stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דמפסי ופירפו
הערות שוליים

↑  Fights, Ny (2019-02-01). "Jab Hook's Boxing in Art: "Dempsey Through The Ropes" by George Bellows". NY FIGHTS (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2019-05-09.
↑  Roberts, Randy (2003). Jack Dempsey: The Manassa Mauler (באנגלית). University of Illinois Press. p. 200. ISBN 978-0-252-07148-5.
↑  Barra, Allen (2012-04-24). "'Dempsey and Firpo': The Greatest American Sports Painting". The Atlantic (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2019-05-09.
↑  "Dempsey and Firpo". whitney.org (באנגלית). נבדק ב-2019-05-09.
↑  "The 'Simpsons' Guide to Art History". Flavorwire (באנגלית). 2012-04-04. נבדק ב-2019-05-09.
↑  "Homer Simpson, 'Goodfellas,' and the Most Influential Sports Painting Ever". Uni Watch. 16 בפברואר 2022. נבדק ב-15 בספטמבר 2023. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Lukas, Paul. "Homer Simpson, 'Goodfellas,' and the Most Influential Sports Painting Ever". נבדק ב-7 באוקטובר 2023. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "The Arts in San Jose, CA | 'ROBOTS: EVOLUTION OF A CULTURAL ICON' at San Jose Museum of Art". www.metrosiliconvalley.com. נבדק ב-2023-09-15.
↑  Joyner, Eric. "The Final Blow (2003)". ericjoyner.com. נבדק ב-15 בספטמבר 2023. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Hanks, Henry (2014-04-03). "Secrets from the set of 'Big Bang Theory' (image 7)". CNN (באנגלית). נבדק ב-2023-09-15.
↑  "Boxing Rink". The New Yorker. נבדק ב-2022-01-31.
דמעת הנחמה הגדולה

| --- | --- |

כרזת הסרט
 בימוי:  יוסף לייטס
 הופק בידי:  יוסף לייטס
 תסריט:  יוסף לייטס שולמית בת דורי ג'וזף קרנצלר
 עריכה:  יוסף לייטס
 שחקנים ראשיים:  שפרירה זכאי אלכסנדר סרנר דן לוסטיג
 מוזיקה:  מישה ספוליאנסקי
 צילום:  סטן ליפינסקי
 מדינה:  פלשתינה (א"י) 
 חברת הפקה:  סרטי כרמל
 הקרנת בכורה:  1947
 משך הקרנה:  50 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט דרמה 
 דף הסרט ב־IMDb
 
דמעת הנחמה הגדולה (באנגלית: The Great Promise) הוא סרט קולנוע ישראלי דובר אנגלית משנת 1947, בבימויו של יוסף לייטס.
הסרט מורכב משלושה חלקים:
סיפורו של חקלאי - על הקמת קיבוץ והחיים בו.
סיפורם של הילדים - על קליטת ילדים ניצולי שואה בקיבוץ. צולם במוסד שומריה במשמר העמק, לפי תסריט של שולמית בת-דורי
סיפורו של ירדן - על נהר הירדן והיישובים לאורכו.
את הסיפורים האלה מספרים חיילים מהבריגדה היהודית הנפגשים עם ניצול שואה מיואש ומפיחים בו תקווה לחיים חדשים בארץ ישראל.
הפקת הסרט החלה כבר בשנת 1945 כשהחלו להתברר ממדי השואה והוא הראשון להראות את השפעתה על הילדים הניצולים.
תקציר העלילה

הסרט מתחיל ביומן קולנוע על הקרבות האחרונים במלחמת העולם השנייה ועל ניצולי שואה בין מתים במחנות השמדה. שלושה חיילי הבריגדה היהודית משוחחים עם אחד הניצולים (אלכסנדר סרנר). הוא מיואש, משפחתו הושמדה ופניו מביעות יאוש. הוא אומר שאין לו מקום ללכת והם מנסים להפיח בו תקווה בארץ ישראל.
דן (דן לוסטיג) מספר לו על קיבוצו. הם הפכו מקום שמם ומלא ביצות עם יתושי קדחת למקום פורח שם הכיר את אשתו (אהובה גינגרי), ונולד להם בן שגדל עם כל ילדי הקיבוץ. הוא מעודד את הפליט ואומר שגם לו יש מקום בקיבוץ.
הפליט מקונן על בתו שאבדה והחייל השני אומר שהוא היה מורה בקיבוץ ומקריא מכתב שכתבה לו בתו על קליטת ילדים ניצולי שואה בחברת הילדים בקיבוץ.
הילדים ניצולי השואה נראו עצובים ומפוחדים. הם התנהגו באופן מוזר ובחדר האוכל היו מחביאים אוכל בבגדיהם. בין ילדים אלה התבלטה תמר (שפרירה זכאי), ילדה כבת 10, עצובה, מפוחדת ומתקשה ליצור קשר עם הילדים הצברים גם בגלל היעדר שפה משותפת. בלילה הייתה פותחת את תליון המשכית בשרשרת שעל צווארה ומתבוננת בעצב בתמונת אמה.
תמר הייתה מסלקת חפצים שונים ומחביאה אותם מתחת למזרן. כאשר זה נתגלה היא ברחה ליער הסמוך והילדים חיפשו אחריה עד שמצאו אותה והקיפו אותה בעדינות. לאחר המשבר הזה היא החלה ללמוד עברית וחיוך התחיל לעלות על פניה. השיא היה כשהצטרפה במרכז מעגל הילדים הרוקדים את "ושאבתם מים בששון".
החייל השלישי הוא קורפורל (אברהם סופר) והוא מספר לפליט שגם הוא היה במשבר קשה עד שהגיע לארץ ישראל. הוא מתאר לו את נהר הירדן עם היישובים והמפעלים לאורכו כמו מפעל נהריים ומפעל האשלג בים המלח.
לאחר שלושת הסיפורים האלה מתעודד הפליט לאור ההבטחה הגדולה הנראית לו בעתיד. הוא מבקש להחליף את בגדי הפליט בבגדי צבא ואת המקל שבידיו - ברובה.
שחקנים

| שחקן | תפקיד |
| --- | --- |
אלכסנדר סרנר: פליט
אברהם סופר: חייל
דן לוסטיג: דן החקלאי
אהובה גינגרי: אשתו של דן
שפרירה זכאי: תמר
לקריאה נוספת

ליאת שטייר-לבני, שתי פנים במראה – ייצוג ניצולי השואה בקולנוע הישראלי 1945 - 2008, ירושלים: הוצאת מאגנס – אשכולות, 2009, עמ' 23–30.
שאה ספי

אולם הקבורה של שאה ספי בקום; ציור בספרו של ז'אן שארדן, שביקר במקום בסביבות 1775
סאַם מִירְזָא (בפרסית: سام میرزا; בהכתרתו נודע בשם שאה ספי, פרסית: شاه صفی, תעתיק מדויק: שָׁאָה צָפִי; 1611–12 במאי 1642) היה השאה השישי בשושלת הספווית של מלכי פרס. שלט משנת 1629 במות סבו, עבאס שאה הראשון (הגדול), ועד למותו שלו בשנת 1642.
קורות חייו ומעשיו

עקב מות בנו הבכור של השאה עבאס, מוחמד באקר מירזא (אנ'), ומתוך ההכרה ששאר בניו אינם ראויים לרשת אותו והחשש שיעשו יד אחת להפיכה נגדו, עבאס הורה למנות ליורשו את סאם מירזא, בנו של מוחמד באקר ונכדו שלו.
סאם מירזא היה בן 18 כאשר נפטר השאה עבאס, ואחרי שירש את הכס כשאה ספי החל בהדחות והוצאות להורג של נסיכים, מפקדים, יועצים וכל מי אשר לטעמו איים על סמכות שלטונו. הוא הביע מעט התעניינות בעיסוקי הממשל והקידום האינטלקטואלי בפרס ולא ידע לקרוא ולכתוב פואמות. לרוב היה שתוי מאלכוהול ונודע אף כי התמכר לאופיום שהובל מעברי הינדו-כוש. דמות חשובה בשלטונו של ספי היה הסריס סארו תקי אשר בשנת 1634 מונה לוזיר הגדול והיה רב השפעה על פרס הספווית.
אויביה של פרס השתמשו בחולשתו השלטונית של ספי; בתקופת שלטונו הביס עבאס הראשון את האימפריה העות'מאנית וכבש את מסופוטמיה, כאשר עלה ספי לכס הטורקים החלו בתקיפה מחודשת נגד פרס על שטחי עיראק העות'מאנית שעבאס כבש. הטורקים כבשו את ירוואן ובשנת 1638, הגיעו עד לתבריז והצליחו לאחוז מחדש בבגדאד, כיבושיהם של הטורקים הפכו רשמיים תחת הסכם זוהאב לפיו עיראק תשוב לידי העות'מאנים.
בגדאד תיכבש מחדש מספר פעמים בידי הפרסים עד לנפילתם הסופית של הטורקים במלחמת העולם הראשונה, במקרה הנודע ביותר היא נכבשה בידי נאדיר שאה אפשאר במלחמותיו של המאה ה-18. הפרסים היו בבעיה נגד השבטים האוזבקים והטורקמנים ממזרח אשר פשטו בשכיחות על גבולותיהם ובתקופתו של ספי אף איבדו לזמן קצר בשנת 1639 את העיר קנדהאר לידי האימפריה המוגולית.
ספי קיבל משלחת סחר בשנת 1639 מפרידריך השלישי, דוכס הולשטיין-גוטורפ, המשלחת כללה בין לבין את האינטלקטואל הגרמני אדם אוליארוס אשר כתב בשנת 1647 רב מכר על הביקור. ספי החזיר מתנות לדוכס אך יחסי המסחר לא התקדמו בהרבה מאז. במקור, פרידריך השלישי ניסה ליצור מערך סחר סדיר למען יוקרתו שלו.
שאה ספי מת ב-12 במאי 1642, ככל הנראה עקב הרעלת אלכוהול. בנו, עבאס שאה השני, ירש את הכס.
ראו גם

עבאס שאה הראשון
עבאס שאה השני
האימפריה הספווית
לקריאה נוספת

Andrew J. Newman, Safavid Iran: Rebirth of a Persian Empire, London and New York, 2006
Rudolph Matthee, “Ṣafī, Shah of Persia”, in: David Thomas (ed.), Christian-Muslim Relations 1500-1900, Vol.10, Leiden: Brill, 2017, pp. 573-81
רובר אנטלם

רובר אנטלם (צרפתית: Robert Antelme; ‏1917–1990), סופר צרפתי, ניצול מחנות ריכוז בגרמניה במלחמת העולם השנייה.
חייו

אנטלם נולד בעיירה Sartène בדרום קורסיקה. ב-1929 סיים לימודי תיכון בעיר באיון בדרום מערב צרפת וב-1936 עבר לפריז. שם התוודע לסופרת מרגריט דונדייה שנודעה לימים בשם העט מרגריט דיראס. הם נישאו ב-1939 ונולד להם בן שנפטר בלידתו ב-1942.
בסוף 1943 או בתחילת 1944, גייס פרנסואה מיטראן את אנטלם, אחותו מארי-לואיז, דיראס וחברה הסופר דיוניס מסקלו, למחתרת הצרפתית (ה"רזיסטאנס").
ב-1 ביוני 1944 נעצרו אנטלם ואחותו על ידי הגסטפו. אחותו נשלחה למחנה הריכוז ראוונסבריק שם נספתה. אנטלם נשלח למחנה בוכנוואלד.
אנטלם, שלא ידע מקודם על הנעשה במחנות הריכוז, נקלע למקום של השפלה, דיכוי ורעב. לאחר שלושה חודשים הועבר למחנה עבודה ליד העיירה באד-גנדרסהיים שם עבד בבית חרושת להרכבת מטוסים של חברת היינקל. בתקופה זו היה נתון לחסדם של הקפואים ומנהלי עבודה גרמנים שהפליאו בו ובחבריו מכות כדי למצוא חן בעיני מפקדיהם מה אס אס ותוך כדי רעב מתמיד.
עם התקרבות צבאות בעלות הברית למחנה פינו אותו הנאצים ב-4 באפריל 1944 והצעידו את האסירים ממדינות שונות במצעד מוות לעבר מחנה דכאו. האסירים היו אכולי כינים, חלשים וחולים ומדי פעם חוסלו הנחשלים על ידי אנשי האס אס המלווים.
ב-27 באפריל 1945 הגיע אנטלם לדכאו כשהוא על סף המוות ומוקף בגוויות. מיטראן נסע בשליחות דה גול לייצג את צרפת בשחרור מחנות ריכוז אחדים. בהלכו בין השלדים החיים שמע קול הקורא "פרנסואה" הוא התכופף ובקושי הצליח לזהות את אנטלם. בקשתו של מיטראן להחזיר אתו את אנטלם נענתה בשלילה כי המחנה היה בהסגר בגלל מחלת הטיפוס.
מיטראן, שהיה בעל תפקיד בכיר בממשלה הזמנית בפריז, ארגן בשובו לפריז מספר חברים וצייד אותם במסמכים מזויפים שאפשרו להם להיכנס לדכאו. דיוניס מסקלו שהסתובב בין הגוויות והשלדים החיים שמע שלד הקורא את שמו. הוא זיהה את אנטלם רק לפי הרווח שהפריד את שתי השיניים החותכות העליונות שלו. משקלו של אנטלם היה 38 ק"ג. הם הביאו אותו לביתה של דיראס ולאחר טיפול רפואי אינטנסיבי החל אנטלם להשתקם.
דיראס כתבה על התקופה של הציפייה לשובו והשיקום הממושך שלו בספרה הכאב שפורסם ב-1986.
לאחר שהתאושש, כתב אנטלם את ספרו  המין האנושי-Léspèce humaine שהתפרסם לראשונה ב-1947 והקדיש אותו לאחותו שנספתה. באותו זמן התפרסם ספרו של פרימו לוי הזהו אדם שעם הזמן התפרסם והקנה ללוי פרסום עולמי. שני הספרים נכתבו על ידי אנשים צעירים שזה אך השתחררו ממחנות ריכוז אבל ספרו של אנטלם לא זכה להצלחה. אחת הסיבות לכך היא שאנטלם לא פרסם ספרים נוספים. לידידיו סיפר כי ניסה אבל ויתר כי הגיע למסקנה שכתיבה בהשראת דמיון היא חסרת ערך לאחר שכתב על המציאות החורגת מכל דמיון. בפתח הספר כותב אנטלם על הקושי לגשר בין השפה העומדת לרשותו ובין החוויה הקשה שחוו הוא וחבריו.
הספר תורגם לעברית (הוצאת עם עובד, מצרפתית: רמה איילון) רק ב-2011 ייתכן בגלל העובדה ששואת היהודים מוזכרת בו רק בעקיפין (עמוד 229) למרות שאנטלם כנראה ידע עליה ב-1944, ובוודאי ידע עליה בעת כתיבת הספר, ב-1947, כפי שניכר בפתח הדבר לספר (עמוד 9). הספר מלא תיאורים קשים יותר לעיכול מאשר ספרו של פרימו לוי. שני ספרים אלה הם תעודות ספרותיות אישיות חשובות ביותר על מחנות הריכוז.
לאחר תהליך השיקום הוא נפרד מדיראס אבל הם המשיכו להיות ידידים ולשתף פעולה. אנטלם היה פעיל בוועד הפעולה של האינטלקטואלים נגד מלחמת אלג'יריה וב-1968 היה פעיל במרד הסטודנטים.
ב-1983 לקה באירוע מוחי ונשאר מאושפז בבית חולים עד למותו כעבור שלוש שנים.
לקריאה נוספת

רובר אנטלם: המין האנושי, מצרפתית: רמה איילון: הוצאת עם עובד, 2011
שוכר כחיל השני

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  המאה ה־19 
 פטירה:  1878 
 
שׁוּכְּר כֻּחַיל השני היה משיח שקר יהודי-תימני שפעל בשנים 1868–1875.
הופעתו

שנתיים לאחר מותו של שוכר כחיל הראשון, עוד לפני שנשכחו הטפותיו והציפייה לשובו עוד הייתה מוחשית, הופיע אדם שטען שהוא שוכר כחיל הראשון, שקם לתחייה.
אותו אדם קרא לאשתו ולבנו של שוכר כחיל הראשון לחזור אליו, ואף התחתן עם גרושתו. "התגלותו" המחודשת עוררה התרגשות רבה בקרב יהודים ומוסלמים כאחד. שוכר כחיל השני היה פעיל ונמרץ אף יותר מקודמו. הוא גם הצליח יותר ממנו להפיץ את האמונה שהעידן המשיחי קרוב לבוא, הטיף בעצמו בכפרים ובעיירות מבלי להסתייע בעוזרים ובמעריצים, וגם הנהיג ארגון המומחה ביחסי ציבור לצורך פרסום האגרות ששלח לערים וארצות שונות.
משנתו

שוכר כחיל השני הפיץ את הרעיון שחובה על היהודים לקדם את ימות המשיח באמצעות 2 יסודות עיקריים: הקריאה לעשיית תשובה ודרישה לתשלום מס שקרא לו מעשר.
עשיית תשובה  – הוא הורה ליהודים שירבו להגות בספר הזוהר ובספר תהילים וכן יקפידו על שמירת השבת
מס המעשר – לפי כחיל, מעשר הוא חוב המוטל על כל אחד. על פי רצון אלוהים על כל איש לשלם את חלקו שהוא הכרח ולא נדבה. אלוהים ציווה את המצווה החדשה ומבשר עליה באמצעות שליחו המשיחי כדי להחיש את הגאולה. נוסף על כך הבטיח כחיל שתשלום המס יציל את היהודים מהתלאות והקשיים של "חבלי משיח". אין זה מס שחל על הכלל אלא מס שחל על  היחיד. אפילו עני המתפרנס מן הצדקה חובה עליו לשלם מס זה. כחיל ביקש שכל אדם ישלם לקופת המעשר (כמה שיכל), כל  מה שקיבל התקבל בברכה. יהודי תימן ראו במס זה מעין זכאה
בשלבים הראשונים של תנועתו, רבני תימן לא יצאו נגדו. רק לאחר שהתחוור לכמה מהם כי אינו המשיח המחודש, הם הביעו בו חוסר אמון, והחלו להתנגד לו. למרות זאת, ההנהגה הרבנית לא נקטה צעדים נגדו, ולא החרימה אותו או את תנועתו.
על אף היחס ההססני של הרבנים, שוכר כחיל השני עדיין נתקל בכמה מתנגדים עקשניים שאמרו כי הוא משיח שקר. בכל זאת הצליח שוכר כחיל השני להתגבר על מתנגדיו. היעדר התנגדות חזקה ומתואמת של המנהיגים הרוחניים בתימן איפשרה לו לפעול במידות שונות של הצלחה, עד שהעות'מאנים הפסיקו את פעילותו, ולא הרבנים.
ארגונו של שוכר כחיל השני

באמצעות הארגון הוא ניהל את תנועתו המשיחית, גבה את המעשר, קיים מערך תקשורת עם תומכיו והגביר את הציפיות המשיחיות בתימן ומחוצה לה באמצעות רשת שליחים שמשימתם לפרסם את "הופעתו המחודשת" ולגבות מעשר באזורים השונים. כחלק מהפעילות שלח כחיל אגרות בידי השליחים אל ראשי קהילות ועסקנים בערים עדן, בומבי, קלקוטה, ירושלים וצפת.
בשורתו התפשטה בערוצי הקשר המסורתיים בין תימן למדינות הקושרות סחר עמה: אלכסנדריה, הודו, עיראק, פרס, שגם שם קמו קבוצות מאמינים שתרמו גם מעשר. דמי המעשר איפשרו לו לפעול כראש תנועה דתית חברתית, הוא הצליח לחזק ולבצר את מעמדו. הגבייה וארגון הרשת  החברתית הקנו לו מוניטין של אישיות מדינית המסוגלת לשלוט באירועים מדיניים משיחיים לעתיד לבוא ולהשפיע עליהם.
כמה גורמים עיקריים סייעו לו להרחיב השפעתו: העדר התנגדות רצינית, כוחו הכריזמטי, יכולת הארגון ומאמצי הפרסום הנמרצים שלו. השפעתו הניכרת באה לידי ביטוי ברישומים ובספרים, באגדות עם שנוצרו סביבו, שירים שנכתבו לכבודו. השירים שחוברו לכבודו נכתבו בשפה העברית והערבית ורבים שרו אותם.
הכחיל שקם לתחייה דיבר גם אל לבם של המוסלמים בתימן. מוסלמים רבים נהרו אחריו. הוא קירב את המוסלמים אליו בכך שניווט את ההתרגשות המשיחית שעורר בקרבם למטרותיו שלו. מוטב היה לו שהמוסלמים יהיו שותפים לתנועה היהודית ולא מתנגדים לה. בדרך זו יכול היה לשמור על ביטחונם של היהודים. בניגוד לתעמולתו בקרב היהודים, בדברו אל המוסלמים נזהר לא לרמוז שהוא הגואל והציג עצמו לפניהם כמבשרו של משיח ושליחו של אליהו הנביא. כך נהרו אליו מוסלמים שהיו בעלי ציפיות משיחיות, מוסלמים אשר הושפעו מהלהט המשיחי של היהודים וששאבו עידוד מהטפותיו. אהדה זו כמובן לא הייתה בקרב כלל המוסלמים, היו גם כאלו שהתנגדו לו כי לא הכריז בבירור שהמשיח הוא מוסלמי. אולם את שתיקת היריבים קנה בכסף.
נפילתו

יעקב ספיר כותב כי בעקבות מכתבו "איגרת לתימן", החלה נקודת מפנה בקרב הציבור שהאמין בו. מאמיניו החלו לפקפק ביכולתו להביא גאולה. מצב חדש זה הוליד ירידה בתרומות המעשר ובשל כך נכנס לקשיים כלכליים שבעקבותיהם לווה הלוואות ממוסלמים שלא יכל להחזירן. כתוצאה מכך, שוכר כחיל השני איבד את התמיכה הפוליטית עליה נשען. בשל חובותיו הוא הושם בבית האסורים. בהמשך השתחרר והמשיך בפעילותו עד 1875, אז כבשו העות'מאנים את תימן ושמו קץ לפעילותו. את ימיו האחרונים עשה כחיל בתימן מבודד ומנודה מהקהילה. גלמוד הלך לעולמו ב-1877[דרוש מקור].
ראו גם

שוכר כחיל הראשון
יוסף עבדאללה
משיח שקר
לקריאה נוספת

בת־ציון עראקי קלורמן, יהודי תימן: היסטוריה, חברה, תרבות, האוניברסיטה הפתוחה, עמ' 392-426 ונספחים בהמשך
יעקב ספיר, ספר מסע תימן, פרק לז, פרויקט בן יהודה
אהרן גימאני, "משיחיותו של שֻכְּר כֻּחַיל השני: איגרת חדשה מקהילת צעדה", תהודה 32 (תשע"ז), עמ' 21-9
* Ahron Gaimani, "The Messianism of Shukr Kuhayl II: Two New Letters",
92 (2002) pp. 347-358
Ahron Gaimani, "The Messianism of Shukr Kuhayl II: A Bundle of New Letters", HUCA 81 (2010), pp. 127-169
Ahron Gaimani, "The Messianic Story of Shukr Kuhayl as Revealed by a New Document", HUCA 84-85 (2013-2014), pp. 147-172
בנימין שלמה המבורגר, משיחי השקר ומתנגדיהם, בני ברק תשע"ט, עמ' 546–563.
הערות שוליים

↑  יעקב ספיר, "ספר מסע תימן" בפרויקט בן-יהודה סוף פרק לז.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007309253105171  ISNI: 0000 0000 6461 2437  LCCN: nb2009015639  VIAF: 91088627   WorldCat (עם VIAF): 91088627
שכבה דקה

השתקפות בבועת סבון
שכבה דקה היא שכבה של חומר המסודר ברצועות, יחדיו עם שכבות זהות אחרות, שעוביין ננומטר עד כמה מיקרומטרים.
שימושים

מתקנים של מוליכים למחצה וציפויים אופטיים הם השימושים העיקריים בהם מנוצל המבנה של שכבות דקות.
בהכנת תרופות בצורה של שכבות דקות שמתמוססים בפה.
בייצור סוללות עם שכבות דקות.
הערות שוליים

↑  jameswilson, An Overview of The Thin Film Transistor And Its Use in Displays – The Engineering Projects, The Engineering Projects, ‏2 January 2021
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007534016905171  BnF: cb131627143 (data)  GND: 4136925-7  LCCN: sh85134864  NDL: 00562857  NKC: ph126536  SUDOC: 027282295 
ערך זה הוא קצרמרבנושא טכנולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
שוכני קונכיות

ציקליד שוכן קונכיות מסוג למפרולוגוס
שוכני קונכיות הם ציקלידים (דגים ממשפחת האמנוניים) המשתמשים בקונכיות ריקות של חלזונות מים כאתרי רבייה ומחסה. לשוכני הקונכיות אין בסיס טקסונומי, למרות שרובם הם מהשושלת המנורולוגית של אגם טנגניקה. ציקלידים רבים השוכנים בקונכיות פופולריים בגידול דגים ומוחזקים לעיתים קרובות באקווריומים ביתיים.
סוגי קונכיות באגמים שונים

באגם טנגניקה הקונכיות המיושבות הן מהסוג נאוטאומה (אנ') (Neothauma), בעוד שהקונכיות באגם מלאווי הם מהסוג לניסטס (אנ') (Lanistes).
כ-24 מינים של ציקלידים משתמשים בקונכיות נטושות למקלט ולרבייה באגם טנגניקה. עם זאת, רוב הציקלידים אינם שוכני קונכיות והם ישרצו במערות או נקיקים אחרים.
סוגי שוכני קונכיות

ישנן מספר קבוצות שאליהן ניתן למקם את שוכני הקונכיות:
שוכני קונכיות קולוניאליות - פופולריים בגלל התנהגותם המשפחתית, דגים אלה הם ילידים או, במקרים מסוימים, יוצרים ערמות צדפים משלהם, עם ערימות של קונכיות צפופות. המינים כוללים Neolamprologus multifasciatus, Neolamprologus similis ו- למפרולוגוס קליפטרוס (שם מדעי: Lamprologus callipterus) .
אוצלטוסים  - לקבוצה זו יש את הצבעים החזקים והמושכים ביותר ורבים מהאגרסיביים ביותר מבין המינים השוכנים בקונכיות משתייכים לקבוצה זו וחולקים צורת גוף והתנהגות טריטוריאלית.  המינים כוללים את Lamprologus ocellatus, Lamprologus stappersi, Lamprologus speciosus, ועוד כמה מינים שנדיר יותר למצוא באקווריומים הביתיים.
קבוצת לפידיאולמפרולוגוס (Lepidiolamprologus) - נחשבת כיום למין Neolamprologus. אלו הם שוכני קונכיות גדולים יותר וחלקם עשויים להעדיף להתגורר בבוץ בטבע. הם כוללים Neolamprologus boulengeri, Neolamprologus hecqui, Neolamprologus variostigma ו- Neolamprologus meeli .
זני ה- Altolamprologus כוללים את ה-Altolamprologus compressiceps.
Telmatochromis - מכיל שוכן קונכיות אחד מובהק, Telmatochromis sp.
קבוצת הברביס מכילה מספר מינים בעלי גוף כבד ומזג עדין, ביניהם Neolamprologus brevis ו- Neolamprologus calliurus .
קבוצת הסיגנאטוס מכילה מינים רזים ושקופים, כולל Neolamprologus signatus, Neolamprologus ornatippinnis ו- Neolamprologus kungweensis .
שוכני הקונכיות של מלאווי, כוללת את Pseudotropheus lanisticola, אחת המבונות הקטנות ביותר באגם מלאווי.
תזונה

שוכני קונכיות הם טורפים הניזונים בעיקר מזואופלנקטון וממזונות מיקרוסקופיים וכמעט מיקרוסקופיים אחרים.
שיני הלוע הייחודיות של ציקלידים, בגרון הדג, קיימות אצל שוכני קונכיות, אם כי בגודל קטן. חמושים באלו ובשיניים הרגילות יחד עם יכולות ההמסה האופייניות של שוכני קונכיות הם יכולים לאכול מגוון מאכלים בטבע ובשבי. ידוע כי מינים רבים שולפים וטורפים חלזונות קטנים מקונכיותיהם, טורפים דגיגים של דגים אחרים וסרטנים קטנים.
התרבות

בדומה לציקלידים אחרים, גם שוכני הקונכיות מגינים על הדגיגים שלהם תקופה מסוימתץ ומגורי הקונכיות הייחודיים מספקים להם הגנה נוספת.
בדרך כלל הביצים מוטלות על ידי הנקבה בתוך הקונכייה ומופרות כשהיא מטילה אותן או מיד לאחר מכן על ידי הזכר.
הנקבה תגן על הקליפה, תנופף את סנפיריה כדי לשמור על חימצון המים הפנימיים, ולעיתים קרובות תסדר מחדש את המצע כדי ליצור מחסומים או כדי להסתיר את הקליפה מטורפים.
הביצים בוקעות תוך 48 שעות, תלוי בעיקר בטמפרטורה, ושק החלמון שנולד עם הדגיגים נספג תוך חמישה ימים. הדגיגים בדרך כלל יוצאים מהקונכייה שבוע לאחר ההטלה, אם כי הם נשארים צמודים למדי לקרקע במשך ימים או שבועות לאחר צאתם.
שוכני קונכיות בתחביב גידול הדגים

שוכן הקונכיות של מלאווי, Pseudotropheus lanisticola, זוהה לראשונה ב-1964 יחד עם מבונות רבות אחרות באותו אגם, אך שוכני הקונכיות של טנגניקה נמצאו בעיקר בסוף שנות ה-70 ותחילת שנות ה-80. Altolamprologus compressiceps זוהה בשנת 1958, אך זנים אחרים התגלו הרבה יותר מאוחר.
על מנת לגדל שוכני קונכיות באקווריום אין צורך בהרבה שינויים מההתקנה והציוד הבסיסי של האקווריום חוץ מכמה התאמות  - ראשית, המצע צריך להיות חולי. רבים מהמינים הם חופרים מוכשרים מאוד ולמען הביטחון עשויים לקבור את כל הקונכייה או חלק ממנה, להשתמש בחול כמחסום טריטוריאלי, או כשעשוע על ידי יריקה, ניפוי או זריקה. שנית, יש לספק מים קשים ואלקליים, שגם אותם יש לשמור ללא אמוניה וניטריטים ועם חנקות נמוכות. לבסוף, יש לספק קונכיות מתאימות. קונכיות נפוצות המשמשות לדיירי קונכיות כוללות קונכיות ניאוטהאומה אותנטיות, קונכיות טורבו מהאוקיינוס, קונכיות אסקרגו, קונכיות עיני לווייתן וקונכיות מהמשפחה של Ampullariidae. הקונכיות חייבות להיות בגודל המתאים למין, ובעלות פתח עגול.
ראו גם

ציקלידים
הערות שוליים

↑  Loiselle PV. (1994) The Cichlid Aquarium, Voyageur Press,ISBN 1-56465-146-0
↑  Care Guide for Shell Dwellers – Smallest African Cichlids, Aquarium Co-Op (באנגלית)
ריבוב בחלוקת אורך גל

מערכת WDM (משמאל לימין): 
 * ארבע מקורות נתונים משדרים את האותות שלהם 
 * רכיב ה-MUX מרבב את ארבע האותות 
 * ארבע האותות מקובצים יחדיו משודרים על גבי סיב אופטי יחיד 
 * רכיב ה-DEMUX מפצל את הריבוב לארבע האותות המקוריים 
 * ארבע האותות שפוצלו מהריבוב מועברים כל אחד אל מקלט נפרד
ריבוב בחלוקת אורך גל (באנגלית: Wavelength Division Multiplexing,  או בקיצור WDM), היא טכנולוגיה של ריבוב מספר אותות אופטיים על גבי סיב אופטי יחיד באמצעות אורכי גל שונים ("ערוצים") של אור לייזר. הטכנולוגיה משמשת בעיקר להפחתת מספר הסיבים הנדרשים, ונודעת לה חשיבות רבה במערכות תקשורת למרחקים גדולים, של עשרות או מאות קילומטרים.
בעבר נבנו מערכות תקשורת אופטיות כך שבכל סיב אופטי משודר אורך גל יחיד. טכנולוגיה זו מתאימה למקרים של חיבור בין מערכות במרחקים קצרים, למשל בתוך ארונות תקשורת. כאשר מחברים בין מערכות מרוחקות, מספר הסיבים הדרושים הוא חלק משמעותי מעלות התקנת המערכת, ובמקרים רבים הוא גם קובע את עלות תפעול המערכת (שכן כל סיב נחכר לתקופת השימוש).
בטכנולוגיית WDM משדרים דרך אותו הסיב מספר אורכי גל שונים. כך ניתן להקטין את מספר הסיבים הדרושים, שעלותם עלולה להיות גבוהה מאוד כאשר המערכת פרוסה על פני מרחק גאוגרפי ניכר. רשתות המבוססות על טכנולוגיה זו מאפשרות גם תגובה מהירה יחסית לשינוי בדרישות הלקוח, במחיר נמוך - ניתן תשתית תקשורת לתמיכה ב-WDM על ידי שדרוג רכיבי הקצה ובלי צורך בהחלפת התשתית הסיבית.
מוצר המבצע CWDM, ומרבב ארבע סיבים אופטיים (למעלה) לסיב אופטי אחד (למטה)
כיום מבדילים בין ריבוב של עד 8 אורכי גל שמכונה Coarse WDM (בקיצור: CWDM) לריבוב של מעל 8 אורכי גל שמכונה Dense WDM (בקיצור: DWDM) .
היסטוריה

באופן היסטורי בוצע ריבוב אורכי גל במספר קטן של אורכי גל שההפרש ביניהם ניכר, בגלל איכות לא מספקת של רכיבים אופטיים. הטכנולוגיה נקראה אז (סוף שנות ה-80) WDM - Wavelength Division Multiplexing ורובבו כך בין שניים לארבעה ערוצים, בהפרשים שנעו בין מאות ננומטרים (ערוץ ראשון ב-1310nm  וערוץ שני ב-1550nm) לבין עשרות ננומטרים (כמה ערוצים בסביבת 1550nm).
בשנות ה-90, לאחר שפותחו מסננים אופטיים חדים יותר, התאפשר לרבב ערוצים שאורכי הגל שלהם נבדלים זה מזה בננומטרים אחדים. כך התאפשר לשדר שמונה ערוצים בתחום 1530 - 1560 ננומטר - התחום שניתן להגביר אופטית במגבר ארביום נפוץ. לאחר מכן עלה מספר הערוצים בהדרגה ל-16, ל-32 ועד 128 ערוצים. בשנת 2000, במערכות החדישות ביותר, צופפו הערוצים להבדלי תדירות של 50 גיגה הרץ - פחות מחצי ננומטר זה מזה.
עם התפתחות הטכנולוגיה התאפשר ריבוב במרווחים של 25 גיגה הרץ זה מזה, ואף של 12.5 גיגה הרץ. לא צפוי מאמץ ניכר להמשיך ולצופף את הערוצים יותר מכך, גם מפאת הקושי הטכני הנדרש (ייצוב המסננים האופטיים) וגם מפני שזהו הגבול שאחריו לא ניתן עוד לשדר בקצב של 10 גיגה ביט לשנייה, ומפני שטכנולוגיות לתקשורת אופטית בקצבים גבוהים יותר מייתרות במקרים רבים את הצורך בריבוב, לטובת ניתוב ומיתוג.
ראו גם

PDH
SDH
ריבוב
ערבוב של ארבעה גלים
| תקשורת אופטית |
| --- | --- | --- |
| משדר אופטי | לייזר • דיודת לייזר • LED • אור |  |
| תווך שידור | סיב אופטי • מוליך גל • אוויר • ואקום |  |
| מקלט אופטי | פוטודיודה • חיישן |  |
| רכיבי תקשורת אופטית | מגבר אופטי • מעבד אופטי • מתג אופטי • מצמד סיבים אופטיים • מנחת אופטי • מערך מוליכי גל • WDM • מסנן אופטי |  |
| שימושי תקשורת אופטית | תקשורת מבוססת סיב אופטי • הליוגרף • סמפור • מנורת איתות • פוטופון • מיקרופון לייזר |  |
אופטיקה • פוטוניקה • ננופוטוניקה • אלקטרואופטיקה
היינץ הוליגר

| --- | --- |

 לידה:  21 במאי 1939 (בן 85) לנגנטל, קנטון ברן, שווייץ 
 מוקד פעילות:  שווייץ 
 מקום לימודים:  אקדמיית המוזיקה של העיר בזל 
 שפה מועדפת:  גרמנית 
 כלי נגינה:  אבוב, קרן אנגלית, אבוב ד'אמורה 
 חברת תקליטים:  ECM, פיליפס רקורדס 
 בן או בת זוג:  Ursula Holliger (?–21 בינואר 2014) 
 פרסים והוקרה:  פרס לאוני סונינג למוזיקה (1987)  עמית האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים (2016)  פרס המוזיקה של פרנקפורט (1988)  אות מסדר ההצטיינות במדעים ואמנויות של גרמניה (2018)  פרס ארנסט פון סימנס (1991)  פרס רוברט שומאן של צוויקאו (2017)  פור לה מריט 
 פרופיל ב-IMDb
 
היינץ הוליגר (בגרמנית: Heinz Holliger; נולד ב-21 במאי 1939) הוא מנצח, אבובן ומלחין שווייצרי.
הוליגר נולד בלנגנטל שבשווייץ, ולמד מוזיקה בקונסרבטוריונים של ברן ובזל. כמו כן למד קומפוזיציה אצל פייר בולז. הוא זכה בפרס ראשון בתחרות בינלאומית בז'נבה בשנת 1959.
היינץ הוליגר נעשה לאחד האבובנים הנודעים והמצליחים בעולם, ויצירות רבות נכתבו למענו. בשנת 1966 החל ללמד בבית הספר הגבוה למוזיקה פרייבורג בגרמניה.
הוליגר חיבר יצירות רבות לאמצעים שונים, כמה מיצירותיו הוקלטו בחברת ECM וניתן להשיגן.