stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
רובר מלך החווה
עלילת הסרט

רובר הכלב עושה חיים משוגעים בלאס וגאס, מהמר על עצמות ורודף אחרי נשים יחד עם חברו הטוב אדי ומתגורר עם בעלתו נערת השעשועים, קוני. לילה אחד הוא רואה את החבר של קוני, רוקי, עושה החלפות עם חבורה של גנגסטרים ומפריע לא בכוונה. כשהגנגסטרים חשבו שרוקי הוא שוטר הם הלכו ואמרו לרוקי שזו ההזדמנות האחרונה שלו. יום למחרת קוני נוסעת לסיבוב הופעות למשך שבועיים והשאירה את רוקי כדי לשמור על רובר. אולם בעקבות הריסת העסקה עם הגנגסטרים, רוקי שם את רובר בשק, נסע לסכר הובר וזרק את רובר לים. רובר ניצל כאשר השק עלה על ידי שני דייגים שדגו את השק, כשאר השק נפתח רובר רץ במהרה ונתקל בחקלאי בשם קאל ובבנו דני אשר רצה לאמץ אותו, אביו הסכים בתנאי אחד, שאם רובר יעשה צרות הוא יכנס למכלאה לבעלי חיים.
רובר לא אהב את החיים החדשים בחווה והתקשה לקבל אותם, אולם עם עזרה מדייזי, כלבת הקולי היפה מהבית השכן, הוא הצליח לקבל כבוד רב מכל חברי החווה. אולם, כאשר ניסה רובר להציל את תרנגול ההודו לחג המולד מפני זאבים, תרנגול ההודו חוסל ושקאל ראה את רובר עם תרנגול ההודו המת הוא חשב שרובר הרג אותו. למחרת בבוקר קאל לקח את רובר ליער כדי להורגו, אולם הוא הותקף על ידי הזאבים. רובר נלחם מול הזאבים והביא את כל שאר כלבי החווה כדי להחזיר את קאל הביתה בשלום.
מעשה הגבורה של רובר נכתב בעיתונים וכשאדי, החבר של רובר, ראה את העיתון הוא רץ להראות את הכתבה לקוני ושהיא הופתעה לגלות איפה רובר נמצא, החזירה קוני את רובר בחזרה לוגאס, שם רובר מצא את רוקי ונהם עליו, רוקי אמר בטעות לקוני מה הוא עשה בלי כוונה וקוני כעסה על רוקי וסטרה לו ושרוקי עמד להחזיר אותה רובר תקף אותו ורדף אחריו יחד עם כל חבריו הכלבים. רוקי הצליח להיכנס ללימוזינה אולם הוא לא ידע שהגנגסטרים מתכננים להרוג אותו בסכר הובר. לאחר מכן רובר מרוב עצב התגעגע לדייזי, כשקוני הבינה זאת היא החליטה לנסוע איתו יחד לחווה כדי שרובר יוכל להישאר שם, שם רובר התאחד מחדש עם דייזי וגילה שהוא אבא לשישה גורים. הסרט מסתיים כאשר רובר שיחק בקלפים יחד עם הגורים שלו ושיחק בתופסת עם דייזי מסביב לחווה.
מדבבים

רודני דיינג'רפילד - רובר
סוזן בויד - דייזי
רוני שקל - אדי
סאי לנדי - רוקי
שון סאותוויק - קוני
נד לוק - ראפלס
ברט קראמר - מקס
רוברט פיין - דוק
אדי בארת' - אלוף
דניס בלייר - לאם
דון סטיוארט - קלאם
מדבבים > מדבבים בעברית

את הדיבוב ביימה ענת ניב והיא גם הפיקה יחד עם עוזי פוקס
חנן גולדבלט - רובר
תמי עזריה - דייזי / תרנגולת הודו / קוויני
ענת ניב - קוני / תרנגולת גדולה
עמי מנדלמן - רוקי / מקס / דיוק / זאב
גיורא קנת - ראפלס / אדי / זאב / בוס גדול
עידו מזרחי - דני
ניר רון - קל / מאגסי / קאונט / דייג
ששה - לם / קלם / צ'אמפ / ספארקי
גיא נתיב - סוס / גנגסטר / כרוז
עוזי פוקס - דייג
רותם (יישוב)

| --- | --- |
רותם. מבט מן האוויר (ויקיאוויר)
מדינה: ישראל ישראל
מחוז: יהודה ושומרון
מועצה אזורית: ערבות הירדן
גובה ממוצע: ‎-36 מטר
תאריך ייסוד: 1983
סוג יישוב: יישוב קהילתי
נתוני אוכלוסייה לפי הלמ"ס לסוף 2022
  - אוכלוסייה: 275 תושבים
    - שינוי בגודל האוכלוסייה: ‎5.0% בשנה
 מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת צפון השומרון מוגדלת) רותם(למפת צפון השומרון רגילה) רותם(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום רותם(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום רותם32°20′12″N 35°31′06″E﻿ / ﻿32.336597°N 35.518397°E﻿ / 32.336597; 35.518397  heמפת היישובים של מועצה אזורית ערבות הירדן (in English: Bik'at HaYarden Regional Council) באדום - רותם בירוק - מיקום בניין המועצה tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
מדד חברתי-כלכלי - אשכול לשנת 2021: 4 מתוך 10

רֹתֶם (רותם יח"ד) הוא התנחלות ויישוב קהילתי אקולוגי בבקעת הירדן השייך למועצה אזורית בקעת הירדן.
היישוב נקרא רותם על שם שיחי הרותם הנפוץ בסביבה, יח"ד - יישוב חילוני דתי.
היישוב הוקם כהיאחזות נח"ל בשנת 1984 בידי גרעינים מהתנועה הקיבוצית ואוזרח בשנת 2001 על ידי מספר רווקים ומשפחות חילוניים ודתיים. מתגוררות בו כ-35 משפחות וכן רווקים.
תושבי היישוב הם בעלי אידאולוגיה אקולוגית ומתנסים במחזור בנייה אלטרנטיבית.
התושבים החיים במקום מתפרנסים בחלקם ממקצועות חופשיים באזור או במרכז. במקום ישנן מספר קליניקות לטיפולים אלטרנטיביים ברפואה סינית, נטורופתיה וכדומה. היישוב שותף במטע תמרים.
היישוב יושב מעל נחל מלחה שבצפון בקעת הירדן, על גבעה ששמה בערבית "ראוס אל ג'בסין" - אשר משמעותו קשורה בשכבות משקעי הגבס אשר מצויות בגבעות האזור.
ביישוב מספר רחובות כאשר רק אחד מתוכם סלול מכיוון שהיישוב אקולוגי.
ביציאה הדרומית מהיישוב נמצאת החווה "כפר טהירו". ב-22 בנובמבר 2020 נחנך ליד היישוב "מצפה עמיתים" לזכרו של הלוחם עמית בן יגאל שנפל בפעילות מבצעית בכפר יעבד ב-12 במאי 2020.
הכניסה לרותם פברואר 2021
הערות שוליים

1 2  אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור 
סוף יולי 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור

סוף 2022.
↑  הנתונים לפי טבלת מדד חברתי כלכלי של למ"ס נכון לשנת 2021
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007588148605171
קרן הזהב

.
| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  ריה 
 מידות
 אורך:  8 קילומטר
 מידע נוסף
 נהר מזין:  Alibey Deresi 
 מדינות באגן הניקוז:  טורקיה 
 קואורדינטות:  41°01′45″N 28°57′40″E﻿ / ﻿41.029166666667°N 28.961111111111°E﻿ / 41.029166666667; 28.961111111111
  (למפת איסטנבול מוגדלת) קרן הזהב(למפת איסטנבול רגילה) קרן הזהב
 
מראה מקפה פייר לוטי באייפ - קרן הזהב וגשר הליץ' הנושא את הכביש המהיר הפנימי של העיר (Çevre yolu)
קונסטנטינופול (איסטנבול) בתקופה הביזנטית. קרן הזהב בחלקה העליון של המפה
קרן הזהב (בטורקית: Haliç - "האליץ'"; ביוונית: Χρυσόν Κέρας) היא לשון ים צרה באורך של כ-8 ק"מ היוצאת ממצר הבוספורוס ומחלקת את חלקה האירופי של איסטנבול לשני חלקים. מצפון וממזרח לה משתרע רובע בייאואולו (Beyoğlu) ומדרום וממערב לה רבעי אמינאני (Eminönü) ופתיה (Fatih) וכן העיר אייפ (Eyüp). קרן הזהב מהווה מעגן טבעי ומקיפה, יחד עם הבוספורוס וים מרמרה את חלקה העתיק של העיר איסטנבול, והופכת אותו לחצי אי.
היסטוריה

לפי אגדה יוונית, מקור שמה של קרן הזהב ביוונית (חריסון קרס) בשמה של קרואסה, אימו של ביזס (Βύζας) מייסדה של ביזנטיון בשנת 667 לפנה"ס. לפי מקורות אחרים מקור שמה של קרן הזהב באדמות הפוריות ובנוף היפה שסביב לה, אך ככל הנראה השם מתייחס לעושרם של המבנים שנבנו סביב לשון הים בתקופה הביזנטית. בתקופת זו שימשה קרן הזהב כנמל העיקרי של הצי וחומות העיר נמתחו על גדתה הדרומית כמו גם סביב לעיר כולה. על חופה הצפוני של קרן הזהב (כיום באמינני) הוקם "המגדל הגדול" (Megalos Pyrgos) ושרשרת נמתחה בינו ובין העיר שעל הגדה הדרומית, כדי למנוע מכלי שיט זרים מלהיכנס אל לשון הים. המגדל נהרס ברובו בידי צלבני מסע הצלב הרביעי ב-1204. השרשרת נמתחה בשלוש הזדמנויות לאורך ההיסטוריה - במאה ה-10 בעת מתקפת רוס של קייב, בעת מסע הצלב הרביעי ובעת הכיבוש העות'מאני. לאחר כיבוש איסטנבול בידי העות'מאנים ב-1453 התיישבו לאורך קרן הזהב שהייתה אותה עת בקצה העיר יהודים, איטלקים, יוונים ולא מוסלמים אחרים.
הגשר של לאונרדו דה וינצ'י

בשנת 1502 ערך לאונרדו דה וינצ'י שרטוט של גשר לרוחבה של קרן הזהב. הגשר באורך של 240 מטר תוכנן לבקשתו של הסולטאן באיזיט השני אולם הוא לא הוקם לבסוף. בשנת 2001 הוקם לפי שרטוטיו של דה וינצ'י גשר להולכי רגל בממדים קטנים יותר בעיר אוס (Ås) בנורווגיה, וב-17 במאי 2006 הודיעו ראש ממשלת טורקיה רג'פ טאיפ ארדואן וראש עיריית איסטנבול כי הגשר יוקם מעל קרן הזהב לפי תוכניותיו וקנה המידה המקוריים של דה וינצ'י. אם אכן יוקם הגשר הוא יהיה הגשר החמישי החוצה את לשון הים.
קרן הזהב כיום

כיום משתרעים בניינים לכל אורכן של שתי גדותיה של קרן הזהב, אם כי בחלקים מחופיה ישנם גנים ופארקים. בשנות השמונים של המאה ה-20 נוקו מימיה של קרן הזהב והופסקה הזרמת שפכים תעשייתיים אליהם. שלושה גשרים חוצים את קרן הזהב - גשר גלאטה (Galata Köprüsü) סמוך למקום מפגשה עם הבוספורוס, גשר אטאטורק (Atatürk Köprüsü) כ-750 מטר ממנו וגשר הליצ' (Haliç Köprüsü) הנושא את הכביש המהיר הפנימי של העיר (Çevre yolu - D100/O-1). גשר רביעי שעליו תחצה הרכבת התחתית של איסטנבול את קרן הזהב נמצא בשלבי הקמה. לאורכה של קרן הזהב מזגזגים קווי אוטובוס הים באיסטנבול. אחד האתרים הידועים הנמצאים בסמוך לקרן הזהב הוא מסגד וקבר איוב אל-אנסרי (Eyüp El-Ansari'nin camii ve türbesi) בעיר אייפ (Eyüp), שהיה למקום קדוש ומוקד לעלייה לרגל. עוד נמצאת לידה העיר המיניאטורית "מיניאטירק" (Miniatürk).
ראו גם

גשר גלאטה
רכבל אייפ-פייר לוטי
צילום לוויין "משוטח" של הבוספורוס עם קרן הזהב (למטה משמאל). מימין - אסיה, משמאל - אירופה.
רגטיים

ערך זה עוסק בסוגה מוזיקלית. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |

עטיפת פרטיטורה "Trombone Johnsen: Rag Time Cake Walk", משנת 1902
 מקורות סגנוניים:  קייוולק, מוזיקת פולק, מופע מינסטרל, מוזיקת מארש אמריקאית, מוזיקה קלאסית, בלוז
 מקורות תרבותיים:  תחילת שנות ה-1890, המערב התיכון ודרום ארצות הברית
 נגזרות:  סטרייד, פסנתר כגימיק, ג'אז, הונקי-טונק, רגטיים קלאסי
רגטיים (באנגלית: Ragtime) הוא סגנון מוזיקה אמריקאי שהתפתח בסוף המאה ה-19.
מוזיקת הרגטיים היא מוזיקה שנכתבה לפסנתר במקור. באופן כללי, רוב המאפיינים ברגטיים לקוחים מן המוזיקה הקלאסית, מאפיינים אלה כוללים את המבנה המוזיקלי (רונדו או סונאטה בדרך כלל) והמהלכים ההרמוניים. את הרגטיים מבדילים מן המוזיקה הקלאסית שני דברים מרכזיים: האחד, סינקופציה - ברגטיים נעשה שימוש רב בקצב "מפתיע", וצלילים רבים מנוגנים בצורה שבמוזיקה הקלאסית לא היו מצפים להם. השני, טמפו קבוע - במוזיקה קלאסית של המאה ה-19 - התקופה הרומנטית (התקופה בה פותח סגנון הרגטיים) נהוג לנגן בריטנוטו מסוים (הטמפו ביצירה נתון לשינוי לאורכה לפי הרגש של המבצע); ברגטיים לעומת זאת, שומרים על טמפו אחיד לאורך כל היצירה.
מלחיני רגטיים חשובים

סקוט ג'ופלין
ג'וזף לאמב
ג'יימס סקוט
פאטס דומינו
פאטס וולר
אייב הולצמן
רמי בר-ניב
קן (עיר)

קן (בצרפתית: Caen) היא עיר הבירה של מחוז קלבדוס והייתה בירת חבל נורמנדי תחתית עד סוף שנת 2015. העיר שוכנת 150 ק"מ מערבית לפריז בסמוך לתעלת למאנש.
זוהי העיר השלישית בגודלה בנורמנדי. חשיבותה נבעה מהיותה מקום מושבו של ויליאם הכובש כדוכס נורמנדי. העיר שמרה על מעמדה וחשיבותה מעל 900 שנה עד שנהרסה כמעט לחלוטין במלחמת העולם השנייה בשל הקרבות שנערכו בה במהלך הפלישה לנורמנדי ב-1944. העיר שוקמה לאחר המלחמה, אך מעמדה לא חזר להיות כבעבר, ואת מקומה תפסה העיר רואן.
היסטוריה > מהעת העתיקה עד לסוף ימי הביניים

ההיסטוריה של ההתיישבות באזור מתחילה כבר בסוף תקופת הברזל, וקיימות עדויות להתיישבות הן על גדות הנהר אורן והן על הגבעות שבעיר.
בין המאה הראשונה לשלישית לספירה, היה במקום כפר במקום בו היום נמצא מנזר הגברים שבצמוד לו עברה דרך רומית. הכפר היה ללא מעמד פוליטי, כל הסמכויות היו בעיר Aregenua (שנקראת היום וויו-לה-רומין) בירת אזור וידוקאסס שבגאליה לוגדנסיס. רק בעקבות נדידת העמים החל האזור להתפתח מבחינה מסחרית. בסוף המאה השלישית, גרמה עליית פני הים באזור תעלת למאנש להצפות, ותושבי הכפר עברו לגור באזורים גבוהים יותר מצפון.
במאה השביעית הגיעו לאזור מיסיונרים שנעו בדרכים הרומיות העתיקות, הביאו לאזור את הנצרות הקתולית, והחלו לבנות את המקום. רק הפלישה הוויקינגית לאזור הפסיקה את התהליך העיור.
היסטוריה > תקופת דוכסות נורמנדיה

הצמיחה העירונית חזרה לפרוח במאה העשירית תחת הדוכסות הנורמית. שיא הפריחה הגיע בתקופתו של ויליאם הראשון, שהיה מלך אנגליה ודוכס נורמנדיה, ואשתו מתילדה מפלנדריה שהעבירו כוחות פוליטיים רבים לנורמנדיה ובכך הגדילו את השפעת קן ורואן. בשנת 1047 ניצח ויליאם הראשון בקרב ואל-אס-דון את הברונים המורדים בראשות גי מבורגונדי, קרב שהביא אותו לשליטה מוחלטת על נורמנדיה. הניצחון בקרב הביא לפיתוח האזור על ידי בניית בנין הוועידה של שביתת הנשק של אלוהים. אך הבנייה הנרחבת הגיע בסוף המאה האחת עשרה כאשר ויליאם ומתילדה הורו על ביצור הערים, בניית ארמון קן, מנזר הגברים ומנזר הנשים בהם הם נקברו בסוף ימיהם. הבנה הנרחבת הפכה את קן לבירה השנייה של נורמנדי במקום העיר באייה (Bayeux). לאחר מותו של ויליאם הראשון הוא חילק את נחלותיו בין שני בניו. לבנו ויליאם הוא הוריש את אנגליה ולבנו רובר הוא הוריש את נורמנדיה. פיצול נחלותיו גררה מלחמה עזה בין שני בניו על האדמות. מלחמה זו הסתיימה בהסכם קן שנחתם ב-1091. תחת רובר המשיך הפיתוח של העיר, בין השאר יצר רובר תעלה בין נהר האורן לבין אודו. ב-1106 כבר ויליאם השני, מלך אנגליה את דוכסות נורמנדיה מידי אחיו ואיחד מחדש את הדוכסות עם מלכות אנגליה.
ב-1203 ג'ון, מלך אנגליה, הפסיד את נורמנדיה לפיליפ השני, מלך צרפת כאשר קן נכבשה ב-21 במאי. פיליפ השני, השאיר את הכוח הפוליטי שהיה לעיר לאחר הסיפוח של נורמנדיה לצרפת.
היסטוריה > מלחמת מאה השנים

בגלל קרבת העיר קן לתעלת למאנש, קן נכבשה ביולי 1346 בפלישת האנגלים הראשונה לצרפת בראשות אדוארד השלישי, מלך אנגליה. בפלישה זו נכבשה נורמנדי כולה ושטחים נרחבים בכיוון פריז, כאשר במקביל צבא צרפת נוחל את אחת התבוסות הגדולות שלו.
העיר קן נשארה תחת שלטון אנגלי במשך רוב מלחמת מאה השנים. כאשר במשך כל התקופה הייתה התנגדות לשלטון האנגלי מצד התושבים. בשנת 1417, הכובש האנגלי הורג 2000 איכרים פעולה שהחלה תקופה של התנגדות פעילה. תושבי העיר קן בחלו בהתנגדות פעילה לכיבוש האנגלי שכלל מעשי הרג והוצאות להורג רבים בין השנים 1418 ל-1450. ב-1 ביולי 1450, נכבשת צרפת בחזרה על ידי הצרפתים לאחר מעל 100 שנות שלטון אנגלי. ב-1458 מאושררים זכויות חבל נורמנדי על ידי מלך צרפת ובכך חבל נורמנדי חוזר רשמית להיות תחת השלטון הצרפתי.
היסטוריה > המאות ה-14 ועד המאה ה-19

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
היסטוריה > מלחמת העולם השנייה

במהלך הפלישה לנורמנדי בתחילת יוני 1944, קן ניצבה אל מול חוף גולד וחוף סורד, היכן שנחתו הכוחות הבריטיים והקנדיים. קן הייתה מתוכננת להיכבש על ידי כוחות הקורפוס הבריטי הראשון מיד לאחר הלחימה בחופי הנחיתה, אך הכוחות התעכבו בלחימה קשה מצפון לעיר. העיר שוחררה רק ב-9 ביולי, כחודש לאחר הנחיתה, לאחר הפצצה מהאוויר שהרסה כ-70% מהעיר וגרמה למותם של כ-2,000 אזרחים צרפתים. במהלך חודש יוני הייתה קן זירה לקרבות קשים בין הכוחות הבריטיים והקנדיים לבין המגנים הנאציים. בין היתר הושמדו לחלוטין הקתדרלה והאוניברסיטה בעיר, לצד חלקים ומבנים היסטוריים רבים.
גאוגרפיה

כמו כל החלק המזרחי של נורמנדי תחתית, העיר קן שוכנת באגן הפריזאי. העיר נבנתה בעמק שנמצא בין נהר האורן ובין יובלו של האורן, נהר האודון.
ערים תאומות

עיריית קן חתמה על ברית ערים תאומות עם:
אנגליה פורטסמות', אנגליה (מ־1962)
גרמניה וירצבורג, גרמניה (מ־1987)
ארצות הברית נאשוויל, ארצות הברית (מ־1991)
ארצות הברית אלכסנדריה, ארצות הברית (מ־1991)
סנגל טיאס, סנגל (מ־1992)
ראו גם

כנסיית סן פייר
אוניברסיטת קן בנורמנדי
חייל בריטי ותושבת מבוגרת צועדים בין הריסות העיר.
רותם אברוצקי

| --- | --- |

 לידה:  30 בנובמבר 1970 (בן 53) ראשון לציון
 מדינה:  ישראל ישראל
 מעסיק:  מעריב, ידיעות אחרונות 
 קישורים חיצוניים
 פייסבוק:  RotemAvrutsky
 
רותם אברוצקי (נולד ב-30 בנובמבר 1970) הוא עיתונאי ישראלי, המשמש יושב ראש אגודת העיתונאים בתל אביב.
ביוגרפיה

נולד בראשון לציון, ולמד בבית הספר התיכון בקיבוץ גבעת חיים. אברוצקי הוא בנם הצעיר של בת-עמי (תמי) לבית פרוסקובר ומתתיהו (מתי) אברוצקי. אחיו הם אלוף פיקוד הדרום לשעבר, דורון אלמוג, ערן אברוצקי שנפל במלחמת יום הכיפורים, והמהנדס מודי אברוצקי.
בצעירותו עסק בצילום ואת שירותו הצבאי עשה כצלם צבאי. לאחר מכן, עבד כצלם במקומון "ערים" ובהמשך בעיתונים "מעריב" "ו"ידיעות אחרונות"; בגיל 23 היה צלם בכיר במגזין "שבעה ימים" של ידיעות אחרונות. למד קולנוע וטלוויזיה בקמרה אובסקורה. ב-1993 הפיק פרסומות ב"דחף" עבור ערוץ 2 שהוקם באותן שנים.
ב-1998 הצטרף לערוץ הראשון. מ-2002 שימש כתב קבוע במגזין החדשות "יומן" ששודר בימי שישי.
ב-2012 נבחר ליו"ר אגודת העיתונאים בתל אביב.
ב-2013 נודע כי התלונן נגד מנהל חטיבת החדשות בערוץ, משה נסטלבאום, על הטרדה מינית מילולית. בדצמבר 2013 הושג הסדר טיעון עם נסטלבאום בו הודה באמירות מבזות ובלתי הולמות כלפי עובדים הומוסקסואלים בערוץ.
במרץ 2018 הודיע על התמודדותו בבחירות לראשות עיריית ראשון לציון שייערכו באוקטובר 2018 אך פרש בהמשך מסיבות אישיות ועבר לתמוך בליאל אבן זהר.
הערות שוליים

↑  רותם אברוצקי, באתר "אלבום המשפחות - ראשון לציון"
↑  אלי אלון, יו"ר אגודת העיתונאים בתל אביב: רותם אברוצקי, באתר "מגפון", 6 במאי 2012
↑  ליאת רון, ‏א' מרשות השידור: העובד שהתלונן נגד משה נסטלבאום נחשף, באתר גלובס, 13 במאי 2013
↑  רותה קופפר, הסדר טיעון בפרשת מנהל חטיבת החדשות בערוץ 1 משה נסטלבאום, באתר הארץ, 23 בדצמבר 2013
↑   נתי טוקר, נסטלבאום הודה שאמר "אפתח לך מטריה בתחת" ויושעה ל-3 חודשים, באתר TheMarker‏, 22 בדצמבר 2013
↑  נועה פרייס‏, המועמד המפתיע לראשות עיריית ראשל"צ: עיתונאי רשות השידור רותם אברוצקי, באתר וואלה, 12 בפברואר 2018
↑  ניב אלימלך, רותם אבורצקי פורש מהמרוץ לראשות העיר ומצטרף לליאל אבן זהר, באתר השקמה ראשון לציון, 19 ביולי 2018
קרב רימניק

קרב רִימְנִיק היה אחד הקרבות העיקריים, שנערכו במסגרת המלחמה העות'מאנית-רוסית (1787–1792). הוא התרחש ב-22 בספטמבר 1789 בקרבת רִימְנִיק (רמניקו סראט) שבוולארכיה בין כוחות צבאיים של האימפריה הרוסית ואוסטריה לבין הצבא של האימפריה העות'מאנית. הקרב הסתיים בניצחון מוחץ של הצבאות הרוסי והאוסטרי על כוח עות'מאני גדול בהרבה.
רקע

לאחר תבוסתו בקרב פוקשאן הפיקוד הטורקי רצה להשיג הכרעה צבאית תוך ניצול הפיצול של הכוחות האוסטרו-רוסים. כוח רוסי משמעותי רותק למצור על מבצר איזמאיל, בעוד כוח אוסטרי פעל בנפרד מהכוח הרוסי בשטח הנסיכויות הרומניות. הכוח הטורקי העיקרי, שכלל כ-100 אלף חיילים החל להתקדם לכיוון האוסטרים. אלכסנדר סובורוב הוביל את צבאו במצעד מזורז, צבאו עבר כ-100 ק"מ במהלך יומיים, וחבר עם האוסטרים ב-21 בספטמבר 1789. הצבא האוסטרו-רוסי המאוחד כלל 25 אלף חיילים ו-103 תותחים.
הטורקים התמקמו ב-4 מחנות לא רחוק אחד מהשני. המפקד האוסטרי, פרידריך מקובורג חשב שצריך להתמקד בהגנה, זאת לאור ההעדפה המספרית הגדולה של הטורקים. סובורוב התכוון לתקוף את הטורקים ואמר שאם האוסטרים לא הצטרפו, הוא יתקוף לבד. בסופו של דבר סוכם על מתקפה משותפת.
הקרב

בלילה ל-22 בספטמבר הכוח המשותף עבר את הנהר ולקראת בוקר החל במתקפה. הרוסים תקפו מחנה בטרגו-קוקולי. למרות הפגזת תותחים ומתקפת נגד של הפרשים הטורקים הרוסים הצליחו לכבוש את המחנה והמשיכו להתקדם לכיוון המחנה השני.
האוסטרים עמדו במתקפה של 15 אלף פרשים טורקים. לאחר כיבוש המחנה השני, הכוחות הרוסים התקרבו לכוח האוסטרי ויצרו חזית משותפת רציפה. לאחר מנוחה קצרה, ב-3 בצהריים החלה מתקפה על המחנה הראשי של הטורקים. האוסטרים תקפו בחזית. סובורוב ראה שקיימת בעיה בביצורים של המחנה הטורקי והחליט על מתקפה באזור זה. הפרשים הרוסים עברו את הביצורים הלא גמורים ונכנסו למחנה הראשי. כתוצאה מפלישת כוח פרשים וחיל רגלים רוסי למחנה, החלה פאניקה בקרב החיילים הטורקים. הטורקים החלו בנסיגה. ניסיון של המפקד שלהם יוסוף-פאשה לארגן את הנסיגה לא הצליחה. במהלך מעבר על הנהר הטורקים ספגו אבדות גדולות באופן משמעותי מאשר בקרב עצמו.
ניצחון בקרב זה היה בין הניצחנות הגדולים של אלכסנדר סובורוב. על כן הוענק לו תואר רוזן והתווסף לשם משפחתו הכינוי "רימניקסקי" (מרימניק). האוסטרים העניקו לו תואר רוזן של האימפריה הרומית הקדושה.
קללת ספרים

קללת ספרים הייתה שיטה רווחת למניעת גניבת כתבי יד בתקופת ימי הביניים באירופה. השימוש בקללות ספרים החל לפני הנצרות, כאשר זעם האלים הופעל כדי להגן על ספרים ומגילות.
באיום בנידוי נבחרו פרטים יצירתיים ודרמטיים ככל האפשר. האיומים בדרך כלל נרשמו בעמוד הראשון או האחרון של כרך כחלק מהקולופון. קללות אלו נחשבו לעיתים קרובות להגנה היחידה על ספרים וכתבי יד נחשקים. עקב אמונתם של אנשים בקללות, האמינו שאם אדם גנב או קרע דף, ימות מוות מייסר. עם ראשית הדפוס, הקללות הפכו לטקסטים שרשומים בספרים ושאפשרו למשתמשים להצהיר על בעלות על הספר באמצעות שילוב של משאבים חזותיים וטקסטואליים. אזהרה, איום וקללה שולבו במדיום אחד.
דוגמה לקללת ספר: "אם מישהו לוקח את הספר הזה, מי יתן וימות; מי יתן ויהיה מטוגן במחבת; מי יתן ומחלה תיפול עליו וקדחת תכה בו; מי יתן ויישבר על גלגל עינויים וייתלה. אמן."
היסטוריה > קללות עתיקות

קללת הספרים המוקדמת ביותר הידועה היא של אשורבניפל, מלך אשור משנת 668 עד 627 לפנה"ס. הקללה הבאה כתובה על רבים מהלוחות שנאספו בספרייה בנינוה, ספריה הנחשבת לדוגמה מוקדמת לאיסוף שיטתי של ספרים:
העליתי על לוחות את התוצרים האציליים של עבודת הסופר שאותה איש מהמלכים שהלכו לפני לא למד, יחד עם חכמת [האל] נבו ככל שהיא קיימת [בכתב]. סידרתי אותם בשיעורים, תיקנתי אותם והנחתי אותם בארמון שלי, כדי שאני, השליט היודע את אורו של [האל] אשור, מלך האלים, אקרא אותם. כל מי שישא את הלוח הזה, או ירשום עליו את שמו לצד שמי, יפילו אותו [האלים] אשור ובלית, בזעם ובכעס, וישמידו את שמו ואת מוצאו בארץ.
קללה נוספת מנינוה אומרת: "המסיר את [הלוח], כותב את שמו במקום שמי, יהי רצון שאשור ונינליל, כועסים וקודרים, יפילו אותו, וימחק שמו, זרעו, בארץ. קללות ספרים אחרות היו דיסקרטיות יותר: "מי שמפחד מאנו, אנליל ואנכי שיחזיר את הספר לבית הבעלים באותו היום", ו"מי שירא את אנו ואנטו יטפל בספר ויכבד אותו". הלוחות היו עשויים מחימר והושחתו בקלות. לכן היו קללות ספציפיות להגן מפני מעשים כאלה, כגון: "בשם נבו ומרדוך, אל תשפשפו את הטקסט!" נבו היה האל הבבלי של הכתיבה והחוכמה, בנם של מרדוך וסרפניטו. קללה מפורטת יותר למניעת ונדליזם הייתה זו:
מי ששובר את הלוח הזה או שם אותו במים או משפשף אותו עד שלא תוכל לזהות אותו [ו]להבינו, יהי רצון שאשור, הדד, שמש, סין, איננה, בל, נרגל, אישתר מנינוה, אישתר מארבלה, אישתר מבית קידמורי, אלוהי שמים וארץ ואלי אשור, יקללו אותו כל אלה בקללה שאין להקל בה, נוראה וחסרת רחמים. כל עוד הוא חי, שיתנו לשמו, לזרעו להיגרע מן הארץ, שיכניסו את בשרו בפי כלב.
קללות הספרים עתיקות כספריות עצמן. ספרנים בימי קדם התייחסו לגנבי ספרים כמו לרוצחים ומגדפי האלים. ספרנים אלה עוררו את זעמם של האלים על גנבי ספרים ועל ונדלים. קללות עתיקות יומין שימשו כדי למנוע השאלת ספרים לאחרים: "המפקיד את [הספר הזה] בידי [אחרים], יקללו אותו כל האלים המצויים בבבל!".
היסטוריה > קללות מימי הביניים

רבות מקללות ימי הביניים נשבעו שהשלכות קשות ייגרמו לכל מי שייקח את היצירה מבעליה. העונשים כללו בדרך כלל נידוי או קללה. הנידוי היה הקל שבעונשים, משום שהוא מצב הפיך. נידוי וקללה דרשו זיהוי של הצד האשם וכן פעולה מצד הכנסייה. לקללה היה יתרון בכך שלא הצריכה התערבות אנושית, מכיוון שהבורא, לא הכנסייה, ביקר מיד באופן אינטימי בנשמתו של הפוגע בספר. כל שלושת סוגי הקללות נחשבו אמצעי הרתעה יעילים נגד גנב ספרים.
קללות אלו הטילו עונש חברתי ודתי משמעותי על גנב או משחית ספרים, שנחשבו כולם ליצירות יקרות לפני הופעת הדפוס. כתב סטיבן גרינבלט, ב-"The Swerve: How the World Became Modern" (יצא לאור בעברית בשם "התפנית"): "הספרים היו נדירים ובעלי ערך. הם העניקו יוקרה למנזר שהחזיק בהם, והנזירים לא נטו לשחרר אותם מעיניהם. מדי פעם מנזרים ניסו להבטיח את החזקתם על ידי ליווי כתבי היד היקרים שלהם בקללות".
דוגמה המצוטטת לעיתים קרובות, כביכול ממנזר בברצלונה, היא למעשה בדיונית, ולקוחה מהמתיחה מ-1909 של "The Old Librarian's Almanack":
ואיזה גינוי יתאים לעלוב המקולל (שהרי הוא לא יכול לתבוע בצדק את התואר "אדם") שגוזל וגוזל למען מטרותיו האנוכיות חפץ יקר כמו ספר? אני נזכר באזהרה שהוצגה בספריית המנזר האפיפי של סן פדרו בברצלונה. זוהי הגרסה האנגלית של סר מתיו מנהאן, שראה אותה כתובה בלטינית במנזר, כפי שהוא עצמו מתאר בספר הלימוד שלו, "מסעות במדינות ספרדיות", 1712. באזהרה נכתב כך: "עבור מי שגונב ספר מהספרייה הזו, מי יתן וישתנה הספר לנחש בידו ויקרע אותו. מי יתן ויוכה בשיתוק וכל אבריו יתפוצצו, מי יתן ויתייאש מכאב, יבכה בקול בתחינה לרחמים, ואל יהיה מזור לייסוריו עד שישקע ויתפורר. מי יתן ותולעי ספרים יכרסמו את קרביו בשם התולעת שאינה מתה, וכאשר יגיע סוף סוף לעונשו האחרון מי יתן ולהבות הגיהנום יכלו אותו לנצח נצחים."
סופרים מימי הביניים כתבו את רוב הקללות בקולופון של הספר. זה היה המקום היחיד בכתב יד מימי הביניים שבו סופר היה חופשי לכתוב כרצונו, ולכן קללות ספרים נוטות להיות ייחודיות לכל ספר. מדי פעם, סופר היה חורז קללה:
ידידי ההגון, ספרים אל תגנוב
אם לא תרצה למות במכאוב
כשתמות, יאמר האל הטוב
איפה הספרים שגנבת לרוב?
סופר ממנזר אבשם (Evesham) כתב קולופון המשבח את פועלו של הסופר – ומבקש עבורו יין איכותי ('vini nobilis haustum') כפרס – אך מסתיים בקללה שבה מאחלים לגנב הספר "מוות מדברים רעים: ימות גנב הספר הזה".
ספרו של מארק דרוגין, "Anathema! כתבי ימי הביניים ותולדות קללות הספר", תרם להבנת המושג "קללות ספרים". הוא ריכז אוסף קללות גדול. לפי דרוגין, קללות ספרים הן עדות למידת ערכם של הספרים עבור סופרים וחוקרים של אותם ימים. דרוגין מסביר כיצד נוצרו ספרים בעידן של סופרים נזירים, בצורת כתבי יד וקלף. העבודה הפיזית והמשאבים הדרושים להפקת כרך אחד מבהירים מדוע סופרים נטו לאמצעים כה דרסטיים כדי להגן עליהם.
יהי רצון שחרב האנתמה [הקללה] תהרוג

 את מי שיגנוב את הספר הזה.
השימוש בשם בעל הספר בימי הביניים נעשה לשם קללה, אך בעת המודרנית הפך לדרך לסמן בעלות על ספר. לאחר המצאת בית הדפוס, וכדי להגן על ספרים, קללות ספרים בכתב יד התפתחו ללוחיות ספרים מודפסים שהודבקו על הכריכות הקדמיות של ספרים, בדרך כלל בסגנון ex Libris, ואז – שם הבעלים. נוהג זה השתנה לרישום שמות בכתב יד על הכריכה הקדמית הפנימית של ספרים.
היסטוריה > קללות אדוארדיות

קללות הספר התקיימו גם בבריטניה האדוארדית, כהיבט של בעלות על רכוש. עם זאת, בשלב זה, קללות נכללו יותר כמסורת מאשר כאיום ממשי.