stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מוג'אהדין
מוג'אהדין ברחבי העולם

מוג'אהדין פעלו ופועלים בתקופות שונות ובמקומות שונים ברחבי העולם.
החל משנות ה-60 של המאה העשרים פועל ארגון מוג'אהדין ח'לק, המשלב אידאולוגיה אסלאמיסטית עם נטיות סוציאליסטיות, נגד שלטונות איראן.
מלחמת אפגניסטן, שנמשכה בין השנים 1979 ל־1989, הסתיימה בנסיגתם של הסובייטים מפני לוחמי מוג'אהדין. לאחר תקופה של מלחמת אזרחים התבסס במדינה שלטון הטליבאן.
בתקופת מלחמת האזרחים בין הנוצרים למוסלמים בבוסניה והרצגובינה, שהחלה בשנת 1991, באו לעזרת המוסלמים מוג'אהדין מרחבי העולם. אף לאחר שהסתיימה המלחמה ב־1995, עדיין פועלים שם 'המוג'אהדין הלבנים'.
בתקופת שלטון הטליבאן שימשה אפגניסטן בסיס פעולה לאוסאמה בן לאדן ולארגון הג'יהאד הסלפי תחת הנהגתו אל-קאעידה, אשר הואשמו מאוחר יותר בתכנון פיגועי 11 בספטמבר 2001.
אחד מוותיקי המוג'האדין באפגניסטן, מחמד אבו סייף, הצטרף בשנות ה-90 לחמאס. הוא התפרסם ב-1997 כשרדף אחרי סוכני המוסד שהרעילו את חאלד משעל ברבת עמון מרחק רב עד שתפס אותם.
במסגרת המלחמה בטרור שהכריז נשיא ארצות הברית, ג'ורג' בוש, בעקבות פיגועי 11 בספטמבר, נכבשה עיראק בידי צבאות קואליציה של מדינות בשנת 2003. אך אף לאחר סיומה של המלחמה נמשכת הלחימה בעיראק בידי גורמים שונים ובהם מוג'אהדין שחדרו למדינה דרך גבולותיה הארוכים. לרוב ההתקפות שבוצעו אחראי ארגונו של אבו מוסעב א-זרקאווי שב־2004 הודיע על הצטרפותו לאל-קאעידה.
במסגרת מלחמות האזרחים, שפרצו בעקבות האביב הערבי, הגיעו מוג'אהדין מרחבי העולם לארצות ערב במטרה להילחם לצד ארגוני ג'יהאד סונים או לצד ארגוני ג'יהאד שיעים, הנלחמים אלו באלו. ניתן לראות זאת במיוחד בסוריה. עם הקמת ג'בהת א-נוסרה, סניף אל-קאעידה בסוריה, הגיעו למדינה מוסלמים סונים רבים מארצות ערב ואירופה במטרה להצטרף לארגון. בד בבד, כדי לסייע לשלטונות הפרו-איראנים בסוריה ובעיראק נגד המורדים הסונים הגיעו לאזור עשרות אלפי מוג'אהדין שיעים מאיראן (משמרות המהפכה האסלאמית), מלבנון (חזבאללה), מאפגניסטן ומפקיסטן.
ארגון המדינה האסלאמית - אחד מגלגוליו של ארגונו של זרקאווי - שהתפצל מאל-קאעידה, משך אליו עשרות אלפי מוג'אהדין מכל העולם, שראו בהקמתו את חזרתה של האימפריה המוסלמית.
ראו גם

טרור אסלאמי
אסלאמיזם
דוקטרינת רייגן
מיכל טראוריג

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  27 באפריל 1982 (בת 42) כפר סבא, ישראל
 מדינה:  ישראל 
 תקופת הפעילות:  מ-2003
 עיסוק:  עיתונאית
 פרופיל ב-IMDb
 
מיכל טראוריג (נולדה ב-27 באפריל 1982) היא עיתונאית, שחקנית ומורה למשחק ישראלית.
ביוגרפיה

מיכל טראוריג נולדה בכפר סבא כבת זקונים למשפחה בת שלושה ילדים.
מיכל טראוריג החלה את עבודתה כשחקנית בשנת 2003, כששיחקה בטלנובלה "משחק החיים". שלוש שנים אחר כך, שיחקה בסרט "הדברים שמאחורי השמש". בשנת 2008 שיחקה בסדרה "חשופים", בתפקיד טליה. ותפקיד אורח בסדרה דני הוליווד בתפקיד מלצרית בבית קפה. באותה שנה שיחקה גם בסדרת הנוער הנפילים בתפקיד הנפילה הבלונדינית.
בשנת 2004 הנחתה את תוכנית המציאות "המסע המוטרף של פאנטה" בספרד ובצרפת בשיתוף ערוץ 10.
ב-2010 שיחקה בתפקיד ראשי בסרט "טובה תחת טובה" בבימוי ארנון צדוק.
על במות התיאטרון הופיעה בהצגה "בואינג בואינג" (בימוי: לזלי לוטון) של תיאטרון הקאמרי; בתיאטרון בית ליסין ב"פילומנה" (בימוי: רוני פינקוביץ'); במחזה "דפוקים" במסגרת פסטיבל "פותחים מסך" - מחזה אשר זכה בתחרות באותה שנה (בימוי: רוני ניניו) וב"מסיבת הפיג'מות של איתי", בבימוי אבי דור.
מלמדת תיאטרון בבית הספר "גבעולים" ברמת גן ובהתנדבות, משמשת מורה לתיאטרון לנוער במצוקה בתל אביב.
טראוריג היא עיתונאית ועורכת ברשת שוקן. בעבר היא הייתה כתבת של המגזין "פנאי פלוס", בעלת טור אישי ומבקרת טלוויזיה תרבות ולייף סטייל. היא כתבה גם במגזין "עיתון תל אביב" מבית ידיעות אחרונות ובאתרים וואלה ונענע.
בן זוגה של טראוריג הוא השף שלומי בן שימול. השניים הם בעליה של מסעדת ״לילות ביירות״ בכפר סבא.
היא בת דודה של שדרנית הטלוויזיה איריס קול.
הערות שוליים

↑  מעיין כהן, ‏ה"מסע" של פאנטה ילווה בתוכנית ריאליטי, באתר גלובס, 14 ביוני 2004
מדינה רב-לאומית

מדינה רב־לאומית היא מדינה המזוהה ברמה הקולקטיבית עם מספר לאומים אתניים דומיננטיים במדינה.
לכל קבוצות הלאום ישנו מעמד שווה, והמדינה מייצגת את כל הלאומים באופן שווה.
לעיתים נותנת המדינה עדיפות לכמה קבוצות על אחרות, וכך המדינה "שייכת" לאותן קבוצות שלהן ניתנה עדיפות. לדוגמה: שווייץ.
מדינה זו אינה מתבססת על יסודות אתניים ואינה מגדירה עצמה ע"פ שייכות אתנית ולכן נקראת מדינת לאום פוליטית (מדינת כלל אזרחיה). למדינה כזו שתי משמעויות שונות: המשמעות הראשונה, מדינת לאום פוליטית (מדינת כלל אזרחיה) מתייחסת לסוג הלאומיות: לאומיות פוליטית־אזרחית־מדינתית. הלאומיות בה מוגדרת על בסיס האזרחות, ויש לפיכך זהות מלאה, וכל  האזרחים בה נחשבים לבני הלאום, לאום המדינה.
המשמעות השנייה, מדינת לאום פוליטית (מדינת כלל אזרחיה) מתייחסת לעובדה שמדובר במדינה דמוקרטית בלי קשר לסוג הלאומיות שבה. זוהי מדינה נייטרלית מבחינת זהותה האתנית, היא אינה מזדהה באופן עצמי עם קבוצה אתנית כלשהי, אלא עם כלל אזרחיה (ללא קשר למצאם האתני או לשיוכם הדתי) והמדינה שייכת להם באופן שווה.
דוגמאות:
הממלכה המאוחדת מורכבת מאנגליה, ויילס, סקוטלנד וצפון אירלנד, שלכל אחת מהן לאום משלה.
אתיופיה מורכבת ממספר מדינות המייצגות כל אחת לאום שונה.
בוסניה והרצגובינה מורכבת מבוסניאקים, קרואטים וסרבים, והרכב זה אף בא לידי ביטוי בהרכב הנשיאוּת.
הודו – בהודו ישנן למעלה מ־2,000 קבוצות אתניות ועשרות שפות מדוברות.
דוגמאות היסטוריות למדינות רב־לאומיות אשר התפצלו למספר מדינות לאום:
האימפריה האוסטרו־הונגרית
ברית המועצות
יוגוסלביה
לעיתים קשה להגדיר מדינה רב־לאומית כתוצאה מהשאלה האם לאומים יכולים להיות משולבים אלו באלו (יהודים אשר חיים בגולה, בני איגבו בניגריה, וכו')
ראו גם

מדינת כל אזרחיה
הערות שוליים

↑  מְדִינָה רַב־לְאֻמִּית במילון דמוגרפיה (תשמ"ז), באתר האקדמיה ללשון העברית
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007547403605171  GND: 4171218-3  LCCN: sh2009003712  LNB: 000329367 
ערך זה הוא קצרמרבנושא מדע המדינה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מחלפות שמשון

|  מידע כללי |
| --- | --- |
 מאת:  פרופ' דוד פישלוב
 
מחלפות שמשון: גלגולי דמותו של שמשון המקראי הוא ספר עיון מאת פרופ' דוד פישלוב, שיצא לאור בהוצאת הספרים של אוניברסיטת חיפה / זמורה-ביתן, תש"ס, 2000.
דמותו של שמשון שימשה מטרות אידאולוגיות ואסתטיות משתנות במרוצת הדורות.
הספר "מחלפות שמשון" עוסק בגלגולי דמותו של שמשון המקראי באמצעי המבעים האמנותי השונים, בתרבויות שונות ובתקופות שונות: יחסם הדו-ערכי של חז"ל אל הגבורה הפיזית והחושניות המינית שייצג; הופעתו כמבשר דמותו של ישו בכתבי-יד נוצריים; יחסיו המפותלים עם דלילה, כפי שהונצחו במכחולם של רמברנדט ורובנס; שמשון באופרה של סן-סנס מן המאה התשע עשרה ובסרט ההוליוודי שובר הקופות של זמנו, "שמשון ודלילה" של ססיל ב. דה-מיל, וכמובן גלגוליו בתרבות העברית החדשה החל ברומן "שמשון" של זאב ז'בוטינסקי, דרך "שיר השועלים" של אורי אבנרי וכלה בשירים משל לאה גולדברג, יהודה עמיחי, דוד אבידן ואחרים. מקום חשוב תופסת בספר גם התייחסות לתפקוד דמותו של שמשון ברבדים שונים של התרבות הכללית, כסמל של כוח וכמיתוס של גבורה והקרבה, כולל התייחסות לדמותו במסגרת דיונים על האופציה הגרעינית של ישראל ("ברירת שמשון").
בספר זה מציע פרופסור פישלוב כמה הבחנות עקרוניות לתיאור הדינמיקה המורכבת האופיינית לגלגוליה של דמות ספרותית חשובה.
הופעותיו של שמשון בספרות, באמנות ובתרבות

על המגוון הגדול של הופעותיו של שמשון בספרות, באמנות ובתרבות כותבת פרופסור יאירה אמית במאמר הסקירה שפרסמה על הספר מחלפות שמשון: "הספר מפגיש את הקוראים עם מגוון עשיר ביותר, הכולל עשרות רבות של מקורות מאוחרים למקרא, השואבים את השראתם מדמותו של שמשון המקראי. יש שהמפגש הוא בלתי צפוי ומדהים ובכל מקרה הוא מאלף ומרתק".
עניין מיוחד אצל קוראים וחוקרים קשור לנושא התאבדותו של שמשון, אשר נדון בספר תחת הכותרת "תמות נפשי עם פלשתי[ני]ם", ואשר מביא התייחסויות של חסידיו של ברוך גולדשטיין, רוצח מערת המכפלה בחברון, שניסו להצדיק מעשיו תוך קישורו לדמותו של שמשון המקראי.
נושא התאבדותו של שמשון נדון במאמרים, אשר הפנו לספר מחלפות שמשון. במאמרה של ד"ר יעל שמש, למשל, "התאבדות במקרא על רקע תופעת ההתאבדות בתרבות הכללית ובמקורות ישראל", כותבת בין השאר המחברת: "כל אחת מפגיעותיו של שמשון בפלשתים לא נבעה מתחושת ייעוד ורגש לאומי שפיעמו בקרבו, אלא ממניעים אישיים."
גם אלי אשד מתייחס לספר מחלפות שמשון וכותב במאמרו "מתאבד בעזה: האופרה 'שמשון ודלילה'" כי הסיפור [של שמשון] שימש בעבר כנושא ליצירות מפורסמות של סופרים כמו זאב ז´בוטינסקי ופליקס סלטן, פלק הלפרין (שכתב על "שמשון הגיבור" בילדותו), לאה גולדברג, דוד אבידן, אהרן אמיר (בספרו "פלשת") ושולמית לפיד. אפילו אפרים סידון חיבר סדרת טלוויזיה קומית שלמה על זמנו של שמשון בשם "חצי המנשה".
מאמרים וספרים הדנים בנושא יחסיו של שמשון עם הנשים בחייו, במיוחד עם דלילה, מפנים לספר מחלפות שמשון, אשר מקדיש לנושא זה פרק שלם. למשל, מאמרו של פרופסור אוריאל סימון שכותרתו היא "וילך מנוח אחרי אשתו: מקום האשה בחברה המקראית", ספרה של פנינה גלפז-פלר, נשים עליך שמשון (2003), ובספרה של רחל רייך, האשה אשר נתת עמדי: נשים כעילה לעימות ומלחמה במקרא (2005) ובספרו של דויד גרוסמן, דבש אריות (2006).
מחלף שער מוריה

| --- | --- |

 תאריך הקמה:  2007
 מיקום:  ירושלים
 כבישים במחלף:    כביש 1   כביש 333
 מסילות במחלף:  מסילת ירושלים - גנות
 אתרים סמוכים:  נחל שורק
 קואורדינטות:  31°47′59″N 35°10′23″E﻿ / ﻿31.79966667°N 35.17319444°E﻿ / 31.79966667; 35.17319444
 
  (למפת ירושלים מוגדלת) מחלף שער מוריה(למפת ירושלים רגילה) מחלף שער מוריה(למפת הרי ירושלים רגילה) מחלף שער מוריה(למפת הרי ירושלים מוגדלת) מחלף שער מוריה
 
מחלף שער מוריה הוא מחלף המחבר את כביש 1 וכביש 333 בירושלים. בתחילת העשור הראשון של המאה ה-21 החלו עבודות לסלילת תוואי חדש לכביש 1 דרך צפון ירושלים ששמו "דרך יצחק שמיר", בעוד התוואי הישן משמש ככניסה למרכז העיר. פיצול התוואי הישן מהתוואי החדש נבנה כמחלף "T" חלקי בסמוך למחלף מוצא המקורי. גשר ארוך וגבוה מקשר אל התוואי הישן, בעוד הכניסה לתוואי החדש עוברת מתחת לגשר. המחלף נפתח לתנועה בשנת 2007. בעבר נחשב כחלקו המזרחי של מחלף מוצא, למרות שהוא מרוחק כקילומטר מזרחה ממחלף מוצא.
בסמוך למחלף זה עובר ערוצו של נחל שורק, באזור המכונה עמק הארזים.
במהלך 2021 שונו הסדרי התנועה במחלף שער מוריה, כך שהנתיבים השמאליים מובילים לתוואי עמק הארזים, והנתיבים הימניים מפנים לשדרות בן-גוריון, שסומן בתור כביש 333. נתיב התחבורה הציבורית שנבנה במחלף נשאר בצידו השמאלי של הכביש, ומחובר ישירות לשדרות בן-גוריון.
גלריה

הגשר המפצל בין תוואי כביש 1 הישן לתוואי החדש במחלף מוצא
המחלף מעמק הארזים (פברואר 2009)
מורפמה

בבלשנות, מוֹרְפֶמַה (בעברית: צוּרָן או צורה לשונית) היא היחידה הלשונית הקטנה ביותר שממנה מורכבת מילה, והיוצרת ונושאת משמעות למילה זו. לעיתים המורפמה אינה יכולה להתקיים כמילה לעצמה, וכך גם אין לה משמעות עצמית, אלא במחובר.
סוגי מורפמות והבחנתן מפונמות

המורפמה עשויה להיות בעלת משמעות מילונית או במקרה של מוספיות רבות, היא יוצרת משמעות למילה שהיא צמודה אליה, אך אין לה עצמה משמעות.
המורפמה יכולה להיות חלק ממילה אחרת – מורפמה כבולה, למשל מוספיות תחיליות וסופיות כמו -וֹת שאינן עומדות בפני עצמן, או יכולה להופיע כמילה עצמאית, כמו המילה "בלתי" העומדת כמילה בעלת ערך מילוני בפני עצמה, אף שהיא תמיד צמודה למילה אחרת.
המורפמה, יחידת הבסיס ליצירת צורת המילה, מובחנת מפונמה יחידת הבסיס הצלילית ליצירת הגייה של המילה. בעבר נהוג היה להגדיר את המורפמה (הצורן) בכך שהיא נושאת משמעות לעומת הפונמה (ההגיין) שאינה, אך כיום ננטש אופן הצגה זה.
תפקוד > צורני נטייה וצורני גזירה

הצורנים נחלקים לפי תפקודם הדקדוקי לצורני נטייה (מורפמות אינפלקצייה) שאינם משנים את משמעותה המילונית הלקסיקלית של המילה למרות צורתה החדשה, וצורני גזירה (מורפמות דריבציה) המשנות ויוצרות מילה בעלת ערך מילוני חדש, עם שינוי צורתה ממילה אחרת.
תפקוד > צורני נטייה וצורני גזירה > צורני נטייה

צורני נטייה או מורפמות אִינְפְֿלֶקצְיַה (inflection – מלשון נגיעה פנימית בעצמם) – צורן שאינו משנה את משמעותה המילונית (הלקסיקלית) של המילה.
מורפמות עשויות לשנות את צורת המילה אך להותיר את המילה המילונית על כנה בלי לשנות את משמעותה. למשל סופית הריבוי המציינת את המספר הדקדוקי, -ִים לזכר -וֹת לנקבה אינו משנה את משמעותה המילונית של המילה. המילה סוסים והמילה סוסות עדיין מדברות על המילה המילונית (הלקסיקלית) סוס. כך גם הוספת כינוי שייכות חבור לשם העצם אינו משנה את המילה. וכך סוסי סוסך סוסינו אינו משנה את משמעותה המילונית של המילה.
פעולה זו של שינוי צורה, שאינה משנה את משמעותה המילונית של המילה נקראת הטיה (או אינפלקציה בלעז), וצורנים כאלו, שאינם משנים את משמעותה המילונית של המילה אלא רק את הטייתה נקראים צורני נטייה או מורפמות אינפלקציה.
במערכת הפועל בעברית ובשפות שמיות אחרות הטיית המילה בגוף, בזמן, במספר ואפילו בבניין משאירות את המילה המילונית ללא שינוי. כך לדוגמה בזמן עבר שינויי צורה של פועל באמצעות המורפמות -תי, -נו, -תָ, -תְ לא יְשָנוּ את משמעותה המילונית של המילה. לדוגמה הטיית הפועל שמר ימשיך להופיע בהוראת שמירה גם בהטיות שמרתי, שמרנו שמרתָּ ושמרתְּ. כך גם הטיית אותו השורש (בדוגמה שלנו: השורש שמ"ר) לכל אחת מתבניות הבניין של הפועל, למשל הטיית שמ"ר לבניין התפעל או לבניין הפעיל לא תשנה את משמעותה המילונית של המילה. תוצאות ההטיה, לדוגמה השתמרתי השתמרת השתמרנו, בדיוק כמו המילים שמרתי שמרת שמרנו עדיין שומרות על אותה משמעות הקשורה בשמירה ושימור, וכולם יופיעו במילון תחת ערך אחד, שמר (או במילון ההווה תחת הערך שומר).
ערבית, ארמית, אמהרית, תיגרינית וגעז דומות בכך לעברית. בשפות אירופיות אין גזירה מסורגת של פעלים באמצעות בניין, אלא מילות הפועל הן מילים ייחודיות השונות בדרך כלל ומבחנות בעיצוריהם מהמילים בשמות העצם ובשמות התואר. הטיה לזמן עבר הוא בדרך כלל פשוט על ידי הוספת הסופית ed-. וכך 

walk+ed->walked, help+ed->helped
המילה המתקבלת אינה משנה את משמעותה המילונית: הלך או עזר, שמשמעותו עם כינוי הגוף המתאים I, we, you, they עזרתי, עזרנו, עזרת או עזרתם ועזרתן, ועזרו, או הלכתי הלכנו וכן הלאה.
תפקוד > צורני נטייה וצורני גזירה > צורני גזירה

צורני גזירה או מורפמות דֶרִיבַֿציַה derivation מלשון הפקה ותוצר: צורן שבהצטרפו למילה משנה את משמעותה המילונית (הלקסיקלית). לעומת צורני הנטייה, קיימים צורנים ההופכים את המילה בצורתה החדשה למילה מילונית לקסיקלית חדשה. במערכת השם כלומר בשם העצם ושם התואר, וגם בתואר השם בעברית, ובאחיותיה השפות השמיות, צורן המשקל גוזר מהמילה המקורית מילה מילונית (לקסיקלית) אחרת. לדוגמה כל אחת מהמילים מִשְמרת, שְמָרים, שומר, שמרן ושמרנות, הן מילים שכל אחת מהן תקבל ערך מילוני בפני עצמה אף שכולן נובעות קרוב לוודאי משורש שמ"ר. על שורש זה הופעל בכל מילה משקל דקדוקי אחר: משקל מקטל"ת - אשר בנוסף לתנועותיה מוסיפה מוספית תחילית מִ- וסופית +-ֶת, קֶטֶ"ל - במשקל הסגוליים לסוג דבר, קוט"ל - במשקל הבינוני לתפקיד, קטלן - סופית +־ַן במשקל התכונה, וגזירה משנית של הבסיס שמרן אחר שנגזר במשקל קטל"ן, במשקל התכונה קטלוּ"ת בצורתה לשורשים מרובעים (קטלנות) על ידי הוספת סופית +-וּת. כל אחת מהמוספיות התחיליות והסופיות נחשבת צורן (מורפמה) ויש המחשיבים את השורש והמשקל בלי לנתח את הסופיות.
מוספיות תחיליות וסופיות המתווספות במסגרת המשקל לבסיס נחשבות צורני גזירה או מורפמות דֶרײבַציה. הבסיס הוא חלק המילה ללא מוספיות העובר שינוי. הגזיר הוא חלק הבסיס ללא מוספיות שעבר את השינוי. המוספיות הן כל מה שנוסף על הבסיס. ניתן לנתח מילים בעברית תוך "קילוף" המוספיות מהן וכך יתקבלו בסיסים מילוליים שונים לפי "עומק" הניתוח. כך המילה שמרנות התקבלה מהבסיס "שמרן" ועוד הסופית -וּת. ניתוח ברמה מעמיקה יותר תראה ש"שמרן" עצמו הגיע מבסיס השורש "שמר" ועוד הסופית ־ָן. המוספית הסופית -וּת היא צורן המשנה את צורתה של המילה ונותן לה משמעות חדשה של תכונה או משמעות מופשטת, כמו בצמדים נכון-נכונוּת, מלך-מלכוּת, ומתקבלת מילה אחרת בעלת ערך מילוני חדש.
חלופת צורן (allomorph; לפי הצעת האקדמיה ללשון העברית: גוֹן צורן): שני צורנים העשויים להתחלף זה בזה בלי שינוי במשמעות נקראים אלומורפים של אותה מורפמה (השווּ לאלופונים של פונמה, או לאלוגרפים של גרפמה), למשל סופית צורן הנקבה +-ָה (אישה, ילדה, טובה), סופית צורן הנקבה +-ִית (ספרית, בלנית), וסופית צורן הנקבה +-ֶת (חיילת, גחלת) הן כולן אלומורפים של המורפמה לציון המין הדקדוקי של מילה כנקבה.
אלומורף אחד יכול להחליף אחר באופן חופשי או מותנה. למשל, בעברית החילוף בין משקל קִטְלָה ומשקל קִטְלַת, שניהם צורן משקל של שם עצם מתואר, הוא חילוף מותנה: במעמד של סמיכות תופיע הצורה קִטְלַת (שִׂמְלַת הַיַּלְדָּה) ובמעמד נפרד תופיע הצורה קִטְלָה (שִׂמְלָה יָפָה). אלומורפים יכולים עם הזמן להפוך לשתי מורפמות נפרדות: למשל, בלשון חז"ל המשקלים הַקְטָלָה ואַקְטָלָה הם אלומורפים בחילוף חופשי, ואילו בעברית החדשה הם עברו תהליך של בידול משמעות והצורות הפכו לשתי מורפמות שונות (יש הבדל במשמעות בין הבטחה לאבטחה, השכבה ואשכבה, הזעקה ואזעקה וכיוצא בזה).
התחום הבלשני העוסק בחקר המורפמות ודרכי צירופן נקרא מורפולוגיה, או תורת הצורות.
מבנה

מורפמות (כלומר צורנים) עשויות להתחבר זו לזו בכמה דרכים. בשפות אירופיות רווח החיבור הצורני על ידי שרשור, כלומר צירוף צורנים בזה אחר זה בתצורה קווית כאשר הצורנים שומרים על צורתם המקורית ורק משורשרים זה לזה בלא שינוי. לדוגמה הבסיס "שָמַר" וצורן גוף ראשון רבים "נוּ" יוצרים על ידי שרשור את המילה "שָמַרְנוּ". בשפות האירופיות דרך תצורה זו היא הרווחת, למשל המילה unbreakable מורכבת משרשור של שלושה צורנים: un+break+able. בעברית רווח יותר חיבור של שזירה בין מורפמות בתצורה משורגת שבה הצורנים המוטמעים יחד משפיעים זה על זה, ונשזרים האחד בשני. למשל את השורש גד"ל משבצים בתוך המשקל מִקְטָל ומקבלים את המילה מִגְדָּל. הצורן המקורי גדל הושפע והשתנה וצורתו המקורית השתנתה.
מבנה > מוספית

מורפמה המצטרפת למילה על ידי שרשור, נקראת גם מוספית. המוספית יכולה להיות תחילית כאשר היא באה לפני המילה המצורפת, סופית כאשר היא באה בסוף המילה, מוספית מסגרת כאשר היא מקיפה את המילה משני צדדיו (כמו בערבית מדוברת: מַ-...-ש - להבעת שלילה, או בעברית: הת-ממש-ות, כדי ליצור שם פעולה מן השורש ממ"ש), ומוספית מסורגת כאשר היא משולבת בתוך המילה וגם בתחילתה או בסופה. דוגמה רווחת בשפה העברית היא המוספיות המתווספות לפועל לצורך הטיית הזמן והגוף, כמו השורש שמ"ר המקבל תחילית נשמר וסופית שמרתי במקרה של יחיד עבר.
מבנה > קליטיק – צורן נתמך

אם המוספית אינה בתבנית, כלומר אינה נוספת כתוצאה מבניין של פועל או ממשקל של שם עצם, אלא התווספה חיצונית, המוספית נקראת: צורן נתמך, ובלועזית קליטיק (מיוונית: נשענת). אם הצורן הנתמך נצמד לתחילת המילה הוא נקרא נתמך תחילי ובלועזית פרוקליטיק, ואם הוא מצטרף לסוף המילה הוא נקרא נתמך סופי ובלועזית אֶנקליטיק. לדוגמה, במילה הדקדוקית "בְּארגז" שני צורנים: המילית בְּ- היא מוספית תחילית כלומר פרוקליטיק (proclitic). ואילו במילה "ארצנו", שגם בה יש שני צורנים, הצורן השני, מילית השיוך נו, היא מוספית סופית, אנקליטית (enclitic).
מבנה > צורנים עצמאיים (חופשיים) או כבולים וצורן הבסיס

כאמור, מורפמות עשויות להיות מורפמות עצמאיות (נקראות גם צורן חופשי) או מורפמות כבולות. למשל, בשפה האנגלית, בהרכבה (כלומר המילה המורכבת) un+break+able, המורפמה un היא כבולה, כי איננה יכולה לעמוד לבדה. לעומת זאת המורפמה break היא מורפמה עצמאית. בעברית, מורפמות השיוך והמשקל בשמות עצם, ומורפמות ההטיה בפעלים הן מורפמות כבולות, ואינן יכולות לעמוד בפני עצמן.
מורפמה עצמאית שהיא היסוד למשמעות המילה גם במקרה של צירוף מוספיות עצמאיות או כבולות נקראת בסיס.
דוגמאות

לדוגמה בשפה העברית, השורש שמ"ר שהוטה בתבנית הבניין של הפועל השתמ"ר וסופית הנטייה -נוּ עבור גוף ראשון רבים (מדברים) בזמן עבר יוצרים יחד את המילה בצורתה השתמרנו. הצורנים הבונים מילה זו בצורתה הם השורש, בניין התפעל והמוספית -נוּ. הטיה לבניין אחר, לזמן אחר או לגוף אחר, מותירה את המילה במשמעותה המילונית אך יוצרת לה צורה חדשה בהטיה שונה.
דוגמה אחרת למורפמות היוצרות מילה מאותו השורש – שמ"ר – אך בגזירה עם תבנית המשקל מיקט"ל לשמות עצם, ועם סופית הריבוי לנקבות -וֹת, יוצרים יחד את המילה הדקדוקית הנפרדת מִשְמרות השונה ממילת הבסיס שָׁמַר. בדוגמה זו, הצורנים היוצרים את המילה משמרות הם השורש (שמ"ר), המשקל הדקדוקי (מקטל"ת) וסופית הריבוי (-וֹת).
דוגמה שמכילה את כל סוגי הצורנים היא במילה אנטישמית, שמקורה בלועזית. המילה "שם" היא הבסיס. התחילית "אנטי" היא אומנם בעלת משמעות ולכן אולי תיחשב צורן חופשי (כלומר עצמאי), אך אינה נותנת את המשמעות למילה כולה, ולכן אינה הבסיס.
לכל זה מתווספות הסופיות "-י" – צורן גזירה מילוני-לקסיקלי כבול, כי עתה התקבלה מילה חדשה: תפקיד האלחוטאי, שאיננו לפי משקל או בניין.
כך גם הסופית "-ת" חסרת משמעות עצמית, לכן גם היא צורן כבול, אך הפעם דקדוקי, כי משמעותה הטיית הגרעין של מוספית זו (אלחוטאי) לפי מין: נקבה.
ראו גם

שורש
בניין
הערות שוליים

↑  הגדרתה כיחידה בעלת משמעות להבדיל מיחידה נושאת משמעות, התחדדה בשנים האחרונות במחקרים ובספרות המקצועית, למשל בעברית בספר יסודות המורפולוגיה העברית, אורה שורצולד, הוצאת האוניברסיטה הפתוחה, מאז קיבלה את הגדרתה בשנת 1933, בספר Language מאת אריה (ליאונרד) בלומפילד, כהתפתחות של מושגי היסוד בהגדרתו של הבלשן הפולני מאבות הבלשנות המבנית, יאן בודווין דה קורטניי (אנ').
↑  גּוֹן-צוּרָן במילון תורת הצורות [בלשנות] (תשע"ח), באתר האקדמיה ללשון העברית
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007546060505171  GND: 4136928-2  LCCN: sh85087341
מדי קרב (ארצות הברית)

מדי הקרב של חייל בצבא ארצות הברית, 2015
מדי קומבאט (הידועים גם כמדי פיקסל או המדים האוניברסליים, באנגלית: Army Combat Uniform ובקיצור ACU) הם המדים הקרביים העכשוויים של חיל הנחתים וצבא ארצות הברית. המדים נחשפו לראשונה בשנת 2004 והחליפו את המדים הקודמים ששימשו את ארצות הברית בשנות ה-80 וה90 ובתחילת המאה ה-21. למדים אלו מספר שינויים מהמדים הקודמים כגון סוג ההסוואה ("דיגיטלי" במדים החדשים לעומת "מנומר" במדים הקודמים). מדי הקומבאט הרשמיים מיוצרים מ-50% ניילון ו50% כותנה, שאר התערובות אינן רשמיות.
דפוס

צבא ארצות הברית משתמש בתבנית האוניברסלית הכוללת את הצבעים חאקי מדברי, אפור אורבני וירוק עלים על מנת לפעול עם מדים אלו באזורים רבים הכוללים ערים, מדבריות ויערות. עם זאת, עיצוב זה אינו אפקטיבי כמו מדים ספציפיים לגזרה כלשהי (לדוגמה, מדי הקומבאט יהיו פחות אפקטיביים במדבר לעומת המדים המדבריים אשר צבועים בחאקי בלבד) וככל הנראה יושם בשל אילוצים תקציביים.
רכיבים

המדים מכילים צמדנים (סקוצ'ים) שאיתם סוגרים ופותחים את הכיסים בשרוולים. העלות לכל חייל עבור מדים היא 120$ לעומת 58$ על המדים הקודמים, אבל קצבאות בגדים נועדו על מנת לפצות על התייקרות זו. תוספות נוספות כגון שמות ותגים כרוכים בתשלום נוסף.
רכיבים > ז'קט

ז'קט קומבאט (החולצה העליונה) משתמש בוו מגובה לולאה על מנת לשמור על פריטים כגון תג שם, דרגות, טלאי כתף וכרטיסיות. טכנולוגיית אינפרא אדום תפקידה לסייע למזער את הצללית האינפרא אדום. כמו כן, ריבועי IR IFF קבועים נתפרים לכל כתף כדי לסייע בזיהוי אנשים ידידותיים כאשר משתמשים במכשירי ראיית לילה והם מוגנים על ידי כרטיסיות כשהם לא בשימוש.
על המדים מותר להשתמש בשלושה סוגים של דגלים: בצבע מלא, IR (אינפרא אדום) בצבע מלא, IR בצבע מאופק. תג דגל ארצות הברית (בצבע המלא או מאופק) לבוש על דש כיס כתף ימין של הז'קט. את הגרסה המאופקת לובשים רק בתנאים טקטיים או בשטח. את הדגל של ארצות הברית שמים בצורה הפוכה (כך שהצד של הכוכבים הוא בצד ימין) וזאת כדי לתת רושם שהדגל נע קדימה עם הלובש; תגי הכתף (על השרוול) תמיד לבושים.
הצווארון המנדריני של הז'קט משמש להתאמה עם אפוד השריון החיצוני. הסגירה הקדמית היא בעזרת רוכסן, הכיסים הקדמיים וכיסי השרוולים סגורים גם הם בעזרת וו ולולאה. בכיס השמאלי ישנם שלושה חריצים לעטים.
במקור, מותר היה לענוד אך ורק סיכות מקצועיות על מדי הקומבאט, עם לא יותר מ5 סיכות בכל זמן. אבל, בקיץ 2011 שונו התקנות ואפשרו תפירת תגי מקצוע רקומים על המדים כמו אלה שנענדו על האפוד; מגבלת חמש הסיכות נשארה בתוקף ובלתי אפשרי לערבב תגים רקומים וסיכות. באותו הזמן ניתן היה לענוד תג דגל, תג יחידה ותג שם רקומים על המדים באופן חופשי. תגי מקצוע, כגון הריינג'רס, החבלנים והכוחות המיוחדים נענדים על דש השרוול השמאלי, והם כפופים לחוק של הגבלת תגים עד שלושה במספר. תג שהוא חלק בלתי נפרד מהיחידה, כגון "Mountain" ו"Airbone" לא נחשבים נגד החוקים. תג ארצות הברית הוא הסמל היחידי המותר לענידה על מדי הקומבאט והוא נמצא כ-3 מ"מ מעל תג הצבא (US ARMY); הסמל יכול להיות עשוי ממתכת ויכול להיות רקום בצבע שחור. התקנות הנוכחיות קובעות כי על הז'קט שלא להאריך מתחת לחלק העליון של כיס המטען ולא להיות מעל מהחלק התחתון של הכיס הצדדי. על השרוולים להיות לא מקופלים תמיד, בניגוד למדים הקודמים בהם היה מותר לקפל שרוולים במדי קיץ.
בשטח, הז'קט עשוי להתחלף על ידי חולצת קומבאט כאשר לבושה מתחת לאפוד.
רכיבים > מכנסיים

מכנסי קומבאט לבושים עם חגורת רשת מניילון ברוחב 2 אינץ', וכוללים כיסים לסכינים וכלים נוספים; שני כיסי אחסון על הירך עם שרוך אלסטי וצמדן לסגירה בזמן תנועה, ושני כיסי אחסון - אחד על כל רגל עם סגירת צמדן. כמו כן, מכנסי קומבאט עם חומרים עמידים בפני להבות אש מונפקים לחיילים המוצבים באפגניסטן (ובעבר גם בעיראק).
רכיבים > כיסוי ראש

בדרך כלל, מדי הקומבאט לבושים ביחד עם קסדות קומבאט מתקדמות, כובעי פטרול או כובע boonie ו/או כובע צמר המתאים לתקופת החורף. כובע הפטרול הוא בסגנון כובע מצחיה עם גג שטוח ורך וכיס פנימי. כאשר נמצאים בחיל מצב, כומתות בצבעים חום, שחום וירוק עשויות להלבש על ידי צנחנים, לוחמי יחידות מובחרות ויחידות העלית. כובע הפליז הירוק מיועד לפעילות בשטח וחיל המצב מחוץ ליחידה, לפיקוד מקומי. כובע הפליז עשוי להיות מקופל בדרך 1-2 משום שלא יכול להיות מגולגל. תג השם נלבש בגב כובע הפטרול. מומלץ לתפור על דרגה, אך ענידת סיכת הדרגה על כובע פטרול וכובע Boonie מאושרת גם כן.
רכיבים > חולצה

מדי הקומבאט נלבשים עם חולצה בצבע חול. חולצה בצבע עלווה-ירוק שעשויה מ-100% כותנה, אושרה ללבישה על ידי חיילים ועבור כמה סביבות הכשרה או חיילים פרוסים; סביבות מורשות ללבישת חולצה זו כוללות את עיראק, אפגניסטן וקוריאה על פי תקנון שנקבע ב-2011. האישור חל גם אלו אשר נמצאים בסיורים באזורים רלוונטיים. חולצות שחורות מאושרות ללבישה על ידי מדריכים מסוימים על הודעות צבא (בית הספר לריינג'ר, חבלנים, צנחנים, מוטסים, צלפים ויחידות עלית).
רכיבים > נעליים

את מדי הקומבאט לובשים עם נעלי קומבאט בצבע חאקי וגרביים בצבע ירוק-זית מכותנה. גרסאות מסחריות של נעליים אלו מאושרות ללא הגבלה כל עוד עומדות בתקנות הללו: להיות לפחות 6 ס"מ לגובה, להיות עשויות מבקר בצד המחוספס ולהיות ללא רוכסנים, סוליות מתכת או לשוניות צדדיות.
נעלי הרים זמינות עבור שטח קשה, קור קיצוני וכוחות הפועלים בהרים (אלפיניסטים).