stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מפקד כוחות ההגנה (הונגריה)

| --- | --- |

 איוש נוכחי:  גאבור בורונדי
 תאריך כניסה לתפקיד:  27 באפריל 2023
 דרכי מינוי:  בידי נשיא הונגריה לאחר שנבחר בידי שר ההגנה
 תחום שיפוט:  הונגריה הונגריה
 כפוף:  לשר ההגנה
 ייסוד המשרה:  1922
 איוש ראשון:  ויקטור לורקס
 A Magyar Honvédség Parancsnoksága, honvedelem.hu, ‏2020-07-31 (בהונגרית)
 
מפקד כוחות ההגנה (בהונגרית: Honvédség parancsnoka) הוא הדרג הפיקודי העליון בכוחות ההגנה ההונגריים. הוא כפוף לשר ההגנה והוא היועץ הצבאי הישיר של ממשלת הונגריה. מקביל לתפקיד הרמטכ"ל בצה"ל.
בעקבות הפרדת הצבא ההונגרי מהצבא האוסטרו-הונגרי, הוקם לראשונה תפקיד ראש המטה הכללי ההונגרי. ב-2019 הוחלט לאחד את המטה הכללי ההונגרי עם פיקוד הכוחות המשותפים של הצבא, ובהתאם לכך הוקם פיקוד הכוחות המזוינים אשר בראשותו עומד מפקד כוחות ההגנה.
רשימת המפקדים > ממלכת הונגריה (1922–1945)

| שם | תחילת כהונה | סיום כהונה |
| --- | --- | --- |
| ויקטור לורקס | 4 בינואר 1922 | 29 ביוני 1922 |
| קוצ'ארד ינקי | 29 ביוני 1922 | 26 במאי 1930 |
| וילמוש רדר | 26 במאי 1930 | 16 בינואר 1935 |
| יוז'ף סומקוטי | 16 בינואר 1935 | 5 בספטמבר 1936 |
| ינה ראץ | 5 בספטמבר 1936 | 24 במאי 1938 |
| לאיוש קרסטש-פישר | 24 במאי 1938 | 29 בספטמבר 1938 |
| הנריק ורט | 29 בספטמבר 1938 | 4 בספטמבר 1941 |
| פרנץ סומבטהיי | 4 בספטמבר 1941 | 19 באפריל 1944 |
| יאנוש ורש | 19 באפריל 1944 | 16 באוקטובר 1944 |
| קארוי ברגפי | 16 באוקטובר 1944 | 30 באפריל 1945 |
רשימת המפקדים > הרפובליקה העממית ההונגרית (1945–1990)

| שם | תחילת כהונה | סיום כהונה |
| --- | --- | --- |
| יאנוש ורש | 15 בנובמבר 1945 | 1 בספטמבר 1946 |
| לאסלו שויום | 1948 | 20 במאי 1950 |
| אישטוואן בטה | 20 במאי 1950 | 10 באוגוסט 1953 |
| בלה סקיי | 10 באוגוסט 1953 | 22 בנובמבר 1954 |
| לאיוש טוט | 22 בנובמבר 1954 | אוקטובר 1956 |
| אישטוואן קובאץ' | אוקטובר 1956 | נובמבר 1956 |
| לאסלו הגיי | נובמבר 1956 | 1957 |
| פרנץ אוגראי | 1957 | 1963 |
| קארוי צ'מי | 1963 | 19 בינואר 1973 |
| אישטוואן אולה | 19 בינואר 1973 | 6 בדצמבר 1984 |
| יוז'ף פצ'ק | 6 בדצמבר 1984 | 1 בדצמבר 1989 |
| לאסלו בורשיץ' | 1 בדצמבר 1989 | 1 במרץ 1990 |
רשימת המפקדים > הונגריה המודרנית (1990–הווה)

| שם | תחילת כהונה | סיום כהונה |
| --- | --- | --- |
| לאסלו בורשיץ' | 1 במרץ 1990 | 8 בספטמבר 1991 |
| יאנוש דאק | 8 בספטמבר 1991 | 31 באוקטובר 1994 |
| שנדור נמט | 31 באוקטובר 1994 | 5 ביוני 1996 |
| פרנץ וג | 5 ביוני 1996 | 31 ביולי 1999 |
| לאיוש פודור | 31 ביולי 1999 | 28 בפברואר 2003 |
| זולטאן סנש | 28 בפברואר 2003 | 31 בינואר 2005 |
| אנדראש האבריל | 31 בינואר 2005 | 15 בינואר 2009 |
| לאסלו טמבל | 15 בינואר 2009 | 5 ביוני 2010 |
| טיבור בנקה | 5 ביוני 2010 | 16 במאי 2018 |
| פרנץ קורום | 16 במאי 2018 | 1 ביוני 2021 |
| רומולוס רוסין-סנדי | 1 ביוני 2021 | 27 באפריל 2023 |
| גאבור בורונדי | 27 באפריל 2023 | מכהן |
ממשק משתמש

ממשק משתמש עם טכנולוגיית "Multitouch"
מִמְשַׁק מִשְׁתַּמֵּשׁ (באנגלית: User Interface או בקיצור UI) הוא חלקהּ של מערכת החשוף למשתמש בה, כך שדרכו מתקיים הקשר בין המשתמש לבין המערכת. "מערכת", בהקשר זה היא תוכנה, מכונה, מכשיר או חפץ כלשהו, שנועדו לשימושו של אדם.
רקע

המושג "ממשק" הוא מושג שמקורו בהנדסת מערכות. מלבד ממשק המשתמש קיימים גם ממשק הסביבה - החלקים של המערכת החשופים להשפעה סביבתית וממשק המשימה - החלק של המערכת המבצע את המשימה שלשמה נועדה המערכת. לדוגמה, במכונית, ממשק הפעולה הוא הצמיגים. ממשק המשתמש מכיל את כל חלקי המכונית שהנהג מתעסק עמם בעת הנהיגה (הגה, דוושות, מוט הילוכים, שטח פני המראות והחלונות, לחצני הרדיו...). ממשק הסביבה מכיל כל חלק של המכונית שתנאי הסביבה עשויים להשפיע על פעולתו, כולל חלק מממשק המשתמש ומממשק הפעולה.
לפני המהפכה התעשייתית, מרבית המכשירים היו פשוטים ובעלי חלקים מעטים. מעבר לזאת, חלקיו של מכשיר מסוים יוצרו כך שהתאימו כמעט ורק לו – לא היה אפשרי, למשל, להחליף בין גלגלים של שתי כרכרות או בין נדנים של שתי חרבות. המהפכה התעשייתית גרמה לזה שמכשירים זהים כמעט לחלוטין עם חלקים זהים כמעט לחלוטין יוצרו בייצור המוני. בין מכשירים כאלה ניתן היה להחליף חלקים ויתרה מזאת, חלק של מכשיר שנטה להתקלקל לעיתים תכופות יותר מחלקים אחרים יוצר לעיתים תכופות יותר ונקנה כיחידה בודדת – חלק חילוף.
עם השכלולים בתעשייה והתרבות החלקים בכל מכשיר נוצר אילוץ עבור המעצב הבודד לעצב רק חלקים בודדים ממכשיר מבלי להכיר לעומק את כלל המכשיר. בשנות השבעים מכשירים החלו לצאת אל השוק כשהם אינם מכילים מערכת חלקים שלמה אלא הכנות לתוספות חלקים שבהכרח נקנו בנפרד. למשל, מכשיר הקלטה יצא לשוק עם רמקול ועם שקע לאוזניות אך בלי האוזניות עצמן. במצב זה שבו לכל מכשיר יש חלקים רבים מספור ויש לחשוב גם על החלקים שהוא מכיל רק הכנה להוספתם והחלקים שמחליטים אפילו לא לסדר להם הכנה, מנהלי הייצור נאלצו לאפיין קבוצות של חלקים ולדבר עליהם בהכללות. כך השימוש במושגים כמו "ממשק משתמש" הפך להכרחי.
עיצוב ממשק המשתמש הפך למקצוע עצמאי, שבו עוסקים מומחים מתחומים שונים - פסיכולוגיה, הנדסת אנוש, מחשוב, עיצוב גרפי. בעיצוב מושקעים מאמצים ומשאבים רבים, כגון בניית אב טיפוס ועריכת ניסוי פיילוט במטרתה להבטיח יצירת ממשק ידידותי למשתמש, נגיש ומעודד עבודה יעילה.
הרבה עזרים מתחום הטכנולוגיה המסייעת הם עזרים המקשרים בין משתמש עם לקות לבין ממשק משתמש שאינו נגיש לו (לדוגמה מקל הקלדה). פתרונות אחרים מתחום זה עוסקים בהחלפת ממשק המשתמש (כגון מקלדת ארגונומית למחשב) או הוספת אביזרים אליו (כגון הוספת מדפסת ברייל למחשב לצד המדפסת הרגילה). כמו כן, הרבה פתרונות נגישות מתחום העיצוב האוניברסלי (להבדיל מטכנולוגיה מסייעת) הם שינויים בממשק המשתמש של כלל המשתמשים (כגון הוספת סימני ברייל ופלט קולי למעלית).
ממשק משתמש מכני

מכונות רבות כוללות ממשק משתמש מכני, שבאמצעותו המשתמש מפעיל את המכונה, ולעיתים גם מקבל מידע על מצבה. דוגמה: במכונת כביסה ממשק המשתמש כולל סדרה של כפתורים ומחוונים, המאפשרים למשתמש לקבוע את טמפרטורת המים במכונה, מהירות הסחיטה, תוכנית הכביסה וכדומה. במכשירים אלקטרוניים אחדים ממשק המשתמש הוא שלט רחוק - מכשיר שבו כפתורים רבים, שלכל אחד מהם פונקציה הקשורה בתפעול המכשיר. ממשק משתמש מורכב יותר נמצא במכונית, והוא כולל מרכיב מסוגים שונים, שרכישת שליטה בתפעולם דורשת הדרכה ותרגול: הגה, דוושות, ידיות, מחוונים.
ממשק משתמש לתוכנה

בעבר, כאשר מהירות המחשבים הייתה נמוכה, נהגו להשתמש בממשק משתמש טקסטואלי, כזה המבוסס רק על אותיות, ובנוסף להן כפתורי פעולה במקלדת כדוגמת ממשק שורת פקודה. מסוף שנות ה-80 של המאה ה-20 נפוץ ממשק משתמש גרפי (GUI - Graphical User Interface), שבו משלבים אלמנטים גרפיים כתמונות וצלמיות. הממשקים הגרפיים מאפשרים תצוגה גמישה יותר, במיוחד בצבעים וגופנים, והבהרת כוונת הממשק והשימוש בה, באמצעות סמלים וצלמיות, ועבודה קלה יותר במחשב.
ממשק המשתמש הגרפי עם השימוש בעכבר, שמוטמע בכל תוכנה שפותחה מאמצע שנות ה-90 ומוכר לכל משתמש במחשב האישי, פותח ב"זירוקס פארק" - מרכז המחקר של חברת זירוקס, ומשם הועתק אל מחשבי המקינטוש. תפוצתו הנרחבת של ממשק זה החלה עם מערכת ההפעלה Windows של חברת מיקרוסופט.
שיקולים בעיצוב ממשק המשתמש

עיצוב ממשק המשתמש נעשה בעיקר על פי שיקולים פונקציונליים - מה הדרך הנוחה ביותר שבה יוכל המשתמש להגשים את מטרותיו באמצעות ממשק המשתמש והמערכת שמאחוריו תוך שמירה על אינטראקטיביות חווייתית. בדרך כלל באים לידי ביטוי גם שיקולים שיווקיים - יצירת ממשק משתמש שהופך את המוצר לאטרקטיבי ומובחן ממוצרים מתחרים. דוגמה מוכרת מאוד לכך היא עיצובו של בקבוק המשקה "קוקה-קולה" (זהו "ממשק המשתמש" למשקה שבתוך הבקבוק), שבו באים לידי ביטוי שיקולים פונקציונליים (אחיזה נוחה של הבקבוק) ושיווקיים (הבקבוק הוא סמל מסחרי).
דוגמה לשיקולים פונקציונליים בעיצוב ממשק המשתמש ראו בערך שימושיות, ניווט באתר אינטרנט, העוסק באחד מרכיביו של ממשק המשתמש.
ממשק המשתמש למוצרי תוכנה מאפשר לעיתים התאמה אישית שלו, לצרכים והעדפות ספציפיים של המשתמש. הדפדפן למשל, מאפשר התאמה אישית של גודל הגופן, אופן הצגת הקישורים ועוד. פרטי ההתאמה האישית נשמרים בדרך כלל תחת פרופיל המשתמש המתאים. לעיתים מתאפשר תמרון בצבעים ובסימנים הגרפיים של ממשק המשתמש, ובמקרה זה קרויות הווריאציות השונות בשם "מעטפת" (באנגלית: Skin, זהו ה"עור" של התוכנה, להבדיל מהפונקציונליות הנמצאת בתוכה).
ראו גם

מערכת הפעלה - התייחסות לממשק המשתמש
חוויית משתמש
שימושיות
נגישות
סייבר-פסיכולוגיה
הערות שוליים

↑  לפי האקדמיה ללשון העברית לצד המונח המקובל "ממשק משתמש", אפשר גם: מִשַּׁק-הַמִּשְׁתַּמֵּשׁ או מִנְשַׁק מִשְׁתַּמֵּשׁ. ראו: מילון טכנולוגיית המידע: בינה מלאכותית (תשנ"ז), באתר האקדמיה ללשון העברית
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007534346305171  BnF: cb12377521f (data)  GND: 4720440-0  LCCN: sh88001679  NDL: 01190552  NKC: ph126971 
מכשיר יד עזר למוגבל. ממשק המשתמש מכיל את ידית האחיזה ואת ההדק. ממשק המשימה הוא הצבת האוחז בספל שאותה מרים המשתמש. ממשק הסביבה הוא כל חלק של המכשיר החשוף לתנאי הסביבה (למשל הקפיץ שבתוך המכשיר, העלול להחליד מאדי הבישול).
מפקד הרפאים

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  וירג'יניה קואלס
 שפת המקור:  אנגלית
 סוגה:  מלחמה
 הוצאה
 הוצאה:  מערכות
 תאריך הוצאה:  1958
 מספר עמודים:  351
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  003961223, 000921942, 002707616, 002685107
מפקד הרפאים (באנגלית: The Phantom Major) הוא ספר מאת הסופרת הבריטית וירג'יניה קואלס, אשר יצא לאור בשנת 1958. הספר נחשב לאחד הראשונים בז'אנר הספרות הצבאית המתארת יחידות מיוחדות, ולראשון שנכתב על יחידת הקומנדו הבריטית SAS. הספר מתמקד בדמותו של מייסד היחידה ומפקדה הראשון סר דייוויד סטירלינג.
ספר

הספר מתאר את פעילות היחידה תחת פיקודו של דייוויד סטירלינג אשר כונה על ידי הגרמנים "מייג'ור הרפאים", מייסדה ומפקדה של ה־SAS במלחמת העולם השנייה. הספר מתאר את פועלו כמפקד היחידה בין השנים 1941–1943, מאבקו בממסד ופיקוד הבריטיים לשינוי תפישתם בנושא הפעלת כוחות קטנים בזמן מלחמה, ואת ימיה הראשונים של היחידה, עת הפכה מפלגה בת 60 לוחמים וארבעה קצינים ליחידה מסודרת המונה כ־700 לוחמים מיומנים.
כמו כן הספר מתאר את פעילות היחידה תחת סטירלינג בצפון אפריקה, עת נלחמה כנגד קורפוס אפריקה של הצבא הנאצי בפיקודו של רומל במדבר לוב. תיאורי הספר מתרכזים במבצעים אותם תכנן והוציא לפועל סטירלינג במהלך 15 החודשים עד לנפילתו בשבי, בהם פשיטות על שדות תעופה של חילות האוויר הגרמני והאיטלקי, מצבורי דלק ותחמושת, וכן רכבים, מחנות צבא ותשתיות שהיו בעורף האויב הגרמני. בתחילה בחר סטירלינג להשתמש בצניחה כשיטה באמצעותה תגיע יחידתו ליעדה, אולם לאחר פעולה כושלת הוכחה השיטה כפחות מתאימה ללוחמת המדבר, וסטירלינג עבר לשימוש בג'יפים ומשאיות תובלה של קבוצת המדבר ארוכת הטווח. בספר מתוארת באופן נרחב המקצועיות שנדרשה מנהגי ונווטי הרכבים הללו, בעת נסיעתם מאות קילומטרים בחולות המדבר, בעומק המערך הגרמני-איטלקי. למרות זאת המשיכו אנשיו של סטירלינג לעבור קורס צניחה במסגרת מסלול ההכשרה, משום שסטירלינג לא רצה לוותר על אף כשירות של היחידה, ולשמור אותה מוכנה ומבצעית לכל זירה ויעד. סטירלינג זכה להערכה רבה מצד גנרל ארווין רומל שכתב עליו ביומנו. בינואר 1943 נפל סטירלינג בשבי הגרמנים. רומל כתב על כך ביומנו כי ”כך איבדו הבריטים את מפקדה המוכשר עד מאוד ובעל כושר הסתגלות הרב ביותר של קבוצת המדבר אשר הרבתה להזיק לנו יותר מכל יחידה בריטית אחרת בעצמה דומה”. הוא נמלט ונתפס ארבע פעמים עד שהגרמנים העבירו אותו לטירת קולדיץ השמורה, שם נשאר עד סוף המלחמה. לאחר נפילתו בשבי, תפסו אחיו ביל וסגן-אלוף פאדי מיין את הפיקוד על יחידת הקומנדו שלו.
בנוסף לדמותו של סטירלינג, בולטות בספר גם דמויותיהם של פקודיו פאדי מיין, מייק סדלר, פיצרוי מקלין, הלורד ג'ורג' ג'ליקו, אשר פיקד על שירות הסירות המיוחד, וג'וק לואיס – כולם אנשי מפתח בימיה הראשונים של היחידה. כן ניכרת בספר תרומתה של הקמא"ט, ובהם מפקדי הפטרולים ניק וילדר רובין גורדון וג'ייק אייזנסמית, שאנשיה לקחו חלק ברבות מן הפשיטות אותן הוביל ותכנן סטירלינג, תחילה כמי שאמונים על הבאת את הכוח אל היעד ומאוחר יותר, בשל רוחם הששה לקרב של אנשיה, גם כשותפים מלאים בפשיטות עצמן. הספר מתאר שיתוף פעולה של ה־SAS עם יחידת קבוצת החקירה המיוחדת (SIG) ובה לוחמים ארץ-ישראלים כמו ישראל כרמי וקארל כהנא (ששירת בצבא הגרמני במלחמת העולם הראשונה, לאחר שרות ב־SIG עבר לשרת ב־SAS והיה לימים מראשוני הצנחנים בצה"ל).
השפעת הספר על צה"ל

הספר יצא לאור בעברית בשנת 1958 בהוצאת משרד הביטחון, בתרגומו של יעקב גולדמן.
מייסד סיירת מטכ"ל ומפקדה הראשון, רב־סרן (לימים תא"ל) אברהם ארנן, ומאיר הר-ציון, שעזר לארנן להקים להכשיר ולאמן את לוחמי היחידה, התרשמו ממנו עמוקות, וארנן אף עיצב את חזונו בעבור הסיירת, אופייה וייעודה בהשפעתו. כך, בין השאר, השתמש ארנן במוטו של סטירלינג – "המעז מנצח" – בעבור הסיירת ואף תלה כרזה הנושאת את המשפט במשרדו. גם מפקדים אחרים ביחידה ובצה"ל הושפעו מן הספר, ובהם אהוד ברק, עוזי דיין וכן יוני נתניהו שעליו סופר כי ידע את הספר בעל־פה. דני רהב וולף, מוותיקי הצנחנים אשר פיקד על סיירת שקד סיפר לידיד כי שאף להידמות לסטירלינג. הספר "מפקד הרפאים" ניתן במשך שנים רבות כשי לבוגרי מסלול הלוחם בסיירת מטכ"ל וביחידת שלדג, שמייסדה ומפקדה הראשון, מוקי בצר, הושפע אף הוא מדמותו של סטירלינג. עם השנים ניתן הספר כשי גם למפקדים בחיל הרגלים וללוחמים ביחידות מובחרות אחרות.
הערות שוליים

↑  מיור (Major) בעברית הוא רב-סרן.
↑  גל פרל פינקל, "המעיז זוכה", הבלוג על הכוונת, ‏  2 בנובמבר  2021.
↑  וירג'יניה קואלס, מפקד הרפאים, הוצאת מערכות משרד הביטחון הוצאה לאור, 1958. ההתחלה, עמוד 11.
↑  משה זונדר, סיירת מטכ"ל, כתר ספרים, 2000. אברהם ארנן, החולם והמייסד, עמוד 27.
↑  חן קוטס-בר, להחזיר בכל מחיר: יש חוזה בין המדינה לחייל, באתר nrg‏, 25 ביוני 2010.
↑  גד שמרון, המוסד והמיתוס, כתר ספרים 1996, סיירת מטכ"ל, עמוד 134.
↑  אמיר אורן, בסוף ימיו, אחרי נתק של 20 שנה, דני וולף שוב דיבר עם אריאל שרון, באתר הארץ, 20 באפריל 2004.
↑  משה זונדר, סיירת מטכ"ל, כתר ספרים, 2000, הכשרת הלוחם ביחידה, עמוד 21.
↑  מיכל דניאלי, ‏פעילות מבצעית מעבר לקווי האויב: יחידת שלדג, באתר ‏מאקו‏, 1 ביולי 2011.
מערת אלצ'רי

מערת אלצ'רי (בספרדית: Cueva de Altxerri, בבסקית: Altxerriko leizea) היא אתר ארכאולוגי במועצה העירונית איה (ספ') בקהילה האוטונומית חבל הבסקים בצפון ספרד. מערת אלצ'רי היא חלק מהאזור הפרהיסטורי של אירופה האטלנטית (אנ'), והתגלו בה ציורי מערות ותחריטים המשויכים לתרבות המגדלנית העליונה של התקופה הפלאוליתית העליונה. הציורים בגלריה העליונה, המכונה אלצ'רי B, תוארכו במחקר שנערך בשנת 2013 כציורי המערות העתיקים ביותר באירופה, עם גיל משוער של 39,000 שנה. הסגנון האמנותי של הציורים הוא חלק מה שמכונה "האסכולה הפרנקו-קנטבריאנית", המאופיינת בריאליזם של הדמויות המיוצגות.
באלצ'רי יש אחת מקבוצות התחריטים הגדולות באזור. יש בה כמאה ועשרים תחריטים, מתוכם תשעים ושניים של בעלי חיים. הביזון הוא החיה המצוירת ביותר עם סך הכול חמישים ושלושה תחריטים. בעלי חיים אחרים שנמצאים במערה הם אייל הצפון עם שישה תחריטים, ארבעה איילים ועיזים, שלוש דגימות של סוסים ושור הבר, שתי סאיגות, גרגרן, שועל, ארנבת או ציפור.
ביולי 2008 נכללה המערה באתר המורשת העולמית "מערת אלטאמירה ואמנות המערות בתקופת האבן המוקדמת בצפון ספרד" של ארגון אונסק"ו.
מיקום

מערת אלצ'רי ממוקמת במועצה העירונית איה, במחוז גיפוסקואה (ספ') (חבל הבסקים). עם זאת, המערה קרובה יותר לעיירת החוף אוריו (ספ'), שהמרכז העירוני שלה הוא כקילומטר מהמערה, מאשר למרכז העירוני של איה, שנמצא קצת יותר מ-3.5 קילומטרים משם.
כדי להגיע לאלצ'רי יש להגיע תחילה לעיירה אוריו, המרוחקת 17 קילומטרים מהבירה המחוזית, סן סבסטיאן. אם מגיעים מסן סבסטיאן על כביש N-634 צריך לחצות את מרכז העיירה, לחצות את נהר האוריה (אנ') ולעקוב אחר הכיוון לסראוץ (אנ') ולסטות זמן קצר לאחר חציית הנהר על GI-3161. אם מגיעים מבילבאו ומסראוץ, מעקף ה-GI-3161 מתבצע ממש לפני שמגיעים לאוריו. לאחר חציית אחוזה תעשייתית ונסיעה של כמה עשרות מטרים, מגיעים לבית החווה אלצ'רי שנמצא צמוד לכביש. פתח המערה נמצא 100 מטרים מהכביש ו-15 מטר מעל מפלס העמק, עולים במדרון המזרחי של גבעת באובטגניה (Beobategaña), ממש לאחר חציית נחל אלצ'רי ומאחורי החווה. פתח המערה נפער בחתך כמעט אנכי בסלע.
המערה נמצאת כיום כ-20 מטרים מעל פני הים, ומרוחקת 2.5 קילומטרים מהחוף, אם כי בתקופה התרבות המגדלנית גובה פני הים היה נמוך יותר, ולכן מעריכים כי היא הייתה 80 מטר מעל פני הים ובמרחק של 6 קילומטרים מהחוף.
גילוי המערה וחקירתה

מערת אלצ'רי הייתה חסומה ומוסתרת עד 1956. באותה שנה בוצעו עבודות הבנייה של הכביש המהיר המחבר את העיירה אוריו עם שכונת אולסקואגיה (Olaskoegia) בעיירה איה. כדי להצטייד בחומרים לעבודה זו, נפתחה מחצבה זמנית של אבן גיר כמה עשרות מטרים מאחורי בית החווה אלצ'רי. באחד הפיצוצים שבוצעו עם דינמיט במחצבה, נפער חור ברוחב של מטר על 80 סנטימטרים. דרך פתח זה התגלתה גלריה ארוכה ורחבה שנוצרה באבן הגיר שהייתה מוסתרת במשך אלפי שנים. גילוי המערה משך את תשומת לבם של רק כמה צעירים מכפרי הסביבה, שהיו הראשונים להעז להיכנס מערה. לתגלית לא הייתה משמעות גדולה. המחצבה לא נוצלה יותר לאחר התגלית; מכיוון שהחומר שהושג הספיק כדי להשלים את העבודה, הפיצוצים הופסקו וניתן היה לשמור על המערה כמעט שלמה.
בשנת 1962 משכה הידיעה על קיומם של פירים, שהתחילו בגלריה שהתגלתה כמה שנים קודם לכן, את תשומת הלב של כמה מחברי האגודה למדע על שם ארנזאדי (Aranzadi Zientzia Elkartea) בסן סבסטיאן לבצע בדיקה ספלאולוגית שלה. היו אלה פליפה ארנסדי (Felipe Aranzadi) הצעיר, חאווייר מיגליאקסיו (Javier Migliaccio) וחואן קרוס ויקוניה (Juan Cruz Vicuña), אשר בזמן שהתכוננו לרדת לתהום, צפו בקווים שחורים על קיר סמוך שיצרו דמות של ביזון. מתגלית ראשונה זו גילו חוקרי מערות מהאגודה קבוצות אחרות של דמויות במקומות אחרים במערה. חברים אלה באגודה דיווחו על גילוים לחוסה מיגל דה ברנדיאראן (José Miguel de Barandiarán), שהיה מנהל מחלקת הפרהיסטוריה של האגודה. אנתרופולוג נודע זה היה זה שאישר את אמיתות הממצאים, בנוסף לגילוי דמויות רבות אחרות שנשארו מוסתרות מעיניהם הבלתי מנוסות של חוקרי המערות הצעירים.
עם זאת האנשים שהגיעו בשנים 1956–1962 לגלריות המערה השאירו אחריהם גרפיטי, ולכן היה צריך לנקוט בזהירות רבה כדי להבחין בין הציורים האותנטיים לציורים המזהמים של השנים האחרונות. לפני פרסום הגילוי הארכאולוגי וכאמצעי זהירות, נסגרה כניסה למערה עם דלת. החלל נקרא מערת אלצ'רי, על שם שמו של הכפריר שנמצא בסמוך.
ברנדיאראן ערך את המחקר הראשון של ציורי המערות והוא פרסם בשנת 1964 במגזין האגודה תיעוד ראשון של הדמויות שנמצאו. ברנדיאראן מצא גם את הכניסה הטבעית של המערה, שנמצאת בסמוך לכניסה שנפתחה באופן מלאכותי. הכניסה הטבעית נמצאת חסומה על ידי משקעים וזקיפים. הפתח הטבעי הזה עדיין מכוסה עד היום. במהלך עבודות אלה ביצע הצוות של ברנדיאראן חפירה ניסיונית ליד הכניסה הטבעית למערה, ומצא אתר ארכאולוגי שנחקר. חפירות בוצעו גם ליד קבוצות דמויות, ונמצאו מקרצף וחודי צור יחד עם קבוצות הדמויות I ו-II.
ב-1976 פרסמו חסוס אלטונה וח.מ. אפיאניס (JM Apellániz) מחקר שני של הציורים באותו מגזין. הספר "אקאין ואלצ'רי – שני מקדשים פלאוליתיים בארץ הבסקים" שכתב אלטונה נחשב לספר הפופולרי ביותר שפורסם על מערה זו.
בשנת 1982 התגלו שני ביזונים שצוירו בבסיס תהום בעומק 10 מטרים. לא נמצאו יותר רישומים באזור זה.
בפנים המערה יש תחריטים וציורים. הראשונים שמורים היטב, אך איכות הציורים הולכת ומתדרדרת מאוד בגלל הלחות הגבוהה של הקירות. מאז התגלית של הציורים בשנת 1962, המערה הייתה סגורה לקהל הרחב והגישה מותרת רק לפרהיסטוריונים לצורך מחקרים.
ביולי 2008 הוכרז המתחם כאתר מורשת עולמית של אונסק"ו.
הדמויות

הציורים והתחריטים של מערת אלצ'רי מחולקים לשבע קבוצות של דמויות ותחריטים התופסים מקומות שונים בחלל המערה. בנוסף, ישנם ציורים מבודדים אחרים שאינם כלולים בקבוצות אלה.
קבוצה I – אלה הדמויות הקרובות ביותר לכניסה למערה. הם ממוקמים בגומחה צדדית של הגלריה הראשית. שני הקירות הצדדיים של הגומחה האמורה מלאים בכחמישים דמויות. הדמויות מגיעות לחלק העמוק ביותר בגומחה, שם יש גישה לאדם אחד בלבד.
קבוצה II – בקיר השמאלי של הגלריה הראשית יש קבוצת דמויות שרובן ציורים ומיעוטן חריתות. עם זאת, הם נמצאים במקום לח מאוד במערה, כך שלמעשה הצבע הולך ונמחק ומצב השימור שלהם לא טוב.
קבוצה III – על הקיר הפונה לקבוצה II ובמיקום גבוה יותר 3 דמויות. בהן מודגש ציור של ביזון בגודל 40 סנטימטרים.
קבוצה IV – בהמשך אותה גלריה, קבוצה של 14 דמויות שנעשו בעזרת חריתה עדינה מאוד. הם קשים מאוד לצפייה ולמעשה בלתי אפשרי לצלם אותם.
קבוצה V – קבוצה זו מכילה 7 ביזונים, סוס, עז, עדר, ודמות שמייצגת שור הבר. יש גם כמה סמלים.
קבוצה VI – קבוצה זו כוללת 4 ביזונים, 4 איילים, חיה בצורת נחש וכמה סמלים.
קבוצה VII – קבוצה זו כוללת ראש אייל וביזון.
דמויות מבודדות – בבסיס תהום בעומק 10 מטרים בסוף הגלריה נמצאו שני ביזונים צבועים בשנת 1982. הציור של ביזונים האלה כמעט אבוד. בחלק זה של המערה לא נמצאו ציורים נוספים.
הערות שוליים

↑  Datan en Altxerri las pinturas rupestres más antiguas de Europa
| --- | --- |
בקרת זהויות :  VIAF: 245392790   WorldCat (עם VIAF): 245392790 
ציור של שני ביזונים
ציור של ביזון (כנראה) שתוארך כעתיק ביותר באירופה
מערכת לדיווח ומעקב על עבירות תעבורה

| --- | --- |

 פרטי החוק
 תאריך חקיקה:  12 במרץ 2012
 תאריך חקיקה עברי:  י"ח באדר ה'תשע"ב
 גוף מחוקק:  הכנסת השמונה עשרה
 תומכים:  6
 מתנגדים:  1
 נמנעים:  אין
 חוברת פרסום:  ספר החוקים 2345 מ-19 במרץ 2012, עמ' 221
 משרד ממונה:  משרד התחבורה
 נוסח מלא:  החוק המלא
 
משאית עם מדבקת "איך הנהיגה שלי?"
מערכת לדיווח ומעקב על עבירות תעבורה (וגם "נוהל 6") מוסדרת בסעיף 65ד לפקודת התעבורה, המחייב תאגידים לקיים שירות טלפוני לדיווח על עבירות תנועה שמבצעים נהגים בכלי רכב שברשות התאגיד. הסעיף נוסף לפקודה בתיקון שתחילתו ב-19 בספטמבר 2012.
ארגונים שונים החלו באופן וולנטרי ליישם את ההוראה כבר בתחילת העשור הראשון של המאה ה-21. ביולי 2005 הונהג "נוהל 6" של משרד התחבורה על פיו חברות התבקשו להדביק מדבקת "איך הנהיגה שלי?", ובספטמבר 2012 הופעל הנושא מכוח חוק, שאותו יזמו חברי הכנסת זאב בילסקי מקדימה וחמד עמאר מישראל ביתנו. על פי הערכות ישנן בישראל כ-300 אלף מכוניות המחויבות במדבקת הדיווח, ולמשרד התחבורה מגיעים בשנה רק מאות בודדות של דיווחים.
חובה דומה קיימת במדינות נוספות, בהן ארצות הברית ורוסיה.
הוראות החוק

תאגיד, המחויב להעסיק קצין בטיחות ומחזיק כלי רכב לשימוש עובדיו, ינהל מערכת לדיווח ומעקב על תלונות הציבור בגין נהיגה מסוכנת ועבירות תנועה ברכבים של התאגיד. תאגידים ביטחוניים המנויים בחוק וכן מגן דוד אדום פטורים מהוראות סעיף זה, ויחולו עליהם הוראות פנימיות שלהם.
המערכת תכלול שירות טלפוני לקבלת התלונות, שיפעל לא פחות מ-10 שעות בימי העבודה של התאגיד, ומענה אוטומטי בשאר הזמנים
על כלי רכב תודבק מדבקה במקום בולט לעין.
קצין הבטיחות של התאגיד ידון בתלונוה עם מבצע העבירה ויחליט על המשך צעדים נגד הנהג.
קצין הבטיחות ידווח למשרד התחבורה.
הפרת הוראות אלה עונשה קנס.
הוראות החוק > מדבקת "איך הנהיגה שלי?"

בעקבות החוק הוגדרה בתקנה 587ב1 לתקנות התעבורה המדבקה הנדרשת:
מספר הטלפון יהיה עד 5 ספרות
כיתוב: "איך אני נוהג/ת?" או "איך הנהיגה שלי?"
גודל מדבקה: 10 על 40 ס"מ לרכב עד 8 מושבים, או 15 על 50 ס"מ לרכבים גדולים יותר
רקע המדבקה: צהוב או לבן
מאפייני הכיתוב: צבע שחור או כחול, לפחות בגובה 2.5 ס"מ ועובי 1 ס"מ ברכבים עד 8 מושבים, או לפחות 6 ס"מ ועובי 1.5 ס"מ ברכבים גדולים יותר
הוראות החוק > דיווח לרשות

תאגיד שקיבל דיווחים על נהג שביצע ארבע עבירות נדרש לדווח על כך מיידית
עם התלונה החמישית יתווסף לדיווח גם אופן הטיפול בדיווח
קצין הבטיחות ידווח מדי שנה את מספר התלונות שהתקבלו בתאגיד ואופן הטיפול בהן, ובנוסף את מספר התאונות בהם נפגעו או נהרגו נוסעים במכוניות התאגיד.
ביקורת

קיימת ביקורת על היבטים שונים של החוק, כולל מטרתו, אופן יישומו, והשימוש בדיווחים המתקבלים בעקבותיו.
נטען כי מלכתחילה לא הוצג בסיס מחקרי או מדעי המראה כי שימוש בדיווחים הוא אמצעי מועיל, אלא סקר שהראה אפקטיביות בהפחתת מעורבות בתאונות. נטען כי המדבקות מעודדות שימוש בטלפון נייד במהלך נהיגה שעלול לגרום להיסח דעת, דבר שעלול להיות מסוכן מיוחד במצב בו נדרשת ערנות מול נהג בעייתי.
ביקורת נוספת נסובה סביב העובדה כי אין חובה לנקוט באמצעים כלשהם, כולל אמצעים משמעתיים או אמצעי אכיפה כנגד נהגים שעליהם התקבלו דיווחים וכי ארגונים רבים כלל לא מגישים דיווחים למשרד התחבורה.
טענות שונות עלו גם לגבי אמיתות הדיווחים שמתקבלים, אל מול העובדה כי ישנם אמצעים טכנולוגיים שיכולים לבצע ניטור נתוני נסיעה, לנטר התנהגויות של נהגים בצורה אמינה ולספק נתונים נרחבים ואמינים יותר לגבי ההתנהגות בכביש.
מעורבותם של גורמים מסחריים בעלי אינטרס לקידום מוקדים טלפוניים הועלתה אף היא כביקורת נגד החוק.
הערות שוליים

↑  חוק לתיקון פקודת התעבורה (מס' 103), התשע"ב-2012, ס"ח 2345 מ-19 במרץ 2012
1 2   דניאל שמיל, "איך אני נוהג?" לאף אחד לא אכפת, באתר TheMarker‏, 2 במרץ 2015
↑  שחר הזלקורן, נהגי ליסינג, שימו לב: "המלשינון" יהפוך לחוק, באתר ynet, 27 ביוני 2011
↑  תומר הדר, המלשינון לא מלשין: "איך אני נוהג?" זה לא באמת משנה, באתר כלכליסט, 1 באפריל 2019
↑  שחר הזלקורן, TheCar, משרד התחבורה בפניית פרסה: תומך בביטול המלשינון, באתר ynet, 6 באוקטובר 2014
↑  שחר הזלקורן, מדבקת המלשינון: הרבה יותר נזק מתועלת?, באתר ynet, 4 בינואר 2012
↑  וואלה! רכב‏, "איך אני נוהג": המלשינון בפיקוח משרד התחבורה נכשל, באתר וואלה, 18 בינואר 2017
↑  שחר הזלקורן, ומי מתנגד למדבקת "איך אני נוהג"? המשטרה, באתר ynet, 22 בנובמבר 2011
מצודת קוויבק

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  מצודה צבאית
 מיקום:  קוויבק סיטי
 מדינה:  קנדה 
 בעלים:  המלוכה הקנדית 
 הקמה ובנייה
 אדריכל:  אליאס ווקר דרנפורד
 קואורדינטות:  46°48′27″N 71°12′26″W﻿ / ﻿46.8074°N 71.2071°W﻿ / 46.8074; -71.2071
 www.lacitadelle.qc.ca
  (למפת קוויבק סיטי מוגדלת) מצודת קוויבק(למפת קוויבק סיטי רגילה) מצודת קוויבק
 
בית המגורים הרשמי של המושל הכללי של קנדה הממוקם בתוך המצודה.
ועידת קוויבק
מצודת קוויבק (בצרפתית: Citadelle de Québec) היא מצודה צבאית הממוקמת בראש קפ-או-דיאמן בעיר העתיקה של קוויבק סיטי בפרובינציית קוויבק שבקנדה.
המצודה משמשת בית מגורים רשמי של בית המלוכה הקנדי ושל המושל הכללי של קנדה. בסמוך למצודה נמצא בניין הפרלמנט.