stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יאנגבלאד
ביוגרפיה

האריסון נולד בדונקסטר, אנגליה.
יאנגבלאד מגדיר את עצמו דרך המוזיקה שהוא יוצר כאמן חברתי שלא מפחד לספק שירי מחאה. הוא נשר מבית הספר בגיל שש עשרה, והתחיל את קריירת המוזיקה שלו בלונדון.
בשנת 2016 גילם את דמותו של אוז בסדרת הדרמה המוזיקלית "האכסניה" בערוץ דיסני, אשר מבוססת על הסדרה הישראלית "כוכב הצפון".
הסינגל שלו "I Love You, Will You Marry Me" החל לצבור פופולריות בשנת 2017, כאשר הסגנון שלו תואר כגרסה הצעירה של ארקטיק מאנקיז וג'ימי טי, המתמזג עם מגע של היפ הופ. שירו "Falling Skies", שבוצע עם שרלוט לורנס, היה חלק מפסקול העונה השנייה של הסדרה "13 סיבות למה".
ב-19 בספטמבר 2018 הוציא יאנגבלאד את השיר "Polygraph Eyes" השיר מדבר על פגיעות מיניות והטרדות כנגד נשים.
על הנושא אמר בריאיון ״הנושא צריך להיות מדובר גם מנוקדת מבט גברית.״
ב-6 ביולי 2018 שוחרר האלבום ״21st Century Liability״
ב-17 בינואר 2019 שוחרר השיר ״Loner״
בפברואר 2019 הוציא יאנגבלאד את השיר "Minutes 11" עם הזמרת הלסי, שאיתה ניהל מערכת יחסים עד אוקטובר 2019. 
מיד לאחר מכן, ב-3 במאי 2019 שוחרר השיר "Parents", שזכה להצלחה גדולה, במיוחד ברשתות החברתיות.
ב-7 ביוני 2019 שוחרר שיתוף פעולה של יאנגבלאד יחד עם מאשין גאן קלי וטראוויס בארקר תחת השם  "I Think I'm Okay"
ב-4 בדצמבר 2020 הוציא את אלבום האולפן השני שלו Weird!. 
האלבום מכיל 14 שירים.
ב-19 באוגוסט 2021 הוציא את השיר "Fleabag". 
ב-11 במרץ 2022 הוציא את הסינגל "The Funeral" יחד עם הקליפ מתוך האלבומו השלישי.
ב-2 בספטמבר 2022 הוציא את אלבום האולפן השלישי שלו ״ YUNGBLUD" 
האלבום מכיל 12 שירים.
דיסקוגרפיה > אלבומי אולפן

2018: 21st Century Liability
2020: Weird!
2022: "yungblud"
דיסקוגרפיה > מיני אלבומים

2018: Yungblud
2018: 21st Century Liablity
2019: The Underrated Youth
הערות שוליים

↑  weird! by YUNGBLUD, Genius (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb17919612q (data)  GND: 1200564502  ISNI: 0000 0004 6309 1739  LCCN: no2018128075  MusicBrainz: 97529a9e-4b5a-4a9c-9c08-c42401d1c268  SUDOC: 252906713  VIAF: 9153833143664331170   WorldCat (עם VIAF): 9153833143664331170
האגרטל מסואסון

כלוביס מלך הפרנקים והאגרטל מסואסון.
האגרטל מסואסון היה אגרטל קדוש אגדי למחצה, שנשמר בקתדרלה בממלכת סואסון במהלך שלהי העת העתיקה, וידוע על קיומו מסיפור שמופיע בחיבורו של גרגוריוס מטור (538–594), היסטוריון ובישוף גאלו-רומי (אנ'). גרגוריוס כתב את תיאורו יותר ממאה שנה לאחר האירוע אותו תיאר, שהתרחש לכאורה בשנת 486, וקשה להבחין בו בין מיתוס להיסטוריה.
בתרבות הצרפתית

אנקדוטה זו הייתה מרכיב עיקרי במדריכי ההיסטוריה של בתי הספר היסודיים בצרפת במהלך הרפובליקה השלישית (1875–1940) ועד שנות ה-60. הציטוט שיוחס לכלוביס אצל גרגוריוס נוסח בדרך כלל מחדש בנוסח קליל יותר: "זכור את האגרטל של סואסון!" (Souviens-toi du vase de Soissons).
לקריאה נוספת

אורה לימור, "התנצרותו של כלוביס", בתוך: ראשיתה של אירופה, כרך ב, יחידה 3, פרק א, האוניברסיטה הפתוחה, תשס"ג 2003, עמ' 21–24.
הערות שוליים

1 2  אורה לימור, "התנצרותו של כלוביס", בתוך: ראשיתה של אירופה, כרך ב, עמ' 22.
↑  אורה לימור, "התנצרותו של כלוביס", בתוך: ראשיתה של אירופה, כרך ב, עמ' 21–22.
↑  אורה לימור, "התנצרותו של כלוביס", בתוך: ראשיתה של אירופה, כרך ב, עמ' 27.
1 2  אורה לימור, "התנצרותו של כלוביס", בתוך: ראשיתה של אירופה, כרך ב, עמ' 24.
1 2 3  אורה לימור, "התנצרותו של כלוביס", בתוך: ראשיתה של אירופה, כרך ב, עמ' 23.
↑  יצחק חן, "המלוכה הפרנקית בתקופה המרובינגית", בתוך: ראשיתה של אירופה, כרך ב, יחידה 5, פרק א, עמ' 197.
רמיגיוס בישוף ריימס מתחנן בפני כלוביס להחזיר את האגרטל.
נקמתו של כלוביס בחייל שהשליך את גרזנו על האגרטל.
כלוביס והחייל שרצח.
פרינאו פרינאי

טוניבט פרינאו פרינאי (בליטאית: Prienų Prienai) היא קבוצת כדורסל ליטאית מהעיר פרינאי, המתמודדת בליגת העל הליטאית ובליגה הבלטית.
היסטוריה

הקבוצה הוקמה בשנת 1994 בשם "פרינאו פרינאי". בהמשך נקראה הקבוצה "רדופיס פרינאי". הקבוצה שיחקה בליגה השנייה מאז עונת 1999/00. בסיום עונת 2008/09 העפילה לליגת העל הליטאית, לאחר שסיימה במקום השני וניצחה בסדרת הגמר 3-4 את "מרסטה פקרואיס".
הישגה הגדול ביותר של הקבוצה הוא המקום השלישי בעונת 2010/11. כמו כן הגיעה הקבוצה עד לחצי גמר הגביע והפסידה לקבוצת ז'לגיריס קובנה 75-73. אך ניצחה במשחק על המקום השלישי את קבוצת נפטונאס קלייפדה. בעונת 2012/13 זכתה בגביע הליטאי כשניצחה בגמר את קבוצת פיינו זבאיגדס בסיכום שני מפגשים.
הקבוצה משתתפת במסגרת הליגה הבלטית מאז עונת 2009/10. בעונת 2011/12, הקבוצה השתתפה ביורוקאפ ולא עברה את שלב הבתים. בעונת 2012/13 הגיעה עד לגמר הליגה הבלטית והפסידה לקבוצת ונטספילס 161-142 בסיכום שני מפגשים.
הקבוצה מארחת בספורט סנטר בעיר, המכיל 1,500 מקומות ישיבה. במשחקי היורוקאפ, אירחה הקבוצה בהיכל הספורט בעיר קובנה, המכיל 5,000 מקומות ישיבה.
תארים והישגים

הליגה הליטאית :
חצי גמר: 2011, 2012, 2013
הגביע הליטאי בכדורסל :
זכייה (1): 2013
חצי גמר: 2011, 2012
הליגה הבלטית :
גמר: 2013
רבע גמר: 2011, 2012
יו הפנר

| --- | --- |

 לידה:  9 באפריל 1926 שיקגו, ארצות הברית 
 פטירה:  27 בספטמבר 2017 (בגיל 91) אחוזת פלייבוי, ארצות הברית 
 שם לידה:  Hugh Marston Hefner 
 מקום קבורה:  בית הקברות ווסטווד וילג' 
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 השכלה:  אוניברסיטת אילינוי באורבנה-שמפיין  Steinmetz College Prep  אוניברסיטת נורת'ווסטרן  בית הספר לאמנות של מכון שיקגו  המכללה לתקשורת של UIUC 
 תקופת הפעילות:  מ-1953 
 בן או בת זוג:  Crystal Harris (31 בדצמבר 2012–27 בספטמבר 2017)  קנדרה וילקינסון (2004–2008) Bridget Marquardt (2002–2009) Sondra Theodore (1976–1981) ברנדה רודריק (2000–2001) הולי מדיסון (2001–2008) ברבי בנטון (1969–1976) José Pinto (2008–2010) 
 צאצאים:  כריסטי הפנר, Cooper Hefner, Marston Hefner 
 מספר צאצאים:  4 
 פרסים והוקרה:  כוכב בשדרת הכוכבים בהוליווד 
 קישורים חיצוניים
 פייסבוק:  hughhefner
 טוויטר:  hughhefner
 www.playboyenterprises.com
 
יו הפנר עם חברותיו דאז ברידג'ט מרקרדט (מימין) וקנדרה וילקינסון, 2006
יו מרסטון הפנר (באנגלית: Hugh Marston Hefner;‏ 9 באפריל 1926 – 27 בספטמבר 2017) היה איש עסקים אמריקאי והמייסד והעורך הראשי של מגזין "פלייבוי". הפנר ייסד את המגזין בשנת 1953 ומאז הפך לאחת הדמויות הבולטות ביותר בעולם בתחום האירוטיקה (או פורנוגרפיה רכה). הפנר התבלט גם כעיתונאי הדוגל בחופש מיני ובליברטיניזם, והצליח גם בזכות אידאולוגיה זו ויחסי ציבור טובים להביא את פלייבוי למעמד של מותג "מיינסטרים" אהוד ומקובל בארצות הברית וברחבי העולם.
ביוגרפיה > שנים ראשונות

הפנר נולד בשיקגו שבארצות הברית, למשפחה נוצרית-מתודיסטית. למד בתיכון שטיינמץ, ושירת ככתב צבאי בצבא ארצות הברית בתקופת מלחמת העולם השנייה. לאחר מכן, למד פסיכולוגיה באוניברסיטת אילינוי באורבנה-שמפיין. ב-1949 למד סמסטר אחד לקראת תואר מוסמך בסוציולוגיה באוניברסיטת נורת'ווסטרן.
ביוגרפיה > ב"פלייבוי"

הפנר הפך למולטי-מיליונר בזכות מגזין פלייבוי. הוא הרחיב את פעילותו לתחום הטלוויזיה כשיצר את התוכנית "הפנטהאוז של פלייבוי" (1959–1960), ואירח בה בדרנים, מוזיקאים ואנשי חברה. התוכנית הייתה מהפכנית לזמנה, כי הראתה לבנים ושחורים מבלים יחד, ונתנה במה למוזיקאים שחורים מובילים. לאחר פתיחת מועדון פלייבוי בשיקגו, רכש הפנר וילה ענקית במרכז שיקגו, והפך אותה ל"אחוזת פלייבוי". הבית אירח מסיבות מסביב לשעון והתהדר בבריכת שחייה במרתף שתחתיתה שקופה והיושבים בבר יכלו לראות את השוחים בה. הקומה העליונה של הבית הוקדשה להלנת "שפנפנות"- המלצריות של מועדון פלייבוי. ב-1971 קנה הפנר אחוזה בשטח כ-20 דונם בלוס אנג'לס, והפך אותה ל"אחוזת פלייבוי מערב" - ששימשה כביתו הפרטי. באחוזה נערכו מסיבות רבות ומתוקשרות, והיא הפכה לאחד הבתים הידועים ביותר בלוס אנג'לס, ולמרכז חשוב של החברה ההוליוודית.
בשנת 2008 שיחק בסרט הקומי "בית השפנפנות" בתפקיד עצמו. בנוסף, בשנת 2009 שיחק בסרט הקומי "מיס מרץ" (אנ') גם כן בתפקיד עצמו. ב-2008 גילם את עצמו בפרק אחד בסדרה הקומית "תרגיע", בעונתה השישית.
חייו הפרטיים

ב-25 ביוני 1949 התחתן הפנר עם חברתו לאוניברסיטה מילדרד ויליאמס, שילדה לו את כריסטי הפנר (אנ') (היום מנהלת חברת פלייבוי) ואת דייוויד. לפני חתונתם סיפרה ויליאמס להפנר שהיה לה רומן, והוא תיאר רגע זה כ"רגע הכי הרסני בחיי". הזוג התגרש ב-1959, אחרי עשר שנות נישואים. אחרי הגירושין בילה הפנר עם נשים רבות (אלפים, על פי טענתו), וניהל קשרים עם מספר נשים במקביל. לדבריו אף התנסה במין עם גברים.
ב-1985, בגיל 59, לקה הפנר בשבץ מוחי קל, ובעקבותיו מיתן מעט את חייו.
ב-1 ביולי 1989 הוא נישא לקימברלי קונראד, נערת השנה דאז של המגזין. קונראד ילדה לו שני בנים, מרסטון גלן (1990) וקופר ברדפורד (1994). הם נפרדו ב-1998, אך התגרשו רק במרץ 2010. מאז הפרידה ניהל הפנר מערכות יחסים שונות, ובשיאן היו לו שבע בנות זוג בעת ובעונה אחת. בדצמבר 2010, בגיל 84, הודיע הפנר על כוונתו להינשא לחברתו קריסטל האריס, בת 24. ביוני 2011 הודיע שהחתונה בוטלה חמישה ימים לפני האירוע לאחר ריב בין השניים והזוג נפרד. ביוני 2012 הודיעו כי הם חזרו לחיות ביחד ובינואר 2013 השניים התחתנו.
תוכנית הדוקו-ריאליטי "השפנפנות של יו" שודרה במשך שש עונות בערוץ E!, בשנים 2005–2010, ותיארה את חייו באחוזת פלייבוי עם שלוש בנות זוג (ביניהן הולי מדיסון). הופקה לה גם תוכניות ספין-אוף.
הפנר תמך במפלגה הדמוקרטית, ותרם לה כספים רבים.
הערות שוליים

↑  Hugh Hefner באתר ה-BBC
↑  סוכנויות הידיעות, יו הפנר וזוגתו קריסטל האריס ביטלו את חתונתם, באתר ynet, 14 ביוני 2011
↑  הפעם זה סופי? יו הפנר וקריסטל האריס התחתנו, באתר ynet, 1 בינואר 2013
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007449743405171  PLWABN: 9810628143105606  BNE: XX954666  BnF: cb135359551 (data)  CANTIC: a11680738  GND: 132118270  ICCU: TO0V585428  ISNI: 0000 0000 7837 7925  LCCN: n50027409  MusicBrainz: e5d0111b-001a-42af-8743-f4fee365dda9  NKC: mzk2004157152  NTA: 071862552  SELIBR: 405504  SNAC: w6cv5n86  SUDOC: 028702522  Trove: 1440108  VIAF: 84568758   WorldCat (עם VIAF): 84568758
לא נפסיק לשיר

| --- | --- |

הלוגו של התוכנית
 סוגה:  שעשועון מוזיקלי
 בימוי:  יואב צפיר
 מנחים:  צביקה הדר (עונה 1-2)  גלית גיאת (עונה 3)  אסי עזר (גרסת 2020)   רותם סלע (גרסת 2020)
 שופטים:  אסף אשתר   צביקה הדר
 פסקול:  ערן מיטלמן   אדם פרי
 ארץ מקור:  ישראל ישראל
 שפות:  עברית 
 מספר עונות:  3
 תוכנית המשך:  כוכב נולד
 הפקה
 מפיק:  טמירה ירדני
 חברת הפקה:  טדי הפקות
 עורכים:  יואב צפיר
 אורך פרק:  35–50 דקות
 שידור
 רשת שידור:  ערוץ 2 (קשת)  קשת 12 (גרסה חדשה)
 תקופת שידור מקורית:  11 ביולי 2002 - 31 באוגוסט 2003 חידוש:22 באפריל 2020 – 21 במאי 2020
 
לא נפסיק לשיר היה שעשועון טלוויזיוני מוזיקלי ששודר בערוץ 2 במסגרת קשת ובהפקת טדי הפקות. שני מתחרים נדרשו לזהות שירים על פי מילים וצלילים מתוך השיר, למצוא כמה שיותר שירים על נושא מסוים, להשלים מילה בשיר וכדומה.
פורמט

על כל מתחרה, בתורו, היה למצוא ולשיר שיר בו מופיעה המילה שביקש המנחה. אם מצא שיר כזה קיבל צליל (או צליל נוסף) מהבית או הפזמון של השיר אותו יש לגלות. המתחרה שזיהה את השיר ראשון ניצח בסיבוב וכל המשתתפים היו שרים יחד את השיר.
בכל תוכנית הופיע גם זמר ששר את אחד השירים שזיהו המתחרים.
לכל מתחרה היו שני ידוענים כעוזרים.
המתחרה שצבר את מספר הנקודות הגבוה ביותר עלה לגמר ובו נתבקש, לפי אותה שיטה של מילים וצלילים, לזהות שיר ללא עזרה מאחרים.
בינואר 2003, פורמט התוכנית נרכש להפצה בינלאומית על ידי חברת "אקשן טיים" האירופאית, המתמחה בהפצת פורמטים ובהפקת תוכניות לשוק הבינלאומי. אך שיווקה בשוק הבינלאומי לא הצליח.
פורמט > שלבים בתוכנית

תוכנית טיפוסית של "לא נפסיק לשיר" כללה מספר שלבים שונים:
מי מכיר ת'שיר - זיהוי שירים על פי מספר צלילים.
ימשיך כבודו - כל קבוצה נדרשת, בתורה, לומר את המילה הבאה בשיר כלשהו, שאותו בחר השופט אסף אשתר. הקבוצה הראשונה שטועה, נפסלת.
ראש בראש - כל קבוצה, בתורה, מקבלת מהמנחה מילה, וצריכה למצוא כמה שיותר שירים שמכילים את המילה שניתנה. הקבוצה שמצאה יותר שירים מנצחת.
הפינה המסולסלת - גרסה של השלב "מי מכיר ת'שיר" שבה מנסים לזהות שיר עם סלסולים.
השלב המכריע - כל קבוצה בתורה מקבלת מהשופט אסף אשתר קטגוריה, וצריכה למצוא כמה שיותר שירים באותה הקטגוריה. הקבוצה שמנצחת עולה לגמר.
שלב הגמר - המתמודד/ת האלמוני/ת שקבוצתו עלתה לגמר משחק לבד שלב של "מי מכיר ת'שיר".
שידור התוכנית

את העונות הראשונות של התוכנית הנחה צביקה הדר, השופט היה אסף אשתר וערן מיטלמן ניגן על הקלידים את הצלילים. העונה הראשונה שודרה בקיץ 2002 וזכתה למדרוג (רייטינג) גבוה, כאשר תוכנית הסיום רשמה רייטינג של 30%. קשת מינפה את הצלחת התוכנית והשיקה משחק טלוויזיה בשם "איזה שיר זה?". המשחק שודר בשני ימי השידור של קשת - ב' ו-ה', והציע פרסים בשווי 9,000 שקל. בנוסף הוציא לאור אוסף שירים כפול שכלל שירים ידועים בביצוע אמנים שונים, יחד עם DVD של פלייבקים עם שקופיות המילים.
בינואר 2003 עלתה תוכנית ספיישל לכבוד ט"ו בשבט והוכרז על עונה חדשה שתעלה בקיץ 2003. באותה עת גם רכשה חברה בריטית את זכויות פורמט התוכנית להפצה עולמית.
בעונה השנייה שונה שם התוכנית ל"לא נפסיק לשיר - כוכב נולד" והיא שולבה עם תחרות שירה. בעונה זו התוכנית הייתה בראש טבלת רייטינג לאורך כל מהלך שידורה. תוכנית הגמר השיגה רייטינג של כ-29% וצפו בה כ-906 אלף. עבור 30 שניות של פרסומת נגבו כ-100 אלף שקל. מיד אחר כך יצא לאור דיסק הכולל 20 מהשירים ששרו משתתפי התוכנית לאורך העונה, וביניהם כל שירי הסולו של שלושת המתמודדים שהגיעו לגמר: שי גבסו, שירי מימון והזוכה נינט טייב.
בנובמבר 2003 התוכנית נבחרה לתוכנית העשור בטקס מסך הזהב. הזכייה עוררה סערה, מאחר שהתוכנית הייתה חדשה יחסית (היא שודרה לראשונה בשנה זו, כך שלא הייתה ראויה לזכות בפרס תוכנית העשור) והיא גברה על תוכניות ותיקות ממנה בערוץ דוגמת "שידור חי של דן שילון", "פספוסים", "הכספת", "רק בישראל", וה"ראשון בבידור" תוכניתו של דודו טופז.
לאחר העונה השנייה שונה שוב שם התוכנית ל"כוכב נולד" והיא המשיכה בפורמט של תחרות שירה בלבד (ביחד עם משחקונים בסגנון התכנית בשלבי ראש בראש בלבד). העונה הבאה נקראה "כוכב נולד 2". בדצמבר 2003 כ-50 אלף נבחנים נרשמו לבחינות לעונה החדשה.
באוקטובר 2004 שודרה תוכנית ספיישל של"לא נפסיק לשיר" בשידור חי מפארק הירקון.
בשנת 2005 חודשה התוכנית לעונה נוספת בהנחיית גלית גיאת, ואדם פרי ניגן על הקלידים.
בשנת 2020, בעקבות התפשטות מגפת הקורונה חודשה התכנית בגרסה מיוחדת לימים אלו ובהשתתפות ידוענים בלבד מהאולפן. ההפקה איפשרה לצופים להירשם ולהשתתף בתוכנית מהבית. הפרק הראשון של העונה שודר ב-22 באפריל 2020 בקשת 12. את הגרסה המחודשת הנחו אסי עזר ורותם סלע ובין המשתתפים היו שירי מימון, הראל סקעת (שגם השתתפו בפורמט המקורי), יהונתן מרגי, נועה קירל, רן דנקר, איתי לוי, משה פרץ, קרן פלס, נטע ברזילי, מירי מסיקה, חנה לסלאו, אליעד נחום, רוני דלומי וידוענים נוספים. חוקי הפורמט היו זהים לגרסה המקורית.
הערות שוליים

↑  אביבה קרול, ‏ההצלחה של "לא נפסיק לשיר" קיבעה את מעמדה של טמירה ירדני כמפיקה החזקה בישראל, באתר גלובס, 24 באוקטובר 2003
↑  מיטל גלם, שבעה ימים, שלושה זכיינים..., באתר ynet, 3 ביולי 2002
↑  רוני קורן-דינר, קשת מכרה לחברת ההפצה האירופית אקשן טיים את זכויות השעשועון "לא נפסיק לשיר", באתר TheMarker‏, 13 בינואר 2003
↑  צביקה הדר, טאלנט שותף, באתר הארץ, 26 באוקטובר 2006
↑  יאיר מנדלסון, טקס נערת השנה 2002 ו"לא נפסיק לשיר" בראש טבלאות הצפייה, באתר הארץ, 10 בספטמבר 2002
↑  אביבה קרול, ‏קשת ממנפת את "לא נפסיק לשיר": משחק טלוויזיה ואוסף שירים כפול, באתר גלובס, 1 באוגוסט 2002
↑  אביבה קרול, ‏ACTION TIME הבריטית רכשה מחברת קשת את זכויות הפורמט של "לא נפסיק לשיר", באתר גלובס, 13 בינואר 2003
מתכונת התוכנית "לא נפסיק לשיר" נרכשה להפצה עולמית, באתר הארץ, 13 בינואר 2003
↑  אביבה קרול, ‏"לא נפסיק לשיר" של קשת מככבת מזה כחודש במקום הראשון בטבלת הרייטינג, באתר גלובס, 30 ביוני 2003
↑  30 שניות ב-100 אלף שקל, באתר הארץ, 1 בספטמבר 2003
↑  ביקוש רב לדיסק "לא נפסיק לשיר", באתר הארץ, 11 בספטמבר 2003
↑  גלי וינרב, ‏"לא נפסיק לשיר - כוכב נולד" נבחרה לתוכנית העשור בטקס "מסך הזהב", באתר גלובס, 16 בנובמבר 2003
↑  אביבה קרול, ‏פנאי פלוס: רוב המצביעים ב"מסך הזהב" - בני 25 ומעלה, באתר גלובס, 19 בנובמבר 2003
↑  ענת באלינט, כ-50 אלף נבחנים לעונה החדשה של "כוכב נולד", באתר TheMarker‏, 30 בדצמבר 2003
↑  רותה קופפר, "לא נפסיק לשיר" ו"כוכב נולד 2" בפסטיבל טלוויזיה בפארק הירקון, באתר הארץ, 12 באוקטובר 2004
↑  דסק קשת 12, ‏התגעגענו: לא נפסיק לשיר חוזרת במהדורה מיוחדת לימי הקורונה, באתר ‏מאקו‏, 8 באפריל 2020
| כוכב נולד (2003–2012) |
| --- | --- | --- |
| מנחה | צביקה הדר |  |
| זוכים | נינט טייב • הראל מויאל • יהודה סעדו • ג'קו אייזנברג • בועז מעודה • ישראל בר-און • רוני דלומי • דיאנה גולבי • חגית יאסו • אור טרגן |  |
| מעפילי גמר אחרים | שירי מימון • שי גבסו • הראל סקעת • עדי כהן • מאיה רוטמן • מארינה מקסימיליאן בלומין • לי בירן • מיי פיינגולד • עידן עמדי • דוד לביא • אוהד שרגאי • איטן גרינברג |  |
| מתמודדים בולטים נוספים | כברה קסאי • אלון ליטבק • לירון לב • מיקה שדה • שירלי לילו • ליטל גבאי • מיכל רשף • הדר עוזרי • אסף אברבוך • ניצן קייקוב • אבי מאיר וענונו • עמרי רוטברד • מיכאל עינב • רועי ארז • נעמה שטרית • לבנת בן-חמו • עמיר חדד • מורן אהרוני • קנדוג • ענת אסתר חיטמן • דנה ליקוורניק • דניאל בן-חיים • חן אהרוני • מרים טוקאן • עדי אולמנסקי • אתי ביטון • איה זהבי פייגלין • לירן דנינו • עומר אדם • חובי סטאר • מורן מזוז • אדיר גץ • אבי בן אבו • אדר גולד • רוני גינוסר • נעמה כהן • תמר יהלומי |  |
| ערכים קשורים | טדי יזמות והפקות (חברת הפקה) |  |
| תוכנית אם, תוכניות בת ותוכנית המשך | לא נפסיק לשיר • נולד לרקוד • לא נפסיק לרקוד • בית ספר למוסיקה • הכוכב הבא |  |
| שופטים | צדי צרפתי • ריקי גל • פבלו רוזנברג • מרגלית צנעני • גל אוחובסקי • דנה אינטרנשיונל • מירי מסיקה • צביקה פיק • גידי גוב • יאיר ניצני • משה פרץ |  |
נאדר ג'וח'דאר

נאדר ג'וח'דאר (בערבית: نادر جوخدار; ‏ 19 באוקטובר 1977 – 6 בפברואר 2023) היה כדורגלן סורי ששיחק בעמדת חלוץ ומאמן כדורגל.
קריירת מועדונים

ג'וח'דאר שיחק בקבוצת אל-ות'בה מליגת העל הסורית, ובקבוצות אל-פייסלי ואל-ויחדאת מליגת העל הירדנית.
קריירה בינלאומית

ב-2 באפריל 1995 ערך ג'וח'דאר את הופעת הבכורה שלו בנבחרת סוריה, בתיקו 2-2 נגד נבחרת מצרים במשחק ידידות. במשחק זה הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת. הוא היה חלק מסגל הנבחרת בטורניר גביע אסיה 1996, וערך שלוש הופעות בטורניר, בהן הבקיע שני שערים. בסך הכל ערך 14 הופעות בנבחרת, בהן הבקיע תשעה שערים.
קריירה כמאמן

ב-17 ביולי 2022 מונה ג'וח'דאר למאמן קבוצת א-סלאם זגרתא מליגת העל הלבנונית. ב-10 באוגוסט פוטר מתפקידו.
מותו

ב-6 בפברואר 2023 נהרג ג'וח'דאר עם בנו ברעידת האדמה בטורקיה ובסוריה.
הערות שוליים

↑  السوري نادر جوخدار مدرباً للسلام زغرتا באתר El Maestro Sport, ‏ 17 ביולי 2022 (בערבית)
↑  جوخدار ينفصل عن السلام زغرتا באתר Kooora, ‏ 10 באוגוסט 2022 (בערבית)
↑  وفاة اللاعب السوري نادر جوخدار في الزلزال באתר Royanews, ‏ 6 בפברואר 2023 (בערבית)
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "נאדר ג'וח'דאר".
ימאלו-ננץ

מחוז אוטונומי ימאלו-ננץ (ברוסית: Ямало-Ненецкий автономный округ , בתעתיק: ימאלו-ננצקי אבטונומני אוקרוג) הוא סובייקט בפדרציה הרוסית. המחוז נמצא בשטח המחוז הפדרלי של אורל וטריטוריאלית משתייך למחוז טיומן.
המחוז הוקם ב-10 בדצמבר 1930, ובשנת 1992 הפך לסובייקט פדרלי של רוסיה.
נכון לינואר 2024 באזור התגוררו 515,960 תושבים.
המחוז נמצא בחלקו הצפוני של מישור סיביר המערבי. מעל ל-50% משטח המחוז נמצא מעבר לקו הקוטב הצפוני. במחוז תנאים אקלימיים קשים במיוחד. בחורף, הטמפרטורה יורדת עד ל-59 מעלות מתחת לאפס. בקיץ ייתכנו גלי חום עד ל-30 מעלות.
היסטוריה

במסמכים של רפובליקת נובגורוד מסוף המאה ה-14 קיים אזכור על יישוב אובדורה באזור. בשנת 1595 קוזקים הקימו מבצר אובדורסקי (כיום סלחרד).
לאחר הקמת גוברניות האזור נכלל בגוברניית טובולסק.
בשנת 1930 הוקם אוקרוג אוטונומי כחלק של מחוז אוראל. בשנת 1944 הוא נכלל במחוז טיומן החדש.
בשנת 1992 מעמדו שודרג לסובייקט בפדרציה הרוסית כחלק של מחוז טיומן.
ממשל

הרשות המחוקקת היא "האספה המחוקקת של מחוז אוטונומי ימאלו-ננץ" שכוללת 22 חברים. בראש המחוז עומד מושל שנבחר ל-5 שנים. בספטמבר 2018 לתפקיד נבחר דמיטרי ארטיוחוב. בשנת 2023 הוא נבח לכהונה השנייה.
מבחינה אדמיניסטרטיבית החבל מחולק ל-7 ראיונים ו-6 ערים בעלי חשיבות מחוזית. \
דמוגרפיה

נכון לינואר 2024 באזור התגוררו 515,960 תושבים. בערים מתגוררת כ-83.5% מאוכלוסיית המחוז. בשנת 1970 באזור התגוררו 80 אלף תושבים בלבד. עם גילוי שדות נפט וגז טבעי החל פיתוח האזור תוך הגדלה משמעותית של האוכלוסייה והקמת ערים חדשות. בשנת 1979 150 אלף ובשנת 2000 כ-500 אלף.
בירת המחוז היא סלחרד, בה מתגוררים כ-50 אלף תושבים. הרים הגדולות הוקמו בעקבות פיתוח הפקת נפט וגז טבעי והם נובי אורנגוי (107 אלף) ונויאברסק (101 אךף).
בהתאם לנתוני מפקד אוכלוסין 2021 של הפדרציה הרוסית רוסים מהווים כ-50% מאוכלוסיית המחוז, האוקראינים כ-3.6%, הטטרים כ-3.7%, ועמי הצפון (ננצי (סמויאדים), חנטי, קומי) כ-9%. לעומת שנת 1959, אחוז עמי הצפון באוכלוסיית המחוז ירד מכ-30% לכ-9%, וזאת למרות שאוכלוסייתם כמעט הוכפלה. זאת עקב נהירה של אנשים ממרכז רוסיה בעקבות פיתוח שדות נפט וגז באזור והקמת ערים חדשות.
בשטח המחוז מתגוררים דוברי ננצית יערות - שפה בסכנת הכחדה שמספר הדוברים בה כ-1000 איש.
כלכלה

כלכלת האזור מתבססת על הפקת נפט וגז טבעי והעברתו למרכזי הצריכה באירופה. כ-50% של גז טבעי הרוסי מופקים במחוז. לאחרונה החל להתפתח פרויקט ימאל גט"ן שכולל נמל לגז נוזלי.
בשטח המחוז ממוקם מוסד בו מוחזקים פושעים שעונש מוות עבורם הומר למאסר עולם. במוסד מוחזקים כ-450 פושעים לרבות דמיטרי וורוננקו.
כלכלה > תחבורה

עוד בתקופת שלטונו של יוסיף סטלין החלה הקמת מסילת ברזל שתקשר את האזור עם חלקים אחרים של ברית המועצות. הבניה בוצע על ידי אסירי גולאג. בהמשך הפרויקט ננטש. גם כיום באזור קיימות רק מסילות ברזל אזוריות.
פיתוח שדות נפט וגז טבעי חייב פיתוח רשת כבישים שהוקמו באזור.
לאבטחת קשר אמין באזור הפקת גז בחצי האי יאמל הוקם נמל תעופה בין-לאומי. דרך נמל תעופה בעיר נובי אורנגוי עוברים מעל למיליון נוסעים.

אוכלוסיית ננצי (ненцы) באוהל
כוורת (רשת חנויות נוחות)

| --- | --- |

 נתונים כלליים
 תקופת הפעילות:  2002–הווה (כ־22 שנים)
 שליטה בחברה:  יחד למען החייל
 ענפי תעשייה:  קמעונאות
  
 caveret.org
 
שק"לית ניידת
חנות "כוורת" הממוקמת במחנה עופר - באותו מבנה פועלים גם חלביה ובשריה, אשר מופעלים על ידי זכיין חיצוני
בשריה הממוקמת במחנה עופר
כוורת (לשעבר שק"ל) היא רשת חנויות נוחות אשר מופעלת על ידי האגודה למען החייל בתוך בסיסי צה"ל. החברה מעניקה שירותים בתשלום עבור חיילים במתחמים צבאיים, בשונה משירותי ההסעדה שבאחריות הצבא, המורכבים מחדרי האוכל הצבאיים ופתיות, שמתופעלים על ידי חיל הלוגיסטיקה, ומוענקים לחיילים ללא תשלום. הרשת מפעילה גם קנטינה ניידת, משאית הכוללת את כל מוצרי הקנטינה, המגיעה לבסיסים ומוצבים מרוחקים שאין בהם מבנה קבוע לקנטינה. בעגה הצבאית סניפי הרשת מכונים "שקם" על שם שירות הקנטינות הראשון שפעל בצה"ל. בחלק מהבסיסים הכוורת מתופעלת על ידי חיילי סדיר, המכונים בעגה הצבאית "שקמיסט".
היסטוריה

מאז קום המדינה פעלו בבסיסי צה"ל חנויות השקם, אשר הופעלו על ידי הצבא עצמו, ואחר כך על ידי משרד הביטחון. בשנת 2002, מספר שנים לאחר הפרטת השקם, החליטה חברת "אלקו החזקות", שהחזיקה ברשת, להפסיק את פעילותה בבסיסי צה"ל. כתוצאה מכך הועברה פעילות השקם בבסיסי צה"ל לאגודה למען החייל.
מאחר שמותג השקם נשאר בבעלות אלקו החזקות, היה צורך לבחור שם אחר לרשת החדשה. לצורך כך הוקמה ועדה, והשם הנבחר היה שק"ל, כראשי תיבות ל"שירות קנטינה לחייל".
האגודה למען החייל הקימה את חברת-הבת "ש.י.ר.ן" (שירות רווחה לכוחות הביטחון) על מנת להפעיל את הרשת.
הרשת כוללת כיום 300 נקודות מכירה, 9 'חנויות על גלגלים' אשר מגיעות לבסיסים נידחים בהן אין חנות נייחת, וסניף סופר אחד הכולל קופות בשירות עצמי.
הרשת מגלגלת כ-500 מיליון ש"ח בשנה, ומחירי המוצרים בה נקבעים על פי סקר של משרד הביטחון שנערך פעמיים בשנה, שמטרתו להשוות את מחירי הרשת למחירי הרשתות הגדולות בישראל.
לאורך השנים, נמתחה ביקורת על מחירי הרשת ועל פעילותה של החברה המתפעלת אותה, חברת ש.י.ר.ן, וארגון האם, האגודה למען החייל, על כך שהרשת לא מביאה לחיילי צה"ל את המוצרים הנמכרים בה במחירים הטובים והנמוכים ביותר, כי מועסקים עובדים רבים מדי והגוף מסואב ולא-יעיל; וכן כי ש.י.ר.ן והאגודה למען החייל משתמשות בכוחן המונופוליסטי לחסום תחרות פוטנציאלית לרשת החנויות שלהן. נמתחה גם ביקורת על העובדה כי לא מפורסם מכרז ציבורי בו ניתן להתחרות באגודה למען החייל, וכי בעצם ש.י.ר.ן מקבלת פטור מתחרות.
ב-2014, הוחלט למתג מחדש את הרשת, לאחר ניסיונות כושלים לקבל חזרה בעלות על המותג "שקם". את השם החדש ואת מראה הלוגו בחרו חיילי צה"ל, באמצעות סקר בו השתתפו כ-1,200 חיילים וחיילות מיחידות ואזורים שונים בארץ, ונבחר השם "כוורת". שמו החדש של המותג הוסבר "במשמעות הרחבה של המילה 'כוורת', מדובר במקום הומה ושוקק פעילות - רמז לאופן בו אנו רואים את הרשת עבור החיילים כנקודת מפגש ובילוי. כוורת היא אוסף תאי אחסון רבים, רמז להיצע העשיר והמגוון שבחנויות".
עם מיתוג הרשת מחדש, הוחלט גם להוריד את מחיריהם של מוצרים רבים ברשת, כתגובה לביקורת הרבה.
ב-2017 השיקה הרשת אתר קניות מקוון, בעזרתו כל חייל יכול לרכוש חבילה עם מוצרים מהכוורת אשר יגיעו לבסיס בו הוא משרת בתוך 4 ימי עסקים.
עם מיתוגה מחדש כ"כוורת", הרחיבה הרשת את היצע המוצרים מעבר לרק מכירת מזון והושק גם מותג פרטי, הכולל פריטים כמו מוצרי טואלטיקה, אביזרי ביגוד, אלקטרוניקה ומכשירי חשמל.
הערות שוליים

↑  תפקידי איתור ומיון: רכז/ת כוורת (שק"ם), אתר "מתגייסים", צה"ל
↑  עמיר רפפורט, מי רוצה מצופה מהשק"ל?, באתר ynet, 2 ביוני 2002
↑  סוף עידן השקמית - מעכשיו הכל בשק"ל, באתר ynet, 1 ביולי 2002
↑  נווית זומר, בשמים, טלוויזיות ומכונות קפה: "החייל של היום מחפש מותגים, גם בבסיס", באתר ynet, 23 בספטמבר 2021
↑  גיא לשם, עתירה: האגודה למען החייל מנצלת כוחה נגד המתחרים, באתר ynet, 13 ביולי 2004
↑   שוקי שדה, קולה, קפה שחור, סיגריות - לחיילים זה עולה יותר, באתר TheMarker‏, 31 באוקטובר 2014
↑  צבי לביא, הח"כים החליטו: על המחירים בשק"ם להיות זולים, באתר ynet, 17 באפריל 2010
↑  נטע לוי, ‏שם חדש לשק"ליות - "כוורת", באתר ‏מאקו‏, 31 בדצמבר 2014
↑   עדי דברת-מזריץ, בשורה לחיילים: רשת השקמיות החדשה "כוורת" תוזיל עשרות מוצרים, באתר TheMarker‏, 30 בדצמבר 2014
↑  מירב קריסטל, המטרה: למכור לחיילים קפה בשקל, באתר ynet, 30 בדצמבר 2014
↑  מערכת אתר צה"ל, כוורת, רשת חנויות הנוחות לחיילים, של יחד למען החייל גאה להציג "כוורת און ליין", 8 במאי 2018
רובי קרוז

רובי קרוז באנגלית: Robbie Kruse, נולד ב-5 באוקטובר 1988) הוא כדורגלן עבר אוסטרלי ששיחק בעמדת הקשר והיה חבר בנבחרת אוסטרליה.