stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יחסי טורקיה–עיראק
נוכחות צבאית טורקית בעיראק

בהתבסס על הסכמים מהשנים 1995 ו-1997 הנוגעים לפעילות אנטי טרוריסטית של טורקיה נגד ה-PKK, טורקיה מחזיקה כוח צבאי של כ-2,000 חיילים בבסיסים כ-30–40 ק"מ בתוך עיראק. הבסיסים ממוקמים במקומות שונים לאורך הגבול הטורקי במחוז דוהוק. לאחר הפריסה הראשונית לשדה התעופה הצבאי לשעבר העיראקי בבמארני, השליטה הצבאית הטורקית התרחבה מערבה מבמארני לעבר באטיפה וממזרח סמוך לעיירה של קאנימאסי במחוז חמדיה. בטורקיה יש גם כ-150 חיילים ו-20 טנקים באזור מוסול בשיקה, חלק מהפעולות נגד המדינה האיסלאמית האחראיות על הכשרת חיילים עיראקיים.
ב-25 באפריל 2017 נהרגו 5 לוחמי פשמרגה במהלך מתקפה טורקית על סינג'אר בעיראק. טורקיה טענה כי הרסה את "מרכז הטרור"; ואילו עיראק הוקיעה את התקיפה כ"הפרה של ריבונותה".
נציגויות דיפלומטיות

טורקיה מחזיקה בעיראק שגרירות בבגדאד וקונסוליות בבצרה ובארביל, וכן הייתה לה קונסוליה כללית במוסול עד לחטיפת הדיפלומטים שלה על ידי המדינה האסלאמית.
עיראק מחזיקה בטורקיה שגרירות באנקרה וקונסוליות באיסטנבול ובגזיאנטפ.
הדרדסים (סדרת טלוויזיה)

ערך זה עוסק בסדרת טלוויזיה משנת 1981. אם התכוונתם לזיכיון המדיה או סדרת הטלוויזיה משנת 2021, ראו .
| --- | --- |

 מבוסס על:  סדרת הקומיקס הדרדסים מאת פייר קוליפור
 סוגה:  אנימציה לילדים
 יוצרים:  פייר קוליפור
 מדבבים בעברית:  ראו פירוט
 ארץ מקור:  ארצות הברית ארצות הברית בלגיה בלגיה
 שפות:  אנגלית 
 מספר עונות:  9
 מספר פרקים:  258
 הפקה
 מפיק:  Gerard Baldwin, איוואו טקמוטו, בוב האת'קוק 
 מפיקים בפועל:  ויליאם האנה, ג'וזף ברברה, Freddy Monnickendam 
 חברת הפקה:  Image Production House, Venus Centre, האנה-ברברה 
 הפצה:  נטפליקס 
 אורך פרק:  22 דקות
 שידור
 רשת שידור:  NBC (ארצות הברית)
 רשת שידור בישראל:  הערוץ הראשון (עונות 1–2)  ערוץ 6 (עונות 1–7)  פוקס קידס  זום (עונות 1–9) הטלוויזיה החינוכית הישראלית כאן חינוכית
 תקופת שידור מקורית:  12 בספטמבר 1981 – 2 בדצמבר 1989
 תקופת שידור בישראל:  30 בספטמבר 1983
 קישורים חיצוניים
 www.smurf.com
 דף התוכנית ב-IMDb
 
הכותרת המקורית שנעשה בה שימוש בערוץ הראשון בשנות ה-80
הדרדסים (באנגלית: The Smurfs) היא סדרת אנימציה לילדים אמריקאית-בלגית מסוג פנטזיה-קומדיה, אשר שודרה במקור ברשת NBC מ-12 בספטמבר 1981 עד 2 בדצמבר 1989. הסדרה הופקה על ידי חברת האנה-ברברה ומבוססת על סדרת הקומיקס הבלגית בעלת אותו השם שנוצרה על ידי הקריקטוריסט הבלגי פייר קוליפור (אשר לקח גם חלק בהפקת סדרת האנימציה). הסדרה כללה 258 פרקים עם 419 סיפורים שונים בסך הכל, למעט שלושה פרקי קליף האנגר ושבעה פרקי ספיישל.
בעוד שבארצות הברית הסדרה שודרה במקור ברשת NBC במהלך שנות השמונים. בהמשך הסדרה שודרה בארצות הברית בשידורים חוזרים ברשת USA network עד 1993, ולאחר מכן ברשת Cartoon Network עד 2003. הסדרה משודרת מאז ואילך בארצות הברית בערוץ בומרנג (אנ').
הסדרה זכה להצלחה משמעותית כאשר שודרה במקור ברשת NBC, ובעקבות כך לאורך השנים הופקו מספר פרקי ספיישל לסדרה. הסדרה הייתה מועמדת מספר פעמים לפרסי אמי, וזכתה בקטגוריית סדרת הבידור הטובה ביותר לילדים בשנים 1982–1983. הסדרה זכתה להצלחה מתמשכת עד 1990, אז, לאחר כמעט עשור של הצלחה, ביטלה רשת NBC את הסדרה לאחר שהרייטינג של הסדרה החל לצנוח.
עלילה

עלילת הסדרה מתרחשת בכפר קטן וקסום בלב יער בו גרים בהרמוניה יצורים קטנטנים כחולי עור הלבושים מצנפות לבנות ומכנסיים לבנים אשר מכונים הדרדסים. את הדרדסים מנהיג דרדס-אבא החכם והחביב. לכל דרדס יש תכונת אישיות ייחודית המשתקפת בשמו, כמו למשל "בר מוח", "קונדסון" ו"בר כוח". כל הדרדסים גרים בבתים צבעוניים דמויי פטרייה ועובדים תמיד יחד כקהילה מלוכדת, כאשר רבים מהם עוסקים בפעילויות חיוניות שונות כמו בין היתר חקלאות, בנייה, בישול, ריפוי, שיחור מזון, יצירה ותיקון בגדים, וכו'.
חייהם השקטים והטובים מופרים על ידי בני האדם ובעיקר גרגמל המכשף הרשע. גרגמל רוצה ללכוד את כל הדרדסים כדי לאכול אותם ולהשתמש בהם בפורמולה קסומה ליצירת זהב.
הדרדסים יוצאים לעיתים קרובות להרפתקאות שונות הרחק מהכפר שלהם, ולעיתים רבות נאלצים להתמודד עם אתגרים וסכנות שונות לאורך הדרך. פרקים רבים מתמקדים במאמציהם לסכל את מזימותיו של גרגמל, אשר מעוניין ללכוד את הדרדסים. עם זאת, הדרדסים תמיד מצליחים להערים עליו בסופו של דבר.
הדמויות המרכזיות וצוות המדבבים

| הדמות | שם מדבב בגרסה האנגלית | שם מדבב בגרסה העברית |
| --- | --- | --- |
| דרדס-אבא | דון מסיק | מוצי אביב |
| דרדסית | לוסיל בליס | ציפי שביט |
| נשפני | המילטון קאמפ | איציק סיידוף |
| קונדסון | ג'ון פוריי | מוצי אביב |
| בר מוח | דני גולדמן וברי גורדון | אבי אוריה |
| בר כוח | פרנק וולקר | שמעון כהן |
| זללני | המילטון קאמפ | יוני חן ואבי אוריה |
| רגזני | מייקל בל | יוני חן |
| פחדני | אלן יאנג | איציק סיידוף |
| ציורון (דרדס-צבע) | ביל קאלאוויי | שמעון כהן |
| משוררון (דרדס-שיר) | פרנק וולקר | אבי אוריה |
| איכרי (דרדס-איכר) | אלן יאנג | איציק סיידוף |
| חרוצון | מייקל בל | איציק סיידוף |
| ביש גדא | ביל קאלאוויי | שמעון כהן |
| גנדרני | אלן אופנהיימר | יוני חן |
| ישנוני | דון מסיק | יוני חן |
| גרגמל | פול וינצ'ל | איציק סיידוף |
| חתחתול | דון מסיק | שפרירה זכאי |
| אגאתה המכשפה | ג'נט וולדו | שפרירה זכאי |
| פה גדול | לני ויינריב | יוני חן |
הפקה

בתחילת שנות ה-80 של המאה ה-20 חברת ההפקות האנה-ברברה רכשה את הזכויות ליצירת סדרת האנימציה של הקומיקס הדרדסים. הסדרה פותחה על ידי וויליאם האנה וג'וזף ברברה. סגנון הציור של דמויות הסדרה נותר דומה לסגנון הציור של הדמויות המקוריות בסדרת הקומיקס.
בסדרה שולבו מספר יצירות קלאסיות כמוזיקת רקע במהלך הפרקים, בהם הסימפוניה השמינית(אנ') של המלחין האוסטרי פרנץ שוברט, היצירה פר גינט מאת המלחין הנורווגי אדוורד גריג והיצירה תמונות בתערוכה מאת המלחין הרוסי מודסט מוסורגסקי. שידורים חוזרים של התוכנית מושמעים בערוץ האחות של רשת הקריקטורה בומרנג.
שידור

| עונה | עונה | מספר הפרקים בעונה | מספר הסיפורים בעונה | תקופת השידור המקורית ברשת NBC> שידור ראשון | תקופת השידור המקורית ברשת NBC> שידור אחרון |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | 1 | 27 | 39 | 12 בספטמבר 1981 | 8 באפריל 1982 |
|  | 2 | 37 | 46 | 18 בספטמבר 1982 | 13 בפברואר 1983 |
|  | 3 | 34 | 55 | 17 בספטמבר 1983 | 20 במאי 1984 |
|  | 4 | 28 | 48 | 15 בספטמבר 1984 | 17 בנובמבר 1984 |
|  | 5 | 25 | 40 | 13 בספטמבר 1985 | 9 בנובמבר 1985 |
|  | 6 | 39 | 61 | 13 בספטמבר 1986 | 29 בנובמבר 1986 |
|  | 7 | 40 | 65 | 19 בספטמבר 1987 | 13 בדצמבר 1987 |
|  | 8 | 16 | 24 | 10 בספטמבר 1988 | 29 באוקטובר 1988 |
|  | 9 | 26 | 39 | 9 בספטמבר 1989 | 2 בדצמבר 1989 |
אתחול הסדרה

ב-18 ביוני 2020 ניקלודיאון הודיעה על יצירת סדרת אתחול מחודשת של הסדרה. סדרת האתחול, אשר נקראת "הדרדסים", עלתה לראשונה לשידור ב-14 באפריל 2021, כאשר בשונה מסדרה זו היא בהנפשה ממוחשבת.
הדרדסים בישראל

בישראל עלו לשידור העונה הראשונה והשנייה בסדרה החל משנת 1983 בערוץ הראשון.
במהלך שנות ה-90 נוספו העונות 3 עד 7 בסדרה בערוץ הילדים.
ב-22 ביוני 2010 חזרה הסדרה לערוץ הראשון עם כל העונות שדובבו עד אז.
באמצע שנת 2012 יצאו 200 פרקים חדשים שלא שודרו עד אז בישראל, כאשר בעלילה שולבו דמויות חדשות רבות.
הסדרה שודרה גם בערוץ ג'טיקס ובערוץ זום.
בספטמבר 2017 החלה החינוכית לשדר את פרקי כל העונות בעריכת וידאו מחודשת, עם הפתיח המקורי של עונות 1 ו-2 שבוצע על ידי שפרירה זכאי.
את השם בעברית הציע יחיעם פדן. דרדס, לפי מילון אבן-שושן, פירושו הוא נעל בית או סנדל. לדבריו, הדרדס קרוב גם "למילה דרדק וגם למילה קונדס, והוא תרגום מקורב של המקור ונוח להטיות עבריות חביבות: דרדס אותה, נהר דרדסיון, כפר דרדסיהו, דרדס שכמוך".
הדרדסים בישראל > הפקת הדיבוב העברי

הדיבוב המקורי לעברית לשתי העונות הראשונות הופק בשנות ה-80 ובוים על ידי שפרירה זכאי, שקריינה את פתיחי עונות 1 ו-2 והשתתפה בדיבוב בעצמה.
הדיבוב העברי של העונות השלישית עד התשיעית הופק באולפני תומיתות בשנות ה-90 עם מדבבים חדשים.
הערות שוליים

↑  יום רביעי - טלוויזיה, דבר, 30 בספטמבר 1983
↑  אלכסנדר כץ, מהחודש: הדרדסים חוזרים לערוץ 1 – תמורת 100 אלף דולר(הקישור אינו פעיל, 31.8.2021), 14 ביוני 2010
↑   אילון גלעד, מתרגמי הסדרה הזו התעקשו לבחור לה שם ייחודי. מה הוא בכלל אומר?, באתר הארץ, 12 באוגוסט 2020
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BNE: XX4105908  LCCN: no2010129172  VIAF: 178114454   WorldCat (עם VIAF): 178114454
מאוריצי גוטליב

| --- | --- |

דיוקן עצמי, 1876
 לידה:  21 בפברואר 1856 דרוהוביץ', ממלכת גליציה ולודומריה, האימפריה האוסטרית 
 פטירה:  17 ביולי 1879 (בגיל 23) קרקוב, ממלכת גליציה ולודומריה, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 מקום קבורה:  בית העלמין היהודי החדש בקרקוב 
 מקום לימודים:  האקדמיה לאמנויות בווינה 
 תחום יצירה:  ציור 
 זרם באמנות:  ריאליזם 
 הושפע על ידי:  יאן מטייקו 
 יצירות ידועות:  יהודים מתפללים בבית הכנסת ביום הכיפורים 
 
מאוריצי (משה) גוֹטליבּ (Maurycy Gottlieb;‏ 21 או 28 בפברואר 1856 – 17 ביולי 1879) היה צייר יהודי-פולני.
קורות חיים

גוטליב נולד בשנת 1856 למשפחה יהודית מסורתית בעיירה דרוהוביץ' שבגליציה, אז חלק מהאימפריה האוסטרו-הונגרית (כיום באוקראינה). הוא החל ללמוד אמנות בגיל 15 בווינה, בירת האימפריה.
מאוחר יותר למד אצל יאן מָטֶיְיקוֹ בקרקוב. אצל מטייקו סבל מאנטישמיות מחבריו ללימודים, עזב תוך פחות משנה וחזר לווינה כדי לחזור לשורשיו היהודיים, מאחר שגדל כחילוני. במשך לימודיו נדד מעיר לעיר, בין וינה, קרקוב, מינכן ורומא.
בראשית דרכו האמנותית הושפע מהפטריוטיות הפולנית ששררה באותה עת בארץ מולדתו, והדבר ניכר בציוריו (ראו: "דיוקן עצמי בלבוש פולני", 1874).
כשנתיים מאוחר יותר נתקל בספר היסטוריה יהודית, וזהותו היהודית התעוררה בו. ציור המדגים זאת היטב הוא "דיוקן עצמי כאחשוור" 1876. הוא צייר נושאים יהודים שונים – סיפורי תנ"ך, דמויות יהודיות, ובין השאר בולטים ציוריו על ישו – בעל חזות יהודית במיוחד ("ישו בפני שופטיו").
לקראת סוף ימיו השפיע עליו מורו יאן מטייקו לצייר שני ציורים על קז'ימייז', מלך פולין במאה ה-14 – "המלך קז'ימייז' נותן זכויות ליהודים" ו"המלך קז'ימייז' ואהובתו אסתרק'ה", ובכך לתרום לקידום ההבנה בין יהודים לפולנים.
בגיל 20 זכה גוטליב במדליית זהב בתחרות אמנות במינכן על הציור "ג'סיקה ושיילוק", המראה סצנה מתוך "הסוחר מוונציה" של שייקספיר. הוא צייר את פניה של ג'סיקה על פי לורה רוזנפלד (אנ'), אישה שהציע לה נישואים. רוזנפלד דחתה את הצעתו, ולבסוף התחתנה עם בנקאי מברלין.
ציורו האחרון, "יהודים מתפללים בבית הכנסת ביום הכיפורים", שצויר בשנה האחרונה לחייו (1878), מתאר בית כנסת על פי זיכרונותיו מעיירת הולדתו. זהו ציורו המפורסם ביותר של גוטליב, והוא צייר בו את עצמו שלוש פעמים בין המתפללים: פעם כאיש הצעיר שמימין לאדם היושב עם ספר התורה, פעם כילד הנמצא משמאלו, ופעם שלישית כנער בגיל בר מצווה מימין. בתמונה נראים גם אביו ואמו, וכן ארוסתו לשעבר. אפשר לגרוס שהוא "מופיע" בתמונה גם פעם רביעית – על גבי ספר התורה במרכז הציור כתוב: "לזיכרון נשמת המנוח כמהר"ר משה גוטליב זצ"ל". הציור הוא חלק מאוסף מוזיאון תל אביב לאמנות.
גוטליב חלה בשפעת קשה ונפטר בגיל 23. לאור מותו החטוף התעוררו חשדות להתאבדות בכך שחשף עצמו בכוונה למזג אוויר קשה. בין המאמינים בהשערה זו הייתה לורה רוזנפלד, שביטלה את אירוסיה עם גוטליב.
למרות גילו הצעיר, יותר מ-300 מציוריו שרדו, אם כי לא כולם הושלמו. לאחר נפילת מסך הברזל התגלו ציורים רבים שלו לעולם המערבי, והמוניטין שלו גדל. אחיו, הצייר לאופולד גוטליב, נולד כחודש לפני מותו.
הנצחה

על שמו של מאוריצי גוטליב נקראו רחובות בתל אביב ובירושלים.
ביוני 1975 הנפיק השירות הבולאי סדרה של שלושה בולי דאר שנקראה אמנות הציור 1975, שבה נכלל בול של הציור של אדלר[דרושה הבהרה] שמתאר את המתפללים בבית כנסת. השירות הבולאי מכר 939,000 בולים של בול זה עד להפסקת המכירה באוקטובר 1975.
בשנת 1978 כתב וביים דוד גרינברג את הסרט התיעודי "מאוריציו גוטליב" על חייו ויצירתו של גוטליב. הסרט עוקב אחרי דמויות אוטוביוגרפיות המופיעות בציורו "יהודים מתפללים בבית הכנסת ביום הכיפורים".
גלריה

דיוקן עצמי בלבוש פולני (1874)
דיוקן עצמי במוזיאון תל אביב לאמנות
יהודים מתפללים בבית הכנסת ביום הכיפורים (1878), אוסף מוזיאון תל אביב לאמנות
ג'סיקה ושיילוק
אחשוור (דיוקן עצמי) (1876), אוסף המוזיאון הלאומי בקרקוב
לקריאה נוספת

עזרא מנדלסון, מאוריצי גוטליב - אמנות, היסטוריה, זיכרון, מרכז זלמן שזר, 2006.
מאוריצי גוטליב, איגרות ודברי יומן (בלוויית תשע תמונות, ערך ותרגם מפולנית וגרמנית וצירף הערות וסוף-דבר מרדכי נרקיס).
בדמי ימיו, מאוריצי גוטליב 1856–1879, עריכת הקטלוג נחמה גורלניק, מאמרים מאת אויגן קולב, יז’י מאלינובסקי, מוזיאון תל אביב, 1991.
הערות שוליים

↑  עזרא מנדלסון, מאוריצי גוטליב - אמנות, היסטוריה, זיכרון, מרכז זלמן שזר 2006, בעמוד 47
↑  יעקב צחור (עורך), בולי ישראל תש"ח -  תשכ"ב,  קטלוג מס' 12, רשות הדאר - השירות הבולאי, הוצאת כרטא, 1989, עמ' 163-164
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007261799505171  PLWABN: 9810582796805606  BnF: cb169967196 (data)  GND: 119104784  ISNI: 0000 0000 8134 4163  LCCN: n92052032  RKD: 32949  SNAC: w6wh4n64  SUDOC: 122531094  ULAN: 500008011  VIAF: 54950650   WorldCat (עם VIAF): 54950650 
שלט רחוב בירושלים על שם מאוריצי גוטליב
המכשול נגד מנהרות בגבול רצועת עזה

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  ביצורים וגדר הפרדה
 מדינה:  ישראל 
 הקמה ובנייה
 עלות:  3,000,000,000 שקל חדש 
 מידות
 אורך:  65 ק"מ 
 
הגדר הטכנולוגית החדשה שהוקמה במסגרת הפרויקט, ספטמבר 2019
המכשול נגד מנהרות בגבול רצועת עזה (או הקיר החכם בגבול רצועת עזה) הוא פרויקט הגנתי ישראלי, שבמסגרתו נבנתה מערכת ביצורים הכוללת קיר סלארי תת-קרקעי המשולב בטכנולוגיות חישה והתרעה לאורך גבול ישראל – רצועת עזה במטרה למנוע חפירת מנהרות לשטח ישראל. הפרויקט ההנדסי כלל חפירה לעומק ובניית קירות בטון עבים בשילוב מכשירי התרעה. עלות בניית הקיר התת-קרקעי הוערכה בסכום של 3 מיליארד ש"ח (כ-40 מיליון ש"ח לקילומטר).
תכנון

ביוני 2016 העביר ראש הממשלה נתניהו החלטה בקבינט על בניית קו הגנה חדש נגד בעיית מנהרות התקיפה של חמאס. החומה נמתחת לאורך 60 הקילומטרים של הגבול סביב הרצועה, ויועדה להיות מערכת הגנה שלישית שישראל בונה לאורך קו הגבול. המערכת הראשונה (הוברס א') נבנתה בשנות ה-90 של המאה ה-20, לאחר הסכמי אוסלו, והמערכת השנייה (הוברס ב') נבנתה לאחר ההחלטה על ההתנתקות מעזה. בשתי המערכות לא הייתה תשובה לאיום מנהרות התקיפה.
השלב הראשון בפרויקט היה באורך כ-20 קילומטרים, והתמקד בחלקי הגבול הסמוכים ביותר ליישובים הישראליים. בקטע זה סוג האדמה חולי וקל יחסית לחפירה ועליו עבדו חברות סולל בונה ודניה סיבוס שזכו בכך במכרז. בתוך כשנה החלו העבודות להקמת החלק השני, שסגר את כל היציאות התת-קרקעיות מרצועת עזה. מכרז נוסף היה לשני קטעים המוגדרים א' ו־ב', אף הם באורך של מספר קילומטרים. הקרקע בקטעים אלה היא אדמת לס, הקשה יותר לחפירה. בהמשך היו אמורים לצאת[דרושה הבהרה] מכרזים נוספים להשלמת עטיפתה של הרצועה במכשול.
בפברואר 2019 החלה הקמתו של מכשול עילי בגבול עזה. בנימין נתניהו דיבר על הפרוייקט בישיבת הממשלה ואמר שהמכשול ימנע חדירת מחבלים.
המכשול כולל קיר ביטחון וברזלים בעומק של עשרות מטרים, שמחוברים אליו חיישנים בדומה לאלה המשמשים לאיתור, ניטור והתרעה של שינויים במעבה האדמה. בניית המכשור הטכנולוגי היא באחריות חברת אלביט מערכות וחברה נוספת. על פני השטח נבנתה לגובה של כמה מטרים גדר טכנולוגית, בדומה לזו המצויה בגבול מצרים, שמותקנים עליה חיישנים ומצלמות. לאורך הגבול הוקמו גם מרכזי בקרה ושליטה שחוברו זה לזה ולמרכז שליטה מרכזי באחד מבסיסי צה"ל בדרום.
מבצעי העבודות העסיקו פועלים ישראלים וזרים, אך לא ניתן היה להעסיק פועלים פלסטינים מיהודה שומרון ועזה מפאת הסיווג הביטחוני.
היסטוריה > הקמה

המכשול קרוי בצה"ל מכשול הקב"א (קב"א – ראשי תיבות של קיר בטון אינדיקטיבי), והוא כולל גדר שגובהה שישה מטרים מעל פני האדמה וחומת בטון שעומקה עשרות מטרים בתוך האדמה, שמטרתה לתת מענה לאיום המנהרות שמטרתן לחדור מרצועת עזה לישראל. המכשול הוקם בשטח ישראל, ממזרח לגדר המערכת הישנה סביב רצועת עזה, ובא בנוסף לה. המכשול מקיף את כל רצועת עזה בגבולה עם ישראל, ובצפון הרצועה נמשך גם לתוך הים.
באפריל 2017 החלו העבודות להקמת מפעל המלט שייצר את חומרי הבנייה לבניית החומה.
הקמת החומה החלה ב-2017. השלמתה תוכננה לסוף 2019, אך תכיפות העימותים סביב תוואי הגדר, גרמו לעיכובים בלוח הזמנים. לשם הקמת החומה הוקמו לאורך גבול רצועת עזה שישה מפעלי בטון, לאספקת בטון למיזם.
ב-8 ביולי 2019 נחשפה מנהרת טרור בדרום רצועת עזה במהלך עבודות על המכשול התת-קרקעי.
נכון לסוף ספטמבר 2019 הושלמו 43 ק"מ של המכשול מתוך 64 ק"מ.
באוקטובר 2020 נחל המכשול הצלחה ראשונה כאשר חסם מנהרה שנבנתה על ידי חמאס. המנהרה חדרה אל תוך שטח מדינת ישראל אך לא הגיעה עד הקיר האינדיקטיבי.
בסוף פברואר 2021 הושלם החלק התת-קרקעי של המכשול בגבול עזה. בדצמבר 2021 הושלמו כל עבודות המכשול.
עלותו הכוללת של הפרוייקט הוערכה ב-3.5 מיליארד שקלים והוא נחשב לאחד מפרויקטי ההנדסה המבצעיים הגדולים ביותר של מערכת הביטחון בעשורים האחרונים. בדברים שנשא בטקס חנוכת המכשול אמר הרמטכ"ל אביב כוכבי: "המכשול הזה הוא חלק מ'קיר הברזל' של תפיסת ההגנה שלנו, ביבשה, באוויר, בים ובכלל. הוא מייצג חשיבה מחוץ לקופסה ומבטא את סוג החשיבה שאנו מחויבים אליה בצה"ל. המכשול משנה מציאות - מה שהיה לפניו לא יהיה עוד...". שר הביטחון בני גנץ אמר כי מדובר ב"...פרויקט טכנולוגי ויצירתי ראשון במעלה, שולל מחמאס אחת מהיכולות שאותן ניסה לפתח, ומציב קיר ברזל, סנסורים ובטון, בינו לבין תושבי הדרום. הקיר הזה מעניק תחושת ביטחון אישי שתאפשר לאזור היפה הזה להמשיך לצמוח", וחלק שבחים לבנימין נתניהו שכראש ממשלה דחף ותמך בפרוייקט. נתניהו עצמו אמר כי מדובר ב"יום היסטורי".
היסטוריה > טבח שבעה באוקטובר

במהלך טבח שבעה באוקטובר המכשול התת-קרקעי לא נפרץ, אך הגדר שמעליו לא הועילה ונפרצה. בשעת בוקר מוקדמת בחסות ירי רקטות ומרגמות, נוטרלו מערכות תצפית ואש וביניהם מערכת רואה-יורה בעזרת כטב"מים או נשק נ"ט. גדר המכשול פוצצה באמצעות מטענים ייעודיים שיצרו בה עשרות פרצות למעבר בני אדם, ונהרסה במקומות אחדים על ידי טרקטורים, למעבר כלי רכב ואופנועים. דרך הפרצות אלפי לוחמי טרור של חמאס והמוני אזרחים חדרו לאזור עוטף עזה, לתוך למעלה מ-20 יישובים, שם ביצעו טבח בכ-1,200 אזרחים ואנשי כוחות הביטחון, ביצעו הרס וביזה, וחטפו לרצועת עזה למעלה מ-240 ישראלים.
ראו גם

גדר ההפרדה
גדר הגבול ישראל–מצרים
המכשול הימי בגבול רצועת עזה
המעבדה הטכנולוגית לגילוי ואיתור מנהרות (פיקוד הדרום)
קו מאז'ינו
הערות שוליים

1 2  אמיר בוחבוט‏, מעקב וואלה! NEWS: צה"ל מאיץ את בניית הקיר החכם בגבול עזה, באתר וואלה, 21 ביוני 2017
↑  מערכת וואלה!‏, מנופים ומקדחים: מתרחבות העבודות לבניית "הקיר החכם" בגבול עזה, באתר וואלה, 10 במאי 2017
↑  אמיר בוחבוט‏, מעקב וואלה! NEWS: צה"ל מאיץ את בניית הקיר החכם בגבול עזה, באתר וואלה, 21 ביוני 2017
↑  רוני דניאל, חדשות 2, ‏הפתרון לאיום המנהרות של חמאס נבנה ב-3 מיליארד שקל?, באתר גלובס, 12 במאי 2017
↑  סיון חילאי, "ימנע חדירת מחבלים מעזה" | נתניהו התרברב ב"מכשול" - ארבע שנים לפני שקרס ב-7.10 - באתר ynet, 26 בדצמבר 2023
נחום ברנע, "ידיעות אחרונות", הפתרון למנהרות: חומת בטון מעל לקרקע ומתחתיה, באתר ynet, 16 ביוני 2016
1 2  בנימין ברגר, נמצא הפתרון למנהרות? המכשול הקרקעי סביב רצועת עזה יושלם בתוך שנתיים, באתר JDN, ‏א' באדר א' תשע"ו
1 2 3 4  יוסי מלמן, מכשול עזה: התמודדות ישראל עם איום המנהרות, באתר פורבס ישראל, ‏5 במאי 2017
↑  טל לב רם, החלה הקמת המכשול העילי בגבול עזה, נתניהו: "ימנע חדירת מחבלים", במעריב, 3 בפברואר 2019
↑  אמיר בוחבוט‏, תיעוד ראשון: המפעל לבניית "הקיר החכם" נגד המנהרות בעזה, באתר וואלה, 6 באפריל 2017
↑  ליעם גולן, נחשפה מנהרת חמאס נוספת בדרום הרצועה, באתר חדשות 0404‏, 8 ביולי 2019.
↑  אור רביד, ‏"מחסל המנהרות": המכשול בעזה מעל ומתחת לקרקע - תמונת מצב, באתר ‏מאקו‏, 30 בספטמבר 2019
↑  אמיר בוחבוט‏, בצל המתיחות בדרום: התקדמות משמעותית בבניית החומה בגבול הרצועה, באתר וואלה, 16 ביולי 2019
↑  יואב זיתון, עשרות מטרים לתוך שטח ישראל: אותרה מנהרת טרור חדשה מעזה, באתר ynet, 20 באוקטובר 2020
↑  רועי שרון, הסוף לאיום המנהרות: המכשול התת קרקעי בגבול עזה הושלם סופית לפני כשבוע, באתר כאן – תאגיד השידור הישראלי, 4 במרץ 2021.
↑  קובי פינקלר, עם מצלמות וקיר תת קרקעי: הושלם פרויקט המכשול סביב רצועת עזה, באתר ערוץ 7, 7 בדצמבר 2021
↑  יואב זיתון, מתן צורי מצלמות, סנסורים וקיר תת-קרקעי ענק: הושלם המכשול נגד מנהרות בגבול עזה באתר YNET, 7 בדצמבר 2021
עבודות ההקמה של המכשול, ספטמבר 2019
חשיפת מנהרה התקפית, שחדרה לשטח מדינת ישראל מדרום רצועת עזה, במרחב ח'אן יונס, אוקטובר 2020. בתמונה: טאטרה-דרילר של חיל ההנדסה הקרבית.
חיים באר

| --- | --- |

חיים באר, 2011
 לידה:  9 בפברואר 1945 (בן 80) ירושלים, פלשתינה (א"י) 
 מדינה:  ישראל 
 שפות היצירה:  עברית, אנגלית 
 תקופת הפעילות:  מ-1963
 פרסים והוקרה:  פרס ביאליק (2002)  פרס ניומן (2008)  דוקטור לשם כבוד מהאוניברסיטה העברית בירושלים (יוני 2022)  יקיר רמת גן (2016)  פרס ברנשטיין (1980)  פרס אקו"ם  פרס עגנון לאמנות הפרוזה 
 
השקת הספר "קשר לאחד", מרכז הכנסים ע"ש קונראד אדנאואר, משכנות שאננים ירושלים, ינואר 2018. בתמונה חיים באר, נשיא המדינה ראובן ריבלין ומוטי שוורץ, מנכ"ל משכנות שאננים
חיים באר  (רכלבסקי; נולד בכ"ו בשבט תש"ה, 9 בפברואר 1945) הוא סופר ומשורר ישראלי, פרופסור אמריטוס לספרות עברית באוניברסיטת בן-גוריון בנגב.
ספריו

כמעט כל ספריו של באר ראו אור בהוצאת עם עובד.
שעשועים יום יום, שירים (1970)
נוצות, רומן (1979)
עת הזמיר, רומן (1987). סיפורו של נחום גבירץ, מתבגר רגיש, המתגייס לצבא ומוצא את עצמו ביחידת הרבנות הצבאית בתקופה שלפני מלחמת ששת הימים. דרך הדמויות שפוגש גבירץ מתאר חיים באר את תקופת הנביטה של ההוויה המשיחית, וגישות תפיסתיות ודתיות שונות לגביה.
גם אהבתם גם שנאתם - ביאליק, ברנר, עגנון מערכות-יחסים (1992)
חבלים, רומן (1998). ספר אוטוביוגרפי בבסיסו, על ילדותו של חיים באר בירושלים ועל משפחתו.
לפני המקום, רומן (2007). ספר ארס פואטי העוסק בתהליך יצירתו של ספר זה עצמו, ואגב כך מספר את סיפורם של ביבליופילים וחוקרי ספרות המתכנסים בברלין בשנים 2005–2006, ומעלים סיפורים על גורלם של ספרים שאבדו וספרים נדירים.
אל מקום שהרוח הולך, רומן (2010). מסעו של האדמו"ר מאוסטילה מבני ברק לטיבט, כדי לפגוש שם יאק שבו נתגלגלה נשמתו של אחד מאבות אבותיו, "היהודי הקדוש". המסע הוא מפגש בין החסידות לבין הבודהיזם.
מזיכרונותיה של תולעת ספרים: מסעות בעקבות סופרים וספרים (2011), בעריכת גדעון טיקוצקי. מבחר מרשימותיו של באר בענייני סופרים וספרים, שפורסמו ברובן לראשונה בעיתון "דבר".
חלומותיהם החדשים, רומן (2014): סיפורם של אלמה ובר, עורכת ספרים שכתבה רומן מצליח אחד ומתקשה בכתיבת רומן שני, וגדעון שורק, איש "המוסד" בדימוס הנעזר באלמה ובר בהכנותיו לכתיבת הרומן הראשון שלו.
"חדרים מלאים ספרים": "רפובליקת הספר" בעד הנה בין בדיה למציאות, הוצאת מנגד, תשע"ו, באתר Academia.edu.
קשר לאחד: מסעות, בתים ואנשים בירושלים, בעריכת גדעון טיקוצקי (2017)
בחזרה מעמק רפאים, רומן (2018): במאי של סרטי תעודה מוזמן להלווייתו של סופר נודע, שבעקבות נישואיו לנוצרייה נקבר בבית קברות נוצרי בעמק רפאים. הבמאי שואף ליצור סרט תעודה על חיי הסופר, וחוקר את חייו בשיחות עם האלמנה, הבן והמאהבת של הסופר, ועם אנשים שהכירו אותו. תוך כדי כך נחשפים פרטים על הקהילה הספרותית שבתוכה פעל הסופר ועל תהליך היצירה הספרותית.
מסע דילוגים (2019): לקט רשימות קצרות מזיכרונותיו ומחוויותיו של באר, מרביתן בענייני ספרים: כותבי ספרים, מוכרי ספרים וקוראי ספרים. רבות מהרשימות פורסמו קודם לכן ב"דבר השבוע" או באמצעי תקשורת אחרים, ואחרות פורסמו לראשונה בספר זה.
צל ידו, רומן (2021). זה רומן משלים לרומן "חבלים". בעוד שב"חבלים" תיאר באר את ילדותו ואת הוריו בעיקר מנקודת מבטה של אמו, ברומן "צל ידו" ניתן התיאור בעיקר מנקודת מבטו של האב.
לפנים מן הווילון - שמונה קריאות בעגנון, תשפ"ד 2024.
ספריו > מהספרים שערך

קו הקץ (אלבום מהכיבוש הנאצי ברומניה), העורכים - חיים באר, חיים גורי, אברהם יבין, רישומים מרסל ינקו, הוצאת עם עובד, תל אביב, 1981.
פרסים והוקרה

פרס ברנשטיין לרומן עברי מקורי (1984)
פרס היובל של הוצאת עם עובד (1988)
פרס "הצילינדר הנודד" מטעם אמנות לעם (1992)
פרס בית שלום עליכם (2000)
פרס קוגל (2000)
פרס ביאליק לספרות יפה על מפעל חיים (2002)
פרס אקו"ם לספרות יפה, על מפעל חיים (2005)
פרס ניומן על פועלו והישגיו בתחום היצירה העברית ובהנחלתה (2007)
פרס ברנר (2011)
פרס ראש הממשלה ללשון העברית (2013)
פרס רמת גן לספרות, בתחום הפרוזה, על ספרו אל מקום שהרוח הולך (2013)
פרס עגנון לאמנות הפרוזה (2017)
דוקטור לשם כבוד מטעם אוניברסיטת תל אביב (2021)
דוקטור לשם כבוד מטעם האוניברסיטה העברית בירושלים (2022)
ספרים וסופרים ביצירתו

ספרים וסופרים תופסים מקום מרכזי ביצירתו של באר:
"חבלים" הוא רומן חניכה, המתאר את הכשרתו של המספר, חיים באר, לסופר, החל מילדותו וכלה בפרסום כתביו הראשונים בשירה ובפרוזה.
"לפני המקום" הוא רומן ארס פואטי העוסק בתהליך יצירתו של ספר זה עצמו, ואגב כך מספר את סיפורם של ביבליופילים וחוקרי ספרות המתכנסים בברלין בשנים 2005–2006, ומעלים סיפורים על גורלם של ספרים שאבדו וספרים נדירים, כמו גם גורלם של יהודים שנספו בשואה וזכר השואה בגרמניה של ימינו.
ברומן "חלומותיהם החדשים" נמצאת לכל אורכו חתירתו של גדעון שורק לכתיבת רומן, וחתירה זו היא הכוח המניע של העלילה. במידה מצומצמת עוסק הרומן גם ברצונה של אלמה ובר להיחלץ מהמעמד של "סופרת של ספר אחד".
"בחזרה מעמק רפאים" הוא יצירה ארס פואטית בשתי רמות:
המספר הוא במאי של סרטי תעודה, החותר ליצור סרט תעודה על חייו של הסופר אלישע מילגרוים. לאורך הרומן מוצגים מאמציו ולבטיו בכיוון זה, ומילות הסיום של הרומן עוברות מהתייחסות ליצירה זו להערה ארס פואטית כללית: "כל יצירת אמת היא פגומה מעצם ברייתה".
אף שהרומן מתחיל בהלווייתו של הסופר אלישע מילגרוים, הוא נוכח ברומן לכל אורכו. בין השאר מתוארים תהליך כתיבתו של הספר "נעטרי הקוצים", יצירתו הנודעת ביותר של מילגרוים, ותהליך כתיבתו ופרסומו של הספר "ומלאכים ייחפזון".
"גם אהבתם גם שנאתם - ביאליק, ברנר, עגנון מערכות-יחסים" - ספר עיון העוסק, כפי שמלמדת כותרת המשנה שלו, בשלושה מגדולי הספרות העברית.
"מזיכרונותיה של תולעת ספרים" - שלל רשימות בעקבות סופרים וספרים.
"חדרים מלאים ספרים: 'רפובליקת הספר' ב'עד הנה' בין בדיה למציאות", עוסק בעולם הספרים המתואר בנובלה "עד הנה" מאת ש"י עגנון.
באר הסביר את מרכזיותו של תחום זה בכתיבתו: "אני אוסף חומרים מהעולמות שאני מכיר. אני לא רואה את עצמי הולך וכותב רומן על תיאטרון, כי אני לא מבין את המכניזם, את התנועה שלו ואת עולם היצרים האמיתי שם. עבדתי ב'עם עובד' משנת 66' ולסירוגין עד 99'. הייתי מגיה, עורך זוטר, עורך בכיר – עשיתי את כל התפקידים. הייתי מ'ראשֵי ומחשובֵי', וראיתי את הסופרים במלוא אנושיותם המביכה."