stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
האם גוגל עושה אותנו טיפשים?
הערכה וביקורת > התייחסויות מדעיות

קאר הדגיש הן במאמרו והן בספרו שנחוצים מחקרים פסיכולוגיים ונוירולוגיים ארוכי טווח כדי לקבוע בוודאות את טענותיו. זאת ועוד, הן קאר והן בירקרטס, הנחשבים למתנגדים החריפים ביותר של התקשורת האלקטרונית, התבקשו על ידי עורך המגזין "Wired", קווין קלי, לגבש הגדרה מדויקת יותר של הליקויים שיש לטענתם בתקשורת האלקטרונית, כדי שניתן יהיה לאמת אותם מדעית.
בשנת 2008 פרסם המרכז לחקר ההזדקנות של אוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס (ULCA) תובנות חדשות בנושא. המחקר בדק שתי קבוצות של אנשים בגילאי 55–76, שרק קבוצה אחת מהן כללה משתמשי אינטרנט מנוסים. פעילותם המוחית נסרקה על ידי fMRI בעודם עוסקים בקריאת ספרים או ביצוע משימות חיפוש באינטרנט. נמצא כי הן פעילות קריאה והן פעילות חיפוש באינטרנט משתמשות באותם אזורי המוח האחראים על השפה, הקריאה, החזותיות והזיכרון. עם זאת, המחקר גילה כי אלו שעסקו בחיפוש באינטרנט גירו אזורים נוספים במוח האחראים על חשיבה מורכבת וקבלת החלטות, וזאת פי שניים בהשוואה לגולשים לא מנוסים. המחקר העלה תהיות ופרשנויות אפשריות שונות: האם הטווח הגדול יותר של פעילות מוחית שמתרחש בעת שימוש באינטרנט משפר או שמא פוגם באיכות הקריאה, והאם השימוש המוגבר באזורי מוח שאחראים על קבלת החלטות וחשיבה מורכבת - שככל הנראה מתרחש בעת חיפוש באינטרנט - מעיד על איכות חשיבה גבוהה, או שהוא פשוט מצביע על כישורי פתרון פאזלים.
במחקר נוסף שערך הקולג' האוניברסיטאי של לונדון התגלה כי הרגלי המחקר של תלמידים נטו לכיוון של סריקה ורפרוף ולא לקריאה מעמיקה. המחקר עורר מחשבה רצינית באשר להשלכותיו על ההוראה החינוכית. במחקר שערכה הפסיכולוגית והחוקרת בטסי ספרו מאוניברסיטת קולומביה בשנת 2011, נטען כי השתכללות מנועי החיפוש גורמת לאנשים לסגל את יכולת הזכירה שלהם למצב החדש, כך שבמקום להתאמץ לזכור את המידע עצמו, קל להם יותר לזכור היכן נמצא המידע באינטרנט.
מדענים בולטים מתחום מדעי המוח תמכו בטיעונו של קאר וסברו כי הוא מתקבל על הדעת מבחינה מדעית. ג'יימס אולדס, מרצה בכיר למדעי המוח שצוטט במאמר של קאר כבר־סמכא בתחומו, טען שהמוח "גמיש מאוד" ויכול למפות עצמו מחדש תוך כדי תנועה, ולכן הטענות של קאר לא מופרכות. הנוירולוג גארי סמול האמין כי מוחות מפתחים מעגלים עבור הרשתות החברתיות באינטרנט ומסתגלים לתרבות טכנולוגית חדשה של ריבוי משימות.
מייקל מרזניץ', חלוץ בתחום המחקר על הפלסטיות של המוח, טען כי אין שום ספק שהמוח מעורב באופן פחות ישיר ויותר שטחי כאשר משתמשים באסטרטגיות מחקר שמבוססות על "יעילות" ועל סימוכין משניים מחוץ להקשר.
הפסיכולוג שלמה ברזניץ טען כי בדומה לריפוי בעיסוק, שבו חשוב להפעיל את האיבר הנפגע כדי לאפשר לאזורים הפגועים במוח להחלים, כך גם מחזקת הטכנולוגיה את הפגיעה במוח, שהוא בבסיסו איבר עצל, כיוון שהיא מאפשרת לו לפתור דברים ללא מאמץ.
מבקר הספרות סקוט אספוזיטו ציין כי אותיות סיניות מתוארות במאמר באופן שגוי כאידאוגרמות, שגיאה שלדעתו מערערת את טענת המאמר. המיתוס כי הכתב הסיני הוא אידאוגרפי אכן הופרך בספרו של החוקר ג'ון דהפרנסיס משנת 1984: "שפה סינית: עובדה ופנטזיה", שבו מסווג דהפרנסיס את הסינית כמערכת כתיבה לוגוגרמית. קאר הודה כי קיים ויכוח על המינוח של "אידיאוגרם', אבל הסביר כי "החליט לעשות שימוש במונח הנפוץ", וציטט את המילון האמריקאי של אוקספורד המגדיר תווים סיניים כקטעי אידיאוגרמות.
הערכה וביקורת > עדויות והפרכות

עדויות רבות התמקדו בחלקו הראשון של הטיעון של קאר שעוסק ביכולת הריכוז. בעל הטור לאונרד פיטס תיאר את הקושי שלו לשבת ולקרוא ספר, וכאשר הצליח לעשות זאת, הרגיש כאילו "הצליח להתחמק ממשהו, כמו התפלחות מהמשרד כדי לצפות בהצגה יומית". בעל הטור ג'ון אודל הודה כי כשהוא "נסוג" מהאינטרנט, הוא מוצא את עצמו לעיתים נאבק כדי להתיישב לקרוא "ספרים, בעיקר ספרות יפה, בעיקר ספרות מודפסת". לעומת זאת הוא גילה כי האזנה לספרים מוקלטים היא חוויה "טרנספורמטיבית" עבורו, משום שבאמצעותם הוא יכול להשיג "תשומת לב מתמשכת" בקלות, עובדה שגרמה לו להיות אופטימי באשר לפוטנציאל "לחדש מסורות עתיקות, כמו סיפור סיפורים בעל פה, וגילוי מחדש של השפעותיהן העוצמתיות על מערכת המעצבים".
בעל הטור ג'ון באטל מחה בתקיפות על תוכן המאמר והעיד כי:
כאשר אני שקוע בחיפוש ידע באינטרנט, קופץ מקישור לקישור, קורא לעומק ברגע אחד ומרפרף על מאות קישורים במשנהו, כאשר אני נסוג כדי לנסח ולנסח מחדש שאילתות ובולע קשרים חדשים במהירות שגוגל והאינטרנט מסוגלים להציע, כאשר אני יוצר בריקולאז' בזמן אמת תוך כמה שעות, אני 'מרגיש' שהמוח שלי נדלק, אני 'מרגיש' שאני נהיה יותר חכם.
כתב האינטרנט סקוט רוזנברג דיווח כי הרגלי הקריאה שלו נותרו כפי שהיו בהיותו "נער המפלס את דרכו דרך המדף של טולסטוי ודוסטויבסקי". לפי מבקר הספרות סקוט אספוזיטו, אנשים מבוגרים ואחראים תמיד נאלצים להתמודד עם הסחות דעת, והוא עצמו "מסוגל להנמיך את הרעש באופן מלא" ולקרוא לעומק.
בעל הטור אנדרו סאליבן העיד כי נותר לו מעט מאוד פנאי להתבוננות ולמחשבה בהשוואה לתקופת התבגרותו.
גם בישראל התפתח דיון ער בעיתונות הטכנולוגיה ובבלוגוספירה בנוגע למאמר של קאר. העיתונאי יוסי גורביץ כתב כי הוא מצליח אמנם לקרוא כשהוא באוטובוס או ברכבת, אך בבית הוא מתקשה להסתגר עם ספר: "הרשת שם, מרחק תריסר פסיעות לכל היותר, והיא קורצת. אולי שלחו לך אי-מייל? אולי - מה אולי, בטוח - אחד הבלוגים החביבים עליך התעדכן?" הפסיכולוג שלמה ברזניץ התרה על היעלמותו של העולם הפנימי והדיאלוג שכל אדם מנהל עם עצמו, בהיעדר אורך רוח, שקט וריכוז לטווח ארוך:
כשאדם צעיר בודק את המיילים שלו 200 פעמים ביום וכל פעם שיש מייל הוא עונה מיד, זה מצב שונה מהשנים שבהן היינו מקבלים מכתב, קוראים פעם אחת, מקפלים ושמים בכיס, מהרהרים, קוראים עוד פעם ולאחר מכן חושבים איך לענות. טווח הקשב של האנושות הצטמצם לגודל שבו כותבים ציוץ בטוויטר. הכל קצר טווח ושטחי. אין סבלנות להתרכז במשהו ולחשוב עליו ברצינות. אחד המחירים הכבדים שהאנושות משלמת כיום הוא שהעולם הפנימי שלנו נעשה דל.
ניתוח המאמר > שליטה בטכנולוגיה

המאמר נוגע בשאלה הפילוסופית האם יש בידיה של חברה אפשרות לשלוט בהתקדמות הטכנולוגיה. לארי סנגר, ממייסדי ויקיפדיה, טען במגזין "Edge" שרצון הפרט הוא כל מה שנחוץ כדי לשמור על היכולת הקוגניטיבית לקרוא ספר לכל אורכו, והסופר ומדען המחשב ג'יירון לניר דחה את עצם הרעיון שההתקדמות הטכנולוגית היא "תהליך אוטונומי המתפתח באופן עצמאי וללא קשר אלינו, בני האדם". דעתו של לניר מבוססת על דברי ההיסטוריון האמריקאי לואיס ממפורד, בספרו משנת 1970 "הפנטגון של הכוח", שבו הציע כי ניתן לשלוט בהתקדמויות טכנולוגיות המעצבות את החברה כאשר הבחירה החופשית של החברה מופעלת במלוא עצמתה. לנייר סבר כי הטכנולוגיה מתעכבת באופן משמעותי כאשר ננקטת עמדה "שיש רק ציר אחד של בחירה", של "בעד" או "נגד", בנוגע לאימוץ טכנולוגיות.
בניגוד לממפורד, טען קאר בספרו "The Big Switch", שלבחירה האישית של הפרט כלפי הטכנולוגיה ישנה השפעה מועטה בלבד על ההתפתחות הטכנולוגית. לדבריו, התפיסה של ממפורד בנוגע להתקדמות הטכנולוגית הייתה שגויה, משום שהיא החשיבה את הטכנולוגיה אך ורק כהתקדמות מדעית והנדסית ולא כבעלת השפעה על עלויות הייצור והצריכה. לדעתו של קאר יש להעניק חשיבות רבה יותר לכלכלה כשבאים לבחון את הנושא, כיוון שבשוק תחרותי, השיטות היעילות ביותר להספקת משאב חשוב ינצחו בסופו של דבר. ככל שההתקדמות הטכנולוגית מעצבת את החברה, האדם הפרטי יוכל להתנגד להשפעות, אולם אורח החיים שלו "תמיד יהיה בודד, ובסופו של דבר עקר"; על אף שיהיו כמה עיכובים, הטכנולוגיה תעצב בכל זאת את הכלכלה, שבתורה, תעצב את החברה.
ניתוח המאמר > קריאת ספרות

קאר התבסס במאמרו על הפתולוג ברוס פרידמן שהתייחס לקושי מתפתח לקריאת ספרים ומאמרים ארוכים, במיוחד לרומן "מלחמה ושלום". מכיוון שבחר להשתמש דווקא בציטוט זה נטען כנגד קאר כי הוא בחר להתמקד בספרות עלילתית בלבד. אחרים טענו כי דברי פרידמן אינם רלוונטיים לסוגי ספרות אחרים, כגון ספרות טכנית ומדעית, שהפכו להרבה יותר נגישים, ושרבים החלו לקרוא עם חדירת האינטרנט.
בעל הטור קליי שירקי טען כי הרומן "מלחמה ושלום" ארוך מדי, ולא כל כך מעניין", וכי "יהיה זה קשה לטעון שבעשר השנים האחרונות ראינו ירידה בזמינות או בהבנה של חומר בנושאים מדעיים או טכניים". אחדים ראו בדבריו על הרומן דברים על סף הבערות. לעומת זאת טען הממציא דניאל היליס כי על אף "שספרים נוצרו לשרת מטרה מסוימת, ניתן לעיתים קרובות לשרת את אותה מטרה באמצעים טובים יותר ... עד כמה שאהבתי את 'מלחמה ושלום', כנראה הרווחתי יותר מצפייה בסדרת הטלוויזיה 'הסמויה'". היליס החשיב את הספר המודפס כ"מכשיר טוב וראוי להערצה", אך שיער שגם לטבליות חימר ומגילות פפירוסים היו בזמנו "קסם משלהם". עורך המגזין Wired קווין קלי סבר כי יש להתנגד לרעיון ש"הספר הוא שיאה של התרבות האנושית". לדידם של קלי, היליס ואחרים, האוריינות הקשורה לספרים מצויה אפוא בנסיגה, אבל בו בזמן מופיעים לצדה סוגים אחרים של אוריינות, כגון אוריינות חזותית ואוריינות משחקית, שמגיעות לרמות גבוהות מאי פעם.
סוון בירקרטס הסכים להבחנה שערך קאר בין קריאה באינטרנט לקריאת ספרות, וקבע כי בעת קריאת ספרות הקורא מכוונן בתוך עצמו ונכנס "לסביבה שאין לה כל דמיון לסביבה הבלתי מוגבלת ונעדרת הסיום של המרחב הווירטואלי", בה הוא מרגיש מקוטע מבחינה פסיכולוגית.
ניתוח המאמר > התמודדות עם שפע

אחדים מהמבקרים הציגו תאוריה לגבי השפעות המעבר ממחסור אל שפע של חומר כתוב, כתוצאה מהטכנולוגיות שצמחו עם האינטרנט. מעבר זה נבחן בהיבט הפוטנציאל שלו לגרום להבנה שטחית אצל אנשים בנושאים רבים, במקום הבנה עמוקה בנושאים אחדים וממוקדים. לדברי שירקי, ה"סביבה הריקה יחסית" בעבר הקלה על היכולת של הפרט להתרכז, ויכולת זו חדלה להתקיים כיום. שירקי הודה כי הכמות חסרת התקדים של חומר כתוב הזמין באינטרנט עלולה "להקריב" את החשיבות התרבותית של יצירות רבות, אך הוא מאמין כי הפתרון לכך הוא "לעזור להפוך את ההקרבה לכדאית".
קאר מצא נחמה ביומרה של שירקי כי "צורות ביטוי חדשות" יופיעו עם האינטרנט, אך ראה בכך אמונה אופטימית יותר מאשר סברה הגיונית. שירקי הרחיב מאוחר יותר את טענתו לפיה "טכנולוגיות שמביאות שפע בכתיבה דורשות תמיד ליווי של תצורות חברתיות חדשות", והטעים שהמצאת הדפוס הביאה לשפע של ספרים זולים שנתקלו ב"שורה של המצאות גדולות וקטנות", כגון הפרדה של הסיפורת מהספרות הלא בדיונית, גילוי של כישרונות חדשים, רישום אינדקסים, והפרקטיקה של מספור מהדורות.
ניתוח המאמר > השפעה על הזיכרון

מספר מבקרים הצביעו על ירידה ברצון להיזכר בסוגי מידע מסוימים, שמעידה לדעתם על שינוי בתהליך זכירת המידע, כמו גם בסוגי המידע שנזכרים בהם. לדברי בן וורטן, בלוגר של הוול סטריט ג'ורנל, הדגש הגובר והולך שניתן ליכולת לגשת למידע במקום ליכולת לאחזר מידע הישר מהזיכרון, עשוי לשנות בטווח הארוך את סוגי מיומנויות העבודה שחברות המחפשות עובדים חדשים ימצאו בהן ערך. וורטן שיער, כי בשל ההסתמכות הגוברת על האינטרנט, בתוך זמן לא רב "יהיה פחות ערך לאדם שיודע כל עובדה על נושא מסוים מאשר לאדם שיודע למצוא את כל העובדות האלה ועוד רבות אחרות".
אוון רטליף מאתר "Salon.com" תהה האם לשימוש בגאדג'טים כדי לזכור מספרי טלפון, כמו גם מידע גאוגרפי והיסטורי, יש אפקט של שחרור משאבים תודעתיים מסוימים, כשבתמורה יתחזקו היבטים אחרים של התודעה. תוך עריכת הקבלה ציורית לזיכרון טרנזאקטיבי - תהליך שבו אנשים זוכרים יחד דברים במערכת יחסים וקבוצות - הגה רטליף ברעיון שהאינטרנט הוא "כמו בן זוג עם כישרון ספציפי לזכירת עובדות מכל הסוגים שנמצא כל הזמן לידך". פרופ' עידן שגב מהאוניברסיטה העברית, החוקר תהליכי למידה במוח מההיבט החישובי, סבר לעומת זאת כי אין ספק שלמכשירים חיצוניים המרחיבים את המוח שלנו יש השפעה ומחיר: "ככל שאני משתמש יותר במשקפת, כך הקוגניציה הראייתית שלי נעשית פחות טובה משלו. כל שימוש במכשיר מפחית יכולת מסוימת". דיון זה רחוק מלהיות מוכרע, והרהורים אלו הותירו את שאלת ההשפעה של האינטרנט על שימור או התנוונות הזיכרון פתוחה.
המחשות

קאר מציג במאמר את הדיון על התמיכה המדעית לרעיון שהמעגלים העצביים עשויים להיחווט מחדש, ומביא דוגמה היסטורית המדגימה לכאורה כיצד הושפע הפילוסוף פרידריך ניטשה מהטכנולוגיה. החוקר הגרמני פרידריך א. קיטלר טען בספרו "גרומופון, סרטים, מכונת כתיבה", כי סגנון הכתיבה של ניטשה הפך ממעמיק למתחכם יותר לאחר שהחל להשתמש במכונת כתיבה. אולם הרעיון שסגנון הכתיבה של ניטשה השתנה לטוב או לרע לאחר אימוץ המכונה שנוי במחלוקת, והוצעו הסברים חלופיים לשינויים, ובהם שהדבר נבע מהזדקנותו ומחלתו של ניטשה.
דוגמה נוספת הובאה מסרטו של סטנלי קובריק משנת 1968 - "2001: אודיסיאה בחלל". בסרט מפרק האסטרונאוט דייב באומן בקור רוח את מעגלי הזיכרון במוחו של מחשב בינה מלאכותית בשם "האל". קאר השווה את רגשות הייאוש שהביע האל תוך כדי פירוק מוחו, לקשיים הקוגניטיביים שהוא חווה בעצמו עם קריאת טקסטים ארוכים: "גם אני מרגיש שמישהו או משהו מתעסק לי במוח, ממפה מחדש את מעגל מערכת העצבים שלי, ומתכנת מחדש את הזיכרון שלי". קאר מציין בספרו כי גם סרגיי ברין, אחד ממייסדי גוגל, עשה שימוש ב"האל" כמטפורה ל"מנוע החיפוש האולטימטיבי" בריאיון לרשת PBS, וכן בהרצאה שמסר ב-TED. ברין השווה את השאיפות של גוגל לבנות בינה מלאכותית ל"האל", אך פטר את האפשרות שתקלה כמו זו שהובילה את "האל" לרצוח את דיירי החללית הבדיונית, עשויה להתרחש בבינה מלאכותית המבוססת על גוגל.
על רקע זה מציין קאר, כי לאורך ההיסטוריה השתקפה ההתקדמות הטכנולוגית בחידושי מטאפורות המדמות את המוח האנושי לטכנולוגיה, כגון השעון המכני שיצר את הדימוי "כמו שעון" ועידן המחשב שיצר את הדימוי "כמו מחשב". קאר מסכם בהסבר מדוע "האל" מהווה לדעתו מטפורה מתאימה לטענה שהציג: "האל" הראה רגש אמיתי בשעת פירוק מוחו, כאשר לאורך כל הסרט בני האדם שעל סיפון תחנת החלל נראו כאוטומטים, וחשבו ופעלו כאילו הם שלבים של אלגוריתם. קאר סבור כי המסר הנבואי של הסרט הוא שככל שיחידים מסתמכים יותר ויותר על מחשבים להבנת עולמם, התבונה שלהם עשויה להיהפך למכנית יותר מאנושית.
ראו גם

דטרמיניזם טכנולוגי
אבדן הילדות
לקריאה נוספת

Nicholas Carr, The Shallows: What the Internet Is Doing to Our Brains, W. W. Norton & Company, 2011
Maryanne Wolf (2007-09-05). "Learning to think in a digital world". The Boston Globe.(הקישור אינו פעיל, 20 בדצמבר 2023)
Maryanne Wolf (2007). "Reading Worrier". Powell's Books. אורכב מ-המקור ב-2011-08-29. נבדק ב-2011-08-27.
Mark Bauerlein (2008-09-19). "Online Literacy Is a Lesser Kind: Slow reading counterbalances Web skimming". The Chronicle of Higher Education. Washington, D.C. 54 (31): Page B7.
Thomas H. Benton (2008-08-01). "On Stupidity". The Chronicle of Higher Education.
James Bowman. "Is Stupid Making Us Google?", New Atlantis magazine|The New Atlantis, Number 21, Summer 2008, pp. 75–80.
Kevin Kelly (2008-11-21). "Becoming Screen Literate". The New York Times.
Christine Rosen. "People of the Screen", The New Atlantis, Number 22, Fall 2008, pp. 20–32.
Carl Zimmer (2009-01-15). "How Google Is Making Us Smarter". Discover magazine.
ת'וריא א-שאווי

| --- | --- |

 לידה:  14 בדצמבר 1936 פאס, מרוקו
 פטירה:  1 במרץ 1956 (בגיל 19) קזבלנקה, מרוקו
 מדינה:  מרוקו מרוקו
 מקום קבורה:  בית קברות אל פס, קזבלנקה
 ידועה בשל:  הטייסת המרוקאית הראשונה
ת'וריא א-שאווי (בערבית: ثريا الشاوي; בצרפתית: Touria Chaoui;‏ 14 בדצמבר 1936, פאס, מרוקו – 1 במרץ 1956, קזבלנקה, מרוקו) הייתה טייסת מרוקאית, האישה המרוקאית הראשונה שקיבלה רישיון טיס. נרצחה בגיל 19.
ביוגרפיה

א-שאווי נולדה ב-14 בדצמבר 1936 במרוקו לזינה ולעבד אל-ואד, עיתונאי, במאי ומפיק תיאטרון דובר צרפתית שהתנגד לכיבוש הצרפתי במרוקו. כשנולדה, קראו לה הוריה ת'וריא (מערכת הפליאדות בערבית). תחילה אביה התאכזב משום שרצה בן, אולם נקשר אליה במהרה והתייחס אליה כשווה. בילדותה שיערה קוצץ והיא לבשה מכנסיים. בהיותה בת שמונה, נולד אחיה, צלאח א-דין. בשנת 1948, עברה משפחתה להתגורר בקזבלנקה.
ביוגרפיה > כטייסת

בשנת 1950, א-שאווי ואביה נסעו במונית וראו את שדה התעופה טיט מלאל (אנ') שהצבא הצרפתי בנה סמוך לקזבלנקה אחרי מלחמת העולם השנייה לצורך אימון הטייסים הצרפתים. מגיל צעיר, א-שאווי נמשכה לעולם התעופה ורצתה ללמוד לטוס, אך כנערה במרוקו - לא היה לה סיכוי להתקבל לקורס טיס. בשנת 1948, אביה, שהיה חלוץ בקידום התיאטרון המרוקאי, קיבל הזדמנות לשחק בתפקיד ראשי בסרט הצרפתי "La Septième Porte" (צר') לצד השחקנים הצרפתים ז'ורז' מרשל (Georges Marchal) ומריה קסרס (Maria Casares). גם ת'וריא, שהספיקה לגלם מספר תפקידים קטנים בהפקות תיאטרון של אביה, שיחקה בסרט זה. קרבה זו לצרפתים אפשרה לא-שאווי להגשים את חלומה. א-שאווי ואביה הגיעו לשדה התעופה ועבד אל-ואד ביקש לרשום את בתו לקורס טיס. הקצין סבר כי א-שאווי לא תשרוד שבוע אולם הסכים לתת לה הזדמנות. במהלך לימודיה הפגינה א-שאווי יכולות טכניות מרשימות ועמדה בכל מטלות הקורס. לאחר שנה, ב-17 באוקטובר 1951, חודשיים לפני שמלאו לה 16 שנה, א-שאווי קיבלה רישיון טיס והפכה לטייסת הראשונה בהיסטוריה של מרוקו. אירוע זה זכה לסיקור תקשורתי בכל רחבי העולם, וא-שאווי זכתה לברכות מארגוני נשים אף קיבלה תמונה חתומה מהטייסת הצרפתייה ז'קלין אוריאול (Jacqueline Auriol) (כלתו של נשיא צרפת, וינסנט אוריאול (Vincent Auriol)). סולטן מרוקו, מוחמד החמישי, הזמין אותה לארמונו ובירך אותה על הישגיה.
זמן קצר לאחר שקיבלה את רישיון הטייס, א-שאווי חלתה בדלקת ריאות (ככל הנראה בגלל תנאי הקור הקשים שחוותה באימונים בתא הטייס). היא נלקחה לטיפול בבית החולים, והרופא אמר להוריה כי נשארו לה 10 ימים לחיות. דבר האירוע עבר במהרה לסולטן ששלח מטוס מלכותי לקחת אותה לסנטוריום שבפסי (אנ') בצרפת. א-שאווי אושפזה שם למשך שישה חודשים והבריאה.
ביוגרפיה > לקראת עצמאות מרוקו

ב-20 באוגוסט 1953, צרפת הגלתה את הסולטן לקורסיקה והחלה תקופה של טרור והתנקשויות פוליטיות, שמטרתם הייתה (מצד הצרפתים) לחסל גורמים המאיימים על הכיבוש הצרפתי במרוקו או (מצד המרוקאים) לחסל את הכיבוש הצרפתי. כמו כן, החלו עימותים פנימיים בין ארגונים מרוקאים שונים השואפים לשליטה במדינה, כשכל ארגון טוען שהוא הארגון שמשקף נאמנה את ערכי אזרחי מרוקו או את ערכי האסלאם (חלקם החזיקו באידאולוגיה דמוקרטית וחלקם שאפו לכונן מדינת שריעה).
א-שאווי, שנהגה ללבוש סרבל, נהגה במכונית וכמובן החזיקה במעמד הסמלי של אישה טייסת – הפכה למטרה בעיני אנשי אסלאם קיצוניים שראו בה בגידה בערכי הדת, וגם בקרב צרפתים קיצוניים שראו בה סמל לעצמאות מרוקאית. א-שאווי שהתה רבות במועדון התעופה אולם התנדבה גם בשני ארגונים של משפחות עשירות: "עתיד ילדות מרוקו" ו"מיטת העניים". מטרת ארגונים אלו הייתה להפיח בילדות קטנות חוש עצמאיות ותושייה על ידי לימוד קרוא וכתוב. במהלך התנדבותה, היא גילתה שחיתות כספית בארגונים אלו ודיווחה על ממצאיה במהלך פגישה עם חברות הוועד.
משפחת א-שאווי סבלה מרדיפות וממעקבים של אנשי הכיבוש הצרפתי, ובאישון לילה ת'וריא בת ה-18 הסיעה את משפחתה למדריד. בשנת 1955 חזרה המשפחה למרוקו. ב-16 בנובמבר 1955, הסולטן חזר למרוקו והתחושה שעצמאות המדינה קרבה התגברה בקרב הציבור. ב-18 בנובמבר 1955, אנשים יצאו לרחובות כדי לחגוג את שובו. א-שאווי הטיסה מטוס ובאמצעותו פיזרה פתקים המברכים את חזרתו של הסולטן. הופעתה זכתה למחרת היום לסיקור בעיתונים, והיא הוצגה כסמל לעתידה הזוהר והמבטיח של מרוקו.
ביוגרפיה > מותה

ב-1 במרץ 1956, יום לפני הכרזת עצמאות מרוקו, הרחובות התמלאו בחוגגים. ת'וריא בת ה-19 אספה את אחיה הקטן בן ה-11 במכוניתה והם נסעו יחדיו לביתם. כשהגיעה לביתה היא עצרה את רכבה בצד וצפרה. לאחר מכן, הוציאה את ראשה מחלון הרכב, קראה בקול, ואמה יצאה מהמרפסת. באותו הרגע, גבר מרוקאי התקרב אליה וירה לעברה שני כדורים שפגעו בראשה. ת'וריא מתה במקום. היורה נמלט ונעלם בהמון החוגג. רצח זה מעולם לא פוענח.
בשנת 2015 סיפר אחיה כי במרוקו קיימים גורמים שרוצים להדחיק את עצם קיומה של אחותו, ששמה נעדר כמעט מכל ספרי הלימוד בבתי הספר במרוקו וכי הנשים במרוקו אינן מעזות יותר להידמות לה.
קיימות מספר שמועות לגבי זהות הרוצח ומניעיו. שמועה אחת טוענת שמדובר היה ברצח על רקע רומנטי ובכך רומזת כי ת'וריא הביאה את הרצח הזה על עצמה. שמועות אחרות מטילות את האשמה על ארגוני אסלאם קיצוניים או על ארגונים צרפתים קיצוניים. אחיה סבור כי הרוצח נשלח על ידי גורמים צרפתיים. לדבריו, הדרך שבה ת'וריא נרצחה אופיינית להתנקשויות פוליטיות מפורסמות של ארגון הטרור הצרפתי "היד האדומה" (אנ').
א-שאווי קבורה בבית הקברות אהל פאס בקזבלנקה. על מצבתה כתוב: "הירח העצוב שר לנעוריה. הבתולה מצאה את אלוהים. מרטיר של אומה. כדור של בוגד מצא את ראשה".
ראו גם

ריימונד דה לרוש – האישה הראשונה בעולם שקיבלה רישיון טיס.
בסי קולמן – האישה השחורה הראשונה שקיבלה רישיון טיס.
לוטפיה א-נאדי – האישה הערבייה הראשונה שקיבלה רישיון טיס.
ביאורים

↑  שמה הפרטי בערבית ספרותית הוא תֻ'רַ֫יַּא, אך ההגייה הנפוצה של השם בערבית מדוברת מרוקאית היא תֻרִיַּא.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: n2019013607  SUDOC: 231496672  VIAF: 8824154441762635460001   WorldCat (עם VIAF): 8824154441762635460001 
הלווייתה של ת'וריא א-שאווי
יוסף יצחק אהרונוב

| --- | --- |

יוסף יצחק אהרונוב
 לידה:  2 בספטמבר 1954  (בן 70) קנדה
 מדינה:  ישראל 
 מקום מגורים:  כפר חב״ד 
 פעילות בולטת:  היה יו"ר אגודת חסידי חב"ד בישראל, צעירי אגודת חב"ד בישראל ורשת אהלי יוסף יצחק
 מעסיק:  אגודת חסידי חב"ד בישראל, רשת חינוך חב"ד, צעירי אגודת חב"ד בישראל 
 
אהרונוב עם ראש הממשלה אריאל שרון, 30 בספטמבר 2001
יוסף יצחק אהרונוב (נולד בד' באלול תשי"ד, 2 בספטמבר 1954) הוא חסיד חב"ד שהיה יושב ראש אגודת חסידי חב"ד בישראל, צעירי אגודת חב"ד ורשת אהלי יוסף יצחק. בנובמבר 2015 הורשע בעבירות מרמה ונידון לשנתיים מאסר בפועל.
ביוגרפיה

נולד בקנדה לגולדה ומנחם מנדל אהרונוב. לאחר סיום לימודיו במוסדות חב"ד בקנדה, למד בישיבת תומכי תמימים המרכזית במרכז חב"ד העולמי – 770. בשנות ה-70, עלה ארצה ונישא לשפרה ריבקין מכפר חב"ד.
לאחר עלייתו ארצה, החל לעבוד בבית הספר למלאכה בכפר חב"ד. באמצע שנות ה-80 מונה למנהל שבועון כפר חב"ד.
בשנת 1987 מונה למנכ"ל ארגון צעירי אגודת חב"ד, שבראשו עמד הרב ישראל לייבוב. ב־1989 נתמנה על ידי הרבי מליובאוויטש ליו"ר הארגון. בשנת 1990 מונה לחבר ולסגן יו"ר אגודת חסידי חב"ד בישראל. שנה אחר כך מונה על ידי הרבי מליובאוויטש לחבר אגודת חסידי חב"ד ברוסיה הפועלת גם להשבת ספרי אוסף שניאורסון.
בשנת 1986, בעקבות האסון הגרעיני בצ'רנוביל הקים את פרויקט ילדי צ'רנוביל והוא עומד בראשו.
בשנת 1991 נמנה אהרונוב עם חברי משלחת חב"ד ששלח רבי מנחם מנדל שניאורסון לרוסיה לפדות חלק גדול מספריית חב"ד, בה היו מאות ספרים שהשתייכו לחותנו, רבי יוסף יצחק שניאורסון, שנשארה ברוסיה. בשנת 1996 (תשנ"ו) התמנה אהרונוב ליו"ר רשת אהלי יוסף יצחק.
במערכת הבחירות לכנסת הארבע עשרה ולראשות הממשלה (1996) היה אהרונוב ממובילי הקמפיין של חב"ד שקרא להצביע לבנימין נתניהו, תחת הסיסמה "נתניהו. זה טוב ליהודים", וסייע לבחירתו לראשות הממשלה.
בשנת 2004, לאחר פטירת יו"ר אגודת חסידי חב"ד בישראל, שלמה מיידנצ'יק, מונה אהרונוב גם ליו"ר אגודה זו.
בשנת 2007 פשטו חוקרי המשטרה על משרדיו של אהרונוב ועצרו אותו, בחשד להעלמת מס והלבנת הון.באוקטובר 2015 הוגש נגדו, במסגרת עסקת טיעון, כתב אישום שלפיו הפקיד כ-3.5 מיליון ש"ח מכספי תרומות בחשבון בנק פרטי בבעלותו, ללא ידיעת התורמים, ומשך שכר של 1.7 מיליון ש"ח שלא היה זכאי לו; וכן סייע לאחרים להעלים הכנסות ולקבל תמיכות ממשרד החינוך בניגוד לחוק.
ב-29 בנובמבר 2015 בית המשפט אישר את עסקת הטיעון, הרשיע את אהרונוב בעבירות של קבלת דבר במרמה בנסיבות מחמירות, מרמה והפרת אמונים בתאגיד, שימוש במרמה, ערמה ותחבולה במטרה להתחמק ממס ורישום כוזב במסמכי תאגיד, וגזר עליו שנתיים מאסר בפועל, שנה מאסר על תנאי למשך שלוש שנים וקנס של מיליון וחצי ש"ח. ב-2 בפברואר 2016 החל אהרונוב לרצות את עונשו בכלא חרמון. ב-12 באפריל 2017 שוחרר מהכלא לאחר ניכוי שליש.
עקב הרשעתו בפלילים, אינו חבר יותר באופן רשמי בעמותות בהן היה בעבר יו"ר: צעירי אגודת חב"ד אגודת חסידי חב"ד רשת חינוך חב"ד. אך מאחורי הקלעים הוא ממשיך לנהל אותן ומשמש כבעל השליטה העיקרי בהן, ובאתר חב"ד און ליין מופיע אהרונוב כעומד בראשן
משפחתו

אהרונוב מתגורר בכפר חב"ד, נשוי לשפרה ואב לארבעה ילדים.
בנו הרב שמואל, שליח חב"ד לאסן
בנו שלום דובער, כפר חב"ד
חתנו הרב חיים מאיר ליברמן, שליח חב"ד בקיסריה ורב בית כנסת חב"ד בשכונת 13
חתנו הרב שמואל ביסטריצקי, שליח חב"ד ורב בית הכנסת בסביון, מנהל הוצאת ספרים 'לדורות' ו'ערוץ יהדותון'.
הערות שוליים

↑  אודות צעירי אגודת חב"ד
↑  יעקב ריבלין, כך הביאה חב"ד לניצחון נתניהו ב-96', באתר "שטורעם.נט", ‏19 ביוני 2016.
↑  אלפים במפגן תמיכה ברב אהרונוב בחתונת בנו.
↑  צביקה קליין, רימה במיליונים: כתב אישום נגד יו"ר "צעירי חב"ד", באתר nrg‏, 25 באוקטובר 2015; אלה לוי-וינריב, ‏שנתיים מאסר ליו"ר עמותת צעירי חב"ד יוסף אהרונוב, באתר גלובס, 29 בנובמבר 2015
↑  חיים אבני, ‏שנתיים מאסר ומיליון וחצי שקל קנס נגזרו על יוסף יצחק אהרונוב , באתר כיכר השבת, 29 בנובמבר 2015
↑  ישראל כהן, ‏הרב יוסף יצחק אהרונוב שוחרר מהכלא , באתר כיכר השבת, 12 באפריל 2017; הרב אהרונוב חגג את שחרורו בחג החירות, 13 באפריל 2017, באתר שטורעם
↑  צעירי אגודת חב"ד - המרכז (ע"ר)-בעלי תפקידים, באתר "גיידסטאר"- משרד המשפטים
↑  אגודת חסידי חבד בארצנו הקדושה-בעלי תפקידים, באתר "גיידסטאר"- משרד המשפטים
↑  חינוך חב"ד שע"י רשת אהלי יוסף יצחק בארה"ק (ע"ר)-בעלי תפקידים, באתר "גיידסטאר"-משרד המשפטים
↑  טבת תשפ"ה שבט תשפ"ה באתר חב"ד און ליין
יאיר שפרינצק

יאיר שפּרינצַק (8 בנובמבר 1911 – 6 בספטמבר 1999) היה כימאי ופוליטיקאי ישראלי, חבר הכנסת מטעם מפלגת מולדת בכנסת ה-12.
ביוגרפיה

נולד בארץ ישראל לחנה וליוסף שפרינצק, שהיה יושב ראש הכנסת הראשון. בצעירותו גדל בנווה צדק ואהב לשחק כדורגל בחולות. למד בגימנסיה העברית רחביה בירושלים, ולאחר מכן למד כימיה באוניברסיטה החופשית של בריסל. במאי 1940 קיבל תואר דוקטור מהאוניברסיטה העברית. כיהן כחוקר בכיר במחלקה לכימיה אורגנית במכון ויצמן, ומטעמה שהה בתחילת שנת 1954 בארצות הברית למשך מספר חודשים. בהמשך היה ראש המחלקה לכימיה אורגנית במכון ויצמן. בשנת 1963 מונה לפרופסור חבר באוניברסיטת תל אביב. במחקריו התמקד בתחום ההתפלה. היה מתומכיו הראשונים של אלכסנדר זרחין בשנות ה-50, נאבק כדי שהמדינה תממן הקמת מתקן בשיטתו של זרחין ובשנת 1965 שימש יו"ר הוועד הציבורי למען הקמת מתקן זרחין להמתקת מי ים.
שפרינצק היה חבר הנהלת התנועה למען ארץ ישראל השלמה, כתב מאמרים נגד נוסחת "שטחים תמורת שלום" והשתתף בהפגנות למען ההתנחלויות. היה חבר במוסדות "לע"ם", ממתנגדי הסכם השלום בין ישראל ומצרים וממקימי "התחיה" בשנת 1979. הוא פרש מהתחייה לאחר שחברי הכנסת שלה נכנסו לממשלתו של בגין שפינה את סיני. בשנת 1988 נבחר לכנסת ה-12 מטעם מפלגת מולדת שהטיפה לטרנספר.
שפרינצק נכנס לכנסת בגיל 77, והחזיק בתואר חבר הכנסת המבוגר ביותר שנכנס לראשונה לכנסת, עד לבחירתו של רפי איתן ממפלגת גיל שנכנס לכנסת ה-17 בגיל 79. מתוקף היותו זקן חברי הכנסת ה-12, היה שפרינצק היושב-ראש הזמני של המליאה עד לבחירתו של דב שילנסקי כיושב-ראש קבוע. שפרינצק ניסה להתחמק מהתפקיד של "זקן חברי הכנסת" וטען שהוא בן 66 בלבד, אולם לאחר בירורים התעקשו במזכירות הכנסת על גילו האמיתי. נאום הפתיחה שלו כלל תמיכה ברעיון הטרנספר וגרר קריאות ביניים רמות מספסלי השמאל.