מתקפת גורליצה-טרנוב
המתקפה

פאלקנהיין העביר את המטה הגרמני העליון, OHL‏ (Oberste Heeresleitung), לפלס בשלזיה, מרחק שעה נסיעה מהמפקדה האוסטרית. כדי למנוע ריגול, הועברו התושבים המקומיים מהשטח המצטבר. בצפון הארמיות התשיעית והעשירית הגרמניות ביצעו התקפות הסחה שאיימו על ריגה. ב-22 באפריל, הגרמנים פתחו במתקפת גז רעל הראשונה ליד איפר, וחשפו את מה שאולי היה נשק מכריע רק כדי להסיח את דעתם של מדינות ההסכמה במערב. למקנזן היו עשר דיוויזיות רגלים ודיוויזיית פרשים אחת (126,000 איש, 457 תותחים קלים, 159 תותחים כבדים ו-96 מרגמות) לאורך 42 ק"מ (26 מייל) של גזרת ההבקעה. מולו עמדו חמש דיוויזיות רוסיות המורכבות מ-60,000 איש, אך עם מחסור חריף בארטילריה. לתמיכה באש, הרוסים יכלו לסמוך רק על 141 תותחים קלים וארבעה תותחים כבדים. אחד מהארבעה נפגע מיד עם תחילת הקרב.
למפקד העליון הרוסי, הנסיך הגדול ניקולאי ניקולאייביץ', נודע שגרמנים תגברו את כוחותיהם באגפיו אך הוא לא ביצע מהלך נגדי.
המתקפה התחילה ב-1 במאי 1915 בסביבות הערים גורליצה וטרנוב, דרומית - מזרחית לקרקוב ומכאן שמה. באותו יום, ארטילריה של מעצמות המרכז פתחה באש הטרדה, וטיווחה את התותחים. למחרת בבוקר בשעה 06:00 הם החלו בהפגזה מתמשכת מתותחי שדה ועד הוביצרים כבדים, בשעה 09:00 הצטרפו המרגמות. פצצות המרגמה הענקיות היו מפחידות במיוחד, מהפיצוץ שלהם נהרגו חיילים עשרות מטרים מהפיצוץ. הביצורים הרוסיים היו "... יותר שוחות רדודות מתעלות". לפי פרנסואה, "המרגמות החלו בעבודתן ההרסנית. האדמה רעדה, נראה היה שהגיהנום השתחרר". לדברי ארץ פון שטראוסנבורג, "המתח שלנו הגיע לשיאו כאשר חיל הרגלים יצא לדרכו מעמדות התקיפה שלהם בדיוק בשעה 10". מקנזן כבר הגדיר "קווים שצריך להגיע אליהם בצורה אחידה ואם אפשר בו-זמנית, מבלי למנוע מהחיילים להמשיך ביחד לאבטח את הגזרה הבאה במידת האפשר". לאחר היום הראשון, דיווח מקנזן, "עד כה, הכל מתנהל כשורה", וב-3 במאי הוא דיווח ש-12,000 שבויים נלכדו. פרנסואה דיווח, "גורליצה כמעט נהרסה; החלק של העיירה שנלחם דומה לים של חורבות." לאחר מכן הוציא מקנזן פקודות להתקדמות על נהר ויסלוקה כיעד הבא, שהיווה את קו ההגנה הרוסי השלישי והאחרון. בינתיים, עתודות רוסיות בדמות הקורפוס הקווקזי השלישי, לא יכלו לספק הקלה לפחות ליום אחד. אולם, מכיוון שקורפוס זה הוטל לקרב לשיעורין, הם הוכיחו ערך מוגבל במניעת התקדמות הגרמנים.
רדקו דימיטרייב שלח במהירות שתי דיוויזיות כדי לבלום את פריצת הדרך האוסטרו-גרמנית, אבל הן הושמדו לחלוטין לפני שהספיקו לדווח בחזרה למטה. מנקודת המבט הרוסית, שתי הדיוויזיות פשוט נעלמו מהמפה. ב-3 במאי הנסיך הגדול ניקולאי היה מודאג מספיק כדי לספק שלוש דיוויזיות נוספות ולאשר נסיגה מוגבלת. הקורפוס ה-12 הרוסי ליד מעבר דוקלה החל בנסיגתו, וכך גם הקורפוס ה-24 ליד נובי ז'מיגרוד, מה שסימן שהשליטה הרוסית בקרפטים הפכה קלושה יותר ויותר.
דיוויזיית הרגלים ה-20 של קורפוס אמיך, קורפוס קנויסל שונה לאחר שאוטו פון אמיך השתלט על הפיקוד, כבשה את נובי ז'מיגרוד. באמצעות גשר שלם מעל הוויסלוקה, דיוויזיה זו הצליחה להתקדם לוויאצ'נו. עד ה-5 במאי התוקפים עברו את שלושת קווי החפירות שהתנגדו להם, עד ה-9 במאי הם הגיעו לכל היעדים שהוקצו להם. הנסיך הגדול ניקולאי התיר נסיגה מוגבלת, אך דחה את העצה לבנות עמדה מבוצרת היטב הרחק מאחורי הקו הקדמי ולאחר מכן לחזור אליה. בשלב זה התקפות הנגד הרוסיות הפכו נואשות יותר, ולעיתים קרובות השליכו טירונים חדשים לקרב, חלקם חמושים רק ברימונים או באלות עץ.
ב-6 במאי, ציין מקנזן, "לאורך כל הקו מהויסלה הרחק אל הרי הקרפטים, האויב נסוג. היום אני חושב שיש לנו כבר 60,000 שבויים". עד ה-11 במאי, אנשיו של אמיך הגיעו לפאתי סאנוק, בעוד שפרנסואה הגיע לנהר סאן, התקדמות של 97 ק"מ תוך עשרה ימים. מטרתו של מקנזן הפכה אז לאבטחת קו הסאן, לפני שהתקדם לרווה-רוסקה. בשלב זה של הקרב, לפי בוטאר, "הקורפוסים ה-10 וה-24 הפסיקו למעשה להתקיים, בעוד שהקורפוס ה-9 איבד 80 אחוז מכוחו הלוחם", והקורפוס הקווקזי ה-3 איבד שני שלישים מהכוח הלוחם. ב-10 במאי, ולדימיר דראגומירוב כתב לנסיך הגדול ניקולאי, "העמדה האסטרטגית של כוחותינו חסרת סיכוי. במיוחד, אני רואה את חובתי לציין את עמדת הארמייה הרביעית, שתהפוך למסוכנת מאוד אם האויב יפרוץ דרך לאורך הסאן התחתי."
ב-12 במאי, הורה מקנזן להקים ראשי גשר בירוסלב וראדימנו. ב-15 במאי, ירוסלב נלכדה והגרמנים החלו לחצות את הסאן שם ב-17 במאי. ראדימנו נכבשה ב-24 במאי. הארמייה השלישית של דימיטרייב והקורפוס ה-12 הועברו תחת שליטת הארמייה השמינית של אלכסיי ברוסילוב בניסיון של הנסיך הגדול ניקולאי לבלום את פריצת הדרך הגרמנית. זמן קצר לאחר מכן, דימיטרייב הודח, והוחלף על ידי לאוניד לש.
ב-28 במאי, דיוויזיית המילואים ה-81 של קורפוס המילואים ה-41 הגרמני כבשה את סטובנו ונאקלו מצפון למצודת פשמישל. ב-31 במאי החלו הגרמנים לכבוש את המבצרים המקיפים את המצודה, וברוסילוב הורה לנטוש אותה. דיוויזיית הרגלים הבווארית ה-11 של קנויסל צעדה פנימה ללא התנגדות ב-3 ביוני. הארמייה השלישית של לש נסוגה אז לנהר טאניו, ואילו הארמייה השמינית של ברוסילוב נסוגה לכיוון למברג ליד גרודק. יתר על כן, ברוסילוב נצטווה לוותר על הקורפוסים הקווקזי ה-5 וה-22 שלו, כדי שהארמייה השלישית תוכל ליצור אגף דרומי בשילוב עם הקורפוסים הקווקזי ה-2 וה-29 שלה. האגף הדרומי הזה של הארמייה השלישית, בראשותו של ולדימיר אולוקוב, היה אמור למנוע ממקנזן לכבוש טריטוריה נוספת.
היעד הבא של מעצמות המרכז היה המשך התקדמות מזרחה מראש גשר במאגיירוב, והכיבוש הסופי של למברג, דבר שינתק את קווי התקשורת בין החזית הצפון-מערבית לחזית הדרום-מערבית הרוסית. מקנזן לא רק יפקד על הארמייה ה-11 שלו אלא גם על הארמייה הרביעית האוסטרו-הונגרית, מתוגברת עם הקורפוסים ה-10 וה-17, על האגף הצפוני שלו, והארמייה השנייה האוסטרו-הונגרית, מתוגברת עם קורפוס בסקידן, על האגף הדרומי שלו. סדר הכוחות של הארמייה ה-11, מצפון לדרום, כלל את הקורפוס של קרל פון בהר, הקורפוס ה-10 של אוטו פון אמיך, קורפוס המילואים ה-22 של אויגן פון פאלקנהיין, קורפוס המשמר של קרל פון פלטנברג, הקורפוס ה-6 האוסטרו-הונגרי של ארתור ארץ פון שטראוסנבורג וקורפוס המילואים ה-41 של הרמן פון פרנסואה.
המתקפה החלה ב-13 ביוני, ועד ה-17 ביוני, הגרמנים דחקו את קו החזית אחורה 29 ק"מ לעמדות ליד גרודק. המתקפה הגרמנית החלה שוב ב-19 ביוני, לאחר שביום הקודם הם קידמו את הארטילריה הכבדה שלהם עם סיור אווירי תואם. הרוסים חזרו לנסיגה מהירה, וב-21 ביוני הורה הנסיך הגדול ניקולאי לנטוש את גליציה. ב-22 ביוני נכנסו האוסטרו-הונגרים של מקנזן ללמברג לאחר התקדמות של 310 ק"מ (190 מייל), קצב ממוצע של 5.8 ק"מ (3.6 מייל) ליום. שדות הנפט בגליציה, חיוניים עבור הצי הגרמני, חזרו עד מהרה לתפוקה מלאה ונלכדו 480,000 טונות של נפט הדרוש מאוד.