stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מבטא הומוסקסואלי
אנגלית צפון אמריקאית > תנועות

גברים הומואים נוטים להוריד את תנועת ה-a כפי שהיא מבוטאת במילה TRAP (למעט לפני עיצור אף) ואת תנועת ה-e כפי שהיא מבוטאת במילה DRESS; מאפיין זה אושש בעיקר במחקר שנערך על דוברי אנגלית בצפון-מרכז אמריקה. תופעה לשונית זו קשורה בדרך כלל עם מעתק התנועות של קליפורניה ואף נמצאה במחקר של דוברי אנגלית קליפורנית הומואים. התוצאות מצביעות על כך שגברים הומוסקסואליים עושים שימוש במבטא אזורי של קליפורניה לצורך אפקט סגנוני.
אנגלית צפון אמריקאית > מאפיינים נוספים

קיימים מאפייני דיבור אחרים שבאופן סטריאוטיפי משמשים כסממנים של גברים הומוסקסואלים או דו מיניים: הגייה מוגדרת בקפידה, טווח גובה צליל רחב (גובה צליל גבוה ומשתנה במהירות), קול נשימתי, צלילי חיכוך ממושכים, והגייה של /t/ כ-/ts/ ו- /d/ כ-/dz/ (פריקה) וכו'. מחקרים מראים כי מאפייני דיבור הומוסקסואליים כוללים רבים מאותם מאפיינים שדוברים אחרים משתמשים בהם כאשר הם מנסים לדבר בזהירות או בבהירות מיוחדת, כולל ניסוח יתר והרחבת מרחבי התנועה בפה.
אנגלית צפון אמריקאית > תפיסה

מבחינת התפיסה, "המבטא ההומוסקסואלי" באנגלית צפון אמריקאית נחשב באופן פופולרי ככולל הגייה של עיצורים שורקים ( /s/, /z/, /ʃ/ ) עם סיבילציה ושריקוּת ניכרת. נמצא כי חיתוך דיבור קדמי ושיניי (מלשון שן), וספקטרום מוטה שלילי של ה-/s/ (אותו ליספ הומואי שהזוכר לעיל) הם האינדיקטורים התפיסתיים החזקים ביותר של מאזין לנטייה המינית של הדובר, כשניסויים מצביעים על כך כי אופני דיבור שכאלה נתפסים כ-"הומואיים יותר" ו-"צעירים יותר ".
מבטא הומוסקסואלי נתפס גם באופן סטריאוטיפי נרחב כאופן דיבור נשי. עם זאת, מחקרם של בנג'מין מונסון ועמיתיו גילה שעל סמך הפונטיקה שלו, מבטא גברי הומוסקסואלי אינו מחקה דיבור נשי בפשטנות או באופן קטגורי.
במחקר קנדי אחד, המאזינים זיהו נכון דוברים הומוסקסואליים ב-62% מהמקרים. ניסוי באוניברסיטת סטנפורד ניתח את האקוסטיקה של שמונה גברים (ארבעה סטרייטים וארבעה הומואים), שתועדו קוראים קטעי קריאה, דרך תפיסתם אותם על ידי המאזינים, והטיל על המאזינים הללו לסווג את הדוברים לפי תארים התואמים לסטריאוטיפים נפוצים בארצות הברית לגברים הומוסקסואליים. המאזינים הצליחו בדרך כלל לזהות נכון את הנטייה המינית של הדוברים, ושיקפו בכך את הסטריאוטיפים. עם זאת, לא היו הבדלים מובהקים סטטיסטית שהמאזינים זיהו, אם בכלל היו קיימים, בהתבסס על האינטונציה של הדוברים. ממצאים אלה עומדים בקנה אחד גם עם מחקרים אחרים.
מחקר נוסף בחן את משכם של צלילים מסוימים (/æ/, /eɪ/, ואת הופעתם של /s/ ו /l/), תדירות התנועות המוטעמות, זמן ההופעה הקולית של עיצורים נשאבים חסרי קול, והשחרור של עיצורי סותמים סופיים. המחקר מצא מתאם מסוים בין תכונות דיבור אלה לנטייה מינית, אך גם הדגיש את היקף המחקר הצר על מאפיינים פונטיים מסוימים בלבד.
אנגלית צפון אמריקאית > השקפות חוקרים אחרות

חוקר השפה והמגדר רובין לקוף לא רק משווה בין מבטא גברי הומואי לדיבור נשי, אלא גם טוען שגברים הומואים מחקים אותן במכוון, ושחיקוי זה כולל שימוש מוגבר בסופרלטיבים, אינטונציה מוטה וליספינג. בלשנים מאוחרים העריכו מחדש את טענותיו של לקוף והגיעו למסקנה כי אפיונים אלה אינם עקביים עבור נשים, אלא משקפים סטריאוטיפים העשויים להיות בעלי משמעות וחשיבות חברתית אך שאינם תופסים באופן מלא את השימוש בשפה המגדרית בפועל.
הבלשן דייוויד קריסטל מצא מתאם בין השימוש בקרב גברים בקול "נשי" עם טווח מורחב של גובה הצליל, אפקטים של גליסנדו בין הברות מוטעמות, שימוש רב יותר בגווני ירידה-עלייה ועלייה-ירידה, נשימה קולנית וצרימות, ולעיתים מעבר לפלסט. עם זאת, המחקר לא מצא שום אינטונציה או תכונות ייחודיות של דיבור הומואי. כמה מאפיינים כאלה הוצגו כחיקוי דיבור של נשים וזכו לביקורת על פשטנות וגנאי כלפי נשים.
שפות אחרות

מחקר שנערך בקרב למעלה מ-300 משתתפים בלגים דוברי הולנדית, גברים ונשים, מצא "שכיחות גבוהה משמעותית" של מאפיין דמוי "ליספ" בקרב גברים הומוסקסואלים בהשוואה לאוכלוסיות אחרות. מספר מחקרים בחנו ואישרו אף הם מאפייני דיבור הומוסקסואליים בספרדית פורטוריקנית ובניבים אחרים של ספרדית בקריביים.
בשפה העברית עלה שהמקור ואימוץ המבטא אצל גברים בא מגדילה בסביבה נשית מגיל קטן ולכן עם קול עמוק אף יותר מנשים, בין סטרייטים להומוסקסואלים מורגש הבדל ניכר .
ראו גם

סלנג להט"בי
לקריאה נוספת

Crocker, L., & Munson, B. (2006). Speech Characteristics of Gender-Nonconforming Boys. Oral Presentation given at the Conference on New Ways of Analyzing Variation in Language, Columbus, OH.
Mack, S., & Munson, B. (2008). Implicit Processing, Social Stereotypes, and the 'Gay Lisp'. Oral presentation given at the annual meeting of the Linguistic Society of America, Chicago, IL.
Mack, Sara; Munson, Benjamin (2012). "The influence of /s/ quality on ratings of men's sexual orientation: Explicit and implicit measures of the 'gay lisp' stereotype". Journal of Phonetics. 40 (1): 198–212. doi:10.1016/j.wocn.2011.10.002.
Munson, B., & Zimmerman, L.J. (2006a). The Perception of Sexual Orientation, Masculinity, and Femininity in Formant-Resynthesized Speech. Oral Presentation given at the Conference on New Ways of Analyzing Variation in Language, Columbus, OH.
Smyth, Ron; Jacobs, Greg; Rogers, Henry (2003). "Male voices and perceived sexual orientation: An experimental and theoretical approach". Language in Society. 32 (3): 329–350. doi:10.1017/S0047404503323024.
מדינות ברית המועצות לשעבר

ערך זה עוסק בשלטון הסובייטי שכלל 15 מדינות דוברות-רוסית. אם התכוונתם לארגון שמכונה בטעות "חבר העמים" וכולל 9 מדינות דוברות-רוסית, ראו .
המדינות העצמאיות שנוצרו בעקבות התפרקות ברית המועצות:
1. ארמניה ארמניה
2. אזרבייג'ן אזרבייג'ן
3. בלארוס בלארוס
4. אסטוניה אסטוניה
5. גאורגיה גאורגיה
6. קזחסטן קזחסטן
7. קירגיזסטן קירגיזסטן
8. לטביה לטביה
9. ליטא ליטא
10. מולדובה מולדובה
11. רוסיה רוסיה
12. טג'יקיסטן טג'יקיסטן
13. טורקמניסטן טורקמניסטן
14. אוקראינה אוקראינה
15. אוזבקיסטן אוזבקיסטן
מדינות ברית המועצות לשעבר (ברוסית: Постсоветское пространство) הן המדינות העצמאיות שנוצרו עם התפרקות ברית המועצות. הגדולה והחזקה במדינות אלה היא רוסיה, ויחד עמה נכללות בקטגוריה בסך הכל 15 מדינות דוברות-רוסית. 9 ממדינות אלה, ובראשן רוסיה, מרכיבות גם את ארגון "חבר המדינות", שהמדינות החברות בו משתפות פעולה בנושאי סחר, ביטחון, לחימה בפשיעה, מדיניות חוץ ורישוי קניין רוחני. לעומת זאת מדינות הבלטיות (אסטוניה, לטביה וליטא) מתרחקות מארגונים מזוהים עם רוסיה והם חברות באיחוד האירופי ובנאט"ו. אוקראינה ומולדובה שואפות להצטרף לארגונים אלו, במיוחד על רקע פלישת רוסיה לאוקראינה.
בנוסף למדינות החברות בארגון "חבר המדינות" - טורקמניסטן היא "חברה נלווית" משנת 2005, ואוקראינה היא "חברה בפועל". גאורגיה הייתה חברה ב"חבר המדינות", אך פרשה פורמלית ב-17 באוגוסט 2009. עוד נמנות עם מדינות ברית המועצות לשעבר המדינות הבלטיות - ליטא, לטביה, ואסטוניה), שהעדיפו להיות חברות באיחוד האירופי ולא רצו כל קשר עם רוסיה.
מפעל משותף לכל מדינות ברית המועצות לשעבר היה גביע חבר המדינות בכדורגל.
ברוסיה נשמעים קולות הקוראים ומגדירים את מדינות ברית המועצות לשעבר כמדינות "קרובות לרוסיה", וכ"אזורי הגמוניה רוסית" שרוסיה "רואה בהם עניין רב". לאחר נפילת ברית המועצות, ניסתה רוסיה במאמצים רבים לשמר ולו מעט מההשפעה שלה בשטחי הברית לשעבר. בשל כך, ב-8 בדצמבר 1991 היא הקימה את חבר המדינות, בניסיון להכפיף את מרותה על מדינות אלו. בשנים הבאות חתמה רוסיה הסכמים רבים עם מדינות ברית המועצות לשעבר, על מנת להגביר את תלותן בה. עם זאת, רוב ההסכמים לא מולאו, ורוב מדינות הקווקז ואירופה המזרחית החלו להתקרב למערב. אך בשונה ממדינות הקווקז ואירופה המזרחית, מדינות אסיה התיכונה נשארו ברובן תחת הגמוניה רוסית. גורם מרכזי שהשפיע על מדיניות החוץ הרוסית באשר לשכנותיה הוא העובדה שמיעוטים רוסיים נכבדים חיו במדינות אלו טרם נפילת ברית המועצות, ונשארו שם לאחר מכן. בעיה זו מחריפה כאשר ישנם מיעוטים רוסיים רבים סמוך לגבול הרוסי, כגון באוקראינה ובקזחסטן, אשר רוצים להסתפח לרוסיה.
רוסיה שומרת על בסיסיה הצבאיים בארמניה, בבלארוס, בקירגיזסטן, במולדובה, באוקראינה ובטג'יקיסטן.
כיום, ברוב מדינות ברית המועצות לשעבר, השפה הרוסית היא שפה רשמית נוספת או לינגואה פרנקה.
ראו גם

התפרקות ברית המועצות
ביאורים

↑  המספרים במפה מייצגים את סדר המדינות אלפביתית על פי שמותיהן באנגלית.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007556382105171  BnF: cb12397971h (data)  LCCN: sh92002682  LNB: 000051625  NKC: ge131077
מוזיאון הביוב של פריז

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  מוזיאון לטכנולוגיה והיסטוריה
 כתובת:  גשר אלמה 
 מיקום:  הרובע השביעי של פריז 
 מדינה:  צרפת 
 מבקרים בשנה:  80,000 (נכון ל־2017)
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1889
 תאריך פתיחה רשמי:  1889 
 קואורדינטות:  48°51′45″N 2°18′09″E﻿ / ﻿48.862611°N 2.302528°E﻿ / 48.862611; 2.302528
 musee-egouts.paris.fr/en/
  (למפת פריז מוגדלת) מוזיאון הביוב(למפת פריז רגילה) מוזיאון הביוב
 
מוצג במוזיאון הביוב
מוזיאון הביוב של פריז (צרפתית: Musée des Égouts de Paris) הוא מוזיאון בו מוסבר מבנה מערכת הביוב המורכבת של פריז.
פעילות

המוזיאון נמצא ברובע השביעי שבגדה השמאלית של פריז, ליד גשר אלמה (Pont Alma), מול רציף אורסיי מספר 93. המבקרים במוזיאון לומדים את מיקום מפלסי הביוב השונים בעיר וכיצד מתוחזקת המערכת, תוך הליכה בצמוד לחלק קטן מצנרת הביוב באזור. הסיור כולל מעבר מעל תעלות ביוב פעילות, המקורות ברשתות. מעל תעלות אלו מוצגת היסטוריית מערכת המים והביוב של פריז, במגוון היבטים, כולל איורים מן התקופות השונות. כמו כן כולל הסיור תעלות ביוב עתיקות נטושות.
במוזיאון מוצגים אמצעים לניקוי תעלות ביוב, הכוללים סירות וכדורים גדולים הנגררים בתעלה.
במהלך הסיור מתבקשים המבקרים לא לאכול, ובסיומו לשטוף את ידיהם יסודית.
לודוויג ברנה

| --- | --- |

 לידה:  6 במאי 1786 פרנקפורט, האימפריה הרומית הקדושה 
 פטירה:  12 בפברואר 1837 (בגיל 50) פריז, צרפת 
 מדינה:  העיר החופשית פרנקפורט 
 מקום קבורה:  פר לשז 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת גיסן 
 שפות היצירה:  גרמנית 
 חתימה:   
 
לודוויג בורנה, מאחוריו תלויה דיוקנה של וואהל. ציור של מוריץ אופנהיים, שמן על בד (1827)
קרל לודוויג בֶּרְנֶה (גרמנית; Carl Ludwig Börne; נולד כיהודה לייב ברוך; 6 במאי 1786 – 12 בפברואר 1837) היה סופר, עיתונאי ומבקר ספרות ותיאטרון גרמני, יהודי מומר. ברנה נחשב כחלוץ של הביקורת הספרותית בגרמניה, בעיקר של הפיליטון. נמנה עם ראשי הזרם הספרותי "גרמניה הצעירה", ששאפה להעלאת המודעות הפוליטית הגרמנית.
כתביו

(Hrsg): Die Wage. Eine Zeitschrift für Bürgerleben, Wissenschaft und Kunst. 2 Bde. Frankfurt/M.: Hermann 1818/20; Frankfurt/M., Tübingen: Laupp 1820/21. [Nachdruck:] Glashütte/Taunus: Auvermann. Reprint 1972.
Gesammelte Schriften. 8 Bde. Hamburg: Hoffmann u. Campe 1829-1834
Briefe aus Paris. 1830-1831. 2 Bde. Hamburg: Hoffmann u. Campe 1832
Briefe aus Paris. 1831-1832. 2 Bde. Paris: Brunet 1833
Briefe aus Paris. 1832-1834. 2 Bde. Paris: Brunet 1834
Menzel der Franzosenfresser. Paris: Barriot 1837
Ludwig Börne's Urtheil über H. Heine. Ungedruckte Stellen aus den Pariser Briefen. Frankfurt/M.: Sauerländer 1840
Nachgelassene Schriften. 6 Bde. Mannheim: Bassermann 1844-1850
Ludwig Börnes gesammelte Schriften. Vollständige Ausgabe in sechs Bänden nebst Anhang: Nachgelassene Schriften in zwei Bänden. Mit Börnes Bildnis, einem Briefe in Faksimile und einer biographisch- kritischen Einleitung von Alfred Klaar. Leipzig: Hesse [1899]
Börnes Werke. Historisch-kritische Ausgabe in zwölf Bänden. Hg. von Ludwig Geiger in Verbindung mit Jules [recte: Joseph] Dresch, Rudolf Fürst, Erwin Kalischer, Alfred Klaar, Alfred Stern u. Leon Zeitlin. Berlin, Leipzig, Wien, Stuttgart: Bong [1911-1913]. Bd. 1-3, 6-7, 9 [mehr nicht erschienen.]
Denkrede auf Jean Paul (1924) UB Bielefeld
Sämtliche Schriften. Hg. v. Inge und Peter Rippmann. Bde. 1-3: Düsseldorf: Melzer 1964; Bde. 4-5: Darmstadt: Melzer 1968 [Auch als Taschenbuchausg. in 5 Bdn. (Dreieich: Melzer 1977).] Zu dieser Ausgabe erschien ein kommentierter Index:
Rippmann, Inge: Börne- Index. Historisch-biographische Materialien zu Ludwig Börnes Schriften und Briefen. Ein Beitrag zur Geschichte und Literatur des Vormärz. 2 Bde., Berlin u. New York: de Gruyter 1985
Ludwig Börne. Spiegelbild des Lebens. Aufsätze zur Literatur. Ausgewählt und eingeleitet von Marcel Reich-Ranicki. Frankfurt/M.: Insel Verlag 1993
Ludwig Börnes Goethe-Kritik. Nach den Handschriften und Erstdrucken hrsg. v. Christoph Weiß. Mit einem Nachwort von Inge Rippmann. Hannover 2004. (= Fundstücke, Bd. 2).
Menzel, der Franzosenfresser . WFB-Verlagsgruppe 2006. ISBN 978-3-930730-43-8
כתביו > כתביו שתורגמו לעברית

היהודי הנצחי, בארנע, לודוויג, נעתק לשפת עבר מאת: אברהם יוסף דצאן, לבוב: תרמ"ה (46 עמ')
כתבים נבחרים, מתרגמים על ידי י"א טריוואש (ורשה: הוצאת תושיה, 1896, 32 עמ')
שחוק מכאיב לב, ספור אהבים מאת לודוויג בארנע; ונעתק עברית על ידי יוסף בן אהרן מאזעל (וילנה: תרמ"ו, 32 עמ')
לקריאה נוספת

לודוויג ברנה. לודוויג מרכוס. ודויים. זכרונות - מאת היינריך היינה, תל אביב: הוצאת מסדה, תש"ד
פנינה נוה (גר') (בת שלה) (פ. נ.), "ברנה, (קרל) לודויג", האנציקלופדיה העברית (כרך ט, עמ' 835-832), חברה להוצאת אנציקלופדיות, תשכ"ד.
הערות שוליים

↑  "איינע קלייניגקייט", "דער וואגה", אתר גוגל ספרים
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007259351705171  PLWABN: 9810560135605606  BIBSYS: 90176364  BNE: XX915037  BnF: cb120329361 (data)  CiNii: DA01910703  GND: 118512749  ISNI: 0000 0001 1573 9906  LCCN: n81068560  LNB: 000098575  MGP: 59671  NDL: 00519705  NKC: ola2002106755  NLA: 35878246  NLG: 128723  NSK: 000159491  NTA: 068636806  RERO: 02-A003064441  SELIBR: 179967  SNAC: w6xw76zv  SUDOC: 027395022  Trove: 1127743  VcBA: 495/59929  VIAF: 71406556   WorldCat (עם VIAF): 71406556
מוזיאון הגירוש

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  מוזיאון, קרן נדבנות, מוזיאון להיסטוריה, מוזיאון צבאי, מוזיאון פרטי 
 על שם:  גירוש 
 כתובת:  Figline di Prato 
 מיקום:  פראטו 
 מדינה:  איטליה 
 בעלים:  פראטו 
 מבקרים בשנה:  1,551 (נכון ל־2020)
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–2002
 תאריך פתיחה רשמי:  10 באפריל 2002 
 מידות
 שטח:  400 מ"ר (נכון ל־2018) 
 קואורדינטות:  43°55′23″N 11°05′33″E﻿ / ﻿43.923173°N 11.092513°E﻿ / 43.923173; 11.092513
 אתר רשמי
 he
 
מוזיאון ומרכז התיעוד של הגירוש וההתנגדות האיטלקית (באיטלקית: Museo e Centro di Documentazione della Deportazione e Resistenza) הוא מוזיאון בפראטו שבמרכז איטליה, המוקדש להיסטוריה של עליית הפשיזם באיטליה.
התערוכות במוזיאון מתעדוץ את הרדיפה הפוליטית, הגזעית והדתית וגירוש של איטלקים ואחרים למחנות ריכוז והשמדה, לצד פעולות התנגדות במהלך מלחמת העולם השנייה.
הִיסטוֹרִיָה

המוסד ממוקם בפראטו, שם ב-6 בספטמבר 1944 נהרגו 29 פרטיזנים על ידי הכוחות המזוינים הגרמניים. זה היה אחד ממאות אתרי רציחות המוניות שבוצעו על ידי חיילים גרמנים באזור טוסקנה.
עם זאת, תוכן התערוכה עומד בסימן אירוע היסטורי נוסף: במרץ 1944, בעקבות שביתה כללית בצפון ומרכז איטליה הכבושה, גורשו מאות טוסקנים למחנה הריכוז מאוטהאוזן ואז הלאה למחנה השכן, אבנזה. מוצגים רבים, בהם חפצים של הניצולים, נאספו בשנות ה-70 על ידי ניצולי העיר יחד עם אזרחים אחרים ולבסוף נתרמו למוזיאון.
היוזמה לבנות מוזיאון לזכר אירועי אותה תקופה באה מכמה ניצולים מהעיר, ביניהם רוברטו קסטלני. המימון ניתן על ידי עיריית פראטו והמוזיאון ומרכז התיעוד נפתחו ב-10 באפריל 2002 בטקס חגיגי בהשתתפות נשיא איטליה, קרלו אזליו צ'אמפי .
מאז 2008, המוזיאון הוא גם ממקומות ההתנדבות של שירות הזיכרון האוסטרי.
הערות שוליים

↑  "KZ-Außenlager Ebensee". mauthausen-guides.at (בגרמנית). נבדק ב-2019-06-19.
↑  "Das Konzentrationslager Mauthausen 1938-1945". www.mauthausen-memorial.org. נבדק ב-2019-06-19.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 16333706-8
מוזיאון הארוטיקה (פריז)

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  ארוטיקה
 מיקום:  הרובע השמונה-עשר של פריז 
 מדינה:  צרפת 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1997
 תאריך פתיחה רשמי:  1997 
 תאריך פירוק:  2016
 קואורדינטות:  48°53′01″N 2°20′02″E﻿ / ﻿48.88366667°N 2.33375°E﻿ / 48.88366667; 2.33375
 www.musee-erotisme.com
  (למפת פריז מוגדלת) מוזיאון הארוטיקה(למפת פריז רגילה) מוזיאון הארוטיקה
 
תצלומים ישנים של נשים בעירום, במוזיאון הארוטיקה של פריז
מוזיאון הארוטיקה (בצרפתית: Musée de l'érotisme) היה מוזיאון המוקדש לאוספי האמנות הארוטית של סוחר העתיקות אלן פלומי (Plumey) והמורה הצרפתי ג'ו קליפה (Khalifa). המוזיאון נסגר ב-7 בנובמבר 2016.
פעילות

המוזיאון נוסד בשנת 1997 בשדרות קלישי מספר 72, באזור פיגאל שברובע ה-18 שבצפון פריז, צרפת. באוסף היו פריטים מגוונים; מחפצי דת עתיקים מהודו, יפן ואפריקה, ועד ליצירות אמנות מודרנית בעלות נושא ארוטי. אזור התצוגה נפרש על פני חמש קומות ואזור המרתף. קומה אחת הייתה מוקדשת למזון קלוס (maisons closes), בית הבושת המפורסם ביותר של המאה ה-19 וראשית המאה ה-20. בשתי הקומות העליונות היו מוצגות תערוכות מתחלפות, בעיקר של אמנים עכשוויים.
גלריה

פסל של סטיר ואישה במוזיאון הארוטיקה
סצנה ארוטית בתצוגה שבמוזיאון הארוטיקה של פריז
תגליף פאלי, מוצג במוזיאון
לקסינגטון (מסצ'וסטס)

| --- | --- |
דגל לקסינגטון

 מוטו:  What a Glorious Morning for America
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 מדינה:  מסצ'וסטס מסצ'וסטס
 מחוז:  מידלסקס
 חבל ארץ:  ניו אינגלנד
 שפה רשמית:  אנגלית
 תאריך ייסוד:  התיישבות - 1642 ייסוד - 1713
 שטח:  42.8 קמ"ר
  ‑ שטח ואחוז מים:  0.4 קמ"ר - 0.85%
 גובה:  64 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיירה:  33,792 (2018)
 קואורדינטות:  42°26′49″N 71°13′27″W﻿ / ﻿42.447021423653354°N 71.22429452254438°W﻿ / 42.447021423653354; -71.22429452254438
 אזור זמן:  UTC -5
 https://www.lexingtonma.gov/
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת ארצות הברית מוגדלת) וושינגטון ניו יורק לוס אנג'לס שיקגו סן פרנסיסקו אטלנטה דאלאס יוסטון בוסטון סיאטל מיאמי ה א ט ל נ ט י  ה ש ק ט  מפרץ מקסיקו  קנדה מקסיקו איי בהאמה לקסינגטון(למפת ארצות הברית רגילה) וושינגטון ניו יורק לוס אנג'לס שיקגו סן פרנסיסקו אטלנטה דאלאס יוסטון בוסטון סיאטל מיאמי ה א ט ל נ ט י  ה ש ק ט  מפרץ מקסיקו  קנדה מקסיקו איי בהאמה לקסינגטון(למפת מסצ'וסטס רגילה) בוסטון ספרינגפילד ווסטר לוול קיימברידג' ניו בדפורד פיטספילד פלימות' ניו המפשייר ורמונט ניו יורק  קונטיקט רוד איילנד  האוקיינוס האטלנטי לקסינגטון(למפת מסצ'וסטס מוגדלת) בוסטון ספרינגפילד ווסטר לוול קיימברידג' ניו בדפורד פיטספילד פלימות' ניו המפשייר ורמונט ניו יורק  קונטיקט רוד איילנד  האוקיינוס האטלנטי לקסינגטון  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
לקסינגטון (באנגלית: Lexington) היא עיירה קטנה ופרוור של מחוז מידלסקס שבמסצ'וסטס שבארצות הברית. הבריטים התיישבו ככל הנראה בלקסינגטון בשנת 1642, והעיירה מפורסמת בזכות חלקה במלחמת העצמאות האמריקנית ובמסיבת התה שהתרחשו בה.
היסטוריה > כחלק משלוש עשרה המושבות

המתיישבים הראשונים באזור לקסינגטון היו בשנת 1642, כחלק מקיימברידג', מסצ'וסטס.  בשנת 1713 לקסינגטון הוכרזה כעיירה עצמאית.
היסטוריה > מסיבת התה של בוסטון

ב-19 באפריל בשנת 1775 התרחש בלקסינגטון מה שרבים מתייחסים אליו כקרב הראשון של מלחמת העצמאות של ארצות הברית. ב-18 באפריל שלח הצבא הבריטי 800 רימונים וחיל רגלים מבוסטון, בכוונה להשמיד תותחים ותחמושת שהיו מאוחסנים בקונקורד, וגם לתפוס שני מנהיגים של בני החירות: ג'ון הנקוק וסמואל אדמס. הנקוק ואדאמס הוהזרו מפני הסכנה על ידי פול רוויר וויליאם דאוס. כשהחיילים הבריטיים הגיעו לקהילת לקסינגטון, הם התמודדו עם 77 אנשי המיליציה של לקסינגטון, בפיקודו של קפטן ג'ון פרקר (אנ'). שמונה אנשי מיליציה של לקסינגטון נהרגו, יחד עם עשרות פצועים נוספים. לאחר המאורע צעדו הבריטים לעבר קונקורד, שם התכנסו כמה מאות מיליציות כדי לסלק את הבריטים מקונקורד ולמנוע מהם לכבוש את המושבה.
העיירה מציינת מדי שנה את הקרב בעזרת שחזור הנערך במרכזה, במסגרת חגיגות יום הפטריוטים שלה.
היסטוריה > אחרי מלחמת העצמאות של ארצות הברית

לאחר מלחמת העצמאות, לקסינגטון נותרה קהילה חקלאית, וסיפקה לבוסטון לא מעט מתוצרתה. לקסינגטון החלה לשגשג בכלכלתה: בעזרת קרבתה לבוסטון, ובעזרת קו הרכבת שלה המשרת את אזרחיה ועסקיה.
גאוגרפיה

על פי נתוני מפקד האוכלוסין של ארצות הברית, יש לעיירה שטח כולל של 42.8 קמ"ר, מתוכם 42.5 קמ"ר הוא קרקע, ו-0.4 קמ"ר ממנה, הם מים.
לקסינגטון גובלת בברלינגטון, וובורן, וינצ'סטר, ארלינגטון, בלמונט, וולטהם, לינקולן ובבדפורד. יש לעיירה יותר שטח מכל שאר העייריות שהיא גובלת בהם.
שמה של העיירה

מקור שמה של העיירה נתון במחלוקת. יש הטוענים כי שם העיירה הוא על שם לורד לקסינטון (אנ'), שהיה דיפלומט אנגלי. ויש הטוענים כי היא נקראה על שם הכפר לאקסטון (אנ') שבנוטינגהאמשייר שבאנגליה.
ערים תאומות

צרפת אנטוני (צר'), רמות הסן, צרפת (מ־1990)
מקסיקו דולורס הידאלגו (ספ'), מקסיקו
רוסיה גטצ'ינה, מחוז לנינגרד, רוסיה
רוסיה פבלובסק (רו'), נפת פושקין, רוסיה
ניקרגואה וואספאם (ספ'), האזור האוטונומי של הצפון אטלנטי, ניקרגואה (מ־שנות ה-80 של המאה ה-20)
ראו גם

מסיבת התה של בוסטון – קרב שהתחולל בבוסטון ובעיירות השכנות אליה בעקבות מלחמת העצמאות של ארצות הברית.
מלחמת העצמאות של ארצות הברית – מלחמה שהביאה לעצמאותה של ארצות הברית במאה ה-18.
האימפריה הבריטית – האימפריה הגדולה ביותר בתולדות האנושות.
הערות שוליים

1 2 3 4 5  ערים תאומות של לקסינגטון, באתר lexingtonma.gov
| דגל מסצ'וסטס מדינת מסצ'וסטס |
| --- | --- | --- |
| בירת המדינה | בוסטון |  |
| אזורים גאוגרפיים | הברקשיירס • קייפ אן • קייפ קוד • בוסטון רבתי |  |
| היישובים הגדולים ביותר | בוסטון • ווסטר • ספרינגפילד • לוול • קיימברידג' • ניו בדפורד • ברוקטון • קווינסי • לין • פול ריבר • ניוטון • לורנס • סומרוויל • פרמינגהם • הייברהיל • ואלתהאם • מאלדן • ברוקליין • פלימות' • מדפורד |  |
| נושאים נוספים | מחוזות • סמלים • היסטוריה • דמוגרפיה • יהדות מסצ'וסטס |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007491887505171  GND: 4359998-9  ISNI: 0000 0004 0374 4128  LCCN: n99019334  MusicBrainz: 1c8c3c96-b227-414b-b975-a4b55dc07ab2  NARA: 10045989  NKC: ge678790  VIAF: 128468318   WorldCat (עם VIAF): 128468318 
פסל ה-Minutemen בלקסינגטון
מחזיקי הדת (עיתון)

| --- | --- |

 תדירות:  שבועון
 מייסד:  הרב שמעון סופר
 עורך ראשי:  יהושע ליפסקר ויהודה קרונגולד
 
מחזיקי הדת היה עיתון שנוסד על ידי הרב שמעון סופר בלבוב בשנת 1879, והופיע מאז בגלגוליו השונים עד ימי תחילת מלחמת העולם הראשונה (1914). העיתון סיקר את חיי היהדות האורתודוקסית בלבוב וגליציה בכלל.
העיתון יצא לאור ביוזמת רבי יהושע רוקח ומטעם "תנועת מחזיקי הדת". עד לשנת 1886 הופיע העיתון כדו-ירחון בשם "מחזיקי הדת", ובשנים 1886–1895 הופיע בדרך כלל אחת לשבוע תחת שני שמות שונים: "מחזיקי הדת" ו"קול מחזיקי הדת" - ככל הנראה משום שהמייסדים לא הצליחו לקבל רישיון מהממשלה האוסטרו הונגרית להוצאה תדירה של שבועון. את העיתון ערכו יהושע ליפסקר ויהודה קרונגולד.
העיתון היה בין הראשונים שיצאו מחוגי האורתודוקסיה. באותה תקופה נפוצו עיתונים משכיליים רבים, והעיתון יצא כמעין תגובה וניסיון להילחם במתחדשים. הוצאת העיתון לוותה בביקורת וחשש מצד חלק מהציבור האורתודוקסי דאז, שעדיין ראו בעצם מושג העיתונות מקור לליצנות וקלות ראש. כך למשל מסופר שרבי יהודה אריה ליב אלתר (ה"שפת אמת") הורה להזמין שני עותקים מהעיתון בעקבות בקשתו של רבי יהושע רוקח, אך ציווה לשרוף אותם מיד עם הגיעם לביתו.
בשנותיו הראשונות התמקד העיתון בסקירת חיי הדת בלבוב. במרוצת הזמן החל לעסוק גם בנעשה בעולם, ומדי פעם פורסמו בו פיליטונים, מאמרים פוליטיים ודברי פולמוס בחלק התחתון של הדף, תחת כותרות כגון "משיב כהלכה" או "שאלת חכם אחד מרעהו על דבר חבורה קדושה מחזיקי הדת ותשובתו הרמה". מעת לעת פורסמו גם שירים, כגון שיר ליום חתונת נסיך הכתר רודולף, שיר מבדח על המן הרשע וכן פואמה אודות רדיפות היהודים כמו כן פורסמו בו בשנים תרנ"ו-תרנ"ז סיפורים היסטוריים שתורגמו מהשבועון החרדי בפרנקפורט "דער איזראעליט".
כותבי העיתון לא הזדהו בדרך כלל בשמם, וחתמו בראשי תיבות, אם כי לאורך השנים חתמו יותר ויותר כותבים בשמם המלא. עם הכותבים שהרבו לכתוב בעיתון נמנו שבח קנביל, משה אריה ליב הארמעלין (בכינויו מאל"ה, 1893-1826), והעיתונאי מרדכי וייסמן-חיות (בכינויו מו"ח, 1831-1914).
כל גיליון הכיל שמונה עמודים, ובעמוד הראשי הופיע דרך קבע "אזהרה ובקשה": "לנהוג כבוד בזה המ"ע כמו בכל ספרי הקודש, ושלא לנהוג בהם מנהג חול ח"ו, רק לאספם ולשמרם. וכאשר יתרבו העלים יתנו הקוראים הנכבדים לכרוך אותם". בשנת 2011 הועלו רוב גליונות העיתון לאתר עיתונות יהודית היסטורית.
מספר כתבי עת נוספים יצאו בשם זה, בהם הירחון "קול מחזיקי הדת" שיצא בירושלים על ידי חסידות בעלזא בשנים תשל"ח-תשל"ט. הירחון יצא בפורמט של מגזין עבה, וכלל חמישה גיליונות. המשכו בירחון "המחנה החרדי".
הערות שוליים

↑  מערכות ישראל למען חומר קריאה כשרה. חלק א' - מאורי הגולה מייסדים חברות "מחזיקי הדת" וגיליון "מחזיקי הדת", לרגל גיליון "העדה" ה"אלף וחמש מאות", עמ' יב
↑  מאי 1881
↑  פורים תרמ"ב
↑  מאת הילל בן שכ"ר (יהודה ליב לנדא), גיליון 16, אב תרל"ט
↑  למשל "הנער בנימין מטרייסט"
מוריס אוקספורד פרינה

| --- | --- |

Morris Oxford Farina, סדרה 5
 מאפיינים כלליים
 נקרא גם:  AUSTIN FREEWAY (אוסטרליה) Wolseley 24/80 (אוסטרליה) MG 1650 (ארגנטינה) AUSTIN A55 MK II AUSTIN MK II - A60 CAMBRIDGE
 יצרן:  Morris Motors Limited
 שנות ייצור:  1959–1971
 הרכבה:  בריטניה בריטניה  אוסטרליה אוסטרליה
 מודל קודם:  מוריס אוקספורד סדרה 3
 מודל אחריו:  Morris 1800
 חברת אם:  The British Motor Corporation Limited (BMC) (משנת 1952)
 אורך:  4,460מ"מ (סדרה 5)  4,400 מ"מ (סדרה 6)
 רוחב:  1,610 מ"מ (סדרה 5, סדרה 6)
 בסיס גלגלים:  2,500-2,700 מ"מ (סדרה 5)  2,500 מ"מ (סדרה 6)
 מפרט טכני
 מנוע:  4 צילינדרים,  1,489 סמ"ק המפיק 41 כ"ס (סדרה 5) 4 צילינדרים,  1,622 סמ"ק המפיק 62 כ"ס (סדרה 6)
 מעצב:  Pininfarina
מוריס אוקספורד פרינה (באנגלית: Morris Oxford Farina) היא מכונית משפחתית גדולה, מתוצרת יצרנית הרכב הבריטית Morris Motors Limited אשר יוצרה בין השנים 1959–1971.
משנת 1953 יצרנית הרכב "Morris Motors Limited" הייתה חברת בת של קונצרן הרכב הבריטי "British Motor Corporation".
תצורות "מוריס אוקספורד פרינה"

4 דלתות - סלון
5 דלתות - סטיישן
סדרות "מוריס אוקספורד פרינה"

סדרה 5, יוצרו 87,433 יחידות (יוצר בין השנים 1959-1961)
סדרה 6, יוצרו 208,823 יחידות  (יוצר בין השנים 1971-1961)