stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
חבלבל השדה
מאפיינים

חבלבל השדה בעל קנה שורש מעוצה פחות או יותר, דהיינו הוא בעל גבעול תת-קרקעי שמצמיח עלים ממפרקיו וגבעולים כלפי מעלה ושולח שורשים כלפי מטה ולצדדים. קנה השורש חודר לקרקע עד לעומק של 2 מ'. חבלבל השדה הוא בן חלוף - החלקים העל-קרקעיים רכים ומתייבשים בסתיו לקראת החורף ובאביב קנה השורש מתחדש, צומח ומסתעף.
הגבעולים דקים מתפתלים, משתרעים על הקרקע או משתרגים ומטפסים עד מטר אחד. הם קירחים או מכוסים בדלילות רבה בפלומה קצרה ורכה. הגבעולים הצעירים בדרך כלל פלומתיים ובעלי מוהל חלבי. מובילי מוהל חלבי הם פרוקים פשוטים ולא מסועפים שעשויים שורות תאים מוארכים.
העלים מסורגים (אחד בכל מפרק) וערוכים באופן לולייני לאורך הגבעול. הפטוטרת ארוכה למדי, 0.3 עד 3 ס"מ, וללא לוואים. טרפי העלים ירוקים, תמימים, קירחים לגמרי, מוארכים צרים יחסית, אורכם 1.5 עד 5 ס"מ ורוחבם 1 עד 4 ס"מ. צורת הבסיס שלהם כשל חוד חנית בעל צורה משולשת צרה, או דמויי ראש חץ עם שתי אונות אחוריות מחודדות (אך העלה עצמו אינו מחולק לאונות) או דמויי לב. צורת הקודקוד קהה עם נקודה חדה בקצהו. בצמח אחד ניתן למצוא צורות עלים שונות. טרפי העלים בעלי 3 עורקים בולטים, שיוצאים מנקודה משותפת בבסיס העלה, ובחלקיהם העליונים ישנם עורקים משניים מנוצים.
התפרחות חיקיות, מסוימות, הפרחים בודדים או בקבוצות של 2 עד 3. אורך הציר 3 עד 8 ס"מ. החפים מוארכים וצרים מאוד, אורכם כ-3 מ"מ ורחוקים מן הפרח. עוקץ הפרח דק, כ-4 מ"מ, וארוך כמו הגביע.
הפרחים בעלי עטיף כפול, מאוחי עלים, נכונים דו-מיניים. הכותרת דמוית משפך לבן עד ורוד בהיר בגודל 1.5 עד 2.5 ס"מ. הגביע בן 5 עלים שאינם מאוחים, אינם שווים ואורכם 3.5 עד 5 מ"מ. אוגן הכותרת מורחב דמויי חצוצרה בעל 5 אונות או קיפולים ואז צורתם צורת כוכב עם 5 פסי אורך מודגשים. בפקעית מקופלת הכותרת ב-5 קפלים.
השחלה עילית חלקה (עלי העטיף יוצאים מתחת לשחלה),
עמוד עלי 1 בעל שתי אונות ו-2 צלקות גליליות דקות.
האבקנים אינם שווים. הם גבוהים מעט מעמוד העלי ואינם בולטים מהכותרת.
הפרי אינו ענבה אלא הלקט בן 2 מגורות ונפתח על ידי 2 קשוות, צורתו כמעט כדורי בקוטר כ-5 מ"מ בכל מגורה 2 זרעים ובסה"כ 4 זרעים חומים או שחורים וגודלם 3 עד 4 מ"מ.
בית גידול ותפוצה

חבלבל השדה מעדיף קרקעות עשירות בנוטריינטים, צמח שתפוצתו קשורה להשפעת הפרעות האדם באזורים חקלאיים, בצדי דרכים על אדמות כבדות (למשל, בשדות שהצומח החורפי בהם רוסס בקוטלי עשבים), קשה למצוא בישראל בתי גידול שהוא גדל בהם בבר. גדל בשדות ובגינות מושקות בקיץ גדל בקרקעות שאינן מלוחות.
תפוצתו רב-אזורית והיא משתרעת באזורים ממוזגים עד טרופיים משני צדי קווי המשווה כל היבשות.
מקור השם

שמו המדעי של הסוג, Convolvulus, נגזר מלטינית: convolo, דהיינו "מפותל", משום שהגבעולים מתפתלים ומשתרגים.
שם הסוג חבלבל ושם המשפחה נלקח משמו של מין זה. שמו העברי חבלבל נגזר מהשורש חבל מגבעוליו המתפתלים כחבל ומשמו הערבי סורי בערבית לבלאב אלחקל לצמח bindweed.
השם חבלבל ניתן במילון "ילקוט הצמחים" (עמוד 14, הערה 243) משנת 1930 ואושרר במילון "צמחי ארץ ישראל – שמות המשפחות והסוגים" משנת 1946 בסעיף 249-250 בעמ' 18.
גלריה

חבלבל השדה פקעית פרח פרי
חבלבל השדה פרח ועלה דמוי ראש חץ
צמחי חבלבל השדה על צמחי קייצית מסולסלת
חבלבל השדה
חבלבל השדה נכרך על קייצית מסולסלת
חבלבל השדה פרח בשעה עשר בבוקר
חבלבל השדה פרחים ופקעיות
חבלבל השדה שרוע בשש בבוקר
חבלבל השדה בקריית שמונה
הערות שוליים

↑  ואף מוגדר כך על פי תקנות הזרעים של משרד החקלאות
↑  Coombs, E. M., et al., Eds. (2004). Biological Control of Invasive Plants in the United States. Corvallis: Oregon State University Press, 151.
↑  מקור
↑  א. פאהן, אנטומיה של הצמח, מהדורה שניה מורחבת ומעודכנת, תל אביב: הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1987, עמ' 150
↑  Convolvulus arvensis, Plants of the World Online (POWO)
↑  ילקוט צמחים, פ. אוירבך ומ. אזרחי, תר"ץ 1930
↑  צמחי ארץ ישראל (תש"ו), באתר האקדמיה ללשון העברית, ‏1946
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007530530305171  GND: 4328575-2  LCCN: sh2006005629 
חבלבל השדה שחלה עמוד עלי אבקנים
חבלבל השדה שרוע
חוחן הקנרס

| חוחן הקנרס |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: צומח
מערכה:: בעלי פרחים
מחלקה:: דו-פסיגיים
סדרה:: אסטראים
משפחה:: מורכבים
סוג:: חוחן
מין:: חוֹחַן הַקִּנְרָס
שם מדעי
 Onopordum cynarocephalum ‏בואסייה & Blanche, 1856

חוֹחַן הַקִּנְרָס (שם מדעי: Onopordum cynarocephalum) הוא מין מהסוג חוחן המצוי בישראל. זהו צמח חד-שנתי קוצני ממשפחת המורכבים.
השם

השם המדעי Onopordum cynarocephalum מיוונית: גאזים (pordum) חמור (Ono) כנראה בשל הסברה לגבי האפקט של אכילה מוגזמת אצל החמור. קרקפת הפרחים של חוחן הקנרס דמוית כדור קטן של ארטישוק - קינרה ביוונית, קנרס בעברית. השם העברי נגזר מהשם המקראי חוח, גם כן צמח קוצני. בערבית כַּעוּב או לְשַׂ'אן אִל-גְ'מָאל (לשון הגמל).
מאפיינים

חוחן הקרנס גדל באזור ארץ ישראל וסוריה בעיקר סמוך ליישובים נטושים, מעזבות ושולי דרכים. שׁוֹשֶׁנֶת העלים בחורף רחבה ועליה מסתיימים בקוצים (ראו איור). באביב עולה מתוכה גבעול זקוף וגבוה ביותר (כ2 מטרים ומעלה). הגבעול קוצני, מלווה לכל אורכו בכנפיים קוצניות ומסתעף למעלה למספר סעיפים נושאי קרקפות גדולות (4–7 ס"מ). הקרקפות מהודקות בחפי מעטפת המתחדדים לקוצים. הצמח פורח בחודשים מאי-יולי עם פרחים מורכבים צינוריים בצבע סגול-ארגמן. ציציות צהבהבות מכסות את הקרקפת אחרי ההבשלה.
בתרבות

אחד ממיני החוחן Onopordum acanthium ("דרדר הכותנה" או "חוחן הבלאנש"), הוא הפרח הלאומי של סקוטלנד, והוא מאפיין ניכר בסמלים ולוגואים סקוטיים רבים. האגדה היא שצבא נורדי פולש ניסה להתגנב בחשאי למאהל של הצבא הסקוטי. אחד מהנורדים פסע בשקט יחף למחנה הסקוטי ודרך על החוחן. שלוות הלילה במחנה הופרה והנורסים הובסו.
הערות שוליים

↑  נסים קריספל, "ילקוט הצמחים", הוצאת כנה, ירושלים, 1983, כרך ד'-ח', עמ' 209
↑  חוחן הקנרס באתר צמח השדה
↑  סמל סקוטלנד באתר היסטוריה סקוטית (באנגלית)
חלקי הקוץ
שלט האצולה של סקוטלנד - שימו לב לחוחנים שלמטה
חופמי אלכסנדרי

| חופמי אלכסנדרי |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: חופמאים
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: חופמיים
סוג:: חופמי
מין:: חופמי אלכסנדרי
שם מדעי
 Charadrius alexandrinus ‏לינאוס, 1758
תחום תפוצה
 מפת התפוצה של החופמי האלכסנדרי, בירוק בהיר אזורים של דגירה בלבד, בירוק כהה אוכלוסייה יציבה, בכחול אתרים של חריפה (ללא דגירה)

חופמי אלכסנדרי (שם מדעי: Charadrius alexandrinus) הוא עוף מים מהסוג חופמי, הדוגר במשטחי בוץ או באזורים המכוסים צומח דליל ליד חופים.
מאפיינים

אורכו 15–17 ס"מ ומשקלו 22–38 גרם. מזונו חרקים, סרטנים קטנים ותולעים. גבו חום אפרפר וגחונו לבן. הזכר ניכר בלבוש הקיץ בכיפתו ובעורפו החלודים אפרפרים ובכתם שחור בשולי הצוואר. בלבוש חורף זהו חופמי חום-אפור ולבן, עם כתם אפרפר-שחרחר היורד מהגב אל בסיס הצוואר. רגליו כהות, אפורות שחורות, ומקורו שחורו. במעוף מתבלט פס לבן לאורך הכנף.
עד 2009 המין האמריקני Charadrius nivosus (באנגלית Snowy Plover) היה נחשב כתת-מין של החופמי האלכסנדרי, אך ניתוח גנטי הראה שהם למעשה מינים שונים.
בישראל החופמי האלכסנדרי הוא חולף וחורף מצוי. עד אמצע שנות ה-60 של המאה ה-20 היה מקנן שכיח לאורך חופי הים התיכון, בקעת הירדן והעמקים הצפוניים. אוכלוסיית החוף נעלמה כמעט לחלוטין במהלך שנות ה-70, ובשנות ה-80 עדיין קיננו כ־30 זוגות במישור החוף הצפוני, בקעת בית-צידה ועמק החולה. האוכלוסייה המקננת סביב ים-המלח מנתה בתקופה זו כ־100 זוגות. במהלך העשורים שחלפו מאז נכחדה האוכלוסייה שקיננה בצפון הארץ ואוכלוסיית ים המלח ככל הנראה הצטמצמה מאוד, אף כי חסר מידע מקיף מאזור זה. האוכלוסייה המקננת בדרום הערבה גדלה מעט. בבוקרו של ה-14 ביולי 2022 נרשמה תצפית נדירה של בוגר ואפרוח בחוף הסמוך לראשון לציון על ידי פקח רשות הטבע והגנים, לאחר שנים רבות בלא קינונים בחוף הים התיכון.
חופמי אלכסנדרי מוגדר בישראל מין בסכנת הכחדה (כלומר אוכלוסייתו המקנן קרובה להכחדה). הוא נפגע בעיקר מייבוש, זיהום והפרה של מקווי המים המתוקים ומהפרעות ישירות, התרבות מינים מתפרצים וזיהום בחופי הים. האוכלוסייה המקננת כיום בארץ היא קטנה מאוד ומרביתה מתקיימת בבתי גידול מלאכותיים, זוגות מעטים מקננים לאורך חופי ים המלח.
הערות שוליים

↑  חופמי אלכסנדרי באתר הרשימה האדומה של IUCN
1 2  Svensson,Grant, Mullarney, Zetterstorm, Fågelguiden Europas och Medelhavsområdets fåglar i fält, Stockholm, 1999
1 2  עוזי פז, עזריה אלון (ע), החי והצומח של ארץ-ישראל, כרך 6, 1986
↑  Clemens Küpper, Jakob Augustin, András Kosztolányi, Terry Burke, Kentish versus Snowy Plover: Phenotypic and Genetic Analyses of Charadrius alexandrinus Reveal Divergence of Eurasian and American Subspecies, The Auk 126, 2009-10, עמ' 839–852 doi: 10.1525/auk.2009.08174
↑  ציפורים, פורטל צפרות - אתר הצפרות הישראלי, באתר www.birds.org.il (באנגלית)
1 2  חופמי אלכסנדרי, באתר הרשימה האדומה של העופות המקננים בישראל
↑  נעה פישר, תיעוד נדיר: חופמי אלכסנדרי בחוף סמוך לראשון לציון, באתר ynet, 14 ביולי 2022
חופמי (סוג)

| חופמי |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: חופמאים
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: חופמיים
סוג:: חופמי
שם מדעי
 Charadrius ‏לינאוס, 1758

חופמי גדות
Charadrius wilsonia
חוֹפָמִי (שם מדעי: Charadrius) הוא סוג של עוף ממשפחת החופמיים שבסדרת החופמאים.
עופות אלו חיים בכל העולם בסמוך לחופי ימים או לגדות נהרות וביצות והם בעלי מקור קצר איתו הם יכולים לחטוף יצורים קטנים כמו חרקים או תולעים מהאדמה במהירות. את הטרף הם תופסים בעיקר מהאוויר ולא מהאדמה כמו מיני חופמאים אחרים.
אלו עופות קטנים בעלי כסות אפורה-לבנה ולעיתים גם כתומה ולחלקם חזה גדול בעל פס שחור לאורכו. העיניים גדולות והמקור שחור וקצר. הם יכולים להגיע לאורך 12-30 ס"מ.
החופמים מקננים על פני הקרקע ומטילים ביצים בעלות הסוואה. אם טורף מאתר את הביצים למרות ההסוואה, האם מתרחקת מהקן ומתנהגת כאילו היא נפצעה בכנף כאמצעי הסחה והטורף נמשך אחריה לאיטו עד שהוא מאבד את מקום המחבוא של הביצים. לאחר מכן נמלטת האם מן הטורף וחוזרת לקן המוסווה.
מינים

Charadrius obscurus
חופמי צווארון (Charadrius hiaticula)
חופמי אמריקני (Charadrius semipalmatus)
Charadrius placidus
חופמי גדות (Charadrius dubius)
Charadrius wilsonia
חופמי כפול-צווארון (Charadrius vociferus)
Charadrius melodus
Charadrius thoracicus
חופמי אפריקני (Charadrius pecuarius)
Charadrius sanctaehelenae
חופמי תלת-צווארון (Charadrius tricollaris)
Charadrius forbesi
חוֹפָמִי אֲלֶכְּסַנְדְּרִי (Charadrius alexandrinus)
Charadrius nivosus
Charadrius javanicus
Charadrius marginatus
Charadrius ruficapillus
Charadrius peronii
Charadrius pallidus
Charadrius collaris
Charadrius alticola
Charadrius bicinctus
Charadrius falklandicus
חופמי מונגולי (Charadrius mongolus)
חוֹפָמִי עֲרָבָה (Charadrius morinellus)
חופמי חוף (Charadrius leschenaultii)
חופמי אסיה (Charadrius asiaticus)
Charadrius veredus
Charadrius morinellus
חופמי אדמדם-חזה (Charadrius modestus)
Charadrius montanus
הערות שוליים

↑  מילון בעלי חיים א"י (תשכ"ג), 1963, באתר האקדמיה ללשון העברית
דבורת הדבש

ערך זה עוסק בדבורת-הדבש האירופית, מין של דבורי דבש. אם התכוונתם לסוג הכולל מינים שונים, ביניהם דבורת הדבש האירופית, ראו .
| דבורת הדבש |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: פרוקי-רגליים
מחלקה:: חרקים
סדרה:: דבוראים
תת־סדרה:: Apocrita
משפחה:: דבוריים
סוג:: דבורת-הדבש
מין:: דבורת הדבש
שם מדעי
 Apis mellifera ‏לינאוס, 1758
תחום תפוצה


דבורת הדבש (שם מדעי: Apis mellifera) היא מין של דבורה אאוסוציאלית, החיה בתוך ארגון חברתי משוכלל. מין זה שייך לסוג דבורה שבמשפחת הדבוריים. אוכלוסיות רבות של דבורת הדבש בויתו. למין דבורים זה חשיבות חקלאית וכלכלית אדירה כמאביק החשוב ביותר עבור גידולים חקלאיים וכן כיצרן דבש ומגוון מוצרי מכוורת נוספים.
תת-מינים

מבחינים במספר תת-מינים במין דבורת הדבש. הידועים והחשובים שבהם:
הדבורה האיטלקית הזהובה (A. mellifera var. ligustica)
הדבורה האירופית השחורה (A. mellifera var. mellifera )
הדבורה הקרניולית הכהה (A.mellifera var. carnica)
הדבורה הקווקזית השחורה (A. mellifera var. caucaica)
דבורה קטלנית – זן מוכלא שהתפרא
באזור ארץ ישראל הייתה נפוצה בעבר הדבורה הארצישראלית האפורה, המכונה גם "דבורה סורית" (A. mellifera var. syriaca). תת-מין זה נכחד מישראל אך עודנו קיים בירדן.
מורפולוגיה

מבנה הגוף של דבורת הדבש. למידע על חלק, לחצו עליו.
גוף הדבורה מחולק לשלושה חלקים: ראש, חזה ובטן. בראש ישנם זוג מחושים, זוג עיניים ועוד שלוש עיניות, פה עם שתי לסתות, המשמשות למציצה ולנשיכה. אל החזה מחוברים שני זוגות כנפיים ושלושה זוגות רגליים. הדבורים הפועלות, שהן רוב הדבורים, הן נקבות מנוונות. בבטן הדבורה הפועלת יש בלוטות דונג והדונג המופרש ממנה נקרש על גופה של הדבורה בצורה של קשקשים. על הרגליים יש לדבורה שערות הנקראות מברשת, והן משמשות לאיסוף אבקת הפרחים. את האבקה הדבורה נושאת אל הכוורת בכיס מיוחד הנמצא בבסיס הרגלים האחוריות שלה, הכיס נקרא טנא או סל אבקה.
בקצה הבטן יש לדבורה עוקץ משונן דמוי ראש חץ, וכאשר היא נועצת אותו ביצור בעל עור גמיש כמו בני אדם או יונקים אחרים, היא אינה יכולה לשלוף אותו, דבר המביא למותה של הדבורה העוקצת. בבסיס העוקץ יש גם שלפוחית ארס (ראו להלן). בניגוד לעוקץ של הדבורים הפועלות, העוקץ של הדבורה המלכה הוא חלק, ולכן היא יכולה לעקוץ מספר רב של פעמים. לדבורים הזכרים אין עוקץ בכלל או טנא לאיסוף אבקת פרחים.
חיי הדבורים

דבורת הדבש היא יצור המתקיים בחברתיות מלאה בכוורת. מושבות דבורי דבש מונות עשרות אלפי עד מאות אלפי פרטים. בכל מושבה יש לרוב מלכה אחת אשר לה גוף גדול יחסית לשאר הפרטים (עד 20 מ"מ). בבטנה של המלכה שחלה גדולה ומפותחת, בה נאגרים תאי הזרע. המלכה היא הנקבה היחידה במושבה בעלת יכולת הטלת ביצים מופרות (דיפלואידיות – בעלות "סט" מלא של גנים) והעמדת צאצאים משני הזוויגים (זכרים ונקבות). המלכה היא לרוב האם של הפרטים האחרים במושבה. בדרך כלל רק המלכה מטילה ביצים, אך במקרה שהמלכה מתה או אבדה, יכולות גם הפועלות להטיל ביצים בלתי מופרות (הפלואידיות – בעלות חצי "סט" של גנים), מהן יבקעו זכרים בלבד. כלומר, הדבורה נחשבת לאורגניזם הפלודיפלואיד. הזדווגות חד פעמית בצעירותה של המלכה מספיקה לכל חייה, אך מעריכים כי המלכה מזדווגת במשך חייה יותר מפעם אחת. אורך חייה של המלכה, מגיע ל-5 שנים.
מרבית הפרטים במושבה הן נקבות "פועלות" והן אלה שמבצעות את כל עבודות איסוף המזון, טיפול בוולדות, שמירה ותחזוקה בכוורת. שחלתן של הפועלות קטנה, ובה רק 2–12 שחליות (לעומת כ-180 למלכה) והיא, כאמור אינה יכולה להיות מופרית. אורך חייה של הפועלת מושפע מכמות העבודה שהיא מבצעת, ונע בין 33 יום בקיץ, עד ל-8 חודשים בחורף.
תפקיד הפועלות מתחלק, בהתאם לגילן, ובהתאם לצרכיה של הכוורת.
ב-3 הימים הראשונים לבקיעתה של הדבורה, היא עוסקת בניקוי התאים, והכנתם לקבלת ביצים או מזון.
בימים 3–6, מאכילה הפועלת את הזחלים הבוגרים באבקת פרחים מעורבת בדבש.
בימים 6–11, מאכילה הדבורה את הזחלים הצעירים, במזון פועלות או מזון מלכות. מזונות אלו מופרשים מבלוטות הרוק של הדבורה, ומכילים חלבונים וויטמינים שונים.
בימים 11–21, עוסקת הדבורה בבניית חלות ובאחסון המזון.
בימים הבאים, יוצאת הדבורה מחוץ לכוורת, ומביאה אבקת פרחים וצוף.
הזכרים מונים בין כמה עשרות לכמה מאות פרטים, תלוי בעונת השנה, ואורך חייהם כחודשיים. אורכם של הזכרים כ-18 מ"מ, עיניהם גדולות ונוגעות אחת בשנייה מעל הראש, והם מגושמים מאוד. הזכרים אינם נוטלים חלק במשימות המושבה והם מופקדים על הפרית המלכה בלבד.
הדבורים ניזונות מדבש ואבקת פרחים. את אבקת הפרחים אוספות הדבורים ברגליהן, מביאות אותה לקן, ומאחסנות אותה בתאים, סביב תאי הוולד. הדבש מיוצר מצוף, העובר שינויים על ידי אנזימים בזפק של הדבורה. לאחר שהוא מובא לקן ומוכנס לתאים, נעשה הדבש סמיך יותר עקב אידוי המים שבצוף.
הדבורים חיות ופועלות בקן משך כל השנה. הטמפרטורה האידיאלית לפעילותן של הדבורים היא 35o, וכדי לשמור על טמפרטורה זו, הן מחממות את הקן בחורף על ידי פעילות שרירים והתקבצות לאשכול קטן במרכז הקן, ומקררות אותו בקיץ על ידי אידוי טיפות מים שהן תולות בקן למטרה זו, וניפנוף כנפיים רצוף.
רבייה והתפתחות

המלכה מזדווגת פעם אחת בחייה, בעת "מעוף הכלולות" כאשר הזכר והנקבה מעופפים באוויר. במהלך פליטת הזרע של הזכר, איבר הרבייה שלו נקרע, וחלק ממנו נשאר בפתח איבר הרבייה של המלכה. תהליך זה אף מפיק קול שניתן לשמוע אותו באוזן אנושית. לאחר מכן, הזכר מת והמלכה יכולה להזדווג עם זכרים נוספים במהלך אותו מחול – כ-12 זכרים בממוצע. ה"פקק" שהזכר משאיר בפתח הרבייה של המלכה, שכולל חלק מאיבר הרבייה שלו וחומר רירי, מוסר בקלות ואינו מונע מהמלכה להזדווג עם זכרים אחרים, וייתכן שאף עוזר לזכרים אחרים לאתר את הנקבה. החוקרים מעריכים של"פקק" זה חשיבות במניעת דליפה של נוזל הזרע בכיוון ההפוך.
תאי הזרע הרבים נאגרים בשלפוחית הזרע (ספרמטקה), הנמצאת בין הנרתיק לשחלות, ומשמשים את המלכה במשך כל חייה. המלכה מסוגלת להביא עד למיליון צאצאים במשך שנות חייה (2–4 שנים), תוך כדי שימוש בזרע שאגרה באותו מחול כלולות. כאשר תאי הזרע בגופה נגמרים, היא מתחילה להטיל ביצים לא מופרות שמהן בוקעים זכרים, ואז הורגות אותה הפועלות ומתחילות בגידול מלכה חדשה.
המלכה מטילה כל ביצה לתוך תא נפרד בכוורת (תאי הטלה). מהביצים המופרות, שמהוות את הרוב, בוקעות הנקבות הפועלות שהן עקרות. המלכות נוצרות גם הן מאותן הביצים, אלא שהן הוטלו לתאים מיוחדים – מלכונים הנבנים בשולי החלה, והוולדות שבהן מתמיינים באופן שונה בזכות האכלתם במזון המלכות – מזון עשיר בחלבונים, המכיל בין היתר הורמונים שונים. הנקבה אשר נבחרה על ידי הדבורים להיות מלכה מקבלת תזונה פי שלושים מן האחרות; כך היא גדלה יותר ומסוגלת להטיל ביצים – עד אלפיים ביממה. את הביצים הבלתי מופרות שמהן בוקעים הזכרים, מטילה המלכה לתוך תאים רחבים יותר מתאי הפועלות, אך רק אם יש צורך בהם. זוהי למעשה רביית בתולים – פרתנוגנזה, המאפיינת חרקים רבים. ישנם בערך פי אלף זכרים מאשר מלכות חדשות בכל עונת רבייה.
לפני פעולת ההטלה המלכה מכניסה את חלקו הקדמי של גופה לתא ההטלה, ופושקת את רגליה הקדמיות עד שהן נוגעות בדופן הפנימית של התא, ואם גודל התא קטן או גדול משל תא של זכר, מופעל דחף עצבי אל שרירי דופן הצינור המקשר בין שלפוחית הזרע והנרתיק, באופן שתאי זרע נשאבים ומועברים לנרתיק בו בזמן שעוברת בו הביצה, וכך מוטלת ביצה מופרית לנקבה פועלת או למלכה לפי גודל התא. לעומת זאת בתא זכרי פישוק רגלי המלכה אינו מפעיל דחף עצבי להפעלת שאיבת הזרע, וכך מוטלת ביצה לא מופרית.
דבורה מתפתחת בארבעה שלבים – גלגול מלא: ביצה ממנה בוקע זחל, ההופך לגולם, וממנו בוקעת דבורה בוגרת. הגלגול המלא לוקח כ-21 יום אצל הפועלות, 16 יום אצל המלכה, ו-24 יום אצל הזכר.
כוורת

הדבורים בונות כוורת העשויה דונג דבורים ובנויה מאלפי תאים בצורת משושה. המבנה מכונה גם "חלת דבש", ואותו בונות הדבורים ממעמד הפועלות. הדבורים מחלקות את התאים לתאים המיוחדים לדבש ולתאים להטלת ביצים וגידול הזחלים. בטבע משתכנות הדבורים בגזעי עצים, מתחת לגגות בתים, ובכל מקום שבו מצאו מחסה מאיתני הטבע ומבעלי חיים החומדים את הדבש. בחלת דבש טבעית התאים המשושים הם בגדלים שונים.
בדבוראות בת ימינו, כוורת דבורים היא תיבה מעץ שבתוכה מגדל הדבוראי מושבה של דבורים. הדבורים מצויות בכוורת על מסגרות של חלות, שבסיסן הוא תבנית שעוונית, שבה הוטבעו בסיסי התאים השווים בגודלם. הדבורים בונות על הבסיס את התא. התא ייבנה על ידי הפועלות מדונג שהופרש מגופן ויכיל בהמשך ביציות, אבקת פרחים, צוף או דבש. הדבש נאגר בתאים מיוחדים כך שבתהליך רדיית דבש ניתן להוציא מהתאים את הדבש ולשמור על החלות הבנויות לשימוש חוזר.
התמודדות עם קור

מנגנון ההתמודדות עם תנאי קור בקרב דבורת הדבש בא לידי ביטוי ביכולתה ליצור כוורת בחללי עצים אשר מבודדים תרמית ובכך שומרים על טמפרטורה נוחה בפנים הכוורת.
מנגנון נוסף להתמודדות עם תנאי קור הוא ייצור חום אנדותרמי (ייצור חום עצמי) בחלל הקינון כתוצאה מהצטופפותן של כלל הפועלות בכוורת ותזוזה מתמדת (רעידות) היוצרת חיכוך ומעלה את הטמפרטורה בפנים הכוורת. הכוורת יכולה להגיע לטמפרטורה של כ-27 מעלות צלזיוס במרכזה ולטמפרטורה של כ־7 מעלות צלזיוס בקצוות הכוורת.
דבורת הדבש אינה יכולה לעוף בטמפרטורה נמוכה מ-10 מעלות צלזיוס.
התנחלות

התנחלות (Swarming) הוא התהליך הטבעי באמצעותו מושבת דבורים מתרבה. במהלך ההתנחלות מפוצלת המושבה לשתי מושבות נפרדות, האחת עוזבת עם המלכה הנוכחית ויוצרת נחיל, ואילו השנייה נשארת ותהיה לה מלכה חדשה.
באביב, בעת שהצפיפות בכורת גדלה, מתחילות הדבורים לבנות מלכונים – תאים גדולים יותר מהרגילים, שפתחם כלפי מטה, הבנויים בדרך כלל בשולי החלה. המלכה מטילה בהם ביצים, והזחלים הבוקעים מהן לאחר 3 ימים, מואכלות במזון מלכות. מכיוון שלא יגורו שתי מלכות בקן אחד, עוזבת המלכה הבוגרת את הקן עם הפועלות הבוגרות, מעט לפני בקיע המלכונים, ויוצרת נחיל, העף בענן צפוף שאורכו כ-10 מטרים. הנחיל יושב על ענף של עץ בסמוך לקן, מלוכד לאשכול. בשלב זה, הדבורים לא עוקצות בדרך כלל. מהנחיל נשלחות דבורים "גששות" המחפשות מקום חדש, המתאים לשמש להן לקן, בו הן בונות להן במהירות חלות חדשות. לרוב, הנחיל יישאר במקומו הזמני בין שעות ספורות ליומיים בטרם יעבור למושבת קבע.
בקן הישן, המלכה הראשונה שבוקעת מהמלכון, עוקצת את המלכות שעוד לא בקעו, בעודן במלכונים. לאחר כעשרה ימים מוכנה המלכה למעוף הכלולות. המלכה יוצאת מן הכוורת ביום חם, ואחריה יוצאים כל הזכרים, המתאספים עוד לפני כן במקבצים. אחד הזכרים, המצליח להשיג את המלכה, מחדיר לגופה כיס של תאי זרע (ספרמטוזואון), ומת מיד אחר כך. המלכה חוזרת לקן מספר דקות אחרי ההזדווגות, ועמה חוזרים הזכרים. מלכה שלא הופרתה במעוף הראשון, יכולה לצאת למעופים נוספים, אך מלכה שלא הופרתה עד כשבועיים לאחר בקיעתה, לא תופרה עוד, ותטיל ביצים זכריות (הפלואידיות) בלבד, ואז יהרגו אותה הפועלות ויתחילו לגדל מלכה חדשה. לאחר הצלחת ההזדווגות, הזכרים מורחקים מהקן. דבוראי המבחין בפגרי זכרים בפתח הכוורת יודע כי הזיווג של המלכה החדשה הצליח (ראו תמונה משמאל). כמות הביצים שמטילה המלכה משתנה בהתאם לתנאי הסביבה. באביב, בשיא עונת ההטלה, יכולה המלכה להטיל כ-2,500 ביצים ביממה (יותר ממשקל גופה).
תקשורת

הדבורים מתקשרות בעיקר על ידי פרומונים. המלכה מפרישה פרומונים מיוחדים המודיעים לפועלות שיש לאסוף מזון. אם המלכה מתה או אובדת, חשות הדבורים בחסרונו של הפרומון, ומתחילות מיד בהגדלת תאים עם זחלים צעירים, והאכלתם במזון מלכות כדי שיהפכו למלכות. פרומונים אחרים נמצאים בארס הדבורים. כשדבורה עוקצת, חשות הדבורים בריח של הפרומון הזה, יודעות שישנה סכנה, ובאות לעזור בהגנה.
דרך תקשורת אחרת, היא על ידי ריקוד אופייני, שאותו פענח לראשונה קרל פון פריש. דבורה המוצאת מקור מזון, מגיעה לקן, ורוקדת על החלה ריקוד המודיע לדבורים אחרות על מיקומו וכמותו של המזון. הדבורה רוקדת בצורת הסיפרה 8, כשהזווית בין הקו האמצעי של הריקוד לבין האנך, היא הזווית בין הקו מזון-כוורת לקו שמש-כוורת. מהירות הריקוד מלמדת על מרחקו של המזון מהקן, ומשך הריקוד, מלמד על עושרו של מקור המזון. מחול הדבורה נחשב לאחד הפלאים שבעולם החרקים, שכן הוא מהווה צורה מפותחת מאוד של תקשורת.
עוקץ דבורת הדבש

דבורת הדבש הפועלת משתמשת בעוקץ לצורכי הגנה והתקפה. אצל מלכת הדבורים העוקץ הוא צינור ההטלה. הארס הוא פפטיד ציטוטוקסי קצר באורך של 26 חומצות אמינו. הוא פעיל מאוד והורג מיד זבובים וחרקים קטנים. גם על בעלי חוליות השפעתו של הארס חזקה.
העוקץ של הדבורה נמצא בקצה הבטן, ובנוי משלושה חלקים:
נדן הוא החוד הדוקר בעת העקיצה. לנדן צמודות שתי מחטים משוננות העוזרות לחדירתו. כיוון שיני המחטים הוא כלפי הגוף הנעקץ.
בית הקיבול לארס מחובר לעוקץ. הוא מתמלא על ידי בלוטה חומצית.
בלוטת ארס שנייה מצויה בפתח בית הקיבול. תוכן הפרשתה הוא בסיסי.
בשעת העקיצה מתערבבות ההפרשות של שתי הבלוטות ונוצר הארס. הרכבו העיקרי הוא חומצת נמלים.
הדבורה יכולה לעקוץ דבורים אחרות וגם חרקים אחרים מבלי שהיא תיפגע. בעקיצת בעלי חוליות דבורת הדבש אינה יכולה למשוך את העוקץ המשונן חזרה מגוף בעל החיים. כאשר היא מנסה לעשות כן, העוקץ נשאר תקוע בתוך הגוף הנעקץ, נקרע מגוף הדבורה ויחד עמו חלק מן האיברים הפנימיים. הדבורה מתה כעבור מספר דקות. כאשר הנדן נקרע, הארס המחובר לו נשאר בגוף הנעקץ אך יש מיני דבורי דבש אשר בעת עקיצתן ולאחר העקיצה אינן מתות אך מינים אלו פחות נפוצים בארץ ישראל.
כאשר הדבורה עוקצת, דבורים אחרות חשות בריח של הארס והוא מזרז אותן להמשיך לעקוץ במקום העקיצה הקודם או בסביבתו.
עוקץ דבורת הדבש > השפעת עקיצת הדבורה על האדם

תופעות אפשריות בעקבות עקיצת דבורה: כאב, נפיחות וגרד במקום העקיצה; תגובה אלרגית ברמות שונות המתבטאת בחום, אודם בעור או הופעת בהרות אדומות, צמרמורת בעקבות החום, הכבדת הנשימה, עילפון.
יעילות ההאבקה

מכיוון שדבורים הן המאביק העיקרי של צמחי בר רבים, הצלחתם הרבייתית של הפרחים צפויה להיות מושפעת מפעילות של דבורת הדבש כמו גם דבורים אחרות.
במרבית המקרים במעוף איסוף צוף ואבקה הדבורה מבקרת מין אחד של צמח. נאמנות זו של דבורת הדבש למקור מזון זמין גורמת לכך שעיקר העברת האבקה היא במידה רבה קונספציפית כלומר בין פרחים של צמחים בני אותו המין ולא בין מינים זרים, תכונה המועילה לצמחים המבוקרים אך גורמת לכך שמגוון מיני הפרחים המבוקרים נמוך יחסית.
בעייתיות בהאבקה על ידי דבורת הדבש נובעת מכך שאחוז גבוה של גרגרי אבקה הנאסף על ידי דבורי הדבש מובא לכוורת, ויוצא מסל האבקה ולכן קטן מספר גרגרי האבקה המועבר מצמח לצמח במסגרת אותו המין. בדומה לדבורים גדולות, גם דבורי דבש נוהגות לשדוד צוף מפרחים שהגישה אליהם קשה ללא ביצוע האבקה. הסיבה לכך היא שבין הצמחים קיים מגוון רחב של פרחים בגדלים שונים בעוד שדבורת הדבש בעלת גודל בינוני. לכן קורה שהיא מבקרת בפרחים מבלי להפעיל את מנגנון ההאבקה, אבל תוך הרחקת המאביקים הטבעיים.