stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
משוואת דרסי-ויסבך
המשוואה > מפל לחץ

\Delta P=f_{D}\cdot {\frac {L}{D}}\cdot {\frac {\rho V^{2}}{2}}
כאשר:
\Delta P - מפל הלחץ בצינור כתוצאה מחיכוך בדפנות (ביחידות של  Pa)
f_{D} - מקדם החיכוך של דרסי – מקדם אל-ממדי (עבור זרימה למינרית או טורבולנטית)
{\frac {L}{D}} -יחס בין אורך הצינור לקוטרו ההידראולי
\rho  - צפיפות הנוזל (ביחידות של  {\frac {kg}{m^{3}}})
V - המהירות הממוצעת של הזורם בצינור (ביחידות של  {\frac {m}{s}})
את המקדם  f_{D} ניתן למצוא מדיאגרמות מודי או על ידי פתרון ה-Modified Colebrook Equation.
ניתן לעבור מתצוגה זו לתצוגת מפל העומד על ידי חלוקה ב  \rho \cdot g.
המשוואה > מפל עומד

כאמור לעיל, ניתן לחשב גם את מפל העומד בצינור כתוצאה מהחיכוך לפי משוואת דרסי-ויסבך, לפי:
\Delta P=\rho \cdot g\cdot h_{f} או  h_{f}={\frac {\Delta P}{\rho \cdot g}}
ונקבל:
h_{f}=f\cdot {\frac {L}{D}}\cdot {\frac {V^{2}}{2g}}
כאשר:
h_{f} – מפל העומד בצינור כתוצאה מחיכוך בדפנות (ביחידות של  m)
f_{D} – מקדם החיכוך של דרסי (עבור זרימה למינרית או טורבולנטית)
L – אורך הצינור (ביחידות של  m)
D – הקוטר ההידראולי של הצינור (עבור צינור בעל חתך עגול זהו קוטרו הפנימי, עבור צורות אחרות ניתן להשתמש בקוטר אפקטיבי) (ביחידות של  m)
g – תאוצת הכובד (ביחידות של  {\frac {m}{s^{2}}})
V - המהירות הממוצעת של הזורם בצינור (ביחידות של  {\frac {m}{s}})
מקדם החיכוך של דרסי

מקדם החיכוך  f_{D} הוא מקדם אל-ממדי התלוי בגאומטריית הצינור, ובמהירות הזורם הנע בתוכו. גודלו ידוע בדיוק גבוה עבור משטרי זרימה מסוימים. ניתן להעריך את גודל מקדם החיכוך בעזרת מספר שיטות אמפיריות או קשרים תאורטיים, או בעזרת טבלאות וגרפים שפורסמו. הצורה הנפוצה ביותר למציאת מקדם זה הוא בעזרת דיאגרמת מודי (Moody Diagram), על שמו של Lewis Ferry Moody, ומסיבה זו לפעמים מקדם החיכוך נקרא על שמו של מודי ולא של דרסי-ויסבך.
עבור זרימות איטיות ולמינריות, הגודל של  f_{D} נקבע לפי חוק פואזיל (Poiseuille's Law), ומקבלים:
f_{D}={\frac {64}{Re}}
כאשר:
f_{D} – מקדם החיכוך של דרסי
Re – מספר ריינולדס של הזורם, המחושב כאשר האורך האופייני הוא קוטר הצינור ההידראולי
עבור זרימה טורבולנטית, ניתן לחשב את  f_{D} מתוך דיאגרמות מודי, או מפתרונות משוואות כמו משוואת קולברוק (Colebrook-White Equation),  או משוואת סוואמי-ג'יין (Swamee-Jain Equation).
הבדלה בין מקדם פאנינג (Fanning) למקדם דרסי (Darcy)

מקדם החיכוך של דרסי גדול פי ארבעה ממקדם החיכוך של Fanning, כלומר:
 f_{D}=4\cdot f
בעיון בדיאגרמות מודי למציאת גודל החיכוך, יש לבדוק אם הדיאגרמה היא עבור המקדם של Darcy או Fanning. מקדם Darcy משמש בדרך כלל בתחום הנדסת המכונות וההנדסה האזרחית, לעומת מקדם Fanning המשמש יותר להנדסה כימית.
נשים לב:
 \Delta P=f_{D}\cdot {\frac {L}{D}}\cdot 2\cdot \rho \cdot V^{2}
עבור זרימה למינרית, ראינו כי  f_{D}={\frac {64}{Re}} ולכן נקבל כי מקדם Fanning הוא  f={\frac {16}{Re}}.
ניעזר בתוצאה זו כדי לזהות באיזה מקדם דיאגרמת המודי משתמשת, לפי האלגוריתם הבא:
מצא את ערך מקדם החיכוך עבור זרימה למינרית בעלת מספר ריינולדס של 1000.
אם ערך המקדם הוא  0.064, ניתן להסיק שמדובר במקדם דרסי -  f_{D}.
אם ערך המקדם הוא  0.016, ניתן להסיק שמדובר במקדם Fanning –  f.
היסטוריה

משוואת דרסי-ויסבך היא וריאציה על משוואת פרוני (Prony Equation):
h_{f}={\frac {L}{D}}\cdot (aV+bV^{2})
כאשר:
h_{f} – מפל העומד בצינור
{\frac {L}{D}} – יחס אורך הצינור לקוטרו
V – המהירות הממוצעת של הזורם בצינור
a,b – קבועים הנקבעים אמפירית
וריאציה ראשונית ומשופרת פותחה על ידי אנרי דרסי, מהנדס צרפתי שחי במאה ה-19, הידוע גם בזכות גילוי חוק דרסי עבור זרימת נוזלים במצע נקבובי, ולאחר מכן שופרה שוב לצורתה הסופית על ידי יוליוס ויסבך בשנת 1845. במקור, מידע על השתנות  f_{D} כתלות במהירות הייתה חסר, ולכן בשנים הראשונות שאחרי הצעתו של ויסבך לתיקון המשוואה, תוצאות של Prony עדיין סיפקו דיוק יותר טוב. בשנים שאחרי, עקב קשיים בחישוב, היה נוח לרוב להשתמש בתוצאות אמפיריות התקפות למשטרי זרימה ספציפיים, כמו משוואת היזן-ויליאמס (Hazen-Williams Equation) או
משאוות מנינג (Manning Equation), שהקלו על החישוב המתמטי. אך כאשר מחשבונים נהיו נגישים לציבור הרחב, משוואת דרסי-ויסבך נהפכה לדומיננטית, כתוצאה מהטווח הרחב שעבורו היא תקפה.
פיתוח המשוואה

משוואה זו פותחה בעזרת אנליזת סדרי-גודל. באזורים רחוקים מקצוות הצינור, מתקבלת זרימה מפותחת לאורך הצינור, כלומר פרופיל הזרימה ותכונותיו לא משתנות כתלות במיקום לאורך הצינור. כתוצאה מכך, הפרמטרים החשובים לחישוב הזרימה הם מפל הלחץ ליחידת אורך בצינור -  {\frac {\Delta P}{L}}, והספיקה הנפחית של הזורם בצינור. ניתן להמיר את הספיקה הנפחית למהירות ממוצעת על ידי חלוקתה בשטח הרטוב של הצינור, השקול לשטח החתך שבצינור עבור צינור מלא בנוזל.
ללחץ יש יחידות של אנרגיה ליחידת נפח:
 [\Delta P]={\frac {N}{m^{2}}}={\frac {N}{m^{2}}}\cdot {\frac {m}{m}}={\frac {N\cdot m}{m^{3}}}={\frac {J}{m^{3}}}
לכן, מפל המתח בין 2 נקודות לאורך הצינור צריך להיות פרופורציונלי ל-  {\frac {1}{2}}\cdot \rho \cdot V^{2}, ביחידות של אנרגיה קינטית ליחידת נפח. בנוסף אנו יודעים כי מפל הלחץ פרופורציונלי לאורך הצינור, כאשר מפל הלחץ ליחידת אורך הוא קבוע. על מנת להפוך קשר זה לקשר אל-ממדי, ננרמל את  L – אורך הצינור, לפי  D – קוטר הצינור, כאשר גם הוא קבוע לאורך הצינור.
נקבל:
 \Delta P\propto {\frac {L}{D}}\cdot {\frac {1}{2}}\cdot \rho \cdot V^{2}
את קבוע הפרופורציה נגדיר כמקדם החיכוך של דרסי אותו חיפשנו -  f_{D}. מספר אל-ממדי זה הוא פונקציה של מספר גדלים גאומטריים וקבועים נוספים, כגון  \pi , מספר ריינולדס, ו-  e - החספוס היחסי של הצינור (גובה החספוס חלקי הקוטר).
חשוב לציין כי הגודל  {\frac {1}{2}}\cdot \rho \cdot V^{2} אינו האנרגיה הקינטית ליחידת נפח של הזורם בצינור, עקב מספר סיבות:
במקרה של זרימה למינרית, שבה כל קווי הזרם מקבילים לאורך הצינור, מהירות הנוזל בצמוד לדפנות אפס כתוצאה מתנאי אי-החלקה עקב צמיגות הנוזל. לכן נקבל כי מהירות הנוזל במרכז הצינור תהיה גדולה מהמהירות הממוצעת בצינור, המתקבלת מחלוקת הספיקה הנפחית בשטח הרטוב של הצינור. לכן האנרגיה הקינטית הממוצעת תלויה בממוצע הריבועי של המהירות, שתמיד גדול מריבוע המהירות הממוצעת.
במקרה של זרימה טורבולנטית, הזורם מקבל מהירויות אקראיות לכל הכיוונים, כולל בניצב לאורך הצינור, ולכן הטורבולנציה מגדילה את האנרגיה הקינטית ליחידת נפח בזורם, אך אינה מגדילה את המהירות הממוצעת של הזורם שבכיוון אורך הצינור.
יישום פרקטי

עבור יישומים הידראוליים בהנדסה, נוח ורצוי לבטא את מפל העומד או הלחץ כתלות בספיקה הנפחית שבצינור. לשם כך אנו נדרשים להחליף את המהירות המופיעה במשוואת דרסי-ויסבך בספיקה ובשטח הרטוב:
V={\frac {Q}{A_{w}}}
כאשר:
V – המהירות הממוצעת של הזורם לאורך הצינור (ביחידות של  {\frac {m}{s}})
Q – הספיקה הנפחית של הזורם בצינור (ביחידות של  {\frac {m^{3}}{s}})
A_{w} – השטח הרטוב בצינור (ביחידות של  m^{2})
עבור המקרה הכללי, נצטרך לדעת מה השטח הרטוב בפועל, התלוי ספיקה, בשיפוע הצינור, צורת החתך, ובעוד גורמים. אם נניח שהצינור בעל פרופיל מעגלי ומלא לחלוטין בזורם, ניתן לקבל:
A_{w}^{2}=({\frac {\pi D^{2}}{4}})^{2}={\frac {\pi ^{2}D^{4}}{16}}
כאשר  D הוא קוטר הצינור.
אם נציב תוצאה זו למשוואת מפל העומד של דרסי-ויסבך, נקבל כי:
h_{f}={\frac {8f_{D}LQ^{2}}{g\pi ^{2}D^{5}}}
כאשר משמעות כל אחד הפרמטרים הוגדרה לעיל.
ניתן גם לקבל את מפל הלחץ לפי:
\Delta P={\frac {8}{\pi ^{2}}}\cdot f_{D}\cdot {\frac {L}{D}}\cdot \rho \cdot {\frac {Q^{2}}{D^{4}}}
לקריאה נוספת

1982 Handbook of Hydraulics by Ernest F. Brater and Horace Williams King.Sixsth Edition. McGraw-Hill Book Company. ISBN 0-07-007243-4 פרק 6.
סיווה

ערך זה עוסק באיגוד מקצועי. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |

 מדינה:  הודו 
 מטה הארגון:  אחמדאבאד 
 מייסדים:  אלה בהאט 
 חברים:  1,500,000 (נכון ל־2012) 
 תקופת הפעילות:  1972–הווה (כ־53 שנים) 
 www.sewa.org
 
ארגון סיווה (באנגלית: SEWA - Self-Employed Women Association, ובנוסף מילה שפירושה "שירות" בכמה משפות הודו) הוא איגוד מקצועי הודי שנוסד בשנת 1972 על ידי אלה בהאט (Ela Bhatt). זהו ארגון המאגד נשים עניות, המתפרנסות כעובדות עצמאיות, או מעסקים קטנים שבבעלותן. נשים אלו לא הצליחו להשיג עבודה בשכר רגיל הכולל הטבות סוציאליות כמו עובדים בסקטור הפורמלי המאורגן.
94% מהנשים העובדות בהודו, שייכות לסקטור העובדים הבלתי פורמלי שאינו מאורגן[דרושה הבהרה]. נשים אלו עוסקות במלאכות מסורתיות, כגון שזירת פרחים, קליעת סלים, מכירת ירקות ותכשיטים, סבלות המעמיסה סחורה על ראשיהן, גלגול סיגריות "בידי", איסוף אשפה ונייר למיחזור, עבודת בניין ועוד. בסקטור הבלתי פורמלי לא פועלות סוכנויות ממשלתיות ולא קיימים נהלים המגדירים את מבנה השכר, שעות העבודה, תנאי העבודה, מנגנוני פרישה ושאר הטבות. נשים אלו אינן נחשבות לעובדות בכוח העבודה, הן אינן זוכות להכרה, כתוצאה מכך הן עניות מאוד ובבעלותן מעט מאוד נכסים, אם בכלל
.
ארגון סיווה מאגד כיום[דרושה הבהרה] למעלה מ-1.7 מיליון חברות, 96% מהן נשים כפריות מהמעמד נמוך, מ-14 מדינות שונות בהודו, כאשר המרכז הוא באחמדבד שבמדינת גוג'ראט (Ahmedabad, Gujarat), שם נוסד הארגון.
שוזרת פרחים
מטרות

המטרה העיקרית של סיווה היא לארגן נשים עובדות כדי להגיע למצב של תעסוקה מלאה. תעסוקה מלאה היא תעסוקה שבאמצעותה נשים ישיגו ביטחון תעסוקתי, ביטחון בהכנסה שוטפת, ביטחון סוציאלי, טיפול רפואי, טיפול בילדים, מחסה ומקום מגורים. סיווה פועלת כדי להבטיח תעסוקה מלאה בכך שהיא מאפשרת לעובדות החברות בארגון רשת ביטחון סוציאלי המבטיחה טיפול רפואי, טיפול בילדים, ביטוח, דיור, נגישות למים ראויים לשתייה ועוד. כמו כן היא מאפשרת להן לרכוש נכסים כמו אדמה, כלי עבודה, רישיונות עבודה, תעודות זהות, בקר, מנייה בקואופרטיבים ומלמדת את החברות מה ערכם של חסכונות.
מטרה נוספת, חשובה לא פחות היא העצמת ההסתמכות העצמית/הישענות עצמית (self reliance). הכוונה היא להעצים את העובדות הבלתי פורמליות כך שיהיו עצמאיות, שיסמכו על עצמן הן ברמה האישית והן כקולקטיב, גם מבחינה כלכלית וגם ביכולת שלהן לקבל החלטות המשפיעות על החיים שלהן ועל גורלן. המשמעות היא שחברות סיווה מכינות תוכנית עסקית כדי להבטיח ישימות כלכלית לפעילויות שלהן, ופועלות באמצעות הקולקטיבים שהקימו כדי להבטיח יישומן של תוכניות אלו. הן לומדות תוך כדי עשייה, משפרות תוכניות ויעדים היכן שנדרש, לוקחות סיכונים ובעצם מנהלות ואחראיות באופן ישיר על התוכניות. פעולות אלו מעצימות את הנשים, עוזרות להן להרגיש חזקות ובטוחות בעצמן, משום שהן מסוגלות לעצב את העתיד שלהן ולתכנן את הכנסתן כך שתהיה בטוחה ותבטיח את עתידן.
שתי מטרות אלו כאחת מנסות לפרוץ את המעגל האכזרי של עוני ופרנסות לא בטוחות, שהן מנת חלקן של הנשים העובדות העצמאיות בהודו.
האסטרטגיות שנוקט הארגון כדי להשיג מטרות אלו הן אסטרטגיות של מאבק ופיתוח. המאבק הוא באילוצים ובמגבלות שמטילות על הנשים החברה והכלכלה, והפיתוח הוא של יכולות המסחר, כישורי המשא ומתן של העובדות, ופיתוח אלטרנטיבות נוספות עבורן. לאורך השנים הקפיד הארגון לקיים פעילויות על בסיס מאבק לא אלים, נאמן לעקרונות ולפילוסופית אי-אלימות של מהאטמה גנדי, תוך דגש על קיום משא ומתן, וההכרה וההערכה בייחוד ההיסטורי, חברתי, אתני, דתי וכלכלי של הנשים .
היסטוריה והתפתחות

הארגון נוסד ב-1972 כאיגוד מקצועי של נשים עובדות עצמאיות. הוא צמח מתוך איגוד עובדי הטקסטיל (Textile
Labour Association, TLA), האיגוד ההודי הגדול והוותיק ביותר של עובדי טקסטיל שבעצמו נוסד ב-1920. הארגון צמח בין היתר על רקע אי קבלת קבוצת נשים שסיפקו שירותים לתעשיית הטקסטיל, כחלק מעובדי התעשייה המאוגדים. המאבק הראשון שהארגון נטל על עצמו היה לקבל הכרה רשמית כאיגוד עובדים. היות שלא היו קיימים יחסי עובד-מעביד בין העובדות העצמאיות למעסיק כלשהו, רשויות המדינה לא הסכימו לרשום את ההתארגנות כאיגוד עובדים, אולם המאבק צלח וסיווה נרשם כאיגוד עובדים באפריל 1972. הארגון גדל ברציפות משנת 1972 הן במספר החברות והן בהכללת עיסוקים שונים. ב-1977 הוענק פרס[דרושה הבהרה] למזכירה הכללית ומייסדת הארגון, אלה בהאט, עובדה שהביאה לארגון הכרה בינלאומית, והשפיעה גם על תהליך הצמיחה של הארגון. ב-1981 פרץ משבר נוסף ביחסים בין סיווה לאיגוד TLA, כאשר בזמן המהומות שהתרחשו התקיפו חברי קסטות גבוהות יותר את חברי וחברות קאסטת Harijans ("הטמאים"). רבים מהמותקפים היו חברים בארגון סיווה ו-TLA. סיווה כארגון תמך בחברי קאסטת Harijans המותקפים, בעוד ארגון ה-TLV שמר על שתיקה. בגלל שונות זו בעמדות, התנתק ארגון ה-TLA מסיווה. אחרי הפירוד מ-TLA צמחה סיווה וגדלה אפילו מהר יותר והחלה לקדם יוזמות חדשות. בתחילת שנות השמונים הארגון החל להתרחב למדינות נוספות ולסקטורים אחרים. בסוף המאה ה-20 החלו העובדות לקבל זהות כעובדות, וכמה מדינות ברחבי הודו החלו להכריז על שכר מינימום לעובדות אלו והחלו לבסס תוכניות שונות לרווחתן.
עם הגידול במספר החברות, במקצועות שונים, ועם הקמת איגודים במדינות שונות, קיבל הארגון הכרה כאיגוד מקצועי מרכזי, למרות התנגדותם של איגודים מקצועיים מרכזיים אחרים, התנגדותם שנבעה מהעובדה שסיווה מתמקד רק בנשים שעובדות בסקטור הבלתי פורמלי/הלא מאורגן.
כיום (על פי דו"ח הארגון מ-2012), לאחר יותר מ-40 שנות פעילות, סיווה הרחיבה את פעילותה מהמרחב הכפרי של מדינת גוג'ראט למרחב הגלובלי. נכון לשנת 2012 סיווה פעילה ב-14 מדינות (states) בהודו, ובשש מדינות נוספות בדרום אסיה, סרי-לנקה, נפאל, בהוטן, בנגלדש, פקיסטן ואפגניסטן. סיווה יוזמת ומניעה תהליכים דומים גם במדינות אפריקניות כגון גאנה, מאלי ודרום אפריקה.
פעילות

אחד היעדים הראשונים של הארגון היה לארגן נשים עובדות עצמאיות כדי לשפר את מעמדן הכלכלי. כדי להשיג יעד זה באופן מעשי הייתה האסטרטגיה של הארגון לאורך השנים פעילות משותפת הן של התאגדות והן של הקמת קואופרטיבים.
ב"סיווה" הבינו שיש לפעול בכמה תחומים בעת ובעונה אחת בו זמנית, ולכן פיתחו גישה משולבת הכוללת התאגדות של נשים עובדות עצמאיות, העמדת אשראי לרשות הנשים באמצעות הבנק שהארגון הקים (SEWA Bank), מחקר והכשרה בתחומים כגון בריאות, טיפול בילדים, הנחלת אוריינות ועוד.
בתחילת הדרך, התנגד הממשל לרשום את סיווה כאיגוד מקצועי משום שלא הכירו בהן כעובדות. טענת הממשל הייתה שמכיוון שלא היה לנשים אלו חוזה עבודה עם מעסיקים, הן לא נאבקו נגד מעסיקים, ולכן אינן יכולות להקים ארגון שאחד מתפקידיו העיקריים הוא לתווך בין עובדים למעסיקים בסקטור הפורמלי.
10 חודשים של משא ומתן עיקש שכנעו את הממשל להכיר בכך שאפשר לייסד איגוד מקצועי גם למען מטרות חיוביות, ולמען שינוי ושיפור מציאות חיי החברות באיגוד. הארגון הצליח לכפות על מוסדות כגון ארגון העבודה הבינלאומי (ILO) להכיר בעבודות הבית כצורה לגיטימית של עבודה. הכרה כזו חשובה לעובדים העוסקים בסוג זה של פעילות כלכלית בכל רחבי העולם. היא יכולה לאפשר להם להיחשב כעובדים ולהוביל לחקיקה המגנה עליהם. כיום, הארגון מסונף לארגוני עובדים ופדרציות בינלאומיות כגון IUF, IFPAAW, AFL-CIO .
בתחום הגלובלי סיווה הובילה דיונים מספר בנוגע לעובדי הסקטור הבלתי פורמלי, תוך יצירת במה בינלאומית שבה באו לידי ביטוי עמדות חשובות. ארגון העבודה הבינלאומי(ILOׂ) התחיל לדון במושג הסקטור הבלתי פורמלי לפני שלושה עשורים, ובסופו של דבר ניסח ב-1996 את אמנה 177 "אמנת עבודת הבית" (C177-Home Work Convention, 1996). לסיווה היה גם תפקיד ראשי בהיווצרות רשת המחקר הבינלאומית (WIEGO) (Women in the Informal Economy Globalization and Organization) שאוספת ומנתחת נתונים על הסקטור הבלתי פורמלי ברחבי העולם. פעילות זו נתנה תנופה גדולה להתארגנות נשים עובדות בעולם, שהמשיכו במאבק בינלאומי בממשלות בארגון העבודה הבינלאומי, עד לניסוח ולחתימה ב-2011 על אמנה 189 "אמנת עובדי משק הבית" (C189- Domestic Workers Convention, 2011)
מבנה וחברות

הארגון רשום כאיגוד מקצועי על פי חוק האיגודים המקצועיים ההודי משנת 1926. הארגון מאפשר לכל אישה שהיא עובדת עצמאית ברחבי הודו להיות חברה בארגון, כאשר דמי החברות השנתיים הם 5 רופי. הארגון מנוהל באמצעות שתי רמות של נציגות נבחרת. כל קבוצה מקצועית בוחרת את הנציגות שלה על פי יחס של נציגה לכל 100 חברות. נציגות אלו מהוות את מועצת האיגוד המקצועי. נוסף על כך ובמקביל למועצת האיגוד, קיימות ועדות מקצועיות בכל איגוד ובהן 50-15 חברות. ועדות אלו נפגשות מדי חודש ודנות בבעיות הניצבות בפני כל איגוד, ובפתרונות האפשריים. כל שלוש שנים בוחרת מועצת האיגוד ועד מנהל הכולל קבוצה נבחרת של 25 מנהיגות מקצועיות. הן נפגשות פעם בחודש כדי לדון באסטרטגיה ולקבל החלטות המופנות הן כלפי הציבור והן כלפי הממשלה בנושאים הקשורים לעבודה כגון שכר, וגם בנוגע לבעיות חברתיות כגון אלכוהוליזם ואלימות במשפחה.
בארגון ארבעה סוגים של נשים עובדות עצמאיות:
נשים שעוסקות ברוכלות ומכירות לצידי הדרכים. אלו נשים בעלות עסקים קטנים שמוכרות ירקות, פירות, דגים ביצים ופריטי מזון ולבוש שונים.
נשים שבסיס העבודה הוא בביתן והן עוסקות באריגה, קדרות, מגלגלות סיגריות בידי, תופרות.
עובדות כפיים ונותנות שירותים כגון פועלות בחקלאות ובבניין, כובסות, מושכות מריצות (Handcart), סבליות המעמיסות סחורות על ראשן, עובדות משק בית.
נשים יצרניות ונותנות שירותים המשקיעות מאמצים והון כדי לבסס את העסקים שלהן. קבוצה זו כוללת נשים העוסקות בחקלאות, גידול בקר, אוספות מלח וגומי, בישול ומכירתו.
מספר החברות בארגון עם הקמתו בשנת 1972 עמד על 1,070 נשים, בשנת 2008 היו חברות בארגון יותר מ-950,000 חברות, ובשנת 2012 על פי הדו"ח הרשמי של הארגון היו חברות בו יותר מ-1.7 מיליון נשים.
מייסדת הארגון

אלה בהאט (Ela Bhatt ) היא מארגנת ופעילה חברתית בדרכו ועל פי תפיסת עולמו החברתית והפילוסופית של מהאטמה גנדי. בהאט נולדה ב 7 בספטמבר 1933 באחמדבד שבמדינת גוג'ראט (Ahmedabad, Gujarat). לאביה היה משרד עורכי דין מצליח ואמה הייתה פעילה בתנועת נשים. ב-1954 סיימה את לימודי המשפטים. בהאט התחילה את הקריירה שלה בהוראת אנגלית למשך תקופה קצרה באוניברסיטה במומביי, אולם ב-1955, שנה לאחר סיום לימודיה, הצטרפה למחלקה המשפטית של איגוד עובדי הטקסטיל ההודי (TLA ) באחמדבד.
ב-1968 התבקשה על ידי האיגוד לעמוד בראש אגף הנשים של האיגוד. בהקשר זה היא נסעה לישראל שם למדה במשך שלושה חודשים במכון האפרו-אסייתי ללימודי עבודה וקואופרטיביים בתל אביב. העובדה שאלפי נשים עובדות טקסטיל נאלצו לעבוד במקומות עבודה נוספים כדי להשלים את ההכנסה המשפחתית, אולם לא זכו להגנה על ידי חוקי המדינה שהגנו רק על אלו שעבדו בתעשייה ולא על הנשים שעבדו באופן עצמאי, השפיעה עליה מאוד. היא לקחה על עצמה לאגד נשים עצמאיות אלה תחת חסותו של האגף לנשים באיגוד עובדי הטקסטיל (TLA), וב 1972 הקימה את סיווה (SEWA) ושימשה כמזכירה הכללית של הארגון בין השנים 1996-1972
אלה זכתה בפרסים ובאותות רבים כגון דוקטור לשם כבוד באוניברסיטת הרווארד ב-2001, ובאוניברסיטת ג'ורג'טאון בשנת 2012, אות הכבוד האזרחי "פדמה סרי" (Padma Shri) מטעם ממשלת הודו בשנת 1985 ועוד.
לקריאה נוספת

Kalmia Rose, Where Women are Leaders- the SEWA Movement in India, The British Library Catalogue,2002, New Jersey, USA
Women’s Organizing in the Informal Economy- Progress of the World's Women, UNIFEM Report, 2005, chapter 5, NY U.S.A
יעל וולפזון, חזקות כאיגוד – על איגוד הנשים העצמאיות בהודו באתר My-Asia
הערות שוליים

1 2  Ela Bhatt,Toward Empowerment,World Development, Vol 17,1989 pp 1059-1065
1 2 3 4 5  Rekha Datta,From Development to Empowerment:The Self-Employed Women's Association in India, International Journal of Politics, Culture and Society, Vol 16,2003, pp 351-358
↑  Aditi Kapoor, The SEWA way: Shaping future for informal labour,Futures, Vol 35, 2007, pp 554-568
↑  Nalini Nayak,Organizing the Unorganized Workers:Lessons from SEWA Experiences, The Indian Journal of Industrial Relations, Vol 48, 2013, pp 402-414
↑  SEWA Annual Report, 2012,pp 1
↑  Nalini Nayak,Organizing the Unorganized Workers:Lessons from SEWA Experiences, The Indian Journal of Industrial Relations, Vol 48, 2013, pp 402-414
↑  אתר הארגון
↑  SEWA Annual Report, 2012,pp 4
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007604726505171  ISNI: 0000 0001 0775 2668  LCCN: n83186810  VIAF: 123617748   WorldCat (עם VIAF): 123617748 
עובדות חקלאות
העיסוק: אוספת מלח
אלה בהאט מייסדת הארגון
פורדיזם

הנרי פורד עם הדגם המפורסם שלו, פורד מודל T.
פורדיזם הוא מונח בשימוש נרחב כדי לתאר (1) את מערכת הייצור ההמוני שנוצרה בראשית המאה ה-20 על ידי חברת פורד או (2) את אופן הצמיחה הכלכלי האופייני לאחר מלחמת העולם הראשונה והסדר הפוליטי והחברתי הקשור אליו בקפיטליזם מתקדם, מונח שטבע אנטוניו גרמשי ככינוי גנאי למשטר הקורפורטיבי הקפיטליסטי בראשית המאה העשרים. גרמשי ביקש לתאר בביטוי "צורה אולטרה-מודרנית של ייצור ושל שיטות עבודה—כמו זו המוצעת על ידי המתקדמת ביותר מבין צורות העבודה האמריקניות, התעשייה של הנרי פורד". במפעל ייצור המכוניות היילנד פארק של פורד במדינת מישיגן הונהג ייצור על פי עקרון הסרט הנע, כשכל פועל עוסק בייצור חלק קטן מן המכונית.
רקע

הנרי פורד סייע לפופולריות של המשמעות הראשונה בשנות העשרים של המאה ה-20, והפורדיזם החל לסמן את המודרניות באופן כללי. בכלא בתקופת בין המלחמות, כתב הקומוניסט האיטלקי אנטוניו גרמשי במכשולים הכלכליים, הפוליטיים והחברתיים להעברת האמריקנים והפורדיזם ליבשת אירופה והדגיש את כוחה הטרנספורמטיבי הפוטנציאלי כאשר הוא נשלט על ידי עובדים ולא כוחות שמרניים. הערותיו של גרמשי היוו השראה למחקר על פורדיזם שלאחר המלחמה והמשבר שלו.
במשמעותו השנייה, פורדיזם נותח לאורך ארבעה ממדים:
ראשית, כפרדיגמה תעשייתית, היא כרוכה בייצור המוני של מוצרים סטנדרטיים על פס ייצור נע באמצעות מכונות ייעודיות ועבודה מיומנת למחצה.
שנית, כמשטר צבירה (או צמיחה) לאומי, הוא כרוך במחזור וירטואוזי של ייצור המוני וצריכה המונית.
שלישית, כדרך רגולציה, פורדיזם כולל (1) פשרה ממוסדת בין עבודה מאורגנת לעסקים גדולים, לפיה עובדים מקבלים זכויות ניהול בתמורה לעלייה בשכר, (2) תחרות מונופוליסטית בין חברות גדולות המבוססת על תמחור ופרסום בעלות פלוס, (3) הון פיננסי ריכוזי, מימון בגירעון וצריכה המונית מבוססת אשראי, (4) התערבות מדינה להבטחת תעסוקה מלאה ולהקמת מדינת רווחה, ו-5) הטמעת כלכלות לאומיות בסדר כלכלי בינלאומי ליברלי.
רביעית, כצורה של חיים חברתיים, פורדיזם מאופיין בתקשורת המונים, תחבורת המונים ופוליטיקה המונים.
צורת הצמיחה הפורדיסטית הפכה לדומיננטית בקפיטליזם המתקדם במהלך השיקום שלאחר המלחמה, ולעיתים קרובות מיוחסת לזכותו את הפריחה הארוכה שלאחר המלחמה. עם זאת, במהלך שנות ה-70, נטיות המשבר הבסיסיות שלה הפכו ברורות יותר. פוטנציאל הצמיחה של הייצור ההמוני מוצה בהדרגה, והתגברה ההתנגדות של מעמד הפועלים לתנאי העבודה המנוכרים שלו; השוק של מוצרים בני קיימא לצרכן המוני הפך לרווי; שיעור רווח יורד חפף עם סטגפלציה; התפתח משבר פיסקאלי; הבינאום הפכה את הניהול הכלכלי של המדינה לפחות יעיל; לקוחות החלו לדחות טיפול סטנדרטי וביורוקרטי במדינת הרווחה; והדומיננטיות הכלכלית האמריקאית וההגמוניה הפוליטית היו מאוימים על ידי התפשטות אירופה ומזרח אסיה. תופעות אלו הניעו חיפוש רחב טווח אחר פתרונות למשבר הפורדיזם, בין אם על ידי החזרת דינמיקת הצמיחה האופיינית שלו כדי לייצר משטר נאו-פורדיסטי או על ידי פיתוח משטר צבירה פוסט פורדיסטי חדש ואופן רגולציה.
מאפיינים

גרמשי טען כי הפורדיזם הוא השיטה שבאמצעותה מנסה הקפיטליזם להתמודד עם הנטייה האנדמית שלו, על–פי התאוריה המרקסיסטית, לנפילת שיעור הרווח. בכך ביקש גרמשי להסביר מדוע תורת הדלות הגוברת של מרקס לא התממשה ולא הביאה למהפכה הקומוניסטית במערב. לטענתו, מערכת הייצור הפורדיסטית פעלה תוך שילוב של כוח ושכנוע: לפועלים הוצע שכר עבודה ורמת חיים גבוהים יותר ועידוד לשמש קודם כל כצרכנים, ובתמורה היה עליהם לתפקד באופן מושלם כבורג צייתני בתוך מנגנון עבודה היררכי.
מודל הייצור הפורדיאני היה שלב במעבר מעבודת בעלי מלאכה לייצור המוני של מוצרים פשוטים, אחידים וזולים יחסית, כך שלקבוצה רחבה בהרבה של אנשים התאפשר לרוכשם. תרומתו העיקרית של פורד כאן הייתה הדגש על סטנדרטיזציה, עם מרכיבים סטנדרטיים, הליכי ייצור סטנדרטיים, דרישות מיומנות נמוכות וסטנדרטיות מפועלים ומוצר סטנדרטי. לצורך כך, פיתח פורד את פס הייצור הנע, שבו המפעיל ביצע בכל פעם משימה פשוטה אחת, החוזרת על עצמה, כשהרכיב עובר ממנו אל הפועל הבא. שיטה יעילה זו אפשרה להגדיל במידה ניכרת את פוריות העבודה של הפועלים והביאה לצניחה במחיר המכונית מ-780 דולר בשנת 1910 ל-360 דולר בשנת 1914, שנה אחרי הפעלת פס הייצור.
בגלל המונוטוניות והדרישה לריכוז מלא בעת העבודה, הייתה תחלופת העובדים במפעלי פורד גבוהה מאוד, דבר שגרם לו להפחית בארבעים אחוז את מספר שעות העבודה ולהגדיל את השכר לפועל פי עשרים וחמישה (השכר לפועל פשוט לפני כינון מפעלי פורד היה פחות מחצי דולר ליום).
המכונית מודל טי של פורד הייתה הדגם המוכר ביותר של שיטת העבודה הפורדיאנית, אך בשנות השלושים כבר הועם זוהרה של השיטה נוכח שיטות ייצור ושיווק עדיפות של מתחרתה הגדולה של פורד, ג'נרל מוטורס. תחת הנהגתו של אלפרד פ. סלואן אורגנה ג'נרל-מוטורס במבנה הפוך לזה של פורד: עם כמה סדרות מודלים, משברולט ועד קדילק, ומבנה מנהלי מבוזר יותר, שבו המחלקות השונות בחברה תפקדו במובנים רבים כחברות עצמאיות. על פס הייצור, עם זאת, התנהלו שתי החברות באופן דומה למדי.
המודל הפורדיאני החל לשקוע בשנות השישים וביתר שאת משנות השבעים אחרי ששיטות ייצור חדשות, חלקן על פי מודלים שהגיעו מיפן, הפגינו את היתרונות שיש לייצור גמיש ו'רזה' יותר, שבו פועל הייצור ממלא מגוון תפקידים רחב. המונח המתאר את הכלכלה היום הוא לרוב פוסט-פורדיזם.
היבטים תרבותיים של הפורדיזם בתקשורת

הפורדיזם כמערכת ייצור תעשייתית השפיעה גם על התפתחותם של אמצעי התקשורת. פורדיזם היה השיטה ההגמונית עד לסוף המאה העשרים לייצור תרבות באמצעות מוסדות תקשורת המונים. בתעשיית הטלוויזיה הקלאסית בעשורים הראשונים לקיומה היו קיימים במדינות רבות מספר מוגבל של ערוצים לאומיים, בעלי תכנים דומים זה לזה. תכנים אלו כללו בידור ושידורי חדשות. בעלי התוכן והערוצים היו אלו שקבעו את לוח השידורים ואת תוכן השידורים ללא צורך להתחשב באופן מהותי בהעדפות הקהל. ייצור תרבות פוסט פורדיסטי החל בטלוויזיה בשנות השמונים, כאשר פותחו טכנולוגיות שידור חדשות רב-ערוציות כמו שידור בכבלים ובלוויין. אמצעי הפצה אלו אפשרו את הפעלתם של ערוצים שונים, ששידרו תכנים מגוונים יותר לקהלים צרים יותר.
לקריאה נוספת

Gramsci, Antonio. Selections from the Prison Notebooks. ed. Q. Hoare and G. N. Smith. New York: International Publishers, 1971.