stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מרגלית הר-שפי
טרום רצח רבין

מרגלית הר-שפי היא בתם של דב הר-שפי, בעל מפעל לאריזות קרטון בבית-אל, לימים חבר מרכז הליכוד מטעם חטיבת "מנהיגות יהודית", וד"ר בטחה הר-שפי, מרצה בכירה בהיברו יוניון קולג' (אחותה של הסופרת אמונה אלון). סבה, אביה של בטחה, היה פרופסור פנחס פלאי. בתחילת שנות התשעים היא הייתה קומונרית בסניף בני עקיבא יד אליהו בתל אביב.
בשנה שקדמה לרצח רבין הייתה מרגלית הר-שפי סטודנטית בשנתה הראשונה ללימודי משפטים באוניברסיטת בר-אילן, ופעילה בארגון "שבתות-תמיכה" לחיזוק התנחלויות נגד הסכמי אוסלו המתהווים. בתחילת לימודיה באוניברסיטה, בהיותה כבת 19, התוודעה לעמיר. השניים נפגשו בקמפוס לעיתים תכופות, ואף נסעו יחד עם סטודנטים אחרים להשתתף באחת מן ההפגנות ב"יד ושם" שהייתה אמורה להתקיים (ולבסוף בוטלה) נגד מדיניות הממשלה. בפגישותיהם שוחחו הר-שפי ועמיר על נושאים אישיים ונושאים פוליטיים. כחודשיים לאחר שפגשה בו לראשונה, ויותר מחצי שנה לפני רצח רבין, החלה הר-שפי לשמוע הכרזות חוזרות ונשנות מצד עמיר, שניתנו הן בפומבי והן בשיחות פרטיות, כי רבין "בוגד" וכי "יש להורגו". בעקבות כך החלה הר-שפי לרופף בהדרגה את הקשר האישי ביניהם, עד שהוא הופסק כליל כחצי שנה לפני הרצח.
בפסק הדין במשפטה של הר-שפי תיאר השופט מישאל חשין את שיחותיהם של עמיר והר-שפי בעניין דין רודף, שהתקיימו כתשעה חודשים לפני הרצח:
עמיר התבטא [כי יש להרוג את יצחק רבין כמי שחל עליו דין רודף]... פעמים רבות, גם בנוכחות אחרים וגם בהיותו ביחידות עם המערערת, הגם שהמערערת לא הסכימה לדעתו וניסתה לשכנעו כי ייסוג בו מדעתו. כך, למשל, בהיותם באוטובוס – בחוזרם מ"יד-ושם", מקום שבו ביקשו להפגין אך הדבר נמנע מהם – אמר עמיר לנוכחים כי על יצחק רבין חל דין רודף, כי מסוכן הוא למדינה וכי יש להורגו נפש. הנוכחים ניהלו ביניהם ויכוח קולני על נושא זה, עד שהנוכחים האחרים התייאשו ונתכנסו בתוך עצמם. לא כן המערערת, אשר המשיכה יחידה להתווכח עם עמיר עד סוף הנסיעה.
דבריו של עמיר בעניין דין רודף הטרידו את הר-שפי, ובעקבותיהם פנתה לרב שלמה אבינר ושאלה אותו האם ישנם נימוקים הלכתיים שבאמצעותם היא תוכל לשכנע אחרים כי על רבין לא חל דין רודף. בעדותה במשפטם של האחים עמיר אמרה הר-שפי כי היא שאלה אותו האם יש לשקול לדווח לרשויות על אדם המכריז כי דין זה חל על רבין, כשם שיש לשקול להושיב "תחת הסגר – כלב בעל נביחות מבהילות שאינו נושך". לדבריה, הרב השיב כי אין דין רודף חל על רבין, ומאחר שהיא מתרשמת שאותו אדם הטוען אחרת – רק מדבר, אזי אין צורך לדווח עליו לרשויות.
מיד לאחר רצח רבין

בליל הרצח, לאחר ששודר כי ראש הממשלה נרצח בידי צעיר מהרצליה לאחר תום עצרת תמיכה בתהליך אוסלו, וניתנו פרטים מזהים נוספים, התקשרה הר-שפי לחברתה ושתיהן הביעו הלם הדדי מן האפשרות המסתברת והולכת שעמיר הוא הרוצח. עוד התקשרה לביתו של עמיר עצמו, לברר האם הוא הרוצח.
לאחר הרצח נעצרה הר-שפי פעמיים על ידי חוקרי השב"כ, יחד עם מעצרם של מכרים אחרים של עמיר. החוקרים ניסו לבדוק האם היה להר-שפי קשר ישיר למעשה הרצח. תוצאות החקירה שללו אפשרות זו, והיא שוחררה ממעצר. במהלך החקירה כתב יגאל עמיר מכתב למרגלית הר-שפי, ובו משפטים כמו "תספרי כל מה שאמרתי לך אי פעם" ו"הם יודעים הכל, ממילא לא יקרה לך כלום." לאחר שהתברר כי מכתב זה נכתב להר-שפי בעקבות בקשת חוקריו של עמיר – הוא נפסל בבית משפט השלום כראייה.
כשנה לאחר הרצח החליטה פרקליטת המדינה עדנה ארבל להעמיד את הר-שפי לדין באשמת אי מניעת פשע, בטענה שהר-שפי ידעה מראש על כוונת עמיר לבצע את הרצח, אך לא עשתה דבר כדי למונעו ואף לא דיוחה על כך לרשויות. זאת בניגוד לגרסת הר-שפי, אשר העידה בחקירותיה בשב"כ כי ראתה בעמיר "פנטזיונר" ו"שחקן" נטול יומרה מעשית לבצע התנקשות, וכי הרצח עצמו הפתיע אותה.
קביעות בית המשפט

משפטה התנהל בשנים 1997–2001. בעקבות שני ערעוריה, היא נדונה בכל שלוש הערכאות, ונפסק בהן שידעה על כוונותיו של עמיר לרצוח את רבין, ולכן הורשעה בעבירה של אי מניעת פשע. הייתה זו הפעם השנייה בתולדות מדינת ישראל בה הורשע אדם בעבירה זו.
בבית המשפט נפסק כי הר-שפי התנגדה ערכית לכל רעיון אפשרי של רצח, וכי אף ניסתה – הן בוויכוחיה עם עמיר הן באזהרתה אותו והן בפניותיה לאישים שונים בעניינו – למנוע ממנו להכריז את הכרזותיו האלימות, אשר (על פי עדותה) – קוממו אותה מוסרית, ואף הפריעו לה, טרם הרצח, כפי שמפריעות "נביחות מבהילות של כלב לא נושך" כדימויו של עמיר בעיניה עד הרצח. עוד נפסק כי נמנעה מלהיענות לבקשת עמיר להעניק לו מידע-אמת אודות הנשקייה במקום מגוריה, זאת (על-פי עדותה) מתוך שיקול של מניעת מידע ביטחוני רגיש מאוזניים זרות של אדם בלתי מוסמך – כפי שנתפס עמיר בעיניה עד הרצח.
השאלה העיקרית שעמדה להכרעתו של בית המשפט, הייתה האם – מתוך ההצהרות המילוליות שיצאו מפיו של עמיר – באה הר-שפי לכלל "ידיעה" על יומרה מעשית של עמיר לרצוח את רבין. השופטת דבורה ברלינר בעלת דעת-המיעוט בבית המשפט המחוזי, הציעה לקבל את טענת הר-שפי, מחמת הספק. עמדת השופטת ברלינר לא התקבלה על דעת שאר עמיתיה להרכב, וגם לא בבית המשפט העליון.
בפסק הדין של בית המשפט העליון פסק השופט חשין כי דברי הר-שפי, שהכרזותיו האלימות של עמיר לא עוררוה להחשיבו כבעל יומרה מעשית לבצע התנקשות, ראויים להידחות "כְגִרְסָה בלתי סבירה". חשין הוסיף וכתב: ”המסקנה הנדרשת מכל אלה היא, שהמערערת ידעה ידוע-היטב שלדעת יגאל עמיר חל על רבין דין רודף – קרא: כי יצחק רבין, לדעתו של יגאל עמיר, בן-מוות הוא – ולא עוד, אלא שיגאל עמיר מתכוון, הוא-עצמו, לרצוח את רבין נפש”. עקב קביעה זו, ובשל העובדה כי הר-שפי לא דיווחה למשטרה על כוונת עמיר, החליט הרכב שופטי בית המשפט העליון פה אחד לדחות את הערעור של הר-שפי על הרשעתה המוקדמת (ברוב דעות), ואז החליט ברוב דעות (של השופטים מישאל חשין ואליעזר ריבלין) לאשר את המאסר בפועל לתשעה חודשים שגזר בית משפט השלום; זאת בניגוד לדעת-המיעוט (של השופט יעקב טירקל), אשר התנגד למאסר בפועל.
המאסר

ב-21 במרץ 2001, יותר מחמש שנים לאחר רצח רבין, החלה הר-שפי לרצות את מאסרה. בפועל, ימי שהותה בכלא היו מחצית מתשעת חודשי המאסר שנגזרו עליה, וביחד עם ימי מעצרה (כולל הקדמה מינהלית סטנדרטית של השחרור מטעם הנהלת הכלא) – הם עלו לשני שלישים בדיוק מתקופה זו.
ועדת השחרורים של שירות בתי הסוהר סירבה לנכות את השליש הנותר ממאסרה של הר-שפי בנימוק שעל אף "התנהגותה המופתית" בכלא ועל אף הבעת הצער מצידה על "הטעות בראיית המציאות" כלשונה, היא נמנעה מלהביע מפורשות "חרטה על מעשיה", בהמשיכה לכפור בפסק הדין המרשיע שיוחס לה על ידי רוב השופטים. נשיא המדינה משה קצב החליט לחנון אותה, בנכותו שליש מתקופת מאסרה, בין השאר לאור המלצתם של ראשי השב"כ לשעבר האחראים לחקירתה, עמי אילון וכרמי גילון, שאמרו כי הר-שפי לא ידעה מראש על תוכנית הרצח.
בחודש אוגוסט 2001 שוחררה הר-שפי מהכלא. בצאתה, הכריזה: ”אם הייתי יודעת מה הוא התכוון, הייתי עושה הכל כדי למנוע זאת. זאת האמת, וגם תשעה חודשים לא היו משנים זאת”.
חיים אישיים

הר-שפי היא מורה ומחנכת בבית ספר בירושלים, היא נישאה ב-2010.
לקריאה נוספת

ברוך קרא, הארץ, 22 ביולי 2001, עמוד 3, ריאיון עם עמי אילון
כרמי גילון, שב"כ בין הקרעים תל אביב 2000, (הוצאת משכל), עמוד 261
הערות שוליים

↑  נספח העדות המצורף לפסק הדין במשפט האחים עמיר, תפ"ח (ת"א) 499/95, מיום 3 באוקטובר 1996, עמ' יא-יג
↑  המכתב פורסם בעיתון "זמן תל אביב" בתאריך 28 באוקטובר 2005.
↑  פרוטוקול הדיון בית משפט השלום, עמ' 707
↑  סמדר שמואלי ואלי סניור,'"`UNIQ--nowiki-00000006-QINU`"'מרגלית הר שפי נכנסה לכלא, באתר ynet, 21 במרץ 2001
↑  יואב יצחק,'"`UNIQ--nowiki-00000008-QINU`"'קטעים נבחרים מהחלטת ועדת השחרורים - שדחתה בקשת הר-שפי לשחרור מוקדם, באתר News1 מחלקה ראשונה, 25 ביוני 2001
↑  ורד כהן ברזילי, לירון מרוז והלית לוי‏, הנשיא קצב: הר שפי אשמה. היא נענשה וראויה להקלה בעונש, באתר וואלה, 18 ביולי 2001
↑  הר שפי: המערכת חיפשה קרבן מתנחל, באתר ערוץ 7, 24 באוקטובר 2007
↑  דורית גבאי,'"`UNIQ--nowiki-0000000C-QINU`"'נירה לידסקי מסירה את הגלימה, באתר nrg‏, 26 במרץ 2005
↑  אליאב שוחטמן, מי האשם האמיתי באי-מניעת רצח ראש-הממשלה?, "נתיב", ספטמבר 1998
↑  דרמה בבית ספר בפסגות, באתר "נשר - נשים ברשת", 1 בפברואר 2001
↑  שמוליק חדד,'"`UNIQ--nowiki-00000012-QINU`"'עמי אילון: אני יודע שהר-שפי לא ידעה, באתר ynet, 24 באפריל 2007
↑  עוזי ברוך, להר שפי נעשה עוול, באתר ערוץ 7, 20 באוקטובר 2010
↑  יעקב מדן, הטיית גזר דינה של מרגלית הר-שפי זועק לשמים, באתר ערוץ 7, 17 ביוני 2001
↑  נדב שרגאי,'"`UNIQ--nowiki-00000019-QINU`"'פנייה למזוז: לבטל הרשעתה של מרגלית הר שפי, באתר הארץ, 8 באוקטובר 2008
↑  קובי נחשוני ואביעד גליקמן,'"`UNIQ--nowiki-0000001B-QINU`"'15 שנה לרצח: ח"כים ורבנים בעד זיכוי הר-שפי, באתר ynet, 15 באוקטובר 2010,
↑  פנחס וולף‏, לדור: הר-שפי מוזמנת לערער בעצמה על ההרשעה, באתר וואלה, 18 באוקטובר 2010
↑  חנה בורט, מרגלית הר-שפי נישאה לבחור חרדי, באתר כיכר השבת, ‏2010-12-07
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007407076405171  VIAF: 46153237872129212165   WorldCat (עם VIAF): 46153237872129212165
המכונית המהירה ביותר בעולם

רימאק נברה - מחזיקת השיא הנוכחית
המכונית המהירה היותר בעולם היא הגדרה למכונית ששברה את שיא המהירות למכוניות כביש. מחזיקת השיא כרגע היא רימאק נברה. יצרניות הרכב מקיימות ביניהן תחרות תמידית על המכונית בעלת המהירות הגבוהה ביותר. המכונית הראשונה שהגיעה למהירות 200 קילומטרים לשעה היא היגואר XK120 ששברה שיא עולמי בשנת 1949.
הגדרה

כדי שמכונית בעלת מהירות גבוהה תוכל לקבל את התואר "המכונית המהירה ביותר בעולם" היא צריכה להיות מכונית ייצור, כלומר מכונית שמייצרים אותה באופן קבוע למשך כמה שנים, ושהיא נמכרת בכמה שווקים בעולם. מדידת המהירות המרבית תתבצע באופן עצמאי בשני הכיוונים של הכביש.
מכוניות שהחזיקו בתואר

| שם הרכב | מהירות | שנת ייצור | תמונה |
| --- | --- | --- | --- |
| בנץ ולו | 20 קילומטרים לשעה | 1894 |  |
| יגואר XK120 | 200.5 קילומטרים לשעה | 1949 |  |
| מרצדס בנץ 300 SL | 242.5 קילומטרים לשעה | 1955 |  |
| אסטון מרטין DB4 | 245 קילומטרים לשעה | 1959 |  |
| איסו גריפו | 259 קילומטרים לשעה | 1963 |  |
| קוברה AC | 266 קילומטרים לשעה | 1965 |  |
| למבורגיני מיורה | 275 קילומטרים לשעה | 1967 |  |
| פרארי דייטונה | 280 קילומטרים לשעה | 1968 |  |
| למבורגיני מיורה P400s | 288.6 קילומטרים לשעה | 1969 |  |
| למבורגיני קונטאש LP5000S | 293 קילומטרים לשעה | 1982 |  |
| רוף BTR (התבססה על פורשה 911) | 305 קילומטרים לשעה | 1983 |  |
| פורשה 959 | 319 קילומטרים לשעה | 1986 |  |
| רוף CTR (התבססה על פורשה 911) | 342 קילומטרים לשעה | 1987 |  |
| מקלארן F1 | 355 קילומטרים לשעה | 1993 |  |
| בוגאטי ויירון | 407 קילומטרים לשעה | 2006 |  |
| בוגאטי ויירון סופר ספורט | 434.2 קילומטרים לשעה | 2010 |  |
| בוגאטי שירון | 463 קילומטרים לשעה | 2016 |  |
| בוגאטי דיבו | 380 קילומטרים לשעה | 2018 |  |
| הנסי ונום F5 | 480 קילומטרים לשעה | 2019 |  |
| בוגאטי שירון סופר-ספורט 300+ | 490.484 קילומטרים לשעה | 2020 |  |
| בוגאטי בוליד | 500 קילומטרים לשעה | 2020 |  |
| SSC טואטרה (או שלבי טואטרה) | 508.73 קילומטרים לשעה | 2021 |  |
| רימאק נברה (מחזיקת השיא) | 412 קמ"ש (8.9 שניות לרבע מייל) | 2021 |  |
הערות שוליים

↑  אחת מהמכוניות הראשונות בעולם
↑  גרסה משופרת של המיורה הבסיסית
↑  גרסה משופרת של הלמבורגיני קונטאש
↑  דני שטיינמן, שלבי טואטארה – המכונית המהירה בהיסטוריה?, באתר אוטו, ‏25 ביולי 2011
↑  מהירותה שנויה במחלוקת ולכן אינה מחזיקה בשיא כרגע
↑  אומנם מהירותה המרבית עומדת על 412 קמ"ש אך היא גומעת רבע מייל ב-8.9 שניות שיא חדש ששום מכונית לא עשתה מלבדה ולכן היא נחשבת למכונית המהירה בעולם
ג'ינג'י

ערך זה עוסק בתכונה גופנית אצל בני אדם. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
.
קווצת שיער אדמונית
אישה ג'ינג'ית טבעית
תאומים ג'ינג'ים
ג'ינג'י או אדמוני הוא כינוי לאדם, המתאפיין בשיער ראש בצבע כתום-אדמדם, וכן לגוון השיער הזהוב. לעיתים קרובות ג'ינג'ים הם בעלי עור בהיר ועדין ובדרך כלל עורם זרוע נמשים. צבעי השיער המתוארים כג'ינג'י נעים מאדום עמוק דרך כתום וגוון נחושתי עד לזהוב מעורב עם בלונד וכלה בצבע ערמוני (חום-אדמדם, Auburn (אנ')). תופעת הג'ינג'יוּת נובעת מריכוזים גבוהים של הפיגמנט האדמדם Pheomelanin וריכוזים נמוכים של הפיגמנט הכהה Eumelanin. עורם של הג'ינג'ים בדרך כלל רגיש יותר לקרינה על-סגולה.
הכינוי מתייחס לעיתים גם לבעלי חיים שפרוותם כתומה או שרעמתם אדמדמה, אותם ניתן למצוא ביונקים, כגון אריות, טיגריסים, סוסים, שועלים, ועוד.
בקרב בני האדם, שיער אדמוני הוא נדיר, ומאפיין פחות מ-1% מהאוכלוסייה. תינוקות ג'ינג'ים נולדים בעיקר באוכלוסיות מערב וצפון אירופאיות וצאצאיהם. אך יש גם ג'ינג'ים בריכוזים נמוכים באוכלוסיות בחלקים אחרים של אירופה, אסיה (לרבות המזרח התיכון - בעיקר בקרב אוכלוסיות לא-ערביות, כמו יהודים). שיער ג'ינג'י מופיע אצל אנשים המכילים שני עותקים של גן שעבר מוטציה בכרומוזום 16, שגורם לשינוי בייצור החלבון MC1R[דרוש מקור]. שינוי זה קשור גם לצבע עור בהיר ועדין, לעיתים גם לנמשים ורגישות לקרינת UV, שכן החלבון המוטנטי MC1R נמצא בעור ובעיניים במקום המלנין הכהה יותר.
אטימולוגיה

מקור המילה "ג'ינג'י" בביטוי מקביל באנגלית בריטית - ginger-haired (נהגה באנגלית בריטית "ג'ינג'י" כיוון שה-"ר" בסוף המילה שקטה). מקורו של ביטוי זה הוא בצמח הזנגביל (באנגלית Ginger - ג'ינג'ר), שנמכר כממתק מסוכר שצבעו כתום. המילה ג'ינג'ר הגיעה לאנגלית דרך לטינית ויוונית ומקורה כנראה בהודו (בשפת פרקריט נקרא התבלין סינגברה, ובמלאיאלם - אינצ'יבר; מקור אפשרי הוא בסנסקריט כאיחוד של שתי מילים שפירושן "בצורת קרן", בשל הדמיון בין שורשיו לקרני איילים).
בשפה האנגלית האמריקאית הביטוי המקובל בלשון דיבור כדי לתאר את הג'ינג'ים הוא "Redhead" (מילולית: אדום-ראש). שיער ג'ינג'י מתואר לרוב כ"red hair" (אדום-שיער), וכל זאת אף על פי שהשיער הג'ינג'י הוא לא בדיוק אדום. באנגלית בריטית קיימת הבחנה בין שיער "אדום" לבין שיער בצבע "ג'ינג'ר", שהוא גוון ביניים בין אדום ובלונדיני.
בבריטניה, שבה מספר רב של ג'ינג'ים, המילה "ginger" משמשת לתיאור אנשים בעלי שיער ג'ינג'י, לעיתים ככינוי גנאי. מהמילה ג'ינג'ר נגזרו מספר מונחים: המונח "ג'ינג'רפוביה" שפירושו פחד מג'ינג'ים והמונח "ג'ינג'ריזם" שפירושו גזענות, הפליה ודעות קדומות כנגד ג'ינג'ים. אף על פי שמונחים אלה נמצאים בשימוש התקשורת הבריטית, הג'ינג'ריזם לא מוכר רשמית כסוג של גזענות.
מילה אחרת לתיאור צבע שיער בעל גוון אדמדם היא "Auburn", שניתן לתרגמה לעברית כ"ערמוני". זהו גוון של חום הנראה כך:
שיער בצבע זה לא מתואר בהכרח כג'ינג'י, והוא נמצא לכל היותר ב"קצה הסקאלה" של צבע השיער כי הוא בעיקר חום. הצבע מכונה גם Titian, על שם הצייר טיציאן שהרבה לצייר נשים אדמוניות.
תפוצה גאוגרפית > בעבר

מספר דיווחים של סופרים ביוון העתיקה תיארו אנשים בעלי שיער ג'ינג'י. פרגמנט של המשורר היווני קסנופנס מתאר את התראקים ככחולי עיניים ואדומי שיער. ההיסטוריון היווני הרודוטוס תיאר את הבודינים (עם עתיק בסקיתיה, כנראה האודמורטים או הפינים הממוקמים על נהר הוולגה באזור שכיום שייך לרוסיה), כבעלי שיער בגוון האש. ההיסטוריון היווני דיו קסיוס תיאר את בודיקיאה, המלכה הקלטית המפורסמת של איקני כ"גבוהה ומפחידה בהופעה... מסה גדולה של שיער אדום... על כתפיה". טקיטוס הרומי העיר על "שיער אדום וגפיים גדולות של התושבים של קלדוניה", סקוטלנד, אותם הוא קישר עם שבטים גאליים ג'ינג'יים ממוצא גרמני או בלגי (Belgic).
הקיסר הרומי נירון, לפני שאומץ על ידי קלאודיוס, נשא את הקוגנומן "אהנוברבוס" (Ahenobarbus) שפירושו "אדום (או זהוב) הזקן". לפי המסורת אחד מאבותיו קיבל שם זה לאחר שהתאומים קסטור ופולוקס התגלו לו והטילו עליו לבשר את דבר הניצחון הרומי בקרב רגילוס לסנאט וכאות לאלוהותם ליטפו את זקנו ובכך שינו את צבעו משחור לאדום.
שיער ג'ינג'י נמצא גם באסיה, בעיקר בקרב טוכארים, שיושבים בחלק הצפון-מזרחי של פרובינציה שכיום נמצאת בשטח של סין. באלף השני לפני הספירה, במומיות טארים הקווקזיות נמצאו גופות בעלות שיער ג'ינג'י ובלונדיני.
בעבר, שיער ג'ינג'י היה נחשב למאפיין של יהודים איטלקים, ואילו בספרד השיער הג'ינג'י שימש את האינקוויזיציה כדי לאתר יהודים מתנצרים (אנוסים) מבין תושבי הממלכה.
בחסידות ברסלב ישנה מסורת שמייסד החסידות רבי נחמן מברסלב היה ג'ינג'י. על דוד המלך נכתב בתנ"ך שהיה ”אַדְמוֹנִי, עִם יְפֵה עֵינַיִם” (ספר שמואל א', פרק ט"ז, פסוק י"ב), מה שאפשר לפרש כג'ינג'י.
פרסקו של אישה אצילה ג'ינג'ית תראקית בתל אוסרושה במרכז בולגריה, המאה ה-4 לפנה"ס
תמשיח רומאי המתאר את האל דיוניסוס כאדמוני
הנסיך מירצאה ה-1 מוולאכיה, פרסקו מ-Episcopiei de Argeş Church
ציור של אישה אדמונית עם שיער ערמוני מסרקת את שיערה, מאת פייר-אוגוסט רנואר
דיוקן עצמי של וינסנט ואן גוך
תפוצה גאוגרפית > כיום > בעולם

הנסיך הארי, דוכס סאסקס, בנו השני של צ'ארלס השלישי, מלך הממלכה המאוחדת
רופרט גרינט המגלם את רון ויזלי בסרטי "הארי פוטר".
טורי איימוס, מוזיקאית ג'ינג'ית
כיום, שיער ג'ינג'י נפוץ במיוחד בצפון אירופה ובצפון אמריקה. בפרט הוא נפוץ באיים הבריטיים: בסקוטלנד, באירלנד, בוויילס ובאנגליה, במיוחד בקורנוול. שיער ג'ינג'י או בלונדיני-ג'ינג'י נפוץ גם בקרב האוכלוסיות האירופאיות של סקנדינביה, הארצות הנורדיות והארצות הבלטיות, וכן בחלקים של הולנד, צרפת, צפון ספרד, גרמניה ורוסיה. בנוסף, באוכלוסיות הברבר (Berber) והקבילי (Kabylie) של צפון אלג'יריה ומרוקו ניתן למצוא לעיתים ג'ינג'ים. בעלי שיער ג'ינג'י ניתן למצוא באחוזים נמוכים גם בישראל, בעיקר בקרב יהודים אשכנזים.
סקוטלנד היא המדינה בעלת אחוז הג'ינג'ים הגבוה בעולם. 13% מאוכלוסיית סקוטלנד הם ג'ינג'ים וכ-40% נושאים את הגן הרציסיבי האחראי לג'ינג'יוּת. באירלנד השיעור השני בגודלו של ג'ינג'ים, כ-10% מהאוכלוסייה האירית היא בעלת שיער ג'ינג'י או בלונדיני-דובדבני. סבורים שבערך 35% מהאוכלוסייה באירלנד נושאת את הגן לג'ינג'יוּת. בוויילס שיער ג'ינג'י נמצא בשיעור של עד כ-10%. באנגליה, במחוז קורנוול וליד הגבול עם סקוטלנד, יש שיעורים משמעותיים של ג'ינג'ים.
בארצות הברית, ההערכה היא שבין 2% עד 6% הם בעלי שיער ג'ינג'י. מכך נובע שבארצות הברית נמצאת אוכלוסיית הג'ינג'ים הגדולה בעולם, בין 6 ל-18 מיליון איש, לעומת כ-650 אלף  בסקוטלנד וכ-420 אלף  באירלנד. באסיה ניתן למצוא שיער בגוונים כהים יותר של כתום-אדמדם, ולעיתים אף באוכלוסיות צפון הודו, איראן ופקיסטן ובמופעים נדירים בכל הדרך ליפן, ודרומה עד דרום האוקיינוס השקט (בעיקר במלנזיה). לעיתים, אם כי נדירות הרבה יותר, נמצאים ג'ינג'ים גם בדרום-מזרח אסיה. ניתן למצוא גם ג'ינג'ים ממוצא איראני, בעיקר בין הפשטונים.
תפוצה גאוגרפית > כיום > בישראל

אילנית גרשון, שחקנית וזמרת ישראלית-יהודיה.
סופי צדקה, שחקנית ישראלית ממוצא שומרוני.
יהודה גליק, חבר הכנסת ופעיל פוליטי
שיער ג'ינג'י היה מוכר מאז תקופה עתיקה כקיים בקרב בני ישראל בכלל והיהודים בפרט. מבין העדות היהודיות, השיער הג'ינג'י מופיע באחוז מסוים בקרב אשכנזים, ובאחוז נמוך בהרבה אצל יוצאי קהילות מזרח וספרד (יהודי בבל ותימן). השיער הג'ינג'י קיים גם בקרב השומרונים, ואף באחוזים גבוהים יותר מאשר אצל היהודים.
בשנת 2014 נערך בישראל כנס הג'ינג'ים הראשון בקיבוץ גזר, יוזמה של עופרי משה, ילדה ג'ינג'ית בת 9.5, ואליו הגיעו כמאתיים איש. בין המשתתפים היו אמנם אשכנזים וספרדים, דתיים וחילוניים, אבל לא היו כלל משתתפים ערבים.
ביוכימיה וגנטיקה

הפיגמנט פאומלנין (pheomelanin) מעניק לשיער ג'ינג'י את הצבע הייחודי לו. בשיער ג'ינג'י יש הרבה יותר פאומלנין מאשר בשערות בצבע אחר, ויש בו הרבה פחות מהפיגמנט הכהה אומלנין (eumelanin). בשיער ערמוני (חום-אדמדם) יש כמות רבה של פאומלנין ושל אומלנין.
הגנטיקה של שיער ג'ינג'י, שהתגלתה ב-1997, קשורה לקולטן מלנוקורטין-1, שנמצא בכרומוזום 16. שיער ג'ינג'י מקושר בדרך כלל עם עור בהיר, וגם מקושר עם רגישות לקרינת UV. הגן הרציסיבי MC1R, שמעניק לאנשים שיער ג'ינג'י ועור בהיר, מקושר גם עם נמשים, על אף שישנם ג'ינג'ים רבים ללא נמשים. ל-80% מהג'ינג'ים יש וריאנט של הגן MC1R‏, והשכיחות של האללים היא הגבוהה ביותר בסקוטלנד ואירלנד. האללים שמקודדים שיער ג'ינג'י נמצאים קרוב לאלו שמשפיעים על צבע העור, לכן נראה שהביטוי הפנוטיפי לעור בהיר ושיער ג'ינג'י קשורים זה בזה.
ביוכימיה וגנטיקה > גנטיקה

הגנטיקה של שיער ג'ינג'י נחשפת בימים אלה[דרושה הבהרה], ביחד עם הקשר בין שיער ג'ינג'י ומלנומה, פגמי עור ותגובות שונות לאלחוש. ישנן ראיות על קשר גנטי בין צבע עיניים עם צבעי שיער אחרים, כגון שיער חום, אף על פי ש-MC1R לא קשור לצבע עיניים. התורשה של שיער ג'ינג'י היא קרובה למה שחוקרי הגנטיקה מתארים כהורשה אוטוזומית רצסיבית. משמעות הדבר שהורים של ג'ינג'ים יכולים לשאת את הגן של שיער ג'ינג'י, מבלי להיות ג'ינג'ים בעצמם.
ישנן ראיות ששיער ג'ינג'י יכול להיות דוגמה לדומיננטיות חלקית. זאת אומרת שאם רק העתק אחד של האלל של שיער ג'ינג'י נמצא, שיער ג'ינג'י יכול להתערבב עם צבעי שיער אחרים, דבר המתבטא בגוונים שונים של שיער ג'ינג'י (כולל ג'ינג'י-בלונדיני וערמוני - ג'ינג'י-חום).
מדענים הראו שהאללים ‎Arg151Cys‏, ‎Arg160Trp‏, ‎Asp294His‏, ו-‎Arg142His‏ על MC1R הם רצסיביים עבור הפנוטיפ של שיער ג'ינג'י.
גם הגן HCL2 (הידוע גם כ-RHC או RHA) בכרומוזום 4 קשור כנראה לשיער ג'ינג'י.
ביוכימיה וגנטיקה > אבולוציה

שיער ג'ינג'י הוא צבע השיער הטבעי הנדיר ביותר בבני אדם. עור בהיר, המקושר עם שיער ג'ינג'י. מחקרים של בודמר וקאוואלי-ספורצה (1976) העלו את ההשערה שפיגמנטיה של עור בהיר מונעת רככת בקווי רוחב קרים יותר, מעודדת רמות יותר גבוהות של ייצור ויטמין D ומאפשרת לאדם לשמור על הטמפרטורה בצורה יותר טובה מאשר בעלי עור כהה.
הארדינג ועמיתיו (2000) העלו את ההשערה ששיער ג'ינג'י הוא לא תוצאה של סלקציה חיובית, אלא מתרחש עקב חוסר סלקציה שלילית. באפריקה, לדוגמה, שיער ג'ינג'י עומד לסלקציה שלילית מאחר שקרינת השמש החזקה תפגע בבעלי עור בהיר ועדין. לעומת זאת, בצפון אירופה קרינת השמש חלשה יותר, ולכן ג'ינג'ים נהיים נפוצים יותר באמצעות סחף גנטי.
הערכות לגבי מועד ההפצה הראשונית של הגנים האחראים לשיער ג'ינג'י מצביעות על תקופות שחלו לפני 20,000-100,000 שנה. תיארוך זה מתאים למועד הגירתו של המין האנושי המודרני הומו ספיינס מאפריקה לאזורים צפוניים יותר. בדנ"א שהופק מעצמות של לפחות שני ניאנדרטלים, האחד מספרד המתוארך לתקופה של 43 אלף שנה לפני זמננו והשני מאיטליה המתוארך לתקופה של 50 אלף שנה לפני זמננו, נמצאה מוטציה בגן MC1R. לכן מקובל לשער היום שחלק מהניאנדרטלים היו אדומי שיער, והם מצוירים כג'ינג'ים בכמה מן השחזורים האמנותיים מן השנים האחרונות. עם זאת המוטציה של הניאנדרטלים שונה מן המוטציה האנושית, כיוון שהיא התרחשה כתוצאה מהחלפת נוקלאוטידים אחרים באותו גן. מכאן נראה שהיא התרחשה והתפשטה באופן נפרד אצל שני מיני האדם.
לעיתים, שיער ג'ינג'י מתכהה עם ההתבגרות, נהפך לחום כהה ומאבד מחיותו. תופעה זו הובילה לייחוס שיער ג'ינג'י עם הצעירות. במקביל, לפעמים שיער ג'ינג'י מתבהר עם ההזדקנות, נהפך לבלונד בהיר ומאבד מחיותו. לרוב השיער נשאר עם ברק זהוב, והוא לא מלבין לגמרי עד גיל מאוחר יותר לעומת אנשים שנולדו עם צבע שיער אחר.
השלכות רפואיות > דימום וחבלות

אין ראיות התומכות באמונה שג'ינג'ים מועדים יותר לדימום או לסיבוכי דימום, מאשר לא-ג'ינג'ים. למרות זאת, מחקר אחד מצא שג'ינג'ים דיווחו על שיעורים יותר גדולים של חבלות.
השלכות רפואיות > רגישות לכאב

אצל ג'ינג'ים, התאים שמפיקים צבעני עור ושיער הם בעלי MC1R המתפקד בצורה לקויה. חוקרים גילו שתפקוד לקוי זה גורם להפרשה מוגברת של ההורמון שמגרה את התאים ההיסטונליים האלה, אך גם מגרה קולטן במוח הקשור לרגישות לכאב.
שני מחקרים הראו שלג'ינג'ים יש רגישות משתנה לכאב בהשוואה ללא-ג'ינג'ים, אך הרגישות משתנה בכיוון התגובה. מחקר אחד מצא שג'ינג'ים רגישים יותר לכאב הקשור בחום (מחסור טבעי בוויטמין K אשם בכך) בעוד שמחקר אחר מצא שג'ינג'ים פחות רגישים לכאב מגירויים חשמליים. עוד גילו, שעכברים מוטנטים עם פרווה ג'ינג'ית עם חלבון MC1R בעל תפקוד לקוי, פחות רגישים לכאב ממגוון גורמים.
חוקרים גילו שג'ינג'ים דורשים כמות גדולה יותר של הרדמה/אלחוש, אך מחקר אחר הראה שנשים ג'ינג'יות טבעיות בעלות שיער ג'ינג'י דורשות פחות ממשכך הכאבים פנטאזוצין מאשר נשים בעלות שיער בצבע אחר או גברים בעלי צבע שיער כלשהו. מחקר הראה שלנשים ג'ינג'יות יש תגובה אלחושית (תגובה שגורמת לקיהיון חושים) גדולה יותר עבור אלחוש בפנטאזוצין מאשר לגברים. מחקר המשך שנערך בידי אותה קבוצה מצא שג'ינג'ים, הן נשים והן גברים והן עכברים מוטנטים, היו בעלי תגובה אלחושית גדולה יותר למורפין-6-גלוקורונייד.
השלכות רפואיות > שיזוף ומלנומה

מלנין בעור עוזר לגוף לעמוד בפני קרינת UV באמצעות שיזוף אך בהירי עור ג'ינג'ים חסרים את הרמה הדרושה של מלנין למנוע כווית שמש. מחקרים הראו שהתוצא של אללים של שיער ג'ינג'י בחלבון MC1R מתבטא בנמשים וביכולת פחותה להשתזף. מחקרים מצאו שאירופאים, שהם הטרוזיגוטיים לשיער ג'ינג'י, מראים יותר רגישות לקרינה אולטרא-סגולה (UV)‏.
הקשרים בין שיער ג'ינג'י לרגישות לקרינת UV נמצאים במוקד העניין של חוקרי מלנומה רבים. אור השמש יכול להיות טוב ורע לבריאותו של אדם, והאללים השונים על MC1R מייצגים אדפטציות אלה. מחקרים הראו שבני אדם עם עור בהיר מועדים יותר למגוון מחלות של סרטן עור כמו מלנומה, קרצינומה של תאי בסיס (basal cell carcinoma) וקרצינומת תאי קשקש (squamous cell carcinoma)‏.
השלכות רפואיות > תחלואות קשורות

רוב מקרי הג'ינג'יות נגרמים על ידי הגן MC1R והם לא פתולוגיים. למרות זאת, במקרים מסיומים ג'ינג'יות יכולה להיות קשורה עם מחלה או הפרעה גנטית:
במקרים של תת תזונה חמורה, שיער אנושי כהה יכול להפוך לג'ינג'י או בלונדיני. התנאי, חלק מסינדרום הידוע כקוושיורקור, הוא סימן של הרעבה קריטית הנגרמת בעיקר על ידי מחסור בחלבונים, והיא נפוצה בזמן תקופות רעב.
גרסה אחת של לבקנות (סוג 3, הידוע כ-rufous albinism) הנראה לפעמים בקרב אפריקאים ותושבים של גינאה החדשה, גורמת לשיער ועור אדמוניים.
שיער ג'ינג'י נמצא בקרב אנשים החסרים פרו-אופיומלאנוקורטין.
ג'ינג'י בתרבות

בתרבויות השונות היחס לג'ינג'ים נע בין הערצה, גבורה, פחד ושעשוע.
רבים מציוריו של הצייר טיציאן מציגים נשים אדמוניות.
כיוון שלג'ינג'ים מיוחס בפולקלור אופי שובב או פראי, מקובל לאפיין דמויות בדיוניות של הרפתקנים כג'ינג'ים. כזו היא למשל דמותה של בילבי בת-גרב, הדמות איתמר הג'ינג'י, גיבור ספרי ילדים של דויד גרוסמן. בנוסף, סדרת ספרי "ג'ינג'י" של גלילה רון־פדר-עמית לה יצאו שני עיבודים לסדרות טלוויזיה: "ג'ינג'י" ב-1995 ו"ג'ינג'י" ב-2015.
השיר "ג'ינג'י" של מרים ילן שטקליס המתחיל במילים: "אמא אומרת תמיד: מחמדי, / לילדי ראש זהב, / ראש זהב לילדי."
אן שרלי, הגיבורה בסדרת ספרי "האסופית" מאת לוסי מוד מונטגומרי, מאופיינת בשיער ג'ינג'י, נמשים ואופי שובב וחם מזג.
בטרילוגיית הספרים "המועמדת" מאת קיארה קאס, אמריקה סינגר היא נערה ממעמד חמש שנבחרת להתמודד עם עוד 35 בנות על ליבו של הנסיך מקסון.
בספר "התפסן בשדה השיפון" הולדן, גיבור הספר, מתאר את אחיו הצעיר אלי שהיה ג'ינג'י שונה מהג'ינג'י הממוצע מאחר שלא היה חם מזג.
"פרנסואה ראש גזר" הוא ילד ג'ינג'י הנדחה על ידי אימו במחזה המפורסם של ז'ול רנאר באותו השם.
במיתולוגיה האירית מתוארים לפרקונים בתור שדונים במדים ירוקים השומרים על אוצר של זהב.
בסרט "האלמנט החמישי" מתוארת הגיבורה הג'ינג'ית (מילה יובוביץ') כיסוד קדום שמציל את העולם.
בסרט של דיסני "הרקולס", בן האלים, מתואר כגבר עם שיער זהוב. כך גם גיבור הסרט "מלך האריות" סימבה בבגרותו.