stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
כיבוש המדינות הבלטיות (1941)
השתלשלות הקרבות > לכידת ריגה

הכוחות העיקריים שנותרו של הארמייה ה-8 הרוסית עברו לגדה הימנית של נהר דאוגבה בערב 29 ביוני, שם התכוונו לארגן את ההגנה על ריגה. הכוחות הגרמנים לא אפשרו לכוחות הסובייטים להשיג דריסת רגל. במקומות מסוימים הגיעו הכוחות הגרמנים לדאוגבה לפני הכוחות הסובייטים: הקורפוס הממונע ה-41 הגיע לנהר ב-Krustpils ב-26 ביוני. ב-29 ביוני נכבשה ילגבה (מיטאו) על ידי הארמייה ה-18 הגרמנית. הפקודה ניתנה להדוף את הכוחות הגרמנים שנכנסו לריגה מעבר לדאוגבה. בשעה 7:40 בבוקר ב-29 ביוני חצו טנקים גרמניים גשר מעל דווינה המערבית, חמישה טנקים גרמניים פרצו לגדה הימנית. ב-29 ביוני החלוץ של הקורפוס הגרמני ה-26 (דיוויזיות הרגלים ה-61 וה-217) נכנס לריגה וכבש את הגשרים על פני הנהר. בשעה 12.00 פרצו חיל הרגלים של רגימנט הרגלים הגרמני ה-185 לעיר דרך גשר ריגה, והארמייה ה-18 ריסקה את התנגדות האויב.
”עיר ההנזה הגרמנית הישנה סבלה קשות מהלחימה הקשה. הגשרים מעל הדווינה שוכנים בהריסות ולהבות מתפרצות מנקודות הציון של העיר, מבית הנקודות השחורות, מבית העירייה ומכנסיית פטרוס הקדוש. החיילים מתקבלים בברכה על ידי האוכלוסייה הלטבית ואחר כך האסטונית כמשחררים מהעול הסובייטי.”
ב-1 ביולי, הארמייה ה-8 הסובייטית נסוגה עוד יותר לקו גולבן - אגם לובנה. מתקפת הנגד המתוכננת של קורפוס הרובאים ה-10 הסובייטי נדחתה, אך הדבר הבטיח נסיגה מסודרת של הארמייה ה-8 דרך העיר. דיוויזיית הרובאים הממונעת ה-22, שהייתה כפופה מבצעית לקורפוס הרובאים ה-10, התבלטה בלחימה על ריגה.
השתלשלות הקרבות > פקודות ההתקפה הנגדיות של סטלין

ב-30 ביוני הורה הקולונל-גנרל פיודור קוזנצוב לחייליו לסגת מהדווינה המערבית ולהחזיק את הקווים המבוצרים של אוסטרוב, פסקוב וסבז'. סטלין פיטר מיד את הגנרל מתפקידו ברגע שנודע לו על המהלך הזה. המפקד העליון החדש, גנרל פ.פ סובניקוב, קיבל את הוראתו של סטלין: "שיקום העמדה הקודמת: חזרה לקו על הדווינה המערבית". הלוחמים קיבלו פקודות לעצור את הנסיגה ולפתוח במתקפת נגד לשיקום ההגנות על הדווינה. המשימות הבאות הוטלו על עוצבות הארמייה ה-8: קורפוס הרובאים ה-10 קיבל פקודה לכבוש מחדש את ריגה; משמאלו היה אמור קורפוס הרובאים ה-11 להיכנס לאזור אוגרה ולכבוש את קוקנזה; הקורפוס הממוכן ה-12, בשיתוף עם חיילי הארמייה ה-27, היה אמור לרסק את קיבוץ האויב בקרוספילס. כדי למלא את המשימה האחרונה, הארמייה ה-27 השתמשה בקורפוס הרובאים ה-24 (דיוויזיות הרובאים 181 ו-183) כתגבורת. לחיזוק קורפוס הרובאים ה-41 באזור סבז' הוכנסו ללחימה הקורפוס הממוכן ה-1, שהוצא מחזית קרליה, ודיוויזיית הרובאים ה-234 מהעתודה.
השתלשלות הקרבות > כיבוש אסטוניה

המצב בחזית הצפון-מערבית הסובייטית נותר קשה. שרידי יחידות הארמייה ה-8, כעת בראשות הגנרל פ.ס. איבנוב, שניתקו באסטוניה, נאלצו לסגת צפונה. ההגנות בגדה הימנית של הדווינה המערבית קרסו. במצב זה, הקורפוס הממוכן ה-1 מקרליה ב-30 ביוני, חצה לחזית הצפון-מערבית ולמחרת הועבר לגזרת הארמייה ה-27 יחד עם הדיוויזיה הממונעת ה-163. ב-30 ביוני הורה הגנרל קוזנצוב על נסיגה לאורך הדווינה כדי לארגן את ההגנה על קו פסקוב, סבז' ואוסטרוב. בערב ה-3 ביולי כבשו הכוחות הגרמנים את גולבן.
בבוקר 2 ביולי נותק הקשר בין הארמיות ה-8 וה-27 באזור אוסטרוב ופסקוב, ויחידות השריון הגרמניות חדרו לפרצה בחזית. הקורפוס הממוכן ה-1, דיוויזיית השריון ה-3 והדיוויזיה הממונעת ה-163 הואצו לתוך אזור פסקוב. קולונל-גנרל קוזנצוב הודח מתפקידו; אותו גורל פקד את פ.וו. דיברו, חבר המועצה הצבאית, ואת ראש המטה של החזית, פ.ס. קלנוב. ב-4 ביולי קיבל מפקד הארמייה ה-8, גנרל סובניקוב, את הפיקוד בחזית. קומיסר החיל ו.נ. בוגטקין מונה לחבר המועצה הצבאית, והגנרל ניקולאי ואטוטין, סגן הרמטכ"ל, הפך לראש מטה החזית הצפון-מערבית. בבוקר 4 ביולי, הקורפוס הגרמני ה-41 עם דיוויזיית הפאנצר ה-1 באוסטרוב, שם הגנו חלקים מקורפוס הרובאים ה-41. בשל ליקויים, נאלצו להוציא את כל הקצינים ו-1,445 גברים מקורפוס הרובאים ה-24 ללא יוצא מן הכלל עד ה-7 ביולי. זה קרה בשל העובדה שבקורפוסי הרובאים ה-22, ה-24 וה-29 לחמו בעיקר חיילים בני לאום אסטוני, לטבי וליטאי. הקורפוס הממוכן ה-21 נסוג לתוך השטח המבוצר של סבז'. יחידות של הקורפוס הממונע ה-56 הגרמני כבשו את רזקנה ב-4 ביולי ורק אז נתקלו בהתנגדות סובייטית נוקשה.
השתלשלות הקרבות > קרבות על אוסטרובו ופסקוב

המפקד החדש של החזית הצפון-מערבית, פיוטר סובניקוב, קיבל פקודות לכבוש מחדש את עמדתם של חלקים מקורפוס הרובאים ה-41 והקורפוס הממוכן ה-1. כדי לבצע משימה זו, הוקצתה דיוויזיית הטנקים ה-3 לקורפוס הממוכן ה-1. הגדודים של דיוויזיית הרובאים 235 סיפקו תמיכה אנרגטית, אך לא ניתן היה לעצור את הכוחות הגרמנים. ב-5 ביולי, תקפו היחידות הסובייטיות (דיוויזיית הרובאים ה-111 ודיוויזיית הטנקים ה-3) והדפו את הכוחות הגרמניים מאוסטרוב לזמן קצר, אך ב-6 ביולי נפלה העיר חזרה לידיים גרמניות. יחידות קורפוס הרובאים ה-41 נאלצו לסגת לפסקוב, אך היחידות הגרמניות הרודפות היו מהירות יותר ופרצו את קווי המשמר האחורי הסובייטי. אחר הצהריים של 6 ביולי.
בבוקר 8 ביולי, דחפו הכוחות הגרמניים את היחידות הסובייטיות המוחלשות מעבר לגדה הצפונית של נהר צ'רהי בקרסטי והתקדמו לפרבר הדרומי של פסקוב. מפקד דיוויזיית הרובאים ה-118, נ.מ. גלווצקי, ביקש ממפקד הקורפוס ה-41 לאפשר לדיוויזיה שלו לחצות את הווליקאיה. במהלך הלילה שבין 7 ל-8 ביולי הצליחו הגרמנים לפרוץ לפאתייה הדרומיים של פסקוב. מול המצב חסר התקווה, החלו היחידות הסובייטיות לסגת לתוך העיר, אך לא הצליחו עוד לחצות את הגשרים המפוצצים. ב-8 ביולי הדפו הכוחות הגרמניים את שרידי קורפוס הרובאים ה-41 מעבר לנהר זה וכבשו את חלקה המערבי של פסקוב. הפיצוץ בטרם עת של גשר פסקוב מעל הווליקאיה הוביל לנסיגה לא סדירה של דיוויזיות הרובאים ה-118 וה-111, ואילו כוחות של האזור המבוצר ה-25 שהו על הגדה המערבית של הנהר עד הסוף. נטישת פסקוב הובילה לנסיגת קורפוס הרובאים ה-41 ל-Gdow (דיוויזיית הרובאים ה-118) ולחלקת לוגה (דיוויזיות הרובאים ה-111, ה-235 וה-90). מפקד דיוויזיית הרובאים ה-118, הגנרל גלווצקי, הורשע על ידי בית המשפט הצבאי ב-6 ביולי "על מסירת העיר פסקוב לידי הגרמנים".
השתלשלות הקרבות > איום על לנינגרד

לאחר שהתקרבו הכוחות הגרמנים ללנינגרד, היה צורך להקים שני קווי הגנה חזקים בדחיפות. הראשון היה על הגדה הימנית של הלוגה, הקו השני עבר לאורך הלוגה עד אגם אילמן. האיום של פריצת דרך של האויב דרך פסקוב ללנינגרד אילץ את הסטבקה להקים את הקבוצה המבצעית לוגה, שמפקדה, הגנרל ק.פ. פייאדישב, היה אמור לכסות את הגישות הדרום-מערביות לנבה. ב-7 ביולי הגיע הקורפוס הממוכן ה-10 ללוגה מהחזית הצפונית, יחד עם דיוויזיית הטנקים ה-24 (קולונל מ. צ'סנוקוב). למחרת בבוקר חדרה דיוויזיית הפאנצר ה-1 לפאתיה הדרומיים של אוסטרוב וחצתה את גזרת וליקאיה.
בינתיים, בגדה השמאלית של הדונה המערבית, הקורפוס הגרמני ה-26 של הארמייה ה-18 פתח במתקפה לכיבוש אסטוניה וב-10 ביולי הגיע לקו דורפט - פרנאו. חלקים מהארמייה ה-8 היו בנסיגה מ-4 ביולי, הכוחות הגרמניים הגיעו לקו פרנאו, לחוף הצפוני של אגם Võrtsjärvi ו-Dorpat ב-7 ביולי. קורפוס הרובאים ה-11 (שרידי דיוויזיות הרובאים ה-48 וה-125 והרגימנט של דיוויזיית הרובאים ה-11) תפס עמדות הגנה בגדה הצפונית של Emajõgi דרך Võrtsjärv עד אגם פייפסא. דיוויזיית הרגלים הגרמנית ה-217, בתמיכת הצי, כבשה את פרנאו ללא קרב ב-9 ביולי ומיהרה לטאלין דרך מריאמאה. התקפות נגד של הארמייה השמינית נהדפו בין 9 ל-15 ביולי. הגעתה של דיוויזיית הרובאים ה-235 מאיוואנובו התעכבה (הגדודים הראשונים הגיעו רק ב-5 ביולי). במקביל, דיוויזיית הטנקים ה-28 עם 1,500 איש ו-10 טנקים נסוגה מאסטוניה. עד 8 ביולי הגנו חיילי הארמייה השמינית על הגזרות הבאות: קורפוס הרובאים ה-10 (שרידי דיוויזיית הרובאים ה-10, דיוויזיית הרובאים ה-22 ורגימנט NKVD של דיוויזיית הרובאים ה-11) הגנו מפרנאו עד אגם וירצ'ארב לכיוון טאלין. הגנת החוף האסטוני בגזרת פלדיסקי, האפסל וופרנאו בוצעה על ידי דיוויזיית הרובאים ה-16, חטיבת הרגלים ה-3 קיבלה את ההגנה על האיים הבלטיים.
ב-10 ביולי תקפה קבוצת הפאנצר ה-4 במטרה לפרוץ את חזית לוגה לכיוון לנינגרד. באגף ימין התקדמה דיוויזיית הפאנצר ה-8 מאזור אופוצ'קה לכיוון קו פורכוב - נובגורוד. ב-11 ביולי, הדיוויזיה הממונעת ה-3 כבשה את פורכוב ודיוויזיית הפאנצר ה-8 הייתה אמורה לעבור לסולזי כדי לתפוס את המעבר בין נהר משגה לאגם אילמן. הקורפוס הממונע ה-41 תקף באגף השמאלי עם דיוויזיות הפאנצר ה-1 וה-6 מצפון לפסקוב ואילץ את ההתקדמות דרך גדוב לכיוון הלוגה. הגרמנים חצו את נהר פליוסה ליד המקום בעל אותו השם ופתחו את קרב הלוגה עם כוחות מכוח המשימה הסובייטי לוגה בפיקודו של גנרל פייאדישב. בעוד הכוחות העיקריים של קבוצת ארמיות צפון ביצעו את הפעולות הצבאיות שצוינו, כוחות מהקורפוס ה-42 בפיקודו של ולטר קונצה שהגיעו לאחרונה, השתלטו על הטיהור של האזור הדרומי של המדינות הבלטיות.
השתלשלות הקרבות > טאלין

פעולת ההגנה הגדולה של החזית הצפון-מערבית נכשלה. במהלך שלושה שבועות של פעולות צבאיות, נסוגו הכוחות הסובייטים כמעט 450 קילומטרים ואיבדו שליטה כמעט על כל חוף הים הבלטי. החזית איבדה יותר מ-90,000 איש, יותר מ-1,000 טנקים, 3,500 תותחים ומרגמות וכמעט 950 מטוסים.
דיוויזיות הרגלים הגרמניות ה-61 וה-217 שנלחמו באסטוניה תוגברו באזור פלין עד אמצע יולי על ידי הדיוויזיה ה-254 ועל ידי דיוויזיית הרגלים ה-291, שהתקדמה דרך ריגה לפרנאו. החל מה-17 ביולי, כמה חגורות ביצורים סביב טאלין הופעלו מחדש בהנחיית המחלקה הטכנית של הצי הבלטי. חגורת ההגנה נבנתה במרחק של 9–12 ק"מ מהעיר וכללה 39 ק"מ של תעלות שדה ונ"ט מחוזקות בכ-900 בונקרים בטון, 500 פלדה ו-600 בונקרים מעץ.
הקורפוס ה-42 הוביל את הקרב על טיהור החוף האסטוני. העיר טאלין לא הייתה ערוכה להגנה יבשתית, אף על פי שאכן נבנו בה ביצורים תת-קרקעיים לפני מלחמת העולם הראשונה. ב-5 באוגוסט הקים מפקד הצי הבלטי את מפקדת ההגנה בטאלין.
ב-5 באוגוסט הגיעו היחידות הגרמניות לטאלין וב-7 באוגוסט הגיעו לחוף מפרץ פינלנד בקונדה. היחידות של הארמייה ה-8 הסובייטית פוצלו כעת סופית - קורפוס הרובאים ה-10 החל לסגת לטאלין, קורפוס הרובאים ה-11 נסוג לנארווה. המספר הכולל של החיילים הסובייטים באזור טאלין כלל עדיין כ-25,000 איש שהגנו בעקשנות על העיר.
ב-14 באוגוסט, הועברה הנהגת ההגנה של טאלין למועצה הצבאית של הצי הבלטי (מפקד - סגן אדמירל ו.פ. טריבוץ; סגן - מפקד קורפוס הרובאים ה-10, גנרל מיור י.פ. ניקולאייב). ב-19 באוגוסט התקדמו החיילים הגרמנים דרך החגורה הראשונה של הגנת טאלין, וב-20 באוגוסט, בכוחות מחודשים, הם המשיכו במתקפה לאורך כל החזית. הגרמנים ניהלו את המתקפה העיקרית ממזרח על אזור החוף, שם ההגנות היו חלשות משמעותית. ב-25 באוגוסט נסוגו הכוחות הסובייטים מקו ההגנה הראשי של טאלין. ב-17 באוגוסט נפלה נארווה לאחר התנגדות קשה.
ב-27 באוגוסט הוציא אדמירל ו.פ. טריבוץ את ההוראה לפנות את חיילי הצי שלו, ביום זה נכנסו כוחות גרמנים לטאלין, שם עדיין התנהלו קרבות רחוב. כוחות גרמנים הצליחו לכבוש את העיר והנמל. כ-15,000 טונות של חומר טכני, 17,000 נשים וילדים ו-9,000 פצועים פונו בהצלחה על ידי ועדת הפינוי בפיקודו של גנרל מיור מ.י. מוסקלנקו. הפינוי על ידי הצי הבלטי (כ-100 ספינות ו-67 ספינות הובלה ואספקה עם צוות של 20,500 איש) בוצע לקרונשטאדט ב-28–30 באוגוסט.
על פי נתונים גרמנים, 11,432 חיילים נשבו בטאלין. לצד זה נתפסו 97 תותחי שדה, 52 תותחי נ"ט ו-144 תותחים נגד מטוסים, 91 כלי רכב משוריינים, 2 רכבות משוריינות, 304 מקלעים, 4,000 מוקשים ו-3,500 טורפדות. בנוסף, נלכדו סיירת אחת, 15 משחתות, שש ספינות טורפדו, 28 שולות מוקשים, 6 צוללות ו-25 ספינות קיטור. בסוף אוגוסט דיווחה קבוצת הארמיות על 35,000 שבויים.
מאמצע ספטמבר עד אמצע אוקטובר, דיוויזיית הרגלים ה-61, בשיתוף עם נחתים מהצי, הצליחה לכבוש את האיים הבלטיים.
השתלשלות הקרבות > המשך המערכה

במסגרת הכוללת של קבוצת ארמיות צפון, הקורפוס ה-1 כבש את נובגורוד, העיר העתיקה ביותר ברוסיה, באגף הימני באמצע אוגוסט. דיוויזיית הרגלים ה-1 הגיעה לים בסטרלניה וכך כותרו כוחות אויב סביב אורנינבאום. בעקבות כך, המתקפה רחבת ההיקף נגד לנינגרד התחילה. דיוויזיות הרגלים הגרמניות וכוחות השריון של הגנרל ריינהרדט התקדמו ב-11 בספטמבר להסתער על ביצורי העיר ולפלוש לפרברים. הדיוויזיה הממונעת ה-20 לכדה את שליסלבורג באגם לדוגה, ובעקבות כך לנינגרד נותקה ממזרח. המתקפה, שהתקדמה יפה, בוטלה רק שלושה ימים לאחר מכן בהוראתו המפורשת של היטלר. הארמייה ה-18 עברה למלחמת חפירות בעוד שקבוצת הפאנצר ה-4 הועברה לקבוצת ארמיות מרכז לקראת מבצע טייפון. בעקבות כך, וילהלם פון לב מפקד קבוצת ארמיות צפון התפטר מתפקידו לראשונה.
לאחר מכן

הכוחות הסובייטיים הובסו ונאלצו לסגת לאחור. המבצע הבא, לפי ההיסטוריה הרשמית של ברית המועצות, היה מבצע ההגנה האסטרטגי של לנינגרד (10 ביולי–30 בספטמבר 1941), שניסה להקים חזית יציבה לאורך קו נרווה-נובגורוד.
הערות שוליים

↑  ורנר האופט: קורלנד. החזית האחרונה, Podzun Verlag, 1960, עמ' 8
שרטוט של קרב הטנקים ברסיינאי
KV-1 מושמד ליד קובנה
עוד KV-1 עם צריח מפוצץ
מפקד דיוויזיית הפאנצר ה-8, גנרל אריך ברנדנברגר (משמאל) עם אריך פון מאנשטיין
פאנצר סימן 4 ליד גשר רכבת שנהרס
גשר החלוץ מעל הדווינה
גנרל דמיטרי לליושנקו, מפקד הקורפוס הממוכן ה-21
גאורג-הנס ריינהרדט, מפקד הקורפוס הממונע ה-41 הגרמני
החוף של מפרץ פינלנד
נמל טאלין ביום הכיבוש, 1 בספטמבר 1941
הופר (מיקרו-ארכיטקטורה)

אדמירל גרייס הופר, שעל שמה כינוי הארכיטקטורה
הופר (באנגלית: Hopper) היא מיקרו-ארכיטקטורת יחידת עיבוד גרפית (GPU) שפותחה על ידי Nvidia. היא מיועדת למרכזי נתונים ומקביל לעדה לאבלייס.
ארכיטקטורת הופר, שנקראה על שם מדענית המחשב ואדמירל משנה של צי ארצות הברית גרייס הופר, הודלפה בנובמבר 2019 ונחשפה רשמית במרץ 2022. היא משפרת את קודמיו, מיקרו-ארכיטקטורות טיורינג ואמפיר, הכולל מעבד מרובה סטרימינג חדש ומערכת זיכרון מהירה יותר.
ארכיטקטורה

ה-Nvidia Hopper H100 מיושם באמצעות תהליך TSMC 4N עם 80 מיליארד טרנזיסטורים. הוא מורכב מעד 144 מעבדי זרימה מרובים. ב־SXM5, Nvidia Hopper H100 מציע ביצועים טובים יותר מאשר PCIe.
ארכיטקטורה > מולטיפרוססור לסטרימינג

מעבדי הסטרימינג של הופר משפרים את המיקרו-ארכיטקטורות טיורינג ואמפיר, אם כי המספר המרבי של "ווארפים" בו-זמניים לכל מעבד זרימה (SM) נשאר זהה בין ארכיטקטורות אמפיר והופר, 64.  ארכיטקטורת הופר מספקת מאיץ זיכרון Tensor (TMA), התומך בהעברת זיכרון אסינכרוני דו-כיווני בין זיכרון משותף לזיכרון גלובלי. תחת TMA, יישומים עשויים להעביר עד טנסור 5D, כלומר טנסור בעל 5 ממדים. בעת כתיבה מזיכרון משותף לזיכרון גלובלי, ניתן להשתמש באופרטורים בהפחתה אלמנטית ובאופר סיביות, תוך הימנעות מרשמים והוראות SM תוך מתן אפשרות למשתמשים לכתוב קודי ווארפ מיוחדים. TMA נחשף באמצעות cuda::memcpy_async
כאשר ממקבלים יישומים, מפתחים יכולים להשתמש באשכולות thread block. "בלוקי חוטים" אלה עשויים לבצע פעולות אטומיות בזיכרון המשותף של בלוקי חוטים אחרים בתוך האשכול שלו, הידוע גם בשם זיכרון משותף מבוזר. זיכרון משותף מבוזר עשוי לשמש SM בו-זמנית עם מטמון L2, כאשר משתמשים בו לתקשורת נתונים בין SMs, יכול לנצל את רוחב הפס המשולב של זיכרון משותף מבוזר ו-L2. גודל האשכול הנייד המרבי הוא 8, למרות שה-Nvidia Hopper H100 יכול לתמוך בגודל אשכול של 16 על ידי שימוש בפונקציה cudaFuncAttributeNonPortableClusterSizeAllowed, במחיר של מספר מופחת של בלוקים פעילים. עם L2 multicasting וזיכרון משותף מבוזר, רוחב הפס הנדרש לקריאה וכתיבה בזיכרון בגישה אקראית מצטמצם.
הופר כולל תפוקה משופרת של פורמט נקודה צפה (FP32) ברמת דיוק בודדת עם פי שניים יותר פעולות FP32 למחזור לכל SM מאשר קודמו. בנוסף, ארכיטקטורת הופר מוסיפה תמיכה בהוראות חדשות, כולל אלגוריתם Smith–Waterman. כמו אמפר, אריתמטיקה של TensorFloat-32 (TF-32) נתמכת. דפוס המיפוי עבור שתי הארכיטקטורות זהה.
לקריאה נוספת

Choquette, Jack (במאי 2023). "NVIDIA Hopper H100 GPU: Scaling Performance". IEEE Micro. 43 (3): 9–17. doi:10.1109/MM.2023.3256796. נבדק ב-29 במאי 2023. {{cite journal}}:  (עזרה)
Moore, Samuel (8 באפריל 2022). "Nvidia's Next GPU Shows That Transformers Are Transforming AI". IEEE Spectrum. נבדק ב-29 במאי 2023. {{cite web}}:  (עזרה)
Morgan, Timothy (31 במרץ 2022). "Deep Dive Into Nvidia's "Hopper" GPU Architecture". The Next Platform. נבדק ב-29 במאי 2023. {{cite web}}:  (עזרה)
הערות שוליים

↑  Vishal Mehta (בספטמבר 2022). CUDA Programming Model for Hopper Architecture (באנגלית). Santa Clara: Nvidia. נבדק ב-29 במאי 2023. {{cite AV media}}:  (עזרה)
מוזיאון ברוניי

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  מוזיאון לאומי 
 מיקום:  בנדר סרי בגוואן 
 מדינה:  ברוניי 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1965
 תאריך פתיחה רשמי:  1965 
 קואורדינטות:  4°53′07″N 114°58′07″E﻿ / ﻿4.8852539319916°N 114.96874480681°E﻿ / 4.8852539319916; 114.96874480681
 אתר רשמי
  (למפת ברוניי מוגדלת) בנדר סרי בגוואן קואלה בלייט פקאן טוטונג באנגאר מלזיה ים סין הדרומימוזיאון ברוניי(למפת ברוניי רגילה) בנדר סרי בגוואן קואלה בלייט פקאן טוטונג באנגאר מלזיה ים סין הדרומימוזיאון ברוניי he
 
מוזיאון ברוניי (במלאית: Muzium Brunei) הוא המוזיאון הלאומי של סולטנות ברוניי. הוא ממוקם באזור קוטה באטו בבירה בנדר סרי בגוואן. במוזיאון יש תערוכות של אמנות אסלאמית, מוצגים היסטוריים מהמאה ה-16 ומוצגים ארכאולוגיים ואתנוגרפים. זהו המוזיאון הגדול ביותר בברוניי. המוזיאון סגור מאז 2014 לצורך שיפוצים ושדרוג, הוא היה צפוי להיפתח מחדש ב-2020, אך יישאר סגור ב-2022.
המוזיאון פרסם את כתב העת הראשון של מוזיאון ברוניי, כתב עת אקדמי בשנת 1969 והוא מתפרסם מדי שנה.
מיקום

המוזיאון ממוקם בקוטה באטו, כ-4.5 קילומטרים או שלושה מיילים ממרכז העיר הבירה. הוא ממוקם על גבעה המשקיפה על נהר ברוניי. הוא ממוקם ליד האתר הארכאולוגי קוטה באטו, וכן המאוזוליאום המלכותי של הסולטן שריף עלי והסולטן בולקיה, הסולטן השלישי והחמישי של ברוניי בהתאמה.
היסטוריה

המוזיאון הוקם בשנת 1965 והיה ממוקם בתחילה במרכז האזרחי בבירה (שנודעה אז בשם ברוניי טאון). לאחר מכן הוחלט להעביר לאתר קבוע בקוטה באטו. בניית הבניין החדש החלה בשנת 1968 והושלמה בשנת 1970 בעלות של 4.39 מיליון דולר באותה תקופה. הוא נחנך ב-29 בפברואר 1972 על ידי אליזבת השנייה מלכת הממלכה המאוחדת.
המבנה

בניין המוזיאון מעוטר במוטיבים מלאיים מסורתיים, בדומה לזה שעל קברו של הסולטן בולקיה, שליט האימפריה הברוניאנית במאה ה-15.
למוזיאון שלוש קומות. שטח של 39,000 רגל רבוע (3,600 מטרים רבועים) הוקדש לתערוכות, 9,000 רגל רבוע (840 מטרים רבועים) ומנהלה ו5,000 רגל רבוע (460 מטרים רבועים) לאחסון. הבניין ממוקם על אתר בשטח הכולל גם את הפארק.
מוצגים

במוזיאון יש מספר גלריות כמו גלריה לאמנות אסלאמית, גלריה להיסטוריה של הטבע וגלריה בה מתקיימות תערוכות זמניות. גלריית ההיסטוריה היא המקום שבו התצוגות מתייחסות להיסטוריה של דרום מזרח אסיה עם רלוונטיות לברוניי מתקופת הכיבוש הספרדי והפורטוגלי במאה ה-16.
תערוכות של תולדות התקופה העתיקה של נגרה דארוסלם והתקופה האחרונה הם חלק מהגלריה להיסטוריה. המוצגים מתעדים את דפוס החיים המסורתי של הקהילות הרבות בארץ, ואת ההיסטוריה הטבעית של החי והצומח שלה. המוצגים של המאות ה-9 וה-10 הם כלי חרס מאיראן ומרכז אסיה, זכוכית מנופחת ממצרים והלבנט, כתב יד מיניאטורי של הקוראן, טקסטיל ארוג, עיטורי זהב, תותחים שישמשו לטקסים בשימוש במדינה וכלי הנשק של הסולטנות.
רוב חפצי האמנות הם האוספים האישיים של הסולטן מברוניי כולל מטבעות הכסף והזהב שנאספו מהעולם האסלאמי. תערוכה בולטת נוספת היא תצוגה שכותרתה "הרוח של בודו: ההיסטוריה של אמנויות הלחימה של יפן" המורכבת מהעתקים של חליפות שריון וכלי נשק ששימשו ביפן במהלך המאות ה-8 עד ה-14. יש גם תצוגה של תעשיית הנפט בברוניי שנוצרה על ידי של חברת הדלק המקומית, המציגה את גילוי הנפט, שכן יש לו השפעה משמעותית על כלכלת ברוניי. מוצגים בגודל גדול מוצגים בחדרים בחלק האחורי של בניין המוזיאון בשטח הפארק. החלקים האדמיניסטרטיביים והטכניים של המוזיאון ממוקמים בקומת המרתף.
המוזיאון סגור מאז 2014 כדי לפנות מקום לתיקונים מבניים עקב מכת טרמיטים, שפגעה במבנה. הסגירה נועדה גם לפנות מקום לשיפוץ, הכולל עיצוב מחדש של חללי הפנים והמוצגים, שילוב יותר אינטראקטיביות וטכנולוגיה מודרנית ויצירת גלריה חדשה בקונספט פתוח. המוזיאון היה צפוי להיפתח עד סוף 2020, אך יישאר סגור ב-2022.
הערות שוליים

1 2 3 4  "Brunei Museum". Asia Europe Museum Network. אורכב מ-המקור ב-23 בנובמבר 2015. נבדק ב-22 בנובמבר 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Brunei Darussalam, A Guide". Brunei Shell Group of Companies. נבדק ב-22 בנובמבר 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Brunei Museum". Lonely Planet. נבדק ב-22 בנובמבר 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 117604-3  ISNI: 0000 0001 2197 9842  LCCN: n50056928  SUDOC: 143341219  VIAF: 150699425   WorldCat (עם VIAF): 150699425
פראקריט

| --- | --- |

 קוד ISO 639-2:  pra 
 ראו גם:  שפה • כתב • רשימת שפות
 
הפראקריט (Prakrit) הוא קבוצה של שפות ורנקלריות (שפות עממיות) ממשפחת השפות ההודו-אריות התיכונות, אשר היו בשימוש בתת-היבשת ההודית משנת 300 לפנה"ס ועד המאה ה-8 לספירה. המונח פראקריט מתייחס בדרך כלל לתקופה האמצעית של השפות ההודו-אריות התיכונות, למעט כתובות קדומות יותר והפאלי.
הגדרה

חוקרים מודרניים השתמשו במונח "פראקריט" כדי להתייחס לשני מושגים:
שפות הפראקריט: קבוצה של שפות ספרותיות קרובות זו לזו.
שפת הפראקריט: אחת משפות הפראקריט, ששימשה כשפה העיקרית בשירים שלמים.
חוקרים מסוימים כוללים את כל השפות ההודו-אריות התיכונות תחת הכותרת "פראקריטים", בעוד שאחרים מדגישים את ההתפתחות העצמאית של השפות הללו, לעיתים תוך הפרדה מהיסטוריית הסנסקריט בשל הבדלים חברתיים, דתיים וגאוגרפיים.
ההגדרה הרחבה ביותר משתמשת במונח "פראקריט" כדי לתאר כל שפה הודו-ארית תיכונה שסוטה מסנסקריט בכל אופן שהוא. החוקר האמריקאי אנדרו אולט מציין שהגדרה לא מספקת זו הופכת את "פראקריט" למונח כוללני לשפות שלא נקראו כך בהודו העתיקה, כגון:
הפראקריט של אשוקה: השפה של כתובות אשוקה.
השפה של כתובות מאוחרות יותר של הודו, הנקראת "פראקריט מונומנטלי" או "לנה פראקריט".
השפה של כתובות סרי לנקה, הנקראת "פראקריט סינהלי".
הפאלי, השפה של הקנון הבודהיסטי של תרוואדה.
הסנסקריט ההיברידי הבודהיסטי.
הגנדהארי, השפה של כתבי הקלף שנמצאו באזור המשתרע מצפון-מערב פקיסטן ועד מערב סין.
קאנדה – אחת מכתובות צ'לוקיה מתארת את הקאנדה כפראקריט.
על פי כמה חוקרים, כמו האינדולוגים הגרמנים ריצ'רד פישל ואוסקר פון הינובר, המונח "פראקריט" מתייחס לקבוצת שפות מצומצמת יותר, ששימשו בעיקר בספרות.
דקדוק

הדקדקנים של ימי הביניים, כמו מרקנדיה (סוף המאה ה-16), מתארים דקדוק של הפראקריט בצורה מסודרת מאוד, אך הטקסטים הפראקריטים ששרדו אינם עוקבים אחר דקדוק זה. לדוגמה, על פי וישוואנתה (המאה ה-14), בדראמה בסנסקריט הדמויות צריכות לדבר במהרשטרי פראקריט בחרוזים ובשאוראסני פראקריט בפרוזה. אבל הדרמטיסט הסנסקריטי מהמאה ה-10, רג'שכארה, לא עוקב אחר כלל זה. מרקנדיה, כמו גם חוקרים מאוחרים יותר כמו סטנ קונו, מצאו פגמים בחלקי הפראקריט בכתיבתו של רג'שכארה, אך לא ברור אם הכלל שנקבע על ידי וישוואנתה היה קיים בתקופתו של רג'שכארה.
סִפְרוּת

הספרות הפראקריטית נכתבה באזורים רבים בדרום אסיה. מחוץ להודו, השפה הייתה ידועה גם בקמבודיה ובג'אווה.
לעיתים קרובות מניחים בטעות כי הפראקריט הספרותית הייתה שפת העם הפשוט, מכיוון שהיא שונה מהסנסקריט, שהיא השפה הדומיננטית בספרות ההודית העתיקה. עם זאת, מספר חוקרים מודרניים, כמו ג'ורג' אברהם גרירסון וריצ'רד פישל, טוענים שהפראקריט הספרותית אינה מייצגת את השפות המדוברות על ידי העם הפשוט בהודו העתיקה.
במהלך תקופה ארוכה של האלף הראשון, הפראקריט הספרותית הייתה השפה המועדפת לרומנים פיקטיביים בהודו. השימוש בה כשפה לידע שיטתי היה מוגבל, בשל הדומיננטיות של הסנסקריט בתחום זה, אך עדיין קיימים טקסטים פראקריטים בנושאים כמו דקדוק, לקסיקוגרפיה, אלכימיה, רפואה, ניבוי וגמולוגיה. בנוסף, הג'יינים השתמשו בפראקריט בספרות הדתית שלהם, כולל פרשנויות על הספרות הקנונית הג'יינית, סיפורים על דמויות ג'ייניות, סיפורי מוסר, המנונים והסברים על דוקטרינה ג'יינית. פראקריט היא גם השפה של כמה טנטרות שייבה ומזמורי וישנאווה .
באקדמיה

ב-8 באוגוסט 2023, אישר ראש ממשלת ראג'סטאן, אשוק גהלוט, את הקמתה של אקדמיה לשפה ולספרות פראקריט בראג'סטאן. אקדמיה זו תתמקד בפרסום הספרות העממית של הג'ייניזם ושימור המורשת הארכאולוגית והיכלי הדת של הקהילה הג'יינית. במסגרת פעילותה, האקדמיה תעסוק בשיקום, שימור וקידום הספרות בשפת הפראקריט, כולל הכנת אוצרות טקסטים, כתבי יד, מילון ותכנים אחרים, וכן בתרגום שפת הפראקריט לשפות הודיות שונות.
בנוסף, האקדמיה תארגן כנסים ספרותיים, סמינרים, ועידות משוררים, תערוכות ופעילויות הקשורות להפצת השפה והספרות, ותעניק כבוד לסופרים שתרמו תרומה משמעותית בתחום זה. לאקדמיה יהיו משרדים מרכזיים ביישובים כמו ג'איפור או ג'ודפור, והיא תפעל תחת מחלקת האמנות, הספרות, התרבות והארכאולוגיה של ממשלת ראג'סטאן.
מהלך זה מייצג חלק מהמאמצים לשמר ולקדם את שפת הפראקריט, השפה העתיקה שהייתה בשימוש נרחב בעבר, במיוחד במסגרת הספרות הג'יינית.
הערות שוליים

↑  Woolner, Alfred C. (1986). Introduction to Prakrit. Motilal Banarsidass. pp. 3–4. ISBN 978-81-208-0189-9.
1 2  Rajasthan Prakrit Language and Literature Academy will be formed, www.drishtiias.com
1 2  UtkarshClasses, Formation Of Rajasthan Prakrit Bhasha & Sahitya Academy, Utkarsh Classes (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987009538239605171  BnF: cb11957408f (data)  GND: 4047050-7  LCCN: sh85106086  NDL: 00569186 
"The Sūryaprajñaptisūtra" יצירה אסטרונומית שנכתבה בשפת ג'אן פראקריט (בכתב דוואנגרי),  1500 לפני הספירה
בינה מלאכותית בספרות

בינה מלאכותית היא נושא עליו נכתב רבות במדע הבדיוני, בין אם בספרים, סרטים ומחזות אוטופיים, המדגישים את היתרונות הפוטנציאליים בטכנולוגיה, או בספרים דיסטופיים, המדגישים את הסכנות מפני הבינה המלאכותית.
הרעיון של מכונות בעלות אינטליגנציה דמוית אדם מתחיל לפחות מהרומן "Erewhon" של סמואל באטלר משנת 1872. מאז, סיפורי מדע בדיוני רבים הציגו השפעות שונות של יצירת אינטליגנציה כזו, לעיתים קרובות כללו הסיפורים מרידות של הרובוטים בבני האדם. בין הידועים שבהם ניתן למנות את "2001: אודיסיאה בחלל" של סטנלי קובריק המספר על המחשב הרצחני HAL 9000, וכן "במלחמת הכוכבים" של ג'ורג' לוקאס משנת 1977 וכן הרובוט המכונה "וול-E" משנת 2008.
מדענים ומהנדסים ציינו את חוסר הסבירות של תרחישי מדע בדיוני רבים, אך הזכירו רובוטים בדיוניים פעמים רבות במאמרי מחקר של בינה מלאכותית, לרוב בהקשר אוטופי.
רקע

הסיפור על רובוטים מתקדמים עם אינטליגנציה דמוית אדם ברומן Erewhon של סמואל באטלר הסתמך על מאמר מוקדם יותר (1863) שלו שנקרא "דרווין בין המכונות", בו העלה באטלר את שאלת התפתחות התודעה בקרב מכונות המסוגלות לשכפל את עצמם, שעלולות לדחוק את בני האדם כמין הדומיננטי על כדור הארץ. רעיונות דומים נדונו גם על ידי אחרים בערך באותו זמן כמו באטלר, כולל ג'ורג' אליוט בפרק של יצירתה האחרונה שפורסמה Impressions of Theophrastus Such (1879). וכן היצור בספר פרנקנשטיין של מרי שלי משנת 1818 נחשב על ידי רבים מהחוקרים לסוג של בינה מלאכותית.