סיטומתא
הערות שוליים

↑  על הפרשנויות השונות בראשונים למונח "סיטומתא", ראו: רון קליינמן, דרכי קניין ומנהגי מסחר במשפט העברי, רמת גן: אוניברסיטת בר אילן, 2013, עמ' 97-83; Ron S. Kleinman, Early Interpretations of the Bible and Talmud as a Reflection of Medieval Legal Realia,16 JEWISH LAW ANNUAL 25-50, 2006; ברכיהו ליפשיץ "סיטומתא; בין קניין לבין התחייבות" ספר זיכרון לפרופסור זאב פלק 59–69 (רבקה הורביץ ואח' עורכים, תשס"ה).
↑  על השאלה ההיסטורית ריאלית כיצד היה מתבצע קניין "סיטומתא", ראו: רון ש' קליינמן "'האי סיטומתא קניא' (תלמוד בבלי, מסכת בבא מציעא, דף ע"ד, עמוד א'): פרשנות המימרה וריאליה תלמודית" סידרא יח 103–118 (תשס"ג); רון קליינמן, דרכי קניין ומנהגי מסחר במשפט העברי, רמת גן: אוניברסיטת בר אילן, 2013, עמ' 69-62; ברכיהו ליפשיץ "סיטומתא; בין קניין לבין התחייבות" ספר זיכרון לפרופסור זאב פלק ז"ל 59–69 (רבקה הורביץ ואח' עורכים, תשס"ה).
↑  הרא"ש בב"מ שם. וראה רמ"א על שולחן ערוך, חושן משפט, סימן ר"א.
↑  על תוקפן ההלכתי של פרקטיקות מסחריות אלו ואחרות כדוגמתן ראו: קליינמן, דרכי קניין, לעיל, הערה 3
↑  דרך נוספת שבה השתמשו פוסקי ההלכה כדי להכיר בתוקפן של דרכי קניין מודרניות, היא הכלל ההלכתי "דינא דמלכותא דינא". ראו: שמואל שילה, דינא דמלכותא דינא (תשל"ה).
↑  רון קליינמן, דרכי קניין ומנהגי מסחר במשפט העברי, רמת גן: אוניברסיטת בר אילן, 2013, עמ' 2
↑  סיני דויטש, גמירות דעת והכוונה ליצור יחסים משפטיים בדיני חוזים במשפט העברי, האנגלי והישראלי, שנתון המשפט העברי ו-ז, תשל"ט-תש"ם, עמ' 71-104
↑  משנה, מסכת בבא בתרא, פרק ה', משנה ז'. לדוגמאות נוספות עיינו משנה, מסכת קידושין, פרק א'.
↑  שו"ת נודע ביהודה קמא, חושן משפט, כז; הרב אשר וייס, מנחת אשר, בבא בתרא, תשמ"ז, סי' לב, עמ' צ; מהרש"ם, משפט שלום, קצד, עמ' קצא (ירושלים, תש"ן).
↑  החזון איש, חו"מ, סי' כב; הרב שלמה קלוגר, שו"ת טוב טעם ודעת, קמא, סי' רסט; חידושי רבי שמעון יהודא הכהן שקאפ, מערכת הקניינים, סי' יא, עמ' קסג (ירושלים תשנ"ג).
↑  ראו, לדוגמה, תלמוד בבלי, מסכת כתובות, דף ק"ב, עמוד ב'. הגמרא עוסקת במקרה בו הורי חתן והורי כלה הסכימו בעל פה אלו סכומי כסף כל צד ייתן לזוג, וקובעת כי הסכמות אלו מחייבות אף שלא עשו מעשה קניין. הגמרא מנמקת זאת בכך, שהסיפוק (=ההיא הנאה) מחתונת ילדיהם יוצרת אצל ההורים גמירות דעת, ולכן אין צורך במעשה קניין.
↑  תלמוד בבלי, מסכת בבא מציעא, דף ע"ד, עמוד א'.
↑  ככל הנראה, משמעותה המילולית של המילה 'סיטומתא' היא חותם (=סימן). ראה קליינמן, עמ' 60.
↑  רש"י, שם; פסקי הרי"ד, בבא מציעא עד, ע"א, עמ' רנג; המאירי, בבא מציעא עד, ע"א, עמ' 283.
↑  רב האי גאון, ספר המקח והממכר, שער יג, השער התשיעי, עמ' קצח; אור זרוע, בבא מציעא, סי' רלא; רמב"ם, מכירה ז, ו; אגמאתי, ספר הנר, בבא מציעא עד ע"א, עמ' 120ב.
↑  קליינמן, עמ' 81.
↑  דבריו מובאים בריטב"א, בבא מציעא עד, א, ד"ה האי: "דסיטומתא הוא כעין מטבע שאין עליו צורה, והתגרין נותנין אותו לסימן כשלוקחין דבר...".
↑  ראב"ן, בבא מציעא, פרק ה'; ראב"ד, תשובות ופסקים, סי' קטו; פסקי הרא"ש, בבא מציעא, פרק ה', סי' עב.
↑  חידושי הרשב"א, בבא מציעא עד ע"א.
↑  ראב"ן, בבא מציעא, סוף פרק ה'.
↑  ראב"ד, תשובות ופסקים, סי' קטו.
↑  שו"ת הרא"ש, בשם רבנו חיים הכהן (מבעלי התוספות), כלל יב, סי' ג; שו"ת חוט השני, סי' ד': 'התוקע כפו כדי לקיים המקח'; שו"ת שבות יעקב, חלק ג, סי' קנב; שו"ת כנסת יחזקאל, סי' יד, 'מכירת בהמה'.
↑  כך פסק הר"י, שדבריו הובאו בשו"ת הרא"ש, כלל יג, סי' כא, עמ' סח; כן פסק גם הרא"ש, שם; אור זרוע, בבא מציעא, פרק ה, סי' קפח; שו"ת אבני נזר, יורה דעה, סי' תה, אות יא; שו"ת משנה שכיר, סי' עב, עמ' 135; משפט שלום, רא, סעיף ב.
↑  חידושי הריטב"א, בבא מציעא עד ע"א, ד"ה 'האי סיטומתא קניא' (בשם ר' פנחס הלוי מברצלונה).
↑  שו"ת הרשב"א, חלק ג, סי' קלב.
↑  להרחבה ודיון בנושא "דבר שלא בא לעולם" ראו: קליינמן, 317-278. להרחבה ודיון בנושא "הקנאה בדיבור" ראו: קליינמן, 344-319.
↑  תלמוד בבלי, מסכת בבא מציעא, דף מ"ט, עמוד א'.
↑  דבריו מובאים בתשב"ץ, סי' שצח. כך נפסק גם בשו"ת הרדב"ז, חלק א, סי' רעח.
↑  משנה תורה לרמב"ם, הלכות מכירה, פרק ז' ו-ז. כך נפסק גם בשו"ת הרא"ש יב, ג. ראה עוד: הרב דניאל כ"ץ, "סיטומתא – כוחו של המנהג בדיני הקניין", משפטי ארץ ג 107 (תש"ע).
↑  תלמוד בבלי, מסכת יבמות, דף צ"ג, עמוד א'; תלמוד בבלי, מסכת בבא מציעא, דף ס"ו, עמוד ב'.
↑  שו"ת הרדב"ז, שם.
↑  שו"ת אבני נזר, יורה דעה, סי' תה, אות א; בעל קצות החושן, קכו, ס"ק ג; בעל נתיבות המשפט, חושן משפט רא, חידושים, ס"ק ה, ביאורים, ס"ק א; שו"ת רבי עקיבא איגר, מהדורא קמא, סי' קלד, ד"ה 'והנה מה'.
↑  על פי דברי מהר"ם מרוטנבורג, הנ"ל בהע' 31. ראו זלמן נחמיה גולדברג, תוקף ההתחייבות למכור ב"זיכרון-דברים", תחומין יב 279, 288 (התשנ"א); חתן סופר, דף קלז, ע"א, ד"ה 'ונלע"ד'.
↑  שו"ת הרא"ש, כלל יג, סי' כא, עמ' סח: "ומה שטענו המורשין לבטל החכירות משום דהוי דבר שלא בא לעולם ומשום דאין אדם מקנה לחברו דבר שאינו ברשותו, בזה אני מודה לדבריהם, דמדין תורה אין קניין נתפס בחכירות ... אלא שאני רואה מנהג הארץ כל היום שחוכרין זה מזה ואין בו חזרה ... וכיון שנהגו כן הוי קניין דאין בו חזרה, כדאמרינן בפרק איזהו נשך אמר רב פפי האי סיטומתא קניא".
↑  שו"ת נהרי אפרסמון, חושן משפט, סי' טו; שו"ת רמ"ץ, יורה דעה, סי' עו, אות ב; שו"ת מהרש"ם, חלק ג, סי' יח, קנא; ערוך השולחן, חושן משפט רא, ג.
↑  תיק מד-260 (אשדוד), פד"ר יז 289 (תשמ"ד); ערעור שכא/116, פד"ר ד 193 (תשכ"ב); תיק 4057/תש"ך (ת"א), פד"ר ה-310 (תשכ"א); תיק 1875/תשמ"ב (רחובות), פד"ר יד 30 (תשמ"ג).
↑  ביטול מכירת חנות מזון עקב בעיות רישוי/ ארץ חמדה גזית 74073, באתר www.dintora.org
↑  להרחבה: קליינמן, 69-63, 243-201.
↑  פד"ר, חלק ו, 376; פסק דין ארץ חמדה גזית 70056; פסק דין ארץ חמדה גזית 73078.
↑  שו"ת הרשב"א, חלק ב, סי' רסח: "וכן מנהג התגרים שנוהגים כן תמיד – אף על פי שלא הסכימו בכך ולא התנו כן ... אלא שנוהגים לעשות כן תמיד ... מי שנושא ונותן סתם על הדבר הנוהג הוא עושה, וכאילו התנו ביניהן בפירוש ... וזו היא שאמרו ... האי סיטומתא קניא...". ראה עוד: שו"ת מהרשד"ם, חושן משפט, סי' שפ; שו"ת הרדב"ז, חלק א, סי' רעח, תנב, תקמ; שו"ת מהרש"ל, סי' לו, עמ' קלה.
↑  ראו: קליינמן, 123-114.
↑  ראו בהרחבה: קליינמן, פרק שני: יכולת ההתנאה בדרכי קניין.
↑  תלמוד בבלי, מסכת כתובות, דף נ"ו, עמוד א': "כל דבר שבממון – תנאו קיים".
↑  חידושי הרמב"ן, קידושין כ"ה ע"ב, ד"ה 'מתני'.
↑  חידושי הרשב"א, קידושין כ"ה ע"ב, ד"ה 'גמ' הוא דאמר'; אברהם טרזטי, חזקות הדיינים, סי' ריח, כרך ב, עמ' שפט (ירושלים, תשל"ב); המאירי, בבא בתרא עה ע"ב.
↑  שו"ת רמ"ץ, יורה דעה, סי' עו, אות א; ר' שלמה קלוגר, שו"ת טוב טעם ודעת, מהדורא קמא, סי' רסט, רסה, ער; ר' יוסף אנגל, ציונים לתורה, כלל לט, נו, ע"א; וייס, מנחת אשר: בראשית, עמ' רח-רט.
↑  ראה הנ"ל סביב הע' 6.
↑  שו"ת מהר"ם מינץ, סי' ה, עמ' טו; שו"ת הרמ"א, סי' פז, עמ' שעז; נתיבות המשפט, חושן משפט רא, ביאורים, ס"ק א; שו"ת עטרת חכמים, חושן משפט, סי' יד.
↑  שו"ת דבר אליהו, סי' נב, ד"ה 'והנה לתרץ'; שו"ת בית ראובן, חלק ב, סי' ח, עמ' נח-נט.
↑  שו"ת דבר אברהם, חלק א, סי' א, אות ג.
↑  להרחבה ראו: קליינמן, 134-130.
↑  שו"ת חתם סופר, יורה דעה, סימן שיד; נתיבות המשפט, חושן משפט רא, ביאורים, ס"ק א. שניהם מצוטטים בחושן משפט, שם בפתחי תשובה. להרחבה ראו: קליינמן, דרכי קניין, לעיל הערה 3, 139-135, ולפי המפתח בסוף הספר
↑  שו"ת חת"ס חו"מ סי' יב
↑  שו"ת מהר"ם מינץ, שם. כן נפסק בשו"ת הרמ"א, הנ"ל בהע' 42: "דלא קנה ישראל רק מדרבנן מכח המנהג". ראה עוד נתיבות המשפט, הנ"ל בהע' 42.
↑  קליינמן, 139-134.
↑  למקורות נוספים בנושא ראו: הרב אהרן פלדמן, "קניין ומעשה קניין", אמונת עתיך 71 (תמוז תשע"ז); הרב דניאל כ"ץ, "סיטומתא – כוחו של המנהג בדיני הקניין", משפטי ארץ ג 107 (תש"ע).
↑  קליינמן, 245.
↑  כנסת הגדולה, חו"מ סי' קצ הגהות טור א [ז-ח]; ראו גם: שולחן ערוך, חושן משפט, סימן קצ"ד, סעיף ב'; הרב יחיאל מיכל הלוי אפשטיין, ערוך השולחן, חושן משפט, סימן קצ"ב, סעיף י"ז.
↑  חזון איש, חו"מ, סי' טז.
↑  שם, ס"ק ז.
↑  קליינמן, 252-246; רון קליינמן, "כרטיס אשראי ומסחר אלקטרוני אינם יוצרים קנין", תחומין כט (תשס"ט).
↑  כך הוא כשהפריט שנקנה באינטרנט אינו אותו הפריט עצמו שנשלח לבית הקונה, כי אם פריט מייצג.
↑  להרחבה ראו: הרב שלמה דייכובסקי, "האינטרנט בהלכה", תחומין כב, 333-332.; הרב שמואל ברוך גנוט, "ויאמר שמואל", סימן סב, תוקף הקנין במסחר וירטואלי וכרטיסי אשראי.
↑  פד"ר, כרך ו, עמ' 216; פד"ר, כרך ח, עמ' 51; הריא"ה הרצוג, פסקים וכתבים, כרך ט', חושן ומשפט, סי' כז; הרב עזרא בצרי, דיני ממונות ב (מהדורה שנייה), עמ' נה (תש"ן).
↑  תיק מס' 111-נג, פסקי דין – ירושלים, ב, לא, עמ' לט; הרב ברוך שרגא, שו"ת והיה העולם, חושן משפט, סי' ז, עמ' 123; הרב שריאל רוזנברג, עריכת חוזים,הישר והטוב ז (תשס"ט), עמ' מ.
↑  רוזנברג, עמ' מה.
↑  תיק מה-620 (נת'), פד"ר יז 122; פסקי דין – ירושלים, ב, נג, עמ' נו; תיק 209-נה, פסקי דין – ירושלים, ד, קכא.
הבהרה:  המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואין לראות בו פסיקה הלכתית.