stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קוסטה דל סול
ההיסטוריה של הקמת הקוסטה דל-סול מהתיירות להתיישבות הצפון אירופאית > יתרונות ההתיישבות הבריטית - לוויין SKY וגיברלטר

למתיישבים מבריטניה ואירלנד יש יתרון מסוים במעבר לקוסטה דל-סול, והוא שהם אינם צריכים להפרד מהטלוויזיה והמוצרים שהם רגילים לצרוך בארצם. רשת הטלוויזיה הלוויינית SKY מכסה את ספרד בצורה לא רשמית, על מאות ערוציה.
גיברלטר היא יתרון ענק משום שהיא מעניקה למתיישבים הבריטים והאירים מגוון חנויות ומוצרים שאין בספרד, או שהמידות והצורות הספרדיות שלהם שונות, ויש בה סופרמרקט בריטי בשם סייפווי'ס/מוריסונ'ס. הסופרמרקט הזה תמיד מושך אליו קונים תושבי הקוסטה, ולקראת חג המולד הוא עמוס במיוחד, כאשר עשרות אלפים חוצים את הגבול לקולוניה הבריטית כדי לקנות את כל אותם מוצרים בריטים ייחודיים - במיוחד מזון קפוא או טרי, שאין להם מקבילה ספרדית. ניתן להשיג שם אוכל צמחוני כמו Quarn הבריטית או טבעול הישראלית. בבניין השוק המרכזי שבכיכר הראשית יש גם חנות של אוכל כשר. למתיישבים הבריטים גיברלטר מציעה קפיצה קטנה הביתה בצורה שלא קיימת בקוסטות האחרות.
ההיסטוריה של הקמת הקוסטה דל-סול מהתיירות להתיישבות הצפון אירופאית > פאבלו פיקאסו, ה"נפקד - נוכח"

הצייר הנודע פאבלו פיקאסו נולד בעיר מלגה, אך עזב לפריס כדי ללמוד אומנות בשנות העשרים לחייו ולא שב לספרד בגלל מלחמת האזרחים והשלטון הפשיסטי שאחריה. שדה התעופה של מלגה נקרא על שמו, וכן שמות רחובות וכיכרות בערים המרכזיות של הקוסטה, אבל יש לזכור שמדובר ב"נפקד - נוכח" שעיקר פועלו היה בצרפת. המקום היחיד עם קשר ממשי לפיקאסו הוא המוזיאון בבית בו נולד, שמציג כמה רישומים, ו"חדר מולד" (על משקל סצנות המולד של ישו) עם בגדי הטבלה ועריסה מתקופת ינקותו. אין במוזיאון יצירות חשובות של פיקאסו.
תחבורה > הגעה לקוסטה

את הקוסטה דל-סול משרתים שני שדות תעופה, הגדול שבהם הוא שדה התעופה ע"ש פאבלו פיקאסו במלגה (AGP) בקילומטר 230 שמשרת את רוב מערב אירופה, השני הוא שדה התעופה של גיברלטר במושבה הבריטית קילומטר 118 (GBZ) שניתן לטוס ממנו בעיקר לבריטניה. לעיר מלגה יש תחנת רכבת המחברת לרשת המסילות הארצית בספרד וניתן להגיע ממנה למדריד ב־4 שעות. יש שירותי מעבורות מצפון אפריקה למלגה ואלג'זירס (נמל במערב מפרץ גיברלטר שאינו נכלל בקוסטה עצמה) בעיקר מהמובלעות הספרדיות מלייה וסאיוטה שבצפון מרוקו, ומהעיר המרוקאית טנג'ה (שכתוב השם הערבי, שמכיל טא מרבוטה)
תחבורה > תחבורה פנימית

בקוסטה עצמה התשתית התחבורתית הראשית היא כביש הקרטרה דה-קדיס (A7 בסימון החדש, אם כי הוא עדיין מכונה N340 לפי הסימון הישן), וכביש האגרה המקביל AP7. האיחוד האירופאי הקצה לצירים האלו סימון נוסף - E15. רוב התחבורה בקוסטה תלויה ברכב פרטי, במיוחד ל"אורבניזציות" שכבישי הגישה אליהם מתפתלים קילומטרים מהכביש הראשי אל החוף או פסגות הגבעות. בתחום התחבורה הציבורית ישנה רכבת פרברית בין מלגה לפואנחירולה (km200)שתוכנית המתאר הרשמית כוללת את הרחבתה לעבר מרבייה ואסטפונה, ורכבת פרברית נוספת לאורך המסילה הבינעירונית. ישנם גם קווי אוטובוס של חברת פורטילו בתוך העיירות, וקווים מקומיים בין שתי עיירות שכנות לאורך הכביש הראשי, אך כדי לנסוע מרחק הגדול משתי עיירות או לשדה התעופה צריך לקחת אוטובוס לתחנה מרכזית באחת העיירות וקו אחר מהתחנה, דבר שהופך את הנסיעה ברכב פרטי לעדיפה.
לאורך החוף ישנם נמלי דיג ומרינות תיירותיות, אך אלו משמשות לנופש ולא לתחבורת פנים רצינית.
תקשורת > תקשורת ספרדית בקוסטה דל-סול

התקשורת הספרדית כוללת רשתות טלוויזיה ורדיו ארציות של TVE וגורמים מסחריים. לכל עיירה ספרדית יש תחנה מקומית, ומרבית המשדרים נמצאים על ראשי ההרים. העיתונאות הספרדית המקומית כוללת את עיתון SUR שנועד לסקר את מדינת אנדלוסיה, ועיתונים מקומיים של העיירות השונות.
העיתון SUR מפרסם גרסאות באנגלית וגרמנית.
תקשורת > תקשורת דוברת אנגלית בקוסטה דל-סול

חוץ מרשת הלוויין SKY ששידוריה נועדו לבריטניה וקליטתם בקוסטה דל-סול אינה חוקית אך נפוצה, ישנם כמה וכמה גופי תקשורת דוברי אנגלית שמקורם בקוסטה ובסביבותיה.
תקשורת > טלוויזיה דוברת אנגלית

ערוץ ה-GBC משדר מגיברלטר ונקלט באנטנות רגילות במערב הקוסטה.
תקשורת > תחנות רדיו > תחנות מגיברלטר

רדיו גיברלטר, ושתי תחנות הרדיו של הצבא הבריטי BFBS משדרים מגיברלטר הבריטית וניתן לקלוט אותם בעיקר במערבה של הקוסטה. רדיו גיברלטר משדר בעיקר באנגלית, אך יש לו משבצות שידור בניב הלדינו הגיברלטרי.
תקשורת > תחנות רדיו > תחנות מסחריות דוברות אנגלית של מתיישבים בספרד

Spectrum, Central, Wave, Octopus, REM, ואחרות משדרות ברישיון משרד התקשורת הספרדי. תחנות אלו מעבירות את חדשות הBBC כל שעה חוץ מOctopus האירית שמקריאה את כותורות רשת SKY הבריטית או RTÉ האירית, ומשדרות תוכן מוזיקלי, חדשות מקומיות ותוכניות דיבור.
תקשורת > תחנות רדיו > תחנה ספרדית המיועדת לתיירים ולמתיישבים

Onda radio, התחנה משדרת בעיקר באנגלית, החדשות שלה משודרות מספרד מנקודת מבט ספרדית, ויש לה שעות שידור בשפות אחרות כגון גרמנית ושוודית.
תקשורת > תחנות רדיו > עיתונאות אנגלית

ניתן להשיג את רוב העיתונים האנגליים הראשיים בקוסטה דל סול. העיתון הנפוץ ביותר הוא ה"דיילי מייל" בעל הקו הימני, שעיקר התועלת שבו היא עידוד המתיישבים שאנגליה מתדרדרת והם עשו את המהלך הנכון כשעברו לספרד. רוב המתיישבים קונים את עיתוני סוף השבוע כדי לקבל את מדריך הטלוויזיה הבריטי.
תקשורת > תחנות רדיו > עיתונות מתיישבים באנגלית

העיתון Costa Del Sol News הוא העיתון המקומי המוביל ומחירו אירו אחד. ישנם עוד מספר עיתונים המחולקים בחינם, אך מכילים ברובם פרסומות אחרי 2-3 דפי חדשות מקומיות.
תקשורת > תחנות רדיו > עיתונאות ספרדית באנגלית

SUR in English, הגרסה האנגלית של עיתון SUR האנדלוסי.
בית הלל ובית שמאי

ערך זה עוסק בתלמידי הלל ושמאי. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
קבר עממי המיוחס לכלתו המעוברת של שמאי הזקן בנחל מירון
"מערת הלל" בהר מירון
"בית הלל" הוא כינוי לקבוצת תלמידיו של הלל הזקן ו"בית שמאי" הוא כינוי לקבוצת תלמידיו של שמאי הזקן. קבוצות תלמידים אלו היו בנות פלוגתא קבועות שפעלו בסנהדרין בתקופה המקבילה פחות או יותר לתקופת שלהי בית המקדש השני וחורבנו. שתי הקבוצות השתייכו לזרם הפרושי, שדגל במסורת התורה שבעל פה, ונתנו לגיטימיות זו לזו, על אף מחלוקותיהן ההלכתיות.
במסכת אבות, פרק ה' נזכרת מחלוקת בהלל ושמאי כמחלוקת שנובעת מכוונות טהורות 'לשם שמים':
כל מחלוקת שהיא לשם שמים, סופה להתקים. ושאינה לשם שמים, אין סופה להתקים. איזו היא מחלוקת שהיא לשם שמים, זו מחלוקת הלל ושמאי. ושאינה לשם שמים, זו מחלוקת קרח וכל עדתו
שני הבתים מכונים בספרות חז"ל בתואר "אבות העולם".
מרבית המחלוקות בין בית הלל לבין בית שמאי הן האם לגזור גזירות חכמים מחמירות על העם (דעתם של בית שמאי) או גזירות מקלות יותר, אם בכלל (דעתם של בית הלל). ברוב מחלוקות אלו, נקבעה ההלכה לדורות כבית הלל. רצף גזירות יוצא דופן הוא תקנות שמונה עשר דבר שבהן נקבעה הלכה כבית שמאי.
ככלל, דברי בית שמאי תובעים החמרה במצוות יותר מאשר בית הלל, אך ישנם חריגים לכלל זה. במסכת עדיות רוכזו כל המקרים היוצאים מהכלל שבהם בית שמאי דווקא מקלים לעומת בית הלל שמחמירים.
הביטויים "בית הלל" ו"בית שמאי" משמשים בימינו גם לתיאור גישה מקלה וגישה מחמירה, בהתאמה.
היסטוריה של המחלוקות

המשנה במסכת חגיגה מביאה מתקופת הזוגות את המחלוקת על הסמיכה ביום טוב, והייתה זאת המחלוקת היחידה המוכרת לנו מתקופה זאת. הלל הזקן ושמאי הזקן, היו שני חכמים ששימשו כראש הסנהדרין וכאב בית דין (בהתאמה) בסוף תקופת הזוגות. המשנה בתחילת מסכת עדויות מביאה שלוש מחלוקות של הלל ושמאי, מלבד המחלוקת על הסמיכה ביום טוב ובשלושתם ההלכה היא "לא כדברי זה ולא כדברי זה" אלא כדעת חכמים.
מחלוקות רבות מאוד מופיעות במקורות התנאיים בשם "בית שמאי" ו"בית הלל". בעוד שבכיתות אחרות, היו מחלוקות מעין אלה יוצרות כיתות שונות ומפצלות את היהודים, הרי שבית שמאי ובית הלל נשארו כשתי שיטות הלכתיות לגיטימיות, ועל מחלוקת זו התבטאו חז"ל ”כל מחלוקת שהיא לשם שמים סופה להתקיים... ואיזו היא מחלוקת לשם שמים? מחלוקת שמאי והלל”.
ברבות השנים, הפכה שיטתם של בית הלל לשיטה הרווחת בקרב חכמי ההלכה. חכמי בית שמאי נותרו בעמדת מיעוט ונקבעה הלכה כבית הלל. אם בימי נשיאותו של רבן גמליאל, צאצאו של הלל, עוד ניתן היה למצוא תנאים בודדים מבית שמאי (דוגמת רבי אליעזר הדומיננטי), הרי שבתקופת רבי עקיבא ותלמידיו לא נותרו אלא שרידים בודדים של שיטה זו.
במסכת עדיות, ישנה רשימה של מקרים יוצאי דופן, שבהם בית שמאי מקלים, ובית הלל מחמירים.
כמו גם של המקרים שבהם ההלכה היא כבית שמאי, ומקרים בהם בית הלל הודו לבית שמאי, וחזרו להורות כמותם.
מהות המחלוקת בין הבתים

כמעט בכל מחלקותם של בית שמאי ובית הלל, משתקף קו אחיד בכך שבית שמאי נוטים כמעט תמיד לצד המחמיר, ולעומתם בית הלל נוטים לצד המקל והמתיר יותר.
החמרות באו לידי ביטוי בגזירות והסייגים שגזרו חכמי בית שמאי על מצוות התורה. בית הלל לעומתם, השתדלו לגזור גזירות רק היכן שהם ראו חשש אמיתי של עבירה על מצוות התורה, אך היכן שלא ראו חשש כזה - הקלו, ולא גזרו. רוב מחלוקות בית הלל ובית שמאי עוסקות בנושאים אלו.
מלבד המחלוקות ההלכתיות ושינוי הגישה, בתלמוד מובאים סיפורים שמהם עולה גם הבדל גישה בהנהגתם של שמאי והלל ביחס לחברה: בעוד שיחסו של שמאי הוא קפדני, הלל מתייחס בסלחנות יתרה:
גוי (אדם לא יהודי), ניגש לשמאי וביקש ממנו ללמוד את התורה על רגל אחת. שמאי בקפדנותו גרש אותו ("דחפו באמת הבניין"). אותו גוי, ניגש להלל וביקש ממנו ללמוד את התורה על רגל אחת. הלל הסכים ואמר לגוי משפט שלפי דעתו מסכם את התורה כולה: "מה ששנוא עליך לא תעשה לחברך והשאר פירוש הוא - לך ולמד".
גוי ניגש אל שמאי ושאל אותו: "כמה תורות יש לכם?", ענה לו שמאי: "שתיים - תורה שבכתב ותורה שבעל פה", ענה לו הגוי: "שבכתב אני מאמינך ושבעל פה איני מאמינך. תגייר אותי על מנת שאלמד את התורה שבכתב". שמאי בקפדנותו גרש את אותו גוי, ואילו הלל, באותה סיטואציה קיבל אותו, ובמהלך הלימודים שלו החדיר לו את האמונה בתורה שבעל פה.
דוגמאות אלה משקפות את הקפדנות של שמאי בכך שלא הסכים אפילו להתדיין עם אותם גוים, ואילו הלל קיבלם בסבר פנים יפות.
אופי המחלוקות

סיפורים רבים מתארים את המחלוקת בין בית שמאי ובית הלל. סיפורים אחדים מתארים מאבקים קשים ואכזריים בין שני הצדדים:
ההלכה נקבעה לפי דברי בית הלל, חוץ מכמה מקרים חריגים שבהם נקבעה ההלכה על פי בית שמאי. התלמוד הירושלמי ממחיש באילו קשיים הועברו תקנות אלו במילים בוטות מאוד:
אותו יום היה קשה לישראל כיום שנעשה בו העגל... תנא ר' יהושע אונייא תלמידי בית שמאי עמדו להן מלמטה והיו הורגין בתלמידי בית הלל, תני [גרסה אחרת]: ששה מהן עלו והשאר עמדו עליהן בחרבות וברמחים
כלומר בית שמאי שמרו על הרוב שהיה להם בחדר ההצבעות על ידי הרג של אנשים מבית הלל או על ידי איום בחרבות ורמחים. ייתכן שהירושלמי נקט בהפרזה כדי להמחיש את הדברים, אך עדיין הדברים קשים.
הגזרות שנגזרו על ידי בית שמאי באותו יום, והיו חשובות להם עד כדי כך, עסקו בסייגים בנושא טומאה וטהרה וביחס לגויים.
אך בסופו של דבר המשנה מתארת כיצד נשמרה האחדות, (אך על פי שהיו בניהם מחלוקות הלכתיות שנגעו בענייני עריות והיו אנשים מבית הלל שנחשבו ממזרים לשיטת בית שמאי):
אף על פי שאלו אוסרים ואלו מתירין, אלו פוסלין ואלו מכשירין - לא נמנעו בית שמאי מלישא נשים מבית הלל ולא בית הלל מבית שמאי; כל הטהרות והטומאות שהיו אלו מטהרים ואלו מטמאין - לא נמנעו עושין טהרות אלו על גבי אלו
כלומר, הם סמכו זה על זה שלא יכשילום בדברים האסורים לשיטתם.
כדוגמה לנישואין בין בית שמאי ובית הלל, עומד רבי אליעזר מגדולי תלמידי בית שמאי, שהיה חתן בבית הנשיא רבן שמעון בן גמליאל הזקן, נינו של הלל הזקן.
המסורת בגמרא מסבירה מדוע נקבעה ההלכה על פי בית הלל:
שלוש שנים נחלקו בית שמאי ובית הלל. הללו אומרים הלכה כמותינו, והללו אומרים הלכה כמותינו. יצאה בת קול ואמרה: אלו ואלו דברי אלוהים חיים הן, והלכה כבית הלל. וכי מאחר שאלו ואלו דברי אלוהים חיים - מפני מה זכו בית הלל לקבוע הלכה כמותן? מפני שנוחין ועלובין היו, ושונין דבריהן ודברי בית שמאי. ולא עוד, אלא שמקדימין דברי בית שמאי לדבריהן
דברים אלו משקפים את העמדה הביקורתית שבה מתייחסת המסורת לבית שמאי, והם מתארים את אופי המחלוקת, מתוך העדפה ערכית של בית הלל על פני בית שמאי. לעניין ההכרעה ההלכתית כבית הלל, סייעה להם בדבר גם עליונותם הפוליטית - ראשי הסנהדרין היו מצאצאי הלל הזקן, ולאורך דורות היו הם אלו שקבעו את ההלכה.
המחלוקת בין בית שמאי ובית הלל הייתה מודל למבנה הפרדוקסלי-דרשני של היהדות, אשר בניגוד לדתות מונותיאיסטיות אחרות אינה שואפת ליצור קודקס אחיד אלא לעורר דיון. בפרקי אבות נאמר: "כל מחלוקת שהיא לשם שמים - סופה להתקיים...איזו היא מחלוקת שהיא לשם שמים? זו מחלוקת הלל ושמאי" - במחלוקת שהיא לשם שמים יש מקום לשתי הדעות שיתקיימו זו לצד זו לאורך שנים.
דוגמה למחלוקת בית שמאי ובית הלל

במשנה במסכת ביצה, הדנה בהלכות יום טוב, מופיעות מחלוקות רבות בין בית שמאי לבית הלל. הבולטת מכולן היא המחלוקת בעניין קורבנות החגיגה.
המחלוקת נוגעת לשאלת הקרבת הקורבנות בימי שלוש רגלים. בית הלל סוברים שלעולי הרגל מותר להקריב קורבנות באופן חופשי, אף כשמדובר ביום טוב האסור במלאכה, ואילו בית שמאי טוענים שביום טוב לא ניתן להקריב אלא קורבן שלמים, ורק כאשר התבצעה הסמיכה מבעוד יום:
בית שמאי אומרין, מביאים שלמים, ואין סומכין עליהם, אבל לא עולות. בית הלל אומרין, מביאין שלמים ועולות, וסומכין עליהן
במחלוקת זו, בית שמאי מחמירים באיסור המלאכה ביום טוב, ומותירים את הקרבת קורבנות היחיד לחול המועד, ואילו בית הלל מקלים בעניין שמחת החג, ומאפשרים להקריב קורבנות ללא הגבלה.
הלכה זו הייתה לציון דרך במחלוקתם של בית שמאי ובית הלל, ומסורות רבות מתארות כיצד היא התבטאה בפועל. כך למשל, מתאר סיפור אחד בסוגיית הירושלמי את השתלשלות האירועים:
לאחר ימים גברה ידן של בית שמאי, ובקשו לקבוע הלכה כדבריהן, והיה שם בבא בן בוטי מתלמידי בית שמאי, יודע שהלכה כבית הלל. פעם אחת נכנס לעזרה ומצא אותה שוממת, אמר: ישמו בתיהן של אלו (=של בית שמאי), שהשימו בית אלהינו (=מנעו הבאת קורבנות ורוקנו את המקדש). מה עשה? שלח והביא שלשת אלפים צאן מצאן קדר, וביקרו ממומין (=בדק את כשרותם), והעמידן בהר הבית. אמר להן: שמעוני אחיי בית ישראל, כל מי שהוא רוצה יביא עולות, יביא ויסמוך, יביא שלמים יביא ויסמוך. באותה שעה נקבעה הלכה כבית הלל, ולא אמר אדם דבר
מחלוקות ערכיות

אף שביטויה המעשי של המחלוקת בין בית הלל לבית שמאי הוא בקביעת ההלכה, שררה ביניהם מחלוקת גם בנושאים ערכיים ונושאים של תפיסת עולם. מחלוקות אלה באות לידי ביטוי בסיפורים אחדים.
סיפור נודע עוסק בהלל ושמאי עצמם במסכת שבת:
שוב מעשה בנכרי אחד שבא לפני שמאי; אמר לו "גיירני על מנת שתלמדני כל התורה כולה, כשאני עומד על רגל אחת". דחפו באמת הבניין שבידו. בא לפני הלל – גייריה; אמר לו, "דעלך סני לחברך לא תעביד – זו היא כל התורה כולה, ואידך פירושה הוא; זיל גמור
הנכרי ביקש להתגייר, בתנאי שיתאפשר לו ללמוד את כל התורה ברגע אחד. שמאי דחה את בקשתו תוך שהוא רומז לו שאת התורה ניתן ללמוד רק בעמל רב, נדבך אחר נדבך. הלל הסכים לגיירו ולקיים את תנאו באמצעות לימוד עקרון יסוד, הנשען על מצוות שבין אדם לחברו, שלדבריו כל התורה היא פרטיו: מה ששנוא עליך אל תעשה לחברך. בהמשך מסופר שגר זה וגרים נוספים שדחה שמאי וקיבל הלל, העידו שבזכות ענוותנותו של הלל נתקרבו תחת כנפי השכינה.
מחלוקת נוספת עוסקת במקומו של האדם בעולם בעירובין:
תנו רבנן: שתי שנים ומחצה נחלקו בית שמאי ובית הלל,  הללו אומרים: נוח לו לאדם שלא נברא יותר משנברא,  והללו אומרים: נוח לו לאדם שנברא יותר משלא נברא.  נמנו וגמרו: נוח לו לאדם שלא נברא יותר משנברא. עכשיו שנברא - יפשפש במעשיו
מחלוקת אחרת מלמדת על יחסם של בית הלל ובית שמאי לקונפליקט הנוצר לעיתים בין האמת לשלום בכתובות:
כיצד מרקדין לפני הכלה? בית שמאי אומרים כלה כמות שהיא ובית הלל אומרים כלה נאה וחסודה.  אמרו להן בית שמאי לבית הלל: הרי שהייתה חיגרת או סומא אומרים לה כלה נאה וחסודה? והתורה אמרה "מדבר שקר תרחק"!  אמרו להם בית הלל לבית שמאי: לדבריכם מי שלקח מקח רע מן השוק ישבחנו בעיניו או יגננו בעיניו? הוי אומר ישבחנו בעיניו.  מכאן אמרו חכמים: לעולם תהא דעתו של אדם מעורבת עם הבריות
בית שמאי מקפידים על האמת, גם אם אמת זו אינה נעימה לשומע אותה. בית הלל מתגמשים בנקודה זו, ומעדיפים את כבוד הכלה ושמחת החתן על-פני האמת הצרופה.
שמונה עשר דבר

שמונה עשר דבר הם שמונה עשרה גזירות שנקבעו במעמד מיוחד של בית שמאי ובית הלל. ההלכות נקבעו לפי בית הלל בגלל "בת הקול" שפסקה זאת. בהזדמנות מיוחדת, בשעת ביקור בביתו של חכם בשם חנניה בן חזקיה בן-גוריון, היו בית שמאי מרובים, ולכן נקבעה ההלכה כדבריהם. על פי התלמוד, גזירות אלו התפשטו בציבור, ולפיכך קיבלו תוקף מיוחד, המונע את האפשרות לבטל אותן. מעמד זה של "י"ח דבר" נדון רבות במחקר ההיסטורי.
תלמידיהם

בערך זה יש להבדיל בין תלמידהם הישירים כגון בבא בן בוטא שהיה תלמיד מובהק של שמאי, או רבן יוחנן בן זכאי שהיה תלמיד ישיר של הלל הזקן, לבין ממשיכי דרכם שדגלו בשיטתם אך לא היו תלמידים ישירים.
תלמידיהם > מתלמידי בית הלל

רבן יוחנן בן זכאי
רבן גמליאל
רבן שמעון בן גמליאל
רבי יהושע
יונתן בן עוזיאל
רבי עקיבא
רבי דוסא בן הרכינס
תלמידיהם > מתלמידי בית שמאי

רבי אליעזר בן הורקנוס
רבי יונתן בן הרכינס
רבי יוחנן בן החורנית (נקרא לעיתים רבי יוחנן החורני)
רבי יוסי בן דורמסקית
בבא בן בוטא
רבי גרשון בן יצחק
רבי טרפון
לקריאה נוספת

אייזיק הירש וייס, בית שמאי - בית הלל, דור דור ודורשיו, כרך א, פרק תשעה עשר, וילנה תר"ע. (באתר דעת)
הערות שוליים

↑  תלמוד ירושלמי, מסכת חגיגה,  פרק ב', הלכה א'
↑  משנה, מסכת חגיגה, פרק ב', משנה ב'
↑  רבי עקיבא "נענש" במותם של 24 אלף מתלמידיו בהקשר למרד בר-כוכבא שלאחר כישלונו הנורא נקרא בר-כוזיבא. על כן לא ברור אם רבי עקיבא היה מחמיר או מתון ביחסו למרד
↑  משנה, מסכת עדיות, פרק ד'.
↑  פרק ב הלכה ד.
↑  משנה, מסכת שבת, פרק א', משנה ד'
↑  תלמוד בבלי מסכת עבודה זרה דף לו עמוד א
↑  ראו במקורות שציין אלבק בהשלמות לפירושו למסכת שבת עמ' 407
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007284619305171 
מחלוקת שעמדה במשך מאות שנים, האם מותרת סמיכה על הקורבן ביום חג, או האם יש בכך משום אסור השתמשות בבעלי חיים
מפגש הרחובות בית הלל ובית שמאי ברמת השרון
ארוויקוליים

| ארוויקוליים |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: מכרסמים
תת־סדרה:: דמויי עכבר
משפחה:: אוגריים
תת־משפחה:: ארוויקוליים
שם מדעי
 Arvicolinae ‏גריי, 1821

Alticola sp
אונדטרה
למינג Lemmus lemmus
ארוויקוליים (שם מדעי: Arvicolinae) או נברניים, תת-משפחה במשפחת האוגריים, הכוללת את קבוצות הנברנים, הלמוסיים ועכברושי המושק. תת-משפחה זו היא הנפוצה ביותר בחצי הכדור הצפוני מבין כל המכרסמים.
מיון

נברנים:
שבט Arvicolini
סוג Arvicola, בו כלול בין היתר נברן מים
סוג Blanfordimys
סוג Chionomys, בו כלול בין היתר נברן השלג
סוג Lasiopodomys
סוג ומין יחיד Lemmiscus curtatus
סוג נברן שדות (Microtus)
סוג Neodon
סוג ומין יחיד Phaiomys leucurus
סוג Proedromys
סוג Volemys
שבט Ellobiusini
סוג נברן ערבות (Ellobius)
שבט Myodini
סוג Alticola
סוג Caryomys
סוג Eothenomys
סוג Hyperacrius
סוג Myodes
שבט Pliomyini
סוג ומין יחיד Dinaromys bogdanovi
שבט Prometheomyini
סוג ומין יחיד Prometheomys schaposchnikowi
למוסיים:
שבט Dicrostonychini
סוג Dicrostonyx
שבט Lagurini
סוג Eolagurus
סוג ומין יחיד Lagurus lagurus
שבט Lemmini
סוג למינג (Lemmus)
סוג ומין יחיד Myopus schisticolor
סוג Synaptomys
עכברושי מושק:
שבט Neofibrini
סוג ומין יחיד Neofiber alleni
שבט Ondatrini
סוג ומין יחיד אונדטרה (Ondatra zibethicus)
סוגים שסיווגם לא מוחלט:
סוג Arborimus
סוג Phenacomys
סבוראים

| --- | --- |

 אזור גאוגרפי:  בבל
 טווח תאריכים:  500–689 (כ־189 שנים)
 אירוע התחלה:  חתימת התלמוד הבבלי
 תקופה קודמת:  תקופת האמוראים
 תקופה הבאה:  תקופת הגאונים
 
סָבוֹרָאִים (בעלי סברא) – ובספרות התורנית רבנן סבוראי – הוא כינוים של חכמי ישיבות בבל מסוף תקופת האמוראים והסתמאים (סוף המאה ה-5) ועד לתקופת הגאונים (סוף המאה ה-7). כינוי זה מבוסס על השם "סבורא", שמופיע בתלמוד הירושלמי, מסכת קידושין, שפירושו בעל סברא, מבין דבר.
אופי פעילותם

בשונה מקודמיהם, האמוראים, שדבריהם מובאים בשמם, והסתמאים, שערכו את דברי האמוראים והוסיפו את דבריהם שלהם ללא שמם ('סתמא דגמרא'), והם שיצרו את הנוסח הראשוני של התלמוד הבבלי, עסקו הסבוראים לא ביצירה חדשה אלא בעיקר בהסברה, הטמעה והשלמה של התלמוד. לסבוראים חלק רב בעריכתו הסופית של התלמוד הבבלי – ליקוט גרסאות והשוואת נוסחאות, ויש מדבריהם שנכנסו לגוף התלמוד. בכך סיימו הסבוראים את תהליך כינוסו ועריכתו של התלמוד. מלבד זאת, לא הותירו הסבוראים אחריהם טקסט כתוב, בשונה מכל שאר תקופות ישראל, לכן הידע עליהם הוא דל ביותר.
מחברי הסקירות ההיסטוריות השונות שנכתבו בתקופת הגאונים הסכימו שהסבוראים היו קרובים יותר לאמוראים מאשר לגאונים לא רק מבחינת הזמן אלא אף מבחינת אופי פעילותם. אף אם תרומתם של הסבוראים הייתה מוגבלת וגבולותיה מטושטשים, אין ספק שהתלמוד כפי שהוא יצא מתחת ידיהם לא היה זהה לתלמוד שירשו מסתמאי בבל ואמוראיה, עד כמה שניתן לראות זאת. ההבחנה העיקרית בינם ובין הגאונים שבאו אחריהם, היא היחס לתלמוד, הגאונים התייחסו לתלמוד באופן עקרוני כקורפוס ספרותי סגור שאינו נתון לעריכה אלא להפצה לפרשנות וליישום בלבד.
יש המייחסים לסבוראים את העלאת המשנה והתלמוד על הכתב.
המקורות ההיסטוריים

המקור הקדום ביותר המזכיר את הסבוראים, מגדיר אותם כקבוצה-תקופה ומכנה אותם בשם זה הוא הספר סדר תנאים ואמוראים. בספר זה אין תאריכים או סדר של דורות, רק רשימה גולמית של 11 שמות של סבוראים. למרות חוסר במידע אודות תקופה זו, בספר זה מופיע הערכה רבה לפועלם של הסבוראים: ”שבזכותם נמתחו שמים וארץ והשיבו התלמוד למקומו מדעתם מרוב חכמתם ומרוב פילפולם”.
לאחר מכן, בסוף המאה ה-10 מוזכרת תקופת הסבוראים ביתר פירוט באגרת רב שרירא גאון. אחר כך, במאה ה-12 בספר הקבלה לרבי אברהם אבן דאוד, בשינויים קלים מאגרת רב שרירא, בתיחום התקופה ל-189 שנה (500–689), ובתוספת של חלוקה לחמישה דורות. בעקבות רבי אברהם אבן דאוד, הלכו כל ההיסטוריונים שעד המאה ה-17: רבי מנחם המאירי (המאה ה-13), רבי יצחק בן יוסף הישראלי (המאה ה-14), רבי אברהם זכות (המאה ה-16), רבי גדליה אבן יחיא (המאה ה-16), ורבי דוד קונפורטי (המאה ה-17).
סקירה היסטורית

תקופת הסבוראים החלה עם סיום תקופת האמוראים והסתמאים. לפי איגרת רב שרירא גאון, רבינא האחרון נפטר סביב שנת 500 לספירה, וסביב מועד זה נחתם התלמוד הבבלי. לדברי הבבלי עצמו, "רב אשי ורבינא סוף הוראה", כלומר אחרוני האמוראים ואפשר שהם גם שותפים לסידור ועריכת התלמוד. אך למעשה התלמוד נסדר ונערך על ידי הרבה אמוראים במשך כל תקופת האמוראים וגם אחריהם, ומשמעות החתימה היא, שלאחר החתימה אין לשנות להוסיף ולגרוע על התלמוד, בדומה למובן של "חתימת כתבי הקודש". בהתאם לכך, הסבוראים לא חלקו על קודמיהם, האמוראים, אלא רק פירשו והסבירו, ולעיתים גם הכריעו (הלכה) במקומות שלא היה הכרעה ברורה.
אחרי כ-50 שנה שישיבות סורא ופומבדיתא היו סגורות, שב רב חנן מאישקיא, בראש סיעת חכמים, לעיר פומבדיתא ופתח שם את סדר הלימודים כמקדם (ד'שמ"ט – 589). לאחר שנתיים, או 20 שנה (ד'שנ"א או ד'שס"ט, הדבר תלוי בחילופי נוסחאות באיגרת רב שרירא גאון), התחדשה גם ישיבת סורא, שהלימודים בה פסקו אחר פטירת רב עינא, ובראשות הישיבה עמד רב מר בר רב הונא. מכאן ואילך נמשך רצף של ראשי ישיבות בישיבות סורא ופומבדיתא.
סקירה היסטורית > סיום תקופת הסבוראים

המקור הראשון שתוחם באופן ברור את תקופת הסבוראים הוא ספר הקבלה, שמציין את סיומה, לאחר חמישה דורות, בשנת ד'תמ"ט (689) עם פטירת רב משרשיא בר תחליפא. בעקבותיו הלכו רבי אברהם זכות ב"ספר יוחסין", ורבי מנחם המאירי בספרו "סדר הקבלה". כיום, מקובל לתארך את סוף תקופת הסבוראים בהתאם לדברי ספר הקבלה. הרב שלמה רוטנברג בספרו תולדות עם עולם הביא לכך גם סימוכין מדברי הגאונים וראשונים, שמכנים את רב הונא, סבורא בדור החמישי (האחרון), כ"רבנן סבוראי".
בניגוד לתקופות אחרות בעם ישראל, בהם ישנו מאורע או אישיות מרכזית שתוחמים וסוגרים תקופה, בסיום תקופת הסבוראים לא ידוע לנו על שינוי מהותי שאירע בתולדות ישראל. אמנם, בשנים אלו אירע הכיבוש הערבי, שהשפיע על כל ההיסטוריה של יהודי בבל וארץ ישראל, ומבחינה מדינית יש לראות בו את סוף תקופת הסבוראים וראשית תקופת הגאונים. בעל הספר סדר תנאים ואמוראים רומז על כך, בכתבו "מוחמד יצא בזמן הסבוראים".
בתחילת המחקר ההיסטורי אודות תקופה זו, הניחו החוקרים כי מדובר בתקופה קצרה מאוד. ראשון לצמצום תקופה זו היה הרב דוד גנז בספרו צמח דוד, שהבין מדברי אגרת רב שרירא גאון שמדובר בתקופה של 2 או 3 דורות (89 שנה). ההיסטוריון צבי גרץ הפליג לצמצמם את התקופה לכדי 40 שנה בלבד. אחריהם הלכו רוב ההיסטוריונים וכותבי ימי ישראל עד המאה ה-20. לפי הנחה זו, האירוע של פתיחת ישיבת פומבדיתא מחדש (ד'שמ"ט - 589), פתח את ראשיתה של תקופת הגאונים, וסיים את תקופת הסבוראים.
בראשית המאה ה-20 חל מפנה בחקר תקופת הסבוראים ותקופת הגאונים, עם יציאה לאור של ספרי המקור במהדורות מדעיות ועם פרסום כתבי יד רבים שנחשפו בגניזה הקהירית. אחד החוקרים הראשונים שגילה שהסבוראים פעלו הרבה יותר ממה שיוחס להם עד כה, הוא הרב פרופסור אברהם ווייס. בין תגליותיו, נמצא שכמעט בכל מסכת מן התלמוד הבבלי טבועה הסוגיה הראשונה באיזו מידה שהיא בחותם סבוראי.
שמות סבוראים

| --- | --- |
 ראשי ישיבת סורא דור ראשון: רבנא סמא בר רבנא יהודה (נפטר ד'רס"ד 504). דור שני: רב עינא  ישיבות סורא ופומבדיתא נסגרו לכ-50 שנה. דור שלישי: מר בר רב הונא - נתמנה לראש ישיבה בשנת 591 ד'שנ"א  רב חנניה (חיננאי) - בערך 610 ד'ש"ע דור רביעי: בדור זה לא מופיע חכמים בישיבת סורא (בספר הקבלה). רק מצוין שמו של רב יצחק (פירוז שבור) - שקיבל בשנת 660 ד'ת"כ את הח'ליף עלי אבן אבי טאלב. דור חמישי: רב הונאי (הונא) - בערך 650 ד'ת"י  רב ששנא (משרשיא בר תחליפא) - בערך 670 ד'ת"ל:  ראשי ישיבת פומבדיתא דור ראשון: רבה יוסי (נפטר ד'רע"ד 514).  רב רחומי (נפטר ד'רס"ו 506). דור שני: רב אחאי מבי חתים (נפטר ד'רס"ו 506).  רב שמואל בריה דרב אבהו (נפטר ד'רס"ז 507).  רבינא בר אמוציא (נפטר ד'רס"ז 507).  רב תחינא (נפטר ד'רע"ה 515)  רב סימונא (נפטר ד'ש' 540)  רב רבאי דמן רוב  ישיבות סורא ופומבדיתא נסגרו לכ-50 שנה. דור שלישי: רב חנן מאישקיא - כיהן כראש הישיבה מ-589 ד'שמ"ט  רב מרי בר רב דימי סורגו - בערך 591~ ד'שנ"א  חנא (הונא) - בערך 630~ ד'ש"צ דור רביעי: בדור זה לא מופיע חכמים בישיבת פומבדיתא (בספר הקבלה). רק מצוין שמו של רב יצחק (פירוז שבור) - שקיבל בשנת 660 ד'ת"כ את הח'ליף עלי אבן אבי טאלב. אמנם, יש מי שכתב שרב יצחק היה ראש ישיבה בפומבדיתא, ו"פירוז שבור" שכתוב באיגרת רב שרירא גאון מתייחס לישיבת פומבדיתא עצמה, שנקראה גם בשם זה. דור חמישי: רב רבה (רבא, ראבא) - 651 ד'תי"א  רב בוסאי (בוסתנאי) - בערך 660~ ד'ת"כ
שמות סבוראים > סבוראים נוספים

בספר סדר תנאים ואמוראים מופיעים עוד שלוש סבוראים, שלא מופיעים באגרת רב שרירא גאון או בספר הקבלה:
רב אחא בר נהלאי.
רב אחדבוי בר בטינא.
רב גדא. אמנם, יש שזיהו אותו כרב עינא.
סוגיות סבוראיות

על פי עדויותיהם של כמה מן הראשונים, בתלמוד שבידינו נטמעו כמה סוגיות סבוראיות, רובן בראשי המסכתות או בפתחם של נושאים חדשים. העיסוק הפרשני בסוגיות הללו הוא בדרך כלל באמצעות ניתוח לשוני, ולעיתים קרובות יש בו השוואה בין חלקי המסכת, והרחבה של הדיון, אך אין בו תוספות הלכתיות ועקרוניות. דוגמאות ידועות לסוגיות סבוראיות: הפתיחה למסכת קידושין (ב/א-ג/א), הפתיחה לסדר נזיקין (בבא קמא ב/א-ג/ב), סוגיית המגדף (מסכת סנהדרין, דף נ"ו, עמוד א').