stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
השיירות לגיברלטר במלחמת העולם השנייה
שיירות בולטות

HG3, אוקטובר 1939 - איבדה שלוש אוניות שהוטבעו על ידי צוללות
HG34, יוני 1940 - איבדה ארבע אוניות שהוטבעו על ידי צוללות
HG53, פברואר 1941 - איבדה תשע אוניות, שהוטבעו על ידי צוללות, אוניות שטח ומטוסים
OG69, יולי 1941 - אותרה על ידי מטוסי סיור ואיבדה שבע אוניות שהוטבעו על ידי צוללות
OG71, אוגוסט 1941 - אותרה על ידי מטוסי סיור ואיבדה עשר אוניות שהוטבעו על ידי צוללות
OG73, ספטמבר 1941 - אותרה על ידי מטוסי סיור ואיבדה תשע אוניות שהוטבעו על ידי צוללות גרמניות ואיטלקיות
HG76, דצמבר 1941 - איבדה ארבע אוניות שהוטבעו על ידי צוללות, לרבות נושאת המטוסים לליווי אודאסיטי (HMS Audacity)
OG82, אפריל 1942 - אוניות הליווי של השיירה הטביעו צוללת גרמנית ללא אבדות לשיירה
HG84, יוני 1942 - איבדה חמש אוניות שהוטבעו על ידי צוללות ואוניית ליווי אחת שהוטבעה על ידי מטוס
MKF1, נובמבר 1942 - השיירה היחידה מסוגה שאיבדה אוניות - שתי אוניות תובלה לגייסות שהוטבעו על ידי צוללות בדרכן חזרה ממבצע לפיד
KMS11, מרץ 1943 - איבדה שלוש אוניות שהוטבעו על ידי מטוסים
KMS18, יולי 1943 - שיירה במסגרת מבצע הפלישה לסיציליה. איבדה שלוש אוניות שהוטבעו על ידי צוללות
KMS31, נובמבר 1943 - איבדה ארבע אוניות שהוטבעו על ידי מטוסים
MKS31, נובמבר 1943 - אוניות הליווי של השיירה הטביעו שלוש צוללות
KMF26, נובמבר 1943 - איבדה את אוניות הגייסות רוהנה (HMT Rohna) שהוטבעה על ידי מטוס, תוך אובדן 1,149 איש
MKS38, ינואר 1944 - אוניות הליווי של השיירה הטביעו חמש צוללות.
מטוס קרב בריטי מועמס על גבי כלי שיט בנמל גיברלטר
מפציצים גרמניים מדגם קונדור, שהמריאו מצרפת הכבושה עסקו באיתור השיירות בים והשתתפו בהתקפות עליהן
מאור

ערך זה עוסק במושב בישראל. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |
מדינה: ישראל ישראל
מחוז: חיפה
מועצה אזורית: מנשה
גובה ממוצע: ‎32 מטר
תאריך ייסוד: 1953
תנועה מיישבת: תנועת המושבים
סוג יישוב: מושב
נתוני אוכלוסייה לפי הלמ"ס לסוף 2023
  - אוכלוסייה: 1,636 תושבים
 מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת נתניה מוגדלת) מאור(למפת נתניה רגילה) מאור(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום מאור(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום מאור32°25′28″N 35°00′22″E﻿ / ﻿32.4245721518862°N 35.0060506829042°E﻿ / 32.4245721518862; 35.0060506829042  heמפת היישובים של מועצה אזורית מנשה (in English: Menashe Regional Council) באדום - מאור בירוק - מיקום בניין המועצה tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
מדד חברתי-כלכלי - אשכול לשנת 2021: 8 מתוך 10

מָאוֹר הוא מושב באזור השרון ליד העיר חדרה השייך למועצה אזורית מנשה.
היסטוריה

המושב הוקם באמצע שנת 1953 במסגרת תנועת "מן העיר אל הכפר" בשם "ארבע ארצות" או "ועד ארבע ארצות", על ידי פועלים מנמל חיפה, רובם עולים מרומניה ופולין. במהרה נקבע למושב השם "מאור". המושב סבל מקשיים מרובים ועל אלו נוסף הקושי של מושב המזוהה עם מפא"י להתמודד עם סביבה בה היישובים מסביב היו מזוהים כולם עם מפ"ם. בשל סיבות אלה נעזב היישוב לאחר מספר שנים.
המושב יושב מחדש בשנת 1957 על ידי עולים מתימן.
מושב מאור הוקם כמושב חקלאי הכולל כ-80 משקים כאשר לכל נחלה כ-21 דונם לשימוש חקלאי, מתוכן כ-10 דונם צמודים לבית המגורים (חלקה א') וכ-200 דונם קרקעות חקלאיות משותפות. בשנות החמישים והשישים התבססה החקלאות בעיקר על ירקות; בשנות השבעים עם כניסת תוצרת חקלאית מ"השטחים" החל מעבר למטעים (בעיקר אבוקדו).
בסוף שנות השבעים ובשנות השמונים החל מעבר לתחום חממות הפרחים. אולם בעקבות המשבר בחקלאות החלה נטישה של העיבוד החקלאי ונותרו רק מספר מצומצם של חקלאים במושב.
המושב נמצא ליד כביש 6 וכביש 9. מחלף הגישה לשני הכבישים נמצא בסמוך למושב, ולכן זכה המושב לתנופת פיתוח.
בתחילת שנות התשעים אושרה תוכנית המתאר מ.193 א' (במ) שהוכנה על ידי משרד הבינוי והשיכון, ועל פיה הופשרו כ-200 דונם לטובת הרחבת היישוב, מספר החלקות בתוכנית הוא 325. ה"הרחבה" מבוצעת בשני שלבים. שלב א' (בו שווקו 99 מגרשים של 500 מ"ר לבניה עצמית של יחידה אחת צמודת קרקע) הסתיים וכיום נמצא שלב ב' בו משווקים 266 יח"ד צמודי קרקע בתהליך שיווק ובנייה.
בה'תשע"ט מונה הרב משה עמיאל לרב המושב.
הערות שוליים

1 2  אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור 
סוף אוקטובר 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור

סוף 2023.
↑  הנתונים לפי טבלת מדד חברתי כלכלי של למ"ס נכון לשנת 2021
↑  ישראל שיוו, שם המושב מאור אך צלליו מרובים, דבר, 11 בנובמבר 1955
מבט מדרום-מזרח על המושב
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007588264505171
המערכה בצפון אפריקה במלחמת העולם הראשונה

המערכה בצפון אפריקה במלחמת העולם הראשונה הייתה סדרת קרבות שנערכו בין מורדים סנוסים ומרוקנים שצידדו באימפריה העות'מאנית ובין האימפריה הבריטית וממלכת איטליה כחלק מהזירה האפריקנית במלחמת העולם הראשונה.

מטרתם של העות'מאנים הייתה לפתוח חזית נוספת שתאלץ את הבריטים להוריד את הלחץ מהמערכה על סיני וארץ ישראל ומהחזית המערבית. האיטלקים רצו לחזק את אחיזתם בשטחים בהם זכו במלחמה האיטלקית-עות'מאנית.
רקע היסטורי

לאחר המלחמה האיטלקית-עות'מאנית ניצלה איטליה את אי הבהירות של הסכם השלום, סיפחה את השטחים בצפון אפריקה, ופעלה להחיל את שליטתה בפועל. השבטים הסנוסים ניסו להתקומם במשך כל התקופה, ובתחילת מלחמת העולם הראשונה, הרגישו שזוהי שעת כושר וצירפו אליהם כוחות משבטים ברברים. האימפריה העות'מאנית תמכה בשבטים המתקוממים לאורך כל התקופה, בעיקר בשליחת קצינים שאימנו את השבטים ובשליחת נשק קל בספינות מחופי האימפריה העות'מאנית ומחופי אוסטרו-הונגריה. כמו כן, היו מעורבים אנשי השירות החשאי של משרד המלחמה העות'מאני באיחוד השבטים כנגד האיטלקים. בנובמבר 1914 תקפו המתקוממים בראשות אחמד אל שריף את האיטלקים באזור פזאן ובינואר 1915 הכריזו על עצמאות. ביולי אותה שנה דחקו השבטים את האיטלקים צפונה לכיוון הים התיכון והשתלטו על חלקים נוספים של הארץ.
מהלך העימות

ב-24 במאי 1915 הצטרפה איטליה למלחמה העולם הראשונה והחליטה להשליט סדר בצפון אפריקה בחסות המלחמה העולמית, בתואנה שהעות'מאנים אינם מכבדים את הסכם השלום בכך שהם מאמנים ותומכים במתקוממים. ב-15 באוקטובר הכריזה האימפריה העות'מאנית על סיפוח לוב ושלחה למחרת בטליון רגלים שנחת לאחר יומיים בחופי אפריקה.
ב-1916 הובילו קצינים עות'מאנים כוח סנוסי למצרים, שם תקפו את הכוחות הבריטים שהגנו על הגבול וגרמו להם לסגת עד מרסא מטרוח. כשניסו לתקוף את הבריטים במרסא מטרוח, נכשלו ואל שריף חזר בצוללת גרמנית לקונסטנטינופול. בנוסף לכישלון, חילוקי דעות עם השייח'ים המקומיים גם הם גרמו לחזרתו של אל שריף.
ב-1917, בניסיון לייעל את המאמצים במערכה, הקימו העות'מאנים את קבוצת ארמיות אפריקה עליה פיקד נורי ביי, אחיו של אנוור פאשה שר המלחמה העות'מאני. הכוחות האיטלקים שהיו מרוכזים לחופי הים התיכון בזוארה, אל-ח'ומס וטריפולי ניסו לפרוץ בינואר ובאפריל את טבעת הכוחות העות'מאנים והסנוסים, אך ללא הצלחה. התקפת נגד של העות'מאנים בספטמבר גנזה את תקוות האיטלקים לגבור על יריביהם.
ב-3 בינואר 1918 מונה נורי ביי למפקד צבא האסלאם ועזב לאזרבייג'ן ובמקומו מונה למפקד המערכה באפריקה יורש העצר עות'מאן פואד. ניסיון פריצה נוסף של האיטלקים נכשל ועד לסיומה של המלחמה הם נותרו נצורים בצפון לוב. הפסקת האש של מודרוס שנחתמה ב-30 באוקטובר הורתה על הפסקת כל פעולה צבאית וכניעתם של כל הכוחות העות'מאנים. מרבית הקצינים העות'מאנים סירבו להיכנע ונעו עם עות'מן פואד ו-500 מאנשיו דרומה, למדבר. הם חצו את הגבול לתוניס ושם נכנעו לכוחות צרפתים שהתחייבו לא למסרם לידי האיטלקים. למחרת שינה את דעתו הקצין הצרפתי והעביר את השבויים לכוחות האיטלקים שהוציאו להורג את מרבית בני השבטים ושמו את עות'מאן פואד במעצר בית בנאפולי.
ראו גם

מרד הסנוסים (1915)
אליעזר ליפמן פרינץ

| --- | --- |

 לידה:  16 במרץ 1835 ט"ו באדר תקצ"ה ארנהם, הולנד 
 פטירה:  21 באוקטובר 1915 (בגיל 80) י"ג בחשון תרע"ו פרנקפורט דמיין
 כינוי:  רא"ל פרינץ
 מדינה:  ממלכת ארצות השפלה 
 מקום פעילות:  אמשטרדם, פרנקפורט דמיין
 תקופת הפעילות:  ? – 21 באוקטובר 1915 
 רבותיו:  רבי יואל פרנקפורט ובנו רבי נפתלי
 חיבוריו:  דמשק אליעזר, פירוש למסכת אבות
 צאצאים:  Benjamin Prins 
 
רבי אליעזר ליפמן פיליפ פרינץ (רא"ל פרינץ, ט"ו באדר תקצ"ה, 16 במרץ 1835, ארנהם - י"ג בחשון תרע"ו, 21 באוקטובר 1915, פרנקפורט דמיין) היה איש ספר ביבליוגרף ואספן ספרים, כתב מאמרים רבים ופירושים תורניים, וכן ההדיר והוציא לאור ספרי קודש.
ביוגרפיה

אליעזר ליפמן פרינץ נולד בט"ו באדר תקצ"ה (16 במרץ 1835) לרבי רפאל ומעהרלא בארנהם שבהולנד. הוא למד אצל חכמי עירו רבי יואל פרנקפורט ובנו רבי נפתלי. חלק מזמנו הקדיש לסייע לאביו ולסבו אברהם אליעזר במסחר בשטיחים ובדים.
בי"ז בתשרי תרי"ז (16 באוקטובר 1856) נישא להנרייטה יעקבזון להם נולדו שמונה ילדים.
בשנת תרל"ו (1876) עבר עם משפחתו לגור באמשטרדם, שם נבחר לכהן בראשות חברת "פקידים ואמרכלים" שפעלה למען היישוב היהודי בארץ ישראל. בשבתו באמשטרדם שימש כמוהל. ברשותו עמדה ספרייה בת אלפי ספרים.
לאחר שנפטרה אשתו עבר לגור בפרנקפורט דמיין, שם נישא שנית לשרה לאב. להם נולדו שלש בנות ובן אחד. שם הוא הקים ארגון "חבורת מוהלים". לאחר שנפטרה אשתו השנייה בפרנקפורט דמיין נישא בשלישית ליעני עפשטין.
רא"ל סייע למדפיסי הש"ס דפוס וילנא, וב"אחרית דבר" שבסוף התלמוד בבלי נכתב לו הבעת תודה "לכבוד הרה"ג השוע הנדיב מוהר"ר אליעזר ליפמן פרינס מאמשטרדם".
נפטר בי"ג בחשון תרע"ו (21 באוקטובר 1915) בפרנקפורט דמיין, ונקבר במיידרברג (Muiderberg) שבאמסטרדם.
בין נכדותיו, אלס בנדהיים וג'ני ברויאר (אשתו של ד"ר יצחק ברויאר).
לאחר פטירתו העלה נכדו ר' משולם אליעזר פרינץ מלונדון את ספריתו, שכללה כ-8000 כותרים בהם כרכים נדירים ועתיקים, לירושלים לבית המדרש למורים מזרחי שברחוב הלל.
עבודתו הספרותית

בשנת תר"ס הדפיס בברלין את ספר תשלום אבודרהם על פי כתב יד עם הגהות והערות שכתב.
בשנת תר"ע הדפיס בפרנקפורט את הספר סדר ברכות של רבי יחיאל מוראפטשיק.
קונטרס דמשק אליעזר, בתוך סידור "אוצר התפילות", נדפס לראשונה בווילנא תרע"ה.
רא"ל עסק רבות בכתיבת חידושים והגהות. הגהותיו למסכת חולין נדפסו בתלמוד בבלי דפוס וילנא (סמוך לפירוש המשניות להרמב"ם).
את חידושיו פרסם בעברית גרמנית והולנדית, בין היתר בכתבי העת התורניים תל תלפיות, כנסת חכמי ישראל, יגדיל תורה, וילקט יוסף, דער איזראעליט, Israelietische Letterbode, Weekblad voor Israelietische Huisgezinnen.
השלים את פירוש מאיר נתיב שכתב מחותנו רבי מאיר להמן למסכת אבות (פרקים ה-ו), שנפטר באמצע העבודה.
כתב גם הערות לפירוש הרמב"ן לתורה ולסידור עבודת ישראל.[דרוש מקור]
הגהותיו ומאמריו הודפסו תחת השם "פרנס לדורות – הגהות ומאמרות".
לקריאה נוספת

מאיר הרשקוביץ, מבוא לספר פרנס לדורו – התכתבות עם חכמי דורו, הוצאת כתב, ירושלים תשנ"ב
מאיר הרשקוביץ, מבוא לספר פרנס לדורות – הגהות ומאמרות, הוצאת כתב, ירושלים תשנ"ט
ד"ר עקיבא ברוך פוזנר, ר' אליעזר ליפמן פ' פרינץ, חייו ועבודתו הספרותית, הוצאת בית המדרש למורים מזרחי, ירושלים, תרצ"ט
אהרן סורסקי, רבי אליעזר ליפמן פרינס, בסוף הספר מאיר נתיב פירוש למסכת אבות, מאת רבי מאיר להמן, הוצאת נצח, מעמוד רכ"ג
הערות שוליים

↑  מאמר על הדפסת התלמוד, ירושלים תשי"ב, עמ' קעה, קעט.
↑  'ספרייה חדשה', דואר היום, 22 באפריל 1930, עמ' 4; 'פתיחת "אוצר הספרים"', שם, 23 באפריל 1930, עמ' 4.
↑  תשלום אבודרהם באתר היברו בוקס.
↑  בכתב עת זה פרסם 28 מאמרים.
↑  בכתב עת זה פרסם שמונה מאמרים.
↑  שם פרסם עשרות מאמרים שם גם פרסם בהמשכים (בשנים 1890–1891) את פירושו למסכת אבות.
↑  מאיר הרשקוביץ, אלס בנדהיים, פרנס לדורו, באתר אוצר החכמה
↑  מאיר הרשקוביץ, אלס בנדהיים, פרנס לדורות, באתר אוצר החכמה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007266868205171  GND: 11934727X  ISNI: 0000 0000 6674 7407  LCCN: n91117543  NTA: 274369303  SELIBR: 267675  SUDOC: 116797185  VIAF: 5739099   WorldCat (עם VIAF): 5739099 
הגהות וחידושים, דפוס וילנא
ד. וו. גריפית'

| --- | --- |

ד.וו גריפית (1916)
 לידה:  22 בינואר 1875 לה גראנג', ארצות הברית 
 פטירה:  23 ביולי 1948 (בגיל 73) הוליווד, ארצות הברית 
 מקום קבורה:  Mount Tabor Methodist Church Graveyard 
 שם לידה:  David Llewelyn Wark Griffith 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  1908–1931 (כ־23 שנים)
 בן או בת זוג:  Linda Arvidson (1906–1936) 
 פרסים והוקרה:  פרס אוסקר לשם כבוד (1936)  כוכב בשדרת הכוכבים בהוליווד 
 פרופיל ב-IMDb
 
דייוויד לוולין וורק גריפית' (באנגלית: David Lewelyn Wark Griffith;‏ 24 בינואר 1875 – 23 ביולי 1948), הידוע יותר בשם ד.וו גריפית', היה במאי ועורך קולנוע אמריקאי, שנודע בעיקר בזכות סרטיו "הולדתה של אומה" (1915) ו"אי-סובלנות" (1916).
קורות חיים

גריפית' נולד בקרסטווד, קנטקי כבנו של ג'ייקוב גריפית', קולונל בצבא הקונפדרציה וגיבור מלחמת האזרחים האמריקנית. גריפית' נחשב לאבי ה"דקדוק הקולנועי", ומוערך בשל קביעת הכללים המשמשים עד ליום זה כעמוד השדרה של השפה הקולנועית. גריפית' פיתח ושכלל טכניקות רבות של עריכה ו"Mise en Scene" (כלומר, בניית הסצנה).
גריפית' היה דמות שנויה במחלוקת. סרטו הידוע "הולדתה של אומה" ("The Birth of a Nation") נחשב אחד מהגורמים שהובילו לעלייה בכוחו של הקו קלוקס קלאן בארצות הברית בשנות ה-20. ב-15 בדצמבר 1999 החליטה גילדת הבמאים של אמריקה לשנות את שמו של פרס ד.וו גריפית' מכיוון שגריפית' "סייע באימוץ סטריאוטיפיים גזעניים".
פרס זה, שנחשב למוערך ביותר מבין פרסי הגילדה, הוענק לראשונה ב-1953. בין הבמאים המפורסמים שזכו בו: סטנלי קובריק, וודי אלן, אינגמר ברגמן, אקירה קורוסאווה, אלפרד היצ'קוק וחברו של גריפית' ססיל ב. דה-מיל.
גריפית' החל את הקריירה שלו כשחקן "תיאטרון" ומחזאי. בשנת 1907 (ימי הסרט האילם) החל גריפית' את הקריירה הקולנועית שלו כשחקן בסרט "ניצול מקן הנשר" (של הבמאי אדווין פורטר) במהרה הצטרף לחברת ההפקות של אדיסון "ביוגרף", כשחקן ותסריטאי. שנה לאחר מכן 1908 גריפית' התחיל לביים סרטים קצרים. בין השנים 1907 ו-1913 הוא ביים בערך 100 סרטונים קצרים כל שנה. אורך ממוצע של הסרטונים דאז היה 10 דקות בקירוב. כמות כזו של חומר גלם אפשרה לו להתנסות בטכניקות שונות של עריכה ומניפולציות של זמן-חלל. בשנים 1913 - 1914 ביים חמישה סרטים באורך של שעה בקירוב, ביניהם יהודית מבתוליה בכיכובה של בלאנש סוויט בתפקיד יהודית. בשנת 1915 ביים גריפית' את הולדתה של אומה, אפוס היסטורי בכיכובו של רוברט הארון על מלחמת האזרחים בארצות הברית. תקציבו היה 100,000 דולר.
הסרט הזה נחשב לחשוב במיוחד בתולדות הקולנוע למרות שצולם כראינוע, בשל העובדה שכשיצא לאור השאיר רושם עז על קולנוענים ברחבי העולם במיוחד על קולנוענים רוסיים, שהתחילו להבין את הפוטנציאל הגלום במדיה הקולנועית. מעבר לכך גריפית' לא רק שינה את המתכונת הממוצעת של אורך סרט מ-10 דקות ל-90 דקות, אלא גם תרם להתפתחות השפה הקולנועית בכמה מישורים. החשובים שבהם הם עריכה בתוך סצנה (עד אז החיתוך התבצע במעבר מסצנה לסצנה), שימוש בקלוז אפ (גודל שוט) כחלק מעריכה בתוך סצנה, שימוש בתנועות מצלמה - doly להדגשת מהלכים דרמטיים, שכלול העריכה המקבילה (עריכת שתי סצנות המתרחשות במקביל אך במקומות שונים), וקצב העריכה. סרט זה גם החל את המגמה הרווחת, המספרת סיפור או מאורע היסטורי, דרך סיפורו של הפרט.
גריפית' נחשב אחד היוצרים שהובילו את הקולנוע להיות מכשיר למהפכה חברתית ולהכרה בקולנוע כאמנות לכל דבר. הוא עשה זאת על ידי שכלול ה"דקדוק" הקולנועי ועל ידי הסרטים שביים - שהעלו את רף הציפיות של צופים וקולנוענים ברחבי העולם.
כששוכנע כי סרטים באורך מלא משתלמים יותר כלכלית, הקים את חברת ההפקות "טריאנגל" ב-1915, שהפיקה את הולדתה של אומה וב-1916 את אי-סובלנות ("Intolerance") בתגובה לביקורת על הראשון. הסרט נכשל בקופות, ו"טריאנגל" פשטה רגל ב-1917. גריפית' עבר בין חברות הפקה שונות, ובשנת 1919 הקים את חברת "יונייטד ארטיסטס" (United Artists, או UA) יחד עם צ'ארלי צ'פלין, דאגלס פיירבנקס ומרי פיקפורד.
ב-1975 הנפיק הדואר האמריקני בול לזכרו, בשווי 10 סנט.
מסרטיו החשובים

הולדתה של אומה (1915) ("The Birth of a Nation")
אי-סובלנות (1916) ("Intolerance")
"ניצנים שבורים" (1919) ("Broken Blossoms")
"הדרך מזרחה" (1920) ("Way Down East")
"יתומות הסערה" (1921) ("Orphans of the Storm")
"אמריקה" (1924) ("America")
לקריאה נוספת

"D.W. Griffith: An American Life", ריצ'רד שיקל, 1996.
The Adventures of Dollie - 1908
הסכם ההגנה מצרים-סוריה (נובמבר 1966)

הסכם ההגנה מצרים-סוריה שנחתם בנובמבר 1966, כחלק מחימום היחסים בין סוריה למצרים לאחר חמש שנות נתק, הבטיח הגנה משותפת של שתי המדינות במקרה שאחת מהמדינות תותקף. ההסכם כלל התחייבות של סוריה שלא לחמם את הגבול עם ישראל, התחייבות שלא מולאה. בעקבות מספר תקריות גבול בהם תקפה ישראל את סוריה ומצרים לא יצאה לעזרתה של סוריה, התעוררה ביקורת רבה על מצרים, בעולם הערבי. ייתכן שביקורת זאת הייתה מהגורמים שהביאו את גמאל עבד אל נאצר להכניס את צבאו לחצי האי סיני במאי 1967, ולפרוץ מלחמת ששת הימים.
רקע

עם התפרקות הרפובליקה הערבית המאוחדת, שהייתה איחוד של מצרים וסוריה, בספטמבר 1961, נותקו היחסים הדיפלומטיים בין מצרים וסוריה, שכן מצרים לא הכירה בלגיטימיות של המדינה הסורית העצמאית. סוריה עברה לאחר מכן סדרה ארוכה של הפיכות, שהאחרונה שבהם הייתה בפברואר 1966, בה עלתה לשלטון ממשלה בעלת נטיות פרו סובייטיות חזקות. עם זאת, השלטון בסוריה נחשב חלש ושברירי ובספטמבר 1966 סוכל בסוריה ניסיון הפיכה. על מנת להציג את עצמה כמגינת העולם הערבי ולמנוע התקוממות פנימית, נתנה ההנהגה הסורית לארגון הפת"ח יד חופשית לפעול נגד ישראל.
מצרים הייתה שקועה באותה עת במלחמת האזרחים של צפון תימן וביקשה לשמור על ההגמוניה שלה בעולם הערבי מבלי להסתבך בלחימה עם ישראל. שתי המדינות היו במעגל ההשפעה של ברית המועצות אל מול סעודיה וממלכת ירדן שהיו מקורבות לארצות הברית. החל מאמצע 1966 פעל אלכסיי קוסיגין לחיזוק הקשרים של ברית המועצות במזרח התיכון וכחלק מכך ביקשה ברית המועצות לחזק את הקשרים בין בעלות בריתה באזור.
ההסכם

באוגוסט 1966 נפתחו שיחות בין מצרים וסוריה. על פי הצהרת שר החוץ של סוריה, איבראהים מאחוס, השיחות נפתחו מיד לאחר תקרית חילוץ ספינת המשמר בכנרת. השיחות נוהלו על ידי ועדת משנה בראשות שר ההגנה המצרי, שאמס אל דין באדראן, ורמטכ"ל סוריה, אחמד סודאני. באמצע ספטמבר 1966 הגיעה משלחת צבאית מצרית לסוריה. בתחילת נובמבר 1966 הגיע ראש ממשלת סוריה, יוסף זעין, לקהיר, ונאצר התערב אישית במגעים. המגעים הסתיימו בחתימה על ההסכם ב-4 בנובמבר 1966.
על פי ההסכם, במקרה שאחת המדינות תותקף, יבוא הצבא של המדינה השנייה לעזרתה. תוקם מועצת הגנה משותפת שתקבע את האסטרטגיה המשותפת של המדינות ואת יסודות שיתוף הפעולה, בה יכהנו שרי החוץ ושרי ההגנה של המדינות. מועצת ההגנה תכונס אחת לשישה חודשים ובמועדים נוספים על פי בקשה של אחת המדינות. כן תוקם מפקדה משותפת. בהסכם נקבע שבמקרה של מלחמה ייטול הרמטכ"ל המצרי את הפיקוד על הכוחות של שתי המדינות. כל מדינה תישא בהוצאות של המתקנים הביטחוניים בשטחה. ההסכם נחתם לחמש שנים עם אופציה להארכה לחמש שנים נוספות.
ההסכם > מטרות הצדדים

סוריה, שהייתה חוליה החלשה, רצתה בהסכם בתור חיזוק אל מול ישראל. גם ברית המועצות רצתה בהסכם כדי למנוע את נפילת המשטר הסורי שחיזק את הקשרים עם ברית המועצות.
מצרים חתמה על ההסכם בתקווה לרסן את הסורים ולהביא רגיעה ביחסים בין ישראל וסוריה.
היו ששיערו שגורם משמעותי שהביא לחתימת ההסכם הייתה הצהרה של רמטכ"ל צה"ל, יצחק רבין, שהתפרש ככוונה ישראלית להפיל את המשטר בסוריה. אחרים טענו שהחשש למשטר בסוריה הגיע דווקא מכיוון ירדן וחשש זה הוא שהניע את הסובייטים לדחוף את המצרים והסורים לחתום על ההסכם.
תגובות להסכם

קהילת המודיעין של ישראל הופתעה מחתימת הסכם ההגנה. לאחר שנודע על החתימה המודיעין הישראלי העריך שההסכם ירסן את הסורים, בהתאם לכוונות המצריות. ממשלת ישראל התכנסה לדיון בהסכם מיד לאחר החתימה, אולם לא ייחסה חשיבות להסכם לאור השקט בגבול המצרי וההנחה שמצרים לא תסתכן במלחמה עם ישראל בגלל נחיתות צבאה ובמיוחד כל עוד צבאה שקוע בעימות בתימן.
ברוב מדינות ערב התקבל ההסכם בברכה ובהבעת תקווה שעוד מדינות ערביות יצטרפו להסכם. במיוחד ביקשו במצרים ובסוריה שעיראק ואלג'יריה יצטרפו להסכם, אולם אלו הבהירו שלא יצטרפו להסכם. חוסיין מלך ירדן ציין את ההסכם כדוגמה לכך שהליגה הערבית אינה מתפקדת.
הערות שוליים

↑  "הפעילות הסובייטית החדשה במזרח התיכון מעוררת דאגה גוברת במערב", דבר, 9 באוגוסט 1966
↑  ועידה מצרית - סורית - עיראקית תיערך בעת ביקור קוסיגין בקאהיר, דבר, 6 במאי 1966
↑  שמואל שגב, דמשק משקמת הזרוע האוירית ומנהלת מו"מ בהפסקות עם נאצר, מעריב, 7 בספטמבר 1966
↑  אורי דן, "פיגארו": נאצר הוא כיום אדם בודד - בבית ובחוץ, מעריב, 20 בספטמבר 1966
↑  מאחוס: הושג הסכם סורי־מצרי על שיתוף פעולה צבאי בין שתי המדינות, דבר, 20 בספטמבר 1966
1 2  הסכם הגנה סורי מצרי ייחתם היום, מעריב, 4 בנובמבר 1966
↑  משלחת צבאית מצרית בסוריה, דבר, 18 בספטמבר 1966
↑  ראש ממשלת סוריה יוצא לקאהיר, מעריב, 31 באוקטובר 1966
↑  נאצר דן עם זעין במתן סיוע אווירי מצרי לסוריה, דבר, 3 בנובמבר 1966
↑  נחתם הסכם הגנה בין מצרים וסוריה - יוקם פיקוד משותף, על המשמר, 6 בנובמבר 1966
↑  Soviet Policy and the 1967 Arab-Israeli War, page 3
↑  L. James, Nasser at War: Arab Images of the Enemy, page 103
↑  Reconceptualizing Deterrence: Nudging Toward Rationality in Middle Eastern, page 87
↑  Worse Than a Monolith: Alliance Politics and Problems of Coercive Diplomacy, page 271
1 2  Ami Gluska, The Israeli Military and the Origins of the 1967 War, page 83
↑  Judith Apter Klinghoffer, Arthur Jay Klinghoffer, Israel and the Soviet Union: alienation or reconciliation, page 40
1 2  הסכם־ההגנה המצרי סורי נדון בממשלה, דבר, 7 בנובמבר 1966
↑  Gadi Heimann, Franco-Israeli Relations, 1958-1967, page 159
↑  Uriel Dann, King Hussein and the Challenge of Arab Radicalism: Jordan, 1955-1967, page 156
נקע בקרסול

| --- | --- |

 קישורים ומאגרי מידע
 eMedicine:  1907229 
 סיווגים
 ICD-10:  S93.4 
 ICD-11:  ND14.73 
 
מראה של קרסול יומיים לאחר נקע מתון (דרגה II)
נקע בקרסול הוא פגיעה נפוצה ברצועות מפרק הקרסול.
טיפול שמרני (ללא התערבות ניתוחית) מוביל להחלמה מלאה ברוב המקרים. טיפול המתחיל מיד לאחר הפציעה, הכולל RICE בימיו הראשונים, הפעלה מוקדמת של הקרסול ושיקום תפקודו מוביל להחלמה המהירה ביותר. בהיעדר שיקום ממושך של שליטה בקרסול, הסיכוי לנקע חוזר בקרסול הוא כפול מהסיכוי לנקוע קרסול שלא ננקע קודם לכן.
פתופיזיולוגיה

נקע מתרחש כאשר עומס המופעל על מערכת הרצועות במפרק עולה על כוחן של הרצועות. כתוצאה מהעומס אחת הרצועות או יותר נפגעת ונמתחת (קרע מיקרוסקופי המכונה נקע מדרגה I או נקע קל), נקרעת חלקית (נקע מדרגה II או נקע מתון) או נקרעת לחלוטין (נקע מדרגה III או נקע קשה).
רוב הנקעים בקרסול מערבים את החלק הצידי של המפרק. הם מתרחשים בתנועה חזקה בקרסול הכוללת הפניה של כף הרגל כלפי פנים בזמן תנועה (הליכה או ריצה) או בעת נחיתה מקפיצה. אם מנח הקרסול בעת הפגיעה הוא כפיפה כפית, הסיכוי לנקע עולה. רצועת השוקית והערקום הקדמית, היא הרצועה החלשה ביותר בקרסול, נפגעת בשיעור הגדול ביותר. בשיעור נמוך יותר נפגעת גם רצועת השוקית והעקב. פגיעה ברצועות אחרות היא אפשרית אך נדירה יותר. לעיתים נפגעים מבנים נוספים בקרסול, כגון סחוס הערקום, גידים ועצבים.
נקעים בקרסול מתרחשים בעיקר בעת פעילויות ספורט ופנאי, רובם באנשים צעירים. כמחצית מהפציעות הקשורות לכדורסל ומעט מפחות משליש מהפציעות הקשורות לכדורגל הן נקעים בקרסול.
אבחון

תולדות החולה כוללים סיפור של תנועה חדה וכואבת של הקרסול. לאחר הפציעה מתוארים כאב, נפיחות בחלק הצידי-קדמי של הקרסול וקושי בהנעת הקרסול ובתפקודו. בנקעים מתונים וקשים מופיע לרוב שטף דם תת-עורי. בנקעים קשים מתואר קושי לשאת משקל על הרגל הפצועה ולעיתים אף קושי לשאת את משקל הגוף ללא עזרים.
תוצאות מדויקות יותר לבדיקה מושגות כאשר היא נערכת ארבעה עד חמישה ימים לאחר הפציעה ולא מיד לאחריה. בבדיקה פיזיקלית נמתחות רצועות הקרסול כדי להעריך את שלמותן. רגישות במישושן יכולה לאשש את החשד לפגיעה ברצועות. הבדיקה כוללת מישוש של בליטות העצם משני צידי הקרסול (הפטישונים) על מנת לשלול אפשרות של שבר. כדי לשלול פגיעות אפשריות נוספות, נבדקים רצועות קרסול נוספות, גידי השרירים השוקיתיים, גבששת עצם המסרק החמישית ומפרק השוקה והשוקית התחתון.
צילום רנטגן יכול להדגים שבר בעצמות הקרסול. אפשרות שהחשד לקיומה עולה כאשר גיל הפצוע עולה, מתגלה רגישות במישוש הפטישון הצידי של עצם השוקית ותולדות החולה כוללים תיאור של קושי בנשיאת משקל.
טיפול

התוצאות הטובות והמהירות ביותר לטיפול בנקע מושגות בעזרת טיפול תפקודי מוקדם. גיבוס הקרסול או קיבועו גורם לתוצאות לוואי מזיקות ומעכב החלמה מלאה. טיפול תפקודי עדיף גם על ניתוח בימים שמיד לאחר הפציעה מטפלים בקרסול לפי עקרונות RICE, קרי מנוחה, קירור, חבישה והגבהה של הקרסול. פעולות אלו מאטות את זרימת הדם לקרסול ובכך נמנעת החמרת הפציעה. הנחת קרח על הקרסול ונטילת תרופות מקבוצת נוגדי דלקת שאינם סטרואידים בשלב הראשון מקצרים את הזמן להחלמה מלאה.
הטיפול התפקודי מכוון להנעת הקרסול ולנשיאת משקל עליו מוקדם ככל שניתן. הנעת הקרסול ומתיחה של רקמותיו מחזירה את מלוא טווח התנועה הנורמלי של הקרסול. נשיאת המשקל מאפשרת תרגול ושיקום פרופריאוספטיבי (התחושה העמוקה של מנח הקרסול). כאשר מתאפשרת נשיאת משקל מלאה על הקרסול, מתורגלים שרירי הקרסול כדי לשפר את כוחם ואת הסיבולת שלהם. בשלב האחרון של השיקום, מתורגל תפקוד ברמה גבוהה כמו ריצה וקפיצות ותפקוד לפי רמת התפקוד הרגילה של המשוקם.
נקעים פוגעים ביציבות הקרסול ומעלים את הסיכוי לנקעים חוזרים. מספר דרכים הוצעו למניעת נקעים חוזרים, מתוכם תרגול פרופריאוספטיבי, קרסוליות וחבישות בעזרת טייפ מתאים נמצאו כמקטינים את הסיכוי לנקע חוזר. חיזוק שרירי הקרסול יעיל עוד יותר מקרסוליות וחבישות. נעליים גבוהות, למרות יתרונותיהן הביו-מכניים, בפועל הן חסרות השפעה על שיעור הנקעים החוזרים.
לקריאה נוספת

Renström PA, Konradsen L. Ankle ligament injuries. British journal of sports medicine. 1997 Mar;31(1):11-20. PMID 9132202
Robin A. McKenzie, Human Extremities: Mechanical Diagnosis and Therapy, Orthopedic Physical Therapy Products, 2000, pp. 265–269. ISBN 0958364702
Patrick McMahon, Current Diagnosis and Treatment in Sports Medicine, McGraw-Hill, 2007, pp. 109–111. ISBN 0071410635