stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בית הכנסת הגדול באוסייק
המבנה

המבנה תוכנן על ידי האדריכל תיאודור שטרן, בנייתו נמשכה במשך שנתיים והוא נחנך ב-1869. בית הכנסת שכן ברחוב המסחרי הראשי בעיר העילית, מול בניין העירייה. המבנה היה בן שלוש קומות, נבנה מלבנים בעל חזית גבס המעוטרת בעיטורי טרקוטה. למבנה היו שני מגדלים, בעלי כיפות המעוצבות בצורת לוטוס. המבנה שילב סגנון אדריכלי נאו-מורי, ואדריכלות נאו-רומנסקית (אנ'). בבית הכנסת היו שני מתחמי עזרת נשים, אשר שכנו בקומתו השנייה והשלישית. הריצוף בוצע כמוזאיקה בשיטת אופוס סקטילה. בעת שנחנך היה מבנה בית הכנסת הגבוה ביותר באוסייק.
עד למלחמת העולם הראשונה השפה המדוברת בקרב בני הקהילה ובכלל זה שפת התפילה בבית הכנסת הייתה הגרמנית. לאחר המלחמה וכינון ממלכת יוגוסלביה הפכה בהדרגה הסרבו-קרואטית לשפה הדומיננטית.
עם הפלישה ליוגוסלביה, ב-10 באפריל 1941 נכנסו לעיר כוחות הוורמאכט בלווי אנשי אוסטאשה. בסיוע פולקסדויטשה החלו ברדיפות, ביזה ומאסרים בקרב בני הקהילה. ב-13 באפריל נבזזה תכולת בית הכנסת. לאחר מכן הושלכו פנימה פצצות תבערה והוא עלה באש. הגרמנים מנעו מאנשי מכבי האש להגיע למקום, והמבנה חרב עד היסוד. הקהילה היהודית חרבה בשואת יהודי קרואטיה. ב-1950 נהרס המבנה, במקומו הוקם בניין מגורים, והוקם גלעד להנצחת בית הכנסת.
ראו גם

בית הכנסת הקטן באוסייק
הערות שוליים

↑  Carl Bethke, "Keine gemeinsame Sprache?", LIT Verlag, Münster, Deutschland ,2013, pp 68, 87, 89, 193, באתר גוגל ספרים, מסת"ב 9783643117540, (בגרמנית).
↑  הקהילה היהודית באוסייק, באתר Jewish Cemetery Project (באנגלית).
↑  צילום מבנה בית הכנסת "הקטן" בעיר התחתית (1999), באתר "המרכז לאמנות יהודית".
↑  אתרי מורשת יהודית בקרואטיה, באתר jewish-heritage-europe.eu (באנגלית).
↑  הקהילה היהודית באוסייק בתוך: אתרי מורשת יהודית בקרואטיה (2006), באתר heritageabroad.gov, עמודים 7–8 (באנגלית).
↑  בית הכנסת הגדול באוסייק, באתר המרכז לאמנות יהודית (באנגלית).
↑  הקהילה היהודית באוסייק, בתוך: צבי לוקר (עורך), פנקס הקהילות - יוגוסלאוויה, הוצאת יד ושם, ירושלים, 1988, עמודים 28–31.
↑  מנחם שלח (עורך), תולדות השואה - יוגוסלביה, הוצאת יד ושם, ירושלים, 1990, עמודים 161–162.
לירן כוג'הינוף

| --- | --- |

 לידה:  6 בינואר 1986 (בן 39) 
 מדינה:  ישראל 
 
לירן כוג'הינוף (נולד ב-6 בינואר 1986) הוא עיתונאי ישראלי, כתב ופרשן לענייני חברה ופנים, מבזקן ומגיש תוכניות בכאן חדשות בתאגיד השידור הציבורי.
ביוגרפיה

כוג'הינוף נולד וגדל בראשון לציון, בנם של אהרון ושרה כוג'הינוף. את לימודיו התיכוניים השלים בשנת 2004 ומשם המשיך ללימודים גבוהים בתחום התקשורת באוניברסיטת רייכמן, שם קיבל תואר בוגר (B.A) בתקשורת.
ביוגרפיה > קריירה עיתונאית

את דרכו העיתונאית החל כוג'הינוף ככתב ברשת המקומונים של שוקן בשרון, שם סיקר את עולם הפלילים, המשפט והתחום המוניציפלי ב"צומת השרון" ו"מלבאס" ועד מהרה התבלט בעבודתו, וזכה להכרה על יכולתו להעביר סיפורים חברתיים בצורה מרתקת ומעמיקה.
בשנת 2012, החל לעבוד ככתב כללי ברשת ב' של קול ישראל ברשות השידור בהמשך הפך לכתב כלכלה וחינוך ובין השנים 2015 - 2017 שימש כ-כתב הפלילים של מחוז תל אביב והמרכז.
במאי 2017, עם סגירת רשות השידור הצטרף כוג'הינוף לחטיבת החדשות של תאגיד השידור הישראלי "כאן" בטלוויזיה וברשת ב' ברדיו ככתב חינוך, מבזקן ומגיש.
בשנת 2024 החל לשדר את תוכנית הרדיו "המסייעת" עם כרמלה מנשה בכאן ב'.
במהלך השנים, כיסה כוג'הינוף מגוון רחב של נושאים, ובין פרסומיו חשף במהדורת "חדשות הערב" עם גאולה אבן-סער את הסיפור אודות המורה המחליף מאזור השפלה שהעביר תכנים מיניים לתלמידי כיתה ה'.
חיים אישיים

כוג'הינוף מתגורר בעיר תל אביב.
הערות שוליים

↑  אלכסנדר כץ, סבב כתבים ברשת ב': עידן אבני יחליף את עדי מאירי, כוג'הינוף יסקר את משטרת תל אביב, באתר אייס, 11 במאי 2015
1 2  נועה פרייס‏, גל המינויים בתאגיד נמשך: כתב חדשות חדש ועורך מוזיקה ישן, באתר וואלה, 8 באוגוסט 2016
↑  נועה פרייס‏, גל המינויים בתאגיד נמשך: כתב חדשות חדש ועורך מוזיקה ישן, באתר וואלה, 8 באוגוסט 2016
↑  משדר מיוחד עם לירן כוג'הינוף | 04.05.24, באתר כאן – תאגיד השידור הישראלי, 4 במאי 2024
↑  משה נסטלבאום, ‏השאלה המתבקשת: מתי תקבל כרמלה מנשה את פרס ישראל?, באתר מעריב אונליין, 12 בספטמבר 2023
↑  קאמבק מטורף ברדיו: זו המגישה שחוזרת אחרי עשור, באתר אייס, 6 בספטמבר 2023
↑  לירן כוג'הינוף, בעקבות חשיפת כאן חדשות: המשטרה חוקרת את המורה, באתר כאן – תאגיד השידור הישראלי, 11 בינואר 2018
ערך זה הוא קצרמרבנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מנחת בר-יהודה

מנחת בר־יהודה הוא מנחת הנמצא למרגלות מצדה. המנחת קרוי על שמו של ישראל בר יהודה, שר התחבורה לשעבר. הוגה ויוזם מלאכת בניין המנחת היה יהודה אלמוג, יושב ראש המועצה האזורית תמר באותה העת.
המנחת שוכן כשני ק"מ צפונית-מזרחית למצדה. בהיותו סלול על חוף ים המלח, זהו שדה התעופה הנמוך בעולם. השימוש במנחת מותנה בתיאום עם החברה הכלכלית חבל ים המלח.
היסטוריה

תכנון המנחת החל ב-1960 במטרה לאפשר קשר מהיר בין אזור עין גדי ומצדה ומרכז הארץ, ביוזמת יהודה אלמוג, ראש מועצה אזורית תמר. באותה עת הגבול עם ירדן עבר מרחק קצר מצפון לעין גדי והנסיעה לאזור התמשכה שעות רבות, דרך צפון הנגב. באפריל 1962 לאחר שהושלם התכנון בוטלה התוכנית עקב עלותה הגבוהה, התכנון הראשוני היה למסלול טיסה באורך 2,500 מטר שהצריך עבודות עפר נרחבות. בסוף 1962 הוקם המנחת בכל זאת, על ידי חיל ההנדסה, עם מסלול טיסה לא סלול באורך 1,200. מטרת התוכנית הייתה לפתח את התיירות באזור, אך באותה עת לא היו מלונות בים המלח, למעט אכסנייות בעין גדי, מצדה וסדום. עם זאת החברות "ארקיע", "אגד" ו"דן" הודיעו שיציעו חבילת נופש משולבת לטיולים באזור.
המנחת הושלם בסוף פברואר 1963. הוא נחנך בטקס שנערך ב-17 במרץ 1963, בשם "שדה תעופה מצדה", עם נחיתה של מטוס ארקיע במקום. תחילה ניהלה חברת ארקיע את המנחת ובאוגוסט 1963 הוא נמסר בחכירה לניהול בידי קואופרטיב "צאלים", קבוצה של 5 חברים שהתגוררו למרגלות המצדה וארגנן גם טיולים באזור. אולם בספטמבר 1963 הודיע חברת ארקיע כי לא תפעיל יותר טיסות למקום עקב חוסר כדאיות כלכלית. במהלך 1964 נגרם נזק למסלול הטיסה בעקבות שיטפון והוא חדל לפעול.
בנובמבר 1965 הוחלט לשפץ את המסלול, להפעיל את המנחת מחדש ולקראו לו על שמו של ישראל בר-יהודה שנפטר במאי של אותה שנה. ב-14 בינואר 1966 נערך טקס לציין קריאת המנחת על שמו של בר יהודה, בנוכחות נשיא־המדינה, יו"ר הכנסת, שר־התחבורה, חברי כנסת ובני משפחתו.
במרץ 1969 החלה חברת ארקיע להפעיל טיסות סדירות למנחת משדה דב, פעמיים בשבוע, כעצירת ביניים בקו לאילת, במטרה לשרת את אורחי בתי המלון שהוקמו באותה עת בעין בוקק. מאז הפעילה טיסות סדירות למנחת רק לסירוגין, לרוב בשילוב חבילות נופש לבתי המלון שלחוף ים המלח. בסוף שנות ה-80 אף התחרתה עם חברה נוספת, בשם "כנרי", שהפעילה טיסות למנחת נווה זוהר. המנחת הפסיק לשמש לטיסות סדירות בשנת 1997.
בשנת 2006, המריא מטוס קל מהמנחת והתרסק על הר המצדה עקב אי-שמירת גובה ביטחון, אך לא היו נפגעים בנפש באירוע זה[דרוש מקור]. באותה שנה חודשו שירותי התעופה מתל אביב למנחת, אם כי רק במטוסי פייפר קטנים, בהם מקום לטייס וחמישה נוסעים.
בשנת 2009, המועצה האזורית תמר השקיעה כ-5 מיליון שקל בשיפוצו וחידושו של המנחת. מטרת השיפוץ היה לשפץ את המסלול כך ששוב תתאפשר נחיתת מטוסי נוסעים של עד 50 מקומות (דוגמת המטוסים של ארקיע בקו אילת-תל אביב דאז).
בשנת 2019, הגישה המועצה האזורית תמר לאישור הוועדה המחוזית לתכנון ולבנייה, תוכנית לפיתוח המנחת כנמל תעופה בין-לאומי קטן ליעדים באירופה, עם מסלול באורך 2,000 מטר, מגדל פיקוח, טרמינל נוסעים, שירותי כבאות, בקרת גבולות ומכס.
החל משנת 2020 פועל בסמוך למנחת מרכז צניחה חופשית (TopJump).
הערות שוליים

1 2 3 4  שלמה גבעון, מסלול נחיתה ב"מרתף העולם", מעריב, 3 במרץ 1963
↑  דיון בהתקנת שדה תעופה עין־גדי, מצדה, הַבֹּקֶר, 28 באפריל 1960
דנים על קו־אוורי לאיזור מצדה, דבר, 28 באפריל 1960
↑  בוטלה התוכנית להתקנת שדה־תעופה לשירות תיירים ועובדים בחוף ים־המלח, על המשמר, 2 באפריל 1962
↑  הוחל בהתקנת שדה־תעופה על שפת ים המלח, הארץ, 16 בנובמבר 1962
↑  קוו תיירות משולב בטיסה ייפתח בקרוב לעיךגדי, למרחב, 9 בספטמבר 1962
↑  מנחת למטוסים גדולים נחנכה אתמול למרגלות הר מצדה, הַבֹּקֶר, 18 במרץ 1963
↑  , קואופ "צאלים" חכר את שדה־התעופה במצדה, למרחב, 15 באוגוסט 1963
קוו התיירות למצדה יחודש ב־1 בספטמבר ע"יארקיע" ", למרחב, 25 ביולי 1963
קואופרטיב יפעיל שירותי נמל התעופה לרגלי הר מצדה, הארץ, 18 באוגוסט 1963
↑  שדה התעופה במצדה לא ייפתח השנה, הארץ, 30 בספטמבר 1963
נמל התעופה במצדה לא יפעל לתנועת נוסעים, למרחב, 30 בספטמבר 1963
↑  הוארכו המסלולים באילת ושדה־דוב, למרחב, 19 במאי 1964
↑  שדה התעופה במצדה ייקרא ע"ש י. בר־יהודה, על המשמר, 30 בנובמבר 1965
שדה התעופה במצדה -  על שם י. בר־יהודה, למרחב, 29 בנובמבר 1965
↑  נחנך שדה "בר־יהודה" - שדה תעופה חדש לרגלי מצדה, על המשמר, 14 בינואר 1966
↑  "ארקיע" הפעילה טיסות לים המלח, על המשמר, 27 במרץ 1969
↑  לים המלח ב-30 דקות -  טסים ארקיע מבלים מוריה, מעריב, 28 בינואר 1986
↑  נווית זומר, תמיר שפר, מעשה סדום לארקיע, חדשות, 18 באפריל 1989
נווית, קו לוהט לים המלח, חדשות, 7 בפברואר 1989
↑  קו טיסות סדיר לים המלח, חדשות, 11 ביולי 1989
1 2  עירית רוזנבלום, חדש בים המלח: שירותי תעופה מתל אביב למנחת מצדה, באתר הארץ, 12 במרץ 2006
↑  אורלי פלג מזרחי, ‏5 מ' ש' לחידוש מנחת מטוסים לחופי ים המלח, באתר גלובס, 18 במאי 2009
↑  דניאל שמיל, ‏השדה הנמוך בעולם: הוגשו תוכניות להפיכת מנחת מצדה לנמל תעופה בינלאומי, באתר גלובס, 2 ביולי 2019
| נמלי תעופה ומנחתים אזרחיים בישראל |
| --- | --- | --- |
| נמלי תעופה בין-לאומיים | חיפה • בן-גוריון • רמון |  |
| שדות תעופה | ראש פינה • הרצליה |  |
| מנחתים | קריית שמונה • פיק • שמרת • אסיף • מגידו • הבונים • עין שמר • תנובות • ראשון לציון • בר-יהודה • ערד • באר שבע • שדה בוקר • קציעות • מצפה רמון • מישר • ספיר • קדמה |  |
| לא פעילים | דלתון • ציקלון • עטרות • דימונה • עובדה (צבאי בלבד) • יטבתה |  |
| נהרסו או פונו | בצת • שדה דב • קרני • קטיף • נווה זוהר • אילת |  |
| מנחתים מאולתרים | מנחת עמק המצלבה • מנחת גבעת שאול |  |
"שדה תעופה ישראל בר-יהודה", אפריל 1966
טקס פרסי האקדמיה הבריטית לטלוויזיה 2005

| --- | --- |
 תאריך:  17 באפריל 2005 
 מיקום:  תיאטרון דרורי ליין 
 מנחים:  גראהם נורטון 
 →2004 2006←
 
טקס פרסי האקדמיה הבריטית לטלוויזיה 2005 נערך ב-17 באפריל בתיאטרון דרורי ליין שבלונדון. את הטקס הנחה הקומיקאי ומגיש הטלוויזיה גרהם נורטון.
הערות שוליים

↑  "2005 Television Flaherty Documentary Award - BAFTA Awards". נבדק ב-30 ביולי 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
| פרס באפט"א לטלוויזיה |
| --- | --- | --- |
| פרסים עכשוויים | קומדיה • סדרה קומית / קומדיית מצבים • סדרת דרמה • דרמה יחידה • אופרת סבון ודרמה בהמשכים • מיני-סדרה • תוכנית בידור • התוכנית הבינלאומית • שחקן • שחקנית • שחקן משנה • שחקנית משנה • הופעה קומית נשית • הופעה קומית גברית • הופעת בידור |  |
| פרסים מיוחדים | פרס עמית באפט"א • פרס מיוחד |  |
| פרסי עבר | ההופעה הקומית |  |
| טקסים | 1955 • 1956 • 1957 • 1958 • 1959 • 1960 • 1961 • 1962 • 1963 • 1964 • 1965 • 1966 • 1967 • 1968 • 1969 • 1970 • 1971 • 1972 • 1973 • 1974 • 1975 • 1976 • 1977 • 1978 • 1979 • 1980 • 1981 • 1982 • 1983 • 1984 • 1985 • 1986 • 1987 • 1988 • 1989 • 1990 • 1991 • 1992 • 1993 • 1994 • 1995 • 1996 • 1997 • 1998 • 1999 • 2000 • 2001 • 2002 • 2003 • 2004 • 2005 • 2006 • 2007 • 2008 • 2009 • 2010 • 2011 • 2012 • 2013 • 2014 • 2015 • 2016 • 2017 • 2018 • 2019 • 2020 • 2021 |  |
גובלין

איור של גובלין
בובת גובלין בהשראת סרטי הארי פוטר
גובלין (Goblin) הוא יצור דמיוני, המתואר בפולקלור ובמיתולוגיה, באגדות, בספרי פנטזיה ובמשחקי תפקידים (כגון מבוכים ודרקונים).
אטימולוגיה

לשפה העברית הגיעה המילה מהשפה האנגלית. לפי המילון האנגלי של אוקספורד לאנגלית מודרנית מקורה במילה מימי הביניים "Goblin", הקשורה לרוח רפאים גרמנית עתיקה.
תיאור הגובלין

גובלין הוא סוג של טרול מרושע, בגובה של גמד, הם מתוארים כטיפוסים חשדניים ונבזיים. אחת מיכולותיהם היא לטוות חלומות רעים ולהכניס אותם לראשו של אדם ישן דרך אוזנו.
כמו כן, נאמר עליהם שהם נוהגים להוציא בלילה את הסוסים מהאורוות ולרכב עליהם כל הלילה – כך נהגו להסביר עייפות של סוסים בבקרים.
הגובלינים נוהגים לגנוב ילדים של בני אדם ולהחביאם בארצם שמתחת לאדמה, או להחליפם בילדיהם שלהם.
גובלינים בספרות ובאומנות

אצל טולקין, האויבים הראשיים בספר "ההוביט" נקראים "גובלינים" אף על פי שלאמיתו של דבר מדובר באורקים.
בסרטו של ג'ים הנסון – "המבוך", מלך הגובלינים חוטף תינוק לארמונו, המצוי בלב המבוך.
גובלינים מופיעים גם בסרט "אגדה" בכיכובו של טום קרוז.
בספרי "הארי פוטר" מאת ג'יי קיי רולינג מוזכרים הגובלינים כשומרי בנק הקוסמים גרינגוטס, מזגם זועף, אך אינם מתוארים כרעים מטבעם.
בספרי "נדי" מאת איניד בלייטון מופיעים שני גובלינים צעצועים בשמות סליי וגובו.
אואן קולפר, בסדרת ספרי "ארטמיס פאול", מתייחס לגובלין כיצור טיפש ורע, המסוגל ליצור כדורי אש.
הובגובלין והגובלין הירוק הם מאויביו של ספיידרמן.
בספרי "עלילות ספיידרוויק" הגובלינים הם יצורים רשעים, החוטפים אנשים ומהווים מטרד.
עוץ לי גוץ לי הוא גובלין באגדת עם גרמנית ידועה.
במשחקי תפקידים, כגון "מבוכים ודרקונים", הגובלין הוא יצור מיתולוגי נמוך וירוק, שתוקף קבוצות קטנות ושודד אותן. כמו כן, מתוארים במשחק הובגובלינים (גובלינים חכמים) ודובלינים (גובלינים גדולים, חזקים וטיפשים).
בעולם של משחקי "וורקראפט" מתוארים הגובלינים כגזע שוחר מדע וטכנולוגיה, חלק מההורד ("העדר") שאינו נוטה לקחת צד בסכסוכים בין הגזעים השונים. קיימת יריבות ביניהם לבין הננסים (גנומים) במרדף להשגת עליונות טכנולוגית.
במשחקי האסטרטגיה "Clash of Clans" ו"קלאש רויאל" משמשים הגובלינים כחיילים.
ראו גם

התגבלנות
הערות שוליים

↑  בספר ההוביט, גנדלף שואל את תורין האם הוא זוכר את אזוג הגובלין, שרצח את סבו תרור. במקום אחר, באחד מן הנספחים לשר הטבעות, אזוג מכונה כ"האורק הגדול אזוג"
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007551256905171  LCCN: sh86003127
הנריק רולירד

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  11 באפריל 1909 
 פטירה:  4 בינואר 1984 (בגיל 74) 
 מדינה:  פולין 
 מידע חסיד אומות העולם
 פרסים והוקרה:  חסיד אומות העולם (1 בינואר 1966) 
 קישורים חיצוניים
 יד ושם:  הנריק רולירד
 
הנריק רולירד (בפולנית Henryk Rolirad ב-11 באפריל 1909 - 4 בינואר 1984) היה מהנדס מערכות מזון פולני, חבר המחתרת הפולנית ארמייה קריובה, מחסידי אומות העולם.
העץ שנטע רולירד בשדרת חסידי אומות העולם
לוחית עם שמו של רולירד ליד העץ שנטע בשדרת חסידי אומות העולם במוזיאון יד ושם
קורות חייו > לפני המלחמה

הנריק נולד בעיר פוזנן, פולין, בשנת 1909. בגיל שנתיים אומץ על ידי סטניסלב וסטפניה נוביצ'יץ' רולירד.
אביו המאמץ, סטניסלב, היה חוטב עצים במקצועו. את לימודיו בתיכון סיים בבית הספר ע"ש הנדלוב בפוזנן, ולאחר מכן התקבל לעבודה בבית האמנים המקומי. כעבור זמן מה התקבל למשרה בסוכנות הנסיעות הפולנית בעירו, "אורביס", ושם קודם לסגן מנהל. בסתיו 1938, הממונים עליו ציוו עליו לפתוח סניף נוסף של סוכנות התיירות בעיר הסמוכה זבונשין, בו מונה רולירד למנהל הסניף. בתחילת 1939, הועבר רולירד לסניף הסוכנות בוורשה, שם מונה לסמנכ"ל החברה כולה.
קורות חייו > תחילת המלחמה

עם פרוץ המלחמה, הזדמנה לו האפשרות לנהל מפעל לייצור פסטה, ולאחר החמרה בתנאי המחיה של הפולנים, נאלץ למכור ירקות ופירות בסיטונאות. במהלך תקופה זו, פיתח רולירד קשרים עם המחתרת הפולנית, אליה הצטרף מאוחר יותר. הוא שירת כחייל בארמייה קריובה, תחת פיקודו של הנריק איבנסקי, והשתתף במועצת הביטחון שלה.
הפלוגה שלו שיתפה פעולה עם תנועת המחתרת היהודית בגטו, וסיפקה להם מזון ונשק.
פעילות בזמן השואה להצלת יהודים

רולירד עזר בהעברת יהודים מגטו ורשה לצד הארי של העיר, במציאת מקומות מסתור עבורם, והנפקת מסמכים מזויפים עבור יהודים שברחו מהגטו (אתר יד ושם). כמו כן סיפק מקום מסתור ליהודים.
פעילות בזמן השואה להצלת יהודים > פעילותו במהלך מרד גטו ורשה

כמה ימים לאחר תחילת המרד בגטו ב-23 באפריל 1943, הצטרף רולירד לפעילות של תנועת ההתנגדות בגטו. בדו"ח שמסר ליד ושם תיאר כיצד הוא וחבריו התלבשו במדי המשטרה הגרמנית, נכנסו עם משאיות לגטו במטרה לפנות רהיטים שנבזזו על ידי הנאצים מחנויות ודירות בגטו, ובמקום זאת הבריחו בה יהודים אל מחוץ לגטו. לאחר הוצאת היהודים והרהיטים אל מחוץ לגטו, קבוצת מקשרים ליוו יהודים בודדים למקומות מסתור זמניים, שם חיכו עד שימצא להם מקום מסתור קבוע. בסך הכל, היו כ-30 יהודים שהוברחו מהגטו בצורה הזו.
פעילות בזמן השואה להצלת יהודים > השלכות הפעילות שלו

במהלך אחד המבצעים הללו נחשפו רולירד ושותפיו, וכתוצאה מכך נתפסו על ידי המשטרה הגרמנית ונלקחו לחקירה. בדרך למטה המשטרה הותקפה המכונית בה נסע על ידי חברי המחתרת היהודית, מה שאיפשר לרולירד לברוח, אך הוא נפגע מרימון במהלך המהומה שנוצרה, ונשאר נכה עד סוף חייו.
בחודשי ההחלמה הרבים בהם נאלץ להישאר בביתו, החביא רולירד את מריה פטלונסקה לבית איינשטיין, אשר טיפלה בו בזמן הזה. רולירד נאלץ להתמודד עם איומים רבים מצד משתפי פעולה שאיימו לשחוט אותו, אך הוא לא נתפס.
לאחר המלחמה

לאחר המלחמה החליטו הנריק ומריה להינשא, והנריק החל לשמש כיו"ר הסתדרות מייצרי הטקסטיל ועבד במכון הגסטרונומי בוורשה כמעצב טכנולוגי של מלונות. החל משנת 1957 ניסה לקבל אישור עלייה לישראל, מקום המגורים של משפחתה של אשתו. בשל מצבו הבריאותי הרעוע נאלצו להישאר בפולין, ומאוחר יותר, לאחר שקיבלו אישור עלייה מישראל, לא התאפשר להם לעלות בגלל הרשויות המקומיות. ב-1965 עלו השניים עם בתם הקטנה לארץ. השלושה התיישבו בתל אביב, שם עבד הנריק בעירייה כמתכנן מטבחים וחדרי אוכל בקיבוצים (מסמך חקר[דרושה הבהרה]).
הכרה והנצחה

ב-18 באוקטובר 1966 הוכר על ידי "יד ושם" בתור חסיד אומות העולם. שנה לאחר מכן, ב-30 באוקטובר 1967, השתתף בטקס נטיעת עצים לכבודו בשדרת חסידי אומות העולם. הוא נפטר ב-4 בינואר 1984 ונקבר בבית הקברות הקתולי ביפו. חודשים לאחר פטירתו הקדיש לו העיתונאי הישראלי-פולני מיצ'יסלאב רייכר שיר לזכרו בעיתון היוצא בארץ בפולנית.
הערות שוליים

1 2 3 4 5  Artur Patek, POLACY SPRAWIEDLIWI POCHOWANI NA CMENTARZU KATOLICKIM W TEL AWIWIE-JAFIE, Studia Historyczne
↑  אריה באומינגר, חסידי אומות העולם, עם עובד, 1978
1 2  Rolirad FAMILY, באתר יד ושם (באנגלית)
↑  ארכיון יד ושם, חטיבה 31M, מספר תיק: 218, סימול מקורי: 477, מספר עמודים: 36, עדותו של הנריק רולירד על פעילתו בגטו ורשה.
מארק אדלמן

| --- | --- |

 לידה:  1919 רוסיה הסובייטית (1918-1954) הומל, רוסיה הסובייטית
 פטירה:  2 באוקטובר 2009 (בגיל 90 בערך) פולין ורשה, פולין 
 מדינה:  פולין 
 מקום קבורה:  פולין בית הקברות היהודי, ורשה
 השכלה:  האוניברסיטה הרפואית של לודז' 
 מפלגה:  הבונד 
 בן או בת זוג:  אלינה מרגוליס-אדלמן  פאולה סוויצקה 
 פרסים והוקרה
 מפקד בלגיון הכבוד (2008)  אביר מסדר העיט הלבן (אפריל 1998)  מסדר צלב גרונוולד, דרגה 3  מדליית סנט ג'ורג'  אזרח כבוד של לודז' 
 
אדלמן ב-1944
ציור קיר בוורשה המנציח את מארק אדלמן
הלווייתו של אדלמן עוברת ליד האנדרטה לזכר מרד גטו ורשה
קבר מארק אדלמן בבית הקברות היהודי בוורשה
מארֶק אדלמן (ביידיש: מאַרעק עדעלמאַן, בפולנית: Marek Edelman;‏ 1919 או 1922 – 2 באוקטובר 2009) היה ממנהיגי מרד גטו ורשה ולאחר מכן רופא קרדיולוג ופעיל חברתי ופוליטי יהודי-פולני.
חיים אישיים

אדלמן היה נשוי לאלינה מרגוליס-אדלמן (שרדה את השואה הודות לפעילות של מריאן פאלסקי), שנפטרה בשנת 2008, ולזוג נולדו בן ובת. הם נפרדו בשנות ה-80 והיא עברה לגור בפריז. הוא נפטר ב-2 באוקטובר 2009 בפולין ונקבר בבית הקברות היהודי בוורשה. היה אחרון מפקדי מרד גטו ורשה ששרד.
סרט הקולנוע "באפילה" שיצא בשנת 2011, הוקדש לזכרו.
ב-2012 יצאה לאור בעברית הביוגרפיה של אדלמן.
ב-2023 נחשפה סדרה של הקלטות של שיחות בין אדלמן ושמחה רותם (אחד מהלוחמים הבולטים של מרד גטו ורשה) בהם דנו ותיעדו את מהלך המרד.
ספרים שכתב

Marek Edelman, Resisting the Holocaust: Fighting Back in the Warsaw Ghetto, Ocean Press, 2004,
הגטו לוחם: צעירי הבונד בגטו ורשה, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2001.
והייתה גם אהבה בגטו, הוצאת דרור לנפש, 2014.
לקריאה נוספת

ויטולד ברש וקשישטוף בורנסקו, מארק אדלמן: לוחם, מהפכן, אדם, מפולנית: מיכאל הנדלזלץ, ידיעות אחרונות, 2012.
האנה קראל, "להקדים את אלוהים". מפולנית: ענת זיידמן. ספרי עליית גג, ידיעות ספרים, 2023. 200 עמ'.
הערות שוליים

↑  ישראל גוטמן, יהודי ורשה 1939–1943, גיטו, מחתרת, מרד, הוצאת ספרית הפועלים, 1977, עמ' 432
↑  צביה לובטקין, בימי כיליון ומרד, בית לוחמי הגטאות והוצאת הקיבוץ המאוחד, תש"ם-1980, עמ' 179-169
↑  שמחה רותם (קז'יק), ובתוכי העבר... בארגון היהודי הלוחם, משרד הביטחון-הוצאה לאור, בית לוחמי הגטאות והוצאת הקיבוץ המאוחד, תשמ"ד-1984, עמ' 61-58
↑  איתמר לוין, שלומית לן, הקרב האחרון, מרד גטו ורשה: הסיפור האמיתי, ידיעות אחרונות ספרי חמד, 2009, עמ' 352-347
↑  אהרן כרמי, חיים פרימר, מן הדליקה ההיא, סיפורם של שני לוחמים מגיטו וארשה, בית לוחמי הגטאות והוצאת הקיבוץ המאוחד, תשל"ג-1961, עמ' 239-237
↑  יוסף ז'מיאן, יום ו', 29 בספטמבר 1944; שרידי מרד הגטו משתתפים בהתקוממות הכללית בוורשה, דבר, 3 במאי 1970
↑  יוסף פריאל, אחרון מנהיגי מרד הגטו יחרים הטקס הרשמי בוורשה, דבר, 5 באפריל 1983
↑  זאב אופירי (אושוויץ), "צעדת החיים" החלה באושוויץ, חדשות, 15 באפריל 1988
1 2  זאב אופירי, הלן חזן (וינה), עצרה הזיכרון הפכה להפגנת מחאה פוליטית, חדשות, 18 באפריל 1988
↑  יוסף שמי, האמיתות’ של מארק אולמן, על המשמר, 7 באפריל 1978
↑  ש.ל. שניידרמן, השגות מפתיעות על מרד גיטו וארשה, על המשמר, 29 ביולי 1975
ש.ל. שניידרמן, מדוע דווקא אנילביץ' נבחר למפקד, על המשמר, 6 באוגוסט 1975
↑  דן מרגלית, אלוהים (והדוקטור) נשארו מאחור, כל העיר, 15 בינואר 1982
↑  מוסף ספרים, "להקדים את אלוהים" מאת האנה קראל: הפתיחה לקריאה, באתר הארץ, 17 באפריל 2023
↑  אהוד עין-גיל, של מי לעזאזל המרד הזה?, חדשות, 19 במרץ 1993
↑  אמנון דנקנר, רבין סיים ב"שמע ישראל", חדשות, 20 באפריל 1993
↑  סוכנויות הידיעות, ניצול שואה נגד התחנה האנטישמית החביבה על ר"מ פולין, באתר הארץ, 5 באפריל 2006
↑  תמר גולן, מרק אדלמן נשאר בפולין, מעריב, 17 בינואר 1986
↑  רועי ברק, מארק אדלמן, אחרון מפקדי מרד גטו ורשה, הובא לקבורה בטקס ממלכתי בפולין, באתר הארץ, 11 באוקטובר 2009
↑  יעל נאמן, על "מארק אדלמן: לוחם, מהפכן, אדם", באתר הארץ, 5 ביוני 2012
דניאל בלטמן, הביוגרפיה של מארק אדלמן: יהודי הוא מי שמגן על חלשים, באתר הארץ, 29 בפברואר 2012
↑  עופר אדרת, "רצינו רק לבחור איך למות": הקלטות גנוזות של מורדי גטו ורשה נחשפות, באתר הארץ, 4 במאי 2023
↑  יוסי גרודזינסקי, היה שם, וזה הכל, באתר הארץ, 24 באוקטובר 2001
יהושע עמישב, הציונים תמיד אשמים, באתר הארץ, 14 בינואר 2002
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007296513505171  PLWABN: 9810646539705606  BIBSYS: 4112842  BNE: XX4906031  BnF: cb119015443 (data)  CANTIC: a11605303  CiNii: DA17287884  GND: 118528866  ICCU: RAVV006975  ISNI: 0000 0001 2282 1895  LCCN: n84099601  NKC: xx0102749  NLA: 35868021  NSK: 000690670  NTA: 073183857  RERO: 02-A003208502  SUDOC: 026848325  Trove: 1123258  VIAF: 78769980   WorldCat (עם VIAF): 78769980
התקיפה נגד כוח צה"ל באל-מע'אזי

| חלק מהקרב במחנות המרכז |
| --- | --- |
 תאריך:  22 בינואר 2024
 תאריך עברי:  י"ב בשבט תשפ"ד
 מקום:  אל-מעאזי, מרכז רצועת עזה
 נשק:  טילי נ"ט, רקטה נגד טנקים
 הרוגים:  21
 פצועים:  1
 
התקיפה נגד כוח צה"ל באל-מע'אזי אירעה ב-22 בינואר 2024 בפאתי מחנה הפליטים אל-מע'אזי במרכז רצועת עזה, במסגרת הלחימה ברצועת עזה במלחמת חרבות ברזל. בתקיפה נהרגו 21 חיילי צה"ל ונפצעו מספר חיילים נוספים מפגיעת טיל נ"ט ורקטת RPG שגרמו לפיצוץ חומרי נפץ שהונחו בידי צה"ל כדי למלכד מבנים במסגרת הלחימה. הפיצוץ גרם לקריסת המבנים הממולכדים על הלוחמים ששהו בהם.
הפגיעה במבנים ובכוחות הממלכדים

לוחמי המילואים מגדוד 8208 ו-6261 של חטיבה 261, חטיבת המילואים של בה"ד 1, שעסקו במשימות האבטחה במרחב הגדר בדרום הרצועה, נכנסו בבוקרו של 22 בינואר 2024 למשימת פיצוץ מבנים באזור החיץ הסמוך לגדר.
פיצוץ המבנים נעשה בתוך מחנה הפליטים אל-מע'אזי שממנו יצאו כוחות נוח'בה לכיוון קיבוץ כיסופים ב-7 באוקטובר במסגרת טבח שבעה באוקטובר. הפעולה נועדה להרוס תשתיות של חמאס ולחשף מרחב שטח של כקילומטר מערבית לגדר גבול רצועת עזה, כדי ליצור רצועת ביטחון לישובי עוטף עזה. הלוחמים נכנסו למרחק כ-700 מטר מהגדר ונדרשו להשמיד 33 מבנים באמצעות מוקשים יחד עם צוותי הנדסה קרבית מהפלחה"ן של גדס"ר 6261, השייך גם הוא לחטיבה 261, ופלוגת שריון מוקטנת מגדוד מלר 9206 מחטיבה 205.
לאחר שהכוח כבר הניח את המוקשים בשלושים מבנים, בסמוך לשעה 4 אחר הצהריים מחבל הגיח מהמטעים שבקרבת המבנים וירה רקטות RPG (או "יאסין 105" - גרסה מתוצרת חמאס של RPG-7) אל המבנים הממולכדים האחרונים שהכח היה עסוק בלמלכד, וכתוצאה מכך התפוצצו שני מבנים וקרסו על 19 מהלוחמים שנהרגו. טיל נ"ט שוגר גם אל טנק מרכבה סימן 3 שאבטח את הלוחמים, ושניים מלוחמי הטנק נהרגו. בטנק לא הייתה מותקנת מערכת "מעיל רוח".
פעולות החילוץ של ההרוגים בוצעו בפיקודם של מפקד אוגדת עזה תא"ל אבי רוזנפלד, מפקד החטיבה דרומית בעזה אל"ם טל אשור והמג"ד סא"ל עומר רמר. כוחות הצלה רבים מחטיבת החילוץ של פיקוד העורף, יחידה 669 ויחידת להבה של מערך כיבוי האש הוקפצו כדי לסייע בחילוץ הנפגעים. בשעה 2:30 בלילה, למעלה מעשר שעות לאחר קריסת המבנים, הסתיים החילוץ המורכב. לוחמי הגדוד נשארו לישון במקום האירוע על מנת להשלים את משימת חישוף השטח ולפוצץ את המבנים, שפוצצו 24 שעות לאחר האסון.
ממצאי תחקיר צה"ל לאירוע נחשפו בספטמבר באותה שנה בתוכנית זמן אמת בכאן 11, לפיהם בוצע חישוף צמחייה בטווח של 100 מטרים בלבד מסביב למבנים, מה שעדיין אפשר למחבל להסתתר בסבך במרחק בו ניתן לירות באופן יעיל וכי בפעולות דומות בעתיד יש להגדיל את טווח החישוף; הכוחות שהו בצפיפות גדולה יחסית במבנים ובפעולות עתידיות יש להפחית את כמות החיילים בשלב הסופי של המיקוש; וכן שבפעולות עתידיות נדרשת מעטפת צבאית נרחבת יותר לאבטחת פעולות מיקוש.
בתקרית נהרגו 21 לוחמי מילואים של חטיבה 261 ביניהם: רס"ם (במיל') מתן לזר, רס"ל (במיל') הדר קפלוק, רס"ם במיל' סרגיי גונטמכר, רס"ל (במיל') אלקנה יהודה ספז, רס"ל (במיל') יובל לופס, רס"ר (במיל') יואב לוי, רס"ל (במיל') ניקולס ברגר, רס"ל (במיל') סדריק גרין, רס"ם (במיל') רפאל אליאס מושיוף, רס"ם (במיל') ברק חיים בן ואליד, רס"ל (במיל') אחמד אבו לטיף, סרן (במיל') ניר בנימין, רס"ר במיל' אלקנה ויזל, רס"ל (במיל') ישראל סוקול, סרן (במיל') אריאל מרדכי וולפסטל, רס"ל (במיל') שגיא עידן, רס"ם (במיל') מארק קונונוביץ', רס"ם (במיל') איתמר טל, רס"ם (במיל') אדם ביסמוט, רס"ם (במיל') שי ביטון חיון, ורס"ם (במיל') דניאל קאסאו זגייה.
ראו גם

הלחימה ברצועת עזה במלחמת חרבות ברזל
לקריאה נוספת

רתם איזק, "המחלצים מהתופת", ידיעות אחרונות, המוסף לשבת, 2 בפברואר 2024, עמ' 16–18.