stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מונרכיה נבחרת

מונרכיה נבחרת היא צורה של מונרכיה שבה המונרך נבחר ולא מקבל את תפקידו בירושה מבן משפחתו. מונרכיה נבחרת שכיחה פחות ממונרכיה העוברת בירושה.
דוגמה בולטת למונרכיה נבחרת הייתה האימפריה הרומית הקדושה שבה הקיסר נבחר על ידי מועצה של נסיכים בוחרים. מלבד אנשי הכנסייה שכיהנו כנסיכים בוחרים, תואר זה היה עובר בירושה, והרכב הנסיכים השתנה מעת לעת כתוצאה מהתהפוכות הפוליטיות באימפריה. עוד דוגמה בולטת למלוכה נבחרת הייתה האיחוד הפולני-ליטאי שבו המלך נבחר על ידי הפרלמנט הפולני-ליטאי, הסיים.
כיום המדינות שבהן מתקיימת מלוכה נבחרת הן איחוד האמירויות הערביות, הוותיקן ומלזיה. בקמבודיה המלך נבחר לכל תקופת חייו מנסיכים בני משפחת המלוכה. את האפיפיור, מונרך קריית הוותיקן, בוחרים מועצת הקרדינלים במועצת הקונקלווה.
במלזיה השליט העליון נבחר לתקופה של חמש שנים מבין שבעת הסולטאנים, הימוטאן בסאר והראג'ה שמכהנים ברחבי המדינה (תואר הסולטאן עצמו עובר בירושה). על פי זאת ניתן להתייחס כראש המדינה גם כמלך וגם כנשיא.
קיימות דוגמאות לשימוש בכלי הבחירה במונרכיות שבהן הכתר עובר בירושה בדרך כלל. לאחר פירוק האיחוד השוודי-נורווגי ממשלת נורווגיה החליטה להציע את הכתר לנסיך קארל מדנמרק שהתנה את הסכמתו לקבל הכתר בעריכת משאל עם בקרב אזרחי נורווגיה על שיטת הממשל הרצויה למדינה הצעירה. לאחר שהוחלט על המשך המונרכיה, קארל הפך למלך (תחת השם הוקון השביעי) וצאצאיו קיבלו את הכתר כמקובל במונרכיה העוברת בירושה.
בבריטניה המונרכיה עוברת בירושה, אולם הפרלמנט של בריטניה הוא בעל הזכות להתערב בסדר הירושה, דבר זה נעשה פעמיים בהיסטוריה הבריטית: ב-1689 לאחר המהפכה המהוללת, כשהפרלמנט פסק שהימלטותו של ג'יימס השני, מלך אנגליה מהמדינה כמוה כהודעת התפטרות מתפקידו והציע את הכתר למרי וויליאם; בפעם השנייה, כאשר היה ברור שלמלכה אן לא יהיו יורשים פרוטסטנטיים הפרלמנט חוקק את חוק ההסדר 1701 ונישל מסדר הירושה כחמישים טוענים לכתר קתוליים וקבע שמעתה ואילך המלוכה תיכון בידי סופיה מהנובר וצאצאיה.
יחסי הרשות הפלסטינית – עיראק

| יחסי הרשות הפלסטינית – עיראק |
| --- | --- |
הרשות הפלסטינית: עיראק


הרשות הפלסטינית: עיראק
שטח (בקילומטר רבוע)
6,220: 438,317
אוכלוסייה
5,542,720: 46,532,843
תמ"ג (במיליוני דולרים)
17,396: 250,843
תמ"ג לנפש (בדולרים)
3,139: 5,391
משטר
רפובליקה: רפובליקה פרלמנטרית

יחסי הרשות הפלסטינית-עיראק הם היחסים הדיפלומטיים והבילטרליים בין רפובליקת עיראק לבין הרשות הפלסטינית, הכוללים את שני השטחים רצועת עזה והגדה המערבית (יהודה ושומרון). הרשות פלסטינית מחזיקה שגרירות בבגדאד וקונסוליה בארביל, ואילו לעיראק אין שגרירות או כל נציגות דיפלומטית אחרת ברשות הפלסטינית.
היסטוריה

היחסים בין העיראקים לפלסטינים קרובים מבחינה היסטורית, ובמחצית השנייה של המאה ה-20, אש"ף נתמך על ידי מפלגת הבעת' העיראקית השלטת, ואש"ף מצידה תמכה בעיראק במהלך מלחמת המפרץ. ממלכת עיראק השתתפה במלחמת העצמאות הישראלית ב־1948 ומאז היחסים בין שתי המדינות נותרו עוינים ועיראק תומכת מאוד במאבק הפלסטיני נגד ישראל.
סדאם חוסיין זכה להערכה רחבה במדינות ערב על עמדתו האנטי-ישראלית ותמיכתו במספר ארגוני טרור פלסטינים, ובמהלך האינתיפאדה השנייה, עיראק העניקה סיוע כספי למשפחות פלסטיניות שמתו בהתפרעויות נגד ישראל (כולל מחבלים מתאבדים). עיראק הכירה במדינה פלסטינית עם הכרזת העצמאות הפלסטינית ב-15 בנובמבר 1988 .
בדצמבר 2008 עד ינואר 2009 ביצעה ישראל את מבצע עופרת יצוקה נגד ארגון הטרור חמאס ברצועת עזה. ממשלת עיראק גינתה את פעולותיה הצבאיות של ישראל ודרשה להפסיק את המערכה, בשל העובדה שחייהם של אזרחים בסכנה, וביקשה גם מהקהילה הבינלאומית להתערב כדי לסיים את המלחמה. מפלגת הדעווה האסלאמית וראש הממשלה נורי אל-מאלכי קראו למדינות מוסלמיות לנתק את היחסים עם ישראל ולסיים כל משא ומתן חשאי וציבורי עמה. מנהיג השיעים בעיראק עלי סיסתאני קרא לפעולה מכריעה של מדינות ערביות ומוסלמיות לסיום ההתקפות הישראליות על רצועת עזה. סיסתאני אמר כי אין משמעות לתמוך בפלסטינים במילים בלבד בהתחשב במצב בו הם נמצאים. בשנת 2010, לאחר המשט לעזה, גינה חבר ממשלת עיראק האיראללה אל-באסרי את פעולות ישראל נגד הפלסטינים וכינה אותה אסון הומניטרי חדש, כמו גם הפרה של זכויות אדם והפרה של המוסכמות הבינלאומיות.
ראו גם

יחסי החוץ של הרשות הפלסטינית
זנב סוס (אנטומיה)

| --- | --- |

זנב סוס בחוט שדרה אנושי (מסומן ב-3)
 שיוך:  organ subdivision cluster 
 אספקה עורקית:  עורק הכסל והמותניים 
 תיאור ב:  האנטומיה של גריי (מהדורה 20) (919) 
 מזהים
 לטינית (TA98):  cauda equina 
 טרמינולוגיה אנטומיקה:  A14.2.00.036 
 TA2 (2019):  6163 
 FMA:  52590 
 קוד MeSH:  A08.800.800.720.725.150 
 מזהה MeSH:  D002420 
 מערכת השפה הרפואית המאוחדת:  C0007458 
 
באנטומיה, זנב סוס (בלטינית: cauda equina) הוא כינוי למבנה הקיים אצל רוב החוליתנים בקצה התחתון של עמוד השדרה. המבנה מורכב משורשי עצבים המגיעים מחלקיו העליונים של חוט השדרה (עמוד השדרה ממשיך גם אחרי סוף חוט השדרה) האסופים יחד בצורה הדומה לשערות זנב של סוס. השם "זנב סוס" ניתן למבנה זה על ידי האנטומיסט הצרפתי אנדריאס לאזריוס במאה ה-17 בשל הדמיון המדובר.
מבנה אנטומי באדם

זנב סוס באדם הוא קבוצה של עצבים ספינליים ושורשי עצבים ספינליים, המורכבים מזוגות 2 עד 5 של העצבים המותניים (Lumbar), מזוגות 1 עד 5 של העצבים העציים (Sacral) וזוג אחד של עצב עצם הזנב (Coccygeal). כל העצבים הללו יוצאים מהקונוס הַלְּשַׁדִּי של עמוד השדרה (מבנה דמוי חרוט). העצבים שמרכיבים את זנב הסוס מעצבבים מוטורית את הירכיים, הברכיים, הקרסוליים, כפות הרגליים, הסוגר הפנימי של פי הטבעת והסוגר החיצוני של פי הטבעת. בנוסף, הם מעצבבים סנסורית את חיץ הנקביים, וכן מעצבבים פאראסימפתטית את שלפוחית השתן באופן חלקי.
התפתחות

באדם עמוד השדרה גדל ומתפתח, בעוד שחוט השדרה מפסיק לגדול בינקות. לכן, לאחר הלידה, הקצה של זנב הסוס הוא באזור חוליה L3, בעוד שבמבוגרים הוא באזור חוליות L1-L2. אולם, בשל וריאציות אנטומיות שונות, קצה זנב הסוס במבוגרים יכול להיות באזור חוליות L3 עד T12.
חשיבות קלינית

אזור זנב הסוס הוא אזור מועדף להזרקת חומרים (למשל חומרי הרדמה) או לשאיבת נוזלים. בלקיחת דגימה של נוזל מוחי שדרתי באמצעות ניקור מותני, מבצעים זאת באזור זנב הסוס של עמוד השדרה, כדי להימנע מפגיעה אפשרית בעצבים של חוט השדרה העלולה להתרחש בניקור החלקים הגבוהים יותר בחוט השדרה.
ראו גם

תסמונת זנב הסוס
חוט השדרה
הערות שוליים

↑  http://www.medschool.lsuhsc.edu/search/default.aspx?cx=012989503401987579181%3Adorjvt5fw4i&cof=FORID%3A10&ie=UTF-8&q=cauda+equina
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007284839805171  TA98: A14.2.00.036
התקופה הישראלית

התקופה הישראלית הוא כינוי שבו נהגו הארכאולוגים להשתמש בעבר כדי לציין תקופה שהחלה בארץ ישראל עם ראשית התנחלות השבטים של בני ישראל והסתיימה בחורבן בית ראשון וגלות בבל. כיום מעדיפים לכנות אותה בשם "תקופת הברזל", כינוי המתייחס לתרבות החומרית שלה.
רקע לתקופה

על פי המקרא, אברהם - העברי (כינויים של בני ישראל בתקופת האבות) הראשון - הגיע לארץ במהלך תקופת הברונזה (בסביבות המאה ה-19 לפנה"ס), וחי בה את יתרת שנותיו, להוציא מספר תקופות שנים קצרות. לאחר כמאתים שנה, בתקופת יעקב ובניו, הזמין יוסף את כל משפחתו לרדת למצרים בעקבות הבצורת והרעב הקשה שהיה בארץ. מספר השנים שחיו בני ישראל במצרים אינו מוזכר בפירוש (לפי מקורות המסורת היהודית ארכה כ-210 שנים). בספרות המחקר יציאת מצרים בזמן משה, התחוללה בראשית המאה ה-13 לפנה"ס. תקופת ההתנחלות בארץ ישראל החלה לאחר כ-40 שנות נדודים במדבר שבאו בעקבותיה.
תקופת השופטים

בתקופת השופטים היו בני ישראל מפולגים לשבטים, בלי שלטון מרכזי ומסודר. מדי פעם יצאו מספר שבטים יחד לעימותים צבאיים, אך ככלל מאופיינת התקופה בחוסר שלטון. הפסוק הסוגר של ספר שופטים מתאר בצורה מיטבית את המצב: "בימים ההם אין מלך בישראל איש הישר בעיניו יעשה" (שופטים כ"א, כ"ה). עמי הארץ האחרים, ובעיקר הפלשתים, ניצלו את חוסר הסדר והשלטון בקרב עמי הארץ ויצאו למלחמות תכופות עימם. ספר שופטים מתאר דפוס התנהלות קבוע, לפיה שבט או שבטים מסוימים נתונים תחת עולו של אויב מסוים (בשל אי הקפדה על חוקי התורה), ולאחר פניה לאל מקים האחרון שופט. זה מארגן את השבט או חלקים ממנו, ויוצא לעימות צבאי המסתיים בהבסת האויב וחזרה לתקופה של שקט. התקופה מסתיימת עם השופט האחרון, שמואל, אשר משח למלך את המלך הראשון - שאול.
תקופת המלוכה המאוחדת

על פי המקרא, התלוננו בני ישראל בפני שמואל בסוף חייו, כשלא נמצא לו יורש ראוי, ודרשו שימליך להם מלך "ככל הגויים". למרות הסתייגותו, ולאחר אישור האל, משח שמואל את שאול למלך, וכך קמה הממלכה הישראלית. המלחמות עם הפלשתים נמשכו לאורך חייו של שאול. קרב מפורסם בין הפלשתים ובני ישראל התקיים בעמק האלה, ובו ניצח דוד את גוליית בקרב יחידים. דוד, שנמשח בסתר עוד קודם על ידי שמואל, התקבל בברכה אצל שאול, עד שיחסיהם החלו להידרדר בעקבות הפופולריות שדוד צבר בקרב העם. לאחר מספר ניסיונות רצח מצד שאול, ברח דוד מפניו תוך שהוא מוצא מקלט במקומות שונים - בין היתר בקרב הפלשתים, ובסופו של דבר המליכו אותו בני יהודה בחברון עליהם למלך. לאחר שבע שנים, נרצח איש בושת בן שאול שמלך שנתיים על ידי שניים משרי צבאו, ודוד החל את תקופת מלכותו על כל ישראל. דוד כבש את ירושלים, והפך אותה לבירתו. תקופת המלוכה של דוד אופיינה במלחמות רבות עם פלשתים, שבסופם הייתה ידו על העליונה. לקראת סוף ימיו, הכריז אבשלום בנו על מרד, אולם המרד כשל. לאחר מאבקי ירושה בין בניו, קיבל לבסוף שלמה את המלוכה. בתקופת שלמה שקטה הארץ, נבנה בית המקדש הראשון וניכרה התפתחות במסחר וביחסים הבינלאומיים של הממלכה. בעקבות סירוב רחבעם בנו לדרישת העם להקל את המיסים הכבדים שהוטלו בימי שלמה, התפצלה הממלכה לשתי ממלכות עצמאיות: ממלכת ישראל תחת מלכותו של ירבעם, אשר בה לא הייתה שושלת מלוכה אחידה, וממלכת יהודה תחת שלטונו של רחבעם, אשר התאפיינה בשושלת אחידה - שושלת דוד.
ממלכת ישראל

למען שמירת עצמאות הממלכה מבחינה דתית ותרבותית, אסר ירבעם על בני ממלכתו לעלות לבית המקדש בירושלים והקים שני מרכזי פולחן חדשים, בדן ובבית אל, במרכזים אלה הציב ירבעם עגלי זהב; כך גם דאג ירבעם ששבטי ישראל הסרים למרותו לא ישובו ליהודה.
בירתה הראשונה של הממלכה הייתה שכם, אך כבר בתקופת ירבעם היא הועברה לתרצה. הממלכה סבלה מחוסר יציבות שלטוני כאשר בתי מלוכה החליפו אלו את אלו במהפכות עקובות מדם, ובמשך 200 שנות קיום הממלכה שלטו לא פחות מתשעה בתי מלוכה.
ב-50 השנים הראשונות לקיומה נלחמה ממלכת ישראל בממלכת יהודה. שלטון בית עמרי הביא לקץ המלחמה בן שתי הממלכות ולשגשוגן.
תקופת בית עמרי (882 לפנה"ס – 842 לפנה"ס) היוותה פרק חדש בתולדות ממלכת ישראל. תקופה זו עמדה בסימן של יחסי שלום עם ממלכת יהודה ואף שיתוף פעולה בין השתיים. ממלכת ישראל אף נכנסה לברית שלום עם ממלכת הצידונים, ברית שחוזקה על ידי קשרי נישואין בין חצרות המלוכה. ממלכת ישראל הייתה בדרך כלל עשירה יותר ובעלת חשיבות כלכלית ומדינית גדולה מזו של ממלכת יהודה. יחסי השלום עם יהודה וממלכת צידון אפשרו לממלכת ישראל להרחיב את אחיזתה בעבר הירדן המזרחי, וכל אלו יחד הביאו לידי שגשוג כלכלי בממלכה, אך יחד עמה נכנסה לישראל השפעה דתית זרה מפיניקיה.
המלך עמרי בנה את שומרון כבירה 6 שנים לאחר שעלה לשלטון, ושומרון נשארה בירת ממלכת ישראל עד חורבנה (כיום נמצא במקום הכפר סבסטיאה שירש את שמו משמה של העיר שבנה הורדוס על חורבות שומרון).
באותה תקופה התעצמה ממלכת ארם דמשק, ועד מהרה התחדשו הקרבות בין ארם לישראל. בנוסף על כך, גם אשור החלה להתפשט מערבה, ובימי אחאב, בנו של עמרי, התרחשה ההתנגשות הראשונה בין צבא אשור לבין צבא ישראל (קרב קרקר ב-853 לפנה"ס), וזו ראשיתו של תהליך שהביא בסופו של דבר לכיבושה של ממלכת ישראל ולהפיכתה של ממלכת יהודה לממלכה הכפופה לאשור.
בשנת 842 לפנה"ס עלה לשלטון המלך יהוא, אשר השתלט בכוח על הממלכה וחיסל את כל בית עמרי. משנה זו ועד שנת 747 לפנה"ס שלטה בממלכה שושלת בית יהוא.
בין השנים 789-748 לפני ספירה מלך בישראל ירבעם בן יואש, ששמו היה גם ירבעם השני. בזמן מלכותו, הארוכה ביותר בממלכת ישראל, התרחבה ממלכת ישראל לשיא מבחינת גודלה. תקופה זו נודעת גם כפריחה כלכלית
בשנת 733 לפנה"ס עלה תיגלת פילאסר ה-3, מלך אשור, על ארץ ישראל עם צבאו. תחילה החריב את הערים הגדולות - חצור ומגידו לאחר מכן כבש את הגליל, מישור החוף ועבר הירדן וקרע אותם משלטון ישראל, שלטונה של ישראל צומצם לאזור הר אפרים. הושע בן אלה, מלך ישראל האחרון, מונה כשליט מטעם האשורים.
המלך הושע לא השלים עם שלטון האשורים, ובשעה של חלופי מלכים באשור והסתמכות על הבטחת מצרים לבוא לעזרתו, ניצל את ההזדמנות והפסיק את תשלום המיסים לאשורים, צעד המהווה מרד למעשה.
בתגובה לכך כבש הצבא האשורי את שארית שטחי הממלכה; שלמנסר ה-5, יורשו של תיגלת פילאסר ה-3, ציווה לכלוא את הושע בבית הכלא ולאחר מכן החל המצור על שומרון, בירת ישראל. המצור נמשך כשלוש שנים, שבמהלכן תפס סרגון את השלטון ובשנת 722 לפנה"ס הצליח לכבוש את שומרון; רוב תושבי הממלכה הוגלו למחזות רחוקים באימפריה האשורית, ובכך בא קצה של ממלכת ישראל, שתחתיה הוקמה פחווה אשורית. מרבית תושביה של הממלכה הוגלו לאשור ונפוצו לכל עבר, לפי המקרא הם הוגלו לפחוות אשוריות בצפון מסופוטמיה.
ממלכת יהודה

יהודה לעיתים מוזכרת כממלכה הדרומית כדי להבחינה מהממלכה הצפונית (היא ממלכת ישראל) אחרי פילוג ממלכת ישראל המאוחדת. בירתה של ממלכת יהודה הייתה ירושלים.
כאשר הפילוג התרחש בשכם, לאחר מותו של שלמה המלך ועליית בנו רחבעם על כיסאו, בשנת 928 לפנה"ס, מרדו כל שבטי ישראל למעט שבט יהודה ושבט בנימין אשר נותרו נאמנים לבית דוד. ירושלים הפכה לבירתה של הממלכה החדשה, שנקראה ממלכת יהודה.
במשך שישים השנים הראשונות, מטרת מלכי יהודה הייתה בעיקר ביסוס מחדש של סמכותם על הממלכה של עשרת השבטים הנותרים, כך שהיה קיים מצב של מלחמה תמידית בין שתי הממלכות. במשך 80 השנים הבאות לא הייתה מלחמה ביניהן. ברוב הזמן הן היו בנות ברית ידידותיות, ושיתפו פעולה נגד אויביהן המשותפים, בעיקר נגד דמשק, במשך מאה ומחציתה. האשורים, לאחר שכבשו והגלו את ממלכת ישראל, הגיעו ליהודה, אך חזקיהו כרת עימם ברית, על פיה ממלכת יהודה תשלם לו מיסים, והאשורים מצידם לא יגלו את הממלכה ולא יתערבו בניהולה. ברית זו הייתה תקיפה עד למותו של סנחריב מלך אשור, אשר מותו הוביל לקריסתה של האימפריה האשורית ולהתחזקות בבל. ליהודה היה קיום מבוסס יותר אחרי סופה של ממלכת ישראל עד לנפילתה הסופית בחורבן בית המקדש הראשון (586 לפנה"ס) על ידי נבוזארדאן, מי שהיה מפקד שומרי הראש של נבוכדנצר השני (מלכים ב' כ"ה פס' ח'-כ"א).
הממלכה נהנתה מקיום נפרד במשך 389 שנים. היא השתרעה על שטח של כ-8,900 קמ"ר.
מלכי יהודה היו: רחבעם המלך, אביה/אבים, אסא, יהושפט, יהורם, אחזיה, עתליה, יהואש, אמציהו, עוזיהו/עזריהו, יותם, אחז, חזקיהו, מנשה, אמון, יאשיהו, יהואחז, יהויקים, יהויכין וצדקיהו. כל מלכי יהודה חוץ מעתליה, היו מבית דוד.
ראו גם

תקופת הברזל בארץ ישראל
כרונולוגיה של המקרא
תקופת בית ראשון
לקריאה נוספת

יוחנן אהרוני, אטלס כרטא לתקופת המקרא, ירושלים: הוצאת כרטא, 1974.
ישראל פינקלשטיין, הארכאולוגיה של תקופת ההתנחלות והשופטים, תל אביב: הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1986
היסטוריה צבאית של ארץ ישראל בתקופת המקרא, (עורך: יעקב ליוור), 1968
אברהם פאוסט, החברה הישראלית בתקופת הממלכה - מבט ארכאולוגי, ירושלים: הוצאת יד יצחק בן-צבי, ירושלים, 2005 ISBN 9652172421
אברהם מלמט, ‏ראשיתו של עם ישראל - לחקר קדם-ההיסטוריה הישראלית, קתדרה 18, ינואר 1981
הערות שוליים

↑  הכינוי מופיע באנציקלופדיה לחפירות ארכאולוגיות בארץ ישראל, שיצאה לאור בשנת 1970.
↑  ראו למשל: יוחנן אהרוני, אטלס כרטא לתקופת המקרא, ירושלים: הוצאת כרטא, 1974, עמ' 40.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007518513505171 
התגלותו של דוד לפני שאול במלחמת דוד וגלית על פי הצייר רמברנדט
שארה

שֶׁאֱרָה, היא דמות מקראית, בתו של אפרים בנו של יוסף. שמה מופיע פעם אחת בתנ"ך, בספר דברי הימים. מסופר עליה כי בנתה שלוש ערים, בית חורון תחתון, בית חורון עליון ואת אוזן שארה.
בית סירא, המזוהה עם אזן שארה אשר בנייתה מיוחסת במקרא לשארה בתו של אפרים
המחבר המקראי מציין כי שארה היא צאצאית יחידה של אפרים, אשר ניצלה בעקבות כישלון שבט אפרים בניסיונם להיאחז באזור עמק איילון:
וַיִּתְאַבֵּל אֶפְרַיִם אֲבִיהֶם יָמִים רַבִּים וַיָּבֹאוּ אֶחָיו לְנַחֲמוֹ. וַיָּבֹא אֶל אִשְׁתּוֹ וַתַּהַר וַתֵּלֶד בֵּן וַיִּקְרָא אֶת שְׁמוֹ בְּרִיעָה כִּי בְרָעָה הָיְתָה בְּבֵיתוֹ. וּבִתּוֹ שֶׁאֱרָה וַתִּבֶן אֶת בֵּית חוֹרוֹן הַתַּחְתּוֹן וְאֶת הָעֶלְיוֹן וְאֵת אֻזֵּן שֶׁאֱרָה
בתנ"ך מופיעים סיפורים רבים המייחסים בניית ערים לדמויות מקראיות אך אלו ברובם גברים. אף ייסוד עיר אינו מיוחס במקרא לאף אישה זולת שארה.
יש הסוברים כי בסיפור זה, המופיע בספר דברי הימים, משובצת מסורת שנעלמה ביד עורך ובאה בסתירה לסיפור יציאת מצרים. הסיפור המופיע בדברי הימים מספר על רשימה גנאלוגית  של אפרים וסותר אף את הסיפור בבראשית, על פיו נולד אפרים ליוסף במצרים, ולא התגורר בארץ כנען. ואילו על פי המסורת בדברי הימים, חי אפרים בארץ כנען, בניו נהרגים בהתקלות עם תושבי העיר גת ולאחר מותם בונה שארה שלוש ערים. ייתכן כי מגמתו של סיפור זה היא להבליט את הקשר של שבט אפרים לארץ ישראל. יש הסוברים כי שבט אפרים עלה לארץ טרם התנחלות השבטים בארץ, ואחרים טוענים כי הסיפור מיוחס לתקופה שלאחר כיבוש הארץ.
בהקשר דומה קיים פירוש קדמון על ספר דברי הימים המיוחס לתלמיד רס"ג לפיו בניו ונכדיו של מנשה (מכיר,יאיר ונובח) כבשו וירשו חלקים מרמת הגולן עוד בחיי יוסף כשהיה המשנה לשליט במצרים. כלומר האזכורים אודותם במקרא לא היו בזמן כיבוש הארץ בימי יהושע אלא קודם לכן.
ביישוב בית חורון נקרא רחוב על שמה של שארה.
הערות שוליים

↑  ספר דברי הימים א', פרק ז', פסוק כ"ד.
↑  ספר דברי הימים א', פרק ז', פסוק כ"ג
↑  יאיר זקוביץ, אביגדור שנאן, לא כך כתוב בתנ"ך, תל אביב, ידיעות אחרונות, 2004, עמ' 147.
↑  ספר בראשית, פרק מ"א, פסוקים נ'–נ"ב.
↑  שרה יפת, אמונות ודעות בספר דברי הימים, ירושלים, מוסד ביאליק, 1977, עמ' 320-319
דת'-דום גותי

| --- | --- |

להקת Draconian,‏ 2022
 מקורות סגנוניים:  דת'-דום, מטאל גותי, רוק גותי
 כלים:  גיטרה בס, תופים, גיטרה, קלידים, כינור
 נגזרות:  מטאל גותי
 סוגות היתוך
 דום-דת' גותי סימפוני
 סצינות אזוריות
 הממלכה המאוחדת, סקנדינביה, צפון אירופה ומזרח אירופה
 נושאים קרובים
 מוות, אבל, עצב, אבדון
טריסטניה לקחה את הדום-דת' הגותי לכיוון מטאל סימפוני והייתה ממייסדות המטאל הגותי הסקנדינבי. בהמשך חזרה לנגן דום-דת' גותי פחות סימפוני.
דת'-דום גותי (Gothic Doom/Death Metal) הוא סגנון קיצוני של מטאל המשלב דת'-דום (שהוא בעצמו שילוב של דום מטאל ודת' מטאל) עם מטאל גותי. דום-דת' גותי חופף במידה רבה לסגנון דומה הנקרא "דום-דת' מלודי", המשלב דת'-דום עם דת' מטאל מלודי, ומדגיש מלודיה ואווירה מלנכולית.
לעיתים קרובות, הסגנון מאופיין בשירת היפה והחיה עם זמר ששר בגרואלינג ולצידו זמרת בעלת קול צלול ולעיתים אף אופראי. קצב הנגינה איטי עד בינוני, עם ריפי גיטרה כבדים. האווירה עצובה, מלנכולית וקודרת. אלמנטים נוספים של הדום-דת' הגותי המבדילים אותו מדת'-דום "טהור" הוא השימוש בקלידים וכינור. בהמשך התפתח המטאל הגותי ושילב אלמנטים רבים יותר של מטאל סימפוני, בהם כלי נגינה קלאסיים ושירת מקהלה.
האלבום שבישר על הולדת הסגנון היה Gothic של Paradise Lost מ-1991, בו שולבו קולות זמרת נשית לצד הגרואלינג של ניק הולמס. להקות חלוצות נוספות כוללות את My Dying Bride,‏ Anathema ו-The Gathering.
אף על פי שהסגנון נולד באנגליה, הוא התפתח ונהפך לפופולרי בצפון אירופה ובמזרחה, בעיקר בסקנדינביה, שם הושם דגש על שירת היפה והחיה והוספת אלמנטים סימפוניים וקלאסיים כגון כינור ומקהלות. דוגמה לכך היא האלבום Widow's Weeds של טריסטניה בו יצאה הלהקה מסגנון הדום-דת' הגותי ופיתחה את המטאל הגותי הסימפוני הסקנדינבי, שהיה שילוב של דת'-דום, מטאל גותי ומטאל סימפוני.
להקות > להקות חלוצות בסגנון

הממלכה המאוחדת Paradise Lost
הממלכה המאוחדת My Dying Bride
הממלכה המאוחדת Anathema
הולנד The Gathering
הולנד Celestial Season
להקות > להקות נוספות

הלהקות מסודרות לפי סדר לקסיקוגרפי:
רוסיה Amederia
צרפת Angellore
ארצות הברית Beyond Forgiveness – דום-דת' גותי סימפוני
יוון Daylight Misery
פורטוגל Desire
שוודיה Draconian
ישראל Edellom (להקה ישראלית)
ספרד Evadne
צרפת Evolvent – דום-דת' גותי (בראשיתה) / מטאל גותי סימפוני (בהמשך)
סלובקיה Galadriel – דום-דת' גותי סימפוני
פינלנד Red Moon Architect – דום-דת' גותי / דום-דת' מלודי
ישראל Salvation (להקה ישראלית)
דנמרק Saturnus
אוקראינה Symphonian
סרביה Tales of Dark
נורווגיה Tristania – דום-דת' גותי סימפוני (בראשיתה) / דום-דת' גותי (בהמשך)
הממלכה המאוחדת Twilight's Embrace – דום דת' גותי ללא שירה נשית
מלטה Weeping Silence – מטאל גותי סימפוני (בראשיתה) / דום-דת' גותי סימפוני (בהמשך)
שוודיה When Nothing Remains
ארצות הברית Wine From Tears  – דום-דת' גותי / דום-דת' מטאל מלודי
ראו גם

דת'-דום
מטאל גותי
דום מטאל
דת' מטאל
הערות שוליים

↑  ‏ Paradise_Lost  ב-Encyclopedia Metallum
↑  ‏ My_Dying_Bride  ב-Encyclopedia Metallum
↑  ‏ Anathema  ב-Encyclopedia Metallum
↑  Always… by The Gathering - RYM/Sonemic (באנגלית), נבדק ב-2023-06-14
↑  Forever Scarlet Passion by Celestial Season - RYM/Sonemic (באנגלית), נבדק ב-2023-06-14
↑  ‏ Amederia  ב-Encyclopedia Metallum, בפייסבוק, ובאתר הדום מטאל.
↑  ‏ Angellore  ב-Encyclopedia Metallum, בפייסבוק ובאתר הדום מטאל.
↑  ‏ Beyond_Forgiveness  ב-Encyclopedia Metallum.
↑  ‏ Daylight_Misery  ב-Encyclopedia Metallum, בפייסבוק וביוטיוב.
↑  ‏ Desire  ב-Encyclopedia Metallum.
↑  ‏ Draconian  ב-Encyclopedia Metallum (המספר המזהה שלהם הוא 3666), בפייסבוק ובאתר הדום מטאל.
↑  ‏ Edellom  ב-Encyclopedia Metallum, בפייסבוק ויוטיוב.
↑  ‏ Evadne  ב-Encyclopedia Metallum.
↑  ‏ Evolvent  ב-Encyclopedia Metallum ו-Evolvent,  באתר בנדקמפ
.
↑  ‏ Red_Moon_Architect  ב-Encyclopedia Metallum ו-Red Moon Architect,  באתר בנדקמפ
.
↑  ‏ Saturnus  ב-Encyclopedia Metallum ובפייסבוק.
↑  ‏ Symphonian  ב-Encyclopedia Metallum ובפייסבוק.
↑  ‏ Tales_of_Dark...  ב-Encyclopedia Metallum.
↑  ‏ Tristania  ב-Encyclopedia Metallum.
↑  ‏ Twilight's_Embrace  ב-Encyclopedia Metallum.
↑  ‏ Weeping_Silence  ב-Encyclopedia Metallum ובפייסבוק.
↑  ‏ When_Nothing_Remains  ב-Encyclopedia Metallum.
↑  ‏ Wine_from_Tears  ב-Encyclopedia Metallum.
| הבי מטאל> תת-סוגות |
| --- | --- |
מטאל קיצוני (כולל בלאק מטאל, דת' מטאל, דום מטאל, ספיד מטאל, ת'ראש מטאל) • גרוב מטאל • פאוור מטאל • מטאל גותי (דת'-דום גותי, מטאל גותי סימפוני) • מטאל סימפוני • גלאם מטאל: 
סוגות היתוך
מטאל אלטרנטיבי (כולל נו-מטאל, ראפ מטאל, פאנק (Funk) מטאל) • מטאלקור (כולל דת'קור) • גריינדקור • אינדסטריאל מטאל • פולק מטאל • מטאל נאו-קלאסי • פרוגרסיב מטאל • סלאדג' מטאל • סטונר רוק • גראנג': 
סצינות אזוריות
דת' מטאל סקנדינבי • הגל החדש של ההבי מטאל הבריטי • הקשיחות הגרמנית החדשה: 
ראו גם
מטאל בישראל • מטאליסט • פוליטיקה במטאל • פולחן השטן במטאל   פורטל הבי מטאל : 
להקת Paradise Lost בהופעה, 2007
להקת Draconian בהופעה בישראל, 2016
צפורה קלוזנר

| --- | --- |

 לידה:  25 במרץ 1877 סטרוקונסטנטינוב, אוקראינה
 פטירה:  1 ביוני 1945 (בגיל 68) כ' בסיוון ה'תש"ה ירושלים, ישראל
התאחדות נשים עבריות לשיווי זכויות בארץ ישראלעומדות מימין לשמאל: חסיה פינסוד סוקניק, שרה עזריהו, ד"ר רוזה וולט-שטראוס, ד"ר חנה ברכיהו, צפורה קלוזנר, עדה גלר יושבות: עדה טברסקי, פניה מטמון-כהן, רחל גולומב, נחמה פוחצ'בסקי, מאשה סקיבין
צפורה קלוזנר (לעיתים: קלויזנר, קלאוזנר, 25 במרץ 1877 – 1 ביוני 1945) הייתה אשת ציבור ארץ-ישראלית, ילידת אוקראינה. האישה הראשונה לשמש כצירה בקונגרס הציוני העולמי החמישי.
יחד עם בעלה יוסף קלוזנר היו מעולי העלייה השלישית לארץ ישראל. פעילה למען זכויות בחירה לנשים בארץ ישראל, ממייסדות "התאחדות נשים עבריות לשווי זכויות".
ביוגרפיה

נולדה בשם פאני (פייגה) ורניק ב־1877 בסטרוקונסטנטינוב, פלך ווהלין, אוקראינה. לאביה אריה ורניק, נצר למשפחת רבנים מפורסמים, שעלו בשעתם לירושלים, נפטרו ונקברו בה.
ורניק גדלה בבית הורים עשירים מתבוללים באודסה, באווירה של התרבות הרוסית של סוף המאה ה-19. היא סיימה לימודים בגימנסיה רוסית בגיל צעיר ולאחר מכן נסעה לגרמניה ללמוד באוניברסיטה בהיידלברג, שם למדה שנתיים במחלקה למדעי הטבע.
ב-1899 הגיעה במקרה להרצאתו באוניברסיטה של הסופר הצעיר יוסף קלוזנר, שהיה אז סטודנט בהיידלברג, על הקונגרס הציוני השלישי בבזל בו השתתף. לאחר ההרצאה ניגשה אלין על מנת להודות לו והשניים הפכו לידידים קרובים. ב-1900 אמו של קלוזנר נפצעה ופאני טיפלה בה במסירות והצילה את חייה.ב-1901 נישאה והחליפה את שמה לציפורה קלוזנר.
ב-1912 ערכו הזוג מסע בארץ ישראל שכלל את ירושלים, חברון, חיפה, טבריה, צפת והמושבות ביהודה, שומרון והגליל וחזרו כעבור מספר חודשים לאודסה.
ב-1919 לאחר מלחמת העולם הראשונה היו ביו עולי העלייה השלישית לארץ ישראל בתחילה גרו בתל אביב ואז עברו לשכונת הבוכרים בירושלים ולאחר שלוש שנים עברו לשכונת תלפיות.
ביוגרפיה > פעילותה הציבורית

ב-1901 נערך קונגרס ציוני שכלל נציגים מכל העולם. מכל הנציגים הצירה האישה היחידה שנכחה באירוע הייתה פאני ורניק. בתור צירה היא השתתפה בקונגרסים הציוניים החמישי (1901), התשיעי (1909) והעשירי (1911).
היא הפכה לציונית נלהבת והייתה בין החברות הראשונות ויושבת הראש של האגודה “בנות־ציון” באודסה.
קלוזנר הייתה בין המייסדות של “התאחדות נשים עבריות לשווי זכויות”, נשיאה של לשכת “בנות ברית”, “בת ציון” בירושלים, חברה פעילה במועצת ארגון הנשים של ברית הציונים הכלליים, והשתתפה בעוד מפעלים צבוריים.
ב-1920 כשהחלו בהכנות לבחירות לאספת הנבחרים הראשונה של היישוב העברי, שנקבעו לראש חודש אייר תר"פ (אפריל 1920) התנגדו רבים, אפילו מבין החוגים המתקדמים, לשיתוף נשים באפשרות לבחור ולהיבחר למה שהיה אמור להיות הגרעין של מה שיהיה "בית־הנבחרים הישראלי". קלוזנר, שהייתה מן הצירות הראשונות בקונגרסים הציוניים, ראתה בהתנגדות זו פגיעה משמעותית בכבוד ובזכות האישה העברית, והחליטה באומץ רב להילחם על זכויותיה . “התאחדות נשים עבריות לשווי זכויות” פרסמה כרוז ליישוב העברי, וקלוזנר לקחה חבילה גדולה של כרוזים והלכה למקור ההתנגדות העיקרי – שכונת “בית ישראל” בירושלים, מרכז הקנאות הקיצונית ביותר. כתוצאה מן התעמולה המאומצת של התאחדות הנשים העבריות נבחרו לאספת הנבחרים הראשונה, השנייה והשלישית מספר ניכר של נשים עבריות מבין הרשימה המאוחדת. צפורה קלוזנר הופיעה באספת הנבחרים הראשונה, כאחת הצירות הראשונות מטעם התאחדות הנשים העבריות.
קלוזנר פרסמה מאמרים ב ירחון "האשה" על "התאחדות הנשים לשווי זכויות".
ב-1943 השתתפה בכנס שכלל את כל הצירים מהקונגרסים ציוניים שגרו בארץ ישראל. הללו קראו להקמת מדינה יהודית בארץ ישראל כפתרון היחידי למאורעות השואה במלחמת העולם השנייה.
ביוגרפיה > חיים אישיים ומותה

ב-1901 נישאה לפרופסור יוסף קלוזנר (1874 - 1958) ראש החוג לספרות עברית באוניברסיטה העברית בירושלים. השניים היו חשוכי ילדים. במשך כל שנות נישואיהם עד מותה נהגה להגיע להרצאות ולשיעורים שהעביר באוניברסיטה ולהאזין לשיעוריו. אחיין בעלה היה הסופר עמוס עוז.
נפטרה ב-1945 לאחר מחלה קצרה נקברה בבית עלמין הר הזיתים בירושלים.