stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פנקס הקהילות
מבנה הפנקס

ראשית תבניתו של פנקס הקהילות היא ב"דפי קהילה", "גיליון רישום של הקהילות בגולה (פנקס הקהילות)", או מפקד קהילות הונגריה שדבר קיומם פורסם בגיליון הראשון של "ידיעות יד ושם". הגיליון כלל את השאלון הבא:
שם הקהילה: א) רשמי, ב) יהודי.

מדינה:

מתי נוסדה הקהילה: מקור הידיעה הראשונה על הקהילה ותוכנה, ידיעות על יהודים בודדים עד הקמת הקהילה.

האוכלוסייה היהודית בכל שלבי התפתחותה (מספרים ומקורותיהם; אחוז האוכלוסייה בכלל [צ"ל: אחוז בכלל האוכלוסייה]).

החיים הכלכליים בקהילה. 

החיים החברתיים והתרבותיים בקהילה.

מוסדות כלכליים (אגודות בעלי מלאכה, בנקים, קואופרטיבים וכדומה).

מוסדות תורה וחינוך.

מוסדות חסד וצדקה.

אנשי רוח וגדולי הקהילה.

מפלגות פוליטיות.

בתי אב, המשפחות הבולטות.

תאריכים מתולדותיו והתפתחותו של היישוב הלא יהודי.

היחסים בין הקהילה והאוכלוסייה הלא היהודית וארגוניה.

היהודים במסגרת הכללית (בחיים כלכליים, תרבותיים וכו').

השתתפות בני הקהילה בחיי המדינה (בתנועות וזרמים, בחירות למוסדות ממלכתיים וכו').

השתתפות בני הקהילה בחיי כלל ישראל (במסגרת ארצית ובין ארצית; בתנועה הציונית, בעליה לא"י ובנינה).

גורל הקהילה במלחמת העולם הראשונה.

הקהילה בין שתי המלחמות.

הקהילה בימי היטלר: א) בשנות 1933–1939. ב) מ-1939 עד חיסולה.

ההתגוננות של הקהילה או של ארגונים או של יהודים בודדים נגד הכובש.

שרידי הקהילה אחרי המלחמה ומקום מגוריהם כעת.

איפה נמצאים מקורות לתולדות הקהילה.

ביבליוגרפיה.
בראשית כל כרך מופיע תיאור מקוצר של תולדות היהודים באותה מדינה בה עוסק הכרך. לאחר מכן מופיעים, בסדר אלפביתי, ערכי הקהילות. כל ערך פותח בטבלה של מספרי האוכלוסין ביישוב: מספר התושבים הכללי, מספר היהודים ושיעור היהודים בקרב האוכלוסייה הכללית. בפנקסי הקהילות של גרמניה מופיע לעיתים תיאור ההתפלגות הדתית בקרב היהודים על פי נתוני מפקד 1925, שהיה המפקד האחרון לפני התקופה הנאצית, ולפעמים גם על פי נתונים משנת 1933. לעיתים נדירות מופיע מספר היהודים באותה קהילה גם כפי שהיה בתקופת השואה, בעיקר בגרמניה, שם ביקשו הרשויות לקיים מעקב אחר מספרי היהודים המהגרים או המגורשים, במסגרת מדיניות הפתרון הסופי להשגת המטרה של פינוי כל היהודים מגרמניה.
כל ערך כולל פרק קצר על תולדות המקום: שליטיו הראשונים, מאפייניו הייחודיים, אם יש כאלה. לאחר מכן מופיע תיאור ימי ראשיתה של הקהילה, לעיתים בימי הביניים, והתנאים שבהם קיבלו היהודים היתר להתיישב במקום. מתוארות נסיבות חייהם של היהודים וקורות הקהילה בשנות קיומה הראשונות. מתוארים יחסיהם של היהודים עם סביבתם: האם היו פרעות או שהיהודים חיו ביחסי שכנות טובים עם הסובבים אותם. במקרים רבים התקיימה הקהילה מאות שנים, אך לעיתים המידע על הקהילה לפני המאה ה-19 דל למדי.
הערך סוקר את פעילותם הציבורית והחינוכית של בני הקהילה, פעילות הסעד, הרווחה והתרבות, נטייתם הדתית והמפלגתית, אישים מרכזיים בקרבם ולעיתים את התפלגות המקצועות בקרבם. כן מתוארים חיי הקהילה: מתי הוקם בית הכנסת, איך התפתחה מערכת החינוך, האגודות השונות שהיו בקהילה, ומה היו נטיותיה הדתיות העיקריות – רפורמה, אורתודוקסיה או נטייה אחרת. הערך מתאר את השתנות הקהילה עם מגמות ההשכלה והאמנציפציה, המודרניזציה, ההגירה, העיור והתיעוש. אם השתלבו היהודים באגודות ובחיים הפוליטיים הכלליים ביישוב, יש לכך אזכור בערך המוקדש לאותה קהילה.
באנציקלופדיה תמונות, צילומי מסמכים, מפות, תרשימים, איורים, לוחות ומפתחות.
הערכה

הסופר והעיתונאי אדם ברוך כתב על חשיבותה של האנציקלופדיה כך:
סדרת 'פנקסי הקהילות' של הוצאת יד ושם הנה מפעל כה הכרחי וכה מרטיט לב, עד שכמעט אי אפשר להגזים בחשיבותו. מומלץ לעיין כדי לדעת מניין שאבו אבותינו המומתים את אומץ ליבם, וכדי לדעת כיצד, לאורך המאות, נרקמו שם חיים יהודיים, ועם אילו מסורות ומורשות עלו היהודים לישראל והקימו בה מדינה, ומה עלה כאן בגורלן של מסורות ומורשות אלה.
ראו גם

האנציקלופדיה של השואה
אנציקלופדיה שמע ישראל
הערות שוליים

↑  ידיעות יד ושם 6-7 (ינואר 1956), ע' 21.
↑  ידיעות יד ושם 2 (29 ביולי 1954), ע' 13-14.
1 2 3  ידיעות יד ושם 4-5 (יוני 1955), ע' 7.
↑  ידיעות יד ושם 3 (דצמבר 1954), ע' 1.
↑  ידיעות יד ושם, יוני 1955, ינואר 1956.
↑  ידיעות יד ושם, 4-5 (יוני 1955), ע' 7.
↑  ידיעות יד ושם 8–9 (מרס 1956), ע' 10; ידיעות יד ושם 17–18, ע' 10-11.
↑  ידיעות יד ושם 6-7 (1956), ע' 10-11; ידיעות יד ושם 10-11 (1956), ע' 9.
↑  ידיעות יד ושם, 10-11 (1956), ע' 12, 14; ידיעות יד ושם 4-5 (יוני 1955), ע' 7.
↑  ידיעות יד ושם 1 (1954), ע' 7.
↑  אדם ברוך, מעריב, 9 באפריל 1999
שדרות בתל אביב-יפו

השדרות בתל אביב-יפו מהוות חלק מרכזי ובלתי נפרד משלד העיר ואף ממלאות תפקיד חשוב בחיי תושביה. בעיר מספר שדרות אשר לכל אחת מהן מאפיינים והיסטוריה משלה.
השדרות המרכזיות קיימות כבר עשרות שנים, אך בעיקר מאז סוף שנות ה-90 של המאה ה-20 זוכות השדרות ובראשן שדרות רוטשילד להתחדשות עירונית ענפה ושיפוץ נרחב שגרם להחייאתן ולחיזוק מעמדן כחללים ציבוריים חשובים ביותר בעיר, הן לאירועים מיוחדים והן לתרבות הפנאי. שיפוץ שדרות העיר החל בעיקר לאחר היבחרו של רון חולדאי לראש עיריית תל אביב בשנת 1998, אשר הכריז על החייאתן כיעד אסטרטגי של העירייה. השיפוץ כלל הוספת מדשאות, פרחים וספסלים, סומנו שבילי אופניים, הוסרו המשתנות הציבוריות המוזנחות שהיו בשדרה, נבנו מתקני משחקים, ומעברי הרחובות נהיו נוחים יותר. בעקבות השיפוץ, התמלאו השדרות באוכלוסיית האזור והפכו לאחד ממוקדיה המובילים של תל אביב.
שדרות רוטשילד מידע

שדרות רוטשילד מהוות מאז ועד היום מרכז תרבותי חשוב בעיר ואף בתודעה הציבורית של ישראל כולה. חלקן הדרומי של השדרות הוא חלק ממע"ר תל אביב, ובסביבתו נמצאים משרדי חברות הפיננסים הגדולות, דבר ההופך את השדרה גם למרכז חשוב של כלכלת ישראל.
במרכז השדרה קיימות גינות רבות, מתקני שעשועים וקיוסקים, ולאורכה סלולים שבילי אופניים.
שדרות ירושלים

שדרות ירושלים הן אחד הרחובות הראשיים של יפו. הן הוקמו ב-1915 על ידי המושל העות'מאני של יפו ונקראו תחילה על שם אחמד ג'מאל פאשה. השדרות קיימות זמן רב לפני איחוד הערים תל אביב ויפו, אך כיום מבנה השדרה דומה יותר למבנה השדרות של מרכז תל אביב, עם עיצוב המדגיש את שיוכה ליפו על ידי שימוש באלמנטים אדריכליים המאפיינים את המקום.
שדרות מרכז העיר והצפון הישן

יחד עם שדרות רוטשילד, מהוות השדרות הראשיות באזור מרכז והצפון הישן של תל אביב, חלק חשוב מאוד בשלד מרכז העיר. למעט שדרות נורדאו הנמצאות בצפון האזור ומקיימות חלל ציבורי איכותי בפני עצמן, שאר השדרות שומרות על רצף עירוני ירוק וממשיכות זו את זו. הן מתחברות זו אל זו במפרקים עירוניים, כיכר הבימה וכיכר רבין, ומאפשרות להולכי הרגל ורוכבי האופניים תנועה רציפה בתוך שדרה לאורך קטעים נרחבים מן העיר. בכיכר הבימה נפגשות שדרות רוטשילד, ח"ן ובן ציון ואל כיכר רבין מגיעות שדרות ח"ן ובן-גוריון, המחוברות דרך שדרות עצים נוספות המצויות בכיכר עצמה כמו גם אל מספר רחובות ראשיים נוספים, בהם שדרות דוד המלך, שנמצאות בעברו המזרחי של רחוב אבן גבירול. שבילי האופניים, שנסללו בשדרות ושומרים על המשכיות גם דרך רחובות ראשיים נוספים, חוללו מהפכה בתפישת התחבורה בעיר. מאז שיפוץ השדרות קיימת עלייה מתמדת בשימוש באופניים בעיר ככלי תחבורה יעיל, נעים, ספורטיבי וידידותי לסביבה.
השדרות מספקות לתושבי האזור את שטח הפנאי החשוב ביותר ויעילותן העירונית באה לביטוי בזכות העובדה, שהן למעשה פארק עירוני צר, המתוח לאורך קילומטרים רבים במקביל לרחובות מגורים. את הרעיון להקמת השדרות העלה מתכנן הערים הסקוטי פטריק גדס בתוכנית המתאר שהכין לתל אביב בסוף שנות ה-20 של המאה ה-20. גדס, שהיה גם ביולוג במקצועו, ראה חשיבות רבה לשדרות הירוקות אליהן יהיו קרובים במרחק הליכה קצר כל תושבי העיר.
למעט שדרות ח"ן הממשיכות את שדרות רוטשילד, שהקצה שלהן נותר פתוח במחשבה להמשך פיתוח עתידי כבר עם הקמת אחוזת בית, גדס תכנן את השדרות כרחובות רוחב (מזרח-מערב) החותכות את רחובות המסחר האורכיים ומגיעות עד הים. רחובות נוספים תוכננו להיות שדרות רחוב, בהם הרחובות ז'בוטינסקי ופרישמן, אך לבסוף נסללו כרחובות רגילים עם שדרות עצים הנטועות בהם אך ללא שטחי גינון במרכזם. באזור זה של העיר קיימות גם שדרות עצים יפות אך קטנות יותר ואזורי גינון בלב הרקמה העירונית, בהם השדרות ברחוב ז'אן ז'ורס, רחוב עמנואל הרומי, שדרות היוצ"ר (על שם יוסף צבי רימון) ועוד.
השדרות בתל אביב ידועות גם באדריכלות הסובבת אותן. רוב הבנייה בהן נעשתה בשנות ה-30 וה-40 והסגנון המוביל הוא הסגנון הבינלאומי אשר זכה להכרה בינלאומית בשנת 2003 עם הכרזת "העיר הלבנה" של תל אביב כאתר מורשת עולמית. הכרה זו נתקבלה בזכות אדריכלות הבניינים אך גם בזכות המרקם העירוני הייחודי של האזור הקשור גם למערך השדרות שלו.
שדרות נוספות > שדרות ההשכלה

שדרות ההשכלה נמצאות בשכונת ביצרון שבמזרח העיר תל אביב בין דרך השלום מצפון ועד רחוב עמינדב (המקביל לדרך יצחק שדה) בדרום. השדרה אינה סימטרית בצורתה ומגורים קיימים רק בצידה המזרחי. השדרה רציפה לכל אורכה, ואינה נקטעת על ידי אף כביש. ממערב לשדרה נמצא מתחם התעסוקה ביצרון, אזור עסקים ומסחר גדול ומתפתח, שבו מטה חברת צ'ק פוינט, אשר על פי תוכניות עתידיות יקום בו קומפלקס גורדי שחקים גדול ומשמעותי. בשדרות נמצאים גם אולפני הבירה משם משודרות תוכניות טלוויזיה כמו זו של גיא פינס ויאיר ניצני.
בשדרה חורשת אורנים שניטעה בשנות ה-50. במשך שנים רבות היה המקום מוזנח למדי. החורשה הייתה במקום פתוח והרוחות מהים גרמו לחלק גדול מהאורנים לנטות כלפי מזרח וכך הם נראים עד היום. בשנים 2008–2009 עברה השדרה שיפוץ שבמסגרתו נסלל בה שביל רחב, הוסדרה תאורה, והותקנו מתקני משחק, חצר לכלבים ובעליהם, מגרש פטאנק וריהוט גן. השיפוץ כלל אזכור והצגה של יצירת אנשי תנועת ההשכלה, שעל שמותיהם קרויים הרחובות בשכונת ביצרון הסמוכה. על תכנונה המחודש של השדרה זכה בשנת 2009 האדריכל רם איזנברג בפרס רוקח.
הרחובות הקטנים והשבילים, היוצאים משדרות ההשכלה לכיוון מזרח ומחברים את השדרות עם רחוב ביצרון, קרויים על שם חכמי תנועת ההשכלה: יהודה ליב בן-זאב, מרדכי אהרון גינצבורג, יצחק ארטר, אברהם בר גוטלובר, קלמן שולמן, אליעזר צבי צויפל, חיים זליג סלונימסקי, שלמה רובין, שלמה מנדלקרן, יצחק אייזיק בן יעקב וישראל חיים טביוב.
מדיה וקבצים בנושא  בוויקישיתוף
שדרות נוספות > שדרות וושינגטון

השדרות על שם ג'ורג' וושינגטון נמצאות במרכז שכונת פלורנטין בניצב לדרך שלמה ובמקביל לרחוב הרצל. לאורך השדרות מספר מועט של מסעדות, בתי קפה ופאבים.
מדיה וקבצים בנושא  בוויקישיתוף
שדרות נוספות > שדרות יהודית

שדרות יהודית נמצאות בשכונת מונטיפיורי בניצב וממזרח לדרך בגין ומערבית לנתיבי איילון (דרומית למרכז עזריאלי). על שם יהודית מונטיפיורי (1784-1862), אשתו המנוחה של משה מונטיפיורי, מי שנידב את הכספים להקמת השכונה. השדרה מוקפת בניינים קטנים ונמוכים יחסית ובמרכזה גינות ומתקני פנאי שונים. בינואר 2020 נפתח לתנועה גשר יהודית - גשר להולכי רגל ואופניים שמחבר בין הקצה המזרחי של השדרה, שהיה דרך ללא מוצא, לבין שכונת ביצרון שממזרח לאיילון. ב-18 באוגוסט נפתחה לציבור תחנת יהודית של הקו האדום של הרכבת הקלה בגוש דן, שממוקמת בקצה השדרה, עם השקת הרכבת הרכבת הקלה.
מדיה וקבצים בנושא  בוויקישיתוף
שדרות נוספות > שדרות דוד המלך

השדרות על שם דוד המלך מתחילות מכיכר רבין, ברחוב אבן גבירול, ומסתיימות ברחוב ויצמן, אל תוך בית החולים איכילוב. בשדרות אלו נמצא הגינון בחלקו הדרומי של הרחוב בלבד אשר לאורכו גם קיימים גני שעשועים ושביל אופניים, לעומת שאר השדרות בתל אביב אשר נמצאות במרכז הרחוב. בשדרה נמצאת המועצה הדתית ורבנות תל אביב. בסוף השדרה נמצא "מרכז ויצו העולמי.
מדיה וקבצים בנושא  בוויקישיתוף
שדרות נוספות > שדרות הציונות

שדרות הציונות הן רחוב קצר מאוד בצפון החדש של תל אביב שהיה מתוכנן להיות שדרה. הרחוב ניצב לרחוב ז'בוטינסקי ממזרח לכיכר המדינה והוא הוקם בשנות ה-70. במקור, הייתה תוכנית להקמת שדרת אורך בין רחוב פנקס לרחוב ז'בוטינסקי שתקשר בין האזורים החדשים דאז של תל אביב, לשכונות צמרת ובבלי. בשל התנגדות תושבי שיכון צמרת, שכונה קטנה של בתים פרטיים באזור זה של תל אביב, נקטעה השדרה והמשכה הוא גן ציבורי קטן ושקט המשרת בעיקר את תושבי הבתים הסמוכים. ישנם מספר בתים שהכניסה אליהם היא אך ורק מהגן. כיום, השדרה עצמה היא למעשה אי תנועה באורך של כ-100 מטר בלבד בחלקה הדרומי, בין רחוב ז'בוטינסקי ורחוב משה שרת.
שדרות נוספות > שדרות סמאטס

שדרות סמאטס (על שם יאן סמאטס) הן רחוב קצר בצפון החדש של תל אביב בין רחוב פנקס ורחוב יהודה המכבי, מערבית לרחוב ויצמן. המיוחד בשדרות אלו הוא שהן רחוב ללא מוצא בשני קצותיו, והגישה היחידה אליהן בכלי רכב היא מרחוב לואי מרשל החוצה אותן. בשדרה זו בית כנסת מרכזי, בית הכנסת היכל משה, ההנקרא גם "בית הכנסת סמאטס" על שם השדרה.
שדרות נוספות > שדרות ביד אליהו

שתי שדרות חוצות את שכונת יד אליהו ממזרח למערב, שדרות החי"ל בדרום השכונה ושדרות יד לבנים בחלקה הצפוני. שתי השדרות שופצו יחד עם שאר שדרות תל אביב ובעיצוב דומה וכוללות מספר גינות מטופחות הצמודות אליהן וכיכרות קטנות שחוצות אותן. בנוסף, במערב השכונה קיימת שדרה קצרה מאוד, כמאה וחמישים מטרים אורכה, בחלקן הצפוני של שדרות המעפילים, בין הרחובות וינגייט ומרגולין, ומתקיים שם מסחר בקרבת רחוב לה גוארדיה. בשכונה יש מספר שדרות נוספות, אך רובן קצרות או שאינן משמשות כצירי תנועה אלא רק כנתיבי הליכה.
מדיה וקבצים בנושא  בוויקישיתוף
מדיה וקבצים בנושא  בוויקישיתוף
שדרות נוספות > רחובות נוספים המכונים שדרה

בעיר תל אביב, כמו גם בערים רבות נוספות, מספר רחובות ראשיים המכונים "שדרות" על אף שאינם כאלו בפועל אלא רחובות וכבישים רגילים. רחובות כגון שדרות רוקח, שדרות שאול המלך ושדרות הר ציון קיבלו שם זה כדי להדגיש את חשיבותם אך אינם דומים לשדרות האחרות בעיר.
התחבורה בשדרות

לרוב השדרות מבנה פיזי דומה והתחבורה סביבן פועלת אף היא על פי עקרונות דומים מאוד. השדרות בנויות משטח ציבורי פתוח המתקיים למעשה באי תנועה שבין שני מסלולי נסיעה של כלי רכב. השדרות פועלות כרחוב דו סיטרי אותו חוצים רחובות שונים, חד סיטריים ברובם. לאורך השדרות צמתים רבים יחסית ללא רמזורים בהם מתאפשרת פניות או חציות מדורגות (על ידי עצירה בין שני מסלולי התנועה) מהרחובות הניצבים. תכנון התנועה באופן זה מאפשר מצד אחד את זרימת כלי הרכב לאורך השדרה, כאשר הפניות שמאלה אינן מתאפשרות לרוב ומצד שני מאפשר תנועת הולכי רגל ורוכבי אופניים נוחה ובטוחה לאורך מרכז השדרה.
תכנון זה, אשר מקורו הרעיוני במספר שדרות אירופאיות שהוקמו עוד במאה ה-19 בערים כפריז וברצלונה, יוצר מרחב עירוני המאפשר התנהלות מקבילה יעילה הן של הולכי רגל והן של כלי רכב. במיוחד מאז שיפוצן בסוף שנות ה-90, שם תכנון השדרות התל אביביות דגש על תנועת הולכי הרגל הנוחה ועל תנועת האופניים. שבילי האופניים הפכו את השדרות לנתיבי נסיעה אופנית יעילים וידידותיים במיוחד לרוכבים. המשכיות השדרות ברמת השלד העירוני מאפשרות תנועה רציפה של רוכבי אופניים ברוב שטח מרכז העיר.
קווי אוטובוסים מרכזיים עוברים בחלק משדרות העיר. בשדרות ירושלים עובר הקו האדום של הרכבת הקלה ובמקביל לשדרות רוטשילד, באזור מפגש הרחובות אלנבי ויהודה הלוי, קיימת תחנת אלנבי של הרכבת הקלה שמשרתת את באי המע"ר שבאזור דרום השדרה.
ראו גם

עצי שקמה בתל אביב
שמות רחובות בתל אביב-יפו
שדרות רוטשילד שבמרכז העיר
פסל סביבתי בשדרות ח"ן
שדרות וושינגטון בשכונת פלורנטין
עצי האורן הנטויים מזרחה בשדרות ההשכלה
שדרות יהודית לפני חידוש פני השדרה
שדרות דוד המלך
שדרות החי"ל
שדרות יד לבנים
קורט לוין

| --- | --- |

 לידה:  9 ספטמבר 1890 מוגילנו, פרוסיה (היום פולין)
 פטירה:  12 פברואר 1947 (בגיל 56) ניוטונוויל, ארצות הברית 
 ענף מדעי:  פסיכולוגיה חברתית-ארגונית
 מקום מגורים:  פולין, גרמניה, ארצות הברית
 מקום לימודים:  אוניברסיטת פרייבורג, אוניברסיטת מינכן, אוניברסיטת ברלין
 מנחה לדוקטורט:  קארל שטומפף, אלויס ריל 
 מוסדות:  אוניברסיטת קורנל  המכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס  אוניברסיטת דיוק  אוניברסיטת הומבולדט של ברלין 
 תלמידי דוקטורט:  Dorwin Cartwright, בלומה זייגרניק, Ronald Lippitt, Beatrice Wright, לאון פסטינגר, John Thibaut 
 
קורט לוין (Kurt Lewin; 9 בספטמבר 1890 – 12 בפברואר 1947) היה פסיכולוג יהודי גרמני-אמריקאי, הידוע כאחד מהחלוצים בתחומי הפסיכולוגיה החברתית, הארגונית והיישומית. לוין מוזכר לעיתים קרובות כמייסדה של הפסיכולוגיה החברתית והיה אחד הראשונים לחקור את התחומים של דינמיקה קבוצתית והתפתחות ארגונית.
תולדות חייו > משפחתו

לוין נולד בשנת 1890 למשפחה יהודית במוגילנו (Mogilno), עיירה באזור פוזנן, אז פרוסיה והיום פולין. לוין קיבל בביתו חינוך יהודי-אורתודוקסי. הוא היה אחד מבין ארבעה ילדים, ומשפחתו נמנתה עם המעמד הבינוני. בשנת 1905 העתיקה המשפחה את מקום מגוריה לברלין במטרה לאפשר לילדיהם חינוך טוב יותר.
תולדות חייו > חייו האישיים

בשנת 1917 לוין נשא לאשה את ד"ר מריה לאנדסברג. ב-1919 נולדה בתם הבכורה, אסתר-אגנס, וב-1922 נולד בנם פריץ-ראובן. הזוג התגרש בסביבות שנת 1927, ומריה הגרה לארץ ישראל (אז פלשתינה) עם ילדיהם. ב-1929 לוין נשא לאשה את גרטרוד וייס. נולדו להם שני ילדים - מרים בשנת 1931 ודניאל ב-1933. לוין נפטר בפברואר 1947 בגיל 57 בעקבות התקף לב.
תולדות חייו > לימודים וקריירה מקצועית

המקור לפרטים הביוגרפיים הוא מאמרה של בתו של קורט לוין, מרים לוין.
בשנים 1905 – 1908 למד לוין בגימנסיה על שם הקיסרית אוגוסטה, שם קיבל חינוך הומניסטי-קלאסי. ב-1909 החל בלימודי רפואה באוניברסיטת פרייבורג, אך עבר בהמשך ללימודי פיזיקה, כימיה ופסיכולוגיה באוניברסיטת מינכן. באפריל 1910 עבר לאוניברסיטה המלכותית על שם פרידריך וילהלם בברלין (כיום אוניברסיטת הומבולדט של ברלין, להלן אוניברסיטת ברלין), עדיין כסטודנט לרפואה, ולקראת 1911 החל להתעניין בפסיכולוגיה ופילוסופיה והחל בכתיבת עבודת התזה לקראת קבלת דוקטורט בהנחייתו של קארל שטומפף (אנ'), פסיכולוג ופילוסוף. ב-1914, עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה, התגייס לוין לצבא הגרמני ושירת בו עד 1918, אז שוחרר לאחר פציעה חמורה שבעקבותיה בילה בבית חולים במשך כ-8 חודשים. לוין זכה במספר אותות גבורה בגין שירותו הצבאי, כולל אות צלב הברזל. עוד בתחילת שירותו הצליח לחזור לאוניברסיטת ברלין לצורך בחינת הגמר וקיבל את תואר הדוקטור בשנת 1914. לאחר שחרורו מהצבא והחלמתו מפציעתו, הצטרף לוין למכון הפסיכולוגי של אוניברסיטת ברלין שם הרצה והנחה סמינרים בפסיכולוגיה ופילוסופיה. בשנים 1926–1932 כיהן כפרופסור שלא מן המניין באוניברסיטת ברלין, ותוך כדי כך ערך ניסויים ומחקרים בתחומי הלמידה, המוטיבציה ומצבי דחק. במהלך תקופה זו, בשנת 1930, שימש גם במשך שישה חודשים כמרצה אורח באוניברסיטת סטנפורד בארצות הברית. עם עלייתו של היטלר לשלטון בשנת 1933, לוין, שהיה כבר אז דמות ידועה, מוערכת ובעלת השפעה בתחום הפסיכולוגיה, הבין שלא יוכל להמשיך לחיות בגרמניה והחליט להגר לארצות הברית. עם הגעתו הצטרף לאוניברסיטת קורנל ובהמשך לתחנה למחקר רווחת הילד באוניברסיטת אייווה (1935-1945). ב-1945 ייסד את המרכז לחקר דינמיקה קבוצתית במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס ועמד בראשו עד יום מותו.
בשנת 1946, במהלך עבודתו של לוין במרכז לחקר דינמיקה קבוצתית, קיבל פנייה מראש ועדה בין-גזעית במדינת קונטיקט, שביקש את עזרתו במציאת דרך אפקטיבית להתגבר על דעות קדומות דתיות וגזעיות. לוין נענה לבקשה ובנה סדנה ניסויית שמטרתה הייתה לבחון את האפשרות לחולל שינוי. סדנה זו שימשה יסוד למה שידוע כיום כ-Sensitivity Training – אימון להגברת המודעות העצמית, להבנת הדעות הקדומות המנהלות את האדם, והיכרות עם דינמיקה קבוצתית. פעילות זו הביאה לייסוד "המכון למעבדות הלאומיות לאימון במדעי ההתנהגות היישומיים" (National Training Laboratories Institute for Applied Behavioral Science - NTLׂ) בבת'ל במדינת מיין. מכון זה הפך לבעל השפעה מרכזית בתחום הפיתוח הארגוני. המחקר במכון הביא לפיתוח המתודולוגיה של "קבוצות T" (אנ') הנמצאת בשימוש עד היום. בהמשך, לאחר מלחמת העולם השנייה, היה לוין מעורב, יחד עם דר' ג'ייקוב פיין מבית הספר לרפואה של אוניברסיטת הארוורד, בשיקום פסיכולוגי של יוצאי מחנות העקורים.
לוין היה שותף לייסודו של כתב העת Human Relations (אנ') יחד עם מכון טביסטוק ליחסי אנוש (אנ') באנגליה, ושני מאמרים שלו פורסמו בגיליונו הראשון, שיצא לאור בשנת 1947.
תרומתו של לוין לפסיכולוגיה החברתית והארגונית

לוין הוא אחד הראשונים שפיתח תאוריות, כלים וטכניקות בתחום הפיתוח הארגוני, הנחשבים למרכזיים עד היום. הוא יישם תאוריות וטכניקות פסיכולוגיות מתוך מחקרי תהליכים קבוצתיים שפותחו במעבדה בעבודה עם ארגונים בעולם האמיתי, במטרה לשנות התנהגויות ועמדות של בני אדם. לאורך כל עבודתו פעל לוין מתוך מערכת ערכים דמוקרטית, והדגיש את החשיבות של שיתוף חברים בארגון, בקהילה או בקבוצה בתהליכי קבלת החלטות הקשורות לתפקודם.
תרומתו של לוין לפסיכולוגיה החברתית והארגונית > מושגים וטכניקות שלוין פיתח בתחום השינוי הארגוני המתוכנן > תורת השדה (Field Theory)

השורשים של תורת השדה נובעים מתאוריית הגשטלט והיא מהווה חיבור של תובנות משלושה תחומי ידע שונים: טופולוגיה, פסיכולוגיה וסוציולוגיה. על פי לוין התנהגות היא פונקציה של הסיטואציה הכוללת שהאדם נמצא בה – השדה שבו הוא פועל. השדה מוגדר כצירוף הכולל של כל העובדות המתקיימות בעת ובעונה אחת ואשר יש ביניהן תלות הדדית. כדי להבין התנהגות אנושית יש לבחון את כל השדה הפסיכולוגי, או מה שלוין כינה "מרחב החיים" (lifespace), שהאדם פועל בתוכו. בני האדם פועלים בתוך מרחבי חיים שונים: משפחה, מקום עבודה, קהילה ועוד, כאשר בכל אחד מהם פועלים עליהם כוחות שונים. כדי להבין התנהגות יש לבחון את השדה בכללותו, ולאחר מכן להפרידו למרכיביו השונים. לוין טען כי ניתן לייצג את השדה שבו פועל האדם ואת הכוחות הפועלים עליו באופן מתמטי.
תרומתו של לוין לפסיכולוגיה החברתית והארגונית > מושגים וטכניקות שלוין פיתח בתחום השינוי הארגוני המתוכנן > דינמיקה קבוצתית

לוין השתמש במושג זה בפעם הראשונה במאמרו (Frontiers in Group Dynamics (1947 כדי לתאר את אופני ההתנהגות של קבוצות ושל יחידים בתוכן בנסיבות משתנות. על פי לוין, לקבוצות יש תכונות משלהן, שאינן זהות לאלו של היחידים המרכיבים אותן או לאלו של תת-קבוצות בתוכן, תכונות הנקבעות על ידי היחסים בין הפרטים המרכיבים את הקבוצה. כדי להבין מה שקורה בקבוצה יש לייצג אותה כ"שדה חברתי" – למקם בו את יחידי הקבוצה ולמפות את מיקומם היחסי, ואז ניתן יהיה להביא לשינוי או להתפתחות רצויים.
תרומתו של לוין לפסיכולוגיה החברתית והארגונית > מושגים וטכניקות שלוין פיתח בתחום השינוי הארגוני המתוכנן > מחקר פעולה (Action Research)

מודל מחקרי המדגיש את יחסי הגומלין בין תאוריה לפרקטיקה ומוחק את הגבולות הקיימים בפילוסופיה של המדע ביניהם. מחקר פעולה משלב לימוד שיטתי וניסויי של בעיה חברתית במטרה לפתור אותה. הדגש הוא בכך שלא כמו במחקר המדעי הרגיל, המחקר נערך לא רק במטרה ללמוד ולהבין את הבעיה, אלא החוקר מתערב באירוע או בסיטואציה הבעייתית הספציפית במטרה לפתור אותה..
קורט לוין והאוניברסיטה העברית

בתחילת שנות ה-30 התקבלה החלטה באוניברסיטה העברית להקים מכון ללימוד פסיכולוגיה שהיה אמור להיות הראשון בארץ, ומאחר שלא נמצא בארץ מועמד בעל שיעור קומה מתאים, הוחלט להציע לקורט לוין לקחת על עצמו את המשימה. המגעים איתו החלו בשנת 1933, עם עלייתו של היטלר לשלטון ולפני הגירתו לארצות הברית. לוין הראה נכונות ושמחה על האפשרות שנפתחה, ואף ביקר בארץ בניסיון לבדוק היתכנות להקמת המכון. באוגוסט 1934 הוצע לו פורמלית מינוי כראש הקתדרה לפסיכולוגיה, אולם האוניברסיטה לא יכלה לעמוד בדרישותיו האקדמיות והמחקריות שהיו תנאי להסכמתו, ובסופו של דבר הוא היגר לארצות הברית. המגעים והניסיונות להגיע לעמק השווה נמשכו גם לאחר מכן אך ללא הצלחה, עד שנת 1939, אז מונה פרופסור אנצו יוסף בונבנטורה מאיטליה לתפקיד. עם זאת, לוין המשיך לפעול להקמת מכון מחקר לפסיכולוגיה באוניברסיטה העברית גם לאחר מכן, במשך כל תקופת פעילותו במכוני מחקר שונים בארצות הברית. ניתן לראות את הקשר שלוין חש כלפי האוניברסיטה העברית ומדינת ישראל בהקדשה של ספרו החשוב "עקרונות פסיכולוגיה טופולוגית" שפורסם בשנת 1936: "מוקדש למרכז מדעי צעיר, שנפגשים בו מזרח ומערב, מקום שאני מקווה כי יתפתחו בו קבוצות של אנשי מדע פוריים", וכן בכך שהוריש לה בצוואתו את אוסף ספריו..
לקריאה נוספת

קבוצות T
מורשתו של קורט לוין באתר NTL
על עקרונות מחקר פעולה: סקירת הספר Handbook of Action Research (אורכב 05.07.2016 בארכיון Wayback Machine) על ידי פרופ' דוד בר-גל
קורט של ערכים - תרומתו של קורט לוין לפיתוח הארגוני - ורדה זילברברג
הערות שוליים

↑  שמו הגרמני המקורי של קורט לוין היה Levin, אולם שנים מספר לאחר שהיגר לארצות הברית שינה את שמו ל-Lewin (המקור: הערת שוליים מס 2, עמ' 28).
↑  The Impact of Kurt Lewin's Life on the Place of Social Issues in His Work, פורסם ב-Journal of Social Issues, כרך 48, גיליון מס' 2, שנת 1992, עמ' 15–29.
↑  אתר NTL
↑  Prof. Paul Eduards, Human Relations: The first ten years 1947-1956, ‏2016
↑  Mark K. Smith, Kurt Lewin: groups, experiential learning and action research, infed, ‏2001
↑  Kurt Lewin, Frontiers in Group Dynamics, Human Relations, 1 1, 1947
↑  פרופ' דוד בר-גל, האם "הדבר השימושי ביותר היא תיאוריה טובה ?" או התלות ההדדית Interdependence המתקיימת בין תיאוריה לפרקטיקה(הקישור אינו פעיל)
↑  Kurt Lewin, Principles of Topological Psychology, New York: McGrow Hill, 1936
↑  האוניברסיטה העברית - המחלקה לפסיכולוגיה
↑  דוד בר-גל, הפסיכולוגיה החברתית שלא היתה: קורט לוין והאוניברסיטה העברית, תולדות האוניברסיטה העברית בירושלים, תשנ"ז, עמ' 627–645
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007264520605171  PLWABN: 9810569133805606  BNE: XX864384  BnF: cb12053284m (data)  CiNii: DA01132084  GND: 118572431  ISNI: 0000 0001 2135 6370  LCCN: n79045499  LNB: 000100465  MGP: 201936  NDL: 00523801  NKC: xx0008663  NLK: KAC201616396  NTA: 069110433  SELIBR: 247464  SNAC: w6tt4zvv  SUDOC: 028764013  Trove: 904211  VIAF: 61565249   WorldCat (עם VIAF): 61565249
מעלות דוד

| --- | --- |

 מידע
 עיר:  ירושלים
 שכונות נוספות בירושלים
בניין מעלה דוד עם דגל ישראל על הגג. מאחוריו חלק ממעלה הזיתים.
שכונת מעלות דוד היא שכונה יהודית בשטח של כ־11 דונם בבעלות יהודית, המצויה בדרום רכס הר הזיתים בירושלים, וממוקמת בסמוך לדרך יריחו הישנה, לשכונה היהודית מעלה הזיתים, לשכונה המוסלמית ראס אל עמוד, צופה על הר הבית והעיר העתיקה.
היסטוריה

בתקופה העות'מאנית רכש "ועד העדה הבוכרית" את האזור כולו.
במלחמת העצמאות כבש הלגיון הירדני את השטח, והאדמות נוהלו על ידי "הממונה הירדני על רכוש אויב".
אחרי מלחמת ששת הימים עברו האדמות לידי האפוטרופוס הכללי בישראל. כבר ב-1967 נמסר השטח לידי משטרת מחוז ש"י, שהקימה שם את משרדיה הראשיים.
ביולי 2005 נחתם הסכם בין משטרת ישראל לבין "ועד העדה הבוכרית" שהחזיק בבעלות על השטח. על פי ההסכם הוועד ידאג להקצאת שטח במבשרת אדומים מהמינהל האזרחי - האחראי על קרקעות בגדה עבור הקמת משרדים חדשים למחוז ש"י, ובנוסף יממן את התכנון ואת עבודות הפיתוח. בתמורה המשטרה תפנה את שטח "מעלה דוד", ותמסור אותו לידי הוועד שיקים במקום שכונה יהודית. המימון לפרויקט ניתן על ידי איל ההון היהודי-אמריקאי ארווין מוסקוביץ'.