stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אבטומוביליסט יקטרינבורג
סטטיסטיקה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
מקרא: מש' = משחקים, נצ' = ניצחונות, נצה' = ניצחונות בהארכה, הפ' = הפסדים,
 הפה' = הפסדים בהארכה, נק' = נקודות, שעז' = שערי זכות, שעח' = שערי חובה.
| עונה | מש' | נצ' | נצה' | הפ' | הפה' | נק' | שעז' | שעח' | מיקום | פלייאוף |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2009/10 | 56 | 14 | 8 | 28 | 6 | 64 | 127 | 139 | 19 | הפסידה ברבע גמר המזרח, 3:1 לסלבאט יולאייב אופה |
| 2010/11 | 54 | 10 | 10 | 31 | 3 | 53 | 134 | 184 | 20 | לא העפילה |
| 2011/12 | 54 | 9 | 7 | 30 | 8 | 49 | 105 | 165 | 22 | לא העפילה |
| 2012/13 | 52 | 7 | 1 | 32 | 12 | 35 | 104 | 180 | 26 | לא העפילה |
| 2013/14 | 54 | 22 | 7 | 19 | 6 | 86 | 134 | 125 | 14 | הפסידה ברבע גמר המזרח, 4:0 לבאריס אסטנה |
| 2014/15 | 60 | 21 | 5 | 26 | 8 | 81 | 134 | 147 | 18 | הפסידה ברבע גמר המזרח, 4:1 לאק בארס קאזאן |
| ‏2015/16 | 60 | 21 | 5 | 7 | 4 | 92 | 145 | 158 | 7 | הפסידה ברבע גמר המזרח, 2-4 למטאלורג מגניטוגורסק |
| ‏2016/17 | 60 | 19 | 5 | 5 | 25 | 79 | 139 | 165 | 11 | לא העפילה |
| ‏2017/18 | 56 | 25 | 2 | 17 | 4 | 95 | 165 | 137 | 4 | הפסידה ברבע גמר המזרח, 2-4 למטאלורג מגניטוגורסק |
| ‏2018/19 | 62 | 39 | 6 | 0 | 1 | 14 | 95 | 191 | 125 |  |
הערות שוליים

↑  אבטומוביליסט תשחק ב-KHL(ברוסית)
| ליגת ההוקי הקונטיננטלית> עונות KHL | ליגת ההוקי הקונטיננטלית> טורנירים נוספים | ליגת ההוקי הקונטיננטלית> נשיאי הליגה | ליגת ההוקי הקונטיננטלית> שונות | ליגת ההוקי הקונטיננטלית>  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  ← • 2008/2009 • 2009/2010 • 2010/2011 • 2011/2012 • 2012/2013 • 2013/2014 • 2014/2015 • 2015/2016 • 2016/2017 • 2017/2018 • 2018/2019 • 2019/2020 • 2020/2021 • 2021/2022 • 2022/2023  |  גביע גגארין • גביע היבשת • גביע לוקומוטיב • WHL • MHL • VHL • גביע חרלמוב • גביע האתגר • גביע הפדרציה • גביע פטרוב • גביע האלופות  |  אלכסנדר מדבדב • דמיטרי צ'רנישנקו • אלכסיי מורוזוב  |  פרסי ההוקי הרוסי • דראפט ה-KHL • ‏KHL נגד NHL • התרסקות טיסת שחקני לוקומוטיב יארוסלבל • משחק האולסטאר • יריבויות בליגת KHL  |  |  |
קבוצות בעונת ‏2023/24
| החטיבה המזרחית | החטיבה המזרחית | החטיבה המערבית | החטיבה המערבית |  |  |
| בית חרלמוב | בית צ'רנישב | בית בוברוב | בית טראסוב |  |  |
| רוסיהאבטומוביליסט יקטרינבורג | רוסיהסלבאט יולאייב אופה | רוסיהויטיאז מחוז מוסקבה | בלארוסדינמו מינסק |  |  |
| רוסיהאק בארס קאזאן | רוסיהאוונגרד אומסק | רוסיהסוצ'י | רוסיהדינמו מוסקבה |  |  |
| רוסיהטרקטור צ'ליאבינסק | רוסיהאמור חברובסק | רוסיהספרטק מוסקבה | רוסיהצסק"א מוסקבה |  |  |
| רוסיהנפטכימיק ניז'נקאמסק | קזחסטןבאריס נור-סולטן | רוסיהסק"א סנקט פטרבורג | רוסיהלוקומוטיב ירוסלבל |  |  |
| רוסיהמטאלורג מגניטוגורסק | הרפובליקה העממית של סין הכוכב האדום קונלון | רוסיהסברסטאל צ'רפובץ | רוסיה אדמירל ולדיווסטוק |  |  |
| רוסיהטורפדו ניז'ני נובגורוד | רוסיהסיביר נובוסיבירסק | לאדה טוליאטי |  |  |  |


קבוצות עבר
‏יוגרה • סלובן ברטיסלאבה • לב פופראד • דונבאס • אטלנט מיטישצ'י • דינמו ריגה • יוקריט הלסינקי • לב פראג   מדבצ'אק זגרב • מטאלורג נובוקוזנצק • אם.וה.דה • חימיק ווסקרסנסק 
לוגו הקבוצה בין השנים 2006 ל-2013
אדואר רקין

| --- | --- |

 לידה:  13 ביולי 1879 רואן, הרפובליקה הצרפתית השלישית צרפת 
 פטירה:  2 בפברואר 1953 (בגיל 73) הרפובליקה הצרפתית הרביעית צרפת 
 מדינה:  צרפת 
 השתייכות:  הצבא הצרפתי צבא צרפת
 תקופת הפעילות:  1898–1941 (כ־43 שנים)
 דרגה:  ז'נרל ד'ארמה
 תפקידים בשירות
 מפקד הדיוויזיה ה-11   מפקד האזור הצבאי ה-18   מפקד האזור הצבאי ה-20   מפקד הארמייה הרביעית
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם הראשונה  מלחמת העולם השנייה
 עיטורים
 צלב גדול של לגיון הכבוד 
 
אדואר-ז'אן רקין (בצרפתית: Édouard Réquin;‏ 13 ביולי 1879 – 2 בינואר 1953) היה גנרל צרפתי במלחמת העולם השנייה.
ביוגרפיה

רקין נולד ב-13 ביולי 1879 ברואן, ובשנת 1898 התגייס לצבא הצרפתי. בין השנים 1900–1911 הוא היה חלק ממשלחת לצפון אפריקה. ואז בשנים 1916–1918 היה קצין מטה של המרשלים ז'וזף ז'ופר ופרדיננד פוש. בשנים 1917–1918, כלוטננט קולונל, הוא היה חלק מהמשלחת הצבאית הצרפתית לוושינגטון די. סי.. בקיץ 1918 קידם את מדיניות הצבא הצרפתי בנושא שילוב גזעי. גורמים צבאיים אמריקאים התרשמו מתיאורו של רקין את המצב בצבא הצרפתי בו לבנים ושחורים שירתו זה לצד זה וטופלו באותם בתי חולים ועל ידי אותו כוח אדם, ורקין פרסם את הדו"ח שלו "La Course de l'Amérique à la Victoire" באנגלית כמרוץ הניצחון של אמריקה (1919). בשנת 1919 היה יועץ טכני בוועידת השלום בפריז, ומאוחר יותר חיבר את המאמר Projet de Traité d'Assistance Mutuelle‏ (1924). משנת 1930 הוא היה נציג הצבא הצרפתי בליגת האומות, ובשנים 1930–1932 היה ראש הקבינט במשרד המלחמה.
ב-14 באוקטובר 1932 מונה רקין למפקד הדיוויזיה ה-11, וב-6 באפריל 1935 הועלה לדרגת ז'נרל דה קורפוס ומונה למפקד האזור הצבאי ה-18. ב-1 באוגוסט 1936 הוא הועלה לדרגת ז'נרל ד'ארמה ומונה למפקד האזור הצבאי ה-20. ב-4 בספטמבר 1938 הוא מונה לחבר במועצת המלחמה העליונה ובמקביל למפקד המכללה לחקר ההגנה הלאומית (Collège des Hautes Etudes de Défense Nationale).
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה, ב-2 בספטמבר 1939 הוא מונה למפקד הארמייה הצרפתית הרביעית ופיקד עליה במהלך הפלישה הגרמנית לצרפת, וב-6 ביולי 1940 נכנע עם כוחותיו לצבא הגרמני.
בשנת 1941 פרש מהצבא, ובשנת 1945 התמנה לנשיא, Société de la Légion d'Honneur. הוא פרסם שלוש עבודות נוספות: Combats pour l'Honneur, מחקר על הגנרל לואי ארצ'ינארד בסודאן, ארצ'ינרד וסודאן (שניהם 1946) וזכרונותיו D'une guerre à l'autre 1919-1939‏ (1949). ב-2 בינואר 1953 מת רקין, והוא בן 73 שנים.
הערות שוליים

↑  iath dateline (ארכיון)
↑  Portrait 1916
↑  Richard S. Fogarty Race and War in France: Colonial Subjects in the French Army, ... - Page 285 "In the summer of 1918, Lieutenant-Colonel Édouard Jean Réquin, a member of the French military delegation to Washington, D.C., submitted a memo on the “Use of Colored Troops in the French Army” to American officials, who had it ...Concentrating primarily on West Africans, Réquin described the situation in the French Army as one of idyllic racial harmony, in which whites and blacks served side by side and were cared for in the same hospitals and by the same personnel.
↑  America's race to victory 1919 - Page "Édouard Jean Réquin. INTRODUCTION In "America's Race to Victory " Lieutenant Colonel Requin has presented a vivid and stimulating picture of the problem which our country faced in April, 1917, the faulty organization with which we at first ...
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb130844458 (data)  GND: 122394968  ISNI: 0000 0000 8114 6597  LCCN: n91072421  Léonore: 318214  SNAC: w6q6299x  SUDOC: 104532262  VIAF: 35337381   WorldCat (עם VIAF): 35337381
אדגר קורץ (רופא)

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  16 בינואר 1853 שטוטגרט, ממלכת וירטמברג 
 פטירה:  27 באפריל 1904 (בגיל 51) פירנצה, איטליה 
 התמחות:  גינקולוגיה
 תפקידים:  מחבר, גינקולוג, רופא, רופא סופר 
 
קונרד אדגר קורץ (בגרמנית: Konrad Edgar Kurz;‏ 16 בינואר 1853, שטוטגרט – 27 באפריל 1904, פירנצה, איטליה) היה משורר ורופא גרמני.
ביוגרפיה

אדגר קורץ נולד בשטוטגרט בשנת 1853 כראשון מבין חמשת ילדיו של זוג הסופרים הרמן קורץ ומארי קורץ. לאחר לימודי רפואה והשגת דוקטורט בטובינגן בשנת 1874, התאמן כגינקולוג אצל יוהאן פון סקסינגר. לאחר מינויו לרופא, התיישב בטוסקנה בשנת 1877. שם הקים מרפאת חוץ כירורגית עם ונזטי ועבד כמנתח כללי ורופא נשים בפירנצה. במהלך חייו המשיך במסורת המשפחתית וכתב מספר שירים בנוסף לעבודתו.
לאחר מותו בשנת 1904 פורסמו שני כרכי השירה שלו, שירי עם מטוסקנה ושירים, על ידי אחותו, הסופרת והמשוררת איזולדה קורץ, שהייתה צעירה בקצת פחות משנה.
משפחתו

קורץ היה בנם של הסופרת והמשוררת מארי קורץ והסופר הרמן קורץ ואחיהם של: המשוררת והסופרת איזולדה קורץ, הפסל ארווין קורץ ואלפרד ובלדה קורץ.
הערות שוליים

↑  Gerhard Lüdtke, Kürschners Deutscher Literatur-Kalender - Nekrolog: 1901–1935, Walter de Gruyter GmbH & Co KG, 18 במרץ 2019, ISBN 978-3-11-083007-1. (בגרמנית)
↑  Eduard Mörike, Werke und Briefe, Klett, 1900, ISBN 978-3-608-33170-7. (בגרמנית)
↑  Alma Kreuter, Deutschsprachige Neurologen und Psychiater: Ein biographisch-bibliographisches Lexikon von den Vorläufern bis zur Mitte des 20. Jahrhunderts, Walter de Gruyter, 7 בפברואר 2013, ISBN 978-3-11-096165-2. (בגרמנית)
↑  Edgar Kurz, Martin Werhand, Martin Werhand, Heidenglaube, 2019, ISBN 978-3-96175-122-8. (בgerman)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 143202707  LCCN: n2019188017  VIAF: 165724150   WorldCat (עם VIAF): 165724150 
ערך זה הוא קצרמרבנושא רופאים ובנושא משוררים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
איליניווק

קונפדרציית אילינוי המוכרת בשמות איליניווק או איליני הייתה קבוצה של שבטים אינדיאנים שחיה באזור הצפוני של עמק נהר המיסיסיפי בצפון אמריקה אשר על שמה נקראת כיום מדינת אילינוי שבארצות הברית. 
השבטים שנמנו בקופדרציה נקראו קסקסקיאה, קהוקיה, פאוריה, תמרואה, מואינגוונה, מישיגמאה, אלביאוי, אמונוקואה, צ'פוסה, צ'ינקואה, קואירקואנטאנון, אספמינקיה, מרואה, מטצ'ינקואה, מוצ'יבוסה, נגוויצ'י, טאפוארה.
כאשר מגלי ארצות צרפתיים חקרו לראשונה את אזור קנדה הם גילו את אוכלוסיית אלגוקיאן. מה שאנו יודעים היום על האיליני מגיע בעיקר מ"יחסי היישועים" - דיווחים כתובים ששלחו המסיונרים שחיו בקרב קבוצות ילידיות שונות חזרה לצרפת.
מקור השם איליניווק מגיע משפת האנישינאבה ומשמעותו "דוברי השפה הפשוטה". יחד עם זאת האיליניווק קראו לעצמם בשם "אינוקה" והם דיברו ניבים שונים של שפת מיאמי-אילינוי שהיא בת למשפחת השפות האלגונקיאניות.
במאה ה-17 סבלו האיליני משילוב של מחלות אירופאיות והתרחבות האירוקווי לשטח הימות הגדולות. האירוקווי כבשו את השטחים על מנת למצוא שטחי ציד חדשים. הם קיימו מסחר פרוות עם האירופאים וקיבלו עבורן אלכוהול, וטובין שונים.
לפי סיפור שתועד על ידי ההיסטוריון פרנסיס פרקמן, מלחמה נוראה נערכה כנגד האיליני בעקבות רצח משנת 1769 של אחד מראשי שבט האוטווה בשם פונטיאק על ידי בן לשבט פאוריה. לפי הסיפור הפאוריאנים נמחקו לחלוטין במלחמה במקום שנקרא כיום פארק סטארבד רוק. האגדה בוטלה על ידי ההיסטוריון הוארד פקהם ב-1947.
אגם בוניוני

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  אגם 
 מידות
 שטח:  60 קילומטר רבוע
 אורך:  25 קילומטר
 רוחב ממוצע:  7 ק"מ 
 מידע נוסף
 מקור לנהר:  רובומה 
 מדינות באגן הניקוז:  אוגנדה 
 קואורדינטות:  1°17′00″S 29°55′00″E﻿ / ﻿1.2833333333333°S 29.916666666667°E﻿ / -1.2833333333333; 29.916666666667
  (למפת אוגנדה מוגדלת) קמפלה גולו לירה מבאלה ג'ינג'ה אנטבה מורוטו ארוא מבארארה פורט פורטל דרום סודאן קניה רפ. דמ. קונגו  רואנדה טנזניה אגם ויקטוריה  אגם אלברט אגם בוניוני(למפת אוגנדה רגילה) קמפלה גולו לירה מבאלה ג'ינג'ה אנטבה מורוטו ארוא מבארארה פורט פורטל דרום סודאן קניה רפ. דמ. קונגו  רואנדה טנזניה אגם ויקטוריה  אגם אלברט אגם בוניוני
 
תמונה של האגם
אגם בוניוני (באנגלית: Lake Bunyonyi) הוא אגם מים מתוקים גדול שנמצא בדרום מערב אוגנדה, קרוב לגבול אוגנדה עם הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו ורואנדה ועל יד שמורת בווינדי. על יד האגם יש כפר, שבו מדי פעם מתקיים שוק מקומי, שבו נמכרים בגדים משומשים, ירקות, פירות, מזון רחוב ומזכרות לתיירים.[דרוש מקור] העיר הקרובה לאגם היא קבאלה.
באגם קיימים איים רבים, אשר ניתן לטייל ביניהם בעזרת קאנו או סירת מנוע. מסביב לאגם ניתן למצוא מקומות לינה המשרתים את התיירים, אשר לכל אחד מהם רצועת חוף פרטית מהאגם, כאשר חלק ממקומות הלינה מאפשרים קמפינג באוהלים בלבד, וחלקם כוללים בקתות עץ שמשקיפות על האגם וחלקם אף בתי מלון גדולים. ישנם בתי מלון ובקתות בוץ שנמצאים על האיים בתוך האגם, ובהתאם הם יותר יקרים מאשר מקומות הלינה שעל חופי האגם.
בחלק מהאיים קיימים בתי ספר שהתלמידים המקומיים מדי בוקר מתקבצים על יד החוף ונלקחים לבית הספר בסירת מנוע, ובסוף יום הלימודים מוחזרים בעזרת סירת המנוע חזרה לכפר.
אחד האיים המפורסמים באגם הוא אי קטן שעליו ניתן לראות עץ יחיד, אשר אליו היו נשלחות נשים רווקות שמחכות שם עד שיבוא גבר ויאסוף אחת מהם ויינשא לה. חלק מהנשים היו נלקחות על ידי הגברים וחלקן היו מתות על האי. עוד אי מפורסם באגם הוא אי הצרעת, שאליו היו נשלחים אנשים נגועי צרעת ל"בידוד" עד שיתרפאו מהמחלה או עד שימותו על האי.
באיי האגם מצויות אטרקציות שונות כדוגמת פארק חבלים עם אומגות ואי שמאכלס זברות.
על פי המקומיים, בשונה מרוב מאגרי המים המתוקים ביבשת אפריקה (כדוגמה אגם מלאווי), אגם בוניוני "נקי" ממחלת הבילהרציה וראוי לרחצה שכן ברוב מקורות המים המתוקים ביבשת אפריקה בגלל עשיית צרכים (כביסה, צואה וכו') מתפתחת מחלת הבילהרציה ואילו אגם בוניוני נקי מהמחלה.
גידולים על יד האגם

מכיוון שאגם בוניוני הוא מקור מים מתוקים בסביבת האגם הצמחייה פורייה וירוקה לאורך כל ימות השנה. גידול עיקרי שצומח על גדות האגם ומשמש את המקומיים הוא קנה סוכר. קנה הסוכר משמש את המקומיים בכפר להכנת משקאות אלכוהוליים. בטיול בכפר וכניסה לאחד המסבאות ניתן לראות את תהליך ההכנה. באזור הכפר ניתן לראות גידולים נוספים כמו עצי בננות וכו', אך אלה לא צומחים על גדות האגם.
חיות בסביבת האגם

בשונה מרוב המקומות באפריקה, על יד אגם בוניוני לא נמצאים חיות בתפוצה גדולה. מקור מים מתוקים בדרך כלל מהווה סביבת גידול גדולה למינים של בעלי חיים שכן הם יכולים לרחוץ באגם בימים חמים, לצוד דגים למאכל ולשתות ממי האגם. בסביבת אגם בוניוני לא נפוצים חיות יותר מדי אלא בעיקר חיות משק (עזים, פרות, תרנגולות) של המקומיים שמסתובבות חופשי על יד האגם, ציפורים, ומעט מיני דגים שמשמשים את המקומיים למאכל. על אי מסוים קיימות זברות אך זברות אלה הובאו על ידי מקומי לצורך שימור וראווה לתיירות.
המטבח בכפר

כמו בכל אזור מזרח אפריקה ובפרט אוגנדה, המטבח המקומי בכפר דל ומבוסס על מעט רכיבים: אורז עם רוטב בשר/דגים או שעועית בצד, צ'פאטי ומתוקי (אנ'), בננה לבישול או טיגון. במסעדות על יד האגם ניתן למצוא אוכל מערבי מגוון המתאים לתיירים.
תחבורה באזור האגם

בדומה לרוב אזור מזרח אפריקה ובעיקר אוגנדה, התחבורה המקומית היא על אופניים או על אופנוע מכונה "בודה בודה" שמשמש כסוג של מונית שמתבצע על אופנוע.
הערות שוליים

↑  "Uganda's Punishment Island: 'I was left to die on an island for getting pregnant'". BBC. 24 באפריל 2017. נבדק ב-24 באפריל 2017. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  על האי שמאכלס זברות, מתוך אתר לונלי פלנט
ערך זה הוא קצרמרבנושא ימות ואגמים ובנושא גאוגרפיה של אפריקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אורנה גרינברג

אורנה גרינברג היא ספורטאית פאראלימפית ישראלית.
בשנת 1978 התחרתה באליפות העולם לנפגעי שיתוק מוחין. היא זכתה במדליית זהב בזריקת דיסקוס, במדליית כסף בזריקת אלה ובמדליית ארד במשחה 25 מטר בסגנון חזה.
בשנת 1979 הייתה בין המועמדים לתואר ספורטאי השנה של עיתון מעריב.
במשחקים הפאראלימפיים ברצלונה (1992) השתתפה בארבעה משחים:
במשחה 50 מטר בסגנון חופשי לדרגות נכות S3-4 סיימה במקום החמישי בסבב המוקדמות ולא התחרתה במשחה הגמר.
במשחה 100 מטר בסגנון חופשי לדרגות נכות S3-4 סיימה במקום הרביעי בסבב המוקדמות ולא התחרתה במשחה הגמר.
במשחה 50 מטר בסגנון גב לדרגות נכות S3-4 סיימה במקום השישי במשחה הגמר.
במשחה 50 מטר בסגנון חזה לדרגת נכות SB2 סיימה במקום החמישי במשחה הגמר.
הערות שוליים

↑  נכי איל"ן צברו 12 מדליות בתחרויות סקוטלנד, דבר, 23 ביולי 1978
↑  ספורטאי השנה תשל"ט, מעריב, 14 בנובמבר 1979
|  משלחת ישראל למשחקים הפאראלימפיים ברצלונה (1992)  |
| --- | --- | --- |
|    אתלטיקה | זיו בר-שירה • נחמן וולף • מלכה פוטשניק • צפורה רובין • חן שינה |  |
|    הרמת משקולות |  עמוס גינוסר • שמואל חיימוביץ' • דותן מישר •  אברהם שטרויך • יהודה שרון • ראובן תנעמי |  |
|    חץ וקשת | עמית דרור • עמרם זילברמן |  |
|    טניס | תקווה אהרוני • שבתאי בן-יורם • אבי ויינברג • מלי מילר |  |
|    טניס שולחן | שלמה אהרוני • חיים אשכנזי •  זאב גליקמן • בועז טביב • יעקב סולימן • אליהו עטיה |  |
|    כדורסל | נבחרת ישראל בכדורסל (גברים) (הנרי אביטל, אריאל אוטולנגי, רוני גוטרמן, צבי גזיאל, ליאור דרור, אליעזר האובן, אבי ויינברג, משה לוי, חנן לושקוב, בועז מזרחי, מקבל שופנייה, אייל שרטוב) |  |
|    כדורעף | נבחרת ישראל בכדורעף (גברים) (רונן אביבי, חנוך בודין, אייל גור, אהרון דנציגר, חגי זמיר, גד לנצר, נסים פרנקו, חן צור, מירון צידקילוב, צבי קרש) |  |
|    כדורשער | נבחרת ישראל בכדור שער (גברים) (אהרון אקוקה, אורי בשה, שלמה לזמי, רפאל פלח, זהר שרון) |  |
|    קליעה | יהורם בן-חיים • אברהם הדסי • דורון שזירי |  |
|    שחייה | בועז אבהר • שלום אייגר •  חנוך בודין • רון בולוטין •  זיו בטר • אורנה גרינברג •  יזהר כהן • מירי סיסו • שלמה פינטו •  ערן שמש •  משחה שליחים (שלום אייגר, חנוך בודין, שלמה פינטו, ערן שמש) |  |
אורנה בלונדהיים

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  8 באוגוסט 1952 (בת 72) ישראל
 לאום:  ישראל
 לימודי רפואה:  האוניברסיטה העברית בירושלים
 התמחות:  רפואת ילדים, נאונאטולוגיה
 תואר:  פרופסור מחקר קליני בטכניון
 תפקידים:  מנהלת מרכז רפואי העמק
 
אורנה בלונדהיים (נולדה ב-8 באוגוסט 1952) היא רופאת ילדים ישראלית מומחית לנאונאטולוגיה, כיהנה כמנהלת מרכז רפואי העמק.
ביוגרפיה

בלונדהיים נולדה בישראל, בתם של רות ואוריאל גורני. שירתה בצה"ל בחיל האוויר ולאחר מלחמת יום הכיפורים חזרה בתשובה.
ב-1979 סיימה את לימודי הרפואה באוניברסיטה העברית בירושלים והתמחתה ברפואת ילדים בשערי צדק בירושלים ובבית חולים רוטשילד בחיפה. עשתה התמחות נוספת בארצות הברית, בנאונאטולוגיה (טיפול רפואי בפגים) בבית החולים לילדים של פילדלפיה (CHOP), מהמוסדות הבולטים בתחומם בעולם. בשובה לישראל ב-1986 עבדה כרופאה בכירה בפגייה של בית החולים העמק ובהמשך מונתה לסגנית מנהלת בית החולים והאחראית לניהול הסיכונים. בתחילת 2002 מונתה למנהלת בית החולים שניידר והייתה בכך לאישה הראשונה בתפקיד. ב-2003 מונתה למנהלת מרכז רפואי העמק, האישה הראשונה המכהנת כמנהלת בית חולים כללי בישראל. במהלך כהונתה הוקמו בבית החולים שלוש מחלקות חדשות, שתי מחלקות רפואה פנימית ומחלקת שיקום וכן יוקם בניין רב תכליתי חדש. בנוסף הוקם מרכז למשאבי אנוש והדרכה והמרכז הרפואי היה הראשון מבתי החולים של שירותי בריאות כללית להנהיג תו תקן. ב-2019 פרשה לגמלאות. בשנת 2020 הצטרפה למועצת החירום הציבורית למשבר הקורונה והביעה ביקורת לגבי מדיניות חיסון הילדים נגד קוביד-19.
בלונדהיים מכהנת כפרופסור מחקר קליני בטכניון, שותפה בכתיבתם של כ-20 מאמרים בתחום הרפואה.
בלונדהיים נשואה לקרדיולוג דוד בלונדהיים והיא אם לארבעה ילדים. יחד עם בן זוגה היו ממייסדי היישוב מצפה נטופה, יישוב קהילתי דתי בגליל התחתון.
הערות שוליים

↑  גלי וינרב, ‏יעילות, בטיחות ונחיצות: האם נכון לחסן בני נוער כשהמחלה בדעיכה?, באתר גלובס, 14 באפריל 2021
↑  מכתב אישי לחברות הכנסת מד״ר אורנה בלונדהיים, באתר מועצת החרום הציבורית למשבר הקורונה, ‏2021-05-09
↑  רשימת מאמרים
אדוארד וסטון

| --- | --- |

אדוארד וסטון ומצלמתו, 1923 (צילום: טינה מודוטי)
 לידה:  24 במרץ 1886 היילנד פארק, אילינוי
 פטירה:  1 בינואר 1958 (בגיל 71) ביג סור, קליפורניה
 לאום:  אמריקני
 תחום יצירה:  צילום
 יצירות ידועות:  נאוטילוס, פלפל מספר 30, עירום 
 פרסים והוקרה:  מלגת גוגנהיים (1937) 
 בן או בת זוג:  קריס וילסון 
 צאצאים:  ברט וסטון, Edward Chandler Weston 
 
אדוארד הנרי וסטון (באנגלית: Edward Henry Weston‏; 24 במרץ 1886 – 1 בינואר 1958) היה צלם אמריקני, ממייסדי קבוצת F/64. רוב עבודתו נעשתה באמצעות מצלמה בפורמט גדול בפורמט 8x10 אינץ'.
ביוגרפיה ועבודה

וסטון נולד בהיילנד פארק, אילינוי ב-24 במרץ 1886. ליום הולדתו ה-16 הוא קיבל את מצלמתו הראשונה, קודאק בול'ס איי #2, וכך החל לצלם. המקומות המועדפים עליו לצילום היו הפארקים של שיקגו וחווה שהייתה בבעלות דודתו. וסטון זכה להצלחה מהירה והמוסד לאומנות של שיקגו (CAI) הציג את עבודותיו בתערוכה כבר שנה לאחר מכן, ב-1903. הוא הצטרף לקולג' לצילום של אילינוי.
ב-1906 עבר לקליפורניה, שם בחר להישאר ולדבוק בעבודתו כצלם. הוא היה נשוי לפלורה מאי צ'נדלר ונולדו להם ארבעה ילדים: אדוארד צ'נדלר (צ'ן), תיאודור ברט, לורנס ניל (ניל) וקול. ב-1910 פתח את סטודיו הצילום הראשון שלו בגלנדייל, קליפורניה, שם כתב מאמרים על שיטות לא שגרתיות בצילום דיוקנאות למספר מגזינים.
ב-1922 עבר מפיקטוריאליזם לצילום טהור, והפך ל"חלוץ הצילום המדויק והחד". נושאי התמונות שלו היו הן אנשים והן עצמים מהטבע, כגון חיות מחוף הים, צמחים ונופים. טינה מודוטי, שותפתו המקצועית (והרומנטית), נהגה ללוות אותו למקסיקו ויצרה עניין רב באמצעי התקשורת. גם בניו שימשו לו בני לוויה נאמנים, וקיבלו מאביהם המנוסה שיעורים בצילום. מאוחר יותר, ברט וקול פצחו בקריירות משלהם בתחום, כמו גם נכדו קים וסטון וניניו כריסטין וג'ייסון.
אחרי 1927 צילם וסטון בעיקר עירום, אך לא זנח את צילומי הטבע והנוף. הנרייטה שור הייתה שותפתו בשנות השלושים, והצדפות שציירה שימשו גם בצילומיו. אחרי מספר תערוכות שקיים בניו יורק, הוא הקים ב-1932 את קבוצת F/64, בשיתוף עם אנסל אדמס, וילארד ואן דייק ואחרים. השם F/64 מתייחס לצמצם קטן במיוחד שאיפשר עומק שדה רחב, כך שהתמונות היו חדות גם ברקע וגם בחזית. חלק מהחדות השיג וסטון בכך שלא הגדיל את התמונות, אלא הותיר אותן בגודלן המקורי. הצילום העשיר בפרטים שאימצה הקבוצה ייחד אותה מדרכי הצילום הפיקטוריאליסטיות שהיו עדיין בשיאן אז.
ב-1937 הוענקה לווסטון מלגת גוגנהיים, הראשונה שהוענקה לצלם. ב-1939 הוא התחתן עם האסיסטנטית (והדוגמנית) שלו, קריס וילסון, איתה חי מאז 1934. הם התגרשו ב-1945. בשנים האלו הוא זכה לתפקידים בלעדיים ופרסם מספר ספרים, חלקם בשיתוף עם וילסון, כולל גרסה בשילוב תמונות לספר "עלי עשב" של ויטמן. ב-1947 הוא ייצר מספר צילומים צבעוניים עם וילארד ואן דייק. ב-1946 הופיעו מספר כרכים של תמונותיו, בשיתוף עם מבקרת הצילום ננסי ניוהול.
המרכז לצילום יצירתי (CCP) באוניברסיטת אריזונה שבטוסון, מחזיק בארכיב מלא של עבודתו.
מותו

ב-1948, לאחר שחלה בפרקינסון, צילם וסטון את תמונותיו האחרונות בשמורת פוינט לובוס. ב-1952 יצא פורטפוליו עם תמונות מ-50 שנות הצילום שלו, בהדפסת בנו ברט. בין 1955 ל-1956 הדפיסו תחת השגחתו ברט וקול וסטון, בשיתוף עם אשתו של ברט דובי ווארן, 800 מהנגטיבים שצילם, אותם הוא בחר כחשובים ביותר.
אדוארד וסטון מת בביתו שבביג סור, קליפורניה ב-1 בינואר 1958, כשהיה בן 71.
במהלך חייו ניהל מערכות יחסים ואף התחתן בעיקר עם צלמות ומודליות עירום חלוצות, נולדו לו 5 בנים ממערכות יחסים אלו.
ציטוטים

"בשביל החובבנים הצילום הוא יצירה-מחדש, בעוד בשביל המקצוענים הוא עבודה, עבודה קשה, לא משנה עד כמה מהנה היא עשויה להיות."
"המצלמה צריכה לשמש כדי להקליט חיים, כדי להציג את התמצית והתוכן האמיתיים של הנושא, אם יהיה פלדה מצוחצחת או בשר רוטט."
"אני לא מאמין שקיבלתי ערכים כלשהם בבית הספר, מלבד הרצון למרוד."
"אני רוצה שהיופי הבוטה, שנקלט בכזה דיוק בעדשה, יוצג ללא ההתערבות של האומנותיות."
"המצלמה רואה יותר מהעין."
אופיר זילברשטיין

| --- | --- |
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 דרגה:    אלוף-משנה
 תפקידים בשירות
 מפקד גדוד 9 בחטיבה 401  סגן מפקד חטיבה 401  מפקד חטיבת הראל
 פעולות ומבצעים
   מבצע צוק איתן
 
אופיר זילברשטיין הוא קצין צה"ל בדרגת אלוף-משנה אשר פיקד על חטיבת הראל.
ביוגרפיה

התגייס לצה"ל ועבר קורס מפקדי טנקים וקורס קציני שריון. שימש מפקד מחלקה ומפקד פלוגה.בשנת 1998 לחם ברצועת הביטחון ונפצע במארב מחבלים ליד מוצב ריחן. בשנים 2013–2015 פיקד על גדוד 9 בחטיבה 401 ולאחר מכן כסגן מפקד חטיבה 401. בשנים 2017–2019 פיקד על חטיבת הראל. ב-2018 פורסם שימונה לסגן מפקד עוצבת הפלדה.
הערות שוליים

↑  סבב מינויים נרחב בתפקידי אל"מ בצה"ל, באתר ערוץ 7
ערך זה הוא קצרמרבנושא קציני צה"ל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
איליץ' ריבאס

| --- | --- |

 לידה:  9 ביוני 1993 (בן 31) סן קריסטובל, ונצואלה 
 מוקד פעילות:  ונצואלה, ארצות הברית 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת ג'ונס הופקינס, מכון פיבודי 
 עיסוק:  מנצח
 סוגה:  מוזיקה קלאסית, אופרה
 כלי נגינה:  פסנתר 
 https://ilyichrivas.com/
 
איליץ' ריבאס (בספרדית: Ilyich Rivas; נולד ב-9 ביוני 1993) הוא מנצח ונצואלי אמריקאי.
קריירה

רביאס נולד בסן קריסטובל והוא בן למשפחת מוזיקאים. את הכשרתו הראשונה כמנצח קיבל בהדרכת אביו המנצח אלחנדרו ריבאס, המשמש למעשה כמדריכו עד היום. הוא זכה בפרס הניצוח על שם ברונו ולטר ובפרס יוליוס בר המעונק בפסטיבל ורבייה לבעלי כישרונות בולטים.
כשהיה בן 16 ניצב ריבאס על דוכן המנצחים של התזמורת הסימפונית של אטלנטה, ומאז הוא מתארח בקביעות על במותיהן של תזמורות מובילות בעולם. כגון: תזמורות הרדיו של שטוטגרט, פרנקפורט, סטוקהולם, תזמורת סוויס רומנד בשווייץ והתזמורת הפילהרמונית של לונדון, שם היה מנצח משנה ושם ניצח על סדרות מינויים באולם הקונצרטים רויאל פסטיבל הול.
הוא זכה במינוי של מנצח עמית של תזמורת בולטימור לשנתיים ימים וכן נמנה עם עמיתי מכון פיבודי כמנצח שזכה בהדרכתם של גוסטב מאייר ומרין אולסופ. מייקל טילסון תומאס הזמין אותו לעבוד עם תזמורת בבית האופרה של סידני.
עוד הדריך ריבאס מוזיקאים צעירים בפסטיבל ורבייה בשווייץ, בקולג' המלכותי למוזיקה בלונדון, באקדמיה הלאומית במלבורן, בתזמורת הצעירים של אמריקה ובתזמורת הצעירים של באהיה בברזיל. בשנים האחרונות ניצח בין היתר על תזמורות באוקלנד (ניו זילנד), ליברפול, ברנו, פוזנן, פריז, תזמורת הרדיו הפילהרמונית הגרמנית, התזמורת הקאמרית של לה סקאלה, ועל התזמורת הפילהרמונית של הנובר. הוא ניצח בפסטיבל המוזיקה שלזוויג-הולשטיין בגרמניה. לאחרונה ניצח על התזמורת הלאומית איל-דה-פראנס באולם 'פילהרמוני' בפריז, על התזמורת הלאומית של אירלנד בדבלין, על תזמורת מינסוטה בארצות הברית ועל תזמורות בליון, נורקופינג, ואופסלה באירופה.
במקביל, פיתח ריבאס קריירת ניצוח בבתי אופרה לאחר שצבר ניסיון במשך שלוש שנים כמנצח בפסטיבל גליינדבורן בהדרכת ולדימיר יורובסקי. בין היתר הוא ניצח על הפקות של האופרות "נישואי פיגארו" ו"הנזל וגרטל" בסיורי להקת האופרה של גליינדבורן; על 'לה טרוויאטה' באופרה המתיירת ההולנדית ועל הפקות של האופרה 'לה בוהם' באופרה נורת' באנגליה.
בישראל ניצח לראשונה על התזמורת הסימפונית הישראלית ראשון לציון.