stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
צ'רניהיב
יהדות

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
משנת 1883 עד שנת 1925 כיהן הרב דוד צבי חן כרב העיר במקום אביו.
תחת שלטון הקומוניסטים המשיכה קהילת צ'רניהיב לפעול במהלך שנות ה-20 תוך שקבלה סיוע מיהדות ארצות הברית לצורך אחזקת המקווה ובית הקברות היהודי.
ערים תאומות

בולגריה גברובו, בולגריה
בלארוס הומל, בלארוס
צ'כיה הראדץ קראלובה, צ'כיה
לטביה וגרה, לטביה
פולין טרנובז'ג, פולין
גרמניה ממינגן, גרמניה
מקדוניה פרילפ, מקדוניה
ישראל פתח תקווה, ישראל
הערות שוליים

↑  Чисельність населення Чернігів на 2024 рік | Населення Чернігів - статистика, Population HUB (באוקראינית)
↑  ל. קפלן, ליום השלושים, דואר היום, 10 בינואר 1926
↑  חיי הדת של היהדות ברוסיה, הארץ, 12 באפריל 1928
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4245594-7  LNB: 000243965  MusicBrainz: 289f0ad3-9799-4481-b3b5-bd482f99c2f0  NKC: ge187654  VIAF: 235578017   WorldCat (עם VIAF): 235578017
פרדיננד ארצ'ינסקי

| --- | --- |

 לידה:  8 בדצמבר 1900 קרקוב, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 פטירה:  16 בפברואר 1979 (בגיל 78) ורשה, רפובליקת פולין 
 מקום קבורה:  בית הקברות הצבאי פובונזקי 
 מדינה:  פולין 
 מקצוע:  פוליטיקאי 
 מידע חסיד אומות העולם
 פרסים והוקרה:  מסדר צלב גרונוולד, דרגה 3 (1946)  מדליית יום העצמאות ה-10 של פולין העממית (1955)  חסיד אומות העולם (18 במאי 1965)  צלב ההתקוממות השלזית  מדליית המלחמה 1939-1945  קצין במסדר פולוניה רסטיטוטה 
 קישורים חיצוניים
 יד ושם:  פרדיננד ארצ'ינסקי
 
פרדיננד ארצ'נסקי (שני מימין), 19 במרץ 1948
פרדיננד ארצ'ינסקי (בפולנית: Ferdynand Marek Arczyński;‏ 8 בדצמבר 1900 – 1979) היה פוליטיקאי פולני, ממקימי ארגון ז'גוטה, וחסיד אומות העולם, שתרם להצלתם של יהודים רבים במלחמת העולם השנייה ממוות בידי הנאצים.
קורות חייו

פרדיננד ארצ'ינסקי, נולד ב-8 בדצמבר 1900 בקרקוב. בנם של פרנצ'ישק ואנטונינה רימארסקה, בוגר הגימנסיה של סנט אנני. היה חבר בתנועת הצופים מ-1913 ועבד בחברת הרכבות הממשלתית מ-1917. ב-1918 התנדב לצבא הפולני, וב-1921 נלחם במרד שלזיה השלישי. לאחר מכן חזר לעבוד במנהל האזורי הממשלתי של הרכבת בקרקוב.
פעילותו הפוליטית בזמן מלחמת העולם השנייה

ארצ'ינסקי היה פעיל חברתי וחבר במפלגה הדמוקרטית הפולנית (SD – Stronnictwo Demokratyczne). בעקבות פעילותו הפוליטית בפולין בעת הכיבוש הגרמני נעצר בלבוב ב-30 בספטמבר 1939, אך כבר בתחילת 1940 הצליח לחזור לקרקוב ולהמשיך בפעילותו הפוליטית במפלגה. היה שותף בעריכת "הספר הלבן הפולני" שפורסם בקיץ 1940. הקים את אחד מבתי הדפוס המחתרתיים במחוז וולה יוסטובסקה שבקרקוב, ושיתף פעולה עם לשכת ההסברה והתעמולה של ארמייה קריובה. ב-1942 עבר לוורשה שם היה חבר במועצה הראשית של המפלגה הדמוקרטית. ב-1943 עזב ארצ'ינסקי את המפלגה הדמוקרטית ועבר לתמוך בממשלה הפולנית הגולה. ארצ'ינסקי ערך את עלון העיתונות והתעמולה של המפלגה. לאחר כישלון מרד ורשה ב-1944, חזר לקרקוב.
פעילות בתקופת השואה להצלת יהודים

בדצמבר 1942 הצטרף ארצ'ינסקי, שהיה ידוע בכינויו המחתרתי "מארק", לארגון ז'גוטה כנציג המפלגה הדמוקרטית. הוא היה חבר בהנהלת הארגון ושימש כגזבר. הוא עמד בראש "מחלקת הלגליזציה" (Referat legalizacyjny) בארגון, שהנפיקה מסמכים מזויפים, כגון, רישיונות עבודה, תעודות זהות (קנקארטה), אישורי מעבר, ותעודות נישואין. מסמכים אלה חולקו ליהודים על ידי ז'גוטה על מנת לשחררם מחובת הכניסה לגטאות או כדי להימלט מהם. באפריל 1943 הקים סניף של ז'גוטה בקרקוב, עיר הולדתו. הוא שימש כרכז וקשר בין סניפי הארגון המקומיים לבין מטה הארגון בוורשה. נחשב לאחד מעמודי התווך של המבצע הגדול להצלת יהודי פולין תוך סיכון חיים וגילוי אומץ ומסירות רבה.
לאחר המלחמה

לאחר המלחמה המשיך ארצ'ינסקי בפעילותו הפוליטית כשבין השנים 1947–1952 כיהן כחבר בפרלמנט הפולני, הסיים במשרד התקשורת מטעם המפלגה הדמוקרטית. הוא היה פעיל באיחוד הלוחמים לחופש ודמוקרטיה (אנ') (ZBoWiD) וכיהן כנשיא האגודה הפולנית לתיירות וסיור. בנוסף, עסק בעיתונות. ארצ'ינסקי נפטר בוורשה בשנת 1979.
הכרה והנצחה

בעקבות פניית ארגון פרטיזנים לוחמי מחתרת ומורדי גטאות ישראל במכתב ליד ושם, והצהרתו של אברהם ברמן, יו"ר הוועד המרכזי של היהודים הניצולים בפולין, הוכר ארצ'ינסקי ב-18 במאי 1965 כחסיד אומות העולם. ארצ'ינסקי הוזמן לביקור בישראל כחבר משלחת תנועת המחתרת הפולנית לרגל 20 שנה לניצחון על גרמניה הנאצית ונכח בטקס ביד ושם. שנה לאחר מכן, ב-10 במאי 1966 ניטע עץ לכבודו בשדרת חסידי אומות העולם. על פעילותו הפוליטית והתנגדותו לכיבוש הגרמני זכה בעיטורים רבים. על כך גם קיבל אזרחות כבוד של ורשה. שמו מונצח בקיר הכבוד של יד ושם בגן חסידי אומות העולם שבירושלים.
הערות שוליים

1 2 3 4 5  Archive of victims of Nazi and communist terror in Krakow 1939–1956
↑  Anna Poray, Saving Jews: Polish Righteous, www.savingjews.org
↑  Teresa Prekerowa, The underground Council to Aid Jews in Warsaw 1942-1945, ISBN 8306006224
↑  Josef Kermish, The Activities of the Council for Aid to Jews (“Żegota”) In Occupied Poland, Yad Vashem, zegota-in-occupied-poland.html (באנגלית)
1 2 3  Arczynski, Marek, The Righteous Among The Nations, Yad Vashem
1 2  תיק חסיד אומות העולם מארכיון יד ושם, M.31.2/131
↑  Marek Ferdynand Arczynski – polscy posłowie, poslowie.cqc.pl
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007274221705171  PLWABN: 9810674494205606  GND: 1140059262  ISNI: 0000 0001 1636 2741  LCCN: n80075429  VIAF: 47890023   WorldCat (עם VIAF): 47890023
שלמה אישון

| --- | --- |

הרב אישון (מימין) בשמחת בית השואבה בישיבת מרכז הרב יחד עם ראש הישיבה הרב יעקב שפירא והרב אברהם ישראל סילבצקי
 לידה:  6 באפריל 1960 (בן 64) ט' בניסן ה'תש"ך
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  אוניברסיטת בר-אילן  ישיבת מרכז הרב 
 מקום פעילות:  רעננה
 תחומי עיסוק:  פוסק, דיין
 רבותיו:  הרב אברהם אלקנה כהנא שפירא, הרב זלמן נחמיה גולדברג, הרב יעקב אריאל
 אב:  משה אישון 
 
 תפקידים נוספים:  ראש מכון כת"ר
 
הרב שלמה אישון (נולד ב-6 באפריל 1960) הוא רב ישראלי ופוסק העומד בראש מכון כת"ר לכלכלה על פי התורה וחוקר תורני למשפט עברי, משמש כרב מזרח העיר רעננה, ודיין בבית הדין של ארץ חמדה גזית.
ביוגרפיה

אביו, משה אישון היה עיתונאי ועורך עיתון הצופה.
בשנת 1978 התחיל את לימודיו בישיבת מרכז הרב וב-1986 הצטרף כחוקר במכון הלכה ברורה. באותה שנה הוסמך לרבנות על ידי הרבנות הראשית לישראל ומאוחר יותר, קיבל כושר לכהן כרב עיר. שירת בחיל התותחנים, ואחר כך כרב צבאי בחיל האוויר.
בעל תואר שני במשפטים מאוניברסיטת בר-אילן.
ב-1990 מונה לרב קהילה ברעננה. משנת 1999 הרב אישון מכהן כרב השכונה של מזרח רעננה, ואחראי על מספר מחלקות ברבנות העיר.
בנוסף, מאז 2008 מכהן כאב בית דין בבית הדין של ארץ חמדה גזית.
הרב אישון שימש כחוקר במחלקה למשפט עברי במשרד המשפטים בין 1991 - 1998.
ב-1993 ייסד, יחד עם הרב יצחק בזק, את מכון כת"ר לכלכלה על פי התורה. כיום הוא עומד בראש המכון ובפרט משמש כראש צוות המחקר. במסגרת המכון פורסמו שלושה עשר ספרים הלכתיים הקרויים 'כתר', הנוגעים לכלכלה על פי התורה. הרב אישון משמש כעורך הראשי של הספרים ומכותביה של הסדרה.
משנת 1996 עד שנת 2008 עמד בראש כולל אברכים בישיבת חברותא, בכפר בתיה. בעבר לימד גם במכון הגבוה לתורה באוניברסיטת בר-אילן, במכללה ירושלים ובמכללת אורות ישראל. כיום הוא מרצה במסגרת מת"ן השרון.
הרב אישון פרסם מאמרים בכתבי העת "תחומין", "צוהר" ו"אמונת עתיך". משנת תשס"ט (2009) עד שנת תשע"ד (2014) ענה על שש מאות שאלות ותשובות באתר מורשת. בעקבות פרוץ נגיף הקורונה פרסם "שו"ת ימי הקורונה".
נשוי ומתגורר ברעננה.
הערות שוליים

↑  נישואין עירובין ומקוואות
↑  אודות המכון
↑  שו'ת ימי הקורונה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007297505105171  LCCN: nb2006003915  VIAF: 298920555   WorldCat (עם VIAF): 298920555
פלס אם ואגראם

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 סוג:  מחנה ריכוז
 מדינה:  אוסטריה 
 מחוז:  אוסטריה התחתונה
 מחנות נלווים:  מאוטהאוזן
 אוכלוסייה
 צבא משחרר:   צבא ארצות הברית
 נתונים
 מספר הנספים:  לא ידוע
 קואורדינטות:  48°26′37″N 15°48′48″E﻿ / ﻿48.443611111111°N 15.813333333333°E﻿ / 48.443611111111; 15.813333333333
  (למפת אוסטריה מוגדלת) וינה זלצבורג גראץ אינסברוק לינץ קלגנפורט שווייץ לכ. גרמניה צ'כיה סלוב. איטליה סלובניה הונגריהפלס אם ואגראם(למפת אוסטריה רגילה) וינה זלצבורג גראץ אינסברוק לינץ קלגנפורט שווייץ ל גרמניה צ'כיה ס. איטליה סלובניה הונ.פלס אם ואגראם(למפת אוסטריה תחתית רגילה) סנקט פלטן וינר נוישטאדט באדן קרמס צ'כיה סלו. הונגריה בורגנלנד שטיריה אוסטריה עילית  וינהפלס אם ואגראם(למפת אוסטריה תחתית מוגדלת) סנקט פלטן וינר נוישטאדט באדן קרמס צ'כיה סלובקיה הונגריה בורגנלנד שטיריה אוסטריה עילית  וינהפלס אם ואגראם
 
מחנה פלס אם ואגראם או שדה התעופה פלס אם ואגרם (בגרמנית: Fliegerhorst Fels am Wagram) הוא אחד מאתרי מחנה הריכוז החיצוניים הקטנים של מחנה הריכוז מאוטהאוזן בפלס אם וואגרם (אנ'), באוסטריה התחתית.
תיאור המחנה

ב-1938 החלה בניית שדה תעופה קטן בפלס לרבות מרכז בקרה עבורו. שדה התעופה לא היה סלול והיה בו האנגר גדול. מצפון לפלס הוקם מחנה צריפים ובו כמאה צריפי עץ ומגרש מסדרים מרכזי, ששימש מאביב 1939 כמחנה אימונים של לופטוואפה. בשדה התעופה הייתה גם חוות ארנבות אנגורה עם כ-2000 בעלי חיים. צמר החיות שימש לייצור מצנחים ופשתן לחיילים.
יש כיום ראיות מבוססות כי החל מ-27 ביוני 1944 נאלצו לעבוד שם כעובדי עבודות כפייה כמה עשרות מיהודי הונגריה שגורשו ממדינתם, נשלחו ממחנה האם מאוטהאוזן ושוכנו בצריף שהוקם ישירות באזור. יחד עם עובדים זרים (על פי רוב אסירים) שהוצבו בטירת תירנטל (Schloss Thürnthal) הם היו תחת פיקוד מפקד המחנה - כ-3,000 איש, שהועסקו כעבדים ממש אצל חקלאים ובפירמות ייצור שונות. יהודי הונגריה זכו במקום ליחס זהה של אסירים.
המחנה הקטן הזה, שזמן רב לא היה ידוע לחוקרים, זכה לזלזול, להכחשה או להתעלמות מוחלטת של האוכלוסייה האזרחית של פלס והכפרים מסביב. בני התקופה האוסטרים המעטים ששרדו ועבדו עבור הרייך הגרמני תמורת שכר במחנה זה, יכלו לדווח על כך בתום המלחמה, אך סכרו את פיהם.
את העסקת היהודים בפלס ניתן לקרוא לראשונה בצו של יושב ראש לשכת העבודה המחוזית, שניתן ב-27 ביוני 1944. תקנה זו של 11 נקודות מתחילה כך:
יהודים, כזרים לגזע, אינם חברים בחברות ובמפעלים גרמנים.
יחסי העבודה של היהודים הם דבר מיוחד.
ניתן להעסיק עובדים יהודים רק בקבוצות. יש לשמור אותם בנפרד מאחרים ולהציב אותם במגורים נפרדים.
תקנות חוק העבודה הגרמני אינן חלות על תנאי העסקתם של יהודים.
עובדים יהודים מתחת לגיל 18 כפופים לאותן תקנות זמן עבודה כמו מבוגרים.
ועוד....
תוכנו של "מדריך המפעיל של תעסוקת יהודי הונגריה בקיץ 1944'" (נקודות 1–10) מחליף את הכתוב הנ"ל כי הוא מתחיל כך:
Die Juden gelten als Häftlinge und unterliegen der Verfügungsgewalt der Geheimen Staatspolizei

כלומר "היהודים הם אסירים וכפופים לגישה החשאית של משטרת המדינה". (גסטפו)
היהודים הראשונים שנשלחו רשמית למחנה פלס על ידי לשכת העבודה היו רשומים עם מספר זיהוי, שם ותאריך לידה.
במכתב לראש עיריית פלס, שנכתב ב-11 ביולי 1944, אישר ראש הנהלת המחוז כי יש להתייחס "...ליהודי הונגריה שהגיעו לאחרונה כאסירים...". בנספח קיבל ראש העיר רשימה עם שמות, תאריכי לידה ומספרי זיהוי של 62 יהודים (מתוך 72). מרשימה זו, אשר נערכה ב-1 ביולי 1944, ניתן להסיק את קבוצת הגיל של האנשים שגורשו לשם:
היהודי ההונגרי המבוגר ביותר במחנה היה שמואל שולד (או סולד) שנולד ב-15 במאי 1868 (כלומר היה בן 76).
הילדים הצעירים ביותר הם אדית רטי (נולדה ב-16.9.1943), גבריאל היידו (נולד ב-25.8.1942) ופטר גולדמן (נולד ב-13.11.1941).
מתוך סך של 72 יהודים, 23 היו גברים ו-49 היו נשים, כלומר יותר מ-50% היו נשים.
לתושבי פלס אם ואגראם "נודע על קיומם של יהודי המזרח ההונגרים ועל איסור המגע עמם" באיומי מכות ושיטות אחרות ידועות לשימצה".
ניתן להוכיח את קיום מחנה פלס עד 16 במרץ 1945. זה מתאשר על ידי מותו באותו היום של גאורג שנקר בן ה-5. הילד היהודי יליד בודפשט נהרג ממטען (אולי מוקש אולי פצצה) ונקבר בבית העלמין הקתולי בפלס. האם גיאורג שנקר הוצא מקברו לאחר המלחמה, או שהוא עדיין טמון שם, לא ידוע.
השמות מהרשימה

אדית רטי : היא הייתה במחנה עם אמה הלן (נולדה ב-23 במרץ 1912) ואחיה גאורג (נולד ב-24 ביוני 1936). שמה של אדית נמצא ברשימת המתים, אבל אמה וגאורג לא נמצאים (מיום 13.04.1944)
גבריאל היידו : הוא היה במחנה עם אמו, אליזבת (נולדה ב-7 בספטמבר 1907).
שמואל שולד : שמו מופיע בשתי רשימות, אך פעם מכונה "סולד", ופעם נכתב כ"שולד".
פטר גולדמן : הוא היה במחנה עם אמו, מרגרטה גולדמן (נולדה ב-9 בספטמבר 1913).
מקס רוזנברג: הוא ואשתו מוזכרים כאחד מ-72 היהודים שנרשמו מאוחר יותר ב-13 ביולי 1944. מקס רוזנברג נולד ב-4 ביוני 1890 ואשתו הלן נולדה ב-6 בנובמבר 1894. הלן נוספה לרשימה ב-1 ביולי 1944 תחת השם הלן ומספר הזיהוי 748. בעלה עדיין לא ברשימה הזו, אבל (הבן שלהם?) מישקו רוזנברג (נולד ב-28 בינואר 1921) כן. הוא כבר לא ברשימה של 13 ביולי 1944.
גאורג שנקר : גיאורג שנקר נולד ב-1 במאי 1939 בבודפשט ונכלל ברשימה של ה-13 ביולי 1944 עם אמו, אליס שנקר (נולדה ב-25 במרץ 1914). הילד נפטר ב-16 במרץ 1945, ונקבר בקבר מס' 120 בפלס.
המצב היום

אזור הצריפים לשעבר, הממוקם צפונית לקמפטל שטראסה (Kamptal Straße) של היום, עבר חלוקה מחדש (פרצלציה) ונבנה מחדש ברובו. שדה התעופה הוא שוב שדה חרוש.
חסידת אומות העולם

בסוף 1944 קלטה והצילה מריה גראוזנבורגר (1973-1901 - אז בת 43) את אחת ממשפחות הפליטים היהודים ההונגריים הללו בפלס ומכאן ואילך הסתירה אותן מפני הנאצים. על כך זכתה בכבוד כחסידת אומות העולם על ידי יד ושם ב-1978.
לקריאה נוספת

Ingrid Oberndorfer: Ungarische Juden im KZ Fels am Wagram zwischen Juli 1944 und März 1945, in David, Jüdische Kulturzeitschrift, Ausgabe 101, Ebenfurth
Ungarische Juden im KZ Fels am Wagram zwischen Juli 1944 und März 1945
הערות שוליים

↑  „...die in der letzten Zeit eingetroffenen ungarischen Juden wie Häftlinge.." zu behandeln sind.
↑  Die Einwohner von Fels am Wagram wurden „...durch Anschlag bezw. sonstige Unterrichtung von dem Vorhandensein ungarischer Ostjuden und des Verbotes des Verkehrs mit diesen..:16"  informiert.
↑  Liste der im Pfarrfriedhofe Fels bestatteten Kriegsopfer, Nr. 15: „Judenkind Georg Schenker", geb. in Ungarn am 1.5.1939, gest. in Fels am 16.3.1945, begraben im März 1945 im Grab Nr. 120, in: Landhaus St. Pölten, Abteilung IVW2-K, Kriegsgräberanlage, Stammzahl 945 (1989).
↑  חסידת אומות העולם מריה גרוזנברגר באתר יד ושם
נמר

ערך זה עוסק בבעל חיים. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| נמר |
| --- | --- |
 נמר הודי מהלך
מצב שימור
 מצב שימור: פגיע פגיע (VU) 
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: טורפים
תת־סדרה:: דמויי חתול
משפחה:: חתוליים
סוג:: פנתר
מין:: נמר
שם מדעי
 Panthera pardus ‏לינאוס, 1758
תחום תפוצה


נמר שחור בעל פיגמנטציה כהה מהרגיל
נמר אמור בטבע
נמר אפריקאי
נמר (שם מדעי: Panthera pardus) הוא מין של יונק טורף-על ממשפחת החתוליים השייך לסוג פנתר והוא מבין הקטנים שבבני סוגו, גדול רק מנמר השלג.
הנמר שוכן בסוואנות, מדבריות, מורדות הרים ויערות שונים לאורך אפריקה ודרומה של אסיה והוא מצוי בסכנת הכחדה. נמרים נצפו גם בישראל לאורך השנים, אף שכיום לא ברור אם שרדו נמרים בטבע.
טקסונומיה

התפוצה הרחבה והשוני הרב בין אזורי מחייתו של הנמר גרמו להיווצרות תת-מינים שונים של הנמר.
מרבית תת-המינים חיים באסיה בשל הסביבה המגוונת בה:
נמר אפריקאי, Panthera pardus pardus
נמר אמור או נמר סיבירי, Panthera pardus orientalis
נמר אנטולי או נמר גלילי, Panthera pardus tulliana
נמר המדבר או נמר ערבי, Panthera pardus nimr
נמר הודי, Panthera pardus fusca
נמר הודו-סין,  Panthera pardus delacouri
נמר ג'אווה, Panthera pardus melas
נמר סרי-לנקה, Panthera pardus kotiya
נמר מערות, Panthera pardus spelaea – נכחד
תת מינים אחרים:
נמר ברבארי או נמר אטלסי
נמר פרסי
נמר צפון-סין
נמר סיני
נמר זנזיבר
אנטומיה

גופו של הנמר מכוסה פרווה בגוון צהוב, והוא מנומר בחברבורות מעוגלות וטבעתיות כהות רבות בגבו ומשני צידי גופו. בטנו וחזהו בהירים. גוני פרוותו מסווים אותו, וקשה לגלותו כשהוא מסתתר בסבך הצמחייה. גופו שרירי וזנבו ארוך יחסית לגופו. לעיתים מופיעים נמרים הידועים כפנתרים שחורים בעלי מלנין כהה לאורך גופם ובמספר מקרים הוא חום כהה בעל חברבורות בולטות.
אורך גוף הנמר עד 2.2 מטר, אורך זנבו עד 1.2 מטר ומשקלו כ-30–90 ק"ג. ממדים אלו תלויים בתת-המינים, שהגדול שבהם הוא נמר הודי שהפרט המתועד הגדול ביותר ממנו הגיע לאורך 262 ס"מ. הפרט הכבד ביותר שתועד היה נמר אפריקני שמשקלו היה 92 ק"ג. כמו במרבית הפנתרים הזכרים גדולים יותר מהנקבות.
התנהגות

הנמר בעל תפוצה נרחבת לאורך אפריקה ואסיה והוא שוכן ביערות, ערבות, הרים ושטחים סלעיים. הוא מטפס היטב על עצים, בעל זינוק וקפיצה מוצלחת ובעל אינסטינקטים מהירים להפליא. כל אלה עוזרים לו להיות טורף מוצלח ביותר, ההורג את טרפו ביעילות בנשיכה חזקה בעורפו או גולגולתו או שנושכו בגרונו ומחכה שייחנק. לרוב הנמרים פעילי לילה הצדים לבדם ולא משתפים פעולה, אף לא בין אחים.
הנמר ניזון ממגוון בעלי חיים בגודל שבין חולדה לאיילנד ענק במשקל 900 ק"ג. הטרף העיקרי שלו כולל פרסתנים בינוניים או פרימטים, אחריהם הוא רודף אף בין העצים. עם זאת הוא ניזון גם ממכרסמים, זוחלים ואף מדגים ומגוון בכמות קטנה בכמה זרעי צמחים.
הנמר נוטה לגרור את טרפו אל בין העצים הגבוהים כדי שטורפים אחרים כמו אריות, טיגריסים וצבועים לא יחטפו את מזונו. לנמר בוגר אין טורפים טבעיים למעט האריה והטיגריס אך הוא יכול להיהרג גם בתחרות עם צבועים, כלביים כמו הדהול והזאב, בבונים, פיתוניים, דוביים ותנינים. טורפים קטנים יותר ייטרפו לעיתים בטריפה תחרותית.
הנמרים הם מינים יחידאים וטריטוריאליים המסמנים את תחום מחייתם בשתן, בגללים, בשאגות ועוד. הזמנים היחידים בהם נמרים ייראו יחדיו הוא בעונת הרבייה או כשנקבה מטפלת בגוריה, ללא עזרת הזכר.
התנהגות > תקיפת אנשים

הנמרים אינם אוכלי אדם טבעיים אך קרו מספר תקיפות נמרים לטריפת אנשים או חיות משק. בכמה אזורים בהודו ונפאל נמרים נקלעים לקונפליקט גבוה עם אנשים ואף טורפים אנשים ותקיפות נוספות נרשמו ממרכז אסיה, סין ומאפריקה שמדרום לסהרה.
רבייה

עונת הרבייה של הנמר היא בקיץ. ההיריון נמשך כשלושה חודשים ובסופו ממליטה הנקבה שניים עד שישה גורים במאורה. הגורים פוקחים את עיניהם כעבור שבוע. האם מגדלת אותם עד לגיל שנה וחצי.
הנמרה מקפידה להעביר את הגורים ממקום מסתור אחד למשנהו בתכיפות גבוהה בחודשי חייהם הראשונים כדי לגונן עליהם מטורפים ומנמרים יריבים. תקופת ההנקה נמשכת כשלושה חודשים, ומעט לאחר מכן מתלווים הגורים אל האם לציד, כשהיא צדה עבורם חיות קטנות, עליהם הם מתרגלים לצוד. כעבור 15 עד 20 חודשים האם נוטשת ומרחיקה אותם, ואז היא יכולה להתרבות שוב. הנמרים מגיעים לבגרות מינית בגיל שנתיים.
תפוצת הנמר בארץ ישראל

בארץ ישראל ידוע כי חיו ארבעה תת-מינים של נמרים בטבע:
נמר המדבר: תת-המין הקטן ביותר של הנמר. משקלו כ-25 ק"ג והוא בדרך כלל בלתי מסוכן לאדם בוגר. ההערכות הן שנשארו בעולם מתת-מין זה כ-220 פרטים בלבד. בישראל התפרסם נמר זה ב-1974 כשהתגלה במדבר יהודה. בישראל היו ידועות שתי אוכלוסיות של נמר זה: אחת במדבר יהודה, שככל הנראה נכחדה, והשנייה בהר הנגב, במכתש רמון ובמישור עבדת אשר ייתכן שכוללת 8–9 פרטים. נמר המדבר האחרון נצפה בישראל לאחרונה בשנת 2007, ומאז נכחדו כליל הנמרים מהטבע בארץ. בעשור האחרון לא דווחו או נראו תצפיות של פרטים חיים, סימני טריפה, גללים ועקבות.
נמר אנטולי: מהנמרים הגדולים בעולם. משקלו מעל 70 ק"ג. הוא נראה לאחרונה בנחל בצת שבגליל המערבי בשנת 1965 לאחר שזכר מבוגר ניצוד שם. מאז מתגלים מדי כמה שנים סימני חיים, כמו עקבות ושיירי טרף, בגליל העליון. כנראה מצוי בגולן הסורי ובדרום לבנון. ישנם גם הטוענים כי נתקלו בו בהר חרמון. ניזון בעיקר מטרף חזירי בר ויחמורים.
נמר סִינַי: תת-מין נכחד שהיה מצוי בהרי אילת עד לפני כמה עשרות שנים ונעלם מן האזור בשל ציד פרוע שהיה מקובל אצל בדואים באזור כדי להשתמש בפרוותו. צבעו צהוב בהיר מאוד, כמעט לבן. גודלו בינוני בהשוואה לתת-מינים אחרים של נמרים. ניזון בעיקר מיעלים, מחוגלות, מקוראים, משפני סלע ולעיתים נדירות יותר גם מפגרים. עד שנות ה-60, היה מצוי תת-מין זה בדרום חצי האי סיני, אך כפי הנראה נכחד גם משם. אלו היו המקומות היחידים שבהם היה מצוי תת-מין זה. הוא ככל הנראה נכחד לחלוטין בשנת 1969.
נמר פרסי: נמר שהיה מצוי בעבר בגאון הירדן ומזרח הגולן. תת-מין זה ככל הנראה נכחד בין שנות ה-70 לשנות ה-90.
אזכורי הנמר בתנ"ך

”מִמְּעֹנוֹת אֲרָיוֹת מֵהַרְרֵי נְמֵרִים”
”וְגָר זְאֵב עִם כֶּבֶשׂ וְנָמֵר עִם גְּדִי יִרְבָּץ”
”הֲיַהֲפֹךְ כּוּשִׁי עוֹרוֹ וְנָמֵר חֲבַרְבֻּרֹתָיו”
”זְאֵב עֲרָבוֹת יְשָׁדְדֵם נָמֵר שֹׁקֵד עַל עָרֵיהֶם”
”וְקַלּוּ מִנְּמֵרִים סוּסָיו”
”וָאֱהִי לָהֶם כְּמוֹ שָׁחַל כְּנָמֵר עַל דֶּרֶךְ אָשׁוּר”
”וַאֲרוּ אָחֳרִי כִּנְמַר וְלַהּ גַּפִּין אַרְבַּע דִּי עוֹף עַל גַּבַּהּ”
הערות שוליים

↑  נמר באתר הרשימה האדומה של IUCN
↑  מגילת שיר השירים, פרק ד', פסוק ח'
↑  ספר ישעיהו, פרק י"א, פסוק ו'
↑  ספר ירמיהו, פרק י"ג, פסוק כ"ג
↑  ספר ירמיהו, פרק ה', פסוק ו'
↑  ספר חבקוק, פרק א', פסוק ח'
↑  ספר הושע, פרק י"ג, פסוק ז'
↑  ספר דניאל, פרק ז', פסוק ו'
| חתוליים |
| --- | --- | --- |
| חתולים קטנים | חתולים קטנים |  |
| חתול | חתול חולות • חתול ביצות • חתול שחור-רגל • חתול מדבר סיני • חתול בר (חתול הבית) |   |
| חתול פאלאס (סוג ומין יחיד) | חתול פאלאס |   |
| חתול זהוב | חתול זהוב אסייתי • חתול זהוב בורנאי |   |
| חתול נמרי | חתול נמרי בנגלי • חתול דגים נמרי • חתול נמרי שטוח-ראש • חתול נמרי כהה • חתול נמרי סונדי |   |
| שונר | שונר צפוני • שונר קנדי • שונר איברי • שונר מצוי |   |
| קרקל | קרקל • חתול זהוב אפריקני |   |
| סרוואל (סוג ומין יחיד) | סרוואל |   |
| נמרון | אוצלוט • מרגיי • נמרון מנוקד • חתול קולוקולו • נמרון הפנטנל • נמרון הפמפס • נמרון ג'ופרי • חתול קודקוד • נמרון האנדים • נמרון דרומי |   |
| פומה | פומת ההרים • יגוארונדי |   |
| חתול שיש (סוג ומין יחיד) | חתול שיש |   |
| חתולים גדולים | חתולים גדולים |   |
| נמר ערפילי | נמר ערפילי מצוי • נמר ערפילי בורנאי |  |
| ברדלס (סוג ומין יחיד) | ברדלס |  |
| פנתר | אריה • טיגריס • נמר • יגואר • נמר השלג |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007560641205171  BNE: XX540354  BnF: cb119373914 (data)  GND: 4140573-0  LCCN: sh85097496  NARA: 10663620
המוזיאון הארכאולוגי האזורי פאולו אורסי

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  מוזיאון לארכאולוגיה, museum of a public entity 
 כתובת:  Viale Teocrito, 66,  - Siracusa, Viale Teocrito 66, 96100 Siracusa 
 מיקום:  סירקוזה 
 מדינה:  איטליה 
 מבקרים בשנה:  6,043 (נכון ל־2020)
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ? – 17 ביוני 1878
 תאריך פתיחה רשמי:  17 ביוני 1878 
 מידות
 שטח:  6,000 מ"ר (נכון ל־2018) 
 
 קואורדינטות:  37°04′35″N 15°17′11″E﻿ / ﻿37.07638889°N 15.28638889°E﻿ / 37.07638889; 15.28638889
 he
 
המוזיאון הארכאולוגי האזורי פאולו אורסי נמצא בסירקוזה שבסיציליה והוא אחד מהמוזיאונים הארכאולוגיים הגדולים באירופה.
היסטוריה

המוזיאון נחנך בשנת 1780 על ידי הבישוף אלגונה ליד ביתו, תחת השם "מוזיאון הסמינר". בשנת 1808 שונה שם המוזיאון למוזיאון סיביקו. ב-17 ביוני 1878 יצא צו מלכותי להקמתו של המוזיאון הארכאולוגי הלאומי של סירקוזה. המוזיאון נפתח ב-1886, במיקומו ההיסטורי בכיכר הקתדרלה.
בשנים 1895-1934 נוהל המוזיאון על ידי פאולו אורסי. עם גידול האוסף של המוזיאון הוחלט להעביר את המוזיאון למיקומו הנוכחי בגן הווילה לנדולינה. המבנה החדש של המוזיאון תוכנן על ידי האדריכל פרנקו מיניסי (אנ') ונחנך בינואר 1988, עם קומת תצוגה של 3,000 מ"ר ומרתף של 3,000 מ"ר שבו אודיטוריום. בשנת 2006 נחנך אזור תצוגה נוסף בקומה השנייה שהוקדש לתקופה הקלאסית. בשנת 2014 בוצעה הרחבה נוספת כדי להציג את הסרקופג של אדלפיה וממצאים נוספים מהקטקומבות של סירקוזה.
תצוגה

המוזיאון מכיל חפצי אמנות מהתקופה הפרהיסטורית, היוונית והרומית שנמצאו בחפירות ארכאולוגיות בעיר ובאתרים אחרים בסיציליה.
החלל מחולק לארבעה מגזרים (A – D) וחלל מרכזי (שטח 1) המוקדש לתולדות המוזיאון וסוקר בקצרה את החומר המוצג בכל אחד מהמגזרים.
מגזר A מוקדש לפרהיסטוריה מהתקופה הפלאוליתית העליונה עד תקופת הברזל, וכולל תצוגה של סלעים ומאובנים המעידים על בעלי החיים השונים שנמצאו בסיציליה ברביעון. יש בו גם קטע מבוא המציג את המאפיינים הגאולוגיים של הים התיכון ואזור ההרים האיבליאנים (אנ').
מגזר B מוקדש למושבות היווניות בסיציליה מהתקופה היונית והדורית.
מגזר C יש ממצאים ממושבות סירקוזה: אקראי (664 לפנה"ס), קסמנאי (644 לפנה"ס), קמרינה (598 לפנה"ס), אלארו וכן ממצאים ממרכזים אחרים של מזרח סיציליה, ג'לה ואגריג'נטו .
מגזר D, הממוקם בקומה העליונה ונחנך ב-2006, מכיל ממצאים מהתקופות ההלניסטית והרומית. הוא מכיל שניים מהיצירות המפורסמות ביותר במוזיאון, הסרקופג הפליאו-נוצרי של אדלפיה ו"נוגה אנדיומנה", הנקרא גם ונוס לנדולינה (אנ'). התצוגה כוללת גם מבחר מטבעות.
הערות שוליים

↑  Authentic Sicily, Touring Club of Italy, 2005, page 76
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007574652205171  GND: 1215804-5  ICCU: SBNV042469  ISNI: 0000 0001 2114 2305  LCCN: nr90002949  VIAF: 131788169   WorldCat (עם VIAF): 131788169
פלדז'נדרמרי

| --- | --- |

מדי פלדז'נדרמרי במלחמת העולם השנייה
 פרטים
 מדינה:  הקיסרות הגרמנית הקיסרות הגרמנית גרמניה הנאצית גרמניה הנאצית
 סוג:  משטרה צבאית
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  1866–1945 (כ־79 שנים)
 מלחמות:  מלחמת העולם השנייה 
 פיקוד
 יחידת אם:  כוחות היבשה של הוורמאכט
 
הפלדז'נדרמרי (בגרמנית: Feldgendarmerie) היו יחידות משטרה צבאית של צבאות ממלכת סקסוניה, הקיסרות הגרמנית וגרמניה הנאצית עד לסוף מלחמת העולם השנייה.
תקופת הקונפדרציה הגרמנית והקיסרות הגרמנית

מ-1810 ועד 1812 הקימו ממלכת סקסוניה, ממלכת וירטמברג, ממלכת פרוסיה וממלכת בוואריה כוח משטרה כפרית על בסיס המודל של הז'נדרמריה הצרפתית של נפוליאון.
כוח הז'נדרמריה הפרוסי הורכב מכוח חיילים ומש"קים מיומנים אשר סיימו את השירות הרגיל שלהם בצבא. באופן רשמי הם עדיין היו אנשי צבא שצוידו וקיבלו משכורות משר המלחמה, אך בעיתות שלום היו תחת פיקודו של שר הפנים, ומתפקדים כמשטרה רגילה. במקרה של תרגול, תנועת כוחות או מלחמה, 50% מכוחות ההז'נדרמריה יצרו את ליבת המשטרה הצבאית של הצבא, כוח זה נקרא "פלדז'נדרמרי".
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה הפלדז'נדרמרי הורכבו מ-33 פלוגות. בכל פלוגה היו כ-60 חיילים ו-2 מש"קים. עד 1918 גדל מספר הפלוגות ל-115.
לאחר מלחמת העולם הראשונה פוזרו כל יחידות המשטרה הצבאית ולא הייתה נוכחות שלהן באזור רפובליקת ויימאר. חיילים רגילים ביצעו את משימות המשטרה הצבאית.