stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שעה טובה (תוכנית טלוויזיה)

| --- | --- |
 סוגה:  ראיונות, בידור
 יוצרים:  אהרון גולדפינגר
 ארץ מקור:  ישראל
 שפות:  עברית 
 הפקה
 מפיק:  אהרון גולדפינגר
 שידור
 רשת שידור:  ערוץ 1
 תקופת שידור מקורית:  7 בספטמבר 1979 – 6 ביולי 1984
 
שעה טובה הייתה תוכנית ראיונות ובידור דו שבועית בערוץ הראשון ששודרה בין ספטמבר 1979 עד יולי 1984 וצולמה בפני קהל. מפיק התוכנית היה אהרון גולדפינגר, ותחילה הנחה אותה מני פאר עד דצמבר 1982. אחר כך במשך קרוב לשנה התחלפו מספר מנחים, בהם  דניאל פאר, אמנון ברזילי, אודטה דנין (לימים אודטה שוורץ), ואבי אתגר - שהנחה במשך מספר תוכניות עד לתוכנית סיום העונה ב-8 ביולי 1983, שבה אירח את נתן יונתן, שלמה ארצי, מייק בורשטיין, יוסי בנאי ועוד. החל מאוקטובר 1983 הנחה אותה מאיר שלו, שבתקופתו עלו טענות מצד ימין על כיוון יותר שמאלני בתוכנית, מה שהוביל בין היתר להורדת התוכנית ביולי 1984. בתוכנית שולבו לצד הראיונות קטעי בידור ושירה של אומנים שונים. בתוכנית הזו החל שלמה ניצן את הפינה הסאטירית שלו ("נו..."), שנכללה בהמשך גם בתוכנית "סיבה למסיבה", ממשיכתה של תוכנית זו.
מלבד אנשי ציבור ישראלים, בין האורחים שהתראיינו בתוכנית נמנו גם מספר מפורסמים מהעולם בעת ביקורם בישראל, בהם הבמאי פרנסואה טריפו (1980), וולטר מתאו וג'ק למון בראיון משותף (1982), ברוק שילדס (1983) וצ'אן קנסטה (1983).
אזכורים לתוכנית

בשיר "שירים פשוטים" מאת שלמה גרוניך מופיע הבית:
כולם רואים שעה טובה
ומוחאים כפיים
אך השעה היא די רעה
תראו איך שאני נראה.
הערות שוליים

↑  אהרון פאפו, הקרב על הטלוויזיה, מעריב, 10 בינואר 1984
↑  יעל פז-מלמד, רשת שידור - שעה לא טובה למאיר שלו, מעריב, 6 ביולי 1984
ערך זה הוא קצרמרבנושא טלוויזיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
Gran Turismo (סדרת משחקים)

| --- | --- |

 כללי
 סוגה:  סימולציות מרוצים
 פיתוח:  Polyphony Digital
 הוצאה לאור:  Sony Computer Entertainment 
 ארץ מקור:  יפן 
 הפצה:  Sony Interactive Entertainment
 סדרה:  הראשון: Gran Turismo 23 בדצמבר 1997 האחרון: Gran Turismo 7 4 במרץ 2022
 דרישות תוכנה
 פלטפורמות:  פלייסטיישן, פלייסטיישן 2, פלייסטיישן 3, פלייסטיישן 4, PlayStation Portable
 www.gran-turismo.com
 
Gran Turismo (מאיטלקית: גראן טוריסמו) או בקיצור GT, היא סדרת משחקי מרוצים לקונסולת הפלייסטיישן של סוני.
Gran Turismo היא סדרת משחקי המרוצים המצליחה ביותר בתולדות הפלייסטיישן, עם למעלה מ-80 מיליון יחידות שנמכרו.
סדרת המשחקים המרכזית

| שם המשחק | שנה | פלטפורמה | מכוניות | מסלולים | עותקים שנמכרו |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Gran Turismo | 1997 | פלייסטיישן | 140 | 11 | 10,850,000 |
| Gran Turismo 2 | 1999 | פלייסטיישן | 650 | 27 | 9,370,000 |
| Gran Turismo 3: A-Spec | 2001 | פלייסטיישן 2 | 181 | 34 | 14,890,000 |
| Gran Turismo 4 | 2004 | פלייסטיישן 2 | 721 | 51 | 11,760,000 |
| Gran Turismo 5 | 2010 | פלייסטיישן 3 | 1,0741 | 813 | 11,950,000 |
| Gran Turismo 6 | 2013 | פלייסטיישן 3 | 1,2472 | 1003 | 5,220,000 |
| Gran Turismo Sport | 2017 | פלייסטיישן 4 | 3384 | 845 | 12,977,000 |
| Gran Turismo 7 | 2022 | פלייסטיישן 4 פלייסטיישן 5 | 490+ | 90+ | המידע לא זמין |
במדיות אחרות

סרט המבוסס על סדרת המשחקים הופץ באוגוסט 2023.
הערות שוליים

↑  製品情報 | Polyphony Digital - ポリフォニー・デジタル, www.polyphony.co.jp (ביפנית)
↑  "製品情報 – Polyphony Digital – ポリフォニー・デジタル". 27 באפריל 2018. אורכב מ-המקור ב-27 באפריל 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Gran Turismo Sport has sold an estimated 8 million copies". 18 ביוני 2019. נבדק ב-10 בנובמבר 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
בראדלי בורסטון

| --- | --- |
 לידה:  לוס אנג'לס
 מדינה:  ישראל ישראל
 השכלה:  אוניברסיטת קליפורניה בברקלי 
 מעסיק:  הארץ 
 מספר צאצאים:  2 
 קישורים חיצוניים
 טוויטר:  bradleyburston
 
בראדלי בורסטון (באנגלית: Bradley Burston) הוא עיתונאי ישראלי. הוא כותב עבור הארץ ומשמש כעורך בכיר של הגרסה האנגלית של העיתון.‏ וכותב בלוג בשם "A Special Place in Hell" (בתרגום לעברית: "מקום מיוחד בגיהנום").
קורות חייו

בורסטון נולד וגדל בלוס אנג'לס. הוא היה פעיל ומדריך בתנועת הנוער הבונים דרור. בורסטון סיים לימודי תואר בהיסטוריה מאוניברסיטת קליפורניה בברקלי. בשנת 1976 עלה לישראל כחלק מגרעין של הבונים והיה ממקימי קיבוץ גזר. שירת בצה"ל כחובש קרבי. למד רפואה במשך שנתיים באוניברסיטת בן-גוריון בנגב, אולם עזב לטובת קריירה בעיתונות.
במהלך האינתיפאדה הראשונה היה כתב בעזה של הג'רוזלם פוסט, והיה הכתב הצבאי של העיתון במהלך מלחמת המפרץ. בשנות התשעים שימש כתב בעבור סוכנות רויטרס, ודיווח על תהליך השלום הישראלי-ערבי ועל הפוליטיקה בישראל. בשנת 2000 החל לעבוד בעיתון הארץ.
בשנת 2006 בורסטון קיבל את פרס אליאב-סרטאווי לעיתונאות המזרח התיכון מטעם "Search for Common Ground"‏.
הוא נשוי לוורדה, אב לשתי בנות ומתגורר בנטף.
דעותיו

במאמר פובליציסטי בעיתון הארץ, עם הכותרת "מה "מוות לישראל" אומר לך?" בורסטון מבקר את ה"פרוגרסיבים" הטוענים שהם תומכים בזכויות הבלתי נשללות של בני האדם על פני הלאומיות, אבל לא רואים בישראלים אנשים שראויים ל"חופש לחיות בביטחון וריבונות". כישלונם "לגייס את אותה חמלה ודאגה ללוחמים הבלתי חמושים משני צידי חזית הקרב" מגלה את החורים באידאולוגיה שלהם.
בורסטון אמר כי חשוב "לבקר את ישראל כאשר היא ראויה לביקורת... ולהגן חזק על ישראל כאשר היא ראויה להגנה".
בנושא החרם נגד ישראל, בורסטון כתב: "כתומך של הרעיון של מדינה יהודית דמוקרטית באמת לצד מדינה פלסטינית עצמאית וריבונית, מה שאני לא יכול לקבל זה את הרעיון שמדינות מוסלמיות מקובלות באופן רשמי, ומדינה יהודית לא".
הערות שוליים

↑  People and Departments at Haaretz Haaretz.com
1 2  Bradley Burston, Ameinu
↑  Bradley Burston’s West Coast Tour
↑  2006 Eliav-Sartawi Awards for Middle East Journalism, "Search for Common Ground"
↑  "Haaretz.com senior editor Bradley Burston wins award for Mideast journalism", Haaretz, September 15, 2006
↑  Better to Mourn the Loss of Dreams
↑  What does 'Death to Israel' mean to you?
↑  Q&A with Israeli Journalist Bradley Burston
↑  Rethinking Israel Boycotts, Thanks to the New York Mosque
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1175946516  VIAF: 5099154867607660100001   WorldCat (עם VIAF): 5099154867607660100001
נויה רימלט

| --- | --- |

 לידה:  ספטמבר 1965 (בת 59) 
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  אוניברסיטת תל אביב 
 מעסיק:  אוניברסיטת חיפה 
 
נויה רימלט (נולדה בספטמבר 1965) היא פרופסור חבר בפקולטה למשפטים באוניברסיטת חיפה ופעילה חברתית ישראלית.
ביוגרפיה

נולדה ברמת גן כבת אמצעית לאילנה ודוד רימלט, במשפחה בת שלושה ילדים. אביה היה עורך דין, בעל משרד משלו ובנו של אלימלך-שמעון רימלט. אמה נולדה ברומניה ועלתה ב-1950 לישראל, למדה ספרות ומקרא באוניברסיטה ועבדה כמורה. אביה נפטר בטרם עת כשהייתה בת 17 מסיבוך בניתוח. אמה הייתה סופרת בהמשך חייה.
שירתה בגלי צה"ל כמפיקה בחטיבת החדשות. למדה לתואר ראשון במשפטים באוניברסיטת תל אביב. את התואר השני עשתה במסגרת תוכנית המשפטנים של הקרן החדשה לישראל באמריקן יוניברסיטי שבארצות הברית עם התמחות בזכויות אדם במשפט האמריקאי והבינלאומי. כתבה דוקטורט באוניברסיטת תל אביב, שהתמקד בהצגה ביקורתית של הפמיניזם המשפטי בארצות הברית ובישראל והישגיו וכשלונותיו בקידום מעמדן של נשים.
ב-1993 הקימה רימלט את "המרכז לסיוע משפטי בזכויות אזרח" בפקולטה למשפטים של אוניברסיטת תל אביב, קליניקה משפטית ראשונה מסוגה שפעלה במסגרת פקולטה למשפטים בישראל. הקליניקה, אותה ניהלה עד 1999, התמקדה במתן סיוע משפטי ליחידים ולקבוצות בתחום של זכויות אדם ואזרח, תוך שילובם של סטודנטים למשפטים בהיבטים השונים של הפעילות. בשנים אלה התמקדה פעילות המרכז בעיקר בקידום זכויותיהן של חולי נפש, ילדים ונשים וכן בביסוס מעמדן של זכויות חברתיות וכלכליות כגון הזכות לחינוך והזכות לבריאות. במאה ה-21 ממשיך פרויקט קליני זה לפעול באוניברסיטת תל אביב תחת השם "הקליניקה לזכויות אדם". רימלט היא חברה בפורום המרצות והמרצים למשפטים למען הדמוקרטיה, הפועל נגד שינויי המשטר שהוצעו במערכת המשפט בשנת 2023.
תחומי ההוראה והמחקר של רימלט מתמקדים במשפט פלילי וכן בניתוח פמיניסטי ביקורתי של המשפט, והיא עוסקת בהוראתם של קורסים וסמינריונים שונים בתחומים אלה כגון משפט ופמיניזם, מין, מגדר ומשפט פלילי, וכן שוויון ומגדר בשוק העבודה ובמשפט הפלילי. מחקריה בעשור השני של המאה ה-21 התמקדו בתופעה של סרבנות מצפון בקרב נשים בישראל, בחוק למניעת הטרדה מינית, ובתופעה של אלימות נגד נשים בישראל.
רימלט שימשה פעמיים כעורכת כתב העת "משפט וממשל".
כתביה > ספרה

הפמיניזם המשפטי מתאוריה למעשה: המאבק לשוויון בין המינים בישראל ובארצות הברית, הוצאת פרדס ואוניברסיטת חיפה, תש"ע 2010
כתביה > ממאמריה

"החינוך המשפטי - בין תאוריה לפרקטיקה", עיוני משפט כד 130-81 (תש"ס)
"כאשר נשים נעשות אלימות", פלילים י 326-277 (תשס"ב)
"הפרדה בין גברים לנשים כהפליה בין המינים", עלי משפט ג 140-99 (תשס"ג)
When a Feminist Struggle Becomes a Symbol of the Agenda as a Whole: The Example of Women in the Military", Nashim 6, A Journal of Jewish Women's Studies & Gender Issues (Fall 2003) 164-148.
"הפמיניזם המשפטי בישראל - מנין ולאן: הרהורים על שונות, כבוד ושוויון בין המינים בעקבות ספרה של אורית קמיר 'פמיניזם וזכויות משפט'", עיוני משפט כז (תשס"ד) 857-884.
"על מין, מיניות וכבוד: החוק למניעת הטרדה מינית בראי התאוריה הפמיניסטית והמציאות המשפטית", משפטים לה (תשס"ה) 654-601.
"על מצפון מגדר ושוויון: גלגוליה של סרבנות המצפון הנשית בין חוק שירות ביטחון לבג"ץ לאורה מילוא", עיוני משפט כט (תשס"ו) 449-494.
"Equality with a Vengeance: Female Conscientious Objectors in Pursuit of a Voice and Substantive Gender Equality (2007) 16 (1) Columbia Journal of Gender & Law 147-99
"Women in the Sphere of Masculinity: The Double-Edged Sword of Women's Integration in the Military", Duke Journal of Gender, Law & Policy,(2007) Vol. 14 (2) 1119-1097
"בין סגרגציה לאינטגרציה: לקראת חשיבה פמיניסטית מחודשת על שוויון ומגדר בשוק העבודה (מחקרי משפט כג (3) (2007).
"Stereotyping Women, Individualizing Harassment: The Dignitary Paradigm of Sexual Harassment Law between the Limits of Law and the Limits of Feminism (forthcoming in Yale Journal of Law & Feminism (2007) Vol. 19(2)
"על משפט, פמיניזם ושינוי חברתי: החוק למניעת הטרדה מינית כמקרה לדוגמה", עיונים במשפט, מגדר ופמיניזם, פרופ' דפנה ברק-ארז ואח' עורכות, נבו (2007).
הערות שוליים

↑  תוכנית המשפטנים של הקרן החדשה לישראל
↑  "מי אנחנו", פורום המרצות והמרצים למשפטים למען הדמוקרטיה.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007267187105171  ISNI: 0000 0000 8894 0339  LCCN: no2010169253  ORCID: 0000-0002-2596-1217  SUDOC: 244038899  VIAF: 129442614   WorldCat (עם VIAF): 129442614
סטיב קינג

סטיבן ארנולד קינג (באנגלית: Steven Arnold King; נולד ב-28 במאי 1949) הוא פוליטיקאי אמריקאי, שכיהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס הרביעי של מדינת איווה, מאז 2013 ועד 2021. בשנים 2003–2013 ייצג את מחוז הקונגרס החמישי של המדינה, ובכל שנותיו קינג נבחר מטעם המפלגה הרפובליקנית.
קינג מתנגד להגירה ולרב-תרבותיות, ובעל היסטוריה ארוכה של רטוריקה גזענית המזוהה עם עמדות לאומנות לבנה והתנגדות להגירה. העיתון "וושינגטון פוסט" הגדיל לתארו כ”חבר הקונגרס המזוהה ביותר עם הלאומנות הלבנה.” לא פעם ספג קינג ביקורות על דגילה ברעיונות עליונות לבנה ועל הצהרות קסנופוביות נגד מהגרים, ותמיכה בפוליטיקאים אירופאים מהימין הקיצוני שהואשמו בגזענות ובאסלאמופוביה. עמדותיו אלה הובילו להשעייתו מוועדות הקונגרס, עד שביוני 2020 הפסיד את המועמדות הרפובליקנית לבית הנבחרים.
ביוגרפיה

קינג נולד בעיר סטורם לייק שבצפון איווה, בנם של מילדרד לילה (לבית קולר) ואמט א. קינג, עקרת בית וסדרן תנועה במשטרה המדינתית בהתאמה. בעוד אביו ממוצא אירי וגרמני, אמו בעלת שורשים ולשים לצד שורשים אמריקאים שראשיתם עוד בתקופת הקולוניאליזם הבריטי על אמריקה. סבתו מצד אמו היגרה לארצות הברית מגרמניה. בשנת 1967 סיים את לימודיו התיכוניים, וב-1972 נישא למרילין קלי עמה הוא חובק שלושה ילדים. אף על פי שגדל על ברכי המתודיזם, קינג משתייך לכנסייה הקתולית של רעייתו. בשנים 1967–1970 למד ביולוגיה ומתמטיקה באוניברסיטת המדינה הצפון-מערבית של מיזורי, אך לא השלים את לימודיו והתמקצע כאיש עסקים.
בשנת 1996 נבחר לסנאט של מדינת איווה, שם כיהן עד ל-2 בינואר 2003. בבחירות אמצע הכהונה שהתקיימו ב-2002 התמודד קינג לבית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס החמישי של איווה, ונבחר עם 62.2% מקולות הבוחרים. הוא נבחר מחדש אחת לשנתיים כאשר הפעם האחרונה הייתה ב-2018. בקונגרס ה-115 של ארצות הברית דורג כחבר הקונגרס החסר תועלת ביותר בשל כישלונותיו לקדם חקיקה מעבר לדיונים בוועדות.
בעקבות חלוקה מחדש ב-2012 של מחוזות הקונגרס של איווה לאור שינויים בשיעור האוכלוסים במדינה, אוחד מחוזו של קינג עם מחוז הקונגרס הרביעי. קינג החליט להתמודד מחדש במחוז זה, שאמנם היה כפרי והטיב עם המפלגה הרפובליקנית, נחשב לפחות שמרני ממחוז הקונגרס החמישי. קינג ניצב בפני כריסטי וילסאק, לשעבר הגברת הראשונה של המדינה ורעייתו של טום וילסאק. הוא הצליח לגבור עליה בבחירות הכלליות עם 52.9% מהקולות. בבחירות 2014 נבחר מחדש וגם בבחירות שהתקיימו לאחר מכן. במהלך בחירות האמצע ב-2018 נבחר בפעם האחרונה ברוב זעום לקונגרס חרף עמדותיו השנויות במחלוקת, שהעיבו על תדמיתו בקונגרס.
בינואר 2019, בריאיון עיתונאי שהעניק ל"הניו יורק טיימס", הביע קינג תמיהה על הפיכת המושגים "לאומנות לבנה", "עליונות לבנה" ו"הציוויליזציה המערבית" לשפה פוגענית. הנהגת המפלגה הרפובליקנית בבית הנבחרים הוקיעה את דבריו וכתגובה השעתה אותו מוועדת העסקים הקטנים, מוועדת החקלאות ומוועדת המשפט בהן היה חבר. בית הנבחרים גם העביר החלטה המגנה את האידאולוגיות הללו ואת אמירותיו של קינג, שהתקבלה ברוב של 424 קולות. אפילו קינג עצמו הצביע בעד ההחלטה, מתוך אמונה שהוא לא גזעני וכי דבריו הוצאו מהקשרם. את דבריו הוקיעו מאות אישים מרחבי הקשת הפוליטית, בהם מנהיגים רפובליקנים כגון קווין מקארתי, טים סקוט, ומיץ' מקונל.
במהלך בחירות 2020 הגיע קינג במצב קשה אל הפריימריז הרפובליקני. הוא הותקף על ידי מתנגדיו, לא רק בגלל עמדותיו המגונות אלא בשל חוסר היעילות שלו בבית הנבחרים, שכן שהוא ממודר ומושעה מוועדות הקונגרס ומפעילויות סיעתיות. יריבו, רנדי פרינסטרה, הוביל עליו מבחינת גיוס כספים וזכה לתמיכה משמעותית של מספר ארגונים ואישים, בהם בן שפירו וקואליציית היהודים הרפובליקנים. עם 36% מהקולות, קינג הפסיד בפער של 10% לפרינסטרה את המועמדות הרפובליקנית, וכהונתו נחתמה עם התכנסות הקונגרס ה-117 של ארצות הברית בינואר 2021.
הערות שוליים

↑  ההשתייכויות הדתיות של חברי הקונגרס ה-116 של ארצות הברית, מסמך מאת Pew Research Center (באנגלית)
↑  טריפ גבריאל, A Timeline of Steve King’s Racist Remarks and Divisive Actions, באתר הניו יורק טיימס, 15 בינואר 2019 (באנגלית)
↑  ג'ולי זאוזמר, Following the Pittsburgh attack, Rep. Steve King's Iowa supporters brush aside concern about his white nationalist views, באתר וושינגטון פוסט, 28 באוקטובר 2018 (באנגלית)
↑  Steve King tweet backing Geert Wilders sparks social media backlash, באתר BBC‏, 13 במרץ 2017 (באנגלית)
↑  איליין גודפריי, What Really Brought Down Steve King, באתר The Atlantic‏, 3 ביוני 2020 (באנגלית)
↑  צ'אק אופנבורגר, Dealing with it: Steve King is western Iowa's U.S. congressman (for a long time), באתר Wayback Machine‏, 30 באוקטובר 2002 (באנגלית)
↑  אלכס גריר, These Are the Least-Effective Members of Congress, מאורכב מאתר Inside Gov‏, 6 באוגוסט 2015 (באנגלית)
↑  יואב קרני, ‏עם חברים כאלה: סטיב קינג הוא ידיד ישראל שיש להתבייש בו, באתר גלובס, 19 בינואר 2019
↑  נח רוטמן, המפלגה הדמוקרטית איבדה שליטה על מפלצת האנטישמיות, באתר מידה, 9 במרץ 2019
↑  סוזן דייוויס, House Overwhelmingly Condemns GOP Rep. Steve King For White Supremacy Remarks, באתר NPR‏, 15 בינואר 2019 (באנגלית)
↑  מת'יו צ'וי, Tim Scott pens op-ed blasting Steve King for embrace of white supremacy, באתר פוליטיקו, 11 בינואר 2019 (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810583695705606  LCCN: no2002115573  US Congress: K000362  VIAF: 63688062   WorldCat (עם VIAF): 63688062
מדעי היהדות (כתב עת)

| --- | --- |

 מידע כללי
 שפת המקור:  עברית 
 סוגה:  כתב עת מדעי
 נושא:  מדעי היהדות 
 הוצאה
 הוצאה:  האיגוד העולמי למדעי היהדות 
 מקום הוצאה:  ירושלים 
 תאריך הופעה ראשונה:  1970
 
מדעי היהדות (כותר אנגלי: Jewish Studies) הוא כתב עת מדעי ושנתון של האיגוד העולמי למדעי היהדות, השוכן בקמפוס הר הצופים של האוניברסיטה העברית.
כתב העת נוסד בתחילת שנת ה'תשל"א (סוף 1970), כותרו הראשון היה "ידיעון – האיגוד העולמי למדעי היהדות". במשך השנים השתתפו בו חוקרים במדעי היהדות מרחבי תבל. בשנת ה'תשס"ט 2009, ערכו את "מדעי היהדות" גרשון בקון, איתמר גרינולד ומנחם הירשמן. כל גיליון "מדעי היהדות" מכיל חלק מחקרים וחלק סקירות קצרות על כותרים חדשים בתחום מדעי היהדות.
בין המשתתפים במדעי היהדות: אפרים אלימלך אורבך, משה אידל, נחם אילן, יעקב אלבוים, חנוך אלבק, מנחם אלון, שולמית אליצור, דניאל בויארין, עידו בסוק, ישראל ברטל, יצחק ברנד, ישעיהו גפני, זאב גריס, יהושע גרנט, אברהם דוד, יוסף דן, אבנר הולצמן, גתית הולצמן, אביעד הכהן, חגית הלפרין, שמואל ורסס, יעקב זוסמן, יאיר זקוביץ, גלית חזן-רוקם, עמנואל טוב, ציפי יבין, שלם יהלום, שרה יפת, רימון כשר, יהודה ליבס, חננאל מאק, שגית מור, שלמה מורג, אברהם מלמד, דליה מרקס, מרדכי נדב, הלל נוימן, חנה ספראי, מעוז עזריהו, שמחה עמנואל, חביבה פדיה, עזרא פליישר, ישראל קולת, ישי רוזן-צבי, שלום רוזנברג, ישראל רוזנסון, מיכאל ריגלר, דב שוורץ, גרשון שקד, סמדר שרלו, ישראל משה תא-שמע ויוסף תבורי.
מחוזות דנמרק

מפת מחוזות דנמרק
מבחינה אדמיניסטרטיבית מחולקת דנמרק ל-5 מחוזות, וכל מחוז מחולק למספר נפות. חלוקה זו נכנסה לתוקף בשנת 2007.
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| מס' | שם | בירה | שם בשפת המקור | אוכלוסייה  נכון לשנת 2022 | שטח (בקמ"ר) |
| 1 | מחוז הוודסטאדן | הילרוד | Region Hovedstaden ‏ | 1,867,948 | 2,546.3 |
| 2 | מחוז מיטיולן | ויבורג | Region Midtjylland‏ | 1,341,857 | 13,000.2 |
| 3 | מחוז נוריולן | אולבורג | Region Nordjylland‏ | 591,740 | 7,874 |
| 4 | מחוז שלן | סורה | Region Sjælland‏ | 843,513 | 7,217.8 |
| 5 | מחוז סודדנמרק | ויילה | Region Syddanmark ‏ | 1,228,362 | 12,191 |
אפרת ליכטנשטט

אין תמונה חופשית
אפרת ליכטנשטט (נולדה ב-17 בפברואר 1976) היא אמנית, צלמת ובלוגרית אוכל ישראלית.
ביוגרפיה

ליכטנשטט נולדה וגדלה בירושלים, בכורה מבין ארבעה אחים. למדה בתיכון פלך בירושלים, שירתה בצה״ל בחיל החינוך והשתחררה בדרגת סגן. בגיל 20 יצאה בשאלה. למדה תקשורת חזותית בבצלאל וסיימה את לימודיה בשנת 2003, במקביל למדה בשנת 2001 במגמת תסריטאות בבית הספר סם שפיגל.
בשנים 2006–2009 הקימה וניהלה מותג שמלות הנושא את שמה lichtenstadt יחד עם שותפתה שרון דאובה.
בשנת 2011 פתחה את בלוג המתכונים "אז מה את עושה כל היום" ומאז היא כותבת ומצלמת מתכונים עבור חברות רבות. בשנת 2014 החלה לכתוב את מדור המתכונים בעיתון מקור ראשון, ובשנת 2015 החלה לצלם סרטוני סטופ-מושן. נכון ל-2020, ליכטנשטט מצלמת סרטונים ופרסומות עבור החברות הגדולות ביותר במשק ביניהן תנובה, שטראוס ו-סוגת. בשנת 2018 השתתפה בתוכנית הטלוויזיה מתכון מנצח בערוץ 13.
בשנת 2014 הוציאה ביחד עם המגדנאית נטלי לוין את "הספר המתוק" שהפך לרב מכר. ונמכר ב-40,000 עותקים. ב-2019 הוציאה את ספרה האישי הראשון "אז מה את עושה כל היום?" בהוצאת כתר, שהפך לרב מכר. היא מאושיות הרשת הבולטות בישראל בתחום האוכל ולה מאות אלפי עוקבים.
חיים אישים

נשואה לאסף ריזי מבעלי מסעדת אדום בירושלים. לזוג שני ילדים והם מתגוררים בירושלים.
ספריה

״הספר המתוק״ (עם נטלי לוין), הוצאת כתר, 2014.
״אז מה את עושה כל היום?״, הוצאת כתר, 2019.
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6  יעל גרטי, אפרת ליכטנשטט מגלה איך הפכה מבלוגרית אוכל למעצמה קולינרית, באתר Xnet‏, 17 באוקטובר 2019
1 2 3  מרק כרובית ועשרה דברים שלא ידעתם עלי, בבלוג "אז מה את עושה כל היום", 6 בנובמבר 2013
↑  אפרת ליכטנשטט במאגר בוגרים, באתר בצלאל
↑  עילית מינמר, הנשים הוורודות של פיקאסו, באתר הארץ, 26 במרץ 2007
↑  איתי יעקב, מבחן בד עם ליכטנשטט, באתר nrg מעריב, 25 בספטמבר 2007
↑  הכתבה הראשונה שפורסמה, 14 בנובמבר 2014
↑  מתכון מצולם לתנובה
↑  מתכון מצולם לשטראוס
↑  מתכון מצולם לסוגת
↑   לירון גולד, תוכן מקודם, אז מה היא עושה כל היום? הצצה לחייה של בלוגרית אוכל מצליחה, באתר הארץ, 19 באוגוסט 2019
↑  ליכטנשטט, בתוכנית "מתכון מנצח"
↑  מרב סריג, ‏ספר הקונדיטוריה שהפך ללהיט ונמכר במהירות באינטרנט, באתר גלובס, 28 באוגוסט 2014
↑  ריטה גולדשטיין, ‏מתוקות, באתר ‏מאקו‏, 4 בספטמבר 2014
↑  מקום 1 ושבוע 17 בקטגוריית "פנאי והדרכה", ברשימת רבי המכר של ידיעות אחרונות; 16 בינואר 2015
1 2  ג'סיקה שטיינברג, הבלוגרית הירושלמית שהפכה תחביב בישול לקריירה, באתר The Times of Israel‏, 7 ביוני 2019 (באנגלית)
↑  ״אז מה את עושה כל היום?״, בהוצאת כתר
↑  מקום 1 ושבוע 18 בקטגוריית "פנאי והדרכה", ברשימת רבי המכר של ידיעות אחרונות המתייחסת לתקופה שבין 16 ל-22 בפברואר 2020
↑    שיר־לי גולן, "אני לא רוצה לגדל ילדים שיהיו פלצנים באוכל", באתר "ידיעות אחרונות", 7 בספטמבר 2019
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007509515205171  VIAF: 310740429   WorldCat (עם VIAF): 310740429
מחוזות ניקרגואה

מבחינה מנהלית ניקרגואה מחולקת ל-15 מחוזות (departamento) ו-2 אזורים אוטונומיים (regione autónoma). המחוזות מחולקים לנפות.
מפת מחוזות ניקרגואה
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| מס' | מחוז | בירה | שם בשפת המקור | אוכלוסייה  נכון לשנת 2022 | שטח, קמ"ר |
| 1 | מחוז בואקו | בואקו | Boaco‏ | 188,809 | 4,177 |
| 2 | מחוז קראסו | חינוטפה | Carazo ‏ | 200,894 | 1,081 |
| 3 | מחוז צ'יננדגה | צ'יננדגה | Chinandega‏ | 445,784 | 4,822 |
| 4 | מחוז צ'ונטלס | חואיגלפה | Chontales ‏ | 193,827 | 6,481 |
| 5 | מחוז אסטלי | אסטלי | Estelí ‏ | 233,077 | 2,230 |
| 6 | מחוז גרנדה | גרנדה | Granada‏ | 219,244 | 1,040 |
| 7 | מחוז חינוטגה | חינוטגה | Jinotega‏ | 499,289 | 9,222 |
| 8 | מחוז לאון | לאון | León‏ | 426,850 | 5,138 |
| 9 | מחוז מדריס | סומוטו | Madriz‏ | 181,328 | 1,708 |
| 10 | מחוז מנגואה | מנגואה | Managua‏ | 1,585,801 | 3,465 |
| 11 | מחוז מסאיה | מסאיה (עיר) | Masaya‏ | 409,265 | 611 |
| 12 | מחוז מטגלפה | מטגלפה | Matagalpa‏ | 613,262 | 6,804 |
| 13 | מחוז נואבה סגוביה | אוקוטל | Nueva Segovia‏ | 282,800 | 3,491 |
| 14 | מחוז ריבס | ריבס | Rivas‏ | 185,514 | 2,162 |
| 15 | מחוז ריו סן חואן | סן קרלוס | Río San Juan  ‏ | 140,786 | 7,541 |
| 16 | האזור האוטונומי של הצפון אטלנטי | בילווי | Región Autónoma del Atlántico Norte‏ | 563,088 | 33,106 |
| 17 | האזור האוטונומי של הדרום אטלנטי | בלופילדס | Región Autónoma del Atlántico Sur‏ | 434,270 | 27,260 |
יצחק מאיר פלינטנשטיין

רבי יצחק מאיר פלינטנשטיין (נולד בא' באלול ה'תש"ב, אוגוסט 1942) הוא האדמו"ר מקופיטשניץ.
ביוגרפיה

נולד לאהרן דוד ולבת שבע, בתו של רבי אברהם יהושע השיל מקופיטשניץ. גדל בבית דוד אמו, רבי אברהם יעקב פרידמן מסדיגורה. בזיווג ראשון נישא לחוה, בתו של רבי יוחנן טברסקי מרחמסטריווקה. רעייתו נפטרה בה'תשכ"ב, ולא נולדו לו ילדים ממנה. בזיווג שני התחתן עם מלכה, בת הרב נפתלי הירץ פוגל.
למד בישיבת פוניבז'. אחר נישואיו עסק בהוצאה לאור של ספרי חסידות, במכון שפתי צדיקים שהקים.
בשנת ה'תשנ"ה מונה כאדמו"ר מקופיטשניץ.
מרכז חצרו בשכונת עזרת תורה בירושלים, ובתי מדרש נוספים בבית שמש, בלייקווד ובסטטן איילנד.
צאצאיו

בניו:
אברהם יעקב, חתן רבי ישראל צבי יאיר דנציגר מאלכסנדר
הרב בנימין, רב ביהמ"ד "אוהב ישראל" קופיטשניץ ברמת בית שמש וחתן רבי חיים אברהם מבוסטון בורו פארק
נפתלי הירץ ראש מכון שפתי צדיקים. חתן רבי אברהם מסטרטין-העיר העתיקה
הרב יהושע העשיל, רב ביהמ"ד "אור יהושע" קופיטשניץ בלייקווד, חתן רבי יחיאל מיכל בנו של רבי שלום פלאם מסטרטין
הרב שלמה חיים, רב בית המדרש בסטטן איילנד. חתן בנו של האדמו"ר מקוסון.
הרב ישראל, חתן הרב אלכסנדר ליפא אייכנשטיין מלונדון, ראש כולל בבית המדרש
חתניו:
הרב יוסף רבינוביץ', האדמו"ר מביאלה
ישעיה דוד מלכיאל נכד האדמו"ר רבי יוחנן מטולנא
ישראל שטרולי בן הנגיד משה שטרולי מאנטוורפן
הערות שוליים

↑  משה ויסברג, אוהב ישראל: הרבי מקופיטשניץ בבית שמש • תיעוד, באתר בחדרי חרדים, 29 בינואר 2017
↑  מעמד קבלת פנים פאר כ"ק אדמו"ר מקאפיטשניץ שליט"א בבית מדרשו אין סטעטן איילענד, א בליק לייוו
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987012124363905171  VIAF: 65565699   WorldCat (עם VIAF): 65565699
אסיר מלידה

הספר בתרגומו העברי מאת בלהה רוזנפלד
אסיר מלידה הוא רומן מסתורין מאת הסופר האנגלי ג'פרי ארצ'ר, שפורסם לראשונה ב-6 במרץ 2008 בהוצאת מקמילן . ספר זה שאב השראה מן הרומן "הרוזן ממונטה כריסטו" של דיומא משנת 1844 ואפשר לראות בו מעין שחזור עכשווי שלו. פרסום הרומן החזיר את ארצ'ר למקום הראשון ברשימת רבי המכר הבדיוניים לראשונה מזה עשור. בעברית פורסם הספר בהוצאת מודן (2008).