stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ספר מורמון
מבנה הטקסט והתפתחותו

מהרגע הראשון בו התחילו השמועות על הדפסתו הקרובה של ספר מורמון כונה הספר ה"ביבליה מזהב", ואף לפני הדפסתו יצאה כתבה קצרה באחד העיתונים על השמועות שנפוצו סביב כתיבת הספר. שלא כמו כתבי הקודש של היהדות, הנצרות ואף האסלאם, הספר המרכזי של הדת המורמונית יצא כולו כספר שלם וגמור מהרגע הראשון, עוד לפני קיומה של קהילה מורמונית, ולא קובץ לאורך זמן רב או אחרי מות מייסד הדת. לעומת דתות אחרות, בה הקהילה היא זו שיצרה את הספרים המקודשים שלה במהלך הזמן, בדת המורמונית ניתן לומר שהספר הוא זה שיצר את הקהילה.
על פי העדויות, הספר הוכתב על ידי ג'וזף סמית' למספר כותבים בין אפריל ליוני 1829, וכבר בשנת 1830 ראה אור הספר השלם בבית דפוס מקומי בעיירה פלמירה שבמערב מדינת ניו יורק. כתב היד המקורי נשמר בחלקו ונמצא בבעלות של הכנסייה המורמונית, וכתב היד של המדפיס נמצא כמעט בשלמות אצל "קהילת המשיח," כנסייה מורמונית שהתפצלה מהזרם המרכזי בסוף המאה ה-19. תוך שנים מועטות יחסית כבר הודפסו מהדורות רבות של הספר. עם השנים, שונה נוסח הספר כמה פעמים, ביניהם גם על ידי ג'וזף סמית' עצמו, שהכניס אלפי שינויים במהדורות שיצאו בשנת 1837 ובשנת 1840, מרביתם שינויים טיפוגרפיים או דקדוקיים.
תוכני הספר

הספר בנוי בצורה הדומה לתנ"ך, כלומר הוא ספר המורכב מספרים רבים הטוענים כי נכתבו על ידי אנשים שונים. הספר מציג נרטיב הנמשך מתקופת בית ראשון עד המאה ה-5 לספירה. 
מבחינת התוכן של הספר, ניתן לראות בו מיזוג של רעיונות השאובים מהתנ"ך, הברית החדשה והמסורת הנוצרית, יחד עם רעיונות חדשים וייחודיים לדת המורמונית וכאלה שרווחו במידה זו או אחרת בתקופתו של סמית'. ניתן למצוא מספר אמונות ייחודיות למורמונים בספר, כגון:
האמונה שהאינדיאנים הם צאצאי עם ישראל, שאבותיהם היגרו לעולם החדש עוד בתקופת בית ראשון, ושהשפות שלהם מקורן בשפה העברית.
האמונה כי לאחר צליבתו ותחייתו, התגלה ישו אל העמים בעולם החדש, כלומר, ביבשת אמריקה.
האמונה בציויליזציות שלמות של צאצאי בני ישראל שהתפתחו בעולם החדש, הקרויים בספר בני נפי ובני למן, וסביב ציויליזציות אלו סובבים רוב סיפורי ספר מורמון.
הרעיון שהעולם החדש הוא הארץ המובטחת.
ראיית חטא אדם הראשון כדבר חיובי, שכן בלעדיו לא היה קיים המין האנושי.
האמונה כי שחורים הם צאצאי חוטאים וכופרים, ושצבע עורם מצביע על קללת האל עליהם. קללה זו גם חלה על כל אדם לבן ה"מערב את זרעו" עם האדם השחור. (אמונה זו אינה מקובלת כיום ברוב הזרמים של הדת המורמונית)
רעיונות רבים המצויים בספר מורמון ניתנים לקישור לרעיונות אמריקניים שהתקיימו בזמנו ולפני זמנו של סמית', וישנו קשר מובהק בין הספר והדת לבין עולם החדש, יותר מכל דת אחרת. דבר זה גרם לטולסטוי לכנות את המורמוניות "הדת האמריקאית."
היחס לספר מורמון בכנסייה המורמונית

ספר מורמון נחשב על ידי המורמונים לספר קדוש, והוא מהספרים המרכזיים של אמונתם, יחד עם התנ"ך, הברית החדשה, וכתבים אחרים של ג'וזף סמית' ושל הנביאים שהנהיגו את הכנסייה אחרי מותו כגון "האמונה והבריתות" (Doctrine and Covenants), ו"הפנינה יקרת הערך" (Pearl of Great Price).
שנים רבות תפס הספר עצמו מקום קטן יחסית בלימודי הכנסייה ובדרשות של מנהיגיה, שהתבססו בעיקר על כתבי הקודש הנוצריים ועל תאולוגיה ורעיונות שהתפתחו לצד ספר מורמון ואחריו. המנהיגים המוקדמים של הכנסייה נטו לצטט את הברית הישנה והחדשה בערך פי עשרים מאשר את ספר מורמון. הספר עצמו נחשב אמנם לאבן יסוד של האמונה המורמונית, אך הודגש קיומו והתגלותו הנסית יותר מהתוכן והרעיונות שנובעים מתוך הספר. הספר נתפס כהוכחה לכך שאלוהים ממשיך להתגלות אל בני אדם גם בתקופה המודרנית. כמו כן, המורמונים ראו בקיום הספר סימן לכך שאחרית הימים ושיבת ישו יתרחשו בקרוב יחד עם המרה גמורה של האוכלוסייה הילידית של ארצות הברית לדת המורמונית.
בסוף המאה ה-20, ובעיקר בסוף שנות השמונים, החל ספר מורמון לתפוס מקום יותר ויותר חשוב בחיי המורמונים, והיחס אליו הפך לדומה ליחס של נוצרים פרוטסטנטים לכתבי הקודש הנוצריים. תופעה זאת כלולה בתופעה רחבה יותר של התקרבות המורמונים, תרבותית, תאולוגית ופוליטית, אל הנצרות הפרוטסטנטית האוונגליסטית בארצות הברית, תופעה שהחלה בסוף המאה ה-20, והמשיכה בראשית המאה ה-21.
תרגומי ספר מורמון

ספר מורמון תורגם לשפות רבות. בשנת 1981 יצאה בסולט לייק סיטי שבארצות הברית (העיר בה מצוי מקדשם של המורמונים), מהדורה עברית מנוקדת ונרחבת ובה 'קטעים נבחרים מתוך ספר מורמון'. בשנת 1988 יצא במיזורי תרגום מלא של הספר לעברית תחת השם 'דברי ימי הנפיטים'. בשנת 2024 יצא תרגום חדש מטעם מכון מחקר העת העתיקה.
הערות שוליים

↑  Joseph Smith, The Book of Mormon (Salt Lake City: Church of Jesus Christ of Latter-day Saints, 1921), Introduction.
↑  Terryl L. Givens and Phillip L. Barlow, ed., The Oxford Handbook of Mormonism (New York: Oxford University Press, 2015), 7-8.
↑  Terryl L. Givens, “Book of Mormon,” Encyclopedia of Religion in America (Washington, D.C.: CQ Press, 2010).
↑  Smith, Introduction.
1 2  Givens and Barlow, 141.
1 2 3  Givens and Barlow, 142.
↑  e.g. Wayne A. Larsen, Alvin C. Rencher and Tim Layton, “Who Wrote the Book of Mormon? An Analysis of Wordprint,” Brigham Young University Studies 20 (1980): 225-251, John A. Hilton, “On Verifying Wordprint Studies: Book of Mormon Authorship,” Brigham Young University Studies 30 (1990): 89-108.
↑  John Welch, “Chiasmus in the Book of Mormon,” Brigham Young University Studies 20 (1980): 69, 75-76.
1 2  Richard L. Bushman, “The Book of Mormon and The American Revolution," Brigham Young University Studies 17 (1976): 3.
↑  Dan Vogel, “’The Prophet Puzzle’ Revisited,” Dialogue 31 (1998): 129-140.
↑  Jan Shipps, “The Prophet Puzzle: Suggestions Leading Toward a More Comprehensive Interpretation of Joseph Smith.” Journal of Mormon History 1 (1974): 19.
↑  Bryan Waterman (ed.), The Prophet Puzzle: Interpretive Essays on Joseph Smith, (Salt Lake City: Signature Books, 1999).
↑  Givens and Barlow, 134-135.
↑  Givens and Barlow, 136.
1 2 3  Givens, “Book of Mormon.”
↑  Givens and Barlow, 135-136.
↑  Smith, 1 Nephi 2:20.
↑  Smith, 2 Nephi 23-25.
↑  Smith, 2 Nephi 5:21-23.
↑  Leland A. Fetzer, “Tolstoy and Mormonism,” Dialogue 6 (1971): 27.
↑  Charles H. Lippy and Eric Tranby, Religion in Contemporary America, (Abingdon and New York: Routledge, 2013), 189.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007286648705171  BnF: cb12303902v (data)  GND: 4366494-5  LCCN: n79110371  NKC: unn2006374796  SUDOC: 031912486  VIAF: 183876024   WorldCat (עם VIAF): 183876024
ג'ק מק'פרלנד

| --- | --- |

ג'ק מק'פרלנד (שון הייז)
 תוכנית טלוויזיה:  "ויל וגרייס"
 הופעה ראשונה:  הפרק "Pilot", פרק 1, עונה 1
 יוצרים:  דייוויד כהן מקס מוצ'ניק
 גילום הדמות:  שון הייז
 מידע
 מקצוע:  שחקן תיאטרון וטלוויזיה, מלצר קייטרינג, מעסה, נציג מכירות בחנות בגדים, מורה ומאמן אישי למשחק, סטודנט לסיעוד, גולש, רקדן ליווי, מפיק טלוויזיה, מנחה תוכנית אירוח
 נטייה:  הומוסקסואל
 דמויות קשורות
 משפחה:  אליוט (בן), ג'ו בלאק (אב ביולוגי), ג'ודית מק'פרלנד (אמא), דניאל מק'פרלנד (אבא חורג), רוזאריו סלזר (בת זוג)
 חברים:  ויל טרומן, גרייס אדלר, קארן ווקר
ג'ק מק'פרלנד הוא דמות בדיונית מתוך הסיטקום האמריקאי של רשת NBC "ויל וגרייס", אותה מגלם השחקן שון הייז. ג'ק, חברו הטוב ביותר של ויל, הוא הומו קאמפי, היפראקטיבי, חסר בושה, יהיר, מרוכז בעצמו ושטחי.
תיאור הדמות > ביוגרפיה > שנותיו המוקדמות

ג'ק נולד ב-16 בפברואר 1969, בנם של אמו ג'ודית מק'פרלנד (ורוניקה קרטרייט) ואביו החורג דניאל מק'פרלנד (בו ברידג'ס). הייתה לו בייביסיטר בשם סיסי (דמי מור). אמו לא ידעה שהוא היה הומו; אביו החורג לא היה קרוב אליו, אך שלא כמו ג'ודית, ברור שהוא היה מודע לכך שג'ק הומו, מאז היה בגיל העשרה. לדברי ג'ק, כשנודע לו - אביו התעלף, וג'ק ביצע בו החייאה. למרות שג'ק לעיתים קרובות טוען כי אביו החורג מתייחס אליו בקרירות ולא אוהב אותו, למעשה דניאל מאוד ידידותי, ולמורת רוחו של ג'ק, גם מסתדר היטב עם אליוט, בנו של ג'ק.
ג'ק טוען שיצא מהארון כבר בגיל רך, וסיפר סיפורים שונים על נעוריו, בהשאירו מקום לשאלה האם הם אמיתיים או לא. בזמן שהוא היה בבית הספר תיכון, ג'ק התיידד עם הסטודנט ויל טרומן (אריק מקורמק) וסייע לו לקבל את ההומוסקסואליות שלו ולצאת מהארון. מאז הם החברים הכי טובים.
תיאור הדמות > אישיות ומיניות

ג'ק מעריץ את כל גיבורי התרבות של הקהילה הלהט"בית, ובמיוחד את שר, אשר יש לו בובה נדירה בדמותה. בפרק הסדרה "Gypsies, Tramps and Weed" ג'ק פוגש בשר, אך הוא משוכנע כי מדובר בדראג קווין בתחפושת. בהמשך הסדרה, הוא פוגש אותה שוב, כאשר היא מופיעה בחלומו כאלוהים. לדברי ויל, לג'ק יש את הגיידאר הטוב ביותר באזור. הוא אוהד של "באפי ציידת הערפדים", במיוחד את דמותה של וילו רוזנברג הלסבית. יש לו אוסף של קצוות שיער של סלבריטאים, הכולל את כל ארבע השחקניות הראשיות של "בנות הזהב" וכן של כוכבות ברודוויי ברנדט פיטרס, בטי באקלי, אידינה מנזל ופטי לה פון. ג'ק נהג לעקוב אחרי השחקן קווין בייקון ובשלב מסוים, אף הופך להיות עוזרו האישי של בייקון, אשר חושב שויל הוא זה שעוקב אחריו.
ג'ק שונא לסביות, אך תומך בזכויות להומוסקסואלים, אם כי משיקולים רדודים (הוא טוען שזוהי זכותו החוקתית לראות שני גברים חתיכים מתנשקים זה עם זה בטלוויזיה). אולם בסופו של דבר, כוונותיו הן בעצם טובות, וג'ק רוצה להיות טוב כלפי חבריו (למשל: על מנת לשמח את ויל, הוא משתמש בכל חסכונותיו כדי למנוע את הפרדתם של זוג פינגווינים הומואים בגן החיות של ניו יורק).
תיאור הדמות > קריירה

ג'ק הוא שחקן כושל, בעל תשוקה למשחק ולתיאטרון. כישרונו ויכולותיו בתחום זה מוטלים בספק רב, בין השאר על ידי חבריו הקרובים. בתחילה, הוא עובד כשחקן כושל ומעלה מופע קברט יחיד בכיכובו, בשם "Just Jack", שלימים משנה את שמו ל-"Jack 2000", ‏"Jack 2001" ול-"Jack 2002". בשל ההפכפכות המאפיינת אותו, ג'ק משנה את הקריירה שלו במהירות במהלך שמונה עונות הסדרה: במהלך הסדרה ג'ק מספיק לעבוד, בין השאר, גם כמלצר קייטרינג, מעסה, נציג מכירות בחנויות הבגדים Banana Republic ו-Barneys, גולש ועוד.
המקצוע העקבי ביותר של ג'ק הוא מורה למשחק, עבודה אותה הוא משיג כתוצאה מהשתלטות על כיתת המשחק של מורתו הקשישה זנדרה (איילין ברנן), לאחר שהיא מואסת בו ובחוסר הכישרון שלו. לאחר שג'ק גובה כסף מכל תלמידיו, ואז עוזב, תלמיד אחר (סטייסי קיץ') משתלט על הכיתה ומתחיל ללמד את "שיטת מק'פרלנד" ("משחק הוא מושך"), ללא ידיעתו של ג'ק. ג'ק מתחיל ללמוד סיעוד, אך בסופו של דבר נוטש את המקצוע הזה, במהלך חתונתה הרביעית של קארן, בה הוא פוגש את ג'ניפר לופז והופך להיות רקדן גיבוי שלה (ולזמן קצר, גם של ג'נט ג'קסון), קריירה נוספת שלו שאיננה מצליחה.
בעונה השביעית, ג'ק פוצח בקריירה חדשה, כמפיק טלוויזיה בערוץ "OutTV", רשת טלוויזיה חדשה ונישתית, הפונה לקהל צופים להט"בים. עד סוף העונה, ג'ק מצליח כל כך בעבודתו, והוא הופך למנחה של תוכנית אירוח משלו - "Jack Talk". בעונה השמינית, ג'ק מאבד את עבודתו ברשת אחרי שהוא יוצא נגד הבעלים הימניים החדשים של הערוץ, שמאלצים אותו לשתף פעולה בתוכנית שלו עם מנחה חדשה ושמרנית - אמבר לואיז (בריטני ספירס). ג'ק מתקשה למצוא עבודה, ומתוך ייאוש הוא ניגש לאודישנים לתפקיד שולי בתוכנית טלוויזיה משטרתית חדשה בשם "The Badge". להפתעתו, הוא מקבל את התפקיד הראשי - צ'אק ראפרטי, שוטר ישר, אלכוהוליסט ורודף נשים.
תיאור הדמות > מערכות יחסים

ג'ק ידוע כמי שיש לו סטוצים רבים לאורך כל שמונה עונות הסדרה. רובם מוזכרים אך לא מוצגים. אף שהוא רואה את כל מערכות היחסים שלו כרציניות (גם את אלו שנמשכות רק מספר שעות), רק אחת מהן החזיקה מעמד יותר מכמה שבועות (עם סטיוארט למרק, לקוח של ויל, בגילומו של דייב פולי), שנמשכת כמה חודשים בעונה השישית, וגם מערכת יחסים זו הסתיימה כתוצאה ממעשה בגידה של ג'ק.
בפרק "Lows in the Mid-Eighties" נחשף כי היו לג'ק (וייתכן שעדיין יש לו) רגשות כלפי ויל. בפלאשבק, הוא מתוודה על אהבתו לוויל, אך כאשר ויל משיב שהוא לא מרגיש אותו הדבר, ג'ק מיד מתכחש לדבריו ומנסה לשכנע את ויל שהעביר אותו "מבחן של ידידות". ג'ק מגיב בתגובה דומה, כאשר ג'יימס (טיי דיגס), חברו של ויל, מאשים אותו שהוא מקנא בו, בגלל שיצא עם ויל.
ג'ק הוא גם הבעלים, או הבעלים לשעבר, של כלב (קלאוס פון פאפי) ושל תוכי (גואפו). החל מתחילת העונה השלישית, ועד לשלב מסוים במהלך העונה השמינית, בה ג'ק עובר לגור באחוזה של קארן, הוא גר בדירה שממול לדירה של ויל וגרייס. בזמן הפנוי שלו הוא מפעיל במסדרון, מחוץ לדלת הכניסה לדירה שלו, בית קפה של שולחן אחד בלבד, בשם Jacques, בו הוא משרת לקוחה אחת בלבד - קארן - לה הוא מגיש קפה, אפיפיות ועוד (והיא מוסיפה אלכוהול לכל מה שהוא מגיש לה).
ביקורות

הדמות זכתה לקבלת פנים מעורבת מצד מבקרי הטלוויזיה; מבקרים רבים מתחו ביקורת על הנצחת הסטריאוטיפים שיש להומואים.
הערות שוליים

↑  Stossel, John (2006-09-15). "Gay Stereotypes: Are They True? - ABC News". Abcnews.go.com. נבדק ב-2012-11-27.
↑  By MARGY ROCHLINPublished: April 18, 1999 (1999-04-18). "TELEVISION / RADIO; He's Self-Involved, He Does Headstands, He's Will's Pal Jack - New York Times". Nytimes.com. נבדק ב-2012-11-27.
↑  Rebeka Burns (2004-04-28). "Tv's Portrayal Of Gays Not A Realistic Picture - Sun Sentinel". Articles.sun-sentinel.com. אורכב מ-המקור ב-2013-12-26. נבדק ב-2012-11-27.
↑  "Gay Characters Gaining TV Popularity". Pqasb.pqarchiver.com. 2003-11-30. נבדק ב-2012-11-27.
↑  Broverman, Neal. "Sean Hayes The Interview He Never Gave". Advocate.com. נבדק ב-2012-11-27.
↑  "Sweet Roles: Season's Best Characters - Chicago Tribune". Articles.chicagotribune.com. 2001-03-23. נבדק ב-2012-11-27.
↑  Virtel, Louis (2012-04-20). "The 8 Most Annoying Gay Male Characters in TV History". AfterElton.com. נבדק ב-2012-11-27.
| ויל וגרייס |
| --- | --- | --- |
| יוצרים | דייוויד כהן • מקס מוצ'ניק |  |
| שחקנים | אריק מקורמק • דברה מסינג • מייגן מולאלי • שון הייז • שלי מוריסון • גארי גרובס • מייקל אנגרנו • לזלי ג'ורדן |  |
| דמויות | ויל טרומן • גרייס אדלר • קארן ווקר • ג'ק מק'פרלנד • רוזאריו סלזר • דמויות משנה |  |
ליל הבארות

ליל הבארות (מבצע יהלום) היא פעולת תגמול שערך צה"ל בעיירה קלקיליה שבשטח ירדן, בלילה שבין 4 ל-5 בספטמבר 1965. בפעולה הרסו כוחות צה"ל 11 משאבות מים.
המניע לפעולה

ההחלטה לצאת לפעולת תגמול התקבלה לאחר סדרת פעולות חבלה שביצעו אנשי פת"ח שפעלו משטח ירדן כנגד מטרות ישראליות החל מחודש יוני אותה שנה. כמפקד הפעולה נקבע מפקד חטיבת הצנחנים, אל"ם רפאל איתן. הפעולה נועדה להזהיר את השלטונות הירדנים ולא לפגוע בהם בנפש. בשל כך נקבעו הוראות פתיחה באש מחמירות.
מהלך הפעולה

בליל 4 בספטמבר 1965 תקפו כוחות מחטיבת הצנחנים בפיקוד רפאל איתן, ובהם כוח בפיקוד מפקד גדוד 202, אפרים חירם, וכוח מסיירת מטכ"ל, בפיקוד דב תמרי, 11 משאבות מים (בארות) במרחב העיירה קלקיליה והרסו את כולן באמצעות מטעני חבלה. במהלך הפעולה הכוחות כמעט שלא נתקלו בהתנגדות מצד הצבא הירדני. רק חייל ירדני אחד ואזרח אחד נפגעו במהלך המבצע.
כל יעדי הפעולה הושגו. הכוחות שבו לשטח ישראל לאחר שפגעו בכלל משאבות המים. הייתה זו הפעולה הראשונה של סיירת מטכ"ל שכללה לחימה.
הערות שוליים

↑  רפאל איתן ודב גולדשטיין, "רפול - סיפור של חייל", ספרית מעריב, 1985, עמוד 84.
↑  זאב דרוריוכח מסיירת הצנחנים בפיקוד מ. הסיירת צימל, מנהיגות שקטה - דן שומרון, הוצאת ידיעות אחרונות, 2016, עמוד 62.
↑  אבנר שור, "חוצה גבולות: סיירת מטכ"ל ומייסדה אברהם ארנן", הוצאת כנרת, 2008, עמוד 244.
מבצע איש דמים

מבצע איש דמים היה פשיטה של צה"ל על יעדים של חזית השחרור הערבית בעומק לבנון שהתרחשה ב-29–30 ביוני 1980. הפשיטה נערכה על ידי כוחות חטיבת הצנחנים, שהונחתו במסוקי "יסעור".
רקע

בלילה שבין 6 ל-7 באפריל 1980 חדרו מחבלים מחזית השחרור הערבית לשטח ישראל, בסמוך ליישוב משגב עם. המחבלים השתלטו על פעוטון ביישוב. במהלך פעולת החילוץ נהרגו תינוק, אזרח וחייל ונפצעו 11 חיילים.
במטה הכללי של צה"ל התקבלו ידיעות כי מפקדת "חזית השחרור הערבית" נמצאת בין חמישה מבנים של ארגוני מחבלים, מצפון לגשר קאסמיה, מזרחית לכביש החוף, סמוך לנהר הליטני שבלבנון. על פי המידע שהתקבל המחבלים שהו אופן קבוע בבתים אלו. בצה"ל החליטו לתקוף ולהשמיד את המפקדה ויושביה בפשיטה שתבוצע על ידי הצנחנים. בפשיטה זו נעשה לראשונה שימוש במסוקים כאמצעי להטסת כוחות ליעד בזירת לבנון.
הכנות

חטיבת הצנחנים, בפיקודו של אל"ם דורון רובין, ביצעה נוהל קרב ארוך ויסודי. כלל החיילים המשתתפים ידעו את ציר הניווט אל היעד ונערכו מודלים מדויקים שכללו שיתוף פעולה עם חיל האוויר וחיל הים. פרט לכוחות החטיבה השתתפו במבצע גם צוות מיחידת שלדג בפיקודו של מפקד היחידה, אודי שלוי, וכוח חילוץ מחטיבת גולני. על גדוד 202, בפיקודו של עופר בן צבי, הוטל לפוצץ מבנה ששימש כבסיס הקליטה של הארגון, עליו נאסף מודיעין שקבע כי שוהים בו כארבעים מחבלים.
שלב הלמידה הראשונית, ההכנות והתכנון של המבצע נעשו במטה חטיבת הצנחנים בפיקודו של רובין, קצין המבצעים רס"ן יום טוב סמיה, מחלקת המודיעין של החטיבה ופיקוד הצפון. קדם למבצע תכנון קפדני, למידת אפשרויות הפעולה והכנת "מקרים ותגובות" למצבים מתפתחים או הפתעות ביעדים ותגובות האויב. ההכנות למבצע כללו גם למידה מפורטת עם חיל האוויר להטסה ופינוי של הכוחות, וחיל הים שהוכן כאלטרנטיבה לפינוי ימי למקרה של בעיות הסקה עקב מזג האוויר או עקב בעיות ירי נגד מטוסים במרחב.
שיא ההכנות היה במודל מדויק שנבנה בשטחי האש של בסיס אליקים ובלטו בו הדיוק למבנה היעדים, מרחקי ההליכה, כיווני הירי, בעיות הפינוי מן האוויר ומהים. לביצוע המודל התלווה אלוף פיקוד הצפון אביגדור בן-גל.
מהלך המבצע

ב-29 ביולי 1980 המריאו המסוקים לעבר לבנון, והגיעו לנקודת ההנחתה בשעה 21:10 בערך. לאחר הנחיתה החלו 98 הלוחמים לנוע רגלית, בצוותים קטנים, מערבה אל המבנים. בשעה 22:00 נתקל כוח החוד בחוליית מחבלים שפתחה באש על הכוח. חיילי הסיירת, בפיקודו של שמאי רן, הרגו את המחבלים. למרות החשש שההיתקלות תביא לגילוי הכוח פקד רובין לנתק מגע ולהמשיך אל היעדים, משום שהניח שהאירוע לא יחשוף ויגלה את הכוח מבעוד מועד. הכוחות המשיכו בדרך שהייתה קשה במיוחד להליכה וההתקדמות בה הייתה איטית, עקב המדרון התלול ואמת המים שעברה בציר ההליכה.
בהתקרבם למבנים התפצלו הכוחות. הכוח מגדוד 202, שכלל גם כוח בפיקוד נפתלי מנדלוביץ, מפקד בסיס האימונים של חטיבת הצנחנים, עבר בפרדס ובכרם שהיו מסובכים לחצייה ובהם נאלצו הלוחמים לזחול. כוח זה, שמנה 12 לוחמים, התפצל לשניים: כוח אחד, בפיקוד ניר משיח התמקם מול אחד המבנים, שכונה מבנה 81 והיה דו קומתי, כדי לרתק אותו באש עם תחילת הפעולה. הכוח השני, כוח המג"ד ובראשו המ"פ מיקי (יוסף) יוגב, הופקד על טיהור ופיצוץ המבנה. כוח זה נשא עמו, בין היתר, מטול ררנ"ט מיושן אך בעל דיוק רב ואפקטיביות רבה.
בשעה 00:51 היו כוחות הצנחנים ממוקמים מול היעדים, וב-00:53 נפתחה מכת אש על כל היעדים. הרתק מגדוד 202 ירה מכת אש כבדה על מבנה 81, שכללה ירי מקלעים ונ"ט על ידי יוגב. במהלך ההיערכות לפריצה לבית ולפני זריקת רימון שמע משיח צעקות של ילדים ונשים ולכן חדל את האש וביצע במבנה סריקה והוצאה של הנשים והילדים. עם תום הירי פרץ כוח הטיהור לבית, טיהר באש ורימונים את חדר המדרגות והכין את הבית לפיצוץ. לאחר הפיצוץ שב הכוח וסרק את הבית. לאחר מכן, נע כוח גדוד 202 אל נקודת הפינוי.
כוח מגדוד 890, שכלל עשרה לוחמים בפיקוד המג"ד אריק מורן, פתח באש על מבנה אחר, שכונה מבנה 199, עד שאחד הקירות התמוטט. כוח בן 21 לוחמים מגדוד 50, בפיקודו של המג"ד דורון אלמוג, תקף מבנה שלישי, שכונה מבנה 74. כוח בפיקוד המ"פ אורי ארליך הגיע למבנה, בעוד שעל כוח הרתק פיקד סגנו, בני גנץ. לימים סיפר גנץ:
אורי היה מפקד הצוות ואני הייתי סגנו. הגעתי לעמדה וחיפיתי עליו כשהתקרב לבית. מחוץ לבית זיהינו מחבלים ופתחנו באש. אורי התקרב לבית במהירות, והיה צריך להניח מטענים כדי לפוצץ את הבית שהיה ידוע כבית מחבלים. התחלנו לשמוע פיצוצים בתוך הבית וקולות של בכי, שלא ידענו לזהות אותם. החלטנו שבגלל שאיננו יודעים להסביר את הבכי, מנתקים מגע ולא משאירים את המטענים בתוך הבית. אמרתי לאורי בקשר "תזכור את שלכת", כי במבצע שלכת, שהיה כאשר הייתי חייל, נהרגו שני מ"פים מגדוד 50, כשבית נפל עליהם. אמרתי לו שהבית תיכף יתפוצץ על יושביו ועליו, ואורי ניתק מגע. התרחקנו לא הרבה והבית עף באוויר. מסתבר שזה היה בונקר או משהו.
כוח הסיירת, בפיקוד שמאי, תקף את מבנה 202 ופוצץ אותו. בדיעבד התברר כי המבנה היה ריק מיושביו.
כוח נוסף של גדוד 890 בפיקוד המ"פ יחיאל גוזל ביצע חסימה של הציר הצפוני המוביל ליעד. הכח ביצע ירי על מחבלים שניסו להגיע לבסיס המחבלים.
עם סיום התקיפה חבר הכוח לשאר הכוחות בנקודת הפינוי ופונה על ידי מסוקי יסעור לשטח ישראל.
תוצאות המבצע

מבצע "איש דמים" הסתיים בהריגתם של 8 מחבלים ובין 2 ל-4 אזרחים, ובתפיסת שבוי אחד מקרב המחבלים. לכוח המבצע לא היו נפגעים. במבצע נפגעו פחות מחבלים מכפי שציפו בצה"ל, אך הוכח שלצה"ל יש יכולת לבצע מבצעים מורכבים ומסובכים בעומק לבנון. המח"ט דורון רובין אמר על המבצע כי:
זו הייתה קפיצת מדרגה מוראלית ומקצועית של החטיבה… שחזרה עם קדר מפקדים אחר לחלוטין לאחר המבצע.
הערות שוליים

↑  דורון רובין, "מי פוחד ממי?", בתוך הספר "מנהיגות ברגעים של אמת" מאת יום טוב סמיה, הוצאת קונטנטו דה סמריק, 2014, עמודים 473-474.
1 2  ליאת שלזינגר, התחנות של בני, במחנה, 28 בינואר 2005
↑  גל פרל, "המלחמה היא המבחן העליון", הבלוג על הכוונת, ‏ 17 בספטמבר 2018.
↑  אילן כפיר, האנציקלופדיה לצבא וביטחון – 'צה"ל בחילו', הוצאת רביבים (מהדורת מעריב), 1982, כרך רביעי - "צנחנים", עמודים 203-204.
↑  יום טוב סמיה, "מנהיגות ברגעים של אמת", הוצאת קונטנטו דה סמריק, 2014, עמודים 317–319.
↑  מבצע "איש דמים", באתר חטיבת הצנחנים
ג'יימס ג'ויס

| --- | --- |

 לידה:  2 בפברואר 1882 רתגר, דבלין, אירלנד, הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד 
 פטירה:  13 בינואר 1941 (בגיל 58) ציריך, שווייץ 
 שם לידה:  James Augustine Aloysius Joyce 
 מדינה:  אירלנד 
 מקום קבורה:  בית הקברות פלונטרן 
 מקום מגורים:  avenue Charles-Floquet, avenue Charles-Floquet 
 אירועים משמעותיים:  שריפת הספרים בגרמניה הנאצית (1933) 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת קולג' בדאבלין, Clongowes Wood College, Belvedere College 
 שפות היצירה:  איטלקית, אנגלית, גרמנית, צרפתית, לטינית, דנית 
 סוגה:  סיפורת, psychological fiction, שירה, רומן חניכה 
 יצירות בולטות:  דבלינאים, פומז פניאיץ', גולים, פיניגנז וייק, דיוקן האמן כאיש צעיר, יוליסס, סטיבן הירו 
 תקופת הפעילות:  מ-1904 
 הושפע מ:  ג'אמבטיסטה ויקו 
 בן או בת זוג:  Nora Barnacle (1931–13 בינואר 1941)   Nora Barnacle (1904–?) 
 צאצאים:  Lucia Joyce, Giorgio Joyce 
 מספר צאצאים:  2 
 jamesjoyce.ie
 חתימה:   
 
ג'יימס אוגוסטין אלויסיוס ג'ויס (באנגלית: James Augustine Aloysius Joyce;‏ 2 בפברואר 1882, דבלין – 13 בינואר 1941, ציריך) היה סופר ומשורר אירי, מגדולי וחשובי הסופרים במאה העשרים.
ג'ויס נולד בדבלין למשפחה קתולית מבוססת שבילדותו ירדה מנכסיה. הוא סיים את לימודיו בדבלין, ובגיל עשרים עבר ללמוד רפואה בפריז, אך חזר לעירו ב-1903 בעקבות מות אמו. ב-1904, שנה משמעותית בחייו, פגש את אשתו לעתיד נורה, שעמה חי עד מותו. באותה שנה עזב ג'ויס את אירלנד לצמיתות, ושב אליה רק לשלושה ביקורי מולדת קצרים.
ג'ויס וזוגתו עקרו לטריאסטה שבאיטליה, ושהו בה מ-1905 עד 1920, למעט תקופה בת כארבע שנים בזמן מלחמת העולם הראשונה, שבה שהה הזוג בציריך. בתקופה זו יצר ג'ויס את עיקר יצירותיו, ובהן "דבלינאים" (יצא לאור ב-1914), "דיוקן האמן כאיש צעיר" (1916), ו"יוליסס" (1922), יצירתו המונומנטלית, הנמנית עם הרומנים הגדולים ביותר שנכתבו במאה העשרים. מ-1920 התגורר ג'ויס בעיקר בפריז, וב-1940, בעקבות כיבוש העיר על ידי הנאצים, עקר חזרה לשווייץ. בינואר 1941 מת לאחר ניתוח ונקבר בציריך.
יצירותיו של ג'ויס נכתבו כולן באנגלית, ונסבו ברובן סביב עיר מולדתו דבלין ואנשיה, על אף שאת מרבית חייו בילה מחוץ לה. בכתיבתו הרבה להתייחס לאירועים, דמויות ואתרים אותנטיים, בעיקר כאלה מסביבתו הקרובה. הוא הרבה להשתמש בכתיבתו בטכניקת זרם התודעה, ונחשב לאמן בשימוש בשפה. ביצירתו לא נרתע משחיטת פרות קדושות, ובהן הדת הקתולית והלאומיות האירית. חלק מיצירותיו עוררו מחלוקת קשה, על רקע סגנונו המיוחד והבלתי מרוסן, שערער על מוסכמות חברתיות ודתיות בעת ההיא, והוצאתן לאור הייתה כרוכה במאבק משפטי וציבורי.
חייו ויצירתו מצוינים ב"בלומסדיי", מעין יום חג חילוני למעריציו, הנחגג מדי שנה ב-16 ביוני.