stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
סמטת פודינג

| --- | --- |

סמטת פודינג בשנת 2008
 מיקום
 מדינה:  הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת
 עיר:  לונדון
 רובע:  הסיטי של לונדון
 רחובות מסתעפים:  רחוב איסטצ'יפ  רחוב מונומנט  רחוב התמזה התחתון
 אירועים:  התחלה 
 
 קואורדינטות:  51°30′37″N 0°05′07″W﻿ / ﻿51.5102°N 0.0853°W﻿ / 51.5102; -0.0853
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת לונדון מוגדלת) קנט סארי ברקשייר בקינגהאם הרטפורדשייר אסקססמטת פודינג(למפת לונדון רגילה) קנט סארי בר. בקי. הרטפורדשייר אסקססמטת פודינג(למפת הסיטי של לונדון רגילה) סמטת פודינג(למפת הסיטי של לונדון מוגדלת) סמטת פודינג  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
סמטת פודינג (באנגלית: Pudding Lane) היא סמטה בסיטי של לונדון שבאנגליה, שבה פרצה השרפה הגדולה של לונדון בשנת 1666. השריפה פרצה בשעות הלילה המאוחרות במאפייה של תומאס פארינור, האופה המלכותי, שהייתה ממוקמת בקצה סמטת פודינג.
הסמטה נמצאת בקרבת גשר לונדון, אשר בעת השריפה טרם שוקם קצהו הצפוני, ועל כן לא ניזוק בה.
משום שהשריפה החלה בסמטת פודינג, הסתמכו הכמרים באותה תקופה על שמה (פודינג) וטענו כי השריפה הייתה עונשם של אנשי לונדון על חטא הזללנות.
כתב סתיו

"כתב סתיו" הוא שיר משירת ימי הביניים של יהדות ספרד. זהו שיר טבע, המציג את הקשר הסימביוטי שבין השמים לארץ. בין השירים הידועים בסוגה זו. ישנה מחלוקת אם מחברו הוא רבי שלמה אבן גבירול או רבי שמואל הנגיד.
השיר זכה ללחן של ברי סחרוף ורע מוכיח, שנכלל באלבומם המשותף "אבן גבירול, אדומי השפתות" משנת 2009. השיר נלמד בבתי הספר בישראל ומופיע במבחני הבגרות.
מילות השיר

כָּתַב סְתָיו בִּדְיוֹ מְטָרָיו וּבִרְבִיבָיו
וּבְעֵט בְּרָקָיו הַמְּאִירִים וְכַף עָבָיו
מִכְתָּב עֲלֵי גַן מִתְּכֵלֶת וְאַרְגָּמָן
לֹא נִתְכְּנוּ כָהֵם לְחֹשֵב בְּמַחְשָׁבָיו
לָכֵן בְּעֵת חָמְדָה אֲדָמָה פְּנֵי שַׁחַק
רָקְמָה עֲלֵי בַדֵּי עֲרוּגוֹת כְּכוֹכָבָיו
פירוש השיר

המשורר האניש ביצירתו את הסתיו, השמים והאדמה והעניק להם תכונות אנושיות של אהבה, תשוקה ועזרה הדדית. המשורר המשיל את הקשר שבין השמים והאדמה ליחסים שבין גבר ואישה. הוא תיאר את העננים שבשמים ככף יד הכותבת מכתב באמצעות הברקים (עט) והגשם (דיו). בתמורה על מחווה זו (המכתב), משיבה האדמה לסתיו ולשמים פרחים בצורת כוכבי השמים.
שאלת זהות כותב השיר

בעבר היה מקובל לזהות את כותב השיר עם שלמה אבן גבירול. ראשיתה של הנחה זו בהשערה של יעקב נפתלי שמחוני אשר פרסם רשימה של 15 שירים שכנראה יש ליחסם לשלמה אבן גבירול. כאשר חיים נחמן ביאליק ויהושע חנא רבניצקי ההדירו את הדיוואן של אבן גבירול הם כללו שיר זה בספרם ומאז התקבעה המוסכמה לפיה שיר זה נכתב על ידי אבן גבירול.
אמנם, לפי החוקר יהונתן ורדי שיר זה נכתב על ידי שמואל הנגיד. מחקרו הסתמך על ממצאי כתבי היד, כמו גם על המשקל הייחודי בו כתוב השיר, משקל שרווח מאוד ביצירת שמואל הנגיד, אולם נעדר כליל משירת אבן גבירול.
ביאורים

↑  המשמעות המקורית של המילה "סתיו" היא עונת החורף
הערות שוליים

↑  י"נ שמחוני, 'רבי שלמה בן גבירול', התקופה יז (תרפ"ג), עמ' 258.
↑  יהונתן ורדי, "כתב סתיו ושירים אחרים שיוחסו לאבן גבירול בשגגה", תרביץ פ"ג, חוברת ד', תמוז-אלול תשע"ה, עמ' 616, באתר Academia.edu
↑  ורדי, עמ' 617
ערך זה הוא קצרמרבנושא שירים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מושבת דלאוור

| --- | --- |
דגל

 
 גבולות פרובינציית פנסילבניה 1681–1776
 גאוגרפיה
 יבשת:  אמריקה הצפונית 
 היסטוריה
 תאריכי הקמה:  1664 
 תאריכי פירוק:  15 ביוני 1776 
 ישות קודמת:  הרפובליקה ההולנדית הולנד החדשה
 ישות יורשת:  דלאוור דלאוור
 
מושבת דלאוור הייתה אחת משלוש עשרה המושבות בצפון אמריקה שפרשו מממלכת בריטניה הגדולה בהכרזת העצמאות של ארצות הברית ב-1776.
היסטוריה

בשנת 1664, רגע לפני תחילת מלחמת הולנד–אנגליה השנייה, נכבשה המושבה ההולנדית ניו אמסטרדם על ידי הבריטים. בהסכם ברדה ב-1667 ויתרה הולנד גם על מה שיהפוך לימים למושבת דלאוור לאנגליה. הסכם וסטמינסטר ב-1674 העניק לבסוף את האזור לכתר הבריטי. משנת 1681 אזור מושבת דלאוור לעתיד היה חלק מפרובינציית פנסילבניה. תושבי דלאוור השיגו שלטון עצמי בתוך פרובינציית פנסילבניה, שבסיסה בניו קאסל, בשנת 1702. שלושת המחוזות של דלאוור לא הכריזו על עצמם כעצמאיים עד חודשיים לאחר הכרזת העצמאות של 1776. הבירה הראשונה הייתה ניו קאסל עד שהועברה לדובר ב-1777.
פרובינציית מרילנד

| --- | --- |
דגל

 ממשל
 משטר:  מונרכיה חוקתית
 שפה נפוצה:  אנגלית
 עיר בירה:  סנט מרי סיטי (1632–1695)   אנאפוליס (1695–1776)
 גאוגרפיה
 יבשת:  אמריקה
 היסטוריה
 הקמה:  הקמת המושבה
 תאריך:  1632
 פירוק:  הכרזת העצמאות האמריקאית
 פירוק:  1776
 ישות יורשת:  ארצות הברית מרילנד
 שונות
 מפה של פרובינציית מרילנד
 
פרובינציית מרילנד הייתה משלוש עשרה המושבות בצפון אמריקה אשר התנתקו מן ממלכת בריטניה הגדולה ב-1776 בית הכרזת העצמאות של ארצות הברית.
היסטוריה

אזור מפרץ צ'סאפיק נחקר לראשונה על ידי קפטן ג'ון סמית', מייסד היישוב הראשון בארצות הברית ג'יימסטאון, כבר במאה ה-16 ונכלל בשטח שקיבל סר ג'ון קלברט, לורד בולטימור, מהמלך צ'ארלס הראשון. לורד בולטימור, שהיה קתולי, משך אליו גם פוריטנים שנרדפו גם הם באנגליה. ב-1621 הקים מושבה קתולית בניופאונדלנד, אך האקלים הקשה, האדמה הדלה והטרדות מצד הצרפתים גירשו אותו משם. הוא עבר לווירג'יניה, שנוסדה עוד במאה ה-16, אך נתקל בעוינות על רקע דתי. תחום המושבה שלו נקבע ממקורות מפרץ צ'סאפיק עד לקו רוחב 40, בו נמצאת היום העיר פילדלפיה.
מרילנד הייתה מושבת הכתר הראשונה שהזיכיון שלה הבטיח חופש דת, זכויות אזרחיות וחקיקה מקומית נפרדת. המושבה נוסדה ב-1634 על ידי 200 מהגרים, רובם קתוליים, שנכנסו לנהר הפוטומק וקנו מהאינדיאנים כפר על נהר סנט מרי, עשרה מייל במעלה מקום מפגשו עם הפוטומק. מדיניות התשלום לאינדיאנים והיחס ההוגן כלפיהם, יצרו בתחילה יחסים שלווים. החוזה שכרת לורד בלטימור עם האינדיאנים הניח את היסודות לחוזה דומה שכרת ויליאם פן שנים רבות אחר כך.
הזיכיון של מרילנד היה החוזה המדיני הראשון בעולם הנוצרי שהבטיח סובלנות דתית לבני כל הדתות (הנוצריות) וחופש פולחן. הסובלנות עוגנה בחקיקה של אספת מרילנד ב-1649 כשחקיקה דומה ברוד איילנד מקדימה אותה במעט. חופש הדת יוצא הדופן משך למרילנד פוריטנים מווירג'יניה, קווייקרים ואף לותרנים, מהמושבות ההולנדיות בקאריביים.
בשנת 1681 העניק צ'ארלס השני את האדמות שמצפון למרילנד לוויליאם פן (לימים מדינת פנסילבניה). כעבור שנה העניק צ'ארלס השני לפן גם את חציו המזרחי של חצי האי דלמרווה (מדרום-מזרח לפנסילבניה, כיום חלק ממדינות דלאוור, מרילנד ווירג'יניה). בשל כך (בגלל חפיפה בשטחים שהוענקו לשתי המשפחות) נוצר בלבול גדול בשאלת מקומו של הגבול בין שתי המושבות.
משפחות קלברט ופן העבירו את הסוגיה לפסיקתו של בית המשפט האנגלי וראש בית המשפט העליון באנגליה החליט שהגבול שבין חלקה הדרומי של פנסילבניה לחלקה הצפוני של מרילנד יהיה 24 קילומטר מדרום לפילדלפיה. לאחר כעשור הסכימו המשפחות על הפשרה והחלו במדידת הגבול, אשר הסתיימה בשנת 1767. קו הגבול נקרא קו מייסון-דיקסון, ומהווה את הגבול בין צפון-מזרח ארצות הברית לדרומה.
מרילנד הייתה אחת משלוש עשרה המושבות אשר מרדו בבריטניה ופתחו במלחמת העצמאות של ארצות הברית.
נקאדה

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מיקום
 מדינה:  מצרים 
 קואורדינטות:  25°57′00″N 32°44′00″E﻿ / ﻿25.95°N 32.733333°E﻿ / 25.95; 32.733333
  (למפת מצרים מוגדלת) קהיר אלכסנדריה אל-עריש אסואן אסמאעיליה לוקסור שארם א-שייח'  סואץ סיווה ישראל ירדן סודאן ערב הסעודית  ל ו ב  הים התיכון הים האדוםנקאדה(למפת מצרים רגילה) קהיר אלכסנדריה אל-עריש אסואן אסמאעיליה לוקסור שארם א-שייח'  סואץ סיווה ישראל ירדן סודאן ערב הסעודית  ל ו ב  הים התיכון הים האדוםנקאדה
 
מגל עשוי צור, מצרים, תקופת נקאדה, סוף האלף ה-4 לפנה"ס. תצוגה מוזיאון דגון בחיפה
נָקַדַה (מערבית: نقادة) הוא אתר ארכאולוגי במצרים שבו שכנה עיר שנקראה בימי מצרים העתיקה נובט, ובתקופה ההלניסטית אומבוס (Ombos). בקרבת מקום לעיר העתיקה שוכנת כיום עיירה בשם נָקַדַה, שעל שמה קרוי האתר. הן העיירה והן העיר הקדומה שכנו על הגדה המערבית של הנילוס. השם "נבּוּת" מקורו במילה המצרית "נבּוּ" (nbw), שפירושה זהב, ונראה כי העיר הייתה קרובה למכרות הזהב שבמדבר המערבי.
ממצאי נקאדה הם מן התקופה הפרהיסטורית שלפני תקופת הממלכה הקדומה במצרים העתיקה, בין 4400 ל-3000 לפנה"ס. במקום שגשגו תרבויות שונות, שעקבותיהן נמצאו גם בחפירות אחרות במצרים. הכמות הגדולה של השרידים שנותרו בנקאדה אפשרה לארכאולוגים את תארוך התרבויות באופן התקף גם למקומות אחרים וסביבות אחרות.
בשנת 1894 חפר במקום הארכאולוג הבריטי פלינדרס פיטרי. פיטרי ואנשיו מצאו כ-3,000 קברים מהתקופה הקדם-שושלתית במצרים העתיקה. בעת החפירות הבחין פיטרי בקברים מורכבים שכללו מספר שכבות של קברים, כשבכל אחת כלים שונים. פיטרי שם לב שבדרך זו נוצרות שכבות של קבורה שניתן להבדיל ביניהן (השתכבות), וניסה לתארך את השכבות לשלוש תקופות שונות, אותן כינה על פי אתרי חפירה שבהם נמצאו הקברים – תקופת עַמְרֶה (Amratian), תקופת גֵרְזָה (Gerzeh) ותקופת סמאינה (Semainean).
בשנת 1957 חפר במקום ורנר קייזר. הכרונולוגיה של קייזר מתחילה מוקדם יותר משל פיטרי, והיא משמשת בסיס לכרונולוגיה בה משתמשים כיום, השונה מעט משל קייזר:
תקופת נקאדה I,‏ a-b-c – בין 4,400 ל-3,500 לפנה"ס, מתאפיינת בכלי חרס צבועים בעלי מכסה שחור, בסחר עם נוביה, עם נווי מדבר במדבר המערבי, ומזרח הים התיכון, וזכוכית געשית המיובאת מאתיופיה.
תקופת נקאדה II,‏ a-b-c – בין 3500 ל-3200 לפנה"ס. תקופה זו מאופיינת בכלי חרס עשויים מחוואר ובעיבוד מתכת. תרבות זו התפשטה במצרים כולה.
תקופת נקאדה III,‏ a-b-c – בין 3200 ל-3000 לפנה"ס. התקופה מאופיינת בכלים עדינים יותר, צנצנות בצורת גליל ובהופעת הכתב.
בין הממצאים המעניינים שנמצאו בנקאדה היה קבר קדם שושלתי שכלל לוחות משנהב ושרידי אגרטלים וחמר שנשאו את שם פרעה חור אחע ושמה של אשתו, נאיטחוטפ. הקבר היה שייך כפי הנראה למנהלן מתקופת השושלת הראשונה. קברים נוספים באותו אזור שויכו לתקופה מאוחרת יותר, לתקופת הממלכה הקדומה ותקופת הביניים שלאחריה.
גודלם של בתי הקברות שנמצאו באזור מראה כי נקאדה הייתה עיר חשובה בתקופה הקדם-שושלתית המאוחרת, וייתכן שגרמה לכך קרבתה למכרות הזהב במדבר המערבי.
האל המקומי של נקאדה היה סת. במקום נמצא מקדש לסת מתקופת הממלכה החדשה, ובו ממצאים המשויכים למספר פרעונים מן השושלת השמונה-עשרה. במקום נמצאה גם פירמידה קטנה מתקופת השושלת השלישית, המכונה "פירמידת המדרגות של אומבוס".
יוברט פארי

| --- | --- |

 לידה:  27 בפברואר 1848 בורנמות', הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  7 באוקטובר 1918 (בגיל 70) Rustington, הממלכה המאוחדת 
 שם לידה:  Hubert Hastings Parry 
 מקום קבורה:  קתדרלת סנט פול בלונדון 
 מקום לימודים:  אקסטר קולג'  איטון קולג' 
 הושפע על ידי:  George Job Elvey, ויליאם סטרנדייל בנט, סמואל סבסטיאן וסלי, בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 יצירות ידועות:  An English Suite, Ode to Newfoundland, בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 פרסים והוקרה:  Knight Bachelor 
 בן או בת זוג:  Elizabeth Maude Herbert (25 ביוני 1872–ערך בלתי־ידוע) 
 צאצאים:  Dorothea Ponsonby, Gwendolen Parry 
 
צ'ארלס יוברט הייסטינגס פארי (באנגלית:Sir Charles Hubert Hastings Parr ‏ 27 בפברואר 1848 - 7 באוקטובר 1918) היה מלחין, מורה ומוזיקולוג אנגלי.
ביוגרפיה > ילדות ונעורים

פארי נולד בריצ'מונד היל בבורנמות', משנת 1858 למד בבית הספר טוויפורד בהמפשייר, שם עודד המנהל את כישרונו המוזיקלי וכמוהו גם שני נגני עוגב, סמיואל סבסטיאן וסלי בקתדרלת וינצ'סטר, ואדוארד ברינד, בכנסיית היינאם. וסלי הקנה לו אהבה למוזיקה של יוהאן סבסטיאן באך, שליוותה אותו כל חייו ומצאה בהמשך, לדברי הטיימס, ביטוי ביצירתו הספרותית החשובה ביותר, "יוהאן סבסטיאן באך, סיפור התפתחותו של מלחין דגול (1909)"
ברינד נתן לפארי שיעורי פסנתר ויסודות ההרמוניה, ולקח אותו לפסטיבל שלוש המקהלות בהרפורד בשנת 1861. בין היצירות המקהלתיות באותו פסטיבל היו אליהו של פליקס מנדלסון, הרקוויאם של מוצרט, והאורטוריות "שמשון" ומשיח מאת הנדל. היצירות התזמורתיות כללו את הסימפוניה השישית של בטהובן ("הפסטורלית") והסימפוניה הרביעית של מנדלסון ("האיטלקית"). החוויה טבעה רושם עצום בפארי, וציינה משמעותית את ראשית הקשר שלו עם הפסטיבל לאורך כל חייו.
ביוגרפיה > קריירה

יצירותיו החשובות הראשונות הופיעו ב-1880. כמלחין הוא נודע בעיקר בשיר הכוראלי ירושלים, למילים של ויליאם בלייק, במוזיקה שהלחין ב-1902 להמנון ההכתרה "שמחתי", האודה למקהלה ותזמורת "יבורכו צמד סירנות" והמוזיקה למזמור "רפטון", למילים "אל יקר ואבי האנושות". יצירותיו התזמורתיות כוללות חמש סימפוניות וקובץ וריאציות סימפוניות. עוד חיבר את המוזיקה ל"אודה לניופאונדלנד", המנון הפרובינציות ניופאונדלנד ולברדור (ובעבר ההמנון הלאומי).
לאחר שניסה את כוחו בעבודה עם אביו בתחום הביטוח, לקח אותו ג'ורג' גרוב, תחילה כתורם לעבודתו רחבת היריעה, מילון גרוב למוזיקה ומוזיקאים בשנות ה-70' וה-80' של המאה ה-19, ןאחר, ב-1883, כפרופסור להלחנה ולתולדות המוזיקה בקולג' המלכותי למוזיקה, שגרוב היה מנהלו הראשון. בשנת 1895 החליף פארי את גרוב כראש הקולג', משרה בה התמיד עד סוף חייו. במקביל כיהן כפרופסור למוזיקה בקתדרה ע"ש הת'ר באוניברסיטת אוקספורד משנת 1900 עד 1908. הוא כתב ספרים אחדים על מוזיקה ותולדות המוזיקה, שהידוע בהם הוא כנראה המחקר שלו משנת 1909 על יוהאן סבסטיאן באך.
הן במהלך חייו והן לאחר מותו, חלו שינויים במוניטין שלו ובמעמדו בעיני הביקורת. חובותיו האקדמיות היו ניכרות ומנעו ממנו להקדיש את כל מרצו להלחנה, אבל היו מבני תקופתו, כגון צ'ארלס ויליירס סטנפורד, שראו בו את גדול המלחינים האנגלים מאז הנרי פרסל; אחרים, כגון פרדריק דיליוס, לא סברו כך. לעומת זאת, השפעתו של פארי על מלחינים מאוחרים יותר זכתה להכרה נרחבת. אדוארד אלגר למד חלק גדול מאומנותו מן המאמרים של פארי במילון גרוב, ובין תלמידיו של פארי בקולג' המלכותי היו ראלף ווהן ויליאמס, גוסטב הולסט, פרנק ברידג' וג'ון איירלנד.
פארי היה גם שייט נלהב והחזיק בבעלותו בזו אחר זו את הספינות הדו-תורניות "The Latois" ו"הנודדת". ב-1908 נבחר לחבר בשייטת היאכטות המלכותית, המלחין היחיד שזכה לכבוד זה.
הערות שוליים

↑  הווארד הייקרפט, "סופרי המאה העשרים: מילון ביוגרפי לספרות מודרנית, הוצאת Hw וילסון, isbn=978-0-8242-0049-7 1973
↑  "מותו של סר יוברט פארי", הטיימס, 8 באוקטובר 1918, עמ' 6
↑  פסטיבל המוזיקה של הרפורד", הטיימס, 10 בספטמבר 1861, עמ' 10
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007266481605171  PLWABN: 9810667836805606  BIBSYS: 25213  BNE: XX1390464  BnF: cb13898265w (data)  CANTIC: a11050160  CiNii: DA08498164  GND: 120059525  ISNI: 0000 0001 0922 6426  LCCN: n50080394  LNB: 000118355  MusicBrainz: e58a0544-2b32-47b2-955c-fa51887ec6c7  NDL: 001309004  NKC: pna2008456533  NLA: 35765185  NLK: KAC200909373  NSK: 000103452  NTA: 067782523  RERO: 02-A000128115  SELIBR: 209635  SNAC: w6dz0mq2  SUDOC: 147925681  Trove: 1077181  VcBA: 495/181748  VIAF: 88076046   WorldCat (עם VIAF): 88076046 
שלט הנצחה כחול מציין את מקום הולדתו של פארי בריצ'מונד טראס 2, בורנמות'
היינאם קורט, גולסטרשייר, בית הכפר המשפחתי.
מקדם אריזה אטומית

בקריסטלוגרפיה, מקדם אריזה אטומית (באנגלית: Atomic Packing Factor; בראשי תיבות: APF) או שבר אריזה (באנגלית: Packing Fraction) הוא החלק בנפח של מבנה גבישי הממולא באטומים. ערכו של ה־APF תמיד קטן מ-1 והוא חסר-ממדים פיזיקליים משום שהוא יחס בין נפחים.
באופן מעשי, APF נקבע על פי ההנחה שהאטומים הם מעין כדורים נוקשים. הרדיוס של כדורים אלה מקבל ערך מקסימלי באופן כזה שהאטומים אינם חופפים זה לזה. בגבישים בעלי רכיב יחיד (גבישים המכילים רק סוג אחד של אטומים), ניתן לחשב את ה־APF מתמטית באמצעות הנוסחה:
כאשר  N_{\mathrm {atoms} }, הוא מספר האטומים בתא יחידה,  V_{\mathrm {atom} } הוא הנפח של האטום ו־ V_{\mathrm {unit\_cell} } הוא נפח תא היחידה. הוכח באופן מתמטי שבמבנים בעלי רכיב יחיד, לסידור הצפוף ביותר של אטומים יש APF של 0.74 בקירוב. במציאות, מספר זה יכול להיות גבוה יותר בשל גורמים בין-מולקולריים ספציפיים. במבנים מרובי-רכיבים, APF יכול להיות גדול מ-0.74.
מבנים חד-רכיביים > במערכת הגבישית הקובייתית > קובייתי פשוט

עבור מארז קובייתי פשוט, מספר האטומים לתא יחידה הוא 1. אורך מקצוע תא היחידה הוא  a=2r, כאשר  r הוא רדיוס אטום.
מבנים חד-רכיביים > במערכת הגבישית הקובייתית > קובייתי ממורכז פאה (FCC)

עבור תא יחידה קובייתי ממורכז פאה, מספר האטומים הוא 4. ניתן למתוח קו בין הפינה העליונה של הקובייה באופן אלכסוני לבין הפינה התחתונה שממולה, שאורכו הוא  4r. באמצעות משפט פיתגורס ניתן לבטא את  a כך:
באמצעות נוסחה זו והנוסחה לנפח כדור, ניתן לחשב את ה־APF כך:
מבנים חד-רכיביים > במערכת הגבישית הקובייתית > קובייתי ממרוכז גוף (BCC)

תא היחידה הפרימיטיבי עבור מבנה גבישי קובייתי ממרוכז גוף (BCC) כולל כמה מקטעים שמקורם בכמה אטומים – אטום אחד בכל פינה של הקובייה ואטום נוסף במרכזה. מאחר שנפחו של כל אטום פינה משותף ל־8 תאי יחידה, הרי שכל תא BCC מכיל שני אטומים. כל אטום פינה נוגע באטום המרכזי. בשרטוט קו העובר מפינה אחת של הקובייה דרך מרכזה ועד לפינה האחרת, יעשה הקו דרך של  4r, כאשר  r הוא רדיוס האטום. בהתבסס על הגאומטריה, אורך האלכסון הוא  a{\sqrt {3}}, ועל כן אורך כל פאה במבנה BCC זה תלוי ברדיוס האטום, לפי הנוסחה להלן:
מנוסחה זאת ומהנוסחה לנפח כדור ( V=4\pi r^{3}/3), ניתן לחשב את APF באמצעות הנוסחה:
מבנים חד-רכיביים > מארז הקסגונלי צפוף (HCP)

במבנה הקסגונלי (Hexagonal, שישָּני) צפוף צורת החישוב דומה. אורך כל צלע צדדית של ההקסגון הוא גובה ההקסגון, ויסומן באות  C. מאחר שקיים:
נקבל:
כעת ניתן לחשב את APF באמצעות הנוסחה:
APF במבנים נפוצים

בעזרת הליכים דומים, ניתן למצוא את מקדמי האריזה האטומית האידיאליים של מבנים גבישיים שונים. אלה הנפוצים נאספו כאן בתור ערכי ייחוס, כשהם מעוגלים למאית הקרובה ביותר.
0.52 – מבנה קובייתי פשוט
0.68 – מבנה קובייתי ממרוכז גוף
0.74 – מבנה הקסגונלי צפוף
0.74 – מבנה קובייתי ממרוכז פאה
0.34 – מבנה קובייתי דמוי יהלום
ראו גם

גביש
לקריאה נוספת

Schaffer, Saxena, Antolovich, Sanders, and Warner (1999). The Science and Design of Engineering Materials (Second ed.). New York: WCB/McGraw-Hill. pp. 81–88.{{cite book}}:  תחזוקה - ציטוט: multiple names: authors list (link)
Callister, W. (2002). Materials Science and Engineering (Sixth ed.). San Francisco: John Wiley and Sons. pp. 105–114.
הערות שוליים

↑  ד"ר טל קוולר, איך לארוז תפוזים, שלב ההוכחה, באתר מכון דוידסון, ‏9 ביולי 2017
תא יחידה קובייתי פשוט
מבנה FCC
מבנה BCC
מבנה HCP
רפובליקת ורמונט

דגל "נערי ההר הירוק", ואחר כך דגל הרפובליקה של ורמונט
שיחזור דיגיטלי של הדגל
רפובליקת ורמונט הייתה רפובליקה עצמאית שנוסדה ב-1777 והצטרפה ב-1791 לארצות הברית, כמדינה ה-14 באיחוד, מדינת ורמונט.
הקמת הרפובליקה

שטח ורמונט של ימינו עבר לשליטה בריטית מידי צרפת בחוזה פריז מ-1763, שסיים את מלחמת הצרפתים והאינדיאנים. חלק מן האזור נשלט על ידי המושבה הבריטית של ניו יורק, חלקו נשלט על ידי ניו המפשייר, ועל חלק נוסף טענו שתי המושבות לבעלות.
בשנות ה-70 של המאה ה-18 התבססה מיליציה בשם "נערי ההר הירוק" (Green Mountain Boys) בפיקודו של אית'ן אלן בחלקים מן השטח, ודחקה את רגלי הממשל המרכזי של ניו יורק. המיליציה נלחמה תחילה בבריטים ובהמשך בכוחות ניו יורק וניו המפשייר. במהלך המהפכה האמריקנית, פנתה משלחת מטעם אזרחי ורמונט לקונגרס הקונטיננטלי בבקשה לצרף את ורמונט כמדינה לאיחוד. הקונגרס דחה את הבקשה, כדי לא לעורר תרעומת בניו-יורק וניו-המפשייר, שהיו להן תביעות על השטח. ב-15 בינואר 1777 הוכרזה בווינדזור מדינה עצמאית בשם "הרפובליקה של ניו-קונטיקט", שנודעה בציבור גם בשם "הרפובליקה של ההרים הירוקים", כשם רכס ההרים המרכזי במדינה. ב-8 ביולי באותה שנה שונה השם לרפובליקה של ורמונט, שנגזר משמם הצרפתי של ההרים - les Verts Monts.
חוקה וממשל

חוקת הרפובליקה שאושרה ב-1777 התבססה על המודל הדמוקרטי המתקדם של פנסילבניה. החוקה אסרה על עבדות, העניקה זכות הצבעה לכל גבר מעל גיל 21 (מבלי להתנותה במבחן הכנסה או בעלות על רכוש) וקבעה שעל המדינה לממן בתי ספר ציבוריים. החוקה הבטיחה הפרדת רשויות: בראש המדינה עמדו מושל, סגן מושל ומועצה, ואת הרשות המחוקקת היוותה אספה לאומית, המורכבת מבית אחד.
ממשלת ורמונט טבעה מטבעות משלה והפעילה שירות דואר. מושל הרפובליקה מינה שגרירים בצרפת, בהולנד ובפילדלפיה, מושב השלטון האמריקני באותה עת.
הצטרפות לאיחוד

רבים מאזרחי הרפובליקה העדיפו להשתייך לארצות הברית, וב-1791 הצטרפה ורמונט לאיחוד כמדינה ה-14. מצד ארצות הברית צידדו בהצטרפות ורמונט מדינות הצפון, המדינות הקטנות, והמתנגדים לעבדות, שביקשו לאזן את משקלה של המדינה תומכת העבדות קנטקי, שעתידה הייתה להצטרף שנה לאחר ורמונט. מושל הרפובליקה, תומאס צ'יטנדן, המשיך בתפקידו כמושל ורמונט שבאיחוד.
על בסיס החוקה מ-1777 נכתבה חוקת מדינת ורמונט, שאושרה ב-1793.
תומאס צ'יטנדן היה מושל הרפובליקה בשנים 1778–1789 ושוב 1790–1791
אלוה עז ואל קנא

"אֱלוֹהַּ עֹז וְאֵל קַנּוֹא" הוא שיר ניצחון שחבר רבי שמואל הנגיד, על ישועתו כאשר נצחו צבאות באדיס את צבאות זוהיר בגרנדה, ביום ו' א' אלול ד' תשצ"ח (4 באוגוסט 1038), השיר התחבר לאחר הוצאתו להורג של בן עבאס, הווזיר של זוהיר.
רקע

היותו של הנגיד וזיר בטאיפה של גראנדה עוררה עליו קנאה מבית ומחוץ, אחד השונאים הקשים שקמו נגדו היה אבו ג'עפר אחמד בן עבאס, ששימש כווזירו של הסריס זוהיר, שמלך על שטחים נרחבים במזרח ספרד כשעירו הראשית הייתה אלמריה.
בין חבוס לזוהיר הייתה ברית, אולם מאז נהיה הנגיד לוזירו של חבוס החל הוזיר של אלמריה, בן עבאס, לחבל בברית זו, רבים מן הערבים בספרד, והוא בכללם, הרגישו מושפלים משלטון הסלאבים והברברים, אך מינויו של יהודי לוזיר החריף את הכאב.
בן עבאס פנה במכתב אל מלך גראנדה, חבוס, בבקשה שיפטר את וזירו היהודי היות שהדבר מנוגד לחוק הקוראן, הוא הדגיש כי מדובר גם בכל היהודים המכהנים במשרות בשירות הממלכה הברברית, אך טפל במיוחד האשמות חמורות על הנגיד, הוא פנה אף אל ממשלת בני חמוד במאלגה, בבקשה שתתערב בעניין מאחר שהצנהג'ה הכירו בנסיך החמודי כבכ'ליף שלהם.
כאשר ראה בן עבאס כי חבוס לא נעתר לבקשתו הסית את מלכו זוהיר להפר את הברית עם גראנדה, זוהיר עשה כעצתו והתקשר בברית עם מחמד בן עבדאללה, הנסיך הברברי של קרמונה.
לאחר מות חבוס, קיוה בן עבאס כי יעלה בידו לשכנע את המלך החדש, באדיס, להדיח את הנגיד. הוא שלח אגרת אל באדיס בה העמיד אותו על החטא שבמתן משרה גבוהה ליהודי, וכתב כי אם יענה המלך לדרישתו יהיה שלום בין גראנדה לאלמריה, אך אם לא, יעמוד מול ברית המלכים אלמריה-קרמונה.
באדיס שלח את השופט של גרנדה, אבו אלחסן עלי בן מחמד אבן תובה, לאלמריה לדבר על ליבו של זוהיר לחדש את בריתו עם גרנדה אך בן עבאס חיזק את ליבו של זוהיר והלה סירב.
בתחילת אוגוסט 1038 בא זוהיר במפתיע בראש צבאות גדולים אל גראנדה, למרות ההתגרות שבבואו של מלך לממלכה אחרת ללא הזמנה או הודעה הוא התקבל בכבוד ונטה את אהליו על ההרים בסביבות גרנדה, במהלך הדיונים המדיניים עמדו זוהיר ובן עבאס בחריפות על כך שכל עוד הנגיד על כנו לא יהיה שלום בין הצנהג'ה לאלמריה.
המלך באדיס גמר אומר להלחם בהם, טמן להם מארב בדרכם חזור לאלמריה, ושיחד את צבאות הכושים שהיו עמהם.
הקרב התרחש ב-4 באוגוסט 1038 על יד גשר אלפואנטה, לנגיד, שיצא אל שדה הקרב עם באדיס, הייתה זו פעם ראשונה שראה את מוראות המלחמה, זוהיר המופתע הצליח להעמיד את צבאו בסדר קרב, אך חיל הרגלים הכושי שמנה כחמש מאות איש שוחד, והם שדדו את מחסני הנשק ועברו לצד הגרנדי, חילות גרנדה רדפו אחריהם והסוסים ורוכביהם נפלו לתהומות כשבתוכם זוהיר.
בן עבאס עצמו נפל בשבי והציע לבאדיס סכום גדול בתור כופר, אך בסופו של דבר נהרג על ידי באדיס ביום שמחת תורה ד'תשצ"ט, 24 בספטמבר 1039.
השיר

השיר הוא שיר תהלה לה' בו מגולל הנגיד את המאורעות מתוך תפיסתו האמונית, משבח ומודה לה' אשר, כדבריו: ”כּוֹרֵת עֲלֵי נַפְשִׁי בְּרִיתוֹ”.
בפתיחת השיר (שורות 1-11) מבאר הנגיד את חובתו להלל לאלהים על ישועתו.
בחלקו השני (שורות 12-39) הוא מתאר את דברי שונאיו והסתותיהם:
וְשָׁלַח לוֹ: הֲתֵדַע כִּי שְׁמוּאֵל / לְחַיּוֹתוֹ, בְּדָתֵנוּ, עֲבֵרָה?
וְאֵין שָׁלוֹם וְאֵין הַשְׁקֵט — וְנֶפֶשׁ /יְהוּדִי זֶה בְּתוֹךְ גּוּפוֹ נְצוּרָה!
שְׁלַח אוֹתוֹ — וְיָסוּרוּ מְדָנִים / וּמִדְיָנִים, וְקַח עָלָיו פְּשָׁרָה,
וְאִם אַיִן — דְּעֶה כִּי הַמְּלָכִים / עֲלֵי מִלְחַמְתְּךָ קָשְׁרוּ קְשִׁירָה!
בחלקו השלישי (שורות 40-69) הוא מתאר את מוראות הקרב, תיאורי הקרב בשיר חיים ומלאים דימויים מקוריים
ובחלקו הרביעי (שורות 70-94) הוא מתאר את תפילתו בתוך אימת הקרב:
וְדַם אִישִׁים עֲלֵי אֶרֶץ מְהַלֵּךְ / כְּדַם אֵילִים בְּצִדֵּי הָעֲזָרָה...
וּמָה אֶעְשֶׂה? וְאֵין מָנוֹס וּמַשְׁעֵן / וּמַשְׁעֵנָה, וְהַתִּקְוָה עֲקוּרָה!
מְשַׂנְאִים יִשְׁפְּכוּ דָמִים כְּמַיִם / בְּיוֹם צַר – וַאֲנִי אֶשְׁפֹּךְ עֲתָרָה
חלקו החמישי (שורות 95-136) הוא תיאור הניצחון המוחץ ובו משוה הנגיד את ישועתו לנס פורים.
חתימת השיר (שורות 137-149) היא קריאה של הנגיד ליהודים ברחבי העולם לספר את ישועתו, ולקבוע את יום הקרב ליום "פורים".
השיר בנוי ממאה ארבעים ותשע שורות, כמנין פרקי ספר תהלים לפי מסורות מסוימות, והנגיד מגדיר אותו:
לְאֵל, הִגְדִּיל עֲשׂה, שִׁירָה אֲגַדֵּל, / תְּהִי עַל כָּל בְּנוֹת הַשִּׁיר לְשָׂרָה,
בְּמִדְבָּרִים כְּסַפִּירִים אֲרוּגָה, / וְשִׂיחִים מִן בְּדֹלַחִים תְּפוּרָה,
מְמֻלָּאָה כְּתֻמִּים בַּחֲרִיזָה / וְכִזְמִירוֹת תְּהִלִּים בַּסְּפִירָה.
ראו גם

שמואל הנגיד
תור הזהב של יהדות ספרד
שירת ימי הביניים של יהדות ספרד
לקריאה נוספת

דוד ילין, שמואל הנגיד ודימוייו המקוריים, ירושלים תרצ"ח (1938)
אליהו אשתור, קורות היהודים בספרד המוסלמית, הוצאת קרית ספר.
הערות שוליים

↑  שמואל הלוי, דיואן, הוצאת ירדן, בן תהלים, ירושלים, תשכ"ו, עמ' 4
↑  דוד ילין, שמואל הנגיד ודימוייו המקוריים
↑  כתר ארם צובה, כתב יד לנינגרד.
לא אני הוא האיש

"לא אני", המוכר גם בשם "לא אני הוא האיש", הוא שיר מאת אלכסנדר פן שהתפרסם בשנת 1929, ובגרסה נוספת - בשנת 1956. השיר מוכר בעיקר בביצועו המאוחר יותר של צביקה פיק, אך הושר גם בידי יהורם גאון ואריק לביא.
היסטוריה

המשורר אלכסנדר פן כתב את השיר "לא אני הוא האיש" בשנת 1928, שנה אחרי שעלה לארץ ישראל ובאותה השנה שבה התחתן עם בלה דון. בניגוד למילות השיר, בהן מבטיח הדובר כי לא הוא האיש שיתחתן עם האישה לה מוקדש השיר. פן חיזר בעיקשות אחר דון, תוך איומים בהתאבדות בירייה ואף מימש איומו חלקית בירי שפצע אותו. לאחר שהוקסמה דון בת ה-18 מן המעשה, התחתנו השניים.
השיר התפרסם בכתב העת הספרותי "כתובים" ב-24 באוקטובר 1929. בשנות ה-50 עובד השיר ושונו אחדות ממילותיו, לגרסה בת שבעה בתים (לעומת שישה בנוסח המקורי), ובגרסה זו נכלל בקובץ השירים "לאורך הדרך" משנת 1956.
בהמשך הופיע השיר בקובץ "היה או לא היה" בעריכת יוסי גמזו ובהוצאת צ'ריקובר, שפורסם בשנת 1972, יומיים לאחר מותו של פן, וב"רחוב העצב החד סטרי" בהוצאת הקיבוץ המאוחד, תשל"ז. רק לאחר מותו הולחן השיר - בידי משה וילנסקי (1976), רוני וייס (1978), צביקה פיק (1978) ודפנה אילת. צרויה להב היא זו שהפנתה את תשומת לבו של פיק לשירו של פן.