stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אנג'ה פוסטקוגלו
קריירת אימון > סלטיק

פוסטקוגלו הפך למאמן קבוצת ליגת העל הסקוטית סלטיק ב-10 ביוני 2021 והפך אותו לאוסטרלי הראשון שמאמן מועדון גדול באירופה. אוהדי סלטיק, שזה עתה איבדה את אליפות הליגה ליריבתה הגדולה גלאזגו ריינג'רס לראשונה מזה עשור, לעגו בתחילה למינויו של פוסטקוגלו, אך הוא הגיב בזכייה באליפות.
משחק הבכורה של פוסטקוגלו בסלטיק היה במסגרת מוקדמות ליגת האלופות ב-20 ביולי, תיקו 1–1 מול מועדון ליגת העל הדנית מיטיולן משער של ליאל עבדה. הפסד 2–1 במשחק השני בדנמרק הוביל להדחה שמונה ימים לאחר מכן. הוא הפסיד את משחק הליגה הראשון שלו 1–2 בחוץ להארט אוף מידלות'יאן ב-31 ביולי. ב-19 בדצמבר 2021 זכתה סלטיק בגביע הליגה הסקוטית לאחר שניצחה בגמר את היברניאן 2–1 בהאמפדן פארק. ב-2 בפברואר ניצחון 3–0 על ריינג'רס העלה את סלטיק לראש טבלת הליגה בפעם הראשונה העונה, וסיים רצף של 13 משחקים ללא הפסד למאמן היריב ג'ובאני ואן ברונקהורסט. הקבוצה שמרה על היתרון וזכתה באליפות ב-11 במאי מחזור אחד לסיום לאחר תיקו 1–1 מול דנדי יונייטד. פוסטקוגלו הפך לאוסטרלי הראשון שזוכה באליפות באירופה. הוא היה מאמן החודש בליגה חמש פעמים בעונתו הראשונה, באוקטובר 2021 ומינואר עד אפריל 2022, וזכה במאמן השנה בסקוטלנד של ארגון השחקנים ואיגוד הכתבים.
את עונת 2022/23 פתחה סלטיק עם ניצחון 2–0 על אברדין ב-31 ביולי בסלטיק פארק. סלטיק שלטה בליגה בעונתו השנייה של פוסטקוגלו במועדון, וזכתה באליפות שנייה ברציפות ו-53 בסך הכל. ב-26 בפברואר 2023 זכה פוסטקוגלו בגביע הליגה השני שלו ברציפות לאחר ניצחון 2–1 על ריינג'רס בגמר. סלטיק סיימה את העונה עם טרבל מקומי שמיני לאחר שזכתה בגביע הסקוטי לאחר ניצחון על אינברנס קלדוניאן טיסל ב-2 ביוני במשחקו האחרון של פוסטקוגלו במועדון.
קריירת אימון > טוטנהאם הוטספר

ב-6 ביוני 2023 מונה פוסטקוגלו למאמן הראשי של טוטנהאם הוטספר בחוזה לארבע שנים, והפך למאמן האוסטרלי הראשון בפרמייר ליג.
חיים אישיים

פוסטקוגלו גדל במלבורן, ויקטוריה, ומגיל צעיר שיחק פוטבול אוסטרלי.
פוסטקוגלו נשוי לג'ורג'יה, שעבדה בסאות' מלבורן כמנהלת שיווק בזמן שכיהן כמאמן, ויש להם שלושה בנים. בנם הבכור, ג'יימס, משרת בכוחות המזוינים של יוון.
ב-2018 אמר בריאיון שאביו, שמת באותה שנה, עבד קשה בכל יום בחייו: "אנשים אומרים שהם הולכים לארץ אחרת בשביל חיים טובים יותר. להורים שלי לא היו חיים טובים יותר, הם נסעו לאוסטרליה כדי לספק לי הזדמנויות לחיים טובים יותר". הזמן המשותף היחיד של אנג'ה ואביו היה רק כשהלכו ביחד למשחק כדורגל. על קריירת האימון שלו אמר כי "המוטיבציה שלי היא תמיד לייצר קבוצות שאבא יהנה לראות". פוסטקוגלו גדל לאהוד את ליברפול וא.א.ק. אתונה.
בנובמבר 2022 נכנס פוסטקוגלו נכנס להיכל התהילה של הכדורגל האוסטרלי על תרומתו יוצאת הדופן לענף על המגרש ומחוצה לו, כשחקן וכמאמן.
תארים > כשחקן

אליפות ה-NSL: ‏1984, 1990/91
האזור הדרומי של ה-NSL: ‏1984, 1985
גביע ה-NSL: ‏1989/90
גביע דוקרטי: 1989, 1991
גביע באפלו: 1988
הגביע הטרנס-טסמני: 1988
תארים > כמאמן

אליפות ה-NSL: ‏1997/98, 1998/99
ליגת האלופות האוקיאנית: 1999
אליפות ליגת העל האוסטרלית בכדורגל: 2010/11, 2011/12
אליפות אוקיאניה עד גיל 17: 2001, 2003, 2005
אליפות אוקיאניה: 2001, 2002, 2005
אליפות דרום-מזרח אסיה עד גיל 19: 2006
גביע אסיה בכדורגל: 2015
ליגת העל היפנית בכדורגל: 2019
ליגת העל הסקוטית: 2021/22, 2022/23
הגביע הסקוטי: 2022/23
גביע הליגה הסקוטית: 2021/22, 2022/23
מורן ירחי

אין תמונה חופשית
מורן ירחי (נולדה ב-7 במרץ 1980) היא חוקרת תקשורת, פרופסור חבר וראש ההתמחות בתודעה והשפעה בדיגיטל בבית הספר לתקשורת באוניברסיטת רייכמן, ראש התוכנית לדיפלומטיה ציבורית, עמיתה בכירה במכון אבא אבן לדיפלומטיה בינלאומית, וחוקרת בכירה במכון ללוחמה בטרור (ICT) באוניברסיטת רייכמן.
רקע אקדמי

ירחי אובחנה כדיסלקטית בכיתה י"א, לדבריה לקות הלמידה לא הגדירה אותה ורמת הפיצוי שלה הייתה גבוהה ואפשרה לה הצטיינות בלימודים.
למדה לימודי התואר הראשון בתקשורת ומדע המדינה באוניברסיטת חיפה. סיימה את התואר בהצטיינות יתרה ב-2003. לימודי תואר שני במדע המדינה בתקשורת פוליטית באוניברסיטת חיפה, במסלול מואץ. סיימה ב-2004 כמצטיינת הדיקן ללימודים מתקדמים. תזת ה־MA של ירחי עסקה בהבדלים בסיקור הטרור העיתונות הישראלית – מרכז מול פריפריה. בשנת 2012, בגיל 32, קיבלה תואר דוקטור מהאוניברסיטה העברית בירושלים.
מחקריה של ירחי עוסקים בעיקר בסיקור תקשורתי של קונפליקטים וטרור, בדיפלומטיה ציבורית וביכולת של שחקנים פוליטיים לקדם את מסריהם במסגרת מלחמת התדמית, ובסיקור מערכות בחירות בתקשורת המסורתית וברשתות החברתיות. ירחי פרסמה עשרות מאמרים בכתבי עת מובילים בתחום התקשורת הפוליטית.
ירחי זכתה במספר פרסים ומלגות: פרס נינה וויין לתקשורת ציבורית ובינלאומית לשנת 2012, פרס הכט לשנים 2012-3, פרס קרן ענבר ב-2013 על עבודת הדוקטורט "דיפלומטיה פומבית בעידן של טרור", פרס מאמר מצטיין של המחלקה לתקשורת המונים בכנס השנתי של התאחדות התקשורת הבינלאומית לשנת 2014, ופרס מאמר מצטיין של המחלקה לתקשורת פוליטית בכנס השנתי של התאחדות התקשורת הבינלאומית לשנת 2019.
מ-2014 עומדת בראש התוכנית לדיפלומטיה ציבורית, תוכנית מצטיינים שמכשירה סטודנטים ישראליים ובינלאומיים לפעול בעולם הדיפלומטיה הציבורית ולהשפיע על תדמית ישראל בעולם
חיים אישיים

ירחי גרה בקיבוץ כברי, נשואה לאמיר ואם לתאומים, טבעונית.
הערות שוליים

↑  פרופ' מורן ירחי, חוקרת ומרצה לתקשורת פוליטית, אוניברסיטת רייכמן בכנס השנתי של אגודת ניצן
↑  מורן ירחי, באתר inbar (באנגלית)
↑  המשפיעות ברדיו תל אביב: המשפיעות בזמן מלחמה - עם פרופ. מורן ירחי, יום שני, 27 בנובמבר, 2023 on Apple Podcasts, באתר Apple Podcasts (באנגלית אמריקאית)
↑  הכירו את מורן ירחי: הנערה הדיסלקטית שהפכה לפרופסור באוניברסיטת רייכמן
↑  פרופ' מורן ירחי, באתר אוניברסיטת רייכמן
↑  רשימת מחקרים וחיבורים שזכו בפרסי קרן ענבר
↑  הכר את המרצה - פרופ' מורן ירחי, נבדק ב-2024-04-28
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "מורן ירחי".
שרון אס

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  9 במאי 1966 (בת 58) י"ט באייר התשכ"ו
 מדינה:  ישראל 
 שפות היצירה:  עברית 
 בן או בת זוג:  עמליה זיו 
 פרסים והוקרה:  פרס ביאליק (2012) 
 
שרון אס (נולדה בי"ט באייר ה'תשכ"ו, 9 במאי 1966) היא משוררת, מסאית ומורה ישראלית.
ביוגרפיה

שרון אס היא בעלת תואר שני בלימודים קלאסיים באוניברסיטת תל אביב. היא בוגרת כיתת השירה של הליקון. בנוסף הנחתה סדנאות כתיבה במסגרת מתא"ן וכיום מנחה סדנאות ומרצה בחוג לספרות באוניברסיטת תל אביב, אוניברסיטת בן-גוריון וב"מכון כרם" להכשרת מורים בירושלים. אס היא כלת פרס ראש הממשלה לשירה לשנת 2003, כלת פרס ביאליק לשנת 2012 על ספרה "האוריום", וכלת פרס יהודה עמיחי לשירה עברית לשנת תשע"ח על ספרה "מוזיקת הנתיב הרחב".
אס מתגוררת בתל אביב, נמצאת בזוגיות עם ד"ר עמליה זיו מהחוג לספרות באוניברסיטת תל אביב ואם לילד.
ספרי שיריה

אם ההר נעלמה, תג-הליקון, 1997.
הזר ואשת החול, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2001.
נתיני השמש, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2005.
האוריום, סדרת "כבר" לשירה, הוצאת מוסד ביאליק, 2012.
מוזיקת הנתיב הרחב, הוצאת אפיק, 2015.
היום שאחרי (מסה על פרידתו של סופוקלס מהשירה), הוצאת אפיק, 2019.
המגרפה, הוצאת אפיק, 2021.
עם בוא הבוקר או שמות העצים, הוצאת מקום לשירה, 2024.
פרסים

2022, פרס ברנר, על ספרה המגרפה
הערות שוליים

↑  מערכת וואלה!‏, הוכרזו הזוכים בפרס ביאליק לספרות, באתר וואלה, 14 במאי 2012.
↑  טקס פרס יהודה עמיחי לשירה עברית לשנת תשע"ח, באתר משכנות שאננים
↑  תהל פרוש, משהו כאן שבור לרסיסים, באתר הארץ, 22 ביוני 2008
↑   אלון רג'ואן, שרון אס נפרדת מחברה גוססת, באתר הארץ, 27 באוגוסט 2024
↑   אדם רצון, התפקיד הגדול של השירה — להציל מהבדידות, באתר הארץ, 25 באוקטובר 2024
↑  ynet, תמר וייס-גבאי זכתה בפרס ברנר לספרות לשנת 2022, באתר ynet, 19 באוקטובר 2022
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: לאה איני, שלומית כהן-אסיף, מרדכי גלדמן | פרס ביאליק לספרות יפה דן בניה סרי, שרון אס, דתיה בן-דור  2012 | הבא: טרם |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007290281705171  LCCN: n97097392  VIAF: 100332944   WorldCat (עם VIAF): 100332944
קפלת בראנקאצ'י

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  קפלה, גלריה, מוזיאון דת, מוזיאון, museum of a public entity 
 על שם:  פליצ'ה בראנקאצ'י 
 כתובת:  Oltrarno 
 מיקום:  פירנצה 
 מדינה:  איטליה 
 מבקרים בשנה:  16,258 (נכון ל־2020)
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1424
 תאריך פתיחה רשמי:  1424 
 מידות
 שטח:  2,400 מ"ר (נכון ל־2018) 
 קואורדינטות:  43°46′06″N 11°14′39″E﻿ / ﻿43.768448°N 11.24403°E﻿ / 43.768448; 11.24403
 אתר רשמי
  (למפת פירנצה מוגדלת) קפלת בראנקאצ'י(למפת פירנצה רגילה) קפלת בראנקאצ'י
 
הגירוש מגן העדן, מזאצ'ו
הפיתוי, מזולינו
קפלת בראנקאצ'י (באיטלקית: Cappella Brancacci) היא קפלה בכנסיית סנטה מריה דל כרמינה (Santa Maria del Carmine), כנסיית האם של המסדר הכרמליתי בפירנצה. הקפלה נבנתה בהוראת פייטרו בראנקאצ'י בשנת 1386. הפטרון של הציורים בקפלה היה פליצ'ה בראנקאצ'י, צאצא של פייטרו שהיה סוחר משי ושגריר בקהיר עד 1423. פליצ'ה הטיל את ביצוע פרסקאות הקפלה על הצייר מזולינו (1383–1447). מזולינו הזמין את מזאצ'ו הצעיר לחלוק עמו את העבודה. זמן לא רב אחרי התחלת העבודה על הפרסקאות המתארות סצנות מחיי פטרוס הקדוש, נסע מזולינו להונגריה ומזאצ'ו המשיך לעבוד על הקפלה לבדו. לאחר שובו של מזולינו לאיטליה בשנת 1427 נטש מזאצ'ו את העבודה על הקפלה וחבר למזולינו ברומא, שם הלך לעולמו מספר חודשים אחר כך. השניים הותירו את קפלה בראנקאצ'י בלתי גמורה. רק כמה עשרות שנים לאחר מכן, בראשית שנות השמונים של המאה, חודשה העבודה על הקפלה והושלמה על ידי הצייר פיליפינו ליפי.
הפרסקאות בקפלה, ובמיוחד אלה שיצר מזאצ'ו, הן מהיצירות החשובות של תקופת ראשית הרנסאנס ויש שמכנים את הקפלה "הקפלה הסיסטינית של הרנסאנס המוקדם". עיקר החידושים הבאים לידי ביטוי ביצירתו של מזאצ'ו הם בתחום הפרספקטיבה ורתימתה לקומפוזיציה. כמו כן עושה מזאצ'ו שימוש בתיאורים נפחיים של דמויות, בהמשך למסורת של מי שכונה לא פעם אבי הרנסאנס המוקדם – ג'וטו די בונדונה. יש גם שמצביעים על פסליו של דונטלו (שחי ויצר גם הוא בפירנצה באותה תקופה) כמקור ההשראה לאופן תיאור הדמויות בפרסקאות. מזאצ'ו עושה שימוש חדשני יחסית לתקופתו באור וצל, כאשר הוא מתייחס לא פעם בציוריו למקור האור בקפלה. כלומר, האור המצויר תואם את האור הטבעי בחלל.
בהשפעת האמנות הצפונית של התקופה והסגנון הגותי הבינלאומי, ניתן למצוא ביצירותיו של מזאצ'ו תיאורים נטורליסטיים של שלג, שקיפות במים, צלליות ונופי טבע. הדבר בא לידי ביטוי באופן חסר תקדים גם בהבעות רגשיות – בעיקר בהבעות פנים, מחוות ידיים ותנוחות גוף. גם את ההתבוננות הזו יש שתולים בפסליו של דונטלו שנוצרו באותה התקופה.
הגירוש מגן עדן

ביצירה זו מתואר גירוש אדם וחוה מגן העדן בהבעתיות דרמטית ותוך התייחסות חדשנית לחלל. בניגוד לפרסקו "הפיתוי" שיצר מזולינו באותה הקפלה, ובה מתוארים אדם וחוה זה לצד זה כשהם ניצבים חזיתית לצופה, אצל מזאצ'ו הדמויות צועדות בזווית, והמלאך מעליהן בזווית מעט שונה, כך שנוצר חלל מורכב ורב ממדים. בעוד מזולינו דבק בסגנון הגותיקה הבינלאומית (דמויותיו חזיתיות, ההצללה היא עדינה, הן ארוכות, לא ברור היכן הן עומדות) מזאצ'ו מכניס היבטים חדשים לקונבנציות המסורתיות – דרמה, חלל והבעתיות. הדמויות של מזאצ'ו מביאות לידי ביטוי את סיפורן. כמו בפסליו של דונטלו, גם מזאצ'ו מעוות מעת את גופן של הדמויות על מנת לחזק את המשמעות של היצירה.
מתן המס

הפרסקו מתאר את תשלום המס על ידי פטרוס. בהוראתו של ישו הלך פטרוס לכנרת, דג דג, והוציא מבין קרביו את הכסף אותו היה צריך לשלם למוכס. בהתאם, בציור אפשר לראות את פטרוס שלוש פעמים – כשישו מורה לו מה לעשות, כשהוא דג, וכשהוא משלם למוכס. מבחינת השפה הסגנונית ניתן למצוא בציור פלסטיות בתיאור הדמויות: הן מונומנטליות ונפחיות, וכן יש טיפול בכתמי צבע ואור ואפיון אינדיבידואלי של האנשים בציור, גם אם לא מדובר בפורטרטים מדויקים. בנוסף, נעשה שימוש בפרספקטיבה כבעלת משמעות תוכנית – נקודת המגוז של הפרספקטיבה החד מוקדית נמצאת מאחורי ראשו של ישו. כלומר, מעבר לשימוש בפרספקטיבה מתוך ניסיון להגיע לאמת מדעית, היא משמשת להטענת היצירה במשמעות על ידי כך שהיא מציבה את ישו במרכז. ברקע הציור אפשר לראות נוף מושלג פנורמי – תיאור שמוכר בתקופת מהרנסאנס הצפוני שדגל בהתבוננות אמפירית במציאות ופחות בחקירתה בצורה מדעית, כפי שהיה נהוג ברנסאנס האיטלקי.
לקריאה נוספת

Eckstein, Nicholas A., Painted Glories: The Brancacci Chapel in Renaissance Florence, Yale University Press; 1st Edition, 2015. ISBN 978-0300187663
מתן המס
מרטין אנגל

מרטין סטיבן "מרטי" אנגל (באנגלית: Martin Stephen "Marty" Engel;‏ 25 בינואר 1932 - 29 בינואר 2022) היה אתלט יהודי-אמריקאי, אלוף ארצות הברית (1953), שיאן ארצות הברית, אלוף המכביות (הרביעית 1953 והחמישית 1957) וסגן-אלוף המשחקים הפאן-אמריקאיים (מקסיקו סיטי 1955) ביידוי פטיש.
ביוגרפיה

אנגל נולד וגדל בניו יורק.
ביוגרפיה > 1952 > אלוף ארצות הברית

במבחנים האמריקאים לאולימפיאדת הלסינקי (1952) שנערכו בלוס אנג'לס, קליפורניה ב-27 ביוני 1952 זכה אנגל במדליית זהב ביידוי פטיש בשיא אישי חדש של 55.60 מטר. במשחקים עצמם, הוא עלה לשלב הגמר עם עוד 25 אתלטים בתוצאה של 50.00 מטר. בשלב הגמר הוא פסל את שלושת הניסיונות שלו.
ביוגרפיה > 1953

באליפות ארצות הברית שנערכה בדייטון אוהיו ב-27 ביוני 1953 זכה אנגל במדליית זהב ביידוי פטיש בתוצאה של 56.92 מטר ובכך הגן על תוארו.
ביוגרפיה > 1953 > שיאן ארצות הברית

בתחרות שנערכה בבולטימור, מרילנד ב-11 ביולי 1953 קבע אנגל ביידוי פטיש שיא ארצות הברית חדש של 59.55 מטר. שיפור לשיא הוותיק בן ה-40 שנה.
ביוגרפיה > 1953 > אלוף המכביה

בתחרויות האתלטיקה של המכביה הרביעית שנערכו בסוף ספטמבר 1953 זכה אנגל בשתי מדליות, זהב וארד. מדליית זהב ביידוי פטיש בתוצאה של 49.87 מטר, לפני ציטרון מארצות הברית (47.72 מטר) ומאירון מישראל (41.18 מטר) ומדליית ארד, בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 14.22 מטר, אחרי ברנרד מאייר (16.36 מטר) וסטן למפרט (15.92 מטר), שניהם מארצות הברית. נוסף לכך, סיים במקום רביעי בזריקת דיסקוס בתוצאה של 36.58 מטר.
ביוגרפיה > 1954

באליפות ארצות הברית שנערכה בסנט לואיס בשנת 1954 זכה אנגל במדליית כסף בידוי פטיש בתוצאה של 56.51 מטר.
ביוגרפיה > 1955 > סגן-אלוף הפאן אמריקה

במשחקים הפאן אמריקאיים השניים שנערכו במקסיקו סיטי במרץ 1955 זכה אנגל בשתי מדליות, כסף וארד. מדליית כסף, ביידוי פטיש בתוצאה של 53.36 מטר ומדליית ארד, בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 14.62 מטר.
ביוגרפיה > 1956

במבחנים האמריקאים לאולימפיאדת מלבורן (1956) סיים אנגל במקום רביעי ביידוי פטיש בתוצאה של 59.23 מטר ולכן הוא לא נכלל במשלחת האמריקאית למשחקים.
ביוגרפיה > 1957

בתחרויות האתלטיקה של המכביה החמישית שנערכו בשנת 1957 זכה אנגל בשתי מדליות זהב, בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 14.86 מטר, לפני אורי זוהר (14.01 מטר) וברוך חבס (13.67 מטר), שניהם מישראל וביידוי פטיש בתוצאה של 53.83 מטר, לפני ב. פיליפס מאוסטריה (41.13 מטר) ופנחס פולונסקי מישראל (39.36 מטר).
ביוגרפיה > 1960

בתחרות שנערכה ביונקרס, מדינת ניו יורק ב-11 ביוני 1960 קבע אנגל ביידוי פטיש שיא אישי חדש של 61.74 מטר.
שיאים אישיים

הדיפת כדור ברזל: 15.40 מטר (1954)
זריקת דיסקוס: 43.13 מטר (1956)
יידוי פטיש: 61.74 מטר (1960)
הערות שוליים

↑  מרטין אנגל - המבחנים האמריקאים למשחקים האולימפיים עמוד 102
↑  אלופי המכביה מארה"ב יגנו על תוארם במכביה החמישית, הצופה, 8 באוגוסט 1957
↑  אתלטיקה במשחקים הפאן אמריקאיים 1955 (ויקיפדיה באנגלית)
↑  מרטין אנגל - המבחנים האמריקאים למשחקים האולימפיים עמוד 112
↑  רק שלושת האתלטים הראשונים בכל ענף, זכו לייצג את ארצות הברית במשחקים האולימפיים.
קית' ריצ'רדס

| --- | --- |

 לידה:  18 בדצמבר 1943 (בן 80) דרטפורד, הממלכה המאוחדת 
 שם במה:  Keith Richard 
 מוקד פעילות:  דרתפורד, קנט, אנגליה
 תקופת הפעילות:  מ-1962
 מקום לימודים:  תיכון וילמינגטון לבנים, בית הספר לאמנות סידקאפ, בית הספר ונטוורת', Wilmington Academy 
 סוגה:  רוקנרול רוק קלאסי בלוז בלוז רוק רית'ם אנד בלוז רגאיי קאנטרי
 סוג קול:  בריטון 
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 כלי נגינה:  גיטרה 
 חברת תקליטים:  וירג'ין רקורדס
 שיתופי פעולה בולטים:  הרולינג סטונז
 בן או בת זוג:  פטי הנסן (18 בדצמבר 1983–?)  Haleema Mohamed (1962–1963) Jolie Jones (1972–?) אניטה פלנברג (1967–1978) Ronnie Spector (1964–1964) Linda Keith (1964–1966) Lily Wenglass Green (1978–1979) בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 צאצאים:  Marlon Richards, תאודורה ריצ'רדס, Tara Richards, Angela Richards, אלכסנדרה ריצ'רדס 
 מספר צאצאים:  5 
 האתר הרשמי
 פרופיל ב-IMDb
 
קית' ריצ'רדס (באנגלית: Keith Richards; נולד ב-18 בדצמבר 1943) הוא גיטריסט אנגלי, מלחין, פזמונאי, וזמר. ידוע ביותר כחבר בלהקת הרוק הרולינג סטונז, במשך כל שנות קיומה, כשישים שנה - ואף היה בין מייסדיה.
קית' ריצ'רדס הוא דמות איקונית בינלאומית בתרבות העכשווית ובמוזיקה הפופולרית כגיטריסט, זמר, מלחין ואיש ציבור. הוא מדורג במקום הרביעי ברשימת "100 הגיטריסטים הגדולים" של מגזין הרולינג סטון. ארבעה עשר מהשירים שכתב יחד עם הסולן מיק ג'אגר מופיעים בין "500 השירים הגדולים בכל הזמנים" של מגזין רולינג סטון.
ילדות ונעורים

קית' ריצ'רדס נולד כבן יחיד להוריו ברט ודוריס ממוצא ולשי בבית-החולים ליבינגסטון שבדרתפורד, קנט, ב-18 בדצמבר 1943, במהלך מלחמת העולם השנייה. כשהיה תינוק, משפחתו נאלצה להתפנות באופן זמני מביתם במהלך ההפצצה הנאצית בשנת 1944. אמו ואביו של ריצ'רדס, היו עובדי מפעל ואביו נפצע במהלך המלחמה. אמו חשפה אותו למוזיקת ג'אז, וגם עודדה את הופעותיו במקהלת הכנסייה. סבו וסבתו של ריצ'רדס היו סוציאליסטים ומנהיגים אזרחיים, וסבו אוגוסטוס תיאודור דופרי הופיע ברחבי בריטניה כנגן ביג בנד/ג'אז. ריצ'רדס חזר וסיפר שסבו היה למקור השפעה עליו, בתור מתבגר.
אמו של ריצ'רדס קנתה לו את הגיטרה הראשונה שלו, גיטרה אקוסטית רוזט ב-7 ליש"ט, בה היה מנגן שעות רבות. כילד היה מאזין אובססיבי לאמני בלוז של אותה תקופה כמו צ'אק ברי, מאדי ווטרס, בו דידלי ועוד. אחד מגיבורי הגיטרה הראשונים של ריצ'רדס היה סקוטי מור (הגיטריסט של אלביס). ריצ'רדס למד בבית-הספר היסודי 'וונטוורת' עם מיק ג'אגר והיה השכן שלו עד 1954, אז עברו הג'אגרים דירה. כילד נקרא ריצ'רדס על ידי מנצח המקהלה של דרתפורד לשיר בשלישיית boy sopranos ובין היתר גם ב-Westminster Abbey למלכה אליזבת השנייה.
בעיות התנהגות של ריצ'רדס, בבית-הספר התיכון, הובילו לגירושו משם בשנת 1959. מנהל בית-הספר חשב שהוא עשוי למצוא את הנישה שלו כאמן, ולפי כך נשלח לבית הספר לאמנות Sidcup. הוא בילה זמן רב בנגינה עם חבריו ולמד כמעט את כל סולואי הגיטרה של צ'אק ברי. בבית-ספר זה ריצ'רדס פגש את הגיטריסט דיק טיילור, אשר באותה עת ניגן בלהקת בלוז עם ג'אגר. תוך גילוי תחום העניין המשותף החדש שלהם, ריצ'רדס וג'אגר חידשו את ידידותם, וריצ'רדס הצטרף אל הלהקה מיד אחר-כך. במהלך השנים הבאות התפתחה הלהקה לרולינג סטונז, אשר הופיעו לראשונה באופן רשמי על במה בקיץ 1962 (בזמן זה ריצ'רדס עזב את בית הספר). בתקופה זו הוריו התגרשו. הגירושים הובילו לתקופה ארוכה של ניכור בינו לבין אביו, שהסתיימה רק בשנת 1982 ובה גם התקרב מאוד לאמו.
קריירה מוזיקלית > כגיטריסט

ריצ'רדס שאב רבות מסגנונו המוקדם של צ'אק ברי, שעבודת הגיטרה שלו נשארה אבן בֹּחַן בהמשך הקריירה של ריצ'רדס. בזמן שהאבנים המתגלגלות נחשבו כלהקת רית'ם אנד בלוז, ריצ'רדס היה אחראי במידה רבה להיכרות של הלהקה עם הרוקנרול של בו דידלי וצ'אק ברי. ביחד עם הגיטריסט ומייסד הלהקה בריאן ג'ונס, ריצ'רדס פיתח סגנון בו הוא וג'ונס התחלפו ביניהם בתפקיד הליווי - שאחראי על ההרמוניה; וההובלה - שאחראי על המלודיה. ריצ'רדס שיבח את עצמו על-כך שהצליל שנוצר מהחלפת התפקידים בין שתי הגיטרות הוא אחד מההישגים החשובים של הלהקה. ג'ונס הוחלף בשנת 1969 בנגן הגיטרה הווירטואוז מיק טיילור, שתרם לכמה מהקלטותיה המוערכות ביותר של הלהקה, אך צירוף זה גם גרם להפרדה מוחלטת בין תפקיד הגיטרה המובילה לתפקיד הגיטרה המלווה. טיילור הוחלף בשנת 1975 בנגן הגיטרה רון ווד, ששם דגש רב יותר על נגינה קצבית.
נגינת הגיטרה של ריצ'רדס בולטת בכיוון הפתוח, בשימוש התכוף בסינקופות, והאקורדים המצלצלים בכמה מהלהיטים הבולטים ביותר של האבנים, ביניהם: Honky Tonk Women ,Brown Sugar ו-Start Me Up. הוא עדיין משתמש בכיוונים רגילים, אך ריצ'רדס ציין את האימוץ של הכיוון הפתוח כנקודת מפנה בנגינת הגיטרה שלו.
ריצ'רדס - שבבעלותו כיותר מ-3,000 גיטרות, שבחלקן הוא אפילו לא ניגן פעם אחת - מקושר בדרך-כלל לפנדר טלקסטר, אף על פי שהחל מהעשור הראשון של המאה ה-21 נראה שהגיטרה החביבה עליו היא גיבסון ES-355. השיר (I Can't Get No) Satisfaction היה הלהיט הראשון שריצ'רדס הקליט שאופיין באפקט ה-Fuzz המפורסם, שנעשה נפוץ מאז הצלחתו של השיר. אף על פי שבשנות ה-70 ותחילת שנות ה-80 הוא השתמש באפקטים לגיטרה לעיתים קרובות, מאז הוא בקושי משתמש באפקטים. ריצ'רדס מחשיב את הגיטרה האקוסטית כבסיס לכל טכניקת הנגינה שלו, ולהיטים רבים של האבנים כוללים חלקים אקוסטיים, ביניהם: Street Fighting Man ,Brown Sugar ו- (I Can't Get No) Satisfaction. בעבר הוא השתעשע ברעיון לפתוח מוזיאון לגיטרות כי "אין לי גם ככה זמן לנגן בכולן".
קריירה מוזיקלית > פזמונאות והלחנה

בעקבות הדוגמה של לנון-מקרטני מהביטלס - ודירבון בידי מנהל הלהקה אנדרו לוג אולדהם, שראה מעט עתיד בלהקה שמבצעת גרסאות כיסוי לשירי רית'ם אנד בלוז, ושזיהה את האפשרויות הגלומות בזכויות על שירים מקוריים - החלו ג'אגר וריצ'רדס לכתוב שירים ביחד. לאבנים היו מספר להיטים פרי עטם של הצמד בשנים 1964–1965, אך היה זה הסינגל משנת 1965 (I Can't Get No) Satisfaction שביסס את מעמדה של הלהקה, כאשר הוא מגיע למקום הראשון במצעדים רבים בעולם.
במשך שנות ה-60 השותפות של ג'אגר-ריצ'רדס התרחבה מעבר לבלוז, רית'ם אנד בלוז ורוקנרול, כאשר הם גם מתעניינים גם במוזיקת נשמה, מוזיקה עממית, פופ, קאנטרי, גוספל, רוק פסיכדלי, ופרשנות חברתית שבוב דילן הבליט. עבודתם החל משנות ה-70 שילבה אלמנטים של פאנק, דיסקו, קליפסו, רגאיי ופאנק.
עם יוצאי דופן שמפוזרים פה ושם, כל אלבומיהם של האבנים המתגלגלות החל משנת 1966 הכילו שירים עליהם היו חתומים ג'אגר/ריצ'רדס. הקרדיט לשירים שכתבו שניהם עבור האבנים ניתן לשניהם באופן שווה בלי התחשבות במידת שיתוף הפעולה שלהם. עבור הקלטות הסולו שלו, ריצ'רדס תמיד מעניק קרדיט למשורר שותף, בדרך כלל למתופף סטיב ג'ורדן.
קריירה מוזיקלית > קריירת סולו

אחרי שג'אגר מנע מהאבנים לצאת למסע הופעות כדי לקדם את אלבומם הטרי, Dirty Work, ריצ'רדס ייסד את X-Pensive Winos בשנת 1988. ההרכב כלל גם את המתופף סטיב ג'ורדן, שניגן בתופים ב-Dirty Work, ובקונצרט שחגג יום הולדת 60 לצ'אק ברי, יחד עם אמנים נוספים. הייסוד של X-Pensive Winos היווה הכרה בכך שהאבנים עלולים שלא להקליט או להופיע במשך זמן מסוים. ריצ'רדס התנגד ליוזמות פרטיות מחוץ ללהקה, כי חשש שהן עלולות לגרום להידרדרותה. כתוצאה מכך, הקלטות הסולו שלו מועטות מאלו של ג'אגר, צ'ארלי ווטס, ואפילו של רון ווד.
אלבומה הראשון של הלהקה נקרא Talk is Cheap, ואף על פי שאף אחד מהסינגלים שיצאו ממנו לא הגיע למקום גבוה ממקום ארבעים במצעד כלשהו, הביקורות היו מאוד מחמיאות. הוא קיבל מעמד של אלבום זהב והמשיך להימכר באופן קבוע. זו הייתה הצלחה גדולה בהרבה מ-primitive Cool של ג'אגר באותה התקופה. האלבום לווה בסיבוב הופעות בארצות הברית - אחד משני סיבובי ההופעות שריצ'רדס קיים אי-פעם כאומן יחיד. מסע זה מתועד באלבום Live at the Hollywood Palladium, December 15, 1988. בשנת 1992 יצא האלבום Main Offender שלווה גם הוא בסיבוב הופעות בדרום וצפון אמריקה, כמו גם באירופה. קריירת סולו והופעות סולו לא סיפקו את ריצ'רדס כפי שהוא חווה יחד עם שותפו, ג'אגר. בסופו של דבר, ג'אגר וריצ'רדס התכנסו בברבדוס והתחילו לכתוב שירים חדשים לאלבום הבא של האבנים Dirty Work. ריצ'רדס - שציין את המחויבות שלו ושל חברי להקת X-Pensive Winos אחרים ללהקותיהם הנוכחיות כמכשול לאיחוד - לא הוציא אלבום סולו מאז שהאבנים חזרו לפעול בשנת 1994.
ריצ'רדס השתתף ב"האמנים מאוחדים נגד אפרטהייד" פרויקט צדקה, והשתתף בקונצרטי צדקה רבים יותר מאז.
קריירה מוזיקלית > הקלטות עם אמנים אחרים

הופעותיו של ריצ'רדס עם להקות ואמנים אחרים מלבד האבנים התגלגלות נעשו תכופות יותר לקראת סוף הקריירה שלו, מה שכמעט לא היה קיים בשנות ה-60. הוא ניגן באלבומים של אומנים רבים, בהם: טום וייטס, אריתה פרנקלין, לס פול, ובונו מ-U2. בשנת 2001 הוא הפיק את אלבום הסולו של ג'ון פיליפס (מלהקת האמהות והאבות) Pay, Pack & Follow, שהוקלט בין השנים 1973–1979, ובו ריצ'רדס גם מנגן בגיטרה בכל השירים. בשנות ה-90 המוקדמות, ריצ'רדס הפיק וניגן בדיסק עבור ג'מקיינים ראסטפארניים. הדיסק נקרא The Wingless Angels ויצא בחברת התקליטים הפרטית שלו. הוא גם הקליט עם טום וייטס שיר שנקרא That Feel.
קריירה מוזיקלית > הקלטות נדירות וכאלו שלא יצאו בכלל

האבנים הוציאו ב-2006 את האלבום Rarities, שכולל שש-עשרה הקלטות נדירות ומוגבלות. ריצ'רדס כינה את ההוצאה הזו "קצה הקרחון". שירים רבים שלא יצאו ואלתורי אולפן שלהם, כולל ההקלטות שלהם ברשת ה-BBC משנות ה-60, הן בין ההקלטות הכי מבוטלגות בהיסטוריה של הרוקנרול. מאחר שהקלטות שכאלו יוצאות בדרך-כלל בסוף הקריירה של האמן, או לאחר מותו, מסחר בהקלטות האלו מתבצע לעיתים קרובת ברשתות קצה לקצה כמו קאזה וביטורנט.
דיסקוגרפיה > אלבומים

Talk is Cheap
Live at the Hollywood Palladium, December 15, 1988
Main Offender
דיסקוגרפיה > סינגלים

Run Rudolph Run
Take It So Hard
You Don't Move Me
Struggle
Wicked As It Seems
Eileen
פרסים ומועמדויות

| שנה | פרס | קטגוריה | עבודה מועמדת | תוצאה | מקור |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2024 | פרס גראמי | שיר הרוק הטוב ביותר | "Angry" (בתור פזמונאי) | מועמדות |  |
| 2024 | פרס גראמי | העיבוד הטוב ביותר, אינסטרומנטלי או א-קפלה | "Paint It Black" (בתור מעבד) | מועמדות |  |
הערות שוליים

↑  ריצ'רדס ברשימת הרולינג סטון
↑  2024 GRAMMY Nominations: See The Full Winners & Nominees List | GRAMMY.com, grammy.com
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007581662405171  PLWABN: 9810619597505606  BIBSYS: 6079684  BNE: XX1087877  BnF: cb13898982d (data)  CANTIC: a10717018  CiNii: DA16525182  GND: 11860032X  ICCU: UBOV980272  ISNI: 0000 0001 2135 1318  LCCN: n81127048  MusicBrainz: f0ed72a3-ae8f-4cf7-b51d-2696a2330230  NDL: 00515783  NKC: ola2002151808  NLA: 35231399  NLK: KAC201610377  NSK: 000044889  NTA: 070213836  RERO: 02-A012454052  SELIBR: 227818  SNAC: w6710nf1  SUDOC: 028293053  Trove: 874595  VIAF: 59270715   WorldCat (עם VIAF): 59270715 
ריצ'רדס בהופעה, 1972
ריצ'רדס (מימין) וג'אגר (משמאל) בהופעה, 1981
ריצ'רדס (מימין) וג'אגר (משמאל) יחד בהופעה, 2013