stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אירוויזיון 2012
ההצבעה

החל מאירוויזיון 2009, הן הצבעות קהל הצופים והן הצבעות חבר השופטים המקצועי של כל מדינה, אחראים בדיוק לחלק שווה (50% - חצי) מהניקוד המשוקלל, שמעניקה כל מדינה למדינות האחרות המתחרות.
בטבלאות הבאות מוצג, מה היה דירוג וניקוד שירי המדינות בתחרות, לו היו נקבעים בלעדית על ידי הצבעת הציבור הרחב, או לחלופין, נקבעים בלעדית על ידי הצבעות חבר השופטים המקצועי של כל מדינה.
| מקום | הציבור | נקודות | השופטים | נקודות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 |  שוודיה | 343 |  שוודיה | 296 |
| 2 |  רוסיה | 332 |  סרביה | 173 |
| 3 |  סרביה | 221 |  אלבניה | 157 |
| 4 |  טורקיה | 176 |  איטליה | 157 |
| 5 |  אזרבייג'ן | 151 |  ספרד | 154 |
| 6 |  גרמניה | 125 |  אסטוניה | 152 |
| 7 |  רומניה | 117 |  אוקראינה | 125 |
| 8 |  אלבניה | 106 |  אזרבייג'ן | 118 |
| 9 |  יוון | 89 |  מולדובה | 104 |
| 10 |  אירלנד | 89 |  גרמניה | 98 |
| 11 |  מקדוניה | 79 |  רוסיה | 94 |
| 12 |  אסטוניה | 78 |  קפריסין | 85 |
| 13 |  מולדובה | 75 |  צרפת | 85 |
| 14 |  ליטא | 68 |  ליטא | 82 |
| 15 | קפריסין | 63 |  בוסניה הרצגובינה | 71 |
| 16 |  בוסניה הרצגובינה | 57 |  מלטה | 70 |
| 17 |  איטליה | 56 |  מקדוניה | 69 |
| 18 |  ספרד | 45 |  יוון | 60 |
| 19 |  איסלנד | 39 |  איסלנד | 53 |
| 20 |  אוקראינה | 37 |  רומניה | 53 |
| 21 |  בריטניה | 36 |  דנמרק | 51 |
| 22 |  הונגריה | 20 |  טורקיה | 50 |
| 23 |  דנמרק | 18 |  הונגריה | 30 |
| 24 |  נורווגיה | 16 |  נורווגיה | 24 |
| 25 |  מלטה | 10 |  אירלנד | 14 |
| 26 |  צרפת | 0 |  בריטניה | 11 |
| מקום | הציבור | נקודות | השופטים | נקודות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 |  רוסיה | 189 |  אלבניה | 131 |
| 2 |  רומניה | 132 | מולדובה | 107 |
| 3 |  אלבניה | 131 |  יוון | 103 |
| 4 | אירלנד | 116 |  קפריסין | 90 |
| 5 |  יוון | 110 |  רומניה | 87 |
| 6 |  קפריסין | 99 |  דנמרק | 81 |
| 7 |  מולדובה | 85 |  הונגריה | 76 |
| 8 |  איסלנד | 75 |  רוסיה | 79 |
| 9 |  דנמרק | 53 |  ישראל | 72 |
| 10 |  שווייץ | 49 |  אירלנד | 72 |
| 11 |  הונגריה | 39 | איסלנד | 70 |
| 12 |  פינלנד | 36 |  פינלנד | 57 |
| 13 |  סן מרינו | 25 |  שווייץ | 45 |
| 14 |  מונטנגרו | 24 |  סן מרינו | 42 |
| 15 |  לטביה | 18 |  בלגיה | 38 |
| 16 |  ישראל | 16 |  מונטנגרו | 28 |
| 17 |  אוסטריה | 15 |  אוסטריה | 27 |
| 18 |  בלגיה | 2 |  לטביה | 17 |
| מקום | הציבור | נקודות | השופטים | נקודות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 |  שוודיה | 180 |  שוודיה | 145 |
| 2 |  סרביה | 148 |  סרביה | 141 |
| 3 |  ליטא | 128 |  אוקראינה | 109 |
| 4 |  טורקיה | 114 |  אסטוניה | 102 |
| 5 |  אסטוניה | 88 |  מלטה | 92 |
| 6 |  נורווגיה | 72 |  בוסניה והרצגובינה | 77 |
| 7 |  בוסניה והרצגובינה | 70 |  קרואטיה | 66 |
| 8 |  מקדוניה | 63 |  גאורגיה | 62 |
| 9 |  בולגריה | 59 |  מקדוניה | 58 |
| 10 |  הולנד | 51 |  ליטא | 55 |
| 11 |  מלטה | 39 |  בלארוס | 52 |
| 12 |  בלארוס | 37 |  פורטוגל | 49 |
| 13 |  פורטוגל | 37 | טורקיה | 42 |
| 14 |  קרואטיה | 34 |  סלובניה | 40 |
| 15 |  סלובקיה | 32 |  סלובקיה | 40 |
| 16 |  סלובניה | 27 |  הולנד | 31 |
| 17 |  אוקראינה | 24 |  בולגריה | 27 |
| 18 |  גאורגיה | 15 |  נורווגיה | 25 |
מגישי הניקוד

אוסטריה אוסטריה-קטרינה בלווויטש
בלארוס בלארוס-דמיטרי קולדון
אזרבייג'ן אזרבייג'ן-סאפורה אליזאדה
צרפת צרפת-אמורי וסילי
בריטניה בריטניה - סקוט מילס
הולנד הולנד-ויויאן ואן דן אסם
שוודיה שוודיה-שרה דון פיינר
נורווגיה נורווגיה-נדיה הסאנאוי
אסטוניה אסטוניה-גטר יאני
דנמרק דנמרק-לואיז וולף
לטביה לטביה-וולטרס פרידנברגס
גרמניה גרמניה-אנקה אנגלקה
רוסיה רוסיה-אוקסנה פדורובה
פינלנד פינלנד-לורדי
ישראל ישראל-עופר נחשון
הונגריה הונגריה-אווה נובודומסקי
הערות שוליים

↑  Azerbaijan win Eurovision באתר guardian.co.uk,‏ 15 במאי 2011 (באנגלית)
↑  Baku starts laying fundament of place for holding Eurovision באתר abc.az (באנגלית)
↑  ESC 2012: Foundations of “Baku Crystal Hall” complete באתר escdaily.com‏, 14 באוקטובר 2011 (באנגלית)
↑  Azerbaijan has not yet selected site for Eurovision 2012 באתר abc.az (באנגלית)
↑  Azerbaijan: Several venue alternatives considered באתר escdaily.com,‏ 12 באוגוסט 2011 (באנגלית)
↑  EBU restores televoting window as from 2012 באתר eurovision.tv,‏ 29 ביוני 2011 (באנגלית)
↑  "Extracts from the 2012 Eurovision Song Contest Rules" באתר eurovision.tv (באנגלית)
↑  Poland: TVP likely to withdraw from Eurovision 2012 באתר esctoday.com,‏ 16 בדצמבר 2011 (באנגלית)
↑  Poland: Confirmed - no participation in Baku באתר esctoday.com,‏ 19 בדצמבר 2011 (באנגלית)
↑   באתר eurovision.tv,‏ 7 במרץ 2012 (באנגלית)
↑  הפתעה: איזבו ייצגו את ישראל באירוויזיון 2012
↑  השיר מכיל מילים בשפה הערבית
↑  השיר מכיל מילים בשפה הטורקית
↑  מור לוי, אירוויזיון 2012: ישראל בחצי הגמר הראשון, באתר ynet, 25 בינואר 2012
↑  השיר מכיל משפטים בשפה האיטלקית
↑  השיר מכיל מילים בשפה הערבית
↑  השיר מבוצע ב-Mühlviertlerisch, ניב גרמני המדובר באזור אוסטריה עילית.
↑  השיר מכיל מילים גם בשפות רומאני, ערבית, אזרית, אנגלית, צרפתית, יוונית, איטלקית, ספרדית, טורקית וסרבו-קרואטית
↑  השיר מכיל מילים בשפה הטורקית
↑  סרטון קצר, המסביר איך מתנהלת, הלכה למעשה, הצבעת הצופים באירוויזיון.
אלוואן קלום גילם, הבן

| --- | --- |

 לידה:  8 באוגוסט 1888 נאשוויל, טנסי, ארצות הברית ארצות הברית 
 פטירה:  13 בפברואר 1973 (בגיל 84) אטלנטה, ג'ורג'יה, ארצות הברית ארצות הברית 
 מקום קבורה:  בית הקברות הלאומי ארלינגטון 
 מדינה:  ארצות הברית 
 השכלה:  המכללה לפיקוד ומטה של צבא ארצות הברית  מכללת המלחמה של צבא ארצות הברית  אוניברסיטת אריזונה  Sewanee: The University of the South 
 צאצאים:  Alvan Cullem Gillem II 
 השתייכות:  הצבא האמריקני צבא ארצות הברית
 תקופת הפעילות:  1910–1950 (כ־40 שנה)
 דרגה:   לוטננט גנרל
 תפקידים בשירות
 מפקד הדיוויזיה המשוריינת ה-3   מפקד קורפוס השריון ה-2   מפקד הקורפוס ה-13   מפקד הארמייה השלישית
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם הראשונה  מלחמת העולם השנייה 
 עיטורים
 לגיון ההצטיינות של ארצות הברית בדרגת לגיונר  כוכב הארד 
 
אלוואן קלום גילם, הבן (באנגלית: Alvan Cullom Gillem Jr.;‏ 8 באוגוסט 1888 - 13 בפברואר 1973) היה קצין בכיר בצבא ארצות הברית, שבא ממשפחה בעלת מסורת צבאית ארוכה.
ביוגרפיה

גילם נולד בנאשוויל ב-8 באוגוסט 1888, והתגייס לצבא הסדיר ב-1910 ושירת כטוראי וכרב"ט ברגימנט הרגלים ה-17 בפורט מקפרסון. ב-11 בפברואר 1911, בעת שעדיין היה בפורט מקפרסון, הועלה גילם לדרגת לוטננט משנה. הוא שירת בפיליפינים ולאחר מכן שירת תחת גנרל ג'ון פרשינג על הגבול המקסיקני בשנת 1916.
במהלך מלחמת העולם הראשונה שירת גילם עם כוחות המשלוח האמריקאים בסיביר במשך שמונה חודשים משנת 1918 עד 1919.
ב- 1923 השתתף קפטן גילם בפיקוד הצבא האמריקני ובמטכ"ל, ובעקבות זאת הוא הועלה לדרגת מייג'ור.
גלים הועלה לדרגת לוטננט קולונל, ופיקד על גדוד חי"ר במשך שנתיים. לאחר מכן הוא פיקד על רגימנט הרגלים ה-66 (טנקים קלים) במשך 10 חודשים, שהיה הרגימנט המשוריין היחיד בצבא ארצות הברית באותה עת. הוא הועלה לדרגת בריגדיר גנרל בינואר 1941, ולאחר מכן מונה למפקד חטיבת השריון ה-2. באפריל 1941 הוא הפך למפקד הראשון של הדיוויזיה המשוריינת ה-3, עליה פיקד עד ינואר 1942, וכינה אותה "חוד החנית", ובדצמבר 1941 הוא הועלה לדרגת מייג'ור גנרל.
בתחילת מלחמת העולם השנייה, הגנרל גילם היה מוצב בעיקר. הוא קיבל את הפיקוד על קורפוס השריון ה-2, ולאחר מכן את השריון בפורט נוקס, קנטקי.
ב-7 בדצמבר 1943 מונה גילם למפקד הקורפוס ה-13, ובנובמבר 1944 נשלח הקורפוס לחזית המערבית כחלק מהארמייה התשיעית. הקורפוס פרץ את קו זיגפריד, והתקדם לנהר הרור. ב-23 בפברואר 1945 לחם הקורפוס באזור קלן, וב-31 במרץ חצה את נהר הריין והמשיך בהתקדמותו לתוככי גרמניה. הקורפוס כבש את הערים כגון וירזן, קרפלד, מרז, הומבורג, מינסטר, והנובר, ולבסוף נעצר בעיר טאנגרמינדה שעל נהר האלבה במרחק 50 ק"מ מברלין. ביוני 1945 הוא הועלה לדרגת לוטננט גנרל. הוא נבחר לפקד על כוח המשימה המשוריין שהיה אמור לפלוש ליפן, אך יפן נכנעה לפני שתוכנית הפלישה בוצעה.
מאוקטובר 1945 ועד אפריל 1946 ניהל גילם את "המועצה לניצול כוח אדם כושי", אשר הדו"ח שלה, "ניצול כוח אדם כושי במדיניות הצבא לאחר המלחמה", הוצג באפריל 1946. יצוין, כי המלצותיה היו לשמור על הפרדה, שכן זו הייתה מדיניות חיצונית לצבא, אך תמכה בהזדמנויות שוות, שכן זה יהיה השימוש הטוב ביותר בכוח אדם צבאי.
המלצות המועצה:
מספר החוגרים השחורים צריך לעמוד במכסה של לפחות 10% מגודלו של הצבא. בכך זה יהיה פרופורציונלי לאוכלוסייה הלאומית.
חיילים שחורים ישרתו במחלקות הכוללות רק שחורות או פלוגות שישולבו בגדודים לבנים. זה ייעשה כדי לחלוק ניסיון וידע, אשר ישפר את איכות היחידה.
חוגרים שחורים שהיו מוסמכים להשתתף בתי ספר מיוחדים וטכניים.
קצינים שחורים שהוזמנו יקודמו לפי אותם סטנדרטים כמו עמיתיהם הלבנים.
ב-17 במרץ 1949 העידו גנרל גילם וג'ון ג' מקלוי (עוזר שר המלחמה לשעבר במלחמת העולם השנייה) בפני ועדת הנשיא על שוויון ההזדמנויות בשירותים המזוינים. גילם שירת בה מ-1949 עד 1950.
גילם קיבל את הפיקוד על הארמייה השלישית ביוני 1947. כשמפקדת הארמייה השלישית הועברה מאטלנטה, ג'ורג'יה לפורט מקפרסון ב-1947, פיקד גילם על ההעברה.
בשנת 1947 שימש גילם כעוזרו של הגנרל ג'ורג' מרשל בעת שליחותו הנשיאותית לסין. לאחר מכן שימש עוזר מיוחד למפקד כוחות ארצות הברית בננקינג, מפקד פיקוד השירות בסין בשאנחאי, ולאחר מכן נציב אמריקאי בפקינג.
גנרל גילם פרש מהצבא באוגוסט 1950 בדרגת לוטננט גנרל. עם סיום הקריירה הצבאית שלו, שימש גילם ארבע שנים כמנכ"ל הקרן הלאומית March of Dimes, במהלך שנות ה-60.
גים מת ב-13 בפברואר 1973, בבית החולים באטלנטה בגיל 85. הוא ואשתו וירג'יניה (הריסון) גילם נקברו בבית הקברות הלאומי ארלינגטון.
משפחתו

הסבא של גילם, אלוואן קלום גילם, בוגר וסט פוינט בשנת 1851. הוא שירת במלחמת האזרחים האמריקנית עם צבא האיחוד, שסיים את המלחמה כמייג'ור גנרל של מתנדבים אמריקאים. הוא קבור בבית הקברות הר אוליב, נאשוויל, טנסי.
הוריו של גילם היו קולונל אלוואן קולם גילם, קצין פרשים בצבא ארצות הברית ובסי קוייקנדאל. שניהם נקברו בבית בית הקברות הלאומי ארלינגטון.
בנו הראשון של גילם, אלוואן קולם גילם השני, סיים את האקדמיה הצבאית של ארצות הברית בשנת 1940, לאחר מכן הוא הפך ללוטננט גנרל בחיל האוויר האמריקני.
בנו השני של גילם, ריצ'רד ד'ילם, הגיע לדרגת לוטננט קולונל. בנו, נכדו של אלוואן, ריצ'רד ד. גילם הבן, סיים את האקדמיה הצבאית של ארצות הברית ופרש בדרגת לוטננט קולונל.
הערות שוליים

↑  Arlington National Cemetery Website
↑  Journal of the Military Service Institution of the United States, Vol.37; "The Loyalty of West Point" pp.556-558
↑  http://tankdestroyer.net/index.php?option=com_content&view=article&id=183:gillem-alvan-c-jr&catid=29:officers&Itemid=58 tankdestroyer.net Gillem, Alvan C. Jr. - Maj. Gen. (XIII Corps)
↑  United States Military Academy. The Register of Graduates and Former Cadets of the United States Military Academy at West Point: 2004. Connecticut. Elm Press. 2004. pg. 2:48
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: n94068544  NARA: 10576002  VIAF: 68160936   WorldCat (עם VIAF): 68160936
אלכסנדר מאסין

| --- | --- |

אלכסנדר מאסין
 לידה:  24 במאי 1857 בלגרד, נסיכות סרביה נסיכות סרביה
 פטירה:  18 באפריל 1910 (בגיל 52) בלגרד, ממלכת סרביה ממלכת סרביה
 השתייכות:  נסיכות סרביה נסיכות סרביה ממלכת סרביה ממלכת סרביה
 תקופת הפעילות:  1871–1906 (כ־35 שנים)
 דרגה:   פוקובניק
 תפקידים בשירות
 ראש המטה הכללי
 פעולות ומבצעים
 המלחמה הסרבית-עות'מאנית המלחמה העות'מאנית-רוסית מלחמת בולגריה-סרביה
 תפקידים אזרחיים
 שר הבינוי
אלכסנדר מאסין (בסרבית: Александар Машин‏; 24 במאי 1857 – 18 באפריל 1910) היה קולונל בצבא סרביה, אשר התפרסם בשל חלקו בהפיכה הצבאית בסרביה ב-1903. לאח ההפיכה שימש כשר הבינוי הזמני של סרביה. בין 1905–1906 הוא שימש כראש המטה הכללי הסרבי.
ביוגרפיה

מאסין נולד בבלגרד ב-24 במאי 1857. הוריו היגרו מבוהמיה לנסיכות סרביה. אביו, יובאן מאסין היה רופאו האישי של הנסיך אלכסנדר קאראג'ורג'ביץ'. לאחר שקאראג'ורג'ביץ' הודח מהשלטון והוחלף בידי בית אוברנוביץ', משפחת מאסין שמרה אמונים לבית קאראג'ורג'ביץ' הגולה. למרות זאת, לאחר שב-1871 התגייס אלכסנדר מאשין לצבא סרביה, הוא זכה לקידומים מהירים תודות לכישרונו. בהמשך, המלך מילאן אוברנוביץ' אף מינה אותו לשליש הצבאי שלו. ב-1897 הוא מונה לנספח צבאי במונטנגרו. שנתיים לאחר מכן הוא היה חבר במשלחת הסרבית שחתמה על אמנות האג.
אחיו של מאסין, סווצוזאר מאסין, נישא לדראגה לוגנוביץ'. היחסים בין דראגה לאלכסנדר היו רעים מאז ומתמיד. לאחר מותו של אחיו ב-1851, דראגה החלה לעבוד כמשרתת של המלכה נטליה אוברנוביץ', ובהמשך הפכה לפילגשו של אלכסנדר הראשון, מלך סרביה. דראגה הייתה מלכה לא-פופולרית, ויחסיה עם מאסין החמירו. זו הייתה אחת הסיבות לכך שב-1900 הוא עזב את הצבא.
מאסין התקרב לקבוצת קצינים צעירים בהנהגתו של דרגוטין דימטרייביץ', אשר מאסו בשלטונו של המלך אלכסנדר והחליטו לרצוח אותו ולהחזיר לשלטון את בית קאראג'ורג'ביץ'. ב-29 במאי 1903, פתחו דימטרייביץ' ומאסין בהפיכה צבאית במדינה. מאסין השתלט על רגימנט הרגלים ה-7 ויחד עמו כיתר את הארמון המלכותי. הוא השתתף בחיפושים האינטנסיביים אחר בני הזוג המלכותי שהסתתרו בארמון. לאחר מכן הוא פנה אל ביתו של ראש הממשלה דימיטרייה צינצאר-מרקוביץ', וירה בו למוות במו ידיו. כמו כן הוא הורה לווייסלב טנקוסיץ' לרצוח את שני אחיה הצעירים של המלכה, ואת שר הפנים וליה טודורוביץ'.
לאחר ההפיכה היה חבר מאסין בממשלה הזמנית שהקימו הקושרים, ובמשך זמן קצר החזיק בתפקיד שר הבינוי. ב-1905 הוא מונה לראש המטה הכללי הסרבי. עם זאת, במאי 1906 הוא פוטר מהתפקיד על פי דרישתה של בריטניה שהתנתה את חידוש היחסים הדיפלומטיים עם סרביה (שנותקו בעקבות ההפיכה ב-1903) בפיטוריהם של מאסין וקושרים נוספים מתפקידיהם.
לאחר פרישתו התגורר מאסין בבלגרד עד מותו ב-18 באפריל 1910.
אם אתה גבר

אם אתה גבר הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת הישראלית נועה קירל. השיר יצא לאור ב-14 בינואר 2020, כסינגל שלא מתוך אלבום, על ידי חברת התקליטים Mobile1 Music.
רקע וכתיבה

השיר הוא שיר פופ-טראפ ו-EDM, שנכתב והולחן על ידי ג'ורדי, דורון מדלי ואיתי שמעוני, שיצרו גם את להיטה הקודם של קירל "פאוץ'".
בסמוך לצאתו כסינגל, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי.
וידאו קליפ

הווידאו קליפ המלא שצולם עבור השיר, בוים על ידי אינדי חאיט, והועלה לערוץ היוטיוב של קירל ב-14 בינואר 2020, בסמוך לצאת הסינגל. בקליפ ניתן לראות את קירל מהלכת ורוקדת בין קירות תוך כדי שהיא שרה את מילות השיר. הקליפ שצולם על ידי מישה קמינסקי, צולם בשוט אחד בלבד. כמו כן, בקליפ השתתף הרקדן שגיא אקושטי.
בפחות משבוע, צבר הווידאו קליפ מעל ל-3 מיליון צפיות. נכון לנובמבר 2021 מונה הצפיות של הקליפ עומד על כ-26 מיליון.
גרסת כיסוי

ב-23 באפריל 2020 הוציאה הזמרת וכוכבת הרשת שירה מרגלית גרסת כיסוי לשיר, בסגנון בלדת פופ.
מיקומי שיא

|   ‏‏‏  מצעדים שבועיים (2020)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים שבועיים (2020)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים שבועיים (2020)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדים שבועיים (2020)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  ישראל | מדיה פורסט ישראל | 13 |  |
|  ישראל | המצעד הרשמי של גלגלצ | 2 |  |
|   ‏‏‏  מצעדים שנתיים (2020)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים שנתיים (2020)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים שנתיים (2020)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדים שנתיים (2020)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  ישראל | מדיה פורסט ישראל | - |  |
|  ישראל | גלגלצ | 21 |  |
|  ישראל | מאקו ורדיו תל אביב | 16 |  |
הערות שוליים

↑  ירדן פלג, דורון מדלי, איתי שמעוני
1 2  אם אתה גבר, נבדק ב-2020-01-14
↑  נועה קירל פותחת עשור חדש עם שיר שכתבו יוצרי הלהיט "פאוץ'", באתר וואלה, 14 בינואר 2020
1 2 3  נועה קירל - אם אתה גבר (Prod. By Jordi), נבדק ב-2020-01-14
↑  "אם אתה גבר": סינגל חדש ובועט לנועה קירל, באתר ישראל היום
↑  מוזיקה - סיכומוזיקלי: ים רפאלי מרגש ושירה מרגלית בקאבר לנועה קירל, באתר פרוגי, ‏24 באפריל 2020
| נועה קירל |
| --- | --- | --- |
| דיסקוגרפיה • פרסים ומועמדויות • שירים | דיסקוגרפיה • פרסים ומועמדויות • שירים |  |
| פסקולים | כפולה |  |
| סינגלים | "מדברים" • "קילר" • "יש בי אהבה" • "רק אתה" • "חצי משוגע" • "תן לי סימן" • "מקום לשינוי" • "אצל הדודה והדוד" • "טיקיטאס" • "מגיבור לאויב" • "בא לי אותך" • "Drum" • "חצוף" • "פאוץ'" • "SLT" • "אם אתה גבר" • "מיליון דולר" • "אמבולנס" • "יהלומים – Bling Bling" • "טרילילי טרללה" • "Please Don't Suck" • ‏"Bad Little Thing" • "רעשים" • "Thought About That" • "פעמון" • "Dale Promo" • "שלושה בנות" • "שחרר אותי" • "פנתרה" • "מאמי" • "Gone" • ‏"Unicorn" • "פרובוקטיבית" • "Deja Vu" • "בנות כמוני לא בוכות" • "משקפיים" • "Doctor" • "אני" • "שיהיה לך טוב" • "Ba Da Bing" |  |
| השתתפות בסינגלים | "סינדרלה" • "לרקוד עם דמעות בעיניים" • "מאושרים" • "Lucky" • "גושפנקא" |  |
| שירים נוספים | "מחול מטורף" |  |
| פילמוגרפיה | "כמעט מפורסמת" • "ליפסטאר" • "כפולה" • "גוט טאלנט ישראל" • "שלטון הצללים" • "בית ספר למוסיקה" • "פלמ"ח" • "אוהב אותך צ'ארלי" |  |
| חברות תקליטים | NMC • אטלנטיק |  |
| ערכים קשורים | ישראל באירוויזיון 2023 • אירוויזיון 2023 |  |
אמריקה הנכה

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  דונלד טראמפ 
 שפת המקור:  אנגלית 
 תורגם לשפות:  דנית, צרפתית, גרמנית, יפנית, קוריאנית, פולנית ווייטנאמית
 נושא:  פוליטיקה של ארצות הברית 
 הוצאה
 הוצאה:  Threshold Editions 
 הוצאה בשפת המקור:  סיימון אנד שוסטר
 תאריך הוצאה:  2015 
 מספר עמודים:  193
 סדרה
 ספר קודם:  Time to Get Tough 
 קישורים חיצוניים
 מסת"ב:  מסת"ב 978-1-5011-3796-9
 
אמריקה הנכה: איך להחזיר את אמריקה לגדולתה (באנגלית: Crippled America: How to Make America Great Again) הוא ספר עיון מאת איש העסקים ולימים נשיא ארצות הברית ה-45, דונלד טראמפ.
הספר ראה לאור לראשונה בנובמבר 2015, על ידי הוצאת הספרים האמריקאית "סיימון ושוסטר".
בספר פורש טראמפ את משנתו הפוליטית, בדומה לספריו הקודמים: "אמריקה שמגיעה לנו" (פורסם לקראת הבחירות לנשיאות שנערכו ב-2000) וכן "זמן להקשיח" (פורסם לקראת הבחירות לנשיאות שנערכו ב-2012). הספר הגיע למקום החמישי ברשימת רבי המכר של הניו יורק טיימס. לצד הגרסה האנגלית המקורית, תורגם הספר לדנית, צרפתית, גרמנית, יפנית, קוריאנית, פולנית ווייטנאמית.
הספר יצא גם כספר אלקטרוני וכספר שמע.
סיכום תוכן הספר

באמריקה הנכה, מתאר טראמפ את השקפותיו בענייני פנים וחוץ של ארצות הברית בעשרים השנים האחרונות, שהובילו למצב בה נמצאה בשנת 2015. טראמפ מתאר פוליטיקאים, לוביסטים וארגונים שונים כאשמים ב"דעיכתה של המדינה". טראמפ מבקר את הנשיא המכהן ברק אובמה ומותח ביקורת רבה על התדמית שיצרה לו התקשורת. לדבריו, כותבים עליו דברים שגויים וממוצאים בתגובה לעלייתו המפתיעה בסקרים במהלך השלבים המוקדמים של הבחירות לנשיאות שנערכו ב-2016. סיבה נוספת ליחסה המנוכר של התקשורת כלפיו היא עקב היותו "כישרוני, שנוטה לעיתים להגזים בדבריו".
בספרו מתייחס טראמפ למדיניות הפנים של ארצות הברית בפרקים העוסקים בהגירה לארצות הברית, מערכת בריאות האמריקאית, הכלכלה בארצות הברית ומערכות החינוך והאנרגיה. בין הנושאים הבולטים שהעלה טראמפ (ואף קידם בפועל לאחר שנבחר לנשיאות):
תמיכה ברפורמה המצמצת את ההגירה הבלתי חוקית לארצות הברית, מכיוון ש"מערכת ההגירה האמריקאית היא כישלון שאפשר לפושעים אלימים להיכנס לתוך המדינה".
הקמת חומה בגבול ארצות הברית-מקסיקו, למניעת הגירה בלתי-חוקית.
התנגדות לתוכנית הגנת החולה וטיפול בר השגה של הנשיא אובמה, שעדיף לבטלה ולהחליפה, לדבריו.
ביטול מחלקת החינוך האמריקאית, והחזרת האחריות למדיניות החינוך לממשלות מקומיות בכל 50 מדינות ארצות הברית.
ספקות לגבי השפעת האדם על ההתחממות הגלובלית, בהקשר למשק האנרגיה.
לצד הנושאים הפוליטיים שבספר, מספר טראמפ גם על חייו האישים. הוא מאשים את עצמו בכישלון נישואיו עם אשתו הראשונה, איוונה טראמפ, וכן עם אשתו השנייה, מרלה מייפלס. כמו כן, סוקר טראמפ את השקעותיו בענף הנדל"ן, ומשתף בחוויות מפעילותו במגזר הפרטי.
הרכב ופרסום

לקראת השקת הספר, ערך טראמפ מסיבת עיתונאים במגדל טראמפ שבניו יורק. הוא אזכר את הספר במספר עצרות בחירות, וצייץ אודותיו בטוויטר כ-31 פעמים.
מיכיקו קקוטאני, כתב הניו יורק טיימס, מתח ביקורת על כך שהספר מפאר את מיזמיו העסקיים של הכותב, ומציג את המציאות בארצות הברית כ"דיסטופית". לדבריו קקוטאני, "הספר מעניק תמונה מדאיגה של ערכיו, דרכי פעולתו ותפיסתו האפלה והנקמנית של טראמפ". בעיתון השמרני, הוושינגטון טיימס, ניתנה ביקורת אוהדת, לפיה "אין בספר שום דבר מבשר רעות", וכן כי לטראמפ אין איבה כלפי העיתונות.
הערות שוליים

↑  Crippled America by Donald J. Trump. New York City: Simon & Schuster. 2015-11-03. ISBN 9781501137969. נבדק ב-2 באוגוסט 2017. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  Johnson, Jenna (3 בנובמבר 2015). "Seven things in Donald Trump's new book you probably won't hear at a rally". The Washington Post. נבדק ב-2 באוגוסט 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Roth, Diana (12 בנובמבר 2015). "Donald Trump's four good ideas — and four bad ones — in 'Crippled America'". MarketWatch. נבדק ב-2 באוגוסט 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Kikutani, Michiko (26 באוגוסט 2016). "In Books on Donald Trump, Consistent Portraits of a High-Decibel Narcissist". הניו יורק טיימס. New York City: New York Times Company. נבדק ב-2 באוגוסט 2017. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Coyne, John R. (20 בדצמבר 2015). "Book Review: 'Crippled America How to Make America Great Again'". The Washington Times. Washington, D.C.: News World Communications. נבדק ב-2 באוגוסט 2017. {{cite news}}:  (עזרה)
| דונלד טראמפ |
| --- | --- | --- |
| הורים | פרד טראמפ • מרי טראמפ |  |
| אחים | מריאן טראמפ • פרד טראמפ (הבן) • אליזבת טראמפ • רוברט טראמפ |  |
| נשים | איוונה טראמפ • מרלה מייפלס • מלאניה טראמפ |  |
| ילדים | איוונקה טראמפ (הנשואה לג'ארד קושנר) • דונלד טראמפ ג'וניור • אריק טראמפ • טיפאני טראמפ • בארון ויליאם טראמפ |  |
| אירועים במהלך כהונתו כנשיא ארצות הברית | השבעתו לנשיאות (2017) • עסקת הנשק האמריקאית–סעודית (2017) • התקיפה האמריקאית בסוריה (2017) • נאום ירושלים (2017) • פסגת ארצות הברית – קוריאה הצפונית בסינגפור (2018) • העברת שגרירות ארצות הברית בישראל לירושלים (2018) • פסגת האנוי (2019) • הכרת ארצות הברית בריבונות ישראל על רמת הגולן (2019) • הפסגה באזור המפורז הקוריאני (2019) • הליך הדחתו (2019) • חיסול קאסם סולימאני (2020) • עסקת המאה (2020) • מגפת הקורונה בארצות הברית (2020) • רצח ומחאות ג'ורג' פלויד (2020) • הסכמי אברהם (2020) • הבחירות לנשיאות ארצות הברית 2020 • ההסתערות על הקפיטול (2021) • הליך הדחתו ומשפט ההדחה השני (2021) |  |
| דברים בבעלותו או על שמו | ארגון טראמפ • מגדל טראמפ העולמי • בניין טראמפ • מגדל טראמפ • הספרייה הנשיאותית על שמו • רמת טראמפ • מיס תבל • מיס ארצות הברית • נאופלפה דונלדטראמפי • לרשימת עסקיו המלאה |  |
| ספריו | אמריקה שמגיעה לנו • טראמפ: האמנות שלי – איך לעשות עסקים • טראמפ: אמנות הקאמבק • איך להתעשר • טראמפ 101 • מגדל טראמפ (רומן) • רוצים שתהיו עשירים: שני אנשים - מסר אחד • טראמפ: להישרד בצמרת • הדרך לפסגה • לחשוב בגדול - להצליח בגדול: בעסקים ובחיים • אמריקה הנכה • תחשוב כמו מנצח |  |
| אחר | אש וזעם • פרשת טראמפ–אוקראינה • דו"ח מולר • מחאות נגד דונלד טראמפ • טראמפיזם |  |
ערך זה הוא קצרמרבנושא ספרים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אמריקה הרוסית

אמריקה הרוסית (ברוסית: Русская Америка) הייתה ההתיישבות של האימפריה הרוסית ביבשת אמריקה. המושבה כללה את חצי האי אלסקה, האיים האלאוטיים, ארכיפלג אלכסנדר, היישוב פורט רוס (אנ') אשר בקליפורניה (לחופי האוקיינוס השקט של ארצות הברית) ומבצר אליזבת (אנ') שבהוואי. העיר נובו ארכנגלסק הייתה בירת אמריקה הרוסית משנת 1808.
היסטוריה

הרוסים הראשונים שהגיעו ליבשת אמריקה היו חברי משלחת, בפיקודו של גריגורי שליחוב, שהגיעה אל האיים האלאוטיים בקיץ 1784. ב-1799 שליחוב וניקולאי רזאנוב הקימו את חברת סחר בשם "החברה הרוסית-אמריקאית". אלכסנדר בראנוב היה למנהלה ועיקר עיסוקה היה ציד לוטרות ומכירת פרוותם. ראשי החברה ביקשו לקבל סמכויות ניהול במושבות הרוסיות בניכר בדומה לחברת הודו המזרחית הבריטית, החברה שהוקמה, כאמור, ב-1799 קיבלה צ'ארטר קיסרי וזכויות בלעדיות כמעט על הסחר עם המושבות הרוסיות ביבשת אמריקה.
כך קיבלה החברה, שהמטה שלה מוקם באירקוצק את ניהול המושבה, אף על פי שהמושבה הייתה חלק מהמחוז הסיבירי הכללי ואחר כך (מ-1822) הייתה לחלק מהמחוז הכללי של מזרח סיביר.
הנקודה הדרומית ביותר שאותה יסדו הרוסים ביבשת אמריקה היא היישוב פורט רוס, כ-80 קילומטרים צפונית לסן פרנסיסקו בקליפורניה, כאשר את המשך ההתפשטות דרומה מנעו המתיישבים הספרדים והמקסיקנים. ב-1824 נחתם ההסכם הרוסי-אנגלי אשר לפיו הותר לרוסים לשלוט על אלסקה ולאנגלים ולאמריקנים הוסכם להשאיר בידיהם את אורגון. ההסכם גם שרטט את קווי הגבול שבין המושבות הבריטיות למושבה הרוסית.
בינואר 1841 נמכרה פורט רוס לאזרח מקסיקני בשם ג'ון סאטר. בשנת 1867 האימפריה הרוסית מכרה את אלסקה לארצות הברית תמורת סכום של 7,200,000 דולרים כדי לכסות את חובותיה שנגרמו בעקבות מלחמת קרים. בכך, למעשה, תמה תקופת הקולוניזציה הרוסית ביבשת אמריקה.
מושלים

מושלי אמריקה הרוסית היו ראשי החברה הרוסית-אמריקאית שהייתה אחראית לניהול המושבות הרוסיות ביבשת אמריקה.
| № | דיוקן | שם | תקופת כהונה |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 |  | אלכסנדר בראנוב | 9 ביולי 1799 – 11 בינואר 1818 |
| 2 |  | לודוויג פון הגמייסטר | 11 בינואר 1818 – 24 באוקטובר 1818 |
| 3 |  | סמיון יאנובסקי | 24 באוקטובר 1818 – 15 בספטמבר 1820 |
| 4 |  | מאטוויי מוראבייב | 15 בספטמבר 1820 – 14 באוקטובר 1825 |
| 5 |  | פיוטר צ'יסטיאקוב | 14 באוקטובר 1825 – 1 ביוני 1830 |
| 6 |  | פרדיננד פון וראנגל | 1 ביוני 1830 – 29 באוקטובר 1835 |
| 7 |  | איוואן קופריאנוב | 29 באוקטובר 1835 – 25 במאי 1840 |
| 8 |  | אדולף אטולין | 25 במאי 1840 – 9 ביולי 1845 |
| 9 |  | מיכאיל טבנקוב | 9 ביולי 1845 – 14 באוקטובר 1850 |
| 10 |  | ניקולאי רוזנברג | 14 באוקטובר 1850 – 31 במרץ 1853 |
| 11 |  | אלכסנדר רודאקוב | 31 במרץ 1853 – 22 באפריל 1854 |
| 12 |  | סטפן ווייוודסקי | 22 באפריל 1854 – 22 ביוני 1859 |
| 13 |  | יוהאן פורוהיילם | 22 ביוני 1859 – 2 בדצמבר 1863 |
| 14 |  | דמיטרי מקסוטוב | 2 בדצמבר 1863 – 18 באוקטובר 1867 |
ראו גם

רכישת אלסקה
החברה הרוסית-אמריקאית
בניין הכנסייה הרוסית הפרבוסלבית בעיר נובו ארכנגלסק (כיום סיטקה)
אנתוני אנגארולה

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  4 בפברואר 1893 שיקגו, ארצות הברית 
 פטירה:  15 באוגוסט 1929 (בגיל 36) 
 מקום לימודים:  בית הספר לאמנות של מכון שיקגו  מכון האמנות של קנזס סיטי 
 פרסים והוקרה:  מלגת גוגנהיים (1928) 
 
אנתוני אנגארולה, באנגלית: Anthony Angarola (4 בפברואר 1893–15 באוגוסט 1929) היה צייר, ליתוגרף ומדריך אמנות אמריקאי. הוא סיים את לימודיו בבית הספר לאמנות של שיקגו. מאחר שהיה מהגר איטלקי, עבודתו התמקדה באנשים שנאבקו להסתגל לתרבות זרה.