stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ניקולאי, רוזן מונפזאט
ביוגרפיה

הנסיך ניקולאי נולד בריגשוספיטלט אשר בקופנהגן ב-28 באוגוסט 1999. הוא הנכד הבכור של מרגרטה השנייה, מלכת דנמרק ובעלה המנוח, הנסיך הנריק.
הוא הוטבל לנצרות בקפלה של ארמון פרדנסבורג ב-6 בנובמבר 1999, על ידי הכומר הדני כריסטיאן תודברג. בהטבלה בוצעה לראשונה היצירה המוזיקלית "Lys på din vej", שהלחין פרדריק מגל והוקדשה לנסיך ניקולאי. הסנדקים שלו הם דודו מצד אביו, מלך דנמרק; דודתו מצד אמו, ניקולה ביירד; דוכס אדינבורו, פיטר סטיינסטרופ וקמילה פלינט. לאחר גירושיהם ב-2005, לנסיך יואכים ואלכסנדרה הייתה אחריות משותפת על הנסיך ניקולאי ואחיו.
כמו אביו ודודו, ניקולאי למד בבית הספר קרבס בקופנהגן. בשנת 2014 למד בכיתה י' בבית הספר הרלופסהולם בנסטווד וקיבל שם גם את השכלתו. כשעזב את בית הספר הרלופסהולם באוגוסט 2018, החל ניקולאי תוכנית צבאית דו - שנתית באקדמיה של הצבא הדני המלכותי בווארדה. עם זאת, הוא עזב חודשיים אחר כך, כשהחליט שקריירה בצבא לא מתאימה לו. ביולי 2019, הוא התקבל לבית הספר לעסקים של קופנהגן ללימודי מנהל עסקים.
תארים

תוארו של ניקולאי, שהיה במקור "הוד מעלתו הנסיך ניקולאי מדנמרק", הורחב ב-29 באפריל 2008 ל"הוד מעלתו הנסיך ניקולאי מדנמרק ורוזן מונפזאט". בספטמבר 2022, החליטה סבתו מרגרטה השנייה, מלכת דנמרק לשלול מילדיו של בנה יואכים את מעמדם הנסיכותי. החל מ-1 בינואר 2023, ניקולאי נקרא "הוד מעלתו הרוזן ניקולאי ממונפזאט". ניקולאי הגיב שהוא היה "המום ומבולבל" כשנודע לו על ההחלטה.
תארים > פרסים והוקרה

דנמרק: זוכה מדליית יובל רובי המלכה מרגרטה השנייה
דנמרק: מקבל מדליית יובל הזהב של המלכה מרגרטה השנייה
הערות שוליים

↑  Danmarks Radio, Bonanza. "Barnedåb – Prins Nikolai" (בדנית). אורכב מ-המקור ב-24 באפריל 2011. נבדק ב-11 בפברואר 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2 3  "Who is Prince Nikolai of Denmark?". Royal Central (באנגלית). 28 באוגוסט 2018. נבדק ב-22 בדצמבר 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  "Børnene bliver hos Alexandra BT Royale – www.bt.dk". 28 במאי 2018. ארכיון מ-28 במאי 2018. נבדק ב-28 במאי 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "H.H. Prins Nikolai Kongehuset". 28 במאי 2018. ארכיון מ-28 במאי 2018. נבדק ב-28 במאי 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Joachim og Alexandra skal skilles Indland DR". 28 במאי 2018. ארכיון מ-28 במאי 2018. נבדק ב-28 במאי 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Prins Nikolai skal på kostskole". TV2.dk (בדנית). 17 ביוני 2014. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Brown, Lisa (21 בינואר 2020). "Everything you need to know about Dior model Prince Nikolai of Denmark". www.standard.co.uk (באנגלית). ארכיון מ-27 בנובמבר 2020. נבדק ב-23 בדצמבר 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  
"Prins Nikolai optaget på militæruddannelse – TV 2". underholdning.tv2.dk (בדנית). 24 באפריל 2018. נבדק ב-22 בדצמבר 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Prince Nikolai of Denmark drops out of military training". Royal Central (באנגלית). 17 באוקטובר 2018. נבדק ב-22 בדצמבר 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Lykkegaard, Anne M. (31 ביולי 2019). "Prince Nikolai is to study Business Administration and Service Management at CBS". CBS WIRE (באנגלית). ארכיון מ-24 בנובמבר 2020. נבדק ב-22 בדצמבר 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Official photograph on the occasion of the 50 years anniversary of HM the Queen's accession to the throne".
סיימון ברידג'ס

| --- | --- |

 לידה:  12 באוקטובר 1976 (בן 47) אוקלנד, ניו זילנד 
 מדינה:  ניו זילנד ניו זילנד
 השכלה:  אוניברסיטת אוקלנד  בית הספר לכלכלה של לונדון  מכללת סיינט קתרין (אוקספורד) 
 מפלגה:  המפלגה הלאומית
 simonbridges.co.nz
 
סיימון ג'וזף ברידג'ס (באנגלית: Simon Joseph Bridges; נולד ב-12 באוקטובר 1976) הוא פוליטיקאי ועורך דין ניו זילנדי. הוא שימש כמנהיג המפלגה הלאומית ומנהיג האופוזיציה בשנים 2018–2020, וכיהן כחבר הפרלמנט מטעם טורנגה מאז 2008. הוא מילא מספר תפקידים בממשלת ניו זילנד, לרבות שר התחבורה (2014–2017) ושר הפיתוח הכלכלי (2016–2017). כיהן גם כממלא מקום יושב ראש הפרלמנט הניו זילנדי ממאי עד אוקטובר 2017.
ברידג'ס נבחר למנהיג המפלגה הלאומית ב-27 בפברואר 2018, אחרי שהחליף את ראש הממשלה הקודם ביל אינגליש, שהתפטר. הוא הפך לאדם הראשון ממוצא מאורי שכיהן כמנהיג מפלגה גדולה בניו זילנד.
ב-22 במאי 2020, בעקבות סקר משאל עם שלילי, התמודד ברידג'ס על הנהגת המפלגה והפסיד. הוא הוחלף על ידי טוד מולר. בשנות כהונתה הראשונה של ראש ממשלת ניו זילנד, ג'סינדה ארדרן, נודע כמנהיג האופוזיציה לממשלתה.
הערות שוליים

↑  Bracewell-Worrall, Anna (27 בפברואר 2018). "Live updates: National chooses Simon Bridges". Newshub. אורכב מ-המקור ב-27 בפברואר 2018. נבדק ב-27 בפברואר 2018. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Simon Bridges confirmed as new National leader, Paula Bennett remains deputy". TVNZ. 27 בפברואר 2018. נבדק ב-27 בפברואר 2018. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Edwards, Bryce (15 בפברואר 2018). "Political Roundup: Why Simon Bridges is probably National's next leader". The New Zealand Herald. אורכב מ-המקור ב-24 בפברואר 2018. נבדק ב-25 בפברואר 2018. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Lynch, Jenna (27 בפברואר 2018). "Māori leaders 'proud' of new National leader Simon Bridges". Newshub. אורכב מ-המקור ב-22 באפריל 2018. נבדק ב-22 באפריל 2018. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Roy, Eleanor Ainge (27 בפברואר 2018). "New Zealand: National party elects Maori leader and deputy to take on Jacindamania". The Guardian. אורכב מ-המקור ב-10 באפריל 2020. נבדק ב-23 במאי 2020. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Live: Todd Muller beats Simon Bridges in National Party leadership contest". Stuff (באנגלית). אורכב מ-המקור ב-23 במאי 2020. נבדק ב-2020-05-22. {{cite news}}:  (עזרה)
ערך זה הוא קצרמרבנושא פוליטיקאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
נשים קטנות (סרט, 1933)

| --- | --- |

כרזת הסרט נשים קטנות
 מבוסס על:  נשים קטנות מאת לואיזה מיי אלקוט
 בימוי:  ג׳ורג׳ קיוקור 
 הופק בידי:  מריאן ק. קופר 
 תסריט:  ויקטור הירמן, שרה י. מייסון 
 עריכה:  ג'ק קיצ'ין 
 שחקנים ראשיים:  קתרין הפבורן ג'ואן בנט פול לוקאס ג'ין פארקר פרנסס די ספרינג ביינגטון 
 מוזיקה:  מקס שטיינר 
 צילום:  הנרי ו. ג'ררד
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  RKO Radio Pictures
 חברה מפיצה:  RKO Radio Pictures
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  16 בנובמבר 1933
 משך הקרנה:  117 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט דרמה, סרט מבוסס יצירה ספרותית, סרט רומנטי 
 תקציב:  $424,000
 הכנסות:  $2,000,000
 הכנסות באתר מוג'ו:   littlewomen33
 פרסים:  פרס אוסקר לתסריט המעובד הטוב ביותר (ויקטור הירמן, שרה י. מייסון)  מועצת ביקורת הקולנוע האמריקנית: עשרת הסרטים הטובים ביותר 
 דף הסרט ב־IMDb
 
נשים קטנות (באנגלית: Little Women) הוא סרט דרמה אמריקאי משנת 1933, בבימויו של ג'ורג' קיוקור ובכיכובן של קתרין הפבורן, ג'ואן בנט, פרנסס די וג'ין פארקר. התסריט שנכתב בידי שרה י' מייסון וויקטור הירמן מבוסס על הרומן באותו שם מאת לואיזה מיי אלקוט שיצא לאור ב-1868.
הסרט הוא העיבוד השלישי לקולנוע של הספר. שני סרטי ראינוע יצאו לפניו. ב-1917 יצא סרט עם מינה גריי, וב-1918 יצא סרט אילם נוסף עם דורותי ברנרד. אחרי הגרסה הקולנועית הראשונה הופק ב-1949 עיבוד נוסף בכיכובם של ג'ון אליסון, אליזבת טיילור ופיטר לופורד וב-1994 יצא לאקרנים הסרט "נשים קטנות" בכיכובה של וינונה ריידר.
תקציר העלילה

העלילה מתרחשת בקונקורד שבמסצ'וסטס בתקופת מלחמת האזרחים האמריקנית. הסרט מתמקד במאבקיהן ובהרפתקאותיהן של ארבע האחיות לבית מארץ' ואימן האוהבת, המכונה בחיבה בשם מרמי (בגילומה של ספרינג ביינגטון). המשפחה מחכה לשובו מהמלחמה של האב המשרת כקולונל וכומר בצבא האיחוד. ג'ו (קתרין הפבורן) היא נערה נמרצת שמשמשת כבת לוויה לדודתה האמידה (עדנה מיי אוליבר). היא חולמת להיות סופרת מצליחה, ובינתיים היא כותבת מחזות שאחיותיה מבצעות לפני קהל ילדים. איימי (ג'ואן בנט) היא יפה אבל אנוכית. מג (פרנסס די) עובדת כתופרת, ובת' העדינה (ג'ין פארקר) מתאמנת בנגינה על קלאוויקורד, כלי נגינה ישן שזקוק לכוונון.
הבנות מתיידדות עם לורי (דאגלס מונטגומרי), צעיר שמגיע לגור עם סבו, מר לורנס (הנרי סטיבנסון), השכן העשיר של משפחת מארץ'. הן מוזמנות לנשף מפואר בבית משפחת לורנס, ושם פוגשת מג את המורה הפרטי של לורי, ג'ון ברוק (ג'ון לודג'). במהלך החודשים הבאים ג'ון מחזר אחרי מג, סיפור קצר ראשון מאת ג'ו יוצא לאור, ובת' מקבלת את הצעתו של מר לורנס, לבוא ולנגן בפסנתר שבביתו.
מרמי מגלה שבעלה מחלים מפציעה בבית חולים בוושינגטון, והיא נוסעת אליו כדי לטפל בו. בהיעדרה בת' נדבקת מתינוק של השכנים במחלת השנית. היא מחלימה אבל בבריאות רופפת. ההורים חוזרים הביתה, ומג מתחתנת עם ג'ון. לורי מצהיר על אהבתו בפני ג'ו, אבל היא דוחה את הצעת הנישואים שלו. ג'ו עוברת לגור בניו יורק ולפתח את קריירת הכתיבה שלה. היא גרה בחדרים שכורים שם היא פוגשת את פרופסור באר (פול לוקאס) בלשן גרמני עני. בעזרתו ובעידודו ג'ו משפרת את הכתיבה שלה, ופותרת את סבך רגשותיה לגבי לורי.
מצבה הבריאותי של בת' מתדרדר והיא קרובה למות. ג'ו חוזרת לקונקורד כדי להיות איתה. אחרי מותה של בת', מגלה ג'ו שאיימי, אותה לקחה הדודה מארץ' כבת לווייתה באירופה, התאהבה בלורי והסכימה להינשא לו. פרופסור באר מגיע מניו יורק כדי להציע נישואים לג'ו, והיא מקבלת את הצעתו. אחר כך איימי ולורי מתחתנים.
צוות השחקנים

קתרין הפבורן – ג'וזפין "ג'ו" מארץ'
פרנסס די – מרגרט "מג" מארץ'
ג'ואן בנט – איימי מארץ'
ג'ין פארקר – אליזבת' "בת'" מארץ'
ספרינג ביינגטון – מרמי מארץ'
דאגלס מונטגומרי – תיאודור "לורי" לורנס
פול לוקאס – פרופסור באר
עדנה מיי אוליבר – הדודה מארץ'
הנרי סטיבנסון – מר לורנס
ג'ון דייוויס לודג' – ברוק
סמואל ס. הינדס – מר מארץ'
נידיה וסטמן – מאמי
הארי ברספורד – דוקטור בנגס
מייבל קולקורד – האנה
הפקה

דייוויד או. סלזניק לא קיבל קרדיט על עבודתו בסרט, אבל הוא חזר ל-RKO מ-MGM כדי לפקח על ההפקה.
לבקשתה של הפבורן מעצב התלבושות וולטר פלונקט יצר את שמלתה לדמות של ג'ו על פי תלבושת בתמונה של סבתה מצד אימה. פלונקט עיצב מחדש את התלבושות של ג'ואן בנט כדי להסתיר את עובדת היותה בהיריון מתקדם. בנט לא סיפרה על הריונה לג'ורג' קיוקור כשהוא ליהק אותה לתפקיד.
לואיס קלוסר הייל לוהקה לשחק בתפקיד הדודה מארץ'. אחרי מותה ב-26 ביולי 1933, החליפה אותה השחקנית עדנה מיי אוליבר.
תקציב הסרט היה מיליון דולר. 4,000 איש עבדו במהלך השנה של הפקת הסרט. 3,000 פריטים שונים בהם תלבושות, ריהוט, ואביזרים ביתיים נבדקו שהם מתאימים לתקופה. הוב ארווין, אמן ומעצב פנים, נשכר כדי לפקח על עיצוב הסט. ביתה של לואיזה מיי אלקוט במסצ'וסטס שימש כמודל לבית משפחת מארץ' בסרט. צילומי החוץ נערכו באגם לנקסטר בסאנלנד, פרובידנציה רנץ' בהוליווד הילד, ובוורנר ברוס רנץ' בפסדינה.
יציאה לאקרנים

הקרנת הבכורה של הסרט הייתה ב-16 בנובמבר 1933 באולם המוזיקה רדיו סיטי. הוא שבר שיאי צפייה ונרשמו רווחים של 100,000 דולר בשבוע הראשון להקרנתו.
פרסים

התסריטאים שרה ו. מייסון ובעלה ויקטור הירמן זכו בפרס אוסקר לתסריט המעובד הטוב ביותר. הסרט היה מועמד לפרס אוסקר לסרט הטוב ביותר והפסיד לסרט "תהלוכה". ג'ורג' קיוקור היה מועמד לפרס אוסקר לבמאי הטוב ביותר והפסיד לפרנק לויד.
הערות שוליים

1 2  Richard Jewel, 'RKO Film Grosses: 1931-1951', Historical Journal of Film Radio and Television, Vol 14 No 1, 1994 p55
↑  Little Women (1917) on IMDb
↑  Little Women (1918) on IMDb
↑  Edwards, Anne (1985). A Remarkable Woman: A Biography of Katharine Hepburn. New York: William Morrow & Company. p. 110. ISBN 0-688-04528-6.
1 2 3  Little Women (1933) profile, tcm.com; accessed June 27, 2017.
↑  "Little Women". American Film Institute. נבדק ב-16 באוגוסט 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: no2009117129   WorldCat (עם LCCN): no2009-117129 
קתרין הפבורן בתפקיד ג'ו בטריילר של "נשים קטנות" (1933)
סלמאן זרקא

| --- | --- |

זרקא, 2017
 לידה:  1964 (בן 60 בערך) פקיעין, ישראל 
 לימודי רפואה:  בית הספר לרפואה של הטכניון
 התמחות:  בריאות הציבור, מנהל רפואי
 תואר:  אלוף-משנה בצה"ל תואר שני באפידמיולוגיה ובריאות הציבור תואר שני במדעי המדינה וביטחון לאומי פרופסור חבר
 תפקידים:  מנהל בית החולים רבקה זיו בצפת  ראש מחלקת הבריאות בחיל הרפואה
 
זרקא מקבל את פני שליח הממשל האמריקאי למזרח התיכון, ג'ייסון דב גרינבלט, שביקר בבית החולים רבקה זיו, 2017
סלמאן זרקא (בערבית: سلمان الزرقا; נולד ב-1964) הוא רופא דרוזי-ישראלי המכהן כמנהל בית החולים רבקה זיו בצפת. ביולי 2021 הוחלט למנותו לראש תוכנית "מגן ישראל" ("פרויקטור הקורונה").
הערות שוליים

↑  רשימת בוגרים, באתר קרן וקסנר
↑  על הספר, באתר ההוצאה לאור
↑  ענת יתח, ד"ר וולך: עבדתי לפי הספר וקיבלתי סטירת לחי, באתר mynet‏ העמק, 28 באוקטובר 2014
↑  מיכל רוזן, ‏ואלו 16 מדליקות ומדליקי המשואות בטקס הממלכתי בהר הרצל, באתר דבר העובדים בארץ ישראל, 8 במאי 2019
↑  ועדה מקצועית מייעצת למיגור ומניעת התפשטות מגפת הקורונה במגזר הערבי תיקון cdn.doctorsonly.co.il
↑  משרד הבריאות מינה ועדה מיוחדת למיגור הקורונה במגזר הערבי בחדרי חרדים, יוסי קלייו, 21 ביולי 2020
↑  עידו אפרתי, מנכ"ל בית החולים זיו, פרופ' סלמאן זרקא, ימונה לפרויקטור הקורונה, באתר הארץ, 14 ביולי 2021
| מגפת הקורונה בישראל ישראל |
| --- | --- | --- |
| חלק ממגפת הקורונה העולמית | חלק ממגפת הקורונה העולמית |  |
| גופים ממשלתיים וארגונים | משרד הבריאות • משרד האוצר • משרד הביטחון • קבינט הקורונה • מערכת הבריאות בישראל • מגן דוד אדום • מפקדת "אלון" • ועדת הקורונה • מרכז המידע והידע הלאומי למערכה בקורונה • מכון גרטנר • המכון למחקר ביולוגי בישראל • המטה לביטחון לאומי • מגן ישראל |  |
| חיסונים | לתת כתף • חיסון פייזר • חיסון מודרנה • פיתוח חיסון במכון הביולוגי |  |
| תקנים | התו הסגול • מתווה הרמזור • התו הירוק |  |
| טכנולוגיות למניעת הדבקה | המגן (אפליקציה) • הכלי |  |
| חקיקה | תקנות שעת חירום למאבק בנגיף הקורונה • צו בריאות העם (בידוד בית) • חוק סמכויות מיוחדות להתמודדות עם נגיף הקורונה החדש |  |
| בעלי תפקידים עד 17 במאי 2020 | ראש הממשלה, בנימין נתניהו • שר הבריאות, יעקב ליצמן • שר האוצר, משה כחלון • שר הביטחון, נפתלי בנט • מנכ"ל משרד הבריאות, משה בר סימן טוב • המשנה למנכ"ל משרד הבריאות, איתמר גרוטו • ראש שירותי בריאות הציבור במשרד הבריאות, סיגל סדצקי |  |
| בעלי תפקידים החל מ-17 במאי 2020 | ראש הממשלה, בנימין נתניהו • ראש הממשלה החלופי ושר הביטחון, בני גנץ • שר הבריאות, יולי אדלשטיין • שר האוצר, ישראל כ"ץ • מנכ"ל משרד הבריאות, חזי לוי (משה בר סימן טוב עד 18 ביוני 2020) • הממונה הלאומי לנגיף הקורונה, נחמן אש (רוני גמזו עד נובמבר 2020) • המשנה למנכ"ל משרד הבריאות, איתמר גרוטו (עד  פברואר 2021) • ראש שירותי בריאות הציבור במשרד הבריאות, שרון אלרעי פרייס (סיגל סדצקי עד יולי 2020) |  |
| בעלי תפקידים החל מ-13 ביוני 2021 | ראש הממשלה, נפתלי בנט • ראש הממשלה החלופי ושר החוץ, יאיר לפיד • שר הבריאות, ניצן הורוביץ • שר האוצר, אביגדור ליברמן • שר הביטחון, בני גנץ • מנכ"ל משרד הבריאות, נחמן אש (חזי לוי עד 11 ביולי 2021) • הממונה הלאומי לנגיף הקורונה, סלמאן זרקא (נחמן אש עד 14 ביולי 2021) • המשנה למנכ"ל משרד הבריאות, ספי מנדלוביץ' (מ-5 בספטמבר 2021) • ראש שירותי בריאות הציבור במשרד הבריאות, שרון אלרעי פרייס |  |
| שונות | השפעת מגפת הקורונה על ישראל |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007380248005171  LCCN: n2017188696  ORCID: 0000-0002-6429-9342  VIAF: 30150999575929870848   WorldCat (עם VIAF): 30150999575929870848 
זרקא מבקר בבית הנשיא ריבלין ויחד עם צוות המרכז הרפואי זיו, 2018
סופיה רון-מוריה

סופיה רון-מוריה
סופיה רון-מוריה (נולדה בשנת 1967) היא עורכת דין עיתונאית, כתבת פוליטית, פובליציסטית וסופרת ישראלית.
ביוגרפיה

נולדה בלנינגרד. בגיל שש עשרה התקרבה ליהדות והייתה פעילה במחתרת יהודית וציונית. בשנת 1988 עלתה ביחד עם אמה לארץ ונקלטה במרכז קליטה במבשרת ציון. לאחר מכן עברה לגור בקריית ארבע ובחברון.
בשנות ה-90 החלה את הקריירה העיתונאית שלה ככתבת פוליטית בעיתון הדובר רוסית "וסטי". בשנת 1998 הוציאה את ספרה הראשון "נעבור את פרעה" בשפה הרוסית. השר לשעבר יוסי שריד הגיש תביעת דיבה נגדה עקב דמיון בינו לבין אחת הדמויות בספר המוצגת באור שלילי, אך לבסוף הסיר את תביעתו בטרם התמנותו לשר. באותה שנה היא נבחרה לאשת השנה בתחום התקשורת של העיתון "וסטי". לאחר מכן החלה לעבוד ככתבת פוליטית בעיתון "מקור ראשון". בשנת 2009 הוציאה לאור את ספרה הראשון בעברית "החתן העשירי". בשנים האחרונות החלה לכתוב מאמרים פובליציסטים באתר "nrg" ובעיתון "מעריב".
ב-2 בדצמבר 2014, עם פתיחתה הלא-רשמית של מערכת הבחירות לכנסת העשרים הודיעה רון-מוריה על כוונתה להתמודד בפריימריז לרשימת הבית היהודי, אך לא הגיעה למקום ריאלי ולא שובצה ברשימה הסופית שהוגשה לוועדת הבחירות המרכזית. בתחילת 2019 יצא ספרה "להרוג את בת שבע" בהוצאת ספרי צמרת, העוסק בעורכת דין צעירה המתמודדת בפריימריז.
רון-מוריה היא אם לשלושה בנים. היא הייתה נשואה ליוחאי רון ולאחר מכן ליעקב מוריה. יעקב נפטר ב-2008.
ב-2014 נישאה בשלישית לבני לוין. תושבת ירושלים.
רון-מוריה הייתה מועמדת לכנסת ה-24 מטעם מפלגת תקווה חדשה בה שובצה במקום ה-25.
הערות שוליים

↑  סופיה רון מוריה הודיעה על כוונתה להתמודד בבחירות לבית היהודי, באתר "סרוגים", 2 בדצמבר 2014
↑  בנצי רובין, אוריאל בארי, ‏רשמית: כך נראית רשימת תקווה חדשה לכנסת, באתר "סרוגים", 3 בפברואר 2021
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007301790905171  LCCN: no2009180573  VIAF: 103026184   WorldCat (עם VIAF): 103026184
נפגשנו שוב

| --- | --- |
 סינגל בביצוע דודו זכאי
 מתוך האלבום מישהו בא ואמר
 יצא לאור:  1974
 סוגה:  זמר עברי
 שפה:  עברית 
 כתיבה:  שייקה פייקוב
 לחן:  שייקה פייקוב
 עיבוד:  אלכס וייס
 
"נפגשנו שוב" הוא שיר עברי שנכתב והולחן על ידי שייקה פייקוב ובוצע על ידי הזמר דודו זכאי בעיבודו של אלכס וייס בשנת 1974.
רקע

שייקה פייקוב שירת במילואים בתור צפן בחפ"ק של חטיבת שריון צפונית והשתתף כלוחם במלחמת ששת הימים ובמלחמת יום הכיפורים. חלק מחוויותיו מאותן מלחמות קיבלו ביטוי בשירים שכתב או הלחין, בראשם: "נפגשנו שוב" שנכתב בעקבות מלחמת יום הכיפורים,
דודו זכאי השתתף בסדרת המופעים המוזיקליים של בני ההתיישבות העובדת (בעיקר קיבוצים) ניחוחי חציר שהפיקה רשות השידור בשנות השבעים.
פייקוב צפה במופע ובחר בזכאי לבצע את השיר. שהחל את שיתוף הפעולה הפורה בין פייקוב לבין זכאי.
במצעדים

השיר נכנס בשנת 1974 למצעד הפזמונים בקול ישראל, והגיע למקום השני.
במצעד הפעמונים השנתי של שנת תשל"ד (1974) הגיע השיר למקום התשעה עשר.
מיקומי שיא

|   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (1974)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (1974)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (1974)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (1974)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  ישראל | מדיה פורסט ישראל | - |  |
|  ישראל | קול ישראל | 2 |  |
|   ‏‏‏  מצעדי סוף השנה (1974)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדי סוף השנה (1974)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדי סוף השנה (1974)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדי סוף השנה (1974)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  ישראל | מדיה פורסט ישראל | - |  |
|  ישראל | קול ישראל | 19 |  |
סיזר אוגוסטוס רודני

סיזר אוגוסטוס רודני (באנגלית: Caesar Augustus Rodney;‏ 4 בינואר 1772 – 10 ביוני 1824) היה עורך דין ופוליטיקאי אמריקאי מדלאוור. הוא היה חבר המפלגה הדמוקרטית-רפובליקנית, שכיהן כחבר האספה הכללית של דלאוור, חבר בית הנבחרים של ארצות הברית, סנאטור, התובע הכללי של ארצות הברית ושגריר ארצות הברית בארגנטינה.
ראשית חייו

סיזר רודני נולד בדובר, דלאוור, לתומאס רודני ואליזבת פישר. הוא היה אחיינו של סיזר רודני, מחותמי הכרזת העצמאות של ארצות הברית. לאחר שסיים את לימודיו ב-1789 באוניברסיטת פנסילבניה, הוא למד משפטים בהדרכתו של ג'וזף ב. מקיין מפילדלפיה וב-1793 הוא התקבל ללשכת עורכי הדין. הוא עסק בעריכת דין בוילמינגטון ובניו קאסל במשך שלוש השנים הבאות. הוא נשא לאישה את סוזן האן, בתו של קפטן ג'ון האן והם בנו את ביתם שנקרא "קול ספריגס", ליד וילמינגטון.
קריירה משפטית ופוליטית

רודני כיהן שש תקופת כהונה בבית הנבחרים של דלאוור מ-1797 ועד 1802, שם הוא היה לאחד המנהיגים של המפלגה הג'פרסונית, שלאחר מכן הייתה למפלגה הדמקורטית-רפובליקנית. הוא זכה לעידוד מתומאס ג'פרסון להתמודד על מושב בבית הנבחרים של ארצות הברית נגד הפדרליסט ג'יימס ביירד, ובמסע בחירות ערני הוא ניצח בסופו של דבר בהפרש של 15 קולות. בעת כהונתו בבית הנבחרים הוא היה חבר בוועדת המיסוי והתקציב (אנ') וזכה למוניטין ארצי כאחד מאלה שמונו בינואר 1804 להכין את סעיפי הליך ההדחה נגד ג'ון פיקרינג, שופט בית המשפט המחוזי של ארצות הברית בניו המפשייר. פיקרינג הואשם בהתנהלות בלתי הולמת לשופט וזיכויו נתפש כחיזוק עצמאות הרשות השופטת. בדצמבר אותה שנה הוביל רודני הליך הדחה נוסף נגד שופט בית המשפט העליון סמואל צ'ייס.
לאחר שכיהן תקופה אחת בבית הנבחרים ממרץ 1803 ועד מרץ 1805, הוא נוצח בבחירות של 1804 על ידי ביירד על חודו של קול. השניים שהיו יריבים פוליטיים, נותרו ידידים אישיים במהלך הקריירות הפוליטיות שלהם.
בעוד שרודני בילה את רוב הקריירה המשפטית שלו בשירות הציבורי, הוא לקח על עצמו תיק משפטי בולט אחד כעורך דין פרטי בשנה שלפני מינויו כתובע הכללי. ב-1806 הוא הופיע בית המשפט העירוני של פילדלפיה כדי להגן על אגודת הסנדלרים של פילדלפיה כנגד האשמה בקנוניה. ההאשמה בקנוניה הוגשה על ידי סוחרי נעליים בהתבסס על הניסיונות של יצרני הנעליים להתארגן כדי לקבוע את שכרם ואת שעות עבודתם. רודני לא הצליח לדאוג לזיכוים של העובדים.
התובע הכללי של ארצות הברית

ב-20 בינואר 1807 מינה נשיא ארצות הברית, תומאס ג'פרסון, את רודני כתובע הכללי של ארצות הברית. הוא כיהן בתפקיד עד תום נשיאותו של ג'פרסון וכמעט שלוש שנים בתקופת נשיאותו של ג'יימס מדיסון. כתובע הכללי השתתף רודני כחבר בצוות התביעה במשפט הבגידה השני של סגן הנשיא לשעבר, ארון בר. ב-5 בדצמבר 1811 התפטר רודני בשל חוסר שביעות רצונו על כך שלא מונה לבית המשפט העליון. במלחמת 1812 הוא היה קפטן בכוח רובאים שהפך לרגימנט הארטילריה הראשון של דלאוור. הוא שירת בפורט יוניון שבווילמינגטון, ליד הגבול הקנדי, וסייע להגנת בולטימור ב-1814
קריירה פוליטית מאוחרת

רודני שב לפוליטיקה ושירת בסנאט של דלאוור במשך שלושה מושבים בשנים 1815–1817. ב-1820 הוא נבחר שוב לבית הנבחרים של ארצות הברית וכיהן בו ממרץ 1821 ועד ינואר 1822, כאשר הוא נבחר לסנאט של ארצות הברית. בסנאט הוא כיהן שנה אחת מלבד וב-29 בינואר 1823 הוא התפטר כדי לקבל מינוי דיפלומטי. בשנה זו הוא היה הסנאטור היחידי מדלאוור שכיהן מטעם המפלגה הדמוקרטית-רפובליקנית אי פעם.
יחד עם ג'ון גרהאם ותאודוריק בלנד, הוא נבחר ב-1817 על ידי הנשיא ג'יימס מונרו למשלחת דיפלומטית מיוחדת לאמריקה הדרומית. רודני נבחר להוביל את המשלחת כדי לחקור אם יש להכיר במדינות החדשות שהוקמו אז באמריקה הדרומית. הוא דחף לביצוע הכרה זו ויחד עם גרהאם הוא פרסם ב-1819 הוא פרסם את ממצאיהם בדוח שנקרא "דיווחים על המדינות הנוכחיות והפרובינציות המאוחדות של אמריקה הדרומית. דוח זה תרם ככל הנראה רבות לחשיבה שהייתה מאחורי המדיניות שבסופו של דבר נקראה דוקטרינת מונרו. הוא גם הוביל למינויו של רודני ב-1823 כשגריר ארצות הברית בפרובינציות המאוחדות של ריו דה לה פלטה (לאחר מכן ארגנטינה). הוא כיהן בתפקיד זה עד למותו.
מותו ומורשתו

סיזר אוגוסטוס רודני נפטר ב-10 ביוני 1824 בבואנוס איירס. הוא נטמן בבית הקברות ויקטוריה הבריטי שם. בהמשך הועברו עצמותיו לקריפטה של קתדרלת סנט ג'ון בבואנוס איירס.
סביבה היסטורית סקוטלנד

|  מידע כללי |
| --- | --- |
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 תחום שיפוט:  סקוטלנד 
 תאריך הקמה:  2015 
 מטה מרכזי:  אדינבורו 
 אתר רשמי
 
הסביבה ההיסטורית סקוטלנד (בסקוטית גאלית: Àrainneachd Eachdraidheil Alba; באנגלית: Historic Environment Scotland, בראשי תיבות: HES) הוא גוף ציבורי ממשלתי בסקוטלנד, האחראי על מחקר, טיפול וקידום הסביבה ההיסטורית של סקוטלנד. היא הוקמה בשנת 2015 ממיזוג הסוכנות הממשלתית סקוטלנד ההיסטורית עם הוועדה המלכותית למונומנטים עתיקים והיסטוריים של סקוטלנד (RCAHMS). בין יתר התפקידים, הסביבה ההיסטורית סקוטלנד שומרת על יותר מ-300 נכסים בעלי חשיבות לאומית, כולל טירת אדינבורו, סקארה ברי ופורט ג'ורג'.
היסטוריה

האחריות שלה חולקה בעבר בין סקוטלנד ההיסטורית, סוכנות ממשלתית האחראית על נכסים בעלי חשיבות לאומית, לבין הוועדה המלכותית למונומנטים עתיקים והיסטוריים של סקוטלנד, שאספה וניהלה רשומות על הסביבה ההיסטורית של סקוטלנד. על פי תנאי הצעת החוק של הפרלמנט הסקוטי שפורסם ב-3 במרץ 2014, השניים פורקו ותפקידם הועבר ל"סביבה ההיסטורית סקוטלנד", ב-1 באוקטובר 2015.
הסביבה ההיסטורית סקוטלנד היא גוף ציבורי שאינו מחלקתי בעל מעמד של גוף ללא מטרות רווח, המנוהל על ידי חבר נאמנים שממונה על ידי הממשלה הסקוטית. הגוף מיישם את "מקומנו בזמן", אסטרטגיית הסביבה ההיסטורית של סקוטלנד ואחראי על מבנים ומונומנטים בטיפול המדינה, כמו גם אוספים לאומיים של כתבי יד, רישומים ותצלומים. מעבר לאוספים אלה, הסביבה ההיסטורית סקוטלנד מספקת מימון והכוונה לעבודות שימור וחינוך ברחבי סקוטלנד.
Canmore הוא מאגר מקוון שמתוחזק על ידי הסביבה ההיסטורית סקוטלנד מאז 2015. בעבר היא הוחזקה על ידי הוועדה המלכותית למונומנטים עתיקים והיסטוריים של סקוטלנד.
ראו גם

מונומנט רשום
קאדו (ויילס)
הערות שוליים

↑  "A new lead public body for the historic environment" (PDF). Historic Environment Scotland.
↑  "Historic Environment Scotland Bill". Scottish Parliament. נבדק ב-6 ביולי 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  McKenzie, Steven (30 בספטמבר 2015). "Monuments body RCAHMS produces final report ahead of merger". BBC News. אורכב מ-המקור ב-15 בספטמבר 2016. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "About Historic Environment Scotland". Historic Environment Scotland.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987012502100005171  ISNI: 0000 0004 5903 3421  LCCN: no2016092444  VIAF: 21147121671726390035   WorldCat (עם VIAF): 21147121671726390035
סיימון בוליבר באקנר

| --- | --- |

 לידה:  1 באפריל 1823 מחוז הארט, ארצות הברית 
 פטירה:  8 בינואר 1914 (בגיל 90) מחוז הארט, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 מקום קבורה:  בית הקברות פרנקפורט, קנטקי 
 השכלה:  האקדמיה הצבאית של ארצות הברית 
 תפקיד:  מושל קנטקי (30 באוגוסט 1887–2 בספטמבר 1891) 
 מפלגה:   המפלגה הדמוקרטית
 חתימה:   
 
סיימון בוליבר באקאנר (באנגלית: Simon Bolivar Buckner;‏ 1 באפריל 1823 – 8 בינואר 1914) היה חייל בצבא ארצות הברית ולימים פוליטיקאי אמריקאי, אשר לחם במלחמת ארצות הברית–מקסיקו ולאחר מכן שירת בצבא הקונפדרציה במהלך מלחמת האזרחים האמריקנית. לימים גם נבחר למושל קנטקי ה-30.