בוב סמית'
ביוגרפיה > קריירה פוליטית > הסנאט של ארצות הברית

סמית' לא התמודד לכהונה נוספת בבית הנבחרים ב-1990, ובמקום זאת התמודד על מושב הסנאט של ארצות הברית שהתפנה עם פרישתו של הרפובליקני גורדון ג'. האמפרי, שעמד בהבטחתו שלא לכהן יותר משתי כהונות. יריבו היה הדמוקרט ג'ון א. דורקין, שכיהן בעבר בסנאט בשנים 1975–1980. סמית' ניצח בניצחון מוחץ, עם 65% מהקולות לעומת 31% לדורקין. בדצמבר, לאחר שהאמפרי נבחר לסנאט של ניו המפשייר, הוא התפטר, וסמית' מונה להחליפו ל-27 הימים האחרונים של כהונתו בסנאט.
סוגיית השבויים והנעדרים ממלחמת וייטנאם (POW/MIA), שעסקה בגורלם של אמריקאים שנעדרו או נלקחו בשבי בווייטנאם, הפכה לנושא המרכזי של סמית' בקונגרס בשנת 1985, בין היתר בשל העובדה שגדל בלי לדעת כיצד אביו נהרג במלחמת העולם השנייה. סמית' סייע להקים את הוועדה המיוחדת של הסנאט לענייני שבויים ונעדרים (POW/MIA) בשנים 1991–1993 ושימש בה כסגן יושב הראש.
סמית' התמודד לכהונה נוספת בסנאט בשנת 1996, וניצח בקושי את חבר הקונגרס הדמוקרטי לשעבר ריצ'רד סווט, עם 49% מהקולות לעומת 46%. הוא ביסס את מעמדו כסנאטור השמרן ביותר בצפון-מזרח ארצות הברית, וכמעט הפסיד בשל ההשפעה הפוליטית של ביל קלינטון בבחירות. בליל הבחירות, מספר רשתות תקשורת בארצות הברית דיווחו בטעות כי סווט ניצח.
במהלך כהונתו בסנאט, סמית' התנגד באופן נחרץ לזכויות להט"ב. בשנת 1994, יחד עם הסנאטור הרפובליקני ג'סי הלמס מקרוליינה הצפונית, יזם תיקון חוק שנועד למנוע מימון פדרלי מבתי ספר שכללו תכנים הקשורים להומוסקסואליות בתוכניות הלימודים שלהם. התיקון עבר ברוב של 63 מול 36.
באוקטובר 1997, הנשיא ביל קלינטון מינה את הדיפלומט ג'יימס הורמל, שהיה הומוסקסואל מוצהר, לתפקיד שגריר ארצות הברית בלוקסמבורג – לראשונה בהיסטוריה שבה אדם להט"ב מוצהר מונה לשגריר. סמית', יחד עם הסנאטורים הרפובליקנים ג'יימס אינהוף וטים האצ'ינסון, הוביל קמפיין נגד המינוי של הורמל.
בנוסף, יחד עם הלמס, היה אחד משלושת הסנאטורים היחידים שהצביעו נגד מינויה של רות ביידר גינסבורג לבית המשפט העליון באותה קדנציה. 
בפברואר 1999, בתיכון Kingswood Regional בוולפבורו, הכריז סמית' על מועמדותו למועמדות הרפובליקנית לנשיאות ארצות הברית (כאשר באותה תקופה המועמד המוביל היה מושל טקסס, ג'ורג' וו. בוש).
ביולי, לאחר שלא הצליח לצבור תמיכה במרוץ לנשיאות ולפני שהתקיימו פריימריז או אסיפות בחירות כלשהן, סמית' הודיע על עזיבת המפלגה הרפובליקנית ועל כך שיתמודד על מועמדות מפלגת משלמי המיסים (Taxpayers' Party). חודש לאחר מכן, הוא עזב גם את מפלגת משלמי המיסים, בטענה שאידאולוגים בתוך המפלגה התנגדו למועמדותו בשל היותו קתולי, והכריז על עצמו כמועמד עצמאי. באוקטובר, פרש לחלוטין מהמרוץ והביע את תמיכתו בבוש.
בינתיים, הסנאטור הרפובליקני ג'ון צ'ייפי מרוד איילנד נפטר, ובעקבות זאת התפנה תפקיד יושב הראש של ועדת הסנאט לאיכות הסביבה ועבודות ציבוריות. סמית' חזר בו מפרישתו מהמפלגה הרפובליקנית, וטען כי זו הייתה "טעות" וכי מכיוון שמעולם לא שינה באופן רשמי את רישום ההצבעה שלו, הוא למעשה לא עזב את המפלגה. בעקבות זאת, הוא נבחר להחליף את צ'ייפי כיו"ר הוועדה.
חלק מהבוחרים בניו המפשייר חשו אי-נוחות כלפי סגנונו הנלהב של סמית' בהבעת עמדותיו בנושאים מסוימים. באחד המקרים, הוא השתמש במספריים כדי לדקור בובה מפלסטיק על רצפת הסנאט כדי להמחיש את עמדתו הנחרצת נגד הפלות.
בשנת 2000, ניסה סמית' לסייע למשפחתו של אליאן גונזלס שהתגוררה במיאמי לאחר שהוחזר לחזקת אביו, על ידי ליווי בני המשפחה לכניסה לבסיס חיל האוויר אנדרוז, שם הוחזק אליאן; עם זאת, הם נבלמו בכניסה.
סמית' התמודד לכהונה שלישית בסנאט בשנת 2002, אך הפסיד בפריימריז הרפובליקניים לחבר הקונגרס ג'ון א. סונונו, עם 45% מהקולות לעומת 53% לסונונו. לאחר תבוסתו, הניו יורק טיימס דיווח כי רבים מהרפובליקנים חשו "הקלה" מהפסדו, שכן מעולם לא סלחו לו על עזיבת המפלגה בשנת 1999.
לאחר מכן, עבר סמית' להתגורר בסרסוטה שבפלורידה, ועבד בתחום הנדל"ן.