stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אלויזיה סטפינאץ

| --- | --- |
החשמן אלויזיה סטפינאץ (1937)
החשמן אלויזיה סטפינאץ (1937)
 לידה:  8 במאי 1898 ברזאריץ', ממלכת קרואטיה-סלאבוניה האימפריה האוסטרו-הונגרית האימפריה האוסטרו-הונגרית
 פטירה:  10 בפברואר 1960 (בגיל 61) קראשיץ', יוגוסלביה הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה
 מדינה:  ממלכת יוגוסלביה, המדינה העצמאית של קרואטיה, הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה
 מקום קבורה:  קתדרלת זאגרב
 מקום מגורים:  קראשיץ'
 השכלה:  האוניברסיטה האפיפיורית הגרגוריאנית
 מעסיק:  אוניברסיטת זאגרב 
 תפקיד:  ראש הכנסייה הקתולית בזאגרב
 תואר:  חשמן
 תקופת כהונה:  1937–1960
 השקפה דתית:  הכנסייה הקתולית 
 פרסים והוקרה:  מפקד עם כוכב במסדר הקבר הקדוש 
 
פגישתו של החשמן סטפינאץ עם אנטה פאבליץ', מנהיג האוסטאשה
החשמן סטפינאץ בעת משפטו ב-1946
פסל להנצחתו בעיירה לודברג
החשמן ד"ר אָלֹויְזִיֶה ויקטור סְטֶפִּינָאץ (בקרואטית: Alojzije Viktor Stepinac; בלטינית נכתב שמו הפרטי Aloysius (אָלוֹיְסְיוּס);‏ 8 במאי 1898, בְּרֶזָארִיץ', ממלכת קרואטיה-סלאבוניה, האימפריה האוסטרו-הונגרית – 10 בפברואר 1960, קְרָאשִיץ', הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה) היה איש דת קתולי-קרואטי אשר כיהן כחשמן של זאגרב במהלך מלחמת העולם השנייה. אודות פעילותו בתקופת שלטון ממשלת הבובות של האוסטאשה מתנהלת מחלוקת כבדה בין היסטוריונים בני לאומים שונים, והיא נעה בין הוקעתו כמשתף פעולה עם האוסטאשים לבין הוקרתו כמציל חיי יהודים וסרבים.
קורות חייו > ראשית חייו והכתרתו

נולד בכפר בְּרֶזָארִיץ' למשפחת חקלאים אמידה בת 11 נפשות. הוא רכש השכלה יסודית ותיכונית בזאגרב. בפרוץ מלחמת העולם הראשונה התגייס לצבא האוסטרו-הונגרי וסיים בהצלחה קורס קצינים. הוא לחם בקרבות החזית האיטלקית, וביולי 1918 נפל בשבי האיטלקים. לאחר המלחמה החל לימודי חקלאות באוניברסיטת זאגרב, אך הפסיקם ושב לבית הוריו לסייע בעבודתם החקלאית.
ב-1924 יצא סטפינאץ ללימודי כמורה ברומא, המשיך ללימודים גבוהים באוניברסיטה האפיפיורית הגרגוריאנית, וב-1930 הוסמך לכמורה. הוא שב לזאגרב והשתלב במנגנון הכנסייה הקתולית. הוא נודע כלאומן, אך לא נטל חלק בפעילות פוליטית גלויה. ב-7 בדצמבר 1937 מונה על ידי האפיפיור פיוס האחד עשר לחשמן של זאגרב, לאחר שקודמו בתפקיד הלך לעולמו.
קורות חייו > משפטו ואחריתו

לאחר תום מלחמת העולם השנייה הוקמה הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה בהנהגת יוסיף ברוז טיטו. החשמן סטפינאץ המשיך לקיים קשרים עם אנשי האוסטאשה, והכנסייה אף סייעה למלט אחדים מהם למדינות דרום אמריקה. סטפינאץ נעצר והועמד לדין בעוון בגידה ושיתוף פעולה עם כובש זר. ב-11 באוקטובר 1946 הורשע בבית משפט מיוחד בליובליאנה בפשעים נגד המדינה ונדון ל-16 שנות מאסר עם עבודות פרך. בין השאר, הורשע סטיפינאץ על כך שסייע לשלטונות ללכוד את הרב שלום פרייברגר ובכך גרם לרציחתו.
תוצאות המשפט הובילו למחאות בינלאומיות על רקע המלחמה הקרה. האפיפיור פיוס השנים עשר הביע צער ומחאה על המשפט וכך גם שר החוץ של ארצות הברית דין אצ'יסון. נטען שמדובר היה ברדיפה פוליטית. עוד הגיעו מחאות רבות מקרב ראשי כנסיות קתוליות ברחבי העולם. ב-1952 נכלל אלויזיה סטפינאץ ברשימת החשמנים של הוותיקן, ובתגובה ניתקה יוגוסלביה את יחסיה הדיפלומטיים עם מדינת הוותיקן. ב-5 בדצמבר 1951 שוחרר סטפינאץ מכלאו והושם במעצר בית. ב-1960 מת סטפינאץ מפקקת.
ב-1998 הכריז עליו האפיפיור יוחנן פאולוס השני כ"קדוש מבורך". בקרואטיה נחשב אלויזיה סטפינאץ לגיבור לאומי וסמל ללאומיות הקרואטית. 110 רחובות נושאים את שמו. בקשה להכריז עליו חסיד אומות העולם שקודמה על ידי דן ברעם נדחתה על ידי ארגון יד ושם.
הערות שוליים

↑  ג'ני לבל, עד הפתרון הסופי, היהודים בבלגרד 1521 - 1942, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2006, באתר דעת, אוחזר ב-30 במרץ 2014.
1 2  הקהילה היהודית בזאגרב -  השואה, בתוך: צבי לוקר (עורך), פנקס הקהילות, הוצאת יד ושם, 1988, עמודים 145-139.
↑  מנחם שלח (עורך), תולדות השואה - יוגוסלביה, הוצאת יד ושם, ירושלים, 1990, עמודים 281-279.
↑  מנחם שלח, תולדות השואה-יוגוסלביה, עמוד 279 הערת שוליים 8.
↑  גירוש יהודי זאגרב-הקהילה האחרונה של יהודי יוגוסלאביה, הצופה, 6 ביוני 1943.
1 2  קרואטיה העצמאית, באתר "יד ושם".
↑  צבי רותם, דת וכנסיה ביוגוסלוויה החדשה, דבר, 10 בפברואר 1953.
↑  Dushan Mihalek, ‏מלחינים ומוזיקאים בין קרואטיה לישראל, 2005, באתר vdocuments.site.
↑  מנחם שלח, תולדות השואה-יוגוסלביה, עמודים 307-306.
↑  מבוא, בתוך: צבי לוקר (עורך), פנקס הקהילות - יוגוסלאוויה, עמוד 21.
↑  ראובן ירון, באתר "שירה עובדת".
↑  מנחם שלח, תולדות השואה-יוגוסלביה, עמוד 284.
↑  שמעון כהן,"לוח זיכרון בירושלים למעודד הנאצים?" ערוץ 7, 21.08.2019.
↑  הארכיבישוף הקאתולי ביוגוסלביה הוכרז פושע נגד המדינה, המשקיף, 13 באוקטובר 1946.
↑  למשפטו של הארכיהגמון סטפינאץ, משמר, 31 באוקטובר 1946.
↑  סיירוס סולצברגר, ביקור בכלא טיטו אצל הארכיבישוף סטפינאץ, מעריב, 24 בנובמבר 1950.
↑  טיטו מנתק את יחסיו עם הווטיקאן, מעריב, 18 בדצמבר 1952.
↑  מת החשמן סטפינאץ, על המשמר, 11 בפברואר 1960.
↑  Dr. Slaven Letica‏, If Streets Could Talk. Kad bi ulice imale dar govora, באתר croatia.org (באנגלית).
↑  Esther Gitman: Hrvati su spasili tisuće Židova, a Stepinac je svetac, באתר vecernji.hr (בקרואטית).
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007268684105171  PLWABN: 9810565750905606  BIBSYS: 90343908  BNE: XX1446426  BnF: cb11944892b (data)  GND: 118617877  ICCU: CFIV249947  ISNI: 0000 0001 1437 9582  LCCN: n81127015  NARA: 16733695  NKC: js2005269492  NLA: 52144786  NSK: 000099973  NTA: 115850457  SNAC: w6rr24ck  SUDOC: 027398021  Trove: 1513233  VcBA: 495/61507  VIAF: 12316942   WorldCat (עם VIAF): 12316942
חמישים גוונים של אפור (סרט)

| --- | --- |
כרזת הסרט בארצות הברית
כרזת הסרט בארצות הברית
 מבוסס על:  חמישים גוונים של אפור
 בימוי:  סאם טיילור-ג'ונסון 
 הופק בידי:  הארווי ווינסטיין
 תסריט:  אדריאן הודג'
 עריכה:  סוזן ליטנברג סברינה פליסקו
 שחקנים ראשיים:  דקוטה ג'ונסון ג'יימי דורנן אלואיז ממפורד  לוק גריימס ריטה אורה ויקטור ראסוק מקס מרטיני דילן ניל ג'ניפר אילי קאלום קית' רני מרשה גיי הארדן
 מוזיקה:  דני אלפמן מגוון אמנים
 צילום:  סימוס מק'גרבי 
 מדינה:  בריטניה ארצות הברית
 חברת הפקה:  Focus Features Michael De Luca Productions Trigger Street Productions
 חברה מפיצה:  אולפני יוניברסל
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה, הפצה לאולמות הקולנוע 
 הקרנת בכורה:  13 בפברואר 2015
 משך הקרנה:  125 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט רומנטי, BDSM-themed film, סרט ארוטי, סרט דרמה, סרט מבוסס יצירה ספרותית 
 מקום התרחשות:  סיאטל 
 תקציב:  40 מיליון דולר
 הכנסות:  570 מיליון דולר
 הכנסות באתר מוג'ו:   fiftyshadesofgrey
 סרט הבא:  חמישים גוונים של אופל
 www.fiftyshadesmovie.com
 דף הסרט ב־IMDb
 
חמישים גוונים של אפור (באנגלית: Fifty Shades of Grey) הוא סרט קולנוע בריטי-אמריקאי ארוטי מסוגת דרמה רומנטית שיצא בשנת 2015. הסרט בוים על ידי סאם טיילור-ג'ונסון עם תסריט של קלי מרסל, והוא מבוסס על רומן בשם זה משנת 2011 מאת הסופרת אי. אל. ג'יימס. בסרט מככבת דקוטה ג'ונסון כאנסטסיה סטיל, סטודנטית שמתחילה מערכת יחסים סאדו-מזוכיסטית עם איש עסקים צעיר בשם כריסטיאן גריי (ג'יימי דורנן).
סרט ההמשך, "חמישים גוונים של אופל", יצא ב-10 בפברואר 2017. ב-9 בפברואר 2018 יצא עוד סרט המשך, "חמישים גוונים של שחרור". בשנת 2016 יצא סרט פרודיה על הסרט בשם "חמישים גוונים של שחור".
צוות השחקנים הראשי

דקוטה ג'ונסון בתור אנסטסיה "אנה" סטיל.
ג'יימי דורנן בתור כריסטיאן גריי.
אלואיז ממפורד בתור קתרין קבאנה.
לוק גריימס בתור אליוט גריי.
ריטה אורה בתור מיה גריי.
ויקטור ראסוק בתור חוזה רודריגז.
מקס מרטיני בתור ג'ייסון טיילור.
דילן ניל בתור בוב אדמס.
ג'ניפר אילי קרלה ווילקס.
קאלום קית' רני בתור ריימונד סטיל.
מרשה גיי הארדן בתור גרייס טרווליאן גריי.
אנתוני קונצ'ני בתור פול קלייטון
הכנסות

הסרט הפך לסרט שובר קופות ביחס לקטגוריה שלו (סרט למבוגרים בלבד) משהכניס למעלה מ-158.3 מיליון דולר בסוף השבוע הראשון להקרנתו.
למרות ביקורות מעורבות, זכה הסרט להצלחה קופתית מיידית, שבר שיאים קופתיים רבים והכניס מעל ל-$569 מיליון ברחבי העולם. הסרט נמצא במקום הרביעי ברשימת הסרטים המרוויחים של שנת 2015.
מוזיקה

את המוזיקה המקורית לסרט כתב והלחין דני אלפמן, אבל הפסקול כלל רק שני שירים שלו, כאשר הפסקול המקורי נכתב ומבוצע על ידי אמנים כגון: ביונסה, סיה ואלי גולדינג.
השיר החמישי של פסקול הסרט, שביצעה הזמרת אלי גולדינג - "Love Me Like You Do", יצא לאור כסינגל השני מתוך הפסקול והגיע לעשרת הגדולים במצעד Hot 100 של מגזין Billboard.
הערות שוליים

↑  Sperling, Nicole (15 בנובמבר 2013). "Cover Story: Fit To Be Tied". Entertainment Weekly. נבדק ב-10 בדצמבר 2013. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  שובר את המסך: 50 גוונים של אפור הכניס 158.3 מיליון דולר בסופ"ש הראשון, באתר כלכליסט, 15 בפברואר 2015
↑  Listen To Ellie Goulding's Sexy New Song From 'Fifty Shades of Grey' Soundtrack, Billboard (באנגלית)
| "חמישים גוונים" מאת אי>  אל. ג'יימס |
| --- | --- | --- |
| ספרים | חמישים גוונים של אפור (2011) • חמישים גוונים של אופל (2012) • חמישים גוונים של שחרור (2012) |  |
| ספרי המשך | GREY: סיפורו של כריסטיאן • אופל: סיפורו של כריסטיאן • שחרור: סיפורו של כריסטיאן |  |
| סרטים | חמישים גוונים של אפור (2015) • חמישים גוונים של אופל (2017) • חמישים גוונים של שחרור (2018) |  |
| פרס פטל הזהב לסרט הגרוע ביותר |
| --- | --- | --- |
| 1980–1999 | אי אפשר לעצור את המוזיקה (1980) ‏•‏‏ אמא יקרה (1981) ‏•‏‏ אינצ'ון (1982) ‏•‏‏ הגברת הבודדה (1983) ‏•‏‏ בולרו (1984) ‏•‏‏ רמבו: משחק הדמים 2 (1985) ‏•‏‏ הווארד הברווז / תחת ירח דובדבן (1986) ‏•‏‏ ליאונרד חלק 6 (1987) ‏•‏‏ קוקטייל (1988) ‏•‏‏ מסע בין כוכבים 5: הגבול האחרון (1989) ‏•‏‏ ההרפתקאות של פורד פיירליין / תשוקה אחרת (1990) ‏•‏‏ הדסון הוק (1991) ‏•‏‏ ניצוץ באפילה (1992) ‏•‏‏ הצעה מגונה (1993) ‏•‏‏ צבע הלילה (1994) ‏•‏‏ נערות שעשועים (1995) ‏•‏‏ סטריפטיז (1996) ‏•‏‏ הדוור (1997) ‏•‏‏ לשרוף את הוליווד (1998) ‏•‏‏ פרוע על המערב (1999) |  |
| 2000–2019 | הקרב על כדור הארץ (2000) ‏•‏‏ אחי איך דפקו אותך (2001) ‏•‏‏ סחף חושים (2002) ‏•‏‏ אהבה מחוץ לחוק (2003) ‏•‏‏ אישה חתול (2004) ‏•‏‏ אהבה מלוכלכת (2005) ‏•‏‏ אינסטינקט בסיסי 2 (2006) ‏•‏‏ אני יודעת מי הרג אותי (2007) ‏•‏‏ גורו האהבה (2008) ‏•‏‏ רובוטריקים 2: הנקמה (2009) ‏•‏‏ איירבנדר (2010) ‏•‏‏ ג'ק וג'יל (2011) ‏•‏‏ דמדומים 4: שחר מפציע - חלק 2 (2012) ‏•‏‏ סרט 43 (2013) ‏•‏‏ מצילים את חג המולד (2014) ‏•‏‏ ארבעה מופלאים / חמישים גוונים של אפור (2015) ‏•‏‏ אמריקה של הילרי: ההיסטוריה הסודית של המפלגה הדמוקרטית (2016) ‏•‏‏ אמוג'י: הסרט (2017) ‏•‏‏ הולמס & ווטסון (2018) ‏•‏‏ קאטס (2019) |  |
| 2020–הווה | הוכחה ממשית (2020/21) ‏•‏‏ דיאנה: המחזמר (2021) ‏•‏‏ בלונדינית (2022) ‏•‏‏ פו הדב: דם ודבש (2023) |  |
לולווה אלח'אטר

לולווה אלח'אטר (בערבית: لؤلؤة الخاطر) היא פוליטיקאית קטרית. שרת החינוך של קטר מאז נובמבר 2024. קודם לכן הייתה השרה לשיתוף פעולה בינלאומי במשרד החוץ של קטר (אנ').
ביוגרפיה

נולדה בדוחה, קטר. היא בעלת תואר מוסמך במחשוב.
בעבר היא עסקה בהנדסה בתחום האנרגיה.
ב-2018 מונתה לתפקיד דוברת משרד החוץ של קטר. היא הייתה האישה הראשונה בתפקיד זה. היא כיהנה בתפקיד בתקופת המשבר ביחסים בין קטר לערב הסעודית ומדינות נוספות.
ב-2019 מונתה לעוזרת שר החוץ. בנוסף היא הייתה דוברת הוועדה העליונה לניהול משברים של קטר, ובתפקידה זה קיימה תדרוכים לציבור בעניין נגיף הקורונה.
היא חברת הדירקטוריון של אוניברסיטת ג'ורג'טאון בקטר (אנ').
במרץ 2023 היא מונתה על ידי אמיר קטר תמים בן חמד אאל-תאני לתפקיד השרה לשיתוף פעולה בינלאומי במשרד החוץ של קטר.
לאחר טבח שבעה באוקטובר ובמהלך מלחמת חרבות ברזל היא הביעה את תמיכתה בחמאס.
ב-26 בנובמבר 2023 היא ביקרה ברצועת עזה ובכך היא הייתה הדיפלומטית הזרה הראשונה שביקרה בעזה מפרוץ המלחמה. בדרכה, היא נחתה בנתב"ג, וזאת על אף שאין בין המדינות קשרים דיפלומטיים רשמיים. בביקורה, היא סקרה את הסיוע ההומניטרי, וביקרה את וואיל דחדוח ראש לשכת אל-ג'זירה בעזה שכמה מבני משפחתו (ובהם בנו, איש הג'יהאד האיסלמי) נהרגו במלחמה.
במאי 2024 היא נאמה בכנס בקטר וציינה כי"נשים, גברים וילדים של פלסטין אנחנו וכלל האנושות חייבים לכם הרבה".
ב-12 בנובמבר 2024 מונתה לשרת החינוך וההשכלה הגבוהה (אנ').
ב-31 בינואר פרסמה בחשבון הטוויטר שלה דברי שבח למוחמד דף.
הערות שוליים

↑  H.E. Lolwah R Al-Khater | Wilson Center, www.wilsoncenter.org, ‏2025-02-04 (באנגלית)
1 2  Zack Stanton, ‘It’s not a trade-off to be a modern person, and be proud of your heritage’, POLITICO, ‏2019-12-04 (באנגלית)
↑  Advisory Board, Georgetown University in Qatar (באנגלית)
↑  Lulwah Al Khater appointed as Minister of State for International Cooperation, thepeninsulaqatar.com, ‏22 במרץ 2023 (באנגלית)
↑  שחר קליימן, צלם אל-ג'זירה הודיע כי אחיו, מחבל בג'יהאד האסלאמי, חוסל בהיתקלות עם צה"ל, באתר www.israelhayom.co.il, ‏25/3/2024
↑  Qatar is the go-to mediator in the Mideast war. Its unprecedented Tel Aviv trip saved a shaky truce, AP News, ‏2023-11-27 (באנגלית)
↑  Fatemeh Salari, Palestinian women and children are icons of resilience and strength, says Qatar's Al Khater, Doha News | Qatar, ‏2024-05-12 (באנגלית)
↑  Minister of Education and Higher Education, www.gco.gov.qa (באנגלית)
↑   ציוץ של לולווה אלח'אטר ברשת החברתית אקס (טוויטר)
↑  שחר קליימן, באדיבות המתווכת: שרת החינוך בקטאר כתבה והקליטה שיר לזכר מוחמד דף, באתר www.israelhayom.co.il, ‏2/2/2025
מלחמת מעמדות

פירמידת המשטר הקפיטליסטי המומחשת באיור שדימויו מייצגים את המעמדות בחברה, 1911
מלחמת מעמדות הוא מונח המתייחס לחיכוכים המתלווים ליחסים חברתיים וכלכליים בין חברי קבוצות או מעמדות חברתיים שונים, למתחים הנסתרים או לניגודים הקיימים בחברה.
השימוש במונח נעשה לרוב על ידי קומוניסטים, סוציאליסטים ואנרכיסטים, אשר מגדירים מעמד לפי הקשר שלו לאמצעי הייצור - כגון מפעלים, קרקעות ומכונות. מנקודת מבט זו, השליטה החברתית בייצור ובמקומות העבודה היא תחרות בין המעמדות השונים, וחלוקת המשאבים הללו כרוכה בקונפליקט ובהסבת נזק.
לעיתים רבות מלחמת המעמדות מובילה למאבקים אלימים. מלחמת מעמדות יכולה להתקיים בגלוי, כמו השבתה של עסק שמטרתה למוטט ארגוני עובדים, או שהיא יכולה להתקיים באופן נסתר, כגון האטה לא רשמית בייצור במחאה על שכר נמוך או על תנאי עבודה לא הוגנים.
שימוש במונח

בעבר השתמשו במונח "מלחמת מעמדות" בעיקר הסוציאליסטים, המגדירים מעמד על פי יחסו לאמצעי הייצור - כגון מפעלים, קרקע ומכונות. מנקודת מבט זו, השליטה על הייצור והעבודה היא תחרות בין המעמדות, וחלוקת המשאבים המגיעים מאותם אמצעים מובילה בהכרח לסכסוך ולפגיעה, העלולים להסלים לעימותים מסיביים, ובמקרים מסוימים, להוביל אפילו לתבוסה כוללת של אחד מהמעמדות המתחרים. עם זאת, בתקופה המודרנית המונח מוצא לעצמו הגדרה חדשה בתוך המרחב הקפיטליסטי בארצות הברית ומדינות מערביים אחרים.
האנרכיסט מיכאיל בקונין טען כי המאבק המעמדי של הפועלים, האיכרים והעניים טומן בחובו את הפוטנציאל למהפכה חברתית שתפיל את האליטות השלטוניות, ותיצור סוציאליזם ליברטריאני. בעוד שזהו רק הפוטנציאל של המאבק, הוא טען כי מאבק אינו תמיד הגורם היחיד או המכריע בחברה, אבל הוא מרכזי. לעומת זאת, מרקסיסטים טוענים כי מלחמת מעמדות תמיד ממלאת את התפקיד המכריע והמרכזי בהיסטוריה של המעמדות ההיררכיים, כגון קפיטליזם ופיאודליזם. המרקסיסטים מתייחסים לביטויים הגלויים שלה כאל מאבק שהפתרון לטובת מעמד הפועלים נתפס על ידם כבלתי נמנע תחת הקפיטליזם הפלוטוקרטי.
שימוש במונח > מהעת החדשה

כאשר החברות מחולקות חברתית על בסיס מעמד, עושר, או שליטה על הייצור החברתי והפצתו, מבנים מעמדיים צומחים, ולכן הם בעצם מתפתחים עם הציוויליזציה עצמה. תהליך זה מתועד היטב מאז אירופה הקלאסית (במקרים כמו ספרטקוס) ומאז ההתקוממויות העממיות השונות באירופה של ימי הביניים המאוחרים ובמקומות נוספים.
אחד הניתוחים המוקדמים של סכסוכים מסוג זה הוא מאמרו של הפילוסוף והעיתונאי הגרמני פרידריך אנגלס, "מלחמת האיכרים בגרמניה". אחד הניתוחים המוקדמים של התפתחות המעמד כהתפתחות של קונפליקטים בין המעמדות הצומחים הוא מאמרו של פיטר קרופוטקין "סיוע הדדי" (באנגלית: Mutual Aid: A Factor of Evolution). בעבודה זו, קרופוטקין מתאר את ההיפטרות מטובין לאחר המוות בחברות כמו הציידים-לקטים, וכיצד הירושה מחוללת מחלוקות וסכסוכים מעמדיים.
שימוש במונח > ארצות הברית במאה ה-21

ביל מוירס, עיתונאי אמריקאי ששירת כדובר הבית הלבן בממשל לינדון ג'ונסון נשא נאום ב"מרכז ברנאן לצדק" בשנת 2013 בהתייחסו למאבק הנוכחי בין הדמוקרטיה לפלוטוקרטיה בארצות הברית שכותרתו "מלחמת המעמדות האמריקנית הגדולה". כריס הדג'ס כתב טור עבור האתר "Truthdig" תחת הכותרת "בואו נתחיל את מלחמת המעמדות הזאת", שהיה פרפרזה על שירה של פינק "בואו נתחיל את המסיבה הזאת".
ההיסטוריון סטיב פרייזר, מחבר הספר "עידן ההתמכרות: החיים והמוות של ההתנגדות האמריקאית לעושר ריכוזי וכוח", טוען כי הסכסוך המעמדי הוא בלתי נמנע אם התנאים הפוליטיים והכלכליים הנוכחיים יימשכו, וציין כי:
"לאנשים נמאס יותר ויותר... הקולות שלהם לא מקבלים מענה. אני חושב שזה לא יכול להימשך זמן רב עד שיופיעו יותר ויותר התפרצויות של מה שנקרא פעם מאבק המעמדות, מלחמת המעמדות."
חברות קפיטליסטיות

הדוגמה האופיינית לסכסוך מעמדי היא קונפליקט מעמדי בתוך הקפיטליזם. קונפליקט מעמדי זה מתרחש בעיקר בין הבורגנות לבין הפרולטריון, בנוגע לדיון על שעות עבודה, שווי השכר, חלוקת הרווחים, עלות מוצרי צריכה, תרבות עבודה, שליטה בפרלמנט, ביורוקרטיה ואי שוויון כלכלי. יישומן של תוכניות ממשלתיות כגון תוכניות הבראה למקרה אסון, אשר עשויות להיראות מטעמים הומניטריים גרידא, עלולות למעשה להיות סוג של מאבק מעמדי. בארצות הברית, מאבק מעמדות מתואר לעיתים קרובות בסכסוכי עבודה או בסכסוכי ניהול. עוד בשנת 1933, נציג ארגון הטייסים של חיל האוויר הבריטי ("ALPA") אדוארד המילטון, השתמש במונח "מלחמת מעמדות" כדי לתאר את התנגדותה של הנהלת התעופה בדיוני הוועד הארצי באוקטובר של אותה שנה. מלבד צורות "יומיומיות" אלו של סכסוכים מעמדיים, בתקופות משבר או מהפכה סכסוכים נוטלים אופי אלים וכוללים דיכוי, תקיפה, הגבלת חירויות אזרחיות, ואפילו אלימות רצחנית וחיסולים.
חברות קפיטליסטיות > תומאס ג'פרסון

על אף שהיה מהאבות המייסדים וכיהן כנשיא ארצות הברית במשך 8 שנים, ג'פרסון נפטר כשברשותו חובות רבים. בנוגע למלחמת המעמדות, כך ציין במכתב לחבר הקונגרס מווירג'יניה, אדוורד קרינגטון:
"אני משוכנע שהחברות הללו (כמו האינדיאנים), החיות ללא ממשלה, נהנות במידה רבה יותר של אושר מאשר אלה החיים תחת ממשלות אירופאיות. מבין החברות האלו, דעת הקהל נמצאת במקום החוק, והיא מרסנת את המוסר בעוצמה חזקה כמו שחוקים הצליחו לעשות בעבר. מבין החברות האירופאיות, תחת השלטון הם חילקו את אומותיהם לשני מעמדות, זאבים וכבשים. אני לא מגזים. זו תמונה אמיתית של אירופה. לכן, הוקיר את רוח העם שלנו, ושמור על תשומת הלב שלהם. אל תהיה חמור מדי בנוגע לטעויותיהם, אלא תגיב אליהם בהארה ובנאורות. אם ברגע שהם יהיו קשובים לענייני הציבור, אתה ואני, הקונגרס, שופטים ומושלים, יהפכו כולם לזאבים. נראה שזה החוק הכללי של הטבע שלנו, למרות חריגים בודדים; הניסיון מצהיר שהאדם הוא החיה היחידה שטורפת את זניה שלה, שכן איני יכול לייחס לממשלות אירופה מושגים יותר עדינים, ואת טרף העשירים את העניים."
חברות קפיטליסטיות > וורן באפט

המשקיע והמיליארדר והפילנתרופ וורן באפט, אחד מעשרת האנשים העשירים ביותר בעולם, מעריך כי המעמד שלו - "המעמד העשיר" - מנהל מלחמה מעמדית בין שאר חלקי החברה. בשנת 2005 אמר באפט בריאיון ל-CNN: "זו מלחמת מעמדות, והמעמד שלי מנצח, אבל לא כך צריך להיות." בריאיון לעיתון הניו יורק טיימס בנובמבר 2006, באפט קבע כי "ישנה מלחמת מעמדות, והמעמד העשיר, המעמד שלי, הוא זה שעושה מלחמה, ואנחנו מנצחים בה".
מאוחר יותר תרם באפט יותר ממחצית הונו למטרות צדקה באמצעות תוכנית שפותחה על ידו ועל ידי איל התוכנה ביל גייטס. בשנת 2011 קרא באפט למחוקקים בממשלה "תפסיקו לפנק את העשירים".
חברות קפיטליסטיות > נועם חומסקי

הבלשן והוגה הדעות היהודי-אמריקאי נועם חומסקי כתב כך על מלחמת המעמדות בארצות הברית:
"ובכן, מלחמת מעמדות מתנהלת תמיד. ארצות הברית, במידה יוצאת דופן, היא חברה עסקית, יותר ממדינות אחרות. המעמדות העסקיים מאוד מודעים למעמדיות שלהם - הם כל הזמן נלחמים במלחמת מעמדות מרה כדי לשפר את כוחם ולמגר את ההתנגדות אליהם. היתרונות העצומים וזכויות היתר שניתנו לעשירים ביותר הם הרבה מעבר לאלה שניתנים בחברות אחרות בהשוואה, והם חלק ממלחמת המעמדות המתמשכת. צריך רק להסתכל על שכר המנכ"לים..."
חברות קפיטליסטיות > מקס ובר

מקס ובר (1864-1920) מסכים עם רעיונותיו הבסיסיים של קרל מרקס, וגם לדעתו הכלכלה גורמת לקונפליקט מעמדי. אך בניגוד למרקס, הוא טוען שהסכסוך המעמדי יכול לנבוע גם מאלמנטים אחרים, כמו יוקרה וכוח. ובר טוען כי המעמדות נובעים ממיקומי "רכוש" שונים. מיקומים שונים אלו יכולים להשפיע במידה רבה על מעמדו של אדם ועל החינוך שהוא יקבל, וכן על האנשים שהוא יתחבר איתם.
לדעתו, יוקרה היא ערך מיוחס שלרוב לא ניתן לשנותו. הוא מוסיף כי היוקרה מושפעת מסטטוס קבוצתי שונה, ויוקרה זו מבוססת על המעמד החברתי של ההורים. ובר קובע כי בעקבות כך חילוקי הדעות הובילו להיווצרות מפלגות פוליטיות.
ובר חולק על מרקס בנושא היווצרותם של המעמדות. בעוד שמרקס סבור כי קבוצות הן דומות בשל מעמדן הכלכלי, ובר טוען כי המעמדות נוצרו במידה רבה בגלל מעמד חברתי. ובר אינו מאמין שהקהילות נוצרות על ידי מעמד כלכלי, אלא על ידי יוקרה חברתית זהה. הוא מכירים בכך שיש קשר בין מעמד חברתי, יוקרה חברתית ומעמדות.
חברות סוציאליסטיות > זוויות מרקסיסטיות

רעיון מלחמת המעמדות הוצע לראשונה על ידי הפילוסופים קרל מרקס ופרידריך אנגלס בחיבורם "המניפסט הקומוניסטי". להערכתם, תתרחש בחברה מלחמה בין המעמדות הכלכליים ובמהלכה יתפסו הפועלים את השלטון ויבטלו את ההבדלים בין המעמדות. בעקבות כך, יתוקן המצב החברתי המעוות וייבנה עולם חדש שיהיה מבוסס על שוויון וצדק חברתי.
במניפסט טוען קרל מרקס כי המעמד נוצר כאשר חבריו משיגים תודעה מעמדית וסולידריות. תהליך זה מתרחש בעיקר כאשר חברי אותו מעמד מתחילים להיות מודעים לניצולם בידי מעמד אחר. או אז המעמדות יבינו את האינטרסים המשותפים שלהם ואת זהותם המשותפת. לדברי מרקס, המעמדות ינקטו צעדים נגד אלה המנצלים את המעמדות הנמוכים.
מה שמרקס מציין הוא שחברי כל אחד משני המעמדות העיקריים הם בעלי אינטרסים משותפים. אינטרסים מעמדיים או קולקטיביים אלה מנוגדים לאלה של המעמד האחר בכללותו. זה בתורו מוביל לסכסוך בין אנשים בודדים ממעמדות שונים.
הניתוח המרקסיסטי-חברתי מזהה שתי קבוצות חברתיות עיקריות:
העבודה (הפרולטריון או העובדים) כוללת את כל מי שמתפרנס ממכירת כוח העבודה שלו ומשולם שכר עבודה או משכורת עבור ימי עבודתו. אין להם ברירה אלא לעבוד עבור ההון, שכן בדרך כלל אין להם דרך עצמאית לשרוד לבדם.
ההון (הבורגני או הקפיטליסטי) כולל את כל מי שמקבל את הכנסתו לא מעבודה, אלא מהערך העודף שהם "לוקחים" מהעובדים שיוצרים את העושר. ההכנסה של הקפיטליסטים, אם כן, מבוססת על ניצולם של העובדים (הפרולטריון).
חברות סוציאליסטיות > ברית המועצות

מגוון הוגים טרוצקיסטים ואנרכיסטים טוענים כי קונפליקט מעמדי היה קיים בברית המועצות. טיעוניהם מתארים את המעמד כשכבה ביורוקרטית שנוצרה על ידי המפלגה הפוליטית השולטת (המכונה נומנקלטורה בברית המועצות, ולעיתים מכונה "מעמד חדש") - השולט ומנחה את אמצעי הייצור. המעמד השליט הזה נתפס כאופוזיציה לשאר החברה, הנחשבת בדרך כלל לפרולטריון. סוג זה של מערכת מופנה על ידם כסוציאליזם של המדינה, קפיטליזם ממלכתי, קולקטיביזם ביורוקרטי או אגודות-מעמדות חדשות.
המרקסיזם היה כוח אידאולוגי כל כך בולט באותה תקופה, שעוד במאה ה-19 קמה בברית המועצות קבוצה מרקסיסטית המכונה "מפלגת הפועלים הסוציאל-דמוקרטית הרוסית". מפלגה זו נחלקה במהרה לשני פלגים עיקריים; הבולשביקים, ובראשם ולדימיר לנין, והמנשביקים, ובראשם יוליוס מארטוב.
עם זאת, רבים מהמרקסיסטים טוענים כי בניגוד למשטר קפיטליסטי, האליטה הסובייטית לא החזיקה באמצעי הייצור, או יצרה ערך עודף לעושרם האישי, שכן הרווח שנוצר מהכלכלה חולק באופן השואף לשוויוניות בתוך החברה הסובייטית. אפילו טרוצקיסט כארנסט מנדל, מתח ביקורת על המושג של מעמד שלטון חדש, והגדירו כאוקסימורון. הוא טען: "ההנחה שבה הביורוקרטיה היא מעמד שלטוני חדש, מובילה למסקנה כי בפעם הראשונה בהיסטוריה אנו מתמודדים עם "המעמד השולט" שאינו היה קיים או מוגדר כמעמד כלל לפני שהוא שלט בפועל."
ראו גם

תודעה מעמדית
אי-שוויון כלכלי
איגוד מקצועי
מהפכה
מעמד חברתי
מרקסיזם
קלאסיציזם
לקריאה נוספת

Ralf Dahrendorf, Stanford University Press, 1959, trade paperback, 336 pages, ISBN 0-8047-0561-5 (also available in hardback as ISBN 0-8047-0560-7 and ISBN 1-131-15573-4).
Jeff Faux, John Wiley and Sons. 2006. ISBN 978-0-471-69761-9
University Press of America. ISBN 0-7618-3331-5
The International Encyclopedia of Revolution and Protest: 1500 to the Present, ed. by Immanuel Ness, Malden, MA [etc.]: Wiley & Sons, 2009.
Louis Adamic, Dynamite: The story of class violence in America, Revised Edition (1934)
Leo Zeilig (Editor), Class Struggle and Resistance in Africa, New Clarion Press, 2002.
Gerson Antell/Walter Harris, "Economics For Everybody", Amsco School Publications, 2007
Mathew Maavak, "Class Warfare, Anarchy and the Future Society", Journal of Futures Studies, December 2012, 17(2): 15-36
The Black Bloc Papers: An Anthology of Primary Texts From The North American Anarchist Black Bloc 1988-2005, by Xavier Massot & David Van Deusen of the Green Mountain Anarchist Collective (NEFAC-VT), Breaking Glass Press, 2010.
A Communiqué on Tactics and Organization to the Black Bloc, from within the Black Bloc, by The Green Mountain Anarchist Collective (NEFAC-VT) & Columbus Anti-Racist Action, Black Clover Press, 2001.
Neither Washington Nor Stowe: Common Sense For The Working Vermonter, by David Van Deusen and the Green Mountain Anarchist Collective (NEFAC-VT), Catamount Tavern Press, 2004.