stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קבוצת +10
היסטוריה > האמנים שהציגו בתערוכות הקבוצה

ציונה שמשי
נורה פרנקל
בוקי שוורץ
רפי לביא
מלכה רוזן
יוסף גטניו
אהרון ויתקין
משה גבעתי
דני שוורץ
בני אפרת
מתי בסיס
אהרון דוקטור
אמנון וינשטיין
איתן קאופמן
אפרים קדרון
סרג'יו סגרה
פנחס עשת
מנשה קדישמן
טוביה בארי
מיכאל ארגוב
נסים מבורך
אלימה
דידה עוז
גילה צור
אריה אזן
מיטש בקר
ביאנקה אשל גרשוני
בתיה אפולו
גד אולמן
עדית אדי
בריג'ית קודרן
שמואל בק
יואב בראל
ראובן ברמן
דני קרוון
הנרי שלזניאק
אביבה אורי
יצחק גאון
מינה זיסלמן
מרים טוביה
אהרון כהנא
אורי ליפשיץ
נתן סניאביץ
ז'אק מורי-קטמור
רן שחורי
מירה שחורי
יעקב שריר
יאיר גרבוז
יוכבד וינפלד
יגאל זמר
שבת
דוד אבידן
אברהם אילת
נחום מילר
חנוך לוין
יעקב דורצ'ין
מיכאל דרוקס
מיכאל איזמן
עדנה אפל
משה גרשוני
מיכה לובלינר
בתיה רדנר
עמי שביט
יגאל תומרקין
עודד פייגרש
זיוה רון
אביטל גבע
פנסי
אפרת נתן
כרמלה הולנדר
מרגלית מנור
מומי מנור
נחום טויב
תתי כדורי
רשימת התערוכות > "ציירים מציירים בדי אופנה, מבדי קבוצת +10", גלריה משכית, 1965

זו אמנם הייתה התערוכה הראשונה, אך היא לא הייתה מתוכננת ונפתחה בזמן ההכנות לתערוכה "עבודות גדולות" בבית האמנים, שנועדה להיות התערוכה הראשונה.

הסיבה לכך מקרית לגמרי: בעקבות הצעה לקבלת צבעים לציור על בד שקיבלה ציונה שמשי מחברת ארטא, דחתה הקבוצה את "עבודות גדולות" לפברואר 1966 והציגה במקום את יצירותיהם של תשעה אמנים על בד במשכית. תאריך פתיחה: 23 בינואר 1965.

השתתפו בתערוכה: ציונה שמשי, בוקי שוורץ, רפי לביא, מלכה רוזן, יוסף גטניו, נורה פרנקל, אהרון ויתקין, משה גבעתי והאדריכל דני שוורץ.
רשימת התערוכות > "+10 עבודות גדולות", בית האמנים (אלחריזי), 1966

זו הייתה התערוכה המושקעת ביותר של +10, ובעצם האחרונה שתוכננה לפרטי פרטים על ידי כל חברי הקבוצה המקורית. המטרה הייתה להציג דבר מה שונה, פרוע וצעיר. במסגרת התערוכה נערכו פעילויות נלוות, כגון הצגת תיאטרון, הקרנת סרטי קולנוע, תצוגת אופנה, "שירה צעירה" בליווי נגנים, השמעת מוזיקה אלקטרונית ואף מכירה פומבית בהנחיית דן בן אמוץ, בן זוגה של חברת הקבוצה המורחבת, בתיה אפולו. לפתיחת התערוכה הצליח רפי לביא להביא את יוסף זריצקי לשאת דברי פתיחה. תאריך פתיחה: 10 בפברואר 1966.
השתתפו בתערוכה: מלכה רוזן, ציונה שמשי, בוקי שוורץ, יוסף גטניו, בני אפרת, מתי בסיס, פנחס עשת, רפי לביא, אהרון ויתקין, משה גבעתי, דני שוורץ, אהרון דוקטור, אמנון וינשטיין, איתן קאופמן, אפרים קדרון, סרג'יו סגרה וגילה צור.
רשימת התערוכות > "העבודות הקטנות ביותר של אמני קבוצת +10 ואחרים", גלריה גורדון, 1966

התערוכה השלישית של הקבוצה הייתה הראשונה שהוצגה בגלריה פרטית. כל אמן הציג עד עשר עבודות קטנות שהוצמדו ללוח אופקי או אנכי, ולראשונה נקבע מחיר לכל יצירה. חלק מהאמנים העתיקו דגמים קטנים של עבודות קיימות שלהם, וחלקם יצרו עבודות חדשות. תאריך פתיחה: 20 ביוני 1966.
השתתפו בתערוכה: ציונה שמשי, בוקי שוורץ, רפי לביא, יוסף גטניו, עשת, טוביה בארי, נורה פרנקל, דני שוורץ, אהרון דוקטור, מנשה קדישמן, ארגוב, נסים מבורך, אלימה ריטה, דידה עוז, גילה צור, אזן, מיטש בייקר, ביאנקה אשל, בתיה אפולו, גד אולמן, עדית עדי ובריז'יט קודרן.
רשימת התערוכות > "+10 - תערוכת הפרח", גלריה מסדה, 1966

התערוכה לא עוררה הד תקשורתי כמו הקודמות לה. תאריך פתיחה: 15 בדצמבר 1966. 

השתתפו בתערוכה: ציונה שמשי, בוקי שוורץ, רפי לביא, נורה פרנקל, דני שוורץ, אהרון דוקטור, אמנון וינשטיין, דידה עוז, מיטשל בקר, ביאנקה אשל, שמואל בק, יואב בראל, ראובן ברמן, דני קרוון והנרי שלזניאק.
רשימת התערוכות > "+10 - תערוכה באדום", גלריה כץ, 1967

זו התערוכה הראשונה שנפתחה לאחר הודעת הפירוק של הקבוצה על ידי רפי לביא. רן שחורי ויואב בראל עזרו לו בהכנות לתערוכה. למרות סמיכות התערוכה לזו שלפניה, שבשלה נותר לאמנים זמן קצר יחסית להתכונן, התערוכה עוררה עניין רב בתקשורת. תאריך פתיחה: 11 במרץ 1967.
השתתפו בתערוכה: רפי לביא, אהרון דוקטור, אפרים קידרון, עשת, מיכאל ארגוב, אלימה, אריה אזן, ביאנקה אשל, גד אולמן, יואב בראל, ראובן ברמן, הנרי שלזניאק, אביבה אורי, יצחק גאון, מינה זיסלמן, מרים טוביה, אהרן כהנא, אורי ליפשיץ, נתן סניאביץ, ז'אק מורי-קטמור, רן שחורי ויעקב שריר.
רשימת התערוכות > "+10 - תערוכת העירום", גלריה גורדון, 1967

התערוכה זכתה לסיקור נרחב בעיתונות. היא הצליחה לשמור על רמת המתח והעניין שעוררו התערוכות הקודמות של הקבוצה. תאריך פתיחה: 16 בנובמבר 1967.

השתתפו בתערוכה: אביבה אורי, מיכאל ארגוב, יואב בראל, מיטשל בקר, יצחק גאון, יאיר גרבוז, אהרון דוקטור, יוכבד וינפלד, יגאל זמר, מרים טוביה, רפי לביא, עשת, נורה פרנקל, שבת, רן שחורי והנרי שלזניאק.
רשימת התערוכות > "+10 - בעד ונגד", גלריה 220, 1968

בהכנות לתערוכה לא הצליח לביא לגייס מימון להפקת הזמנה ראויה לשמה. הודפס דף סטנסיל פשוט, עם רשימת המשתתפים בצדו האחד, ובשני טקסט קצר ובו הסבר על הקבוצה. תאריך פתיחה: 26 בדצמבר 1968.
השתתפו בתערוכה: דוד אבידן, אביבה אורי, אברהם אילת, אלימה, בתיה אפולו, יואב בראל, יצחק גאון, יאיר גרבוז, יעקב דורצ'ין, מיכאל דרוקס, רפי לביא, דידה עוז, רן שחורי והנרי שלזניאק. שמם של חנוך לוין ונחום מילר נעדר מהרשימה, למרות השתתפותם בתערוכה.
רשימת התערוכות > "+10 בעגול", גלריה גורדון, 1969

לקראת התערוכה הודפסה הזמנה מושקעת יחסית, ובה לוגו חדש של גלריה גורדון שעיצבה אלימה, המשמש את הגלריה עד היום. בפרסומי העיתונות הראשונים חל שיבוש בשם התערוכה והיא כונתה "בעיגול" במקום "בעגול". תאריך פתיחה: 17 ביולי 1969.

השתתפו בתערוכה: אביבה אורי, מיכאל איזמן, אברהם אילת, אלימה, מיכאל ארגוב, בתיה אפולו, עדנה אפל, יואב בראל, ראובן ברמן, משה גבעתי, יאיר גרבוז, משה גרשוני, אהרון דוקטור, יעקב דורצ'ין, מיכאל דרוקס, יוכבד וינפלד, מיכה לובלינר, רפי לביא, נחום מילר, דידה עוז, בתיה רדנר, עמי שביט, בוקי שוורץ, רן שחורי, הנרי שלזניאק ויגאל תומרקין.
רשימת התערוכות > "+10 עולה על הוונוס", גלריה גורדון, 1970

ההכנות לתערוכה לוו בחוסר סדר גדול בנוגע לרשימת המשתתפים בהזמנה. רפי לביא הוסיף עליה בכתב ידו תשעה אמנים נוספים. לא ידוע מי יצר את הציור של ונוס שעל ההזמנה. תאריך פתיחה: 14 במאי 1970.

השתתפו בתערוכה 18 אמנים. התשעה שהופיעו ברשימה: אביבה אורי, אברהם אילת, בתיה אפולו, יאיר גרבוז, מיכאל דרוקס, רפיא לביא, רן שחורי, הנרי שלזניאק ויגאל תומרקין. נוספו בכתב ידו של לביא: ויטה (אביטל זהר), פינגרש, זיוה רון, מיכה לובינר (מיכה לורי), אביטל גבע, ג'וקי (יהודית וינפלד), גבעתי, איזמן, פנסי (ראובן רזניק).
רשימת התערוכות > "+10" (המזרנים), גלריה דוגית, 1970

מיום נעילת תערוכת "ונוס" נותרו ללביא רק שלושה חודשים להכנת התערוכה הבאה. הוא החליט מראש שזו תהיה התערוכה האחרונה של הקבוצה. עלו כמה הצעות לתערוכה. אלימה, לדוגמה, הציעה לעטוף את החדר לגמרי במזרנים, כולל התקרה, וכך להפוך אותו למין בית משוגעים. לתערוכה לא הודפסו הזמנות אלא עשו שימוש בגלויות דואר, שעליהן הוטבעו חותמות עם כל הפרטים ולצדן רשימת המשתתפים. 

הביקורות היו שליליות ברובן. הן קבלו על ה"מזרנים במקום עבודות" בגלריה. במהלך התערוכה הוקרנו סרטים של הנרי שלזניאק, רן שחורי ורפי לביא. תאריך פתיחה: 10 בספטמבר 1970. 

השתתפו בתערוכה: אלימה, אפרת נתן, הנרי שלזניאק, כרמלה הולנדר, מירה ורן שחורי, מרגלית ומומי מנור, משה גרשוני, נחום טייב (נחום טבת), עודד פינגרש, רפי לביא ותתי כדורי.
גלריה

קבוצת +10, ההכנות לתערוכת המזרנים, 1970
הזמנה לתערוכת "קבוצת +10 - מיתוס ומציאות" במוזיאון תל אביב, 2008. אוצר: בנו כלב
יעקב דורצ'ין - תערוכת "בעגול" - קבוצת +10, 1969
קבוצת +10 - הזמנה לתערוכת בדי אופנה - גלריה משכית, 1965
לקריאה נוספת

כלב, בנו, קבוצת עשר פלוס: מיתוס ומציאות, מוזיאון תל אביב לאמנות, תל אביב, 2008
פישר, יונה; מנור-פרידמן, תמר, "לידת העכשיו": שנות השישים באמנות ישראל, מוזיאון אשדוד לאמנות, אשדוד, 2008, עמ' 47-46
בשיחה עם בנו כלב, אספן, כרמלה טייכמן, מרץ 2018
מתח גבוה: 3 פאזות, גדעון עפרת, המחסן של גדעון עפרת, 19 במרץ 2018
הערות שוליים

↑  בנו כלב, "קבוצת עשר פלוס - מיתוס ומציאות", קטלוג התערוכה, מוזיאון תל אביב לאמנות, 2008, עמ' 7.
↑  Ran Shechori, Art in Israel, Sadan Publishing House, 1974, pp 32-35
↑  בנימין תמוז, דורית לויטה, גדעון עפרת, "סיפורה של אמנות ישראל", הוצאת מסדה, 1980, עמ' 249-248.
1 2  בנו כלב, "קבוצת עשר פלוס - מיתוס ומציאות", קטלוג התערוכה, מוזיאון תל אביב לאמנות, 2008, עמ' 26-21.
↑  בנו כלב, +10 - מיתוס ומציאות, באתר artportal.co.il, ‏נלקח ב-12 בינואר 2019.
↑  דנה גילרמן, הם לא היו עשרה, באתר הארץ, 4 במרץ 2008
↑  ראובן ברמן, +10 בביתן האמנים, על המשמר, 25 בפברואר 1966
↑  א. תמר, עבודות קטנות - בתצוגה גדולה, מעריב, 27 באוקטובר 1966
↑  בגלאריה כץ, ה ־ + 10 באדום, על המשמר, 24 במרץ 1967
↑  ידיעות חדשות, תערוכה +10 תיפתח הערב בגלריה 220, על המשמר, 26 בדצמבר 1968
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007310692105171 
יוכבד וינפלד - תערוכת "עירום" - קבוצת +10 (צילום מתוך האוסף הפרטי של בנו כלב)
קבוצת +10 - הזמנה לתערוכת בדי אופנה בגלריה משכית
הזמנה לתערוכת "העבודות הקטנות"
הזמנה לתערוכת "הפרח"
הזמנה לתערוכת "העירום"
תערוכת "בעד ונגד", 1968
הזמנה לתערוכת "בעגול"
הזמנה לתערוכת "עולה על הוונוס"
קמוט

| --- | --- |
סמל קמוטסמל קמוט
 מדינה:  הונגריה הונגריה
 חבל:  המישור הגדול הדרומי
 מחוז:  בקש בקש
 נפה:  נפת בקש
 שטח:  60.48 קמ"ר
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בכפר:  983 (1 בינואר 2021)
 קואורדינטות:  46°46′00″N 20°59′00″E﻿ / ﻿46.766666666667°N 20.983333333333°E﻿ / 46.766666666667; 20.983333333333 
 אזור זמן:  UTC +1
 https://kamut.asp.lgov.hu/
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת הונגריה מוגדלת) בודפשט דברצן מישקולץ סגד פץ' גיור נירג'האזה קצ'קמט אוסטריה סלובקיה אוק. רומניה סרביה קרואטיה סל.קמוט(למפת הונגריה רגילה) בודפשט דברצן מישקולץ סגד פץ' גיור נירג'האזה קצ'קמט אוסטריה סלובקיה אוק. רומניה סרביה קרואטיה סל.קמוט  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
קמוט (בהונגרית: Kamut) הוא כפר קטן בנפת מזקובאצ'האזה שבמחוז בקש בדרום מזרח הונגריה.
כמו יישובים רבים באירופה גם מספר התושבים בקמוט נמצא בירידה. בשנת 1990 חיו בכפר 1,292 תושבים, ובשנת 2021 רק 983 תושבים.
כנסייה הייתה בכפר כבר במאה ה-12 ומאז הוא היה מיושב לסירוגין עד להקמתו ככפר רשמי בשנת 1949. הכנסייה הנוכחית נבנתה רק בשנת 1992.
הערות שוליים

↑  נתוני הכפר באתר הלמ"ס ההונגרי
| יישובים במחוז בקש |
| --- | --- | --- |
| ערי המחוז | בקשצ'בה  |  |
| ערים |  בטוניה •  בקש •  • צ'ורוואש •  דוואוואניה •  אלק •  פיזשדיארמט •  גיומנדרד •  גיולה •  קונדורוש •  קרשלדאן •  מדגיישג'האזה •  מזברן •  מזהגייש •  מזקובאצ'האזה •  אורושהאזה •  שרקד •  סרווש •  סגהאלום •  טוטקומלוש •  אויקיגיוש •  וסטה |  |
| כפרים | בקשסנטאנדראש • צ'בסבדי • דובוז • גרנדאש • קטשופרון • סבדקיגיוש • טלקגרנדאש • דומבג'האז • קוורמש • אלמאשקמראש • דומבירטוש • קספר • קישדומבג'האז • קונאגוטה • מגיארבאנהגייש • מגיארדומבג'האז • מדגיישבודזאש • נג'באנהגייש • נג'קמראש • פוסטאוטלקה • וגג'האזה • צ'אדסאלאש • אצ'גפלבה • הוניה • בלמגייר • קמוט • קרשטרצ'ה • טרהוש • מורון • קרשויפלו • קרטססיגט • בוצ'ה • קטגיהאזה • לוקשהאזה • אורמניקוט • קרדוש • צ'בצ'וד • בקשאמשון • צ'נאדאפאצה • גאדורוש • קרדושקוט • נג'סנאש • פוסטפלדוואר • ביהראוגרה • גסט • קרשנג'הרשאן • קטגיאן • מהקרק • מזגיאן • שרקדקרסטור • אויסלונטה • ז'דאן |  |
| יישובים בנפת בקש |
| --- | --- | --- |
| יישובים | בקש • בלמגייר • קמוט • קרשטרצ'ה • מזברן • טרהוש • מורון |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  VIAF: 6156009879549581332   WorldCat (עם VIAF): 6156009879549581332
קיז'י

כנסיית ההִשתנוּת של ישו (משמאל) 
מגדל הפעמונים (במרכז)
כנסית ההשתדלות (מימין)
כנסיית ההִשתנוּת ומגדל הפעמונים
קיז'י (ברוסית: Кижи) הוא אי בימת אונגה ברפובליקה של קרליה שבצפון-מערב רוסיה, השוכן 70 ק"מ מצפון לעיר פטרוזבודסק. האי ידוע במיוחד במכלול אדריכלי שבו המשתרע על פני שטח של כ-10,000 דונם. המכלול כולל ארבע כנסיות, קפלה, טחנת רוח, מגדל פעמונים, קבוצה של קפלות קטנות שנקראת "הרביד של קיז'י" ומספר בתי איכרים ומבני משק. סך הכל שוכנים במקום 87 מבנים, כולם מעץ, חלקם נבנו במקום וחלקם הועברו אליו ממקומות אחרים. הייחוד באתר הוא בעובדה שכל הבניינים נבנו ללא שימוש במסמרים או בברגים, ואפילו החיבורים עשויים מעץ. האתר שוכן על אי צר שאורכו 7 ק"מ ורוחבו חצי קילומטר בלבד, והוא אחד מכ-1,300 איים ואיונים בימה. המכלול מוכרז כמוזיאון מאז 1960 וכאתר מורשת עולמית מאז שנת 1990.
כנסיית ההִשתנוּת של ישו

כנסיית ההִשתנוּת (רוסית Преображенская церковь) נבנתה לאחר שנת 1713 והיא המבנה הידוע באתר. הכנסייה היא שריד אחרון לכנסיות העץ הנצריות-אורתודוקסיות מרובות הכיפות, שהיו נפוצות במאה ה-17 ברחבי רוסיה. היא נבנתה לפי הדוגמה של כנסיית המחוז בוולוגדה משנת 1708, והוקמה במקום כנסייה קודמת שעלתה באש לאחר מכת ברק ב-1693. הכנסייה נישאת לגובה של 37 מטר והיא מתומנת בבסיסה. בארבעת צדדיה נוספו לה תוספות שונות המעניקות לה תוואי בצורת צלב, וממערב צמוד אליה חדר האוכל. לכנסייה 22 כיפות בממדים שונים בהתאם לגובהן ולמיקומן במבנה. המבנה עשוי עץ אורן, למעט חלקים מחדר אוכל, מהכניסה ומהגג העשויים מעץ אורן בשילוב עם עץ אשוח.
האיקונוסטאזיס של הכנסייה הוא בסגנון הבארוק והוא עשוי מארבע שורות שבהן 102 איקונות. ככל הנראה הוא נבנה במחצית השנייה של המאה ה-18 ובמחצית הראשונה של המאה ה-19. ניתן לחלק את האיקונות לשלוש קבוצות. הקבוצה הראשונה כוללת שתי יצירות מהמאה ה-17 העוסקות בהשתנות של ישו ובתרדמת הבתולה. הקבוצה השנייה ממוקמת בשורה התחתונה וצוירה במחצית השנייה של המאה ה-18. שלוש השורות העליונות המהוות את הקבוצה השלישית מתוארכות לשליש הראשון של המאה ה-18. הכנסייה מוגדרת כ"קיצית" שכן בהיעדר חימום היא מתאימה לעריכת תפילות במשך הקיץ בלבד.
כנסיית ההשתדלות

כנסיית ההשתדלות (רוסית Покровская церковь - "כנסיית מליץ היושר") היא כנסייה מוסקת ולכן ניתנת לשימוש גם בתקופת חורף, וזו גם הייתה הסיבה להקמתה. הכנסייה נבנתה ב-1764, 50 שנה לאחר הקמת כנסיית ההִשתנוּת של ישו. כדי שכנסייה זו לא תהפוך לדומיננטית באתר, היא תוכננה מלכתחילה כמבנה צנוע בעיטוריו והוקמו בה תשע כיפות בלבד - שמונה בשמונה פינותיה ואחת נוספת באמצעה הנישאת לגובה של 27 מטר. בניגוד לכנסיית ההִשתנוּת של ישו הבנויה כפירמידה, מתרחבת כנסיית ההשתדלות בחלקה העליון וגגה חורג מקווי החזית של המבנה. אלמנט זה מאפשר את זרימת מי גשמים מהגג אל הקרקע מבלי להרטיב את קירות העץ ומגן עליהם מפני ריקבון. לכנסייה עיטור היקפי בצורת חגורה משוננת בחלקה העליון מיד מתחת לגג. עיצוב פנים צנוע יחסית וכולל איקונות מהמאה ה-17 ומהמאה ה-18, שהידועה שבהן היא איקונת ה"פלא של פלוֹר ופאולוס".
מגדל הפעמונים

מגדל הפעמונים (רוסית Шатровая колокольня) נבנה בשנת 1863 במקום מגדל קודם. בשנת 1874 בוצעו עבודות בנייה בחלק העליון, ובשנת 1900 בוצעו בו שינויים נוספים. צורת המבנה היא כשל ריבוע במפלסו התחתון וכשל מתומן בשני מפלסיו האחרים, ולו שלושה חלקים - כניסה, חדר מדרגות ומחסן. חדר הפעמונים במפלס השלישי והעליון נושא גג במצורת משולש הנתמך בתשעה עמודים. הבניין נבנה מעץ אורן ואשוח.
כנסיית לזרוס הקדוש

כנסיית התחייה של לזרוס (רוסית Церковь воскрешения Лазаря) הוקמה לפי המסורת על ידי הנזיר לזרוס שנפטר בשנת 1391 בגיל 105. הכנסייה ניצבה במקור במנזר מורום, מרחק 1,100 ק"מ מהמקום, והיא המבנה הידוע ביותר שהובא לאתר ממקום אחר. המנזר נוסד על ידי לזרוס, והכנסייה הייתה המבנה הראשון שהוקם בו. בתוך הכנסייה ניצב איקונוסטזיס שבו 17 איקונות מהמאות ה-16 עד ה-18 ואלה מסודרות בשתי שורות. האמונה המקומית מייחסת לכנסייה סגולות מרפא.
קפלת המלאך מיכאל

קפלת המלאך מיכאל (רוסית Часовня Михаила Архангела) הועברה לאי מהכפר לליקוזרו בשנת 1961. המבנה בצורת מלבן ובו חדר כניסה בצידו המערבי שמעליו נישא מגדל פעמונים קטן שלו שני מפלסים.
קידה (זמרת)

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  21 בדצמבר 1997 (בת 26) Rahovec, הרפובליקה הפדרלית של יוגוסלביה 
 מוקד פעילות:  קוסובו 
 תקופת הפעילות:  מ-2014 
 סוגה:  מוזיקת פופ 
 חברת תקליטים:  סוני מיוזיק 
 
אורכידאה לאטיפי (באלבנית: Orhidea Latifi; נולדה ב-21 בדצמבר 1997) הידועה באופן מקצועי בשם קידה, היא זמרת קוסובו-אלבנית.
ביוגרפיה וקריירה

קידה נולדה בשם אורכידאה לאטיפי ב-21 בדצמבר 1997 למשפחה אלבנית בעיר פרישטינה, אז חלק מסרביה ומונטנגרו, קוסובו של היום. ביולי 2020, הסינגלים שלה "Paranoia" ו-"Pishmon" בהשתתפות הראפר הקוסובו-אלבני מוזיק הגיעו למקום הראשון באלבניה והגיעו בשיאם למקום ה-56 וה-98 בשווייץ, בהתאמה.
בהשפעת מוזיקת פופ ו-R&B, הסינגל הבא שלה "Drunk" הגיע בשיאו למקום השביעי בארץ הולדתה. קידה הוציאה את אלבום האולפן הראשון שלה, Orchidé, ב-21 בדצמבר 2021. ביוני 2021, הסינגל המוביל מתוכו "Lila" בהשתתפות הראפר הגרמני סמרה הגיע למקום העשירי באלבניה והגיע בשיאו ל-35 העליונים באוסטריה, גרמניה ושווייץ. הסינגל העוקב, "Dale" עם הזמרים הקוסובו-אלבניים בוטרינט אימרי ולדרי ולה הגיע בשיאו למקום הראשון במצעד האלבני המקומי ביולי 2021.
בין להיטיה הידועים ביותר נמנה "Uh Baby" שיצא ביחד עם הזמרת האלבנית ג'נסילה מירטזאי.
דיסקוגרפיה > אלבומי אולפן

2021: Orchide
הערות שוליים

↑  Kida, bioshqip.com
↑  Kida | Top Awards | Top Channel, web.archive.org, ‏2020-10-25
↑  26/12/2020 | Top Awards | Top Channel, web.archive.org, ‏2020-12-28
↑  12/06/2021 | Top Awards | Top Channel, web.archive.org, ‏2021-06-13
↑  17/07/2021 | Top Awards | Top Channel, web.archive.org, ‏2021-07-24
↑  ZzapnChriss Onrecords (2016-11-09), Kida ft. Xhensila - Uh Baby, נבדק ב-2024-08-03
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz: 233ec6a5-2537-45a6-993f-a5d8e0362b82
קלייר הולינגוורת'

| --- | --- |

קלייר הולינגוורת'
 לידה:  10 באוקטובר 1911 לסטר, אנגליה, הממלכה המאוחדת
 פטירה:  10 בינואר 2017  (בגיל 105) סנטרל, הונג קונג
 מדינה:  הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת
 השכלה:  יוניברסיטי קולג' לונדון  אוניברסיטת זאגרב 
 עיסוק:  עיתונאית כתבת צבאית
 מעסיק:  הגרדיאן, ליברסיון, דיילי טלגרף, האקונומיסט 
 סוג כתב:  הסיקור הראשון של מלחמת העולם השנייה
 פרסים והוקרה:  פרס האנן סוואפר (1962)  פרס ג'יימס קמרון (1994)  קצינה במסדר האימפריה הבריטית 
 
קלייר הולינגוורת' (באנגלית: Clare Hollingworth;‏ 10 באוקטובר 1911 - 10 בינואר 2017) הייתה עיתונאית בריטית וכתבת צבאית. זכורה כעיתונאית הראשונה שסיקרה את תחילתה של מלחמת העולם השנייה.
ביוגרפיה

באוגוסט 1939 מונתה הולינגוורת לכתבת של העיתון הבריטי "דיילי טלגרף". כמה ימים לאחר מכן היא יצאה מהעיר קטוביץ שבפולין במכונית דיפלומטית עם דגל בריטניה שקיבלה מהשגרירות בעיר, ונסעה לעבר הגבול הגרמני. היא הבחינה בכוחות הגרמניים הרבים שהתקבצו על הגבול. ב"דיילי טלגרף" דיווחו כי הגרמנים מרכזים כוחות בגבול, ומלחמה עומדת לפרוץ בכל רגע. כעבור כמה ימים, ב-1 בספטמבר, פלשה גרמניה הנאצית לפולין. באותו בוקר דיווחה הולינגוורת לשגרירות בריטניה בוורשה על הפלישה. כדי לשכנע את אנשי השגרירות הספקנים, היא הוציאה את הטלפון אל מחוץ לחלון חדרה, כדי שהם ישמעו את הקולות של תנועת הכוחות הנאציים.
היא המשיכה בקריירה ככתבת צבאית וסיקרה זירות רבות, בהן אלג'יריה, סין, וייטנאם ועדן.
היא הייתה כתבת צבאית בארץ ישראל בתקופת המנדט הבריטי, והייתה בין הניצולים מן הפיצוץ במלון המלך דוד שביצעו כוחות האצ"ל ביולי 1946.
הולינגוורת' סייעה לאלפי אנשים להיחלץ מהנאצים באמצעות ארגון אשרות כניסה לבריטניה.
הולינגוורת' נישאה פעמיים. בשנת 1936 נישאה לוונדלר רובינסון, והם התגרשו בשנת 1951. היא נישאה בשנית לג'פרי הואר בשנת 1952, ונשארה נשואה לו עד מותו בשנת 1966. יש לה בת מאומצת מנישואיה השניים.
בתחילת שנות השמונים עברה להתגורר בהונג קונג. בשנת 2006 תבעה את טד תומאס, איש עסקים, בטענה שמעל בכספיה בסך 300,000 דולר.
היא נפטרה ב-10 בינואר 2017.
הערות שוליים

↑  כתבה על פטירתה של הולינגוורת' באתר BBC
↑  כתבה על מפעל ההצלה של הולינגוורת' באתר BBC
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007275380205171  PLWABN: 9810687079905606  BIBSYS: 90344675  BnF: cb11179719f (data)  CiNii: DA06883594  GND: 127778438  ICCU: MILV314331  ISNI: 0000 0000 5830 1448  LCCN: n85208301  NTA: 168339676  RERO: 02-A006308344  SUDOC: 07713463X  VIAF: 300979230   WorldCat (עם VIAF): 300979230
קלסי לו

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  12 במאי 1989 (בת 35) שארלוט, ארצות הברית 
 מוקד פעילות:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-2016 
 מקום לימודים:  בית הספר לאמנויות של אוניברסיטת צפון קרולינה 
 כלי נגינה:  צ׳לו
 www.kelsey.lu
 
קלסי אליזבת מק'ג'ינקינס (באנגלית: Kelsey Elizabeth McJunkins, שם במה: קלסי לו, באנגלית: Kelsey Lu) היא אושיית מוזיקה אמריקאית א-בינארית שפועלת בלוס אנג'לס. קלסי לו במקור מעדת "עדי יהוה", משארלוט שבקרוליינה הצפונית.
המיני-אלבום (EP) הראשון של קלסי לו, בשם Church, הוקלט בכנסייה בגרינפוינט, ברוקלין ויצא ב-2016. אלבום הבכורה המלא, בשם Blood, יצא בשנת 2019.
אלבומים

Blood (2019)
אלבומים > מיני-אלבומים

Church (2016)
Blood Transfusion (2019)
אלבומים > סינגלים

"Dreams" (2016)
"Shades of Blue" (2018)
"Due West" (2018)
"I'm Not in Love" (10cc cover) (2019)
"Blood" (2019)
"Due West (Skrillex Remix)" (2019)
"Where or When" (2020)
"Morning Dew" (2020)
"Dreams" (2016)
"Shades of Blue" (2018)
"Due West" (2018)
"I'm Not in Love" (10cc cover) (2019)
"Blood" (2019)
"Due West (Skrillex Remix)" (2019)
"Where or When" (2020)
"Morning Dew" (2020)
הערות שוליים

1 2  "Shades of Blue – Single by Kelsey Lu". Apple Music.
1 2  "Due West – Single by Kelsey Lu". Apple Music.
1 2  "Due West (Skrillex Remix) – Single by Kelsey Lu". Apple Music.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz: b5970f40-4de3-43fc-9dad-e9b160b3db04
קלרנס אלפרד בוטולפסן

קלרנס אלפרד בוטולפסן (באנגלית: Clarence Alfred Bottolfsen;‏ 10 באוקטובר 1891 –  18 ביולי 1964) היה פוליטיקאי אמריקאי מאיידהו, איש המפלגה הרפובליקנית, שכיהן כמושל איידהו ה-17 וה-19 בשנים 1939–1941 ובשנים 1943–1945.
ראשית חייו

קלרנס אלפרד בוטולפסן נולד בעיר סופריור, ויסקונסין. ב-1902 הוא עבר עם משפחתו לעיירה פסנדן שבדקוטה הצפונית, שם הוא התחנך בבתי הספר הציבוריים המקומיים. בעת לימודיו בבית הספר התיכון, הוא עבד כשולית מדפיס בבית דפוס מקומי. ב-1910 עבר בעל בית הדפוס לארקו, איידהו, רכש את העיתון Arco Advertiser, ושלח את בוטולפסן בן ה-19 לנהל אותו. בוטולפסן רכש בעצמו את העיתון והמשיך להוציא אותו לאור עד 1949. ב-1912 הוא נשא לאישה את אליזבת האנה.
קריירה פוליטית

ב-27 ביוני 1918 התגייס בוטולספן לצבא ארצות הברית ושירת בו עד לאחר מלאות ארבעה חודשים לתום מלחמת העולם הראשונה והשתחרר במרץ 1919. לאחר המלחמה הוא היה בעל תפקיד מוביל בארגון הלגיון האמריקאי ושימש כמפקד שלו באיידהו ב-1934.
בוטולפסן כיהן כחבר בבית הנבחרים של איידהו החל מ-1921. הוא נבחר מחדש ב-1922, 1926, 1928 ו-1930. בשנים 1925–1927 הוא היה הפקיד הראשי של הבית וכיהן כיושב ראש הבית ב-1931. בשנים 1936–1938 הוא היה יושב ראש המפלגה הרפובליקנית באיידהו.
מושל איידהו

ב-1938 נבחר בוטולפסן כמושל איידהו ה-17, לאחר שניצח בבחירות הכלליות את המושל הדמוקרטי לשעבר צ'ארלס בנג'מין רוס וגרף 57.30 אחוזים מקולות הבוחרים. בבחירות של 1940 הוא נוצח על ידי צ'ייס קלארק, בהפרש של קצת יותר מ-2,000 קולות, אך ב-1942 הוא שב לכס המושל לאחר שניצח את קלארק בהפרש של קצת יותר מ-400 קולות, ובכך היה הראשון מבין שניים ממושלי איידהו לדורותיהם שכיהנו בשתי תקופות כהונה בלתי רצופות (השני היה ססיל אנדרוס).
בראשית תקופת כהונתו כמושל, חתם בוטולפסן על חוק להקמתה של משטרת המדינה של איידהו. ב-1944, בעודו מכהן כמושל, התמודד בוטולפסן בבחירות על מושב בסנאט של ארצות הברית, אך נוצח בבחירות הכלליות על ידי הדמוקרט גלן טיילור. כהונתו של בוטולפסן כמושל הסתיימה בינואר 1945.
שנותיו האחרונות

ב-1946 ניסה בוטולפסן להתמודד על כהונה נוספת כמושל, אך נוצח בבחירות המקדימות על ידי צ'ארלס ארמינגטון רובינס, שנבחר כמושל באותה שנה.
בשנותיו האחרונות שימש בוטולפסן כפקיד הראשי של בית הנבחרים של איידהו וכחבר בצוות של הסנאטור הרמן ולקר. בשנים 1958 ו-1960 הוא נבחר לסנאט של איידהו, וב-1962 העדיף לא להיבחר שוב בשל בריאותו הלקויה.
בוטולפסן היה בונה חופשי פעיל בלשכה הגדולה של איידהו, ושימש כנשיא הלשכה של ארקו. הוא גם היה פעיל בלשכה של בויסי, בארגון רוטרי ובלשכת המסחר של ארקו.
קלרנס אלפרד בוטולפסן נפטר בבויסי ב-18 ביולי 1964, בגיל 72, כתוצאה מסיבוכים של מחלת הנפחת, שממנה הוא סבל בשנותיו האחרונות. הוא נטמן לצד רעייתו בבית הקברות הילקרסט שבארקו. על שמו קרוי פארק בארקו. מסמכיו שמורים בספריית אוניברסיטת איידהו שבמוסקו.
הערות שוליים

↑  קלרנס אלפרד בוטולפסן, באתר Find a Grave
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 118638767X  LCCN: no2009129973  VIAF: 96875706   WorldCat (עם VIAF): 96875706
קלייר דני

| --- | --- |

 לידה:  21 באפריל 1946 (בת 78) פריז, צרפת 
 מדינה:  צרפת 
 מקום לימודים:  המכון ללימודי קולנוע מתקדמים 
 פרסים והוקרה:  פרס האמנות של ברלין (2011)  מפקד מסדר האמנויות והספרות (17 באוקטובר 2022) 
 פרופיל ב-IMDb
 חתימה:   
 
קלייר דני בפסטיבל הסרטים של ונציה 2009.
קלייר דני (בצרפתית: Claire Denis; נולדה ב-21 באפריל 1948) היא תסריטאית ובמאית קולנוע צרפתייה, אשר ביססה את מעמדה כאחד מן הקולות הבולטים בקולנוע האמנותי בשני העשורים האחרונים. פרופסורית לקולנוע ב-European Graduate School בשווייץ. עבודתה מאופיינת בצורת בימוי הומניסטית ויחודית שאינה מהססת לעסוק במציאות המורכבת. סרטיה מרבים לעסוק במתח הבין-תרבותי, בגזענות וניכור, והם מלאי מחשבה וניואנסים, ולעיתים גם מלנכוליה. טביעת האצבע הקולנועית שלה שמה דגש על הדמויות ועל הרגש שמניע אותן ופחות על העלילה ששוזרת אותן יחדיו.