stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ענן
היווצרות

השמש מחממת את האוקיינוסים וריכוזי מים אחרים ובכך גורמת להתאדות של מים וליצירת לחות. אדים אלו מטפסים גבוה באטמוספירה. הקור באטמוספירה בהיעדר גרעיני התעבות אינו מספיק לגרום להתעבותם של האדים. גרגרי אבק וחלקיקים אחרים באטמוספירה בטמפרטורה נמוכה באים במגע עם האדים וגורמים להתעבותם וליצירת טיפות מים וחלקיקי קרח מיקרוסקופיים אשר הם העננים.
תהליך זה לבדו אינו גורם להיווצרות עננים מורידי גשם אשר רק בתוספת אילוץ מכני שיגרום לעלייה מאסיבית של אוויר כלפי מעלה, יכולים להיווצר. עלייה כזאת יכולה לקרות עקב מערכת מזג אוויר שנקראת שקע ברומטרי, אשר מופיעה מעל הים התיכון בחודשי החורף (הסיבה לירידת גשם בחורף). כדי שטיפונות הענן יגיעו לגודל מספיק גדול על מנת שהן יהיו מספיק כבדות כדי לרדת כגשם, מתרחש תהליך של התנגשויות, טיפונות הענן מתנגשות זו בזו ובחלקיקי קרח אחרים וכך הן מתלכדות וגדלות. יעילות ההתנגשות תלויה ביחס גודלי הטיפות, בריכוז הטיפות ובטרבולנציה השוררת בענן.
מרכז הענן מאופיין בדרך כלל בזרמים אנכיים עולים ואילו צידי הענן מאופיינים בדרך כלל בזרמים אנכיים יורדים. כאשר טיפה עולה במעלה הענן היא יכולה לקפוא בדרך ולהפוך לגראופל או ברד. וכאשר החלקיקים הקפואים ירדו, יכולה להתרחש המסה והם יהפכו לטיפת מים.
סיום חיי הענן יתרחש כאשר כל הטיפות וחלקיקי הקרח ירדו בצורת גשם ו/או התאדו בגלל שהענן יגיע לאזור עם לחות נמוכה.
היווצרות > היווצרות ענן על ידי הרים

ענן כמעט ולא יכול להיווצר על ידי אוויר קר בלבד, אלא נדרש גורם מעבה אחר. הר יכול להוות גורם כזה בתהליך המכונה עננות אורוגרפית, ולכן פעמים רבות רואים עננים מעל ההרים. אוויר לח המצוי באוויר מתחיל לטפס כלפי מעלה, כאשר יש הר באזור, האוויר הלח והחם בא במגע עם ההר הקר וגורם להתעבות הלחות וליצירת ענן.
היווצרות > פאזת הקרח

בגובה פני הקרקע, מים קופאים בטמפרטורה של 0 מעלות צלזיוס. עם זאת, עננים גבוהים יכולים להכיל מים לא קפואים אף בטמפרטורה של מינוס 38 מעלות. תופעה זו מתרחשת מכמה סיבות: הראשונה היא שבגובה רב, הלחץ באוויר נמוך יותר ודרושה טמפרטורה נמוכה יותר כדי לגרום למים לקפוא. בנוסף, התכונות הפיזיקליות של מסות מים קטנות, שונות מאשר תכונות של מסות מים גדולות בגלל המתח פנים. כאשר הטמפרטורה יורדת מתחת לבערך מינוס 10 באזור הגבוה של עננים ערימתיים טיפות המים מתחילות לקפוא. על מנת שטיפות מים תקפאנה הן זקוקות לגרעין קיפאון כשם שאדי מים צריכים גרעיני התעבות בשביל להפוך לטיפות מים. גרעיני הקיפאון מזרזים את התהליך אצל טיפות המים ומגבשים אותן לקרח. הקרח דומה בגודלו לטיפות המים, הזעירות אך שונות בגודלן. בהימצאות גרעיני קרח בענן, בטווח טמפרטורות מסוים, יש להיווצרות גבישי קרח יתרון על יצירת טיפות מים בחינת מהירות הגידול, עקב ההבדל בלחץ האדים הדרוש להחזקת גביש קרח לעומת טיפת מים, מצב זה מתואר על ידי תהליך ברגרון.
היווצרות > מטען חשמלי

עננים עם פאזה מעורבת, כלומר שיש בהם גם טיפות מים וגם חלקיקי קרח, יכילו מטען חשמלי בעקבות התנגשויות בין החלקיקים השונים. זהו מטען חשמל סטטי, וכאשר עוצמתו תעבור ערך סף מסוים תהיה התפרקות חשמלית אשר קרויה ברק. ישנם מספר סוגי ברקים, ברקים בין העננים לקרקע, ברקים בין שני עננים שונים וברקים בין אזורים שונים באותו הענן. הברקים יכולים להיות חיוביים או שליליים לפי המטען הגורם להתפרקות. ישנם גם ברקים שעולים מהענן לשכבות העליונות של האטמוספירה והם נקראים שדוני ברקים.
סיווג העננים

באופן קלאסי נהוג למיין את העננים לשלוש רמות סיווג עיקריות.
גובה הענן ובסיס ההשתרעות האנכית אם קיימת יוצר הבחנה בין שלוש קבוצות עננים -
עננים נמוכים עד 2,500 מטר לערך.
עננים בינוניים המכונים גם "אלטו" וממוקמים בגובה של בין 2,500 ל-5,000 מטר בקירוב.
עננים גבוהים המכונים גם "צירוס" וממוקמים בגובה של מעל ל-5,000 מטר.
אופי ההתהוות וההשתרעות האנכית של הענן יוצר הבחנה בין שתי קבוצות עננים שונות -
עננים ערמתיים המכונים גם ענני "קומולוס" ומאופיינים בהתפתחות אנכית מובהקת, ומאפיינים את מצבי אי יציבות אטמוספירית המלווים בהתכנסות חריפה.
עננים שכבתיים המכונים גם ענני "סטרטוס" ומאופיינים בשטיחות ובהיעדר התפתחות ממשית, שבמקרים רבים מעידים על יציבות יחסית וקיומה של שכבת אינוורסיה.
יכולות הענן להוריד משקעים, ענן שמוריד משקעים מכונה "נימבוס".
כל ענן מוגדר על פי סוגו בכל אחת מקבוצות הסיווג, לרוב, שילוב של שלוש רמות סיווג אלו מהווה את שמו המקובל של הענן. כך למשל, "אלטוקומולוס" הוא ענן בינוני ערמתי, "אלטוסטרטוס" הוא ענן בינוני שכבתי, "צירוקומולוס" הוא ענן גבוה ערמתי ו"צירוסטרטוס" הוא ענן גבוה שכבתי. כל העננים הנמוכים הם ערמתיים, לכן בכל שמותיהם מופיע "קומולוס" אך לא מוזכר בהם מאפיין הגובה. כך, למשל, "קומולונימבוס" הוא ענן נמוך ערמתי שמוריד משקעים, "סטרטוקומולוס" הוא ענן נמוך ערמתי שנבלם באינוורסיה ו"קומולוס" הוא ענן נמוך ערמתי, גובהם של כל עננים אלה לא מוזכר בשמותיהם. יש עננים שלא כל רמות הסיווג שלהם מוזכרים בשמם. כך, למשל, "נימבוסטרטוס" הוא ענן שכבתי בינוני שמוריד משקעים וגובהו לא מוזכר בשמו, לעומת זאת "צירוס" הוא ענן גבוה ערמתי שנבלם באינוורסיה וסיווג זה לא מוזכר בשמו.
סיווג העננים > ענני קומולוס (ערמה) > עננים נמוכים

קומולוס - ענן ערמתי נמוך הידוע בכינוייו "ענני כבשה", "ענני כרובית", "ענני צמר" ועוד.
קומולונימבוס - ענן סופת רעמים המוריד בדרך כלל גשמים עזים או ברד.
סטרטוקומולוס - ענן בעל מבנה ערמתי שנראה שכבתי כאשר הוא נבלם באינוורסיה נמוכה וצורתו היא של גושים או גלילים משוננים.
סיווג העננים > ענני קומולוס (ערמה) > עננים בינוניים

אלטוקומולוס - ענן ערמתי בינוני שמורכב משורות רבות של גושי קרח ומים קטנים.
סיווג העננים > ענני קומולוס (ערמה) > עננים גבוהים

צירוקומולוס - ענן ערמתי גבוה המורכב מכדוריות או אדוות קרח רבות מאוד.
צירוס - ענן בעל מבנה ערמתי שנראה שכבתי כאשר הוא נבלם באינוורסיה גבוהה והוא מופיע בצורת חוטי קרח דקים ולבנים שלעיתים קרובות דמויי שיער או חוטי משי (נקרא לעיתים ענן נוצה).
סיווג העננים > ענני סטרטוס (שכבות) > עננים בינוניים

אלטוסטרטוס - ענן שכבתי בגובה בינוני שלעיתים (בעיקר באירופה) מוריד גשם.
סטרטונימבוס - ענן שכבתי בינוני המוריד בדרך כלל גשם חקלאי (גשם דק) או שלג.
סיווג העננים > ענני סטרטוס (שכבות) > עננים גבוהים

צירוסטרטוס - ענן שכבתי גבוה היוצר לעיתים קרובות הילה סביב השמש.
סיווג העננים > ענני סטרטוס (שכבות) > שבר ענן

שבר ענן - מצב של ממטרים עזים, אבני ברד גדולות. במקרים קיצוניים יכולה להיווצר סופת טורנדו מלווה ברעמים מחרישי אוזניים.
במקורות

שומרית: בהגיית 'עֲבְּאֻנוּ' abbununnu בהוראת יום-אפלולי. סורית נוֹנוֹאְ ܥܢܳܢܳܐ. ארמית: 'עֲנָנָא' . ערבית: 'ענאן' عنان . הענן מופיע במקרא כשם כולל לתופעות הקשורות בהתעבות האוויר במילים כגון: עב, ערפל, נד-מים ('עַמּוּד-עָנָן'), עשן פולחני ('עֲנַן-הַקְּטֹרֶת'), ועוד. המילה ענן מופיעה במקרא 90 פעמים כתופעת טבע שאינה בהכרח קשורה לגשם, מתוכן שלוש פעמים בזיקה עקיפה לגשם, ורק בפעם אחת בזיקה ישירה לגשם. לפיכך אין הענן המקראי זהה לחלוטין לתפיסת הענן בתקופה המודרנית, שכן ברובם המכריע של המקרים, אין מדובר בתופעה הקשורה בהכרח בירידת ממטרים.
ראו גם

סינופטיקה
ערפל
לחות
ענן משפך
הערות שוליים

↑  Wayback Machine, web.archive.org, ‏2008-07-02
↑  Microsoft Word - ayi.doc, www.ericlevy.com
↑  לזיהוי "ענן" ו"עב" במקרא, באתר JSTOR
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007283918205171  BnF: cb11952827m (data)  GND: 4125270-6  LCCN: sh85027191  NDL: 00566990  NKC: ph138651 
תרשים המתאר היווצרות ענן כתוצאה מהר
ענני צירוס ואלטוקומולוס
גובה העננים
ענן אלטוקומולוס.
עננים גולשים למכתש רמון
פיטר אונדג'ן

| --- | --- |

 לידה:  21 בדצמבר 1955 (בן 68) טורונטו, קנדה 
 מוקד פעילות:  קנדה 
 מקום לימודים:  בית הספר ג'וליארד, הקולג' המלכותי למוזיקה, בית הספר צ'רטרהאוס 
 סוגה:  מוזיקה קלאסית 
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 כלי נגינה:  כינור 
 
פיטר אונדג'ן (באנגלית: Peter Oundjian נולד ב-21 בדצמבר 1955) הוא מנצח קנדי.
בעבר היה מנצח אורח ראשי של התזמורת הסימפונית של קולורדו, ומנצח אורח ראשי ויועץ אמנותי של תזמורת דטרויט, שם סייע בייסודו של פסטיבל רב-תחומי ב-2007.
במשך למעלה מעשור כיהן כיועץ אמנותי ומנצח ראשי של פסטיבל קרמור בניו יורק. כמו כן, הוא ממשיך ומופיע בקביעות עם התזמורת הפילהרמונית של רדיו צרפת. הוא ניצח, בין היתר, על התזמורת הפילהרמונית המלכותית של סטוקהולם, תזמורת רדיו שטוטגרט, התזמורת הסימפונית של שיקגו, התזמורת הסימפונית של סן פרנסיסקו, התזמורת הסימפונית של בוסטון, תזמורת פילדלפיה, התזמורת הפילהרמונית של לוס אנג'לס, תזמורת פסטיבל אספן, והתזמורת הסימפונית של סידני.
אונדג'ן שימש בעבר כמנהלה המוזיקלי של התזמורת הסקוטית הלאומית ושל התזמורת הסימפונית של טורונטו.
בתחילת כהונתו בתזמורת הסימפונית של טורונטו ייסד את פסטיבל מוצרט ואת פסטיבל "יצירות חדשות".
בשנת 2022 התמנה למנהלה המוזיקלי של התזמורת הסימפונית של קולורדו.
ביוגרפיה

פיטר אונדג'ן, שנולד בטורונטו, התחנך באנגליה, שם למד נגינה בכינור אצל מנוג פריקיאן. לאחר מכן למד במכללה המלכותית למוזיקה בלונדון, שם זכה במדליית זהב כתלמיד מצטיין ובפרס סטאוצקר על הצטיינותו ככנר. הוא השלים את לימודי הנגינה בכינור בבית הספר ג'וליארד בניו יורק, שם למד אצל איבן גלמיאן ודורותי דיליי.
במשך 14 שנים היה הכנר הראשי של רביעיית טוקיו הנודעת.
לפיטר אונדג'ן ותק של שלושים שנה כפרופסור אורח בבית הספר למוסיקה של ייל.
פרואילורוס

| פרואילורוס |
| --- | --- |
גולגולת של הפרואילורוס
תקופה
סוף אוליגוקן- תחילת מיוקן 30–20 מיליון שנה לפני זמננו PreЄ Є O S D C P T J K Pg N       
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: טורפים
תת־סדרה:: דמויי חתול
משפחה:: חתוליים
תת־משפחה:: Proailurinae
סוג:: פרואילורוס
מינים
 Proailurus bourbonnensis  Proailurus lemanensis  Proailurus major
שם מדעי
 Proailurus

פרואילורוס (שם מדעי: Proailurus) הוא סוג של טורף קדום דמוי חתול הנחשב לראשון החתוליים, אם כי כמה חוקרים משייכים אותו למשפחת הסטנופלסיקטיים שאולי מבוטלת. יונק זה חי במשך סוף האוליגוקן עד לתחילת המיוקן שלפני 30 עד 20 מיליון שנה ברחבי אירופה ואסיה.
המאובנים של הפרואילורוס התגלו במספר מדינות ביניהם במונגוליה, גרמניה וספרד. הוא הוגדר לראשונה ב-1879 בידי החוקר הנרי פילהול (אנ') על סמך ממצאים מצרפת. המשמעות של שמו מיוונית היא: ""pro - לפני, "ailuros" - חתול כלומר: "לפני חתול". התגלו 3 מינים בסוג כשמינים נוספים בוטלו.
חתול זה היה קטן יחסית באורך של מטר ומשקל של 10 קילוגרם בממוצע - קצת יותר גדול מחתול בית. הוא היה דומה במראהו לגחן גדול עם זנב רחב גמיש ששימש לטיפוס על עצים בהם חי. הוא היה בעל טפרים נשלפים בכפותיו, והיה בעל חלל עיניים גדולות ולסתות קצרות בעלות שיניים רחבות וחדות. מבנה זה דומה לרוב החתולים ומותאם לציד והרג מהיר של טרף.
החתול הקדום חי ביערות של אירואסיה והוא התפתח לחתולים המוכרים, כנראה לחתולים הקטנים הקרובים אליו יותר מאשר מיני החתולים הגדולים והשנחרבים הגדולים והמאוחרים יותר. כיום הוא משויך לתת-משפחה שנכחדה - Proailurinae.
פוליארכיה

פוליארכיה (מיוונית – שלטון הריבוי) הוא מושג שמשמעותו המדויקת נקבעה בשנת 1953 על ידי רוברט דאל, ומתאר סוג של דמוקרטיה בו קבוצות אליטה מתחרות ביניהן.
בעבר שימש המושג לתיאור כל צורת משטר שהיא ההפך ממונרכיה. במונרכיה שולט היחיד, ובפוליארכיה, הריבוי. עם זאת, שימוש זה במושג הוא ארכאי.
המונח דמוקרטיה נטען במאה ה-20 במשמעות חיובית, כצורת ממשל אידיאלית (במיוחד בנוסח הדמוקרטיה הליברלית). הדמוקרטיה נקשרה עם כל מה שחיובי בממשל, עד כדי כך שגם דיקטטורות מובהקות, כמשטרים הקומוניסטים במזרח אירופה כינו עצמם "דמוקרטיות עממיות". עם כל זאת המתח הקיים בדמוקרטיה, ובמיוחד בדמוקרטיה הליברלית, המבוססת על דמוקרטיה ייצוגית, הוא בין רעיון ביטוי הרצון הכללי של העם, באמצעות ההליך הדמוקרטי, כפי שהגה ז'אן-ז'אק רוסו, ובין העובדה כי בפועל קיימת חציצה משמעותית (הפרדת רשויות, בלמים ואיזונים, בחירת נציגים, שמירה חוקתית על זכויות הפרט) בין רצון זה בצורתו הגולמית, ובין ביטויו באמצעות הממשל הדמוקרטי.
הכלכלן האוסטרי ג'וזף שומפטר, הוא שהגה, בשנות ה-40 את רעיון "הדמוקרטיה המינימלית", שאינה כלי לביטוי רצון העם כפשוטו, אלא תחרות בין אליטות על קולות, שבה מספקות בחירות לא תכופות צורה של שליטה של העם באליטות המתחרות ביניהן. ובמילותיו, הדמוקרטיה היא אך "ההסדר המוסדי ההוא להגעה להכרעות פוליטיות שבו היחידים רוכשים את הכוח להכריע באמצעות מאבק על קולותיו של העם".
בעקבותיו של שומפטר הלך מדען המדינה רוברט דאל, פרופסור באוניברסיטת ייל כאשר תיאר, לראשונה בשנת 1971, את הפוליארכיה כמבנה פוליטי שיושם לראשונה בארצות הברית ולאחר מכן במקומות רבים נוספים, ובמיוחד במערב אירופה – מבנה שבו ישנן מספר קבוצות המתחרות על הכוח הפוליטי, וההכרעה ביניהן ניתנת לחלק גדול מהאוכלוסייה, ומעניקה לקבוצה הזוכה את הכוח לשלוט לתקופה מסוימת.
בספרו משנת 1989, "הדמוקרטיה ומבקריה", נותן דאל את המאפיינים הבאים לפוליארכיה:
השליטה בהחלטות הממשלה על מדיניות ניתנת באופן חוקתי לנציגים נבחרים.
הנציגים נבחרים ומודחים בדרכי שלום בבחירות תכופות יחסית, הוגנות וחופשיות, שמידת הכפייה בהן היא מוגבלת.
לכל הבוגרים יש זכות להצביע בבחירות אלה.
לרוב הבוגרים יש זכות להתמודד על משרה ציבורית שאיושה מוכרע בבחירות.
לאזרחים יש זכות שנאכפת באופן יעיל לחופש ביטוי, במיוחד חופש ביטוי פוליטי, לרבות ביקורת על הנציגים, על הממשלה, ועל האידאולוגיה הפוליטית, הכלכלית או החברתית השלטת.
לאזרחים יש זכות גישה למקורות מידע אלטרנטיביים, שאינם נשלטים על ידי המדינה או על ידי קבוצה יחידה.
לאזרחים יש זכות שנאכפת ביעילות להתאגד בכל צורה של התאגדות, לרבות התאגדות פוליטית כמפלגות וקבוצות עניין, המנסות להשפיע על הממשל באמצעות התמודדות בבחירות ואמצעים אחרים של דרכי שלום.
רעיון הפוליארכיה מצמצם את הרעיון הדמוקרטי להליך, ומעקר ממנו חלק ניכר מהמשמעות החיובית שנטענה בו, ובמיוחד מנתק את הדמוקרטיה מרעיונות של שוויון וחירות, שנקשרו בה מאז המהפכה הצרפתית. רעיון זה מנוגד לרעיונות של רוסו ושל הוגים אחרים, התומכים בצורות רדיקליות של דמוקרטיה כדמוקרטיה ישירה או דמוקרטיה השתתפותית, מתוך תפיסה שחברה פוליטית בריאה תלויה במעורבות הפעילה של האזרחים בכל תחומי הממשל. עם כל זאת, רוב הדמוקרטיות הליברליות כיום דומות יותר במבנה משטרן לפוליארכיה מאשר לקהילות העממיות של רוסו.
לקריאה נוספת

Robert A. Dahl. 1956. A Preface to Democratic Theory. Chicago: The University of Chicago Press. ISBN 0-226-13426-1 (paper).
Robert A. Dahl. 1972. Polyarchy: Participation and Opposition. Yale University Press . ISBN 0-300-01565-8 (paper).
Seyom Brown. 1988. New Forces, Old Forces, and the Future of World Politics. Glenview, Il.: Scott Foresman.
Charles Blattberg. 2003. Shall We Dance? A Patriotic Politics for Canada. Montreal & Kingston: McGill-Queens's University Press. ISBN 0-7735-2547-5 (cloth); ISBN 0-7735-2596-3 (paper).
James N. Rosenau & Ernst-Otto Czempiel. 1992. Governance without Government: Order and Change in World Politics. Cambridge: Cambridge University Press.
Robinson, William I., Promoting Polyarchy.
פרואינסולין

תהליך יצירת אינסולין בוגר מפרואינסולין
פרואינסולין (אנגלית: Proinsulin) הוא חומר המוצא של ההורמון אינסולין, המיוצר בתאי בטא שבאיי לנגרהנס (חלק מהלבלב).
אתר הייצור של הפרואינסולין הוא הרשתית התוך-פלזמית. יצירתו של הפרואינסולין מתחילה בקיפול של הפוליפפטיד ובחמצון של הקשרים הדיסולפידיים. פרואינסולין עובר ביקוע פרוטאוליטי במערכת גולג'י על ידי שני אנזימים הנקראים PC2 ו-PC3. האנזימים הללו חותכים את השרשרת בשני המקומות שבהם יש ארגינין (בין שרשרת B ופפטיד, בין שרשרת A לפפטיד C). לאחר מכן מתקבל אינסולין כמעט בוגר עם שתי חומצות אמינו מיותרות. בשלב הבא מוסרות שתי מולקולות של ארגינין על ידי האנזים קרבוקסיפפטידאז, והמוקלקולה המתקבלת היא אינסולין פעיל.
מבנה ותהליך השפעול

פרואינסולין הוא פוליפפטיד המורכב מ-85 חומצות אמינו. הפיכתו לאינסולין תלויה בביקוע המתרחש בשני הקצוות של השרשרת, כך שמתקבל אינסולין הבנוי משתי שרשאות (A ו-B) ושרשרת נפרדת (C). בשלב הראשון נמצאות בפרואינסולין שרשראות B ו-C, כאשר שרשרת A נמצאת בקצה (טרמינל) הקרבוקיסלי.
החומצה האמינית ארגינין מחבר בין שרשרת A ל-C, ושרשרת B מחוברת ל-C באמצעות שני שיירים נוספים של ארגינין. שרשראות A ו-B מקבילות זו לזו, והן מחוברות באמצעות שני קשרים דיסולפידיים בין מולקולות ציסטאין. כמו כן, שרשרת A מתקפלת בגלל שני קשרים דיסולפידיים פנימיים.
עמק בואי

עמק בּוֹאִי (קטלאנית Vall de Boí - "ואל דה בואי") נמצא בשיפולי הרי הפירנאים, כ־120 ק"מ צפונית לעיר ליידה שבקהילה האוטונומית קטלוניה בספרד. בעמק שוכנות תשע כנסיות רומנסקיות שהעניקו לעמק מעמד של אתר מורשת עולמית בשנת 2000. בנוסף שוכנים בעמק אתרי סקי הכוללים את אתר הסקי הגבוה ביותר בפירנאים, מרחצאות חמים המתבססים על מים עשירים בגופרית ובמינרלים אחרים, וחלק מן העמק נכלל בפארק הלאומי אייגואסטטורטס אי אסטאני דה סנט מאוריסי (Aigüestortes i Estany de Sant Maurici). העיר הגדולה בעמק היא אל פורט דה סוארט (El Pont de Suert), בה מתגוררים יותר מאלפיים תושבים, והכפרים מתרכזים סביב מבנה ציבור - כנסייה או מצודה - ושוכנים לאורכן של דרכים רומיות עתיקות.
היסטוריה

לאחר השתלטותם של המורים על חצי האי האיברי, החלה התיישבות נוצרית במאה התשיעית בעמקים הגבוהים בפירנאים, אזור שאליו המורים לא העמיקו את שליטתם. למרות חוסר נגישותו נחשף האזור לרעיונות תרבותיים אשר הובאו אליו על ידי סוחרים, נזירים נוסעים ועולי רגל נוצרים לירושלים או לסנטיאגו דה קומפוסטלה. השליטה בעמק עברה בין מספר מדינות מקומיות, עד שבמאה ה-12 הוא סופח לממלכת אראגון. בשל חשיבותו האסטרטגית, שוכנות בעמק מצודות רבות, אולם המצב של רובן מדורדר.
הדמות ההיסטורית החשובה מאחורי הקמת הכנסיות בעמק בואי הוא הבישוף ראמון גיליים (Ramon Guillem), איש כמורה מטולוז שמונה על ידי אלפונסו הראשון, מלך אראגון לבישוף מקומי.[דרוש מקור] הוא פעל רבות בחיזוק השפעת הכנסייה באזור, הקים בו כנסיות והיה לדמות משפיעה ומקורבת לאצילי אריל ואש.[דרוש מקור] במסגרת מסעותיו לצרפת ולאיטליה יצר קשרים עם טובי הבנאים והאמנים וגייס אותם לבניית הכנסיות בעמק.
ההשפעה האדריכלית הניכרת ביותר בקטלוניה הובאה מלומברדיה, ובמאה ה-13 ובמאה ה-15, התפשט הסגנון הרומנסקי ממנה לשאר חצי האי האיברי. סגנון זה הגיע לעמק בואי בשלב מאוחר יחסית, וברחביו הוקמו כנסיות רומנסקיות במספר יוצא דופן, אשר לא עמד ביחס ישר למספר תושביו. בסוף המאה ה-19 ובתחילת המאה ה-20 החל מחקר מקיף של האדריכלות הרומנסקית והגותית בקטלוניה, ובשנת 1907 ארגן המוסד ללימודים קטלאניים משלחת לארגון ולעמק בואי והמבנים "נתגלו מחדש". הממצאים עוררו עניין עולמי בעמק ובשנת 1919 רכש מוזיאון מבוסטון פרסקו מאחת הכנסיות בעמק. כדי למנוע רכישות נוספות ו"בריחה" של הפריטים הייחודיים אל מחוץ לקטלוניה, נערך מבצע מקיף להעברת הפרסקאות למוזאון האמנות והארכאולוגיה בברצלונה, ובשנת 1924 הם הועמדו לתצוגה.
הכנסיות המוכרזות

בכל אחד מן היישובים בעמק בואי נבנתה כנסייה משלו, לעיתים אף יותר מכנסייה אחת ביישוב. הכנסיות נבנו מחמרי הגלם הנפוצים באזור – אבן, מלט, אבן גיר, עץ וצפחה. אל מבני הכנסיות צמודים מגדלי פעמונים, ששימשו גם עמדות תצפית, ובתי קברות מקומיים מוקפים חומה. הכנסיות שהוקמו במאה ה-11 ובמאה ה-12 נבנו בסגנון רומנסקי לומברדי אחיד.
הכנסיות המוכרזות > סנט קלימנט דה טאול

כנסיית סנט קלימנט דה טאול (Sant Climent De Taüll) נמצאת בין הכפרים טאול ובואי. היא יוצאת דופן מבחינת איכויותיה האדריכליות בין כל כנסיות העמק והגדולה והשמורה ביותר בהן. עיטוריה הפנימיים בסגנון קטלאני–לומברדי היו לסמל הסגנון הרומנסקי הקטלאני. בנייתה של הכנסייה החלה במאה ה-11 והיא נחנכה ב־10 בדצמבר 1123 על ידי ראמון גיליים. תוכניתה הפנימית כשל בזיליקה רומנסקית ובה שלוש ספינות המופרדות זו מזו על ידי עמודים. הן מסתיימות באפסיסים בצידן המזרחי, בעוד שהכניסה למבנה היא בצדו המערבי. החלונות שנשתמרו כיום בכנסייה קבועים בקירותיהם המזרחי והמערבי בלבד. המבנה עשוי בעיקר מאבני בזלת. החלק המרשים במבנה הוא מגדל הפעמונים בפינה הדרום־מזרחית של הכנסייה. הוא רָבוע בצורתו ומתנשא לגובה של שש קומות שבהן קבועים חלונות ביפורים וטריפורים. רוב ציורי הקיר שעיטרו את קירות הכנסייה הועברו בין השנים 1919–1923 למוזיאון הלאומי לאומנות של קטלוניה בברצלונה, ותחתיהם צוירו העתקים, אם כי בחלקים מסוימים בקירות הכנסייה נשמרו ציורים מקוריים. בתחילת שנות ה-70 של המאה ה-20 החלו עבודות שיחזור ושיפוץ בכנסייה, שבמהלכם נחשפו ציורים נוספים.
הכנסיות המוכרזות > סנטה מריה דה טאול

לכפר טאול השוכן על דרך מימי הביניים, שני מרכזים, ובאחד מהם שוכנת כנסיית סנטה מריה דה טאול (Santa Maria de Taüll). בניית הכנסייה החלה במאה ה-11, והיא נחנכה ב־11 בדצמבר 1123, יום לאחר חניכת כנסיית סנט קלימנט הסמוכה. במאה ה-18 נערכו עבודות שיקום ושיפוץ במבנה, ובשנים 1919-1923 הוסרו והועברו ציורי קיר שהיו בו למוזאון בברצלונה. סבב נוסף של הסרת ציורים והעברתם נערך בשנת 1960 וב-1971, מועד בו הכנסייה גם שוקמה. ציורי הקיר בכנסייה תארו את סצנת ההתגלות בית החדשה שבה נראים שלושת האמגושים המבקרים את ישו התינוק. הכנסייה בנויה משלוש ספינות, וכל אחת מהן מסתיימת באפסיס מעוטר בסגנון לומברדי. מגדל הפעמונים צמוד לספינה הדרומית. איכות הבנייה של המגדל ורמת עיבוד האבנים נמוכה ביחס ליתר המבנה, וקיימת סברה כי הוא נבנה ראשון והכנסייה נבנתה בצמוד אליו. מחקרים ארכאולוגיים חשפו את קיומו של בית קברות עתיק מתחת לריצוף הצמוד לכנסייה מדרום.
הכנסיות המוכרזות > סנט פליו דה ברוארה

ברוארה שוכנת בנקודה אסטרטגית במקום בו עמק בואי מתרחב. היישוב מתרכז סביב הדרך הראשית שנסללה על דרך רומית קדומה, וממנה מתפצלים רחובות משניים וסמטאות ללא מוצא. בימי הביניים היה היישוב גדול בהרבה, ולידו שכן מנזר ששוב אינו קיים. הכנסייה המוקדשת לפליו הקדוש מבַּרוּאֶרָה (Sant Feliu de Barruera) שוכנת מחוץ ליישוב, ולה ספינה בודדת ששרדה משלוש שהיו בה סך הכול. בקצה הכנסייה אפסיס מעוטר מצידו החיצוני. בצדה הדרומי של הכנסייה ניצב טרנספט רבוע, ושתי קפלות מרובעות בסגנון גותי הוספו לספינה. החזית המערבית של המבנה, המשמשת גם כשער הכניסה אליו, מעוצבת בסגנון גותי, ומגדל הפעמונים חודש במאה ה-16.
הכנסיות המוכרזות > סנט ז'ואן דה בואי

כנסיית סנט ז'ואן (Sant Joan de Boí) ממוקמת בפתחו של הכפר בואי, שעל שמו נקרא העמק כולו. היישוב שוכן במרכזו של העמק על גדות הנהר סנט מרטי ולאורכה של דרך רומית עתיקה שהובילה אל מרחצאות רומיים. משני צדדיו של היישוב ניצבים צוקי סלע היוצאים מקרקעית העמק. לכנסייה שלוש ספינות עם אפסיס בצידן המזרחי של שתי הספינות הצדדיות. מגדל הפעמונים הצמוד לכנסייה ממוקם מדרום לספינה הדרומית. גג העץ המקורי של הכנסייה הוחלף בגג אבן, והכנסייה עברה שיפוצים נרחבים במאה ה-18, בשנות ה-60 של המאה ה-20 חלק ניכר מהם הוסר על מנת להשיב למבנה את צורתו המקורית. ציורי הקיר שעיטרו את קירות הכנסייה הוסרו בשנת 1919 והועברו למוזיאון.
הכנסיות המוכרזות > סנטה אאולליה ד'אריל לה ואי

אריל לה ואי הוא יישוב קטן מאוד שבו רק ארבעים מתחמי מגורים. בניית הכנסייה (Santa Eulàlia d'Erill la Vall) החלה במאה ה-11, והרחבתה כללה בניית מבואה, מגדל פעמונים והארכת הספינה. מאוחר יותר במאה זו חלה התמוטטות במבנה שגרמה לו נזק רב, אך הוא שוקם. בשנות ה-60 של המאה ה-20 בוצעו עבודות שיקום ושיפוץ למגדל הפעמונים, אך הסקירה הארכאולוגית המשמעותית הראשונה לכנסייה זו החלה רק בשנת 1994, ושיקומה בהזמנות זו ארכה שלוש שנים. בכנסייה ספינה ארוכה יחידה ובסופה, בצדה המזרחי של הכנסייה, אפסיס משולש. הכניסה אל המבנה נמצאת בחזיתו הצפונית. גג קמרון החבית בכנסייה הוחלף בגג עץ. את פנים הכנסייה מעטרים אפריז משונן, ארקדות מעוגלות, ופסלים המציגים את הורדתו של ישו מן הצלב. הפסלים המוצגים בכנסייה הם העתקים, ואילו הפסלים המקוריים, שייחודים בכך שהם יצירות הפיסול היחידות מבתי המלאכה של אריל ששרדו בשלמותם, מוצגים במוזאון לאומנות קטלאנית בברצלונה ובמוזאון האפיסקופי של ויק. מגדל הפעמונים הצמוד לכנסייה נחשב לאחד היפים בעמק, אם כי ככל שהוא עולה בקומותיו, יורדת איכות עבודות האבן המרכיבה אותו. הוא מתוארך למאה ה-12 ושוכן בצדה הצפוני של הכנסייה. גובהו 23 מטרים והוא כולל שש קומות. הוא שימש בעבר גם מגדל תצפית ואמצעי לתקשורת עם כפרי העמק האחרים.
הכנסיות המוכרזות > סנטה מריה דה ל'אסומפסיו דה קול

כנסיית עליית הבתולה לשמים מחוץ לכפר קוי (Santa Maria de l'Assumpció de Coll) היא מהמאה ה-12. סגנונה הבסיסי רומנסקי, אך נוספו לו תוספות גותיות. בכניסה ספינה בודדת המסתיימת באפסיס, ובצדה הדרומי מגדל פעמונים גותי הרוס בחלקו, המתנשא לגובה של ארבע קומות.
הכנסיות המוכרזות > סנטה מריה דה קרדט

קרדט הוא ישוב קרן בן מספר בתים, השוכן על צוק סלע וחולש על הכניסה אל העמק. כנסיית מריה ביישוב (Santa Maria de Cardet) שוכנת בקצה המזרחי של הכפר, ולמרות ממדיה הקטנים, תכנונה מורכב. היא עשויה מספינה בודדת ומאפסיס ככניסות אחרות, אולם מתחת לאפסיס בכנסייה זו שוכנת קריפטה. בצידה הדרומי של הכנסייה, תיבנה קטנה לפעמון. נראה כי הכנסייה נוסדה במאה ה-11 ושופצה במאה ה-12, בתחילת המאה ה-13 ושוב במאות ה-17 וה-18. עם זאת פנים המבנה שמר על הסגנון והריהוט הבארוקי שלו.
הכנסיות המוכרזות > כנסיית הלידה דה דורו

כנסיית הלידה בכפר הקטן דורו (Església de la Nativitat de Durro) ניצב ברחובו היחיד של היישוב. הכנסייה ספינה בודדת, אך מאז הקמתה במאה ה-12 היא עברה שינויים רבים וחלק ניכר המראה הרומנסקי המקורי אבד. מאידך פנים המבנה לא שונה במאות השנים האחרונות והוא שומר על אופיו מהבארוק ומתקופות  מאוחרות יותר.
הכנסיות המוכרזות > סנט קואירק דה דורו

כנסייה זו (Sant Quirc de Durro) נבנתה במאה ה-12 בגובה 1,500 מטרים על ראש הר מעל לכפר דורו. הקמתה במקום גבוה ומרוחק נבעה מכך שהייתה שייכת למקום פרישה (הרמיטאז') ובנוסף באה להדגיש את חשיבותה וסימנה גבול טריטוריאלי. מעבר לסגנון הרומאנקסי, עיצובה כלל אלמנטים  בארוקיים. בדד פתח המראה ששימש גם כאסם, ובצידה המערבי תיבה לפעמון. פנים הכנסייה מעוטר בציורים מגוונים, ביניהם של מרטירים מעונים על ידי ניסורם בחיים. במאות ה-17 וה-18 נוספו למבנה המקורי הקמרון החיצוני ומגדל הפעמונים. הכנסייה שוקמה בשנת 1996.
מראה כללי
מגדל הפעמונים
כנסיית סנט ג'ואן דה בואי
כנסיית עליית הבתולה לשמים, קוי
פיטר אופנהיימר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  מאי 1941 (בן 83) La Grange, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 השכלה:  האוניברסיטת הפוליטכנית של מדינת קליפורניה  אוניברסיטת סנטה קלרה  SCU Leavey School of Business 
 מעסיק:  אפל 
 תפקיד:  מנהל כספים בחברת אפל
 פיטר אופנהיימר באתר חברת אפל
 
פיטר אופנהיימר (באנגלית: Peter Oppenheimer) הוא נשיא בכיר בחברת אפל ומנהל הכספים הראשי. כמנהל הכספים הראשי, אופנהיימר מפקח, מבקר, מבצע את קשרי המשקיעים, מפקח על מס, מערכות מידע, ביקורת פנימית, מתקנים, פיתוח ארגוני ופונקציות משאבי אנוש. הוא מדווח ישירות למנכ"ל החברה טים קוק ומכהן כחבר בוועד המנהל של החברה.