stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
לוחית רישוי בישראל
מבנה מספרי הרישוי במדינת ישראל

משנת 1958 עד ל-25 בספטמבר 1961[דרוש מקור], כל מספרי הרישוי שהונפקו במדינת ישראל, היו בני חמש ספרות, בהתאם לאזור שבו הונפק מספר הרישוי ובהתאם לסוג כלי הרכב.
משנת 1961 עד שנת 1979 כולל לוחיות הרישוי במדינת ישראל היו בנות שש ספרות, ונקבעו בהתאם לאזור בישראל שבו הונפק מספר הרישוי[דרוש מקור].
ב-1980 הוחלפה שיטת המספור בלוחיות הרישוי למספרים בני שבע ספרות. בשנות השמונים ציינו הסיומות את שנת היצור של הרכב. נוהג זה בוטל ב-1990 והסיומות החלו להיקבע על פי יבואן כלי הרכב, אך לא לפי מפתח קבוע.
ביולי 2017 החלה הנפקת מספרי רישוי נושאי שמונה ספרות. המעבר לשמונה ספרות בוצע באופן הדרגתי, ועד סיום 2017 יבואני הרכב שחררו גם כלי רכב חדשים בעלי לוחיות זיהוי בהן 7 ספרות. עם זאת, מספר מצומצם של מספרים בעלי 7 ספרות המשיך להיות מחולק גם לאחר סיום 2017, לדוגמה למוניות, לאוטובוסים של חברות אגד ודן, ולחריגים נוספים. בדומה למעברים קודמים, מספר הרישוי של כלי רכב, שקיבלו לוחית רישוי עם 7 ספרות או פחות, לא ישתנה בעקבות המעבר ל-8 ספרות. לוחית רישוי הנושאת 8 ספרות, מורכבת מ-3 קבוצות של מספרים המופרדות ביניהן במקף: 3 ספרות בקבוצה השמאלית, 2 ספרות בקבוצה האמצעית ו-3 ספרות בקבוצה הימנית.. שלוש הספרות הראשונות של המספר הן קוד היבואן. שלוש הספרות הבאות - מספר רץ, ושתי הספרות האחרונות הן סיומת הסדרה, בדומה לשיטה הקודמת, כך למשל ביולי 2017 הספרות היו 01, ביולי 2019 התחילו לקבל ספרות 02 וכן הלאה.
פרמטרים טכניים של לוחית הרישוי

לוחיות הרישוי של כלי הרכב בישראל מבוססות על תקן ישראלי (ת״י 5327) של מכון התקנים, שעותק ממנו מופקד באגף הרכב ושירותי תחזוקה של משרד התחבורה וכל אדם רשאי לעיין בו.
לוחיות הזיהוי יותאמו לסוג הרכב כפי שמפורט בפרק ג׳ של התקן הנ"ל. התקן כולל פירוט טכני רב, ובין היתר של: מידות הלוחית, מידות וצורת גופני הכיתוב, סוגי החומר ממנו עשויה הלוחית, וספי החזרים מינימליים מומלצים (Retreflectivity) לזווית כניסה (Entrance angle) של הצבעים מחזירי האור, לפי התקן האירופי.
צבעה של לוחית רישוי סטנדרטית המתירה תנועה על כביש ציבורי הוא צהוב מחזיר אור, וצבע הספרות המוטבעות בה הוא שחור בהתאם לתקן. לחלופין, ניתן להשתמש בלוחית שצידה השמאלי כחול, ועליו מוטבע בשילוב הצבעים כחול ולבן, דגל המדינה כהגדרתו בחוק הדגל והסמל,התש״ט–1949, האותיות IL, והמילה ”ישראל“ בעברית ובערבית .
צבע לוחית הרישוי של רכב אספנות - רכב בן 30 שנים ומעלה שבעליו הצהיר על כך במשרד הרישוי הוא צהוב וצבע הספרות המוטבעות בה הוא שחור ובתוספת הכיתוב ״רכב אספנות״.
צבע לוחית הרישוי של כלי הרכב המבצעיים של משטרת ישראל הוא אדום, וצבע הספרות המוטבעות בה הוא לבן בתוספת האות "מ".
צבע לוחית הרישוי של כלי הרכב המבצעיים של המשטרה הצבאית הוא כחול וצבע הספרות המוטבעות בה הוא לבן בתוספת האות "מצ".
צבע לוחית הרישוי של כלי הרכב המבצעיים של צבא הגנה לישראל הוא שחור וצבע הספרות המוטבעות בה הוא לבן בתוספת האות "צ".
צבע לוחית הרישוי של כלי הרכב השייכים לסגל הדיפלומטי הוא לבן וצבע הספרות המוטבעות בה הוא שחור בתוספת האות "CD" או "CC", או ללא אותיות, אם כלי הרכב נמצא בבעלות פרטית של הנציג הדיפלומטי ונרכש בחו"ל.
צבע לוחית רישוי של רכב במבחן של מוסך או מכון בדיקה או יבואן רכב, הוא לבן וצבע הספרות המוטבעות בה הוא אדום כאשר בצד שמאל של הלוחית ליד המלה ”במבחן“ תצוין שנת תוקף הרישיון בשתי הספרות האחרונות של השנה לפי הלוח הגריגוריאני.
צבע לוחית הרישוי לכלי רכב תחרותיים הוא אפור וצבע הספרות המוטבעות בה הוא שחור
לוחית רישוי של טרקטורוןצבע לוחית הרישוי של טרקטורון שאינו רשאי לנסוע בדרך סלולה הוא ירוק וצבע הספרות המוטבעות בה הוא שחור
לרכבי השרד של הנשיא ושל ראש הממשלה יש לוחית רישוי צהובה ללא מספר, ועליה מוטבע סמל מדינת ישראל.
פרמטרים טכניים של לוחית הרישוי > לוחיות רישוי מיוחדות

על כבישי ישראל נעים בהיתר כלי רכב שאינם רשומים ברשות הרישוי אלא במדינות אחרות. בדרך כלל מדובר בכלי רכב של גופים בינלאומיים הפועלים בישראל. רוב לוחיות הרישוי של כלי רכב אלה הם בצבע לבן עם כיתוב בשחור אך ייתכנו גם שילובי צבעים אחרים. ביניהם ניתן למנות את:
ICRC - הצלב האדום (INTERNATIONAL COMMITTEE OF THE RED CROSS).
UN - או"ם.
UNDOF - כח האו"ם ברמת הגולן
UNIFIL - כח האו"ם בגבול לבנון.
MFO - כוח המשקיפים הרב-לאומי בסיני.
פרמטרים טכניים של לוחית הרישוי > לוחיות רישוי לקורקינטים ואופנים חשמליים

החל מאוגוסט 2024 חובה להתקין לוחית רישוי על כל כלי רכב חשמלי דו-גלגלי בישראל, הכוללים קורקינטים ואופניים חשמליים. המטרה של התקנת לוחיות רישוי היא לשפר את הבטיחות בדרכים באמצעות זיהוי קל יותר של רוכבים שמבצעים עברות תנועה או תאונות ולצמצם את תופעות הגניבות.
גלריה

לוחית הרישוי ירוקה עם אות ת' של התחבורה הציבורית
לוחית הרישוי של מחוז ירושלים
לוחית הרישוי ירוקה עם אות ת' של התחבורה הציבורית ועם אות M
לוחית הרישוי של רכב השרד של נשיא המדינה חיים ויצמן
לוחית הרישוי של רכב השרד של נשיא המדינה חיים ויצמן (עיצוב וכיתוב שונה)
ראו גם

לוחית רישוי של הרשות הפלסטינית
הערות שוליים

↑  תקנות התעבורה, התשכ"א-1961. תקנה 300.
↑  תקנות התעבורה, התשכ"א-1961, תקנה 301
↑  תקנות התעבורה, התשכ"א-1961|תקנה 303
↑  תקנות התעבורה, התשכ"א-1961, תקנה 305
↑  תקנות התעבורה, התשכ"א-1961, תקנה 343
↑  https://blog.nli.org.il/chov-automobile-jerusalem/
↑  תקנות על פי פקודת ההובלה בדרכים 1929, ממשלת פלשתינה (א"י)
↑  http://israelmotorindustry.org/israel-vehicle-registration-1921-48/
↑  מיכאלה חזני, הדוקטור של לוחיות הרישוי, באתר ynet, 20 בנובמבר 2020
↑  יחולו שיפורים בשיטת הרישוי, הארץ, 16 ביולי 1957
↑  איתי שטיינברג, לוחיות הרישוי החדשות יוצאות לדרך!, באתר אוטו, ‏5 ביולי 2017
↑  הסיבה העיקרית לחלוקה היא למניעת בלבול בקליטה של מצלמות לזיהוי אוטומטי של לוחית רישוי למשל בכבישי אגרה שתזהה רק את 7 הספרות האחרונות.
↑  https://www.leder.co.il/trafficRegulations/part/16
↑  הנחיות בעניין לוחיות רישוי ומדבקות זיהוי עבור כלים תחרותיים
↑  דרישות חובה לטרקטורונים
↑  רישוי כלים חשמליים, באתר משרד התחבורה והבטיחות בדרכים, ‏2 ביולי 2024
↑  דן רבן, לא התקנתם לוחית רישוי על הקורקינט? הקנס בדרך, באתר ynet, 26 ביוני 2024
↑  דוד רוזנטל‏, האם המהלך הזה יעזור למנוע גניבות אופניים חשמליים?, באתר וואלה, 21 ביולי 2024
לוחית רישוי בת 6 ספרות
לוחית רישוי ישראלית (לפי התקן האירופי) בת 7 ספרות
לוחית רישוי ישראלית של רכב אספנות
לוחית רישוי ישראלית (לפי התקן האמריקאי) בת 7 ספרות
לוחית רישוי בת 8 ספרות, תקן אמריקני
לוחית רישוי בת 8 ספרות, תקן אירופי
לוחית זיהוי של רכב משטרה
לוחית זיהוי של רכב משטרה צבאית
לוחית זיהוי של רכב צה"ל
אוון טיג

| --- | --- |

 לידה:  8 בדצמבר 1998 (בן 26) טמפה, ארצות הברית 
 שם לידה:  Owen William Teague 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-2012 
 פרופיל ב-IMDb
 
אוון ויליאם טיג (באנגלית: Owen William Teague; נולד ב-8 בדצמבר 1998) הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה אמריקאי. מוכר מתפקידו בסדרת הטלוויזיה "קשר דם", במיני-סדרה "העמדה" ובסרט האימה "זה" ובהמשכו "זה: חלק 2".
ביוגרפיה

טיג נולד וגדל בטמפה, פלורידה. שני הוריו הם מוזיקאים, והוא ניגן בכינור עד גיל 15. טיג היה התעניין במשחק החל מגיל צעיר. הוא הופיע בהפקות תיאטרון קטנות בילדותו. הוא היה חבר במועדון יוצרי הסרטים בבית הספר היסודי הבינלאומי מקראלן פארק ובמועדון התזמורת והתזמורת בבית הספר לאמנויות בתיכון "האוורד וו. בלייק", שניהם בטמפה.
קריירה

טיג ידוע בתפקידיו משנת 2015 בסדרה "קשר דם" ובפרק של העונה הרביעית בסדרה "מראה שחורה".
בשנת 2016 הוא לוהק לתפקיד משנה במותחן העל טבעי "האיש הריק", על פי רומן מאת קאלן באן. הוא גילם את נולאן רייבורן בעונה השנייה של "קשר דם", בשלב זה טיג עדיין למד בתיכון. בשנת 2016 היה לו גם תפקיד בסרט "סלולר", המבוסס על ספרו של סטיבן קינג.
בשנת 2017 הוא לוהק לתפקיד בסרט "מארי". בשנת 2019 הופיע טיג בסרט "זה" ובסרט ההמשך "זה: חלק 2".
בשנת 2017 הוא לוהק למותחן הפשע "דורות של רעל" לצד גארי אולדמן. הוא השתתף גם בסרט הרומנטיקה "יום אחרי יום", על פי רומן מאת דייוויד לויתן.
בשנת 2018 הוא חתם ב-CAA . באותה שנה הוא שיחק בסרט "Heft". בשנת 2019 שיחק בסדרה "גברת פלטשר" מבית HBO, הוא גילם את ג'וליאן, בחור בן 19 שמתאהב בגרושה בת 46 בשם איב, וגילם את אלק במותחן "אני רואה אותך".
באוגוסט 2020 פורסם כי ישחק ב-"Trouble Boys". באותה שנה לוהק לדמות הרולד לאודר במיני סדרה "העמדה", בה הוא מגלם את הארולד לאודר, נער סוציופתי שמתפתה לרוע במהלך מגפה. ויג זכה לשבחי הביקורת על משחקו".
פילמוגרפיה > קולנוע

| שנה | סרט | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2013 | Contest | בובי באטלר |  |
| 2015 | Echoes of War | סמואל ריילי |  |
| 2015 | וולט לפני מיקי | וולט דיסני הצעיר |  |
| 2015 | Wild in Blue | צ'רלי הצעיר |  |
| 2016 | סלולרי | ג'ורדן |  |
| 2017 | זה | פטריק הוקסטאטר |  |
| 2018 | יום אחרי יום | אלכסנדר |  |
| 2019 | אני רואה אותך (אנ') | אלק |  |
| 2019 | דורות של רעל | בוטס קונלי |  |
| 2019 | זה: חלק 2 | פטריק הוקסטטר |  |
| 2019 | מארי | טומי |  |
| 2020 | האיש הריק | דאנקן ווסט |  |
| 2021 | סיפור מונטנה (אנ') | קאל |  |
| 2022 | לזלי היקרה | ג'יימס |  |
| 2022 | Gone in the Night | אל |  |
| 2023 | רפטייל | רודי ראקוזי |  |
| 2023 | איילין | רנדי |  |
| 2023 | שקרים קטנים (אנ') | אליוט |  |
| 2024 | כוכב הקופים: ממלכה חדשה | קורנליוס |  מועמד פרס סאטורן לשחקן המשנה הטוב ביותר (2025) |
| 2025 | The Friend | קרטר |  |
פילמוגרפיה > טלוויזיה

| שנה | סדרה | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2012 | Malibu Country | ג'ק | פרק: "Pilot" |
| 2013 | CollegeHumor | מיץ' | 4 פרקים |
| 2013 | NCIS: לוס אנג'לס | אלכס פריימן | פרק: "Purity" |
| 2014 | Reckless | ג'ייקוב | פרק: "Stand Your Ground" |
| 2015 | בונז | ג'סי | פרק: "The Doom in the Boom" |
| 2015–2017 | קשר דם | נולאן רייבורן / דני הצעיר | 23 פרקים |
| 2016 | רחוב מרסי | אוטיס | פרק: "The New Nurse" |
| 2017 | מראה שחורה | טריק | פרק: "Arkangel" |
| 2019 | גברת פלטשר | ג'וליאן שפיצר | מיני-סדרה |
| 2020 | העמדה | הרולד לאודר | מיני-סדרה |
| TBA | Task | פיצ'ס | מיני-סדרה עתידית של HBO |
מאתיים ימי חרדה

בונקר על הר הכרמל, שעל פי הסברה היה אמור להיות מפקדתו של יצחק שדה, במסגרת תוכנית "מצדה על הכרמל"
מאתיים ימי חרדה הוא כינוי שטבע חביב כנען, לתקופה בתולדות היישוב היהודי בארץ ישראל בימי מלחמת העולם השנייה, מאביב 1942 עד 3 בנובמבר 1942, שבה התקדם הצבא הגרמני בפיקודו של הגנרל ארווין רומל בצפון אפריקה, כשמגמת פניו מזרחה לכיוון תעלת סואץ. תקופה זו הסתיימה עם בלימת הכוחות הגרמניים על ידי צבאות בעלות הברית בפיקודו של הפילדמרשל הבריטי ברנרד לו מונטגומרי בקרב אל-עלמיין בנובמבר 1942.
שאלת הגנתה של ארץ ישראל מפני פלישה גרמנית אפשרית עלתה פעמיים במהלך מלחמת העולם השנייה. פלישה גרמנית מצפון הייתה האיום הממשי הראשון, כאשר משטר וישי הפרו-נאצי, ששלט בסוריה ובלבנון, אפשר לחיל האוויר הגרמני, הלופטוואפה, להשתמש בבסיסיו ולתדלק בסוריה את מטוסיו שחשו לעזרת המורדים העיראקים, בימי מרד ראשיד עלי אל-כילאני בעיראק. סכנה זו חלפה כאשר הצבא הבריטי פלש ב-8 ביוני 1941 וכבש אותן מידי כוחות וישי. מאוחר יותר, בראשית 1942, נוצר איום חמור יותר כאשר קורפוס אפריקה בפיקודו של רומל התקדם בצפון אפריקה לעבר תעלת סואץ, איים להבקיע את שערי ארץ ישראל, וגרם לחרדה קיומית של ממש בקרב אנשי היישוב, חרדה שארכה כמאתיים ימים, והוסרה רק בנובמבר 1942 עם ניצחון הכוחות הבריטיים בקרב אל-עלמיין.
הסכנה השנייה - סכנת הפלישה מדרום והחרדה ביישוב

באביב 1942 החל להתקדם מזרחה קורפוס אפריקה בפיקודו של הגנרל ארווין רומל בצפון אפריקה, לכיוון תעלת סואץ. ב"יישוב" השתררה חרדה. דומה היה שלאחר הניצחונות הגדולים של הנאצים באפריקה באביב 1942, אין כוח שיוכל לבלום אותם בשערי תעלת סואץ, וממנה תהיה הדרך לארץ ישראל פתוחה בפניהם, והארץ תכבש על ידם. באותה עת הייתה השמדת יהודי אירופה בעיצומה, וידיעות עליה החלו להסתנן למנהיגי היישוב. היה חשש כי אם יכבשו הגרמנים את הארץ, הם יכחידו את יהודי ארץ ישראל, וישימו קץ למפעל הציוני.
במצרים הקימו הגרמנים את יחידת איינזצגרופה מצרים. היחידה כללה 24 חיילי אס אס בפיקודו של ולטר ראוף, קצין האס אס שהיה אחראי בסוף 1941 ובראשית 1942 על ייצורן של משאיות להמתה באמצעות גז הפליטה שלהן, שהוזרם לתא מטען אטום, אליו מוכנסים הקורבנות. המשאיות הועברו לצפון אפריקה וכבר המתינו במצרים. השמדת חמש מאות אלף היהודים בארץ ישראל אמורה הייתה להתבצע באותם אמצעים ושיטות שבהם בוצע רצח יהודי אירופה, דהיינו הפעלת האוכלוסייה המקומית, הלא-יהודית, כמבצעי הרצח השיטתי, בהדרכתו ובפיקודו של צוות גרמני מצומצם. תוכנית זו תאמה את ההבטחה שהגרמנים נתנו למנהיג ערביי ארץ ישראל חאג' אמין אל-חוסייני, ששהה בגלות בברלין, בדבר מחויבתם להשמדת היישוב היהודי בארץ ישראל.
גם שלטונות המנדט הכירו בסכנת כיבוש הארץ. רבים מערביי ארץ ישראל נקטו עמדה אוהדת כלפי גרמניה וציפו לבואם של צבאות היטלר, אותו כינו "אבו עלי", בתקווה שיביס את הבריטים. עם זאת, חלק קטן מערביי הארץ נקטו בגישה פרו-בריטית, ו-6,000 מהם אף התגייסו לצבא הבריטי. ההיסטוריון מרדכי נאור מספר (בספרו "הטור השמיני"), על פי חוויות משפחתו, שהתגוררה באותה עת בגן יבנה: "ביישובי דרום הארץ הסתובבו ערבים מהכפרים הסמוכים וחילקו ביניהם את הבתים ואת הנשים". מאחר שהיישוב היה הגורם היחיד עליו יכולים היו הבריטים לסמוך בעת צרה זו, הגיע שיתוף הפעולה בין הנהגת היישוב לבריטים לשיאו בתקופה זו. הפלמ"ח, שנוסד בשיתוף עם הבריטים עוד בשנת 1941 ובתוכו הוקמה המחלקה הגרמנית במטרה לשמש כוח גרילה במלחמה נגד הנאצים אם יכבשו את הארץ, היה בתקופה זו בכוננות גבוהה. ב-27 באפריל 1942 ניתנה לפלוגות הפלמ"ח פקודה לגייס את כל חבריהם בגיוס מלא ולעמוד בכוננות עליונה. בשיא התקדמותם של כוחות רומל, כשפריצתם לאזור הדלתה של הנילוס ותעלת סואץ נראתה בלתי נמנעת וכוחות הצבא הבריטי עמדו בפני נסיגה לעבר הירדן ולעיראק, יצאה פקודה ממטה ההגנה להורדת פלוגות הפלמ"ח לדרום הארץ ולנגב. ברדתם לדרום התברר כי אין בידיהם כלי נשק בכמות מספקת. עד אז עמדו לרשותם רק כלי נשק לאימונים. הפלמ"ח תבע ממטה ההגנה לצייד את אנשיו בכלי נשק, אך הדבר התעכב. ישנה סברה[דרושה הבהרה] כי הסיבה לכך נבעה מהתוכנית להחזרת החיילים הארץ-ישראליים בצבא הבריטי ממצרים עם כלי נשקם והעמדת חלק ממנו לרשות הפלמ"ח. על רקע זה נכתבו בשירו של חיים חפר "רבותי ההיסטוריה חוזרת" המילים:
אֶל עֲלְמֵין, אַף אוֹתָךְ לֹא נִשְׁכָּחָה,

עֵת אֶל שְׂדוֹת הַדָּרוֹם הָרְחָבִים,

אֶל הַנֶּגֶב פְּלֻגּוֹנֶת נִשְׁלָחָה

עִם מַקְלוֹת כְּתַחְלִיף לְרוֹבִים
התגובה היהודית לאיום הצפוי

את התגובה היהודית לנוכח הסכנה המתקרבת ניתן לחלק לעמדה הפאסיבית, המתגוננת ולעמדה האקטיבית. לאורך כל הדיונים ניתן לראות את המגמה ה'אופטימית' הפועלת מתוך אמונה כי יש סיכוי סביר לעמידה מול האיום, ולעומתה העמדה ה'ההרואית' הגורסת כי אמנם אין סיכוי להצלחה אך יש ערך לנפילה בכבוד וצורך לעמוד עד הרגע האחרון לשם האידיאה היהודית הציונית.
התגובה היהודית לאיום הצפוי > כניעה

בדיוני הוועדות השונות נשמעו קולות שסברו כי על היישוב לנהוג כמו עמים כבושים אחרים באירופה, כלומר להשתדל להגיע להסכמים ולהסתדר עם הכובש הנאצי בכך שיועילו לו בתחומים שונים כגון עבודה וייצור חקלאי ותעשייתי למענו עד בא הניצחון. מחשבות אלו נשענו על סברה כי "הנאצים שיבואו לארץ לא יהיו כל כך אכזרים... יכול להיות שהתייחסו כך ליהודי פולין וגרמניה... אבל פה ימצאו יהודים בכפר, בתעשייה ויהיה להם כבוד ליהודים האלה" דעות אלו התריעו אף בפני הסכנה שבהליכה בדרך הקיצונית, שעלולה להגביר את שנאת הגרמנים וכי "אולי בפיוס והשתדלות נשיג יותר. דעות אלו ברובן לא נתקבלו במוסדות ואף זכו לגינוי על כך שהן מגבירות את התבוסתנות בציבור.
בפועל, נעשה ניסיון בו משלחת של ראשי היישוב הגיעה אל הנציב הבריטי בהצעה ודרישה שממשלת בריטניה תפנה אל ממשלות ה'ציר' בדרישה והתראה כי יינתן ליישוב היהודי בארץ מעמד של 'שבויי מלחמה', על כל הזכויות הכרוכות במעמד זה וכי הממשלה הבריטית תתרה בממשלת היטלר כי אם יתירו מעשה השמדה ביהודים, יפגעו הבריטים אף בהם בשבויים גרמנים שברשותם. כמו כן הועלתה ההצעה לבקש מהצלב האדום לתת חסות ליהודי הארץ ולאוכלוסייה בלתי לוחמת. כל אלו הצטרפו לניסיונות לקדם את פני הרעה ולהציל את היישוב באמצעות דרכים דיפלומטיות ולא לחימה.
התגובה היהודית לאיום הצפוי > הסתתרות

מתוך עדויות מהתקופה ניתן לראות שני יעדים עיקריים בניסיון למצוא מקומות מסתור, בעיקר לילדים. היעד הראשון הוא חיפוש חדרים במנזרים ובהוספיסים גרמניים בכל הארץ ובמיוחד בירושלים. היעד השני הוא חיפוש והתקשרות עם ידידים ערביים בבקשה שישמרו ויסתירו אצלם ילדים. במקרים מסוימים היו ערבים שמיוזמתם הציעו עזרה זו ליהודים.
התגובה היהודית לאיום הצפוי > התאבדות

מספר עדויות מהתקופה אף מגלות על ניסיונות להשגת רעל, כפי שניתן לראות בעדות הבאה: "החלטתי שאיש מאיתנו לא יפול חי בידי הגרמנים או הערבים. לכן רכשנו שש צנצנות ציאנקלי תכולה של אחת מהן לבד הייתה מספקת למנוע את נפילת שלשתינו... הרעל שמור עמנו עד היום..."
התגובה היהודית לאיום הצפוי > פינוי

סביב סוגיית הפינוי פרץ ויכוח עז בקרב מקבלי ההחלטות, בין חשיבות ההצלה, ולו חלקית של היישוב לבין חשיבות העמידה עד הסוף גם במחיר של מוות, וגנות נגד רעיון עזיבת הארץ.
באופן פרטי יהודים בעלי אמצעים החלו מוכרים את בתיהם לערבים לקראת פינוי, ונערכו ניסיונות לקבל דרכונים זרים בכל מחיר. יהודים בעלי נתינות כפולה ניצלו את הדרכון הנוסף ועזבו את הארץ.
באופן מוסדי, עם תחילת המלחמה היו חברים שסברו כי מוטב למלט מן הארץ מבעוד מועד את הנהגת היישוב, או לפחות חלקים ממנה על מנת שימשיכו לפעול מחו"ל. לעומת גישה זו, היו חברים שסברו כי יש למלט דווקא את הצעירים שיוכלו בכוחם ובמרצם לכונן מחדש את היישוב.
גם ללא כיבוש הארץ כולה, נשקפה לישובי הצפון סכנה. לפיכך נערכו בסוף מאי 1941 דיונים בשאלת פינוי היישובים מנשים ומילדים. ואכן עובדה תוכנית לפינוי 14 משקים (800 נפש) ושלוש מושבות (200 נפש) מן הגליל העליון המזרחי והמערבי. מולם קמו קולות חזקים שראו בכך צעד תבוסתני וטענו כי פינוי ילדים הוא מעשה אנטי חינוכי, ערכי ומוראלי, וכדבריו של טבנקין "אולי זה רעיון נבון, אבל אני שולל... איני רוצה לחנך את ילדי לכך שהוא צריך לצאת לאמריקה כדי שיוכל אחר כך לשוב לארץ... כי המקום שיש בו ילדים יעמוד ביתר כוח.." דעות אלו סברו כי על נקודות ההתיישבות לפעול כתל חי. ואכן בעדותו של משה שרתוק מופיע ניגוד זה: "ניתנה פקודת פינוי גמור לכפר גלעדי, וכפר גלעדי סירב למלא את הפקודה...כתוצאה מדין ודברים זה באה פשרה, שיוציאו את הילדים והנשים הדרושות לילדים וכן את הזקנים...ושלחו לתל יוסף..." . כמו כן בדיוני המוסדות עלתה הצעה לבקש מבעלות הברית להעביר את ילדי ישראל לקנדה או לשוודיה, ולבקש אוניות לפנות את הנשים והילדים.
גילויים מאוחרים

בחודש מרץ 2006 פורסם מאמר מתוך ספר של שני היסטוריונים גרמניים, קלאוס מיכאל מלמן, מנהל המרכז לחקר הנאצים בגרמניה, ומרטין קופרס, לפיו בקיץ 1942, עם התקדמות קורפוס אפריקה לכיוון מצרים וארץ ישראל, השלימו הנאצים הכנות לביצוע תוכנית להשמדת יהודי ארץ ישראל. על פי המחקר הוקמה עוצבת מבצע מיוחדת לצורך כך במסגרת האס אס בשם "איינזצגרופה אגיפטן" (איינזצגרופן מצרים) שכללה 24 חיילי אס אס בפיקודו של ולטר ראוף, קצין האס אס שהיה אחראי בסוף 1941 ובראשית 1942 על ייצורן של משאיות להמתה באמצעות גז הפליטה שלהן, שהוזרם לתא מטען אטום ובו הקורבנות. השמדת חמש מאות אלף היהודים בארץ ישראל אמורה הייתה להתבצע באותם האמצעים והשיטות שבהם בוצע רצח יהודי אירופה, דהיינו הפעלת מתנדבים מתוך האוכלוסייה המקומית, הלא יהודית, כמסייעים לביצוע הרצח השיטתי, בהדרכתו ובפיקודו של צוות גרמני מצומצם. זאת לפי טענת החוקרים, אף על פי שהמילה "פלשתינה" לא מוזכרת במסמכים שהם מזכירים. לדבריהם מקום הפעולה היה ברור מההקשר ולא היה צורך לפרטו. אנשי עוצבת המבצע הוצבו באתונה והמתינו לפקודה לנוע לארץ ישראל, אך הוורמאכט התנגד לבוא הצוות לאזור ו"איינזצגרופה אגיפטן" נאלץ להישאר ביוון. לדברי החוקרים העובדה כי התוכנית התגלתה 64 שנים לאחר שנרקמה, נובעת מכך שהם איתרו מסמכים שחוקרים אחרים פסחו עליהם.
ב-2010, עם שיפוץ בית הכנסת החורבה התגלה במקום סליק עם נשק מתחת לארון הקודש. שמעון ברמץ שהיה ממפקדי האצ"ל בעיר העתיקה סיפר שהאצ"ל בנה את הסליק כחלק מהערכות לנהל את המאבק נגד הנאצים, בעיר העתיקה. ההגיון בבחירת העיר העתיקה כמקום המאבק, היה הסיכוי שהנאצים לא יפגיזו את האזור בארטילריה כבדה, בגלל קדושתו הדתית.
בשנת 2012 נתפרסם בעיתון "הארץ" סיפורו של ד"ר רודולף גוטשלק, מוותיקי עורכי הדין בחיפה, על הקמת מערך הביצורים על הכרמל בשנת 1942. הכתבה ב"הארץ" התבססה על דבריו של בנו של רודולף גוטשלק. בכתבה סופר כי לשכת עורכי הדין בחיפה קראה לחבריה להשתתף בהקמת מערך ההגנה על ההר. אחד מעורכי הדין שהתנדבו למשימה היה הד"ר גוטשלק. מצויד בטורייה הוא עבד לצד חברי ההגנה וחיילים בריטים בהקמת הביצורים. לדברי הבן חזר ד"ר גוטשלק יום אחד מעבודת הביצורים לביתו והכריז: "עם טורייה אי אפשר לנצח את הגרמנים". ימים מעטים לאחר מכן הוא קנה כרטיסי נסיעה לדרום אפריקה כדי למלט את משפחתו מארץ ישראל. אשתו סירבה לעזוב את הארץ והמשפחה נשארה בישראל.
הבן מיכאל גוטשלק, גמלאי של משרד הביטחון, טייל בשנת 2009 על הר הכרמל. באחד משבילי ההר מעד לבור ונוכח כי היה זה שריד של הביצורים שנחפרו בשנת 1942. מאז שב למקום ובמשך שלוש שנים בעזרת תלמידי בתי הספר רעות לאמנויות ואליאנס מחיפה, פינה עפר וסלעים מתוך הבונקרים ותעלות הקשר. בעקבות חשיפת הביצורים על ידי מיכאל גוטשלק אישרה הנהלת פארק הכרמל בשנת 2012 תוכנית לסלילת שביל להולכי רגל שיחבר בין מערכות הביצורים ויאפשר למטיילים ללמוד את הסיפור ההיסטורי של המקום.
ראו גם

תוכנית המבצר האחרון
התוכנית לארץ ישראל שלאחר כיבוש (1941)
משמר העם
משמר המולדת
לקריאה נוספת

חביב כנען, מאתיים ימי חרדה, ארץ ישראל מול צבא רומל, הוצאת מול ארט, 1974
יגאל עילם, ההגנה - הדרך הציונית אל הכח, הוצאת זמורה-ביתן-מודן, 1979
יעקב שביט, מצדה על הכרמל בקובץ "הכרמל אדם ונוף". הוצאת החברה להגנת הטבע, 1983
אורי ברנר, נוכח איום הפלישה הגרמנית לארץ ישראל בשנים 1940- 1942 הוצאת יד יצחק טבנקין, 1984
יואב גלבר, מצדה - הגנה על ארץ ישראל במלחמת העולם השנייה, הוצאת אוניברסיטת בר-אילן, 1990
שאול דגן, תוכנית הצפון, המרכז לתולדות כוח המגן ה"הגנה", משרד הביטחון, 1994
מנחם רהט, 200 ימי חרדה מיותרת, 'מצב הרוח' גיליון 467, 12 בינואר 2018, עמ' 42–45
הערות שוליים

↑  ל. הירשוביץ, הרייך השלישי והמזרח הערבי, עמ' 235
↑  ברנר, א., נוכח איום הפלישה הגרמנית לארץ ישראל בשנים 1940- 1942, מקורות ועדויות., אפעל, 1984
↑  כנען, ח., מאתיים ימי חרדה, ארץ ישראל מול צבא רומל, מול ארט, 1974
↑  שרתוק בישיבת הוועד הפועל הציוני, 17.6.1941, אצ"מ, S-25/1839
↑  Nachman Ben-Yehuda. Masada Myth: Collective Memory and Mythmaking in Israel. Univ of Wisconsin Press, 1995. p. 133 http://uwpress.wisc.edu/books/0117.htm
↑  Klaus-Michael Mallmann, Martin Cüppers: „Beseitigung der jüdisch-nationalen Heimstätte in Palästina.“ Das Einsatzkommando bei der Panzerarmee Afrika 1942. In: Jürgen Matthäus, Klaus-Michael Mallmann (Hrsg.): Deutsche, Juden, Völkermord. Der Holocaust als Geschichte und Gegenwart. Wissenschaftliche Buchgesellschaft, Darmstadt 2006, (Veröffentlichungen der Forschungsstelle Ludwigsburg der Universität Stuttgart, Bd. 7).
↑  Mallmann, Klaus-Michael; Cüppers, Martin (2007). ""Elimination of the Jewish National Home in Palestine": The Einsatzkommando of the Panzer Army Africa, 1942" (PDF). Yad Vashem Studies. 35 (1): 1–31.
↑  Klaus-Michael Mallmann and Martin Cüppers, Halbmond und Hakenkreuz. Das Dritte Reich, die Araber und Palästina, Darmstadt: WGB, 2006; 287 pp (הספר תורגם לדנית ב-2008, לפולנית ולצרפתית ב-2009, ולאנגלית ב-2010)
↑  תום שגב, אילו באו הנאצים, באתר הארץ, 23 באפריל 2008
↑  יואל יעקובי, סודו של הסליק מתחת לארון הקודש, באתר ערוץ 7, 11 במרץ 2010
| זירות ומערכות במלחמת העולם השנייה |
| --- | --- | --- |
| הזירה האירופית | המערכה בפולין • מתקפת הסאר • המלחמה המדומה • המערכה בנורווגיה • המערכה על צרפת ועל ארצות השפלה • הקרב על בריטניה • המערכה בבלקן • מבצע ברברוסה • החזית המזרחית • הזירה האיטלקית • החזית המערבית |  |
| המערכה באסיה ובאוקיינוס השקט | מלחמת סין–יפן השנייה • המערכה באוקיינוס השקט • המערכה בדרום מערב האוקיינוס השקט • הזירה הדרום-מזרח אסייתית • מבצע סערת אוגוסט |  |
| הים התיכון, המזרח התיכון וצפון אפריקה | הקרב על הים התיכון • המערכה בצפון אפריקה • המערכה במזרח התיכון • המערכה במזרח אפריקה • המלחמה האנגלו–עיראקית • הפלישה הבריטית-סובייטית לאיראן |  |
| זירות ומערכות אחרות | המערכה באוקיינוס האטלנטי |  |
| מערכות שלא יצאו אל הפועל | מבצע טננבאום: כוונות לכיבוש שווייץ וליכטנשטיין • מבצע ארי-הים: כוונות לכיבוש בריטניה • מבצע איקרוס: כוונות לכיבוש איסלנד • כוונות לכיבוש היישוב היהודי בארץ ישראל (התוכנית לארץ ישראל שלאחר כיבוש • תוכנית המבצר האחרון) • מבצע גרין: כוונות לכיבוש אירלנד • מבצע הרקולס: כוונות לכיבוש מלטה • מבצע פליקס: כוונות לכיבוש ספרד וגיברלטר • מבצע נפילה: כוונות לכיבוש יפן |  |
ברזלי זווית נגד טנקים (בזנ"טים) שהוצבו על ידי הבריטים כחלק מתוכנית המבצר האחרון. גן שאול סלעי בחיפה.
מחפורת בריטית בכרמל
תעלת קשר בריטית בכרמל
Good Girl Gone Bad

Good Girl Gone Bad (בעברית: "ילדה טובה שהפכה לרעה") הוא אלבומה השלישי של זמרת הפופ ורית'ם אנד בלוז, ריהאנה. האלבום יצא לאור ב-31 במאי 2007 על ידי חברות התקליטים דאף ג'אם ו-SPR. ריהאנה עבדה על האלבום עם אמנים רבים ביניהם ני-יו, ג'יי-זי, ג'סטין טימברלייק וטימבלנד. האלבום הושפע מאלבומה הרביעי של הזמרת ברנדי נורווד, Afrodisiac. האלבום מכיל מוזיקת R&B ודאנס-פופ, בשילוב עם מוזיקת שנות ה-80. הוא מייצג צלילים של מערב הודו, כמו באלבומיה הקודמים של ריהאנה.
האלבום קיבל ביקורות חיוביות מהמבקרים, ששיבחו את ההרכב והכיוון המוזיקלי החדש של ריהאנה, אבל מתחו ביקורת על המילים ועל חוסר העקביות שלו. האלבום ושיריו היו מועמדים ל-7 פרסי גראמי, כאשר השיר "Umbrella" זכה בפרס "שיתוף הפעולה הטוב ביותר בראפ/שירה" ב-2008. האלבום הופיע לראשונה במקום ה-2 בבילבורד עם מכירות של 162,000 עותקים. האלבום הגיע למעמד פלטינה כפולה בארצות הברית עם מכירות של 2.8 מיליון עותקים, וניהיה לאלבום הכי נמכר של ריהאנה עד היום במדינה. בנוסף האלבום הגיע למקום הראשון בקנדה, שווייץ ובריטניה. בנובמבר 2009 מכירותיו הסתכמו ב-9.2 מיליון עותקים, מה שהופך לאותו לאלבום הנמכר ביותר של הזמרת עד היום.
מהאלבום יצאו 5 סינגלים וביניהם הלהיטים: "Umbrella" ו-"Don't Stop the Music". הרולינג סטון מיקם את "Umbrella" במקום ה-412 ברשימת "500 השירים המצליחים ביותר בכל הזמנים". בעקבות יציאת האלבום ריהאנה יצאה לסיבוב ההופעות הבינלאומי הראשון שלה "Good Girl Gone Bad Tour". ב-1 ביוני 2008, שנה לאחר יציאת האלבום יצאה גרסה מחודשת לאלבום בשם: Good Girl Gone Bad: Reloaded. מתוך האלבום יצאו הלהיטים: "Take a Bow" ו-"Disturbia", שהגיעו למקום ה-1 בבילבורד. אלבום הרמיקסים של האלבום יצא שנה נוספת לאחר מכן ביוני 2009 ושמו "Good Girl Gone Bad: The Remixes".