stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דניס הופר
ביוגרפיה > קריירה

ההופעה הטלוויזיונית הראשונה של הופר הייתה ב-1955 בסדרה "חובש", באותה שנה קיבל את תפקידו הראשון בסרט, תפקיד קטן בסרט "מרד הנעורים". בהמשך שנות ה-50 השתתף בסרטים "ענק" וב-"דו-קרב באו. קיי. קוראל. בשנות ה-60 שיחק במערבון "הבנים של קייטי אלדר" ובדרמה "המורד".
ב-1969 ביים את הסרט "אדם בעקבות גורלו", בו גם כיכב בעצמו. הוא קיבל מועמדות לפרס האוסקר על התסריט הטוב ביותר ביחד עם פיטר פונדה וטרי סאווטרן. על אותו סרט קיבל את פרס פסטיבל הקולנוע בקאן והיה מועמד לפרס דקל הזהב. באותה שנה שיחק במערבון "אומץ אמיתי.
ב-1977 גילם הופר את דמותו הבדיונית של טום ריפלי בסרטו של וים ונדרס "ידיד אמריקאי". ב-1979 הופיע בסרט המלחמה של פרנסיס פורד קופולה "אפוקליפסה עכשיו", בסרט גילם את דמותו של צלם אמריקאי מטורף שמתלווה לקולונל וולטר קורץ (מרלון ברנדו). ב-1983 שיחק בסרט נוסף של קופולה, "ראסטי ג'יימס".
ב-1986 הופיע הופר בדרמת הספורט "ימים של תהילה" ("Hoosiers") לצד ג'ין הקמן. על תפקידו בסרט קיבל מועמדות לפרס האוסקר ולפרס גלובוס הזהב. כמו כן שיחק בדרמת המסתורין של דייוויד לינץ' "קטיפה כחולה" בדמותו הפסיכוטית של המאפיונר פרנק בות'. על תפקידו בסרט קיבל מועמדות שנייה לפרס גלובוס הזהב. הופר גם הופיע בסרט הפשע העצמאי "גווייה על שפת הנהר" לצד קיאנו ריבס, ובסרט האימה "המנסרים מטקסס 2" בתור השריף המשוגע שרוצה לרצוח את המשפחה של פני-עור.
בשנת 1988 ביים את סרטו העלילתי הרביעי "צבעים" בכיכובם של שון פן ורוברט דובאל, כצמד שוטרים הנלחמים באלימות הכנופיות בלוס אנג'לס. הקרנותיו של הסרט לוו במהומות שפרצו בין חברי הכנופיות, ובביקורת על שהוא למעשה מעודד אלימות עירונית.
ב-1991 היה שותף לסרט התיעודי על עשיית סרט המלחמה "אפוקליפסה עכשיו", "Hearts of Darkness: A Filmmaker's Apocalypse". הסרט התיעודי זכה בשני פרסי אמי. כמו כן קיבל מועמדות לפרס אמי על תפקידו בסדרה "Paris Trout".
ב-1993 שיחק בסרט המבוסס על סדרת משחקי הווידאו הפופולרית "האחים סופר מריו", בתפקיד המלך באוזר קופה. הסרט שהיה לכישלון קופתי וביקורתי, היה עבורו אחד הכשלונות הגדולים בקריירה. באותה שנה שיחק בסרטו של טוני סקוט "רומן על אמת". בשנת 1994 שיחק בסרט הפעולה "ספיד". בסרט גילם הופר את דמותו של הטרוריסט המטורף הווארד פיין, שמניח פצצות ודורש כופר בשביל לנטרלן. על תפקידו בסרט קיבל את פרס ה-MTV לרשע הטוב ביותר.
בשנת 1995 שיחק הופר בסרט העתידני "עולם המים". תפקיד זה זיכה אותו ב-1996 בפרס פטל הזהב הסאטירי בקטגוריית שחקן המשנה הגרוע ביותר. ב-1999 הופיע בקומדיה של רון הווארד "EDtv" ובסרט הדרמה "הבן של ישו" על פי ספרו של דניס ג'ונסון.
ב-2001 הופיע הופר בסרט האקשן "אומנות החבלה" ובסרט הפשע "מאפיה: דור ההמשך". ב-2002 שיחק בסרט האימה "בלי היכולת לדבר" לצד דיינה מייר. ב-2003 שיחק בדרמה האוסטרלית "בלילה שנגמר לנו היום" לצד מלאני גריפית'. ב-2005 שיחק בסרט האימה "ארץ המתים", ובסרט "העורב 4: תפילה מרושעת", הרביעי בסדרת "העורב". ב-2006 שיחק בסרט המאפיה "העשירי פינת וולף" בכיכובו של ג'יימס מרסדן.
בשנת 2008 השתתף הופר בסדרת טלוויזיה המבוססת על הסרט זוכה פרס האוסקר משנת 2005, "התרסקות", ובסרט "שיר הלל אמריקאי". בהמשך השנה שיחק בתפקיד קטן בסרט "לצלם את פלרמו" של הבמאי הגרמני וים ונדרס.
ביוגרפיה > חיים אישיים

הופר היה נשוי במהלך חייו 5 פעמים:
לשחקנית ברוק הייווארד מ-1961 עד 1967, לזוג נולדה בת ב-1962,
לשחקנית מועמדת פרס גלובוס הזהב וחברת להקת The Mamas & the Papas, מישל פיליפס מ-31 באוקטובר עד 8 בנובמבר 1970.
לדריה הלפרין מ-1972 עד 1976, לזוג נולדה בת ב-1974.
לשחקנית קתרין לנסה מ-1982 עד 1992, לזוג נולד בן ב-1990.
לוויקטוריה דאף מ-1996, לזוג נולדה בת ב-2003.
הופר נפטר בביתו בקליפורניה ב-29 במאי 2010, כתוצאה מסרטן הערמונית שהתפשט בגופו בחודשים האחרונים לחייו.
גלריית תמונות

הופר, בגיל 20, עם השחקנית קארן שארפ בתצלום פרסומת לפרק בסדרת הטלוויזיה "Conflict", אפריל 1957
סצנה מתוך תוכנית הטלוויזיה "The Lieutenant",  1964
תצלום של דניס הופר עם ג'ק ניקולסון מ-1990
דניס הופר בטקס קבלת כוכב בשדרת הכוכבים של הוליווד, חודשיים לפני מותו, 26 במרץ 2010
פילמוגרפיה > סרטים אותם ביים ו/או לקח חלק בכתיבת התסריט

| שנה | שם הסרט | במאי | תסריטאי | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1964 | Mary Jennifer at the Beach | כן | לא ידוע | סרט קצר |
| 1967 | The Trip | לקח חלק בבימוי במסגרת הצוות המשני שהיה אחראי על צילום קטעים נוספים בסרט | לא | ללא קרדיט |
| 1969 | אדם בעקבות גורלו | כן | כן |  |
| 1971 | The American Dreamer | לא | כן | סרט דוקומנטרי |
| 1971 | The Last Movie | כן | הגה את הסיפור לסרט | לקח חלק גם בעריכת הסרט |
| 1980 | Out of the Blue | כן | ללא קרדיט |  |
| 1988 | Colors | כן | לא |  |
| 1990 | Catchfire | כן | לא | קיבל על כך קרדיט בתור אלן סמית'י |
| 1990 | The Hot Spot | כן | לא |  |
| 1994 | Chasers | כן | לא |  |
| 2000 | Homeless | כן | לא | סרט קצר |
| 2008 | Pashmy Dream | כן | כן | סרט קצר |
מוטור סיץ'

| --- | --- |


הכניסה הראשית למפעל מוטור סיץ'
 נתונים כלליים
 סוג:  חברה ציבורית
 תקופת הפעילות:  1907–הווה (כ־118 שנים)
 חברות בנות:  Motor Sich Airlines  TRC Alex 
 מיקום המטה:  זפוריז'יה, אוקראינה
 ענפי תעשייה:  יצרן תעופה וחלל 
 מוצרים עיקריים:  מנועי סילון
 עובדים:  21,860 (שנת 2010)
  
 motorsich.com
 
חברת מוטור סיץ' (באוקראינית «Мотор Січ») היא חברה ציבורית באוקראינה המייצרת מנועי מטוסים ומרכז פעילותה נמצא בעיר זפוריז'יה. החברה מייצרת מנועים למטוסים ומסוקים וכן טורבינות גז תעשייתיות ומתקנים ימיים.
כללי

החברה הוקמה בשנת 1907 ומאז עוסקת בייצור מנועים שונים לכלי טיס.
יכולת ייצור מנועים למטוסים ולמסוקים פותחה במפעל עוד בשנים בהן אוקראינה הייתה חלק מברית המועצות.
כיום מייצרת החברה מנועי סילון המותקנים על גבי מטוסי תובלה כגון Antonov An-124 ו־An-225, וכן את סדרת המנועים D-436 המותקנת בדגמי מטוסים שונים ובכללם אנטונוב AN-72. כמו כן מיוצרים בה מנועי מסוקים המיועדים למסוקי MI ולמסוקי KA.
בשנת 2017 רכשה החברה הסינית Skyrizon Aviation מבייג'ינג 41% ממניות החברה. החברה הסינית נאותה להשקיע תחילה 250 מיליון דולר במפעלים באוקראינה ולסייע למוטור סיץ' להקים מפעל הרכבה בצ'ונגצ'ינג .
בשנת 2017, החברה הודיעה כי היא מתכננת להשיק מסוק משלה, המכונה Hope, בשנת 2018.
על אוקראינה נמתחה ביקורת מפי בכירים לשעבר בממשל האמריקאי, לרבות היועץ לשעבר של ועדת החוץ של הסנאט האמריקני, ויליאם סי טריפלט, על כך שאפשרה ל-Motor Sich לנהל עסקים עם חברות סיניות.
מוטור סיץ' ניתקה את הקשר עם רוסיה ב-2014 עם סיפוח חצי האי קרים על ידי הרוסים באותה שנה.
מאחר שרוסיה הייתה הלקוח הגדול ביותר של מוטור סיץ', החלו מאמצים לאיתור שווקים חדשים. הממשל האמריקאי בראשות דונלד טראמפ, הוסיף את Skyrizon הסינית לרשימת משתמש סופי צבאי (MEU). הנשיא האוקראיני וולודימיר זלנסקי חתם אז על צו המטיל סנקציות על סקייריזון כדי להגביל את פעולות המסחר שלה, דבר שהוביל לפתיחת תיק בוררות משפטי על ידי הסינית על סך 3.5 מיליארד דולר.
ב-11 במרץ 2021, ממשלת אוקראינה הודיעה על כוונתה להלאים את מוטור סיץ' על ידי רכישת המניות מהמשקיעים הסינים.  מזכיר המועצה לביטחון לאומי ולהגנה של אוקראינה, אולקסי דנילוב, אמר כי החלטת הממשלה היא "להחזיר את Motor Sich לעם האוקראיני" וכי "המשקיעים יקבלו פיצוי".
מספר כלי טיס מתוצרת טורקית עושים שימוש במנועי Motor Sich, כולל רחפני באירקטאר אקינג'י ו-באירקטאר TB 2. עוד ברשימה הטורקית נמצאים מנועים עבור מסוקי TAI T929 ATAK 2. מנכ"ל מוטור סיץ' ציין שיש להחזיר הלוואה של 100 מיליון דולר מסין בשנת 2026.
בין המוצרים החדשים של החברה ניתן למצוא את מנוע MS-500V, שיועד במקור למסוק האנסאט הרוסי.
הפלישה הרוסית לאוקראינה בפברואר 2022, הביאה למספר פגיעות בתקיפות רוסיות. רוסיה אמרה שהמפעל נתקף בסוף מאי 2022, באוגוסט 2022, באוגוסט 2023, ובינואר 2025.
הלאמה 2022

ב-6 בנובמבר 2022, ממשלתו של הנשיא וולודימיר זלנסקי עשתה שימוש בחוק צבאי כדי להלאים את החברה, בטענה ש"צעדים כאלה, הנחוצים למדינה שלנו בתנאי מלחמה, מבוצעים בהתאם לחוקים הנוכחיים ויסייעו לספק את הצרכים הדחופים של מגזר ההגנה שלנו". ממשלת אוקראינה השתלטה גם על יצרנית המשאיות KrAZ, חברות האנרגיה Ukrnafta ו־Ukrtatnafta ויצרנית השנאים Zaporozhtransformator .  חברת Skyrizon הסינית האשימה את אוקראינה ב"ביזה לא מוצדקת".
מפעלים בחברה

מפעל הנדסת המנועים זפוריז'יה, זפוריז'יה
מפעל ההנדסה אומלצ'נקו (1988), זפוריז'יה
Snizhne Engineering Factory (1970), Snizhne
מפעל ההנדסה וולוצ'סק (1971), וולוצ'סק
Motor Sich Airlines (1984)
Aleks TV (1995), חברת טלוויזיה מקומית
תמונות

מנוע פרוגרס D-18T
מנוע פרוגרס D-436
מנוע MS-500V
שדרוג אוקראיני למסוק Mil Mi-8 MSB-V
Mil Mi-24 P משודרג של צבא אוקראינה
מנוע Progress AI-136T למסוק הכבד Mi-26
חברות בת

Motor Sich Airlines
FC Motor Zaporizhzhia
HC Motor Zaporizhzhia
הערות שוליים

↑  ליו ז'ן, הקפאת רכש מניות בחברה האוקראינית, באתר South China Morning Post, ‏22  בפברואר 2017 (באנגלית)
↑  לשכת המידע האוקראינית, מוטור סיץ' תתחיל ליצר מסוקים, באתר www.ukrinform.net, ‏אוגוסט 2017 (באנגלית)
↑  נטליה זינסט, הנשיא האוקראיני מטיל סנקציות על היצרן הסיני סקיירייזון, באתר www.reuters.com, ‏29 בינואר 2021 (באנגלית)
↑  אוקראינה מתכוונת להלאים את מפעל מוטור סיץ', באתר www.globaldefensecorp.com, ‏16 ביולי 2021 (באנגלית)
↑  מקס האנדר, טום באלמפורת', אוקראינה מלאימה מפעלים בטחוניים בשל המלחמה, באתר www.reuters.com, ‏7 בנובמבר 2022 (באנגלית)
מייקל ות'רלי

| --- | --- |

ות'רלי, 2012
 לידה:  8 ביולי 1968 (בן 56) ניו יורק, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1990 
 מקום לימודים:  האוניברסיטה האמריקאית בפריז  Fairfield Country Day School  Brooks School  אוניברסיטת בוסטון 
 בן או בת זוג:  Bojana Jankovic (2009–?)   ג'סיקה אלבה (2000–2003) 
 מספר צאצאים:  3 
 https://www.michaelweatherly.com/
 פרופיל ב-IMDb
 
מייקל מאנינג ות'רלי ג'וניור (באנגלית: Michael Manning Weatherly Jr.;‏ נולד ב-8 ביולי 1968) הוא שחקן, מפיק ובמאי אמריקאי, הידוע בתפקיד אנטוניו דינוזו בסדרת הטלוויזיה NCIS. הוא גילם קודם לכן את לוגן קייל בסדרת הדרמה מלאך שחור בין השנים 2000–2002. בשנת 2016 החל לשחק בתפקיד הראשי בסדרת הדרמה המשפטית בול.
ביוגרפיה

ות'רלי נולד בניו יורק וגדל בפיירפילד, קונטיקט. הוריו הם פטרישיה (לבית הטרינגטון) ומייקל וות'רלי. וות'רלי הוא ממוצא אירי.
ות'רלי למד בבית הספר בפיירפילד וסיים את בית הספר ברוקס בנורת' אנדובר, מסצ'וסטס. הוא למד באוניברסיטת בוסטון, במכללת מנלו ובאמריקן יוניברסיטי, אך עזב את המכללה כדי להתמקד במשחק.
ות'רלי שר ומנגן בכמה כלים, כולל פסנתר וגיטרה. הוא תרם שני שירים לפסקולי "NCIS", "Bitter and Blue" ו- "Under the Sun".
קריירה

ות'רלי החל את קריירת המשחק שלו בתפקיד טלוויזיה קטן בתוכנית משפחת קוסבי כשותפו לחדר של תיאו האקסטבל. הוא שיחק את התפקיד של קופר אלדן בסרט "לאהוב" ואחר כך הופיע בסדרת הטלוויזיה "העיר" בין השנים 1992 עד 1996.
ות'רלי עבר ללוס אנג'לס, ותוך זמן קצר קיבל תפקיד ברשת פוקס בסדרת הטלוויזיה "Significant Others" עם ג'ניפר גארנר, אם כי הסדרה נמשכה רק שישה פרקים. לאחר מכן פגש את הבמאי ויט סטילמן שליהק אותו לסרט משנת 1998, "הימים האחרונים של הדיסקו" בתפקיד האפ שם שיחק לצידה של קלואי סביני. ות'רלי הופיע גם כמכשף מסוכסך בסדרה מכושפות בעונתה הראשונה בשנת 1998.
הקרדיטים שלו לסרטים כוללים את "פגוש את וולי ספארקס" עם רודני דנגרפילד, "Gun Shy" עם ליאם ניסן, "בקתה ליד האגם", ובסרט העצמאי "טריגר שמח" עם רוזריו דוסון.
הוא שיחק בסדרה "מלאך שחור" במשך שתי העונות. תפקיד זה זיכה אותו בשלוש מועמדויות לפרס סאטורן לשחקן המשנה הטוב ביותר בטלוויזיה בשנים 2001 ו-2002, ופרס אחד בקטגוריית בחירת הנוער לשחקן הנבחר בשנת 2001.
בשנת 2003 הופיע כסוכן בכיר ב- NCIS אנתוני דינוזו בשני פרקים מסדרת של רשת CBS, "ג'אג", תפקיד אותו שיחק בסדרת הספין-אוף NCIS. הוא הופיע בהמשך בהופעות אורח הן ב-NCIS: ניו אורלינס (2014) והן ב-NCIS: לוס אנג'לס (2015). יחד עם פאולי פררט, שגילם את אבי סקיוטו, הוא אחד משני השחקנים היחידים שהופיעו בכל ארבע התוכניות: ג'אג, NCIS, NCIS: לוס אנג'לס, NCIS: ניו אורלינס. בשנת 2004 שיחק בסרט הטלוויזיה "היעלמותה של נטלי ווד", בו גילם את רוברט וגנר. מאז 2010, רוברט וגנר שיחק בתפקיד אורח ב-NCIS בתפקיד אנתוני דינוזו האב, אבי דמותו של וות'רלי.
הוא היה מגיש אורח בטקס פרסי הלוגי האוסטרלי בשנת 2007 ב־6 במאי 2007 והתארח ב-"Rove Live".
ות'רלי ערך את הופעת הבכורה שלו כבמאי בסדרה כשביים פרק NCIS בעונה השמינית שכותרתו "One Last Score", ששודר ב -1 במרץ 2011, וביים גם את פרק "NCIS" בעונה העשירית שכותרתו "Seek" ששודר ב -19 במרץ 2013.
הוא שיחק את ישו בסרטון יוטיוב שהציג גם את הקומיקאית שרה סילברמן ונתן את חסותו לארגון Abortion-rights movements.
חיים אישיים

ות'רלי התחתן עם שותפתו לסרט Loving / The City אמליה הינלי בפברואר 1995. בנם, אוגוסט, נולד בשנת 1996. הם התגרשו בשנת 1997.
במהלך הצילומים של המלאך השחור בינואר 2000, החל ות'רלי מערכת יחסים עם שותפתו לסדרה ג'סיקה אלבה, שהובילה לאירוסין בשנת 2001. הקשר הסתיים באוגוסט 2003.
ות'רלי נשוי לד"ר בויאנה ינקוביץ ב-30 בספטמבר 2009. בני הזוג גרים במנהטן עם שני ילדיהם, בת אוליביה, ובן ליאם.
ות'רלי הוא דוד של השחקנית אלכסנדרה ברקנרידג'.
חיים אישיים > פרשת ההטרדה המינית

בינואר 2019 הגיעה רשת CBS להסדר של 9.5 מיליון דולר עם השחקנית אליזה דושקו לאחר שפוטרה מהסדרה בול, לאחר שהודיעה למפיקים על התנהגות בלתי הולמת של ות'רלי על הסט. הוא הוקלט בווידאו כשהוא מעיר הערות פוגעניות, שידול לקיום יחסים בשלישייה, רומז לתקיפה מינית והערות לא הולמות אחרות.
בדצמבר 2019, כאשר דווח על ההסדר, התנצל ות'רלי בפומבי על ההערות. דושקו הגיבה כי ות'רלי עבר על תנאי ההסדר בכך שדיבר עם התקשורת ותיארה את התנצלותו כ"הכחשה וספין תקשורתי".
פילמוגרפיה > קולנוע

| שנה | סרט צילום | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 1997 | הכירו את וולי ספארקס | וולי |  |
| 1998 | הימים האחרונים של דיסקו | האפ |  |
| 1999 | דרכים מפותלות | מיק סימונס |  |
| 2000 | Gun Shy | דייב ג'וניפר |  |
| 2000 | The Speacials |  | שני פרקים |
| 2001 | ונוס ומאדים | קודי |  |
| 2001 | אצבע קלה על ההדק | ביל |  |
| 2005 | הדבר הקטן שלה | טום לינדמן |  |
| 2010 | צ'רלי ולנטיין | דני ולנטיין |  |
פילמוגרפיה > טלוויזיה

| שנה | כותרת | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 1991 | משפחת קוסבי | השותף לחדר של תיאו | פרק: "גמר הגמר של תיאו" |
| 1992–1995 | אוהב | קופר אלדן | פרקים לא ידועים |
| 1995–1996 | העיר | קופר אלדן | פרקים לא ידועים |
| 1996 | מזח 66 | דקר מונרו | סרט טלוויזיה |
| 1997 | אסטרואיד | ד"ר מתיו רוג'רס | סרט טלוויזיה |
| 1997 | משחק ריגול | ג'יימס קאש | פרק: "איזו משפחה אין עליה וירידות?" |
| 1998 | The Advanced Guard | קווין, שבוי | סרט טלוויזיה (Sci Fi); ידוע גם בשם "המושבה" |
| 1998 | Significant Others | בן צ'אסן | תפקיד חוזר; 6 פרקים |
| 1998 | ג'סי | רוי | תפקיד חוזר; 6 פרקים |
| 1999 | מכושפות | ברנדן רואו | פרק: "When War Warlocks Turn Good" |
| 1999 | העורב: מדרגות לגן עדן | ג'יימס הורטון | פרק: "סערה מתאספת" |
| 2000 | בקתה ליד האגם | בון | סרט טלוויזיה |
| 2000 | Grapevine | ג'ק ואלון | פרק: "ג'ק" |
| 2000 | אלי מקביל | וויין קיבל | פרק: "סקס, שקרים ומחשבות שניות" |
| 2000–2002 | מלאך שחור | לוגן קייל | תפקיד ראשי |
| 2003 | ג'אג | הסוכן המיוחד של NCIS אנתוני "טוני" דינוזו ג'וניור. | פרקים: "מלכת הקרח", "Meltdown" (פיילוט הדלת האחורית של NCIS) |
| 2003–2016 | NCIS | הסוכן המיוחד של NCIS אנתוני "טוני" דינוזו ג'וניור. | תפקיד ראשי (עונות 1–13) |
| 2004 | היעלמותה של נטלי ווד | רוברט וגנר | סרט טלוויזיה |
| 2012 | Major Crimes | קוץ וודסון | פרק: "האקסטזה והייסורים" |
| 2014 | של מי השורה הזאת בכלל? | עצמו | מתחרה; פרק אחד |
| 2014 | ליל המשחק בהוליווד | עצמו | מתחרה; 2 פרקים |
| 2014 | NCIS: ניו אורלינס | הסוכן המיוחד של NCIS אנתוני "טוני" דינוזו | פרק: "מנשא" |
| 2015 | NCIS: לוס אנג'לס | הסוכן המיוחד של NCIS אנתוני "טוני" דינוזו | פרק: "האשימו בריו" |
| 2016–2022 | בול | ד"ר ג'ייסון בול | תפקיד ראשי |
פרסים ומועמדויות

| שנה | מסגרת | קטגוריה | עבודה מועמדת | תוצאה |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2001 | פרס סאטורן | שחקן המשנה הטוב ביותר בסדרת טלוויזיה | מלאך שחור | מועמדות |
| 2002 | פרס סאטורן | שחקן המשנה הטוב ביותר בסדרת טלוויזיה | מלאך שחור | מועמדות |
| 1994 | Soap Opera Digest Awards('אנ) | כוכב הגבר החם ביותר | לאהוב | מועמדות |
| 1995 | Soap Opera Digest Awards('אנ) | השחקן הראשי הצעיר המצטיין | לאהוב | מועמדות |
| 2001 | פרסי בחירת הנוער | שחקן הטלוויזיה הנבחר | מלאך שחור | מועמדות |
הערות שוליים

1 2 3  Bryant, Adam (9 בנובמבר 2010). "In Focus: NCIS' Michael Weatherly is happy being the second banana". TV Guide. אורכב מ-המקור ב-3 בספטמבר 2018. נבדק ב-7 בינואר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Michael Weatherly". TVGuide.com. אורכב מ-המקור ב-21 במאי 2016. נבדק ב-2 באפריל 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Ruth Hetherington Obituary". The Boston Globe. אורכב מ-המקור ב-20 בנובמבר 2014. נבדק ב-7 בינואר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  Kowalski, Kristine Hope (30 באוקטובר 2013). "Michael Weatherly Baby Born: NCIS Actor Welcomes a Son Named Liam". HollywoodLife.com. אורכב מ-המקור ב-3 במרץ 2016. נבדק ב-7 בינואר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Catlin, Roger (7 באפריל 2005). "After `Dark,' There's `ncis'". Hartford Courant. Hartford, CT. נבדק ב-7 בינואר 2016. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Alumni Shield Award". Brooks School. נבדק ב-7 בינואר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)(הקישור אינו פעיל)
↑  Book, Ryan (16 באוקטובר 2013). "NCIS Stars Michael Weatherly and Pauley Perrette Discuss Original Songs for Television Show's Soundtrack". Music Times. נבדק ב-7 בינואר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Abrams, Natalie (2 בנובמבר 2009). "NCIS: Robert Wagner to Play Tony's Dad". TVGuide.com. נבדק ב-7 בינואר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  "NCIS star continues Aussie love affair". ninemsn.com.au. 10 במאי 2007. אורכב מ-המקור ב-4 באוקטובר 2012. נבדק ב-7 בינואר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Wayne McClammy (Director) (21 בינואר 2014). Sarah Silverman is visited by Jesus Christ. נבדק ב-7 בינואר 2016. {{cite AV media}}:  (עזרה)
↑  "Michael Weatherly: My Wife, Kids and Becoming a Better Man". PEOPLE.com (באנגלית). נבדק ב-2020-06-16.
1 2  Wang, Cynthia (24 במאי 2010). "Weatherly Report". People. Vol. 73, no. 20. נבדק ב-7 בינואר 2016. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Jessica Alba". People. נבדק ב-7 בינואר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Leon, Anya (11 באפריל 2012). "NCIS: Michael Weatherly Welcomes Daughter Olivia". People. אורכב מ-המקור ב-2016-01-13. נבדק ב-7 בינואר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Behind CBS's Secret $9.5 Million Settlement With the Actress Eliza Dushku". The New York Times. 2018-12-13. נבדק ב-2018-12-14.
↑  "Eliza Dushku: I worked at CBS. I didn't want to be sexually harassed. I was fired - The Boston Globe". BostonGlobe.com (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2019-09-26.
↑  "NCIS' Michael Weatherly to Play Dr. Phil in CBS Drama Pilot Bull". TVLine. נבדק ב-2016-04-08.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb14238204j (data)  GND: 136014291  ISNI: 0000 0001 1449 5639  LCCN: no2007015319  NTA: 387630392  SUDOC: 224512218  VIAF: 80430334   WorldCat (עם VIAF): 80430334 
וות'רלי על הסט של NCIS בשנת 2008
סופיה קובשינקובה

| --- | --- |

 לידה:  1847 מוסקבה, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  1907 (בגיל 60 בערך) מוסקבה, האימפריה הרוסית 
 
סופיה פטרובנה קובשינקובה (ברוסית: Софья Петровна Кувшинникова;‏ 1847 – 1907) הייתה ציירת נוף רוסייה. במשך שנים רבות היא הייתה המאהבת של יצחק לויתן ושימשה השראה לדמות הראשית בסיפור קצר מאת אנטון צ'כוב, "החרגול" (1892).
ביוגרפיה

היא נולדה למשפחתו של עובד מדינה זוטר. לאחר שקיבלה השכלה בדגש האמנויות היפות, היא נישאה לד"ר דמיטרי קובשיניקוב, רופא במשטרה שהיה הרבה יותר מבוגר ממנה. ב-1871 הוא הופיע כאחת הדמויות בציור של וסילי פרוב ("הציידים במנוחה"). הציור הוצג בתערוכה של הנוודים, ולאחר מכן הפכה דירתו הצנועה למקום התכנסות של הקהילה האמנותית קבוצה שכללה את לויתן ואת האחים צ'כוב.
סופיה שימשה כמארחת ועבור רבים נחשבה לאחת האטרקציות המרכזיות במקום – היא לא רק ניגנה בפסנתר ותפרה תלבושות, היא יצאה לעיתים קרובות לצוד, התלבשה כגבר, ווחזרה עם שלל ציד מלא.
בשנת 1886 הציגו האחים צ'כוב את לויתן בפני משפחת קובשיניקוב. לויתן החשיב את עצמו ל"אהוב הנשים" ואמנם עד מהרה הוא מצא חן בעיני סופיה, אף על פי שהיא הייתה מבוגרת ממנו בשלוש עשרה שנים. לעיתים קרובות, הוא היה מביא את חומרי האמנות שלו וצייר בזמן שהיא ניגנה בפסנתר. ב-1888 הוא, סופיה ואלכסיי סטפנוב יצאו למסע בספינת קיטור על הוולגה. הם מצאו את עצמם נמשכים לעיירה פליוס והחליטו להישאר שם. הם נשארו עד 1890. שם היא למדה אצל יצחק לויתן ושיפרה את כישורי הציור החובבנים שלה.
הסיפור "החרגול" של צ'כוב מתוארך זמן קצר לאחר זמן זה. צ'כוב פרסם את הסיפור בינואר 1892. הסיפור עוסק בגבר שמנהל רומן עם אישה נשואה, שבעלה מת מתאונה (שאולי הייתה התאבדות) לאחר שעזבה אותו. לויתן וקובשינקובה שניהם נעלבו, למרות שהדמות המרכזית בסיפור הייתה אישה צעירה וקובשינקובה הייתה בת 42. יתרה מכך היא הייתה כהה שיער וציירת מוכשרת, בעוד שהדמותו של צ'כוב הייתה בלונדינית ולא אמנית. הדמיון החזק יותר היה שבעלה היה סובלני כלפי חוסר נאמנותה אליו, וכך גם "החרגול" שסלח לחוסר שיקול הדעת של אשתו.
צ'כוב היה חבר קרוב של סופיה ואולי היה לו חיבה עזה כלפיה. הסיפור היה דרך לבקר את בגידתה בו וגם בבעלה התמים. הסיפור יצר שערורייה קטנה. על פי זיכרונותיו של אחיו של הסופר, המצב כמעט הוביל לדו-קרב עם לויתן, אך הוא נמנע הודות להשתדלות ידידה משותפת, טטיאנה שצ'פקינה-קופרניק. אף על פי כן היא וצ'כוב כבר לא היו חברים. התחשבותו של בעלה הומחשה בסיוע שנתן מאוחר יותר ללויתן, שבהיותו יהודי מצא את עצמו ומשפחתו מגורשים מהעיר מוסקבה. ד"ר קובשיניקוב הוא שהשפיע על השלטונות לאפשר לאהובה של אשתו לחזור.
לא ברור אם הייתה אי פעם פרידה רשמית מבעלה, אבל ב-1894 היא ולוויתן התיישבו באחוזה באגם אוסטרונו במחוז טבר. תוך זמן קצר הוא התחיל רומן נוסף עם אישה צעירה מאחוזה שכנה וסופיה חזרה למוסקבה. הם התפייסו ונפרדו עוד פעמיים; ב-1895 וב-1897.
מכאן ואילך, היא המשיכה בקריירה משלה כציירת ושמרה על קשרי ידידות עם אמנים, סופרים ואמנים רבים.
באוגוסט 1907, היא ביקרה חברים באחוזה ליד מוסקבה, כאשר חלתה בדיזנטריה ומתה.
הערות שוליים

↑  Brief Biography
↑  ["Who are the Hunters at Rest?" by Yuri Volgin @ the Chuvash Republic website. "Who are the Hunters at Rest?" by Yuri Volgin @ the Chuvash Republic website.]
↑  Donald Rayfield (1998). Anton Chekhov: A Life. Northwestern University Press. pp. 221–225
1 2  Biographical notes and works from the Museum of Landscape, Plyos.
↑  Muratova, K. D. Commentaries to Попрыгунья. The Works by A.P. Chekhov in 12 volumes. Khudozhestvennaya Literatura. Moscow, 1960. Vol. 7, pp. 516-517
↑  Donald Rayfield (1998). Anton Chekhov: A Life. Northwestern University Press. pp. 269–
↑  Софья Кувшинникова. Почему из-за своей возлюбленной Левитан чуть не вызвал на дуэль Чехова?, www.shkolazhizni.ru
↑  Р. Н. Григорьева, Газетные издания Чувашии – национальное достояние, Berlin, New York: DE GRUYTER SAUR, 9 בינואר 2011
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: no2013062375  VIAF: 121338053   WorldCat (עם VIAF): 121338053 
סופיה קובינשקובה, נוף עם כנסייה, 1893
מיכאיל מיכאילוביץ', הנסיך הגדול של רוסיה

מיכאיל מיכאילוביץ', הנסיך הגדול של רוסיה (ברוסית: Михаил Михайлович;‏ 16 באוקטובר 1861 – 26 באפריל 1929) היה בנו של מיכאיל ניקולאייביץ', הנסיך הגדול של רוסיה ונכדו של ניקולאי הראשון, קיסר רוסיה.
הוא גדל בקווקז, שם חי בין 1862 ל-1881 עם משפחתו, והתחנך על ידי מורים פרטיים. כפי שדרשה מסורת רומנוב, הוא המשיך בקריירה צבאית. הוא שירת במלחמת רוסיה-טורקיה ב-1877, הפך לקולונל והיה שליש בחצר הקיסרית. בשנת 1891 התחתן בנישואים מורגנטיים עם הרוזנת סופי פון מרנברג, בתו המורגנטית של ניקולאוס וילהלם, נסיך נסאו ונכדתו של המשורר הרוסי אלכסנדר פושקין. על נישואים אלה ללא רשות, הקיסר אלכסנדר השלישי שלל ממנו את תאריו הצבאיים וגירש את בני הזוג מהאימפריה הרוסית.
במשך כמה שנים הוא התגורר בוויסבאדן, נסאו ובקאן. הוא התיישב לצמיתות באנגליה בשנת 1900, ושכר את קיל הול בסטפורדשייר ומאוחר יותר את בית קנווד בפאתי לונדון. הוא הפך לחבר בולט בחברה הבריטית, אחת מבנותיו התחתנה עם האצולה הבריטית ואחרת נישאה לנין של המלכה ויקטוריה. הוא איבד את הונו עם נפילת המלוכה הרוסית ב-1918. שלושה מאחיו נהרגו על ידי הבולשביקים, אך הוא נמלט מהמהפכה הרוסית בגלל שחי בחו"ל. את שנותיו האחרונות הוא חי בתנאים ירודים בעזרתו הכלכלית של חתנו, סר הרולד ורנהר.
ביוגרפיה > ראשית חייו

הנסיך הגדול מיכאל מיכאילוביץ' נולד בארמון פטרהוף בסנקט פטרבורג ב-16 באוקטובר (4 באוקטובר לפי הלוח הישן) 1861, והיה הילד השלישי והבן השני משבעת ילדיהם של מיכאיל ניקולאייביץ', הנסיך הגדול של רוסיה ורעייתו, הנסיכה הגדולה אולגה פיודורובנה.
הוא היה ידוע במשפחה בשם Miche-Miche, הוא היה בן שנה כאשר, בשנת 1862, עברה המשפחה לטיפליס, גאורגיה, לרגל מינויו של אביו למשנה למלך בקווקז. הנסיך הגדול מיכאיל בילה את נעוריו בקווקז, שם התגוררה משפחתו במשך עשרים שנה. הוא קיבל חינוך ספרטני שכלל שינה על מיטות צבא ואמבטיות קרות. הוא התחנך בבית על ידי מורים פרטיים. מערכת היחסים עם הוריו הייתה בעייתית. אביו, שהיה עסוק במאמצים צבאיים וממשלתיים, נותר דמות רחוקה. אמו התובענית ניהלה משמעת קפדנית ולא גילתה חיבה כלפי ילדיה. הוא אכזב את אמו, שהשוותה אותו לרעה עם אחיו הבכור האינטליגנטי יותר, הנסיך הגדול ניקולאי. מיכאיל נחשב לפחות מחונן מבין שבעת הילדים ואמו התייחסה אליו כאל "טיפש".
במהלך השנים בקווקז, הצטיין הנסיך הגדול ברכיבה על סוסים והחל את הקריירה הצבאית שלו. בצעירותו שירת במלחמת רוסיה-טורקיה והפך לקולונל. הוא אהב את חיי הצבא ושירת ברגימנט המשמר אגרסקי (שאסרים). בשנת 1882, כשהנסיך הגדול מיכאיל היה בן עשרים, הוא חזר עם משפחתו לסנקט פטרבורג עם מינויו של אביו ליושב ראש מועצת השרים. מיכאיל היה רדוד ולא בהיר במיוחד, אבל הוא היה גבוה ונאה. הוא הפך פופולרי במעגל החברתי בבירה, בילה חלק גדול מזמנו על מסיבות אינסופיות, ריקודים והימורים. הצאר אלכסנדר השלישי התייחס אליו כאל 'טיפש'.