stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מקל שיער
היסטוריה

השימוש במקלות שיער החל בעת העתיקה, ומקלות שיער התגלו בחפירות ארכאולוגיות בקברי נשים במצרים העתיקה, יוון העתיקה והאימפריה הרומית.
השימוש במקלות שיער נפוץ בעיקר ביפן בו מהווה הלבוש חלק מהקנזשי (עיטורי השיער) של הגיישה גם כיום.
בעקבות ההשפעה היפנית נפוץ השימוש במקלות שיער גם באירופה וארצות הברית בתסרוקות המנסות לחקות את הסגנונות היפניים.
ראו גם

סיכת ראש
הערות שוליים

↑  הלבוש באימפריה הרומית
מלחמת אנגלו-מייסור השנייה

חיידר עלי - מנהיג צבא ממלכת מייסור
טיפו סולטאן, בנו של חיידר עלי. ממפקדיו הגבוהים של צבא ממלכת מייסור
ג'ורג' מקרטני, מושל מדראס
ציור של קרב קודלור (1783)
מלחמת אנגלו-מייסור השנייה התחוללה בהודו בין 1780 ל-1784 בין חברת הודו המזרחית הבריטית וממלכת מייסור שחתמה בריתות עם ממלכת צרפת והרפובליקה ההולנדית. המלחמה הסתיימה ללא הכרעה ברורה לאחר שכל אחד מהצדדים ניצח במספר קרבות והפסיד בקרבות אחרים. בסופה של המלחמה נחתם חוזה מנגלור שסיים את המלחמה וכלל החלטה להחזיר את המצב לקדמותו.
רקע

באמצע המאה ה-18 החלה האימפריה הבריטית להתפשט למזרח הרחוק ובמיוחד להודו. התפשטות זו נעשתה בפועל על ידי חברת הודו המזרחית הבריטית במטרה להרחיב את המסחר במזרח. החברה החזיקה צבא משלה אך נתמכה על ידי צבא בריטניה ויעדיה בהודו היו להשיג אחיזה בנמלים בחופיה המזרחיים והמערביים כדי לתמוך בצי הספינות של החברה.
בתהליך החדירה להודו נאלצו הבריטים להתמודד עם מלכים וסולטאנים ששלטו על ממלכות בהודו והתנגדו להתפשטות הבריטים לכן ראשי חברת הודו המזרחית הבריטית נאלצו להשיג את יעדיהם בשלוב מאמצים דיפלומטיים וצבאיים. אחת מהממלכות שהתנגדו לבריטים הייתה ממלכת מייסור בדרום הודו. ב-1767 החלה מלחמת אנגלו-מייסור הראשונה שנמשכה עד 1769 ובמהלכה נלחם צבאה של חברת הודו המזרחית הבריטית בממלכת מייסור בסיוע חלקי של ממלכות אחרות בדרום הודו כמו ניזאם היידראבאד, האימפריה המראטהית וסולטנות קרנאטקה. המלחמה הסתיימה בחתימה על חוזה מדראס (אנ') אך ללא הכרעה חד משמעי. חוזה זה כלל הסכם הגנה הדדי בין הבריטים למייסור אך הבריטים לא קיימו את ההסכם כשממלכת מייסור יצאה למערכה לאחר החתימה.
במקביל למאמצים הבריטים לחדור להודו ניסו גם ממלכת צרפת והרפובליקה ההולנדית לתפוס אחיזה בתת-היבשת ולשם כך חתמו הסכם עם ממלכת מייסור והפכה בכך ליריבות של בריטניה וזאת במקביל לאיבה בין צרפת ובריטניה שהתפתחה במהלך מלחמת העצמאות של ארצות הברית.
העילה למלחמה

מספר אירועים שהתחוללו לפני 1780 היוו את הטריגר לפרוץ מלחמת אנגלו-מייסור השנייה:
ב-1771, לאחר חתימת חוזה מדראס (אנ') ב-1769, יצאה ממלכת מייסור למערכה כנגד האימפריה המראטהית שמצפון לה בהנחה שבריטניה תתמוך בה בהתאם לחוזה. בריטניה סירבה להצטרף ומייסור נאלצה להתמודד במערכה לבד ולא הצליחה להגיע להכרעה ולכן נטרה איבה לבריטניה ושאפה לנקמה.
ב-1778 החליטה בריטניה, כחלק מהמלחמה האנגלו-צרפתית, לגרש את צרפת מתת היבשת על ידי כיבוש המאחזים המעטים אותם החזיקה. ההסכם בין צרפת ומייסור הכניס את המייסורים למערכה זו. בשלב ראשון כבשה בריטניה את העיר פונדיצ'רי (אנ') בצידה המערבי של הודו ובהמשך כבשה בריטניה את עיר הנמל מאה (אנ') בחופה המערבי של הודו. עיר נמל זו שימשה להזרמת ציוד ונשק צרפתי למייסור ואף נשמרה על ידי חיילי מייסור. אירוע זה הביא את מנהיג מייסור חיידר עלי להתכונן למלחמה מול הבריטים על ידי חתימת הסכמים עם הממלכות השכנות האימפריה המראטהית וניזאם היידראבאד.
מהלך המלחמה > המצור על ארקוט

ביולי 1780, לאחר שגייס כ-80,000 חיילים, יצא חיידר עלי למלחמה. כצעד ראשון פלש למחוז קרנטיק (אנ') שבמזרח הודו והטיל מצור על העיר ארקוט (אנ') שהוחזקה על ידי הבריטים בפיקודו של קולונל הקטור מונרו (אנ'). הבריטים מיהרו לשלוח יחידה של כ-5,000 חיילים בפיקודו של קולונל ויליאם ביילי (אנ'), שיצא מהעיר גונטור (אנ'), לסייע לכוחותיהם בעיר. עלי הפריש חלק מכוחותיו, בפיקודו של בנו טיפו סולטאן, כדי לקדם את הכוחות הבריטים. הכוחות נפגשו ב-10 בספטמבר לקרב באמצע הדרך ליד פולי (אנ'). הכוחות הבריטים נערכו במערך הגנתי צפוף אולם המייסורים ירו בתותחים על הכוחות הבריטים וגרמו לאבידות כבדות ובהמשך השתמשו בסוסים כדי לפרוץ את קווי ההגנה של הבריטים ולהביס אותם. בקרב זה נהרגו 336 חיילים בריטים ו-250 נשבו (וביניהם מפקד הכוח ביילי) ושאר הכוח הבריטי נסוג למדראס. עלי החליט לא לנצל את ההצלחה ולרדוף אחרי הכוחות הבריטים הנסוגים אלא לחזור ולתקוף את ארקוט וכבש אותה ב-3 בנובמבר.
מהלך המלחמה > קרבות איירה קוט

החלטתם של המייסורים לחזור לארקוט איפשרה לבריטים לסגת דרומה, לחזק את כוחותיה ולמנות את לוטננט גנרל איירה קוט (אנ') למפקד הכוח. לאחר שאסף כ-8,000 לוחמים חזר קוט למערכה נגד מייסור והביס אותם בסדרה של קרבות:
ב-1 ביולי 1781 ניצח בקרב פורטו נובו (אנ') שהתחולל בקרבת העיר פאראנגיפטי (אנ') שמדרום למדראס מול כוח מייסורי של כ-40,000 חיילים. בסיומו של הקרב נמנו כ-3,000 חיילי מייסור הרגים וכ-6,000 פצועים בשעה שבצד הבריטי נמנו כ-300 הרוגים ופצועים.
ב-27 בספטמבר 1781 ניצח בקרב שולינגהור (אנ') שהתחולל בקרבת העיר (אנ') ממזרח למדראס. קוט הצליח להפתיע את הכוחות המדרסיים ולגרום להם אבדות כבדות.
הניצחונות של קוט אילצו את טיפו סולטאן להסיר את המצור שהטיל על העיר ואנדבשי (אנ') מדרום מזרח למדראס.
מהלך המלחמה > הקרב מול ההולנדים

בשלהי 1781 הורה מושל מדראס, הלורד ג'ורג' מקרטני, לפעול בהודו וסביבתה כנגד מאחזים של הרפובליקה ההולנדית שהייתה בת בריתה של ממלכת מייסור. כוחות בריטים, בהיקף של כ-4,000 לוחמים, תקפו את עיר הנמל נאגאפאטינאם (אנ'), שהייתה העיר המרכזית של המושבה ההולנדית ונשמרה על ידי כ-6,000 חיילי צבא הולנד וכ-2,000 חיילי מייסור. ב-12 בנובמבר 1781, לאחר מצור של שלושה שבועות (אנ'), נכנעה העיר. הכניעה הושגה, בין השאר, בזכות כוחו של הצי של חברת הודו המזרחית הבריטית שצר על הנמל והשתמש בתותחיו לירות עם הנצורים. לאחר הכניעה המשיכה בריטניה לפעול לכיבוש השטחים שהחזיקו ההולנדים.
מהלך המלחמה > ניצחונותיו של טיפו סולטאן

בתחילת 1782 זכה טיפו סולטאן במספר ניצחונות על הצבא הבריטי. בין נשאר ניצח סולטאן כוח צבאי בריטי, בפיקודו של מייג'ור גנרל ג'ון בריית'וויט (אנ'), שהגן על העיר אנגודי שליד ת'אנג'אובר (אנ'). בקרב זה (אנ') התמודדו כ-1,800 חיילי בריטניה מול כ-1,800 מחיילי מייסור והקרב הסתיים בניצחון מוחץ של מייסור ובשביית כל חיילי הכוח הבריטי.
מהלך המלחמה > המערכה בחוף המערבי

בקיץ 1782, בזמן שחלק גדול מהכוחות של מייסור היו עסוקים במזרח הודו, שלחו מנהלי חברת הודו המזרחית הבריטית תגבורות לצבאם. יחידות אלו נחתו בחוף מלבר במערב הודו וחיידר עלי מיהר לשלוח את בנו טיפו סולטאן, בראש כח מייסורי, כדי לבלום פלישה זו. המיסורים אכן הצליחו לבלום את הבריטים אך בדצמבר אותה שנה נפטר מנהיג מייסור, חיידר עלי, מסרטן ובנו נסוג מהזירה המערבית והתיר את המצור על הכוחות הבריטים.
הבריטים ניצלו נסיגה ויחד עם תגבורת צבאית נוספת, בפיקודו של גנרל ריצ'רד מת'יוס (אנ') החלו להתקדם מזרחה במטרה לכבוש את העיר בדנור (אנ') (כ-100 ק"מ מחוף הים). העיר נכנעה לבריטים אולם מהלך זה הביא למתיחת קווי האספקה של הבריטים ולמחסור בחילי רגלים ואספקה. בתחילת אפריל חזר טיפו סולטאן לזירה בראש כוח של כ-100,000 חיילים והטיל מצור על בדנור (אנ') שהתגוננה על ידי כ-1,600 חיילים בריטים. הבריטים התבצרו במבצר של העיר אך סבלו ממחסור באנשים וציוד וכן מהכנה לקויה של המבצר ולכן החלו ב-24 באפריל במשא ומתן עם המייסורים.
המצור הסתיים ב-28 באפריל 1783 בכניעת הבריטים ובהסכמה שהבריטים ישאירו מאחור את כל רכושם ובתמורה יורשה להם לסגת בביטחה לבומביי. כשהתברר לטיפו סולטאן שמת'יוס והקצינים הבכירים לקחו איתם את האוצרות שהיו בעיר הוא ראה בכך אי עמידה בהסכם ויצא לפעולות נקם. את מת'יוס ו-19 מקציניו הוציא להורג בהרעלה, מהפצועים שנמצאו בעיר רבים מתו מחוסר טיפול רפואי, רבים מהחיילים הפשוטים נתפסו במהלך נסיגתם מהעיר ונכלאו ו-34 מקציני היחידות שנתפסו הוכרחו לצעוד לבית כלא כ-130 ק"מ מזרחה. בפני קצינים אלו הועמדה הברירה לערוק לצבא מייסור או למות ולאחר שכולם סירבו לערוק הוציאו המייסורים חלק מהם להורג ולטענת הניצולים המייסורים היו מוציאים את כולם להורג לולא נחתם הסכם השלום.
במרץ 1783, במקביל למערכה בבדנור (אנ'), כבשו הבריטים את העיר מנגלור. טיפו סולטאן שלח חלק מצבאו למנגלור וב-20 במאי 1783 הטיל כוח זה מצור על העיר (אנ'). בעיר התבצרו כ-2,700 חיילים בריטים והמצור נמשך עד 30 בינואר 1784 אז נכנעו הבריטים לאחר שרק כ-850 חיילים שרדו.
מהלך המלחמה > קרב קודלור

לאחר האירועים בחוף המערבי פתחו הבריטים במערכה בחוף המזרחי ובמסגרת זו, ב-7 ביוני 1783, הטיל כוח בריטי של כ-12,000 חיילים בפיקודו של מייג'ור גנרל ג'יימס סטיוארט (אנ'), מצור(אנ') על עיר הנמל קודלור (אנ') (כ-170 ק"מ מדרום ממדראס). הכוח שהגן על העיר כלל יחידות צרפתיות ויחידות של מייסור בהיקף של כ-9,000 חיילים בפיקודו של המרקיז דה בוסא-קסטלנו (אנ') הצרפתי.
המייסורים והצרפתים ניסו לעצור את הבריטים מחוץ לחומות העיר אולם נאלצו לסגת לעיר. הבריטים תכננו להסתייע בצי של חברת הודו המזרחית הבריטית אולם האוניות הבריטיות נתקלו בצי צרפתי בפיקודו של פייר אנדרה דה סופרן (אנ') ולאחר קרב (אנ') נאלצו הבריטים לסגת למדראס לאחר שכל צד סבל מכ-500 נפגעים. הצי הצרפתי ניצל נסיגה זו והנחית כ-2,400 חיילי צי לסיוע לנצורים בעיר. המצור הוסר ב-25 ביולי 1783 לאחר שהחלו שיחות שלום בין בריטניה וצרפת.
מהלך המלחמה > הסכם מנגלור

בתחילת 1784 הורתה הנהלת חברת הודו המזרחית הבריטית לצבאה לחתור להסכם הפסקת אש עם ממלכת מייסור. הסכם זה נחתם ב-11 במרץ 1784 במנגלור (אנ') וסיים את המלחמה. בהסכם הוחלט על מודל סטטוס קוו אנטה בלום דהיינו החזרת המצב לקדמותו כפי שהיה לפני פרוץ המלחמה.
כתוצאה מההסכם נחלשה אחיזתה של בריטניה וחברת הודו המזרחית הבריטית בדרום הודו. כמו כן העביר ראש ממשלת בריטניה ויליאם פיט הבן בפרלמנט את "חוק הודו" (אנ') שהעביר את השליטה במהלכים הפוליטיים של חברת הודו המזרחית הבריטית לידי הממשלה ובכך החליש את החברה.
ראו גם

מלחמת אנגלו-מייסור הראשונה
לקריאה נוספת

Barua, Pradeep P. (2005). The State at War in South Asia. Lincoln: University of Nebraska Press. ISBN 0-8032-1344-1. LCCN 2004021050.
Dalrymple, William (2019). The Anarchy: The Relentless Rise of the East India Company (Hardcover). New York: Bloomsbury publishing. ISBN 978-1-63557-395-4.
Kaliamurthy, G. (1987). Second Anglo-Mysore War (1780–84). Delhi: Mittal Publications. OCLC 20970833.
Roy, Kaushik (2011). War, Culture and Society in Early Modern South Asia, 1740–1849. London: Routledge. ISBN 978-0-415-58767-9. LCCN 2010040940.
Tzoref Ashkenazi, Chen (2019). "German soldiers in eighteenth century India". MIDA Archival Reflexicon. pp. 1–8.
Tzoref-Ashkenazi, Chen (ביוני 2010). "Hanoverians, Germans, and Europeans: Colonial Identity in Early British India". Central European History. 43 (2): 222. doi:10.1017/S0008938910000014. JSTOR 27856182. S2CID 145511813. {{cite journal}}:  (עזרה)
Naravane, M. S. (2014). Battles of the Honourable East India Company: Making of the Raj. New Delhi: A.P.H. Publishing Corporation. pp. 173–175. ISBN 978-81-313-0034-3.
Malleson, G. B. (George Bruce) (1914). The decisive battles of India : from 1746 to 1849 inclusive. London : Reeves & Turner. p. 254. נבדק ב-4 במאי 2022. {{cite book}}:  (עזרה)
Philips, C. H. (בדצמבר 1937). "The East India Company 'Interest' and the English Government, 1783–4". Transactions of the Royal Historical Society. 20: 83–101. doi:10.2307/3678594. JSTOR 3678594. S2CID 167958985. {{cite journal}}:  (עזרה)
Singh, Sarbans (1993). Battle Honours of the Indian Army, 1757–1971. New Delhi: Vision Books. p. 102. ISBN 81-7094-115-6.
הערות שוליים

↑  פעולה זו הייתה חלק ממלחמת הולנד–אנגליה הרביעית
↑  רוב השטחים האלו הוחזרו להולנד ב-1784 לאחר סיום המלחמה
מלחמת אנגלו-מייסור השלישית

צ'ארלס קורנווליס, המושל הכללי של הודו ומפקד צבא הודו
טיפו סולטאן שליט ממלכת מייסור
שער הכניסה לפורט בנגלור כשדגל ממלכת מייסור מתנופף מעליו
שני בניו של טיפו סולטאן נמסרים כבני ערובה לידיו של צ'ארלס קורנווליס כחלק מ"אמנת סרינגאפטאם" שהביאה לסיום המלחמה
מלחמת אנגלו-מייסור השלישית התחוללה בדרום הודו בין 1789 ל-1792 בין ממלכת מייסור וחברת הודו המזרחית הבריטית שהסתייעה בניזאם היידראבאד, האימפריה המראטהית וטרוונקור. מלחמה זו הייתה חלק ממערכה, שהחלה ב-1767, בין הבריטים לבין ממלכת מייסור שהתנגדה לחדירת הבריטים לתת היבשת. המלחמה הסתיימה בניצחון מוחץ של הבריטים שכבשו את בירת ממלכת מייסור ואילצו את שליט מייסור לחתום על חוזה שלום בו הוסכם שמייסור תוותר על חלקים משטחיה.
רקע

באמצע המאה ה-18 החלה האימפריה הבריטית להתפשט למזרח הרחוק ובמיוחד להודו. התפשטות זו נעשתה בפועל על ידי חברת הודו המזרחית הבריטית במטרה להרחיב את המסחר במזרח. החברה החזיקה צבא משלה אך נתמכה על ידי צבא בריטניה ויעדיה בהודו היו להשיג אחיזה בנמלים בחופיה המזרחיים והמערביים כדי לתמוך בצי הספינות של החברה. בתהליך החדירה להודו נאלצו הבריטים להתמודד עם מלכים וסולטאנים ששלטו על ממלכות בהודו והתנגדו להתפשטות הבריטים לכן ראשי חברת הודו המזרחית הבריטית נאלצו להשיג את יעדיהם בשלוב מאמצים דיפלומטיים וצבאיים. אחת מהממלכות שהתנגדו לבריטים הייתה ממלכת מייסור בדרום הודו.
ב-1767 החלה מלחמת אנגלו-מייסור הראשונה שנמשכה עד 1769 ובמהלכה נלחם צבאה של חברת הודו המזרחית הבריטית בממלכת מייסור בסיוע חלקי של ממלכות אחרות בדרום הודו כמו ניזאם היידראבאד, האימפריה המראטהית וסולטנות קרנאטקה. המלחמה הסתיימה בחתימה על חוזה מדראס (אנ') אך ללא הכרעה חד משמעי. חוזה זה כלל הסכם הגנה הדדי בין הבריטים למייסור אך הבריטים לא קיימו את ההסכם כשממלכת מייסור יצאה למערכה לאחר החתימה.
ביולי 1780 החלה מלחמת אנגלו-מייסור השנייה שנמשכה עד מרץ 1784. המלחמה התחוללה בין צבאה של חברת הודו המזרחית הבריטית לבין צבאה של ממלכת מייסור ששיתפה פעולה עם הרפובליקה ההולנדית וממלכת צרפת וכללה מספר רב של קרבות שהתנהלו ברחבי דרום הודו ללא הכרעה מובהקת. המלחמה הסתיימה עם החתימה על הסכם מנגלור (אנ') לפיו יוחזר המצב בין המעצמות למצבו לפני המלחמה.
בתחילת תקופת המלחמות מול הבריטים שלט בממלכת מייסור חיידר עלי ועם מותו ב-1782 עבר שרביט השלטון לבנו טיפו סולטאן שהיה מעורב בקרבות מול הבריטים עוד בשלוט אביו והמשיך במלחמה מולם כששלט בממלכה. טיפו סולטן היה מוסלמי ופעל כנגד בני דתות אחרים בממלכתו ובמיוחד כנגד ההינדים תוך הרס מקדשים והרג אזרחים.
טרום מלחמה

על אף החתימה על הסכם מנגלור, ב-1784, הודיע מנהיג ממלכת מייסור, טיפו סולטאן, שאינו מסכים לקיים את ההסכם ואינו מתכוון להניח את נשקו. במסגרת זו סירב סולטאן לשחרר שבויי מלחמה בריטים וכן החל לחתום הסכמים עם שליטים שכנים כדי לחזק את שליטתו.
ב-1786 מונה צ'ארלס קורנווליס לתפקיד המושל הכללי של הודו ולמפקד צבא הודו (אנ'). קורנווליס ניסה לגייס לצידו את האימפריה המראטהית וממלכת ניזאם היידראבאד. כחלק מהסכמים אלו זכו הבריטים בטריטוריה של ממלכת הניזאם, בקרבת הגבול עם מייסור, ובתמורה שלחו שני בטליונים לסייע לממלכה.
הטריטוריה הראשונה אליה כיוון טיפו סולטאן הייתה ממלכת טרוונקור ששכנה מדרום למייסור. קורנווליס הודיע שפלישה לטרוונקור משמעותה הפרה בוטה של "הסכם מנגלור" ויביא להתערבות הבריטים במערכה אולם לא הצליח לגייס תמיכה לעמדתו מצד מושל מדראס ג'ון הולנד הפשרן. טרוונקור הוגנה על ידי חומה שנבנתה באמצע המאה ה-18 על גבולה עם מייסור ונקראה "נדומקוטא" (אנ').
מהלך המלחמה > המערכה בטרוונקור

בדצמבר 1789, לאחר שאסף כ-14,000 חיילים, צעד טיפו סולטאן דרומה כדי לכבוש את טרוונקור. קרב נדומקוטא (אנ') החל ב-28 בדצמבר 1789 כשהמייסורים תקפו את החומה שהגנה על טרוונקור ואת צבא הממלכה בפיקודם של דהארמה רג'ה (אנ') ורג'ה קסוואדאס (אנ'). קרב זה הסתיים בתבוסה של המייסורים שנסוגו משדה הקרב לאחר שספגו נפגעים רבים.
טיפו סולטאן החל לארגן את כוחותיו לקרב נוסף וקורנווליס דרש ממושל מדראס, ג'ון הולנד, להתערב לטובת טרוונקור אולם התאכזב כשנודע לו שהולנד החל במשא ומתן מול טיפו סולטאן. קורנווליס תכנן לרדת דרומה ולקחת בעצמו את ניהול המערכה אך נודע לו שגנרל ויליאם מדוז (אנ') החליף את הולנד והחל לתכנן את המערכה מול המייסורים ולאסוף כוחות בטירוצ'יראפאלי.
באפריל 1790, בזמן שהאנגלים עוד מתארגנים, יצא טיפו סולטאן למערכה נוספת מול ממלכת טרוונקור. הפעם הצליח לפרוץ את קו נדומקוטא אך צבא טרוונקור נסוג מעבר לנהר ושיטפונות של עונת המונסונים מנעו מהמייסורים לרדוף אחריהם. הידיעות שהצבא הבריטי מתקרב הביאו את טיפו סולטאן לסגת לממלכתו.
מהלך המלחמה > כיבוש מחוז קוימבטור

מדוז הציג את תוכניתו לתקיפת מייסור בפני קורנווליס שפקפק בתוכנית אך החליט לאפשר למדוז ליישם אותה. בשלהי מאי יצא הצבא הבריטי למערכה מול מייסור במספר ראשים. ביולי 1790 השלים מדוז את כיבוש מחוז קוימבטור (אנ') (כולל פורט דינדיגול ופורט פאלאקאד) והעיר סאת'יאמאנגאלאם (אנ'). תוכניתו של מדוז שבמקביל לכיבוש מחוז קוימבטור שאר כוחותיו יתקפו את מייסור מכיוון בנגלור ובומביי לא התממש דבר שהשאיר את הכוחות הבריטים מפוזרים וחלשים וחשופים להתקפת נגד.
מהלך המלחמה > התקפת הנגד של טיפו סולטאן

לאחר נסיגתו מטרוונקור אסף סולטאן כ-40,000 לוחמים ובספטמבר 1790 יצא למתקפת נגד מול הבריטים. תחילה ניסה לכבוש מחדש את המוצב הבריטי הקדמי בסאת'יאמאנגאלאם (אנ') שם התבצרו כ-2,800 חיילים בריטים בפיקודו של קפטן ג'ון פלויד (אנ'). תחת לחץ המייסורים נסוגו הכוחות הבריטים לכוון עיר המחוז קוימבטור ומדוז נאלץ לשלוח כוח חילוץ להציל אותם מהפרשים של מייסור שרדפו אחריהם.
בתחילת נובמבר 1790 שלח סולטאן חלק גדול מכוחותיו צפונה לתקוף את הכוח הבריטי שהתקדם מכיוון בנגל. כוח זה, שמנה כ-9,000 חיילים בפיקודו של קולונל מקסוול, התבצר היטב בעיר קבריפטינאם (אנ') הצליח להדוף את המיתקפה המייסורית וטיפו סולטאן נסוג מהזירה. באמצע נובמבר נפגשו הכוחות הבריטים של מדוז ומקסוול והחלו במרדף משותף אחרי סולטאן. טיפו סולטאן ניסה לכרות ברית עם הכוחות הצרפתים ששהו בדרום הודו אך אלו היו עסוקים באותו זמן באירועי המהפכה הצרפתית ודחו את הצעתו של סולטאן.
מהלך המלחמה > כיבוש בנגלור

במהלך 1790 המשיכו הבריטים לארגן את כוחותיהם כדי לתקוף באופן משמעותי את ממלכת מייסור. הבריטים ובעלי בריתם פעלו כנגד המייסורים במספר כוחות:
כוח של צבא האימפריה המראטהית, שהתגייס לעזור לבריטים, בהיקף של כ-30,000 חיילים בפיקודו של פורסרם מהאטי יצא מבומביי דרומה באוגוסט 1790. בספטמבר הטיל הכוח מצור על המבצר של העיר דארוור (אנ') שהוחזק על ידי חיילי מייסור. המבצר נכנע רק לאחר 29 שבועות ורק במאי 1791 המשיך הכוח בדרכו דרומה.
כוח נוסף של חיילים בריטים ומראטהים בהיקף של כ-30,000 חיילים ובפיקודו של הארי פנט (אנ') יצא מהעיר פונה בינואר 1790 והתקדם דרום מזרחה לגבולה המזרחי של מייסור.
כוח של ניזאם היידראבאד, בפיקודו של מהאבאט ג'ונג, הטיל, באוקטובר 1790, מצור על מבצר קופל (אנ') בצפון ממלכת מייסור. ניהול כושל של המצור וחוסר בתותחים חזקים האריך את המצור עד אפריל 1791 כשהנצורים קיבלו את הידיעה על נפילת בנגלור.
כוח בריטי, שהחל לפעול במערב ממלכת מייסור בשלהי 1790, התפצל לשניים כשכוח אחד, בפיקודו של קולונל הרטלי, השיג ניצחון מוחץ מול המייסורים בקרב קליקוט (אנ') כשהכוח השני, בפיקודו של רוברט אברקרומבי (אנ'), כבש את קנאנור(אנ') והשלים את כיבוש חוף מלבר.
מטרתו של הכוח הבריטי העיקרי, בפיקודו של צ'ארלס קורנווליס, הייתה לכבוש את בנגלור בדרך לכיבוש בירת מייסור סרינגאפטאם (אנ'). קורנווליס הניח שטיפו סולטאן ינקוט במהלך נסיגתו בגישת אדמה חרוכה לכן הכין תשתית לאספקה לצבאו.
בתחילת 1791 יצא הכוח הבריטי מקוימבטור (אנ') צפונה והתקדם לכוון בנגלור. טיפו סולטאן שהבין לאן פניו של קורנווליס מיהר עם צבאו לבנגלור וחיזק את ביצורי העיר אך השאיר חלקים גדולים של יחידותיו מחוץ לעיר. הבריטים הגיעו בתחילת פברואר לשערי פורט בנגלור והטילו עליו מצור (אנ'). המצור הסתיים לאחר 6 שבועות כשבמהלכן נאלצו כוחותיו של קורנווליס להתמודד מול הנצורים ומול כוחות מייסור ששהו מחוץ לעיר.
עם סיום כיבוש העיר הציב קורנווליס כוחות לשמור על בנגלור ויצא צפונה לפגוש את הכוחות של ניזאם היידראבאד בתקווה לקבל אספקה ותגבורת חיילים, אך לאכזבתו מצא את חיילי הניזאם חסרי מוטיבציה להילחם במייסורים. קורנווליס חזר לבנגלור והחל לצעוד לכוון בירת מייסור סרינגאפטאם (אנ') אך טיפו סולטאן וצבאו חיכו לו מדרום לבנגלור בניסיון לעצור את התקדמותו. בקרב ארקרה (אנ'), שהחל ב-15 במאי 1791, הצליחו הבריטים להדוף את המייסורים מעמדותיהם ולהדוף אותם בחזרה לעיר הבירה. קורנווליס תכנן לנצל את ההצלחה ולהמשיך לכיבוש סרינגאפטאם אך תשישות ומחסור במזון ואספקה הביאו אותו להחלטה לסגת בחזרה לבנגלור.
מהלך המלחמה > המצור על קוימבטור

בהתרכזות הכוח הבריטי בבנגלור נחלשה האחיזה שלהם במחוז קוימבטור (אנ') ובעיר המחוז קוימבטור וטיפו סולטאן ניצל זאת ושלח כוח של כ-2,000 חיילים לכבוש בחזרה את קוימבטור. ב-11 ביוני הטילו המייסורים מצור על העיר (אנ'), שהוחזקה על ידי 300 חיילים בלבד בפיקודו של סגן צ'למרס. צ'למרס הצליח להחזיק בעיר גם שסולטאן שלח עוד כ-8,000 חיילים להדק את המצור עד נפילתה של העיר ב-2 בנובמבר. על אף הסכמי כניעה מוסדרים לקח סולטאן את כל הכוח בשבי וההערכות הם שכ-100 מהחיילים הוצאו להורג.
מהלך המלחמה > הקרב הימי בטליצ'רי

בעקבות מלחמת אנגלו-מייסור השנייה הוכרזה הפסקת אש בין בריטניה וממלכת צרפת ועם תחילת מלחמת אנגלו-מייסור השלישית הכריזה צרפת על עצמה כנייטרלית. אף על פי כן המשיכו אונייותיה לפקוד את הנמל הראשי של מייסור במנגלור והבריטים חשדו שצרפת שולחת אספקה למייסורים. ב-18 בנובמבר 1791 יזמו הבריטים מהלך התקפי מול הצרפתים כשמשט של אוניות בריטיות, בפיקודם של ויליאם קורנווליס (אנ') (אחיו של צ'ארלס קורנווליס) וריצארד סטרצ'ן (אנ') עצרו שיירה של ספינות צרפתיות כדי לחפש בהן מטען המיועד למייסורים. הצרפתים סירבו לחיפשו ופתחו באש על הספינות הבריטיות ובקרב שהתפתח, וכונה "קרב טליצ'רי" (אנ'), הייתה ידם של הבריטים על העליונה לאור יתרונם בכוח אש. הצרפתים נכנעו לאחר שנמנו כ-60 פצועים וחולים מצידם. השיירה הצרפתית נסוגה והבריטים לקחו ספינה צרפתית בשבי.
מהלך המלחמה > הקרב על סרינגאפטאם

בשלהי 1791 החל קורנווליס לתכנן את הניסיון הבא לכיבוש בירת ממלכת מייסור סרינגאפטאם (אנ'). כלקח מהניסיון הקודם פעל לחזק את התמיכה הלוגיסטית מכוון מדראס וכן הרחיב את אחיזתו בשוליים של בנגלור כשהטיל מצור על הערים המבוצרות "נונדידרוג" (אנ') מצפון לבנגלור ו"סבנדרוג" (אנ') ממערב לבנגלור. קורנווליס כלל בתוכניתו הצבאית את הכוחות הבריטים שישבו בחוף מלבר וכן ניסה לגייס שוב לפעולה, תמורת תשלום שוחד, את הצבא של האימפריה המראטהית אך התרשם לשלילה מאיכות החיילים בכוח זה.
ב-25 בינואר 1792 יצא קורנווליס מבנגלור מערבה לכוון סרינגאפטאם וב-5 בפברואר הגיע לקרבת העיר שם נתקל בצבא המייסורי. קורנווליס הצליח לאגף את המייסורים ואילץ אותם לסגת לתוך העיר ואז הטיל עליה מצור (אנ'). ב-12 בפברואר הגיע למקום, מחוף מלבר, כוח בריטי נוסף בפיקודו של רוברט אברקרומבי (אנ') שסייע להדק את המצור על העיר.
ב-23 בפברואר הגיע טיפו סולטאן למסקנה שלא יוכל לעמוד מול הבריטים וביקש לדון על הסכם כניעה ולאור הבקשה החלה הפסקת אש והחלו שיחות על תנאי ההסכם. כתנאי לעמידה של המייסורים בהסכם השלום דרש קורנווליס מטיפו סולטאן להסגיר שנים מילדיו לאלתר לידי הבריטים כבני ערובה.
מהלך המלחמה > סיום המלחמה ואמנת סרינגאפטאם

ב-18 במרץ 1792 נחתמה אמנת סרינגאפטאם (אנ') שכללה 2 סעיפים עיקריים:
ויתור על שטחים בגבולות מייסור לטובת חברת הודו המזרחית הבריטית וממלכות שכנות.
תשלום קנס על חלק מהוצאת המלחמה.
קורנווליס העדיף להשאיר לממלכת מייסור מידה מסוימת של עוצמה כדי להוות משקל נגד לכוחה של האימפריה המראטהית.
בעקבות ההצלחה במערכה זכה קורנווליס לתואר מרקיז והועלה לדרגת גנרל וחייליו זכו ב"מדליית מייסור" (אנ').
השימוש שעשו המייסורים ברקטות כנגד הבריטים הביאו לפיתוח רקטת קונגריב ששימש את הריטים בקרבות מאוחרים יותר.
לקריאה נוספת

Duff, James Grant (1921). A history of the Mahrattas, Volume 2. H. Milford, Oxford University Press. ISBN 1-4212-2137-3.
Wickwire, Franklin & Mary (1980). Cornwallis: The Imperial Years. Chapel Hill: University of North Carolina Press. ISBN 0-8078-1387-7.
Fortescue, John William (1902). A History of the British Army. Vol. III. New York: Macmillan Company.
Mill, James; Wilson, Horace Hayman (1858). The History of British India. Vol. V (5th ed.). London: Piper, Stephenson, and Spence. OCLC 3019507.
Prabhu, Alan Machado (1999). Sarasvati's Children: A History of the Mangalorean Christians. I.J.A. Publications. ISBN 978-81-86778-25-8.
Yadav, Bhupendra (29 בדצמבר 1990). "Tipu Sultan: Giving 'The Devil' His Due". Economic and Political Weekly. 25 (52): 2835–2837. JSTOR 4397149. {{cite journal}}:  (עזרה)
Farias, Kranti (1999). The Christian Impact in South Kanara. Church History Association of India.
Cariappa, M. P. & Ponnamma (1981). The Coorgs and Their Origins. Aakar Books. OCLC 641505186.
Naravane, M. S. (2014). Battles of the Honourable East India Company: Making of the Raj. New Delhi: A.P.H. Publishing Corporation. pp. 175–178. ISBN 978-81-313-0034-3.
Mohibbul, Hasan (1971). History of Tipu Sultan (2nd ed.). Calcutta: THE WORLD PRESS PRIVATE LTD. p. 362.
Brittlebank, Kate (2019). Tiger: The Life of Tipu Sultan. Juggernaut. p. 48.
הערות שוליים

↑  קורנווליס חזר לבריטניה ב-1794 והוחלף על ידי ג'ון שור (אנ')
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987010821227605171  LCCN: sh85064917
מרכז מנורה

מרכז מנורה מאחורי בית הכנסת שושנת הזהב
דגם של המרכז
מרכז מנורה הוא המרכז הקהילתי היהודי ובית חב"ד הגדול בעולם. המרכז שוכן ברחוב שלום עליכם בעיר דניפרו שבאוקראינה. זהו קומפלקס מבנים, בעל צורה של שבעה קנים מחוברים, מזכיר את המנורה אשר הייתה בבית המקדש ונושא את השם 'בניין מנורה'. הוא הוקם על ידי הרב הראשי לדניפרו שבאוקראינה הרב שמואל קמינצקי, המכהן גם כשליח חב"ד ראשי בעיר.
הקומפלקס משתרע על פני 54 אלף מטר רבוע. הוא כולל בתוכו בית כנסת גדול, בית חב"ד, בית ספר וגני ילדים, בית אבות, בית רפואה, אולם שמחות לאלפיים משתתפים, מלון עם 101 סוויטות, ספריה, מסעדות כשרות, מקוואות ומוזיאון לזכר השואה.
רוב המימון של בניית המבנה נתרם על ידי גנאדי בוגולובוב ואיגור קולומויסקי.
הערות שוליים

↑   אנשיל פפר, ימים של חג ליהודי אוקראינה, באתר הארץ, 4 ביוני 2014 לקריאה המאמר המלא
ערך זה הוא קצרמרבנושא יהדות ובנושא אוקראינה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.