stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
צומת מילר

ערך זה עוסק בסרטם של האחים כהן. אם התכוונתם לסדרת הטלוויזיה של אדיר מילר, ראו .
| --- | --- |

 בימוי:  אית'ן כהן, ג'ואל כהן 
 הופק בידי:  בן בארנהולץ אית'ן כהן
 תסריט:  ג'ואל כהן, אית'ן כהן 
 עריכה:  מייקל מילר 
 שחקנים ראשיים:  גבריאל ביירן  מרשה גיי הארדן  ג'ון טורטורו  אלברט פיני  ג'ון פוליטו
 מוזיקה:  קרטר בורוול
 צילום:  בארי זוננפלד 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברה מפיצה:  פוקס המאה ה-20
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  אוקטובר 1990
 משך הקרנה:  115 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית בעיקר
 סוגה:  נאו-נואר, פילם נואר, סרט דרמה, סרט פשע, סרט להט"בי 
 תקציב:  14,000,000 דולר
 הכנסות באתר מוג'ו:   millerscrossing
 פרסים:  אית'ן כהן - פרס הבמאי בפסטיבל יובארי ובפסטיבל סן סבסטיאן
 דף הסרט ב־IMDb
 
צומת מילר (באנגלית: Miller's Crossing) הוא סרט פשע מאת האחים כהן שיצא בשנת 1990. זהו סרט הפשע השני שצולם על ידי האחים כהן וסרטם השלישי בסך הכל. סרט זה מתרחש בשנות ה-20 של המאה ה-20, במהלך תקופת היובש בה גם פעלו גדולי המאפיונרים האמריקאים, ביניהם אל קפונה ובאגסי סיגל.
שחקנים ודמויות

| שם השחקן/ית | שם הדמות |
| --- | --- |
גבריאל ביירן: טום רייגן
אלברט פיני: ליאו
ג'ון פוליטו: ג'וני קספר
מרשה גיי הארדן: ורנה בירנבאום
ג'ון טורטורו: ברני בירנבאום
ג'יי-אי פרימן: אדי "דיין" דאן
סטיב בושמי: מינק לארוי
סם ריימי: 
פרנסס מקדורמנד: מזכירתו של ראש העיר
מוטיבים בסרט

בסרט שני מוטיבים מרכזיים שמובאים בעיקר דרך טום, אך קיימים גם בדמויות נוספות.
מוטיבים בסרט > הכובע

בתחילת הסרט נראה כובע מתעופף ביער שנראה כמו היער של צומת מילר. בהמשך נראה טום מתעורר על ספה והדבר הראשון שהוא שואל הוא "איפה הכובע שלי?", כשנענה בתשובה שהכובע אצל ורנה, הוא מגיע אליה ולאחר ששוכבים הוא מספר לה שהיה לו חלום על כך שהכובע שלו מתעופף. ורנה מנסה להמשיך את החלום במחשבה שהוא רודף אחריו, אבל כשהוא תופס אותו, "זה כבר לא כובע, זה הפך למשהו נהדר..." טום קוטע אותה ואומר שזה נשאר כובע והוא לא רודף אחריו כי "אין דבר מגוחך יותר מגבר שרודף אחרי הכובע שלו".
בכל פעם שטום מגיע לשוחח עם ליאו, הוא מסיר את כובעו. כשאדי עומד להרוג את טום הוא מסיר ממנו את כובעו ומשליך אותו הרחק. בסצנת הסיום טום מסוכך על פניו בעזרת כובעו כדי שלא יראו את העצב שעל פניו. הכובע של טום הוא הגבריות שלו, החסינות שלו. כשהוא בלי הכובע הוא פגיע, כך גם בכל פעם שהבריונים של לזאר תופסים אותו, הם מסירים את כובעו או שהוא נשמט ונופל עם המכה הראשונה.
מוטיבים בסרט > הבגידה

למילה Crossing באנגלית משמעות כפולה בהתייחס לסרט: צומת ובגידה. בסלנג של המאפיות באותה תקופה Crossing הייתה המילה שפירושה בגידה. המאפיונרים בסרט הם אלה שמעניקים את המשמעות הכפולה: את מי שבגד הם לוקחים לצומת מילר ושם הורגים אותו, ניתן לראות את זה על ברני, שבגד בג'וני ושיקר לו בנוגע להימורים שהוא שם עבורו. על מינק, שברני הרג אותו כי לדבריו "הוא לא היה שמח לראותו" וזרק אותו בצומת מילר וגם על טום, שנלקח לצומת מילר בחשד שבגד בג'וני ולא הרג את ברני.
טום הוא הבוגד הסדרתי שמבצע בגידות כפולות לאורך כל הסרט: הוא בוגד באחד הבריונים כשהוא משתמש בהפוגה שניתנה לו כדי לתת לו מכה עם כיסא. הוא בוגד בליאו כאשר שוכב עם ורנה וכאשר הולך לעבוד אצל מי שהופך ליריבו, ג'וני. הוא בוגד בורנה כשהוא משתמש בכתובת שהיא נתנה לו כדי לתת את ברני לג'וני. הוא בוגד בג'וני כשלא הורג את ברני ומשחרר אותו. הוא מרמה את ג'וני בשנית כשמשכנע אותו שהאדם שנאמן לו יותר מכל אחד אחר, אדי, בוגד בו. הוא בוגד בראש העיר (שבמהלך הסרט הוא אומר שהצביע לו 6 פעמים) כשאומר לו שיעשה כל מה שג'וני אומר לו. הוא בוגד בברני כשהוא מבטל את העסקה איתו ואומר לו שיספר לג'וני שהוא חי אם לא יביא לו 2,000 דולר. הוא בוגד בג'וני בשלישית כשהוא אומר לו שמינק יגיע אליו ב-4:00 ויודע שברני יחכה לו שם עם אקדח שלוף. ולבסוף הוא בוגד שוב בברני ובורנה כשאומר לו שהם תיקו, אבל הורג אותו ללא סיבה.
הערות שוליים

↑  בלדה אירית שנהוג לשיר אותה בהלוויות של אירים המזוהים עם הקומוניזם
| סרטי האחים כהן |
| --- | --- | --- |
| סרטים | רציחות פשוטות (1984) • בייבי אריזונה (1987) • צומת מילר (1990) • ברטון פינק (1991) • הקפיצה הגדולה (1994) • פארגו (1996) • ביג לבובסקי (1998) • אחי, איפה אתה? (2000) • האיש שלא היה שם (2001) • אכזריות בלתי נסבלת (2003) • לחסל את הליידי (2004) • ארץ קשוחה (2007) • לקרוא ולשרוף (2008) • יהודי טוב (2009) • אומץ אמיתי (2010) • בתוך לואין דיוויס (2013) • יחי הקיסר! (2016) • הבלדה על באסטר סקראגס (2018) |  |
| שחקנים בולטים | ג'ון גודמן • סטיב בושמי • פרנסס מקדורמנד • ג'ון טורטורו |  |
| שותפים נוספים | פסקולים: קרטר בורוול • צילום: רוג'ר דיקינס • בארי זוננפלד |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz release group: 782dc78d-bf23-33fa-a90c-ee15862b9f8b
פול אריזין

| --- | --- |

 לידה:  9 באפריל 1928 פילדלפיה שבפנסילבניה
 פטירה:  12 בדצמבר 2006 (בגיל 78) ספרינגפילד, ארצות הברית 
 עמדה:  סמול פורוורד
 גובה:  1.93 מטר
 מכללה:  אוניברסיטת וילאנובה
 דראפט:  בחירה טריטוריאלית, 1950 פילדלפיה ווריורס
 היכל התהילה:  נבחר ככדורסלן בשנת 1978
 קבוצות כשחקן
 1950–1962   1962–1965:  פילדלפיה ווריורס   קמדן בולטס (EPBL)
 הישגים כשחקן
 אליפות ה-NBA‏ (1956)   חמישיית העונה הראשונה (1952, 1956, 1957)   חמישיית העונה השנייה (1959)   משחק האולסטאר (1951–1952, 1955–1962)   MVP של משחק האולסטאר (1952)  מלך הסלים של ה-NBA‏ (1952, 1957)   אחד מ-50 השחקנים הגדולים בתולדות ה-NBA
 
פול ג'וזף אריזין (באנגלית: Paul Joseph Arizin; ‏9 באפריל 1928 - 12 בדצמבר 2006) היה כדורסלן אמריקאי ששיחק במדי קבוצת פילדלפיה ווריורס מליגת ה-NBA, הנחשב לממציא הג'אמפ שוט.
אריזין שיחק בפילדלפיה בשנים 1950–1962 ובעת פרישתו ממשחק היה לקלע השלישי בכל הזמנים בליגה עם 16,266 נקודות. בשנת 1978 נבחר אריזין להיכל התהילה של הכדורסל, ובשנת 1996 הוא נבחר כאחד מ-50 השחקנים הגדולים בתולדות ה-NBA.
ראשית חייו

אריזין נולד בפילדלפיה, פנסילבניה ובתקופת לימודיו בתיכון לא שותף במשחקי קבוצת הכדורסל, מכיוון שכשל במבחנים. לאחר סיום לימודיו התיכוניים, נרשם לאוניברסיטת וילאנובה, והחל לשחק במדי קבוצת הכדורסל שלה. כבר בעונת ה"פרשמן" שלו, עונת 1947/1948, רשם אריזין ממוצעים של 11.1 נקודות למשחק. כשהיה "סופמור" כבר רשם 22.0 נקודות למשחק, ובעונתו האחרונה באוניברסיטה הוביל את קלעי ה-NCAA עם 25.3 נקודות בממוצע למשחק.
קריירה מקצוענית

עם סיום לימודיו בחרה פילדלפיה ווריורס באריזין בדראפט ה-NBA כבחירה טריטוריאלית. כבר בעונת הבכורה שלו בליגה קלע אריזין 17.2 נקודות למשחק, הקלע השני בקבוצה אחרי ג'ו פולקס שרשם 18.7, הוביל את הקבוצה בריבאונדים למשחק עם 9.8 ונבחר לתואר רוקי השנה. בסיום העונה, העפילה פילדלפיה למשחקי הפלייאוף, אך הודחה בסדרת המשחקים הראשונה מול סירקיוז נשיונלס בשלושה משחקים 2-1.
בעונה העוקבת, עונת 1951/1952, המשיך אריזין את יכולתו המצוינת. הוא נבחר לשחקן המצטיין של משחק האולסטאר, רשם שיא קריירה של 11.6 ריבאונדים עליהם הוסיף 25.6 נקודות למשחק, נבחר למלך הסלים של הליגה עם 1,674 נקודות, ולחמישיית העונה הראשונה בפעם הראשונה בקריירה. במשחקי הפלייאוף הודחה הקבוצה שנית מול סירקיוז בתוצאה 2-1 בשחזור חצי גמר המזרח של העונה הקודמת. את שתי העונות הבאות החמיץ אריזין עקב גיוסו לחיל הנחתים האמריקני בזמן מלחמת קוריאה.
בשתי העונות בהן לא שיחק עם פילדלפיה כשלה הקבוצה להעפיל למשחקי הפלייאוף, כשבעונת 1952/1953 השיגה 12 ניצחונות בלבד מול 57 הפסדים. עם שובו לליגה, בעונת 1954/1955, הצליח להוביל את הקבוצה ל-33 ניצחונות, המאזן הטוב ביותר בשלוש השנים האחרונות, אך עם 39 הפסדים לא הצליחה הקבוצה להעפיל למשחקי הפלייאוף.
בעונת 1955/1956, חזר אריזין להיות הקלע המוביל של הקבוצה לאחר שבשלוש העונות הקודמות הוביל אותה ניל ג'ונסטון, שגם זכה בתואר מלך הסלים בכל שלוש העונות. אריזין רשם 24.2 נקודות למשחק, הוביל את הקבוצה למאזן הטוב ביותר בליגה עם 45 ניצחונות מול 27 הפסדים בלבד, ונבחר שנית לחמישיית העונה. בגמר המזרח, אליו העפילה הקבוצה באופן אוטומטי, ניצחה פילדלפיה את סירקיוז 2-3, ובגמר ה-NBA ניצחה את פורט ויין פיסטונס בתוצאה 1-4 וזכתה באליפות השנייה בתולדותיה. אריזין הוביל את קלעי הקבוצה במשחקי הפלייאוף עם 28.9 נקודות למשחק בממוצע.
גם בעונה הבאה, עונת 1956/1957 המשיך אריזין להצטיין. הוא רשם 25.6 נקודות למשחק בממוצע, היה שנית למלך הסלים של הליגה עם 1,817 נקודות, ונבחר פעם נוספת לחמישיית העונה. אריזין המשיך ושיחק במדי פילדלפיה עד סיום עונת 1961/1962, לאחריה עבר לשחק בקמדן בולטס מליגת ה-CBA. הוא שיחק בבולטס שלוש שנים נוספות בטרם פרש ממשחק פעיל.
בשנת 1978 נבחר אריזין להיכל התהילה של הכדורסל.
סטטיסטיקות קריירה > בעונה הסדירה

| עונה | קבוצה | משחקים | דקות | אחוזים מהשדה | אחוזים מהקו | ריבאונדים | אסיסטים | נקודות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1950/1951 | פילדלפיה | 65 |  | 0.407 | 0.793 | 9.8 | 2.1 | 17.2 |
| 1951/1952 | פילדלפיה | 66 | 44.5 | 0.448 | 0.818 | 11.3 | 2.6 | 25.4 |
| 1954/1955 | פילדלפיה | 72 | 41.0 | 0.399 | 0.776 | 9.4 | 2.9 | 21.0 |
| 1955/1956 | פילדלפיה | 72 | 37.8 | 0.448 | 0.810 | 7.5 | 2.6 | 24.2 |
| 1956/1957 | פילדלפיה | 71 | 39.0 | 0.422 | 0.829 | 7.9 | 2.1 | 25.6 |
| 1957/1958 | פילדלפיה | 68 | 35.0 | 0.393 | 0.809 | 7.4 | 2.0 | 20.7 |
| 1958/1959 | פילדלפיה | 70 | 40.0 | 0.431 | 0.813 | 9.1 | 1.7 | 26.4 |
| 1959/1960 | פילדלפיה | 72 | 36.4 | 0.424 | 0.798 | 8.6 | 2.3 | 22.3 |
| 1960/1961 | פילדלפיה | 79 | 37.2 | 0.425 | 0.833 | 8.6 | 2.4 | 23.2 |
| 1961/1962 | פילדלפיה | 78 | 35.7 | 0.410 | 0.805 | 6.8 | 2.6 | 21.9 |
| קריירה |  | 713 | 38.4 | 0.421 | 0.810 | 8.6 | 2.3 | 22.8 |
סטטיסטיקות קריירה > בפלייאוף

| עונה | קבוצה | משחקים | דקות | אחוזים מהשדה | אחוזים מהקו | ריבאונדים | אסיסטים | נקודות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1950/1951 | פילדלפיה | 2 |  | 0.519 | 0.813 | 10.0 | 1.5 | 20.5 |
| 1951/1952 | פילדלפיה | 3 | 40.0 | 0.453 | 0.879 | 12.7 | 2.7 | 25.7 |
| 1955/1956 | פילדלפיה | 10 | 40.9 | 0.450 | 0.838 | 8.4 | 2.9 | 28.9 |
| 1956/1957 | פילדלפיה | 2 | 11.0 | 0.375 | 0.600 | 4.0 | 0.5 | 4.5 |
| 1957/1958 | פילדלפיה | 8 | 38.6 | 0.391 | 0.778 | 7.8 | 2.0 | 23.5 |
| 1959/1960 | פילדלפיה | 9 | 41.2 | 0.431 | 0.873 | 9.6 | 3.7 | 26.3 |
| 1960/1961 | פילדלפיה | 3 | 41.7 | 0.328 | 0.697 | 8.7 | 4.0 | 22.3 |
| 1961/1962 | פילדלפיה | 12 | 38.3 | 0.375 | 0.863 | 6.7 | 2.2 | 23.2 |
| קריירה |  | 49 | 38.6 | 0.411 | 0.829 | 8.2 | 2.6 | 24.2 |
תארים והישגים

אליפות ה-NBA: ‏ 1955/1956
בחירה לחמישיית העונה ב-NBA:
החמישייה הראשונה: 1951/1952, 1955/1956, 1956/1957
החמישייה השנייה: 1958/1959
10 הופעות במשחק האולסטאר של ה-NBA:‏ 1951–1952, 1955–1962
MVP של משחק האולסטאר:‏ 1952
הערות שוליים

↑  ביוגרפיה באתר ה-NBA
↑  1950-51 Philadelphia Warriors Roster and Statistics באתר basketball-reference.com
↑  עד עונת 1952/1953 בחירת הרוקי המצטיין של השנה טרם הייתה רשמית, ונקבעה על ידי עיתונאי הספורט
↑  עד שנת 1970 בשל מיעוט הקבוצות בליגה, החלו משחקי הפלייאוף בשלב חצי הגמר האזורי, כיום הסיבוב השני.
↑  בעונת 1950/1951 התקיימו משחקי חצי הגמר האזורי בשיטת הטוב מ-3, סדרות הגמר האזורי בשיטת הטוב מ-5, וסדרת הגמר בשיטת הטוב מ-7
↑  עד עונת 1968/1969 תואר מלך הסלים של הליגה ניתן על פי סך הנקודות בעונה. החל מעונה זו ניתן התואר לשחקן בעל ממוצע הקליעה למשחק הגבוה ביותר, בתנאי ששיחק לפחות 70 משחקים וקלע לפחות 1,400 נקודות
↑  באותן שנים, בשל מיעוט הקבוצות בליגה, העפילו למשחקי הפלייאוף שש קבוצות, כשהקבוצה הטובה ביותר במזרח, והטובה ביותר במערב העפילו אוטומטית לשלב הגמר האזורי
קפה בלובירד

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  מקום פעילות, אולם מוזיקה 
 מיקום:  נאשוויל 
 מדינה:  ארצות הברית 
 בעלים:  Nashville Songwriters Association International 
 
 קואורדינטות:  36°06′07″N 86°49′00″W﻿ / ﻿36.102043°N 86.816746°W﻿ / 36.102043; -86.816746
 www.bluebirdcafe.com
 he
 
קפה בלובירד (באנגלית: Bluebird Café) הוא בית קפה בן 90 מקומות ישיבה, ומועדון מוזיקה בנאשוויל שבטנסי. הוא כולל מופעי מוזיקה אקוסטית, וצובר למעלה מ-70,000 מבקרים מדי שנה.
היסטוריה

ב-3 ביוני 1982 נפתח בית הקפה על ידי איימי קורנלד. היא השתמשה בירושה שקיבלה מסבתה. לאחר כמה שנים החליטה קורנלד לאפשר לאמנים בתחילת דרכם להופיע בבית העסק ללקוחות. במרוצת הזמן הפך למוקד התעניינות רב בזכות הופעותיו המגוונות, בעיקר בשעות הלילה של נאשוויל.
בשנת 1988 הוקמה קבוצת "Women In The Round", שביצעה את שיריה בבית הקפה כמענה למיעוט הנשי שהופיע בו. היא הורכבה מפאם טיליס, קארן סטיילי, אשלי קליבלנד וטרישה ווקר. באותה שנה הוחתם גארת' ברוקס על חוזה הקלטות לאחר שהופיע בבית הקפה. "בלובירד" הוזכר בסרט The Thing Called Love‏ (1993), סרטו האחרון של ריבר פיניקס.
בשנת 2002 פורסם ספר בשם The Bluebird Café Scrapbook, שנכתב על ידי קורנלד. הוא עוסק בהיסטוריה של בית הקפה, כותביו, אירועיו ועובדיו. באותה שנה קיבל העסק את פרס האקדמיה למוזיקת קאנטרי עבור "מועדון הלילה של השנה".
בשנת 2004 הציע סקוט בורצ'טה מביג משין רקורדס לטיילור סוויפט לחתום בחברתו, לאחר שהופיעה בבית הקפה.
Bluebird, סרט תיעודי על עסק, יצא לאקרנים בנובמבר 2019.
בספטמבר 2023 הוכרז תיאטרון מוזיקלי בהשראת בית הקפה, בשם Bluebird, שפותח על ידי וויין קירקפטריק ודון צ'פר.
בתרבות הפופולרית

בית הקפה הופיע כמעט בכל פרק של הדרמה "נאשוויל", ששודרה ב-American Broadcasting Company.‏
בית הקפה מוזכר גם בשיר"Somewhere North of Nashville"‏ (2019) מאת ברוס ספרינגסטין.
בית הקפה מוזכר בשיר "Congregation" של פו פייטרס, שיצא באוקטובר 2014.
הערות שוליים

↑  O'SULLIVAN, KELLY (16 ביוני 2017). "What It's Really Like to Go Behind the Scenes at the Bluebird Café". Country Living. {{cite news}}:  (עזרה)
1 2 3  RUDDER, RANDY (30 במאי 2002). "In a Quiet Place". Nashville Scene. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Michelson, Joan (22 בדצמבר 2022). "Iconic Club That Launched Taylor Swift Turns 40 And Goes Green – The Bluebird Café, Women-Led". Forbes. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Stowers, Mark H. (24 בנובמבר 2017). "Women in the Round benefit Delta Music Institute". The Clarion-Ledger. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "THE THING CALLED LOVE: DIRECTOR'S CUT (1993)". PopMatters. 9 במרץ 2006. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Kurland, Amy (18 ביוני 2002). The Bluebird Cafe Scrapbook: Music and Memories from Nashville's Legendary Singer-Songwriter Showcase. HarperCollins. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  Rapkin, Mickey (27 ביולי 2017). "Oral History of Nashville's Bluebird Cafe: Taylor Swift, Maren Morris, Dierks Bentley & More on the Legendary Venue". Billboard. {{cite news}}:  (עזרה)
1 2  Evans, Greg (7 בספטמבר 2017). "Bluebird Cafe Stage Musical In The Works Inspired By Famed Nashville Venue That Provided Launching Pad For Taylor Swift & Garth Brooks". Deadline Hollywood. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Yahr, Emily (15 בנובמבר 2017). "'Nashville' TV show made the Bluebird Cafe famous, but few people know the venue's real story". The Washington Post. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  GROW, KORY (31 באוקטובר 2014). "Hear Foo Fighters' Rowdy, Nashville-Inspired Song 'Congregation'". Rolling Stone. {{cite news}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz: b65b48c6-915f-4c9a-a8f7-c9af4670a7ea
פורט גיינס

| --- | --- |

פורט גיינס
 מידע כללי
 סוג:  מבצר
 על שם:  אדמונד גיינס (אנ')
 מיקום:  מוביל
 מדינה:  אלבמה, ארצות הברית ארצות הברית
 מייסדים:  צבא ארצות הברית
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  1820–1821 (כשנה)
 תאריך פתיחה רשמי:  1821 
 חומרי בנייה:  לבנים
 אדריכל:  Joseph Totten
 מידות
 אורך:  100 מטר
 רוחב:  100 מטר
 גובה:  10 מטר
 גובה מעל פני הים:  0 מטר
 קומות:  2
 
 קואורדינטות:  30°14′54″N 88°04′32″W﻿ / ﻿30.248333°N 88.075556°W﻿ / 30.248333; -88.075556
 https://fort-gaines.com/
  (למפת אלבמה מוגדלת) מונטגומרי ברמינגהאם האנטסוויל מוביל טסקלוסה דיקייטר דותן מ י ס י ס י פ י  טנסי ג'ורג'יה פלורידה מפרץ מקסיקופורט גיינס(למפת אלבמה רגילה) מונטגומרי ברמינגהאם האנטסוויל מוביל טסקלוסה דיקייטר דותן מ י ס י ס י פ י  טנסי ג'ורג'יה פלורידה מפרץ מקסיקופורט גיינס he
 
ציור של הקרב על מפרץ מוביל שהתחולל ב-1864
פורט גיינס (באנגלית: Fort Gaines) הוא מבצר צבאי היסטורי שנבנה ב-1821 על האי דופין (אנ') ביציאה ממפרץ מוביל (אנ') באלבמה. המבצר נקרא על שם אדמונד גיינס (אנ') שהיה קצין בדרגת מייג'ור גנרל בצבא ארצות הברית (1849-1777). יחד עם פורט מורגן, מצידו השני של המפרץ, שמרו שני המבצרים על הגישה למפרץ מוביל ולנמל העיר מוביל. המבצר התפרסם בעקבות מעורבותו בקרב על מפרץ מוביל שהתחולל ב-1864 (אנ').
המבצר הוכרז כאתר מורשת היסטורי לאומי ומשמש בחלקו כמוזיאון.
ההיסטוריה של המבצר > הקמת המבצר

המבצר נבנה ב-1821 כלקח ממלחמת 1812 והיה חלק משורה של מבצרים שבנה צבא ארצות הברית כדי להגן על חופי המדינה. המבצר, שתוכנן על ידי הארכיטקט ג'וזף טוטן, נבנה בצורת מחומש כשבכל פינה של המבנה נבנתה עמדת תותחים. כמו כן נבנו עמדות לסוללות תותחים מסביב למבצר. המבצר נבנה כ-10 ק"מ מערבית לפורט מורגן דבר שאיפשר שמירה מרבית על המפרץ. המבצר נבנה מלבנים ובנוסף לחומה ההקפית נבנו במרכז המבצר מבני מגורים ושירות.
ההיסטוריה של המבצר > מלחמת האזרחים > טרום מלחמה

מלחמת האזרחים האמריקנית נפתחה רשמית ב-12 באפריל 1861 אך כבר ב-3 בינואר אותה שנה כבש כוח של צבא הקונפדרציה, בפיקודו של קולונל ג'ון טוד, את פורט גיינס ופורט מורגן כחלק מחיזוק ההגנות על נמל העיר מוביל. הצבא הדרומי חיזק את פורט גיינס והציב במקום 26 תותחים וכ-600 חיילים וכן פיזר כ-70 מוקשים ימיים בכניסה למפרץ. בנוסף העביר הדרום צי קטן של כשש ספינות מלחמה למפרץ בפיקודו של אדמירל פרנקלין ביוקנן (אנ').
ההיסטוריה של המבצר > מלחמת האזרחים > הקרבות

עם פרוץ המלחמה הועבר הפיקוד על המבצר לידי בריגדיר גנרל ריצ'רד לוסיאן פייג' (אנ') וסגנו קולונל צ'ארלס ד. אנדרסון (אנ'). ההיערכות של צבא הדרום באזור איפשרה, בתחילת המלחמה, למעבר של ספינות אספקה ושירות של הקונפדרציה אל העיר מוביל וממנה עם מספר נפגעים נמוך.
ב-1862 כבש צבא הצפון את נמל ניו אורלינס ובכך הפך הנמל של מוביל לנמל היציאה העיקרי של צבא הדרום למפרץ מקסיקו. מצב זה הביא לניסיונות של צי הצפון להטיל סגר על כניסת ויציאת אוניית מנמל מוביל אך במספר מקרים הצליחו ספינות הדרום לעבור את הסגר ללא הפרעה. צבא הצפון הקצה לטובת הסגר על מפרץ מוביל וכיבוש המבצרים 18 ספינות מלחמה וכוח רגלי בהיקף של כ-2,000 חיילים, בפיקודו של מייג'ור גנרל אדוארד קנבי (אנ') שמטרתו הייתה לנחות מהים ולכבשו את המבצרים גיינס ומורגן.
ב-3 באוגוסט 1864 נחתו כ-1,500 מחיילי הצפון, בפיקודו של מייג'ור גנרל גורדון גריינג'ר, כ-15 ק"מ ממערב למצודת גיינס והחלו להתקדם רגלית לכוון המצודה ועם הגיעם הטילו מצור עליה (אנ').
ב-5 באוגוסט 1864 בבוקר תקף צי של ספינות מלחמה של צבא הצפון, בפיקודו של אדמירל דייוויד פראגות', את מפרץ מוביל (אנ'). לאחר קרב ימי שערך כשלוש שעות נכנע צי הדרום ומפקד מצודת גיינס, צ'ארלס ד. אנדרסון, הבין שהוא מכותר מהים ומהיבשה וב-8 באוגוסט החליט להיכנע.
לאחר נפילת מבצר גיינס התפנה חלק מהצי, בפיקודו של מייג'ור גנרל גורדון גריינג'ר, להטיל מצור על פורט מורגן (אנ'). המצור נמשך כשבועיים במהלכם הפציץ צי הצפון את המבצר ללא הפסקה עד כניעתו של מפקד המבצר, פייג', ב-23 באוגוסט 1864.
לאחר כיבוש המבצר שימש הנמל שלידו כנקודת יציאה לפשיטות של צי צבא הצפון ליעדים צבאיים של צבא הדרום באזור מוביל כשבין השאר תקף צי הצפון את הפורט הספרדי (אנ') ואת פורט בלייקלי (אנ'). פעילות זו נמשכה עד 9 במאי 1965 כשהדרום חתם על הסכם כניעה. מאחר שמפקד המבצר נכנע לפני שהחלו הקרבות על המבצר ניצלו חלקים גדולים ממנו מהרס (בניגוד לפורט מורגן שסבל מהרס רב לאחר שבועיים מצור והפגזות).
על אף השליטה במפרץ לא מיהרו מפקדי צבא הצפון לכבוש את נמל מוביל, דבר שאירע רק באפריל 1865 לקראת סיום המלחמה.
ההיסטוריה של המבצר > מלחמת ארצות הברית–ספרד

במהלך מלחמת ארצות הברית–ספרד בשלהי המאה ה-19 שופץ חלק מהמבצר.
המבצר בעת החדשה

שם המבצר נקבע כ"פורט גיינס" ב-1853.
המבצר הוכרז ב-1976 כאתר מורשת היסטור לאומי על ידי המרשם הלאומי של מקומות היסטוריים. בחלק מהמבצר הוקם מוזיאון המציג מידע וחפצים הקשורים למלחמת האזרחים האמריקנית וביניהם תותחים שפעלו מהמבצר והעוגן הראשי של ספינת הקרב הרטפורד (אנ') שהייתה ספינת הדגל של מפקד הקרב מטעם האיחוד אדמירל דייוויד פראגות'. כמו כן מוצג במוזיאון מידע על התקופה הקולוניאלית שבה שלטו הצרפתים בחלקים מדרום ארצות הברית. כמו כן מתקיימים במבצר טקסים לציון אירועים היסטוריים.
המבצר סבל לאורך השנים מפגעי מזג האוויר שאופייניים למפרץ מקסיקו ודורש, לכן, תחזוקה מתמדת. ב-2009 הוכנס המבצר לרשימת "עשרת אתרי מורשת מלחמת האזרחים שבסיכון גבוה" שמנוהלת על ידי "הקרן לאתרי קרבות" (אנ'). ב-2011 הוכנס המבצר לרשימת 11 האתרים בסיכון הגבוה ביותר שמנהלת הקרן הלאומית לשימור היסטורי.
גלריה

העוגן של ספינת הדגל "הרטפורד" המוצג במרכז המבצר
תותח חוף מוצב באחת מפינות המבצר
אחת מפינות המבצר
שער הכניסה למבצר
נקודת פגיעה מפגז שנורה על ידי צי הצפון במהלך מלחמת האזרחים
ביאורים

↑  המצודה תוכננה להתמודד עם איום ימי ולכן חולשתה הייתה בצד הפונה ליבשה
↑  הפגיעה העיקרית נגרמה מהוריקנים וסופות טרופיות
↑  שמה הקודם היה "הקרן לשימור מלחמת האזרחים: (Civil War Preservation Trust)
ראו גם

פורט מורגן
לקריאה נוספת

Lewis, Emanuel Raymond (1979). Seacoast Fortifications of the United States. Annapolis: Leeward Publications. ISBN 978-0-929521-11-4.
Weaver II, John R. (2018). A Legacy in Brick and Stone: American Coastal Defense Forts of the Third System, 1816-1867, 2nd Ed. McLean, VA: Redoubt Press. ISBN 978-1-7323916-1-1.
Anderson, Bern, By Sea and By River: The Naval History of the Civil War. Alfred A. Knopf, 1962; reprint, Da Capo. ISBN 0-306-80367-4
Calore, Paul, Naval Campaigns of the Civil War. Jefferson, N. C.: McFarland, 2002. ISBN 978-0-7864-1217-4
Duffy, James P., Lincoln's Admiral: The Civil War Campaigns of David Farragut. Wiley, 1997. ISBN 0-471-04208-0
Faust, Patricia L., Historical Times Illustrated Encyclopedia of the Civil War. Harper and Rowe, 1986. ISBN 0-06-181261-7
Friend, Jack, West Wind, Flood Tide: The Battle of Mobile Bay. Annapolis: Naval Institute Press, 2004. ISBN 978-1-59114-292-8
Johnson, Robert Underwood and Clarence Clough Buel, eds. Battles and Leaders of the Civil War. Century, c. 1894. Reprint ed., Castle, n.d.
Levin, Kevin M., "Mobile Bay", Encyclopedia of the American Civil War: A Political, Social, and Military History, Heidler, David S., and Heidler, Jeanne T., eds. W. W. Norton & Company, 2000. ISBN 0-393-04758-X.
Luraghi, Raimondo, A History of the Confederate Navy. Annapolis, Md.: Naval Institute Press, 1996. ISBN 1-55750-527-6
McPherson, James M., Battle Cry of Freedom. Oxford University Press, 1988. ISBN 0-19-503863-0
Musicant, Ivan, Divided Waters: the Naval History of the Civil War. HarperCollins, 1995. ISBN 0-06-016482-4
Scharf, J. Thomas, History of the Confederate States Navy From Its Organization to the Surrender of Its Last Vessel; etc. New York, Rogers & Sherwood, 1887; reprint, Gramercy, 1996.
Simson, Jay W., Naval Strategies of the Civil War: Confederate Innovations and Federal Opportunism. Nashville, Tenn.: Cumberland House, 2001. ISBN 1-58182-195-6
Still, William N. Jr. Iron Afloat: The Story of the Confederate Armorclads. Vanderbilt University Press, 1971. Reprint, University of South Carolina Press, 1985. ISBN 0-87249-454-3
Tucker, Spencer, Blue & Gray Navies: The Civil War Afloat. Naval Institute Press, 2006. ISBN 1-59114-882-0
United States. Naval History Division, Civil War Naval Chronology, 1861–1865. U.S. Government Printing Office, 1961–65.
Wise, Stephen R., Lifeline of the Confederacy: Blockade Running During the Civil War. University of South Carolina Press, 1988. ISBN 0-87249-554-X
הערות שוליים

↑  סטפני שטיינברג,Most endangered historic places named, באתר CNN, ‏15 ביוני 2011
קרונוע

קרונוע חשמלי מסדרה 423 של הרכבת הגרמנית
מערך IC3 של רכבת ישראל
תא ניהוג של קרונוע מתוצרת אסלינגן (Maschinenfabrik Esslingen), שהובא לישראל במסגרת הסכם השילומים
"הצפלין המסילתי" (בגרמנית: Schienenzeppelin), קרונוע ניסיוני משנת 1929
קרונוע הוא כינוי לקרון רכבת בעל יחידת הנעה עצמית ולכן יכול לנוע ללא קטר. המילה היא הלחם בסיסים של המילים קרון ונע.
ישנם מאות דגמים של קרונועים ברחבי העולם, רובם מונע באמצעות הנעה חשמלית. בעבר השימוש בהם נעשה בעיקר בתוך תחומים עירוניים כרכבות תחתיות ופרבריות, אולם בימנו מחליפים הקרונועים אט אט ציוד מו-דו וקרונות הנגררים על ידי קטר עקב יתרונותיהם. כיום רוב הרכבות המהירות ביותר הן מסוג קרונוע.
יתרונות הקרונועים

לקרונועים חשמליים יתרונות ביחס לציוד מו-דו וקרונות הנגררים על ידי קטר שבאו לידי ביטוי עם התפתחות הטכנולוגיה בתחומי אלקטרוניקת ההספק הגבוה והבנייה באלומיניום. המשקל הנמוך של מערך קרונועים חשמליים ביחס לקרונות וקטר באורך דומה, מאפשר חיסכון בצריכת האנרגיה והגדלה משמעותית של תאוצת הרכבת, מה שמאפשר קיצור זמני נסיעה, בנוסף עקב פיזור יחידות ההנעה לאורך צירים רבים (במקרה של רכבת המורכבת ממספר מערכים עם מספר מועט של יחידות ביניים) יעילות הבלימה הרגנרטיבית גבוהה יותר ועם כך גם החיסכון בצריכת האנרגיה.
יתרונות נוספים הם הקלות הרבה בה אפשר לפצל מערכי קרונועים ולשנות את גודלם בהתאם לביקוש הנוסעים והעובדה שניצול אורך הרכבת לצורכי הנוסעים גבוה יותר מסיבת העדרו של הקטר.