stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אליפות העולם בכדורסל נשים 2010
השלבים המתקדמים > בית ה'

| # | נבחרת | נ' | ה' | ס"ז | ס"ח | הפ' | נק' |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 |  ארצות הברית | 6 | 0 | 566 | 367 | 199 | 12 |
| 2 |  אוסטרליה | 5 | 1 | 476 | 363 | 113 | 11 |
| 3 |  צרפת | 4 | 2 | 371 | 338 | 33 | 10 |
| 4 |  בלארוס | 3 | 3 | 371 | 424 | 53- | 9 |
| 5 |  יוון | 2 | 4 | 392 | 455 | 63- | 8 |
| 6 |  קנדה | 1 | 5 | 306 | 387 | 81- | 7 |
השלבים המתקדמים > בית ו'

| # | נבחרת | נ' | ה' | ס"ז | ס"ח | הפ' | נק' |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 |  רוסיה | 6 | 0 | 451 | 342 | 109 | 12 |
| 2 |  ספרד | 5 | 1 | 463 | 354 | 109 | 11 |
| 3 |  צ'כיה | 4 | 2 | 422 | 380 | 42 | 10 |
| 4 |  קוריאה הדרומית | 3 | 3 | 376 | 451 | 75- | 9 |
| 5 |  ברזיל | 2 | 4 | 413 | 454 | 41- | 8 |
| 6 |  יפן | 1 | 5 | 396 | 454 | 58- | 7 |
השלבים המתקדמים > משחקי הגמר

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | רבע גמר | רבע גמר |  |  | חצי גמר | חצי גמר |  |  | גמר | גמר |
:  
|  | 1 באוקטובר - קרלובי וארי | 1 באוקטובר - קרלובי וארי |   |   |  |  |   |   |  |  |
|  | 1 באוקטובר - קרלובי וארי | 1 באוקטובר - קרלובי וארי |   |   |  |  |   |   |  |  |
|  |   אוסטרליה |  68 |   |   |  |  |   |   |  |  |
|  |   אוסטרליה |  68 |   |   | 2 באוקטובר - קרלובי וארי | 2 באוקטובר - קרלובי וארי |   |   |  |  |
|  |   צ'כיה |  79 |   |   | 2 באוקטובר - קרלובי וארי | 2 באוקטובר - קרלובי וארי |   |   |  |  |
|  |   צ'כיה |  79 |   |   |   צ'כיה |  81 |   |   |  |  |
|  | 1 באוקטובר - קרלובי וארי | 1 באוקטובר - קרלובי וארי |   |   |   צ'כיה |  81 |   |   |  |  |
|  | 1 באוקטובר - קרלובי וארי | 1 באוקטובר - קרלובי וארי |   |   |   בלארוס |  77 |   |   |  |  |
|  |   בלארוס |  70 |   |   |   בלארוס |  77 |   |   |  |  |
|  |   בלארוס |  70 |   |   |  |  |   |   | 3 באוקטובר - קרלובי וארי | 3 באוקטובר - קרלובי וארי |
|  |   רוסיה |  53 |   |   |  |  |   |   | 3 באוקטובר - קרלובי וארי | 3 באוקטובר - קרלובי וארי |
|  |   רוסיה |  53 |   |   |  |  |   |   |   צ'כיה |  69 |
|  | 1 באוקטובר - קרלובי וארי | 1 באוקטובר - קרלובי וארי |   |   |  |  |   |   |   צ'כיה |  69 |
|  | 1 באוקטובר - קרלובי וארי | 1 באוקטובר - קרלובי וארי |   |   |  |  |   |   |   ארצות הברית |  89 |
|  |   ארצות הברית |  106 |   |   |  |  |   |   |   ארצות הברית |  89 |
|  |   ארצות הברית |  106 |   |   | 2 באוקטובר - קרלובי וארי | 2 באוקטובר - קרלובי וארי |   |   |  |  |
|  |   קוריאה הדרומית |  44 |   |   | 2 באוקטובר - קרלובי וארי | 2 באוקטובר - קרלובי וארי |   |   | משחק על המקום השלישי | משחק על המקום השלישי |
|  |   קוריאה הדרומית |  44 |   |   |   ארצות הברית |  106 |   |   | משחק על המקום השלישי | משחק על המקום השלישי |
|  | 1 באוקטובר - קרלובי וארי | 1 באוקטובר - קרלובי וארי |   |   |   ארצות הברית |  106 |   |   |  3 באוקטובר - קרלובי וארי |  3 באוקטובר - קרלובי וארי |
|  | 1 באוקטובר - קרלובי וארי | 1 באוקטובר - קרלובי וארי |   |   |   ספרד |  70 |   |   |  3 באוקטובר - קרלובי וארי |  3 באוקטובר - קרלובי וארי |
|  |   צרפת |  71 |   |   |   ספרד |  70 |   |   |   בלארוס |  68 |
|  |   צרפת |  71 |   |   |  |  |   |   |   בלארוס |  68 |
|  |   ספרד |  74 |   |   |  |  |   |   |   ספרד |  77 |
|  |   ספרד |  74 |   |   |  |  |   |   |   ספרד |  77 |
השלבים המתקדמים > משחקי הגמר > משחק הגמר

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 3 באוקטובר 2010 |  ארצות הברית | 89–69 |  צ'כיה | קרלובי וארי |
|  | מובילים לפי קטגוריה: | מובילים לפי קטגוריה: | מובילים לפי קטגוריה: |  |
|  | נק': אנג'ל מקאטרי - 18 |  | נק': פטרה קוליחובה - 14 |  |
השלבים המתקדמים > משחקי הגמר > משחק על המקום השלישי

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 3 באוקטובר 2010 |  ספרד | 77–68 |  בלארוס | קרלובי וארי |
|  | מובילים לפי קטגוריה: | מובילים לפי קטגוריה: | מובילים לפי קטגוריה: |  |
|  | נק': סטנצ'ו ליטל - 22 |  | נק': אנסטסיה ורמיינקון - 20 |  |
דירוג סופי

| מיקום | נבחרת |
| --- | --- |
1: ארצות הברית ארצות הברית
2: צ'כיה צ'כיה
3: ספרד ספרד
4: בלארוס בלארוס
5: אוסטרליה אוסטרליה
6: צרפת צרפת
7: רוסיה רוסיה
8: קוריאה הדרומית קוריאה הדרומית
9: ברזיל ברזיל
10: יפן יפן
11: יוון יוון
12: קנדה קנדה
13: הרפובליקה העממית של סין סין
14: ארגנטינה ארגנטינה
15: מאלי מאלי
16: סנגל סנגל
אלווין ניקולאיס

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  25 בנובמבר 1910 סאות'ינגטון, ארצות הברית 
 פטירה:  8 במאי 1993 (בגיל 82) ניו יורק, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 מקום קבורה:  קרמטוריון-קולומבריום דו פר-לאשז 
 בן או בת זוג:  מוריי לואיס 
 פרסים והוקרה:  פרס הריקוד קאפצ'יו (1982)  פרס מרכז קנדי  המדליה הלאומית לאומנויות  מלגת גוגנהיים 
 
אַלווין ניקוֹלָאיס (באנגלית: Alwin Nikolais;‏ 25 בנובמבר 1910 – 8 במאי 1993) היה כוריאוגרף, רקדן, מלחין, מוזיקאי, ומורה אמריקאי. הוא הקים את "תיאטרון המחול ניקולאיס", והיה ידוע בעיקר בזכות עיצוב התלבושות, התאורה ועיצוב הבמה החדשניים שלו.
ראשית דרכו

ניקולאיס נולד בסאות'ינגטון, קונטיקט. הוא למד נגינה על פסנתר בגיל צעיר, והחל את הקריירה כִּמְבַצֵּעַ בתור נגן עוגב לליווי הקרנת סרטים אילמים. כאמן צעיר, צבר ניסיון בעיצוב נוף, משחק, תיאטרון בובות והלחנה. לאחר שצפה בהופעה של הרקדנית הגרמנייה מרי ויגמן, גמלה בו ההחלטה ללמוד מחול.
לראשית הכשרתו במחול זכה במכללת בנינגטון, מדמויות מפתח בעולם המחול המודרני: האניה הולם, מרתה גרהם, דוריס האמפרי, צ'ארלס ויידמן, לואיס הורסט, ואחרים.
קריירה

בשנת 1939, בשיתוף עם טרוּדָה קַשְׁמַן, מורתו הראשונה למחול מודרני, קיבל ניקולאיס הזמנה ליצור בלט, ויצר את "קו בן שמונה עמודות", הבלט הראשון שלו.
לאחר שלימד שנתיים בסטודיו למחול משלו, והופיע ברחבי ארצות הברית עם הלהקה של האניה הולם, שירת ניקולאיס בצבא ארצות הברית במהלך מלחמת העולם השנייה. ניקולאיס עבר לניו יורק בעקבות המלחמה וחזר ללמוד אצל האניה הולם. בהמשך הפך עוזרה של הולם, לימד בבית הספר שלה בניו יורק ובקולורדו קולג' במהלך הקיץ.
בשנת 1949 מונה ניקולאיס למנהל שותף של תיאטרון בשם Henry Street Settlement Playhouse, לצד בטי יאנג. הוא הקים את הלהקה Playhouse Dance Company, שבהמשך החליפה את שמה ל"תיאטרון המחול ניקולאיס". באותו תיאטרון החל ניקולאיס לפתח סגנון משלו של תיאטרון מחול מופשט, תוך שהוא מציג את האדם כחלק מסביבה כוללת. ניקולאיס הגדיר מחדש את המחול כ"אמנות התנועה אשר, אם נעיין בה בזכות עצמה, הופכת למסר ולא רק למדיום". הוא קבע כי "ייעודה של האמנות הוא לחקור את המנגנונים הפנימיים ואת הממדים הנוספים של החיים, ומתוך החקירה, להגיש את ממצאיה מתורגמים למדיום האמנותי של האמן". באותה תקופה גם חבר לניקולאיס רקדן בשם מאריי לואיס, שעתיד היה להפוך לרקדן המוביל של ניקולאיס ולשותף יצירתי לאורך שנים.
בשנת 1956 הוזמן תיאטרון המחול ניקולאיס להופעה ראשונה מני רבות בפסטיבל המחול האמריקאי. הופעות אלו, ומספר הופעות ב־The Steve Allen Show, תרמו לגיבוש תיאטרון המחול הכולל של ניקולאיס, והלהקה תפסה מקום בחזית המחול העכשווי האמריקאי. בשנות ה־60 של המאה ה־20, הוצגה שוב הכוריאוגרפיה שלו בטלוויזיה בשידור חי בתוכנית CBS Repertoire Workshop.
בעקבות ביקור בכנס האגודה להנדסת אודיו באוקטובר 1964, גילה ניקולאיס את מערכת הסינתיסייזר האנלוגית הראשונה של Moog והזמין אותה מייד.
בשנת 1968 הופיעה להקתו במשך עונה אחת בפריז, בתיאטרון שאנז אליזה, מה שהגדיל את השפעת ניקולאיס על עולם המחול. בפריז החלה מערכת יחסים אמנותית ארוכה עם ה־Théâtre de la Ville, שהחלה בשנת 1971 ונמשכת גם לאחר מותו. לאחר העונה בפריז, החלה הלהקה להופיע ברחבי העולם.
בשנת 1978 הזמין משרד התרבות הצרפתי הזמין את ניקולאיס להקים את המרכז הלאומי למחול עכשווי באנז'ה, צרפת. בדצמבר 1980 יצר ניקולאיס את יצירתו הכוריאוגרפית ה-99 במספר, Schema, עבור האופרה של פריז. במקביל, כוריאוגרפיה שלו לאופרה מאת ג'אן קרלו מנוטי הועלתה באופרה של וינה.
ניקולאיס ויצירתו הופיעו במספר רב של סרטים ותוכניות טלוויזיה בארצות הברית ומחוצה לה. ביולי 1987 שודר סרט תיעודי באורך מלא בשם "ניק ומאריי" על ניקולאיס ומאריי לואיס, בבימויו של כריסטיאן בלקווד, בסדרה American Masters של PBS.
ניקולאיס היה מורה מוערך, והפדגוגיה שלו נלמדת בבתי ספר ובאוניברסיטאות ברחבי העולם. הוא נפטר מסרטן ב-8 במאי 1993 בניו יורק, ונקבר בבית הקברות פר לשז בפריז.
פרסים וכיבודים

בשנת 1987 הוענקה לניקולאיס המדליה הלאומית לאמנויות, מידי נשיא ארצות הברית רונלד רייגן. באותה שנה זכה גם בפרס מרכז קנדי, שהוענק במהלך שלושה ימים של אירועים רשמיים בוושינגטון, שבשיאם שודר ב־CBS מופע של תיאטרון המחול ניקולאיס.
לניקולאיס הוענקו חמישה תוארי דוקטור לשם כבוד; פעמיים זכה במלגת גוגנהיים, וקיבל מענק יצירה לשלוש שנים מקרן מלון.
הוא קיבל את העיטור הגבוה ביותר של העיר פריז, ה־Grande Medaille de Vermeille de la Ville de Paris, כמו גם מדליות מסביליה, ספרד, אתונה, יוון, ומ־30 ערים אחרות, בארצות הברית ומחוצה לה, כמו גם אות מיוחד מראש עיריית ניו יורק, שהוענק לניקולאיס ולמאריי לואיס ביחד. היו שהדביקו לניקולאיס את הכינוי "הפטריארך האמריקאי של המחול הצרפתי". ניקולאיס הוא אביר לגיון הכבוד של צרפת וחבר בדרגת "מפקד" במסדר האמנויות והספרות של צרפת. בשנת 2000, זכה במקום במוזיאון הלאומי והיכל התהילה למחול של ארצות הברית.
כמו כן זכה בפרס פסטיבל המחול האמריקאי על שם סמואל ה' סקריפס; פרס קאפיזיו; פרס חוג המבקרים של צ'ילה; ציון לשבח של האמי; פרס כתב העת Dance‏ (1968); פרס טיפאני; ופרס גילדת המחול האמריקאית.
כוריאוגרפיות עיקריות

1953 - Kaleidoscope
1953 - Masks, Props, and Mobiles
1953 - Tensile Involvement
1953 - Noumenon Mobilus
1955 - Noumenon
1960 - Totem
1963 - Imago suite
1963 - Arcade
1963 - Artisan
1964 - Sanctum
1964 - Water Studies
1978 - Gallery
1979 - Count Down
1980 - Mechanical Organ
1982 - Dime in the Slot (part of Mechanical Organ)
1982 - Pond
1982 - Two not yet together
1985 - Crucible
1987 - BLANK on BLANK
Girls Trio
Mantis
ארכיון

בספריות אוניברסיטת אוהיו באת'נס, אוהיו מצוי אוסף המחול של אלווין ניקולאיס ומאריי לואיס. האוסף הארכיוני מכיל סרטים, תצלומים, פוסטרים, פרסים, תוכניות, ביקורות, והקלטות מוזיקליות. אוניברסיטת אוהיו מחזיקה גם במסמכים של גלאדיס ביילין – תלמידתו של ניקולאיס, רקדנית בלהקת המחול ניקולאיס, ופרופסורית בכירה למחול באוניברסיטת אוהיו.
לקריאה נוספת

Francesca Pedroni, Alwin Nikolais, Palermo, L'Epos, 2000. ISBN 88-8302-143-6
Dance Theatre of Alwin Nikolais, Company Publications, Alwin Nikolais and Murray Louis Papers, MSS. 181: Alden Library, Ohio University.
Mazo, Joseph. "The Nik of Time." Dance Magazine July 1993: p. 28.
הערות שוליים

1 2 3 4  Connick, Judy (15 בנובמבר 2007). "Biographical Sketch of Alwin Nikolais". The Alwin Nikolais and Murray Louis Dance Collection, Ohio University Libraries. אורכב מ-המקור ב-17 ביולי 2010. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Nikolais Dance Theatre". Art Source Management. 2006. אורכב מ-המקור ב-2011-11-12.
1 2 3  Escoyne, Courtney (2018-04-04). "#tbt: Alwin Nikolais on Inventing Your Own Solutions". Dance Magazine (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2022-03-07.
↑  Grauert, Ruth E. (2009). "The Theater of Alwin Nikolais". Bearnstow Journal. נבדק ב-2022-03-07.
1 2 3  Kisselgoff, Anna (2005-12-17). "Savoring the Steps Behind His Dance". The New York Times (באנגלית אמריקאית). ISSN 0362-4331. נבדק ב-2022-03-07.
↑  "Television and the Performing Arts: A Handbook and Reference Guide to American Cultural Programming" Rose, Brain G. Greenwood Press, New York, 1986, P. 43. ISBN 0-313-24159-7 Television and the Performing Arts - A Handbook and Reference Guide to American Cultural Programing - CBS Repertoire Workshop - Alwin Nikolais on www.books.google.com
↑  "Hall of Fame". National Museum of Dance. אורכב מ-המקור ב-2009-08-15.
1 2 3  "Alwin Nikolais". American Masters, PBS (באנגלית אמריקאית). 2005-03-12. נבדק ב-2022-03-07.
↑  Hanlon, Khara (2012-03-22). "Lady Gaga has Nothing on Nikolais". Dance Magazine (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2022-03-07.
↑  "Alwin Nikolais and Murray Louis Dance Collection | Ohio University". www.ohio.edu. נבדק ב-2022-03-30.
↑  "OhioDance Virtual Dance Collection". vdc.ohiodance.org. נבדק ב-2022-03-30.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007454439505171  PLWABN: 9810627919305606  BIBSYS: 3118725  BnF: cb133347416 (data)  GND: 122796063  ISNI: 0000 0000 6307 0728  LCCN: nr93026672  MusicBrainz: c17971cf-582c-494e-8522-d233f8bf56bb  NKC: jx20130213004  NTA: 068991282  SNAC: w6f191cz  SUDOC: 076590224  VIAF: 32144681   WorldCat (עם VIAF): 32144681
אלכס מקמילן

ג'ון אלכסנדר מקמילן השלישי (באנגלית: John Alexander McMillan III; נולד ב-9 במאי 1932) הוא פוליטיקאי לשעבר אמריקאי מהמפלגה הרפובליקנית, שייצג במשך עשור בין השנים 1985–1995 את מחוז הקונגרס התשיעי של מדינת קרוליינה הצפונית בבית הנבחרים של ארצות הברית.
ביוגרפיה

מקמילן נולד בשארלוט, עיר הבירה של קרוליינה הצפונית, וסיים את לימודיו התיכוניים בתיכון וודברי ופורסט שבעיירה אורנג' בווירג'יניה. בשנת 1954 השלים באוניברסיטת קרוליינה הצפונית בצ'אפל היל לימודי תואר ראשון בהיסטוריה, וב-1958 קיבל תואר שני מאוניברסיטת וירג'יניה. בעת היותו סטודנט באוניברסיטת קרוליינה הצפונית בצ'אפל היל היה חבר באחווה סיגמא אלפא אפסילון. כמו כן, בשנים 1954–1956, היה קצין מודיעין מיוחד בצבא ארצות הברית.
בתום שירותו בכוחות המזוינים של ארצות הברית, עבד מקמילן בעולם בנקאות ההשקעות. מ-1970 עד 1976 היה סמנכ"ל כספים בחברה "Ruddick Corp", ובין השנים 1977–1983 היה מנכ"ל רשת הסופרמרקטים "האריס טיטר" (Harris Teeter).
בטרם נבחר אל הקונגרס של ארצות הברית בבחירות 1984, היה מקמילן חבר במועצת הנציבים של מחוז מקלנבורג ולאחר מכן כיושב ראש מועצת השירותים החברתיים של המחוז. משנבחר לבית הנבחרים של ארצות הברית בנובמבר 1984, מקמילן הושבע לתפקידו בראשית ינואר 1985. אחרי חמש תקופות כהונה בבית הנבחרים, הוא בחר שלא להתמודד מחדש בבחירות אמצע הכהונה ב-1994. אחרי פרישתו מהקונגרס היה במשך שלוש שנים חבר בסגל "המצודה" (The Citadel), האקדמיה הצבאית של קרוליינה הדרומית.
הערות שוליים

↑  אלכס מקמילן, באתר המדריך הביוגרפי של הקונגרס של ארצות הברית (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0000 4115 2968  LCCN: no98127659  SNAC: w65h7v9k  US Congress: M000566  VIAF: 43925718   WorldCat (עם VIAF): 43925718
אלכס מנינגר

אלכסנדר "אלכס" מנינגר (גרמנית: Alexander Manninger; נולד ב-4 ביוני 1977) הוא כדורגלן עבר אוסטרי אשר שיחק בעמדת השוער.
קריירת מועדונים

מנינגר החל את הקריירה שלו בקבוצת הנוער של אוסטריה זצלבורג. בעונת 1995/1996 הוא הושאל לפאָרווערטס משטייר, וערך את הופעת הבכורה שלו במשחק מול גראצר א.ק.. לאחר ששיחק היטב בהופעותיו הספורות בזלצבורג הוא הוחתם על ידי גראצר כשוער משנה בקיץ 1996. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במשחק הסיבוב השני של גביע אופ"א מול אינטר מילאנו באצטדיון ג'וזפה מאצה, והיה אחד המצטיינים במשחק שהסתיים בניצחון 1 - 0 לטובת אינטר. במשחק השני ניצחה גראצר 1 - 0, אך הפסידה לאחר מכן בדו-קרב פנדלים.
בשאר העונה הוא הפך לשוער הראשון, וביוני 1997 הוחתם על ידי ארסנל כשוער משנה לדייוויד סימן, תמורת חצי מיליון לירות שטרלינג. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו באוקטובר במשחק מול ברמינגהאם סיטי, במסגרת הסיבוב השלישי של גביע הליגה. בעונת 1997/1998 נעדר סימן לתקופה ממושכת בגלל פציעה, שבמהלכה הצליח מנינגר להשוות את שיאו של ג'ימי אשקרופט, לאחר שלא ספג במשך שישה משחקים ברציפות. במרץ 1998 הוא אף נבחר לשחקן החודש של הפרמייר ליג. יכולותיו בתקופת היעדרותו של סימן סייעו לארסנל להשלים דאבל של אליפות וגביע ה-FA, ולזכות במגן הצדקה בתחילת העונה שלאחר מכן.
עם החלמתו של סימן חזר מנינגר לשבת על ספסל המחליפים. הוא שימש כמחליפו של סימן בשלוש העונות הבאות, אך ללא הזדמנות ממשית להגשים את הפוטנציאל שלו. הוא ערך 64 הופעות בכל המסגרות במשך ארבע העונות שלו שם. לאחר הגעתו של ריצ'רד רייט ב-2001 הפך מנינגר לשוער השלישי של ארסנל, והושאל לפיורנטינה לעונת 2001/2002, בה ערך 24 הופעות ולא הצליח למנוע את ירידת המועדון מהסרייה א'.
ביולי 2002 חתם מנינגר על חוזה לארבע שנים באספניול, תמורת 960,000 לירות שטרלינג. הוא שוחרר שבעה שבועות לאחר מכן מבלי ששיחק בפועל. נטען כי המעבר שלו מארסנל לא הושלם, והוא עצמו טען כי לאספניול אין יכולת לשלם את שכרו.
מנינגר הצטרף לטורינו בינואר 2003, ובקיץ שלאחר מכן הצטרף לבולוניה שבמדיה לא שיחק כלל. הוא שיחק במשך שנתיים בבולוניה, אך לא הצליח להפוך לשוער הראשון. ביולי הוא הושאל לברשה, אך כעבור חודש הושאל לסיינה, וב-2005 חזר לזלצבורג. בעונות 2006/2007 ו-2007/2008 הוא שיחק בסיינה, שם שימש כשוער הראשון. ביולי 2006 הוא השתתף כשחקן אורח בארסנל במשחק הראווה באצטדיון האמירויות לכבודו של דניס ברגקאמפ.
בסיום עונת 2007/2008 הוא חתם ברד בול זלצבורג בהעברה חופשית, אך כבר ביולי חזר לאיטליה וחתם באודינזה. הוא נמנה עם הסגל של אודינזה במשך שבועות ספורים בלבד, ולבסוף חתם ביובנטוס כשוער המשנה לג'אנלואיג'י בופון. הוא היה השוער השני שהצטרף ליובנטוס בקיץ 2008, לאחר אנטוניו צ'ימנטי ששיחק גם כן באודינזה. בעקבות פציעתו של בופו שימש מנינגר כשוער הראשון של הקבוצה בין אוקטובר 2008 לפברואר 2009. בשנת 2012 עבר לשחק בקבוצת אאוגסבורג. ב-22 ביולי 2016 חתם בליברפול האנגלית. בתום עונת 2016–2017 פרש ממשחק פעיל.
נבחרת אוסטריה

מנינגר ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת אוסטריה באוגוסט 1999, במשחק הידידות מול נבחרת שוודיה. הוא היה בסגל הנבחרת שאירחה את יורו 2008, ושנה לאחר מכן הודיע על פרישתו ממנה.
אלכסנדר וייסברג-ציבולסקי

| --- | --- |

 לידה:  1901 קרקוב, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 פטירה:  1964 (בגיל 63 בערך) פריז, צרפת 
 מדינה:  אוסטריה, פולין 
 השכלה:  אוניברסיטת וינה 
 מעסיק:  המכון לפיזיקה ולטכנולוגיה בחרקוב 
 מפלגה:  המפלגה הסוציאל-דמוקרטית האוסטרית 
 
אלכסנדר וייסברג-ציבולסקי (באנגלית: Alexander Weissberg-Cybulski;‏ 8 בנובמבר 1901 – 4 באפריל 1964) היה פיזיקאי יהודי אוסטרי-פולני, שהיגר בשנות השלושים לברית המועצות מתוך אידיאליזם ורצון לתרום מהידע המדעי שלו לחברה הסובייטית. נאסר בימי הטיהורים הגדולים באשמת שווא של ריגול. כאזרח אוסטרי הוסגר על ידי הסובייטים לידי הנאצים בראשית מלחמת העולם השנייה, ברח מהם, ושרד את המלחמה והשואה בפולין. בראשית שנות החמישים פרסם ספר ובו העלה על הכתב את חוויותיו בברית המועצות, מתקופת האימה של המעצרים ההמוניים, ממעצרו וממשפטו. ספר זה התייחד בהיותו עדות ישירה מפי אחד מנאשמי משפטי הטיהורים.
ראשית דרכו

נולד בשם אלכסנדר וייסברג בקרקוב שבגליציה, אז חלק מאוסטרו-הונגריה. בהמשך, בזמן השואה, הוסיף לשמו את השם ציבולסקי.
אביו היה סוחר יהודי אמיד בשם שמואל וייסברג. בהיותו בן חמש עברה משפחתו לווינה בירת אוסטריה. וייסברג הצטרף למפלגה הסוציאל-דמוקרטית האוסטרית (SPD) בהיותו בן שבע-עשרה. בשנת 1927 הצטרף למפלגה הקומוניסטית.
באוסטריה למד וייסברג פיזיקה, מתמטיקה ואלקטרוניקה. הוא הוסמך בשנת 1929 וקיבל דיפלומה בפיזיקה שימושית. מווינה עבר לברלין, בירת גרמניה, ושם נתקבל כאסיסטנט של פרופסור במכון לפיזיקה באוניברסיטת ברלין.
בברלין התרועע וייסברג עם אנשי רוח אוהדי הקומוניזם ובהם ברטולט ברכט וארתור קסטלר. באותן שנים, שהיו שנות עליית הפאשיזם והנאציזם, הייתה לרבים מאנשי הרוח באירופה ואף בארצות הברית אהדה עצומה לברית המועצות בה ראו את התגשמות הסוציאליזם והיא נראתה בעיניהם כחומת מגן מפני הנאציזם והפאשיזם. רבים מהם באו אישית לברית המועצות כדי להשתתף במה שראו כבניין הסוציאליזם. וייסברג-ציבולסקי היה אחד מאנשי רוח אלה. מתוך אידיאליזם עקר בחודש מרץ 1931 לברית המועצות יחד עם אשתו והחל לעבוד כמדען במכון האוקראיני לפיזיקה שימושית בעיר חרקוב. וייסברג עבד בתחום הפרדת הגזים, ייסד את "העיתון הפיזיקלי של ברית המועצות" והיה לאחד מעורכיו.
וייסברג הכיר את הסופר ואיש הרוח ארתור קסטלר עוד מימיו בברלין, וקסטלר, שהיה באותה עת אוהד הקומוניזם, התארח בביתו של וייסברג, בעת שערך מסע בברית המועצות.
בטיהורים הגדולים

עד מהרה התפכח וייסברג מאשליותיו לגבי ברית המועצות והקומוניזם. היו אלה ימי הרעב הגדול באוקראינה שנגרם על ידי מדיניותו של סטלין, ומיליונים נספו בו. יתרה מזאת, במהלך שנות השלושים החלו הטיהורים הגדולים, שהתבטאו ראשית לכל במעצרים המוניים של חפים מפשע ובחרדת כל אדם מיום המחרת, ומהשאלה על מי ייפול הפור וגורלו יהיה מעצר, משפט ראווה ופסק דין דרקוני של הוצאה להורג או מאסר של שנים ארוכות במחנות המעצר – "הגולאגים", בסיביר או בחוף הים הצפוני.
בראשית שנת 1936 עצר האו גה פה או את אשתו לשעבר (ממנה התגרש בשנת 1934, אך המשיך לשמור על קשרי ידידות עמה) באשמה כי הגניבה עיטורים של צלב הקרס לאגרטלים מקרמיקה שיצרה, וכי הטמינה אקדחים כדי להתנקש בסטלין. לווייסברג-ציבולסקי היה ברור כי הוא הבא בתור, ואכן ב-1 במרץ 1937 הוא נעצר, נחקר בעינויים וחתם על כך שהיה בקשר עם הגסטפו והטרוצסקיסטים. ההליכים נגדו ארכו זמן רב והוא חזר בו מהודאותיו הכפויות. מברק שנשלח לסטלין, ועצומה שהוגשה לתובע הכללי של ברית המועצות אנדריי וישינסקי, ששניהם נוסחו על ידי ארתור קסטלר ועליהם חתמו שלושה חתני פרס נובל מצרפת לא נענו כלל. גם אלברט איינשטיין שלח מכתב לסטלין בעניינו, אותו ניסח בלשון עדינה:
אני יכול להבין שבימי משבר והתרגשות עלולים בקלות לקרות מקרים, בהם נופל חשד על אנשים בעלי ערך וחפים מפשע. אך כמו כן משוכנע אני שחשוב ביותר הוא, הן מבחינה אנושית והן מבחינת האינטרסים של ההתפתחות הפורייה של מפעל הבנייה הרוסית, שינהגו בזהירות רבה ביחס לאנשים בעלי כוח פעולה נדיר ובעלי כשרונות נדירים.
מכתבים דומים שנשלחו על ידי חתני פרס נובל, ובהם בני הזוג אירן ז'וליו-קירי ופרדריק ז'וליו-קירי לא נענו אף הם.
בימי מלחמת העולם השנייה

לאחר שלוש שנים במעצר, בעוד ההליכים המשפטיים נגדו טרם נסתיימו, היה וייסברג-ציבולסקי קרבן לתעתוע נוסף של הגורל. לאחר שהנאצים תקפו את פולין בספטמבר 1939, התקדמו הסובייטים, בהסכמה עם הנאצים שהושגה בעקבות הסכם ריבנטרופ מולטוב, אל החלקים המזרחיים של פולין. במסגרת שיתוף הפעולה הסובייטי-נאצי ששרר באותה עת, הוסגר וייסברג-ציבולסקי, בתוך קבוצה של עשרות פליטים גרמנים ואוסטרים; קומוניסטים, סוציאליסטים ואנטי-נאצים לידי הגסטפו. ההסגרה התבצעה בליל ראש השנה האזרחית 1940 בגשר שעל נהר הבוג המערבי ליד העיר ברסט ליטובסק, נהר שהיה הקו שהפריד בין שני חלקי פולין, זה שבשליטה נאצית וזה שבשליטה סובייטית.
בשלב ראשון העבירו הנאצים את אנשי הקבוצה לכלא בעיר ביאלה פודלסקה ומאוחר יותר לכלא בוורשה. בכלא זה הופרדו היהודים שבאנשי הקבוצה מיתר חברי הקבוצה. 5 יהודים הועברו לכלא בלובלין ויתר אנשי הקבוצה הועברו לעומק גרמניה.
אחרי שהייה של חודשיים בכלא בלובלין שוחרר וייסברג מן הכלא ועבר לחיות בקהילה היהודית בקרקוב, כשהוא עונד את אות הקלון בצורת סרט שרוול ועליו מגן דוד כיתר בני הקהילה. וייסברג חי בקרקוב אצל קרובי משפחתו. על המשך פעולתו כפיזיקאי בא קץ. הוא הצליח בדרך כלשהי ליצור קשר עם אלברט איינשטיין, שניסה ללא הצלחה לגרום ליציאתו מפולין למנילה בירת הפיליפינים כדי לקבל משרת דיקן באוניברסיטה שבה. מהלך זה, של יציאת יהודי מפולין, היה אפשרי עדיין עד להתקפה הנאצית על ברית המועצות ב-6 ביוני 1941, אולם המהלך לא צלח וויסברג התבטא כי לאורך שנים לא יכל יותר לחזור לעיסוק שכה אהב – לפיזיקה.
ב-21 במרץ 1941 רוכזו יהודי קרקוב בגטו קרקוב. וייסברג נכלא אף הוא בגטו וכאשר נתברר לו כי הוא מצוי ברשימת מבוקשים המיועדים להשמדה, הצליח לברוח מגטו קרקוב ושהה עד ספטמבר 1942 בגטאות של הערים בוכניה וטרנוב ומשם הגיע לגטו ורשה. בתקופת ריכוז יהודי הגטו והובלתם להשמדה (ה"אקציות") חי וייסברג בפחד מתמיד ובאימה, הן ממשלוח להשמדה והן מן המלשינים שעסקו בציד יהודים והסגרתם לנאצים. כשגברה השמדת יהודי פולין והפכה להשמדה טוטאלית, מצא וייסברג מקלט אצל אשה פולנייה משכילה ויפת תואר בשם סופיה ציבולסקי שהסתירה אותו בביתה.
ב-4 במרץ 1943 נעצר וייסברג על ידי הגסטפו, לאחר הלשנה של בעלת הבית ממנה שכרה סופיה ציבולסקי את דירתה. סופיה עצמה נמלטה והסתתרה. אלכסנדר וייסברג הועבר לכלא בורשה ומאוחר יותר למחנה עבודה. ממחנה זה הצליח וייסברג לברוח בעזרתו של מנהל עבודה גרמני וחזר לוורשה. וייסברג השתתף באופן פעיל במרד גטו ורשה. לאחר המרד הסתתר וייסברג שנית אצל סופיה ציבולסקי בעיירה ליד ורשה שם חי בחודשי המלחמה האחרונים.
לאחר המלחמה

עם סיום המלחמה, לאחר כניסת כוחות ברית המועצות לפולין והשתלטותם עליה, נשא וייסברג את סופיה לאישה והוסיף את שם משפחתה, ציבולסקי, לשם משפחתו על מנת להסתיר את זהותו האמיתית מאנשי הנ.ק.ו.ד.. בשנת 1946 הצליחו וייסברג ציבולסקי ואשתו לצאת מפולין והגיעו לשוודיה והחל משנת 1951 גרו בלונדון.
תיעוד מעצרו ומשפטו

בשנת 1952 פרסם וייסברג-ציבולסקי את ספר זכרונותיו מימי הטיהורים הגדולים, "קשר השתיקה". הספר נתפרסם זמן לא רב לאחר שהתפרסם בשנת 1950, הספר האל שהכזיב (The god that failed), שהיה אנטולוגיה של שישה סופרים מן המערב, שנסחפו בשנות השלושים לקומוניזם ולתמיכה בברית המועצות, והתפכחו מאמונתם זו עקב הטרור הסטליניסטי. בספר מספר כל אחד מן השישה על דרכו לקומוניזם ועל התפכחותו ממנו. ששת הסופרים היו ארתור קסטלר, אנדרה ז'יד, סטיבן ספנדר, ריצ'רד רייט, איניאציו סילונה ולואי פישר. הסיפור הארוך והמרכזי בקובץ הוא סיפורו של ארתור קסטלר. הספר עורר הד רב בעולם הספרותי והפוליטי, בשיאה של המלחמה הקרה. ספרו של וייסברג-ציבולסקי הוא מעין פרק שביעי שנוסף לקובץ, אלא שעתה כספר של למעלה מ-500 עמודים. הספר הוא תיאור חי מפי עד ראייה, של אדם שחי בברית המועצות בתקופת הטיהורים הגדולים. ותיאור האימה והחרדה האישית של כל אדם מפני האפשרות הקרובה כי הוא יהיה הקרבן הבא של הטיהורים. הספר כולל תיאור מפורט של הליכי החקירה והמשפט, של העינויים, הווידויים הכפויים וההליכים המבוימים. בפתח הספר הופיעה הקדמה של ארתור קסטלר בשם "פני רוסיה לאן?".
במדינת ישראל הופיעו שני הספרים בתרגום עברי באותה שנה, שנת 1953. שני הספרים עוררו עניין רב בישראל. הופעתם הייתה בתקופה של המחלוקות החריפות בין מפא"י ומפ"ם בקשר ליחס לברית המועצות ובשאלה באיזה צד מן הצדדים הלוחמים במלחמת קוריאה על ישראל לתמוך. ביחסי ישראל והגוש הסובייטי חלה, בתקופה זו, הרעה ניכרת בעקבות משפטי הראווה שנערכו בשנת 1952 בצ'כוסלובקיה, בהשראה סובייטית, למספר מנהיגים קומוניסטים ובראשם היהודי רודולף סלנסקי ולשני אזרחים ישראלים מרדכי אורן ממנהיגי מפ"ם ושמעון אורנשטיין, יחסים שהגיעו לשפל עם ניתוקם בשנת 1953 של הקשרים הדיפלומטיים עם ישראל על ידי ברית המועצות. במרץ של אותה השנה מת סטלין, על רקע אירועים אלה היה פרסומם של שני הספרים בישראל דבר בעיתו.