stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
סמירמיס (רוסיני)
הפניות

מקורות
Gossett, Philip (2006). Divas and Scholars: Performing Italian Opera. Chicago: University of Chicago. ISBN 978-0-226-30482-3.
Gossett, Philip; Brauner, Patricia (2001). "Semiraminde".  In Holden, Amanda (ed.). The New Penguin Opera Guide. New York: Penguin Putnam. ISBN 0-14-029312-4.
Osborne, Charles (1994). The Bel Canto Operas of Rossini, Donizetti, and Bellini. Portland, Oregon: Amadeus Press. ISBN 0-931340-71-3.
Osborne, Richard (1990). Rossini. Ithaca, New York: Northeastern University Press. ISBN 1-55553-088-5.
לקריאה נוספת

Celletti, Rodolfo (1983), A History of Bel Canto (פאב. בתור Storia del belcanto), Discanto (1983) ו-Oxford University Press, 1996, בתרגום.מסת"ב 0-19-816641-9
Gossett, Philip (2003), "פיראטיות בוונציה: מכירת Semiramide ", מקוונת בכתובת uchicago.edu. פורסם במקור בדוד רוזן; קלייר ברוק (עורכים) (2003), מילים על מוזיקה: מסות לכבוד אנדרו פורטר לרגל יום הולדתו ה-75. הילסדייל, ניו יורק, הוצאת פנדרגון.
Narici, Ilaria, Semiramide, בתוך Gelli, Piero & Poletti, Filippo (עורכים) (2007), Dizionario dell'Opera 2008. מילאנו: באלדיני קסטולדי דלאי, עמ' 1204-1207.מסת"ב 978-88-6073-184-5
אוסבורן, ריצ'רד (1998), " Semiramide ", ב־Stanley Sadie, (עורך), The New Grove Dictionary of Opera, Vol. ארבע. לונדון: Macmillan Publishers, Inc. 1998מסת"ב 0-333-73432-7מסת"ב 1-56159-228-5
Toye, Francis (1947), רוסיני: האיש והמוזיקה שלו, פרסומי דובר, 1987.מסת"ב 0486253961
פנים מקדש הבעל, בבל (מערכה 1, סצנה 1); עיצוב תפאורה מאת אלסנדרו סנקווריקו עבור Semiramide שהועלה בלה סקאלה במילאנו, 1824
אולם הכניסה לארמון (מערכה 1, סצנה 8); עיצוב תפאורה עבור Semiramide שהועלה בלה סקאלה במילאנו, 1824
עיצוב תפאורה למערכה 1, סצנה 13 של סמירמיס שהועלתה בלה סקאלה במילאנו, 1824
פנים המקדש; עיצוב תפאורה למערכה 2, סצנה 4 של Semiramide שהועלתה בלה סקאלה במילאנו, 1824
צמוד לקברו של נינוס. עיצוב תפאורה מאת אלסנדרו סנקווריקו עבור Semiramide שהועלה בלה סקאלה במילאנו, 1824
טאינו (שפה)

טאינו היא שפת אראוואק, שדוברה בפי אנשי טאינו באיים הקריביים ונכחדה. בעת הגעת הפלישה הספרדית, טאינו הייתה השפה הנפוצה ביותר בכל האיים הקריביים. הניב הקלאסי של טאינו היה שפת-האם של שבטי טאינו שחיו בצפון האנטילים הקטנים, בפוארטו ריקו, באיי טרקס וקייקוס, וברוב שטח האי היספניולה, ולאחר מכן התרחב גם לקובה. הניב השני של טאינו, סיבוניי, אמנם לא תועד, אך על פי דיווחים של קולוניאליסטים, הוא היה דומה מאוד לניב הקלאסי ודובר באזורים המערביים ביותר בהיספניולה, באיי בהאמה, בג'מייקה וברוב שטח קובה.
בתקופת השגשוג של השפה, עד סוף המאה ה-15, דחקה טאינו את השפות שדוברו באזור קודם לכן, למעט במערב קובה ובמובלעות בהיספניולה. עם דיכויה של תרבות טאינו במהלך הקולוניאליזם הספרדי, את מקומה של שפת טאינו תפסו ספרדית ושפות אירופיות אחרות, כמו אנגלית וצרפתית. ההערכה היא כי טאינו נכחדה בתוך 100 שנים של מגע, אך ייתכן שהיא המשיכה להיות מדוברת במובלעות בודדות באיים הקריביים עד סוף המאה ה-19. כיוון שהייתה השפה הילידית הראשונה שבה נתקלו האירופים בעולם החדש, טאינו הייתה מקור עיקרי למילים חדשות שהושאלו לשפות אירופיות.
ניבים

חוקרים מבחינים בין שני ניבים: הניב הקלאסי בהיספניולה ומזרחה, וסיבוניי (Ciboney) בהיספניולה ומערבה.
ניב טאינו הקלאסי (המזרחי) דובר באזורי תרבות טאינו הקלאסית ותרבות טאינו המזרחית. אלה היו ממוקמים באנטילים הקטנים מצפון לגוואדלופ, בפוארטו ריקו, במרכז היספניולה ובטרקס וקייקוס (מהתפשטות ב-שנת 1200 לערך). בזמן הכיבוש הספרדי, ניב זה התרחב למזרח קובה ואף למרכזהּ, ייתכן משום שדוברי הניב נמלטו מהספרדים בהיספניולה.
ניב סיבוניי (המערבי) דובר באזורי התרבות של סיבוניי (Ciboney) ושל לוקאיאן (Lucayan). אלה היו ברוב שטחה של קובה, בג'מייקה, בהאיטי ובבהאמה.
קולומבוס כתב כי "... מבהאמה לקובה, מבוריקן לג'מייקה, אותה שפה דוברה בניבים שונים במקצת, אך הובנה לכול."
פונולוגיה

שפת טאינו לא נכתבה. בני טאינו השתמשו בציורים על סלע, אך מעט מאוד מחקר נערך באזור זה. הפונמות הבאות שוחזרו מתוך מסמכי תיעוד ספרדיים:
|  |  | דו-שפתיים | מכתשיים | חִכִּיים | וילוניים | סדקיים |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| סותמים | קוליים | p | t |  | k |  |
| סותמים | בלתי קוליים | b | d |  |  |  |
| חוככים | חוככים |  | s |  |  | h |
| אפיים | אפיים | m | n |  |  |  |
| מקורבים | מקורבים | w | l | j |  |  |
היה קיים גם העיצור המקיש [ɾ], כפי הנראה אלופון של /d/ .
|  | קדמיות | מרכזיות | אחוריות |
| --- | --- | --- | --- |
| סגורות | i |  | [u] |
| אמצעיות | e  ɛ |  | o |
| פתוחות |  | a |  |
הבחנה בין הצלילים /ɛ/ ו-/e/ הוצעה בתעתיקים לספרדית באמצעות האות e לעומת הרצף ei/ey, כמו במילה ceiba "עץ כוריזיה". הצליל /e/ מיוצג באותיות ei או é בסוף מילה בשחזורים מודרניים.
הייתה גם תנועה אחורית גבוהה [u], שלעיתים קרובות הייתה מתחלפת ב-/o/ וייתכן שהייתה רק אלופון.
כמו כן, הייתה קיימת מערכת מקבילה של תנועות מאונפפות. העיצור היחיד שהופיע בסוף הברה או מילה היה /s/
דקדוק

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
אוצר מילים > מילים מטאינו

מילים שנשאלו מטאינו לעברית ולשפות רבות אחרות:
ברביקיו (במקור בַּרְבָּקוֹאָה),
טבק,
קאנו,
קסאווה,
גויאבה,
הוריקן,
איגואנה,
בטטה,
אנונה,
סוואנה,
מנגרוב (מין עץ),
הוטיה (מין מכרסם),
קי (אי אלמוגים),
קיימן (מין אליגטור),
אגוטי (מין מכרסם):229
אוצר מילים > שמות מקומות מטאינו

שמות מקומות שמקורם בטאינו, לדוגמה:
האיטי: הָא-יִי-טִי "ארץ ההרים"
קִיסְקֵייָה (השם הילידי לאי היספניולה): קִיסְ-קֶ-יָה "דבר נהדר" או "ארץ מולדת"
בהאמה: בָּ-הָא-מָה "אמצעי-עליון גדול"
בִּימִינִי: "תאומים"
אִינַאגוּאָה Inagua : אִי-נָ-וּוָה "אדמה מזרחית קטנה"
קייקוס: קָ-אִי-קוֹ "נפרד צפוני קרוב"
בּוֹרִיקֵן / בּוֹרִינְקֵן (Boriquén, השם הילידי לפוארטו ריקו, נכתב גם Borikén, Borinquen): ארץ מולדת – בּוֹרִי "ילידי", -קֶה "ארץ".
ג'מייקה: יָ-מָה-יֶ-קָה "רוח גדולה של ארץ האדם"
קיימן: על שם האליגטור קיימן, קַאִי-מָן "תנין" או "אליגטור"
קובה : קוּ-בַּאוֹ "אדמה פורייה גדולה"
הערות שוליים

↑  Aikhenvald, Alexandra Y, The Languages of the Amazon, Oxford: Oxford University Press, 2012, ISBN 0-19-173938-3
↑  Reyes, David (2004). "The Origin and Survival of the Taíno Language" (PDF). Issues in Caribbean Amerindian Studies. 5 (2). נבדק ב-19 בפברואר 2017. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  Julian Granberry, Languages of the pre-Columbian Antilles, Tuscaloosa: University of Alabama Press, 2004, ISBN 978-0-8173-8191-2
1 2  Constantine Samuel Rafinesque (1836), "The Haytian or Taino language", The American Nations, vol. 1, pp. 215–253Constantine Samuel Rafinesque (1836), "The Haytian or Taino language", The American Nations, 1, pp. 215–253
↑  http://www.tainoage.com/meaning.html
1 2  Granberry, Julian; Vescelius, Gary (2004). Languagues of the Pre-Columbian Antilles. The University of Alabama Press. p. 92.
לאו הניתן לאזהרת מיתת בית דין

לאו הניתן לאזהרת מיתת בית דין הוא מצוות לא תעשה אשר יש עליה עונש של מיתת בית דין, כגון לא תנאף או חילול שבת. לדעת רבי עקיבא אין לוקים על לאו זה אף במקרה שאינו מתחייב מיתה (כגון שלא התרו בו). וכן נפסק להלכה, שאין לוקים על לאו זה.
דינו

בדין העובר על לאו זה שיש בו מיתת בית דין, נחלקו בתלמוד, התנאים רבי עקיבא ורבי ישמעאל:
לדעת רבי ישמעאל לוקים אף על לאו זה כשאר לאוים.
לדעת רבי עקיבא אין לוקים אף במקום שאין חייב מיתה כגון שלא התרו בו למיתה. טעמו, כיוון שאין עונשין אלא אם כן מזהירין, כלומר, שאין מתחייבים עונשי מלקות ומיתה אלא אם כן מוזהרים עליהם בלאו, וכיון שלאו זה כבר הוצרך לחייב עונש מיתה אין אפשרות ללמוד ממנו שיחייב גם עונש מלקות.
דעת התוספות שאף לאו הכולל מספר מעשים ורק על מקצתם יש עונש מיתה, אינו לוקה אף על עבירת המעשים שאין עליהם עונש מיתה. כגון המחמר בשבת אינו לוקה, כיוון שהלאו הוא הלאו הכללי של כל איסורי שבת שיש עליהם עונש מיתה, למרות שעל מחמר אין עונש מיתה.
בדעת הרמב"ם, כתב הרב איסר זלמן מלצר בספרו אבן האזל שחולק על התוספות וסובר שבמקום כזה לא נחשב שניתן לאזהרת מיתת בית דין.
הערות שוליים

↑  מסכת מכות, דף י"ג, עמוד ב'.
↑  משנה תורה לרמב"ם, ספר שופטים, הלכות סנהדרין והעונשין המסורין להם, פרק י"ח, הלכה ב'
↑ והוא אחד מששת הלאוין שאין לוקים עליהם:
לאו שאין בו מעשה
לאו שניתן לאזהרת מיתת בית דין
לאו הניתן לתשלומין
לאו הניתק לעשה
לאו שבכללות
לאו הבא מכלל עשה
↑  מסכת בבא קמא, דף ע"ד, עמוד ב'
ערך זה הוא קצרמרבנושא הלכה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
שבע בום

שבע בום הוא משחק ילדים, משחק חברה ומשחק מיומנות דיבור.
מהלך המשחק

המשחק מיועד לשני שחקנים ומעלה, המסודרים בסדר ויזואלי ברור, למשל סדר הישיבה. הקבוצה מונה את המספרים הטבעיים, כאשר על כל משתתף לנקוב בשמו של המספר הבא, אלא שחל איסור לבטא מספרים מסוימים: אין לבטא מספרים המכילים את הספרה שבע או מתחלקים בשבע ללא שארית. במקום לבטא מספרים אלו, יש לומר "בום". שחקן שמתבלבל יוצא מן המשחק והספירה מתחילה מחדש.
המשחק הופך בעייתי יותר, כמובן, כאשר נתקלים ברצף של מספרים המכילים את ספרה שבע, למשל התחום 70-79, בו צריך להגיד בום במקום כל מספר.
לרוב ישנה הגבלת זמן מסוימת שמונעת מהשחקן לחשוב עמוקות לפני אמירת התשובה.
גיוון

כאשר השחקנים כבר אינם חושבים אלא זוכרים בעל פה את המספרים הבעייתיים, ניתן לגוון את המשחק.
ניתן להחליף את המספר 7 במספרים אחרים, אלא שמספר גדול מדי הופך את המשחק למשעמם, ומספר קטן מדי מקשה על השחקנים. גם מספר שיש לו סימן חלוקה ברור הופך את המשחק למשעמם (למשל 5 או 10).
ניתן להוסיף איסורים נוספים, כמו החלפת המספרים המכילים את הספרה שלוש וכפולותיה השלמות במילה "טראח".
סדקו (אופרה)

| --- | --- |

פיודור שאליאפין בתפקיד הסוחר הוויקינגי, 1898.
 מידע כללי
 מלחין:  ניקולאי רימסקי-קורסקוב
 לבריתן:  ניקולאי רימסקי-קורסקוב 
 מבוסס על:  סיפור אגדה רוסי
 סוגה:  דרמטי-קומדי
 שפה:  רוסית
 מספר מערכות:  ללא מערכות, אופרה בעלת 7 תמונות
 זמן התרחשות העלילה:  המאה ה-12
 מקום התרחשות העלילה:  נובגורוד, ממלכת הים
 תפקידים
 The Apparition  Sopel  Duda  Volkhova  Nezhata  Ocean-Sea  The Venetian  The Indian  Foma Nazarich  The Varangian  Luka Zinovich  Lyubava Buslayevna  Sadko  Sadko  בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 
סדקו (ברוסית: Садко, על שמה של הדמות הראשית) היא אופרה משנת 1898 בשבע תמונות מאת ניקולאי רימסקי-קורסקוב. הלברית נכתבה על ידי המלחין, בסיועו של ולדימיר בלסקי (אנ'), ולדימיר סטאסוב ועמיתיו. רימסקי-קורסקוב קיבל השראה לכתיבת האופרה סדקו בשנת 1867, כאשר השלים פואמה סימפונית בנושא, אופ. 5 של המלחין, סדקו (פואמה סימפונית). לאחר שסיים את הגרסה השנייה שלו ליצירה זו ב-1891, הוא החליט להפוך אותה ליצירה דרמטית וכתב אופרה.
המוזיקה עירנית, וביצועי התזמור הידועים של רימסקי-קורסקוב ניכרים בשפע לאורך כל הפרטיטורה. לפי דבריו של המבקר הרוסי בוריס אסאפייב, שנכתבו ב-1922, סדקו מהווה את פסגת יצירתו של רימסקי-קורסקוב. הכל התחיל במנגינה של אופוס 5 והנושא שימש השראה לרוב היצירה האופרית. כולל נושא הפתיחה ונושאים אחרים. לרימסקי-קורסקוב עצמו יצא "לנצל לאופרה זו את החומר של הסימפוני של היצירה הקודמת, ולעשות שימוש בנושאים ובמוטיבים כמנגינות מובילות לאופרה", כתב רימסקי-קורסקוב.
היסטוריה

רימסקי-קורסקוב עצמו היה מעורב באופן הדוק בחזרות הקפדניות שהציב לתזמורת והסביר לתזמורת בעדינות רבה ודקדקנות רבה, יחד עם המנצח יוג'ניו אספוזיטו שגילה סובלנות רבה בעבור השיטתיות של המלחין. רימסקי-קורסקוב בנוסף תיקן בזמן אמת טעויות בתווים. באופן כללי הוא היה מרוצה המחזרות ומהזמרים.
הבכורה העולמית לאופרה התקיימה ב-7 בינואר 1898, שהוצגה על ידי האופרה הפרטית הרוסית בתיאטרון סולודובניקוב.
בבכורה במוסקבה, המנצח היה אותו אחד שבבכורה הקודמת, יוג'ניו אספוזיטו, עם עיצובי תפאורה של קונסטנטין קורובין וסרגיי מאליוטין. ההפקה מומנה על ידי איל הרכבות וחברו של רימסקי-קורסקוב במסגרת חוג באלייב, סאבה ממונטוב. זו הייתה הפעם הראשונה שאחת האופרות של רימסקי-קורסקוב הועלתה על ידי תיאטרון מסחרי ולא במימון המדינה, על ידי התיאטראות הקסריים. הבכורה בסנקט פטרבורג התקיימה ב-26 בינואר 1901 בתיאטרון מריאינסקי, בניצוחו של אדוארד נפראבניק (אנ'), ותפאורה של אפולינרי וסנצוב.
ב-1906 הוצגה האופרה בתיאטרון הבולשוי במוסקבה בניצוחו של ויאצ'סלב סוק (אנ'), ותפאורה של קונסטנטין קורובין. ההופעה הראשונה בארצות הברית התרחשה במטרופוליטן אופרה בניו יורק ב-25 בינואר 1930 בשפה הצרפתית ועם ניצוחו של טוליו סראפין, ושנה לאחר מכן הפקה ראשונה בלונדון ביוני 1931.
תפקידים

סדקו - טנור.
לובבה - מצו סופרן.
נז'טה - קונטרה אלט.
וולכובה - סופרן.
הצליין - בריטון.
הסוחר ההודי - טנור.
הסוחר הוויקינגי-בס.
הסוחר הוניציאני - בריטון.
מושל נובגורוד - בס.
תקציר עלילה

הערה: במקום הסדר הקבוע שנהוג באופרות, סדקו מחולקת לשבע תמונות. האופרות מבוצעות בדרך כלל בשלוש עד חמש מערכות, תלוי איך התמונות מקובעות: שלוש מערכות – מערכה 1, תמונה 1–2, מערכה 2, תמונה 3–4, מערכה 3, תמונה 5–6–7 או 1–2–3, 4, 5–6–7. חמש מערכות – מערכה 1, תמונה 1, מערכה 2, תמונה 2–3, מערכה 3, תמונה 4, צערכה 4, תמונה 5–6 ומערכה 5 תמונה 7.
זמן: הדמות סדקו חיה במאה ה-12.
מקום: נובגורוד, הממלכה של מלך הים.
האופרה מספרת את סיפורו של סדקו, נגן גוסלי, שעוזב את אשתו, לובבה, ואת ביתו בנובגורוד ובסופו של דבר חוזר בתור אדם אמיד. במהלך שנות מסעותיו הוא צובר הון, מתחתן עם בתם של מלך ומלכת האוקיינוס ועובר הרפתקאות נוספות. עם שובו, העיר ולובבה אשתו שמחה.
תקציר עלילה > תמונה 1

סוחרי נובגורוד העשירים מברכים את עצמם על שגשוגם במישור הכלכלי והחברתי. נז'טה, נגן גוסלי מקייב, שר שיר גבורה. בתשובה לאותו אדם, גם סדקו שר, אבל הסוחרים צוחקים עליו כשהוא מנבא שנובגורוד תהיה משגשגת יותר אם יוקם נהר המחבר בין אגם אילמן (אנ') לאוקיינוס.
תקציר עלילה > תמונה 2

סדקו משוטט באומללות על שפת האגם. השירה שלו מושכת כמה ברבורים, אחד מהם משנה צורתו לוולכובה, נסיכת הים, שרוצה להתחתן עם בן תמותה. היא מסבירה לסדקו איך לתפוס שלושה דגי זהב שיובילו אותו להון מששגשג לאחר מסע ארוך שעתיד לבוא עליו. הנסיכה מבטיחה לו לחכות בסבלנות לשובה. עם עלות השחר, מהאגם נשמע קולו של מלך הים. הוא קורא לבנותיו לחזור הביתה אל המעמקים. הבנות הופכות שוב לברבורים לבנים ושוחות למרחוק.
תקציר עלילה > תמונה 3

אשתו של סדקו, לובבה, מתגעגעת ודואגת עד מאוד לבעלה. היא שמחה כשהוא חוזר הביתה סוף סוף, אבל הרגשות משתנים חזרה לעצב כשהוא מודיע על כוונתו לעזוב מיד כדי לחפש את מזלו. הוא יוצא למסע.
תקציר עלילה > תמונה 4

סוחרים מתאספים ליד הרציף ונז'טה שר שיר. הסוחרים לועגים לסדקו כאשר הוא מסביר כיצד יזכה בהונו על ידי לכידת שלושה דגי זהב. סדקו מתערב עם אותם סוחרים שלא מאמינים לו, שהוא יכול לעשות את זה, ולאחר שהוא מצליח לתפוס את הדגים, הוא זוכה בספינות שלהם לצאת למסע שלו. הוא מתחיל לאסוף צוות למסעו. ארבעה סוחרים, ויקינג, אינדיאני וונציאני והודי שרים בתורם על מולדתם. סדקו מחליט להפליג לוונציה, אל עבר הים התיכון.
תקציר עלילה > תמונה 5

צי הספינות של סדקו חוזר הביתה, עמוס באוצרות, אך מרגיע את התלהבותו. הצוות של סדקו זורק חלק מאוצרם על המים כדי לפנק את מלך הים ולקוות להופעתו, אבל שום דבר לא מופיע. סדקו נשאר מאחור, נצמד לבולי עץ, כשהרוח מתגברת לפתע בעודו מעל הסיפון.
תקציר עלילה > תמונה 6

הסצנה עוברת לתחום ממלכת הים, שם סדקו שר למלך ולמלכה, זוכה בידה של בתם, וולכובה. חגיגות החתונה הופכות כל כך סוערות עד שסערה צצה, מטביעה ספינות על פני הים, וממלכת מלך הים נהרסת. סוף שלטונו של המלך מבשר על הופעתו של צליין נוצרי. סדקו ווולכובה נמלטים מההרס על ממלכת הים.
תקציר עלילה > תמונה 7

סדקו ישן על שפת האגם. וולכובה משגיח עליו ושרה לו שיר ערש. רגע לפני שהוא מתעורר, היא נפרדת ממנו ואז נעלמת, והופכת לנהר וולכובה שמקשר כעת את אגם אילמן עם הים. לובבה מוצאת את בעלה ישן ומעירה אותו. הוא מאמין שהמסע שלו לא היה אלא חלום, אבל המראה של הנהר החדש וצי הספינות שלו משכנע אותו שהוא באמת עכשיו אדם עשיר מאוד.
לקריאה נוספת

Harewood, Lord: "Sadko", pp. 944–947 of Kobbé's Complete Opera Book (London: Putnam, 9th Edition 1976); ISBN [[מיוחד:משאבי ספרות חיצוניים/ISBN 0-370-10020-4|ISBN 0-370-10020-4]].
Huth, Andrew: booklet included in Rimsky-Korsakov: 5 Operas, Decca Music Group, 2011. 11 CDs 478 2705
Warrack, John and West, Ewan: The Oxford Dictionary of Opera (New York: Oxford University Press, 1992), ISBN 0-19-869164-5.
הערות שוליים

↑  מידע על האופרה
1 2  מידע נוסף על האופרה
↑  מידע על מבנה האופרה בתוספת קטעי שמע
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007391481305171  GND: 300130856  LCCN: no2007104259  MusicBrainz work: 9288ebd0-8fd8-4412-b67e-40268805d30e  VIAF: 186576290   WorldCat (עם VIAF): 186576290 
דמותה של וולכובה, הבת של מלך הים.
השיר של הסוחר ההודי, קטע מתוך תמונה 4.
יש את

בעברית ישראלית מקובל בפי הדוברים הצירוף יש את, כגון: "יש את האיש הזה", "יש לי את הספר", "יש לך אותי". מרבית מתקני הלשון פסלו שימוש זה, שכן בעברית המילה "יש" היא הנשוא, ומה שיש הוא הנושא, ואילו "את" באה לפני מושא ישיר בלבד, ולכן יש לומר "יש לי הספר" ולא "יש לי את הספר". יעל רשף מצאה תיעוד הן לקיומו של מבנה זה והן לפסילתו על ידי מתקני הלשון כבר ב־1911; ללשון הכתובה הנורמטיבית נכנס הביטוי כנראה רק בשנות השישים.
חקר "יש את" בבלשנות המודרנית

מבנה תחבירי זה נפוץ ומוטמע בעברית המודרנית, ובלשנים רבים ניסו להתעמק בשאלה כיצד הגיע, ומהו תפקידו בתחביר המודרני.
הבלשן חיים רוזן, חוקר העברית הישראלית, היה מראשוני העוסקים בנושא. רוזן הצביע על כך שצורה זו הגיעה מן השפות האירופיות (כגון אנגלית וגרמנית), שבהן באמת החפץ שעליו נאמר שהוא ישנו, הוא המושא (כגון במשפט "I have got the book"). רוזן טען שבעברית נוצר ורבואיד, וכי 'יש ל־' הפך לדמוי־פועל בהשפעת אותן שפות, ועל כן במשפט "יש לי את הספר", 'יש לי' הוא הנשוא, ו'את הספר' הוא המושא.
רוזן גם הצביע על כך שכבר במקרא יש מקרים שוליים של "יש את", כגון בפסוק ”וְאִישׁ אֶת קֳדָשָׁיו לוֹ יִהְיוּ.” (במדבר, ה', י'), ועל כן ההשפעה האירופית לא יצרה דבר חדש לגמרי, אלא רק הביאה למרכז הבמה צורה נידחת.
דעתו של רוזן על תחביר 'משפטי יש' לא התקבלה על ידי החוקרים שבאו אחריו, ואלה הציעו דרכים נוספות לחקר משפטים אלו. יעל רוזן ואליעזר גלינרט עסקו בנושא אף הם. המשותף לדבריהם הוא שנוצרה מעין "התמשאות של הנושא", כך שהנושא במשפטים אלו מתנהג בצורה מסוימת כמו מושא, ועל כן מקבל את המילית 'את'.
דעה נוספת היא של רוני הנקין, שטענה כי "את" אינה מציינת רק מושא, אלא גם "יחסת לא־נושא כללית" – דבר המצוי גם בשפות אחרות, ומסמן בדרך כלל נשוא לוגי.
הערות שוליים

↑  ראו למשל ראובן סיוון, לקסיקון לשיפור הלשון, תל אביב תשכ"ט, עמ' 25–26 ועמ' 117
↑  יעל רשף, "לתולדות תיעודו של מבנה הבעלות 'יש לו את'", לשוננו לעם נ"ו (ד'), תשס"ז
↑  תהלים, ל"א, ח'
↑  עברית טובה, מהדורה שלישית, ירושלים 1977, עמ' 216-214; Contemporary Hebrew, The Hague 1977, p. 107 ff.
↑  Studies in Modern Hebrew Syntax and Semantics, אמסטרדם 1976, עמ' 152-129.
↑  בלשנות עברית 28–30 [תש"ן], עמ' 211-207.
↑  בלשנות עברית 38 [תשנ"ד], עמ' 54-41.
אזור מלחמה (תוכנית טלוויזיה)

| --- | --- |

 סוגה:  חדשות, אקטואליה
 מנחים:  רביב דרוקר (19 באוקטובר 2022 – הווה) אילה חסון (18 באוקטובר 2022 – 23 בפברואר 2023)
 ארץ מקור:  ישראל ישראל
 שפות:  עברית
 הפקה
 חברת הפקה:  חדשות 13
 אתר צילומים:  אולפני "חדשות 13", נווה אילן
 אורך פרק:  45 דקות
 שידור
 רשת שידור:  רשת 13
 תקופת שידור מקורית:  18 באוקטובר 2022 – הווה
 קישורים חיצוניים
 דף התוכנית
אזור מלחמה (נקראת גם אזור בחירה) היא תוכנית אקטואליה פוליטית המשודרת ברשת 13, מגיש התכנית הוא רביב דרוקר ולעיתים מגיש אותה גם ברוך קרא. בעבר מגישת התכנית לסירוגין הייתה אילה חסון.
התוכנית החלה את שידוריה לקראת הבחירות לכנסת העשרים וחמש באוקטובר 2022.
היסטוריה

ביולי 2022 דיווח רן בוקר כי העיתונאים והמגישים אילה חסון ורביב דרוקר "קרובים מאוד לסגירת כל הפרטים בדרך לפרויקט משותף". שהכוונה הייתה לתוכנית אקטואליה שיגישו יחד.
באוגוסט דווח שהפרויקט ירד מהפרק, אך קברניטי הערוץ החליטו שהשניים יגישו את רצועת שבע בערב של הערוץ לסירוגין, בימים נפרדים, והיא עשויה להפוך לקבועה ברצועת השידורים.
ב-29 בספטמבר צולם פרומו התוכנית, וב-11 באוקטובר שודר הפרומו.
התוכנית הראשונה שודרה שבועיים לפני הבחירות לכנסת ה-25 ב-18 באוקטובר 2022, אותה הגישה אילה חסון.
בפברואר 2023, פורסם ש"הצינור" בהגשת גיא לרר תשודר בשעת השידור של התכנית, לפני מהדורת החדשות המרכזית של ערוץ 13.
במרץ 2023, בעקבות מעברה של חסון לערוץ כאן 11, הפך דרוקר למגיש היחיד בתוכנית.
ב-14 במאי 2023 עברה התוכנית לשעה 18:00 בערב, בעקבות מעבר "הצינור" לשעה 19:00 השעה המקורית של התוכנית.
חודשים לאחר מכן חזרה התכנית להיות משודרת בשעה 19:00, ולאחר פרוץ מלחמת חרבות ברזל התכנית שינתה את שמה לאזור מלחמה.
ב-11 ביולי 2024 רשת החליטה להוריד את התכנית מהאוויר, בעקבות החלטה לבדל את עצמה מתוכניות אחרות המשודרות באותה השעה בערוצים אחרים ולתת אלטרנטיבה אחרת לצופים.
הורדה זו עוררה סערה בקרב עובדי חדשות 13, איגוד העיתונאים ואחרים בטענה שההחלטה הייתה פוליטית, בעקבות כך שהתכנית נחשבה לביקורתית ביותר כלפי ממשלת ישראל השלושים ושבע.
מבנה התוכנית

התוכנית מציגה כותרות מאירועי אקטואליה שקרו לאחרונה, יחד עם פרשנות של המגיש ושל פאנל המשתתפים באותה התכנית.
התכנית נפתחת במונולוג קצר שבו מגיש התכנית, רביב דרוקר ולעיתים ברוך קרא, מביע עמדה (לרוב עמדה ביקורתית) על מקרה אקטואלי שקרה, לאחר שמציגים את המונולוג לפאנל באולפן, הם משוחחים עליו ומביעים את דעתם.
לתוכנית ישנם גם פינות קבועות המופיעות ברוב התוכניות:
"יצאו מדעתם" - פינה אשר נותנת חצי דקה לכל חבר בפאנל באותה תוכנית להביע ביקורת על מה שהרגיז אותו מאירועי היום. הפינה מתרחשת בדרך כלל באמצע התכנית.
"מצעד הטרלול" - פינה סאטירית לקראת סוף התכנית, המציגה לפאנל 3–4 אירועים בכל תוכנית אשר נטענים כ"הזויים".
פאנל המשתתפים בתקופה של רביב דרוקר הם: מיקי רוזנטל, רזי ברקאי, שרון כידון, ג'קי לוי, שרי רוט, ברוכי קרא, לימור לבנת, נמרוד שפר, נגה ניר נאמן, אורי משגב, מתן חודורוב ומגי אוצרי.
התכנית מלווה בראיונות עם אורחים מיוחדים לאותה תוכנית ובדיווחים של כתבי ופרשני חדשות 13.
הערות שוליים

↑  כפיר אדר, אילה חסון ורביב דרוקר ביחד: התוכנית החדשה נחשפת, באתר אייס, 28 ביולי 2022
↑  אילה חסון ורביב דרוקר נחשפים: מתי תעלה התוכנית החדשה?, באתר אייס, 11 באוקטובר 2022
↑  דוד ורטהיים‏, חרף נתוני השיא, לרר יחליף את חסון ברצועה של לפני החדשות, באתר וואלה, 8 בפברואר 2023
↑  רן בוקר, רשת הודיעה: תוכניתו של רביב דרוקר, "אזור מלחמה", תרד מהמסך, באתר ynet, 11 ביולי 2024
↑  עדיאל איתן מוסטקי, רשת 13 מורידה מהמסך את התוכנית היומית של רביב דרוקר, באתר כלכליסט, 11 ביולי 2024
רובר השטן

| --- | --- |

כרזת הבכורה בפריז ב-1931
 מידע כללי
 מלחין:  ג'אקומו מאיירבר
 לבריתן:  אז'ן סקריב 
 סוגה:  אופרה צרפתית
 שפה:  צרפתית
 מספר מערכות:  5
 זמן התרחשות העלילה:  המאה ה-13
 מקום התרחשות העלילה:  סיציליה איטליה
 תפקידים
 Robert the Devil 
 
רובר השטן (בצרפתית: Robert le diable) הוא אופרה צרפתית של ג'אקומו מאיירבר. האופרה הוצגה בבכורה בפריז ב-21 בנובמבר 1831. יצירה זו הייתה עבודתו הראשונה של המלחין בצרפת, שזכתה להצלחה רבה מאוד. מאיירבר חי באותה תקופה בבירת צרפת כבר חמש שנים, אבל לא הלחין דבר, אלא עשה היכרות ולמד מגדולי המלחינים הצרפתים של התקופה. לברית היצירה נכתבה על ידי אז'ן סקריב - גרמן דלוינה (Germain Delavigne). זוהי עבודתם המשותפת הראשונה, שזכתה להצלחה רבה.
העלילה מתבססת על סיפור עם צרפתי מן המאה ה-12, בו נסיכת נורמנדי מתאהבת בשטן ויולדת את ילדם- רובר. במהלך חייו פוגש את אליס הטהורה ואת ברטרם המרושע ושניהם נלחמים על נשמתו.
הדמויות

| שם הדמות | מיקום סאונד |
| --- | --- |
רובר, נסיך נורמנדי: טֶנוֹר
איזבלה, נסיכת סיציליה, ארוסתו של רובר: סוֹפּרָן
ברטרם, השטן, חברו (אביו) של רובר: בס או בריטון
אליס, אחותו של רובר: סוֹפּרָן
ריימבו, איכר: טֶנוֹר
אליס, כלתו של האיכר: סוֹפּרָן

העלילה מתרחשת במאה ה-13 בסיציליה.
עלילה > מערכה 1 על אם הדרך

הסיפור מתחיל בשעשועי אבירים, בדרך לטורניר הגדול. האבירים רובר ואלברטי יושבים מול האוהלים שלהם ומתבוננים בחוגגים. רובר השיכור מושקה על ידי ברטרם. רמבו מופיע בחלוק עולי רגל ושר את הבלדה של רובר השטן לבקשתו של אלברטי. רובר כועס על השיר, שלא עוסק בשום דבר מלבדו ואמו. רמבו מתחנן שלא ידון אותו למוות. הוא הגיע עם ארוסתו, אליס, אחותו למחצה של רובר, שיש לה דבר מה חשוב לומר לנסיך. היא הביאה מסר וצוואה מאמו של רובר, שחולה מאוד. רובר לא מרגיש ראוי לכך ואינו לוקח את האיגרת. הוא מבקש מאליס להמשיך לטפל באמה ואומר לה שהוא מאוהב ללא תקנה באיזבלה, נסיכת סיציליה, אבל הוא לא יכול אפילו להגיע לקרבתה. אליס מסכימה להעביר הודעה לאיזבלה. בתמורה, הנסיך משחרר את ארוסה. בינתיים, ברטרם חוזר. אליס המומה לגלות בו את הדמות השטן שמופיע בפרסקו בקפלה בנורמנדי. ברטרם משחק עם רובר משחק קוביות, בו מפסיד רובר את כל רכושו, כולל סוסו. הוא אינו יכול להשתתף בטורניר בלי סוס.
עלילה > מערכה 2 בארמון

בחדר הכס של הארמון המלכותי, איזבלה משלחת את נשות החצר. רובר הפר את שבועתו, מעשיו בלתי צפויים, לכן מלך סיציליה הבטיח את בתו לדוכס מגרנדה. נתיניו משטחים את בקשותיהם לפני הנסיכה. ביניהם אליס, שהביאה את המסר של רובר. איזבלה שולחת במהירות את כולם ומקבלת את הנסיך. היא נותנת לו נשק שיזכה אותו בוודאות בטורניר האבירים כדי שיוכל לזכות אז בידה של הנסיכה. הגעתו של ברטרם מסיימת את הסצנה, הוא מתקרב עם איש חמוש בנשק ועם אביר שחור ולועג לניסיון של רובר. בינתיים מגיע גם האתגר המזומן על ידי נסיך גרנדה, אבל הוא לא רוצה להילחם ברובר בטורניר האבירים, אלא רוצה דו-קרב לחיים ולמוות בחרב ביער הסמוך. רובר מקבל זאת, מבלי לדעת שזה היה כל הטריק של ברטרם להרחיק את בנו מהקרב האמיתי. לאחר מכן מתקיים טורניר אבירים המרהיב על הבמה, בתוספת מקהלה גדולה ובלט. איזבלה מאוכזבת ומניחה שרובר הונה אותה שוב ולא להגיע לטורניר.