stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אמוניה
הערות שוליים

↑  Budavari, Susan, ed. (1996). The Merck Index: An Encyclopedia of Chemicals, Drugs, and Biologicals (12th ed.). Merck. ISBN 0-911910-12-3.
↑  US Gelogical Survey, Mineral Commodits Summary 2015
↑  אמוניה "ירוקה" תוכל לשמש כדלק עתידי, באתר הידען, ‏5 במרץ 2020
↑  "אמוניה ומלחי אמוניום – תרופה ורעל?", באתר האיגוד הישראלי לנוירוטוקסיקולוגיה
↑  חלופות יישומיות למשק האנרגיה, ‏פברואר 2017
↑  שלומי גבאי, אבי אשכנזי ודנה ירקצי‏, דליפת אמוניה בשרון: כבאי נהרג ו-21 נפגעו, באתר וואלה, 7 בנובמבר 2014
↑  נסראללה מאיים: "מיכל האמוניה בחיפה הוא הפצצה הגרעינית שלי", באתר כיכר השבת, 17 בפברואר 2016
↑  מיכל פעילן, ‏אחרי כ-30 שנה: מכל האמוניה ריק, באתר ‏מאקו‏, 19 בספטמבר 2017
↑  ליאור גוטמן, סוף עידן: יבוא האמוניה לא יעבור יותר בצפון המדינה, באתר כלכליסט, 31 במרץ 2019
↑  ליאור גוטמן, SAIPEM האיטלקית תקים ל"קבוצת חיפה" מתקן לייצור אמוניה במישור רותם, באתר כלכליסט, 23 בדצמבר 2020
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007293895805171  BnF: cb12532810x (data)  GND: 4001735-7  LCCN: sh85004538  NDL: 00560264  NKC: ph502999
ליביו ליברסקו

| --- | --- |

תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  18 באוגוסט 1930 פלוישט, ממלכת רומניה 
 נרצח:  16 באפריל 2007 (בגיל 76) וירג'יניה טק, ארצות הברית 
 ענף מדעי:  אווירודינמיקה ואווירואלסטיות
 מקום מגורים:  רומניה רומניה ישראל ישראל ארצות הברית ארצות הברית
 מקום קבורה:  רעננה 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת פוליטכניקה בבוקרשט 
 מוסדות:  וירג'יניה טק 
 פרסים והוקרה:  עיטור הכוכב של רומניה 
 הערות:  יהודי
 תרומות עיקריות
 אווירודינמיקה
 
ליביו ליברסקו (ברומנית: Liviu Librescu;‏ 18 באוגוסט 1930 – 16 באפריל 2007) היה מדען יהודי-רומני, שורד שואה בעל אזרחות ישראלית ואמריקאית, שכיהן כפרופסור להנדסה ולמכניקה באוניברסיטת וירג'יניה טק. תחומי ההתמחות שלו היו אווירואלסטיות (אנ') ואווירודינמיקה לא־יציבה.
ליברסקו נרצח בטבח בווירג'יניה טק, כאשר מנע מהרוצח לפגוע בתלמידים שבכיתתו.
ביוגרפיה

ליברסקו נולד בפלוישט שברומניה. במהלך מלחמת העולם השנייה שהה עם משפחתו במחנה עבודה בטרנסניסטריה ובגטו פוקשאן.
למד הנדסת אווירונאוטיקה באוניברסיטה הפוליטכנית של בוקרשט וסיים את לימודיו ב־1952. הוא המשיך לתואר שני באותה אוניברסיטה וקיבל תואר דוקטור במכניקת הזורמים (הידרודינמיקה) ב־1969 מטעם האקדמיה הרומנית למדעים.
בין השנים 1953 ל־1975 הוא עבד כחוקר במכון למכניקה יישומית, במכון למכניקת הזורמים ובמכון למכניקת הזורמים ומבני אוויר וחלל של האקדמיה למדע של רומניה.
תחת המשטר הקומוניסטי ברומניה ליברסקו היה מסורב עלייה לישראל. הוא הורשה לעזוב את רומניה רק אחרי שראש ממשלת ישראל, מנחם בגין, ביקש זאת מנשיא רומניה ניקולאה צ'אושסקו.
עלה לישראל בשנת 1978. בין השנים 1979 ל־1986 היה פרופסור להנדסה אווירונאוטית ולהנדסה מכנית באוניברסיטת תל אביב. במהלך השנים, המשיך לשתף פעולה עם הטכניון ואוניברסיטת תל אביב.
החל מ־1985 כיהן כפרופסור בווירג'יניה טק.
ליברסקו נמנה עם 32 הנרצחים בטבח בווירג'יניה טק ב־16 באפריל 2007. הוא נרצח בבניין נוריס הול להנדסה, בגיל 76. ליברסקו חסם בגופו את דלת הכיתה סגורה בזמן שהרוצח סונג-הוי צ'ו ניסה להיכנס. הוא נורה דרך הדלת, אך הצליח למנוע מהרוצח להיכנס לכיתה בזמן שהסטודנטים ברחו דרך החלונות. תלמידיו של ליברסקו קראו לו "גיבור" בזכות פעולותיו, כאשר אחד מהם, עשהאל ארד, אמר שכל תלמידי הפרופסור "חיים בזכותו". גם נשיא ארצות הברית, ג'ורג' ווקר בוש, דיבר בשבחו של ליברסקו. בעקבות מעשה הגבורה שלו קיבל את עיטור "כוכב רומניה". בדרך מקרה, התאריך העברי בו נרצח, כ"ז בניסן, הוא התאריך בו מצוין בישראל יום הזיכרון לשואה ולגבורה.
ארבעה ימים לאחר הטבח, הוטס ארונו לישראל, שם נקבר בבית העלמין ברעננה. אלמנתו חזרה לישראל.
עבודתו

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
פרק זה טעון עריכה. אנא תרמו לוויקיפדיה . ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. הסיבה היא: דרוש תרגום לעברית, ואולי שילוב בערך.
תחומי המחקר העיקריים של ליברסקו כללו:
Foundation and applications of the modern theory of shells incorporating non-classical effects and composed of advanced composite materials
Foundation of the theory and applications of sandwich type structures
Aeroelastic stability of flight vehicle structures
Nonlinear aeroelasticity of structures in supersonic and hypersonic flow fields
Aeroelastic and structural tailoring
Dynamic response and instability of elastic and viscoelastic laminated composite structures subjected to deterministic and random loading systems
Mechanical and thermal postbuckling of flat and curved shear-deformable elastic panels
Static, dynamic and aeroelastic feedback control of adaptive structures
Unsteady aerodynamics and magnetoaerodynamics of supersonic flows with applications
Optimization problems of aeroelastic structural systems
Theory of composite thin-walled beams and its application in aeronautical and mechanical constructions
Response and behavior of structures to underwater and in-air explosions
Multifunctional and Functionally Graded material structures.
ספריו

רשימה חלקית של ספריו של ליברסקו:
Composite Thin-Walled Beams: Theory and Application by Liviu Librescu and Ohseop Song, Springer, 2006.
Random Vibrations and Reliability of Composite Structures by Cederbaum, G., Elishakoff, I., Aboudi, J. and Librescu, L., Technomic Publishing Company, Inc., Lancaster-Basel, 1992.
Elastostatics and Kinetics of Anisotropic and Heterogeneous Shell-Type Structures by Liviu Librescu, Noordhoff International Publishing, Leyden, Netherlands.
Statics and Dynamic of Anisotropic and Heterogeneous Structures (in Romanian), by Liviu Librescu, Publishing House of the Romanian Academy of Science, 1969.
הערות שוליים

↑  "Profesorul-erou, inventator şi reputat om de ştiinţă", ב-Evenimentul Zilei,‏ 17 באפריל 2007
↑  Yitzhak Benhorin,‏ Israeli killed in Virginia massacre, באתר ynet,‏ 17 באפריל 2007
↑  יצחק בן-חורין, טבח בווירג'יניה: בין ההרוגים - פרופ' ישראלי, באתר ynet, 17 באפריל 2007
↑  Israeli lecturer died shielding Virginia Tech students from gunman, באתר הארץ, 16 באפריל 2007
↑  Killer and some victims in the Virginia Tech massacre, באתר Asia News,‏ 17 באפריל 2007
↑  יצחק בן-חורין, נשיא ארצות הברית: פרופסור ליביו ליברסקו - גיבור, באתר ynet, 18 באפריל 2007
1 2  רענן בן צור, רעננה: קורבן הטבח בוירג'יניה הובא למנוחות, באתר ynet, 20 באפריל 2007
↑  Faculty profile at Virginia Tech
↑  Publication list for, באתר וירג'יניה טק
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007433297605171  BIBSYS: 90746734  BnF: cb15057787d (data)  CiNii: DA16170178  dblp: 46/10257  GND: 1239087950  ISNI: 0000 0001 1471 2584  LCCN: n94022757  NLG: 237292  NTA: 290018528  SUDOC: 096249943  VIAF: 42128101   WorldCat (עם VIAF): 42128101
לאדינו

ערך זה עוסק בשפה המדוברת על ידי צאצאי יהודים מגורשי ספרד. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |

 מדינות:  ישראל, טורקיה, יוון, מקדוניה, בוסניה והרצגובינה, סרביה, בולגריה, מרוקו הספרדית, צרפת, ארצות הברית, קנדה ורומניה.
 אזורים:  אגן הים התיכון, צפון אמריקה, דרום אמריקה
 דוברים:  100,000 בישראל (1985); 8,000 בטורקיה; 1,000 ביוון; מספר הולך ומצטמצם במקומות אחרים
 שפת אם:  רוב הדוברים
 כתב:  בעבר (עד אמצע המאה ה-19) כתב רש"י ואותיות דפוס עבריות, כיום אלפבית לטיני (בגרסה מקומית)
 משפחה:  הודו-אירופית איטלית רומאנית רומאנית מערבית איברו-רומאנית איברית מערבית ספרדית לאדינו
 לאום:  אין
 מוסד:  הרשות הלאומית לתרבות הלאדינו 
 קוד שפה:  lad 
 קוד ISO 639-2:  lad 
 קוד ISO 639-3:  lad 
 ראו גם:  שפה • כתב • רשימת שפות
 
לאדינו היא שפה רומאנית יהודית המדוברת על ידי צאצאי מגורשי ספרד (בעיקר יהדות הבלקן), וידועה גם בשמות "ספאניולית" (בעברית), "ג'ודיזמו", "Judeoespañol" שנהגה ג'ודאו-איספניול, ספרדית־יהודית, או רק אספאניול – בשפת הלאדינו המדוברת. לאדינו הוא השם הנפוץ ביותר כיום ללשון "הספרדית-היהודית", והיא נכתבה באלפבית עברי או לטיני. בעבר, המונח לאדינו היה לשפה ששימשה לתרגום כתבי קודש בלבד הכתובה באותיות רש"י או באותיות מרובעות (אותיות "דפוס"), שפה שיוחדה לכתיבה והייתה שונה משפת הדיבור.
היסטוריה

מקורה של הלאדינו בניב קסטיליאני של הספרדית במאה ה-15, שבו דיברו יהודי ספרד. הם שילבו בשפה המקומית גם יסודות בעברית ובארמית. אחרי גירוש יהודי ספרד ב-1492, והגירתם לרחבי האימפריה העות'מאנית, הפכה הלאדינו לשפה יהודית נפרדת, שדוברה בעיקר על ידי יהודי אנטוליה וחבל הבלקן, לרבות ולאכיה. גם בקרב יהדות מצרים, ארץ ישראל, תוניסיה ומרוקו היו דוברי לאדינו (לאחרונים היה ניב מיוחד של השפה בשם חכיתיה), אך לרוב המגורשים שהיגרו לחלקיה הערביים של האימפריה העות'מאנית עברו לדבר בערבית יהודית על ניביה השונים, בדומה ליהודים שחיו שם קודם לכן, ולא שימרו את הלאדינו.
בקהילות המגורשים במערב אירופה (הולנד, בריטניה, צרפת וכולי) לא דיברו לאדינו כי אם קסטיליאנית ופורטוגזית (שנכתבו באלפבית לטיני), ומאוחר יותר עברו לשפת המדינה, אך קיימים שם שימושים ליטורגיים מעטים בלאדינו כדוגמת תרגום ההפטרה לתשעה באב.
בשואה נמחו קהילות יהודיות דוברות לאדינו בעיקר באזור הבלקנים ובראשן קהילת העיר סלוניקי, שנקראה ירושלים דבלקן, והלאדינו כמעט נכחדה מאזורים אלו. דוברי לאדינו מטורקיה ומבולגריה שעלו ארצה, הושפעו בשנותיה הראשונות של המדינה מתרבות "כור ההיתוך" ועברו לדבר עברית; ילדים מבתים דוברי לאדינו (כמו גם מבתים דוברי שפות אחרות) נטו להתבייש בהוריהם "הגלותיים" ולא למדו לדבר כראוי בשפה.
היסטוריה > ניבים

ללאדינו שני ניבים עיקריים:
הניב העות'מאני (טורקי-בלקני) המתפצל לשני תת-ניבים:
הניב הדרום־מזרחי – דובר בטורקיה וברודוס ושימר את הניבים של הקסטיליאנית.
הניב הצפון־מערבי – דובר ביוון, בבולגריה, במקדוניה, בבוסניה, ובסרביה, ושימר את הניבים של ספרד הצפונית ושל הפורטוגזית.
הניב הצפון אפריקאי, חכיתיה – דובר על ידי היהודים בצפון אפריקה, בעיקר על ידי הקהילות היהודיות במרוקו הספרדית. ניב זה ספג השפעות מערבית, וכן הושפע במשך השנים, בעיקר מאמצע המאה ה-19, מן ההתפתחויות בספרדית המודרנית.
בתוניסיה וטריפולי דוברה הלאדינו על ידי הקהילה של מהגרים יהודים איטלקים (ספרדים) מליבורנו וצאצאי מגורשי ספרד ופורטוגל שאוחדו לקהילה אחת בשם הקהילה הליבורנזית, ניב זה שילב ספרדית עתיקה, פורטוגלית, ערבית, עברית, ואיטלקית (היה נתון להשפעה צרפתית מאוחר יותר). הניב נכחד בגלל דומיננטיות של השפה הערבית.
למרות הניבים השונים התקיימה רמה גבוהה של אחידות לשונית, הודות לקשרי מסחר בין הקהילות היהודיות דוברות השפה, מילים וביטויים שונים עברו ביניהן. כן עמדו בין הקהילות קשרי תרבות ודת, וספרים שנכתבו בלאדינו עות'מאנית שימשו את דוברי החכיתיה בצפון אפריקה. דוברי החכיתיה, שחיו תקופה ארוכה במגע קרוב עם דוברי ספרדית, זנחו בהדרגה את מאפייניה הייחודיים של החכיתייה ואימצו את מאפייני הספרדית המודרנית.
פונולוגיה

|  | וילוני | וילוני | חכי | חכי | בתר־מכתשי | בתר־מכתשי | מכתשי | מכתשי | שִנִּי | שִנִּי | שפתי (־שִנִּי) | שפתי (־שִנִּי) |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| אפי | ŋ |  | ɲ |  |  |  | n |  |  |  | m |  |
| סותם | g | k |  |  |  |  | d | t |  |  | b | p |
| מחוכך |  |  |  |  | ʤ | ʧ |  |  |  |  |  |  |
| חוכך |  | x |  |  | ʒ | ʃ | z | s | ð |  | v | f |
| מקורב (צדי) | w |  | j |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| מקורב (צדי) |  |  |  |  |  |  | l |  |  |  |  |  |
| מקיש |  |  |  |  |  |  | ɾ |  |  |  |  |  |
| רוטט |  |  |  |  |  |  | r |  |  |  |  |  |
בלאדינו מאפיינים ספרדיים ארכאיים, כמו שימור ההבחנה בין העיצורים השורקים הקוליים והאטומים:
שימור צורת הגייה של העיצורים ⟨j⟩ (ז') ו-⟨x⟩ (שׁ), אשר בספרדית מודרנית התמזגו לעיצור ח, ⟨j⟩. למשל במילים bajo (נמוך, נהגה בלאדינו 'באשו' ובספרדית 'באחו') או hijo (בן, נהגה בלאדינו 'איז'ו' ובספרדית 'איחו').
שימור ההבחנה בין העיצורים ⟨ç⟩, ⟨z⟩, אשר בספרדית התמזגו להגייה [θ], ת'.
שימור ההבחנה בין [s] [z], אשר בספרדית התמזגו ל-[s].
ניכרים בה גם מאפיינים פונולוגיים אנדלוסיים שאינם שמרניים:
מיזוג העיצור ⟨ll⟩ לתוך ⟨y⟩‏ (תופעה הקרויה בספרדית Yeísmo)
מיזוג זוגות העיצורים [ts] [s] ו-[dz] [z] (Seseo).
ישנן גם השפעות מהשפה הפורטוגלית: הגיית העיצור [s] כ-[ʃ] במקרים מסוימים, ומספר מילים שאולות.
אוצר מילים

בלאדינו יש שימוש נרחב במילים עבריות בשל הנוכחות של השפה בחיי קהילת הדוברים בשימוש הליטורגי. השפה קלטה מילים וביטויים מהשפות המקומיות בהם התגוררו היהודים כמו טורקית, ערבית, צרפתית, איטלקית, יוונית ועוד. אוצר המילים בלאדינו כולל גם מילים מספרדית עתיקה, שאינן בשימוש בספרדית המודרנית.
בלאדינו נמנעים לעשות שימוש במילים מספרדית שיש להם הקשר נוצרי. למשל:
אלוהים – Dios בספרדית (ברבים), El Dio בלאדינו (ביחיד).
יום ראשון – Domingo בספרדית (יום האדון, בכוונה לישו), Alhad בלאדינו (כנראה מערבית במשמעות "הראשון").
מורפולוגיה

מערכת הכינויים דומה לזו של הקסטליאנית במספר הבדלים. לא קיים כינוי הגוף "usted" שהתפתח בספרדית מאוחר יותר, ולשם הבעת כבוד משתמשים הדוברים ב-"sinyor". כמו כן, נשתמרו בשפה הכינוי הרומז האיברי הארכאי "dito" ואילו הכינויים הרומזים ה"רחוקים" "eso/a", "aquel/la" נעלמו מן השפה.
מערכת הפועל בלאדינו עברה מספר יישורי מערכת ביחס לקסטליאנית, כך למשל בפעלים עם דיפתונגים ניתן לראות דיפתונג בכל נטיית הגוף (למשל: puedo – pueder), או היעדרו בכל נטיית הגוף kero – keresh. נטיית האימפרפקט מסומנן על ידי הסופית "va-" בכל שלוש קבוצות הפועל (ר' מערכת הפועל הספרדית. יש נטייה להשתמש בצורות פועל שאינן מורכבות (פרפקט) בזמני העבר ואילו בצורות מורכבות בעתיד ("ir a infinitivo"). בצורת האימפרפקט הסוביונקטיב, הצורן בשימוש הוא "ase-" (על נטיותיו) בלבד.
השפה אף ספגה צורנים משפות שונות, למשל מוספית 'בעל המקצוע' "ג'י" מטורקית. כאשר צורן ממוצא איברי מקביל היה בנמצא קיבל הצורן הטורקי משמעות שלילית בדרך כלל, כך לדוגמה הלקסמה העברית "צדקה" מקבלת מוספית איברית "sedakero" או אחת טורקית "sedakaji" והמשמעות היא נדבן וקבצן בהתאמה. צורן ההקטנה (דימינוטיב) בלאדינו הוא לרוב "iko-", צורן המוכר לדוברי העברית מהשמות מושיקו ומהסדרה קופיקו.
כתב

הלאדינו נכתבה בעיקר בכתב רש"י בכתבים דתיים וגם חילוניים, ולעיתים בכתב מרובע. בהשפעת תהליכי מודרניזציה שהחלו אצל דוברי השפה באמצע המאה ה-19 החל שימוש באלפבית המקומי, בעיקר אלפבית לטיני אך גם אלפבית קירילי. הכתב הלטיני הוא הכתב הרווח היום, אך מותאם בדרך כלל לשפה השלטת במדינה (לדוגמה, את הצליל "ש" יכתבו בצרפת ch, בארצות דוברות אנגלית sh ובטורקיה ş).
שלא בדפוס, נכתבה הלאדינו בכתב עברי קורסיבי הקרוי "סוֹלֵיטְרֵיאוֹ", כתב "חצי קולמוס" – כתב יד שהשתמשו בו היהודים הספרדים עד לפני דור או שניים.
ספרות בלאדינו

ספרות הלאדינו התפתחה כבר בספרד, במיוחד תורגמה ללאדינו ספרות תורנית, מקרא וליטורגיה. אחרי גירוש ספרד, המשיכו בתרגומים אלה ביתר שאת. בנוסף לתרגומי התנ"ך, תורגמו גם ספרי תפילה, ספרי הלכה כגון "שולחן ערוך" (שגם מקורו העברי מכיל מספר לעזים בלאדינו) וספרי הגות ומוסר כגון "שבט מוסר", מאת ר' אליהו הכהן האתמרי מאיזמיר. היצירה המרכזית והבולטת שנכתבה בלאדינו היא "מעם לועז" – ילקוט מדרשים ופירושים על התורה, מפעל בו החל ר' יעקב כולי.
ראוי גם להתייחס כחלק מהיצירה בשפה זו, התרגום של טקסטים יהודים קלאסיים
הספרות החילונית התאפיינה ברומנסות, בלדות עממיות שנמסרו בעל־פה. בסוף המאה ה-19 הרבו לתרגם ללאדינו מספרות העולם, בייחוד מצרפתית. כמו כן נכתבו ספרים בענייני היסטוריה ומדע, ביניהם "לה איסטורייה ג'ודיאה אוניב'ירסאל" (תולדות ישראל בעולם כולו) ב-13 כרכים, מאת ר' חיים יצחק שאקי אב"ד באיסטנבול. בתקופה זו פעלה גם קבוצת מחזאים שהרבו לתאר את ההווי היהודי ודמויות יהודיות מן העבר. אליה קרמונה ואלכסנדר בן-גיאת, נחשבים בין הסופרים הבולטים בלאדינו בעת החדשה.
הביבליוגרפיה המקיפה ביותר בתחום ספרות הלאדינו, "אוצר הספר בלאדינו 1490–1960: ביבליוגרפיה מחקרית מוערת" (הוצאת יד בן־צבי, 2021), מונה כמעט ארבעת אלפים פריטים, בין ספרים, עיתונים ושאר פרסומים.
עיתונות הלאדינו בישראל

במהלך שנותיה הראשונות של מדינת ישראל (1948–1958), התקיימה פעילות ענפה של עיתונות בלאדינו, ששימשה כאמצעי מרכזי לשמירה על תרבותם ושפתם של יוצאי קהילות דוברות לאדינו. עיתונים כמו: LA NASION, LIBERTAD ועוד. התפרסמו בישראל ושיקפו את חיי היומיום של קהילת דוברי הלאדינו לצד נושאים לאומיים ואתניים. ד"ר מרגלית סטינגר, שחקרה את הנושא במסגרת עבודת הדוקטורט שלה, ציינה כי עיתונות זו שימשה גם כבמה לדיונים תרבותיים, חברתיים ופוליטיים של הקהילה הספרדית.
עם זאת, ההתבססות של השפה העברית כשפה הרשמית של המדינה, לצד המגמות של הומוגניזציה תרבותית, הביאו לצמצום ההשפעה והנוכחות של עיתונות הלאדינו לאורך הזמן. המחקר מדגיש את התרומה של עיתונים אלו להבנת תהליך השימור וההתחדשות של שפת הלאדינו בישראל הצעירה.
הלאדינו כיום

הלאדינו אינה משמשת היום כבעבר כשפה ראשית עבור היהודים הספרדיים, והדוברים בה מתמעטים והולכים.
השימוש בלאדינו כיום בא לידי ביטוי בספרות, בשירה, במחקר, בתיאטרון ובמוזיקה.
הכנסת חוקקה את "חוק הרשות הלאומית לתרבות הלאדינו", שמטרתו שימור וטיפוח מורשת הלאדינו, כיו"ר ראשון של הרשות הלאומית לתרבות הלאדינו כיהן יצחק נבון, ובשנת 2015 נבחרה לתפקיד הפרופ' תמר אלכסנדר. כמו כן יש ניסיון לשמר את השפה ותרבותה במרכזים מיוחדים כגון "מכון סלטי לחקר הלאדינו" באוניברסיטת בר-אילן וכן ב"מרכז משה דוד גאון לתרבות הלאדינו" באוניברסיטת בן-גוריון, ובחוגים ללימוד השפה באוניברסיטאות, בארץ ובמדינות אחרות בעולם. בין החוקרים המובילים של שפה זו בישראל ניתן למנות את תמר אלכסנדר, דוד בוניס, דב הכהן, יהודה הצבי, מתילדה כהן-סראנו, יצחק לוי, אליעזר פאפו, אבנר פרץ, אלדינה קינטנה, ושמואל רפאל.
המחזה של יצחק נבון "בוסתן ספרדי" המתאר את ההווי של שכונה ספרדית ירושלמית, בשירים סיפורים והומור, הביא את תרבות הלאדינו להכרה של הקהל הרחב. המחזה זכה להצלחה רבה גם בהפקה המקורית בשנת 1969 וגם בהצגה המחודשת.
בזכות האינטרנט חלה התעוררות של שימוש בלאדינו בפורומים בישראל ובעולם. Ladino Komunita היא קהילה וירטואלית, הכוללת דוברי לאדינו מרחבי העולם, והקשר בין חבריה מנוהל בלאדינו בלבד.
בארץ פועלים מספר משוררים דו-לשוניים, בעברית ולאדינו: מרגלית מתתיהו, אבנר פרץ (שהוא גם מתרגם פורה מלאדינו) ומיכל הלד. מתילדה כהן-סראנו היא מן האספניות והיוצרות המרכזיות בתרבות הלאדינו כיום, בתחומי תיעוד השירה והסיפור העממי (וכן בכתיבת רומנסות ספניוליות מחדש כסיפורים, וסיפורים כשירים). כן פועלים מספר זמרים, בתוכם בולט מקומם המרכזי של בני משפחת לוי: האב, זמר הבריטון והמתעד יצחק לוי, אשר ביקש שכל ההקלטות שעשה לשם תיעוד ורישום המסורות המוזיקליות, יועלו באש לאחר מותו; האם, הזמרת כוכבה לוי, והבת יסמין לוי. ראובן וימר עיבד (והוסיף משלו) 70 משלי לאדינו (במקור לדינו) לנוסח פיוטי, במשקל ובחריזה. ד"ר איציק לוי פועל למען שימור ותיעוד נכסי התרבות והפולקלור של צאצאי מגורשי ספרד. בארכיון ה"רשות הלאומית לתרבות הלאדינו", תיעד לוי את סיפורם האישי של כ-2,000 אינפורמנטים דוברי לאדינו.
כן יוצא לאור בארץ כתב-העת אקי ירושלים Aki Yerushalayim (כאן ירושלים).
בפברואר 2018, בוועידה בין-לאומית, שנערכה באקדמיה המלכותית ללשון הספרדית, הוחלט על הקמת האקדמיה הלאומית הישראלית ללאדינו. כמו כן ספרד תכיר באופן רשמי בלאדינו כאחת הלשונות הספרדיות, ותנסה בכך לסייע בשימורה ובהצלתה מהכחדה. בנובמבר 2024 התקבלה האקדמיה הלאומית הישראלית ללאדינו כחברה באיגוד הבינלאומי של האקדמיה ללשון הספרדית.
ביוני 2021 עלתה לאוויר הסדרה "מלכת היופי של ירושלים" המבוססת על ספר באותו שם מאת שרית ישי לוי. הלאדינו מדוברת בסדרה זאת כמעט בכל פרק.
ה"פסטילאדינו"

מאז שנת 2003 ועד שנת 2011 התקיים פסטיבל זמר בין-לאומי תחרותי לשירים חדשים ומקוריים בלאדינו תחת השם ״פסטילאדינו״. מטרתו של הפסטיבל הייתה לחדש ולשמר את תרבות הלאדינו דרך השירים. יוזמי ומפיקי הפסטיבל, אלי מתתיהו ומוני מורנו ארמוזה מירושלים, פעלו באמצעות ״העמותה למורשת יהדות ספרד״ ובחסות הנשיא החמישי ויו״ר ״הראשות הלאומית לתרבות הלאדינו״, יצחק נבון. מנהל מוזיקלי רוני וייס, מעבדים מוזיקליים סרגיי אביר, דניאל שפי, במאי הפסטיבל שוקי וגנר, מנהלת הפקה: זיוה אלמגור, יחסי ציבור: הילה קומם.
במענה ל״קול קורא״ שפורסם בקהילות הלאדינו בארץ ובעולם, התקבלו מאות שירים חדשים אשר מהם נבחרו השירים לאירוע הגמר ע״י ועדה מקצועית בראשות המנצח רוני וייס. למופע התחרותי של הגמר נבחרו זמרים מבצעים באמצעות אודישנים .
מופעי הגמר עלו בשנים: 2003, 2004, 2005, 2006, 2008, בתיאטרון ירושלים עם התזמורת הסימפונית ירושלים.
בשנים 2006 ו־2011 עלה המופעים בהיכל התרבות ראשון לציון . ״מופע העשור״ בשיתוף פעולה עם התזמורת הסימפונית הישראלית ראשון לציון עלה בהיכל התרבות ראשון לציון. במקום הראשון במופע העשור זכתה הזמרת יעל בדש עם השיר – "La Lingua de Kaza" – אשר נבחר לשיר השירים של ה"פסטילאדינו". יעל בדש קיבלה את פסל התחרות מידי הנשיא נבון.
את המופעים הנחה אלי מתתיהו והם צולמו ושודרו בטלוויזיה הישראלית רשות השידור. בתוכנית האמנותית (שאינה תחרותית) הופיעו אמנים מוכרים מהארץ ומחו״ל כמו למשל: יהורם גאון, גלית גיאת, יעקב כהן, אריק דוידוב, טוביה צפיר, מוני מורנו ארמוזה, נאדיה קאראייני מיוון, להקת כוכבי איסטנבול מטורקיה ועוד
חבר שופטים שנכח באולם והקהל באולם ניקדו את השירים על מנת לקבוע את המקומות הראשונים. בין השופטים היו: הנשיא החמישי יצחק נבון, יהורם גאון, מנכ״ל פסטיבל ישראל והתזמורת הסימפונית ירושלים, יוסי טלגן, יאיר שטרן, שמעון פרנס, דוד קריבושה, מתילדה כהן-סראנו, פרופ׳ בן טולילה, מוני מורנו ארמוזה, אברהם עודד כהן, עופר טוראל, שמעון כהן, יהודה הגר, אלעזר שטורם, אברהם מרציאנו, עו״ד יאיר גרין, ישראל שפירא, דני עקיבא, עו״ד יונתן ליבני, יואל רקם, יוני בן מנחם, יוסף בן ישראל, פרופ׳ שושנה וויך שחק, פרופ׳ תמר אלכסנדר, שלומי גולדברג, גל אלתרוביץ, צבי רביב, שלמה ישראלי, ושופטים נוספים.
הפסטיבל היה לאחד מן האירועים החשובים של קהילת דוברי הלאדינו והשירים החדשים שנוצרו עבורו מושרים עד היום. תקציב הפסטיבל עמד על מאות אלפי שקלים, ובשל קשיי תקציב הפסטיבל לא המשיך להתקיים לאחר שנת 2011.
הקלטות של הפסטיבל בשנים השונות ניתן למצוא ביוטיוב.
כנס לאדינו

החל מ-2002 מתקיים מדי שנה כנס של דוברי לאדינו הנקרא "Dias De Leche I Miel" שפירושו "ימי חלב ודבש". הכנס מתקיים בים המלח במהלך שלושה ימים ומאורגן על ידי "העמותה לקידום מורשת תרבות הלאדינו חיפה והצפון". הכנס התקיים לראשונה ביוזמת אברהם מונסון, בן למשפחה סלוניקאית, ממייסדי העמותה לקידום תרבות הלאדינו ולשעבר נשיא לשכת הבונים החופשיים בחיפה. הכנס קיבל גם את חסותו של הנשיא המנוח יצחק נבון. דבר קיום הכנס התפרסם בעולם כולו ומגיעים אליו דוברי לאדינו ממדינות רבות בעולם, וגם משתתפים שאינם דוברים את השפה.
ראו גם

שפות רומאניות יהודיות
קאלמי ברוך – מחוקרי שפת הלאדינו ותרבותה
ספרדית
סוליטריאו
יידיש
לקריאה נוספת

מרגלית מתתיהו, היצירה בלדינו, מאזנים פ"ז, חוברת 6, טבת תשע"ד, עמ' 28–30 (המאמר זמין לצפייה במאגר JSTOR לאחר הרשמה)
ניבי גומל ושמואל רפאל, לדינו: ראשית קריאה, כתיבה, דיבור, מרכז משגב ירושלים, 2018
ניצה דור, מבחר דקלומים ושירים לילדים בספרות הדבורה בלדינו ומשמעויותיהם התמטיות והפולקלוריסטיות, בין השורות 4, 2019, עמ' 57–70
ניצה דורי (2020). לחשי תפילה קצרים של נשים בשפה הדבורה בלאדינו בשלוש עתות מצוקה. בתוך: ד"ר לאה מזור על מקרא, הוראה וחינוך
שמואל רפאל, לאדינו כאן ועכשיו, ההוצאה לאור של אוניברסיטת תל אביב, 2020
דב הכהן, אוצר הספרים בלאדינו 1490–1960 : ביבליוגרפיה מחקרית מוערת, מכון בן-צבי לחקר קהילות ישראל במזרח, ירושלים תשפ"ב.
שמואל רפאל, אספר שיר: מחקר בשירי הקופלאס של דוברי הלאדינו, הוצאת כרמל, ירושלים, 2003
מזכיר המסחר של ארצות הברית

מזכיר המסחר של ארצות הברית (באנגלית: United States Secretary of Commerce) הוא ראש מחלקת המסחר וחבר הקבינט של ארצות הברית.
מחלקת המסחר אמונה על העסקים והתעשייה בארצות הברית ומטרתה המוצהרת היא "קידום ופיתוח סחר הפנים והחוץ". עד 1913 הייתה המחלקה מאוחדת עם מחלקת העבודה של ארצות הברית.
תחת המזכיר פועלות מחלקות משנה לענייני סחר בינלאומי, עניינים כלכליים, טכנולוגיה, ייצוא, ורשות המחקר לענייני אוקיינוסים ואטמוספירה.
מזכיר המסחר הוא נושא המשרה העשירי בסדר ההחלפה של נשיא ארצות הברית במקרה שכהונת הנשיא נקטעת.
מזכיר המסחר הנוכחי הוא הווארד לוטניק, המכהן מאז 19 בפברואר 2025.
יורם הרפז

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1953 (בן 72 בערך) 
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 yoramharpaz.com
 
יורם הרפז (נולד ב-1953 בקיבוץ לוחמי הגטאות) הוא איש חינוך ישראלי, העוסק בחינוך לחשיבה ובפרט בקהילות חשיבה. הרפז הקים בשנות ה-90 רשת "בתי ספר חושבים", ופרסם ספרים בנושא הזה. בעבר היה מנהל מכון מנדל למנהיגות ועורך הביטאון הד החינוך ומרצה במכללות לחינוך.
ביוגרפיה

הרפז החל ללמוד ב-1976 באוניברסיטה העברית בירושלים היסטוריה ופילוסופיה לתואר ראשון, ולאחר מכן חינוך לתואר שני. בשנים 1981-1987 לימד היסטוריה, אזרחות ופילוסופיה בבית ספר בויאר בירושלים. ב-1987 פרש מהוראה ושימש ככתב לענייני חברה, תרבות וחינוך במקומון "כל העיר", ולאחר מכן היה מרצה לחינוך במכללת דוד ילין ובמכון כרם. ב-1992-1994 למד במכון מנדל למנהיגות.
בשנים 1994-2000 עבד במכון ברנקו וייס לטיפוח החשיבה, שם יזם הקמה של רשת "בתי ספר חושבים" – בתי ספר שניסו ליישם מודל של הוראה ולמידה בקהילת חשיבה; כמו כן ערך ופרסם ספרים רבים בתחום החשיבה, וכתב עת חדש בשם "חינוך החשיבה".
ב-2000 הוזמן לבית הספר לחינוך של אוניברסיטת הרווארד כ"מלומד אורח", ושם כתב עבודת דוקטורט בהדרכתם של דייוויד פרקינס וצבי לם מהאוניברסיטה העברית. ב-2003 הצטרף לסגל בית ספר מנדל למנהיגות חינוכית, ולאחר שנה התמנה למנהל בית הספר. ב-2006 פוטר מבית הספר.
החל מ-2006 הוא מרצה במכללת בית ברל ובמכללת אלקאסמי. בין השנים 2007 ו-2015 ערך הרפז את הביטאון של הסתדרות המורים בישראל, הד החינוך. בנוסף הוא עורך את סדרת "מחשבות על חינוך" בספריית פועלים.
בשנת 2013 סיים הרפז מחקר מקיף על בתי הספר בישראל, ובעקבותיו אמר כי "צריך להחליף את בתי הספר – אין ברירה, צריך לאתחל את כל המערכת".
באוגוסט 2016 השתתף בחדשות בערוץ 10 וטען, בין היתר, כי "זהו מיתוס שאנחנו צריכים מתמטיקה לחיים, 99.9% לא משתמשים בזה. אני למשל חושב שלימודי אמנות הרבה יותר חשובים מהם".
הרפז מתגורר בירושלים. הוא נשוי, ואב לבת ולבן.
רעיונותיו

הרפז מקדם רעיונות חדשניים באשר לתפקיד המחנך ובית הספר האידיאלי, בדומה להוגים עכשוויים בתחום החינוך, דוגמת קן רובינסון וסוגטה מיטרה. עיקר הרעיונות החינוכיים שלו הם:
רעיונותיו > "החינוך הישן"

לדעתו של הרפז, בית הספר הטיפוסי ("החינוך הישן") מתבסס על חמש הנחות:
ללמוד פירושו להקשיב למורה
ללמד פירושו להרצות מידע לתלמידים
ידע הוא חפץ העובר מהמורה לתלמידים
התודעה של התלמידים היא מכל שיש למלא בידע
מטרת ההוראה היא תלמיד(ה) שיודע(ת), כלומר שהמכל שלהם מלא