stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מרגיש אחר
הפקה

בדומה לאלבומם הראשון, האלבום הופק באופן עצמאי על ידי סינרגיה והופץ לחנויות בספטמבר 2006 על ידי חברת התקליטים הד ארצי. יצאו לאור ממנו הסינגלים "מרגיש אחר", "תראי זה אני", "אשם" ו"עד אלייך" שלכולם צולמו וידאו קליפים. האלבום גם יצא לאור בפורמט ספרתי על גבי כרטיס זיכרון לטלפון סלולרי והופץ על ידי חברת הסלולר סלקום. בגרסת כרטיס הזיכרון אף נכלל שיר בונוס.
האלבום נכתב במשותף על ידי כל חברי הלהקה, והוא משלב סגנונות רבים של רוק ונגיעות של מוזיקה אלקטרונית, בדומה ללהקות נו מטאל האמריקאיות לינקין פארק, אוונסנס והובסתאנק. באלבום נכלל השיר "ליבי נשבר" אשר נכתב על ידי צחי איטח, החלל האחרון של צה"ל בתקופה בה שהה ברצועת הביטחון בלבנון.
באלבום זה משתתף לראשונה מתופפה החדש של סינרגיה, איתן רז, אשר החליף את המתופף הצעיר מאלבומה הראשון, אורי רז.
הסינגל "אשם" מתוך האלבום הושמע רבות בטלוויזיה הן בפרסומת של סלקום העוסקת במכירתו של האלבום כאלבום סלולרי והן כקדימון לפרק בסדרה "השיר שלנו".
ב-17 ביוני 2007, תוך פחות משנה מאז יצא לאור, הגיע האלבום למעמד של אלבום זהב, לאחר שנמכרו ממנו למעלה מ-20,000 עותקים. מאוחר יותר, קיבל האלבום מעמד של אלבום פלטינה לאחר שמכר למעלה מ-40 אלף עותקים.
רשימת השירים באלבום

| שיר | זמן | מילים | לחן |
| --- | --- | --- | --- |
| אשם | 04:30 | רון הופמן, רועי גפן | רון הופמן, רועי גפן |
| מרגיש אחר | 04:07 | רון הופמן, בנואה | רון הופמן, בנואה |
| יחד נתגבר | 03:59 | בנואה | רון הופמן |
| עוזב | 03:42 | רון הופמן, בנואה | רון הופמן, בנואה |
| את לא כאן | 03:06 | רון הופמן | רון הופמן |
| ליבי נשבר | 03:29 | צחי איטח ז"ל | רון הופמן, רועי גפן |
| אני לבד עכשיו | 03:53 | רועי גפן | רון הופמן, רועי גפן |
| מחוץ לזרם | 03:43 | עירון שבתאי | רון הופמן |
| אלפי זוגות עיניים | 03:43 | רון הופמן | רון הופמן |
| תראי זה אני | 04:22 | רון הופמן, בנואה | רון הופמן, בנואה |
| יום יפה | 02:29 | רון הופמן, רועי גפן | רון הופמן, רועי גפן |
| עד אלייך | 04:45 | רון הופמן, רועי גפן | רון הופמן |
| אלפי זוגות עיניים (גרסת הפסנתר) | 03:02 | רון הופמן, רועי גפן | רון הופמן, רועי גפן |
| ספרי (אקוסטי)  (רק בהוצאת "האלבום הסלולרי" של סלקום) | 04:10 | בנואה, רועי גפן | רועי גפן |
מלקולם מקדונלד

ערך זה עוסק בפוליטיקאי בריטי. אם התכוונתם לכדורגלן, ראו .
מלקולם ג'ון מקדונלד (באנגלית: Malcolm John MacDonald;‏ 17 באוגוסט 1901 – 11 בינואר 1981) היה פוליטיקאי ודיפלומט בריטי. בשנת 1939 כיהן כשר המושבות ועל שמו נקרא "הספר הלבן של מקדונלד" אשר החמיר מאוד את מדיניות המנדט הבריטי בארץ ישראל והגביל את עליית היהודים לארץ ישראל.
פעילות פוליטית

נולד בסקוטלנד למשפחה פוליטית, אביו רמזי מקדונלד, כיהן כראש ממשלת בריטניה בשנים 1929–1935, מטעם מפלגת הלייבור.
מקדונלד נבחר לראשונה לפרלמנט בבחירות הכלליות של 1929 וכמו אביו השתייך לסיעת הלייבור הלאומית, אשר השתתפה בממשלת האחדות בראשותו של האב. בשנת 1931 החל לכהן כתת-שר במשרד לענייני דומיניונים. בשנת 1935 נבחר על ידי ראש הממשלה סטנלי בולדווין (שהחליף את אביו) לכהן בקבינט כשר המושבות. לאחר שכמעט איבד את מקומו בפרלמנט[דרושה הבהרה] הועבר לתפקיד השר לענייני דומיניונים, בו כיהן גם תחת ממשלו של נוויל צ'מברלין. בשנת 1937 נשא ונתן עם איימון דה ואלירה לגבי הסדרת היחסים בין בריטניה לבין מדינת אירלנד החופשית, ההסדרים אליהם הגיעו, גם אם לא כולם באופן רשמי (למשל החלוקה דה פקטו של האי האירי) השיגו יציבות באזור והקנו למקדונלד הילה של דיפלומט מוכשר.
ענייני ארץ-ישראל

בעקבות הצלחתו של מקדונלד באירלנד מינה אותו צ'מברלין גם לשר המושבות על מנת שישיג הסדר בארץ ישראל, בה שרר באותה עת המרד הערבי הגדול. בפברואר 1939 כינס מקדונלד את ועידת השולחן העגול בארמון סנט ג'יימס בלונדון, בהשתתפות נציגים יהודים מן התנועה הציונית ומארץ ישראל, נציגים ערבים פלסטינים וכן נציגים ממדינות ערב הסמוכות. מקדונלד הביא בפי הוועידה הצעת החלטה לפיה תתאפשר עלייה של יהודים לארץ ישראל, עד שאחוזם באוכלוסייה יגיע ל-40%. המשך עלייה מעבר לאחוז זה יצריך הסכמה של הערבים. בנוסף תחתור הממשלה הבריטית לסיום המנדט והקמת מדינה ערבית עצמאית בארץ ישראל, הקשורה בברית עם בריטניה, בתנאי שישרור שלום בארץ. הצעה זו נדחתה הן על ידי היהודים והן על ידי הערבים. עקב כישלון הוועידה גיבשה ועדה בריטית, בראשותו של מקדונלד, תוכנית לפיה תוקם מדינה דו-לאומית לאחר עשר שנות מעבר, כתלות בהצלחת השיתוף בין הערבים לבין היהודים במועצת הנהלה שתקום בזמן מדינת המעבר. המדינה החדשה תידרש לכרות ברית עם בריטניה, ותהיה ערבה למיעוטים דוגמת המיעוט היהודי. כמו כן תוגבל העלייה היהודית ל-75,000 איש במהלך חמש השנים הקרובות וקניית הקרקעות תוגבל ותיאסר באזורים רבים משטחי ארץ ישראל. מדיניות זו פורסמה על ידי הממשלה באופן חד-צדדי כ"ספר לבן".
ספר זה נדחה הן על ידי הערבים והן על ידי היהודים. בפרט יצא הקצף כנגד מקדונלד, אדם שבראשית ימיו הפוליטיים נראה כתומך ברעיון הציוני תואר על ידי ההנהגה הציונית כנוכל (דוד בן-גוריון, למשל, כינה אותו "קרוּק") ובעשרות מאמרים, כרזות והפגנות הושווה מקדונלד לאדולף היטלר והספר הלבן לחוקי נירנברג. הספר זכה לגינויים חריפים גם מספסלי האופוזיציה בפרלמנט הבריטי, בהובלת דייוויד לויד ג'ורג' ווינסטון צ'רצ'יל.
במלחמת העולם השנייה ואחריה

בממשלת האחדות של צ'רצ'יל כיהן מקדונלד כשר בריאות. ב-1940 נשלח לדבלין על מנת לשכנע את ראש ממשלת אירלנד איימון דה ואלירה להשתתף במלחמה בגרמניה יחד עם בעלות הברית, אך נכשל במשימתו. ב-1941 מונה לנציב עליון לקנדה, במקביל לכהונתו כחבר פרלמנט, במשרה זו כיהן עד 1946. בשנת 1948 מונה למושל הכללי של פדרציית מלאיה, במסגרת מלחמת האזרחים במקום. בין השנים 1955–1960 כיהן כנציב עליון בהודו ובין השנים 1963–1964 כיהן כמושל הכללי של קניה.
לקריאה נוספת

Clyde Sanger. Malcolm MacDonald: Bringing an End to Empire. McGill-Queen's University Press, 1995 - דף הספר בהוצאה
הערות שוליים

↑  תום שגב, ימי הכלניות, עמ' 357
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007274135105171  BnF: cb13173858f (data)  GND: 118894781  ICCU: UTOV540650  ISNI: 0000 0001 2120 5871  LCCN: n50041959  NKC: xx0284138  NLA: 35318536  NTA: 087201364  SELIBR: 230825  SNAC: w69k6v8p  SUDOC: 035202106  Trove: 909994  VIAF: 10644112   WorldCat (עם VIAF): 10644112 
הפגנה נגד הספר הלבן בירושלים
מפלגת שלד

מפלגת שלד היא מפלגה שבסיס גיוסה צר ובראשה עומדת קבוצה קטנה של נכבדים ועסקנים. האידאולוגיה במפלגות שלד משנית בחשיבותה, פעילותן עונתית ומצטמצמת בעיקר לתקופת הבחירות, והמנגנון שלהן הוא ביזורי ורופף למדי. בדרך כלל מפלגות שלד אופייניות יותר לדמוקרטיות נשיאותיות מאשר לדמוקרטיות פרלמנטריות.
ערך זה הוא קצרמרבנושא מפלגות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
לישמניאזיס

| --- | --- |

לשמיניה מסוג עורי ביד של בן אדם בוגר
 תחום:  מחלות זיהומיות 
 גורם:  לישמניה, לישמניה רבא, לישמניה אינפנטום, לישמניה טרופיקה, בפסקה זו 3 רשומות נוספות שטרם תורגמו 
 גורמי סיכון:  תת-תזונה, בירוא יערות, בעיות תפקודיות של המערכת החיסונית, נדידת עמים, עיור 
 תסמינים:  כיב, splenomegaly, אנמיה, חום, אפתה, hepatomegaly 
 טיפול:  itraconazole  miltefosine  pentamidine  קטוקונאזול  פאראמומיצין 
 קישורים ומאגרי מידע
 eMedicine:  783750 
 MeSH:  D007896
 סיווגים
 ICD-11:  1F54 
 
לישמניאזיס (באנגלית: Leishmaniasis) היא מחלה טרופית זיהומית, המתבטאת במגוון נרחב של צורות קליניות שונות ונגרמת על ידי טפילים מסוג לישמניה. היא מופצת על ידי עקיצות של סוגים מסוימים של זבובי חול. המחלה יכולה להופיע בשלוש דרכים עיקריות: עורית (המכונה בעברית "שושנת יריחו"), רירית או קרבית (ויסצרילית). הצורה העורית מופיעה עם כיבים בעור, בעוד שהצורה הרירית מופיעה עם כיבים בעור, בפה ובאף, והצורה הקרבית מתחילה בכיבים בעור ולאחר מכן מופיעה עם חום, מספר נמוך של תאי דם אדומים והגדלה של הטחול והכבד.
זיהומים בבני אדם נגרמים על ידי יותר מ-20 מינים של לישמניה. גורמי הסיכון כוללים עוני, תת תזונה, כריתת יערות ועיור . ניתן לאבחן את כל שלושת הסוגים על ידי ראיית הטפילים במיקרוסקופיה. בנוסף, ניתן לאבחן מחלות קרביים באמצעות בדיקות דם.
לישמניאזיס ניתן למנוע חלקית על ידי שינה מתחת לרשתות שטופלו בקוטל חרקים . אמצעים נוספים כוללים ריסוס קוטלי חרקים כדי להרוג זבובי חול וטיפול מוקדם באנשים עם המחלה כדי למנוע התפשטות נוספת. הטיפול הדרוש נקבע לפי היכן נרכשת המחלה, מיני הלישמניה וסוג הזיהום. ישנן תרופות שאפשר להשתמש בם כשמדובר במחלה קרבית כמו האנטיביוטיקה אמפתרוצין B, שילוב של תכשירים אנטימוניים מחומשים (pentavalent antimonials) יחד עם פרומומיצין, וכן התרופה מילטפוסין. עבור מחלות עוריות, התרופות פלוקונאזול, פרומומיצין או פנטמידין עשוייות להיות יעילות.
כ-4 עד 12 מיליון אנשים נגועים כיום בכ-98 מדינות. כ-2 מיליון מקרים חדשים ובין 20 ל-50 אלף מקרי מוות מתרחשים מדי שנה. כ-200 מיליון בני אדם באסיה, אפריקה, דרום ומרכז אמריקה ודרום אירופה חיים באזורים שבהם המחלה שכיחה. ארגון הבריאות העולמי השיג הנחות על כמה תרופות לטיפול במחלה. מחלה זו מסווגת כמחלה טרופית מוזנחת. המחלה עלולה להופיע במספר בעלי חיים אחרים, כולל כלבים ומכרסמים .
סימנים וסימפטומים

התסמינים של הלישמניאזיס הם פצעי עור שמתפרצים שבועות עד חודשים לאחר שהאדם ננשך על ידי זבובי חול נגועים.
ניתן לחלק את הלישמניאזיס לסוגים הבאים:
לישמניאזיס עורית היא הצורה השכיחה ביותר, הגורמת לפצע פתוח באתרי הנשיכה, הנרפא תוך מספר חודשים עד שנה וחצי, ומותיר צלקת לא נעימה למראה. לישמניאזיס עורית דיפוזית מייצרת נגעי עור נרחבים הדומים לצרעת, ועשויים שלא להחלים מעצמם.
לישמניאזיס רירית גורמת הן לעור והן לכיבים ברירית עם נזק בעיקר לאף ולפה.
לישמניאזיס קרבית או קאלה-אזר ('קדחת שחורה') היא הצורה החמורה ביותר, והיא בדרך כלל קטלנית אם לא מטופלת. השלכות אחרות, שיכולות להתרחש מספר חודשים עד שנים לאחר ההדבקה, כוללות חום, נזק לטחול ולכבד ואנמיה .
לישמניאזיס נחשבת לאחד הגורמים הקלאסיים לטחול מוגדל בצורה ניכרת (ולכן מוחשית). האיבר, שבדרך כלל אינו מורגש במהלך בדיקת הבטן, עלול אף להפוך לגדול יותר מהכבד במקרים חמורים.
גורם

הלישמניאזיס מועברת על ידי עקיצת זבובי חול שיכולות להעביר את הפרוטוזואה לישמניה. ראשית, זבובי החול מעבירים את הטפיל לישמניה כאשר הוא בצורת פרומסטיגוט מטאציקלי, במהלך מציצת הדם. לאחר מכן, פרומסטיגוטים מטאציקליים בפצע הנקב עוברים פגוציטוזה על ידי מקרופאגים, ואז הופכים לאמסטיגוטים. בשלב הבא, אמסטיגוטים מתרבים בתאים נגועים ומשפיעים על רקמות שונות, תלוי בחלקו במארח, ובחלקו בסוג הלישמניה המעורב. סגוליות רקמות שונות אלו גורמות לביטויים הקליניים השונים של הצורות השונות של הלישמניאזיס. לאחר מכן, זבוב החול מוצץ דם מהמארח הנגוע, בולע מקרופאגים הנגועים באמסטיגוטים, ונהפך לנשא/וקטור של הטפיל. במעי הביניים של זבוב החול, הטפילים מתמיינים לפרומסטיגוטים, שמתרבים, מתמיינים לפרומסטיגוטים מטאציקליים ונודדים לחרטום.
הגנום של שלושה מיני לישמניה (L. major, L. infantum, ו-L. braziliensis) עברו ריצוף, וזה סיפק מידע רב על הביולוגיה של הטפיל. לדוגמה, התגלה כי בלישמניה, גנים מקודדי חלבון מתורגמים ליחידות פוליציסטרוניות גדולות המאורגנים בצורה של ראש בראש או זנב אל זנב. RNA פולימראז II מתמלל מסרים פוליציסטרוניים ארוכים בהיעדר מקדמי (פרומוטורים) RNA פולימראז II מוגדרים, וללישמניה יש תכונות ייחודיות ביחס לוויסות של ביטוי גנים בתגובה לשינויים בסביבה. הידע החדש ממחקרים אלו עשוי לסייע בזיהוי יעדים חדשים לתרופות הנחוצות בדחיפות ולסייע בפיתוח חיסונים.
גורם > וֶקטוֹר

אף על פי שרוב הספרות מזכירה רק סוג אחד המעביר לישמניה לבני אדם (Lutzomyia) בעולם החדש, מחקר משנת 2003 של גלאטי הציע סיווג חדש לזבובי חול מהעולם החדש, והעלה כמה תת-סוגים לרמת הסוג. במקומות אחרים בעולם, הסוג בקה נחשב לוקטור של הלישמניאזיס.
גורם > אורגניזמים

מחלה קרבית נגרמת בדרך כלל על ידי L. chagasi ,Leishmania donovani או L. infantum, אך מדי פעם מינים אלו עלולים לגרום לצורות אחרות של המחלה. הצורה העורית של המחלה נגרמת על ידי יותר מ-15 מינים של לישמניה .
גורם > גורמי סיכון

גורמי הסיכון כוללים עוני, תת-תזונה, כריתת יערות, חוסר תברואה, מערכת חיסון מדוכאת ועיור.
אִבחוּן

לישמניאזיס מאובחנת במעבדה ההמטולוגית על ידי הדמיה ישירה של האמסטיגוטים (גופי לישמן-דונובן). יש לקחת את ה-Buffy-coat (חלק מדגימת דם של נוגדי קרישה המכילה את רוב תאי הדם הלבנים וטסיות הדם לאחר הצנטריפוגה) של דגימת דם, או לקחת אספירציות ממח עצם, טחול, בלוטות לימפה או נגעים בעור ולבצע מריחה דקה על גבי שקופית ולצבוע אותם בצביעת לישמן או בצביעת גימזה למשך 20 דקות. אמסטיגוטים נראים בתוך מונוציטים בדם ובטחול או, בשכיחות נמוכה יותר, בנויטרופילים במחזור ובמקרופאגים של רקמות נשאבות. הם גופים קטנים ועגולים בקוטר 2–4 מיקרומטר עם ציטופלזמה לא ברורה, גרעין וקינטופלס קטן בצורת מוט. לעיתים, ניתן לראות אמסטיגוטים שוכבים חופשי בין תאים. עם זאת, שליפת דגימות מהרקמה כואבת לעיתים קרובות עבור המטופל וזיהוי התאים הנגועים עשוי להיות קשה. לכן, מפותחות שיטות אימונולוגיות עקיפות אחרות לאבחון, הכוללות בדיקת אימונוסורבנט המקושרת לאנזים, מדפים מצופים באנטיגן ובדיקת צבירה ישירה. אף על פי שבדיקות אלו זמינות בקלות, הן אינן בדיקות האבחון הסטנדרטיות בשל הרגישות והספציפיות הבלתי מספקות שלהן.
מספר בדיקות שונות של תגובת שרשרת פולימראז (PCR) זמינות לזיהוי של דנ"א של לשמניה. עם בדיקה זו, מתאפשר הליך אבחון ספציפי ורגיש. בדיקות ה-PCR הרגישות ביותר משתמשות ב-DNA minicircle kinetoplast שנמצא בטפיל, בשיטה הספציפית הזו, עדיין ניתן לזהות לישמניה גם עם עומס טפילים נמוך מאוד. כאשר צריך לאבחן זן ספציפי של לישמניה, בניגוד לגילוי בלבד, שיטות PCR אחרות היו עדיפות.
רוב צורות המחלה מועברות רק מבע"ח, אך חלקן יכולות להתפשט בין בני אדם. זיהומים בבני אדם נגרמים מכ-21 מתוך 30 מינים שמדביקים יונקים; המינים השונים נראים זהים, אך ניתן להבדיל ביניהם על ידי ניתוח איזואנזים, ניתוח רצף DNA או נוגדנים חד שבטיים .
מְנִיעָה

שימוש בתכשירים דוחי חרקים על עור חשוף.
לישמניאזיס ניתן למנוע חלקית על ידי שימוש ברשתות שטופלו בקוטל חרקים בזמן השינה. כדי לספק הגנה טובה מפני זבובי חול, נדרש גודל רשת קטן של 0.6 מ"מ או פחות, אך כילה עם רשת 1.2 מ"מ תספק הפחתה מוגבלת במספר עקיצות זבובי החול. לגודלי רשת קטנים יותר יש את החיסרון של עלות גבוהה יותר וזרימת אוויר מופחתת שעלולה לגרום להתחממות יתר. התקפות רבות של זבובי חול מסוג Phlebotomine מתרחשות בשקיעה ולא בלילה, ולכן עשוי להיות שימושי גם לשים רשתות מעל דלתות וחלונות וכן להשתמש בחומרים דוחי חרקים.
שימוש בקולרי כלבים ספוגים בקוטלי חרקים וטיפול בכלבים נגועים.
ריסוס בתים ומקלטים לבעלי חיים בקוטלי חרקים.
טיפול

הטיפול נקבע לפי היכן נרכשת המחלה, המין של הלישמניה וסוג הזיהום. עבור לישמניאזיס קרבית הנרכשים בהודו, דרום אמריקה והים התיכון, אמפוטריצין B ליפוזומלי הוא הטיפול המומלץ ומשמש לעיתים קרובות כמנה בודדת. שיעורי הריפוי במינון בודד של אמפוטריצין דווחו כ-95%. בהודו, כמעט כל הזיהומים עמידים לתכשירים אנטימוניים מחומשים. באפריקה, מומלץ שילוב של חומרים אנטימוניים מחומשים ופרומומיצין. לטיפול זה יכולות להיות תופעות לוואי משמעותיות. מילטפוסין, תרופה במתן דרך הפה, יעילה נגד לישמניאזיס קרבית ועורית כאחד. תופעות הלוואי הן בדרך כלל קלות, אם כי הן עלולות לגרום למומים מולדים אם נלקחים תוך 3 חודשים מהכניסה להריון.
העדויות סביב הטיפול בלישמניאזיס עורית מעטות. ניתן להשתמש במספר טיפולים מקומיים ללישמניאזיס עורית. יעילות הטיפולים השונים תלויה בזן. פרומומיצין יעילה עבור המינים L. major, L. tropica, L. mexicana, L. panamensis ו-L. braziliensis . פנטמידין יעיל עבור L. guyanensis. פלוקונאזול במתן דרך הפה יעילה עבור - L. major ו-L. tropica.
ישנן עדויות מעטות התומכות בשימוש בטיפול בחום בלישמניאזיס עורית החל משנת 2015.
אֶפִּידֶמִיוֹלוֹגִיָה

מתוך 200 מדינות וטריטוריות המדווחות ל-WHO,
97 מדינות וטריטוריות הן אנדמיות ללישמניאזיס. המסגרות בהן נמצא הלישמניאזיס נעות מיערות גשם במרכז ודרום אמריקה ועד למדבריות במערב אסיה ובמזרח התיכון. זה משפיע על עד 12 מיליון אנשים ברחבי העולם, עם 1.5-2.0 מיליון מקרים חדשים בכל שנה. לצורה הקרבית של לישמניאזיס יש שכיחות מוערכת של 500,000 מקרים חדשים. בשנת 2014, יותר מ-90% מהמקרים החדשים שדווחו ל-WHO התרחשו בשש מדינות: ברזיל, אתיופיה, הודו, סומליה, דרום סודאן וסודאן. נכון לשנת 2010, היא גרמה לכ-52,000 מקרי מוות, ירידה מ-87,000 בשנת 1990. סוגים שונים של המחלה מתרחשים באזורים שונים בעולם. מחלות עוריות נפוצות בעיקר באפגניסטן, אלג'יריה, ברזיל, קולומביה ואיראן, בעוד שמחלות רירית עוריות נפוצות ביותר בבוליביה, ברזיל ופרו, ומחלות קרביות נפוצות ביותר בבנגלדש, ברזיל, אתיופיה, הודו ו סודאן.
הלישמניאזיס נמצא ברוב אמריקה מצפון ארגנטינה ועד דרום טקסס, אם כי לא באורוגוואי או בצ'ילה, ולאחרונה הוכח שהיא מתפשטת לצפון טקסס . במהלך שנת 2004, על פי ההערכות כ-3,400 חיילים מצבא קולומביה, שפעלו בג'ונגלים הסמוכים לדרום המדינה (במיוחד מסביב למחלקות מטה וגואוויאר), נדבקו בלישמניאזיס. לכאורה, גורם תורם היה שרבים מהחיילים שנפגעו לא השתמשו בחומר דוחה החרקים שסופק רשמית בגלל ריחו המטריד. כמעט 13,000 מקרים של המחלה נרשמו בכל קולומביה במהלך שנת 2004, וכ-360 מקרים חדשים של המחלה בקרב חיילים דווחו בפברואר 2005.
המחלה נמצאת במרבית אסיה ובמזרח התיכון. באפגניסטן, לישמניאזיס מתרחשת בדרך כלל בקאבול, בין השאר בגלל תברואה גרועה ופסולת שנותרה לא נאספה ברחובות, מה שמאפשר לזבובי חול מפיצי טפילים סביבה נוחה. בקאבול, מספר הנדבקים נאמד ב-200,000 לפחות, ובשלוש עיירות אחרות (הראט, קנדהאר ומזאר-אי-שריף) התרחשו כ-70,000 נוספים, לפי נתוני ארגון הבריאות העולמי משנת 2002. קאבול מוערך כמרכז הגדול ביותר של לישמניאזיס עורי בעולם, עם כ-67,500 מקרים נכון לשנת 2004. אפריקה, במיוחד המזרח והצפון, היא גם ביתם של מקרים של לישמניאזיס.
לישמניאזיס היא בעיקר מחלה של העולם המתפתח, והיא ידועה רק לעיתים נדירות בעולם המפותח מחוץ למספר קטן של מקרים, בעיקר במקרים שבהם חיילים מוצבים הרחק ממדינות מולדתם. לישמניאזיס דווח על ידי כוחות ארצות הברית המוצבים בערב הסעודית ובעיראק מאז מלחמת המפרץ של 1990, כולל לישמניה קרבית. בספטמבר 2005, המחלה נדבקה על ידי לפחות ארבעה נחתים הולנדים שהוצבו במזר-אי-שריף, אפגניסטן, ולאחר מכן הוחזרו לטיפול.
היסטוריה

תיאורים של נגעים בולטים הדומים ללישמניאזיס עורית מופיעים על לוחות של המלך אשורבניפל מהמאה השביעית לפנה"ס, שחלקם אולי נגזרו מטקסטים מוקדמים אף יותר מ-1500 עד 2500 לפנה"ס. רופאים פרסיים, כולל אביסנה במאה ה-10 לספירה, נתנו תיאורים מפורטים של מה שכונה פצע שחור. בשנת 1756, אלכסנדר ראסל, לאחר שבדק חולה טורקי, נתן את אחד התיאורים הקליניים המפורטים ביותר של המחלה. רופאים בתת היבשת ההודית היו מתארים אותו כקלה-אזר (מבוטא kālā āzār, הביטוי האורדו, הינדי והינדוסטאני ל"קדחת שחורה", kālā שפירושו שחור ו- āzār פירושו חום או מחלה). ביבשת אמריקה, עדויות לצורה העורית של המחלה באקוודור ובפרו מופיעות בכלי חרס שלפני האינקה המתארים נגעי עור ופנים מעוותים עוד מהמאה הראשונה לספירה. כמה טקסטים מהמאה ה-15 וה-16 מתקופת האינקה ומהקולוניאלים הספרדיים מזכירים את "מחלת העמק", "מחלת האנדים" או "צרעת לבנה", שהם ככל הנראה צורת העור.
עדיין לא ברור מי גילה לראשונה את האורגניזם. דייוויד דאגלס קנינגהם, מנתח של הצבא ההודי הבריטי, אולי ראה אותו ב-1885 מבלי שהיה מסוגל לקשר אותו למחלה. פיטר בורובסקי, מנתח צבאי רוסי שעובד בטשקנט, ערך מחקר על האטיולוגיה של "פצע מזרחי", הידוע מקומי כפצע סארט, ובשנת 1898 פרסם את התיאור המדויק הראשון של הגורם הסיבתי, תיאר נכון את הקשר של הטפיל לרקמות המארחות. הפנה אותו בצורה נכונה לפרוטוזואה. עם זאת, מכיוון שתוצאותיו פורסמו ברוסית בכתב עת עם תפוצה נמוכה, תוצאותיו לא זכו להכרה בינלאומית במהלך חייו. בשנת 1901, לישמן זיהה אורגניזמים מסוימים במריחות שנלקחו מהטחול של חולה שמת מ"קדחת דום-דום" (דום דום הוא אזור קרוב לכלכותה) ושיער שאלו טריפנוזומים, שנמצאו לראשונה בהודו. . כמה חודשים לאחר מכן, קפטן צ'ארלס דונובן (1863–1951) אישר את הממצא של מה שנודע כגופות לישמן-דונובן במריחות שנלקחו מאנשים במדראס שבדרום הודו. אבל זה היה רונלד רוס שהציע שגופי לישמן-דונובן הם השלבים התוך-תאיים של טפיל חדש, שהוא כינה Leishmania donovani . הקשר עם המחלה kala-azar הוצע לראשונה על ידי צ'ארלס דונובן, והודגם באופן סופי על ידי גילויו של צ'ארלס בנטלי בחולים עם "קלא-אזר" . ההעברה על ידי זבוב החול הונחה על ידי ליונל נאפייר וארנסט סטרותרס בבית הספר לרפואה טרופית בכלכותה ומאוחר יותר הוכחה על ידי עמיתיו. המחלה הפכה לבעיה מרכזית עבור כוחות בעלות הברית שנלחמו בסיציליה במהלך מלחמת העולם השנייה. מחקר של לאונרד גודווין הראה אז כי פנטוסטם הוא טיפול יעיל.
חברה ותרבות

המכון לבריאות OneWorld הציג מחדש את התרופה paromomycin לטיפול בלישמניאזיס, שתוצאותיהן הובילו לאישורה כתרופה יתומה. יוזמת התרופות למחלות מוזנחות גם מקלה באופן פעיל על החיפוש אחר תרופות חדשות. טיפול בפרומומיצין יעלה כ-10$. התרופה זוהתה במקור בשנות ה-60, אך ננטשה כי היא לא הייתה רווחית, שכן המחלה פוגעת בעיקר באנשים עניים. ממשלת הודו אישרה את פרומומיצין למכירה באוגוסט 2006.
עד 2012 ארגון הבריאות העולמי ניהל משא ומתן מוצלח עם היצרנים כדי להשיג עלות מופחתת עבור אמפוטריצין B ליפוזומלי, ל-18 דולר לבקבוקון, אך יש צורך במספר בקבוקונים לטיפול ויש לשמור אותו בטמפרטורה יציבה וקרירה.
מחקר

נכון לשנת 2017, לא היה זמין חיסון לישמניאזיס לבני אדם. מחקר לייצור חיסון אנושי נמשך.
כיום קיימים כמה חיסוני לישמניאזיס יעילים לכלבים. יש גם שיקול ששיטות בריאות הציבור יכולות לשלוט או לחסל את הלישמניאזיס ללא חיסון.
ראו גם

שושנת יריחו
לישמניוזיס ויסצרלית
מפלגת שוויון לנשים

| --- | --- |

 מדינה:  הממלכה המאוחדת
 מייסד:  קתרין מאייר, סנדי טוקסביג 
 מנהיגים:  קתרין מאייר 
 תקופת הפעילות:  2015–הווה (כ־9 שנים)
 אידאולוגיות:  פמיניזם, שוויון
 מטה:  לונדון
 צבעים רשמיים:  סגול, ירוק
 http://womensequality.org.uk/
 
מפלגת שוויון לנשים (באנגלית: Women's Equality Party) היא מפלגה פמיניסטית בממלכה המאוחדת אשר נוסדה במרץ 2015. הוועידה הראשונה של מפלגת השוויון התקיימה ב-28 במרץ.
באוקטובר של אותה השנה הוצג הקו הרעיוני של המפלגה. המצע הרעיוני התחיל במשפט כי "שוויון לנשים אינו נושא של נשים. כאשר נשים מממשות את הפוטנציאל שלהן, כולם נהנים. שוויון משמעו פוליטיקה טובה יותר, כלכלה תוססת יותר, כוח עבודה המושתת על כישרונות האוכלוסייה כולה. החברה מתפקדת טוב יותר". המפלגה הדגישה מספר נקודות ספציפיות במצע: ייצוג שווה בפוליטיקה בעסקים ובחינוך, שכר שווה, שוויון בכל הקשור להורות והתנגדות לאלימות נגד נשים.
בבחירות הכלליות בשנת 2015 המפלגה לא העמידה מועמדים כתוצאה מחוסר זמן להערכות. בשנת 2016 מפלגת השוויון העמידה מועמדת לראשות עיריית לונדון. מועמדת המפלגה זכתה ל-53,055 קולות (2.04%). בנוסף על כך, היו מועמדות נוספות בבחירות מחוזיות שהתקיימו בדרום ויילס ולפרלמנט הסקוטי אשר לא הצליחו להיבחר לשום עמדת כוח. בבחירות אלו המפלגה זכתה לתמיכה ציבורית מנשים ידועות כגון אמה תומפסון, לילי אלן, ג'ו ברנד, קייטלין מורן וג'ק מונרו.
בשנת 2017 המפלגה העמידה מועמדת לראשות עיריית ליברפול אשר קיבלה בסופו של דבר כ-1.5% מהקולות ולא נבחרה לתפקיד. בבחירות הכלליות שנערכו באותה השנה, המפלגה העמידה כשבעה מועמדות. מועמדות אלו קיבלו בין 0.3% ל-1.9% מהקולות ואף אחת מכן לא נבחרה לתפקיד.
נכון ליולי 2016, במפלגה יש כ-65,000 חברים.
מרק אלן

ערך זה עוסק בטריאתלט. אם התכוונתם לשחקן הסנוקר, ראו .
| --- | --- |

 לידה:  12 בינואר 1958 (בן 66) גלנדייל, ארצות הברית 
 מידע כללי
 מדינה:  ארצות הברית 
 בן או בת זוג:  Julie Moss (1989–אפריל 2002) 
 www.markallenonline.com
 ספורט
 ענף ספורט:  טריאתלון 
 
מרק אלן (באנגלית: Mark Allen; נולד ב-12 בינואר 1958) הוא טריאתלט אמריקאי.
ביוגרפיה

מרק אלן נולד בגלנדייל, קליפורניה, הוא למד באוניברסיטת קליפורניה בסן דייגו, שם הוא זכה ב-All-American בשחייה, וסיים תואר ראשון בביולוגיה.
לאחר שזכה אלן במדליית ארד בשנת 1983 ובשתי מדליות כסף בשנים 1986 ו-1987 באליפות העולם בטריאתלון איש הברזל, הוא זכה במדליית זהב באליפות ב-1989. הייתה זו הפעם הראשונה מבין שישה ניצחונות באליפות העולם של אלן, האחרונה הייתה ב-1995, בהיותו בן 37, ובכך היה האלוף המבוגר ביותר אי-פעם. הוא גם הצטיין במרחק האולימפי, השתתף באליפות העולם הראשונה בטריאתלון שנערכה באביניון, צרפת, ב-1989, וזכה במדליית זהב. הוא ניצח עשר פעמים, בטריאתלון ניס (אליפות העולם הבלתי רשמית בטריאתלון), ובשנים 1988 - 1990 עמד לזכותו מאזן ניצחונות ב-20 תחרויות.
במהלך הקריירה שלו, שהסתיימה ב-1996 הוא שמר על ממוצע של 90% בהגעה לאחד מבין שלושת המקומות הראשונים בתחרויות בהן השתתף. הוא הוכתר שש פעמים כטריאתלט השנה בידי Triathlete magazine, וב-1997 כינה אותו Outside magazine כאדם בעל הכושר הטוב ביותר בעולם. אלן נבחר להיכל התהילה של טריאתלון איש הברזל ב-1997.
אלן נשוי לטריאתלטית ג'ולי מוס.
הערות שוליים

↑  דון נורקרוס, "מרק אלן נהנה בפרישתו", San Diego Union - Tribune.‏ 6 במרץ 1997
↑  אלן זוכה באליפות העולם בטריאתלון, New Straits Times,‏ 8 באוגוסט 1989
↑  פיטר גיבס, "בהצלחה = אל תשכח את הקסדה", New Zealand: Nelson Mail.‏ 28 במאי 2010
↑  דון נורקרוס, "מרק אלן נהנה בפרישתו", San Diego Union - Tribune.‏ 6 במרץ 1997
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BNE: XX4896327  GND: 137833091  ISNI: 0000 0000 7826 017X  LCCN: n88047855  NKC: mub2017939285  VIAF: 21222555   WorldCat (עם VIAF): 21222555
מלכי ספרטה

ספרטה נשלטה בידי מלכים על פי הנוהג שלטו תמיד שני מלכים, כאשר כל אחד היה ממשפחה אחרת.
מלכים אגדיים > ללגידים

| שם | שנת מלכות משוערת (לפנה"ס) | שם באנגלית |
| --- | --- | --- |
| ללגס | 1600 | Lelex |
| מילס | 1575 | Myles |
| אורוטס | 1550 | Eurotas |
מלכים אגדיים > לאקדמוניים

| שם | שנת מלכות משוערת (לפנה"ס) | שם באנגלית |
| --- | --- | --- |
| לאקדיימון |  | Lacedaemon |
| אמיקלס |  | Amyklas |
| ארגאלוס |  | Argalus |
| קינורטס |  | Kynortas |
| אויבלוס |  | Oibalos |
| טינדראוס |  | Tyndareos |
| היפוקון |  | Hippocoon |
| טינדראוס |  | Tyndareos |
מלכים אגדיים > אטראידים

| שם | שנת מלכות משוערת (לפנה"ס) | שם באנגלית |
| --- | --- | --- |
| מנלאוס | 1250 | Menelaus |
| אורסטס | 1200 | Orestes |
| טיסמנוס |  | Tisamenos |
| דיון | 1200 | Dion |
הרקלידים > השושלת האגידית

| שם | שנת מלכות משוערת (לפנה"ס) | שם באנגלית |
| --- | --- | --- |
| לאונידס הראשון | 480-490 | Leonidas |
| פליסטרכוס | 459-480 | Pleistarchos |
| פאוסניאס (מצביא) | 471-480 | Pausanias |
| פלייסטואנאקס | 445-458, 409-426 | Pleistoanax |
| פאוסניאס (מלך ספרטה) | 398-408 | Pausanias |
| אגסיפוליס הראשון | 380-395 | Agesipolis I |
| קלאומברוטוס הראשון | 371-380 | Cleombrotus I |
| אגסיפוליס השני | 370-371 | Agesipolis II |
| קלאומנס השני | 309-370 | Cleomenes II |
| אראוס הראשון | 265-309 | Areus I |
| אקרוטטוס | 262-265 | Akrotatos II |
| אראוס השני | 254-262 | Areus |
| לאונידס השני | 236-254 | Leonidas II |
| קלאומנס השלישי | 222-236 | Cleomenes III |
| ארכידמוס החמישי | 227-228 | Archidamus |
| אוקלידס | 222-227 | Eucleidas |