stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
חיים אלפרין
ביוגרפיה

נולד בשנת 1899 במינסק שבאימפריה הרוסית (בשטחי בלארוס של היום), בן לזליג וראשה רבקה אלפרין. למד בחדר מתוקן ואצל הרב אליעזר רבינוביץ.
בעצת רבו עלה לארץ ישראל ב-1913 ולמד בגימנסיה הרצליה. עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה קיבל את הנתינות העות'מאנית ונשאר בארץ ישראל. עם גירוש תל אביב ב-1917 עבר עם יתר תלמידי הגימנסיה לכפר הנוער מאיר שפיה, ועם כיבוש הארץ בידי הבריטים חזר עם הגימנסיה לתל אביב ונמנה עם בוגרי מחזור ו' שלה. בשנת 1919 התנדב לגדודים העבריים ושירת שנתיים וחצי בגדוד "הראשון ליהודה".
ב-1921, עם הענקת מעמד של עיר עצמאית לתל אביב, הוקמה בה משטרה עירונית, משטרת תל אביב, ואלפרין מונה למפקדה. בתחילת דרכה כללה משטרת תל אביב קצין אחד, סמל אחד, רב-טוראי אחד ו-20 שוטרים. כעבור חמש שנים שרתו בה 69 שוטרים ובשיאה היו בה 80 שוטרים. אלפרין סייע גם להקמת תזמורת המשטרה, ובשנת 1925 השתתף בהקמת גדוד הכבאים הראשון ביישוב. ב-1 בינואר 1927 סופחה משטרת תל אביב למשטרת המנדט, ובעקבות זאת התפטר אלפרין מתפקידו.
ניהל את סניף חברת הביטוח "אוניון דה פאריז" בתל אביב. ביוני 1930 השתתף ביסוד אגודת מגן דוד אדום בתל אביב, ועד 1933 היה מפקדו הראשון של הגדוד לעזרה ראשונה.
ב-13 בפברואר 1938 מונה לחבר בוועדה להכנת התגוננות בפני התקפות מהאוויר בתל אביב, ועם ייסוד המשמר האזרחי בעיר מונה למפקדו. באוגוסט 1944 מונה למפקח עירוני ראשי בתל אביב. בשבת השחורה נעצר עם יתר ראשי היישוב, והיה עצור כחודשיים במחנה המעצר בלטרון. ביוני 1948 מונה לחבר לוועדה לחקירת תלונות על הגיוס, תפקיד ממנו התפטר עם חבריו לוועדה בסוף 1948.
אלפרין המשיך בתפקידו כמפקח ראשי בעירית תל אביב תפקיד גם לאחר הקמת המדינה. במסגרת תפקידו הוא היה אחראי על נושא הארכאולוגיה מטעם העירייה, ועמד בקשר עם אגף העתיקות בקשר לחפירות בתל אביב. בנובמבר 1958 הוא מונה למנהל אדמיניסטרטיבי של מוזיאון הארץ ושימש בתפקיד זה עד לפטירתו.
ב-1934 נישא לאדריכלית ג'ניה אוורבוך, בתו של הרוקח זאב אוורבוך ולהם בן יחיד, דניאל (דני) אלפרין, עורך דין (1936–2015).
בשנת 1967 נפטר אלפרין בבית החולים איכילוב בתל אביב בשנת ממחלת לב והוא בן 68.
לקריאה נוספת

'אלפרין, חיים', בתוך: דוד קלעי, ספר האישים: לכסיקון ארצישראלי, תל אביב: מסדה – אנציקלופדיה כללית, תרצ"ז, עמ' 52. (הספר בקטלוג ULI)
הערות שוליים

↑  המשטרה שלנו בתל אביב, דואר היום, 26 ביוני 1931
↑  שוחרר ח. אלפרין, המשקיף, 14 באוגוסט 1946
↑  חקירה ובירור תלונות בשמח הגיוס, הצופה, 27 ביוני 1948
↑  בקצוי המדינה, התפטרו, המשקיף, 24 בדצמבר 1948
↑  הסוחרים דורשים פיקוח על הרוכלים, הצופה, 12 ביוני 1949
חזר המפקח העירוני בת"א, הארץ, 4 בדצמבר 1953
↑  מצודות המלך ינאי בת"א, דבר, 13 ביוני 1950
↑  שמואל ייבין, עתיקות ת"א ומחלקת העתיקות, הארץ, 11 במאי 1954
↑  ח. אלפרין מנהל אדמיניסטרטיבי של מוזיאון הארץ, הארץ, 4 בנובמבר 1958
1 2  חיים אלפרין, דבר, 29 במרץ 1967
↑  דניאל אלפרין באתר חברה קדישא ת"א–יפו; עו"ד דניאל (דני) אלפרין: מודעת אבל באתר "אנדרטה"
| מגן דוד אדום |
| --- | --- | --- |
| מייסדים | משולם ליבונטין • חיים אלפרין • משה רבינוביץ' • ישעיהו אליהו • חיים לייבוביץ • משה פרנקל • ברוך ניסנבוים • אריה אלוטין |  |
| נשיאים | יהודה סקורניק • נועם יפרח • אבי זהר |  |
| מנכ"לים | מרדכי פן • יצחק שני • בן-ציון טחן • אשר דר • אריאל יהלומי • חיים דגן • עמיצור כפיר • רוני ליכטנשטיין • יחיאל חמי •  נתן כהן •  יעקב אדלר • יוחנן גור • עמוס לוריא • אבי זהר • אלי בין |  |
| שונות | קריית מד"א • חוק מגן דוד אדום • נוער מד"א • יחידת האיתור הבינלאומית |  |
| מיזמים | נאמן חיים • פרויקט מחויבות אישית |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007521276005171  VIAF: 308282524   WorldCat (עם VIAF): 308282524
הישאם בסטאוויסי

| --- | --- |

 לידה:  23 במאי 1951 קהיר, מצרים
 פטירה:  17 באפריל 2021 (בגיל 69) קהיר, מצרים 
 שם מלא:  הישאם מוחמד אוסמן בסטאוויסי
 מדינה:  רפובליקת מצרים, הרפובליקה הערבית המאוחדת, מצרים 
 השכלה:  Faculty of Law Cairo University (1976) 
 מפלגה:  טאגאמו
 
הישאם מוחמד עות'מאן בסטאוויסי (בערבית: هشام محمد عثمان بسطاويسي, בתעתיק מדויק: השאם מחמד עת'מאן בסטאויסי; 23 במאי 1951 – 17 באפריל 2021) היה שופט מצרי וסגן נשיא בית הדין המצרי להיפוך. הוא היה ממנהיגי האופוזיציה המצרית לפני המהפכה המצרית בשנת 2011 ובמהלכה הוא התמודד על תפקיד הנשיא במהלך בחירות 2012 כמועמד ממפלגת טאגאמו (אנ').
נפטר ב-17 באפריל 2021 בגיל 69.
הערות שוליים

↑  "المتقدمون للترشح لرئاسة جمهورية مصر العربية 2012". Election comity. אורכב מ-המקור ב-2012-05-05.
↑  "Judge aims to restore Egypt's dignity". Al-Masry Al-Youm. 25 במרץ 2011. נבדק ב-27 ביוני 2011. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  مصطفى رحومة, عاجل.. وفاة المستشار هشام البسطويسي المرشح الرئاسي السابق, الوطن, ‏2021-04-17 (בערבית)
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים ובנושא מצרים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מדינת מלטה

מדינת מלטה (במלטית: Stat ta’ Malta) הייתה ידועה בשם מלטה, הייתה קודמתה של הרפובליקה של מלטה של ימינו, והתקיימה בין 21 בספטמבר 1964 ל-13 בדצמבר 1974.
היסטוריה

מושבת הכתר של מלטה נעשתה עצמאית על פי חוק העצמאות של מלטה 1964 שעבר בפרלמנט הבריטי. על פי החוקה החדשה של מלטה, שאושרה במשאל עם שנערך במאי אותה שנה, הפכה המלכה אליזבת השנייה למלכת מלטה. תפקידיה החוקתיים הוקצו למושל הכללי של מלטה. בין 1964 ל-1974 ביקרה אליזבת השנייה במלטה פעם אחת בנובמבר 1967.
ב-13 בדצמבר 1974, בעקבות תיקונים שחוקקה ממשלת העבודה של דום מינטוף, בוטלה המלוכה ומלטה הפכה לרפובליקה בתוך חבר העמים, שתפקידה כראש המדינה מוקנה לנשיא שמונה על ידי הפרלמנט. המושל הכללי האחרון, סר אנתוני מאמו, מונה לנשיא הראשון של מלטה.
רווחה

ערך זה עוסק במצב חברתי-כלכלי. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
צדקה (באנגלית: "Charity"), מאת פיטר ברויגל, מתוך הסדרה: "שבע המידות הטובות"
רווחה הוא מצב שבו יש לאדם כסף די צורכו, בעלות על רכוש, בריאות טובה, אושר, או חלק ממרכיבים אלה. שכר העבודה של האדם מהווה כלי חשוב להשגת מטרות אלו. ברוב המדינות המפותחות, מסופקים חלק מצרכים אלו על ידי הממשלה, ארגוני צדקה, קבוצות דתיות או ארגונים אחרים כגון האו"ם.
בארצות הברית ובקנדה מקבלת הרווחה קונוטציה של עזרה כלכלית לנזקק ולעני בשל חוסר יכולתו לדאוג לכך. באירופה, לעומת זאת, מקבלת מילה זו משמעות רחבה יותר, במובנים של ערבות אוניברסלית, וסולידריות חברתית. היא קיימת למען העני והעשיר כאחד, ופועלת להבטחת רמת חיים סבירה ותמיכה סוציאלית עבור כל האזרחים, בלי סטיגמה של צדקה.
עושר מול רווחה

בעוד המילה "עושר" מתייחסת אך ורק למצב כלכלי נתון, מתייחס המונח "רווחה" למכלול רחב יותר של מרכיבים. האדם הפרטי, החברה או הקהילה הנתונים ברווחה, נמצאים במצב שבו המשאבים (מקורות) שברשותם מרובים יותר מהצרכים, או שווים להם, במצב שבו סך הרווח גדול מסך ההשקעה. משאבים, לעניין זה, אינם בהכרח כסף או שווי כסף. את איכות החיים ורווחתו של האדם או הקבוצה ניתן להעריך גם במשאבים אחרים, כדוגמת יופי, יצירות אמנות, מעמד חברתי, השכלה גבוהה ובריאות. אדם יכול להיות עשיר אך לא לחיות ברווחה. ככל שרבים המשאבים העומדים לרשותו של האדם ביחס לצרכיו, כך גדלה רמת הרווחה שבה יהיה נתון.
ראו גם

מדינת רווחה
שכר ריאלי
מדיניות רווחה בישראל
רמת חיים
איכות חיים
אושר
תאוריית הצרכים
אוויטה (מחזמר)

| --- | --- |
כרזת המחזמר
כרזת המחזמר
 מילות השירים:  טים רייס 
 מבוסס על:  הביוגרפיה של אווה פרון
 ליברטיסט:  טים רייס
 דמויות:  תפקידים ראשיים: אוויטה • צ'ה • פרון תפקידי משנה: אגוסטין מגאלדי • המאהבת של פרון
 מוזיקה:  אנדרו לויד ובר
 מקום ההתרחשות:  ארגנטינה ארגנטינה
 תקופת ההתרחשות:  1934-1952
 מדינה:  בריטניה בריטניה
 סוגה:  מחזמר
 הצגת בכורה:  1978 (לונדון) 1979 (ניו יורק)
 מספר מערכות:  2
 שפה:  אנגלית
 פרסים:  זוכה פרס אוליבייה זוכה 3 פרסי טוני
 אתר רשמי
 
אוויטה (באנגלית: Evita) הוא מחזמר מאת אנדרו לויד ובר (לחן) וטים רייס (מילים), המתאר את תולדות חייה, הצלחתה ומותה של הפוליטיקאית הארגנטינאית אווה פרון, רעייתו השנייה של נשיא ארגנטינה חואן פרון. הסיפור עוקב אחר ראשית חייה של אוויטה, עלייתה לשלטון, עבודת הצדקה שלה, ומותה.
המחזמר החל כאלבום קונספט בסגנון אופרת רוק, שפורסם בשנת 1976, הכולל את השיר המפורסם והבולט ביותר במחזמר - "אל נא תבכי ארגנטינה" (במקור: "Don't Cry for Me Argentina"). הצלחתו הובילה להפקה בוסט אנד בלונדון בשנת 1978 - הפקה שזכתה בפרס אוליבייה על המחזמר החדש הטוב ביותר. שנה מאוחר יותר עלתה הפקה בברודוויי שבניו יורק, שהייתה למחזמר הבריטי הראשון הזוכה בפרס טוני למחזמר הטוב ביותר.
בהמשך, המחזמר יצא לסיבוב הופעות וכן עלה גם בהפקות מקומיות רבות ברחבי העולם, לרבות הפקה בגרסה בשפה העברית בישראל, בכיכובם של ריקי גל, ויקי תבור, אלי גורנשטיין, עירית ענבי וששי קשת. בשנת 1996 יצא סרט הקולנוע "אוויטה" המבוסס על עלילת המחזמר ושיריו, בבימויו של אלן פארקר. את התסריט כתב פארקר יחד עם אוליבר סטון, ובתפקידים הראשיים כיכבו מדונה, אנטוניו בנדרס וג'ונתן פרייס.
המחזמר עלה בהפקות מחודשות בלונדון בשנת 2006, ובניו יורק בשנת 2012. בשנים 2013–2014 יצא סיבוב הופעות נוסף ברחבי הממלכה המאוחדת, שהסתיים ב-55 הופעות בלונדון, בספטמבר ובאוקטובר 2014.
בשנת 2015 עלה מחדש המחזמר בישראל, בתיאטרון הבימה, בכיכובם של שירי מימון (בחלק קטן מהזמן שיחקה לסירוגין מאיה בוסקילה בתפקיד זה), רן דנקר (וצחי הלוי שהחליף אותו בהצגות האחרונות), אקי אבני רפי וינשטוק וג'וליה שחר המחזמר הועלה כ-200 פעמים, וירד במרץ 2017.
היסטוריה

בשנת 1972, היזם רוברט סטיגווד הציע לאנדרו לויד ובר וטים רייס לפתח גרסה מוזיקלית חדשה אודות פיטר פן, אבל הם נטשו את הפרויקט.
בעודו מאחר לארוחת ערב, לילה אחד במהלך שנת 1973, שמע רייס ברדיו סופה של תוכנית אודות אווה פרון שסיקרנה אותו. כאספן בולים בילדותו, הוא היה מוקסם מתמונתה על הבולים הארגנטינאים, אבל לא היה מודע למשמעותה בהיסטוריה של ארגנטינה. במהלך המחקר שלו הוא פגש בבמאי הקולנוע הארגנטיני קרלוס פסיני הנסן, שהפיק את הסרט Queen of Hearts אשר שודר בטלוויזיה הבריטית ב-24 באוקטובר 1972. רייס צפה בסרט "עשרים פעמים לפחות", ואמר כי "עוד לפני שראיתי את סרטו הנפלא של פסיני - כבר הייתי מכור". ככל שרייס המשיך וחקר אודותיה של אווה פרון, לרבות נסיעה עד לבואנוס איירס כדי לחקור אודות חייה באמצעות מסמכים רבים ואנשי קשר שפסיני סיפק לו, כך הוא הוקסם ממנה יותר ויותר; הוא אפילו קרא לבתו הראשונה על שמה.
רייס הציע את הרעיון של מחזמר המבוסס על הנושא זה לאנדרו לויד ובר, אבל אף על פי שהרעיון של הלחנת מוזיקה הכוללת טנגו, פסדובלה, ומקצבים לטיניים דומים סקרן אותו, ובר בסופו של דבר דחה את הרעיון. הוא החליט במקום זאת לשתף פעולה עם אלן אייקבורן על Jeeves, מחזמר מסורתי בסגנונם של רוג'רס והארט, המבוסס על דמותו של פ. ג. וודהאוס, אשר זכה לביקורות שליליות מצד המבקרים ונחל כישלון מסחרי. לאחר Jeeves, ובר חזר לרייס, והם החלו בפיתוח המחזמר שרייס הציע.
מחברי הספר משנת 1996‏ Evita: The Real Life of Eva Perón טוענים כי המחזמר מבוסס על ספרה הביוגרפי של מרי מיין The Woman with the Whip, שהיה מאוד ביקורתי כלפי אווה פרון. אף על פי שרייס שיבח את הביוגרפיה של מיין, ספר זה מעולם לא הוזכר באופן רשמי כמקור השראה למחזמר. רייס יצר דמות, צ'ה, שנועדה לשמש כקריין וכמקהלה יוונית. אף על פי שגילה כי צ'ה גווארה היה ארגנטינאי, זו לא היה כוונתו המקורית שהדמות תהיה מבוססת עליו, אולם מאוחר יותר, כאשר הרולד פרינס הפך למעורב בפרויקט, הוא עמד על כך שהשחקנים המגלמים את דמותו של צ'ה ישתמשו בגווארה כאל מודל לחיקוי. בעיבוד הקולנועי משנת 1996, הדמות שבה להיות אנונימית יותר. כך גם היה בהפקת לונדון המחודשת של המחזמר משנת 2006.‏
ובר, יחד עם והמנצח אנתוני בולס, הציגו את המחזמר ב-Sydmonton Festival, טרם ביצוע ההקלטה עם התזמורת הפילהרמונית של לונדון.
הקלטה

כפי שעשו בעבר עם "ישו כוכב עליון", צוות כותבי השירים החליט להקליט את אוויטה כאלבום מוזיקלי, ובחרו בשחקנית-זמרת ג'ולי קובינגטון לבצע את התפקיד ראשי, לאחר שצפו בה בפרק של הסדרה Rock Follies ונזכרו בהופעתה כחלק מצוות השחקנים הלונדוני המקורי של המחזמר Godspell. ההקלטה של האלבום, שהופץ על ידי MCA Records ששיווקו בעבר את "ישו כוכב עליון", החלה באפריל 1976 והופקה על ידי ובר ורייס. ההקלטה נוהלה על ידי דייוויד המילטון סמית, שעל עבודתו הודה לו מאוחר יותר רייס, והתייחס אליו כאל, למעשה, מפיק שלישי. הוא גם סיפק את השורה "Statesmanship is more than entertaining peasants" ("מדינאות היא יותר מלשעשע את האיכרים", שהופיעה באלבום כתגובה לאחד מנאומיה של אווה פרון.
האלבום הכפול הופץ בשנת 1976, בו נשמעו קולותיהם של פול ג'ונס כחואן פרון, קולם וילקינסון כצ'ה, ברברה דיקסון כפילגשו של פרון, וטוני כריסטי כאגוסטין מגאלדי. היוצרים פנו בתחילה לסטיב מריוט וג'ון פוגרטי, אך הם לא היו מעוניינים. מוריי ראש, שזכה להצלחה עצומה עם "ישו כוכב עליון", הקליט מספר הדגמות, אבל מאוחר יותר רייס הודה בכך שהוא "לא באמת הצליח לשחזר את הקסם שנוצר כאשר גילם את דמותו של יהודה איש קריות". קולם וילקינסון, שבאותה התקופה גילם את דמותו של יהודה בהפקה הלונדונית של "ישו כוכב עליון" הסכים להגיע לאודישן: "זה לקח רק כמה שורות בשביל לדעת שהוא היה האיש שלנו". עוד לקחו חלק באלבום: מייק ד'אבו, שהחליף את פול ג'ונס כסולן של ההרכב המוזיקלי מנפרד מן, ומייק סמית, לשעבר סולן ההרכב המוזיקלי דייב קלארק פייב.
פסיני כתב הדיאלוג בספרדית של הסצנה הראשונה, "קולנוע בבואנוס איירס, 26 ביולי 1952". בהקלטה זו, הוא שיחק את תפקידו של השחקן בפסקול של סרט הקולנוע שעוצר בחריקה, על מנת לאפשר לכרוז להודיע הודעה רשמית על מותו של אווה. כאשר האלבום הוצג לעיתונאים, פסיני ארגן מצגת תמונות עם עמיתו אנטון פורסט. תרומתו לפיתוח של הפרויקט הוכרה, כשובר ורייס הודו לו ראשון, בנאום התודה שלאחר מכן.
בבריטניה, אוסטרליה, דרום אפריקה, דרום אמריקה, וחלקים שונים של אירופה, המכירות של אלבום הקונספט עקפו את אלו של "ישו כוכב עליון"; בארצות הברית, לעומת זאת, המכירות אף פעם לא השיגו את אותה הרמה של ההצלחה. ההקלטה של "Don't Cry for Me Argentina" בביצועה של קובינגטון (שיר ששמו המקורי היה: "It's Only Your Lover Returning"),‏ הושק כסינגל באוקטובר 1976. הוא הגיע למקום הראשון במצעד הסינגלים הבריטי וזכה להצלחה דומה ברחבי עולם. גם "Another Suitcase in Another Hall", שיר בביצועה של דיקסון, הפך ללהיט. בארצות הברית ובבריטניה, בהתאמה, קארן קרפנטר, אוליביה ניוטון-ג'ון, ופטולה קלארק פרסמו גרסאות כיסוי משלהן של "Don't Cry for Me Argentina".
שחקנים ודמויות > הדמויות

| הדמות> שם | הדמות> קול | הדמות> גיל | הדמות> תפקיד |
| --- | --- | --- | --- |
| אווה פרון | מצו-סופרן | 15-33 | ראשי |
| צ'ה | טנור | 21-35 | ראשי |
| חואן פרון | בריטון | 32-55 | ראשי |
| אגוסטין מגאלדי | טנור | 23-35 | משנה |
| המאהבת של פרון | מצו-סופרן | 14-18 | משנה |
שחקנים ודמויות > השחקנים

| שנה | ההפקה | הדמויות והשחקנים> אוויטה | הדמויות והשחקנים> צ'ה | הדמויות והשחקנים> חואן פרון | הדמויות והשחקנים> אגוסטין מגאלדי | הדמויות והשחקנים> המאהבת של פרון |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1976 | בריטניה אלבום הקונספט | ג'ולי קובינגטון | קולם וילקינסון | פול ג'ונס | טוני כריסטי | ברברה דיקסון |
| 1978 | בריטניה הפקת וסט אנד המקורית | איליין פייג' | דייוויד אסקס | ג'וס אקלנד | מארק ריאן | שיבון מק'קארתי |
| 1979 | ארצות הברית הפקת ברודוויי המקורית | פאטי לה פון | מנדי פטינקין | בוב גנטון | מארק סירס | ג'יין אורינגר |
| 1989 | ישראל הפקה ישראלית מקורית | ריקי גל | ויקי תבור | אלי גורנשטיין | ששי קשת | עירית ענבי |
| 1996 | ארצות הברית עיבוד קולנועי | מדונה | אנטוניו בנדרס | ג'ונתן פרייס | ג'ימי נייל | אנדראה קור |
| 2006 | בריטניה הפקת וסט אנד המחודשת | אלנה רוג'ר | מאט ראוול | פיליפ קווסט | ארי מילנר | לורנה וואנט |
| 2012 | ארצות הברית הפקת ברודוויי המחודשת | אלנה רוג'ר | ריקי מרטין | מייקל סרבריס | מקס וון אסן | רייצ'ל פוטר |
| 2015 | ישראל הפקה ישראלית מחודשת | שירי מימון/מאיה בוסקילה | רן דנקר | אקי אבני | רפי וינשטוק | רויטל זלצמן |
תקציר העלילה > מערכה ראשונה

סצנת הפתיחה מתרחשת באולם בית קולנוע בבואנוס איירס, ארגנטינה ב-26 ביולי 1952, שבה קהל צופה בסרט ("A Cinema in Buenos Aires, 26 July 1952"). מהסרט בוקע קול של דיאלוג בשפה הספרדית. הצפייה בסרט נקטעת, כאשר כרוז עולה על הבמה עם הודעה (תחילתה בספרדית, אבל המשכה באנגלית) כי "אווה פרון הלכה לעולמה, בשעה 20:25 הערב". הקהל שבור הלב שר "Requiem for Evita" (בשפה הלטינית, על פי הרקוויאם הקתולי). בציניות, צ'ה, דמות המספר של המחזה, מנתח את הצער ההיסטרי שאחז בארגנטינה כאשר אוויטה מתה ("Oh What a Circus").
צ'ה מציג בפני הקהל את אווה דוארטה בת ה-15, בשנת 1934. אווה פוגשת את זמר הטנגו אגוסטין מגאלדי באחת ההופעות שלו ("On This Night of a Thousand Stars"), והשניים מעבירים ביחד את הלילה. למחרת, אווה סוחטת אותו לקחת אותה איתו לבואנוס איירס. בתחילה, מגאלדי מסרב, אך בסופו של דבר נכנע ללחציה ("Eva, Beware of the City"). עם הגעתה לעיר, אווה שרה על תקוותיה ושאיפותיה לתהילה כשחקנית ("Buenos Aires"), והיא ממהרת לעזוב את מגאלדי. צ'ה מתאר כיצד, באמצעות רומנים עם גברים שונים, אווה התקדמה במעלה הסולם החברתי, והפכה לדוגמנית, כוכבת רדיו ושחקנית ("Good Night and Thank You"). צ'ה ממשיך לתאר הפיכה של הימין הפוליטי בשנת 1943, במקביל להצלחתה של אווה, כשהוא רומז שהפוליטיקה הארגנטינאית והקריירה של אווה עשויה בקרוב מאוד להשתלב זה בזה. צ'ה מקפיד להציג את דמותו של קולונל חואן דומינגו פרון, קולונל צבאי שאפתן שעושה את דרכו במעלה הסולם הפוליטי הארגנטיני. ("The Lady's Got Potential"). במשחק של כיסאות מוזיקליים, שמייצג עלייתם של אישים פוליטיים שונים, פרון ואנשי צבא אחרים מתחרים זה בזה על כוח, כשהם מציגים את האסטרטגיה הפוליטית שלהם ("The Art of the Possible").
כאשר רעידת אדמה הרסנית פוקדת את העיירה סן חואן, פרון מארגן קונצרט צדקה בלונו פרק כדי לספק סיוע לקורבנות האסון. אווה משתתפת באירוע, שם היא פוגשת באגוסטין מגאלדי. פרון נואם בפני הקהל, ופוגש באווה בדרכו החוצה ("Charity Concert"). אווה ופרון מעבירים בחשאי את הלילה ביחד, ואווה רומזת לפרון שהיא יכולה לעזור לו להשיג את שאיפותיו לעלות לשלטון ("I'd Be Surprisingly Good For You"). אווה מגרשת את פילגשו של פרון - דמות ללא שם, הידועה רק על פי תיאור זה ("Hello and Goodbye"), שמהרהרת אודות גירושה ועתידה ("Another Suitcase in Another Hall").
לאחר שאווה עוברת לגור ביחד בעם פרון, היא מוצאת עצמה סוף סוף בחברה הגבוהה, אך היא נאלצת להתמודד עם הבוז שחשים כלפיה אנשי החברה הגבוהה ובכירי הצבא הארגנטיני ("Peron's Latest Flame"). בשנת 1946 פרון משיק את המועמדות שלו לנשיאות, לאחר שקודם לגנרל בצבא, ואילו במיטה עם אווה, הוא דן אודות סיכויי לזכות בבחירות. אווה מרגיעה אותו, ועד מהרה הם מארגנים עצרות שבהן האנשים מביעים את תמיכתם בו ומקווים לעתיד טוב יותר, ובמקביל, פרון זומם ביחד עם בני בריתו כיצד לדכא ולהיפטר מכל מי שעומד בדרכם ("A New Argentina").
תקציר העלילה > מערכה שנייה

פרון נבחר לנשיא ארגנטינה בניצחון סוחף בשנת 1946. הוא עומד על מרפסת קאסה רוסאדה", ופונה אל תומכיו - "חסרי החולצות". ("On The Balcony of the Casa Rosada"). אווה מדברת ממרפסת ארמון הנשיאות לתומכיה הנלהבים, ומגלה שלמרות המטרה הראשונית שלה - להשגת פרסום ותהילה - היא מצאה את הייעוד האמיתי שלה, והוא לפעול למען האנשים של מדינתה ("Don't Cry for Me Argentina"). צ'ה מנתח את מחיר התהילה, בעוד אווה רוקדת בנשף ההשבעה עם הנשיא הנבחר פרון ("High Flying, Adored").
אווה מתעקשת לשמור על תדמית זוהרת, על מנת להרשים את האנשים של ארגנטינה ולקדם את האג'נדה של בעלה - פרוניזם. היא עושה הכנות לצאת לסיור באירופה, בעזרת יועצי אופנה רבים ("Rainbow High"). סיורה המפורסם נערך בשנת 1946, עם תוצאות שאינן חד-משמעיות ("Rainbow Tour"); הספרדים העריצו אותה, אולם האיטלקים הישוו את בעלה לבניטו מוסוליני. בצרפת לא התרשמו ממנה לחיוב, בעוד האנגלים השפילו אותה, כאשר הזמינו אותה לבקר באחוזה כפרית, ולא בארמון בקינגהאם. אווה מודעת לבוז שרוחשת לה החברה הגבוהה, בעוד צ'ה מבקש ממנה להתחיל לעזור לנזקקים, כפי שהבטיחה ("The Actress Hasn't Learned the Lines You'd Like to Hear"). אווה מייסדת קרן צדקה על שמה; צ'ה מתאר את עבודת הצדקה השנויה במחלוקת של אווה, תוך רמיזה וייתכן ששימשה גם להלבנת הון ("And the Money Kept Rolling In And Out").
אווה מגיעה לכנסייה, על מנת לקחת חלק בטקס סקרמנט מול תומכיה הנלהבים ("Santa Evita"), אבל היא נכנס למצב טראנס, מתחילה להזות. בחזונה, היא מנהלת ויכוח לוהט עם צ'ה אודות מעשיה; צ'ה מאשים אותה בניצול האנשים הארגנטינאים למטרותיה, בזמן שאווה, בציניות, משיבה לו כי אין תהילה בניסיון לפתור את בעיות העולם מהצד ("A Waltz for Eva and Che"). בסופו של הוויכוח, אווה מכירה בכך שהיא גוססת, וכי ימיה ספורים. לאחר מכן, אווה סוף סוף מבינה שפרון אוהב אותה בזכות עצמה, ולא רק בשל כל מה שעשתה עבורו ועבור הקריירה שלו ("You Must Love Me").
לגנרלים של פרון נמאס מהתערבויות של אשתו, והם דורשים כי הוא יפרוש מהחיים הפוליטיים. פרון, לעומת זאת, מוחה על כך וטוען שרק בזכותה הם השיגו כל כך הרבה ("She Is a Diamond"). עם זאת, הוא מודה שהיא לא תוכל להמשיך עוד במשך זמן רב, שכן בקרוב היא צפויה להיכנע למחלת הסרטן שלה. למרות זאת, אווה נחושה להתמודד על משרת סגן הנשיא, ופרון חושש שהצבא יחולל הפיכה אם תעשה זאת, וכי היא איננה בקו הבריאות הנדרשת עבור משרה כה תובענית. אווה מתעקשת שהיא יכולה להמשיך, למרות מצב בריאותה ההולך ומתדרדר ("Dice Are Rolling/Eva's Sonne").
כאשר אווה מבינה כי היא קרובה למוות, היא מוותרת על ההתמודדות על משרת סגן הנשיא, ונשבעת אהבה הנצחית לעם הארגנטינאי ("Eva's Final Broadcast"). הישגיה של אווה חולפים אל מול עיניה, לפני שהיא מתה ("Montage"), היא מבקשת סליחה, ומהרהרת בבחירותיה במהלך חייה - העדפת תהילה על פני חיים ארוכים ("Lament"). אווה מתה, וגופתה עוברת חניטה, על מנת לשמרה לנצח. צ'ה מציין כי אנדרטה לזכרה עומדת להיבנות, אבל גופתה של אוויטה נעלמת למשך 17 שנים.
שירים

| מס' | שם השיר | ביצוע |
| --- | --- | --- |
| 1 | A Cinema in Buenos Aires, 26 July 1952 | קהל |
| 2 | Requiem for Evita | להקה |
| 3 | Oh What a Circus | צ'ה והקהל |
| 4 | On This Night of a Thousand Stars | מגאלדי |
| 5 | Eva and Magaldi | אווה, מגאלדי ומשפחתה של אווה |
| 5 | Eva, Beware of the City | אווה, מגאלדי ומשפחתה של אווה |
| 6 | Buenos Aires | אווה והקהל |
| 7 | Good Night and Thank You | צ'ה, אווה, מגאלדי והמאהבים |
| 8 | The Lady's Got Potential | צ'ה |
| 9 | The Art of the Possible | פרון, גנרלים, אווה |
| 10 | Charity Concert | פרון, צ'ה, מגאלדי, אווה |
| 11 | I'd Be Surprisingly Good For You | אווה, פרון |
| 12 | Hello and Goodbye | אווה |
| 13 | Another Suitcase in Another Hall | המאהבת של פרון, מקהלת גברים |
| 14 | Peron's Latest Flame | צ'ה, אריסטוקרטים, חיילים, אווה |
| 15 | A New Argentina | אווה, צ'ה, פרון, קהל |
| מס' | שם השיר | ביצוע |
| --- | --- | --- |
| 1 | אינטרמצו | אינסטרומנטלי |
| 2 | On The Balcony of the Casa Rosada | פרון, צ'ה, קהל |
| 3 | Don't Cry for Me Argentina | אווה |
| 4 | High Flying, Adored | צ'ה, אווה |
| 5 | Rainbow High | אווה, מלבישות |
| 6 | Rainbow Tour | פרון, יועצים, צ'ה |
| 7 | (You'd Like to Hear)‏ The Actress Hasn't Learned the Lines | אווה, אריסטוקרטים, צ'ה |
| 8 | (And Out)‏ And the Money Kept Rolling In | צ'ה, קהל |
| 9 | Santa Evita | ילדים, מקהלה |
| 10 | A Waltz for Eva and Che | אווה, צ'ה |
| 11 | You Must Love Me | אווה |
| 12 | Peron's Latest Flame Playoff | חיילים |
| 13 | She is a Diamond | פרון |
| 14 | Dice Are Rolling | פרון, אווה |
| 14 | Eva's Sonnet | פרון, אווה |
| 15 | Eva's Final Broadcast | אווה |
| 16 | Montage | אווה, צ'ה, פרון, מקהלה |
| 17 | Lament | אווה, צ'ה |
סגנונות מוזיקליים

המחזמר עושה שימוש במגוון אקלקטי של סגנונות. מוזיקה קלאסית באוויטה נשמעת במקהלה שבקטע הפתיחה "Requiem for Evita", וכן מהווה אתנחתא בשיר "Oh What a Circus", כמו גם בקטעי מעבר מוזיקליים במהלך המחזמר, כמו הגרסה התזמורתית של "Lament" וההקדמה לשיר "Don't Cry for Me Argentina".
סגנונות מוזיקה לטיניים קצביים נשמעים בשירים כמו "Buenos Aires",‏ "And the Money Kept Rolling in", ו-"On This Night of a Thousand Stars", בעוד בין הבלדות ניתן למנות את "High Flying, Adored",‏ ו-"Another Suitcase in Another Hall". מוזיקת רוק נשמעת בשירים כמו "Oh What a Circus",‏ "Peron's Latest Flame" והשיר "The Lady's Got Potential", אשר נחתך מהמחזמר בגרסתו המקורית.
הדיוק ההיסטורי במחזמר

תומאס אלוי מרטינס צוטט אומר:
צ'ה, כמו גם אוויטה, מסמל אמונות מסוימות, תמימות אך ממשיות: התקווה לעולם טוב יותר; חיים אשר הוקרבו על מזבח המנושלים, המושפלים, העניים של העולם. הם מיתוסים שאיכשהו משחזרים את דמותו של ישו.
המחזמר מציג לרוב את סיפורה של אוויטה תוך נאמנות לסיפור ההיסטורי אודותיה. עם זאת, עולים מספר אי-דיוקים. מילות השירים והעלילה של המחזמר מבוססים על הביוגרפיה של מרי מיין, "The Woman with the Whip", שמבוססת בעיקר על תאוריהם של ארגנטינאים אנטי-פרוניסטים. לפיכך, בעלה של אוויטה, הקולונל חואן פרון, מוצג במחזמר כרודן; בפועל הוא אכן נודע כפשיסט שפעל כנגד מתנגדיו והגביל את חופש הדיבור, אך לא ניסה לתפוס את השלטון בכוח אלא נבחר באופן דמוקרטי בכל שלוש הפעמים שבהן הגיע לשלטון. בנוסף, שלטונו של פרון זכה לפופולריות לא רק בזכות אוויטה אשתו, כפי שהמחזמר מציג, אלא גם בזכות רפורמות כלכליות רחבות שבוצעו, בהנהגת חואן פרון.
זמן קצר לאחר צאת המחזמר, ניקולס פרייזר ומריסה נבארו פרסמו ביוגרפיה נייטרלית יותר אודות חייה של אווה פרון, בשם Evita: The Real Lives of Eva Perón, בו הם טוענים כי טענות רבות העולות מסיפרה של מיין (שהשפיעו על מילות השירים שחיבר טים רייס) היו כוזבים, כמו למשל הטענה כי אווה הגיעה לראשונה לבואנוס איירס כפילגשו של מוזיקאי נשוי, אגוסטין מגאלדי. במקום זאת, הם כותבים, אמה של אווה, דונה חואנה, לקחה אותה לעיר הגדולה, מאחר שהיא שאפה להיות שחקנית ברדיו. חלק מהמבקרים גם ציינו כי מילותיו של רייס ממעיטות שלא לצורך בהישגיה של אוויטה, במיוחד בכל הקשור לעבודות הצדקה שלה. לדברי נבארו ופרייזר, המחזמר "היה מבוסס ברובו על תקופת חייה המוקדמת והעלובה של אוויטה ... הצגתה של אוויטה מדי ערב, בתחילה לבושה כנערה, אחר כך כזונה ולבסוף כגברת ראשונה, הייתה רחוקה מלהיות אוהדת".
בעקבות ההצלחה של הגרסה הקולנועית של אוויטה משנת 1996, נוצר והופץ סרט ביוגרפי ארגנטינאי בשם "Eva Perón: The True Story", הטוען כי הוא מתקן את העיוותים שביצירתו של אנדרו לויד ובר.