stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
גרנט מוריסון
קריירה > שנות התשעים

מוריסון חזר לבאטמן עם קשת הסיפור "גותי" בגיליונות 6–10 של הכותר "באטמן: אגדות האביר האפל". בתחילת שנות התשעים ניצח מוריסון על העדכון מחדש של "Kid Eternity" עבור DC עם האמן דאנקן פרידו, ו-"Dan Dare", עם האמן ריאן יוז עבור Fleetway. מוריסון צבע את עתידו הבהיר של Dare עם תאצ'ריזם.
בשנת 1991 כתב מוריסון "Bible John-A Forensic Meditation" עבור Crisis של Fleetway, בהתבסס על ניתוח המניעים האפשריים לפשעיו של הרוצח הסדרתי Bible John. הקומיקס עוסק בנושאים דומים ליצירתו של אלן מור ואדי קמפבל "From Hell", בעבודה יש שימוש בטכניקות חיתוך, עם לוח סיאנס וקולאז' במקום פאנלים קונבנציונלים כדי לספר את הסיפור.
ב-1993 התבקשו מוריסון, וחבריו סופרי הקומיקס מגלזגו מארק מילר וג'ון סמית להמריץ מחדש את 2000AD בריצה בת שמונה שבועות שנקראה "מתקפת הקיץ". מוריסון כתב את השופט דרד ו-"Really and Truly" וכתב יחד עם מילר את "ביג דייב" השנוי במחלוקת.
חברת DC קומיקס השיקה את חותמה למבוגרים "ורטיגו" בשנת 1993, ופרסמה בה מספר פרויקטים בבעלות יוצרים של מוריסון, כמו מיני סדרת סטימפאנק בשם "סבסטיאן O" והרומן הגרפי "The Mystery Play". בשנת 1995 יצא לאור "Kill Your Boyfriend", שיצר מוריסון עם האמן פיליפ בונד. בשנת 1996 מוריסון כתב את "Flex Mentallo", ספין-אוף של דום פטרול עם אמנות מאת פרנק קוואיטלי. באותה שנה גם חזר בקצרה ליקום גיבורי העל של DC עם הסדרה קצרת הימים "Aztek", שכתב יחד עם מארק מילר.
בשנת 1996 חידש מוריסון את ליגת הצדק בכותר "JLA", סדרת קומיקס שאספה את "שבע הגדולים" של יקום DC לצוות אחד. ריצה זו הייתה פופולרית מאוד והחזירה את הכותר לראש טבלת המכירות. מוריסון כתב כמה מהגיליונות של הפלאש עם מארק מילר, כמו גם את אירוע הקרוסאובר של DC בשנת 1998, "DC One Million".
עם שלושת הכרכים "The Invisibles" שבבעלות היוצרים, מוריסון התחיל את העבודה הגדולה ביותר ואולי החשובה ביותר שלו. "The Invisibles" שילב אזכורים פוליטיים, פופיים ותת-תרבותיים. היצירה הושפעה מהמתח שלפני המילניום, ומכתיבתם של רוברט אנטון וילסון, אליסטר קראולי וויליאם ס. בורוז, והתרגול של מוריסון במה שמכונה "כישוף כאוס" במסגרת "Thee Temple ov Psychick Youth" (אנ'). בשנת 1998 מוריסון פרסם את קטע הפרוזה "I am a Policeman" באוסף הסיפורים הקצרים של שרה צ'מפיון "דיסקו 2000"; אף על פי שלא נוצר קשר מפורש ל-The Invisibles, ישנם קשרים תימתיים חזקים בין שתי היצירות. בנאום שנשא ב-"DisinfoCon" בשנת 1999 אמר מוריסון כי חלק ניכר מהתכנים ב"Invisibles" זה מידע שנמסר לו על ידי חייזרים שחטפו אותו כאשר בילה בקטמנדו, שאמרו לו להפיץ את המידע הזה לעולם באמצעות ספר קומיקס. מאוחר יותר הוא הבהיר כי לחוויה שהוא תייג כ"חוויית חטיפת חייזרים בקטמנדו" אין שום קשר לחייזרים או לחטיפה, אלא שהייתה חוויה שחווה בקטמנדו שה"Invisibles" הוא ניסיון להסביר. הכותר לא היה להיט מסחרי תחילה (באחד מדפי המכתבים בגליונוצ הראשונים של הקומיקס, מוריסון אף ביקש מקוראיו להשתתף ב"וונקאתון" תוך התמקדות בסמל קסום, "סיגיל", במטרה להגביר את המכירות עם האנרגיה המינית). כאשר הכותר הושק מחדש בכרך שני, הדמויות עברו לאמריקה. הכרך שלישי הופיע עם מספרים סידוריים בספירה לאחור, מה שהצביע על הכוונה לסיים את הסדרה עם תחילת האלף החדש בשנת 2000. בשל איחור הכותר, הגיליון האחרון שלה יצאה לאור רק באפריל 2000.
לסרט ה"מטריקס" משנת 1999 יש אלמנטים רבים אשר יוחסו על ידי המבקרים להשפעתם של יוצרי הסרט מה-"Invisibles" של מוריסון. מוריסון עצמו נדהם מיד מהדמיון לעבודתו כשראה את הסרט לראשונה.
תסריטאות ומחזאות

מוריסון כתב את התסריטים ל-"Knights Sleepless" עבור דרימוורקס ו-"WE3" לניו ליין סינמה. הוא כתב את העיבוד של משחק הווידאו לקונסולות ביתיות "Area 51" עבור Paramount בפיתוח CFP Productions. מוריסון כתב תסריט לסרט "Sinatoro". בשנת 2011 הם עבדו על התסריט " דינוזאורים נגד חייזרים" עבור חברת ההפקה של סם וורת'ינגטון, Full Clip Production, ואמר שהוא מתכנן לעבוד איתם שוב על תסריט המבוסס על סיפור "Rogue Trooper" מ-2000AD.
מוריסון סיפק סיפור מתאר ועבודת תסריט לשני משחקי וידאו ("Predator: Concrete Jungle" ו-"Battlestar Galactica") שניהם מאת Vivendi Universal‏.
מוריסון כתב שתי הצגות שהעלה ה-Oxygen House בפסטיבל הפרינג' באדינבורו. "Red King Rising"‏ (1989) היה על מערכת היחסים (הבדיונית בחלקה) בין לואיס קרול ואליס לידל. "Depravity"‏ (1990) היה על איש תורת הנסתר המפורסם אליסטר קראולי. ההצגות זכו ביניהן בפרס פרינג' ראשון, בפרס התיאטרון העצמאי לשנת 1989 ובפרס ה-Evening Standard לדרמה חדשה. שתי ההצגות נכללו באוסף הפרוזה של מוריסון, "Lovely Biscuits" שפורסם בשנת 1999.
בשנת 2017, מוריסון יצר עם שותף את סדרת הטלוויזיה "האפי!" בכיכובם של כריסטופר מלוני ופאטון אוסוולט עבור רשת SYFY. עונתה השנייה שודרה בשנת 2019.
מוריסון הוא כיום כותב ומפיק בסדרת הטלוויזיה "העולם החדש מופלא " עבור שירות הסטרימינג Peacock, לאחר שעיבד את הספר לטלוויזיה.
הופעות כדמות קומיקס

גרנט מוריסון הופיע לראשונה כדמות קומיקס בהופעת קמע באנימל מן מס' 11 ו-14. הוא הופיע במלואו בסוף גיליון מס' 25 בשנת 1990, ובילה את רוב גיליון מס' 26 בשיחה ארוכה עם אנימל מן. דמותו הופיעה בשנה שלאחר מכן ב"חוליית המתאבדים" מס' 58, שנכתב על ידי ג'ון אוסטרנדר, כאחת מכמה דמויות משנה שנהרגו באחת ממשימות ההתאבדות של הסדרה.
במיני-סדרה של "Seven Soldiers" של מוריסון משנת 2005–2006, קבוצה של שבעה "מהנדסי מציאות" נראית כמותו. דמות שמינית עוזבת את הקבוצה, והופכת לדמות הנבל הוותיקה Zor, שנראית כמו מוריסון בתחפושת של קוסם אך עם שיער כהה וזקן. הדמות מובסת ומוריסון עצמו, כשהוא לבוש קליפ לעניבה עם הלוגו של DC Comics, הופך לאחר מכן לדמות המספר בפרק האחרון.
הוא הופיע בגיליון "משפחת סימפסון", בו נלחם עם מארק מילר על התואר "כותב אקס-מן".
במיני-סדרה "Tales of the Unexpected" מופיעים הסופרים מוריסון, ג'ף ג'ונס, גרג ראקה, ומארק וייד.
ב-"DC: The New Frontier" של דרווין קוק, מוריסון הוא המודל הפיזי של קפטן קולד.
חיים אישיים

מוריסון חי ועובד הן בסקוטלנד והן בלוס אנג'לס.
בראיון שנערך עם Mondo2000 (אנ') ב-2020, מוריסון ציין כי הוא "א-בינארי, קרוס-דרסר, ג'נדרקוויר מגיל 10, אך המושגים הזמינים למה שעשיתי ואיך הרגשתי לא היו בנמצא." באנגלית מוריסון משתמש בכינויי הגוף "they/them", כפי שאושר על ידי Comic Book Resources זמן קצר לאחר שיצא מוריסון מהארון.
עיבודים > קולנוע

| שנה | כותרת | מבוסס על |
| --- | --- | --- |
| 2010 | ליגת הצדק: משבר בשני עולמות | JLA: Earth 2 |
| 2011 | אולסטאר סופרמן | סרט קומיקס עם אותו שם |
| 2014 | הבן של באטמן | Batman and Son |
עיבודים > טלוויזיה

| שנה | כותרת | מבוסס על |
| --- | --- | --- |
| 2017–2019 | האפי! | !Happy |
2019: סיירת האבדון
| 2020 | עולם חדש מופלא | עולם חדש מופלא מאת אלדוס האקסלי |
יצירות נבחרות

סיירת האבדון
WE3
הבלתי נראים (קומיקס)
בנוסף כתב גליונות למספר קומיקסים מפורסמים, ביניהם סופרמן, אקס-מן, ואקשן קומיקס, ועוד רבים.
גבריאל סארה

גבריאל דייבי גומס סארה (בפורטוגזית: Gabriel Davi Gomes Sara; נולד ב-26 ביוני 1999 בז'וינווילי שבברזיל) הוא כדורגלן ברזילאי המשחק בעמדת הקשר בקבוצת נוריץ' סיטי מהפוטבול ליג צ'מפיונשיפ.
קריירת מועדונים

סארה גדל במחלקת הנוער של סאו פאולו. בשנת 2017 החל לשחק בקבוצה הבוגרת של המועדון במסגרת ליגת העל הברזילאית.
ב-15 ביולי 2022 חתם על חוזה לארבע שנים בנוריץ' סיטי מהפוטבול ליג צ'מפיונשיפ. ב-6 באוגוסט ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בתיקו 1-1 נגד ויגאן את'לטיק במסגרת המחזור השני בליגה לעונת 2022/2023. ב-8 באוקטובר הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון, בהפסד 3-2 לפרסטון נורת' אנד במסגרת המחזור ה-14 בליגה. בעונתו הראשונה במועדון ערך 40 הופעות ליגה, בהן הבקיע שבעה שערים.
הערות שוליים

↑  Norwich anuncia contratação de Gabriel Sara, ex-São Paulo באתר UOL, ‏ 15 ביולי 2022 (בפורטוגזית)
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "גבריאל סארה".
אברהם שמואל שטיין

| --- | --- |

 לידה:  12 בספטמבר 1912 ביאליסטוק, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  20 בדצמבר 1960 (בגיל 48) תל אביב-יפו, ישראל 
 מדינה:  ישראל ישראל
 שפות היצירה:  עברית 
 יצירות בולטות:  אדרת אליהו 
 
אברהם שמואל שטיין (12 בספטמבר 1912 – 20 בדצמבר 1960) היה עיתונאי, סופר, עורך, מתרגם והיסטוריון ישראלי, חבר מערכת "דבר".
קורות חיים

שטיין נולד בביאליסטוק, פולין, מצאצאי רבנים ובכללם הרב יהושע לייב דיסקין ("הרב מבריסק")[דרושה הבהרה]. מנעוריו שקד על לימודים תורניים, אך התמסר גם ללימודי חול. למד בגימנסיה העברית "תרבות", וכבר בצעירותו החל לפרסם סיפורים, מאמרים ומסות ספרותיות.
שטיין יצא ללמוד באוניברסיטת היידלברג שבגרמניה ואחר כך השתלם ב"מכון למדעי היהדות" בברלין. הוא התעמק בחקר ההיסטוריה של העם היהודי, ונמשך לדמויות של האישים המשיחיים השונים. כבר אז החליט לכתוב ספר על תקופת משיח השקר יעקב פרנק ועל בתו חוה, שנחשבה ל"נביאה" ועמדה בראש התנועה הפרנקיסטית אחרי מות אביה (שתי המונוגרפיות ההיסטוריות שלו, "אש מריבה" על שבתי צבי ו"והאש השאירה אפר" על יעקב פרנק, ראו אור בשנות החמישים. האחרון זכה בפרס קאסל מטעם יהדות מקסיקו).
במות ד"ר משה ביילינסון, מחשובי העיתונאים ב"דבר", פנה העורך ברל כצנלסון אל א"ש שטיין (שכבר כתב ב"דבר" מאז 1932) וביקשו להיצטרף לעיתון. בעזרת האוניברסיטה העברית הנפיקו לו הבריטים סרטיפיקט והוא עלה ארצה ב-1936 והצטרף ל"דבר" כחבר מערכת. לאורך שנות ה-50 ועד למותו היה עורך לילה של העיתון "דבר" ולאחר מכן עורך מדורים שונים ומסגנן בשעות היום.
בנוסף לעבודתו ב"דבר", היה שטיין מייסד ועורך הביטאון "ים" (ביטאון 'החבל הימי לישראל'); עורך "תלמים" ביטאון תנועת המושבים; עורך מערכות פועלי ת"א-יפו, של מועצת הפועלים, 1957 (עורך נוסף: ל. קופרשטיין); מייסד ועורך הד הדפוס (ביטאון הסתדרות פועלי הדפוס); ומשתתף קבוע בהפועל הצעיר, במעלה, הצופה, עתידות וכתבי-עת עבריים נוספים.
בשנים 1951-1949 - שימש כעורך העיתון האידי אונזער ווארט בפאריס, בשליחות האיחוד העולמי 'פועלי ציון-התאחדות' באירופה.
שטיין פרסם אין ספור מאמרים בעיתונות היידיש בתפוצות ובארץ: "יידישע צייטונג", "פארווערטס", "צוקונפט", "הדואר", "מעקסיקאנער שריפטן", "די גאלדענע קייט", "נייע ישראל צייטונג", לעצטע נייעס", "פאלק אונד ציון", "דער מאמענט", "עטיודן", "ראדיא", "אונזער שטימע", "פרובלמות", "יידיש פאסט", "ליטערערישע בלעטער" ועוד.
במקביל לעבודתו העיתונאית, היה שטיין אמן הסיפור היפה. מפרי עטו ראו אור 10 ספרים.
לאחר מלחמת העולם השנייה, התמסר, בין השאר, לעריכת ספרי יזכור לקהילות שהושמדו בשואה (ראה להלן).
נפטר בתל אביב בא' בטבת תשכ"א, בגיל 48. ונטמן בבית העלמין קריית שאול.
היה נשוי לרות לבית ירוזלימסקי, ואב לשלושה: אמנון-ישראל, תמר-דבורה ואבשלום-משה. בנו הצעיר אבשלום נפל בשנת 1970 במלחמת ההתשה.
בשנת החמישים למותו, הונצח שמו ברחוב בהוד השרון, ברובע הסופרים העבריים.
ספריו

עלים טרופים ברוח: ספורים וציורים, תל אביב: עם עובד, תשי"ב.
אהבה בצל הצלב: ספורים, תל אביב: עין, תשי"ג.
חבר ארתור: דמויות ופרקים מחיי הבונד, מונוגרפיה היסטורית. תל אביב: מ' ניומן, תשי"ג. (על שמואל מרדכי (ארתור) זיגלבוים, מנהיג "הבונד").
אש מריבה: טרילוגיה היסטורית, תל אביב: מ' ניומן, תשט"ו. (תוכן החלקים: חידת הקמיעות (פולמוס עמדין–אייבשיץ); דודאי צבי (עלילות שבתאי צבי); נקמת מרעים (תועבת פרנק)).
והאש השאירה אפר: מונוגרפיה היסטורית על יעקב פרנק ועדתו, תל אביב: אל"ף, תשי"ז.
בת המושבה: רומן ארץ ישראלי; הציורים: יחיאל קריזה, תל אביב: אל"ף, תשי"ח.
אשכולות: אלבום דמויות וטפוסים; רשומים: אבא פניכל, תל אביב: אל"ף, תשי"ט.
אדרת אליהו: סיפור שהוא היסטוריה (על צאצאי ותלמידי הגאון מווילנה ופעלם בבניין ויישוב ארץ-ישראל), תל אביב: אל"ף, תשכ"ד - 1964.
אדרת אליהו: סיפור שהוא היסטוריה, עריכה מחודשת על ידי תמר בן מנחם (בתו של א.ש. שטיין), חיפה 2017.
דיוקנאות, ירושלים: מ' ניומן, תשכ"ז.
"שבע חופות" - אסופת נובלות בעזבונו - עתה בעריכה לקראת פרסום.
מתפוצה לתקומה - על א"י, היהדות, העם היהודי והאנטישמיות. אסופת מאמרים. חלק א' הוצאת אחוה חיפה 2013. חלק ב' הוצאת אחוה חיפה 2016.
חיבורים
"מסכת גבורה ליום ההגנה – י"א באדר", תל אביב: שרות התרבות של צבא הגנה לישראל, תש"ט.
"א בריוו צו א יידישן קאמוניסט" (מכתב לקומוניסט יהודי), 'פועלי ציון התאחדות' בצרפת, תש"י 1949.
"במעגל העזרה ההדדית", עשור למשען (1945-1935), מועצת פועלי חיפה, שבט תש"ו - 1946.
"הדרך למדינה ודרכנו במדינה", פרקי הסברה לצבא ההגנה לישראל, ת"א תש"ט - 1948.
"ההתיישבות העובדת", פרקי הסברה לצבא ההגנה לישראל, אלול תש"ט - ספטמבר 1948.
האפופיאה של ה"בונד", "גשר", רבעון לשאלות חיי האומה. שנה ג', טבת תשי"ח 1957.
ספריו > בעריכתו

א.ש. שטיין (עורך), הנוטר העברי: סיכומים וסיכויים (תרצ"ו-תש"ו – 1936-1946), תל אביב: הוצאת הוועד הארצי למען החייל היהודי, תש"ז - 1946.
א.ש. שטיין ומ. בוגדאן (עורכים ומתקינים לדפוס), "כפר יחזקאל", עשרים וחמש שנות אנוש ומפעל; למלאת כ"ה שנים לכפר יחזקאל, תרפ"ב - תש"ז.
ישראל אין קאמף: זאמלונג פון שילדערונגען און רעפארטאזשן פון דער יידיש אראבישער מלחמה; צוזאמענגעשטעלט און איבערזעצט דורך א"ש שטיין, תל אביב: הוועד הפועל של ההסתדרות הכללית של העובדים העברים בארץ ישראל - מחלקת החלוץ, תש"ח. (ביידיש)
יענקלה חבלן; קובץ לזכרו של קצין החבלה יעקב נונברג שנהרג במלחמת השחרור. עורך א.ש. שטיין. יצא לאור בסיוע חזית 5 צה"ל, ת"א-פאריס חשון תש"י-נובמבר 1949.
"כובשים ובונים": חמישים שנה לפועל העברי בפתח-תקוה. ערכו - א.ש. שטיין וז. יואלי. מועצת פועלי פ"ת - תשט"ו.
"הד הדפוס" - ביטאון הסתדרות פועלי הדפוס.
"על משמר בריאותנו", כנסת ישראל לא"י, ועד הקהילה העברית בחיפה, מנחם אב, תש"ג.
"העזרה הסוציאלית" - פרקי מעשים ומגמות, הווי ומחשבה, כנסת ישראל לא"י, ועד הקהילה העברית בחיפה, שבט תש"ד.
ספרי יזכור:
א.ש שטיין (עורך), פנקס קרמניץ: ספר זיכרון, תל אביב: ארגון עולי קרמניץ בישראל, תשי"ד.
א.ש שטיין (עורך), פנקס קלצק (חברי המערכת: אליהו פיש, הרב יצחק הלוי אפשטיין, אהרן כהן), תל אביב: ארגון יוצאי קלצק בישראל, תש"ך 1959.
א. ש. שטיין (עורך), פנקס בנדין (חברי המערכת: דוד ליור, מרדכי המפל [ואחרים]), תל אביב: ארגון יוצאי בנדין בישראל, תשי"ט.
א. ש. שטיין (עורך), ראדום, תל אביב: ארגוני יוצאי ראדום בישראל ובתפוצות, תשכ"ב 1961.
א.ש שטיין, גבריאל ווייסמאן (רעדאקטארן), פנקס סאכאטשעוו, ירושלים: ארגון סאכאטשעוו אין ישראל, ביי דער מיטבאטייליקונג פון פאראייניקטן סאכאטשעווער רעליף-קאמיטעט אין אמעריקע, תשכ"ב. (עברית ויידיש).
א.ש שטיין, י’ כרוסט, א"מ אורז'יצר (עורכים), ספר הזיכרון לקהלת קמין-קושירסקי והסביבה, תל אביב: ארגון יוצאי קמין-קושירסקי והסביבה בישראל, ובסיועו הפעיל של הלנדסמנשפט הקמין-קושירסקי בארצות הברית וארגנטינה, 1965.
א.ש. שטיין (עורך), ברנוביץ - ספר זיכרון; הוצאת ארגון יוצאי ברנוביץ בישראל, תל אביב, תשי"ד - 1953.
ספריו > תרגומיו

א.ד. גארדאן, אויסגעוויילטע שריפטן; קיצור כתבי א.ד. גורדון בכרך אחד. תורגם ליידיש על ידי א.ש. שטיין. (הוכן ונערך בידי נ. תרדיון בהשתתפות א. שוחט. ת"א תרצ"ו).
דוד ליור, עיר המתים: השמדת היהודים באזור זגלמביה; תרגם מכתב-יד (ביידיש) א"ש שטיין, תל אביב: נחום טברסקי, תש"ו.
מנדל מאן, בשערי מוסקבה; תרגם מכתב-יד ביידיש א"ש שטיין, תל אביב: עיינות, תשט"ז. (תיאור מאורעות שנת 1941).
תיאודור הרצל, כתבי הרצל בעשרה כרכים; תרגם מגרמנית, כרך ה': סיפורים, סיפורים פילוסופיים, בתמורות הזמן, על ילדים, אגדות. ירושלים: הספרייה הציונית, תש"ך–תשכ"א.
הארי ס. טרומן - זכרונות - בתרגום א.ש. שטיין, ש. גלאי, ד. סיון, אל. קרמר. תל אביב - 1955.
מתוך כתבי ד. ב. בורוכוב.
ברל לוקר, בחבלי קיום ותקומה - כתבים ונאומים נבחרים. מוסד ביאליק והספרייה הציונית תשכ"ד 1963. תרגם מיידיש א.ש. שטיין את החלק: 'עם קשה עורף' (אסופת מאמרים) והמאמר 'המלחמה והעם היהודי'.
מבחר ספורי-ים, בעריכת ישעיהו פרישמן ואפרים תלמי; הוצאת חבל ימי לישראל, ת"א תשי"ג. מבוא מאת אשר ברש. א.ש. שטיין תרגם את חסד נעורים / פ. טרבס עמ' 135 ואת הים / א. קרקביסטס עמ' 293.
הערות שוליים

↑  תאריך לידתו  אינו ודאי:  לפי תדהר ולפי מכתב מבני משפחתו של א״ש שטיין אל ג. קרסל צוין שנולד ביום הכפורים תרע״ב, 8 באוקטובר 1912. על פי לוח השנה, חל יום הכפורים תרע״ב ב-2 באוקטובר 1911 (או ב-11 בספטמבר 1911 לפי הלוח היוליאני). כנראה הכוונה ליום הכפורים תרע״ג, החל ב-12 בספטמבר 1912 (או ב-8 בספטמבר 1912 לפי היוליאני).
↑  אברהם שמואל שטיין באתר GRAVEZ
↑  ראו נתן גורן, ספר ההתפעמות, דבר, 4 בספטמבר 1953.
↑  עמנואל בן-גריון, "אש מריבה" – לא. ש. שטיין, דבר, 12 באפריל 1955.
↑  ראו: אברהם ריבלין, דיוקנאות, דבר, 14 באפריל 1967.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007306956305171  PLWABN: 9810605246105606  BnF: cb17894836j (data)  GND: 1146469462  ISNI: 0000 0000 6695 1870  LCCN: no95009592  NTA: 279575815  VIAF: 68511032   WorldCat (עם VIAF): 68511032
סכסוך אפגניסטן–פקיסטן (2024)

הסכסוך בין אפגניסטן לפקיסטן בשנת 2024 הם סדרה של עימותים מתמשכים מזוינים, הכוללים תקיפות אוויריות מעבר לגבול וחילופי אש בין שתי המדינות. במקביל, מעורבים בעימותים גם כוחות נוספים, בהם צבא שחרור בלוצ'יסטן (BLA) והטליבאן הפקיסטני (אנ'). הקרבות התרחשו במספר אזורים לאורך גבול אפגניסטן–פקיסטן (אנ'), כולל צפון (אנ') ודרום וזיריסטן (אנ'), וואנה, דירה איסמעיל חאן, שאנגלה, ח'וסת ופכתיכא.
בנוסף, בוצעו תקיפות באזורי טורבט וגוואדר שבמחוז בלוצ'יסטן על ידי צבא שחרור בלוצ'יסטן. תקיפות של גורמים קיצוניים על פרויקטים במסגרת "יוזמת החגורה והדרך" (הענף הראשי בפרויקט CPEC) ובסיסי צבא פקיסטניים המאחסנים כלי טיס אמריקניים מהווים איום על האינטרסים של סין וארצות הברית בפקיסטן.
לאחר ירידה במתיחות במרץ 2024, חלה הסלמה מחודשת בדצמבר 2024, כאשר חיל האוויר הפקיסטני ביצע תקיפות באזור פכתיכא שבאפגניסטן.
העימותים במרץ 2024 ציינו את סבב התקיפות האוויריות השני של פקיסטן על אדמת אפגניסטן בתוך פחות משנתיים, כאשר הסבב הראשון התרחש בשנת 2022. תקיפות נוספות נרשמו בדצמבר.
רקע

בעבר, פקיסטן הואשמה בתמיכה בטליבאן האפגני. עם זאת, מאז חזרת הטליבאן לשלטון באפגניסטן בשנת 2021, חלה עלייה משמעותית בעימותים בגבול בין שתי המדינות. ממשלת פקיסטן מאשימה את שלטון הטליבאן באפגניסטן במתן מקלט לאנשיי הטליבאן הפקיסטני (TTP), אשר מגבירים את פעילותם המיליטנטית בשטח פקיסטן.
מרץ 2024

ב-16 במרץ 2024 התרחש פיגוע משולב נגד מוצב צבאי בצפון וזיריסטן, מחוז ח'ייבר פח'טונח'ווה שבפקיסטן, סמוך לגבול עם אפגניסטן. המתקפה כללה פיצוץ משאית תופת וירי לעבר החיילים הפקיסטנים. חמישה חיילים נהרגו בפיצוץ, ושניים נוספים נהרגו מהירי. הצבא הפקיסטני דיווח כי שישה תוקפים נהרגו במהלך חילופי האש, וטען שהמתקפה בוצעה משטח אפגניסטן. קבוצת מיליטנטים בשם ג'יש-א-פורסאן-א-מוחמד נטלה אחריות לפיגוע; גורמים רשמיים בפקיסטן סבורים כי חברי הקבוצה משתייכים לטליבאן הפקיסטני. ממשלת הטליבאן באפגניסטן הכחישה שהמבצעים פעלו משטחה. ב-17 במרץ 2024 הבטיח נשיא פקיסטן, אסיף עלי זרדארי תגובה חריפה נגד האחראים למתקפה.
מרץ 2024 > תקיפות אוויריות של חיל האוויר הפקיסטני

ב-18 במרץ 2024 ביצע חיל האוויר הפקיסטני שתי תקיפות אוויריות במחוזות ח'וסת ופכתיכא שבמזרח אפגניסטן. ממשלת אפגניסטן דיווחה כי בתקיפות נהרגו חמש נשים ושלושה ילדים. פקיסטן הכחישה את ההאשמות, וטענה כי היעדים שהותקפו היו מחבלים, במיוחד מקבוצת חאפיז גול בהדור, פלג של הטליבאן הפקיסטני. לטענת פקיסטן, בין ההרוגים היה סהרה, המכונה ג'אנן, מפקד בכיר בארגון. פורסם כי מפקד אחר, עבדאללה מחסוד, נהרג אף הוא, אך מאוחר יותר הוא פרסם סרטון המפריך את הטענה. עוד דווח כי ביתו של מחסוד היה בין היעדים, ובתקיפה נהרגו אשתו ובנו הצעיר. פקיסטן האשימה את הטליבאן הפקיסטני ופלגיו באחריות למותם של מאות אזרחים פקיסטנים, וטענה כי הם משתמשים בשטח אפגניסטן כבסיס לפעילותם, בתמיכת ממשלת הטליבאן.
משרד ההגנה האפגני הודיע כי בתגובה לתקיפות האוויריות, כוחותיו תקפו מספר עמדות פקיסטניות מעבר לגבול. ירי מרגמות מהצד האפגני גרם לפציעתם של יותר מארבעה אזרחים ושלושה אנשי צבא במחוז קוראם שבפקיסטן. בנוסף, קצין פקיסטני בדרגת קפטן נהרג ושני חיילים נוספים נפצעו מההפגזה. בכירי הטליבאן לא פרסמו מידע על אבדות מצידם, אך דיווחים מקומיים באפגניסטן ציינו כי חייל אפגני אחד נהרג בעימותים. כמו כן התכתשויות נוספות דווחו באזורים ההרריים הסמוכים למעבר הגבול אנגור אדדה בדרום וזיריסטן, אך לא נמסר על נפגעים. כמו כן, באזורי וואנה, פגזי ארטילריה נפלו בקרבת בונקרים משני צידי הגבול, אך ללא דיווח על נפגעים.
מרץ 2024 > התקפות שלאחר מכן

ב-20 במרץ 2024 חמושים המזוהים עם צבא שחרור בלוצ'יסטן תקפו את מתחם נמל גוואדאר. כוחות הביטחון הפקיסטניים סיכלו את המתקפה, ובמהלך העימות נהרגו שמונה לוחמי צבא שחרור בלוצ'יסטן ושני חיילים פקיסטנים. ראש השרים של בלוצ'יסטן טען כי התוקפים הגיעו מאפגניסטן וקיבלו מקלט מהממשלה האפגנית.
ב-22 במרץ מחבל מתאבד התנגש עם רכבו בשיירה צבאית שעברה דרך דירה איסמעיל חאן, מה שהוביל למותם של שני חיילים פקיסטנים ולפציעתם של 22 נוספים. בעקבות המתקפה, פקיסטן הבטיחה תגובה נחושה נגד הטרור.
ב-25 במרץ, יחידת Majeed Brigade של צבא שחרור בלוצ'יסטן תקפה את בסיס חיל הים הפקיסטני PNS Siddique בטורבט, המאחסן כלי טיס אמריקניים וסיניים. המתקפה סוכלה על ידי כוחות הביטחון הפקיסטניים; שישה לוחמי צבא שחרור בלוצ'יסטן נהרגו מחוץ למתחם הבסיס, בעוד שחייל פקיסטני אחד נהרג.
ב-26 במרץ 2024 מחבל מתאבד תקף אוטובוס במחוז שאנגללה שבח'ייבר פח'טונח'ווה, פקיסטן שהסיע חמישה עובדים סינים ונהג פקיסטני בדרכם לסכר דאסו, והרג את כולם. המשטרה הפקיסטנית עצרה יותר מ-12 אנשים, כולל אזרחים אפגנים, אך ממשלת הטליבאן באפגניסטן הכחישה שוב מתן מקלט למיליטנטים.
דצמבר 2024

ב-21 בדצמבר לפחות 16 חיילים נהרגו במתקפה של הטליבאן הפקיסטני על מוצב בדרום וזיריסטן. במהלך העימות נהרגו גם שמונה מורדים.
ב-25 בדצמבר 2024 חיל האוויר הפקיסטני ביצע תקיפות אוויר בתגובה למתקפה מ-21 בדצמבר. התקיפות כוונו לשבעה יעדים בארבעה כפרים במחוז ברמל שבפרובינציית פקטיקה באפגניסטן, ובתחילה נטען כי נהרגו בהן בין 20 ל-25 טרוריסטים. בין הכפרים שהותקפו היו לאמן, מרגה ומורג בזאר. על פי דיווחים, הכפר מורג בזאר נהרס לחלוטין. התקיפות התמקדו בארבעה יעדים מרכזיים: מחנות טרור ומקומות מסתור של מפקדים בכירים. בין היעדים שהושמדו היו מקום המסתור של שר זמן, הידוע גם בכינוי מוק'ליס יאר, מפקד בכיר בטליבאן הפקיסטני; מחנה גיוס של אבו חמאזה; ומחנה אימונים למפגעי התאבדות בראשות אכטר מוחמד, הידוע כחליל. יעד נוסף שהותקף היה מרכז "אומאר מדיה" של הטליבאן הפקיסטני, בניהול המפקד שואהיב אקבל, הידוע בכינוי מוניב ג'אט, ששימש כמרכז הפצת תעמולה דיגיטלית של הארגון.
משרד ההגנה של ממשלת הטליבאן באפגניסטן ודוברו הרשמי, זביהולה מוג'אהד, טענו כי בין ההרוגים והפצועים היו גם ילדים ואזרחים. תקיפות אלה היו הפעם השלישית שבה פקיסטן מבצעת תקיפה על אדמת אפגניסטן מאז נפילת קאבול. התקיפות התבצעו ביום הולדתו של מייסד פקיסטן מוחמד עלי ג'ינה. ממשלת אפגניסטן דיווחה על 46 הרוגים, כולל ילדים, ועל 6 פצועים נוספים.
ב-26 בדצמבר 2024 התנהלו חילופי אש בין כוחות אפגניים ופקיסטניים בגבול שבין דנד או פטן לקורם, ללא נפגעים או נזק.
ב-27 בדצמבר חילופי האש נמשכו במשך שעות באותו אזור, וגרמו נזק לבתים אזרחיים בעקבות ירי רקטות מצד פקיסטן.
ב-28 בדצמבר פרצו שוב קרבות כאשר משרד ההגנה האפגני טען כי תקף "מספר נקודות" מעבר לגבול עם פקיסטן. לפי מקורות ביטחוניים, חייל אחד בכוחות הפקיסטניים נהרג ושבעה נוספים נפצעו, בעוד שבעה עד שמונה אנשי טליבאן נהרגו בתגובה. מקורות פקיסטניים דיווחו על שתי חדירות נוספות של הטליבאן ועל יותר מ-15 מורדים שנהרגו, כולל אנשי טליבאן אפגניים. דווח כי כוחות הטליבאן האפגני נאלצו לנטוש שש עמדות, בעוד שלושה חיילים פקיסטניים נפצעו ללא הרוגים.
בשעות המוקדמות של 29 בדצמבר מחבלים ניסו לחדור למוצב צבאי בדרום וזיריסטן, וכתוצאה מכך נהרגו שבעה מחבלים. מאוחר יותר באותו יום, אירע פיצוץ במשרד הפנים של הטליבאן בקאבול, שגרם למותם של עשרה אנשי טליבאן, כולל מפקד, ולפציעתם של ארבעה נוספים. התקיפה, שהובילה גם להשמדת שלושה כלי רכב, יוחסה לחזית ההתנגדות הלאומית של אפגניסטן, שהייתה קשורה לכאורה לפקיסטן.
ב-30 בדצמבר 2024, נפרסו 15,000 חיילי טאליבן לאורך הגבול בין פקיסטן לאפגניסטן בתגובה להתנגשויות המתמשכות. הכוח כלל יחידות ברמת גדוד, מצוידות בטנקים מתקופת ברית המועצות וברכבי האמר אמריקאים שנשארו לאחר נסיגת ארצות הברית מאפגניסטן. בנוסף, כוחות אפגניים דיווחו על ביצוע תקיפות ארטילריות ועל התנגשויות עם פקיסטן באותו היום. הטאליבן הפקיסטני פרסם סרטון המראה את תפיסת מוצב גבול במחוז בג'אור(אנ'), אך נטען כי המוצב כבר פונה וכי הכוחות הפקיסטניים הועברו ממנו למוצבים חדשים ומבוצרים יותר לאורך הגבול.
ב-31 בדצמבר 2024, דווח כי הצבא הפקיסטני נכנס למסדרון וואחאן(אנ') ומתכונן להשתלט על האזור, אך מקורות מקומיים של הטאליבן הכחישו את נוכחות פקיסטן באזור.