stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קורנליו פורומבויו
ביוגרפיה

קורנליו פורומבויו נולד בווסלי למשפחת שופט כדורגל. בשנים 1994–1999 הוא למד ניהול ובשנת 1999 החל ללמוד בימוי קולנוע באוניברסיטה לתיאטרון וקולנוע בבוקרשט. מייד עם סיום הלימודים הוא ביים סרט קצר שזכה בפרס בפסטיבל הקולנוע בקאן.
בשנת 2004 הוא עבד על סרט באורך מלא The Dream of Liviu והקים חברת הפקות 42 KM FILM. בשנת 2005 הוא כתב תסריט וביים סרט 12:08 East of Bucharest שזכה בפרס מצלמת הזהב וכ-20 פרסים נוספים.
בשנת 2009 קורנליו פורומבויו סיים את סרטו Police, adjective שכה בפרס השופטים בפסטיבל הקולנוע בקאן.
בשנת 2013 הוא סיים את סרטו When evening falls on Bucharest or Metabolism שהוצג בפסטיבל לוקרנו.
בשנת 2015 ביים סרט "האוצר".
בשנת 2019 קורנליו פורומבויו סיים את סרטו השורקים. שהוצג בקאן.
נוסף על כך, קורנליו פורומבויו צילם מספר סרטים תיעודיים.
קורנליה פרנסס

| --- | --- |

קורנליה פרנסס, 2011
 לידה:  7 באפריל 1941 ליברפול, אנגליה, הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  28 במאי 2018 (בגיל 77) סידני, ניו סאות' ויילס, אוסטרליה 
 שם לידה:  Cornelia Frances Zulver 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת, אוסטרליה 
 תקופת הפעילות:  1970–2017 (כ־47 שנים) 
 מקום לימודים:  בית ספר גילדהול למוזיקה ודרמה 
 פרסים והוקרה:  מדליית המסדר של אוסטרליה (26 בינואר 2019) 
 פרופיל ב-IMDb
 
קורנליה פרנסס (באנגלית: Cornelia Frances;‏ 7 באפריל 1941 – 29 במאי 2018) הייתה שחקנית קולנוע וטלוויזיה אנגלייה שהתגוררה באוסטרליה.
ביוגרפיה

פרנסס נולדה בליברפול ולמדה בבית ספר גילדהול למוזיקה ודרמה בלונדון. בראשית שנות ה-60 גילמה תפקידים קטנים בשני סרטי קולנוע שביים דודה, מייקל פאוול, וב-1965 עקרה לאוסטרליה. היא שבה לבריטניה לזמן קצר במהלכו נישאה למייקל איסטלנד, וב-1970 השתקעו השניים באוסטרליה באופן סופי.
באוסטרליה הפכה קריירת המשחק שלה למשמעותית יותר. במהלך שנות ה-70 השתתפה במספר סדרות טלוויזיה, בהן "איים אבודים", בתפקיד אליזבת קווין. ב-1975 קיבלה את התפקיד הראשי הראשון שלה, בסדרה "The Box", סאטירה העוסקת בנעשה בתחנת משטרה. בין 1976 ל-1978 גילמה את דמותה של האחות הקשוחה גרייס סקוט באופרת הסבון "The Young Doctors".
ב-1978 החל בעלה לעבוד במלבורן, והשניים עברו להתגורר בעיר זו. במשך זמן קצר שימשה ככתבת בתחנת טלוויזיה מקומית, אך עד מהרה שבה למשחק. תפקידה המשמעותי הבא היה באופרת הסבון "Sons and Daughters", בה גילמה את דמותה של ברברה ארמסטרונג בין השנים 1982 ל-1986. מאז 1988 היא מגלמת, לסירוגין, את דמותה של עורכת הדין העוקצנית מוראג בלינגהאם באופרת הסבון "קרוב רחוק". במקביל להופעותיה בסדרות אלה, השתתפה במספר סרטי קולנוע וטלוויזיה, וכן גילמה תפקידי אורח בסדרות נוספות. בין 2001 ל-2002 הנחתה את הגרסה האוסטרלית לשעשועון הטלוויזיה "החוליה החלשה".
פרנסס הייתה גרושה ואם לבן, והתגוררה בסידני. בשנת 2003 פרסמה אוטוביוגרפיה בשם "?And what have you done lately".
רוברט ווד

רוברט קולדוול ווד (באנגלית: Robert Coldwell Wood; ‏16 בספטמבר 1923 - 1 באפריל 2005) היה מדען פוליטי אמריקאי, פקיד ממשל ופרופסור למדע המדינה במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס (MIT). מ-1965 עד 1969 שימש ווד כתת-מזכיר השיכון והפיתוח העירוני של ארצות הברית תחת הנשיא לינדון ב. ג'ונסון, ובמשך שבועיים כיהן כמזכיר בפועל של המחלקה.
לאחר ששב ל-MIT הוא ניהל את המרכז המשותף ללימודים עירוניים ב-MIT ובאוניברסיטת הרווארד. הוא גם מונה ליושב ראש רשות התחבורה של מפרץ מסצ'וסטס. הוא כיהן כנשיא אוניברסיטת מסצ'וסטס בשנים 1970–1977, ופיקח על התרחבות תוכניות באוניברסיטה, כולל בניית הקמפוס בדרום בוסטון.
ביוגרפיה

רוברט ווד נולד ב 16 בספטמבר 1923 בסנט לואיס שבמדינת מיזורי למרי (לבית ברדשו) ווד ותומס פרנק ווד. הוא זכה למלגת לימודים באוניברסיטת פרינסטון, אך הפסיק את לימודיו במהלך מלחמת העולם השנייה במטרה לשרת בצבא ארצות הברית. ווד לקח חלק בקרב על הבליטה, הוענק לו כוכב הארד והוא הועלה לדרגת סמל.
לאחר שסיים את חוק לימודיו באוניברסיטת פרינסטון, זכה ווד בשלושה תארים אקדמיים מאוניברסיטת הרווארד: תואר שני במינהל ציבורי יחד עם תואר שני נוסף ודוקטורט בממשלה.
ווד לימד מדע המדינה במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס מ-1959 עד 1965. משנת 1965 ועד 1969 שימש ווד כתת-מזכיר מחלקת השיכון והפיתוח העירוני של ארצות הברית בקבינט של הנשיא לינדון ג'ונסון.
בשנת 1968 הוענקה לווד מדליית האגודה האמריקנית לקיברנטיקה. בעקבות התפטרותו של רוברט ויוור מתפקידו כמזכיר השיכון והפיתוח העירוני של ארצות הברית, כיהן ווד לקצרה כמזכיר המחלקה לבערך שבועיים לפני כניסתו של ג'ורג' רומני לתפקיד.
ווד שב למכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס, שם ניהל את המרכז המשותף ללימודים עירוניים במכון הטכנולוגי ובהרווארד. במקביל, הוא מונה ליושב ראש רשות התחבורה של מפרץ מסצ'וסטס (MBTA).
בשנים 1970–1977 כיהן כנשיא אוניברסיטת מסצ'וסטס. בשנים אלו ווד הוביל את הרחבת מבנה האוניברסיטה. בימי כהונתו כנשיא האוניברסיטה צורף המרכז הרפואי UMass לקמפוס האוניברסיטה. הוא גם מילא תפקיד מרכזי בהבאת הספרייה והמוזיאון הנשיאותיים על שם ג'ון קנדי למיקומה הנוכחי בקולומביה פוינט בבוסטון, סמוך לקמפוס האוניברסיטה. הוא גם לימד באוניברסיטת וסליין (אנ').
בשנת 1978 ווד מונה לכהן כמפקח על מערכת בתי הספר הציבוריים של בוסטון. הוא נשא בתפקיד עד 1980.
חיים אישיים

ווד התחתן עם מרגרט ביירס ב-22 במרץ 1952. היו להם שלושה ילדים, ביניהם השחקן פרנק ווד ומושלת ניו המפשייר והסנאטורית מגי האסן. ווד נפטר מסרטן הקיבה בביתו בבוסטון ב-1 באפריל 2005.
פרסומים

1958. Suburbia: Its People and Their Politics
1959. Metropolis against Itself.
1961. 1400 Governments; The Political Economy of the New York Metropolitan Region. With Vladimir V. Almendinger.
1972. The Necessary Majority: Middle America and the Urban Crisis
1993. Whatever Possessed the President? Academic Experts and Presidential Policy, 1960-88.
1995. Turnabout Time: Public Higher Education in the Commonwealth. With Richard A. Hogarty and Aundrea E. Kelley.
הערות שוליים

1 2 3  Professor, HUD chief Robert Wood dies, באתר המכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס
↑
↑  Robert Wood, Education Expert, Dies at 81, באתר הניו יורק טיימס
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007273524205171  BnF: cb122817389 (data)  CiNii: DA00975816  GND: 170104273  ISNI: 0000 0000 8173 5906  LCCN: n79093281  LNB: 000287671  NARA: 10580996  NDL: 00527429  NTA: 073519626  SNAC: w65m79qc  SUDOC: 085626678  VIAF: 108669627   WorldCat (עם VIAF): 108669627
קלוגס

| --- | --- |


מטה החברה במישיגן
 נתונים כלליים
 סוג:  חברה ציבורית, נסחרת ב-NYSE בניו יורק, סמלה K
 בורסה:  הבורסה לניירות ערך בניו יורק (K) 
 מייסדים:  ויל קית' קלוג
 תקופת הפעילות:  1906–הווה (כ־118 שנים)
 חברות בנות:  קלוגס (קנדה) 
 מיקום המטה:  באטל קריק 
 משרד ראשי:  באטל קריק, מישיגן, ארצות הברית
 ענפי תעשייה:  תעשיית המזון, מוצרי צריכה שוטפים 
 מוצרים עיקריים:  דגני בוקר, עוגיות, קרקרים
 שווי שוק:  27.76 מיליארד דולר (10 באוקטובר 2024)
 הכנסות:  15,315,000,000 דולר אמריקאי (נכון ל־2022) 
 רווח תפעולי:  1,635,000,000 דולר אמריקאי (נכון ל־2022) 
 רווח:  960,000,000 דולר אמריקאי (נכון ל־2022) 
 יו"ר:  Steven Cahillane
 מנכ"ל:  Steven Cahillane
 עובדים:  32,000 (2008)
  
 www.Kelloggcompany.com
 
קלוגס או קלוג'ס (באנגלית: Kellogg's) היא חברה רב לאומית אמריקאית, העוסקת בייצור דגני בוקר, חטיפים, עוגיות וכיוצא בזה. חלק מהמוצרים מיוצרים על ידי קלוגס עצמה, וחלק על ידי חברות שבבעלותה.
היסטוריה

בשנת 1890 הכינו ד"ר ג'ון הארווי קלוג, ואחיו ויל קית' מבאטל קריק שבמישיגן דייסה מקמח תירס. הדייסה נשכחה בתנור, ונתגלתה רק כעבור יומיים. הם שיטחו את הדייסה המיובשת במערוך, עד לקבלת פתיתים, אותם קלו. היו אלה הקורנפלקס הראשונים. להפתעתם, המוצר שהתקבל היה טעים, והפך למוצר מבוקש בקרב לקוחות בית ההבראה של ד"ר קלוג.
ויל קית' זיהה את הפוטנציאל העסקי הגלום בקורנפלקס, והחל לשווקם באמצעות הדואר. אחיו לא התעניין בכך, ואף טען כי פרסום המוצר נוגד את כללי האתיקה הרפואית.
בשנת 1906 הצליח ויל קית' למצוא משקיעים, וב-19 בפברואר אותה שנה הוקמה חברת Battle Creek Toasted Corn Flake Company. בימיה הראשונים ייצרה החברה 33 ארגזי קורנפלקס ביום, ובתוך שנה עלה הקצב על 3,000 ארגזים ביום. בשנת 1922 שונה שם החברה לקלוגס. במקביל לקורנפלקס, עסקה החברה בפיתוח מוצרים נוספים כמו דגני חיטה (1915), דגני אורז (1928) ובהמשך גם גרנולה, דגנים בטעמי שוקו ודבש, דגנים דיאטתיים ועוד.
קלוגס הייתה אחת מהחברות הראשונות שראו בילדים קהל יעד. על אריזות מוצריה הופיעו דמויות מצוירות, ובתוכן היו ספרונים וצעצועים, במטרה למשוך קהל יעד זה.
בשנת 2024, חברת קלנובה, הגיעה עם חברת מארס להסכמות בנוגע לרכישתה על ידי מארס בסכום של 29 מיליארד דולר.
החברה כיום

מוצריה של קלוגס נמכרים במדינות רבות בעולם. בשנת 2006 נאמדו רווחיה של החברה בקרוב ל-11 מיליארד דולרים. בישראל, משווקים המוצרים מאז 1932, והם מהווים כ-21% משוק דגני הבוקר.
מאז ה-24 בינואר 2005 עומד בראש החברה ג'יימס ג'נס. משרדיה הראשיים של החברה עדיין ממוקמים בעיירת הולדתם של האחים קלוג, באטל קריק.
רובר ממולם

| --- | --- |

 לידה:  1028 לערך טרואה, צרפת 
 פטירה:  17 באפריל 1111 מולם, צרפת 
 חג:  30 באפריל 
 
פסל של רובר ממולם במנזר מרינפלד שבנורדריין-וסטפאליה
רובר ממולם (בצרפתית: Robert de Molesme‏; 1028 לערך – 1111) היה קדוש נוצרי, מאבות המסדר הציסטרציאני בצרפת ואב מנזר. בן אצולה מקומי ממחוז שמפאן בצרפת. נכנס למנזר בגיל 15 ונשאר במנזר עד הפיכותו לראש המנזר.
קורבניות

קוֹרְבָּנִיות (באנגלית: Victim Mentality) היא תכונת אישיות נרכשת שבה אדם רואה את עצמו כקורבן למעשים שליליים של אחרים וגם מציג כך את עצמו בעיני הסביבה, ומתנהג כאילו הוא קרבן גם מול ראיות מנוגדות לכך. במובן הכולל של המילה, קורבן הוא כל מי שחווה פציעה, אובדן או חוסר מזל כתוצאה מאירוע כל שהוא או מסדרת אירועים. עם זאת, חוויה שלילית זו בלבד בדרך כלל אינה מספיקה להופעתה של עמדה זאת, שבה אדם תופס את עצמו לעיתים קרובות או כל הזמן כקורבן.
העמדה מאופיינת בפסימיות, רומינציה, רחמים עצמיים וכעס מודחק. אנשים עם עמדת הקורבן עשויים לפתח הסברים משכנעים ומתוחכמים התומכים ברעיונותיהם, שבהם הם משתמשים כדי להסביר לעצמם ולאחרים את מצבם. לעיתים קרובות, בקורבניות קיימת מוטיבציה של אדם לגרום לזולת להיחשב לתוקפן ולמרושע. הקורבניות מלווה בפיתוח תחושת אליטיזם מוסרי, לרבות ביטויי התנשאות על הסביבה.
אנשים עם עמדת הקורבן עשויים להיות מכונסים בתוך עצמם, לייחס כוונות זדון למצבים חברתיים נייטרליים, לקטלג אנשים ל"טובים" ו"רעים", לחוות פגיעה באמפתיה, להפגין תחושת זכאות ואנוכיות, להפגין הכשלה עצמית לנסות להשיג הקלה מתחושת רחמים עצמיים על ידי קבלת אהדה מאחרים, להפגין היפר-דריכות (hyper-vigilance), ואף להתבטא ברצון לנקמה.
קורבניות תחרותית

קורבניות תחרותית הוא מושג המתאר את מאמצי הקבוצות המעורבות בקונפליקטים אלימים להתחרות על היותן קורבנות מול הקבוצה האחרת ולהגדיל את מידת הרצון לפיוס על ידי הדגשת הסבל הנגרם לקבוצה הנגדית. המושג הוגדר לראשונה במאמרם של נור ועמיתיו (2012) מתאר מצב בו חברים בקבוצה שמעורבת בעימותים אלימים מול קבוצה אחרת רוצים לבסס את התפיסה שלהם בעיני עצמם ובעיני אחרים בתור אלו שהנזקים והסבל שנגרמו להם מהעימותים, גדולים וקשים יותר מהנזקים והסבל של הקבוצה השנייה.
בפוליטיקה

לפי נשיא, בר-טל ודיאמונד, קורבניות קולקטיבית יכולה להתפתח בעקבות אימוץ אמונות חברתיות, נרטיבים קולקטיביים, ואידאולוגיות שונות המעצימות את הסכסוך, בדה-לגיטימציה של היריב, בהאדרת קבוצת הפנים ובתפיסה עצמית קולקטיבית, כי הקבוצה היא קורבן של סכסוך פוליטי או מדיני.
במערכות יחסים

אנשים שנפלו קורבן להתעללות, אלימות במשפחה, או מניפולציה עשויים להיות לכודים בדימוי עצמי של קורבניות. הפרופיל הפסיכולוגי של קורבנות כולל מגוון תחושות ורגשות, כגון תחושת חוסר אונים, פסיביות, אובדן שליטה, דפוסי חשיבה שליליים, רגשות עזים של אשמה, בושה, האשמה עצמית ודיכאון. דפוסי החשיבה הללו יכולים להוביל לחוסר תקווה וייאוש. עמדת הקורבן מקבלת חיזוק על ידי האמונה של האדם כי בזמן שהוא נפל קורבן, הייתה לו אותה תחושת סוכנות כמו בהווה. מחקרים רבים מדגישים את הצורך העז של קורבנות בקבלת תוקף, הכרה ואמפתיה לסבל שעברו, גם מהתוקפן וגם מאחרים בסביבתם.
מדידה

גבאי ואח' יצרו סולם מדידה וערכו סדרה של מחקרים אמפיריים כדי לאפיין אנשים שקיבלו ציונים גבוהים בסולם הבודק "נטייה לקורבניות בין אישית" (TIV – Tendency toward Interpersonal Victimhood), שהם מזהים כתכונה אישיותית יציבה לאורך זמן.
המחקר מגדיר את הנטייה כבנויה סביב ארבעה מרכיבים ראשיים: צורך בהכרה הן על ידי העבריין והן על ידי החברה, "אליטיזם מוסרי", חוסר אמפתיה, ורומינציה.
הסולם כולל 22 פריטים שהנבדקים מתבקשים לדרג על מדד של 7 נקודות. החוקרים מצאו כי רוב האנשים שחווים TIV, מופיעים בטוח הביניים (התפלגות נורמלית). עוד נמצא קשר בין הנטייה לסגנון היקשרות חרדתי.
חשוב לי שהאנשים שפגעו בי יכירו בכך שנעשה לי עוול
חשוב לי שהאדם שפגע בי יודה שההתנהגות שלו הייתה פוגענית
מכעיס אותי שאנשים לא מאמינים שנפגעתי
חשוב לי לקבל התנצלות מהאנשים שפגעו בי
חשוב לי שהאדם שפגע בי ירגיש אשם בגלל מה שהוא עשה
אני כועס כאשר אנשים מתעלמים מהחוויה הרגשית שלי
אני מתחשב באנשים אחרים אפילו כאשר זה לא מגיע להם
אני חושב שאני הרבה יותר מצפוני ומוסרי ביחסים שלי עם אנשים אחרים בהשוואה ליחס שלהם אלי
לעיתים קרובות אנשים מנצלים את טוב ליבי
אני נותן לאחרים הרבה יותר ממה שאני מקבל מהם
אני מרגיש שאנשים אחרים לא מהססים לנצל את החולשות שלי
אנשים דורשים ממני הרבה בלי להביע הכרת תודה
כשאנשים שקרובים אלי מרגישים פגועים מהמעשים שלי, חשוב לי מאוד להבהיר שהצדק בצד שלי
אנשים שנפגעים ממני חושבים רק על עצמם
אנשים שטוענים שהתנהגתי בצורה פוגענית רוצים שאודה בזה כדי שיוכלו לנצל את המצב
אנשים טוענים שפגעתי בהם כי הם לא יכולים לראות שהם אלה שפגעו בי
אנשים נפגעים ממני בגלל שהם לא יכולים לראות את הדברים מנקודת המבט שלי
מאוד חשוב לי שאנשים שנפגעו ממני יבינו שגם הם טועים
קשה לי מאוד להפסיק לחשוב על העוול שעשו לי אחרים
גם לאחר ימים העוול שנעשה לי מעסיק אותי מאוד
אני מוצף בכעס הולך וגדל בכל פעם שאני נזכר באנשים שפגעו בי
אני מוצף ברגשות שליליים בכל פעם שאני נזכר באנשים שפגעו בי
לאורך ההיסטוריה

התקרבנות (Playing the victim, Victim Card) הוא המצאה או הגזמה של קָרְבָּנוּת ממגוון סיבות, כגון הצדקת התעללות באחרים, מניפולציה של הזולת, אסטרטגיית התמודדות, חיפוש אחר תשומת לב או פיזור של אחריות. אולם, קורבניות נבדלת מתופעה זו במובן שהיא רחבה יותר הכוללת את התפיסה של האדם ביחס לעצמו וביחס לגורמים חיצוניים. מצד שני, התקרבנות האי התנהגות ספציפית שבה מישהו מאמץ את תפקיד הקורבן כדי להשיג תוצאה מסוימת. לאורך ההיסטוריה קיימות דוגמאות רבות לכך.
לאורך ההיסטוריה > התקרבנות של קבוצות ימין רדיקלי ותומכי תאוריות קונספרציה

בעוד יהודים מהווים מטרה נפוץ מצד קבוצות שנאה, כאויב שיש להלחם ולשנוא אותו,  הפחד והשנאה יכולים להיות מופנים כלפי קבוצות מיעוט רבות נוספות. לדוגמה הקו קלוקס קלאן האשים בבעיות חברתיות שונות (כמו פשיעה, אבטלה וכו') לא רק יהודים אלה גם שחורים, מהגרים היספנים, יפנים, סינים, איטלקים או ממזרח אירופה. שעירים לעזאזל נוספים של קבוצות ימין כוללים נשים פמיניסטיות, להט"ב, ארגוני זכויות האדם,  מדענים ואקדמיה, עיתונאים, ו-אינטלקטואלים.
לאורך ההיסטוריה > התקרבנות אצל שליטים דיקטטורים

גורמי ימין קיצוניים לפני ואחרי מלחמת העולם השנייה. אדולף היטלר יזם את מלחמת העולם השנייה במטרה להשיג שליטה עולמית. אך הוא טען כי המלחמה היא תוצאה של מזימה יהודית וכי הוא רק מתגונן נגדה. היטלר והנאצים השתמשו בנרטיב זה גם כדי להצדיק את השואה. מאמצי ההשמדה של היהודים ושל היהדות נמשכו גם כאשר גרמניה הייתה בתהליך התגוננות ונסגיה מכוחות הצבא האדום. השמדת יהודים קיבלה קדימות גם כאשר היא פגעה במאמץ המלחמתי. טרם התאבדותו כתב היטלר את צוואתו, בה טען כי המלחמה "ניזומה באופן בלעדי על ידי אותם מדינאים בינלאומיים ממוצא יהודי או העמלים למען האינטרסים היהודיים." לטענתו, הוא עצמו עשה כל מאמץ למנוע את המלחמה, אך כוחה של היהדות הבינלאומית גבר. אבל, מוסיף היטלר, "לא הותרתי ספק שלא ארשה שמיליוני ילדים אירופאים ממוצא ארי ימותו מרעב... בלי שהאשמים האמיתיים יכפרו על אשמתם, אף כי תוך שימוש באמצעים הומניים יותר". לסיכום הוא קרא ל"הנהגת האומה ולממשיכה להקפיד על חוקי הגזע ועל התנגדות ללא רחם למרעילים העולמיים של כל האומות, היהדות הבינלאומית".
השנאה ליהודים היא גורם מרכזי לדוגמה בקרב התנועה הנאציונל-סוציאליסטית בארצות הברית. היהודים נתפסים כאיום על טוהר הגזע הלבן והנוצרי בין היתר בגלל פחד עצום מנישואים בין-גזעיים. ג'ף סקופ הנהיג את התנועה הנאצית בארצות הברית במשך 21 שנה, אך פרש ממנה והפך למבקר שלה ושל הימין הקיצוני בארצות הברית. הוא מתאר כיצד חברי התנועה מאשימים בכל דבר את היהודים. וכיצד שנאה זו מספקת אויב משותף שאפשר לשנוא ולהתאחד מולו. סקוף מעיד על תחושה מתמדת של התקרבנות, שנחוצה לשם הצדקה עצמית, לתדלוק תחושות של פחד שנאה והצדקת יחס אגרסיבי ואלימות.
ראו גם

קורבנותם אומנותם
פסיכולוגיה חברתית
אריה נדלר
אפקט הקורבן המזוהה
חוסר אונים נרכש
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6 7 8 9  Rahav Gabay, Boaz Hameiri, Tammy Rubel-Lifschitz, Arie Nadler, The tendency for interpersonal victimhood: The personality construct and its consequences, Personality and Individual Differences 165, 2020-10, עמ' 110134 doi: 10.1016/j.paid.2020.110134
1 2 3 4  Kets de Vries, Manfred F.r, Are You a Victim of the Victim Syndrome?, 2012-07-24 doi: 10.2139/ssrn.2116238
↑  Shirin, Dr. Kim K, The Victim Mentality, web.archive.org, ‏2007-03-27
1 2  אבי ברמן ויצחק מנדלסון, 'קורבניות כסינדרום אישי, ארגוני וחברתי', מתוך כתב העת: 'אנליזה ארגונית', גיליון מס' 9
1 2  Are You Ready to Stop Feeling Like a Victim? | Psychology Today Canada, www.psychologytoday.com (ב־Canadian English)
1 2  Emily M. Zitek, Alexander H. Jordan, Benoît Monin, Frederick R. Leach, Victim entitlement to behave selfishly, Journal of Personality and Social Psychology 98, 2010-02, עמ' 245–255 doi: 10.1037/a0017168
1 2  ,Rahav Gabay, Boaz Hameiri, Tammy Rubel Lifschitz, Arie Nadler, The Tendency to Feel Victimized in Interpersonal and Intergroup Relationships The Social Psychology of Collective Victimhood (pp.361-378), Oxford University Press doi: 10.1093/oso/9780190875190.001.0017
1 2  Masi Noor, Nurit Shnabel, Samer Halabi, Arie Nadler, When Suffering Begets Suffering: The Psychology of Competitive Victimhood Between Adversarial Groups in Violent Conflicts, Personality and Social Psychology Review 16, 2012-11, עמ' 351–374 doi: 10.1177/1088868312440048
↑  מיטל נשיא, דניאל בר-טל ואוראל הריסון דיאמונד, חִברות פוליטי של ילדים צעירים בסכסוכים בלתי נשלטים: המקרה הישראלי, מגמות נב(1), 2017, עמ' 317–358
↑  Helmut Remschmidt, Sexual abuse and sexual maltreatment, Cambridge: Cambridge University Press, 2001, Cambridge Child and Adolescent Psychiatry, עמ' 525–536, ISBN 978-1-139-67649-6
↑  Knittle, Beverly J.; Tuana, Susan J. (1 בינואר 1980). "Group therapy as primary treatment for adolescent victims of intrafamilial sexual abuse". Helpless Victim Mentality. Clinical Social Work Journal. Human Sciences Press. 8 (4): 237–238. doi:10.1007/BF00758579. Therapists...have noted the long period of time needed to build a trusting relationship. There is frequently distrust of...authority figures as well as the expectation of being hurt or exploited. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  ד"ר רהב גבאי, גם לסבל יש עיניים, באתר אלכסון
↑  מכתב ההתאבדות של היטלר בוויקיטקסט (באנגלית)
↑   צח יוקד, ג'ף סקופ עמד בראש תנועה ניאו־נאצית אלימה בארה"ב. ואז הוא הפך את עורו, באתר הארץ, 31 במאי 2023
קריטריון אולימפי

קריטריון אולימפי הוא הישג או הישגים בתחרויות לפני אולימפיאדה שספורטאי נדרש להשיג כדי להיכלל במשלחת האולימפית.
מבחינים בין 2 סוגים של קריטריונים אולימפיים:
קריטריון בינלאומי - שנקבע על ידי פדרציית הספורט הבינלאומית של הענף כדי לעמוד במכסת המשתתפים שנקבעה על ידי הוועד האולימפי הבינלאומי.
קריטריון לאומי - שנקבע על ידי ועד אולימפי לאומי במטרה שספורטאים שמייצגים את המדינה באולימפיאדה יהיו ברמה יותר טובה מהמינימום שנדרש כדי להשתתף באולימפיאדה. כל ועד אולימפי לאומי רשאי לקבוע את הקריטריונים הלאומיים של אותה מדינה, במסגרת סמכותו הבלעדית לקבוע את הרכב המשלחת האולימפית. הוועד יכול גם לא לקבוע כלל קריטריונים ולשלוח לאולימפיאדה את כל אלה שעברו את הקריטריון הבינלאומי.
קריטריונים אולימפיים בישראל

בישראל נוהג החל משנות ה-70 של המאה ה-20 הוועד האולימפי בישראל במדיניות של קריטריונים ישראליים, האמורים להקשות על הספורטאים להגיע לאולימפיאדה ועל ידי כך להעלות את רמת הספורטאים כדי שלא יסיימו בתחתית הדירוג. מדיניות זו, לטענת ראשי הוועד, הביאה מאז תחילת שנות ה-90 להישגים טובים בהרבה לעומת התקופה הקודמת, ובראשם עשר מדליות בשבע האולימפיאדות האחרונות עד שנת 2021.
הקריטריונים המפורטים לכל ענף נקבעים על ידי היחידה לספורט הישגי המפקחת על ההכנות המקצועיות לאולימפיאדה כשנתיים לפניה, והספורטאים נדרשים בדרך כלל להשיג אותם בתחרויות מטרה (כגון אליפות העולם או אליפות אירופה) הנקבעות מראש במהלך שנת האולימפיאדה והשנה שלפניה. יכולים להיות גם קריטריונים המבוססים על דירוג בעולם או באירופה בתאריך מסוים, הזהה לתאריך הקובע של הקריטריון הבינלאומי.
החל מ-2008 הוחלט לאפשר לספורטאים צעירים להשתתף באולימפיאדה אף שלא עברו את הקריטריון הישראלי.
הוועד האולימפי עשוי לשלוח לאולימפיאדה גם ספורטאים שלא עמדו בקריטריון אך השיגו הישגים יוצאי דופן בתחרויות אחרות.
קורנליוס

ערך זה עוסק באפיפיור. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
קורנליוס (בלטינית: Cornelius; מת ב-253) היה אפיפיור במשך שנתיים, בין השנים 251–253.
קודמו בתפקיד, פביאנוס, הוצא להורג על–ידי הקיסר דקיוס ב-20 בינואר 250 והנוצרים ברומא חששו כל–כך מן הרדיפות אחריהם על–ידי הקיסר שנמנעו ממינוי בישוף ברומא. כפי שמספר קיפריאנוס (איגרת 51, סימן 8 ואילך) כאשר הרדיפות נחלשו במרץ 251, בגלל מותו של דקיוס בקרב נגד הגותים התכנסו שישה עשר בישופים ברומא וקורנליוס נבחר על–ידם ברוב קולות, לכאורה כנגד רצונו.
זמן קצר לאחר מכן, כפי שמספר קיפריאנוס: "עריץ, נתעב בעיני כהני האל... נסיך יריב עלה כנגדו וכונן את כיסאו ברומא". אותו "עריץ" היה נובטיוס, כומר אדוק ברומא, שהתקומם כנגד מה שתפש כסלחנותו היתרה של קורנליוס, שהיה מוכן לקבל חזרה לחיק האמונה את כל אלו שמעלו בה והתכחשו לדתם בלחץ הרדיפות והעינויים שהוביל דקיוס. ככל הנראה, הדמות העיקרית מאחרי הקלעים הייתה קיפריאנוס, שדחף את קורנליוס להחליט בקונציל קרתגו (אנ') בשנת 251 על קבלת הכופרים חזרה לכנסייה אחרי כפרת עוונות קצרה.
אוסביוס מצטט בהרחבה ממכתבו של קורנליוס לפביאנוס בישוף אנטיוכיה, שנטה אז לתמוך בנובטיוס, בו הוא מאשים את נובטיוס כמי שחולל את הקרע בגלל אכזבה מאי-בחירתו למשרת האפיפיור. קרוב לוודאי שלמרות תיאורו של קיפריאנוס, ההפך היה הנכון: קורנליוס הוא ששאף למינוי למשרת האפיפיור, והסכים להתמנות אף על פי שהמוודים ואנשי הדת הבכירים בעיר הסתייגו ממנו וממדיניותו. נובטיוס, שנהנה מתמיכתם, היה ככל הנראה זה שנאלץ להתמנות לבישוף-שכנגד כדי להגן על עקרי האמונה האורתודוקסית, כנגד גישתו הסלחנית של קורנליוס.
כך או כך, כפי שקיפריאנוס מדגיש, העיקרון כי אין לסבול מצב בו ישנם שני בישופים בעיר אחת הפך בלתי נסבל בעיני הבישופים המובילים. קיפריאנוס גייס לצידו של קורנליוס את מאה הבישופים באפריקה ואת השפעתו של דיוניסיוס בישוף אלכסנדריה, שהיה משוכנע לפחות על–פי מכתבו לנובטיוס כי נובטיוס התמנה לבישוף-שכנגד בגלל אכזבה מאי-בחירתו למשרת האפיפיור. מכתביו של דיוניסיוס הצליחו להבטיח לקורנליוס את התמיכה הקריטית של בישופי המזרח, שהכריעו למעשה את הכף. באיטליה התכנס ויעוד של שישים בישופים שנועד לשוב ולאשר את בחירתו של קורנליוס, ולדחות את מינויו של נובטיוס.
במכתביו המרירים והארסיים של קורנליוס לפביאנוס מאנטיוכיה נחשפים באקראי נתונים על מבנה הבישופות של רומא, שכללה לפי קורנליוס ארבעים ושישה כהנים, שבעה דיאקונים, שבעה תת-דיאקונים (עוזרי דיאקונים), ארבעים ושניים אקוליטים (ἀκόλουθοι) וחמישים ושניים מגרשי שדים, קוראים (לקטורים, ̓ναγνῶσται) ושוערים או שרתים (πυλωροί), ולמעלה מאלף חמש מאות אלמנות ואנשים במצוקה שנתמכו על–ידי הכנסייה.
מספר זה נותן אפשרות להעריך באופן כלשהו את מספר הנוצרים ברומא העתיקה אז. לפי גיבון מספרם היה כחמישים אלף, אך בנסון ופון הרנאק, המומחים הבולטים בסוף המאה התשע עשרה ביחס לחיי קיפריאנוס סבורים כי מספרם היה קטן בהרבה.
זמן לא רב אחרי שסיעת קיפריאנוס הצליחה לחסל את סיעת נובטיוס התחדשו הרדיפות וקורנליוס גורש לקנטומקלאי (קיויטה וקיה) וככל הנראה מת שם כעבור זמן קצר. על–פי המסורת שאומצה מאוחר יותר הוא מת כמרטיר כאשר ראשו נערף, אך ככל הנראה לא כך היה. ייתכן אף כי בעקבות הירונימוס חל בלבול בין מותו של קורנליוס ומותו של קיפריאנוס במועד מאוחר יותר.
פולחן קדושים

כמה משרידיו של קורנליוס הגיעו לגרמניה בתקופת ימי הביניים, כאשר ראשו הגיע לעיר אאכן, שם הוקם מנזר על שמו. בחבל הריין הוא מוגדר כקדוש המגן על האוהבים. האגדה המיוחסת לכך מספרת על אומן צעיר שנשכר לעטר את קתדרלת קורניליוס שבעיר נויס. בתו של אחד מאנשי העיר התאהבה באומן הצעיר, אך אביה התנגד לאיחוד ואמר כי יאשר זאת רק בתנאי שגם האפיפיור יסכים. באורח נס, פסלו של קורניליוס נטה לעבר הצעירים, ברך אותם ובכך השיא את השניים. קורניליוס נחשב אחד מארבעת הקדושים של חבל הריין בתקופת ימי הביניים, ביחד עם קווירינוס מנויס, הוברטוס ואנטוניוס הגדול.
אגדה נוספת מקשרת בין קורנליוס לבין קרנאק, לפיה האבנים במקום היו חיילים פגאנים שהפכו לאבן בשעה שקורנליוס נמלט מהם.
קרחון בלוגראדצ'יק

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 על שם:  בלוגראדצ'יק 
 מיקום:  אזור הברית האנטארקטית 
 אורך:  14 ק"מ 
 רוחב:  5.6 ק"מ 
 קואורדינטות:  65°41′30″S 62°42′30″W﻿ / ﻿65.6917°S 62.7083°W﻿ / -65.6917; -62.7083
  (למפת חצי האי האנטארקטי מוגדלת) בסיס חנרל ברנרדו אוהיגינס ריקלמהקרחון בלוגראדצ'יק(למפת חצי האי האנטארקטי רגילה) בסיס חנרל ברנרדו אוהיגינס ריקלמהקרחון בלוגראדצ'יק(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיקרחון בלוגראדצ'יק(למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיקרחון בלוגראדצ'יק
 
קרחון בלוגראדצ'יק (באנגלית: Belogradchik Glacier; בבולגרית: ледник Белоградчик) הוא קרחון בדרום הרי אריסטוטל בחוף אוסקר השני בארץ גרהאם, שבאנטארקטיקה.
אורכו של הקרחון 14 קילומטרים; ורוחבו 5.6 קילומטרים.
הקרחון ממוקם מדרום לקרחון ג'רובואם, וממערב לקרחון אמברגריס.
הקרחון מנקז את מורדותיה הדרום - מזרחיים של כיפת מדריד; וזורם דרומית-מזרחית ונשפך אל קרחון פלאסק, ממזרח להר פדאלה.
היסטוריה > מיפוי הקרחון

הקרחון מופה על ידי סוקרים בריטיים בשנת 1976.
היסטוריה > מקור השם

הקרחון נקרא על שם העיירה בלוגראדצ'יק שבצפון מערב בולגריה.
לקריאה נוספת

הגאזט האנטארקטי הבולגרי (בבולגרית)