stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קודם שנברא העולם
איסור על העיסוק בנושא

במשנה במסכת חגיגה נאמר ”כל המסתכל בארבעה דברים, ראוי לו כאילו לא בא לעולם, מה למעלה, מה למטה, מה לפנים, ומה לאחור”. לפירוש התוספות, "מה לפנים" פירושו מה היה לפני בריאת העולם. בגמרא על משנה זו מובאת ברייתא שאוסרת בפירוש את העיסוק בשאלה מה היה לפני בריאת העולם ומתירה לשאול רק על ששת ימי בראשית. הרמב"ם הביא את האיסור להלכה ביד החזקה, וכתב שהאיסור נכלל במצות לא תעשה של לא תתורו. בטעם האיסור כתב הרמב"ם שמחשבות אלו גורמות לאדם "לעקור עיקר מעיקרי התורה...ונמצא יוצא לידי מינות". רב סעדיה גאון כתב שהאיסור הוא רק על מי שחוקר בדבר על פי שכלו ולא על פי דברי הנביאים. בתלמוד ירושלמי מובאת שיטת רבי יונה בשם רבי אבא המתירה לאדם לעסוק בנושא בינו לבין עצמו או בראשי פרקים.
ראו גם

תוהו ובוהו
כאוס (מיתולוגיה)
מעשה בראשית
לקריאה נוספת

שמואל אפרים לוינשטם, "מה למעלה ומה למטה מה לפנים ומה לאחור", בתוך ספר היובל ליחזקאל קויפמן, עמ' קיב–קכא
ברכיהו ליפשיץ, דורשין במעשה בראשית, מחקרי ירושלים במחשבת ישראל, ג [ד] (תמוז ה'תשמ"ד), עמ' 513–524, באתר JSTOR
אלון גושן-גוטשטיין (אנ'), מה למעלה מה למטה מה לפנים ומה לאחור, דברי הקונגרס העולמי השנים עשר למדעי היהדות,  1989, עמ' 61–68, באתר JSTOR
שרה קליין-ברסלבי, מציאות הזמן והימים הראשונים לבריאה בפילוסופיה היהודית של ימי-הביניים, תרביץ,  מה [ב] (טבת ה'תשל"ו), עמ' 106–127, באתר JSTOR
מנחם מנדל שניאורסון, הוספות לספר החקירה עמודים 222–240, באתר היברובוקס
יהושע גרנט, אז מלפני בראשית: דברים שקדמו לבריאה בראי הפיוט הקדום, יד בן-צבי תשפ"ג.
הערות שוליים

1 2  משנה, מסכת חגיגה, פרק ב', משנה א'
↑  רמב"ם, מורה הנבוכים ח"ב פרק י"ג
↑  פירוש רש"י לתורה על בראשית א' א'
↑  פירוש רש"י על בראשית א' ב'
↑  פירוש הרמב"ן לתורה בראשית א' א'
↑  רלב"ג, מלחמות השם מאמר ו' חלק א' פרק י"ז, באתר היברובוקס
↑  שמואל הרוי, ההאמין הרלב"ג בהתהוות החומר הראשון במוחלט?, מחקרי ירושלים במחשבת ישראל, כרך ז' 307-318, באתר JSTOR
↑  ספר הכוזרי מאמר א' אות ס"ז
↑  פירוש המיוחס לרמב"ן לשיר השירים ג' ט', באתר היברובוקס
↑  אמונות ודעות מאמר א' פרק ה', מורה הנבוכים חלק ב' פרק י"ג, שו"ת הרשב"א חלק א' סימן תכ"ג, מלבי"ם על בראשית א' א', ספורנו על בראשית א' א', פילון האלכסנדרוני (על פי דייוויד בורל Creation and the God of Abraham עמוד 33)
↑  ראו להלן בהרחבה
↑  בראשית רבה ג ז
↑  מורה הנבוכים חלק ב' פרק ל' לפי תרגום אבן תיבון
↑  יצחק עראמה, עקידת יצחק פרשת בראשית שער שלישי, באתר היברובוקס
↑  מהר"ל, באר הגולה באר הרביעי אות ט"ז, באתר היברובוקס
↑  חסדאי קרשקש, אור ה' מאמר א' כלל ב' פרק י"א, באתר היברובוקס
↑  תלמוד בבלי, מסכת נדרים, דף ל"ט, עמוד ב' ומסכת פסחים, דף נ"ד, עמוד א'
↑  פרקי דרבי אליעזר, פרק ג'; מדרש משלי,פרק ח', פסוק כ"ב; תנא דבי אליהו, רבה ל"א; ספר הזוהר חלק א' דף קיג ע"א במדרש הנעלם.
↑  בראשית רבה, פרשה א', פסקה ד'. מדרש תנחומא, פרשת נשא, י"א.
↑  ספר הכוזרי, מאמר שלישי, סימן ע"ג.
↑  ספרי, פרשת עקב, ל"ז.
↑  בראשית רבה, פרשה ח', פסקה ב'.
↑  תלמוד בבלי, מסכת שבת, דף פ"ח, עמוד ב'; מסכת זבחים, דף קט"ז, עמוד א'. וראה בהקדמת ספר הלכות גדולות שכתב שאלפיים שנים הן 974 דורות.
↑  מדרש תנחומא בראשית א'
↑  תנא דבי אליהו זוטא פרק י'
↑  ספר הזוהר, חלק ב', דף קס"א, עמוד א'
↑  פירוש הר"ן לתלמוד בבלי, מסכת נדרים, דף ל"ט, עמוד ב', יהושע אבן שועיב, דרשות על התורה פרשת האזינו, באתר היברובוקס, שו"ת הרשב"א החדשות מכתב יד סימן שס"ח
↑  פירוש הרד"ק לספר ישעיהו, פרק כ"ב, פסוק י"א
↑  מדרש תהילים רמז תתמ"ז. לפי בראשית רבה א' ד' "יש מהן שנבראו ויש מהן שעלו במחשבה להבראות" וכן הוא בשם "יש אומרים" במדרש ירמיהו סימן רצ"ח
↑  ספר הזוהר פרשת צו דף קעב
↑  חידושי הגאונים, מובא בעין יעקב מהדורת וילנא פסחים נד. אות כד
↑  מהר"ם חלאווה, חידושים למסכת פסחים נד, באתר היברובוקס, מהרש"א על תלמוד בבלי, מסכת נדרים, דף ל"ט, עמוד ב', שמואל יפה אשכנזי, יפה תואר על בראשית רבה א' ד', באתר היברובוקס, רד"ל, פירוש לפרקי דרבי אליעזר פרק ג', באתר היברובוקס
↑  שמואל יפה אשכנזי, יפה תואר על בראשית רבה א' ד', באתר היברובוקס
↑  עץ יוסף על שמות רבה, באתר היברובוקס
↑  תלמוד בבלי, מסכת סנהדרין, דף צ"ז, עמוד א'
↑  שער מאמרי רשב"י עמוד רי"ב, באתר היברובוקס
↑  תוספות על תלמוד בבלי, מסכת חגיגה, דף י"א, עמוד ב' בדיבור המתחיל "יכול"
↑  תלמוד בבלי, מסכת חגיגה, דף י"א, עמוד ב' ”יכול ישאל אדם קודם שנברא העולם תלמוד לומר "למן היום אשר ברא אלהים אדם על הארץ". יכול לא ישאל אדם מששת ימי בראשית תלמוד לומר "לימים ראשונים אשר היו לפניך".”
↑  משנה תורה לרמב"ם, ספר המדע, הלכות עבודה זרה וחוקות הגויים, פרק ב', הלכה ג'
↑  הקדמה לאמונות ודעות אות ו'
↑  פירוש פני משה לתלמוד ירושלמי, מסכת חגיגה,  פרק ב', הלכה א'
↑  פירוש קרבן העדה לתלמוד ירושלמי, מסכת חגיגה,  פרק ב', הלכה א'
אוסטריה תחתית

אוסטריה תחתית (בגרמנית: Niederösterreich) היא מדינה בצפון-מזרח אוסטריה, הגדולה ביותר בשטחה מבין מדינות אוסטריה, משתרעת על שטח של 19,174 קמ"ר סביב וינה, והשנייה בגודל אוכלוסייתה, עם אוכלוסייה של כ-1.5 מיליון תושבים. בירתה היא סנקט פלטן מאז 1986, והיא עיר הבירה החדשה ביותר באוסטריה. גובלת עם סלובקיה וצ'כיה בצפון-מזרח, ובדרום מערב עם מדינות אוסטריה שטיריה, אוסטריה עילית ובורגנלנד.
לאחר תום מלחמת העולם השנייה הוכללה אוסטריה תחתית באזור הכיבוש הרוסי.
חלוקה מינהלית

אוסטריה תחתית מתחלקת לארבעה אזורים: ולדפירטל, מוסטפירטל, אינדוסטריפירטל וויינפירטל. עמק ואכאו שבין הערים מלק וקרמס שבמוסטפירטל, מפורסם בנופיו, תרבותו ויינותיו.
אוסטריה תחתית מחולקת לארבע ערים אוטונומיות, ועשרים ואחד מחוזות באופן רשמי, אך פיזית ישנם 573 מחוזות שונים.
התפתחות האוכלוסייה > ערי מחוז

קרמס
סנקט פלטן
ויידהופן אן דר איבס
וינר נוישטאדט
התפתחות האוכלוסייה > מחוזות

אמשטטן
באדן
ברוק אן דר לייטה
גנזרנדורף
גמוּנד
הולברון
הורְן
קורנויבורג
קרמס
לילינפלד
מלק
מיסטלבאך
מדלינג
נוינקירכן
סנקט פלטן (מחוז)
שייבס
וינר נוישטאדט (מחוז)
ויידהופן אן דר טיה
טולן
צבֵטל
הרים

בסוגריים מופיעה הפסגה הגבוהה ביותר במטרים.
שניברג (2,067)
ראקס (באוסטריה תחתית: 1.943 הכי גבוהה בכלל: 2.007 (בשטיריה))
אוטשר (1,893)
דורנשטיין (1,878)
שנִי אלפֶּה (באוסטריה תחתית: 1.822 הכי גבוהה בכלל: 1.903 (בשטיריה))
הושקאר (1,808)
הוכבשל (1,743)
גרוסר פילשטיין (1,061)
הושק (1,036)
אייבְּל (1,007)
הערות שוליים

↑  אוסטריה חולקה בין 4 המעצמות, הצופה, 27 ביוני 1945
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007547798705171  BnF: cb11936270n (data)  GND: 4075391-8  LCCN: n79079223  MusicBrainz: 3daad85f-1712-476d-8c44-7a76969231ca  NKC: ge134134  SUDOC: 027287688  VIAF: 147169281   WorldCat (עם VIAF): 147169281 
נהר קאמפ
מסילת זמרינג
אגם ארלאוף
בית הקברות מריאזל בחורף
חילול שבת

בהלכות שבת, חילול שבת הוא מושג שפירושו אי-שמירה על איסורי שבת – ל"ט אבות מלאכה ותולדותיהן, וכן איסורי שבות. העונש המפורט בתורה על חילול שבת במזיד, אם חילל שבת בפני עדים שהתרו בו הוא סקילה, ואם חילל שבת שלא בפני עדים חייב כרת שנאמר: ”וּשְׁמַרְתֶּם אֶת הַשַּׁבָּת כִּי קֹדֶשׁ הִוא לָכֶם מְחַלְלֶיהָ מוֹת יוּמָת כִּי כָּל הָעֹשֶׂה בָהּ מְלָאכָה וְנִכְרְתָה הַנֶּפֶשׁ הַהִוא מִקֶּרֶב עַמֶּיהָ”. העונש מדאורייתא על חילול שבת בשוגג הוא הבאת קורבן חטאת.
היתרים לחילול שבת > פיקוח נפש

על פי ההלכה פיקוח נפש דוחה שבת. במקרים של פיקוח נפש, מותר ואף חובה לחלל שבת. חז"ל משבחים את העובר על המצוות כדי להציל נפשות:
מפקחין פיקוח נפש בשבת, והזריז הרי זה משובח. ואין צריך ליטול רשות מבית דין.
מותר לחלל שבת גם כדי למנוע פיקוח נפש עתידי, ואפילו ספק פיקוח נפש.
היתרים לחילול שבת > לצורך קידוש החודש

חכמים התירו לחלל שבת לצורך קידוש החודש (כלומר העדים רשאים לצאת מתחום שבת לצורך עדות). ישנו דיון בגמרא האם אפשר לחלל את השבת גם במקרה שרואים בבירור את הירח וניתן להניח שעדים נוספים הגרים בסמוך למקום הסנהדרין ראו את המולד.
חילול שבת בפרהסיה

בתלמוד נכתב ”מקבלין קרבנות מפושעי ישראל כדי שיחזרו בהן בתשובה חוץ מן המומר ומנסך את היין ומחלל שבתות בפרהסיא”. מסקנת הגמרא בסוגיה היא שלמרות שיש מחלוקת האם משומד לדבר אחד נקרא מומר לכל התורה, המחלל שבת בפרהסיא, לכל הדעות נקרא מומר לכל התורה.
חילול שבת בפרהסיה > הגדרתו

הרשב"א כותב (בשו"ת הרשב"א) שצריך לחלל שבת שלוש פעמים, ובפני עשרה.
חילול שבת בפרהסיה > דינו

הבית יוסף, ובעקבותיו הקיצור שולחן ערוך נוקטים להלכה את דברי הרשב"א שהוא כגוי ומין לכל דבר ושיינו אסור. החזון איש לעומת זאת, סובר שיינו מותר, משום שלא שייך לגזור בו לא משום בנותיהם ולא משום יין נסך. אם כי בפתחי תשובה כתוב שחוששים שמא יאכילנו דברים אסורים, ולכן יש סיבה נוספת לאסור.
פתרונות לחילול שבת

כיוון שרבים ממקרי החילול שבת הם נפוצים וצריכים פתרונות, נמצאו פתרונות שונים כדי לא לעבור על איסורי מלאכות מסוימות.
הפתרון הראשון הוא עירוב. העירוב נועד לפתור את הבעיה של מלאכת הוצאה מרשות לרשות, מלאכה נפוצה ביותר.
בימינו, הומצאו אביזרים אשר נועדו לפתור בעיות של שימוש במכשירים חשמליים בשבת, כגון: שעון שבת, פלטת שבת, מעלית שבת ועוד, היתרים שחלקם שנויים במחלוקת.
בישראל

בעיית השבת ואופן שמירתה העסיקה את החברה הלאומית המתגבשת עוד בזמן המנדט הבריטי. בתקופה זו התפתחו מספר הסדרים ששימשו כבסיס לעקרון הסטטוס קוו. במסגרת ההסדר הוסכם שהשבת תישמר בכל המוסדות הלאומיים, התחבורה הציבורית תושבת בכל היישובים וכן הותקנו תקנות שהבטיחו את השבתת המסחר והמלאכה בשבת. בפקודת סדרי השלטון והמשפט, החוק הראשון שהתקבל מיד עם הקמת מדינת ישראל נקבע כי השבת וחגי ישראל הם ימי המנוחה הרשמיים במדינת ישראל. בשנת 1951 נחקק "חוק שעות עבודה ומנוחה", האוסר על העסקת עובדים בחגים ובשבתות.
סוגיית השבת השנויה במחלוקת מבטאת את הניגודים העמוקים בין הדתיים לחילוניים, על פי התפיסה החילונית יש לאפשר פתיחת מקומות בילוי וכן להפעיל תחבורה ציבורית בשבת. אולם, חילול שבת בכלל, בפרהסיה בפרט, עומד בסתירה לתפישה הדתית שעומדת מנגד. המחנה הדתי תבע את חקיקתו של "חוק השבת הארצי". ניסוחו הכללי והמעורפל של החוק מאפשר מרחב גדול של פרשנויות שעשויות לגרור התפתחויות בכיוונים שונים בהתאם לתנאים ולנסיבות.
בתחום השבת קבע מכתב הסטטוס קוו כי "ברור שיום המנוחה החוקי במדינה היהודית יהיה יום השבת "תוך מתן רשות לנוצרים ובעלי דתות אחרות לשבות ביום השבתון הנקבע על-פי דתם. כמו כן, נקבע כי השבת תישמר גם בתחבורה הציבורית בכל רחבי הארץ.
בסוגיות פתיחת מקומות בילוי והפעלת תחבורה ציבורית נקטה המערכת הפוליטית דפוסים מובהקים של דמוקרטיה הסדרית. ביטוי לכך ניתן למצוא בכך ששאלת פתיחתם של מקומות בילוי לא הוסדרה בחקיקה ראשית.
באופן עקרוני חנויות אינן פתוחות בשבת. בעשור הראשון לשנות האלפיים, חל כירסום בסטטוס קוו בנושא זה, כאשר יותר ויותר אזורי קניות אינם שומרים על החוק ופותחים בשבת.
בתחום התחבורה הציבורית התבססו ההסדרים על הסטטוס קוו שהיה קיים ערב הקמת המדינה. ההבנות הפוליטיות בנושא לא נשענו על חוק כתוב כי אם על הסכמים בלתי רשמיים. בשכונות דתיות נאסרה כל תנועה של כלי רכב ומגוון רחב של תחומים נותרו בשטח האפור. בהתאם לקביעה במסמך, התחבורה הציבורית אינה פועלת בשבת מאז ועד היום, למעט מקרים היסטוריים יוצאים מן הכלל. בחיפה, אשר נחשבה במשך שנים ל"עיר הפועלים" פועלת תחבורה ציבורית בשבת. אף באילת, הנחשבת לעיר תיירות, פועלת תחבורה ציבורית בשבת. מוניות מורשות לנסוע בשבת, וכך ניתן פתרון מסוים לציבור החילוני הזקוק לתחבורה ציבורית בשבת.
כשהתחילו שידורי הטלוויזיה בישראל, היה ויכוח אם מדובר בדבר חדש או שהטלוויזיה נכללת ברדיו ששודר בשבת במסגרת הסטטוס קוו.
ראו גם

מעשה שבת
שמירת שבת
גוי של שבת
המקושש
לקריאה נוספת

הרב אליעזר מלמד, פניני הלכה, שבת א' י"ד (גרסה מקוונת)
הערות שוליים

↑  ספר שמות, פרק ל"א, פסוק י"ד
↑  משנה תורה לרמב"ם, ספר זמנים, הלכות שבת, פרק א', הלכה א'
↑  הרב יחיאל מיכל הלוי אפשטיין, ערוך השולחן, אורח חיים, סימן שכ"ח
↑  תלמוד בבלי, מסכת מנחות, דף ס"ד, עמוד א'
↑  תלמוד בבלי, מסכת חולין, דף ה', עמוד א'
↑  הלכות שחיטה סימן ב' אות כ"ג
↑  יו"ד סימן קי"ג ס"ק א'
↑  כהן, א. (1997).העשור הראשון : תש"ח - תשי"ח. ירושלים:יד יצחק בן-צבי. המחלקה לחינוך והדרכה.
↑  ברייטמן, א. (14.1.2008). הסכם הסטטוס קוו
↑  כהן, א. וזיסר, ב. (2003). מהשלמה להסלמה: השסע הדתי-החילוני בפתח המאה העשרים ואחת. ירושלים ותל אביב : שוקן
| דיני נפשות ביהדות |
| --- | --- | --- |
| מיתה שלא בידי בית דין | מיתה בידי שמיים • הבא במחתרת • הבא להורגך השכם להורגו • רודף • מוסר • קנאים פוגעים בו • מורידין ולא מעלין • גואל הדם |  |
| מרכיבי הדינים | סנהדרין בלשכת הגזית • סנהדרין קטנה וסנהדרין גדולה • עדות • התראה |  |
| איסורים ומצוות | רצח במשפט העברי • לא תרצח • ייהרג ואל יעבור • מסירות נפש • קידוש השם • לא תעמוד על דם רעך • עדים זוממים • פיקוח נפש • קדושת החיים • שמירת הנפש • מאבד עצמו לדעת |  |
| שונות | כרת • הכנסה לכיפה • קם ליה בדרבה מיניה • עיר מקלט • שינוי הדין • המתת חסד בהלכה • הפלה מלאכותית • שור הנסקל • דיני בני נח |  |
| ארבע מיתות בית דין | ארבע מיתות בית דין |  |
| חייבי סקילה | עבודה זרה • נערה המאורסה • חילול שבת • מסית • מדיח • ברכת השם • קללת אב ואם • משכב בהמה • משכב זכר • שוכב עם אמו • שוכב עם אשת אביו • שוכב עם כלתו • בן סורר ומורה • מכשף • בעל אוב • ידעוני |  |
| חייבי שרפה | בת כהן שזינתה • שוכב עם אישה ובתה או אשה ונכדתה • שוכב עם בתו או נכדתו |  |
| חייבי הרג | עיר הנידחת • רוצח |  |
| חייבי חנק | אשת איש • הכאת הורים • גונב איש • זקן ממרא • נביא שקר |  |
הבהרה:  המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואין לראות בו פסיקה הלכתית.
חזקת קרקעות

| --- | --- |

חזקה בקרקע חקלאית נעשית על ידי קציר ושימוש ביבול במשך שלוש שנים
 משנה:  מסכת בבא בתרא, פרק ג',  משניות א'–ה'
 תלמוד בבלי:  תלמוד בבלי, מסכת בבא בתרא, דף כ"ח-נ"ו
 תלמוד ירושלמי:  מסכת בבא בתרא,  פרק ג'
 משנה תורה:  ספר משפטים, הלכות טוען ונטען, פרק י"א-ט"ז
 שולחן ערוך:  חושן משפט, סימן ק"מ-קנב
חזקת קרקעות או חזקת שלוש שנים היא הלכה המעמידה נכס מקרקעין בידי מי שהחזיק בו תקופה ארוכה של שלוש שנים. החזקה מאפשרת להתגונן כנגד תביעה מצד בעלים קודמים, להם עומדת חזקת מרא קמא, ללא הצגת שטר הקניין. המחזיק בנכס נדרש להוכיח את החזקתו על ידי עדים, והמערער על בעלותו, יכול לשבור את החזקה באמצעות מחאה שתיעשה לפני תום שלוש השנים. אין לחזקה כח ללא טענה אודות רכישה, קבלת מתנה או ירושה.
הסבר החזקה

חזקת קרקעות שאורכת שלוש שנים, הייתה הלכה ידועה בתקופת התנאים, שחכמים נחלקו בטעמה. לדעת חכמים במשנה, שלוש השנים הן דרישה הכרחית, ואילו לדעת רבי יהודה, שלוש השנים נדרשות רק כאשר בעל הקרקע נמצא במקום מרוחק.
התלמוד מציע כמה הסברים לאופן פעולתה של החזקה. לפי ההסבר הראשון המוצע בתלמוד הבבלי, שהוא ההסבר היחיד המובא בירושלמי, חזקת שלוש שנים נלמדת משור המועד; כמו ששור נהיה מועד לאחר שלוש נגיחות, כך קרקע עוברת לרשות המחזיק בה בשלוש שנים. בסוגיית הבבלי הוגבל הלימוד משור המועד לשיטת רבי ישמעאל, שכן לדעתו אין החזקה מחייבת שלוש שנים קלנדריות, אלא אכילת שלושה מחזורי גידול.
ההסבר של החזקה לשיטת חכמים נאמר על ידי רבא, הקושר את משך החזקה לתקופה בה שומר אדם על שטר. לדבריו, אדם שומר על שטרו לכל היותר שנה ושנתיים, כדי שבאמצעותו יוכל להוכיח את רכישת הקרקע, אולם לאחר שלוש שנים אין הוא נזהר לשמור את שטרו. לפי הסבר אחר שהוצע בתלמוד, שתיקהו הממושכת של הבעלים לאורך שלוש שנים מוכיחה שהקרקע כבר אינה שלו. הסבר זה נדחה לכאורה, אולם לפי חלק מהפרשנים הוא לא נדחה לחלוטין, ושיטת רבא מבוסס עליו.
הסבר החזקה > שיטות המפרשים

המפרשים הציגו הסברים שונים לדברי רבא, שמקובל לחלקם לשתי גישות עיקריות:
עד שלוש שנים אדם רגיל לשמור על שטרו. לכן בכל עימות בין המחזיק לבעלים, יגברו הבעלים. לאחר שלוש שנים אין חובה של הצגת השטר, ונטל הראיה יושת על כתפי המערער. לפי גישה זו ההסבר האחרון של הגמרא עומד בפני עצמו וההסבר הקודם נדחה.
שתיקת הבעלים למראה חבירו המחזיק בקרקעו, היא ראיה נגדו. מנגד עומדת ראיה לטובתו - התביעה מהמחזיק להציג שטר. האיזון הזה משאיר את הקרקע בחזקת הבעלים. לאחר שלוש שנים יורדת הטענה של השטר, ושתיקת הבעלים מכריעה את הדין לטובת המחזיק. לפי גישה זו ההסבר האחרון מבוסס על ההסבר הקודם.
בעלי הגישה השנייה חלוקים ביניהם בהסבר המדויק של הדברים. הרמב"ן כותב שהטעם מבוסס על שתיקת המערער היוצרת 'רגלים לדבר', אלא שעד שלוש שנים אומרים למחזיק הראה שטרך. לאחר שלוש שנים כיוון שלא נזהרים בשטר, טענה זו נופלת ואומרים שלא לחינם שתק המערער. במקום אחר מסביר הוא שאי הזהירות בשטר נובעת מהעובדה שהוא מחזיק שלוש שנים בנכס ואין מי שמערער על כך. הריטב"א סבור שהראיה נגד הבעלים אינה מצריכה זמן ארוך. כאשר יודעים הבעלים ושותקים זו ראיה שמכרו. אלא שבמשך שלוש שנים יש ראיה נגדית של הראה שטרך. ואילו הרשב"א סבור שהזהירות בשטר במשך שלוש שנים, היא תוצאה של העובדה שעד שלוש שנים אין מקפידים הבעלים על מי שמחזיק בשלהם. לאחר שרואה המחזיק שעברו שלוש שנים והבעלים לא ערערו, הוא מרגיש ביטחון ואינו שומר על שטרו.
הסבר החזקה > דין תורה או תקנת חכמים

חלק מהראשונים כתבו במפורש שחזקת קרקעות היא תקנת חכמים. לפי הגישה הראשונה הכוונה לתקנת חכמים שקבעה שאם יוכיח את החזקתו בקרקע שלוש שנים לא יצטרך להציג שטר. לפי הגישה השנייה תקנת חכמים אינה היסוד של החזקה, אלא ההסדרה שלו לפי הכללים. המשמעות לכאורה היא, שלפי הגישה הראשונה כל תוקפה של החזקה אינו אלא של תקנת חכמים. לפי הגישה השנייה נראה שתוקף החזקה הוא מהתורה, ורק ההסדרה של פרטי הדין נעשו על ידי חכמים. מבין האחרונים ידועה שיטתו של בעל 'קצות החושן' שהציג עמדה נחרצת של תקנת חכמים. אולם כבר כתבו כמה מהאחרונים שגם אם מקור הדין הוא בתקנת חכמים, לאחר התקנה יש לחזקה כח של ראיה מהתורה.
הסבר החזקה > חזקת ראיה או מוחזקות

אחרונים רבים דנים בשאלה, האם המחזיק בקרקע זוכה בה מכח ראיה, או שאין הוא אלא מוחזק בקרקע. לפי הגישה הראשונה, חכמים תקנו את הכללים, ולמחזיק אין ראיה אלא רק הגדרת מוחזק. לפי הגישה השנייה, ייתכן ששתיקת הבעלים היא ראיה. מלשונו של הרמב"ן שהגדיר את השתיקה 'רגלים לדבר', נראה שגם לפי הגישה השנייה, ייתכן שאין כאן אלא מוחזק בלבד.
דיני החזקה > משך זמן החזקה

לפי המשנה יש הבדל בין נכסים שהשימוש בהם הוא תדיר, שחזקתם שלוש שנים מיום ליום, לעומת שדה הבעל שחזקתה קצרה יותר. כמו כן חזקת שדה האילן אינה נמדדת במשך זמן, ומסתפקת בשלושה קטיפים של פירות. אולם מהגמרא עולה שהמשנה אינה מבטאת את שיטת חכמים. לפי רב לדעת חכמים בכל נכס וגם שדה בעל ואילן משך החזקה הוא שלוש שנים מלאות. לפי שמואל בשדה אילן בלבד, ניתן להסתפק בשלושה קטיפים מאותו סוג של פירות. זה יכול להיות בפחות משלוש שנים מלאות.
להלכה נחלקו הראשונים והפוסקים. הדוגלים בגישה הראשונה בהסבר החזקה, לא יכלו לקבל את האפשרות של חזקה קצרה משלוש שנים (שהרי הכל נקבע בהתאם לזהירות המקובלת בשטר). אולם לפי הגישה השנייה, יש מקום לחזקה קצרה משלוש שנים מלאות. שכן היסוד של החזקה הוא בעובדה שהמחזיק אוכל פירות של שלוש שנים והבעלים שותקים.
דיני החזקה > איכות החזקה

החזקה תקפה רק כאשר נעשה שימוש רציף בכל הנכס, באופן מקובל, ונושא רווח.
חזקה של דירה מצריכה מגורים קבועים בדירה בימים ובלילות. חזקה של חנויות מצריכה שימוש בימים בלבד. חזקה בשדה מצריכה אכילת פירות באופן שהרווח יתר על ההוצאה. חזקה של קרקע לא חקלאית מצריכה שימוש שרלוונטי לאופי המקום, כגון שטיחת פירות או העמדת בעלי חיים או חפצים. זריעה בשדה במקום שאינו שמור כגון מחוץ לגדר אינה מועילה.
למרות הדרישה לרציפות, במקומות בהם נוהגים להוביר שדות החזקה תקפה גם אם זרע שנה והוביר שנה. כמו כן נדרשת רציפות של האדם המחזיק. אם החזקה מתבצעת על ידי אנשים שונים, אין הם מצטרפים; אלא אם מדובר ברוכשים שרכשו את הקרקע באמצעות שטר, או באדם שהחזיק ומת, ובנו המשיך להחזיק אחריו.
ישנו דיון בשאלת החזקה של מקום בבית הכנסת.
דיני החזקה > המחאה

חזקת קרקעות אינה תקפה, כאשר לפני תום שלוש השנים תובע הבעלים הראשון את המחזיק לדין. הגמרא מלמדת שניתן לשבור את החזקה גם באמצעות מחאה. המחאה היא הודעה של הבעלים בפני שני עדים, שהוא עומד לתבע את המחזיק לדין.
ניתן למחות גם כנגד מי שמחזיק בשדה באופן חוקי, כגון בשדה הממושכנת למלוה, או שמוחזקת בחכירה בידי אריס. שני העדים כותבים את לשון המחאה בשטר, אף על פי שהמוחה לא הורה על כך. המחאה תקפה גם אם לא הגיעה לאוזני המחזיק. אפילו אם העדים נמנעו מלפרסמה, המחאה תקפה. למעט במקרה בו המוחה עצמו דרש מהם לא להוציא הדבר מפיהם. מחאה אחת מספיקה לשלוש שנות חזקה.
דיני החזקה > היוצאים מן הכלל - אלו שאין להם חזקה

ישנם אחד עשר יוצאים מן הכלל, שלא יוכלו לזכות בשדה גם אם יוכיחו חזקה בת שלוש שנים: 1. אומן - בעל מלאכה. 2. אריס - המעבד את השדה וזוכה בחלק מהיבול. 3. אפוטרופוס - הממונה על נכסי הבעלים. 4. השותף. 5. אשה בנכסי בעלה. 6. בעל בנכסי אשתו. 7. אב בנכסי בנו הסמוך על שולחנו. 8. בן זה בנכסי אביו. המשותף לכל אלו שנוכחותם בנכס מקובלת, ואינה מעוררת מחאה מצד הבעלים. לכן אין היא מעידה על רכישת הנכס. כמו כן יוצאים מן הכלל: 9. ראשי גלויות בתקופת התלמוד - בעלי שררה שאדם ירא למחות בהם. 10. גזלנים - מי שהוחזק גזלן על הנכס המדובר, וכן מי שמשתייך למשפחת פשע שמסוגלים להרוג על עסקי ממון. 11. עובדי כוכבים - אומות שאינן מקפידות על גזל והטלת אימה.
מלבד זאת לא ניתן לטעון לחזקה בנכסי חרש שוטה וקטן. וכן לא ניתן לטעון לחזקה בנכסי אדם הבורח מחמת סכנת נפשות.
עלווית עבת-מקור

| עלווית עבת-מקור |
| --- | --- |
 עלווית  עבת-מקור, תאילנד
מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: ציפורי שיר
תת־סדרה:: דמויי־דרור
משפחה:: עלוויתיים
סוג:: עלווית
מין:: עלווית עבת-מקור
שם מדעי
 Phylloscopus schwarzi ‏Radde, 1863
תחום תפוצה
 מפת התפוצה של עלווית עבת-מקור   מקייצת   חולפת   חורפת

עַלְוִית עֲבַת-מַקּוֹר (שם מדעי: Phylloscopus schwarzi) היא מין של ציפור שיר קטנה בסוג עלווית (לשעבר ממשפחת הסבכיים, כיום במשפחה נפרדת: Phylloscopidae; כאשר הסבכיים משמשים כעל-משפחה)  המקננת בסיביר, ונודדת וחורפת בדרום-מזרח אסיה.
בישראל היא מזדמנת נדירה ביותר עם שתי תצפיות מאושרות בלבד עד היום: הראשונה נתפסה במהלך טיבוע ציפורים בשבעה באוקטובר 1982 במעגן מיכאל, והשנייה נצפתה וצולמה במשאבי שדה תשע שנים מאוחר יותר באותו תאריך בדיוק, בשבעה באוקטובר 1991.
טקסונומיה ואטימולוגיה

שם הסוג Phylloscopus הוא מיוונית עתיקה, מהמילים phullon, "עלה", ו- skopos, "מחפש" (מ- skopeo, "לצפות"). שם המין הספציפי schwarzi מנציח את האסטרונום הגרמני לודוויג שוורץ (1822–1894).
זהו מין מונוטיפי, כלומר לא תוארו תת-מינים שונים.
תיאור

זוהי עלווית הדומה בגודלה לעלווית אפורה, אורכה כ-11.5–12.5 ס"מ. לבוגר יש גב חום ללא פספוס וחלקים תחתונים צהבהבים. יש לה פס-גבה בולט ארוך מאוד בצבע לבנבן, והמקור המחודד עבה יותר מזה של העלווית הכהה הדומה לה. הרגליים חיוורות יותר מאלו של האחרונה, ואצבעות הרגליים נראות גדולות, מה שמשקף את אורח החיים הקרקעי יותר של עלווית זו. הזוויגים זהים, כמו אצל רוב העלוויות, אבל פרטים צעירים בעלי יותר צבע צהוב בחלקים התחתונים. הקריאות הן "צ'יק" רך. כמו רוב העלוויות, היא אוכלת חרקים.
תפוצה ובית גידול

העלווית עבת-המקור מקייצת ומקננת בחלקים הדרומיים של מרכז ומזרח סיביר ומזרחה עד לקוריאה ומנצ'וריה. זהו מין נודד המעביר את החורף בבנגלדש, קמבודיה, לאוס, מיאנמר ותאילנד. באזורי הקינון שלה, העלווית נמצאת ביערות נשירים פתוחים עם מעט סבך ושולי חורש עבותים, לעיתים קרובות ליד מקורות מים. באזורי החריפה שלה היא מצויה בשולי של יערות, אזורי שיחים צפופים ומקומות עבותים ליד חורש. עלווית זו נוטה לנדוד עד למערב אירופה באוקטובר, על אף שהיא נאלצת לגמוע מרחק של 3000 ק"מ משטחי הקינון שלה. היא תועדה ממצפה הציפורים בקופלנד במחוז דאון, צפון אירלנד, שם היא תועדה לראשונה עבור צפון אירלנד בשנת 2008. היא מזדמנת נדירה גם בהלגולנד.
תפוצה ובית גידול > קינון

הקן ממוקם נמוך בתוך שיח והתטולה מכילה כחמש ביצים. יש להן צבע אפרפר מנומר ומפוספס בסימנים עדינים בחום-זית, המפוזרים באופן שווה על פני השטח וכמעט מסתירים את צבע הבסיס. גודלן כ-17 על 13 מ"מ.
סטטוס

למין זה טווח תפוצה נרחב, ומגמות האוכלוסייה מוערכות כיציבות, ולכן המין אינו מוגדר כמתקרב לסף פגיעות, ומסווג ברמת סיכון "ללא חשש" על-ידי האיגוד הבינלאומי לשימור הטבע ומשאבי הטבע (IUCN).
הערות שוליים

↑  עלווית עבת-מקור באתר הרשימה האדומה של IUCN
↑  Alström, Per (2006): "Species concepts and their application: insights from the genera Seicercus and Phylloscopus (אורכב 02.03.2014 בארכיון Wayback Machine)".
↑  Alström, Per; Ericson, Per G. P.; Olsson, Urban; Sundberg, Per (2006). "Phylogeny and classification of the avian superfamily Sylvioidea" (PDF). Mol. Phylogenet. Evol. 38 (2): 381–397. doi:10.1016/j.ympev.2005.05.015. PMID 16054402.
↑  Database of rarity records in Israel, israbirding
↑  Jobling, James A (2010). The Helm Dictionary of Scientific Bird Names. London: Christopher Helm. pp. 273, 305. ISBN 978-1-4081-2501-4.
↑  Radde's Warbler, Phylloscopus schwarzi, (Radde, 1863), Birds of the World, The Cornell Lab of Ornithology
1 2 3  Witherby, H. F., ed. (1943). Handbook of British Birds, Volume 2: Warblers to Owls. H. F. and G. Witherby Ltd. pp. 26–27.
↑  Leonard, K. 2008 Annual Report for 2008.
↑  Radde's Warbler, Phylloscopus schwarzi, BirdLife Data Zone
עלווית צפונית

| עלווית צפונית |
| --- | --- |
 עלווית צפונית, אנדרטת צ'יאנג קאי שק, טאיפיי, טאיוואן
מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: ציפורי שיר
תת־סדרה:: דמויי־דרור
משפחה:: עלוויתיים
סוג:: עלווית
מין:: עלווית צפונית
שם מדעי
 Phylloscopus borealis ‏בלאסיוס, 1858
תחום תפוצה
 מפת התפוצה של עלווית צפונית   מקייצת   חורפת

Phylloscopus borealis
עַלְוִית צְפוֹנִית (שם מדעי: Phylloscopus borealis) היא מין של ציפור שיר קטנה בסוג עלווית (לשעבר ממשפחת הסבכיים, כיום במשפחה נפרדת: Phylloscopidae; כאשר הסבכיים משמשים כעל-משפחה) בעלת טווח תפוצה המתפרש בקיץ על פני אזור הצפון הפלארקטי, ועוברת מסלול נדידה ארוך בדרך לאזורי החריפה שלה בהודו-סין.
בישראל היא נדירה ביותר, עם תצפית אחת בלבד עד היום של פרט שנלכד במהלך פעילות טיבוע ציפורים בפארק הצפרות באילת ב-23 בספטמבר 2018.
טקסונומיה ואטימולוגיה

בעבר המין כלל אוכלוסיות מסוימות המקננות בקמצ'טקה, האיים הקוריליים ויפן, אך עדויות גנטיות ווקאליות הצביעו על כך שיש להתייחס אליהן כאל מינים נפרדים, וכולם נחשבים כיום למינים נפרדים עם עלווית קמצ'טקה (אנ') בקמצ'טקה, הוקאידו והאיים הקוריליים, ועלווית יפנית (אנ') ביפן (מלבד הוקאידו).
שם הסוג Phylloscopus הוא מיוונית עתיקה, מהמילים phullon, "עלה", ו-skopos, "מחפש" (מ- skopeo, "לצפות"). שם המין הספציפי borealis, "צפונית", הוא מלטינית boreal "צפון".
כיום זהו מין מונוטיפי, כלומר לא מוכרים תת-מינים שונים.