stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אטלס A
הערות שוליים

1 2  יואל מרקוס, מירוץ הקליעים והמזרח התיכון, דבר, 30 באוגוסט 1957
↑  ארה"ב ניסתה אתמול קליע באליסטי, מעריב, 29 באוגוסט 1957
↑  הופעל קליע אמריקאי בין יבשתי, חרות, 12 ביוני 1957
↑  מחר תוטס רקטה לחלל, למרחב, 30 במאי 1957
↑  אטלס נכשל, דבר, 13 ביוני 1957
↑  ארה"ב הפעילה בהצלחה קליע באליסטי, הצופה, 18 בדצמבר 1957
↑  קליע אמריקאי בין־יבשתי שוגר בהצלחה, חרות, 12 בינואר 1958
↑  עוד כשלון לטיל "אטלס", למרחב, 9 בפברואר 1958
↑  אטלס שוב הכזיב, דבר, 15 בפברואר 1958
↑  קליע אטלס הכזיב שוב, חרות, 21 בפברואר 1958
↑  עוד שיגור נסיון, דבר, 23 בפברואר 1958
↑  עוד תקלה לאטלס, למרחב, 2 באפריל 1958
↑  ארה"ב שיגרה קליע ביניבשתי, חרות, 6 באפריל 1958
↑  טיל אטלס שוגר בהצלחה, למרחב, 5 ביוני 1958
↑  קליע אמריקני יכוון לבריה"מ, שערים, 24 בנובמבר 1957
| משגרי לוויינים וחלליות |
| --- | --- | --- |
| בשימוש | ארצות הברית אטלס 5 • טאורוס • מינוטואר • אלקטרון • אנטארס • פאלקון 9 • פאלקון כבד • פגאסוס • SLS‏  • וולקן קנטאור • פיירפליי אלפה •   רוסיה סויוז 2 • אנגרה • פרוטון (פרוטון M) •   הרפובליקה העממית של סין צ'אנגג'נג (2C‏ • 2D‏ • 2F‏ • 3A‏ • 3B‏ • 3C‏ • 4B‏  • 4C‏ • 5 • 6 • 7 • 8 • 11) • קואיג'ואו • קינטיקה 1 • קרס 1 • Zhuque • Jielong ‏• גרביטי • היפרבולה • הודו GSLV‏ • PSLV‏ •  SSLV • LVM-3‏ •  יפן H-II‏ (H-IIA)‏ • H-3‏ • אפסילון •   איראן סימורג • Qaem •  האיחוד האירופי וגה צרפת אריאן 6 קוריאה הדרומית נורי קוריאה הצפונית אונחה ישראל שביט |  |
| יצאו משימוש | ארצות הברית אטלס (1 • 2 • 3 • אג'ינה • אייבל • קנטאור • A‏ • B‏ • C‏ • D‏ • E/F‏ • G‏ • H‏ • LV-3B‏ • SLV-3) •  אתנה • ג'ונו 2 • דלתא (0100 • 2 • 3 • 4 • 1000 • 2000 • 3000 • 4000 • 5000 • A‏ • B‏ • C‏ • D‏ • E‏ • G‏ • J‏ • L‏ • M‏ • N)‏ • ואנגארד • טיטן (טיטן 2 23G‏ • טיטן 2 GLV‏ • 3A‏ • 3B‏ • 3C‏ • 3D‏ • 3E‏ • טיטן 3 מסחרי • 4‏ • 34D) • ליטל ג'ו • סטורן (1 • 5 • IB‏ • INT-21) • פאלקון 1 • רדסטון • תור (אג'ינה • אייבל • אייבלסטאר • בורנר • דלתא • תוראד-אג'ינה • DSV-2 • DSV-2U)‏ • Launcher One • סקאוט  ברית המועצות ספוטניק • לונה • ווסטוק (ווסטוק K • ווסטוק 2 • ווסטוק 2M) • קוסמוס (קוסמוס 2 • קוסמוס 3M) • מולניה • ווסחוד • סויוז (סויוז • סויוז FG • סויוז U) • פרוטון (פרוטון • פרוטון K) • רוקוט • זניט (זניט 2 • זניט-3SL) • דנייפר • ציקלון (ציקלון 2 • ציקלון 3) הרפובליקה העממית של סין פנג באו 1 • צ'אנגג'נג (1 • 2 • 3) •  יפן N-1‏ • N-II‏ • H-I‏ • H-IIB‏ • Mu‏ •  הודו GSLV‏ (Mk I)‏ • צרפת דיאמנט • אריאן (1 • 2 • 3 • 4 • 5) • איראן סאפיר • קוריאה הדרומית נרו 1 |  |
| בפיתוח | ניו גלן • אירטיש • סויוז SPG • סטארשיפ • צ'אנגג'נג 9 • צ'אנגג'נג 12 • טיאנלונג-3 |  |
| פיתוחם בוטל | ארס 1 • ארס 5 • K-1‏ • Sea Dragon‏ • STAR 460 • Stratolaunch |  |
| סדרת טילי האטלס |
| --- | --- | --- |
| נסיוניים | אטלס A • אטלס B • אטלס C |  |
| טילים | אטלס D • אטלס E • אטלס F |  |
| משגרים | אטלס B • אטלס D • אטלס E/F • אטלס G • אטלס H • אטלס-אייבל • אטלס-אג'ינה • אטלס-קנטאור • אטלס 1 • אטלס 2 • אטלס 3 • אטלס 5 • אטלס LV-3B • אטלס SLV-3 • משגר GX |  |
ערך זה הוא קצרמרבנושא מדעי החלל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
צ'בי צ'ייס

| --- | --- |

צ'בי צ'ייס, 2008
 לידה:  8 באוקטובר 1943 (בן 81) מנהטן תחתית, ארצות הברית 
 שם לידה:  Cornelius Crane Chase 
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 תקופת הפעילות:  מ-1968 
 מקום לימודים:  בארד קולג'  קולג' הוורפורד  PS 6  בית הספר ריברדייל קאונטי  Stockbridge School  בית הספר התיכון דולטון 
 פרסים והוקרה:  כוכב בשדרת הכוכבים בהוליווד  פרס אמי לבידור בפריים טיים לכתיבה לתוכנית קומית או מוזיקלית (1976)  פרס אמי  פרס אמי לבידור בפריים טיים 
 פרופיל ב-IMDb
 
צ'בי צ'ייס, דצמבר 1980
צ'בי צ'ייס וג'ייני, אשתו השלישית והנוכחית, אפריל 2007
קורנליוס קריין "צ'בי" צ'ייס (באנגלית: Cornelius Crane "Chevy" Chase; נולד ב-8 באוקטובר 1943) הוא שחקן קולנוע, טלוויזיה, תסריטאי, וקומיקאי אמריקאי. זוכה שלושה פרסי אמי.
ביוגרפיה

צ'ייס נולד ב-1943 במנהטן שבניו יורק, ארצות הברית, למשפחה עשירה מהמעמד העליון. אביו, "נד" צ'ייס היה עיתונאי, סופר ועורך ידוע בזכות עצמו, ובנו של צייר לא פחות ידוע. אימו, קתלין לבית בראונינג הייתה לבריתנית - כותבת טקסטים של יצירות מוזיקליות, ופסנתרנית, צאצאית למתיישבים שהגיעו לארצות הברית עוד במייפלאואר, בראשית המאה ה-17. היא אומצה בילדותה על ידי אביה החורג העשיר קורנליוס ואנדרבילט קריין ומכאן גם שמו האמיתי של צ'בי צ'ייס בנה - קורנליוס קריין. שניים מאבותיו של צ'ייס היו ראשי עיריית ניו יורק ואב קדום אחר היה גנרל מפקד המיליציה של המושבה ניו יורק בעת המהפכה האמריקאית והקמת ארצות הברית. את השם צ'בי צ'ייס העניקה לו סבתו, בגלל מוצאה הסקוטי - אנגלי. השם מבוסס על תוכנן של שתי בלדות מפורסמות בשם זה, המספרות על חבורת ציידים אנגלים בראשות אציל אנגלי, שפלשו לאדמותיו של אציל סקוטי וגרמו בכך לקרב עקוב מדם בין אנגליה לסקוטלנד בימי הביניים. הוריו של צ'ייס התגרשו בהיותו בן ארבע. שניהם נפטרו ב-2005.
קריירה > מוזיקאי

צ'ייס הוא בעל תואר ראשון בספרות אנגלית - 1967. הוא מתופף ופסנתרן מוכשר, בעל שמיעה מוזיקלית אבסולוטית, אשר היה חלק ממספר להקות, שאחת מהן אפילו הצליחה במידה מסוימת והוציאה אלבום מוזיקלי אחד. בתקופה שעד 1973 הוא הספיק גם לככב בסרטון קצרצר, לכתוב תסריטים למספר תוכניות טלוויזיה ואף כתב למגזין "MAD". לפרנסתו הוא נאלץ לעבוד באותה תקופה בשורת עבודות דחק, כמו שליח, נהג מונית, נהג משאית, פועל בניין, מלצר ועוד. הוא השתמט משירות צבאי בתקופת מלחמת וייטנאם, בטענה (כוזבת לדבריו), שהוא הומוסקסואל. בשנת 1984 הופיע בוידאו קליפ של השיר "Ghostbusters", שיר הנושא של הסרט מכסחי השדים, שיצא באותה השנה. בשנת 1986 הופיע לצד פול סיימון בווידאו קליפ You Can Call Me Al שזכה לשבחים רבים, והיה מהשירים המצליחים של אותה השנה כולל הווידאו קליפ של השניים, מתוך האלבום השביעי של סיימון "Graceland", כאשר צ'ייס מדקלם בקליפ את כל השיר שביצע סיימון, לימים אמר סיימון שצירף את צ׳'ייס בהיותו קומיקאי מבריק, כולל הריקוד והחלפת כלי הנגינה שהיה מצחיק ומיוחד, וכן בולט בקליפ היה הבדלי הגבוה בין השניים שצ'ייס מתנשא ל-1.93 ס"מ לעומותו של פול סיימון שגובהו מעט מעל 1.60 ס"מ.
קריירה > קומיקאי

ב-1973, במקביל לנישואיו לאשתו הראשונה סוזן (לבית היואיט) החל צ'ייס גם בקריירה הממשית שלו, כקומיקאי. הוא השתתף במשך כשנה, מנובמבר 1973 עד דצמבר 1974, בתוכנית הרדיו השבועית National Lampoon, יחד עם שורת קומיקאים לעתיד אחרים, כמו ביל מארי, גילדה רדנר, ג'ון בלושי, ריצ'רד בלזר ועוד. כמו כן, הופיע מעט גם בתיאטרון ובסרט נוסף - The Groove Tube, שהיה בעצם סרטו האמיתי הראשון. באוקטובר 1975 הוא החל להופיע בתוכנית החדשה אז, של NBC, סאטרדיי נייט לייב - Saturday Night Live, בה הוא השתתף בשתי העונות הראשונות וכתב תסריטים לרבים מהמערכונים. הוא זכה בהכרה כלל ארצית כקומיקאי, בעקבות חיקוייו לנשיא ארצות הברית ג'רלד פורד, לו הוא הצליח ליצור תדמית של "קלוץ" מגושם וכושל.
צ'ייס זכה בשני פרסי אמי לשנת 1976, הן בגין תסריטים שכתב לתוכנית והן בגין משחקו בה. באותה שנה, בסיום העונה השנייה של סאטרדיי נייט לייב הוא עזב את התוכנית ועבר ללוס אנג'לס. גם לאחר שעזב את התוכנית ועד היום הוא מוזמן מפעם לפעם לשמש כמארח אורח בה, מופיע בה ומתראיין בנוגע אליה.
חיים אישיים

בפברואר 1976 התגרש צ'ייס מסוזן, אשתו הראשונה, ובדצמבר 1976 הוא נישא לז'קלין קרלין. נישואיהם ארכו כארבע שנים. בנובמבר 1980 הוא התגרש גם ממנה וכעבור כשנה וחצי, ביוני 1982 הוא נישא בשלישית, לאשתו הנוכחית, ג'ייני לבית לוק. ג'ייני הייתה מתאמת הפקה בסרטו מ-1981, "מתחת לקשת בענן". לאחר נישואיהם היא שיחקה בתפקיד משנה בסרטו מ-1983, "חופשה". לבני הזוג צ'ייס יש שלוש בנות (נולדו בשנים: 1983, 1985, 1988) והם גרים בעיר בדפורד, במדינת ניו יורק.
ב-1980 התבדח צ'ייס וטען שקרי גרנט הומוסקסואל. אף על פי שבעבר הושמעו גם מכיוונים אחרים טענות שכאלה, הפעם הזו הייתה הפעם היחידה בה גרנט הגיב על הטענה והגיש תביעת דיבה כנגד צ'ייס. השניים התפשרו בסופו של דבר מחוץ לכותלי בית המשפט וצ'ייס לא חזר יותר על הטענה הזו.
צ'ייס הנחה את טקס מתן פרסי אוסקר פעמיים, בשנים 1987 (יחד עם גולדי הון ופול הוגאן) וב-1988 (לבדו).
ב-1996 זכה צ'ייס בפרס הרווארד למפון למפעל חיים.
צ'ייס החל גם בפעילות פוליטית למען המפלגה הדמוקרטית האמריקאית, והחל לגייס תרומות למען פוליטיקאים דמוקרטים בארצות הברית.
נודע גם כאקטיביסט למען איכות הסביבה.
לקריאה נוספת

I'm Chevy Chase...and You're Not (The Authorized Biography) by Rena Fruchter. Virgin Books, 2007. ISBN 1-85227-346-1.
Who's Who in Comedy by Ronald L. Smith. Pg. 102-103. New York: Facts on File, 1992. ISBN 0-8160-2338-7.
Live From New York: An Uncensored History of Saturday Night Live by Tom Shales and James Andrew Miller. Back Bay Books.
הערות שוליים

↑  ניו יורק טיימס, 11 בינואר 1989
↑  רויטרס, 27 בדצמבר 2006
↑  מאמר הספד של צ'ייס על פורד, ניו יורק טיימס, 6 בינואר 2007
| מנחי טקסי האוסקר |
| --- | --- | --- |
| 1928‏-1940 | דאגלס פיירבנקס וויליאם דמיל (1928) • ויליאם דמיל (1929) • קונרד נייג'ל (1930) • לורנס גרנט (1931) • ליונל ברימור (1932) • ויל רוג'רס (1933) • ארווין קוב (1934) • פרנק קפרה (1935) • ג'ורג' ג'סל (1936) • בוב ברנס (1937) • ללא מנחה (1938) • בוב הופ (1939) • בוב הופ (1940) |  |
| 1941‏-1960 | ללא מנחה (1941) • בוב הופ (1942) • ג'ק בני (1943) • בוב הופ וג'ון קרומוול (1944) • בוב הופ וג'יימס סטיוארט (1945) • ג'ק בני (1946) • ללא מנחה (1947) • רוברט מונטגומרי (1948) • פול דאגלס (1949) • פרד אסטר (1950) • דני קיי (1951) • בוב הופ וקונרד נייג'ל (1952) • דונלד או'קונור ופרדריק מארץ' (1953) • בוב הופ ותלמה ריטר (1954) • ג'רי לואיס, קלודט קולבר וג'וזף מנקייביץ' (1955) • ג'רי לואיס וסלסט הולם (1956) • בוב הופ, דייוויד ניבן, ג'יימס סטיוארט, ג'ק למון ורוזלינד ראסל (1957) • בוב הופ, דייוויד ניבן, טוני רנדל, מורט סול, לורנס אוליבייה וג'רי לואיס (1958) • בוב הופ (1959) • בוב הופ (1960) |  |
| 1961‏-1980 | בוב הופ (1961) • פרנק סינטרה (1962) • ג'ק למון (1963) • בוב הופ (1964) • בוב הופ (1965) • בוב הופ (1966) • בוב הופ (1967) • ללא מנחה (1968) • ללא מנחה (1969) • ללא מנחה (1970) • הלן הייז, אלן קינג, סמי דייוויס ג'וניור וג'ק למון (1971) • קרול ברנט, מייקל קיין, צ'רלטון הסטון ורוק הדסון (1972) • ג'ון יוסטון, ברט ריינולדס, דייוויד ניבן ודיאנה רוס (1973) • סמי דייוויס ג'וניור, בוב הופ, שירלי מקליין ופרנק סינטרה (1974) • גולדי הון, ג'ין קלי, וולטר מתאו ורוברט שו (1975) • וורן בייטי, אלן בורסטין, ג'יין פונדה וריצ'רד פריור (1976) • בוב הופ (1977) • ג'וני קרסון (1978) • ג'וני קרסון (1979) • ג'וני קרסון (1980) |  |
| 1981‏-2000 | ג'וני קרסון (1981) • לייזה מינלי, דאדלי מור, ריצ'רד פריור ו-וולטר מתאו (1982) • ג'וני קרסון (1983) • ג'ק למון (1984) • אלן אלדה, ג'יין פונדה ורובין ויליאמס (1985) • צ'בי צ'ייס, גולדי הון ופול הוגאן (1986) • צ'בי צ'ייס (1987) • ללא מנחה (1988) • בילי קריסטל (1989) • בילי קריסטל (1990) • בילי קריסטל (1991) • בילי קריסטל (1992) • וופי גולדברג (1993) • דייוויד לטרמן (1994) • וופי גולדברג (1995) • בילי קריסטל (1996) • בילי קריסטל (1997) • וופי גולדברג (1998) • בילי קריסטל (1999) • סטיב מרטין (2000) |  |
| 2001‏-2020 | וופי גולדברג (2001) • סטיב מרטין (2002) • בילי קריסטל (2003) • כריס רוק (2004) • ג'ון סטיוארט (2005) אלן דג'נרס (2006) • ג'ון סטיוארט (2007) • יו ג'קמן (2008) • סטיב מרטין ואלק בולדווין (2009) • ג'יימס פרנקו ואן האת'וויי (2010) • בילי קריסטל (2011) • סת' מקפרלן (2012) • אלן דג'נרס (2013) • ניל פטריק האריס (2014) • כריס רוק (2015) • ג'ימי קימל (2016) • ג'ימי קימל (2017) • ללא מנחה (2018) • ללא מנחה (2019) • ללא מנחה (2020) |  |
| 2021-היום | רג'ינה הול, ונדה סייקס ואיימי שומר (2021) • ג'ימי קימל (2022) • ג'ימי קימל (2023) |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810560225605606  BNE: XX1126699  BnF: cb13892406g (data)  GND: 133017656  ISNI: 0000 0003 6855 6366  LCCN: n94118722  MusicBrainz: 7573df58-aa76-4b1c-9035-8a0ed0d4e994  NARA: 10573494  NKC: xx0051892  NTA: 071066616  SNAC: w6zf12jc  SUDOC: 17601490X  VIAF: 69115086   WorldCat (עם VIAF): 69115086
קרל רנקל

| --- | --- |

קרל רנקל ב-1950
 לידה:  1 באוקטובר 1898 Gaaden, אוסטריה 
 פטירה:  6 בספטמבר 1968 (בגיל 69) סנט גילגן, אוסטריה 
 מוקד פעילות:  לונדון רבתי 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת וינה 
 סוגה:  מוזיקה קלאסית, שיטת שנים-עשר הטונים, אופרה 
 שפה מועדפת:  גרמנית 
 
קרל רנקל (בגרמנית: Karl Rankl;‏ 1 באוקטובר 1898 – 6 בספטמבר 1968) היה מנצח ומלחין אוסטרי.
ביוגרפיה

רנקל למד אצל ארנולד שנברג במשך ארבע שנים החל משנת 1918. הוא התמנה למנצח מקהלה בפולקסאופר של וינה, ולאחר מכן לעוזר מנצח. בהמשך היה לעוזר מנצח לאוטו קלמפרר בקרולאופר בברלין והחזיק במשרות ניצוח בויסבאדן ובגראץ.
בתקופת מלחמת העולם השנייה היגר רנקל לאנגליה בה כיהן כמנהל המוזיקלי של בית האופרה המלכותית, קובנט גארדן משנת 1946 עד 1951. רג'ינלד גודול, שהיה אז עוזר למנצח, סבר ש"אין מעריכים את רנקל כערכו".
מוחמד עטא

| --- | --- |

מוחמד עטא, מאי 2001
 לידה:  1 בספטמבר 1968 כפר א-שיח', מצרים 
 התאבד:  11 בספטמבר 2001 (בגיל 33) ניו יורק, ארצות הברית
 שם לידה:  Mohamed Mohamed el-Amir Awad el-Sayed Atta 
 מדינה:  מצרים
 ידוע בשל:  תכנון והשתתפות בפיגועי 11 בספטמבר
 השכלה:  אוניברסיטת קהיר  האוניברסיטה הטכנית של המבורג 
 השקפה דתית:  אסלאם סוני 
 
מוחמד אל-אמיר עווד אל-סייד עטא (בערבית: محمد الأمير عوض السيد عطا, 1 בספטמבר 1968 – 11 בספטמבר 2001) היה טרוריסט מצרי הידוע כאחד ממתכנני פיגועי 11 בספטמבר, מנהיג חבורת החוטפים ואחד מחוטפי טיסה 11 של אמריקן איירליינס, שרוסקה לתוך המגדל הצפוני של מגדלי התאומים.
חייו

עטא נולד בעיירה קטנה במצרים באזור הדלתא של הנילוס. בגיל 10 עבר עם משפחתו לקהיר. למד אדריכלות באוניברסיטת קהיר, וסיים את לימודיו שם בשנת 1990. המשיך את לימודיו באוניברסיטה הטכנית של המבורג שבגרמניה, שם הקים לראשונה את תא הטרור המכונה "תא המבורג".
עטא שהה תקופה מסוימת באפגניסטן, שם פגש באוסאמה בן לאדן ובכירים נוספים בארגון אל-קאעידה. הוא גויס על ידי ח'אלד שיח' מוחמד, יחד עם שאר חברי "תא המבורג" שהקים, לצורך ביצוע "מבצע המטוסים". שב להמבורג בפברואר 2000, והחל להתעניין בשיעורי טיסה בארצות הברית.
ביוני 2000 הגיע לארצות הברית, לדרום פלורידה, יחד עם חברו לתא המבורג, מרואן אל-שייח'י, ושניהם החלו לקחת שיעורי טיסה. לאחר מכן המשיך להתאמן בסימולטורים ואימוני טיסה. במאי 2001 הוא סייע בהבאת החוטפים "הפיזיים", וביולי 2001 טס לספרד, שם נפגש עם פעיל אל-קאעידה לצורך החלפת מידע וסגירה סופית של תכנון הפיגוע. בחודש אוגוסט טס בטיסות מעקב על מנת לבדוק את סידורי האבטחה ולבדוק איך ניתן להוציא את הפיגוע אל הפועל.
בבוקר 11 בספטמבר 2001 עלה על טיסה 11 של אמריקן איירליינס מנמל התעופה הבינלאומי לוגן בבוסטון.
כ־15 דקות אחרי ההמראה, הוא ושאר המחבלים החוטפים השתלטו על מטוס ה-767, ובשעה 8:46 בבוקר שעון ניו יורק וריסקו אותו במגדל הצפוני של מגדלי התאומים, עטא התאבד יחד עם עוד 18 טרוריסטים באותו יום.
ראו גם

טיסה 11 של אמריקן איירליינס
חטיפות המטוסים בפיגועי 11 בספטמבר
לקריאה נוספת

בנימין בן סימון, תובנות על ארגון אל-קאעידה, חממה ספרותית, 2011.
אשר מדינה

אין תמונה חופשית
אשר מדינה (נולד בשנת תשל"ה, 1975) הוא עיתונאי ופובלציסט ישראלי חרדי.
ביוגרפיה

נולד ברמת גן, בוגר ישיבת "עטרת ישראל" בירושלים. את כתיבתו העיתונאית החל בעיתון "חדשות שלנו" בבני ברק, בהמשך ניהל את מחלקת האקטואליה ברדיו "קול חי". לאחר מכן מונה כעורך ברשת "קו עיתונות דתית", ולאחר מכן עבד גם בעיתון "בקהילה", בתחילה ככתב פוליטי ולאחר כמה שנים החל לכתוב טור סיכום השבוע בעיתון. לצד זה כתב מדי שבוע טור סאטירי שבו שילב קטעי הומור לתוך אירועים אקטואליים. לאחר כמה שנים קיבץ את טוריו לספר לך תבנה מדינה. במקביל שימש כיועץ לראש עיריית בני ברק.
בשנת 2008 עזב את העיתון "בקהילה" ועבר לצוות הכותבים המייסד של העיתון "המבשר". היה כתב פוליטי וסיקר את הכנסת. בשנת 2010 מונה לתפקיד עורך המוסף השבועי של "המבשר", שם הוא כותב מדי שבוע טור פובליציסטי. בדצמבר 2014 פרש מעבודתו בעיתון לטובת דוברות מפלגת ש"ס לקראת הבחירות לכנסת ה-20. לאחר הבחירות החל לשמש כמזכיר סיעת ש"ס בכנסת.
בשנת 2012 נטש דיון באמצע צילומי תוכנית בהנחיית אלון גל עבור ערוץ 2 שעסקה בנושא הגזענות כלפי המזרחים מאחר שלטענתו הושמעו בה ססמאות גזעניות. במאמר שפרסם אחרי האירוע האשים מדינה את עורכי התוכנית הטלוויזיונית עצמם בגזענות.
מאוגוסט 2017 הוא משמש כעורך משנה בעיתון של תנועת ש"ס הדרך.
הערות שוליים

↑  ישי כהן, ‏אשר מדינה החל לכהן כמזכיר סיעת ש"ס בכנסת, באתר כיכר השבת, 11 במאי 2015
↑  העיתונאי החרדי עזב את האולפן וכתב טור 'גזעני', באתר בחדרי חרדים, 23 באפריל 2012
בית עלמין גני אסתר

תבנית:בית קברות
בית עלמין גני אסתר (נקרא גם בית העלמין הישן ראשון לציון) הוא בית עלמין הנמצא במזרח ראשון לציון.
בבית העלמין גני אסתר נהוגות קבורת שדה, קבורת מכפלה וקבורת על. מספר הנפטרים הקבורים בו עומד על כ-18,000.
היסטוריה

בית העלמין נוסד ב-1884 כאשר תינוקת בת חודשיים, בתם של הפעילים הציוניים פאניה וחיים חיסין נפטרה. היא נקברה ב"גבעת המייסדים" בה התיישבו ראשוני המתיישבים בעיר החדשה. לאחר מכן, נוסד בית עלמין "גני אסתר" על שמה של התינוקת.
ב-1909 קיימו התושבים אספה כללית, ובחרו ועד שיהיה אחראי על הקמת גדר סביב בית העלמין. ב-1935 תרם אשר לוין, אחד מפרדסני המושבה, מכספו לשם בניית חדר טהרה בבית העלמין.
לאחר הקמת מדינת ישראל הוקם בתוך מתחם גני אסתר בית קברות צבאי. צמוד לבית הקברות הוקם גם בית עלמין אזרחי "בשביל מנוחה נכונה".
ב-2001 ניתן אישור לבית העלמין להיות "בית עלמין סגור". אישור לבית עלמין סגור, משמעותו שחברה קדישא רשאית לגבות עשרות אלפי שקלים לכל חלקת קבר במכירה פרטית בחלקות הקבר שנותרו. הקריטריון לבית עלמין סגור הוא שרק אם נותר 1% משטח העלמין פנוי (כאשר 99% מהשטח מאוכלס בקברים, בין אם של נפטרים ובין אם של חלקות קבר שנרכשו בחיים).
עם זאת ב-2020 פורסם כי על מנת לקבל את האישור, החברה הגישה תצהיר כזב על מצב בית העלמין. החברה הצהירה כי היו כ-12 אלף חלקות קבר תפוסות (כולל כאלו שנמכרו לאנשים שעדיין בחיים), ונותר להם רק 77 חלקות קבר פנויות למכירה - שהן 0.6% מסך חלקות הקבר. בפועל, על פי דוח של מבקר המדינה המצב היה שונה. במועד ההכרזה על בית העלמין כבית עלמין סגור היו רק 5,800 חלוקות תפוסות (פחות ממחצית ממה שדווח בתצהיר לבית המשפט). מבקר המדינה הסביר כי החברה יכלה למכור רק כ-58 קברים, חרף זאת עד ספטמבר 2018 החברה מכרה למעלה מ-2000 קברים.
בדצמבר 2019 הסתיימו העבודות על בניית קומת "אפס" (כאשר מרבית שטח בית העלמין בקומה "מינוס אחד") שמשתרעת על 6 דונם וכוללת בעיקר קבורת סנהדרין (בקומות). יש בה כ-300 קברים (רובם עדיין ריקים) ולכוהנים מותר להיכנס אליה דרך שביל ייעודי. נכון ל-2021 מתבצעות עבודות נוספות להרחבת בית העלמין.
לאורך השנים עלו טענות של תושבי ראשון לגבי הזנחה של החלקה העתיקה, בה נמצאת גבעת המייסדים. התושבים טענו כי המצבות בחלקה זו שבורות ונרקומנים מסתובבים בה מדי לילה. אחת התוכניות שעלו על מנת לפתור את בעיה זו היא הקמת מנהרה שתחזק את יסודות בית העלמין, כאשר המנהרה תשמש כמוזיאון או לשימושים אחרים.
תמונות

קברי בני הזוג לזרוביץ' ואליהו קירז'נר
קבר עולה הגרדום נעמן בלקינד
קבר איתן בלקינד
קבר אוולין דה רוטשילד
הערות שוליים

↑  יואב יצחק, קברי הכסף בראשון לציון, באתר News1 מחלקה ראשונה, 16 במאי 2020
↑  בתי לוין, קומה חדשה בבית העלמין "גני אסתר" תאפשר לכוהנים לבקר את יקיריהם, באתר SchokenGroup, ‏בנובמבר 2019
↑  אבי איצקוביץ', מי יחזיר לבית העלמין "גני אסתר" בראשון לציון את כבודו?, באתר mynet‏ ראשון, 4 בדצמבר 2020
משה עמית

| --- | --- |

 לידה:  5 בנובמבר 1919 איזמיר 
 פטירה:  10 בפברואר 2017 (בגיל 97) 
 מקום קבורה:  הר המנוחות 
 מקום לימודים:  יוניברסיטי קולג' לונדון 
 מוסדות:  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 
משה עמית (5 בנובמבר 1919 – 10 בפברואר 2017) היה פרופסור בחוג להיסטוריה כללית באוניברסיטה העברית בירושלים.
ביוגרפיה

משה עמית נולד באיזמיר שבטורקיה. אביו היה בעל יקב ואמו הייתה נצר למשפחת רבנים חשובה. משה עמית עלה לבדו לארץ-ישראל ב-1944. בשנים 1944–1946 שהה בקיבוץ גבעת ברנר. הוא נשלח לסמינר לשליחים ולפעילים בקיבוץ גבעת השלושה. הגיע לירושלים ב-1946 ונרשם לאוניברסיטה העברית בחוגים, לשון עברית, מקרא ולימודים קלאסיים מתוך כוונה להיות מורה. בסוף שנת 1947, פרצה מלחמת השחרור בה שירת בתחילה בירושלים ואחר כך בגדוד החמישי של הפלמ"ח, סיים את לימודיו לתואר השני ב-1950. עמית נרשם ללימודי הדוקטורט בהדרכתו של פרופסור אביגדור צ'ריקובר ושימש כעוזר-מחקר שלו. הוא נשלח ב-1955 לקולג' האוניברסיטאי של לונדון, שם סיים את הדוקטורט בהדרכתו של פרופסור ארנלדו מומיליאנו, הוא קיבל את הדוקטורט ב-1957, נושא העבודה היה: "פיראוס ועמי הים של אתונה במאות החמישית והרביעית לפני הספירה". בשובו לישראל החל ללמד במכון האוניברסיטאי בבית ארדשטיין, בחיפה, שהיה מסופח לאוניברסיטה העברית ונהפך ברבות הימים לאוניברסיטת חיפה. מונה למדריך דוקטור ב-1958 באוניברסיטה העברית, למרצה ב-1962, למרצה בכיר ב-1965, לפרופסור חבר ב-1971 ולפרופסור מן המניין ב-1978. בשנים 1976–1979 כיהן כיושב ראש הוועדה לתלמידי מחקר, פרש לגמלאות כפרופסור אמריטוס בשנת 1988. שהה בשבתונים באוניברסיטת אוקספורד, אוניברסיטת לונדון, אוניברסיטת הרווארד, במרכז הלאומי למחקר מדעי ובאוניברסיטת פריז.
עמית כתב שני ספרי לימוד אוניברסיטאיים מתוך "תולדות העולם הקלאסי", סדרה של ארבעה ספרים מקיפים על תולדות יוון ורומי. הסדרה היא המפעל היחיד בשפה העברית שבו נכתבה היסטוריה כוללת של העולם הקלאסי.
נבחר לחבר כבוד באגודה לקידום הלימודים הקלאסיים בישראל בשנת 1992.
נבחר לחבר כבוד בחברה ההיסטורית הישראלית בשנת 2005.
משה עמית היה נשוי לדליה, מורה במקצועה, ולו בת ובן. התגורר בשכונת קריית שמואל בירושלים.
מחקריו

עמית חקר את יוון העתיקה (בעיקר את אתונה) וכן את הקיסרות הרומית ואת רומא.
מחקריו > אתונה והים

זהו ספרו הראשון של עמית, שהוא עיבוד לעבודת הדוקטורט שלו.
התזה של עמית היא שאתונה הגיעה לגדולתה מכיוון שבראשית המאה ה-5 לפני הספירה הוחלט להפכה למעצמה ימית על ידי בניית צי של אניות מלחמה חדישות, הקמת נמל חדש בחוף פיראוס במרחק של שמונה ק"מ מן העיר, שם נמצאו שלושה מעגנים מתאימים לשמש בסיס ואחסון לאניות מסחר ומלחמה. מאוחר יותר חוברה אתונה לפיראוס על ידי בניית החומות הארוכות, שתי חומות מקבילות מרוחקות כ-50–60 מטרים זו מזו. בהמשך הוסיפו חומה שלישית מזרחה לצורך הכללת פלרון, נמלה הקודם, במערך ההגנה. בראשית המאה החמישית לפנה"ס כאשר פלשו הפרסים ליוון במטרה לכבשה ולשעבדה לשלטונם תרמה אתונה חלק חשוב לניצחון היוונים ולהדיפת הפרסים הודות לכוח הימי שלה; אחר כך הקימה את הברית האטית-דלית בהנהגתה שכללה את רוב איי הים האגאי, וחלק ניכר של ערי החוף המערבי (ביוון) והמזרחי (באסיה הקטנה) של הים. אתונה, מנהיגת הברית הייתה לראש אימפריה. גדולתה של אתונה הייתה קשורה בשמירתה על הקשר עם הים, גם צבאית, גם מסחרית, כי הייתה תלויה לקיומה באספקת מזון וחומרים נוספים שהגיעו דרך הים.
מחקריו > 'פולייס' גדולות וקטנות

זהו ספרו השני של עמית,
התזה של הספר היא שהעיר היוונית האמיתית, זו הנאמנה ל'רוח הפוליס' היוונית, היא העיר הקטנה. עמית הביא מקרים של 'פולייס' קטנות שהיו מעוניינות לחסות תחת הגנתן של המעצמות אתונה, ספרטה ותבאי ובשעת משבר ננטשו בידי המעצמות. עמית סובר שייתכן שהערים הקטנות האלה מבחינת החוקה שלהן ואורח החיים שלהן הן אולי דוגמה מובהקת ל'פוליס' יותר מהערים הגדולות שהיו למעצמות, בזעיר אנפין.
מחקריו > תוקידידס

המאמר "הדיאלוג המלי וההיסטוריה"
דן בקטע של הספר הגדול של תוקידידס שזכה למשקל מיוחד בתולדות המחקר על רעיונות של אימפריאליזם, חופש וצדק בתרבות היוונית. עמית טוען שבניגוד לדעה המקובלת, מבחינת הצגת התזה והטענות שהועלו בדיון המפורסם, בני מלוס ניצחו את האתונאים, דבר שלא מנע את הריסת מלוס על ידי האתונאים.
מחקריו > אלכסנדר הגדול

במאמר "אלכסנדר הגדול, מחריב האימפריה ומיסד ערים"
טוען עמית שאלכסנדר הגדול לא יסד אימפריה, כי אם החריב אימפריה. הוא החריב את האימפריה הפרסית ולא בנה אימפריה חדשה, אלא פורר את המזרח התיכון העתיק. אבל לעומת זאת, הוא, ואחריו יורשיו וממשיכיו הקימו בכל המזרח ערים שכללו מאפיינים רבים של הדגם המדיני היווני; הערים האלה היו מרכזי השלטון והתרבות במזרח התיכון ובארצות שהיו לפנים באימפריה הפרסית, מסוף המאה הרביעית לפנה"ס ועד לכיבוש הערבי במאה השמינית לספירת הנוצרים, והרבה אחר כך.
מחקריו > היחס בין היהודים לגויים

מאמרו של עמית "עולמות שלא נפגשו – יהדות ויוונות"
השם לקוח מן הכותרת של אוסף מאמריו של יוחנן לוי "עולמות נפגשים",
חקר את המפגש בין היהודים לגויים בעת העתיקה; עמית סבור שהעולמות הללו לא נפגשו.
עם כיבושן של ארצות המזרח הקרוב על ידי אלכסנדר הגדול וייסודן של הממלכות ההלניסטיות, בשליש האחרון של המאה הרביעית לפנה"ס, עברו היהודים משלטון פרס לשלטון הממלכות החדשות. הם הסתגלו מהר ועברו לחלקים שונים של העולם ההלניסטי במיוחד למצרים וגם לסוריה. היהודים למדו את היוונית והשתמשו בה אף כשפת יום-יום במקומות רבים. תרגום "השבעים" של התנ"ך ליוונית מראה שהזדקקו ליוונית אפילו לצורך הפולחן. היהודים גם חיברו יצירות ביוונית, בתחומי תרבות שונים, היסטוריה, שירה והגות. גם כאשר עזבו את המזרח ההלניסטי הם שמרו על השפה היוונית. במצבות הקטקומבות של היהודים ברומא, היוונית היא השפה העיקרית. לעומת זאת, היוונים ובעקבותיהם הרומאים לא התייחסו כלל ליצירה התרבותית היהודית (לא במקור ולא בתרגום יווני) ולעומת זאת הסתמכו על דבריהם של בני מצרים וסוריה.
מחקריו > חוזה שלום בין ספרטה לפרס

במאמר "חוזה שלום בין ספרטה לפרס"
בחלקה האחרון של המלחמה הפלופונסית (בשנים 404–411 לפני הספירה) הספרטנים והפרסים שיתפו פעולה בלחימה נגד אתונה. עמית משער שכיוון שלא נודע על חוזה שלום בין הפרסים לבין הספרטנים שנלחמו ביניהם בראשית המאה החמישית לפנה"ס, בעת פלישת הפרסים ליוון, הם היו צריכים לסיים בדרך פורמלית את מצב המלחמה ביניהם ולחתום על חוזה שלום. עמית שיחזר את החוזה הזה בעזרת משפטים או מונחים היסטוריים מחוזים שונים שנתגלו והמצויים בידינו.
מחקריו > תעמולה על גבי מטבעות

ביוון וברומא המטבעות שימשו כדי להעביר רעיונות ותעמולה.
במאמר "קונקורדיה, אידיאל פוליטי וכלי תעמולה"
עוסק ב"קונקורדיה" (=אחוות העמים) שהייתה האידיאל הפוליטי ברומא לאורך שנים ודורות. עמית מנתח ומתאר כיצד היא תוארה בציורים על גבי מטבעות היסטוריים כדי לבטא תוכניות ושאיפות. לפעמים אפשר ללמוד על סכסוכים, התפייסויות בין מנהיגים ומפלגות עליהם אין מקורות ברורים; לעיתים האיורים סותרים את הידוע ממקורות אחרים.
המאמר "התעמולה של הצלחה ואושר (אופוריה) באימפריה הרומית"
הוא ניתוח של האיורים והסיסמאות שהופיעו על גבי המטבעות של האימפריה הרומית בעניין שגשוג ואושר. עמית מצא שלעיתים קרובות, המטבעות מתארים תמונה חיובית יותר מן המציאות הידועה.