stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יעל אתיופי
אנטומיה > מבנה ומידות גוף

ליעל האתיופי יש מבנה גוף ארוך וכבד, צוואר קצר ועבה, וכתפיים גדולות ושריריות. הראש שלו קטן יחסית, ומתאפיין במצח בולט וחרטום משולש ומוארך. הרגליים קצרות מאוד ולמרות שהאחוריות ארוכות במעט מהקדמיות אין זה ניכר. הפרסות קצרות וחזקות ומותאמות במיוחד לטיפוס הררי; הקצוות החדות של הפרסה וכרית הגומי הקעורה בתחתית הפרסה משפרת את האחיזה של היעל בסלעים ובזיזים. האוזניים של היעל קצרות, צרות ועגלגלות והזנב קצרצר ושעיר. הדו-צורתיות זוויגית של היעל האתיופי בולטת ביותר; מעבר להבדלים הנזכרים בקרניים, בצבע הפרווה ובנוכחות הזקן, מסת הגוף של הזכרים גדולה ומסיבית ביותר, לעומת מסת הגוף של הנקבות המהווה כ-60% ממסת הגוף של הזכרים. מלבד המשקל הזכרים גדולים מהנקבות גם במידות גוף אחרות אם כי לא בצורה בולטת.
מידות הגוף של היעל האתיופי:
גובה הכתפיים: 90–110 ס"מ.
אורך הראש והגוף: 140–170 סנטימטרים (4.6–5.6 רגל).
אורך הזנב: 20–25 ס"מ.
אורך קרני הזכר: עד 110 סנטימטרים (43 אינץ').
משקל הזכר: עד 125 קילוגרם (276 ליברות).
משקל הנקבה: עד 80 קילוגרם (180 ליברות).
תפוצה ובית גידול

היעל האתיופי כשמו אנדמי לצפון-מערב אתיופיה. הוא מוגבל כיום לרצועה קטנה מאוד בהרי סימן הממוקמים במחוז צפון גונדר שבמדינת אמהרה האתיופית (סמוך לגבול עם תיגראי), כשמרבית האוכלוסייה מצויה בפארק הלאומי שבאזור זה - בעיקר לאורך 25 קילומטר של המדרון הצפוני. ישנם כ-4 אוכלוסיות קטנות שנמצאות מחוץ לפארק הלאומי.
בית הגידול של היעל האתיופי בהרי סימן מתאפיין בערוצי ענק, מדרונות הרריים תלולים ואנכיים, שוחות, כרי דשא תת-אלפינים וצוקים תלולים ומשוננים. היעלים האתיופים מאכלסים את המצוקים הגבוהים ביותר ברמה - בגובה של 2,500 - 4,500 מטר מעל פני הים (כמו ברכס ראס דשן), עם גובה ממוצע של 3,500 מטר; בשל כך ישנו סיכון פוטנציאלי של נפילה למוות ליעלים רשלנים. עם זאת, היעלים האתיופים יורדים לעיתים קרובות למישורים ולכרי המרעה הנמוכים, באזורים שבהם יש הפרעה אנושית נמוכה. העונה הגשומה מתרחשת באזור זה ממאי עד אוקטובר, ובהתאם לכך יש שוני נרחב בשפע ובגיוון של הצמחייה הייחודית לאזור. במהלך העונה היבשה, פריטי מזון כעשבים ושיחים נעלמים באופן דרמטי ממרבית הנוף.
גובה הצוקים בשילוב עם קו הרוחב הנמוך תורם לקיצוניות בכמות המשקעים ובתנודות הטמפרטורה היומית: ביום רגיל, הטמפרטורה נעה בין הקפאה ליותר מ-25 מעלות צלזיוס. למרות התנודות הקיצוניות של הטמפרטורה, ההבדלים העונתיים בטמפרטורה הם מינימליים בשל הקרבה של אתיופיה לקו המשווה. כמות המשקעים הממוצעת היא בסביבות 1,500 מילימטר לשנה.
אקולוגיה > התנהגות ופעילות

היעל האתיופי הוא בעל חיים זהיר למדי, ושעות פעילותו יהיו בעיקר בשעות הבוקר המוקדמות ושעות הערב המאוחרות. במהלך שעות היום היעלים הופכים לרדומים יותר, והם נוטים להתחבא בצל מפני השמש הקופחת ומפני הטורפים באזור תחת שיחים צפופים ועצים או מדפי סלע וצוקים. לעומת זאת בשעות הבוקר והערב ניתן דווקא לראותם כשהם רובצים על מדפי סלע חשופים כדי להשתזף בשמש. זכרי היעל נוטים לנוע על פני שטח קבוע בגודל 3-2 קילומטר, בעוד שהנקבות ינועו על פני שטחים קבועים קטנים יותר; נקבה אחת למשל תועדה בפארק הלאומי בשטח פעילות קבוע של 0.5 קילומטר בלבד. בעת הירידה לשטחי המרעה וכרי הדשא הנמוכים, היעלים רועים לצד להקות של בבונים זנובים וינצלו את קריאות האזהרה שהקופים משמיעים כדי לדעת מבעוד מועד על סכנה מתקרבת.
ליעל האתיופי הבוגר אין כמעט טורפים טבעיים, לבד אולי ממקרים של טריפה על ידי צבוע נקוד ונמר אפריקאי שאינם שכיחים כל כך באזור הצוקים. לגדיים לעומת זאת יש מגוון טורפים, כולל קרקלים, סרוואלים, חתולי בר, זאבים אתיופים, תנים זהובים, ובשבועות הראשונים לחייהם גם דורסי יום גדולים.
בניגוד לכבשי ועיזי בר רבים, הנקבות של היעל האתיופי הן הרבה פחות חברותיות מהזכרים מחוץ לעונת הרבייה, והן חיות בבדידות עם גדייהן או בקבוצה קטנה של 5-3 פרטים. הזכרים לעומתם יקימו קבוצות גדולות למדי המונות כתריסר פרטים המורכבים מזכרים באותו הגודל והגיל; בעבר תועדו גם עדרים של 50 פרטים. דפוס חברתי זה משתנה לגמרי בעונת הרבייה, כאשר הנקבות יוצרות קבוצות יחד עם צאצאיהם בעוד שהזכרים מתבודדים אחד מהשני על ידי הלחימה על שטחי הפעילות. לעיתים קרובות ניתן לרעות עדרים מעורבים של זכרים ונקבות יחדיו; זכרים מבוגרים עלולים להיות בודדים בכל עונות השנה.
היעל האתיופי הוא בעל חיים צמחוני מובהק, ותזונתו מבוססת בעיקר על עשבי תיבול, שיחים, עשבים, שרכים, אפיפיטים, חזזיות וצמחים עשבוניים ואלפינים אחרים. למעשה היעל מנצל כמעט את כל סוגי הצמחייה בבית גידול עם העדפה לשיחים ועשבי תיבול. היעל האתיופי עומד לעיתים קרובות על רגליו האחוריות כדי להגיע לענפים ועלים של עצים גבוהים. פרטים צעירים מסוגלים אף לטפס על עצים אנכיים. היעל זקוק לשתייה לעיתים קרובות.
אקולוגיה > רבייה ומחזור חיים

היעל האתיופי נבדל מקרוביו בכך שביכולתו להתרבות בכל עת במשך השנה. מאפיין זה נגרם כנראה כתוצאה מהאקלים הטרופי הקבוע שבאזור הרי סימן וחוסר תנודות עונתיות משמעותיות. עם זאת, ברוב המקרים שיא הרבייה תתרחש בחורף - מפברואר עד אפריל, או בתחילת הקיץ - ממרץ עד יוני. בדרך כלל הרבייה בשאר השנה תתבצע על ידי זכרים צעירים שינצלו את היעדרות הזכרים המבוגרים. 

היעל האתיופי הוא בעל חיים פוליגמי - הזכרים הדומיננטיים מתרבים עם כמה שיותר נקבות. לרוב מדובר בזכרים גדולים ומבוגרים עם קרניים גדולות במיוחד בשל הכוח וניסיון הלחימה שלהם, והם משתלטים על עדרי הנקבות על ידי סילוק זכרים אחרים משטח הפעילות האנושית.
הלחימה בין הזכרים בתקופת הרבייה מתרחשת בתדירות גבוהה ביותר בין זכרים יריבים בעלי גיל וגודל זהה. התנהגות זאת נובעת מכך שזכרים צעירים תמיד יובסו בקרבות עם זכרים מבוגרים, ולמעשה, כאשר יש הפרש גיל משמעותי בין הזכרים הלחימה לא תתרחש בכלל והזכר המבוגר יותר יניס על נקלה את הזכר הצעיר. הקרבות של הזכרים דומים לשאר עיזי הבר: הזכרים נעמדים אחד מול השני, כאשר אחד מהם יעמוד על רגליו האחוריות ויטיח את קרניו בראש היריב וכן להפך, ובנוסף גם נעילה ודחיפה עם הקרניים למשך זמן ממושך עד שאחד מהם ייכנע.
ההריון של הנקבה נמשך בסביבות 150 - 170 ימים, לאחריהם נולד גדי יחיד ולעיתים רחוקות תאומים. ההמלטה תתרחש בעיקר בחודשי ספטמבר ואוקטובר. זמן הגמילה אינו ידוע, אך ייתכן והיא מתרחשת לאחר 5 - 6 חודשים כאצל מיני יעל אחרים. הגמילה תתרחש בהדרגה ולא בחדות. הנקבות יתרבו כנראה החל מגיל השנה, בעוד שהזכרים לא יוכלו להתרבות עד גיל 5 ומעלה שאז קרניהם יהיו גדולות מספיק בשביל להתמודד מול זכרים בוגרים.
תוחלת החיים של היעל האתיופי היא עד 15 שנים.
מצב

היעל האתיופי מסווג על ידי IUCN במצב השימור "סכנת הכחדה" (EN), מכיוון שהאוכלוסייה הכוללת של המין מוערכת בכ-500 פרטים בלבד המוגבלים לפארק הלאומי הרי סימן. למרות שאוכלוסיית היעל כבר מראה סימנים של עלייה בעשור האחרון, בית הגידול  שלהם סובל מפעילות אנושית גבוהה. בעבר יעל זה סווג בקטגוריית "'סכנת הכחדה חמורה" (CR).
היעל האתיופי שרד שני עשורים של מלחמות כחלק מהסכסוך האתיופי-אריתראי למרות נוכחות רבה של כפריים, כנראה בשל אי השכיחות של הנשק המודרני בתקופה זאת כך שהוא כמעט ולא ניצוד בשל בית הגידול הבלתי נגיש. בתקופות מאוחרות יותר היעל החל לסבול באופן חמור מציד נרחב, עד שמספריו הגיעו לשפל כזה שכפסע היה בינו בין הכחדה. לאחר פעולות שימור מצבו התייצב יחסית. 

כיום, האיום העיקרי עליו הוא הרס בית הגידול שנגרם על ידי הסגת גבול אנושית בתוך בית הגידול הטבעי שמוגבל מאוד, יחד עם מרעה צאן וסלילת כבישים. בעוד שבעבר התיישבות התרחשה בעיקר מחוץ לפארק, תושבים רבים שחזרו לאחר מלחמת אוגדן החלו להתיישב בתחומי הפארק ויוצרים לחץ הולך וגובר על חיות הבר שבפארק. כיום יש מעל 30,000 תושבים שחיים בתוך ומחוץ לגבולות הפארק הלאומי. למרות קיומה של חקיקה לאומית ואזורית בנושא, הריחוק של האזור מהערים המפותחות כמו גם העובדה שתושבים גרו מחוץ ובתוך הפארק גם לפני ההכרזה עליו כאזור שימור - גורמת לאכיפה להיות קשה. היעל האתיופי כאמור גם נוהג לעיתים לבקר בשדות ולאכול גידולים חקלאיים, וכתוצאה מכך הדבר מוביל לסכסוך בין התושבים לרשויות השימור. הציד הלא חוקי כיום נעשה בעיקר עבור בשרו ופרוותו של היעל וכן לקרניו המשמשות כספלי שתייה או כקישוט.
מצב > שימור

היעל האתיופי מוגן על ידי החוק האתיופי, ויש איסור מוחלט לצודו אלא בהיתר מיוחד לציד עבור מטרות מדעיות. היעל האתיופי משמש כסמל של הארגון לשימור חיות הבר של אתיופיה (EWCO), והאגודה להיסטוריה של הטבע באתיופיה (EWNHS).
הפארק הלאומי הרי סימן אשר מכיל את רוב האוכלוסייה העולמית של המין, קיבל הגנה מיוחדת בחוק מספר 59 בשנת 1969, והפך לאתר מורשת עולמית בשנת 1978. הפארק מנוהל על ידי רשות הטבע והגנים של ממשלת אמהרה האזורית, והוא נמצא כיום תחת תוכנית מפורטת לניהול הפארק שפותחה לאחר מחקר בין-תחומי של 20 שנה. הפארק משך תשומת לב לאומית ובינלאומית לאחר הכללתו ברשימת אתרי המורשת הלאומיים שנמצאים בסכנה בשנת 1996. בעקבות כך ממשלת אוסטריה מממנת פרויקט משולב של שימור ופיתוח הפארק לצד רשות הטבע והגנים האתיופית ופעולות שימור רבות מתרחשות בתחומי הפארק בשנים האחרונות. היעל האתיופי מקבל בפארק הגנה מוגבלת יחסית וישנם סיירים קבועים מטעם הפארק שאחראים על מניעת הציד. דו"חות מהשנים האחרונות מצביעים על כך שרמת הציד הלא חוקי היא כמעט אפסית.
פעולות השימור הבאות שהוצעו לאתיופיה:
להקים אזור חיץ של 400 קמ"ר סביב הפארק שיגדיל את האפקטיביות שלו. הרחבת הפארק תגרום בעקיפין גם לשיפור המצב בדברים אחרים.
להפחית את השפעת האדם ובעלי החיים המקומיים באופן משמעותי.
לאסור את הציד לחלוטין על כל מיני בעלי החיים שבפארק ולאכוף את החוק ביעילות.
למרות שלא דווח על כלאיים בין היעלים לבין עיזי הבית המקומיות, רצוי למנוע מרעה של העיזים סמוך לצוקים ולשטחי המרעה של היעל.
מכיוון שאין כיום אוכלוסייה שבויה בעולם, יש צורך להקים אוכלוסייה קטנה בשבי שתשמש כגרעין רבייה בתוך אזור מנוהל ומוגן בצורה הדוקה באתיופיה, וכן לשקול גם הקמת גרעיני רבייה נוספים ברחבי העולם.
להקים תוכנית ניטור לאוכלוסייה, כמו גם ביצוע של מחקר אקולוגי מקיף יותר ובדיקה של בתי גידול פוטנציאליים עבור המין.
בשנת 2004, אומדן האוכלוסייה הכולל היה כ-500 פרטים, עלייה קלה לעומת האומדן בשנת 1994 שהיה בסביבות 200 - 250 פרטים. סביר להניח שהאוכלוסייה גדלה במעט מאז. מומחי שימור מאמינים כי הפארק הלאומי סימן אינו מסוגל להכיל יותר מ-2,000 יעלים, מה שעשוי ליצור בעיה בעתיד.
הערות שוליים

↑  יעל אתיופי באתר הרשימה האדומה של IUCN
| יעלים |
| --- | --- | --- |
| כבשי שור | כבשי שור |  |
| כבש המושק | כבש המושק |     |
| טאקין | טאקין |     |
| יעלים | יעלים |     |
| עבדקן הרעמה | עבדקן הרעמה |     |
| טאר ההימלאיה | טאר ההימלאיה |     |
| טאר ערבי | טאר ערבי |     |
| טאר נילג'ירי | טאר נילג'ירי |     |
| כבש | כבש ארגאלי • כבש מופלון • כבש הבית • כבש אוריאל • כבש גדול-קרניים • כבש דאל • כבש השלג |     |
| כבש כחול | כבש כחול מצוי • כבש כחול גמדי |     |
| יעל | יעל קווקזי מערבי • יעל קווקזי מזרחי • עז מבריגה • יעל איברי • יעל האלפים • יעל נובי • יעל סיבירי • יעל אתיופי • עז הבר (תת-מין: עז הבית) |     |
| צפירים | צפירים |     |
| צפיר | צפיר האלפים • צפיר הפירנאים |     |
| צפיר הקורדילרים | צפיר הקורדילרים |     |
| סרו | סרו יפני • סרו סומטרי • סרו סיני • סרו ההימלאיה • סרו אדום • סרו טאיוואני |  |
| גוראל | גוראל סיני • גוראל ההימלאיה • גוראל אדום • גוראל אמור |  |
פרופיל של זכר
נוף אופייני לבית הגידול של היעל האתיופי בהרי סימן
נקבת יעל אתיופי לצד בבון זנוב
עדר מעורב של זכרים ונקבות
נקבות וגדיים במרומי הרי סימן
זכרים בוגרים על מורדות הרי סימן
לאה רפאלי (צנציפר)

| --- | --- |

תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  1901 נוול, רוסיה 
 פטירה:  1979 (בגיל 78 בערך) 
 מדינה:  ישראל 
 עיסוק:  משוררת
 
לאה רפאלי (צנציפר) (ה'תרס"א, 1901 - י"ח באב ה'תשל"ט, 11 באוגוסט 1979) הייתה שחקנית, אמנית תיאטרון, קריינית, משוררת וכותבת פיליטונים רוסייה-ישראלית. פעילת צעירי ציון והחלוץ ואסירת ציון. במקצועה עסקה כרוקחת והייתה מחלוצי הרוקחות בארץ ישראל.
קורות חיים

נולדה בנוול למנחם מנדל ליין (ממשפחת חן) בן משה לייב ליין בנו של הרב פרץ חן, ולחנה בת איסר קלאצקין, אחיו של הרב אליהו קלאצקין, משפחת חסידי חב"ד. למדה בגימנסיה עד 1917, ואז נסעה לפטרוגראד, שם השתלמה ברוקחות באקדמיה המדיצינית הצבאית.
ב-1919 נבחנה לתיאטרון היהודי הממלכתי אצל אלכסיי גרנובסקי והתקבלה עם עוד מספר שחקנים מתוך 75 נבחנים. לאה לא התחברה להגותו של גרנובסקי, שקידש את התנועה הפיזית החיצונית כעיקר התיאטרון, ולאחר זמן נטשה אותו. בהמשך נבחנה לסטודיו לאמנות התיאטרון על שם שלום עליכם בראשות אלכסיי דיקי, שם למדה שנתיים.
ב-1921 נאסרה באשמת פעילות של צעירי ציון והחלוץ בדירתה המשותפת עם אחותה מרים. היא הוגלתה לאוראל, וכעבור שנה וחצי ב-1926 הורשתה לעזוב את ברית המועצות ולעלות לישראל, בה עברה את קשיי הקליטה של החלוצים. באותה שנה נישאה לאריה רפאלי (צנציפר).
היא עסקה כרוקחת בקופת חולים בתל אביב, וכשרכשה את השפה העברית עסקה בקריינות בנשפים אמנותיים, ברדיו ובהופעות יחיד שערכה כערבי שירה ומשחק. ב-1964 שהתה בארצות הברית ובקנדה, שם ערכה ערבים והופיעה ברדיו בניו יורק ומונטריאול. במוסקבה כתבה שירים ופרודיות על גירוש מוסקבה והם נפוצו בעיתונות המקומית, בישראל כתבה פיליטונים בעיתונים שונים כ"איתנים" ו"בינינו".
הערות שוליים

↑  לעץ משפחתו
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007385522105171  VIAF: 2480151965408400470004   WorldCat (עם VIAF): 2480151965408400470004
אצטדיון צ'מרטין

ערך זה עוסק באצטדיון הביתי של ריאל מדריד  בשנים 1924–1947. אם התכוונתם לאצטדיון הכדורגל שכונה בתחילה אצטדיון נואבו צ'מרטין, ראו .
| --- | --- |

 מיקום:  ספרד מדריד, קהילת מדריד, ספרד
 קואורדינטות:  40°27′10″N 3°41′12″W﻿ / ﻿40.4527°N 3.6868°W﻿ / 40.4527; -3.6868
 תקופת הפעילות:  17 במאי 1924 – 1947 (כ־22 שנים)
 שופץ:  1939
 הורחב:  1939
 נהרס:  1936, 1947
 עלות הבנייה:  500,000 פסטות
 בעלים:  ריאל מדריד
 מפעיל:  ריאל מדריד
 משטח:  דשא
 אדריכל:  José María Castell
 קבוצות:  ריאל מדריד (1924–1946)
 מושבים:  15,000 (הקמה)   22,500 (לאחר השיפוץ)
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת מדריד מוגדלת) אצטדיון צ'מרטין(למפת מדריד רגילה) אצטדיון צ'מרטין  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
אצטדיון צ'מרטין (בספרדית: Estadio Chamartín), ובשמו הרשמי מגרש מועדון הכדורגל ריאל מדריד (בספרדית: Campo del Real Madrid Club de Fútbol), היה אצטדיון כדורגל במדריד, השימש כמגרשה הביתי של ריאל מדריד משנת 1924 ועד פתיחתו של אצטדיון נואבו צ'מרטין (כיום הסנטיאגו ברנבאו) בשנת 1947. תכולת האצטדיון עמדה על 22,500 צופים.
היסטוריה

בשנת 1923 ריאל מדריד, שבאותו זמן שיחקה באצטדיון קטן ברחוב אודונל, רכשה אדמה בצ'מרטין דה לה רוסה, אז עיירה מצפון מדריד, והיום חלק מהעיר מדריד, כדי לבנות אצטדיון חדש. הקרקעות, הידועות בשם וילה רוזה, היו באורך של 400 אלף רגל ותוחמו על ידי כביש ארנל, דרך מאודס ורחוב אלפרדו קלדרון.
שחקן עבר של המועדון, חוסה מריה קסטל, שהיה האדריכל של אצטדיון מטרופוליטנו, היה אחראי על הפרויקט, שכלל מתחם ספורט המורכב ממגרשי טניס, מגרשי אימון, חדר כושר, בריכת שחייה, משרדי המועדון, מסעדה, וכמובן אצטדיון כדורגל - שהיה הראשון בהיסטוריה שהיה בבעלותה של ריאל מדריד - עם קיבולת של 15,000 צופים, מתוכם 4,000 מקורים בגג. כדי לממן את עבודות הבנייה, נאלץ המועדון לקחת הלוואה של חצי מיליון פסטות.
אצטדיון צ'מרטין נחנך ב-17 במאי 1924, במשחק בין ריאל מדריד לבין ניוקאסל יונייטד, זוכת הגביע האנגלי. מדריד ניצחה 3-2, ופליקס פרס היה השחקן שכבש את השער הראשון בהיסטוריה של האצטדיון.
בהתחלה האצטדיון נקרא פארק דה ספורטס דל ריאל מדריד, ולבסוף נקרא באופן רשמי קאמפו דל ריאל מדריד קלוב דה פוטבול. למרות זאת, האוהדים קראו לאצטדיון בשם אצטדיון צ'מרטין, על שם השכונה בה הוא נבנה, ומאז הוא ידוע בשם הזה.
משחקי גמר גביע המלך ב-1931, 1932 ו-1935 התקיימו באצטדיון. ב-21 במאי 1933, במשחק באצטדיון צ'מרטין, נבחרת ספרד חגגה את הניצחון הגדול ביותר בהיסטוריה שלה, כשניצחה את נבחרת בולגריה 13-0. ב-11 במרץ 1934, נבחרת ספרד אירחה באצטדיון את נבחרת פורטוגל במסגרת מוקדמות מונדיאל 1934, ספרד ניצחה 9-0 את פורטוגל.
ביולי 1936 פרצה מלחמת האזרחים בספרד, ומדריד סבלה מהשפעות הלחימה. בתום המלחמה, אצטדיון צ'מרטין נותר הרוס, וריאל מדריד נאלצה להשקיע הרבה כסף כדי לשפצו. לאחר שיפוצים נרחבים גדלה תכולת האצטדיון ל-22,500 צופים, והוא נפתח מחדש ב-22 אוקטובר 1939 במשחק דרבי נגד אתלטיקו מדריד, שהסתיים עם ניצחון 2-1 של ריאל. למרות שהאצטדיון גדל ל-22,500 צופים, תוך זמן קצר זה כבר לא הספיק לאחר שהביקוש גדל.
עם היבחרו של סנטיאגו ברנבאו לנשיאות ריאל מדריד בשנת 1943, הוא החל לתכנן לבנות אצטדיון מודרני וגדול הרבה יותר. בנייתו של האצטדיון החדש החלה ב-27 באוקטובר 1944. האצטדיון החדש נבנה בשטח הצמוד לאצטדיון צ'מרטין.
ב-16 במאי 1946 התקיים המשחק האחרון באצטדיון צ'מרטין, במסגרת גומלין חצי גמר גביע הגנרל, במשחק בו ריאל מדריד ניצחה 3-1 את ריאל אוביידו.
ריאל מדריד סיימה את עונת 1946/47, וגם התחילה את העונה הבאה באצטדיון מטרופוליטנו, שהיה אצטדיונה של היריבה העירונית אתלטיקו מדריד, עד שב-14 בדצמבר 1947, נחנך אצטדיון נואבו צ'מרטין (צ'מרטין החדש), שהיום נקרא אצטדיון סנטיאגו ברנבאו.
Covini C6W

| --- | --- |

 מאפיינים כלליים
 יצרן:  "Covini Engineering" (אנ')
 שנות ייצור:  2004 ועד היום
 הרכבה:  איטליה איטליה
 מרכב:  Rear mid-engine, rear-wheel-drive layout (אנ')
 אורך:  4,180 מ"מ
 רוחב:  1,990 מ"מ
 גובה:  1,080 מ"מ
 משקל:  1,150 ק"ג (ריק) (דגם ספיידר)  1,200 ק"ג (ריק) (דגם קופה)
 בסיס גלגלים:  2,750 מ"מ
 מפרט טכני
 מנוע:  V8 צילינדרים, 4,200 סמ"ק המפיק 380 כ"ס (דגם קופה, מנוע מרכזי שנבנה על ידי אאודי)  V8 צילינדרים, 4,200 סמ"ק המפיק 434 כ"ס ב-6,400 סל"ד (דגם ספיידר, מנוע מרכזי שנבנה על ידי אאודי))
 הילוכים:  תמסורת ידנית  - 6 מהירויות
 מהירות מרבית:  299 קמ"ש (דגם קופה)  320 קמ"ש (דגם ספיידר)
 מעצב:  Ferruccio Covini
Covini C6W היא מכונית על, בתצורות של מכונית קופה ומכונית רודסטר מתוצרת יצרנית הרכב האיטלקית Covini Engineering (אנ') אשר מיוצרת משנת 2004 ועד היום.
דגמי "Covini C6W"

דגם ספיידר, 2 מושבים, מנוע המפיק 380 כ"ס.
דגם קופה, 2 מושבים, מנוע המפיק 434 כ"ס.
Covini C6W

גוף הדגם עשוי מפיברגלס וסיבי פחמן מחוזק פולימר ("Carbon fiber reinforced polymer" (אנ')) בתוך מסגרת פלדה צינורית.
6 גלגלים מתוכן 4 גלגלים קדמיים (2 סרנים בקדמת הדגם).
ההשראה לדגם ה-"Covini C6W"  נלקחה ממכונית המרוץ בעלת 6 הגלגלים "Tyrrell P34" (אנ').
2 דלתות.
לדגם "Covini C6W" בתצורת קופה: 2 דלתות צד קדמיות, סימטריות (ימנית ושמאלית) מסוג "Scissor doors" (אנ').
מנוע מרכזי מתוצרת יצרן הרכב הגרמני אאודי.
מנוע הנעה אחורית.
מחיר דגם "Covini C6W" בתצורת קופה - 400,000 דולר.
תמונות

דגם "Covini C6W"
דגם "Covini C6W"
דגם "Covini C6W" - ספיידר
לוגו דגם "Covini C6W"
לקריאה נוספת

מכוניות בעלי 6 גלגלים / ראו "Covini C6W" (crookedbrains.net/2009/09/cars)
מכוניות בעלי 6 גלגלים (forneymuseum.org/FE_HispanoSuiza)
הערות שוליים

↑  דגם "Covini C6W" seriouswheels.com/cars/top-Covini-C6W
↑  דגם "Covini C6W" supercars.net/blog/2004-covini-c6w
↑  דגמי "Covini C6W" המיוצרים על ידי "coviniengineering" coviniengineering.com/c6w
↑  מכוניות בעלי 6 גלגלים hemmings.com/blog/index.php/2010/01/26/genius-inaction-the-six-wheeled-automobile
↑  דגם "Covini C6W"  - מחיר 400,000 דולר newatlas.com/covini-six-wheeled-supercar
סיטרואן סוג A

| --- | --- |

Citroën Type A, שנת 1919
 מאפיינים כלליים
 נקרא גם:  Citroën 10HP Type A
 יצרן:  סיטרואן
 שנות ייצור:  1919–1921
 הרכבה:  צרפת צרפת
 מודל קודם:  אין
 מודל אחריו:  סיטרואן סוג B2
 סיווג:  "Torpedo (car)" (אנ')
 מרכב:  Front-engine, rear-wheel-drive layout (אנ')
 אורך:  4,000 מ"מ (דגמי בסיס גלגלים ארוך)  3,400 מ"מ (דגמי בסיס גלגלים קצר)
 רוחב:  1,410 מ"מ
 גובה:  1,750–1,830 מ"מ
 משקל:  680–810 ק"ג
 בסיס גלגלים:  2,830 מ"מ (דגמי בסיס גלגלים ארוך)  2,550 מ"מ (דגמי בסיס גלגלים קצר)
 מפרט טכני
 מנוע:  4 צילינדרים, 1,327 סמ"ק המפיק 18 כ"ס ב-2,100 סל"ד  4 צילינדרים, 1,452 סמ"ק המפיק 22 כ"ס ב-2,100 סל"ד
 הילוכים:  תמסורת ידנית – 3 מהירויות, לא מסונכרנים
 מהירות מרבית:  65–68 קמ"ש (מנוע 1,327 סמ"ק, בהתאם לגוף הרכב)  75 קמ"ש (מנוע 1,452 סמ"ק)
 צריכת דלק:  7.5 ליטר ל-100 קמ"ש (ממוצע)
סיטרואן סוג A (בצרפתית: Citroën Type A, קרוי גם: Citroën 10HP Type A) היא מכונית קטנה בסגנון גוף "Torpedo (car)" (אנ'), אשר יוצרה במספר צורות גוף שונות, מתוצרת יצרנית הרכב הצרפתית סיטרואן אשר יוצרו בין השנים 1919–1921.
תצורות

"Torpedo" סלון, 4 דלתות.
"Torpedo Sport".
"Intérieure" (saloon/sedan)".
"Conduite".
Coupé De Ville" ("Town car")".
לנדולט.
טנדר.
ממאפייני "סיטרואן סוג A"

יוצרו 24,093 יחידות. בשנת הייצור הראשונה שלה עלה "סיטרואן סוג A" הסטנדרטי 7,950 פרנק. שנה לאחר מכן הועלה מחיר המכירה ל-12,500 פרנק ליחידה. לאחר התחלה מהוססת מעט בשנת 1919, המכירות המריאו בשנת 1920, במהלכן יצאו מהמפעל יותר מ-20,000 מכוניות בשנה אחת עם קצב ייצור של 100 כלי רכב ביום, הפכה סיטרואן ליצרנית הייצור ההמוני הראשונה באירופה.
מנוע קדמי: 1.3 ליטר, 1.4 ליטר.
מנוע בנזין, מנוע קירור מים.
סוג הנעה: הנעה אחורית.
מתלים: מתלה קדמי: סרן קשיח, רבע קפיץ עלה אליפטי לכל צד, מתלה אחורי: סרן קשיח, שני קפיצי רבעי עלים חופפים בכל צד.
בלמים: הבלימה נשלטה על הגלגלים האחוריים רק על ידי ידית יד עם בלם הילוכים המופעל על ידי דוושת הרגל.
שלדה: מסגרת נפרדת עם סמלי פלדה וחתיכות פלדה, גוף עץ. השלדה יוצרה בשני אורכים. השלדה הארוכה הייתה זמינה כטורפדו (ארבעה מושבים תיור), טורפדו ספורט, Conduite Intérieure, קופה דה ויל ומשאית קלה (טנדר). השלדה הקצרה עם טורפדו (3 מושבים), Conduite Intérieure, קופה דה ויל ומסחרית. שלדות בסיס הגלגלים הקצרות יותר של 2,550 מ"מ היו זמינות רק לפי דרישה עד תחילת 1920, ואחריה הוסרה האופציה על מנת למקסם את הסטנדרטיזציה ולהפיק את יתרונות העלות והיעילות הנובעים מכך.
גלריה

"סיטרואן סוג A", שנת 1921
"סיטרואן סוג A"
"סיטרואן סוג A" דגם "8 CV Torpedo", שנת 1919
"סיטרואן סוג A" דגם "8 CV Torpedo", שנת 1919
"סיטרואן סוג A"
"סיטרואן סוג A", שנת 1919
"סיטרואן סוג A", שנת 1919
"סיטרואן סוג A", שנת 1919
"סיטרואן סוג A" - מבט לתא הנהג ולוח מחוונים
שלדות "סיטרואן סוג A" על קוו הייצור
פרסומת היצרן דגמי "סיטרואן סוג A", שנת 1919, כולל דגמי לנדולט וטנדר (משאית קלה)
פרסומת היצרן דגם "סיטרואן סוג A", שנת 1918
ראו גם

סיטרואן
סיטרואן סוג B10
סיטרואן סוג B12
סיטרואן B14
סיטרואן סוג B15
הערות שוליים

↑  סיטרואן 10HP סוג A citroenorigins.it/it/veicoli/10-hp-type
↑  "סיטרואן סוג A" טורפדו, שנת 1919 carstyling.ru/en/car/1919_citroen_type_a
↑  "סיטרואן סוג A" - תמונות car.info/en-se/citroen/type-a/spots
↑  "סיטרואן סוג A" citroenet.org.uk/passenger-cars/ac/type-a/type-a
↑  André Citroën -The man and the motor car. John Reynoolds. Sutton Publishing, Gloucestershire, UK. 1996. ISBN 0-905778-32-4
↑  "סיטרואן סוג A" סלון historics.co.uk/buying/auctions/2014-03-08/car/citroen-type-a
↑  Automobilia". Toutes les voitures françaises 1920 (salon [Oct] 1919). Paris: Histoire & collections. Nr. 31: 65. 2004
אלפין MS8 סטרימליינר

| --- | --- |

Elfin MS8 Streamliner
 מאפיינים כלליים
 יצרן:  "Elfin Sports Cars" (אנ')
 שנות ייצור:  2006 – הווה
 הרכבה:  אוסטרליה אוסטרליה
 סיווג:  מכונית ספורט
 מרכב:  מנוע קדמי, הנעה אחורית
 אורך:  3.50 מטר
 רוחב:  1.71 מטר
 משקל:  1,100 ק"ג (ריק)
 בסיס גלגלים:  2.29 מטר
 מפרט טכני
 מנוע:  V8 צילינדרים, 16 שסתומים, 5,665 סמ"ק המפיק 334 כ"ס
 הילוכים:  תמסורת ידנית - 6 מהירויות
 מהירות מרבית:  275 קמ"ש
 מעצב:  Mike Simcoe
אלפין MS8 סטרימליינר (באנגלית: Elfin MS8 Streamliner) היא מכונית ספורט בתצורת רודסטר מתוצרת "Elfin Sports Cars" (אנ') האוסטרלית אשר מיוצרת משנת 2006.
"אלפין MS8 סטרימליינר"

דגם "אלפין MS8 סטרימליינר" הוצג לראשונה בתערוכת המכוניות הבינלאומית האוסטרלית במלבורן ("Australian International Motor Show" (אנ')) בשנת 2004.
מכונית דו-מושבית פתוחה.
מנוע קדמי.
מנוע בנזין - 5.7 ליטר.
סוג הנעה: הנעה אחורית.
דיפרנציאל מוגבל החלקה (Limited-slip differential (LSD)).
בלמים: 4 בלמי דיסק  מחוררים ומאווררים. קדמי: דיסקים 32X343 מ"מ (13.5 אינץ'), אחורי: דיסקים 18X315 מ"מ (12.4 אינץ') עם בלם יד.
תאוצה בין 0–100 קמ"ש היא 5.3 שניות.
"אלפין MS8 סטרימליינר" > בטיחות

מערכת בקרת משיכה.
ABS.
בקרת שיוט.
"אלפין MS8 סטרימליינר" > גרסאות

גרסת מכונית מרוץ: מושב לנהג בלבד, ביולי 2006 מחיר הדגם עמד על 119,990 דולר.
"Clubman": דו-מושבית, ביולי 2006 מחיר הדגם עמד על 98,990 דולר.
תמונות

"אלפין MS8 סטרימליינר"
"אלפין MS8 סטרימליינר"
"אלפין MS8 סטרימליינר"  - מבט לתא הנהג
"אלפין MS8 סטרימליינר"
"אלפין MS8 סטרימליינר"
"אלפין MS8 סטרימליינר"
ראו גם

אלפין MR5
אלפין סוג 3 קלאבמן
אלפין MS8 קלאבמן (אנ')
הערות שוליים

↑  אלפין מכוניות ספורט shannons.com.au/library/events/ELFIN.PDF
↑  אלפין - מכוניות ספורט elfinheritage.com.au
↑  "אלפין MS8 סטרימליינר" web.archive.org/web/20071210030953
↑  "אלפין MS8 סטרימליינר" supercars.net/blog/2007-elfin-ms8-streamliner
↑  פטר ברוק נוהג ב-"אלפין MS8 סטרימליינר" whichcar.com.au/features/peter-brock-drifts-elfin-ms8-streamliner
הקואליציה לבריאות הציבור

הקואליציה לבריאות הציבור (קל"צ) הייתה עמותה שנסגרה בסוף שנת 2020, עם סיום ליווייה את המאבק לעצירת תוכנית הרחבת בז"ן.
הקל"צ פעלה להפחתת התחלואה מזיהום סביבתי וקידום המודעות לזיהום התעשייתי ולהשפעתו על בריאות הציבור, תחלואה ותמותה בישראל בכלל ובאזור מפרץ חיפה בפרט. הקל"צ החלה דרכה כהתאגדות של 17 ארגוני סביבה וארגונים חברתיים שחברו יחד מתוך צורך משותף בגוף מקצועי שיעסוק בקשר בין סביבה ובריאות ויפעל למען בריאות הציבור.