stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ורקבונד
הערות שוליים

↑  Joan Campbell, The German Werkbund: The Politics of Reform in the Applied Arts, Princeton University Press, 8 Mar 2015
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007260481805171  BnF: cb120912990 (data)  GND: 2008677-5  ISNI: 0000 0001 2035 1949  LCCN: n50065876  NKC: xx0137649  SUDOC: 029245982  Trove: 807629  VIAF: 135371651   WorldCat (עם VIAF): 135371651 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אדריכלות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
הר שעיר

ערך זה עוסק בנהר מרכזי בממלכת אדום שבנגב. אם התכוונתם להר בהרי יהודה, ראו .
רכס הרי אדום הממוקמים כיום בדרום-מערב ירדן, משתרעים מדרום ים המלח ועד למפרץ אילת. נחל זרד הוא גבולו הצפוני של הרכס
הַר שֵׂעִיר הוא הר הנזכר פעמים רבות בתנ"ך, בעיקר כמקום מושבם של האדומים, בני עשו. מקובל לזהות אותו עם רכס הרי הגרניט המשתרע בין דרום ים המלח למפרץ אילת, ממזרח לבקעת הירדן, בדרום-מערב ממלכת ירדן.
גאוגרפיה

במפה המצורפת לערך ניתן לראות את הר שעיר בולט מעל כל סביבתו. זהו הפס הלבן המשתרע בדרום-מערב ממלכת ירדן, מדרום ים המלח ועד מפרץ אילת. הגבולות של הר שעיר הם העמקים שמסביבו. אלה מקומות שנוח לבנות בהם כבישים, ולכן אפשר לראות בבירור את גבולות הר שעיר בקווים הכתומים המקיפים אותו, המציינים כבישים: כביש הערבה הירדני בין ים המלח לעקבה ממערבו, וכביש עקבה-מעאן ממזרחו. הגבול הצפוני של הר שעיר הוא נחל זרד - הקו השחור העובר מצפון לאל-תפילה.
בפי הבדואים באזור, המקום מכונה עד היום ג'בל א-שערה - הר השער. הוא בולט במיוחד ליד הרי הגיר האדומים והחשופים מצמחייה שבתוכם בנויה פטרה.
הר שעיר בתנ"ך > החורים ובני עשו

מהמסופר בספר בראשית, ”אֵלֶּה בְנֵי שֵׂעִיר הַחֹרִי יֹשְׁבֵי הָאָרֶץ:...” (בראשית, ל"ו, כ'–ל'), נראה שבתקופה קדומה הגיע להר אדם בשם שֵׂעִיר, שהיה מבני החורים. נולדו לו שבעה בנים, והם התרבו והפכו לשבטים שתפסו את כל ההר וקראו לו על שם אביהם. הם הונהגו על ידי שבעה אלופים, שייצגו את צאצאי שבעת הבנים.
בימי אברהם, הגיע לאזור צבא גדול מאזור בבל, בראשות כדרלעמר. הצבא הכה את עמי עבר הירדן המזרחי, מהצפון לדרום: הרפאים (בבשן), הזוזים (בגלעד), האימים (בערבות מואב), ”וְאֶת הַחֹרִי בְּהַרְרָם שֵׂעִיר, עַד אֵיל פָּארָן אֲשֶׁר עַל הַמִּדְבָּר” (בראשית, י"ד, ו'). איל פארן הוא כנראה שמו הקדום של מדבר אילת הנמצא מדרום להר שעיר. לאחר מכן פנה כדרלעמר מערבה ואז צפונה, ”וַיָּשֻׁבוּ וַיָּבֹאוּ אֶל עֵין מִשְׁפָּט הִוא קָדֵשׁ, וַיַּכּוּ אֶת כָּל שְׂדֵה הָעֲמָלֵקִי וְגַם אֶת הָאֱמֹרִי הַיֹּשֵׁב בְּחַצְצֹן תָּמָר” (בראשית, י"ד, ז'). העיר קדש מזוהה עם פטרה, במערב הר שעיר (במפה למעלה, ממערב ל"ודי מוסא"). מכאן שכדרלעמר הקיף את הר שעיר משלושה כיוונים - מזרח דרום ומערב, ומסלולו כנראה היה דומה למסלול של הכבישים הכתומים המסומנים במפה.
מלחמת כדרלעמר החלישה מאוד את אחיזתם של החורים בהר שעיר, שני דורות מאוחר יותר, הגיע לשם עשו נכדו של אברהם, ”וַיֵּשֶׁב עֵשָׂו בְּהַר שֵׂעִיר עֵשָׂו הוּא אֱדוֹם” (בראשית, ל"ו, ח'–י"ט). בני עשו חיקו את המשטר של שכניהם החורים, וגם הם הונהגו על ידי אלופים - ארבעה-עשר אלופים, שייצגו את צאצאי הנכדים של עשו. מאוחר יותר מינו בני עשו מלך והקימו בהר שעיר את ממלכת אדוֹם (בראשית, ל"ו, ל"א–ל"ט). העיר פטרה, הנמצאת במערב הר שעיר, קרויה עד היום "הסלע האדום" בגלל צבעם של הסלעים שבהם היא חצובה.
במשך הזמן, בני עשו התרבו והתחזקו עד שהשמידו את שארית החורים בהר שעיר, ”וּבְשֵׂעִיר יָשְׁבוּ הַחֹרִים לְפָנִים וּבְנֵי עֵשָׂו יִירָשׁוּם וַיַּשְׁמִידוּם מִפְּנֵיהֶם וַיֵּשְׁבוּ תַּחְתָּם, כַּאֲשֶׁר עָשָׂה יִשְׂרָאֵל לְאֶרֶץ יְרֻשָּׁתוֹ, אֲשֶׁר נָתַן ה' לָהֶם” (דברים, ב', י"ב). נתינת הר שעיר לבני עשו נחשבת לחלק מהתוכנית של ה' לתת את הארץ לבני אברהם, ”וָאֶתֵּן לְיִצְחָק אֶת יַעֲקֹב וְאֶת עֵשָׂו; וָאֶתֵּן לְעֵשָׂו אֶת הַר שֵׂעִיר לָרֶשֶׁת אוֹתוֹ, וְיַעֲקֹב וּבָנָיו יָרְדוּ מִצְרָיִם” (יהושע, כ"ד, ד').
הר שעיר בתנ"ך > מסעות בני ישראל

בתיאור נדודי בני ישראל במדבר, נזכר הר שעיר פעמים רבות בסמוך לקדש, שכאמור מזוהה עם פטרה.
בני ישראל הלכו ”אַחַד עָשָׂר יוֹם מֵחֹרֵב, דֶּרֶךְ הַר שֵׂעִיר, עַד קָדֵשׁ בַּרְנֵעַ” (דברים, א', ב'): מהר חורב שבדרום, הלכו צפונה דרך המורדות המערביים של הר שעיר, עד קדש (ברנע). משם שלחו את המרגלים. אחרי שנגזר עליהם שלא ייכנסו לארץ כנען, הם ניסו בכל-זאת להיכנס אך הותקפו על ידי האמורים. הם ברחו לכיוון הר שעיר אך הוכו על ידי האמורים, ”וַיֵּצֵא הָאֱמֹרִי הַיֹּשֵׁב בָּהָר הַהוּא לִקְרַאתְכֶם, וַיִּרְדְּפוּ אֶתְכֶם כַּאֲשֶׁר תַּעֲשֶׂינָה הַדְּבֹרִים, וַיַּכְּתוּ אֶתְכֶם בְּשֵׂעִיר עַד חָרְמָה” (דברים, א', מ"ד). בני ישראל נשארו לשבת בקדש ימים רבים (שם, מ"ו).
לאחר מכן, בדבר ה', הם פנו דרומה, לכיוון ים סוף, כדי להקיף את הר שעיר: ”וַנֵּפֶן וַנִּסַּע הַמִּדְבָּרָה דֶּרֶךְ יַם סוּף, כַּאֲשֶׁר דִּבֶּר ה' אֵלָי, וַנָּסָב אֶת הַר שֵׂעִיר יָמִים רַבִּים” (דברים, ב', א'). מסתבר שהם הלכו במסלול דומה לזה של כביש הבקעה הירדני (שמספרו כיום 65), שבין דרום ים המלח לעקבה. הם עברו בגבול הר שעיר, וה' ציווה עליהם שלא יתגרו בבני עשו השוכנים שם, ”וְאֶת הָעָם צַו לֵאמֹר: אַתֶּם עֹבְרִים בִּגְבוּל אֲחֵיכֶם בְּנֵי עֵשָׂו הַיֹּשְׁבִים בְּשֵׂעִיר, וְיִירְאוּ מִכֶּם וְנִשְׁמַרְתֶּם מְאֹד; אַל תִּתְגָּרוּ בָם, כִּי לֹא אֶתֵּן לָכֶם מֵאַרְצָם עַד מִדְרַךְ כַּף רָגֶל, כִּי יְרֻשָּׁה לְעֵשָׂו נָתַתִּי אֶת הַר שֵׂעִיר” (דברים, ב', ד'–ה').
בני ישראל המשיכו לצעוד דרומה עד שהגיעו לעציון גבר, הסמוכה לאילת ולעקבה. שם הם פנו מזרחה וצפונה (במסלול דומה לזה של כביש עקבה-מען הירדני, שמספרו כיום 15). כך הם סבבו את הר שעיר משלושה כיוונים: מערב, דרום ומזרח. ”וַנַּעֲבֹר מֵאֵת אַחֵינוּ בְנֵי עֵשָׂו הַיֹּשְׁבִים בְּשֵׂעִיר מִדֶּרֶךְ הָעֲרָבָה מֵאֵילַת וּמֵעֶצְיֹן גָּבֶר, וַנֵּפֶן, וַנַּעֲבֹר דֶּרֶךְ מִדְבַּר מוֹאָב” (דברים, ב', ח'). הקפת הר שעיר הסתיימה כשהגיעו אל נחל זרד, שהוא הגבול הצפוני של הר שעיר, וגם הגבול בין ארץ אדום לבין ארץ מואב. ”וַיֹּאמֶר ה' אֵלַי: אֶל תָּצַר אֶת מוֹאָב וְאַל תִּתְגָּר בָּם מִלְחָמָה... עַתָּה קֻמוּ וְעִבְרוּ לָכֶם אֶת נַחַל זָרֶד” (דברים, ב', י"ג).
הקפה זו של הר שעיר מתוארת בפירוט רב יותר בספר במדבר. כשבני ישראל יצאו מקדש דרומה, התחנה הראשונה שלהם הייתה הור ההר: ”וַיִּסְעוּ מִקָּדֵשׁ, וַיָּבֹאוּ בְנֵי יִשְׂרָאֵל כָּל הָעֵדָה הֹר הָהָר” (במדבר, כ', כ"ב), ”וַיִּסְעוּ מִקָּדֵשׁ, וַיַּחֲנוּ בְּהֹר הָהָר, בִּקְצֵה אֶרֶץ אֱדוֹם” (במדבר, ל"ג, ל"ז). הור ההר הוא, לפי הזיהוי המקובל, ג'בל הרון, הנמצא ליד פטרה אשר ליד קדש. בהור ההר נפטר אהרן הכהן, ולאחר מכן המשיכו בני ישראל במסעם דרומה להקיף את ארץ אדום אשר בהר שעיר: ”וַיִּסְעוּ מֵהֹר הָהָר דֶּרֶךְ יַם סוּף לִסְבֹב אֶת אֶרֶץ אֱדוֹם, וַתִּקְצַר נֶפֶשׁ הָעָם בַּדָּרֶךְ” (במדבר, כ"א, ד').
ברכת משה לבני ישראל, בסוף ספר דברים, פותחת בתיאור התגלות ה' מסיני ומהר שעיר, ”וַיֹּאמַר: ה' מִסִּינַי בָּא וְזָרַח מִשֵּׂעִיר לָמוֹ, הוֹפִיעַ מֵהַר פָּארָן וְאָתָה מֵרִבְבֹת קֹדֶשׁ מִימִינוֹ אשדת לָמוֹ” (דברים, ל"ג, ב'), וייתכן שהכוונה לעמוד הענן שהנחה את בני ישראל בנדודיהם במדבר כשהקיפו את הר שעיר. הר שעיר נזכר בהקשר זה גם בשירת דבורה, ”ה' בְּצֵאתְךָ מִשֵּׂעִיר בְּצַעְדְּךָ מִשְּׂדֵה אֱדוֹם, אֶרֶץ רָעָשָׁה גַּם שָׁמַיִם נָטְפוּ גַּם עָבִים נָטָפוּ מָיִם” (שופטים, ה', ד').
הר שעיר בתנ"ך > בימי יהושע והשופטים

הר שעיר נזכר כמה פעמים בספרי יהושע ושופטים, אולם לא ברור אם הכוונה לאותו הר.
בתיאור הגבול הצפוני של נחלת יהודה, ברור שהכוונה להר אחר, הנמצא ממערב לצפון ים המלח: ”וְנָסַב הַגְּבוּל מִבַּעֲלָה יָמָּה אֶל הַר שֵׂעִיר, וְעָבַר אֶל כֶּתֶף הַר יְעָרִים מִצָּפוֹנָה הִיא כְסָלוֹן, וְיָרַד בֵּית שֶׁמֶשׁ, וְעָבַר תִּמְנָה” (יהושע, ט"ו, י'). לא ייתכן שהכוונה להר של בני עשו, שהרי הוא נמצא בתוך שטח ישראל. אלא הכוונה להר שנקרא שָׂעִיר, על-שם העצים והעשבים הצומחים עליו, הדומים לשערות (בניגוד להר החלק הנמצא לידו). ישנה מסורת עתיקה שגופו של עשו נמצא בהר שעיר שבערי יהודה, וראשו במערת המכפלה - כך שעשו מקיף את נחלת יהודה מדרום ומצפון
הר שעיר נזכר בגבולות השטח שכבש יהושע: ”וְאֵלֶּה מַלְכֵי הָאָרֶץ אֲשֶׁר הִכָּה יְהוֹשֻׁעַ וּבְנֵי יִשְׂרָאֵל בְּעֵבֶר הַיַּרְדֵּן יָמָּה, מִבַּעַל גָּד בְּבִקְעַת הַלְּבָנוֹן וְעַד הָהָר הֶחָלָק הָעֹלֶה שֵׂעִירָה; וַיִּתְּנָהּ יְהוֹשֻׁעַ לְשִׁבְטֵי יִשְׂרָאֵל יְרֻשָּׁה כְּמַחְלְקֹתָם” (יהושע, י"ב, ז', וכן יהושע, י"א, י"ז). ייתכן שהכוונה להר של בני עשו, והכתוב מדגיש שיהושע לא כבש אותו אלא רק את המורדות המערביים שלו. וייתכן שהכוונה להר השָׂעִיר הסמוך להר החלק.
לאחר שאהוד בן גרא הכה את עגלון מלך מואב, הוא ברח אל שעיר, ”וְאֵהוּד נִמְלַט עַד הִתְמַהְמְהָם וְהוּא עָבַר אֶת הַפְּסִילִים וַיִּמָּלֵט הַשְּׂעִירָתָה” (שופטים, ג', כ"ו). גם כאן ייתכן שהכוונה להר של בני עשו, הנמצא מדרום למואב, או להר השָׂעִיר הנמצא בצפון נחלת יהודה ובדרום נחלת בנימין (שבטו של אהוד).
הר שעיר בתנ"ך > נבואות

בנבואת יחזקאל, הר שעיר הוא משל לארץ אדום: ה' מצווה על יחזקאל שיפנה לכיוון הר שעיר כדי לנבא פורענות לאדום, ”בֶּן אָדָם שִׂים פָּנֶיךָ עַל הַר שֵׂעִיר וְהִנָּבֵא עָלָיו... כְּשִׂמְחָתְךָ לְנַחְלַת בֵּית יִשְׂרָאֵל עַל אֲשֶׁר שָׁמֵמָה כֵּן אֶעֱשֶׂה לָּךְ שְׁמָמָה תִהְיֶה הַר שֵׂעִיר וְכָל אֱדוֹם כֻּלָּהּ וְיָדְעוּ כִּי אֲנִי ה'” (יחזקאל, ל"ה, ב'–ט"ו, וכן יחזקאל, כ"ה, ח').
בנבואת עובדיה, הר שעיר נקרא הר עשו. עובדיה מנבא שחכמי האדומים וגיבוריהם ייכרתו מההר: ”הֲלוֹא בַּיּוֹם הַהוּא נְאֻם ה' וְהַאֲבַדְתִּי חֲכָמִים מֵאֱדוֹם וּתְבוּנָה מֵהַר עֵשָׂו. וְחַתּוּ גִבּוֹרֶיךָ תֵּימָן לְמַעַן יִכָּרֶת אִישׁ מֵהַר עֵשָׂו מִקָּטֶל” (עובדיה, א', ח'–ט'). בהמשך הוא מנבא, שבאחרית הימים עם ישראל יתרחב מזרחה ומערבה, ובפרט, בני ישראל היושבים בנגב יתרחבו מזרחה ויירשו את הר עשו, כפי שבני בנימין יתרחבו מזרחה ויכבשו את הגלעד: ”וְיָרְשׁוּ הַנֶּגֶב אֶת הַר עֵשָׂו, וְהַשְּׁפֵלָה אֶת פְּלִשְׁתִּים, וְיָרְשׁוּ אֶת שְׂדֵה אֶפְרַיִם וְאֵת שְׂדֵה שֹׁמְרוֹן, וּבִנְיָמִן אֶת הַגִּלְעָד... וְעָלוּ מוֹשִׁעִים בְּהַר צִיּוֹן לִשְׁפֹּט אֶת הַר עֵשָׂו, וְהָיְתָה לה' הַמְּלוּכָה” (עובדיה, א', י"ט–כ"א).
הר שעיר בתנ"ך > מדרשים

בכמה מדרשים נאמר שמעלה עקרבים נמצא בהר שעיר (בניגוד לזיהוי המקובל כיום, לפיו מעלה עקרבים נמצא בשטח מדינת ישראל בנגב): ”והם [בני עשיו] ברחו להר שעיר למעלה עקרבים... והלכו וצרו אותם בהר שעיר במעלה עקרבים...” (ילקוט שמעוני וישלח, רמז קלג). וכן במדרש בראשית רבתי (וישלח לו ו). מסתבר שהכוונה לשביל שבו אפשר לעלות אל הר שעיר מהמערב, וכנראה שמסלולו דומה למסלול של הכביש השחור הדרומי יותר במפה למעלה (מעט מצפון לאל-שובכ).
השיטה המזרחית והשיטה המערבית

ישנן שתי שיטות עיקריות לזיהוי הר שעיר: השיטה המזרחית והשיטה המערבית.
השיטה המזרחית היא השיטה שתוארה עד כה, ולפיה הר שעיר נמצא ממזרח לערבה, בדרום-מערב מדינת ירדן של ימינו, ומדרום לארץ מואב. שיטה זו נזכרת לראשונה בספר כפתור ופרח: ”ומארגוב לראש הפסגה, וקורין לו קארק, ומהפסגה דרך שני ימים לדרום הוא הר שעיר וקורין לו אל-שובאק” (כפתור ופרח יא ד"ה כתב ויתן משה). המקום שהוא מכנה "קארק" הוא כרכ (Karak), הנמצאת ממערב ללשון-היבשה הנכנסת אל ים המלח (מעט מצפון למפה שלמעלה). ואכן, דרך שני ימים (80 ק"מ) מדרום לשם נמצאת העיר שובכ שהיא אחת הנקודות הגבוהות ביותר בהרי אדום (במפה שלמעלה מסומנת ב: Al-Shaubak). שיטה זו מפורטת בפירושי דעת מקרא על התורה.
לפי שיטה זו, קדש ברנע היא קדש היא פטרה, כפי שהסברנו למעלה.
השיטה המערבית (המתפצלת למספר תת-שיטות) ממקמת את הר שעיר ממערב לערבה, באזור הנגב של מדינת ישראל, ומדרום לארץ כנען. זו הייתה כנראה דעת רש"י: ”שלש ארצות יושבות בדרומה של ארץ ישראל, זו אצל זו: קצת ארץ מצרים, וארץ אדום כולה, וארץ מואב כולה: ארץ מצרים במקצוע דרומית מערבית... וארץ אדום אצלה לצד המזרח... וארץ מואב אצל ארץ אדום בסוף הדרום למזרח... וכשיצאו ישראל ממצרים... הולכין אצל דרומה מן המערב כלפי מזרח תמיד, עד שבאו לדרומה של ארץ אדום, ובקשו ממלך אדום שיניחם לעבור דרך ארצו ולהכנס לארץ דרך רחבה ולא רצה, והוצרכו לסבוב את כל דרומה של אדום עד בואם לדרומה של ארץ מואב... והלכו כל דרומה של מואב עד סופה, ומשם הפכו פניהם לצפון עד שסבבו כל מצר מזרחי שלה לרחבה...” (רש"י על במדבר לד ג). ובימינו:
החוקר אבל זיהה את הר שעיר ממערב לעמק הערבה, ושיאו המרכזי בג'בל מאקרה שבדרום הר לוצן, המתרומם לגובה של 1055 מ'.
פרופ' דניאל מיכלסון זיהה את הר שעיר עם הר כרכום.
לפי שיטה זו, קדש ברנע נמצאת כנראה בעין קודיראת או במקום אחר באזור זה.
חוקרים רבים מציינים את דמיון השמות בין הר שעיר לבין ג'בל א-שַׁעירַה, המצוי במזרח סיני, כ-15 קילומטרים ממערב לאילת.
ראו גם

הרי אדום
הערות שוליים

↑  צילום מסך מאתר Open Street Maps. באתר עצמו אפשר להגדיל או להזיז את המפה
↑  דעת מקרא, שם
↑  ראו דעת מקרא על בראשית, י"ד, ו'
↑  נחלת שבט יהודה, באתר ערוץ מאיר - אתר היהדות הגדול בעולם
↑  הר שעיר, בתוך אנציקלופדיה יהודית דעת. מעובד על פי פנחס נאמן, אנציקלופדיה גאוגרפית מקראית, תשכ"ו.
↑  אמת הארץ
↑  מיקום ג'בל א-שעירה34°29′18″N 29°31′24″W﻿ / ﻿34.48837°N 29.52345°W﻿ / 34.48837; -29.52345
המלוכה האוסטרלית

| --- | --- |
סמל הוד מלכותו מלך אוסטרליה

 
 נוכחי: צ'ארלס השלישי
 תואר:  הוד מלכותו
 השליט הראשון בבית זה:  ויקטוריה
 תקופת המלוכה:  1 בינואר 1901 – הווה (123 שנים)
 שטח שיפוט:  אוסטרליה 
 
המלוכה האוסטרלית (באנגלית: The monarchy of Australia) היא שיטת הממשל באוסטרליה במסגרתה עומד בראש המדינה מונרך. שיטת ממשל זו מבוססת על שיטת וסטמינסטר של דמוקרטיה פרלמנטרית. מאז 9 בספטמבר 2022 מולך באוסטרליה המלך צ'ארלס השלישי הנושא בתואר "מלך אוסטרליה" (King of Australia). יורש העצר הוא בנו הבכור של צ'ארלס: הנסיך ויליאם.
למלך סמכויות חוקתיות רבות המבוצעות, מאחר שהוא אינו מתגורר באוסטרליה, על ידי המושל הכללי של אוסטרליה. כיום מכהנת בתפקיד זה סם מוסטין. המושל הכללי מייצג את המלך במישור הפדרלי, ובכל אחת ואחת מהמדינות והטריטוריות של אוסטרליה מיוצג המלך על ידי מושלי המדינות הממונים ישירות על ידי המלך (בעצת ממשלת המדינות).
בנוסף, המלך צ'ארלס השלישי מכהן כמלך כל ממלכות חבר העמים הבריטי, ובפרט הוא מלך הממלכה המאוחדת.
היחס בין המלוכה האוסטרלית ליתר ממלכות חבר העמים

אמנם צ'ארלס השלישי מכהן הן כמלך אוסטרליה והן כמלך 15 ממלכות אחרות ועומד בראש חבר העמים הבריטי, אולם בכל ממלכה וממלכה עומד המלך בנפרד כראש ממלכה עצמאית ונפרדת.
בהחלטותיה ובפעולותיה מייעצים למלך שרי הכתר המכהנים בממשלה הפדרלית של אוסטרליה, ובהתאם, על פי חוק אוסטרליה, 1986, ממשלת בריטניה (או כל ממשלה אחרת) אינה יכולה לייעץ למלך בנושאים הנוגעים לאוסטרליה.
יחד עם זאת, בית המשפט העליון של אוסטרליה קבע בפסק דינו כי אזרחי ממלכות חבר העמים האחרות אינם "מהגרים בלתי חוקיים" אם היגרו לאוסטרליה, שכן הם נתינים של אותו מונרך, אף אם מעולם לא היו אזרחי אוסטרליה.
היסטוריה

ראשיתה של המלוכה האוסטרלית בהכרזתו של רב החובל ג'יימס קוק בשנת 1770 על אזור ניו סאות' ויילס כשטחו של המלך ג'ורג' השלישי, מלך הממלכה המאוחדת. לימים הוקמו מושבות נוספות ברחבי יבשת אוסטרליה, תחת שליטתו של מונרך הממלכה המאוחדת. מושלי המושבות מונו על ידי המונרך בעצת ממשלת בריטניה.
ב-9 ביולי 1900 נתנה המלכה ויקטוריה את הסכמתה לחוקת אוסטרליה אשר הביאה להקמת הפדרציה האוסטרלית בשנת 1901. פדרציה זו הורכבה ממספר מדינות המאוגדות כפדרציה. יחד עם זאת החוקים שקדמו להקמת הפדרציה לא בוטלו עם הקמתה, ומושלי המדינות המשיכו גם לאחר הקמת הפדרציה להתמנות על ידי המונרך של הממלכה המאוחדת, בעצת הממשלה הבריטית. בשנת 1907 הפכה אוסטרליה לדומיניון.
בעקבות מלחמת העולם הראשונה החלו קריאות מצד הדומיניונים השונים להגדיר מחדש את יחסיהם עם הממלכה המאוחדת. נערכו מספר ועדות אימפריאליות בלונדון החל משנת 1917. ועדות אלה הסתיימו בהצהרת בלפור משנת 1926, אשר קבעה כי הדומיניונים השונים יהיו אוטונומיים מהממלכה המאוחדת, ואינם כפופים אחד לשני, מלבד לכתר הבריטי. הוועדה של שנת 1930 קבעה כי ממשלת אוסטרליה היא זו שתייעץ למונרך בבחירת המושל הכללי של אוסטרליה (ולא ממשלת בריטניה) וזאת כדי להבטיח את עצמאות בעל התפקיד.
חוק וסטמינסטר של 1931 המשיך את ההפרדה בין הדומיניונים השונים. החוק עצמו אומץ על ידי אוסטרליה רק בשנת 1942, אולם אומץ רטרואקטיבית ל-3 בספטמבר 1939.
בהתאם לחקיקה זו נדרשה ממשלת בריטניה לקבל את הסכמת ממשלת אוסטרליה לוויתור על כס המלכות של אדוארד השמיני וזאת מאחר שאדוארד נשא בתואר מלך אוסטרליה.
על אף החקיקה שהביאה לעצמאות יחסית זו, המשיכה ממשלת בריטניה להשפיע על אוסטרליה, ואף לחצה עליה לקבל את הנסיך הנרי, דוכס גלוסטר כמושל הכללי של אוסטרליה בשנת 1945.
התואר "מונרך אוסטרליה" כתואר ייחודי נקבע בחוק התארים המלכותיים משנת 1953 של הפרלמנט האוסטרלי. חוק זה נחקק בעקבות הכתרת המלכה אליזבת השנייה אשר על פי החוק קיבלה את התואר: "מלכת הממלכה המאוחדת, אוסטרליה ויתר הממלכות והטריטוריות" (Queen of the United Kingdom, Australia and Her other Realms and Territories). מצב זה השאיר למעשה את המצב הקיים קודם לחקיקתו, ולמעשה המלכה הייתה הן מלכת הממלכה המאוחדת והן מלכת אוסטרליה, ויכלה למנות מושלים או לחוקק חוקים תוך שמירה על האינטרסים של הממלכה המאוחדת.
חקיקת חוק אוסטרליה, 1986 שינה את המצב והפך את המלכה למלכת אוסטרליה בלבד (מבחינת סמכויותיה באוסטרליה, ומבלי לפגוע בכיסאה בממלכות אחרות). בתקופה זו החלו תנועות שונות לקרוא להפיכת אוסטרליה לרפובליקה. בשנת 1999 נערך משאל עם בנושא ובמסגרתו התנגדו 54.4% לביטול המלוכה.
בעת בחירתו לתפקיד ראש ממשלת אוסטרליה הצהיר קווין ראד כי הפיכת אוסטרליה לרפובליקה וביטול המלוכה היא חלק ממצע מפלגתו. גם אנתוני אלבניזי הצהיר על כוונה דומה כשנבחר לראשות הממשלה.
תואר

תוארה של המונרך הנוכחי הוא:
צ'ארלס השלישי, בחסד האל, מלך אוסטרליה ויתר ממלכותיה ומושבותיה, ראש חבר העמים הבריטי.
Charles the third, by the Grace of God King of Australia and His other Realms and Territories, Head of the Commonwealth
לרוב מכונה המלך בקיצור "מלך אוסטרליה" (King of Australia).
המונרך הוא בן בית המלוכה היחיד הנושא תואר מלכותי. יתר בני משפחת המלוכה נושאים בתארים אשר ניתנים להם בכתב הרשאה מלכותי ייחודי להם.
מימון בית המלוכה

תושבי אוסטרליה אינם מממנים את בית המלוכה ביום יום, ואינם מממנים את עלויות החזקת ארמונות המלוכה (הנמצאים מחוץ לאוסטרליה). רק כאשר המלך נמצא באוסטרליה עצמה, או כאשר המלך פועל כמלך אוסטרליה, הוא מקבל סיוע מממשלת אוסטרליה במימון פעולותיו.
ממשלת אוסטרליה מממנת את הוצאותיו של המושל הכללי של אוסטרליה, ושל מושלי המדינות כאשר אלה פועלים בשם המונרך (והממשלה משלמת את הוצאות הנסיעה והלינה שלהם, וכן את הוצאות אבטחתם).
סדר ההורשה

היורש הנוכחי של מלך אוסטרליה הוא בנו, הנסיך ויליאם. עם מותו של המלך, צפוי המושל הכללי של אוסטרליה להכריז בשם המועצה המבצעת הפדרלית של אוסטרליה לבחור אותו כמלך הבא של אוסטרליה.
סדר ההורשה היה בעבר סדר של העדפת הבן הבכור (בהתאם לחוק ההסדר 1701 הבריטי, וחוק הזכויות 1689 האנגלי), אך ב-2011 בוטלה העדפת הבן הזכר דווקא, וסדר הירושה הוא סדר הלידה ללא קשר למינו של היורש (למי שנולדו החל מ-2011). אף שחוקים אלה נחקקו על ידי בית הנבחרים הבריטי, החוקים מהווים כיום חלק מהמשפט החוקתי האוסטרלי. בהתאם לחוק וסטמינסטר, חוקי ההורשה האוסטרלים זהים לאלה של הממלכה המאוחדת.
על פי חוקים אלה, צאצאיה הטבעיים של סופיה מהנובר (היינו צאצאים שאינם מאומצים), השייכים לכנסייה האנגליקנית, שאינם נוצרים קתוליים (ועד 2011 רק מי שאינם נשואים לנוצרים קתוליים), יכולים לרשת את הכתר האוסטרלי.
אף שחוקים אלה נחקקו על ידי הפרלמנט הבריטי, הם הועתקו לתוך חוקת אוסטרליה וכיום בסמכותו של הפרלמנט האוסטרלי לשנותם בהתאם לכללי המשפט החוקתי האוסטרלי (אף שבהתאם לחוק וסטמינסטר הסכימה אוסטרליה שלא לשנות חוקים אלה מבלי הסכמה פה אחד של יתר ממלכות חבר העמים).
אף שבפועל, עם מותו של מונרך מכהן, יורש העצר מתחיל לכהן מיד (ולמעשה אין מצב בו אין מונרך מכהן), מקובל שההורשה נקבעת ומוכרזת על ידי המושל הכללי בשם המועצה המבצעת הפדרלית. המועצה מתכנסת בבית הממשלה שבקנברה ומכריזה על המלך, ולאחר תום תקופת האבל מוכתר המלך במנזר וסטמינסטר שבלונדון על ידי הארכיבישוף מקנטרברי.
אין חובה להכתיר את המונרך, ואדוארד השמיני כיהן כמלך אוסטרליה אף שמעולם לא הוכתר. כמו כן אין כללים מיוחדים לגבי ויתור על כס המלוכה, אולם אדוארד השמיני קיבל את הסכמת ממשלת אוסטרליה בטרם ויתר על כס המלוכה.
סמכויות

המונרך מהווה למעשה את הישות המשפטית (הריבון) של המדינה האוסטרלית, ומייצג אותה. תביעות המוגשות נגד המדינה האוסטרלית או בשמה מוגשות נגד או בשם "הוד מלכותה בזכותה של אוסטרליה" (Her Majesty the Queen in Right of Australia). בהתאם, כאשר מוגשת תביעה נגד אחת ממדינות אוסטרליה או בשמה של אותה מדינה, התביעה מוגשת נגד או בשם המונרך הפועל בזכות אותה מדינה, לדוגמה תביעה נגד קווינסלנד תוגש נגד "הוד מלכותה בזכות קווינסלנד" (Her Majesty the Queen in Right of Queensland).
אדמות המדינה באוסטרליה הן "אדמות הכתר" (Crown land), נכסי המדינה מכונים "נכסי הכתר" (Crown held property) וזכויות היוצרים של המדינה הם "זכויות יוצרים של הכתר" (Crown copyright).
עובדי המדינה באוסטרליה נדרשים להישבע שבועת אמונים (Oath of Allegiance) לכתר הבריטי כדי לשמש בתפקידם: כך כל חברי הפרלמנט האוסטרלי, כל חברי הפרלמנטים של המדינות והטריטוריות של אוסטרליה, וכן כל השופטים באוסטרליה (הן במישור המדינתי והן במישור הפדרלי).
במקביל, כאשר מוכתר המונרך האוסטרלי הוא נשבע בעצמו ומתחייב למשול בכל תושבי אוסטרליה "בהתאם לחוקיהם ומנהגיהם"
בעבר נדרשו חברי הממשלה להישבע שבועת נאמנות לכתר הבריטי. שבועה זו אינה מחויבת על פי חוק, ובדצמבר 2007, כאשר נבחר קווין ראד הוא בחר שלא להישבע שבועת אמונים לכתר, והיה ראש הממשלה האוסטרלי הראשון שלא עשה כן. יצוין כי הוא היה מחויב על פי חוק, ואף נשבע אמונים למלכה בעת שנשבע שבועת אמונים של חבר פרלמנט נבחר.
סמכויות > תפקיד חוקתי

חוקת אוסטרליה אינה חוקה כתובה אחידה המפורטת במסמך אחד. החוקה האוסטרלית (בדומה למשפט החוקתי הבריטי ולמשפט החוקתי של מדינת ישראל) היא חוקה המורכבת מדברי חקיקה שונים מחד וממנהגים וממוסכמות חוקתיות מאידך.
בראש המדינה האוסטרלית ובמרכז החוקה האוסטרלית ניצב המונרך. בהיעדרו, מייצג את המונרך המושל הכללי, הממונה על ידי המונרך בעצת ראש ממשלת אוסטרליה. במדינות אוסטרליה ממונים מושלי המדינות על ידי המונרך בעצת ממשלות המדינות.
החוקה האוסטרלית שונה מיתר ממלכות חבר העמים בכך שהחוקה קובעת שהסמכות המבצעת נתונה בידי המושל הכללי (הממונה כאמור). בקנדה ובממלכה המאוחדת, לדוגמה, הסמכות המבצעת נתונה בידי המונרך. בשל הבדל זה לא פועלת באוסטרליה מועצת המונרך (Privy council).
סמכויות > תפקיד ביצועי

על פי המשפט החוקתי האוסטרלי, ממנה המושל הכללי את ראש ממשלת אוסטרליה העומד בראש ממשלת אוסטרליה ומייעץ למושל הכללי בביצוע סמכויותיו הביצועיות הן בתחום מדיניות הפנים של המדינה והן בתחום מדיניות החוץ. בפועל תפקידו של המונרך (ושל המושל הכללי מטעמו) הוא תפקיד סמלי ותרבותי, והוא מהווה סמל לסמכות המדינה. "סמכויות הכתר" נתונות בפועל לממשלה, והיא זו המחליטה לפעול מכוחן (לדוגמה: לפתוח במלחמה ולשלוח כוחות צבא).
למושל הכללי סמכות חוקתית לזמן את חברי הפרלמנט למושב, ולהכריז על בחירות כלליות לפרלמנט. סמכויות אלה אינן מופעלות בפועל שלא על דעת ראש הממשלה. יחד עם זאת הסמכויות נתונות בפועל בידי המושל הכללי, ובשנת 1975 בזמן המשבר החוקתי שאירע באוסטרליה, המושל הכללי סר ג'ון קר פיטר את ראש ממשלת אוסטרליה גוף ויטלם.
ישנן סמכויות מסוימות המבוצעות על ידי המונרך עצמו, והמושל הכללי אינו ממלא את מקומו של המונרך - רק המונרך יכול לחתום על מינוי המושל הכללי, ולאשר את חלוקת תוארי הכבוד של מסדרי אוסטרליה. כמו כן, שינוי תוארו של המונרך באוסטרליה דורש את הסכמתו של המונרך עצמו.
על פי הנוהג החוקתי, ממנה המושל הכללי לתפקיד ראש הממשלה את המועמד שבו תומכים מרבית חברי בית הנבחרים של אוסטרליה - לרוב ראש המפלגה שזכתה במרב הקולות, אולם לעיתים מדובר במפלגה המראה שיש ביכולתה להקים קואליציה (אף אם אין מדובר במפלגה הגדולה ביותר) - במצב זה תוקם ממשלת מיעוט. בעצת ראש הממשלה הנבחר ממנה המושל הכללי את שרי הכתר החברים בממשלה. השרים חבים חובת דיווח לבית הנבחרים.
המלכה נוהגת להיפגש עם ראש הממשלה וחברי הממשלה ולקבל מהם עדכונים אודות מצב המדינה.
המושל הכללי ממנה נושאי משרה שונים ובהם שופטי בית המשפט העליון של אוסטרליה, מזכיר הממשלה ומזכיר המועצה המבצעת הפדרלית של אוסטרליה.
סמכויות > תפקיד ביצועי > יחסי חוץ

למושל הכללי סמכויות בתחום יחסי החוץ: רשמית, המושל הכללי הוא המנהל משא ומתן ומאשר אמנות, בריתות והסכמים בינלאומיים עליהם חתומה אוסטרליה. לא נדרשת הסכמת הפרלמנט לחתימה זו. בפועל, ממשלת אוסטרליה מנהלת את המשא ומתן על ההסכמים. המושל הכללי מאמין שגרירים זרים (מקבל כתבי האמנה של שגרירים זרים), וממנה את הנציב הכללי והשגרירים של אוסטרליה למדינות אחרות.
במסגרת סמכות הכתר, המושל הכללי, בשם המונרך, נותן את אישורי המעבר הבינלאומיים של אזרחי אוסטרליה (הדרכון), ולמעשה, הוא החתום על כל הדרכונים האוסטרליים.
סמכויות > תפקיד חקיקתי

הפרלמנט האוסטרלי מורכב משלושה גופים: המונרך (הריבון), הסנאט האוסטרלי ובית הנבחרים האוסטרלי. סמכות הריבון בבתי המחוקקים מתבטאת באלה המוצגת בשני בתי הנבחרים. המונרך והמושל הכללי אינם משתתפים בדיוני החקיקה, ותפקידם מסתכם בחתימה המאשרת את החוקים ונותנת להם תוקף. היבט נוסף של סמכות זו היא סמכות המושל הכללי לזמן את בית הנבחרים, לפזרו ולהכריז על בחירות כלליות.
לאחר זימון הפרלמנט נערך טקס פתיחת הפרלמנט במהלכו המונרך, או המושל הכללי מטעמו, קורא את הנאום מן הכס. על פי הנוהג, המונרך (והמושל הכללי) אינם רשאים להיכנס לבית הנבחרים, ולכן הנאום מן הכס נערך מאולם הסנאט. בדומה לטקס הנערך בפרלמנט הממלכה המאוחדת, שליח מטעם המונרך, המכונה המוט השחור נשלח לבית הנבחרים, ובבואו אל הנבחרים נטרקות דלתות האולם בפניו (כדי לסמל את העובדה שלמונרך אסור להיכנס לאולם). לאחר שהוא דופק על הדלת, הוא מזמין את חברי בית הנבחרים לאולם הסנאט לשמוע את הנאום.
כל החוקים באוסטרליה (הן חוקים פדרליים והן חוקי מדינות), למעט חוקים של המועצה המחוקקת של טריטוריית הבירה האוסטרלית נחתמים על ידי המושל הכללי או המונרך. המושל הכללי שומר לעיתים חוקים לחתימה על ידי המלכה עצמה ("for the Queen's pleasure"). המונרך או המושל הכללי חותמים על החוקים בחתימת ידם, ולאחר מכן נחתמים החוקים על ידי החותם הגדול של אוסטרליה או חותם המדינה שבה נחקק החוק.
המונרך רשאי לסרב לבטל חתימה על חוק בתוך שנה מיום שהחוק נחתם על ידי המושל הכללי. בעבר סמכות זו נעשתה בהתייעצות עם הממשלה הבריטית, אולם בעקבות חקיקת חוק אוסטרליה, הסמכות נתונה בידי המונרך בלבד, והוא אינו רשאי להתייעץ בממשלת הממלכה המאוחדת.
בסמכות זו מעולם לא נעשה שימוש.
סמכויות > תפקיד שיפוטי

בדומה לממלכה המאוחדת, המונרך נחשב כ"מקור הצדק" (fount of justice). המונרך עצמו משמש סמל: תיקים פליליים נתבעים בשם הכתר, ובתיקים אזרחיים "המלכה" מהווה צד לתיק, ומסמלת את המדינה. על פי הכלל הקובע כי "המונרך אינו יכול לעוול" - לא ניתן להגיש תביעה פלילית נגד המונרך. מאידך, תביעות אזרחיות נגד הממשלה אפשריות.
למונרך סמכות לחון (לתת חנינה) בכל שלבי ההליך הפלילי.
כדי לסמל סמכות זו, נפתחים דיוני בית המשפט העליון של אוסטרליה, אשר שופטיו ממונים ישירות על ידי המונרך (באמצעות המושל הכללי, ובעצת ממשלת אוסטרליה), במילים "נפתח מושב בית המשפט העליון של אוסטרליה; האל נצור את המונרך".