stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קפסאיצין

| --- | --- |
 
 כתיב כימי:  C₁₈H₂₇NO₃ 
 מספר CAS:  404-86-4
 
מולקולת קפסאיצין בתלת-ממד
מבנה מולקולת הקפסאיצין 8-Methyl-N-vanillyl-trans-6-nonenamide
קפסאיצין (באנגלית: Capsaicin) הוא תרכובת אורגנית שומנית האחראית לחריפות של פלפלת הצ'ילי ומינים אחרים של פלפלת. צמחי הפלפלת פיתחו את הקפסאיצין כאמצעי הגנה על זרעיהן העדינים מפני חיות בעלות שיניים, לכן התרכובת מרוכזת על וסביב זרעי הצ'ילי. הניזונים העיקריים מפלפל הצ'ילי הם עופות מכיוון שאינם בעלי שיניים ולא פוגעים בזרעים.
החומר נספג דרך רקמות ריריות ואחראי לטעם החריף של מאכלים כמו פלפל צ'ילי, אך הוא אינו החומר הגורם לטעמו החריף של פלפל שחור (ראו פיפרין). כמו כן, הוא המרכיב הפעיל בתרסיס פלפל.
תכונות החומר

נוסחה מולקולרית: C18H27NO3
מסה מולרית: 305.41 גרם למול
טמפרטורת התכה: 65-62 מעלות צלזיוס
CAS: 404-86-4
שימוש רפואי

מבחינה ביולוגית, פעולתו היא גירוי של עצבים לירי מתמשך של אות כאב "חם". הקפסאיצין גורם לחדירות מוגברת של קרום תא העצב לקטיונים של נתרן ואשלגן וכך להעברת אות זהה לזה המועבר בגירוי התא על ידי חום. גירוי זה משפיע בעיקר על יונקים, לרבות האדם. מאידך, ניתן להשתמש בו גם לשיכוך כאבים, על ידי אלחוש זמני מוקדם ומשיחת המקום הפגוע בקפסאיצין. לאחר פעולה זו המרווחים הפוסט-סינפטיים מתרוקנים ממוליכים עצביים לתקופה של עד מספר ימים, בתקופה זו אין כלל תחושה באזור. טכניקה זו משמשת לטיפול בנפגעי כוויות קשים בתקופת ההחלמה הראשונית ובדלקות מפרקים מסוימות.
ראו גם

סולם סקוביל
רענן דרעי

רענן דרעי (נולד ב-12 ביולי 1976) הוא כדורגלן עבר ישראלי, ששיחק בעמדת הקשר האחורי ומזוהה בעיקר עם קבוצת בית"ר ירושלים.
קריירה

דרעי גדל במחלקת הנוער של בית"ר ירושלים, אליה הצטרף בגיל 8. בעונת 1992/1993 רשם את הופעת הבכורה שלו בקבוצת הבוגרת של המועדון, ובסיומה זכתה הקבוצה באליפות, עונה אחת לאחר עלייתה לליגה הבכירה. דרעי היה שותף לשתי אליפויות נוספות של הקבוצה, בעונת 1996/1997 ובעונת 1997/1998, אך שימש בעיקר כשחקן מחליף.
דרעי שיחק לרוב בעמדת הקשר האחורי, אך לפעמים שיחק גם כבלם או כמגן ימני בהתאם לצורכי הקבוצה. כונה "השחקן האפור האולטימטיבי", כיוון שהיה עוסק בעבודות הגנתיות על המגרש דוגמת תיקולי יריב וחילוצי כדור, ומנגד לא היה זוכה להבקיע שערים או לבשל עבור הקבוצה.
ב-17 בספטמבר 2000 שבר את רגלו במהלך אימון. בהמשך חזר לאימונים, אך לא הרבה לשחק בעונות שלאחר הפציעה. במאי 2004 שוחרר דרעי מהקבוצה ועבר לשחק בקבוצות בליגות הנמוכות, עד שפרש ממשחק פעיל בשנת 2009.
בכ-12 עונות רצופות במדי בית"ר ירושלים צבר דרעי 182 הופעות ושער ליגה אחד. כמו כן לזכותו 13 הופעות ושער אחד במדי בהנבחרת הצעירה של ישראל, אותם רשם בשנים 1996–1997.
תארים

אליפויות: 1992/1993, 1996/1997, 1997/1998
גביע הטוטו: 1997/1998
הערות שוליים

↑  רון עמיקם, מאיר גבאי, רוני דיאון, אני אוהב אותך בית"ר - תולדות בית"ר ירושלים, פרק שנים-עשר, רענן דרעי, עמוד 195, הוצאת Media41LTD
שגרירות הרשות הפלסטינית באיראן

| --- | --- |

 מידע כללי
 עיר:  מחוז 6 
 קואורדינטות:  35°42′16″N 51°24′13″E﻿ / ﻿35.704527777778°N 51.403638888889°E﻿ / 35.704527777778; 51.403638888889
 תאריך פתיחה מחדש:  1979
 דיפלומטיה
 חלק מ:  יחסי איראן–הרשות הפלסטינית
 שגריר:  סאלח אל-זאואי
 שטח האמנה:  איראן איראן
 מדינה מיוצגת:  הרשות הפלסטינית הרשות הפלסטינית
 he
 
שגרירות הרשות הפלסטינית באיראן (בערבית: سفارة دولة فلسطين لدى إيران) היא הנציגות הדיפלומטית של הרשות הפלסטינית באיראן המנוהלת על ידי אש"ף. היא ממוקמת ברחוב פלסטין בטהראן.
השגרירות שוכנת במבנה שעד 1979 שימש את שגרירות ישראל בטהראן כאשר איראן וישראל קיימו יחסים דיפלומטיים עד המהפכה האיראנית.
הערות שוליים

↑  "Embassy of the State of Palestine in". Ministry of foreign affairs of State of Palestine. אורכב מ-המקור ב-24 ביוני 2018. נבדק ב-23 במרץ 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Iran Primer: Iran and Israel". FRONTLINE - Tehran Bureau. נבדק ב-18 במאי 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Did Israel, under the shah, help start Iran's nuclear program?", The Times of Israel, 1 November 2013
ריו סונג מין

זהו שם קוריאני; שם המשפחה הוא .
ריו סונג מין (בקוריאנית: 유승민; נהגה "יוּ סוּנג-מִין"; ‏נולד ב־5 באוגוסט 1982) הוא טניסאי שולחן דרום קוריאני. אלוף אולימפי (אתונה 2004) ובעל 7 מדליות מאליפות העולם.
ביוגרפיה

באליפות העולם שנערכה בשנת 1999 הגיע ריו לשלב רבע גמר ליחידים, במשחקי אסיה שנערכו בשנת 2000 זכה במדליית זהב, באולימפיאדת סידני (2000) סיים במקום רביעי בתחרות ליחידים ובגביע העולם שנערך בשנת 2003 הגיע לשלב רבע הגמר.
ביוגרפיה > אלוף אולימפי

באולימפיאדת אתונה (2004) זכה ריו במדליית זהב בתחרות ליחידים.
קפלת קינגס קולג'

קפלת קינגס קולג'
חלונות הקפלה
קפלת קינגס קולג'
קפלת קינגס קולג' (באנגלית: King's College Chapel) היא קפלה השוכנת בקינגס קולג' שבאוניברסיטת קיימברידג', ובנויה בסגנון אנגלי גותי.
בניית הקפלה

מלך אנגליה הנרי ה-6 תכנן בניית אוניברסיטה הדומה לאיטון קולג' (שהקפלה שלו דומה לה מאוד). הקפלה הייתה החלק היחיד שנבנה בתקופתו. הארכיטקט, שהתמנה בשנת 1444, היה רגינלד אלי, אך המלך היה זה שקבע את ממדיה וגודלה של הקפלה. ב-25 ביולי 1446, ביום סנט ג'יימס, הונחה אבן הפינה של הקפלה. ב-1485, בשלהי תקופת שלטונו של ריצ'רד ה-3, למרות מלחמות השושנים, הושלמה בנייתם של חמישה אגפים וגג מעצים. הנרי ה-7 ביקר ב-1506 ושילם לפועלים ולמתכננים סכום כסף נכבד על מנת שהבנייה תימשך גם אחרי מותו. ב-1515, בתקופתו של הנרי השמיני, הושלמה בניית הקפלה למעט החלונות, אשר תוכננו להיות גדולים במיוחד. הקפלה מאופיינת בקמרונות רבים ומהגדולים בעולם ובוויטראז'ים רבים, ונמצא בה הציור הערצת האמגושים של פטר פאול רובנס, שצויר במקור ב-1634 עבור מנזר הנזירות הלבנות בלוון שבבלגיה.
החלונות הגדולים

חלונות הקפלה הם מהמהודרים ומהמשובחים ביותר שנבנו בתקופה זו. ישנם 12 חלונות גדולים בכל צד של הקפלה, ושני חלונות גדולים יותר בחלקים הפונים לכוון מזרח ומערב. החלון המערבי נבנה על ידי פועלים פלמים, ובניתו מתוארכת בין 1515 ל-1531. ארבעה מבין חלונות הקפלה הנוספים נבנו על ידי ברנרד פלאוור (באנגלית: Barnard Flower), אשר היה גם הזגג הראשון שמונה לתפקיד ולא היה אנגלי. גיילון הון (Gaylon Hone) יחד עם עוד שלושה שותפים (שניים אנגלים ואחד פלמי) בנו את החלון המזרחי ועוד 16 חלונות נוספים בין השנים 1531-‏1562. את ארבעת החלונות האחרונים בנו פרנסיס ויליאמסון (Francis Williamson) וסימון סימונדס (SymonSymondes). ישנו עוד חלון אחד, חדש יותר, אשר נבנה ב-1879 על ידי חברת קלייטון בל (Claytonand Bell).
שימוש נוכחי

כיום הקפלה פעילה, ומשמשת כמקום לתפילה ולקונצרטים ואירועים שונים של הקולג'.  מקהלת הקולג', המוכרת והידועה ברחבי העולם, מורכבת מסטודנטים מהאוניברסיטה ומילדים שלומדים לא רחוק ממנה, תחת ניצוחו של סטיבן קלאוברי (Stephen Cleobury). חזרות המקהלה מתנהלות במשך הסמסטר, ובנוסף גם מופיעה בקונצרטים, בהקלטות ובשידורי רדיו.
הקפלה ידועה בתור הסמל של קיימברידג', ודוגמה לכך היא הלוגו של מועצת העיר.
ראו גם

אדריכלות גותית
סמל קיימברידג'
רוטציה של מולקולה

רוטציה של מולקולה היא סיבוב גרעיני האטומים שממנה מורכבת מולקולה כגוף קשיח סביב ציר סיבוב העובר במרכז המסה שלה. במרחב תלת-ממדי תנועה זו מוסיפה שתי דרגות חופש פנימיות, ופונקציית החלוקה שלהם משפיעה על התכונות התרמודינמיות של החומר כמו אנטרופיה וקיבול חום.
מולקולה דו-אטומית

הרוטציה של מולקולה דו-אטומית מתוארת במערכת ייחוס שראשיתה במרכז המסה שלה. המולקולה מבצעת תנועה מעגלית סביב נקודה זו, כאשר ציר הסיבוב ניצב לישר המחבר בין שני גרעיני האטומים. מומנט ההתמד של האלקטרונים שבמולקולה ניתן להזנחה. בנוסף, התנע הזוויתי בסיבוב הגרעינים סביב עצמם זניח ולכן מומנט ההתמד סביב הציר העובר דרך שני הגרעינים גם הוא זניח. כתוצאה מכך, מומנט ההתמד של המולקולה כולה הוא יחסי לציר הניצב לישר המחבר את גרעיני האטומים והעובר דרך מרכז המסה של המולקולה. ציר זה מסומן  {\vec {\Omega }}.
האנרגיה הקינטית הזוויתית של המולקולה היא:
כאשר  \,I מומנט ההתמד של זוג הגרעינים סביב הציר  {\vec {\Omega }} ו-L גודל התנע הזוויתי שלהם.
ריבוע התנע הזוויתי  \,L^{2} מתקבל כערך עצמי ממשוואת שרדינגר. מאחר שלפונקציית הגל של המולקולה (הניתנת לכתיבה בעזרת הרמוניות ספריות) יש סימטריה לסיבובים של 360 מעלות, מתקבלים ערכים בדידים לריבוע התנע הזוויתי:
כאשר  \hbar  הוא קבוע פלנק המצומצם ו-l מספר שלם. מכאן שרמות האנרגיה ברוטציה של מולקולה דו-אטומית הם:
וההפרש בין רמת האנרגיה l לרמה l+1 הוא:
מולקולה ברמה l יכולה לעלות ברמת אנרגיה על ידי בליעת פוטון באנרגיה זו, וכך ניתן למדוד את רמות האנרגיה באופן ניסויי מתוך ספקטרום הבליעה. הביטויים הללו לאנרגיה הרוטציונית נכונים כל עוד המולקולה מתנהגת כגוף קשיח, אך ברמות אנרגיה גבוהות מתרחקים גרעיני האטומים זה מזה כתוצאה מכוח צנטריפוגלי. האנרגיה הקינטית הזוויתית לרוב קטנה ביחס לאנרגיה הקינטית הקווית הנובעת מתנועה של מרכז המסה של המולקולה במרחב, ולכן בטמפרטורת החדר נמצאות מולקולות רבות ברמה רוטציונית מעוררת.
ראו גם

ויברציה של מולקולה
לקריאה נוספת

Alonso M., Finn E.J., Fundamental University Physics, Volume III, Addison Wesley, 1968
רוטציה של מולקולה דו-אטומית. ציר הסיבוב הוא  {\vec {\Omega }}.
רודולף הרביעי, דוכס אוסטריה

| --- | --- |

 לידה:  1 בנובמבר 1339 וינה, דוכסות אוסטריה 
 פטירה:  27 ביולי 1365 (בגיל 25) מילאנו, Signoria of Milan 
 מקום קבורה:  Ducal Crypt 
 בן או בת זוג:  Catherine of Bohemia (1353, 1357–1365) 
 
רודולף הרביעי, דוכס אוסטריה (בגרמנית: Rudolf IV. von Österreich;‏ 1 בנובמבר 1339 - 27 ביולי 1365), נקרא גם רודולף המייסד, היה נצר לבית הבסבורג ששלט כדוכס אוסטריה (כינה את עצמו ארכידוכס), שטיריה וקרינתיה מ-1358, כמו גם רוזן טירול מ-1363 וכן דוכס קרניולה הראשון מ-1364 עד מותו. לאחר שההבסבורגים לא קיבלו דבר מהצו של בולת הזהב ב-1356, הוא נתן הוראה לערוך את ה"פריבילגיום מאיוס", מסמך מזויף כדי להעצים את כוחם של השליטים האוסטרים.
ביוגרפיה > ראשית חייו

רודולף נולד בווינה ב-1 בנובמבר 1339, והיה בנם הבכור של אלברכט השני, דוכס אוסטריה ויוהנה מפירט, בתם של אולריך השלישי, רוזן פירט וז'אן מבורגונדיה. הוא היה מהדור השלישי של הדוכסים ההבסבורגיים באוסטריה, והיה הראשון שנולד בתוך הדוכסות. לכן, הוא ראה באוסטריה את ביתו, תחושה שללא ספק התקשרה לנתיניו ותרמה לפופולריות שלו. מול אובדן הכתר הקיסרי של ההבסבורגים עם הירצחו של סבו אלברכט הראשון, מלך גרמניה ב-1308, היה רודולף אחד השליטים הנמרצים והפעילים ביותר של אוסטריה בימי הביניים המאוחרים, ונאמר עליו שכגבר צעיר כבר היה לו אווירה של מלך.
ביוגרפיה > שלטונו

בשנת 1357 הוא התחתן עם קתרינה מבוהמיה, בתו של קרל הרביעי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה. להוט להתחרות עם חותנו האדיר, שהפך את ממלכת בוהמיה ובירתה פראג למרכז זוהר של תרבות אימפריאלית, רודולף ביקש להעלות את חשיבות מקום מגוריו וינה לרמה דומה או גבוהה יותר. במשך יותר ממאה שנה, לדוכסים ההבסבורגיים צרם על כישלונם של האפיפיורים להפוך את וינה למושב של דיוקסיה משלה, מעמד שנראה להם מתאים לבירת דוכסות. במקום זאת, הקהילה העירונית הייתה כפופה לבישופים של פאסאו, שהיו להם קשרים מצוינים עם האפיפיור, וכנראה זה מה שהכריע את סיכוייה של וינה בהקשר זה. רודולף, לעומת זאת, פנה למשהו שיכול להיחשב כהתחזות: הוא יזם את הקמתה של "מועצת קתדרלה מטרופולינית" בכנסיית סטפנוס הקדוש (שעל פי השם, יש להקצות לבישוף), שחבריה לבשו בגדים אדומים כמו הקרדינלים. פרובוסט המועצת קיבל את התואר "ארכיקנצלר אוסטריה".
רודולף הרחיב את קתדרלת סנט סטפן, כאשר בניית הספינה הגותית שלה החלה תחת שלטונו של רודולף. ניתן לראות במאמצי הבנייה ניסיון להתחרות בקתדרלת סנט ויטוס בפראג. רודולף צייר את עצמו ואת אשתו על צנוטף בכניסה לקתדרלה.
באופן דומה, על ידי ייסוד אוניברסיטת וינה ב-1365,  רודולף ביקש להשתוות להקמת אוניברסיטת קארל בפראג על ידי קרל הרביעי ב-1348. עד היום היא מכונה Alma Mater Rudolphina. היום, אוניברסיטת וינה היא האוניברסיטה הוותיקה ביותר הפועלת ברציפות מבין האוניברסיטאות של העולם דובר הגרמנית. עם זאת, פקולטה לתאולוגיה, שנחשבה חיונית לאוניברסיטה באותה תקופה, הוקמה רק ב-1385, עשרים שנה לאחר מותו של רודולף.
כדי לשפר את כלכלת וינה, רודולף הציג אמצעים רבים אחרים, כולל פיקוח של ראש העיר על מכירת נדל"ן, שננקטו כדי למנוע מכירות לבעלות שלא ניתנת להסרה, כלומר, כדי למנוע בעלות בלתי פרודוקטיבית כלכלית של הכנסייה. רודולף גם הצליח לכונן מטבע יציב יחסית, מה שנקרא Wiener Pfennig (פניג וינאי).
רודולף ידוע בעיקר בזכות בלוף נוסף, זיוף ה-Privilegium Maius, שהעמיד אותו דה פקטו בשורה אחת עם שבעת הנסיכים האלקטורים של האימפריה הרומית הקדושה, בפיצוי על כישלונה של אוסטריה לקבל קול אלקטורלי בבולת הזהב של 1356. מאת הקיסר קרל הרביעי. התואר ארכידוכס, שהומצא על ידי רודולף, הפך לתואר כבוד של כל הזכרים של בית הבסבורג מהמאה ה-16.
בשנת 1363, רודולף התקשר בחוזה ירושה עם מרגרטה, רוזנת טירול עם מות בנה היחיד, מיינהרד השלישי. רוזנות טירול עבר לשלטון אוסטרי לאחר מותה ב-1369 מאז פלש גיסה של מרגרט, שטפן השני, דוכס בוואריה, למדינה. בשנת 1364, רודולף הכריז על מרקיזות קרניולה הקרינתית כדוכסות ובשנה לאחר מכן הוקמה העיר נובו מסטו במרקיזות וינדיק (במה שלימים נודע בשם קרניולה התחתית בסלובניה של ימינו), שקיבלה שם גרמני Rudolfswert לכבודו. באותו זמן, הוא חתם על חוזה ירושה נוסף עם חותנו הקיסר קרל הרביעי, וקבע ירושה הדדית בין השושלות של לוקסמבורג והבסבורג.
ביוגרפיה > מותו

למרות האופי הגבוה ולעיתים מגלומני של תוכניותיו, הוא הצליח לחדש את שטחיו ואת עירו, שבולטותם גדלה במידה ניכרת. רודולף מת באופן פתאומי במילאנו ב-27 ביולי 1365 בגיל 25. שרידי הגופות שלו ושל אשתו קבורים בקריפטה הדוכסית מתחת לסטפנסדום בווינה.
מותו בטרם עת ללא יורשים עצר התקדמות נוספת. אחיו הצעירים אלברכט השלישי ולאופולד השלישי, שהיו אמורים לשלוט במשותף תחת Rudolfinische Hausordnung (חוקי הבית הרודולפינים), החלו לריב ללא הרף ולבסוף הסכימו לחלק את השטחים ההבסבורגיים ביניהם על פי הסכם נויברג מ-1379. היה זה צאצאו של לאופולד פרידריך החמישי, דוכס אוסטריה, שנבחר למלך הרומאים בשנת 1440 ולשליט יחיד בכל ארצות אוסטריה משנת 1457, אשר קצר את פרי מאמציו של רודולף והניח את היסודות למלוכה ההבסבורגית.
הערות שוליים

1 2 3  Jaschke, Karl-Ulrich (1997). "From Famous Empresses to Unspectacular Queens".  In Duggan, Anne J. (ed.). Queens and Queenship in Medieval Europe. The Boydell Press. p. 102. ISBN 9780851158815.
↑  Kann, Robert A. (1977). A History of the Habsburg Empire 1526–1918. University of California Press. p. 15. ISBN 9780520042063.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007443179305171  PLWABN: 9811475560305606  BnF: cb13539663s (data)  GND: 11860368X  ISNI: 0000 0003 8684 9533  LCCN: n82159811  NKC: jo20181017252  NTA: 17096227X  RERO: 02-A010024935  SUDOC: 234740086  VcBA: 495/15841  VIAF: 268655166   WorldCat (עם VIAF): 268655166
קפלת ההרשעה וכפיית הצלב

| --- | --- |

כפיית הצלב באפסיס המרכזי בקפלה
 מידע כללי
 סוג:  כנסייה 
 כתובת:  הרובע המוסלמי 
 מיקום:  ירושלים 
 מדינה:  ישראל 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1904
 תאריך פתיחה רשמי:  1904 
 אדריכל:  ונדלין הינטרקוייזר 
 סגנון אדריכלי:  אדריכלות נאו-ביזנטית 
 מידות
 אורך:  10 מ' 
 רוחב:  10 מ' 
 קואורדינטות:  31°46′49″N 35°14′01″E﻿ / ﻿31.78035°N 35.233711111111°E﻿ / 31.78035; 35.233711111111
  (למפת ירושלים העתיקה מוגדלת) קפלת ההרשעה וכפיית הצלב(למפת ירושלים העתיקה רגילה) קפלת ההרשעה וכפיית הצלב(למפת ירושלים רגילה) קפלת ההרשעה וכפיית הצלב(למפת ירושלים מוגדלת) קפלת ההרשעה וכפיית הצלב
 
מבט מכיוון דרום-מזרח: שלוש מהכיפות הקטנות, וחלקה העליון של הכיפה המרכזית הנראה כממשיך את הכיפה הקטנה שבקדמת התמונה. מימין נראה חלקו העליון של האפסיס המרכזי
קפלת ההרשעה וכפיית הצלב היא קפלה נוצרית קתולית, השוכנת בתחנה השנייה של הוויה דולורוזה, ונמצאת בחזקת משמורת ארץ הקודש הפרנציסקנית. לפי המסורת הנוצרית, במקום זה נכפה הצלב על גבו של ישו לאחר שהורשע בידי פונטיוס פילטוס בפרטוריום שבתחנה הראשונה, והולקה בקפלת ההלקאה הסמוכה:
"וַיְהִי כִּשְׁמֹעַ פִּילָטוֹס אֶת־הַדָּבָר הַזֶּה הוֹצִיא אֶת־יֵשׁוּעַ וַיֵּשֶׁב עַל־כִּסֵּא הַמִשְׁפָּט בַּמָּקוֹם הַנִּקְרָא רִצְפָה וּבִלְשׁוֹנָם גַּבְּתָא׃ וְהָעֵת עֶרֶב פֶּסַח וְכַשָּׁעָה הָשִּׁשִּׁית וַיֹּאמֶר אֶל־הַיְּהוּדִים הִנֵּה מַלְכְּכֶם וְהֵם זָעֲקוּ טוּל טוּל צְלֹב אֹתוֹ׃ וַיֹּאמֶר אֲלֵיהֶם פִּילָטוֹס הֲצָלֹב אֶצְלֹב אֶת־מַלְכְּכֶם וַיַּעֲנוּ רָאשֵׁי הַכֹּהֲנִים אֵין־לָנוּ מֶלֶךְ כִּי אִם־קֵיסָר׃ אָז מְסָרוֹ אֲלֵיהֶם לְהִצָּלֵב וַיִּקְחוּ אֶת־יֵשׁוּעַ וַיּוֹלִיכֻהוּ׃ וַיִּשָּׂא אֶת־צְלוּבוֹ וַיֵּצֵא אֶל־הַמָּקוֹם הַנִּקְרָא מְקוֹם הַגֻּלְגֹּלֶת וּבִלְשׁוֹנָם גָּלְגָּלְתָּא."
היסטוריה

הקפלה נבנתה בידי האח הפרנציסקני ונדלין הינטרקוייזר (Wendelin Hinterkeuser) בשנת 1903‏ או 1904‏. היא קמה על חורבותיה של כנסייה ביזנטית ששמה אינו ידוע ואשר הפכה למסגד. מאז 1923 פועל בתחנה הראשונה בוויה דולורוזה בית הספר המוסלמי אל-עומריא, אליו הגישה אינה חופשית; ובשל כך הועתק מקום ההרשעה אל התחנה השנייה, וגם הוא מונצח בקפלה.
האתר

בחלק מרצפת הכנסייה שולבו אבנים גדולות ומחורצות שהן חלק מהרחוב המרוצף (ליתוסטרטוס) שנמשך עד למנזר האחיות ציון הסמוך. על פי המסורת הנוצרית, על רצפת רחוב זה נערך משפטו של ישו, אולם הארכאולוגים תמימי דעים כי זהו ריצוף מאוחר לתקופת בית שני, כנראה מן המאה ה-2, מתקופת איליה קפיטולינה. בכניסה לקפלה ניצבת אבן המסמלת את קצהו המזרחי של הליתוסטרטוס, אך זו הייתה קבועה בעבר כ-50 מטרים מזרחה משם, ליד השער החסום המסמן את מוצאה של הסקלה סנטה (גרם המדרגות דרכו הורד ישו מהפרטוריום לאחר שנשפט).
בשל מגבלות האתר, קבועה הכניסה אל הקפלה בצידה הצפוני, ולא בצד המערבי כמקובל בדרך כלל. המבנה רבוע ונושא חמש כיפות. הכיפות נחות על גבי תופים שבהם קבועים חלונות ויטראז' המתארים סצנות מהפסיון של ישו. הכיפה המרכזית גבוהה וגדולה מארבע האחרות, ונושאת עוד תוף ועליו כיפה קטנה נוספת. עיצוב חלל הפנים של הקפלה אינו יומרני, אך הוא משרה תחושה של ניגודיות, הנובעת משילוב קירות האבן הבהירים עם האפלולית הנגרמת מהאור העמום שחודר דרך חלונות הכיפות ממעל. ארבעה עמודי שיש ורדרד תומכים בתקרת המבנה, ועל הקירות פילסטרים משיש. עמודים ופילסטרים קוריתיים מיניטוריים תומכים בשני המזבחות.
באפסיס המרכזי מוצגת סצנה המשלבת אלמנטים תלת-ממדיים עם ציור, והמתארת את ישו כשהוא מובל במורד מדרגות הפרטוריום בידי חייל רומי. ישו לבוש בגלימת ארגמן, סמל המלכות, ועוטה את כתר הקוצים; מימינו, במעלה גרם המדרגות ניצב פונטיוס פילטוס הנוטל את ידיו; ובמפלס הרחוב לשמאלו נראים שני עבדים המכינים את הצלב לקראת כפייתו על כתפיו. ממעל רשום בלטינית קטע מהבשורה האפוקריפית על פי פטרוס: ”Hic Christus tradebat judicanti se injuste”, היינו, ”כאן מסר עצמו המשיח לזה ששפטו בלא צדק”. בשני האפסיסים הצדדיים ניצבים פסלי ישו מעיסת נייר: בימני הוא נראה בנושאו את הצלב, ובשמאלי כשהוא ניצב בגפו. בגומחה בקיר הדרומי, מול דלת הכניסה, ניצב פסל מתאר את יוחנן בן זבדי כשהוא מנסה להסתיר את המעמד מעיניה של מרים, אם ישו.
גלריה

קפלת ההרשעה מבט מבפנים
יוחנן בן זבדי מנסה להסתיר את מעמד ההרשעה וכפיית הצלב מעיניה של מרים, אם ישו
הערות שוליים

↑  מדריך לאתרים הנוצריים בארץ-ישראל, אריאל 85-87, אפריל 1992, עמ' 197
↑  אתר משמורת ארץ הקודש.
↑  CHURCH OF THE CONDEMNATION AND IMPOSITION OF THE CROSS
↑  לפי אתר משמורת ארץ הקודש, הכנסייה הקודמת באתר הוקמה בימי הביניים והתגלתה מספר שנים לפני הקמת הקפלה הנוכחית.
↑  הבשורה על פי פטרוס 1, 23.
| אתרי הרובע המוסלמי |
| --- | --- | --- |
| שכונות | באב אל חוטה |  |
| רחובות ושערים | שער האריות • שער הפרחים • שער שכם • הקארדו (ירושלים) • רחוב השלשלת • ויה דולורוזה (רחוב) • רחוב הגיא • רחוב שער האריות • שער השלשלת • שער הכותנה • שער הברזל |  |
| אתרים ארכיאולגיים | מערת צדקיהו • בריכת הסטרותיון • קשת וילסון • מנהרות הכותל • שער וורן • בריכות הצאן |  |
| אתרים מוסלמיים | רבאט אל-מנצורי • מסגד הצריח האדום • רבאט אל-בציר • ספריית ח'אלדיה • ספריית אל-בודיירי • אל-מדרסה א-תנכיזיה |  |
| אתרים נוצריים | ויה דולורוזה • קפלת ההלקאה • קפלת ההרשעה וכפיית הצלב • מנזר האחיות ציון (העיר העתיקה) • כנסיית סנטה אנה • האכסניה האוסטרית • אכסניית סנט פאולוס • כנסיית גבירתנו הדואבת |  |
| אתרים יהודיים | הכותל הקטן • ישיבת עטרת ירושלים • בית המערבים • ישיבת אדרת אליהו • ישיבת שובו בנים • בית הכנסת ע"ש הרב גץ • בית הכנסת אוהל יצחק • ישיבת חיי עולם • ישיבת תורת חיים • בית הכנסת ציון המצוינת |  |
| מבני מגורים יהודיים | חצר רייסין • חצר גליציה • בית המערבים • מתחם שער הפרחים • בית ויטנברג • בית הצלם • חצר ראנד • בית חזון • בית דנון • חצר דיסקין |  |
| שונות | מוזיאון הכיכר הרומית • שוק הכותנה |  |
רענן דינור

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  18 באפריל 1952 (בן 72) 
 מדינה:  ישראל 
 תפקיד:  מנהל כללי 
 
רענן דינור (נולד בירושלים ב-18 באפריל 1952), מנהל ישראלי, מנכ"ל משרד ראש הממשלה בתקופתו של אהוד אולמרט כראש הממשלה.
חיים אישיים

רענן דינור מתגורר בבית שמש, הוא נשוי לעליזה, אב לשלושה.
הערות שוליים

1 2  שידורי דינור, כל העיר, 13 ביולי 1984
↑  אורה קורן, הולנדר אישר מינוי דינור למנכ"ל התמ"ת על אף שלא השלים חובותיו לתואר אקדמי, באתר הארץ, 30 באוגוסט 2004
↑  הדס מנור, ‏דרוש קבלן ביצוע, באתר גלובס, 29 במרץ 2006
↑  מנכ"ל עיריית י-ם יעבור עם אולמרט לתמ"ס, באתר הארץ, 4 במרץ 2003
↑  אורה קורן, הקופה של נתניהו, כל השאר - אצל אולמרט, באתר הארץ, 17 באוגוסט 2003
↑  אורה קורן, מנכ"ל התמ"ת רענן דינור ישמש מנהל בפועל של מרכז ההשקעות, באתר הארץ, 28 ביולי 2004
↑  אורה קורן, רענן דינור מונה למנכ"ל משרד רה"מ; גבי מימון מועמד להחליפו בתמ"ת, באתר הארץ, 9 במאי 2006
↑  מדריך התכנון הממשלתי, מאתר משרד ראש הממשלה
↑  אטילה שומפלבי, לשכת רה"מ מציגה: הוראות הפעלה למנכ"לים, באתר ynet, 16 בדצמבר 2007
↑  הקרן לחברה האזרחית, ספר תכניות העבודה הממשלתי, באתר הפורום לחברה האזרחית, ‏2019-06-19
↑  דוח ביקורת על הרשות לעסקים קטנים ובינוניים בישראל מינויים פוליטיים, אתר מבקר המדינה
↑  שם, תקציר, עמ' 5
↑  צבי זרחיה, יהונתן ליס, רענן דינור נחקר בפרשת המינויים הפוליטיים, באתר הארץ, 26 בנובמבר 2008
↑  נועם שרביט, ‏המשטרה: להעמיד לדין את אולמרט בפרשת המינויים בתמ"ת, באתר גלובס, 20 ביולי 2009
אביעד גליקמן, רענן דינור על המלצת המשטרה: לא ירשיעו אותי, באתר ynet, 22 ביולי 2009
↑  אורה קורן, אולמרט ימנה את רענן דינור, מנכ"ל משרד ראש הממשלה לשעבר, למנכ"ל תעבורה תפזורת מקבוצת לבנת, באתר TheMarker‏, 11 בינואר 2010
↑  מי אנחנו, באתר קרן וקסנר
|  מנכ"לי משרד ראש הממשלה |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  אהוד אבריאל  |  טדי קולק  |  יעקב הרצוג  |  שמחה דיניץ  |  מרדכי גזית  |  עמוס ערן  |  אליהו בן-אלישר  |  מתתיהו שמואלביץ'  |  אברהם טמיר  |  יוסי בן אהרון  |
|  1951–1952  |  1952–1964  |  1966–1972  |  1972–1973  |  1973–1975  |  1975–1977  |  1977–1980  |  1980–1984  |  1984–1986  |  1986–1992  |
|  שמעון שבס  |  צבי אלדרוטי  |  אביגדור ליברמן  |  משה ליאון  |  יוסי קוצ'יק  |  רפי פלד  |  אביגדור יצחקי  |  אילן כהן  |  רענן דינור  |  איל גבאי  |
|  1992–1995  |  1995–1996  |  1996–1997  |  1997–1999  |  1999–2001  |  2001–2001  |  2001–2004  |  2004–2006  |  2006–2009  |  2009–2011  |
|  הראל לוקר  |  אלי גרונר  |  יואב הורוביץ  |  רונן פרץ  |  צחי ברוורמן  |  יאיר פינס  |  נעמה שולץ  |  יוסי שלי  |  |  |
|  2011–2015  |  2015–2018  |  2019–2018  |  2019–2020  |  2020–2021  |  2021–2022  |  2022  |  מ-2023  |  |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007305175605171  ISNI: 0000 0000 7954 377X  VIAF: 121345864   WorldCat (עם VIAF): 121345864
רוברט האבמן

| --- | --- |

 לידה:  11 במרץ 1910 מינכן, הקיסרות הגרמנית 
 פטירה:  9 באפריל 1982 (בגיל 72) גרונהיידה, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 ענף מדעי:  כימיה, פילוסופיה, כימיה פיזיקלית, פוליטיקה 
 מקום קבורה:  ברנדנבורג 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת מינכן 
 מוסדות:  אוניברסיטת הומבולדט של ברלין 
 פרסים והוקרה:  חסיד אומות העולם (3 בנובמבר 2005)  מסדר ההצטיינות הפטריוטי בכסף  הפרס הלאומי של מזרח גרמניה 
 בן או בת זוג:  קטיה האבמן 
 צאצאים:  פלוריאן האבמן, Sibylle Havemann 
 
רוברט האבמן (בגרמנית: Robert Havemann;‏ 11 במרץ 1910, מינכן – 9 באפריל 1982, גרונהיידה) היה כימאי, קומוניסט, דיסידנט וחסיד אומות העולם גרמני.
ביוגרפיה > השכלה ומשפחה

רוברט האבמן היה בנם של אליזבט (לבית שנפלדט), שהייתה ציירת, והנס, שהיה עורך וסופר. האבמן החל ללמוד כימיה באוניברסיטת מינכן ב-1929, וב-1931 עבר לברלין והמשיך את לימודיו שם. ב-16 באוקטובר 1935 קיבל דוקטורט בכימיה פיזיקלית מאוניברסיטת פרידריך וילהלם (כיום אוניברסיטת הומבולדט), בברלין.
האבמן נישא לאנטיה האזנקלבר ב-1934. הזוג התגרש ב-1947. שנתיים לאחר מכן נישא האבמן לקארין פון טרוטה. נישואים אלו הסתיימו בגירושי הזוג ב-1966. בין 1962 ל-1971 היה האבמן בקשר עם הסופרת בריגיטה מרטין. ב-1974 נישא האבמן לאנֵדורה (קטיה) גרפה. להאבמן שלושה ילדים מנישואיו השניים ושניים ממערכת היחסים שהייתה לו עם בריגיטה מרטין.