stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הוקון השישי, מלך נורווגיה
מדיניות צבאית

במשך כל תקופת מלכותו של הוקון, יושמה רפורמה נרחבת בצבא הנורווגי. המבנה הארגוני של הצבא שונה מהמבנה המסורתי של צבא האיכרים המגויס לגוף צבאי שהיה בשליטתם הישירה של האצילים הנורווגים הנאמנים למלך. קודמו של הוקון על כס המלכות הנורווגי התמיד ביישומה של מדיניות פנים שעל פיה הונהג שירות אזרחי בממלכה ושורות הצבא הורחבו. אף על פי כן, הוקון לא המשיך ביישום מדיניות זו והוא בחר להאציל סמכויות צבאיות ללורדים הנאמנים עליו. כתוצאה מכך, עלה בידו של הוקון לגייס צבאות גדולים יותר, אך בהדרגה עלתה העלות הכספית של החזקת צבאות אלו. בשל המלחמה נגד שוודיה ובשל המדיניות הנורווגית האגרסיבית במזרח, היה על הוקון ללוות כספים בקנה מידה חסר תקדים כדי להחזיק את צבאותיו ולהסתמך בהדרגה על האצולה הנורווגית ועל הסוחרים הגרמנים העשירים. הגידול בחוב החיצוני יגרום בהמשך לשינוי מרכז הכובד הפוליטי ולהחלשת עוצמתו של המלך.
שנותיו האחרונות ומותו

בערוב ימיו היה הוקון מותש כבר מהלוחמה המתמדת ומהעימות המתוח מול בן דודו, אלברכט ממלקלנבורג. ההשערה הייתה שלחצים אלו, בנוסף לקשיים הפיננסיים המשמעותיים, תרמו לקיצור ימיו של הוקון. הוקון מעולם לא חדל לשאוף להשיב לעצמו את נחלותיו בשוודיה ובמרץ 1380 הוא הוציא מכתבים בהם קרא להתכונן למלחמה כנגד הגרמנים בשוודיה. במכתבים הוא הורה לגייס צי שיתכונן ליציאה למלחמה. נראה היה ככל הנראה שהגרמנים הפרו את הסכם השלום הקודם וזממו לפתוח במלחמה כנגד הוקון. בכל אופן, אין בנמצא תיעוד לקרב או למלחמה באותה תקופה. בזמן כל שהוא במהלך הקיץ או ראשית הסתיו של 1380, מת הוקון השישי באוסלו, בהיותו בן 40. הוא נקבר בכנסייה מריה הקדושה באוסלו. לאחר מותו ירש אותו בנו אולף, כשאלמנתו מרגרטה משמשת כעוצרת.
שלט האצולה המאוחד של הוקון השישי כמלך נורווגיה ושוודיה
ולדמר הרביעי, מלך דנמרק, חותנו של הוקון השישי, יריבו ובעל בריתו
מובי

| --- | --- |

 לידה:  11 בספטמבר 1965 (בן 59) הארלם, ארצות הברית 
 שם לידה:  Richard Melville Hall 
 שם במה:  Moby 
 מוקד פעילות:  הארלם, ניו יורק, ארצות הברית
 תקופת הפעילות:  מ-1993
 מקום לימודים:  אוניברסיטת המדינה של ניו יורק בפרצ'ייס, תיכון דריאן 
 סוגה:  מוזיקה אלקטרונית
 שפה מועדפת:  אנגלית אמריקאית, אנגלית 
 כלי נגינה:  פסנתר, כלי מקלדת, גיטרה בס, גיטרה 
 חברת תקליטים:  V2 רקורדס
 moby.com
 פרופיל ב-IMDb
 
ריצ'רד מלוויל הול (באנגלית: Richard Melville Hall;‏ נולד ב-11 בספטמבר 1965), הידוע בשם הבמה מובי (Moby), הוא יוצר מוזיקה אלקטרונית אמריקאי.
ביוגרפיה

ריצ'רד מלוויל הול נולד בשכונת הארלם שבעיר ניו יורק לאליזבת מקברייד, מזכירה רפואית, ולג'יימס פרדריק הול, פרופסור לכימיה, אשר מת כאשר ריצ'רד היה בן שנתיים.
אימו גידלה אותו בדריאן שבקונטיקט.
בגיל 22 ריצ'רד החל להיות טבעוני.
שמו האמצעי מלוויל וכינויו "מובי" ניתנו לו על ידי הוריו בגלל קשרי השארות שלו לסופר הרמן מלוויל שחיבר את הרומן "מובי דיק".
קריירה מוזיקלית

מובי התחיל את הקריירה המוזיקלית שלו בלהקת פאנק בשם "Vatican Commandos", אבל ב-1989 החליט לזנוח את הפאנק ולעבור ליצור מוזיקה אלקטרונית.
בשנת 1993 הוציא מובי את הדיסק הראשון שלו, "(The Story So Far (aka Moby", שבו היה שיר בשם "Go" שיצא כסינגל והפך ללהיט בדיסקוטקים והגיע למקומות גבוהים במצעדים בריטיים.
הפריצה של מובי קרתה ב-1999, כשהוציא את הדיסק Play. דיסק זה היה הדיסק הראשון בהיסטוריה שכל אחד משיריו הושמע בפרסומת. מאפיין בולט ב-Play הוא שבחלק גדול מהשירים עשה מובי שימוש בדגימות משירי בלוז ישנים.
בשנת 2001 השמיע ביקורת כלפי המוזיקה של אמינם, ובה טען שהיא מלאה במסרים הומופוביים ושל שנאת נשים. אמינם, בתגובה, כתב בשיר "Without Me" שמובי הוא הומו ושאיש לא מאזין למוזיקת טכנו.
במשך זמן קצר ב-2002 הגיש תוכנית טלוויזיה שעסקה במוזיקה אלקטרונית. באותה שנה הוציא את דיסק הטכנו "18", שבו היו 18 שירים. הסינגל הבולט מדיסק זה הוא "We Are All Made Of Stars", שיר שמובי סיפר שכתב בעקבות פיגועי 11 בספטמבר שהתרחשו ביום הולדתו.
ב-2005 הוציא את האלבום, "Hotel". האלבום זכה למעמד זהב ופלטינה במעל ל-20 מדינות. מהאלבום יצאו שירים פופולרים כמו "Lift Me Up" ,"Slipping Away", "Raining Again, "Spiders וכמובן הקאבר השקט ל"Temptation" של להקת ניו אורדר (New Order).
בין השנים 2006 ל-2007 עסק ביצירת פסקולים לסרטים, ואף בעצמו שיחק תפקיד קצר בסרט בשם "Pittsburgh" בכיכובם של ג'ף גולדבלום ואיליאנה דאגלס. בשנת 2008 הוציא את האלבום Last Night, אלבום דאנס אלקטרוני המושפע בעיקר מחיי הלילה בשכונתו של מובי בניו יורק. בשנת 2009 הוציא את האלבום Wait for Me, אלבום מאוד שקט ומלודי בניגוד לקודמיו, האלבום הוקלט כולו בסטודיו שלו עם דגש על חופש יצירתי ופן יותר אישי.
מובי הוציא מוזיקה גם תחת הכינויים: Voodoo Child, Barracuda, UHF, The Brotherhood, DJ Cake, Lopez
Brainstorm/Mindstorm. הוא מנגן ב-קלידים, גיטרה וגיטרה בס.
בשנת 2011 הלחין מובי פסקול לסרט Waste Land, סרט תיעודי המתאר את עבודתו האמנותית של ויק מוניז.
בשנת 2024 שיתף מובי פעולה עם המוזיקאים הישראלים בלסטויז ושלומי ברג ויחד הוציאו חידוש לשיר Lift me up (במקור מ-2005).
פעילות אקטיביסטית

מובי הוא תומך ידוע של מספר ארגונים ליברליים שעוסקים בזכויות בעלי חיים, חינוך ועוד. הוא מרבה לדבר על היותו טבעוני ומקיים מופעי צדקה.
בשנת 2005 יצר את הפסקול לסרט התיעודי "ארת'לינגס", העוסק בשימוש בבעלי חיים על ידי האנושות.
דיסקוגרפיה

Moby
Ambient
Everything Is Wrong
Rare: The Collected B-Sides 1989–1993
Animal Rights
Play
18
Hotel
Last Night
Wait for Me
Destroyed
Innocents
Long Ambients 1: Calm. Sleep.
These Systems Are Failing
More Fast Songs About the Apocalypse
Everything Was Beautiful, and Nothing Hurt
Long Ambients 2
All Visible Objects
Live Ambients – Improvised Recordings Vol. 1
Reprise
Ambient 23
Resound NYC
Always Centered at Night
נישואי בוסר בישראל

נישואי בוסר בישראל הם נישואים בישראל, כאשר אחד הצדדים מתחת הגיל המותר לנישואים על פי חוק גיל הנישואין. מאז 2013 גיל הנישואים והאירוסים המותר בחוק הוא 18 על פי חוק גיל הנישואין, התש"י - 1950. העונש הקבוע בחוק לאדם שהתחתן עם קטינה או עזר להשיאה הוא שנתיים מאסר או קנס. ניתן לבקש היתר לאישור נישואין מבית המשפט לענייני משפחה החל מגיל 16, אך עם זאת, מתחת לגיל 17 נדרשת קבלת תסקיר על מצב הקטינה מעובד סוציאלי. לפי הנחיות היועץ המשפטי לממשלה (שאינן מחייבות את השופטים), על בית המשפט להמעיט במידת האפשר בנתינת היתרים לנישואי בוסר, והשיקול המרכזי שצריך לעמוד לנגד עיניו הוא טובת הקטינה. למרות החוק, רשות האוכלוסין וההגירה קיבלה 618 בקשות לרישום נישואין ללא היתר מבית המשפט בשנת 2017. לפי ההערכות, בכל שנה מתחתנות כ-4,000 קטינות בישראל, רובן ללא ידיעת המדינה. נישואי בוסר נחשבים כגורם סיכון בתחום הכלכלי והרגשי, בנוסף ללידה בגיל צעיר הכרוכה בסיכון לאם ולתינוק.
במגזר הערבי

לפי הערכות, כאלפיים קטינות ערביות מתחתנות מדי שנה, ונישואים אלו מהווים כתשעים אחוזים מכלל נישואי הבוסר בישראל. לרוב, הן מגיעות לבית המשפט השרעי ומתחתנות בהתאם לחוקי האסלאם. הנישואים נרשמים כחוק כשהכלה מגיעה לגיל 18 או כשהיא נכנסת להיריון. כך, אושרו בדיעבד בין ינואר 2016 לאוגוסט של אותה שנה 83 מקרים של נישואי קטינות. מדי שנה, יולדות כאלפיים נערות ערביות מתחת לגיל 19. רק מעטות עוברות דרך המדינה. בהתחשב בכך שקיום יחסי מין מחוץ לנישואים נחשב לטאבו, יש להניח שרובן היו נשואות לפחות תשעה חודשים לפני הלידה. עשרה אחוזים מהגירושים במגזר מתרחשים לפני שהרעיה מגיעה לגיל 19. לפי סקר שנערך ב-2011, 1.1% מהאוכלוסייה הערבית סבורים כי ראוי שבנות יתחתנו בגילאי 15–17, ו-0.5% טענו שזהו גיל החתונה הראוי גם עבור בנים.
ישנם שלושה הסברים לתופעה. הראשון הוא שמדובר בעניין כלכלי: משפחות עניות ומרובות ילדים "מוכרות" את הילדה לחתן אמיד. לפי הסבר שני, מדובר בחברה שמרנית, שמפחדת ממיניות האישה. כשהנערה מגיעה לגיל ההתבגרות ומיניותה מתפרצת ועלולה לפגוע בכבוד המשפחה, בוחרים ההורים להשיא אותה כדי להעביר את האחריות. לפי ההסבר השלישי, הנישואים נועדו לספק את צורכם של בני הנוער באהבה ומיניות בחברה שמרנית שלא מקבלת צרכים אלה מחוץ למסגרת הנישואים.
במגזר החרדי

בקבוצות מסוימות בקהילה החרדית, למשל בקהילת יבנאל, נשמעים קולות הטוענים שנישואים בגיל צעיר יגנו על הצעירים ממגוון סכנות כגון סמים, אלכוהול ופריצות. הסבר נוסף מנמק את התופעה ברצון הקטינים במיניות בחברה שמרנית האוסרת אף על מגע בין גברים לנשים מחוץ לנישואין. יואליש קרויס טוען כי גיל החתונה הראוי הוא 16. הוא מאשים את המדינה כי באוכפה את החוק, היא מרתיעה את הרבנים שמסרבים לחתן קטינים וטוען כי מטרת החוק מלכתחילה הוא למנוע מהמגזר החרדי להתרבות.
נתונים מספריים

מספר הבקשות לרישום נישואי קטינות ברשות האוכלוסין וההגירה, עם היתר וללא היתר, לפי דת, בשנת 2017
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | מוסלמים | יהודים | נוצרים | ללא דת | סך הכול |
| עם היתר | 30 | 24 | אין | אין | 54 |
| ללא היתר | 590 | 23 | 1 | 4 | 618 |
| סך הכול | 620 | 47 | 1 | 4 | 672 |
הגורמים לנישואי קטינים

עד המאה ה-20, תופעת נישואי הקטינים הייתה תופעה נפוצה, והיא נעשתה כדי לחזק קשרים בין משפחות, כדי להגביר את הסיכוי להמשך השושלת המשפחתית וליצירת ילדים ככוח עבודה.
כיום ישנם מספר גורמים המובילים לנישואי קטינים -
לחץ מצד המשפחה - במקרים רבים ההחלטה לנישואים בין קטינים נובעת מלחץ או כפייה מצד המשפחה, שכופה גם את זהותו של בן הזוג המיועד.
הקלה כלכלית על משק הבית - במשפחות מרובות ילדים המצויות במצב סוציו-אקונומי נמוך, נישואי הבת הקטינה, אשר מיד עם נישואיה עוברת להתגורר בבית משפחת החתן, מסייעים להקל על המעמסה הכלכלית ועל צפיפות המגורים.
נורמות חברתיות ודתיות מקובלות - בחוגים מסוימים (גם בישראל) הנורמה החברתית והדתית המקובלת היא כי מוטב לאנשים, ובפרט לנשים, להינשא מוקדם ככל הניתן.
חשש לביטחונה האישי של הקטינה - ישנן קהילות שבמסגרתן חל איסור מוחלט על מימושה של מערכת יחסים זוגית אינטימית בכל דרך ללא הסדרה חוקית ו/או דתית רשמית. כניסת הקטינה למוסד הנישואין, מהווה מנגנון הגנה על כבודן ומעמדן וכן להגנה על ביטחון הקטינה.
מקלט ומפלט ממצוקות הבית - לעיתים הנישואין הן מפלט עבור קטינות המגיעות מסביבה ביתית קשה. הנישואין עבור הקטינה, נתפסים כאפשרות להתחלה חדשה במסגרת יציבה ובטוחה יותר.
פגיעה בזכויות אדם ובזכויות נשים ואפליה מגדרית עקב נישואי בוסר

ארגוני זכויות אדם רבים נוטים להשתמש בביטוי "השאת קטינות", משום שברבים מהמקרים נישואי הקטינות לא נערכים מתוך רצון חופשי ובהסכמה מלאה.
נישואי בוסר כרוכים לרוב בפגיעה בריאותית, פיזית ונפשית, בקטינים ובעיקר בקטינות, ופעמים אף בניצולן. נישואי קטינות מהווים פגיעה בזכויות הבסיסיות של הנערות. מקטינות נשואות נשללת פעמים רבות הזכות לחינוך, מרביתן של הנערות הנישאות בטרם מלאו להן שמונה-עשרה שנה, נושרות מבתי הספר ואינן רוכשות השכלה ברמות גבוהות יותר.
הריון ולידה בגילאים צעירים מסכנת את חיי האם ואת חיי התינוק. אימהות צעירות סובלות יותר ממחלות מין, ועלולות להיות חשופות למחלות הקשורות לצוואר הרחם. נישואי קטינות אף שוללים מקטינות את זכות היסוד השמורה לכל אדם כאשר הוא להיכנס לברית הנישואין בהסכמה חופשית ומלאה. החובות והאחריות הנובעים מקשר הנישואין פוגעים לעיתים בבריאותן הנפשית של הנערות.
תופעת נישואי הקטינות קשורה קשר הדוק לתפיסות סטריאוטיפיות, שעל-פיהן מקומה הטבעי של האישה הוא בבית, והתפקיד העיקרי שלה הוא לידת ילדים וגידולם.
אכיפה

הרשויות השונות מדווחות על מספרים שונים לחלוטין בכל הנוגע לנישואי בוסר. לעיתים מוגשת תלונה ולעיתים לא, וההיגיון המבחין בין שני המקרים לא ברור. האחריות אינה מוטלת על גוף אחד ולא ברור מי אמור לטפל בזה. בנוסף, נשמעו טענות על הסכמים שבשתיקה בין המשטרה לרבנים, שמאפשרים את המשך התופעה.
הערות שוליים

↑  היועץ המשפטי לממשלה, הנחיית היועץ המשפטי לממשלה מס' 1101.4, מדיניות תביעה: נישואי בוסר ובעילת קטינה, תאריך עדכון: 3 ביולי 2002.
1 2 3  אילה אליהו, ‏נישואי קטינות:ריכוז נתונים לשנים 2016–2017, באתר מרכז המחקר והמידע (ממ"מ) של הכנסת, 21 במאי 2018
1 2 3  טלי פרקש, הכלה בת 15: נישואי קטינים בישראל, באתר ynet, 1 באוגוסט 2016
1 2 3  צח בן-יהודה, ‏נישואי קטינות – נתונים וניתוח, באתר מרכז המחקר והמידע (ממ"מ) של הכנסת, 11 בדצמבר 2016
1 2 3  נישואי בוסר: כמה קטינות ערביות נישאות בניגוד לחוק, ולמה?, באתר שיחה מקומית, ‏2015-05-31
↑  אטראש, אעס. נישואים בגיל צעיר בקרב הערבים בישראל. מכון יאפ"א בע"מ, 2011
↑  איתי פילדמן, נישואי קטינים, הכנסת, 2010
↑  עו"ד עדי בלוטנר, חוק גיל הנישואין, פרויקט פא"י, 2014
↑  האגודה לזכויות האזרח בישראל - ארכיון משפטי | ההתמודדות החוק הישראלי עם תופעת נישואי הקטינות, באתר law.acri.org.il
רכסים

רְכָסִים היא מועצה מקומית במחוז חיפה, הממוקמת בעמק זבולון, כ־5 ק"מ מדרום־מזרח לחיפה, מצפון לכפר חסידים ומדרום לאבטין. היישוב מונה כיום כ־14,300 נפשות, ורוב אוכלוסייתו כיום היא חרדית.
תולדות היישוב

ראשיתה של רכסים בשתי מעברות שהוקמו בכפר חסידים בשנת 1950. בעת ההחלטה להקים את המעברות בשנת 1950, הוחלט על הקמת מעברה ל-150 משפחות בכפר חסידים וכבר באוקטובר 1950 התגוררו במעברה משפחות עולים. העולים התגוררו במעברה בצריפונים, בדונים ואוהלים. בפברואר 1951 הוחלט על הקמת מעברה נוספת בכפר חסידים. בשנת 1952 הוקם במקום שיכון על ידי חברת רסקו עבור משוחררי צה"ל מכפר חסידים.
בשנת 1954 הוחל בבניית שיכון נוסף, של חברת משכנות, על רכס סמוך לשכון רסקו. גם חברת שיכון ההסתדרותית החלה בבניית שיכון משלה במקום, על הרכסים דרומית מזרחית לכפר חסידים, צפונית לקריית טבעון. שיכונים אלו נבנו לצורך פינוי המעברות בכל אזור חיפה, אולם בגלל התנגדות תושבי מעברות אחרות שוכנו בהם רק מעטים.
בשנת 1955 עברה ישיבת כנסת חזקיהו לכפר חסידים, לאדמות אותם קנה הרב נח שמעונוביץ. הישיבה התחילה את דרכה בחמישה צריפים שהוקמו על ידי הכפר ותורמים של הישיבה. בתחילת 1956 חוברו השיכונים לרשת החשמל.
בסוף שנות ה-50, רוב תושבי שיכון רסקו היו חילונים, בעוד השיכון של משכנות היה דתי. בשיכון רסקו היה בית ספר יסודי ממלכתי ובשיכון משכנות היה בית ספר ממלכתי דתי. ברכסים לא היה בית ספר תיכון והתלמידים שבקשו ללמוד בתיכון נסעו לקריית טבעון. ביישוב היו עולים ממגוון של מדינות, בהם מיוצאי הודו. בשנת 1962 הגיעה האוכלוסייה במקום ל-2600 נפשות, והתוכנית הייתה להגיע ל-12,000. בשנת 1965, היו ברכסים 14 בתי כנסת: ארבעה בתי כנסת אשכנזיים, שלושת תימניים, שלושה בנוסח מרוקו, שניים של יהודי הודו, אחד תוניסאי ואחד עיראקי, שהיו ברובם הגדול במבני קבע בשכונת משכנות. בסוף שנות ה-60 נבנה מבנה קבע לבית הכנסת בשיכון רסקו. באמצע שנות ה-60 הוקם ברכסים סמינר של בית יעקב.
בשנות ה-60, תושבי המקום היו בעיקר עולים, במעמד סוציואקונומי נמוך. רובם עבדו מחוץ ליישוב, בחיפה ובמפרץ. כמחצית התושבים היו בטיפול לשכת הסעד. לטענת ראש המועצה, המקום היווה פתרון דיור זמני לחסרי אמצעים, עד שיוכלו לאסוף מספיק כסף לעבור לדירה בחיפה. בסוף שנות ה-60 הוחל בהקמת מערכת ביוב מרכזית ומרכז מסחרי. בתחילת שנות ה-70 הוחל בהקמת 80 יחידות דיור ברכסים לאחר שבמשך כעשור לא הייתה בעיירה בנייה חדשה.
החל משנות ה-90 החל תהליך התחרדות מואץ ביישוב. בשנת 1995 סער היישוב כשנסגר בית הספר החילוני האחרון "זבולוני" ותלמידיו עברו לבית הספר הסמוך בנשר. כתוצאה מהתהליך עזבו תושבי היישוב החילונים והיישוב הפך לחרדי לכל דבר. ביישוב התפתחו קהילת "חיי תורה" בהנהגת הרב יוסף ברנדייס ורב היישוב, הרב יעקב מאיר זוננפלד, וקהילה ספרדית בהנהגת הרב משה תנעמי, רבה של קהילת "אור חדש". בני הקהילה החרדית מורכבים מהזרם הליטאי, הספרדי והתימני. ברכסים יש גם קהילה גדולה של חוזרים בתשובה.
בתחילת אוגוסט 2019 אישרה הוועדה מחוזית לתכנון ולבנייה של מחוז חיפה תוכנית מתאר שתגדיל את אוכלוסיית היישוב עד ל-35 אלף תושבים בעתיד.
המועצה המקומית

באפריל 1956, בעת שבשיכונים התגוררו כ-1,500 נפשות, הוחלט שהמקום יוכרז כמועצה מקומית וביולי 1959 כוננה המועצה. בסוף 1960 התקיימו לראשונה בחירות למועצה המקומית. לקראתם, נרשמו בחורי הישיבה כתושבי המקום לאחר פנייה לבית המשפט שכפה על המועצה לרשום אותם כתושבים. תשעת הנציגים שנבחרו כללו ארבעה נציגים של ההסתדרות, ארבעה נציגים של החזית הדתית ונציג אחד של חרות. הנציג הרביעי של המועצה נכנס למועצה על חודו של קול, ותוצאות הבחירות בוטלו בעקבות ערעור לבית המשפט על כשרות של קול אחד בבחירות.
בבחירות בשנת 1965 זכה המערך בחמישה מנדטים והחזית הדתית קיבלה ארבעה מנדטים. בבחירות בסוף 1973 זכה המערך בחמישה מתוך תשעה מנדטים. המפד"ל קיבלה שני מנדטים ורשימת למען רכסים קיבלה שני מנדטים. בשנת 1978 התחלקו המנדטים באופן שווה בין המערך, הליכוד והחזית הדתית.
בשנת 1993 מונה לראשונה ראש מועצה מהמגזר החרדי, משה טוויל, עקב פסילתו (בעקבות תקלה טכנית בהגשת המועמדות) של המועמד הדתי מטעם הליכוד, יעקב ישראל.
מבנה היישוב

רכסים בנויה על ארבע גבעות (עם תכנון לגבעה החמישית – גבעת הפרסה), וזהו מקור שמה. בגבעה א' הוותיקה נמצאות השכונות: משכנות, שיכון רסק"ו, קריית אור חדש וישיבת כנסת חזקיהו. בגבעה ב' נמצאות השכונות: הוורדים, לב אליהו, גבעת החרובים ובני תורה. גבעה ג' נמצאת בתהליך בנייה ואכלוס חלקי ונמצא בה בית הספר תשב"ר הרב, בית ספר יסודי לבנות אוהל שרה, בית ספר יסודי לבנים יקרי רכסים, תיכון רכסים לבנות. בגבעה ד' נמצאות השכונות בנה ביתך ונוף הרכס. מצפון ליישוב במעלה ההר קיימת בריכת אור חדש ובסמיכות אליה בית ספר לילדים בעלי מוגבלויות "צוהר לטוהר".
ביישוב מספר נקודות ציון, כגון כיכר המועצה, כיכר מרן, וגן האונייה. בכניסה ליישוב מרכז מסחרי קטן, הכולל מספר חנויות ומוסכים. בכפר חסידים הסמוך ליישוב קיימת צרכניית מזון גדולה. בכניסה לרכסים בסמוך לגבעה ב' קיים אזור מסחרי זעיר. ב-2011 הוקם סופרמרקט ברחוב הכלניות וכן בכיכר המועצה, כמו כן קיים מרכז מסחרי ברכסים שם נמצאים קופות חולים ובתי מרקחת.
ראשי המועצה

1966–1980: סלים ארבילי
1980–1988: עובדיה שלמה
1988–1993: יעקב ישראל
1993–2003: משה טוויל
2003–2008: יצחק רייך
2008–2013: דן כהן
2013–2018: יצחק רייך
2018–2024: דן כהן
2024-: יצחק רייך
רבני היישוב הם הרב האשכנזי הרב יוסף ברנדייס והרב משה תנעמי שכיהן בעבר כרב הספרדי ביישוב. רבנים נוספים בולטים המתגוררים ביישוב הם יעקב מאיר זוננפלד המכהן גם כראש ישיבת כנסת חזקיהו לצעירים - אב"ד ק"ק חיי תורה, הרב יצחק שכטר - רב השכונות הצפוניות, ורבני ישיבת כנסת חזקיהו: הרב יהושע מן, הרב עובדיה ברוידא והרב מרדכי חייקין.
מוסדות חינוך

ישיבת כנסת חזקיהו אשר נוסדה ב-1949 בזכרון יעקב על ידי הרב נח שימנוביץ בעצת החזון איש, וב-1955 קבעה את משכנה ברכסים. לצד הישיבה פועלת ישיבה קטנה, תחת אותו שם.
קהילת חיי תורה מוסדות לציבור הליטאי, הכולל, תלמודי תורה לבנים, בתי ספר לבנות וגני ילדים.
יקירי רכסים מוסדות לציבור הספרדי אשר נמצא ביישוב הכולל תלמוד תורה לבנים (יקירי רכסים) ובית הספר לבנות (אוהל שרה) ושתי ישיבות קטנות לצעירים: ״אוהלי שמואל״, ״תורת אבות״.
"ישיבת רכסים" בראשות הרב אליהו ציון סופר. קבעה את משכנה בקריית אור חדש בשנת תשס"א, לאחר שעברה מטלזסטון שם הוקמה כשנתיים קודם.
"ישיבה לצעירים" בראשות הרב חן
תלמוד תורה "תורת חיים"
בית חינוך לבנות "בת מלך"
תיכון בנות "ממגד גבעות"
נתוני אוכלוסייה

לפי נתוני הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה (הלמ"ס) נכון לסוף דצמבר 2024 (אומדן), מתגוררים ברכסים 15,034 תושבים, מתוכם 15,001 תושבי ישראל (מקום 140 בדירוג רשויות מקומיות בישראל).  שינוי בגודל האוכלוסייה ‎+2.7% בשנה‏.  אחוז הזכאים לתעודת בגרות מבין תלמידי כיתות י"ב בשנת ה'תשפ"ב (2021-‏2022) היה 14.9%. השכר החודשי הממוצע של שכיר במשך שנת 2021 היה 6,744 ש"ח (ממוצע ארצי: 11,330 ש"ח).

להלן גרף התפתחות האוכלוסייה ביישוב:
גלריית תמונות

ישיבת כנסת חזקיהו
גן "האניה"
מבט לכרמל
ראו גם

ישיבת כנסת חזקיהו
כפר חסידים
M1 אברמס

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  טנק מערכה
 מדינה מייצרת:  ארצות הברית ארצות הברית
 יצרן:  מפעל הטנקים לימה 
 משתמשים עיקריים:   צבא ארצות הברית  חיל הנחתים של ארצות הברית
 משתמשים משניים:   צבא סעודיה    צבא מצרים   כווית צבא כווית   פולין צבא פולין  הכוחות המזוינים של אוקראינה
 מחיר:  בין 6.21 ל-8.58 מיליון דולר (דגם A2)
 שנת ייצור:  1980
 תקופת השימוש:  1980–הווה (כ־45 שנים) 
 דגם קודם:  M60 פטון
 מערכה מרכזית:  מלחמת המפרץ, מלחמת עיראק, מלחמת אוקראינה-רוסיה
 יחידות שיוצרו:  10,288 
 מידע טכני
 אורך:  9.8 מטרים (תותח קדימה)
 רוחב:  3.65 מטרים
 גובה:  2.43 מטרים
 משקל:  69 טון (מוכן לקרב)
 מהירות:  כביש: 67 קמ"ש שטח: 48 קמ"ש
 טווח פעולה:  426 ק"מ
 מנוע:  טורבינת גז רב-דילקית, 1,500 כ"ס
 שריון:  שריון מרוכב, אורניום מדולדל
 צוות:  4
 מערכות נשק
 חימוש עיקרי:  תותח 120 מ"מ מדגם M256
 מספר פגזים:  42
 חימוש משני:  שני מקלעים 7.62 מ"מ M240  מקלע כבד בקוטר 12.7 מ"מ מדגם M2 בראונינג
 הערות:  הנתונים המובאים הם לדגם M1A2‏
 
M1 אברמס (באנגלית: M1 Abrams; על שמו של יושב ראש המטות המשולבים לשעבר של צבא ארצות הברית, הגנרל קרייטון אברמס) הוא טנק המערכה העיקרי של צבא ארצות הברית, הנמצא בשירות החל משנת 1980. קרוב ל-10,000 טנקי אברמס יוצרו עד כה, 8,400 לצבא היבשה ולחיל הנחתים האמריקאי, וסופקו למעלה מ-1,500 טנקים לצבאותיהם של ערב הסעודית, כווית, מצרים ואוסטרליה.
האברמס פותח בעיצומה של המלחמה הקרה, במהלך שנות ה-70 של המאה ה-20, כתחליף לטנק ה-M60 פטון. הוא היווה קפיצת מדרגה טכנולוגית משמעותית על פני קודמו, ועשה שימוש בפיתוחים טכנולוגיים חדשניים דוגמת המיגון המרוכב הבריטי צ'ובהם, וכן צויד במנוע טורבינת גז בתפוקה של 1,500 כוחות סוס. במרוצת השנים שודרגו טנקי האברמס וכללו שינויים לשיפור השרידות, כוח האש, והמערכות הטכנולוגיות. על אף גילו המתקדם, הטנק צפוי להישאר בשירות צבא ארצות הברית עד 2050 לערך.
רקע

בשנות ה-60 של המאה ה-20, התבססו עוצבות השריון האמריקאיות על סדרת טנקי פטון - M-48 ‏ ו-M60. טנקים אלו פותחו למעשה מהטנק M-26 פרשינג, שהופיע לראשונה בשלהי מלחמת העולם השנייה. הופעתו של הטנק הסובייטי T-62, לו תותח בעל קנה חלק קדח בקוטר 115 מ"מ, עורר את כוחות נאט"ו למסקנה כי טנקי המערכה שלהם יהיו נחותים מבחינת כוח אש ומיגון, אל מול הדור החדש של הטנקים הסובייטים. בתוך כך, בשנת 1963 נכנסה ארצות הברית להשתלבות עם גרמניה המערבית בייצור טנק מערכה משותף, שיחליף את סדרת טנקי הפטון המתיישנים. הפרויקט, שזכה לשם "MBT-70" (טנק מערכה עיקרי, 70 מציין את השנה), הכיל בתוכו מספר מאפיינים חדשניים, כמו מיגון שכבתי, מתלים הידרו-פנאומטיים, וטען אוטומטי, אך התברר כמורכב מדי ויקר מדי. ב-1969 בוטל הפרויקט לאחר שגרמניה נסוגה ממנו. האמריקאים המשיכו לפתח פרויקט חלופי, "XM803", שתוכנן כגרסה פשוטה יותר של ה-MBT 70, אך הוא בוטל על יד הקונגרס בגלל עלות גבוהה.
רקע > תוכנית ה-XM1

כתוצאה מכישלון שתי תוכניות הפיתוח, נוצר מצב שבתחילת שנות ה־70 לא היה לצבא ארצות הברית כל פרויקט לפיתוח טנק שיחליף את ה־M60 פטון, וכאמצעי ביניים, הוחלט על ייצור מוגבל של טנקי M-60A2. בדצמבר 1971 יזם הצבא תוכנית חדשה תחת הכינוי "XM815", ובה ייושמו הלקחים משתי תוכניות הפיתוח שכשלו. בפברואר 1972, התגבשה בבסיס פורט נוקס קבוצת חשיבה של מומחי שריון מזרועות הצבא, לקביעת אפיון הטנק החדש, לפי סדר העדיפויות הבא: מיגון, בקרת אש, וניידות. בשונה מפיתוח טנקים בארצות הברית בעבר, ניתן מכרז לחברות ג'נרל מוטורס וקרייזלר לפתח דגם אב-טיפוס, שבסופו ייבחר הדגם העדיף. בשלהי 1973 סווגה תוכנית הפיתוח מחדש, כ-XM1.
במהלך שלבי הפיתוח, הצבא ערך בדיקת התכנות של התקנת תותח 120 מ"מ חלק קדח מתוצרת גרמניה, כחימושו העיקרי של הטנק, על פני תותח ה-105 מ"מ M68 שהיה עמוד התווך דאז של הטנקים האמריקאים. עוד בשנת 1964, החלה חברת ריינמטאל הגרמנית לפתח תותח ותחמושת בקוטר 120 מ"מ; מערכת נשק זו אמנם היוותה עליית מדרגה משמעותית בהשוואה לתותח ה-105 מ"מ, הן בכושר החדירה והן בטווח הירי האפקטיבי, אך לא הייתה מוכנה באותה עת להיכנס לייצור. לכן, הוחלט להישאר עם תותח ה-105 מ"מ, בזכות פיתוחה של תחמושת רבת עוצמה, הקלע הקינטי בעל מנעל נתיק מיוצב סנפירים (APFSDS). הצריח תוכנן כך שיוכל לקלוט תותח 120 מ"מ בעתיד.
ב-1976 זכתה חברת קרייזלר במכרז לייצור הטנק, ומבחני הרצה נערכו בין השנים 1978–1979. ה-XM1 היווה התקדמות משמעותית על פני ה-M-60 פטון, בכל המדדים. ב-1979 אושר הטנק לייצור ראשוני מוגבל, תחת השם הרשמי M1 אברמס, על שמו של גנרל קרייטון אברמס, מפקד פלוגת טנקים במלחמת העולם השנייה, וראש המטה הכללי של צבא ארצות הברית. ה-M1 יוצר תחילה במפעל הטנקים בלימה, אוהיו, ומ-1982 נוסף מפעל הטנקים בדטרויט, מישיגן. ב-1981 תוכנן ייצור של 7,058 טנקים, בקצב של 30 טנקים לחודש. ב-1982 גדל הייצור ל-60 טנקים, ול-70 ב-1984. במהלך אותה שנה, נרכשה קרייזלר בידי חברת ג'נרל דיינמיקס. בינואר 1985, לאחר שהושלמו 2,374 טנקי ה-M1, הוחל בייצור דגם משודרג, ה-M1IP. דגם זה יוצר באופן מוגבל למספר חודשים, כ-894 יחידות הושלמו, אז הוחלף בדגם M1A1 החמוש בתותח 120 מ"מ. בראשית 1987 הורחב מפעל הטנקים בלימה, על מנת לעמוד בקצב ייצור של 129 טנקים בחודש. באוגוסט 1991 נסגר המפעל בדטרויט, ולימה נותרה היצרנית הבלעדית של טנקי אברמס.
סך הכל יוצרו 4,796 טנקי M1A1, ובאפריל 1993 הוסב הייצור ל-M1A2.
תיאור

האברמס היה קפיצת מדרגה טכנולוגית משמעותית על פני קודמו, וסימן שינוי במחשבת תכנון הטנקים של ארצות הברית. לאברמס מהירות וניידות עדיפים על ה-M-60, מערכת בקרת אש מתקדמת, וצללית נמוכה, המקטינה את חתימת הטנק בשדה הקרב. שריון החזית משופע כיאות, לשם השגת הגנה בליסטית עדיפה. פנים הטנק בעל אופי סטנדרטי: בחזית התובה נמצא תא הנהיגה, תא הלחימה בצריח, ותא חטיבת הכוח בירכתיים, מופרד באמצעות מחיצה משוריינת. צוות הטנק מורכב מארבעה לוחמים: המפקד, התותחן והטען בצריח, והנהג במרכז חזית התובה, בתנוחת שכיבה.