אנגלית תיכונה
התפתחות השפה

האנגלית העתיקה הייתה מדוברת באנגליה עד המאה האחת עשרה. לפני תקופה זו הושפעה האנגלית העתיקה מנורדית עתיקה, בעקבות מגע לשוני עם פולשים ויקינגים. השפעה זו עזרה להפוך את השפה אנגלית לפשוטה יותר, והיא סימנה את תחילת המעבר לאנגלית תיכונה.
ב־1066 נכבשה אנגליה על ידי ויליאם הכובש מנורמנדי, ששפתו צרפתית עתיקה. מאותו רגע, השליטים באנגליה דיברו צרפתית, אולם האיכרים המשיכו לדבר אנגלית. את השפעתה הרבה של השפה הצרפתית על האנגלית ניתן לראות עד היום.
בלשנים מחלקים את תקופת השימוש באנגלית התיכונה לשני חלקים:
1. אנגלית תיכונה מוקדמת (אנגלית עתיקה עד 1300 לערך).
2. אנגלית תיכונה מאוחרת (מ־1300 בערך עד להופעת האנגלית המודרנית המוקדמת).
עד התקופה השנייה, השליטים באנגליה דיברו צרפתית, כך שאין הרבה כתיבה מהתקופה הראשונה.
השפה סקוטית התפצלה מהניב הצפוני של אנגלית תיכונה מוקדמת. מהשפה האנגלית התיכונה המאוחרת התפתחה לבסוף השפה האנגלית המודרנית המוקדמת.
אנגלית מודרנית מוקדמת (1500-1650[החלוקה היא מאוד גסה])
היא שפתו של שייקספיר.
בסביבות 1400 לספירה (לקראת סוף תקופת האנגלית התיכונה) החלו שינויים רבים בביטוי התנועות בשפה, שנמשכו עד לסביבות שנת 1700. האיות האנגלי לא השתנה הרבה בהתאם לשינויים בצלילים, מה שהוביל לחוסר התאמה בין האיות האנגלי לבין הצלילים שהוא אמור לבטא.
השינויים בתנועות הארוכות:
| דוגמאות למילים: | הביטוי לפני השינוי: | הביטוי לאחר השינוי: |
| --- | --- | --- |
| Bite | I | ai |
| Meet | e | I |
| Meat | ɛ | I |
| Name | a | ei |
| Boat | ɔ | ou |
| Moon | o | u |
| House | u | au |
ɛ הוא צליל שני שלישים דרך בין a ל־e (יותר קרוב ל־e) ונמצא באנגלית מודרנית במילה כמו bed
ɔ הוא צליל שני שלישים דרך בין a ל־o (יותר קרוב ל־o) ונמצא באנגלית מודרנית במילה כמו or
שינוי זה השפיע גם על הדרך שמבטאים את האותיות באנגלית, ולכן מבטאים
את האות E כ-i,
את האות I כ-ai,
את האות a כ-ei,
ואת האות o כ-ou.
השוואת טקסטים לדוגמה מתוך הפתיחה של סיפורי קנטרברי שנכתב בסוף המאה ה־14 (מתוך: Gleason Paul, Underwords, Rosemont Publishing, Printing Corp. 2002 עמ'131):
| הטקסט המקורי באנגלית תיכונה | תרגום לאנגלית בת ימינו |
| --- | --- |
Whan that Aueryłł wt his shoures soote,  The droghte of Marcħ, hath perced to the roote;  And bathed euery veyne in swich lycour,  Of which vertu engendred is the flour;  Whan zephirus eek wt his sweete breeth,  Inspired hath in euery holt and heeth;  The tendre croppes, and the yonge sonne,  Hath in the Ram, his half cours yronne;  And smale foweles, maken melodye,  That slepen al the nyght with open iye;  So priketh hem nature, in hir corages,  Thanne longen folk to goon on pilgrymages;  And Palmeres for to seeken straunge strondes,  To ferne halwes, kouthe in sondry londes;  And specially, from euery shyres ende,  Of Engelond to Caunterbury they wende;  The holy blisful martir for to seke,  That hem hath holpen whan þt they weere seeke.: When in April the sweet showers fall  And pierce the drought of March to the root, and all  The veins are bathed in liquor of such power  As brings about the engendering of the flower,  When also Zephyrus with his sweet breath  Exhales an air in every grove and heath  Upon the tender shoots, and the young sun  His half course in the sign of the Ram has run  And the small fowl are making melody  That sleep away the night with open eye,  (So nature pricks them and their heart engages)  Then folk long to go on pilgrimages,  And palmers long to seek the stranger strands  Of far off saints, hallowed in sundry lands,  And specially from every shires’ end  Of England, down to Canterbury they wend  The holy blissful martyr, quick  To give his help to them when they were sick