stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ארמון הארכיבישוף בקרומייז'יז'
תיאור

הבניין הראשי מתנשא לגובה שלוש קומות, והוא מורכב מארבעה אגפים המקיפים חצר מרכזית בצורת טרפז. קומת הקרקע מוגבהת מפני השטח שעליהם נבנה הבניין, כיוון שהם אינם מישוריים. הבניין היה מוקף בעבר בחפיר, אך ב-1832 הוחלט למלא אותו. בחזית הראשית משובצים 11 מסגרות של חלונות, המוארכות על ידי פילסטרים שכותרותיהם מעוטרות בקרניזים. כל חזיתות הבניין מקושטות. בתוך הבניין קיים מגדל המתוארך לימי הביניים, ובראשו ניצב צריח מחודד.
הקומה הראשונה בתוך הטירה מכונה פיאנו נובילה (piano nobile), ובה נמצאים מספר חדרים חשובים: חדר הכס שבו יושב הארכיבישוף, אולם כנסים, ושני רפקטוריום. הקומה השנייה מורכבת מחדרי אורחים, האולם הפאודלי או וסאלי, והקפלה. הספרייה הנמצאת בקומה זו מכילה כ-33,000 כתבי יד, אינקונבולות, ספרים והדפסים. כמו כן, בטירה שוכן הארכיון המוזיקלי של קרומייז'יז' כל החדרים העיקריים מקושטים במגוון יצירות אמנות. בספרייה נמצא בין השאר הארכיון המוזיקלי של קרומייז'יז'.
בחזית הגן של הטירה נמצאת טראסת גן בארוקית המכונה ג'יארדינו סגרטו. אל הטראסה ניתן להגיע באמצעות מסדרון מקומר עם שני גרמי מדרגות המכונה אכסדרת קולורדו (Colloredo), שנבנה ב-1795.
הטירה מחוברת אל גן הטירה באמצעות מערכת של חדרי קרקע גדולים. הגן משתרע על פני שטח של 47 הקטאר, והוא בית גידול עבור מספר מיני עצים אקזוטיים הכוללים מחטניים ועצים נשירים, המקובצים ביחד או מפוזרים. בתוך הגן שוכנים מספר מבנים וביניהם האכסדרה הפומפיאנית החצי-מעגלית שנבנתה ב-1846 כדי לשמש כמקום התצוגה של מספר פסלים מפומפיי, ואת החווה המערבית שהיא מבנה מפואר בסגנון האימפריה הצרפתית הכולל אכסדרה ומספר אגפים.
גן התענוגות משתרע על פני שטח של 10 הקטאר, והוא שוכן בחלק הדרום-מערבי של המרכז ההיסטורי בקרומייז'יז'. הגן נבנה בסגנון איטלקי, והגישה אליו היא דרך גלריה קשתית באורך 244 מטרים. בסמוך ליציאה מהגלריה אל הגן נמצאת רוטונדה מתומנת עם גלריה בקומת הקרקע ומספר מזרקות. בראש הרוטונדה ניצב תוף שמעליו כיפה ומגדל תאורה. בתוך הרוטונדה יש קישוטים רבים הקשורים לאירועים מיתולוגיים.
הרוטונדה מוקפת במבנים גאומטריים המכילים מבוכים וגני פרחים, המופרדים אחד מהשני באמצעות פרגולות חיות. החלק הבא של הגן ידוע בזכות התילים הנמוכים שבראשם סוכות, וכן זוג בריכות נוי מלבניות המסודרות באופן סימטרי סביב ציר הגן. החלק הבא של הגן הוא כלוב עופות שנבנה על אי קטן בתוך אגם, חממות ודרך המובילה בחזרה אל החלק הראשון של הגן והאכסדרה הסמוכה אליו.
מבט מהגנים אל הארמון
ביוגרדסקה גורה

| --- | --- |
אגם ביוגרדסקה
אגם ביוגרדסקה
 מידע כללי
 תאריך הקמה:  1952
 נתונים ומידות
 שטח:  54 קמ"ר
 מיקום
 מדינה:  מונטנגרו מונטנגרו
 מיקום:  קולאשין 
 קואורדינטות:  42°53′53″N 19°36′07″E﻿ / ﻿42.89806°N 19.60194°E﻿ / 42.89806; 19.60194
 אתר רשמי
  (למפת מונטנגרו מוגדלת) פודגוריצה ניקשיץ' ביילו פולה  פלייבליה הרצג נובי  בר צטיניה בראן אולצין קר. בוסניה והרצגובינה  סרביה קוסובו אלבניה הים האדריאטי הפארק הלאומי ביוגרדסקה גורה (למפת מונטנגרו רגילה) פודגוריצה ניקשיץ' ביילו פולה  פלייבליה הרצג נובי  בר צטיניה בראן אולצין קר. בוסניה והרצגובינה  סרביה קוסובו אלבניה הים האדריאטי הפארק הלאומי ביוגרדסקה גורה 
 
ביוגרדסקה גורה (מונטנגרית: Biogradska Gora) הוא הקטן מבין ארבעת הפארקים הלאומיים במונטנגרו. הוא נמצא ליד העיירה קולאשין, בין הנהרות טארה ולים (אנ').
גאוגרפיה

כאשר שוחרר אזור קולאשין משלטון העות'מאנים ב-1878 ניתן האזור במתנה לניקולא הראשון, מלך מונטנגרו ומאז היה מוגן. הוא הוכרז כפארק לאומי ב-1952 (קטגוריה II של IUCN).
הפארק משתרע על שטח של 54 קמ"ר וכולל יער גדול, פסגות עד 2,000 מטרים ושישה אגמים קרחוניים שהיפה ביניהם הוא אגם ביוגרדסקה (Biogradsko jezero), הנמצא בכניסה לפארק.
הפארק משמש למטרות מחקר. יש בו עשרות סוגים של פרחים, עצים, ציפורים ובעלי חיים. בלב הפארק משתרע יער שהוא אחד מהיערות הראשוניים האחרונים באירופה, בשטח של 16 קמ"ר ובו כ -2000 מינים ותת-מין של עצים בני מאות שנים שלא הושפעו מפעילות אדם. יותר מ 700 מינים של פטריות זוהו עד כה בפארק הלאומי. הפארק נחשב גם למיוחד בכך שהוא מציג כמה מיני הפטריות שנמצאות ברשימה האדומה האירופית (אנ') הנמצאות בסכנת הכחדה בינלאומית. גם 38 מיני יונקים וכ- 350 מיני חרקים זוהו בפארק.
גלריה

שלט בכניסה לפארק
אגם ביוגרדסקה
הערות שוליים

↑  תיאור הפארק ביוגרדסקה גורה באתר אונסק"ו
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 7657137-3  NKC: ge522477  VIAF: 239239764   WorldCat (עם VIAF): 239239764
ארמון האליזה

| --- | --- |


 מידע כללי
 סוג:  ארמון העיר, מעון רשמי 
 שימוש:  משכנו של נשיא צרפת (מ-1874)
 על שם:  שאנז אליזה 
 כתובת:  רו דה פובורג סן אונורה 55, פריז, צרפת 75008
 מיקום:  הרובע השמיני של פריז 
 מדינה:  צרפת צרפת
 בעלים:  נשיא צרפת
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  1718–1722 (כ־4 שנים)
 תאריך פתיחה רשמי:  1722 
 אדריכל:  ארמאן-קלוד מולה
 סגנון אדריכלי:  אדריכלות הבארוק, קלאסיציזם 
 מידות
 קומות:  3 
 קואורדינטות:  48°52′13″N 2°18′59″E﻿ / ﻿48.87028°N 2.31639°E﻿ / 48.87028; 2.31639
 www.elysee.fr
  (למפת פריז מוגדלת) ארמון האליזה(למפת פריז רגילה) ארמון האליזה
 
ארמון האליזה (בצרפתית: Palais de l'Élysée) הוא מעונו הרשמי ומשרדו של נשיא צרפת. הארמון שוכן בעיר הבירה פריז, ברחוב פובור סן אונורה בקרבת שדרת שאנז אליזה. בנוסף, זהו המקום להתכנסויות ולדיונים של ממשלת צרפת.
אורחיו החשובים של הנשיא מתגוררים בדרך כלל בהוטל דה מאריני. אין מדובר במלון אלא ביחידות מגורים מפוארות בצמוד לארמון האליזה. בשטחו של הארמון מצויות גינות ומדשאות, המשמשות את הנשיא כאשר הוא עורך את המסיבה השנתית המסורתית ביום הבסטיליה.
היסטוריה

את הארמון תכנן האדריכל ארמאן-קלוד מולה בהזמנת רוזן אברה, ובנייתו הושלמה בשנת 1722. עם מות הרוזן בשנת 1753 רכש המלך לואי ה-15 את הארמון למען פילגשו, מאדאם דה פומפדור, ונערך בו שיפוץ מקיף. לאחר מותה נמכר המבנה לבנקאי פריזאי.
הארמון משמש את הממשלה הצרפתית מאז תקופת נפוליאון בונפרטה, ונרכש רשמית בשנת 1816, עבור לואי ה-18. מאמצע המאה ה-19 הוא משמש כמעונו הרשמי של נשיא צרפת. השינוי העיצובי האחרון של המבנה נערך בהוראת נפוליאון השלישי, והושלם בשנת 1867.
תיאור

הארמון ושטחיו המאובטחים מאוד ממוקמים ברחוב דו פובורג סן-הונור 55 בצומת שלה עם שדרת דה מריני. בכניסה לארמון ישנו שער מונומנטלי עם ארבעה עמודים שעוצבו לפי הסדר האיוני, ולצדו קירות ובראשן מעקה, השער נפתח לחצר מעוגלת גדולה. החצר הטקסית המלכותית מעניקה מידה של פאר לבית. המגורים הראשיים בנויים בסגנון קלאסי צרפתי. אולם הכניסה מיושר עם החצר הטקסית והגנים של הארמון. ישנו הבניין המרכזי והארוך, הדירה הנהדרת מחולקת באמצע על ידי סלון גדול שנפתח לגן. בבניין זה יש גם קטע מרכזי בן שלוש קומות, ושני אגפים בקומה אחת: אפרטמונט דה ביין מימין, ופטיט אפרטמונט (דירות פרטיות) משמאל. הגן שמעוצב בסגנון צרפתי ישנו שביל מרכזי מיושר עם הבניין המרכזי, בגן ערוגות מעוצבות וסמטאות של עצי ערמונים וגדר חיה.
ביודע

ביודע הוא שמה של תוכנית לימוד ביולוגיה לכיתות י"א וי"ב בישראל. זו תוכנית ניסויית הפתוחה רק למורים שקיבלו אישור מהפיקוח להפעילה תוך התחייבות להשתתף בקורס מלווה בהדרכה צמודה במשך שנתיים לפחות, תוך כדי הוראת התוכנית בכיתות י"א-י"ב בבית ספרם.
רקע

תוכנית הביודע מיועדת לתלמידי כתות י"א, י"ב הלומדים ביולוגיה בהיקף של 5 יחידות לימוד. התוכנית מהווה חלופה לחלק המעשי של תוכנית הלימודים בביולוגיה, המעבדה והעבודה האקולוגית, והיקפה 2 יחידות לימוד. רעיון החלופה נועד לתת מענה לרצון של מורים לשנות את הדגם של הבחינות בחלק המעשי, להפוך את ההוראה לממוקדת ורלוונטית לתלמיד, תוך מתן הזדמנות לפיתוח חשיבה ביקורתית ורפלקטיבית. גישה זו נועדה מראש לשלב דרכי הערכה חלופיות ומגוונות ולשתף את התלמידים בתהליך ההערכה. ההנחה הייתה שבדרך זו, מלבד צמצום מספר הבחינות (בחינה אחת במקום בחינות נפרדות על העבודה האקולוגית והמעבדה), יהיה בכך משום הגברת המוטיבציה תוך השגת אותן מטרות של תוכנית הלימודים ואף יותר.
תיאור התוכנית

עיקרה של התוכנית הוא ביצוע מחקר עצמאי על ידי התלמיד, המסוכם כעבודה כתובה ומלווה בתלקיט המצטבר החל מכיתה י"א. המחקר שמבצע התלמיד, נובע מתופעות ביולוגיות/אקולוגיות שהתלמיד מגלה בשטח תוך ביצוע תצפיות וניסויים.
במהלך התוכנית מכין התלמיד תלקיט (פורטפוליו) ובו אוסף מייצג של עבודותיו. אוסף זה מדגיש מיומנויות מגוונות שהתלמיד רכש במשך לימודיו (בכיתות י"א–י"ב) ויישם במחקרו. היסוד המארגן של התלקיט בביודע הוא המיומנויות שרכש התלמיד בלימודיו ויישומן במחקר המדעי. בתלקיט באים לידי ביטוי לא רק התוצר הסופי, אלא גם התהליך שהתלמיד עובר במהלך עבודתו, (תיקון דוחות, תיעוד ביומן העבודה וחשיבה ביקורתית ורפלקטיבית בשלבים שונים בעבודה). ארגון התלקיט מאפשר לתלמיד להבין את הקשר בין המטלות השוטפות שביצע, בינן לבין עצמן ובינן לבין המחקר.
הפריטים בתלקיט מסודרים בשלושה מדורים: מדור מעבדה ומדור סיור, המכילים דו"חות מתוקנים ותיעוד, ומדור מחקר. מדור המחקר מכיל את הצעת המחקר, סיכום המחקר על כל שלביו כמאמר מדעי מצומצם, ויומן העבודה. את הפריטים בוחר התלמיד בעצמו.
ראו גם

ביוחקר
ארמון האפיפיור

ערך זה עוסק במעון הרשמי של האפיפיור בקריית הוותיקו. אם התכוונתם לארמון האפיפיורים באביניון שבצרפת, ראו .
| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  פאלאצו, ארמון אפיפיורים, ארמון, מעון רשמי 
 מיקום:  קריית הוותיקן 
 מדינה:  קריית הוותיקן 
 בעלים:  הכס הקדוש 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ? – 30 באפריל 1589
 תאריך פתיחה רשמי:  30 באפריל 1589 
 אדריכל:  דונטו ברמנטה 
 סגנון אדריכלי:  אדריכלות הרנסאנס 
 קואורדינטות:  41°54′13″N 12°27′23″E﻿ / ﻿41.903611111111°N 12.456388888889°E﻿ / 41.903611111111; 12.456388888889
  (למפת קריית הוותיקן מוגדלת) כיכר פטרוס הקדוש  בזיליקת פטרוס הקדוש  ספריית הוותיקן רומאארמון האפיפיור(למפת קריית הוותיקן רגילה) כיכר פטרוס הקדוש  בזיליקת פטרוס הקדוש  ספריית הוותיקן רומאארמון האפיפיור
 
ארמון האפיפיור מעל לכיכר פטרוס הקדוש
הארמון מעל לקולונדה הצפונית של כיכר פטרוס הקדוש
האפיפיור בנדיקטוס השישה עשר בחלון הארמון
ארמון האפיפיור (באיטלקית: Palazzo Apostolico) בקריית הוותיקן, הוא מקום מגוריו הרשמי של האפיפיור.
הארמון

הארמון הוקם בין השנים 1508–1519. הוא שוכן מצפון לכיכר פטרוס הקדוש והוא צמוד אל בזיליקת פטרוס הקדוש הנמצאת דרומית-מערבית לו. למעשה כולל הארמון מספר מבנים, הכוללים, בין היתר, את דירת האפיפיור, חלק ממשרדי ממשלת קריית הוותיקן, מספר קפלות, חלק ממוזיאון הוותיקן כולל הקפלה הסיסטינית, ואת ספריית הוותיקן. בארמון ישנם בסך הכל כ-1,400 חדרים בשטח כולל של כ-55,000 מ"ר, והוא אחד המבנים הגדולים בעולם.
דירת האפיפיור

דירת האפיפיור (appartamento nobile – "הדירה הנשגבת" או appartamento pontificio – "דירת הפונטיף") נמצאת בחלקו הדרומי של הארמון ומקיפה חצר פנימית הנושאת את שמו של האפיפיור סיקסטוס החמישי (Cortile de Sisto V). בעבר שכנה הדירה בקומה השנייה של הארמון, אך לאחר שהאפיפיור לאו ה-13 מת בחדרו ב-1903, היא ננעלה, ומאז מתגוררים האפיפיורים בקומה השלישית והעליונה של המבנה. לרשות האפיפיור עומדת גם אחוזתו בקסטל גנדולפו, השוכנת כ-25 ק"מ דרומית לרומא, והוא שוהה בה מחודש יולי עד חודש ספטמבר בכל שנה. ביתר השנה הוא מתגורר בארמונו בקריית הוותיקן.
בדירה מספר חדרים הכוללים מבואה, משרד המשמש את מזכירו של האפיפיור, חדר העבודה של האפיפיור שמחלונו הוא נוהג לברך את המאמינים בכיכר, חדר השינה שלו בפינה הדרום-מזרחית של המבנה, חדר אוכל, חדר מגורים, מטבח ומרפאה. על גג המבנה שוכן גן המקיף את החצר הפנימית מכל צדדיה, אך הוא אינו נראה מכיכר פטרוס הקדוש, בגלל גג הרעפים התוחם אותו מכל צדדיו. עוד שוכנים בארמון ספרייה פרטית, מגורי עובדי משק הבית וקפלה פרטית. הדירה מחודשת עם כניסתו לתפקיד של כל אפיפיור חדש ובהתאם לצרכיו ולטעמו האישי.
מאז המאה ה-17 שימשה הדירה בארמון האפיפיור כמקום מגוריו הרשמי של האפיפיור בתפקידו הדתי, בעוד שארמון הקווירינאלה ברומא היה מעונו הרשמי כראש מדינת האפיפיור. עם פירוק מדינת האפיפיור הוחרם הקווירינאלה על ידי ממשלת איטליה והיה לארמונו של מלך איטליה, ומאז 1946 הוא משמש כמעונו הרשמי של נשיא איטליה.
ראו גם

גירוש הליודורוס מהמקדש
ברומלי (זימבבואה)

| --- | --- |
 מדינה:  זימבבואה זימבבואה
 מחוז:  משונלנד מזרח
 גובה:  1,560 מטרים
 קואורדינטות:  18°05′00″S 31°20′00″E﻿ / ﻿18.083333333333°S 31.333333333333°E﻿ / -18.083333333333; 31.333333333333 
 אזור זמן:  UTC +2
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת זימבבואה מוגדלת) הארארה מפל ויקטוריה בולאוואיו מוטארה קאריבה מ ו ז מ ב י ק  דרא"פ זמביה בוטסואנהברומלי(למפת זימבבואה רגילה) הארארה מפל ויקטוריה בולאוואיו מוטארה קאריבה מ ו ז מ ב י ק  דרא"פ זמביה בוטסואנהברומלי  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
ברומלי (באנגלית: Bromley) הוא כפר בזימבבואה במחוז משונלנד-מזרח(אנ'). הכפר ממוקם בגובה של 1,560 מטרים על יד כביש A3 בקרבת הבירה הארארה. במקור היה נקרא הכפר Broomley, על שם בית באחוזות טוליצ'ואן שעל גדות לוך לומונד שבסקוטלנד. הכפר מהווה מקום מסחר וחקלאות קטן.
הערות שוליים

↑  Encyclopedia Zimbabwe (2nd ed.). Worcester: Arlington Business Corporation. 1989. ISBN 0-9514505-0-6.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007560352005171  LCCN: n88231605  VIAF: 134980408   WorldCat (עם VIAF): 134980408 
ערך זה הוא קצרמרבנושא יישובים באפריקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
בארטים

|  אוכלוסייה |
| --- | --- |
 כ-211,000
 ריכוזי אוכלוסייה עיקריים
 אתיופיה אתיופיה 157,000  סודאן סודאן 55,000
 שפות
 בארטית
 דת
 מוסלמים סונים דת מסורתית
 קבוצות אתניות קשורות
 קומאים גומאזים אופאוים קאנאמים
 
בארטים באפריקה
הבארטים הם קבוצה אתנית החיה בגבול האתיופי סודאני. שפתם הבארטית היא שפה המשתייכת לקבוצת השפות הנילו-סהריות וככזאת הם נכללים בתוך קבוצת השנקלה. אוכלוסייתם מונה כיום כ-200,000 נפש.
היסטוריה

ביתה המקורי של הקבוצה הזו הוא באזור של סולטנות סאנר לשעבר. במשך המאות ה-16 וה-17, הם הגיעו למערבה של אתיופיה לאזור הנקרא בנישנגול. זהו שם ערבי המעוות מהשם המקורי באלה שאנגאל, תרגום הסלע של שנגול. שם זה מתייחס לאבן קדושה הממוקמת באזור הנקרא מאנג, אחד המקומות בהם הבארטים התיישבו כאשר הגיעו לאזור אתיופיה. הגעתם לאתיופיה כשברקע סכסוך שטחי בין הקהילות הבארטיות הבלתי-דומות. הבארטים החלו לבנות את ישובם בגבעות שמוגנות באופן טבעי בהרים על מנת לייצור הגנה כנגד פשיטות הבאות מסודאן.
במשך המאה ה-19, האזור של בנישנגול נחלק לכמה קבוצות וטריטוריות בשליטת שייח'ים (פאדאסי, קומושה, גיזאן, אסוסה), אשר החזקה בהן הייתה תחת שלטונו של שייח' קהויאל בסוף המאה ה-19. הבארטים בסופו של דבר נכללו וסופחו לאימפריה האתיופית בכיבושיו של הקיסר מניליק השני ב-1896.
לקריאה נוספת

Triulzi, Alessandro. 1981. Salt, gold and legitimacy. Prelude to the history of a no man’s land. Bela Shangul, Wallagga, Ethiopia (ca. 1800-1898). Naples: Istituto di Studi Orientale.
| קבוצות אתניות בפדרציה האתיופית |
| --- | --- | --- |
| דוברי שמית | אמהרים • תגרים • גורגים • וולנים • מריאים • ארגובים • מסקנים • הררים • זוואים |  |
| דוברי כושית | אורומו • אווים • סומלים • המתים • סידמים • עפרים • האדיים • כמנתים • גדאוים • קמבטים • קונסוים• אלבים • גידולים • בורג'ים • ליבידוים • גוודים • ראשיטים • קאבנים • אירובים • צמים • בוסים • ארבורים • ביסוים |  |
| דוברי אומוטית | ווליטים • גמוים • קאפים • דווארוים • גופים • ארים • יאמים • באנצים • קורטים • שקצ'וים • בסקטוים • מלים • גאילים • האמרים • שינשים • שאקוים • דורזים • דיזים • מאלוים • אוידים • זאיסים • מאוים • צ'רים • דימים • גנזים • נוים • קצ'מים • באנגים • סאזים • אנפילוים • קרוים |  |
| דוברי נילו-סהרית | בארטים • גומאזים • סורמים • נוארים • אנוקים • מורסים • קומים • טורקאנים • אודוקים • טופוטים • מג'נגירים • דונירוים • בלים • קונמים • אופוים • שבוים • מורלים • קווגוים • בירלים |  |
| אחרים | ביתא ישראל • ביתא אברהם • פוגים • ווייטוים • מנג'וים • ותים |  |
בופפינגן

| --- | --- |
סמל בופפינגןסמל בופפינגן

 מדינה / טריטוריה:  גרמניה גרמניה
 מדינה:  באדן-וירטמברג באדן-וירטמברג
 שטח:  76.98 קמ"ר
 גובה:  468 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  11,755 (31 בדצמבר 2022)
 קואורדינטות:  48°51′25″N 10°21′08″E﻿ / ﻿48.856944444444°N 10.352222222222°E﻿ / 48.856944444444; 10.352222222222 
 אזור זמן:  UTC+1
 http://www.bopfingen.de/
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת גרמניה מוגדלת) שטוטגרט מינכן ברלין קלן ברמן המבורג פרנקפורט הנובר דיסלדורף לייפציג דרזדן נירנברג קיל בון מגדבורג ארפורט רוסטוק מיינץ פרייבורג שוורין לוקס. הולנד בלגיה צרפת דנמרק צ'כיה פולין אוסטריה שווייץ הים הבלטי הים הצפוניבופפינגן(למפת גרמניה רגילה) שטוטגרט מינכן ברלין קלן ברמן המבורג פרנקפורט הנובר דיסלדורף לייפציג דרזדן נירנברג קיל בון מגדבורג ארפורט רוסטוק מיינץ פרייבורג שוורין לוקס. הולנד בלגיה צרפת דנמרק צ'כיה פולין אוסטריה שווייץ הים הבלטי הים הצפוניבופפינגן(למפת באדן-וירטמברג רגילה) שטוטגרט מנהיים קרלסרוהה פרייבורג היידלברג היילברון אולם פפורצהיים רויטלינגן בוואריה צרפת שווייץ ריינלנד פפאלץ  הסןבופפינגן(למפת באדן-וירטמברג מוגדלת) שטוטגרט מנהיים קרלסרוהה פרייבורג היידלברג היילברון אולם פפורצהיים רויטלינגן בוואריה צרפת שווייץ ריינלנד פפאלץ  הסןבופפינגן  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
בופפינגן (בגרמנית: Bopfingen) היא עיר קטנה במדינת באדן-וירטמברג שבגרמניה. העיר מורכבת מהעיר בופפינגן עצמה ומהפרברים שלה: אופהאוזן, בלדרן, פלוכברג, קרקינגן, אוברדורף, שלוסברג, טרכטטלפינגן ואונטריפינגן.
העיר

בופפניגן ידוע בזכות הר-השולחן ייִפְּף (Ipf) הממוקם בצידה ומשקיף על האזור. העיר יושבת על הגבול של וירטמברג ובוואריה. ראשית ההתיישבות הידועה במקום היא מאזור 6000 לפני הספירה בתקופת ההולוקון. במקום נמצאו גם שרידים קלטים ורומיים. המקום הוזכר לראשונה בשטר הייסוד שלו מאזור השנים 775–850, בו הוא נקרא פופינגן (Pophingen).
בתקפות אימפריה הרומית הקדושה שטח העיר וסביבתו היו בשליטת משפחת אטינגן. ארמון בלדרן שנבנה במאה ה-11 והועבר לשליטתם בשנת 1330. גם היום הוא מהווה מבנה מרשים ודומיננטי בעיר. באמרון פועל מוזיאון שכולל אוסף גדול של נשק בתקופה עד למאה ה-18.
קהילת יהודי אוברדורף-בופפינגן

הקהילה פעלה בעיר בופפינגן ובפרבר אוברדורף, החל מהמאה ה-13 ועד לתקופת השואה. ההתיישבות בשני האזורים הייתה לעיתים לסירוגין ולעיתים במקביל, לפי המצב הפוליטי ומעמד היהודים באזור, ועל כן מדובר בקהילה אחת.
קהילת יהודי אוברדורף-בופפינגן > ראשית הקהילה

| שנה | תושבים | מהם יהודים | באחוזים |
| --- | --- | --- | --- |
| 1656 |  | 5 משפחות |  |
| 1723 |  | 23 משפחות |  |
| 1798 |  | 52 משפחות |  |
| 1812 |  | 338 איש |  |
| 1828 |  | 453 |  |
| 1843 |  | 505 |  |
| 1854 | 1,364 | 548 | 40.2% |
| 1869 |  | 356 |  |
| 1886 |  | 248 |  |
| 1890 | 1,121 | 279 | 24.9% |
| 1900 |  | 218 |  |
| 1910 | 957 | 177 | 18.5% |
| 1925 | 2,663 | 137 | 5.1% |
| 1933 | 2,756 | 137 | 4.9% |
| 1939 |  | 65 |  |
היהודים נזכרים לראשונה בבופפינגן בשנת 1241. כמו ברבות מקהילות מערב אירופה, גם בבופפינגן נגדעה הקהילה בשנת 1349, בגזירות ק"ט בימי המוות השחור. לקראת סוף המאה ה-14 החלו לחזור יהודים יחידים לעיר, אך הם גורשו שוב במאה ה-16.
בשנת 1510 התיישבו היהודים הראשונים באוברדורף, בשטח שהיה שייך לרוזנים פון אטינגן. במאה הזאת מוזכרים חלק מיהודי הכפר כמשתתפים ביריד בנורדלינגן. בשנת 1659 גורשו כל יהודי הכפר, אך הם הורשו לחזור אליו לאחר זמן לא רב. מעבר למיסים הרגילים ששילמו התושבים, היהודים נצרכו לשלם מיסים נוספים בתמורה לשירותים שונים, אזרחיים וצבאיים. בנוסף לעיתים חידוש כתב החסות הותנה בתשלום מס גבוה. היהודים יכלו לעשות במרעה וכן לעסוק במסחר ומלאכה באופן מוגבל, כך שלא יפגעו בימים הקדושים לנצרות וכן בגילדות המקצועיות. מספר המשפחות היהודיות שהותרו לשבת בעיר היה מוגבל, אך במקרה של בן הכפר שהתחתן, היום מאשרים לעיתים את ישיבתו גם מעבר למכסה.
לקראת סוף המאה ה-17 התאגדו יהודי האזור (אוברדורף, פפלאומלוך וואלרשטיין) לארגון "בני המדינה" של אטינגן, בראשות האיגוד עמד "רב המדינה". זהו בעצם התיעוד הקהילתי הראשון בכפר, שכלל העסקת מורים וחזנים מקומיים. עקב בעיה של קבצנים באזור, לקראת סוף המאה ה-18 העניקו השליטים חסות רק ליהודים בעלי רף רכוש מסוים. בשנים 1704 ו-1754 הקימו השליטים שני בתי כנסת עבור היהודים, עליהם הוסיפו מס מיוחד.
קהילת יהודי אוברדורף-בופפינגן > התפתחות הקהילה

בשנת 1810 הועבר השלטון לווירטמברג, צעד שהביא לביטוח ההגבלות והמיסים המיוחדים ומצבם של היהודים הוטב. עקב כך גדל גם מספר היהודים בעיר שהגיע לשיא של 548 נפשות (כ-40% מתושבי המקום) בשנת 1854. בתקופה זו החלו היהודים גם לשבת בבופפינגן.
בשנת 1812 הוקם באוברדורף בית כנסת חדש ששימש את הקהילה עד ליל הבדולח. בתחילה היו יהודי הקהילה קוברים את מתיהם בעיירה וולרשטיין השכנה, ובשנת 1825 נפתח בית עלמין יהודי חדש באוברדורף. באותן השנים נוסד גם בית ספר יסודי יהודי, שהוכר כבית ספר ציבורי בשנת 1840. הקהילה הקימה גם מוסדות חסד וחינוך וכן אגודות משותפות לקהילות אוברדורף בופפינגן ואאופהאוזן.
באמצע המאה ה-19 יהודים רבים צברו נכסים וביססו את מעמדם החברתי ועל כן גם תפסו מקום מרכזי בחיי הציבור והכלכלה של האזור. הודות לכך העיר שגשגה כלכלית בין השנים 1860–1914. בתחילה עסקו רוב היהודים ממסחר, אך החל משנות ה-70 של המאה החלו תחומי עיסוקיהם להיות מגוונים ומפותחים. בעוד שבתחילת המאה הייתה התנגדות בעיר לשוויון זכויות ליהודים, עם ההתפתחות הכלכלית במחצית המאה השתפר גם היחד כלפי היהודים, יחס אוהד שהלך וגבר עד עליית הנאצים לשלטון. יהודים אף כיהנו כחברי המועצה המקומית.
בין השנים 1822–1830 כיהן כרבה של אוברדורף הרב ד"ר נפתלי פרנקפורטר. אחריו כיהן הרב גבריאל אדלר, ובזמן כהונתו שימשה רבנות אוברדורף כרבנות מחוזית שהקיפה את קהילות אאופהאוזן, לאוכהיים ופפלאומלוך, ובהמשך גם קהילות אלוונגן ושוובי גמינד. ב-1860 מונה הרב מנקו ברלינגר לרב האזור, בין השנים 1861–1884 כיהן הרב שמואל גרין, בין השנים 1895–1897 הרב ישעיהו שטראוסבורגר, ובין השנים 1897–1930 כיהן הרב ד"ר הרמן קרונר והיה לרב האחרון של הקהילה.
במלחמת העולם הראשונה התגייסו 37 מיהודי הכפר לצבא הקיסרות הגרמנית ו-5 מהם נפלו בקרב. הרב קרונר היה שותף פעיל בבתי החולים הצבאיים ואף קיבל עיטור על כך.
קהילת יהודי אוברדורף-בופפינגן > תחת שלטון הנאצים

בזמן עליית הנאצים לשלטון בשנת 1933 היו בבופפינגן 50 יהודים, 87 באוברדורף, 5 באופהאוזן ו-7 בלאוכהיים. לקהילה היה בית כנסת, בית עלמין ומקווה, תנועות נוער וארגון סעד. בשנים שלפני עליית הנאצים לשלטון היו יהודי העיר מחשובי התעשיינים והסוחרים בעיר והיו ידועים כמשלמי המיסים הגבוהים ביותר. כבר בראשית התקופה החלה הסתה אנטישמית נגד יהודי העיר. עקב היחסים הטובים של היהודים עם שאר תושבי הכפר, פעולות ההסתה לא גררו גל משמעותי של אלימות ובריונות כלפי יהודים, אך השלטונות פעלו לבדל את היהודים ולנתק אותם כלכלית וחברתית.
בליל הבדולח, סירב קצין האס-אה המקומי להצית את בית הכנסת, אך למחר הוא הוצת על ידי אנשי אס-אה זרים. תושבי הכפר מיהרו להזעיק את היהודים ולעזור לכבות את השריפה ולהציל את ספרי התורה. 11 יהודים נשלחו לדכאו, שניים מהם, יוליוס ויוסף שוסטר, נורו באשמת ביזיון המשטר.
לאחר הפרעות החרימו אנשי הלשכה לחקר הגזע את ארכיון הקהילה וכן הם אילצו את הקהילה למכור את מבני הציבור שלה למועצת העיר במחיר זעום. בתחילת מלחמת העולם השנייה הובאו לאוברדורף 199 יהודים משטוטגרט, היילברון וערים אחרות באזור. היהודים חיו בתנאי צפיפות קשים מאוד. מתוך כ-340 יהודים שהיו באוברדורף: 230 היגרו, 21 נפטרו בעיר, שניים נרצחו, ו-86 גורשו וניספו.
לאחר המלחמה לא חזרו יהודים לגור בעיר. בשנת 1989 החלו בשיפוץ בית הכנסת, טיפול בגניזה שהייתה בו, והפיכתו למוזיאון ליהודי העיר שנפתח בשנת 1993. המוזיאון מתחזק גם את בית העלמין של העיר.
לקריאה נוספת

פרופ' יוסף ולק, פנקס הקהילות, כרך שני: וירטמברג-הוהנצולרן-באדן, יד ושם, תשמ"ה, עמ' 31, ISBN 9789653082861
בית הכנסת באוברדורף
ברומליים

| ברומליים |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: צומח
מערכה:: בעלי פרחים
מחלקה:: חד פסיגיים
סדרה:: דגנאים
משפחה:: ברומליים
תת-משפחות
 Bromelioideae  Pitcairnioideae  Tillandsioideae
שם מדעי
 Bromeliaceae ‏ז'יסייה, 1789
תחום תפוצה


ברומליים (שם מדעי :Bromeliaceae) היא משפחת צמחים מסדרת הדגנאים המונה 62 סוגים ו-3,160 מינים של סקולנטים וצמחים בשרניים.
כל הצמחים במשפחת הברומליים הם רב שנתיים, מינים רבים הם צמחים אפיפיטיים ורבים נוספים סוקולנטים. מספר קטן של צמחים הם ליתופיטיים.
מיון

משפחת הברומליים מחולקת לשלוש תת-משפחות:
ברומליאידים (Bromelioideae) - מונה 32 סוגים הכוללים כ-860 מינים
הסוג המוכר מתת המשפחה ברומליאידים הוא האננס. הסוג אכמאה נפוץ בישראל כצמח בית ומרפסת.
טילנדסיואידים (Tillandsioideae) - מונה 9 סוגים הכוללים כ-1300 מינים
סוגים ידועים בישראל מתת המשפחה טילנדסיואידים: גוזמניה, אריסאה וטילנדסיה.
פיטקאירניואידים (Pitcairnioideae) מונה 16 סוגים וכ-1000 מינים. אין נציגים בישראל מתת המשפחה פיטקאירניואידים.
אקוויליה

אקוויליה (בפורלן: Acuilee, בסלובנית: Oglej, בלטינית ואיטלקית: Aquileia) היא עיר רומית עתיקה במחוז פריולי-ונציה ג'וליה שבאיטליה. העיר שוכנת בצפון הים האדריאטי, בערך 10 קילומטרים מן הים, על לגונת הנהר נטיסה (Natissa), שערוצו השתנה מעט מאז תקופת הרומאים. בשנת 2009 התגוררו באקוויליה כ-3,500 תושבים.
אטילה ההוני תוקף את אקוויליה