קספר האוזר
עדויות המטילות ספק באמיתות סיפורו של האוזר

סיפורו של האוזר עורר ספקות וביקורת כבר בימיו, והם נמשכים עד לימינו אלה. קיימות מספר עדויות המעלות ספק לגבי אמיתות סיפורו.
שני המכתבים שנמצאו על גופו של קספר האוזר כאשר הוא הופיע לראשונה היו כתובים באותו כתב יד, למרות שהיו אמורים להיכתב על ידי אנשים שונים. במכתב השני הופיע המשפט "הוא כותב את כתב היד שלי בדיוק כמוני". לכן, יש חוקרים הסבורים ששני המכתבים נכתבו למעשה על ידי האוזר עצמו.
למרות שלטענתו האוזר היה כלוא כל חייו בחדר קטנטן, הוא היה במצב גופני טוב כאשר הוא נמצא, והיה מסוגל ללכת ללא קושי וגם לעלות 90 מדרגות לחדר שבו הוא נכלא בתקופה הראשונה שלאחר מציאתו.
ספק רב אם האוזר היה יכול לשרוד אילו באמת גדל בתנאים שאותם תיאר, או להתפתח מבחינה שכלית כפי שהתפתח. הפסיכיאטר קרל ליאונרד כתב ב-1970: "אם הוא היה חי מילדות בתנאים שאותם תיאר, הוא לא היה מתפתח מעבר לרמה של אידיוט, ולמעשה הוא לא היה נשאר בחיים זמן רב. הסיפור שלו מלא כל כך בדברים אבסורדיים שזה מדהים שהוא אי פעם זכה לאמון, ושגם כיום רבים מאמינים באמיתותו".
פציעתו הראשונה של האוזר, בעת שהותו בביתו של דאומר, אירעה לאחר מריבה ביניהם ולאחר שדאומר הגיע למסקנה כי להאוזר יש נטייה לשקר. סימני הדם הראו כי מייד לאחר הפציעה האוזר עלה לחדרו, ורק אז ירד שוב למטה ונכנס למרתף. לכן, היו ששיערו שהאוזר פצע את עצמו במטרה לעורר רחמים ולשכנע באמיתות דבריו, ואז עלה קודם לחדרו כדי להחזיר לשם את התער בו השתמש.
גם בבית השני בו האוזר שהה, ביתו של ביברבאך, הוא רב עם המארח שלו והואשם על ידיו בשקר. גם בבית זה האוזר נפצע, כאשר הפעם הפציעה נגרמה לדבריו מידיו שלו, כאשר הוא הפעיל בטעות אקדח שהיה תלוי בחדרו. אמנם נשמעה יריית אקדח לפני הפציעה, אבל הפציעה הייתה קלה והועלו ספקות האם הייתה יכולה באמת להיגרם מיריית אקדח.
אשתו של ביברבאך פיתחה גם היא דעה שלילית מאוד לגבי האוזר, וטענה שהוא "בעל נטייה נוראה לשקרנות" ו"מלא ברהב וזדון".
גם מארחו השלישי של האוזר, הברון פון טוכר, התלונן על שקרים ורהבתנות מוגזמים מצדו של האוזר.
לאחר מותו של האוזר, לורד סטנהופ (שפרש עליו את חסותו למשך תקופה) פרסם ספר בו הציג את כל העדויות כנגד האוזר וכתב כי "זוהי חובתי להודות בגלוי כי הולכתי שולל". היו אמנם כאלה שפקפקו במניעיו של סטנהופ ושיערו כי הוא פעל בשליחותו של בית האצולה באדן, אך היסטוריונים מודרניים רואים אותו כפילנתרופ וכאדם מאמין ושוחר אמת.
מארחו הרביעי של האוזר, יוהאן מייר, סבר גם הוא שהאוזר הוא שקרן, והיחסים ביניהם היו מתוחים.
פטרון אחר של האוזר שתמך בו, אנסלם פון פוירבאך, כתב פתק שנמצא לאחר מותו ובו נאמר: "קספר האוזר הוא תחבולן פיקח, נוכל, שאינו שווה דבר ושצריך להורגו".
ב-9 בדצמבר 1833, חמישה ימים לפני הפציעה שגרמה למותו של האוזר, היה לו ויכוח קשה עם המארח שלו יוהאן מייר. לורד סטנהופ היה אמור להגיע לביקור בחג במולד, והאוזר קיווה שסטנהופ יקיים את הבטחתו וייקח אותו איתו לאנגליה. אך מייר, שכאמור יחסיו עם האוזר היו מתוחים, אמר שאינו יודע כיצד יוכל לקבל את פניו של סטנהופ.
בית המשפט לחקירות של אנסבך הטיל ספק בטענתו של האוזר שהוא נדקר. בפתק שהיה בארנק שנמצא בגן הייתה שגיאת כתיב אחת ושגיאה דקדוקית אחת שהיו אופייניות להאוזר, והוא גם היה מקופל בצורת משולש, באופן בו האוזר נהג לקפל. גם העובדה שהפתק נכתב בכתב ראי מעלה חשד שהאוזר השתמש באמצעי זה כדי שכתב ידו לא יזוהה. למרות שהיה חשוב להאוזר שהארנק שהכיל את הפתק יימצא, הוא לא שאל דבר לגבי תוכנו. לפני מותו מהפציעה הוא מלמל דברים לגבי "כתיבה בעיפרון". לכן, רבים מאמינים שהאוזר כתב את הפתק בעצמו ודקר את עצמו במטרה לעורר עניין מחודש בסיפורו וכדי לשכנע את סטנהופ לקיים את הבטחתו לקחת אותו לאנגליה, אך הדקירה הייתה עמוקה יותר ממה שהתכוון ולכן גרמה למותו.
תוצאות הבדיקה הגנטית שנערכה ב-2002 והשוותה בין ה-DNA של קספר האוזר לזה של אסטריד פון מדינגר לא היו חד משמעיות. אמנם נמצא דמיון מסוים, אך המאפיינים שנמצאו הם נפוצים באוכלוסייה הגרמנית. מאידך גיסא, ניתן להסביר את ההבדלים שנמצאו במוטציות, ולכן לא ניתן להגיע לקביעה חד משמעית באמצעות בדיקה זו.
מחקר מ-2024 שניתח עקבות DNA מיטוכונדרי של האוזר, קבע כי אין התאמה בינו לזה של משפחת המלוכה.