stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דייוויד לוי יולי
"אבי מסילות הברזל של פלורידה"

לאחר ניצחון הצפון במלחמת האזרחים האמריקאית נאסר יולי למשך תשעה חודשים. משהשתחרר מהכלא הצפוני, חזר לפלורידה, אך לא שב יותר לפעילות פוליטית. הוא המשיך במקום זאת בפעילותו הכלכלית העיקרית, השגת מימון והקמת רשת מסילות הברזל של פלורידה.
עד השליש השלישי של המאה התשע עשרה העבירו האמריקאים סחורות, ממפרץ מקסיקו לאוקיינוס האטלנטי ובחזרה, אך ורק בדרך הים, מסביב לחצי האי פלורידה. ספינות רבות טבעו בעוברן דרך מצר פלורידה המסוכן. מסילת הברזל של צפון פלורידה חוסכת מעבר ימי מסוכן זה, בנוסף לחסכון במרחקי דרך, של מעל 1200 קילומטרים. הקונגרס האמריקאי החל בבדיקת היתכנותה של מסילה זו, עוד ב-1842, אבל רק ב-1853 נכנס הפרויקט לפסים מעשיים, כאשר הסנאטור לשעבר יולי, שהיה אז בתקופת הביניים שבין שתי תקופות כהונותיו בסנאט, הקים את חברת מסילת הברזל של פלורידה ומונה לנשיאה, ובית המחוקקים של פלורידה העניק לה את הזיכיון לבנות ולהפעיל את מסילת הברזל.
יולי החל בבניית מסילת הברזל של פלורידה ב-1855, בדיוק בשנה בה חזר לכהן בסנאט האמריקאי בפעם השנייה. המסילה החלה בחוף האוקיינוס האטלנטי, בעיירה פרננדינה (Fernandina) שבמחוז נסאו, אשר לשפך הנהר סיינט מרי בצפון מזרח פלורידה. נהר זה יוצר באזור זה את הגבול בין פלורידה לג'ורג'יה. בנקודת ההתחלה של המסילה נמצאת כיום העיירה יולי סיטי, הקרויה על שמו של יולי.
המסילה נבנתה בתחילה לכיוון הכפר צ'דר קי ( Cedar Key), אשר נמצא במחוז לוי של היום, הקרוי אף הוא על שם יולי. המחוז שוכן בחופו הצפון מזרחי של מפרץ מקסיקו, בצפון חופה המערבי של פלורידה. תוכניתו של יולי הייתה להמשיך בבנייה הלאה, עד להשלמתה בעיר טמפה, במרכז חופה המערבי של פלורידה. "הבהלה של 1857", המשבר הכלכלי הכלל עולמי הראשון בהיסטוריה המודרנית, הביאה את החברה של יולי כמעט לכדי פשיטת רגל והאטה מאוד את הבנייה. המסילה הגיעה ב-1858 רק עד פלטקה שבמרכז פלורידה ויולי נאלץ למכור את מרבית מניותיו בחברה, למשקיע צפוני עשיר בשם אדוארד דיקרסון. ההשקעה הצפונית הזו אכן הצילה את המסילה וב-1860, ממש לפני פרוץ מלחמת האזרחים האמריקאית הושלם חלקה המתוכנן הראשון, עד צ'דר קי (מחוז לוי), מסילת הברזל הארוכה ביותר בפלורידה באותה עת.
במהלך המלחמה הופגזו ונהרסו כמעט כל מתקני הרכבת ויולי עצמו כמעט נהרג באחת ההפגזות הללו. מכל מקום, הוא שרד והמשיך לכהן בתפקיד נשיא החברה, במשך כל שנות המלחמה, בהן הוקפאה הבנייה לחלוטין, והמשיך בתפקיד זה גם כשנה לאחר המלחמה עד 1866, עת תלאות המלחמה וההרס שזרעה עשו את שלהן והחברה פשטה רגל.
מי שקנה את חברת מסילת הברזל של פלורידה, מידי כונסי הנכסים באותה שנה, ובמחיר מגוחך, היה אותו משקיע צפוני עשיר, דיקרסון, בעוד יולי עצמו נאלץ לעוזבה. הוא פעל לאחר מכן במספר חברות מסילות ברזל נוספות (Peninsular Railroad Company, Tropical Florida Railway Company וכן Fernandina and Jacksonville Railroad Company), במשך כחמש עשרה שנה, בעוד דיקרסון, באמצעות חברת המסילה המקורית, ששינתה את שמה, משלים את בניית מסילת הברזל של פלורידה, למלוא אורכה המתוכנן, עד לטמפה. גם דיקרסון איבד את השליטה בחברה בהמשך, ב-1881, עקב קשיים כספיים חדשים אליהם היא נקלעה.
כתוצאה ממכלול פעולותיו אלה של יולי מייחסים לו כיום את הקמתה של רשת מסילות הברזל הענפה של כל פלורידה ובשל פעילותו זו הוא אף זכה לכינוי "אבי מסילות הברזל של פלורידה".
סוף הדרך

ב-1880 עזב יולי את פלורידה ועבר, תחילה לוושינגטון ולאחר מכן לניו יורק, בה נפטר ב-1886. הוא קבור בבית הקברות Oak Hill בוושינגטון. עם מותו כתב עליו ה"וושינגטון פוסט": "כסנאטור מפלורידה, יולי היה מוכר לציבור יותר מהמדינה אותה הוא ייצג".
על שמו קרוי מחוז לוי שבמערב פלורידה, מחוז שנוסד ב-1845 וכיום יש בו כ-40,000 תושבים. בנוסף, קרויה על שמו גם העיר יולי סיטי, עיר בת קצת יותר מ-10,000 תושבים כיום, במחוז נסאו, בצפון מזרח פלורידה. הן מחוז לוי והן העיר יולי שוכנים לצידה של מסילת הברזל, אותה יזם והקים לפני כ-150 שנה, מחוף אחד של פלורידה לחופה הנגדי.
ב-12 באוגוסט 1970 הוכרו שרידי מטעי הסוכר של דייוויד לוי יולי, במחוז הומוססה (Homosassa) שבמרכז חופה המערבי של פלורידה, כאתר מורשת לאומית של ארצות הברית. יולי הקים את המטעים ב-1850, החל לגדל ולייצר בהם בפועל סוכר, תפוזים, כותנה ורום ב-1851 והם פעלו עד 1864, עת כוחות מדינות הצפון כבשו והשמידו אותם. בשיא זוהרם הועסקו בהם כ-1000 עבדים והם השתרעו על פני שטח של כ-20 קמ"ר (כ-5,000 אקר).
בשנת 2000 הכירו מזכירות המדינה של פלורידה וליגת הערים של פלורידה, במשותף, ביולי, כ"אישיות חשובה של פלורידה" ("Great Floridian"), אחד מ-385 אישים שכאלה, שהוכרו בשל פועלם לאורך ההיסטוריה, למען פלורידה.
ראו גם

יהדות ארצות הברית
פרנסיס סלוודור
לקריאה נוספת

יואל בר און, "מי היה הסנטור 'היהודי' הראשון בארצות הברית", עת־מול 202, כסלו תשס"ט, עמ' 2-5
L. Sandy Maisel and Ira Forman, Eds., Jews in American Politics, Lanham: Rowman & Littlefield, 2001, p. 439
הערות שוליים

↑  על דייוויד לוי יולי, באתר מוזיאון מסילות הברזל של פלורידה
↑  "A Guide to the David Levy Yulee Papers", באתר ספריית אוניברסיטת פלורידה
↑  "A Guide to the David Levy Yulee Papers"
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007301240305171  GND: 1347974156  ISNI: 0000 0000 6701 2656  LCCN: n85336769  NTA: 305648888  SNAC: w6nx08vj  US Congress: Y000061  VIAF: 75312752   WorldCat (עם VIAF): 75312752
זכויות להט"ב באלבמה

| --- | --- |

אלבמה, ארצות הברית
 מעמד בחוק:  הומוסקסואליות ולסביוּת חוקיות משנת 2003
 טרנסג'נדריות:  המדינה מתירה לטרנסג'נדרים לשנות את מגדרם, אך רק לאחר ניתוח לשינוי מין
 שירות צבאי:  להט"בים מורשים לשרת בכוחות המזוינים של ארצות הברית
 הגנה מפני אפליה:  קיימת הגנה מפני אפליה על רקע זהות מגדרית, אך רק בערים בודדות ישנם חוקים האוסרים אפליה על רקע נטייה מינית
 זכויות משפחה
 הכרה בזוגיות חד־מינית:  נישואים חד־מיניים חוקיים משנת 2015
 אימוץ:  זוגות חד־מיניים מורשים לאמץ ילדים משנת 2015
 
 הצבעה על הצהרת האו"ם:  בעד(כחלק מארצות הברית)
זכויותיהם של לסביות, הומוסקסואלים, טרנסג'נדרים וביסקסואלים (להט"ב) במדינת אלבמה שבארצות הברית התקדמו במאה ה־21. עם זאת, להט"בים באלבמה עדיין חווים מספר קשיים שהטרוסקסואלים אינם חווים מבחינת החוק. זוגות חד־מיניים מורשים להינשא ולאמץ ילדים במדינה משנת 2015.
אפליה על רקע זהות מגדרית אסורה בעקבות החלטה של בית המשפט הפדרלי האחד עשר לערעורים של ארצות הברית, אך חוקי אלבמה אינם אוסרים אפליה על רקע נטייה מינית, וזכויותיהם של להט"בים במדינה זו מוגבלות ביחס לרוב המדינות האחרות בארצות הברית.
מעמדם של הומוסקסואלים ושל לסביות בחוק

פעילות מינית של אנשים מאותו המין חוקית בפועל באלבמה משנת 2003, כשבית המשפט העליון של ארצות הברית ביטל את חוקי מעשי הסדום בכל המדינות שבהן היו חוקים כאלה בפסק דין לורנס נגד טקסס.
אף על פי כן, באלבמה עדיין קיים חוק המכונה "No promo homo". חוק זה מחייב את כל המרצים בשיעורי חינוך מיני ובשיעורים העוסקים במחלות מין להדגיש שהומוסקסואליות אינה דרך חיים המקובלת בציבור הרחב, ושיחסי מין הומוסקסואליים מהווים עבירה פלילית לפי חוקי המדינה.
נישואים חד־מיניים

ב־8 במרץ 2006 בית הנבחרים של אלבמה אישר תיקון לחוקת המדינה, האוסר להכיר בנישואים חד־מיניים ובכל סוג אחר של איחוד חוקי בין אנשים מאותו המין. ב־11 במרץ 2006 הסנאט של אלבמה אישר את השינוי בחוקה, וב־6 ביוני 2006 אזרחי המדינה אישרו אותו במשאל עם ברוב של 81%.
בספטמבר 2014 זוג הומוסקסואלים באלבמה הגישו תביעה בבית משפט מחוזי, בטענה שהאיסור על נישואים חד־מיניים במדינה אינו חוקתי. בינואר 2015 השופטת קאלי גרנדה פסקה לטובת הזוג, אך עיכבה את פסק הדין עד 9 בפברואר 2015. בעקבות החלטת השופטת, רוב המחוזות באלבמה החלו להנפיק רישיונות נישואים לזוגות חד־מיניים, למרות התנגדות של פקידים בממשלת המדינה. ב־3 במרץ 2015 בית המשפט העליון של אלבמה קבע שהאיסור על נישואים חד־מיניים חוקתי, והורה לכל המחוזות במדינה להפסיק להנפיק רישיונות נישואים לזוגות חד־מיניים באופן מיידי.
ב־26 ביוני 2015 בית המשפט העליון של ארצות הברית קבע בפסק דין אוברגפל נגד הודג'ס שנישואים הם זכות חוקתית תחת התיקון ה־14 לחוקת ארצות הברית, ושזכות זו חייבת להינתן גם לזוגות חד־מיניים. כתוצאה מכך, בוטל האיסור על נישואים חד־מיניים באלבמה וביתר המדינות בארצות הברית שבהן היה איסור כזה.
בינואר 2016 קרא רוי מור, נשיא בית המשפט העליון של אלבמה, להפסיק להעניק רישיונות נישואים לזוגות חד־מיניים. לדבריו, החלטת בית המשפט העליון של ארצות הברית מיוני 2015 לא חלה על מדינת אלבמה. כתוצאה מכך, במאי 2016 הוגש נגדו כתב אישום על ידי ועדת החקירה המשפטית. הוא נמצא אשם בהפרת תקנות האתיקה המשפטיות והושעה מתפקידו כנשיא בית המשפט העליון של אלבמה.
אף על פי שנישואים חד־מיניים חוקיים באלבמה, שמונה מחוזות במדינה עדיין מסרבים להנפיק רישיונות נישואין לכל הזוגות, וזאת כדי להימנע מלהנפיק אותם לזוגות חד־מיניים. חוק משנת 1967 מאפשר למחוזות באלבמה להימנע מלהנפיק רישיונות נישואין כליל, ולכן המחוזות במדינה מורשים לסרב להעניק רישיונות כאלה, כל עוד הסירוב חל כלפי כל הזוגות ולא כלפי זוגות חד־מיניים בלבד. המחוזות שמסרבים להנפיק רישיונות נישואים הם אוטאוגה, אלמור, וושינגטון, ז'נבה, פייק, קובינגטון, קלארק וקלבורן.
אימוץ והורות

מדינת אלבמה מאפשרת ללהט"בים יחידים ולזוגות חד־מיניים לאמץ ילדים.
במאי 2017 חתמה מושלת אלבמה, קיי אייבי, על חוק המאפשר לסוכנויות אימוץ לסרב למקם ילדים בבתים של להט"בים אם הדבר מפר את אמונתם הדתית.
הגנה מפני אפליה

חוקי אלבמה אינם אוסרים אפליה על רקע נטייה מינית או זהות מגדרית. עם זאת, מספר ערים במדינה חוקקו תקנות מקומיות האוסרות אפליה כזו.
בספטמבר 2017 העיר ברמינגהאם חוקקה חוק האוסר אפליה על רקע נטייה מינית או זהות מגדרית בהעסקת עובדים, בדיור ובשירותים ציבוריים. העיר מונטוואלו חוקקה חוק דומה באפריל 2018.
כמו כן, בערים האנטסוויל וטסקלוסה החוק אוסר אפליה על רקע נטייה מינית או זהות מגדרית במקומות עבודה ציבוריים, ובעיר מונטגומרי החוק אוסר אפליה כזו על רקע נטייה מינית בלבד.
הגנה מפני אפליה > הגנה מפני אפליה על רקע זהות מגדרית

בדצמבר 2011 בית המשפט הפדרלי האחד עשר לערעורים של ארצות הברית (שתקף באלבמה, בג'ורג'יה ובפלורידה) פסק לטובת ונדי בת' גלן, אישה טרנסג'נדרית מג'ורג'יה. בית המשפט קבע שהאישה פוטרה מעבודה באופן בלתי הוגן בשל זהותה הטרנסג'נדרית. לפי פסק הדין, התובעת הופלתה על רקע מינה מאחר ששינתה אותו מזכר לנקבה. כמו כן, בית המשפט קבע שאדם נחשב לטרנסג'נדר אם התפיסה ההתנהגותית שלו עומדת בניגוד לסטריאוטיפים מגדריים, ולפיכך אפליית טרנסג'נדרים שקולה לאפליה על רקע נורמות התנהגותיות מגדריות. בפסק הדין נקבע כי "מאחר שכולם מוגנים מפני אפליה על רקע סטריאוטיפים מגדריים, לא ניתן לשלול הגנות כאלו מאנשים טרנסג'נדרים".
בעקבות החלטת בית המשפט, אפליה על רקע זהות מגדרית במקומות עבודה אסורה באלבמה, אף על פי שחוקי המדינה עצמם אינם אוסרים אותה.
פשעי שנאה

החל משנת 1994, חוק פשעי השנאה של מדינת אלבמה כולל פשעים שנעשו על רקע גזע, צבע עור, דת, מוצא, קבוצה אתנית, לקות פיזית או לקות נפשית. עם זאת, החוק הנוכחי אינו כולל פשעים שנעשו על רקע נטייה מינית או זהות מגדרית.
ב־24 באפריל 2009 העלה אלווין הולמס, נציג בבית הנבחרים של אלבמה, הצעת חוק שנועדה להוסיף את המונח "נטייה מינית" לרשימת הקטגוריות בחוק פשעי השנאה של המדינה. פטרישה טוד, נציגה אחרת בבית הנבחרים שהייתה הלהט"בית הגלויה הראשונה ברשות המחוקקת של אלבמה, ניסתה להוסיף להצעת החוק גם את המונח "זהות מגדרית", אך הולמס ומחוקקים אחרים התנגדו לכך. לדבריו של הולמס, הצעת החוק תחול גם על פשעי שנאה שנעשו על רקע זהותו המגדרית של הקורבן אף על פי שהיא אינה כוללת את המונח "זהות מגדרית" במפורש. בעבר הולמס העלה מספר הצעות חוק דומות, והוא נאבק להכללת המונח "נטייה מינית" בחוק פשעי השנאה של אלבמה עוד משנת 1999. בית הנבחרים העביר את הצעת החוק ברוב של 46–41. לאחר מכן, ועדת השופטים בסנאט של אלבמה אישרה גם היא את הצעת החוק, אך בסופו של דבר ההצעה נדחתה משום שהסנאט לא הצביע עליה במלואו.
אף על פי שחוק פשעי השנאה של אלבמה אינו כולל פשעים שנעשו על רקע נטייה מינית או זהות מגדרית, חוק פשעי השנאה הפדרלי של ארצות הברית כולל פשעים כאלה החל משנת 2009.
טרנסג'נדריות ושינוי מגדר

טרנסג'נדרים שנולדו באלבמה מורשים לבקש תעודת לידה מתוקנת עם השם והמין החדשים, אך רק לאחר שעברו ניתוח לשינוי מין.
בפוליטיקה

פטרישה טוד, נציגה בבית הנבחרים של אלבמה, נבחרה בבחירות האמצע בנובמבר 2006 והפכה לנבחרת הציבור הלהט"בית הגלויה הראשונה במדינת אלבמה. בספטמבר 2013 טוד נישאה לבת זוגה, ג'ניפר קלארק.
בבחירות 2018 נבחר ניל ראפרטי, ששירת בעבר בחיל הנחתים של ארצות הברית, לכהן כנציג בבית הנבחרים של אלבמה. בכך הפך ראפרטי למחוקק ההומוסקסואל הגלוי הראשון במדינת אלבמה. ראפרטי מתגורר בברמינגהאם עם בן זוגו, מייקל רודולף.
דעת קהל

סקר שנערך בשנת 2017 על ידי המכון הציבורי לחקר דת (PRRI) מצא ש־41% מתושבי אלבמה תומכים בנישואים חד־מיניים, בעוד ש־51% מתנגדים ו־9% לא בטוחים או מחזיקים בעמדה נייטרלית. לפי הסקר, אלבמה היא אחת משתי המדינות היחידות בארצות הברית שבהן ההתנגדות לנישואים חד־מיניים רחבה יותר מהתמיכה (המדינה האחרת היא מיסיסיפי), והמדינה היחידה שבה רוב של מעל ל־50% מהתושבים מתנגדים לנישואים חד־מיניים.
עם זאת, אותו הסקר מצא שרוב של 58% מתושבי אלבמה תומכים בחוקים האוסרים אפליה על רקע נטייה מינית או זהות מגדרית, בעוד ש־34% מתנגדים לחוקים כאלה. זאת ועוד, הסקר מצא ש־51% מהתושבים סבורים שאין לאפשר לעסקים לסרב להעניק שירותים להומוסקסואלים וללסביות מטעם אמונה דתית, בעוד ש־41% סבורים שיש לאפשר לעסקים לעשות זאת.
טבלת סיכום

| --- | --- |
הומוסקסואליות ולסביוּת חוקיות:  (משנת 2003)
חוקים נגד אפליה בהעסקת עובדים: / (אסורה אפליה על רקע זהות מגדרית, אך רק בערים בודדות ישנם חוקים האוסרים אפליה על רקע נטייה מינית)
חוקים נגד אפליה באספקת מוצרים ושירותים: / (בערים בודדות בלבד)
נישואים חד־מיניים:  (משנת 2015)
התרת אימוץ ללהט"בים יחידים: 
התרת אימוץ לזוגות חד־מיניים:  (משנת 2015)
זכות לשינוי המגדר החוקי: / (רק לאחר ניתוח לשינוי מין)
טיפולי המרה אסורים עבור קטינים:
1911 בספורט

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  |  | 1911  בספורט |  |
< · 1909 · 1910 — 1911 — 1912 · 1913 · >
כל ערכי השנים בספורט במאה ה-20 · כל ערכי השנים בספורט במאה ה-21 · פורטל הספורט
אופניים

בטור דה פראנס מנצח גוסטב גריגט (צרפת צרפת)
בג'ירו ד'איטליה מנצח קארלו גלטי (איטליה איטליה)
טניס > המנצחות בתחרויות הגראנד סלאם

אליפות צרפת הפתוחה – ג'ואן מאטי (צרפת צרפת)
אליפות וימבלדון – דורותי דאגלס צ'יימברס (בריטניה בריטניה)
אליפות ארצות הברית הפתוחה – הייזל הוצ'קיס וייטמן (ארצות הברית ארצות הברית)
טניס > המנצחים בתחרויות הגראנד סלאם

אליפות אוסטרליה הפתוחה – נורמן ברוקס (אוסטרליה אוסטרליה)
אליפות צרפת הפתוחה – אנדרה גובר (צרפת צרפת)
אליפות וימבלדון – אנתוני וילדינג (ניו זילנד ניו זילנד)
אליפות ארצות הברית הפתוחה – ויליאם לרנד (ארצות הברית ארצות הברית)
טניס > גביע דייוויס

נבחרת אוסטרלאסיה (
אוסטרלאסיה) זכתה בגביע לאחר ניצחון 4:0 על נבחרת ארצות הברית.
כדורגל > כדורגל לפי מדינות > איטליה

סרייה א' – פרו ורצ'לי זוכה באליפות.
כדורגל > כדורגל לפי מדינות > אנגליה

פרמייר ליג – מנצ'סטר יונייטד זוכה באליפות.
הגביע האנגלי – ברדפורד סיטי זוכה בגביע האנגלי.
כדורגל > כדורגל לפי מדינות > ארגנטינה

ליגת העל הארגנטינאית – "אלומני" מבואנוס איירס זוכה באליפות
כדורגל > כדורגל לפי מדינות > ברזיל

בשל גודלה של ברזיל, אליפויות נערכו על בסיס אזורי.
אליפות סאו פאולו בכדורגל – "סאן פאולו אתלטיק" זוכה באליפות
אליפות ריו דה ז'ניירו בכדורגל – פלומיננסה זוכה באליפות
כדורגל > כדורגל לפי מדינות > גרמניה

בונדסליגה – ויקטוריה ברלין זוכה באליפות.
כדורגל > כדורגל לפי מדינות > ספרד

גביע המלך הספרדי – אתלטיק בילבאו זוכה בגביע.
הקמת איגוד הכדורגל הספרדי
כדורגל > קבוצות שנוסדו > אירופה

פולוניה ורשה – פולין פולין
צסק"א מוסקבה – רוסיה רוסיה
ברשה – איטליה איטליה
כדורגל > קבוצות שנוסדו > ישראל

מכבי ירושלים
מרוץ מכוניות

מרוצי הגרנד פרי למכוניות לא התקיימו.
אינדי 500 – במרוץ הראשון ניצח ריי הארון (ארצות הברית ארצות הברית) שנהג במכונית מתורצת מרמון
שחייה > שיאי עולם > שחייניות

דייזי קורבן (בריטניה בריטניה)
29 בספטמבר בליברפול, בריטניה – שיא עולם חדש במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 1:24.6 דקות
שחייה > שיאי עולם > שחיינים

צ'ארלס דניאלס (ארצות הברית ארצות הברית)
28 במרץ בפיטסבורג, ארצות הברית – שיא עולם חדש במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 2:25.4 דקות
סידני בטטרסבי (בריטניה בריטניה)
21 בספטמבר בלונדון, בריטניה – שיא עולם חדש במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 5:35.8 דקות
לולי (מלך)

לולי (באשורית: Lulî) היה מלך צידון והחוף שמדרום לה עד הכרמל בסוף המאה ה־8 לפנה"ס.
תולדות

לפי הכתובות האשוריות המלכותיות, מסעו השלישי של סנחריב (701 לפנה"ס) היה לארץ חֿתי (הלבנט), ובו מלך צידון לולי, שמרד בסנחריב, ברח לים – בחלק הכתובות הוא מציין כי לולי ברח לקפריסין. סנחריב הכניע את הערים צידון רבה וצידון זעירה, בית־זיתּי, צרפת, מַחַֿלִּיבַה, אוּשוּ, אכזיב ועכו, הערים המבוצרות של לולי, עליהן הסתמך. הוא המליך במקום לולי את אתבעל על צידון, וחייב אותו למנחה שנתית.
המדיניות האנטי־אשורית של לולי עודדה את חזקיהו למרוד באשור, ונראה שאף נכרתה ברית בין צידון לבין יהודה.
הזיהוי עם אלולאיוס

יוסף בן מתתיהו, בהתבססו על תרגום מנאנדרוס לארכיוני צור, כתב שמלך צור אלולאיוס (ביוונית: Ἐλουλαῖος), ששלט בימי שלמנאסר, שלט 36 שנה; הוא הפליג לכתים (בני כתי) שמרדו בו והכפיפם למרותו. ישנם חוקרים המזהים את אלולאיוס זה עם לולי מכתבי אשור, ובין המסע המתואר בכתבי יוסף בן מתתיהו לזה שבכתבי אשור, אף שלפי התיאורים, המסעות התרחשו תחת מלכי אשור שונים (שלמנאסר וסנחריב), למטרות שונות (דיכוי מרידה של הכתים ובריחה ממלך אשור בעקבות מרידה בו), ועם תוצאות הפוכות (הצלחה בדיכוי מרידת הכתים והורדת המלך ממלכותו). גם עיר מלוכת המלך שונה בשני המקורות (צידון וצור), והאשורים הקפידו בכתובותיהם להפריד בין צור לצידון; בימי סרגון השני (שמלך בין שלמנאסר לסנחריב) מלך צור היה אדם בשם שילטה, ולא לולי, שהיה באותו זמן מלך צידון. רק כתובת אחת של סנחריב, שבע שנים לאחר בריחת לולי, מציינת קשר כלשהו לצור, ומספרת כי "לולי מלך צידון [...] ברח מצור לידננה (קפריסין) אשר בלב הים, ומת", אך בריחה מצור, העיר המבוצרת על אי, נראית תמוהה, ומצביעה על כך שהוא לא היה מלכהּ. יש לציין שבגוף הציטוט מכתבי מנאנדרוס לא נמצא שמו של מלך אשור, והוא קרוי רק בתוארו זה – הקישור לשלמנאסר נעשה רק בטקסט של בן מתתיהו המובא מסביב לציטוט.
שלמנאסר כבש את ארם ופיניקיה ושלט לשם צבא עוין, ואחרי זמן מה התמרדו צידון, עכו והחלק היבשתי של צור (הנקרא ביוונית פאלאיטירוס), בעוד ערים רבות אחרות מסרו עצמן לאשור. משלא נכנעו הצורים, חזר המלך ללחום בהם, והפיניקים שנכנעו לשלמנאסר נתנו לו שישים אניות מלחמה ושמונה מאות איש להשיטן; וכשיצאו הצורים בשתים עשרה אניות ואניות האויב התפזרו, לקחו הצורים בשבי חמש מאות איש, וכך עלתה קרנם. אך שלמנאסר חסם את מקורות המים של העיר, ובזכות בורות המים שחפרו הצורים נמשך המצור חמש שנים. רוב החוקרים סוברים שאירוע זה אכן התרחש בימי שלמנאסר, ומאחר ששלמנאסר מלך רק חמש שנים, המצור הסתיים בתחילת ימי סרגון. אם מקבלים את הזיהוי, יש להניח שלולי מלך לכל שנות שלמנאסר, ותיאור זה מתאר מרידה של צור תחת מלכותו; קבלת הזיהוי מחייבת גם הנחה שלאחר המצור, החזיר סרגון את צור ללולי, דבר חריג במדיניותו האימפריאלית. ייתכן, עם זאת, שבסיום המצור הועברו ללולי השטחים היבשתיים של צור, והעיר על האי ניתנה למלך שילטה, והדבר עשוי גם להסביר את המניע של לולי למרוד אחרי מות סרגון.
הערות שוליים

↑  Osama Shukir Muhammed Amin, Phoenician-Assyrian Warship, World History Encyclopedia, ‏21 באוגוסט 2017 (באנגלית)
↑  A. Kirk Grayson, Jamie Novotny, The royal inscriptions of Sennacherib, king of Assyria (704-681 BC). Part 2, Eisenbrauns, 2014, עמ' 48 (הקטע חוזר גם בעמ' 69, 74 ו־79)
↑  A. Kirk Grayson, Jamie Novotny, The royal inscriptions of Sennacherib, king of Assyria (704-681 BC). Part 1, Eisenbrauns, 2012, עמ' 63 (הקטע חוזר גם בעמ' 95, 114, 131, 175 ו־192) וכן ב־A. Kirk Grayson, Jamie Novotny, The royal inscriptions of Sennacherib, king of Assyria (704-681 BC). Part 2, Eisenbrauns, 2014, עמ' 183 (קטע מצומצם יותר חוזר בעמ' 48, 69, 74 ו־79)
↑  ב. מייזלר (מזר), מסע סנחריב לארץ־יהודה, ארץ-ישראל: מחקרים בידיעת הארץ ועתיקותיה ב, 1953, עמ' 172
↑  פנחס נאמן, מסע סנחריב לא"י בשנת 701, בית מקרא יג, 1968, עמ' 71, 82
↑  A. Kirk Grayson, Jamie Novotny, The royal inscriptions of Sennacherib, king of Assyria (704-681 BC). Part 1, Eisenbrauns, 2012, עמ' 64 (הקטע חוזר גם בעמ' 95, 114, 131, 175, 192, 210 ו־222) וכן ב־A. Kirk Grayson, Jamie Novotny, The royal inscriptions of Sennacherib, king of Assyria (704-681 BC). Part 2, Eisenbrauns, 2014, עמ' 48
↑  בוסתנאי עודד, תולדות עם ישראל בימי בית ראשון, כרך ד', האוניברסיטה הפתוחה, עמ' 33
1 2  יוסף בן מתתיהו, קדמוניות היהודים, ספר ט, פרק יד, פסקה ב
↑  Marguerite Yon, William A. P. Childs, Kition in the Tenth to Fourth Centuries B. C., Bulletin of the American Schools of Oriental Research, 1997, עמ' 12 doi: 10.2307/1357405
↑  Nadav Na'aman, Sargon II and the Rebellion of the Cypriote Kings against Shilṭa of Tyre, Orientalia 67, 1998, עמ' 245
↑  Nadav Na'aman, Sargon II and the Rebellion of the Cypriote Kings against Shilṭa of Tyre, Orientalia 67, 1998, עמ' 245–246
↑  Nadav Na'aman, Sargon II and the Rebellion of the Cypriote Kings against Shilṭa of Tyre, Orientalia 67, 1998, עמ' 246
↑  אריה קינדלר, מיטבעת צור, המקור העיקרי בימי־קדם של מטבעות־כסף בארץ־ישראל, ארץ-ישראל: מחקרים בידיעת הארץ ועתיקותיה ח', 1967, עמ' 318 (המאמר זמין לצפייה במאגר JSTOR לאחר הרשמה)
↑  Israel Ephʿal, Nebuchadnezzar the Warrior: Remarks on his Military Achievements, Israel Exploration Journal 53, 2003, עמ' 187
↑  Nadav Na'aman, Sargon II and the Rebellion of the Cypriote Kings against Shilṭa of Tyre, Orientalia 67, 1998, עמ' 246–247
1 2  Nadav Na'aman, Sargon II and the Rebellion of the Cypriote Kings against Shilṭa of Tyre, Orientalia 67, 1998, עמ' 247
אניית מלחמה פיניקית מימי סנחריב
פול ולסטון

פול דייוויד ולסטון (באנגלית: Paul David Wellstone‏; 21 ביולי 1944 — 25 באוקטובר 2002) היה איש אקדמיה מחבר ופוליטיקאי אמריקאי, שהיה חבר הסנאט של ארצות הברית מטעם מדינת מינסוטה מ-1991 ועד שנהרג בהתרסקות מטוס באבלת' שבמינסוטה ב-2002. ולסטון השתייך למפלגת העבודה-הדמוקרטית-חקלאית של מינסוטה, והיה מנהיג אגף הפרוגרסיביזם של המפלגה הדמוקרטית.
הוא נולד בוושינגטון הבירה ולמד באוניברסיטת קרוליינה הצפונית בצ'אפל היל, שם סיים את לימודיו עם תואר ראשון ודוקטורט במדע המדינה. הוא היה פרופסור במכללת קרלטון השוכנת בנורת'פילד שבמינסוטה, ומנהיג קהילתי במחוז רייס בטרם הצטרף לחיים הציבוריים. ב-1982 ניהל מסע בחירות לתפקיד מבקר המדינה של מינסוטה נגד ארן קרלסון הרפובליקני, אך לא נבחר לתפקיד. ולסטון זכה לתשומת לב לאומית לאחר שגבר באורח מפתיע על הסנאטור המכהן מטעם המפלגה הרפובליקנית, רודי בושוויץ, בבחירות לסנאט האמריקאי ב-1990. ולסטון נחשב לאנדרדוג וניצחון במינסוטה היה צפוי לבושוויץ, ובזכות ניצחונו היה לדמוקרטי היחיד שהביס סנאטור רפובליקני מכהן בעונת הבחירות של 1990. במסע הבחירות שלו לכהונה שנייה ב-1996, הביס את בושוויץ שנית.
ב-1999 הקים ולסטון ועדת גישוש לקראת הבחירות לנשיאות ארצות הברית 2000. לאחר שניהל מסע בחירות במדינות הראשונות בהן נערך הבחירות המקדימות לנשיאות במפלגה הדמוקרטית, הוא הודיע שהוא לא יתמודד לנשיאות לאור מגבלות גופניות מתמשכות שנוצרו כתוצאה מפגיעות שספג בעת היאבקות מימיו כסטודנט. בהמשך אובחן מצבו כטרשת נפוצה. כסנאטור, ולסטון חיבר ב-2002 את "התיקון של ולסטון" לחוק הדו-מפלגתי לרפורמה במימון בחירות. מאמציו לרפורמה במימון הבחירות בוטלו לאחר מכן בפסק דין Citizens United נגד FEC של בית המשפט העליון של ארצות הברית. ב-2002 היה הסנאטור היחיד שניצב בפני בחירות לכהונה שלישית שהצביע נגד היציאה למלחמת עיראק.
אחד עשר ימים לפני הבחירות לסנאט של ארצות הברית 2002, ולסטון נהרג בהתרסקות מטוס בעיר אבלת' שבצפון מדינת מינסוטה. רעייתו, שילה, ובתו, מרסיה, נהרגו גם הן בתאונה האווירית. בניו של ולסטון, דייוויד ומארק, לא היו על הטיסה, ועד שנת 2018 ישבו בראש עמותה שהוקמה לזכר הוריהם.
ביוגרפיה > ראשית חייו

ולסטון נולד בוושינגטון הבירה, בנם השני של לאון ומיני ולסטון, זוג יהודים-אוקראינים שהיגר לארצות הברית. אביו שינה את שם המשפחה מ"וקסלשטיין" (Wexelstein) לאחר שנתקל באנטישמיות בשנות ה-30 של המאה ה-20. ולסטון גדל בארלינגטון, שבווירג'יניה ולמד בתיכון ציבורי וייקפילד ובבית הספר התיכון יורקטאון, וסיים את לימודיו התיכוניים ב-1962.
ולסטון למד באוניברסיטת קרוליינה הצפונית בצ'אפל היל אחרי שקיבל מלגת היאבקות. באוניברסיטה הוא היה אלוף ההיאבקות הבלתי-מעורער באליפות "ועידת החוף האטלנטי". אחרי שנת הלימודים הראשונה, נישא לשילה אייסון הוא סיים לימודי תואר ראשון במדע המדינה ב-1965 והשתייך לאחווה פי בטא קפא. במאי 1969 סיים ולסטון לימודי דוקטורט במדע המדינה. עבודת הדוקטורט שלו על שורשי צבאנות שחורה נקראה "חמושים שחורים בגטו: מדוע הם מאמינים באלימות".
ביוגרפיה > מנהיג קהילתי

באוגוסט 1969 קיבל ולסטון משרה קבועה במכללת קרלטון שבנורת'פילד, מינסוטה, שם לימד מדע המדינה עד להיבחרו לסנאט ב-1990. במהלך שנות ה-70 וה-80 של המאה ה-20 החל בנוסף לעסוק בהנהגה אזרחית, והחל לעבוד עם עובדים מעוטי יכולת וקהילות אחרות שנשללו מהן זכויות אזרח. הוא הקים את "הארגון למחוז רייס טוב יותר", קבוצה המורכבת בעיקר מהורים יחידניים. הארגון דגל בשירותי דיור ציבורי, שירותי בריאות נוחים, שיפור החינוך הציבורי, ארוחות צהריים ללא תשלום בבתי ספר והקמת מתנ"ס במימון ציבורי. ב-1978 ולסטון הוציא לאור את ספרו הראשון "כיצד העניים הכפריים התחשלו: נרטיב של מארגן פשוט-עם" (How the Rural Poor Got Power: Narrative of a Grassroots Organizer), בו תיעד את עבודתו בארגון.
ולסטון נעצר פעמיים בתקופתו כמנהיג קהילתי בגין מרי אזרחי. לשכת החקירות הפדרלית פתחו נגדו תיק משפטי לאחר מעצרו במאי 1970 כאשר לקח חלק במחאה נגד מלחמת וייטנאם במטה ה-FBI במיניאפוליס. ב-1984 נעצר שוב בגין הסגת גבול במהלך הפגנה נגד עיקול בנק. ולסטון הרחיב את פעילותו לתנועת העבודה במינסוטה. בקיץ 1985 הוא השתתף בשביתת עובדים במהלך סכסוך עבודה במפעל של חברת הורמל בעיר אוסטין שבדרום מינסוטה. המשמר הלאומי של מינסוטה נקרא במהלך השביתה לפעולה כדי להבטיח שחברת הורמל תוכל להעסיק עובדים מחליפים קבועים.
חבר הנאמנים של מכללת קרלטון פיטר את ולסטון לקצרה בשלהי שנות השבעים בגלל פעילותו והיעדר פרסום מאמרים אקדמיים מצידו. לאחר שתלמידיו קיימו שביתת שבת, חבר הנאמנים הסכים להעסיק את ולסטון מחדש ולספק לו קביעות. בכך נותר ולסטון חבר הפקולטה הצעיר ביותר בתולדות המכללה.