קהילת יהודי קטוביץ
היסטוריה > המאה ה-19

בשנת 1825 התיישבה המשפחה היהודית הראשונה בקטוביץ. סיטונאי הברזל הירשל פרויליך, ששכר בחוזה שכירות מבית המשפט בפרידריך-פלאץ (השם המעודכן כיכר רינק-Rynek) ועבר לגור בעיר. מפקד האוכלוסין הרשמי שנערך בשנת 1825 (הסקר פורסם על ידי הוצאת יוהאן גאורג קני - Johan Georg Knie) תיעד את נוכחותם של 4 יהודים. באותה תקופה חיו בעיר בסביבות 800 תושבים.
בשנת 1840 התגוררו בקטוביץ 12 יהודים. ביניהם הייתה משפחתו של איסאק (יצחק) גרצר, שבנה בשנת 1848 את מלון "ולט" בעיר (לימים נקרא המלון "רצלאף-Retzlaff". במאה העשרים הוקמה במקום חנות כלבו בשם "זניט"), מריאנה פרוליך (אלמנת הירשל, שנפטר בשנת 1826), העוזר-סוחר יוסף האוסדורף (לימים התיישב במיסלוביצה) ולובל זרניק (שעבד אצל גרצר). בשנת 1844 גדל מספר יהודי קטוביץ לארבע משפחות והסתכם ב־17 נפשות.
יזמים יהודים מעיירות סמוכות קבעו את עסקיהם בקטוביץ. אוסקר קארו, המתגורר בגליביצה, רכש את מפעל המתכת "ביילדון-Baildon". אחר כך שילב אותו בבית החרושת לפלדה "ג'וליה-Julia" (בבוברק, מחוז בויטן/ביטום), שהתמזג לקונצרן Oberschlesische Eisenindustrie AGfür Bergbau und Hüttenbetrieb. תושב אחר מגליביצה, פריץ פרידלנדר הפך לבעלים של מכרה "אמינינץ-Eminenz" ליד קטוביץ.
יזמים יהודים מקטוביץ גם פיתחו עסקים באופן שוטף. האחים גולדשטיין עסקו בסחר בעץ ובנו את הארמון בכיכר וולנושי-Wolności. השותפים פילדר וגלייזר הקימו את טחנת הקמח הגדולה ביותר בשלזיה עילית (במאה ה-21 במקום קיים חניון שנמצא מול עיריית קטוביץ). בקרב התעשיינים היהודים מתקופה זו ראוי להזכיר את דוד צ'ויקליצר, שייסד מפעל סבון בעיר, ואת מאקס קרומולובסקי, שייצר מוצרי עור.
בשנת 1847, הקהילה היהודית בקטוביץ הצטרפה לקהילה היהודית במיסלוביצה, השתמשה במקווה שם וקברה את המתים בבית העלמין היהודי במקום. משנת 1850 יהודי קטוביץ התאספו לתפילה, בקטוביץ עצמה, בבתים פרטיים או בדירות שכורות, במיוחד בביתו של זומר (במאה ה-21 המקום הוסב לבניין בית העיתונות בכיכר השוק).
בשנת 1855 התגוררו בקטוביץ 105 יהודים. הם עשו מאמצים לבנות בית כנסת קטן. ביוזמתו של היימן פרוליך, בית הכנסת אמור היה להיבנות על חלקה השייכת לו ברחוב מריאקה-ul. Mariacka. התוכניות הללו לא צלחו. יהודי קטוביץ המשיכו במאמציהם לבנות בית כנסת משלהם. כבר בשנת 1861 נרכשה חלקת אדמה מטיאל-וינקלר לבניית בית הכנסת העתידי (בצומת הרחובות מג'ה-3 Maja וסלובקייגו-Słowackiego). הבניין תוכנן על ידי אדריכל מקטוביץ, איגנץ גרינפלד-Ignatz Grünfeld ונחנך ב-4 בספטמבר 1862.
במקביל, הקהילה היהודית בקטוביץ החלה במאמציה להיות קהילה עצמאית ובלתי תלויים בקהילה היהודית במיסלוביצה. ב-5 בפברואר 1862 נשלחה בקשה בנדון למשרד המחוז המלכותי בבויטן (ביטום). לאחר משא ומתן ממושך, ב־5 באוקטובר 1864, החליטו השלטונות שב-1 בינואר 1866 יהודים המתגוררים בקטוביץ, ובכפרים הסמוכים לעיר יתאחדו, יקימו בית כנסת עירוני בקטוביץ ויקימו קהילה משלהם. עד מהרה התקיימו בחירות לוועד הקהילה והחלו להקים את מוסדות הקהילה. עד לבחירת הרב הראשון בשנת 1871 החלטות הנוגעות לענייני דת התקבלו על ידי ישראל בורנשטיין.
בשנת 1865 קטוביץ הפכה לעיר באופן רשמי ומאותה שנה היישוב היהודית בעיר צמח במהירות. באותה תקופה התגוררו בקטוביץ 573 יהודים, שהיוו 12% מכלל האוכלוסייה. האוכלוסייה היהודית שגדלה במהירות, אילצה את הקהילה לבנות ולהרחיב את מוסדות הקהילה לתועלת הציבור הדתי. בשנת 1867 הוקם מקווה בחלקה הסמוכה לבית הכנסת. הוא נבנה גם על פי תכנון של האדריכל איגנץ גרינפלד. בשנת 1868, נחנך בית הקברות היהודי ברחוב קוזילסקה-ul. Kozielska. ב־6 באוקטובר 1871 בחרה הקהילה היהודית בקטוביץ ברב הראשון שלה, ד"ר יעקב כהן. הוא מילא את תפקידו מ-6 בינואר 1872 ועד תחילת שנות העשרים של המאה העשרים.
בשנת 1872 התאחדו קהילות בתי הכנסת בשלזיה העליונה (Verband der Oberschlesischen Synagogen-Gemeinden) וגם קהילת יהודי קטוביץ נכללה באיחוד הזה. בתחילת שנות ה-70 של המאה ה-19 הורחב משמעותית שטח השיפוט שתחת קהילת יהודי קטוביץ. בשנת 1872 שולבו בקהילת יהודי קטוביץ הקהילות היהודיות מזאלנצ'ה (אנ') Załęże (משנת 1924 הכפר הפך לרובע בעיר קטוביץ), בדרסדורף (גר') Bedersdorf (בשנת 1973 הכפר הפך לרובע בעיר קטוביץ) ואיגנצדורף (פו') (בשנת 1951 הכפר התעשייתי הפך לרובע בעיר קטוביץ). בשנת 1873, בגלל מספרם ההולך וגדל של חברי הקהילה היהודית בקטוביץ, הונהג מחזור תפילות יומי נוסף (משמרת שנייה) בבית הכנסת המקומי. בנוסף הורחב עוד שטח השיפוט של הקהילה היהודית על היהודים החיים בכפרים נוספים. ב-3 באוגוסט 1781, בוטל צו אי-הסובלנות כנגד היהודים, צו שהגביל את מספר הסוחרים ובעלי המלאכה היהודים המורשים להתיישב בעיר. התוצאה המידית מביטול הצו הייתה שקהילת יהודי קטוביץ התפתחה מהר יותר מבחינת הדמוגרפית והכלכלית בסוף שנות השמונים של המאה ה-19.
בשנת 1880 החליטה מועצת הקהילה בקטוביץ להרחיב את בית הכנסת. התכנון הוכן על ידי קרל האוסלר ועבודות הבנייה בוצעו בתקופה 1880–1883. ב-20 באפריל 1883 נפתח מחדש בית הכנסת. מלבד הקהילה היהודית הגדולה, היו בקטוביץ גם קהילות חסידיות שונות, שהיו להם בתי תפילה משלהם בבתים פרטיים.
יהודי קטוביץ לקחו חלק פעיל גם בחיים החברתיים והפוליטיים של העיר. הם ישבו במועצת העיר ובוועדות העירוניות.
במחצית השנייה של המאה התשע עשרה התנועה הציונית בקטוביץ הייתה פעילה מאוד. בשנת 1884, במלאת מאה להולדתו של משה מונטיפיורי, הנדבן והפעיל החברתי היהודי, נערכה בעיר ועידה בינלאומית של ארגון חובבי ציון. ועידה זו נכנסה להיסטוריה של התנועה הציונית בשם "ועידת קטוביץ". באותה ועידה התקבלו החלטות על הארגון הפנימי של חובבי ציון ואומצה הצהרה הקוראת לתמיכה בהתיישבות היהודית בפלסטינה א"י (ארץ ישראל).