stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פירסינג
הפירסינג בחברה הישראלית

ניקוב האוזן הוא הפירסינג הנפוץ ביותר בחברה הישראלית. כמעט כל הנשים בישראל עוברות את תהליך ניקוב התנוך, בדרך כלל בתחילת שנות העשרה לחייהן.[דרוש מקור] ניקוב התנוך נפוץ בכל סוגי החברות: החברה החילונית, הדתית, החרדית, והערבית. ישנן עדות בהן תנוך הבנות מנוקב בהיותן תינוקות, אך הדבר שנוי במחלוקת כיוון שבכך ניטלת מהן זכות הבחירה. מלבד זאת, הנקב באוזנן של נשים שנוקבו בגיל הינקות עלול להיות לא ממורכז כראוי. גם גברים רבים נוהגים לנקב את אוזניהם, לרוב אוזן שמאל, ולענוד עגיל. ענידת עגילים רבים בכל תנוך נפוצה מאוד בקרב נשים. ענידת נזם נפוצה אף היא בישראל, ושכיחה גם בחברות שמרניות באופן יחסי כמו החברה הדתית-לאומית.
יש הנוהגים לנקב את גופם ולענוד עגילים במקומות נוספים. המקום הפופולרי ביותר לאחר תנוך האוזן, הוא הנחיר (ענידת נזם), וכן האפרכסת (״הליקס״), הטבור, מחיצת האף (״ספטום״), הגבה, והלשון.
צה"ל אוסר על פירסינג למעט חיילות הרשאיות לענוד זוג עגילים אחד בלבד, עגיל בכל אוזן. עם זאת, חיילים וחיילות רבים נוהגים לשמור על העגילים למרות השירות הצבאי, על ידי ענידת עגילים שקופים או קטנים, או העלמת עין של מפקדיהם. במחקר שנערך במרפאה צבאית בשנת 2005, מתוך 389 חיילים שנבדקו, ל-4.3% היה פירסינג בגוף (לא כולל תנוך האוזן או הפה), ל-5.7% היה פירסינג בשפה (בהווה או בעבר) ל-6.2% היה קעקוע, ול-15.7% היה פירסינג בתוך חלל הפה (בהווה או בעבר).
קיימת סברה כי החברה הישראלית נוטה לקבל ניקובים מסוימים, כגון רוב סוגי העגילים באוזניים וכן נזם, אך ישנם ניקובים שנוטה לא לקבל (כמו: חירור מחיצת האף, חירור הלשון, חירור השפה וכן חירורים אחרים). עם זאת, בשנים האחרונות גברה הפופולריות של ניקוב מחיצת האף.
הפירסינג בחברה הישראלית > איסור פירסינג בצעירים

בעקבות נזקים רפואיים שאירעו לבני נוער שעשו פירסינג, ובעקבות לחץ של הורים וחברי כנסת, אושר בכנסת באוגוסט 2004 תיקון לחוק רישוי עסקים שבו נאמר "בעסק שהוא כולו או חלקו מקום לניקוב חורים בגוף לצורך ענידת תכשיטים, לא ינקב אדם חור כאמור בגופו של קטין שטרם מלאו לו 16 שנים, שלא בתנוכי האוזניים, אלא בהסכמת אחד מהוריו או אפוטרופוס". בדברי ההסבר להצעת החוק נאמר: "מטרתה של ההצעה להגן על קטינים בגיל צעיר יחסית מפני החלטות שקטין עלול לקבל בעקבות לחץ חברתי, וללא שקילה ראויה של ההשלכות הבריאותיות שהפעולה עלולה לגרום".
פירסינג בתקופה פרהיסטורית

ארכאולוגים בטורקיה גילו עדויות חדשות הקושרות פירסינג שנעשו בפנים בשרידי גופות מהתקופה הפרהיסטורית.
עד לגילו זה נמצאו בדרום-מערב אסיה, מהתקופה הנאוליתית, מלפני 12,000 שנה, עדויות על עגילים, אבל שום חפץ לא היה קשור במישרין לחלקי גוף.
באתר חפירות בבונצ'קלו טרלה, בדרום-מזרח טורקיה, נמצאו קישוטים לפירסינג ליד אוזני ופיות השלדים בקברים. גם בלאי השיניים החותכות התחתונות של השרידים, דמה לבלאי המוכר משחיקה של לברט (labret) שהוא ננעץ לשפה התחתונה.
התכשיטים נמצאו ליד שרידי מבוגרים, מה שמצביע על כך שילדים לא היו עם פירסינג וייתכן שהפירסינג שימש לטקסי ההתבגרות. באתר ארכאולוגי זה, נמצאו 85 חפצים שנענדו כפירסינג. הם היו עשויים מאבן צור, אבן סיד, נחושת ואובסידיאן.
ראו גם

Human Suspension
הערות שוליים

↑  פירסינג, באתר האקדמיה ללשון העברית, ‏9 בדצמבר 2015
↑  Ergül Kodaş, Emma L. Baysal, Kazım Özkan, Bodily boundaries transgressed: corporal alteration through ornamentation in the Pre-Pottery Neolithic at Boncuklu Tarla, Türkiye, Antiquity, 2024-03-11, עמ' 1–20 doi: 10.15184/aqy.2024.28
↑  ספר בראשית, פרק כ"ד, פסוק כ"ב
↑  ספר בראשית, פרק כ"ד, פסוק מ"ז
↑  ספר שמות, פרק ל"ב, פסוק ב'
↑  שמות ג כב: "דבר אל בני ישראל ושאלה אשה משכנתה כלי כסף וכלי זהב, ושמתם על בניכם ועל בנותיכם, ונצלתם את מצרים"
↑  ספר שמות, פרק ל"ה, פסוק כ"ב
↑  רש"י במדבר לא נ
1 2  תלמוד ירושלמי שבת ו ג
↑  שופטים ח כד
↑  ישעיהו ג כא
↑  ספר יחזקאל, פרק ט"ז, פסוק י"ב
↑  ספר משלי, פרק י"א, פסוק כ"ב
↑  Why Septum Piercings Are Trending (And There's No Age Cap)
↑  Piercing: A Cultural History Of Holes (עמ' 3)
↑  With “Cryin’,” Aerosmith sparked the piercing of a million belly buttons
↑  Ouch: The History of Piercing
1 2  היסטוריית הפירסינג
↑  The Piercing Bible: The Definitive Guide to Safe Body Piercing
↑  Tongue piercing : how to measure and find the right size for your piercing?
↑  פירסינג בלשון: מהם הסיבוכים האפשריים, באתר nrg
↑  Piercing: A Cultural History Of Holes (עמ' 4)
↑  איגרת ענף המשטר והמשמעת, אתר אגף כוח האדם
↑  Zadik, Yehuda; Becker, Tal; Levin, Liran. "סיבוכים בעקבות ניקוב בחלל הפה ובשפה בקרב חיילים" (PDF). הרפואה הצבאית. נבדק ב-2008-07-15.
↑  JUDY SIEGEL-ITZKOVICH (בספטמבר 2008). "Soldier's tongue piercing causes fatal infection". The Jerusalem Post. נבדק ב-2008-09-28. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  (הקישור אינו פעיל, 18.07.2018)
↑  Mindy Weisberger, ‘They’re quite like us’: Scientists reveal groundbreaking finding on Stone Age piercings — and who wore them, CNN, ‏2024-03-11 (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007532358305171  BNE: XX549545  BnF: cb13507019j (data)  GND: 4164453-0  LCCN: sh93005224  NKC: ph124072 
אקדח פירסינג
סוגי תכשיטים שונים לפירסינג
פירסינג טבור אופייני
מעצרו של מרק ברנשטיין

| --- | --- |

 מדינה:  בלארוס בלארוס
 תקופת הפעילות:  11 במרץ 2022 
מרק ברנשטיין בוועידת-ויקי במוסקבה 2013.
מעצרו של מרק ברנשטיין (ברוסית: Марк Израйлевич Бернштейн), אירע בחודש מרץ 2022 בעקבות חשד כי הפיץ כעורך בוויקיפדיה מידע שקרי כביכול בנוגע לסיקור הפלישה הרוסית לאוקראינה.
ברנשטיין, שנולד ב-19 באוגוסט 1965 במינסק. הוא יהודי, בוגר האוניברסיטה הלאומית הטכנית של בלארוס (אנ') וויקיפד בוויקיפדיה הרוסית. מאז שלהי 2009 ועד תחילת 2022 ביצע יותר מ-200,000 עריכות. מרק עורך בוויקיפדיה תחת שם המשתמש "Pessimist2006".
בחודש מרץ 2022 נעצר ברנשטיין על ידי כוחות ביטחון בלארוסיים בחשד להפרת חוקי הפייק ניוז בנוגע לסיקור הפלישה הרוסית לאוקראינה. בהודעה לעיתונות של שרותי הביטחון הבלארוסיים נטען שהמעצר בוצע לפי בקשה של רוסיה. המנהל הראשי של בלארוס למאבק בפשע המאורגן ובשחיתות, עצר את ברנשטיין במינסק. ערוצי טלגרם פרו-ממשלתיים פרסמו הקלטה של מעצרו של ברנשטיין, והאשימו אותו בהפצת מידע "אנטי-רוסי" מזויף.
ב-11 במרץ 2022, הצהירה קרן ויקימדיה, המפעילה את ויקיפדיה ופרויקטים אחרים של ויקימדיה, בתגובה לחקירה על מעצרו של ברנשטיין, כי "צוותי האמון והבטיחות וזכויות האדם של הקרן עקבו אחר המשבר המתמשך באוקראינה, והיו בקשר הדוק עם קהילות ויקימדיה באזור כדי להבטיח את ביטחונם ולהגיב לצרכיהם".
ב-12 במרץ נידון ברנשטיין ל-15 ימי מאסר.
ב-27 במרץ דווח כי טרם שוחרר, וב-29 במרץ הוכר ברנשטיין כאסיר פוליטי, בהחלטה משותפת של ארגוני זכויות האזרח בבלרוס.
משפטו של מרק ברנשטיין נערך ב-23 ביוני 2022. בית המשפט המחוזי זבודסקוי במינסק דן בעניינו. השופטת מסרה את פסק הדין שלה ב-24 ביוני 2022 ועל פיו ברנשטיין נידון לשלוש שנות מאסר "בתנאי בית" בו הוא מוצב תחת פיקוח משטרתי מתמיד בביתו. בהתאם לכך שוחרר בתום הדיון.
הערות שוליים

↑  Entrepreneur, Activist Mark Bernstein Detained In Minsk (באנגלית)
↑  רועי האן, המלחמה על התודעה: עורך בכיר בויקיפדיה הרוסית נעצר בבלארוס, באתר ynet, 13 במרץ 2022
↑  יונתן אפולט, ‏ערך את הוויקיפדיה של פלישת רוסיה לאוקראינה - וצפוי לעונש מאסר, באתר ‏מאקו‏, 13 במרץ 2022
↑  Victoria Song, A top Wikipedia editor has been arrested in Belarus, The Verge, ‏6 בפברואר 2022
ויקיפדיה:איומי צנזורה על הפלישה הרוסית לאוקראינה
↑  Популяризатору интернет-энциклопедии Wikipedia Марку Берштейну дали 15 суток — за «неповиновение» (ברוסית)
גילוי נאות: ערך זה מזכיר את קרן ויקימדיה או את אחד המיזמים שלה. ויקיפדיה היא מיזם של קרן ויקימדיה.
ג'יימס מריון סימס

| --- | --- |

 לידה:  25 בינואר 1813 Lancaster County, ארצות הברית 
 פטירה:  13 בנובמבר 1883 (בגיל 70) מנהטן, ארצות הברית 
 שם לידה:  James Marion Sims 
 מקום קבורה:  בית הקברות גרינווד 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת תומאס ג'פרסון (1835)  אוניברסיטת דרום קרולינה 
 צאצאים:  H. Marion-Sims 
 תרומות עיקריות
 חתימה:   
 
ג'יימס מריון סימס (באנגלית: James Marion Sims;‏ 18 בינואר 1813 – 7 בנובמבר 1883) היה רופא אמריקאי, מחלוצי הגינקולוגיה המודרנית. הוא פיתח טכניקות חדשות לניתוח קיסרי ולטיפול בבעיות גינקולוגיות אחרות.
התפתחותו המקצועית

סימס נולד במדינת ניו יורק והחל את לימודי הרפואה ב-1835 באוניברסיטת ייל. לאחר סיום לימודיו ב-1839, הוא עבר לניו יורק סיטי והקים קליניקה פרטית.
ב-1845, סימס עבר לניו אורלינס והחל לעבוד בבית החולים של מדינת לואיזיאנה. בתקופה זו, רכש והחזיק בכפייה שלוש שפחות שחורות צעירות, עליהן עשה מספר רב של ניסויים אכזריים בתחומי הגינקולוגיה. ניסוי רפואי שכזה הוא ערך על אנרצ'ה ווסטקוט, שפחה צעירה שסבלה מ'קעים ופיסטולות בעקבות לידה קשה וטראומתית. ניסויים אלו נערכו בתקופת העבדות בארצות הברית, בה גברים ונשים שחורים נחשבו לרכוש, ולא לבני אדם. סימס ביצע בנשים אלו ניסויים שונים על מנת למצוא פתרונות עבור סיבוכים ומחלות ואגינליות שהתפתחו אצל נשים לבנות ממעמד הביניים. הניסויים נערכו ללא הסכמה מצידן, דבר שלא נדרש מ"רכוש" שאינו אדם. הם נערכו ללא כל הרדמה או משככי כאבים, כאשר הוא חתך בבשרן, חתך את איבר המין ואת הרחם שלהן. מעבר להיעדר הסכמה וניתוחן ללא הרדמה, הניתוחים בוצעו ללא התחשבות באינטרסים שלהן כאינדיבידואליות, תוך פגיעה אפשרית בפוריותן. בסיומו של תהליך הניסויים שחרר ד"ר סימס את השפחות.
את הניסויים יישם בהמשך, ובכך נחשב פורץ דרך בתחום הגינקולוגיה, וזכה להצלחה ופרסום. הוא היה גם בין הראשונים שהשתמשו בהרדמה בזמן הניתוחים ללקוחותיו, נשים לבנות ממעמד הביניים.
סימס פיתח מספר טכניקות חדשות לניתוח קיסרי, כולל שימוש במכשיר הניתוח הראשון שנועד לניתוח קיסרי. הוא גם פיתח טכניקות חדשות לטיפול בבעיות גינקולוגיות אחרות, כגון דלקת רירית הרחם ושלפוחית השתן. עבודתו של סימס עזרה לשפר את בריאותן של נשים רבות ברחבי העולם.
סימס נפטר ב-1883 בגיל 70. הוא נחשב לאחד הרופאים החשובים ביותר בהיסטוריה של הגינקולוגיה. עבודתו תרמה רבות להתפתחות הענף והיא ממשיכה להשפיע על רופאים ברחבי העולם גם כיום.
זמן רב לאחר פטירתו עדיין זכה לכבוד רב. רק יותר ממאה שנים אחר כך החלה עבודתו של סימס לעורר מחלוקת. מצד אחד, הניסויים שביצע על שפחות צעירות נשמעים כיום מזעזעים. ומצד שני, עבודתו המדעית תרמה רבות להתפתחות הגינקולוגיה, והוא נחשב על ידי רבים לאבי הגינקולוגיה המודרנית.
ביקורת על פועלו וביטול ההנצחה

בשנת 1934 הוצב בסנטרל פארק פסל בדמותו של סימס, עם לוחית המהללת את ההישגים הנפלאים שלו בתחומי בריאות הנשים. בשנת 2018 הפסל הוסר. בחודש ינואר 2018, ועדה עירונית שבחנה את המונומנטים השנויים במחלוקת בעיר ניו יורק המליצה שפסלו של סימס יועתק למקום אחר. בהתאם להמלצה, הוסר פסלו מהסנטרל פארק, והועבר לבית הקברות בברוקלין, שבו הוא קבור.
באותה שנה, 2018, החליטה האגודה האמריקאית לגינקולוגיה וחקר האיבריים (ACOG) לשנות את שם פרס סימס ל"פרס המצוינות בגינקולוגיה". שינוי השם היה תגובה לביקורת על עבודתו של סימס עם שפחות שחורות ללא הרדמה.
הטיעונים לזכותו של סימס הם שהוא נהג בהתאם לרוח התקופה, בה עבדים בארצות הברית לא נחשבו כבני אדם, ושההיסטוריה אכן מלאה במקרים כאלה ואחרים של פגיעה בזכויות אדם לצורך המדע.
ראו גם

ניסוי העגבת בטסקיגי
הערות שוליים

↑  ג'יי מריון סימס: "אבי הגינקולוגיה המודרנית" ביצע ניסויים מזעזעים בעבדים, אתר MRU.INK, 5 בדצמבר 2020
↑  Adekunle, Julius O.; Williams, Hettie V. (2010-02-24). Color Struck: Essays on Race and Ethnicity in Global Perspective. University Press of America. pp. 397–. ISBN 9780761850922.
↑  קמילה דומונסקי,
אבי הגינקולוגיה שערך ניסויים על עבדים, כבר אינו מונצח בניו יורק, באתר NPR - The two way‏, 27 באפריל 2018 (באנגלית)
↑  פסלו של סימס, אבי הגינקולוגיה שערך ניסויים בשפחות, הוסר, באתר zivakoort.com‏, 18 באפריל 2018
↑  ניסויים בבני אדם, סקירה היסטורית, בתוך "נילס - חברה ונוער עם מבט לעבר", 2 בדצמבר 2014
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007437222205171  BIBSYS: 3028732  GND: 117630179  ISNI: 0000 0001 1025 386X  LCCN: n84806252  NKC: nlk20000091346  NLG: 211765  NTA: 241166071  RERO: 02-A003834332  SNAC: w6057jxx  SUDOC: 112910467  VcBA: 495/258333  VIAF: 40160880   WorldCat (עם VIAF): 40160880
נוף הנהר עם משה בתיבה (פרנצ'סקו צוקרלי)

| --- | --- |

 מידע כללי
 צייר:  פרנצ'סקו צוקרלי 
 תאריך יצירה:  1768 
 טכניקה וחומרים:  קנבס, צבע שמן 
 ממדים בס"מ
 רוחב:  387.6 ס״מ 
 גובה:  228 ס״מ 
 נתונים על היצירה
 מספר יצירה:  RCIN 405358 (האוסף המלכותי) 
 
נוף הנהר עם משה בתיבה הוא ציור שמן על בד מעשה ידי פרנצ'סקו צוקרלי משנת 1768.
תיאור היצירה

הציור מתאר סצנה מספר שמות, פרק ב', פסוקים ב'–ה', שבה בת פרעה מוצאת את משה בתיבה  לאחר שהוסתר על ידי אמו ב"תיבת גומא" על גדת הנהר. בת פרעה נראית בקדמת הציור, מלווה בנשות חצרה, כאשר שתיים מהן כורעות ומחזיקות את התינוק משה. בקצה הימני המרוחק של הציור ניצבת אחותו של משה, מרים, אשר "וַתֵּתַצַּב אֲחֹתוֹ מֵרָחֹק לְדֵעָה מַה יֵּעָשֶׂה לוֹ." (ספר שמות, פרק ב', פסוק ד'). ברקע ניתן להבחין במרחב רחב ידיים של נהר, ומעבר לו משתרעת עיר גדולה ובה מספר פירמידות.
סגנון ומשמעות היצירה

גודלו של הציור, נושאו ההיסטורי, והשימוש באלמנטים מצריים מעידים על כך שפרנצ'סקו זוקרלי ביקש לחרוג מסגנון הנוף האיטלקי האופייני לו, שהיה מוכר באנגליה. קיימת סברה כי הציור נוצר מתוך כוונה להציגו בתערוכה ציבורית, וייתכן שהוא קשור להקמת האקדמיה המלכותית לאמנויות בשנת 1768, שבה היה צוקרלי חבר מייסד. כמו כן, ייתכן שהציור הוזמן על ידי המלך ג'ורג' השלישי, והוא מזוהה עם הציור "משה בתיבה" שהוצג על ידי צוקרלי באקדמיה המלכותית בשנת 1773.
חתימה ותאריך

הציור חתום ומתוארך על הספינקס שבקצה השמאלי: "Francesco Zuccarelli / Londra 1768."
מקור ותיעוד

היצירה נרכשה ככל הנראה על ידי המלך ג'ורג' השלישי, והיא תועדה בשנת 1790 באולם הקבלה של ארמון המפטון קורט.
הערות שוליים

1 2 3 4  Francesco Zuccarelli (Pitigliano 1702-Florence 1788) - River Landscape with the Finding of Moses, www.rct.uk (באנגלית)
שי גראוכר

| --- | --- |

 לידה:  26 באוגוסט 1989 (בן 35) כ"ה באב ה'תשמ"ט ישראל פתח תקווה, ישראל
 מדינה:  ישראל 
 מקום מגורים:  ירושלים
 פרסים והוקרה:  חתן אות מורשת וגבורה (2024)
 
שי מאיר גראוכר (נולד ב-26 באוגוסט 1989, כ"ה באב ה'תשמ"ט) הוא איש עסקים ופעיל חברתי חרדי ישראלי, מייסד ויושב ראש ארגון "ביחד ננצח" הפועל תחת עמותת "כלל ישראל - חסד ורחמים" בירושלים.
ביוגרפיה

נולד בפתח תקווה לדדי ומלכה גראוכר. בבחרותו למד בישיבת דרך חכמה בירושלים.
גראוכר הוא בעלים של חברת "NEXT LEVEL" המארחת אנשי עסקים המגיעים לביקורים קצרים בישראל, פעיל בעמותת "כלל ישראל" ומייסד ארגון "ביחד ננצח" המסייע לחיילים, לצד פעילויות ותרומות רבות. במהלך החגים הארגון בהובלתו מסייע למשפחות נזקקות בסלי מזון.
מתחילת מלחמת חרבות ברזל תרם הארגון בהובלתו, "ביחד ננצח", לחיילי צה"ל. גראוכר גם פעיל בקרן שמלווה משפחות שכולות של כוחות הביטחון בשם "קרן הגיבורים הנופלים". זכה בפרס אות מורשת הגבורה בעורף ובחזית - אות שר המורשת עמיחי אליהו.
בינואר 2024 הופיע במופע האסק במחרוזת שירים לזכר אביו, הזמר דדי גראוכר. באפריל של אותה שנה החלו שידורי סדרת הדוקו "גראוכר בדרכים" בעכשיו 14, בה מתועדים שליחויות החסד של גראוכר. ביוני ייצג את עמותת "כלל ישראל" שקיבלה מנשיא המדינה יצחק הרצוג את אות הנשיא להתנדבות. ביולי הוציא ביצוע ווקאלי לשירו של אביו "צור כל העולמים", יחד עם בנצי קלצקין.
ביוגרפיה > חיים אישיים

גראוכר נשוי לטובי לבית מצגר, אב לחמישה ומתגורר בשכונת הר נוף בירושלים.
הערות שוליים

↑  חיים טויטו תיעד: קונצרט 'האסק' בפעם ה-37 • גלריה נוצצת, באתר ערוץ 7, 10 בינואר 2024
↑  גראוכר בדרכים, באתר הפרקים המלאים - עכשיו 14
↑  איציק אוחנה, ‏שי גראוכר קיבל את אות הנשיא להתנדבות מיצחק הרצוג, באתר כיכר השבת, 20 ביוני 2024
סלבה קורילוב

| --- | --- |

 לידה:  17 ביולי 1936 ולדיקווקז, צפון אוסטיה, ברית המועצות
 נהרג:  29 בינואר 1998 (בגיל 61) עין שבע, ישראל
 שם לידה:  Станислав Васильевич Курилов 
 ענף מדעי:  אוקיינוגרפיה
 מקום מגורים:  ברית המועצות, ישראל
 מקום קבורה:  בית הקברות הבינלאומי של האגודה המשיחית השליחית 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת הרצן (אנ'); אוניברסיטת רוסיה להידרומטאורולוגיה (אנ'), לנינגרד, ברית המועצות
 מוסדות:  מכון שירסטוב לאוקיינולוגיה (אנ'), ברית המועצות; המכון לחקר ימים ואגמים, ישראל
 
סלבה קורילוב (ברוסית: Станислав Васильевич Курилов, סטניסלב וסילייביץ' קורילוב; 17 ביולי 1936 – 29 בינואר 1998) היה מדען ואוקיינוגרף. נולד בברית המועצות, הגיש מספר בקשות לצאת למסעות מחקר בעולם וסורב. בדצמבר 1974 קפץ מאניית "ברית המועצות" במהלך שיט תענוגות, ליד חופי הפיליפינים שחה ונסחף כ-90 קילומטרים במים ואחרי כשלשה ימים בים נפלט לחוף באי סיארגו שבמחוז סוריגאו בפיליפינים. הוא ככל הנראה האדם היחיד שנמלט ממסך הברזל בשחייה. ב-1985 עלה לישראל ועבד בחיפה במכון לחקר ימים ואגמים. בגיל 61, מת במהלך צלילה בכנרת במסגרת עבודתו.
קורות חייו

נולד בוולדיקווקז שבצפון אוסטיה. זמן קצר לאחר לידתו עברה משפחתו לעיר סמיפלאטינסק שבקזחטן הסובייטית. מילדותו אהב שחייה והתאמן רבות. הוא הושפע מספרי הרפתקאות וחלם על הים. ניסה להתקבל לבית הספר לקצינים של הצי הסובייטי, אך נדחה בשל ליקוי ראיה. הוא שירת שירות חובה בצבא הסובייטי כמדריך אב"כ ביחידת הנדסה. לאחר שירותו הצבאי החל ללמוד בלנינגרד אוקיינוגרפיה והצטרף לקבוצה בהדרכת אנטולי מאייר שעסקה בצלילה מחקרית. השלטונות בברית המועצות לא איפשרו למאייר וחבורתו לצאת למסעות מחקר בעולם מאחר שלא סמכו על נאמנותם - הם חיו באורח חיים מתירני ושוחחו באנגלית ביניהם. קורילוב עצמו היה גם חובב יוגה מושבע ואיתגר את גופו בצומות ובתרגילי נשימה רבים ובכל מיני סוגים של אתגרים פיזיים כדי לחשלו.
ב-1974 גמלה בליבו ההחלטה להימלט מברית המועצות. הוא הצטרף לאניית ענק לשיט תענוגות ברחבי העולם, אף על פי שקברניטי הספינה מנעו מהנוסעים את הידיעה היכן הם נמצאים, קורילוב התגנב לחדר המפות ובסיוע מניווט הכוכבים ידע היכן הם ממוקמים. כשהגיעה הספינה לקרבת חופי הפיליפינים הוא קפץ בחשאי מגובה 14 מטר, כשהוא מצויד בסנפירים שנורקל ומעט בגדים, והחל לשחות לכיוון החוף. זרמי מים חזקים סחפו אותו ולאחר שלושה לילות ושני ימים עלה לחופי הפיליפינים. סיפורו התפרסם במערב ועורר כותרות ברחבי העולם. ברית המועצות דנה אותו בהיעדרו לעשר שנות מאסר. מהפיליפינים גורש לקנדה וערך מספר מסעות מחקריים ברחבי העולם.
ב-1986 היגר לישראל, התחתן עם לנה גנדלב שעבדה ברשות השידור, ועבד במכון לחקר ימים ואגמים. במהלך צלילה בכנרת לעומק של 23 מטר בעין שבע, חש מצוקה ואותת לשותפו, ואף נמשה מהמים, אך מת בדרכו לבית החולים. קורילוב נקבר בבית הקברות הבינלאומי של האגודה המשיחית השליחית. על מצבתו ציירה רעייתו ספינה השטה על גלי האוקיינוס.
כתביו

כתביו וזכרונותיו פורסמו במספר גרסאות. הם עובדו לספרו "לבד באוקיינוס" (Один в океане) שפורסם ברוסיה ב-2004.
הספר בעברית, שכותרתו "לבד באוקיינוס: שלוש יממות בלב ים בדרך אל החופש", ראה אור ב-2009 בהוצאת מעריב. גל קוסטוריצה עיבדה מחדש את כתביו וזכרונותיו של קורילוב לכדי ספר.. עוד קודם לכן, ב-2003, פורסם בעברית סיפורו "המסע" באסופה "רוחות הרפאים של ישראל: מבחר סיפורים של סופרים ישראלים הכותבים ברוסית 1970–2000".
הערות שוליים

↑  ספר אוטוביוגרפי של סלבה קורילוב
↑  דף הספר באתר טקסט;
 דף מתוך הפרק הראשון
↑  רוחות הרפאים של ישראל, באתר ynet, 29 בינואר 2003
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007463164405171  GND: 1056132779  ISNI: 0000 0004 0147 4160  LCCN: n2006055493  NKC: js2006312241  VIAF: 26493535   WorldCat (עם VIAF): 26493535
אוסביוס מקיסריה

ערך זה עוסק באחד מאבות הכנסייה. אם התכוונתם לאפיפיור בין השנים 309 - 310, ראו .
| --- | --- |

 לידה:  265? קיסריה, האימפריה הרומית 
 פטירה:  340? (בגיל 75 בערך) קיסריה, האימפריה הרומית 
 חג:  21 ביוני
 
אֵוסֵביוס איש קיסריה (ביוונית: Εὐσέβιος, סביבות 265/260 – 340/339; כונה גם "אֵוסביוס פמפילי", קרי: "אוסביוס חברו של פמפילוס") היה בישוף קיסריה ונחשב לאבי ההיסטוריה הכנסייתית בשל חיבוריו, המתעדים את ההיסטוריה המוקדמת של הכנסייה הנוצרית (בפרט חיבורו "תולדות הכנסייה"). היסטוריה מוקדמת יותר מאת הגסיפוס, אותה מצטט אוסביוס, לא שרדה.
ביוגרפיה

התאריך המדויק ומקום הולדתו אינם ידועים, ומעט ידוע על שנות צעירותו. הוא התחבר לפרסבטר (כומר) דורותיוס באנטיוכיה, וכנראה למד אצלו. ב-296 היה בארץ ישראל וראה את קונסטנטינוס שביקר בארץ יחד עם דיוקלטיאנוס. אוסביוס היה בקיסריה כאשר אגאפיוס (אנ') היה בישוף והתחבר עם פמפילוס מקיסריה, שאיתו למד כנראה את כתבי הקודש, בעזרת ה"הקספלה" של אוריגנס, והפרשנים שנאספו על ידי פמפילוס, בניסיון להכין גרסה מתוקנת של הטקסט.
ב-307 נאסר פמפילוס, אך אוסביוס המשיך בתוכניתם. הוא סיים את כתיבת ההגנה של אוריגנס, שאותה החלו לכתוב יחד, לאחר מותו של פמפילוס, ושלח אותה למרטירים במכרות של פאנו במצרים. אוסביוס נמלט לצור ולאחר מכן למצרים, שם סבל בתחילה מרדיפות ונאסר למספר חודשים.
לאחר מכן יש אזכורים של אוסביוס כבישוף בקיסריה. הוא ירש את אגפיוס, שלא ידוע מתי נשא במשרה זו, אך נראה שאוסביוס נעשה בישוף זמן קצר לאחר 313. לא ידוע דבר על שנותיו הראשונות בתפקיד זה. כשהתכנסה ועידת ניקיאה הראשונה ב-325 היה לאוסביוס מקום חשוב בדיונים. הוא לא היה מנהיג רוחני טבעי או תאולוג, אך כמלומד וכסופר מפורסם שנהנה מאהדתו של הקיסר, היה מהחשובים בין 300 חברי המועצה. ההודאה שהוא הציע הייתה לבסיס של האמונה הניקיאנית.
אוסביוס היה מעורב בהתפתחות הוויכוחים על האריאניות. לדוגמה, הוא התווכח עם אוסטאתיוס מאנטיוכיה (אנ'), שהתנגד להשפעה הגוברת של אוריגנס ולצורת הפרשנות שלו לכתובים, מכיוון שראה בה את השורש לאריאניזם. בוויכוח זה נזף אוסטאתיוס באוסביוס על כך שסטה מהאמונה הניקיאנית, והוא הואשם בסבליאניזם. אוסטאתיוס הואשם והורשע, והורחק בסינוד באנטיוכיה. אנשי אנטיוכיה התמרדו נגד פעולה זו, ואילו המתנגדים לאוסטאתיוס הציעו את אוסביוס כבישוף החדש, אך הוא לא רצה בתפקיד.
לאחר שהוסר אוסטאתיוס פעלו האיזביאנים (מצדדי אוסביוס) כנגד אתנסיוס מאלכסנדריה, יריב מסוכן הרבה יותר. ב-334 הוזמן אתנסיוס לסינוד בקיסריה, אך לא הגיע. בשנה שלאחר מכן הוא הוזמן שוב בפני סינוד בצור שבראשו ישב אוסביוס. אתנסיוס, שחזה את התוצאה, נסע לקונסטנטינופול על מנת לשטוח את טענותיו בפני הקיסר. קונסטנטינוס כינס את הבישופים בחצרו, וביניהם את אוסביוס. אתנסיוס הורשע והוגלה ב-335. באותו הסינוד הותקף גם יריב אחר: מרסלוס מאנקירה התנגד זה זמן רב לאיזביאנים, והתנגד להחזרתו של אריוס. הוא הורשע בסבליאניזם והורחק ב-336. קונסטנטינוס מת בשנת 337.
אוסביוס מת כנראה בקיסריה.
תאריך מותו אינו ידוע, אך לפי הקשרים שונים שבהם נזכר מותו, נראה שמת בשלהי שנת 339 או בתחילת שנת 340. באוסף מרטירולוגי סורי מהמאה ה-4 נזכר יום אזכרתו ב-30 במאי, ולפיכך ניתן אולי לקבוע את יום מותו ב-30 במאי 339.
כתביו

מהפעילות הספרותית הענפה של אוסביוס שרדו כתבים רבים יחסית. על אף שנחשד באריאניזם היה אוסביוס הכרחי לכנסייה בשל שיטת הכתיבה שלו; הציטוטים המדויקים שלו מהמקורות הראשוניים חסכו מיורשיו את המאמץ שבמחקר מקורי. לפיכך שרדו מקורות רבים מכיוון שצוטטו על ידי אוסביוס, שאחרת לא היה נותר מהם זכר.
התוצר הספרותי של אוסביוס משקף את כל מהלך חייו. בתחילה עסק בכתבים על פרשנות וביקורת התנ"ך, תחת ההשפעה של פמפיליוס וכנראה של דורותיוס מבית הספר אנטיוכיה. לאחר מכן כיוונו הרדיפות תחת דיוקלטיאנוס וגלריוס את תשומת לבו למרטירים בזמנו ובעבר. והדבר הביא אותו להיסטוריה של הכנסייה כולה ולבסוף להיסטוריה של העולם, שעבורו היה רק הכנה להיסטוריה הכנסייתית. בכתביו הוא מצטט מתוך ספריו של פילון איש גבל על המיתולוגיה הפיניקית ומתייחס אל תרגומו ליוונית של פילון לסיפור המיתולוגיה שנכתב על ידי ההיסטוריון והסופר הפיניקי סנכוניאתון.
לאחר מכן הגיעה התקופה של הוויכוחים על האריאניזם, ושאלות על עיקרי האמונה נעשו חשובות. הנצרות לבסוף הגיעה להכרה על ידי המדינה; והדבר הביא לבעיות חדשות – היה צורך ליצור אפולוגטיקה מסוג חדש. לבסוף, כתב אוסביוס, תאולוג החצר, שבחים לקונסטנטינוס. לכל זה יש להוסיף כתבים רבים מסוגים שונים, נאומים, מכתבים, וכדומה, וכתבי פרשנות שכוללים גם פרשנויות ישירות על התנ"ך וגם כתבים על גאוגרפיה מקראית, מכל תקופת חייו.
כתביו של אוסביוס הם אחת העדויות היחידות לכתביו של ההיסטוריון היהודי ארתפנוס.
כתביו > כתבים על ביקורת הטקסט המקראי

פמפילוס ואוסביוס עסקו בביקורת הטקסט של תרגום השבעים של הברית הישנה ובעיקר בברית החדשה. גרסה של תרגום השבעים הוכנה כנראה כבר על ידי אוריגנס, שעל פי הירונימוס, הוהדרה ופורסמה על ידי אוסביוס ופמפילוס. לסקירה קלה יותר של ארבע הבשורות, חילק אוסביוס את המהדורה שלו של הברית החדשה לפסקאות, והוסיף לה טבלה שמקלה על איתור פסקאות הקשורות זו לזו.
כתביו > ה"כרוניקה"

ה"כרוניקון" הוא אחת משתי היצירות ההיסטוריות הגדולות של אוסביוס (לצד תולדות הכנסייה). הראשון, ה"כרוניקה" ("היסטוריה אוניברסלית"), מחולק לשני חלקים. החלק הראשון, "אנלים" ("כרונוגרפיה"), הוא תקציר ההיסטוריה האוניברסלית מהמקורות, על פי לאומים. החלק השני, "קנונים כרונולוגיים", מסדר את החומר ההיסטורי בטורים מקבילים, כך שאפשר יהיה לראות את ההתרחשויות במקומות שונים בעת ובעונה אחת.
היצירה המלאה אבדה, אך ניתן לבנות אותה מחדש על פי ההיסטוריונים של האסכולה הביזנטית שציטטו רבות ממנה, במיוחד גאורגיוס סינקלוס. הטבלאות של החלק השני נשתמרו כולן בתרגום ללטינית שנעשה בידי הירונימוס (ועובד על ידו), ושני החלקים עדיין קיימים בתרגום לארמנית. העובדה שהמקור היווני אינו קיים הקנתה חשיבות רבה לתרגום הארמני; ה"כרוניקה" נמשכת עד לשנה 325. היא נכתבה לפני ה"היסטוריה הכנסייתית".
בעת החדשה נערכו תרגומים מהנוסח הארמני ללטינית ולאנגלית ולשאר השפות, כמו גם מהעיבוד של הירונימוס הלטיני לשאר השפות.
כתביו > "תולדות הכנסייה"

"תולדות הכנסייה" או "היסטוריה כנסייתית" (בלטינית: Historia Ecclesiastica) הוא חיבור כרונולוגי שחיבר אוסביוס ושמטרתו לספר באופן סדור ומאורגן את תולדות הנצרות הקדומה מאז צליבת ישו ועד זמנו של המחבר ולגבש על ידי כך את הנרטיב של הזרם המרכזי של הכנסייה. במהלך הרצאת דבריו מותח אוסביוס ביקורת על המינים (הגנוסיס, סיעתו של מרקיון, כת האביונים, האריאניות, המונטניזם ועוד) וכן על השומרונים ועל היהודים שלא הסכימו לקבל על עצמם את הנצרות, אולם דרך דברי הגינוי הללו הגיע לידינו תיעוד היסטורי מפורט ורב-ערך של קבוצות אלה.
לדברי אריה קופסקי במבוא לתרגום הספר לעברית, אחרי הברית החדשה אין אף מסמך היסטורי התורם כה רבות לידיעתנו את הנצרות הקדומה (ואת תקופת שלוש המאות הראשונות לספירה בכלל) כמו ספר זה שזיכה את מחברו בכינוי "אבי ההיסטוריה הכנסייתית". הספר נכתב בקוינה (יוונית עתיקה מן התקופה ההלניסטית, הלינגואה פרנקה של מדינות הים התיכון), ושרד גם בתרגומים שנערכו עוד בעת העתיקה לסורית ולארמנית.