stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פרשת דניאל פינטו
הפרשה

ראשית הפרשה באירוע שהתרחש במבצע ליטני בלבנון. במהלך המבצע השתלט גדוד הצנחנים 202 על הכפר עין-בעל. מפקד מחלקה בגדוד, דניאל פינטו, ושניים מחייליו חקרו במכות וחנקו למוות ארבעה כפריים לבנונים שאותם זיהו כמחבלים והשליכו את גופותיהם לבאר מים. לאחר המבצע סיפר פינטו על האירוע למפקד פלוגתו, יואב הירש. לאחר מספר ימים, כשנודע לו כי אחד משותפיו של פינטו אמור לקבל אות הצטיינות, דיווח הירש על האירוע למפקדיו בחטיבה. במקביל, במהלך סריקות שביצע גדוד 51 בכפר עין-בעל, גילו לוחמי הגדוד בבור המים שבלב הכפר, שתי גופות כפותות באזיקים. מפקד הגדוד, ציון זיו, שלח מכתב על הממצאים למפקדת חטיבת הצנחנים משום שידע כי גדוד 202 שהה בכפר בטרם פעלו בו חייליו.
השילוב של עדותו של הירש ואיתור שתי הגופות, הביא לפתיחת חקירה נגד פינטו. בחקירתו טען פינטו שהגופות שנמצאו אינן קשורות למקרה המדובר ואילו הוא נתקל במחבלים, וכי הרג אותם ביריות, לאחר שהתנפלו עליו בסכינים. בנוסף, התנקם בהירש כשדיווח עליו שהוא לקח קלצ'ניקוב כשלל. בעקבות הודאתו, נדון הירש לשנת מאסר ולהורדה לדרגת טוראי, אך אלוף הפיקוד ביטל את גזר הדין.
לנוכח ממצאי החקירה הועמד פינטו לדין. שופטי בית הדין הצבאי הרשיעו אותו ברצח של אחד הלבנונים בשנת 1979, וגזרו עליו הורדה לדרגת טוראי ו-12 שנות מאסר, שהופחתו לשמונה על ידי הרכב בית הדין הצבאי לערעורים בראשות מאיר שמגר. הפרשה עוררה סערה ציבורית. בין אלו שטענו בזכות פינטו היו חברת הכנסת גאולה כהן, שבנה צחי הנגבי שירת עם פינטו, והאלוף דני מט, שפינטו היה חתנו. הרמטכ"ל, רפאל איתן, ניצל את סמכותו, כמפקד העליון של הצבא, להעניק חנינה לחיילים, השיב לו את דרגתו והמתיק את עונשו לשנתיים, ובעקבות הפחתת שליש הוא שוחרר לאחר מספר שבועות.
חבר הכנסת אורי אבנרי גינה בחריפות את המתקת עונשו של פינטו. אבנרי וסיעתו טענו כי מעשה זה גורם לערעור קיומו של עקרון "טוהר הנשק" בצה"ל ובקרב כוחות הביטחון האחרים, וכי במעשה זה יצר הרמטכ"ל סטנדרטים חדשים של מסמוס העונש המרתיע על פשעי מלחמה הכרוכים ברצח. בנוסף הגישו הצעת אי-אמון בממשלה על מעשה זה, כיוון שאף אחד מהממונים עליו בדרג האזרחי, חברי הממשלה, לא הגיב על המעשה. כמו כן, תבע אבנרי את פיטורי הרמטכ"ל, הן בשל המעשה עצמו, הן בשל הגרסה השקרית שנתן בריאיון לעיתונות בנוגע למעשיו האמיתיים של פינטו, והן משום שהפעיל את הצנזורה הצבאית כדי למנוע את פרסום מעשיו האמיתיים של פינטו לציבור. אבנרי אף הדליף את פרטי הפרשה לכתב של הלוס אנג'לס טיימס.
הפרשה היוותה השראה לסרט אחד משלנו.
מערכון על הפרשה שודר במסגרת תוכנית הסאטירה "היהודים באים" (בפרק השני בעונה השישית).
הערות שוליים

↑  יריב פלג, ‏מבצע ליטני: שלב אחר שלב, באתר ‏מאקו‏, 12 בספטמבר 2013.
↑  רפאל איתן ודב גולדשטיין, "רפול - סיפור של חייל", "ספרית מעריב", 1985, עמודים 163-64.
1 2  תום שגב, היה מקרה, נגמר, הארץ, 21.11.1999, כפי שהועלה באתר פרש.
↑  "מקרה פינטו חריג", דבר, ‏ 3 באוקטובר 1979.
↑  אמנון לורד, "צריך לעבור מנרטיב של חרדה לנרטיב של ביטחון עצמי וגאווה", באתר ישראל היום, 6 ביוני 2019.
↑  נחום ברנע, "מסעותי עם פנקס", ידיעות ספרים, 2008, עמודים 142–143.
↑  אביחי בקר, מקולל, הארץ, 03.12.1999, כפי שהועלה באתר פרש.
↑  נחום ברנע, פרשת פינטו: רק האמת, דבר, 21 בספטמבר 1979.
1 2  ריאיון עם אל"ם (מיל') דניאל בארי, אתר הפרקליטות הצבאית, 3 במאי 2012
1 2  רונית ורדי, ‏לנמרודי נמאס לחכות, באתר גלובס, 21 בנובמבר 1999.
↑  יהושע ביצור, אלוני: הקצין מליטני שהוקל בעונשו - רצח 4 שבויים, מעריב, 3 ביולי 1979
↑  סערה ציבורית לאחר פרסום פרשת "הקצין מליטאני" בחו"ל, דבר, 16 בספטמבר 1979;
ראשי של"י: על הרמטכל להתפטר, דבר, 18 בספטמבר 1979.
↑  יניב מגל, ‏רואים בשדות זרים, באתר גלובס, 18 באוגוסט 2009.
↑    בנימין טוביאס, אחד משלהם, באתר "ידיעות אחרונות", 6 בספטמבר 2018.
↑   היהודים באים | רפול בכלא צבאי (מתוך עונה 6, פרק 2), סרטון בערוץ "כאן 11 - תאגיד השידור הישראלי", באתר יוטיוב (אורך: 02:29)
פרטילין

| --- | --- |

 מדינה:  מזרח טימור 
 מייסד:  Francisco Xavier do Amaral, ז'וזה רמוס הורטה, מרעי אלכת'ירי, Nicolau dos Reis Lobato 
 מנהיגים:  פרנסיסקו גוטארס
 תקופת הפעילות:  1974–הווה (כ־50 שנה)
 אידאולוגיות:  סוציאל-דמוקרטיה דמוקרטיה חברתית לאומיות שמאלנית
 מטה:  דילי, מזרח טימור
 מיקום במפה הפוליטית:  שמאל
 ארגונים בינלאומיים:  הברית הפרוגרסיבית 
 צבעים רשמיים:  אדום, צהוב ושחור
 www.fretilin.org
 
פרטילין (ראשי תיבות של החזית המהפכנית למזרח טימור עצמאית :בפורטוגזית: Frente Revolucionária de Timor-Leste Independente ובר"ת: FReTiLIn או באנגלית: Revolutionary Front for an Independent East Timor). הארגון נוסד בשם התאחדות הסוציאל-דמוקרטים בטימור (ASDT), מפלגה שמאלנית שהוקמה במזרח טימור ב-1974 כאשר זו עדיין הייתה מושבה פורטוגזית. בספטמבר 1974 שינתה המפלגה את שמה לפרטילין. לארגון זרוע צבאית בשם פלינטיל.
הארגון הוביל את המאבק הפוליטי והצבאי נגד השתלטותה של אינדונזיה על מזרח טימור עד שהמנהיגו, ניקולס לובטו Nicolas Lobato, נלכד ונהרג על ידי צבא אינדונזיה בדצמבר 1978. עם הרגיתו של לובטו הסתיימה למעשה ההתנגדות המזוינת של אוכלוסיית טימור כנגד הפולשים האינדונזים. ההפסד היה מוחץ (85% ממנהיגות התנועה נהרגו, 80% מהכוחות החמושים אבדו ו-90% מנשקם נלכד או הושמד). האוכלוסייה האזרחית פוזרה למחנות ורעב שלט בטימור. כמו כן כוחות צבא אינדונזיה שלטו על ערוצי התקשורת שקשרו בין המתנגדים באי לבין התומכים במאבק בעולם בחוץ.

בשלב ראשון, שרידי ההתנגדות, תחת מנהיגותו של שננה גוסמאו Xanana Gusmao פעלו לחדש את הקשר בין היחידות הבודדות שנותרו בשטח ושהיו מסוגלים לבצע פעילות צבאית נגד כוחות הכיבוש. אחרי ששלב זה עבר בהצלחה שונתה האסטרטגיה של ההתנגדות: במקום פעילות מבסיסים קבועים בהרים, כוחות ההתנגדות התחילו לפעול כיחידות מתנייעות שכל הזמן בתנועה. בו זמנית הוקמו רשתות התנגדות במחנות המעבר ובמרכזי האוכלוסין שהיו בשליטה אינדונזית.

המדיניות החדשה הצליחה מעבר למשוער וההתנגדות העיקשת הכריחה את כוחות הכיבוש לקבל שורה שלמה של הפסקות אש מקומיות ובהמשך אף הפסקת אש כללית (בין מרס לאוגוסט 1983). הצלחה זו הייתה עדות חייה לכישרון הצבאי והפוליטי של גוסמאו שהכיר בכך שלא מספיק להמשיך את המאבק כמאבק של תנועת פרטילין (השמאלנית) שבראשה הוא עמד אלא שיש צורך לאחד את כל תנועות ההתנגדות לתנועה אחת ומאוחדת. הוא ויתר על הנהגת תנועת פרטילין והקים גוף מאוחד חדש, ה-CNRM בראשו עמד. הזרוע הצבאית של פרטילין, פלינטיל, הפך לצבא הלאומי של מזרח טימור.
צ'ארלסטון (מחול)

ג'וזפין בייקר רוקדת צ'ארלסטון סולו במועדון פולי ברז'ר בפריז, 1926

הצ'ארלסטון הוא סוג של ריקוד ג'אז ממשפחת ריקודי הסווינג שהיה נפוץ בעיקר בשנות ה-20. הריקוד דרש תנועת רגליים ואגן מהירה ואנרגטית והיה לסמל הדור הצעיר של "עידן הג׳אז" בין שתי מלחמות העולם (תקופה שנקראת גם "שנות העשרים הסוערות").
מקור הריקוד בשיר בשם The Charleston מאת ג'יימס פ. ג'ונסון, שהושפע מביקורו בעיר צ'ארלסטון בקרוליינה הדרומית. השיר הפך ללהיט במחזה Runnin' Wild שהוצג בברודוויי בשנים 1923–1924.
הריקוד, הבנוי על מקצב ג'אז, הופיע במסבאות בלתי-חוקיות (speakeasy) בדרום ארצות הברית בתקופת היובש. אף על פי שהבסיס הקצבי נבע ממוזיקה אפרו אמריקאית או קובנית (לפי ניתוחו של המוזיקולוג גונתר שולר, מדובר בסוג של הבנרה) נפוץ הריקוד בקרב לבנים. היה זה בתחילה ריקוד סולו של נשים שנחשב מיני, מגרה ובלתי מוסרי, מאוחר יותר נוצרו גם גרסאות ריקוד זוגיות וקבוצתיות. כמו כן נוצר שילוב של צ'ארלסטון וסטפס שהיה תובעני ומורכב.
בשנות ה-20, לאחר הצלחת The Charleston המקורי, נפוצו עוד ועוד הקלטות של שירי צ'ארלסטון לריקודים. הקצב של שירים אלה היה מהיר (יותר מ 200–250 פעימות לדקה) והם נוגנו על ידי הרכבי תזמורות לריקודים (ביג בנד מוקטן שכלל כ-10 נגנים בכלי נשיפה וחטיבת קצב שכללה תופים, קונטרבס ופסנתר או גיטרה). הריקוד שולב הן במופעי וודוויל כמופע ראווה (שם נדרשה מהרקדניות המופיעות גם להטוטנות ויכולת ריקוד ואקרובטיקה) והן במסיבות פרטיות, באולמות ריקודים ובבתי קפה (שבשל תקופת היובש מילאו את מקומם של הברים) בהם ניגנו צ'ארלסטון לריקודים עבור קהל המבלים.
הערות שוליים

↑  Runnin' Wild במסד הנתונים IBDB (באנגלית)
↑  Early Jazz - Its Roots and Musical Development. Gunther Schuller. 1968. Oxford University Press. pages 148, 173 19-500097-8 0-19-504043-0. ISBN
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007284929605171  BNE: XX537957  GND: 4324818-4  LCCN: sh85022693  NKC: ph224359
פרדיננד מקסימיליאן, נסיך הכתר של באדן-באדן

פרדיננד מקסימיליאן, נסיך הכתר של באדן-באדן (בגרמנית: Ferdinand Maximilian von Baden-Baden; ‏23 בספטמבר 1625 - 4 בנובמבר 1669), היה בנו של וילהלם, מרקיז באדן-באדן ואביו של לודוויג וילהלם, מרקיז באדן-באדן.
ביוגרפיה

פרדיננד מקסימיליאן נולד ב-23 בספטמבר 1625 בבאדן-באדן, לוילהלם, מרקיז באדן-באדן ולקתרינה אורסולה מהוהנצולרן-הכינגן, בתם של יוהאן גאורג, נסיך הוהנצולרן-הכינגן ופרנציסקה מזאלם-נופוויל. ב-15 במרץ 1653 התחתן פרדיננד מקסימיליאן עם לואיזה כריסטינה, נסיכת סבויה, בתם של טומאסו פרנצ'סקו, נסיך קריניאנו ומארי דה בורבון, רוזנת סואסון, ממנה נולד לו בנו היחיד לודוויג וילהלם, מרקיז באדן-באדן. זמן קצר לאחר לידת בנו, נפרד פרדיננד מקסימיליאן מאשתו וחזר לגרמניה. ב-4 בנובמבר 1669 נהרג פרדיננד מקסימיליאן בתאונת ציד בהיידלברג, בעת שביקר אצל קרל הראשון לודוויג, הנסיך הבוחר מפפאלץ. בשנת 1677 מת אביו, ובנו לודוויג וילהלם, מרקיז באדן-באדן עלה לשלטון במקומו.
פרדיננד מקסימיליאן ברוקוף

| --- | --- |

פרדיננד מקסימיליאן ברוקוף
 לידה:  12 בספטמבר 1688 Červený Hrádek, צ'כיה 
 פטירה:  8 במרץ 1731 (בגיל 42) פראג, ממלכת בוהמיה 
 מקום קבורה:  פראג 
 תחום יצירה:  פיסול 
 זרם באמנות:  בארוק 
 
פרדיננד מקסימיליאן ברוקוף (בצ'כית: Ferdinand Maxmilián Brokoff;‏ 1688, אוסטי נד לבם – 1731, פראג) היה פסל צ'כי של תקופת הבארוק.
ביוגרפיה

פרדיננד מקסימיליאן ברוקוף בן למשפחה של פסלים.
יצר פסלים בגשר קארל, ביניהם פסלי ברברה הקדושה, מרגרט מסקוטלנד, ואליזבת מתורינגיה  בעבודה משותפת עם אביו: יאן ברוקוף ואחיו  מיכל יאן יוסף ברוקוף.
סביב שנת 1714 החל בעבודה עם יוהאן ברנהרד פישר פון ארלך ועבר לווינה, בו זמנית המשיך ליצור עבור פראג.
בהמשך חיו התרכז בעיצוב פסלים כאשר הביצוע בפועל בוצע על ידי עוזרים, עד לפטירתו בפראג.
גלריה

פסל פרנסיס בורגיה הדוכס הרביעי של גנדיה בגשר קארל
דמות יהודי מתוך פסל ויסנט פרר בגשר קארל
פסלי יוחנן מתיא, פליקס מוואלואה וסנט איוואן, בגשר קארל
פסל פרנסיסקו חאווייר בגשר קארל
פסלי ברברה הקדושה, מרגרט מסקוטלנד, ואליזבת מתורינגיה בגשר קארל
דמויות אטלס - אלמנט אדריכלי בארמון מֹורזין בפראג
שלט אצולה בארמון מֹורזין בפראג
פיליפינו ליפי

| --- | --- |

 לידה:  1457 פראטו, איטליה 
 פטירה:  18 באפריל 1504 (בגיל 47 בערך) פירנצה, רפובליקת פירנצה 
 תחום יצירה:  ציור רנסנס, ציור, פרסקו 
 זרם באמנות:  הרנסאנס האיטלקי 
 הושפע על ידי:  פיליפו ליפי, Fra Diamante, סנדרו בוטיצ'לי 
 יצירות ידועות:  The Disputation with Simon Magus and the Crucifixion of Peter, Apparition of the Virgin to St Bernard, Three Angels and Young Tobias 
 צאצאים:  Roberto di Filippo Lippi 
 
אלגוריה של מוזיקה של פיליפינו ליפי (בערך 1500). טמפרה על לוח עץ, מה-Gemaldegalerie בברלין
פיליפינו ליפי (באיטלקית: Filippino Lippi;‏ 1457 בקירוב – 18 באפריל 1504), בנו של הצייר פיליפו ליפי, היה אחד הציירים הבולטים באסכולה הפלורנטינית בתקופת הרנסאנס המוקדם. הקומפוזיציות הראוותניות והדינמיות והשימוש באדריכלות, ביגוד וחפצים רומיים שלו נחשבים למבשרים חשובים של המנייריזם הטוסקני.
ביוגרפיה

פיליפינו (נולד בשם פיליפו ליפי אך כונה "פיליפו הקטן=פיליפינו" על מנת להבדיל בינו לבין אביו) היה בנם של הצייר פיליפו ליפי ובת זוגו לוקרציה בוטי (Buti). שנת לידתו אינה ידועה בוודאות אך מוערכת כ-1457. פיליפינו החל כנער צעיר ללמוד את אומנותו בסדנתו של אביו. לאחר מותו של האב בשנת 1469, עבר ללמוד ולעבוד בסדנתו של הצייר סנדרו בוטיצ'לי, שהיה בעבר תלמידו של אביו. עם סיום הכשרתו, ב-1473, החל פיליפינו ליצור בסגנונו של בוטיצ'לי, כשחלק מעבודותיו אותה תקופה יוחסו זמן רב ל"ידיד של בוטיצ'לי" ("amico di sandro", יחוס שנעשה במאמר משנת 1899 שכתב היסטוריון האמנות הנודע ברנרד ברנסון). אך מעט מעבודותיו מאותה תקופה שרדו, וגם מעל אלו מרחף לעיתים צל של ספק.
על פי ג'ורג'ו וזארי, בספרו חיי הציירים, הפסלים והאדריכלים הדגולים ביותר המתעד חיי האמנים בתקופת הרנסאנס, עבודתו הציבורית החשובה הראשונה של פיליפינו הייתה השלמת הפרסקאות בקפלת בראנקאצ'י, בכנסיית המסדר הכרמליתי בפירנצה, שמזאצ'ו ומאזולינו(אנ') הותירו אחריהם מבלי להשלימה כחמישים שנה קודם לכן. לפרסקאות אלה הכניס פיליפינו את דיוקנו העצמי (ראו תמונה במסגרת משמאל), כמו גם דיוקן של מורהו, בוטיצ'לי. עבודה חשובה נוספת הייתה ציור הלוח "חזון ברנרדו (ברנאר מקלרבו) הקדוש" שנעשתה בשנים 1480-1482 עבור כנסיית הבאדיה של מסדר הבנדיקטינים בפירנצה (שם היא נמצאת עד היום), בה כבר ניתן להבחין בסגנונו הייחודי של פיליפינו. עבודה חשובה מאוחרת יותר הייתה ביצוע עבודות הפרסקו עבור אוליבירי קאראפה, הקרדינל של נאפולי (1488-1493). בפרסקאות אלה (בכנסיית סנטה מריה סופרה מינרווה ברומא) ניתן להבחין בכל המאפיינים של עבודותיו המאוחרות יותר, ובמיוחד הקומפוזיציות המורכבות והנפתלות (שלפי וזארי "ביצע אותן לבדו"). עבודה חשובה אחרת הייתה ציורי הפרסקו בקפלה סטרוצי בכנסיית סנטה מריה נובלה בפירנצה, אותה ביצע לפרקים בין 1484 ל-1502. יוקרתו של פיליפינו הייתה אז בשיאה, מעיד וזארי, שכן באמצע העבודה על קפלה זו הוזמן לבצע את העבודה בקפלת קאראפה ברומא, עבורה שולם לו סכום עצום של 2,000 דוקטים בזהב ("בלי לחשב את עלות הצבע הכחול והעוזרים").
יצירתו האחרונה של פיליפינו, "ההורדה מן הצלב", היא תמונת מזבח גדולה שנעשתה עבור כנסיית "סנטיסימה אנונציאטה" בפירנצה. היצירה, הנמצאת כיום באוסף האקדמיה לאמנות של פירנצה, נותרה בלתי גמורה בחלקה עם מותו של פיליפינו והושלמה על ידי פייטרו פרוג'ינו.
פיליפינו הלך לעולמו באפריל 1504 לאחר שחלה בדלקת של השקדים. ביום מותו, מספר וזארי, נסגרו כל סדנאות האמנים בפירנצה לשם כבודו. פיליפינו לא הותיר אחריו תלמיד בעל שם גדול (הנודע בתלמידיו היה רפאלינו דל גארבו, אמן מינורי למדי), אך ליצירותיו, ובמיוחד לציורי הפרסקו הגדולים שלו, הייתה השפעה ניכרת על המנייריזם שהתפתח בפירנצה ובטוסקנה בעשורים הראשונים של המאה ה-16.
לקריאה נוספת

(Filippino Lippi, P.G. Konody, London, n.d. (circa 1920
Filippino Lippi, K.B. Neilson, Harvard University Press, 1938
1996 ,Lives of the Painters, Sculptors and Architects, Giorgio Vasari, Everyman's Library (התרגום המלא לאנגלית של המהדורה השנייה (1568) של וזארי)
The Drawings of Filippino Lippi and His Circle, G.R.Goldner,C.C.Bambach, Metropolitan Museum of Art/Abrams, 1997
הערות שוליים

↑  The Drawings of Filippino Lippi and His Circle, 1997, לעיל, עמוד 3
↑  Neilson, 1938, לעיל, עמוד 20 ואילך
↑  Bernard Berenson, Amico di Sandro, Gazette des Beaux-Arts, גליונות 41-42, 1899
↑  התרגום המלא של וזארי לאנגלית, 1996, לעיל, כרך ראשון, עמוד 565
↑  וזארי, לעיל, כרך ראשון, עמוד 568
↑  Konody, לעיל, עמ' 23
↑  Filippino Lippi e Pietro Perugino, Livorno, 2004
↑  וזארי, לעיל, כרך ראשון, עמוד 688
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007280417505171  PLWABN: 9810530481305606  BNE: XX985203  BnF: cb12000391d (data)  CiNii: DA05450004  GND: 118780123  ICCU: RAVV023423  ISNI: 0000 0001 2103 3950  KulturNav: 5a067490-b522-4c79-883e-ade2c9e69fff  LCCN: n79063144  MusicBrainz: 80cdd428-4201-4c9b-85b4-6b167ce8166b  NKC: jo20221148537  NLA: 36555788  NSK: 000731441  NTA: 068645279  RERO: 02-A003524516  RKD: 50330  SELIBR: 244952  SNAC: w6sb4qk7  SUDOC: 028102533  Trove: 1290100  ULAN: 500018029  VcBA: 495/260018  VIAF: 100260937   WorldCat (עם VIAF): 100260937
פיליפיקוס ורדאניס, קיסר האימפריה הביזנטית

פיליפיקוס ורדאניס (או ברדאנס; ביוונית: Φιλιππικός Βαρδάνης) היה קיסר האימפריה הביזנטית בשנים 711–713.
חייו

פיליפקוס היה בנו של האציל ניקיפורוס הארמני. הוא שירת בצבאו של יוסטיניאנוס השני והגיע לעמדת חשיבות. בתמיכת המונותליטים הוא ניסה לתפוס את השלטון מידי יוסטיניאנוס השני אך נכשל והועבר בתחילה לקפלוניה על ידי טיבריוס השלישי ולאחר מכן הוגלה לחרסונסוס שבחצי האי קרים. בקרים ורדאניס שינה את שמו לפיליפיקוס ועורר את תושביה של חרסונסוס למרד בעזרת הכוזרים. המורדים הצליחו לכבוש את קונסטנטינופול בעזרת הצי, ופיליפיקוס תפס את השלטון מידי יוסטיניאסוס אשר ברח, אך זמן קצר לאחר מכן נתפס והוצא להורג.
בשלטון

לאחר תפיסת השלטון פיטר פיליפיקוס את פטריארך קונסטנטינופול קירוס ומינה במקומו את יוחנן הרביעי בן סיעתו. הוא הכריז כבטלים את החוקים של סינודים קודמים, של הוועידה האקומנית השישית, שהכריזה על המונותליטיזם ככפירה. בתגובה, סירבה הכנסייה הרומית להכיר בשלטונו ובפטריארך שמינה. במקביל הטיל בשנת 711 טבליס, ח'אן בולגריה, מצור על קונסטנטינופול. כאשר הסיט פיליפיקוס את צבאותיו להגן על הבירה, ניצלו זאת המוסלמים תחת אל ואליד הראשון מבית אומיה, וחדרו לאימפריה המזרחית מאסיה הקטנה. פיליפקוס נפל קורבן להפיכה צבאית כאשר חייליו המורדים חדרו לארמונו ועוורו אותו ב-3 ביוני 713. נסיבות מותו לא נודעו והוא הוחלף על ידי המורדים במזכירו ארטמיוס, שמלך לזמן קצר בשם אנסטסיוס השני.
הערות שוליים

↑  ההגייה ביוונית: פיליפיקוֹס, במלרע (ההטעמה בהברה האחרונה); "ורדאניס" ביוונית ביזנטית (לעומת "ברדאנס" ביוונית עתיקה).
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1050420950  ULAN: 500355400  VIAF: 308201710   WorldCat (עם VIAF): 308201710
פנמה במשחקים האולימפיים

פנמה השתתפה לראשונה במשחקים האולימפיים באולימפיאדת אמסטרדם (1928). היא נעדרה משתי האולימפיאדות הבאות, ושבה והשתתפה באולימפיאדת לונדון (1948). בהמשך, נעדרה מהמשחקים עוד פעמיים, אחת מהן בשל הצטרפותה לחרם שהובילה ארצות הברית על אולימפיאדת מוסקבה (1980), עקב הפלישה הסובייטית לאפגניסטן. פנמה מעולם לא השתתפה באולימפיאדת חורף.
לאורך השנים, זכו שני אתלטים פנמים במדליות אולימפיות. לויד לה ביץ' זכה בשתי מדליות ארד באולימפיאדת לונדון (1948), בריצת 100 מטר ובריצת 200 מטר. שישים שנה אחר כך, באולימפיאדת בייג'ינג (2008) זכה אירווינג סלדינו במדליית הזהב הראשונה לזכותה של פנמה, בקפיצה לרוחק. באולימפיאדת לונדון (2012) נפסל סלדינו בכל נסיונותיו בשלב המוקדמות וכלל לא העפיל לגמר. אתלט פנמי בכיר נוסף, אלונסו אדוורד, נפסל במוקדמות ריצת 200 מטר. באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) העפיל אדוורד לשלב הגמר, וסיים במקום השביעי.
מדליות

| --- | --- |
 :  ראו גם – מדליות במשחקים האולימפיים
מדליות > לפי אולימפיאדה

באולימפיאדות הקיץ:
| אולימפיאדה | זהב | כסף | ארד | סך הכל |
| --- | --- | --- | --- | --- |
אולימפיאדת אמסטרדם (1928): 0
אולימפיאדת לוס אנג'לס (1932): לא השתתפה
אולימפיאדת ברלין (1936): לא השתתפה
| אולימפיאדת לונדון (1948) | 0 | 0 | 2 | 2 |
אולימפיאדת הלסינקי (1952): 0
אולימפיאדת מלבורן (1956): לא השתתפה
אולימפיאדת רומא (1960): 0
אולימפיאדת טוקיו (1964): 0
אולימפיאדת מקסיקו סיטי (1968): 0
אולימפיאדת מינכן (1972): 0
אולימפיאדת מונטריאול (1976): 0
אולימפיאדת מוסקבה (1980): לא השתתפה
אולימפיאדת לוס אנג'לס (1984): 0
אולימפיאדת סיאול (1988): 0
אולימפיאדת ברצלונה (1992): 0
אולימפיאדת אטלנטה (1996): 0
אולימפיאדת סידני (2000): 0
אולימפיאדת אתונה (2004): 0
| אולימפיאדת בייג'ינג (2008) | 1 | 0 | 0 | 1 |
אולימפיאדת לונדון (2012): 0
אולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016): 0
אולימפיאדת טוקיו (2020): 0
| סך הכל | 1 | 0 | 2 | 3 |
מדליות > לפי ענף

בענפי הקיץ:
| ענף | זהב | כסף | ארד | סך הכל |
| --- | --- | --- | --- | --- |
|  אתלטיקה | 1 | 0 | 2 | 3 |
| סך הכל | 1 | 0 | 2 | 3 |
ראו גם

פנמה במשחקים הפאראלימפיים
פנמה במשחקים האולימפיים לנוער
הערות שוליים

↑  "Medals by Games" [מדליות לפי משחקים]. Olympic Analytics (באנגלית). נבדק ב-12 במאי 2022. {{cite web}}:  (עזרה)תחזוקה - ציטוט: url-status (link)
↑  "Medals by Sports" [מדליות לפי ענפי ספורט]. Olympic Analytics (באנגלית). נבדק ב-12 במאי 2022. {{cite web}}:  (עזרה)תחזוקה - ציטוט: url-status (link)
הקופץ לרוחק אירווינג סלדינו, הספורטאי הפנמי היחיד שזכה במדליית זהב אולימפית
פסגת ג'ייקובס (אנטארקטיקה)

ערך זה עוסק בפסגה בארץ אואטס שבאנטארקטיקה. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 גובה:  2,040 מ' 
 מיקום:  אזור הברית האנטארקטית,
 רכס הרים:  רכס בריטניה 
 קואורדינטות:  80°04′00″S 157°46′00″E﻿ / ﻿80.066666666667°S 157.76666666667°E﻿ / -80.066666666667; 157.76666666667
  (למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיפסגת ג'ייקובס(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיפסגת ג'ייקובס
 
פסגת ג'ייקובס (באנגלית: Jacobs Peak) היא פסגה, ברכס בריטניה, בארץ אואטס, שבאנטארקטיקה.
גובהה של הפסגה 2,040 מטרים מעל פני הים; והיא הפסגה ה-1,590 בגובהה באנטארקטיקה.
הפסגה מתנשאת בקצה הצפוני של הרכס, לגדתו המערבית של קרחון ראגוצקי.
היסטוריה > מקור השם

שמה של הפסגה ניתן לה על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים.
הפסגה נקראת על שמו של ג'ון ד. ג'ייקובס (John D. Jacobs), שהיה אחראי תחלופה (exchange observer) מטעם ארצות הברית, בתחנת ווסטוק בשנת 1964.
הערות שוליים

↑  ההודעה הרשמית על מתן שמות אנטארקטיים בצו פרסום השמות הרשמי של ממשלת ניו זילנד
↑  גאזט השמות האנטארקטיים הרשמי של ארצות הברית
1 2 3 4 5 6  מידע גאוגרפי והיסטורי
1 2  הרי אנטארקטיקה לפי גובהם
| אתרים ברכס בריטניה |
| --- | --- | --- |
| הרים | אדמס • אולדריץ' • אופרוס • אסקין • ביל • באנה • בורווזקי • ג'ייקובס • דארטמות' • דגאלאן • דול • דריק • הייבן • הנדרסון • וורד • טרנסטייל • לוסיה • מקלינטוק • סאבורו • סטרנברג • פריצ'רד • קאסאטלי • קריסק • ראמג' • רנד |  |
| רכסי הרים | אונום • אייסנהאואר • באנה • דאנום • דאסקי (רכס) • מגניס • נברסקה • סברינה • פונטס |  |
| מצוקים | בנסון • דאסקי (מדף סלע) • כהן • פורבס |  |
| עמקים | אבוס • אונום • איטונה • איסקה • ביברה • בלום • דובריס • טאמארוס • טיסוביס • לינדום • למאניס • מגניס • מטאריס • סברינה |  |
| מישורים | מישור ואנטייג' • וולדריפ • וורברטון • ונטה |  |
| קרחונים | הוריהאן • יאנסי • מקרו • סנט • פקהאם • ראגוצקי |  |
| נונאטאקים | דארנל • וסטהייבן • טאייק • מארטי • שלושת הנונאטאקים |  |
| מפלי קרח | ברייר • ראגוצקי |  |
נבחרת ישראל בג'ודו

נבחרת ישראל בג'ודו היא נבחרת לאומית המייצגת את מדינת ישראל בתחרויות בינלאומיות בג'ודו ברחבי העולם. הנבחרת מורכבת מקבוצת הגברים בהדרכת המדליסט האולימפי אורן סמדג'ה ומקבוצת הנשים בהדרכת שני הרשקו. הג'ודוקאים מתאמנים אישית וקובצו על ידי איגוד הג'ודו בישראל כנבחרת כדי לייצג את ישראל בטורנירים ברחבי תבל.
הנבחרת זכתה במדליית ארד בתחרות קבוצות מעורבות (גברים-נשים) באולימפיאדת טוקיו 2020. בשנת 2005, זכתה נבחרת הגברים של ישראל במדליית זהב באליפות אירופה בג'ודו לקבוצות, שנערכה בדברצן, הונגריה. נבחרת ישראל המעורבת (גברים-נשים) זכתה במדליית הארד הקבוצתית באליפות העולם בג'ודו (טשקנט 2022) (אנ')(אנ').
הישגי הנבחרת הקבוצתית

| שנה | תחרות | מגדר | תוצאה | מקורות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2005 | אליפות אירופה לנבחרות (אנ') | גברים |  |  |
| 2006 | אליפות העולם לנבחרות (אנ') | גברים | 9 |  |
| 2006 | אליפות אירופה לנבחרות | גברים | 5 |  |
| 2014 | אליפות אירופה (אנ') | גברים(אנ') | שמינית גמר |  |
| 2018 | אליפות אירופה לנבחרות מעורבות (אנ') | מעורב (גברים-נשים) | שמינית גמר |  |
| 2021 | המשחקים האולימפיים | מעורב (גברים-נשים) |  |  |
| 2021 | אליפות אירופה לנבחרות מעורבות (אנ') | מעורב (גברים-נשים)(אנ') | 7 |  |
| 2022 | אליפות העולם | מעורב (גברים-נשים) (אנ')(אנ') |  |  |
| 2024 | המשחקים האולימפיים | מעורב (גברים-נשים) | שמינית גמר |  |
הישגי הנבחרת הקבוצתית > אליפות אירופה בג'ודו לקבוצות 2005

| שלב | יריבה | גברים עד 60 ק"ג | גברים עד 66 ק"ג | גברים עד 73 ק"ג | גברים עד 81 ק"ג | גברים עד 90 ק"ג | גברים עד 100 ק"ג | גברים מעל 100 ק"ג | תוצאה |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| חצי גמר | צרפת צרפת | גל יקותיאל הפסיד | –– | יואל רזבוזוב ניצח | אבישר שיינמן ניצח | אלון ששון ניצח | רוסטיסלב ליס ניצח | אנדריאן קורדון הפסיד | ניצחו 4 – 2 |
| סופי | הונגריה הונגריה | גל יקותיאל ניצח | צבי שפרן הפסיד | יואל רזבוזוב הפסיד | אבישר שיינמן ניצח | אלון ששון ניצח | רוסטיסלב ליס הפסיד | אנדריאן קורדון ניצח | ניצחו 4 – 3 |
| מקור | מקור |  |  |  |  |  |  |  |  |