stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
עמוס מנור
ביוגרפיה

מנור נולד בשם ארתור מנדלוביץ' למשפחה אמידה בעיירה סיגט שבטרנסילבניה, שבאימפריה האוסטרו-הונגרית (כיום חלק מרומניה). בצעירותו היה חבר בתנועת הנוער הציונית "אביבה - באריסיה" וממיסדיה. הוא למד הנדסה במילוז, צרפת. עם פרוץ מלחמת העולם השנייה הועברה טרנסילבניה להונגריה והוא גויס לצבא הונגריה. כשאר היהודים שגויסו, הוא שירת ללא מדים ועסק בעבודות כפייה. בשנת 1944 נשלח עם הוריו, שני אחיו ואחותו בטרנספורט הראשון שנשלח מבודפשט למחנה ההשמדה אושוויץ. הוא הצליח לשרוד שם ונשלח בהמשך למחנה מאוטהאוזן שבאוסטריה. חלק ממשפחתו נספה באושוויץ.
עם תום המלחמה פנה למוסד לעליה ב' כדי לעלות לארץ ישראל, ושם הוחלט לגייס אותו לשורותיו. מנור היה פעיל המוסד לעלייה ב' בבוקרשט במשך שלוש שנים והיה אחראי על ארגון הפלגתן של מספר ספינות מעפילים ארצה. בשנת 1949 נסגרו משרדי המוסד. מנור ואשתו הגישו בקשת הגירה לישראל, אך שלטונות רומניה סירבו לאפשר את יציאתם על רקע פעילותו במוסד. הצירות הישראלית הנפיקה לזוג דרכונים צ'כיים מזויפים וסייעה להם לצאת מרומניה. זמן קצר לאחר הגעתו לארץ הוא גויס לשב"כ בשם בדוי - ולטר רפפורט, כדי להסתיר זיקה כלשהי בינו ובין בני משפחתו שנותרו ברומניה. ב-2 בינואר 1950 עברת את שמו לעמוס מנור.
מונה לראש המחלקה לריגול נגדי, וביולי 1952 מונה לסגן ראש השב"כ. באוקטובר 1953 מונה לתפקיד ראש השב"כ ושירת בתפקיד זה עד סוף שנת 1963. מנור לקח חלק במבצע ברן, בשנת 1954, במהלכו נחטף בחו"ל סרן אלכסנדר ישראל, מהנדס בחיל הים לשעבר, על ידי יחידת המבצעים של המוסד והשב"כ, לאחר שנודע בישראל כי פנה לשגרירות של מצרים במערב אירופה בהצעה למסור למצרים מידע צבאי. ישראל הוכנס לארגז שהועלה על מטוס שנשלח מישראל להביאו ארצה, אך במהלך הטיסה מת. גורמי המוות היו מינון יתר של חומר הרדמה שהזריק לו כנראה רופא היחידה, יונה אליאן, בשילוב עם הטמפרטורה הנמוכה ששררה במטוס. בין הישגיו בעת שפיקד על השב"כ היו השגת הנאום הסודי של ניקיטה חרושצ'וב וחיזוק הקשרים המודיעיניים עם ארצות הברית. מנור קשר קשרים אישיים חמים עם הממונה על הנושא הישראלי בסוכנות הביון המרכזית ג'יימס אנגלטון.
ב-1957 נחשף לוי לוי, עובד השב"כ מאז תחילת שנות ה-50, כמרגל למען פולין. מנור טיפל אישית בהשגת ראיות להרשעתו, ולוי נדון לעשר שנות מאסר ושוחרר ב-1966.
בראשית שנות ה-60 קיבל ראש הממשלה דוד בן-גוריון את עמדת מנור, והחליט לחדול מריגול פוליטי. "מטה 1" בשב"כ, שעסק בכך, פורק וחלק מהחומר הארכיוני שנאגר בו הועלה באש.
לאחר פרישתו מהשב"כ, פנה מנור לעסקים. בשנים 1964-1975 היה נציגו בישראל של הבנקאי השווייצרי טיבור רוזנבאום וכיהן כחבר בדירקטוריונים שונים. לאחר מכן ייצג במשך 8 שנים את בנק פירסט פנסילבניה ששלט בבנק הבינלאומי. ב-1981 מונה ליו"ר מועצת המנהלים של הבנק ושל חברת האם שלו פ.י.ב.י. אחזקות. במשך 5 שנים עמד בראש החברה לישראל. בנוסף היה שותף בחברת "אטלס" שעסקה בניהול בתי מלון. מנור שימש גם כיושב ראש החברה הממשלתית למדליות ולמטבעות. מנור היה מקורב לראש השב"כ כרמי גילון ואף ייעץ לו בעת תפקידו של האחרון כראש השירות.
על תרומתו של מנור לביצור ביטחון המדינה הוענק לו פרס הרצל לשנת תשמ"ב.
עמוס מנור נפטר ב-5 באוגוסט 2007 ונטמן בבית העלמין קריית שאול. הוא הותיר אחריו את רעייתו ציפורה ובנו.
ראו גם

הנאום הסודי
לקריאה נוספת

יאיר שפיגל, ימי עמוס: ראש השב"כ השלישי - עמוס מנור המבצעים והפרשיות (1963-1953), הוצאת משרד הביטחון, שירות הביטחון ומודן, 2017
יוסי מלמן ודן רביב, מרגלים לא מושלמים, תל אביב: מעריב, 1990
הערות שוליים

↑  יוסי מלמן ודן רביב, "מלחמות הצללים: המוסד וקהילת המודיעין", הוצאת ידיעות ספרים, 2012, עמוד 55.
↑  יוסי מלמן ודן רביב, "מלחמות הצללים: המוסד וקהילת המודיעין", הוצאת ידיעות ספרים, 2012, עמודים 46-50.
↑  יוסי מלמן, יש איזשהו נאום של חרושצ'וב מהוועידה, באתר הארץ, 7 במרץ 2006
↑  יוסי מלמן ודן רביב, "מלחמות הצללים: המוסד וקהילת המודיעין", הוצאת ידיעות ספרים, 2012, עמודים 79-82.
↑  יוסי מלמן ודן רביב, "מלחמות הצללים: המוסד וקהילת המודיעין", הוצאת ידיעות ספרים, 2012, עמודים 72-76.
↑  איתן הבר, איש הפרטים הקטנים, "ידיעות אחרונות", 3 בספטמבר 2007.
↑   יוסי מלמן, מתברר שהשב"כ ריגל אחרי הכנענים, באתר הארץ, 11 במרץ 2021
↑  יוסי מלמן, מת עמוס מנור, ראש השב"כ בשנות ה-50, באתר הארץ, 5 באוגוסט 2007
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007390033505171  ISNI: 0000 0004 9910 5274  LCCN: no2018037736  VIAF: 6008150943158726760000   WorldCat (עם VIAF): 6008150943158726760000
פארק צ'ארלס קלור

| --- | --- |

 מידע כללי
 על שם:  צ'ארלס קלור 
 תאריך הקמה:  1974 
 נתונים ומידות
 שטח:  120 דונם
 מיקום
 מדינה:  ישראל ישראל
 מיקום:   תל אביב-יפו
 קואורדינטות:  32°03′55″N 34°45′40″E﻿ / ﻿32.06527778°N 34.76111111°E﻿ / 32.06527778; 34.76111111
  מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת תל אביב מוגדלת) פארק צ'ארלס קלור(למפת תל אביב רגילה) פארק צ'ארלס קלור(למפת גוש דן רגילה) פארק צ'ארלס קלור(למפת גוש דן מוגדלת) פארק צ'ארלס קלור  he פארק צ'ארלס קלורhe פארק צ'ארלס קלורמפת  מרכז __ תל אביב (in English: Tel Aviv) [‌גוש דן וסביבותיו‌]ממזרח: __ בני ברק (in English: Bnei Brak), __ רמת גן (in English: Ramat Gan), __ גבעתיים (in English: Givatayim) ממערב: הים התיכון (in English: PAM) tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
פארק צ'ארלס קלור
הפסל "אשה נגד הרוח" של אילנה גור בפארק
פארק צ'ארלס קלור הוא פארק בדרום-מערב תל אביב הממוקם ברצועת חוף תל אביב-יפו על שטח של כ-120 דונם שיובש מהים. אורכו כקילומטר וחצי, ורוחבו בין חמישים למאה וחמישים מטרים. הפארק ניטע בתחילת שנות ה-70, שופץ בשלהי העשור הראשון של המאה ה-21 ומשתלב בטיילת של חופי תל אביב. הפארק נקרא על שמו של הנדבן צ'ארלס קלור.
ב-2019 הוקם בפארק ה"יורו-וילג'", כפר האירוויזיון שהיה פתוח לקהל בתקופת אירוויזיון 2019 שנערך בתל אביב, באותה השנה התקיימו בפארק אירועי הגאווה לאחר מצעד הגאווה השנתי בתל אביב.
ראו גם

חוף תל אביב
לקריאה נוספת

יוסף בן ערב, גנים ונוף בישראל, הוצאת הקיבוץ המאוחד, תשמ"א 1981.
עופר רגב, טיול קטן בעיר גדולה, משרד הביטחון - ההוצאה לאור.
יעקב שביט, גדעון ביגר, ההיסטוריה של תל אביב: עיר מטרופולין 1974-1993, הוצאת רמות אוניברסיטת תל אביב.
אריאל חוברת מספר 48–49: תל אביב ואתריה (מרץ 1987).
אורי דביר, נקודת חן - תל אביב, הוצאת מודן.
שרון רוטברד, עיר לבנה, עיר שחורה, הוצאת בבל. (2005)
הערות שוליים

↑  סתיו זיו, אירוויזיון 2019 - כל מה שצריך לדעת עד כה, באתר כאן תאגיד השידור הישראלי, ‏01 בנובמבר 2018
↑  פארק מנשיה ייקרא על־שם צ'רלס קלור, דבר, 11 במאי 1971
↑  תמונת המתקן מופיעה במאמר להלן:  מוזיאון אשדוד, Drive-in: צילום ישראלי בשנות ה-80, באתר הארץ, 15 בינואר 2015
↑  מרכז קהילתי חדש לספורט ימי, באתר עיריית תל-אביב-יפו, ‏פורסם: 22.1.24 עודכן: 30.1.24
↑  כתבי ynet, פיגוע רודף פיגוע: תייר נרצח ו-7 נפצעו בטיילת בת"א, באתר ynet, 8 באפריל 2023
פסל מאת האמנית נירית לבב פקר שהוצג בכפר האירוויזיון בצ'ארלס קלור בתל אביב לרגל אירוויזיון 2019. הפסל עשוי מחלקי צעצועים ממוחזרים שנאספו מגני ילדים בתל אביב (מוצב כיום במוזיאון הילדים הישראלי)
עצם הכברה

| --- | --- |

 
 תמונה תלת־ממדית של עצם הכברה. אפשר להקיש על התמונה ולסובב עם מקש שמאלי בעכבר לכל הכיוונים, כדי לראות את המבנה המדויק
 שיוך:  גולגולת, chondrocranium 
 תיאור ב:  האנטומיה של גריי (מהדורה 20) (153) 
 מזהים
 לטינית (TA98):  os ethmoidale 
 טרמינולוגיה אנטומיקה:  A02.1.07.001 
 TA2 (2019):  721 
 FMA:  52740 
 קוד MeSH:  A02.835.232.781.292 
 מזהה MeSH:  D005004 
 מערכת השפה הרפואית המאוחדת:  C0015027 
 
חתך חיצי בגולגולת, עצם הכברה צבועה לבן
עצם הַכְּבָרָה (Ethmoid bone ,TA: Os ethmoidale) היא עצם אי-זוגית, אחת מעצמות הגולגולת. משמעות המילה כברה הוא נפה (כלי מחורר), שזהו התרגום של המקור הלטיני של השם (Ethmoid). העצם נמצאת בחלק העליון של חלל האף, בין שתי ארובות העיניים ומפרידה בין חלל האף למוח. חשיבותה נובעת בעיקר מלוח הכברה (cribriform plate), אזור מחורר בעצם אשר דרכו עוברים מהמוח סעיפים של עצב הריח ומגיעים לחלל האף. עצם הכברה היא עצם ספוגית העשויה משכבות דקות (lamellae) מה שהופך אותה לעצם הכי שבירה בגוף האדם. בשיעורי אנטומיה כשבוחנים גולגולות לרוב במקום של העצם ימצא חלל, משום שהיא נהרסת ומתפרקת בקלות.
העצם בנויה ממשטח עליון ושתי רגליים שאינן צמודות (עם חלל ביניהן). ברגליים ישנם חללי אוויר, שהם הסינוסים האתמואידליים.
עצם הכברה מופרקת עם 13 עצמות גולגולת. עם עצם המצח ועצם היתד (לגוף העצם ולקונכיות שלה), וכן עם עצם האף, הלסת העליונה, עצם הדמעות, עצם החך, קונכיות האף התחתונות ועם המחרשה.
תפקיד

עצם הכברה כמו כל עצם מהווה מבנה אנטומי מובחן המיועד לעיגון שרירים והגנה על רקמות. ישנה השערה היא כי גם משמשת חוצץ בין האוויר הנשאף לסינוסים. בעופות נודדים ובבעלי חיים נודדים אחרים קיים בעצם הכברה משקע ביולוגי של מגנטיט. מינרל זה מאפשר לעופות ולבעלי החיים לחוש את כיוונו של השדה המגנטי של כדור הארץ ועוזר להם לנווט באופן דומה לפעולתו של מצפן. מחקרים מראים שבדגים העצם אינה תורמת לניווט. לבני האדם קיים משקע מגנטיט דומה שתפקידו טרם הובהר, אך ייתכן והוא שריד של תכונה שהייתה לאבותינו ונעלמה במשך השנים. ישנם מחקרים שהראו שיש אנשים שיכולים לכוון את עצמם בכיסוי עיניים לכיוון הקוטב הצפוני, בדיוק מסוים.
גלריית תמונות

עצם הכברה במבט על
עצם הכברה במבט אחורי
חלקו התחתון של חלל המוח במבט על. עצם הכברה צבועה לבן
הערות שוליים

↑  האקדמיה ללשון עברית על המילה כברה
↑  Ethmoid bone - kenhub
1 2  Ethmoid bone - Anatomy Standard
↑  Svitlana Gorobets, Oksana Gorobets, Maryna Bulaievska, Iryna Sharay, Detection of biogenic magnetic nanoparticles in ethmoid bones of migratory and non-migratory fishes, SN Applied Sciences 1, 2018-11-26, עמ' 63 doi: 10.1007/s42452-018-0072-1
↑  R. Robin Baker, Janice G. Mather, John H. Kennaugh, Magnetic bones in human sinuses, Nature 301, 1983-01, עמ' 78–80 doi: 10.1038/301078a0
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007533424805171  GND: 4181191-4  LCCN: sh85033963  TA98: A02.1.07.001 
עצמות הגולגולת. לקריאה על כל אחת מהעצמות, ניתן להקיש עליהן באיור.
פושון

| --- | --- |

 מדינה:  הרפובליקה העממית של סין הרפובליקה העממית של סין
 מחוז:  ליאונינג
 תאריך ייסוד:  108 לפנה"ס
 שטח:  11,269 קמ"ר
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בנציבות העירונית:  1,861,372 (2020)
  ‑ במטרופולין:  1,322,098 (2020)
  ‑ צפיפות:  165.2 נפש לקמ"ר (2020)
 קואורדינטות:  41°52′00″N 123°54′00″E﻿ / ﻿41.866667°N 123.9°E﻿ / 41.866667; 123.9
 אזור זמן:  UTC +8
 http://www.fushun.gov.cn
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת הרפובליקה העממית של סין מוגדלת) בייג'ינג שאנגחאי צ'ונגצ'ינג שנג'ן הונג קונג צ'נגדו שניאנג שיאן חרבין אורומצ'י שינינג רוסיה מונגוליה קזחסטן קיר. ט. פק. הודו נפאל ב. בנ. מיאנמר תאי. לא. וי. הפ. ד.ק צ.ק יפןפושון(למפת הרפובליקה העממית של סין רגילה) בייג'ינג שאנגחאי צ'ונגצ'ינג שנג'ן הונג קונג צ'נגדו שניאנג שיאן חרבין אורומצ'י שינינג רוסיה מונגוליה קזחסטן קיר. ט. פק. הודו נפאל ב. בנ. מיאנמר תאי. לא. וי. הפ. ד.ק צ.ק יפןפושון(למפת ליאונינג רגילה) שניאנג דאליין אנשאן ג'ינג'ואו צ'אויאנג טיילינג חולודאו יינגקואו דאנדונג קוריאה הצפונית  ג'ילין מונגוליה הפנימית חביי מפרץ קוריאה  ים בוהאי פושון(למפת ליאונינג מוגדלת) שניאנג דאליין אנשאן ג'ינג'ואו צ'אויאנג טיילינג חולודאו יינגקואו דאנדונג קוריאה הצפונית  ג'ילין מונגוליה הפנימית חביי מפרץ קוריאה  ים בוהאי פושון    מיקומה של פושון במחוז ליאונינג tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
פוּשׁוּן (בסינית מפושטת: 抚顺; בסינית מסורתית: 撫順; בפין-יין: Fǔshùn) היא נציבות עירונית במזרח מחוז ליאונינג שבצפון-מזרח הרפובליקה העממית של סין. הנציבות גובלת גובלת בבירת המחוז שניאנג ממערב, טיילינג (אנ') מצפון, בנשי מדרום ומחוז ג'ילין ממזרח. ע"פ מפקד האוכלוסין משנת 2020 אוכלוסיית הנציבות העירונית מנתה 1,861,372 תושבים בשטח כולל של 11,269 קילומטרים רבועים, מתוכם 1,322,098 בשטח האורבני.
תצלום לווין של פושון
העיר הייתה חלק מרוסיה עד 1905, עברה ליפן וב-1945 עברה לרפובליקה העממית של סין. העיר ידועה במשאבי הטבע הרבים שבסביבתה ונקראת גם "בירת הפחם" בשל הכמות הענקית של יצור פחם בה.
הגיבור הראשי של הסרט המאהב נולד בעיר. העיר היא גם מקום הולדתה של טניסאית השולחן הסינית ואנג נאן.
פושון היא מרכז תיירותי בצפון-מזרח סין, בגלל ההרים והיערות המכסים 40% משטח העיר. הפארק-יער הלאומי "הושי" המרוחק 55 ק"מ ממרכז העיר מדורג על ידי ממשלת סין מבחינה תיירותית כ-"AAAA" (אזור משיכה תיירותי).
הערות שוליים

↑  China: Liáoníng (Prefectures, Cities, Districts and Counties) - Population Statistics, Charts and Map, www.citypopulation.de
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007557302705171  GND: 7699333-4  LCCN: n81117645  MusicBrainz: 3511361e-153e-4f30-bc86-bbaa8359b975  NDL: 00645613  VIAF: 130198777   WorldCat (עם VIAF): 130198777 
ערך זה הוא קצרמרבנושא יישובים בסין. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
עצם החישור

| --- | --- |

 
 תמונה תלת־ממדית של עצם החישור. אפשר להקיש על התמונה ולסובב עם מקש שמאלי בעכבר לכל הכיוונים, כדי לראות את המבנה המדויק
 שיוך:  set of bones of free part of upper limb 
 תיאור ב:  האנטומיה של גריי (מהדורה 20) (219) 
 מזהים
 לטינית (TA98):  radius 
 טרמינולוגיה אנטומיקה:  A02.4.05.001 
 TA2 (2019):  1210 
 FMA:  23463 
 קוד MeSH:  A02.835.232.087.090.700 
 מזהה MeSH:  D011884 
 מערכת השפה הרפואית המאוחדת:  C0034627 
 
עצם חישור ימנית. מימין-מבט אחורי, משמאל-מבט קדמי. 1.ראש, 2.צוואר, 3.גבששת, 4.הגבול הקדמי, 5.הגבול האחורי, 6.הרכס הבין גרמי, 7.זיז החרט, 8.הגבשושית הגבית, 9.מקום המפרק המרוחק עם עצם הגומד
עצם החִישּׁוּר (רדיוס, TA: Radius), היא עצם ארוכה, שנמצאת בין מרפק היד לשורש כף היד. עצם החישור קצרה וקטנה יותר מעצם הגומד, ושתי העצמות יחד, מרכיבות את האמה. שמה של עצם החישור מקורו במונח הלטיני radius, שפירושו חישור של גלגל, וניתן לה לפי צורתה המזכירה חישור גלגל.
מבנה אנטומי > חלק עליון (מקורב)

חלקה העליון של העצם כולל ראש, צוואר וגבששת. לראש (Caput radii) מבנה גלילי, עם שקע במשטח העליון שלו, המתאים למבנה העגול של הראשיש של עצם הזרוע, אליו הוא מופרק. היקפו של הראש חלק, חלקו התיכון רחב ומופרק עם נישה מתאימה בעצם הגומד. יתר ההיקף, צר יותר ועטוף ברצועה הטבעיתונית (Ligamentum anulare radii).
בהמשך לראש נמצא הצוואר (Collum radii) ובהמשך לו, בצד הקדמי של העצם, נמצאת בליטה בשם גבששת החישור (Tuberositas radii). לגבששת החישור מתחבר שריר הזרוע הדו ראשי.
מבנה אנטומי > גוף העצם

לגוף עצם החישור (Corpus radii), צר בחלקו העליון ומתרחב ככל שמתקרבים לחלקו התחתון, צורת מנסרה. שלושה קווים המפרידים את גוף העצם לשלושה משטחים, מעניקים לו את צורתו: גבול קדמי (Margo anterior radii), גבול אחורי (Margo posterior radii) והרכס הבין גרמי (Margo interosseus radii). לרכס הבין גרמי, מחובר הקרום הבין גרמי (Membrana interossea), המחבר בין עצם החישור לעצם הגומד.
שרירים המניעים את שורש כף היד ואת אצבעות כף היד, נאחזים לאורך גוף העצם. ביניהם, מרבית השרירים החיצוניים (לכף היד) המניעים את האגודל והשרירים האחראים על תנועות הסיבובים כלפי מטה וכלפי מעלה של האמה.
מבנה אנטומי > חלק תחתון (מרוחק)

החלק התחתון של עצם החישור, רחב ובעל שני משטחים מפרקיים. בצידו התיכון נמצאת נישה (Incisura ulnaris) המתאימה לראש עצם הגומד, אליו היא מופרקת דרך מפרק החישור והגומד המרוחק. תחתון יותר, בקצה העצם, משטח מפרקי נוסף, מחולק לשניים, המתאים לעצמות שורש כף היד - הסירה והסהר.
בחלק האחורי בולטת הגבשושית הגבית (Tuberculum dorsale) התומכת ומפרידה בין חלק מגידי פושטי כף היד והאגודל, הנעים משני צדדיה. בחלק הצידי, בולט זיז החרט (Processus styloideus radii), נקודת אחיזה לרצועות כף היד ומעבר לחלק מהגידים המניעים את האגודל.
ראו גם

עצמות - מונחים
שבר בעצם החישור הרחיקנית
מרפק משוך
פונקציית זיווג

במתמטיקה, פונקציית זיווג היא תהליך המקודד באופן ייחודי שני מספרים טבעיים למספר טבעי יחיד.
כל פונקציית זיווג יכולה לשמש בתורת הקבוצות על מנת להוכיח כי לקבוצת המספרים השלמים ולקבוצת המספרים הרציונליים עוצמה זהה לעוצמה של הטבעיים.
הגדרה

פונקציית זיווג היא פונקציה פרימיטיבית רקורסיבית חד-חד-ערכית ועל:
פונקציית הזיווג של קנטור > הגדרה

פונקציית הזיווג של קנטור היא פונקציית זיווג
מוגדרת כדלהלן:
כאשר מחשבים פונקציית זיווג על המספרים  k_{1},k_{2} נהוג לסמן את התוצאה באמצעות סוגריים זוויתיים  \langle k_{1},k_{2}\rangle .
ניתן להכליל את הפונקציה הנ"ל לפונקציית הווקטור של קנטור
כדלהלן:
פונקציית הזיווג של קנטור > היפוך פונקציית הזיווג

בהינתן  z עבורו  z=\langle x,y\rangle ={\frac {(x+y)(x+y+1)}{2}}+y, נמצא את  x,y.
נגדיר:
אז מתקיים  z=t+y.
נפתור את המשוואה הריבועית  w^{2}+w-2t=0 הנובעת מהגדרת  t, ונקבל  w={\frac {{\sqrt {8t+1}}-1}{2}}, מאחר ש- w\geq 0.
נשתמש בכך שמתקיים  t\leq z=t+y<t+(w+1)={\frac {(w+1)^{2}+(w+1)}{2}}. הפתרון של אי-שוויון זה הוא  w+1>{\frac {{\sqrt {8z+1}}-1}{2}}. נקבל:
מכך נובע  w=\left\lfloor {\frac {{\sqrt {8z+1}}-1}{2}}\right\rfloor . כעת נחשב:
מצאנו זוג יחיד המקיים  \pi (x,y)=z, לכן  \pi  חד-חד-ערכית ועל.
פונקציית הזיווג של קנטור מזווגת לכל זוג מספרים טבעיים מספר טבעי יחיד
פאולינה גאמוס

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  11 בינואר 1937 (בת 87) קראקס, ונצואלה 
 שם לידה:  Paulina Gamus Gallego 
 מדינה:  ונצואלה 
 מקום מגורים:  קראקס 
 השכלה:  האוניברסיטה המרכזית של ונצואלה 
 מעסיק:  Body of Scientific, Penal and Criminal Investigation 
 תפקיד:  member of the National Assembly of Venezuela (1993–1998) 
 מפלגה:  הפעולה הדמוקרטית 
 השקפה דתית:  יהדות 
 
פאולינה גאמוס (בספרדית: Paulina Gamus) היא פרשנית פוליטית יהודייה מוונצואלה וחברה לשעבר באספה הלאומית של ונצואלה (אנ'). גאמוס היא עורכת דין, בוגרת האוניברסיטה המרכזית של ונצואלה (ספ').
קריירה

גאמוס מונתה לסגנית המנהלת של מפלגת הפעולה הדמוקרטית (ספ') ב-1984, לשרת המדינה לתרבות, לנשיאת המועצה הלאומית לתרבות (קונאק) בין 1986 ל-1989 ולסנאטורית ממדינת קוחדס.
גאמוס היא היהודייה היחידה בוונצואלה שהייתה חברה באספה הלאומית. היא כיהנה בה בשנים 1993–1998.
ביולי 2018 היא פרסמה את זיכרונותיה, בספר בשם "Permítanme Contarles" ("הרשה לי לספר לך") (הוצאת Dahbar, 20183) בו היא מספרת על כניסתה לפוליטיקה של ונצואלה בגיל 31, ועד לעזיבתה לאחר מכן, בגיל 68.
חיים אישיים

היא דודתה של השגרירה לשעבר של ונצואלה בארגנטינה, אליסה טרוטה גאמוס (ספ').
הערות שוליים

↑  Kelemen, Jasmina (2009-11-16). "Crime, plus politics, propelling Jews out of Venezuela". Jewish Telegraph Agency. אורכב מ-המקור ב-17 בנובמבר 2009. נבדק ב-20 בנובמבר 2009. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  ‏Editorial Dahbar - Permítanme Contarles
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים ובנושא ונצואלה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "פאולינה גאמוס".
פארק צ'אן-ווק

זהו שם קוריאני; שם המשפחה הוא .
| --- | --- |

פארק צ'אן-ווק בפסטיבל קומיק-קון בסן דייגו 2009
 לידה:  23 באוגוסט 1963 (בן 61) סיאול, קוריאה הדרומית 
 מדינה:  קוריאה הדרומית 
 תקופת הפעילות:  מ-1992 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת סוגנג 
 מספר צאצאים:  1 
 פרסים והוקרה:  פרס אריה הזהב (2005)  Sitges Film Festival Best Screenplay award (2007)  פרס פסטיבל הקולנוע בקאן לבמאי הטוב ביותר (2022)  גרנד פרי של פסטיבל קאן (2004)  Sitges Film Festival Best Feature-Length Film award (2004)  פרס חבר השופטים של פסטיבל קאן (2009)  פרס חבר השופטים של פסטיבל ונציה (2004)  פרס מכונת הזמן (2009)  Grand Bell Awards 
 פרופיל ב-IMDb
 
פארק צ'אן-ווק (בהנגול: 박찬욱; ‏נולד ב־23 באוגוסט 1963) הוא במאי, תסריטאי ומפיק קולנוע דרום קוריאני ומבקר קולנוע לשעבר.
נחשב לאחד הבמאים הפופולריים בקוריאה הדרומית שסרטיו זכו לשבחים רבים בארצו ובעולם. 
פארק ידוע בסרטיו "אזור ביטחון" ו"צמא" וכמו כן בטרילוגיית הסרטים: "סימפתיה למר נקמה", "שבעה צעדים" ו"סימפתיה לגברת נקמה". בשנת 2022 זכה בפרס הבימוי בפסטיבל הקולנוע בקאן על סרטו ״החלטה לעזוב״.
ביוגרפיה

פארק נולד וגדל בסיאול, בקוריאה הדרומית, ולמד פילוסופיה באוניברסיטת סוגאנג.
שם הקים מועדון קולנוע אשר נקרא "סוגאנג-קהילת קולנוע" ופרסם מספר מאמרים על קולנוע מודרני.
במקור רצה להיות מבקר אומנות, אך לאחר שצפה בסרטו של אלפרד היצ'קוק - ורטיגו, היה נחוש בדעתו להפוך לבמאי קולנוע.
לאחר סיום לימודיו, כתב מאמרים על קולנוע בעיתון ולא עבר זמן והפך לעוזר במאי.
לאחר חמש שנים ב-1992 עלה לאקרנים סרטו הראשון "הירח הוא החלום של השמש" ולאחר 5 שנים נוספות את סרטו השני 'טריו'.
סרטיו המוקדמים לא זכו להצלחה רבה והוא המשיך כמבקר קולנוע כקריירה ראשית.
בשנת 2000 ביים את הסרט "אזור ביטחון" אשר זכה להצלחה גדולה בקוריאה הדרומית והפך לסרט הכי נצפה בזמנו.
ההצלחה איפשרה לו יותר עצמאות בסרטו הבא - סימפתיה למר. נקמה (2002), שהיווה נקודת ציון נוספת בקריירה שלו וחופש יצירתי בהמשך לסרטיו.
זכה ב-2004 בפרס הגראן פרי בפסטיבל קאן על סרטו "שבעה צעדים" (2003), הפרס השני בחשיבתו במפעל.
בריאיון לאחר הזכייה, נשאל למה מוטיב הנקמה חוזר בסרטיו, תשובתו של פארק הייתה שהוא החליט לביים שלושה סרטים שיעסקו באופן רצוף בנושא נקמה ואיך השפעתה ההרסנית משפיעה על כולנו.
שלושת הסרטים לא תוכננו להיות כטרילוגיה במקור. ב-2005 יצא לאור הסרט האחרון בסדרת סרטי הנקמה - סימפתיה לגברת נקמה.
סרטיו של פארק היוו השראה לבמאי האמריקאי, קוונטין טרנטינו אשר ידוע בחיבתו לקולנוע האסייתי ומעריץ גדול של עבודתיו של פארק, היה אחד הגורמים לזכייתו בפרס הגראן פרי על סרטו "שבעה צעדים", כאחד השופטים בקאן ב-2004.
בראיון הוא סיפר שבין יתר הבמאים מהם הוא קיבל השראה בסרטיו הם: אלפרד היצ'קוק, רוברט אולדריץ', אינגמר ברגמן, סם פולר, רומן פולנסקי וקים קי-יאנג.
פארק עובד בימים אלה על מותחן אימה בכיכובה של ניקול קידמן בשם סטוקר, וזה יהיה סרטו הראשון אשר דובר אנגלית. התסריט נכתב על ידי שחקן הסדרה נמלטים - וונטוורת' מילר.
ב-2018 ביים את דרמת הריגול "המתופפת הקטנה".
פילמוגרפיה חלקית > טלוויזיה

המתופפת הקטנה - (2018)
רכבת הקרח (2020-הווה) - מפיק בפועל
נאמנות כפולה (אנ') (2024)
פילמוגרפיה חלקית > סרטים

אזור ביטחון - (2000)
סימפתיה למר נקמה - (2002)
שבעה צעדים - (2003)
סימפתיה לגברת נקמה - (2005)
אני סייבורג, אבל זה בסדר - (2006)
צמא - (2009)
סטוקר - (2013)
המשרתת - (2016)
החלטה לעזוב (2022)
פילמוגרפיה חלקית > סרטיו כמפיק

אני סייבורג, אבל זה בסדר - (2006)
לרסק ולהסמיק - (2008)
צמא - (2009)
רכבת הקרח (2013)
ראו גם

שבעה צעדים
פארק בפסטיבל קאן מאי 09
ערב חג המולד

"ערב חג המולד" (1904-05), ציור צבעי מים של הצייר השוודי קארל לארסון (1853-1919)
מתנות מתחת עץ חג המולד - ממנהגי ערב חג המולד
ערב חג המולד הוא היום שלפני חג המולד, אשר נחגג על ידי נוצרים קתולים ופרוטסטנטים בכל העולם ב-24 בדצמבר מדי שנה.
מנהגי החג

במרבית המדינות הנוצריות נהגו להפסיק לעבוד בשעה מוקדמת של היום (בדומה לערב חג בישראל). במדינות אירופה נהוג להכין בערב את שולחן החג, להציב את עץ חג המולד ולקשט אותו (בארצות הברית נוהגים להציב את העץ כבר לאחר חג ההודיה).
בנצרות הקתולית אירועי חג המולד מתחילים ביום ערב חג המולד עצמו - ומיסה מיוחדת נערכת בבוקרו של ערב חג המולד. עונת חג המולד מסתיימת בחג ההתגלות - ב-5 בינואר.
בחצות הלילה שבין ערב חג המולד לחג המולד נערכת מיסת חצות מיוחדת - מיסת חג המולד (אנ') המציינת את תחילתו של חג המולד.
כמו כן נוהגים הנוצרים בערב החג לאכול את ארוחת חג המולד - ארוחה חגיגית שהמנה העיקרית בה היא תרנגול הודו או חזיר. בגרמניה נהוג לאכול קרפיון צלוי. במדינות מזרח אירופה ובייחוד בפולין ולטביה נהוג לאכול ארוחת חג ללא בשר.
ערב החג הוא המועד בו, לפי הפולקלור הנוצרי, סנטה קלאוס עובר בין הבתים ומחלק את המתנות לילדים.
בצ'כיה, פולין, אירלנד, אוסטרליה, בריטניה, שוודיה, דנמרק, נורווגיה, רוב חלקי גרמניה ובפורטוגל נהוג לפתוח את המתנות בערב, באיטליה וארצות הברית נהוג לפתוח את המתנות בבוקר חג המולד.
בספרד ואמריקה הלטינית נהוג לפתוח את המתנות רק בבוקר חג ההתגלות - ב-6 בינואר.
פיטר קרגיל

פיטר קרגיל (2 במרץ 1964 - 15 באפריל 2005) היה כדורגלן ג'מייקני ששיחק בעמדת הבלם.
קרגיל החל את קריירת הכדורגל שלו במספר מועדונים בג'מייקה, ביניהם סוולואופילד, פורטמור יונייטד וליונס CC וכן שיחק במועדון הכדורגל מהגדולים בג'מייקה - הרבור ויו.
בעונת 1987/88 הגיע קרגיל לישראל ושיחק כ-7 שנים במדי קבוצת מכבי נתניה. לאחר שעזב את מכבי נתניה שיחק קרגיל עונה אחת במדי קבוצת הפועל פתח תקווה בעונת 1994/95, ולאחריה חזר לשחק בג'מייקה.
קרגיל גם היה שחקן מעמודי התווך של נבחרת ג'מייקה של אותם זמנים וערך 84 הופעות במדי הנבחרת. קרגיל היה קפטן הנבחרת במונדיאל 1998 שנערך בצרפת. לאחר פרישתו שימש כעוזר מאמן הנבחרת.
ב-15 באפריל 2005 נהרג קרגיל בתאונת דרכים כאשר המיני-ואן שבו נהג התהפך במהלך הנסיעה.
על דלות המוסר

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  ענת מטר
 שפת המקור:  עברית
 סוגה:  מסה, פילוסופיה
 נושא:  פילוסופיה של המוסר, פילוסופיה פוליטית
 הוצאה
 הוצאה:  הקיבוץ המאוחד (קו אדום כהה)
 תאריך הוצאה:  יולי  2019
 מספר עמודים:  278
 עורך:   דבי אילון
 קישורים חיצוניים
 מסת"ב:  מסת"ב 31-6745
על דלות המוסר: מסה קריטית הוא ספר מסה-פילוסופית מאת הפילוסופית ופעילת השמאל הישראלית ענת מטר, שפורסם לראשונה בעברית בשנת 2019.
המסה מוצגת כחיבור ביקורתי המעמיד שתי טענות רדיקליות משלימות. הראשונה היא "השיח האתי תמיד משני לשיח הפוליטי". בניגוד לתפיסה הרווחת, לפיה הפוליטיקה משנית למוסר ושואבת את הצדקתהּ ממנו, מטר טוענת כי המוסר דל מכדי להוות מסד לפוליטיקה, ולכן יש להפוך את הסדר. לטענתה, תפיסות המוסר שלנו צומחת בהדרגה בשל מה שהיא מכנה "מסה קריטית" של תכנים פוליטיים (הכוללים: אקטיביזם, ניתוחים פוליטיים, עובדות-אמפיריות, נרטיבים היסטוריים, מודלים תרבותיים-מחנכים והתנסויות אישיות) הממלאים את המוסר הדל בתוכן קונקרטי. הטענה השנייה היא שהתוכן הפוליטי שממלא את המוסר הוא בהכרח פוליטי-שמאלי, ובקצרה: "המוסרי הוא שמאלי".
תוכן הספר > מבוא

במבוא מטר מבקרת את המגמה הפילוסופית המתיימרת לשימוש בשפה מטפיזית "טהורה" לכאורה, ללא תלות בתכנים ובפרקסיס. לשם כך, מטר מתייחסת לדיאלוג הפילוסופי מאת אנטול פראנס "אריסטוס ופוליפילוס על לשונה של המטפיזיקה" מספרו גנו של אפיקורס (Le Jardin d'Épicure) בו הציג בביקורתיות את המטפיזיקה המערבית כ"מטפיזיקה לבנה", והמשיל את השפה המטפיזית ושאיפתה לאוניברסליות מופשטת למטבעות שערכם נמחק מהם (כלומר, הם מנותקים מהשימוש). במקום זאת, מטר מעוניינת בפילוסופיה המתחילה בפרקסיס, ומזהה אותו כמאפיין המשותף לפראנס וכן למרקס, לויטגנשטיין המאוחר ולדרידה (שניתח את הדיאלוג של פראנס).
תוכן הספר > פרק א' - "אין אלוהים, אבל...": נוכחותו המוכחשת של האל

בפרק הראשון מטר מבקרת את מסורת "המוסר השיפוטי" שצמחה לפרשנותה מהשיטה המוסרית של קאנט, ומאפיינת את מרבית העיסוק בפילוסופיה האנליטית של המוסר.