stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קפיבארה מצויה

| קפיבארה מצויה |
| --- | --- |
 קפיבארה מצויה
מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: מכרסמים
תת־סדרה:: דמויי קביה
משפחה:: קבייתיים
סוג:: קפיבארה
מין:: קפיבארה מצויה
שם מדעי
 Hydrochoerus hydrochaeris ‏לינאוס, 1766
תחום תפוצה


קפיבארה מצויה (שם מדעי: Hydrochoerus hydrochaeris) הוא מין המכרסם הגדול ביותר מבין המכרסמים המודרניים. בעבר היו מכרסמים גדולים יותר, כגון הג'וספורטיגסי (Josephoartigasia), שמשקלו היה גדול יותר מזה של פרה.
הקפיבארה נמצא בטבע באמריקה הדרומית בלבד.
אורך גוף ממוצע של פרט בוגר: 1 מטר, הנקבה ארוכה מעט יותר מהזכר
משקל ממוצע 50 קילוגרם, הנקבה כבדה מעט יותר מהזכר, אך נמצאו פרטים במשקל 90 קילוגרם.
פרווה סמיכה, שיער ארוך ועבה
צבע הפרווה נע בין אפור לחום
גפיים קצרות בעלות קרומי שחייה
מזון: צמחי מים ועשבי יבשה
תפוצה: אמריקה הדרומית
בית גידול: צמחייה סבוכה שליד גדות נחלים ונהרות, ביצות ושלוליות המוקפות יערות
אויבים טבעיים: האדם, היגואר והאנקונדה
רבייה

הקפיבארה מגיע לבגרות מינית בגיל 22 חודשים. משך ההיריון כ-4 חודשים, ובסופו נולדים 2 עד 6 גורים.
רבייה מתבצעת כל השנה, אולם עיקרה בתחילת העונה הגשומה, כאשר מתחדשת הצמחייה המהווה את מזונו של הקפיבארה. נקבת הקפיבארה אינה בונה לעצמה מקום המלטה (מחילה או קן), אלא ממליטה על פני הקרקע במקום מסתור. הגורים נולדים במשקל 1 עד 2 קילוגרם עם פרווה ומערכת שיניים, והם ניידים תוך דקות מרגע היוולדם.
הקפיבארה והכלכלה בוונצואלה

איכרים מוונצואלה, שבעבר התייחסו לקפיבארה כאל מזיק, מגדילים כיום את הכנסתם על ידי מכירת בשר קפיבארה (כ-400 טון לשנה). האיכרים צדים את המכרסמים בפברואר על מנת שיוכלו לשחוט את המכרסם ולמכור את בשרו ממש לפני שמתחיל צום התענית, כשבשרה הוא מצרך מבוקש.
המנהג העממי מתבסס על טענה כי הכנסייה הקתולית אישרה לאכול מבשר הקפיבארה בתקופת התענית. אגדה מקובלת בוונצואלה מספרת שכשהמיסיונרים האירופאים פגשו לראשונה בקפיבארה באמריקה הדרומית במהלך המאה ה-16, הם כתבו לרומא בקשה להנחיה, באומרם: "יש חיה כאן שיש לה קשקשים וגם שיער, והמבלה את רוב זמנה במים, אבל לעיתים עולה על היבשה, האם נוכל לסווגה כדג?". לשאלה הייתה משמעות, כיוון שהדת הקתולית אוסרת על אכילת בשר (למעט בשר דג) במהלך 40 הימים שלפני חג הפסחא (התענית). מכיוון שתיאור החיה הגיע אליהם מיד שנייה, ומכיוון שלא רצו שהפונים אליהם יסטו מהדרך הקתולית הנכונה, החליטו אבות הכנסייה לפסוק לקולא והכריזו שהקפיבארה היא סוג של דג.
ייתכן שמסיבה זו נחוג יום הקפיבארה ב-5 באפריל, זכר לאותה הודעה משמחת עבור הקתולים השרויים בתענית.
גלריה

קפיברות רועות
נקבה מניקה
נקבה מניקה את גוריה
קפיברות שוחים
בין הצמחים
קפיבארה רועה
קפיבארה רועה
זוג קפיברות
משפחה
קפיבארה עם טירן בקר
הערות שוליים

↑  קפיבארה מצויה באתר הרשימה האדומה של IUCN
קנאביס סאטיבה

| קנאביס סאטיבה |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: צומח
מערכה:: בעלי פרחים
מחלקה:: דו-פסיגיים
סדרה:: ורדנאים
משפחה:: קנאביים
סוג:: קנאביס
מין:: קנאביס סאטיבה
שם מדעי
 Cannabis sativa ‏לינאוס, 1753
חלקי הצמח קנאביס סאטיבה
קנאביס סאטיבה (שם מדעי: Cannabis sativa) מין בסוג קנאביס, הוא צמח חד-שנתי ודו-מיני. בני האדם גידלו קנאביס סאטיבה לאורך ההיסטוריה לצורך סיבים תעשייתיים, שמן מהזרעים, מזון, הפקת סם, שימוש דתי למצבי רוח רוחניים, ולרפואה. כל חלק של הצמח נקטף באופן שונה, בהתאם למטרת השימוש בו. המין הוגדר לראשונה על ידי קארולוס ליניאוס ב-1753.
שימושים עיקריים

זרעיו משמשים בעיקר כדי להפיק את שמן קנבוס שיכול לשמש לבישול, לתאורה, ללכות, או צבעים. ניתן להשתמש בהם גם כמזון מזין לציפורים. הפרחים (ובמידה מועטת גם העלים, הגבעולים והזרעים) מכילים תרכובות פסיכואקטיביות הידועות כקנבינואידים שנצרכים כסם לשם הנאה, רפואה, או מטרות רוחניות-דתיות. בדרך כלל פרחי הקנאביס כפי שהם מיובשים, או מעובדים לחשיש נצרכים על ידי עישון, אידוי, ובליעה דרך הפה. מבחינה היסטורית, חליטות, תה, ומשחות היו גם תוצרים נפוצים.
מחזור חיים

הקנאביס סאטיבה מתחיל את צמיחתו באביב והיא נמשכת בין 4 ל-6 חודשים. מחזור החיים של הצמח בטבע מתחיל בזרעים, אשר שכבו עמוק בקרקע כל החורף, המתחילים לנבוט בסביבות מאי. לאחר הנביטה, הצמח מתחיל בשלב של גדילה לגובה והצמחת ענפים לצדדים תוך פרישת עלים אשר מטרתה הגברת שטח החשיפה לשמש ועל ידי כך הגברת תהליך הפוטוסינתזה וצבירת אנרגיה. שלב זה נמשך בין חודשיים לשלושה, ולאחר מכן, עם תחילת התארכות הלילות בסוף יוני, מתחיל שלב הפריחה. בשלב הפריחה הצמח גדל עוד מעט לגובה, אך בעיקר מטפח מסת ענפים ועלים. כשבועיים לאחר תחילת שלב הפריחה יוצאים הפרחים באזורי ה"מפרקים" של הענפים והעלים. כעת ניתן להבדיל בין שני המינים - לזכר יש פרח קטן ועגול ולנקבה פרחים בשרניים וגדולים יותר, המכוסים על שטח פניהם בבלוטות, המפרישות את החומר הפעיל THC, ולעיתים גם בשערות דקיקות. בשלב זה מתחילים הצמחים לשחרר אבקנים לאוויר, מתבצעת האבקה והנקבה מגדלת המוני זרעים בפרחיה. עם בוא החורף, הצמחים מתים מהקור, והזרעים מתפשטים בקרקע ומחכים לאביב.
זנים

באופן כללי, יש שלוש קבוצות זנים של קנאביס שמגודלות היום:
זנים שמגודלים בעיקר בשביל הסיבים שלהם, מתאפיינים בגבעולים ארוכים והסתעפות מועטה, מכונים קנבוס.
זנים שמגודלים בשביל הזרעים אותם ניתן לאכול, או להפיק שמן.
זנים שמגודלים לצרוך רפואי או למטרות הנאה.
בדרך כלל במדינות בהם צמח הקנאביס אסור בחוק, אין הבחנה בין הסוגים למרות שמבחינה כימית ריכוז החומרים הפעילים בזנים המגודלים לצרכים תעשייתיים נמוך עד אפסי.
שימוש כסם

מהחלקים העשירים בטריכומים (שערות המכילות את בלוטות השרף) בצמח מפיקים את הסם הפסיכואקטיבי קנאביס. תוצריו הבולטים ביותר הם מריחואנה וחשיש, שצריכתם נעשית לרוב על ידי עישון, אידוי (בעזרת מכשיר אידוי) או אכילה.
ראו גם

קנאביס אינדיקה
שק העשוי מסיבי קנבוס
רעמתן פומפנו

| רעמתן פומפנו |
| --- | --- |
 רעמתן פומפנו
מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: מקריני סנפיר
מחלקה:: מקריני סנפיר
סדרה:: דקראים
משפחה:: רעמתניים
סוג:: רעמתן
מין:: רעמתן פומפנו
שם מדעי
 Coryphaena equiselis ‏לינאוס, 1758

רעמתן פומפנו (שם מדעי: Coryphaena equiselis) הוא מין דג ימי ממשפחת הרעמתניים החי בכל האוקיינוסים באזורים הטרופיים. הוא קרובו היחיד לסוג של המין רעמתן כחלחל הגדול יותר.
אורכו של רעמתן זה מגיע ל-127 סנטימטר ולעיתים הוא נחשב בטעות לרעמתן כחלחל צעיר. הוא בעל ראש דחוס ומוגבה ולסת גדולה. סנפיר הגב יוצר רעמה גבוהה כחולה-כהה עד הזנב הרחב. צבע הקשקשים ירוק-צהבהב והבטן בהירה. מין זה יכול להגיע לבגרות מינית בגיל 3–4 שנים.
הדג חי באוקיינוס הפתוח, ובכמה ימים וניזון מלהקות דגים קטנים ודיונונים. לעיתים דגים אותו אך הוא עלול לגרום להרעלת סיגואטרה.
הערות שוליים

↑  רעמתן פומפנו באתר הרשימה האדומה של IUCN
רמית (עוף)

| רמית |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: ציפורי שיר
תת־סדרה:: דמויי־דרור
משפחה:: רמיזיים
סוג:: Remiz
מין:: רמית
שם מדעי
 Remiz pendulinus ‏לינאוס, 1758
תחום תפוצה


Remiz pendulinus
רמית (שם מדעי: Remiz pendulinus) היא מין עוף ממשפחת הרמיזיים המצויה בטבע באירופה וברחבי אסיה ובחלקה הצפוני של מרוקו. ציפור זו מגיעה גם לישראל.
אורך הרמית 10-12 ס"מ ומשקלה עד 20 גרם. היא בעלת ראש גדול עם מסיכה שחורה על העיניים, מקור חרוטי אפור, גוף לבן עם כנפיים חומות וקצוות וזנב שחורים. היא קרובתו הרחוקה של הירגזי.
הרמיות מקננות בעיקר על עצים במרכז אירופה שם הן בונות על ענף זקור קן הבנוי מקורי עכביש ומסיבי צמחים. הקן בנוי הפוך עם פתח קטן לציפור ומתחתיו נמצא אזור הקינון.
הרמיות ניזונות מזרעים ומחרקים ובעונת הרבייה שני בני הזוג יוצאים ללקט מזון. הרמית הנקבה יכולה לבגוד בזכר אך להטיל את הביצים אצלו בקן. לעיתים היא גם עוזבת את הקן לגמרי והזכר נשאר לטפל בצאצאיו וגם באלה שאינם צאצאיו.
הערות שוליים

↑  רמית  באתר הרשימה האדומה של IUCN
רלית (סוג)

| רלית |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: עגוראים
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: רליתיים
סוג:: רלית
שם מדעי
 Rallus ‏לינאוס, 1758

רלית (שם מדעי: Rallus) הוא סוג של עופות קטנים ממשפחת הרליתיים שבסדרת העגוראים.
בני סוג זה בעלי מקור ארוך יחסית לרליות, רגליהם ארוכות ואדומות. גופם חום ומשורטט, מה שמסייע להם להסתוות  בצמחייה.
עופות אלה מסתתרים בין צמחי מים בביצות וגדות נהר ומחפשים חרקים ויצורים קטנים נוספים למאכל. הם משוטטים בקרבת המים הרדודים. המין רלית המים גם בעל יכולת שחייה טובה.
בני הסוג נפוצים בכל העולם, בקרבה לאזורי חיות לחים. רלית המים נפוצה בישראל.
מינים

Rallus crepitans
Rallus obsoletus
Rallus longirostris
Rallus elegans
Rallus tenuirostris
Rallus wetmorei
Rallus limicola
Rallus aequatorialis
Rallus semiplumbeus
Rallus antarcticus
רלית המים (Rallus aquaticus)
Rallus indicus
Rallus caerulescens
Rallus madagascariensis
מינים נוספים ידועים רק ממאובנים.
ריבס

ערך זה עוסק בסוג של צמח. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| ריבס (רָבָּרְבֶּר) |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: צומח
מערכה:: מכוסי הזרע
מחלקה:: דו-פסיגיים
סדרה:: ציפורנאים
משפחה:: ארכוביתיים
סוג:: ריבס
שם מדעי
 Rheum ‏לינאוס, 1753
רִבָּס (שם עברי נוסף: רָבָּרְבֶּר; שם מדעי: Rheum) הוא סוג של צמחים רב-שנתיים ממשפחת הארכוביתיים, בעלי קני שורש עבים וקצרים.
בארץ ישראל נפוצים באופן טבעי שני מינים בסוג, ריבס המדבר וריבס חרמוני. שני מינים אחרים, Rheum rhabarbarum ו-Rheum x hybridum, משמשים כירק מאכל.
בישראל, הירק בייחוד אהוד בקרב יוצאי המדינות האנגלוסקסיות, צפון אירופה, גרמניה, כורדיסטן ואיראן ושמו בעברית מבוסס למעשה על שמו בפרסית.
כמו הכוסמת והחומעה, גם הריבס משתייך למשפחת הארכוביתיים. למרות הדמיון הפיזי, הוא אינו קרוב משפחה של הסלרי. פרחי הריבס קטנים, בצבע ירוק-לבן ופורחים בתפרחת גדולה.
כל מיני הריבס הגדלים בר בישראל הם ערכי טבע מוגנים.
ראו גם

גריסים אדומים - מאכל אהוב בדנמרק וגרמניה המוכן בין היתר מן הצמח
הערות שוליים

↑  אכרזת גנים לאומיים, שמורות טבע, אתרים לאומיים ואתרי הנצחה (ערכי טבע מוגנים), ה'תשס"ה-2005, ק"ת 6369, ה'תשס"ה, 15 בפברואר 2005 (תוקן ב־17 בדצמבר 2019), בספר החוקים הפתוח
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007536331305171  BnF: cb125676795 (data)  LCCN: sh85113795  NKC: ph417907 
פאי ריבס
ריבס המדבר בהר הנגב - פירות
רפרף ההרדוף

| רפרף ההרדוף |
| --- | --- |
 רפרף ההרדוף
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: פרוקי-רגליים
מחלקה:: חרקים
סדרה:: פרפראים
תת־סדרה:: Glossata
משפחה:: רפרפיים
סוג:: Daphnis
מין:: רפרף ההרדוף
שם מדעי
 Daphnis nerii ‏Linnaeus,1758
תחום תפוצה
 בכחול: תפוצתו בקיץ   בירוק: תפוצתו בכל השנה

רפרף ההרדוף (שם מדעי: Daphnis nerii) הוא מין של עש במשפחת הרפרפיים. באזורי תפוצתו הוא חי בסביבת צמחי הרדוף הנחלים (ומכאן שמו העברי) ובגינות נוי ליד צמחי וינקה. כמו כל מיני משפחת הרפרפים הוא מתעופף תוך רפרוף מהיר של כנפיו הארוכות.הרפרף מוצץ צוף בזמן רפרוף מעל הפרח.
מאפיינים

גופו של רפרף ההרדוף מוצק וקצהו מחודד כך שצורתו דומה לחרוט. כנפיו הקדמיות גדולות מאוד ומחודדות. אורך מוטת כנפיו הוא 90-120 מ"מ. כאשר כנפיו האחוריות קצרות מהקדמיות. על ארבע כנפיו כתמים ירוקים וקווים ורודים וצהובים. בראשו חדק ארוך בעזרתו הוא מוצץ צוף.
רפרף ההרדוף מקים עד 4 דורות בשנה. לאחר ההזדווגות, הנקבה מטילה עד 200 ביצים ירוקות על צמחי ההרדוף והוינקה שמשמשים כפונדקאים. מהביצים בוקעים זחלים באורך של כמה מילימטרים. הזחל ירוק עם גחון אפרפר-ירוק, קו לבן-כחול משני צדדיו, קדמת גופו צהובה  ועליה 2 עיניים כחולות מדומות על רקע שחור. לקראת ההתגלמות צבעו של הזחל משתנה למופע כהה בגווני צהוב חום. הזחלים אוכלים את עלי ההרדוף וכאשר הם מגיעים לאורך של 7.5 ס"מ הם מתגלמים. את גלגול הגולם, הם עוברים על האדמה בין עלים יבשים. גלגול זה נמשך 120 ימים.
זחל של רפרף ההרדוף מופע ירוק
זחל של רפרף ההרדוף מופע כהה
גולם של רפרף ההרדוף
בוגר
רקבן הבוץ

| רקבן הבוץ |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: פרוקי-רגליים
מחלקה:: חרקים
סדרה:: זבובאים
תת־סדרה:: זבובים
משפחה:: רחפניים
סוג:: Eristalis
מין:: רקבן הבוץ
שם מדעי
 Eristalis tenax ‏לינאוס, 1758

רקבן הבוץ (שם מדעי: Eristalis tenax) הוא זבוב ממשפחת הרחפניים. אורך גופו של הבוגר 10–12 מ"מ.
מאפיינים

הבוגרים ניזונים מצוף, ונראים תכופות כשהם מרחפים מעל פרחים. התנהגות זאת מאפיינת גם את שאר משפחתם. רקבן הבוץ דומה לדבורה בצורתו. תופעה זו נקראת חקיינות, ומאפיינת, כמו סגנון מעופו, את שאר משפחתו.
זחלי רקבן הבוץ מתפתחים בבוץ, או במים עשירים בחומר אורגני. הזחלים אוספים את החומר האורגני (אצות, פטריות וחומר נרקב) בעזרת מסננת מיוחדת שיש להם בלוע. הם נושמים אוויר אטמוספירי באמצעות צינור נשימה טלסקופי (מתארך) וארוך עד מאוד. כשהזחלים בוגרים הם זוחלים לאזור יבש יותר בו הם מתגלמים. לעיתים הם נכנסים לבניינים בחיפושם אחר מקום יבש להתגלם בו. הגולם סגלגל בצורתו, אפור-חום בצבעו ואורכו 10 עד 12 מ"מ. צינור הנשימה הארוך נותר מחובר לגולם, ומעניק לו צורה הדומה לעכבר זעיר.
רקבן הבוץ אינו מעביר מחלות, כמספר מינים אחרים בסדרת הזבובאים, ואינו נחשב למזיק. בוגריו אף נחשבים למאביקים חשובים למדי של צמחים.
רקבני בוץ מזדווגים על גבי חיננית.
רואליה טובורוזה

| רואליה טובורוזה |
| --- | --- |
 רואליה טובורוזה
מיון מדעי
ממלכה:: צומח
מערכה:: בעלי פרחים
מחלקה:: דו-פסיגיים
סדרה:: צינוראים
משפחה:: קוציציים
סוג:: רואליה
מין:: רואליה טובורוזה
שם מדעי
 Ruellia tuberosa ‏ליניאוס
תרמיל של רואליה טובורוזה
קטע וידאו המדגים את התפוצצות תרמיל של רואליה טובורוזה בהשפעת מים
רואליה טובורוזה (שם מדעי: Ruellia tuberosa) היא מין צמח בעל פרחים במשפחה הקוציציים. תחום התפוצה ההיסטורי שלו הוא במרכז אמריקה, אבל כיום הוא נפוץ גם באזורים הטרופיים של דרום ודרום-מזרח אסיה.
כמה מיני פרפרים, כדוגמת Junonia lemonias (באנגלית Lemon pansy) ו-Junonia genoveva (באנגלית Mangrove buckeye) ניזונים מעלי הרואליה טובורוזה.
תיאור ותכונות

רואליה טוברוזה היא צמח דו-שנתי בעל פקעת כישורית עבה ופרחים סגולים מרשימים בצורת משפך, כשבאיים הקריביים הצמח פורח כל השנה. גובה הצמח בין 30 ל-60 סנטימטרים, העלים מוארכים וסגלגלים באורך 6–8 סנטימטרים וברוחב 2–4 סנטימטרים בקצה פטוטרת באורך 2 סנטימטרים. הפרי הוא הלקט באורך 2 סנטימטרים חסר גבעול המכיל כ-20 זרעים. מקורם של חלק מהכינויים של הצמח באנגלית כדוגמת "popping pod" (תרמיל מתפצפץ), "duppy gun" (אקדח דביק) ו"cracker plant" (צמח מתפוצץ) הוא בעובדה שילדים נהגים לשחק עם התרמילים היבשים שמתפוצצים כאשר משפשפים אותם עם רוק או מים.
רואליה טובורוזה יכולה לגדול בסביבה לחה ומוצלת. היא מעדיפה לגדול בערבות דשא ובצדי דרכים – לרוב כעשב שוטה בשדות מעובדים, וכן בבתי גידול צחיחים וכצמח מעזבות.
ברפואה מסורתית וברפואה המבוססת על איור ודה משתמשים בצמח כמשתן, לטפל בסוכרת, להוריד חום, לשכך כאבים, כנוגד יתר לחץ דם, כטיפול מגן על הקיבה ולטפל בזיבה. בצמח נעשה שימוש גם כמקור של צבע טבעי לצביעת בדים.
הערות שוליים

↑  Yang Mekar ditamanku – Fever Root; Ruellia tuberosa, Linn.
↑  Jeannette Allsopp, Dictionary of Caribbean English usage, University of the West Indies Press, 2003, ISBN 978-976-640-145-0
↑  Ruellia tuberosa – Pacific Island Ecosystems at Risk
↑  Roger  Graveson's  The  Plants of  Saint  Lucia:  Acanthaceae
↑  H. Panda, Handbook On Ayurvedic Medicines With Formulae, Processes And Their Uses, National Institute of Industrial Research, 2002, ISBN 81-86623-63-9
↑  Effect of Chitosan and Mordants on Dyeability of Cotton Fabrics with Ruellia tuberosa Linn.
רגלת הגינה

| רגלת הגינה |
| --- | --- |
 Portulaca oleracea - רגלת הגינה
מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: צומח
מערכה:: בעלי פרחים
מחלקה:: דו-פסיגיים קדומים
סדרה:: ציפורנאים
משפחה:: רגלתיים
סוג:: Portulaca
מין:: רגלת הגינה
שם מדעי
 Portulaca oleracea ‏לינאוס, 1753

תקריב של רגלת גינה בפריחה.
רְגֵלַת הַגִּנָּה (שם מדעי: Portulaca oleracea) היא מין צמח בשרני וחד-שנתי, הנחשב לעיתים כעשב שוטה ממשפחת הרְגֵלָתִיִּים (Portulacacea). לרגלה גבעולים ארוכים הנמשכים על-פני הקרקע, ענפיו אדמדמים, שבירים אך בשרניים. עליו מוארכים, אליפטיים ומזכירים ביצה בצורתם. הרגלה פורחת בחודשים פברואר-ספטמבר. פרחיו קטנים וצהובים, הפרחים נמצאים בהתפצלויות השריגים. הפרי נפתח בראשו ונראה ככיס המכיל זרעים קטנים (עד מילימטר) בצבע שחור או חום כהה.
רגלת הגינה נפוצה במזרח התיכון, אסיה, צפון אפריקה, ודרום אמריקה.
רגלת הבית ידועה בישראל גם בשמה בערבית "ריג'לה" או בשמה בכורדית-יהודית "פרפחינא". אזור התפוצה הטבעית של רגלת הגינה אינו כולל את ישראל, אך הצמח הופץ בארץ ישראל בידי האדם וכיום הוא מתפשט בה באופן טבעי (מין פולש). על מנת לנבוט, דורשת הרגלה אדמה לחה, ומידות גבוהות של אור וחום. בארץ ניתן למצוא אותה באזורים בעלי אקלים ים-תיכוני, בתות הספר, ערבות, מדבריות ואף בחרמון.
הרגלה מוזכרת בתלמוד בשם "חלוגלוגות" בסיפור המתאר כיצד חכמים לא הבינו מה פירוש מילה זו. שפחתו של רבי קראה לצמח בשמו הארמי "פרפחיניה", וכך נודע לחכמים פירוש השם.
שימושים

הרגלה עשירה באומגה 3, ויטמין C, פלבנואידים וככלל משתמשים בה כעשב מרפא לצרכים רפואיים שונים בארצות רבות בעולם.
הרגלה משמשת כתוסף לסלטים שונים והיא בעלת טעם חמצמץ קל לאחר טיגון.
בעבר יעץ פליניוס הזקן להחזיק בצמח זה כקמע כנגד רוחות רעות.
הערות שוליים

↑  רגלת הגינה באתר הרשימה האדומה של IUCN
1 2  דנין, אבינעם, הצומח לחופי הכנרת במיפלסים נמוכים. מתוך: הכנרת ימת החיים של ישראל, י. גל וא. שילר. מינהלת הכנרת והוצאת אריאל. 1987. :עמ' 69–71
↑  תלמוד בבלי, מסכת ראש השנה, דף כ"ו, עמוד ב'. רש"י ד"ה "פרפחיני".
↑  Plants Poisonous to Livestock - Cornell University Department of Animal Science
↑  Megaloudi, Fragiska (2005). Wild and Cultivated Vegetables, Herbs and Spices in Greek Antiquity. Environmental Archaeology 10 (1): 73-82
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007572882705171
קוציץ

| קוציץ |
| --- | --- |
 קוציץ רך
מיון מדעי
ממלכה:: צומח
מערכה:: צמחים וסקולריים
מחלקה:: דו-פסיגיים
סדרה:: צינוראים
משפחה:: קוציציים
סוג:: קוציץ
שם מדעי
 Acanthus ‏לינאוס, 1753

קוציץ (שם מדעי: Acanthus) הוא סוג צמחים עשבוניים רב-שנתיים או שיחים נמוכים ממשפחת הקוציציים, ובו 29 מינים, מהם רק אחד גדל בר בישראל - קוציץ סורי. תפוצתו ביבשות אסיה, אירופה ואפריקה, כאשר רוב המינים מתרכזים באגן הים התיכון. פירוש השם הלטיני הוא 'קוצני', ומכאן גם השם העברי. השם מתייחס לקוצניות של החפה, ולא כל המינים קוצניים בעליהם. סוג זה נתן את שמו למשפחה כולה. בהקשר זה יש להזכיר שרוב בני המשפחה אינם קוצניים. צורת העלים של הסוג מהווים השראה לעיטורי עמודים בתרבות יוון העתיקה ורומא העתיקה.
משפחת הקוציציים היא משפחה קטנה וקרובה למשפחת השפתניים. ואכן הפרחים מזכירים שפתניים, אך שונים בכמה וכמה מאפיינים.
מורפולוגיה

צמחים עשבוניים רב־שנתיים או שיחים נמוכים, קוצניים על פי רוב, זקופים או נטויים, ללא ציסטוליטים.
הגבעול עגול ולא מסתעף.
העלים פשוטים (לא מורכבים), בעלי פטוטרת קצרה וללא לוואים. העלים נגדיים, רובם צומחים מבסיס הצמח, לעיתים רחוקות דוריים.
הטרפים על פי רוב מפורצים-משוננים או שסועים-מנוצים, לעיתים רחוקות שלמים, אונותיהם מסתיימות על פי רוב בקוצים.
התפרחות שיבולים זקופות, אמיריות, לעיתים רחוקות חיקיות. הפרחים מסודרים לכל אורך הגבעול (ללא רווחים).
הפרחים דו-מיניים, בלתי נכונים (סימטריה דו-צידית), הכותרת שסועה לאורכה ולה רק שפה אחת עם 3 אונות. כל פרח מלווה חפה ו-2 חפיות צדדיות (לעיתים נעדרות). החפה דמוי עלה צבעוני בעל שיניים קוצניות וצורתו דמוית ביצה. שתי החפיות הצדדיות צרות ותמימות שמסתיימות גם הן בחוד דוקרני. החפים גדלים עם התבגרות הצמח.
הגביע בעל 4 אונות בלתי שוות. שתי החיצוניות, העליונה והתחתונה גדולות, מוארכות ובעלות עורקים, אחת מהן על פי רוב בעל שן קוצנית. שתי הפנימיות קטנות, דמויות ביצה הפוכה או עגולות שגם הן מסתיימות בשן.
הכותרת לבנבנה, אורכה 3.5 עד 6 ס״מ. צינור הכותרת קצר מאוד נוקשה ודמוי טבעת, המתמשך לשפה יחידה (תחתונה) בעלת 3 אונות מוארכות וקהות.
האבקנים, שמספרם 4, ערוכים בשני זוגות, מעורים בתחילת לוע צינור הכותרת ומתבלטים. הזירים עבים מאוד. המאבקים לבנים וצמריים בהיפתחם והם בעלי לשכה אחת בלבד. הלשכה סרגלית-מלבנית, חסר יותרת בבסיסו. אין אבקנים עקרים.
השחלה בעלת 2 מגורות, בכל אחת 2 ביציות. עמוד השחלה דק וארוך בעל 2 אונות קצרות, והוא משתייר לאחר נשירת הכותרת. השליות זוויתיות.
הפרי הוא הלקט נפתח המחולק לשתי מגורות, מוארך עד דמוי ביצה (אליפסואידי), מבריק, מרושת וללא עוקץ בקצהו, והוא מכיל 4 זרעים.
הזרעים פחוסים פחות או יותר וקירחים.
מאפייני הסוג

הפרחים ערוכים בשיבולת ארוכה (כלומר, יוצאים מציר של עמוד הפריחה). סימן הסוג הוא חפה קוצני בחלקו. חפה הוא איבר בצמח, גלגול של עלה, אך הוא אינו מטמיע וצמוד לפרח. לדוגמה, במין מרווה דגולה, החפה הוא סגול. התפקיד המיוחס לחפה הוא הבלטת עלה הכותרת. החפה של סוג זה הוא בעל שיניים קוצניות.
פרחים אלה מואבקים על ידי דבורים.
הפרי הוא מטיפוס הלקט, הנפתח עם הבשלת הזרעים. בצמח קיים מנגנון ה'זורק' את הזרעים במרחק מסוים מצמח האם.
מיני הסוג בישראל

כאמור, בסוג זה כ-29 מינים. בישראל קיימים שני מינים, האחד הוא צמח בר והשני צמח נוי.
קוציץ סורי

קוציץ סורי (שם מדעי: Acanthus syriacus) - צמח בעל שושנת עלים גדולים, קוצניים, מהם מתפתח באביב עמוד פריחה יחיד וזקוף שגובהו כחצי מטר או יותר. זהו צמח מצוי במחוזות הים תיכוניים של ארץ ישראל. לרוב הוא גדל בריכוז של מספר פרטים, שלא כולם מגיעים לפריחה.
קוציץ רך

קוציץ רך (שם מדעי: Acanthus mollis) - צמח עשבוני רב-שנתי (בן חלוף) שמקורו מארצות צפון אגן הים התיכון (דרום אירופה) ומשמש כצמח נוי בגינות. הוא נבדל מקוציץ סורי ברכות עליו הלא-קוצניים, בפרח הגדול יותר ובתקופת פריחה ארוכה יותר. הגבעולים שעירים, זקופים, בלתי גמישים, מגיעים לגובה של 60 ס"מ ואף יותר. העלים מוארכים או דמויי ביצה, דמויי לב בבסיסם, אורכם 30 עד 60 ס"מ ורוחבם כמחצית אורכם. הטרפים בעלי אונות או שסועים-מנוצים ומחוסרי קוצים על פי רוב. צבע הפרחים לבן, לבנבן, ורוד או לילך. חפים קוצניים אדמדמים חומים. קוציץ רך הוא צמח חצי צל, עמיד בקרה, רגיש למליחות. גדל היטב בהר בעמק ובשפלה. ריבוי באמצעות זרעים וייחורים. העלים קמלים לקראת סוף הקיץ, אך מתחדשים בסתיו. למין זה שני תת-מינים האחד מדרום אירופה והשני - Acanthus mollis subsp. platyphyllus Murb - גדל בתוניס, אלג'יר ומרוקו.
תמונות

תפרחת של קוציץ רך ביד יצחק בן צבי ירושלים
ישנם קוצים אבל לא קוצים דוקרנים במיוחד
פרח ואבקנים של קוציץ רך
ראו גם

הסדר הקורינתי
לקריאה נוספת

ברלינר, רוחמה (1983). קוציץ סורי. החי והצומח של ארץ ישראל כרך 11, עמוד (108), הוצאת משרד הביטחון, תל אביב.
פינברון-דותן, נעמי ודנין, אבינעם. (1991). קוציץ. המגדיר לצמחי בר בארץ-ישראל, (622). ירושלים, הוצאת כנה. (הספר בקטלוג ULI)
הערות שוליים

↑  Acanthus, POWO plants of the World Online. Published on the Internet
↑  Acanthus, WFO: World Flora Online. Published on the Internet, ‏12-12-2023
↑  קוציץ סורי, באתר צמחיית ישראל וסביבתה
1 2 3  א. פאהן, ד. הלר, מ. אבישי, מגדיר לצמחי התרבות בישראל, תל אביב: הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1998, עמ' 413-421
↑  Acanthus mollis, POWO plants of the World Online. Published on the Internet
↑  Acanthus mollis subsp. platyphyllus, POWO plants of the World Online. Published on the Internet
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007530071605171 
תפרחת של קוציץ סורי בנחל עיון
עלי הבסיס עם קוצים רכים
פרח של קוציץ
צלף (צמח)

| צלף |
| --- | --- |
פרח הצלף פרח הצלף
מיון מדעי
ממלכה:: צומח
מערכה:: בעלי פרחים
מחלקה:: דו-פסיגיים
סדרה:: צלפאים
משפחה:: צלפיים
סוג:: צלף
שם מדעי
 Capparis ‏לינאוס, 1753
צָלָף (גם נִצְפָּה; שמו המדעי: Capparis; בערבית קבאר, כבר, לצאפה) הוא סוג של שיחים, מטפסים (מסתרגים) או עצים קטנים, ירוקי-עד ממִשְׁפַּחַת הַצְּלָפִיִּים. בסוג צלף 145 מינים, מהם 4 מינים גדלים בישראל, אחד מהם הוא צלף קוצני שלו 2 תת-מינים. לפי הבוטנאים בישראל גדלים בר 6 מינים כאשר שני תת-מינים (מצרי וסיצילי) הם מינים שעומדים בפני עצמם. הסוג צלף נפוץ באזורים טרופיים וסובטרופיים של אפריקה, אירופה אסיה (עד מונגוליה), אוסטרליה ואיי האוקיינוס השקט. רוב מיני הצלף נפוצים באזור הטרופי ומיעוטם ים תיכוניים או מזרח תיכוניים.

שמו המדעי של הצלף הוא Capparis, ובדומה לזה, בלשון חז"ל שמם של פקעי הפריחה שלו הוא "קפריסין". השם נגזר, כנראה, מיוונית, וביטא את דמיון פקעי הפריחה הכבושים בחומץ, שהיה תבלין יקר ערך, לגללי העיזים (ביוונית: Capra).
בישראל

בישראל גדלים בר 4 מינים של צלף. שלושת השמות הראשונים שברשימה הם תת-מינים של צלף קוצני. בין הבוטנאים וחוקרי הצלף קיימת מחלוקת על אודות מספר המינים ועל ההבדלים הטקסונומיים שביניהם. ערך זה הולך בעקבות האתר POWO.
צלף קוצני

צָלָף קוֹצָנִי (Capparis spinosa subsp. spinosa) הוא בן שיח או שיח נשיר, גובהם 50 עד 100 ס"מ. ונפוץ בחבל הים תיכוני של כל הארץ (בשפלת החוף, בהרי יהודה, השומרון והגליל) בעיקר בסלעים, חומות וגדרות. העלים אינם סחוסיים-בשרניים והם מעוגלים או דמויי ביצה, אורכם 2 עד 5 ס"מ. הפטוטרות קצרות, הלוואים קוצניים. הפרחים בודדים, חיקיים, דו--מיניים, לא נכונים (בעלי סימטריה דו-צדדית) וגודלם 5 עד 8 ס"מ. עלי הגביע שווים באורכם פחות או יותר, כאשר האחורי שבהם דמוי סירה ויוצר כיס שבו נאגר הצוף המופרש מצופן המצוי על המצעית, בין בסיסיהם של עלי הגביע ועלי הכותרת (מכונים צופי מצעית שוליים). האבקנים מרובים, 60 עד 120. הזירים ארוכים, צבעם ורוד בבסיסיהם, והם הולכים מוורידים כלפי המאבק. המאבק נפתח לאורכו. השחלה נישאת על עוקץ ארוך (גינופור). עמוד השחלה עשוי להיות קצר או ארוך מהאבקנים.
צלף מצרי

צָלָף מִצְרִי (Capparis spinosa var. aegyptia) - צלף קוצני תת-מין 'מצרי', כונה גם צלף הערבה וצלף זוהרי והוא גדל במפוזר בכל החבל המדברי בישראל, במצוקים, ערוצים ומדרונות סלעיים או בקירות זקופים, באזור ים המלח בכל אזורי הנגב (צפון הנגב ומרכזה). פרטים רבים צומחים בקניונים של מדבר יהודה והנגב המרכזי. צלף מצרי הוא שיח מעוצה ירוק-עד, שקוטרו 100 עד 250 ס"מ וענפיו ארוכים ואינם מתים בקיץ. העלים עגולים ובשרניים, אורכם 2.5 עד 4 ס"מ ובבסיסם קוצים מאונקלים. העלים הצעירים ירוקים והעלים משנים קודמות מכחילים-אפורים ומכוסים שעווה (ניתנת להסרה) שמקטינה באופן ניכר את איבוד המים בעונה היבשה, ומסייעת בהגדלת עוצמת הקרינה החוזרת מפני הצמח. פקעי הפריחה מחודדים בראשם. הפרחים נישאים על עוקצים ארוכים, ולהם 4 עלי כותרת לבנים והאבקנים הרבים גם סגולים או לבנים. הפרחים נפתחים עם ערב, נשארים פתוחים במשך הלילה ועד שעות הבוקר המוקדמות, ונובלים עם עלות השמש בבוקר. הפרי מוארך, נטוי כלפי מטה, בהיפתחו נחשפים זרעים עסיסיים המופצים על ידי ציפורים. הצוף משמש פיתיון לדבורים ולרפרפים והצלף המצרי מאובק במדבר בעיקר על ידי דבורים גדולים. הפריחה מסוף דצמבר ועד תחילת אוגוסט ובעיקר מחודש מרץ ועד אוגוסט. ראו ערך צלף קוצני.