stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
חגורת האבן הירוקה של איסואה
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6 7 8  Nutman, Allen P.; Friend, Clark R.L.; Horie, Kenji; Hidaka, Hiroshi (2007). "The Itsaq Gneiss Complex of Southern West Greenland and the Construction of Eorarchean Crust at Convergent Plate Boundaries" (PDF). Developments in Precambrian Geology. pp. 187–218. doi:10.1016/S0166-2635(07)15033-7. נבדק ב-3 בספטמבר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  Bennett, Vickie C.; Nutman, Allen P. (April 2014).
1 2 3  Moore, William B.; Webb, Alexander G. (26 בספטמבר 2013). "Heat-pipe Earth". Nature. 501: 505. doi:10.1038/nature12473. {{cite journal}}:  (עזרה)
1 2 3 4 5  Nutman, Allen; Bennett, Vickie; Friend, Clark; Van Kranendonk, Martin; Chivas, Allan (2016). "Rapid emergence of life shown by discovery of 3,700-million-year-old microbial structures". Nature. doi:10.1038/nature19355. נבדק ב-31 באוגוסט 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Bennett, Vickie C.; Nutman, Allen P. (2014). Isua Supracrustal Belt, West Greenland: Geochronology. Australia. p. 1. ISBN 978-94-007-6326-5.
↑  Rollinson, Hugh (5 בפברואר 2003). Metamorphic history suggested by garnet-growth chronologies in the Isua Greenstone Belt, West Greenland. Vol. 126. pp. 181–196. doi:10.1016/s0301-9268(03)00094-9. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  Naerra, T.; Schersten, A.; Rosing, M. T.; Kemp, A. I. S.; Hoffman, J. E.; Kokfelt, T.F.; Whitehouse, M. J. (במאי 2012). "Hafnium isotope evidence for a transition in the dynamics of continental growth 3.2 Gyr ago". Nature. 485 (7400): 627–630. doi:10.1038/nature11140. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  Hugh, Rollinson. "TTG Genesis and Archaean Crustal Growth". GEMRU. אורכב מ-המקור ב-2006-05-14. נבדק ב-2016-09-26.
↑  Appel, Peter W.; Rollinson, Hugh R.; Touret, Jacques L.R. (15 בנובמבר 2001). "Remnants of an Early Archean (>3.75 Ga) sea-floor hydrothermal system in the Isua Greenstone Belt". Precambrian Research. pp. 27–49. doi:10.1016/s0301-9268(01)00169-3. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Van Kranendonk, Martin J. (2011). "Cool greenstone drips and the role of partial convective overturn in Barberton greenstone belt evolution". Journal of African Earth Sciences. 60: 346–352. doi:10.1016/j.jafrearsci.2011.03.012.
↑  Mojzsis SJ, Arrhenius G, McKeegan KD, Harrison TM, Nutman AP, Friend CR (1996). "Evidence for life on Earth before 3,800 million years ago". Nature. pp. 55–59. doi:10.1038/384055a0. נבדק ב-1 בספטמבר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)תחזוקה - ציטוט: multiple names: authors list (link)
↑  Pease, Roland (31 באוגוסט 2016). "Wavy Greenland rock features 'are oldest fossils'". BBC. נבדק ב-31 באוגוסט 2016. {{cite news}}:  (עזרה)
1 2 3 4  Allwood, Abigail (31 באוגוסט 2016). "Geology: Evidence of life in Earth's oldest rocks". News and Views. Nature. {{cite news}}:  (עזרה)
הסלעים המרכיבים את החגורה. מתוך Nutman et al., 2007 ו-T Naerra et al., 2012.
ציר זמן המציג את התפתחות החגורה ואת שלבי פלישתם של סוגי סלע שונים לחגורה.
הערה: ציר ה-y אינו מציג מיקום יחסי של שכבות הסלע.
חסוס גאראי

חסוס גאראי וסינו (בבסקית: Jesus Garai Vecino; בספרדית: Jesús Garay Vecino,‏ 10 בספטמבר 1930– 10 בפברואר 1995) היה כדורגלן ספרדי-בסקי ששיחק כבלם. גאראי שיחק 10 שנים באתלטיק בילבאו, בין 1950 ל-1960, ולאחר מכן 5 שנים בברצלונה. את הקריירה שלו סיים במאלגה, ובסך הכול הופיע 341 פעמים בליגה הספרדית. כמו כן, ערך גאראי 29 הופעות במדי נבחרת ספרד, אותה ייצג במונדיאל 1962.
קריירה > בילבאו

גאראי החל את הקריירה המקצועית שלו בארנדיו, קבוצה מעיר הולדתו, בילבאו, ששיחקה אז בליגה השנייה. ב-1950, לאחר שירדה לליגה השלישית, הצטרף לאתלטיק בילבאו, הקבוצה הבכירה בעיר בפרט ובחבל הבסקים בכלל. גאראי הפך באופן מידי לאחד מעמודי התווך של הקבוצה והוא השתתף במשחקיה בעקביות במשך עשור. את הופעת הבכורה במדיה ערך ב-8 באוקטובר, בניצחון 9-4 על סלטה ויגו. ב-17 בדצמבר כבש שער ראשון בליגה הספרדית, בניצחון 4-3 על ברצלונה. הוא פתח בשני משחקי קופה אווה דוארטה, בהם גברה בילבאו על אתלטיקו מדריד וזכתה בתואר. לאחר שבעונתו הראשונה בקבוצה ערך 26 הופעות בליגה, בעונה הבאה פתח בכל 30 משחקי הליגה, והוא עזר לבילבאו להגיע למקום ה-2.
גם בעונת 1952/1953 פתח בכל מחזורי הליגה, אך בילבאו הידרדרה למקום ה-6. בעונה שלאחר מכן סיימה בילבאו פעם נוספת במקום ה-6, וגאראי פתח ב-27 משחקי ליגה וכבש את שערו השני בקריירה, בניצחון 5-1 על ראסינג סנטנדר ב-11 באוקטובר 1953. בגביע הספרדי הודחה הקבוצה ברבע הגמר על ידי ברצלונה. בסוף העונה הוחלף המאמן אנטוניו באריוס בפרדיננד דאוצ'יק הסלובקי.
גאראי נפצע באופן חמור ב-1954 והוא נעדר ממשחק עד פברואר 1955. מיד לאחר החלמתו שב להרכב הקבוצה, והוא פתח בכל משחקיה עד סיום העונה. גאראי זכה עם הקבוצה בגביע הספרדי לאחר שהיא גברה בגמר 1-0 על סביליה. גאראי שותף בכל משחקיה בטורניר בדרכה לזכייה. עונת 1955/1956 הייתה השיא המקצועי של גאראי בבילבאו. הוא זכה עם הקבוצה בדאבל - זכייה הן באליפות הליגה והן בגביע. בליגה פתח ב-27 משחקים והבקיע 3 שערים, כולל צמד ראשון בקריירה, במשחק בו ניצחה קבוצתו 5-0 את לאס פאלמס ב-9 באוקטובר 1955. גאראי פתח בכל משחקי הקבוצה בגביע, בו זכתה לאחר ניצחון 2-1 על אתלטיקו מדריד בגמר.
בעונת 1956/1957 השתתף לראשונה במשחקי גביע אירופה, בו הגיעה בילבאו עד לרבע הגמר, שם הודחה על ידי מנצ'סטר יונייטד האנגלית. גאראי המשיך לפתוח בהרכב בתדירות גבוהה, ובילבאו ירדה בליגה למקום ה-4. מהגביע הספרדי הודחה כבר בסיבוב הראשון, שמינית הגמר, על ידי אספניול. דאוצ'יק הוחלף בבלטסר אלבניס. בעונה הבאה הבקיע גאראי שני שערי ליגה ב-27 משחקים בהם שותף, אך בילבאו הידרדרה פעם נוספת, למקום ה-6. פעם נוספת, פתח בכל משחקי הגביע, עת זכתה בילבאו בתואר, תוך שהיא מדיחה את ברצלונה בחצי הגמר ומנצחת את ריאל מדריד 2-0 בגמר שנערך באצטדיונה הביתי, הסנטיאגו ברנבאו. הייתה זו זכייתו השלישית בגביע עם בילבאו.
בעונת 1958/1959, הפעם עם המאמן מרטים פרנסיסקו הברזילאי, סבל גאראי מפציעה שהגבילה את השתתפותו ל-10 משחקי ליגה בלבד, רובם בסוף העונה. בילבאו השתפרה והגיעה למקום ה-3. מהגביע הודחה על ידי ריאל מדריד בשמינית הגמר. בעונת 1959/1960 שב לשחק כרגיל בהרכבה של בילבאו. הוא פתח ב-29 משחקי ליגה, מבלי להבקיע שער, ועזר לקבוצתו להגיע פעם נוספת למקום ה-3. בסוף העונה פתח בכל משחקיה של בילבאו בגביע. לאחר שבמשחק הראשון של רבע הגמר הפסידה 3-1 לברצלונה, בגומלין הבקיע גאראי שער, בילבאו ניצחה 3-0 והעפילה לחצי הגמר. בחצי הגמר הובסה על ידי ריאל מדריד והודחה מהטורניר. השער מול ברצלונה היה השער האחרון שהבקיע במדי בילבאו. בסך הכול ערך 236 הופעות ליגה במדי אתלטיק בילבאו, בהן כבש 7 פעמים.
קריירה > ברצלונה ומאלגה

בתום 10 שנים בבילבאו, בקיץ 1960, עבר גאראי לברצלונה, מהבכירות שבכדורגל בספרד, שזכתה בעונה הקודמת באליפות ספרד ושילמה תמורת ההעברה 5.5 מיליון פסטות. הוא השתלב בקבוצתו החדשה במהרה, והוא השתתף בעקביות במשחקיה בליגה ובגביע אירופה. הוא הגיע עם הקבוצה עד לגמר גביע אירופה, כשבדרך לשם הדיחה ברצלונה את ריאל מדריד, לראשונה בתולדותיה, לאחר 5 זכיות רצופות במהדורות הראשונות של המפעל. במשחק הגמר, בו פתח בהרכב, הפסידה ברצלונה 3-2 לבנפיקה. בסך הכול ערך 27 הופעות בליגה ו-8 נוספות בגביע אירופה בעונת 1960/1961.
בעונה הבאה כבש גאראי את שערו הראשון במדי ברצלונה, ב-12 באוקטובר 1961, בניצחון 2-0 על ריאל אוביידו. הוא כבש שער ליגה נוסף באותה עונה, ובסך הכול השתתף ב-15 משחקי ליגה, בה הגיעה הקבוצה למקום השני. גאראי הגיע עם ברצלונה לגמר גביע ערי הירידים, שם הובסה על ידי ולנסיה. בעונת 1962/1963 סבלה הקבוצה מחוסר יציבות, ז'וזפ גונסלבו החליף את לאזלו קובאלה כמאמן הקבוצה באמצע העונה, והיא סיימה את העונה במקום ה-6 בליגה. גאראי הופיע ב-28 משחקי ליגה מבלי להבקיע. בסוף העונה זכתה ברצלונה בגביע הודות לניצחון 3-1 על ריאל סרגוסה בקאמפ נואו, משחק בו פתח גאראי בהרכב.
בעונת 1963/1964 נפצע באופן חמור, ובשל כך שיחק גאראי בשלושה משחקים בלבד. בשני בהם, נגד מורסיה ב-29 בספטמבר 1963, גם הספיק להבקיע שער. בעונה הבאה התאושש מהפציעה והוא השתתף ב-19 משחקי ליגה, ב-4 משחקי גביע ערי הירידים ובמשחק גביע נוסף. גם בעונה זו הציגה ברצלונה יכולת דלה באופן יחסי, החליפה מאמן במהלך העונה וסיימה במקום ה-6 בלבד. גאראי עזב את ברצלונה בקיץ 1965 והצטרף למאלגה. הוא שיחק שם במשך עונה אחת. גאראי השתתף ב-16 משחקי ליגה, ומאלגה סיימה במקום ה-13, בעקבותיו השתתפה בפלייאוף על המקום בליגה הראשונה. גאראי פתח בשני משחקי הפלייאוף מול גרנדה, שגברה על מאלגה ועלתה לליגה הראשונה במקומה. היו אלה משחקיו האחרונים של גאראי, שפרש לאחר מכן, בגיל 35.
קריירה > נבחרת ספרד

גאראי ערך את הופעת הבכורה במדי נבחרת ספרד במשחק ידידות מול בלגיה ב-19 במרץ 1953, שהסתיים בניצחון 3-1 לספרד. הוא החל לקחת חלק פעיל במשחקי הנבחרת במהלך מוקדמות מונדיאל 1958. הוא הבקיע את שערו היחיד במדי הנבחרת הספרדית ב-30 בינואר 1957, במשחק ידידות מול הולנד בו ניצחה ספרד 5-1. ספרד לא הצליחה להעפיל למונדיאל 1958 לאחר שסיימה במקום השני בביתה, אחרי סקוטלנד. גאראי פתח בשני משחקי שמינית גמר מוקדמות יורו 1960 מול פולין. ספרד ניצחה ועלתה לרבע הגמר, אך סירבה לשחק מול ברית המועצות על אדמתה ובשל כך הודחה טכנית. גאראי אמנם לא השתתף באף משחק במוקדמות מונדיאל 1962, אך הוא נכלל בסגל הנבחרת לטורניר הגמר, והוא ערך הופעה אחת בשלב הבתים, בהפסד 1-0 לצ'כוסלובקיה. היה זה משחקו ה-29 והאחרון במדי הנבחרת.
גאראי נפטר בבילבאו ב-10 בפברואר 1995.
תארים > אתלטיק בילבאו

אליפות ספרד (1): 1955/1956
הגביע הספרדי (3): 1954/1955, 1955/1956, 1957/1958
תארים > ברצלונה

הגביע הספרדי (1): 1962/1963
הערות שוליים

↑  La Hemeroteca de Mundo Deportivo,‏ 9.10.1950, עמ' 4
↑  La Hemeroteca de Mundo Deportivo,‏ 18.12.1950, עמ' 3
↑  Leyendas del Athletic Club de Bilbao - Garay,‏El Correo - Canal Athletic
| נבחרת ספרד – מונדיאל 1962 |
| --- | --- | --- |
|  1 ארקיסטאין •  2 סדורני •  3 כרמלו •  4 קויאר •  5 דל סול •  6 די סטפנו •  7 אצ'ברייה •  8 גאראי •  9 חנטו •  10 גראסיה •   11 ריבייה •  12 פיירו • 13 פצ'ין •  14 פושקש • 15 מרטינס • 16 רייחה • 17 רודרי • 18 אדלרדו • 19 סנטמריה • 20 סגרה • 21 לואיס סוארס • 22 ורז'ס • מאמן: הררה |  1 ארקיסטאין •  2 סדורני •  3 כרמלו •  4 קויאר •  5 דל סול •  6 די סטפנו •  7 אצ'ברייה •  8 גאראי •  9 חנטו •  10 גראסיה •   11 ריבייה •  12 פיירו • 13 פצ'ין •  14 פושקש • 15 מרטינס • 16 רייחה • 17 רודרי • 18 אדלרדו • 19 סנטמריה • 20 סגרה • 21 לואיס סוארס • 22 ורז'ס • מאמן: הררה | ספרד |
טוליו לומברדו

| --- | --- |
 לידה:  1455? ונציה, הרפובליקה של ונציה 
 פטירה:  17 בנובמבר 1532 (בגיל 77 בערך) ונציה, הרפובליקה של ונציה 
 תחום יצירה:  פיסול 
 זרם באמנות:  רנסאנס 
 הושפע על ידי:  פייטרו לומברדו 
 יצירות ידועות:  Belluno Cathedral San Martino, Tomb of the Dodge Andrea Vendramin 
 
הפסל "אדם" מאת טוליו לומברדו; הפסל נמצא במוזיאון המטרופוליטן לאמנות בניו יורק. בשנת 2002 קרס ונשבר לרסיסים, וב-2014, אחרי עבודות רסטורציה, הושב על כנו
טוליו לומברדו הידוע גם כטוליו סולארי (איטלקית: Tullio Lombardo; ‏ סביבות 1455 – 17 בנובמבר 1532) היה פסל, איש הרנסאנס האיטלקי.
חייו

לומברדו היה בנו של פייטרו לומברדו ואחיו של אנטוניו לומברדו. בני משפחת לומברדו עבדו יחד בעיטור כנסיות, קברים ומבני ציבור, והחוקרים מתקשים לעיתים בייחוס יצירות פרטני למי מהם. טוליו לומברדו החל את דרכו העצמאית ב-1481 בפיסול בכנסיית סנטה מריה דיי מיראקולי בוונציה. הוא השתתף בעבודות הפיסול בבזיליקת סנטי ג'ובאני אי פאולו (אנ'), שבה יצר את מצבות קבריהם של דוכסי ונציה אנדראה ונדראמין ופייטרו מוצ'ניגו בדגמי קשת ניצחון רומית עם תבליטים ופסלים של לוחמים בשריונות רומיים. לומברדו השלים את מצבת הקבורה של מרקו קורנארו בכנסיית השליחים בוונציה (איט') וכמו כן עיצב את האפריז בקפלת קורנארו בבזיליקת סנטה מריה גלוריוזה דיי פרארי. הוא היה שותף בעיטור גרם המדרגות שבסנטה מריה דיי מיראקולי (ונציה). טוליו לומברדו יצר עבודות פיסול גם מחוץ לעיר ונציה – בערים טרוויזו ופדובה שבמחוז ונטו, עבור בית גונזגה במנטובה ואף עבד בבזיליקת פרנציסקוס הקדוש ברוונה (איט').
חצי האי קינג

|  נתונים גאוגרפיים |
| --- | --- |
 מיקום:  ים בלינגסהאוזן 
 קואורדינטות:  72°12′S 100°15′W﻿ / ﻿72.2°S 100.25°W﻿ / -72.2; -100.25
 נתונים מדיניים
 על שם:  ארנסט קינג 
  (למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיחצי האי קינג(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיחצי האי קינג
 
חצי האי קינג (באנגלית: King Peninsula) הוא חצי אי רחב, מכוסה קרח, בארץ אלזוורת' שבאנטארקטיקה.
חצי האי ממוקם מדרום לאי ת'רסטון, ומהווה את חופו הדרומי של מצר פיקוק.
אורכו של חצי האי 200 קילומטרים, ורוחבו 40 קילומטרים.
חצי האי בולט לכיוון מערב, בין מדף הקרח אבוט, ומדף הקרח קוסגרוב, ומגיע עד ים אמונדסן.
היסטוריה > גילוי ומיפוי חצי האי

חצי האי צולם מהאוויר על ידי צי ארצות הברית במסגרת מבצע קפיצה לגובה בין השנים 1946–1947.
בעת מיפויו לא היה ברור אם מדור באי ארוך, או בחצי אי.
בתצלומים נוספים שצולמו על ידי צי ארצות הברית בשנת 1966 ניתן לראות כי מדובר בחצי אי, אולם באותה שנה ועדת השמות הגאוגרפיים של ארצות הברית (US Board on Geographic Names) פרסמה שמדובר באי.
היסטוריה > מקור השם

שמו של חצי האי ניתן לו על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים.
חצי האי נקרא על שמו של אדמירל ארנסט ג'י. קינג (Ernest J. King) מצי ארצות הברית, שהיה ראש מטה המבצעים של הצי בשנים 1942–1945, ואשר אישר את עבודות ההכנה שנדרשו לצורך מבצע קפיצה לגובה.
הערות שוליים

1 2  גאזט השמות האנטארקטיים הרשמי של ארצות הברית
1 2 3 4 5 6 7 8 9  מידע גאוגרפי והיסטורי
חגורה געשית

הר הגעש רואפהו, בחגורה הגעשית של טאופו
חגורה געשית היא חבל גאולוגי נרחב פעיל מבחינה געשית. חגורות געשיות מצויות לרוב לאורך גבולות בין לוחות טקטוניים ועשויות להכיל כמה שדות ומתחמים געשיים. חגורות געשיות דומות במבנה לרכסי הרים, אך ההרים בחגורות אלה לא נוצרו באמצעות אורוגנזה אלא הם הרי געש.
היווצרות

חגורות געשיות עשויות להיווצר במגוון מיקומים טקטוניים. אחד מהם הוא אזורי הפחתה – אזור בו חודר קרום אוקייני כבד וקר מתחת לקרום אחר, ובעומק אזור החיכוך ביניהם נוצרת מאגמה. אחת מהחגורות הגעשיות הגדולות ביותר שנוצרו בדרך זו היא החגורה הגעשית אוחוצק-צ'וקוטקה (Okhotsk-Chukotka Volcanic Belt), הנמתחת לאורך 3,200 ק"מ מים אוחוצק עד לאוקיינוס הקרח הצפוני, בגבול בין הלוח האירו-אסייתי והלוח הצפון-אמריקאי. החגורה – הכוללת כ-2 מיליון קילומטרים מעוקבים של סלעי יסוד – נוצרה מהפחתה של לוח קוּלָה בתנועתו צפונה מתחת ללוח הצפון-אמריקאי לפני כ-55 מיליון שנה.
מקום נוסף בו נוצרות חגורות געשיות הוא מעל נקודות חמות, והן נקראות "שרשרות געשיות". הגאולוג הקנדי ג'ון טוזו וילסון (John Tuzo wilson) הגה ב-1963 את הרעיון כי שרשרת של הרי געש דוגמת הוואי היא תוצאה של תנועה איטית של לוח טקטוני מעל נקודה חמה ה"קבועה" עמוק מתחת לקרום. עד כה זיהו גאולוגים בין 40 ל-50 נקודות חמות כאלה בהיקף כדור הארץ, והפעילות ביותר מצויות מתחת לאיי הוואי, גלאפגוס, ראוניון ואיסלנד וכן מתחת לילוסטון. דוגמה לחגורה געשית שנוצרה בדרך זו היא החגורה הגעשית של אנאהים (Anahim Volcanic Belt) בקולומביה הבריטית, שנוצרה בעת מעבר הלוח הצפון-אמריקאי מעל הנקודה החמה של אנאהים. חגורה זו כוללת שרשרת של הרי געש במערבה ומתחמים געשיים במזרחה.
מרבית החגורות הגעשיות של נקודות חמות הן בזלתיות, מאחר שהן נוצרות מעל לליתוספירה אוקיינית. כתוצאה מכך, התפרצותם נפיצה פחות מזו של חגורות געשיות באזור הפחתה. חגורות געשיות הנוצרות מעל נקודה חמה פנים-לוחית הן ריוליטיות ולכן נפיצות יותר.
תפוצה

חגורות געשיות מצויות מעל אזורים של טמפרטורות גבוהות במיוחד (700-1,400 מעלות) במקום בו נוצרת מאגמה באמצעות התכה חלקית של סלעים בקרום ובמעטפת העליונה. אזורים אלה נוצרים לרוב לאורך שולי לוחות בעומק של 10-50 ק"מ.
שרידיהן המעוותים והסחופים של חגורות געשיות עתיקות נמצאים באזורים געשיים לא פעילים כגון השילד הקנדי. שילד זה כולל יותר מ-150 חגורות געשיות שמוצאן בפרקמבריון (600-1,200 מיליון שנים), וסחיפה שחלה בהם הפכה אותם למישורים שטוחים. אזורים אלה הם חגורות ירוקות שנוצרו בקראטונים מהארכאיקון ומהפרוטרוזואיקון בין גופים גרניטיים וגנייסיים, ומתאפיינות בהתמרה מסוגים שונים של רצפים געשיים מאפייים ואולטרה-מאפייים הקשורים לסלעי משקע. נראה שחגורות ירוקות אלה נוצרו במרכזי התפשטות אוקייניים קדומים ובקשתות געשיות. החגורה הירוקה של אביטיבי (Abitibi greenstone belt) באונטריו ובקוויבק היא אחת החגורות הירוקות הגדולות בעולם.
תפוצה > טבעת האש

הטבעת הפסיפית – שולי היבשות המקיפות את האוקיינוס השקט – היא אוסף של חגורות געשיות היוצרות את טבעת האש, בהן:
החגורה הגעשית האנדית (Andean Volcanic Belt) – שרשרת של הרי געש המצויה לאורך השוליים המערביים של אמריקה הדרומית ומחולקת לשלושה מקטעים: צפוני, מרכזי ודרומי.
הקשת הגעשית של אמריקה המרכזית – חגורת איים געשיים שהתחברו באמצעות סלעי משקע לרצף יבשתי המחבר את שתי האמריקות.
הרי הגעש של מזרח באחה קליפורניה הדרומית יוצרים חגורה געשית במפרץ קליפורניה.
רכס קסקייד במערב אמריקה הצפונית – נוצר מהפחתה של לוח חואן דה פוקה מתחת ללוח הצפון-אמריקאי. רכס זה כולל כמה חגורות געשיות – בהן החגורה הגעשית של פמברטון (Pemberton Volcanic Belt) והחגורה הגעשית של גריבלדי (Garibaldi Volcanic Belt) בהרי הקסקייד הקנדיים, והרי געש ידועים דוגמת הר הוד, הר סנט הלנס והר ריינייר בשטח ארצות הברית.
החבל הגעשי הצפון-קורדילרי במערב קנדה.
החגורה הגעשית אלרט ביי (Alert Bay Volcanic Belt) – חגורה געשית מהנאוגן שעברה סחיפה רבה, בצפון האי ונקובר.
החגורה הגעשית של סטוצ'י (Setouchi Volcanic Belt) – חגורה געשית ביפן שנוצרה במיוקן.
החגורה הפיליפינית (Philippine Mobile Belt) – הכוללת את מרבית איי הפיליפינים.
החגורה הגעשית של טאופו (Taupo Volcanic Zone) – באי הצפוני של ניו זילנד, במרכזה נמצא אגם טאופו – אגם לוע שנקווה בתוך קלדרה.
חגורת הר ריד (Mount Read Volcanics) – חגורה געשית במערב טסמניה שמקורה בקמבריון.
תפוצה > חגורות געשיות נוספות

החגורה הגעשית הטרנס-מקסיקנית – הנמשכת לאורך 900 ק"מ ממערב למזרח לרוחב דרום מקסיקו.
תצורת בראבו לייק (Bravo Lake Formation) – חגורה געשית מאפית ומשטח בזלת נרחב באי באפין בקנדה.
החגורה הגעשית החופית (Coastal Volcanic Belt) – משתרעת לאורך החוף המערבי של אמריקה הצפונית, מחופי מסצ'וסטס בארצות הברית ועד ניו-ברנזוויק בקנדה. חגורה געשית זו – שנוצרה בסילור המאוחר – היא אחד מן החבלים הגעשיים הדו-אופניים הגדולים בעולם, ומורכבת ממאגמה בזלתית וריוליטית.
קשת האלמאהרה – חגורה געשית המורכבת מקשת איים במזרח אינדונזיה.
הרי טושטלאס (Tuxtlas) – חגורה געשית המשתרעת לחופי וראקרוס במפרץ מקסיקו. רכס זה משך תשומת-לב בשל היותו אנומליה געשית מבודדת המרוחקת כ-150 ק"מ מהחגורה הגעשית הטרנס-מקסיקנית וכ-330 ק"מ מהקשת הגעשית של מרכז אמריקה, בשל פעילותו החריגה של הר הגעש סן מרטין טושטלאס ומפני שהוא מייצג גשר בין שתי תקופות גאולוגיות: מרבית הגעשיות בו התרחשה בפליוקן, עם כיסוי נרחב בסוף הפליסטוקן.
תפוצה > חגורות איים

חגורות געשיות ימיות הן שרשרות של הרי געש תת-ימיים:
שרשרת קוב-איקלברג המשתרעת מהשקע האלאוטי עד רכס חואן דה פוקה
איי קודיאק-בואי בדרום מפרץ אלסקה.
איי לואיסוויל בדרום-מערב האוקיינוס השקט.
שרשרת איי הוואי-אמפרור הכוללת את איי הוואי והרי געש תת-ימיים, המשתרעת ממרכז האוקיינוס השקט ועד לשקע האלאוטי.
איי ניו אינגלנד – שרשרת הרי געש תת-ימיים במערב האוקיינוס האטלנטי – חגורה געשית המהווה שריד למעבר הנקודה החמה של ניו אינגלנד המצויה היום מתחת לאיים האזוריים.
רכס חואן פרננדז (Juan Fernández Ridge) – רכס באוקיינוס השקט המורכב מאיים געשיים ומהרי געש תת-ימיים בלוח נסקה.
ראו גם

גאולוגיה - מונחים
משטח בזלת נרחב
מתחם געשי
שדה געשי
לקריאה נוספת

Encyclopedia of Volcanoes,‏ ISBN 0-12-643140-X ,Academic Press
הערות שוליים

↑  החגורה הגעשית של אנאהים
↑  קורדילרה (cordillera) – מונח המשמש לציון רכס הרים חופי גדול, נובע מהמילה הספרדית cordilla – חבל
↑  חגורת מוביל – מונח נרדף ל"חגורה אורוגנית", אזור מאורך וצר בו מתרחשת אורוגנזה
↑  הרי טושטלאס – אנומליה געשית
החגורה הגעשית של אנאהים
הקשת הגעשית של אמריקה המרכזית
צילום של אסטרונאוט: בשליש התחתון – המקטע המרכזי בחגורה הגעשית האנדית
הרי געש בחגורה הגעשית הטרנס-מקסיקנית
שרשרת האיים הגעשיים התת-ימיים של ניו אינגלנד
טים רות' (גיטריסט)

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  6 בדצמבר 1975 (בן 48) 
 מוקד פעילות:  קנדה 
 תקופת הפעילות:  מ-1997 
 סוגה:  דת' מטאל טכני 
 כלי נגינה:  גיטרה 
 חברת תקליטים:  DVS Records 
 
טים רות' (נולד ב-6 בדצמבר 1975) הוא גיטריסט וזמר הרקע של להקת הפרוגרסיב מטאל/דת' מטאל מלודי הקנדית אינטו איטרניטי.
רות' היה בין מקימי הלהקה, נחשב למוביל של אינטו אירניטי, מנגן את רוב סולואי הגיטרה ובמקור היה הסולן של הלהקה.
רות' מנגן כבר 18-19 שנים על גיטרה, בתקופה זאת פיתח לעצמו טכניקת נגינה לא שגרתית של פריטה לסירוגין, סוויפינג וטאפינג.
השירה שלו מורכבת משירה נקיה וגבוה של פאוור מטאל, וכן צרחות בלאק מטאל.
רות' פרסם ביוטיוב מספר סרטונים בהם הוא מלמד את הצופים לנגן שירים של אינטו איטירניטי על גיטרה, וכן מספר שיעורי טכניקה.
חוק בתי דין דתיים (מניעת הפרעה)

| --- | --- |

 פרטי החוק
 תאריך חקיקה:  18 במרץ 1965
 תאריך חקיקה עברי:  י"ד באדר ב' תשכ"ח
 גוף מחוקק:  הכנסת החמישית
 חוברת פרסום:  ספר החוקים 452, עמ' 115
 הצעת חוק:  ממשלתית
 משרד ממונה:  המשרד לשירותי דת
 מספר תיקונים:  1
 נוסח מלא:  חוק בתי-דין דתיים (מניעת הפרעה), תשכ"ה-1965
 
חוק בתי-דין דתיים (מניעת הפרעה), תשכ"ה-1965 הוא חוק המקנה לבתי דין דתיים סמכות לענישת מי שמפריע בהליך הדיון בבית הדין.
חקיקה

החוק נועד להחיל על בתי דין דתיים אותן סמכויות לטיפול במפריעים כמו שיש לבתי המשפט על פי חוק בתי המשפט, סעיף 72. החוק אושר בממשלה ביוני 1964 ואושר בכנסת ב-9 במרץ 1965.
פרשנות

החוק קובע שלפני ענישה על פי החוק תינתן התראה. על כך כתב השופט מישאל חשין:
כן קבע בית המשפט העליון כי "ההתראה האמורה צריכה למצוא ביטוי בפרוטוקול הדיון".
על הצורך בהתראה למפריע בישיבה של בית דין, כתבה נשיאת בית המשפט העליון, דורית ביניש:
”סמכותו הייחודית של בית הדין להטיל סנקציה עונשית על האדם המפריע, מבלי לקיים הליך פלילי כסדרו, מחייבת כי בית הדין יזהיר בצורה מפורשת את המפריע באשר לאפשרות כי יטיל עליו עונש אם לא יימנע מהפרעה לדיוני בית הדין, ולפרש את סוג העונש הצפוי”.
הערות שוליים

↑  ענייני תחיקה בישיבת הממשלה, חרות, 15 ביוני 1964
↑  בש"פ 2022/98 סידוניה רידר נ' הרב דוד אוחיון ומר רידר, ניתן ב־29 במרץ 1998
1 2  בש"פ 10071/06 פלונית נ' בית הדין הרבני האזורי בנתניה, ניתן ב־7 בדצמבר 2006
טולי באומן

| --- | --- |

תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  1933 ארגנטינה
 פטירה:  10 בינואר 2015 (בגיל 82 בערך)
 תחום יצירה:  צייר ופסל
 פרסים והוקרה:  פרס מפעל חיים מטעם משרד התרבות והספורט
 צאצאים:  שלומית באומן 
 
שאול (טולי) באומן (1933 - 10 בינואר 2015) היה צייר ופסל ישראלי, יליד ארגנטינה.
ביוגרפיה

שאול באומן נולד בארגנטינה בשנת 1933. בשנת 1956 עלה לישראל והתיישב בקיבוץ עמיר. החל לעסוק באמנות כאוטודידקט. באומן שימש כיו"ר של איגוד האמנים של התנועה הקיבוצית והיה מיוזמי אירוע "תל חי 80". בשנת 1986 הקים, ביחד עם רעיתו אילנה, את המרכז לאמנויות בגבעת חביבה ובשנת 1989 היה ממקימי כתב העת לאמנות "סטודיו". בשנת 2014 זכה בפרס מפעל חיים מטעם משרד התרבות והספורט
כחבר קיבוץ עמיר הוא הצליח לרתום את התנועה הקיבוצית למפעלי עשייה, שהותירו חותם עמוק על התרבות בישראל".
יצירתו של באומן משלבת טכניקות של הדפס עם פיסול. ברבות מעבודותיו מובלט פן חברתי ופוליטי. בעבודה "מקלט" (1980), לדוגמה, הציג כתבות עיתון שנושאן הפגזות בגליל העליון, אותן הדפיס על אבנים. בשנת 1983 יצר פסל בטכניקה דומה בעקבות מותו של אמיל גרינצוויג.
היה שחמטאי חובב ויזם את "תחרות הבנים" המסורתית, בקיבוץ עמיר, לזכרם של בני הקיבוץ, שנפלו במערכות ישראל. התחרות הפכה למסורת.
נפטר בשנת 2015, והובא למנוחות בבית העלמין של קיבוצו עמיר.
היה אב לשניים. בתו, שלומית באומן, היא אמנית קרמיקה, פסלת ואוצרת.
פרסים

פרס להדפס, קאדקס, ספרד (1983)
פרס מפעל חיים בתחום האמנות הפלסטית, משרד התרבות והספורט על פועלו ותרומתו הייחודית לקידום והעשרת תחום אמנות הפלסטיק בישראל (2014). נימוקי ועדת הפרס: "טולי באומן שייך לקבוצה קטנה מאוד, קטנה מדי של אנשים שהעשייה העקבית, העיקשת והעקרונית שלהם, מסמנת ומפלסת דרכים חדשות בעולם האמנות הישראלי בכוח האישיות המיוחדת שלו, היזמות למען הכלל והחזון התרבותי-חברתי מרחיק הלכת שלו" (באומן נפטר יומיים לפני קבלת הפרס, שהוענק ב-2015).
טולי תעלולי

טולי תעלולי היא סדרת ספרים לילדים מאת גלילה רון פדר עמית.
הספר הראשון בסדרה נכתב בשנת 1990, והספר האחרון בסדרה יצא ב-2018.
סך הכל יצאו לאור 30 ספרים בסדרה.
דמויות

טולי – המכונה גם "טולי תעלולי", היא המספרת בסדרה והדמות הראשית בה. כנובע מכינוייה, היא מבצעת תעלולים רבים עם חבריה, לעיתים לטובת אחרים. שמה האמיתי הוא טליה אך מכיוון שהיא שנאה את שמה היא קראה לעצמה טולי. יש לה שער מתולתל ופרוע.
אביה של טולי – כאמור, מאז גירושיו עם אמה של טולי אביה של טולי מגדל אותה. שמו לא נאמר במהלך הסדרה.
אלון – הוא אחד החברים של טולי. אלון הוא ילד דאגן יחסית אך כמו כל חבריה של טולי הוא שובב ומשתתף בתעלולים רבים. לאלון יש שיער קוצני, עיניים גדולות ומספר נמשים. למרות הכחשותיו, לאלון יש פחד מחיסונים.
דובי – המכונה "דובי השמן", הוא חבר נוסף של טולי. יש לו שיער קצר ומעט מתולתל. כמשתמע מכינויו, הוא יחסית שמן. מלבד כינויו כ"דובי השמן", חבריו לא לעגו לו על כך, אך בספר השני שלושה ילדים הציקו לו על כך.
דגן תמרי – היא אחת מחברותיה של טולי. לדגן שני חברים דמיוניים, שוקי ואריק. דגן הנוטה לכעוס לעיתים קרובות יחסית, כועסת גם על כל מי שאומר לה שחבריה אינם אמיתיים.
נועה – היא חברה נוספת של טולי. יש לה משקפיים ותמיד היא קושרת את שערה בקוקיות. נוטה לבכות יותר משאר חבריה.
שמיל "הטבח הסיני" – הוא הטבח הראשי בכפר. שמו המקורי הוא צ'ין אך כולם קוראים לו שמיל. בשל מוצאו הסיני שמיל אומר ל' במקום ר'. יש לו שער קצר וחלק. טולי וחבריה נוהגים לספר לשמיל על תעלוליהם והוא אף עוזר להם כמיטב יכולתו. פעם אחת הוא אף התרכז כל כך בלעזור להם עד שהוא שם בטעות יותר מדי מלח באוכל.
ניצה – מורתם של טולי וחבריה. ניצה היא מורה טיפוסית, צעקנית, קשוחה ולא אוהבת תעלולים. עם זאת, היא אישה נחמדה וכוונותיה טובות.