stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
גואייבסזאוריים

| גואייבסזאוריים |
| --- | --- |
 שחזור של Panphagia
תקופה
טריאס עליון, 231.4–208 מיליון שנה לפני זמננו PreЄ Є O S D C P T J K Pg N       
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: זוחלים
סדרה:: בעלי אגן דמוי לטאה
משפחה:: גואייבסזאוריים
שם מדעי
 Guaibasauridae

גואייבסזאוריים (שם מדעי: Guaibasauridae) היא משפחת דינוזאורים דמויי זאורופודים שהתקיימה במשך הטריאס העליון של אמריקה הדרומית לפני 231.4 עד 208 מיליון שנה מזמננו. הם התגלו בחפירות שונות בברזיל וארגנטינה. המשפחה נקראה ב-1999 בידי החוקר חוסה בונפרטה, לאחר שתיאר את הסוג גואייבסזאורוס.
מיני המשפחה נחשבים לראשונים והקטנים שבקבוצה, ובמראם דומים לכמה מראשוני התרופודים הציידים כמו ההררזאוריים, שהתקיימו לצידם. עם זאת הם כנראה היו אוכלי כל עם צוואר ארוך וזרועות ארוכות שאולי הפכו לגפיים קדמיות תומכות. ככל הנראה הם היו דו-רגליים שהשתמשו בזנבם הארוך ליציבה. הם היו קטנים יחסית ולא עלו על אורך 2 מטר לרבות הזנב.
קבוצה זו פרימיטיבית מאוד, וחלק מהסוגים כמו Chromogisaurus‏, Saturnalia‏, Panphagia ו-Pampadromaeus לעיתים נחשבים לחלק ממשפחות אחרות. תת-המשפחה Saturnaliinae לעיתים נחשבת למשפחה עצמאית (Saturnaliidae). כמו כן יש מחלוקת על הכללת הסוג Buriolestes במשפחה.
מיון

סוג Agnosphitys?
סוג אאורפטור (Eoraptor)? – ייתכן ששייך לראשוני התרופודים
סוג גואייבסזאורוס (Guaibasaurus)
תת-משפחה Saturnaliinae? – לעיתים מסווגת כמשפחה עצמאית
סוג Chromogisaurus
סוג Pampadromaeus?
סוג Panphagia?
סוג Saturnalia
גרשון שטמר

| --- | --- |

תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 תקופת הפעילות:  ?–2007 
 פטירה:  2007 
 השתייכות:  העדה החרדית 
 
גרשון שטמר (ה'תרפ"ד – כ"ז בשבט ה'תשס"ז 15 בפברואר 2007) היה יו"ר הנהלת העדה החרדית.
ילדותו ונעוריו

נולד בוורמס שבגרמניה ועלה לארץ ישראל בהיותו בן חמש. למד בתלמוד תורה של נטורי קרתא, בית המדרש "תורה ויראה" שברחוב בעל התניא בשכונת מאה שערים. מגיל צעיר היה פעיל במערכות שניהלה העדה החרדית, ואף נעצר מספר פעמים בהפגנות של נטורי קרתא. בשנת 1960 נידון ל-4 חודשי מאסר בגין סירוב להתייצב בלשכת הגיוס. במשפטו אמר לשופט שאינו מכיר במדינה ובבית המשפט.
בעדה החרדית

נודע כשמרן ואידאולוג מחמיר. מספר פעמים התעמת בהקשר זה עם חברי בית הדין של העדה החרדית. נהג לנזוף בהם אם לחצו את ידם של ציונים או חשודים בציונות, או אם נפגשו עם רבנים ואדמו"רים הנהנים מכספי מדינת ישראל. מסופר עליו שכאשר חשד במוסד כלשהו שהחל לקחת כספים מהמדינה, היה מגיע למקום כדי לבדוק אם אין חותמת של עיריית ירושלים על הכיסאות.
ארגן מחאות רבות נגד פתיחתם של בתי קולנוע בשבת, נגד תמונות נשים בפרסומות על אוטובוסים ותחנות ועוד. בין השנים 1979–1987 נהג לצעוד מדי שבת ברגל לכביש רמות כדי למחות על חילול השבת. כאשר נעצר, סירב לחתום על שטר ערבות או שחרור מבית המעצר, בהכריזו שאינו מכיר במדינה ובחוקיה.
לאחר המהפך הפוליטי של 1977 נותרו מוסדות העדה החרדית מאחור, מול מוסדות החינוך העצמאי שהחלו ליהנות מתקציבים מוגדלים. כדי למנוע הגירה אל מחוץ לשורות העדה, היה ממארגניה הראשיים של "קרן ההצלה" למימון מוסדות העדה.
שטמר היה אחד הפעילים להדחת עמרם בלוי משורות העדה, בעקבות פרשת נישואיו לגיורת רות בן דוד. היה אחד ממקימי מוסדות רמ"א, בשיתוף הגאב"ד, הרב משה אריה פריינד.
בפברואר 2005 לקה באירוע מוחי. נפטר בחודש שבט תשס"ז (פברואר 2007). לאחר מותו מונה דוד שלמה אייכלר להיות יו"ר העדה החרדית.
הערות שוליים

↑  פקודת מעצר נגד חשודי הפגנה בירושלים, זמנים, 12 בנובמבר 1954
↑  איננו מביר במדינה, הצופה, 8 ביוני 1960
גואטמלה במשחקים הפאראלימפיים

גואטמלה השתתפה לראשונה במשחקים הפאראלימפיים בטורונטו (1976). לאחר מכן נעדרה מהמשחקים בארנהם (1980) בטרם חזרה. היא השתתפה בשני טורנירים נוספים בטרם נעדרה משלושה נוספים עד לחזרתה אל המשחקים הפאראלימפיים אתונה (2004). במשחקי החורף הפאראלימפיים לא נטלה גואטמלה חלק מעולם.
בטורניר הראשון בו השתתפה ב-1976 שלחה גואטמלה משלחת של 11 ספורטאים. מרים הכוח ג'יי. אר. דה לאון היה לראשון שזוכה במדליה פאראלימפית עם מדליית ארד בתחרויות ההרמה במשקל נוצה. במשחקים הפאראלימפיים סיאול (1988) זכתה גואטמלה במדליית הזהב הפאראלימפית הראשונה, ועד כה היחידה בתולדותיה, כשחוזה רולנדו ניצח בתחרות הרמת הכוח (עד 57 ק"ג) כשהרים 175 קילוגרם.
ראו גם

גואטמלה במשחקים האולימפיים
גואטמלה במשחקים האולימפיים לנוער
הערות שוליים

↑  Weightlifting Men's Up To 57 kg International Paralympic Committee
ערך זה הוא קצרמרבנושא ספורט. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
גדר

ערך זה עוסק בגדר (מכשול פיזי). אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
.
גדר בפנסילבניה
גדר של בית כנסת בסנקט פטרבורג
גדר או סְיָג היא מכשול שנועד לתחוֹם שטח מסוים, כדי לציין בעלות עליו ולהקשות על הכניסה אליו. גדרות עשויות לרוב מרשת או מוטות ברזל, ובעבר נפוצו יותר גדרות עץ.
פגיעה אקולוגית של גדרות

גידור של שטחים פתוחים גורם לפגיעה אקולוגית. כך במקרה של הרי יהודה הגידור סביב כרמים חוסם את אפשרות התנועה של חיות הבר, מצמצם את אזורי המחיה שלהם ומסכן את אוכלוסיית הצבאים באזור.
ייעודי הגדר

הגדרות השונות נבדלות במאפיינים רבים, בהם:
ייעוד הגדר: חלק מהגדרות מיועדות לסמן גבולות, חלקן מיועדות להקשות על מעבר בני אדם, חלקן מיועדות להקשות על מעבר בעלי חיים (במיוחד כאלו הרועים בשדה), חלקן מיועדות לנוי ואחרות נוצרו כחלק מתהליך אחר (למשל גדרות הנוצרות בעקבות סיקול אבנים מהשדה)
הרכב הגדר: גדר עשויה להיות מורכבת מאבן (במקרה כזה ייתכן ותכונה חומה אם היא מסיבית מספיק), מצמחייה עבותה וצפופה (ואז היא מכונה גדר חיה), מתיל, מברזל, מפלסטיק ומחומרים רבים נוספים.
צורת הגדר: הגדר עשויה לתחום שטח מכל עבריו או רק לספק הפרדה בין שני שטחים סמוכים (ואז הצלעות האחרות של השטח צריכות להיות תחומות בצורה אחרת)
גובה הגדר: ישנן גדרות נמוכות (ואפילו מיניאטוריות) וישנן גדרות המתנשאות לגובה של מטרים רבים (כמו זו הקיימת בגבול סעודיה-תימן)
זמן הקיום המתוכנן של הגדר: ישנן גדרות המיועדות לעמוד לזמן רב ואילו אחרות (כמו אלו שנועדו לנווט את העדר) נועדו להתקיים זמן קצר ומפורקות במהירות
מערכות הגדר: מרבית הגדרות הן פשוטות, אולם יש גדרות (במיוחד אלו שנמצאות בגבולות ובמתקנים ביטחוניים) שיש עליהן חיישנים המיועדים לזהות חדירה מבעד לגדר.
סוגי גדרות > גדר תיל

גֶדר תיל או תיל דוקרני הם סוג של גדר העשויה תֵילים, בהם מותקנים קצוות חדים המונחים במרווחים. אדם או חיה שינסו לעבור דרך גדר התיל, או מעליה, צפויים לחוש אי-נוחות או להיפגע ולהיפצע מן הקצוות החדים.
הנחת גדר תיל דורשת הנחת עמודים במרווחים וביניהם נמתחת גדר התיל. לעיתים מונחת גדר התיל מעל מכשול או חומה קיימים, על מנת למנוע את המעבר מעליהם. גדר התיל היא מכשול זול וזמין, וקל להניחו באמצעות צוות של עובדים, שאינו צריך להיות מיומן.
סוגי גדרות > גדר חשמלית

גדר אשר במגע עמה נסגר מעגל חשמלי ובכך מונעת מעבר של בעלי חיים או בני אדם. יכולה לגרום החל משוק חשמלי קטן ועד למוות, תלוי בשימוש בגדר. נפוצה במתקני כליאה, חוות ומתקנים ביטחוניים.
סוגי גדרות > סוגים נוספים

גדרות אלומיניום - גדרות אלומיניום עשויות ממתכת האלומיניום, גדרות אלו הן חזקות ועמידות בפני מזגי האוויר השונים בזכות יתרונות האלומיניום אשר אינו מחליד.[דרוש מקור]
גדרות ברזל - השתמשו בהן בעיקר בעבר, כיום ישנם פתרונות מתקדמים יותר, היתרונות של גדרות מברזל שהם מאוד חזקים, אך החיסרון שהם לא עמידים לאורך זמן וצוברים חלודה, דבר הדורש תחזוקה קבועה.[דרוש מקור]
היסטוריה של הגדרות

המקור של הגדרות איננו ידוע אולם קיימים שרידים מתקופות היסטוריות קדומות (חומת יריחו העתיקה היא בת קרוב לעשרת אלפים שנה, וניתן להניח שגדרות חלשות יותר היו קיימות אף לפני כן).
במרבית השנים נעשה שימוש בעיקר בגדרות אבן אותן קל יחסית לבנות או בגדרות חיות. כניסתן לשימוש של גדרות תיל במאה ה-19 אפשרה במידה רבה את ההשתלטות של המתיישבים האמריקאים על מערב ארצות הברית משום שניתנה להם אפשרות מעשית להרחיק את האינדיאנים.
היסטוריה של הגדרות > הגדר ביהדות

מלבד החומות המוזכרות בתנ"ך דוגמת חומות יריחו וחומות ירושלים ההלכה היהודית כבר במשנה ובגמרא עוסקת בהגדרת הגדרות ובתפקידם ההלכתי.
מינימום של גדר מבחינת ההלכה הוא 10 טפחים שהם כ-80 סנטימטר והיא משמשת על מנת להגדיר את רשות היחיד, להפריד בין חצרות ושטחים שונים ואף להפריד בין שדות שונים לדיני כלאיים.
ראו גם

הגדר הטובה
גדר ההפרדה
גדר הצפון
חומה
מעקה
הערות שוליים

↑  עמיר בן-דוד, מלכודת לצבי גדרות שהוקמו מסביב לכרמים בהרי ירושלים מסייעים לתנים ולצבועים להכחיד את אוכלוסיית הצבאים, ידיעות אחרונות, 7.9.2011 ח' באלול תשע"א, עמ' 34
↑  הרב אליעזר מלמד גדרות בדיני עירובין בפניני הלכה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007529125905171  BNE: XX4577163  BnF: cb11964852h (data)  GND: 4128356-9  LCCN: sh85047778  NKC: ph198746 
גדר אבן ירושלמית
גדר עץ
שילוב בין גדר עץ למתכת
גילי בן אוזיליו

| --- | --- |
 תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  18 בינואר 1963 ירושלים 
 פטירה:  6 בינואר 2009 (בגיל 45) תל אביב-יפו, ישראל 
 מקום קבורה:  עינת 
 מדינה:  ישראל 
 תקופת הפעילות:  1987–2009 (כ־22 שנים)
 עיסוק:  שחקנית תיאטרון, קולנוע וטלוויזיה
 מקום לימודים:  בית צבי 
 בן או בת זוג:  גיל פרנק (1987–1987)  אמיתי יעיש בן אוזיליו (?–2009) 
 מספר צאצאים:  2 
 פרופיל ב-IMDb
 
גילי בן אוזיליו (18 בינואר 1963 - 6 בינואר 2009) הייתה שחקנית תיאטרון, קולנוע וטלוויזיה ישראלית.
קריירה

גילי בן אוזיליו למדה משחק בבית הספר הגבוה לאמנויות הבמה בית צבי וסיימה את לימודיה בשנת 1987.
בסיום לימודיה שיחקה בסרטה של איילת מנחמי ״עורבים", אחר כך בתיאטרון החאן עד שנת 1989, בין היתר בתפקיד ונדלה ב"האביב מתעורר", סטפני ב"נולדו אשמים", שרה ב"ינתי פרזי", ומרים ב"מי תהום".
לאחר שעזבה את תיאטרון החאן שיחקה בתיאטרון הבימה בהצגות רבות ובהן: "ליל העשרים" (בתפקיד שפרה), "ביבר הזכוכית" (בתפקיד לורה), "היפוליטוס" (בתפקיד ארטמיס) ו"שלוש אחיות" (בתפקיד אירינה).
בשנת 1995 עזבה את תיאטרון הבימה ושבה לשחק בתיאטרון החאן בין היתר בהצגות "הבתולה מלודמיר" (בתפקיד הבתולה), "אנה גלקתיה" (בתפקיד ספורטה), "הנסיכה איבון" (בתפקיד איבון).
כמו כן שיחקה בהצגה "פרגודים" בתיאטרון הבימה בשנת 2003, בהצגה "שלומית" (בתפקיד הרודיה) בתיאטרון המעבדה בשנת 2005, ובהצגה "נתניה" (בתפקיד שולמית) בתיאטרון הקאמרי. בתפקידה האחרון החל מקיץ 2008 הופיעה בתפקיד הראשי במחזה "ירמה" בתיאטרון אנסמבל הרצליה.
בטלוויזיה שיחקה במשך שתי עונות בסדרה "הילדים מגבעת נפוליאון" בתפקיד יעל לוין, אמא של יובל.
בן אוזיליו זכתה בפרס ידיד הבימה על תפקידה ב"ביבר הזכוכית", ובפרס ראשון בתיאטרונטו 2004 בהצגה "ככה אני פאם פאטאל".
השתתפה בסרטי הקולנוע הישראליים: "בצילו של הלם קרב", "לילה לבן", "לא בלי בתי", "כל אהבותי" ו"האסונות של נינה", ובתפקיד הראשי בסרט הטלוויזיה "רותי נעים". זמן קצר לפני מותה שיחקה בסרט "עמק תפארת". הופיעה בתוכניות הטלוויזיה: "שם נרדף", "מקומון", "101", "הילדים מגבעת נפוליאון","גבעת הירח", "הבורר".
נפטרה ב-6 בינואר 2009 ממחלת הסרטן. נקברה בקיבוץ עינת.
חיים אישיים

בן אוזיליו הייתה נשואה ב-1987 למשך שלושה חודשים לשחקן גיל פרנק, איתו למדה בבית צבי. בהמשך הייתה נשואה לשחקן  אמיתי יעיש עד לפטירתה, ולהם שתי בנות.
החל משנת 2011 מוענק פרס על שמה של בן אוזיליו.
הערות שוליים

↑  מאיר שניצר, איפה שתורג'מן לא נגע, חדשות, 17 בדצמבר 1987
יואב גינאי, גילי בן־אוזיליו את הצעד הראשון היא עשתה ב"עורבים", סרטה החדש של איילת מנחמי. על הצעד השני היא עמלה בימים אלה בחאן, כל העיר, 13 בנובמבר 1987
↑  עירית לינור, תיאטרון - שיני בנים - "נולדו אשמים" - תיאטרון החאן, כותרת ראשית, 19 באוקטובר 1988
↑  ורד לם, הורידו את עציץ המרחואנה, חדשות, 9 באוגוסט 1988
↑  שוש אביגל, לוח תיאטרון , חדשות, 7 בספטמבר 1990
↑  ביבר הזכוכית בהבימה, חדשות, 28 ביוני 1991
↑  פרגודים, באתר הארץ, 26 בנובמבר 2002
↑  ציפי שוחט, "נתניה" תעלה בקאמרי - אחרי  שבע שנות עיכוב, באתר הארץ, 31 באוקטובר 2005
↑  מיכאל הנדלזלץ, זעקת הנשיות, באתר הארץ, 16 ביולי 2008
מיכל בעדני בן שישו, עכבר העיר, הרחם של לורקה, באתר הארץ, 17 ביולי 2008
↑  ציפי שוחט, הזוכים בפסטיבל התיאטרונטו: גילי בן אוזיליו ויפתח קליין, באתר הארץ, 28 במרץ 2004
↑  מאיר שניצר, הוא הלך בקוצים, חדשות, 4 באפריל 1988
↑  אורון שמיר, עכבר העיר, "עמק תפארת": תענוג קולנועי של ממש, באתר הארץ, 19 באפריל 2013
↑  מיכאל הנדלזלץ, מתה השחקנית גילי בן אוזיליו, באתר הארץ, 7 בינואר 2009
↑  נילי לנדסמן, שון פן מייצור מקומי תיאטרון, חדשות, 25 בדצמבר 1992
↑  ציפי שוחט, השחקנים עירית פשטן ויואב הייט הם הזוכים בפרס חדש על שם גילי בן אוזיליו, באתר הארץ, 19 בינואר 2011
מרב יודילוביץ', הוענקו פרסי התיאטרון ע"ש גילי בן אוזיליו, באתר ynet, 23 בינואר 2011
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987010857250805171  BnF: cb17768761n (data)  ISNI: 0000 0004 6883 3068  LCCN: no2017137165  SUDOC: 172541255  VIAF: 17150940113326602962   WorldCat (עם VIAF): 17150940113326602962
גילי דינשטיין

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1964 (בת 60 בערך) תל אביב-יפו, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 מקום לימודים:  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 
גילי דינשטיין (נולדה בשנת 1964) היא מנכ"לית אגודת הידידים של אוניברסיטת רייכמן; עיתונאית לשעבר וסופרת.
ביוגרפיה

נולדה בתל אביב לצבי דינשטיין ולאיה, בתו של ארתור רופין. היא בעלת תואר ראשון במדע המדינה מאוניברסיטת תל אביב תואר שני בתקשורת מהאוניברסיטה העברית בירושלים.
בשנות ה-90 הייתה סגנית העורך הכלכלי בעיתון "מעריב" ואחראית על מוספי הכלכלה בעיתון, וערכה את המגזין "עסקים". בשנים 2000–2003 הייתה כתבת "מעריב" בלונדון. במרץ 2004 נבחרה לעורכת הראשונה של המהדורה העברית של המגזין הכלכלי "פורבס", ועסקה בכך עד מרץ 2007. לאחר מכן שימשה כסמנכ"ל פיתוח עסקי בחברת ההזנק "אקסייט", חברת בת של רפאל ואלרון מקבוצת IDB. ביוני 2011 מונתה בשנית לעורכת המגזין "עסקים" של מעריב, אך לאחר חילוקי דעות עם עורך העיתון ניר חפץ, עזבה את התפקיד.בנובמבר 2012 הצטרפה למרכז הבינתחומי הרצליה כמנכ"לית אגודת הידידים וקשרי חוץ ישראל.
עוד בהיותה סטודנטית עסקה דינשטיין בספרות ילדים. פרסמה את הסדרה בת ארבעת הכרכים "הרפתקאות עיר הדובשונים". ב-2020 יצא לאור בהוצאת "כנרת זמורה דביר" ספרה הראשון למבוגרים, "הפקיד", ביוגרפיה של אביה, צבי דינשטיין.
הייתה נשואה לגדעון ישפה, איש עסקים, שהיה שותפו לעסקים של אביה. היא נשואה בשנית לעו"ד רפאל מלמן.
ספריה

הרפתקאות עיר הדובשונים: הארנבים באים
הרפתקאות עיר הדובשונים: מי אוהב את שושי
הרפתקאות עיר הדובשונים: היכן אוצר היהלומים
הרפתקאות עיר הדובשונים: ידידו של אלון החמודון
הפקיד: סיפורו הלא ייאמן של צבי דינשטיין, שהניע במשך שנים את גלגלי הביטחון, הכלכלה והאנרגיה של מדינת ישראל, כנרת זמורה-ביתן דביר, 2020
הערות שוליים

↑  גילי דינשטיין-ישפה נבחרה לעורכת המהדורה העברית של מגזין העסקים "פורבס", באתר גלובס, 10 במרץ 2004
↑  פורשת עורכת פורבס ישראל, גילי דינשטיין, באתר ynet, 7 במרץ 2007
↑  אופיר בר-זהר, לאחר חודשיים: עורכת "מעריב עסקים" גילי דינשטיין סיימה את תפקידה, באתר TheMarker‏, 11 בספטמבר 2011
↑   רונן ברגמן, אבי הסוד, באתר "ידיעות אחרונות", 11 ביוני 2020
↑  אמיר אורן‏, מכתבים לרופא ירושלמי ופקיד נשכח חושפים כיצד תיראה המלחמה הגרעינית, באתר וואלה, 5 ביוני 2020
↑  אמיר הלמר, צבי דינשטיין נחקר בפרשת דורות; חשוד בקבלת דבר במרמה בנסיבות מחמירות, באתר הארץ, 15 ביולי 2005
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987008520585505171  VIAF: 297159032560901181037   WorldCat (עם VIAF): 297159032560901181037
דוד (דודי)

אין תמונה חופשית
דוד (דודי) גרין (נולד ב-1954) הוא סופר ילדים, עיתונאי ועורך.
ביוגרפיה

דוד גרין נולד בתל אביב, כבן שלישי להורים ניצולי השואה שעלו לישראל אחרי המלחמה.
הוא גדל ולמד בבני ברק, שירת בצה"ל כקצין בחיל המודיעין והשתחרר בדרגת רס"ן. החל את דרכו העיתונאית בשנת 1978 בקבוצת "מוניטין", ולאחר תקופה קצרה ועם הקמת השבועון "כספים" מונה לסגן עורך השבועון ולחבר מערכת.
בשנת 1981 עבר לעיתון "גלובס", שם שימש תחילה ככתב בכיר ואחר כך כעורך וכחבר מערכת במשך שנים. בשנים אלה ערך, בין השאר, את "המדריך גלובס" ואת "המגזין גלובס", שהיו מוספי סוף השבוע של העיתון היומי. בצוות הכותבים במוספים שערך ניתן למנות את איתמר לוין, מודי בר-און, סטלה קורין-ליבר, אביטל ענבר, משה ליכטמן, הדס מגן, עדית ויטמן ועוד.
גרין יזם והנחה מספר תחקירים רבי חשיבות ובראשם התחקיר בנושא כספי יהודים שנותרו בבנקים שווייצריים לאחר השואה (בביצוע איתמר לוין), בעקבותיו שולמו מיליארדי דולרים ליורשים ולעם היהודי. תחקיר רחב-היקף נוסף, בהובלת אביטל ענבר, עסק בנושא מעורבות חברת ל'אוריאל הצרפתית בקידום "החרם הערבי" על ישראל.
ב-1995 הקים את חברת גרין עיתונות, העוסקת במתן שירותי תוכן מערכתי והפקת עיתונים לארגונים ולחברות, בסקטור הציבורי והפרטי.
ספרי ילדים

בשנת 2002 פרסם ספר ילדים ראשון "הסיפור המופלא על חיים מגבעתיים שהיו לו אוזניים שהגיעו עד לשמיים", במהדורה ייחודית שכל עותקיה הוקדשו למטרות תרומה בקהילה.
במרכז הסיפור ילד "מיוחד" שמצליח דווקא בזכות השונות שלו, למצוא את מקומו כאהוד ומוערך, במרכז החברה והקהילה הסובבות אותו. הספר הוקדש לילדים המתמודדים עם מחלות קשות ולבני משפחותיהם ולילדים בסיכון השוהים במועדוניות בפריפריה.
בראשית 2014 יצא לאור ספר הילדים "לאביתר הכול מותר". הספר בוחן מתוך עיניו של גיבורו הקט, את גבולות המותר והאסור. בדרך רוכש אביתר תובנות וכלים וזוכה ללמידה חווייתית ומעצימה. הספר הפך בתוך חצי שנה לרב-מכר.
באוקטובר 2014 ראה אור ספר ילדים שלישי של גרין - "לרעות יש כבר סבלנות". הספר מפנה זרקור אל נושא הסבלנות מתוך נקודת השקפתה של רעות, ילדה נמרצת, שופעת חיוניות, וחסרת סבלנות. רעות מחפשת את הסבלנות בכל מקום בו היא נדרשת לה, ובסופו של דבר מוצאת אותה במקום מפתיע.
הספר נושא "תו תוכן" מטעם מכון אדלר, המעיד על איכות תכניו ומסריו.
בנובמבר 2015 יצא ספרו הרביעי - "הדרך אל האפשר", הנושא אף הוא תו תוכן מטעם מכון אדלר. הספר עוסק בדרכים אפשריות ליישוב מחלוקות ומציע פתרון המהווה גם שיעור חשוב. במרכז הספר משולש אוניברסלי - אמא, אבא וילד. הספר מציג את תפיסת עולמו של גרין באשר לעוצמות, לבינה וליכולות הטמונות בילדים - והראויות להקשבה, לחשיפה ולהעצמה.
במאי 2016 יצא לאור ספרו החמישי של גרין "על ענף שבור עלה צומח" - מסה אלגורית העומדת על כוחו של היחיד לחולל שינוי. מהדורה מיוחדת של הספר הוענקה בקבלת פנים חגיגית לרגל קבלת פרס ישראל, על ידי חתן הפרס על מפעל חיים לשנת תשע"ו, האלוף דורון אלמוג.
בספטמבר 2016 יצאה לאור לקהל הרחב מהדורה מחודשת ועדכנית של הספר "הסיפור המופלא על חיים והאוזניים שהגיעו כמעט עד השמיים", באיורים חדשים של יובל רוביצ'ק.
ביוני 2017 זכה גרין בשני אותות "ספר הזהב" על ספריו "לאביתר הכול מותר" ו"לרעות יש כבר סבלנות" המוענקים מטעם התאחדות המו"לים בישראל.
בספטמבר 2017 ראה אור הספר "כמה עוד אפשר לחכות עד שאיילת תאכל ירקות" העוסק בתזונת ילדים בדגש על צריכת ירקות. הנושא מועבר באמצעות סיפור מחורז מעורר דמיון והשראה המתחבר לעולם הילדים. הספר זכה להמלצתו ולהתייחסותו המדעית של פרופ' זהר כרם, מהמכון לביוכימיה, מדעי המזון ותזונת האדם, האוניברסיטה העברית בירושלים.
בינואר 2018 ראה אור הספר "עוד", המפנה זרקור אל נושא הצרכנות בעולם השפע, והנטייה לשאוף ל"עוד" תוך אובדן היכולת ליהנות מהקיים. הנושא מומחש היטב בססגוניות ובריבוי הפרטים באיורים שיצרה עבור הספר איריס גת.
הסיפור מתמקד בשיח שבין הורים לילדיהם סביב הנושא המורכב בו לשני הצדדים תרומה מכרעת ליצירת עולם עמוס, דורשני ולא מסופק. נכונותם של ההורים לקבל על עצמם אחריות ושינוי - מביאה תובנות חדשות אל עולמו של ילדם, כמו גם אל עולמם.
במרץ 2018 ראה אור הספר "נחמד". בספר מתוארים מפגשים עם אנשים נחמדים, הנמצאים בעולמם של ילדים, תוך הדגשת תכונות, מעשים ומחוות: נועם הליכות, חברותיות, מאור פנים ונכונות לסייע לזולת.
גרין אב לשלושה, נשוי לדורית, מתגורר ברמת גן.
ביולי 2019 ראה אור הספר "מעשה בעשרים חרוזים", העוסק במשמעות הכפולה של המילה חרוז. בספר מנסים עשרים ילדי הגן להכין שרשרת חרוזים צבעוניים כמתנה ליום ההולדת של הגננת סמדר - אלא שזו מחרוזת מיוחדת: היא עשויה גם חרוזי מילים בהתאם לצבעים שבחרו הילדים. הסיפור חושף את הילדים לעושר השפה, לצליל ומקצב ולשיתוף הפעולה הנדרש כדי לעמוד במשימה בזמן.
ספרי שירה

באוגוסט 2018 ראה אור ספר השירים "תמצא בי מילים" המיועד לקהל בוגר. בספר מובאים שיריו של גרין, לצד ציוריו של האמן יובל רוביצ'ק. החיבור בין המילים לבין הדימויים הוויזואליים, מותיר מרווח עבור הקורא - להתרשמות, למחשבה ואולי אף למציאת עצמו בין השורות.
"שירים שבירים, נוגעים, אפשריים - וכולם מציאות של אהבה" (מתוך גב הספר).
הערות שוליים

↑  "לאביתר הכל מותר", הוצאת קוראים
↑  "לרעות יש כבר סבלנות", תו תקן מכון אדלר
↑  הדרך אל האפשר, תו תוכן מכון אדלר
↑  "הסיפור המופלא על חיים והאוזניים שהגיעו כמעט עד השמיים", ביקורת באתר דף דף
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007528266905171  LCCN: no2019000600  VIAF: 22154739924052992735   WorldCat (עם VIAF): 22154739924052992735 
"המגזין גלובס", בעריכתו של דוד גרין, יצא לאור מדי שבוע בין השנים 1993 ל-1994.
דבלין קור

דבלין קור (באנגלית: Dublin Core) הוא תקן לתיאור של מקורות ברשת האינטרנט. הוא מורכב מ-15 שדות של מטא דאטה, ומשמש לתיאור של פריטים דיגיטליים כגון קובצי טקסט, תמונות, אודיו, וידאו או לתיאור של פריטים מורכבים כמו דפי אינטרנט.
התקן נוצר בסדנה של ה-OCLC בעיירה דבלין שבמדינת אוהיו, ומכאן שמו. שדותיו פותחו על ידי מומחים בספרנות, מדעי המחשב, קידוד תווים ואוצרוּת.
המילה "core" (באנגלית: ליבה) מציינת שרשימת השדות משמשת כבסיס אליו ניתן להוסיף שדות נוספים. בנוסף, כל אחד מהשדות הוא אופציונלי וניתן לחזרה. יישומים של הדבלין קור משתמשים בדרך כלל ב-XML ומבוססים על Resource Description Framework.
שדות הדבלין קור

הדבלין קור מורכב משתי רמות. הרמה הבסיסית (Simple Dublin Core) מורכבת מ-15 שדות:
כותרת
יוצר
נושא
תיאור
מוציא לאור
תורם
תאריך
סוג
פורמט
מזהה
מקור
שפה
קשר
כיסוי
זכויות
הרמה שמעליה (Qualified Dublin Core) כוללת שלושה שדות נוספים – בעל זכויות היוצרים, מוצא וקהל – וכמתים שמעדנים את השדות השונים. הרמה השנייה של הדבלין קור התפתחה לאחר הפרסום של 15 השדות הראשונים באמצעות ה־Dublin Core Metadata Initiative – קבוצת חשיבה מקוונת שנוסדה בעקבות פרסום הדבלין קור ועוסקת בפיתוח של סטנדרטים למטא דאטה.
גילטי פלז'ר

גילטי פלז'ר (באנגלית: Guilty pleasure; מילולית: גילטי=אשמה, פלז'ר=הנאה) הוא דבר-מה בתרבות הפופולרית, בדרך כלל סרט קולנוע, תוכנית טלוויזיה, שיר או מאכל כלשהו, אשר מעניק תחושת הנאה עבור מי שצורך אותו, על אף שהוא בדרך כלל נחשב ללא איכותי או נתפס כחריג, מזיק או מוזר.
דוגמאות

דוגמאות לדברים שעשויים להיות גילטי פלז'ר:
אופנה
משחק וידאו
מוזיקה
תיאטרון
תוכנית טלוויזיה
סרט קולנוע
מזון
פטישיזם
ראו גם

שמחה לאיד - הנאה הנובעת מסבלו של אחר.
הערות שוליים

↑  Fisher, Maryanne (14 במאי 2010). "Why It's Good to Feel Guilty". Psychology Today. נבדק ב-19 בינואר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Szalai, Jennifer (9 בדצמבר 2013). "Against "Guilty Pleasure"". The New Yorker. נבדק ב-19 בינואר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
ערך זה הוא קצרמרבנושא קולנוע. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
גן כרונינגן

| --- | --- |

 מידע כללי
 על שם:  חרונינגן 
 תאריך הקמה:  1979 
 בעלות:  עיריית תל אביב-יפו 
 מיקום
 מדינה:  ישראל ישראל
 מיקום:   תל אביב-יפו
 קואורדינטות:  32°03′05″N 34°45′48″E﻿ / ﻿32.05144444°N 34.76336111°E﻿ / 32.05144444; 34.76336111
  מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת גוש דן מוגדלת) גן כרונינגן(למפת גוש דן רגילה) גן כרונינגן(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום גן כרונינגן(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום גן כרונינגן  he גן כרונינגןhe גן כרונינגןמפת  דרום __ תל אביב (in English: Tel Aviv) ויפו (in English: Jaffa) [‌גוש דן וסביבותיו‌]ממזרח: __ רמת גן (in English: Ramat Gan), __ גבעתיים (in English: Givatayim) מדרום: __ פארק אריאל שרון (in English: Ariel Sharon Park), __ חולון (in English: Holon), __ בת ים (in English: Bat Yam) ממערב: הים התיכון (in English: PAM) tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
גן כרונינגן הוא גן בתל אביב-יפו בין הרחובות שארית ישראל והתחייה, צמוד לצד המזרחי של אצטדיון בלומפילד.
האזור היה נקרא בערבית באסה (ביצה) כי בחורף הייתה נקווית בו ביצה גדולה. באזור זה היה קיים "אצטדיון באסה" ובשנת 1962 נבנה במקומו אצטדיון בלומפילד. לצד האצטדיון הייתה חורשה דלילה שנקראה "חורשת באסה". האזור היה מוזנח.
עיריית חרונינגן שבהולנד קשרה קשרי תרבות עם תל אביב (לא עיר תאומה) ותרמה כסף להקמת הגן הנקרא על שמה. נטעו מדשאות, נסללו שבילים להולכי רגל והותקנה תאורה. גן כרונינגן נפתח ב-1979. בשנות ה-80 נערכו בגן הופעות פתוחות לקהל ביוזמתו של יצחק ארצי שהיה ממונה על התרבות בעיריית תל אביב.
בשנת 1968 נפתח בגן "מרכז המוזיקה העירוני תל אביב-יפו". בשנת 1995 נפתח במקום "היכל המוזיקה" להופעות.
גורדי שחקים באוקראינה

גורדי שחקים באוקראינה הם אוסף המגדלים הגבוהים הגדול ביותר באוקראינה ורובם מרוכז בעיר הבירה קייב, הגובה המינימלי הוא לפחות 100 מטר.
הרשימה אינה כוללת מגדלי תצפית, תרני רדיו, ארובות וכו דומים. גובה הבניין מחושב מבסיס הבית ועד לאלמנטים המבניים האדריכליים או האינטגרליים הגבוהים ביותר של הבניין (למעט אנטנות).
עד כה, הבניין הגבוה ביותר באוקראינה הוא מתחם המגורים ב-Klovski Descent 7 בקייב. גובהו 168 מטר.
| מקום | שם | תמונה | גובה במטרים | קומות | שנה | עיר |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | Klovski Descent 7 |  | 168 | 47 | 2014 | קייב |
| 2 | גוליבר |  | 160.1 | 35 | 2013 | קייב |
| 3 | פארוס |  | 149.6 | 33 | 2007 | קייב |
| 4 | מתחם מגורים «Jack House» |  | 141 | 39 | 2017 | קייב |
| 5 | מתחם מגורים «Taryan Towers» |  | 140 | 35 | 2020 | קייב |
| 6 | מתחם מגורים «Manhattan City» |  | 130 | 40 | 2021 | קייב |
| 7 | מתחם מגורים «פוקרובסקי פוסאד» |  | 130 | 29 | 2015 | קייב |
| 8 | רחוב סריבנוקילסקה 1 |  | 128 | 38 | 2008 | קייב |
| 9 | מתחם מגורים «קורונה» |  | 128 | 38 | 2007 | קייב |
| 10 | בניין בית המשפט לערעורים של העיר קייב |  | 127 | 27 | 2006 | קייב |
| 11 | מתחם מגורים «באשטי» |  | 123 | 28 | 2005 | דניפרו |
| 12 | בניין משרד התשתיות של אוקראינה |  | 120 | 28 | 1986 | קייב |
הערות שוליים

↑  7 Klovskyi Descent, Kyiv - SkyscraperPage.com, skyscraperpage.com