stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קווין רודריגס
הערות שוליים

↑  Union secures striker Kevin Rodriguez באתר הרשמי של רויאל אוניון סן-ז'ילואז
↑  Aquí están los 26 jugadores elegidos por el DT Gustavo Alfaro para jugar la Copa Mundial FIFA, estamos listos para hacer historia באתר הרשמי של נבחרת אקוודור, 14 בנובמבר 2022 (בספרדית)
↑  Selección de Ecuador convocó sus 26 jugadores para la Copa América 2024 באתר El Comercio, ‏ 29 במאי 2024 (בספרדית)
| נבחרת אקוודור – מונדיאל 2022 |
| --- | --- | --- |
|  1 גלינדס •  2 טורס •  3 אינקפיה •  4 ארבולדה •  5 סיפואנטס •  6 פאצ'ו •  7 אסטופיניאן •  8 גרואסו •  9 אי. פרסיאדו •  10 איברה •   11 אסטרדה •  12 רמירס • 13 אנר •  14 אראגה • 15 מנה • 16 סרמיינטו • 17 אנ. פרסיאדו • 18 פלאסיוס • 19 פלאטה • 20 מנדס • 21 פרנקו • 22 דומינגס • 23 קאייסדו • 24 ראסקו • 25 פורוסו • 26 רודריגס • מאמן: אלפרו |  1 גלינדס •  2 טורס •  3 אינקפיה •  4 ארבולדה •  5 סיפואנטס •  6 פאצ'ו •  7 אסטופיניאן •  8 גרואסו •  9 אי. פרסיאדו •  10 איברה •   11 אסטרדה •  12 רמירס • 13 אנר •  14 אראגה • 15 מנה • 16 סרמיינטו • 17 אנ. פרסיאדו • 18 פלאסיוס • 19 פלאטה • 20 מנדס • 21 פרנקו • 22 דומינגס • 23 קאייסדו • 24 ראסקו • 25 פורוסו • 26 רודריגס • מאמן: אלפרו | אקוודור |
| נבחרת אקוודור – קופה אמריקה 2024 |
| --- | --- | --- |
|  1 גלינדס •  2 טורס •  3 אינקפיה •  4 אורדונייס •  5 סיפואנטס •  6 פאצ'ו •  7 לור •  8 גרואסו •  9 יבואה •  10 פאאס •   11 רודריגס •  12 רמירס • 13 אנר •  14 מינדה • 15 מנה • 16 סרמיינטו • 17 פרסיאדו • 18 אורטיס • 19 ג'. קאייסדו • 20 קורוסו • 21 פרנקו • 22 דומינגס • 23 קאייסדו • 24 הורטאדו • 25 פורוסו • 26 מיקולטה • מאמן: סאנצ'ס |  1 גלינדס •  2 טורס •  3 אינקפיה •  4 אורדונייס •  5 סיפואנטס •  6 פאצ'ו •  7 לור •  8 גרואסו •  9 יבואה •  10 פאאס •   11 רודריגס •  12 רמירס • 13 אנר •  14 מינדה • 15 מנה • 16 סרמיינטו • 17 פרסיאדו • 18 אורטיס • 19 ג'. קאייסדו • 20 קורוסו • 21 פרנקו • 22 דומינגס • 23 קאייסדו • 24 הורטאדו • 25 פורוסו • 26 מיקולטה • מאמן: סאנצ'ס | אקוודור |
קוקאטריס

תבליט המתאר קוקאטריס, מעל הכניסה לטירת בלוודיר שבסנטרל פארק.
הקוקאטריס (Cockatrice) הוא חיה מיתולוגית, הזהה בצורתה ובגודלה לדרקון או לוויוורן, אך מבחינת הופעתה דומה לתרנגול ענק, שהוא עצמו מזכיר במידת-מה לטאה.
לקוקאטריס יוחסו כוחות קסם חזקים וקטלניים, ונטען שהוא יכול להפוך יצורים חיים לאבן באמצעות מבטו, מגעו ואף באמצעות הבל פיו, הדומה, מבחינה זו, לנשימת האש הקטלנית של הדרקון. הקוקאטריס דומה עד מאוד, ואפילו זהה, למפלצת מיתולוגית אחרת - הבסיליסק, שהוא נחש אימתני וענקי, שמבטו מאבן את החיים, ויכול אף להרגם. פעמים רבות משמשים המושגים "קוקאטריס" ו"בסיליסק" כזוג מילים נרדפות זו לזו.
על פי סיפורי המיתולוגיה, בוקע הקוקאטריס מביצת נחש או קרפדה שתרנגולת דגרה עליה, ובכך הוא למעשה מנוגד לבסיליסק באופן בקיעתו (שבוקע מביצת תרנגולת שעליה דגרה קרפדה).
בדומה לראשה של הגורגונה מדוזה, שומרות עיניו של הקוקאטריס על כוחותיהן ויכולות לאבן יצורים חיים אף לאחר שהראש נכרת.
דמות של קוקאטריס מופיעה במשחק התפקידים "מבוכים ודרקונים", וכן במספר משחקי מחשב.
קיראס

שריון קיראס
קיראס הוא לוח שריון ממתכת שנועד להגן על החזה והבטן.
הקיראסירים המשיכו למלא תפקיד חשוב עד מלחמות נפוליאון (תחילת המאה ה-19), ואפילו קצת לאחר מכן, אך התפתחות נוספת שחלה ברובים גרמה לכך שבמחצית השנייה של המאה ה-19 לא היה שריון קיראס אפילו לפרשים. כיום מספר יחידות בעולם עושות שימוש בקיראס כחלק ממדים יצוגיים במשימות משמר ותהלוכות, כך לדוגמה משמר החיים ורגימנט הכחולים והמלכותיים בצבא הבריטי.
צבי סובולובסקי

צבי סובולובסקי (באנגלית: Zvi Sobolofsky) הוא ראש ישיבה בישיבת רבינו יצחק אלחנן של ישיבה יוניברסיטי בניו יורק.
הרב סובולובסקי למד בישיבת כרם ביבנה ובישיבה יוניברסיטי. לאחר שסיים את לימודיו לתואר ראשון בשנת 1987, מונה להיות התלמיד הנושא נאום הפרידה של תוכנית ישיבה ע"ש מייזר. לאחר מכן, הוא למד בישיבת רבינו יצחק אלחנן (RIETS), וקיבל סמיכה לרבנות בשנת 1990; בנוסף, סיים את לימודיו בבית הספר לחינוך יהודי ומינהל ע"ש עזריאלי (אנ') בשנת 1996.
באביב 2002 התמנה לראש ישיבה והתחיל ללמד תלמוד בישיבה יוניברסיטי ובישיבת רבינו יצחק אלחנן המסונפת אליה בסתיו של אותה שנה. שיעורו זכה לפופולריות רבה תוך זמן קצר, וכיום הוא אחד השיעורים הפופולריים בישיבה. יש המבקשים להסביר את הפופולריות הזו ביכולתו למזג את סגנונות ההוראה של שני מוריו, הרב מרדכי וויליג והרב צבי שכטר. הרב וויליג ידוע בהתמקדותו בהבנה מעשית, והרב שכטר ידוע ביכולתו להציג נושאים בתלמוד בהקשר רחב יותר. הרב סובולובסקי ממזג בין שני הסגנונות הללו ליצירת צירוף ייחודי שתלמידים רבים רואים בו כמתגמל ביותר. בנוסף לתפקידו כראש ישיבה בישיבת רבינו יצחק אלחנן, משמש הרב סובולובסקי גם כמנהיג הרוחני של הקהילה אור התורה בברגנפילד, ניו ג'רזי (אנ'), שם הוא מתגורר.  בית הכנסת שלו משך יהודים אורתודוקסים רבים לקהילה. הרב סובולובסקי מרצה גם בתוכנית בית המדרש במחוז ברגן (באנגלית: Bergen County Beis Medrash) שמשכנה הוא בקהילת בני ישורון בטינק, ניו ג'רזי .
לפני מינויו כראש ישיבה בישיבת רבינו יצחק אלחנן, היה הרב סובולובסקי עמית בכולל עליון ע"ש גרוס, ולאחר מכן למד בתוכנית בית מדרש ע"ש סטון בישיבה יוניברסיטי במשך שבע שנים.
במהלך חודשי הקיץ שימש הרב סובולובסקי כראש הכולל בתוכנית בית מדרש במחנה מורשה. בקיץ 2008 הצטרף לראשי הישיבה, הרב צבי שכטר והרב מאיר טברסקי בכולל של NCSY בישראל.
עבודות שפורסמו

הרב סובולובסקי הוציא ספר ראשית כח על מסכת בכורות. הוא גם הוציא ספר באנגלית על הלכות נידה בשם The Laws and Concepts of Niddah. הוא גם תורם באופן קבוע ל-TorahWeb, ופרסם שם מאמרים רבים על פרשת השבוע וימים טובים.
הערות שוליים

1 2  "About Us". Congregation Ohr Torah. אורכב מ-המקור ב-2019-05-17. נבדק ב-17 במאי 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Leichman, Abigail Klein. "New Jersey NCSY teens encounter Israel: From yeshivas and public schools, they meet Israelis — and each other", The Jewish Standard, July 30, 2010. Accessed September 25, 2011. "Rabbi Zvi Sobolofsky, a Bergenfield resident and camp rabbi, taught part of his morning class while the boys stood outside."
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007287116205171  ISNI: 0000 0001 1835 0875  LCCN: no2011040602  VIAF: 169420698   WorldCat (עם VIAF): 169420698
קונגו בלו

קונגו בלו הוא אלבומו השמיני של דני סנדרסון, שיצא בשנת 2005.
רקע

מקור שמו של האלבום "קונגו בלו" הוא רצונו של סנדרסון לשלב בלדות ואלמנטים רומנטיים (בלו, בלוז, עצבות) לצד שירים "כבדים" יותר העושים שימוש בעבודת גיטרות דומיננטית ובמקצבים פראיים (קונגו, ג'אנגל).
האלבום כולל את "שושנה" ואת "טיפה של הבנה", הסינגלים הראשונים שסנדרסון פרסם כמבצע מאז אלבומו הקודם מ-1997, הלא נודע. כל השירים באלבום נכתבו והולחנו בידי סנדרסון. האלבום מוקדש לאשתו, המעצבת נעמי סנדרסון, שהלכה לעולמה כתוצאה ממחלת הסרטן ימים ספורים לאחר פרסום האלבום. סינגל נוסף, "עוזבת למקום רחוק", פורסם זמן קצר לאחר פטירתה.
האלבום הופק מוזיקלית בידי סנדרסון ורן שם טוב מלהקת איזבו, שהפיק גם שני שירים מתוך הפרויקט "תולדות המים - שירים לאחרים" שכללו את הלהיט מתוך האלבום, "בדיעבד" (בוצע בידי אריאל זילבר).
רשימת השירים

כל השירים נכתבו והולחנו על ידי דני סנדרסון.
| קונגו בלו> מס' | קונגו בלו> שם | קונגו בלו> משך | קונגו בלו>  | קונגו בלו>  | קונגו בלו>  | קונגו בלו>  | קונגו בלו>  | קונגו בלו>  | קונגו בלו>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | צדקתי בטעות  | 3:47 |  |  |  |  |  |  |  |
| 2. | טיפה של הבנה  | 3:31 |  |  |  |  |  |  |  |
| 3. | משקפת  | 3:15 |  |  |  |  |  |  |  |
| 4. | עוזבת למקום רחוק  | 4:10 |  |  |  |  |  |  |  |
| 5. | אתה שזוף  | 3:16 |  |  |  |  |  |  |  |
| 6. | שושנה  | 3:37 |  |  |  |  |  |  |  |
| 7. | רוח ומים  | 3:25 |  |  |  |  |  |  |  |
| 8. | איזה יום היה לי  | 3:31 |  |  |  |  |  |  |  |
| 9. | היסטוריה  | 2:43 |  |  |  |  |  |  |  |
| 10. | משהו חייב לקרות  | 2:56 |  |  |  |  |  |  |  |
| 11. | חוקי הטבע  | 3:48 |  |  |  |  |  |  |  |
| 12. | מפלט אחרון  | 3:44 |  |  |  |  |  |  |  |
| 13. | בא בקלות  | 3:36 |  |  |  |  |  |  |  |
| משך כולל: | משך כולל: | 45:25 |  |  |  |  |  |  |  |
משתתפים

דני סנדרסון - מילים, לחנים, שירה, גיטרות, קלידים
רן שם-טוב - גיטרות, קלידים
יונתן לוי - גיטרה בס
מארק מישייב - תופים, כלי הקשה, וויברפון ב"בא בקלות"
כפיר בן ליש - קולות
קרן מלכה - קולות
אלכסיי סובה - כינורות ב"היסטוריה" ו"מפלט אחרון", צ'לו ב"מפלט אחרון"
צ'ארלס הרברט מור

| --- | --- |
 לידה:  1840 ניו יורק, ארצות הברית 
 פטירה:  1930 (בגיל 90 בערך) המפשייר, הממלכה המאוחדת 
 מקום לימודים:  Thirteenth Street School 
 תחום יצירה:  אדריכלות ימי הביניים 
 פרסים והוקרה:  עמית המכון המלכותי לאדריכלים בריטים 
 
צ'ארלס מור, נוף חורפי בהרי קטסקייל, 1866
צ'ארלס הרברט מור ( Charles Herbert Moore;‏ 10 באפריל 1840 - 15 בפברואר 1930) היה פרופסור, צייר והיסטוריון אדריכלות אמריקאי, שהיה ידוע כמנהל הראשון של מוזיאון לאמנות של אוניברסיטת הרווארד. בשנת 1871 עזב מור את הציור כדי להתחיל ללמד בהרווארד, שם הוביל את מחלקת האמנות החדשה שלה. לאחר הפרישה עבר מור להמפשייר, אנגליה. הוא כתב שם ספרים רבים על אדריכלות ימי הביניים והרנסאנס, ומת בהמפשייר בשנת 1930.
ראשית חייו

צ'ארלס מור נולד ב־10 באפריל 1840 ברחוב בליקר בניו יורק. להוריו, צ'ארלס מור וג'יין מריה ברנדטסון שהיו להם שורשים פוריטניים. שניהם היו אנשים דתיים. אביו היה קוואקר ואמו השתייכה לזרם נוצרי אחר. הוא היה הראשון משלושה אחים ושש אחיות, והתחנך בבתי הספר הציבוריים בעיר ניו יורק.
קריירה

מור התחיל ללמוד ציור נוף בבית הספר ברחוב השלוש עשרה, בשנת 1853 בעיר ניו יורק. מור הציג בתערוכה באקדמיה הלאומית לעיצוב בשנת 1858, ונבחר כחבר בארגון בשנת 1862. הוא החל לקרוא את יצירותיו של ג'ון ראסקין ושכר שטח סטודיו ברחוב העשירי בשנת 1859. באותה שנה הוא גם עשה את המסע הידוע הראשון שלו להרי קטסקיל, והציג בתערוכות הקטסקייל באקדמיה בשנה שלאחר מכן. בשנת 1861 ויתר מור על הסטודיו בעיר ניו יורק ועבר לקטסקייל, ניו יורק, ושכר סטודיו מתיאודור קול, בנו של האמן תומאס קול. הוא נחשב כחלק מתנועת האמנות של אסכולת נהר ההדסון.
בשנת 1863 הוא הפך למייסד ואחד הבודדים מחברי החברה לקידום האמת באמנות, ארגון שהתקיים זמן קצר שבמרכזו המסורת הטרום רפאלית של תיאורים אמנותיים אמיתיים ומציאותיים ביותר. האמנות שלו החלה להתיישר עם התנועה הקדם-רפאלית. הוא היה להוט להפיץ את התורה של רוסקין והקדם-רפאלית, והגיש מועמדות כמדריך לציור במכללת ואסר. בשנים 1865–1869 סיים מור פרויקט חורפי גדול בצבעי שמן, ויצר שישה נופי שמן שצוירו בקפדנות, יחד עם טבע-דומם וטבע בעפרון ובשמן.
ביולי 1865 התחתן מור עם מרי ג'יין טומלינסון משנקטאדי, ניו יורק. הם עברו לגור בקוטג' קילומטר וחצי מצפון לקטסקייל, שם הם נשארו עד סתיו 1871. בית האבן והעץ היה ממש צפונית למעון של קול, ומעבר להדסון מול כנסיית פרדריק.
בסביבות שנת 1866, מור היה חבר בחברה האמריקאית לצבעי מים. בשנת 1871 התמנה למורה לציור בבית הספר באוניברסיטת הרווארד בקיימברידג', מסצ'וסטס. מור עבר לקיימברידג' עם אשתו באותה שנה.
הוא היה הפרופסור הראשון לאמנות בהרווארד, יחד עם צ'ארלס אליוט נורטון שהמליץ עליו להרווארד. במהלך כהונתו, משנת 1876 עד 1878, נטל מור חופשה ונסע לאיטליה. שם למד עם ג'ון ראסקין. הם שרטטו אדריכלות, דנו באסתטיקה ולמדו את הציורים של המאסטרים הישנים. בשנת 1880 נפטרה אשתו. לאחר מכן נשא לאשה את אליזבת פיסק היינס בשנה שלאחר מכן.
בסביבות שנת 1890 נסע מור לצרפת ללמוד את הארכיטקטורה שלה, ובמיוחד את הסגנון הגותי. בשנת 1891 מור הפך לעוזר פרופסור באוניברסיטה, והוענק לו תואר שני לאמנויות. בשנת 1895 מור הפך לאוצר במוזיאון "פוג לאמנות" כשנפתח. בשנה שלאחר מכן הוא הפך לפרופסור מן המניין ולמנהל הראשון של מוזיאון פוג לאמנות, שם שימש עד 1909.
הוא פרש בשנת 1909 ומונה לפרופסור אמריטוס בהרווארד. באותה שנה עבר להארטלי ווינטני בהמפשייר, אנגליה.
באותה עת כתב מור ספרים רבים בנושא אדריכלות ימי הביניים והרנסאנס.
הוא נפטר בהרטלי ווינטני ב־15 בפברואר 1930.
הערות שוליים

↑  Charles Herbert Moore, Landscape Painter by Frank Jewett Mather Jr., 1957 | Online Research Library: Questia, www.questia.com
↑  Moore, Charles Herbert, 1840-1930. Papers of Charles Herbert Moore, 1894-1910: A Guide, web.archive.org, ‏2018-07-03
↑  Kenneth Myers, The Catskills: Painters, Writers, and Tourists in the Mountains, 1820-1895, Hudson River Museum, 1987, ISBN 978-0-943651-05-7. (באנגלית)
↑  Keith Hanley, Persistent Ruskin: Studies in Influence, Assimilation and Effect, Routledge, 2016-05-13, ISBN 978-1-317-08209-5. (באנגלית)
↑  Kathleen A. Foster, Philadelphia Museum of Art, American Watercolor in the Age of Homer and Sargent, Yale University Press, 2017, ISBN 978-0-300-22589-1. (באנגלית)
↑  PROF. C.H. MOORE DIES IN 90TH YEAR; Emeritus Occupant of Art Chair at Harvard Stricken in England. AUTHOR OF MANY WORKS Was Considered an Authority on Medieval and Renaissance Art and Architecture., timesmachine.nytimes.com (באנגלית)
↑  Charles H. Moore | Smithsonian American Art Museum, americanart.si.edu (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007272594305171  BnF: cb15353372t (data)  CiNii: DA12610574  GND: 124171605  ISNI: 0000 0000 8343 5472  LCCN: n86835870  NLA: 35360469  NTA: 303711604  RERO: 02-A012837939  RKD: 57518  SNAC: w6g73k0r  SUDOC: 085724955  Trove: 925138  ULAN: 500012990  VIAF: 50154315   WorldCat (עם VIAF): 50154315 
צ'ארלס מור, חזית הכנסייה בסיינה, איור מתוך ספרו על האדריכלות הגותית
צ'ארלס מור, דוגמה לכנסייה, מתוך ספרו על האדריכלות הגותית
קופרוליט

קופרוליט גדול מהמיוקן מקרוליינה הדרומית בארצות הברית
קופרוליט מהאאוקן
קופרוליט מהאוליגוקן מצפון-מערב נברסקה. כולל שרידים קטנים רבים ובהם עצם הבוהן של אייל קטן
קופרוליט (או קופרולית) היא צואה מאובנת. קופרוליטים מסווגים כעקבות מאובנים בניגוד לגופים מאובנים, שכן הם מעידים על התנהגות החיה (במקרה זה, תזונה) ולא על המורפולוגיה שלה. השם נגזר מהמילים ביוונית עתיקה κόπρος ("קופרוס", שמשמעותה "גללים") ו-λίθος ("ליטוס", שמשמעותה "אבן"). הם תוארו לראשונה על ידי ויליאם בקלנד (William Buckland‏; 1784–1856) בשנת 1829. קודם לכן הם היו קרויים "אצטרובלים מאובנים" ו"אבני בזואר". הם משרתים מטרה חשובה בפלאונטולוגיה מכיוון שהם מספקים עדות ישירה לטריפה ולתזונה של מינים שנכחדו. גודלם של הקופרוליטים עשוי לנוע בין כמה מילימטרים למעל ל-60 סנטימטרים.
באנגלית נוהגים להבחין בין קופרוליטים שהם גללים מאובנים ל"פלאו-צואה" (Paleofaeces) שהיא צואת אדם עתיקה שהשתמרה. כמו בסוגי מאובנים אחרים, בקופרוליטים הוחלף חלק גדול מההרכב המקורי שלהם על ידי משקעים של מינרלים כמו סיליקט וסידן פחמתי. פלאו-צואה, לעומת זאת, שומרת על חלק גדול מההרכב האורגני המקורי שלה וניתן לשחזר אותה כדי לקבוע את תכונותיה הכימיות המקוריות, אם כי בפועל המונח קופרוליט משמש גם לחומר צואתי אנושי קדום בהקשרים ארכאולוגיים.
גילויים ראשוניים

ציידת המאובנים מרי אנינג הבחינה כבר בשנת 1824 כי "אבני בזואר" נמצאו לעיתים קרובות באזור הבטן של שלדים של איכתיוזאור שנמצאו בתוך תצורת חבורת ליאס (Lias Group) בליים רג'יס. היא גם שמה לב שאבנים  כאלו לרוב מכילות בפנים עצמות וקשקשים מאובנים של דגים, ולעיתים גם עצמות מאיכתיוזאורים קטנים יותר. התצפיות הללו של אנינג הן שהובילו את הגאולוג ויליאם בקלנד לשער בשנת 1829 שהאבנים הן צואה מאובנת, ולקרוא להן בשם קופרוליטים. בקלנד גם חשד כי סימוני הסלילים על המאובנים הצביעו על כך כי לאיכתיוזאורים היו מעיים מסולסלים הדומים לאלה של כרישים מודרניים, וכי חלק מאותם קופרוליטים היו שחורים מדיו שמקורו בבלמניטים שנבלעו.
ערך למחקר

באמצעות בחינה של קופרוליטים מסוגלים הפלאונטולוגים להשיג מידע על תזונת בעל החיים (אם יש עצמות או שרידי מזון אחר), למשל אם זה היה אוכל עשב או טורף, והטפונומיה של הקופרוליטים, אף על פי שבעל החיים שהפריש את הגללים כמעט אף פעם לא ניתן לזיהוי באופן חד משמעי, במיוחד בדוגמאות קדומות יותר. במקרים מסוימים, ידע על האנטומיה של דרכי העיכול של בעלי חיים יכול להועיל אם מצליחים לקשר בין קופרוליט לבעל החיים שייצר אותו, ודוגמה אחת לכך היא הממצא כי ייתכן שהסילאזאורוס (Silesaurus), זוחל מהקבוצה דמויי דינוזאורים מהטריאס, היה אוכל חרקים, השערה שהתבססה על הלסתות דמויות המקור של בעל החיים ועל הצפיפות הגבוהה של שרידי חיפושיות שנמצאו בקופרוליטים הקשורים אליו. יתר על כן, ניתן לנתח את הקופרוליטים ולזהות מינרלים מסוימים שידועים ככמויות קורט במינים מסוימים של צמחים שעדיין ניתן לאתר אותם מיליוני שנים אחר כך.
זיהוי קופרוליטים

זיהוי קופרוליטים מסתייע בדפוסים המבניים שלהם, כמו סימונים ספירליים או טבעתיים, על ידי תוכנם, כמו חלקי מזון לא מעוכלים, ועל ידי שרידי מאובנים הקשורים אליהם. לעיתים קרובות קשה להבחין בין הקופרוליטים הקטנים ביותר לבין כדוריות אנאורגניות או ביצים. מרבית הקופרוליטים מורכבים בעיקר מסידן זרחתי, יחד עם כמויות זעירות של חומרים אורגניים.
קופרוליטים תועדו בשכבות שגילן נע מהקמבריון ועד קרוב לתקופתנו והם מצויים בכל רחבי העולם. כמה מהם מועילים כמאובנים מנחים, כדוגמת Favreina מתקופת היורה שנתגלה בסבואה עילית בצרפת. האוספים החשובים ביותר בעולם של קופרוליטים מצויים במוזיאון הלאומי להיסטוריה של הטבע (חלק ממוסד הסמית'סוניאן בוושינגטון די. סי.), במוזיאון ניו מקסיקו למדע ולתולדות הטבע ובמוזיאון לתולדות הטבע של אוניברסיטת אוקספורד (אוסף בקלנד).
חלק מהמשקעים הימיים מכילים שיעור גבוה של שרידי צואה. עם זאת, צואת בעלי חיים מתפרקת ומושמדת בקלות, כך שלרוב יש סיכוי קטן שתהפוך למאובנים.
כריית קופרוליטים

ב-1842 גילה הכומר ג'ון סטיבנס הנסלו, פרופסור לבוטניקה בסנט ג'ונס קולג' באוניברסיטת קיימברידג', קופרוליטים סמוך לפליקסטו (Felixstowe) בסאפוק בכפרים "טרימליי סנט מרטין" (Trimley St Martin), פולקנהם (Falkenham) וקירטון (Kirton), וחקר את הרכבם. לאחר שהבין את משמעות מימוש הפוטנציאל שלהם כמקור לפוספט זמין לאחר שטופלו בחומצה גופרתית, הוא הגיש פטנט על תהליך המיצוי והתחיל לחפש מקורות חדשים. עד מהרה כרו קופרוליטים בקנה מידה תעשייתי לשימוש כדשן בגלל תכולת הפוספט הגבוהה שלהם. אזור המיצוי העיקרי היה במזרח אנגליה, שבמרכזו קיימברידג'שייר ואייל אוף איליי (Isle of Ely), כשהזיקוק בוצע באיפסוויץ' בחברת פיסון (Fison). כיום קיים רחוב קופרוליט (Coprolite Street) סמוך למזחים בנמל איפסוויץ' שם פעל בעבר מפעל פיסון. התעשייה גוועה בשנות ה-80 של המאה ה-19, אבל התאוששה לזמן קצר במלחמת העולם הראשונה במטרה לספק פוספטים לתחמושת. העניין המחודש בכריית קופרוליט במלחמת העולם הראשונה הרחיב את תחום הכרייה מערבה לחלקים מבקינגהאמשייר עד ל"ווברן סנדס" (Woburn Sands).
הערות שוליים

↑  What is a coprolite?
↑  Gilbert MT, Jenkins DL, Götherstrom A, Naveran N, Sanchez JJ, Hofreiter M, Thomsen PF, Binladen J, Higham TF, Yohe RM, Parr R, Cummings LS, Willerslev E (במאי 2008). "DNA from pre-Clovis human coprolites in Oregon, North America". Science. 320 (5877): 786–9. Bibcode:2008Sci...320..786G. doi:10.1126/science.1154116. PMID 18388261. {{cite journal}}:  (עזרה)תחזוקה - ציטוט: שימוש בפרמטר authors (link)
↑  Poinar H, Fiedel S, King CE, Devault AM, Bos K, Kuch M, Debruyne R (ביולי 2009). "Comment on "DNA from pre-Clovis human coprolites in Oregon, North America"". Science. 325 (5937): 148, author reply 148. Bibcode:2009Sci...325..148P. doi:10.1126/science.1168182. PMID 19589985. {{cite journal}}:  (עזרה)תחזוקה - ציטוט: שימוש בפרמטר authors (link)
↑  Goldberg P, Berna F, Macphail RI (ביולי 2009). "Comment on "DNA from pre-Clovis human coprolites in Oregon, North America"". Science. 325 (5937): 148, author reply 148. Bibcode:2009Sci...325R.148G. doi:10.1126/science.1167531. PMID 19589984. {{cite journal}}:  (עזרה)תחזוקה - ציטוט: שימוש בפרמטר authors (link)
↑  Torrens, H. "Mary Anning (1799–1847) of Lyme;'the greatest fossilist the world ever knew'". British Journal for the History of Science. 28 (3): 257–284. doi:10.1017/S0007087400033161.
↑  Rudwick, Martin Worlds Before Adam: The Reconstruction of Geohistory in the Age of Reform pp. 154-155.
↑  Abhi (18 בנובמבר 2005). "The Wonders of Dinosaur Dung". Sepia Mutiny. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Martin Qvarnström; Joel Vikberg Wernström; Rafał Piechowski; Mateusz Tałanda; Per E. Ahlberg; Grzegorz Niedźwiedzki (2019). "Beetle-bearing coprolites possibly reveal the diet of a Late Triassic dinosauriform". Royal Society Open Science. 6 (3): Article ID 181042. Bibcode:2019RSOS....681042Q. doi:10.1098/rsos.181042.
↑  Hecht, Jeff. "Fossil dung reveals dinosaurs did graze grass". New Scientist.
↑  Julien Kimmig; Luke C. Strotz (2017). "Coprolites in mid-Cambrian (Series 2-3) Burgess Shale-type deposits of Nevada and Utah and their ecological implications". Bulletin of Geosciences. 92 (3): 297–309. doi:10.3140/bull.geosci.1667.
↑  Berridge Eve (2004). "Trimley St Martin and the Coprolite Mining Rush" (PDF). אורכב מ-המקור (PDF) ב-2007-10-08.
↑  Bernard O'Connor The Suffolk Fossil Diggings
1 2  O'Connor B, Ford TD (2001). "The Origins and Development of the British Coprolite Industry" (PDF). Mining History: The Bulletin of the Peak District Mines Historical Society. 14 (5).
1 2  Grove R (1976). "Coprolite Mining in Cambridgeshire" (PDF). Agricultural History Review. 24 (1). אורכב מ-המקור (PDF) ב-2006-03-09.{{cite journal}}:  תחזוקה - ציטוט: שימוש בפרמטר authors (link)
1 2 3  "Cambridgeshire - The Coprolite Mining Industry". EnglandGenWeb. 13 בינואר 2000. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Industrial Revolution". BBC Suffolk. אורכב מ-המקור ב-2006-02-20.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LNB: 000316663  NDL: 00566617 
פסאודו קופרוליט ממדינת וושינגטון. למרות המראה והצורה זה אינו קופרוליט ומקורו אינו אורגני
קופרוליט גדול מהמיוקן מקרוליינה הדרומית בארצות הברית
קאסלקרג

| --- | --- |

המעגן האמצעי, מבט מקאסלקרג
 מדינה:  אוסטרליה אוסטרליה
 מדינה:  ניו סאות' ויילס ניו סאות' ויילס
 עיר אם:  דרום הגדה הצפונית
 גובה:  55 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בפרוור:  2,965 (10 באוגוסט 2021)
 קואורדינטות:  33°48′05″S 151°13′12″E﻿ / ﻿33.80137°S 151.22007°E﻿ / -33.80137; 151.22007
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת אוסטרליה מוגדלת) בריזבן סידני קנברה מלבורן הובארט אדלייד פרת' דרוויןקאסלקרג(למפת אוסטרליה רגילה) בריזבן סידני קנברה מלבורן הובארט אדלייד פרת' דרוויןקאסלקרג(למפת ניו סאות' ויילס רגילה) סידני ניוקאסל וולונגונג וואגה וואגה טוויד הידס קופס הארבור טאמוורת' אולבורי אורנג' דובו וילנדרה הבירה קווינסלנד א ו ה ד ר ו מ י ת  ויקטוריה ים טסמן קאסלקרג(למפת ניו סאות' ויילס מוגדלת) סידני ניוקאסל וולונגונג וואגה וואגה טוויד הידס קופס הארבור טאמוורת' אולבורי אורנג' דובו וילנדרה הבירה קווינסלנד א ו ה ד ר ו מ י ת  ויקטוריה ים טסמן קאסלקרג  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
קאסלקרג (באנגלית: Castlecrag) הוא פרוור בסידני, המנוהל על ידי עיריית וילובי (City of Willoughby).
גאוגרפיה

קאסלקרג ממוקם בדרום הגדה הצפונית, בערך 8 ק"מ צפונית למרכז העסקים הראשי של סידני. מעבריו מצויים הפרוורים וילובי, ביוטי פוינט ונורת'ברידג' מדרום, וילובי איסט ונורת' וילובי במערב, מידל קוב וקאסל קוב בצפון, וממזרח הפרוור גובל בסיפורת'.
היסטוריה

קאסלקרג תוכנן במקור על ידי הזוג ולטר ברלי גריפין ומריון מהוני גריפין בשנת 1921, לאחר שהם הותשו במאבק הפוליטי על הקמת עיר הבירה החדשה קנברה. שם הפרוור ניתו לו בעקבות המצוק שעליו נבנתה טירה (הקרויה "טירת אדינבורו" בעגה המקומית). בתים רבים נבנו בקאסלקרג בסגנון "ארטס אנד קראפטס" (אומנות ומלאכה), שיטת בניה שמשתמשת בחיפוי אבן טבעית ומראה ציורי בניגוד למראה התעשייתי והנקי ששלט באותה תקופה. הפרוור נבנה במקור כעיר גנים במטרה להבדילו מפרוורים אחרים שנבנו ביעילות עם רחובות בשתי-וערב. לטובת מטרה זו גריפין גייס סביבו קבוצת משקיעים כדי לבנות את הפרוור לפי חזונו המדויק (הוא שמר על רוב בהצבעות בוועדת התכנון).
משרד הדואר של קאסל קרג נפתח בשנת 1937, והשם אוחד למילה אחת (קאסלקרג) בשנת 1941.
הרחובות באזור הדרומי של הפרוור, שהם הוותיקים ביותר והקרובים ביותר לטירה קרויים על שם הביצורים השונים (המגדל, המעקה, התעלה וכו').
תרבות

קאסלקרג הוא פרוור עשיר למדי, עם מרבית תושביו נמנים ברבע העליון של ההכנסות בסידני. מרבית התושבים ממוצא אירופאי, ולמעלה מ-78% מדברים אנגלית כשפה עיקרית בבית. מרבית תושביו )(43%) לא דתיים, אך יש מיעוטים דתיים (כ-2.4% יהודים, למשל).
תחבורה

אין בקאסלקרג תחנות רכבת, ושני קווי אוטובוס משרתים את תושבי הפרוור: 203 ו-275.
קדחת לסה

| --- | --- |

 תחום:  מחלות זיהומיות 
 גורם:  Lassa virus 
 תסמינים:  בצקת, דלקת כבד, אנצפלופתיה, דלקת ריאות, חום, כאב חזה, הלם היפוולמי, שיעול, צדרת, דלקת שריר הלב, חירשות, בצקת ריאות, קרחת, קרישה תוך-כלית מפושטת, אי-ספיקת לב, דלקת הפה, פריחה, דימום פנימי, עייפות, בחילה, כאבי שרירים, הרעלה, כאב ראש, מיימת, הקאה, כאב בטן, כאב גרון, שלשול, דלקת הלחמית, ורטיגו, גודש, דימום 
 קישורים ומאגרי מידע
 MeSH:  D007835
 סיווגים
 ICD-11:  1D61.2 
 
קדחת לסה (באנגלית: Lassa hemorrhagic fever או LHF) היא זיהום המורגי נגיפי נפוץ במערב אפריקה: גינאה, ליבריה, סיירה לאון וניגריה. אדם הנדבק עלול לא לפתח תסמינים כלל, ובכל זאת לפתח מצב קשה שיכול להוביל למוות.
הקדחת הנגרמת מהנגיף Lassa mammarenavirus, השייך למשפחת הנגיפים Arenaviridae (אנ'), ותוארה לראשונה בשנת 1969 בעיר לסה, שבמחוז בורנאו, ניגריה. במערב אפריקה נדבקים מאות אלפים כל שנה ומוערכים כ-5,000 מקרי מוות שנתיים כתוצאה מהקדחת.
תקופת הדגירה של המחלה נעה בין 6 ל-21 ימים. חולה עלול לפתח חום, עייפות, כאבי ראש, כאבי גרון, שיעול, בחילות, הקאות, שלשולים, כאבי שרירים, חזה וכאבי בטן.
קוסטנים

תחום היישוב של הקוסטנים בקטלוניה כיום
הקוסטנים (בלטינית: Cosetani; בקטלאנית: Cossetans או Cessetans; בספרדית: Cossetanos או Cessetanos) היו שבט איברי שחי לאורך חופי הים התיכון באזור בו משתרעת כיום נפת טרגונה בקטלוניה שבצפון-מזרח ספרד.
עירם החשובה ביותר הייתה קסה (Kesse), לאחר מכן טאראקו הרומית וכיום טרגונה, והיא שכנה על גדות נהר פרנקולי (אותה עת טוקליס - Tulcis). היישוב הוקם בסוף המאה ה-5 לפנה"ס וידוע כי הוטבעו בו מטבעות. קסה נכבשה על ידי הרומאים, יחד עם כל ארצם של הקוסטנים, בשנת 218 לפנה"ס בהנהגתו של גנאיוס קורנליוס סקיפיו קאלבוס. הרומאים תיארו את הקוסטנים כ"ברברים ועבדים עלובים" (d’utensilis bàrbars i d’esclaus miserables).