stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שיפטי שלשוק
חיים אישיים

בינזר נולד בלוס אנג'לס ב-23 באוגוסט 1974. אביו, רולין בינזר, עבד כאמן ובמאי סרטים תיעודיים, ואמו, לסלי ברוקס, עבדה כדוגמנית וכעורכת תסריטים. הוא גדל בעיקר בלוס אנג'לס, למעט תקופה קצרה במארבלדהד, מסצ'וסטס. הוא התחיל לכתוב חרוזים ושירי ראפ בגיל 12.
בריאיון לרולינג סטון בשנת 2001 הודה בינזר כי בילה שלושה חודשים במוסד הכליאה לגברים בקליפורניה לאחר ניסיון פריצה. בנוסף, הוא הודה במכירה ושימוש בסמים לצורכי פנאי במשך מספר שנים, וכן במאבק בהתמכרות לסמים.
בינזר התחתן עם מליסה קלארק בשנת 2002. לשניים נולד בן בשם היילו. בשנת 2011, קלארק הגישה בקשה לגירושין בטענה להבדלים בלתי ניתנים לגישור. בינזר ניהל מערכת יחסים עם טרייסי שלור בשנת 2008, ולשניים נולד בן בשם גייג'.
בינזר החל במערכת יחסים עם הדוגמנית הבריטית יסמין לנארד בשנת 2010. ב-27 במרץ 2011, המשטרה הוזעקה לדווח על הפרעת סדר ביתית בין השניים. בינזר נעצר בשל צווי מעצר תלויים ושוחרר מאוחר יותר באותו יום. בראיון וידאו עם TMZ, בינזר ציין כי ההפרעה הייתה תלונה על רעש בלבד, והצו התלוי היה בשל תקיפה נגדית של מאבטח שהשתמש בכוח מופרז בניסיון להוציא אותו ממועדון. בשנת 2012, לנארד ובינזר הכריזו על אירוסיהם. בפברואר 2012 נעצר בינזר באשמת תקיפה והחזקת קוקאין, ונגזרו עליו שלוש שנות מאסר על תנאי; הקשר שלו עם לנארד הסתיים זמן קצר לאחר מכן. לבינזר ולנארד נולד בן בשם פניקס. בשנת 2013, לנארד פנתה לבית משפט בקליפורניה בבקשה למשמורת בלעדית על בנם, בטענה שבינזר עישן קראק מולו ופעם אחת אף השאיר מקטרת קראק בחדרו.
ב-29 במרץ 2012 אושפז בינזר בבית חולים לאחר שאיבד את הכרתו. הוא התעורר מהתרדמת ושוחרר מאוחר יותר מבית החולים.
בינצר נמצא מת בביתו בלוס אנג'לס ב-24 ביוני 2024, בגיל 49, ממנת יתר של סמים.
הערות שוליים

↑  Johnson, Tina (13 ביוני 2006). "Crazy Town Leaves Ozzfest After Arrest". MTV. אורכב מ-המקור ב-17 בפברואר 2009. נבדק ב-11 ביוני 2010. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Wiederhorn, Joe (23 בספטמבר 2002). "Crazy Town Take On All Comers With Darkhorse". MTV. אורכב מ-המקור ב-12 בפברואר 2021. נבדק ב-11 בדצמבר 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Kaufman, Gil (8 בפברואר 2007). "Where Ya Been?: City High Drop Out, Crazy Town Stop The Insanity". MTV. אורכב מ-המקור ב-28 באפריל 2021. נבדק ב-11 בדצמבר 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Harris, Chris (5 בדצמבר 2007). "Kris Kross, Crazy Town, EMF, Extreme And More Unmemorable Reunions, In Our Year-End Top 10s − Music, Celebrity, Artist News". MTV. אורכב מ-המקור ב-7 ביוני 2019. נבדק ב-28 במאי 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Crazy Town: The Brimstone Sluggers". AllMusic. נבדק ב-2 באוקטובר 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  Ruberg, Sara; Sanders, Hank (25 ביוני 2024). "Seth Binzer, Crazy Town's Lead Singer, 'Shifty Shellshock,' Dies at 49". The New York Times. ארכיון מ-25 ביוני 2024. נבדק ב-25 ביוני 2024. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Motwane, Alea (25 ביוני 2024). "Shifty Shellshock, Crazy Town Lead Singer, Dead at 49". Los Angeles (באנגלית). נבדק ב-29 ביוני 2024. Born on Aug. 23, 1974, Binzer was raised in Southern California by his parents Leslie Brooks and Rollin Binzer. ... By the age of 12, he started writing rhymes and rap songs, marking the beginning of his musical journey. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Keeps, David (2 באוגוסט 2001). "U are now Entering Crazy Town". Rolling Stone. ארכיון מ-17 במרץ 2019. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  "Baby's Mama asks for full custody". TMZ. 23 בנובמבר 2013. ארכיון מ-16 בפברואר 2017. נבדק ב-7 בינואר 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Crazy Town Singer Shifty Shellshock Apologizes For Drug Addiction, Arrest". inquisitr.com. 3 באוגוסט 2012. ארכיון מ-26 בפברואר 2013. נבדק ב-26 בנובמבר 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  סולן קרייזי טאון ("באטרפליי") הלך לעולמו בגיל 49, באתר ynet, 25 ביוני 2024
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BNE: XX4417203  ISNI: 0000 0003 7186 1070  LCCN: n2004077720  MusicBrainz: 05d48096-60b8-46df-8503-811771d8abc6  VIAF: 169488345   WorldCat (עם VIAF): 169488345 
שיפטי שלשוק בשנת 2007
המנהל הכללי של דואר ארצות הברית

| --- | --- |


 איוש נוכחי:  לואיס דג'וי
 תאריך כניסה לתפקיד:  15 ביוני 2020
 דרכי מינוי:  בחירה על ידי מועצת המנהלים של שירות הדואר של ארצות הברית   (עד 1971, מינוי על ידי נשיא ארצות הברית באישור הסנאט)
 תחום שיפוט:  ארצות הברית ארצות הברית
 מעון:  L'Enfant Plaza 
 מושב המשרה:  וושינגטון די. סי.
 משך כהונה קצוב:  לא מוגדר
 ייסוד המשרה:  26 ביולי 1775
 איוש ראשון:  בנג'מין פרנקלין
 אתר רשמי
 
המנהל הכללי של דואר ארצות הברית (באנגלית: United States Postmaster General) הוא המנהל הכללי של שירות הדואר של ארצות הברית (USPS). המנהל הכללי של הדואר אחראי על הניהול היומיומי של שירות הדואר.
המנהל הכללי של הדואר נבחר וממונה על ידי חברי מועצת המנהלים של שירות הדואר, שממונים על ידי נשיא ארצות הברית בהסכמתו של הסנאט של ארצות הברית. המנהל הכללי יושב גם הוא במועצת המנהלים. מינויו של המנהל הכללי לא מצריך את אישורו של הסנאט. חברי מועצת המנהלים והמנהל הכללי בוחרים את סגן המנהל הכללי.
עד 1971 היה המנהל הכללי של הדואר חבר בקבינט של ארצות הברית והיה ממונה, כמו כל חברי הקבינט, על ידי נשיא ארצות הברית באישור הסנאט של ארצות הברית. באותה תקופה הוא עמד בראש מחלקת הדואר של ארצות הברית, שפורקה ב-1971 ובמקומה הוקם שירות הדואר של ארצות הברית, שהוא סוכנות עצמאית של הממשל שלא כפופה לשום מחלקה בקבינט.
המנהל הכללי הנוכחי של דואר ארצות הברית הוא לואיס דג'וי, שמונה לתפקידו ב-15 ביוני 2020.
היסטוריה

תפקיד המנהל הכללי של דואר ארצות הברית, בצורה זו או אחרת, קדם לחוקת ארצות הברית ולהכרזת העצמאות של ארצות הברית. ב-1775 מינה הקונגרס הקונטיננטלי את בנג'מין פרנקלין כמנהל הכללי הראשון של הדואר. פרנקלין שימש בתפקידו קצת יותר מ-15 חודשים. קודם לכן הוא שימש כסגן המנהל הכללי של הדואר של המושבות הבריטיות בצפון אמריקה מאז 1753.
עד 1971 עמד המנהל הכללי של הדואר בראש מחלקת הדואר של ארצות הברית (או פשוט "משרד הדואר" עד לשנות ה-20 של המאה ה-19). במהלך תקופה זו היה המנהל הכללי של הדואר ממונה על ידי נשיא ארצות הברית, בכפוף לאישור הסנאט. בין השנים 1829–1971 היה המנהל הכללי של הדואר חבר בקבינט של ארצות הברית. לאחר העברת חוק פנדלטון לרפורמה בשירות הציבורי (Pendleton Civil Service Reform Act) ב־1883, ועד להעברת חוק האץ' ב-1939 (Hatch Act of 1939) היה המנהל הכללי של הדואר האחראי על הפטרונות הפוליטית במפלגת השלטון ומעמדו היה חזק מאוד בחוגי המפלגה, כדוגמת ג'יימס פארלי שכיהן בתפקיד בשנים 1933–1940 בממשלו של הנשיא פרנקלין דלאנו רוזוולט.
לאחר הרפורמה במערכת הפטרונות (Spoils system), נותר המנהל הכללי חבר בקבינט, ולעיתים קרובות מונה אליה מנהל מסע הבחירות של הנשיא הנבחר או תומך מרכזי של הנשיא, כולל ארתור סאמרפילד, ו. מרווין ווטסון ולארי אובריאן (שלקחו חלק מרכזי בארגון מסעות הבחירות של הנשיאים אייזנהאואר קנדי וג'ונסון, בהתאמה), ונחשבו כנושאי "משרה מדומה" (אנ'). לעומתם, בלט המשורר ואיש הספרות, צ'ארלס אולסון (אנ'), ששימש בתפקיד בכיר בוועידת המפלגה הדמוקרטית בבחירות לנשיאות של 1944, שדחה בינואר 1945 את ההצעה להתמנות כמנהל הכללי של הדואר.
ב-1971 בוצע ארגון מחדש במחלקת הדואר של ארצות הברית והיא הפכה לשירות הדואר של ארצות הברית, שהיא סוכנות עצמאית, והמנהל הכללי של הדואר לא היה יותר חבר הקבינט, ולפיכך הוא אף לא נכלל בסדר הירושה של נשיא ארצות הברית. מאז 1971 המנהל הכללי של הדואר ממונה על ידי חבר מועצת המנהלים שממונים על ידי הנשיא באישור הסנאט.
המנהלים הכלליים של הדואר > תחת הקונגרס הקונטיננטלי

| מס' | תמונה | שם   (שנות חיים) | מדינת מקור | תחילת כהונה | סיום כהונה |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 |  | בנג'מין פרנקלין   (1706- 1790) | פנסילבניה | 26 ביולי 1775 | 7 בנובמבר 1776 |
| 2 |  | ריצ'רד בצ'י   (1737 - 1811) | פנסילבניה | 7 בנובמבר 1776 | 28 בינואר 1782 |
| 3 |  | אבנעזר האזרד   (1744 - 1817) | ניו יורק | 28 בינואר 1782 | 26 בספטמבר 1789 |
המנהלים הכלליים של הדואר > כמנהל הכללי של מחלקת הדואר של ארצות הברית > לא כחבר הקבינט

| מס' | תמונה | שם   (שנות חיים) | מדינת מקור | תחילת כהונה | סיום כהונה | נשיא תחתיו כיהן |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 4 |  | סמואל אוזגוד   (1747 - 1813) | מסצ'וסטס | 26 בספטמבר 1789 | 12 באוגוסט 1791 | ג'ורג' וושינגטון |
| 5 |  | טימות'י פיקרינג   (1745 - 1829) | פנסילבניה | 12 באוגוסט 1791 | 1 בינואר 1795 | ג'ורג' וושינגטון |
| 6 |  | ג'וזף האברשאם   (1751 - 1815) | ג'ורג'יה | 25 בפברואר 1795 | 28 בנובמבר 1801 | ג'ורג' וושינגטון   ג'ון אדמס   תומאס ג'פרסון |
| 7 |  | גדעון גריינג'ר   (1767 - 1822) | קונטיקט | 28 בנובמבר 1801 | 17 במרץ 1814 | תומאס ג'פרסון   ג'יימס מדיסון |
| 8 |  | ריטרן ג'. מגז הבן   (1764 - 1825) | אוהיו | 17 במרץ 1814 | 26 ביוני 1823 | ג'יימס מדיסון   ג'יימס מונרו |
| 9 |  | ג'ון מקלין   (1785 - 1861) | אוהיו | 26 ביוני 1823 | 4 במרץ 1829 | ג'יימס מונרו   ג'ון קווינסי אדמס |
המנהלים הכלליים של הדואר > כמנהל הכללי של שירות הדואר של ארצות הברית

| מס' | תמונה | שם   (שנות חיים) | מדינת מקור | תחילת כהונה | סיום כהונה | נשיא תחתיו כיהן |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 62 |  | וינטון בלונט   (1921 - 2002) | אלבמה | 1 ביולי 1971 | 1 בינואר 1972 | ריצ'רד ניקסון |
| 63 |  | א. ט. קלסן   (1908 - 1990) | קליפורניה | 1 בינואר 1972 | 16 בפברואר 1975 | ריצ'רד ניקסון   ג'רלד פורד |
| 64 |  | בנג'מין ביילר   (1934 - 2017) | אילינוי | 16 בפברואר 1975 | 15 במרץ 1978 | ג'רלד פורד   ג'ימי קרטר |
| 65 |  | ויליאם בולגר   (1923 - 1989) | קונטיקט | 15 במרץ 1978 | 1 בינואר 1985 | ג'ימי קרטר   רונלד רייגן |
| 66 |  | פול קרלין   (1931 - 2018) | קליפורניה | 1 בינואר 1985 | 7 בינואר 1987 | רונלד רייגן |
| 67 |  | אלברט וינסנט קייסי   (1920 - 2004) | מסצ'וסטס | 7 בינואר 1986 | 16 באוגוסט 1986 | רונלד רייגן |
| 68 |  | פרסטון רוברט טיש   (1926 - 2005) | ניו יורק | 16 באוגוסט 1986 | 1 במרץ 1988 | רונלד רייגן |
| 69 |  | אנתוני פרנק   (נולד ב-1931) |  | 1 במרץ 1988 | 6 ביולי 1992 | רונלד רייגן   ג'ורג' הרברט ווקר בוש |
| 70 |  | מרווין טרוויס רניין   (1924 - 2004) | טקסס | 6 ביולי 1992 | 16 במאי 1998 | ג'ורג' הרברט ווקר בוש   ביל קלינטון |
| 71 |  | ויליאם הנדרסון   (נולד ב-1947) |  | 16 במאי 1998 | 31 במאי 2001 | ביל קלינטון   ג'ורג' ווקר בוש |
| 72 |  | ג'ון פוטר   (נולד ב-1956) | ניו יורק | 1 ביוני 2001 | 6 בדצמבר 2010 | ג'ורג' ווקר בוש   ברק אובמה |
| 73 |  | פטריק דונהו   (נולד ב-1955) | פנסילבניה | 6 בדצמבר 2010 | 1 בפברואר 2015 | ברק אובמה |
| 74 |  | מייגן ברנן   (נולדה ב-1961) | פנסילבניה | 1 בפברואר 2015 | 15 ביוני 2020 | ברק אובמה   דונלד טראמפ |
| 75 |  | לואיס דג'וי   (נולד ב-1957) | ניו יורק | 16 ביוני 2020 | מכהן | דונלד טראמפ ג'ו ביידן |
ראו גם

ג'ון רייגן - המנהל הכללי היחידי של הדואר של קונפדרציית המדינות של אמריקה
הערות שוליים

↑  39 U.S. Code § 203.Postmaster General; Deputy Postmaster General
↑  United States Postal Service - About - Leadership
↑  39 U.S. Code § 202.Board of Governors
↑  USPS - Postal leadership - Louis DeJoy
↑  "Benjamin Franklin — About USPS". United States Postal Service. Historian US Postal Service. February 2003. Archived from the original on 6 October 2019.
↑  The United States Postal Service: An American History 1775–2006 (PDF). United States Postal Service. 2020, pp. 60-65.
↑  The United States Postal Service: An American History 1775–2006 (PDF). United States Postal Service. 2020, p. 120.
↑  Savage, Sean J. (1991). Roosevelt: The Party Leader, 1932-1945. University Press of Kentucky. ISBN 978-0813117553. Archived from the original on July 9, 2020.
↑  "History of the United States Postal Service". Mailbox Near Me.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007359730205171  LCCN: n88144092  VIAF: 168175281   WorldCat (עם VIAF): 168175281
מושל ניו סאות' ויילס

מושל ניו סאות' ויילס (באנגלית: The governor of New South Wales) הוא נציג מלך אוסטרליה (ובעבר נציג הכתר הבריטי) במדינת ניו סאות' ויילס שבאוסטרליה. אף על פי שהוא אינו כפוף שלטונית למושל הכללי של אוסטרליה, זה האחרון מייצג את מדינות אוסטרליה, כולל ניו סאות' ויילס, בחבר העמים הבריטי.
כנציג הכתר, יש לפנות למושל ניו סאות' ויילס בתואר הוד רוממותו (His/Her Excellency).
תפקיד מושל ניו סאות' ויילס הוא התפקיד החוקתי הוותיק ביותר בממשל האוסטרלי, והחל כשקפטן ארתור פיליפ לקח על עצמו את התפקיד בפברואר 1788. משנה זו ועד 1824 הייתה למושל סמכות אבסולוטית בתחומי אוסטרליה כולה; בשנת 1824 מונתה לראשונה המועצה המחוקקת של ניו סאות' ויילס, שתפקידה לייעץ למושל.
בין השנים 1850 ו-1861 היה תוארו המדויק של הנושא במשרה המושל הכללי (Governor-General), תפקיד שעוצב לפי דרישותיו של ארל גריי, שראה חזון של אוסטרליה מבוזרת. בשנת 1836 קיבלה אוסטרליה הדרומית את עצמאותה, ובשנת 1855 נוספו טזמניה וויקטוריה. בהתאם לשינוי החוקתי, המשנים למושלים שהיו ממונים על מושבות אלו קודמו למשרת מושלים, ומושל ניו סאות' ויילס חזר לכהן כמושל המדינה בלבד. מוסד המושל הכללי הפך לתפקיד פדרלי ונקרא המושל הכללי של אוסטרליה; תפקידו העיקרי לייצג את המדינות מול הממלכה המאוחדת.
שיטת הממשל הנהוגה בניו סאות' ויילס, בדומה לשאר אוסטרליה, היא מלוכה חוקתית. החלטות הממשלה נקבעות רובן ככולן על ידי ראש הממשלה הנבחר, והמושל משמש בתפקיד טקסי בדומה למלך. עם זאת, שמורות למושל זכויות מסוימות, כגון הזכות לפטר את ראש הממשלה המכהן, או לסרב להצעתו לפיזור הממשלה. זכות כזו נוצלה לאחרונה בשנת 1932, כשהמושל פיליפ גיים פיטר את ראש הממשלה דאז, ג'ק לאנג. אם המושל מת, מתפטר או מודח, מחליפו המיידי על פי החוקה הוא המשנה למושל ניו סאות' ויילס.
לתפקידי המושל והמשנה למושל חשיבות טקסית נוספת: המושל מכהן "על פי רצון הוד מלכותו" (At His Majesty's pleasure), ואילו ראש הממשלה מכהן בחסד המשנה למושל (At the Lieutenant Governor's pleasure) או המושל.
בית הממשלה של סידני, הסמוך לבית האופרה של סידני, היה מעון המושל בניו סאות' ויילס באופן מסורתי עד שנת 1996. כיום המושלת מתגוררת ומכהנת במשרד סמוך, בית המזכיר הראשי (Chief Secretary’s Building), המצוי לא רחוק מהנמל ברחוב מקווארי 121.
החל מהקמת הממשלה ב-2009, בה הוחלף ראש ממשלת ניו סאות' ויילס נתן רייס, התקיימה שרשרת שלטון נשית בניו סאות' ויילס: הוד מעלתה המלכה אליזבת' השנייה היא בעלת הסמכות העליונה; נציג הכתר, הוד רוממותו המושל הכללי של אוסטרליה דייוויד הארלי, בעל סמכות פדרלית; הוד רוממותה מושלת ניו סאות' ויילס מארי באשיר, מייצגת הכתר בחסד הוד מעלתה; וכבוד ראש ממשלת ניו סאות' ויילס בארי אופארל, ראש הרשות המבצעת
החל ממאי 2019 מכהנת בתפקיד מרגרט ביזלי.
סמלים > דגלי המושל בעבר ובהווה

1870–1876
1876–1981
1981–הווה
גלנו

| --- | --- |

 מדינה:  מזרח טימור מזרח טימור
 מחוז:  ארמרה ארמרה
 גובה:  882 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  8,133 (2010)
 קואורדינטות:  8°43′26″S 125°26′10″E﻿ / ﻿8.7238888888889°S 125.43611111111°E﻿ / -8.7238888888889; 125.43611111111 
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת מזרח טימור מוגדלת) דילי אילאו איינרו באוקאו פנטה מקאסאר אינדונזיה אינדונזיה אינדונזיה ים בנדה ים סאבו ים טימורגלנו(למפת מזרח טימור רגילה) דילי אילאו איינרו באוקאו פנטה מקאסאר אינדונזיה אינדונזיה אינדונזיה ים בנדה ים סאבו ים טימורגלנו  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
גלנו (בטטום: Gleno) היא עיר הבירה של מחוז ארמרה במערב־מרכז מזרח טימור. נכון לשנת 2010 מתגוררים בה 8,133 תושבים.
גאוגרפיה

העיר ממוקמת בגובה 882 מטרים מעל פני הים, כ־15 קילומטרים מערבית לאילאו וכ־20 קילומטרים מדרום־מערב לדילי, בירת המדינה.
אקלים

האקלים בגלנו, כבשאר חלקי המדינה, הוא אקלים סוואנה טרופי (Aw לפי שיטת קפן), אך היא מושפעת גם מאקלים מונסון טרופי (Am לפי שיטת קפן). עקב גובהה של העיר, יותר קר וגשום בה בהשוואה לדילי. ממוצע המשקעים השנתי הוא 1,918 מילימטרים, יותר מפי 2 מאשר בדילי. החודשים נובמבר–מאי הם הגשומים והחמים ביותר.
| אקלים בגלנו> חודש.טמפרטורה יומית מרבית ממוצעת (C°).טמפרטורה יומית מזערית ממוצעת (C°).משקעים ממוצעים (מ"מ) | אקלים בגלנו> ינואר.26.2.20.7.317 | אקלים בגלנו> פברואר.26.3.20.5.323 | אקלים בגלנו> מרץ.27.20.3.219 | אקלים בגלנו> אפריל.27.20.182 | אקלים בגלנו> מאי.26.4.19.4.126 | אקלים בגלנו> יוני.25.4.18.6.81 | אקלים בגלנו> יולי.25.2.17.7.60 | אקלים בגלנו> אוגוסט.25.9.17.5.22 | אקלים בגלנו> ספטמבר.26.9.18.18 | אקלים בגלנו> אוקטובר.28.1.19.1.61 | אקלים בגלנו> נובמבר.28.1.20.4.191 | אקלים בגלנו> דצמבר.27.20.7.318 | אקלים בגלנו> שנה.26.6.19.4.1,918 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
מקור:
תחבורה

העיר ממוקמת על כביש ראשי המוביל לדילי. מצפון לה יוצא כביש לאילאו.
הערות שוליים

↑  "Climate: Gleno". Climate-Data.org. נבדק ב-16 באפריל 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
ערך זה הוא קצרמרבנושא יישובים באסיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
גביע הפדרציה 2004

| --- | --- |
 ענף:  טניס 
 ארגון מפעיל:  הפדרציה הבין-לאומית לטניס 
 תקופת התחרות:  19 באפריל 2004 – 28 בנובמבר 2004 (224 ימים)
 מספר תחרות:  42 
 מדינות משתתפות:  77
 עיר מארחת:  רוסיה (משחק הגמר)
 זוכה:  רוסיה רוסיה (1)
 → 2003 2005 ← 
 
גביע הפדרציה 2004 הייתה התחרות ה-42 לנבחרות טניס נשים. היא אורגנה על ידי הפדרציה הבין-לאומית לטניס.
תחרויות אזוריות החלו באפריל 2004 ומשחק הגמר הסתיים ב-28 בנובמבר 2004.
נבחרת רוסיה ניצחה במשחק הגמר את נבחרת צרפת וזכתה בגביע בפעם הראשונה בתולדות הנבחרת.
מתכונת התחרות

מתכונת התחרות הייתה זהה למתכונת שהייתה בעונה הקודמת.
כל המפגשים כללו 5 משחקים.
בית עולמי כלל 16 קבוצות.
יתר הקבוצות התחרו בבתים אזוריים (בית אמריקה, בית אסיה/אוקיאניה ובית אירופה/אפריקה).
לקראת סיום העונה 8 קבוצות מהבית העולמי נפגשו עם 8 קבוצות שעלו מהתחרויות האזוריות והתמודדו על המקום בבית עולמי בעונת 2005.
מהלך התחרות > משחק הגמר

| רוסיה   רוסיה   3 | רוסיה   רוסיה   3 | רוסיה, מוסקבה   27-28 בנובמבר 2004  שטיח באולם | רוסיה, מוסקבה   27-28 בנובמבר 2004  שטיח באולם | צרפת   צרפת   2 | צרפת   צרפת   2 | צרפת   צרפת   2 | צרפת   צרפת   2 | צרפת   צרפת   2 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| . | . | . | . | 1 | 2 | 3 |  |  |
| 1 | רוסיה | סבטלנה קוזנצובה |  | 6 | 6 | 6 |  |  |
| 1 | צרפת | נטלי דשי |  | 3 | 7  | 8 |  |  |
| 2 | רוסיה | אנסטסיה מיסקינה  |  | 6  | 7 |  |  |  |
| 2 | צרפת | טטיאנה גולובין |  | 4 | 6 |  |  |  |
| 3 | רוסיה | אנסטסיה מיסקינה |  | 6 | 6 |  |  |  |
| 3 | צרפת | נטלי דשי |  | 4 | 1 |  |  |  |
| 4 | רוסיה | סבטלנה קוזנצובה |  | 4 | 1 |  |  |  |
| 4 | צרפת | טטיאנה גולובין |  | 6  | 6 |  |  |  |
| 5 | רוסיה | אנסטסיה מיסקינה/ורה זבונריובה |  | 7   | 7  |  |  |  |
| 5 | צרפת | מריון ברטולי/אמלי לואה |  | 6 | 5 |  |  |  |
מהלך התחרות > העברות לקראת שנת 2005

בעקבות המשחקים בין 8 נבחרות שהפסידו בשלב הראשון של הבית העולמי לבין הקבוצות שעלו מתחרויות האזוריות:
קרואטיה, צ'כיה, גרמניה, יפן, סלובקיה ושווייץ עברו בבית העולמי ב'.
ברזיל, אסטוניה, אוקראינה, בולגריה, בלארוס וקנדה המשיכו לשחק בתחרויות האזוריות
תאילנד ואינדונזיה עלו לבית העולמי ב'
אוסטרליה וסלובניה ירדה לבית העולמי ב'
ישראל בתחרות

בנבחרת ישראל השתתפו הילה רוזן, ציפי אובזילר ואנה סמשנובה. הנבחרת החלה את השתתפותה בבית אזורי אירופה/אפריקה דרג א'. התחרויות נערכו ביוון באפריל 2004. הנבחרת שיחקה בבית ב' וסיימה אותו במקום השני. כתוצאה מכך הנבחרת המשיכה ושיחקה נגד אסטוניה. הנבחרת הפסידה במשחק זה 2:1 וסיימה את השתתפותה בתחרות.
ירושלים בתקופה הממלוכית

כתובת הקדשה ממלוכית מסולסלת
עיטור גאומטרי ממלוכי אופייני
העיר ירושלים הייתה תחת שלטון הממלוכים החל משנת 1260 ועד שנת 1516. תקופה זו בתולדות העיר חופפת את שנות שלטונם של הממלוכים בארץ ישראל. ירושלים הממלוכית הייתה עיר שולית מבחינה אסטרטגית, מדינית וכלכלית, ועם זאת בעלת חשיבות דתית גבוהה, הן עבור השלטון הממלוכי המוסלמי והן עבור היהודים והנוצרים.
השלטון בירושלים בתקופה הממלוכית היה נתון בידי פקידים שהיו אנשי דת והתרכזו בבניית מבני דת מוסלמיים בעיר. הפן המנהלי של העיר הוזנח, ואוכלוסייתה הייתה ברובה ענייה, וחיה בְּצִלָּם של ארמונות ומבנים מפוארים, ששימשו כמרכזי לימוד לתורת האסלאם. ירושלים היוותה מרכז חשוב של עלייה לרגל עבור שלוש הדתות, והתקיימו בה קהילות קטנות של נוצרים ויהודים, שאמנם סבלו מהגבלות רבות, אך זכו לזכויות הגנה מסוימות. רבים מהמבנים המפוארים בעיר העתיקה ובהר הבית נבנו בתקופה הממלוכית, והשפעתה של האדריכלות הממלוכית ניכרת בעיר עד היום. פרטי עיצוב ואדריכלות בסגנון ממלוכי משמשים את אדריכלי העיר בתקופה המודרנית על מנת ליצור "מראה ירושלמי".
רקע

הממלוכים השתלטו בפועל על ארץ ישראל לאחר ניצחונם על המונגולים בקרב עין ג'אלות. לאחר הקרב, שהתחולל ב-3 בספטמבר 1260, הרג אחד הקצינים הממלוכים הבכירים, ביברס, את הסולטאן קוטוז והפך לסולטאן בעצמו. ביברס לא הקדיש תשומת לב מיוחדת לירושלים, אלא עסק בשנים הראשונות לשלטונו במיגור הצלבנים שנותרו בארץ ישראל. הוא נקט באסטרטגיה של הרס ערי החוף על מנת להקטין את כדאיות כיבושן בידי הצלבנים, שעלולים היו לשוב לארץ ישראל במסע צלב חדש. ירושלים נותרה כעיר פרזות לאחר שחומותיה נהרסו בשנת 1219. הממלוכים לא טרחו לשקם את חומותיה והדבר הוסיף למעמדה השולי בתקופה זו.
המקום היחיד בירושלים שבוצר היה המצודה המכונה כיום מגדל דוד. הדבר נעשה בשנת 1310, ובמצודה ישב חיל מצב ובראשו הנציב (נַאִיבּ). מנגד, סמוך להר הבית (בראשית התקופה באזור בית הספר אל עומריה ולאחר מכן סמוך לשער המשגיח), היה מעוזו של המושל לענייני דת (נט'יר אל-חרמיין - המשגיח על החרמים או הממונה על ההקדשים). הסמכויות השלטוניות נחלקו בין השניים. הנציב היה קצין צבא ומפקד חיל המצב. הוא היה אחראי על השלטת הסדר בעיר, על גביית המיסים ועל השירותים העירוניים (אספקת מים, תעלות ביוב ואיסוף אשפה), ואילו המושל לענייני דת היה ממונה על הר הבית, על כל מבני ההקדש (וקף) בירושלים ועל מערת המכפלה בחברון. לכאורה המפקד הצבאי היה בכיר מהמושל הדתי, אך למעשה היה השלטון בירושלים נתון במידה רבה בידיו של המושל הדתי, בשל החשיבות הרבה של מבני הדת בעיר ומקומם של אנשי הדת שראו בממונה על ההקדשים את הממונה הבלעדי עליהם. המושל הדתי אף גיבש כוח שיטור עצמאי (ראו גם ההיסטוריה של מעמד הווקף בירושלים).
ירושלים וארץ ישראל כולה נהנו בתקופת שלטון הממלוכים משקט יחסי. למעט פלישתו של גזאן המונגולי ב-1299, פשיטות של פטר הראשון מלך קפריסין בין 1365 ל-1369, השתלטותו של טימור לנג הטטרי על ארץ ישראל ב-1401, ומספר פשיטות של שבטים בדואים, לא ידעה הארץ מלחמות בתקופה זו. עבור הממלוכים היוותה ארץ ישראל, ובעיקר מישור החוף, שטח מעבר בין בסיס שלטונם במצרים למרכז בדמשק.
השלטון הממלוכי בארץ ישראל הסתיים בשנת 1516, עם כיבושה של הארץ בידי העות'מאנים, לאחר תבוסת הממלוכים בקרב מרג' דאבק. בסוף דצמבר 1516 נכנס הסולטאן סלים הראשון לירושלים ללא קרב, ותושביה קיבלו אותו בזרועות פתוחות.
סקירה מדינית, מנהלית וכלכלית > ההרכב הדמוגרפי

בירושלים התרכזו, כאמור, קצינים מודחים מכל קצוות האימפריה שהיוו את העילית החילונית בעיר. יחד עמם היגרו לעיר מוסלמים מבוכרה, פרס, הודו, אפגניסטן, כורדיסטן ואף מאפריקה. חלקם פליטי ההתקדמות המונגולית וצבאות טימור לנג, וחלקם עבדים שהשתחררו משירות. בדרום-מזרח העיר התבססה השכונה המוגרבית, כלומר של יוצאי צפון אפריקה, צאצאי לוחמים מצבאו של צלאח א-דין שנותרו בעיר והקימו בה משפחות. אנשי דת מוסלמים הגיעו מכל קצווי העולם המוסלמי, ובהם קבוצה חשובה של סופים, מעין נזירים-הוגים מוסלמים. בצפון-מזרח העיר החלה להתיישב קבוצה של צוענים.
כמו כן, שכנו בעיר מיעוט נוצרי ומיעוט יהודי קטן (ראו להלן בני החסות:יהודים ונוצרים). ב-1267 העיד הרמב"ן על המצאות 2,000 מוסלמים, 300 נוצרים ושתי משפחות של אחים יהודים העוסקות באמנות צביעת הצמר. יותר ממאתיים שנים לאחר מכן, בשנת 1481, מסר הנוסע משולם מוולטרה:
"יש בה (בירושלים) עשרת אלפים בעלי בתים ישמעלים וכמו ר"נ (250) בעלי בתים יהודים."
בצד האוכלוסייה הקבועה, מלאה ירושלים עולי רגל נוצרים, יהודים ומוסלמים, במספרים שלעיתים הכפילו את אוכלוסיית העיר הקבועה. כן שהה בירושלים חיל מצב בן כמה עשרות חיילים, ששימשו במשימות שיטור ובסיסם היה במצודה ("מגדל דוד"). חיילים אלו היו אחראים על מצעד הערב, שבו חזרו מתפילתם בהר הבית אל המצודה וחצו את העיר בליווי תופים וחלילים.