stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יהדות סלוניקי
היסטוריה > היישוב היהודי מהתקופה ההלניסטית ועד הכיבוש העות'מאני

את ייסוד הקהילה היהודית בסלוניקי מייחסים ליהודים שבאו מאלכסנדריה שבמצרים, באמצע המאה השנייה לפני הספירה. יהודים אלו הקימו במרוצת הזמן שני בתי כנסת, "עץ החיים" ו"עץ הדעת". במאה הראשונה לספירה הייתה קהילה יהודית מאורגנת ובעלת השפעה, כך לפי תיעוד בברית החדשה המציין כי בעיר היה בית-כנסת בו הטיף השליח הנוצרי פאולוס במשך שלוש שבתות רצופות, אך היהודים דחו אותו.
קבלת הנצרות על-ידי הקיסר קונסטנטינוס בשנת 313 לספירה לא השפיעה באופן מהותי על הקהילה היהודית בסלוניקי, אך מצב זה השתנה עת פעל תאודוסיוס הראשון להמיר את דתם של תושביה היהודים של האימפריה הרומית המזרחית לדת הנוצרית ואסר עליהם התכנסויות. לאחר זמן הוציא הקיסר צווים שונים שהצרו עוד את צעדי הקהילה היהודית.
עם הקמת האימפריה הביזנטית בשנת 395 לספירה, נעשתה סלוניקי לעיר השנייה בגודלה במדינה (אחרי קושטא), והקהילה היהודית בה הייתה נתונה לרדיפות מצד השלטון הנוצרי. תיעוד מהמאה ה-11 מספר על קיומה של קהילה יהודית קראית בעיר שהתקיימה עד המאה ה-16.
בשנת 1096 פשטה בקהילה היהודית בסלוניקי תנועה משיחית, ככל הנראה בהשפעת מעשי הטבח שבוצעו ביהודי לותריניגיה וקהילות הריינס, כהקדמה לקריאתו של האפיפיור אורבנוס השני למסע צלב ולשחרור אדמת הקודש מהכיבוש המוסלמי. התנועה חדלה להתקיים עם כיבוש ירושלים על-ידי הצלבנים בשנת 1099.
בשנת 1169 ביקר בעיר מגלה הארצות היהודי בנימין מטודלה, והעיד על קיום קהילה יהודית גדולה עם תלמידי חכמים במקום:
...והיא עיר גדולה מאוד ובה כמו חמש מאות יהודים ושם הרב רבי שמואל ובניו תלמידי חכמים והוא שם ממונה על היהודים תחת יד המלך ורבי שבתאי חתנו ורבי מיכאל ושם גלות גדול ליהודים והם מתעסקים במלאכות
בשנת 1185 כבש הצבא הנורמני של סיציליה את סלוניקי וטבח בתושביה(אנ'). היהודים הגנו יחד עם היוונים על העיר, וההגמונים של אותה תקופה דיברו בשבח היהודים בשל נאמנותם.
יהודים מהונגריה נמלטו לעיר בשנת 1376 עקב צו גירוש ליהודים שהוציא לאיוש הראשון, מלך הונגריה. בשנת 1430 כבש מוראט השני, סולטאן טורקיה את העיר והגן על כלל התושבים והיהודים בפרט. ארבעים שנה אחרי הכיבוש הטורקי הגיעו יהודים לעיר בעקבות גירוש בוואריה והקימו קהילה אשכנזית בצד הקהילה הרומניוטית הוותיקה. הקהילה ('קהל קדוש וארנבוק') שמרה על ייחודה, חבריה דיברו יידיש בדיאלקט מיוחד והתפללו לפי נוסח אשכנז עד שהתפזרה בתחילת המאה ה-20.
היסטוריה > הופעת השבתאות

האירוע המרכזי בחיי הקהילה במאה ה-17 חל בבואו של שבתאי צבי מייסד תנועת השבתאות; בשנת 1658 הגיע שבתאי צבי לסלוניקי והתקבל בתחילה בכבוד על ידי יהודי העיר וקנה לעצמו מעריצים, עד שעשה מעשים אסורים על פי ההלכה והתבקש על ידי רבני סלוניקי לעזוב את העיר.
בשנת 1666 התאסלם שבתאי צבי בקושטא שבאימפריה העות'מאנית, מעשה שגרם לזעזוע בקרב הקהילה היהודית בסלוניקי ובעולם היהודי כולו. מספר שנים לאחר מותו של שבתאי צבי התאסלמו מספר משפחות מבני סלוניקי וכך נולדה הכת "דונמה" שהתפשטה לקושטא ולמקומות אחרים. בעקבות הסערה סביב שבתאי צבי, התאחדו 30 העדות היהודיות בסלוניקי לקהילה אחת, ובראשה שלושה רבנים קבועים, וכל בתי הדין בקהילה אורגנו מחדש על-פי שלוש חטיבות לדיני אישות, חזקות, איסור והיתר.
היסטוריה > הפראנקוס בסלוניקי

בתחילת המאה ה-18 הגיעו לסלוניקי יהודים איטלקים בעיקר מליבורנו, רובם סוחרים עשירים ובנקאים. יהודים אלו היו סנוניות ראשונות של תהליכי מודרניזציה וחילון בקרב יהודי סלוניקי. הפראנקוס תרמו לפיתוח התעשייה בעיר בהקמת תשתית תאורה, ביצור, בהפצת גז טבעי, בפיתוח אמצעי תחבורה, טחנות מים שסייעו לייצור הטקסטיל, ייסדו בתי חרושת, בתי חולים ובתי ספר, תקעו יתד בתעשיית הטבק ובקידום התיעוש והמודרניזציה של העיר. הפראנקוס היו בעלי בתי החרושת, בתי המסחר ובנקים, דרכם הפעילו רשת פיננסית בינלאומית. בין היתר היו בבעלות הפראנקוס בתי מלאכה גדולים שבהם עבדו חלק מבני הקהילה באריגה ובצביעת בדים. ההגמוניה על המסחר הייתה בידי שתי משפחות יהודיות אצילות: אלאטיני ומודיאנו.
הפראנקוס היוו מעמד אריסטוקרטי סגור רם-מעלה, נישואים בינם לבין יהודי המקום כמעט שלא התקיימו, פעילותם למען השכלה מודרנית לבניהם, אורח חייהם והפטור שקיבלו ממיסים עוררו עליהם לא אחת תרעומת מצד רבני הקהילה. במרוצת הזמן השתלבו בני הפראנקוס בקרב הקהילה היהודית המקומית, חלק ניכר מפרנסי ונשיאי הקהילה באו מקרבם.
בסוף המאה ה-18 הייתה קהילת סלוניקי בין הגדולות שבקהילות היהודיות בעולם ואחת הקהילות החשובות ביותר בין קהילות הבלקן, ואף כונתה "ירושלים דבלקן". הנוכחות היהודית בעיר הייתה כה ניכרת עד כי עסקי המסחר בה, לרבות הנמל, הושבתו ממלאכה בשבתות ובמועדי ישראל, בין רבני העיר באותה תקופה היו שמואל יצחק מודילינו, אברהם הכהן מסלוניקי, חיים יצחק הכהן חסיד ויוסף בן דוד מסאלוניקי.
בשנת 1881 גירשה רוסיה מתחומה יהודים שהיו נתיני האימפריה העות'מאנית ואלו נקלטו בחלקם הגדול בסלוניקי.
בשנת תרמ"ז 1887 תיאר סופר צרפתי לא יהודי שביקר בעיר את התושבים היהודים:
מתוך 130 אלף תושבים יש פה בערך 70 אלף יהודים. אינני חושב שנמצא כמספר הזה אפילו בירושלים. בשום מקום בעולם אין היהודים מרגישים את עצמם כמו בבית יותר מאשר כאן. הם מבכרים את שלטון הטורקים על ממשלת הנוצרים.. רובם מדברים ספרדית עתיקה שהייתה שפת אבותיהם. מצבם הכלכלי הפורח באופן יחסי מושך לכאן גם מהגרים מאיטליה. ראיתי את היהודים בחנויות שלהם, ברחובות, בנמל, במשרדי הסוכנויות... יש להם מן הליכה חופשית שכזאת... היהודים מתעסקים בכל העבודות, ממלאכת כפיים ועד התפקידים המנהליים הגבוהים ביותר, סבלים, מתורגמנים ופקידים מתווכים ובנקאים. השמות אלאטיני ומודיאנו ידועים גם במארסיליה, פריס ובלונדון לא פחות מאשר בים האגאי. על יד השוק הישן נמצא הארמון הנהדר של מודיאנו..הסוחרים הגדולים הם בעלי צדקה..
היסטוריה > התפתחות התנועה הלאומית-ציונית אל מול התנועה הסוציאליסטית

החל מסוף המאה ה-19 התפתחו בקרב יהודי סלוניקי שתי מגמות חברתיות-פוליטיות מנוגדות, האחת לאומית-ציונית והאחרת סוציאליסטית. בשנת 1899 נוסדה בסלוניקי אגודה בשם "קדימה", שעסקה בלימוד השפה העברית, היסטוריה יהודית והפיצה רעיונות ציוניים. אגודה נוספת, סוציאליסטית "מועדון בוגרי אליאנס" קמה שנה לאחר מכן והסתמכה על מערכת החינוך של אליאנס בסלוניקי שנוסדה באמצע המאה ה-19.
התומכים בזרם הלאומי-ציוני פעלו בשני מישורים שהיו לעיתים מנוגדים, מישור פעולה אחד הוביל להתנתקות מסלוניקי ועלייה לארץ ישראל, מגמה שבאה לידי ביטוי ראשון בתחילת שנות ה-30 של המאה ה-20 לאחר פרעות קמפבל. מישור הפעולה השני היה להקים אוטונומיה יהודית בסלוניקי וסביבתה, מעין עיר-מדינה שבה ליהודים יהא שלטון עצמי ואוטונומיה מוחלטת.
בני הזרם הסוציאליסטי שאפו להטמע בחברה היוונית, הם ראו עצמם אזרחים יוונים בני דת משה ורובם ככולם השתייכו לבני המעמד הגבוה, סוחרים ובנקאים אמידים בוגרי אליאנס שהיו לרוב בעלי זיקה נמוכה לדת וראו בציונות ובלאומיות סכנה לעתידם החברתי והכלכלי.
היסטוריה > הכיבוש היווני והשריפה הגדולה של 1917

עם ניצחון יוון על האימפריה העות'מאנית במלחמת הבלקן הראשונה וכיבוש סלוניקי, נכנס הצבא היווני לעיר ב-1912, והמיעוטים, ובכללם היהודים, הושוו בזכויותיהם עם שאר תושבי יוון.
בתחילת המאה ה-20, עת הכיבוש היווני של סלוניקי מנתה האוכלוסייה היהודית 80,000 נפש, למעלה ממחצית מאוכלוסיית העיר.
בשבת ל' באב ה'תרע"ז (18 באוגוסט 1917) כילתה שרפת ענק (אנ') למעלה משלושת רבעי העיר, כ-4,100 בתים, מרביתם של יהודים, בשטח כולל של 217 הקטאר. בשרפה אבדו מרבית בתי הספר הציבוריים והפרטיים, 32 בתי כנסת של הקהלים השונים, בתי מדרש וישיבות, השוק היהודי הישן וחנויות רבות באזור המסחרי. כמו כן נשרפו כליל בית הדפוס של חברת 'עץ החיים' ובית היתומים על שם קארלו אלאטיני.
רבים השתדלו לסייע ליהודי סלוניקי, ובהם סר משה מונטיפיורי ויהודית מונטיפיורי ובני משפחת רוטשילד.
השרפה הותירה למעלה מ-50,000 יהודים ללא קורת גג, ומאז חלה שקיעה במצבם של היהודים בעיר. בזמן מלחמת העולם הראשונה עזבו רבים מהיהודים את העיר, הן בשל תוצאות השרפה של 1917, שהותירה יהודים רבים חסרי קורת גג, והן בשל הגירת פליטים יווניים רבים מאנטוליה בעקבות הכיבוש הטורקי. בקרב הפליטים הללו התפתחה תנועה אנטישמית פשיסטית, ובנוסף הוטלו גזרות על תושבי סלוניקי היהודים, כגון איסור פתיחת עסקים בימי ראשון, הגבלה על לימודים בבתי הספר היהודיים ועוד.
בשנת 1921 התמנה כרב העיר הרב בן ציון חי עוזיאל. זמן קצר לאחר מכן הוא עלה ארצה והתמנה להרב הראשי לישראל והראשון לציון, ולממלא מקומו התמנה הרב עמנואל ברודו. לאחר פטירתו התמנה לממלא מקומו הרב חיים חביב, שנספה עם בני קהילתו באושוויץ-בירקנאו.
בשנת 1922 החלה בנייתו של שוק מודיאנו במסגרת שיקום העיר לאחר השרפה הגדולה שהתחוללה בעיר ב-1917, אשר תוכנן על ידי האדריכל אלי מודיאנו, בן למשפחת מודיאנו היהודית-איטלקית הידועה בעיר.
דו"ח של הסיגורנצה הרומנית מיום 3 בינואר 1928 מציין שבמהלך משחק כדורגל בסלוניקי של הקבוצה הרומנית Unirea Tricolor, הותקפו הרומנים על ידי היהודים המקומיים בעקבות המהומות האנטישמיות הסטודנטיאליות ברומניה וזיכויו של רוצח היהודי דוד פאליק.
בתחילת שנות ה-30 החלה מגמה של אנטישמיות גואה שהגיעה לשיאה בפרעות קמפבל בשנת 1931, ובעקבותיהן היגרו כעשרת אלפים יהודים מסלוניקי לארץ ישראל. העולים התיישבו בשכונות כמו שכונת פלורנטין ושפירא בתל אביב, שכונת בן ציון בנתניה והמושב צור משה. העולים, שרבים מהם היו קשורים לעסקי הימאות עוד בסלוניקי, תרמו תרומה מכרעת לפיתוח ענף הימאות בארץ. רבים מהם עבדו בנמל חיפה, והם היו מעורבים באופן בולט בהקמת נמל תל אביב ותפעולו בעקבות השבתת נמל יפו במהלך המרד הערבי הגדול.
בשנת 1933 התמנה הרב ד"ר צבי קורץ יהודי אשכנזי יליד גליציה, ששימש גם בתפקיד ראש היודנראט בתחילת המלחמה, עובדה שבגינה דמותו שנויה במחלוקת בקרב ניצולי שואת יהודי יוון.
ב-1935 ישבו בסלוניקי כ-53,300 יהודים, מתוכם 5000 יהודים בעלי נתינות זרה: יוגוסלבית, איטלקית, ספרדית ופורטוגזית, מספר דומה של יהודים היה ערב פרוץ מלחמת העולם השנייה.
היסטוריה > מלחמת העולם השנייה ושואת יהודי סלוניקי > דרכי ההצלה של היהודים

עם כניסתם של יהודי סלוניקי לגטאות, בתחילת 1943, ניסו רבים להמלט בעיקר על ידי רכישת תעודות זהות מזויפות מהרשויות השונות או על ידי בריחה לאזורים כפריים של לאריסה ואתונה שהיו תחת אזור שליטה איטלקי ובהם האכיפה ורדיפת היהודים הייתה מצומצמת באופן משמעותי.
היסטוריה > מלחמת העולם השנייה ושואת יהודי סלוניקי > דרכי ההצלה של היהודים > יהודים בעלי אזרחות זרה

בסלוניקי חיו יהודים בעלי נתינות זרה בעיקר איטלקית, ספרדית ועות'מאנית. ערב מלחמת העולם השנייה היו רשומים בקונסוליה הספרדית בסלוניקי כ-560 יהודים בעלי אזרחות ספרדית.
מכיוון שהיטלר רצה שפרנקו (הגנרליסימו הספרדי) יצטרף לצדו במלחמה הוא לא נגע לרעה ביהודים בעלי אזרחות ספרדית, והם היו פטורים מכל הגזרות הנאציות. הם לא נדרשו לשאת טלאי צהוב ולעבור לאזור הגטו. כאשר התברר בהמשך המלחמה שפרנקו אינו מעוניין להצטרף להיטלר, אותרו כ-367 יהודים על פי רשימת הכתובות שהייתה בקונסוליה הספרדית ונשלחו לברגן-בלזן, לשמש כבני ערובה ואמצעי לחץ על פרנקו להצטרף למלחמה. קבוצה זו נשארה מ-30 ביולי 1943 עד ל-2 בפברואר 1944, אז הצליח פרנקו לשחררם ולהעביר אותם ארצה דרך מרוקו ומצרים. הם הגיעו לתל אביב ב-4 בדצמבר 1944.
144 היהודים הנותרים (שלא נתפסו במשלוח הראשון) הצליחו באביב 1943 לברוח ולהסתתר באתונה, בעזרת השתדלותו של הקונסול הכללי של ספרד סבסטיאן רומרו רדיגאלס בפני שלטון הכיבוש האיטלקי. ב-2 באפריל 1944 הם נשלחו לברגן- בלזן והגיעו ב-14 באפריל. מעמדם היה שונה מיתר כלואי המחנה. הם היו פטורים מכל העבודות ונהלו את עצמם בצורה עצמאית על ידי ועד שהיה מקובל על הקבוצה. קבוצה זו שוחררה מעט לפני שחרור המחנה כולו. הגרמנים ניסו להעביר קבוצה זו ברכבת, יחד עם קבוצות מיוחסות אחרות, למחנה טרזיינשטט לפני הגעת הבריטים, אך נתקלו בכוחות אמריקנים ששחררו אותם באזור מגדבורג.
יהודים איטלקים נהנו לרוב מהגנת השלטונות האיטלקים, הקונסולים האיטלקים דאגו ברוב המקרים להנפיק תעודות אזרחות ליהודים בעלי זיקה לאיטליה.
היסטוריה > מלחמת העולם השנייה ושואת יהודי סלוניקי > דרכי ההצלה של היהודים > ההצטרפות לשורות הפרטיזנים

היהודים היוונים לחמו בגרמנים במסגרת שתי מחתרות: "חזית השחרור הלאומי" (EAM) ו"הארגון הדמוקרטי היווני" (EDES) הפרו-מלוכני, מספרם של היהודים הלוחמים במחתרות עלה על אלף איש ואישה. יהודי סלוניקי לחמו בעיקר במסגרת "הארגון הדמוקרטי היווני" (EDES) שעיקר פעילותו הייתה באזור מקדוניה.
252 צעירים יהודים מסלוניקי הצטרפו ליחידות הפרטיזנים בתחילת 1943 באזור פיאריאס כאשר הגרמנים נקטו בצעדים קשים נגד בני הקהילה היהודית, שכללו ענידת טלאי צהוב, איסור שימוש בתחבורה ציבורית, ועוצר בשעות הלילה. הצטרפות יהודי סלוניקי לשורות הפרטיזנים גברה לאחר שהגרמנים הקימו גטו בעיר והתנאים הפיזיים בהן רעב כבד ותחילת המשלוחים הפכו לקשים והיו לזרז עבור הצעירים היהודים להצטרף לתנועות הפרטיזניות.
היסטוריה > מלחמת העולם השנייה ושואת יהודי סלוניקי > דרכי ההצלה של היהודים > הברחת יהודים לטורקיה

1500 יהודים הוברחו לטורקיה לרוב בנתיבים ימיים. עיקר מעשי ההצלה בוצעו על ידי ארגון המחתרת EAM שהסתייע ביהודים אמידים בהברחתם של יהודים מיעוטי יכולת. יוזמה נוספת הייתה של דייגים יוונים ששיתפו פעולה עם ארגון ההגנה בהצלת יהודים. לעיתים הוברחו יהודים בהפלגות של חיילים מנמלים שונים ביוון לנמלי טורקיה שהתירה את כניסת היהודים אליה.
היסטוריה > מלחמת העולם השנייה ושואת יהודי סלוניקי > דרכי ההצלה של היהודים > מאמצי ההצלה של הכנסייה היוונית

הכנסייה היוונית האורתודוקסית פעלה רבות להצלת יהודים ובמיוחד פעל הארכיבישוף ואיאסקינוס אשר הורה לכנסיות ביוון להסתיר יהודים. בין פעולותיו של הארכיבישוף: זיוף תעודות ושליחת מכתב לראש ממשלת יוון לוגותטופולוס ובו מחה נמרצות על שילוחם של יהודי סלוניקי למחנות. גם הכנסייה היוונית הקתולית סייעה לקהילה יהודית ובעיקר בלט הקרדינל קאלאבאסי בסיוע ליהודים.
תרבות, ספרות ועיתונות > תרבות הלאדינו

שפת הלאדינו שהביאו עמם יהודי ספרד פרחה בעיר זו מבחינה שירית ותרבותית. בין המאות ה-16 וה-18 הייתה העיר למרכז של תורה ותרבות יהודית. בין רבני העיר ניתן למנות את רבי יוסף טאיטאצאק (1488 - 1545). רבי יעקב בן חביב ורבי שמואל בן משה די מדינה (1506 - 1589) והרב רפאל אשר קובו שפעל במאה התשע עשרה. הללו פיתחו ספרות שו"ת והדפוס שהוקם בעיר עסק בהוצאת ספרי הלכה וספרים שונים שהופצו ברחבי העולם היהודי. במאה התשע עשרה היו בסלוניקי כמאה בתי מדרש וכשלושים בתי כנסת היסטוריים, בהם בית כנסת בית אל. כולם מפוזרים בשכונות ולפי קהלים.
תרבות, ספרות ועיתונות > ספרות כללית ותורנית

בסלוניקי רבו המשוררים והסופרים במיוחד החל מסוף המאה ה-15 עם הגעתם של גולי ספרד לעיר. בעיר קמו מספר בתי דפוס אשר סייעו בהפצת ההשכלה הכללית, שפות זרות, לימוד מקצועות ולימודי קודש. במהלך המאה ה-18 הופצו עשרות רבות של ספרים חלקם בכתב יד, בעיקר ספרי הלכה ודת.
תרבות, ספרות ועיתונות > עיתונות

בתחילת המאה ה-20 בהשפעת התחזקותן של התנועות הציוניות מחד והסוציאליסטיות מאידך הופצו עיתונים רבים בעלי אופי חברתי, כלכלי ולטובת מטרות שונות כגון: מלחמה באנטישמיות, עידוד הרעיון הציוני, הפצת השכלה אצל נשים אותו הובילה אגודת התחייה שפעלה להגברת החינוך לספורט בקרב הנשים בעיר, וכן לימוד והפצת השפה העברית. עיתונים בעלי תפוצה רחבה בלאדינו היו 'לה איפוקה' ו'איל טיימפו'.
השכלה ומוסדות חינוך

יהודי סלוניקי הקפידו לחנך את בניהם לפי תורת משה, חינוך שכלל לימוד השפה העברית, שיעורי תורה וגמרא ודרכי מוסר. תלמידי חכמים הפכו במרוצת הזמן לרבנים וראשי ישיבות חלקם התמנו לרבנים ראשיים וראשי הקהילה.
השכלה ומוסדות חינוך > בתי ספר 'תלמוד תורה'

מוסדות חינוך שלימדו על פי מסורת ישראל היו קיימים בסלוניקי מזה מאות שנים. בסוף המאה ה-19 למדו במוסד החינוך המרכזי של תלמוד תורה כ-1200 תלמידים.
ב-1880 ניהל את המוסד יעקב אוטולנגי שהוזמן לצורך התפקיד מליבורנו שבאיטליה.
בשנת 1896 הקים ר' יעקב קובו בית מדרש לרבנים בשם 'בית יוסף' על שם הפילנתרופ יוסף שושן. מבית מדרש זה יצאו רבנים ומורים אשר לימדו את מסורת ישראל בקהילות שונות ברחבי הבלקן.
השכלה ומוסדות חינוך > השכלה מודרנית

לפי תיעוד מכתבי דר' מואיז (משה) אלאטיני היה ב-1856 בית ספר מודרני בסלוניקי, בבית הספר נלמדו השפה העברית ושפות אירופאיות שונות, בעיקר איטלקית וצרפתית, מדעים כלליים ומקצועות שונים. ב-1864 הוקם בסלוניקי בית ספר איטלקי שרוב תלמידיו היו יהודים. לאחריו נוסדו בתי ספר שונים על-ידי המסדר הקתולי, בית ספר מודרני על-ידי ר' יהודה נחמה ואשר שלם ובית ספר אנגלי שנוסד על-ידי הכומר פיטר גרוסבי ובכולם היו רוב התלמידים יהודים.
השכלה ומוסדות חינוך > השכלה מודרנית > מוסדות אליאנס (כל ישראל חברים)

יסודה של חברת אליאנס בפריס ב-1860 הובילה ליסוד בית ספר של אליאנס בסלוניקי בשנת 1876 בברכת הרב הראשי גאטינייו. בבית הספר של אליאנס נלמדו לימודים ברוח ההשכלה החילונית והמודרנית של המייסדים. בית הספר הוקם בזכות פעילותם הפילנתרופית של דר' מואיז (משה) אלאטיני, שאול מודיאנו וחיים קוב'ו. בסוף המאה ה-19 למדו בבית ספר של אליאנס, 210 תלמידים וכ-150 תלמידות מקצתם תלמידים טורקים מוסלמים וכמה מבני הדונמה.
בתחילת המאה ה-20 נוסדו בתי ספר נוספים של אליאנס כמו גם גני ילדים, בהם למדו אלפי תלמידים, מרביתם יהודים.
השכלה ומוסדות חינוך > החינוך בתחילת המאה ה-20

בתחילת המאה ה-20 היו בסלוניקי בתי ספר רבים הן של 'תלמוד תורה' והן בתי ספר כלליים של 'אליאנס' וחברות אחרות.
על החינוך בסלוניקי בשנים אלו העיד סופר עברי-רוסי, משה אייזנשטאדט:
הרבה בתי ספר ישנם בסאלוניקי, של 'אליאנס' של חברת 'עזרא' ושל הבארון הירש ומלבדם יש שם בית תלמוד תורה גדול שלומדים בו יותר מאלף תלמידים. 'גן ילדים' עברי נתייסד זה לא מכבר בסאלוניקי בהשתדלות החכם באשי ובעזרת חברת 'עזרא', כמאתיים ילדים וילדות מתחנכים בו וכולם מפטפטים ומצחקים בעברית חיה במבטא הספרדי המצלצל..
מבנה הקהילה

במשך מאות שנים עמדו בראש הקהילה רב ראשי ומספר בעלי ממון שהנהיגו את בני הקהילה בשגרה ובעתות משבר. החל מתחילת המאה ה-16 הייתה מאורגנת הקהילה היהודית בסלוניקי תחת ועד מנהל בחסותם של שבעת טובי העיר לצד ההנהגה הרבנית. תחת ארגון-גג זה התארגנו בני הקהילה בקבוצות לפי ארצות וערי המוצא שנקראו "קהלים".
בשנת 1870 נוהלה הקהילה על ידי שני סוגים של מוסדות: המוסדות המינהליים והמוסדות הדתיים.
מועצת הקהילה (בלאדינו: אסמבליאה ג'ינידאלה) הייתה מועצה בת 70 חברים בעלת סמכות תחיקתית שחבריה נבחרו כל 4 שנים והייתה אחראית על תקציב הקהילה ועל כתיבת תקנונים וקודי התנהגות. הוועד המנהל (קונסיליו קומונאל) בן 9 חברים היה הרשות המבצעת של החלטות המועצה ובראשו נשיא הקהילה.
המועצה הדתית (מג'ליש רוחני) היה הגוף האמון על תקנות דת בעוד שבתי הדין קיבלו פסקי דין בנושאים שונים ביניהם, גיטין, וזכויות יתומים ואלמנות.
מבנה הקהילה > מוסדות כלל קהילתיים

"חברת תלמוד תורה" ('לה חברה גראנדי') היה מוסד כלל קהילתי ללימוד תורה והשפה העברית. לפי הנוסע הצרפתי די לה קרואה (De La Croix) למדו במאה ה-17 תחת חברה זו כעשרת אלפים תלמידים.
במרוצת הזמן נוסדו בקהילה בתי חולים ומוסדות רווחה: בית החולים הירש, בית מחסה לחולי רוח, מוסד ביקור חולים שנתן מענה לצרכים רפואיים עבור מעוטי היכולת, בית היתומות (ע"ש מאיר אבוהב), אכסניה לאורחים ובית דפוס. בשל אופיים הסוציאלי של המוסדות נדרשו בעלי הממון לתת את חלקם לסיוע כלכלי בין אם כמחווה של רצון טוב ובין על ידי גביית מיסים שנקבעו מעת לעת על ידי הנהגת הקהילה.
מבנה הקהילה > הסכמות ותקנות

הנהגת הקהילה קבעה הסכמות ותקנות שונות בנוגע לכלל הציבור ובנושאים בהן האינטרס הציבורי המשותף היה רב. מבין ההסכמות והתקנות נודעו במיוחד התקנה המשאירה זכות על הקרקע גם בזמן מכירה לגוי, תקנה הקובעת סדרי מסחר בתחום הטקסטיל, תקנה על סגירת עסקים ביום השבת, מס עבור סיוע לנישואי יתומות ומס ירושה.
מבנה הקהילה > ריבוד חברתי

העלית החברתית של הקהילה היהודית מנתה כמה עשרות משפחות ברובן מבני הפראנקוס שהגיעו לסלוניקי החל מתחילת המאה ה-18 והיו נתינים של מדינות מערב-אירופאיות ומקצתן משפחות ספרדיות ופורטוגזיות שישבו בעיר החל מסוף המאה ה-15 והיו נתינים של האימפריה העות'מאנית. בין המשפחות המיוחסות שבלטו בעושרן, בהשכלתן ובקשריהן הדיפלומטיים נמנו המשפחות אלאטיני, מודיאנו, מורפורגו, פרננדס-דיאס, טורס, פררה, אברבנאל, קובו, מולכו ושאלתיאל. משפחות אלו נשאו בתפקידי ההנהגה בקהילה והיו נשיאים, חברי הוועד המנהל ופילנתרופים שתרמו מהונם לבניית מוסדות חינוך תרבות ודת לרווחת בני הקהילה היהודית ותושבי סלוניקי בכלל. שכבת העלית הייתה מגוונת מבחינת יחסה לדת ולמודרניזם כמו גם מבחינת הגישה החברתית-פוליטית שנעה בין ציונות ולאומיות יהודית לבין קוסמופוליטיות והתערות בחברה הכללית.
מעמד הביניים כלל משפחות שעסקו בעיקר במקצועות חופשיים כגון עריכת דין, רפואה רוקחות והוראה. אלו היו בני שכבת הבורגנות הזעירה שהיו לרוב בעלי הון מצומצם. מרבית תושביה היהודים של סלוניקי היו בני מעמד הפועלים שעסקו בעבודות כפיים כגון סבלות, חנוונות, נשיאת מים, ספנות ודייג.
אישים בולטים

הרב יוסף פאסי - מגדולי חכמי סלוניקי, ומגדולי ראשי ישיבה.
הרב שמואל די מדינה - מגדולי חכמי סלוניקי, רב, פסוק ומנהיג קהילתי, מחבר ספר שו"ת מהרשד"ם וספר בן שמואל.
הרב אברהם די בוטון - מחכמי סלוניקי וממפרשיו של הרמב"ם, במאה ה-16.
הרב יעקב בן חביב - מגדולי חכמי ספרד ומנהיג קהילת מגורשי ספרד הגדולה בסלוניקי במאה ה-16, מחבר הספר עין יעקב וחיבורים נוספים.
הרב יעקב מאיר - הראשון לציון, והרב הספרדי הראשי הראשון של ארץ ישראל במסגרת הרבנות הראשית, וכן היה גם שד"ר ארץ ישראל, לפני תפקידיו הרבניים.
הרב יעקב רפאל מנשה - אב בית דין של קהילת סלוניקי ושד"ר ארץ ישראל, מחבר הספרים, אהל יעקב, השלם, מנחת זיכרון, באר המים, עין המים, ועוד
יעקב אברהם יונה - משורר, זמר, מתעד ומוציא לאור שפעל בסוף המאה-19, תרם להעשרת אוצר הרומנסות בלאדינו מסלוניקי.
הרב יהודה נחמה - איש ציבור עיתונאי ופעיל חינוך בן המאה ה-19, ממחיי השפה העברית בסלוניקי שביוון.
משפחת קובו - משפחת רבנים ומנהיגי ציבור בסלוניקי במשך למעלה מ-400 שנה. בני משפחה נוספים, בהם הראשון לציון הרב יצחק קובו, שימשו כרבנים בירושלים ובמקומות נוספים.
הרב עמנואל ברודו - ממלא מקום רב הקהילה לאחר מלחמת העולם הראשונה.
הרב חיים חביב - רב קהילת סלוניקי עד שנת 1929. נספה בשואה.
הרב ד"ר צבי קורץ- רבה הרשמי האחרון של קהילת סלוניקי וראש היודנראט בעיר. נספה בשואה.
שלמה ארוך - מתאגרף, אלוף יוון (1938) ואלוף הבלקן (1939) במשקל בינוני. שרד את השואה על ידי השתתפות כפויה בקרבות שארגנו קצינים נאצים, במחנה הריכוז אושוויץ.
אברהם בן-ארויה - פוליטיקאי, וסוציאליסט שפעל בבולגריה וביוון. היה מנהיג פדרציית העובדים הסוציאליסטית בסלוניקי תחת שלטון האימפריה העות'מאנית ונחשב למייסד המפלגה הקומוניסטית של יוון.
אברהם שמואל רקנאטי - היה ממנהיגי יהדות סלוניקי ואיש ציבור בישראל. נשיא תנועת המזרחי ויו"ר התנועה הרוויזיוניסטית ביוון וחבר הכנסת הראשונה בישראל.
אלברט בורלא - מנכ"ל ויו"ר פייזר.
ג'קו רזון מתאגרף, אלוף יוון במשקל בינוני לשנת 1939, כמו כן היה שוערה של קבוצת הכדורגל של סלוניקי - "אולימפיאקוס".
מרדכי מנו - מחלוצי הספנות העברית, בן למשפחת ספנים מסלוניקי.
ליאון יהודה רקנאטי - בנקאי, מייסד בנק דיסקונט בארץ ישראל, ומנהלו הראשון, מייסדה של משפחת רקנאטי. מוזיאון ראלי, שהוקם בקיסריה בידי בן המשפחה הארי רקנאטי, מכיל בכניסה שלט המנציח את קהילת סלוניקי ואת יהדות ספרד.
הנצחה וזיכרון

עיריית סלוניקי קבעה את יום ה-27 בינואר כיום זיכרון לשואת יהודי העיר. בנוסף, בכיכר החירות הוצבה אנדרטה לזכר 50,000 הקרבנות. בשנת 2017 ראש העיר יאניס בוטאריס יזם את הקמתו של מוזיאון השואה בעיר.
בתל אביב בשכונת הדר יוסף ובבית שאן, ישנן רחובות הקרויים על שמה של קהילת סלוניקי. עיריית אשדוד הנציחה את זכר הקהילה בכיכר יהדות סלוניקי כאות הוקרה לתרומתם בבניית העיר והנמל.
ראו גם

בית הכנסת היכל יהודה - בית כנסת בתל אביב של יוצאי סלוניקי
המוזיאון היהודי של סלוניקי
בית תפילה לזכר יהודי סלוניקי
שוק מודיאנו
לקריאה נוספת

ברכה ריבלין (עורכת), "סלוניקי", בתוך: פנקס הקהילות (10) יוון, יד ושם, ירושלים תשנ"ט 1998, עמ' 194–299. (הערך 'סלוניקי' נכתב בידי כל כותבי הספר ובהם גם: לאה בורנשטיין מקובצקי ויצחק כרם).
מארק מאזוור, סלוניקי: עיר של רוחות, תרגמה: כרמית גיא, עם עובד, 2007 (הספר בקטלוג ULI)
חדווה פרחיה, זאת סלוניקי, חולון: דפים מספרים, 2013 (הספר בקטלוג ULI)
שי סרוגו, הפועלים היהודים בנמל סלוניקי - בין העולם העות'מאני לעולמה של מדינת הלאום היוונית, הוצאת מכון בן-צבי לחקר קהילות ישראל במזרח, תשע"ד 2014 (הספר בקטלוג ULI)
יוסף עוזיאל, המגדל הלבן: רשמים, זכרונות וספורים מחיי עיר עברית בגולה. (הספר בקטלוג ULI)
אברהם (אלברטו) חנן, שיהיו כל רחובות העולם שלך, הוצאת המרכז למורשת יהדות שאלוניקי ויוון, 2021
יצחק ירושלמי, A Jewish Voice from Ottoman Salonica (הספר בקטלוג ULI)
שמואל רפאל, בנתיבי שאול: יהודי יוון בשואה - פרקי עדות, הוצאת המכון לחקר יהדות שאלוניקי, תל אביב, 1988
ערן זהבי

שגיאה בביטוי: אופרנד < בלתי צפוי
ערן זהבי (נולד ב-25 ביולי 1987) הוא כדורגלן ישראלי המשחק במכבי תל אביב מליגת העל ובנבחרת ישראל. זהבי כבש 430 שערים בכל המסגרות, דבר ההופך אותו לישראלי שכבש הכי הרבה שערים בכל הזמנים. זהבי הוא מלך השערים של נבחרת ישראל בכל הזמנים, עם 35 שערים.
זהבי החל את דרכו בקבוצת הפועל תל אביב, במדיה זכה בדאבל בעונת 2009/2010, לאחר שכבש את שער הניצחון בתוספת הזמן של מחזור הסיום בליגה. לאחר מכן שיחק בפלרמו האיטלקית. בין השנים 2013–2016 שיחק במכבי תל אביב, במדיה זכה בשלוש אליפויות, נבחר פעמיים לכדורגלן העונה בישראל והיה למלך השערים של ליגת העל שלוש עונות ברציפות. זהבי משחק בעמדות הקישור וההתקפה, והוא מחזיק בשיא כיבושים בעונה אחת בליגה הבכירה בישראל (35 שערים), אותו קבע בעונת 2015/2016 ובשיא כיבושים בעונה אחת בליגה הבכירה בסין (29 שערים), אותו קבע בעונת 2019.
קריירת מועדונים > ראשית הדרך

זהבי החל לשחק כדורגל במחלקת הנוער של הפועל תל אביב. בגיל 16, לאחר חיכוכים משמעתיים עם מאמניו, עזב את הפועל תל אביב ועבר למחלקת הנוער של עירוני ראשון לציון, עיר מגוריו. כעבור שנתיים בראשון לציון ביקשה הפועל תל אביב להחזירו. זהבי חזר לקבוצת הנוער של המועדון האדום, והעפיל עימה לגמר גביע המדינה בכדורגל לנוער בשנת 2006, בו הפסידה לבית"ר ירושלים בבעיטות עונשין. זהבי הבקיע את שער השוויון של הפועל שהביא להארכה, במהלכה הורחק בשל ספיגת כרטיס צהוב שני.
גם את עונת 2006/2007 החל בקבוצת הנוער של הפועל תל אביב. בדצמבר 2006 שיחק לראשונה בקבוצת הבוגרים של המועדון כשנכנס כמחליף בשני משחקי גביע הטוטו אך לא שותף במשחקי הליגה. הוא הושאל בחלון ההעברות של ינואר 2007 להפועל רמת השרון, ששיחקה בליגה הלאומית ונאבקה נגד הירידה ממנה. הפועל רמת השרון הצליחה במאבק זה ונשארה בליגה הלאומית לאחר שסיימה את העונה במקום התשיעי.
אף שהושאל לשנה וחצי, ביקשה הפועל תל אביב להחזירו בתום העונה, אך התנגדות של רמת השרון גררה מאבק משפטי בעניין התשלום על השאלתו, מאבק שהוכרע בבוררות. בסופו של דבר המשיך זהבי ברמת השרון אך התחיל את עונת 2007/2008 באיחור. במהלך התקופה בה שיחק ברמת השרון זומן גם לנבחרת הצעירה, אך מאחר שבתחילה לא זכה למעמד של ספורטאי מצטיין הצבא אסר את השתתפותו בחלק ממשחקי הנבחרת שנערכו מחוץ לישראל והוא רשם הופעה אחת בלבד במדיה.