stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
טוני גרנייה

| --- | --- |

 לידה:  13 באוגוסט 1869 הרובע הראשון של ליון, צרפת 
 פטירה:  19 בינואר 1948 (בגיל 78) רוקפור-לה-בדולה, צרפת 
 מקום לימודים:  בית הספר הלאומי הגבוה לאמנויות היפות בפריז
 תחום יצירה:  אדריכלות, תכנון ערים
 הושפע על ידי:  Louis Henri Georges Scellier de Gisors, Paul Blondel 
 יצירות ידועות:  סטאד דה ז'רלן, Monument aux morts de l'île du Souvenir, Vacherie, Villa de Madame Garnier, Villa Tony Garnier (Lyon, 7 rue de la Mignonne), Matmut Stadium, hôpital Édouard-Herriot, Town hall of Boulogne-Billancourt, cité industrielle, Halle Tony Garnier, quartier des États-Unis 
 פרסים והוקרה:  פרס רומא (1899) 
 חתימה:   
 
טוני גרנייה (13 באוגוסט 1869 – 19 בינואר 1948) היה אדריכל ומתכנן ערים צרפתי נודע. היה פעיל ביותר בעיר הולדתו ליון, שם תכנן בין היתר את האלי טוני גרנייה ואת סטאד דה ז'רלן.
ביוגרפיה

גרנייה למד אדריכלות בבית הספר הלאומי לאמנויות היפות בליון (1886–1889) ובבית הספר הלאומי הגבוה לאמנויות יפות בפריז (1890–1899). בשנת 1899 זכה בפרס רומא על עיצוב הבנק הלאומי. הפרס אפשר לו להתגורר בווילה מדיצ'י ברומא במשך ארבע שנים, עד 1904. במהלך שהותו ברומא החל לעבוד על תכנון העיר התעשייתית מה שהפך לתרומתו העיקרית לתכנון ערים.
בשנת 1901, לאחר מחקר מקיף של בעיות סוציולוגיות ואדריכליות, החל גרנייה לגבש פתרון משוכלל לסוגיות הנוגעות לעיצוב עירוני. הרעיון הבסיסי שלו היה הפרדת החללים לפי תפקוד באמצעות איזור (הפרדת שימושים) למספר קטגוריות: תעשייתי, אזרחי, מגורים, בריאות ובידור. הרישומים של גרנייה לעיר תעשייתית אידיאלית בשם Une cité industrielle הוצגו בתחילה ב-1904, אך פורסמו רק מאוחר יותר ב-1918.
Une Cité Industrielle תוכננה כצורת חיים אוטופית, עבור 35,000 תושבים. הוא היה ממוקם בין הר לנהר כדי להקל על הגישה לכוח הידרואלקטרי. תוכנית זו הושפעה מאוד מכתביו של אמיל זולא, ובפרט מהרומן האוטופי הסוציאליסטי Travail (1901). התוכנית אפשרה לבתי הספר המקצועיים להיות בקרבת הענפים שהם קשורים אליהם, כדי שאנשים יוכלו לקבל השכלה ביתר קלות. בעיר המתוכננת לא היו כנסיות או מבני אכיפת חוק, בתקווה שבעידן החדש האדם יוכל לשלוט בעצמו.
הרעיון של הפרדה פונקציונלית אומץ מאוחר יותר על ידי חברי CIAM, ובסופו של דבר ישפיע על עיצוב ערים כמו ברזיליה.
בשנת 1904 חזר גרנייה לליון, שם התבקש לתכנן שוק בהמות ובית מטבחיים (1906–1924), אשר בשנות ה-80 הוסב לאולם קונצרטים בשם האלי טוני גרנייה. גרנייה תכנן בליון מספר וילות, סטאד דה ז'רלן (1914–1918) ומבני דיור בעלות נמוכה Quartier des Etats-Unis (1919–1935) בשדרת ארצות הברית ברובע ה-8 של ליון.
בשנת 1939 עבר מליון לרוקפור-לה-בדולה, שם נפטר ב-1948. הוא נקבר בבית הקברות בקרויה-רוס.
פרויקטים נבחרים

Cité Industrielle, פרויקט לעיר אידיאלית, 1904
שיכון קרן רוטשילד, פריז (כניסה לתחרות), 1905
בית מטבחיים וחצר, שנקרא מאוחר יותר על שמו האלי טוני גרנייה, ליון, 1905–1924
Vacherie du Parc, ליון, 1904–1905
בית החולים גראנג'-בלנש (כיום בית החולים H. Edouard Herriot), ליון, 1910–1927
וילה טוני גרנייה, סן רמברט, ליון, 1911
אצטדיון עירוני סטאד דה ז'רלן, ליון, 1914–1918
דיור Quartier des Etats-Unis, ליון, 1919–1935
וילה גרוס, סן דידייה, 1921
סנטוריום, סן-הילר דה טוב, 1923
ביתני ליון וסנט אטיין, התערוכה הבין-לאומית לאמנויות תעשייתיות ודקורטיביות מודרניות, פריז, 1925
Hôtel de Ville, Boulogne-Billancourt, (עם ז'אק דבט-פונסאן ), 1934
הערות שוליים

1 2 3 4 5  Sennott, R. Stephen (2004). Encyclopedia of 20th Century Architecture. New York: Fitzroy Dearborn.
↑  Caves, R. W. (2004). Encyclopedia of the City. Routledge. p. 283.
קברו של טוני גרנייה
ג'ייסון בורן (סדרת סרטים)

| --- | --- |
 מבוסס על:  טרילוגיית בורן 
 בימוי:  דאג לימן פול גרינגראס טוני גילרוי
 הופק בידי:  פרנק מרשל, דאג לימן 
 תסריט:  ויליאם בלייק הרון, ג'ורג' נולפי 
 שחקנים ראשיים:  מאט דיימון (ג'ייסון בורן) כריס קופר (Alexander Conklin) ג'וליה סטיילס (Nicky Parsons) פרנקה פוטנטה (Marie Kreutz) בריאן קוקס (Ward Abbott) 
 מוזיקה:  ג'ון פאוול 
 צילום:  אוליבר ווד 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  אולפני יוניברסל
 חברה מפיצה:  סרטי יוניברסל 
 הקרנת בכורה:  2002 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  מותחן אקשן, סרט ריגול 
 תקציב:  490 מיליון דולר
 הכנסות:  1.6 מיליארד דולר
 www.thebournelegacy.net
 
ג'ייסון בורן היא סדרת סרטי פעולה וריגול המבוססים על דמותו של ג'ייסון בורן, גיבור ספריו של רוברט לדלום - "זהות כפולה" ושני הספרים הבאים בטרילוגיה (אנ'). בורן הוא מתנקש בשירות סוכנות הביון המרכזית הסובל מאובדן זיכרון ומוכרח לגלות את זהותו.
כל שלושת ספריו של לדלום עובדו לקולנוע בכיכובו של מאט דיימון: דאג לימן ביים את זהות כפולה (2002), פול גרינגראס ביים את זהות במלכודת (2004) ואת זהות אבודה (2007) וטוני גילרוי (שהיה שותף לכתיבת התסריט לכל הסרטים) ביים את זהות גנובה (2012).
הסרטים > זהות כפולה (2002)

זהות כפולה (באנגלית: The Bourne Identity) הוא סרט פעולה מצליח משנת 2002 המבוסס בחלקו על ספר בעל אותו שם מאת רוברט לדלום. את הסרט ביים דאג ליימן ומככבים בו מאט דיימון, קלייב אוון, אדוואלה אקינואויה-אגבאג'ה, פרנקה פוטנטה, כריס קופר, בריאן קוקס, ג'וליה סטיילס, גבריאל מאן.
סוכן ה-CIA לשעבר ג'ייסון בורן (דיימון) השתתף בפרויקט סודי ואינו זוכר את זהותו. במהלך הסרט זיכרונו מתחיל לשוב אליו אחרי שהוא מחבר שברירי זכרונות ומגלה שהוא סוכן ביון מיומן, שנרדף על ידי מפעיליו לשעבר. במהלך מסעו לאיתור זהותו הוא חובר למארי קרויץ (פרנקה פוטנטה), שמוצאת עצמה נרדפת גם היא. עיקר עלילת הסרט מתרחש בפריז. במהלך הסרט נחשפת יחידה סודית ביותר ב-CIA בשם "טרדסטון" אשר בורן השתייך אליה.
הסרטים > זהות במלכודת (2004)

הסרט בבימויו של פול גרינגראס ובכיכובם של מאט דיימון, בריאן קוקס, ג'וליה סטיילס, ג'ואן אלן, קארל אורבן. יצא בקיץ 2004.
ג'ייסון בורן עדיין סובל מאמנזיה. הוא חי עם חברתו מארי בעילום שם בגואה שבהודו. ואמנם נדמה שחייו מתנהלים על מי מנוחות אך מתברר כי מתנקש נשלח לחסלו וכי ה-CIA סבורים כי הוא רצח שניים מסוכניהם בברלין לאחר שטביעות אצבעותיו נמצאו בזירת הרצח. בעקבות כך, בורן מחליט לצאת ולנסות ולטהר את שמו.
הסרטים > זהות אבודה (2007)

הסרט בבימויו של פול גרינגראס יצא בקיץ 2007 ומככבים בו מאט דיימון, ג'וליה סטיילס, דייוויד סטראתיירן, סקוט גלן, פאדי קונסידיין, אדגר רמירס, אלברט פיני, ג'ואן אלן.
ג'ייסון בורן, שעדיין סובל מאמנזיה, נחוש לרדת לשורש זהותו האמיתית על מנת למצוא שלווה פנימית. עיתונאי לונדוני בשם סיימון רוס עולה על מידע לגבי תיק בורן ופרויקט טרדסטון. בורן נרדף על ידי המשטרה וסוכני ביון אשר בעקבותיו משום שאינם מעוניינים שהמידע ייחשף.
הסרטים > זהות גנובה (2012)

הסרט יצא בקיץ 2012 והוא הראשון ללא מאט דיימון ומהווה סרט ספין אוף. הסרט בוים על ידי טוני גילרוי ומככבים בו ג'רמי רנר, אדוארד נורטון, רייצ'ל וייס ואחרים.
בעקבות הבריחה של ג'ייסון בורן וחשיפת המידע אודותיו ועל טרדסטון על ידי העיתונאי סיימון רוס, הוחלט ב-CIA להשבית את הפרויקטים שהוקמו בעקבות טרדסטון, מהלך שכלל חיסול של הסוכנים שהשתתפו באותם פרויקטים. אהרון קרוס הוא סוכן CIA לשעבר, פליט של אחד מאותם פרויקטים - "אאוטקאם", הנרדף על ידי סוכנות הביון המרכזית.
הסרטים > ג'ייסון בורן (2016)

הסרט החמישי בסדרה, ג'ייסון בורן שמו, יצא לאקרנים ב-29 ביולי 2016. מאט דיימון שב לככב כג'ייסון בורן, לצדם של ג'וליה סטיילס, אלישיה ויקנדר, טומי לי ג'ונס וונסן קאסל. במאי: פול גרינגראס. הפקת הסרט יצאה לדרך בספטמבר 2015 והושלמה בפברואר 2016. העלילה התמקדה בעידן שאחרי סנואודן.
הערות שוליים

| ג'ייסון בורן |
| --- | --- | --- |
| יוצרים | רוברט לדלום |  |
| ספרים | זהות כפולה (1980) |  |
| סרטים | זהות כפולה (1988) • זהות כפולה (2002) • זהות במלכודת (2004) • זהות אבודה (2007) • זהות גנובה (2012) • ג'ייסון בורן (2016) |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz: 54ccf552-11f7-41f8-a71d-53ce7993c4c2
חסידה לנדאו

| --- | --- |

 לידה:  30 באוגוסט 1926 רפובליקת פולין 
 פטירה:  12 בינואר 2017 (בגיל 90) 
 מקום לימודים:  בצלאל, קלישר
 תחום יצירה:  ציור, פסיפס סביבתי
 
חסידה לנדאו (30 באוגוסט 1926 - 12 בינואר 2017) הייתה ציירת ואמנית ישראלית. התמקדה בציורי נוף, וציורים המשקפים את סביבתה החזותית והרוחנית.
נושאים מרכזיים ביצירתה הם: בריאת העולם, דקלים, טלית, תנ"ך, שוד קשישים, חלוני רקיע, תמרור - כמעט תאונה. בסוף חייה חזרה לצייר את נושאי המקרא בסגנון מופשט משולב בפיגורטיבי.
ביוגרפיה

חסידה לנדאו נולדה בפולין בשנת 1926 (כ' אלול תרפ"ו) לישראל צבי ויוכבד מישור. בשנת 1933 עלתה לארץ ישראל עם משפחתה שהתיישבה בתל אביב. בשנים 1944–1947 למדה ציור ועיצוב גרפי בבית הספר לאמנות "בצלאל" בירושלים, בהדרכתו של הצייר מרדכי ארדון. בשנת 1960 למדה רישום אצל מרסל ינקו ובשנת 1968 למדה ציור בצבע בבית הספר לאמנות "קלישר" בתל אביב, אצל אריה מרגושילסקי. לאחר לימודיה בבצלאל הגיעה לקיבוץ שלוחות שבעמק בית שאן.
חסידה נישאה לאורי לנדאו, ממקימי ענף התמרים בישראל, ונולדו להם ארבעה ילדים. שנים רבות שימשה חסידה מורה לציור בבית הספר המשותף שק"ד, ואף העבירה חוגי ציור לחברים מבוגרים בקיבוץ ובמועצה האזורית. לנדאו הייתה מוערכת מאוד על ידי תלמידיה. בקיבוץ שלוחות יצרה בסטודיו משלה.
נפטרה בשנת 2017, ונקברה בבית העלמין בקיבוצהּ שלוחות.
יצירתה

ציוריה של חסידה לנדאו הם פרי שעות עיון רבות המוקדשות לכל נושא ונושא, עשרות שנות למידה, והתעניינות בהוויה האמנותית כמורה וכתלמידה. סגנון הציור שלה משלב את המופשט עם הפיגורטיבי. הציורים הם גדולים ובצבעים בהירים – בהשפעת האור החזק של קיבוץ שלוחות בעמק בית שאן.
אנשי קיבוץ שלוחות ועמק בית שאן (שנקרא היום עמק המעיינות), היוו את המקור ליצירתה הראשונית של חסידה, או בלשונה: "נושאי ציורי לקוחים מסביבתי הקרובה, החזותית והרוחנית. סביבה של קבוצה דתית בעמק בית שאן". עם השנים הרבתה חסידה לעסוק בסיפורי המקרא. ציורי התנ"ך שלה משלבים לימוד מדרשי והתבוננות מעמיקה בטבע.
יצירתה > מחשבות על יצירה

בספרון "דרך נוטע" המספר את סיפורם של חסידה ואורי לנדאו, שהוציאה הממשפחה בהוצאה פרטית, מספרת חסידה קצת על תחושותיה כאמנית דתייה וקיבוצניקית שלא מצליחה לפרוץ עם יצירתה לעולם הרחב: "לפעמים אני מרגישה כאילו אני חיה בשני עולמות, מצד אחד יוצרת כלפי פנים בצניעות את מה שבוער בתוכי, אבל כיוון שאינני צריכה להתפרנס מכך אני לא מוכרת. מצד שני כשאני רוצה למכור אין בידי הכלים להיחשף, כך אני נשארת לא מוכרת ומתקשה לפרוץ את המעגל הזה... מצד אחד מספיקה ומספקת אותי עצם היצירה ומצד שני בכל זאת חשוב לי לדעת מה קורה עם העבודות שלי במפגש עם הקהל ואיך הוא מגיב... הייתה אצלי בסטודיו קבוצה של כמרים שהגיבו לעבודות מעומק הלב, הם עלו על הנקודות שהתכוונתי וזה הרגיע אותי... אם קיים חשש להיפתח הוא אינו נובע מהמקום של חשיפת העבודות שלי כלפי אלה שאינם יהודים. אלוהים הוא שלהם כמו שלנו. מאוד הייתי רוצה שיכנס לסטודיו גם ערבי מוסלמי, אמנם אני חושבת שהמקור הוא היהדות, אבל אלוהים הוא של כל הדתות.
יצירתה > זיכרון לשואה

חסידה לנדאו עסקה הרבה בנושא השואה, וכמנהגה - ביסודיות. בעלה אורי, היה ניצול שואה, ומשפחתה המורחבת של חסידה, מצד אביה - סבא, סבתא, דודים ובני דודים, כמו גם משפחתו של אורי נספתה במחנות הריכוז.
חסידה לנדאו יצרה אנדרטה לזכר קרבנות השואה, שהם קרובי משפחה של חברי קיבוץ שלוחות, וזוהי אחת מעבודותיה הבולטות. האנדרטה כוללת שישה עמודי בטון, שעליהם מוטבעים שמות בני המשפחה. הקמת האנדרטה לוותה בתהליך הכנה ארוך ומשמעותי עבור חברי הקיבוץ. קדמה לו יצירת ספר זיכרון אודות הנספים. הספר עטוף שק ודפיו צבועים בצבע בז'. על כל דף מסגרת בטכניקה של חיתוך עץ עם הכיתוב 'יזכור' ובמרכזו שמות בני משפחה שנספו בכתב ידם של החברים. הספר מאפשר להזכיר גם שמות של בני משפחה רחוקים.
יצירה אחרת של לנדאו בהקשר לשואה היא תבליט על חזית אחורית של בית הכנסת בשלוחות. התבליט מורכב משישה עמודים יצוקים בצורת משולש, המטילים צל אחד על השני. בין העמודים משולבות אבני אילת אדומות, כסמל של אש ודם, ואבן ירוקה אחת ממכרות תמנע, כסמל לתקווה. הפסל התלוי נוצר כמחווה לחברי שלוחות, שתרמו מכספי השילומים שלהם לטובת בניית בית הכנסת. תיעוד הפסל המצולם שמור בספריה הלאומית.
יצירתה > פסיפסים

אחת מטכניקות היצירה החביבות על לנדאו הייתה פסיפסים. ביחד עם חבר הקיבוץ חיים שכטר, היו אוספים אבנים מן הטבע להכנת הפסיפסים הרבים, שהציבו ברחבי הקיבוץ. הבולט ביותר הוא "קיר ירושלים", שהוא מעין פסל סביבתי המתאר את העיר ירושלים. אזור "קיר ירושלים" הפך לאתר מומלץ למבקרים בעמק, ולפניו נערכים טקסים וחתונות.
גלריה

טלית, 1978
דקלים, 1977
ציצית ותמרור, 1980
דיוקן עצמי, 1947
וראיתם אותו וזכרתם, 1988
נעמי ועובד, מגילת רות, 1997
קול התנך בראי המכחול - הספר
קיר ירושלים, קיבוץ שלוחות
תערוכות

תערוכות יחיד
1966 - בית סוקולוב, תל אביב
1972 - 'כי האדם עץ השדה' ו'גופים בחלל' במוזיאון אשדות יעקב
1973 - 'בריאת העולם' – גלריה אנגל, ירושלים
1977 - 'ענפי דקלים' משכן לאמנות עין חרוד
1978 - 'טליתות ותמרים' – בית האמנים ע"ש שאגאל, חיפה
1990 - "בראשית", "טליתות ותמרורי דרך" – בית יד לבנים, טבריה
1992 - "תמרור – כמעט תאונה" – מוזיאון וחצרות איכרים, כפר תבור
1996 - "ציורי תנ"ך" – מוזיאון בית התנ"ך – תל אביב
2002 - 'בראשית' סטודיו אמן - בי"ס וגלריה לאומנויות, חדרה, בית התנ"ך, תל אביב.
2012 - קול התנ"ך בראי המכחול" – גלריה עירונית עפולה
בנוסף נערכו תערוכות בקיבוצים שונים כמו: גינוסר, טירת צבי, בית השיטה, מעלה גלבוע, קבוצת יבנה ושלוחות.
תערוכה קבוצתית
ספר - קול התנ"ך בראי המכחול

בדצמבר 2006 יצא לאור ספר יצירותיה של חסידה לנדאו במתכונת אלבומית, בעיצובו של האמן משה מירסקי. בספר מופיעים ציורי התנ"ך של לנדאו, כשלצידם הפסוקים הרלוונטיים, ובנוסף דברי פתיחה וסיכום. הספר יצא לאור בהוצאת המשפחה.
בינואר 2018, הוציאה המשפחה ספר נוסף לזכרה של חסידה "ממעוף החסידה - מחשבותיי בקו וצבע", בפורמט דומה לספר הקודם, ובו מפורטים תהליכי העבודה והמחשבה מאחורי היצירות.
ראו גם

אמנות חזותית בישראל
הערות שוליים

1 2  ממעוף החסידה - מחשבותיי בקו וצבע, המשפחה, 2018
↑  דרך נוטע - סיפורם של חסידה ואורי לנדאו, המשפחה, 2007
↑  עיצוב והפקה: משה מירסקי, קול התנ"ך בראי המכחול, המשפחה, 2006
↑  קפלן, ג', לראות את הזיכרון, עמודים נ"ד, גליון 700, 2006
↑  המרכז לחקר הפולקלור, האוניברסיטה העברית בירושלים, Embossment at Kibbutz Shluhot., primo.nli.org.il, ‏1990
↑  קיבוץ שלוחות, קיר ירושלים וסיור, באתר שלוחות קהילנט
↑  טיוטה לספר "קול התנ"ך בראי המכחול", 2006
1 2  דף מידע קיבוץ שלוחות, גיליון 1486/א, 23.3.1997
↑  חסידה לנדאו - קול התנ"ך בראי המכחול, באתר גלריה עירונית עפולה - ארכיב, ‏2012
↑  מוזיאון ישראל, תערוכות קבוצתיות, באתר מרכז מידע לאמנות ישראלית
↑  לנדאו, ח'; מירסקי, מ', קול התנ"ך בראי המכחול, שלוחות: ח.לנדאו, 2006
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ICIA: 280065  NLI: 987007296613505171  ISNI: 0000 0004 0199 6161  VIAF: 297276209   WorldCat (עם VIAF): 297276209
המשבר בים סוף

ים סוף, בקצה הדרומי מצר באב אל מנדב, בקצה הצפוני תעלת סואץ
המשבר בים סוף הוא עימות צבאי שפתחו החות'ים ב-19 באוקטובר 2023, בעקבות מלחמת חרבות ברזל. המורדים החות'ים בתימן שולטים על חלק גדול מחוף ים סוף במדינה, ועל מצר באב אל-מנדב שמהווה צוואר בקבוק בספנות העולמית, בדרך ממזרח אסיה לאירופה. בעקבות המלחמה הטילו החות'ים מצור על ים סוף על ידי יירוט אוניות סוחר, בדרישה מישראל להפסיק את הלחימה ברצועת עזה, וכתמיכה בארגוני הטרור ברצועת עזה ובחזבאללה.
הצבא החות'י קטן ומונה, לפי הערכות, בין 20,000 ל-50,000 חיילים. הם נתמכים על ידי איראן שמחמשת אותם, ומשמשים לה פרוקסי במלחמתה נגד ארצות הברית וישראל. התקפותיהם על אוניות בים סוף שיבשו את הכלכלה הבין-לאומית, והעלו אותם למודעות העולמית.
בעקבות ההתקפות הפסיקו חברות הספנות האמריקאיות והאירופאיות הגדולות לעבור בתעלת סואץ ובחרו במסלול הארוך יותר מסביב לאפריקה.
לפני העימות התעבורה בים סוף הייתה בין 12% ל-15% מהתעבורה העולמית, מתוך זה כ-30% אוניות קונטיינרים. בינואר-פברואר 2024 התעבורה הכללית קטנה לכחצי לעומת השנה הקודמת, ותעבורת המכולות קטנה בכ-67%.
מחירי הביטוח לאוניות העוברות בים סוף עלו מסביבות 0.1% משווי האונייה והמטען, והגיעו עד 1%. אוניות ששוויין בתוספת שויי המטען הוא גבוה כגון אוניות קונטיינרים ומכליות גז טבעי נוזלי, מעדיפות את תוספת המחיר הכרוך בהקפת אפריקה על פני תשלום הביטוח. לאור זה נמלי אפריקה שלאורך המסלול החדש חוו עליה גדולה בדרישה לשירותי נמל ותדלוק, שאינם יכולים לשרת ביעילות ונוצר בהם גודש.
ארצות הברית ובריטניה הקימו כוח הגנה בשם "שומר השגשוג" שיירט חלק מהטילים, אך מספר אוניות נפגעו ושלושה ימאים נהרגו. ארצות הברית ובריטניה גם תקפו את בסיסי השיגור של החות'ים ביבשה, התקפות החות'ים פחתו אך לא פסקו.
אוניות של רוסיה וסין המשיכו לעבור בים סוף ובתעלת סואץ ללא הפרעה, וכן אוניות מקוריאה הדרומית, מטאיוואן, וממדינות נוספות.
משבר הספנות בים סוף בא על רקע משבר מתמשך בתעלת פנמה עקב בצורת קשה שאילצה את מפעילי התעלה לצמצם את מספר האוניות מ-36 ביום ל-24, ועל רקע הסגר הימי שהטילה רוסיה על חופי אוקראינה בים השחור.
רקע

החות'ים הם ארגון אסלאמי פוליטי צבאי בתימן, במלחמת האזרחים שהחלה ב-2015 הם השתלטו על אזורים בצפון-מערב תימן, ובהם חלק גדול מקו החוף ובו הנמלים החשובים. הארגון ממומן ומחומש על ידי איראן, ומשמש לה פרוקסי במלחמותיה באזור. מספר הלוחמים החות'ים מוערך ב-20,000. נגדם ניצבת ממשלת תימן הרשמית, הנתמכת על ידי קואליציה בהנהגת ערב הסעודית, וחברות בה קטר, איחוד האמירויות הערביות, ומדינות נוספות.
מצר באב אל-מנדב שרוחבו כ-30 קילומטר (20 קילומטר שמתאימים לשייט) נמצא בצומת ימי מרכזי, כל האוניות המפליגות לתעלת סואץ וממנה עוברות דרכו, כ-17,000 מעברים בשנה של מכליות נפט וגז וחומרים אחרים, אוניות צובר לחומרים בתפזורות, ואוניות מכולות המובילות קונטיינרים. כ-12% מהמסחר העולמי עובר דרך באב אל-מנדב. ב-14 בנובמבר 2023 הודיעו החות'ים כי הם מחפשים אוניות ישראליות בים האדום על מנת לתקוף אותן. הם הכריזו על הטלת מצור ימי על ישראל והתחילו לתקוף אוניות סוחר בבעלות ישראלית העוברות בים סוף, לאחר מכן אוניות שמיועדות להגיע לנמל בישראל, ולאחר מכן אוניות שאין להן קשר לישראל.
שיבוש המסחר הימי

ההובלה הימית שובשה וחברות ספנות היטו את אוניותיהן – בעיקר את אוניות המכולה שתעריף הביטוח עליהן גבוה בסדר גודל מפני שווי הסחורה – למסלול הארוך דרך דרום אפריקה. ארצות הברית יזמה כוח הגנה בין-לאומי בשם "מבצע שומר השגשוג", שהצטרף לכוח ההגנה Operation Atalanta (אנ') של איחוד אירופה שמוצב דרך קבע בים סוף להגנה מפני פיראטים. כוחות ההגנה יירטו טילים וכלי טיס לא מאוישים ששוגרו לעבר ספינות. הארכת מסלולי השייט, העלייה החדה של מחירי הביטוח בגלל תוספת סיכון, והאטת שרשרת האספקה, השפיעו השפעה ממשית על הכלכלה העולמית שהוערכה ב-1.3% חודשיים אחרי תחילת המצור.
נכון לאפריל 2024 ים סוף התרוקן מאוניות מערביות. החות'ים הפחיתו את מספר התקיפות, בין אם מאגרי הנשק שלהם הידלדלו ובין אם לא נותר את מי לתקוף. האוניות שעוברות בים הן בעיקר מכליות רוסיות ואוניות סוחר סיניות. חלק מהאוניות מצרפות לפרטי מערכת הזיהוי האוטומטי (AIS) שהן משדרות הערה שאין להן קשר עם ישראל, כגון NO CONTCT ISRAEL, "כל הצוות סיני" או "כל הצוות סורי".
תקיפות בים סוף

ב-10 בינואר ביצעו החות'ים תקיפה רחבה ושיגרו לפחות 21 טילים וכטב"מים אל נושאת המטוסים דווייט אייזנהאואר, המשחתות האמריקאיות גרייבלי, לאבון ומייסון (אנ'), והמשחתת HMS Diamond (אנ') של הצי הבריטי. לאחר אזהרה פתחו האמריקאים והבריטים במתקפה אווירית משולבת על 28 אתרי זיהוי ושיגור של החות'ים בתימן. במתקפה השתתפו מטוסים מנושאת המטוסים, משחתות, והצוללת USS פלורידה בעלת יכולת שיגור טילים מונחים.
בעקבות ההתקפות החזירה ארצות הברית את החות'ים לרשימת הארגונים שהם מבחינתה ארגוני הטרור.
בעקבות המתקפות ספינות ישראליות החלו עוגנות בנמלי בחריין ודובאי ופורקות את סחורתן לשינוע דרך שטח מדינות סעודיה וירדן לישראל, במטרה להימנע מהצורך לעבור במיצרי באב אל-מנדב.
תקיפות בים סוף > נובמבר 2023

ב-22 בנובמבר יירט מטוס קרב של חיל האוויר הישראלי טיל שיוט ששיגרו החות'ים לעבר אילת.
ב-19 בנובמבר חוליה של חות'ים חטפה בים סוף במצר באב אל-מנדב אוניית תובלה להובלת מכוניות בשם Galaxy Leader. האונייה הייתה ריקה. המחבלים נחתו על הסיפון במסוק מיל מי-17 והשתלטו על 25 אנשי הצוות. הם אילצו אותם לעגון בנמל חודיידה. הספינה היא בבעלות חברת הספנות "Ray" של איש העסקים הישראלי רמי אונגר, אולם לא היו עליה ישראלים. נכון לדצמבר 2023 האונייה והצוות שעליה שבויים בידי החות'ים.
ב-24 בנובמבר הותקפה אוניית המכולות CMA CGM Symi בבעלות חברה של עידן עופר על ידי שאהד 136.
ב-26 בנובמבר 2023 הותקפה האונייה Central Park ליד חופי תימן. האונייה, בבעלות משפחת עופר, נשאה מטען של חומצה גופרתית. חמשת התוקפים המשתייכים על פי החשד לחות'ים, הצליחו לעלות על האונייה. הצוות דומם את המנוע, הסתגר במרחב המוגן באונייה והזעיק עזרה. המשחתת USS Mason (DDG-87) (אנ') של הצי האמריקני בסיוע אוניית הצי היפני, הניסו את המחבלים שניסו להימלט בסירה ונתפסו. לאחר מכן נורו שני טילים בליסטיים מהאזור הנשלט על ידי החות'ים לכיוון הכללי של המשחתת, אך נחתו במרחק גדול ממנה.
ב-27 בנובמבר הודיעה חברת הספנות הישראלית צים כי היא מסיטה באופן זמני את מסלול אוניותיה, ממעבר דרך תעלת סואץ להקפה מסביב לאפריקה דרך כף התקווה הטובה, מסלול שמאריך את המסע בכ-18 ימים.
תקיפות בים סוף > ינואר 2024

ב-1 בינואר פורסם שספינת המלחמה האיראנית Alborz (אנ') נכנסה לים האדום.
לפי דיווח אתר ShippingWatch, חברות ספנות הגיעו להסכמים עם המורדים החות'ים בתימן במטרה למנוע תקיפות. פורסם לפני כן כי חברת הספנות הסינית קוסקו החליטה להימנע מהגעה לנמלי ישראל.
ב-2 בנובמבר יחיא סריע, הדובר הצבאי של החות'ים, אמר כי פגעו בספינה "CMA CGM TAGE" שנשאה את דגל מלטה ולדברי החות'ים הייתה בדרכה לישראל.
ב-10 בינואר ביצעו החות'ים תקיפה רחבה ושיגרו לפחות 21 טילים וכטב"מים אל נושאת המטוסים דווייט אייזנהאואר, המשחתות האמריקאיות גרייבלי, לאבון ומייסון (אנ'), והמשחתת HMS Diamond (אנ') של הצי הבריטי.
ב-11 בינואר פשטה חוליה של אריות הים של חיל הים של ארצות הברית על אונייה ליד סומליה, על האונייה היו חלקי טילים תוצרת איראן וכלי נשק אחרים שמיועדים לחות'ים, כולל חלקים של הגנה אווירית. לוחם אריות הים נשטף למים בגלל גל גדול, וחברו קפץ אחריו כדי להציל אותו. שני החיילים נעדרים.
ב-12 בינואר, בתגובה למתקפה הנרחבת של החות'ים, פתחו האמריקאים והבריטים בשיתוף מדינות נוספות, מתקפה אווירית משולבת על 28 בסיסי זיהוי ושיגור של החות'ים בתימן. זו התקיפה היבשתית הראשונה נגד החות'ים מאז תחילת המשבר בים סוף. במתקפה השתתפו מטוסים מנושאת המטוסים, משחתות, והצוללת USS פלורידה בעלת יכולת שיגור טילים מונחים. באותו יום שיגרו החות'ים בטעות טיל אל מכלית מ"הצי האפל" שהובילה נפט רוסי. הטיל נחת במים כ-500 מטר מהמכלית. למחרת ביצעו הכוחות המשולבים התקפה על אתרים נוספים, החות'ים דיווחו חמישה חיילים שנהרגו ושישה פצועים.
ב-14 בינואר הלוחמה נמשכה, דווח על התקפות אוויר ליד נמל חודיידה ועל מטוסי ביון באזור. החותים שיגרו טיל לכיוון המשחתת האמריקאית לבון, הטיל יורט על ידי מטוס קרב ולא גרם נזק.
ב-18 בינואר פגע כטב"ם חות'י באוניית הצובר האמריקאית Genco Picardy (אנ') שהייתה בדרך להודו. התקיפה התרחשה במפרץ עדן, 110 קילומטר דרומית מזרחית לעיר הנמל עדן (שאינה בשליטת החות'ים). החות'ים הודיעו שזוהי תגובה על התקפת ארצות הברית יום לפני כן. אונייה של צי הודו שמעה את הקריאה והצילה את הצוות שבו תשעה הודים. האש שפרצה על הסיפון כובתה ללא נפגעים.
ב-26 בינואר תקפו החות'ים לראשונה מכלית נפט. עד אז תקפו בעיקר אוניות מכולה, שרובן הפסיקו לעבור בים סוף בגלל העלות הלא-כדאית של ביטוח אוניית מכולה נגד סיכוני מלחמה. המכלית Marlin Luanda שהובילה נפטא (מוצר ביניים מזיקוק נפט) מרוסיה בדרך למזרח אסיה במגבלות הסנקציות שהוטלו עליה על ידי ה-G7, הותקפה במפרץ עדן על ידי טיל בליסטי, שפגע ישירות במכל בצד Starboard של האונייה. במשך שעות ארוכות עמל הצוות לכבות את האש, ביחד עם המשחתת האמריקאית קרני ואוניות אחרות מקואליציית "שומר השגשוג" שבאו לעזרה, ביניהן אונייה מהצי ההודי.
תקיפות בים סוף > פברואר 2024

בכירים בארצות הברית הודו שהצבא שיבש במתקפת סייבר את האונייה האיראנית בהשאד (Behshad), החשודה כאוניית מודיעין שסיפקה לחות'ים מידע על האוניות בים סוף. בהשאד משוטטת בים סוף מאז 2021. ב-12 בפברואר הודיעו החות'ים שתקפו את אוניית הצובר "The Star Iris" הרשומה בארצות הברית, אך האונייה ששטה דרומה בבאב אל-מנדב, הייתה בדרך מברזיל לנמל Bandar-e Emam Khomeyni (אנ') באיראן.
ב-19 בפברואר פגעו החות'ים באונייה לראשונה בצורה חמורה. טיל פגע באוניית הצובר רובימאר (Rubymar) הרשומה בבריטניה, שנשאה 21,000 טון דשן והייתה בדרך מערב הסעודית לנמל וארנה בבולגריה. הטיל פגע בצד ימין בחלק האחורי של האונייה, מים חדרו לחדר המנועים ולמגורי הצוות והאונייה התחילה לשקוע. הצוות קרא לעזרה וחולץ על ידי אוניות בקרבת מקום. דשן ודלק סמיך מהמנועים זלגו לים, במה שעשוי להתפתח לאסון אקולוגי. ב-3 במרץ הרובימאר שקעה מתחת למים.
ב-26 בפברואר פורסם כי ארבעה כבלי תקשורת תת-ימיים נפגעו בים שבין ג'דה בסעודיה לבין ג'יבוטי במזרח אפריקה. הוערך שיד החות'ים הייתה בדבר. החות'ים הכחישו שפגעו בכבל, ייתכן שהאונייה רובימאר שנפגעה מטיל גררה עוגן שפגע בכבל תקשורת על הקרקע.
תקיפות בים סוף > מרץ 2024

ב-6 במרץ 2024 תקפו החות'ים את אוניית הצובר True Confidence בבעלות לא ידועה, שהפליגה עם מטען של פלדה ומשאיות מסין לג'דה שבערב הסעודית. התקיפה התרחשה במפרץ עדן כ-90 קילומטר מנמל עדן, כשהאונייה עמדה להיכנס לים סוף. החות'ים שיגרו לאונייה אזהרה לא להמשיך בדרכה. אף שהמים הם בינלאומיים והשיט בהם חופשי, האונייה עשתה סיבוב פרסה ופנתה דרומה. זמן קצר אחרי זה שוגרו אליה שני טילים שפגעו בחלק האחורי שבו הגשר, המגורים והמנועים. אש פרצה באונייה, והצוות נאלץ לנטוש אותה. בתקיפה נהרגו שלושה ימאים ושלושה נפצעו קשה. המשחתת "כלכותה" של חיל הים ההודי, שלו הנוכחות הגדולה ביותר בזירה, חילצה אותם בעזרת מסוק מהרפסודות שהיו עליהם. זו התקיפה הקטלנית הראשונה של החות'ים.
דובר הצבא החות'י, יחיא סריע, אמר באמצע מרץ כי הם החלו לתקוף כלי שיט גם באזור האוקיינוס ההודי שנמנעות לעבור בים סוף ושטות בנתיב דרך כיף התקווה הטובה.
הכוחות הימיים של החות’ים שיגרו מספר טילים לעבר הספינה האמריקנית Mado בעת ששטה בים האדום.
ב-21 במרץ 2024 פרסמה חברת המידע בלומברג שהחות'ים סיכמו עם רוסיה והרפובליקה העממית של סין שאוניותיהן לא יותקפו בים האדום ובתמורה מדינות אלה יתמכו בחות'ים במוסדות כמו מועצת הביטחון של האו"ם. שלושה ימים לאחר מכן, ב-24 במרץ, ירו החות'ים 6 טילים לעבר מכלית בבעלות סינית, אחד הטילים נפל בתימן, 4 טילים נפלו בקרבת האונייה, וטיל אחד פגע בה. על האונייה פרצה שריפה שכובתה, ונגרם נזק קל. האונייה נשאה נפט גולמי מרוסיה להודו, ולפני כן הייתה בבעלות בריטית. החות'ים נשענים על מקורות פתוחים לרישומי אוניות ובעלות על אוניות, שאינם תמיד מעודכנים.