מכונת לינוטייפ
תיאור > מערכת היציקה > הכור

הכור בלינוטייפ מחזיק נתך שמוכר בשמות "נתך הדפסה", "נתך יוטרי" (euteric), ובמקרים רבים כ"נתך לינוטייפ". הרכב הנתך הוא 84% עופרת, 4% בדיל, ו-12% אנטימון, או הרכב קרוב. זהו נתך דומה לנתך שנמצא בשימוש בדפוס בלט, מאז ימי יוהאן גוטנברג. כאשר בשאר הערך מוזכרת "עופרת", "נתך העופרת", או "הנתך", הכוונה לנתך זה.
רמת הנתך נשמרת על ידי הנמכה מבוקרת של מטיל עופרת לכור. במרכז הכור "באר" (well), שמתחתיתה נמשך צוואר, שמחומם בנפרד, המוליך את הנתך לפיית היציקה, דרכה מוזרקת העופרת לתבנית.
בדגמים הראשונים, הכור חומם על ידי מבער גז, עם מערכת בקרת טמפרטורה ששולטת על עוצמת המבער. מבער נוסף, עם בקרה ידנית, חימם את צוואר היציקה, כדי למנוע התמצקות בצוואר וסתימתו.
במהרה עברה החברה לכורים חשמליים, שמתאימים יותר לסביבת בית דפוס, לעומת כור הגז שמקומו בבית יציקה. חברת לינוטייפ החלה למכור דגמים עם כור חשמלי כבר בעשור הראשון של המאה ה-20, ואולי אף קודם, והיא גם סיפקה סיוע ללקוחות עם מכונה קיימת לשדרג את הכור.
לפי דרישה מיוחדת, סיפקה החברה גם כור המופעל על ידי "פרימוס" - מבער קרוסין, לסביבה בה אין חשמל ואין גז. מכונות אלו קיבלו את ההנעה ממקור חיצוני, ופעלו ללא חשמל כלל.
גם הכורים החשמליים המשיכו להשתכלל, עם כורים גדולים יותר, ובעלי הספק גבוה יותר, כדי לתמוך בקצב העבודה של המכונות המהירות, ושכלולים במנגנון בקרת הטמפרטורה, ומעבר מבקרה בעזרת ראוסטטים לכור עצמו ולצוואר, לתרמוסטט מלא, ששומר על טמפרטורה מדויקת של הנתך והצוואר.
בפעולת היציקה, יחד עם "נעילת" שורת הסדר והתבנית, הכור רוכן לפנים, באופן שפייתו נצמדת לגב התבנית.
כשהכור צמוד לתבנית, שצמודה מצידה השני לשורת הסדר, והמערכת כולה הדוקה, הבוכנה מונמכת ל"באר", ושולחת נתך, דרך הצוואר המחומם ופיית הכור, לתבנית. כשהתבנית מלאה הזרימה נפסקת, וזמן קצר אחר כך הבוכנה עולה חזרה, ומושכת אחריה את הנתך שבצוואר הכור, ומשאירה מסלול נקי ליציקת הגולם הבא. הכור מזדקף חזרה, ובכך למעשה מסתיים מחזור היציקה עבור הכור.
בלינוטייפ מספר מנגנוני בטיחות שתפקידם למנוע אפשרות שהזרקת הנתך תתבצע כשנעילת המערכת לקויה: למשל, אם השורה קצרה מדי, כלומר לא מכילה מספיק מטריצות ורווחים, גם אחרי שפס היישור דוחף את רגלי פסי הרווח ומרחיב את הרווחים לרוחבם המרבי, המטריצות עדיין אינן מהודקות זו לזו. הזרקת הנתך במצב כזה תיצור תופעה המכונה "שפריץ" (squirt), כשנתך עופרת חם מותז אל מחוץ לתבנית.
יש מכונות דפוס בהן "שפריץ" כזה ניתז אפילו מחוץ למכונה, ומוצא עצמו על הקירות, הרהיטים, ולפעמים אפילו העובדים. בלינוטייפ, השפריץ נשאר בדרך כלל במעלית הראשונה, שמחפה על התבנית, אבל טיפות עופרת מותכת יכולות גם לפגוע בסדר, שיושב בקרבת המערכת. כשזה קורה, העבודה נעצרת, ויש להסיר מחלקי המכונה את המתכת שהתמצקה עליהם - תהליך ממושך ומייגע.
כאמור, יש במכונה מספר מנגנונים המיועדים לעצור ולחסום את ההזרקה במצבים שיביאו לשפריץ. הגם שאמינותם של מנגנונים אלו שופרה עם השנים, היא אינה מושלמת, והתופעה לעיתים קורה. במכונת "אינטרטייפ" המתחרה, שאופן פעולתה ומנגנוניה כמעט זהים ללינוטייפ, מותקנים מנגנוני בטיחות שונים, ואמינים יותר.
הטמפרטורה של המתכת הנוזלית בכור היא כ-270° צלזיוס (עם שינויים קלים בהתאם להרכב המדויק של הנתך), שהיא טמפרטורה נמוכה יחסית, בהשוואה למתכות אחרות - זו אחת הסיבות שעושות את הנתך אטרקטיבי. סיבות נוספות הן מקדם התפשטות תרמי נמוך, והתמצקות למתכת קשה, המתאימה להדפסה. בזכות הטמפרטורה הנמוכה, התמצקות הנתך מהירה יחסית, מה שמאפשר מחזורי עבודה קצרים - מכונות הלינוטייפ המהירות ביותר יכולות לבצע מחזור יציקה שלם בפחות מ-4 שניות, ולייצר עד 15 גלמים בדקה. הגלמים אמנם נפלטים מהמכונה חמים, אבל בדרך כלל ניתן להחזיק גולם כזה ביד, מיד ביציאתו מהמכונה, בלי להיכוות.
הכור כולו עטוף בשכבת בידוד תרמי, הן כדי למזער את אובדן האנרגיה לסביבה עקב הולכה תרמית, והן כדי להימנע מיצירת סביבה לא נוחה לעבודה. בית דפוס, או נכון יותר, חדר הסדר בבית דפוס, בו פועלות עשרות מכונות לינוטייפ זו לצד זו הוא למעשה בית יציקה קטן, בו נוצקים גלמים חדשים כל רגע, ובכל זאת אין בו חום מעיק ותחושה של "כבשן", כמו בבית יציקה מסורתי בו פועלים עשרות כורים ומכונות יציקה.
אחד התוספים המקובלים הוא שעון, שמפעיל את הכור זמן מה לפני תחילת יום העבודה, כך שניתן להתחיל לסדר מיד בבתחילת היום, בלי צורך להמתין להתכת העופרת.
בפעולה ממושכת, עם הזמן צפים "סיגים" (dross) אותם צריך להסיר, על המתכת בכור. סיגים אלו הם בעיקרם בדיל ואנטימון שהתחמצנו, יחד עם זיהומים שונים שחדרו למתכת הממוחזרת, כמו שאריות דיו. בפעולה ממושכת כזו, חלק האנטימון והבדיל בנתך הולכים ויורדים בהתמדה, וכתוצאה מכך, המתכת, כלומר הגלמים, הולכים ונהיים "רכים". כדי לשמור על היחס הנחוץ להדפסה, יש להוסיף לנתך מדי פעם ״מנות״ של בדיל ואנטימון.