stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קבוצת עליבאבא
היסטוריה > פעילות לשעבר בישראל

בשנת 2017 הקימה קבוצת עליבאבא מרכז מחקר ופיתוח גם בישראל באמצעות רכישת חברת ההזנק ויז'ואליד, ובשנת 2019 רכשה את "אינפיניטי איי.אר." (InfinityAR) הישראלית ומיזגה אותה במרכז הפיתוח. בראש מרכז הפיתוח עמדה פרופ' ליהי צלניק-מנור מהטכניון, והועסקו בו כמה עשרות עובדים. בשנת 2022 נסגר מרכז הפיתוח בישראל, ועובדיו פוטרו.
חברות בת ושותפים

Alibaba.com – הפלטפורמה הגדולה בעולם למסחר מקוון בין עסקים עבור עסקים קטנים[דרוש מקור]. נוסדה בסין.
Taobao – שוק Taobao הוא שוק המסחר מקוון עבור משתמשים פרטיים, הגדול בסין. על פי דירוג Alexa הוא האתר השני בסין לפי כניסות והעשירי בעולם.
Tmall – פורטל משלים ל־Taobao. על פי דירוג Alexa הוא האתר השמיני בסין.
Juhuasuan – אתר לקניה קבוצתית בסין, שהושק על ידי Taobao. ב־2010 הפך חברת בת עצמאית.
eTao – השוואת מחירים שהושק על ידי Taobao והפך לחברה עצמאית בסוף 2010.
Alipay (סינית מפושטת: 支付宝, פִּין-יִין: Zhīfùbǎo) – אתר תשלומים לצד שלישי שהושק ב־2004. הוא בעל נתח השוק הגדול ביותר בסין עם כ־300 מיליון משתמשים.
Alibaba Cloud Computing – אתר שרותי מחשוב ענן, כולל e-commerce, כריית ועיבוד מידע וכן שירותי התאמות מידע.
AliExpress (עלי אקספרס) – אתר מסחר מקוון קמעונאי. מורכב בעיקר מעסקים סינים קטנים המציעים את מרכולתם לקהל הצרכנים הבינלאומי. הושק ב־2010. בספטמבר 2014 כבר היה אתר המסחר המוביל ברוסיה.
‎Yahoo! China – שותפות עסקית של עליבאבא עם יאהו! שהוקמה כאשר עליבאבא רכשה את Yahoo! China‎ ב־2005.
Laiwang – תוכנה להעברת מסרים.
ChinaVision Media Group – במרץ 2014 רכשה עליבאבא את מניות השליטה בחברת ChinaVision Media Group תמורת 804 מיליון דולר, שתי החברות הודיעו כי יקימו ועדה מיוחדת לשיתוף פעולה בין השתיים.
ראו גם

Tencent
Baidu
AliOS
הערות שוליים

↑  פרופיל כלכלי של עליבאבא באתר Google Finance
↑  ב־2012 מכרה יאהו 40% ממניותיה תמורת 7 מיליארד דולר, והמשיכה להחזיק 24% ממניות עליבאבא
↑  פייננשל, ‏איש השנה של FT: ג'ק מא מעליבאבא, באתר גלובס, 15 בדצמבר 2013
↑  עליבאבא מבצעת רכישות להגדלת תיק ההשקעות לקראת ה-IPO, אתר GIGAOM, אפריל 2014
↑  מייזו נחשבת שחקנית קטנה יחסית בשוק הסלולר הסיני עם נתח שוק של רק 2%
↑  Alibaba Group Announces US$590 Million Strategic Investment in Meizu, www.alibabagroup.com
↑   נדן פלדמן, ההנפקה הגדולה בתולדות וול סטריט: עליבאבא גייסה 21.8 מיליארד דולר, באתר TheMarker‏, 19 בספטמבר 2014
↑   רמי דרור ודין ליפץ, פאניקה מיותרת? החששות לגבי הרגולציה בסין עלולים להתברר כשגויים, באתר TheMarker‏, 7 בנובמבר 2021
↑   עליבאבא מתפצלת ומתכננת הנפקות חדשות במהלך ארגון מחדש היסטורי, באתר TheMarker‏, 28 במרץ 2023
↑  הילה חיימוביץ', ‏השקעה ראשונה לעליבאבא בישראל – חברת Visualead [גיוס], באתר Geektime‏, 20 בינואר 2015
↑  עידן בן טובים, ‏עליבאבא רוכשת את InfinityAR הישראלית, באתר Geektime‏, 24 במרץ 2019
↑  אסף גלעד, ‏אחרי חמש שנים: עליבאבא סוגרת את מרכז הפיתוח שלה בישראל, באתר גלובס, 27 ביוני 2022
↑  Adrien Henni, E-Commerce - Alibaba tops e-commerce sites in Russia as well as China, www.internetretailer.com
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007604076705171  BNE: XX5648251  BnF: cb17095677f (data)  GND: 114499277X  LCCN: n2008058549  NKC: osa2016906735  VIAF: 131577541   WorldCat (עם VIAF): 131577541
וולדן – חיים ביער

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  הנרי דייוויד תורו 
 שפת המקור:  אנגלית 
 סוגה:  עיון, יומן 
 נושא:  conduct of life, פילוסופיה של המוסר, טרנסצנדנטיות, טבע 
 הוצאה
 הוצאה:  Ticknor and Fields 
 תאריך הוצאה:  9 באוגוסט 1854 
 
וולדן – חיים ביער הוא ספר עיון והגות מאת הסופר האמריקאי הנרי דייוויד תורו. הטקסט הוא השתקפות על חיים פשוטים בסביבה טבעית. העבודה היא חלק מהכרזת עצמאות אישית, ניסוי חברתי, מסע של גילוי רוחני, סאטירה, ובמידה מסוימת – מדריך להסתמכות עצמית. הספר פורסם בשפות שונות והיה בעל השפעה על תנועות פשטות מרצון. בעברית יצא הספר בהוצאת מוסד ביאליק, בשנת 1962. בתרגומו של ראובן אבינעם, ועם מבוא מאת המשורר שמעון הלקין.
וולדן מפרט את חוויותיו של ת'רו במהלך שנתיים, חודשיים ויומיים בבקתה שבנה ליד אגם וולדן בתוך יער שבבעלות חברו והמנטור שלו ראלף וולדו אמרסון, ליד קונקורד, מסצ'וסטס בארצות הברית.
ת'רו מקיים בספר תצפיות מדעיות מדויקות על הטבע וכן שימושים מטפוריים ופואטיים בתופעות טבע. הוא מזהה צמחים ובעלי חיים רבים בשמותיהם העממיים והמדעיים, מתעד בפירוט את הצבע והצלילות של גופי מים שונים, מתארך ומתאר במדויק את הקפאה והפשרה של האגם, ומספר על הניסויים שלו למדידת העומק והצורה של האגם.
כתיבת הספר > החיים בבקתה

תורו חי בבקתה שבנה ליד אגם וולדן במשך כשנתיים החל מ 1845 עד ספטמבר 1847. היה זה מבנה קטן של 3*5 מטרים, בעל גג רעפים, חלון בכל צד ותנור קטן עם קמין לחימום החדר. הריהוט בחדר כלל מיטה, שלושה כיסאות ושולחן כתיבה קטן מעץ. תורו חי בבקתה לבדו מפני שרצה "לחיות בשיקול דעת, להתמודד רק עם עובדות החיים הבסיסיות".
בעת שהותו במקום הוא צפה בתשומת לב בטבע סביבו – באגם אותו כינה "עין הארץ" ובעצים ובבעלי החיים שהיו סביבו. הוא הלך מסביב לאגם (כ -3 ק"מ) וצפה בחילופי העונות. בסתיו הוא דשדש בערמות עלי השלכת ושר בקולי קולות ביער. בחורף כאשר השלג עמעם את הקולות הוא הלך בעקבות עופות וארנבים. באביב הוא תיאר את ריצוף קרקע היער בפרחים ענוגים, במאי את פרחי האוכמניות שצורתם כפעמונים. בקיץ נוספו גוני צהוב בוהק על ידי תפרחות סולדיגו ואוגים תרמו אודם בימי הסתיו. ת'ורו הפך את עצמו ל"מגלה ארצות" שנתן שמות למקומות סביבו – הרי אומללות (מיזרי), "סלע האנפה הכחולה", "סמטת הקיכלי" וכדומה.
תורו' טבל באגם מידי בוקר, ואחר התיישב בשמש. הוא ישב חרש בקרחת יער או הלך ביעד וחיכה שבעלי חיים יתגלו לפניו. הוא עקב אחר מזג האוויר וכינה עצמו "המפכה מטעם עצמו על סופות שלגים וסופות גשמים". בחורף הוא השקרע על קרקעית האגם הקפוא, הצמיד פניו לקרח כדי לצפות בקרקעית "כמו בתמונה מאחורי זכוכית". בקיף שט בסירתו וניגן בחליל בעודו שט. בבקרים האזין לשירת הציפורים ובלילות האזין לענפי העצים המתחככים בגג הרעפים שלו.
למרות שלא נתרע מחיים לבדו, ת'ורו לא חי כנזיר בודד. לעיתים קרובות יצא לכפר כדי לסעוד בבית הוריו עם בני משפחתו, או עם משפחת אמרסון. הוא קיבל אורחים בבקתו והרצה בבית הספר התיכון של קונקוורד. באוגוסט 1846 הוא אירח ליד ביקתתו את האספה השנתית של "אגודת המתנגדים לעבדות של קונקורד". הוא גם יצא למסע במדינת מיין.
עם זאת הוא גם היה עסוק בזמן זה בכתיבת שני פנקסים עבים על רשמיו מהמקום. הפנקס האחד היה על חוויתיו ביער (ממנו נוצרה הטיוטה הראשונה של "וולדן") והשני הכיל טיוטה של מה שפורסם בהמשך כ"שבוע על הנהרות קונקורד ומרימק", שתיאר שיט של סירה ביחד עם אחיו.
כתיבת הספר > ניסיונות בכתיבת ספרים

לאחר שעזב את הבקתה ושב לקונקורד ניסה תורו לשכנע מוציאים לאור להוציא את "שבוע על הנהרות" שהיה בחלקו ספר זכרונות ובחלקו תיאור טבע. לבסוף נאות מו"ל אחד להוציא לאור את הספר על חשבונו של תורו. היה זה כישלון מוחץ – אנשים מעטים רכשו את הספר והביקורות עליו היו ארסיות. חוסר הצלחה זה הותיר את תורו עם חוב של כמה מאות דולרים וגרם לחיכוך בינו לבין מורהו הרוחני אמרסון. תורו חש שאמרסון מעל באמונו משום ששיבח את הספר למרות שלא מצא חן בעניו. הוא כתב ביומנו: "בעת שידידי היה ידידי הוא החניף לי ואף פעם לא שמעתי מפיו את האמת, אך כשנעשה אויבי הוא ירה בי חץ רעל". פגיעה נוספת ביחסים ביניהם נבעה כנראה מכך שתורו התאהב באופן ילדותי ברעייתו של אמרסון, לידיאן.
תוכן

חלקו ספר זיכרונות וחלקו מסע רוחני, וולדן פותח בהודעה שתורו בילה שנתיים ב- אגם וולדן (Wolden Pond ) וחי חיים פשוטים ללא תמיכה מכל סוג שהוא. הוא מזכיר לקוראים שבזמן הפרסום, ת'ורו חזר לחיות חיים מתורבתים. הספר מופרד למספר פרקים, שכל אחד מהם מתמקד בנושאים ספציפיים:
כלכלה: הפרק הראשון והארוך ביותר. בפרק זה תורו מתאר את הפרויקט שלו: שהות של שנתיים, חודשיים ויומיים בבקתה נעימה, "בעלת רעפים ומטוייחת בחוזקה", בסגנון אנגלי בגודל 10 על 15 רגל ביער. לפי תורו, הוא עושה זאת, כדי להמחיש את היתרונות הרוחניים של אורח חיים פשוט. הוא מספק בקלות את ארבעת צורכי החיים (מזון, מחסה, ביגוד ודלק) בעזרת בני משפחה וחברים, במיוחד אמו, חברו הטוב ביותר ראלף וולדו אמרסון ואשתו. אמרסון סיפק לת'רו עסקת חליפין: הוא יכול לבנות בית קטן ולנטוע גינה בשטח האגם אם הוא יפנה קצת אדמה על מגרש החורש ויעשה מטלות אחרות שם. תורו מתעד בקפידה את ההוצאות והרווחים שלו, ומדגים את הבנתו בכלכלה בית, בזמן שהוא בונה את ביתו וקונה ומגדל מזון.
עלות הבית היא 28.12 דולר (שווה ערך ל-919.52 דולר ב-2023) ות'רו נותן את הפרטים, "כי רק מעטים מאד מסוגלים לדעת מה עלות הבתים שלהם בדיוק, ועוד פחות, אם בכלל, את העלות הנפרדת של החומרים השונים המרכיבים אותם". המרכיבים היקרים ביותר בבקתה הם לוחות ( 8.03 דולר, לוחות שאנטי), רעפים (אנ') (4 דולר, פגומים, לגג ולצדדים), אלף לבנים ישנות (4 דולר) ומסמרים (3.90 דולר). הוא גם קנה שני חלונות משומשים עם זגוגיות (2.43 דולר), שני שקי Lime (אנ') (2.4 דולר, במחיר יקר). בסעיף "תחבורה" (עלות 1.4 דולר) הוא רשם כי "סחבתי את הרוב על גבי". כמו כן הוא השתמש בשיער ("יותר ממה שהייתי צריך"), צירים וברגים, קרשים להחזקת רעפים (אנ'), ברזל לכרכוב האח, ובריח.
איפה חייתי, ובשביל מה חייתי: תורו נזכר במחשבות על מקומות שבהם שהה לפני שבחר באגם וולדן ומצטט את עצתו של הפילוסוף הרומי קאטו "שקול לקנות חווה בזהירות רבה לפני החתימה על המסמכים". האפשרויות שלו כללו את חוות הולוול הסמוכה (שם החליטה "האישה" במפתיע שהיא רוצה לשמור על החווה). תורו יוצא ליער חולם על קיום ללא התחייבויות ומלא פנאי. הוא מודיע שהוא מתגורר רחוק ממערכות יחסים חברתיות שהדואר מייצג (משרד הדואר) ורוב הפרק מתמקד במחשבותיו תוך כדי בנייה וחיים בביתו החדש בוולדן.
קריאה: תורו דן ביתרונותיה של הספרות הקלאסית, רצוי ביוונית או בלטינית המקורית, ומקונן על חוסר התחכום בעיירה קונקורד הניכר בפופולריות של ספרות לא מתוחכמת. הוא גם אהב לקרוא ספרים של מטיילים בעולם. הוא מייחל לזמן שבו כל כפר בניו אינגלנד יתמוך ב"חכמים" כדי לחנך ובכך להאציל את האוכלוסייה.
צלילים: תורו מעודד את הקורא להיות "לנצח בכוננות" ו"להסתכל תמיד על מה שניתן לראות". למרות שניתן למצוא אמת בספרות, ניתן למצוא אותה גם בטבע. הוא מעיר כי בנוסף להתפתחות עצמית, פיתוח התפיסה של האדם יכולה גם להקל על השעמום. במקום "להסתכל בחו"ל לשם שעשוע, חברה ותיאטרון", חייו של תורו עצמו, כולל בילויים משעממים כביכול כמו עבודות בית, הופכים למקור שעשוע ש"לא מפסיק להיות חדשני". כמו כן, הוא זוכה לעונג מהצלילים הממלאים את תא ביתו: פעמוני כנסייה מצלצלים, קרונות כרכרות ורועמים, פרות גועות, שירת ציפור (אנ'), נשיפת ינשופים, צפרדעים מקרקרות ותרנגולים מקרקרים. "כל הצליל שנשמע במרחק הגדול ביותר האפשרי", הוא טוען, "יוצר אפקט אחד".
הערות שוליים

↑  וולדן - חיים ביער; מרי אזרחי, באתר מוסד ביאליק
1 2 3  אנדריאה וולף, המצאת הטבע,הוצאת שוקן, 2017, פרק 19, עמ' 252
1 2 3  אנדריאה וולף, המצאת הטבע,הוצאת שוקן, 2017, פרק 19, עמ' 257
1 2 3  אנדריאה וולף, המצאת הטבע,הוצאת שוקן, 2017, פרק 19, עמ' 259
↑  אנדריאה וולף, המצאת הטבע,הוצאת שוקן, 2017, פרק 19, עמ' 260
1 2  אנדריאה וולף, המצאת הטבע,הוצאת שוקן, 2017, פרק 19, עמ' 261
1 2 3  אנדריאה וולף, המצאת הטבע,הוצאת שוקן, 2017, פרק 19, עמ' 263
בקרת זהויות
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007594991705171  PLWABN: 9810609991705606  BNE: XX2999950  BnF: cb12152763z (data)  LCCN: n83038633  MusicBrainz work: 6d0fd241-bcb2-408e-bc48-cd995135c8ed  NLA: 35548782  SUDOC: 030027799  VIAF: 4243161332355952420006   WorldCat (עם VIAF): 4243161332355952420006
ג'ק לינץ'

ג'ק לינץ' (באנגלית: Jack Lynch, שם מלא: John Mary "Jack" Lynch, באירית: Seán Ó Loingsigh ; ‏ 15 באוגוסט 1917 – 20 באוקטובר 1999) היה מדינאי אירי שכיהן כטישך (ראש ממשלת אירלנד) בשתי תקופות כהונה, מ-1966 ועד 1973 ומ-1977 ועד 1979.
לינץ' נכנס לראשונה לדאל אירן, הפרלמנט האירי ב-1948 ונבחר מחדש בכל הבחירות הכלליות שהתקיימו עד לפרישתו בשנת 1981. בתקופה זו הוא כיהן כשר האוצר (1966-1965), כשר התעשייה והמסחר (1965-1959), כשר החינוך (1959-1957), כשר לענייני גיילטאכט (האזורים דוברי האירית, 1957) וכמזכיר פרלמנטרי. בין השנים 1966–1979 הוא כיהן כמנהיג השלישי של מפלגת פיאנה פול, לאחר פרישתו של שון למס. לינץ' היה המנהיג האחרון של המפלגה ששמר על הרוב הפרלמנטרי שלה.
לפני הקריירה הפוליטית שלו הייתה ללינץ' קריירת ספורט מוצלחת כשחקן הרלינג וכדורגל גאלי.
ראשית חייו

ג'ון מארי לינץ' נולד בעיר קורק. הוא היה הצעיר מבין חמישה בנים ואחיהן של שתי בנות צעירות ממנו. ג'ק, כפי שנקרא, היה ידוע כ"נער הפראי" של המשפחה. הוא חונך בבתי ספר נוצרים בקורק. כאשר מלאו לו 13 מתה אמו באופן פתאומי. לינץ' שהיה קשור באופן מיוחד לאמו, הושפע קשות ממותה. דודתו, שבעצמה הייתה אם לשישה, לקחה על עצמה לדאוג למשפחה בתקופה סוערת זו. לינץ' סיים את בחינות הבגרות שלו ב-1936 ולאחר מכן עבר להתגורר בדבלין ועבד במועצת החלב העירונית, לפני ששב לקורק ועבד בבית המשפט לערעורים.
בבית המשפט הוא עבד כפקיד בגיל 19. עבודתו בבית המשפט עוררה בו את העניין בתחום המשפט וב-1941 הוא החל לקחת קורסי ערב במשפטים באוניברסיטת קורק. לאחר שנתיים הוא עבר לדבלין כדי להשלים את לימודיו בקינגס אינז. תוך כדי לימודיו הוא החל לעבוד במשרד המשפטים. ב-1945 החל לינץ' לעסוק בעריכת דין והיה עליו להחליט אם הוא מעוניין להמשיך כעובד ציבור או לעבור למגזר הפרטי. הוא החליט לשוב לקורק ולעסוק בעריכת דין במגזר הפרטי.
ב-1943 הכיר לינץ' את מי שתהייה אשתו, מאירין או'קונור (Máirín O'Connor), בתו של שופט דבלינאי. לינץ' היה החבר הראשון והיחיד שלה ושלוש שנים לאחר מכן, ב-10 באוגוסט 1946, השניים נישאו. אף על פי שלמאירין היו חששות בקשר להחלטתו של בעלה ללכת לעולם הפוליטיקה, להתמנות כשר ואף להיות ראש ממשלה, היא עמדו לצדו לאורך הדרך וסייעה לו להתמודד עם החלטות קשות שהשפיעו על חייו ועל חיי שניהם. במקרה אחד, נעתר לינץ' להפצרות מפלגתו בכלל ושון למס בפרט, לקבל את מנהיגות מפלגת פיאנה פול, רק לאחר הסכמתה של מאירין. העובדה שלזוג לא היו ילדים, אפשרה ללינץ' לצאת לקריירה פוליטית מבלי לחשוש להשפעה שתהייה לכך על מחויבותו המשפחתית. בכל אופן, הוא נותר מסור באופן מוחלט למאירין והיא תמיד הייתה מזוהה איתו בציבור.
קריירה ספורטיבית

מגיל צעיר, גילה ג'ק לינץ' עניין והגיע להישגים משמעותיים כספורטאי. ענפי ספורט כמו רוגבי, כדורגל, שחייה וכדוריד, היו החביבים עליו, אך במיוחד הוא אהב לעסוק בהרלינג וכדורגל גאלי. הוא שיחק במועדון ההרלינג "גלן רוברס" (Glen Rovers ), שהיה פעיל באזור בלאקפול שבעיר קורק. הוא זכה להצלחה בליגות הנוער הוא זכה באליפויות במסגרת תחרויות מחוזיות ב-1933 וב-1934 כשהוא משמש כקפטן הקבוצה. באותה שנה זכה לינץ' בפעם הראשונה באליפות ההרלינג המחוזית לבוגרים במסגרת אותו מועדון, האליפות הראשונה מבין שיא של שמונה שבהם זכה יחד עם המועדון בשנים הבאות. את הקריירה שלו במועדון זה סיים לינץ' כשזכה במדליות באליפות המחוזית שלוש פעמים ברציפות בין השנים 1950-1948.
במקביל שיחק לינץ' במסגרת קבוצת הכדורגל הגאלי של הגלן רוברס ובשנים 1932 ו-1933 הוא זכה עם קבוצתו באליפות הצעירים. ב-1937 הוא זכה באליפות הנוער ובשנה לאחר מכן זכה במדליה במסגרת אליפות הבוגרים המחוזית. במדליה השנייה שלו הוא זכה ב-1941. כשעבד לינץ' בדבלין באמצע שנות הארבעים, הוא שיחק במועדון הפוטבול של עובדי המדינה. ב-1944 הוא זכה באליפות דבלין לבוגרים.
קריירה פוליטית

ב-1946 החלה הקריירה הפוליטית של לינץ' כאשר הוא התבקש על ידי הסניף המקומי של פיאנה פול להציג את מועמדותו לפרלמנט. להצעה זו הוא סירב, עקב חוסר ניסיונו הפוליטי, אך ציין שהוא יהיה מעוניין להציג את מועמדותו בבחירות הבאות. ב-1947 הוא סירב להצעה דומה לרוץ מטעם המפלגה החדשה "משפחת הרפובליקה" (Clann na Poblachta). לבסוף התמודד לינץ' בבחירות שהתקיימו בפברואר 1948 ובהן הוא זכה במקום הראשון מטעם מחוז הבחירה של קורק ונכנס לפרלמנט מטעם מפלגת פיאנה פול. אף על פי שהמפלגה הפסידה בבחירות והודחה מהשלטון בפעם הראשונה מזה 16 שנים, נעשה לינץ' לכותב הנאומים והתחקירן של מנהיג המפלגה איימון דה ואלירה.
ב-1951 שבה פיאנה פול לממשלה ולינץ' מונה להיות המזכיר הפרלמנטרי שלה, עם אחריות מיוחדת על אזורי הגיילטאכט (האזורים דוברי האירית). המפלגה איבדה את השלטון שוב בין השנים 1954 ועד 1957. במהלך תקופה זו שירת לינץ' כדובר הממשלה באזורים דוברי האירית. לאחר הבחירות של 1957 שבה המפלגה לשלטון ודה ואלירה הרכיב את ממשלתו האחרונה. לינץ' שהיה אז בן 39 נעשה לחבר הצעיר ביותר בממשלה בתפקיד שר החינוך ולזמן קצר החזיק את תיק הגיילטאכט. הוא יזם חקיקה חדשנית, כמו העלאת גיל חינוך החובה, צמצום מספר התלמידים בכיתות בתי הספר, ביטול האיסור על נשים נשואות לעסוק בהוראה והתרת חבישת כיפות על ידי תלמידים יהודים, אך רק החל מגיל 12.
קריירה פוליטית > שר התעשייה והמסחר

ב-1959 נבחר דה ואלירה להיות נשיא אירלנד ושון למס נבחר להיות הטישך (ראש הממשלה) ומנהיג מפלגת פיאנה פול. לינץ' קודם להיות שר התעשייה והמסחר במקומו של למס. כאן הוא ירש את אחד המשרדים הדינמיים ביותר בממשלה. בכל אופן, לכשנכנס לנעליו של מנהיג פוליטי גדול כמו למס, חש לינץ' שיכולתו לחולל שינויים מוגבלת באופן משמעותי. לינץ' לא תואר בתור אחד השרים החדשניים בהיסטוריה של המשרד, אך ככזה שהיה מקפיד על פרטים וקשוב לעצות כאשר עסק בענייני חקיקה. במשרד ממשלתי זה עבד לינץ' בצמוד עם למס ועם הכלכלן ט.ק. וויטקר והיה שותף בהנעת הצמיחה הכלכלית וביישומה של התוכנית להתרחבות כלכלית. כמו כן הוא בלט באופן שבו היה פותר מחלוקות בחוגי התעשייה במהלך כהונתו.
קריירה פוליטית > שר האוצר

ב-1965 נבחר למס לכהונה שנייה כראש ממשלה. הייתה זו ההזדמנות ליזום את פרישתם של שועלים פוליטיים ותיקים כמו ג'יימס ראין ושון מק'אנטה. תפקיד שר האוצר התפנה עבור לינץ'. מינוי זה היה משמעותי במיוחד בשל העובדה שלמס ידע שזו כהונתו האחרונה כראש ממשלה והוא היה מעוניין להכין יורש. לצורך כך קיבל לינץ' את התפקיד השני בחשיבותו בממשלה וכך רכש ניסיון בכמה תחומים ובין השאר ליווה את למס ללונדון כדי לחתום על הסכם הסחר בין אירלנד לבין הממלכה המאוחדת. אחת ההזדמנויות בהן בלטה סמכותו של לינץ' כשר אוצר הייתה כאשר שר החינוך, דונו או'מיילי, הכריז שהממשלה תספק חינוך גבוה לכל. הצעה זו לא נדונה בקבינט כפי שנדרש ליישומו של צעד כזה בעל משמעות כלכלית. בסופו של דבר התברר שלמס הסכים קודם לכן להצעה זו ללא דיון בקבינט כפי שהיה נדרש.
קריירה פוליטית > התפטרותו של למס

ב-1966 פרש למס, לאחר שבע שנים בתפקיד מנהיג המפלגה. הבחירות הפנימיות לתפקיד ראש המפלגה איימו לשסע את פיאנה פול. לינץ', ועוד אחד מחביביו של למס, פטריק הילרי, הוציאו את עצמם מהמרוץ למנהיגות המפלגה כבר מתחילתו. אחרים כמו צ'ארלס הוהי, ג'ורג' קולי וניל בלאני העמידו עצמם לבחירה. אף אחד מהמועמדים לא נראו מזהירים במיוחד ולמס עשה מאמץ אחרון נוסף לשדל את הילרי או לינץ' להצטרף למרוץ כמועמדים של פשרה. הילרי נותר נחוש בדעתו שהוא לא מעוניין בתפקיד המנהיג ובסופו של דבר נכנע לינץ' ללחצים. עם הכרזתו על מועמדותו משכו הוהי ובלאני (זה האחרון לא הציג את מועמדותו באופן רשמי), את מועמדותם והכריזו על תמיכתם בלינץ'. קולי סירב לפרוש מהמרוץ שבסיומו נרשמו 52 קולות ללינץ' מול 19 קולות של קולי. ב-10 בנובמבר 1966 נבחר ג'ק לינץ' כטישך וכמנהיג פיאנה פול.
כהונה ראשונה כראש ממשלה

בשל העובדה שלינץ' נבחר לראשות הממשלה כ"מועמד של פשרה", נראה היה לרבים שהוא יכהן בתפקיד רק לתקופת ביניים. מחשבה זו לא נעלמה מעינו של לינץ ולא הייתה לו כוונה לממש אותה ולפנות את מקומו למי מהמועמדים שנכשלו מולו בבחירות. עם זאת, הוא סירב למנות בעצמו את חברי ממשלתו. הוא סבר שחברי הממשלה חבים את תפקידיהם ללמס והשאיר את כולם בתפקידם, למעט אחדים שהתחלפו בתפקידיהם. לינץ' אימץ את הגישה שעל פיה השרים חופשיים לנהל את משרדיהם באופן עצמאי. הוא המשיך בגישה החדשנית והליברלית שהחל בה למס, אם כי הוא עשה זאת באופן איטי יותר. לינץ' נכנס לתפקידו בעיתוי מוצלח. הבחירות הכלליות הבאות עמדו להיערך זמן רב לאחר מכן ולמפלגה היה רוב מוחלט בפרלמנט.
כהונה ראשונה כראש ממשלה > משאל העם על ייצוג יחסי

ב-1968, כאשר פיאנה פול הייתה בשלטון כבר 11 שנים, שוכנע לינץ' לנסות שוב לבטל את שיטת הבחירות בייצוג יחסי לטובתה של שיטת הבחירות בשיטה הרובנית כמו בבריטניה. מערכה זו עוררה התלהבות מצומצמת גם בחוגי פיאנה פול. מפלגת פינה גייל ומפלגת הלייבור התנגדו למשאל עם בסוגיה זו, כאשר התברר שעל פי השיטה החדשה עשויה פיאנה פול לזכות ב-80 עד 90 מ-144 מושבי הפרלמנט. כמו ב-1959, כאשר ניסתה המפלגה להעביר את אותו משאל עם, האמין ציבור הבוחרים שזהו ניסיון לקבע את פיאנה פול בשלטון, וההצעה לא עברה. תוצאות משאל עם אלו הטילו בספק את יכולתו של לינץ' לזכות בבחירות הכלליות, אך הנחה הזו הופרכה לאחר פרסום תוצאות הבחירות של 1969, שבהן זכתה פיאנה פול, בפעם הראשונה מאז הניצחון של דה ואלירה ב-1957, ברוב מוחלט בפרלמנט. לינץ' הוכיח את עצמו כנכס אלקטורלי חשוב למפלגתו.
כהונה ראשונה כראש ממשלה > צפון אירלנד

תקופת כהונתו הראשונה של לינץ' כראש הממשלה עמדה בסימן המצב בצפון אירלנד ועמדתו של לינץ' בסוגיה זו. הוא המשיך את גישתו של למס בנוגע ליחסים עם צפון אירלנד. יחסים טובים יותר התפתחו בין שני חלקי האי עם שיתוף פעולה בין שרים בנושאים מעשיים כמו מסחר, חקלאות ותיירות. בדצמבר 1967 נסע לינץ' לפגישתו הראשונה עם ראש ממשלת צפון אירלנד, טרנס או'ניל, מתוך תקווה להדק את היחסים עוד יותר. ב-8 בינואר 1968 הם נפגשו שוב בדבלין. עם זאת, המצב בצפון עמד על סף פיצוץ כאשר החל אי-שקט אזרחי ואו'ניל התפטר מתפקידו.
זמן קצר לאחר ניצחונו של לינץ' בבחירות, המתיחות בצפון אירלנד התגברה והאירועים הקרויים הצרות החלו אז. זרם הפליטים שחצו את הגבול החל להעסיק את דעת הקהל ברפובליקה. קרב בוגסייד (Battle of the Bogside) שהתחולל בדרי בין כוח השיטור המלכותי של אלסטר לבין תושבי העיר באוגוסט 1969, הניעו את לינץ' לשאת ב-13 באוגוסט את מה שנחשב לאחד הנאומים הטלוויזיוניים החשובים ביותר בהיסטוריה של אירלנד. בהגיבו על האלימות הגואה הוא אמר:
כעת ברור שהמצב הנוכחי לא יכול להמשך. אין ספק שממשלת צפון אירלנד אינה שולטת במצב. אכן, המצב הנוכחי הוא התוצאה הבלתי נמנעת מהמדינות שנוהלה בעשורים האחרונים על ידי ממשלות צפון אירלנד. ברור גם שממשלת אירלנד לא יכולה עוד לעמוד מנגד כשחפים מפשע נפצעים או אף נהרגים. ברור שכוח השיטור המלכותי של אלסטר לא יכול להיחשב ככוח משטרה נייטרלי. גם העסקתם של כוחות הצבא הבריטי לא מתקבלת על הדעת כאמצעי להרגעת הרוחות, בכל אופן לא לטווח הארוך. לפיכך, ממשלת אירלנד ביקשה מממשלת בריטניה לפנות באופן מיידי לאו"ם כדי שזה ישגר באופן מיידי כוח שמירת שלום לששת המחוזות של צפון אירלנד, והנחתה את שגריר אירלנד באו"ם ליידע את מזכ"ל האו"ם בדבר דרישתה זו. כמו כן ביקשנו מממשלת בריטניה  לדאוג לכך שהתקפות המשטרה על תושבי דרי ייפסקו מיד.
אנשים רבים נפצעו וכמה מהם באופן קשה. אנו יודעים שרבים מאלה לא היו מעוניינים להיות מטופלים בבתי החולים של ששת המחוזות. לפיכך, הנחנו את צבא אירלנד להקים בתי חולים שדה באזור הסמוך לדרי ובנקודות נוספות לאורך הגבול על פי הצורך.
בהכירנו בכך שאיחוד מחדש של הטריטוריה הלאומית יכול להיות הפתרון היחידי לבעיה, בכוונתנו לבקש מממשלת בריטניה להיכנס אתנו למשא ומתן מוקדם כדי לסקור את המצב החוקתי של ששת המחוזות של צפון אירלנד.
הצהרתו של לינץ' שממשלת אירלנד "לא תוכל לעמוד מנגד", פורשה על ידי היוניוניסטים בצפון אירלנד כרמז על התערבות צבאית אפשרית. מיעוט של שרי הממשלה (ככל הנראה שניים) היה בעד מהלך כזה, אך צבא אירלנד לא היה מוכן כלל וכלל למבצע מסוג כזה. רוב שרי הקבינט התנגדו לפעולה צבאית ולינץ' לא נקט בצעד כזה, אם כי הוא הורה להכין תוכנית מגירה. עם המשך האלימות, נפגש שר החוץ פטריק הילרי עם עמיתו הבריטי ויחד הם פנו לאו"ם כדי שזה ישלח כוח שמירת שלום לצפון. בכל אופן, מעט הושג מפגישות אלו להוציא כיסוי תקשורתי על הנעשה בצפון. המצב בצפון אירלנד המשיך להתדרדר במהלך תקופת כהונתו הראשונה של לינץ' כראש ממשלה. ביום ראשון העקוב מדם (30 בינואר 1972) נהרגו 14 אזרחים לא חמושים על ידי צנחנים בריטים ורגשות אנטי-בריטיים חריפים התחוללו בכל רחבי אירלנד, כולל פעולת הצתה של השגרירות הבריטית בדבלין.
כהונה ראשונה כראש ממשלה > שערוריית הנשק

גישתו של לינץ' כלפי שאלת צפון אירלנד והיישום של מדיניות מפלגת פיאנה פול בסוגיה, הראו שוב למבקריו שהוא למעשה היה מנהיג חזק והחלטי. מיומנויות המנהיגות החזקות שלו ונחישותו באו באופן ברור לידי ביטוי ב-1970, כאשר טענות, שמאוחר יותר הוכחו בבית משפט כבלתי נכונות, למרות שהן עוררו תהיות מאז, ששר החקלאות הרפובליקני הקנאי, ניל בלייני ושר האוצר צ'ארלס הוהי, היו מעורבים בניסיון להעביר סיוע בסך של 100,000 ליש"ט כדי לייצא כלי נשק לצבא האירי הרפובליקני. שני השרים הודחו לאחר סחבת שהייתה בהתחלה מצדו של לינץ', שר המשפטים מייקל או'מוריין התפטר יום קודם לכן ושר רביעי, קווין בולנד, יחד עם מזכירו הפרלמנטרי, התפטר לאות סולידריות עם הוהי ובלייני. הפרשה כולה, שנודעה כשערוריית הנשק, אפשרה ללינץ' להשליט סדר בממשלתו, אך בסופו של דבר הובילה לפילוג עמוק בפיאנה פול במשך העשורים הבאים. כיום רווחת האמונה שלינץ' ידע על מעשיהם של השרים ופעל רק כאשר לא הייתה לו ברירה.
כהונה ראשונה כראש ממשלה > חברות בשוק האירופי המשותף

אחת מנקודות השיא בתקופת כהונתו הראשונה של לינץ' כראש ממשלה, וככל הנראה אחת החשובות בהיסטוריה האירית המודרנית, הייתה כניסתה של אירלנד לשוק האירופי המשותף. לינץ' הוביל באופן אישי את הבקשה לחברות ותוצאות משאל העם שהתקיים באירלנד בנושא, הראו שהציבור היה מאחוריו. אירלנד הצטרפה לשוק האירופי המשותף יחד עם שכנתה בריטניה ויחד עם דנמרק ב-1 בינואר 1973. פטריק הילרי היה לנציגה הראשון של אירלנד בנציבות האירופית. כשמונה הילרי לתפקיד הרוויחה אירופה את אחד הפוליטיקאים האירים המנוסים ביותר, בעוד שלינץ' איבד את אחד מבעלי בריתו הקרובים. כניסתה של אירלנד לשוק האירופי המשותף הייתה שיאו של עשור של הכנות שהחלו על ידי לינץ' וקודמו בתפקיד שון למס, שלרוע המזל לא זכה לראות את מה שעשוי היה להיות הישגו הגדול ביותר.