stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קצ'קר

ערך זה עוסק בהר בטורקיה. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |
הר קצ'קר במבט מצפון
הר קצ'קר במבט מצפון
 מידע כללי
 גובה:  3,937 מטר
 מדינה:  טורקיה 
 מיקום:  טורקיה
 רכס הרים:  רכס קצ'קר, הרי הפונטוס
 קואורדינטות:  40°50′0″N 41°9′0″E﻿ / ﻿40.83333°N 41.15000°E﻿ / 40.83333; 41.15000
  (למפת טורקיה מוגדלת) אנקרה איסטנבול איזמיר בורסה אדנה גזיאנטפ קוניה אנטליה דיארבקיר קייסרי סמסון ארזורום גאורגיה אר. א. עיראק סוריה יוון בולגריה הים האגאי  הים התיכון הים השחורקצ'קר(למפת טורקיה רגילה) אנקרה איסטנבול איזמיר בורסה אדנה גזיאנטפ קוניה אנטליה דיארבקיר קייסרי סמסון ארזורום גאורגיה אר. א. עיראק סוריה יוון בולגריה הים האגאי  הים התיכון הים השחורקצ'קר(למפת הים השחור (מחוז) רגילה) סמסון טרבזון טוקט אמסיה סינופ ספרנבולו גא. מזרח אנטוליה מרכז אנטוליה מר. הים השחורקצ'קר(למפת הים השחור (מחוז) מוגדלת) סמסון טרבזון טוקט אמסיה סינופ ספרנבולו גא. מזרח אנטוליה מרכז אנטוליה מר. הים השחורקצ'קר
 
הר קצ'קר (בטורקית: Kaçkar Dağı) הוא ההר הגבוה ביותר ברכס הקצ'קר שבהרי הפונטוס בצפון־מזרח טורקיה. פסגתו היא הפסגה הרביעית בגובהה במדינה – גובהה הוא 3,937 מטר.
ההר מושלג רוב ימות השנה ומוקף בקרחוני עד, אגמים ודולינות. ההר מורכב מסלע יסוד ומקיפה אותו צמחייה אלפינית עשבונית.
מטיילים רבים מטפסים אל פסגת ההר בחודשי הקיץ. היישובים הקרובים ביותר אל ההר הם הכפרים אולגונלר מצידו הדרומי והכפר יוקארי קוורון מצידו הצפוני. ההר אפוף ערפל וגשם ברוב ימות השנה.
מקור השם בארמנית (Խաչքար) ופירושו "אבן צלב", כשם שניתן לחצ'קר - אסטלות הזיכרון הארמניות.
קבוצת ארמיות דון

|  פרטים |
| --- | --- |
 מדינה:  גרמניה הנאצית גרמניה הנאצית
 שיוך:  ורמאכט ורמאכט
 סוג:  קבוצת ארמיות
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  22 בנובמבר 1942 – 12 בפברואר 1943 (83 ימים)
 מלחמות:  מלחמת העולם השנייה מבצע סערת חורף
 פיקוד
 מפקדים:  אריך פון מנשטיין
 
קבוצת ארמיות דון (בגרמנית: Heeresgruppe Don) היה שמה של קבוצת ארמיות של הוורמאכט במלחמת העולם השנייה.
קבוצת ארמיות דון נוצרה ב-22 בנובמבר 1942 על בסיס המטה של הארמייה ה-11, שמפקדה אריך פון מאנשטיין, מונה למפקד קבוצת הארמיות החדשה. היא הוקמה זמן קצר לאחר תחילת מתקפת הנגד הסובייטית באזור סטלינגרד (מבצע אורנוס), כדי להתמודד עם המצב שנוצר בעקבות כיתור הארמייה השישית וחלק מארמיית הפאנצר הרביעית באזור סטלינגרד, וקיבלה תחת פיקודה חלק גדול מכוחות קבוצת ארמיות B וכן את פלגת הארמייה הולידט, שהוקמה מכוחות העתודה הגרמניים שהוזרמו לאזור הדון.
היא התקיימה רק עד פברואר 1943, אז היא אוחדה עם קבוצת ארמיות B והפכה לקבוצת ארמיות דרום. מפקדה היחיד של קבוצת ארמיות דון היה פילדמרשל אריך פון מנשטיין.
ציקדה (מערכת ניווט)

ציקדה (ברוסית:Цикада, חרק מתת-סידרה ציקדות) הייתה מערכת ניווט לוויינית שפותחה בברית המועצות והחלה לפעול בשנת 1979. המערכת הייתה גרסה אזרחית של מערכת ציקלון שהופעלה לצרכים צבאיים. המערכת נוצלה לצורכי צי הסוחר. היא פעלה במשך כמה עשרות שנים עד להפעלת מערכת גלונאס.
לשימוש במערכת על אוניות הצי הותקנה מערכת קליטה/שידור. מערכת הייתה יכולה לתת מיקום האונייה בדיוק של כ-100 מ'. עקב מאפייני מסלול הלוויינים ציון מיקום היה ניתן לעדכן משך 5–6 דקות עם קבלת אפשרות לעדכון נוסף בעוד שעה-שעה וחצי.
תיאור לוויינים

לווייני המערכת פעלו במסלול לווייני נמוך.
תיאור לוויינים > פארוס

כמו מערכת "ציקלון" המערכת התבססה תחילה על 4 לוויינים מדגם זה פעילים עם אורך חיים 18–24 חודשים. הלוויינים נבנו במשרד תכנון "מערכות המידע הלווייניות רשטניוב". בהמשך מספר לוויינים לשימוש המערכת גדל ל-6. חלק מהלוויינים היו בשימוש של שמערכת ציקלון בלבד. לוויינים סיפקו גם שירותי תקשורת. כול השיגורים בוצעו מקוסמודרום פלסצק תוך שימוש במשגר מדגם קוסמוס. הלוויינים שוגרו תחת שם "קוסמוס".
תיאור לוויינים > נדז'דה

בשנת 1982 החל שימוש בלווייני "נדז'דה". הם נבנו באותו משרד אך אורך חיים הוגדל לשנתיים. מדגם זה שוגרו 10 לוויינים. הלוויין האחרון שוגר שנת 2002. כול השיגורים בוצעו מקוסמודרום פלסצק תוך שימוש במשגר מדגם קוסמוס. על הלוויינים הותקנו מכשירים של מערכת הצלה בין לאומית COSPAS-SARSAT ולכן בנוסף לשם קוסמוס/נדז'דה הם קיבלו שם COSPAS עם מספר מתאים.
קצב קוד

בתורת הקודים, הקצב של קוד תיקון שגיאות הוא כמות המידע הערכי מתוך כלל המידע המקודד. קצב הקוד מסומן לרוב בתור השבר  R=k/n כאשר  k הוא אורך מילת המקור ו- n הוא אורך המילה המקודדת (מילת הקוד).
למשל, בקוד (קונבולוציה) בעל קצב חצי,  R=1/2, כל ביט מקודד על ידי הפיכתו לשני ביטים, ועל כן כמות המידע ה"יעיל" הוא מחצית מהתשדורת.
בשנת 1948 הראה קלוד שנון כי עבור ערוץ תקשורת עם קיבול ערוץ  C, לכל קצב  R הקטן מקיבול הקוד - קיים קוד תיקון שגיאות בקצב  R אשר מאפשר העברת המידע באופן בו ההסתברות לשגיאה היא זניחה (משפט הקידוד של שנון).
ערך זה הוא קצרמרבנושא מדעי המחשב ובנושא מתמטיקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
צורת ז'ורדן

צורת ז'ורדן של מטריצה ריבועית  A היא מטריצה דומה ל- A, שיש לה מבנה של מטריצת בלוקים המורכבת מ"בלוקי ז'ורדן" (ראו להלן). צורת ז'ורדן מכלילה את המטריצות האלכסוניות. יתרונה בכך שמעל שדה סגור אלגברית (כמו שדה המספרים המרוכבים) לכל מטריצה יש צורת ז'ורדן, בעוד שלא כל המטריצות לכסינות. צורת ז'ורדן אמנם כללית יותר מן הצורה האלכסונית, אבל היא נוחה  לחישוב כמעט באותה מידה. בדומה לצורה האלכסונית, הערכים באלכסון של צורת ז'ורדן הם הערכים העצמיים של המטריצה.
את התאוריה של צורות ז'ורדן פיתח המתמטיקאי הצרפתי קמי ז'ורדן.
בלוקי ז'ורדן

לכל סקלר  \lambda  ולכל סדר  k, בלוק ז'ורדן מסדר  k המתאים ל- \lambda  הוא המטריצה המשולשית  J_{k}(\lambda ), בגודל  k\times k, שרכיבי האלכסון שלה שווים ל- \lambda , הרכיבים הסמוכים לאלכסון הראשי מעליו שווים ל-1, וכל שאר רכיבי המטריצה הם 0. לדוגמה: בלוק ז'ורדן מסדר 4 המתאים לערך העצמי 9,
הפולינום המינימלי של בלוק ז'ורדן הוא  (x-\lambda )^{k}, וכל מטריצה (מסדר  k) שזה הפולינום המינימלי שלה דומה לבלוק ז'ורדן המתאים. ההפרש בין כל שני בלוקי ז'ורדן מאותו סדר הוא מטריצה סקלרית, והבלוק המתאים ל-0 הוא מטריצה נילפוטנטית.
מטריצת בלוקים המורכבת מבלוקי ז'ורדן, בסדר כלשהו, נקראת מטריצת ז'ורדן. מטריצות ז'ורדן הן דומות זו לזו רק כאשר הן מורכבות מאותם בלוקים, עד כדי סדר, ולכן המונח "צורת ז'ורדן" מתייחס לפעמים לקבוצת הבלוקים המרכיבים את המטריצה, ולאו דווקא אל המטריצה עצמה.
צורת ז'ורדן של מטריצה

למטריצה יש צורת ז'ורדן מעל שדה נתון, אם ורק אם הפולינום האופייני של המטריצה מתפרק לגורמים ליניאריים מעל השדה. בפרט, לכל מטריצה (ממשית או מרוכבת) יש צורת ז'ורדן מעל המספרים המרוכבים.
לכל מטריצה (שיש לה צורת ז'ורדן) יש צורת ז'ורדן יחידה (עד כדי תמורה על סדר הבלוקים). לכן שתי מטריצות דומות זו לזו אם ורק אם יש להן אותה צורת ז'ורדן. מצורת ז'ורדן אפשר להסיק כמה וכמה תכונות של המטריצה, שהן אינווריאנטיות להצמדה:
הריבוי הגאומטרי של ערך עצמי  \lambda  (של מטריצה  A) הוא מספר הבלוקים המתאימים לערך העצמי הזה בצורת ז'ורדן של  A.
החזקה של הגורם  x-\lambda  בפולינום המינימלי של  A היא כגודל הבלוק הגדול ביותר המתאים ל- \lambda  בצורת ז'ורדן של המטריצה.
הריבוי האלגברי של  \lambda \  בפולינום האופייני הוא סכום הגדלים של הבלוקים המתאימים ל- \lambda  בצורת ז'ורדן.
לכל  i, הפסד הדרגה,  k-\mathop {\rm {rank}} J_{k}(0)^{i}, הוא הקטן מבין  k ו- i. מכאן נובע שמספר הבלוקים בגודל  i של הערך העצמי  \lambda  נתון על ידי הנוסחה:  N_{i}=\mathop {\rm {rank}} (T-\lambda I)^{i-1}-2\mathop {\rm {rank}} (T-\lambda I)^{i}+\mathop {\rm {rank}} (T-\lambda I)^{i+1}. (הבלוקים של ערכים עצמיים אחרים אינם תורמים לחישוב הזה דבר). מכאן נובעת היחידות של צורת ז'ורדן, שהרי הדרגות, ולכן המספרים  N_{i}, נשמרים תחת הצמדה, והם קובעים את צורת ז'ורדן דרך מספר הבלוקים מכל גודל.
לדוגמה, צורת ז'ורדן של מטריצה אלכסונית היא המטריצה האלכסונית עצמה.
מציאת צורת ז'ורדן > חישוב באמצעות דרגות

אם הערכים העצמיים של המטריצה ידועים, אפשר למצוא את צורת ז'ורדן שלה באמצעות חישוב הדרגות בנוסחה הנתונה בתכונה 4 לעיל. הריבוי האלגברי של כל ערך עצמי בפולינום האופייני ובפולינום המינימלי מספקים בדרך כלל מידע חלקי; אלא שאם הם שווים, למטריצה יש רק בלוק ז'ורדן אחד המתאים לאותו ערך עצמי.
מציאת צורת ז'ורדן > חישוב בסיס

כידוע, כל מטריצה מייצגת העתקה ליניארית בכל בסיס, והצמדת המטריצה שקולה להחלפת הבסיס; מטריצות צמודות (דומות) מייצגות את אותה העתקה ליניארית. כך אפשר לנסח את התכונות של צורת ז'ורדן בשפה של העתקות ליניאריות: הצמדת מטריצה לצורת ז'ורדן שלה שקולה למציאת פירוק של המרחב הווקטורי ל"תת-מרחבים ציקליים". תת-מרחב ציקלי הוא תת-מרחב ווקטורי שיש לו בסיס הכולל את הווקטורים השונים מאפס בסדרה  v,T(v),T^{2}(v),\cdots  עבור  v מתאים (ולכן בהכרח   T^{k}(v)=0 ל- k גדול מספיק; בסיס כזה נקרא בסיס ציקלי של תת-המרחב; ראו גם מודול ציקלי). איחוד הבסיסים האלה בפירוק של המרחב נותן את צורת ז'ורדן של המטריצה המייצגת באופן הבא: אם  T היא ההעתקה שהמטריצה  A מייצגת בבסיס הסטנדרטי, אז  P^{-1}AP היא צורת ז'ורדן של  A אם ורק אם העמודות של  P מהוות בסיס בעל המבנה הציקלי הנזכר לעיל.
תהי  T טרנספורמציה ליניארית שהפולינום האופייני שלה מתפרק לגורמים ליניאריים מעל השדה,  \lambda _{1},\lambda _{2},...,\lambda _{k} הערכים העצמיים השונים, ותהי  A המטריצה המייצגת של  T בבסיס הסטנדרטי. נראה כיצד למצוא בסיס על פיו מיוצגת  T על ידי מטריצת ז'ורדן. לכל ערך עצמי  \lambda _{i} של  T נסמן ב- m_{i} את הריבוי האלגברי של  \lambda _{i}. יהי  V_{i} המרחב העצמי המוכלל של  \lambda _{i}, שהוא אוסף כל הווקטורים עבורם קיים  r כך ש:
 (T-\lambda _{i}I)^{r}v=0. נסמן ב- T_{|V_{i}} את הצמצום של  T אל המרחב  V_{i} (שהוא מוגדר היטב מכיוון ש- V_{i} הוא תת-מרחב אינווריאנטי). הטרנספורמציה  T_{|V_{i}} היא נילפוטנטית מסדר  r_{i} (ולמעשה  r_{i}\leq m_{i}).
כעת, אפשר להוכיח שכל מרחב עצמי מוכלל הוא סכום ישר של תתי-מרחבים ציקליים; לכל אחד מתתי-המרחבים הציקליים יש בסיס ציקלי והאיחוד של בסיסים אלה יוצר בסיס למרחב כולו.
לקריאה נוספת

אלגברה ליניארית 2, יחידות 10,11 האוניברסיטה הפתוחה, תשפ"ד
שמשון עמיצור, אלגברה א', האוניברסיטה העברית, תש"ל
קצאל (מטבע)

| --- | --- |

מטבע 1 קצאל משני צדיו
 משתמשים:  גואטמלה גואטמלה
 ISO 4217:  GTQ
 יחידות משנה
 1/100:  סנטאבו
 מטבעות ושטרות
 שטרות בשימוש:  1, 5, 10, 20, 50, 100 ו-200 קאצל
 מטבעות בשימוש:  1, 5, 10, 25 ו-50 סנטאבו 1 קאצל
 בנק מרכזי
 בנק מרכזי:  בנק גואטמלה 
 → Guatemalan peso 
 
קצאל (בספרדית: Quetzal, סימון לפי תקן ISO 4217: ‏GTQ) הוא ההילך החוקי של גואטמלה ונקרא על שם קצאל, הציפור הלאומית של גואטמלה. בתרבות המאיה העתיקה, נוצות זנבה של הציפור שימשו גם הן כמטבע.
הקצאל מחולק ל-100 סנטבוס. הוא נכנס לשימוש בשנת 1925, והחליף את הפסו. עד שנת 1979 הוצמד הקצאל לדולר האמריקני בסחר הפנים של גואטמלה.
במחזור קיימים מטבעות של 1, 5, 10, 25 ו-50 סנטאבו, וכן של קצאל אחד. השטרות הקיימים במחזור הם של 1, 5, 10, 20, 50, 100 ו-200 קצאל.
הערות שוליים

↑  Historic Review of Guatemala Currency | Banco de Guatemala, www.banguat.gob.gt
↑  Bills and Currency in Current Circulation | Banco de Guatemala, www.banguat.gob.gt
ערך זה הוא קצרמרבנושא כלכלה ובנושא אמריקה המרכזית. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
פריץ כהן

| --- | --- |

 לידה:  23 ביוני 1904 בון, הקיסרות הגרמנית 
 פטירה:  9 במרץ 1967 (בגיל 62) ניו יורק, ארצות הברית 
 שם לידה:  פרידריך (פריץ) אלכסנדר כהן
 מוקד פעילות:  גרמניה 
 שפה מועדפת:  גרמנית, אנגלית 
 כלי נגינה:  פסנתר 
 
פריץ אלכסנדר כהן או פרדריק א. כהן או פרידריך אלכסנדר כהן (בגרמנית: Fritz Cohen; ‏23 ביוני- 1904 – 9 במרץ 1967) היה מלחין, מנצח, פסנתרן, במאי ומורה יהודי גרמני שנודע במיוחד במוזיקת הבלט שכתב עבור הכוריאוגרף הגרמני קורט יוס. כיהן כמנהל מוזיקלי בתיאטראות במינסטר, בווירצבורג ובאסן, ולימד בבית הספר פולקוונג באסן, במכללת בלק מאונטן ובבית הספר ג'וליארד. החל משנת 1941 חי בארצות הברית. היה המייסד והמנהל הראשון של תיאטרון האופרה של בית הספר ג'וליארד.
קורות חיים > ילדות וצעירות

פרידריך אלכסנדר כהן נולד בעיר בון בגרמניה, כבנם הבכור מבין 3 ילדים של פרידריך כהן האב (1927-1872) בעל חנות ספרים, ושל הדוויג כהן לבית בובייה (1960-1883). בילדות ביקר בבתי ספר כולל הגימנסיה העירונית בבון ובמכללה הגרמנית בבאד גודסברג (1922).
הוא למד בקונסרבטוריונים למוזיקה בלייפציג (1923-1922, פסנתר כמקצוע ראשי בכיתתו של רוברט טייכמילר, תאוריה אצל אמיל פאול, כינור אצל פריץ צולגר) ואחר כך בשנת 1923 בקלן ובאוניברסיטת בון והתמחה בתיאטרון המוזיקלי.
בשנים 1924–1934 עבד כהן בכמה מהתיאטראות ולהקות המחול החשובות בגרמניה. הוא שימש כמנהל מוזיקלי של מחלקת האופרה, כמלחין וכמנצח בתיאטראות העירוניים של מינסטר (תחת ניהולו של רודולף שולץ-דומבורג) ואחר כך וירצבורג וב Tanztheater (תיאטרון הריקוד) באסן.
קורות חיים > הפעילות האמנותית בגרמניה ובאנגליה. שיתוף הפעולה עם קורט יוס

במינסטר הוא יצר בשנת 1926 את המוזיקה הראשונה עבור קורט יוס, רקדן וכוריאוגרף מתלמידיו של רודולף לאבאן, לבלט "טרגדיה". אחרי שנת 1924 הוא כיהן זמן מה גם כפסנתרן מלווה של להקתה של הרקדנית איבון גאורגי בהנובר.
בשנת 1928 התקבל כהן כמרצה בבית הספר "פולקוונגשולה" (למוזיקה, מחול, תיאטרון ועיצוב, בימינו "אוניברסיטת פולקוונג לאמנויות של אסן") באסן שהוקם ב-1927 על ידי שולץ-דומבורג, היין הקרוט ויוס ובשנת 1932 הוא התמנה למנהל מוזיקלי ופסנתרן הבית של להקת המחול של קורט יוס Neue Tanzbühne ("במת המחול החדשה"). החל בכך עשור (1942-1932) של שיתוף פעולה אינטנסיבי עם יוס. כהן הלחין את המוזיקה לעשר מתוך היצירות החשובות של יוס, לרבות "סוויטה" (1929), "השולחן הירוק"(1932), "הבן האובד" (1933), "הראי" (1935) ו"סיפור אביב" (1939)
כיצירת מופת נחשבת במיוחד Der grüne Tisch - "השולחן הירוק", בלט-פנטומימה מקברי בעל סגנון אקספרסיוניסטי ומסר אנטי-מלחמתי, שזכה בפרס בתחרות בפריז והוקלט פעמים חוזרות. בפסטיבל ביירוית בשנת 1930 יצרו לאבאן, יוס וכהן את הבלט Bachanal לפי הבכחנליה שבאופרת טנהויזר של וגנר.
בנוסף למנגינות המקוריות שכתב עבור יוס, עיבד כהן מוזיקה ליצירות בלט המבוססות של יצירות מאת הנרי פרסל ויוהאן שטראוס (הבן)
בשנת 1927 התחתן כהן עם אחת הרקדניות שבלהקה של יוס, אלזה קאהל (1992-1901), שנודעה בהמשך כאלזה קאהל כהן.
אחרי עליית הנאצים לשלטון בתחילת שנת 1933 הופעלו לחצים על יוס לפטר את החברים היהודים של להקתו, ביניהם פריץ כהן שפוטר ב-29 במרץ מתפקידו בתיאטרון העירוני באסן. בנסיבות אלה בספטמבר 1933 היגר יוס עם להקתו לאנגליה ומצא לה מושב חדש באחוזת דרטינגטון הול בדבונשייר. שם הוקם בית ספר למחול של יוס ומשם יצא אנסמבל "בלט יוס" לסיורים רבים ברחבי העולם עד שנת 1942 כשהתפרק בגלל הקשיים שנגרמו על ידי אירועי המלחמה.
קורות חיים > הפעילות בארצות הברית

ב-11 ביוני 1941 כהן, תחת השם פרדריק כהן, ואשתו, היגרו לארצות הברית, בה התחיל ללמד כמורה למוזיקה במספר מכללות, בין השאר במכללת בלק מאונטן בצפון קרולינה (1944-1943) ומכללת קניון (1945).
עבד תקופת מה כפסנתר מלווה במרכז למוזיקה ברקשייר בטנגלווד שם ליווה בפסנתר ב-26 בפברואר 1944
את הופעת הבכורה עם "אימתו ומצוקתו של הרייך השלישי" מאת ברטולט ברכט (מוזיקה מאת פאול דסאו) בתרגומו לאנגלית של אריק בנטלי.
בשנים 1963-1946 הוא לימד בבית הספר ג'וליארד, ובשנת 1951 הקים בו את "תיאטרון האופרה ג'וליארד" שבו ניהל מעל 30 הפקות אופרה, לרבות כמה מופעי בכורה אמריקאית:
המחזה המוזיקלי Jeu de Robin et Marion מאת אדם דה לה האל (1952) בעיבודו של דריוס מיו, יצירות של בנג'מין בריטן, זולטאן קודאי, לואיג'י דאלאפיקולה, ויטוריו ג'אניני וריכרד שטראוס.
בשנת 1951 נבחר כהן ליושב ראש המחלקה האמריקאית של האגודה הבינלאומית למוזיקה בת-זמננו. בשנת 1953 קיבל את האזרחות האמריקאית.
ב-1963 נאלץ לפרוש מעבודתו מסיבות בריאות.
פריץ כהן נפטר בניו יורק בשנת 1967.
חיים פרטיים

כהן היה נשוי לאלזה קאהל, רקדנית ומורה לתנועות גוף, שנודעה גם בשם האמנותי אלזה קרל. לזוג לא נולדו ילדים.
פרסים ואותות כבוד

3 ביולי 1932 - הבלט של קורט יוס על מנגינות מאת כהן Der grüne Tisch ("השולחן הירוק") זכה בתחרות הכוריאוגרפיה של הארכיון הבינלאומי למחול בפריז
הנצחה

תיעוד הקשור לקריירה של פריץ כהן ושל אשתו אלזה מוחזק הארכיון בדרטינגטון הול בבריטניה.
יצירות > מוזיקה לבאלט

1926 - Tragedie (טרגדיה)
1929 - Suite סוויטה
1932 - Der grüne Tisch (השולחן הירוק) - "ריקוד מוות" ב-8 תמונות לבלט ושני פסנתרים- אנטי-מלחמתי ועל חוסר תקשורת
1933 - הבן האובד
1935 - הראי
1939 - סיפור אביב
עיבודים מוזיקליים לבאלט:
1930 - Bachanal בכחנליה - עיבוד לפי מוזיקה של ריכרד וגנר לאופרה "טנהויזר"
1932 -Ein Ball in Alt-Wien נשף בווינה הישנה לפי מוזיקה של יוזף לאנר
1933 - The Seven Heroes - שבעה גבורים - לפי מוזיקה של הנרי פרסל
1935 - הלילה יוהאן שטראוס - לפי מוזיקה מאת יוהאן שטראוס הבן
1952 - עיבוד לפי דריוס מיו - למחזה "Jeu de Robin et Marion
כתבים

A manifesto for opera in the United States, in: Juilliard review, v. 4, no. 3 1957.
לקריאה נוספת

Bruce R Schueneman, ed.William E. Studwell- Minor Ballet Composers: Biographical Sketches of Sixty-Six Underappreciated Yet Significant Contributors. Haworth Press, 1997.
הערות שוליים

↑  האתר על חנויות ספרים בגרמניה zeno.org
1 2 3  B.Busch 2010
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007444477905171  PLWABN: 9810601223005606  BnF: cb14493243t (data)  GND: 132662205  ISNI: 0000 0001 1611 3454  LCCN: n97872224  VIAF: 27295267   WorldCat (עם VIAF): 27295267 
לוח זיכרון בביירוית לזכרו של פריץ כהן
קבוצת ארמיות E

|  פרטים |
| --- | --- |
 מדינה:  גרמניה הנאצית גרמניה הנאצית
 שיוך:  ורמאכט ורמאכט
 סוג:  קבוצת ארמיות
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  1 בינואר 1943 – 25 במרץ 1945 (שנתיים)
 מלחמות:  מלחמת העולם השנייה
 פיקוד
 דרגת המפקד:   גנרל-אוברסט
 מפקדים:  אלכסנדר להר
 
קבוצת ארמיות E (בגרמנית: Heeresgruppe E) הייתה קבוצת ארמיות של הוורמאכט שלחמה במלחמת העולם השנייה.
היסטוריה

קבוצת הארמיות נוסדה ב-1 בינואר 1943 על בסיס הארמייה ה-12, ולמפקדה מונה אלכסנדר להר. קבוצת הארמיות הוצבה בבלקנים, ותפקידה העיקרי היה ללחום נגד פרטיזנים ביוון וביוגוסלביה. ההוראות שקיבלו אנשי הקבוצה היו ברורות מאוד, כנגד כל גרמני הרוג, יש להרוג 10 אזרחים, וכנגד כל עשרה גרמנים הרוגים יש להשמיד כפר שלם. במסגרת מילוי הוראות אלו ביצעו אנשי הקבוצה שני פשעי מלחמה מחרידים טבח קלבריטה, וטבח דיסטומו. יתר על כן, כאשר איטליה הפשיסטית נכנעה בפני בעלות הברית בספטמבר 1943, ביצעו אנשי הקבוצה את טבח קפלוניה במהלכו דיוויזיה איטלקית שלמה שכללה 5,000 חיילים איטלקיים, נטבחה. קבוצת הארמיות לקחה חלק בולט במערכת הדודקאנס, כאשר כבשה את האיים הדודקאנסיים מידי האיטלקים והבריטים שהחזיקו בהם.
באביב של שנת 1945, בעת נסיגתם של כוחות הוורמאכט מהבלקן, קבוצת הארמיות נסוגה להונגריה, אם כי כמה יחידות עברו לאוסטריה ודרום גרמניה. להר ניסה להגן על קרואטיה, שהותקפה בו זמנית בידי הצבא הבריטי והצ'טניקים בפיקודו של טיטו. ב-25 במרץ 1945, פורקה קבוצת ארמיות F ואוחדה עם קבוצת ארמיות E. ב-8 במאי של אותה שנה, בעקבות כניעת גרמניה, נמלטו מרבית חיילי הקבוצה לאוסטריה, ורבים מהם נתפסו בידי פרטיזנים יוגוסלבים. להר עצמו נכנע עם חלק הארי של הקבוצה לצבא הבריטי, וב-15 במאי הוסגר על ידי הבריטים ליוגוסלביה. ביוגוסלביה נידון להר על חלקו בהפצצת בלגרד ללא הכרזת מלחמה, נמצא אשם ונידון למוות, והוצא להורג בבלגרד ב-26 בפברואר 1947. רבים מאנשי הקבוצה שנכנעו לידי הצבא היוגוסלבי, נרצחו במה שנודע כ-"טבח בלגרד".
אחד מהחיילים המפורסמים שלחמו בקבוצה היה קורט ולדהיים, לימים נשיא אוסטריה ומזכ"ל האו"ם.
צב יבשה מרגינטי

| צב יבשה מרגינטי |
| --- | --- |
 צב יבשה מרגינטי
מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: זאורופסידה
סדרה:: צבים
תת־סדרה:: צבים חבויי-צוואר
משפחה:: צבים יבשתיים
סוג:: צב יבשה
מין:: צב יבשה מרגינטי
שם מדעי
 Testudo marginata ‏שופף, 1793
תחום תפוצה
 תפוצת צב יבשה מרגניטי בחום כהה

משמאל: Testudo marginata marginata;
 מימין: Testudo marginata sarda
צילום תקריב של ראש הצב וזרועותיו.
תרשים המציג את ההבדלים בין צורות השריון של שני תת-המינים
צב יבשה מרגינטי (שם מדעי: Testudo marginata) הוא מין צב המשתייך לסוג צב יבשה. צב זה הוא הגדול מבין הצבים האירופאיים: משקלו יכול לעלות על חמישה קילוגרמים ואורכו יכול לעלות על 35 סנטימטרים. שריונו מלבני בצורתו, ועוביו מסביב למרכז גופו גדול יחסית. הקצה האחורי של השריון הוא דמוי מסור, והוא מתעקם מעלה בדומה לפעמון. צבעו של שריון של פרט בוגר הוא שחור כמעט לחלוטין, כאשר מפוזרים עליו אזורים קטנים צהובים. השריון הבטני בהיר יותר מהשריון הגבי, ועליו ניתן לראות זוגות של סימנים דמויי משולש המכוונים לאחורי הצב. צדם הקדמי של גפי הצב מכוסה בקשקשים גדולים. על הזנב יש סימן אורכי בולט, והוא מכוסה בפיסת שריון שלמה. זנבם של הזכרים ארוך יותר, ובבסיסו עבה יותר מזה של הנקבות. בדרך כלל, הזכרים גדולים יותר מהנקבות.
תפוצה

בית הגידול הטבעי של צבי היבשה המרגינטיים הוא דרום יוון וסביבתה, מפלופונסוס ועד הר האולימפוס. ניתן למצוא אותם גם באזורים מבודדים בבלקנים ובאיטליה, ואוכלוסיות מעטות חיות אף בצפון-מזרח סרדיניה.
לעומת מיני צבים אחרים כגון המין Testudo hermanni, בית הגידול של צב היבשה המרגינטי הוא הררי יחסית, והוא יכול להתקיים גם בגובה של 1,600 מטרים. צבעו הכהה של שריון הצב מסייע לו לשרוד בסביבה כזו, שכן הוא מאפשר לו לקלוט חום רב בזמן קצר כדי לשמור על טמפרטורת גוף מתאימה (ככל הצבים, גם לצב היבשה המרגינטי דם קר). בשעות הבוקר המוקדמות שוהים צבי היבשה המרגינטיים בשמש על מנת לחמם את גופם, ולאחר זמן מה, כשחום גופם עלה דיו, הם יוצאים לתור אחרי אוכל. בשעות הצהריים החמות ולאחר האכילה שבים הצבים למקלטם, ועוזבים אותו בשנית בשעות אחר הצהריים המאוחרות.
תזונה

תזונת הצב כוללת צמחייה הנפוצה בבית הגידול שלו, שבו שורר אקלים ים תיכוני. בשבייה הם ניזונים בעיקר מצמחי שן הארי ותלתן, ומסלט עלים המורכב מעלים כגון עלי רוקט או גרגיר הנחלים, וכן עלים שונים מצמחי השעועית, הצנון והנורית. לפעמים הם אף יאכלו דשא וחציר, בנוסף לפירות. נראה כי החסה היא המזון האהוב עליהם ביותר, אך ערכה התזונתי נמוך ולכן עליהם לצרוך כמות גדולה ממנה או לחלופין לאכול גם פריטי מזון אחרים. תזונת הצבים מתבססת בצורה מוחלטת כמעט על מזון מן הצומח, אך הם זקוקים לכמות קטנה של חלבון שמקורו מן החי, במיוחד נקבות המטילות ביצים. חלבון זה הם משיגים באכילת תולעי אדמה וחלזונות.
תת-מינים ומינים קרובים

תת-המין הנפוץ של צב היבשה המרגינטי הוא T. m. marginata, ותיאורו מופיע לעיל. אוכלוסיית צבי היבשה המרגינטיים בסרדיניה מסווגת תחת תת-מין אחר, T. m. sarda. לוחיות השריון של תת-המין מסרדיניה כפופות פחות בחלקו האחורי של השריון, וקצהו האחורי של השריון שלו חלק מאוד בהשוואה לקצה המשונן יחסית של שריון ה-T. m. marginata.
צבים שונים במעט מצבי היבשה המרגינטיים האופייניים התגלו בחלקו הדרום-מערבי של חצי-האי פלופונסוס (Pelopponesus). שמו הוא Dwarf Marginated Tortoise (גמדי) והוא אינו מוכר כתת-מין של צב היבשה המרגינטי, כי אם כמין קרוב אך נפרד תחת אותו סוג (Testudo weissingeri).
כמו כן, הצב קרוב גם לצב היבשה המצוי (Testudo graeca). שניהם חולקים מאפיינים פיזיים דומים, כמו שריון מלבני, קשקשים גדולים על הרגליים הקדמיות וכיסוי ראש גדול. כפי הנראה, צב היבשה המרגינטי התפתח מצב היבשה המצוי והתאים עצמו לחיים באזורים הרריים. אחת הטענות המובאות להוכחת נכונותה של סברה זו היא תפוצתו הרחבה של צב היבשה המצוי על כל תת-מיניו הרבים; לצב היבשה המרגינטי, לעומת זאת, שני תת-מינים בלבד, וההבדלים בין שני תת-המינים, כמו גם ההבדלים בין הפרטים, הם קטנים יותר. הדבר מצביע על הופעה מאוחרת יותר של הצב בהיסטוריה האבולוציונית. בתנאי שבייה, שני המינים נוהגים להזדווג זה עם זה לעיתים קרובות.
הזדווגות ורבייה

מיד לאחר היקיצה מתרדמת החורף מתחילה עונת ההזדווגות והרבייה. הזכרים עוקבים אחרי הנקבות בעניין רב, מסתובבים סביבן, נושכים אותן בגפיים, נוגחים בהן, ומנסים לעלות על שריונן. במהלך ההזדווגות, הזכר פוער את פיו, מציג את לשונו האדומה וקורא בקולניות. טון הקריאה דומה לייבוב המשולב בקול ארוך ועמוק.
בעת ההזדווגות הנקבה עומדת ללא ניע כשראשה נטוי הצידה, והיא מסתכלת כלפי מעלה לפה הפתוח של הזכר. נראה כי הלשון האדומה משמשת לסימון הפרטים. הנקבה מטה את ראשה משמאל לימין בהתאם לקצב של קריאות הזכר.
עם תום ההזדווגות מחפשת הנקבה מקום מתאים להטלת ביציה. משמצאה מקום כזה, היא עומדת במקומה ומשתמשת בשתי רגליה הקדמיות לתמיכה, בעוד שברגליה האחוריות היא חופרת גומה קטנה באדמה; עומק הגומה תלוי באורך רגליה האחוריות. אם האדמה קשה מדי מכדי לחפור בה, הנקבה משחררת מים מבלוטת פי הטבעת כדי לרכך אותה.
עם תום חפירת הבור מטילה הנקבה את הביצים; כל ביצה מגולגלת בעדינות לגומה. עם סיום ההטלה, הנקבה ממלאת את הגומה בעזרת רגליה האחוריות. לבסוף, היא פוסעת בכוח על הגומה הסגורה במטרה להדק את האדמה. צבים גדולים יכולים להטיל ביצים שלוש פעמים לכל היותר במהלך הקיץ, כשבכל תטולה עד 15 ביצים.
דגירה ובקיעה

בתנאים הטבעיים, תקופת ההדגרה של הביצים (בעזרת חום הקרקע) אורכת בממוצע כ-100 ימים. התקופה הזו קצרה יחסית למיני צבים אחרים, וזאת בשל התנאים הסובטרופיים של האקלים הים תיכוני, בו הקיץ הארוך והטמפרטורות הגבוהות מגבירות את מהירות ההדגרה. באינקובטור, תקופה זו אף קצרה יותר: בטמפרטורת דגירה של 31.5 מעלות צלזיוס, בוקעות הביצים לאחר 60 ימים בלבד.
בשונה מביצי עופות, החלמון והחלבון של ביצי זוחלים אינם מופרדים באמצעות קרום. לאחר ימים מספר, מרכיבי החלמון הצהוב והכבד שוקעים לתחתית הביצה, ומעליהם צף העובר, כשמסביבו החלבון. מסיבה זו, לא ניתן להפוך ביצי צבים לאחר שהחלמון שקע מבלי לפגוע בעובר. באמצעות עין בלתי מזוינת, ניתן לברר האם הביצים מתפתחות באופן תקין. צבען של ביצים שהוטלו זה לא מכבר הוא אפור-לבן. זמן קצר לאחר מכן, מתפתח כתם לבן בחלקה העליון של הביצה. כתם זה מתפשט לאיטו, עד שצבע הביצה הופך ללבן מבריק.
לאחר שהעובר התפתח במלואו בתוך הביצה, הוא שובר את הקליפה מבפנים, באמצעות שן הביצה, יוצר חור קטן וממלא את ריאותיו באוויר. לאחר מכן הוא משתמש בחוטמו כדי לבקע את כל קליפת הביצה. בטבע נשאר הצב מתחת לאדמה במשך השבועיים הראשונים שלאחר בקיעתו, שם הוא מוגן מפני טורפים, אך עדיין מסוגל להתפתח ולגדול תוך שהוא ניזון משק החלמון. הצבים הצעירים זהירים ואינם מרבים לצאת ממקומות המסתור שלהם.
צבי היבשה המרגינטיים מתבגרים במהירות. בתנאים טבעיים טובים או תחת טיפול טוב, הם עולים במשקלם ב-100 עד 500 גרם בשנה. קצב גדילה מהיר זה נשמר עד גיל 20. לאחר מכן, הצמיחה היא מזערית. על פי אומדנים שונים, תוחלת החיים של צבים שלא נטרפו נעה בין 100 ל-140 שנים.