ג'נט טיילור ספנס
המשך דרכה

לאחר סיום לימודיה, ספנס קיבלה תפקיד כמרצת סגל זוטר באוניברסיטת נורת'ווסטרן. בשנת 1951, מאמרה הראשון – "חרדה וחוזק ה-UCS כקובעים את כמות התניית העפעפיים" ("Anxiety and strength of UCS as determiners of the amount of eyelid conditioning,”) פורסם יחד עם קנט ספנס ככותב נוסף. באותה שנה, מאמרה העצמאי הראשון, "האינטראקציה בין חרדה לבין תגובת עפעפיים מותנית" ("The relationship of anxiety to the conditioned eyelid response") פורסם. לאחר מכן, היא קיבלה תפקיד של עמית פרופסור ונשארה בעבודה זו עד לשנת 1960. היא הרגישה לראשונה אפליה מגדרית בעבודתה כשהיא התחילה לעבוד באוניברסיטת נורת'ווסטן, שם היא קיבלה הזדמנות להיות האישה הראשונה שהיא חברת פקולטה ולדבריה, "יושב הראש של האוניברסיטה חשב ש'אישה בפקולטה זה רעיון חדשני ומעניין'", בניגוד לרצונם של כמה ממחברי הפקולטה האחרים. כמו כן, היא עבדה כפרופסור וכתבה ספרי סטטיסטיקה.
ג'נט טיילור ספנס וקנט ספנס התחתנו ב-27 בדצמבר 1959 ועברו לאיווה זמן קצר לאחר מכן. בזמן שהופלתה עקב היותה אישה ולא יכלה לקבל עבודה במחלקה לפסיכולוגיה באוניברסיטת איווה, היא הועסקה בבית החולים ווטרנס (Veterans Hospital) בעיר לאיווה כחוקרת פסיכולוגיה. בזמן שעבדה בבית החולים, היא יכלה להרחיב את מחקרה לחקר סכיזופרניה. בשנת 1964, היא ובעלה עבור לאוסטין, טקסס (Austin, Texas) בעקבות עבודתו של בעלה באוניברסיטת טקסס. כמו באיווה, מכיוון שהייתה אישה היא לא יכלה להשיג עבודה באוניברסיטה; היא קיבלה משרה במכון "Austin State School" לאנשים עם מוגבלות שכלית התפתחותית. בזמן שעבדה שם, היא החלה מספר מחקרים על ילדים בריאים ועל ילדים עם מוגבלות שכלית התפתחותית. לאחר מכן, הציעו לה משרה באוניברסיטת טקסס במחלקה לפסיכולוגיה חינוכית. היא התקדמה בתפקידים עד שהחליפה את יושב ראש המחלקה לפסיכולוגיה באוניברסיטה.
ב-12 בינואר 1967, בעלה נפטר. 3 שנים לאחר מכן, בשנת 1970, ספנס נבחרה למועצה לעניינים מדעיים של האגודה האמריקנית לפסיכולוגיה (APA). שנתיים לאחר מכן, היא נבחרה לתפקיד נשיאת הארגון הפסיכולוגי הדרומי (Southwestern Psychological Association). בשנת 1974, ספנס החלה לערוך בכתב העת "פסיכולוגיה עכשווית" (Contemporary Psychology), בו היא החלה כעורכת שותפה, 5 שנים לפני כן. בין אמצע לסוף שנות ה-70, היא הייתה חלק ממועצת המנהלית של ארגון ה-APA, ובהמשך הפכה לנשיאה האישה השישית של ארגון ה-APA בשנת 1985.
בשנת 1989, ספנס הפכה לנשיאה הראשונה שנבחרה לחברת הפסיכולוגים האמריקאית (American Psychological Society), שכיום נקראת האגודה למדעי הפסיכולוגיה. בשנת 1993 היא קיבלה את הפרס למצוינות כמבקרת מדעית (Award for Excellence in Scientific Reviewing) מהאקדמיה הלאומית למדעים (NAS). בנוסף, היא קיבלה שלושה תוארי דוקטור לכבוד מאוברלין קולג', אוניברסיטת אוהיו ואוניברסיטת טולדו (University of Toledo). בנוסף, היא קיבלה מדליית זהב למפעל חיים במחקר פסיכולוגיה מהאגודה האמריקנית לפסיכולוגיה (American Psychological Foundation’s 2004 Gold Medal Award for Life Achievement in the Science of Psychology). כמו כן, היא הייתה פרופסור אורח פעמיים בהארוורד. היא טענה כי "כילדות ונערות, אחותי ואני היינו חשופות באופן מלא לכל הפעילויות... אולי עקב החשיפה התדירה לסבל אנושי בזמן השפל הגדול ועיסוקם של הוריהן בכך... החלטתי כמתבגרת צעירה שאני רוצה להיות פסיכולוגית".
בשנת 2009, יוסד פרס ג'נט טיילור ספנס ("Transformative Early Career Contributions") על ידי הנהלת ה-APS לזיהוי תרומות משנות צורה לתחום המחקר הפסיכולוגיה על ידי העלאת כוכבים בתחום. פרס זה הוא מחווה הולמת לספנס, שפיתחה גישות חדשות במחקר וכלים חדשים, הכוללים את מניפסט מדד החרדה של טיילור ואת מדד גישות כלפי נשים (Attitudes Toward Women Scale), כמו גם דיסציפלינה חוצת גבולות עם עבודה על נושאים החל מסכיזופרניה, דרך פסיכולוגיה התפתחותית וכלה בהטיה מגדרית.