stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
נעם שלו
סרטים ותוכניות

בין הסרטים והתוכנית שהפיק:
2016 האיש הנעלם - סיפורו של וילפריד ישראל - סרט תיעודי על גיבור יהודי שהציל אלפי יהודים בשואה. (הפיק יחד עם אופיר באר ויונתן ניר).
2010-13 - Jerusalem 3D IMAX – Line producer.
2011 - Beyond the Boundaries – Producer. A documentary film following the voyage of a group of badly injured IDF soldiers to healing in Aspen, Colorado.
2009 - מות האדמו"ר - סרטו של רון מיברג על העיתונאי והסופר אדם ברוך. מפיק.
2009 - בה"ד 1 - סידרה בת חמישה פרקים על בית הספר לקצינים של צה"ל. שודרה ברשת - ערוץ 2. מפיק הסדרה
2008 – Killing Kastzner – Documentary feature, directed by Gaylen Ross. Co-producer (together with Andy Cohen, Anne Feinsilber, Gaylen Ross, Gus Samios)
2007 - Will Israel Bomb Iran? - a 50 minutes documentary detailing the Iranian threat on Israel. BBC2 - This World. Producer
2006 - רשימת חיסול: סרטו של רון מיברג על טבח הספורטאים במינכן על ידי ארגון ספטמבר השחור, ופעולות התגמול של המוסד באירופה. סרט דוקומנטרי ששודר ב-BBC ובערוץ 2. מפיק
2005 - המעוז האחרון - סרט תיעודי עבור BBC שתיעד את ההתנתקות מעזה. במאי ומפיק
2004 - Zaka-Living With Death - a 48 minutes documentary following the Jewish orthodox volunteers dedicated to identification and burial of the victims of suicide bombings. Producer & Director
2003 - Shooting Conflicts – the sequel of Primetime War, six years later. Humanitarian Award – Tiburon Film Festival (2004). Director and Co-producer
2001 - Ecstasy - documentary series following religious ceremonies of different religious sects in Israel. Commissioned by NGCI. Producer
2000 - Journey to Jerusalem - (50 min.) Co-producer & Director
1998 - Primetime War - The Palestinian-Israeli conflict from the POV of TV news cameramen. Co-produced with Mosaic Films (London) for Channel 4 (UK).Director and Co-producer.
פרס

2003 – Humanitarian Award בפסטיבל הסרטים של Tiburon בארצות הברית לסרט Shooting Conflicts.
ספר

בשנת 2022 הוציא שלו לאור את ספרו הראשון, ״ארץ מביטה מטה״. הספר, שיצא לאור בהוצאת כנרת זמורה-ביתן דביר, הוא מותחן עכשווי, המתרחש בישראל, ומתאר את סיפורו של אזרח ישראלי הנקלע לפיגוע טרור שמשנה את חייו.
הערות שוליים

↑  נעם שלו, ‏כשהאדמה רעדה: הבמאי נעם שלו חוזר לסרט שצילם על ההתנתקות, באתר מעריב אונליין, 10 באוגוסט 2015
1 2 3  Primetime war, באתר worldcat
↑  Cast & Crew of Jerusalem
↑  ‏Beyond the Boundaries, באתר The Newport Beach Film Festival
↑  ‏Killing Kasztner: The Jew Who Dealt with Nazis -- Film Review, באתר hollywoodreporter
↑  ‏The BBC and Israel’s plan for a military strike on Iran, באתר THE ELECTRONIC INTIFADA
↑  ’רשימת חיסול’ של רון מיברג ישודר מחר ב-BBC, באתר ביזפורטל
↑  ‏The last stand, באתר worldcat
↑  ‏Zaka: Living With Death, באתר The Israel Film Center
↑  ‏Ecstasy
↑  ‏Journey to Jerusalem, באתר worldcat
↑  ‏Journey To Jerusalem, באתר festivalfocus
↑  הסרט Shooting Conflicts זכה בפרס בפסטיבל הסרטים של Tiburon בארצות הברית
↑  ארץ מביטה מטה, בהוצאת כנרת זמורה-ביתן דביר
↑  אפרים ב"ק, ‏מחשבות על הגבלת הכוח של המערכת הביטחונית| ביקורת ספרים, באתר "סרוגים", 14 במרץ 2022
↑  ארץ מביטה מטה – סקירה של שרון בצלאל, 23 במרץ 2022
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987011060739405171  VIAF: 4950164913196518980009   WorldCat (עם VIAF): 4950164913196518980009 
נועם שלו עם האומן איי וייוויי, 2017
מעבר להרים ולגבעות

| --- | --- |

כרזת הסרט
 בימוי:  ערן קולירין
 תסריט:  ערן קולירין
 עריכה:  אריק להב ליבוביץ
 שחקנים ראשיים:  אלון פדות, שירי נדב נאור, מילי עשת, נועם אימבר, יואב רוטמן, עלא דקה
 מוזיקה:  אשר גולדשמידט
 צילום:  שי גולדמן
 מדינה:  ישראל ישראל
 הקרנת בכורה:  2016 
 משך הקרנה:  90 דקות
 שפת הסרט:  עברית 
 סוגה:  דרמה
 דף הסרט ב־IMDb
 
"מעבר להרים ולגבעות" (באנגלית: Beyond the Mountains and Hills) הוא סרט דרמה ישראלי משנת 2016 של הבמאי ערן קולירין. הסרט הוקרן בפסטיבל קאן 2016, זכה לפרס בפסטיבל הקולנוע ירושלים 2016, והיה מועמד לשישה פרסי אופיר 2016. בשנת 2017 נבחר ל'סרט השנה' של פורום מבקרי הקולנוע של ישראל.
עלילה

הסרט מציג את דיוקנה של משפחת גרינבאום, משפחה ישראלית-בורגנית ממעמד הביניים שמתגוררת ביישוב באזור ירושלים.
בני המשפחה חיים יחד באותו הבית, אך למעשה כל אחד מהם מתנהל בבדידות בעולם משלו:
דוד (אלון פדות) – אב המשפחה, סגן אלוף המשתחרר משירות קבע לאחר 27 שנים ומתקשה לבנות לעצמו חיים חדשים.
רינה (שירי נדב נאור) – אם המשפחה, מורה לספרות בתיכון המפנטזת על חיים סוערים יותר.
יפעת (מילי עשת) – הבת הבכורה, מתבגרת סקרנית, אקטיביסטית-שמאלנית, המפתחת רומן עם צעיר פלסטיני.
עומרי (נועם אימבר) – הבן הצעיר, תיכוניסט שקט ומופנם.
במהלך הסרט כל אחד מבני המשפחה חווה משבר קיומי ונגרר אל תוך אירועים המסבכים אותו ברצף של פחדים, הסתרות ואלימות.
פסקול הסרט ושיר הנושא

בית מהשיר 'ייפוי כוח' של דוד אבידן מופיע מיד בתחילת הסרט, ומילותיו מהוות את המוטו של הסרט כולו:
"מַה שֶּׁמַּצְדִּיק יוֹתֵר מִכֹּל
אֶת הַבְּדִידוּת, אֶת הַיֵּאוּשׁ הַגָּדוֹל,
אֶת הַנְּשִׂיאָה הַמּוּזָרָה בְּעֹל
הַבְּדִידוּת הַגְּדוֹלָה וְהַיֵּאוּשׁ הַגָּדוֹל,
הִיא הָעֻבְדָּה הַפְּשׁוּטָה, הַחוֹתֶכֶת,
שֶׁאֵין לָנוּ בְּעֶצֶם לְאָן לָלֶכֶת."
על פי קולירין, ברוח שיר זה, הסרט מציג משבר אמצע החיים אישי, שהוא במידה רבה גם לאומי: "בסוף זה מה שיש לכל אחד באמצע החיים: פחות או יותר האישה שלך, האהבה שלך, הילדים שלך – ואין לאן ללכת [...] זו קלישאה שפתאום חובטת בך".
כמו כן, הסרט מלווה בפסקול דומיננטי רב משמעויות, הכולל עשרות שירים עבריים קלאסיים המזוהים עם התרבות והחברה הישראלית-בורגנית: שיריהם של שלמה ארצי, אריק איינשטיין, חוה אלברשטיין ועוד.
שחקנים

| שם השחקן/ית | שם הדמות |
| --- | --- |
אלון פדות: דוד גרינבאום - אב המשפחה
שירי נדב נאור: רינה גרינבאום - אם המשפחה
מילי עשת: יפעת גרינבאום - הבת הבכורה
נועם אימבר: עומרי גרינבאום - הבן הצעיר
יואב רוטמן: אביתר - תלמיד בכיתתה של רינה
עלא דקה: עימאד - צעיר פלסטיני המקיים קשר רומנטי עם יפעת
מועמדויות ופרסים

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
| שנה | פרס | קטגוריה | תוצאה |
| 2016 | פסטיבל קאן | מבט מסוים | זכייה |
| 2016 | פסטיבל הקולנוע ירושלים | השחקנית הטובה ביותר (שירי נדב מאור) | זכייה |
| 2016 | פרסי אופיר | הסרט הטוב ביותר  בימוי (ערן קולירין) שחקנית משנה (שירי נדב נאור) תסריט (ערן קולירין) עריכה (אריק להב ליבוביץ) ליהוק (אורית אזולאי) | מועמדות |
הערות שוליים

↑  'מעבר להרים ולגבעות' באתר 'ספר הקולנוע הישראלי'
↑  Peter Debruge & Elsa Keslassy, Cannes 2016ː Film Festival Unveils Official Selection Lineup, 14 April 2016
↑  אור סיגולי, פסטיבל ירושלים 2016: הזוכים, הזוכות וסיכום התחרות הישראלית, באתר סריטה - בלוג קולנוע, ‏14 ביולי 2016
↑  אפרת מלטר, פורסמו המועמדויות לטקס פרסי אופיר 2016, באתר nrg‏, 10 באוגוסט 2016
↑  נירית אנדרמן, "מעבר להרים ולגבעות" הוא הסרט הישראלי הטוב ביותר של פורום מבקרי הקולנוע, באתר הארץ, 24 בדצמבר 2017
1 2   אורי קליין, "מעבר להרים ולגבעות": אחת היצירות הקולנועיות הבולטות שהופקו כאן לאחרונה, באתר הארץ, 12 בפברואר 2017
↑  ייפוי כוח, דוד אבידן, זכויות יוצרים: אקו"ם
↑    יהודה נוריאל, ארץ חדשה, באתר "ידיעות אחרונות", 7 בפברואר 2017
יום הזיכרון ליהודי אתיופיה שנספו בדרכם לישראל

יום הזיכרון לנספי עליית יהודי אתיופיה (נקרא גם יום נספי סודאן) מצוין ביום ירושלים (כ"ח באייר) לזכר כארבעת אלפים מיהודי ביתא ישראל שנספו במהלך המסע ובהמתנה לעלייתם לישראל ממחנות הפליטים בסודאן בזמן מבצע אחים.
נשיא מדינת ישראל, ראובן ריבלין בטקס האזכרה הממלכתי ליהודי אתיופיה שנספו בדרכם לישראל בהר הרצל, מאי 2018
ראש הממשלה בנימין נתניהו נושא דברים בטקס הזיכרון בירושלים לצד כהני ביתא ישראל, 1998.
המסע והחיים במחנות הפליטים

בשלהי שנות השבעים החל גל עלייה מאתיופיה, כאשר יהודים מקהילת אתיופיה יצאו לדרך העלייה לישראל. עלייה זו נסתייעה בהמשך באנשי המוסד למודיעין ולתפקידים מיוחדים וחיילי צה"ל. אלפי יהודים יצאו ברגל מכפריהם באתיופיה, תוך שהם מתחזים לפליטים, מערבה אל מחנות פליטים בסודאן. משם הוסעו הפליטים לח'רטום בירת סודאן, הוטסו למדינה אירופאית ומשם לישראל. פליטים אחרים הובאו לחוף הסודאני של הים האדום ונאספו משם על ידי כלי שיט של חיל הים, או הוטסו על ידי מטוסי חיל האוויר ממנחתים שהוכשרו במדבר הסודאני.
בשנים 1984 ו-1985, התרחש מבצע משה כחלק מהסכם בין מדינת ישראל לבין סודאן, איפשרה סודאן מעבר יהודים דרכה לכיוון שדה תעופה ממנו הוטסו לבריסל ואז לישראל. לאחר שעלו בדרך זו כ-8,000 נפש, הודלף לעיתונות על קיום המבצע וכתוצאה מכך ביטלו הסודאנים את הסכמתם לנחיתת מטוסים בתחומם. בנוסף למאות רבות ששהו בסודאן בהמתנה לתורם, אלפי יהודים שלא ידעו על הביטול היו כבר בדרכם מאתיופיה לכיוון סודאן.
מאחר שהיהודים לא הכירו את הדרך, הם רכשו את שירותיהם של מורי דרך שלפעמים נטשו אותם בדרך אחרי שנטלו את כספם, לפעמים תוך כדי שיתוף פעולה עם שודדים ששדדו את רכושם של הפליטים והרגו בהם. בסיוע מורה הדרך הם נאלצו ללכת ברגל, במסלול הררי ובמסלול מדברי קשה ורבים מתו בדרך מתשישות, מרעב, וממחלות וכן היו שנרצחו על ידי שודדים או חיילים סודאניים. היהודים שמתו בדרך לא זכו לקבורה מחשש לחייהם של מי שניצל.
בסודאן, במחנות אליהם הגיעו, לא היה מספיק מזון, לא תמיד היו מים ראויים לשתייה, לא היה טיפול רפואי נאות והפליטים היו חשופים להתעללות החיילים והשומרים הסודאניים. רבים מתו במחנות ממחלות ומגפות, מצמא ורעב ואף התאבדו - חלקם נשים שנאנסו ולא יכלו לשאת את הבושה. כמו כן, במחנות לא נערכה קבורה על פי המסורת היהודית. חלק מאלו שהצליחו להגיע לסודאן, גורשו חזרה לאתיופיה ונאלצו לעשות את כל המסע המפרך חזרה לביתם.
באתיופיה ובסודאן נותרו עוד כ-15,000 יהודים, ובמשפחות רבות נותרו חלק מההורים או הילדים באתיופיה וחלק בישראל.
בהמשך אותה שנה הועלו מהמחנות בסודאן לארץ כאלף יהודים במבצע שבא, ביוזמת ג'ורג' בוש האב, שהיה אז סגן נשיא ארצות הברית. מבצע שבא נוהל על ידי אנשי CIA והמוסד למודיעין ולתפקידים מיוחדים.
תחילת "מבצע משה" הייתה בחשאיות מוחלטת. אך במשך הזמן הסתננו לתקשורת בארצות הברית ואחר כך בארץ ידיעות על המבצע, כתוצאה מהרצאות ומראיונות של ראשי הסוכנות, עד שביום 3 ינואר 1985 נערכה מסיבת עיתונאים, בהשתתפות נציגים של ממשלת ישראל והסוכנות, בה נחשפו עיקרי "מבצע משה" לכול. כתוצאה מכך הפסיקה ממשלת סודאן את המבצע, וכך נשארו מאות פליטים מבני העדה במחנות בסודאן, אך בסופו של דבר, בסוף מרץ 1985, הושלם המבצע, בפעולת הטסה נוספת (הקרויה "מבצע שבא" או "מבצע יהושע") שבוצעה בחסות השירותים החשאיים של ארצות הברית (C.I.A.). ערב תחילתו של "מבצע משה" כבר ישבו בישראל כ-7,000 בני העדה. מבצעי עלייה אלו העלו את המספר ל-16,000 נפש.
סך הכול עלו בעשור 1989–1980 16,965 מיהודי ביתא ישראל מתוך 153,833 עולים שעלו באותה תקופה.
המאבק להכרה ביום הזיכרון

קביעת תאריך רשמי ליום הזיכרון ליהודים שנספו בדרכם לישראל והקמת אתר ההנצחה בהר הרצל היה תהליך ממושך שהובילו עמותות ונציגי הקהילה. התאריך נבחר, יום ירושלים, מסמל את החיבור העמוק בין יהודי אתיופיה לירושלים והכמיהה לזכות ולהגיע אליה. אולם, בחירת תאריך זה, מייצרת, לטענת פעילים יוצאי אתיופיה, את ההפרדה בין החגיגות של הרוב היהודי לבין יום הזיכרון של יהודים יוצאי אתיופיה.
אתר ההנצחה תוכנן בתחילה בסמוך לקיבוץ רמת רחל, מקום כינוס של יהודי אתיופיה בכל שנה ביום ירושלים. הקרן הקיימת לישראל הייתה אמורה להכשיר שטח להקמת אנדרטה ופיתוח המקום ומשרד הקליטה היה אמור לממן את הפרויקט. אולם, הקמת אתר הזיכרון לא התקדמה והמקום בו התקיימו טקסי הזיכרון לא היו התנאים לניהול אירועי זיכרון. כן, קיבוץ רמת רחל התנגד לבניית אנדרטה קבועה בשטחו וטען שסיכום היה שהאנדרטה בקיבוץ תשתמש את הקהילה עד אשר שיבנה אתר זיכרון קבוע. בנובמבר 2003, קבלה ועדת השרים לענייני עליה וקליטה את המלצת שרת הקליטה, ציפי לבני, להקים אתר הנצחה בהר הרצל לזכר הנספים. האתר נחנך בשנת 2007.
העמותה לזכר יהודי אתיופיה שנפטרו בסודאן בדרך לציון, פנתה לבג"ץ בשנת 2013 ודרשה להכיר במשפחות הנספים כאסירי ציון או הרוגי מלכות או כמי אשר נפלו בדרכם לארץ ישראל; לתמוך במשפחות הנספים בסיוע כלכלי, רפואי וסיוע אחר וכן להורות לממשלה על אכיפת ההחלטה שקבלה בנושא הנצחת הנספים. בג"ץ דחה את העתירה.
הנצחה

בשנת 2007 נחנך בהר הרצל אתר ההנצחה לזכר יהודי אתיופיה שנספו בדרכם לישראל, בשיתוף פעולה בין ההסתדרות הציונית העולמית, המשרד לקליטת עליה ומשרד הביטחון. על האנדרטה במקום חקוקים שמותיהם של 1388 נספים ששמותיהם אומתו מאז הטקס נערך במקום, בהשתתפות נציג ממשלת ישראל, נשיא המדינה, כהני ביתא ישראל, משפחות הנספים ואחרים. במהלך הטקס נשיא המדינה וראש הממשלה נושאים דברים וקסים מתפללים ושרים מזמורים.
את יום הזיכרון חותם בכל שנה טקס מרכזי הנערך בנתניה, ומופק על ידי תנועת הנוער העובד והלומד ועיריית נתניה. בטקס מודלקות ארבע משואות לזכר כארבעת אלפים הנספים והנעדרים. מדליקי המשואות הם, לרוב, בני משפחות של נספים. יום הזיכרון ליהודי אתיופיה מצוין במערכת החינוך ובתנועות הנוער. במאי 2015 התחילה החברה למתנ"סים לקיים את מיזם "סיפור על הדרך", בו מספרים יוצאי הקהילה האתיופית את סיפור המסע שלהם ארצה, במפגשי סלון אינטימיים בכל רחבי הארץ.
אתר הנצחה נוסף נמצא בגבעת המטוס.
הערות שוליים

↑  Gadi BenEzer, Gadi Ben-Ezer, The Migration Journey: The Ethiopian Jewish Exodus, Transaction Publishers, 2006. (באנגלית)
↑  https://eretzacheret.org/4000-יהודים-שמקום-קבורתם-לא-נודע/
↑  Rina Benmayor, Andor Skotnes, Migration and Identity, Transaction Publishers, 1994. (באנגלית)
↑  אברהם אדגה, המסע אל החלום, 2000, עמודים 75-91
↑  כ"ח באייר – יום הזיכרון ליהודי אתיופיה שנספו בדרכם לישראל, באתר main.knesset.gov.il
↑  על ההיסטוריה של יהודי אתיופיה באתר הספרייה היהודית המקוונת. (באנגלית)
↑  הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה, עולים, לפי תקופת עלייה, ארץ לידה וארץ מגורים אחרונה מתוך שנתון סטטיסטי לישראל 2007
1 2  אנדרטת יהודי אתיופיה: ביטוי לחלום, באתר ערוץ 7, ‏15 למרץ 2007
↑  החג הכי עצוב בשנה: יום ירושלים, באתר ynet, 8 במאי 2013
↑  מתוקו אלמו, למה קבעו את האזכרה ליהודי אתיופיה, ביום ירושלים?, באתר nrg‏, 28 במאי 2014
↑   אפרת ירדאי, יום הזיכרון הפרטי של עולי אתיופיה | דעה, באתר הארץ, 23 במאי 2017
↑  טקס הזיכרון ליהודי אתיופיה התנהל בתנאים מחפירים, באתר וואלה, 22 במאי 2001
↑  ישיבת ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות, 01/12/1999 - כנסת עכשיו, באתר www.knessetnow.co.il
↑  בג"ץ 1998/13 העמותה לזכר יהודי אתיופיה שנפטרו בסודאן בדרך לציון נ' מדינת ישראל - ממשלת ישראל ואחרים, ניתן ב־24 ביולי 2013
↑  רשימת שמות יהודי אתיופיה שנספו בדרכם לא"י דרך סודן, באתר web.archive.org
↑  אגודת יהודי אתיופיה, על תהליך תיעוד שמות הנספים, באתר https://www.iaej.co.il, ‏22.6.2014
↑  ההסתדרות הציונית העולמית, הנצחת יהודי אתיופיה שנספו בעלייתם לארץ דרך סודן, באתר https://www.wzo.org.il/
↑  מיכל רוטנברג, ‏אתמול צוין יום הזכרון ליהודים שנספו בדרכם מאתיופיה לישראל, באתר דבר העובדים בארץ ישראל, 6 ביוני 2016
↑  עפר לבנת, ‏יום הזיכרון ליהודי אתיופיה שנספו בדרכם לישראל: "רוב הציבור לא יודע עליו", באתר מעריב אונליין, 24 במאי 2017
אביצ'ו בירוק, מדליקה משואה בטקס זיכרון לנספי יהדות אתיופיה בדרכה לישראל לזכר אמה סהלה סמאיי ושני ילדיה: אסמרו וסיסאי, שנפטרו במחנה הפליטים בסודאן בשל התנאים הקשים. טקס יום הזיכרון לנספי המסע לארץ ישראל של עיריית נתניה והנוער העובד והלומד, 2017
כלכלת איראן

| --- | --- |

מכונית מתוצרת איראן: סאמאנד LX . איראן היא יצרנית הרכב מס' 12 בעולם
 דירוג עולמי:  תמ"ג: 37; תמ"ג לנפש: 139
 מטבע:  ריאל איראני 
 סטטיסטיקה
 תמ"ג:  401,505
 תמ"ג לנפש:  4,361
 צמיחה כלכלית:  0.00% (דירוג: 196; הערכה לשנת 2015)
 מדד ג'יני:  44.5 (דירוג: 46; 2006)
 כוח עבודה:  29,070,000 (הערכה לשנת 2015)
 
 הנתונים מבוססים בעיקר על:  ספר העובדות העולמי של ה-CIA הסכומים הנקובים בדולרים בערך זה, הכוונה לדולר אמריקאי, אלא אם כן צוין אחרת
 
כלכלת איראן היא, נכון לשנת 2025 הכלכלה ה-23 בגודלה בעולם על פי שווי כוח הקנייה וה-36 בגודלה מבחינה נומינלית. היא מאופיינת ככלכלה ריכוזית ומתוכננת (כ-50% מהכלכלה מתוכננת) בעלת מגזר ציבורי נרחב. איראן מחזיקה באוצרות טבע רבים, והייצוא האיראני נסמך בעיקר על נפט וגז טבעי. אלה מהווים כ-20% מהתוצר המקומי הגולמי וכ-60% מהכנסות המדינה.
תופעה ייחודית לכלכלה זו היא השקעה ניכרת במוסדת "דת וצדקה" (בפרסית: "בוניאד") המהווים כ-30% מהתקציב הלאומי. כמו כן, משמרות המהפכה האסלאמית שולטים בחלק ניכר מכלכלת איראן (לפי הערכות שונות: בין 30% ל-60%).
בעשור השני של המאה ה-21, נפגעה הכלכלה באיראן בעקבות הסנקציות על איראן, שניתנו על ידי מדינות רבות סביב התקדמותה של איראן בתוכנית הגרעין האיראנית. סנקציות אלו היו בין הגורמים אשר יצרו באיראן של 2018 משבר כלכלי, שעורר סדרה של הפגנות, וגרם לירידה שער המטבע באופן חסר תקדים. שיעור האינפלציה באיראן נותר גבוה מאד בעשורים האחרונים, מה שפוגע בכוח הקנייה של הציבור. ב-2025 האינפלציה הגיעה קרוב ל-30%. שחיתות וכן כשלי שוק הנובעים מפיקוח ממשלתי על המחירים ומסובסידיות ממשלתיות (בעיקר בתחום המזון והאנרגיה) מהווים גורמים בולמי צמיחה. כמו כן האבטלה באיראן עומדת על למעלה מ-10%.
כשלי השוק הסנקציות עודדו מגמה של מיעוט השקעות זרות ומקומיות, ואי יעילות של המשק, שיצרה תופעה של בריחת מוחות משמעותית ביותר.
בנוסף, איראן סובלת מבצורת קשה ביותר, אשר על פי דו"ח נאס"א מקושרת להתחממות הגלובלית, שגורמת לאיבוד מקווי מים ברחבי המדינה. בשנת 2019, על רקע הסנקציות וחוסר היעילות של השלטון המרכזי, אוכלוסייה של כ-35 מיליון איש החלה לסבול מהפסקות מים ממושכות, שלעיתים נמשכות גם שבועות.
מגזרים

בהתאם לסעיף 44 לחוקתה, כלכלת איראן מורכבת משלושה מגזרים: מדינתי, שיתופי, ופרטי:
המגזר המדינתי מכיל את כל התעשיות הכבדות, סחר החוץ, כריית מחצבים, בנקאות, ביטוח, חשמל, סכרים, מערכות השקיה, רדיו, טלוויזיה, תקשורת, תעופה, ספנות, כבישים, רכבות, עבודות ציבוריות וכיוצא בזאת.
המגזר השיתופי כולל את החברות התאגידיות, ומיזמים הכוללים ייצור והפצה באזורים עירוניים וכפריים, ע"פ חוקי השריעה. 120,000 תאגידים המעסיקים כ-15 מיליון איראנים.
המגזר הפרטי כולל את התחומים: בניין, חקלאות, חיות בית, תעשייה לא ממשלתית, סחר ושירותים.
המגזר הפרטי נהנה מחופש פעולה רחב יותר מאשר חקוק בחוקה, ומשקלו גדל, בין היתר בזכות תיקון בחוקה המתיר הפרטה של 80% מנכסי המדינה, כאשר 40% באמצעות הבורסה של טהראן, ו-40% דרך קרנות צדקה. המהלך שינה את חלקה של הממשלה בתוצר מ-80% ל-40%.
היסטוריה

איראן שלפני המהפכה החומייניסטית חוותה צמיחה כלכלית מהירה שהסבה את המשק מעיסוק בחקלאות למשק מודרני מתקדם כבר בשנות ה-70 של המאה ה-20. ערב המהפכה (1978) חל מיתון משמעותי בקצב הצמיחה, עליו התווספה בריחת ההון בסמוך למהפכה (לפניה ואחריה) המוערכת ב-30 עד 40 מיליארד דולר (במונחים של 1980).
היסטוריה > לאחר המהפכה האיראנית

לאחר המהפכה הגדירה איראן את מטרותיה ארוכות הטווח כעצמאות כלכלית, תעסוקה מלאה ורמת חיים מניחה את הדעת לתושביה, אך לקראת סופה המאה ה-20 נתקלה הכלכלה האיראנית בקשיים מרובים: במשך עשרים השנים דנן הכפילה איראן את אוכלוסייתה, וממילא נעשה זו צעירה יותר. בנוסף לכך, ועל אף האחוז הגבוה של חקלאים באוכלוסייה, נאלצה איראן לייבא מזון, תופעה זו התרחבה בגלל תהליכי עיור וקשיים כלכליים באזור הספר.
התרחשות נוספת שהאטה את הכלכלה האיראנית בשנים אלו היא מלחמת איראן–עיראק, שבמהלכה נהרגו כ-300,000 איראנים ונפצעו כ-500,000. עם תום המלחמה השקיע הממשל בפיתוח מגזרי התקשורת, תעבורה, תעשייה, בריאות, השכלה ואנרגיה (לרבות פיתוח האפשרות של תחנות כוח גרעיניות), ואף שילבה חלק מהמערכות עם אלו של שכנותיה.
בתקופה זו קמו קווי הספנות האיראניים, אשר באמצעותם מתנהל הסחר הימי במדינה.
היסטוריה > לאחר תום מלחמת איראן-עיראק וההפרטה

עם תום מלחמת איראן עיראק הכריז הממשל על כוונתו להפריט את רוב התעשיות הממשלתיות כחלק מהמאמץ להאצת הצמיחה.
תהליך ההפרטה התנהל בעצלתיים, לא מעט כתוצאה מהתנגדות המג'לס. עד שנת 2006 נותרה רוב התעשייה, כ-70% מהמשק (תעשיית המתכות, הנפט, הנחושת, הרכב, וייצור מכונות לתעשייה) בידי הממשלה, ואילו התעשייה הקלה הייתה בידיים פרטיות.
כחלק מהרפורמות הכלכליות של תקופה זו, הודיע נשיא איראן מחמוד אחמדינז'ד על כוונת ממשלו להחליף את סובסידיות האנרגיה בעזרה סוציאלית ממוקדת, עם זאת, יוזמות ממשלתיות כגון קיצוב בדלק ביולי 2007 והטלת מע"מ באוקטובר 2008 נתקלו בהתנגדות נחרצת לרבות מחאות אלימות.
עם התפתחות הכלכלה האיראנית, החלה תעשיית הנפט להפוך לעוגן המייצב את הכלכלה האיראנית, לכן איראן היא אחת הכלכלות היחידות בעולם שלא נפגעו מהמשבר הכלכלי שפרץ בשנת 2008.
היסטוריה > תוכנית החומש הכלכלית (2010-2015)

תוכנית הפיתוח החמישית התוותה את קווי המדיניות החברתית כלכלית לחמש השנים הללו. על פי המוגדר בתוכנית תכליתה היא עידוד הצמיחה והפיתוח, והעברת הכוח לעם באמצעות ייצוג על ידי משלחות, כל זאת כחלק מתוכנית "חזון 2025", תוכנית לעידוד צמיחה בת קיימא.
מטרות התוכנית המוצהרות היו עצמאות כלכלית עד שנת 2015, והשלמתה של הרפורמה הכלכלית השאפתנית בתחומי סובסידיות, בנקאות, מיסוי, מדיניות פיסקלית ומונטרית, תשתיות וכן יעד מתחומים אחרים כגון הרחבת היחסים הבינ"ל ושיפור מערכת הבריאות הציבורית.
| הקטגוריה | ביצועים לשנת 2010 | יעדי תוכנית החומש (2010–2015) |
| --- | --- | --- |
| קצב צמיחה שנתי | 2.6% | 8% בממוצע |
| אבטלה | 11.8% | 7% עד 2015, יצירת מיליון מקומות עבודה בשנה |
| אינפלציה | 12% בממוצע | 15% עד ינואר 2015 |
| מחירה של חבית נפט | 60$ לחבית | 65$ לחבית |
| אחוז הייצוא שאינו נפט | 20% | 30% עד שנת 2015 |
| השקעה במחצבי אנרגיה | אין נתונים | 20$ מיליארד, סך ההשקעות (פרטי וממשלתי), בעיקר כדי להזניק את תעשיית הזיקוק |
| תפוקת נפט | 50 מיליון tpy | מאה מיליון tpy |
| השקעה במחצבים ועיבודם | אין נתונים | 70$ מיליארד |
| ייצור פלדה גולמית | 10 מיליון tpy | 42 מיליון tpy |
| ייצור ברזל | 27 מיליון tpy | 66 מיליון tpy |
| מלט | 71 מיליון tpy | 110 מיליון tpy |
| כריית אבן גיר | אין נתונים | 166 מיליון tpy |
| הקמת פרקי תעשייה | אין נתונים | 50 פארקי תעשייה חדשים |
היסטוריה > העשור השני של המאה ה-21 ואילך

בעשור השני של המאה ה-21, נפגעה הכלכלה באיראן בעקבות הסנקציות על איראן, שניתנו על ידי מדינות רבות סביב התקדמותה של איראן בתוכנית הגרעין האיראנית. סנקציות אלו היו בין הגורמים אשר יצרו באיראן של 2018 משבר כלכלי, שעורר סדרה של הפגנות, וגרם לירידה שער המטבע באופן חסר תקדים.
בעיית המים באיראן

באיראן קיים מחסור חמור במים המשפיע על הכלכלה ותחומים נוספים.
על פי המכון העולמי למשאבים (אנ') (WRI), איראן מדורגת בין המדינות בהן מחסור המים הוא החמור ביותר בעולם. המדינה כלולה בקטגוריה "גבוהה במיוחד" במדד מחסור במים (אנ') כלומר איראן מנצלת כמעט את כל אספקת המים הזמינה שלה לחקלאות, תעשייה ושימוש ביתי, מה שמשפיע באופן מיידי על הכלכלה ומשאיר מעט מאד רזרבה, אם בכלל, לתקופות של בצורת.
תחבורה באיראן

אורך מסילת הרכבת במדינה כ-11,106 ק"מ. הנמל העיקרי במדינה נמצא בבנדר עבאס שבמצר הורמוז. סחורות המגיעות למדינה דרך הים, מופצות באמצעות משאיות ורכבות משא.
לעשרות ערים שדות תעופה המשמשים נוסעים ומטען, איראן אייר חברת התעופה הלאומית נוסדה בשנת 1962.
ראו גם

הבנק המרכזי של איראן
ייצוא דלק איראני ללבנון
עיצומים נגד איראן
קניון רמות

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  מרכז קניות 
 מיקום:  ירושלים 
 מדינה:  ישראל 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–2011
 תאריך פתיחה רשמי:  ספטמבר 2011 
 
 קואורדינטות:  31°49′04″N 35°11′40″E﻿ / ﻿31.81781667°N 35.19446667°E﻿ / 31.81781667; 35.19446667
 www.ramotmall.co.il
  (למפת ירושלים מוגדלת) קניון רמות(למפת ירושלים רגילה) קניון רמות(למפת הרי ירושלים רגילה) קניון רמות(למפת הרי ירושלים מוגדלת) קניון רמות he
 
קניון רמות במקור קניון רמות אלון הוא מרכז הקניות השני בגודלו בירושלים, הממוקם במרכז שכונת רמות אלון על ציר כביש גולדה מאיר. הקניון בבעלות משותפת של הפניקס אחזקות וחברת JTLV.
בנייה ומיקום

הקניון נבנה על ידי חברת בית חדש. הוא תוכנן על ידי האדריכלית נעמה מליס, שעיצבה גם קניונים בגבעתיים וכפר סבא. החפירות הראשונות במתחם הקניון החלו בשנת 2008, ושתי קומות המסחר הראשונות בקניון נפתחו לציבור בסוכות 2011. בקניון שלושה מפלסי חניה מקורה עם יכולת אכלוס של 650 מכוניות.
בשנת 2017 החליף הקניון בעלות, 80% ממניותיו נמכרו לחברת הפניקס בבעלות יצחק תשובה, והיתר לחברת JTLV בבעלות עמיר בירם.
במאי 2017 החלה הקמת הקומה השלישית של הקניון והיא נפתחה ב-1 ביוני 2019 ועמה מכיל הקניון שלוש קומות מסחר בשטח כולל של 26,000 מ"ר. מעליהן נבנה פרויקט נדל"ן על ידי חברת בית חדש בשם "רמות 360", הכולל שישה מגדלי מגורים בני 12 קומות כל אחד, ושטח אודיטוריום.
הקניון הממוקם על צדו המערבי של ציר גולדה מאיר שבו עוברים כ-40,000 כלי רכב ביום אמור לשמש את כל תושבי רמות אלון המונה כ-60,000 תושבים יחד עם תושבי גבעת זאב, גבעון ותושבי צפון ירושלים, כשבסך הכל מדובר בקהל יעד של כ-300,000 איש, ביניהם חרדים, דתיים, חילונים וערבים.
חנויות במתחם

הקניון כולל שילוב של חנויות אאוטלט האופייניות לרוב הקניונים הישראלים: The Children's Place, ללין, סופר-פארם, FOX, לורד קיטש, 
אלדו,ספרינג,קרייזי ליין,תמנון,סופרמרקט שוק העיר, סניפי בנקים, מתחם אוכל רחב, אולם אירועים, מסעדות שונות ומשרדים פרטיים רבים. כל המסעדות בקניון נושאות אישורי כשרות והקניון סגור בשבת.
החרם על הקניון

לאור העובדה ששכונת רמות מיושבת ברובה הגדול בחרדים ומאידך - הקניון מלכתחילה לא הותאם לציבור חרדי, התעורר גל התנגדות מצד תושבי השכונה לאופי הקניון. הנהלת הקניון לא הייתה מוכנה לערוך התאמות ולעמוד בדרישות מסוימות שהציבו נציגי הרבנים החרדיים.
בשנת 2013 קראו רבני השכונה לחרם על הקניון והורו לתושבים שלא להיכנס לשטחו. סניף של הוצאת הספרים החרדית פלדהיים שפעל בשטח הקניון נסגר כאות מחאה וכהיענות לקריאת הרבנים. בעקבות כך כמות הקונים ברחבי הקניון התמעטה מאוד, הפסדים משמעותיים נגרמו לבעלי העסקים שבו ומספר חנויות נסגרו (כגון אייס, ווק אנד רול, קרוקס וספורט הוד).
כעבור מספר חודשים הושגו הבנות בין הנהלת הקניון לבין נציגי הרבנים, כגון שלא תופענה תמונות של דוגמניות ובובות ראווה בלבוש שאינו מלא ולא תושמע שירת נשים ברקע, והחרם הוסר מכל הקניון למעט סניף סופר פארם. בהמשך החליף הסניף בעלות והחרם הוסר גם ממנו.
גלריית תמונות

קניון רמות וסביבתו בעין הציפור, 2023
קניון רמות, יולי 2019
העבודות במתחם הקניון ליד כביש גולדה מאיר ב-2010