stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אורי ירמיאס
לקריאה נוספת

חיליק גורפינקל, מסע קולינרי: מדריך מפה לטיולי אוכל, תל אביב, 2009; "אורי בורי" עמ' 37, "הלנה" עמ' 84
הערות שוליים

↑  יואב איתיאל‏, מהומות בעכו: מסעדת "אורי בורי" בעיר העתיקה הוצתה, באתר וואלה, 11 במאי 2021
אלי סניור, איתמר אייכנר, אחיה ראב, מצב חירום הוכרז בלוד: פצועים קשה במהומות, פלוגות מג"ב הוזנקו, באתר ynet, 12 במאי 2021
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007308214705171  GND: 1225773601  VIAF: 297473684   WorldCat (עם VIAF): 297473684
אחמד צ'לבי

אחמד צַ'לַבִּי (בערבית: أحمد الجلبي; תעתיק מדויק: אחמד אלג'לבּי) היה פוליטיקאי עיראקי שכיהן כסגן ראש ממשלת עיראק בממשלה ה-37. בנוסף היה איש עסקים מוכר שהקים את בנק פטרה בירדן והואשם בה במעילה ומרמה לאחר שלא עמד בצו שהוציא נגיד הבנק המרכזי של ירדן. צ'לבי היה פעיל אופוזיציוני גולה שתמך בהפלת משטרו של סדאם חוסיין ובהפיכתה של עיראק למדינה דמוקרטית, מודרנית ומשגשגת. הוא הקים את הקונגרס הלאומי העיראקי שנועד לשמש כארגון-גג שיאגד את כל ארגוני האופוזיציה העיראקיים בגולה במטרה לפעול במשותף להפלת שלטון הבעת' בראשותו של סדאם חוסיין ולהקים תחתיו ממשלה עיראקית דמוקרטית. עד לפלישה האמריקאית לעיראק שמר צ'לבי על קשרים קרובים עם בכירי הממשל האמריקאי, שראו בו מנהיג פוטנציאלי לעיראק שלאחר הפלת משטר הבעת. לאחר הפלישה וההסתבכות במלחמה במדינה, ראו בכירי הממשל בצ'לבי נוכל שהוליך אותם שולל, שכן עדויות שונות שהביא צ'לבי בפני הממשל לקיומו של נשק להשמדה המונית בידי השלטונות העיראקיים הוכחו כבדיות וכראיות כוזבות. בזירה הפוליטית העיראקית, מנגד, לא נתפס צ'לבי כדמות מנהיגותית חשובה, שכן שהה ופעל בגולה ומיעט לפעול בתוך עיראק ולכן מפלגתו קיבלה קולות מעטים במערכות הבחירות במדינה.
חייו המוקדמים

אחמד צ'לבי נולד בשנת 1944 ברובע כאזמיה בבגדאד למשפחה שיעית מוכרת מהאליטה של בגדאד, שניהלה את הבנק המסחרי הוותיק ביותר בעיראק. אביו היה יו"ר הסנאט העיראקי לאחר ששימש קודם לכן כחבר במועצת הנבחרים. בשנת 1958, לאחר ההפיכה הצבאית שהעלתה לשלטון את עבד אל-כרים קאסם, פרש אביו מהחיים הציבוריים והמשפחה עזבה את עיראק. בעקבות זאת, גדל צ'לבי בנעוריו בעיקר בבריטניה ובארצות הברית. הוא למד מתמטיקה וכלכלה במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס (MIT) ולאחר מכן קיבל דוקטורט במתמטיקה בתורת ההקשרים מאוניברסיטת שיקגו. צ'לבי עבד במחלקה למתמטיקה של האוניברסיטה האמריקאית בביירות ובין השנים 1973–1980 פרסם שלושה מאמרים מדעיים בתחום האלגברה המופשטת.
בשנת 1971, כשהוא עדיין בלבנון, התחתן צ'לבי עם ליילא אוסייראן, בתו של הפוליטיקאי הלבנוני עאדל אוסייראן (אנ') ולזוג נולדו ארבעה ילדים: תמרה, מרים, האשם והאדי. לאחר שפרצה מלחמת האזרחים בלבנון בשנת 1975, עזב צ'לבי את ביירות עם משפחתו ועבר לירדן.
הסתבכות פלילית בירדן והקמת הקונגרס הלאומי העיראקי

בשנת 1977 ניצל צ'לבי את הונו המשפחתי וייסד בעמאן את בנק פטרה יחד עם יורש העצר הנסיך חסן, אחיו של המלך חוסיין. הבנק הצליח בעיקר בזכות חידושים פיננסיים וטכנולוגיים שהכניס צ'לבי, כגון קופות אוטומטיות וכרטיסי אשראי. בשנת 1989 פרסם נגיד הבנק המרכזי של ירדן צו המורה לכל הבנקים במדינה להפקיד 35% מעתודות המזומנים שלהם בבנק המרכזי. בנק פטרה היה היחיד שלא עמד בהוראות הצו ובעקבות כך נפתחה נגדו חקירה שהובילה בסופה לסגירתו והכספים שהיו ברשותו, בסך 350 מיליון דולר, חולטו על־ידי הבנק המרכזי. צ'לבי נמלט מירדן ומאוחר יותר הורשע שלא בפניו במעילה ובמרמה ונידון בשל כך ל-22 שנות מאסר. בתגובה אמר כי השתמש בקשרים הבנקאיים שיצר כדי לסייע לאופוזיציה בעיראק וכן כדי לחסום כספים שסדאם חוסיין נזקק להם כדי לממן את מלחמותיו. לטענתו, שליט עיראק לחץ על מלך ירדן לסגור את הבנק כנקמה על פעולותיו הפוליטיות. בעקבות הפרשיה עזב צ'לבי את ירדן ללונדון.
במקביל לאירועים אלה, באוגוסט 1990, פלשה עיראק לשכנתה כווית כדי להשתלט על מאגרי הנפט שלה ולהשיג לעצמה גישה למפרץ הפרסי, צעד תוקפני שבעקבותיו הטילה ארצות הברית אולטימטום על עיראק בדרישה להסיג מיידית את כוחותיה מכווית. מספר חודשים לאחר מכן, בתחילת שנת 1991, פתחה ארצות הברית, בשיתוף עם קואליציה רחבה של מדינות נוספות, במבצע "סופה במדבר", מבצע צבאי נרחב שמטרתו להסיג את צבא עיראק מכווית. בתוך שבועות ספורים הנחילו כוחות הקואליציה תבוסה קשה לצבא עיראק ופלשו למדינה, אך הותירו את שלטון הבעת' על כנו. לאחר סיום המלחמה עבר צ'לבי לכורדיסטן העיראקית שהייתה נתונה תחת שליטה אמריקאית. ב-15 במרץ 1992 הקים צ'לבי בווינה, בתמיכה אמריקאית, את הקונגרס הלאומי העיראקי (INC), שנועד לשמש כארגון-גג שיאגד את כל ארגוני האופוזיציה העיראקיים בגולה. המטרת המוצהרת של הארגון החדש הייתה לפתור סכסוכים אתניים בדרכי שלום ובדרכים דמוקרטיות ולצד זאת, שאיפתו הייתה להפיל תוך פעולות ממשיות את שלטונו של סדאם חוסיין ולהקים תחתיו ממשלה עיראקית דמוקרטית. בשנת 1995, שיכנע צ'לבי את ה-CIA לממן משלחת שתעזור בארגון התקוממות כנגד משטרו של סדאם. התוכניות קרמו עור וגידים, כאשר מורדים מהארגון פתחו בתקיפה צבאית שמטרתה הפלת המשטר העיראקי. ההפיכה לא צלחה והובילה למותם של רבים, צ'לבי הואשם בתוצאות המרד וכן הדבר הוריד מכוחו של הארגון אשר נאלץ להעביר את המטה הראשי של הארגון ללונדון.
פעילותו האופוזיציונית וקשריו עם האמריקאים

בשנתיים שלאחר ניסיון ההפיכה הכושל, ביקר צ'לבי בוושינגטון מספר פעמים רב במטרה לשדל את הממשל האמריקאי לפעול צבאית להפלתו של סדאם חוסיין מהשלטון בעיראק ולשכנע את האמריקאים כי הוא האדם שניתן לסמוך עליו בבנייתה מחדש של עיראק כמדינה דמוקרטית לאחר הפלת משטר הבעת'. לפי העיתון וושינגטון טיימס, צ'לבי קיבל שכר של למעלה מ-300,000 דולר לחודש מהממשל האמריקאי ועמד בקשרים הדוקים עם פוליטיקאים בכירים בפנטגון, ביניהם סגן הנשיא דיק צ'ייני, סגן שר ההגנה פול וולפוביץ ותת-מזכיר ההגנה לענייני מדיניות דאגלס פיית'. הממשל סיפק גם תמיכה כספית ל"קונגרס" וצ'לבי הצליח אפילו לשכנע את הקונגרס האמריקאי להעביר את חוק שחרור עיראק ב-1998 שבמסגרתו הוענקו ל"קונגרס" ולקבוצות אופוזיציה אחרות 97 מיליון דולר כדי להילחם בחוסיין.
צ'לבי שיכנע את ממשלת ארצות הברית ואת המודיעין האמריקאי כי סדאם חוסיין מחזיק מאגרי נשק להשמדה המונית ואולי אף תוכנית גרעין שבגינם הוא מסרב לשתף פעולה עם פקחי האו"ם. שנים לאחר מכן, פרסמה ועדת המודיעין של הסנאט דוח שקבע כי העילה ליציאה למלחמה בעיראק ב-2003 התבססה על מידע כוזב שאת חלקו הגדול סיפק הארגון של צ'לבי. עוד קבע הדוח שהארגון ניסה להשפיע על מדיניות ארצות הברית באמצעות עדויות של עריקים עיראקים שסיפרו כי עיראק מחזיקה בנשק להשמדה המונית ומערכת קשרים עם ארגוני טרור כדוגמת אל-קאעדה. העריק שנתן את העדות המרכזית שזוהתה ככוזבת היה ראפד אחמד עלוואן אל-ג'נאבּי, גולה עיראקי שחי בגרמניה וזוהה בשם הקוד Curveball (אנ'). לצד אל-ג'נאבּי, הביא ארגונו של צ'לבי עריקים עיראקים נוספים כדי לתמוך בטענות – סבאח ח'ליפה חודאדה אל-לאמי ואבו זיינבּ אל-קוריירי שטענו כי טרוריסטים אסלאמיים התאמנו באמצע שנות ה-90 במחנה האימונים "סלמאן פּאק", מדרום לבגדאד. עריק נוסף בשם ח'דר חמזה דיווח כי סדאם חוסיין ניסה לבנות נשק גרעיני בתחילת שנות ה-90; ועריק אחר, בשם עדנאן איחסאן סעיד אל-חיידרי, אמר לעיתון ניו יורק טיימס כי "ביקר ב-20 מתקני נשק סודיים בעיראק לפחות".
חזרתו לעיראק והשתלבותו בפוליטיקה המקומית

בשנת 2003 פלשו כוחות הקואליציה הבינלאומיות בהובלת ארצות הברית ובריטניה לעיראק במטרה להפיל את שלטונו של חוסיין, וזאת על בסיס טענות להימצאותם של מאגרי נשק להשמדה המונית ברשות משטר הבעת' העיראקי, וביניהן טענותיהם של צ'לבי ואנשי ארגונו. המלחמה עצמה נמשכה שלושה שבועות, שבמהלכם נכבשה עיראק ופורק משטר הבעת', אך היא נמשכה עוד חודשים ארוכים בעצימות נמוכה יותר, ובמהלך חודשים אלה נתפס גם סדאם חוסיין עצמו, הובא לדין ובסופו של דבר הוצא להורג בשנת 2006. בינואר 2005 התקיימו בעיראק בחירות ראשונות בהשתתפות מספר מפלגות שלאחריהן נחתמה חוקת המדינה החדשה ונערכו בחירות נוספות בדצמבר 2005, שבעקבותיהן הפך נורי אל-מאלכי לראש הממשלה, בשנת 2006.
צ'לבי חזר לעיראק עם הכוחות האמריקאיים הפולשים ב-2003, בתקווה למלא תפקיד מרכזי בממשלה שתקום לאחר הפלת שלטון הבעת' ולהפוך את עיראק למדינה מודרנית ודמוקרטית. הוא נהנה מגיבוי של הממשל האמריקאי ומניסיון פוליטי עשיר שרכש במהלך שנים של פעילות אופוזיציונית בגולה. צ'לבי כיהן למשך זמן קצר כנשיא מועצת הממשל העיראקית שהוקמה על-ידי הרשות הזמנית של הקואליציה. עם זאת, השפעתו בזירה הפוליטית בעיראק דעכה במהירות: ידיעות המודיעין המפוקפקות והמזויפות שמסר על קיומו של נשק להשמדה המונית פגעו באמון הממשל בו; הוא התמודד עם האשמות בשחיתות ובשיתוף פעולה עם איראן ובעיקר הוכפש על־ידי פקידים ואנשי-צבא אמריקאים והואשם שהיה האיש שהוליך אותם שולל. לצד זאת, הוא לא זכה לאמון הציבור העיראקי מאחר שאת רוב שנותיו בילה מחוץ למדינה ולכן לא היה לו בסיס תמיכה מקומי משמעותי. בשני סבבי הבחירות של שנת 2005 לא עלה בידיו של צ'לבי להשיג ניצחונות משמעותיים, עובדה שהדגישה את התמיכה המוגבלת שזכה לה ברחוב העיראקי. מפלגתו, "הקונגרס הלאומי העיראקי", נותרה בשנים שלאחר מכן שחקן שולי במערכת הפוליטית בעיראק.
לאורך שנות פעילותו בפוליטיקה העיראקית, החזיק צ'לבי בתפקידים רבים, אך השפעתו הכוללת בפוליטיקה העיראקית דעכה בהדרגה לאחר 2003, במידה רבה משום שבכירים אמריקאים האשימו אותו ברבות מהשגיאות שעשתה ארצות הברית סביב הפלישה לעיראק. האשמות אלה הכתימו את צ'לבי כמי שהוליך שולל את הממשל האמריקאי וכמי שנושא באחריות לכישלון הפלישה. למרות הכתם שהוטל עליו, עשה צ'לבי מאמץ להמשיך בדרכו הפוליטית בראש מפלגת הקונגרס הלאומי העיראקי: בין השנים 2005-2006 כיהן כשר הנפט הזמני וכסגן ראש הממשלה; בין השנים 2005-2009 כיהן כחבר בפרלמנט העיראקי, אך בשל מספר המושבים הקטן שבהם זכתה מפלגתו בבחירות, השפעתו הייתה מוגבלת בלבד. בשנים 2006–2009 שימש כיו"ר ועדת הכספים של הפרלמנט, אך גם בתפקיד זה השפעתו הייתה מוגבלת מאחר שלא הייתה לו קואליציה רחבה בתוך הממשלה ובהיעדר תמיכה לא יכל היה להוביל מדיניות משמעותית.
מותו

צ'לבי מת ב-3 בנובמבר 2015, ארבעה ימים לאחר יום הולדתו ה-70, ככל הנראה בעקבות התקף לב שבו לקה בביתו שברובע כּאזמיה, בצפון בגדאד. בתקופה שקדמה למותו, הצהיר צ'לבי לעיתים תכופות בבמות תקשורתיות שונות כי הוא מתעתד לחשוף עדויות לשחיתות של בכירים ברשות הזמנית של הקואליציה ובממשלת עיראק בראשות אל-מאלכי. עם היוודע דבר מותו של צ'לבי, העלתה העיתונות העיראקית השערה כי הוא הורעל למוות בעקבות מאמציו המתמשכים לחשוף שחיתויות בשורות הממשל. צ'לבי מת בעת שכיהן כחבר בפרלמנט העיראקי ועמד בראש ועדת הכספים. הובא למנוחות בבית הקברות ברובע כאזמיה בבגדאד.
הערות שוליים

1 2 3  Sewell Chan, Ahmad Chalabi, Iraqi Politician Who Pushed for U.S. Invasion, Dies at 71, New York Times, ‏November 3, 2015
1 2  CNN Library, Ahmed Chalabi Fast Facts, CNN, ‏October 6, 2016
↑  Jeremy Scott-Joynt, Chalabi's chequered finances, BBC News, ‏April 17, 2003
↑  Aram Roston, Iraqi politician’s suit against Jordan dismissed, NBC News, ‏August 29, 2007
↑  The Gulf War, 1991, Office of the Historian, Foreign Service Institute
United States Department of State
↑  Nadejda K Marinova, (Chapter 8) The Iraqi National Congress’s Promotion of the 2003 War, Ask What You Can Do For Your (New) Country: How Host States Use Diasporas, New York: Oxford University Press, 2017, עמ' 174-203
↑  Arnaud de Borchgrave, Chalabi’s betrayal, Washington Times, ‏May 23, 2004
↑  US pledge to help opposition, BBC News, ‏November 16, 1998
↑  Senate report cites CIA for ‘failures’ on Iraq, NBC News, ‏July 8, 2004
↑  Chris Hedges, A NATION CHALLENGED: THE SCHOOL; Defectors Cite Iraqi Training For Terrorism, The New York Times, ‏November 8, 2001
↑  Jonathan Broder, Saddam's Bomb, The New York Times Magazine, ‏October 1, 2000
↑  Judith Miller, A NATION CHALLENGED: SECRET SITES; Iraqi Tells of Renovations at Sites For Chemical and Nuclear Arms, The New York Times, ‏December 20, 2001
↑  With new government, Iraq’s three-year political transition complete, although accompanied by instability, violence, security council told, United Nations, ‏June 15, 2006
↑  Former Iraqi exile denies sending secret information to Iran, CNN, ‏May 24, 2004
↑  Iraqi MP: Chalabi was working on unearthing corruption when he died, Rudaw, ‏November 5, 2015
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007299766505171  GND: 136270530  ISNI: 0000 0000 7883 6327  LCCN: n2007073237  MGP: 6597  SUDOC: 126569509  VIAF: 80644282   WorldCat (עם VIAF): 80644282 
אחמד צ'לבי (משמאל) במחיצת דונלד רמספלד (במרכז) ופול ברמר (מימין)
אוקלנד אתלטיקס

אוקלנד את'לטיקס (באנגלית: Oakland Athletics; מכונים ה-A's, האייז) היא קבוצת בייסבול אמריקאית מליגת ה-MLB, שבסיסה בעיר אוקלנד שבקליפורניה. הקבוצה משחקת בבית המערבי של האמריקן ליג.
היסטוריה

הקבוצה נוסדה בשנת 1901 בעיר פילדלפיה והייתה אחת משמונה הקבוצות שייסדו את ליגת האמריקן ליג. עד 1955 שיחקה הקבוצה בפילדלפיה, תחת השם פילדלפיה אתלטיקס, העפילה 9 פעמיים לוורלד סיריס, וזכתה בתואר האליפות 5 פעמים. ב-1955 עברה הקבוצה לשחק בקנזס סיטי וב-1968 עברה למשכנה הנוכחי בעיר אוקלנד, העפילה שש פעמים נוספות לוורלד סיריס מתוכן זכתה בארבע אליפויות, האחרונה שבהן ב-1989.
ב-1995 מונה בילי בין למנהל הקבוצה, והחל ליישם גישה חדשה בכל הנוגע לטיפוח ורכש שחקנים, הידועה בכינויה מאניבול ("Moneyball") בהתאם לשם ספרו של מייקל לואיס אשר תיאר את התמודדתו של בין עם הקבוצות העשירות בליגה, באמצעות שיטות ניהול חסכוניות המשתמשות בין השאר בכלים ובנתונים סטטיסטים שלא היו מקובלים בליגה עד אז. הקבוצה העפילה ארבע פעמים רצופות לפלייאוף בשנים 03–2000, זאת חרף תקציבה הנמוך.
בנובמבר 2023, אושר לקבוצה לעבור לשחק בלאס וגאס. הקבוצה הודיעה כי ביתה החדש בלאס וגאס, האצטדיון החדש של לאס וגאס, יהיה מוכן רק לקראת עונה 2028 ואז היא תבצע את המעבר באופן סופי.
החוזה עם המגרש הביתי, הקוליסאום, צפוי להיגמר בסוף עונה 2024 ולכן הקבוצה תעבור לשחק בעיר סקרמנטו בעונות הבאות עד שהבנייה של האצטדיון בלאס וגאס תושלם.
היסטוריה > שחקנים שמספר חולצתם הוצא לגמלאות

| מספר | שחקן | תפקיד | שנים בקבוצה | שנת הפרשה |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 9 | רג'י ג'קסון | ימין השדה | 1967–1975, 1987 | 2004 |
| 24 | ריקי הנדרסון | שמאל השדה | 1979–1984, 1989–1993, 1994–1995, 1998 | 2009 |
| 27 | קאטפיש האנטר | מגיש | 1965–1974 | 1991 |
| 34 | רולי פינגרס | מגיש | 1968–1976 | 1993 |
| 42 | ג'קי רובינסון | בסיס שני |  | 1997 |
| 43 | דניס אקרסלי | מגיש | 1987–1995 | 2005 |
|  | וולטר איי האס ג'וניור | בעלים | 1981–1995 | 1995 |
↑  ה-MLB החליטה להוציא את מספרו של רובינסון משימוש, בשל כבוד והישגיו של השחקן. כלומר, אף קבוצה בליגה לא יכולה לתת לשחקן מסוים את המספר.
מקאפי קוליסאום, אצטדיונה הביתי של אוקלנד
אוסטר אוטוקרט

אוסטר J1 אוטוקרט או גרסתו הצבאית AOP 5 (ראשי תיבות של Air Observation Post, עמדת תצפית אווירית) הוא דגם של מטוס קל, חד מנועי, בעל כנף עילית. האוסטר נבנה על ידי חברת אוסטר הבריטית במהלך מלחמת העולם השנייה ולאחריה. החל מ־1942 יוצרו מהדגם הצבאי כ־800 מטוסים והחל מ־1945 יוצרו מהדגם האזרחי 420 מטוסים.
האוסטר של חיל האוויר המלכותי שימש כמטוס תצפית קל שפעל בשיתוף עם יחידות ארטילריה בריטיות. טייסות AOP שירתו בצפון אפריקה ובאיטליה מ־1943, ולאחר הפלישה לנורמנדי - גם בצרפת. במספר טייסות שרתו טייסים של חיל האוויר המלכותי הקנדי תחת פיקוד בריטי.
עם תום המלחמה, עוצב הדגם AOP5 כמטוס אזרחי ומנועו הוחלף לקל יותר. הדגם החדש, אוסטר J1 אוטוקרט, נמכר בהצלחה כמטוס אזרחי וייצורו נמשך עד 1952.
אוסטר בישראל

בטרם הקמתם של מדינת ישראל וחיל האוויר הישראלי, פעל ביישוב שירות האוויר (ש"א) של "ההגנה". עם הקמתו של שירות האוויר בנובמבר 1947, היה אוסטר J1 אוטוקרט אחד משבעת המטוסים שעמדו לרשות השירות. האוסטר, שכונה "האוסטר הציווילי", היה המטוס הראשון לנחות בגוש עציון הנצור ב־7 בפברואר 1948.
בינואר 1948 רכש שירות האוויר 20 מטוסי אוסטר מפורקים מהצבא הבריטי, במסווה של עסקה עם הסוכנות היהודית. המטוסים הובלו מבסיס עקרון של חיל האוויר המלכותי ליקב נטוש במושבה שרונה (היום בשטח הקריה). במרתפי היקב עמלו טכנאים להכשיר את המטוסים לטיסה, וב־3 במרץ עשה ראשון המטוסים המשופצים את טיסת הבכורה שלו. בסך הכל הוכשרו לטיסה 18 מתוך 20 המטוסים.
על מטוסי האוסטר, שצלילי מנועיהם הקנו להם את הכינוי "פרימוס" על שם מתקן החימום הרועש, נצבעו מספרי רישוי שחלקם זהים, כדי להטעות את הבריטים, שלא העלו בדעתם שמהגרוטאות שמכרו יושמשו מטוסים. המטוסים הוצבו בטייסת א' בשדה רדינג (לימים שדה דב) תחת פיקודו של אלי פיינגרש. הם תוחזקו בעזרת גרוטאות שהשאירו מאחוריהם הבריטים.
מספרם הגדול יחסית של המטוסים וצרכי השעה, איפשרו להקים נספחים (טייסות) נוספים. ב־10 בפברואר הוקמה טייסת הנגב בניר עם תחת פיקודו של עזר ויצמן ובאפריל הוקמה טייסת הגליל ובסיסה ביבנאל תחת פיקודו של דניאל בוקשטיין שהוחלף לאחר נפילתו על ידי משה פלד.
המטוסים שימשו במשימות של סיור, צילום וקישור וכן הובילו אספקה ליישובים נצורים, אם בנחיתה והמראה ממנחתים מאולתרים ואם על ידי "הצנחת" מזון ותחמושת עטופים בנסורת בתוך שקים. המטוסים שימשו גם לחילוץ פצועים ואף שימשו כמטוסי תקיפה קלים. מחלונות המטוס השליכו אנשי הצוות פצצות ודרך דלתות המטוס ירו במקלעים. מטוסי האוסטר נשאו בעיקר המאמץ בחודשים הראשונים למלחמת העצמאות, עד הכרזת העצמאות והגעתם של מטוסים מתקדמים יותר, דוגמת המסרשמיט. ב-7 ביולי 1948 נפל אמנון (זיסט) ברמן מעל לוד בהטיסו אוסטר. המטוסים נותרו בשירות עד שנת 1952.
לימים הונצח האוסטר בישראל בבול לכבוד יום העצמאות התשעה עשר של ישראל ובמדליה שנושאים את דמותו.
לקריאה נוספת

נועם הרטוך, "מטוסי אוסטר בשרות אזרחי וצבאי בארץ", ביעף 63, 1987.
הערות שוליים

↑  דייויד סלע, ראש מלא תחבולות ואוצר של גרוטאות: כך נולד חיל האוויר הישראלי, באתר ישראל היום, 26 בינואר 2023
↑  ליעד ברקת, * כשבספיט היה חור, באתר חיל האוויר הישראלי
↑  אבי משה-סגל, מטוסים במרתפי היין, אתר מוזיאון חיל האוויר
↑  רן רוזנברג, נבי יושע - הסיפור שלא סופר, אתר חיל האוויר והחלל
↑  ספורם של אנשי השרות האווירי (הטייסים), באתר אגודת בני גוש-עציון
↑
↑
"האוסטר הציווילי". התמונה מתוך אוסף פרטי ובאדיבות עמוס דור
אוסטר במוזיאון חיל האוויר בחצרים, 2008
אוטיס בוון

אוטיס ריי בוֹוֶן (באנגלית: Otis Ray Bowen;‏ 26 בפברואר 1918 –  4 במאי 2013) היה רופא ופוליטיקאי אמריקאי מאינדיאנה, איש המפלגה הרפובליקנית, שכיהן כמושל אינדיאנה ה-44 בשנים 1973–1981, וכמזכיר הבריאות ושירותי האנוש של ארצות הברית בקבינט של ארצות הברית בממשל רונלד רייגן בשנים 1985–1989.
ראשית חייו

אוטיס בוון נולד ליד רוצ'סטר שבאינדיאנה כבנם של ורני בוון ופרל אירן רייט. משפחתו מצד אביו הייתה דתית והגיעה במקור מאוהיו. ורני בוון סיים את לימודיו באוניברסיטת ולפרייזו ושימש כמורה במשך 43 שנים. הוא גם החזיק בבעלותו חנות חומרי בניין בלייטרס פורד, היה הממונה על העיירה אובינאובי, נשיא מועצת הנאמנים של בית החולים וודלאון, ונשיא אגודת הסוחרים של לייטרס פורד. אביו של ורני בוון, סבו של אוטיס בוון, היה חבר הבונים החופשיים בנוסח הסקוטי, וחבר המסדר העצמאי של העמיתים יוצאי הדופן. ב-1915 נשא ורני בוון את פרל אירן רייט, שמשפחתה הייתה גם היא מאוהיו ומעורבת במסדר העצמאי של העמיתים יוצאי הדופן. אוטיס בוון היה קרוב רחוק של ג'ורג' הרברט ווקר בוש דרך שני אחים שהיגרו לניו אינגלנד מסאמרסט, אנגליה.
אוטיס בוון קיבל את חינוכו היסודי והתיכוני בבתי ספר מקומיים והמשיך בלימודיו באוניברסיטת בלומינגטון אינדיאנה, שם הוא סיים תואר בוגר אוניברסיטה ב-1939 ותואר דוקטור לרפואה בבית הספר לרפואה של אוניברסיטת אינדיאנה ב-1942. בעת לימודיו באוניברסיטת אינדיאנה הוא היה חבר באחוות דלתא-כי ובאחוות הרפואה פי-בתא-פאי. במהלך חייו הוא קיבל 30 תוארי כבוד, כולל אלו ממוסדות החינוך באינדיאנה, כמו אוניברסיטת אינדיאנה, אוניברסיטת נוטרדאם, אוניברסיטת המדינה בול, אוניברסיטת ולפרייזו ואוניברסיטת אנדרסון. בת'אל קולג' שבאינדיאנה, בנוסף לתואר כבוד שהעניק לבוון, קרא על שמו את ספריית הקמפוס שלו.
ב-1939 נשא בוון לאישה את אליזבת אן סטיינמן, שנפטרה זמן קצר לפני תום תקופת כהונתו כמושל ב-1981. לזוג נולדו ארבעה ילדים. לאחר מותה של אליזבת, נישא בוון בשנית ב-1981 לרוז מיי הוכסטלר, נישואים שנמשכו עד למותה של רוז ב-1991. מ-1992 ועד למותו היה בוון נשוי בשלישית לקרול האן.
קריירה מקצועית

בוון החל את הקריירה שלו ב-1942 כמתמחה בבית החולים ממוריאל שבסאות' בנד, אינדיאנה. בשנים 1943–1946 הוא שירת בגייסות הרפואה של צבא ארצות הברית, שם הוא התקדם מדרגת לוטננט ראשון לדרגת קפטן. בשובו משירותו הצבאי במלחמת העולם השנייה, הוא פתח מרפאה בעירו ברמן שבאינדיאנה, שפעלה עד 1972. כרופא הוא היה פעיל מאוד בסיוע להקמת בית החולים הקהילתי בברמן ב-1956. בתקופה זו הוא גם היה חבר בסגל של מגוון בתי חולים באינדיאנה ושימש כחוקר מקרי המוות של מחוז מרשל שבאינדיאנה. ב-1981 הוא קיבל משרה של פרופסור קליני לרפואת המשפחה באוניברסיטת אינדיאנה.
מחוקק באינדיאנה

במהלך הקריירה הרפואית וקריירת ההוראה שלו, השתלב בוון גם בפוליטיקה של המפלגה הרפובליקנית, כיהן כחבר בית הנבחרים של אינדיאנה בשנים 1956–1958, ושוב בשנים 1960–1972. משנת 1967 ועד תום כהונתו בבית, הוא כיהן כיושב הראש שלו. בשנים 1967 - 1968 הוא היה סגן יושב ראש המועצה המחוקקת ויושב הראש שלה מאז ועד 1972.
מושל אינדיאנה

לאחר ניסיון אחד בלתי מוצלח להתמודד בבחירות המקדימות של המפלגה הרפובליקנית למשרת מושל אינדיאנה ב-1968, נבחר בוון כמושל ב-1972, ושוב ב-1976, ובכך הוא היה מושל אינדיאנה הראשון מאז 1851 שכיהן במשך שמונה שנים רצופות. סיסמת מסע הבחירות שלו, שהתנוססה באותיות גדולות על לוחות מודעות הייתה "אוטיס בוון, הוא שומע אותך" (Otis Bowen. He Hears You). תקופת כהונתו כמושל עמדה בסימן שינוי מערכת המיסוי להפחתת ההסתמכות על מס הרכוש, שיפורים מרכזיים במתקני הפארקים המדינתיים, פיתוח מערכת שירותי חירום רפואיים במדינה, ואימוץ חוק רשלנות רפואית שהפך לדוגמה ברמה הלאומית. בשנים 1978–1985 הוא שימש גם כחבר מועצת הנאמנים של אוניברסיטת ולפרייזו.
במקביל לכל אלה, שימש בוון כיושב ראש אגודת המושלים הרפובליקנים, אגודת מושלי המערב התיכון, ואגודת המושלים הלאומית. ב-1980 הוא שימש כנשיא מועצת ממשלות המדינות.
מזכיר הבריאות ושירותי האנוש של ארצות הברית

לאחר תום כהונתו כמושל המשיך בוון ללמד באוניברסיטת המדינה עד למינויו ב-1985 על ידי הנשיא רונלד רייגן כמזכיר הבריאות ושירותי האנוש של ארצות הברית, מינוי שאושר על ידי הסנאט של ארצות הברית ברוב של 93 תומכים מול 2 מתנגדים, ובכך הוא היה לרופא הראשון שכיהן בתפקיד זה.
בעת מינויו כמזכיר הבריאות ושירותי האנוש, נמתחה ביקורת על כך שממשל רייגן לא עשה די בתגובה להתפרצות מחלת האיידס. אף על פי שהוא לא בלט בקידום הסוגיות הקשורות למחלה כמו שעשה ראש שירותי בריאות הציבור של ארצות הברית, צ'. אוורט קופ, השמיע בוון אזהרות מפורשות על האיומים שהציבה המחלה, כולל הסיכון להומוסקסואלים. ב-1987 הוא הזהיר שהאיום הנובע ממחלת האיידס עלול לגרום לאסונות בריאותיים קטלניים כמו המוות השחור, אבעבועות שחורות וטיפוס הבטן, אם לא יעשה עוד כדי להיאבק באיום הנובע מהמחלה. בשנה שלאחר מכן, לאחר שפורסמו מחקרים שהראו שהתפשטות המחלה הואטה בקרב קבוצות אוכלוסייה רבות, הוא העיר ש"אנו לא מצפים להתפרצות שלה בקרב האוכלוסייה ההומוסקסואלית".
נאמר על בוון שכמזכיר הבריאות ושירותי האנוש, הוא תמיד החזיק בהישג יד פנקס מרשמים, המליץ על תרופות לטיפול בחוליים מינוריים הן לעמיתיו והן לעיתונאים. בוון כיהן בתפקידו עד 1989, ולאחר מכן פרש לביתו בברמן.
מעורבות קהילתית

בוון היה חבר בגופים רבים והשתתף בכינוסים רבים, כולל נציבות החינוך של המדינות, וכנשיא נציבות הפדרליזם. הוא היה יושב ראש נציבות הניירת, נציבות לימודי הסיעוד, ונציבות לימודי הרפואה. הוא גם זכה במגוון פרסים, כולל פרס ג'ורג' פ. היקסון מהמועדון הבינלאומי קיווניס (Kiwanis). בוון היה לותרני באמונתו, וחבר אגודת הרופאים האמריקאים, הלגיון האמריקאי, ארגון ותיקי המלחמות הזרות, אגודת הכבוד הרפואית אלפא-אומגה-אלפא, האחוות פי-בטא-פאי ודלתא-כי, וקיווניס. הוא גם היה חבר האקדמיה הלאומית למנהל ציבורי.
מרכז בוון ליחסי ציבור נוסד על ידי אוניברסיטת המדינה בול לכבודו של בוון. הוא השתתף בכינוסים השנתיים של מכון בוון למעורבות פוליטית מדי שנה ונשא את נאום הברכה השנתי לבוגרי המכון בסמינר זה שנמשך יומיים.
מוזיאון אוטיס ר. בוון, השוכן בקמפוס קולג' בת'אל, משכן בתוכו מזכרות ופריטים הקשורים לשנותיו של בוון כמושל אינדיאנה וכמזכיר הבריאות ושירותי האנוש. במוזיאון מוצג גם העתק של הפרוטומה של בוון, כשהמקורית ניצבת בבית המדינה של אינדיאנה.
אוטיס בוון נפטר ב-4 במאי 2013 במוסד סיעודי בדונלדסון, אינדיאנה, בגיל 95. הוא נטמן בבית הקברות העירוני בברמן.
לקריאה נוספת

Gugin, Linda C.; St. Clair, James E, eds. (2006). The Governors of Indiana. Indianapolis, Indiana: Indiana Historical Society Press, pp. 360-367.
בוון עם הנשיא ג'רלד פורד, 1976.
בוון מושבע כמזכיר הבריאות ושירותי האנוש של ארצות הברית, 1985.
בוון, 2007
אוקסברידג'

ערך זה עוסק בכינוי לשתי האוניברסיטאות הבולטות בבריטניה. אם התכוונתם לעיירה במערב לונדון (Uxbridge), ראו .
אוקסברידג' (Oxbridge) הוא הלחם שנוצר מחיבור שמות שתי האוניברסיטאות הוותיקות ביותר בבריטניה ובעולם הדובר אנגלית בכללו - אוניברסיטת אוקספורד ואוניברסיטת קיימברידג'.
אוניברסיטת אוקספורד הוקמה ככל הנראה בשנת 1096 וגדלה מאוד לאחר שהמלך הנרי השני אסר על האנגלים ללמוד באוניברסיטת פריז, ב-1167. עשרה כמרים שפרשו מאוקספורד הקימו מאוחר יותר בשנת 1209 את אוניברסיטת קיימברידג'.
ההלחם נוצר כתוצאה מאופיין הדומה של שתי האוניברסיטאות וכן מכיוון ששתי האוניברסיטאות נמצאות ביריבות מתמדת על המקום הראשון בצמרת האוניברסיטאות האנגליות.
אף שהאוניברסיטאות ותיקות ביותר, המושג "אוקסברידג'" חדש יחסית. המושג הופיע לראשונה בדפוס, ככל הידוע, בספרו של ויליאם תקרי Pendennis, שיצא לאור בשנת 1849, ובו הגיבור הראשי לומד באוקסברידג'. המונח נכנס לשימוש שוטף רק באמצע המאה העשרים. וירג'יניה וולף השתמשה בו בצורה ביקורתית בספרה "חדר משלך" (A Room of One's Own).
ההלחם אוקסברידג' יכול לשמש כבסיס להלחמים נוספים, באמצעות הוספה או החלפה של אוניברסיטאות בהלחם, לדוגמה: דוקסברידג' שנוצר מהוספה של אוניברסיטת דרהאם להלחם. המונח דוקסברידג' נפוץ כשם של טורניר הספורט השנתי שבו מעורבות שלוש האוניברסיטאות. למרות זאת, השימוש בהלחמים האחרים אינו נפוץ כמו השימוש במונח אוקסברידג'.
תחרותיות בין האוניברסיטאות > מרוץ הסירות

מאז ייסודן ישנה תחרותיות עזה בין אוניברסיטאות אוקספורד לקיימברידג'.
אמנם, בקרב בוגרי שתי האוניברסיטאות מקובל לקרוא למוסד האחר בשם "המקום האחר" (The Other Place).
אמצעים אחרים לביטוי התחרותיות הם תחרויות הספורט בענפים שונים אשר מתרחשות בין האוניברסיטאות במשך השנה, כאשר התחרות החשובה והעזה ביותר היא מרוץ הסירות השנתי, אשר כיום נערך לאורך מקטע בן 6,779 מטרים.
מרוץ זה, אשר החל בשנת 1829 התקיים מאז כמעט מדי שנה, כאשר עד היום נערכו סך-הכל 153 מקצים רשמיים.
לאוניברסיטת קיימברידג' 79 ניצחונות, לאוניברסיטת אוקספורד 73 ניצחונות ומקצה יחיד בשנת 1877 הוכרז כשוויון.