stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יצחק קארו
קורות חייו

רבי יצחק בן יוסף קארו למד תורה אצל רבי יצחק קנפנטון. בתחילה עסק בלימוד תורה בישיבה בטולדו. בשלב מאוחר יותר עבר לליסבון על מנת להקים בה ישיבה.
בעת גירוש ספרד גורשה משפחתו מספרד והגיעה לפורטוגל. בשנת 1497 גורש מפורטוגל עקב גזירה שחייבה את היהודים להתנצר או לעזוב את הממלכה. מפורטוגל נדד לטורקיה. במהלך מסע זה אירעו לו אסונות כבדים, כל בניו מתו במהלך המסע. ככל הנראה הייתה לו לפחות בת אחת שכן ידוע שהיה לו נכד, רבי אברהם צהלון.
קורות חייו של רבי יצחק בטורקיה אינם ברורים. נראה שנדד בין איסטנבול למגנזיה. בקהילות אלו נשא דרשות בפני הקהל, אך אין ידוע אם שמש בהם במשרה רבנית כלשהי. ככל הנראה, נחשב רבי יצחק סמכות רבנית שכן אחיינו הגדול, רבי יוסף קארו שאף גדל בביתו של רבי יצחק באיסטנבול, התייעץ עמו בענייני הלכה.
בשנת 1517 מסר את ספרו תולדות יצחק לדפוס. באותה שנה יצא למסע לארץ ישראל אך לא ברור אם הגיע לבסוף לארץ ישראל. מחד ישנן מסורות שהתעכב בדמשק ונשאר בה. מאידך ישנן מסורות המחזקות את האפשרות שהגיע לצפת, בה ישב אחיינו רבי יוסף קארו.
חיבוריו

ספר תולדות יצחק - ספר דרשות. בספר משולבים הן הפשט והן הפרשנות האלגורית למקרא.
חסדי דוד - חיבור הכולל דרשות בתחום הפילוסופיה והאגדה. נערך על ידי תלמידיו.
מספר תשובות בשו"ת אבקת רוכל של רבי יוסף קארו, הן בשמו של דודו רבי יצחק קארו (תשובה סימן מז ותשובה בסוף הספר). כך גם עיקרי תשובה בשמו בסוגיית הנחת תפילין בחול המועד מובאת בבית יוסף על טור סימן לא.
בנו של רבי יוסף קארו, יהודה, תכנן להוציא ספר שו"ת שיכלול את תשובותיו של רבי יצחק קארו אך הדבר לא התממש.
לקריאה נוספת

דרשות רבי יצחק קארו, מבוא מאת שאול רגב עמ' 9-16, הוצאת אוניברסיטת בר-אילן, רמת גן, תשנ"ו, 1995
עיסוי תאילנדי

עיסוי תאילנדי
עיסוי תאילנדי (בתאילנדית: นวดแผนโบราณ - "עיסוי תאילנדי מסורתי קדמון" (Nuat phaen boran)) הוא סוג נפוץ של עיסוי, אשר נעשה לרוב דרך בד וללא שמן, ועושה שימוש במשקל הגוף של המעסה.
זהו תחום ברפואה משלימה ואחד מבין כ־150 סוגים שונים של צורות עיסוי. אף על פי שהעיסוי התאילנדי מתבסס על פילוסופיות מהרפואה הסינית, המשתמשת בעקרונותיו של היין-יאנג להשגת איזון "אנרגטי" בגוף ולרגיעת הנפש, מעדיפים בתאילנד לקרוא לשיטת העיסוי בשם: "מסאג' תאילנדי מסורתי", כיוון שהוא מכיל גם שיטות הייחודיות רק לתאילנד. כמו כן, מאחר שבדרך התבצעותו דומה הוא במקצת ליוגה, העושה שימוש רב בתרגילי גמישות וריפיון, יש הטוענים כי מקורו גם מהודו, כאשר הופץ על ידי נזירים בודהיסטים לפני כאלפיים חמש מאות שנים ברחבי המזרח הרחוק.
תהליך העיסוי

העיסוי התאילנדי הוא תהליך של מגע אנושי הכולל עיסויים ולחיצות איטיות באזורי רקמות רכות, גידים ושרירים, המבוצעים באמצעות מפרקי המעסה, מתיחות לגמישות הגוף ותרגילים מגוונים להמרצה ואיזון של מחזור הדם. המתיחות והתרגילים כוללים שילובי מגע כוחניים בין רגליו וידיו של המעסה כלפי המטופל.
בשונה מהרבה מודים אחרים של עיסוי שמתבצעים בדרך כלל על שולחן עיסוי, עיסוי תאילנדי מתבצע כמעט תמיד כשהמטופל שוכב על הרצפה, בדרך כלל על מזרן דק או שמיכה.
תהליך העיסוי > צורת הביצוע

רוב העיסויים והלחיצות מבוצעים באזורים שלטענת השיטה בעלי רגישות מיוחדת לאורך הגוף, ועל-כן, הם מכונים "קווי האנרגיה" ("מרידיאנים" ברפואה הסינית), שדרכם, לשיטת העיסוי התאילנדי, מקבל הגוף זרימת דם משופרת, כמו גם ״חום״ ו"אנרגיות מאוזנות. טכניקת הלחיצות יעילה יותר כאשר היא מבוצעת בתנועות מעגליות בנקודות שמהוות מעין "צומתי אנרגיה", הידועים גם במונח: "נקודות לחיצה". המדע אינו מכיר ב"קווי אנרגיה" או "צומתי אנרגיה" ואין הוכחות מחקריות לקיומם.
לעיתים, בזמן העיסוי, עלול האדם לחוש שלא בנוח מפאת הלחיצות והמתיחות המופעלות, אך לאחר העיסוי ירגיש רפיון וערנות מרנינה.
העיסוי התאילנדי, כמו סוגי עיסוי רבים אחרים, מכוונים בין השאר לשחרר חסימות במערכת הדם והלימפה ולהקל על תופעות כגון לחץ נפשי, כאבי גב, כאבי ראש, כאבי שרירים ונדודי שינה.
תהליך העיסוי > העיסוי התאילנדי כ"יוגה פסיבי"

את העיסוי התאילנדי נהוג לבצע על מזרן רך הצמוד לרצפה, וזאת משום הנוחות בביצוע תרגילי גמישות ומתיחה ויכולתו של המעסה לנצל את משקלו שלו לביצוע התרגילים השונים. המטופל לא חייב להיות גמיש על מנת לחוות מסאג' תאילנדי, ישנו גיוון רב של תרגילים ותנוחות אשר ניתן לבצע. ניתן לתאר תרגילים אלו כ"יוגה פסיבי", הנעשה על ידי המעסה. בניגוד לשאר סוגי המסאג'ים, לא נהוג להשתמש בשמני עיסוי מאחר שהמעסה עלול להחליק מאזורים אשר בכוונתו לעסות. עם זאת, המסאג' מתבצע כאשר האדם לבוש בבגדים נוחים.
על המעסה להיות בקיא בכל חלקי הגוף, להכיר את יתרונותיו ומגרעותיו ולהיות בכושר מספיק דיו אף כדי להרימו. אומנם, זאת לא ביחס הפוך לממדי גופו של המעסה. בתאילנד לדוגמה, הנשים הן רובם של המעסים, והן בדרך כלל קטנות ממדים מלקוחותיהן.
שלושת מרכיבי הרפואה התאילנדית

במסגרת הרפואה התאית המסורתית, המטפל, "מונואד", שפירושו ד"ר לטיפולי גוף, משלב כמה אלמנטים בטיפולו - רפואה בצמחים, טיפול פסיכו רוחני ועיסוי.
שלושת מרכיבי הרפואה התאילנדית > רפואת הצמחים - "יא פו בוראן" (תרופה מסורתית)

בטיפול הפרמקולוגי המסורתי קיים שימוש בצמחי מרפא בעיקר, ושימוש מזערי גם במרכיבים מעולם החי ומעולם המינרלים.
תרופות אלה ניתן היה למצוא בעבר בחנויות לממכר תרופות מסורתיות. כיום הן מצויות גם בבתי המרקחת המודרניים, בעיקר בצפון תאילנד.
במטבח התאילנדי יש שימוש רב בצמחים, במטרה לשפר את הטעם והבריאות. מכך יוצא שהתזונה מהווה גם היא אמצעי חשוב לריפוי.
במקדש וואט פו המפורסם ניתן למצוא חוברות הדרכה בנושא, ובהן משפט פתיחה האומר "כל המחלות מגיעות מתזונה לקויה".
שלושת מרכיבי הרפואה התאילנדית > ריפוי "פסיכו-רוחני" - "קאי קאם קאל" (תיקון קארמה ישנה)

טיפול זה כולל שיטות מדיטציה שונות, להתבוננות פנימית והדמיה (דמיון מודרך), אותן מבצע המטופל בכוחות עצמו. ישנם טקסים מאגיים אותם מבצע אך ורק מרפא (דג'אן) בעל ותק וניסיון בתחום.
הטיפול הפסיכו-רוחני משלב גם הוא את האלמנטים האחרים לריפוי, אך משתמשים בו בעיקר כאשר שיטות טיפול אחרות לא עלו בהצלחה, או כאשר לא נמצאה בעיה שניתן להסבירה באופן פיזי.
הטיפול משמש בעיקר לצורך הגנתי. לדוגמה: קשירה של חוט סביב היד (כצמיד), סמל לקשירת 32 רוחות ההגנה, שלכל אחת מהן יש קשר לאחד מאיברי הגוף. טקס זה מתבצע בדרך כלל כאשר בן משפחה יוצא לשליחות הרחק מהבית, לשמירתו והגנתו.
העיסוי התאילנדי כמקצוע

העיסוי התאילנדי המסורתי מהווה מקצוע מבוקש ומוסדר ברחבי תאילנד, ועל מנת להיות מעסה מקצועי יש לעבור השתלמות האורכת לכל הפחות 60 שעות, במוסד המעניק תעודת: "מעסה בעל רישיון". המוסד המוכר ביותר ללימוד נמצא במקדש וואט-פו בבנגקוק (המרכז הלאומי לרפואה מסורתית בתאילנד), אשר אליה מגיעים מרחבי העולם כדי ללמוד עיסוי תאילנדי מסורתי. כמו כן, במרכז ישנה אפשרות למתן מסאג' ללקוחות על ידי הסטודנטים מהמקום, בפיקוח מוריהם.
חוקי העבודה בתאילנד אוסרים על עבודה רצופה של מעסה, והיא מוגבלת עד לשישה מטופלים ביום. זמן מתן העיסוי המקובל ללקוח נע בין חצי שעה לשעתיים וחצי. האחרון כולל תרגילי גמישות ומתיחה המתמקדים בעיקר בגפיים ועיסוי החלק הקדמי בגוף לרבות הבטן (האזור היחיד, שניתן לעשות שימוש בשמן לעיסוי).
העיסוי התאילנדי כמקצוע > העיסוי התאילנדי בישראל

בשנים האחרונות התפשטה פילוסופיית העיסוי התאילנדי המסורתי גם לעולם המערבי, בעקבות אפשרויות הריפוי הרבות הגלומות בו. בישראל נפוץ העיסוי התאילנדי בעיקר במרכזי ספא ונופש.
ראו גם

שיאצו
עיסוי
ריזן לודוויגסבורג

| --- | --- |

 מידע כללי
 תאריך ייסוד:  1960
 מדינה:  גרמניה גרמניה
 אולם ביתי:  לודוויגסבורג ארנה (5,325 מושבים)
 מיקום:  גרמניה לודוויגסבורג, גרמניה
 ליגה:  ליגת העל הגרמנית בכדורסל ליגת האלופות בכדורסל
 מאמן:  ארצות הברית ג'ון פטריק
 צבעי תלבושת:  צהוב-שחור
 
 אתר רשמי
 
ריזן לודוויגסבורג היא קבוצת כדורסל גרמנית, המשחקת בבונדסליגה הגרמנית ובליגת האלופות בכדורסל. בעבר שיחקה ריזן לודוויגסבורג ביורוקאפ ובגביע קוראץ'.
היסטוריה

ריזן לודוויגסבורג הוקמה בשנת 1960 כחלק ממועדון הספורט לודוויגסבורג. בעונת 1979\1980 הקבוצה עלתה לליגת העל הגרמנית בפעם הראשונה בתולדותיה. בשנת 1987 שונה שם הקבוצה ל-לודוויגסבורג באסקט. בשנת 2008 עלתה הקבוצה לראשונה לגמר הגביע הגרמני. בעונת 2016\2017 השתתפה לראשונה בליגת האלופות שם הגיע לרבע הגמר והפסידה: 146-145 (בסיכום שני המשחקים) לבנדירמה. בעונת 2017\2018 שוב השתתפה בליגת האלופות והגיע לחצי הגמר שם הפסידה 65–87 למונקו, במשחק על המקום השלישי הפסידה 74–85 למורסיה וסיימה במקום הרביעי. ב-19 ביולי 2019 הודיע דייוויד מקריי על פרישתו ממשחק הכדורסל וריזן לודוויגסבורג הפרישה את חולצתו מס' 4.
הישגי הקבוצה לפי עונה מאז שעלתה לבונדסליגה בפעם השלישית

| עונה | הליגה הגרמנית | הגביע הגרמני | אירופה | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2002\2003 | מקום 12 |  |  |  |
| 2003\2004 | מקום 13 |  |  |  |
| 2004\2005 | מקום 8 | הגיעה לשלב השלישי |  |  |
| 2005\2006 | מקום 6 |  |  |  |
| 2006\2007 | מקום 2 | הגיע לשלב השלישי |  |  |
| 2007\2008 | מקום 13 | סגנית אלופה | יורוקאפ הודחה בעונה הסדירה |  |
| 2008\2009 | מקום 11 |  |  |  |
| 2009\2010 | מקום 11 |  |  |  |
| 2010\2011 | מקום 9 |  |  |  |
| 2011\2012 | מקום 16 |  |  |  |
| 2012\2013 | מקום 17 |  |  | הקבוצה שינתה את שמה לריזן לודוויגסבורג |
| 2013\2014 | מקום 8 |  |  |  |
| 2014\2015 | מקום 8 |  |  |  |
| 2015\2016 | מקום 6 |  | יורוקאפ 32 אחרונות |  |
| 2016\2017 | מקום 8 | מקום רביעי | ליגת האלופות רבע הגמר |  |
| 2017\2018 | מקום שלישי | מקום רביעי | ליגת האלופות מקום רביעי | השיג השיא של ריזן לודוויגסבורג באירופה |
| 2018\2019 | מקום 10 | שמינית הגמר | ליגת האלופות שלב בתים |  |
| 2019\2020 | מקום שני | שמינית גמר |  |  |
שחקני עבר מפורסמים

גרמניה דייוויד מקריי 
 ארצות הברית רויס אוניל 
 ארצות הברית מלקולם היל 
 ארצות הברית תומאס ווקאפ 
 ליטא פובלס קוקינס 
 ארצות הברית קובי קארל 
 גרמניה כארים יאלוב
לוי בן חביב

| --- | --- |
 לידה:  1483 ה'ר"ם כתר קסטיליה סמורה, כתר קסטיליה 
 פטירה:  1545 (בגיל 62 בערך) ה'ש"א האימפריה העות'מאנית (1453–1844) ירושלים, האימפריה העות'מאנית 
 תקופת הפעילות:  ?–1545 
 השתייכות:  רבני ספרד, רבני ארץ ישראל, ראשונים
 תחומי עיסוק:  תלמוד, הלכה, פסיקה, אגדה, קבלה, גאומטריה, אסטרונומיה
 רבותיו:  אביו ר' יעקב בן חביב, ר' יצחק אבוהב מקסטיליה
 תלמידיו:  ר' יששכר בן מרדכי אבן סוסאן, ר' משה קאשטרו, ר' יעקב קאשטרו, ר' שמואל די מדינה
 בני דורו:  רבי יעקב בירב
 חיבוריו:  'שו"ת מהרלב"ח', פירוש להלכות קידוש החודש מתוך משנה תורה של הרמב"ם, ספר דרשות
 
רבי לוי בן חביב (ה'ר"ם, 1480 לערך – ה'ש"א, 1541 לערך), המכונה גם בשם הרלב"ח או מהרלב"ח (ראשי תיבות מורינו הרב לוי בן חביב) או מהרלנ"ח היה ראש חכמי ירושלים המתפתחת ומנהיגיה במהלך עליות מגורשי ספרד ופורטוגל לארץ ישראל.
קורות חייו

רבי לוי נולד בעיר סמורה שבספרד לר' יעקב בן חביב, גם הוא מגדולי חכמי ישראל בדורו.
במהלך גירוש ספרד נמלטה משפחתו לפורטוגל בה שהו עד שבא גזירת הגירוש גם לפורטוגל בשנת ה'רנ"ח (1498), אז עברה משפחתו לסלוניקי.
בזמן שהותו בפורטוגל אולץ להתנצר, כמו כן למד אצל ר' יצחק אבוהב וכאשר היה בסאלוניקי למד מאביו ומחכמי העיר.
בסאלוניקי סיים רבי לוי את הדפסת חיבורו המפורסם של אביו העין יעקב על אגדות התלמוד.
בשנת ה'רע"ג (1513) כבר התיישב הרלב"ח בירושלים לזמן קצר אולם בהמשך חזר לסאלוניקי וכן שהה בדמשק ובחלב.
בשנת ה'רפ"ה (1525) הגיע לצפת ולאחר תקופה קצרה שם עלה לירושלים ובמהרה מונה לעמוד בראש הקהילה.
הרלב"ח היה בר פלוגתא לר' יעקב בירב, ויכוחם בנושא חידוש הסמיכה באותה תקופה מפורסם מאוד וידוע בשם פולמוס הסמיכה הראשון.
מכתביו: ספר שאלות ותשובות, פירוש להלכות קידוש החודש במשנה תורה לרמב"ם ואוסף דרשות.
על פי תשובותיו נראה שעסק גם בחכמת הקבלה וכן באסטרונומיה וגאומטריה.
תלמידיו: ר' יששכר בן מרדכי אבן סוסאן מנהיג קהילת המערבים בצפת, ור' משה קאשטרו אשר המשיך אחר רלב"ח בהנהגת הקהילה היהודית בירושלים, הרב יעקב קאשטרו רבה של מצרים, הרב שמואל די מדינה (מהרשד"ם) רבה של סלוניקי.
לאחר פטירתו, כנראה בשנת 1541, ירד מעמדה של ירושלים והחל להתמעט בה היישוב היהודי עד כדי כך שנאלצו לפנות בענייני דין ומשפט לבית הדין היושב בצפת.
ראו גם

יהודים בירושלים במאה ה-15 וה-16
לקריאה נוספת

גיורא פוזיילוב, חכמיהן של ארבע ערי הקודש כרך ב – חכמי ירושלים, מינהל החינוך הדתי.
הערות שוליים

↑  מורנו רבי לוי ן' חביב
↑  ראו גרץ. במהדורה האנגלית, מופיע בעמ' 378 של כרך 4, כמו כן נזכרת כעקיצה באחד ממכתבי ר"י בירב בקונ' הסמיכה
| אחרונים |
| --- | --- | --- |
| חכמי יהדות אשכנז | רבי משה איסרליש (הרמ"א) • רבי שלמה לוריא (המהרש"ל) • רבי יהודה ליווא בן בצלאל (המהר"ל מפראג) • רבי מרדכי יפה (ה"לבוש") • רבי יהושע פלק כץ (הסמ"ע) • רבי שמואל אליעזר הלוי איידלס (המהרש"א) • רבי יואל סירקיש (הב"ח) • רבי שבתי הכהן (הש"ך) • רבי העשיל מקראקא • רבי דוד הלוי סגל (הט"ז) • רבי אברהם אבלי הלוי גומבינר (ה"מגן אברהם") • רבי יאיר חיים בכרך (ה"חות יאיר") • רבי יעקב יהושע פלק (ה"פני יהושע") • רבי אריה לייב גינצבורג (ה"שאגת אריה") • רבי נתנאל וייל (בעל "קרבן נתנאל") • רבי יוסף תאומים (ה"פרי מגדים") • רבי יחזקאל לנדא (ה"נודע ביהודה") • הגאון מווילנה • רבי שניאור זלמן מלאדי (בעל "שולחן ערוך הרב") • רבי יהודה לייב מינוביץ' (בעל "שארית יהודה") • רבי אריה לייב הלר (ה"קצות") • רבי אברהם דנציג (ה"חיי אדם") • רבי יעקב לורברבוים (ה"נתיבות המשפט") • רבי עקיבא איגר • רבי משה סופר (ה"חתם סופר") • רבי מנחם מנדל שניאורסון (ה"צמח צדק") • רבי שלמה קלוגר • רבי שלמה גאנצפריד (בעל ה"קיצור שולחן ערוך") • רבי יצחק אלחנן ספקטור • רבי יחיאל מיכל אפשטיין (בעל "ערוך השולחן") • רבי שלום מרדכי שבדרון (המהרש"ם) • רבי ישראל מאיר הכהן (ה"חפץ חיים") • רבי חיים עוזר גרודזנסקי • רבי חיים מבריסק • רבי שמעון שקופ • רבי ברוך בער ליבוביץ • רבי אברהם ישעיהו קרליץ (ה"חזון איש") • רבי משה פיינשטיין • רבי מנחם מנדל שניאורסון ("הרבי מליובאוויטש") |  |
| חכמי יהדות ארצות האסלאם ומגורשי ספרד | רבי שמואל די מדינה (מהרשד"ם) • רבי אברהם די בוטון (בעל "לחם משנה") • רבי יוסף קורקוס • רבי חיים בנבנישתי (בעל "כנסת הגדולה") • רבי יהודה רוזאניס (בעל "משנה למלך") • רבי אפרים נבון (המחנה אפרים) • רבי שלום שרעבי (הרש"ש) • רבי יחיא צאלח (מהרי"צ) • רבי חיים יוסף דוד אזולאי (החיד"א) • רבי מרדכי כרמי (ה"מאמר מרדכי") • רבי יום-טוב אלגאזי (המהרי"ט אלגאזי) • רבי חיים פלאג'י • רבי עבדאללה סומך • רבי יוסף חיים מבגדאד (ה"בן איש חי") |  |
| חכמי ארץ ישראל | רבי דוד בן זמרא (הרדב"ז) • רבי יוסף קארו (הבית יוסף) • רבי משה מטראני (המבי"ט) • רבי בצלאל אשכנזי (ה"שיטה מקובצת") • רבי יוסף מטראני (המהרי"ט) • רבי לוי בן חביב (המהרלב"ח) • רבי אברהם יצחק הכהן קוק • הרב בן-ציון מאיר חי עוזיאל • הרב יהודה לייב הלוי אשלג (בעל הסולם) • הרב יצחק אייזיק הרצוג • הרב צבי פסח פרנק • רבי שלמה זלמן אוירבך • רבי שאול ישראלי • רבי אליעזר יהודה וולדנברג • רבי בן ציון אבא שאול • רבי אברהם אלקנה כהנא שפירא • רבי מרדכי אליהו • רבי יוסף שלום אלישיב • הרב עובדיה יוסף • רבי שמואל הלוי ואזנר • רבי זלמן נחמיה גולדברג |  |
תנאים •  אמוראים  •  סבוראים  •  גאונים  •  ראשונים
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007306717105171  PLWABN: 9810634892505606  GND: 142041750  ISNI: 0000 0000 9044 1248  LCCN: nr2002008708  VIAF: 73789163   WorldCat (עם VIAF): 73789163
חרמש

ערך זה עוסק בכלי חקלאי. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
חרמש קציר
קוצר בטרנסילבניה, רומניה. במדינות המתפתחות חלק מהקציר עדיין נעשה באמצעות חרמש.
חרמש הוא כלי חקלאי המשמש לכיסוח של דשא או קציר של יבול. הוא מורכב מלהב מעוקל המותקן על מוט ארוך, על מנת שהאיכר יוכל לעבוד בעמידה. השימוש בחרמש נעשה באחיזת ידיותיו כך שהלהב בערך מקביל לקרקע, והזזת הזרועות מצד לצד. החרמש הופיע באירופה במהלך המאות ה-12 וה-13. בתחילה שימש בעיקר לכיסוח דשא אולם במאה ה-16 החליף את המגל בקצירת יבול. בעולם המודרני הוחלף החרמש במכסחות דשא ממונעות, בחרמש מוטורי לגיזום עדין ובקומביין אוטומטי (בעברית: "מקצרה משולבת" או "קצרדש עצמונע") אך החרמש עדיין הכרחי עבור חקלאים במדינות העולם השלישי ובשטחים הרריים.
ניתן להשתמש בחרמש גם ככלי נשק הדומה לחנית הקדומה, באמצעות אחיזת החרמש כשהלהב זקוף למעלה, בדומה לנשק מוט הנקרא "פושארד". האיכרים הפולנים הרבו לעשות זאת במאות ה-18 וה-19. בחרמש ניתן להשתמש גם בצורתו, ללא שינוי, כנשק המשסף וחותך. החרמש בתור נשק הוא מסורבל לתפעול אך קטלני כי קשה לצפות את מסלול תנועת הלהב. בנוסף, החרמש משמש ככלי נשק סמלי של דמויות מיתולוגיות כגון מלאך המוות, הקוצר הקודר (The Grim Reaper), כרונוס (אל הזמן) וסבא זמן. החרמש מתקשר בסמליות לזמן ומוות, שכן חיי האדם משולים לקנה חיטה הנע ברוח ומחכה עד שיבוא הקוצר ויגדע את חייו.
החרמש מופיע בסמלן של ערים רבות, בעיקר כאלה המתבססות על חקלאות וגידולי דגן.
מבנה

החרמש מורכב ממוט ארוך, באורך 170 ס"מ הנקרא "snath" (ולעיתים גם snaith או sned). המוט בחרמש המסורתי עשוי מעץ, אך בחרמשים מודרניים ניתן למצוא מוטות העשויים ממתכת או פלסטיק. מוט החרמש עשוי להיות ישר או מעוקל בצורת האות S, בגרסאות היותר מתוחכמות מוט החרמש מעוגל ב-3 ממדים כדי לאפשר לקוצר עמידה זקופה. על מוט החרמש מותקנות ידית אחת או שתיים בניצב לו, אחת בקצה המוט והשנייה תמיד בערך באמצעו. את הידית בסופו של המוט ניתן להסיר, אך הידית האמצעית היא רכיב הכרחי המשמש לשליטה על מיקום הלהב.
למוט מחובר להב ארוך ומעוקל בצורת חרמש, מעין סהר או בננה חדה, באורך 60–90 ס"מ, הנמצא בקצהו התחתון בניצב למוט. בחרמשים הלהב תמיד מזדקר מצד שמאל של המוט, וקצהו מכוון כלפי הקוצר. בעיקרון, אפשר לבנות חרמש לשמאליים, אך לא ניתן לעבוד בו ביחד עם קוצרים אחרים בצוות, שכן הקוצר השמאלי קוצר בכיוון המנוגד לשאר.
להב החרמש מיוצר על ידי תהליך הנקרא פינינג (peening) ובו המתכת עוברת השבחה. עבור מספר שימושים, כגון כיסוח דשא, חוד הלהב מחושל בעובי דק כנייר. אחרי הפינינג, חוד הלהב עובר גימור. כדי לתחזק את הלהב יש להשחיזו עם אבן משחזת או נייר זכוכית, ומדי פעם לבצע פינינג נוסף לחוד הלהב.
שימוש

בעברית השימוש בחרמש נקרא לפי הפעולה: קציר או כיסוח דשא. באנגלית השימוש בחרמש נקרא "scything" או "mowing" או "reaping". הקציר נעשה על ידי החזקת הידית העליונה ביד שמאל והחזקת הידית האמצעית ביד ימין, כאשר הזרועות ניצבות ישרות והלהב מקביל לקרקע ומאוד קרוב אליה. הגוף מעוקל ימינה ואז מתעקל שמאלה, תוך הזזת להב החרמש לאורכו בקשת ארוכה מימין לשמאל, כך שהוא נמצא בסיום פעולת ה"טאטוא" מול הקוצר, וכך קוצר דשא ומזיזו שמאלה. הקציר ממשיך בקצב קבוע, ומדי פעם נעצר כדי לחדד את הלהב. הטכניקה הנכונה יוצרת פעולת חיתוך על היבול או הדשא, וחותכת רצועה צרה בכל מכה - טעות נפוצה של מתחילים היא לנסות לקצוץ או להכות בדשא, כאשר הלהב נמצא בניצב לו, וכך לנסות לקצור רצועה רחבה מידי בבת אחת. זוהי עבודה קשה יותר ובלתי-יעילה. קציר קרוב מידי לקרקע יכול לזהם את הלהב עם אדמה ולגרום לו להתקהות. רוב המיומנות של קציר נכון היא לשמור את הלהב קרוב לקרקע, אך לא קרוב מידי, ולחתוך במכות שוות.
כיסוח דשא נעשה בדרך כלל על ידי חיתוך דשא שלא נחתך, כאשר הקוצר זז לאורך קצה הקצירה עם הדשא הלא קצוץ לימינם. הדשא הקצוץ מונח בערמות מסודרות בצד שמאל, מעל הדשא הקצוץ. כל רצועה של דשא שנקצר על ידי חרמש נקראת "swathe" (מתחרז עם bathe) או "swath" (מתחרז עם Goth). ניתן לבצע את כיסוח הדשא או הקציר בצוותים, בדרך כלל מתחילים מקצה השדה ואז ממשיכים בכיוון השעון ומסיימים באמצע השדה. כיסוח דשא הוא קל יותר כאשר הדשא לח, כך שקציר תבואה מתחיל בדרך כלל עם עלות השחר ומסתיים מוקדם יחסית, ובשאר היום עוסקים באיסוף הקציר שנקצר ובסידורו בערמות.
הקציר באמצעות חרמש היא משימה הדורשת מיומנות: היא מבוצעת בקלות יחסית על ידי קוצרים מנוסים, אך לעיתים מבוצעת גרוע ותוך מאמץ רב על ידי קוצרים מתחילים. חרמשים מסורתיים עם להב ארוך ומוט מעוקל הם קשים יותר לשימוש בהתחלה, אך ברגע שהקוצר תופש את הטכניקה ושולט בה, הם יעילים יותר ונוחים יותר לשימוש לפרקי זמן ממושכים יותר. חרמשים בעלי להב קצר הם קלים יותר למתחילים. קוצר מנוסה משתמש בדרך כלל בחרמש להב ארוך ויכול לחתוך גם דשא נמוך מאוד, וכך מדשאות נשמרו נמוכות ומסודרות לפני המצאת מכסחת הדשא.
בנוסף לקצירת תבואה וכיסוח הדשא, החרמש יכול גם לקצור קנים או צמחים ממשפחת הגמאיים (Cyperaceae), כאשר גם כשהלהב מתחת למים הקציר נשאר יעיל.
היסטוריה

לפי "המילון לעתיקות יווניות ורומיות" מאת סר ויליאם סמית', החרמש, שידוע בלטינית כ-falx foenaria (בניגוד למגל: falx messoria), היה בשימוש החקלאים ברומא העתיקה, ומראה איור בו נראה סטורן מחזיק חרמש. לפי ג'ק הרר ו"בשר האלים" (Emboden, W.A., Jr., Praeger Press, NY, 1974.) הסקיתים העתיקים גידלו קנאביס וקצרו אותו עם מקצרה ידנית הדומה מאוד לחרמש.
החרמש הופיע באירופה במהלך המאה ה-12 והמאה ה-13. בתחילה, הוא שימש בעיקר לכיסוח דשא, אך החליף את המגל ככלי לקציר יבול עוד במאה ה-16. החרמש מאפשר לקוצר לעמוד זקוף ולא שפוף ובכך יתרונו. בסביבות 1800 נוספו לחרמש מעין אצבעות מעץ מעל הלהב שנועדו לאסוף את התבואה הנקצרת ולסדר אותה, דבר שהוליד חרמש שנקרא Cradle. חרמשי קריידל החליפו את החרמש הפשוט בקציר תבואה ובכיסוח צמחייה גבוהה כמו קנים. במדינות המפותחות החרמש הוחלף בידי קומביין (בעברית: "קצרדש עצמונע" או "מקצרה משולבת") ובמכסחות דשא.
מפעל Abbeydale Industrial Hamlet בשפילד באנגליה הוא מוזיאון למפעל שייצר חרמשים שפעל מסוף המאה ה-18 עד שנות ה-30 של המאה ה-20. מפעל זה היה חלק מהמחוז המייצר חרמשים של דרבישייר, שנמשך גם אל עבר אקינגטון. יצרני חרמשים אנגליים אחרים כוללים את המחוז בלברואוטון.
קציר באמצעות חרמש נשאר נפוץ שנים רבות גם אחרי מיכון רוב פעולות הקציר, שכן מכונת קצירה עם מקצרה בצד ועם רשת אצבעות (בין אם נמשכת על ידי סוס או על ידי טרקטור) לא יכולה לקצור לפני עצמה. על כן, חרמשים שימשו "לפתוח" שדה - לקצור את האלומות הראשונות, ובכך לתת למקצרה המכנית להשלים את הקציר.
"חרמשים" מכניים

החרמש אלן הוא מכונת כיסוח דשא הממונעת בבנזין, שלמרות שמה לא דומה לחרמש במראה. המנוע של המכונה מניע להב משונן קדימה ואחורה על גבי שיניים נייחות כדי להפיק אפקט גזירה דמוי מספריים. בנוסף, המנוע מניע שני גלגלים גדולים. ישנן ידיות כדי לאפשר לקוצר לשלוט במכונה. היא יוצרה בשנים 1935–1973 באוקספורד, אנגליה. גם כיום מייצרים מכונות דומות, לפעמים כתוספת למכונות אחרות הנשלטות על ידי המפעיל ההולך מאחוריהם. קיים גם חרמש מוטורי שעובד על ידי חוטים שמסתובבים במהירות וחותכים, משמש בדרך כלל לכיסוח קוצים. למרות שחרמש מוטורי פשוט יותר לתפעול ודורש פחות מאמץ גופני הוא לא בהכרח מהיר או יעיל יותר מחרמש מסורתי בידיו של קוצר מיומן.
חרמש במסורות לאומיות

החרמש הוא עדיין כלי חיוני לחקלאים במדינות מתפתחות ובאזורים הרריים.
ברומניה, לדוגמה, בתוואי ההררי של הרי אפוסני, קציר בחרמש מדי שנה היא פעולה חשובה מאוד הלוקחת כשבועיים-שלושה להשלמה בחווה רגילה. מאחר שקציר בחרמש היא פעילות מאוד מעייפת וקשה ללמדה, חקלאים נעזרים אחד בשני ויוצרים צוותים. בסוף כל יום קציר, החקלאים חוגגים לעיתים קרובות במשתה קטן בו הם רוקדים, שותים ואוכלים - אך בו בעת מתנהגים בזהירות כדי להיות בכושר ליום נוסף של עבודה קשה.
בקרב הבסקים, תחרויות קציר בחרמש הן עדיין ספורט פופולרי, שנקרא "segalaritza". בספורט זה מתחרים הקוצרים מי יסיים לקצור חלקת דשא ראשון.
בקהילות ויישובים רבים, בעיקר כאלה הקשורים לחקלאות וגידול דגן, החרמש מופיע על סמל היישוב. למשל: על סמל היישוב הנורווגי הורנינדל מופיעים שלושה להבי חרמש.
חרמש מופיע גם על הסמל של תנועת הנוער הדתית-לאומית "בני עקיבא" כסמל לחקלאות.
חרמש ככלי נשק

בשל היותו של החרמש כלי חד, הוא שימש גם ככלי נשק, הן כנשק מאולתר בידי פשוטי העם והן כנשק תקני בצבאות.
אם הלהב של החרמש מוזז כך שיהיה זקוף למוט, ניתן להשתמש בו ככלי נשק הדומה לחנית הקדומה, או ל"פושארד" (Fauchard). נשק מוט זה נקרא "חרמש צבאי" או "חרמש מלחמה" בעברית ו-"War Scythe" (אנ') באנגלית. האיכרים הפולנים הרבו להשתמש בו במאות ה-18 וה-19. בחרמש ניתן היה להשתמש גם בצורתו המקורית, ללא שינוי, כנשק המשסף וחותך. בשמושו כנשק, החרמש יכול היה להיות קטלני (נגד אויבים ללא שריון) אך עם זאת מסורבל לתפעול, שכן קשה היה לחזות את המסלול המדויק של תנועת הלהב. מדריך הסיף הגרמני פאולוס הקטור מייר (אנ'), שאסף וחיבר מדריכי לחימה מאוירים (Fechtbüch), תיאר בספרו Arte De Athletica דו-קרב באמצעות חרמשי קציר בליווי איורים.
במשחקי תפקידים ומשחקי מחשב מז'אנר הפנטזיה, דמותו של השחקן יכול להשתמש בחרמש מיוחד שהותאם ללחימה ככלי נשק ומזכיר בעיצובו "חרמש מוות" מסוגנן. אחת ההתאמות העיקריות היא החלפת הלהב החד והעדין ללהב עבה, כבד וחזק יותר שעמיד יותר לפגיעות בעצמים קשים כגון שריון גוף.
במיתולוגיה ובפנטזיה, החרמש משמש גם כנשקו של מלאך המוות ("הקוצר הקודר"), אך אצלו מדובר בחרמש על-טבעי בו הלהב חד באופן אינסופי, בלתי שביר ויכול לחדור דרך כל בשר וחומר, כולל שריון גוף.
להבי חרמש הותקנו גם על צירי הגלגלים של מרכבות קרב בעת העתיקה, ויצרו "מרכבות חרמש" (כמו בסרט "בן-חור"). למרות הפחד שעוררו, יעילותן הייתה נמוכה בגלל יכולת התמרון הגרועה.
איורי דו-קרב בחרמש מתוך Arte De Athletica מאת פאולוס הקטור מייר
במיתולוגיה

החרמש ממלא תפקיד חשוב במסורת ובמיתולוגיה, כאשר לעיתים קרובות הוא מופיע ככלי נשק של ישויות מיתיות, כגון: מלאך המוות, הקוצר הקודר (The Grim Reaper, גרסה עממית של מלאך המוות), מוות של עולם הדיסק, כרונוס (אל הזמן), אב הזמן (גרסה עממית של כרונוס) ושל אחד מארבעת פרשי האפוקליפסה. מסורות אלה נובעות בעיקר מהמסורת הנוצרית שמתארת את מלאך המוות כ"קוצר הנשמות". במסורת זאת, שנהפכה לנפוצה מאוד בעקבות המוות השחור, מלאך המוות מתואר כשלד הלבוש בגלימה וברדס שחורים ומשתמש בחרמש לקצור את נשמות החיים.
במאה ה-20 חדרה מסורת זו גם אל התרבות הפופולרית, דבר שהפך את החרמש למזוהה עם מלאך המוות בד בבד עם ירידת השימוש בחרמש בחקלאות. קאלי, אלת המוות של ההינדו משתמשת גם היא בחרמש. כמו כן במיתולוגיה היוונית האלה גאיה נותנת לבנה הטיטאן קרונוס מגל על מנת שיברח מהכלא טרואטרס.
ככלי נשקו של מלאך המוות ("הקוצר הקודר"), החרמש שלו מתואר לעיתים ככלי על-טבעי בו הלהב חד באופן אינסופי, בלתי שביר ויכול לחדור דרך כל בשר וחומר, כולל שריון גוף. באמנות פנטזיה אפלה (כגון עטיפות אלבומי מטאל) האמנים נוטים לעיתים לסגנן את החרמש שלו ומוסיפים לו מגוון עיטורים אפלים או מפחידים כגון חודים ודוקרנים, גולגולות ועצמות (למשל החלפת מוט העץ של החרמש במוט שמורכב מעמוד שדרה).
בפלאונטולוגיה

פירוש שמו של הדינוזאור תריזינוזאורוס הוא "לטאת חרמש". שם זה נובע מטפריו הארוכים (כ-70 ס"מ אורכם), דמויי החרמש, ששימשו לגריפת עלים מהעצים וקירובם לפיו, וייתכן ששימשו אותו גם להתגוננות מפני טורפים.
ראו גם

מגל
קאמה (כלי יפני) (אנ') – כלי נשק וכלי חקלאי יפני עתיק שניתן לתאר כ"חרמש יד"
חרמש מוטורי
פסל הנפת חרמש
האנשה של המוות
סהר
אנמיה חרמשית