stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מעמד הקרקעות ביהודה ושומרון
תקופת השלטון העות'מאני

עד המאה ה־18 הייתה האוכלוסייה בארץ ישראל דלילה ועסקאות המקרקעין מעטות, ועל כן לא היה בארץ רישום מקרקעין מסודר. העברת קרקעות התבצעה באמצעות שטר קניין שהיה צריך להישמר על ידי הקונה, כאשר בית הדין השרעי דן בסכסוכים בנושאי קרקעות. גידול האוכלוסייה וההגירה לארץ הובילו לצורך ברישום מסודר לקרקעות ולהעברת הבעלות עליהן. בין השנים 1858 ל־1860 פורסמו מספר חוקי קרקעות עות'מאנים שהיו חלק מהמג'לה. במסגרת חוקים אלו הוגדרו סוגי קרקעות שונים שיוטל חובה על רישום הבעלות עליהם ורישום העסקאות בהם בפנקס המקרקעין שבלשכת המקרקעין העות'מאנית (קרקעות בבעלות פרטית מלאה וקרקעות הקדש נשארו בסמכות בית הדין השרעי). בשל היותו של אזור יהודה ושומרון חלק אחד משטחי ארץ ישראל עד מלחמת העצמאות, כל החוקים העות'מאנים (ולאחריהם, המנדטורים) חלו על אזור זה באופן שווה לכל חלקי הארץ.
החוק העות'מאני חילק את הקרקעות בארץ למספר סוגים, העיקריים שבהם היו:
קרקעות מסוג 'מולק' - קרקעות שהיו בבעלות פרטית מלאה של מחזיקיהן, ושימשו בעיקר לבנייה. עיקרן של קרקעות אלו היו שטחים שהיו בנויים בשנת 1858 (מועד פרסום החוק העות'מאני), ושטחים קטנים שנספחו אליהן.
קרקעות מסוג 'מירי' - קרקעות בהן גוף הקרקע היה שייך למדינה, ולמחזיק בהן ניתנה אפשרות לעיבוד חקלאי (בלבד) תמורת תשלום מס. קרקע מוגדרת כקרקע מסוג 'מירי' בהתקיים אחד משני תנאים: קרקע המשמשת לעיבוד חקלאי או קרקע הנמצאת עד 2.5 ק"מ מהבתים הקיצוניים של ישוב. ישנה אי בהירות בשאלה האם המרחק נמדד מהשטח המיושב בשנת 1858, או מהשטח המיושב בזמן הווה. פסיקת בג"ץ משנת 1984 העדיפה את הפרשנות המצמצמת. מרבית הקרקעות המעובדות הן קרקעות 'מירי'.
קרקעות מסוג מתרוּכה - קרקעות בבעלות המדינה המשמשות לצורכי ציבור, כדוגמת דרכים, נהרות, גשרים, מבני ציבור. סוג נוסף המשתייך להגדרה זו הן קרקעות שהוקצו לבני ישוב מסוים, לדוגמה אדמת מרעה ציבורית.
קרקעות מסוג 'מוואת' - קרקעות בור מרוחקות ממקום יישוב (מעל 2.5 ק"מ משטח היישוב הבנוי כפי שהיה ב־1858) שלא היו בבעלות פרטית ולא הוקצו לשימוש תושבי ישוב, הוגדרו כקרקעות בבעלות המדינה. קרקעות מסוג זה מרוכזות בעיקר במדבר יהודה ובבקעת הירדן.
הרישום העות'מאני סבל מליקויים רבים, ובראשם שימוש בתיאור מילולי לצורך הגדרת גבולות חלקה (תיאורים שיכולים להפוך לחסרי הבנה בטווח הארוך) במקום במדידה ובמיפוי, וכן אי יכולת להבטיח את אמיתות העסקה שהתבצעה, עקב העדר תיעוד מסודר של בעלים קודמים וגבולות. דבר זה יצר פתח למעשי רמאות כגון רישום מכירת קרקע לצד שלישי על ידי אדם המתחזה לבעליה, וכן מכירת קרקע מבעליה למספר אנשים במקביל. האוכלוסייה בארץ השתדלה להימנע מרישום הקרקעות, היות שרישומן הקל על דרישת תשלום מס על הקרקעות או גיוס לצבא (חיוב שהוטל במקרים שונים על בעלי קרקעות מירי). לחלופין, במקרים שונים נרשמו אדמות ברישום פיקטיבי של בעליהם על מנת להשתמט מהמס ומחובת הגיוס, ובמקרים אחרים נרשמו גבולות שטח הקרקע באופן שגוי במזיד, על מנת להקטין את תשלום המס. חלק גדול מהקרקעות היה בבעלות משותפת ('משעא'), כאשר הנטייה להשתמט ממס ומחובת הגיוס עודדה את שימור מוסד זה. עד שלהי התקופה העות'מאנית נרשמו בפנקסי המקרקעין רק כ־5% מכלל הקרקעות בארץ. הרישום העות'מאני כלל רק את הקרקעות הפרטיות, ולא תיחם את הקרקעות בבעלות המדינה. הרישום העות'מאני סבל גם מבעיית השחיתות הכללית של תקופת השלטון העות'מאני.
תקופת השלטון המנדטורי

לאחר כיבוש ארץ ישראל בידי הבריטים והסדרת המנהל האזרחי בה בראשית שנות ה־20 של המאה ה־20, נערכו שינויים מקיפים בחוקי הקרקעות העות'מאנים (פקודת הקרקעות הבריטית התפרסמה ב־1928), כאשר חלקם התבססו על חוקים עות'מאנים שפורסמו זמן קצר לפני פרוץ מלחמת העולם הראשונה ולא הגיעו לידי מימוש. עם זאת, חוקי הקרקעות העות'מאנים נשארו הבסיס לדיני הקרקעות המנדטוריים. כל הסמכות בנושאי קרקעות עברה ללשכת המקרקעין המנדטורית (במקום חלוקת סמכות עם בית הדין השרעי), והוחל בהכנות ליסוד קדסטר מודרני שיכלול מיפוי והסדרת בעלות על הקרקעות בכל רחבי ארץ ישראל.
על רקע המאמץ העצום שנדרש למיפוי ומדידיה מקיפים בכל הארץ, הוחלט לרכז את המאמץ בקרקעות חקלאיות ובאזור מישור החוף והעמקים. עד שלהי תקופת המנדט הבריטי הושלמה כמעט הסדרת רישום הקרקעות במישור החוף והעמקים, אך באזור יהודה ושומרון כמעט ולא נערכה הסדרה עד סיום תקופת השלטון הבריטי, ומעמד הקרקעות נשאר כבתקופה העות'מאנית, כאשר עסקאות מקרקעין נרשמות באופן בסיסי בלשכת המקרקעין, אך אין בכך כדי להעיד על אמיתותן, והקרקעות באזור לא עברו הסדרה ובירור בעלות. בשל כך נותרו באזור קרקעות חקלאיות רבות בבעלות משותפת ('משעא'), קרקעות שהשלטון הבריטי הסדיר את חלוקתן למספר בעלים יחידיים במהלך פעולות הסדרת הקרקעות במקומות בהם נערכו פעולות אלו. אדמות אלו, בהן הוחלפה הבעלות מדי שנתיים עובדו באופן מסורתי ופרימיטיבי, וכן אירעו סביבן סכסוכים רבים.
בתקופת השלטון העות'מאני, בניסיון לעודד את פיתוח הארץ, ניתנה אפשרות לתושבים לעבד קרקעות נטושות מסוג 'מוואת' ולקבל עליהן זכות חזקה כקרקע מסוג 'מירי', בתנאי שהכניסה לקרקע הייתה בהסכמת פקיד המקרקעין. אפשרות זו בוטלה בראשית ימי השלטון המנדטורי, והמעבד קרקעות 'מוואת' ללא היתר נחשב אף כמסיג גבול. עם זאת, פקודה זו לא נאכפה בהמשך, ובמהלך תהליך הסדרת בעלות הקרקעות בתקופה המנדטורית ובתקופה הירדנית, הוכרה בעלות מעבדי אדמות מסוג 'מוואת', ואף ישראל אימצה מאוחר יותר מדיניות זאת, ונמנעה מלהכריז על אדמות מדינה בכל קרקע שהייתה מעובדת, אף שהוגדרה כקרקע מסוג 'מוואת'. למחזיק קרקע במשך כ־10 שנים ללא התנגדויות ניתנה זכות לרישום הקרקע על שמו כקרקע מסוג 'מירי'.
מנגד, בתקופת השלטון העות'מאני חל איסור על הוברת קרקע (אי־עיבוד חקלאי של הקרקע) מסוג 'מירי', ובמקרה של הוברה ללא הצדקה במשך כ־3 שנים, היו האדמות יכולות לחזור לבעלות המדינה ('מחלול'). בתיקון משנת 1913 (שנכנס לתוקף בראשית תקופת השלטון המנדטורי) בוטלה חובת העיבוד הרציף בקרקעות 'מירי' שבעליהן החזיקו בקושאן עליהן על מנת להימנע מהעברתן לידי המדינה כ'מחלול', אך על קרקעות שבעליהן לא החזיק בקושאן, נותרה החובה לעיבוד רציף על מנת להימנע מהפיכת הקרקע ל'מחלול'. מרבית קרקעות המירי ביהודה ושומרון אינן רשומות בטאבו ובעליהן אינם מחזיקים בקושאן עליהן, ועל כן התיקון אינו חל עליהן וישנה חובה על עיבוד רציף שלהן למניעת העברת הבעלות עליהן לידי הממשלה.
תקופת השלטון הירדני

ירדן השתלטה על שטחי יהודה ושומרון במהלך מלחמת העצמאות, וסיפחה אותם אל שטחה הריבוני ב־1950. בעקבות כך החל המנהל הירדני בניסיון להסדרת רישום הקרקעות ביהודה ושומרון, ועל האזור חלו חוקי הקרקעות ותכנון הבניה הירדניים. אחד מסעיפי החוק הירדני אסר על מכירת קרקע לאויב, ואף גזר עונש מוות על המוכר קרקע ליהודי[דרוש מקור]. במהלך השלטון הירדני הוחל בהסדרת הבעלות על הקרקעות, כאשר תהליך ההסדרה התמקד בנפות שכם, רמאללה ויריחו, בעוד אזור יהודה כמעט ולא עבר כל הסדרה. בסך הכל עמד אחוז הקרקעות המוסדרות מכלל הקרקעות ביהודה ושומרון על כ־30%. באזורים שעברו הסדרה בוררה הבעלות על הקרקעות וזכויות הבעלים והמדינה, בעוד בקרקעות שלא עברו הסדרה נותר המעמד מעורפל, כאשר זכות הבעלות מוקנית למי שיוכיח כי עיבד את הקרקע במשך כ־10 שנים. כ־30-40 אלף דונם קרקעות שהיו רשומות על שם בעלים יהודי נוהלו על ידי הממונה הירדני על נכסי אויב.
ב־1953 נקבע כי כל הקרקעות מסוג 'מירי' שבתחום המונציפלי של הערים יהפכו לקרקעות מסוג 'מולק', אך קביעה זו לא חלה על הקרקעות שהיו בשטח המוניציפלי של הכפרים.
הטאבו ביהודה ושומרון

הטאבו ביהודה ושומרון מתנהל בעיקרו כמו הטאבו הישראלי, אך בניגוד אליו מתנהל בשפה הערבית, ברישומים כתובים ולא ממוחשבים, והרישום סגור ואינו פתוח לעיון הציבור, על מנת להגן על ערבים המוכרים קרקעות ליהודים וכדי למנוע זיופים. על פי הכללים, רק בעלי זיקה לקרקע יכולים לקבל מידע על הרישום של הקרקע. בשנת 2013 קבע השופט יגאל מרז, ששכנות לחלקות היא זיקה מספקת על מנת לאפשר עיון בטאבו מתוך רצון לרכוש את הזכויות בקרקע.
לצד רישומי הטאבו (המקיפים כ־30% מהקרקעות ביהודה ושומרון) ישנו רישום בספרי מס הרכוש הירדני של בעלי קרקעות ששילמו מס עבור הקרקע בה החזיקו, אך רישום זה כללי ואינו פרטני (מתייחס לגושים ולא לחלקות).
הוועדה לרישום ראשון

הוועדה לרישום ראשון, או בשמה המלאה "הוועדה לרישום ראשון של נכסי דלא ניידי שטרם נרשמו", היא הבסיס החוקי להליכי הרישום של קרקעות שטרם נרשמו באזור יהודה והשומרון. היא נמצאת באחריות קצין מטה רישום מקרקעין ("קמ"ט מקרקעין") של המנהל האזרחי.
הליך הרישום הראשון מבוסס על הוראות החוק הירדני, "חוק רישום נכסי דלא ניידי שטרם נרשמו, מס' 6 לשנת 1964", ועל תיקונו בתחיקת הביטחון,
ב"צו בדבר תיקון חוק רישום נכסי דלא ניידי שטרם נרשמו (מס' 1621)(יהודה והשומרון) התשס"ט-2008".
ראו גם

תפיסת קרקעות ביהודה ושומרון
חוק להסדרת ההתיישבות ביהודה והשומרון
הערות שוליים

↑  ע"א 218/74 סלים עלי אלגדיע אל הואשלה נ' מדינת ישראל
↑  מפת הסדר הקרקעות בסיום תקופת שלטון המנדט, אתר מפ"י
↑  מנשר מס' 2 של מפקד כוחות צה"ל ביהודה ושומרון. בעלות זו הוסדרה בהמשך בצו צבאי מס' 59
↑  חגי אשד, לבקשת ראש הממשלה הוסרו ההצעות לרכישת קרקעות בשטחים, דבר, 9 באפריל 1973
↑  תפיסה לצרכים צבאיים ובג"ץ אלון מורה, באתר בצלם, 13 במרץ 2013
↑  אדמות המדינה בשטחים מוקצות ליהודים בלבד, באתר שלום עכשיו, ‏2018-07-18
↑   חיים לוינסון, ביהמ"ש אפשר לחשוף זהותם של בעלי קרקע פלסטינית ליד התנחלויות, באתר הארץ, 9 ביולי 2013
↑  דו"ח הוועדה לבחינת רישום מקרקעין
הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואין לראות בו ייעוץ משפטי.
וולאיטה (שפה)

| --- | --- |
 מדינות:  אתיופיה
 אזורים:  אזור וולאיטה במדינת האומות, הלאומים ועמי הדרום
 דוברים:  1.6 מיליון (מפקד אוכלוסין 2007)
 כתב:  מבוסס לטינית
 משפחה:  שפות אפרו-אסיאתיות שפות אומוטיות אומוטיות צפוניות שפות אומטו שפות אוֹמֵטוֹ צפוניות וולאיטה
 לאום:  וולאיטה (עם)
 קוד שפה:  ISO 639-2: קוד wal ISO 639-3: קוד wal גלוטולוג: wola1242
 קוד ISO 639-2:  wal 
 קוד ISO 639-3:  wal 
 ראו גם:  שפה • כתב • רשימת שפות
 
וולאיטה היא שפה אומוטית בקבוצת-השפות אומטו, המדוברת באתיופיה באזור וולאיטה ובחלקים אחרים במדינת האומות, הלאומים ועמי הדרום. זוהי שפתם הילידית של בני העם וולאיטה.
שמה של השפה נכתב בגרסאות תעתיק שונות, כולל Wolaitta, Wolaita, Wolayta, Welayta. השפה נקראת בשמות אחרים על פי המקום בו היא מדוברת, כולל: בּאלְטָה, בּוֹרוֹדָּה, גאנְטָה, אוֹצ'וֹלּוֹ, אוּבָּה.
הערכות האוכלוסייה משתנות מאוד, כיוון שלא הוסכם היכן עוברים גבולות השפה. משום כך, קיימות טענות סותרות לגבי היקף תפוצתה של וולאיטה. יש הטוענים כי הווריאנטים הלשוניים מֵלוֹ, אוֹיְדָה (Oyda) וגָמו-גוֹפָה-דָאוּרוֹ הם רק ניבים של וולאיטה ולא שפות בפני עצמן, אך רוב הרשויות, כולל אתנולוג והתקן הלשוני הבינלאומי מגדירות אותן שפות נפרדות. גם קהילות הדוברים השונות מחשיבות אותן שפות נפרדות. לגבי הווריאנט לָאהָה (Laha), בלנץ' (Blench) רשם אותו כשפה נפרדת, בעוד שהייוורד (1990) תיאר אותו כ"קרוב" לוולאיטה, והוא אינו כלול בקטלוג אתנולוג.
וולאיטה נכתבה לראשונה במערכת כתב מבוססת-לטינית, מאז שנות ה-40 של המאה ה-20, כאשר הארגון המיסיונרי האמריקאי לסודן "Sudan Interior Mission" יצר לראשונה את הכתב לשפה. הכתב עודכן מאוחר יותר, וב-1981 הסתיים פרויקט תרגום הברית החדשה וב-2002 התנ"ך כולו. זו הייתה אחת השפות הראשונות שהחונטה הצבאית האתיופית בחרה עבור קמפיין האוריינות שלהם (1979–1991), לפני כל שפה דרום-אתיופית אחרת. גאוותם של בני וולאיטה בשפתם הכתובה הובילה לתגובה עוינת ביותר ב-1998, כאשר ממשלת אתיופיה הפיצה ספרי לימוד שנכתבו בשפה המתוכננת וֵּגָגוֹדָה (Wegagoda), המבוססת על מיזוג וולאיטה עם כמה שפות קרובות. כתוצאה מההתנגדות, הופסק השימוש בספרי הלימוד בווגגודה, והמורים חזרו להשתמש בספרי הלימוד בוולאיטה.
סטטוס השפה

וולאיטה היא השפה הרשמית באזור וולאיטה באתיופיה. קטלוג "אתנולוג" מצטט סטטיסטיקה, שלפיה 5% עד 25% מהאוכלוסייה יודעים קרוא וכתוב בשפה זו.
דמיון לקסיקלי עם שפות האזור

גָמוֹ 79% עד 93%
גוֹפָה 84%
דַאוּרוֹ 80%
קולו 80%
דורְזֶה 80%
קורטה 48%
מָאלֶה 43%
פונולוגיה > עיצורים

וקאסה (Wakasa 2008) תיאר את העיצורים הפונמיים הבאים עבור וולאיטה. (בנוסף, הוא רשם את העיצורים המלועלעים [mˀ, nˀ, lˀ], אך למעשה אלה צרורות עיצורים של עיצור אפי/מקורב + עיצור לועי, הנכתבים בוולאיטה "m7, n7, l7" בהתאמה).
בטבלה כאן נתונים המובאים בסוגריים משולשים הם בכתב וולאיטה, ולא בכתיב הפונטי הבינלאומי.
|  |  | דו-שפתיים | שיניים | חכיים | וילוניים | סדקיים |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| אַפיים | אַפיים | m | n |  |  |  |
| סותם | אטומים | p | t |  | k | ʔ ⟨7⟩ |
| סותם | קוליים | b | d |  | ɡ |  |
| סותם | מסודקים | pʼ ⟨ph⟩ | tʼ ⟨x⟩, ɗ (?) ⟨dh⟩ |  | kʼ ⟨q⟩ |  |
| מחוככים | אטומים |  |  | tʃ ⟨ch⟩ |  |  |
| מחוככים | קוליים |  |  | dʒ ⟨j⟩ |  |  |
| מחוככים | מסודקים |  |  | tʃʼ ⟨c⟩ |  |  |
| חוככים | אטומים |  | s | ʃ ⟨sh⟩ |  | h, h̃ ⟨nh⟩ |
| חוככים | קוליים |  | z | ʒ ⟨zh⟩ |  |  |
| מקורבים | מקורבים |  | l | j ⟨y⟩ | w |  |
| רוטטים | רוטטים |  | r |  |  |  |
שני עיצורים דורשים דיון נוסף. הצליל הנכתב בוולאיטה ⟨nh⟩ תואר על ידי וסאקה (Wakasa 2008: 44) כעיצור חוכך סדקי מאונפף [h̃] שהוא נדיר ביותר ומופיע רק בשם עצם קיבוצי אחד, במילת קריאה ובשני שמות-עצם פרטיים. מעמדו של העיצור שנכתב ⟨D⟩ הוא כפי הנראה במחלוקת: אדמס (1983: 48) ולמברטי וסוטיל (1997: 23, 25-26) טענו כי הוא עיצור מפונם, כלומר כנראה נהגה [ɗ ]. אך על פי וקאסה (2008: 62), עיצור זה אינו מפונם, אלא מסודק.
פונולוגיה > תנועות

בוולאיטה יש חמש תנועות, כל אחת קצרה וארוכה:
|  | קדמיות | מרכזיות | אחוריות |
| --- | --- | --- | --- |
| סגורות | i, iː |  | u, uː |
| אמצעיות | e, eː |  | o oː |
| פתוחות |  | a, aː |  |
לקריאה נוספת

Adams, Bruce A. 1983. A Tagmemic Analysis of the Wolaitta Language. Unpublished PhD. thesis, University of London.
Adams, Bruce A. 1990. Name nouns in Wolaitta. In Omotic Language Studies ed. by Richard Hayward, 406-412. London: School of Oriental and African Studies.
Amha, Azeb. 2001. Ideophones and compound verbs in Wolaitta. In Ideophones. Typological Studies in Language, ed. by Voeltz, F.K. Erhard and Christa Kilian-Hatz, 49-62. Amsterdam - Philadelphia: John Benjamins.
Amha, Azeb. 2010. Compound verbs and ideophones in Wolaitta revisited. In Complex Predicates: Cross-Linguistic Perspectives on Event Structure, ed. by Mengistu Amberber, Brett Baker and Mark Harvey, 259-290. Cambridge: Cambridge University Press.
Amha, Azeb. 2001. Wolaitta. In Facts about the World Languages, an Encyclopedia of the Worlds Major Languages, Past and Present, ed. by J. Garry and C. Rubino, ed., 809-15. New York - Dublin: H.W. Wilson.
Amha, Azeb, 1996. Tone-accent and prosodic domains in Wolaitta. In Studies in African Linguistics 25(2), pp. 111–138.
Lamberti, Marcello and Roberto Sottile. 1997. "The Wolaytta Language". In Studia Linguarum Africae Orientalis 6: pp. 79–86. Cologne: Rüdiger Köppe.
Ohman, Walter and Hailu Fulass. 1976. Welamo. In Language in Ethiopia, ed. by M. L. Bender, C. Bowen, R. Cooper, and C. Ferguson, pp. 155–164. Oxford University Press.
Wakasa, Motomichi. 2008. A Descriptive Study of the Modern Wolaytta Language. Ph.D. thesis. University of Tokyo.
הערות שוליים

↑  "Wolaytta". Ethnologue.com. נבדק ב-26 באוגוסט 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Abebe 2002
↑  "Wolaytta". Ethnologue.com. נבדק ב-26 באוגוסט 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007558664805171  GND: 4496037-2  LCCN: sh86004897
וירג'יניה סיטי

| --- | --- |

 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 מדינה:  נבדה נבדה
 מחוז:  סטורי
 תאריך ייסוד:  1859 
 שטח:  2.244623 קמ"ר
 גובה:  1,874 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ ביישוב:  787 (1 באפריל 2020)
 קואורדינטות:  39°18′37″N 119°38′58″W﻿ / ﻿39.310277777778°N 119.64944444444°W﻿ / 39.310277777778; -119.64944444444 
 אזור זמן:  UTC -8
 https://visitvirginiacitynv.com
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת ארצות הברית מוגדלת) וושינגטון ניו יורק לוס אנג'לס שיקגו סן פרנסיסקו אטלנטה דאלאס יוסטון בוסטון סיאטל מיאמי ה א ט ל נ ט י  ה ש ק ט  מפרץ מקסיקו  קנדה מקסיקו איי בהאמה וירג'יניה סיטי(למפת ארצות הברית רגילה) וושינגטון ניו יורק לוס אנג'לס שיקגו סן פרנסיסקו אטלנטה דאלאס יוסטון בוסטון סיאטל מיאמי ה א ט ל נ ט י  ה ש ק ט  מפרץ מקסיקו  קנדה מקסיקו איי בהאמה וירג'יניה סיטי(למפת נבדה רגילה) קרסון סיטי לאס וגאס הנדרסון רינו אלקו מסקיט וינמאקה קליפורניה אורגון איידהו י ו ט ה  אריז.וירג'יניה סיטי(למפת נבדה מוגדלת) קרסון סיטי לאס וגאס הנדרסון רינו אלקו מסקיט וינמאקה קליפורניה אורגון איידהו י ו ט ה  אריז.וירג'יניה סיטי  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
וירג'יניה סיטי (באנגלית: Virginia City) היא יישוב לצורכי מפקדים (CDP) במדינת נבדה שבארצות הברית. היישוב נבנה באמצע המאה ה-19 כעיירת כורים, ונחשב כיום לאטרקציה תיירותית.
היסטוריה

וירג'יניה סיטי הוקמה כעיירת כורים בשנת 1859, לאחר שהתגלה באזור מרבץ עשיר של כסף שזכה לכינוי "קומסטוק לואד". היה זה מרבץ הכסף הראשון שהתגלה בארצות הברית, והוא עורר מעין "בהלה לכסף", בדומה לבהלה לזהב שהתרחשה מספר שנים לפני כן. בעקבות אלפי הכורים שנהרו למקום הגיעו גם סוחרים ויזמים, וכך הוקמה העיירה.
בשנות ה-70 של המאה ה-19 מנתה אוכלוסיית העיר כ-30,000 תושבים, אולם שרפה גדולה שפרצה בעיר בשנת 1875 וכילתה חלקים נרחבים ממנה סימנה את תחילת סוף הבהלה לכסף. בעוד שחלק מתושבי העיר בנו אותה מחדש, עד שנת 1880 נטשו אותה רוב הכורים.
במרוצת השנים קמו באזור וירג'יניה סיטי כ-100 מכרות והופקו בסך הכל כשבעה מיליון טונות של כסף, שעל פי אמות מידה של תקופתנו שווה ערך לכ-600 מיליון דולר.
היסטוריה > המאה ה-20 ואילך

בשנת 1935, בעקבות חוקים פדרליים שעוררו עניין מחודש במחיר הזהב, זכתה וירג'יניה סיטי לחיים חדשים. רחובותיה הראשיים נסללו מחדש, פאבים ומוזיאונים שופצו ושוחזרו. בשנת 1961 הוכרז אזור הכרייה של העיר כאתר היסטורי לאומי.
כיום כלכלת העיר מתבססת בעיקר על תיירות, ומושכת כ-2 מיליון תיירים מדי שנה. יש בה מבנים היסטוריים שנשתמרו או שוחזרו במטרה להעניק לתיירים אווירה של המאה ה-19, החל מאכסניות שממוקמות במבנים אותנטיים מן התקופה, המשך במוזיאונים המציגים פריטים תקופתיים ומרכזי מבקרים שמאפשרים לתיירים להתנסות בכריית כסף וכלה בפסטיבלים ואירועים שנתיים. בין האטרקציות התיירותיות בעיר: מוזיאון ה-Fourth Ward School, השוכן במבנה בית ספר בן ארבע קומות משנת 1876 ומציג את ההיסטוריה של אזור קומסטוק; מוזיאון המשטרה בו ניתן לבקר בתאי כלא אותנטיים של התקופה; כנסיות מזרמים שונים בנצרות ועוד.
וירג'יניה סיטי והתרבות האמריקאית

וירג'יניה סיטי משולבת בתרבות האמריקאית בדרכים שונות. למשל:
מקור שם העיר: וירג'יניה סיטי מכונה על שמו של אחד מן הכורים הראשונים שהגיעו לאזור, ג'יימס פנימור, שזכה לכינוי "אולד וירג'יני". על פי הפולקלור האמריקאי, פנימור נהג להשתכר מדי יום לאחר סיום עבודות הכרייה, וערב אחד מעד ושבר בקבוק ויסקי. על מנת שהמשקה לא יתבזבז לשווא, הכריז "אולד וירג'יני" כי הוא למעשה מבצע טקס הטבלה והצהיר: "I baptize this place Virginia Town" (אני מטביל את המקום הזה כעיירה וירג'יניה). סיפור נפוץ אחר הוא שתושבי המקום בחרו יחד את השם וירג'יניה סיטי לכבודו של פנימור, שהיה דמות אהובה בהיסטוריה של העיר.
אחד מן האמריקאים שהגיעו לאזור במטרה להתעשר מכריית כסף היה סמואל לנגהורן קלמנס, שלאחר שנחל כישלון בחיפוש כסף הפך לעיתונאי עבור עיתון מקומי תחת שם העט מארק טוויין ובהמשך כתב את הרפתקאות טום סוייר והאקלברי פין.
דמות אחרת ששמה נקשר בווירג'יניה סיטי היא ג'וליה בולט, זונה מצליחה שהתגוררה ופעלה בעיר, וסיפור חייה הטראגי היווה השראה למגוון יצירות פופולריות בתרבות האמריקאית.
וירג'יניה סיטי היא העיר הגדולה הסמוכה ביותר לחוות פונדרוסה, בה התרחשה עלילת סדרת הטלוויזיה המצליחה "בוננזה". העיר גם הייתה זירת ההתרחשות של מערבון בשם "וירג'יניה סיטי", בו שיחקו בין היתר ארול פלין והמפרי בוגרט.
הערות שוליים

↑  [https://www.britannica.com/place/Virginia-City-Nevada Virginia City
NEVADA, UNITED STATES - Encyclopedia Britanica]
↑  VIRGINIA CITY-M- Montana
↑  Virginia city historic district
↑  [http://carsonpedia.com/James_%22Old_Virginny%22_Finney James "Old Virginny" Finney
From Carsonpedia]
↑  James Finney-One
↑  Adventures of Mark Twain in Virginia city
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007548071505171  LCCN: n79089770  VIAF: 263865628   WorldCat (עם VIAF): 263865628
פיגוע הדקירה באלון שבות

| חלק מהסכסוך הישראלי פלסטיני |
| --- | --- |
 תאריך:  10 בנובמבר 2014
 מקום:  הכניסה לאלון שבות
 סוג:  פיגוע דקירה, פיגוע דריסה
 נשק:  סכין
 הרוגים:  דליה למקוס
 פצועים:  2
 מבצע:  הג'יהאד האסלאמי הפלסטיני הג'יהאד האסלאמי הפלסטיני מאהר אל-השלמון
 מספר מפגעים:  1
 
פיגוע הדקירה באלון שבות היה פיגוע דקירה שבוצע בתחנת אוטובוס מחוץ לאלון שבות ב-10 בנובמבר 2014 בו נרצחה דליה למקוס ושנים אחרים נפצעו קל. המחבל, מאהר אל־השלמון, פלסטיני מחברון, הגיע למקום ברכבו, התנגש בבטונדות של תחנת האוטובוס ואחר כך יצא מהמכונית עם סכין והחל לדקור את העומדים בתחנה. מאבטח שהבחין באירוע ירה במחבל, והוא נפצע קשה ונלקח לבית החולים הדסה עין כרם. המחבל, חבר בג'יהאד האסלאמי, נכלא בישראל בין השנים 2005–2006, לאחר שהורשע בזריקת בקבוקי תבערה. בגין הרצח וניסיונות הרצח הוא נידון לשני מאסרי עולם. ב-2015 הרס צה"ל את ביתו.
הערות שוליים

↑  nrg חדשות, צעירה נרצחה בפיגוע הדקירה בצומת אלון שבות, באתר nrg‏, 10 בנובמבר 2014
↑  נועם דביר, יואב זיתון, עומרי אפרים ואליאור לוי, פיגוע רודף פיגוע: צעירה נרצחה בגוש עציון, באתר ynet, 10 בנובמבר 2014
↑  יאיר אלטמן‏, פצוע מהפיגוע בעציון: "הגנתי על עצמי בידיים חשופות", באתר וואלה, 10 בנובמבר 2014
↑  חיים לוינסון, הותר לפרסום שם ההרוגה בפיגוע הדקירה באלון שבות: דליה למקוס מתקוע, באתר הארץ, 10 בנובמבר 2014
↑  עוזי ברוך, עדות הפצוע: המחבל ניסה לשסף את פניי, באתר ערוץ 7, 19 בנובמבר 2014
↑  אלון חכמון, ‏2 מאסרי עולם לרוצח דליה למקוס, שישב וחייך בבית המשפט, באתר מעריב אונליין, 26 במרץ 2015
זיכרון נוהלי

זיכרון נוהלי (נקרא גם זיכרון פרוצדורלי או זיכרון תהליכי) הוא הזיכרון שבו נשמר הידע של האופן בו אנו מבצעים פעולות שונות, והוא חלק משמעותי של הזיכרון המרומז המרכיב את הזיכרון לטווח ארוך.
הזיכרון הנוהלי שומר את הידע הקשור בביצוע מיומנויות אשר נרכש לאורך חייו של האדם.
הוא מורכב מפרוצדורות וכולל סכמות ביצוע של מיומנויות קוגניטיביות כמו לוגיקה וחישוב, מוטוריות כמו רכיבה וכתיבה, תפיסתיות כמו קריאה או סנסו-מוטוריות.
הזיכרון הנוהלי מעורב באפקט ההטרמה בעקבות חזרתיות (repetition priming effect) ולמידה של כישורים.
במוח קשור לגרעיני הבסיס (Basal ganglia), והשליח העצבי המרכזי (הנוירוטרנסמיטור) במערכת זו הוא הדופאמין.
רכישה ושליפה של ידע נוהלי

הידע הפרוצדורלי נרכש מתוך אימון הכולל תרגול והתנסות בצעדי לימוד רבים.
זהו תהליך של למידה מתוך התנסויות חוזרות, בלא צורך בזכירה מודעת של צעדי הלמידה עצמם.
לאחר שנרכש, הידע הפרוצדורלי משתמר לאורך שנים רבות וקשה לשכוח אותו. הוא אף עמיד בפני השפעות הגיל ופגיעות מוחיות הגורמות לאמנזיה.
להבדיל מהזיכרון המפורש, הידע שמאוכסן בזיכרון הנוהלי לא נשלף באמצעות חשיבה המתורגמת לדיבור, אלא באמצעות התנהגות גלויה.
הוא יכול לבוא לידי ביטוי באופן אוטומטי בהיעדר קשב מכוון.
עם זאת, השליפה מהזיכרון הפרוצדורלי מתאפיינת בחוסר גמישות, כך שהידע יכול לבוא לידי ביטוי רק כאשר התנאים החיצוניים, ומערכות העיבוד הנחוצות לביצוע, דומים לאלו שבמסגרתם נרכש הזיכרון הספציפי.
ראו גם

השתנקות תחת לחץ
הערות שוליים

↑  גריג ר. ג. וזימברדו פ.ג. (2010). מבוא לפסיכולוגיה. הוצאת האוניברסיטה הפתוחה.
1 2 3 4 5 6 7 8 9  יונתן גושן־גוטשטיין ודן זכאי (2006). פסיכולוגיה קוגניטיבית - כרך ב – זיכרון. רעננה: האוניברסיטה הפתוחה.
↑  Schacter, D. L. (1987). Implicit memory: History and current status. Journal of experimental psychology: learning, memory, and cognition, 13(3), 501.
ז'אן גנג

| --- | --- |

 לידה:  544 לפנה"ס
 השקפה דתית:  קונפוציאניזם 
 עיסוק:  פילוסוף 
 
זָ'אן גֶנְג (בסינית מסורתית: 冉耕, בסינית מפושטת: 冉耕, בפין-יין: Rǎn Gēng. 544 לפנה"ס-?), הידוע גם בכינוי הכבוד שלו בָּוֹ נְיוֹ (סינית: 伯牛, פין-יין: Bo Niu, ווייד-ג'יילס: Po-niu) או זָ'אן נְיוֹ (冉牛), היה אחד התלמידים הבולטים של קונפוציוס. קונפוציוס החשיב אותו במקום השלישי מבין תלמידיו, לאחר יֵן חְווֵי ומִין סוּן, בתחום של מוסריות. גם מנציוס מספר כי בתקופת המדינות הלוחמות שגורים היו המשפטים "זָ'אן נְיוֹ, מִין דְזְה ויֵן יְוֵּ'אן, דבריהם טובים והתנהלותם מוסרית" ו"דְזְה גונְג, דְזְה יוּאוּ ודְזְה גָ'אנְג היו בעלי דמות קדוש. "זָ'אן נְיוֹ, מִין דְזְה ויֵן יְוֵּ'אן היו בעלי דמות, אך הגיעו לתמצית", אשר מצביעים על ההכרה העממית בהישגיו המוסריים.
חייו

זָ'אן גֶנְג היה יליד מדינת לוּ, והיה צעיר רק בשבע שנים מקונפוציוס. הוא הגיע מאותו שבט ממנו הגיעו זָ'אן יוּנְג וזָ'אן צְ'יוֹ, שני תלמידים בולטים אחרים של קונפוציוס. ייתכן שהיה צאצא של מה שהיה דורות רבים לפניו משפחה אצילה או מדינה עתיקה ובעלת מוניטין, אולם בתקופתו משפחתו כבר לא נהנתה מתהילת העבר ונחשבה משפחה של מלומדים.
כאשר שירת קונפוציוס כשר המשפטים של לוּ, נעשה זָ'אן גֶנְג למושל ג'ונְגְדוּ. בשלב מסוים הוא לקה במחלה קשה, כנראה צרעת, וקונפוציוס התאבל על מותו המוקדם בכאב רב. במאמרות מסופר כי עם מחלתו הלך קונפוציוס לבקר בביתו, אולם
זָ'אן גֶנְג כבר לא יכל לקבל אורחים. לפיכך הכניס קונפוציוס את ידו מן החלון, החזיק בידו של זָ'אן גֶנְג וקונן: "איבדתי אותו, כזה הוא הגורל! איש כזה, וקיבל כזו מחלה! איש כזה, וקיבל כזו מחלה!".
הידע על זָ'אן גֶנְג מועט, וישנם רק מקורות היסטוריים ספורים אודותיו.
צדיק ורע לו

מותם הקשה של שניים מתוך ארבעת המופתים המוסריים מבין תלמידיו של קונפוציוס, זָ'אן גֶנְג ויֵן חְווֵי, לא רק העציב את קונפוציוס, אלא אף העלה בקרב דורות של קונפוציאניים את השאלה האם אכן אין בכוחה של שלמות מוסרית לקנות לאדם גורל טוב יותר, ואיים לערער את חשיבותה של ההתנהלות המוסרית לה מטיף הקונפוציאניזם. אולם חכמי הקונפוציאניזם מצאו פתרון לדבר בשאיפה הקונפוציאנית לזכות למוניטין טוב ולבנות חברה מתוקנת המשתפרת לאורך הדורות: הקונפוציאניזם למעשה אינו מייחס ערך להארכת חיי האינדיבידואל. ולפיכך גורלם של זָ'אן גֶנְג ויֵן חְווֵי אמנם העציב את מכריהם המיידיים (וביניהם קונפוציוס עצמו), אולם מבחינת התפיסה הקונפוציאנית גורלם האיר להם פנים בכך שזכרם והמוניטין שלהם רק התחזקו עם השנים, וגם לאחר אלפי שנים הם זוכים לכבוד, להערצה ולקיום מורשתם הרעיונית.
פולחן

במקדשי קונפוציוס, לוח רוחו של זָ'אן גֶנְג נמצא רביעי מבין תריסר החכמים, במערב.