stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הקלות הבלתי נסבלת של הקיום (סרט)

| --- | --- |

כרזת הסרט
 מבוסס על:  הקלות הבלתי-נסבלת של הקיום 
 בימוי:  פיליפ קאופמן 
 הופק בידי:  ברטיל אולסון פול זנץ סול זנץ
 תסריט:  מילן קונדרה (ספר) ז'אן-קלוד קריאר פיליפ קאופמן
 עריכה:  וולטר מרץ' 
 שחקנים ראשיים:  דניאל דיי-לואיס ז'ולייט בינוש לנה אולין דרק דה לינט ארלנד ז'וזפסון פאוול לנדובסקי
 מוזיקה:  מרק אדלר ארני פוזיליאוס
 צילום:  סוון ניקוויסט 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  סול זאנץ 
 חברה מפיצה:  אוריאון פיקצ'ורס
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  5 בפברואר 1988 (ארצות הברית) 2 במרץ 1988 (צרפת) 1 באפריל 1988 (שוודיה)
 משך הקרנה:  171 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט ארוטי, סרט מבוסס יצירה ספרותית, סרט דרמה, סרט רומנטי 
 הכנסות באתר מוג'ו:   unbearablelightnessofbeing
 פרסים:  פרס אגודת מבקרי הקולנוע של בוסטון לשחקן הטוב ביותר (דניאל דיי לואיס)  פרס אינדפנדנט ספיריט לסינמטוגרפיה (סוון ניקוויסט)  פרס באפט"א לתסריט המעובד הטוב ביותר (ז'אן-קלוד קרייר, פיליפ קאופמן)  פרס אגודת מבקרי הסרטים הלאומית לסרט הטוב ביותר  פרס אגודת מבקרי הסרטים הלאומית לבימוי הטוב ביותר (פיליפ קאופמן)  מועצת ביקורת הקולנוע האמריקנית: עשרת הסרטים הטובים ביותר 
 דף הסרט ב־IMDb
 
הקלות הבלתי נסבלת של הקיום (באנגלית: The Unbearable Lightness of Being) הוא סרט מ-1988 בבימויו של פיליפ קאופמן, שנוצר על פי רומן בעל אותו שם מאת מילן קונדרה. כמו בספר, העלילה מתרחשת בפראג בשנת 1968 ומתארת את חייהם של אמנים ואינטלקטואלים בצ'כוסלובקיה בעת האביב של פראג ואת חייהם המשתנים כתוצאה מפלישתה של ברית המועצות לצ'כוסלובקיה.
הפקה

הסרט הופק בארצות הברית ובוים על ידי פיליפ קאופמן האמריקאי, אך צוות השחקנים כלל ברובו שחקנים אירופיים, ובהם דניאל דיי-לואיס (אנגליה), ז'ולייט בינוש (צרפת), לנה אולין (שוודיה) ודרק דה לינט (דנמרק). הסרט צולם בצרפת ולא בצ'כוסלובקיה. בסצנות המתארות את הפלישה הסובייטית, שולבו קטעי ארכיון עם צילומים מהעיר ליון. הסרט זכה להצלחה בינונית באמריקה הצפונית ולהצלחה רבה יותר באירופה.
עלילה

הסרט מתחיל בהצגתו של תומאס, מנתח מוח צ'כי, אשר חי חיי רווק חסר דאגות. המאהבת שלו, סבינה, היא אמנית אשר גם היא חיה ללא מחויבויות. יום אחד עוזב תומאס את פראג, על מנת לבצע ניתוח מוח בעיירת ספא. שם הוא פוגש בתרזה, מלצרית החולמת לעזוב את חייה הקודרים בעיירת הספא. היא עוקבת אחריו לפראג ועוברת לגור אתו. דבר זה מקשה על ההרפתקאות המיניות של תומאס עם הנשים האחרות.
תומאס מבקש מסבינה, לעזור לתרזה, למצוא עבודה כצלמת. תרזה חווה רגשות מעורבים של סקרנות וקנאה כאשר היא מבינה שבין תומאס וסבינה קיים קשר מיני. מצוקתה של תרזה מופרעת על ידי הטנקים הסובייטיים הפולשים לצ'כוסלובקיה. במהלך המהומה, תרזה מצלמת תמונות של הפלישה הסובייטית ונותנת את הפילמים לזרים, כדי שיבריחו אותם למערב. לאחר מכן בורחים השלושה מצ'כוסלובקיה.
בשווייץ פוגשת סבינה את פרנץ, פרופסור נשוי, והם מתחילים ברומן. לאחר זמן מה, מודיע פרנץ לסבינה כי הוא עזב את אשתו ומשפחתו. לאחר הצהרתו, עוזבת אותו סבינה, מכיוון שהיא מרגישה שהקשר שלהם לא יוכל להחזיק בעולם המציאותי. תרזה ותומאס מנסים להסתגל לחייהם בשווייץ, אך תרזה מגלה כי תומאס ממשיך בקשריו המיניים עם נשים אחרות. היא עוזבת אותו וחוזרת לצ'כוסלובקיה. תומאס מגלה כי הוא מוטרד מעזיבתה של אשתו, ומחליט לבוא בעקבותיה לצ'כוסלובקיה, למרות שדרכונו מוחרם בכניסה. הגעתו של תומאס אחריה, מרוממת את רוחה של תרזה.
תומאס מנסה להשיג את משרתו הקודמת כמנתח מוח, אך נענה בשלילה בעקבות ההנהלה החדשה, הנתמכת על ידי הסובייטים, מכיוון שלפני הפלישה הסובייטית פרסם מאמר המשווה את הסובייטים לאדיפוס המלך. תומאס כתב במאמרו כי אדיפוס דקר את עיניו כאשר גילה מהו חטאו, אך הסובייטים לעומתו אינם מכירים בחטאיהם. ההנהלה החדשה דרשה מתומאס לכתוב מכתב החוזר בו מהנאמר במאמר, אך תומאס מסרב. כתוצאה מסרובו, לא יכול תומאס לעבוד כרופא, והוא מוצא עבודה כמנקה חלונות. עבודה זו מביאה עמה הזדמנויות נוספות למפגשים עם נשים אחרות.
תרזה עובדת כמלצרית ופוגשת מהנדס. מכיוון ששוב היא מוצאת עדויות לחוסר הנאמנות של תומאס, היא מחליטה לנהל רומן עם המהנדס. מיד לאחריו, היא פוחדת שהמהנדס עובד עם המשטר החדש, ושהוא עלול לסחוט אותה ואת ותומאס בעקבות הרומנים. ביאושה היא מנסה להתאבד, אבל תומאס מונע זאת ממנה.
תרזה משכנעת את תומאס לעזוב את פראג והם עוברים לכפר, אשר בו מקבל את פניהם מטופל ותיק של תומאס. שם הם חיים באידיליה כחקלאים, רחוק מהאינטריגות הפוליטיות של פראג. בניגוד אליהם, מגיעה סבינה לאמריקה, שם היא ממשיכה באורח חייה כרווקה בוהמיינית. באמריקה, סבינה נדהמת כאשר היא מקבלת מכתב, המספר לה כי תרזה ותומאס נהרגו בתאונת דרכים, כאשר נהגו בחזרה לביתם במשאית, לאחר שחגגו בעיר אחרת עם חברים.
הסרט מסתיים בסצנה בה רואים את תומאס ותרזה, במצב רוח מרומם וככל הנראה מאושרים מאוד, כאשר הם נוסעים חזרה לכפרם, זמן קצר לפני מותם.
שחקנים

דניאל דיי-לואיס - תומאס
ז'ולייט בינוש - תרזה
לנה אולין - סבינה
דרק דה לינט - פריץ
ארלנד ז'וזפסון - שגריר
פאוול לנדובסקי - פאוול
דונלד מופט - מנתח ראשי
תומק בורק - ז'ירי
דניאל אולבריסקי - פקיד משרד הפנים
סטלאן סקארסגארד - המהנדס
ברוס מיירס - העורך הצ'כי
פאוול סלבי - האחיין של פאוול
פסקל קלנסקי - האחות קטיה
ג'ק סירון - מנהל מסעדה שווצרי
אן לונברג - צלמת שווצרית
המחר הארוך

| --- | --- |

 מידע קומיקס
 יוצר:  דן הובינון וז'אן ז'ירו
 סוגה:  מדע בדיוני סייברפאנק
 תקופת פרסום מקורית:  יולי 1977 – אוגוסט 1977 (כ־32 ימים)
 ארץ מקור:  ארצות הברית ארצות הברית
 שפת המקור:  אנגלית
 מוציא לאור:  מטאל אירלאן
המחר הארוך (באנגלית: The Long Tomorrow) הוא סיפור קומיקס קצר מסוגת המדע הבדיוני וסייברפאנק, אשר פורסם על גבי שני גליונות במגזין הקומיקס הצרפתי מטאל אירלאן בשנת 1976. הוא נכתב על ידי דן הובנון ואויר על ידי ז'אן ז'ירו. הקומיקס, שברובו חסר מלל ונתון להגגיו האמנותיים של ז'ירו, הוא בעל השפעה יוצאת דופן על ז'אנר המדע הביוני בכלל ובקולנוע בפרט, כאשר יוצרי סרטים רבים ציינו אותו כאחת ההשפעות הגדולות על סרטיהם, ביניהם הנוסע השמיני, בלייד ראנר וטרון.
רקע

הסיפור הופיע לראשונה במגזין מטאל אירלאן הצרפתי, שז'ירו הוא אחד ממייסדיו, כחלק מאוסף הסיפורים הקצרים "?L'Homme est-il bon" שאת חלקם כתב הסופר דן הובינון. האוסף כלל מספר סיפורי קומיקס קצרים ולא קשורים ביניהם, אשר היו חדשניים מאוד באופן שבו הציגו מדע בדיוני בקומיקס, אך הבולט מביניהם היה "המחר הארוך", שעלילתו יוצאת הדופן מאת הובינון והאמנות פורצת הדרך מאת ז'ירו שולבו בו לכדי יצירה חדשנית שלא דמתה לסיפורים אחרים שפורסמו במגזין. במבוא לאוסף הספורים (אשר יצא כספר אחד בשנת 1977) כתב ז'ירו:
ציירתי את "המחר הארוך" בשנת 1975, באותו הזמן שעבדתי עם אלחנדרו חודורובסקי על עיבוד קולנוע לחולית. במקור אמור היה דאגלס טרומבול לבצע את האפקטים המיוחדים, אך הוא לא יכול היה ולכן חודורבסקי שכר את דן הובינון להחליפו. כשדן הגיע לפריז הוא היה מזוקן, לבוש בגדים פרועים, הפוסט-היפי הקליפורני האופייני. עבודתו האמיתית הייתה מתחילה רק בשלב הצילומים, עם הדגמים ואביזרי החומרה. כשעוד היינו בשלב ההכנות והמושגים, כמעט ולא היה מה לעשות והוא היה משועמם מאוד. כדי להרוג את הזמן, הוא התחיל לצייר. דן ידוע בעיקר ככותב תסריטים, אך הוא גם קריקטוריסט מצוין. אם היה רוצה, הוא יכול היה להיות גרפיקאי מקצועי. יום אחד הוא הראה לי את מה שהוא מצייר. זה היה מה שהפך מאוחר יותר לסטוריבורד של 'המחר הארוך'. סיפור משטרתי קלאסי, אך ממוקם בעתיד. התלהבתי. כשאירופאים מנסים ליצור פרודיה מסוג זה, היא אף פעם לא מספקת לחלוטין, כי הצרפתים צרפתים מדי, האיטלקים איטלקים מדי וכו' [...] מכיוון שהסיפור היה חזק מאוד, שאלתי מיד אם הוא יאפשר לי לשחק עם הגרפיקה, בחופש מוחלט, ללא פירוטכניקה קונבנציונלית, אלא להתמקד מחדש בנקודת המבט של הקורא.
אחד החידושים בסיפור של הובינון היה שהסיפור התבסס על סרטי פילם נואר ופשע משנות ה-50 וה-60, אך הסיפור דווקא מתרחש בעתיד הרחוק. עובדה זו הופכת אותו לאחד מסיפורי הסייברפאנק הריאליסטיים הראשונים. מחבר הסייברפאנק החלוצי ויליאם גיבסון כתב על "המחר ארוך" ואמר:
זה לגמרי הוגן לומר, ואמרתי את זה כבר בעבר, שהדרך בה נוירומנסר 'נראה' הושפעה במידה רבה מכמה מיצירות האמנות שראיתי ב'מטאל אירלאן'. אני מניח שזה חייב להיות נכון גם לגבי הבריחה מניו יורק של ג'ון קרפנטר, בלייד ראנר של רידלי סקוט, וכל שאר העלילות בסגנון שכונה לפעמים 'סייברפאנק'.
השפעה

האמנות החדשנית של הקומיקס השפיעו רבות על תעשיית סרטי המדע הבדיוני של אותן שנים, ויוצרי סרטים רבים ציינו אותו כהשפעה ישירה על עבודתם. בין סרטים אלו היו גם הנוסע השמיני וטרון שבהם ז'ירו היה שותף בהפקה.
הערות שוליים

↑  Moebius, Moebius Oeuvres : The Long Tomorrow USA, Les Humanoïdes Associés, 2014-03-19, ISBN 978-2-7316-6981-7. (בצרפתית)
↑  Ralph Pordzik, Futurescapes: Space in Utopian and Science Fiction Discourses, Rodopi, 2009, ISBN 978-90-420-2602-5. (באנגלית)
↑  Moebius | WIRED, web.archive.org, ‏14 באוקטובר 2019
הקלטות אחרונות

| --- | --- |

 אלבום אולפן מאת ענבל פרלמוטר
 יצא לאור:  1998
 סוגה:  רוק
 שפה:  עברית 
 אורך:  58:31
 חברת תקליטים:  אן אם סי
 הפקה:  זאב אולמן
 עטיפה אלטרנטיבית
 
 עטיפת המהדורה השנייה מ-2011
 
הקלטות אחרונות הוא אלבום משיריה של המוזיקאית הישראלית ענבל פרלמוטר, סולנית להקת "המכשפות", המבוסס ברובו על סקיצות שאותן כתבה והלחינה טרם מותה בתאונת דרכים בשנת 1997.
רקע

את הסקיצות תכננה פרלמוטר להוציא לאור כאלבום הסולו הראשון שלה אך לא הספיקה להקליטם באולפן באופן מסודר. לאחר שנהרגה בתאונת דרכים, צצו לבטים בקרב מקורביה אם לפרסם את השירים. רבים סברו שענבל לא הייתה רוצה לפרסם אותם בגרסה דלה וראשונית כזאת אלא בעיבוד מוצק יותר, אך לבסוף הגיעו להחלטה שיש לפרסם את השירים. כשנה לאחר התאונה יצא האלבום, שנקרא על שם תוכנו: הקלטותיה האחרונות של פרלמוטר.
מתוך שלושים סקיצות שהיו אמורות להרכיב שלושה אלבומים שונים נבחרו מספר סקיצות. הן הושבחו בידי מוזיקאים במהלך החודשים הבאים לאחר התאונה, והרכיבו Overdubbing מעליהן. בנוסף לסקיצות האלו הוכנסו לאלבום ארבעה שירים נוספים: הקלטה של השיר "חמדת אבות 2" מתוך התוכנית "שיר פרידה" לזכר יצחק רבין ("טלעד", 1995), גרסת הכיסוי לשיר "יש לך שמש" שעיבדה והקליטה פרלמוטר במסגרת פרויקט "עבודה עברית", "לילות בלי מילים" ששרה אורלי פרל, שיר שהועידה פרלמוטר לקאמבק העתידי של "המכשפות" ולא הספיקה להקליט לו סקיצה, ו"בתוך ערפל" ששרה יפעת נץ (שגם כתבה את המילים).
ב־2011 יצאה מהדורה חדשה, לרגל יום הולדתה ה־40.
רשימת השירים

כל השירים נכתבו והולחנו על ידי ענבל פרלמוטר, מלבד היכן שמצוין אחרת.
חתול בשק (3:48)
מעכבת (2:57)
אם זה נגמר זה חבל (6:14)
חלום (3:15)
לא עכשיו (2:48)
כמה שזה נורא (3:25)
סיגריות לייט (4:01)
האמת המרה (4:08)
בתוך הטינופת (3:04)
חמדת אבות 2 (3:43)
הוקלט במסגרת התוכנית "שיר פרידה" לזכר יצחק רבין בהשתתפות עדי רנרט (פסנתר, קלידים, עיבוד והפקה מוזיקלית), עמוס הדני (גיטרה חשמלית), אילן סאלם (חליל), אלי מגן (קונטרבס) ומאיר ישראל (תופים).
קרח יבש (4:13)
זהירות מהמרווח (3:48)
בתוך ערפל (4:28) (מילים וביצוע: יפעת נץ)
לילות בלי מילים (3:22) (ביצוע: אורלי פרל)
יש לך שמש (5:13) (מילים: שמרית אור; לחן: דוד קריבושי, מוטי המר)
(סדר השירים מ"חתול בשק" ועד "זהירות מהמרווח" הוא סדר השירים המקורי שפרלמוטר ייעדה להם בפועל)
משתתפים באלבום

ענבל פרלמוטר - שירה, קולות, גיטרות
יעל כהן - תופים, קולות
יפעת נץ - גיטרה בס, קולות
חואן שלמברג - פסנתר וקלידים
יניב דדון - גיטרות
יוסי עזר - גיטרות
אסי לוי, טינקרבל, ניצן זעירא וגליה שוץ - קולות רקע
הערות שוליים

↑  על פי דבריה של מפיקת האלבום ליליאן שוץ בחוברת המצורפת
↑  בן שלו, הכישוף של ענבל פרלמוטר לא פג, באתר הארץ, 25 בפברואר 2011
הפצצת קלן

ציור המתאר את ההפצצות על קלן
בליל 30 במאי 1942 העיר הגרמנית קֶלְן (בגרמנית: Köln) הופצצה על ידי חיל האוויר המלכותי של בריטניה (באנגלית: Royal Air Force, בראשי תיבות: RAF) במהלך מלחמת העולם השנייה. הפצצות אלו קיבלו את שם הקוד "מילניום", מאחר שהייתה זו הפשיטה הראשונה שכללה יותר מ-1,000 מפציצים אוויריים.
תוכנית המילניום

הפשיטה הראשונה שכללה יותר מ-1,000 מפציצים אוויריים אורגנה על ידי חיל האוויר המלכותי של בריטניה בפיקוד סר ארתור טרוורס האריס (באנגלית: Arthur Travers Harris) וקיבלו את שם הקוד "מילניום". פשיטה זאת התקיימה בקלן בלילה של 30 במאי 1942. יותר מ-2,000,000 מטרים רבועים הושמדו, יותר מ-45,000 תושבים איבדו את בתיהם והדרכים בקלן היו חסומות לגמרי. בנוסף נאמר שכאשר גל המפציצים האחרון התקרב, השריפות בעיר היו כל כך חזקות עד שהיה אפשר לראותם מיותר מ-240 קילומטרים.
תוכנית המילניום > פרטי הפשיטה

פשיטת המילניום כללה בפועל 1,047 מפציצים אווירים ובסופו של דבר בערך 900 לקחו חלק בהתקפה. בתוך שעה וחצי מתחילת הפשיטה, חיל האוויר המלכותי של בריטניה הטילו 1455 טונות של פצצות, שני שלישים מהם היו פצצות תבערה. לפי רשומות גרמניות 2,500 שריפות נדלקו במקומות שונים, מהם 1,700 נחשבו לגדולות. 3,330 בנייני מגורים נהרסו, 2,090 בני אדם נפגעו קשות ו-7,420 נפגעו קלות. 90 אחוז מהנזק נגרם על ידי השריפות ולא על ידי חומרי הנפץ. בסביבות 500 תושבים נהרגו, 5,027 נפצעו ו-45,132 הופצצו. העריכו כי 135,000 עד 150,000 מאוכלוסיית קלן - אוכלוסייה של כמעט 700,000 אנשים - ברחו מהעיר לאחר הפשיטה. בסופו של דבר קצת יותר מ-2,428,113 מטרים רבועים של קלן הושמדו. לעומת קלן שיעור הנפגעים של חיל האוויר המלכותי היה מרשים, 3.3 אחוז נפגעו במהלך הפשיטה, עם בסך הכל 39 כלי טיס חסרים. שיעור זה הוא קטן במידה ניכרת ביחס לממוצע של השנה הקודמת, אז 4.6 אחוז נפגעו בהתקפות בתנאים דומים.
תוכנית המילניום > הכנות לפשיטה

כאשר סר ארתור האריס העלה את הרעיון של פשיטה הכוללת 1,000 מפציצים, היו בידיו בסך הכל קצת יותר מ-400 כלי טיס. כדי להגיע למספר כלי הטיס הרצוי האריס נעזר בשלושה מקורות עיקריים: יחידות הכשרה מבצעיות של פיקוד ההפצצות (אנ'), פיקוד החוף ופיקוד אימון הטייס (אנ'). מאוחר יותר נמצא שרוב המפציצים של פיקוד אימון הטייס לא היו מצוידים להפצצות ליליות. למרות זאת, האריס הצליח להגיע למטרתו, 1000 מפציצים אוויריים.
הסיבות העיקריות לפשיטה

מכיוון שרוב התעשייה הגרמנית הייתה נוכחת בערים מרכזיות ובסביבתם, מתקפות על מקומות אלו פגעו בוודאות במפעלים חשובים וכך פגעו בתהליכי ייצור של משאבים גרמניים. בנוסף ראש חיל האוויר המלכותי של בריטניה, סר ארתור טרוורס האריס החליט כי היה צורך במבצע מרהיב, בתקווה שישתיק את הספקות של מבקריו ויותר חשוב שיבטיח תמיכה להפצצות עתידיות מראש הממשלה.
אסטרטגית זרם המפציצים ושימושה בפשיטה

פשיטה על קלן הייתה הראשונה שהשתמשה באסטרטגיה הנקראה זרם מפציצים (bomber stream (אנ')). אסטרטגיה זאת הפכה לאסטרטגיה בסיסית בכל ההפצצות הבאות אחריה במשך שנתיים ועד סוף מלחמת העולם השנייה. לפי אסטרטגיה זו, כל כלי הטיס צריכים לטוס באותה דרך באותה מהירות אל המטרה, ולכל אחד מוקצה גובה וחריץ זמן בזרם כדי להקטין את הסיכוי להתנגשויות. היתרון העיקרי לשימוש באסטרטגיה זו היה שהמפציצים יכלו לעבור דרך כמה שפחות מכ"מים גרמניים. הבקר בכל מכ"ם היה יכול לכוון מקסימום של שישה יירוטים פוטנציאליים לשעה. כך המעבר של הזרם דרך השטח בכמה שפחות זמן הקטין את מספר היירוטים האפשרי. דבר זה הוביל להחלטה של הקטנת כמות הזמן המותרת להפלת הפצצות במטרה. מוקדם יותר במלחמה הזמן המותר לפשיטה של 100 מפציצים היה 4 שעות. צמצום ההפצצה לשעתיים בפשיטה של 234 מפציצים בליבק (בגרמנית: Lübeck) היה נחשב מהפכני, אך מינימום של 90 דקות היו מורשות לפשיטה של יותר מ-1,000 מפציצים במבצע הקרב.
הערות שוליים

1 2 3  Igor Primoratz, Terror from the Sky: The Bombing of German Cities in World War II, Berghahn Books, 2010, עמ' 29-30
1 2  Henry Probert, Bomber Harris: His Life and Times : the Biography of Marshal of the Royal Air Force Sir Arthur Harris, the Wartime Chief of Bomber Command, Greenhill Books, 2001
1 2 3  The Thousand Bomber raids, 30/31 May (Cologne) to 17 August 1942, The National Archives, ‏ה-6 ביולי 2007
קלן לאחר ההפצצות
הסכם סודיות

הסכם סודיות הוא חוזה או חלק מחוזה שבו התחייבות של אחד או יותר מהצדדים לשמור על סודיות מידע המגיע אליו במסגרת הקשר בין הצדדים. גם ללא הסכם סודיות מתקיימת מחויבות כזו במקרים של חיסיון רופא-מטופל, חיסיון עורך דין-לקוח ועוד, והדרישה להסכם סודיות עולה בהיעדר מחויבות כזו מכוח דין או מנהג או מרצון להדגישה ולהרחיב את גבולותיה.
זהו חוזה המחייב את הצדדים לא לחשוף מידע הכלול בהסכם. הוא יוצר קשר סודי בין הצדדים, בעיקר כדי להגן על מידע סודי וקנייני או סודות מסחריים. בכך, ההסכם מגן על מידע עסקי שאינו פומבי. כמו כל חוזים, הסכם סודיות לא יכול להיות להתקיים אם הפעילויות החוזיות הן בלתי חוקיות. הסכם סודיות נפוץ במיוחד כאשר שתי חברות, פרטים או ישויות אחרות (כגון שותפויות, אגודות וכו') שוקלות לעסוק בעסקים וצריכות להבין את התהליכים המשמשים בכל עסק כדי להעריך את הקשר העסקי הפוטנציאלי. ההסכם יכול להיות "הדדי", כלומר שני הצדדים מוגבלים בשימוש בחומרים שניתנו, או שהוא יכול להגביל את השימוש בחומר על ידי צד אחד בלבד. עובד יכול להיות נדרש לחתום על הסכם סודיות או הסכם דומה עם מעסיק, להגנה על סודות מסחריים. למעשה, חלק מהסכמי עבודה כוללים סעיף המגביל את שימושו והפצתו של מידע סודי בבעלות החברה על ידי העובדים. במחלוקות משפטיות שנפתרות בפשרה, הצדדים לעיתים קרובות חותמים על הסכם סודיות הנוגע לתנאי הפשרה.
לעיתים, עובדים שפוטרו לאחר שהעלו תלונות על פרקטיקות בלתי מקובלות, או על אפליה והטרדה כלפיהם, עשויים לקבל פיצויים תמורת חתימה על הסכם סודיות האוסר עליהם לחשוף את האירועים שהועלו בתלונות מה שמכונה דמי שתיקה. תנאים כאלה בהסכם סודיות עשויים שלא להיות ניתנים לאכיפה משפטית, אף על פי שהם עשויים להרתיע את העובד הלשעבר לשתיקה.
סוגי הסכמים > חד צדדי

הסכם סודיות חד-צדדי (לעיתים נקרא גם הסכם סודיות חד-כיווני) מערב שני צדדים, שבו צד אחד בלבד (כלומר, הצד המפרסם) מתכנן לחשוף מידע מסוים לצד השני (כלומר, הצד המקבל) ודורש שהמידע יישמר בסוד מפני חשיפה נוספת מסיבה כלשהי (למשל, שמירה על הסודיות הנדרשת לצורך קיום דרישות חוקי הפטנטים או הגנה משפטית על סודות מסחר, הגבלת חשיפת מידע לפני פרסום הודעה לעיתונות על מודעה גדולה, או פשוט כדי להבטיח שהצד המקבל לא ישתמש או יחשוף מידע ללא פיצוי לצד המפרסם).
סוגי הסכמים > דו צדדי

הסכם סודיות דו-צדדי (לעיתים נקרא גם הסכם סודיות הדדי או חד-כיווני) מערב שני צדדים, שבו שני הצדדים מתכננים לחשוף אחד לשני מידע שכל אחד מהם מתכוון להגן עליו מפני חשיפה נוספת. סוג זה של הסכם סודיות נפוץ בקרב עסקים השוקלים שיתוף פעולה מסוים כמו מיזוג חברות.
כאשר מוצג הסכם סודיות חד-צדדי, יש צדדים שעשויים לדרוש הסכם דו-צדדי, אף על פי שהם מצפים שרק אחד מהצדדים יחשוף מידע במסגרת ההסכם. גישה זו נועדה לעודד את מכין ההסכם לעשות את הוראותיו "הוגנות ומאוזנות" יותר, על ידי יצירת האפשרות שהצד המקבל יכול להפוך להיות הצד המפרסם או להפך, תרחיש שאינו כל כך לא שכיח.
סוגי הסכמים > רב צדדי

הסכם סודיות רב-צדדי מערב שלושה צדדים או יותר, כאשר לפחות אחד מהצדדים מתכוון לחשוף מידע לשאר הצדדים ודורש שהמידע יישמר בסוד מפני חשיפה נוספת. סוג זה של הסכם מבטל את הצורך בהסכמי סודיות חד-צדדיים או דו-צדדיים נפרדים בין שני צדדים בלבד. לדוגמה, הסכם סודיות רב מסדרוני אחד שנחתם על ידי שלושה צדדים, שכל אחד מהם מתכוון לחשוף מידע לשני הצדדים האחרים, יכול להחליף שלושה הסכמי סודיות דו-צדדיים נפרדים בין הצד הראשון לשני, השני לשלישי, והשלישי לראשון.
הסכם סודיות רב-צדדי יכול להיות מועיל מאחר שהצדדים המעורבים מבצעים בדיקה, חתימה, ויישום של הסכם אחד בלבד. יתרון זה עשוי להיות מונע על ידי משא ומתן מורכב יותר שעשוי להיות דרוש כדי שהצדדים המעורבים יגיעו להסכמה אחידה על הסכם רב-צדדי.
ראו גם

בדיקת נאותות
איסור פרסום
הסכם אי-תחרות
חיסיון רפואי
הערות שוליים

↑  Henry Pharr III (17 במרץ 2016). "Confidentiality and Non-Disclosure Clauses in Commercial Contracts – Is it worth the Effort?". Real Estate Drill Down. אורכב מ-המקור ב-26 באוגוסט 2018. נבדק ב-8 בפברואר 2018. [M]ost landlords and tenants are united in interest in not wanting the terms of their settlement publicized in a public forum where they may be misunderstood or misinterpreted as being weak, scared or simply not feeling strongly about their business and their actions. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Joe Davies (2014). "Confidentiality Provisions in Settlement Agreements". Vann Attorneys. If you've ever signed a settlement agreement resolving some dispute, chances are pretty good it contained a confidentiality provision. In many cases, one side or both wish to keep the terms of a settlement to themselves – whether to avoid disclosure of amounts paid to settle or for some other reason.
↑  "Consultation on Confidentiality Clauses" (PDF). UK Department for Business, Energy & Industrial Strategy. במרץ 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1164534335
הרעלה

"הרעלת המלכה בונה ספורצה". ציור מאת יאן מטייקו.
הרעלה היא מצב שבו אורגניזם נפגע באופן כימי מרעל או ארס, או מצב שבו גורם חיצוני גורם לאורגניזם להיפגע באופן כימי מרעל או ארס. הביטוי 'הרעלה' מתאר גם את המצב הסופי של האורגניזם וגם את הפעולה שהובילה אליו, במידה שהיא בוצעה במתכוון על ידי גורם חיצוני.
רצח באמצעות הרעלה

שימוש ברעל יכול להיעשות למטרת רצח. בחירת הרעלה כשיטת הרצח עשויה לנבוע מכמה סיבות:
ריחוק – רצח באמצעות רעל הוא 'נקי' יותר, מאפשר לרוצח להימנע ממגע ישיר עם הקורבן, ומונע ממנו את הצורך לחזות בקורבן ברגע המוות.
אליבי – השימוש ברעל שפעולתו אינה מיידית, מאפשרת לרוצח למקם את עצמו רחוק מהנרצח בסמוך לשעת המוות, ומכך להפנות את כיווני החקירה ממנו והלאה.
קלות – השימוש ברעל אינו מצריך יכולות שימוש בכלי נשק ובמקרים מסוימים הגישה אליו פשוטה יותר מאשר נשק.
היסטוריה של שימוש ברעל למטרת רצח

בהיסטוריה האנושית, נעשה שימוש מאסיבי ברעלים מסוגים שונים לביצוע מעשי רצח פוליטי. אישים פוליטיים נהגו להגן על עצמם מפני הרעלה באמצעים שונים, ביניהם טועם – אדם שתפקידו היה לטעום מכל דבר מאכל ומשקה המוגש לאישיות הפוליטית, מתוך מטרה לזהות רעל. כמו כן ידועים מקרים של אנשים שפיתחו בכוונה תחילה עמידות לרעלים מסוימים כדי שיוכלו להשתמש ברעלים אלה לצורך הרעלה של יריביהם בלא להחשיד את עצמם. כזה היה המקרה של מיתרידטס השישי, מלך פונטוס.
היוונים נהגו להשתמש בחיצים מורעלים בשם "טוקסיקון". הפילוסוף סוקרטס שנידון למוות שתה כוס רעל. מלכת מצרים, קלאופטרה, נהגה לנסות את הרעלים שלה על עבדיה, וכך גילתה שרעל הצפע הוא היעיל ביותר, ועל כן כשביקשה להתאבד, ביקשה שיובא לה זר פרחים ובו נחש צפע. הקיסר הרומאי נירון הורה לשלם קצבה קבועה לאישה שנודעה כמרעילה. הסברה היא שהרומים למעשה הרעילו את עצמם אט אט בכך שהשתמשו בצינורות עופרת להובלת מים ופגעו בכושר הפוריות שלהם.
הרוקח השווייצרי כריסטופר גלסר פתח בית מרקחת בפריז, בו מכר, בין השאר, רעלים. הוא היה מעורב בפרשת המרקיזה דה בוורליה. מאהבה, הקצין סן-קרואה, ככל הנראה רכש מגלסר רעל והרעיל את בעלה של המרקיזה. בכלא הבסטיליה פגש סן-קרואה את האיטלקי גיזילי, שהרעיל בעצמו 150 אנשים, ויעץ לסן-קרואה להרעיל את שאר משפחתה של המרקיזה. סן-קרואה והמרקיזה פצחו במסע הרעלה שבו הלכו לבתי חולים והגישו מאכלים ומשקאות מורעלים למאושפזים, כדי לגלות אילו חומרים יעילים במיוחד למטרות הרעלה.
ג'וליה טופאנה הודתה בהרעלת כ-600 גברים והוצאה להורג ברומא בשנת 1659.
הפצצת חיל האוויר האיטלקי על בחריין

הפצצת חיל האוויר האיטלקי על בחריין (באיטלקית: Bombardamento di Manama) במהלך מלחמת העולם השנייה הייתה חלק מהניסיון האיטלקי להפציץ מטרות בריטיות אפשריות ברחבי המזרח התיכון. המשימה, שהסבה נזק קל בלבד לבריטים, אילצה אותם לחלק את המשאבים המוגבלים במזרח התיכון לחזית שהיה נדמה שהייתה מוגנת עד ההפצצה.
רקע

ב-10 ביוני 1940 הכריזה איטליה הפשיסטית מלחמה על בעלות הברית ופלשה לצרפת עד שנחתמה שביתת נשק ב-25 ביוני, שלושה ימים אחרי שביתת הנשק עם גרמניה. שביתת הנשק הזו הותירה את בריטניה ואת חבר העמים לבד נגד איטליה במזרח התיכון.
בקיץ 1940, קיבל רודן איטליה בניטו מוסוליני תוכנית להריסת שדות נפט בבחריין במטרה לשבש את אספקת הנפט לצי הבריטי. את התוכנית הציע פאולו מוקי, טייס ניסוי וקפטן בחיל האוויר האיטלקי.
בחודשים יוני ויולי של 1940 הפציצו מטוסי חיל האוויר האיטלקי יעדים בגיברלטר, סואץ, פורט סודאן ובחריין וכן פיזרו חומרי תעמולה למען איטליה. ההפצצות האלו התאפיינו בשימוש יצירתי במשאבים מוגבלים כדי לענות על המטרות שהוצבו.
ההכנות להפצצה

באוקטובר 1940 הוחלט להעביר חמישה מפציצי סבויה-מרקטי SM.82 בפיקודו של אטור מוטי לרודוס. בפיקוד העליון האיטלקי תוכנן להפציץ יעדים בבחריין בדגש על מנאמה כשהרעיון היה להעביר מסר בנוגע ליכולות האוויריות של איטליה.
בטרם יצאו לדרך, ישבו אטור מוטי ועמיתיו במשך ארבעה ימים וגיבשו את נתיב הטיסה, כשהתוכנית הייתה שארבעה מטוסים יטוסו אחרי ההפצצה לאריתריאה שנשלטה על ידי האיטלקים. מטוס חמישי תוכנן לשמש כגיבוי וטס גם כן לאריתריאה במקרה שבו אחד המטוסים היה נאלץ לבצע נחיתת חירום בדרך.
המתקפה

לאחר ההמראה עברו המטוסים בשמי קפריסין, לבנון, סוריה, ירדן, עיראק וערב הסעודית. במשך כל הזמן שמרו המטוסים על דממת אלחוט כדי להימנע מחשיפה. בשעה 2:20 לפנות בוקר ב-19 באוקטובר איבד אחד המטוסים קשר עין עם המטוס המוביל של מוטי והטיל את הפצצות שלו במיקום שונה מהמתוכנן, כשיתר המטוסים ממשיכים לטוס לכיוון מנאמה.
מיד אחרי שהטייסים חזו בפצצות פוגעות במטרות, הם החלו לטוס לכיוון דהראן והפציצו גם אותה בשעה שהם בדרך לאריתריאה ובשעה 8:40 בבוקר נחתו ביעד.
משך זמן הטיסה היה 15.5 שעות והם עברו בדרכם 4,200 קילומטרים. מספר ימים אחר כך המריאו המטוסים והגיעו בחזרה לרומא.
תוצאות המתקפה

ההתקפה לא הצליחה לגרום לנזק משמעותי מלבד פגיעות קלות לבתי הזיקוק של בחריין ולדהראן, אך אילצה את הבריטים לחלק את המשאבים במזרח התיכון ולהפוך גם את בחריין שנחשבה עד אז לבלתי פגיעה למוגנת. חיל האוויר הבריטי העביר אחרי ההתקפה טייסת, כמה גדודים וסוללות נגד מטוסים לאזור בתי הזיקוק.
ראו גם

הפצצת חיל האוויר האיטלקי על תל אביב
הפצצות חיל האוויר האיטלקי על חיפה
הערות שוליים

↑  "Missione Bahrein". אורכב מ-המקור ב-2016-08-02. נבדק ב-31 במאי 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  1940 Italian bombing of Bahrain & Dhahran
↑  "Map of the attack". אורכב מ-המקור ב-2017-10-22. נבדק ב-2017-02-22.
אטור מוטי שהוביל את ההתקפה
המיטה הגדולה מוור

המיטה הגדולה מוור, כיום מוצגת במוזיאון ויקטוריה ואלברט, מוצג מספר W.47:1
המיטה הגדולה בשנת 1877, בפונדק סרסנס הד.
המיטה הגדולה מוור או מיטת ור הגדולה (באנגלית: The Great Bed of Ware), היא מיטה רחבת ממדים העשויה עץ אלון מגולף. מיטת האפיריון נבנתה בשנת 1590 והיא נחשבת למיטה הגדולה בעולם - אורכה 3.38 מטרים ורוחבה 3.26 מטרים (אורכה 10 רגלים ורוחבה 11 רגליים).
המיטה הייתה ממוקמת באכסניית וייט הארט (White Hart Inn) בעיירה ור, בהרטפורדשייר שבאנגליה, וכיום מוצגת במוזיאון ויקטוריה ואלברט בלונדון.