stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ארצות השפלה הדרומיות
ארצות השפלה הספרדיות

ניתן לומר, באופן עקרוני, שהשם ארצות השפלה הספרדיות (בהולנדית: Spaanse Nederlanden, בספרדית: Países Bajos españoles) מתייחס לכל שבעה-עשר המחוזות שעברו לשלטון בית האבסבורג החל מ-1482. אחרי 1556 הן היו בשליטת הענף הספרדי של בית האבסבורג. המחוזות הצפוניים השתחררו משלטון האבסבורג במלחמת שמונים השנה (1568–1648) והפכו לאיחוד שבעת המחוזות בעקבות "שבועת ההתכחשות" (כלומר, התכחשות לשלטון מלכי ספרד) משנת 1581. המחוזות הדרומיים נשארו בשלטון בית האבסבורג הספרדי, ובדרך כלל רק אליהם הכוונה בכינוי "ארצות השפלה הספרדיות".
בשטח זה נכללו השטחים הבאים:
רוזנות פלנדריה, כולל פלנדריה הצרפתית והוולונית.
רוזנות ארטואה
העיר טורנה
קמברה (אזור הנמצא כיום בצפון צרפת)
דוכסות לוקסמבורג
דוכסות לימבורג
רוזנות אינו
רוזנות נאמור
סניורות מכלן (שבאופן רשמי הייתה רוזנות מאז 1490)
דוכסות בראבנט
"הרובע העילי" של דוכסות חלרה (באזור ונלו ורורמונד, כיום במחוז לימבורג של הולנד)
עיר הבירה הייתה בריסל שבדוכסות בראבנט.
בתחילת המאה ה-17 התקיימה חצר משגשגת בבריסל, שם שלטו אחותו של המלך פליפה השלישי, הארכידוכסית איזבלה, ובעלה הארכידוכס אלברט מאוסטריה, שנודעו פשוט בשם "הארכידוכסים". בין האמנים שפעלו בחצר הארכידוכסים היה גם פטר פאול רובנס, שמילא גם תפקידים דיפלומטיים חשובים. בשלטון הארכידוכסים נהנו ארצות השפלה הספרדיות מעצמאות-בפועל מספרד, אף כי תמיד נשארו בתחום ההשפעה שלה; עם מותו של אלברט ב-1621 הם חזרו לשליטתה הרשמית של ספרד, אם כי איזבלה - שלא היו לה ילדים - נשארה בתפקיד המושלת עד מותה ב-1633.
המלחמות הכושלות שנועדו להשיב את המחוזות הצפוניים ה"כופרים" לשלטון ספרד גרמו לכך ששטחים נרחבים (שעדיין היו אז קתוליים) אבדו ונכבשו על ידי הרפובליקה ההולנדית, שם ניתן להם מעמד נחות והן נקראו "ארצות הגנרליוּת" (משום שנשלטו ישירות על ידי המועצה הכללית - Statengeneraal - מבלי שהיה להן ייצוג בה): "פלנדריה של זלנד" (Zeeuws-Vlaanderen, החלק של זלנד מדרום לסכלדה), חלקה הצפוני של בראבנט (כיום מחוז צפון בראבנט בהולנד) ומאסטריכט (כיום במחוז לימבורג של הולנד), שעד אז נשלטה במשותף על ידי בישופות לייז' ודוכסי בראבנט. סיפוחים אלה קיבלו מעמד חוקי בחוזה שלום וסטפאליה.
במלחמות בין צרפת לספרד במאה ה-17 איבדו הספרדים שוב ושוב שטחים מארצות השפלה הדרומיות. הצרפתים סיפחו את ארטואה ואת קמברה באמצעות הסכם הפירנאים ב-1659, והאנגלים כבשו את דנקרק. בהסכם אאכן והסכמי ניימכן זכו הצרפתים בטריטוריה נוספת: רובה של "פלנדריה הוולונית" (באזור העיר ליל) וחלק גדול של דוכסות אינו, כולל העיר ואלנסיין. בשנים הבאות, ובעקבות כמה מלחמות מקומיות נוספות, סיפחה צרפת כמה שטחים קטנים נוספים, והגבול בינה לבין ארצות השפלה (ואחרי כן בלגיה) נשאר ללא שינוי עד ימינו.
ארצות השפלה האוסטריות

במסגרת חוזה אוטרכט (1713), שסיים את מלחמת הירושה הספרדית, עברו ארצות השפלה הספרדיות לידי אוסטריה, ונקראו בשם ארצות השפלה האוסטריות. אך האוסטרים עצמם גילו עניין מועט בלבד באזור, למעט ניסיון קצר-ימים מצד קרל השישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה להתחרות בסחר הבריטי וההולנדי (באמצעות חברת אוסטנדה), והמבצרים שנבנו לאורך הגבול אוישו בחיילים הולנדים, כפי שנקבע בהסכם. הסיבה העיקרית שהאזור ניתן לאוסטריה מלכתחילה הייתה כדי למנוע שליטה צרפתית בו, בעקבות התעקשותם של הבריטים וההולנדים.
לקראת סוף המאה ה-18 הייתה מדיניותה המוצהרת של אוסטריה להחליף את ארצות השפלה האוסטריות בבוואריה, הגובלת בנחלות בית האבסבורג בגרמניה. ב-1788 מרדו ארצות השפלה כתוצאה מהמדיניות הריכוזית של יוזף השני, שניסה לערוך רפורמה מקיפה במשטר ברוח האבסולוטיזם הנאור. המרידה הביאה להקמתה קצרת-המועד של המדינות הבלגיות המאוחדות (ינואר 1790); בסוף אותה שנה חזר אחיו ויורשו של יוזף, לאופולד השני, והחזיר את ארצות השפלה המורדות לשלטון אוסטרי.
סיפוח לצרפת

אחרי המהפכה הצרפתית פלשו הצרפתים לאזור כולו (כולל שטחים שמעולם לא היו תחת שלטון האבסבורג, כמו בישופות לייז'), ובכך בא קיצן של ארצות השפלה ההאבסבורגיות, בין אם אוסטריות או ספרדיות. הכיבוש הצרפתי היה הזרז להתבססות התנועה הלאומית הפלמית, שהתנגדה לשלטון צרפת. ארצות השפלה לשעבר הפכו לחלק אינטגרלי מצרפת, שחילקה אותן מחדש לתשעה חבלים. אוסטריה אישרה את אובדן ארצות השפלה בהסכם קאמפו פורמיו, ב-1797.
אחרי תבוסת נפוליון ב-1815, האזור ניתן לממלכה המאוחדת של ארצות השפלה, אבל כעבור 15 שנה בלבד התחוללה המהפכה הבלגית - החלק הדרומי של הממלכה המאוחדת (שהיה בעבר "ארצות השפלה הדרומיות") התקומם כנגד השלטון ההולנדי והכריז על עצמאותו כבלגיה.
ארצות השפלה האוסטריות (בכתום) בסביבות 1786.
כספיון הדג הקטן

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  פאול קור
 איורים:  פאול קור
 שפת המקור:  עברית
 הוצאה
 תאריך הוצאה:  1990
 סדרה
 ספרי ספין אוף:  כספיון בסכנה המסע הגדול של כספיון
כספיון הדג הקטן, גן סיפור, חולון
כספיון הדג הקטן הוא ספר ילדים מאת פאול קור. הספר זכה להצלחה רבה והוביל לספרים נוספים בעקבותיו.
עלילה

כספיון, דג קטן שקיבל את שמו עקב צבעו הכסוף, הרחיק לכת בשחייתו והבחין לפתע בדבר הדומה להר במראהו, אבל כשראה שלדבר יש עין שדומעת, הוא הבין כי לא יכול להיות שמדובר בהר. למעשה היה זה לווייתן, אך כספיון מעולם לא נתקל בלווייתן קודם לכן.
כספיון, שהתרשם מאוד מגודלו העצום של הלווייתן, תהה לגבי בכיו. הלווייתן סיפר לו כי חרף גודלו, הוא בסך הכול לווייתן צעיר שאיבד את הוריו ומכאן הסיבה לבכיו. הודות לאחיו ובני-דודיו הרבים של כספיון, הנראים כמוהו בדיוק, הלווייתן שב אל אביו ואמו.
הלווייתן וכספיון הפכו לחברים טובים והלווייתן אף הציל את חיי כספיון בספר נוסף בסדרה, "כספיון בסכנה" (הוא תקף כריש שרצה לטרוף את כספיון).
בספר נוסף בסדרה, "המסע הגדול של כספיון", הסתבר שאותו כריש הפך לצמחוני עקב המהלומה הקשה שספג מהלווייתן.
עיבודים לתיאטרון ולטלוויזיה

משפחתו של קור יזמה סרט הנפשה המבוסס על הספר, אשר הופק בשנת 2004 על ידי קלסיקלטת בביומו של נועם משולם על ידי אולפן פיצ'י פוי.
הספר עובד שנה אחר כך להצגת ילדים בתיאטרון "נדנדה" שנכתבה על ידי איילה קורקוס ובוימה בידי אבי מלכה. מוזיקה מאת עדי כהן, שכתב כבר ב-2004 את השירים והמוזיקה לסרט האנימציה המבוסס על הספר. ההצגה נעשית בטכניקת התיאטרון השחור, והיא זכתה לשבחים רבים. מאוחר יותר, בשנת 2013, תיאטרון "נדנדה" הפיק הצגה נוספת המבוססת על הספר הסופי בסדרה "המסע הגדול של כספיון" שנכתבה ובוימה על ידי איילה קורקוס. רקפת לוי חזרה בשנית לעצב תלבושות ובובות. אפי שושני הלחין ועיבד את המוזיקה.
כמו כן, לפני ההפקה של "תיאטרון נדנדה", הספר עובד להצגה שנכתבה ובוימה בידי מיכאל יוסף.
הערות שוליים

↑  סמדר שילוני, הורים וילדים, באתר ynet, 18 באפריל 2005
בייליול קולג'

| --- | --- |


 מכללות אוניברסיטת אוקספורד
 על שם:  ג'ון דה באליול 
 תקופת הפעילות:  1263–הווה (כ־762 שנים) 
 מייסדים:  ג'ון דה באליול, דוורגווילה מגאלווי 
 בעלי תפקידים
 סגל:  156 (נכון ל־2020) 
 מיקום
 מדינה:  הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת
 קואורדינטות:  51°45′17″N 1°15′28″W﻿ / ﻿51.7547°N 1.2578°W﻿ / 51.7547; -1.2578
 www.balliol.ox.ac.uk
  (למפת אנגליה מוגדלת) לונדון ברמינגהאם לידס ברדפורד מנצ'סטר ליברפול בריסטול לסטר פורטסמות' פלימות' ניוקאסל סקוטלנד צרפת ויילס צ. אירלנד  איר. תעלת למאנש הים הצפוני  הים האירי בייליול קולג'(למפת אנגליה רגילה) לונדון ברמינגהאם לידס ברדפורד מנצ'סטר ליברפול בריסטול לסטר פורטסמות' פלימות' ניוקאסל סקוטלנד צרפת ויילס צ. אירלנד  איר. תעלת למאנש הים הצפוני  הים האירי בייליול קולג'
 
החצר הפנימית בבייליול קולג'
בייליול קולג' (באנגלית: Balliol College) הוא אחד הקולג'ים הוותיקים ביותר באוניברסיטת אוקספורד שבאנגליה. הקולג' נוסד בשנת 1263 ונקרא על שם האציל האנגלי ג'ון דה בייליול מבית בייליול. החל משנת 2018, הלן ג'וש מכהנת כמאסטר של הקולג'.
היסטוריה

בייליול הוא הקולג' המבוקש ביותר בין הקולג'ים המרכיבים את האוניברסיטה, זאת על פי מספר המועמדים המבקשים להתקבל בו ללימודים מדי שנה. בשנת 2005 ובשלוש השנים שקדמו לה, היה מספר המועמדים לבייליול, ללימודי תואר ראשון ולתארים מתקדמים, הגדול ביותר מבין כל הקולג'ים של אוקספורד. באופן מסורתי בבייליול לומדים יותר סטודנטים זרים מאז בתוכניות התואר הראשון בקולג'ים אחרים. נכון לשנת 2006 לבייליול קולג' קרן בשווי 76 מיליון ליש"ט למימון הפעלתו.
בראש הקולג' עומד מאסטר עם 80 חברי סגל, בנוסף ל-180 חברי צוות לא אקדמי.
הבניינים הראשיים של הקולג' ממוקמים ברחוב ברוד עם בניינים נוספים ממזרח לכביש ג'ווט ווק ואחוזת הוליוול. הוא המוסד האקדמי העתיק ביותר בעולם דובר האנגלית שנמצא עדיין באתר המקורי שלו. כאחד הקולג'ים הגדולים של אוניברסיטת אוקספורד, בבייליול יש בדרך כלל כ-370 סטודנטים לתואר ראשון וגם לתארים מתקדמים. הקולג'י היה חלוץ בתוכנית הלימודים פילוסופיה, כלכלה ומדע המדינה (PPE) בשנות ה-20 של המאה ה-20.
בין הבוגרים הבולטים של בייליול לאורך ההיסטוריה ניתן למצוא 13 זוכי פרס נובל וארבעה ראשי ממשלה בריטיים. ה. ה. אסקווית', ראש ממשלת בריטניה בתחילת המאה ה-20 ובוגר בייליול, תיאר פעם את תלמידי בייליול כבעלי "הכרה שלווה בעליונות חסרת מאמץ". בייליול, שהיה קולג' אלמוני יחסית בין הקולג'ים של אוקספורד, עלה לגדולה במאה ה-19 תחת ניהולו של בנג'מין ג'ואט (1870–1893) ומאז הוא תופס מקום של כבוד בין הבולטים באוניברסיטה. בשנת 2006 סיימו 45.1% מן הבוגרים בו את לימודיהם עם הצטיינות בדרגה ראשונה, אחוז גבוה יותר מכל קולג' אחר באוקספורד. בטבלת נורינגטון של שנת 2006, דירוג האיכות של קולג'ים באוניברסיטת אוקספורד, דורג בייליול במקום השני.
היסטוריה > זוכי פרס נובל

חמישה תלמידי בייליול קולג' לשעבר ושבעה עמיתים זכו בפרס נובל, כאשר לינוס פאולינג זכה בשני פרסי נובל.
| שם | תחום | שנה |
| --- | --- | --- |
| אוליבר סמיתיס | פיזיולוגיה או רפואה | 2007 |
| אנטוני לגט | פיזיקה | 2003 |
| ברוך שמואל בלומברג | פיזיולוגיה או רפואה | 1976 |
| ג'ון היקס | כלכלה | 1972 |
| ג'ון ואן ולק | פיזיקה | 1977 |
| גונאר מירדאל | כלכלה | 1974 |
| ג'ורג' בידל | פיזיולוגיה או רפואה | 1958 |
| ויליאם פיליפס | פיזיקה | 1997 |
| לינוס פאולינג | כימיה | 1954 |
| לינוס פאולינג | שלום | 1962 |
| נורמן רמזי | פיזיקה | 1989 |
| סיריל נורמן הינשלווד | כימיה | 1956 |
| רוברט סולו | כלכלה | 1987 |
לקריאה נוספת

J. I. Catto, T. H. Aston, Ralph Evans, The History of the University of Oxford: Volume I: The Early Oxford Schools, Clarendon Press; 1st edition, August 9, 1984. ISBN 978-0199510115
Sir Charles Edward Mallet, A History of the University of Oxford: Volume 1: The Medieval University and the Colleges Founded in the Middle Ages, Independently published, September 11, 2023. ISBN 979-8860080560
הערות שוליים

↑  "About Balliol". Balliol College.
↑  Beckett, Andy, "PPE: the Oxford degree that runs Britain", 23 February 2017, The Guardian.
| אוניברסיטת אוקספורד |
| --- | --- | --- |
| קולג'ים |   אול סולס   אוריאל   אקסטר   בייליול   ברייזנוז   ג'יזס   גרין טמפלטון   האריס מנצ'סטר   הרטפורד   וודהם   וולפסון   ווסטר   טריניטי   יוניברסיטי   כרייסט צ'רץ'   ליידי מרגרט הול   לינקולן   לינקר   מודלין   מנספילד   מרטון   נאפילד   ניו   סאמרוויל   סנט אדמונד הול   סנט אן   סנט אנטוני   סנט ג'ון   סנט הילדה   סנט יוז   סנט פיטרס   סנט קטרין   סנט קרוס   פמברוק   קווינס   קורפוס כריסטי   קיבל   קלוג   ראובן   |  |
| אולמות פרטיים קבועים |  בלקפרירס הול •  ויקליף הול •  קמפיון הול •  ריג'נט פארק קולג' |  |
| מכונים ומוסדות | הוצאה לאור • חדשנות • מכון ביג דאטה • מכון האינטרנט |  |
| מוזיאונים, גנים וספריות | אשמוליאן • גן בוטני • ספריות בודליאן • פיט ריברס • תולדות הטבע • תולדות המדע |  |
קטגוריה‏ • ‏‏ויקישיתוף
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007513155105171  PLWABN: 9813270266005606  BIBSYS: 90218615  BnF: cb125314515 (data)  CiNii: DA01732037  GND: 803138-1  ISNI: 0000 0001 2271 0773  LCCN: n83231030  NKC: kn20081008017  NLA: 35265218  SUDOC: 030490561  VcBA: 494/45397  VIAF: 134825322   WorldCat (עם VIAF): 134825322
גראסהופר (טיל)

| --- | --- |

 מידע בסיסי
 ייעוד:  רקטה 
 ארץ ייצור:  ארצות הברית
 פיתוח:  SpaceX
 שימוש ראשון:  2012
 
גראסהופר (חגב, באנגלית: Grasshopper) היה טיל קטן ונסיוני שנבנה כחלק מפרויקט פאלקון 9 על ידי SpaceX.
הטיל מילא תפקיד לקראת המטרה המרכזית של חברת SpaceX לנסות לשכלל את טכנולוגיית הנחיתה של טילים, ובכך להופכם לרב פעמיים ולאפשר שימוש חוזר זול יותר.
היסטוריה

הגראסהופר נודע לציבור לראשונה בשנת 2011 על ידי חוקרי חלל. SpaceX אישרו את קיום הפרויקט זמן קצר לאחר מכן והודיעו שמבחן הטיסה הראשון יהיה ב-2012. מבחן הטיסה עבר בהצלחה רבה: הטיל טס לגובה 32 מטר ונחת בהצלחה.
מבחני טיסה

בין 2012–2013 נערכו כל מבחני הטיסה של הגראסהופר. הטיסות התרחשו במקגרגור, טקסס.
בספטמבר 2012 הייתה הטיסה הראשונה שארכה רק שלוש שניות באוויר אבל הטיל נחת בבטחה.
בנובמבר 2012, יצא לטיסה השנייה שארכה 8 שניות וטס למרחק של 5.4 מטרים.
בטיסה השלישית שנערכה בדצמבר 2012, הטיל שהה באוויר 29 שניות והגיע למרחק של 40 מטר. בפעם זו הטיל עבד בצורה טובה יותר מכיוון שתוכנן טוב יותר.
ב-7 באוקטובר 2013 הצליח הטיל הגיע לגובה של 744 מטרים ולנחות ללא פגע. זו הייתה הטיסה השמינית והאחרונה שלו.
מבחנים לאחר השיגור של פאלקון 9

בשנת 2013, עברה SpaceX להשתמש בחלקים הראשונים של הפאלקון 9 שלהם עבור בדיקות נחיתה, בנוסף לבדיקות הקיימות שלהם עם מאיצי בדיקה מוסבים. במרץ 2013 הודיעה חברת SpaceX כי החל מהטיסה הראשונה של הגרסה החדשה - בטיסה השישית של הפאלקון 9, כל חלק יופעל בנפרד ויהיה מצויד בציוד נחיתה הכולל רגלי נחיתה, מערכות RCS, וכנפוני רשת.
התקיימו מספר רב של ניסיונות לבצע נחיתה של חלקים על אסדות צפות בים אך רובם נכשלו והתרסקו במים.
בסוף שנת 2015 SpaceX הצליחה לבסוף להנחית רקטת פאלקון 9 על הקרקע. הניסיון הראשון להנחית את השלב הראשון של הפאלקון 9 על מנחת יבשתי, ליד אתר השיגור שלה.
הערות שוליים

↑  Elizabeth Howell, SpaceX's Grasshopper: Reusable Rocket Prototype, Space.com, ‏February 06, 2016
מלכות וקסברגר

|  נתונים כלליים |
| --- | --- |
 תקופת הפעילות:  2003–הווה (כ־22 שנים) 
 מיקום המטה:  בני ברק 
 ענפי תעשייה:  הוצאה לאור 
  
 www.mwaxb.co.il
 
יואל וקסברגר עם ספר התלת מימד "נפלאות הבריאה"
איור מקורי של מלכות וקסברגר
מלכות וקסברגר היא חברת הוצאה לאור המתמחה בעיצוב וייצור פריטי יודאיקה והוצאה לאור של הפקות דפוס וספרי יהדות אמנותיים.
פעילות

החברה הוקמה ומנוהלת על ידי יואל וקסברגר, תושב בני ברק. סבו, זאב וקסברגר, יסד בשנת 1967 בית דפוס בבלט, שכלל ציוד חדשני לאותה תקופה. לאחר פטירת הסב החל בנו משה לתפעל את בית הדפוס. בנו של משה, יואל, החל לעצב מבחינה אמנותית את המוצרים שהודפסו במקום, מבלי שלמד זאת באופן רשמי. לצורך כך, בגיל 13 נרכש עבורו מחשב מקינטוש. במקביל למד בישיבת חוג חת"ם סופר בבני ברק.
בשנת 2003 הקים וקסברגר את חברת "מלכות וקסברגר". בתחילת הדרך עסקה החברה בייצור מזכרות לאירועים, ברכונים ופריטי יודאיקה מהודרים. בהמשך הפיקה החברה ספרים הקשורים למעגל השנה היהודי ("אגדה לחגי תשרי", "להודות ולהלל", "מגילת אסתר מאוירת", "הגדה של פסח" ועוד), וכן סידורים מהודרים, פוסטרים מאוירים ועוד. בין ההפקות בולטים ספר תלת-ממד אודות ירושלים שבו ניתן לצפות במשקפי תלת-ממד, וקריאת שמע על המיטה עם פנס מובנה, וכן בשנים האחרונות שיווקה מלכות וקסברגר את ה"מקרנצ'יק" - פנס קסם אור קולי לילדים המופעל באמצעות שנאי חשמל או סוללות ואת ה"אוצרצ'יק" - טאבלט הכולל בתוכו אוצר של ערכים יהודיים עם שירים וציורים, כשעל הכול חתום הילד "קופל'ה", ילד הלוגו של מחלקת הילדים ב'וקסברגר'.
בשנת 2012 יצא לאור ספר על הרב עובדיה יוסף- "פוסק הדור", עוד בחייו של הרב.
בשנת 2013 מכרה החברה הגדה של פסח אמנותית משולבת בעיטורי זהב במאה אלף דולר.
החברה מפעילה רשת חנויות בבני ברק ובירושלים.
בשנים האחרונות החל יואל לבקשת חסידויות מסוימות לאייר ציורים מרהיבים וייחודיים שבו מוצגים אדמו"רי החצר בגרפיקה מיוחדת כשבסביבה משולבים אלמנטים ובנייני המוסדות המסמלים את החצר, בין החצרות שהתפארו ביצירה/תמונה מסוג זה: ויז'ניץ, גור, דושינסקיא ועוד.
יואל אף אייר תמונות לדמויות כמו: ר' ישעיה'לה מקערסטיר, הרב וואזנר, הרב עובדיה יוסף ועוד.
לפני כמה שנים הוקמה מחלקת ספרי תורה במלכות וקסברגר המנוהלת על ידי אחיו של יואל-זאב וקסברגר,
במסגרתה מקיים האח זאב הרצאות המיועדות לסופרי וסוחרי סת"ם, בהרצאות אלו מועברים מסרים בין היתר האיך לסחור נכון בסת"ם ועוד.
מחלקה נוספת שקמה בשנים האחרונות בחברה הוא מחלקת הצעצועים והמשחקים של וקסברגר-"וקסברגר טויס".
וקסברגר פועלת בשיתוף פעולה עם חברת "מפואר יודאיקה" מארצות הברית כשמעבר לכך שמוצרי החברה נמכרים בארצות הברית בחנות זו הם גם מייצרים דברים מסוימים יחד.
בדפוס וקסברגר אף הדפיסו את כרכי הש"ס המפוארים "מתיבתא" שבהוצאת 'עוז והדר'.
סלוגן החברה הוא "פאר היצירה היהודית".
הערות שוליים

↑  יהודה שלזינגר, מחיר ההגדה: 100,000 דולר, באתר ישראל היום, 29 במרץ 2013
הדבר היה ככה

| --- | --- |

מהדורת 2009
 מידע כללי
 מאת:  מאיר שלו
 סוגה:  רומן אוטוביוגרפי
 הוצאה
 הוצאה:  עם עובד
 תאריך הוצאה:  2009
 מספר עמודים:  226
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  003537003, 002686576
הדבר היה ככה הוא רומן אוטוביוגרפי של מאיר שלו, עליו ועל משפחתו.
רומן זה שונה משאר ספריו של שלו בכך שהוא מתאר דמויות אמיתיות של משפחתו בעיקר מצד אמו - משפחת חקלאים מראשוני נהלל. חלק מהדמויות המופיעות בספר שמשו לו כהשראה לדמויות מספריו "רומן רוסי" ו"עשו". גם ספר זה, בדומה לספרים הקודמים שכתב שלו, נסוב על ההוויה החברתית, החלוצית והחקלאית של התקופה שבטרם הקמת המדינה, של המתיישבים הראשונים במושבים, במושבות ובקיבוצים.
תמצית העלילה

אהרון בן-ברק, סבו של שלו, יליד 1890, עלה לארץ ישראל בגיל 19. עבד כחקלאי בזכרון יעקב, חולדה, כפר אוריה, בן שמן ובאר יעקב, ולבסוף השתקע בנהלל. אשתו הראשונה נפטרה ממלריה.
לאחר מותה הגיעה ארצה אחותה טוניה שהייתה אז בת 18 והסכימה להינשא לאהרון שהיה מבוגר ממנה ב-14 שנה ומטופל בשני ילדים, בנימין ואיתמר. לאהרון ולטוניה נולדו מיכה, בתיה (אמו של שלו), התאומים בת-שבע ומנחם (אביו של רם בן ברק), ויאיר.
סבא אהרון היה חקלאי כושל, ומדי פעם כשהמשק היה מגיע למצב ירוד, היה נעלם לזמן מה. את אחיו ישעיהו, שהעדיף להגר לארצות הברית, שינה את שמו ל"סם" והקים "ביזנס",  כינה סבא אהרון "בוגד כפול", כלומר לא ציוני ולא סוציאליסט. כששלח סם דולרים לסבא, הוא החזיר אותם כי לא רצה לקבל כסף שנוצר תוך ניצול עמלם של בני מעמד הפועלים.
גיבורת הספר היא טוניה בן-ברק, סבתו של שלו. אשה דומיננטית, שהצליחה להשאיר את המשפחה בנהלל בתקופות קשות. שלו מתאר אותה בהומור ובאהבה. לטוניה הייתה נטייה כפייתית לנקיון:
היה אסור להיכנס לבית מהדלת הראשית, אלא רק מאחור.
על כל הידיות של הדלתות, המגירות והארונות הונחו סמרטוטים, כדי שהן יישארו נוצצות.
היא הייתה הולכת כל הזמן עם סמרטוט על כתפה השמאלית, למקרה שתתקל בכתם הדורש ניקוי.
הרהיטים היפים הושמו בחדר מיוחד, שאסור היה לאיש להיכנס אליו, נעטפו בסדינים והוצאו ממנו רק פעם בשנה - בליל הסדר.
את בנותיה הייתה מוציאה מהשיעור בבית הספר בעת הצורך, כדי שיעזרו לה בשטיפת הרצפה, ורק כשהמים שנזלו מהסמרטוט לאחר הסחיטה היו נקיים, הן שוחררו.
הסיפורים על רדיפת הניקיון של טוניה התפשטו בקרב בני המשפחה, והגיעו עד לדוד סם שהחליט לקנות להם שואב אבק (Sweeper, ובלשון סבתא טוניה "סויפר") מתוצרת ג'נרל אלקטריק. כל הכפר הגיע לחזות ב"פלא הגדול". המכשיר עבד יפה אבל כשהתברר לטוניה שהלכלוך אינו נעלם ומתנדף אלא מצטבר בשקית בשואב ובפעולת הריקון עלול הלכלוך להתפזר, היא אכסנה את המכשיר בחדר האמבטיה ולא נתנה לאיש לראותו עד יום מותה.
למאיר שלו עצמו חלק משני בעלילת הספר, שמרביתה התרחשה לפני שנולד. בנוסף לקרוביו של שלו המתוארים בספר, נמנים עם גיבוריו גם הסוס וייטי והאתון עָה, שלא רק מעשיהם מתוארים, אלא גם מחשבותיהם, כמו גם פרק שלם על עלילותיו וחוויותיו של שואב האבק.
סביב ה"סוויפר" הזה כתב שלו פרק שלם, תוך כדי שהוא מעניק לשואב האבק קול ורגשות משלו, ופורש את סיפור משפחתו ואת סיפורו של הדור,  הציונות וההתיישבות העובדת. אלו האנשים מהדור הקודם לזה של מאיר שלו, שנחשבו בעיניו למלח הארץ.
לקריאה נוספת

ניצה בן-דב, אוטוביוגרפיה נקייה: על "הדבר היה ככה" של מאיר שלו. בספרה: חיים כתובים: על אוטוביוגרפיות ספרותיות ישראליות (ירושלים ותל אביב: שוקן, תשע"א 2011), עמ' 166–182.
הערות שוליים

↑  אורי שגיא, "אורות בערפל", ידיעות ספרים, 1998, עמוד 29.
↑  טוניה בן-ברק מופיעה בקטע קצר בסדרה עמוד האש בפרק הרביעי - "העמק הוא חלום"
↑  שגיא גרין, "הדבר היה ככה, מאיר שלו חוזר אל זכרונות הילדות", הארץ, 11 בנובמבר 2009
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987008919159005171  GND: 1159908826  VIAF: 309442213   WorldCat (עם VIAF): 309442213
קוריקי ג'וג'ימה

קוריקי ג'וג'ימה (ביפנית: 城島光力; נולד ב-1 בינואר 1947) הוא פוליטיקאי יפני שכיהן ארבע קדנציות בבית הנבחרים והיה שר האוצר של יפן מ-1 באוקטובר עד 26 בדצמבר 2012.
ראשית חייו והשכלה

ג'וג'ימה נולד בעיר ינגאווה שבמחוז פוקואוקה. הוא בוגר הפקולטה לחקלאות באוניברסיטת טוקיו ובעל תואר ראשון באגרונומיה.
קריירה פוליטית

ג'וג'ימה שימש מנהיג איגוד העובדים של תאגיד המזון אג'ינמוטו במשך 25 שנים, ובמקביל היה מנהיג מועצת איגודי העובדים של תעשיית המזון היפנית. לאחר מכן היה חבר מועצת המרכז לפיתוח סוציו-אקונומי של יפן. ג'וג'ימה היה אחד ממייסדי המפלגה הדמוקרטית, וב-1996 נבחר לראשונה לדיאט של יפן.
ג'וג'ימה מילא את תפקיד האחראי לענייני הדיאט במפלגה הדמוקרטית ואף היה חבר בוועדה למדיניות לאומית. הוא התמנה לתפקיד שר האוצר של יפן ב-1 באוקטובר 2012, תפקיד בו החליף את ג'ון אזומי. זהו התפקיד הראשון של ג'וג'ימה בממשלה. ג'וג'ימה כיהן בקבינט בראשות ראש הממשלה יושיהיקו נודה עד 26 בדצמבר 2012, והוא הוחלף על ידי טארו אסו כשר האוצר.
ג'וג'ימה ידוע בתור תומך אדוק במעמד הביניים, ואינו תומך בתחרות מוחלטת במגזר הכלכלי.
חייו הפרטיים

שמו האמיתי הוא מסמיצו, אך הוא שינה אותו ל"קוריקי" לאחר שנחל תבוסה בבחירות לבית הנבחרים של יפן ב-2005. ג'וג'ימה נשוי ולו בן ובת.
הערות שוליים

↑  https://archive.today/20120421094946/http://www.dpj.or.jp/english/member/158#selection-285.0-290.0
↑  http://www.asiaone.com/News/AsiaOne%2BNews/Asia/Story/A1Story20121001-374840.html
↑  http://www.yomiuri.co.jp/dy/national/T121002004179.htm
↑  https://japan.kantei.go.jp/noda/meibo/daijin/jojima_e.html
| --- | --- |
בקרת זהויות :  CiNii: DA10565843  GND: 1071005782  ISNI: 0000 0003 7587 8283  NDL: 00208621  NLK: KAC2018O2741  VIAF: 252606264   WorldCat (עם VIAF): 252606264 
ערך זה הוא קצרמרבנושא יפנים ובנושא פוליטיקאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
החומה השלישית

| --- | --- |

 מידע כללי
 מדינה:  ישראל 
 
 קואורדינטות:  31°46′54″N 35°13′34″E﻿ / ﻿31.7816556139°N 35.2260866909°E﻿ / 31.7816556139; 35.2260866909
  (למפת ירושלים מוגדלת) החומה השלישית(למפת ירושלים רגילה) החומה השלישית(למפת ירושלים רגילה) החומה השלישית(למפת ירושלים מוגדלת) החומה השלישית
 
חומות ירושלים בתקופת בית שני על גבי שרטוט החומות של ימינו. על פי אייל מירון (עורך), ירושלים וכל נתיבותיה, יד בן צבי
מגדל פסיפנוס, בקצה הצפון מערבי של החומה השלישית (ככל הנראה במיקום כיכר ספרא של ימינו) דגם ירושלים בסוף ימי בית שני המוצג בהיכל הספר שבמוזיאון ישראל
החומה השלישית - מסומנת על גבי פסיפס המתאר את ירושלים בתקופת בית שני. הפסיפס מוצג בהיכל הספר שבמוזיאון ישראל.
שרידי החומה ברחוב החומה השלישית. יוני 2008.
החומה השלישית היא החומה הצפונית והמאוחרת מבין החומות שהקיפו את ירושלים בתקופת בית שני. החומה נבנתה באופן חלקי בשנות הארבעים לספירה על ידי המלך אגריפס הראשון. אך בפקודת הקיסר קלאודיוס שחשש מביצורה של העיר, הופסקה הבנייה, והומשכה, בחופזה, רק כאשר החל המרד הגדול בשנת 66 לספירה.
היסטוריה

בשלהי ימי הבית השני ירושלים התרחבה לכיוון צפון ושכונות חדשות נבנו מצפון לחומה השנייה והראשונה, כמו שכונת בית-זיתא, "מחנה האשורים" (על פי ההשערה באֵזור הצפוני-מערבי) ובריכות הצאן (מצפון להר-הבית, בסמוך לו) שהיוו את אחד ממאגרי המים הגדולים של ירושלים.
התרחבות העיר חילקה את ירושלים של שנות הארבעים לספירה לשני אזורים עיקריים: החלק הדרומי, המוקף בחומה הראשונה (ראו במפה), והחלק הצפוני שנקרא "הפרבר" (משום שהיווה פרבר לחלקו העיקרי של העיר) או "בית זיתא". הבניה בחלק הדרומי התאפיינה בצפיפות יחסית מחד ובבתי מידות של עשירים מאידך. הבניה בפרבר הייתה דלילה יותר וייתכן שהיה לו אופי חצי-חקלאי. חלק מסוים של הפרבר נכלל בתחומי החומה השנייה בימי הורדוס. אגריפס הראשון הכליל את כל שטח הפרבר בחומה ארוכה מאוד, החומה השלישית.
וראשית החומה השלישית היה מגדל היפיקוס ומשם לרוח צפון השתרעה עד מגדל פספינוס ואחרי כן ירדה אל מול מצבת הלני, היא שהייתה מלכת חדייב... ופגעה בחומה הישנה וכלתה אל נחל קדרון. את החומה הזאת הקים אגריפס על העיר שחברה לירושלים, אשר ישבה כולה פרזות, כי העיר צרה מהמון יושביה ומעט מעט פרצה מתוך חומותיה... וכאשר שאלו יושבי העיר הזאת חומה להגן עליהם, החל אגריפס המלך - לבנות את החומה.
יוספוס ממשיך ומספר שאגריפס תכנן חומה רחבה, ברוחב של 5 מטרים לפחות, מאבני גזית, אשר מכונות המלחמה של הזמן לא היו יכולות להן ויוספוס טוען שאם בניית החומה הייתה מושלמת ירושלים הייתה הופכת לעיר שלא ניתנת לכיבוש. אולם מלאכת הבנייה של אגריפס הושבתה לאחר הנחת יסודות החומה, משום ש"ירא את הקיסר קלאודיוס, פן יחשוד בו, שבבניין המבצר הגדול הזה הוא מכוון לחולל תמורות ולקשור קשר - על כן השבית את עבודת החומה" (מלחמת היהודים, שם, שם). ייתכן שאגריפס אף קיבל זאת בפקודה מפורשת מהקיסר קלאודיוס, שחשש מביצורה של העיר. החיכוך בין אגריפס לקלאודיוס בנוגע לחומה השלישית הייתה בעקבות התערבותו של ויביוס מרסיוס מושל סוריה שמצא עילה לאסור על המשך העבודות בטענה שביצור העיר יחתור תחת סמכותה של רומא ביהודה. אולם ככל הנראה לא הייתה כל כוונת זדון בפעולותיו של אגריפס ופקודתו של מרסיוס נבעה מסכסוך אישי וקנאה בקשריו האישיים הטובים של אגריפס עם הקיסר קלאודיוס. השלמת החומה התבצעה, כפי הנראה, על ידי מנהיגי העיר והמורדים רק בסמוך לפרוץ המרד הגדול, כשהיא מתבצעת בחפזה ובאופי בנייה חלש יחסית. לאורך החומה תוכננו תשעים מגדלים שלפחות חלקם הושלמו ונבנו. לכמה מהמגדלים קראו "מגדלי הנשים". עוד שמות של מגדלים היו "מגדל פספינוס" בפינה הצפונית-מערבית, ו"מגדל היפיקוס" בנקודת המפגש של החומה הראשונה עם החומה השלישית בפאה המערבית של החומה.
למרות ביצורה היחסי של ירושלים חומת העיר נפרצה מצפון או ממערב על ידי כוחותיו של טיטוס אשר התקדמו לעבר בית המקדש.