרנסאנס, עם עליית מעמד הבורגנות, היחלשות שהגיעה לשיאה בתקופת המהפכה התעשייתית. בארצות שבהן האצולה הייתה מעמד גבוה, תפסו הבורגנים כוח רב יותר - סוחר עשיר היה בעל השפעה גדולה יותר מאציל עירוני ממוצע. לעומת זאת, היו מדינות שבהן האצולה קיבלה באותה תקופה חשיבות חברתית ופוליטית. דוגמה לכך היא ממשלת הממלכה המאוחדת (בריטניה), שנוהלה על ידי מעמד האצולה עד אמצע המאה ה-19.
עם שקיעת הפיאודליזם ועלייתם של מעמדות חזקים חדשים, ובמיוחד הבורגנות, החלו בני האצולה להדגיש את ההבדלים שבינם לבין אלו שקנו את עושרם ומעמדם במועד מאוחר יותר. בעקבות זאת התפתח קוד התנהגות מיוחד לאצולה, שהטעים במיוחד את אותן התנהגויות שקשה היה למי שזכה לעושר ומעמד רק לאחרונה ללומדן, ובמיוחד השכלה מסוג מסוים ונימוסי שולחן וחברה מיוחדים.
בעלי תואר אצולה קיבלו בדרך כלל משאבים כגון מזון, כסף או כוח עבודה, מהתושבים בשטחם או מאצילים בדרגה נמוכה יותר שבחברתם, ויכלו להשתמש בכוחם הדתי או הפוליטי להפעלת השפעתם עליהם.
נוהג נוסף שפותח כדי להבחין בין האצולה הישנה (בצרפתית, Noblesse d'épée, "אצולת החרב") והאצולה החדשה (בצרפתית, Noblesse de robe, "אצולת הגלימה"), שמנתה בעיקר מקבלי תואר אצולה חדשים או בעלי משרות יוקרתיות, החלו האצילים מפגינים לראווה את סמלי עתיקות אצולתם, ובמיוחד את שושלת היוחסין שלהם. בצרפת, במיוחד, נתבע אדם להפגין כי משפחתו השתלשלה ישירות מדור של אבירים נושאי חרב (Quartiers de noblesse), לאורך חמישה דורות (Seize quartiers, שישה עשר הורים ממוצא אצילי) או שישה דורות (Trente-deux quartiers, שלושים ושניים הורים ממוצא אצילי).
גם במזרח אירופה היה מעמד של אצולה. ברוסיה, רומניה ובולגריה ניתן התואר בויאר לבני מעמד זה.
אצולה באסיה

יפן של ימי הביניים פיתחה שיטה פיאודלית דומה לזו האירופאית, שבה ניתנה אדמה בתמורה לשירות צבאי. למעמד הדאימיו היה כוח פוליטי וחברתי רב, וכמו מקביליהם באירופה, ניהלו צבאות של סמוראים. במשך תקופות ארוכות, החזיקו אצילים אלו בכוח רב ללא שלטון כללי במדינה, והובילו למלחמת אזרחים. יש כמה הבדלים מהותיים בין האצולה היפנית לאצולה האירופאית, והראשון שבהם הוא ההבדל בין קוד האבירות האירופאי וקוד הבושידו ביפן. השיטה הזו בוטלה בשנת 1868, והוחלפה בשיטה שנקראה קאזוקו, שבוטלה גם היא בשנת 1947, אחרי מפלתה של יפן במלחמת העולם השנייה.
מדינות נוספות במזרח התפארו בתוארי אצולה שונים שקשה להשוותם למערכת האצולה האירופאית המוכרת לנו. בכמה מדינות מוסלמיות אין תואר אצולה רשמי, אך קרובים מאוד לכך הם נושאי התואר סייד, צאצאיו של הנביא מוחמד. רשמית, אין להם זכויות מיוחדות, אך הם נחשבים לבעלי חשיבות דתית גבוהה יותר משאר האוכלוסייה, ואנשים רבים באים אליהם לעצות בנושאי דת. באיראן, לעומת זאת, היו בעבר תוארי אצולה רבים, וכיום האצולה שם מזוהה על פי שם המשפחה.
במזרח אסיה, בלטה השיטה הסינית, שלפיה מעמדה של משפחה ירד בכל דור. צאצאי קיסר סין היו שכבת האצולה הגבוהה ביותר, ובניהם דורגו על ידי מעמדה של הקיסרית או הפילגש. מעמדם ומשמעותם של האצילים השתנו רבות, לאור חילופי השושלות השולטות במדינה.
החברה ההודית נחלקה לחמישה מעמדות (קאסטות) סגורים, הנבדלים זה מזה ברום מעמדם. המעמד הגבוה היה של הברהמינים שנהנו מזכויות ייחודיות.
ראו גם

תוארי אצולה
אריסטוקרטיה
המעמד העליון
תוארי אצולה אתיופים
נוביליטאס
לורד
האצילות מחייבת
אצולה לפי לאום
סמל אצולה צרפתי
אבימלך בן גדעון

אֲבִימֶלֶךְ בֶּן גִדְעוֹן היה מנהיג בתקופת השופטים. יש המונים אותו עם השופטים. הוא עלה למלוכה בשכם וסביבתה בתמיכת בעלי שכם, לאחר שטבח באחיו, בני גדעון, ושרר על ישראל 3 שנים. שררתו או מלכותו הייתה בלתי יציבה וקצרת ימים - הוא נאלץ לדכא מרידות שפרצו כנגדו, ולבסוף נהרג במהלך מצור על מעוז המורדים בתבץ.
אבימלך היה אחד משבעים ואחד בניו של השופט גדעון בן יואש ואמו, פילגש גדעון, הייתה משכם. לפי הפירוש המסורתי אמו הייתה מישראל, ולפי פירושים מודרניים מסוימים היא הייתה כנענית. לאחר שאביו מת אבימלך הציע את עצמו כשופט לבית אמו ונימוקו היה שמוטב כי ימלוך עליהם אדם אחד ולא שבעים בני אדם. תושבי שכם נאותו להצעה ונתנו לו 70 כסף מבית אלילם שישמש לשכירת רוצחים, ובלשון הכתוב "ריקים ופוחזים" על מנת שיהרגו את אחיו. לאחר מכן המליכו בני העיר את אבימלך באלון מוצב בקרבת שכם.
ביסוס שלטונו

כדי לבסס את שלטונו שחט אבימלך את 69 אחיו ליד אבן בעפרה אך אח אחד בשם יותם ניצל. יותם עלה להר גריזים ונשא את משל יותם, המתאר עצים שביקשו להמליך עליהם מלך, ולבסוף המליכו את האטד, שלא היו לו פירות אלא קוצים. מטרתו של יותם הייתה להתריע בפני בעלי שכם על המהלך השגוי שעשו בהמלכת אבימלך.
לאחר מכן החלו מרידות נגד אבימלך בתוך שכם בתואנה שהוא זר אשר הגיע מחוץ לעיר ובשל כך אינו ראוי למלוך עליה. בהתקוממות שבוצעה ניצח אבימלך את געל בן עבד מנהיג המורדים, בעזרתו של זבול - שר העיר שדיווח לאבימלך על המרד, יעץ לו ואף משך זמן עבורו כשראה שגעל מזהה אנשים על ראש ההר.
בסוף דיכוי המרד בשכם שרף אבימלך את מגדל שכם ובו 1,000 איש ואישה, וזרע את העיר שכם במלח.
זמן שררתו או מלכותו

על פי המקרא זמן שררתו או מלכותו היה 3 שנים.
וַיָּשַׂר אֲבִימֶלֶךְ עַל-יִשְׂרָאֵל, שָׁלֹשׁ שָׁנִים.
המקרא בצורה המיוחדת רק לאבימלך מכל שאר השופטים והמלכים, לא מתאר את הפועל "וישפוט" או "וימלוך", אלא את הפועל "וישר" - מלשון שר ושררה. השאלה אם היה נחשב בישראל לשופט, לשר ישראל או למלך נותרה פתוחה.
מותו

כאשר פנה להילחם נגד המורדים בתבץ (יש המזהים עם טובאס כיום), נהרג: כאשר קרב אל המגדל על מנת לשרפו, השליכה עליו אשה תושבת העיר, פלח רכב וניתצה את גולגולתו. נערו קטל אותו בחרב לפי פקודתו: ”שְׁלֹף חַרְבְּךָ וּמוֹתְתֵנִי, פֶּן-יֹאמְרוּ לִי: אִשָּׁה הֲרָגָתְהוּ”. למרות זאת, בדורות הבאים נזכר אבימלך כמי שהומת בידי אישה, כדברי יואב בן צרויה: ”מִי-הִכָּה אֶת-אֲבִימֶלֶךְ בֶּן-יְרֻבֶּשֶׁת? הֲלוֹא-אִשָּׁה הִשְׁלִיכָה עָלָיו פֶּלַח רֶכֶב מֵעַל הַחוֹמָה, וַיָּמָת בְּתֵבֵץ”.
במבט היסטורי, ניתן לראות בסיפור אבימלך ניסיון שנכשל לכונן מלוכה הממזגת אלמנטים כנעניים וישראליים בתקופת השופטים. ניסיון המלוכה הבא, שהצליח, היה רק בימי שאול המלך, אלא שאז בקשת המלוכה באה מקרב עם ישראל ואושרה על ידי הנביא.
לקריאה נוספת

אליהו עסיס, למען עמו ולמען עצמו - סיפורם של שלושה מנהיגים בספר שופטים, הוצאת ידיעות אחרונות 2006
פנחס שדה, מות אבימלך ועליתו השמימה בזרועות אמו, הוצאת שוקן 1969
אברהם נחום, אנשי שוליים בתקופת המקרא, מוסד ביאליק תשע"א, עמ' 40–41
אלישיב אורן, 'סיפור אבימלך', בית מקרא תשרי-כסלו תשל"ג, עמ' 21–24
חוה שלום-גיא, 'מה לאזכור מותו של אבימלך בתבץ בפרשת דוד ובת שבע', בית מקרא תשס"ט, עמ' 5–13
חוה שלום-גיא, 'מה בין הסיפורים על מות שאול בספר שמואל לבין סיפור מותו של אבימלך', בית מקרא תש"ע, עמ' 81–97
הערות שוליים

↑  ספר שופטים, פרק ט', פסוק א'
↑  הרד"ק ועוד
↑  לפי הפירוש המסורתי בעלי שכם היו מבני ישראל, ולפי פירושים מודרניים מסוימים, הם היו משפחות כנעניות מקומיות שנשארו בשכם.
↑  המקרא בצורה ייחודית לאבימלך מתאר "וישר אבימלך על ישראל שלוש שנים". לא מתואר הפועל "וישפוט" ולא "וימלוך", אלא "וישר" - מלשון שר ושררה.
↑  ספר שופטים, פרק ט', פסוק ו'
↑  ספר שופטים, פרק ט', פסוק נ"ד.
↑  ספר שמואל ב', פרק י"א, פסוק כ"א.
| תקופת השופטים |
| --- | --- | --- |
| שופטי ישראל | עתניאל בן קנז • אהוד בן גרא • שמגר בן ענת • דבורה הנביאה • גדעון בן יואש •  תולע בן פואה • יאיר הגלעדי • יפתח הגלעדי • אבצן מבית לחם • אילון הזבולוני • עבדון בן הלל • שמשון  • עלי הכהן • שמואל הנביא • יואל ואביה בני שמואל |  |
| דמויות בולטות נוספות | בני קיני • ברק בן אבינעם • יעל אשת חבר הקיני • אבימלך בן גדעון • יותם בן גדעון • פינחס בן אלעזר הכהן • אלקנה • חנה • פנינה • חפני ופינחס • אשת פינחס • מנוח • אשת מנוח • בת יפתח • משפחת אביעזר • יהונתן בן גרשום |  |
| דמויות במגילת רות | אלימלך • בעז • נעמי • רות • ערפה • מחלון וכליון |  |
| דמויות נוכריות בולטות | עגלון מלך מואב • יבין מלך חצור • סיסרא • דלילה • אם סיסרא • כושן רשעתים • זבח וצלמונע |  |
| אירועים | מלחמת סיסרא • שירת דבורה • פסל מיכה • פילגש בגבעה • מגילת רות |  |
| מקומות | גלגל • משכן שילה • נחלות שבטי ישראל • המצפה • מעברות הירדן • חרושת הגויים •  קריית יערים • אלון מעוננים • אלון מוצב • תומר דבורה • בית אל • מרוז |  |
| עמים | שבעת העממים • כנען • פריזי • יבוסי • אמורי • חיווים • חתים • גרגשי • ארמים • מואב • עמון • עמלק • פלשתים • מדין • בני קדם • הקיני |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007313945305171  GND: 121601811  LCCN: n2007030373  VIAF: 30397135   WorldCat (עם VIAF): 30397135 
איור משנת 1553
דיוקנה של העלמה ליזר

| --- | --- |

 מידע כללי
 צייר:  גוסטב קלימט 
 תאריך יצירה:  1917 
 ממדים בס"מ
 רוחב:  80 ס״מ 
 גובה:  140 ס״מ 
 
דיוקנה של העלמה ליזר (בגרמנית: Bildnis Fräulein Lieser) הוא דיוקן שיצר גוסטב קלימט. הציור, שהושלם בשנת 1917, נותר בלתי חתום בסטודיו של קלימט כאשר נפטר בשנת 1918. במשך שנים רבות נחשב לאבוד או שנהרס, עד שהתגלו עקבותיו בשנת 2024 במצב משביע רצון. באפריל 2024, הציור נמכר על ידי בית המכירות הפומביות "im Kinsky" בווינה תמורת 30 מיליון אירו.
תיאור היצירה

הציור, שנעשה בשלושה רבעים, מציג אישה צעירה בתנוחה חזיתית על רקע אדום. גלימה המעוטרת בפרחים עוטפת את כתפיה. פלטת הצבעים מאפיינת את יצירותיו המאוחרות של קלימט.
הצעירה המופיעה בציור נחשבת לבת משפחת ליזר, משפחה של תעשיינים וינאיים. לפי בית המכירות הפומביות, האישה המתוארת בציור איננה מרגרטה קונסטנס ליזר, בתה של סילביה ליזר, כפי שסברו עד כה, אלא הלנה, בת דודתה ובתם של יוסטוס והנרייטה ליזר ההסבר לכך הוא שהציור לא הוזמן על ידי סילביה, אלא על ידי גיסתה הנרייטה, שכונתה "לילי".
טוביאס ג. נאטר, אחד המומחים הבולטים בעולם ליצירותיו של קלימט, טוען כי ניתן להוכיח שהעלמה ליזר היא דווקא מרגרטה. לדבריו:
קיימות עדויות חיוניות ועצמאיות התומכות בזיהוי זה, בהן עדותו של בנו של אספן האמנות החשוב בווינה, אריך לדורר, וכן עדותה של אשתו השנייה של האנס ליזר, אחיה של מרגרטה, אשר התבקשה פעמיים לזהות את הדמות בציור ובשתיהן השיבה: מרגרטה.
אריקה יעקובוביץ, המנהלת התרבותית של הקהילה היהודית בווינה, סבורה כי יש לעכב את המכירה עד שתתברר זהות הדמות שבציור ומקורו באופן חד-משמעי.
על פי ההערכות, הדמות שבציור ביקרה בסטודיו של קלימט תשע פעמים בין אפריל למאי 1917.
הציור בגודל 140 על 80 סנטימטרים. ברקע הציור מופיעות צורות בעיפרון קלושות, המעידות כי קלימט תכנן להוסיף פרטים נוספים.
לדברי ההיסטוריון דובאי, הקומפוזיציה ותנוחת הידיים מזכירות דיוקנאות קודמים של קלימט, כגון אדל בלוך-באואר (אנ') (הדיוקן השני) ואליזבת באכופן-אכט.
מקור והיסטוריית בעלות

קלימט צייר את "דיוקנה של העלמה ליזר" בשנת 1917. הציור נותר בלתי חתום בסטודיו שלו לאחר מותו בשנת 1918 והועבר למשפחת ליזר.
לאחר תערוכה של קלימט בנויה גאלרי בווינה בשנת 1925, הציור עבר לאוסף פרטי. התיעוד היחיד של הציור היה צילום בשחור-לבן מאותה תקופה. ההנחה הייתה כי הציור היה בבעלות אדולף או הנרייטה ליזר.
לאחר סיפוחה של אוסטריה לגרמניה הנאצית בשנת 1938 ("האנשלוס"), נרדפה משפחת ליזר במסגרת חוקי הגזע האנטי-יהודיים. נכסיה ובתיה הופקעו במסגרת תהליך ה"אריזציה". הנרייטה ליזר גורשה לגטו ריגה ב-11 בינואר 1942 ונרצחה שם ב-3 בדצמבר 1943.
הציור נרכש בסביבות שנת 1960 ולבסוף עבר לידיו של אזרח אוסטרי אנונימי. בשנת 2024 הציור "נתגלה מחדש" כאשר הבעלים הנוכחי פנה לבית המכירות הפומביות "im Kinsky". מסלולו של הציור בין השנים 1925 ל-1960 אינו ידוע.
המכירה הפומבית התקיימה באפריל 2024. ויויליאם דה גלסי, קרוב משפחתו של מצויר הדיוקן, חיפש אחר הציור כל חייו, אך הוא נמצא רק שנה לאחר מותו. סוגיה זו עוררה שאלות בנוגע לעיתוי הופעתו מחדש של הציור. דה גלסי נפטר ללא יורשים, ולמרות זאת, הציור נמכר על ידי הבעלים הנוכחי ללא מעורבות של צאצאים ישירים ממשפחתו. המכירה נערכה בהתאם ל"עקרונות וושינגטון", מאחר שבעלות הציור וההיסטוריה שלו בתקופת השלטון הנאצי אינן ברורות לחלוטין. ב-24 באפריל 2024 נמכר הציור במכירה פומבית בווינה תמורת 30 מיליון אירו.
תערוכות

הציור צפוי להיות מוצג באופן פומבי בגרמניה, הונג קונג, שווייץ ובריטניה.
הערות שוליים

1 2  "Verschollenes Klimt-Gemälde taucht wieder auf und soll in Wien versteigert werden". Der Spiegel (בגרמנית). 25 בינואר 2024. {{cite news}}:  (עזרה)
1 2  Mastrobuoni, Tania (11 באפריל 2024). "Il Klimt ritrovato a Vienna, i nazisti e l'asta dei misteri. 'Non vendete il ritratto della signorina Lieser'" [The Klimt found in Vienna, the Nazis and the mystery auction. 'Do not sell Miss Lieser's portrait']. la Repubblica (באיטלקית). נבדק ב-12 באפריל 2024. {{cite news}}:  (עזרה)
1 2 3  Bisset, Victoria (26 בינואר 2024). "One of Klimt's 'most beautiful' portraits rediscovered after almost 100 years". Washington Post. {{cite news}}:  (עזרה)
1 2 3  Tremayne-Pengelly, Alexandra (25 בינואר 2024). "A Long-Lost Gustav Klimt Portrait Could Fetch $54M at Auction". Observer. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Dobai, Johannes; Coradeschi, Sergio (1981). L'opera completa di Klimt [Klimt's complete works] (באיטלקית). Milan: Rizzoli. p. 109.
↑  "Lieser Henriette". doew.at. נבדק ב-30 בינואר 2024. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Klimt painting lost for nearly a century to be auctioned after resurfacing in Austria". France 24 (באנגלית). 26 בינואר 2024. נבדק ב-30 בינואר 2024. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Majd akkor kerül elő, ha meghalok – Gelsey báró előre látta, mi történik ezzel a 12 milliárdos Klimt-portréval". Forbes.hu (בהונגרית). 2024-05-07. נבדק ב-2024-10-09.
↑  Bell, Bethany (24 באפריל 2024). "'Lost' Gustav Klimt painting sells for €30m". BBC News. Europe. נבדק ב-24 באפריל 2024. {{cite news}}:  (עזרה)
חצוצרת הים

| חצוצרת הים |
| --- | --- |
 קונכייה של חצוצרת הים
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: רכיכות
מחלקה:: חלזונות
תת־מחלקה:: חלזונות עילאיים
על־סדרה:: חלזונות גבוהים
סדרה:: Littorinimorpha
על־משפחה:: חופיות
משפחה:: חצוצרתיים
סוג:: חצוצרה
מין:: חצוצרת הים
שם מדעי
 Charonia tritonis ‏לינאוס (1758)

חצוצרת הים בגואם.
חצוצרת הים או חלזון החצוצרה (שם מדעי: Charonia tritonis), הוא מין של חילזון ימי טורף גדול. הוא בולט בקונכייה הבורגית-מגדלית שלו, שגודלה יכול להגיע ל-60 סנטימטר ודפנותיה עבות. תפוצתו רחבה מאוד וכוללת את האוקיינוס השקט, האוקיינוס ההודי והימים המחוברים אליו, כולל ים סוף ומפרץ אילת. הקונכייה המרשימה שלו, שבה החוד נקטם, שימשה בעבר ככלי נשיפה דמוי חצוצרה ומשמשת כך עד היום בקרב שבטים פרימיטיביים. המין חצוצרה אצילה Charonia variegata קרוב ודומה מאוד לחצוצרת הים ובעבר נחשבו השניים לאותו מין טקסונומי.
תיאור

גודל הקונכייה הממוצע של חצוצרת הים הוא כ-40 סנטימטרים (16 אינץ') אך יכול להגיע עד ל-60 סנטימטרים (24 אינץ') בפרטים הגדולים. הקונכייה שלו היא בורגית-מגדלית, בת 9–10 פיתולים, ונראית כסליל מפותל סביב חרוט גבוה. הקונכייה מסתיימת בחוד שפיצי ללא "בליטה" קהה בקצה, כמו המין הקרוב לו Charonia variegata (חצוצרה אצילה).
הפיתולים תפוחים כאשר הפיתול האחרון הוא הגדול והרחב מכולם, ותופס למעלה משליש נפח הקונכייה. פתח הקונכייה אליפטי (סגלגל). שפת הפתח הפונה אל הקונכייה מעוטרת בקווים לבנים דקים דמויי צלעות על רקע חום כהה עד שחור, ואילו שפת הקונכייה הפונה החוצה מעוטרת בקווים לבנים עבים על רקע חום כהה.
צבע הקונכייה הוא צבע בז' (חום בהיר בגוון צהבהב, מעין צבע קרם) ונע בין בז' צהבהב לבז' קרמי ועד בז' בהיר לבן. הפיתולים השונים מעוטרים ברצועות של סהרונים וחצאי עיגולים בגוונים שונים שנעים בין חום לבז' ללבן. הצבע הפנימי שלה לבן כאשר השפה היא בצבע כתום בגוון ורדרד.
החילזון עצמו הוא בצבע צהוב בהיר.
במין זה יש שונות ביולוגית ניכרת, המאפשרת גיוון ומספר צורות של המאפיינים שתוארו לעיל. ככל הידוע, אין לו תת-מינים גאוגרפיים.
אורח חיים

חלזון החצוצרה הוא טורף שניזון בעיקר מרכיכות שוכנות קרקע אחרות (כגון צדפות) וקווצי עור, בעיקר כוכבי ים וקיפודי ים. מבלוטות הרוק שלו הוא מפריש חומצות (בעיקר חומצה גופריתית וחומצה אספרגינית) שהורסות את שלדו של הנטרף ומשתקות אותו.
הוא מדביר ביולוגי של הכוכבן הקוצני, מין של כוכב ים שמזיק מאוד לשוניות אלמוגים ומהווה איום על שונית המחסום הגדולה באוסטרליה. בשל חשיבותו של חילזון חצוצרת הים להגנת השונית (בהיותו מבין הטורפים המעטים של הכוכבן הקוצני) ממשלת אוסטרליה ניסתה להכניסו לאמנת CITES להגנה על בעלי חיים והגבלות הסחר בהם. מאחר שאין מספיק ידע על מצב שימורו ניסיון זה נכשל. המצב כיום הוא שחילזון זה הוא בעל חיים מוגן באוסטרליה אך לא במקומות אחרים וניתן לסחור בו ובמוצרים המופקים ממנו.
הפגית שלו נקראת וליגר ומתפתחת במשך שלושה חודשים כייצור פלגי הנסחף בזרמים התת-מימיים, כולל בזרמים טרנס-אטלנטיים. פגיות אלה הן הגדולות ביותר במשפחה שלו באוקיינוס האטלנטי. שלב הפגית מסתיים כאשר הפגית גדלה לאורך 5 מ"מ, ואז היא עוברת לשלב החילזון הדומה לפרט הבוגר, הממשיך לגדול עד להגיעו לבגרות וגודל מרבי של 40–60 סנטימטרים (16–24 אינץ').
תפוצה ובית גידול

תפוצתו של חלזון החצוצרה רחבה מאוד וכוללת את האוקיינוס השקט, האוקיינוס ההודי והימים המחוברים אליו, כולל ים סוף במערב וחופי אוסטרליה במזרח. חלזון החצוצרה נפוץ גם במפרץ אילת שלחופי ישראל.
בית הגידול של חלזון החצוצרה הוא חופי ים רדודים. הוא חי על הקרקעית בעומקים של 30 ס"מ עד 110 מטר.
בארץ ישראל נפוץ המין במפרץ אילת ובשונית האלמוגים, בעומקים של 3 עד 8 מטר. הוא החילזון הגדול ביותר בים סוף.
בשנים האחרונות נצפה גם בים התיכון.[דרוש מקור]
מקור השם

בימי קדם שימשה הקונכייה של חילזון זה ככלי נשיפה דמוי חצוצרה, אחרי שהצריח שלה (הקצה המחודד) נקטם כדי ליצור פיה לנשיפה. שימוש זה היה רווח גם במדינות מזרח אסיה בה הקונכייה שימשה למשל ליצירת חצוצרות ה-Horagai היפנית וה-Pūtātara המאורית. במיתולוגיה היוונית תואר טריטון, בנו של אל הים היווני פוסידון, תוקע בחצוצרה שהוכנה מקונכיית חילזון זה ומזוהה עמו. מכאן השם העממי באנגלית Triton's Trumpet או פשוט Triton Snail. כדי להבדילו ממין דומה שמצוי באוקיינוס האטלנטי לעיתים מוסיפים לשמו העממי את התואר "הינדו-פסיפי" שכן הוא נפוץ באוקיינוס השקט והאוקיינוס ההודי. הוא מכונה באנגלית חילזון טריטון או טריטון הינדו-פסיפי או חצוצרת טריטון הינדו-פסיפית.
השם בעברית מתאר את שימושו של החילזון כחצוצרה ושם המין "הים" מרמז להיותו בעל חיים ימי. לעיתים הוא נקרא גם חלזון החצוצרה או חלזון חצוצרה הינדו-פסיפי או חלזון חצוצרה ים-סופי, כדי להבהיר שמדובר במין של חילזון ולא בכלי נגינה. השם המדעי העברי "טריטון" מציין סוג אחר של חילזון ימי וכן סוג של סלמנדרה.
בעבר הוגדרה החצוצרה האצילה על ידי קארולוס ליניאוס תחת המין Charonia tritonis (חצוצרת הים/חצוצרה ים-סופית), שם מדעי המשמר את הקשר המיתולוגי לטריטון, אך ב-1816 פוצלה למין נפרד Charonia variegata על ידי ז'אן-בטיסט דה לאמארק.
ראו גם

חצוצרה אצילה, נקראת גם חצוצרת טריטון אטלנטית (אנ')
קונכייה (כלי נשיפה)
טריטון
חלזונות
לקריאה נוספת

אנציקלופדיית החי והצומח של ארץ ישראל - כרך 4, עמ' 73 (חצוצרה אצילה) ועמ' 187 (חצוצרת הים).
קונכייה של חצוצרת הים
חתך רוחב של קונכיית חצוצרת הים
קונכייה גדולה של חצוצרת הים במוזיאון להיסטוריה של הטבע (וינה).
גזטה די אמסטרדם

| --- | --- |

שער המהדורה הישנה ביותר המצויה, 12 בספטמבר 1672: משמאל ידיעה על חתימת הברית בין הקיסר לאופולד לאלקטור הגדול; מימין, חגיגות ברפובליקת גנואה לאחר הניצחון על סבויה.
 תדירות:  משתנה
 סוגה:  חדשות
 מו"ל:  דוד די קסטרו טרתס
 תאריכי הופעה:  1672?–1702? (כ־30 שנה)
 שפה:  ספרדית
 מדינה:  הרפובליקה ההולנדית
 
גזטה די אמסטרדם (ספרדית: Gazeta de Amsterdam) היה עיתון בשפה הספרדית שיצא לאור באמסטרדם בין 1672 לכל המאוחר ועד 1702 לכל הפחות. היה זה העיתון היהודי הראשון בהיסטוריה המתועדת, והוא נקרא בקרב קהילת צאצאי המראנוס ברפובליקה ההולנדית.
מעט ידוע בוודאות על ה"גזטה". המהדורה הישנה ביותר שנמצאה בארכיבים היא מ-12 בספטמבר 1672, ולא ידוע מתי יצא גיליון הפתיחה שלו. המהדורה המאוחרת ביותר היא מ-22 במאי 1702. המוציא לאור היה דוד די קסטרו טרתס (1698 – 1630), שנולד בפורטוגל למשפחת אנוסים שנמלטה לאמסטרדם ושבה ליהדותה כשהיה בן עשר. ה"גזטה" נדפס בספרדית, שפתם של בני הקהילה המשגשגת שמנתה יותר מ-4,000 נפש, אם כי נמצאו כמה גליונות באיטלקית מ-1673. לא ברור אם ההדפסה באיטלקית הייתה מאפיין קבוע וכמה זמן נמשכה. העיתון גם לא יצא במתכונת קבועה: לעיתים הודפסו מהדורות מדי שבוע, ולעיתים קרובות היו מרווחים ארוכים בין כל אחת. ה"גזטה" עסק בעיקר בחדשות מסחר וספנות, והעתיק לרוב ידיעות מכתבי-עת נוצריים אם כי היו לו כנראה גם כתבים משלו. צוות העובדים היה יהודי כולו. לצד טרתס, עבדו יוסף ושמעון ויצנהויזן, יעקב די קורדובה, יששכר בן אליעזר וגר הצדק משה בר אברהם אבינו. טרתס היה אחד המוציאים-לאור היהודיים החשובים של זמנו, ובבית-הדפוס בבעלותו יצאו ספרים רבים. הוא אף הדפיס את העיתון היהודי השני בהיסטוריה, ה"קורנט" היידישאי.
אף שה"גזטה" פתח, ככל הידוע, את תולדות העיתונות היהודית, הוא פנה לקהל הכללי ואין ספק שסוחרים נוצרים הרבו לקרוא אותו. הוא כיסה באופן מפורט את זמני הגעת שיירות הסוחר מיתר ארצות השפלה ומאירופה, פרטים הנוגעים לשודדי ים ודרישות הכופר שהעלו תמורת פדיון שבויים שנפלו בידם, מכירת סחורות שהגיעו מהעולם החדש ואסיה וכיוצא בזה. ידיעות פוליטיות שלא היו קשורות ישירות למסחר היו נדירות יותר.
AJR

| --- | --- |

 לידה:  קווינס
 מקום הקמה:  מנהטן 
 תקופת הפעילות:  מ-2005
 זרם:  אינדי פופ
 סוגה:  אינדי פופ 
 כלי נגינה:  אדם – שירה, גיטרה בס, תכנות, כלי הקשה. ג'ק – שירה עיקרית, גיטרה, מלודיקה, יוקולילי, תופים, כלי הקשה, קלידים וסינתיסייזרים. ראיין – שירה, קלידים, יוקולילי, הפקה.
 חברת תקליטים:  הפקה עצמית
 פרסים והוקרה:  Billboard Music Award for Top Rock Song 
 https://ajrbrothers.com
 חברים
 אדם מאט ג'ק מאט ראיין מאט
 
AJR היא להקת אינדי פופ אמריקאית המורכבת משלושת האחים, אדם, ג'ק וראיין מאט (מצגר). האחים כותבים, יוצרים ומלחינים את המוזיקה שלהם בחדר המגורים בדירתם בצ'לסי, מנהטן. הסגנון המוזיקלי שלהם תואר כ"אלקטרוני", ומשלב בתוכו אלמנטים של פופ, דו-וופ ודאבסטפ.
מקור השם

השם "AJR", מקורו בראשי תיבות שמותיהם הפרטיים של שלושת האחים, אדם, ג'ק וראיין (Adam, Jack, Ryan).
קריירה > 2005–2013: הקמת הלהקה, "I'm Ready"

בתחילת דרכם, החלו האחים להפיק מוזיקה משלהם בחדר המגורים בדירתם בצ'לסי, מנהטן, ניו יורק, תוך התמקדות במוזיקת אינדי-פופ. הם החלו להופיע בסביבות שנת 2006, באזור הסנטרל פארק ובפארק סקוור בוושינגטון. תחילה, ג'ק ניגן במפוחית, ראיין ניגן בפסנתר ואדם ניגן על גיטרה בס. כיום הם מנגנים בכלי נגינה שונים. הם החלו בביצועי קאברים לשירים, אולם כעת הם מלחינים מוזיקה מקורית, המושפעת ממוזיקאים כמו הביץ' בויז, סיימון וגרפונקל, ומפייר ויקנד, ג'ון בליון, Imagine Dragons, הביטלס, קניה וסט, מאקלמור ו-Twenty One Pilots.
בנובמבר 2012, שלח ראיין בטוויטר קישור לשיר "I'm Ready" לכ-80 מפורסמים, בהם הזמרת האוסטרלית סיה פרלר. פרלר אהבה את השיר, ויצרה קשר עם סטיב גרינברג, לשעבר נשיא קולומביה רקורדס ומייסדה של S-Curve רקורדס, שהחל לשמש כמנהל שותף שלהם. סינגל הבכורה של הלהקה, "I'm Ready", יצא לאור ב-22 באוגוסט 2013. הסינגל כולל דגימה מקולו של בובספוג מכנסמרובע, הקורא שוב ושוב באמרת הכנף שלו, "אני מוכן", מתוך פרק הבכורה של סדרת האנימציה. השיר התנגן בתחנות Top 20 on 20 ו-Hits 1 של רדיו Sirius XM. בהמשך ביצעה הלהקה את השיר ב-Good Day New York וב-Big Morning Buzz של VH1.
את הקליפ לשיר הפיקו אור פז ותום טרגר (שוגר זאזא)
קריירה > 2014–2015: Infinity,‏ Living Room

בזכות הופעות הרחוב שקיימו, רכשו האחים ציוד מוזיקלי ויצרו את אלבומם הראשון, Living Room ("סלון"), שכן את השירים באלבום יצרו בסלון ביתם. ב-23 בספטמבר 2014 הוציאה הלהקה את המיני-אלבום הראשון שלה, Infinity, המכיל 5 רצועות, בהן הסינגל המוביל "Infinity". המיני-אלבום יצא לאור במקום אלבום הבכורה שלהם, Living Room, שתאריך הוצאתו נדחתה ל-3 במרץ 2015.
קריירה > 2016–2018: The Click

ב-16 בספטמבר 2016 הוציאו האחים לאור את המיני-אלבום השלישי שלהם, ששמו What Everyone's Thinking, הכולל את הסינגל המוביל "Weak", אותו כתבה הלהקה ביום אחד, תוך שעות בודדות. הסינגל זכה לתואר פלטינה בארצות הברית, קנדה, נורווגיה, הולנד, בלגיה, גרמניה, איטליה, שוודיה ואוסטרליה, וצבר למעלה מ-700 מיליון השמעות בספוטיפיי. ב-9 ביוני 2017 הוציאה הלהקה הוציאה את אלבום האולפן השני שלה, The Click, ונכללו בו הסינגלים "Weak",‏ "Drama" ו-"Sober Up", בהשתתפות המוזיקאי ריברס קוומו, שכתב יחד איתם את השיר. "Sober Up" הגיע למקום הראשון במצעד הסינגלים האלטרנטיביים של Mediabase. בהמשך, הכריזה הלהקה על סיבוב ההופעות לקידום האלבום, The Click Tour.
גרסת הדלוקס של The Click פורסמה ב-21 בספטמבר 2018, וכללה את הרצועות "Role Models", "Normal", הסינגל "Burn the House Down", שהגיע למקום השני במצעד הסינגלים האלטרנטיביים של Mediabase, וכן הגרסה האקוסטית לסינגל "Pretender", שהיה שיתוף פעולה של הלהקה עם אמן ה-EDM סטיב איוקי והראפר האמריקאי ליל יאכטי.