stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אליעזר בן הרוש

| --- | --- |

 לידה:  10 באוקטובר 1965 (בן 59) ישראל ישראל
 השכלה:  תואר שני במנהל עסקים  תואר שני במנהל ציבורי  בוגר המכללה לביטחון לאומי
 בת זוג:  אתי
 מספר צאצאים:  3
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 תקופת הפעילות:  1984–2017 (כ־33 שנים)
 דרגה:    תת-אלוף
 תפקידים בשירות
 קצין הטכנולוגיה והאחזקה הראשי (קטנא"ר)
אליעזר בן הרוש (נולד ב-10 באוקטובר 1965) הוא קצין ישראלי במילואים בדרגת תא"ל, כיהן כקצין הטכנולוגיה והאחזקה הראשי (קטנא"ר) בין השנים 2014–2017.
ביוגרפיה

בן הרוש נולד וגדל במושב מגדים ליצחק ורחל, בן זקונים ולו שני אחים גדולים.
בוגר בית ספר תיכון אזורי כפר גלים.
התגייס לצה"ל בשנת 1984 ומילא שורה של תפקידי פיקוד כקצין חימוש. תחילה שימש כקצין חימוש שייטת 13 בחיל הים ולאחריה יצא ללימודים אקדמיים.
עם חזרתו מלימודים שימש כקצין חימוש חטיבתי, תחילה ב"מרכבות האש" ולאחר מכן בחטיבת "סער הגולן". בשנת 1998 מונה כקצין חימוש של "עוצבת לבנון" (יק"ל), לאחר תפקיד זה מונה לקצין יחידת חימוש מרחבית "עוצבת הגליל". בשנת 2004 פיקד על בית ספר למפקדים בבית ספר להדרכה של חיל החימוש.
בשנת 2007 מונה כמפקד חימוש פיקוד המרכז. בין השנים 2010 ל-2014 פיקד על בית הספר להדרכה של חיל החימוש.
בשנת 2014 מונה בן הרוש להיות קצין חימוש ראשי בצה"ל. בן הרוש פעל בזמן כהונתו לשינוי שם החיל ל"חיל הטכנולוגיה והאחזקה". תקופת כהונתו של אליעזר בן הרוש בקצין חימוש ראשי החלה בעיצומו של מבצע "צוק איתן", אשר העמידה אתגרים רבים, ושינויים ברמה הצבאית, אלה הובילו להתנהלות חדשה ומרחיבה הכוללת הפקת לקחים מהמבצע לצד התמודדות עם אתגרי המלחמה הבאה.
עם שחרורו מצה"ל פנה בן הרוש לפעילות ציבורית במסגרת המועצה אזורית חוף הכרמל, שם שימש כנציג מושב מגדים במליאת המועצה.
חיים אישיים

בן הרוש נשוי ואב לשלוש בנות, מתגורר במושב מגדים, בעל תואר שני במנהל עסקים ובמנהל ציבורי, בוגר המכללה לביטחון לאומי.
הערות שוליים

↑  ניסים קאלו, ראיון עם קטנא"ר תאל אליעזר בן הרוש, באתר עמותת חיל הטכנולוגיה והאחזקה (החימוש)
↑  ניסים קאלו, טוב שחזרנו הביתה, באתר עמותת חיל הטכנולוגיה והאחזקה (החימוש), ‏29 במאי 2015
↑  בן ארוש אליעזר, באתר מועצה אזורית חוף הכרמל
קונסטנטינופול

| --- | --- |

ציור של העיר קונסטנטינופול
 מדינה / טריטוריה:  האימפריה הביזנטית האימפריה הביזנטית
 חבל ארץ:  תראקיה
 שפה רשמית:  יוונית ביזנטית
 על שם:  קונסטנטינוס 
 סיבת נטישה:  כיבוש קונסטנטינופול
 תאריך נטישה:  29 במאי 1453
 יישובים יורשים:  איסטנבול
 דת:  נצרות יוונית-אורתודוקסית
 קואורדינטות:  41°00′45″N 28°58′48″E﻿ / ﻿41.0125°N 28.98°E﻿ / 41.0125; 28.98 
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת איסטנבול מוגדלת) קונסטנטינופול(למפת איסטנבול רגילה) קונסטנטינופול   tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
מפת קונסטנטינופול
איור של קונסטנטינופול
קוֹנְסְטַנְטִינוֹפּוֹל (ביוונית: Κωνσταντινούπολις, בלטינית: Constantinopolis) היא עיר עתיקה, שהתקיימה במקום שבו נמצאת איסטנבול. עם התפרקות האימפריה הרומית, הייתה קונסטנטינופול לבירת האימפריה הרומית המזרחית (האימפריה הביזנטית) משנת 395 עד שנת 1453 (להוציא השנים 1204–1261) והייתה ידועה בעושרה הרב ויופיה.
שם העיר

משמעותו של השם קונסטנטינופוליס (ובקיצור קונסטנטינופול) הוא "עירו של קונסטנטינוס"(אנ'), קיסר האימפריה הרומית שייסד את העיר כבירתה. במקורות ובדפוסים העבריים נקראה בווריאנט קושטנדינא (נכתב גם: קושטאנדינא, קושטנטינא, קושטאנטינא, קושטנדינה, קושטנטינה, קושטאנטינה, קוסטנטינה), ובקיצור קושטא או קוסטא. שמה נותר קונסטנטינופול עד 1453 עם כיבוש העיר על ידי הכוחות העות'מאנים שהסבו את שמה ל"איסטנבול". קונסטנטינופול נשאר הכינוי הנפוץ בשפה המדוברת עד 1923, עם כינון הרפובליקה הטורקית.
היסטוריה > לפני קונסטנטינוס

ראשיתה של העיר הייתה בתור התיישבות שנוסדה על ידי מתיישבים יוונים מן העיר מגארה סביב 657 לפנה"ס. לפי מסורת עתיקה היא נקראה ביזנטיון על שם מנהיגם של המתיישבים, ביזאס. בשנים 512–478 לפנה"ס נשלטה ביזנטיון בידי ממלכת פרס, ומאוחר יותר הצטרפה לליגה האטית-דלית כבת חסותה של אתונה. פעמיים מרדה בה, בשנת 440 ובשנים 411–408 לפנה"ס, אך שתי המרידות דוכאו. ב-405 לפנה"ס נכבשה על ידי ספרטה, אך חזרה לידי אתונה בשנת 390 לפנה"ס. היא הצליחה לעמוד במצור שהטיל עליה פיליפוס מלך מוקדון בשנים 340–339 לפנה"ס, אך שנים מספר לאחר מכן הכירה בשלטון בנו, אלכסנדר הגדול, עליה.
בזמן מלחמות הדיאדוכים שבה וקיבלה את עצמאותה. בשנת 279 לפנה"ס תקפו את ביזנטיון שבטי הסקיתים והטילו עליה מס כבד, שכדי לממנו גבתה דמי מעבר מכל ספינה השטה במצר הבוספורוס. דמי מעבר אלו עוררו מלחמה בין ביזנטיון לרודוס וביתיניה, שתקפוה על מנת להכריחה להפסיק את גביית המיסים מאוניותיהן וגם הצליחו בכך.
במאה ה-2 לפנה"ס הייתה ביזנטיון בת בריתה של רומא, ומאוחר יותר שילמה לה מיסים. הקיסר הרומי ספטימיוס סוורוס צר על העיר בשנים 193–196 לספירה והרס אותה, כנקמה על שתמכה ביריבו פסקניוס ניגר.
היסטוריה > תקופת קונסטנטינוס

ב-324 העביר הקיסר הרומי קונסטנטינוס הגדול את בירת האימפריה הרומית מרומא לביזנטיון, הרחיבה ופיארה וחנך אותה מחדש בשנת 330 לספירה, כבירתה החדשה של האימפריה הרומית, או כ"רומא החדשה", (Nova Roma), כפי שביקש לכנותה. העיר קמה על העיר היוונית ביזנטיון והוקדשה ב-11 במאי 330. יצירת הבירה הייתה חלק ממעבר למערך השלטון של הטטררכיה הרומית. מאז חנוכתה המחודשת נודעה בשם קונסטנטינופוליס.
על מנת להשוות את מעמדה של קונסטנטינופוליס לזה של רומא נקט קונסטנטין בצעדים הבאים:
טביעת מטבע זהב (נוֹמיסמָה) הדומה למטבעות הרומאיים. מהמאה ה-6 נוספו על מטבעות אלו סמלים נוצרים כמו צלב ודיוקן של ישו.
הענקת אדמות ופריבילגיות למשפחות סנטוריות
הבאת אומנים, ארכיטקטים וסוחרים מרומא
מתן לחם לבנאים, על פי מורשת רומית
בניית היפודרום קונסטנטינופול (קירקוס) שבו התבצעה חלוקת לחם יומית (במאה ה-6 הוחלף הלחם במרק)
בניית העיר על שבע גבעות בדומה לשבע הגבעות של רומא
הקפת העיר בחומה (שהורחבה בימי תאודוסיוס)
מינוי פרפקט (נציב, פרומגיסטראט) כאחראי על העיר
בניית האגוסטיאום (Augusteum) שנחרב במרידת ניקה. בקצה האגוסטיאום בנה קונסטנטינוס כנסייה שנחרבה ברעידת אדמה. קונסטנטינוס השני בנה באותו מקום ב-360 כנסייה שעל חורבותיה נבנתה האיה סופיה.
הקיסר קבע את 11 במאי כיום חגיגת ייסוד העיר.
בקונסטנטינופול, בשונה מרומא, הייתה ניעות (מוביליות) חברתית. כתוצאה ממיעוט הרומאים מהמעמד הגבוה שהיגרו לעיר, נוצרה הזדמנות למוביליות למי שהתעשר או הצטיין בצבא או במלאכה. אנשים אלו יכלו להגיע למעמד סנטור. כך גם החלוקה בהיפודרום הייתה לשני צבעים בלבד (כחול לאצולה וירוק לעם) להבדיל מארבעה צבעים שהיו ברומא (התבטלו האדום והלבן).
בגדי הקיסר כללו גם זהב בנוסף על המשי האדום, הצבוע בצבע ארגמן המופק מארגמון חד קוצים, סמלם של שליטי רומא. שפת השלטון הפכה ליוונית. הקיסר אימץ מאלכסנדריה את המצאתו של הירו לשימוש בכוח המים למזרקות שהוצבו בגנים ובמרחצאות בקונסטנטינופול.
ב-337 נפטר קונסטנטינוס בקונסטנטינופול עירו. הוא נקבר בכנסיית השליחים הקדושים שבנייתה הושלמה לאחר מותו.
היסטוריה > אחרי קונסטנטינוס

בין אמצע המאה ה-5 והמאה ה-13, קונסטנטינופול הייתה העיר הגדולה והעשירה ביותר באירופה. מיקומה האסטרטגי - בין יבשות אירופה ואסיה, היותה בקצה דרך המשי המוליכה דרך אסיה עד לסין, וכן שליטתה על נתיבי המסחר ימיים המוליכים מן הים השחור לים התיכון הפכו את העיר למרכז עולמי של תרבות ומסחר.
היסטוריה > אחרי קונסטנטינוס > המאות ה-4–5

במאות ה-4–5 אוכלוסיית העיר גדלה מאוד דבר שהשתקף בהרחבת התפוקה מהנמל ובמערכות המים שגדלה. תאודוסיוס השני, קיסר האימפריה הביזנטית, יסד את אוניברסיטת קונסטנטינופול.
ב-378 פלשו הגותים לשטחי האימפריה והביסו את צבא הקיסר ואלנס. לאחר כישלונם במצור על אדריאנפול הם פנו לעבר קונסטנטינופול אך נהדפו למול חומות העיר. למרות זו, הפלישה שיקפה את הפגיעות של העיר והובילה להבנה שיש ליצור מערכת הגנה חדשה שתגן על העיר ובמיוחד על מערכת המים. בשנת 413, בימי הקיסר תיאודוסיוס השני, חומות העיר הורחבו וחגורת ההגנה של העיר גדלה קילומטר וחצי מערבה.
באזור המורחב היו שלושה בורות מים פתוחים עם קיבולת של כמיליון קוב. כחלק מחיזוק מערך ההגנה של העיר נבנה קו הגנה קדמי מסלימבריה לים השחור, מרחק של 65 ק"מ מהעיר. קו הגנה זה נקרא "החומה הארוכה" (long wall) או אנאסטאסיאן (anastasian), ואורכו היה 45 ק"מ. קו הגנה זה היה שימושי ויעיל מאוד ושימש עד המאה השביעית, אז ננטש בגלל חוסר יכולת לשמר ולאייש אותו.
במהלך המאה ה-5 סבלה העיר מרעידות אדמה, שריפות ואסונות רבים ששינו את פניה. עד אותם ימים העיר הכילה אוסף של יצירות קבועות עתיקות שקישטו אותה אך בעקבות אותם אסונות המצב משתנה. בשנת 404 נשרף סנאט אוגוסטיון על פסלי המוזות שבתוכו וב-476 שרפה אחרת הובילה לכיליון של אוסף לאוסוס (Lausos collection) ושל מקדשים רבים. אסונות אלה ואובדן היצירות ההיסטוריות שינו את אופייה של העיר.
היסטוריה > אחרי קונסטנטינוס > קונסטנטינופול בימי יוסטיניאנוס

בימי יוסטיניאנוס היו לעיר שלושה שערים ממערב (מדרום לצפון): שער הזהב (Golden Gate), שער הרישון (Rhesion Gate) ושער קריסוס (Gate of Charisius). השער המרכזי במזרח, לבאים מהים, היה שער הצ'לקה (Chlkce Gate). המבנה המרכזי בעיר היה ההיפודרום שהיא מחובר במעבר מיוחד לארמון הקיסר יוסטיניאנוס.
הרחוב המרכזי של העיר נקרא הרחוב התיכון (mese), הוא חצה את העיר ממערב למזרח והגיע מהחומות המערביות עד הים דרך הפורומים וההיפודרום. הרחוב נבנה ברוחב של שתי מרכבות על מנת לאפשר תנועה מקבילה לשני הכיוונים.
מהדרך התיכונה היו יציאות לשני הפורומים מרכזיים:
פורום תיאודוסיוס- נבנה כדי להנציח את הניצחון של תיאודוסיוס על הגותים ב-380. בכניסה לפורום הוצב שער ניצחון. קשת השער תמכה בפסליהם של הונוריוס וארקדיוס הפונים למזרח ולמערב. בפורום זה התרחשו כינוסים של שגרירים זרים ודרכו עברו צעדות ניצחון (טריומפים).
פורום קונסטנטיניוס- בימי יוסטיניאנוס פורום זה נקרא פשוט "הפורום", הוא היה הפורום המרכזי בו עברו התהלוכות הקיסריות. בפורום ישב בית הסנאט ושם נערכה ביקורת כוחות לצבא. הוצבו בו פסלים רבים המרכזי ביניהם הוא האנדרטה לאפולו מטרויה. בפורום הוצב גם פסל קונסטנטין שמאוחר יותר הוחלף בצלב.
המבנה המרכזי ביותר בעיר היה ההיפודרום. המשחקים שהתרחשו בו משכו את צעירי העיר והיו מוקד פוליטי וחברתי הנתון לחסות הקיסר. בהיפודרום היה מושב מיוחד לקיסר ששופץ בימי יוסטיניאנוס, כדי להרחיב את תצפית הקיסר על המשחקים.
ארמון יוטיניאנוס התפתח במהלך השנים והיה אוסף של מבנים וגנים מפוארים. בארמון התגוררו בנוסף ליוסטיניאנוס ומשפחתו גם קציניו הבכירים עם משפחותיהם.
האוגוסטיון – רחבת הכניסה לארמון המלך – נבנה בימי קונסטנטיניוס בתור מרחב טקסי אך השתנה עם השנים. ב-532, במהלך מרידת ניקה, נהרסה הרחבה לגמרי היא נבנתה מחדש על ידי יוסטיניאנוס שהפך את הרחבה לקטנה הרבה יותר והחל מימיו שימשה בעיקר ככניסה לכנסיית איה סופיה. המוטיב המרכזי ברחבה היה פסל של יוסטיניאנוס רוכב על סוס שהוצב על גבי עמוד גבוה שנבנה בשנת 543.
בתקופות יוסטיניאנוס ספגה קונסטנטינופול אסונות רבים שהובילו לחורבן של מבנים רבים. אך אסונות אלה גם הובילו את יוסטיניאנוס לפעילות מסיבית של בנייה, פעילות שבטווח הארוך פיתחה מאוד את העיר. הפריחה של העיר באותם ימים הייתה גם בהתחדשות פנים עירונית וגם בהרחבת העיר לאזורי הפרברים, הקרובים יותר לחומות. מפעלי הבנייה המרכזיים של יוסטיניאנוס: שחזור כנסיית איה סופיה, הקמה של כנסיות ומקדשים רבים ברחבי העיר. שחזור האוגוסטיון והסנאט, בניית מרחצאות, בור מים עצום והקמת הוסטלים וארמונות גם בפרברים, בנוסף לאלה שנבנו באזורים מרכזיים של העיר.
ב-532 התחוללה בעיר מרידת ניקה כמחאה על המיסוי הכבד.
היסטוריה > אחרי קונסטנטינוס > לאחר ימי יוסטיניאנוס

האימפריה הסאסאנית הגיעה לפאתי הבירה וכבשה את חלקה המזרחי של האימפריה. מצד המערבי פלשו אווארים (עם קדום) ועמים אחרים. הרקליוס, קיסר האימפריה הביזנטית מיגר סופית את הכובשים הפרסים עד לגבולות ארצם. שאר הפולשים נסוגו. החליט גם לקבוע את היוונית כשפה הרשמית של האימפריה במקום הלטינית. האימפריה המוסלמית השתלטה על אותם שטחים במזרח האימפריה במאה ה-7 ואף צרה על קונסטנטינופול. בעקבות כישלון המצור הערבי השני על קונסטנטינופול, הח'ליפות נטשה את רעיון כיבושה של העיר. איום נוסף היה של הבולגרים ממערב. במאות ה-9 וה-10 כשלו שלוש נסיוניות של הבולגרים לכיבוש העיר. ניסיונות המצור של רוס של קייב כשלו (אנ') אך נבזז ההינטרלאנד של העיר.
באותן מאות החל מאבק האיקונוקלאזם באימפריה. בעקבות המאבק, לא שרדו בעיר איקוניות מהתקופה שקדמה למאבק אם הן סתרו את אמונת תומכי האיקונוקלאזם. המאבק נגמר בניצחון תומכי האיקונין. בעקבות ההחלטה של תאודורה, העוצרת של הקיסר מיכאל השלישי, לשחזר את האיקונות בשנת 843, כנסיות רבות ומבנים ביזנטיים בולטים אחרים בעיר קושטו באיקונות חדשות, אך חלקן, כמו האיה אירנה (אנ'), נושאים את סימני התקופה האיקונוקלסטית גם בימינו.
תהליך פילוג הכנסייה הנוצרית הוביל לכך שהנוצרים היוונים הביזנטים לא קיבלו את סמכות האפיפיור. פטריארך קונסטנטינופול הוכר כראשון בין ראשי כנסיות המזרח.
ב-12 באפריל 1204 כבשו הצלבנים את קונסטנטינופול, והעיר שימשה בירה לאימפריה הלטינית (1204–1261). הצלבנים בזזו את העיר מרובת הארמונות והכנסיות. לאחר שהקיסרות הביזנטית הוקמה מחדש, העיר שבה להיות בירתה. היא סבלה עדיין מההרס שהוסב לה במסע הצלב הרביעי. אירועים כמו רעידת אדמה בגליפולי והמוות השחור הזיקו לעיר ולקיסרות.
ב-29 במאי 1453 כבשו את קונסטנטינופול כוחות עות'מאניים בראשות הסולטאן מהמט השני והביאו לקיצה של האימפריה הביזנטית.
בין השנים 1453–1922 שימשה העיר כבירת האימפריה העות'מאנית.
גאוגרפיה

העיר ממוקמת בנקודה אסטרטגית, שלוחת יבשה בפתח מיצר הבוספורוס. היא חולשת לפיכך על נתיב מים חשוב המוליך מן הים התיכון אל הים השחור, וגם על דרך בין-יבשתית גדולה, זו המוליכה מאירופה לאסיה (ויה איגנטיה כפי שנקראה בעת העתיקה).לנתיב מים זה משמעות רבה מבחינת מסחר עולמי.
בצידה הצפוני עובר מפרץ צר המכונה קרן הזהב והוא מהווה נמל טבעי מושלם. היות העיר מוקפת בים היא חרב פפיות, המספקת לעיר הגנה מחד, אך חושפת אותה לסכנות רבות מהים, מאידך. כתוצאה מכך ובמאה החמישית נבנית חומה גם בצד המזרחי של העיר, החשוף לים.
מעבר לקרן הזהב, ברבעים המכונים פרה וגלאטה, היו בימי הביניים רבעי הזרים (סוחרים ונצינים, פיזאנים ואחרים). העיר המודרנית התפתחה לכיוון זה, וכיכר טקסים, הכיכר הראשית של איסטנבול המודרנית, נמצאת מצד זה של קרן הזהב. מן העיר אפשר לצפות אל יבשת אסיה המתחילה מן העבר השני של הבוספורוס.
(לצפייה הזיזו עם העכבר את סרגל הגלילה בתחתית התמונה)
ראו גם

יהדות איסטנבול
איסטנבול
הארמון הגדול של קונסטנטינופול
הערות שוליים

1 2 3  Kazhdan, A. P. (Aleksandr Petrovich, The Oxford dictionary of Byzantium, New York: Oxford University Press, 1991
↑  Pounds, Norman John Greville. An Historical Geography of Europe, 1500–1840, p. 124. CUP Archive, 1979. ISBN 0-521-22379-2.
1 2  Sarah Bassett, The urban image of late antique Constantinople, New York: Cambridge University Press, 2004
1 2 3 4  edit by Michael Maas, The Cambridge Companion to the Age of Justinian, Cambridge: Cambridge University Press, 2005
↑  תקופת הזוהר של קונסטנטינופוליס | גילי חסקין – מדריך טיולים
↑  היסטוריה חיה ונושמת: טיול בממלכת ביזנטיון, באתר ynet, 6 בפברואר 2008
↑  גילי חסקין, תולדות קונסטנטינופול, מהשושלת הפלאולוגית ועד הכיבוש הטורקי | גילי חסקין – מדריך טיולים
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987013003008105171  GND: 4073697-0  LCCN: n82089311  SUDOC: 027277372  VIAF: 122641741   WorldCat (עם VIAF): 122641741 
מטבע של קונסטנטינוס המציין את ייסוד העיר
קטע משוחזר של חומות תאודוסיוס (אנ')
האיה סופיה, שנבנתה על ידי יוסטיניאנוס בין השנים 532–537, נחשבת ליצירת המופת של האדריכלות הביזנטית. זו הייתה הקתדרלה הגדולה ביותר שנבנתה בעולם במשך יותר מאלף שנים, עד להשלמתה של קתדרלת סביליה בשנת 1575, בתקופת הרנסאנס.
עמוד יוסטיניאנוס, הוצב ברחבת האוגוסטיון בשנת 543, מציין את גדולתו וניצחונותיו של יוסטיניאנוס. הפסל והעמוד נהרסו רק במאה ה־15 עם הכיבוש העות'מאני.
האיה אירנה, שנבנתה על ידי קונסטנטינוס, היא הכנסייה הביזנטית העתיקה ביותר בעיר
ציור של המבנה הגאוגרפי של קונסטנטינופול
מנציוס

| --- | --- |

 לידה:  372 לפנה״ס? דזואו, שושלת ג'ואו 
 פטירה:  289 לפנה״ס? (בגיל 83 בערך) 
 שם לידה:  孟轲 
 השקפה דתית:  קונפוציאניזם 
 תחומי עניין:  פילוסופיה 
 עיסוק:  פילוסוף, סופר 
 מדינה:  דזואו 
 
מנציוס (Mencius;‏ 371 – 289 לפנה"ס) הוא השם המערבי שניתן לחכם הסיני מֵנְג-דזְה (Mengzi;‏ 孟子). הוא נחשב לחכם הסיני האחרון שקיבל והבין לפני ולפנים את דרכו של קונפוציוס. למשנתו של מנציוס היבטים של תיקון עצמי ותיקון עולם, מידות טובות, הבנת נפש האדם, מחשבה מוסרית ופוליטית, וביקורת ספרות. שיחותיו עם מלכים ותלמידים ואמריו כונסו על ידו או על ידי תלמידיו לספר מנג-דזה, אחד מארבעת הספרים של הקונפוציאניזם.
למשנתו של מנציוס הייתה השפעה גדולה על החכמים הנאו-קונפוציאנים. האן יו, צ'נג האו, וצ'נג יי העריכו את משנתו וכינוה "טהורה". משושלת סונג ואילך כינו את מנציוס "החכם השני" (亞聖), לציון היותו החכם הסיני השני בחשיבותו לאחר קונפוציוס. מחשבתו הובנה בדרכים שונות על ידי ג'ו שי ותלמידיו, על ידי לו שיאנגשאן, ועל ידי ואנג יאנגמינג; ומאוחר יותר בדרך אחרת על ידי טאי צ'ן.
במערב משנתו של מנציוס מכונה "קונפוציאניזם אידיאלי". מנציוס היה בן זמנו של אפלטון, ושני אלו זוכים ללא מעט השוואות במחקר, בעיקר בשל מחשבותיהם האידיאליות.
תולדות חייו > נערותו

לפי המסורת, מנציוס היה צאצא של הדוכס לו הואן. הוא נולד במדינת דְזוֹאוּ, כשלושים קילומטרים ממקום לידתו של קונפוציוס. הוריו היו עניים. הוא התייתם מאביו בגיל שלוש, ואמו גידלה אותו בקושי רב. היא שינתה את מקום מגוריהם שלוש פעמים, עד שמצאה בית בקרבת בית-ספר, מקום-מגורים הראוי לגדל בו את בנה. בהשראת המורים והתלמידים, מנציוס התחיל ללמוד. לפי המסורת, מנציוס למד אצל נכדו של קונפוציוס, דְזְה-סְה, אם כי מבחינת התיארוכים, סביר יותר שהוא למד אצל תלמידיו של דְזְה-סְה.
אמר מנג-דזה: "ההשפעה הישירה של חכם נפסקת בדור החמישי. אף על פי שלא יכולתי להיות תלמיד של קונפוציוס, השתדלתי לתקן את עצמי בלומדי מתלמידיו".
מנציוס למד בעיון את חמשת הקלאסיקות, והצטיין בשליטתו ב"קלאסיקה של השירים" וב"קלאסיקה של המסמכים".
תולדות חייו > בגרותו

המשך תולדות חייו של מנציוס דומים להפליא לאלו של קונפוציוס, אותו החשיב לחכם השלם:
כמו קונפוציוס הוא היה מורה מקצועי של דרך החיים הסינית העתיקה.
כמוהו חי בתקופה של מאבקים פוליטיים, קונפליקטים אינטלקטואלים, ותוהו מוסרי.
כמוהו הוא היה חדור תחושת שליחות. הוא נאבק ב"דוקטרינות מעוותות", ובמיוחד בממשיכי דרכם של יאנג צ'ו ושל מו דזה.
כמו קונפוציוס, מנציוס נדד ברחבי סין במשך ארבעים שנה, תוך שהוא מנהל דיונים עם מלכים ושועים.
כמו קונפוציוס, הוא שימש במשרה מדינית לתקופה קצרה, בהיותו פקיד במדינת צ'ין בין השנים 312 – 319 לפנה"ס.
כמוהו הוא היה בן נאמן להוריו, ואף הפסיק את עבודתו למשך שלוש שנים כדי להתאבל על אימו, כמנהג אסכולת קונפוציוס.
כמוהו הוא התאכזב מהקיסרות ופרש מפקידות.
כמו ספר המאמרות של קונפוציוס שהוא ספר שיחות ואמרים של קונפוציוס שחובר על ידי תלמידיו, כן ספר "מנג-דזה" הוא ספר שיחות ואמרים של מנציוס שחובר על ידי תלמידיו של מנציוס.
ספר מנג-דזה

ספר מנג-דזה כולל שבעה ספרים, ולכל ספר יש שם, הקשור בדרך כלל בקטע הפתיחה; וכל ספר מחולק לשני חלקים. בדרך כלל נהוג לסמן קטעים במספר הספר, אות (A או B) המסמלת את החצי שבו מדובר, ומספר הפרק. כך למשל 6A:2 הוא הפרק השני בחלק הראשון של הספר השישי.
הספר מתאפיין במחשבות נעלות, בסגנון ספרותי פיוטי, ובהסברים ארוכים. דברים שקונפוציוס לא אמר, או שרמז עליהם בקצרה, או שדיבר עליהם באופן כללי, נידונים בספר בהרחבה. מנציוס נעזר בקטעי שירה מתוך "הקלאסיקה של השירים" כדי להסביר עקרונות מוסריים ומידות טובות.
ג'ו שי הכליל את ספר "מנג דזה" בארבעת הספרים, ומאז הספר נחשב לאחד מספרי הלימוד הקונפוציאנים היסודיים. הספר נחשב לספר מעמיק ומקיף, ובדרך כלל נלמד רק לאחר לימוד ספר המאמרות. כתב האן יו: "מנציוס עמוק, ואין ללומדו במהירות. מי שאיננו מכיר היטב את היסודות, לא יצליח להבין את עומק מחשבתו".
לדעת ג'ו שי, ספר המאמרות עוסק בתיקון עצמי ובשימור שכל וטבע האדם, וספר מנג-דזה במימוש עצמי ובהרחבת טבעו המקורי הטוב. על לימוד ספרי המאמרות ומנג-דזה, כתב ג'ו שי: "יש לקרוא את ספר מנג-דזה באופן שונה מהאופן בו קוראים את המאמרות. במאמרות כל רעיון או מילה עוסק בעקרון ספציפי, ולפיכך יש לקוראו בזהירות ובשקט. לעומת זאת, ספר מנג-דזה כולל פסקאות ארוכות, אשר כל אחת מהן מכלול שלם מהתחלה ועד סוף. אם שני הספרים נלמדים בעיון, משמעותם מתבהרת. אין לנסות להבינם מילה מילה".
מנציוס וחכמים קדומים אחרים > קונפוציוס

קונפוציוס, היה מהמלומדים ("רו" - 儒), שהתמחו במסורות עתיקות. הוא העביר את המסורות העתיקות של הקיסרים יאו ושון, והשתמש במערכות הטקסים של המלכים וון ו-וו כמופת. קונפוציוס כינה את עצמו: "מעביר ולא יוצר". מנציוס כינה אותו: "חכם שאסף יחדו כל מה שטוב". כתב טו ווי-מינג: "בקונפוציוס התכנסו דרכי המלכים יאו, שון, וון ו-וו לאחדות חובקת כל".
כתב האן יו: "הלימוד של קונפוציוס היה רחב ומקיף, ואף אחד מתלמידיו לא היה מסוגל לגמרי להכילו. לפיכך, כל אחד מהם פיתח צד מלימודו הקרוב לכישוריו. התלמידים התפזרו לארצות שונות ולימדו את תלמודם לתלמידים. ככל שהתרחקו מהמקור, כך הדעות נהיו יותר מפוצלות. רק מנציוס למד אצל דזה-סה, שקיבל את דרכו של קונפוציוס מדזנג דזה. לאחר פטירתו של קונפוציוס, רק מנציוס הצליח להמשיך את המסורת. מנציוס היה הטהור שבטהורים בפרשנותו את קונפוציוס". מנציוס העמיק והאציל את חכמתו של קונפוציוס, ויצר משנה סדורה. אם קונפוציוס שם דגש על לימוד כתיקון עצמי, הרי שמנציוס הרחיב את הלימוד לשיטה מדינית בה המושל אחראי לטיבם המוסרי ולרווחתם הכלכלית של האנשים במדינה.
אמר קונפוציוס: "האדם הגדול חושב על מידה טובה, האדם הקטן חושב על קניין/מעמד".
אמר מנג-דזה: "מי שקם לקול קריאת התרנגול ופונה ברצינות לעשייה של מידה טובה הוא תלמיד של שון. מי שקם לקול קריאת התרנגול ופונה ברצינות לרדיפת ממון הוא תלמיד של צ'י (שודד מפורסם). אם רצונך לדעת מה מבדיל בין שון לבין צ'י, זה פשוט המרחק בין מחשבה על רווח לבין מחשבה על מידה טובה".
לדעת קונפוציוס, לימוד של ספרי החכמה העתיקים (בצירוף מחשבה) מביא לידי המעשה המוסרי. לפיכך, הוא הורה בעיקר מאמץ אמיתי וממשי ללמוד ולעשות. לדעת מנציוס, סוף מעשה במחשבה תחילה. לפיכך, הוא הורה בעיקר עקרונות מוסריים ואת היסוד.
מנציוס וחכמים קדומים אחרים > יאנג צ'ו ומו דזה

בזמנו של מנציוס האסכולות של יאנג צ'ו ושל מו דזה היו פופולריות מאוד. מנציוס סבר שהדוקטרינות של מו דזה ושל יאנג צ'ו מזיקות מאוד, ולהתנגד להן הייתה אחת ממשימותיו העיקריות.
הדוקטרינה של יאנג צ'ו הייתה "כל אדם לעצמו". הוא העריך את החיים יותר מכל, וסבר שכל אדם אחראי רק על עצמו (להבדיל מקונפוציוס וחסידיו שהיו מוכנים למסור את נפשם בעבור אנושות או צדק). הדוקטרינה של יאנג צ'ו אנוכית, ולפיכך חסמה את הדרך לערכים הקונפוציאנים של אנושות וצדק, בהם הדגש על הזולת. במילותיו של מנציוס: "העיקרון של 'כל אדם לעצמו' שקול ללהיות בלי מושל" (כלומר לביטול הסדר החברתי והיחסים הנאותים בין אדם לחברו).
החסידים של מו דזה פעלו אנושות על ידי אהבה שווה לכל הבריות, וצדק על ידי "חליפין של רווח הדדי". אהבה שווה לכל בריות מנוגדת לסדר הטבעי. במילותיו של מנציוס: "העיקרון של מו לאהוב את כולם במידה שווה שקול ללהיות בלי אבא" (כלומר לביטול כיבוד אב ואם). להבדיל, באסכולת קונפוציוס אהבת הבריות הדרגתית, מהקרוב אל הרחוק, ולאדם יש מחויבות מוסרית גדולה יותר להוריו שהביאוהו לעולם. יתירה על כך, על אף שאסכולת קונפוציוס ואסכולת מו-דזה הסכימו שאנושות (רן) זה אהבת הבריות, הן נחלקו מדוע יש לאהוב את הבריות. לדעת אסכולת קונפוציוס, אהבת הבריות נובעת מכך שלכל האנשים שכל/לב שאינו יכול לסבול לראות בסבל הבריות, וטבע האדם של אנושות הוא כפי צו השמים. לדעת אסכולת מו דזה, אהבת הבריות מועילה לכל החברה, וזה רצון השמים. הגישה התועלתנית/מטריאליסטית של מו דזה נתפסה על ידי אסכולת קונפוציוס כמנוגדת למוסר.
אמר מנג-דזה: "אלו שעוזבים את אסכולת מו דזה פונים ליאו צ'ו. אלו שעוזבים את אסכולת יאו צ'ו פונים לאסכולה של קונפוציוס".
מנציוס וחכמים קדומים אחרים > דזה-סה

מחשבתו של מנציוס קרובה למחשבתו של דזה-סה, כפי שבאה לידי ביטוי בספר "דרך האמצע וקיומה" המיוחס לו. לדוגמה:
אמר מנג-דזה: "אמת היא דרך השמים. לחשוב היאך להיות אמיתי (תם), זה דרך האדם. מעולם לא היה אדם תם שלא הצליח להשפיע (לטובה) על אחרים. מעולם לא היה אדם חסר כנות שהצליח להשפיע על אחרים (באופן חיובי)".
"אמת היא דרך השמים. לחשוב היאך להיות אמיתי (תם), זה דרך האדם. התם עושה מה שנכון בלי מאמץ ולומד בלי לחשוב. הוא באופן קל וטבעי בהרמוניה עם הדרך".
לפיכך, נהוג לכנות את דרכם "מנג-דזה-דזה-שוּאֶה" (孟子子學 - הלימוד של מנציוס ודזה-סה).
מנציוס וחכמים קדומים אחרים > שון-דזה

לדעת מנציוס, טבע האדם טוב. שון-דזה, בן זמנו, חלק עליו וסבר שטבע האדם רע. הוא כתב: "מנג-דזה קובע שטבע האדם טוב, ושרוע נובע מאיבוד טבעו המקורי. אני מאמין שזו דעה שגויה. דרך טבע האדם: מעת היוולדו הוא מתחיל לצאת מתמימותו ופשטותו, ולפיכך מוכרח לאבד את מה שמנציוס החשיב כטבעו המקורי. לפיכך, מובן מאליו, שטבע האדם רע". וכתב: "כל האנשים בעולם הסכימו ויסכימו שטוב זה מה שצודק, מתקבל על הדעת, ומסודר; ורע מה שמעוות, חסר אחריות, וכאוטי. לו טבע האדם היה טוב, מדוע נדרשו מלכים חכמים ועקרונות של טקסים? אדרבא, חכמי קדם, בהבינם שטבע האדם רע, ייסדו את סמכות המלך למשול בו, הסבירו עקרונות של טקסים כדי לשנותו, כוננו חוקים ונימוסים על מנת לתקנו, וקצבו עונשים נוקשים כדי לרסנו".
רוב החכמים הנאו-קונפוציאנים קיבלו את דעתו של מנציוס ודחו את דעתו של שון-דזה, וחלקם עשו סינתזה ביניהן. כתב ואנג יאנגמינג: "כשמנג-דזה מדבר על טבע, הוא דן בו מנקודת מבט של מקורו ואומר שבאופן כללי טבע האדם טוב. שון-דזה הגיע לדוקטרינה, שטבע האדם רע, מנקודת מבט של חסרונותיו, ואין לומר שהוא לגמרי טעה, הוא רק לא הבין את העניין בשלמות".
משנתו

באופן כללי משנתו של מנציוס מפתחת את המחשבה של קונפוציוס, משלבת בהירות לוגית והארה מיסטית, ומיוסדת על נטייה מטפיזית ועל עקרונות כלליים המותאמים ביישומם הספציפי לנסיבות.