stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פוטון
שזירה: פוטונים כנושאי מידע קוונטי

היתרון הגדול של הפורמליזם של הקוונטיזציה השנייה הוא, שהיא מאפשרת להתייחס בצורה נכונה לשזירה בין פוטונים. על פי תורת הקוונטים חלקיקים יכולים להיות במצבים שזורים (entangled) – כלומר, מקרים בהם מצב של חלקיק אחד תלוי במצב של חלקיקים אחרים, ומדידה של אחד מהם משפיעה על המצב של האחרים. דוגמה למצב כזה הוא מצב שבו שני פוטונים נמצאים בסופרפוזיציה קוונטית של שני מצבים: מצב בו שניהם בקיטוב מאונך, ומצב בו שניהם נמצאים בקיטוב מאוזן. מצב זה מסומן בקוונטיזציה שנייה באופן הבא:
כאשר 0 או 1 מציינים קיטוב אופקי או אנכי, ו-A,B מציינים את שני הפוטונים. כאשר שני פוטונים נמצאים במצב כזה, אזי במדידה של הקיטוב של כל אחד מהם יש סיכוי של חצי שהקיטוב יהיה אופקי או מקביל, אבל במקרה שהקיטוב של אחד נמדד כאנכי אזי בהכרח הקיטוב של השני גם הוא יהיה אנכי.
האופטיקה הקוונטית היא תחום מחקר בפיזיקה החוקר את תכונות השיזור בין הפוטונים. ישנם מספר שיטות ניסיוניות המאפשרות ליצור זוגות של פוטונים שזורים, שהמקובלת ביותר מביניהם היא על ידי שימוש בהמרה אופטית כלפי מטה (optical down conversion). בתהליך זה פוטון העובר דרך גביש נבלע ונפלטים שני פוטונים אשר סכום האנרגיות שלהם שווה לאנרגיה של הפוטון המקורי. הפוטונים המתקבלים שזורים זה בזה.
אופטיקה קוונטית הועלתה גם כאפשרות ליישום מערכות של חישובים קוונטיים. תחום המידע הקוונטי והחישובים הקוונטיים החל ברעיון של ריצ'רד פיינמן לפיו ביצוע של חישובים במערכות שזורות, דומה לביצוע מספר רב של חישובים במקביל. בעקבות רעיון זה נמצאו אכן במהרה מספר אלגוריתמים המאפשרים ביצוע פעולות חישוב בעזרת חישובים קוונטיים, בצורה מהירה הרבה יותר מאשר חישובים במחשבים קלאסיים - כולל אלגוריתם לפירוק מהיר של מספר לרכיבים ראשוניים. בעקבות עבודות תאורטיות אלו החל מאמץ גדול ליישם מחשבים קוונטיים, והועלו מספר רב של מערכות כמועמדים למחשבים קוונטיים הכוללות MRI, מלכודות יונים, נקודות קוונטיות (quantum dots) וכן שיטות אופטיות. רעיונות אחרים הנוגעים לשימושים במידע קוונטי הם הצפנה קוונטית וטלפורטציה. הצפנה קוונטית מסתמכת על כך שבתורת הקוונטים, מדידה משפיעה על המצב של מערכת. על בסיס הרעיון הזה הומצאו פרוטוקולים של התקשרות באמצעות מידע קוונטי המבטיחים שאם גורם כלשהו מנסה להאזין להתקשרות, ניתן יהיה להבחין בכך. טלפורטציה קוונטית, שמקורה בפרדוקס EPR (איינשטיין פודולסקי רוזן) מקורה ברעיון לפיו ניתן ליצור חלקיקים השזורים זה בזה ולהביא אותם למרחק רב זה מזה, ולאחר מכן ביצוע פעולות על אחד מהם ישפיע גם על השני. בדרך זו ניתן, תאורטית, להעביר אינפורמציה על פני מרחקים גדולים במהירות רבה.
יתרונם של פוטונים כנושאי מידע קוונטי הוא בכך שהאינטראקציה בינם לסביבה קטנה ביותר, ומשום כך מידע קוונטי המאוחסן בפוטונים יהיה עמיד מאוד לרעש (decoherence). משום כך פוטונים נחשבים ככלי מועדף להעברה של מידע קוונטי על פני מרחקים גדולים, דבר הנחוץ בשביל תקשורת קוונטית ובשביל טלפורטציה קוונטית. אך יתרון זה הוא גם חיסרון: מכיוון שהאינטראקציה בין פוטונים לבין הסביבה קטנה מאוד, קשה מאוד לבצע על פוטונים פעולות חישוב, וכן קשה מאוד לייצר מצבים בהם מספר רב של פוטונים שזורים.
הפוטון כבוזון כיול

את השדה האלקטרומגנטי ניתן להבין כשדה כיול, כלומר שדה הנובע מהדרישה לסימטריה בלתי-תלויה בכל נקודה במרחב-זמן. סימטריית הכיול של השדה האלקטרומגנטי היא סימטריית U(1)‎ אבלית של מספר מרוכב, אשר משקפת את היכולת לשנות את המופע של מספר מרוכב בלי לשנות את המספר הממשי הנובע ממנו, כגון אנרגיה או הלגראנז'יאן.
הערכים הקטנים ביותר של שדה כיול אבלי חייבים להיות בוזונים חסרי מסה ומטען, כל עוד הסימטריה אינה שבורה; מכאן נוכל להסיק כי הפוטון יהיה חסר מסה, בעל מטען חשמלי אפס וספין שלם. במקרה הספציפי של הכוח האלקטרומגנטי, לפוטון צריך להיות ספין ±1, ולכן הרכיב שלו שנמדד בכיוון התנועה חייב להיות  \ \pm \hbar . שתי האפשרויות (פלוס ומינוס) מתאימות לשני מצבי הקיטוב המעגלי של הפוטון (ימני ושמאלי). לפוטונים הווירטואליים (אשר תוארו בסעיף הקודם) עשויים להיות מצבי קיטוב נוספים, לא-פיזיקליים.
במודל הסטנדרטי של פיזיקת החלקיקים, הפוטון הוא אחד מארבעה בוזוני הכיול של הכוח האלקטרו-חלש. השלושה האחרים מסומנים W+, W- ו-Z0 והם אחראים לפעולתו של הכוח החלש. שלא כמו הפוטון, לבוזוני הכיול האחרים יש מסת מנוחה, מכיוון שסימטריית הכיול SU(2)‎ שלהם שבורה. איחוד הפוטון עם בוזוני הכיול W ו-Z במסגרת הכוח האלקטרו-חלש בוצע על ידי שלדון לי גלשאו, עבדוס סלאם וסטיבן ויינברג, ובזכותו הם קיבלו את פרס נובל לפיזיקה ב-1979. הפיזיקאים ממשיכים לנסות למצוא תאוריה מאוחדת גדולה אשר תאחד בין ארבעת בוזוני הכיול המוזכרים לעיל לבין שמונת הגלואונים המתוארים בכרומודינמיקה הקוונטית - אך ניבויים חשובים של התאוריות הללו, כגון התפרקות פרוטון, לא נצפו בניסוי.
תרומות למסה של מערכת

מערכת הפולטת פוטון מאבדת כמות אנרגיה השווה לאנרגיה E של הפוטון, כפי שנמדדה במערכת הייחוס שבה נמצאת המערכת הפולטת במנוחה. איבוד האנרגיה שקול לאיבוד מסה בכמות E / c2. בדומה, בליעת פוטון שקולה לרכישת מסה בכמות מתאימה.
קונספט זה מעורב בתחזית חשובה של האלקטרודינמיקה הקוונטית. התאוריה מצליחה לחזות את מומנט הדיפול המגנטי של לפטונים ברמת דיוק גבוהה במיוחד; מדידות ניסיוניות של מומנט הדיפול המגנטי תאמו את התחזיות בצורה מושלמת. התחזיות דורשות להביא בחשבון את התרומה של פוטונים וירטואליים למסה של הלפטון. דוגמה נוספת לתרומה כזו אשר אושרה בניסוי היא הסחת לם אשר נצפה במבנה העל-דק של זוגות לפטונים קשורים, כגון מיואוניום (אטום אקזוטי המורכב מאנטי-מיואון ואלקטרון) ופוזיטרוניום (אטום אקזוטי המורכב מאלקטרון ופוזיטרון).
מאחר שפוטונים תורמים לטנזור המאמץ והאנרגיה, הם מפעילים משיכה כבידתית על עצמים אחרים, לפי תורת היחסות הכללית. גם להפך, הפוטונים עצמם מושפעים מהכבידה; מסלוליהם, הישרים בדרך כלל, עשויים להתעקם על ידי מרחב-זמן מעוקם (עובדה ששימשה כהוכחה הראשונה לנכונותה של תורת היחסות הכללית), תופעה הבאה לידי ביטוי בעידוש כבידתי. כמו כן, תדירותם עשויה להפוך נמוכה יותר (לעבור הסחה לאדום) על ידי מעבר לפוטנציאל כבידתי גבוה יותר, כגון בניסוי פאונד-רבקה. אפקטים אלו אינם ייחודיים למודל הפוטונים; אותם אפקטים בדיוק נחזים על ידי המודל הקלאסי של גל אלקטרומגנטי.
פוטונים בחומר

אור שעובר דרך חומר שקוף נע במהירות נמוכה ממהירות האור בריק. לדוגמה, פוטונים חווים התנגשויות רבות כל כך בדרכם מליבת השמש, שעשויות לעבור מיליון שנה עד שהם יגיעו אל פני השטח; אך ברגע שהם הגיעו לחלל הפתוח, הם יעברו את המרחק עד כדור הארץ ב-8.3 דקות בלבד. הגורם בו מוקטנת המהירות נקרא מקדם השבירה של החומר. לפי מודל הגל הקלאסי, ניתן להסביר את ההאטה בכך שהאור יוצר קיטוב חשמלי בחומר, החומר המקוטב מקרין אור חדש, והאור החדש יוצר התאבכות עם גל האור הישן וגורם לעיכובו. הסבר נוסף הוא שבתור קרינה אלקטרומגנטית, מהירות התפשטותו של גל האור נתונה על ידי משוואות מקסוול:  \ v=1/{\sqrt {\varepsilon \mu }} כאשר  \ \varepsilon  הוא המקדם הדיאלקטרי ו- \ \mu  הוא מקדם הפרמביליות. בחומר, מקדמים אלה שונים מערכם בוואקום, ולכן מהירות הפוטון שונה. במודל החלקיקי, ניתן לתאר את ההאטה כערבוב של הפוטון עם עירורים קוונטים של החומר (דמוי-חלקיקים כגון פונונים ואקסיטונים) ליצירת פולריטון; לפולריטון יש מסה אפקטיבית שונה מאפס, ולכן אינו יכול לנוע במהירות c. אור בתדירויות שונות עשוי לנוע בחומר במהירויות שונות; אפקט זה נקרא נפיצה. מהירות ההתפשטות של הפולריטון,  \ v, זהה למהירות החבורה שלו, שהיא הנגזרת של האנרגיה לפי התנע:
כאשר  \ E ו- \ p הם האנרגיה וגודל התנע של הפולריטון, ו- \ \omega  ו- \ k הם התדירות הזוויתית ומספר הגל בהתאמה. במקרים מסוימים, הנפיצה עשויה לגרום לאור לנוע במהירות איטית מאוד בחומר. בתוצאות האינטראקציה של הפוטון עם דמוי-חלקיקים אחרים ניתן לצפות באופן ישיר בתהליכי פיזור רמן ופיזור ברילואי.
פוטונים עשויים להיבלע על ידי אלקטרונים באטומים ובמולקולות, ולגרום לשינויים ברמות האנרגיה שלהם. דוגמה קלאסית לכך היא התהליך המולקולרי ברטינל (C20H28O, ראו תמונה משמאל), המולקולה שאחראית על הראייה. תהליך זה נתגלה ב-1958 על ידי הביוכימאי זוכה פרס נובל ג'ורג' ואלד ועמיתיו. כפי שניתן לראות, בליעת הפוטון גורמת לאיזומריות ציס-טראנס אשר, בשילוב עם תהליכים אחרים, מתורגמת לאותות עצביים. בליעת הפוטונים עשויה אפילו לפרק קשרים כימיים, למשל בפוטוליזה של כלור; בתהליכים כאלה עוסקת הפוטוכימיה.
יישומים טכנולוגיים

לפוטונים יישומים רבים בטכנולוגיה. בדוגמאות שלהלן נבחרו יישומים של מודל הפוטונים עצמו, ולא יישומים אופטיים כלליים שהיו מתאימים גם למודל הגלי הקלאסי. הלייזר הוא דוגמה ליישום חשוב במיוחד (ראו למעלה).
בפוטונים בודדים ניתן להבחין באמצעות מספר שיטות. שפופרת מכפילת אור מנצלת את האפקט הפוטואלקטרי: פוטון שפוגע בלוח מתכת פולט אלקטרון, וגורם לתגובת שרשרת גוברת והולכת של אלקטרונים. שבבי CCD משתמשים באפקט דומה במוליכים למחצה: פוטון מייצר מטען שניתן לגלותו על קבל מיקרוסקופי. גלאים אחרים כגון מונה גייגר משתמשים ביכולת של פוטון ליינן מולקולות גז, וכך לגרום לשינוי במוליכות שניתן להבחין בו.
נוסחת פלאנק-איינשטיין, E = hν, משמשת לעיתים קרובות מהנדסים וכימאים, גם על מנת לחשב את השינוי באנרגיה כתוצאה מבליעת פוטון וגם כדי לחזות את תדירות האור שנפלט ממעבר אנרגיה מסוים. לדוגמה, את ספקטרום הפליטה של נורת פלואורסצנט ניתן לקבוע על ידי שימוש במולקולות גז בעלות רמות אנרגיה שונות, והתאמת האנרגיה הטיפוסית של האלקטרונים הפוגעים במולקולות הגז שבתוך הנורה.
בתנאים מסוימים, אף על פי שלפוטון יחיד אין מספיק אנרגיה כדי לעורר מעבר אנרגיה, ניתן לעשות זאת באמצעות שני פוטונים כאלה. שיטה זו מאפשרת מיקרוסקופיה בהפרדה גבוהה, מאחר שהדגימה בולעת אנרגיה רק באזורים בהם שתי קרניים מצבעים שונים חופפות בצורה משמעותית, ואזור החפיפה עשוי להיות קטן בהרבה מאזור הפגיעה של קרן יחידה (ראו מיקרוסקופ דו-פוטוני). יתרון נוסף הוא ששני הפוטונים גורמים פחות נזק לדגימה, מאחר שהם בעלי אנרגיה קטנה יותר בהשוואה לפוטון יחיד.
ישנם מקרים בהם שני מעברי אנרגיה עשויים להיקשר כך שבעוד מערכת אחת קולטת פוטון, מערכת אחרת "גונבת" את האנרגיה שלו ופולטת מחדש פוטון בתדירות שונה. זהו הבסיס לשיטת העברת אנרגיה לפי פרסטר אשר משמשת למדידת מרחקים ברמה המולקולרית.
מחקר נוכחי

כיום סבורים שטבעו היסודי של הפוטון ידוע ומובן מבחינה תאורטית: לפי המודל הסטנדרטי, הפוטון הוא בוזון כיול בעל ספין 1, ללא מסה וללא מטען, הנובע מסימטריית הכיול U(1)‎ ומתווך באינטראקציות אלקטרומגנטיות. למרות זאת, הפיזיקאים ממשיכים לחפש אי-התאמות בין התאוריה והניסוי, בתקווה למצוא רמזים לתאוריות אפשריות אשר ירחיבו את המודל הסטנדרטי. בפרט, פיזיקאים ניסיוניים ממשיכים להגדיר גבולות עליונים טובים יותר ויותר למטען והמסה של הפוטון: אם יתגלה ערך שונה מאפס לאחד מהערכים האלו, תהא זו הפרה חמורה של המודל הסטנדרטי. בכל זאת, כל המידע הניסיוני שנאסף עד עתה מצביע על כך שלפוטון מטען ומסה אפס. הגבולות העליונים המקובלים כיום למטען ולמסה של הפוטון הם 5×10−52 קולון (או 3×10−33 כפול המטען האלמנטרי) ו-1.1×10−52 קילוגרם (או 1×10−22 כפול מסת האלקטרון), בהתאמה.
מחקר רב נערך בנושא היישום של פוטונים באופטיקה קוונטית. פוטונים הם מועמדים מתאימים לתפקיד הגורמים במחשב קוונטי, ושזירה קוונטית בפוטונים היא מוקד למחקר רב. אופטיקה לא ליניארית היא תחום מחקר פעיל נוסף, ובו נושאים כגון קליטה דו-פוטונית, מודולציית מופע עצמית ומתנד פרמטרי אופטי. למרות זאת, תהליכים כאלה בדרך כלל אינם דורשים את הנחת קיומם של הפוטונים כשלעצמה; לעיתים קרובות ניתן להסביר אותם באמצעות התייחסות לאטומים כאל מתנדים לא ליניארים. התהליך הלא-ליניארי של המרת SPDC משמש לעיתים קרובות ליצירת מצבים של פוטון יחיד. לבסוף, פוטונים הם חיוניים בהיבטים מסוימים של תקשורת אופטית, ובמיוחד הצפנה קוונטית.
לקריאה נוספת

פרופ' קירש יורם, בן-יעקב מיכל, ‏יסודות הפיזיקה ב (כרך 7), האוניברסיטה הפתוחה, 1998
Clauser, JF. (1974). "Experimental distinction between the quantum and classical field-theoretic predictions for the photoelectric effect". Phys. Rev. D. 9: 853–860. doi:10.1103/PhysRevD.9.853.
Kimble, HJ; Dagenais M.; Mandel L. (1977). "Photon Anti-bunching in Resonance Fluorescence". Phys. Rev. Lett. 39: 691–695. doi:10.1103/PhysRevLett.39.691.
Grangier, P; Roger G.; Aspect A. (1986). "Experimental Evidence for a Photon Anticorrelation Effect on a Beam Splitter: A New Light on Single-Photon Interferences". Europhysics Letters. 1: 501–504. doi:10.1209/0295-5075/1/4/004.
Thorn, JJ; Neel MS; Donato VW; Bergreen GS; Davies RE; Beck M. (2004). "Observing the quantum behavior of light in an undergraduate laboratory". American Journal of Physics. 72: 1210–1219. doi:10.1119/1.1737397.
Proof of the Existence of Photons (the Grangier Experiment)
Pais, A. (1982). Subtle is the Lord: The Science and the Life of Albert Einstein. Oxford University Press.
"Roy Glauber's Nobel Lecture, "100 Years of Light Quanta"".
Lamb, WE (1995). "Anti-photon". Applied Physics B. 60: 77–84. doi:10.1007/BF01135846.
Special supplemental issue of Optics and Photonics News (vol. 14, October 2003)
Roychoudhuri, C; Rajarshi R. "The nature of light: what is a photon?". Optics and Photonics News. 14: S1 (Supplement).
Zajonc, A. "Light reconsidered". Optics and Photonics News. 14: S2–S5 (Supplement).
Loudon, R. "What is a photon?". Optics and Photonics News. 14: S6–S11 (Supplement).
Finkelstein, D. "What is a photon?". Optics and Photonics News. 14: S12–S17 (Supplement).
Muthukrishnan, A; Scully MO; Zubairy MS. "The concept of the photon—revisited". Optics and Photonics News. 14: S18–S27 (Supplement).
Mack, H; Schleich WP. "A photon viewed from Wigner phase space". Optics and Photonics News. 14: S28–S35 (Supplement).
ביאורים

↑  ההסבר של האפקט הפוטואלקטרי על ידי אלברט איינשטיין נחשב לגילוי הפוטון.
↑  הביטוי מייצג את אנרגיית הפוטון, כאשר h הוא קבוע פלאנק והאות היוונית ν (נו) היא תדר הקרינה. לעיתים מסומן הפוטון גם hf, כאשר f מסמלת את התדר.
↑  מסת הפוטון נחשבה לאפס בדיוק, בהתבסס על ניסויים והתחשבויות תאורטיות המתוארים בגוף הערך. מספר מקורות מציינים גם את רעיון ה"מסה היחסותית", שהיא רק סקאלת האנרגיה ליחידות מסה. עבור פוטון עם אורך גל λ או אנרגיה E, יהיה הדבר שווה ל-h/λc או E/c^2. שימוש זה במושג "מסה" אינו מקובל יותר בספרות הפיזיקה.
↑  להבדיל מפרמיונים, כמו אלקטרונים, ששניים מהם לא יכולים להיות באותו מצב קוונטי. כך, למשל, אין הם יכולים להיות בעלי אותו ספין ובאותו אורביטל בעת ובעונה אחת (לא חשוב אם האורביטל הוא אורביטל אטומי או מולקולרי).
↑  ארבע תנע הוא ההכללה של התנע התלת־ממדי הרגיל לארבעת הממדים של היקום לפי תורת היחסות, המכונים יחדיו מרחב-זמן. מכיוון שהתנע הוא וקטור במרחב, הוא ארבע וקטור במרחב-זמן.
↑  מהוד אופטי הוא מתקן ובו שתי מראות, אשר דרך אחת מהן יש אפשרות לחלק קטן מהפוטונים להימלט. מרחקן של המראות זו מזו מתאים לאורך הגל הרצוי. רוב הפוטונים נעים הלוך ושוב בתוך המהוד, כך שהם יכולים לגרום לעוד ועוד פליטות מאולצות. הפוטונים שנמלטים דרך אחת המראות הם אלה שיוצרים את קרן הלייזר.
פלטיאל מקלף

אין תמונה חופשית
פלטיאל (פלטי) מקלף (4 במרץ 1924 - 1 במרץ 2012) היה טייס ותעשיין, מקים מפעל אלתא מערכות ומחלוצי ההיי-טק הישראלי.
שנים ראשונות

פלטיאל נולד בירושלים למשפחת מקלף, מאנשי העלייה הראשונה וממתיישבי פתח תקווה. אביו, ליש, בנם של אריה לייב מקלף ואשתו בתיה-חיה בת יחיאל צבי צימרינסקי, היה הבן הראשון של המושבה מטולה. אמו עלתה לארץ ישראל מפולין במסגרת השומר הצעיר. כשהיה בן 5, במאורעות תרפ"ט, החליטו הוריו שאין זה בטוח להשאירו בבית סבו במוצא והחזירוהו לירושלים. כך ניצל מהמתקפה על בית המשפחה בה נהרגו חמישה מבני המשפחה, בהם סבו וסבתו ושלושת ילדיהם, שהיו דודיו. אביו ליש לא היה נוכח בבית בעת המתקפה. בין הניצולים דודו מרדכי מקלף, לימים הרמטכ"ל השלישי של צה"ל.
מקלף עבד כנער במחלקה הטכנית של הרדיו המנדטורי, בגיל 17 ניסה להתקבל לחיל האוויר המלכותי, אך נדחה בשל גילו הצעיר. בזהותו את האלקטרוניקה כמקצוע העתיד, החליט ללמוד במכון האיכותי ביותר למקצוע זה, MIT בבוסטון. ב-1947 קיבל ויזה לארצות הברית והחל את לימודיו ב-MIT. לפרנסתו עבד באגף האבטחה של ההגנה ושימש מאבטח של עזר ויצמן ומשה שרת בעת שהייתם בארצות הברית. כמו כן פגש את טדי קולק שניסה לגייס טייסים יהודים למלחמת העצמאות, קולק שלח את מקלף לקורס טיס מחתרתי בבייקרספילד, קליפורניה. מקלף התקבל לקורס, עזב את לימודיו והחל באימונים. בקורס, בו השתתפה גם זהרה לביטוב הכיר את אשתו, שרה גוברמן. הקורס המזורז הסתיים ביוני 1948 ובני הזוג הוצבו בטייסת א'.
טייס חיל האוויר

מקלף היה טייס במגוון משימות, רבות מהן משימות צילום אוויר במטוס "פיירצ'יילד" יחד עם מונטי גולדנברג, צלם מחיל האוויר הדרום אפריקאי. באוגוסט 1948, כחלק מההכנות למבצע "עשר המכות" (הוא מבצע יואב), יצאו השניים מתל נוף לגיחת צילום מעל כוחות צבא מצרים. על המטוס נפתחה אש נ"מ עזה מאזור ח'אן יונס והמטוס נפגע, עם זאת מקלף הצליח להנחיתו נחיתת אונס בסביבות הכפר דאהרייה. מקלף וגולדנברג שרפו את המטוס, את ציוד הצילום ואת הסרט ונכנעו לאש כנופיות כפריים מקומיות בהציגם את עצמם כמשקיפי או"ם. אף על פי שזקני הכפר החליטו להעבירם לנגבה, תפסו אותם אנשי צבא מצריים והם נלקחו למשטרת עיראק סווידאן. לאחר חקירה ראשונית נלקחו השניים, שכבר הזדהו כקציני חיל האוויר הישראלי, לאל-מג'דל (אשקלון). במהלך חקירתו הארוכה סיפר מקלף סיפורי בדים והאדיר את כוחו של חיל האוויר הדל שהיה אז למדינת ישראל במטרה לספק לאויב דיסאינפורמציה.
מקלף וגולדנברג נלקחו לכלא עבאסיה שבפאתי קהיר, שם פגשו בשבויי ניצנים. לאחר מכות ועינויים מונה מקלף למפקד שבויי צה"ל במצרים במלחמת העצמאות במחנה. במסגרת ההתארגנות הנחה מקלף את השבויים לספק דיסאינפורמציה המאדירה את צה"ל והעביר מכתב מוצפן לגורמים ישראלים, בעקבותיו זכו השבויים לביקור של משקיפי או"ם ואנשי הצלב האדום. הסעיף התשיעי בהסכם רודוס שסיים את מלחמת העצמאות מול הצד המצרי בפברואר 1949 היה שחרור השבויים. טקס חילופי השבויים התקיים ב-7 במרץ במחסום ארז. לאחר שכל משפחות השבויים האחרים נטלו את בני משפחותיהם המשיך מקלף לבסיסו מבלי שיידע את בני משפחתו. לאחר שלושה ימים נסע עם רעייתו במשלחת חיל האוויר לניו יורק, בפקודת מפקח החיל, אהרן רמז, וזאת ללא כל טיפול פיזי או נפשי.
מסלול מקצועי

מקלף ניצל את השהות בארצות הברית על מנת להשלים את לימודיו ב-MIT, הוא סיים את המוסד כדוקטור לאלקטרוניקה בהצטיינות. במקביל עסק בגיוס כספים במסגרת המגבית היהודית המאוחדת. בארצות הברית נולדו שני בניו, אהוד וגדעון.
עם שובו לישראל התמנה לראש ענף אלקטרוניקה בחיל האוויר ופיתח את תחומי האוויוניקה, המכ"ם והלוחמה האלקטרונית, תוך דגש על מחקר ופיתוח, חשיבה יצירתית ומענה טכני לאתגרים מבצעיים. הוא סיים את השירות הצבאי ב-1964 כקצין אלקטרוניקה ראשי של חיל האוויר בדרגת סגן-אלוף.
עוד בשנות החמישים פנה במכתב לדוד בן-גוריון בו טען שעל מדינת ישראל לייצר את כל הציוד האלקטרוני המבצעי שלה בכוחות עצמה. עם שחרורו מצה"ל פנה להקמת חברת-בת של התעשייה האווירית לפיתוח מכ"ם אווירי וימי וציוד אלקטרוני מבצעי ומודיעיני. החברה, אלתא מערכות, פעלה בתחילה בלוד ולאחר מכן באשדוד. מקלף ניהל את החברה עד 1975.
במסגרת ניהולו הניח מקלף את היסודות לחברות ההיי טק שצמחו דור אחד לאחר מכן, ובהם דגש על כוח אדם איכותי, עידוד חדשנות, מקוריות ויצירתיות וערכים כגון תעוזה, דבקות במטרה, אחריות אישית, רוח צוות וגאוות יחידה. הוא היה הראשון שהנהיג שבוע עבודה בן חמישה ימים.
הערות שוליים

↑  אתר "Billiongraves"
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007583669105171  VIAF: 317133798   WorldCat (עם VIAF): 317133798
פסיכו 3

| --- | --- |

 בימוי:  אנתוני פרקינס
 הופק בידי:  הילטון א. גרין
 תסריט:  צ'ארלס אדוארד פוג
 עריכה:  דיוויד בלוויט 
 שחקנים ראשיים:  אנטוני פרקינס
 מוזיקה:  קרטר ברוול
 צילום:  ברוס סרטיס 
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 חברת הפקה:  סרטי יוניברסל 
 חברה מפיצה:  סרטי יוניברסל
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  2 ביולי 1986
 משך הקרנה:  92 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  סרט אימה, סרט בלשי, סרט סלאשר, סרט מתח 
 הכנסות באתר מוג'ו:   psycho3
 סרט קודם:  פסיכו 2
 סרט הבא:  פסיכו 4: ההתחלה
 דף הסרט ב־IMDb
 
פסיכו 3 (באנגלית: Psycho III) הוא סרט אימה המהווה סרט המשך ל"פסיכו 2". התסריט לסרט נכתב בידי צ'ארלס פוג והוא בוים על ידי אנתוני פרקינס שגם שיחק בסרט בתפקיד הראשי. הסרט היה לכישלון כלכלי וזכה לביקורות רעות. המגרעה הגדולה ביותר של הסרט הייתה, לטענת המבקרים, שבמקום לשמור על אווירת המותחן הפסיכולוגי שהייתה בשני הסרטים הראשונים, העדיף הסרט להיות סרט אימה מן המניין, כמו כל סרט סרט מדרגה שנייה אחר, דבר הנובע מבימוי המזלזל בתסריט. הסרט יצא לאקרנים ב-4 ביולי 1986, זכה כאמור לביקורות גרועות והורד מהמסך עוד בתום השבוע הראשון להקרנתו, מאז לא הוקרן שנית והופץ במקום זאת בקלטות VHS. בשנים 1999, 2005 ו-2007 יצא במהדורות DVD.
דוגמה לביקורות מעורבות על הסרט ניתן למצוא בביקורותיהם של רוג'ר איברט ווינסנט קנבי:
איברט כתב על הסרט: "מובן מאליו שכל סרט שיש לו 'פסיכו' בגב הכותרת ינסה לשמור על האווירה ה'היצ'קוקית', אבל פרקינס הוא לא חקיין. יש לו סדר יום משלו, הוא חי עם נורמן בייטס כל השנים האלו, ויש לו כמה רעיונות לגביו. אף שהתסריט (היעיל ביותר, יש לציין) לא סולח לנורמן על מעשיו, הוא מסוגל לראותו כבן אנוש שניתן להזדהות אתו ולרחם עליו. לראשונה האינסטינקט היוצר את אפקט הפחד בסרט 'פסיכו' אינו תיאור מעשיו של נורמן, אלא תיאור הסיבות למעשיו, ובכך נמדדת – לדעתי – גדולתו של פרקינס".
קנבי כתב במדורו ב"ניו יורק טיימס": "זהו סרט אימה מייגע במקצת, ודאי וודאי שלא מותחן פסיכולוגי... יהיה חביב לבטח על הצעירים".
צעיר עירום יושב על שפת הים

| --- | --- |

 מידע כללי
 צייר:  ז'אן-איפוליט פלנדרן
 תאריך יצירה:  1835-1836
 טכניקה וחומרים:  ציור שמן
 ממדים בס"מ
 רוחב:  124 ס״מ 
 גובה:  98 ס״מ 
 נתונים על היצירה
 מספר יצירה:  MI 171 (מחלקת הציורים של הלובר) 
 מיקום:  מוזיאון הלובר
 
צעיר עירום יושב על שפת הים (בצרפתית: Jeune Homme nu assis au bord de la mer, figure d'étude) הוא ציור שמן מאת ז'אן-איפוליט פלנדרן שצויר בין שנת 1835 ל-1836 המוצג במוזיאון הלובר בצרפת.
בשנת 1832 זכה פלנדרן בפרס רומא, מענק שנלווה אליו טיול לרומא. הוא שהה בעיר חמש שנים ובה צייר פלנדרן את 'צעיר עירום יושב על שפת הים' שנשלח חזרה לפריז בשנת 1837. הציור נרכש על ידי נפוליאון השלישי.
עם פרסומו זכה הציור לתשומת-לב רבה של מבקרי אמנות, והוא נחשב לאחד מציוריו המפורסמים ביותר למרות שנעשה בשלב מוקדם יחסית של הקריירה שלו. בציור נראית דמות גבר צעיר, יושב עירום על סלע כאשר זרועותיו שלובות סביב ברכיו, ראשו רכון ועיניו עצומות. ברקע נראה ים בלבד, ללא אלמנט נוסף העשוי לרמוז על מיקום. המסתורין האופף את הציור לא מספק הסבר לתנוחה בה יושב הנער: תאופיל גוטייה (1811–1872) ביקר את הציור ואמר שנראה כי מדובר בנער שנסחף לאי בודד, או ברועה צאן שאיבד את העדר שלו. בסופו של דבר הפרשנות נתונה למביט בציור, והדבר מביא להשוואה שלו לסגנון מאוחר יותר - הסוריאליזם של המאה ה-20.
היסטוריונית ומבקרת האמנות אליזבת פרטג'ון (Prettejohn) בחנה את השפעת תאוריית האסתטיקה הגרמנית על האמנות הצרפתית. ב'צעיר עירום יושב על שפת הים' היא בחנה את הרקע שבציור ואת גופו "חסר הפגמים" של הנער, ומצאה כי אלה מתיישבים עם הגדרת מושג היופי של יוהאן יואכים וינקלמן, היסטוריון גרמני בתחום תולדות האמנות. את תנוחתו העגולה של המודל השוותה פרטג'ון לרישום האדם הוויטרובי של לאונרדו דה וינצ'י.
אחד הדברים שהשפיעו באופן ניכר על תפוצתו של הציור הייתה אדפטציה שלו בדמות תחריט שיצר ז'אן-בטיסט דנגֶן (Danguin), שהוזמנה באופן רשמי על ידי המדינה. ככל שהמוּדעות לציור גדלה, נעשו לו אדפטציות נוספות והוא הפך לאייקון הומוסקסואלי - למרות שלא הייתה כוונה כזו בציור המקורי. הצלמים מרסל מור וקלוד קהון עשו לו אדפטציות, כמו גם וילהלם פון גלודן, פרד הולנד דיי, ורוברט מייפלת'ורפ.
לקריאה נוספת

Aldrich, Robert and Garry Wotherspoon (2003). Who's who in gay and lesbian history: from antiquity to World War II. Routledge. ISBN 0415159830.
Latimer, Tirza True (2005). Women together/women apart: portraits of lesbian Paris. Rutgers University Press, pp. 71–73. ISBN 0813535956.
Prettejohn, Elizabeth (2005). Beauty & Art, 1750–2000. Oxford: Oxford University Press, pp. 65–67. ISBN 0-19-280160-0.
פתח גנובה

פַּתַּח גנוּבה (מכונה גם: פתח גנוּב) הוא סימן הניקוד פַּתָּח, המסמן את תנועת העזר הבאה לפני העיצורים הגרוניים בניקוד טברני.
השימוש בפתח גנובה

פתח הגנובה חוצץ בין סימן הניקוד המסמן תנועה גבוהה (כלומר, שורוק, חולם, חיריק או צירי, אך לא קמץ או פתח), ובין אות גרונית סופית:  חי"ת, עי"ן וה"א מופּקת.
פתח הגנובה מסמן את תנועת העזר, המכונה "התנועה הגנובה".
תפקידה המקורי של התנועה הגנובה, הנהגית כתנועת /a/, היה לסייע בהגיית עיצור סדקי או לועי הבא בסוף מילה. כדי למנוע מעבר מתנועה גבוהה לעיצור הגרוני הנהגה במנח נמוך, נכנסה תנועת עזר נמוכה חוצצת.
באופן מסורתי, התנועה הגנובה אינה נחשבת כגרעין הברה עצמאית, אלא כחלק מגרעין ההברה המקורית. לדוגמה, במילה מָלוּחַ שתי הברות:
 מָ-לוּחַ /ma-luaħ/.
בחלק מהקהילות שקוראות בהברה (הגייה) ספרדית, כאשר חולם או צירי מופיע לפני פתח גנובה, מוסיפים אחריו חצי תנועה /w/ או /j/, בהתאמה:

לִשְׂמֹחַ /lisˈmowaħ/

שָׂמֵחַ /saˈmejaħ/ (שמייח).
סימון

במקור פתח גנובה סומן בין שתי האותיות האחרונות, וכך הוא מנוקד בכתבי היד הקדומים. בגלל אילוצי דפוס נהגו לסמנו מתחת לאות האחרונה, אם כי בגופנים מסוימים חזרו לסמנו בין האותיות כמו במקור. עם זאת, ברוב הגופנים מקובל לסמנו תחת האות האחרונה, כשהוא ממורכז מתחת לאות, כמו שאר סימני הניקוד.
דוגמאות

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  גׇּבִיעַ  שָׁטִיחַ  לְהַגְבִּיהַּ |  שׁוֹמֵעַ  שׁוֹלֵחַ  תָּמֵהַּ |  לִשְׁקׂעַ  לִשְׂמׂחַ  לִגְבּׂהַּ |  פָּרוּעַ  רוּחַ, תַּפּוּחַ  תָּמוּהַּ |
הערות שוליים

↑  עיקרי תורת הניקוד, באתר האקדמיה ללשון
פסגת וודן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 מיקום:  אזור הברית האנטארקטית,
 קואורדינטות:  66°08′00″S 65°35′00″W﻿ / ﻿66.1333°S 65.5833°W﻿ / -66.1333; -65.5833
  (למפת חצי האי האנטארקטי מוגדלת) בסיס חנרל ברנרדו אוהיגינס ריקלמהפסגת וודן(למפת חצי האי האנטארקטי רגילה) בסיס חנרל ברנרדו אוהיגינס ריקלמהפסגת וודן(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיפסגת וודן(למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיפסגת וודן
 
פסגת וודן (באנגלית: Wooden Peak) היא פסגה בחצי האי סטרשר, בחוף גרהאם - החוף המערבי של ארץ גרהאם, בחצי האי האנטארקטי, שבאנטארקטיקה.
הפסגה ממוקמת 3.7 קילומטרים דרומית - מזרחית ללשון היבשה ראש בלק, שבחצי האי סטרשר.
שיא גובהה של הפסגה - 900 מטרים מעל פני הים, והיא הפסגה ה-4,712 בגובהה באנטארקטיקה.
היסטוריה > גילוי ומיפוי הפסגה

הפסגה מופתה לראשונה על ידי המשלחת הבריטית לארץ גרהם (BGLE), אשר חקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1934–1937, בפיקודו של ג'ון רידוך ריימיל.
הפסגה מופתה בשנית בהתבסס על תצלומי אוויר שצולמו על ידי הסקר האווירי של שטחי חסות איי פוקלנד בעונת המחקר (הקיץ האנטארקטי) של 1956–1957