אוטה האגן
ביוגרפיה > קריירה

בראשית הקריירה שלה לוהקה האגן לתפקיד אופליה על ידי השחקנית אווה לה גליאן. היא המשיכה להופיע בתפקיד נינה בהפקה בברודוויי של המחזה "השחף" מאת אנטון צ'כוב בהשתתפות אלפרד לאנט ולין פונטיין משנת 1938. היא הייתה אז רק בת 18, ולניסיון זה הייתה השפעה עצומה על חייה. מבקר הניו יורק טיימס, ברוק אטקינסון, כינה את הופעתה בדמות נינה "grace and aspiration incarnate".
ב-1951 שיחקה האגן במחזה "ז'אן ד'ארק" מאת ג'ורג' ברנרד שו בברודוויי. היא גילמה את דזדמונה במחזה השייקספירי "אותלו" בסיבוב הופעות ובברודוויי לצדם של פול רובסון בתפקיד אותלו וחוזה פרר, שהיה אז בעלה, ששיחק בדמות יאגו. היא שיחקה בתפקיד בלאנש דובואה במחזה "חשמלית ושמה תשוקה" בסיבוב הופעות לאומי בבימויו של הרולד קלורמן ולא של איליה קאזאן שביים את ההפקה בברודוויי. היה לה ניסיון בעבודה עם קלורמן ב-1947. בספרה "Respect for Acting" היא ייחסה את תגליותיה עם קלורמן כקרש קפיצה לעבודתה העתידית עם בעלה הרברט ברגהוף. היא גילמה את דמותה של בלאנש לצדם של לפחות ארבעה שחקנים שונים בדמות סטנלי קובלסקי בהם אנתוני קווין ומרלון ברנדו.
ב-1951 זכתה האגן בפעם הראשונה בפרס טוני על הופעתה בתפקיד ג'ורג'י, האישה המקריבה את עצמה, במחזה "The Country Girl" מאת קליפורד אודטס. ב-1963 זכתה שוב בפרס טוני על משחקה בתפקיד מרתה בהפקה המקורית של המחזה "מי מפחד מווירג'יניה וולף?" מאת אדוארד אלבי. ב-1981 נבחרה כחברה בהיכל התהילה של התיאטרון האמריקני, וב-1999 הוענק לה פרס טוני מיוחד על מפעל חיים.
האגן ראתה את התקופה בין 1938 ל-1947 כשנות מעבר בקריירה שלה, בהן איבדה את דרכה ואת האהבה למשחק עד שלבסוף חזרה והתחילה בחיים אמיתיים בתיאטרון.
על אף שהופיעה בסרטים אחדים, הקריירה הקולנועית והטלוויזיונית שלה הייתה מוגבלת בשל היותה ברשימה השחורה של הוליווד. הופעת הבכורה שלה בקולנוע הייתה ב-1972.
האגן הייתה מועמדת לפרס אמי לבידור בשעות היום בקטגוריית שחקנית המשנה מצטיינת בסדרת דרמה על משחקה באופרת הסבון "One Life to Live".
היא לימדה ב-HB Studio בית הספר למשחק בניו יורק החל משנת 1947. עשר שנים אחר כך ב-25 בינואר 1957 התחתנה עם מייסד בית הספר, הרברט ברגהוף. בהמשך חזרה האגן להופיע בתיאטרון, וזכתה לשבחים על הופעותיה בתפקידים ראשיים במחזה "Mrs. Warren's Profession" (ב-1985), " Collected Stories", וב"גברת קליין". אחרי מותו של ברגהוף ב-1990 הפכה ליושבת ראש בית הספר.
האגן הייתה מורה למשחק בעלת השפעה ולימדה בין השאר את מתיו ברודריק, כריסטין לאטי, אמנדה פיט, ג'ייסון רוברדס, סיגורני ויבר, קייטי פינרן, לייזה מינלי, וופי גולדברג, ג'ק למון, צ'ארלס נלסון ריילי, מאנו טופו, דבי אלן, הרשל סאבאג', ג'ורג' סיגל, ג'ון סטיוארט ואל פצ'ינו. היא הייתה מורה לפיתוח קול של ג'ודי גרלנד, ולימדה אותה לדבר במבטא גרמני עבור הופעתה בסרט "משפטי נירנברג". על משחקה בסרט זה הייתה גרלנד מועמדת לפרס אוסקר.
ב-1973 יצא לאור הספר שכתבה "Respect for Acting", וב-1991 פורסם ספרה "A Challenge for the Actor". בספריה היא מעודדת משחק ריאליסטי (בניגוד למשחק "פורמליסטי") של הזדהות השחקן עם הדמות. בספר "Respect for Acting" נתנה האגן קרדיט לבמאי הרולד קלורמן ששינה את השקפתה על משחק.
הספר "Respect for Acting" משמש כספר לימוד בשיעורי משחק בקולג'ים רבים. ב-1976 כתבה האגן ספר בישול בשם "Love for Cooking". ב-2002 הנשיא ג'ורג' ווקר בוש העניק להאגן את המדליה הלאומית לאמנויות בטקס שנערך בבית הלבן.
ב-2001 הסכימה האגן להצטלם כשהיא מעבירה כיתות אמן בניו יורק, לוס אנג'לס, טורונטו ושיקגו. השיעורים שצולמו על ידי קארן לודוויק ופני דופונט יצאו לאור בווידאו בשם "Uta Hagen's Acting Class", שמשמש ללימוד בשיעורי משחק רבים.