stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מסל"ן - מרכז סיוע לנפגעות ונפגעי תקיפה מינית ואלימות, נגב
סטטיסטיקות

1 מתוך 3 נשים נפגעת מתקיפה מינית.
1 מתוך 6 גברים יעבור תקיפה מינית במהלך חייו.
67% מתוך נפגעי ונפגעות תקיפה מינית הם קטינים.
ב-87% ממקרי התקיפות המיניות, התוקף מוכר לקורבן מקרב סביבתו הקרובה.
כ-30% מהתקיפות המיניות של קטינים מבוצעות על ידי קטינים אחרים (Bolen, 2006).
16% מהפניות שהתקבלו על תקיפות מיניות בקטינים מתחת לגיל 12, במהלך השנה שלאחר הפגיעה, התקבלו בעקבות סדנאות חינוך והסברה (מתוך דו"ח איגוד מרכזי הסיוע לשנת 2012).
18% מהפניות על תקיפות מיניות של קטינים בגילאי 13-18 היו על תקיפות שהתרחשו בתוך כותלי המסגרת החינוכית (דו"ח איגוד מרכזי הסיוע לשנת 2012).
35% מהבנות ו-28% מהבנים בבתי הספר בישראל, דיווחו כי חוו לפחות מקרה אחד של אלימות מינית במהלך שנת הלימודים הנבדקת.
פחות מ-20% מהנשים הנפגעות מינית בישראל, תדווחנה על כך במהלך חייהן. אצל גברים אחוזי הדיווח נמוכים אף יותר.
ראו גם

איגוד מרכזי הסיוע לנפגעות ונפגעי תקיפה מינית בישראל
אלימות
אלימות מינית
אלימות במשפחה
הערות שוליים

1 2  יהלי אוזן, נשים למען נשים, באתר באר שבע נט, 8 אפריל, 2023
↑  עודד בר מאיר, מסל"ן תקבל את פרס אות הנשיא למתנדב, באתר mynet
באר שבע והנגב, 9 אוגוסט, 2010
↑  עדי בטאן (מאירי), הפסיכולוגית שעבדה הרבה יותר קשה בגלל עלייה באלימות במבצע צוק איתן, באתר Xnet‏, 7 ביולי 2005
↑  אודות מרכז הסיוע לנפגעות ולנפגעי תקיפה מינית תל-אביב, באתר מרכז סיוע לנפגעות ולנפגעי תקיפה מינית, תל-אביב
1 2  http://www.1202.org.il/download/files/report_heb2012.pdf
↑  גומפל, ת. וזוהר, ע. (2002). אלימות מינית בבתי ספר בישראל. דוח ביניים על סמך מחקר. ירושלים: בית הספר לחינוך, האוניברסיטה העברית.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007306585805171  VIAF: 238182815   WorldCat (עם VIAF): 238182815
אורי מסר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1950 (בן 75 בערך)
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  האוניברסיטה העברית בירושלים
 השתייכות:  משרד אולמרט ושות' (אחר כך "מסר-ריבלין ושות" והיום "מסר-סוסיד ושות")
 תקופת כהונה:  1978–הווה (כ־47 שנים) 
 תקופת הפעילות:  1978–הווה (כ־47 שנים)
 
אוּרי (אוּריאל) מֵסֶר (נולד ב-1950) הוא עורך דין ישראלי.
ביוגרפיה

מסר קיבל תואר בוגר במשפטים באוניברסיטה העברית בירושלים. בשנת 1978 ייסד, יחד עם אהוד אולמרט, משרד עורכי דין בשם "אולמרט ושות'", שהמשיך לפעול תחת ניהולו של מסר גם לאחר פרישתו של אולמרט בשנת 1988. משרד זה, שמאוחר יותר שינה את שמו ל"מסר-ריבלין ושות'", ייצג מגוון לקוחות בולטים במשק הישראלי ובהם קואופרטיב אגד, הסתדרות העובדים הלאומית (בראשות אברהם הירשזון), חברת פלאפון תקשורת ואנשי העסקים יעקב נמרודי וארקדי גאידמק.
במהלך שנת 2010 החליטו עו"ד מסר ועו"ד ריבלין על פירוק השותפות, ועו"ד מסר הקים משרד חדש בירושלים בשותפות עם עו"ד שלומית סוסיד, שנקרא "מסר-סוסיד ושות'".
מסר היה יועצו, חברו ואיש סודו של אהוד אולמרט לאורך דרכו הפוליטית. בשנת 1992 היה ממנהלי הקמפיין לבחירת אולמרט לראשות עיריית ירושלים, שהוביל לזכייתו של אולמרט. עם מינויו של אולמרט לתפקיד ממלא מקום ראש הממשלה, היה מסר חבר בפורום יועציו, יחד עם אורי שני וטל זילברשטיין.
מסר שימש במספר תפקידים ציבוריים ובהם חבר בהנהלת קבוצת הפועל ירושלים, יו"ר בית הספר מוסררה לצילום וממנהלי עמותת "התקווה" לסיוע לנזקקים.
ביוגרפיה > חשדות לגבי מעורבות בפלילים

בשנת 2008 נקשר שמו לפרשת מעטפות הכסף - פרשיית שחיתות שבה, על פי החשדות, סייע מסר ושימש כמתווך בהעברת כספים שלא כדין מאיש העסקים משה טלנסקי עבור אהוד אולמרט בתקופות שבהן כיהן כראש עיריית ירושלים, וכשר התמ"ת. קודם לחשיפת שמות המעורבים בפרשה, פורסם בתקשורת הישראלית תצלום בו נראה מסר משוטט באמצע נתיבי איילון. ביולי 2012 זיכה בית המשפט המחוזי את אולמרט מההאשמות נגדו בפרשה זו, אולם לבסוף הורשע בערעור ונדון למאסר של 8 חודשים.
באפריל 2010 התפרסם כי מסר נעצר בחשד למעורבות בפרשת שוחד הקשורה לפרויקט הולילנד, הפרשה הוגדרה על ידי שופט בית המשפט בראשון לציון "החמורה בתולדות ישראל". בנובמבר הודיעה פרקליטות מחוז ירושלים על סגירת התיק מחוסר ראיות.
ביוגרפיה > חיים אישיים

מסר נשוי לעו"ד דוידה לחמן-מסר, ששימשה עד 2008 כמשנה ליועץ המשפטי לממשלה לעניינים כלכליים-פיסקאליים, ואב לשלושה. מתגורר בשכונת טלביה שבירושלים ובקיסריה.
הערות שוליים

↑  אטילה שומפלבי, המסר של אולמרט למסר, באתר ynet, 9 במאי 2008
↑  עו"ד אורי מסר נעצר בחשד לפרשת שחיתות, באתר וואלה, 7 באפריל 2010
↑  אביעד גליקמן, נסגר תיק החקירה נגד אורי מסר בפרשת הולילנד, באתר ynet, 8 בנובמבר 2010
עוזי ארד

| --- | --- |

עוזי ארד בוועידה בנושא ביטחון במינכן, 2011
 לידה:  2 באוקטובר 1947 (בן 77) טבריה, פלשתינה (א"י) 
 מדינה:  ישראל ישראל
 השכלה:  בית הספר וודרו וילסון למדיניות ציבורית ויחסים בינלאומיים  אוניברסיטת פרינסטון  אוניברסיטת תל אביב 
 השתייכות:   המוסד
 תפקידים אזרחיים
 יועץ לביטחון לאומי לראש הממשלה וראש המל"ל  יועץ מדיני לראש הממשלה  פרופסור לממשל ויחסים בילאומיים
 
עוזי ארד (נולד ב־2 באוקטובר 1947) הוא עמית מחקר בכיר בסדנת יובל נאמן למדע, טכנולוגיה וביטחון באוניברסיטת תל אביב, יו"ר הפורום לאסטרטגיית-על מטעם הטכניון בחיפה. כיהן כראש המטה לביטחון לאומי וכיועץ ראש הממשלה לביטחון לאומי. עמד בראש אגף המחקר של המוסד, היה היו"ר המייסד של סדרת "כנסי הרצליה" וכן חבר סגל בבית הספר לממשל ע"ש לאודר של המרכז הבינתחומי הרצליה.
ביוגרפיה

ארד נולד בטבריה לרחל ויעקב בלומר שהיה חבר ההנהגה הראשית של השומר הצעיר ברומניה, וגדל בקיבוץ שמיר ובקיבוץ זיקים. הוריו עזבו את הקיבוץ בעקבות פילוג התנועה הקיבוצית. למד בתיכון חדש בתל אביב והתלווה בנעוריו לשליחויות הוריו לצרפת ואחר כך למקסיקו.
התגייס לצה"ל ב-1966 ושירת בחיל האוויר כחזאי. לאחר שחרורו סיים ב-1971 תואר ראשון בהצטיינות בהיסטוריה ומדע המדינה מאוניברסיטת תל אביב, ואת לימודי המוסמך (1973) והדוקטורט (1975) ביחסים בין-לאומיים מאוניברסיטת פרינסטון בארצות הברית, שאליה יצא כעמית תוכנית פולברייט. ארד הוא גם בוגר קורס הניהול הבכיר של בית הספר למנהל עסקים באוניברסיטת הרווארד.
בין השנים 1972–1975 היה חבר צוות במכון הדסון בניו יורק, אחר כך לימד באוניברסיטת תל אביב ושימש כעמית מחקר במכון למחקרים אסטרטגיים שם.
ב-1975 גויס על ידי המוסד למודיעין ולתפקידים מיוחדים ובו שירת כ-22 שנה במגוון תפקידי שטח ומטה בישראל ומחוצה לה. בתפקידו האחרון שימש שם כראש אגף המחקר.
ב-1997 מונה על ידי בנימין נתניהו ליועץ מדיני לראש הממשלה. ארד המשיך לייעץ לנתניהו גם לאחר שזה חדל לכהן כראש ממשלה ב-1999. במקביל, שימש ארד כיועץ לוועדת החוץ והביטחון של הכנסת בשנים 2003–2009.
בין 1999–2000 כיהן כמרצה באוניברסיטת חיפה ובשנת 2000 הצטרף לסגל המרכז הבינתחומי הרצליה. ייסד במסגרת בית הספר לאודר לממשל, דיפלומטיה ואסטרטגיה, בבינתחומי הרצליה, את המכון למדיניות ואסטרטגיה וכן הקים ועמד בראש סדרת כנסי הרצליה השנתיים על מאזן החוסן והביטחון הלאומי.
ב-2004 ארד התנגד לתוכנית ההתנתקות בגלל היותה חד-צדדית וטען שישראל תפסיד ממנה, וכי עדיף לבצע מהלכים רק אחרי משא ומתן. עוד טען נגד ההתנתקות שהיא תראה לפלסטינים שכאשר הם נלחמים ישראל בורחת, והדבר יקשיח את עמדותיהם, וירחיק אותם מאפשרות של משא ומתן בעתיד.
ב-2009, עם היבחרו של בנימין נתניהו בשנית לראשות הממשלה, מונה ארד ליועץ לביטחון לאומי לראש הממשלה וכן ראש המטה לביטחון לאומי. ארד הודח בפברואר 2011 עקב חשד בהדלפת עניינים ביטחוניים בענייני יחסי רוסיה–ישראל וארצות הברית–ישראל לעיתונאי. ארד הכחיש זאת וטען שגורם במשרד ראש הממשלה בישל את האישומים כלפיו. בהודעת ראש הממשלה נתניהו נמסר כי ארד קידם את המל"ל לרמה הגבוהה ביותר מאז הקמתו.
ב-2011 יועד ארד על ידי נתניהו לכהן כשגריר ישראל בלונדון, אך עקב התנגדותו של שר החוץ ליברמן הדבר לא מומש.
ביולי 2011 שב ארד למשרתו במרכז הבינתחומי הרצליה. ב-2013 יסד, יחד עם פרופ' זאב תדמור, פרופ' ידין דודאי ואחרים, את הפורום לאסטרטגיית-על לישראל. הפורום פעל במסגרת מוסד שמואל נאמן בטכניון ואת מסקנותיו הגיש לנשיא המדינה ב-2017.
לאחר חשיפת פרשת הצוללות בנובמבר 2016, מתח ארד מספר פעמים ביקורת חריפה על נתניהו.
ארד נטל חלק בשורה ארוכה של פעילויות ציבוריות בהן, יו"ר ומייסד פורום אירופה ישראל וכן הפורום האטלנטי הישראלי, חבר הוועד המנהל של המרכז למורשת המודיעין (מל"מ), יו"ר המרכז לחקר כוח המגן ועמית מחקר בכיר במכון למחקרי ביטחון לאומי (INSS).
ביולי 2013 זכה לעיטור של קצין בלגיון הכבוד הצרפתי.
חיים אישיים

ביוני 2018 נבחר ליו"ר התנועה לטוהר המידות, אך פרש לאחר תקופה קצרה ובמקומו נבחרה עו"ד אביה אלף.
ארד נשוי לד"ר רותי ארד ואב לד"ר דורית ארד בן עמי וד"ר אורנה ארד פרימור.
ספריו

מאזן החוסן והביטחון הלאומי הוצאת ידיעות אחרונות, 2001 (עורך)
המל"ל - המאבק להקמתה של "המועצה לביטחון לאומי" וביסוסה בצמרת (עם לימור בן הר), דביר, 2016
אסטרטגיית על למדינת ישראל (עם זאב תדמור ודרור שטרום) מוסד שמואל נאמן, הטכניון, 2017
Sharing Global Resources. New York: McGraw Hill for the Council on Foreign Relations, 1979 (with R. McCullock, R.W. Arad, J. Pinera, and A.L. Hollick)
לקריאה נוספת

אריאלה רינגל הופמן, כוח מתפרץ, המוסף לשבת ידיעות אחרונות, 26 ביוני 2009
הערות שוליים

↑  על עוזי ארד באתר הוצאת כנרת זמורה-ביתן דביר
↑  עוזי ארד: מתקפה הסברתית במקום מגננה, באתר ערוץ 7, 24 במאי 2004
ארד: ההתנתקות - עיסקה הפסדית, באתר ערוץ 7, 28 במרץ 2005
↑  מינוי ראש המטה לביטחון לאומי, החלטה מספר 4 של ממשלת ישראל השלושים ושתיים, משנת 2009, באתר של משרד ראש הממשלה
↑  עוזי ארד: רוח המפקד בלשכת נתניהו היא שמותר לשקר בביקורות; בישלו נגדי קנוניה, באתר הארץ, 2 במרץ 2012
↑  יוסי ניסן, ‏ערוץ 10: עוזי ארד הוא שהדליף מידע ביטחוני לתקשורת, באתר גלובס, 17 במאי 2011
↑  תומר זרחין, עמוס הראל, עוזי ארד הודח מתפקיד היועץ לביטחון לאומי בגלל הדלפה ביטחונית, באתר הארץ, 18 במאי 2011
↑  פנחס וולף‏, עוזי ארד התפטר מתפקידו כראש המל"ל, באתר וואלה, 20 בפברואר 2011
↑  https://www.neaman.org.il/Grand-Strategy-For-Israel-HEB, www.neaman.org.il
↑   רותם שטרקמן, עוזי ארד חושף סודות מהחדרים הסגורים - על ביבי, שרה ושאר החברים, באתר TheMarker‏, 28 ביולי 2017
↑  103FM, ‏עוזי ארד: "יש חשד שידו של נתניהו בדבר שמהווה בגידה, הדבר צריך להתברר", באתר מעריב אונליין, 9 בנובמבר 2018
↑  עיטור כבוד מצרפת לעוזי ארד, אתר Israeldefense, ‏22 ביולי 2013
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007257695005171  ISNI: 0000 0001 1967 1080  LCCN: n84183129  NTA: 304595152  VIAF: 170611644   WorldCat (עם VIAF): 170611644 
משמאל לימין: סלי מרידור, בנימין נתניהו, עוזי ארד ומאיר כליפי בפגישה עם  רוברט גייטס, מאי 2009
סיף (מיתולוגיה)

| --- | --- |

 תרבות:  מיתולוגיה נורדית 
 בן או בת זוג:  תור 
 צאצאים:  ת'רוד, אול, מודי 
 
איור של סיף משנת 1897.
סיף (בנורדית עתיקה: Sif) היא אלה מן המיתולוגיה הנורדית הקשורה לאדמה. סיף מופיעה באדה הפואטית, שנאספה במאה ה-13 ממקורות מסורתיים קודמים, ובאדה הפרוזאית אשר נכתבה במאה ה-13 על ידי סנורי סטורלוסון. באדה הפואטית ובאדה הפרוזאית, סיף היא אשתו של אל הרעם ת'ור והיא ידועה בשערה הזהוב.
באדה הפרוזאית, היא נקראת "אמה של ת'רוד" ו"אמה של אולר".
האדה הפרוזאית מספרת כי פעם לוקי גזז את כל שיערה של סיף, וכי ת'ור איים כי ישבור כל עצם בגופו של לוקי כתגמול. לוקי הבטיח כי יחזיר לסיף את שיערה; הוא פנה אל הגמדים אומני המתכות ותימרן אותם כדי שיכינו עבור האלים מספר מתנות, ביניהן שיער זהב מופלא. שני צוותי הגמדים הכינו שש מתנות עבור אלי אסגרד; סיף לקחה את שיער הזהב המופלא, ת'ור קיבל את הפטיש מיולניר, אודין קיבל את החנית גונגניר, ועוד. החוקר יעקוב גרים הציע כי שיערה של סיף עשוי לייצג שדות של חיטה זהובה, וכי ייתכן והיא קשורה עם פוריות, משפחה ונישואין.
הערות שוליים

↑  Byock, Jesse (Trans.) (2006). The Prose Edda. Penguin Classics. ISBN 0-14-044755-5, p. 6.
↑  Faulkes, Anthony (Trans.) (1995). Edda. Everyman. ISBN 0-460-87616-3, pp. 96-97.
↑  Grimm, Jacob (1888). Teutonic Mythology. Translated from the Fourth Edition with Notes and Appendix by James Stallybrass. Volume IV. London: George Bell and Sons, pp. 309-311.
↑  אריה סתיו (תרגום, עריכה ומבואות), שירת הצפון, מבחר האדה האיסלנדית, תל אביב 2009, עמ' 254.
↑  אריה סתיו (תרגום, עריכה ומבואות), שירת הצפון, מבחר האדה האיסלנדית, תל אביב 2009, עמ' 280.
הרצל שבירו

הרצל שבירו (נולד ב-1951) הוא עורך דין ישראלי שכיהן כראש המחלקה לחקירות שוטרים בשנים 2003–2010.
ביוגרפיה

שבירו נולד בשער העלייה בן להורים שעלו מעיראק. הוא גדל במעברה ובשיכון תל גיבורים בחולון. כנער היה פעיל במק"י ומפיץ העיתון קול העם. למד בפנימיית בויאר בירושלים. בצה"ל שירת בחיל המודיעין, תחילה לא זכה לסיווג על רקע הפעילות הקומוניסטית שלו ושל בני משפחתו, אך בעקבות מכתב מחאה ששלח לשר הביטחון ורמטכ"ל עבר ליחידה מסווגת.
לאחר שחרורו למד משפטים באוניברסיטה העברית. כעורך דין עבד בפרקליטות מחוז ירושלים. ב-1995 עבר למחלקה לחקירות שוטרים כסגנו של ערן שנדר, עמיתו מהצבא ומפרקליטות המחוז. ב-2003 מונה לראש מח"ש וכיהן בתפקיד עד 2010. בתקופתו שקד על איזרוח המחלקה - החלפת החוקרים שעד אז רובם הגיעו משורות המשטרה, לחוקרים ללא רקע משטרתי.
הפרשות הבולטות ביותר שחקרה מח"ש במהלך כהונתו היו פרשת השוטרים הנוקמים שהטמינו מטעני נפץ בביתו ורכבו של ראש ארגון הפשע מיכאל מור, פרשת ניצב אורי בר-לב שנחשד בהטרדה מינית, פרשה שסיכלה את מינויו למפכ"ל ובדיקה מחדש של אירועי אוקטובר 2000. ב-2006 הוזהר על ידי ועדת זיילר שחקרה את פרשת האחים פריניאן כמי שנושא באחריות לכאורה בגלל אי פתיחה בחקירה בגין החשדות שניצב משנה יורם לוי מעורב בהדלפת מידע, קבלת שוחד וקיום קשרים בלתי ראויים ועל כך שלא ניתן הסבר ראוי לכך, אך בדוח הוועדה שמתח ביקורת על מח"ש לא הוסקו מסקנות אישיות נגדו.
ביוגרפיה > לאחר סיום תפקידו במחלקה לחקירות שוטרים

במאי 2019, לצד בכירים לשעבר בפרקליטות המדינה ובייעוץ המשפטי לממשלה, חתם על גילוי דעת כנגד חקיקת פסקת התגברות והרחבת חוק החסינות.
הערות שוליים

↑  אתר בית הספר
↑  אפרת פורשר ואיתמר ענברי, לא יוגשו כתבי אישום על אירועי אוקטובר, באתר nrg‏, 18 בספטמבר 2005
↑  יובל יועז, דו"ח זיילר: ביקורת על מח"ש,  אבל שנדר ושבירו יצאו נקיים, באתר הארץ, 18 בפברואר 2007
↑  אבירם זינו ואפרת וייס, "כוכבי" ועדת זיילר: איפה היו אז ואיפה הם היום, באתר ynet, 18 בפברואר 2007
↑  גילוי דעת מטעם בכירים לשעבר בפרקליטות המדינה ובייעוץ המשפטי לממשלה, 26 במאי 2019; גיא פלג, ‏"אסור ליטול מבית משפט את הסמכות", באתר ‏מאקו‏, 26 במאי 2019
| ראשי המחלקה לחקירות שוטרים (מח"ש) |
| --- | --- | --- |
| יושבי הראש | ערן שנדר • הרצל שבירו • אורי כרמל • קרן בר-מנחם |  |
קרן יוסט

אין תמונה חופשית
קרן יוסט-רוזנבלום (נולדה ב-24 ביוני 1974) היא עורכת דין ישראלית. החל מיולי 2023 משמשת פרקליטת מחוז ירושלים (אזרחי) (כולל אזור יהודה ושומרון) בפרקליטות המדינה.
ביוגרפיה

נולדה בארצות הברית לחיה ופרופ' ישראל יוסט (1936–2024), ששימש מנהל מחלקה פנימית בבית החולים איכילוב. בעלת תואר ראשון ושני במשפטים, וכן תואר שני במנהל עסקים בהצטיינות, שלושתם מאוניברסיטת בר-אילן. כן בוגרת קורס מנהלים באוניברסיטת הרווארד, בוגרת תוכנית מעוז ועמיתה פעילה בה.
ביוגרפיה > פרקליטות המדינה

בשנת 1999 התמחתה יוסט תחת עורכת הדין נעמי שטרן, פרקליטת מחוז ת"א (אזרחי). עסקה בדיני עבודה (ובכלל זה סכסוכים קיבוציים), דיני מקרקעין (תביעות הבעלות של המושבים על קרקעות המדינה), משפט מינהלי ומשפט מסחרי (חובות עיריית טייבה, פירוק חברת אגרקסקו והתביעה להרמת מסך כנגד המדינה) ועוד.
בשנת 2016 מונתה למנהלת המחלקה המינהלית בפרקליטות מחוז תל אביב, והקימה מחדש את המחלקה. במסגרת עבודתה ייצגה את המדינה בעתירות ביטחוניות מסווגות ועתירות חופש מידע, מינהל אוכלוסין, תכנון ובניה ומכרזים, וכן בתחומי מעמד אישי ופסיכיאטריה, עתירות דוגמת תחבורה ציבורית בשבת, תמ"א 38 ועוד. בתקופת מגפת הקורונה הובילה הבאת תינוקות שנולדו בפונדקאות בחו"ל, בתקופות מורכבת של סגרים ברחבי העולם.
בשנת 2020 מונתה למנהלת מחלקת המקרקעין. במסגרת עבודתה הובילה טיפול בתיקי מקרקעין בעלי השלכות רוחב, תוך ייצוג רשות מקרקעי ישראל והרשות לרישום מקרקעין, עסקה בהגשת תביעות להשבת קרקע במקרים של שינויי ייעוד, פינוי פולשים והריסת מבנים, הפסקת שימושים בלתי חוקיים במקרקעין, תשלום דמי שימוש ודמי הרשאה, ותביעות פיצוי בשל שימוש במקרקעי המדינה ללא הרשאת רמ"י. הובילה אישית את הטיפול בתיקי הגוש הגדול (שדה דב) בתביעות פינוי משמעותיות.
משמשת כמרצה מן החוץ בפקולטה למשפטים באוניברסיטת בר-אילן ומעבירה הרצאות לגופים שונים בשירות המדינה.
ביוגרפיה > פרקליטות מחוז ירושלים (אזרחי)

ביולי 2023 נבחרה יוסט לתפקיד פרקליטת מחוז ירושלים (אזרחי) (כולל אזור יהודה ושומרון), במקומה של עורכת הדין כוכבית נצח-דולב.
חיים אישיים

יוסט נשואה בשנית לעו"ד יוסי רוזנבלום (שותף במשרד עו"ד שטיינמץ, הרינג, גורמן ושות') ואם לשניים. מתגוררת בגבעת שמואל. אחותה היא פרופ' שלומית יוסט-כץ, מנהלת היחידה לנוירו-אונקולוגיה במרכז דוידוף לסרטן במרכז הרפואי רבין.
הערות שוליים

↑  רן רזניק, פרופ' יוסט דווקא בסדר, באתר הארץ, 19 בספטמבר 2001
1 2  קרן יוסט - Maoz, באתר Maoz, ‏23 באוגוסט 2021
↑  הדס מגן, ‏כל המינויים ברשות המסים מוקפאים, באתר גלובס, 15 בפברואר 2007
↑   יסמין גואטה, הנאמן לא דיווח על חוב של 50 מיליון שקל בהסדר הנושים בטייבה, באתר TheMarker‏, 4 בנובמבר 2013
↑  מיטל יסעור בית-אור, למה תבע בי"ח וולפסון את המנתח הבכיר שלו?, באתר ynet, 16 בספטמבר 2009
↑  נתיב נחמני, פארס: מפריע לי ששיקרתי לאייזנקוט, באתר nrg‏, 16 בפברואר 2011
↑  איתמר ב"ז, "פגיעה נוספת בזכות הציבור לדעת שאין להיעתר לה", באתר העין השביעית, 7 באוקטובר 2018
↑  ערן נבון, "לא נוותר לעולם", באתר ישראל היום, 2 בפברואר 2017
↑  מאבק מתמשך בין עיריית הרצליה למדינה מעכב מכרז של 733 דירות בעיר, באתר רשויות, ‏13/09/2022
↑  יאסר ואקד, ‏הושגה פשרה בין רמ"י לארקיע בנוגע לקרקעות בשדה דב | בלעדי, באתר גלובס, 23 בינואר 2022
↑  נדחה ערעור מנהלי "הגוש הגדול" – המדינה תקבל 50% מהזכויות על כל השטח, באתר מגדילים, ‏15.05.2023
↑  עו"ד קרן יוסט, באתר הפקולטה למשפטים אוניברסיטת בר-אילן
↑  נציבות שירות המדינה בחרה: זו פרקליטת מחוז ירושלים החדשה, באתר אייס, 23 ביולי 2023
פטקו סלאבייקוב

| --- | --- |

 לידה:  17 בנובמבר 1827 וליקו טרנובו, האימפריה העות'מאנית 
 פטירה:  1 ביולי 1895 (בגיל 67) סופיה, נסיכות בולגריה 
 מדינה:  בולגריה 
 מקום קבורה:  בית הקברות המרכזי של סופיה 
 שפות היצירה:  בולגרית 
 צאצאים:  פנצ'ו סלאבייקוב, חריסטו סלאבייקוב, ראצ'ו סלאבייקוב, איוואן סלבייקוב 
 
פֶּטְקוֹ רָאצ'וֹב סְלָאבֶיְקוֹב (בבולגרית: Петко Рачов Славейков; ‏17 בנובמבר 1827 OS, וליקו טרנובו - ‏1 ביולי 1895 OS, סופיה) היה משורר, פובליציסט ומדינאי בולגרי.
סלאבייקוב היה פעיל בולט לשחרור ועצמאות בולגריה ולאחר קבלת העצמאות השתתף בפוליטיקה הבולגרית.
נקבר בבית הקברות המרכזי בסופיה.
פסגת סלאבייקוב באנטארקטיקה קרויה על שמו.
בנו, פנצ'ו, היה אף הוא משורר בולגרי נודע.
הערות שוליים

↑  הסגנון הישן של הלוח הגרגוריאני כפי שאומץ בבולגריה. בהתאמה ללוח הרגיל - 13 ביולי.
↑  פסגת סלאבייקוב באתר הגאזט האנטארקטי המשווה SCAR (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810591135805606  BIBSYS: 90838736  BnF: cb133371329 (data)  CiNii: DA14255327  GND: 119057204  ISNI: 0000 0001 0891 8340  LCCN: n81050476  MusicBrainz: c57c852d-d152-4096-a58e-f4694864c0cc  NKC: jn20000701653  NLA: 35876735  NSK: 000600224  NTA: 071116214  RERO: 02-A023216566  SUDOC: 067304192  Trove: 1127123  VIAF: 41988027   WorldCat (עם VIAF): 41988027 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים ובנושא בולגריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אופלצ'נצי

| --- | --- |

הדגל הצבאי של מיליציית האופלצ'נצי
 פרטים
 מדינה:  מתנדבים מאזור בולגריה
 שיוך:  צבא האימפריה הרוסית
 סוג:  מיליציה
 בסיס האם:  סמרה, האימפריה הרוסית
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  1876–1878 (כשנתיים)
 מקים היחידה:  אלכסנדר השני, קיסר רוסיה
 מלחמות:  המלחמה הסרבית-עות'מאנית (1876) המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878)
 נתוני היחידה
 כוח אדם:  40,000
אוֹפֶּלְצֶ'נְצִי (בבולגרית: Oпълченци) הייתה מיליציית מתנדבים בולגרים לאומנים, שפעלה בשורות צבא האימפריה הרוסית ולחמה במהלך המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878).
יחידת המתנדבים הבולגריים אורגנה בעיר סמרה בעקבות מנשר שפרסם אלכסנדר השני, קיסר רוסיה ובשיאה מנתה כ-40,000 לוחמים. חברי המיליציה צורפו לצבא האימפריה הרוסית שלחם נגד הצבא העות'מאני במהלך המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878). הבולגרים לחמו בקרבות על מעבר שיפקה, והם נכנסו לסיפר הלאומי הבולגרי כקרבות המכוננים שהובילו לשחרור בולגריה, לעצמאותה ולהקמת צבאה.
לאחר תבוסת העות'מאנים והקמת נסיכות בולגריה מתוקף סיכומי קונגרס ברלין, היוו חברי האופלצ'נצי את גרעינו של צבא הנסיכות החדש. רבים מחברי סגל הפיקוד הבכיר של הצבא הבולגרי עד מלחמת העולם הראשונה ובמהלכה היו יוצאי האופלצ'נצי והביאו עמם לצבא החדש את משנתם הלאומנית המיליטנטית, תוך הובלת קו נצי אזורי. סגל זה הוביל את ההפיכה הצבאית שהסתיימה בהדחתו של אלכסנדר באטנברג, נסיך בולגריה. מקרב שורת הפיקוד הבכיר במלחמת העולם הראשונה שהיו יוצאי האופלצ'נצי ניתן למנות את הגנרל גאורגי טודורוב, מפקד הצבא בסיום המלחמה, וכן את הגנרלים דימיטר גשוב, סטפן טושב וניקולה ריבארוב.
קבוצת בולגרים במדים וציוד מלא של האופלצ'נצי בטקס לציון יום השנה ה-133 לשחרור בולגריה
ארסינואי הרביעית

ארסינואי הרביעית (ביוונית: Ἀρσινόη; נולדה לפי השערת חלק מהחוקרים בין השנים 68–65 לפנה"ס ולפי אחרים בין השנים 63–61 לפנה"ס; מתה בשנת 41 לפנה"ס) הייתה נסיכה מצרייה מבית תלמי. היא שימשה כאופוזיציה לאחותה הבוגרת קלאופטרה השביעית בשנים 47-48 לפנה"ס, בעת המאבק של אנשי אלכסנדריה בשלטונה של קלאופטרה בתמיכת יוליוס קיסר.
קורות חיים

ארסינואי הרביעית הייתה בתו הצעירה של תלמי השנים עשר מאם לא ידועה. ייתכן ואמה הייתה קלאופטרה החמישית (אם היא נפטרה בשנת 57 לפנה"ס ולא בשנת 69 לפנה"ס כפי שמשערים חלק מהחוקרים). היו לה שתיים או שלוש אחיות בוגרות ממנה: ברניקי הרביעית, קלאופטרה השביעית ואולי אחות נוספת שקיומה לא ודאי, קלאופטרה השישית. בנוסף, היו לה שני אחים: תלמי השלושה עשר ותלמי הארבעה עשר. אביה מת בשנת 51 לפנה"ס ועל פי צוואתו ירשו אותו בתו קלאופטרה השביעית בת ה-18 ותלמי השלושה עשר.
בקיץ 48 לפנה"ס, התרחש מרד בקרב אנשי החצר וקלאופטרה נאלצה לברוח. תלמי השלושה עשר נשאר השליט היחיד. קלאופטרה גייסה צבא והתייצבה לקרב מול צבאו של אחיה ליד העיר פלוסיום. באותה עת הגיע קיסר למצרים. הוא החליט שהאינטרס שלו הוא למנוע את המלחמה ופרסם הודעה המבטיחה את קיום צוואת תלמי השנים עשר לשלטון משותף של שני האחים. קיסר השתכן בארמון וקלאופטרה הצליחה להעבירו לצידה. במסגרת ניסיונות הפיוס של קיסר בין שני האחים, הוא מינה את ארסינואי, יחד עם אחיה תלמי הארבעה עשר, למושלי קפריסין.
החלטת הפיוס לא תאמה את רצונם של אנשי החצר בראשות פותינוס, ולאחר שהסיתו את תלמי השלושה עשר כנגד קיסר וקלאופטרה הם צעדו בראש צבא של עשרים אלף איש לאלכסנדריה ושמו מצור על קיסר. קיסר התבצר בארמון והזעיק כוח צבאי מפרגמון לעזרה. יחד איתו בארמון שהו קלאופטרה השביעית, ארסינואי הרביעית ושני אחיה הצעירים. אנשי החצר, כנראה בסתיו 48 לפנה"ס, הצליחו לשכנע את ארסינואי הרביעית, שהייתה מתוסכלת מכך שקפריסין לא עברה בפועל לשליטתה, להצטרף לכוח הצבאי הצר על הארמון ולעמוד בראשו. היא ברחה עם הסריס שגידל אותה, גאנימדס (Ganymedes), ולאחר מכן, בעקבות עימות בינו ובין אכילס, הורתה ארסינואי להרוג את אכילס. לאחר שהמצור על קיסר התחזק, התנהל משא ומתן באמתלה של רצון לשלום, בינו לבין הכוח הצר בראשותו של גאנימדס, לשחרר את תלמי השלושה עשר מהארמון, תוך הבטחה שהם יסירו את ארסינואי מתפקידה, ימסרו אותה בתמורה, ויקבלו את מרותו של תלמי השלושה עשר. קיסר אישר את המהלך ונתן לתלמי השלושה עשר לצאת ולהצטרף לכוח וזאת כדי להראות שאין לו כל כוונה לפגוע בו. ברגע שתלמי השלושה עשר שוחרר הוא הצטרף לכוח הצבאי ועמד בראש המאבק כנגד רומא.
הכוחות הצבאיים של קיסר תקפו את הכוח של אנשי אלכסנדריה ובמהלך של מלחמה בת יומיים, שהתקיימה במרץ 47 לפנה"ס, נטבח חלק גדול מהכוח של אנשי אלכסנדריה. תלמי השלושה עשר ניסה לברוח מהקרב על ידי חציית הנילוס בסירה וטבע ביחד עם נמלטים נוספים. העיר אלכסנדריה נכנעה בפני קיסר.
לאחר כיבוש אלכסנדריה הועברה ארסינואי לרומא, שם נדרשה ביולי 46 לפנה"ס להשתתף במצעד הניצחון של יוליוס קיסר כשהיא צועדת אחריו כבולה בשלשלאות. בניגוד למנהג הרומי להרוג את המשתתפים הבולטים לאחר סיום המצעד, שוכנע קיסר לחון אותה. הוא העניק לה מקלט במקדש ארטמיס בעיר אפסוס שבאסיה הקטנה. ארסינואי חיה במקדש כשכל הזמן היא חוששת לחייה מידה הארוכה של אחותה קלאופטרה, שראתה בארסינואי איום לשלטונה.
בשנת 41 לפנה"ס, ביוזמתה של קלאופטרה, הורה מרקוס אנטוניוס להרוג את ארסינואי על מדרגות המקדש. מעשה זה של הוצאה להורג על מדרגות המקדש הייתה הפרה בוטה של קדושתו של המקדש כמקום מקלט. רצח זה עורר זעזוע ברומא. לאחר מכן, כשאנטוניוס הגיע לאפסוס הוא דרש שיובא בפניו הכוהן מגביזוס (Megabyzus), שקיבל את ארסינואי למקדש כמלכה. הוא קיבל חנינה מקלאופטרה על מעשה זה לאחר שנציגות אפסוס עתרה לקלאופטרה וביקשה לחון אותו.