stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
רבקה ריצ'רדס-קורטום
קריירה ומחקר

עם סיום לימודיה עברה ריצ'רדס-קורטום לטקסס והחלה את הקריירה האקדמית שלה באוניברסיטת טקסס במחלקה להנדסת חשמל ומחשבים, והפכה לעוזרת פרופסור ב-1990, לעמיתה ב-1995 ולפרופסור מלא ב-1999. בשנת 2005, היא הצטרפה לפקולטה לביו-הנדסה באוניברסיטת רייס שביוסטון, טקסס. שם היא הפכה לאישה הראשונה והאדם הצעיר ביותר ברייס שזכה בדרגת פרופסור באוניברסיטה (2015). בעזרת התואר הזה היא יכלה ללמד במחלקות האקדמיות בהן היא מתמקצעת.
ריצ'רדס-קורטום יצרה מספר רב של כלים רפואיים זולים ומעשיים ביותר. היא והקולגות שלה המציאו שיטות לאבחון של סרטן, שיטות לטיפול בצהבת בילודים ויצרו מכונת לחץ חיובי מתמשך בדרכי הנשימה עבור פגים שאינם מסוגלים לנשום בעצמם.
בנוסף, ייסדה ריצ'רדס – קורטום את תוכנית "מעבר לגבולות מסורתיים" (BTB). תוכנית לימודים לתואר ראשון המתמקדת בישום הנלמד בכיתה לפתרונות לבעיות בריאות גלובליות. תוכנית הלימודים כוללת קורסים בהנדסה, סוציולוגיה, פסיכולוגיה וכלכלה. הפרויקט נוצר בכדי לאתגר את התלמידים לעבוד בצוותים רב-תחומיים כדי לבנות טכנולוגיה שעונה על צורך בריאותי עולמי .
המחקרים של ריצ'רדס-קורטום הובילו לפיתוח של 40 פטנטים. היא מחברת ספר הלימוד "הנדסה ביו-רפואית לבריאות עולמית" (Biomedical Engineering for Global Health) - בהוצאתCambridge University Press (2010), יותר מ-315 מאמרי מחקר שנבדקו ו-13 פרקי ספרים.
פרסים והוקרות

בשנת 2008, היא נבחרה לפרופסור במכון הרפואי הווארד יוז וקיבלה מענק לתוכנית הבריאות העולמית לתואר ראשון ברייס. תוכנית זו זכתה בפרס המדע עבור הוראה מבוססת חקירה, ממגזין סאיינס (Science) ובפרס למלסון-MIT עבור חדשנות גלובלית.
בשנת 2014 זכתה ריצ'רדס-קורטום בפרס מייקל ס. פלד ביופוטוניקה (Michael S. Feld Biophotonics) – פרס המכיר באנשים על תרומתם החדשנית והמשפיעה לתחום הביופוטוניקה, ללא קשר לשלב הקריירה שלהם. הפרס ניתן לה מפאת "תרומתה יוצאת הדופן לקידום יישומי האופטיקה באבחון מחלות ועבודה מעוררת השראה בהפצת טכנולוגיות בריאות בעלות נמוכה לעולם המתפתח". היקף הפרס מקיף את כל תחומי הביופוטוניקה, החל מתגליות אופטיקה בסיסיות בביולוגיה ועד פיתוח מסגרות תאורטיות חדשות ומכשור חדשני ועד מחקר יישום קליני לביו-רפואה.
כהוקרה על עבודתה, ריצ'רדס-קורטום קיבלה את מלגת מקארתור (מוכר גם בשם – מענק הגאונים, genius grant) בשנת 2016. היא נבחרה לאקדמיה הלאומית להנדסה בשנת 2008 ולאקדמיה הלאומית למדעים ולאקדמיה האמריקאית לאומנויות ומדעים בשנת 2015.
בשנת 2016, ריצ'רדס-קורטום קיבלה גם את פרס פייר גאלטי, הכבוד הגבוה ביותר מהמכון האמריקאי להנדסה רפואית וביולוגית (AIMBE), על תרומתה לבריאות העולמית ולטכנולוגיה הביו-הנדסית. בפנייתה של ריצ'רדס-קורטום ל-AIMBE, היא ציינה שהפער המגדרי במעבר בין קריירה מתרחש בשלב הסטודנטים לתואר שני/פוסט-דוקטורט לפרופסור, והיא אתגרה את המנהיגים בביו-הנדסה לעודד נשים לעסוק בתפקידים אקדמיים, במיוחד במייל ה-20 של המרתון האקדמי.
ריצ'רדס – קורטום נבחרה לאיגוד הפילוסופי האמריקאי (APS) ב-2017.
רבקה ריצ'רדס-קורטום קיבלה יותר מענקים מכל פרופסור אחר באוניברסיטת רייס והיא האישה הראשונה והאדם הצעיר ביותר ברייס שזכה בדרגת פרופסור באוניברסיטה.
הערות שוליים

↑  Home, Office of Provost | Rice University (באנגלית)
1 2  People, Department of Bioengineering | Rice University (באנגלית)
↑  Undergrad work put alumna on 'genius' award path, news.unl.edu (באנגלית)
1 2  Jennifer Viegas, Profile of Rebecca Richards-Kortum, Proceedings of the National Academy of Sciences of the United States of America 113, 2016-11-01, עמ' 12341–12343 doi: 10.1073/pnas.1616449113
↑  Rebecca Richards-Kortum, www.macfound.org (באנגלית)
↑  the Michael S. Feld Biophotonics Award
↑  "'Genius Grant' Winner Is A Genius At Inspiring Students". NPR.org (באנגלית). נבדק ב-2022-11-10.
↑  Newly Elected - April 2017 | American Philosophical Society, web.archive.org, ‏2017-09-15
| --- | --- |
בקרת זהויות :  dblp: 11/7026  ISNI: 0000 0000 7854 3348  LCCN: n2009182344  NTA: 322793785  ORCID: 0000-0003-2347-9467  ResearcherID: P-4074-2014  SUDOC: 139004718  VIAF: 90464442   WorldCat (עם VIAF): 90464442 
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "רבקה ריצ'רדס-קורטום".
סוזן וסלר

| --- | --- |

 לידה:  1953 (בת 72 בערך) ניו יורק, ארצות הברית 
 ענף מדעי:  גנטיקה 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת קורנל  אוניברסיטת סטוני ברוק  תיכון ברונקס למדעים 
 מוסדות:  אוניברסיטת קליפורניה בריברסייד (1 בספטמבר 2010)  אוניברסיטת ג'ורג'יה 
 פרסים והוקרה:  חבר זר של החברה המלכותית (2017)  עמיתה באגודה האמריקאית לקידום המדע  פרס מקלינטוק לגנטיקה של הצמח וחקר גנום (2015)  פרס FASEB להצטיינות במדע (2012) 
 
סוזן רנדי וסלר (באנגלית: Susan Randi Wessler; נולדה בשנת 1953) היא פרופסור לגנטיקה המכהנת באוניברסיטת קליפורניה ריברסייד. תחום מחקרה הוא גנטיקה מולקולרית של צמחים. בשנת 2015 זכתה בפרס מקלינטוק לחקר גנטיקת צמחים (אנ').
קורות חיים

סוזן וסלר נולדה בעיר ניו יורק. בשנת 1970 סיימה את תיכון ברונקס למדעים.
לאחר לימודי התיכון סיימה תואר ראשון בביולוגיה באוניברסיטת סטוני ברוק והשלימה את לימודי הדוקטורט בביו כימיה בשנת 1980 מאוניברסיטת קורנל.
בשנים 1980–1982 שהתה בלימודי פוסט דוקטורט שלה במכון קרנגי למדע בוושינגטון. במסגרת לימודיה אלה הכירה את פרופסור ברברה מקלינטוק אשר זכתה בפרס נובל על גילוייה את האלמנטים הניתנים להעברה transposable elements) (המכונים טרנספוזונים). מחקרה של ברברה מקלינטוק ריתק את סוזן וסלר והוביל אותה להתמקד בתחום מחקר זה בקריירה האקדמית שלה.
בשנת 1983 עברה ללמד ולחקור באוניברסיטת ג'ורג'יה עד לשנת 2010 שאז עברה ללמד ולחקור באוניברסיטת קליפורניה שם גם ממוקמת המעבדה על שמה.
בשנת 2006 מונתה לפרופ' במכון הרפואי הווארד יוז בקלרמונט קליפורניה.
קריירה ומחקר

כאמור, תחום המחקר של סוזן וסלר הוא גנטיקה מולקולרית של צמחים. היא התמקדה במחקרה בבחינת תפקידם של האלמנטים הניתנים להעברה ביצירת מגוון גנטי בצמחים.
האלמנטים הניתנים להעברה מכונים טרנספוזונים. טרנספוזונים הם רצפי DNA ניידים, שאינם גנים, היכולים לנוע בתוך הגנום של אותו תא. הם עשויים לגרום למוטציה ובכך לשנות את הזהות הגנטית של התא. תהליך הטרנספורמציה שגורמים הטרנספוזונים מוביל לשכפולם.
תרומתה המדעית של סוזן וסלר בתחום הטרנספוזונים היא בשני מישורים: האחד הוא גילוי תת-קבוצה של טרנספוזונים שלא היה ידוע והשני הוא הבנת היקף פעילותם של הטרנספוזונים בצמחים.
תת הקבוצה אותה גילתה סוזן וסלר נקראת אלמנטים חוזרים והופכים מינאטוריים (אנ') הנמצאים בגנום של בעלי חיים וצמחים.
ייחודה של קבוצה זו היא שמדובר בטרנספוזונים שאינם מקודדים (מייצרים חלבון) בעצמם על אף שהם עצמם נמצאים באזורים מקודדים. המשמעות היא שטרנספוזונים אלה מתפקדים כבקרים המשפיעים על בחירת גנים שיעברו קידוד (ייצור חלבון).
בנוסף, מחקריה מסבירים כיצד טרנספוזונים בצמחים מייצרים מגוון גנטי ושכפולים רבים מבלי לפגוע בצמח בו הם פועלים (בעיקר בצמחי תירס). היא הוכיחה במעבדתה כי טרנספוזונים אינם הגורם העיקרי למוטציות בתירס אלא רטרוטרנספונדים ובכך תרמה להבנת פעילותם של הטרנספוזונים בצמחים.
בנוסף לתרומתה המדעית, מעבדתה של סוזן וסלר הייתה חלוצה ומייסדת שימוש באנליזה מחשבית (big data) לזיהוי טרנספוזונים ברצפים גנטים. השימוש בכלי חישובי זה נדרש, שכן הוא מסייע בזיהוי טרנסופוזונים רבים, עורך ביניהם השוואות, מאתר מוטציות ומסייע בהבנה עמוקה יותר של פעילותם והשפעתם על הגנום בו הם פועלים.
סוזן וסלר תרמה מאוד גם בתחום הפדגוגי. היא פרסמה, יחד עם מחברים נוספים, ספר יסוד לימודי (text book) בתחום הגנטיקה שנקרא: "הקדמה לאנליזה גנטית" המשמש כלי עזר ומדריך לסטודנטים הנחשפים לראשונה לחקר הגנטיקה בכלל וחקר טרנספוזונים בפרט. כמו כן, פרסמה ספר בתחום עיסוקה שנקרא: "מוטציה של תירס", (mutations of maize) שזכה להתייחסות רבה בקרב העוסקים בתחום.
תארים

נבחרה כחברה זרה בחברה המלכותית, 2017
נבחרה כחברה בחברה הפילוסופית האמריקאית, 2013
מזכירת האקדמיה האמריקאית הלאומית למדעים (אנ'), 2011
נבחרה כחברה באקדמיה האמריקאית לאומנות ומדעים, 2007
חברה בלשכה האמריקאית להתקדמות המדע (אנ'), 2006
יועצת האקדמיה האמריקאית הלאומית למדעים (אנ'), 2004
נבחרה כחברה באקדמיה האמריקאית הלאומית למדעים (אנ'), 1998
פרסים

פרס מקלינטוק לחקר גנטיקת צמחים (אנ'), 2015.
פרס מצוינות במדע של הפדרציה האמריקאית לביולוגיה ניסיונית,(אנ') 2012
פרס סטפן היילס (אנ') של האגודה האמריקאית לחקר הביולוגיה של הצמח,(אנ') 2011
הערות שוליים

1 2  Susan r. wessler member directory, national academy of sciences
1 2  Susan r. wessler member directory, national academy of sciences
↑  interview with Susan r. wessler, national academy of sciences
↑  Susan r. wessler scientist directory, hhmi
↑  royal society members directory, royal society
↑  Leslie A. Pray, Transposons: The Jumping Genes, nature
1 2  Susan r. wessler fellows directory, royal society
↑  Susan R. Wessler, Qiang Zhang, John Arbuckle, Recent, extensive, and preferential insertion of members of the miniature inverted-repeat transposable element family Heartbreaker into genic regions of maize, national library of medicine
1 2  Susan r. wessler, titles and awards, UC riverside wessler research group
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007429324805171  GND: 1151890030  ISNI: 0000 0000 3699 8766  LCCN: n96092135  ORCID: 0000-0001-6823-5541  SUDOC: 050203908  VIAF: 76468404   WorldCat (עם VIAF): 76468404 
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "סוזן וסלר".
ממלכת צ'ימור

| --- | --- |

כלי חרס וקרמיקה של צ'ימור, צ'אן צ'אן, לבוש טקסי מזהב, מפה של ההשפעה התרבותית של צ'ימור בתוך פרו
 ממשל
 משטר:  מונרכיה אבסולוטית
 שפה נפוצה:  מוצ'יקה (אנ'), קינגנאם (אנ')
 עיר בירה:  צ'אן צ'אן
 גאוגרפיה
 יבשת:  אמריקה הדרומית
 היסטוריה
 הקמה:   
 תאריך:  בסביבות 900
 פירוק:  כיבוש על ידי אימפריית האינקה
 תאריך:  1470
 ישות קודמת:  אימפריית וארי
 ישות יורשת:  אימפריית האינקה
 שונות
 
 התרבויות של פרו בשנים 1000–1400. ממלכת צ'ימור בסגול
 
ממלכת צ'ימור (בספרדית: Reino Chimúr) או גם אימפריית צ'ימו (Chimú) הייתה הישות הפוליטית של תרבות צ'ימו, תרבות שהתפתחה בשלהי האלף הראשון לספירה בצפון אזור החוף של פרו של ימינו. תרבות זו הושפעה באופן משמעותי מתרבויות אחרות: "תרבות קחאמרקה" ו"תרבות וארי". הממלכה נוסדה בסביבות שנת 900 לספירה, לאחר דעיכתה של תרבות מוצ'ה שפעלה באותו אזור, והלכה והתרחבה עד שנכבשה על ידי אימפריית האינקה בראשות הקיסר טופאק אינקה יופאנקי בסביבות 1470, חמישים שנה לפני הגעתם של הספרדים לאזור. צ'ימור הייתה הממלכה הגדולה ביותר בתקופת הביניים המאוחרת (1000–1400) של אזור פרו של ימינו, והשתרעה לאורך כ-1,000 קילומטרים של קו החוף של האוקיינוס השקט.
בני תרבות הצ'ימו חיו ברצועה מדברית צחיחה בחוף הצפוני של פרו. הנהרות באזור שמקורם בהרי האנדים חרתו שורה של עמקים ובהם מישורים פוריים, שטוחים מאוד שהתאימו היטב להשקיה. חקלאות ודיג היו שניהם חשובים מאוד לכלכלת צ'ימו.
נראה שהעמקים הראשונים להתאחד לממלכה אחת עשו זאת מרצון, אך עמקי תרבות סיקן (אנ') סופחו באמצעות כיבוש. לפי האגדה נוסדה צ'אן צ'אן, בירת הממלכה על ידי טאייקנמו (Taycanamo), שהגיע לאזור דרך הים. צ'ימור הייתה הממלכה האחרונה שהיה לה סיכוי לעצור את אימפריית האינקה. אבל האינקה בראשות הקיסר טופאק אינקה יופאנקי החלו בכיבוש שטחי הממלכה החל בשנות ה-70 של המאה ה-15 והביסו את צבאו של מינצ'אנקמן, קיסר צ'ימור וצאצא של טאייקנמו. הכיבוש כמעט הושלם כאשר ואיינה קאפאק עלה על כס קיסרות האינקה בשנת 1493.
בניגוד לאינקה, הצ'ימו סגדו לירח והחשיבו אותו חזק יותר מהשמש. מנחות מילאו תפקיד חשוב בטקסים דתיים. חפץ נפוץ למנחות, כמו גם כזה ששימש בעלי מלאכה, היה הקונכייה של צדפת השדרנית, החיה רק במימי החוף החמימים ליד אקוודור של ימינו. לקונכיות השדרנית יוחסו תכונות מגיות של סיוע לדייגים, המטרת גשמים ופוריות. הן זכו להערכה רבה ונסחרו על ידי אנשי צ'ימו, כשסחר בקונכיות מילא תפקיד כלכלי ופוליטי משמעותי באימפריה.
אנשי צ'ימו ידועים בעיקר בזכות כלי החרס המונוכרומטיים הייחודיים שלהם ועיבוד מתכת מעודן של נחושת, זהב, כסף, ארד וטומבגה (אנ') (נחושת וזהב). כלי החרס שיצרו היו לרוב בצורת יצורים או שיש להם דמות אדם היושבת או עומדת על בקבוק בצורת תיבה. הגימור השחור המבריק של רוב כלי החרס של הצ'ימו הושג על ידי שריפה של כלי החרס בטמפרטורות גבוהות בכבשן סגור, מה שמנע מחמצן להגיב עם החימר.
היסטוריה > תחילת תרבות צ'ימו (תרבות מוצ'ה)

הציוויליזציה העתיקה ביותר שהייתה קיימת בחוף הצפוני של פרו הייתה תרבות מוצ'ה (או בשמה האחר תרבות מוצ'יקה), הנחשבת כבסיס לתרבות צ'ימו. תחילתה של תקופה זו אינה ידועה בוודאות, אך היא הסתיימה בסביבות שנת 700 לספירה. היא הייתה מרוכזת בעמקי צ'יקמה (אנ'), מוצ'ה (אנ') ווירו (אנ'). "פירמידות גדולות רבות מיוחסות לתקופת צ'ימו הקדומה". הפירמידות הללו בנויות מלבני בוץ (אדובי) בצורת תיבה שהוכנו בתבניות. "בתי הקברות המוקדמים של צ'ימו נמצאים גם ללא קשר לפירמידה כלשהי. הקבורה מתבצעת בדרך כלל בפישוט איברים, בקברים מוכנים. לקברים המלבניים, המצופים באדובי והמכוסים יש גומחות בקירות בהן הונחו קערות".
כלי החרס המוקדמים מאופיינים גם בדוגמאות מהמציאות ובסצנות מצוירות.
היסטוריה > התרחבות ושלטון > התרחבות

תרבות הצ'ימו התפתחה במקביל לתקופת שלטונה של אימפריית וארי על פרו, בערך באותו שטח שבו התקיימה תרבות מוצ'ה מאות שנים קודם, לכן גם תרבות הצ'ימו הייתה תרבות שהתפתחה לאורך רצועת החוף המדברית. מתארכים את תחילת התרבות לשנת 900. הבירה צ'אן צ'אן נוסדה בשנים 900–1000 לספירה במישור שטוח ליד האוקיינוס השקט, כשבעה קילומטרים צפונית לנהר המוצ'ה. על פי האגדה היה מייסד העיר אציל זר מצפון פרו בשם טאייקנמו שהפליג על גבי רפסודת בלזה, הגיע לעמק מוצ'ה (מצפון ללימה של ימינו, צפונית-מזרחית לווארמיי (אנ')), וטען שנשלח על ידי מלך גדול מעבר לים. במשך שנה הסתגר בביתו, ערך טקסים ולמד את השפה המקומית. לאחר שזכה בכבוד וביוקרה הוענקו לו נשים מקומיות והוא קיבל את התואר צ'ימור קאפאק. מתארכים את הקמת הממלכה שהקים למחצית הראשונה של המאה ה-14. בנו, "גוארי-קאור" (Guacri-caur), כבש את החלק התחתון של עמק מוצ'ה ואותו ירש אותו בן בשם "נאנסן-פינקו" (Nancen-pinco) שהניח את היסודות של הממלכה על ידי כיבוש החלק העליון של עמק מוצ'ה, והעמקים השכנים סאניה (Zaña), פאקאסמאיו (Pacasmayo), צ'יקמה, וירו, צ'או וסנטה. משערים שנאנסן-פינקו שלט בסביבות שנת 1370 ואחריו הגיעו שבעה שליטים ששמותיהם אינם ידועים. השליט העשירי היה מינצ'אנקמן (Minchancaman) והוא שלט בממלכה בשנים בין 1462 ל-1470, עד שהיא נכבשה על ידי אימפריית האינקה. הוא הוביל את הממלכה לשיא כוחה וכבש רצועת חוף באורך 200 ליגות (כ-1,000 קילומטרים) עד טומבס.
ידוע מחפירות ארכאולוגיות שממלכת צ'ימור התרחבה וכללה אזור עצום וקבוצות אתניות רבות ושונות. נראה שהעמקים הראשונים התאחדו מרצון עם הממלכה, אך עמקי תרבות סיקן (אנ') סופחו באמצעות כיבוש. בשיאה הגיעה ממלכת צ'ימור עד לגבול החוף המדברי בעמק הנהר חקטפקה (אנ') בצפון. גם העיר פמפה גרנדה (אנ'), אתר ארכאולוגי בעמק למבייקה, נשלטה על ידי הצ'ימו.
דרומה התרחבה האימפריה עד לקראבאייו (Carabayllo). התפשטותם דרומה נעצרה על ידי הכוח הצבאי של העמק הגדול של לימה. היסטוריונים וארכאולוגים חלוקים בשאלה עד כמה הם הצליחו להתרחב דרומה.
ההערכה היא שההתרחבות הגדולה הזו התרחשה במהלך התקופה המאוחרת של תרבות צ'ימו, הנקראת: "צ'ימו מאוחר", אך התפתחות הטריטוריה של צ'ימו השתרעה על פני מספר שלבים ויותר מדור בודד. נאנסן-פינקו, "אולי דחף את גבולות הקיסרות לחקטפקה ולסנטה, אבל כיבוש האזור כולו היה תהליך מצטבר שיזמו שליטים קודמים".
היסטוריה > התרחבות ושלטון > שלטון

חברת צ'ימו הייתה מערכת היררכית בת ארבעה מעמדות, עם שלטון רב עוצמה של אליטה על מרכזים אדמיניסטרטיביים. ההיררכיה התרכזה בערים המוקפות חומה, המכונות "סיודאדלס" (ciudadelas, "מצודות"), בצ'אן צ'אן. הכוח הפוליטי בצ'אן צ'אן הופגן על ידי ארגון העבודה לבניית התעלות והשדות המושקים של הצ'ימו.
צ'אן צ'אן עמדה בראש ההיררכיה של צ'ימו, עם העיר פרפאן (Farfán) בעמק חקטפקה ככפופה. משערים שהצ'ימו הקימו את ההיררכיה בשלבים הראשונים של התפשטותם על בסיס ארגון זה, שהוקם במהירות במהלך כיבוש עמק חקטפקה. האליטה הקיימת במקומות פריפריאליים, כמו עמק חקטפקה ומרכזי כוח אחרים, שולבו בממשל צ'ימו ברמות נמוכות יותר של ההיררכיה. מרכזים מסדר נמוך אלה ניהלו קרקע, מים ועבודה, בעוד שמרכזי המעמד הגבוה יותר העבירו את המשאבים לצ'אן צ'אן או ביצעו החלטות מנהליות אחרות. אתרים כפריים שימשו כמטה הנדסי בזמן בניית התעלות. מאוחר יותר הם פעלו כאתרי תחזוקה. הקערות השבורות הרבות שנמצאו בקברדה דל אוסו (Quebrada del Oso) תומכות בתאוריה זו, שכן הקערות שימשו כנראה להאכלת כוח העבודה הגדול שבנה ותחזק קטע התעלה זה. העובדים כנראה הוזנו ושוכנו על חשבון המדינה.
היסטוריה > התרחבות ושלטון > הנפילה

צ'ימור הייתה ממלכת האנדים האחרונה שהצליחה לעצור את אימפריית האינקה, אך כיבוש האינקה החל בשנות ה-70 של המאה ה-15 על ידי טופאק אינקה יופאנקי, כשהביס את הקיסר מינצ'אנקמן, וכמעט הושלם כאשר ואיינה קאפאק עלה לשלטון בשנת 1493. הם הגלו את מינצ'אנקמן, הקיסר האחרון של צ'ימור, לקוסקו, והעבירו לשם את הזהב והכסף כדי לעטר את מקדש האינקה הראשי, הקוריקנצ'ה.
כלכלה

נטען שצ'אן צ'אן פיתחה בירוקרטיה בשל הגישה המבוקרת של האליטה למידע. המערכת הכלכלית והחברתית פעלה באמצעות ייבוא של חומרי גלם, שם הם עובדו לסחורות יוקרה על ידי אומנים בצ'אן צ'אן. האליטה בצ'אן צ'אן קיבלה את ההחלטות ברוב העניינים האחרים הנוגעים לארגון, מונופול על ייצור, אחסון מזון ומוצרים והפצה או צריכה של סחורות.
רוב האזרחים בכל ה"סיודאדלס" (ciudadelas, "מצודות"), היו בעלי מלאכה. בשלהי תקופת תרבות צ'ימו, כ-12,000 אומנים חיו ועבדו בצ'אן צ'אן בלבד. נאסר על בעלי מלאכה לשנות את מקצועם, והם קובצו בסיודאדלה לפי תחום התמחותם. ארכאולוגים ציינו עלייה דרמטית בייצור חפצי האומנות של צ'ימו, והם משערים שייתכן כי בעלי מלאכה הובאו לצ'אן צ'אן מאזור אחר שנכבש על ידי ממלכת צ'ימור. מכיוון שישנן עדויות הן לעבודות מתכת והן לאריגה באותה יחידה ביתית, סביר להניח שגם גברים וגם נשים היו אומנים. הם עסקו בדיג, חקלאות ומטלורגיה, ויצרו כלי חרס וטקסטיל מכותנה ומצמר של למה מצויה, אלפקה וויקוניה מצויה. לדיג האנשים השתמשו בסירות מקנים (המוצגים בתמונה משמאל), צדו וסחרו באמצעות מטבעות ברונזה.
כלכלה > חקלאות

חקלאות הצ'ימו התפתחה בעיקר באמצעות טכניקות לשימוש במים וחקלאות אינטנסיביות, שחיברו עמקים ליצירת מתחמים, כמו מתחם צ'יקמה-מוצ'ה, שהיה שילוב של שני עמקים בלה ליברטאד (La Libertad). הלמבייקה קישר בין העמקים של לה לצ'ה (La Leche), למבייקה (Lambayeque), רקה (Reque) וסניה חקטקה (Saña Jequeteque). הם פיתחו טכניקות חקלאיות מעולות שהרחיבו את השטחים המעובדים שלהם. ואצ'אקס (Huachaques) היו חוות שקועות שבהן גרפו את הקרקע מלמעלה כדי לעבד את האדמה הלחה והחולית שמתחתיה, דוגמה לכך היא צצ'ודי (Tschudi).
הצ'ימו השתמשו בבארות שאליהם היו נכנסים, דומות לאלו של הנסקה, כדי לשאוב מים, ומאגרים כדי להכיל את המים מהנהרות. מערכת זו הגדילה את התפוקה של האדמה, מה שהגדיל את עושר צ'ימו, וכנראה תרמה ליצירת מערכת בירוקרטית. הצ'ימו גידלו שעועית, בטטה, פפאיה וכותנה בעזרת המאגרים ומערכת ההשקיה. התמקדות זו בהשקיה בקנה מידה גדול נמשכה עד לתקופת הביניים המאוחרת. בשלב זה, חל מעבר למערכת מתמחה יותר שהתמקדה בייבוא וחלוקה מחדש של משאבים מקהילות לווין. נראה שהייתה רשת מורכבת של אתרים שסיפקו סחורות ושירותים למחיית הצ'ימו. רבים מהאתרים הללו ייצרו סחורות שהצ'ימו לא יכלו לייצר.
אתרים רבים הסתמכו על מקורות מזון מן הים, אך לאחר התפתחות החקלאות, היו אתרים נוספים בפנים הארץ, שבהם היה קשה יותר להשיג מזון מהים. רעיית למות נוצרה כדרך משלימה להשגת בשר, אך בתקופת הביניים המאוחרת ובאופק המאוחר, האתרים בפנים הארץ השתמשו בלמות כמשאב עיקרי, אף על פי שהם שמרו על קשר עם אתרי החוף כדי להשתמש במשאבים ימיים משלימים.
כלכלה > טכנולוגיה

אחת הדוגמאות המוקדמות ביותר לתקשורת מרחוק היא מכשיר של הצ'ימו המורכב משתי דלעות מצופות שרף המחוברות ביניהם בחוט באורך 25 מטרים. נמצאה רק דוגמה אחת, ושום דבר לא ידוע על מקורה או השימוש בה.
ירושה מפוצלת

בבירת צ'ימו, צ'אן צ'אן, הייתה סדרה של מתחמי מגורים מובחרים או סיודאדלס שלא היו בשימוש בו-זמנית, אלא ברצף. הסיבה לכך היא ששליטי צ'ימו תרגלו ירושה מפוצלת, מה שהכתיב כי יורש העצר היה צריך לבנות ארמון משלו. לאחר מותו של שליט, כל הונו של השליט חולק לקרובים רחוקים יותר.
אומנויות חזותיות > קונכייה

אנשי הצ'ימו העריכו מאוד את הקונכיות של הרכיכות בשל משמעותן הכלכלית והפוליטית כמוצרי מותרות הנסחרים למרחוק, והקונכייה נתפסה לעיתים קרובות כסמל למעמד עילית וכוח אלוהי. תוך שימוש בקונכייה כאמצעי לאמנות ולחפצים שלהם, הצ'ימו השתמשו לעיתים קרובות בקונכיית של שדרנית, סוג של רכיכה ימית דו-קשוותית.
מיני השדרנית הנפוצים ביותר הקיימים בפרו הם Spondylus calcifer Carpenter ו-Spondylus princeps Broderip. לSpondylus calcifer  יש גוונים אדומים ולבנים, המשמשים בעיקר עבור חרוזים וחפצים. בעוד שמין זה שוכן במים רדודים יותר וקל יותר להשיגו, ה-Spondylus princeps, המכונה "הצדפה הקוצנית" בשל הקוצים האופייניים לה, היא בצבע אדום אחיד וניתן לקצור אותו רק על ידי צוללנים מנוסים. לפיכך, קונכייה זו הייתה נחשקת יותר ואנשי צ'ימו סחרו בה.
אומנויות חזותיות > קונכייה > שימושים וסמליות

לקונכייה של שדרנית היו מגוון רחב של שימושים בתרבות האנדים במגוון צורות, החל מקונכיות שלמות דרך שברים ועד אבקת קונכיות טחונות. חומר זה עובד ליצירת קישוטים מגולפים בצורה מורכבת, כלים וסחורות המיועדות לאצילים ולאלים. שברי צדפים נמצאו כשיבוץ לקישוטי גוף וכחרוזים לתכשיטים. התמונה מימין מציגה צווארון צ'ימו עשוי כותנה, חרוזי קונכייה אדומים של שדרנית וחרוזי אבן שחורים, והתמונה למטה מציגה קלע עשוי קונכייה. הקונכייה, המייצגת עושר וכוח, נטחנה לאבקה ונפרסה לפני מלך צ'ימור על ידי פקיד הקרוי פונגה סיגדה (Fonga Sigde), ויצרה "שטיח אדום" לרגליו של השליט בזמן שצעד. צדפים שימשו גם לקישוט של מבנים מסוימים ומבנים אדריכליים.
חפצים אלה שהתגלו בקברי אצילים, שימשו לעיתים קרובות כמנחות קבורה ומילאו תפקיד בטקסי הקרבה. בשל מקורותיהן הימיים, זכו הקונכיות להערכה על הקשר שלהן לים ותפקידן בטקסי מים ופוריות, ושימשו מנחות בשדות חקלאיים לקידום יבולים בשפע. הצ'ימו גם הניחו צדפים במקורות מים, כמו בארות ומעיינות, כדי להביא גשם לשדותיהם, במיוחד בתקופות בצורת.
המשמעות הסמלית של קונכיית השדרנית קשורה קשר הדוק לתכונות הפיזיקליות ולתכונות הביולוגיות של הצדפה. המורפולוגיה האופיינית לה תרמה לקשר של הקונכייה עם הכוח האלוהי והעולם העל טבעי. הקוצים החיצוניים של השדרנית מעניקים לקונכייה את הקשר שלה לחוזק ולהגנה. בגלל צורתה וצבעה דמוי הדם האדום, הקונכייה מייצגת לעיתים קרובות מוות, הקרבה ושיטות הקזת דם פולחניות, כמו גם חלקי גוף רבייה נשיים. קונכיית השדרנית, הידועה כ"בת הים", נקשרה גם לנשיות, כאשר החד-קשוותיים מגלמים גבריות.
לשדרנית יש איברי חישה מיוחדים, במיוחד עיניים רגישות ופטמות, שתרבויות האנדים שייכו להגנה חושית נוספת. קונכייה, הרגישה לשינויי טמפרטורה במים ומשגשגת במים חמים יותר, נחשבה כבעלת כוחות ניבוי, ומכיוון שדפוסי הנדידה שלה קשורים לתנאי אל ניניו, נוכחותה נתפסה כסימן לאסון.
יתר על כן, השדרנית מפגינה רעילות עונתית, המכונה הרעלת רכיכה משתקת (PSP). פעמיים בשנה מכילה רקמת הרכיכות חומרים רעילים לבני אדם, הנגרמים מאצות רעילות שהרכיכות צורכות. במהלך החודשים הללו, הקונכיות מוצעות לאלי מזג האוויר והפוריות כ"מזון לאלים", שכן חשבו שרק אלים חזקים מספיק כדי לאכול את בשרה של הצדפה. ברמות נסבלות, צריכה אנושית של בשר רעיל זה עלולה לגרום לחולשת שרירים, מצבים משנים נפש ואופוריה, אך במינונים מרוכזים יותר, עלולה להוביל לשיתוק ולמוות. בגלל ההשפעות ההזיות הללו, הייתה השדרנית סמל להתעלות רוחנית ונראתה כגשר בין עולמות פיזיים לעולמות על טבעיים.
אומנויות חזותיות > קונכייה > צלילה

אף על פי ששרידי סדנאות צדפים וחפצים מצויים בשפע בצ'ימור, מקור קונכיית השדרנית במים החמים של אקוודור. ליקוט הקונכייה הוא תהליך עתיר זמן ועבודה כאחד, המחייב צוללנים מנוסים לצלול חופשי לעומקים של עד 50 מטרים ולנתק את הקונכיות מהסלעים.
המשימה הקשה של צלילה לאיסוף קונכיות מוצגת בציורים על חפצים רבים מהאנדים, כגון קערות, קישוטי אוזניים ואריגים. רבים מהציורים הללו דומים: סירה עם מלחים אוחזים בחבלים המחוברים לצוללים במים. משקולות אבן תלויות מהצוללנים בזמן שהם אוספים קונכיות, ותיאורים של שדרניות מדגישים לעיתים קרובות את הקוצים האופייניים להן. התמונה משמאל מציגה קישוט אוזניים של צ'ימו, שעוצב מסגסוגות זהב-נחושת וכסף ומתאר סצנת צלילה עבור קונכייה. המלבן בחצי העליון של קישוט האוזן הוא סירה עם מפרשים גדולים, וציפורים בקצה העליון היצירה. ארבעה צוללנים שוחים מתחת לסירה ונמצאים ליד קונכיות דוקרניות בצורת קליפת ביצה.
קטעים של סיודאדלס, מתחמים גדולים השמורים לעיתים קרובות למלכים ולאליטה, שימשו כשטחי אחסון לקונכיות, והארכיטקטורה והקישוט של מבנים אלה מסמלים את האוצרות מהים. התבליט המכונה Los Buceadores (הצוללנים), תבליט בצ'אן צ'אן בסיודאדלה אולה (Ciudadela Uhle), מציג תמונות של זוג דמויות בסירה, שאחת מהן אוחזת במשוט, וזוג נוסף של צוללני קונכיות מתחת לסירה ומחוברים לחבלים. התבליט כולל גם חצי עיגול דמוי רשת, כמו גם דמויות קוצניות המייצגות קונכיות.