stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
עינת וילף
ביוגרפיה > קריירה פוליטית

וילף היא כותבת קבועה של מאמרי דעה בעברית ובאנגלית בעיתונים בישראל ובעולם ומרצה בישראל ובעולם בנושאי חברה ופוליטיקה בישראל. בענייני החברה הישראלית כתבה שני ספרים: בשנת 2003 יצא לאור ספרה הראשון "מקימים, לוחמים ואנחנו - הדור הצעיר והמאבק הבא על דמותה של מדינת ישראל", בליווי הקדמה של שמעון פרס. בשנת 2008 יצא לאור ספרה השני "בחזרה לאלף-בית - הדרך להצלת החינוך בישראל (ללא תוספת תקציב)", אותו כתבה יחד עם אמה, מירי וילף, מורה ומחנכת ותיקה. הספר עוסק במשבר הפוקד את מערכת החינוך בישראל ובפתרונות כוללים למשבר זה.
בשנת 2002 התמודדה על מקום ברשימת מפלגת העבודה לכנסת ברשימה הארצית. ודורגה במקום ה-39 ברשימת העבודה-מימד בבחירות לכנסת השש עשרה לקראת הבחירות לכנסת השבע עשרה דורגה במקום ה-35 ברשימת "העבודה" לכנסת. ובבחירות לכנסת ה-18 מוקמה במקום ה-14 ברשימת המפלגה, אשר קיבלה 13 מושבים.
ב-11 בינואר 2010, לאחר התפטרותו של חבר הכנסת אופיר פינס מכהונתו, החלה וילף לכהן כחברת כנסת. ב-17 בינואר 2011 פרשה ממפלגת העבודה יחד עם ארבעה חברי כנסת נוספים בראשותו של שר הביטחון אהוד ברק, והקימה עמם את מפלגת העצמאות.
בדצמבר 2011 מונתה ליושבת-ראש ועדת המשנה של ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות לענייני קשרי ישראל והעם היהודי. וילף שימשה כיו"ר סיעת העצמאות עד יוני 2012, עת מונתה ליושבת-ראש ועדת החינוך, התרבות והספורט.
במהלך כהונתה בכנסת יזמה וילף, יחד עם זהבה גלאון, ציפי חוטובלי ודב חנין, תיקון לחוק הבטחת הכנסה המקנה לנשים השוהות במעון לנשים מוכות תקופה העולה על 30 ימים זכות לקבלת קצבת הכנסה.
בדצמבר 2012, עת הגיע המועד האחרון להגשת רשימות המועמדים של המפלגות השונות לקראת הבחירות לכנסת ה-19, הודיעו חברי "העצמאות" וביניהם עינת וילף, שלא יתמודדו על מקום בכנסת הבאה.
באוגוסט 2013 וילף הצטרפה לוועד המייעץ של ארגון NGO Monitor‏.
בינואר 2025 רשמה את מפלגת "עוז לשוויון בשירות".
חיים אישיים

וילף נשואה מאז 2007 לעיתונאי הגרמני ריכרד גוטיאר (Gutjahr) (גר'), המתגורר בגרמניה, ולהם שלושה ילדים. וילף מתגוררת בתל אביב-יפו.
בשנת 2019, עינת וילף הצטרפה לבנה לטיול שנתי של כיתה א'. הורים של ילד אחר התלוננו על וילף במשטרה בטענה שהיא הכתה את ילדם. וילף זומנה לחקירה. היא טענה כי הותקפה על ידי הילד ואף נסחטה על ידי הוריו.
עמדות ציבוריות > השפעת מלחמת חרבות ברזל

בעקבות טבח שבעה באוקטובר, וילף, שהתבססה בעבר על ראייה אופטימית לפתרון הסכסוך הישראלי-פלסטיני, מצאה את עצמה מתמודדת עם התגלית שהאמונה באפשרות של שלום מבוסס על ויתורים טריטוריאליים אינה מספיקה. במאמר שפרסמה במעריב קראה וילף לשינוי דרמטי בתפיסה כלפי הסכסוך, דרישה עמידה בתנאים ברורים מצד הפלסטינים לפני התקדמות כלשהי, והדגישה את הצורך בהגנה עקבית וחזקה על ישראל, תוך קריאה לאומה להתאחד בפני האתגרים הניצבים בפניה.
לדבריה עד ל-7 באוקטובר נהגה להימנע מביקורת כנגד בנימין נתניהו מכיוון שתמכה בעמדותיו וכיבדה את רצון הציבור הגדול שבחר בו, שאמר את הדברים הנכונים שמאמין בניצחון נגד האויב, והסרת איום נוסף מרצועת עזה, ומתנגד להקמת מדינה פלסטינית.
מחקרים

פרק מהספר "מלחמת זכות השיבה" מאת עדי שורץ ועינת וילף, באתר "דיומא", 21 באוגוסט 2020
מחקרים > מאמרי דעה

מאמריה של עינת וילף באתר ynet
הננוטכנולוגיה בישראל, בגרסה העברית של הירחון "Scientific American", גיליון 12, אוגוסט 2004
לשלול אזרחות ממחבלים ישראלים משוחררים, באתר nrg‏, 23 באפריל 2014
מספיק יהודית, באתר הארץ, 3 במרץ 2014
לחרדים יש מערכת חיסונית כושלת, באתר הארץ, 10 בפברואר 2014
חוץ לחוד, ביטחון לחוד, באתר הארץ, 17 בנובמבר 2013
נתניהו נותן סיכוי לדיפלומטיה, באתר הארץ, 1 באוקטובר 2013
דמוקרטיות כבר לא נלחמות, באתר הארץ, 10 בספטמבר 2013
ברווז

ערך זה עוסק בכינוי למספר מינים במשפחת הברווזיים. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
.
| ברווז |
| --- | --- |
 ברווז צהוב-מצח
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
מחלקה:: עופות
סדרה:: אווזאים
משפחה:: ברווזיים
ברווז (הלחם של המילים "בר" ו"אווז" – משום שהוא קטן מן האווז. בר בארמית פירושו בן, בר אווז – בן האווז) הוא שם כללי למספר מינים במשפחת הברווזיים (Anatidae). הברווזים אינם קבוצה משותפת אך הם בכל זאת שונים מסוגים אחרים במשפחה כמו אווזים וברבורים בכך שהם בעלי גוף קטן יותר, צוואר קצר יותר ומקור גדול יותר.
ישנו גם סוג המכונה ברווז ובו רוב המינים המוכרים של הברווזים.
הברווזים הם עופות מים שנמצאים רוב הזמן במים. הברווזים יכולים לשהות במים מתוקים או מלוחים. רבים מהם עופות נודדים שעוזבים מקומות קרים בחורף ושבים אליהם בקיץ. הברווזים מקננים הן על הקרקע והן על עצים.
ישנן שתי קבוצות (לא טקסונומיות) של ברווזים המתחלקים על פי הרגלי האכילה שלהם: ברווזים צוללים וברווזים משתכשכים. הברווזים הצוללים הם ברווזים הצוללים אל מתחת לפני המים וצדים או שולים את מזונם מתוך המים. לעומתם הברווזים המשתכשכים ניזונים ממזונות שצפים על פני המים תוך כדי שיט רגיל ולעיתים גם ניזונים ממזון יבשתי. אלו האחרונים אוכלים בעיקר מזון צמחי או רכיכות קטנות, אם כי חלק מהם יאכלו גם מאכלים גדולים יותר כמו דגים קטנים, חרקי מים ואפילו נבלות.
ברווזים רבים נחשבים לעופות אקזוטיים, ואת רובם מגדלים בגנים רבים בעולם, כולל במדינות שאינן אזור גידולם הטבעי. שני מיני ברווזים בויתו לגמרי: ברווז הבית, שבוית מהברכייה והברבר. המולארד הוא ברווז שנוצר מהזיווג של שני האחרונים.
גלריה

נטה אדומת-ראש
ברווז חד-זנב
ברווז לבן-גב
ברווז עצים
ברווז הקולר
אדרית שחורת-כיפה
ברווז שורק פולווס
ראו גם

בשר ברווז
עור ברווז
מבחן הברווז
ברווז גומי
בנימין זאב קדר

| --- | --- |

צילום מ-2021
 לידה:  2 בספטמבר 1938 (בן 86) ניטרה 
 שם לידה:  Vilko Krausz 
 ענף מדעי:  היסטוריה
 מקום לימודים:  האוניברסיטה העברית בירושלים  אוניברסיטת ייל 
 מנחה לדוקטורט:  רוברט לופז 
 מוסדות:  האוניברסיטה העברית בירושלים (1 בינואר 1969) 
 תלמידי דוקטורט:  איריס שגריר, Adrian J. Boas 
 פרסים והוקרה:  פרס ישראל (2020)  פרס א.מ.ת. (2019)  עמית אקדמיית ימי הביניים של אמריקה (2005) 
 תרומות עיקריות
 חקר ימי הביניים האירופיים חקר שמות  חקר תצלומי אוויר כמקור היסטורי
 
בנימין זאב קדר (נולד ב-2 בספטמבר 1938) הוא היסטוריון ישראלי,פרופסור אמריטוס להיסטוריה באוניברסיטה העברית, זוכה פרס Gustave Schlumberger מטעם האקדמיה הצרפתית במדעי הרוח (Académie des Inscriptions et Belles-Lettres) לשנת 2024 (אנ'), פרס ישראל לחקר ההיסטוריה הכללית לשנת 2020,

זוכה פרס א.מ.ת בהיסטוריה לשנת 2019, כיהן כסגן נשיאת האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים (2010–2015) וכיו"ר מועצת רשות העתיקות (2000–2012).
ביוגרפיה

קדר נולד ב-1938 בשם וילקו קראוס,  במשפחה יהודית בעיר ניטרה בסלובקיה שבצ'כוסלובקיה (כיום בסלובקיה העצמאית). הוריו ,גזה שמואל קראוס ולידיה (לאה) לבית ייטלס, היו רופאים. הייתה לו אחות יותר גדולה בשם חני. ב-1945-1944 בעת השואה בימי משטר "המדינה הסלובקית" הפרו-נאצית, המשפחה ניצלה מגירוש לאושוויץ וממוות, כשהוסתרה למשך שבעה חדשים על ידי איכרים סלובקים. וילקו עלה לישראל עם עליית הנוער ב-1949 ואחר כך התגורר עם הוריו בכפר נטר. ב-1956 סיים לימודים בתיכון עירוני ה' בתל אביב. קיבל תואר שני בהיסטוריה ב-1965 מן האוניברסיטה העברית. בעת היותו סטודנט היה אחד המנהיגים של תנועת הסטודנטים למען הדמוקרטיה שבזמן פרשת לבון יצאה למען הדמוקרטיה ונגד מה שהיא ראתה כאוטוריטריות של דוד בן-גוריון. את לימודי התואר השלישי עשה באוניברסיטת ייל בתחום ההיסטוריה של ימי הביניים. הוא קיבל את תואר הדוקטור ב-1969.
קדר שימש כפרופסור מן המניין באוניברסיטה העברית החל מ-1986, היה בשבתונים במכון ללימודים מתקדמים בפרינסטון, וב-MGH במינכן. ארגן מספר כנסים של החברה לחקר מסעי הצלב.
היה נשוי לחנה, פסיכולוגית, ונולדו להם שני בנים. נישא בשנית לפרופ' נורית כנען-קדר, והיה נשוי לה עד לפטירתה בשנת 2015. על הקשר בינו ובין כנען-קדר פרסם לאחר מותה את הספר "עם נורית".
קריירה

בשנים 1990–1996 כיהן כיו"ר הרשות לתלמידי מחקר באוניברסיטה העברית, המפקחת על לימודי הדוקטורט. במסגרת זאת היה בין יוזמי "הוועדות המלוות", המבטיחות שהדוקטורנט ייחשף לנקודות הראות ולביקורת של מומחים אחדים בנוסף לאלה של המנחה שלו. בשנים 1999–2001 היה מייסד וראש בית הספר להיסטוריה באוניברסיטה העברית, ובו ניסה להפיל את החומות בין החוגים ההיסטוריים השונים שמאפיינים את הלימוד האקדמי ההיסטורי בישראל. כדי להשיג זאת בנה תוכנית ליבה משותפת לתלמידי כל החוגים ההיסטוריים באוניברסיטה העברית, אשר כוללת קורס בהיסטוריה עולמית וקורס מתודולוגי על מקצוע ההיסטוריון. ייסד את העיתון "היה היה", שנערך על ידי הסטודנטים של בית הספר להיסטוריה של האוניברסיטה ומפרסם עבודות סמינריוניות מצטיינות של סטודנטים להיסטוריה מכל הארץ, התפרסמו בו עבודות סמינריונית של יהושע פראוור, שמואל נח אייזנשטדט, בן-עמי שילוני ועוד. בשנים 2001–2005 היה מנהל המכון ללימודים מתקדמים באוניברסיטה העברית, מכון העוסק בקידום חדשנות ומקיים קבוצות מחקר, בתי ספר עונתיים וכנסים. בין חידושיו של קדר היה בינאום המכון: עד לבואו יכלו רק ישראלים להציע קבוצות מחקר ואילו בעקבות יוזמתו יכלו לעשות כן גם מדענים מחוץ לישראל.
בשנים 1987–1992 כיהן כיו"ר ועדת הקבע למכללות לחינוך במועצה להשכלה גבוהה.
בשנים 2001–2007 שימש קדר כיו"ר החטיבה למדעי הרוח באקדמיה הלאומית הישראלית למדעים. במסגרת זו חיבר שני דו"חות: האחד על מעמדם של מדעי הרוח בישראל, והשני על המחקר ההיסטורי באוניברסיטאות ישראל; שניהם התפרסמו ב-2007. קדר כיהן משנת 2000 עד 2012 כיו"ר מועצת רשות העתיקות. מועצה זאת קובעת את מדיניותה של רשות העתיקות.
קדר הוא חבר-חוץ של האקדמיה האמריקאית לימי הביניים Medieval Academy of America,

וחבר חוץ של המכון המוביל בגרמניה לחקר ימי הביניים, (Monumenta Germaniae Historica (MGH. בשנת 2000 ייסד ושימש עד ל-2021 כעורך של כתב העת הבינלאומי Crusades לחקר מסעי הצלב, המתפרסם בשפה האנגלית, בתחילה לצד ג'ונתן ריילי-סמית ואחר-כך לצד ג'ונתן פיליפס (כרך 20 יצא ב-2021); מאז ואילך פיליפס ואיריס שגריר הם העורכים, וקדר הוא עורך-יועץ, אבל אינו עוסק בעריכה השוטפת. הוא כיהן כנשיא האגודה הבינלאומית לחקר מסעי הצלב בשנים 1995–2001. בשנת 2007 הוענק לו תואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת חיפה.
ספרו הראשון "אוקטובר 1973: סיפורו של גדוד 'מחץ'" ראה אור ב-1975. בספר פורש קדר את קרבות הגדוד בו שירת במלחמת יום הכיפורים כמש"ק קשר של פלוגת חרמ"ש, את ההקדמה לספר כתב אריאל שרון. קדר הרבה גם לכתוב מאמרים פובליציסטיים בעיתונות העברית.
ב-21 ביוני 2010 נבחר קדר לתפקיד סגן נשיאת האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים. הוא כיהן בתפקיד בין ספטמבר 2010 לשנת 2015.
מחקריו > תיאור מחקריו

מחקריו משתרעים על פני תקופות ותרבויות שונות, אם כי משקל נכבד ניתן לימי הביניים האירופיים. המחקרים עומדים בסימן ההשוואה בין ציוויליזציות שונות, תוך שימוש בשיטות מחקר איכותניות וכמותניות מגוונות. כך למשל עסק בהשוואה בין עמדות כלפי עולם האסלאם שהתגבשו בנצרות ביזנטיון, בנצרות המזרחית, ובנצרות האירופית. בספרו "מסע הצלב ומיסיון: גישות אירופאיות כלפי המוסלמים" שראה אור ב-1984 בהוצאת אוניברסיטת פרינסטון,

השווה בין שלוש החזיתות של אירופה הנוצרית מול עולם האסלאם: ספרד, סיציליה והמזרח הצלבני. מחקרים השוואתיים אחרים עוסקים בקרטוגרפיה בעולם האסלאם ובעולם הנצרות של ימי הביניים, בבתי חולים בעולם האסלאם ובירושלים הצלבנית, בחקיקה במזרח הצלבני ובביזנטיון ועוד.
מחקריו > סוחרים במשבר: אנשי העסקים בג'נובה וונציה והמשבר הכלכלי של המאה ה-14

זהו שם ספרו המחקרי הראשון של קדר, המבוסס על עבודת הדוקטורט שלו והוא ראה אור ב-1976 בהוצאת אוניברסיטת ייל

והתפרסם גם באיטלקית.

הספר עוסק בהשפעת המשבר הכלכלי של המאה ה-14 על המנטאליות של סוחרי ג'נובה וסוחרי ונציה. ההסתכלות ההשוואתית בסוחרי ג'נובה וונציה מעלה שבעקבות המשבר הכלכלי חלה הצטמצמות אופקים, ההעזה פחתה וגבר החיפוש אחר ביטחון. עצם רעיון הביטוח (Insurance) עולה בתקופה זו, מרחב הפעילות הגאוגרפי מצטמצם, ובמקום לפרוץ לאזורים חדשים מתמקד הכול בעולם הידוע של הים התיכון והשחור. השינוי במנטאליות ניכר למשל בשמות האוניות: אם בתקופת הפרץ והסער סביב 1250–1300 ישנן אוניות המכונות "עושר" ו"מזל טוב", כעת נותנים לאוניות שם של קדוש אחד ולעיתים אף שניים או שלושה קדושים. כלומר, הביטחון העצמי מפנה מקום לשאיפה לחסות על-טבעית. בד בבד עם הצטמקות הכלכלה, רוחם של העוסקים במסחר נעשית יותר דייקנית, יותר רציונלית. הפעילות בעולם המוכר והבטוח יחסית של הים התיכון נעשית על בסיס איסוף מדוקדק של נתונים. אם ב-1271 יצא מרקו פולו למסעו בארצות לא נודעות, הרי שבתקופת ההצטמקות הוגבלה הפעילות המסחרית לתחום הגאוגרפי בו השוק והמחירים ידועים ושיושב בה נציג קבוע של בית העסק שמטעמו פועלים. אם ב-1291 ניסו האחים ויוואלדי מג'נובה למצוא דרך ימית ישירה להודו דרך גיברלטר (כלומר, להקדים את קולומבוס או ואסקו דה גאמה במאתיים שנה), הרי שמאה שנה אחר כך, בתקופת המשבר, לא קיימות יוזמות כאלה כלל. סוחרים הולכים למקומות שאבותיהם ואבות אבותיהם פעלו בהם, שסחורותיהם ומחיריהם ידועים.
מחקריו > חקר שמות

קדר הוא מאבות חקר השמות בימי הביניים. על כך הוא כתב במאמרו הראשון

וכן בספרו הנזכר על סוחרי ג'נובה וונציה, ובמאמרו "חקר השמות כעדות למוצא: השקפות ימי ביניימיות"

רוב אנשי ימי הביניים לא משאירים עדות על המנטליות שלהם, אך ניתן ללמוד משהו אודותיה באמצעות השמות שבחרו לתת לילדיהם. כלומר, השם הפרטי משמש כאינדיקטור עקיף של מנטליות ההורה מעניק השם. למשל, בתקופת הפרץ והסער של המסחר האיטלקי אנו מוצאים שמות כמו "בון ויצינוס" – שכן טוב, ושמות נייטרליים מבחינת הנצרות, ואילו בתקופת המשבר הופכים שמות קדושים נוצריים לנחלת הכלל. קדר הגיע למסקנה זאת באמצעות ניתוח סטטיסטי של שמות פרטיים בנקודות זמן שונות.
במאמר שכתב עם תלמידו מוחמד אלחג'וג', "כפריים מוסלמים בארץ ישראל הפרנקית: גודל משפחה ושמות פרטיים",

נבדקה רשימת פליטים מוסלמים מאזור שכם, שברחו מממלכת הצלבנים לדמשק באמצע במאה ה-12. ניתוח רשימת הפליטים אפשר לעמוד על התפלגות השמות הפרטיים ולשחזר את גודל המשפחה. השוואה עם שמות ילדים שנולדו באותו אזור והמופיעים במפקד עות'מאני מאוחר וברישומים מראשית ימי המנדט הבריטי חשפה מידה רבה של דמיון בין השמות הנפוצים ביותר במאה ה-12 ובראשית המאה ה-20. עם זאת, במאה ה-12 היה מגוון השמות רחב יותר מאשר בראשית המאה ה-20.
מחקריו > סדרות תצלומי אוויר כמקור היסטורי

"מבט ועוד מבט על ארץ-ישראל. תצלומי אוויר מימי מלחמת העולם הראשונה מול תצלומים בני זמננו".
ספרו זה של קדר ראה אור ב-1991 בהוצאת יד יצחק בן-צבי ומשרד הביטחון. כאן מוצעת דרך חדשה להסתכלות בתולדות הארץ במאה ה-20. סדרת תצלומי-אוויר של תא שטח מוגדר, אשר צולמו בתאריכים שונים, מאפשרת לעקוב אחרי השינויים הפיזיים שחלו באותו תא שטח לאורך זמן: תהליכי בנייה והרס, שינוי בשימושי קרקע, המשכיות וחידושים במערך הדרכים, ועוד. במילים אחרות, סדרות תצלומי-האוויר מהוות מקור היסטורי חשוב ביותר, שהאובייקטיביות שלו יוצאת דופן. מכיוון שהצילום האווירי של ארץ ישראל החל כבר בימי מלחמת העולם הראשונה, מאפשרות סדרות תצלומי-האוויר לעקוב אחר התפתחותם הפיזית של כפרים יהודים וערבים רבים, ושל כל ערי הארץ – מבאר שבע עד צפת – שהיו קיימות בימי מלחמת העולם הראשונה. תצלום אווירי מוקדם יכול גם לגלות שרידים קדומים שנעלמו במרוצת הזמן: למשל, תצלום אווירי של מרחביה משנת 1918 מראה בבירור את מיתארו של המבצר הצלבני La Fève שהיום מכוסה על ידי בתיו ודשאיו של הקיבוץ.
בעוד שבספר משנת 1991 הוצגו תצלומי אוויר משתי נקודות זמן, הרי שבגרסה האנגלית המורחבת והמעודכנת, The Changing Land between the Jordan and the Sea, שהופיע בשנת 1999, מופיעים תצלומי אוויר של אותו תא שטח בארבע נקודות זמן: 1917–1918; סביב 1948; סביב 1967; ובשנות ה-90.
מחקריו > פירוש נבואה מהמאה ה-7

דוגמה נוספת לשימוש במגוון שיטות מחקר הוא המאמר "הכיבוש הערבי והארץ הנושבת—עדותה של אפוקליפסה מן המאה השביעית".

כאן נעשה ניסיון לתאר את השפעת הכיבוש ערבי על החקלאות תוך הצלבת נבואה אפוקליפטית מן המאה השביעית עם דימותי לוויין (satellite images) וחקר אבקנים.
מחקריו > מחקר השוואתי בתחום ההיסטוריה העולמית של הגירוש

במאמרו "הגירוש כבעיה בהיסטוריה העולמית" שהתפרסם (באנגלית ובעברית) בשנת 1996,


בחן קדר את נושא הגירוש לאורך ההיסטוריה והגיע למסקנה שהגירוש השיטתי על פי צו שלטוני הוא תופעה שהתפתחה לראשונה בציוויליזציה האירופית. קיים דפוס חוזר ונשנה מן המאה ה-12 ואילך: השליט מחליט שקבוצה מסוימת מזיקה ומצווה להרחיק אותה אל מעבר לגבול, כשהטיעון הוא תמיד שאותה קבוצה מסוכנת לשלום הציבור, ונקבע הליך הגירוש, כשבדרך כלל מקציבים למועמדים לגירוש שלושה חודשים כדי לחסל את עניינם במקום. גירוש זה הוחל לעיתים קרובות על יהודים, אבל גם על קבוצות נוספות כגון פרוטסטנטים. בהמשך אומצה מדיניות הגירוש גם על ידי מדינות לא אירופיות, למשל, גירוש ההודים מאוגנדה על ידי אידי אמין.
מחקריו > המוטיב הצלבני בשיח הפוליטי הישראלי

במאמר שפורסם תחילה באיטלקית ובגרסה מורחבת בכתב העת אלפיים בשנת 2004,

ניסה קדר לעשות שימוש בהכשרתו כהיסטוריון של מסעי הצלב כדי להבין את השימוש במוטיב הצלבני בוויכוחים פוליטיים ישראליים. הוא הבחין בין שלוש גישות: התכחשות גמורה לאפשרות שניתן להשוות בין ממלכת הצלבנים למפעל הציוני; ניסיונות להפיק לקח אקטואלי מן הכישלון הצלבני; ושימוש במוטיב הצלבני כדי לנגח יריבים פוליטיים.
מחקריו > תגליות

קדר גילה מספר טקסטים לא ידועים מימי מסעי הצלב. בין אלה ניתן למנות סדרת ביוגרפיות של נזירים מתבודדים בממלכת ירושלים במאה ה-12, אותן פרסם במאמרו בשפה האנגלית "ג'רארד מנצרת: סופר נשכח בן המאה השתים עשרה במזרח הלטיני"

וכן סדרת סיפורים על קדושים מוסלמיים באזור שכם במאה ה-12, שהפקידם לפרסום על ידי תלמידתו דניאלה טלמון-הלר. הוא גם פענח תיאור מפורט של בית החולים ההוספיטלארי בירושלים, שנכתב כנראה סביב 1180 – התיאור פורסם במאמרו "A Twelfth-Century Description of the Jerusalem Hospital", שראה אור בשנת 1998.

כן פרסם מכתב לא ידוע של הפטריארך הלטיני האחרון של ירושלים, ובו קריאה לעזרה מן המערב האירופי עם התקרבות צבאות צלאח א-דין לירושלים בספטמבר 1187, ותיאור לטיני לא ידוע של צבאות צלאח א-דין בעת המצור על עכו סביב 1190.
מחקריו > היסטוריון בווארי ממציא עצמו מחדש

ספרו האחרון של קדר ראה אור בהוצאת מאגנס בשנת 2011.

הספר חושף שלקארל בוזל, מחשובי ההיסטוריונים הגרמנים בתקופה שלאחר מלחמת העולם השנייה, היו קשרים נרחבים עם המשטר הנאצי, עד כדי כך שאפילו בדצמבר 1944, כשאאכן כבר הייתה בידי הצבא האמריקני והצבא האדום התקדם לעבר בודפשט, הוא נשא נאום נלהב על החובה להילחם למען הרייך של היטלר. ואולם, מיד אחרי המלחמה הוא הציג עצמו כמי שהיה איש מחתרת שסיכן את חייו בפעילותו נגד המשטר הנאצי, והצליח להביא לכך שבית-הדין לדה-נאציפיקציה יאמץ את סיפורו זה. הספר מבוסס על מסמכים רשמיים ועל ארכיונו הפרטי של איש הממשל הצבאי האמריקני שהשתכנע מסיפורו של בוזל והנפיק לו תעודת יושר. איאן קרשו, ההיסטוריון הידוע של הנאציזם, הגדיר את הספר כ"עבודה בלשית מצוינת".
בעקבות פרסום הספר החליטה עיריית קאם (CHAM), עיר הולדתו של בוזל, לשנות את שם הכיכר שנקרא על שמו של בוזל, ולהכניס למחסן העירייה את הפסל שלו.
מחקריו > מחקריו העכשוויים

כעת (2023) כותב קדר ספר על ההיסטוריה התרבותית של ממלכת ירושלים הפרנקית. בין מחקריו העכשוויים: אור חדש על Bertrada מלכת צרפת (1092–1116); הפעלת שיטה לא-פולשנית לקביעת תחומה של המצודה הפרנקית ביבנה; תרומתם של נתונים על הסחר של אלכסנדריה לחקר המגמות הכלכליות בימי הביניים; ייבוש ביצות ואדי פאלִק (נחל פולג) כמפעל קולוניאלי בריטי; ניסיונות לוחמה ביולוגית ישראלית במלחמת העצמאות. כמו כן ערך את כרך 5 של ה-CAMBRIDGE HISTORY OF THE WORLD, שראה אור בהוצאת אוניברסיטת קיימברידג' בשנת 2015. קדר הוא ממובילי מיזם העדכון וההרחבה של אוסף התעודות והמכתבים של המדינות הצלבניות במזרח (Revised Regesta Regni Hierosolymitani Database), שראשיתו במפעלו של הביבליוגרף וחוקר מסעי הצלב ריינהולד ריריכט.
ספרי יובל לכבודו ולקריאה נוספת

In laudem hierosolymitani. Studies in Crusades and Medieval Culture in Honour of Benjamin Z. Kedar, ed. Iris Shagrir, Ronnie Ellenblum and Jonathan Riley-Smith. Ashgate: Aldershot, 2007. 468 pp.
סקירה על חייו ומחקריו מאת העורכים מצויה בספר היובל עמודים XII-IXX.
"דיוקנו של היסטוריון - ריאיון עם פרופסור ב"ז קדר" (מראיינות: פרופסור איריס שגריר ופרופסור איריס רחמימוב), זמנים גיליון 132 (סתיו 2015), עמ' 4–17.
ריאיון בכתב עת צרפתי:
"Une installation faite pour durer. Entretien avec Benjamin Kedar," L’Histoire No. 435 (mai 2017), pp. 34–42.
הערות שוליים

↑  ברכות לפרופ' בנימין זאב קדר על זכייתו בפרס מטעם האקדמיה הצרפתית במדעי הרוח, אתר האקדמיה הישראלית הלאומית למדעים, 12 במרץ 2024
↑  פרופ' בנימין זאב קדר זכה בפרס ישראל לחקר ההיסטוריה, באתר ערוץ 7, 24 בפברואר 2020
↑  בנימין זאב קדר, באתר פרס א.מ.ת
↑  [ https://www.geni.com/people/Dr-Benjamin-Kedar/6000000012858661726 באתר הגניאלוגי geni]
↑  האוניברסיטה בירושלים העניקה 445 תארים אקדמאיים, מעריב, 23 ביוני 1966
↑  חילוקי דעות בין הסטודנטים, מעריב, 5 בפברואר 1961
↑   קטעים מהספר "עם נורית", הרואה אור בימים אלה בהוצאת "כרמל", באתר הארץ, 11 באפריל 2019
 גילי איזיקוביץ, למרות האיום בתביעה, הספר "עם נורית" הוחזר לחנויות, באתר הארץ, 22 במאי 2019
↑  Medieval Academy of America, CORRESPONDING FELLOWS
↑  דוקטור לפילוסופיה לשם כבוד לבנימין זאב קדר, אוניברסיטת חיפה, 5 ביוני 2007
↑  Crusade and Mission: European Approaches toward the Muslims. Princeton University Press: Princeton, 1984 (paperback edition, 1988).
↑  Merchants in Crisis: Genoese and Venetian Men of Affairs and the Fourteenth-Century Depression. Yale University Press: New Haven and London, 1976. 260 pp
↑  Mercanti in crisi a Genova e Venezia nel '300. Jouvence: Rome, 1981
↑  populaire à Gênes au XIVe siècle," Moyen Age 73, 1967 "Noms de saints et mentalité
↑  "Toponymic Surnames as Evidence of Origin: Some Medieval Views" Viator 4 1973.
↑  ב"ז קדר ומחמד אלחג'וג', ‏כפריים מוסלמים בארץ ישראל הפרנקית: גודל משפחה ושמות פרטיים, פעמים 45, 1990
↑  "הכיבוש הערבי והארץ הנושבת—עדותה של אפוקליפסה מן המאה השביעית" (בתוך: הגבול הגרמני של האימפריה הרומית, ערכו מיכאל טוך ודורון מנדלס, ירושלים 1995)
↑  "Expulsion as an Issue of World History," Journal of World History 7 (1996), 165-80 [Hebrew translation in Alpayyim 11 (1996), 9-22].
↑  הגירוש כבעיה בהיסטוריה העולמית, אלפיים 13 (תשנז 1996) 22-9.
↑  המוטיב הצלבני בשיח הפוליטי הישראלי, אלפיים 26 (תשסד 2004), 40-9.
↑  "Gerard of Nazareth: A Neglected Twelfth-Century Writer in the Latin East," Dumbarton Oaks Papers 37 (1983)
↑  "A Twelfth-Century Description of the Jerusalem Hospital," in The Military Orders: Welfare and Warfare, ed. Helen Nicholson (Aldershot, 1998), pp. 3-26
↑  Benjamin Z. Kedar and Peter Herde, A Bavarian Historian Reinvents Himself: Karl Bosl and the Third Reich, Magnes Press, 2011.
↑  Revised Regesta Regni Hierosolymitani Database
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007263645405171  BIBSYS: 90606650  BNE: XX1118402  BnF: cb11988676b (data)  GND: 103434038  ICCU: CFIV033468  ISNI: 0000 0003 9841 9581  LCCN: n82221024  LNB: 000217066  NKC: jo2016898607  NLG: 72953  NTA: 06951349X  ORCID: 0000-0002-1205-866X  RERO: 02-A003446508  SELIBR: 193142  SUDOC: 02795546X  VcBA: 495/709  VIAF: 247096751   WorldCat (עם VIAF): 247096751 
צילום מ-2015
המועצה למדיניות פנים של ארצות הברית

| --- | --- |

[[File:.|220px]]
 ף
 מידע כללי
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 תחום שיפוט:  מדיניות הפנים של ארצות הברית
 משרד אחראי:  משרד הבית הלבן
 סוכנות אם:  משרד הרשות המבצעת של נשיא ארצות הברית
 תאריך הקמה:  16 באוגוסט 1993
 חוק:  צו נשיאותי 12859
 ממשלה:  הממשלה הפדרלית של ארצות הברית
 מנהל:  וינס היילי
 מטה מרכזי:  בניין משרד ההנהלה ע"ש אייזנהאואר
 עובדים:  25
  אתר האינטרנט הרשמי של המועצה למדיניות פנים של ארצות הברית
המועצה למדיניות פנים של ארצות הברית (באנגלית: United States Domestic Policy Council; בראשי תיבות: DPC) היא גוף ייעוצי בכיר בתוך הממשל הפדרלי. תפקידה העיקרי הוא לסייע לנשיא ארצות הברית בקביעת מדיניות פנים, כלומר מדיניות המשפיעה ישירות על חיי האזרחים בארצות הברית.  המועצה היא חלק ממשרד הבית הלבן, שבעצמו כפוף אל משרד הרשות המבצעת של נשיא ארצות הברית.
המועצה למדיניות פנים שונה מהמועצה הלאומית לכלכלה, המשמשת לבחינת מדיניות כלכלית עבור הנשיא. המועצה היא גם הגוף המבצע הראשי של הנשיא בעת תיאום צעדי מדיניות פנים בין זרועות הרשות המבצעת. בראש המועצה עומד עוזר הנשיא למדינות פנים המשמש גם  כמנהל המועצה למדיניות הפנים.
נכון ל-20 בינואר 2025 מנהל המועצה הנוכחי הוא וינס היילי.
היסטוריה

המועצה למדיניות פנים נוסדה ב-16 באוגוסט 1993 מכוח צו נשיאותי 12859, שנחתם בידי נשיא ארצות הברית ביל קלינטון. המנהלת הראשונה של המועצה למדיניות פנים הייתה קרול רסקו (אנ'), אשר מונתה לתפקיד על ידי קלינטון עצמו. המועצה מפקחת על פיתוח ויישום סדר היום של מדיניות הפנים של הנשיא ומבטיחה תיאום ותקשורת בין ראשי המשרדים והסוכנויות הפדרליות הרלוונטיות.
לפני הקמת המועצה הלאומית לכלכלה, סגל למדיניות כלכלית היה קיים מאז שנות ה-60 של המאה ה-20. הנשיא לינדון ג'ונסון מינה עוזר בכיר שתפקידו לפתח ולארגן מדיניות פנים, ובתוכה גם התייחסות וטיפול בכלכלת ארצות הברית. בשנת 1970 הנשיא ריצ'רד ניקסון הוציא צו נשיאותי שיצר את המשרד לפיתוח מדיניות. הנשיא קלינטון פיצל את תחומי האחריות של המועצה למדיניות פנים מהמועצה הלאומית לכלכלה.
המועצה מורכבת מפקידי ממשלה שונים, המייעצים לנשיא בנושאים ועניינים של מדיניות פנים. פקידים אלה כוללים את הנשיא וסגנו, מזכיר הבריאות ושירותי האנוש, התובע הכללי, מזכיר האוצר, מזכיר העבודה, מזכיר התחבורה, מזכיר המסחר, המזכיר לענייני חיילים משוחררים, מזכיר הפנים, מזכיר החקלאות, מזכיר החינוך, מנהל הסוכנות להגנת הסביבה, יו"ר מועצת היועצים הכלכליים של ארצות הברית, מנהל משרד הניהול והתקציב, ושורה של יועצים אחרים לנשיא ארצות הברית בענייני כלכלה ופנים.
תפקידים > תפקידים

תיאום מדיניות: המועצה אחראית על תיאום בין הסוכנויות הפדרליות השונות כדי להבטיח שהמדיניות הממשלתית תהיה עקבית ותומכת במטרות הנשיא.
פיתוח מדיניות: המועצה עובדת על פיתוח מדיניות חדשה בתחומים מגוונים כמו בריאות, חינוך, רווחה, אנרגיה, תשתיות ועוד.
ניתוח מדיניות: המועצה מבצעת ניתוח מעמיק של מדיניות קיימת והשפעתה, ומציעה המלצות לשיפור.
ייעוץ לנשיא: המועצה מספקת לנשיא ייעוץ אסטרטגי בנושאי מדיניות פנימית, ומסייעת לו לקבוע את סדר העדיפויות הלאומי.
קשר עם הקונגרס: המועצה מקיימת קשר הדוק עם הקונגרס כדי להבטיח שהמדיניות הממשלתית תזכה לתמיכה חקיקתית.