stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אדם זאב
הפיכה לאדם זאב

אגדות היסטוריות מתארות שיטות רבות של הפיכה לאדם זאב. אחת השיטות הפשוטות ביותר היא לפשוט את הבגדים ולחגור חגורה עשויה מעור זאב, ככל הנראה כתחליף לעור שלם של זאב שגם השימוש בו מתואר לעיתים קרובות. במקרים אחרים הגוף נמשח במשחת קסם. שתיית מים מטביעת רגל של בעל החיים הרצוי או מפלג מים מכושף נחשבו גם הן לשיטות יעילות לשינוי צורה. כמו כן נאמר שאם אישה יולדת שש בנות, ילדה השביעי יהיה בן ואדם זאב. בפולקלור של גליסיה, פורטוגל וברזיל הבן השביעי שנולד לאחר שישה בנים הוא שהופך לאדם זאב. אמונה זו רווחה מאוד גם בצפון ארגנטינה, עד כדי כך שזכרים אשר נולדו לאחר שישה בנים ננטשו, נשלחו לאימוץ או נרצחו. חוק משנת 1920 קבע שנשיא ארגנטינה הוא הסנדק של כל בן שביעי. חוק זה גרם להפסקת הנטישות.
שיטות להסרת צורת הזאב:
בעזרת כישוף
הסרת חגורת עור הזאב (או עור שלם של זאב). דרך נוספת המצויה יותר באגדות שעברו מפה לאוזן, היא שאדם אשר ננשך על ידי אדם זאב, יהפוך לאדם זאב בעצמו. מהסיבה שדמו של האדם זאב התערבב עם דמו שלו. הדרך להיפטר מהקללה היא או לאכול את ליבו של האדם זאב הפוצע או לכרות את ראשו או להרוג את מי שנשך אותו.
שיטה נוספת המתוארת בספרי פנטזיה היא דקירת איש הזאב בפגיון עשוי כסף (וכיום גם בכדור רובה עשוי כסף).
אדם זאב ביהדות

האדם-זאב נמנה עם המזיקים השונים שיהודי אשכנז בשיא ימי הביניים האמינו בהם, ומוזכר תדירות בספרות של חסידי אשכנז ואלה שהושפעו מחוגם. דוד שיוביץ העריך כי העניין הבולט נבע מההתייחסות הענפה למפלצת זו בספרות הנוצרית של המאה ה-12 (תקופה שנודעת כ"רנסאנס אנשי-הזאב"), שייתכן שתווכה אל החסידים בעזרת נזירים אירים ששהו בחבל הריין.
בספר חסידים סימן תתתרס"ה מוזכר בפירוש ”וורוול"ף” (על משקל Werwolf בגרמנית). נכתב שם דרך אגב שכמו בריה דמוית-ערפד בשם שטריי"א, אף הוורוול"ף הוא יצור שבא מן הדם ולכן צריך לבלוע את הדם. בסימן קע"א שם מובאת גם דרך לרפא אדם-זאב, אף כי שמה של המפלצת לא מוזכר במפורש: ”אחד נולד עם שיניים וזנב. אמרו אנשים: לבסוף יאכל את בני האדם, מוטב להמיתו. אמר להם חכם אחד: תסירו את שיניו שלפניו והזנב תחתכו עד שיהיה גופו שווה כאחד משאר אנשים ולא יוכל להזיק.” גם "ספר ציוני" מן המאה ה-14 מזכיר בתוך דיון אודות עליית חנוך ואליהו השמימה כי ”וכן איתא במקצת אנשים שנעשים זאבים”.
האזכור הארוך ביותר הוא בפירוש התורה של רבי אפרים בן שמשון, בו הוא טוען שבנימין היה אדם-זאב:
בנימין היה זאב יטרוף וטורף בני אדם לעתים, וכשבא לו העת שנהפך לזאב היה טורף, שנאמר "בִּנְיָמִין זְאֵב יִטְרָף" (בראשית, מ"ט, כ"ז).
ובעוד שהיה אצל אביו נשען על הרופא, ובאותו זכות לא היה נהפך לזאב, שכך אמר: "וְעָזַב אֶת אָבִיו וָמֵת" (בראשית, מ"ד, כ"ב) - כלומר כשיפרד מאביו יהפך לזאב לעוברי דרכים, והיה כל מוצאו יהרגהו...
זאב אחד יש שקורין לופגאר"ו [על משקל הצרפתית, loup-garou] והוא בן אדם ומשתנה לזאב, ובשעה שמשתנה לזאב רגליו יוצאין מבין כתפיו, כך בנימין בין כתפיו שכן...
גם ב"שבחי הבעש"ט" מובא סיפור כיצד הנער ישראל בן אליעזר הרג מכשף רשע שלבש צורת "וואקילאק" (מפולנית, Wilkołak, אדם זאב).
בתרבות

בסדרה "המסדר" מתוארת מלחמה בין אנשי זאב לבין המסדר (קוסמים)
בספר "המדינה" לאפלטון. ספר ח'. (565d). תהליך השינוי שבו מנהיג העם הופך לעריץ - מֻשוֵוה לסיפור האגדה על ליקאון (אדם שהופך לזאב).
בספרי "הארי פוטר", רמוס לופין ופנריר גרייבק הם אנשי זאב. בעוד שלופין נאבק במצבו באמצעות שיקויים, גרייבק נותן דרור לתאוותיו הקטלניות כזאב.
בספרי "עולם הדיסק" של טרי פראצ'ט, אנגואה היא אדם זאב המשרתת במשמר הלילה. אף היא נאבקת בנטייתה להשתנות.
הספר "טירת איש הזאב" של הסופרים ארקמאן - שאטריאן מספר על טירה בשם טירת נידק ובה חי אדם זאב.
סדרת הספרים והסרטים "דמדומים" מתארת את מאבק הערפדים ואנשי הזאב.
בסדרת הספרים "תעלומות הערפדים הדרומיים" מאת שארלין האריס מתארת מאבק בין ערפדים ואנשי זאב בספר השלישי.
בסדרת סרטי "מלחמת האופל" (Underworld) מתואר גם כן מאבקם של אנשי הזאב בערפדים. מאבק זה מבוסס על כך שבימי הביניים היו אנשי הזאב משרתיהם של הערפדים, עד שאדם זאב צעיר בשם לוסיאן בגד באדונו ושחרר את אנשי הזאב לחופשי.
בספר "הזאב מהביצות" מסדרת "צמרמורת" של רוברט לורנס סטיין, מופיעה תופעת אדם זאב.
במשחק התפקידים "עולם האפלה" ניתן לשחק אדם זאב.
בסדרות "יומני הערפד" ו"המקוריים" מתוארים אנשי זאב כגון טיילר, היילי, קלאוס (הוא שילוב של אדם זאב וערפד - בן כלאיים), ג'ולס ומייסון .
בספר "אדם זאב - אבל זה כואב" מסופר על אנשי זאב וערפדים במלחמה.
בסדרה "בני הנפילים", לוק גארוויי (לוסיאן גריימארק) הוא אדם זאב ומנהיג להקה של זאבים.
בסדרת הטלוויזיה "זאב צעיר" המבוססת על צמד סרטים, טיילר פוזי מגלם נער ההופך לאדם זאב לאחר שזאב אלפא נשך אותו. בסדרה דמויות אנשי זאב נוספות וכן דמויות משנות צורה לחיות אחרות, כמו זאב ערבות ושועל.
בקטע שפותח את הקליפ "Thriller", מייקל ג'קסון מגלם את עצמו בתוך סרט קולנוע בוא הוא מלווה את חברתו ואז הופך הוא לאדם זאב.
בטרילוגיית הספרים "הזאבים של גרייס", סם רות', קול סיינט קלייר ועוד דמויות משניות, נהפכו לאנשי זאב לאחר שננשכו על ידי אנשי זאב אחרים.
בסדרת הטלוויזיה "באפי ציידת הערפדים" אוז הוא אדם זאב, ו"ירח הזאב" נמשך שלושה לילות בכל חודש: כולל שני הלילות שצמודים לליל הירח המלא. בלילות אלו, הוא משנה צורה לדמות אדם זאב וכאשר הוא מתעורר, הוא אינו זוכר דבר מהלילה הקודם. בסדרת הספרים המבוססת על הסדרה יש גם אנשי זאב-ערבה שבוחרים להיות כאלה.
בסרט "זאב" מ-1994 ג'ק ניקולסון מגלם אדם שהופך לאדם זאב בעקבות נשיכת זאב.
בפרק בסדרת הטלוויזיה "דוקטור הו" אנשי הזאב מתוארים כחייזרים ומלכת בריטניה ננשכת על ידי אחד מהם.
בסדרת הטלוויזיה "כמעט אנושיים" סם הנטינגטון מגלם אדם זאב יהודי המתגורר עם ערפד.
במשחק מרובה משתתפים "World of Warcraft", גזע ה-Worgen הם אנשי זאב.
בסדרת הטלוויזיה "Wolf Blood" ישנם סוג קצת שונה של אנשי זאב המכנים עצמם "זאבים בדם". הסדרה עוקבת אחרי בני נוער אשר מנסים להתמודד עם הגורל שלהם להיות אנשי זאב ובכל פרק הם חווים הרפתקה חדשה.
במשחק הווידאו "Sonic Unleashed" הופך סוניק הקיפוד לקיפוד-זאב (Werehog).
בסרט האנימה "ילדי זאב: אמה ויוקי" של מאמורו הוסודה הם אנשי זאב.
בסדרה מראה שחורה בפרק מייזי דיי, דמות השחקנית מייזי נהפכת לאשת זאב.
בסדרת הסרטים "שחקן על ארבע" כל קבוצות הספורט בסרטים נושאות את השם "Werewolves".
בדיג'ימון ישנם דיג'ימונים בשם "WereGarurumon" ו"Black WereGarurumon".
בסרט "זומבים 2" מופיעים לראשונה אנשי הזאב, כששם כמו בלהקת זאבים רגילה, ישנו זאב אלפא המשמש כמנהיג, שבסרט הלהקה מונגהת על ידי אשת זאב.
ראו גם

היפרטריכוזיס - תסמונת איש הזאב.
אדם חתול - מצב דומה בו אדם יכול להפוך לחתול.
הערות שוליים

↑  berserker | Definition, Attire, & Facts, Encyclopedia Britannica (באנגלית)
↑  או במקומות אחרים: שטריגא או אשטריגא. ראו הערה בעמ' 108 כאן. המקור הוא כנראה המפלצת הידועה בשם Strzyga מהפולקלור הסלאבי או Strigoi מהמיתולוגיה הרומנית
↑  הספר במהדורת אינטרנט, באתר דעת
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007553633205171  GND: 4189721-3  LCCN: sh85146117  NKC: ph281872 
אדם זאב בחיתוך עץ גרמני משנת 1722
טריומף, כלב העלבונות הקומי

טריומף הכלב המעליב
טְרַיוֹמְף, כלב העלבונות הקומי (באנגלית: Triumph, the Insult Comic Dog) היא בובת יד המופעלת על ידי הקומיקאי והתסריטאי האמריקני רוברט סמיגל.
טריומף הופיע לראשונה בתוכנית הלייט-נייט של הקומיקאי קונאן או'בריאן, בשנת 1997, והפך במהרה לאחת הדמויות האהובות והפופולריות בתוכנית, בזכות העלבונות אותם הטיח באנשים ובמרואיינים.
טריומף זוהה כזן של כלב הרים יוגוסלבי, כביכול, ובעקבות זאת אימץ מבטא סלבי לכאורה. דמותו של טריומף עוצבה בעקבות "אד הגרב" - בובת גרב מעשנת סיגר וגסת רוח שהופיעה בטלוויזיה הקנדית ובעקבות הקומיקאי מילטון ברל, אף הוא בדחן מעשן סיגר; אך יותר מכל הושפע טריומף מהקומיקאי האמריקני דון ריקלס, הנחשב על ידי רבים כממציא הז'אנר של הסטנד-אפ המעליב.
משפט המפתח של טריומף, בו הוא משתמש בכל הזדמנות, הוא: "For me to poop on..." ("בשבילי לחרבן עליו"). הוא מוסיף את המשפט אחרי מחמאה בדרך כלל, לדוגמה: "קוויבק זה מקום נפלא... שעליו אוכל לחרבן!!"
טריומף מופיע בתוכניתו של קונאן בערך אחת לחודש-חודשיים, בדרך כלל ככתב שטח אשר יוצא לסקר אירועים שונים ברחבי ארצות הברית בדרכו הייחודית והמעליבה. בנוסף, הופיע טריומף בקליפ השיר "Ass Like That" של זמר הראפ אמינם ואף השתתף כפרשן פוליטי-סאטירי בפאנל הבחירות לנשיאות 2004 של רשת החדשות MSNBC.
מערכונים נבחרים

ביקור בתערוכת הכלבים "ווסטמיניטר" ו"חשיפת" חגיגות המין ההומוסקסואלי הקשה בין הכלבים.
סיקור האודישנים לאמריקן איידול בו החווה טריומף את דעתו על איכות השירה של המועמדים.
סיקור המשפט של מייקל ג'קסון בו ניסה לאמוד טריומף את מידת שפיותם של מעריצי ג'קסון.
סיקור התורים ליד בתי הקולנוע בניו-יורק שהציגו את הסרט מלחמת הכוכבים - פרק 2: מתקפת המשובטים. מערכון זה נחשב על ידי רבים כמערכון הטוב ביותר של טריומף וכונה בפי קונאן או'בראיין בריאיון לרדיו כ"רגע הטלוויזיוני המצחיק ביותר בעשר שנים האחרונות".
בפברואר 2004 עורר מערכון בו הטיח טריומף עלבונות בצרפתים-הקנדיים של מחוז קוויבק בקנדה סערת מחאות מצד פוליטיקאים קנדים.
דיסקוגרפיה

בשנת 2003 הוציא טריומף אלבום מוזיקלי בשם Come Poop With Me ("בוא לחרבן איתי", "poop" נשמע באנגלית כמו כלבלב). האלבום, אשר דורג למבוגרים בלבד, כלל שירים גסים על ידוענים, אהבתו של טריומף למין ביזארי ואירח דמויות מוכרות מעולם הבידור האמריקאי. בשנת 2004, טריומף ואלבומו אף היו מועמדים לפרס גראמי בקטגוריית אלבום הקומדיה אך הפסידו לג'ון סטיוארט. זאת הייתה אחת הפעמים הבודדות שדמות פיקטיבית (ולא המפעיל שלה) מועמדת לגראמי.
בשנת 2004 NBC השיקה DVD עם מיטב קטעיו של טריומף בשם The Best of Triumph the insult comic dog.
טריומף כפרשן בחירות ברשת MSNBC
החור הכחול

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  אתר צלילה לנופש
 מיקום
 מדינה:  מצרים מצרים
 מיקום:  דרום סיני 
 קואורדינטות:  28°34′20″N 34°32′15″E﻿ / ﻿28.572219444444°N 34.537375°E﻿ / 28.572219444444; 34.537375
  (למפת סיני מוגדלת) אל-עריש אסמאעיליה שארם א-שייח' סואץ ג'בל קתרינה טאבה נואיבה אבו רודס נח'ל א-טור פורט סעיד ישראל ירדן ערב הסעודית  הים התיכון ים סוףהחור הכחול(למפת סיני רגילה) אל-עריש אסמאעיליה שארם א-שייח' סואץ ג'בל קתרינה טאבה נואיבה אבו רודס נח'ל א-טור פורט סעיד ישראל ירדן ערב הסעודית  הים התיכון ים סוףהחור הכחול
 
החור הכחול הוא אתר צלילה לנופש בחצי האי סיני, לחופי ים סוף במפרץ אילת הנמצא שישה קילומטרים מצפון לעיירה המצרית דהב, ומהווה את אחד מאתרי הצלילה המפורסמים ביותר בעולם.
מבנה טופוגרפי

האתר הוא חור אנכי, בעומק של כ־130 מטרים, בשונית האלמוגים שמשתרעת לאורך החוף. בין החור לים הפתוח מפריד קיר אנכי שמסתיים בקשת בעומק של 56 מטר מתחת לפני הים שם מתחבר החור לקיר האלמוגים החיצוני.
האתר כולל בתוכו את שפע השוניות והדגים היפים של הים האדום.
צלילה באתר

במשך שנים נחשב החור הכחול אתגר לצוללים המנסים לרדת בו עד עומק 56 מטר ומשם לעבור לים הפתוח. לטענת אלו שהצליחו בכך, זהו מראה מרהיב. צלילה מסוג זה היא מסוכנת ביותר. העומק המרבי המותר בצלילה ספורטיבית הוא 40 מטרים. עם השנים מצאו צוללים רבים את מותם בטביעה, בעת שניסו לעבור מתחת לקשת, רבים מאלה ללא הסמכה מתאימה, חלקם בעלי רישיון צלילה שאינו מתיר צלילה לעומק רב שכזה. בסמוך לאתר מצויות מספר מצבות לזכרם. מספר ההרוגים הרב בתאונות צלילה במקום, היה אחד הגורמים בעקבותיו מיסדו השלטונות המצרים את הצלילה, וכיום אפשר לצלול באזור רק בליווי מדריך צלילה מוסמך.
צלילה באתר > פיתוח ושינויים

למרות הנגישות הקשה למקום, החור הכחול מושך אליו תיירים רבים שצוללים או משנרקלים בו. בעקבות התיירים הוקמו על החוף מספר מסעדות ומועדון צלילה. תנועת התיירים, הצוללים והפיתוח על החוף פגעו באלמוגים שאינם מרשימים כמו בעבר.
צלילה באתר > אתרים בסביבה

בסמוך לחור הכחול מצוי אתר צלילה נוסף בשם "הפעמונים" (The Bells). החור הכחול משמש גם כנקודת מוצא להגעה לאתר הצלילה ראס אבו גאלום הנמצא שישה קילומטר צפונה ממנו.
אתרים בעולם

במדינת בליז שבאמריקה המרכזית קיים אתר צלילה בשם זהה(אנ'). האתר הזה מזכיר מלמעלה צורת עיגול מושלמת, שלא כמו שבחור הכחול בסיני.
"לוע הדרקון" בסין, החודר לעומק של למעלה מ-300 מטרים.
החור הנקרא גם Taam Ja, ובשפת המאיה – "מים עמוקים", שהתגלה ב-2021, נמצא במפרץ צ'טומאל במקסיקו, ומוערך לשנת 2024, כחור הכחול העמוק ביותר עם לפחות עומק של 420 מטר
החור הכחול. במרכז התמונה ניתן לראות את החור עצמו ובצד שמאל את הקו של קיר האלמוגים
החור הכחול במבט מלמעלה
מפת החור הכחול במבט מלמעלה
אתר הזיכרון בקצה החור לזכר הצוללים שנהרגו במקום
הערות שוליים

1 2  משי אייד, מבוך מנהרות מתחת למים: התגלה החור הכחול העמוק בעולם, באתר ynet, 7 במאי 2024
חצר בית

חצר אחורית
חצר היא שטח קרקע הסמוך למבנה. החצר יכולה להיות סגורה או פתוחה.
קיימת גם חצר פנימית.
חצרות בקר ניידות
באזורים שבהם חקלאות היא חלק חשוב מהחיים, חצר היא גם חלקת אדמה סגורה עבור חיות משק או מטרה חקלאית אחרת. באוסטרליה חצרות ניידות או ניידות הן סטים של לוחות פלדה ניידים, המשמשים לבניית מחסנים זמניים.
המונח

בצפון אמריקה ובאוסטרליה, חצר יכולה להיות כל חלק מנכס המקיף, או משויך לבית או למבנה מגורים אחר, בדרך כלל (אם כי לא בהכרח) נפרדת מגינה (שם תחזוקת הצמחים רשמית יותר). חצר בדרך כלל מורכבת בעיקר ממדשאה או אזור משחקים. החצר מול הבית מכונה חצר קדמית, השטח מאחור מכונה חצר אחורית. החצרות האחוריות הן בדרך כלל פרטיות יותר ולכן מהוות מקום נפוץ יותר לבילוי. גודל החצר משתנה בהתאם לצפיפות האוכלוסייה. במרכזים עירוניים, לבתים רבים יש חצרות קטנות מאוד או אפילו ללא חצרות כלל. בפרוורים, החצרות בדרך כלל גדולות בהרבה ויש בהן מקום למתקנים כמו פטיו, מקום משחקים לילדים או בריכת שחייה.
באנגלית בריטית, אזורים אלה יתוארו בדרך כלל כגן. המונח חצר שמור לאזור בעל משטח קשה, בדרך כלל סגור או לפחות עם גישה מוגבלת. בבריטניה המודרנית, המונח חצר משמש גם עבור קרקעות בצמוד לבנייני מקום עבודה או בין בניינים או עבור שטחים מסחריים, למשל מחסן עצים (אנ') או מחסן סירות.
בצפון אמריקה המונח "גן" מתייחס רק לאזור המכיל גידולים של ירקות, עשבי תיבול, פרחים או צמחי נוי; והמונח "חצר" אינו מתייחס ל"גן", אף על פי שגן הפרחים או גן הירק עשויים להיות בתוך החצר.
ראו גם

דיר
סקוטלנד יארד
אזור אקולוגי
הערות שוליים

↑  "Yard", Random House Dictionary
↑  Livestock Handling Made Easy, Arrow Farmquip, 2008.
↑  Croyle, Shayla. "Residential Yard Maintenance – Everything You Need to Know". YARDMASTER. נבדק ב-23 באוקטובר 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NKC: ph1137680 
בקר מואכל בעשב
וארטבורג

טירת וארטבורג (בגרמנית: Wartburg) היא טירה הממוקמת על מצוק בגובה 410 מטרים המשקיף על העיר אייזנך במדינת תורינגיה אשר בגרמניה. הטירה, שהוקמה בשנת 1067 הוספה לרשימת אתרי המורשת העולמית בשנת 1999.
הטירה ממרחק
המגדל בטירה
הזנגרסאל
היסטוריה

הטירה הוקמה בשנת 1067 בידי לודוויג דר שפרינגר, רוזן שאוונבורג. על פי המסורת קיבלה הטירה את שמה כאשר מייסדה הניח עיניו לראשונה על הגבעה עליה נבנתה הטירה, נפעם מיופיו של המקום וצעק:
!Warte, Berg -- du sollst mir eine Burg werden
"המתן, הר -- עליך להיות לי למצודה!"
זהו משחק מילים על המילים הגרמניות - מצודה (Burg) והר (Berg) הדומות זו לזו. על דר שפרינגר נאמר כי ציווה להעביר חימר מאדמותיו אל ראש ההר על מנת לבנות טירה במקום אשר לא היה שייך לאדמותיו. אך ככל הנראה מקור שמה של הטירה הוא למעשה צמד המילים מבצר-תצפית (Wacht-burg).
וארטרבורג נותרה מקום מושבם של רוזני תורינגיה עד שנת 1440 וכחצר התרבות הפכה הטירה למקום הכינוס לתחרויות האבירים בשנת 1207. התחרויות אשר התקיימו בטירה שימשו מקור השראה פואטי לאופרה "טנהויזר" פרי עטו של ריכרד וגנר.
בהיותה בת 4, נשלחה אליזבת מהונגריה בידי אימה לווארטבורג על מנת להתחנך שם, ולהיות בת לוויה ללודוויג החמישי. היא חייתה שם משנת 1211 ועד 1228 ונודעה ברוחב ליבה ונדיבותה. שלוש שנים לאחר שעקרה למרבורג עם מות בעלה, מתה אליזבת בגיל 24 והוכרה כקדושה על ידי הכנסייה הקתולית.
מחודש מאי 1521 ועד ליולי 1522 השתכן מרטין לותר בטירה בעקבות עצתו של נסיך סקסוניה פרידריך החכם על מנת לערוב לביטחונו לאחר נידויו בידי האפיפיור לאו העשירי וחוסר רצונו לחזור בו מאמונותיו בפני דיאט וורמס. במהלך תקופה זאת, תחת השם הבדוי "היונקר גיאורג", תרגם לותר את הברית החדשה לשפה הגרמנית.
ב-18 באוקטובר 1817, התכנסו כ-450 סטודנטים למרגלות הטירה על מנת לחגוג את הניצחון על צבאות נפוליאון בונפרטה שנתים קודם לכן, תוך גינוי השמרנות, וקריאה לאחדות גרמנית. בין הדוברים במצעד היו היינריך הרמן ריימן, ממשוחררי הליצו פרייקור, הסטודנט לפילוסופיה לודוויג רגידר, והאנס פרדיננד מאסמן. תחת רשותו של הכומר הנעדר פרידריך לודוויג יוהאן, הועלו באופן סמלי על המוקד ספרים כגון: קוד נפוליאון, וכן מגילות עליהם נרשמו שמות ספרים קונסרבטיביים רבים. אירוע זה, לצד מצעד דומה בשנת 1848 נחשב כיסודה של התנועה לאחדות גרמנית.
המבנה

הטירה שופצה מספר רב של פעמים לאורך שנות קיומה ותוספות מאוחרות נבנו מעל חלקיה המקוריים. בין השנים 1953 ועד 1966 שחזרה ממשלת גרמניה המזרחית את המבנה כך שיוצג כפי שנראה במאה ה-16, שחזור אשר כלל את חדרו של מרטין לותר כולל רצפת העץ המקורית והקירות המצופים.
הארמון הרומנסקי (או האולם הגדול) הוא העתיק והמרשים ביותר מבין הבניינים. מלבד הקפלה, הוא כולל את הזנגרסאל (Sängersaal) אשר היה למעשה הרקע למערכה השנייה באופרה טנהויזר פרי עטו של ואגנר. חלקים רבים ממבנה הארמון מתוארכים לשנים 1157–1170 כסמל לכוחם ומקום משכנם של רוזני תורינגיה.
שער הטירה, השוכן מאחורי גשר מתרומם, מהווה את הכניסה היחידה לתוכה, והוא נותר כפי שהיה לפני מאות שנים.
בית האבירים וצידו המערבי של הגשר המתרומם בנוי בחלקו מעץ, ומתוארך למאה ה-15. ככל הנראה שימש הביתן למגורי המשרתים והשומרים של שוכני הטירה.
בטירה נבנו שני מגדלים. המגדל הדרומי, היחידי אשר נשתמר כפי שהיה בימי הביניים, נבנה בשנת 1318 וכולל בתוכו את הצינוק, ומגדל העוז אשר בניתו הסתיימה בשנת 1859 והוא כולל רכיבים רבים מן המגדל שקדם לו (שנבנה בימי הבניים) שעל גגו מתנוסס צלב בגובה 4 מטרים.
בניינים נוספים אשר כלולים במתחם הם בית המושל, בו ממוקם חדרו של לותר, שתי טיילות מקורות, מעברי אליזבת ומרגרט וחדרי הנשים בהם ממוקם אוסף וארטבורג.
הנשקייה של וארטבורג, אשר בשיאה כללה אוסף של כ-800 כלי נשק וחלקי שריון כשריונו של אנרי השני, מלך צרפת וחפציהם של פרידריך השלישי, הנסיך הבוחר מסקסוניה והאפיפיור יוליוס השני, נבזז בידי כוחות הצבא האדום לאחר כיבוש גרמניה בשנת 1946 ועקבותיהם אבדו בברית המועצות. מקצת מן הפריטים נמצאו במהלך שנות ה-60 של המאה ה-20 והוחזרו לממשלת גרמניה המזרחית.
המורשת

במשך מאות שנים שימשה וארטבורג כמקום עלייה לרגל בעבור אנשים רבים, הן מתוך גרמניה והן מחוצה לה, עקב מקומה בהיסטוריה של גרמניה ובהיסטוריה של הנצרות ומספר מקומות וכלי רכב נקראו על שמה של הטירה.
הערות שוליים

↑  Hilmar Schwartz, in Die Ludowinger. Aufstieg und Fall des ersten thüringischen Landgrafengeschlechts (Wartburg-Stiftung: Eisenach) 1993.
↑  קורות חייה של אליזבת באתר כנסיית אליזבתקירכה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007288715805171  BNE: XX146903  BnF: cb12048584f (data)  GND: 4122665-3  LCCN: sh89004664  NKC: olak2002112524  SUDOC: 186322542  VcBA: 497/25229  VIAF: 243482353   WorldCat (עם VIAF): 243482353
גולה מירה

| --- | --- |

 לידה:  1911 ז'שוב, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 פטירה:  1943 (בגיל 32 בערך) קרקוב, גנרלגוברנמן 
 מדינה:  פולין 
 פרסים והוקרה:  וירטוטי מיליטארי 
 
גולה מִירֶה (1911 - 29 באפריל 1943) הייתה חברה בתנועת "השומר הצעיר" בפולין וחברת המפלגה הקומוניסטית הפולנית. ממנהיגות המחתרת בגטו קרקוב ומרד גטו קרקוב. ידועה גם בשמה המחתרתי - "לידקה".
תולדות חייה > ילדות ונעורים

גולה מירה נולדה בגליציה בעיר ריישא (ז'שוב), למשפחה חסידית. אביה, אף על פי שהיה דתי מאוד, הושפע מהתרבות הגרמנית והשרה רוח של הומניזם ופתיחות, לעיתים גם בניגוד למקובל בקרב החסידים. בעקבות כך בלטה גולה באינטליגנציה שלה וביכולת ההבעה שלה בכתב ובעל פה. בגיל 13, כשגילתה כי בעיירה פועל סניף של ארגון הנשים הציוניות "שולמית", החליטה להקים את סניף "שולמית הצעירה". לאחר זמן קצר הצטרפה לתנועת "השומר הצעיר" בעיר וסחפה אחריה את כל חברותיה לסניף "שולמית הצעירה". גולה ויוסף, אחיה הבכור, היו מסורים מאוד לפעילות התנועה. כשהייתה בת 15, באחד מערבי יום שישי איחרו בעקבות פעילות זו לארוחת הערב המסורתית. בעקבות כך סטר האב על לחיה של גולה, והיא, שחוותה עלבון עמוק, ברחה יחד עם אחיה מן הבית. ממקום מסתורה באחת מפלוגות ההכשרה של "השומר הצעיר" כתבה כך:
אם יש בכם אמון, האמינו במעשי. איני יכולה לשאת עוד את דרך החיים הזו. (...) אתם חושבים שאני בוודאי עדיין ילדה, אך העובדות מעידות אחרת. וכמוני עוד אלפי נערות אחרות במצב דומה. אני מכירה בכך שמתחוללת התנגשות בין הדורות אבל אינני יכולה לעשות שקר בנפשי ולוותר.
גולה המשיכה את פעילותה האינטנסיבית בתנועת "השומר הצעיר" ובגיל 17 כבר הפכה לחברת ההנהגה הראשית של "השומר הצעיר" בגליציה. באותה שנה (1928), התגברה האנטישמיות בפולין והוריה של גולה החליטו לעבור לאנטוורפן אשר בבלגיה. גולה לא הצטרפה אליהם, ועברה לעיר לבוב, בה שוכנת הנהגת התנועה בגליציה, שם הכירה את אולק האוזמן שהפך לבן זוגה ואף הוא חבר הנהגת השומר הצעיר. בשנת 1932 החלה להשתנות השקפתם של גולה ואולק באשר לדרכה של התנועה והציונות. בעקבות כך קראו מאיר יערי ויעקב חזן, ממנהיגי התנועה בארץ, להוציא את גולה מירה ואולק האוזמן מהתנועה. באוגוסט 1932 פרשו שניהם מהתנועה בעקבות הדיונים והפעולות התקיפות שהפעילה עליהם ההנהגה הראשית. בעקבות פרישתם עזבו גם רבים מן החניכים ועברו יחד עמם למפלגה הקומוניסטית הפולנית (פ.פ.ר).
תולדות חייה > תחילת המלחמה

כחלק מפעילותה במפלגה לקחה גולה מירה חלק בתאים מחתרתיים וניסיונות לארגון שביתה במפעלים שונים. בשנת 1936 לקחה חלק בשביתה הגדולה במפעל "קונטקט" שבו עבדה. יחד עם עוד 12 מנהיגים הואשמה בקומוניזם ונשפטה ל-12 שנות מאסר. גם בכלא ארגנה גולה מירה שביתה, בה סחפה אחריה את האסירות להילחם למען קבלת הזכויות המגיעות לאסירות פוליטיות על פי חוק. הן קיבלו את מבוקשן לאחר 8 ימים של שביתת רעב. לאחר שביתה זו הועברה מירה לכלא טרנוב, בו נהגה לקיים חוגי לימוד לשאר האסירות. ב-1938 הועברה לכלא פורדון, סמוך לגבול הגרמני. עם פלישת הגרמנים לפולין ב-1 בספטמבר 1939, ברחו הסוהרות בכלא פורדון, ואחריהן נמלטו האסירות. גולה יצאה לחפש אחר בן זוגה אולק האוזמן, הם נפגשו בביאליסטוק וחזרו ללבוב, שכבר הייתה אז בשליטת ברית המועצות. לאחר זמן קצר התחתנו השניים, גולה חזרה לעבוד בבית החרושת "קונטקט" שבו ארגנה את השביתה הגדולה ואף מונתה לחברות במועצת העיר ולקומיסרית.
עם פלישת הגרמנים לברית המועצות במבצע ברברוסה (22 ביוני 1941), הצטרף אולק האוזמן לצבא האדום ומאז נעלמו עקבותיו. גולה כבר הייתה בהריון מתקדם. היא ילדה את בנה, יורק, לבדה ונמלטה יחד עמו מלבוב לקרקוב. גוסטה דוידזון-דרנגר כתבה עליה ביומנה:
אהבה את הילד יותר מאשר את חייה. הייתה אימא במלוא מובן המילה. פעילותה המהפכנית לא המיתה בה את רגש האם.
בקרקוב מצאה מקלט בדירת הדודים שלה יחד עם רבקה (בת דודתה) ודולק ליבסקינד, לימים חבריה למחתרת. לאחר זמן מה, במהלך ניסיונותיה לשלב בין אמהות לפעילות המפלגה והמחתרת, איבדה את בנה. על אובדן זה כתבה בגלויה להוריה בתאריך 10 במרץ 1942:
אמא ואבא,
איני יכולה למנוע מכם את הכאב הזה. סלחו לי. מה תועיל ההשתקה, אם בסוף צריך יהיה בלאו הכי לספר, והכאב יכאב תמיד באותה מידה עצמה. יורק לא חי. אל תבקשו ממני פרטים עתה.
אני נשארת אצל הדודים. קל לי יותר להישאר אצל הקרובים שאהבו אותי ואת הילד. אל תתענו ואל תצערו עצמכם יקרים. בייחוד את, אמא, תתחזקי. אני אתגבר איכשהו גם על זה, הפעם אסון אמיתי. מאד אני מבקשת, שאו את זאת בשקט.
בגלויה אחרת מתאריך 1 במאי 1942 כתבה כך:
את הגלויה עכבתי עד עכשיו. חשבתי שמשהו מכם יגיע וחוץ מזה העדפתי לאחר ככל האפשר במסירת הבשורה. יכולתי גם לא לכתוב לכם על כך, אולם זה תבע ממני שקרים מכאיבים מדי על הילד, והרי אילו התעלמתי מיורק בכלל, הייתי רק מגבירה את האי-שקט שלכם. הילד כבה לפתע באופן בלתי צפוי. זה היה בוודאי הקשה ביותר שעבר עלי בימי חיי.
...מצבם (של הדודים) הוא בינוני, פעם גרוע ולפעמים טוב יותר. העיקר הוא שהם בריאים. אני מנשקת אתכם חזק. אל תדאגו בגללי, אני מבקשת את זאת מכל לב.
בגטו > הצטרפותה למחתרת בגטו קרקוב

בקרקוב פעלו במקביל שתי קבוצות לוחמות עיקריות. קבוצה אחת הייתה מטעם ארגון "החלוץ הלוחם" ובמרכזה חברים מתנועת "עקיבא". השנייה מנתה בעיקר חברים מתנועת "השומר הצעיר", אשר יחד עם לוחמים יהודים נוספים הקימו את קבוצת "איסקרא" (ניצוץ). שתי הקבוצות קיימו לעיתים מבצעים משותפים אך נותרו כשני גופים נפרדים. קבוצת "החלוץ הלוחם" החלה ליזום שיחות בין התנועות הקיימות בקרקוב במטרה להקים ארגון יהודי לוחם שמאחד את כולם. משנתקלו בקשיי התארגנות והכשרה ללחימה, פנו לגולה מירה שהתארחה אצל קרוביה בקרקוב והייתה ידועה בניסיון הרב שלה בלחימה מחתרתית. גולה הייתה בעלת אישיות כובשת וכריזמה מרשימה, ובזמן שהותה בבית קרוביה החלה להפעיל קשרים עם סניף הפ.פ.ר המקומי ועם חבריה הפולנים בצד ה"ארי" של קרקוב. היא הצליחה לשכנע את מנהיגי הארגון בגטו לפעול בשיתוף פעולה עם הפ.פ.ר, בתקווה שהקשר יניב תוצאות. גם על כך נתנה דעתה גוסטה דוידזון ביומנה:
הם (מנהיגי החלוץ הלוחם) ראו בה דוגמה ומופת לאישה עדינת נפש, למודת ניסיון ויחד עם זאת לוחמת אמיצה. בשל אישיותה וכל סגולות נפשה נטו להאמין, כי סגולות אלו הן בבואה לערכי מפלגתה.
בעקבות כך החליטו מנהיגי החלוץ הלוחם על שיתוף פעולה מלא עם פ.פ.ר, שהתברר כעבור זמן קצר כאכזבה, מאחר שלא היה בידם של פעילי פ.פ.ר לסייע ללוחמים היהודים כנדרש. מאוחר יותר הסתבר, שמירה גולה מצאה בקרקוב סניף מפורק ביותר ולמעשה ניסתה להפעילו ולשקמו מחדש. עובדה זו מסבירה את חוסר היכולת של הסניף להעניק את הסיוע הנדרש, מאחר שהיה בשלבי שיקום. גולה הקימה בסניף בית דפוס להדפסת כרוזים והייתה הרוח החיה בשיקומו מחדש.