stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
נתן מאיר רוטשילד
הערות שוליים

↑  לפי אוצר ישראל המצטט את הסופר באלא
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007267490105171  PLWABN: 9810705384105606  BnF: cb15121035b (data)  GND: 117596841  ISNI: 0000 0000 6674 6885  LCCN: n88101103  NTA: 296694681  SNAC: w65q53wd  SUDOC: 117959332  VIAF: 5712710   WorldCat (עם VIAF): 5712710 
תעודת מניה של חברת Alliance British & Foreign Life & Fire Assurance Company מעל 20 מניות של 100 ליש"ט כל אחת, שהוצגה בלונדון ב-30 בספטמבר 1824, חתומה על ידי נתן מ. רוטשילד כנשיא החברה
סיפורים פרועים

| --- | --- |

 בימוי:  דמיאן סיפרון
 הופק בידי:  הוגו סיגמן, אגוסטין אלמודובר, פדרו אלמודובר ועוד
 תסריט:  דמיאן סיפרון
 עריכה:  דמיאן סיפרון, Pablo Barbieri Carrera 
 שחקנים ראשיים:  ריקרדו דרין, אוסקר מרטינס, לאונרדו סברגליה, אריקה ריוואס, דריו גרנדינטי
 מוזיקה:  גוסטבו סנטאולז'ה
 צילום:  Javier Juliá 
 מדינה:  ארגנטינה ארגנטינה ספרדספרד
 חברה מפיצה:  האחים וורנר
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  צרפת17 במאי 2014 (פסטיבל קאן) ארגנטינה21 באוגוסט 2014
 משך הקרנה:  122 דקות
 שפת הסרט:  ספרדית
 סוגה:  סרט קומדיה, סרט מתח, סרט דרמה, מותחן קומי, סרט קומדיה שחורה 
 תקציב:  3.3 מיליון דולר
 הכנסות באתר מוג'ו:   wildtales
 סרט קודם:  On Probation 
 www.relatos-salvajes.com
 דף הסרט ב־IMDb
 
סיפורים פרועים (בספרדית: Relatos salvajes) הוא סרט ארגנטיני-ספרדי מסוגת קומדיה שחורה משנת 2014, בבימויו של דמיאן סיפרון, שגם כתב את התסריט. הסרט מציג בזה אחר זה שישה סיפורים נפרדים, העוסקים בתסכול הנובע מתחושה של עוול ובזעם ובנקמה שבאים בעקבותיו.
פרסים

הסרט היה מועמד לפרס אוסקר לסרט הזר הטוב ביותר ולפרס דקל הזהב בפסטיבל הקולנוע בקאן. הוא זכה בפרס בחירת הצופים בפסטיבל הקולנוע בביאריץ, והשחקנית אריקה ריוואס זכתה בפסטיבל זה בפרס השחקנית הטובה ביותר. הסרט זכה בפרס גויה לסרט הזר דובר ספרדית הטוב ביותר. זכה גם בפרסים בפסטיבל הקולנוע בסראייבו ובפסטיבל הסרטים הבינלאומי סן סבסטיאן.
פרשנות > הקו המשותף בין הסרטונים

הבמאי, דמיאן סיפרון, סיפר: "רציתי להפוך את כל ששת הסיפורים לחוויה אחת". מבקרי הקולנוע אכן בחנו את הקו המשותף לששת הסרטונים. אורי קליין ציין: "הסרט משתייך לסוג הסרטים שכל פרקיהם בוימו בידי אותו במאי ויש ביניהם קשר תמטי, שאותו, כמחווה לאלמודובר, אתאר כנוגע בהווייתם של גברים ונשים שלא רק נמצאים על סף התמוטטות עצבים, אלא חוצים אותו." שמוליק דובדבני ציין: "המשותף לכל הסיפורים, שנכתבו ובוימו בידי דמיאן סיפרון, הוא נקודת מוצא שגרתית שהולכת ומקבלת צביון פרוע ואלים. ... אפשר לזהות בסרטו של סיפרון אמירות הקשורות לפערי מעמדות וניצול חברתי (במיוחד בסיפור השלישי והחמישי), או היבטים סאטיריים (סיפור מספר ארבע). הוא מקצין תכונות אנושיות כנקמנות ומרירוּת עד אבסורד, ובסופם של דברים כל ששת הסיפורים מספקים מבט משעשע על טבע האדם שיוצא מכלל שליטה."
פרשנות > זיקה למציאות

זמן קצר לאחר תחילת הקרנתו של הסרט בישראל אירעה תקרית ריסוקה של טיסה 9525 של ג'רמנווינגס בידי טייס המשנה שלה. אי אפשר היה שלא לשים לב לדמיון שבין אירוע טרגי זה ובין הרעיון שבבסיס הסרטון הראשון. באתר רשת קורזון, שמקרינה את הסרט, ניתנה הודעה: "אזהרה: בעקבות מקרה טיסת ג'רמנווינגס מה-24 במרס, בבקשה קחו לתשומת לבכם ש'סיפורים פרועים' מכיל קטע שחלק מהלקוחות עשויים למצוא כמטריד".
פרשנות > חתונה יהודית

הסרטון השישי והאחרון, "עד שהמוות יפריד בינינו", עוסק במסיבת חתונה שהשתבשה. הצופה הישראלי לא התקשה לזהות שמדובר בחתונה יהודית - הכליזמרים מנגנים מנגינות יהודיות וישראליות, החל ב"הבה נגילה" וכלה ב"הללויה". בראיון אמר הבמאי, דמיאן סיפרון, שהוא יהודי בעצמו, ולכן יכול להתבדח על חתונה יהודית בלי להיות פוגעני. הוא הוסיף שבבואנוס איירס מקובל בקרב משפחות יהודיות, גם כאלה שאינן אמידות, להוציא הון רב על מסיבת החתונה, ולכן הריסת מסיבה כזו מוסיפה לדרמטיות של התסריט.
הערות שוליים

↑  רעיון דומה נמצא ביסוד הסרט "שלושה קופים" של הבמאי הטורקי נורי בילגה ג'יילאן.
↑  Paula Schwartz, “Perhaps I’m a Twisted Person:” Damián Szifrón on Wild Tales, MovieMaker, March 4, 2015
↑   אורי קליין, "סיפורים פרועים": שעשועון קולנועי אינטליגנטי, באתר הארץ, 23 במרץ 2015
↑  שמוליק דובדבני, "סיפורים פרועים": תצחקו בשבילה, ארגנטינה, באתר ynet, 26 במרץ 2015
↑  אזהרת צפייה בסרט: בגלל טיסת ג'רמנווינגס, באתר ynet, 31 במרץ 2015
↑  A.J. Goldmann, Kafkaesque 'Wild Tales' Is Jewish Film from Argentina Inspired by Steven Spielberg, The Jewish Daily Forward, June 19, 2014
עוגת נאנט

| --- | --- |

 
 מאכלים
 סוג:  מגדנאות, עוגת פאונד 
 מוצא:  צרפת 
 
עוגת נאנט (בצרפתית: Gâteau nantais) היא עוגה שמקורה בעיר נאנט שבצרפת.
מאפיינים

עוגת נאנט היא עוגת פאונד רכה ועגולה, עשויה מקמח, סוכר, חמאה מלוחה, ביצים וקמח שקדים, לאחר מכן העוגה מורטבת עם פונץ' של רום ולימון, לפעמים עם יצירת מרכז ג'לי משמש. החלק העליון של העוגה בצורת עיגול מכוסה בזיגוג לבן מדולל ברום, אם כי ניתן להחליף את הרום במי לימון או תפוז אם העוגה מוגשת לילדים. מומלץ להכין את העוגה יום לפני ההגשה. יש לה חיי מדף טובים מאוד. לפי הדיווחים, גרסה קודמת של המתכון, ללא ביצים, נשמרה במשך שלושה עד ארבעה שבועות. במתכון המודרני, הציפוי הוא לבן, בעוד שגרסאות קודמות הישנות יותר של העוגה הציפוי היה בצבע ענבר.
ספר בישול משנות ה-90 קרא לגרר את קליפת הלימון לתוך בלילת העוגה. הבלילה הייתה יציבה מספיק כדי להימתח בעזרת מערוך והייתה ניתנת לחיתוך לעיגולים בעזרת חותכן עוגיות. גרסה זו של ההכהה השתמשה בזילוף של קמח שקדים וסוכר כתוספת לעוגה לפני האפייה ולא דרשה רום.
היסטוריה

במאה ה-18, נמל נאנט הועשר בסחר משולש וראו בו סחורות רבות מהמושבות הקריביות כמו סוכר קנים, רום כהה ווניל; מרכיבים ששימשו מאוחר יותר בהרכב עוגת נאנט. בגלל זה, היא נקראת לפעמים "עוגת המטייל".
הכנת העוגה נחשבת למומחיות אזורית של נאנט. בעל טור Paul Eudel אומר שהעוגה נוצרה בשנת 1820 על ידי רולו (Roleau), אופה המאסטר של נאנט. הקינוח ה"יוקרתי" הזה הוגש פעם על ידי עקרות בית לאורחים שלהן. הוא נשכח מעט עד להחייאתו על ידי מפעל הביסקוויטים LU, מ-1910 עד 1972. בסוף שנות ה-90, LU העניק את המתכון שלו לג'ילבר דבוטה, (Gilbert Debotté) שניהל את הקונדיטוריה דבוטה.
מאז שהעוגה הפכה שוב לפופולרית במאה ה-20, קונדיטורים וטבחים בנאנט הגישו אותה בגרסה הקלאסית ביותר שלו, או קיבלו השראה ליצור גרסאות כולל מרכיבים נוספים.
הערות שוליים

1 2 3 4  "Le gâteau nantais" (בצרפתית). Nantes, Pays-de-la-Loire, France: City of Nantes. נבדק ב-2017-04-06.
1 2  Jaime Schler (27 במאי 2011). "Gâteau Nantais : A Secret Worth Knowing". The Huffington Post. נבדק ב-2017-04-06. {{cite news}}:  (עזרה)
1 2  Christophe Amouriaux (2016-03-28). "Nantes : connaissez-vous bien le gâteau nantais ? - France 3 Pays de la Loire" (בצרפתית). France 3 Pays de la Loire. נבדק ב-2017-04-06.
↑  "Recette gâteau nantais - Spécialité culinaire". Nantes tourisme. נבדק ב-2017-04-06.
1 2  Julie Urbach (2015-01-29). "Nantes: Quatre conseils de chefs pour réussir son gâteau nantais" (בצרפתית). 20minutes.fr. נבדק ב-2017-04-06.
↑  Delarue, Cecile (2015). The Everything Easy French Cookbook: Includes Boeuf Bourguignon, Crepes Suzette, Croque-monsieur Maison, Quiche Lorraine, Mousse Au Chocolat...and Hundreds More! (באנגלית). F+W Media, Inc. p. 262. ISBN 9781440583964.
1 2  "Concours du gâteau nantais - Institut Edouard Nignon" (בצרפתית). Institut-nignon.com. נבדק ב-2017-04-06.
↑  Taride, A., ed. (1899). La Veritable Cuisine de Famille comprenant 1000 recettes et 500 menus par Tante Marie (בצרפתית) (30th ed.). Paris: Taride. pp. 350–351. נבדק ב-6 באפריל 2017. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  Laurent Bonneau (2014-06-20). "Le Gateau nantais" (בצרפתית). Compagnons-boulangers-patissiers.com. נבדק ב-2017-04-06.
↑  "Les secrets du gâteau nantais" (בצרפתית). Rcalaradio.com. נבדק ב-2017-04-06.
| רשימת עוגות |
| --- | --- | --- |
| עוגות חמאה | עוגת מזון השטן • עוגת חמאה דביקה • עוגת פאונד |  |
| עוגות גבינה | אוסטקהקה |  |
| עוגות שוקולד | עוגת היער השחור • עוגת צ'נטילי • עוגת שוקולד ללא קמח • עוגת פאדג' • עוגת גאראש • עוגת שוקולד גרמנית • עוגת ג'ופרה • קלאדקהקה • עוגת שוקולד מותך • זאכרטורטה • טורטה קפרזה • טורטה סטבלי • פיטיבייה • אקלר |  |
| עוגות פירות | לחמנייה שחורה • בולו ריי • עוגת גזר • עוגת גנואה • עוגת דובדבנים • עוגת דאנדי • טארט טאטן • עוגת ירח • פנפורטה • שטרודל • עוגת תפוחים יהודית • עוגת תות |  |
| עוגות שכבות | עוגת מזון מלאכים • באקויט גאטאו • דאקוויז • דובוש • טורט אסטרהאזי • עוגת חלב חם • עוגת קייב • עוגת מריה לואיז • קרמשניט • עוגת הנסיכה • פרינצרגנטנטורטה • עוגת קשת בענן • קק לאפיס סראוואק • ספקקואק • טורט |  |
| עוגות חלולות | באומקוכן • קורטוש • סקאז • ספטטאקהקה • טרדלניק |  |
| עוגות ספוג | באן בו • עוגת באטנברג • בוסטון קרים פאי • שארלוט • עוגת שיפון • דונאוולה • קארנץ • פרנץ' פנסי • עוגת צפרדע • עוגת למינגטון • מדריה • מנטאקאדס • עוגת שיש • עוגת אופרה • עוגת פנדן • עוגה עטופה בנייר • עוגת קטיפה אדומה • עוגת ראם • שורטקייק • עוגת תבלינים • טרס לצ'ס • עוגה הפוכה • עוגת אגוזים וקפה • עוגת דבש |  |
| עוגות בצק עלים | טארט טאטן • סנט אונורה • פיטיבייה • שטרודל |  |
| עוגות קצף | עוגת מזון מלאכים • קסטלה • ז'נואז • בישקוט • עוגיית מדלן • מקצפת • רולדה |  |
| עוגות שמרים | עוגת אקלס • באבקה • לחם בננה • עוגת בנבורי • דובשנית • עוגת וולש • עוגת עקיצת הדבורה • פאנדורו • צ'ורליי • עוגת קברות זבובים • ראם באבה • שטראוסקלוצ'ן • עוגת תמר מצוי ואגוזים |  |
| עוגות אחרות | עוגת יום הולדת • עוגת חתונה • עוגת ליל כל הקדושים • ברמברק |  |
קופסת עוגת נאנט המוצגת במוזיאון ההיסטוריה של נאנט
סמל בוטסואנה

| --- | --- |

 פרטים
 המחזיק בסמל:  בוטסואנה 
 תאריך אימוץ:  25 בינואר 1966 
 
סמל בוטסואנה אומץ רשמית ב-25 בינואר 1966. 
הסמל מורכב ממגן בעל צורה מזרח אפריקאית מסורתית, ולו שני תומכים - שתיהן זברות המייצגות את חשיבות חיות הבר ושימורן. הזברה הימנית מחזיקה בידה דורה - יבול משמעותי במדינה, והזברה השמאלית מחזיקה חט שנהב - המסמל את העובדה שבעבר התבססה כלכלת המדינה על סחר בחומר זה.
בראש מגן האבירים שלושה גלגלי שיניים המייצגים את התעשייה. במרכז המגן שלושה גלים המסמלים מים - ואת מוטו המדינה: "פולה" שמשמעו "גשם", הכתוב בתחתית הסמל על קלף כחול. בתחתית המגן שור המסמל את חשיבות גידול הבקר לכלכלת בוטסואנה.
סכר קוקה קודו סינקלייר

| --- | --- |

 מיקום:  El Chaco Canton 
 סוג:  סכר הידרואלקטרי, תחנת כוח הידרואלקטרית 
 סוכר את:  קוקה 
 ייצור חשמל:  1,500 מגה-ואט
 תקופת הבנייה:  ?–2010
 קואורדינטות:  0°11′52″S 77°41′06″W﻿ / ﻿0.1979037°S 77.6849914°W﻿ / -0.1979037; -77.6849914
  (למפת אקוודור מוגדלת) קיטו גואיאקיל קואנקה מצ'אלה צ'ימבורסוקולומביה פרוסכר קוקה קודו סינקלייר(למפת אקוודור רגילה) קיטו גואיאקיל קואנקה מצ'אלה צ'ימבורסוקולומביה פרוסכר קוקה קודו סינקלייר he
 
סכר קוקה קודו סינקלייר (בספרדית: Coca Codo Sinclair) הוא סכר המשלב תחנת כוח הידרואלקטרית באקוודור. הסכר נמצא על נהר קוקה במחוז נפו כ-100 קילומטרים מהבירה קיטו.
הסכר הוא פרויקט האנרגיה הגדול ביותר בהיסטוריה של אקוודור.
היסטוריה

הרעיון לפרויקט תחנת כוח הידרואלקטרית החל להתגבש בתחילת שנות ה־80 של המאה ה־20, אך לא יצא אל הפועל בשל בעיות תקציב והתפרצות הר הגעש רוונטדור ב־1987.
ב־2007 הציע נשיא אקוודור רפאל קוראה לחדש את הרעיון, ובמסגרת זו נשכרה חברה איטלקית לבחינת הרעיון. התחנה ההידרואלקטרית בהספק של 1500 מגוו"ט מיועדת לספק 8.63 ג'יגה ואט לשעה, כ-44% מצריכת האנרגיה במדינה.
לצורך הקמת הפרויקט הוקמה ב-2010 חברה בבעלות המדינה, כשעלות הפרויקט היא 2.6 מיליארד דולר. בנוסף נשכרה חברת הנדסה סינית, סינוהידרו, לביצוע הפרויקט. הסכר מומן בחלקו בעזרת הלוואה של 15 שנה מהרפובליקה העממית של סין בסכום של 1.68 מיליארד דולר. בעקבות הלוואה זאת ואחרות מסין, חויבה אקוודור לספק לסין 80%–90% מייצוא הנפט שלה, ולהסתייע בחברות ובטכנולוגיות סיניות בפרויקטים.
באוקטובר 2012 הושלמה בנייתו של כביש הגישה לתחנה.
ב-2012 אוטובוס שהסיע פועלים שעבדו על הקמת הפרויקט פגע בסלע, ובתאונה נהרגו שני עובדים. ב-12 בדצמבר 2014 במהלך בנייתו נהרגו 13 עובדים בקריסת תעלה, 10 אקוודורים ושלושה סינים. בעיות נוספות שעלו במהלך הפרויקט היו ההשפעות הסביבתיות שלו, בשל סמיכותו של הפרויקט להר הגעש רוונטדור, ופגיעה במערכת האקולוגית של האמזונאס.
הפרויקט אמור היה להסתיים עד סוף 2014, אך התעכב והתחנה החלה לפעול בנובמבר 2016.
בנובמבר 2018 נשכרה החברה הגרמנית TÜV לבדיקת סדקים שהתגלו בסכר.
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6  Coca Codo Sinclair Hydroelectric Project, Power Technology | Energy News and Market Analysis (באנגלית)
1 2 3 4   זה ייגמר רע: מסע הקניות ההרסני של סין, באתר TheMarker‏, 31 ביולי 2015
1 2   הניו יורק טיימס, סין בנתה לאקוודור סכר, אבל הציפה אותה בחובות ובשערוריית שחיתות, באתר הארץ, 28 בדצמבר 2018
1 2  Fatal accident at Ecuador’s flagship hydro plant amplifies expert calls for transparency, Diálogo Chino, ‏2014-12-19 (באנגלית)
1 2  TUV SUD to determine solutions to distributor cracks at Coca Codo Sinclair hydroelectric plant, www.hydroworld.com
סקרז'יסקו-קמיינה

| --- | --- |
סמל סקרז'יסקו-קמיינהסמל סקרז'יסקו-קמיינה

 מדינה:  פולין פולין
 פרובינציה:  שוויינטוקז'יסקיה שוויינטוקז'יסקיה
 תאריך ייסוד:  1923 
 שטח:  64.16 קמ"ר
 גובה:  250 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  43,067 (31 במרץ 2021)
  ‑ במטרופולין:  79,470
  ‑ צפיפות:  750 נפש לקמ"ר (2013)
 קואורדינטות:  51°07′N 20°54′E﻿ / ﻿51.117°N 20.900°E﻿ / 51.117; 20.900
 אזור זמן:  UTC +1
 http://www.skarzysko.pl
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת פולין מוגדלת) ורשה לודז' ורוצלב גדנסק קרקוב פוזנן ביאליסטוק שצ'צ'ין לובלין קטוביץ קיילצה בידגושץ' אולשטין ז'שוב צ'כיה סלובקיה ליטא בלארוס אוקראינה רוסיה - מחוז קלינינגרד  ג ר מ נ י ה  הים הבלטיסקרז'יסקו-קמיינה(למפת פולין רגילה) ורשה לודז' ורוצלב גדנסק קרקוב פוזנן ביאליסטוק שצ'צ'ין לובלין קטוביץ קיילצה בידגושץ' אולשטין ז'שוב צ'כיה סלובקיה ליטא בלארוס אוקראינה רוסיה - מחוז קלינינגרד  ג ר מ נ י ה  הים הבלטיסקרז'יסקו-קמיינה(למפת פרובינציית שוויינטוקז'יסקיה רגילה) קיילצה אוסטרובייץ שוויינטוקז'יסקי  סטרחוביצה לודז' של. לו. פולין קטן פודקרפצקיה מזוביהסקרז'יסקו-קמיינה(למפת פרובינציית שוויינטוקז'יסקיה מוגדלת) קיילצה אוסטרובייץ שוויינטוקז'יסקי  סטרחוביצה לודז' שלזיה לובלין פולין קטן פודקרפצקיה מזוביהסקרז'יסקו-קמיינה  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
סְקַרְזִ'יסְקוֹ-קָמְיֶינָה (בפולנית: Skarżysko-Kamienna) היא עיר בצפון פרובינציית שְׁוְויֶינְטוֹקְזִ'יסְקְיֶה שבפולין. העיר ידועה בשל מחנה הכפייה הידוע לשמצה שהוקם בה במהלך מלחמת העולם השנייה על ידי הקונצרן הגרמני "האסאג" (Hasag).
היהודים הראשונים התיישבו בעיר בשלהי המאה ה-19, וישבו בה עד לחיסול הגטו ב-1942. לאחר השואה, חמישה מהניצולים ששבו לעיר נהרגו על ידי לאומנים פולניים, ובעקבות זאת עזבו שארית הניצולים את המקום.
גאוגרפיה

סקרז'יסקו-קמיינה היא עיר בנפת קונסקיה במחוז קיילצה בפולין. היישוב נמצא כ-35 ק"מ צפונית מזרחית לקיילצה, 35 ק"מ דרומית מזרחית לקונסקיה, ו-37 ק"מ דרומית מערבית לעיר ראדום, סמוך לעיירה שידלוביץ (Szydlowiec). עד מלחמת העולם הראשונה נכלל היישוב במחוז ראדום בפולין.
לאחר מלחמת העולם הראשונה הקימה פולין תעשיית נשק גדולה בסקרז'יסקו-קמיינה, וזו הובילה לפיתוח מואץ של היישוב, עד לקבלת מעמד "עיר" ב-1923.
הקהילה היהודית בעיר

בניגוד לקהילות יהודיות רבות בפולין, קהילת סקרז'יסקו-קמיינה התגבשה רק בראשית המאה ה-20. היהודים הראשונים התיישבו בעיר בשלהי המאה ה-19, עם הקמת תחנת רכבת בעיר. רבים הגיעו משידלוביץ הסמוכה, שם גם נוהלו ענייני הקהילה, עד להקמת מוסדות עצמאיים החל מ-1910. בשנה זו הוקם בסקרז'יסקו-קמיינה בית המדרש הראשון. רישומי החיים התנהלו בסקרז'יסקו-קמיינה החל מ-1911. משרדי הרישום האזרחי בעיר (USC) מחזיקים את רישומי החיים מהשנים 1911–1913, 1924-1940. ככל הנראה, רישומי החיים עד 1910 נערכו בשידלוביץ.
בשנת 1921 מנתה אוכלוסיית סקרז'יסקו-קמיינה 8,163 תושבים, מהם 1,590 יהודים. בשנת 1939 הגיעה האוכלוסייה לכ-18,200 נפש, מהם כאלפיים יהודים (כ-600 משפחות).
בית הקברות היהודי בסקרז'יסקו-קמיינה הוקם בתקופת מלחמת העולם הראשונה, והוא סמוך לבית הקברות הנוצרי בעיר. הכניסה אליו היא דרך בית העלמין הנוצרי. נכון ל-2008, מקצת מהמצבות עדיין שלמות.
סקרז'יסקו-קמיינה הייתה מרכז חסידי והיו בה 15 שטיבלעך של חצרות חסידיות. בעיר פעלו סניפים של מפלגות ציוניות, של אגודת ישראל ושל הבונד. הציונים ארגנו ספרייה ציבורית קטנה, גן ילדים עברי שפעל זמן קצר, שיעורי עברית וחוג לדרמה. בעיר פעלו גם תנועות נוער של הציונים ושל הבונד.
בפוגרומים שנעשו ביהודי העיר ב-1918 נרצח אחד מהם ורבים נפצעו, כמה מהם קשה.
ערב מלחמת העולם השנייה ישבו בסקרז'יסקו-קמיינה כ-2,000 יהודים, שהיו קצת יותר מעשירית אוכלוסייתה. רובם התפרנסו ממסחר זעיר, מרוכלות וממלאכה. קצתם היו פועלים בתעשיית המתכת המקומית. בעיר פעל בנק יהודי.
במלחמת העולם השנייה

הגרמנים כבשו את סקרז'יסקו-קמיינה ב-6 בספטמבר 1939, ומיד החלו בחטיפת יהודים לעבודת כפייה. חמישה יהודים נרצחו בימי הכיבוש הראשונים. כעבור שבועות אחדים הוקם בעיר יודנראט, בראשו עמד דב הירש פלדמן. הגרמנים הטילו על היודנראט לגייס תשלומי כופר גבוהים והחרימו מהיהודים רכוש רב.
בתחילת 1940 נצטוו היהודים לשאת סרט זרוע שעליו מגן דוד. באותו חודש החל היודנרט לגייס עובדי כפייה לפי דרישת הגרמנים. בינואר 1940 הובאו לעיר פליטים מפשיטיק (Przytyk).
בסוף 1940 החל ארגון יס"ס בקרקוב לסייע ליודנרט בהפעלת מטבח ציבורי. היודנרט גם הפעיל בית חולים מאולתר.
במרץ 1941 הועברו יהודי סקרז'יסקו-קמיינה והפליטים לגטו סגור. על הגטו הופקדה שמירה של שוטרים פולנים ושל אנשי שירות הסדר היהודי, אך מפעם לפעם הצליחו יחידים להתגנב ממנו כדי להשיג מזון. בחורף 1941/42 מתו יהודים רבים בגלל המגפות, הצפיפות הגדולה ותנאי התברואה הירודים.
בראשית 1942 הובאו לגטו פליטים יהודים מפלוצק (Plock) ומלודז', ומספר תושבי הגטו הגיע לכ-5,000. באותה תקופה הוחל בגיוס עובדי כפייה יהודים למחנה העבודה בעיר. רבים מעובדי המחנה שמתו בגלל התנאים הקשים בו, נקברו בגטו סקרז'יסקו-קמיינה. ימים מספר לפני חיסול הגטו הגיעו אליו פליטים משידלוביץ.
ב-28 בספטמבר 1942 הקיפו את הגטו משמרות של אנשי אס אס ויחידות של ליטאים ואוקראינים וריכזו כ-4,000 מיהודי הגטו במגרש. מי שביקשו להסתתר, זקנים, חולים ונשים הרות – כל אלה נורו במקום. כ-500 יהודים נלקחו ממקום הריכוז למחנה העבודה, ושאר היהודים גורשו לטרבלינקה. עם המגורשים נמנו גם רוב חברי היודנרט (על-פי גרסה אחרת הם הועברו ערב הגירוש לבית הסוהר בקיילצה, ומשם גורשו לאושוויץ). הגטו חוסל ב-28 בספטמבר 1942. כ-500 מתושבי העיר הועברו למחנה סקרז'יסקו-קמיינה, והאחרים נשלחו לטרבלינקה.
במלחמת העולם השנייה > מחנה סקרז'יסקו-קמיינה

בקיץ 1940 הוקם בסקרז'יסקו-קמיינה מחנה עבודה גדול של הקונצרן הגרמני "האסאג" (Hasag), המחנה נועד לנצל עובדי כפייה ליצור נשק לטובת גרמניה ושולבו בו בתי החרושת לנשק ולתחמושת שכבר היו במקום מאז מלחמת העולם הראשונה. התנאים במחנה היו קשים מנשוא. לפי מקורות גרמניים נספו במחנה בתקופה שבין 1 באוקטובר 1942 ל-31 בינואר 1943 3,241 יהודים, בממוצע 26 ביום. ב-30 ביוני 1943 היו בו 6,408 אסירים. המספר הכולל של היהודים שהובאו למחנה לעבודה נאמד ב-30,000-25,000 ומספר הנספים עד לחיסול המחנה באוגוסט 1944 נאמד ב-23,000-18,000 נפש. רוב האסירים היו מפולין ומיעוטם מאוסטריה, צ'כיה, גרמניה, הולנד וצרפת.
בהתחלה עבדו האסירים עם פועלים פולנים חופשיים והחל מ-1942 הועסקו במחנה עובדי כפייה יהודים בלבד שהוכרחו למלא מכסה שהייתה מעל לכוחם. בכל המפעלים עבדו בשתי משמרות, כל אחת בת 12 שעות.
המחנה הוקם באוגוסט 1942 בשלושה מקומות נפרדים: מחנה מפעל Werk A) A) היה הגדול מכולם. מחנה מפעל Werk B) B) היה כפוף מבחינה מינהלית וביטחונית למפעל A. והאסירים משני המחנות, A ו-B, עבדו בעיקר בייצור תחמושת לחיל היבשה. מחנה Werk C) C) היה מסונף למכון למילוי (Füllanstalt) והיה הקשה והמפורסם ביותר, בגלל העבודה בייצור מוקשים ימיים שלמילויים השתמשו בפיקרין, חומר מילוי להכנת המוקשים, שחשיפה אליו מצהיבה את העור ומאכלת תאי גוף ואיברים פנימיים בתהליך תסיסה מואץ. רוב העובדים הצהיבו מהפיקרין, הורעלו ובתוך שלושה חודשים מתו.
תנאי התברואה היו בלתי נסבלים ועד תחילת 1944 לא הייתה במחנות שום עזרה רפואית. האסירים עבדו בבגדיהם, וכשהתפוררו הבגדים, בייחוד במפעל C, התעטפו בשקי נייר. בשלושת המחנות היו מגפות של דיזנטריה, טיפוס הבהרות ותסמונת התשישות הכרונית, שכונתה בפי האסירים 'האסאגובקה' (Hasagowska), על-שם החברה.
באביב 1944, נוכח מחסור חמור בידיים עובדות, שופרו במקצת תנאי החיים במחנה, בעיקר בהקצבת מזון, תרופות ובגדים. מנת המזון כללה 200 גרם לחם ליום ופעמיים ביום חצי ליטר מרק מימי, ולפעמים כף ריבה או מנת מרגרינה. המחנות היו מעורבים, לגברים ונשים יחדיו, אך הם שוכנו בצריפים נפרדים, על דרגשים בעלי שתי קומות, בלי שמיכות.
מחנה המגורים של האסירים היה מוקף גדרות תיל שלא היו מחושמלות. בלילות אסור היה לצאת מהצריפים, והיוצאים נורו ללא אזהרה. מאות פולנים מהסביבה הקרובה עבדו במפעל, הם היו מדריכים ומשגיחים על האסירים היהודים שעבדו במחלקות השונות של המפעל. בריחות הסתיימו בדרך כלל ברצח הבורחים. מדי פעם נערכו גם סלקציות והוצאות להורג, בידי 'יחידת המחץ' (Stosstruppe) המורכבת משומרי המפעל.
במחנות שהו, בין היתר, הרב יצחק שמואל אליהו פינקלר, הפרטיזן יוסף סרצ'וק, ויהודה קנובלר (לימים פרופ' לכימיה אורגנית באוניברסיטה העברית). במחנה פעלו כמה קבוצות מחתרת. כיומיים לפני חיסול מחנה C אורגנה בריחת כמה מאות אסירים. כמעט כולם נהרגו בעת הבריחה ביערות הסביבה. בסוף יולי 1944 נערכו בכול שלושת המחנות סלקציות וקרוב ל-600 יהודים הוצאו להורג במקום. האסירים הנותרים – יותר מ-6,000 נפש – הועברו לצ'נסטוחובה, לבוכנוואלד, ללייפציג ולמחנות אחרים בגרמניה.
לקריאה נוספת

מ. צאנין, סקארז'יסק בתוך: תל עולם: מסע על פני מאה קהילות נחרבות, תל אביב: המנורה, 1962. עמ' 232–236 (תיאור החורבן ותיאור של המקום מיד לאחר מלחמת העולם השנייה ומבט האוכלוסייה המקומית על חיסול היהודים והשימוש בשללם)
מפת מחנות ריכוז והשמדה באירופה (לחצו להגדלה)
סמל בורגנלנד

| --- | --- |

 פרטים
 המחזיק בסמל:  בורגנלנד 
 תאריך אימוץ:  1990 
 
סמל בורגנלנד הוא סמלה הרשמי של מדינת בורגנלנד שבאוסטריה.
הסמל מעוצב כמגן מעוגל בתחתיתו (ספרדי) שבו שדה זהב מוטען בעיט אדום המביט שמאלה, מוכתר בכתר זהב ורגליו ומקורו זהובים. כנפיו של הנשר פרושות והוא ניצב על גבי סלע שחור. על חזהו של הנשר מגן ובו שתי רצועות (פאלה) אדומות ושתיים עם פרווה לבנה. בשתי הפינות העליונות, צלב יווני שחור.
הנשר לקוח מסמלם של רוזני מטרסבורג (עיר בבורגנלנד, לשעבר מטרסדורף) מימי הביניים, וסמל החזה שלו היה סמלם של רוזני גינץ (בגרמנית Güns; כיום קסג (Kőszeg) שבהונגריה). שתי הרוזנויות היו הכוחות הבולטים באזור בימי הביניים, והסמל מייצג את איחוד השטחים שהיו בידיהם. בזמן אימוץ הסמל השתנה צבע העיט מלבן לאדום כדי שהסמל יציג את צבעי המחוז - אדום וזהב.
המדינה עברה מרשות הונגריה לאוסטריה ב-1921, וב-1922 נקבע הסמל. ב-1990 נקבע הסמל בחוק הרשמי של המדינה.
סרגיי פוגודין

סרגיי אנטוליוביץ' פוגודין (באוקראינית: Сергій Анатолійович Погодін‏; נולד ב-29 באפריל 1968 בעיר רובז'נויה שבמחוז וורושילובגרד) הוא כדורגלן עבר סובייטי-אוקראיני ששיחק בעמדות הקשר בקבוצות שונות בליגת העל האוקראינית ובליגה הישראלית. לאחר פרישה ממשחק פעיל פנה לקריירת אימון.
ביוגרפיה

פוגודין גדל במחלקת הנוער של מועדון הכדורגל זוריה לוהנסק. בשנת 1985, בהיותו בן 17, עלה להרכב הקבוע של הקבוצה הבוגרת של המועדון (ששיחקה אז בליגת המשנה הסובייטית). לאחר שתי עונות בזוריה עבר פוגודין לקבוצת הפאר דינמו קייב מהליגה הסובייטית הבכירה. במשך שתי עונות שותף רק בשלושה משחקי ליגה, אך בשנת 1989 זומן לסגל הנבחרת הצעירה של ברית המועצות, עמה השתתף באליפות אירופה לנבחרות צעירות בשנת 1990, בה זכתה  ברית המועצות במקום הראשון. באותה שנה שב לתקופה קצרה לזוריה לוהנסק ולאחר מכן עבר לקבוצת צמרת אחרת - שחטאר דונצק. עם כינון אוקראינה העצמאית זומן פוגודין לסגל נבחרת אוקראינה, במדיה רשם הופעה אחת במשחק ידידות מול הונגריה.
בשנת 1993 עזב פוגודין את אוקראינה, שיחק ברודה ההולנדית ובספרטק מוסקבה הרוסית, אך בשתי הקבוצות הללו לא מצא את מקומו בהרכב ובסופו של דבר חזר לשחטאר. לאחר תקופה קצרה במרידה הספרדית, הגיע בינואר 1996 לישראל וחתם בקבוצת הפועל תל אביב, במדיה שיחק שנה וחצי וכבש חמישה שערים בליגה הבכירה בישראל. בשנת 1998, לאחר סיום החוזה, עזב את ישראל וחזר לאוקראינה. את הקריירה המקצוענית שלו סיים פוגודין בקבוצת נעוריו זוריה לוהנסק בשנת 2002.
בסוף הקריירה שלו שימש פוגודין מאמן-שחקן בקבוצת זוריה לוהנסק. בשנים 2006–2009 אימן את קבוצת טיטאן דונצק מהליגה האוקראינית השנייה.
תארים

מקום ראשון באליפות אירופה בכדורגל עד גיל 21: 1990
גביע ברית המועצות בכדורגל : 1990
הגביע האוקראיני: 1995
סנטיאגו רמון אי קחאל

| --- | --- |

 לידה:  1 במאי 1852 Petilla de Aragón, נווארה, ספרד 
 פטירה:  17 באוקטובר 1934 (בגיל 82) מדריד, ספרד 
 שם לידה:  Santiago Ramón y Cajal 
 ענף מדעי:  היסטולוגיה ו-פיזיולוגיה
 מקום מגורים:  ספרד
 מקום קבורה:  בית הקברות דה לה אלמודנה 
 מקום לימודים:  הפקולטה לרפואה של אוניברסיטת סרגוסה (1873)  האוניברסיטה המרכזית  Colegio Escuelas Pías of Jaca 
 מנחה לדוקטורט:  Aureliano Maestre de San Juan 
 מוסדות:  האוניברסיטה המרכזית (1892)  אוניברסיטת ברצלונה (1887–1892)  אוניברסיטת ולנסיה (1884–1887) 
 תלמידי דוקטורט:  Blas Cabrera Felipe 
 פרסים והוקרה:  פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה (1906)  חבר זר של החברה המלכותית (25 במרץ 1909)  Dearest Son of Zaragoza province (1900)  מדליית אצ'גרי (1922)  הרצאת קרוניאן (1894)  הצלב הגדול של המסדר האזרחי של אלפונסו XII (1902)  אות מסדר ההצטיינות במדעים ואמנויות של גרמניה (1915)  מדליית פלוס אולטרה (1926)  מדליית הלמהולץ (1904)  הצלב הגדול במסדר איזבלה הקתולית (פברואר 1901) 
 בן או בת זוג:  סילווריה פאניינאס (19 ביולי 1879–23 באוגוסט 1930) 
 תרומות עיקריות
 חקר המבנה המיקרוסקופי של המוח
 חתימה:   
 
סנטיאגו רמון אי קחאל (בספרדית: Santiago Ramón y Cajal;‏ 1 במאי 1852 – 17 באוקטובר 1934) היה רופא היסטולוג, פיזיולוג ופתולוג ספרדי, זוכה פרס נובל לפיזיולוגיה ולרפואה לשנת 1906. מחקריו החלוציים במבנה המיקרוסקופי של המוח היו מקוריים ורבי השפעה, והוא נחשב בעיני רבים לחוקר המוח הגדול בכל הזמנים.