stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דניאל גוויסה
הערות שוליים

↑  Sky Sports, Fener clinch Guiza deal, 8.07.2008
| נבחרת ספרד – יורו 2008 (אלופת אירופה) |
| --- | --- | --- |
|  1 קסיאס •  2 אלביול •  3 נבארו •  4 מרצ'נה •  5 פויול •  6 אינייסטה •  7 וייה •  8 צ'אבי •  9 טורס •  10 פברגאס •   11 קפדבילה •  12 קאסורלה • 13 פאלופ •  14 אלונסו • 15 ראמוס • 16 גארסיה • 17 גוויסה • 18 ארבלואה • 19 סנה • 20 חואניטו • 21 סילבה • 22 דה לה רד • 23 ריינה • מאמן: אראגונס |  1 קסיאס •  2 אלביול •  3 נבארו •  4 מרצ'נה •  5 פויול •  6 אינייסטה •  7 וייה •  8 צ'אבי •  9 טורס •  10 פברגאס •   11 קפדבילה •  12 קאסורלה • 13 פאלופ •  14 אלונסו • 15 ראמוס • 16 גארסיה • 17 גוויסה • 18 ארבלואה • 19 סנה • 20 חואניטו • 21 סילבה • 22 דה לה רד • 23 ריינה • מאמן: אראגונס | ספרד |
| נבחרת ספרד – גביע הקונפדרציות 2009 |
| --- | --- | --- |
|  1 קסיאס •  2 אלביול •  3 פיקה •  4 מרצ'נה •  5 פויול •  6 פאבלו •  7 וייה •  8 צ'אבי •  9 טורס •  10 פברגאס •   11 קפדבילה •  12 בוסקטס • 13 לופס •  14 אלונסו • 15 ראמוס • 16 יורנטה • 17 גוויסה • 18 ריירה • 19 ארבלואה • 20 קאסורלה • 21 סילבה • 22 מאטה • 23 ריינה • מאמן: דל בוסקה |  1 קסיאס •  2 אלביול •  3 פיקה •  4 מרצ'נה •  5 פויול •  6 פאבלו •  7 וייה •  8 צ'אבי •  9 טורס •  10 פברגאס •   11 קפדבילה •  12 בוסקטס • 13 לופס •  14 אלונסו • 15 ראמוס • 16 יורנטה • 17 גוויסה • 18 ריירה • 19 ארבלואה • 20 קאסורלה • 21 סילבה • 22 מאטה • 23 ריינה • מאמן: דל בוסקה | ספרד |
ז'אן מארק שישקו

| --- | --- |

 לידה:  29 ביוני 1997 (בן 27) ליובליאנה, סלובניה
 עמדה:  רכז
 גובה:  1.90
 קבוצות כשחקן
 2013–2014   2014–2015   2015–2016   2017–2018   2018–2019   2019–:  אולימפיה ליובליאנה   ← שקופיה לוקה   ציבונה זאגרב   איליריה   קופר פרימורסקה   באיירן מינכן
 
ז'אן מארק שישקו (בסלובנית: Žan Mark Šiško; נולד ב-29 ביוני 1997) הוא כדורסלן סלובני המשחק בעמדת הרכז בבאיירן מינכן.
קריירה

שישקו החל לשחק כדורסל באולימפיה ליובליאנה מליגת העל הסלובנית. לאחר מכן שיחק במועדונים נוספים בסלובניה ובציבונה זאגרב הקרואטית.
ב-28 בדצמבר 2019 חתם בבאיירן מינכן מהבונדסליגה הגרמנית.
אישטוואן באשטי

אישטוואן באשטי (בהונגרית: Básti István;‏ שלגוטריאן, 19 בספטמבר 1944) כדורגלן הונגרי, אלוף אולימפי.
קורות חיים

באשטי נולד במשפחה ענייה. אמו הייתה תופרת ואביו עבד במפעל פלדה שנעצר בגין המרדה. הצעיר המוכשר הוחתם ב-1958 על ידי הקבוצה המקומית, ה-Salgótarjáni Bányász. הוא היה חבר בקבוצה הבוגרת משנת 1963 וערך את הופעת הבכורה שלו בליגה הבכירה ההונגרית ב-1964, שם שיחק ב-310 משחקים עד 1977 וכבש 52 שערים. הוא היה חבר בנבחרת האולימפית של הונגריה, האלופה האולימפית ב-1968, הוא שיחק במשחק אחד, נגד נבחרת גאנה. הוא היה חבר גם בנבחרת האולימפית של 1972, אך לא שיחק. הוא היה חלק מקבוצת SBTC שזכתה במדליית הארד בעונת 1971–1972. בהמשך, לא ניתנה לו ההזדמנות להוכיח את עצמו בנבחרת הונגריה. לאחר קריירת הכדורגל שלו, עבד כטכנאי שיניים.
פרסים

צלב הקצין של מסדר ההצטיינות ההונגרי (2020)
משחקים אולימפיים
מדליית זהב: 1968, מקסיקו סיטי
אליפות הונגריה
מקום שלישי : 1971–1972
גביע הרפובליקה העממית ההונגרית (MNK)
משחק הגמר: 1967
לקריאה נוספת

אדה פוש: אלים למחצה. הוצאת ארנה, 1990
"אישטוואן באשטי" (באנגלית). worldfootball.net.
הערות שוליים

↑  "Archivált másolat". אורכב מ-המקור ב-2020-12-03. נבדק ב-2020-12-07.
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "אישטוואן באשטי".
12 באוקטובר

12 באוקטובר הוא היום ה-285 בשנה (286 בשנה מעוברת) בלוח הגרגוריאני. עד לסיום השנה, נשארו עוד 80 ימים.
אירועים היסטוריים ביום זה

1459 – מלחמות השושנים: ריצ'רד פלנטג'נט, דוכס יורק נמלט לאירלנד לאחר שכוחות מלוכניים כובשים את טירתו בלדלו. נוויל, האציל מווריק, נמלט לקאלה
1492 – כריסטופר קולומבוס "מגלה" את אמריקה
1692 – בעקבות הוראת מושל מסצ'וסטס, ויליאם פיפס, ציד המכשפות בסיילם מגיע לסיומו
1810 – נערך האוקטוברפסט הראשון
1822 – פדרו הראשון, יורש העצר הפורטוגלי, מוכרז כקיסר ברזיל
1920 – הקמת הרפובליקה של ליטא המרכזית
1931 – נחנך "פסל ישו הגואל" בריו דה ז'ניירו
1939 – היטלר מכריז על הקמת הגנרלגוברנמן בפולין
1940 – ניתנה הפקודה להקמת גטו ורשה בפולין
1968 – נפתחה אולימפיאדת מקסיקו סיטי
1973 – מלחמת יום הכיפורים: נשיא ארצות הברית, ריצ'רד ניקסון, מורה על הפעלתה של רכבת אווירית לישראל
1984 – יוצא לאקרנים "רציחות פשוטות", סרט הביכורים של האחים כהן
1999 – פרבז מושארף תופס את השלטון בפקיסטן לאחר הפיכה צבאית
2000 – אל-קאעידה מפציץ את המשחתת האמריקנית קול שעגנה במפרץ עדן בתימן באמצעות ספינת תופת. התוצאה 17 אנשי צוות הרוגים ועשרות פצועים
2000 – אספסוף פלסטיני מבצע את הלינץ' ברמאללה בשני חיילים ישראלים ומרטש גופותיהם. אירוע זה הסלים את העוינות באינתיפאדה השנייה
2002 – מחבלים מוסלמים מארגון אל-ג'אמעה אל-אסלאמיה, המזוהה עם אל-קאעידה, מפוצצים מכונית תופת במועדון לילה באי באלי באינדונזיה. בפיגוע נרצחו 202 בני-אדם ונפצעו כ-300
2005 – החללית הסינית שנז'ו 6 משוגרת לחלל והופכת לחללית המאוישת השנייה של הרפובליקה העממית של סין
2008 – שיגור החללית סויוז TMA-13 לעבר תחנת החלל הבינלאומית
נולדו

1350 – דמיטרי דונסקוי, נסיך מוסקבה וולדימיר (נפטר ב-1389)
1490 – ברנרדו פיזאנו, מלחין, כומר, זמר ומלומד איטלקי (נולד ב-1548)
1537 – אדוארד השישי, מלך אנגליה (נפטר ב-1553)
1537 – ג'יין גריי, מלכת אנגליה, ידועה כמלכת תשעת הימים (נפטרה ב-1554)
1687 – סילביוס לאופולד וייס – מלחין גרמני ונגן לאוטה. אחד המלחינים החשובים והמרכזיים ברפרטואר ללאוטה סולו (נפטר ב-1750)
1710 – ג'ונתן טרומבול, מושל קונטיקט בתקופת המהפכה האמריקאית ואחריה (נפטר ב-1785)
1798 – פדרו הראשון, קיסר ברזיל (נפטר ב-1834)
1855 – ארתור ניקיש, מנצח יהודי-הונגרי (נפטר ב-1922)
1865 – ארתור הרדן, ביוכימאי בריטי, חתן פרס נובל לכימיה (נפטר ב-1940)
1866 – רמזי מקדונלד, ראש ממשלת בריטניה (נפטר ב-1937)
1883 – מרסדס פינטו, סופרת, מחזאית, דוברת ועיתונאית ספרדייה (נפטרה ב-1976)
1891 – פומימרו קונואה, ראש ממשלת יפן (נפטר ב-1945)
1891 – אדית שטיין, פילוסופית יהודייה ילידת גרמניה (נפטרה ב-1942)
1896 – אאוג'ניו מונטאלה, משורר איטלקי, זוכה פרס נובל לספרות (נפטר ב-1981)
1907 – גונאר יארינג, דיפלומט שוודי (נפטר ב-2002)
1922 – טרודה דותן, פרופסורית באוניברסיטה העברית בירושלים (נפטרה ב-2016)
1923 – טוביה קושניר, בוטנאי ארץ-ישראלי ולוחם בשיירת הל"ה (נפטר ב-1948)
1926 – ניקיטה סימוניאן, כדורגלן סובייטי ממוצא ארמני ששיחק בעמדת החלוץ/שחקן כנף
1926 – סזאר פלי, אדריכל (נפטר ב-2019)
1929 – ברנקו גרונבאום, מתמטיקאי יהודי (נפטר ב-2018)
1934 – ריצ'רד מאייר, אדריכל אמריקאי ממוצא יהודי
1935 – לוצ'אנו פבארוטי, זמר טנור איטלקי (נפטר ב-2007)
1935 – חיים קסטן, כדורסלן ומאמן כדורסל ישראלי (נפטר ב-2020)
1942 – דליה לביא, שחקנית קולנוע וזמרת גרמנית ממוצא ישראלי (נפטרה ב-2017)
1943 – קובי קון, כדורגלן ששיחק בעמדת הקשר ומאמן שווייצרי (נפטר ב-2019)
1943 – עבד אל-והאב דראושה, חבר הכנסת מטעם המערך עבודה-מפ"ם ומטעם המפלגה הדמוקרטית הערבית
1946 – רפיק חלבי, איש ציבור דרוזי-ישראלי
1948 – אלי דנקר, שחקן תיאטרון, קולנוע וטלוויזיה ישראלי
1949 – איליץ' רמירס סאנצ'ס, טרוריסט הידוע יותר בשם "קרלוס"
1949 – גלילה רון־פדר-עמית, סופרת
1953 – ענת ברון, שופטת בית המשפט העליון בישראל
1956 – צביאל רופא, פעיל זכויות אדם, סופר, מרצה ומנחה קבוצות לעזרה עצמית
1959 – אבי בניהו, איש תקשורת ישראלי, כיהן כדובר צה"ל ומפקד גלי צה"ל
1959 – חיים אמסלם, חבר הכנסת מטעם ש"ס
1960 – עירית ענבי, זמרת, שחקנית ובדרנית ישראלית
1963 – סטושי קון, במאי, אנימטור, תסריטאי ואמן מאנגה יפני (נפטר ב-2010)
1963 – רמי הויברגר, שחקן, במאי וקומיקאי ישראלי
1963 – מיכאל בן ארי, חבר הכנסת מטעם מפלגת האיחוד הלאומי בכנסת ה-18
1966 – רוברטו סנסיני, מאמן כדורגל ארגנטינאי
1968 – יו ג'קמן, שחקן ומפיק קולנוע
1970 – תומר הימן, במאי ומפיק סרטי תעודה ישראלי
1973 – מרטין אסטרדאל, סופר ומפיק טלוויזיה שוודי
1973 – יעל כהן-פארן, חברת הכנסת
1975 – מריון ג'ונס, אתלטית אמריקאית
1976 – אלכסיי בכרב, כדורגלן רוסי-אוקראיני ששיחק בעמדת הקשר (נפטר ב-2022)
1977 – דויד בן ארי, תסריטאי, במאי קולנוע ומפיק ישראלי
1977 – מירי בוהדנה, דוגמנית, שחקנית ומנחת טלוויזיה ישראלית
1981 – דיאור פישר, כדורסלן ישראלי-אמריקאי
1982 – הילה סעדה, שחקנית וזמרת ישראלית
1986 – מייקל וודס, רוכב אופני כביש קנדי
1992 – ג'וש האצ'רסון, שחקן אמריקני
1993 – פייר לאטור, רוכב אופני כביש צרפתי
1996 – טימור מורגונוב, קופץ במוט רוסי
נפטרו

322 לפנה״ס – דמוסתנס, מדינאי אתונאי (נולד ב-384 לפנה״ס)
638 – הונוריוס הראשון, אפיפיור (נולד ב-585)
642 – יוחנן הרביעי, אפיפיור
974 – אל-מטיע, ח'ליף עבאסי (נולד ב-914)
1492 – פיירו דלה פרנצ'סקה, אמן איטלקי (נולד ב-1416)
1576 – מקסימיליאן השני, מלך בוהמיה משנת 1562, מלך הונגריה משנת 1563 וקיסר האימפריה הרומית הקדושה משנת 1564 ועד מותו (נולד ב-1527)
1837 – עקיבא איגר, מגדולי התורה הבולטים בתקופת האחרונים (נולד ב-1761)
1870 – רוברט אדוארד לי, קצין צבא אמריקאי, מהחשובים בקציני צבא הקונפדרציה (נולד ב-1807)
1906 – פול סזאן, צייר צרפתי (נולד ב-1839)
1915 – יעקב אלחנן ליטוינסקי, פעיל ציוני וממייסדי תל אביב (נולד ב-1852)
1924 – אנטול פראנס, סופר צרפתי וזוכה פרס נובל לספרות (נולד ב-1844)
1965 – פאול הרמן מילר, כימאי שווייצרי וזוכה פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה (נולד ב-1899)
1969 – סוניה הני, מחליקה אמנותית נורווגית (נולדה ב-1912)
1971 – דין אצ'יסון, מזכיר המדינה של ארצות הברית תחת הנשיא הארי טרומן (נולד ב-1893)
1974 – פינק אנדרסון, זמר בלוז וגיטריסט אמריקאי (נולד ב-1900)
1997 – ג'ון דנוור, זמר אמריקאי (נולד ב-1943)
1998 – מת'יו שפרד, סטודנט אמריקאי שנרצח בפשע שנאה הומופובי (נולד ב-1976)
1999 – וילט צ'מברלין, משחקני הכדורסל המצליחים בתולדות ליגת ה-NBA (נולד ב-1936)
2002 – אודרי מסטרה, צוללת חופשית מקצוענית צרפתיה (נולדה ב-1974)
2010 – בלווה פליין, סופרת אמריקאית (נולדה ב-1919)
2011 – דניס ריצ'י, מדען מחשב אמריקני, ממפתחי שפת התכנות C ומערכת Unix (נולד ב-1941)
2013 – יהודה שביט, ראש המועצה האזורית מטה אשר (נולד ב-1951)
2015 – גנדי ריגר, חבר הכנסת מטעם מפלגת "ישראל בעלייה" (נולד ב-1948)
2017 – אמנון זכרוני, עורך דין ישראלי (נולד ב-1935)
2019 – שרה דניוס, מבקרת ספרות והוגת דעות שוודית (נולדה ב-1962)
2020 – אהרן פלד, קצין צה"ל בדרגת תת-אלוף (נולד ב-1933)
2020 − יהושע קנז, סופר ישראלי (נולד ב-1937)
2020 – ליטוקוואה טומאינג, נשיא איי מרשל (נולד ב-1939)
2020 – קונצ'טה פרל, שחקנית קולנוע וטלוויזיה אמריקאית (נולדה ב-1943)
2021 – אגנס טירופ, אתלטית קנייתית (נולדה ב-1995)
2022 – לוציוס ג'קסון, כדורסלן אמריקאי (נולד ב-1941)
2024 – אלכס סלמונד, פוליטיקאי סקוטי (נולד ב-1954)
חגים ואירועים החלים ביום זה

יום העצמאות של גינאה המשוונית
יום האם במלאווי
יום הילדים בברזיל
יום קולומבוס בארצות הברית ומדינות אמריקה הלטינית
היום הלאומי של ספרד
11 באוקטובר – 13 באוקטובר
אוקטובר
לוח אירועים שנתי
אדוארד השישי
גלילה רון פדר עמית
רוברט אי לי
פול סזאן
קורנליה אפריקנה

| --- | --- |

 לידה:  190 לפנה״ס? רומא העתיקה 
 פטירה:  110 לפנה״ס (בגיל 80 בערך) 
 מדינה:  רומא העתיקה 
 בן או בת זוג:  טיבריוס סמפרוניוס גראקכוס 
 פרסים והוקרה
 פסל כבוד 
 
קורנליה, אם הגרקכים (1785) אנג'ליקה קאופמן
קורנליה אפריקנה (לטינית: Cornelia; ‏190 – 100 לפנה"ס לערך) הייתה כותבת רומאית הזכורה בעיקר בשל שני בניה, טיבריוס סמפרוניוס גרקכוס וגאיוס סמפרוניוס גרקכוס. קורנליה הייתה בתו של פובליוס קורנליוס סקיפיו אפריקנוס, גיבור המלחמה הפונית השנייה ומנצח המצביא הקרתגי חניבעל.
ביוגרפיה > נעוריה ונישׂואיה

קורנליה אפריקנה הייתה בתו הצעירה של סקיפיו אפריקנוס הפוליטיקאי גיבור המלחמה ואחד מהאנשים העשירים ורבי ההשפעה ביותר בזמנו. הוא היה אחד מהאצילים הרומאים הראשונים לגלות עניין בתרבות יוון, עניין שעבר לבתו שלמדה יוונית. אמה הייתה אמיליה פאולה, שהייתה ידועה בשל עושרה הרב ונטייתה להציגו. לאחר מות אביה קרובי משפחתה מצאו את טיבריוס גרקכוס ראוי לשאת אותה. גרקכוס כיהן כקנסור רומא, שימש בתפקיד קונסול פעמיים וחגג שני ניצחונות מלחמה. לפי חלק מהמקורות קורנליה הובטחה לו כבר כשהייתה בת חמש שנים, אבל עדויות מהימנות יותר מראות שהשניים לא נישאו עד שהייתה בת עשרה.
כשהתבגרה דיברה קורנליה יוונית שוטפת וגילתה עניין רב בחינוך יווני. היא דאגה לחנך את ילדיה לתרבות ולשפה היוונית, בחרה עבורם את המורים בעצמה והשגיחה מקרוב על החינוך היווני של ילדיה. במקביל היא נודעה ביכולותיה וברהיטותה בכתיבה לטינית. חינוכה הנרחב של קורנליה לא מנע ממנה למלא תפקידים נשיים מסורתיים כרעיה וכאם. היא נישאה לטיבריוס גרקכוס, שהיה מבוגר ממנה בשנים רבות, בסביבות שנת 175 לפנה"ס. טיבריוס גרקכוס מת בשנת 154 לפנה"ס. אין כמעט עדויות על חייה של קורנליה לפני מות בעלה, והיא נודעה בעיקר כאלמנה, מהוללת במקורות כאלמנה למופת, שבחרה להקדיש את חייה לגידול ילדיה במקום להנשא בשנית.
פלוטרכוס מספר שטיבריוס גרקכוס מצא שני נחשים במיטתו ואסר להרוג אותם, מפני שנבואה אמרה שאם יהרוג את הזכר זה יביא למותו שלו ואם יהרוג את הנקבה יבוא מותה של קורנליה. לפי הנבואה לא יכול היה גרקכוס האב להרוג את שני הנחשים ולא לשחרר את שניהם, והיה עליו לבחור. מפני שאהב את אשתו ומפני שחשב שהוא מבוגר ואילו היא צעירה, החליט גרקכוס האב להרוג את הנחש הזכר ולשחרר את הנקבה. זמן קצר לאחר מכן הוא מת, והשאיר את קורנליה עם תריסר ילדיהם.
ביוגרפיה > חייה כאלמנה

קורנליה לקחה אחריות על הילדים ועל האחוזה, היא צברה מוניטין כאם ואישה כה טובה שלפי פלוטרכוס, לא היה הפסד בבחירתו של טיבריוס גרקכוס האב למות במקומה. קורנליה סירבה למספר הצעות נישואין, ביניהן של תלמי מלך מצרים, ובחרה להישאר אלמנה. מרבית ילדיה נפטרו, אך שלושה שרדו: בת אחת, סמפרוניה, שנישאה לסקיפיו הצעיר, ושני בנים- טיבריוס וגאיוס. את שני בניה גידלה קורנליה באופן יוצא מן הכלל ובדאגה עמוקה, ונאמר שכאשר התבקשה להראות את תכשיטיה הראתה את ילדיה.
ביוגרפיה > מעורבות בפעילות הפוליטית של בניה

המסורת ההיסטוריוגרפית חלוקה בשאלת ההשפעה והמעורבות של קורנליה בפעילות הפוליטית של בניה. לטענת פלוטרכוס, חלק מהסופרים שגוללו את קורות האחים הגרקכים תלו בקורנליה את האחריות לדחפים המהפכניים של הבנים, בכך שדרבנה אותם לפעולה פוליטית, שתזכה אותם בתהילה, ואותה בתהילה כאמם: ״היא נזפה לעיתים קרובות בבניה, כיון שהרומאים עדיין קראו לה החותנת של סקיפיו, ולא אם הגרקכים״. עם זאת, לא ברור מדבריו של פלוטרכוס (שאינו מציין את מקורותיו בשמם במקרה זה) אם כללה קורנליה בפעולות הדרבון שלה גם סדר יום פוליטי כלשהו.
ידיעות מפורטות יותר השתמרו על מעורבותה של קורנליה בפעילותו הפוליטית של גאיוס, בנה הצעיר. לפי פלוטרכוס, פעילות החקיקה הראשונה של גאיוס לאחר בחירתו למשׂרת הטריבון כללה חוק, שפסל לכהונה פוליטית את מי שהודח על ידי אספת עם מכהונה קודמת. הצעת חוק זו כֻּוונה כנגד מרקוס אוקטביוס, הטריבון שהתעמת עם טיבריוס גרקכוס והודח על ידיו. על-אף שהחוק אושר באספת העם, משך אותו גאיוס כדי לחוס על כבודו של אוקטביוס. בנאום שנשׂא בפני הציבור הנאסף טען גאיוס שעשׂה זאת לבקשת אמו. הקהל קבל הכרזה זו בשׂמחה, והביע את הערכתו לקורנליה – הפעם לא רק בשל אביה, אלא גם בשל בניה.
עוד עולה מדבריו של פלוטרכוס, המסתמך על כתביו של גאיוס גרקכוס שהגיעו לידיו, ששמה של קורנליה הפך לחלק בלתי-נפרד מההתנצחויות הרטוריות של התקופה. אחד ממתנגדיו של גאיוס הטיח כנגד אמו האשמות בכך שילדה את טיבריוס. גאיוס השיב לתוקף שקורנליה האלמנה התנזרה מחברת גברים זמן רב יותר ממנו, על-אף שהיא אשה והוא גבר.
במהלך השנים 121–122 לפנה"ס, כאשר ההתנגדות לגאיוס החלה להתגבש ולצבור הישׂגים, החל אף הוא להרחיב, לחזק ולארגן את ציבור תומכיו בעיר. לפי פלוטרכוס, חלק מהמקורות טענו שפעילות זו נתמכה על ידי קורנליה, ששׂכרה לצורך זה חקלאים מאזורים שונים מחוץ לעיר. מאידך, מקורות אחרים גורסים שקורנליה הביעה התנגדות לפעילות חתרנית זו.
ביוגרפיה > לאחר מות בניה

לפי פלוטרכוס נשׂאה אפריקנה את מותם של שני בניה באצילות וללא פחד, ובהתייחסות למקום בו מתו אמרה "גופותיהם המתות ראויות לקבר שכזה". לאחר מות בניה עברה קורנליה למיסנום, והקדישה את חייה ללימודי לטינית ויוונית ולחברת אנשי ספר. היו לה חברים רבים והיא קיבלה אורחים זרים לביתה, היא נהגה לבדר את אורחיה בסיפורים על אביה סקיפיו אפריקנוס ועל אורחות חייו, ועל חיי בניה וההצלחות והכשלונות שבהם. פלוטרכוס מתאר את סיפוריה על בניה כמעוררי הערצה מפני שהיו ללא אבל, דמעות או רגשנות, כאילו היסטוריון אובייקטיבי מספר אותם.
כתביה

אפריקנה היא האישה הרומאית הראשונה שידוע שהתחנכה באותיות בליות, שיטה של כתיבה תמה. היא אחת הנשים הראשונות בהיסטוריה הרומית שהייתה ידועה בשל אישיותה ומעשיה מעבר להיותה סמל לטהר או חטא. מכתביה הם עדות לרהיטותה, רהיטות שתרמה רבות לחינוך שני בניה. בעלה, טיבריוס גרקכוס האב היה אדם מכובד שלא נודע בשל היכולות הרטוריות והרהיטות שלו, ולעומתו בניו היו נואמים מפורסמים, תכונה המשויכת לחינוך שקיבלו מאמם.
מכתבה היחיד של קורנליה ששרד הוא מתוך כתביו של קורנליוס נפוס. קיים ויכוח בנוגע לאותנטיות כתביה של קורנליה, אך אם אלו אמיתיים קורנליה היא אחת מארבע הנשים הרומאיות היחידות שכתביהן שרדו עד להווה:
אתם תאמרו שזהו דבר יפהפה לנקום באויבים. לאף אחד דבר זה נראה גדול או יפה יותר מאשר לי, אך רק אם אפשרי לרדוף אחר מטרות אלו מבלי להזיק למדינתנו. אך מכיוון שנראה שלא יתאפשר לעשות זאת, אויבנו לא ימוגרו לזמן רב ומסיבות רבות, ועדיף שיהיו כפי שהם כעת מאשר שמדינתנו תהרס ותמוגר.



אעדיף להעז להשבע חגיגית שמלבד אלו שרצחו את טיבריוס גרקכוס, אף אויב לא השרה עלי קושי כה רב ומצוקה כה רבה כזו שלך בשל העניינים: היה עליך להגן על האחריויות של כל הילדים שהיו לי בעבר, ולוודא שאוכל לסבול מחרדה קטנה ככל האפשר בזקנתי; ושמה שלא עשית, היית רוצה לספק בעיקר אותי; ושהיית מחשיב מעשים הסותרים רגש את רגשותי כחילול הקודש, במיוחד שאני לקראת סוף חיי.



לא יוכל אפילו מעבר הזמן, קצר ככל שיהיה, לעזור בלהרחיק אותך מלהתנגד לי ולהרוס את מדינתנו? בניתוח הסופי, איזה סוף יהיה? כאשר משפחתנו תחדל מלהתנהל בשיגעון? מתי נחדל להתעקש על צרות, גם בסל מהן וגם בגרימתן? מתי נתחיל לחוש בושה בשל הפרעה ופירעון במדינתנו?



אך אם כל זה לא יוכל להתרחש, חפש את משרד הטריבון כאשר אמות; עד כמה שאכפת לי, עשה מה שמספק אותך כאשר אני לא אבחין במעשיך. כאשר אמות אתה תעלה קורבנות אלי כהורה ותקרא אל האל של הוריך. בזמן ההוא לא תהיה בושה בחיפוש תפילות מאלים אלו, אותם החשבת כנטושים ושוממים כאשר היו חיים ובהישג יד? מי ייתן ויופיטר לא יאפשר כאלו פעולות או יתן לכזה טירוף להגיע לתודעתך אף לא לרגע. ואם תתעקש, אני חוששת, שבאשמתך בלבד אתה עלול לגרום לכאלה צרות עבורך לשארית חייך שלעולם לא תוכל להיות שוב מאושר.
אחת מהאבחנות הנפוצות ביותר לגבי המכתבים הללו מעלה את מקומה של קורנליה כהורה ומערבת מגדר בצורה ברורה ביותר. קורנליה מציבה את עצמה בתפקיד הורה, ולא אם, ובכך מעלה שאלות מגדריות. קורנליה, שגידלה את ילדיה כמעט לבדה לאחר מות בעלה בשלב מוקדם, רואה את עצמה כיותר מאם; היא הורה, המנחיל לילדיו ערכים ויכולות ולא רק חום ואהבת אם. קורנליה נזכרה כהורה נערץ ולא כאם פסיבית בכתביהם של היסטוריונים ונואמים רומיים. כך למשל, ב"תורת הנאום", יצירתו של הרטוריקן הרומי קווינטיליאנוס:
הייתי מעדיף שהוריו [של הנואם העולה] יהיו רהוטים ככל האפשר, ואני לא מדבר על אבות בלבד: אנו יודעים שהגרקכים היו חייבים את רהיטותם במידה רבה לאמם, קורנליה, שנאומה המעובד היטב הונחל לדורות הבאים גם בצורת מכתביה.
הפוליטיקאי והנואם קיקרו ציין את קורנליה אפריקנה בכתביו:
קראתי את מכתביה של קורנליה, אם הגרקכים, ונראה שבניה גדלו לא על חזה אמם אלא בשיחות עמה."
מורשת כאם הגרקכים

במהלך השנים השתמר דימויה של קורנליה כאם הגרקכים, האם המחנכת ובעלת טהר המידות ששמה את משפחתה לפני הכל. עדויות היסטוריות רומאיות על חייה משתנות עם השנים והיא הפכה לאידיאל אימהי. קורנליה אינה האישה המשכילה הראשונה בהיסטוריה הרומית, אך דמותה השתמרה כדוגמה לנשים במעמד הגבוה בדורות שאחריה. ניתן להניח כי בימי חייה קורנליה לא נחשבה לאידיאל השלמות האימהית והמחנכת בו הוצגה בתיאורים מאוחרים בהיסטוריה בשל פעילותם המהפכנית של בניה ובשל התערבותה בחייהם הפוליטיים. כאשר פלוטרכוס כותב כיצד צריכים בעל ואישה לחיות יחדיו הוא מורה לבעל לחנך את אשתו, וטוען כי אישה זקוקה למחנך והמחנך הטוב ביותר שיכול להיות לה הוא בעלה. נשים לא עודדו לקחת חלק פעיל בחיים הפוליטיים, וסביר להניח שפעילותה של קורנליה לא התקבלה בשמחה ובהבנה. למעשה מהמכתב היחיד שהשתמר המיוחס לקורנליה עולה דמות מתוחכמת ורהוטה, אך לא סלחנית או צנועה במיוחד. קורנליה מביעה אהבה עזה למדינתה ורצון לשמור עליה, אך ברוב מכתבה היא מבקרת את האדם אליו היא כותבת, מתארת את עלבונה ממעשיו, את ציפיותיה ממנו ואת הרצון בנקמה במי שפגע בה ובמדינתה.
האידיאליזציה של קורנליה הלכה וגברה מהמתקופת הרפובליקה המאוחרת והלאה. היא הוצגה כמודל לטוהר מידות רומאי מסורתי כרעיה אוהבת שנשארה נאמנה לזכר בעלה אף על פי שהתאלמנה בגיל צעיר, כאם המסורה לתריסר ילדיה צנועה למרות עושרה הרב. דווקא מותו של בעלה הוא שנתן לקורנליה את האפשרות לבסס את מעמדה כמחנכת העיקרית של ילדיה ולהשפיע על חייהם הפוליטיים ובכך על רומא כולה ואילו הייתה מתחתנת עם תלמי הייתה נכנסת תחת שליטתו.
החוקרת דניאל קלארק כתבה על הקשר שבין קורנליה אפריקנה למחזה קוריולנוס של ויליאם שייקספיר. קלארק כותבת על הפער בין רהיטות, נאום והתערבות בפוליטיקה לבין אימהות, נשיות ומסורתיות וטוענת ששייקספיר שאב השראה מדמותה של קורנליה כאשר כתב את המחזה. המחזה עוסק בקוריולנוס, מצביא רומי המתעב את בני המעמד הנמוך בעמו. ניצחונותיו במלחמות קונים לו את אהדת הפוליטיקאים, אך העם זועם על יחסו אליו ודורש להדיחו מתפקידיו. במהלך המחזה אמו של קוריולנוס, ווֹלוּמְנִיָה, מדברת איתו ומשפיעה על החלטותיו ומעשיו. ווֹלוּמְנִיָה מעודדת את בנה להציג את עצמו למשרת קונסול לאחר שובו מהקרב למרות התקוממות העם, וכאשר לאחר הדחתו הוא החליט לצאת למסע נקם ווֹלוּמְנִיָה היא היחידה שמצליחה לעצור אותו. קלארק משווה בין וולומניה לקורנליה בהתנהגותן ובתפקידן בחיי בניהן המהפכנים.
ייצוגים באמנות

הפסל האבוד
בעידן האוגוסטני הוקם פסל ברונזה לכבודה של קורנליה אפריקנה, שהוצב באכסדרת אוקטביה, שם נמצא בסיס השיש שלו בשנת 1878. על הפסל התנוסס הכיתוב "קורנליה אפריקנה f. גרקכורום". קורנליה זוהתה כבת ואם לגברים מפורסמים, אך פסל וכיתוב שכזה הם עדות לפרסומה שלה בעידן האוגוסטני. ההקדשה הבלתי רגילה של פסל לכבוד אישה אצילה מתקופת הרפובליקה שהוצב בבניין ציבורי שהוקדש לאוקטביה ככל הנראה שירת מטרה פוליטית כלשהי. פליניוס הזקן חזה בפסל ותיעד אותו:
ישנו הפסל של קורנליה אם הגרקכים ובתו של הזקן המכובד סקיפיו אפריקנוס. הוא מציג אותה בעמדת ישיבה והוא ראוי לציון בשל הסנדלים חסרי הרצועות; הוא עמד באכסדרת מטלי, אך הוא עכשיו בבניין אוקטביה.
לפי תיאורו של פליניוס ניתן להסיק כי הפסל הועמד לפני העידן האוגוסטני, אך הדבר לא סביר מפני שאין עדויות לפסלי נשים בגודל אמיתי שהוצבו ברחבי העיר לפני תקופה זו.
ייצוגים מודרניים
הפסל "אלו תכשיטי" בצפון שטחו של בניין הקפיטול באוהיו, ארצות הברית. הפסל הוא בצורה של תוף גדול אותו מקיפים פוליטיקאים ואנשי צבא חשובים מהיסטוריית אוהיו, ובראש התוף עומדת קורנליה. שם הפסל נובע מהסיפור בו קורנליה הציגה את ילדיה כשנתבקשה להראות את תכשיטיה. קורנליה מדומה למדינה אוהיו והאישים שנבחרו לעמוד בבסיס הפסל הם ילדיה המוערכים.
מונצחת כקורנליה גרקכי כאחת מ-999 המונצחות על הרצפה העשויה בעבודת יד במיזם האמנותי מסיבת ארוחת הערב של האמנית האמריקאית ג'ודי שיקגו.
המשוררת סוזאנה רוקסמן כתבה שיר בשם "קורנליה" הכלול באוסף Imagining Seals. בשיר היא כותבת שמעולם לא ביקשה גיבורים וכמה תכשיטים היו יכולים להספיק, ובכך מאזכרת את הסיפור בו קורנליה מציגה את בניה כאשר היא מתבקשת להראות את תכשיטיה.
ביבליוגרפיה

פלוטרך איש חרונאה (יוון). מוראליה. תרגם מגרמנית והוסיף דברי מבוא והערות: יוסף האובן (נבו). תל אביב, הוצאת ירון גולן, תשנ"ט-1999.
Clarke, Danielle. "Renaissance eloquence and female exemplarity: Coriolanus and the matrona docta." Renaissance Studies 28.1 (2014): 128-146.
Farrell, Joseph. Latin Language and Latin Culture: From Ancient to Modern Times. Cambridge University Press, 2001.
Hemelrijk, Emily (1999). Matrona Docta: Educated Women in the Roman Elite from Cornelia to Julia Domna. London: Routledge.
Plutarch, Life of Tiberius and Gaius Gracchus
Plutarch, Gaius Gracchus, trans. Bernadotte Perrin (Cambridge, MA: Harvard University Press, 1921), iv.2, Perseus Digital Library
Shakespeare, William. Coriolanus. Cambridge University Press, 2010
Simon, Maurya. "Imagining Seals." Prairie Schooner 85.1 (2011): 161-163.
הערות שוליים

1 2  Hemelrijk, עמ' 65.
↑  Farrell.
↑  פלוטרכוס, טיבריוס גרקכוס, 1.2-3.
↑  פלוטרכוס, טיבריוס גרקכוס, 1.4-5. פלוטרכוס אינו מציין לאיזה מהמלכים התלמיים מכוון הסיפור. לפי סדר הזמנים ייתכן שמדובר בתלמי השישי או בתלמי השמיני.
↑  פלוטרכוס, טיבריוס גרקכוס, 8.5
↑  פלוטרכוס, גאיוס גרקכוס, 4.1-3. דיודורוס סיקולוס (34.25.2) מביא גרסה קצרה יותר של הדברים, המכילה חלק מהפרטים, ואינה סותרת אף אחד מהם.
↑  פלוטרכוס, גאיוס גרקכוס, 4.3-4.
↑  פלוטרכוס, גאיוס גרקכוס, 13.1-2. גם הפעם לא מציין פלוטרכוס את מקורותיו בשמם.
↑  פלוטרכוס, גאיוס גרקכוס, 19.
1 2  Farrell, עמ' 60.
↑  Farrell, עמ' 58.
↑  פלוטרך איש חרונאה (יוון). מוראליה. תרגם מגרמנית והוסיף דברי מבוא והערות: יוסף האובן (נבו). תל אביב, הוצאת ירון גולן, תשנ"ט-1999.
↑  Hemelrijk, עמ' 64.
↑  Shakespeare, William. Coriolanus. Cambridge University Press, 2010.
↑  Clarke, Danielle. "Renaissance eloquence and female exemplarity: Coriolanus and the matrona docta." Renaissance Studies 28.1 (2014): 128-146.
↑  Hemelrijk, עמ' 66.
↑  Simon, Maurya. "Imagining Seals." Prairie Schooner 85.1 (2011): 161-163.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007290152505171  PLWABN: 9810695456005606  GND: 102385661  ISNI: 0000 0001 0395 2558  LCCN: nr95039337  SUDOC: 122995201  VIAF: 26957386   WorldCat (עם VIAF): 26957386 
קורנליה דוחה את כתרו של תלמי (1646), לורן דה לה היר
קורנליה אפריקנה, אם הגרקכים (1855–1861), ז'ול קאבליר
קורנליה ותכשיטיה (1870), אליזבת ג'ין גרדנר
"אלו תכשיטי", פסל בבניין הקפיטול באוהיו