stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
צבי ברנזון
ביוגרפיה > בהסתדרות

משנת 1936 עבד כיועץ משפטי להסתדרות, ושימש בתפקיד זה עד 1949. בנוסף ריכז בהסתדרות את העניינים המוניציפליים, ובשנת 1937, עם הקמת המחלקה המוניציפלית של הוועד הפועל של ההסתדרות עמד בראשה בפועל, בעת שיוסף שפרינצק היה ראש המחלקה בתואר. ריכז את עבודת הוועדה שהקימה ההסתדרות לבעיות התחוקה של המדינה והשלטון המקומי. ועדה זו עסקה במוסדות המדינה ובתי המשפט, במנגנון הבחירות המוצע למדינה, ובמערכת השלטון המקומי.
בנובמבר 1947, מתוקף היותו היועץ המשפטי של ההסתדרות, צורף לצוות חשיבה להכנת תוכניות לביטוח לאומי במדינה העומדת לקום. זמן קצר לאחר מכן כיהן בוועדה שדנה בתפקידה של ההסתדרות לאחר הקמת המדינה. ב-5 ביולי 1948 צורף לוועדה של ההסתדרות שנועדה להכין את המלצות ההסתדרות לממשלה לגבי דיני עבודה וביטוח לאומי.
ביוגרפיה > בשירות המדינה

ימים אחדים לפני הכרזת המדינה פנה אליו פנחס רוזן, וביקש ממנו לנסח את ההכרזה על הקמת המדינה. ברנזון ניסח את אחת הטיוטות הראשונות של מגילת העצמאות, ובה נאמר "אנו מכריזים בזאת על הקמת מדינה יהודית חפשית, עצמאית ודמוקרטית בארץ ישראל". המילה "דמוקרטית" הוצאה על ידי אחד מעורכיה של טיוטה זו, ולא נכללה בגרסה הסופית.
ביוני 1949, נקרא על ידי שרת העבודה, גולדה מאירסון, לכהן כמנהל הכללי של משרדה. במסגרת זו היה יושב ראש הוועדה שהכינה את חוקי העבודה הראשונים של מדינת ישראל, היה חבר בוועדה שדנה בנושא ביטוח לאומי ב-1949‏ ויו"ר הוועדה שהכינה מטעם הממשלה את חוק הביטוח הלאומי. בשנת 1949 מונה להרכב הראשון של בית הדין המיוחד שנוסד על פי פקודת מניעת הפקעת שערים וספסרות (שיפוט), תש"ח-1948, ונועד לאכוף את מדיניות הקיצוב.
ביוגרפיה > שופט בבית המשפט העליון

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
בשנת 1952 הציעה הממשלה את ברנזון לשופט בבית המשפט העליון. לראשונה נתקלה הצעה למינוי שופט לבית המשפט העליון בהתנגדות, לאור זהותו המפלגתית של המועמד והחשש ממינויים פוליטיים לבית המשפט העליון, אף שלא היה חולק על התאמתו לתפקיד ועל יושרו. התנגדות נשמעה ממפ"ם, חרות, הציונים הכלליים וחלק מהמפלגה הפרוגרסיבית.
חרף הביקורת, ב-29 בדצמבר 1953 מונה ברנזון לשופט בית המשפט העליון. בדברים שכתב לכבודו כעבור 40 שנה שופט בית המשפט העליון יצחק זמיר, נאמר:
לקראת הבחירות לכנסת החמישית מונה ליו"ר ועדת הבחירות המרכזית.
ב-26 בפברואר 1977 סיים את כהונתו כשופט בית המשפט העליון עם הגיעו לגיל פרישה. בטקס פרישתו אמר:
ביוגרפיה > פסיקתו

אחת הפסיקות הידועות ביותר של השופט ברנזון הייתה הוצאת צו על תנאי בליל שבת שהביא לקיום שידורי טלוויזיה בשבת.
בשנת 1971 הוביל השופט ברנזון פסק דין שקבע שאין לתת משקל כלשהו לסירוב של נאשם להבדק במכונת אמת, מפני שאין חובה על הנאשם להיבדק.
הערת אגב של ברנזון בפסק דין משנת 1960 שימשה אחד היסודות לחנינה שהעניק הנשיא חיים הרצוג לאנשי השב"כ בפרשת קו 300. גם בעת מתן החנינה עמד ברנזון על דעתו, אל מול ביקורת רבה מצד משפטנים, שהנשיא היה רשאי להעניק החנינה עוד לפני העמדה לדין.
ביוגרפיה > תפקידים ציבוריים

במקביל לעבודתו כשופט נטל על עצמו תפקידים ציבוריים נוספים. בשנת 1957 עמד בראש ועדה ציבורית שהמליצה על הקמתו של בית הדין לעבודה, והמלצות אלה מומשו כעבור עשר שנים.
ברנזון היה גם ממייסדי ולאחר מכן יו"ר ולבסוף נשיא כבוד מהאגודה העות'מאנית בשם מלר"ז, המועצה הציבורית למניעת רעש וזיהום אוויר בישראל (ע"ר) ויו"ר האגודה לשיקום האסיר. בשנת 1973 עמד בראש ועדה לפישוט הליכי תביעות נזיקין בתאונות דרכים. במסגרת זאת הטיח ביקורת במערכת המשפט על התמשכות הדיונים וכתב שאסור שהמצב יימשך רגע נוסף. ביוני 1974 אמר ברנזון בראיון שהמצב מחייב תיקון בהקדם ודבריו אלו הרגיזו את שופטי הערכאות הנמוכות יותר.
בשנת 1979 נתבקש להחיל קריטריונים לפיצוי המפונים מסיני בעקבות הסכם השלום בין ישראל למצרים, אך לאחר מספר חודשים ביקש להשתחרר מהתפקיד בגלל חוסר שיתוף פעולה של הצדדים.
לאחר פרישתו מבית המשפט העליון עמד בראש המוסד לבוררות מוסכמת בשירות הציבורי מיום הקמתו, והכריע בסכסוכים בתחום יחסי העבודה. ברנזון היה מאוכזב מהשימוש המועט שנעשה במוסד הבוררות, והאשים בכך את העובדים המשיגים את מבוקשם באמצעים אלימים ובמרפקים.
בשנת 1987 קיבל את אות זכויות האדם ע"ש אמיל גרינצוויג, המוענק מדי שנה על ידי האגודה לזכויות האזרח על תרומה מיוחדת לקידום זכויות האדם בישראל.
צבי ברנזון נפטר בהרצליה והובא למנוחות בהר המנוחות בירושלים. הוא הותיר אחריו בן, בת ונכדים.
עיריית הרצליה הציבה שלט לזכרו בכניסה לחוף השרון בעיר.
ספר יובל: ספר ברנזון

בשנת 1977 יצא לאור הכרך הראשון של "ספר ברנזון", ובו כתבים אישיים ואוטוביוגרפיים, מאמרים ופסקי דין נבחרים של ברנזון. בשנת 2000 יצא לאור כרך שני בסדרה זו, ובו 20 מאמרים משפטיים שכתבו עמיתיו ומוקירי זכרו. בשנת 2007, יצא לאור הכרך השלישי, ובו דברים שנאמרו לכבודו של ברנזון, בערוב ימיו, ולזכרו, לאחר פטירתו, וכן מאמרים משפטיים על-פי הרצאות שניתנו בכנסים שנתיים הנערכים לכבודו.
לקריאה נוספת

יצחק זמיר, "לכבוד השופט צבי ברנזון", משפט וממשל 2 (1994), 325–337. (פורסם גם בספר ברנזון (חלק ב): בני סברה (2000), עמ' 13–25.)
מנחם גולדברג, "תרומתו של צבי ברנזון למשפט העבודה", בתוך: ספר ברנזון (חלק ב): בני סברה, 2000.
יצחק זמיר, "דברים לזכרו של צבי ברנזון ז"ל", הרשות השופטת: עלון השופטים בישראל 32 (2003), 77–81.
הערות שוליים

1 2  עמוס לבב, מצעד הפושעים היה מדכא, מעריב, 11 במאי 1979.
↑  ,
↑  לשאלות ההנהלה המקומית, דבר, 20 באפריל 1937.
↑  מרדכי נאור, צמיחתו של מנהיג: פנחס ספיר 1930–1949, תל אביב: פפירוס, 1987, עמ' 130.
↑  ועדה לבעיות התחוקה של המדינה והשלטון המקומי, באתר ארכיון מפלגת העבודה
↑  Shifra Shvarts, Health and Zionism: the Israeli health care system, 1948-1960, p. 108.
↑  Shifra Shvarts, Health and Zionism: the Israeli health care system, 1948-1960, p. 115.
↑  Shifra Shvarts, Health and Zionism: the Israeli health care system, 1948-1960, p. 125.
↑  הרכב משרד העבודה, הצופה, 17 ביוני 1949
↑  Shifra Shvarts, Health and Zionism: the Israeli health care system, 1948-1960, p. 132.
↑  Shifra Shvarts, Health and Zionism: the Israeli health care system, 1948-1960, p. 150.
↑  חיים כהן, מבוא אישי: אוטוביוגרפיה, עמ' 213.
↑  ד"ר עזריאל קרליבך, המינויים לביה"ד העליון, מעריב, 20 באוגוסט 1952.
↑  הודעה על מינוי שופט בית המשפט העליון, ילקוט הפרסומים 330, תשי"ד, 12 בינואר 1954, עמ' 493
↑  ג. שטרסמן, הצבר - ינהל את הבחירות, מעריב, 2 במאי 1961.
↑  הודעה על גמר כהונתו של שופט, ילקוט הפרסומים 2308, התשל"ז, 15 במרץ 1977, עמ' 1094
↑  צבי לביא, כך נערך המירוץ נגד מחוגי השעון כדי לאפשר שידור הטלוויזיה בליל שבת, מעריב, 9 בנובמבר 1969.
↑  שאול הון, אין חובה להיבדק במכונת האמת, מעריב, 2 במאי 1971.
↑  גבריאל שטרסמן, החנינה כמכשיר פוליטי, מעריב, 29 ביוני 1986.
↑  "חוק בי"ד לעבודה ולביטוח לאומי" יונח על שולחן הכנסת, מעריב, 2 בנובמבר 1967.
↑  השופט ברנזון נפגש לשיחה עם א. שכטר על מזבלת חיריה, דבר, 30 בספטמבר 1964.
↑  יהושע תדמור, עינויי דין במערכת בתי המשפט, דבר, 14 ביוני 1973
↑  תיקון במקום התנצחות, דבר, 19 ביוני 1974
ישראל לנדרס, מלחמת המנדרינים, דבר, 26 ביוני 1974
↑  ברנזון ביקש לשחררו מקביעת קריטריונים לפיצוי המתיישבים, מעריב, 8 ביולי 1979.
↑  הבוררות המוסכמת אינה מוסכמת, מעריב, 10 במאי 1979.
↑  צבי ברנזון באתר GRAVEZ
| שופטים לשעבר בבית המשפט העליון |
| --- | --- | --- |
| נשיאים | זמורה • אולשן • אגרנט • זוסמן • לנדוי • כַהן • שמגר • ברק • ביניש • גרוניס • נאור • חיות |  |
| שופטים | דונקלבלום • חשין • אסף • זילברג • ברנזון • גויטיין • ויתקון • כהן • מני • הלוי • קיסטר • עציוני • שרשבסקי • בן-פורת • אשר • אלון • בכור • בייסקי • לוין • כהן • כהן • לוין • בך • נתניהו • חלימה • גולדברג • מלץ • אור • מצא • חשין • זמיר • דורנר • טל • שטרסברג-כהן • קדמי • טירקל • אנגלרד • ריבלין • פרוקצ'יה • לוי • ארבל • זילברטל • רובינשטיין • ג'ובראן • דנציגר • שהם • מלצר • מזוז • הנדל • קרא • ברון • פוגלמן |  |
| שופטים במינוי זמני | בקר • זהר • לוין • צלטנר • כהן • בן-עתו • שילה • שינבוים • אבנור • וייס • בן דרור • וינוגרד • ולנשטיין • אריאל • אלוני • בן יאיר • גולדברג • אלון • אילן • זועבי • ברלינר • עדיאל • חשין • שוחט |  |
ראו גם: שופטים מכהנים
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007518812905171  ISNI: 0000 0000 3826 6147  LCCN: n98091131  VIAF: 38695331   WorldCat (עם VIAF): 38695331 
שלט לזכרו של השופט צבי ברנזון, בכניסה לחוף השרון בהרצליה
קלאו חום-ציצית

| קלאו חום-ציצית |
| --- | --- |

מצב שימור
 מצב שימור: סכנת הכחדה חמורה סכנת הכחדה חמורה (CR) 
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: קלאונאים
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: קלאוניים
סוג:: קלאו חום-ציצית
מין:: קלאו חום-ציצית
שם מדעי
 Rhinoplax vigil ‏פורסטר, 1781

קלאו חום-ציצית (שם מדעי: Rhinoplax vigil) הוא מין במשפחת הקלאוניים. הוא אחד מן העופות הגדולים ביותר בעולם והקלאו הגדול ביותר, אורכו יכול להגיע למטר ושישים ס"מ.
אורכו הרב של הקלאו נוצר בשל שתי נוצות זנב שאורכן עשוי להגיע למטר, ואורך הגוף עצמו שעשוי להגיע ל-120 ס"מ. הזכרים שוקלים בממוצע 3 קילוגרם בעוד שהנקבות שוקלות כשניים וחצי קילוגרם. לקלאו צוואר קירח, שצבוע באדום אצל הזכרים ובכחול אצל הנקבות. ה"קסדה" מתחילה מהראש ומסתיימת באמצע המקור. בניגוד לקלאונאים אחרים, אצלם הקסדה חלולה, אצל קלאו זה הקסדה מוצקה ומשמשת לקרבות על חורי קינון ועל מזון. בנוסף לכך הקסדה משמשת כאביזר לקדיחת חורים בעצים שבהם מחפש הקלאו חרקים. מהקסדה מייצרים בני האדם חומר נוי יקר, שנהב קלאויים וזו אחת הסיבות שבהם הקלאו בסכנת הכחדה חמורה.
הקלאו חי בדרום תאילנד, מלזיה, חצי האי המלאי, אינדונזיה, סינגפור, בורמה, סומטרה ובורנאו. הוא חי בגובה של עד 1500 מטר מעל פני הים. הקלאו הוא טריטוריאלי ומכריז בקול רם על הטריטוריה שלו. בעונת הקינון הקלאויים חיים בקבוצות.
הערות שוליים

↑  קלאו חום-ציצית באתר הרשימה האדומה של IUCN
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007555538705171  LCCN: sh85060068
קרב רכס פיניסטר

קרב רכס פיניסטר היה סדרת פעולות שערכו בעלות הברית כנגד כוחות האימפריה היפנית בגינאה החדשה במהלך מלחמת העולם השנייה. הקרב החל במתקפה של בעלות הברית בעמק ראמו ב-19 בספטמבר 1943, והסתיים עם כניסת חיילי בעלות הברית לעיר מדנג ב-24 באפריל 1944. במהלך הקרב תקפו חיילים אמריקאים ואוסטרלים את העמדות היפניות על רכס פיניסטר. הנקודה האסטרטגית המרכזית בקרב זה הייתה האוכף הפרוע (Shaggy Ridge).
כוחות

היחידה היפנית שלקחה חלק בקרב זה נקראה "כוח נָקַאי" - יחידה בסדר גודל של חטיבה שנוצרה מהדיוויזיה ה-20 היפנית - תחת פיקודו של מייג'ור גנרל מסוטארו נקאי. מולם עמדה הדיוויזיה השביעית האוסטרלית, תחת פיקודו של מייג'ור גנרל ג'ורג' וסי.
הקרב

לאחר קרב לאה-סלמאואה נמלטו חיילים יפנים רבים דרך עמק מארקהם לחוף הצפוני של גינאה החדשה על מנת לחבור לכוחות היפנים שם, אך הדיוויזיה השביעית נחתה בעיירה נאדזאב וחסמה את דרכי הנסיגה של היפנים. לפיכך נשלח כוח נקאי לעמק מארקהם על מנת להפתיע את האוסטרלים ולאפשר לכוחות היפנים הלכודים לסגת מהאזור בבטחה.
הדיוויזיה השביעית החלה לבצע פעולות טיהור במעלה העמק, ומלבד התקלות בקאיאפיט (Kaiapit) בה כבשה את הכפר פלוגת כוחות מיוחדים והרגה מעל 200 חיילים יפנים, האוסטרלים לא נתקלו בהתנגדות ממשית בעת התקדמותם, עד שלבסוף הגיעו לעיירה דומפו (Dumpu) השוכנת בעמק. לאחר מכן סיפקה הדיוויזיה השביעית אבטחה למספר שדות תעופה חדשים שהקימו בעלות הברית בשטחים החדשים שכבשו. היפנים, עם זאת, נותרו מבוצרים ברכס פיניסטר, ועמדותיהם באוכף קנקיריו, צפונית לנהר ראמו, ובאוכף הפרוע עדיין היוו איום על שדות התעופה. איום נוסף שהציגו היפנים הייתה בנייתם של דרך ממדנג שעל החוף לנרדזאב שבפנים הארץ, ובדרך זו רצו להגיע לדומפו ולפגוש בבעלות הברית שם.
כך הפכו אוכף קנקיריו והאוכף הפרוע לנקודות אסטרטגיות עבור שני הצדדים. עבור היפנים, נקודות אלה איפשרו הקמת עמדות שיעצרו את ההתקדמות האוסטרלית צפונה לכיוון החוף, בנוסף על העובדה שמנוקודות אלה יכלו לצאת למתקפה משלהם ולכבוש מחדש את השטחים שאיבדו בראשית הקרב. עבור האוסטרלים, נקודות אלה היוו איום מתמיד על כוחותיהם, ווסי החליט לכבוש אותן.
החלטה זו הובילה למספר קרבות על רכס פיניסטר. באוקטובר התרחש קרב בגבעת פאליסר ומאוחר יותר על גבעת ג'ון, אותן הצליחו האוסטרלים לכבוש לאחר הדיפת מתקפה יפנית. בדצמבר ובינואר 1944 התנהלו קרבות עזים באוכף קנקיריו ובאוכף הפרוע, שבסופם כבשו את האזור הכוחות האוסטרלים. הדבר איפשר את התקדמות הדיוויזיה השביעית, וחייליה המשיכו עד החוף שם פגשו בכוחות האמריקאים. הכוחות המשיכו ללחום עד כיבוש חצי האי הואון ב-24 באפריל 1944.
ראו גם

המערכה בגינאה החדשה
הערות שוליים

↑  דקסטר, עמ' 425.
קן ברואן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  3 בינואר 1951 (בן 73) גולוויי,אירלנד
 מדינה:  אירלנד 
 עיסוק:  סופר
 שפות היצירה:  אנגלית
 תחום כתיבה:  סיפורת
 סוגה:  ספרי מתח אפלים, ספרות בלשית
 נושאי כתיבה:  פשיעה, משטרה, לונדון של הלילה (תחנות רכבת תחתית, פאבים, מועדוני חשפנות)
 יצירות בולטות:  Blitz 
 פרסים והוקרה:  הפרס הגדול לספרות בלשית (2009) 
 
קן ברואן (באנגלית: Ken Bruen, נולד 3 בינואר 1951). הוא סופר אירי, שכותב ספרי מתח אפלים.
ביוגרפיה

נולד בגולוויי, למד במכללת גורמנסטון במחוז מית', ולאחר מכן באוניברסיטת טריניטי בדבלין, בה סיים תואר שלישי בפילוסופיה. הוא עבד עשרים וחמש שנים כמורה לאנגלית באפריקה, יפן, דרום מזרח אסיה ודרום אמריקה. מסעותיו היו מסוכנים לעיתים, ובין היתר ישב פרק זמן בכלא הברזילאי. הוא החל לפרסם ספרים בתחילת שנות ה-90 של המאה העשרים, ומאז ועד היום פרסם יותר מ-40 ספרים וקובצי סיפורים. כמה מספריו עובדו לסרטים (לונדון בולווארד, בליץ) ולסדרות טלוויזיה (100 code).
ספריו שתורגמו לעברית

כל ספריו שתורגמו לעברית, יצאו לאור בהוצאת סלע ספרים בעריכתו של זיו כהן:
לא כחלק מסדרה
לונדון בולווארד, תרגום: מעין זיגדון, תל אביב, סלע ספרים, 2010 (פורסם במקור ב-2001) .
סדרת ג'ק טיילור
מ' זה מוות, תרגום: ירון פריד, תל אביב, סלע ספרים, 2011 (פורסם במקור ב-2001). בשנת 2004 זכה הספר בפרס שיימוס לנובלה הטובה ביותר; בשנת 2004 היה הספר מועמד סופי לפרס אדגר לנובלת המסתורין הטובה ביותר; בשנת 2004 היה הספר מועמד סופי לפרס מקוויטי לנובלה הטובה ביותר.
ר' זה רצח, תרגום: ירון פריד, תל אביב, סלע ספרים, 2012 (פורסם במקור ב-2002).
ט' זה טירוף, תרגום: ירון פריד, תל אביב, סלע ספרים, 2012 (פורסם במקור ב-2003).
פ' זה פחד, תרגום: ירון פריד, תל אביב, סלע ספרים, 2013 (פורסם במקור ב-2004). בשנת 2007 זכה הספר בפרס שיימוס לנובלה הטובה ביותר.
ס' זה סוד, תרגום: ירון פריד, תל אביב, סלע ספרים, 2014 (פורסם במקור ב-2006) .
סדרת בלש טום ברנט ופקד ג'יימס רוברטס
בליץ, תרגום: מעין זיגדון, תל אביב, סלע ספרים, 2010 (פורסם במקור ב-2002).
השועלה, תרגום: מעין זיגדון, תל אביב, סלע ספרים, 2011 (פורסם במקור ב-2003) .
קרחון יוברט

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 מיקום:  וושינגטון 
 קואורדינטות:  47°47′07″N 123°42′11″W﻿ / ﻿47.7853°N 123.703°W﻿ / 47.7853; -123.703
  (למפת ארצות הברית מוגדלת) וושינגטון ניו יורק לוס אנג'לס שיקגו סן פרנסיסקו אטלנטה דאלאס יוסטון בוסטון סיאטל מיאמי ה א ט ל נ ט י  ה ש ק ט  מפרץ מקסיקו  קנדה מקסיקו איי בהאמה קרחון יוברט(למפת ארצות הברית רגילה) וושינגטון ניו יורק לוס אנג'לס שיקגו סן פרנסיסקו אטלנטה דאלאס יוסטון בוסטון סיאטל מיאמי ה א ט ל נ ט י  ה ש ק ט  מפרץ מקסיקו  קנדה מקסיקו איי בהאמה קרחון יוברט(למפת וושינגטון רגילה) אולימפיה סיאטל ספוקיין טקומה ונקובר אוורט יאקימה בלינגהאם קנוויק ונאטצ'י קנדה א י י ד ה ו  אורגון האוק. השקט קרחון יוברט(למפת וושינגטון מוגדלת) אולימפיה סיאטל ספוקיין טקומה ונקובר אוורט יאקימה בלינגהאם קנוויק ונאטצ'י קנדה א י י ד ה ו  אורגון האוק. השקט קרחון יוברט
 
קרחון יוברט (באנגלית: Hubert Glacier) הוא קרחון בצד הדרומי של הר אולימפוס ברכס הרי אולימפיק (ההרים האולימפיים) שבשטח הפארק הלאומי אולימפיק, במחוז ג'פרסון, במדינת וושינגטון שבארצות הברית.
בשל מיקומו, בצידו הדרומי של ההר, הקרחון קטן מקרחונים אחרים שעל ההר (המצויים בצידו הצפוני, החשוף פחות לשמש).
אורכו של הקרחון 0.4 קילומטרים בלבד (לעומת קרחון בלו שבצד הצפוני של ההר, שאורכו 5.5 קילומטרים).
הקרחון ממלא קרקס קרחוני, שלרגלי מצוק. שלוחה אחת של הקרחון יורדת במדרון ההר לכיוון דרום.
שיאו של הקרחון היא בנקודה בגובה 2,000 מטרים מעל פני הים. מנקודה הזו הקרחון זורם לכיוון צפון, עד שנפגש עם קרחון נוסף שבקרקס, בגובה של 1,700 מטרים מעל פני הים. בנקודת המפגש הקרחון משנה את כיוונו, וזורם לכיוון מערב עד קצהו של הקרחון בגובה של 1,500 מטרים מעל פני הים.
גובהו הממוצע של הקרחון 1,691 מטרים מעל פני הים.
היסטוריה > מקור השם

הקרחון קרוי על שמה של אנה יוברט (Anna Hubert) שהייתה האישה היחידה בין חברי הקבוצה שטיפסה לראשונה לפסגת הר האולימפוס.
לקריאה נוספת

• Robert Wood, , P 294
• Olympic Mountain Rescue, , PP 184 - 185
• J.L. Riedel, Steve Wilson, William Baccus, Michael Larrabee, T.J. Fudge, Andrew Fountain, , Journal of Glaciology, Volume 61, Issue 225, 2015, pp. 8-16, DOI: https://doi.org/10.3189/2015JoG14J138
הערות שוליים

↑  גאזט השמות הרשמיים של ארצות הברית
1 2  מידע גאוגרפי קרחון יוברט
| קרחוני רכס ההרים האולימפיים |
| --- | --- | --- |
| קרחוני הר אולימפוס | אייס ריוור • בלו • ג'פרז • הו • וייט • יוברט • יומס |  |
| קרחוני הר אנדרסון | איל • אנדרסון • הנגינג |  |
| קרחונים על הרים אחרים ברכס | ליליאן • פיירצ'יילד • קארי • קוויטס • קמרון |  |
קרליה (חבל היסטורי)

ערך זה עוסק בחבל ארץ היסטורי בצפון אירופה. אם התכוונתם לרפובליקה הרוסית, ראו .
חלקי חבל קרליה כפי שהם מתחלקים כיום
קָרֶלְיָה (קרלית, פינית ואסטונית: Karjala; רוסית: Карелия) היא חבל ארץ היסטורי בצפון אירופה, המחולק כיום בין פינלנד לבין רוסיה, רובו בריבונות רוסיה. החלק הרוסי של קרליה שוכן ברפובליקת קרליה, במחוז לנינגרד (המצר הקרלי) ובסנקט פטרבורג (רובו ברובע הנופש).
אזור קרליה היה אזור מריבה במשך שנים רבות בין מדינות האזור. במהלך המאה ה-14 נערכו באזור מלחמות בין שוודיה לבין רפובליקת נובגורוד שהסתיימו בהסכם שלום בשנת 1329. בהתאם להסכם זה החלק המערבי עם מרכזו בעיר ויבורג עבר לשליטת שוודיה. לאחר סיום מלחמת הצפון הגדולה הועברו חלקים נוספים של האזור לשליטת האימפריה הרוסית. במאה ה-19, כאשר הדוכסות הגדולה של פינלנד הייתה חלק מהאימפריה הרוסית נכללו חלקים של קרליה בשטחה. עם קבלת עצמאותה של פינלנד נקבע הגבול בהתאם להסכם משנת 1920.
ב-30 בנובמבר 1939, שלושה חודשים לאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה התקיפה ברית המועצות את פינלנד וכבשה את חבל קרליה ב"מלחמת החורף" שהסתיימה ב-13 במרץ 1940 בהסכם השלום של מוסקבה.[דרושה הבהרה] כיבוש זה גונה על ידי חבר הלאומים ולאחר כשנה, במלחמת ההמשך, נכבש החבל בחזרה על ידי פינלנד. בסוף מלחמת העולם השנייה נכבשה קרליה שוב על ידי ברית המועצות ובחוזה פריז (1947) אושרו תנאי הסכם הכניעה של פינלנד ושביתת הנשק בינה לברית המועצות, שהוסכמו ב-19 בספטמבר 1944. לפי הסכם זה ויתרה פינלנד על חלקים ניכרים משטחה, כולל רובו של חבל קרליה.[דרושה הבהרה]
לאורך ההיסטוריה הפינית, ניכרה השאיפה לשוב ולשלוט בו. המשוררת הפינית אווה קילפי, ילידת המחוז, עסקה בכתיבתה בין היתר בגעגועיה לנוף ילדותה. גם המלחין הפיני, ז'אן סיבליוס, הלחין מספר יצירות אותן הקדיש למחוז, המוכרת שבהן היא "הסוויטה לקרליה" שנכתבה בשנת 1893, עת הייתה פינלנד תחת כיבוש רוסיה חלקי.
קרחון יאנסי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 על שם:  USS Yancey 
 מיקום:  אזור הברית האנטארקטית 
 קואורדינטות:  80°14′00″S 158°30′00″E﻿ / ﻿80.2333°S 158.5°E﻿ / -80.2333; 158.5
  (למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיקרחון יאנסי(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיקרחון יאנסי
 
קרחון יאנסי (באנגלית: Yancey Glacier) הוא קרחון הממוקם ברכס בריטניה שבאנטארקטיקה.
הקרחון זורם בסמוך להר מקלינטוק דרום מערבה ונשפך אל קרחון בירד, ממערב לקרחון סנט.
היסטוריה > גילוי הקרחון

הקרחון מופה לראשונה באמצעות תצלומי אוויר של צי ארצות הברית.
היסטוריה > מקור השם

שמו של הקרחון ניתן לו על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים.
הקרחון נקרא על שם אוניית צי ארצות הברית יאנסי ( USS Yancey (AKA-93)), שהייתה אוניית מטען קרבית של צי ארצות הברית במסגרת מבצע קפיצה לגובה (שנערך בין 1946-1947).
שמו של הקרחון ניתן לו יחד עם מתן השם לקרחון בירד הסמוך, אשר נקרא על שם אדמירל ריצ'רד בירד, שהיה מפקד המבצע.
קרב רכס אלסנבורן

קרב רכס אלסנבורן (באנגלית: Battle of Elsenborn Ridge) היה קרב חשוב, שנערך בין כוחות צבא גרמניה הנאצית לבין כוחות צבא ארצות הברית במסגרת המערכה בארדנים, במלחמת העולם השנייה, בין ה-16 ל-26 בדצמבר 1944. ארמיית הפאנצר השישית, בפיקודו של זפ דיטריך, ניסתה במשך 10 ימים לכבוש את הרכס האסטרטגי, ששלט על צירי התנועה לעיר לייז' על נהר המז. אולם כל נסיונותיה נכשלו עקב קרב מגננה עיקש שניהל הקורפוס האמריקני ה-5. הכישלון הגרמני לכבוש את הרכס סייע רבות לסיכולה של המתקפה הגרמנית בארדנים.
תוכנית המתקפה

על ארמיית הפאנצר השישית של האס.אס בפיקוד יוזף דיטריך, הוטל המאמץ העיקרי של המתקפה הגרמנית בארדנים, באגף הימני (הצפוני). הארמייה שבפיקודו נועדה לתקוף גזרה בת כ-35 ק"מ שהשתרעה ממונשאו בצפון עד לפרצת לוסהיים בדרום, לחצות את נהר המז באזור לייז', ולהתקדם לכיוון אנטוורפן, יעדה הסופי, תוך איבטוח האגף הימני של המבקע הגרמני. לשם ביצוע המשימה קיבלה ארמיית הפאנצר השישית, ארבע דיוויזיות פאנצר אס.אס מובחרות, כולל 2 גדודי פאנצר כבדים מצוידים בטנקים מדגם טיגר, ושש דיוויזיות חי"ר, וכן עדיפות בהקצאת תותחי-סער ומשחיתי טנקים.
לפי התוכנית הגרמנית, הדרג הראשון של מתקפת ארמיית הפאנצר השישית, שכלל ארבע דיוויזיות חי"ר, נועד להבקיע את החזית האמריקנית הדלילה בשעות הבוקר המוקדמות של ה-16 בדצמבר, וליצור בה פרצות, שיאפשרו לשתי דיוויזיות הפאנצר של קורפוס הפאנצר אס אס ה-1 להתקדם דרכן במהירות במטרה להגיע לנהר מז משני עברי העיר לייז' ביום השלישי למתקפה. דיוויזיית הפאנצר אס אס ה-12 נועדה לכבוש את רכס אלסנבורן – שורת גבעות מיוערות, שהשתרעו ממזרח למערב בניצב לקו החזית, ושלטה על צירי התנועה העיקריים שהובילו לאזור לייז' – ולאחר מכן לנוע לכיוון לייז' דרך מלמדי (Malmedy) וספא. דיוויזיית הפאנצר אס אס ה-1 נועדה לנוע דרך פרצת לוסהיים, עמק צר וארוך ברוחב כ-8 ק"מ מצפון לרכס שְנה אייפל (הרי השלג), ולהתקדם מערבה מדרום לרכס אלסנבורן במגמה לחצות את נהר מז באזור העיר אואי (Huy), מדרום ללייז'. קורפוס הפאנצר אס אס ה-2 של דיטריך, הוחזק בעתודה לצורך ניצול ההצלחה.
הכוחות האמריקניים

על הגזרה שהוקצתה למתקפת ארמיית הפאנצר השישית במסגרת תוכנית המתקפה הגרמנית, הגנה רק דיוויזיית חי"ר אמריקנית אחת, הדיוויזיה ה-99 מהקורפוס ה-5 של הארמייה הראשונה, שהייתה חדשה יחסית בחזית, וחסרת ניסיון קרבי. הדיוויזיה תפסה גם את עמדות הדיוויזיה ה-2 המנוסה, שנמצאה בעיצומה של מתקפה על קו זיגפריד במטרה לתפוס את הסכרים של נהר הרור (Rur/Roer). הדיוויזיה ה-99 כללה שלושה רגימנטים (חטיבות): 393, 394 ו-395.
הערות שוליים

↑  Rawson, Andrew. Battle of the Bulge 1944-1945. The History Press, 2011. p.45
המתקפה הגרמנית בגזרה הצפונית, 19-16 בדצמבר 1944
חיילים גרמניים נלחמים בארדנים, דצמבר 1944. החייל בקדמת התמונה חמוש ב-StG 44, רובה הסער הראשון בעולם.
קן ברנס

| --- | --- |

 לידה:  29 ביולי 1953 (בן 71) ברוקלין, ארצות הברית 
 שם לידה:  Kenneth Lauren Burns 
 סוגה מועדפת:  תיעודי 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1981 
 מקום לימודים:  תיכון פיוניר (1971)  קולג' המפשייר (1975) 
 צאצאים:  Sarah Burns 
 מספר צאצאים:  2 
 פרסים והוקרה:  פרס לינקולן (1991)  פרס צ'ארלס פרנקל (1991)  הרצאת ג'פרסון (2016)  פרס גרמי לאלבום ספוקן וורד (1991)  פרס הסביבה ע״ש ליידי בירד ג'ונסון (2017)  פרס גראמי לאלבום פולק מסורתי (1991)  המדליה הלאומית למדעי הרוח  מלגת גוגנהיים  עמית האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים  פרס אמי  פרס כריסטופר 
 פרופיל ב-IMDb
 
קנת לורן "קן" ברנס (באנגלית: Kenneth Lauren "Ken" Burns; נולד ב-29 ביולי 1953) הוא במאי סרטים תיעודיים אמריקאי. היה מועמד פעמיים לאוסקר וזכה בשבעה פרסי אמי. זוכה הרצאת ג'פרסון ל-2016.
קורות חיים

נולד בברוקלין, ניו יורק בשנת 1953. אביו, רוברט היה פרופסור לאנתרופולוגיה. לברנס יש קשר משפחתי אל המשורר הסקוטי רוברט ברנס. משפחתו האקדמאית עברה מקומות מגורים רבים במהלך צעירותו של ברנס. בשנת 1971 סיים את התיכון ולמד לתואר ראשון במכללת המפשייר במסצ'וסטס, שם למד צילום אצל ג'רום ליבלינג (Jerome Liebling) ואיליין מייס (Elaine Mayes).
סדרת טלוויזיה שלו "מלחמת האזרחים" (9 פרקים, 1990) זכתה בפרסים רבים. בשנת 2001 הוא ביים סרט תיעודי על מארק טוויין תוך שילוב מוזיקה אותנטית בביצוע של "2nd South Carolina String Band".
סרטו "המלחמה" משנת 2007, מתאר את מלחמת העולם השנייה מנקודת מבטם של גברים ונשים מרחבי ארצות הברית ואורכו כ-15 שעות.
הוא תומך ותיק במפלגה הדמוקרטית בארצות הברית, ואף נוהג לתרום לה כספים.
פילמוגרפיה

Brooklyn Bridge (1981)
The Shakers: Hands to Work, Hearts to God (1984)
The Statue of Liberty (1985)
Huey Long (1985)
The Congress (1988)
Thomas Hart Benton (1988)
The Civil War (1990)
Empire of the Air: The Men Who Made Radio (1991)
Baseball (1994), updated with the 10th Inning (2010)
Thomas Jefferson (1997)
Lewis & Clark: The Journey of the Corps of Discovery (1997)
Frank Lloyd Wright (1998)
Not For Ourselves Alone: Elizabeth Cady Stanton and Susan B. Anthony (1999)
Jazz (2001)
Mark Twain (2001)
Horatio's Drive: America's First Road Trip (2003)
Unforgivable Blackness: The Rise and Fall of Jack Johnson (2005)
The War (2007)
The National Parks: America's Best Idea (2009)
Prohibition (2011)
The Dust Bowl (2012)
The Central Park Five (2013)
The Roosevelts (2013)
The Vietnam War (2016)
(2018) The Mayo Clinic: Faith – Hope – Science
(2019) Country Music
(2021) Hemingway
(2021) Muhammad Ali
(2022) Benjamin Franklin
(2022) The U.S. and the Holocaust
צילום רחוב

יום הניצחון על יפן בכיכר טיימס (הצילום של ויקטור ג'ורגנסן), אחד מצילומי הרחוב הידועים ביותר
צילום רחוב הוא סוגת צילום שבה מצולמות סיטואציות אקראיות במקומות ציבוריים. צילום הרחוב מציג לעיתים נקודת מבט אירונית של הסיטואציה, מציג אותה מנקודת מבט לא שגרתית או מוציא אותה מהקשרה הרגיל. בצילומים אלה, בהם לצלם אין שליטה על המתרחש, ואף לא על התאורה במקום, יש חשיבות רבה לתזמון הרגע המכריע בו תצולם התמונה האופטימלית.
אף שמעורבות הצלם בצילום הרחוב מינימלית, הרי שלנקודת מבטו יש חשיבות רבה. בהקדמה לספרו הארץ שלנו, המאגד צילומי רחוב של הצלם אלכס ליבק, כתב ליבק: "לא די במצלמה שתוצב בפינת רחוב ותצלם כל חמש שניות באקראי את מה שחולף על פניה. חייב לצאת משהו מתוך נשמתו של הצלם, מוחו, אישיותו, תמונת העולם הפרטית שלו. אין שני צלמים שיראו התרחשות אחת באותו אופן...".