stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
משה רוזנסון
פעילותו

משה רוזנסון נולד בשנת 1820 בעיר וילנה, ממרכזי התרבות היהודית החשובים בצפון-מערב האימפריה הרוסית (כיום בירת ליטא). אביו, יוסף (בן משה) רוזנסון, הוכשר תחילה כרב, אך לאחר מכן פנה ללמוד רפואה באוניברסיטת וילנה, בסיוע מימון מהאצולה הפולנית המקומית, והיה מראשוני הסטודנטים היהודים באוניברסיטה זו; ב-1815 סיים לימודיו והיה לאחד מראשוני המשכילים היהודים בעיר ומהבולטים שבהם, ופעל כצנזור לספרים עבריים. לדברי ההיסטוריון ישראל קלוזנר, משה רוזנסון היה "בן-אדם דתי שנטה להשכלה [...] הוא התעשר מעסקי הלוואות לבעלי-אחוזות והיו לו בעיר עשרות בתים. הוא רכש לו ספריה גדולה בשפות רבות והיה מתומכי חברת מפיצי השכלה בפטרבורג. לניהול ספרייתו החזיר [החזיק] ספרן מיוחד יודע תורה". רוזנסון היה מגבאי בית הכנסת טהרת הקודש המודרני בווילנה, ונדבן ידוע בליטא ומחוצה לה. ביתו היה מוקד לפעילות מעורבת של משכילים יהודים ונוצרים.
בשלב מסוים בחייו החל לפרסם את סדרת ספריו "מרבי שלום" בת שמונה-עשר כרכים. הספרים עסקו חליפות בהגנה על היהדות ובקריאה לאימוץ חלק מעקרונות הנצרות והאסלאם ונטישת חלקים מהיהדות המסורתית. רוזנסון שכר כותבים מוכשרים וידענים לליקוט החומר לספריו (סייע על ידו בגיוס העובדים קלמן שולמן). בין העובדים בשירותו: המומר ניקולאי (נחמן) אוסיפאוויטש פרוז'אנסקי ו'הרב מאנטוקול', ר' ליב לוריא, העורך הלשוני של הספרים היה הסופר והמתרגם הציוני נחום ליב נובופלנט. רוזנסון ניסה לפרסם את ספריו בשיטות שיווק שונות: חילק את ספריו בחינם ואף הכריז על פרס כספי למי שיקרא את אחד מספריו על-פה, בתקווה שעל כל אדם שיקרא על-פה יהיו אלפי אחרים שישננו את ספריו.
התגובות ברחוב היהודי לרעיונותיו החדשים של רוזנסון היו חריפות: משה לייב ליליינבלום (מל"ל) פרסם ניתוח ספרותי של הגותו במאמר "מגלה סוד" במאסף "קהלת" של אלכסנדר הלוי צדרבוים (פטרבורג 1861) ובו רמז לכך שרוזנסון כותב כמיסיונר נוצרי, מל"ל מסיים שלאור זקנותו ועשירותו של רוזנסון, האפשרות שהפך למיסיונר אינה סבירה, ויש להניח שהוא פשוט "טועה ומטעה". אפרים דיינרד בזכרונותיו אף הוא התנגד לתיוגו של רוזנסון כמיסיונר וכתב: ”גם המשוגע הספרותי משה בן יוסף ראזענסאן בווילנא, אשר כל ספריו ישא רוח, ועם כל שגעונותיו ידעתיו לאידאליסט, אשר פזר כסף לרוב, בחפצו להיטיב לפי רוח אולתו אשר חשב לברוא דת חדשה מעורבת יהדות נצרות ואיסלאם כאשר הודה לי במכתבו אלי”. אך בציבור הווילנאי הוא נתפס כ"זקן אשמאי ומיסיונר", חיים דב פרידברג בביבליוגרפיה "בית עקד ספרים" מתייחס אליו כאל מומר ובאופן חריג מתייחס בזלזול לחלק מכתביו. מרדכי ליפסון קורא לו "המסית הידוע" וציטט אגדת-עם בדבר סירובו של ש"י פין למכור לו חלקת קבר ראויה בבית הקברות היהודי בווילנה. רוזנסון הכין לעצמו מצבה מפוארת, אך נקבר כמומר מחוץ לגדר.
את נכסיו הוריש לבתו היחידה, ואחריה לקהילה היהודית בווילנה.
ספרי "מרבי שלום"

רוב סדרת ספרי מרבי שלום ראתה אור בווילנה, אך את חלקם נאלץ רוזנסון להדפיס בערים אחרות:
עצה ותושיה
שלום אחים
שלום כל
שלום לרחוק
שלום משוח
מלחמה בשלום
דברי שלום, שני חלקים
השלום בו
אות לטובה ושלום
דברי שלום או ברכת שלום
שלום גויים
שופר משיח
משול תמשול
לבוש
שמ"ש
שלום, צדקה וחסד
מוסר שלומנו (תשובה למבקרים)
הערות שוליים

1 2  ישראל קלויזנר, וילנה, ירושלים דליטא: דורות ראשונים, 1495–1881, ערך שמואל ברנצ'וק, הביא לדפוס שמוליק בדאור, תל אביב: בית לוחמי הגיטאות, תשמ"ט 1988, עמ' 374.
1 2  מרדכי זלקין, בעלות השחר: ההשכלה היהודית באימפריה הרוסית במאה התשע עשרה, ירושלים: מאגנס, תש"ס, עמ' 137.
↑  מרדכי פלונגיאן, בן פורת, וילנה: דפוס ראָם, תרי"ח, עמ' 97–98, באתר היברובוקס.
↑  שמואל ליב ציטרון, ניקולאי (נחמן) אוסיפאוויטש פרוז'אנסקי, בפרויקט בן-יהודה.
↑  על פרשת העסקתו של ר' אריה ליב לוריא (ליבלי אנטוקוליער) רמז הלל נח מגיד שטיינשניידר בספרו עיר ווילנא (עמ' 78), וכתב בהרחבה יצחק ניסנבוים, באוטוביוגרפיה שלו עלי חלדי, עמ' 60–61.
↑  זכרונות בת עמי, סנט לואיס תר"ץ, ב, עמ' 183–188.
↑  קרית ספר, הצפירה, 20 באוקטובר 1887
↑  קרית ספר, הצפירה, 20 באוקטובר 1887.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007525060205171  LCCN: nr94041483  SELIBR: 266638  VIAF: 29514052   WorldCat (עם VIAF): 29514052 
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "משה רוזנסון".
בית הפגודה

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  בית מגורים 
 כתובת:  רח' נחמני 20 
 מיקום:  תל אביב-יפו 
 מדינה:  ישראל 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1925
 תאריך פתיחה רשמי:  1925 
 אדריכל:  אלכסנדר לוי 
 סגנון אדריכלי:  הסגנון האקלקטי בארץ ישראל 
 קואורדינטות:  32°03′57″N 34°46′27″E﻿ / ﻿32.06588333°N 34.77423889°E﻿ / 32.06588333; 34.77423889
  מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת תל אביב מוגדלת) בית הפגודה(למפת תל אביב רגילה) בית הפגודה(למפת גוש דן רגילה) בית הפגודה(למפת גוש דן מוגדלת) בית הפגודה  he בית הפגודהhe בית הפגודהמפת  מרכז __ תל אביב (in English: Tel Aviv) [‌גוש דן וסביבותיו‌]ממזרח: __ בני ברק (in English: Bnei Brak), __ רמת גן (in English: Ramat Gan), __ גבעתיים (in English: Givatayim) ממערב: הים התיכון (in English: PAM) tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
בית הפגודה או בית האונייה הוא בניין בלב תל אביב אשר נבנה בשנת 1925 ומאופיין בסגנון אקלקטי. הוא מעורר עניין כחלק מההערכה הציבורית הגוברת לאדריכלות התל אביבית של שנות ה-20 של המאה ה-20, ונחשב כיום לאחד מהבניינים המרשימים שנבנו בתקופה זו.
הבניין, הממוקם בכיכר המלך אלברט, בין הרחובות נחמני ומונטיפיורי, תוכנן בשנות ה-20 לבקשת מוריס בלוך, אלמן אמיד שעלה ארצה מארצות הברית אחרי מלחמת העולם הראשונה. הוא תוכנן ידי האדריכל אלכסנדר לוי, בהשראת פגודה מזרח-אסייתית ומאופיין ב-21 קשתות, עמודים דוריים ומאפיינים אחרים המחברים בין אדריכלות המזרח הרחוק, אדריכלות אסלאמית ואדריכלות מערבית מודרנית וקלאסית.[דרוש מקור] הבניין נבנה בידי יצחק טגנסקי ובניו שבנו עוד מבנים רבים בתחילתה של תל אביב.[דרוש מקור]
בלוך התגורר באחת הדירות בקומה השנייה. במרפסת הוא תלה שלושה דגלים: דגל ארצות הברית, דגל בריטניה, ואת הדגל הציוני.
בשנת 1935 הותקנה בבניין מעלית נוסעים על ידי מהנדס החשמל יהודה גזונטהייט. המעלית, שהייתה מהראשונות בארץ ישראל, הפכה לאטרקציה בקרב תושבי העיר.
בלוך נפטר ב-1943, הבעלות על הבניין עברה מיד ליד, במקום מגורים נכנסו אליו עסקים ובתי מלאכה, מצבו התדרדר, והחל משנות ה-60 היו תוכניות להריסתו.
ב-1995 קנה אותו היזם והקבלן ראובן פלד, על מנת לשפץ אותו. אולם לפני שהשיפוץ החל, הוא מכר אותו תמורת כ-5.2 מיליון דולר למיליארדר היהודי-שוודי רוברט וייל, והשיפוץ החל בשנת 2000. הבניין נחשב לאחד מסמליה של תל אביב. הוא דוגמה בולטת לתהליך השיפוץ והשימור ברחובותיה של העיר, ונחשב לאחד מהבתים היקרים ביותר בתל אביב בפרט ובמרכז הארץ בכלל.
גלריית תמונות

בית הפגודה ב-1929
בית הפגודה לפני שיפוצו ב-1988
ראו גם

אדריכלות ישראלית
אדריכלות בתל אביב
הסגנון האקלקטי בארץ ישראל
הערות שוליים

1 2 3 4  שולה וידריך, יוסי גולדברג וד"ר עירית עמית-כהן, בית הפגודה (בית מוריס בלוך), באתר האנציקלופדיה העירונית "תל.אביב.פדיה"
↑  טוביה כרמל, אין מציל ל"בית הפגודה", למרחב, 27 במאי 1970 המשך
↑  יהושע שמש, בית האניה "טובע" בים הקידמה..., הצופה, 18 במרץ 1966
↑  אלעזר לוין, ‏משפץ 'בית הפגודה': לפעמים אפשר גם להרוויח, באתר גלובס, 28 ביולי 1997
פנוויי-קנמור

| --- | --- |

 מידע
 עיר:  בוסטון 
 שטח:  3.2 קילומטרים רבועים
 קואורדינטות:  42°20′31″N 71°06′01″W﻿ / ﻿42.342052777778°N 71.100252777778°W﻿ / 42.342052777778; -71.100252777778
 he
 
פנווי-קנמור (באנגלית: Fenway–Kenmore) היא שכונה בעיר בוסטון שבארצות הברית.
לפי מפקד האוכלוסין של שנת 2000 באותה העת גרו בתחום השכונה 36,191 תושבים, השכונה הכילה 12,872 משקי בית, ובסך הכל 5,428 משפחות. צפיפות האוכלוסין בשכונה באותה העת הייתה 11,268.9 אנשים לקמ"ר. באותה העת היו בשכונה בסך הכל 13,229 יחידות דיור – 91% אחוז מהן היו מאוכלסות על ידי דיירים ואילו ב-9% מהדירות גרו הבעלים של הדירות עצמן. גודל משק הבית הממוצע היה 1.69 נפשות, בעוד שגודל המשפחה הממוצע היה 2.61.
בשכונה ישנה אוכלוסיית סטודנטים גדולה בשל קרבתה למכללות ולאוניברסיטאות באזור.
שטח השכונה הוא 3.2 קילומטרים רבועים.
גלריית תמונות

המוזיאון לאמנויות יפות
אצטדיון פנוויי פארק
הערות שוליים

↑  Selvarajah, Eswaran; Rolf Goetze; Jim Vrabel (15 בדצמבר 2003). "Fenway-Kenmore: 2000 Census of Population and Housing" (PDF). Boston Redevelopment Authority. אורכב מ-המקור (PDF) ב-29 ביולי 2012. נבדק ב-5 בספטמבר 2010. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz: 777e4129-5d4f-4f4b-a598-811fbd2acec3
משה פרנקפורטר

| --- | --- |

הרב ד"ר משה פרנקפורטר
 לידה:  15 במאי 1875 הולשוב, מוראביה, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 נרצח:  1941 (בגיל 65 בערך) יאסנובאץ, המדינה העצמאית של קרואטיה 
 מדינה:  האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 מקום פעילות:  דארובאר, באניה לוקה, וינקובצי
 תקופת הפעילות:  ?–1941 
 השתייכות:  יהדות אורתודוקסית 
 בני דורו:  מרדכי צבי אורבך, שלום פרייברגר, מוריץ לוי
 צאצאים:  דוד פרנקפורטר 
 
הרב ד"ר משה "מאברו" פרנקפורטר (בקרואטית: Moše "Mavro" Frankfurter;‏ 15 במאי 1875 הולשוב, מוראביה, האימפריה האוסטרו-הונגרית – 1941, יאסנובאץ, המדינה העצמאית של קרואטיה) היה הרב הראשי של קהילות באניה לוקה, דארובאר ובהמשך וינקובצי אשר בממלכת יוגוסלביה עד לתקופת השואה. נרצח במחנה ההשמדה יאסנובאץ.
קורות חייו

משה פרנקפורטר נולד בהולשוב, מוראביה לדוד וקתרינה, נצר למשפחת רבנים. בשמו הפרטי נקרא גם: מאברו, מוריץ ומאוריציוס. הוא רכש השכלה אקדמית תאולוגית בברלין ובה הוסמך לרבנות. הוא כיהן במשרת רב ראשי בערים באניה לוקה ודארובאר וב-1914, מונה לרב הראשי של וינקובצי. בנוסף לכהונתו כרב הועסק הרב פרנקפורטר כמורה בבית ספר התיכון שבעיר. הוא נישא לרבקה – מיצה (קרואטית: Mica) ולזוג נולדו שלושה ילדים: דוד, אברהם (1906–1973) ורות. דוד פרנקפורטר נודע בכך שהתנקש בחייו של מייסד סניף התנועה הנאצית בשווייץ.
ב-1941, לאחר כיבוש יוגוסלביה על ידי גרמניה הנאצית הוחל ברדיפות יהודים. הרב משה פרנקפורטר עבר התעללות קשה מצד חיילי הצבא הגרמני. בהמשך אותה השנה גורש למחנה ההשמדה יאסנובאץ ושם נרצח.
הערות שוליים

↑  אברהם פרנקפורטר - דף עדות, באתר יד ושם, אוחזר ב-14 בינואר 2015.
↑  הרב משה פרנקפורטר, בתוך: צבי לוקר (עורך), פנקס הקהילות - יוגוסלאוויה, הוצאת יד ושם, ירושלים, 1988, עמודים 34, 88, 119.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1128914107  VIAF: 6997149198268374940004   WorldCat (עם VIAF): 6997149198268374940004
אברהם ליסין

| --- | --- |

תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  1872 מינסק, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  5 בנובמבר 1938 (בגיל 66 בערך) ניו יורק, ארצות הברית 
 שם לידה:  אברהם וואָלט 
 מדינה:  האימפריה הרוסית, ארצות הברית 
 מקום קבורה:  בית קברות מאונט כרמל 
 שם עט:  אברהם וַאלט, Abraham Wald 
 שפות היצירה:  יידיש 
 
אברהם ליסין (מופיע בספר כאברהם וואלד). איור של יעקב אפשטיין משנת 1902
אברהם (אברום) לְיֶסין (נכתב לעיתים לֶסין ואף ליאֶסין; בכתיב יידי: אַבֿרהם ליעסין) היה שמו הספרותי של אברהם וַאלט (וואַלט;1872 – 5 בנובמבר 1938) היה משורר ועיתונאי יידי של תנועת הפועלים בגולה, מגדולי השירה היידית האמריקאית.
קורות חיים

ליסין נולד במינסק שברוסיה הלבנה, בתחום המושב של האימפריה הרוסית (כיום בלארוס) למשפחת רבנים. קיבל חינוך יהודי מסורתי, ולמד בישיבות סלובודקה ווולוז'ין, אך בד בבד נחשף כבר מנעוריו לספרות ההשכלה ולרעיונות סוציאליסטיים. הדבר ניכר החל משיריו הראשונים, שבהם יצא נגד מגמת יהדות רוסיה להיטמע בחיי הסביבה, וקרא לפיתוח התרבות היידית והנהגת רוח יהודית בסוציאליזם על ידי שימוש בערכים יהודיים, במורשת ובספרות.
ב-1897 הצטרף ל"בונד", מפלגת הפועלים היהודים של רוסיה, פולין וליטא. באותה שנה ברח מרוסיה לארצות הברית, שם כתב בעיתון היומי היידי "פֿאָרווערטס". מ-1913 ערך במשך 15 שנה את הירחון "די צוקונפט" ("העתיד"), שם פרסם מיצירותיהם של טובי הכותבים היידיים של זמנו.
בתחילה לא נכבש ברעיונות הציונות בראשית דרכה מאחר שלא האמין שהדבר ריאלי. המהפך בחשיבתו קרה ב-1929 אחרי מאורעות תרפ"ט.
אין דין כזה בשולחן ערוך, לא הקפיטליסטי ולא הסוציאליסטי, שאנו חייבים להשאר העם היחיד בעולם, חוץ מהצוענים, שאסור עליו שיהיה לו בית לאומי.
בינואר 1931 פרסם בעיתונו את מאמרו של שמואל דיין שבו ראה את אחת הדמויות היפות של תנועת הפועלים בארץ ישראל. הדבר היה למורת רוחו של עורך של "פארווערטס", שחשש מפגיעה במפלגת הלייבור הבריטית.
בשנת 1949 נבנה לכבודו בית תרבות לפועלים בתל אביב: בית ליסין. הקמתו התאפשרה בעזרת תרומה בסך 100 אלף דולר שהרים ועד הפועלים היהודי באמריקה. כן נקראו על שמו רחובות בחיפה, בתל אביב ובחולון.
כתביו

זכרונות וחויות; עם מבוא מאת ב' כצנלסון; (ליקט: ב' כצנלסון; תרגם: א' קריב), תל אביב: עם עובד, תש"ג.
לידער און פּאָעמען (1888–1938) (מיט צייכנונגען פון מאַרק שאַגאַל), אין דריי בענדער, ניו יורק: פאָרווערטס אַסאָסיאיישאָן, 1938. (ביידיש)
לקריאה נוספת

יחזקאל ליפשיץ, 'אברהם ליסין: קווים לדמותו לפי מכתביו, זכרונותיו וכן זכרונות בני דורו', מאסף (כתבים לחקר תנועת הפועלים היהודית) ו (אדר תשל"ד, מרץ 1974), 20–54.
י"ח בילצקי, אברהם ליסין: משורר, מסאי, עורך, תל אביב: מועדון בית ליסין, 1981.
הערות שוליים

↑  מקורות שונים טוענים שתאריך לידתו הוא 19 במאי 1872, אך על קברו רשום 1871. גם תאריך לידתו העברי שנוי במחלוקת. ככל הנראה הרשום על קברו הוא טעות שכן שנת פטירתו ידועה מהעיתונות והוא שגוי גם כן
↑  הונחה אבן פינה לבית פועלים ע"ש אברהם ליאסין, דבר, 23 במאי 1949
↑  ראו תמונת הכריכה ואיור של שאגאל. באנגלית: Lider un poemen, 1888–1938, 3 vols (illus. Marc Chagall), New York: Forverts asosieyshon, 1938
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007281732705171  GND: 119136112  ISNI: 0000 0000 6675 4738  LCCN: no91010252  NTA: 298325136  SELIBR: 71347  SNAC: w66h57hc  VIAF: 18025026   WorldCat (עם VIAF): 18025026
עין שמר

| --- | --- |
חדר-האוכל בקיבוץ
מדינה: ישראל ישראל
מחוז: חיפה
מועצה אזורית: מנשה
גובה ממוצע: ‎43 מטר
תאריך ייסוד: 1927
תנועה מיישבת: התנועה הקיבוצית
סוג יישוב: קיבוץ
נתוני אוכלוסייה לפי הלמ"ס לסוף 2023
  - אוכלוסייה: 884 תושבים
 מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת הכרמל מוגדלת) עין שמר(למפת הכרמל רגילה) עין שמר(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום עין שמר(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום עין שמר32°27′49″N 35°00′26″E﻿ / ﻿32.4636196138659°N 35.007241475389°E﻿ / 32.4636196138659; 35.007241475389  heמפת היישובים של מועצה אזורית מנשה (in English: Menashe Regional Council) באדום - עין שמר בירוק - מיקום בניין המועצה tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
מדד חברתי-כלכלי - אשכול לשנת 2021: 6 מתוך 10
http://www.ein-shemer.com
עין שמר מבט מעל.
אולם האוכל בחדר האוכל
חזית חדר האוכל שנחנך ב-1974 בתכנונו של האדריכל וחבר עין שמר יעקב (קובה) גבר
פסל סביבתי שיצר רודא ריילינגר במרכז הקיבוץ לזכרם של שניים מבני הקיבוץ
עֵין שֶׁמֶר הוא קיבוץ סמוך לפרדס חנה-כרכור השייך למועצה אזורית מנשה.
היסטוריה

ניסיונות התיישבות במקום נעשו ב-1913 ומ-1921 ואילך. ב-1927 הוקם היישוב על אדמות קק"ל. מייסדי הקיבוץ היו קבוצת "עין גנים", חניכי השומר הצעיר בפולין. עין שמר הוא אחד מארבעת הקיבוצים שהקימו את תנועת הקיבוץ הארצי.
במאורעות תרצ"ו-תרצ"ט סבל הקיבוץ מהתקפות ירי ומהתנכלויות. ב-28 באפריל 1938 נרצחו שני חברים בהתקפה על הקיבוץ.
בשנת 1942 הוקם בסמוך לקיבוץ עין שמר שדה תעופה צבאי בריטי בשם RAF Ein Shemer, אשר תושבי הקיבוץ השתתפו בהקמתו. שדה תעופה זה הפך למנחת בשם מנחת עין שמר.
באפריל 1953 הוצאו מהקיבוץ 21 חברים אשר הזדהו עם משה סנה ומק"י.
שם היישוב יכול להתפרש מצד אחד כרמז לתנועת השומר הצעיר ומצד שני ניתן להתייחס לכך שהיישוב נקרא על שמו של שמר שממנו קנה עמרי המלך את שטח העיר שומרון.
בקיבוץ קיים מוזיאון לתולדות ההתיישבות ובמסגרתו מצויה "החצר הישנה" - בה גרו מייסדי המקום.
בשנותיו הראשונות התבסס הקיבוץ כלכלית בעיקר על ענפים חקלאיים. בשנת 1959 פותח זן של תפוח בשם "ענה" על ידי חבר הקיבוץ אבא שטיין.
כיום הקיבוץ מתבסס בין היתר ממתחם אלון עין שמר אשר נמצא בקרבת הקיבוץ והוא בבעלות שווה של הקיבוץ וחברת הדלק דור אלון.
לאחר מאבק מתמשך בין המחנות האידאולוגיים והפרגמטיים בקרב חברי הקיבוץ, עין שמר הופרט בינואר 2012 וכיום מוגדר כ"קיבוץ מתחדש".
כדורעף

הקיבוץ היה ממובילי ענף הכדורעף בארץ ובשנות החמישים והשישים עמדו קבוצות הגברים והנשים שלו בראש הליגה הלאומית (הליגה הבכירה דאז). אחד משיאי הספורט המקומי היה המפגש שהתקיים בשנת 1960 בין "הפועל עין שמר" לבין הקבוצה "גלטאסראיי" הטורקית. הפועל עין שמר הייתה לאלופה הראשונה בליגת הנשים בסיומה של עונת הבכורה 1960/61. זאת האליפות היחידה של עין שמר שגם זכתה שלוש פעמים בגביע המדינה.
כיום שותף הקיבוץ בקבוצת כדורעף ("המעפיל-עמק חפר-מנשה") אשר בליגת העל והמשחקים נערכים באולם בית הבנים אשר בקיבוץ.
מוזיאון החצר הישנה בקיבוץ

המוזיאון מתאר את ראשית ההתיישבות בקיבוץ וממוקם בחצר ההיסטורית בה הוקם הקיבוץ, בין חומות האבן המקוריות. במקום ניתן לראות שחזורים של החצר המקורית: בית האבן, צריף המגורים, סככת כלים חקלאיים, מגדל המים, באר מים וחדר האוכל המקורי. כלל הכלים החקלאיים עובדים. המוזיאון מציע מגוון פעילויות לקהל הרחב, משפחות ובתי ספר הבא להעביר את משמעות הקיבוץ והחיים בו בדרכים חווייתיות. כמו סיור רכוב בטרקטור ועגלה ברחבי הקיבוץ, אפיית לחמניות בתנור היסטורי, ביקור במוזיאון המסקר את ראשית ההתיישבות באמצעות בובות שעווה ומיצגים שונים, ביקור במוזיאון הטרקטורים, המכיל אוסף של טרקטורים וכלים חקלאיים מראשית המאה ה-20, בית בד וטחנת קמח היסטוריים בני למעלה מ-100 שנים, בהם המשפחות מתנסות בתהליך הפקת שמן הזית וטחינת הקמח ממש כמו פעם.
מוזיאון החצר הישנה בקיבוץ > רכבת האלונים

ב"מוזיאון חצר ראשונים" בקיבוץ, קיים מסלול של רכבת האלונים החוצה את שדות הקיבוץ. הנסיעה בקרון הרכבת ליד מרעה הסוסים, הרפת ועל גשרון מעל נחל קטן, היא מעין סיור מודרך ברכבת הטורקית, מסילת הרכבת החיג'אזית.
הקשר של עין שמר לרכבת החיג'אזית אשר שימשה את הטורקים בימי מלחמת העולם הראשונה הוא במיקום יער האלונים בסביבה, ששרידים ממנו אפשר למצוא עד היום בשמורת אלון.
מוזיאון החצר הישנה בקיבוץ > האנגר מיכאל - מוזיאון הטרקטורים

בשנות ה-90, ביוזמת רן חדוותי - חבר הקיבוץ, איש המועצה לשימור אתרי מורשת ומומחה עולמי לשיקום ושימור מיכון חקלאי היסטורי, הוקם מוזיאון טרקטורים היסטוריים וסדנת שועלי לשימור (על שם שמואל שועלי) לצידה של המוזיאון. במוזיאון קיימת תצוגה ייחודית של כ-30 טרקטורים וציוד חקלאי מראשית המאה העשרים. הטרקטורים ושאר הציוד החקלאי מהתצוגה שופץ, שוקם ושומר בסדנת שועלי.
התצוגה נמצאת בתוך מבנה היסטורי - האנגר מיכאל. ההאנגר הוא מבנה קשתי מפח גלי הבנוי בסגנון ההאנגרים למוסכים ומיכון שניבנו בראשית המאה העשרים בישראל.
פעילויות ואתרים נוספים במוזיאון

בשנת 2017 נערך בקיבוץ פסטיבל קולנוע קיבוצי הראשון.
תצוגת מכונות חקלאיות
ילדים בפעילות
בית בד
בית האבן במוזיאון (חזית)
בית האבן במוזיאון (עורף)
מגדל השמירה
קיר אמנות בבית העם שיצר רודא ריילינגר
חדר האוכל, 2017
מגדל המים
דגם החצר
הערות שוליים

1 2  אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור 
סוף אוגוסט 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור

סוף 2023.
↑  הנתונים לפי טבלת מדד חברתי כלכלי של למ"ס נכון לשנת 2021
↑  יריות על עין שמר, דבר, 3 ביוני 1936
↑  יריות, דבר, 9 במאי 1938
↑  הוצת שדה חיטה של עין-שמר, דבר, 29 במאי 1938
↑  לויתם של חללי עין שמר, דבר, 30 באוגוסט 1938
↑  Roy Marom, RAF Ein Shemer: A Forgotten Case of Jewish and Arab Work in a British Army Camp in Palestine during the Second World War, War & Society 39, 2020-07-02, עמ' 189–209 doi: 10.1080/07292473.2020.1786889
↑  אנשי סנה הוצאו מעין שמר, דבר, 1 באפריל 1953
↑   עופר אדרת, הקיבוצניק ששומר על גלגלי ההיסטוריה, באתר הארץ, 15 באפריל 2013
↑  האנגר הטרקטורים “מיכאל” באתר אינטרנט של מוזיאון חצר ראשונים
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007540356805171  LCCN: nr93002178  VIAF: 130624918   WorldCat (עם VIAF): 130624918 
חצר עין שמר ב-1937
דגם מוקטן של חצר עין שמר במוזיאון
רכבת האלונים
מלבין קפה

אריזה המכילה מלבין קפה נוזלי בכמות המתאימה לכוס שתייה אחת
מלבין קפה (באנגלית: Coffee Creamer) הוא מוצר נוזלי או אבקתי המשמש להחלפת חלב או שמנת כתוסף לקפה, תה, שוקו חם, משקאות ומאכלים אחרים. רוב המלבינים אינם מכילים לקטוז ולכן בדרך כלל מתוארים כמוצרים שאינם מוצרי חלב, אך רבים מהם מכילים קזאין, חלבון שמקורו בחלב.
מלבין המשווק באבקה לא צריך להישמר בקירור וניתן לאחסן אותו במקומות שאין בהם מקרר. מלבינים נוזליים צריכים להיות מכוסים היטב ולהישמר בקירור לאחר הפתיחה. חלק מהמלבינים מכילים ממתיקים וחומרי טעם כגון וניל, אגוזי לוז או אייריש קרים. כמו במוצרי מזון מעובדים אחרים גם למלבינים גרסאות דלות קלוריות ודלות שומן.
כדי לחקות את תחושת הפה של שומני חלב, לעיתים קרובות מכיל המלבין שמנים צמחיים מוקשים. מרכיבים נפוצים נוספים כוללים סירופ תירס מוצק וממתיקים או חומרי טעם וריח אחרים וכן סודיום קזינט, נגזרת חלבון חלב (מקזאין) שאינו מכיל לקטוז.
סיווג

בשל השימוש בנגזרת חלב יש המסווגים מלבינים אלה כמוצרי חלב לכל דבר ועניין.
טבעונות - מלבין עשוי להיחשב "מוצר מן החי" ובהתאם עשויים טבעונים להימנע משימוש בו.
כשרות - יהודים שומרי מצוות יתייחסו אליו כאל מוצר "חלבי".
אלרגיה לחלב - מלבין עשוי להכיל חלבון חלב ועלול להוביל לתגובה אצל הסובלים מאלרגיה כזו.
מנהל המזון והתרופות האמריקאי (FDA) קבע שמוצרים עם נתרן קזינט עשויים להכיל רמות נמוכות של לקטוז, אך עבור מנה רגילה הכמויות קטנות מכדי לעורר תופעות של אי-סבילות ללקטוז.
היסטוריה

בין השנים 1943 ל-1945 ערך הולטון דיימונד מחברת "Rich" ניסויים בהתגבשות ג'ל של חלבון סויה להכנת "קרם סויה" שלא יצור קרום כשהוא מעורבב עם קפה. בשנת 1946 פיתח דיימונד יחד עם פרנק ס. מיטשל עבור החברה תחליף קצפת ללא חלב. מיטשל פיתח גם מלבין קפה בשם Perx שזכה להצלחה מסחרית.
בשנת 1950, מלווין מורס ודיק בורן מ-Presto Foods פיתחו את "Mocha Mix Coffee Creamer", שהיה המלבין המסחרי הראשון שהכיל את המונח "מלבין קפה". מלבין מסחרי בצורת אבקה מוקדם נוסף היה "Pream", ששווק לראשונה בשנת 1952 והיה עשוי משמנת וסוכר מיובשים. הוא לא התמוסס בקלות בגלל החלבון שבחלב.
ב-1958, פיתחה חברת "Carnation" מוצר שהתמוסס בקלות בנוזל חם מכיוון שרוב שומן החלב הוחלף בשמן צמחי. המוצר החדש שווק תחת התווית Carnation עם שם המותג "Coffee-Mate" ויצא ב-1961, זמן קצר לאחר ההשקה המסחרית של "CoffeeRich" של "Rich". ב-1963 השיקה חברת "Borden" את המוצר שלה, "Cremora".
ראו גם

חלב צמחי
הערות שוליים

↑  Economic Research Service, Dairy Situation, 1967. (באנגלית)
1 2  William Shurtleff, Akiko Aoyagi, History of Non-Dairy Whip Topping, Coffee Creamer, Cottage Cheese, and Icing/Frosting (With and Without Soy) (1900-2013), Soy Info Center, ‏2013
Enoc

Enoc (ראשי תיבות של: El Negrito Ojos Claros, באנגלית: The Black Kid, Light Eyes) הוא אלבום האולפן רביעי של הזמר הפורטוריקני אוזונה. האלבום יצא לאור ב-6 בספטמבר 2020, על ידי חברות התקליטים סוני מיוזיק לטין ואאורה מיוזיק.
רשימת רצועות

| Enoc> מס' | Enoc> שם | Enoc> משך | Enoc>  | Enoc>  | Enoc>  | Enoc>  | Enoc>  | Enoc>  | Enoc>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | Enemigos Ocultos (יחד עם קוסקולואלה, מייק טוורס, ויסין, Arcángel ו-Juanka)   | 7:25 |  |  |  |  |  |  |  |
| 2. | Caramelo  | 3:37 |  |  |  |  |  |  |  |
| 3. | No Se Da Cuenta (יחד עם דדי יאנקי)   | 3:51 |  |  |  |  |  |  |  |
| 4. | Mala  | 3:05 |  |  |  |  |  |  |  |
| 5. | Del Mar (יחד עם דוג'ה קאט וסיה)   | 3:34 |  |  |  |  |  |  |  |
| 6. | Sincero  | 3:15 |  |  |  |  |  |  |  |
| 7. | Qué Tú Esperas (בשיתוף ציון&לנוקס)   | 3:41 |  |  |  |  |  |  |  |
| 8. | Un Get  | 3:31 |  |  |  |  |  |  |  |
| 9. | Una Locura (יחד עם ג'יי באלווין וצ'נצ'ו קורליאונה)   | 3:50 |  |  |  |  |  |  |  |
| 10. | A Escondidas  | 3:20 |  |  |  |  |  |  |  |
| 11. | Esto No Acaba (יחד עם ניקי ג'אם)   | 3:37 |  |  |  |  |  |  |  |
| 12. | El Reggaetón  | 3:36 |  |  |  |  |  |  |  |
| 13. | Despeinada (יחד עם קמילו)   | 3:44 |  |  |  |  |  |  |  |
| 14. | Gistro Amarillo (יחד עם ויסין)   | 3:50 |  |  |  |  |  |  |  |
| 15. | El Oso del Dinero  | 2:37 |  |  |  |  |  |  |  |
| 16. | No la Mires (יחד עם ג'יי קורטס)   | 3:31 |  |  |  |  |  |  |  |
| 17. | Duele Querer  | 2:00 |  |  |  |  |  |  |  |
| 18. | Caramelo (Remix) (יחד עם קרול ג'י ומייק טוורס)   | 3:53 |  |  |  |  |  |  |  |
| 19. | Del Mar (גרסת סולו)   | 3:26 |  |  |  |  |  |  |  |
| 20. | Gracias  | 2:41 |  |  |  |  |  |  |  |
| משך כולל: | משך כולל: | 72:06 |  |  |  |  |  |  |  |
מיקומי שיא

|   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2020)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2020)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2020)> מיקום שיא |
| --- | --- | --- |
|  ארצות הברית | בילבורד 200 | 17 |
|  ארצות הברית | מצעד האלבומים הלטיניים | 1 |
|  ארצות הברית | מצעד האלבומים הלטיניים הקצביים | 1 |
|  ספרד | PROMUSICAE | 1 |
|  שווייץ | המצעד השווייצרי | 23 |
היסטוריית יציאות לאור

| מדינה | תאריך יציאה | פורמט | חברת תקליטים | מקור |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| עולם | 4 בספטמבר 2020 | תקליטור • הורדה דיגיטלית | סוני מיוזיק לטין • אאורה מיוזיק |  |
הערות שוליים

↑  Cabo, Leila (4 בספטמבר 2020). "20 Questions With Ozuna: Singer Talks Hit-Filled 'ENOC,' Sia Singing in Spanish and Dinner With Michael Jackson". Billboard. נבדק ב-23 בינואר 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Ozuna Releases New Album ENOC: Listen
↑  Enoc, spotify
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz release group: 833d5168-a15c-473d-b3ea-3528fbc2ab8f
גאוסמין

| --- | --- |
 
 כתיב כימי:  C₁₂H₂₂O 
 מספר CAS:  19700-21-1
 
גאוסמין היא תרכובת אורגנית בעלת טעם וארומה מובחנים המזכירים אדמה, המיוצרת על ידי חיידקים, אשר תורמת לריח החזק (פטריכור) המורגש באוויר לאחר גשם.
מבחינה כימית, זהו כהל ביציקלי (המורכב משתי טבעות) בעל הנוסחה הכימית C12H22O.
מיוונית γεω – "אדמה" ו- ὀσμή- "ריח".