stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דוד מרוטי
משחקים מוסברים (באנגלית) > 1914

זיגברט טאראש מול  דוד מרוטי ואחרים, 1914, What is "PLACHUTTA" in Chess?
הערות שוליים

↑  I campionati italiani, באתר La grande storia degli Scacchi
↑  2nd Chess Olympiad: The Hague 1928, באתר OlimpBase
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ICCU: CUBV147872  ISNI: 0000 0004 1639 7903  VIAF: 304917658   WorldCat (עם VIAF): 304917658
דוכיפת 3

| --- | --- |

 מידע כללי
 ארגון:  מרכז המדעים הרצליה
 מפעיל:  מרכז המדעים הרצליה
 תאריך שיגור:  11 בדצמבר 2019
 משגר:  PSLV C48
 משימה
 סוג משימה:  לוויין צילום תקשורת חובבי רדיו
 מסלול:  מסלול לווייני נמוך
 זמן הקפה:  שעה וארבעים דקות
 משך המשימה הכולל:  אוגוסט 2019 – הווה (כ־5 שנים) 
 מידע טכני
 משקל:  2335 גרם
 אורך:  10 ס"מ
 רוחב:  10 ס"מ
 גובה:  34.05 ס"מ
דוכיפת 3 הוא לוויין זעיר, השלישי בסדרת לווייני דוכיפת הישראליים הנבנה במעבדת החלל במרכז המדעים הרצליה ובתיכון שער הנגב, על ידי תלמידי תיכון, כפרויקט משותף של סוכנות החלל הישראלית במשרד המדע, עיריית הרצליה, שער הנגב וקרן איקא. הלווין שוגר ב-11 בדצמבר 2019.
מהלך הפרויקט

הלווין, השלישי בסדרת לווייני דוכיפת, נבנה במשותף במרכז המדעים הרצליה ובתיכון שער הנגב. קדמו לו דוכיפת 1 ו-דוכיפת 2, לוויינים מתוצרת קיובסאט שנבנו במרכז המדעים בהרצליה.
לצורך בניית הלוויין הוקמו שתי תחנות קרקע ושני חדרים נקיים בשני בתי הספר, ובמהלך הפיתוח נדד הלווין בין שני בתי הספר. תלמידי בית הספר שהשתתפו בפרויקט התחלקו לצוותים שונים שעסקו בתתי המערכות, ונעזרו במהנדסים בתעשייה ובאקדמיה שתמכו בהם. פיתוח הלוויין החל בשנת 2017 ונמשך שלוש שנים.
מטרת הלוויין

ללוויין מספר מטרות, אשר הראשונה שבהן היא שימוש כפלטפורמה חינוכית לתלמידים ויצירת תמריץ ללימודי חלל. בנוסף, דוכיפת 3 הוא לוויין חישה מרחוק הנושא עליו מצלמה במטרה לצלם את כדור הארץ, לחקור אותו ולהוות פלטפורמה למחקרים מדעיים ואקולוגיים. הלוויין שוגר למסלול לווייני נמוך בגובה של 550 ק"מ. הלווין בעל יכולת טעינת תוכנה מהקרקע, וניתן לשלוח פקודות באמצעות פיקוח מהקרקע. הלווין משומש גם לתקשורת של חובבי רדיו.
מבנה הלוויין

הלוויין בגודל של כ-34.05*10*10 ס"מ - קיובסאט בגודל 3U. למרות גודלו הקטן, הלוויין כולל את תת-המערכות ההכרחיות ללוויין רגיל, לרבות מערכת בקרת אנרגיה, מערכת שידור, מערכת קליטה ועיבוד מידע ומערכת בקרה תרמית.
שיגור

דוכיפת 3 שוגר ב-11 בדצמבר 2019, על ידי משגר PSLV C48 של נאס"א בפלורידה שבארצות הברית.
הערות שוליים

1 2  אבי ביליזובסקי, ‏לוויין התלמידים "דוכיפת 3" שוגר בהצלחה לחלל, באתר "הידען",  פורסם ב-11 בדצמבר 2019
↑  אבי בליזובסקי, ‏דוכיפת 3 שנמצא כעת בשלבי פיתוח; יהיה חלק מלהק לווייני תלמידים וסטודנטים ישראלים של סוכנות החלל הישראלית, באתר "הידען", מ-19 בנובמבר 2019
| ישראל לוויינים ישראליים ותוכניות חלל אחרות |
| --- | --- | --- |
| לווייני תקשורת | עמוס (1 • 2 • 3 • 4 • 5 • 6) • דרור 1 |  |
| לווייני צילום מסחריים | ארוס • אופטסאט |  |
| לוויינים צבאיים ולוויינים של צה"ל | אביר • אופק (1 • 2 • 3 • 4 • 5 • 6 • 7 • 8 • 9 • 10 • 11 • 16 • 13) • טכסאר |  |
| לווייני מחקר וטלסקופים | ULTRASAT‏* • ונוס*  • DIDO  •  *SHALOM  • *SLOSHSAT |  |
| לווייני סטודנטים ואוניברסיטאות | טכסאט  • דוכיפת 1 • דוכיפת 2 • דוכיפת 3 • SAMSON • BGUSAT  • SATLLA-1  • SATLLA-2B |  |
| חלליות וגשושיות | בראשית • בראשית 2 |  |
| יכולות שיגור | משגר שביט • בסיס פלמחים |  |
| משימות אנלוגיות למאדים | D-MARS |  |
| מיזמים שהוקפאו | טאווקס* • ‏MuSAR‏* • דוד* |  |
| ארגונים ישראליים קשורים | סוכנות החלל הישראלית • מפא"ת • מנהלת תוכנית החלל • התעשייה האווירית לישראל • SpaceIL |  |
* שיתופי פעולה בינלאומיים
דדלוך

| --- | --- |

כרזת הסדרה
 סוגה:  קומדיה שחורה, פשע, מסתורין
 יוצרים:  קייט מקארטני וקייט מקלנאן ("The Kates")
 בימוי:  Gracie Otto, בק קול, Ben Chessell 
 שחקנים:  קייט בוקס  Pamela Rabe  קריס מקוויד  Nick Simpson-Deeks  Kartanya Maynard  Susie Youssef  Alicia Gardiner  Tom Ballard  מדלין סאמי  Nina Oyama  Holly Austin 
 ארץ מקור:  אוסטרליה 
 שפות:  אנגלית 
 מספר עונות:  1 
 מספר פרקים:  8 
 הפקה
 מפיקים בפועל:  Ben Chessell, Tanya Phegan, אנדרו ווקר, Kate McLennan, Kate McCartney, Fiona McConaghy, קוין ווייט 
 חברת הפקה:  אולפני אמזון, OK Great Productions, Guesswork Television 
 אורך פרק:  60 דק' 
 שידור
 רשת שידור:  אמזון פריים וידאו 
 תקופת שידור מקורית:  2 במאי 2023 – הווה
 קישורים חיצוניים
 אתר רשמי
 דף התוכנית ב-IMDb
 
דדלוך (באנגלית: Deadloch) היא סדרת טלוויזיה אוסטרלית מסוגות פשע, מסתורין וקומדיה שחורה, שנוצרה על ידי קייט מקארטני וקייט מקלנאן (אנ'). העלילה מתרחשת ב'דדלוך', עיירה דמיונית בטסמניה שבדרום מזרח אוסטרליה. בסדרה מככבים קייט בוקס (אנ'), מדליין סמי (אנ'), אליסיה גרדינר (אנ') ונינה אויאמה (אנ'). דדלוך הופקה באולפני אמזון, ושודרה לראשונה באמזון פריים וידאו ב-2 ביוני 2023.
עלילה

העיירה השלווה דדלוך השוכנת על קו החוף של טסמניה, מזועזעת לאחר שגופה של גבר מקומי נמצאת על החוף סמוך לתקופת פסטיבל החורף של העיירה. שתי חוקרות מצוותות בעל כורחן לחקור את המקרה ולהתמודד עם סגנונות החקירה השונים בתכלית אחת של השנייה, כדי לחשוף את הסודות והמחלוקות המסתתרים מתחת לפני השטח של העיירה המנומנמת.
שחקנים > שחקנים ראשיים

קייט בוקס (אנ')
מדליין סמי (אנ')
אליסיה גרדינר (אנ')
נינה אויאמה (אנ')
שחקנים > שחקנים נוספים

הולי אוסטין
טום באלארד (אנ')
אסטריד ווילס קופר
כריס מקוייד (אנ')
שון מרטינדל
קרטניה מיינארד
מיה מוריסיי (אנ')
נארה
פמלה רייב (אנ')
קייטי רוברסטון
ניק סימפסון-דיקס (אנ')
היידן ספנסר
לאוני וויימן
סוזי יוסף (אנ')
הארווי זילינסקי
הארווי רדבון
סטפני ג'ק
מאט בורטון
פרקים

| מס' בסדרה | מס' בעונה | שם הפרק | בימוי | תסריט | תאריך שידור מקורי |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | 1 | פרק 1 | בן שסל | קייט מקלנאן | 2 ביוני 2023    |
| 2 | 2 | פרק 2 | בן שסל | קייט מקלנאן וקים ווילסון | 2 ביוני 2023    |
| 3 | 3 | פרק 3 | בק קול | קייט מקארטני, קיין מקלנאן וכריסטיאן ווייט | 2 ביוני 2023    |
| 4 | 4 | פרק 4 | בק קול | קייט מקארטני וקייט מקלנאן | 9 ביוני 2023    |
| 5 | 5 | פרק 5 | גרצי אוטו (אנ') | קייט מקארטני, קייט מקלנאן ומדליין סמי | 16 ביוני 2023    |
| 6 | 6 | פרק 6 | גרצי אוטו | קייט מקארטני, קייט מקלנאן ואנצ'ולי פליסיה קינג | 23 ביוני 2023    |
| 7 | 7 | פרק 7 | בן שסל | קייט מקארטני, קייט מקלנאן וכריסטי פישר | 30 ביוני 2023    |
| 8 | 8 | פרק 8 | בן שסל | קייט מקארטני וקייט מקלנאן | 7 ביולי 2023    |
הפקה > פיתוח

קייט מקארטני וקייט מקלנאן הפיקו את הסדרה, ושאבו השראה מסדרת הטלוויזיה הבריטית ברודצ'רץ' עד שכותרת הפרויקט הייתה 'ברודצ'ר'ץ' המצחיקה'. השחקנית נינה אוימה ספרה לסידני מורנינג הראלד שהסדרה נוצרה קודם כל כסדרת פשע, אך היא גם מאד משעשעת. הסדרה נכתבה על ידי קייט מקארטני וקייט מקלנאן יחד עם קים ווילסון, כריסטיאן ווייט, אנצ'ולי פליסיה קינג, כריסטי פישר ומדליין סמי. הפקת הסדרה החלה בפברואר 2022. בין במאי הסדרה בן שסל, גרצי אוטו ובק קול.
הפקה > צילום

הסדרה צולמה בדרום טסמניה, באזור הובארט, סיגנט (אנ') וקינגסטון (אנ').
שידור

שלושת הפרקים הראשונים בסדרה הוזרמו באמזון פריים וידאו ב-2 ביוני 2023, ומאז הוזרם בפלטפורמה פרק מדי שבוע, עד 7 ביולי 2023.
ביקורות

הסדרה זכתה לביקורות חיוביות יחסית; באתר Rotten Tomatoes הסדרה קיבלה ציון ממוצע 7.5 מתוך 10, כש-100% מ-21 המבקרים דירגו אותה בציון חיובי ו-88% בדירוג הקהל של האתר. לוק בקמאסטר מהגרדיאן העניק לסדרה ארבעה (מתוך חמישה) כוכבים ושיבח את יוצרות הסדרה על כך ש"התקדמו שלב בקריירה שלהם עם דדלוך, סדרה עשירה בנרטיבים, אפלה ודרמטית, ומשעשעת מאד לרוב". ניב הדס בהארץ כתב שהסדרה "מותחת ומהנה כמו מעט מאד סדרות" וכי היא "מבקרת את המדיום וחותרת תחתיו בהנאה צרופה". תמה ספיר בגלובס כתבה על הסדרה: "מעטות הסדרות שמצליחות ללהטט בין שני ז'אנרים בכזו מיומנות..."דדלוך"... מתעסקת בחילופי תפקידים מגדריים ויחסים בין דור מבוגר לצעיר, ועושה זאת באופן חינני וחסר מאמץ. גילי איזיקוביץ, בפודקאסט הטלוויזיה של הארץ, המליצה על הסדרה בחום וכינתה אותה "פארודיה ממש מוצלחת" על ז'אנר תעלומות הרצח בעיירה המנומנמת על מרכיביו השונים.
פרסים ומועמדויות

| שנה | פרס | קטגוריה | מועמד/ים | תוצאה | מקור |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2024 | פרס התקשורת של הליגה ההומו-לסבית נגד השמצה | סדרת הטלוויזיה החדשה הטובה ביותר | "דדלוך" | מועמדות |  |
הערות שוליים

↑  The Kates’ mystery opens with a dead body - but not what you expect, amp.smh.com.au
↑  Patrick Frater, Amazon Starts Production of ‘Deadloch’ Comedy Series in Australia (EXCLUSIVE), Variety, ‏2022-02-20
↑  https://thenewdaily.com.au/entertainment,2023,05,08,deadloch-kate-mccartney-mclennan,amp, thenewdaily.com.au (באנגלית)
↑  Deadloch - Rotten Tomatoes, www.rottentomatoes.com (באנגלית)
↑  Deadloch review – ripsnorting whodunnit pumps new blood into old tropes | Television | The Guardian, amp.theguardian.com
↑   ניב הדס, מעט מאוד סדרות מותחות ומהנות כמו "דדלוך", באתר הארץ, 6 ביולי 2023
↑  תמה ספיר, ‏גם קומדיה משובחת וגם דרמת פשע מותחת: הסדרה הזו לא דומה לשום דבר שראיתם, באתר גלובס, 20 ביולי 2023
↑  תרבות יום א', פרק 230, החל מ-38:10 דקות, באתר omny.fm}
↑   תרבות יום א', "יורשים" אולי נגמרה, אבל אם ימשיכו לעשות סדרות כמו "גברת דיוויס" מצבנו טוב, באתר הארץ, 4 ביוני 2023
↑  Jack Dunn, ‘Red, White & Royal Blue,’ ‘The Last of Us’ and ‘Heartstopper’ Win Top Prizes at New York GLAAD Media Awards, Variety, ‏2024-05-12 (באנגלית אמריקאית)
דגל עיראק

| --- | --- |

 סוג הדגל:   דגל לאומי ודגל ימי לאומי
 יחס אורך/גובה:  2:3
 קבלת מעמד רשמי:  22 בינואר 2008
 מוטיבים עיצוביים:  צבעי הלאומיות הכלל-ערבית: טריקולור אדום-לבן-שחור, במרכז מופיע המוטו "אללה אכבר" בכתב כופי בצבע ירוק
דגל עיראק (בערבית: علم العراق) הוא דגלה הלאומי של עיראק. עיצובו שלושה פסים אופקיים: אדום, לבן ושחור כאשר על הפס הלבן המרכזי המילים "الله أكبر" (אללה אכבר) בכתב כופי ובצבע ירוק המסמל את האסלאם. דגל זה אשר נתקבל ב-22 בינואר 2008, די דומה בעיצובו לדגל שנקבע על ידי סדאם חוסיין ב-1991, אך ללא הכוכבים ובהחלפת הכתב שבמרכז הדגל.
היסטוריה > 1921–1958

דגלה הראשון של עיראק, היה למעשה דגלה של ממלכת עיראק, שאומץ בשנת 1921. היה זה דגל אופקי בשחור, לבן וירוק עם טרפז אדום המשתרע מצד התורן - בהשראתו של דגל המרד הערבי. על הטרפז היו מצויים שני כוכבים שמסמלים את העמים העיקריים בממלכה - הערבים והכורדים. לכל כוכב 7 קודקודים המציינים כולם יחד את 14 המחוזות של הממלכה.
היסטוריה > 1958

בשנת 1958 כתגובה למיזוג של מצרים וסוריה - שתי הממלכות ההאשמיות של עיראק וירדן הקימו את האיחוד הערבי. הדגל המשותף היה בבסיסו דגלה של ירדן, אולם ללא הכוכב המשובע, כלומר דגל זה הועתק לדגל פלשיתנה כינוי שנתנו הבריטים לאזור ). איחוד זה בין המדינות לא החזיק זמן רב והופסק על ידי המהפכה העיראקית בשנת 1958.
היסטוריה > 1959–1963

לאחר המהפכה, הפכה עיראק מממלכה לרפובליקה ואימצה דגל שהיה מורכב מטריקולור אנכי בצבעים: שחור, לבן וירוק. עם כוכב בעל שמונת קודקודים במרכז הדגל ועיגול צהוב במרכז הכוכב. אדום, שחור, לבן וירוק הם צבעי הפאן-ערביזם ואילו השמש הצהובה מייצגת את המיעוט הכורדי. הכוכב האדום מייצג את מורשת עיראק העתיקה ואת המיעוט האשורי שבה. בדגל זה עדיין נעשה שימוש באזורי המיעוט הכורדי במדינה.
היסטוריה > 1963–1991

כאשר השתלטה מפלגת הבעת' אימץ השלטון העיראקי דגל טריקולור אופקי באדום, לבן ושחור - דגל שהיווה את הבסיס לרפובליקה ערבית מאוחדת. במרכז הדגל ממוקמים 3 כוכבים שמסמלים את מצרים, סוריה ועיראק המאוחדות. בשנת 1986 נשאר הדגל בעינו אולם הפירוט לשלושת הכוכבים שונה לשלושת עקרונות מפלגת הבעת': אחדות, חירות וסוציאליזם.
היסטוריה > 1991–2004

לאחר הפלישה העיראקית לכווית נתווספו המילים "الله أكبر" (אללה אכבר, מילולית: "האל גדול", "האל הוא כביר" או "האל הוא הגדול ביותר") בכתב רוקאע (ויש אומרים בכתב ידו של סדאם חוסיין). פירשו את הוספת הטקסט האיסלאמי הקדוש כניסיון להשיג תמיכה בזמן המלחמה ממנהיגים דתיים עיראקים שבעבר היו מחוץ לחוק ובנוסף על כך לעצור את חוסר הכבוד כלפי הדגל העיראקי בכווית שהיית כבושה על ידי עיראק, ולחזק את המוניטין האיסלאמי של ממשלת עיראק בתקופה שקדמה למלחמת המפרץ.
היסטוריה > 2004–2008

בשנת 2004 לאחר מפלתו של סדאם חוסיין והחלפת השלטון, שונה הגופן של המילים לכתב המכונה כתב כופי (זהו כתב מסוגנן שפותח בימי הביניים בעיר כופה שבעיראק, והוא משמש בעיקר לעיטור מסגדים וכותרות בספרים).
היסטוריה > 2008 - היום

בשנת 2008 הוחלט בפרלמנט העיראקי על הסרת שלושת הכוכבים שמרכז הדגל שסימלו את מפלגת הבעת'.
2004-2008
1991-2004
1963-1991
1959-1963
1958
1921-1958
הצעות נוספות

ב-26 באפריל 2004 לאחר התחלפות השלטון, הציעה מועצת השלטון הזמני בעיראק עיצוב שונה לדגל שכולל סהר, סמל האסלאם, בצבע תכלת על רקע לבן ומתחתיו שני פסים כחולים שמייצגים את נהרות הפרת והחידקל ופס צהוב ביניהם שמיצג את המיעוט הכורדי. עיצוב זה ספג ביקורת, בין היתר בשל דמיונו לדגל ישראל, ולבסוף נדחה.
דגלי מיעוטים

דגל כורדיסטן העיראקית
דגל העם האשורי
ראו גם

סמל עיראק
המנון עיראק
הערות שוליים

↑  Evolution of the Iraqi Flag, באתר דגלי העולם
| דגלי מדינות ערב |
| --- | --- | --- |
|  | דגל הליגה הערבית |  |
| דגלי המדינות | איחוד האמירויות הערביות •  אלג'יריה • בחריין • ירדן • כווית • לבנון • לוב •  מאוריטניה • מצרים • מרוקו • סודאן • סוריה • עומאן • עיראק • ערב הסעודית • קומרו • קטר • תוניסיה • תימן |  |
| ישויות מדיניות | רפובליקת סהרה הערבית הדמוקרטית • הרשות הפלסטינית • סומלילנד |  |
| דגלי מדינות אסיה |
| --- | --- | --- |
| מדינות | אוזבקיסטן • אזרבייג'ן • איחוד האמירויות הערביות • אינדונזיה • איראן • אפגניסטן • ארמניה • בהוטן • בחריין • בנגלדש • ברוניי • גאורגיה • הודו • המלדיביים • הפיליפינים • הרפובליקה העממית של סין • וייטנאם • טג'יקיסטן • טורקיה • טורקמניסטן • יפן • ירדן • ישראל • כווית • לאוס • לבנון • מונגוליה • מזרח טימור • מיאנמר • מלזיה • מצרים • נפאל • סוריה • סינגפור • סרי לנקה • עומאן • עיראק • ערב הסעודית • פקיסטן • קוריאה הדרומית • קוריאה הצפונית • קזחסטן • קטר • קירגיזסטן • קמבודיה • קפריסין • רוסיה • תאילנד • תימן |  |
| שטחים תלויים | אבחזיה • אג'ריה • אי חג המולד • איי קוקוס • דרום אוסטיה • הונג קונג • הטריטוריה הבריטית באוקיינוס ההודי • הרפובליקה הסינית • הרשות הפלסטינית • כורדיסטן • מקאו • צפון קפריסין |  |
אירופה • אפריקה • אסיה • אוקיאניה • אמריקה הצפונית • אמריקה הדרומית
הצעה לדגל עיראק (נדחתה ב-2004)
גארא גאראייב

| --- | --- |
צילום מלפני 1965
צילום מלפני 1965
 לידה:  5 בפברואר 1918 באקו,   אזרבייג'ן הצפוני, פלך באקו, עבר הקווקז 
 פטירה:  13 במאי 1982 (בגיל 64) מוסקבה, רוסיה, ברית המועצות 
 שם לידה:  Qara Əbülfəz oğlu Qarayev
 מקום קבורה:  Alley of Honor 
 מוקד פעילות:  אזרבייג'ן, רוסיה (ברית המועצות)
 תקופת הפעילות:  1938–1982 (כ־44 שנים) 
 מקום לימודים:  הקונסרבטוריון של מוסקבה, האקדמיה למוזיקה של באקו 
 סוגה:  אופרה, סימפוניה, בלט 
 שפה מועדפת:  אזרית 
 כלי נגינה:  פסנתר 
 צאצאים:  פאראג' גאראייב, זולייכה גאראייבה 
 פרסים והוקרה:  עיטור לנין (1967)  הפרס הממלכתי של אזרבייג'ן (1965)  פרס לנין (1967)  מדליה על הגנת הקווקז (1944)  אמן מצטיין של הרפובליקה הסוציאליסטית הסובייטית של אזרבייג'אן (1955)  מדליה לגבורת העמל במלחמת המולדת הגדולה 1941–1945 (1946)  אמן העם של הרפובליקה הסובייטית הסוציליסטית  של אזרבייג'ן (26 באפריל 1958)  עיטור לנין (3 בפברואר 1978)  עיטור הדגל האדום של העמל (15 בספטמבר 1961)  עיטור מהפכת אוקטובר (2 ביולי 1971)  גיבור העמל הסוציאליסטי (1978)  אמן העם של ברית המועצות (9 ביולי 1959)  מדליה להנצחת 100 שנים להולדתו של לנין  פרס סטלין, דרגה 2  פרס סטלין, דרגה 2  Mirza Fatali Akhundov State Prize of the Azerbaijan SSR 
 אתר רשמי
 פרופיל ב-IMDb
 חתימה:  
 
גארא אבולפז אולו גאראייב (באזרית Qara Əbülfəz oğlu Qarayev, ידוע גם בכתיב Kara Karayev, בכתב קירילי:Кара Абульфаз оглы Караев ‏ 5 בפברואר 1918 באקו - 13 במאי 1982 מוסקבה) היה מלחין אזרי של מוזיקה קלאסית שחי ופעל בברית המועצות, הגיע בארצו, אזרבייג'ן, למעמד של מלחין לאומי.
זכה לתואר "אמן העם" של ברית המועצות (1959) והיה חבר באקדמיה הלאומית למדעים של אזרבייג'ן.
נבחר לחבר בסובייט העליון (הפרלמנט) של ברית המועצות.
רקע משפחתי ושנות ילדותו

גארא גאראייב נולד בשנת 1918 כבן לאבולפז פרג' אולו גאראייב, רופא ילדים ידוע בעיר באקו, בירת האזרבייג'ן הצפונית (שהייתה עד 1917 חלק מהאימפריה הרוסית).אמו, סונה לבית אחונדוב, פסנתרנית חובבת, הייתה אחת מהבוגרות הראשונות של בית הספר למוזיקה שהוקם בבאקו על ידי החברה הרוסית למוזיקה. מקור המשפחה מצד האב היה מן הכפר פטמאי בחצי האי אפשרון, שבה נמצאת גם העיר באקו. הסב של קאראייב מצד האם, איסגנדר ביי אחונדוב, היה אחד ראשי הקהילה האזרית בעיר שמאחי. האזרים אחיו, מורסל גאראייב, היה לכירורג, אך מת בדמי ימיו. .
גארא גאראייב גדל בבית ספוג אוויה תרבותית ומוזיקלית. פרט להוריו, הושפע הילד באהבתו למוזיקה גם מצד אח של אמו, אז'דר, וגם מצד הפסנתרן והמורה ולדימיר קוזלוב.
בשנת 1926, בגיל 8, התקבל גארא גאראייב לבית הספר למוזיקה לנוער של האקדמיה (קונסרבטואר) הממלכתית של אזרבייג'ן, הידוע כיום כאקדמיה למוזיקה של באקו. כישוריו המוזיקליים איפשרו לו בגיל 15 להירשם בו זמנית בשתיים מהפקולטות של האקדמיה למוזיקה. למד במוסד זה אצל הפרופסורים גאורגי שארוייב, נכדו של אנטון רובינשטיין (1930-1935) (פסנתר), לאוניד רודולף (הלחנה) ואוזייר חאג'יבייב (האג'יבקוב) (יסודות המוזיקה העממית), שהיה מלחין ידוע. בתקופת הלימודים כתב את היצירות הראשונות שהושפעו על ידי הפולקלור המוזיקלי של האזרים. בגיל 19 כבר התקבל גאראייב כחבר באיגוד המלחינים של אזרבייג'ן.
באותה שנה השתתף גאראייב במסע לחקר הפולקלור, שבמהלכו התוודע לשירים של האשוגים והמוגים והעביר אותם לתווים. כעבור שנה, בגיל 20, התקבל לאקדמיה למוזיקה (קונרבטוריון) במוסקבה והשתלם בה בכיתות של אנטולי אלכסנדרוב (הלחנה) וסרגיי וסילנקו (תזמור), ולאחר מכן למד בשנים 1942–1946 אצל דמיטרי שוסטקוביץ', איתו קישר יחסי ידידות. עבודת הגמר שלו הייתה הסימפוניה השנייה שלו.
פעילותו במישור התרבות וההוראה המוזיקלית

בשנת 1938 בגיל 20 הלחין גאראייב את היצירה המוזיקלית הידועה הראשונה, הקנטטה "שירת הלב" על לפי פואמה מאת המשורר רסול רזא. היא בוצעה באותה שנה בתיאטרון בולשוי במוסקבה בנוכחותו של יוסיף סטלין. גאראייב עצמו ניצח את הקנטטה שלו גם בפסטיבל "העשור של האמנות האזרבייג'אנית" שהתקיים גם הוא בתיאטרון בולשוי, שוב בנוכחות סטלין. זאת הייתה השנה שבה נרשם ללימודים בקונסרבטוריון של מוסקבה.
בשנת 1941 חזר לבאקו כדי להיות מנהל אמנותי של התזמורת הפילהרמונית ע"ש מוסלים מגומייב (סניור).
בשנת 1944 חזר להשלמת לימודיו במוסקבה, ובשנת 1945 יחד עם ג'ובדט האג'ייב הלחין גארא גאראייב את האופרה "וטן" (מולדת), שבגינה זכה לפרס סטלין הראשון שלו. בשנת 1948, בגיל 30 שוב קיבל פרס סטלין בעד הפואמה הסימפונית "לילי ומג'נון" לפי ניזאמי גנג'אווי.
אחרי מותו של אוזייר האג'יביוב בשנת 1948 היה גאראייב יושב ראש איגוד המלחינים של אזרבייג'ן ורקטור של הקונסרבטוריון בבאקו (1949–1952). בתוקף תפקיד זה שמר גאראייב את גישתו של האג'יבייוב ששמה דגש על מורשת הפולקלור המוזיקלי האזרי, ובו זמנית קידם ז'אנרים בני זמננו כמו, למשל, מוזיקת ג'אז. בשנת 1948 נשלח גאראייב כנציג בקונגרס הראשון של מלחיני ברית המועצות. באותה שנה ניהל את מחלקת המוזיקה של המכון האמנויות והאדריכלות של אזרבייג'ן.
בשנת 1952 בכוריאוגרפיה של פ.א. גוסב, הוצג על במת התיאטרון לאופרה ולבלט של באקו הבלט של גאראייב "שבע יפיפיות", המבוסס גם הוא על פואמה מפורסמת של ניזאמי גנג'אווי "יידי גזל". זה היה הבלט האזרבייג'אני הראשון ופתח פרק חדש בתולדות המוזיקה של ארץ זו. באותה שנה ביקר גאראייב את אסדת הקידוח "נפט דשלאר" ("סלעי הנפט") בים הכספי וחיבר את הפסקול של הסרט התיעודי "סיפור של פועלי הנפט של הים הכספי" בבימויו של רומן כרמן.
הבלט האחר של גאראייב, "שביל הברק" (İldırımlı yollarla) הוצג לראשונה בשנת 1958 בהשראת הרומן של פיטר אברהמס שדן בסכסוכים הבינגזעיים בדרום אפריקה. כמלחין ומורה לקח גארא גארייב חלק פעיל בחיי התרבות של אזרבייג'ן: היה מנהלה האמנותי של התזמורת הפילהרמונית מבאקו ויושב ראש המחלקה האזרבייג'אנית של איגוד המלחינים הסובייטיים (1953–1982). פעל כחבר סגל המורים של האקדמיה למוזיקה המקומית, כאמור, כרקטור של מוסד זה, והחל משנת 1959 כפרופסור. מוזיקאים אזרים רבים נמנו עם תלמידיו:ניאזי, אריף מירזוייב, ראוף האג'ייב, אריף מליקוב, כאיאם מירזה-זאדה, וסיף אדיגזאלוב, אסמעיל האג'יבייוב, תופיק באקיחאנוב, פרנגיז עלי-זאדה.
בשנת 1959 נבחר גארא גאראייב לחבר באקדמיה למדעים של אזרבייג'ן וזכה מידי השלטון הסובייטי לתואר "אמן העם" של ברית המועצות כולה. בשנת 1957 התקבל גם כחבר באיגוד הקולנוענים של ברית המועצות.
ביוני 1961, בימי הנהגתו של ניקיטה חרושצ'וב בברה"ם, בעיצומה של המלחמה הקרה, גארא גאראייב וטיחון חרניקוב היו המלחינים הסובייטים היחידים שהורשו על ידי השלטונות הסובייטים להשתתף בפסטיבל למוזיקה של לוס אנג'לס שהתקיים בקמפוס של UCLA, ב"רויס הול". בפסטיבל זה הציגו יצירותיהם 15 מלחנים משבע ארצות, כולל ארנולד שנברג ואיגור סטרווינסקי.
ב-11 ביוני 1961 תחת שרביטו של פרנץ וקסמן התזמורת הסימפונית של הפסטיבל ניגנה את הסוויטה מתוך "שביל הברק" מאת גארא גאראייב.
ב-1962 נחבר גארא גאראייב לחבר בסובייט העליון של ברית המועצות וקיבל אישור לבקר בארצות הברית, באתיופיה ובלבנון. בשנת 1972 ביקר בהמשך גם בגרמניה המזרחית, פולין, בפזארו באיטליה, בטורקיה ובצרפת.
שנותיו האחרונות

בשנותיו האחרונות סבל גאראייב ממחלת לב שמנעה ממנו להשתתף לחגיגות מלאת שישים להולדתו שאורגנו במוסקבה, ושבהן הוענק לו התואר של גבור העמל הסוציאליסטי. בהגיעו למוסקבה הצטרך להתאשפז באופן דחוף בבית החולים של הקרמלין.
מתוך כוח הנסיבות שהה בחמש שנותיו האחרונות במוסקבה, רחוק מהזרקורים, למרות געגועיו לבאקו.
נפטר בשנת 1982 במוסקבה, בגיל 64, בעיצומה של עשייה מוזיקלית פורייה. גופתו הוטסה לבאקו, שם הובאה לקבורה ב"שדרת הכבוד" (Fakhri Hiyabani) של נכבדי העם.
גארא גאראייב היה נשוי לטטיאנה ניקולאייבנה. בתו נקראה זולפייה.
בן שלו, פרג' גארא אולו גאראייב (נ' 1943) ,שהיה תלמידו, הלך בעקבותיו והיה למלחין. הוא הלחין בלטים במערכה אחת כמו "Qobustanın kölgələri" (צללי קובוסטן) ו"קליידוסקופ" והוביל מאוחר יותר את תנועת האוונגרד במוזיקה המשכילה האזרית.
יצירתו

היצירה של גארא גאראייב מקיפה את כל הסוגות של המוזיקה הקלאסית. שורה של עבודות שהלחין בשלהי שנות ה-1940 ובהתחלת שנות -1950, קיבלו השראה משירתו של גדול המשוררים של אזרבייג'ן, ניזאמי: הפואמה הסימפונית "ליילי ומג'נון", הסוויטה "שבע יפהיפיות" ובלט בעל אותו השם, הנחשב לפסגה של הישגיו כמלחין.
גם בשנים האחרונות לחייו, כשהמלחין חיבר יצירות תוך שימוש בטכניקות שכלתניות וניסויים דודקפוניים, עדיין מורגשת בהן גם השפעת המסורת המוזיקלית העממית (הסימפוניה שלישית, הקונצ'רטו לכינור)
פרט לפעילותו כמלחין, מנצח ומורה, כתב גאראייב בקורת מוזיקלית. חלק ממאמרי הבקורת שכתב פורסמו בבאקו בשנת 1988.
פרסים ואותות כבוד

1946 פרס סטלין (פרס ממלכתי של ברית המועצות)
1955 תואר אמן מצטיין של אזרבייג'ן הסובייטית
1958 תואר "אמן העם" של אזרבייג'ן הסובייטית
1959 "אמן העם" של ברית המועצות
1961 עיטור דגל האדום של עבודה
1965 הפרס הממלכתי של אזרבייג'ן
1967 פרס לנין (פרס ממלכתי של ברית המועצות)
1971 עיטור מהפכת אוקטובר (של ברית המועצות)
1967, 1978 שני עיטורי לנין (של ברית המועצות)
1978 גיבור העמל הסוציאליסטי
הנצחה

נקראו בשמו לזכרו:
שדרות ותחנת מטרו בעיר באקו
רחוב באימישלי
בתי ספר למוזיקה -מס. 75 במוסקבה ומס. 8 בבאקו
מבחר יצירות

1945 - Vətən (המולדת) יחד עם ד. האג'ייב
1972 -"חיבה", מונו-אופרה לקול של אשה ותזמורת קאמרית, לפי המחזה "Tendresse" מאת אנרי ברביס
1952 - Yeddi Gözəl (שבע יפיפיות) לפי שירת ניזאמי גנג'בי,
Haft Peykar
1958 - ''İldırımlı yollarla (שביל הברק) לפי פיטר אברהמס
1938 - שירת הלב קנטטה
1947 - שירת האושר, קנטטה «
1958 - שלוש נוקטורנות לקול ולתזמורת ג'אז לפי מילים מאת לנגסטון יוז
1959 - המפלגה שלנו, קנטטה
1972 -המנון לידידות
1946 שש רבעיאת על מילים מאת עומר ח'יאם לקול ופסנתר
1949 רומאנסות על מילים מאת פושקין לקול ופסנתר (כולל "הפסל מצארסקויה סלו", "אהבתיך" )
שלוש סימפוניות
1943
1946
1965
1939 - סוויטה אזרבייג'אנית
1947 - פואמה סימפונית "ליילי ומג'נון"
1949 - פואמה סימפונית "שבע יפיפיות"
1952 - רפסודיה אלבנית
1960- אסטמפות סימפוניות "דון קיחוטה"
1966 - סיוטה קלאסית
1937 - פואמת "השמחה" לפסנתר ותזמורת
1967 - קונצ'רטו לכינור ולתזמורת - מוקדש ללאוניד קוגן
שתי רביעיות מיתרים
קוורטטינו
סונאטה לכינור ופסנתר
1940, 1943 - שתי סונאטינות לפסנתר
1963-1951 - 24 פרלודים לפסנתר
יצירות לתזמורת כלי נשיפה ותזמורת מוזיקה קלה
מוזיקה לסרטים
מוזיקת במה
הערות שוליים

1 2  פרטים על משפחתו של גאראייב מפי בנו פרג' בפרופם, אתר החברה ההיסטורית של באקו
1 2 3 4 5  אזאד שריפוב -לזכרונו של גארא גאראייב -אגדה של תקופתו - במלאת 80 שנים להולדתו, באתר אזרבייג'ן אינטרנשנל סתיו 1998
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007453942805171  PLWABN: 9810621322905606  BNE: XX4660834  BnF: cb13800323f (data)  GND: 118859935  ISNI: 0000 0000 8119 576X  LCCN: n80015494  LNB: 000148324  MusicBrainz: d63853e7-b07c-4b2b-bd0d-b2d23a98c8e2  NKC: jo20191052251  NLK: KAC2018M9899  NTA: 183866355  RERO: 02-A000097110  SUDOC: 151121931  VIAF: 40175840   WorldCat (עם VIAF): 40175840 
קאראייב בילדותו
בול דואר לזכרו של המלחין שהונפק בשנת 1998 על ידי הדואר של אזרבייג'ן
תמונה מהבלט "דון קישוט" של גארא גאראייב, במופע משנת 2010
תמונות מתערוכה לזכרו בבאקו
דוד משה טברסקי

הרב דוד משה טברסקי (נולד בי"א בטבת תשי"ט, דצמבר 1958) הוא האדמו"ר מרחמסטריווקא בבורו פארק.
תולדותיו

נולד בניו סקוור לרב חי יצחק טברסקי ולמרים, בת רבי יעקב יוסף טברסקי האדמו"ר מסקווירה. אביו היה בן רבי יוחנן, האדמו"ר מרחמסטריווקה, ולימים מילא את מקומו בארצות הברית. גדל והתחנך בשיכון סקווירא (ניו סקוור) בצל סבו רבי יעקב יוסף טברסקי, ואחר כך בצל דודו רבי דוד טברסקי.
נישא לשיינדל חנה, בת רבי יעקב יצחק הורוביץ, האדמו"ר מדומברובה, והתגורר בבורו פארק. כיהן כראש כולל וכרב הקהילה בבורו פארק.
אחיו הגדול, רבי מרדכי טברסקי, נפטר באופן פתאומי בשנת תשנ"ב (1992), ומאז סומן הוא כממשיך. לאחר פטירת אביו בשנת תשפ"ג (2023) התמנה לאדמו"ר במקומו, לצד אחיו הצעירים ממנו שמונו בקהילות רחמסטריווקא בערים אחרות. תחת הנהלתו מוסדות חינוך, ישיבות וכוללי אברכים.