stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שחפית
מינים

שחפית פורסטר (Sterna forsteri)
שחפית טרודו (Sterna trudeaui)
שחפית ים (Sterna hirundo)
שחפית ורדרדת (Sterna dougallii)
שחפית לבנת חזה (Sterna striata) – נפוצה בניו זילנד
שחפית סומטרה (Sterna sumatrana)
שחפית דרום אמריקאית (Sterna hirundinacea)
שחפית אנטארקטית (Sterna vittata)
שחפית קרגלן (Sterna virgata) – מצויה בעיקר באיי קרגלן
שחפית הקוטב (Sterna paradisaea)
שחפית נהרות (Sterna aurantia)
שחפית שחורת חזה (Sterna acuticauda)
שחפית שוניות (Sterna repressa)
רשתן העוזרר

| רשתן העוזרר |
| --- | --- |
  זכר
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: פרוקי-רגליים
מחלקה:: חרקים
סדרה:: פרפראים
תת־סדרה:: Glossata
משפחה:: לבניניים
סוג:: Aporia
מין:: רשתן העוזרר
שם מדעי
 Aporia crataegi ‏לינאוס, 1758

רשתן העוזרר על תלתן אדום
רִשְׁתָּן הָעֻזְרָר (שם מדעי: Aporia crataegi, שם קודם: לבנין העוזרר) הוא פרפר גדול ממשפחת הלבניניים. תפוצתו משתרעת מצפון מערב אפריקה במערב עד לעבר הקווקז ולרוחב האזור הפלארקטי עד סיביר ויפן במזרח. בדרום הוא מצוי בטורקיה, קפריסין, ישראל, לבנון וסוריה. הוא אינו קיים באיים הבריטיים ובצפון סקנדינביה.
בישראל מין זה נפוץ בעיקר בצפון הארץ מאצבע הגליל עד החרמון ובהרי יהודה עד מודיעין.
תת-מינים

תת המינים כוללים:
Aporia crataegi adherbal (פרוזטורפר, 1910) יפן
Aporia crataegi augusta (טוראטי, 1905) סיציליה
Aporia crataegi augustior (גרייבס, 1925) ירדן, ישראל
Aporia crataegi banghaasi (בריק, 1921)
Aporia crataegi basania (פרוזטורפר, 1910) האלפים
Aporia crataegi colona (קרוליקובסקי, 1909) רוסיה
Aporia crataegi crataegi (ליניאוס, 1758) סקנדינביה
Aporia crataegi fert (טוראטי & פיורי, 1930) יוון
Aporia crataegi hyalina (רובר, 1907) אסיה הקטנה
Aporia crataegi iranica (פורסטר, 1939) ארמניה, איראן, אזרבייג'ן
Aporia crataegi karavaievi (קרוליקובסקי, 1926) רוסיה, אוקראינה, הבלקן
Aporia crataegi mauretanica (אובטור, 1909) צפון אפריקה
Aporia crataegi meinhardi (קרוליקובסקי, 1909) סיביר, חצי האי קמצ'טקה
Aporia crataegi pellucida (רובר, 1907) קופט-דאג
Aporia crataegi rotunda (איטשברגר, 1971) איטליה
Aporia crataegi rutae (בריק, 1940) ספרד
Aporia crataegi sachalinensis (מאטסומורה, 1925) סחלין
Aporia crataegi shugnana (שליוז'קו, 1925) פמיר
Aporia crataegi tianschanica (רוהל, 1893)
Aporia crataegi transitoria (למפקה, 1974) מרכז אירופה
Aporia crataegi augusta ♂
Aporia crataegi augusta ♂  △
תפוצה ובית גידול

מין זה נפוץ בביערות פתוחים, בשטחי מרעה, במטעים, נתיבים, גינות, כרי דשא וסבכי צמחיות. ברחבי רוב אירופה, אסיה, קוריאה ויפן הממוזגת. מין זה נכחד מהאיים הבריטיים.
תיאור

רשתן העוזרר בעל מוטת כנפיים של 51–70 מ"מ. בדרך כלל נקבות גדולות יותר מזכרים. החלק העליון של הכנפיים הקדמיות והאחוריות הוא לבן שקוף עם ורידים שחורים בולטים. הצד התחתון דומה אצל הזכר אך לנקבה יש ורידים חומים. יתר על כן, הנקבה מאבדת את רוב קשקשיה על ידי שפשוף כנפיה זו בזו, כתוצאה מכך היא נעשית כמעט שקופה.
ניתן להבחין בין מין זה למינים נוספים בסוג Pieris על ידי הורידים הבולטים שעל כנפיו.
לאחר ההטלה הביצים צהובות ומתכהות עם ההתקרבות לבקיעה. הזחלים בצבע אפור ירקרק עם פסים רוחביים. הגולם בצבע לבן שמנת, עם כתמים שחורים, מחובר בחגורת משי לענף.
ביולוגיה

תקופת ההתעופפות של רשתן העוזרר היא בין אפריל ליולי. המבוגרים די חברתיים והשפע שלהם משתנה מאוד משנה לשנה. הביצים מוטלות על הצמח הפונדקאי, בדרך כלל ממשפחת הוורדיים ולעיתים קרובות על עצים ושיחים, ביניהם: תפוח, Malus micromalus, Pyrus communis, Pyrus serotina, Sorbus intermedia, Sorbus hybrida, Sorbus aucuparia, עוזרר חד-גלעיני, Crataegus oxyacan ., Crataegus jozana, Prunus spinosa, Prunus padus, Prunus ssiori, שדר, Salix phylicifolia, Chaenomeles lagenaria).
הביצים מוטלות בקבוצות של 30 עד 100. לוקח להם כשלושה שבועות לבקוע. הזחלים נוטים להישאר בקבוצה ולהתגודד לאחר הבקיעה. למין זה יש דור אחד בשנה. הזחלים חורפים באופן קבוצתי באוהל קורים השזור בעלים. הזחלים ניזונים בהתחלה קרוב זה לזה מעלי הצמח הפונדקאי, לפני שהם מתפזרים בשלבי ההתפתחות המאוחרים לחלקים אחרים של העץ.
שלב הגולם נמשך כשלושה שבועות.
רשתן העוזרר במהלך הזדווגות
ביצים
זחל
גולם
קן תרדמת חורף
פרט בוגר
הערות שוליים

↑  לבנין העוזרר, באתר מן השדה, ‏2014-06-02
1 2 3  Information on Aporia crataegi
↑  Butterflies of Norway
1 2 3 4 5 6 7  Black-veined White, Aporia crataegi - Butterflies - NatureGate, luontoportti.com
1 2 3 4  UK Butterflies
1 2 3  Black-veined white - Aporia crataegi, web.archive.org, ‏2019-07-22
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LNB: 000348269
רעמתן כחלחל

| רעמתן כחלחל |
| --- | --- |
 רעמתן כחלחל
מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: מקריני סנפיר
מחלקה:: מקריני סנפיר
סדרה:: דקראים
משפחה:: רעמתניים
סוג:: רעמתן
מין:: רעמתן כחלחל
שם מדעי
 Coryphaena hippurus ‏ליניאוס, 1758

רַעַמְתָן כְּחַלְחַל (שם מדעי: Coryphaena hippurus) הוא אחד משני מיני דגים טורפים הקיימים במשפחת הרעמתניים החי באזורים הטרופיים וממוזגים של כל האוקיינוסים בכל העולם, לרבות בים התיכון של ישראל. זהו דג מאכל פופולרי בארצות שונות. בשפת הוואי הדג נקרא מַהִי-מַהִי ומשמעותו חזק מאוד, בשפות רבות הדג נקרא דוראדו, שם השגור גם בפי דייגי ישראל.
אטימולוגיה

השם העברי התקני, רעמתן כחלחל, ניתן לו על שום סנפיר הגב המרשים של הדג שכאשר פרוש מזכיר רעמה, ובשל גוני הכחלחל המרשימים בצידיו העליונים של גופו. השם הנפוץ באנגלית הוא דג-דולפין משום שלעיתים מלווה כלי שיט בדומה לדולפינים, השם גרם לבלבול עם היונק הידוע הדולפין, השם הנפוץ יותר באנגלית לדג בקרב דייגים, סוחרים ומסעדות הוא מַהִי-מַהִי השאוב מהשפה ההוואיית, ומשמעו חזק מאוד. השם הספרדי הנפוץ בשפות רבות דוראדו-Dorado מקורו בלטינית ומשמעו מזהיב, זהוב.
בשנת 1758 הזואולוג קארולוס ליניאוס העניק לסוג הדג את שמו המדעי Coryphaena הנגזר מהמילה היוונית koryphe שמשמעה פסגה, טופ.
מאפיינים כלליים

תוחלת החיים של הרעמתן הכחלחל היא בין 4–5 שנים. משקלו השכיח נע בין 3–13 ק"ג, ולעיתים מגיע ל-15 ק"ג, אולם ישנם דיווחים נדירים על פרטים במשקל מעל 18 ק"ג, הפרט הגדול ביותר שתועד באופן רשמי הגיע למשקל של 40 קילוגרם (88 ליברות). לרעמתן כחלחל ראש פחוס כשעצם בולטת במצחו, שיניו סגלגלות וקטנות, וגופו רחב יחסית בין הגב לבטן אולם דק מצדדיו. סנפיר הגב נמשך לאורכו של כל הגב, כמעט לכל אורכו של הדג. סנפיר הזנב מפוצל ומחודד בקצותיו. צבעיו ססגוניים ומרשימים; זהוב בצדדים, וכחלחל עד ירוק בחצי העליון בצדדים ובגב. לזכרים בוגרים יש מצח בולט המזדקר בחוזקה מעל קו הגוף. לנקבות ראש מעוגל, והן בדרך כלל בעלי גוף קטן יותר מהזכרים. רעמתן כחלחל הוא שחיין מהיר מאוד המגיע עד 92.6 קמ"ש.[דרוש מקור]
מחוץ למים הדג בדרך כלל משנה את גוני צבעיו עד שידהו לגוון צהבהב ירקרק בסמוך למות הדג. רעמתן כחלחל הוא מבין מהירי הגדילה מדגי האוקיינוס. הם משריצים במים חמימים בזרמי האוקיינוס לאורך רוב חודשי השנה, ופרטים צעירים נמצאים בסמוך לצמחי-ים. רעמתן כחלחל הוא טורף, הניזון מדאוניים, סרטנאים, דיונונאים, מקרל ודגים קטנים אחרים. ידוע כי הם ניזונים גם מזואופלנקטון וחסילונים.
זכרים ונקבות מגיעים לבגרות מינית בשנתם הראשונה, בדרך כלל בגיל 4–5 חודשים. ההטלה עשויה להתרחש באורך של כ-20 ס"מ. הנקבה עשויה להטיל 2–3 פעמים בשנה, ולהניב בין 80,000 עד מיליון ביצים להטלה, במים בטמפרטורה הנמוכה מ-34 °C. פגיות הרעמתן כחלחל נמצאות בכל השנה, אולם בכמויות גדולות יותר במשך האביב והסתיו. במחקר מסוים, 70% מהפגיות הצעירות שנאספו בצפון מפרץ מקסיקו נמצאו בעומק של מעבר ל-180 מטר. הטלה בשבי מניבה בערך 100,000 ביצים, והקושי בשמירה על רמת מליחות, תזונה שלמה וחמצן מומס במים אחראים לתמותה של כ-20-40% מהפגיות. רעמתן כחלחל נמצא לרוב בקרבה לשפת המים.
דיג > דיג חובבים

רעמתן כחלחל הוא דג נחשק ביותר בספורט הדיג ולמטרות מסחריות. דייגים חובבים חושקים בהם בשל יופיים, גודלם, טעם בשרם ובשל תפוצתו של הדג ובריאותה. הדג פופולרי במסעדות רבות בחו"ל. בישראל הדג נפוץ בים התיכון החל מאוקטובר, ודייגים חובבים רבים דגים אותו מסירה או קיאק ובסמוך לעצמים גדולים צפים ונייחים כגון מצופי ברזל גדולים (מכונים בפי הדייגים בויות), אוניות עוגנות או גשרים ימיים, זאת בשל העובדה כי הרעמתן נוהג לשהות בסמוך לעצמים צפים אלו, שם בין היתר, הוא טורף דגים קטנים הניזונים מאצות הצומחות על אותם עצמים. הפיתיונות הנפוצים לסוג דג זה הם 'חצאית' גומי עם קלמארי, דמוי-קלמארי או גרירת דמוי-דג קטן. מרגע שנתפס הזכר, הדייג ישאיר אותו קשור בחוט שקוף במים ויתר הנקבות יישארו בקרבת הזכר וימשיכו לנגוס בפיתיונות.
הדייגים בחו"ל, בנוסף למאפייני הדיג הישראלי, תרים אחר פסולת צפה, אצות צפות מסוג סרגסום (Sargasso) וציפורי הפרגטה בסמוך לשפת השונית בעומק של כ 49 מטר. אצות סרגוסו מכילות לעיתים מערכת אקולוגית שלמה מיצורים מיקרוסקופיים ועד סוסוני ים ודגים קטנים. ציפורי הפרגטה הצוללות לעבר מזונן מלוות את אצות הסראגאסו הנספות בזרם וגם פסולת צפה. מדריכי דיג מומחים יידעו לומר בדיוק איזה דגים נמצאים סביב עצמים צפים אלו לפי התנהגות הציפורים.
דיג > דיג מסחרי

ארצות הברית ומדינות נוספות באזור הקריביים הם הצרכניים העיקריים של הרעמתן. הרעמתן הוא דג מאכל פופולרי באוסטרליה, בדרך כלל נתפס ונמכר כתוצר לוואי של תעשיית דיג הטונה ודגי החרב. יפן והוואי הם צרכניים בולטים. הים הערבי, במיוחד חופי עומאן, מכילים את הרעמתן כחלחל. בעבר הרעמתן שימש בעיקר כתוצר לוואי (תפיסה לא מכוונת) במערך חכות של תעשיית הטונה ודגי החרב. כיום התעשייה דגה אותם במכוון, והם מהווים תוצר תעשייתי איכותי. בפולינזיה הצרפתית דייגים משתמשים בצלצל ובסירה הבנויה בצורה ספציפית לציד הרעמתן, סירה זו מכונה poti marara. סוג דיג זה אפשרי משום שדג הרעמתן אינו צולל עמוק. סירה זו היא בעלת עוצמה, במבנה V, אופטימלית לתמרון ולמהירות, בעלת הזנק מהיר בזמן שנהג הסירה אוחז בימינו את הצלצל.
סכנות מזון וסביבתנות

בתלות באופן לכידתו, רעמתן כחלחל מסווג באופן שונה במערכות שונות המדרגות את קַיָּמוּת האוכלוסייה. בנוסף הדג מהווה ציין למיקרואורגניזם רעילים.
האקווריום של מפרץ מונטריי מסווג את הרעמתן כחלחל, כשהוא נתפס באוקיינוס האטלנטי של ארצות הברית כבחירה הטובה ביותר. כמו כן ממליץ להימנע מרעמתנים מיובאים הנתפסים באמצעות מערך חכות, אולם מציין כי תפיסות מכמורתן וחכות דיג מסורתיות הן בחירה טובה.
המועצה להגנה על משאבי טבע (NRDC) מסווגת את הרעמתן כחלחל כרמה בינונית בסיכון לכספית, וממליצה לאכול ממנו עד 6 מנות בחודש.
הקרן ההגנה על איכות הסביבה (EDF) מסווגת את הרעמתן הכחלחל שנתפס באמצעות חכות בארצות הברית כטוב ביותר אקולוגית ("Eco-Best"), הקטגוריה הראשונה משלוש קטגוריות קיימות. אולם מסווגת את כל הרעמתנים הכחלחלים שנתפסו באמצעות מערך חכות בקטגוריה השנייה ("Eco-OK") או השלישית ("Eco-Worst") בשל תוצרי לוואי רבים (דגים ללא ערך מסחרי) הנתפסים במערך החכות, הפוצעים והורגים עופות ימיים, צבי ים וכרישים.
רעמתן כחלחל מהווה סמן או אמצעי לגילוי הרעלת סיגואטרה. סיגואטרה היא סוג הרעלה שמקורה באכילת דגים או פירות ים המזוהמים בסיגואטוקסין. התסמינים להרעלה כוללים עקצוצים בשפתיים, חולשה, בחילות והקאות.
הערות שוליים

↑  רעמתן כחלחל באתר הרשימה האדומה של IUCN
↑  מילון בעלי חיים: דגי הגרם (תשע"ב), 2012, באתר האקדמיה ללשון העברית
↑  Constellations of Words-Dorado מאתר constellationsofwords.com.
↑  Coryphaena hippurus FishBase
↑  FishBase
↑  תיעודי לכידות רעמתן כחלחל (דוראדו) מצולמים מישראל מאתר פורום הדיג הישראלי
רעמתן כחלחל, זכר.
רעמתן כחלחל זכר שנתפס בקוסטה ריקה.
רעמתן כחלחל נצמד לאצה מסוג סרגסו (Sargassum), זו אצה חומה הצפה על פני המים ועשויה להמצא בשבלים באורך של כמה קילומטרים. משמשת לדג מקור מזון ומסתור.
קרנף צר-שפה

| קרנף צר-שפה |
| --- | --- |

מצב שימור
 מצב שימור: סכנת הכחדה חמורה סכנת הכחדה חמורה (CR) 
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: מפריטי פרסה
משפחה:: קרנפיים
סוג:: דיצרוס
מין:: קרנף צר-שפה
תת-מינים
 D. b. michaeli  D. b. longipes  D. b. minor  D. b. bicornis
שם מדעי
 Diceros bicornis ‏ליניאוס 1758
תחום תפוצה


קרנף צר-שפה, קרנף שחור או קרנף מצוי (שם מדעי: Diceros bicornis), מין יונק יחיד בסוגו דיצרוס שבסדרת מפריטי הפרסה. הקרנף צר-השפה מצוי במרכז אפריקה ובמזרחה כולל קניה, טנזניה, קמרון, דרום אפריקה, נמיביה וזימבבואה.
הקרנף ידוע גם כקרנף שחור, אף שלמעשה מראהו אפור-לבן. שמו זה ניתן לו כדי להבחינו מהקרנף הלבן (Ceratotherium simum; ידוע גם כקרנף רחב-שפה). שמות אלו עלולים להטעות, שכן לשני המינים צבע דומה. מקור שמו של הקרנף הלבן הוא מתרגום שגוי של weit ("רחב" באפריקנס), ולא מצבעו.
שמו המדעי של הקרנף צר-השפה בנוי מהסוג דיצרוס (Diceros) - דו־קרן (מיוונית di=דו ו־ceros פירושו קרן) ושם המין bicornis - פירוש זהה אך בלטינית ("bi" - דו ו־"cornis" - קרן).
אנטומיה

גובהו של קרנף צר-שפה בוגר 143–160 ס"מ ואורך גופו 2.86–3.05 מטר. לו זנב באורך של כ־70 ס"מ. משקל הזכר הוא בין 800 ל־1,400 ק"ג, לעיתים חריגות עשוי להגיע אף ל־2,820 ק"ג. הנקבות קטנות מהזכרים. בראשו שתי קרניים עשויות קרטין, הגדולה מביניהן נמצאת בקצה הקדמי של חוטמו ומגיעה לאורך של כ־50 ס"מ, אף שבמקרים יוצאי דופן אורכה עשוי להגיע ל־140 ס"מ. לעיתים מתפתחת קרן שלישית קטנה. קרניים אלו משמשות להגנה, להפחדה ולעקירת שורשים ושבירת ענפים במהלך אכילה. צבע עורו תלוי בעיקר בתנאי האדמה המקומית ובהתנהגות ההתפלשות של הקרנף, כך שלמעשה הקרנפים בדרך כלל אינם שחורים בצבעם.
הקרנף צר-השפה קטן בהרבה מהקרנף רחב-השפה ולו פה מחודד המשמש אותו לתפוס עלים וענפים באכילתו. לעומתו לקרנף רחב-השפה יש שפתיים רבועות לאכילת עלים. ניתן להבחין בין קרנף צר-שפה לקרנף רחב-שפה גם על פי גולגולתו ואוזניו הקטנות יותר.
עורו העבה העשוי שכבות של הקרנף צר-השפה מגן עליו מקוצים. ראייתו של הקרנף צר-השפה גרועה והוא נסמך יותר על שמיעה והרחה. אוזניו גדולות ומסתובבות למשמע רעש, ואפו גדול ובעל יכולת חישה טובה מאוד לזיהוי טורפים.
התנהגות ואקולוגיה

הקרנף צר-השפה הוא אוכל עשב וניזון מעלים, ענפים, עשבים, פירות וכו'. תזונתו מסייעת בהפחתת כמות הצמחים העציים ובכך מאפשרת צמיחת עשבים לרווחתם של בעלי חיים אחרים. הקרנף צר-השפה ידוע כאוכל עד 220 מינים שונים של צמחים. הוא מסוגל לחיות עד חמישה ימים בהיעדר מים בתקופה של בצורת. בתי הגידול של הקרנף צר-השפה מגוונים וכוללים מדבריות בנמיביה, אזורים מיוערים ברמות בקניה וסוואנות.
הם תרים אחר מזון בבוקר ובערב. בשעות החמות ביותר במהלך היום לרוב הם נחים בחוסר פעילות, ישנים ומתפלשים בבוץ. התפלשות בבוץ היא חלק חיוני בחייהם של הקרנפים צרי השפה, והיא מסייעת בקירור טמפרטורת הגוף שלהם במהלך היום ובהגנה על גופם מפני טפילים. אם בוץ אינו זמין במקום הם יתפלשו בעפר. שתיית מים נעשית בדרך כלל בשעות שלאחר מכן.
הקרנף צר-השפה חי לרוב בבדידות למעט אמהות וגורים או קרנפים המתקבצים יחד לצורכי רבייה. לעיתים הם מתקהלים לקבוצות קטנות לתקופות קצרות. הזכרים פחות חברותיים מהנקבות אף שלעיתים הם יאפשרו את נוכחותם של קרנפים אחרים. הם לא טריטוריאליים כל כך ולעיתים קרובות עשויים לעבור דרך טריטוריות של קרנפים אחרים. תחומי המחייה משתנים בהתאם לעונה ולזמינות המזון והמים. בדרך כלל תחום המחייה שלהם קטן, וחיים בצפיפות גדולה בבתי גידול שבהם יש שפע של מזון ומים זמינים ולהפך במקרים שבהם המשאבים הזמינים דלים. בסרנגטי תחומי המחייה משתנים בין גודל של כ־43 קמ"ר לבין 133 קמ"ר, בעוד שבנגורונגורו שטחם של תחומי המחייה נע בין 2.6 ל־44 קמ"ר. בנוסף נצפו אזורים שקרנפים צרי שפה נוהגים לפקוד אותם ולנוח בהם, המכונים "בתים" ושבדרך כלל נמצאים במקום גבוה.
קרנפים צרי שפה עשויים להיות תוקפניים מאוד. מפאת כושר ראייתם הלקוי אם הם מריחים סכנה, עשויים להתנפל על הגורם המאיים. נצפו אף קרנפים אשר התנפלו על גזעי עצים או תלי טרמיטים, אף שלרוב הם אינם תוקפניים כלפי פרטים אחרים ממינים אלו. הם עלולים לתקוף גם בני אדם וכלי רכב. לרוב הם מתנפלים רק לשם הטעייה אחד כלפי השני. זכרים עשויים לעיתים להילחם באמצעות דחיפת ראש בראש או בהיאבקות עם הקרן. הם נוהגים להימנע ממפגש עם זכרים אחרים כשהדבר אפשרי. נקבות אינן תוקפניות אחת כלפי השנייה.
תקשורת

קרנפים צרי שפה משתמשים בצורות תקשורת רבות. מפאת ראייתם הגרועה והעדפתם לחיים לבד, לעיתים קרובות הם משתמשים בסימוני ריח לזיהוי קרנפים אחרים או בתקשורת קולית. שפת גוף וסימנים חזותיים הם מרכיבים פחות חשובים בתקשורת של קרנפים ממין זה.
הם נוהגים לסמן באמצעות שתן שיחים, אזורים בסביבת בורות מים ואזורים שבהם מצוי מזון. בתקופת הרבייה נוהגות הנקבות להשתין לעיתים תכופות. ההפרשה נעשית באותה הנקודה ששימשה קרנפים אחרים המצויים בסביבת תחנות ההזנה, בסביבת ערוצי מים ובאזורים אחרים. סימונים אלו חשובים מאוד לזיהוי של כל פרט את משנהו. בהתקרב קרנף לנקודה שכזו, הוא יריח כדי לזהות את הקרנפים הנמצאים בסביבה ויוסיף את סימנו שלו. לעיתים הם ישפשפו את ראשם או קרנם על גזעי עצים לסימון.
בנוסף הובחנו סוגים שונים של קולות מורכבים שמשמיע הקרנף צר-השפה לתקשורת. כך למשל במהלך קרב הקרנף נוהם ומחצצר. נחירות ארוכות עשויות להצביע על כעס. עיטושים הנשמעים כקריאות מצביעים על התראה מסכנה. עיטושים קצרים וקימוט נחירים עשויים לבוא בתגובה לבהלה מפנים חדשות. קולות בטונים גבוהים עשויים להצביע על פחד.
רבייה

קרנפים צרי שפה בוגרים החיים בטבע נוהגים לחיות בבדידות, ומתקבצים רק לצורך רבייה. ההזדווגות לא נעשית בתבנית עונתית, אך ההמלטות נוטות להעשות לקראת סוף עונת הגשמים בסביבות יבשות.
נקבה המחפשת זכר נוהגת להפריש נוזלים שמאפשרים לזהות אותה ככזאת. התנהגות מקובלת למציאת בת זוג לרבייה נעשית כאשר הזכר מקפל את שפתו, מקמט את אפו וראשו מורם כדי לזהות ביתר קלות פרומונים שאותם משחררת הנקבה. לפעמים בן זוגה של הנקבה "מנקה" את גלליה ומפזרם, ובאופן זה מקשה על זכרים אחרים לגלות את עקבות הריח שלה.
ישנן התנהגויות המקובלות לפני ההזדווגות הכוללות חרחורים והתנצחות באמצעות הקרניים. התנהגות נפוצה נוספת היא כשהקרנף מחרחר ומנדנד ראשו מצד אל צד ואז רץ שוב ושוב. הזוג נשאר יחד במשך שניים-שלושה ימים, ולעיתים אף מספר שבועות. הזוג מזדווג מספר פעמים ביום במהלך תקופה זו, ומשך ההזדווגות כחצי שעה.
משך ההריון 15–16 חודש. הגור הנולד שוקל כ־35-50 ק"ג ויכול לנוע סביב יחד עם אמו רק כעבור שלושה ימים. הם נגמלים מיניקה בסביבות גיל שנתיים. הגור ואמו נשארים יחדיו כ־2-3 שנים עד ללידתו של הגור הבא; הצאצאים עשויים להישאר עם אמם זמן רב יותר וליצור קבוצות קטנות. לעיתים נאכלים הגורים על ידי צבועים ואריות. נקבות הקרנף צר-השפה מגיעות לבגרות מינית בהגיען לגיל 4–6, בעוד שזכרים מגיעים לבגרות מינית בגיל 7–9. תוחלת חייהם בתנאים טבעיים (ללא סכנת ציד) עשויה להגיע ל־35-50 שנה.
אוכלוסייה

בסביבות 1900 נאמד מספר הקרנפים צרי השפה בכמה מאות אלפים שחיו ביבשת השחורה. במהלך החצי השני של המאה ה-20 מספרם של הקרנפים צרי השפה התדלדל באופן חמור, מכ־70,000‏ בסוף שנות השישים לכדי עשרת אלפים עד חמישה עשר אלף בשנת 1981. בתחילת שנות התשעים ירד מספרם למתחת ל־2,500 ובשנת 1995 דווח על קיומם של 2,410 פרטים בלבד. על פי קרן הקרנף הבינלאומית האוכלוסייה האפריקנית הכוללת התאוששה במידת מה לכדי 3,610 פרטים בשנת 2003‏. בנמיביה ובדרום אפריקה, שתי מדינות שבהן נעשתה השקעה רבה בתוכניות שימור, חלה עלייה במספר הקרנפים בתקופה שבין 1980–2001. על פי דוח של איגוד השימור העולמי מיולי 2006, סקר שנערך על תת-המין המערב אפריקני (D. b. longipes), שבעבר נפוץ היה בסוואנות של מערב אפריקה ושמספרם עמד על 10 פרטים בלבד ב־2002, לא איתר פרטים ממנו ותת המין הוגדר אפוא כנכחד.
הקרנפים צרי השפה נדחקו אל סף הכחדה מחמת ציד בלתי חוקי שנעשה במטרה להשיג את קרנם ומפאת אובדן של בתי גידול. קרנו של הקרנף צר-השפה משמשת באסיה לצורכי רפואה מסורתית, הגם שהוכח כי הקרן חסרת ערך רפואי. במזרח התיכון נעשה שימוש בקרן לצרכים טקסיים, והיא מגולפת כך שתשמש כידית לפגיון מסורתית. הביקוש לקרנים גבר בשנות השבעים ואוכלוסיית הקרנף צר-השפה הצטמצמה ב־96% בין השנים 1970 ל־1992.
תת־מינים

ישנם ארבעה תת-מינים של הקרנף צר-השפה:
קרנף צר-שפה דרום-מרכזי (Diceros bicornis minor) - תת-המין הנפוץ ביותר, שבעבר תחום תפוצתו השתרע ממרכז טנזניה דרומה דרך זמביה, זימבבואה ומוזמביק עד לצפון מזרח דרום אפריקה. בשנת 1980 הוערך מספרם של הקרנפים מתת מין זה ב־9,090, בשנת 1995 ב־1,300 וב־2001 ב־1,651. כיום הם נפוצים בעיקר בדרום אפריקה שם נאמד במספרם בשנת 2001 ב־1,094 פרטים.
תת המין הדרום־מערבי (D. b. bicornis) - מותאמים יותר לחיים בסוואנות הצחיחות והחצי־צחיחות של נמיביה, דרום אנגולה, מערב בוטסואנה ומערב דרום אפריקה. ב־2001 נאמד מספרם ב־943 פרטים, כש־94.7% מהם חיים בנמיביה.
תת המין המזרח־אפריקאי (D. b. michaeli) - תפוצתו ההיסטורית כללה את סודאן, אתיופיה וסומליה דרומה דרך קניה עד צפון-מרכז טנזניה. כיום תפוצתו מוגבלת בעיקר לקניה ולטנזניה. בשנת 2001 נאמד מספר הקרנפים מתת מין זה שחיו בטבע ב־498, ונוסף אליהם עוד 172 שחיו בשבי ברחבי העולם.
תת המין המערב־אפריקאי (D. b. longipes) - תת-המין שנכחד. בעבר נפוץ היה ברוב הסוואנה של מערב אפריקה. עד לאחרונה, רק פרטים מעטים שרדו בצפון קמרון, אך ביולי 2006 הכריז איגוד השימור העולמי על תת-המין כנכחד זמנית, ובהערכה ב-2011 הוגדר תת-המין כנכחד.
לקריאה נוספת

בריאן כריסטי, סחר קטלני, נשיונל ג'יאוגרפיק ישראל, גיליון 221, אוקטובר 2016
הערות שוליים

↑  קרנף צר-שפה באתר הרשימה האדומה של IUCN
↑  http://panda.org/downloads/species/ecop13blackrhinofactsheet.pdf
↑  http://www.rhinos-irf.org/rhinoinformation/blackrhino/index.htm
↑  West African black rhino feared extinct | Environment | The Guardian
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007283262005171  BnF: cb13328971f (data)  GND: 4182388-6  LCCN: sh85014609  NKC: ph451002 
קרנף צר-שפה במכתש נגורונגורו
קרנף צר-שפה
קרנף צר-שפה בגן חיות בציריך
קרנף צר-שפה בגן החיות טרונגה בסידני שבאוסטרליה
קרנפית וגור
שזיף קרסייה

| שזיף קרסייה |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: צומח
מערכה:: בעלי פרחים
מחלקה:: דו-פסיגיים
סדרה:: ורדנאים
משפחה:: ורדיים
סוג:: פרונוס
תת־סוג:: Prunus subg. Prunus
מין:: Prunus spinosa
מחלקות
 Prunus sect. Prunus
שם מדעי
 Prunus spinosa ‏קארולוס ליניאוס
תחום תפוצה

שמות נוספים
 שזיף קרסיה, שזיף סורי, שזיף קווקזי, שזיף הדובדבן, שזיפון
שזיף קרסייה (שם מדעי: Prunus spinosa‏, Prunus carasia), מוכר גם בשמות שזיף סורי, שזיף קווקזי, שזיף הדובדבן ושזיפון, הוא צמח בעל פרחים ממשפחת הורדיים. השזיף גדל באופן טבעי באירופה, מערב אסיה, וצפון מערב אפריקה, והובא על ידי בני אדם לניו זילנד, טזמניה, ולחוף המזרחי של צפון אמריקה.
תיאור

הקרסייה גדל על שיח גדול (ולפעמים על עץ קטן) המכוסה בקוצים, וגובהו כחמישה מטרים. שמו הלטיני של המין, spinosa, מגיע מהמילה הלטינית לקוץ, spina. פרחיו הלבנים של הצמח, שקוטרם 1.5 ס"מ מופיעים באביב. עלי הצמח מופיעים זמן קצר לאחר הפריחה, והם עגולים, אורכם 2–4.5 ס"מ, ורוחבם 1.2-2 ס"מ. הצמח הוא הרמאפרודיט, ומואבק בעזרת חרקים. האנדוקרפ שבגלעין הפרי מכיל שאריות ציאניד.
שימושים

מפירות הצמח ניתן לייצר משקאות חריפים, ריבות, פשטידות וחמוצים. בנוסף לשימושים אלה בפרי, הצמח עצמו משמש לעיתים על מנת ליצור גדר חיה. בין היתר, משמש מיץ הפרי להכנת יין פורט מזויף. בבריטניה הפרי משמש להכנת סלו ג'ין, ובנווארה שבספרד הוא משמש להכנת הליקר פאצ'אראן(אנ'). ליקר דומה, בשם épine, מיוצר גם בצרפת, כאשר במחוזות מסוימים בצרפת, לדוגמה אלזס, הוא משמש להכנת הליקר eau de vie de prunelle, ובאיטליה הוא משמש להכנת הליקר בארגנולינו. לעיתים מיץ הפרי משמש גם לתיבול וודקה. הפרי משמש גם להכנת צ'אטני, או כתוספת לתה. קיימים תיעודים לשימושים מוקדמים בפרי, כאשר על יד המומיה של אצי, איש הקרח, שמת בין 3239 לפנה"ס ו-3105 לפנה"ס, נמצאו פירות הקרסייה.
עץ הקרסייה יכול לשמש כעץ הסקה שבוער לאט, עם מעט עשן. גזעי הצמח שימשו להכנת מקלות הליכה ואלות, שמוכרות באירלנד בשם shillelagh, ושימשו באופן מסורתי ביחידות האיריות שבצבא הבריטי. לפי רש"י, שרף העץ, לו הוא קרא בשמו הצרפתי פרוניי"ל, שימש בתקופת התלמוד להכנת דיו.
איור של הבוטניקאי הגרמני אוטו וילהלם ת'ום(אנ'), 1885
הצמח בפריחה בשלבים המוקדמים של האביב
שיח קרסיה בווגלסברג, גרמניה
פרחי הצמח
הערות שוליים

↑  שזיף קרסייה באתר הרשימה האדומה של IUCN
↑  Vanessa Richins Myers, 19 Flowering, Fruiting Trees and Shrubs From the Prunus Genus, thespruce, ‏11/01/21 (באנגלית)
↑  The Encyclopedia Americana (1920)/Sloe, וויקיטקסט,, ‏1920 (באנגלית)
↑  Tia Ghose, Mummy Melodrama: Top 9 Secrets About Otzi the Iceman, livescience, ‏09.11.2012 (באנגלית)
↑  The burning properties of wood, Scout information centre, ‏1999 (באנגלית)
↑  רש"י, מסכת שבת, דף כ"ג, עמוד א'
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4260795-4
שדר (עץ)

| שדר |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: צומח
מערכה:: בעלי פרחים
מחלקה:: דו-פסיגיים
סדרה:: אלונאים
משפחה:: שדריים
סוג:: שדר
שם מדעי
 Betula ‏ליניאוס
תחום תפוצה

שַׁדָּר (שם מדעי: Betula, באנגלית birch) הוא סוג עצי יער במשפחת השדריים, הקרוב יחסית למשפחת האלוניים (שבה בין היתר מצויים האלון והאשור). רוב מיני השדר נפוצים באזורים צפוניים של אקלים ממוזג: צפון אסיה, אמריקה הצפונית, ויערות באירופה. סופרי ההשכלה ברוסיה כינו את השדר בשם "לִבְנֶה" על שם העץ הנזכר במקרא, בשל גזעו הלבן. מאוחר יותר ניתן שם זה ללבנה רפואי, עץ הגדל בר בארץ ישראל.
מאפיינים

עצי השדר הם עצים בינוניים או קטנים או שיחים. עליהם פשוטים ועשויים להיות בעלי אונות או שיניים. באביב צבעם זהוב, בקיץ ירוק ובסתיו צהוב. עצי שדר נבדלים מעצי אלמון, בני אותה משפחה, בכך שהתפרחת אינה מעוצה ומתפוררת בהגיעה לבגרות. כך משתחררת מתוך הפרחים האבקניים אבקה שנקלטת על ידי הפרחים העֶלְיָניים (הנקביים). הפרי קטן ומכונף והרוח נושאת אותו למרחקים רבים.
זחלים מסדרת הפרפראים ניזונים מעצי שדר.
באזורים הצפוניים נחשבת אבקת פרחי השדר לגורם אלרגיה נפוץ למדי. מוערך כי בין 15%-20% מהאוכלוסייה הסובלת מקדחת השחת רגישה לאבקת השדר.
שני מינים נפוצים או ידועים של השדר, מבין מיניו הרבים, הם שדר לבן ושדר הכסף, המתנשאים לגובה כ-20 מטרים.
אקולוגיה

עצי שדר נחשבים מינים חלוציים המקדימים לאכלס שטחים פתוחים. הם גדלים מהר אולם אורך חייהם אינו רב. לאחר 50 שנות חיים בקירוב מתחיל שדר הכסף האירופי להיכנע למחלות הנגרמות על ידי מיקרואורגניזמים וחרקים שונים. עצים אחרים בעלי צמיחה איטית יותר אך אורך חיים רב כמו האלון הם האחרונים שמשתלטים על אזורים כאלה. צמרותיהם הצפופות הסוגרות בעד קרני השמש ומונעות מהאור להגיע לקרקע ולספק אנרגיה חיונית, מונעות את צמיחתם של עצי שדר נוספים.
עצי שדר גם מהווים כמה ממיני העצים רחבי העלים המסוגלים לשאת טמפרטורות נמוכות ביותר ולכן גדלים באזורים צפוניים מאוד, שבהם עצים אחרים כמו אלון או אשור אינם מסוגלים להתקיים.