stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יואכים רף
יצירות > יצירות לתזמורת אחרות

סוויטה לתזמורת מס' 1 במול מז'ור, אופ. 101.
סוויטה לתזמורת מס' 2 "בדרך ההונגרית", אופ. 189.
סוויטה איטלקית לתזמורת, WoO 35.
סוויטה לתזמורת מתורינגיה.
פתיח ל"המלך אלפרד".
פתיח ל"לבנדטו מרצ'לו".
פתיחה ל"למות על תנאי".
פתיחה לקנאים.
פרלוד הסערה לפי שייקספיר, WoO 49.
פרלוד לאת'לו לפי שייקספיר, WoO 52.
פרלוד מקבת לפי שייקספיר, WoO 50.
פרלוד לרומיאו ויוליה לפי שייקספיר, WoO 51.
פתיחת היובל, אופ. 103.
פתיחת הפסטיבל, אופ. 117.
פתיחת הקונצרט, אופ. 123.
"אלוהינו הוא טירה חזקה", פתיחה לדרמה ממלחמת שלושים השנים, אופ. 127.
סינפונייטה, אופ. 188 לעשרה כלי נשיפה (1873).
אלגיה לתזמורת, WoO 48.
"בערב", רפסודיה לתזמורת, אופ. 163.
תזמורת השאקון של באך, WoO 39.
יצירות > קונצ'רטי

"La Fée d'Amour",קונצ'רטו לכינור ולתזמורת, אופ. 67 (1854).
"Ode au printemps", קונצ'רטו לפסנתר ולתזמורת, אופ. 76 (1857).
קונצ'רטו לפסנתר בדו מינור, אופ. 185 (1873).
קונצ'רטו לפסנתר ולתזמורת בדו מז'ור, אופ. 200 (1875).
קונצ'רטו לכינור ולתזמורת בדו מינור, אופ. 180.
קונצ'רטו לכינור מס' 1 בדו מינור, אופ. 161 (1871).
קונצ'רטו לכינור מס' 2 במי מינור, אופ. 206 (1877).
"אונגרישר" קונצ'רטו לכינור ולתזמורת, אופ. 203 (1876).
"Berceuse" קונצ'רטו לכינור ולתזמורת אופ. 203 (1876).
"Cavatina" קונצ'רטו לכינור ולתזמורת אופ. 85 (1859)
קונצ'רטו לצ'לו מספר 1 בדו מינור, אופ. 93 (1874).
קונצ'רטו לצ'לו מס' 2 בסול מז'ור, (1876) 46, WoO.
יצירות > מוזיקה קאמרית לפסנתר

סונאטה לכינור מס' 1 "סונטה גדולה", אופ. 73.
סונאטה לכינור מס' 2 במול מז'ור, אופ. 78.
סונאטה לכינור מס' 3 בדו מז'ור, אופ. 128.
סונאטה לכינור מס' 4 במי מינור, אופ. 129, "סונטה כרומטית בתנועה אחת".
סונאטה לכינור מס' 5 בסול מינור, אופ. 145.
"שווייץ" סונאטה לכינור ופסנתר, אופ. 57.
שני קטעי פנטזיה לכינור ופסנתר, אופ. 58.
מוזיקה לכינור ולפסנתר, אופ. 59.
מוזיקה לכינור ולפסנתר, אופ. 63.
שישה מורקו לכינור ולפסנתר, אופ. 85.
סונטילס לכינור ולפסנתר, אופ. 99.
וולקר, שיר טון מחזורי לכינור ופסנתר, אופ. 203.
קטעי פנטזיה לכינור ופסנתר, אופ. 86.
מוזיקה לויונצ'לו ולפסנתר, אופ. 59.
שלישיית פסנתר מס' 1 במי מינור, אופ. 102.
שלישיית פסנתר מס' 2 בדו מז'ור, אופ. 112.
שלישיית פסנתר מס' 3 במי מינור, אופ. 155.
שלישיית פסנתר מס' 4 בדו מז'ור, אופ 158.
רביעיית פסנתר מס' 1 בדו מז'ור, אופ. 202.
רביעיית פסנתר מס' 2 במי מינור אופ. 202.
חמישיית פסנתר "חמישייה גדולה", אופ. 107.
יצירות > מוזיקה קאמרית ללא פסנתר

רביעיית מיתרים מס' 1 בדו מינור, אופ. 77.
רביעיית מיתרים מס' 2 במול מז'ור, אופ. 90.
רביעיית מיתרים מס ' 3 במי מינור, אופ. 136.
רביעיית מיתרים מס' 4 במי מינור, אופ. 137.
רביעיית מיתרים מס' 5 בדו מז'ור, אופ. 138.
רביעיית מיתרים מס' 6 בסול מינור, אופ. 192, חלק 1 "סוויטה בצורה ישנה יותר".
רביעיית מיתרים מס' 7 בדו מז'ור, אופ. 192 חלק 2, "הטוחן היפה".
רביעיית מיתרים מס' 8 בדו מז'ור, אופ. 192 חלק 3, "סוויטה בצורת קאנון".
מנגינה ל-2 כינורות, 2 ויולות ו-2 צ'לים בדו מינור, אופ. 177.
טוקטה ל-4 כינורות, 2 ויולות ו-2 צ'לים במול מז'ור, אופ. 176.
יצירות > יצירות דואט לפסנתר

אלבום ליריקה, אופ. 13.
גרנדה סונאט במי מינור, אופ. 14.
6 שירים, אופ. 15.
רומנטיקה במי מז'ור, אופ. 41.
מבשר האביב, אופ. 55.
9 מנגינות שווייצריות, אופ. 60.
סוויטה מס' 1 במי מינור, אופ. 69.
סוויטה מס' 2 במי מז'ור, אופ. 71.
סוויטה מס' 3 במי מינור, אופ. 72.
סוויטה ו-12 מורקו פורט פיטס עיקריות, אופ. 73.
בלדה, שרזו ומטמורפוזות, אופ. 74.
סוויטה מס' 4 בדו מינור, אופ. 91.
Cachucha-Caprice, אופ. 76.
Valse-Impromptu, אופ. 94.
פולקה דה לה ריין, אופ. 95.
3 סונטינות, אופ. 99.
5 אג'לים, אופ. 105.
פנטזיה פולנית, אופ. 106.
Valse-Caprice, וואלס, אופ. 116.
רפסודיה ספרדית, אופ. 120.
עלים ופרחים, אופ. 135.
פנטזיה, אופ. 142.
ברקרול, אופ. 143.
ואלס במי מז'ור, אופ. 155.
סוויטה מס' 5 במי מינור, אופ. 162.
סוויטה מס' 6 בסול מז'ור, אופ. 163.
לה סיקרנלה, אופ. 165.
דואט בשני חלקים, אופ. 166.
סונאטת פנטזיה, אופ. 168.
דואט בשני חלקים, אופ. 169.
וריאציות על נושא מקורי, אופ. 179
זיכרון ונציה, אופ. 198.
ארבע יצירות לפסנתר, אופ. 196.
סוויטה מס' 7 בדו מז'ור, אופ. 204.
פנטזיה Wwo 15.
דואט ארוך ב-12 חלקים, אופ. 82.
הומורסק בצורת ואלס, אופ. 155.
תמונות מסע (3 דפים), אופ. 169.
מכון הריקודים, אופ. 177.
יצירות > מוזיקה לשני פסנתרים

שאקון במי מינור, אופ. 150.
פנטזיה בדו מינור, אופ. 207.
ראו גם

האסכולה הגרמנית החדשה
מלחמת הרומנטיקנים
קונסרבטוריון הוך
תורת המוזיקה
הלחנה
הערות שוליים

↑  מידע קצר על רף
↑  יואכים רף, אנציקלופדיה לפסנתר
↑  אתר MUGI, יואכים רף
↑  Category:Raff, Joachim
↑  מודעה על פטירתו של יואכים רף
↑  ביוגרפיה, יואכים רף
↑  קטלוג עבודותיו של ראף
↑  רשימת יצירות מאת יואכים רף
↑  יצירות מאת יואכים רף
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007298097205171  PLWABN: 9810665755705606  BNE: XX1386511  BnF: cb13898776x (data)  CANTIC: a11097899  CiNii: DA08181962  GND: 118597779  HDS: 012184  ICCU: LO1V133743  ISNI: 0000 0001 1024 711X  LCCN: n82055934  LNB: 000037539  MusicBrainz: a3900392-471c-431f-95a9-35924c6ce154  NDL: 00901817  NKC: jn20000604554  NLA: 36179548  NTA: 097129135  RERO: 02-A000135441  SELIBR: 213101  SNAC: w6gb2zg7  SUDOC: 08060157X  Trove: 1224987  VcBA: 495/366710  VIAF: 34644328   WorldCat (עם VIAF): 34644328 
יואכים רף, 1878.
רף בצעירותו.
קברו של יוזף יואכים רף.
היצירה שמבוצעת לעיתים כהדרן, מאת יואכים רף.
סאל לה פלטייה

תיאטרון האקדמיה המלכותית למוזיקה, התואר הרשמי של האופרה הלאומית של פריז, בסביבות 1821
סאל לֶה פֶּלֶטְיֵיה בצרפתית: Salle Le Peletier או Lepeletier) המכונה לעיתים "סאל דה לה רי לה פלטייה" או "האופרה לה פלטייה", היה משכנה של האופרה הלאומית של פריז מ-1821 עד שהבניין נהרס בשרפה ב-1873. התיאטרון תוכנן ונבנה בידי האדריכל פרנסואה פברט על חלקת הגן של Hôtel de Choiseul ברחוב לפלטייה. עקב התמורות הרבות בממשלה ובניהול בשנות קיומו של התיאטרון, היו לו מספר שמות רשמיים שונים, שהחשובים בהם היו: תיאטרון האקדמיה המלכותית למוזיקה (1821 עד 1848), אופרה-תיאטרון של העם (1848 עד 1850), תיאטרון האקדמיה הלאומית למוזיקה (1850 עד 1852), תיאטרון האקדמיה הקיסרית למוזיקה (1852 עד 1854), תיאטרון האופרה הקיסרי (1854 עד 1870), ותיאטרון האופרה הלאומי (1870 עד 1873).
היסטוריה

כשאחיינו של מלך צרפת, לואי ה-18, שארל פרדינן, דוכס ברי נדקר למוות בליל 13 בפברואר 1820 בחזית התיאטרון הקודם של האופרה של פריז, סאל דה לה רי דה רישלייה, החליט המלך לצוות על הריסת התיאטרון כדי לבנות במקומו קאפלה כיד זיכרון. מכל מקום, מיזם בניית הקאפלה לא יצא לפועל בגלל מהפכת יולי 1830. במקום שנועד לקאפלה עומדת כיום מזרקת לובואה בכיכר לובואה. האולם ברחוב רישלייה שימש כאולם העיקרי של האופרה של פריז מאז 1794. זמן קצר אחרי מות אחיינו בפברואר 1820, שכר המלך את האדריכל פרנסואה דרבה לתכנן אולם חדש לאופרה ברחוב לה פלטייה, ובניית האולם זה נשלמה כעבור שנה. בתקופת הבנייה שכנו להקות האופרה והבלט בתיאטרון פאוואר ובסאל לובואה.
הסאל לה פלטייה נחנך ב-16 באוגוסט 1821 בתוכנית מעורבת, שנפתחה בהמנון "יחי אנרי השמיני", וכללה את האופרה "הבייאדרות" של המלחין שארל סימון קאטל ואת הבלט "שיבת הזפיר" בכוריאוגרפיה של מנהל הבלט גארדל. אף כי התיאטרון נועד להיות זמני ונבנה מעץ וטיח, הוא המשיך לשמש את האופרה למשך יותר מחמישים שנה. רבות מן הגראנד אופרות של המאה ה-19 הוצגה לראשונה על בימתו, בהן: "וילהלם טל" של רוסיני (1829), "רוברט השד" של מאיירבר |(1831), היהודייה של הלוי (1835), ודון קרלו של ורדי (1867).
התיאטרון, ששטחו היה 14,000 מ"ר עם במה בגודל 30 מטרים, היה מתקדם מאוד לתקופתו. ב-6 בפברואר 1822 נעשה לראשונה שימוש בגז לאפקטים של תאורת הבמה באופרה "אלאדין ומנורת הקסמים" של ניקולא איזואר. את הבמה ודות התזמורת אפשר היה לסלק כדי להפוך את אולם המופעים לאולם נשפים ענקי.
בלט

כמו הבלט של תיאטרון הוד מלכותה בלונדון, היה הסאל לה פלטייה כר הפעולה למיטב הבלטים הרומנטיים, שמנהלי בלט ידועי שם כז'יל פרו, ארתור סנט-לאון, פיליפו טליוני, ז'וזף מאזילייר, ז'אן קוראלי ופול טליוני יצרו בו יצירות מופת רבות בשביל בלט האופרה של פריז, בהן הסילפידה (1832), ז'יזל (1841), פאקיטה (1846), לה קורסר (1856), לה פפיון (1860) וקופליה (1870). בין הבלרינות הגדולות שרקדו על במת האופרה בתקופה זו היה מארי טליוני, קרלוטה גריזי, קרולינה רוזאטי, פאני אלסלר, לוסיל גראהן ופאני צ'ריטו.
The ballet Giselle during a state visit of Tsar Alexander II (4 June 1867)
The Principal Ballerinas of the Paris Opera (clockwise from top left): Lise Noblet, Marie Taglioni, Mlle Julia [de Varennes], Alexis Dupont, Amélie Legallois, and Pauline Montessu, premiers sujets in 1831.
Lithograph depicting many famous dancers and their patrons in the Foyer de la Danse (1841)
שחמט

בשנת 1858 שימש סאל לה פלטייה זירה לאחד המשחקים המפורסמים ביותר בתולדות השחמט, מורפי נגד הדוכס מבראנסוויק והרוזן איזואר משחק האופרה בין רב-האמן האמריקאי פול מורפי (לבן) ושני אצילים, גרמני וצרפתי, הדוכס מבראונשווייג והרוזן איזואר. המשחק התנהל בתא הפרטי של הדוכס במהלך הצגה של "נורמה" מאת בליני.
שרפה

בליל 29 באוקטובר 1873 עלה בחלקו של הסאל לה פלטייה אותו גורל שמצא רבים מקודמיו: הוא נהרס בשרפה שנמשכה 27 שעות, ופרצה כנראה כתוצאה מתאורת הגז החדשנית של האולם. ב-1858 שכר נפוליאון השלישי, קיסר צרפת, את שירותיו של המהנדס האזרחי ברון האוזמן להתחיל בבניית תיאטרון שני לאופרה והבלט של פריז, לפי תוכנית של האדריכל שארל גרנייה. ב-1875 נחנך התיאטרון החדש, הידוע כיום בשם פלה גרנייה.
השריפה ב-29 באוקטובר 1873
מראה פרספקטיבה של השריפה
אחרי השריפה
Gallery

Painting of the Grande Salle of the theatre during a performance of a ballet (1864)
Perspective view of the façade on the Rue Le Peletier (ca. 1870)
Lithograph of the Grande Salle (1854)
Site plan, floor plan, and interior perspective view (1822)
The backstage area (ca. 1840)
בכורות חשובות > אופרות

ג'ואקינו רוסיני - (1826) "המצור על קורינת"
ג'ואקינו רוסיני - (1827) "משה ופרעה"
דניאל אובר - (1828) "האילמת מפורטיצ'י"
ג'ואקינו רוסיני - (1828) "הרוזן אורי"
ג'ואקינו רוסיני - (1829) - וילהלם טל
ג'אקומו מאיירבר - (1831) "רוברט השד"
דניאל אובר - (1933) "גוסטב השלישי"
ז'אק פרומנטל הלוי - (1835) היהודייה
ג'אקוטמו מאיירבר - (1836) ההוגנוטים
לואיז ברטין - (1836) "לה אסמרלדה"
לואיס נידרמאייר - (1837) "סטראדלה"
פרומנטל הלוי - (1838) "גידו וג'ינברה"
הקטור ברליוז - (1838) בנוונוטו צ'ליני
גאטנו דוניצטי - (1840) "הקדושים המעונים"
גאטנו דוניצטי - (1840) "לה פבוריטה"
פרומנטל הלוי - (1841) "מלכת קפריסין"
פרומנטל הלוי - (1843) "שארל השישי"
גאטנו דוניצטי - (1843) "דום סבסטיין"
לואיס נידרמאייר - (1844) "מרי סטיוארט"
ג'וזפה ורדי - (1847) ירושלים
ג'יאקומו מאיירבר - (1849) "הנביא"
שארל גונו - (1851) "סאפפו"
שארל גונו - (1854) "הנזירה המדממת"
ג'וזפה ורדי - (1855) ערבית סיציליאנית
ג'וזפה ורדי - (|1857) הטרובדור
ריכרד וגנר - (1861) (גרסה פריזאית) טנהויזר
שארל גונו (1862) "מלכת שבא"
ג'אקומו מאיירבר - (1865) "האפריקאית"
ג'וזפה ורדי (1867) דון קרלו
אמברואז תומא - (1868) "המלט"
שארל גונו (1869) "פאוסט" בגרסת האופרה של פריז (בתוספת מוזיקה לבלט).
בכורות חשובות > בלטים

"הנערה הסוררת" (1828) כוריאוגרפיה מאת ז'אן-פייר אומר; מוזיקה מאת פרדינן ארול
הסילפידה (1832) כוריאוגרפיה מאת פיליפו טליוני; מוזיקה מאת ז'אן שנייצהופפר
"הנערה מהדנובה" (1836) - כוריאוגרפיה מאת פיליפו טליוני; מוזיקה מאת אדולף אדם
"השטן מאוהב" (1840) - כוריאוגרפיה מאת ז'וזף מאזילייר; מוזיקה מאת נפוליאון אנרי רבר ופרנסואה בנואה
ז'יזל (1841) - כוריאוגרפיה מאת ז'אן קוראלי וז'יל פרו; מוזיקה מאת אדולף אדם (תוספת מוזיקה מאת פרידריך בורגמילר
"לה פרי" (1843) - כוריאוגרפיה מאת ז'אן קוראלי; מוזיקה מאת פרידריך בורגמילר
"השטן לארבעה" (1845) - כוריאוגרפיה מאת ז'וזף מאזילייר; מוזיקה מאת אדולף אדם
פאקיטה (1846) - כוריאוגרפיה מאת ז'וזף מאזילייר; מוזיקה מאת אדואר דלדווז
"שודד הים" (לה קורסר) (1856) - כוריאוגרפיה מאת ז'וזף מאזילייר1 מוזיקה מאת אדולף אדם
"מצעד התמימים" (1859) - כוריאוגרפיה מאת מריוס פטיפה; מוזיקה מאת סזר פוני
"הפרפר" (לה פפיון) (1860) - כוריאוגרפיה מאת מארי טליוני; מוזיקה מאת ז'אק אופנבך
"המעיין" (1866) - כוריאוגרפיה מאת ארתור סנט-לאון; מוזיקה מאת לאו דליב
"קופליה" (1870) - כוריאוגרפיה מאת ארתור סנט-לאון; מוזיקה מאת לאו דליב
הערות שוליים

↑  https://books.google.com/books?id=AcUwAQAAMAAJ&pg=PA172 L'Académie impériale de musique, p. 172], and Encyclopédie d'architecture, vol 4 (1875), pp. 7, 8 לדוגמאות ראו קסטיל-בלאזה (1855), "ל'אקדמי אימפריאל דה מוזיק", עמ' 172 ו"אנציקלופדיה לארכיטקטורה", כרך 4 (1875), עמ' 7, 8
↑  האופרה הלאומית של פריז, "תולדות הסאל לה פלטייה"
↑  Almanach des spectacles, J.-N. Barba, 1831 S. 23 (online).
↑  הצגת הבכורה של "פאוסט" הייתה בתאטר ליריק בפריז כאופרה קומיק עם דיאלוג מדובר. רצ'יטטיבים נוספו להפקה בשטרסבורג באפריל 1860. ההצגה הראשונה באופרה של פריז (בתוספת מוזיקה לבלט) הייתה ב-3 במרץ 1869
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1052680380  LCCN: no2005054570  MusicBrainz: 7ec826ab-39f4-4374-8e6b-82d9fdde3277  SUDOC: 050820389  VIAF: 124695439   WorldCat (עם VIAF): 124695439 
הצגת האופרה של שארל-סימון קאטל, "הבייאדרות" לחנוכת סאל לה פלטייה של האופרה של פריז ב-16 באוגוסט 1921
אורי אגוז

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  23 בדצמבר 1971 (בת 53) חיפה, ישראל
 מדינה:  ישראל 
 עיסוק:  משפטנית במאית מחזאית תסריטאית
 מקום לימודים:  אוניברסיטת תל אביב  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 
אורי אורנה אגוז (נולדה ב-23 בדצמבר 1971) היא משפטנית שעוסקת בתחום הטרור והמשפט פלילי והגנה על נפגעי עבירות מין. לצד זאת היא במאית, מחזאית ותסריטאית ישראלית, שכותבת בעיקר מתוך ההיסטוריה של העם היהודי ומדינת ישראל. ממקימי איגוד במאי התיאטרון הישראלי, וחברת הוועד המנהל. כותבת ומביימת לטלוויזיה ולתיאטרון.
קריירה מקצועית

נולדה וגדלה בחיפה. מצד אמה היא נצר למשפחה ענפה מחסידות גור, ומשפחתו של אביה שייכת לציונות הדתית ואחד מבני דודו היה ראש מועצת יש"ע לשעבר.
את דרכה כיוצרת החלה לאחר קריירה בתחום המשפט הפלילי והדין הבינלאומי. שימשה בין היתר כראש הסנגוריה הציבורית של זרוע היבשה ופיקוד הדרום בצה"ל, ושירתה במחלקת הדין הבין-לאומי. הייתה עוזרת התובעת הצבאית הראשית וכיהנה כשופטת בבית המשפט מחוז יהודה ושומרון לשיפוט בעבירות טרור (סא"ל במיל') ודנה בין היתר במשפטם של רוצחי החיילים יוסי אברהמי וואדים נורז'יץ שנרצחו באכזריות בלינץ' ברמאללה. שירתה במשרד החוץ בתחום ההסכמים הבינלאומיים בתחומי תעופה מים וייעוץ בתחום טרור. בעקבות טבח שבעה באוקטובר, השתלבה אגוז, שעוסקת בנושא פגיעות מיניות, בייצוג ישראל בין היתר בוועדה למעמד האשה באו"ם בהצגת הפגיעות המיניות והתעללויות שבוצעו כחלק מהמתקפה. היא ייצגה את ישראל באירועים שונים בארץ ובחו"ל בדרישה להכיר בקורבנות הטבח בשבעה באוקטובר ולהפסיק תמיכת כספי סיוע לטרור. בנוסף יזמה במסגרת מרכז מעגן מאחה לצדק מאחה מעגלי שיח לנפגעים ונפגעות שחוו התפרצות מחודשת של טראומת הפגיעה המינית נוכח האירועים הקשים והתקיפות המיניות שנחשפו במתקפת חמאס. מלווה נפגעות פגיעה מינית במשפחה.
השכלה מקצועית

אגוז היא בעלת תואר שני בהצטיינות בבימוי M.F.A מאוניברסיטת תל אביב, תואר ראשון במשפטים LL.B מאוניברסיטת בר-אילן ותואר שני בהצטיינות במשפטים LL.M מהאוניברסיטה העברית. עוסקת בגישור וצדק מאחה בעבירות מין.
למדה בבית הספר למשחק של יורם לוינשטיין, סדנאות אימפרוביזציה בבית הספר למשחק ניסן נתיב, סדנאות תנועה וקונטקט אצל ליאת דרור וניר בן גל, התיאטרון הפיזי בתיאטרון הגוף בשיטת לקוק, ובוגרת הסטודיו למחול של קאי לוטמן, והקונסרבטוריון למוזיקה ע"ש דוניה ויצמן.
רביעיית תל אביב

| --- | --- |
 סוגה:  מוזיקה קלאסית 
 כלי נגינה:  רביעיית מיתרים 
 חברים
 חיים טאוב, אורי פיאנקה, דניאל בנימיני, ועוזי ויזל
 חברים לשעבר
 מנחם ברוייאר
 
רביעיית תל אביב הייתה רביעיית מיתרים, שייסד הכנר חיים טאוב בשנת 1960. חבריה המקוריים היו: חיים טאוב, כינור ראשון, מנחם ברוייאר, כינור שני, דניאל בנימיני, ויולה ועוזי ויזל, צ'לו. כל נגני הרביעייה היו ילידי תל אביב ומכאן שמה. זמן קצר לאחר הקמת הרביעייה החליף אורי פיאנקה את ברוייאר בתפקיד הכינור השני. שלושה מהם - טאוב, בנימיני ופיאנקה - היו נגנים בתזמורת הפילהרמונית הישראלית. הרביעייה פעלה למעלה מ-30 שנה, בישראל ומחוצה לה, וזכתה להצלחה רבה הן בארץ והן בעולם.
היסטוריה

ההופעה הראשונה של הרביעייה הייתה במוזיאון תל אביב הישן, בשדרות רוטשילד 16, במאי 1960. בתוכנית היו רביעייה ברה מז'ור של מוצרט, ק. 575, רביעיית "הנבל" של בטהובן אופוס 74, וחמישיית הקלרינט של ברהמס, עם הקלרינטן יונה אטלינגר, שהיה גם הוא חבר התזמורת הפילהרמונית.
רביעיית תל אביב הוזמנה לסיור קונצרטים באוסטרליה, במסגרת פסטיבל בטהובן שנערך שם. הדעות בתזמורת הפילהרמונית נחלקו בשאלה, אם התזמורת מסכימה עקרונית ליציאת גוף קאמרי מבין חבריה לחו"ל, אך בהצבעה חשאית אושרה הנסיעה, ובסופו של דבר צמחה ממנה הזמנה גם לתזמורת עצמה.}
חיים טאוב מתאר את קשיי הנגינה ברביעיית מיתרים:
[...] בלי חילוקי דעות אין חיים ברביעייה. ברוב המקרים מוצאים פשרה, אבל לפעמים אתה מגיע ל"יהרג ובל יעבור" [...] אנחנו מופיעים עם שוברט בסול מז'ור. עוזי מנגן לאט ואני מנגן מהר. בסוף הקונצרט דני אומר: "אני עוזב את הרביעייה! גמרתי עם זה. [...] פעם עלי לרוץ עם חיים ופעם עלי לזחול עם עוזי!" [...] אני אמנם כנר ראשון, אני מוביל - אבל אני חייב להקשיב למתרחש סביבי [...] למעשה אני מנגן שלושה קונצ'רטות לכינור בערב, כשאני מנגן ברביעייה
אך חיים טאוב מדגיש גם את ההנאה שמפיק נגן מנגינת מוזיקה קאמרית, אם לעצמו ואם לכמה מאות ידידים.
רביעיית תל אביב המשיכה לפעול עד שנות ה-90'. הוויולן דניאל בנימיני נפטר ב-1993.
בשנת 1997 קמה רביעיית מיתרים חדשה באותו שם אך בהרכב נגנים שונה.
הקלטות

מהקלטותיו של אטלינגר ידועה במיוחד ההקלטה של חמישית הקלרינט של ברהמס עם רביעיית תל אביב, שהופיעה בשנות ה-60 בתקליט של חברת Decca, ונחשבת על ידי מבקרים לאחד משיאי הביצוע בהקלטות היצירה.
ההקלטה יצאה מחדש בשנות ה-80 על תקליטור בתפוצה מוגבלת של חברת סוני, יחד עם חמישית הקלרינט של מוצרט, גם היא בביצוע עם רביעית תל אביב.
פרק מחמישיית הקלרינט של מוצרט, רביעיית תל אביב עם יונה אטלינגר, סרטון  באתר יוטיוב
סרטון וידאו של רביעיית תל אביב בנגינת הפרק הראשון של רביעייה ק. 575 של מוצרט, סרטון  באתר יוטיוב
הערות שוליים

↑  מיכאל אוהד, "הפילהרמונית", עמ' 153
↑  מיכאל אוהד, "הפילהרמונית"
↑  מיכאל אוהד, "הפילהרמונית"
↑  אוהד, "הפילהרמונית", עמ' 154
↑  אוהד, "הפילהרמונית", עמ' 153
↑  Gramophone Archive, July 1972; כמו כן ביקורות של High Fidelity Magazine ו-The Clarinetist Solo Repertoire, Discography.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  VIAF: 152979029   WorldCat (עם VIAF): 152979029
קיטי קארלייל הארט

| --- | --- |

 לידה:  3 בספטמבר 1910 ניו אורלינס, ארצות הברית 
 פטירה:  17 באפריל 2007 (בגיל 96) ניו יורק, ארצות הברית 
 מקום קבורה:  בית הקברות פרנקליף 
 סוגה מועדפת:  אופרה 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1932 
 מקום לימודים:  סורבון  בית הספר לכלכלה של לונדון  האקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה 
 בן או בת זוג:  מוס הארט (10 באוגוסט 1946–20 בדצמבר 1961) 
 פרסים והוקרה:  פרס ההצטיינות באמנות החזותית (1993)  עמיתת האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים  המדליה הלאומית לאומנויות  כוכב בשדרת הכוכבים בהוליווד 
 http://www.kittycarlisle.com/
 פרופיל ב-IMDb
 
קיטי קארלייל הארט (באנגלית: Kitty Carlisle Hart; ‏3 בספטמבר 1910 - 17 באפריל 2007) הייתה זמרת שחקנית, רקדנית אמריקאית-יהודייה. בשנת 1991 זכתה במדליה הלאומית לאומנויות מהנשיא ג'ורג' בוש. ושמונה שנים אחר כך נכנסה להיכל התהילה של התיאטרון האמריקאי. היא יודעה בזכות הופעתה כפאנליסטית בסדרת הטלוויזיה "לספר את האמת". הארט נפטרה במנהטן בגיל 97.
חיים אישיים

נולדה בשם קתרין קון (Catherine Conn) בניו אורלינס, לואיזיאנה שבארצות הברית למשפחה ממוצא גרמני-יהודי. אביה היה רופא גינקולוג. לאחר מות אביה, אמה מכרה את הבית ולקחה את הארט לניו יורק ואירופה. הן נסעו לאירופה כדי להתנתק ממוצאן היהודי ובמטרה לחתן אותה עם בן למשפחת אצולה אירופאית, אך לאחר שהתוכנית נכשלה, קיטי ואמה נשארו באירופה וקיטי החלה ללמוד במוסדות לחינוך גבוה בלונדון פריז רומא ושווייץ. היא בחרה לעסוק במשחק לאחר שהתקבלה ללימודים באקדמית רויאל לונדון לדרמה ואומנות, היא נסעה לפריז כדי לעסוק בתיאטרון.
ב-10 באוגוסט 1946 נישאה למוס הארט וחיה עמו עד ליום מותו ב-20 בדצמבר 1961, לזוג שני ילדים.
בשנת 1991 קיבלה את המדליה הלאומית לאמנויות של ארצות הברית מידי הנשיא ג'ורג' בוש האב. כשמונה שנים לאחר מכן זכתה קיטי בכבוד הגדול ביותר של אמן בארצות הברית ונכנסה להיכל התהילה של התיאטרון האמריקאי.
בשנת 1976 שימשה תוך כדי קריירת המשחק כיושבת ראש מועצת ניו יורק לאומנות עד שנת 1996.
קיטי הלכה לעולמה ב-17 באפריל 2007 בעקבות אי ספיקת לב מוגברת שנגרמה מהתקפים ממושכים של דלקת ריאות היא נקברה ליד בעלה מוס הארט בניו יורק.
קריירה

בשנת 1932 לאחר שסיימה את לימודיה האקדמיים, היא חזרה יחד עם אמה לניו יורק ושם החלה בקריירת המשחק שלה והופיעה במחזות זמר בברודוויי כגון קרמן, סולט לייק סיטי וללכת עם מוזיקה (באנגלית: walk with the music).
כשנתיים לאחר מכן בשנת 1934 החלה להופיע בסרטים כאשר סרטה הראשון היה "רצח בהבל הבלים" (באנגלית: Murder at the vanities). כשנה לאחר מכן השתתפה בשלושה סרטים, "לילה באופרה" שצולם יחד עם האחים מארקס, "היא לא אוהבת אותי" (באנגלית: she love me not) ו"הנה הלב שלי" (באנגלית: here is my hart). הופעתה הקולנועית האחרונה הייתה בסרט "תפוס אותי אם תוכל" (באנגלית: catch me if you can) של סטיבן שפילברג בהשתתפות לאונרדו דיקפריו וטום הנקס. בסרט הזה קיטי שיחקה בהופעת קמע כלומר היא שיחקה בסרט בתפקיד עצמה כדמות שולית שלא קשורה לעלילה.
קריירה > טלוויזיה

בשנת 1956 החלה קיטי את הקריירה הטלוויזיונית שלה בסדרה לספר את האמת (באנגלית to tell the truth) והיא שימשה כפאנליסטית עד שנת 1978 וחזרה לשנה אחת בשנת 1980 ולעוד שנתיים משנת 1990 עד 1991.
כאשר החלה כפאנליסטית ב"לספר את האמת" (באנגלית: to tell the truth) שימשה גם כפאנליסטית בתוכנית המשחק של רשת הטלוויזיה NBC "מי אמר את זה" (באנגלית: who said that)
קריירה > אופרה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
הערות שוליים

↑  National Medal of Arts by Name | NEA, www.arts.gov (ארכיון)
1 2  Berger, Marilyn (2007-04-18). "Kitty Carlisle Hart, Actress and Arts Advocate, Dies at 96". The New York Times (באנגלית אמריקאית). ISSN 0362-4331. נבדק ב-2017-11-20.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007318359105171  BIBSYS: 7080559  BNE: XX1686979  CiNii: DA18743242  GND: 118886924  ISNI: 0000 0000 5942 6293  LCCN: n85151542  MusicBrainz: 46a5fd77-bba0-4309-aee9-d585fb6b1254  NKC: xx0182317  NLK: KAC2020O4882  NTA: 272926302  SNAC: w61r8k6g  VIAF: 30335047   WorldCat (עם VIAF): 30335047
שרה וציף מגלות

| --- | --- |

 סוגה:  אנימציה לפעוטות
 יוצרים:  איילת שרון
 כותבים:  יוחאי שרון
 בימוי:  איילת שרון
 ארץ מקור:  ישראל 
 מספר עונות:  2 
 מספר פרקים:  35 
 הפקה
 אורך פרק:  5 דקות
 שידור
 רשת שידור:  ערוץ בייבי
 רשת שידור בישראל:  ערוץ בייבי
 תקופת שידור מקורית:  יוני 2007 – עדיין משודר
 
שרה וציף מגלות היא סדרת אנימציה לפעוטות בגילאי 1–4. הסדרה עוקבת אחרי שרה, ילדה ג'ינג'ית בת שש והחברה הטובה שלה ציף, ציפור צהובה מבוגרת מעט ממנה. בכל פרק נפגשות שרה וציף עם נושא אחר בעולם סביבן וחוקרות אותו. בישראל משודרת הסדרה בערוץ בייבי. בארצות דוברות אנגלית מכונה הסדרה בשם lily & pepper.
אחרי שיתוף פעולה מוצלח בפרויקטים קטנים, החליטו בערוץ בייבי להזמין סדרת אנימציה שלמה מאיילת שרון. התוצאה הייתה סדרה שעשתה שימוש בשיטות הפקה חדשניות, ושזכתה לאוהדים מכל הגילים. הסדרה ניסתה להעביר חוויה לימודית, בתוך מסגרת עיצובית ששידרה נינוחות, רכות וחמימות. הסדרה משודרת בכ-42 ארצות באמצעות ערוץ בייבי העולמי.
דמויות

בסדרת הטלוויזיה שתי דמויות ראשיות:
שרה שהיא ילדה
ציף שהיא ציפור (לא ידוע גזע של ציפור אולי עגור חסידה או פלמינגו)
בכל פרק של הסדרה, פוגשות שרה וציף גיבורי משנה שקשורים לנושא הפרק. בפרק כלב, הן פוגשות כלב. בפרק חתול, חתול ועוד. יש גם גיבורים שמופיעים בגלל שיש להם תכונה שאותה הפרק חוקר, למשל תוכי ירוק בפרק שנקרא – ירוק, או פלמינגו בפרק שנקרא ורוד בפרק אדום הם פוגשים חיפושית אדומה ובפרק שמיים הם פוגשות ציפור
עלילה

כל פרק מורכב משלוש סצנות עלילתיות, ושני מעברונים. המעברונים הם קליפים שנועדו להרגיע ולעניין את התינוק בצורות הקשורות לנושא הפרק. הסצנות הן סיפורים זעירים שמתארים פגישה של שרה וציף עם נושא הפרק. בפרק מסוים יעסקו כל הסצנות באותו נושא, וכך יתנו ערך לימודי לפרק. אין קונפליקט ואין עימותים, אלא כמעט רק חיוכים. פעם אחת בפרק תתקל שרה בבעיה קטנה שתגרום לה להפסיק לחייך לכמה שניות [ היא נדקרת למשל  בחוד של קיפוד או שקר לה ] אבל הבעיה תיפתר מיד, וזוג הגיבורות יחזרו לחייך זו אל זו חיוכים מלאי אושר.
עלילה > העונה הראשונה

בעונה הראשונה חמש עשרה פרקים:
יום הולדת – שרה וציף חוגגות יום הולדת עם אורחים רבים.
בחווה – שרה וציף מבקרות אצל דוד של שרה שעובד בחווה. הן נפגשות עם חיות רבות מגוונות.
לילה טוב – שרה וציף הולכות לישון.
אדום – שרה וציף פוגשות חיפושית אדומה, ומתלבשות בבגדים אדומים .
עגול- שרה וציף פוגשות דברים עגולים ומגלות את השימוש שאפשר לעשות איתם.
ים – שרה וציף משחקות על החוף, וטובלות בים .
עצים – שרה וציף מגלות עצים . הן מטפסות עליהם, בונות עליהן בית, ושותלות עץ .
חורף – הן חוות רוח חורפית, ולובשות בגדי חורף.
צהוב – שרה וציף פוגשות חפצים צהובים.
שחור לבן – שרה וציף פוגשות חפצים בצבעי שחור לבן.
משולשים - שרה וציף מכינות עפיפון המכיל משולשים, ופוגשות ליצן .
שמים – שרה וציף טסות במטוס, בכדור פורח, ופוגשות ציפור.
גן ירק – שרה וציף שותלות, משקות וקוטפות ירקות.
יצירה – שרה וציף מציירות, בונות פסל, ורוקדות ריקוד.
רכבת – שרה וציף משחקות ברכבת צעצוע, ואז יוצאות למסע ברכבת אמיתית.
עלילה > העונה השנייה

עונה שנייה עדיין לא משודרת בישראל, אלא רק בארצות דוברות האנגלית.