stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
סאם אנדרסון
הערות שוליים

↑  Janice Arkatov, Sam Anderson Finds 'Nirvana' on His Road to Fame and Fortune, Los Angeles Times, ‏1992-02-08 (באנגלית אמריקאית)
↑  Kat Rosenfield, The Cast Of Forrest Gump Has Changed A Lot Since 1994, Looper, ‏2017-05-06 (באנגלית אמריקאית)
↑  Nikki Stafford, Finding Lost: The Unofficial Guide, ECW Press, 2006, ISBN 978-1-55490-276-7. (באנגלית)
↑  tvguide, NCIS Sam Anderson, tvguide
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BNE: XX5426991  BnF: cb14149823r (data)  ISNI: 0000 0001 1900 0682  LCCN: n2011024865  VIAF: 170111629   WorldCat (עם VIAF): 170111629
סוציולוגיה של הידע

סוציולוגיה של הידע היא תחום בסוציולוגיה העוסק במערכת הקשרים שבין ידע לבין חברה. השאלה המרכזית בתחום זה היא כיצד ידע מעצב את החברה וכיצד כוחות חברתיים מעצבים ידע. המונח "ידע" כולל בתוכו, בהקשר זה, מגוון של תחומים, לדוגמה: מדע, אידאולוגיה, תהליך היווצרותן והפרכתן של תיאוריות, מערכות הסמלים המרכיבות את התרבות ועוד. הסוציולוגיה של הידע מתמקדת, בין השאר, באוריינות ובמערכות היוצרות את הידע (למשל: אוניברסיטאות, בתי ספר, מכוני מחקר, מדע, הדת, אידאולוגיה ועוד).
היסטוריה > ראשית התחום

על פי ההיסטוריון פיטר ברק, ראשיתה של הסוציולוגיה של הידע כתחום ייחודי החל בתחילת המאה ה־20 – בצרפת, גרמניה וארצות הברית.
בצרפת – ניסה אוגוסט קונט לחתור לגישה של ״היסטוריה ללא שמות״; אמיל דורקהיים ותלמידיו חקרו את המקורות החברתיים ל״ייצוגים קולקטיביים״ (collective representations) אותם הם תארו כקטגוריות ייסוד כמו: חלל וזמן, קודש וחול, או הקטגוריה של האדם (person) – דורקהיים טען כי חיפש קטגוריות יסודיות במידה כזו שאנשים כלל לא היו מודעים לעובדה שבסיסו עליהן את תפיסת עולמם, וכך למעשה השליכו על המציאות סיווגים שונים, שבתורם חילקו גם את בני האדם לקטגוריות שונות; באופן דומה, ההיסטוריונים מרק בלוך ולוסיאן פבר, עמלו כדי למצוא ״מנטליות קולקטיבית״ או הנחות ייסוד המשותפות לקהילות שונות. בלוך, למשל, חקר את האמונה בכוחות ריפוי שייחסו רבים למלכי צרפת ואנגליה. פבר זיהה במחקרו את ״הבעיה של חוסר האמונה״ וטען כי במאה ה־16 אתאיזם היה למעשה בלתי מתקבל על הדעת.
בארצות הברית, הסוציולוג ת'ורסטיין ובלן התעניין ב״סוציולוגיה של האמת״ ובקשר של ידע לקבוצות ומוסדות ספציפיים בחברה. ובלן טען כי בחברה המודרנית מתקיימת ״כת המדע״, המאופיינת בהעדפת הסברים אימפרסונליים במקום הסברים אנתרופומורפיים (אנושיים). הסיבה לכך, לדידו, הייתה עלייתה של התעשייה ושל טכנולוגיות חדשניות. בנוסף, ובלן היה ביקורתי ביותר כלפי המערכת האקדמית והשווה את חוקרי האקדמיה למגינים של ידע אזוטרי בדומה לכמרים, כוהנים שאמאנים או רופאי אליל. בתוך קבוצות אקדמיות אלו, טען ובלן, ידע אזוטרי נחשב לאמת אוניברסלית אף על פי שהוא נובע ישירות מהרגליה ותרבותה של הקבוצה.
היסטוריה > הגישה המרקסיסטית

ראשיתה של הסוציולוגיה של הידע בהגותו של קרל מרקס, במחצית המאה ה־19. מרקס היה הראשון שהציג באופן סוציולוגי את התזה לפיה הידע מעוצב על ידי גורמים חברתיים. מרקס ופרידריך אנגלס טענו בספרם "האידאולוגיה הגרמנית" ובמקומות נוספים, כי חלקים נרחבים מהידע החברתי, וביניהם המשפט, הדת והפילוסופיה הם בגדר אידאולוגיה, שכל תפקידה הוא לשרת את המעמד השליט באותה עת, והם מעוצבים כך שיהלמו את האינטרסים המעמדיים של המעמד השליט, ובניסוח כללי יותר – מעוגנים במבנה הכלכלי של החברה בה הם נוצרים. כך, התאולוגיה הנוצרית־קתולית של ימי הביניים התגייסה  על מנת לתמוך במערכת של הפיאודליזם, ואילו רעיונות החירות והשוויון של עידן האורות לא נוצרו אלא כדי לתמוך בקפיטליזם. רעיון זה פותח רבות במרקסיזם, כאשר הפיתוח הנרחב ביותר שלו נעשה על ידי אנטוניו גראמשי, שטבע את המושג הגמוניה, ועסק רבות בדרכי עיצוב הידע על ידי המאבק בין המעמדות החברתיים.
היסטוריה > הזרם הגרמני – קארל מנהיים והפונקציונליזם

המפנה הבא בסוציולוגיה של הידע חל בשנות ה־20 של המאה ה־20. הסוציולוג קארל מאנהיים הציע גישה חדשה לחקר הקשר בין ידע לבין חברה. הוא אימץ את העמדה המרקסיסטית לפיה ידע מעוצב על ידי גורמים חברתיים ביחס למיקום החברתי שלהם, אך לא אימץ את התפיסה המרקסיסטית כי ידע מעוצב בהכרח ביחס למעמד החברתי. בכך פתח את הפתח להסבר מגוון ומורכב יותר על יסודותיו של הידע, הכולל לא רק מעמד חברתי אלא משתנים חברתיים אחרים, כמו למשל ההבדלים בין הדורות ("דור סוציולוגי"). לטענת מנהיים, למשל, שני ״סגנונות״ מחשבה התפתחו באירופה במאות ה־18 וה־19: הסגנון הצרפתי, שהיה ליברלי ואוניברסלי ושפט את החברה מנקודת מבט של הגיון על־זמני; ומצד שני, הסגנון הגרמני, שהיה שמרני והיסטוריציסטי, ודגל בתפיסה של שינוי מתמיד והשתמש בהיסטוריה, יותר מהגיון או דת, על מנת להסביר את תפיסת הידע האנושי. הזרם הגרמני שכלל את מנהיים ואלפרד ובר (אחיו של מקס ובר) קרא לראשונה למפעלם ״סוציולוגיה של הידע״ (בגרמנית: Soziologie des Erkennens, Wissensoziologie).
בשנות ה־50 אימצה הגישה השלטת בסוציולוגיה, הפונקציונליזם, חלקים נרחבים מתורתו של מנהיים. בהתאם לגישתם תפסו הפונקציונליסטים את הידע כממלא תפקיד במערכת החברתית. לפי טלקוט פרסונס, האינטלקטואלים, שהם יצרני הידע, ממלאים את תפקיד "מומחי התרבות", שתפקידם הוא לעצב, להפיץ ולהגדיר סמלים, נורמות וערכים ועל ידי כך להפעיל את תת־המערכת הלאטנטית. הסוציולוג הפונקציונליסט אדוארד שילס ממשיך את טיעוניו של פארסונס ומצביע על הפונקציות החברתיות, שממלאים הידע ויצרניו, על המוסדות הנדרשים לצורך זה ועל השפעת אופי המוסדות על אופי הידע המופק. שילס מדגיש גם את חשיבותה של מסורת אינטלקטואלית, כגוף ידע הכולל בתוכו תכנים, מתודולוגיות ועוד ואת חשיבות השימור של מסורות כאלו.
תחומי עיסוק

תחום הסוציולוגיה של הידע עבר שינויים מרחיקי לכת מאז שנות ה־70 של המאה ה־20. מתחום שולי למדי בשדה הסוציולוגי הפכה הסוציולוגיה של הידע לאחד התחומים המרכזיים, תהליך בו התפתחו מספר תחומי ידע שונים בתוך הסוציולוגיה של הידע:
תחומי עיסוק > קשר בין המדיום של הידע ובין המבנה שלו

מחקרים בתחום זה חוקרים את השפעתם של שינויים טכנולוגיים בדרכי האחסון, ההעברה וההפצה של הידע על אופיו של ידע זה. המקרה הבולט ביותר שנחקר במסגרת זו הוא המקרה של התרחבות האוריינות והמעבר מחברה בעלת מסורות בעל-פה לחברה קוראת. במסגרת זו נחקרות ההשפעות של הופעת הדפוס ושל שילובים שונים של חברות קוראות ו'מדברות'. השאלה המרכזית העולה בתחום זה כיום היא כיצד משפיעה הופעתם של מדיומים חדשים של העברת ידע – ראשית הטלוויזיה ולאחר מכן המחשב והאינטרנט – על אופיו של הידע.
תחומי עיסוק > זיכרון קולקטיבי

תחום נוסף הנחקר לאחרונה הוא כיצד קבוצות משמרות או משנות ידע חברתי שנצבר. בתחום זה שני כיווני חקירה מרכזיים: הראשון עוסק בשאלה, כיצד ידע מומצא על-מנת לשרת מטרות חברתיות (ובמיוחד מטרות לאומיות), והשני בוחן את הסיבות, הגורמות לאירועים מסוימים להישמר בזיכרון הקולקטיבי ולאחרים להיעלם ממנו, וכחלק מכך, גם כיצד מורכב קאנון ספרותי או אומנותי.
תחומי עיסוק > סמכות וארגון

כיוון זה חוקר כיצד היבטים שונים של מבנה חברתי משפיעים על היווצרותו, שינויו ושימורו של ידע. המחקר מתמקד בהשפעתם של ארגונם של מוסדות חברתיים, האחראים על יצירת ידע, במקורות המימון להפקתו, וכדומה על סוג הידע שארגונים יוצרים.
תחומי עיסוק > כוח ופרקטיקות

בסוציולוגיה החדשה של הידע יש עיסוק רב בכוח, והנציג העיקרי של עיסוק זה הוא מישל פוקו. התאוריה של פוקו מתמקדת בשאלה: "מה ניתן לחשוב", ובקשר בינה לבין הפרקטיקות הנהוגות בחברה. טענה נוספת בתחום זה נוגעת לאופן בו התאוריות המדעיות, שמפותחות בדיסציפלינות מדעיות שונות מושפעות ממבני כוח שונים, וכיצד אופנים שונים של צבירת ידע משקפים מבני כוח שונים. פוקו המציא עולם מושגים שלם בחקר הסוציולוגיה של הידע ובהם "גנאלוגיה", "ארכאולוגיה" ו"משטר". בכך, קישר פוקו את הידע לבעלי הסמכות בקבוצות חברתיות שונות, החל מהמשפחה ועד המדינה. בנוסף, איתר פוקו "אתרים" של ידע ובהם מרפאות, בתי ספר, בתי כלא ועוד.
תחומי עיסוק > זהות, גבולות והבדל

פייר בורדיה בחן כיצד הידע של קבוצות משפיע על מיקומן החברתי וכיצד כוח משפיע על הגדרתו של הידע כמרכזי או כשולי ולכן כאפקטיבי או לא. לצורך כך הוא השתמש במושגים של האביטוס, הון תרבותי ופרקטיקה כדי לתאר כיצד תחומי ידע שונים, ובעיקר זה האקדמי, נותנים בידי האדם או הקבוצה כלים המאפשרים להם לצבור משאבים חברתיים. סוציולוגים רבים בחנו כיצד ידע משמש להגדיר קבוצות כנבדלות אחת מהשנייה בדרכים שונות. שתיים מהדרכים המרכזיות הן פוסט־מודרניזם, הטוען כי כל הידע, שמשמש אותנו להגדיר קטגוריות חברתיות הוא מובנה חברתית, ואפיסטמולוגיה פמיניסטית, הבוחנת כיצד ידע חברתי מתעצב בדרכים שונות בהקשרים גבריים מול נשיים.
ראו גם

סוציולוגיה של המדע
סוציולוגיה של הידע המדעי
ארכאולוגיה של הידע
קהילה אפיסטמית
ביאורים

↑  ראה הסבר על תת־המערכות בערך פונקציונליזם.
הערות שוליים

↑  Burke, Peter. Social History of Knowledge, John Wiley & Sons, 2013, Kindle Version, Loc 95-108
↑  Foucault, Michel. The archeology of knowledge, trans. AM Sheridan Smith. London: Tavistock,1972.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007545794205171  BnF: cb11931772h (data)  GND: 4066615-3  LCCN: sh85072731  NDL: 00573086  NKC: ph125766
מחלקת ההגנה (אוסטרליה)

| --- | --- |


 מידע כללי
 מדינה:  אוסטרליה אוסטרליה
 סוכנות אם:  Australian Defence Organisation 
 סוכנות בת:  כוחות ההגנה של אוסטרליה
 תאריך הקמה:  1901
 ממשלה:  ממשלת אוסטרליה
 שר:  שר ההגנה של אוסטרליה
 מטה מרכזי:  קנברה
 עובדים:  16,272 (2020)
 תקציב:  37.82 מיליארד דולר אוסטרלי
 www.defence.gov.au
 
מחלקת ההגנה (באנגלית: Department of Defence) באוסטרליה היא משרד ממשלתי בממשלת אוסטרליה האחראית לתיאום כל הסוכנויות והפונקציות העוסקות בביטחון הלאומי ובכוחות ההגנה של אוסטרליה ולפיקוח עליהם. בראש המחלקה עומד שר ההגנה של אוסטרליה. מטה המחלקה ממוקם בקנברה.
היסטוריה

משרד ההגנה של אוסטרליה הוקם בשנת 1901, מיד לאחר הקמת חבר העמים האוסטרלי (Commonwealth of Australia). מטרת המשרד היא להבטיח את הביטחון הלאומי של אוסטרליה ולהיות אחראי על ניהול מדיניות ההגנה והאסטרטגיה הצבאית של המדינה. משרד ההגנה אחראי על כל הפעילויות הקשורות לצבא, למודיעין, לסייבר, ולאסטרטגיות הגנה ארוכות טווח. מאז הקמתו, משרד ההגנה עבר שינויים רבים, כאשר הוקמו ופורקו מחלקות שונות בתגובה לאתגרים ביטחוניים משתנים, כמו גם לשינויים פוליטיים ומדיניים.
הוועדה לביטחון

הוועדה לביטחון של אוסטרליה (Defence Committee) היא גוף המנהל את המדיניות וההחלטות האסטרטגיות בתחום ההגנה. הוועדה אחראית להבטיח כי המדיניות הצבאית של אוסטרליה מתואמת עם צרכים ביטחוניים לאומיים ועולמיים. היא מורכבת מהמזכיר הראשי של משרד ההגנה, ראש המטה הכללי של הצבא, ומספר בכירים נוספים במשרד ההגנה ובכוחות הצבא.
הוועדה מקבלת את ההמלצות מוועדות משנה וגורמים מקצועיים אחרים, והיא משחקת תפקיד קריטי בעיצוב תוכניות הגנה ארוכות טווח, ביצוע משימות קרביות, וניהול הסיכונים הלאומיים. הוועדה פועלת בשיתוף פעולה עם ממשלת אוסטרליה והגורמים הבינלאומיים הרלוונטיים כדי להבטיח את המוכנות והביטחון של המדינה.
הקבוצות הארגוניות של משרד ההגנה

משרד ההגנה מחולק למספר קבוצות ארגוניות הממוקדות בניהול תחומים שונים של הגנה וביטחון לאומי. קבוצות אלו כוללות:
הקבוצה האסטרטגית לביטחון (Defence Strategic Policy Group) – אחראית לפיתוח ויישום מדיניות הגנה אסטרטגית, כולל משימות צבאיות, הגנה סייבר, ויחסים עם מדינות זרות.
הקבוצה לניהול המשאבים של משרד ההגנה (Defence Resources and Capability Group) – אחראית על ניהול תקציבי הגנה, משאבים טכנולוגיים, והכשרת כוחות צבאיים.
הקבוצה להפקת מודיעין (Defence Intelligence Group) – אחראית על איסוף וניתוח מידע מודיעיני, תוך התמחות בשטחי הסייבר, טרור וביטחון בינלאומי.
הקבוצה לתמיכה במבצעי ביטחון (Defence Operations Support Group) – מספקת תמיכה מבצעית לתהליכים הצבאיים, כולל תחום הלוגיסטיקה, הבריאות, ומדיניות תחבורה.
הקבוצה למדיניות ביטחון לאומי (National Security Policy Group) – מתמקדת בניהול יחסי החוץ של אוסטרליה וביטחונה המדיני, תוך שיתוף פעולה עם מדינות אחרות וארגונים בינלאומיים.
שר ההגנה

משרד ההגנה של אוסטרליה פועל תחת מערכת דיארכיה – מערכת ניהול שבה שני בעלי תפקידים בכירים חולקים את האחריות והסמכויות בתחום ניהולי מסוים. במשרד ההגנה, הדיארכיה מבוססת על חלוקה בין שני בעלי תפקידים:
שר ההגנה (Minister for Defence) – תפקיד פוליטי, השר אחראי על מדיניות ההגנה הכללית, חקיקה ופעולות מדיניות, והוא מייצג את המשרד בפני הממשלה והציבור.
המזכיר הראשי של מחלקת ההגנה (Secretary of the Department of Defence) – תפקיד מקצועי, המזכיר הראשי אחראי על ניהול הפעילות היומיומית של מחלקת ההגנה. הוא המנהל הבכיר במשרד ומוביל את צוותי העבודה הממשלתיים והצבאיים.
הדיארכיה הזו מאפשרת שילוב של ידע פוליטי ומקצועי בניהול תחום ההגנה. השיתוף פעולה בין השר למזכיר הראשי מבטיח שההחלטות מתקבלות באופן שמתאים הן לאסטרטגיה הלאומית והן ליכולות המבצעיות של הצבא.
הערות שוליים

↑  Organisation structure, Department of Defence
נס שר ההגנה האוסטרלי
הקסבה באלג'יר

הקסבה באלג'יר (בערבית: القصبة - "הקסבה"; בצרפתית: Casbah d'Alger) הוא אזור בן 600 דונם המקיף כיום את חלקה העתיק של העיר אלג'יר, בירת אלג'יריה. הקסבה באלג'יר איננה קסבה ("מצודה") כי אם רובע מדינה, אך שמה של המצודה השוכנת בחלקה העליון (בתצלום האוויר, מס' 4) הפך לשמו של הרובע כולו. היא שוכנת בצידו המערבי של מפרץ אלג'יר, מעל לנמלה של העיר, ומטפסת על מדרון תלול. בשנת 1992 הכריז ארגון אונסק"ו על הקסבה של אלג'יר כעל אתר מורשת עולמית.
היסטוריה

האזור היה מיושב על ידי פיניקים כבר במאה ה-6 לפנה"ס, ואלה הקימו במקום תחנת מסחר. לאחר מכן פקדו את אלג'יר הרומאים הוונדלים, הביזנטים, שבטים ברברים והערבים שהגיעו אליה במאה ה-8. תחילתה של הקסבה במצודה שהוקמה בזמן השלטון העות'מאני באלגיריה, ב-1516, ואשר שימשה את השליט העות'מאני המקומי, הדיי. החל במועד זה ובמשך המאה ה-16 והמאה ה-17 התפתח רובע מגורים בין המצודה לחוף הים התיכון, וזה הפך עם הזמן לקסבה. האזור התחתי של הרובע, הסמוך לחוף הים ולנמל, שימש בעבר כמרכז מסחרי חשוב, ובתיו של הרובע שילבו סגנון מקומי עם אדריכלות עות'מאנית.
הצרפתים אשר הגיעו לאלג'יר ב-1830 הרסו חלק מהמצודה וסללו במקום רחוב. את המסגד הם הפכו לקסרקטין, ומצבו של אולם קבלת הפנים של השליטים העות'מאניים הידרדר. חלק מהבתים בתחתית הרובע, מקום בו הקרקע מישורית יותר, נהרסו ותחתיהם הוקמו באמצע המאה ה-19 בתים חדשים בסגנון אירופי. אלה ניצבים כיום ב"שדרות צ'ה גוארה" שלחוף הים (בתצלום האוויר, מס' 5). תחילה הקימו הצרפתים מערך ביצורים חדש, שכלל שתי מצודות שבהם היו קבועים שערים - "באב עזון" (Bab Azoun; باب عزون - "שער העצב") בדרומה של הקסבה ובאב אל-וואד (Bab El Oued; باب الواد - "שער הואדי") בצפונה. הביצורים נהרסו לקראת סופה של המאה ה-19 ושתי המצודות נהרסו בתחילת המאה ה-20. הרובע איבד את חשיבותו המסחרית, ואף שהשלטונות הביעו עניין בשימור בתיו כבר בשנות ה-20 של המאה ה-20, לא ננקטו פעולות של ממש בכיוון זה. למרות מעמדה כאתר מורשת עולמית, הקסבה באלג'יר מוזנחת ומתפוררת גם כיום. מאז שנות ה-70 של המאה ה-20 מתבצעים מחקרים ועבודות שימור במקום, אך חלק גדול מבתיה עדיין נמצאים בסכנת התמוטטות, דבר שאף מתרחש מדי פעם. בשל הבנייה הצפופה והעובדה שהבתים מחוברים זה לזה, מציבה התמוטטותו של בנין גם את הבתים הסמוכים לו בסכנה. למרות הסכנה מסרבים רבים מתושבי הקסבה להתפנות מבתיהם, שכן המפונים מועברים אל שיכונים מרוחקים בפאתי העיר. חלק מהמפונים אף שבים לבתיהם בקסבה, למרות הסכנה ולעיתים בניגוד להוראות החוק.
הרובע

אורכה של הקסבה כ-750 מטר מצפון לדרום ורוחבה, ללא המצודה הניצבת בצידה המערבי, כחצי קילומטר. היא נחצית לאורכה על ידי רחוב ראשי המחלק אותה לחלק תחתי ממזרח ולחלק עילי ממערב. הרחובות הצרים והמפותלים של הרובע ובתיו הוקמו בהתחשב במדרון התלול שעליו הוא מטפס, והפרש הגבהים בתחומיו מגיע ל-118 מטר. הרחובות בחלקה העילי של הקסבה כה תלולים שרובם עשויים מגרמי מדרגות. בתי הקסבה ערוכים סביב חצרות פנימיות רבועות שבמרכזן ניצבים בדרך כלל מזרקה או באר מים, ודירות המגורים ערוכות סביבן. ברובע שוכנים מספר מסגדים, שהחשובים שבהם:
"המסגד הגדול" (الجامع الكبير; Jamaa-el-Kebir - בתצלום האוויר, מס' 1) הניצב על חוף הים הוא העתיק בעיר. הוא הוקם ב-1097, כפי שמעידה עליו כתובת הקבועה במינבר. המינרט נוסף לו ב-1324 והוא שופץ וחודש פעמים רבות במשך השנים, וב-1840 נוספה לו ארקדה בצידו החיצוני. פנים המבנה רבוע ומחולק למעברים על ידי עמודים הנושאים קשתות מוריות.
סמוך לו שוכן "המסגד החדש" (الجامع الجديد; Jamaa-el-Jedid - בתצלום האוויר, מס' 2) מ-1660 הניצב בכיכר השהידים (ساحة الشهداء, Sahat ech-Chouhada), על חוף הים (ראו גם בתמונה למטה - המבנה הלבן בימין התמונה). המבנה נושא כיפה מרכזית אליפטית גדולה, וסביבה ארבע כיפות קטנות יותר. המינרט שלצידו נישא לגובה של 27 מטר.
מסגד כצ'ואה (جامع كتشاوة; Djamaa Ketchaoua - בתצלום האוויר, מס' 3) נבנה ב-1612, והוא ניצב בצידה המזרחי של הקסבה, לא הרחק משני המסגדים האחרים. ב-1845 הפך לקתדרלה שהוקדשה לפיליפוס הקדוש, וב-1962 שב לשמש כמסגד. בחזיתו שני מינרטים, וביניהם גרם מדרגות בן 23 מדרגות. זה מוביל לפורטיקו ובו שלוש קשתות הנתמכות בארבעה עמודי שיש. עיצוב זה של המבנה מעניק לו חזות של כנסייה, והבניין מערב סגנון מורי עם אדריכלות ביזנטית.
הערות שוליים

↑  שורת הבתים הראשונה בתמונה בקישור זה
הקסבה באלג'יר בסוף המאה ה-17
המסגד החדש על חמש כיפותיו
מראה מכיוון הנמל - בתי הקסבה המטפסים על ההר. מימין המסגד החדש ובחזית שורת הבתים מהמאה ה-19 לאורך שדרות צ'ה גווארה
בוקר טוב, וייטנאם

| --- | --- |

כרזת הסרט
 בימוי:  בארי לוינסון 
 הופק בידי:  לארי ברנזר מארק ג'ונסון
 תסריט:  מיץ' מרקוביץ 
 עריכה:  סטו לינדר 
 שחקנים ראשיים:  רובין ויליאמס פורסט ויטאקר
 מוזיקה:  אלכס נורת' 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  סרטי טאצ'סטון 
 חברה מפיצה:  Touchstone Pictures
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  ארצות הברית 23 בדצמבר 1987 ישראל 9 בספטמבר 1988
 משך הקרנה:  121 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  דרמה קומית, סרט מלחמה, סרט קומדיה 
 תקציב:  $13,000,000
 הכנסות:  $123,922,370
 הכנסות באתר מוג'ו:   goodmorningvietnam
 פרסים:  פרס גלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר לסרט מוזיקלי או קומי (רובין ויליאמס) 
 דף הסרט ב־IMDb
 
בוקר טוב, וייטנאם (באנגלית: Good Morning, Vietnam) הוא סרט קולנוע אמריקאי משנת 1987 מסוגת הדרמה הקומית. הסרט, בכיכובו של רובין ויליאמס, מתאר את מלחמת וייטנאם מנקודת מבט סוריאליסטית של שדרן רדיו קומי הנשלח לבדר את החיילים האמריקאים בעת ימי המלחמה. הסרט זיכה את ויליאמס בפרס גלובוס הזהב ובמועמדות לפרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר.
עלילה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. תיאור עלילה חלקי בלבד.
אדריאן קרונאוור (רובין ויליאמס) הוא שדרן רדיו צבאי המשרת באי כרתים. קרונאוור הוא גבר בעל חוש הומור מפותח, ולוקח דברים בקלות. גנרל טיילור המוצב בווייטנאם שומע את שידורו המוצלח ומעביר אותו לגזרתו ברדיו סייגון שבווייטנאם, שם הוא משדר שתי תוכניות יומיות, בשש בבוקר ובארבע אחר הצהריים. את תוכניות הבוקר שלו הוא פותח בקריאה "בוקר טוב וייטנאם", אמירה שהפכה להיות מזוהה איתו. תוכניתו הפראית הכוללת מוזיקת רוק, ושלל חיקויים, הופכת לפופולרית ביותר בקרב החיילים, ובד בבד מעוררת את זעמם של מפקדי הרדיו השמרנים שלא אוהבים את סגנונו החדש. קרונאוור מקבל כל יום את החדשות על מה שקורה במלחמה, אבל יכול לשדר רק את הכתבות הלא חשובות. כל המידע האמיתי נאסר לשידור על ידי הצנזורה. אחרי תקופה הוא מתקשה לקבל את הצנזורה הזאת.
במקביל קרונאוור מתחזה להיות מורה לאנגלית, על מנת לחזר אחרי טרין, אשה צעירה מקומית. בשיעורי האנגלית שלו, הוא מלמד את הלומדים אנגלית מדוברת, סלנג ומחוות אמריקאיות. הוא זוכה באהבתם של תלמידיו. אחיה של הנערה הווייטנאמית, טואן, משוחח עם קרונאוור ומבהיר לו שהיא מחוץ לתחום. קרונאוור לא מוותר בקלות, וטבעו הקליל והפתוח קונה את ליבו של הצעיר.
קרונאוור עובר משבר אחרי שהוא עד לפיצוץ שאירע ב"בר של ג'ימי", בו מבלים חיילים אמריקאים בסייגון. הוא מחליט לשדר את הידיעה למרות שלא עברה את הצנזורה. הוא מושעה מן התחנה, ומפקדו סגן סטיבן הוק מחליפו בשידור. הוק מחשיב את עצמו כבדרן אמיתי, אך מעטים חושבים שהוא מצחיק באמת. הוק מנסה להצחיק את הקהל, אך תוכניתו הופכת להיות שנואה במיוחד. החיילים והמאזינים שולחים אלפי פניות לתחנת הרדיו ומנסים לשכנע את המפקדים להחזיר את קרונאוור. קרונאוור עצמו לא בטוח אם ברצונו לחזור. אדוארד גרליק (פורסט ויטאקר), חברו, יוזם מפגש עם חיילים שיוצאים למלחמה וקרונאוור מבין את החשיבות של התוכניות שלו בחיים שלהם. המפגש מחזיר לו את החשק לשדר. לבסוף המפקדים נכנעים ללחץ הקהל ומחזירים אותו.
קרונאוור וגרליק יוצאים עם הרכב ונקלעים לאזור בשליטה של הוויטקונג, שם הם פוגשים את טואן שעוזר להם לחזור לסייגון בשלום. אז מתגלה לו שטואן הוא האויב והשניים מתעמתים. למפקדים אין ברירה אלא לפטר את קרונאוור על שיתוף פעולה עם האויב.
אלקסטיס

| --- | --- |

אלקסטיס ואדמטוס בפרסקו מהאוגוסטאום של הרקולנאום מהמאה ה-1 במוזיאון הלאומי לארכאולוגיה של נאפולי
 אב:  פליאס 
 אם:  אנקסיביה 
 אחים:  אוודנה 
 בן או בת זוג:  Admetus 
 צאצאים:  Eumelus 
 
אלקסטיס (ביוונית: Ἄλκηστις) היא נסיכה במיתולוגיה היוונית, הנודעת באהבתה לבעלה ואשר קורות חייה מסופרים בביבליותקה (פסאודו-אפולודורוס) וגרסת מותה וחזרתה לעולם החיים במחזה של אוריפידס הקרוי על שמה.
משפחתה

אלקסטיס, ביתו של פליאס, מלך איולקוס ואשתו של אדמטוס ואימו של אומלוס שהשתתף במצור על טרויה.
מיתולוגיה

אלקסטיס נודעה ביופיה ורבים חיזרו אחריה, אביה הכריז שרק הראשון שיצליח לרתום אריה וחזיר (או דוב בכמה גרסאות) למרכבה יזכה בידה.
אדמטוס הצליח בכך בעזרת אפולו אשר הועסק אצלו כרועה צאן בשנת הרחקתו מהאולימפוס כעונש על הריגת נחש הפיתון.
בהקרבת הקורבנות לאלים לאחר החתונה אדמטוס שכח להקריב קורבן כפי שנדרש לארטמיס ולכן הוא מצא במיטת הכלולות נחשים מפותלים,
דבר שאדמטוס פירש כמותו הקרב.
אפולו נחלץ שוב לעזרתו וגרם למוירות להשתכר והוציא מהם הבטחה שאם משהו יתנדב למות במקום אדמטוס הם יתירו זאת. כשהמות התקרב לא נמצא מתנדב, אקלסטיס התנדבה.
בהמשך הרקולס שזכה לאירוח נדיב מצד אדמטוס חרף האבל הכבד גמל לאדמטוס בהשבת אלקטיס מעולם המתים לאחר ניצחון במאבק עם תנטוס.
בעולם הבמה

נכתבו אופרות הקרויות על שמה על ידי ז'אן-בטיסט לולי, ועל ידי כריסטוף ויליבלד גלוק.
חנוך לוין כתב וביים את המחזה "כולם רוצים לחיות" בהשראת אלקסטיס מאת אוריפידס.
גלריה

אלקסטיס מתנדבת, פרסקו מהמאה ה-1 מבית המשורר הטראגי בפומפיי, במוזיאון הלאומי לארכאולוגיה של נאפולי
מיתוס אלקסטיס בסרקופג מהמאה ה-2 במוזיאוני הוותיקן
הרקולס נלחם בתנטוס להשבת אלקסטיס לעולם החיים מאת פרדריק לייטון במוזיאון ואדסוורת אתניאום
אדמטוס מתאבל על מותה של אלקסטיס מאת יוהאן היינריך טישביין (אנ')
אדמטוס מתאבל על מותה של אלקסטיס מאת ז'אן פרנסואה פייר פיירון במוזיאון הלובר
המאבק בין הרקולס ותנטוס על אלקסטיס מאת יוהאן היינריך טישביין
חטיפת אלקסטיס על ידי הרקולס מאת פול סזאן במוזיאון פיצוויליאם
ניקולאיה צ'וקה

ניקולאיה יונל צ'וקה (ברומנית: Nicolae Ionel Ciucă, נולד ב-7 בפברואר 1967 פלניצה, דולז') הוא איש צבא (במילואים) ופוליטיקאי רומני, ראש ממשלת רומניה  בין 25 בנובמבר 2021 ל-12 ביוני 2023 . הוא עמד אז בראש קואליציה מורכבת ממפלגתו - המפלגה הלאומית ליברלית, המפלגה הסוציאל-דמוקרטית (שבראשות מרצ'ל צ'ולאקו), האיחוד הדמוקרטי של ההונגרים ברומניה ונציגי המיעוטים הלאומיים.
כסגני ראש הממשלה מכהנים סורין גרינדיאנו, מהמפלגה הסוציאל-דמוקרטית, וקלמן הונור מהמפלגה ההונגרית UDMR. צ'וקה כיהן בחודש דצמבר 2020 לזמן קצר כראש ממשלה זמני של רומניה. החל מיוני 2023 ממלא את התפקיד של יושב ראש הסנאט של רומניה.
החל מ-4 בנובמבר 2019 ועד לנובמבר 2021 כיהן כשר הביטחון של רומניה - בהתחלה בממשלות לודוביק אורבן ואחר כך בממשלת פלורין קיצו.
בשנים 2015–2019 הוא היה ראש המטה הכללי של הצבא הרומני. ב-28 באוקטובר 2019 פרש למילואים.
ב-21 באוקטובר 2021 ואחר כך שוב ב-21 בנובמבר 2021 התבקש על ידי הנשיא קלאוס יוהאניס להרכיב ממשלה חדשה בעקבות התפטרות ממשלת פלורין קיצו .
קורות חייו > שנותיו המוקדמות

ניקולאיה יונל צ'וקה נולד בשנת 1967 בכפר פלניצה במחוז דולז' בחבל אולטניה ברומניה. גדל כאחד מארבעת ילדיה של משפחה דלת אמצעים. אביו, גאורגה צ'וקה, שירת בצבא כקצין זוטר. בשנת 1985 הוא סיים את התיכון הצבאי "טודור ולדימירסקו" בקראיובה ובשנת 1988 סיים לימודיו בבית הספר לקצינים על שם "ניקולאיה בלצ'סקו" של כוחות היבשה של רומניה, הפועל בעיר סיביו.
קורות חייו > הקריירה הצבאית

במהלך הקריירה הצבאית שלו השתתף במשימות צבאיות באנגולה, אפגניסטן, בוסניה והרצגובינה ובעיראק. בשנים 2001–2004 פיקד על גדוד הרגלים 26 ("העקרבים האדומים") שהשתתף במבצע חופש קבוע באפגניסטן ובמבצע בבל העתיקה בעיראק. במאי 2004 בנאסיריה בעיראק פיקד על הקרב הראשון שבו היו מעורבים חיילים רומנים מאז מלחמת העולם השנייה
בשנת 2003 סיים באוניברסיטה הלאומית לביטחון על שם "קרול הראשון" בבוקרשט עבודת דוקטורט במדעי הצבא שדנה ב"ממדי מעורבות הצבא הרומני במבצעים משותפים רב-לאומיים". בשנת 2006 סיים השתלמות במכללת המלחמה של כוחות היבשה של ארצות הברית עם תואר שני במדעים אסטרטגיים. ב-25 באוקטובר 2010 הועלה לדרגת גנרל. בשנת 2015 החליף את הגנרל שטפאן דנילה כראש המטה הכללי של צבא רומניה. כהונתו הוארכה על ידי הנשיא יוהאניס בשנת 2018. החלטה זו עוררה מתח בין הנשיא, ראש הממשלה ויוריקה דנצ'ילה ושר ההגנה, גבריאל בנימין לש.
החל משנת 2019 פרש מהצבא.
קורות חייו > בחיים הפוליטיים

המפלגה הלאומית ליברלית הציעה את צ'וקה לתפקיד שר ההגנה בממשלת לודוביק אורבן הראשונה. צ'וקה התמנה בתפקיד ב־4 בנובמבר 2019. הוא נכנס לשורות המפלגה.
ב-7 בדצמבר 2020 התמנה צ'וקה לראש ממשלה זמני עד להרכבת ממשלה חדשה בעקבות הבחירות מדצמבר 2020.
בנובמבר 2021 הצליח להרכיב ממשלת קואליציה יחד עם המפלגה הסוציאל -דמוקרטית, האיחוד הדמוקרטי של ההונגרים ועם קבוצת המיעוטים הלאומיים.
ב-25 בנובמבר 2021 ממשלתו קיבלה את אמון הפרלמנט עם 318 קולות בעד ו-126 נגד
חיים אישיים

צ'וקה שולט בשפה האנגלית. הוא נשוי ואב לבן.
פרסים ואותות הוקרה

עטור המסדר הלאומי להצטיינות של רומניה בדרגת קצין
אות הכבוד בשירות המולדת Semnul Onorific în Serviciul Patriei
מדליית האו"ם עבור השתתפותו בשנת 1995 בכוח לשמירת השלום באנגולה במסגרת השליחות UNAVEM III
אות הכבוד של צבא רומניה Emblema de Onoare a Armatei României
אות הכבוד של כוחות היבשה של רומניה
2020 - עיטור המסדר הלאומי להצטיינות של צרפת
2020 - אות לגיון ההצטיינות של ארצות הברית