stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הוזום
היסטוריה

כמו רוב הערים לחוף הים הצפוני, הוזום הושפעה מגאות הסערה. בשנת 1362, גאות סערה הרת אסון, "גרוטה מנדרנקה" הציפה את העיר וחצבה את הנמל הפנימי. עד אז הוזום לא שכנה ישירות על החוף. אנשי העיר ניצלו את ההזדמנות ובנו שוק, מה שהוביל לשגשוג כלכלי.
בין 1372 ל-1398 גדלה אוכלוסיית הוזום במהירות, ונוסדו שני כפרים, אוסטר-הוזום (מזרח-הוזום) ו-וסטר-הוזום (מערב-הוזום).
השם הוזום מוזכר לראשונה בשנת 1409.  הוא מוצג בכרטא מרינה בצורה הפריזית "הוסם" (Husem).
הכנסייה הראשונה שלה נבנתה בשנת 1431. זכויות ויסבי (Laws of Wisbuy - זכויות שייטות ומסחר) הוענקו לה בשנת 1582, ובשנת 1603 היא קיבלה הרשאות עירוניות מאלכסנדר, דוכס שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג. היישוב סבל מהצפות ב-1634 וב-1717.
גאוגרפיה

הוזום שוכנת וקמת על הים הצפוני ליד מפרץ הוזום, 82 ק"מ מערבית לקיל, 139 ק"מ צפון מערב להמבורג ו-43 ק"מ מדרום לפלנסבורג.
תרבות

הוזום היא אתר נופש תיירותי והשער לאיים הפריזיים הצפוניים, ובה אירועים תרבותיים רבים.
תרבות > פסטיבל מוזיקת הפסנתר הנדירה (Raritäten der Klaviermusik)

פסטיבל בינלאומי זה של מוזיקת פסנתר נדירה, המתמחה במוזיקת פסנתר קלאסית לא ידועה, נוסד בשנת 1986 על ידי פיטר פרונדיאן (Froundjian) ומתקיים בטירה של העיר.
תרבות > מוזיאונים

בית תאודור שטורם (בכתובת Wasserreihe 31) היה ביתו של תאודור שטורם. הוא בית המשמש לתערוכה על הסופר ויצירותיו. מוזיאון הספנות של פריזיה הצפונית (Schifffahrtsmuseum Nordfriesland בכתובת Zingel 15) מציג ספינות מימי הביניים עד ימינו. הדגמים המוצגים נותנים רושם טוב על החיים בחוף ובים. בית החווה "אוסטנפלדר" (Ostenfelder Bauernhaus השוכן בכתובת Nordhusumer Str.13) הוא בית חווה ישן והמוזיאון הפתוח העתיק ביותר בגרמניה.
תרבות > אתרים

כנסיית מריאנה (Marienkirche) התמוטטה ב-1807, הוקמה מחדש ב-1833.
טירת הוזום (Schloss vor Husum), הוקמה ב-1582, מקום מגורים של הדוכסים של הולשטיין-גוטורפ.
בית העירייה הישן, 1601
בית העירייה החדש, 1988/1989
מועדון הקריקט של הוזום ממוקם במרכז אתר האמנות והקריקט של מיקלברג (Mikkelberg-Kunst-und-Cricket) אשר אירח בעבר משחקי קריקט בינלאומיים לנשים. המגרש ממוקם בהאטשטדט (Hattstedt) הסמוכה.
תרבות > ערים תאומות

להוזום ברית ערים תאומות עם:
| --- | --- |
 גנטופטה (Gentofte), דנמרק  היילבד הייליגנשטט (Heiligenstadt), גרמניה:  קידרמינסטר (Kidderminster), אנגליה  טז'ישיאנקה (שונלאנקה - Trzcianka), פולין
אנשים בולטים

פול ווירץ (1612–1676), קצין ודיפלומט גרמני בשירות גרמניה, שוודיה, דנמרק והולנד.
ניקולאוס ברונס (1665–1697), נגן עוגב בהוזום, 1689–1697, בעל השפעה על יוהאן סבסטיאן באך
יוהאן גיאורג פורשהאמר (1794–1865), מינרלוג וגאולוג
פיטר וילהלם פורצ'האמר (1801–1894), ארכאולוג קלאסי.
Georg Beseler (1809–1888), משפטן ופוליטיקאי פרוסי
פרידריך ליבקר (1811–1867), מחנך ופילולוג
תאודור שטורם (1817–1888), סופר בסגנון הריאליזם הגרמני.
שרלוט כריסטיאן פון קרוך (1827–1913), ציירת דנית שלמדה בדנמרק ובגרמניה.
אדולף ברוט (1855–1939), פסל
לודוויג ניסן (1855–1924), סוחר אבני חן ופילנתרופ בברוקלין. הקים את מוזיאון נורדזה
מרגרטה בהמה (1867–1939), סופרת גרמנייה
ארנסט גראף צו רוונטלו (Ernst Graf zu Reventlow, 1869–1943), קצין ימי, עיתונאי ופוליטיקאי נאצי
אוסקר פוגט (1870–1959), נוירואנטומיה, פסיכיאטר; הוא ניתח את מוחו של לנין בשנות ה-20
פאני צו רוונטלו (Fanny zu Reventlow, 1871–1918), ציירת וסופרת
קלאוס-פרנץ קלאוסן (נולד ב-1939), רופא, מורה באוניברסיטה, סופר, עורך, אמן וממציא
הנס הרץ (1943–2002), מוזיקאי ומשורר
יוהאן ואדפול (נולד ב-1963), פוליטיקאי של CDU
דורטה הנסן (נולד ב-1964), בלשן, עיתונאי וסופר.
יואכים פרידריך קואק (נולד ב-1966), אגיפטולוג וחתן פרס לייבניץ
איסגורד (יליד 1972), זמר
יאן וויין (נולד ב-1974), DJ ומפיק של מוזיקת ריקודים אלקטרונית
ינינה אוזה (Janina Uhse, נולדה ב-1989), שחקנית
אנשים בולטים > ספורטאים

יורגן פרייוואלד (1940–2014), שחקן כדורעף, השתתף באולימפיאדת מקסיקו סיטי 1968
הרוויג ארנדסן (נולד ב-1948), שחקן כדוריד, השתתף באולימפיאדת מינכן 1972
לארס הרטיג (נולד ב-1990), חתר, השתתף באולימפיאדת לונדון 2012
מתיאס הולסט (נולד ב-1982), שחקן כדורגל
מורטן ינסן (נולד ב-1987), שוער כדורגל
הערות שוליים

↑  "Festival web site". אורכב מ-המקור ב-2009-11-19. נבדק ב-2009-06-06.
↑  "Husumer Geschichte". Husum Tourismus. נבדק ב-2021-01-18.
↑  "Festival web site". אורכב מ-המקור ב-2009-11-19. נבדק ב-2009-06-06.
↑  "Ground profile: Mikkelberg-Kunst-und-Cricket Center". CricketArchive. נבדק ב-18 באוקטובר 2011. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Our Twinning Story". אורכב מ-המקור ב-2014-07-02. נבדק ב-2011-09-08.
↑  IMDb Database retrieved 12 November 2018
מוזיאון הספנות
שלוס וור הוזום (טירת הוזום)
שוק הוזום עם הכנסייה (מריינקירכה, Marienkirche) ו-Tine-Well
תאודור שטורם (1817–1888)
פאני צו רוונטלו
ינינה אוזה (Janina Uhse), 2012
החלום האפשרי

החלום האפשרי הוא אלבום האולפן השביעי של הזמרת-יוצרת הישראלית דנה אינטרנשיונל. האלבום יצא לאור ב-11 בנובמבר 2002, בהוצאת חברות התקליטים דנה מיוזיק ו-IMP רקורדס. מתוך האלבום יצאו שבעה סינגלים: "סיפור קצר", "תחלום", "תגיד לי, מי?", "מכת חום (איי לה דיר לה דה דה)", "החלום האפשרי", "בסוף יהיה טוב..." ו"עד היום". שיר הנושא של האלבום עורר עניין ציבורי מסוים, בשל העובדה שהולחן על ידי אריאל זילבר, ששנתיים קודם לכן התבטא בחריפות נגד הקהילה הגאה.
האלבום זכה להצלחה בישראל, כאשר נמכר בלמעלה מ-16,000 עותקים בסך הכול.
רקע

במהלך שנת 2002, פורסם כי דנה תוציא מיני-אלבום שיכלול שירים חדשים ועיבודים מיוחדים לשירים שכבר הוקלטו. לבסוף, הוחלט כי היא תוציא את האלבום. החלטה זו הובילה לכך שהאלבום לא זכה לתודעה ציבורית, ועל כן זכה להצלחה מינורית בהשוואה לאלבומים נוספים של אינטרנשיונל.
בתוכנית "פסקול העשור" אשר שודרה לכבוד סיום העשור הראשון של המאה ה-21, דיברה אינטרנשיונל על האלבום.
ביקורת

בדצמבר 2010 פורסם ריאיון של הזמרת ניקה שעסק בהמשך הקריירה שלה ובכמיהתה לבצע שירים מסוגות שאינן מאפיינות את להיטיה. במהלך הריאיון, העיר גיא ארליך: ”כשדנה אינטרנשיונל, האם הרוחנית, ניסתה לעבור לשירים שקטים יותר זה לא ממש הצליח לה. אלבומיה יותר ויותר (2001) והחלום האפשרי (2002) שכללו, בין השאר, שירים אקוסטיים כמו 'למה כתבת לי שיר', 'תחלום' וכמובן 'ואחרי הכל' – השונים לחלוטין מהלהיטים הגדולים והמקפיצים – לא נחלו הצלחה מסחרית גדולה, ובאלבומה האחרון הכל זה לטובה (2007) היא חזרה למקורות עם פופ טראשי מהוקצע כמו שיר הנושא ו-'Love Boy', שחרכו את הרדיו”.
רשימת רצועות

| החלום האפשרי> מס' | החלום האפשרי> שם | החלום האפשרי> כותב(ים) | החלום האפשרי> משך | החלום האפשרי>  | החלום האפשרי>  | החלום האפשרי>  | החלום האפשרי>  | החלום האפשרי>  | החלום האפשרי>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | עד היום  | אהוד מנור | 4:06 |  |  |  |  |  |  |
| 2. | תחלום  | מנור | 3:43 |  |  |  |  |  |  |
| 3. | תגיד לי, מי?  | גיל חובב | 3:29 |  |  |  |  |  |  |
| 4. | מכת חום (איי לה דיר לה דה דה)  | דנה אינטרנשיונל, חיים צינוביץ' | 2:59 |  |  |  |  |  |  |
| 5. | החלום האפשרי  | מנור | 3:20 |  |  |  |  |  |  |
| 6. | בסוף יהיה טוב...  | רגב דהן | 3:30 |  |  |  |  |  |  |
| 7. | רק לא היום  | אלי הירש | 3:38 |  |  |  |  |  |  |
| 8. | Gotta Move On  | אינטרנשיונל | 3:45 |  |  |  |  |  |  |
| 9. | Superman  | יהונתן גפן | 4:12 |  |  |  |  |  |  |
| 10. | סיפור קצר  | גפן | 3:51 |  |  |  |  |  |  |
| 11. | ניצחתי (גרסה אקוסטית)   | דני דותן | 3:07 |  |  |  |  |  |  |
| 12. | בסוף יהיה טוב... (רמיקס מאת ס.ט.א.ר.ן)   | דהן | 6:09 |  |  |  |  |  |  |
| 13. | תחלום (רמיקס מאת זיגו)   | מנור | 6:31 |  |  |  |  |  |  |
| משך כולל: | משך כולל: | משך כולל: | 50:20 |  |  |  |  |  |  |
"תגיד לי, מי?" מעוצב כ"תגיד לי מי?".
"בסוף יהיה טוב..." מעוצב כ"יהיה טוב" (רצועה 6).
"בסוף יהיה טוב..." מעוצב כ"בסוף יהיה טוב" (רצועה 12).
נתוני מכירות

| מקום | תואר | מכירות |
| --- | --- | --- |
| ישראל (IFPI) | זהב | 16,000 |
היסטוריית יציאות לאור

| אזור | תאריך יציאה | פורמט | חברת תקליטים | מקור |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| כלל העולם | 11 בנובמבר 2002 | הזרמת מוזיקה • הורדה דיגיטלית • קלטת שמע • תקליטור | דנה • IMP |  |
הדיוויזיה ה-20 (האימפריה הגרמנית)

| --- | --- |

סמל מפקדת דיוויזיה בצבא הקיסרי הגרמני
 פרטים
 מדינה:  הקיסרות הגרמנית הקיסרות הגרמנית
 שיוך:   צבא הקיסרות הגרמנית
 סוג:  דיוויזיה
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  11 באוקטובר 1866 – 1919 (כ־52 שנים)
 מלחמות:  מלחמת צרפת–פרוסיה מלחמת העולם הראשונה
 פיקוד
 מפקד נוכחי:  Julius von Bose 
 
הדיוויזיה ה-20 (בגרמנית: 20. Division) הייתה דיוויזיה של צבא הקיסרות הגרמנית. הדיוויזיה לחמה במלחמת צרפת–פרוסיה ובמלחמת העולם הראשונה, ופורקה עם סיומה.
היסטוריה

הדיוויזיה הוקמה ב-11 באוקטובר 1866, ובמלחמת צרפת–פרוסיה לחמה בקרבות מארס-לה-טור, אורליאן, לה מאן, ספישרה, המצור על מץ וקרב באון-לה-רולנד.
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה באוגוסט 1914 הייתה הדיוויזיה חלק מהקורפוס ה-10 בפיקוד אוטו פון אמיך, אשר היה חלק מהארמייה השנייה בפיקוד קרל פון בילוב. הדיוויזיה בקרב לייז' ובקרב סן-קנטן, ולאחר מכן בקרב המארן ובקרב על האן. באפריל 1915 הועברה הדיוויזיה לחזית המזרחית, שם לחמה כחלק מהארמייה ה-11 במהלך מתקפת גורליצה-טרנוב. בספטמבר אותה שנה הוחזרה הדיוויזיה לחזית המערבית, ולחמה כחלק מארמייה השלישית בקרב שמפאן השני. לאחר מתקפת ברוסילוב בשנת 1916 חזרה הדיוויזיה לחזית המזרחית, אך בנובמבר אותה שנה חזרה לחזית המערבית. באביב 1917 היא לחמה בקרב השני על האן, ובקיץ חזרה למזרח ולחמה בקרב ריגה. בספטמבר חזרה לחזית המערבית, והשתתפה בקרב פשנדל ובקרב קמברה. בשנת 1918 השתתפה הדיוויזיה במתקפת האביב, ובכלל זה בקרב השני על המארן, ולאחר מכן לחמה הדיוויזיה כנגד מתקפת מאה הימים של מדינות ההסכמה. לאחר המלחמה חזרה הדיוויזיה לגרמניה, ובמהלך 1919 פורקה הדיוויזיה.
מפקדים

יוליוס פון בוסה (30 באוקטובר 1866 – 17 ביולי 1870)
אלכסנדר פון קראץ-קושלאו (18 ביולי 1870 – 22 במאי 1871)
אלברכט, נסיך פרוסיה (23 במאי 1871 – 30 במאי 1871)
אמיל פון וינה (30 במאי 1871 – 30 ביוני 1871)
אלברכט, נסיך פרוסיה (1 ביולי 1871 – 7 באפריל 1873)
קרל פרידריך אלכסנדר פון דירינגסהופן (8 באפריל 1873 – 6 באוגוסט 1873)
אלברכט, נסיך פרוסיה (7 באוגוסט 1873 – 11 בדצמבר 1873)
ויליאם פון וויץ-רץ (12 בדצמבר 1873 – 11 במרץ 1881)
רודולף פון תילה (12 במרץ 1881 – 6 ביולי 1883)
היינריך פון אולשבסקי (7 ביולי 1883 – 3 בדצמבר 1886)
גוטליב פון היזלר (4 בדצמבר 1886 – 14 בינואר 1887)
אוטו פון פרנקנברג-ליטוויץ (15 בינואר 1887 – 21 במרץ 1890)
הוגו פון וינטרפלד (22 במרץ 1890 – 19 ביולי 1891)
גבהרד פון קרוזיק (20 ביולי 1891 – 16 ביוני 1893)
מקס פון בוק אונד פולאך (17 ביוני 1893 – 13 בדצמבר 1897)
הנס פון גוטברג (14 בדצמבר 1897 – 14 ביוני 1898)
אגון פון גייל (15 ביוני 1898 – 15 ביוני 1901)
וילהלם פון מולטקה (16 ביוני 1901 – 26 בינואר 1905)
וילהלם פון קאניץ (27 בינואר 1905 – 14 בפברואר 1907)
וילהלם פון אגלופשטיין (15 בפברואר 1907 – 26 בינואר 1910)
אריך פון גינדל (27 באוקטובר 1910 – 31 במרץ 1913)
אלווין שמונדט (1 באפריל 1913 – 23 בספטמבר 1914)
הורסט פון אוטינגר (24 בספטמבר 1914 – 30 באוגוסט 1915)
ארתור פון ליטוויץ (31 באוגוסט 1915 – 26 באפריל 1916)
רודריך פון שלר (27 באפריל 1916 – 30 בספטמבר 1916)
ריכרד וולמן (1 באוקטובר 1916 – 2 בדצמבר 1917)
אוטו פון טראוטמן (3 בדצמבר 1917 – 25 במרץ 1918)
וילהלם צוונגר (26 במרץ 1918 – 31 בינואר 1919)
ארנסט פון אוכטריץ אונד שטיינקירך (1 בפברואר 1919 – 8 בפברואר 1919)
וילהלם פון וינה (9 בפברואר 1919 – עד פירוקה
לקריאה נוספת

Ruhmeshalle unserer Alten Armee. Herausgegeben auf Grund amtlichen Materials des Reichsarchivs, Militär-Verlag, Berlin 1927, S. 66, 113–114.
הדיוויזיה ה-20 (ורמאכט)

| --- | --- |
סמל הדיוויזיה
סמל הדיוויזיה
 פרטים
 מדינה:  גרמניה הנאצית גרמניה הנאצית
 שיוך:   ורמאכט
 סוג:  דיוויזיית חיל רגלים
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  1 באוקטובר 1934 – 23 באפריל 1945 (10 שנים)
 מלחמות:  מלחמת העולם השנייה
 פיקוד
 מפקדים
הדיוויזיה ה-20 (בגרמנית: 20. Infanterie-Division) הייתה דיוויזיית חיל רגלים של הורמאכט במלחמת העולם השנייה. הדיוויזיה לחמה בפלישה לפולין, במערכה על צרפת, ובקרבות שונים בחזית המזרחית. לאחר מכן הוסבה לדיוויזיית הפאנצרגרנדיר ה-20, שלחמה בחזית המזרחית ובכלל זה בקרב על ברלין.
היסטוריה > הדיוויזיה הממונעת ה-20

הדיוויזיה הוקמה ב-1 באוקטובר 1934 בהמבורג, והועמדה תחת פיקוד מקסימיליאן שוואנדר, שהוחלף ב-12 באוקטובר 1937 על ידי מוריץ פון ויקטורין. בסתיו 1937 הוסבה הדיוויזיה לדיוויזיה ממונעת. במהלך המערכה בפולין לחמה הדיוויזיה כחלק מהקורפוס הממונע ה-19 במסגרת הארמייה הרביעית. במהלך המערכה על צרפת לחמה הדיוויזיה כחלק מהקורפוס הממונע ה-16 במסגרת הארמייה השישית, ולאחר מכן כחלק מהקורפוס הממונע ה-41 במסגרת הארמייה ה-12. במהלך מבצע ברברוסה לחמה הדיוויזיה כחלק מהקורפוס הממונע ה-39 במסגרת ארמיית הפאנצר השלישית, ואף השתתפה בכיבוש הגשר האחרון על נהר הדווינה ליד ויטבסק, ובספטמבר 1941 הועברה הדיוויזיה יחד עם הקורפוס הממונע ה-39 תחת פיקוד הארמייה ה-16. במהלך שנת 1942 לחמה הדיוויזיה בגזרה הצפונית כחלק מהארמיות ה-16 וה-18, וב-24 בנובמבר אותה שנה הועברה תחת פיקוד הקורפוס ה-59 כעתודת קבוצת ארמיות מרכז, ולאחר מכן במסגרת ארמיית הפאנצר השלישית.
היסטוריה > דיוויזיית הפאנצרגרנדיר ה-20

ב-23 ביולי 1943 שונה שמה של הדיוויזיה לדיוויזיית הפאנצרגרנדיר ה-20. הדיוויזיה לחמה בגזרה המרכזית, ובאוקטובר 1943 הועברה לגזרה הדרומית, שם לחמה בקרב דנייפר כחלק מארמיית הפאנצר הרביעית. לאחר מכן לחמה בקרבות באוקראינה ובפולין כחלק מארמיות הפאנצר הראשונה והרביעית לסירוגין, ובמהלך הקרב על ברלין לחמה כחלק מקורפוס הפאנצר אס אס ה-11 במסגרת הארמייה התשיעית.
מפקדים

| שם | כהונה | הערה |
| --- | --- | --- |
| מקסימיליאן שוואנדר | 1 באוקטובר 1934 - 12 באוקטובר 1937 | הדיוויזיה הממונעת ה-20 |
| מוריץ פון ויקטורין | 12 באוקטובר 1937 - 10 בנובמבר 1940 | הדיוויזיה הממונעת ה-20 |
| הנס צורן | 10 בנובמבר 1940 - 12 בינואר 1942 | הדיוויזיה הממונעת ה-20 |
| אריך יאשקה | 12 בינואר 1942 - 8 בינואר 1942 | הדיוויזיה הממונעת ה-20 |
| גאורג יאואר | 8 בינואר 1942 - 23 ביולי 1943 | הדיוויזיה הממונעת ה-20 |
| גאורג יאואר | 23 ביולי 1943 - 1 בספטמבר 1944 | דיוויזיית הפאנצרגרנדיר ה-20 |
| ולטר קיהן | ספטמבר 1944 | דיוויזיית הפאנצרגרנדיר ה-20 |
| גאורג יאואר | ספטמבר 1944 - 1 בינואר 1945 | דיוויזיית הפאנצרגרנדיר ה-20 |
| גאורג שולצה | 1 בינואר 1945 - 23 באפריל 1945 | דיוויזיית הפאנצרגרנדיר ה-20 |
הגדת מוקטה

דיינו מתוך הגדת מוקטה
הגדת מוקטה (באנגלית: Mocatta Haggadah) היא הגדה של פסח מאוירת שנכתבה בסוף המאה ה-13 או בתחילת המאה ה-14 בקטלוניה שבספרד. כתב היד נמצא ביוניברסיטי קולג' לונדון ומספרו שם MS Mocatta 1.
כתב היד מעוטר להפליא בדיו, גואש, כסף וזהב על קלף. כתב היד מכיל בין השאר את שיר השירים, מגילת רות וקהלת.
כללי

ההגדה הייתה שייכת למשפחה של פרדריק דוד מוקטה (אנ') ונשתמרה באוסף שלו, יחד עם מחזור מוקטה מהמאה ה-16. בשנת 1905 מירב האוסף שלו הופקד בספריית יוניברסיטי קולג' לונדון.
הדעות חלוקות בנוגע לתארוך שנת יצירת ההגדה, כאשר העיטורים בהגדה מורכבים מסגנונות שונים של כתבי יד עבריים מהמאה ה-13 עד תחילת המאה ה-14. זה כנראה בגלל שימוש במספר תבניות עיטור, ממקורות שונים.
חוסר האחידות בעיצוב של ההגדה מעידה על כך שההגדה הוכנה בפרקי זמן שונים. הדמויות הגרוטסקיות הרבות שנמצאות בהגדה מצביעות על סגנון ממקור צרפתי, בעוד שהעיטורים המיקרוגרפיים צבועים בצבעים שמשתמשים בהם לצביעת השוליים החיצוניים של כתבי יד מקראיים שמקורם מממלכת אראגון ודרום צרפת או לנגדוק.
המיקרוגרפיה בהגדה מיוחסת לסופר בשם יעקב, שגם אייר אותה. יעקב עבד במאה ה-14 בברצלונה וככל הנראה כתב גם את הגדת ריילנדס ומחזור קטלוניה.
במספר דפים איחוד של המיקורגרפיה יוצר מנורה, מוטיב שמשתמשים בו בעיקר בתנ"כים קטלונים מהמאה ה-14. ההשפעה הקטלונית נראית גם בציור של המצה (עמוד 43), שאופייני להגדות קטלוניה מהמאה ה-14.
גלריה

איור המצה שאופייני להגדות קטלוניה
הערות שוליים

1 2  הגדות ברצלונה - הפאר היהודי בגותיקה הקטלאנית
1 2 3 4  Jewish service book of the 13th or 14th century, Spain
↑  Hebrew and Jewish Collections
| הגדות של פסח |
| --- | --- | --- |
| המאה ה-9 | סדר רב עמרם גאון |  |
| המאה ה-10 | סידור רב סעדיה גאון |  |
| המאה ה-11 | הגדה של פסח מגניזת קהיר |  |
| המאה ה-14 | הגדת הזהב (קטלוניה) • הגדת שאלתיאל (קטלוניה) • הגדת ריילנדס (קטלוניה) • הגדת ראשי הציפורים (גרמניה) • הגדת פובלט (קטלוניה) • הגדת סרייבו (קטלוניה) • הגדת וולף (צרפת) • הגדת קאופמן (קטלוניה) • הגדת האחות (קטלוניה) • הגדת ברצלונה (קטלוניה) • הגדה היספנית-מורסקית • הגדת פראטו (קטלוניה) • הגדת ששון (קטלוניה או דרום צרפת) • הגדת מודנה־בולוניה (קטלוניה) • הגדת גרציאנו (קטלוניה) • הגדת מוקטה (קטלוניה) • הגדת קיימברידג' (קטלוניה) • הגדת לומברד |  |
| המאה ה-15 | הגדת רוטשילד (צפון איטליה) • הגדת נירנברג הראשונה (גרמניה) • הגדת נירנברג השנייה (גרמניה) • הגדת וושינגטון (גרמניה) • הגדת דרמשטאדט • הגדת ארנה מיכאל (גרמניה) • סידור הרבי מרוז'ין (מזרח אירופה) • הגדת פארמה • הגדת יהודה (גרמניה) • סידור גאליקו (איטליה) • הגדת וואדי אל חגארה (וואדי אל חגארה) • הגדת לונדון של יואל בן שמעון • הגדת סינסינטי הראשונה • הגדת חילק ובילק • הגדת טגרנזי (גרמניה או אוסטריה) • הגדת ריילנדס האשכנזית |  |
| המאה ה-16 | הגדת פראג (פראג) • הגדת מנטובה (איטליה) • הגדת פריסול • הגדת מחזור רומא (בולוניה) |  |
| המאה ה-17 | הגדת ונציה (איטליה) • הגדת אמסטרדם (הולנד) |  |
| המאה ה-18 | הגדת המבורג • הגדת סינסינטי השנייה • הגדת לייפניק |  |
| המאה ה-19 | הגדת ניו יורק |  |
| המאה ה-20 | הגדת שיק (פולין) • הגדת פרחי (מצרים) • הגדת מקסוול האוס (ארצות הברית) • הגדת הרבי מחב"ד • הגדת הגדוד השלישי של הפלמ"ח (ישראל) |  |
| הגדות שונות | הגדה קיבוצית לפסח • הגדות קטלוניה |  |
החזית הדרום-מערבית

ערך זה עוסק בחזית צבאית של ברית המועצות במלחמת העולם השנייה. אם התכוונתם לחזית של האימפריה הרוסית במלחמת העולם הראשונה, ראו .
|  פרטים |
| --- | --- |
 מדינה:  ברית המועצות
 שיוך:  הצבא האדום
 סוג:  קבוצת ארמיות
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  22 ביוני 1941 – 20 באוקטובר 1943 (שנתיים)
 מלחמות:  החזית המזרחית במלחמת העולם השנייה
 פיקוד
 מפקדים
 
החזית הדרום-מערבית היה שמה של קבוצת ארמיות של הצבא האדום בתקופת מלחמת העולם השנייה, שהשתתפה בשורת מערכות צבאיות בחזית המזרחית בשנים 1941–1943 ומילאה תפקיד מרכזי במהלך מתקפת הנגד הסובייטית באזור סטלינגרד (מבצע אורנוס).
היסטוריה > הקמת החזית בפעם הראשונה

החזית הוקמה לראשונה ב-22 ביוני 1941, מיד לאחר פלישת הצבא הנאצי לשטח ברית המועצות (מבצע ברברוסה) מכוחות שהשתייכו למחוז הצבאי המיוחד של קייב.
עם פתיחת המלחמה נגד גרמניה הנאצית כללה החזית 4 ארמיות בדרג האופרטיבי הראשון ועוד 2 ארמיות בעתודה. היא נדרשה להגן על חזית ברוחב כ-900 ק"מ בצפון-מערב אוקראינה. בשלבים הראשונים של הפלישה הגרמנית הצליחו כוחות החזית, שכללו כוחות שריון חזקים, להאט את התקדמות קבוצת ארמיות דרום הגרמנית, ואף לערוך מספר התקפות נגד על האגף הדרומי של הכוח הגרמני, אך ספגו אבדות כבדות מאוד. בקרב אומן ולאחר מכן בקרב קייב (אוגוסט-ספטמבר 1941) הצליחו הגרמנים לכתר ולהשמיד את מרבית היחידות שהשתייכו לחזית.
היסטוריה > הקמת החזית בפעם השנייה

החזית הוקמה מחדש תוך זמן קצר מיחידות שהצליחו להחלץ מהכיתור הגרמני בצירוף כוחות עתודה. תחת פיקוד מרשל סמיון טימושנקו השתתפו כוחות החזית במתקפת הנגד הסובייטית בחורף 1941/1942. במאי 1942 השתתפה החזית במתקפה סובייטית כושלת באזור חרקוב, וחלק גדול מכוחותיה כותר והושמד על ידי הגרמנים במסגרת קרב חרקוב השני. החזית, שנחלשה מאוד עקב האבדות שספגה במהלך הקרב, לא הצליחה לבלום את מתקפת הקיץ הגרמנית בדרום רוסיה, שנפתחה בסוף יוני 1942. ב-12 ביולי נאלץ הפיקוד הסובייטי העליון לפרק את החזית בעקבות תבוסה במבצע וורונז'-וורושילובגרד, ולספח את שרידי כוחותיה לחזית סטלינגרד החדשה.
היסטוריה > הקמת החזית בפעם השלישית

ב-22 באוקטובר הוקמה החזית הדרום-מערבית מחדש מכוחות עתודה, ונועד לה תפקיד מרכזי במסגרת מתקפת הנגד הסובייטית המתוכננת באזור סטלינגרד (מבצע "אורנוס"). ערב פתיחת מתקפת הנגד כללה החזית, שמפקדה היה גנרל ניקולאי ואטוטין 3 ארמיות (הארמייה ה-21, ארמיית הטנקים החמישית וארמיית המשמר הראשונה) בסיוע 2 ארמיות אוויריות. תחת פיקודה היו 18 דיוויזיות חי"ר, 3 קורפוסים משוריינים, קורפוס ממוכן ו-2 קורפוסי פרשים. ב-19 בנובמבר תקפו כוחות החזית את עמדות הארמייה הרומנית השלישית מצפון מערב לסטלינגרד, ותוך מספר ימים הצליחו להביס אותה לחלוטין ולכתר את הכוחות הגרמניים באזור סטלינגרד, לאחר שחברו לכוחות חזית סטלינגרד באזור העיר קאלאץ על נהר הדון.
במחצית השנייה של דצמבר 1942 פתחה החזית הדרום-מערבית במתקפה על האגף הצפוני של קבוצת ארמיות דון. במסגרת מבצע סטורן קטן הביסו כוחות החזית תוך זמן קצר את הכוחות העיקריים של קבוצת הארמיות, חדרו עמוק לעורפה ואילצו את המפקד הגרמני, אריך פון מאנשטיין, לוותר על ניסיונו לחלץ את הכוחות הגרמניים המכותרים בכיס סטלינגרד, ולהתרכז בהגנה על פיתחת רוסטוב.
באוגוסט 1943 השתתפו כוחות החזית הדרום-מערבית, תחת פיקוד גנרל רודיון מלינובסקי במתקפה סובייטית גדולה באזור חרקוב (מבצע רומיאנצב), ששחררה את העיר מידי הגרמנים. במהלך החודשיים הבאים השתתפה החזית בשחרור אגן דונבאס ובהתקדמות הצבא האדום מערבה לנהר הדנייפר וחצייתו במהלך קרב דנייפר. ב-20 באוקטובר 1943 שונה שמה של החזית לחזית האוקראינית השלישית, ובכך הסתיים תפקידה במלחמת העולם השנייה.
מפקדים

קולונל-גנרל מיכאיל קירפונוס (יוני-ספטמבר 1941. נהרג במהלך כיתור כוחותיו באזור קייב)
מרשל סמיון טימושנקו (ספטמבר-דצמבר 1941 : אפריל-יולי 1942)
לוטננט-גנרל פיודור קוסטנקו (דצמבר 1941- אפריל 1942)
לוטננט-גנרל ניקולאי ואטוטין (אוקטובר 1942-מרץ 1943)
קולונל-גנרל רודיון מלינובסקי (מרץ-אוקטובר 1943)
המפלגה הדמוקרטית הסרבית (בוסניה והרצגובינה)

| --- | --- |
 מדינה:  בוסניה והרצגובינה 
 מייסד:  רדובאן קאראג'יץ' 
 תקופת הפעילות:  1992–הווה (כ־32 שנים) 
 אידאולוגיות:  שמרנות לאומית 
 מטה:  באניה לוקה 
 מיקום במפה הפוליטית:  ימין
 www.sdsrs.com
 
המפלגה הדמוקרטית הסרבית (בסרבית: Srpska Demokratska Stranka) בקיצור SDS, היא מפלגה סרבית בבוסניה והרצגובינה.
המפלגה הונהגה על ידי דרגאן צ'וביץ' שהיה נשיא המדינה והודח בעקבות פרשת שחיתות כלכלית.
בבחירות האחרונות לבתי הנבחרים שהתקיימו ב-5 באוקטובר 2002 המפלגה זכתה ב 14.0% שהם 5 מושבים מתוך 42 המושבים.
בנוסף המפלגה זכתה בשני מושבים מתוך 83 המושבים באספת הנבחרים של רפובליקה סרפסקה.
הטינה 1.5

| --- | --- |

 מדינה:  ארצות הברית 
 הקרנת בכורה:  2006
 שפת הסרט:  אנגלית יפנית
 דף הסרט ב־IMDb
 
הטינה 1.5 (בתרגום מאנגלית: The Grudge 1.5) הוא סרט מונפש קצר המגולל את סיפורו של איסון (בדיבובו של אדיסון צ'אן, שגילם את הדמות גם בסרט "הטינה 2"), עיתונאי סיני מהונג קונג שעבר לטוקיו וחוקר את הרציחות בבית משפחת סא'אקי. הסיפור של איסון מתרחש במקביל למאורעות הסרט הראשון, ומשמש כהכנה לדמותו בסרט השני. מלבד אדיסון צ'אן, השחקן טד ריימי חוזר לדבב את דמותו של אלכס, מנהל המרכז הטיפולי שבו יוקו וקרן עבדו בסרט הראשון והשחקן זן קאצ'יהרה שמדבב את דמותו של מישימה, חברו של איסון המומחה בפולקלור היפני שאיסון ואוברי נעזרים בו בסרט השני.
הסרט נוצר כולו באמצעות תוכנת הנפשה וחלקים ממנו שמופיעים גם בסרט "הטינה" מוצגים בלייב אקשן (לדוגמה, הקטע שבו הבלש נאקאגאווה מתשאל את אלכס).
השחקנית שרה מישל גלר, שגילמה את קרן בסרטים, לא דיבבה את דמותה המונפשת. הסרט זמין לצפייה בחלקים באתר יוטיוב.
עלילה

איסון הוא עיתונאי צעיר שעבר מהונג קונג ליפן וחוקר את רצח משפחת סא'אקי בביתם. בעת ארוחת הערב באחד הלילות, הוא מדבר עם אמו בטלפון ומקבל שיחה מהבלש נאקאגאווה, המספר לו שרצח נוסף התרחש באותו הבית. איסון מגיע לבית משפחת סא'אקי, אך הבלש נאקאגאווה אינו שם ואיסון מסולק מהזירה על ידי אחד השוטרים. בזמן הזה, רוחותיהם של קיאקו וטושיו צופות בהם מתוך הבית.
בהמשך, איסון נפגש עם הבלש נאקאגאווה המספר לו מה התרחש בבית: משפחת ויליאמס האמריקאית נרצחה בנסיבות מסתוריות. הבלש נאקאגאווה עוזב את איסון כדי לחקור את הניצולה היחידה (קרן דייוויס) ומעביר לאיסון את תיקי החקירה. בביתו, איסון מביט בתיקים ומגלה שהתמונות מתוך זירת הרצח נקרעו לחתיכות (בידי רוחה של קיאקו, ללא ידיעתו). איסון מחבר בחזרה את חתיכות התמונות ונפגש עם חברו מישימה, חוקר בעל ידע רחב בפולקלור היפני והעל-טבעי. מישימה מרגיש שמשהו "לא בסדר" עם התמונות ומזהיר את איסון שכוח זדוני וחזק קשור אליהן.
איסון חוזר אל משרדו של הבלש נאקאגאווה, אך לא מוצא אותו שם ובמקום זאת מוצא את קלטת האבטחה ממשרדה של סוזן ויליאמס (אחותו של מת'יו ויליאמס, שגם היא נרצחה בידי הקללה). הבלש נאקאגאווה מתקשר לאיסון ואומר לו שהערב "הסיפור נגמר". איסון ממהר לבית משפחת סא'אקי ומוצא את המקום עולה בלהבות. הוא פורץ לבית וקורא לבלש נאקאגאווה, אך מוצא רק אישה (קרן דייוויס) וגופת גבר חרוכה לצידה (דאג, בן זוגה של קרן). איסון מצליח לחלץ את האישה מהלהבות ורגע לפני שהוא מאבד את הכרתו, הוא מבחין בילד קטן (טושיו סא'אקי) בחלון העליון בבית ומפציר בכוחות הביטחון להצילו.
המשכיות

מתברר לצופים שאיסון היה בקשר רציף עם הבלש נאקאגאווה בזמן אירועי הסרט הראשון וקיבל ממנו חומרי חקירה שקשורים לרציחות בבית משפחת סא'אקי.
איסון מתברר כאחד שהציל את קרן מהשרפה בבית משפחת סא'אקי בסוף הסרט הראשון.
מתברר ששמו של חברו של איסון, המומחה בפולקלור היפני שמופיע בסרט הזה ובסרט "הטינה 2" הוא מישימה.
בעקבות ההפצרות של איסון, כוחות ההצלה נכנסים לבית משפחת סא'אקי הבוער כדי לחלץ את אותו הילד (רוחו של טושיו סא'אקי). במשחק "הבריחה מבית משפחת סא'אקי", השחקן מגלם את כוחות ההצלה שמחפשים אחר הילד. המשחק היה זמין בעבר באתר שהוקדש לסרט "הטינה 2", אך כיום לא זמין יותר.
מדבבים

אדיסון צ'אן – איסון.
טד ריימי – אלכס.
זן קאצ'יהרה – מישימה.
לא ידוע – קרן דייוויס.
לא ידוע – הבלש נאקאגאווה.
הערות שוליים

↑  The Grudge 1.5, Ju-On Wiki (באנגלית)
↑  Grudge 1.5 - Issue 1, Part 1, נבדק ב-2021-12-03
היינריך, דוכס מקלנבורג-שוורין

היינריך, דוכס מקלנבורג-שוורין (בגרמנית: Heinrich, von Mecklenburg-Schwerin; ‏19 באפריל 1876 - 3 ביולי 1934), היה בעלה של וילהלמינה, מלכת הולנד.