stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אנדור אנדרה גלרי
יצירותיו > פורסמו אחרי 1946

נמל חורף. סיפורים; למשל, בודפשט, 1946
אצל הספקים. סיפורים נבחרים, לאסלו קרדוש; רוואי, בודפשט, 1950
בית באחוזה. נרטיבים נבחרים ; עם. זולטן זלק, לשעבר. Tamás Ungvári; ספרות, בודפשט, 1955
פְטירה. סיפורים קצרים ; György B. Szabó; יחידת האחים, נובי סאד, 1955
סיפורה של תודעה עצמית. אוטוביוגרפיה ; תחת העיתונות, יהודית גלרי; ספרות, בודפשט, 1957. הספר נכתב בשואה בהפסקות בין סתיו 1942 לבין קיץ 1944. תורגם לעברית בשם "סיפורו של כבוד עצמי" בידי דוד טרבאי ויצא בהוצאת סיון בתל אביב בשנת 2005.
מכשף, עזור לי! אוסף סיפורים קצרים, בודפשט, 1959
אור מר. סיפורים ; למשל, int. ג'ורגי מולדובה, ביוגרפיה, הערות. בודפשט, 1960 (פניני הספרות ההונגרית)
הסיפורים הקצרים של אנדור אנדרה גלרי, 1-2; ספרות, בודפשט, 1964
מהתילה, כוכבים. סיפורים קצרים נבחרים ; int. Lajos Kántor; ספרותי, בוקרשט, 1965
שיר על לבה של אישה. סיפורים קצרים ; כרך, המשך טיבור באלינט; קריטריון, בוקרשט, 1977
לחם לישה מכסף. אספו סיפורים קצרים ; איסוף, ניהול טקסט, הערות. גבריאלה לודי, או זולטן הוזאריק; בדיוני, בודפשט, 1979
יצירות נבחרות של אנדור אנדרה גלרי ; עריכה, ניהול טקסט, הערות. קלמן ורגה; Szépirodalmi, בודפשט, 1981 (סופרים הונגריים)
רום ג'מייקה (סדרת ספרייה זולה, סיפורים קצרים נבחרים, 1984)
סיפורה של תודעה עצמית, 1-2. ; סדר העיתונות. אגנש גלרי, 2000
פרוטה (סיפורים קצרים, 2000)
צייר המיטה המאוהב (סיפורים נבחרים, 2005)
אני זקוק לאהבה. לכבוד לאנדרה אנדרה גלרי ;עורכת אגנש גלרי, פטר קירשנר, הקדמה מאת קארוי סאקוני; קרן Tevan–MAZSIKE, בודפשט, 2013 (ספריית Tevan)
הנשיקות של פמיצ'קה. סיפורים, מסמכים, זיכרונות שלא פורסמו ; אוסף שפורסם עם הקדמה מאת לאסלו אורבן; Argumentum, בודפשט, 2015
פרסים

פרס תחרות הרומנים על שם קלמן מיקסאט לשנת 1931
פרס באומגרטן לשנת 1932
פרס באומגרטן לשנת 1934
פרס תחרות הסיפור הקצר של ניוגט 1935
ספרות

Bálint György: Gelléri Andor Endre A nagymosoda (Pesti Napló, 1931)
Németh László: Három elbeszélő (Tanú, 1932)
Kosztolányi Dezső: Gelléri Andor Endre (Nyugat, 1933)
Halász Gábor: Gelléri Andor Endréről (Nyugat, 1934)
Vas István: Gelléri Andor Endre Kikötő (Válasz, 1936)
Sz. Lódi Gabriella: Gelléri Andor Endre (Irodalomtörténeti Közlemények, 1954 4. sz.)
Füst Milán: Emlékezések és tanulmányok (Budapest, 1956)
Kardos László: Vázlatok, esszék, kritikák (Budapest, 1959)
Nádass László: Utolsó találkozás (Élet és Irodalom, 1966. 14. sz.)
עיבוד יצירותיו לסרטים

ב-1958 יצא הסרט "iron flower"(אנ')(הו') בבימויו של הבמאי היהודי-הונגרי יאנוש הרשקו, ע"פ סיפוריו של גלרי.
ראו גם

רותי גליק, "אוטוביוגרפיה לא גמורה", ידיעות אחרונות - המוסף לשבת - ספרות, י' באדר ה'תשס"ו, 10 במרץ 2006, עמ' 29
אלדר קומלוש: המכבסה הגדולה - רומן מאת אנדור אנדור גלרי
זוכי פרס באומגרטן: 1929–1949
אנדור אנדרה גלרי: המפתח (ניוגט, 1931. מס' 8)
מציאות וחזון: אנדור אנדרה גלרי (תולדות הספרות ההונגרית כרך ו')
לא הייתי צריך! – באלאז' בוש: על "גירושו" של אנדור אנדרה גלרי מאובודה מנדינר, 18 במאי 2015.
קלמן ורגה: לאור העבודות והווידויים של אנדור אנדרה גלרי ; ספרות, בודפשט, 1973 (פנים והודאות)
הענק העדין. זכרונותיו של אנדרה אנדרה גלרי ; Magvető, בודפשט, 1977 (זמן מהיר)
פטר ס ' נאג': מהאידיליה לאבסורד. פרופיל הקריירה של אנדור אנדרה גלרי ; אקדמי, בודפשט, 1981 (חוברות תולדות ספרות)
Kálmán Vargha: Endre Andor Gelléri ; Gondolat, בודפשט, 1986 (סופרים הונגרים גדולים)
ברק ואש בערב. לזכרו של אנדור אנדרה גלרי, בודפשט, 2006 (זיכרון)
הערות שוליים

↑  A novella szövege a Nyugat folyóiratban: Varázsló, segíts (1928. 21. szám)
↑  A címadó novella a Nyugat folyóiratban: Szomjas inasok (1931. 23. szám)
↑  "Szülei házasságkötési bejegyzése a Budapest II. kerületi polgári házassági akv. 311/1905. folyószáma alatt".
↑  Gelléri Andor Endre: Tavaszt vártam, a költők, a szabadság tavaszát!” A magyar kultúra veszteségei – esszéíró pályázat: Ferenczi Debóra pályaműve a Nyugat-magyarországi Egyetem különdíjban részesült.
↑  Szeretők és házastársak
↑  זאב רב נוף, "את המהפכה עשו אחרים", בעיתון "דבר", 7 באוקטובר 1960
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007301739305171  PLWABN: 9810569966305606  BnF: cb12781872m (data)  GND: 121275469  ICCU: UFIV100984  ISNI: 0000 0000 8125 335X  LCCN: n84129132  NKC: xx0023850  NTA: 130667277  RERO: 02-A027714321  SUDOC: 185905048  VIAF: 46887514   WorldCat (עם VIAF): 46887514 
לוח לזכרו נמצא על קיר בית הספר היסודי בקישצלה
לוח זיכרון במעונו לפני השואה ברחוב בסטרצה 25 ברובע 3 של בודפשט
מצבתו של אנדור אנדרה גלרי בבית הקברות היהודי של אובודה. (בודפשט, רובע 3. דרך בצ'י 369)
אנדרטאות גבולות גטו ורשה

אחת האנדרטאות ולצדה על הקרקע סימון תוואי חומת הגטו
מפות התבליט והטקסט באחת האנדרטאות
תבליט מפת הגטו. מימין למעלה נראה המסמר המצביע על מיקום האנדרטה ביחס למפה
הלוח נושא הטקסט באחת האנדרטאות
אנדרטאות גבולות גטו ורשה בעיר ורשה בירת פולין היא מערכת של 22 אנדרטאות המציינת אתרים שונים לאורך התוואי שבו התמשכה חומת גטו ורשה במהלך קיומו. האנדרטאות הוקמו בשנים 2008–2010.
הקמת האנדרטאות

מערכת האנדרטאות הוקמה ביוזמת המכון ההיסטורי היהודי ועיריית ורשה על מנת להנציח את מקומו של הגטו, שכל חלקיו נהרסו על ידי הגרמנים. האנדרטאות הוצבו באתרים שונים לאורך תוואי חומת הגטו שנבחרו משום המשמעות שנודעה להם במהלך תקופת קיומו.
האנדרטאות נבנו במהלך שנת 2008. רובן נחנכו ב-19 בנובמבר 2008 על ידי ראש עיריית ורשה האנה גרונקייביץ-ואלץ (Hanna Gronkiewicz-Waltz). האנדרטה ה-22 נחנכה ב-27 בינואר 2010, ביום הזיכרון הבינלאומי לשואה.
האנדרטאות עוצבו על ידי אלאונורה ברגמן (Eleonora Bergman) ותומאש לץ (Tomasz Lec) ביחד עם אווה פוסטולה-קוזלובסקה (Ewa Pustoła-Kozłowska) ויאן יגיילסקי (Jan Jagielski). הקמתן מומנה על ידי עיריית ורשה ומשרד התרבות והמורשת הלאומית של פולין.
מבנה האנדרטאות

האנדרטאות הוקמו ברובן על גבי פאותיהם של כני בטון בגובה של 230 סנטימטרים, שהוקפו בריצוף. במקרים אחדים הן הוצמדו אל קירות מבנים. כולן כוללות שלושה מרכיבים כמפורט להלן.
מבנה האנדרטאות > מפת גבולות הגטו

כל אנדרטה כוללת מפת תבליט של מרכז ורשה בימי קיום הגטו, בגודל של 60X70 סנטימטרים. עליה נקבע תבליט נוסף של שטח הגטו בגבולותיו המקוריים (שהשתנו מספר פעמים במהלך שנות קיומו). מסמר מרובע על גבי תבליט הגטו בכל אנדרטה מצביע על מיקומה של אותה אנדרטה ביחס לגבולות הגטו.
מבנה האנדרטאות > טקסט

כל אנדרטה כוללת לוח זכוכית (בגודל של 50X36 סנטימטרים), הקבוע מתחת למפות התבליט. עליו מופיע הלוגו הדו-לשוני (פולנית ואנגלית) "MUR GETTA/GHETTO WALL 1940-1943" (כלומר "חומת הגטו 1940–1943"). בצדו מובא באותן שפות טקסט המבוא האחיד הבא:
בפקודת שלטונות הכיבוש הגרמנים נותק הגטו משאר חלקי העיר ב-16 בנובמבר 1940. שטח הגטו, שהיה מוקף חומה, היה בתחילה 307 הקטאר (759 אקרים); במשך הזמן הוא הוקטן. החל בינואר 1942 הוא חולק לשני חלקים שנקראו הגטו הקטן והגדול. 360,000 לערך מיהודי ורשה ו-90,000 מיישובים אחרים כונסו לתוך הגטו. כמעט 100,000 מתו מרעב. במהלך קיץ 1942 גירשו הגרמנים ורצחו קרוב ל-300,000 איש בתאי הגז של טרבלינקה. ב-19 באפריל 1943 התחוללה התקוממות בגטו. עד אמצע מאי נספו לוחמים ואזרחים בקרב או במבני הגטו, שנשרפו בשיטתיות. האוכלוסיה שנותרה נרצחה על ידי הנאצים בנובמבר 1943 במחנות הריכוז מיידנק, פוניאטובה וטרווניקי. רק מעטים שרדו. 
לזכרם של אלו שסבלו, נלחמו ונספו. 
העיר ורשה, 2008.
לצדו של הטקסט האחיד מופיעים על גבי כל אנדרטה טקסט קצר המתייחס להקשר לגטו של האתר בו היא ניצבת וכן תצלום היסטורי אחד (או אחדים) של הגטו המתייחסים לאותו אתר. הטקסטים נכתבו בגופן המזכיר הדפסת מכונת כתיבה מתקופת השואה.
מבנה האנדרטאות > סימון גבולות הגטו

על גבי הקרקע בקרבת האנדרטאות נקבעו פסי בטון ברוחב של 25 סנטימטרים, שעליהן נקבעו בברזל יצוק הכתובות MUR GETTA/GHETTO WALL 1940-1943. אלו מסמלים את המיקום המדויק של תוואי חומת הגטו.
אתרי האנדרטאות

אנדרטאות חומת הגטו הוקמו באתרים הבאים (רשימה לא מלאה):
שערים מרכזיים בחומת הגטו, לרבות שער הגטו ליד אומשלגפלץ
חומת הגטו ליד בית הכנסת טלומצקה
הפינה הצפון מזרחית של הגטו
אתר בית המשפט העירוני שליד הגטו, מקום שבו ניסו יהודים רבים להימלט ממנו
אתר גשר הולכי הרגל מעל רחוב חלודנה (Chłodna), שחיבר בין הגטו הגדול לבין הגטו הקטן
הגבול המערבי של חומת הגטו
הגבול הדרומי של חומת הגטו (ליד כיכר המצעדים דהיום)
הגבול הצפוני של חומת הגטו הקטן
הגבול הצפון-מזרחי של חומת הגטו
הגבול הצפון-מערבי של חומת הגטו, בין בית הקברות היהודי לבין בית הקברות פובונזקי (עד שהראשון נגרע משטח הגטו בדצמבר 1941)
אתר השטח הפתוח ליד בית הקברות היהודי בוורשה, שהפך בעצמו לאתר קבורה למתי הגטו ולמתי מרד ורשה ואף נערכו בו הוצאות להורג.
אתר "המובלעת האוונגלית" - מובלעת של שטח חופשי ובה מספר מבנים נוצריים, שהייתה מוקפת מכל צדדיה בשטח הגטו. מיקומה איפשר לכמרים ולבני קהילתם להגיש סיוע לתושבי הגטו.
אתר בו השתמר קטע מהחומה הצפונית של הגטו.
סימון הקרקע של תוואי חומת הגטו ליד אחת האנדרטאות
תמונת גשר הולכי הרגל מעל רחוב חלודנה בין הגטו הגדול לבין הגטו הקטן
ראו גם

שרידי חומת גטו ורשה
אפרים לוזון

אפרים לוזון (1912 -1957) היה עיתונאי וסופר יהודי, ממייסדי תנועת בית"ר בתוניסיה (1931). ב-1935 התמנה לנציב בית"ר בתוניסיה.
ביוגרפיה

לוזון נולד למשפחה ציונית בספקס שבתוניסיה. אביו ניסים לוזון ייסד את האגודה הציונית הראשונה בעיר ספקס, "אוהבי ציון". אחיו אליהו לוזון היה ממייסדי התנועה הרוויזיוניסטית ב-1911, ונציג התנועה הציונית בקונגרס הציוני של 1931. אח נוסף, יצחק לוזון, היה ממקימי "השומר הצעיר" ב-1935, ובין החלוצים הראשונים של קיבוץ דן.
לוזון היה ממייסדי תנועת בית"ר בתוניסיה ב-1931. ב-1935 התמנה לנציב התנועה בתוניסיה. כיהן בתפקיד זה עד עלייתו לישראל ב-1955.
בספר "בית"ר קורות ומקורות" כותב ההיסטוריון בן ירוחם חיים, בין היתר, על אפרים לוזון ותנועת בית"ר בתוניסיה:
לוזון ערך והוציא לאור את העיתון הציוני של תנועת בית"ר "Cahier du Betar" בין השנים 1937-1939, בו פורסמו כרוניקה על בית"ר ועל ארץ ישראל והגולה היהודית, וכן עיבודים לסיפורים קצרים מתורגמים לצרפתית מסופרים עבריים שונים כמו י.ל. פרץ. כמו כן תרגם לשפה הצרפתית מאמרים של זאב ז'בוטינסקי, ובין היתר, חוברת על חייו ופועלו של זאב ז'בוטינסקי (שערך וכתב יהודה בן ארי). הוא הוציא מאמרים אלו לאור בתוניס ומשם נשלחו גם לצרפת ובלגיה.
לאחר עלייתו לישראל ב-1955, עבד לוזון כעיתונאי בעיתון "חירות" (La Liberté). היה מועמד לכנסת השלישית מטעם תנועת החירות.
אפרים לוזון נהרג ב-1957, עת ניסה להציל את ילדו מטביעה בירקון.
לאחר מותו, ביוזמת חבריו לתנועה, הונצח שמו בשמות רחובות בבאר שבע ובלוד.
הערות שוליים

↑  על מותו של אפרים לוזון, באתר העולם הזה, ‏21 אוגוסט 1957
אצ'ד

| --- | --- |
סמל אצ'דסמל אצ'ד

 מדינה:  הונגריה הונגריה
 חבל:  צפון הונגריה
 מחוז:  הווש הווש
 נפה:  נפת הטוון
 שטח:  41.60 קמ"ר
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיירה:  3,070 (1 בינואר 2024)
 קואורדינטות:  47°43′52″N 19°46′08″E﻿ / ﻿47.731°N 19.769°E﻿ / 47.731; 19.769 
 אזור זמן:  UTC +1
 http://www.ecsed.hu/
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת הונגריה מוגדלת) בודפשט דברצן מישקולץ סגד פץ' גיור נירג'האזה קצ'קמט אוסטריה סלובקיה אוק. רומניה סרביה קרואטיה סל.אצ'ד(למפת הונגריה רגילה) בודפשט דברצן מישקולץ סגד פץ' גיור נירג'האזה קצ'קמט אוסטריה סלובקיה אוק. רומניה סרביה קרואטיה סל.אצ'ד  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
העיירה אצ'ד (בהונגרית: Ecséd במחוז הווש בנפת הטוון. הוא יישוב של כ -3,500 תושבים.
מיקום

היישוב ממוקם למרגלות הרי המטרה, כ -13 קילומטרים צפונית-מזרחית להטוון. הרחוב הראשי שלו הוא כביש 24 בין הורט לבין רוז'הסנטמארטון, בצירים אחרים היישוב אינו נגיש בכביש. הכרמים המקיפים את היישוב ואת מה שמכונה "הר זקן" (Öreghegy) גובלים ביישוב שנחצה על ידי נחל אגואי.
מקור השם

היישוב קיבל את שמו מקרנות הצבי שהושלו מדי שנה. שמו העתיק של הנחל היה "סארוואדי". עם זאת שונה השם ב 1920 בשל הקונוטציה הרעה של השם, סיבה סבירה לבחירת השם החדש, מופיע בכתב היד של פטר יוז'ף, וזאת כי הנחל נשפך לתוך נהר הטארנה ביישוב יאסאגו ולאחר מכן זורם לתוך נהר הזאדיווה.
היסטוריה

בגלל הנתונים הטבעיים של היישוב, היו יערות רבים בפאתיו וסביבו, שהפכו לדלילים לאחר שנות ה-30 של המאה ה-20. השטח המוניציפלי החיצוני של היישוב הוא כ-40,000 דונם, רובו אדמה חקלאית, והאזורים הדרום-מערביים מעובדים בגידולי שדה ועצי פרי שונים. אזורים אלה היו מאוכלסים כבר מהמאה ה-18 ועד שנות ה-50 של המאה ה-20, עם כמה משפחות חקלאיות כאן, כמו משפחת פאיי, משפחת צ'לה או משפחת ספשי.
היישוב של ימינו משתרע על שטח של 41,640 דונם, מונה אוכלוסייה של 3,522 נפש ויש בו את החלוקה הדתית הבאה: 2,972 מאמינים נוצרים רומים-קתולים, 141 קלוויניסטים ו-17 לותרנים. בשנת 1846 התגוררה האוכלוסייה של 2,967, כולל 12 קלוויניסטים, 1 יוונים קתולים ו-37 יהודים, כאשר שאר האוכלוסייה הייתה קתולית. גם כיום רוב האנשים עוסקים בחקלאות לסוגיו: מפעלים חקלאיים, עיבוד חקלאי, ממש כמו לפני מאה שנה. הרוב עוסקים בגידול גפנים ובהמפקת יין בשל שיפועי הגבעות לכיוון דרום.
ישנן דעות רבות על מקור היישוב, שהסיבה לכך ניתן למצוא בנתונים הסותרים של המחקר הארכיוני ומחקר הארכאולוגי. מה שבטוח שבצד הפונה צפונה של נמצאו ממצאי קברים מהמאה השמינית והתשיעית וכן אוצרות קלטיים, מה שמוכיח שהמקום היה מאוכלס כבר בסביבות המאה העשירית, וכך גם היישובים האחרים לכיוון הרי המאטרה. בתקופה שקדמה להקמת מדינת הונגריה האזור היה מאוכלס על ידי פצ'נגים, כל האחוזות העתיקות הללוהשתייכו לשבט ההונגרי אבה.
בית הספר נבנה בשנת 1796 ומאוחר יותר גם שתי טירות בסגנון הקלאסיציזם של המאה ה-19. הטירה של רודולף פאיי הוקמה בשנת 1807, ואילו האחרות אחר כך בשנת 1875. הקמת בית הספר היסודי של ימינו הייתה באחת הטירות הקודמות, שיורשיהן היו משפחת ראדה ובהמשך היהודי אדולף ריכטר, שהיה אביו של מייסד תעשיית התרופות ההונגרית, גדעון ריכטר . עם זאת, טירה זו נרכשה בשנת 1901 על ידי הבישופות של אגר לצורך הקמת בית ספר.
במלחמת העולם השנייה כל יהודי אצ'ד גורשו למחנות ההשמדה.
אתרים בעלי חשיבות

חוות פאיי (אחוזת סוסים),
בית כפרי (ביישוב מוקדשים תשומת לב מיוחדת לשימור המסורות, שימור ערכי העבר),
אגלאריה (יקב מתפקד היטב, מפורסם בזכות יינותיו.
אגם באניה (אגם דייגים המפורסם גם בחו"ל).
ילידי המקום

גדעון ריכטר (בהונגרית: Richter Gedeon) (אצ'ד, הונגריה, 23 בספטמבר 1872 - בודפשט, 30 בדצמבר 1944) היה רוקח הונגרי-יהודי, תעשיין, מייסד תעשיית התרופות המודרנית בהונגריה שנרצח בשואה.
דיולה פיקלר, משפטן הונגרי-יהודי ופרופסור באוניברסיטה, נפטר כאן בשנת 1937.
אנטונינה גורדיי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1907 בלארוס 
 פטירה:  1978 (בגיל 71 בערך) מינסק, ברה"מ 
 מדינה:  בלארוס 
 מקצוע:  אומנת 
 מידע חסידת אומות העולם
 פרסים והוקרה:  חסידת אומות העולם (9 במאי 2007) 
 קישורים חיצוניים
 יד ושם:  אנטונינה גורדיי
 
אנטונינה גורדיי (ברוסית: Антонина Гордей); 1 בינואר 1907 – 1 בינואר 1978) הייתה אומנת מחסידי אומות העולם שהצילה ילדה יהודיה בתקופת השואה בבלארוס.
קורות חיים

אנטונינה עבדה כאומנת בבית משפחת לדוויץ', משפחה יהודית שהתגוררה במינסק. אנטונינה טיפלה בילדיה המשפחה: רפאל בן השש ורעיה בת השלוש. אב המשפחה מורדוך פאניה היה מהנדס אזרחי ואם המשפחה הייתה מנהלת גן ילדים.
פעילות בתקופת השואה להצלת יהודים

ב-26 ביוני 1941 בפרוץ מבצע ברברוסה, אב המשפחה (מורדוך) גויס לצבא האדום, ואם המשפחה (פאניה) הצטרפה לפינוי גן הילדים לכיוון מזרח. ילדי המשפחה היו אמורים להצטרף לאמם, אך עקב זה שההפצצות באותו היום התחילו מוקדם מאוד, פאניה עזבה בחיפזון עם שאר צוות העובדים בגן, וילדיה לא הספיקו להצטרף אליה ונאלצו להישאר במינסק שנכבשה יומיים אחר כך על ידי הגרמנים. אנטונינה לקחה תחת חסותה את שני ילדי המשפחה. לאחר שבית המשפחה נהרס, אנטונינה ובני חסותה עברו להתגורר אצל חבריה, אך עקב המחסור הגדול באוכל אנטונינה העבירה את הילדים לבית יתומים, שם הניחה שיהיה מזון והם יאכלו. במהרה רפאל ורעיה הועברו לבית היתומים בגטו עם שאר הילדים והיהודים, ואנטונינה המשיכה לבקרם, להביא להם אוכל, ולהבטיח להם שתחזור להוציא אותם מבית היתומים ברגע שתמצא עבודה ומקום לינה משלה. לאחר כמה חודשים אנטונינה חזרה לבקר בבית היתומים וגילתה שרפאל איננו. תלמידי בית היתומים אמרו לה שהגרמנים לקחו ממנו דגימת דם שגרמה למותו. מתוך פחד לאבד גם את רעיה, אנטונינה הוציא את רעיה מבית היתומים באותו היום. בחורף 1941/1942 לא היו לרעיה בגדים שמתאימים לחורף ובנוסף היא סבלה מתת תזונה. אנטונינה השאירה את רעיה אצל אחותה עד שהיא מצאה עבודה ומקום מגורים. המצב שלהם השתפר לאחר שאנטונינה התחתנה. אנטונינה לא סיפרה לבעלה את הסיפור האמיתי על רעיה, ובעלה הניח שרעיה היא בתה הלא חוקית, ולכן כאשר אנטונינה הסתירה את רעיה מפני זרים או גרמנים, חשב בעלה שזה מפני שאין לאנטונינה מסמכים המעידים על קרבתם.
לאחר המלחמה

לאחר שנגמרה המלחמה חזרו הוריה של רעיה בשלום ומצאו את בתם שלמה ובריאה, ואנטונינה סיפרה להם את כל מה שידוע לה על מות בנם רפאל. אנטונינה ורעיה גרו באותה עיר והמשיכו לשמור על קשר הדוק עד פטירתה של אנטונינה בשנת 1978.
הכרה והנצחה

ב-9 במאי 2007 הוכרה אנטונינה בידי יד ושם באופן רשמי כחסידת אומות עולם.
אצ'י שטרו

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  31 ביולי 1949 (בן 75) נוינקירכן, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 מוקד פעילות:  ישראל 
 שפה מועדפת:  אנגלית, גרמנית, עברית 
 כלי נגינה:  גיטרה בס 
 פרופיל ב-IMDb
 
אצ'י שטרו (באנגלית: Ernst Etchie Stroh‏; נולד ב-31 ביולי 1949) הוא בסיסט ישראלי לשעבר ומפיק סרטים הוליוודי בהווה.
קורות חיים

ארנסט (אצ'י) שטרו נולד בנוינקירכן שבאוסטריה. הוא עלה לישראל ושירת בלהקת חיל הים לצד שלמה ארצי. השתתף בתוכניות "וביום השלישי" (1968) ו"רפסודה בכחול" (1969).
לאחר שחרורו למד באוניברסיטה העברית סוציולוגיה ויחסים בינלאומיים וסיים לימודיו ב-1975.
ב-1973 הוקמה "גברת תפוח", להקת הליווי של שלמה ארצי, עם שטרו בתפקיד הבסיסט. בשנים 1982-1978 ליווה את שלמה ארצי במסע הופעות אינטימי ברחבי ישראל. ההופעה שעלתה באולמות קטנים רצה כ-500 פעם. בספטמבר 1982 הוקלטה הופעה כזאת לאלבום כפול בשם "שלמה ארצי ואצ'י בהופעה חיה בצוותא" (1983). שלמה ארצי לא היה מרוצה מהתוצאה וכעבור זמן קצר נאספו עותקי האלבום מן החנויות. מאז נחשב האלבום כפריט אספנים. כעבור 30 שנה, ב-3 בדצמבר 2013, יצא האלבום במסגרת מארז דיסקים הכולל את טרילוגיית האלבומים גבר הולך לאיבוד, דרכים וחצות.
שטרו היה מנכ"ל חברת התקליטים הד ארצי עד 1985.
ב-1987 עבר שטרו ללוס אנג'לס. ב-1992 הקים יחד עם רעייתו יעל את חברת ההפקות "Moonstone Entertainment". תחילה עסק בהפצת סרטי פעולה דלי תקציב, וב-1996 עבר להפקת והפצת סרטי איכות. כיום, יעל משמשת כנשיאת החברה.
עד היום (2012) הפיק 22 סרטי קולנוע, ביניהם של הבמאים: אלן רודולף, רוברט אלטמן, מייק פיגיס ושמעון דותן.
ב-2006 היה שטרו אורח פסטיבל הקולנוע ה-23 בירושלים.
פילמוגרפיה (כמפיק)

(2019) Running with the Devil
The Other Side of the Wind (2018)
Hangman (2017)
Ray Meets Helen (2017)
(2017) Vengeance: A Love Story - נקמה סיפור אהבה
Falcon Rising (2014)
(2011) Shahar hadash - The Howling: Reborn
House of Boys (2009)
Making of 'Diamond Dogs' (2008)
Wu ji (2005)
Checking Out: Mike Figgis & Hotel (2005)
He ni zai yi qi (2002)
Hotel (2001
Hidden Agenda (2001)
Couse of Death (2001)
(Wilder (2000
Dancing at the Blue Iguana (2000)
The List (2000)
Stranger Than Fiction (2000) - מעבר לכל דמיון
The Intern (2000) - המתמחה
Miss Julie (1999) - נשארים לחג
Kimberly (1999)
Thick as Thieves (1999)
Cookie's Fortune (1999)
When Justice Fails (1999)
Digging to China (1997) - כוח הלב
(1997) Ha-Ahava Menatzahut  - The Only Thrill - האהבה מנצחת
(1997) Ha-Ahava Sh'Ahrai - Afterglow - האהבה שאחרי
Laws of Deception (1997)
Coyote Run (1996)
Blackout (1996)
פרטים אישיים

שטרו נשוי ליעל ולהם שני ילדים: אילון ושחר.
הערות שוליים

↑  Yael Stroh | Producer, Actress, Additional Crew, IMDb (באנגלית)
↑  Ernst Etchie Stroh | Producer, Actor, Executive, IMDb (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz: ff91592d-d4df-496e-9445-15f1b701c38f
אלפונסו, נסיך אסטוריאס (1907–1938)

אלפונסו, נסיך אסטוריאס (בספרדית: Alfonso de Borbón y Battenberg;‏ 10 במאי 1907 – 6 בספטמבר 1938) היה בנו הבכור של מלך ספרד אלפונסו השלושה עשר ונסיך אסטוריאס, אולם הוא ויתר על זכויותיו בעקבות נישואיו עם אדלמירה סאמפדרו-אוצ'ו אי רובאטו.
ביוגרפיה

אלפונסו נולד ב-10 במאי 1907 במדריד, לאלפונסו השלושה עשר, מלך ספרד וויקטוריה אאוחניה, נסיכת בטנברג, בתם של הנרי, נסיך בטנברג וביאטריס, נסיכת הממלכה המאוחדת. אלפונסו היה חולה בהמופיליה, ובשל כך הולבש תמיד בילדותו במעילים מחויטים היטב, על מנת להגן עליו מפציעות. בשנת 1907 העניק לו אביו את תואר אביר מסדר גיזת הזהב, והוא היה האביר ה-1120 במסדר.
בשנת 1931 התפטר אביו מתפקידו, והוקמה הרפובליקה הספרדית השנייה, ובשנת 1933 ויתר אלפונסו על מקומו בסדר הירושה הספרדי ועל זכויותיו, בעקבות נישואיו ב-21 ביוני אותה שנה עם אדלמירה סאמפדרו-אוצ'ו אי רובאטו. לבני הזוג לא היו ילדים, וב-8 במאי 1937 הם התגרשו. ב-3 ביולי 1937 התחתן אלפונסו בשנית עם מרתה אסתר רוקאפורט-אלטוזארה, אולם הם התגרשו ב-8 בינואר 1938 ללא ילדים. על אף שלא היו לאלפונסו ילדים, בקליפורניה התגורר אלפונסו דה בורבון, שטען כי הוא בנו הבלתי חוקי של אלפונסו.
ב-6 בספטמבר 1938 התנגש אלפונסו בתא טלפון במיאמי ונפגע קלות, אולם בשל מחלת ההמופיליה התפתח אצלו דימום פנימי חמור, והוא נפטר עד מהרה.
אמינות התקשורת

אמינות התקשורת היא ההסתברות לדעיכה בערוץ תקשורת אלחוטי כאשר ההספק הנקלט ירד מתחת לערך-סף כלשהו.
הנוסחה להסתברות היא:
 Prob(P_{r}<P_{th})=\ \int _{0}^{P_{th}}f_{P(t)}(P')\,dP'=1-e^{-{\frac {P_{th}}{{\vec {P}}_{r}}}}=1-e^{-{\frac {1}{FM}}}
כאשר שולי הרעש הם:
 FadeMargin={\frac {\vec {P}}{P_{th}}}
כאשר  P_{th} הוא הספק הסף שמתחתיו המערכת לא תעבוד כשורה ו- {\vec {P}} היא פונקציית פילוג ההספק שניתן לרשום אותה גם כך:  {\vec {P}}=\sigma ^{2} כאשר  \sigma  היא השונות.
נוסחה זו משמשת מהנדסי תקשורת לקבוע היכן צריך להציב אנטנות כדי שיהיה ניתן להעביר מידע עם סבירות נמוכה מאוד לטעויות כדי לאפשר למערכות לעבוד בצורה תקינה. הסיבות לדעיכות אינן ניתנות לשליטה ומתרחשות באופן סטוכסטי.
ערך זה הוא קצרמרבנושא פיזיקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אלפונסו, נסיך אסטוריאס

אלפונסו, נסיך אסטוריאס (בספרדית: Alfonso de Castilla‏; 17 בנובמבר 1453 - 5 ביולי 1468), היה אחיה של איזבלה הראשונה, מלכת קסטיליה, והטוען לכתר ממלכת קסטיליה.
ביוגרפיה

אלפונסו נולד ב-17 בנובמבר 1453 בטורד'סילאס, לחואן השני, מלך קסטיליה ולאיזבלה מפורטוגל, מלכת קסטיליה, בתם של ז'ואאו, מושל פורטוגל ואיזבל מבארסלוש. לאחר מות אביו חואן השני, מלך קסטיליה בשנת 1454, ירש אחיו הגדול אנריקה הרביעי, מלך קסטיליה את המלוכה הקסטיליאנית וגירש את אלפונסו, אמו ואחותו איזבלה מהממלכה. בשל השמועות שהתפרסמו על כך שחואנה, נסיכת קסטיליה אינה בתו של אנריקה הרביעי, אלא של מאהבה של אשתו - בלטראן דה לה קואבה, מרדו האצילים הקסטיליאניים באנריקה הרביעי, ובשנת 1464 המליכו את אלפונסו כאלפונסו השנים עשר, מלך קסטיליה. אלפונסו החל בחלוקת תארים ונחלות לתומכיו, ובעקבות כך פרצה מלחמת אזרחים בקסטיליה.
ב-5 ביולי 1468 מת אלפונסו במפתיע בקרדניוסה, ולמרות השמועות על כך שהורעל בידי אויביו, נראה כי מת כתוצאה ממחלה. לאחר מותו השלימה אחותו איזבלה עם אחיהם אנריקה הרביעי, ובתמורה הוא הכיר בה כיורשת העצר שלו. בשנת 1474 מת אנריקה, ובעקבות כך עלתה איזבלה לשלטון והחלה באיחוד ספרד.
אלפונסו אספינו

לואיס אלפונסו אספינו גרסיה (בספרדית: Luis Alfonso Espino García; נולד ב-5 בינואר 1992 בסן ג'סינטו שבאורוגוואי), הידוע גם בשם פאצ'ה אספינו, הוא כדורגלן אורוגוואי המשחק בעמדת המגן השמאלי בקבוצת ראיו ואיקאנו מלה ליגה.
קריירת מועדונים

אספינו גדל במחלקות הנוער של דאנוביו, הורקאן בוקאו, מירמאר מיסיונס ונסיונל. הוא ערך 132 הופעות ליגה בקבוצה הבוגרת של נסיונל במסגרת ליגת העל האורוגוואית, בהן הבקיע ארבעה שערים.
ב-28 בינואר 2019 חתם אספינו על חוזה לשתי עונות וחצי בקדיס מהליגה הספרדית השנייה. בתום עונת 2019/2020 העפיל עם המועדון ללה ליגה. ב-12 בספטמבר 2020 ערך אספינו את הופעת הבכורה שלו בלה ליגה, בהפסד 0–2 לאוסאסונה. ב-31 באוקטובר 2020 האריך אספינו את חוזהו עד תום עונת 2023.
ב-17 ביולי 2023, חתם אספינו על חוזה ל-3 שנים בראיו ואיקאנו גם כן מהלה ליגה.
תארים

אליפות אורוגוואי (2): 2014/2015, 2016
הערות שוליים

↑  'Pacha' Espino se convierte en el primer fichaje invernal באתר הרשמי של קדיס, 28 בינואר 2019 (בספרדית)
↑  Pacha Espino, segundo fichaje del Rayo Vallecano, www.rayovallecano.es (בספרדית)
אפרים ליפשיץ

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1909 סטולין, פולין
 פטירה:  2004 (בגיל 95 בערך) ישראל
 לאום:  ישראלי
 תחום יצירה:  ציור
 
אפרים ליפשיץ (2004–1909) היה צייר ישראלי, יליד פולין.
קורות חיים

אפרים ליפשיץ נולד בסטולין, פולין, בשנת 1909 למשפחה דתית בת 12 ילדים. ליפשיץ למד ב"חדר" ובבית הספר "תרבות". לאחר סיום לימודיו היה ליפשיץ פעיל במסגרות ציוניות בעיירה ופעל כצייר אוטודידקט. בין השנים 1933–1935 שהה בפריז, צרפת. בשנת 1935 עלה לארץ ישראל והתיישב בתל אביב. הוא עבד בבניין ובתיאטרון "האוהל". בשנת 1937 הצטרף לארגון "ההגנה". בתקופת מלחמת השחרור אף גויס לצה"ל מטעם מחתרת ההגנה. בשנת 1944 למד ציור אצל אהרון אבני ובין השנים 1945–1948 למד ציור בסטודיו של יחזקאל שטרייכמן ואביגדור סטימצקי בתל אביב.
בשנת 1951 נמנה ליפשיץ על מקימי "קבוצת העשרה" והציג בכל תערוכותיה. בין השנים 1952–1974 עבד בבנק הפועלים. בשנת 1953 נמנה עם מייסדי כפר האמנים בעין הוד ובשנת 1970 הצטרף כחבר לקריית האמנים בצפת ואף כיהן כיו"ר הקריה. בשנת 1964 הציג ביחד עם קבוצת "תצפית". בין השנים 1970–1980 היה חבר בקבוצת רוסטרום.
יצירותו המוקדמת של ליפשיץ, לפני עלייתו לארץ ישראל, לא נשתמרה. היא הכילה עבודות דקורטיביות, תפאורות, ציורי אקוורל פיגורטיביים ועוד. לאחר עלייתו שינה ליפשיץ את סגנון ציורו, שהפך לאקספרסיבי, בהשפעת יצירות "אסכולת פריז". במהלך שנות ה-50 של המאה ה-20 ניכרת ביצירותיו השפעת קבוצת אופקים חדשים. יצירותיו הכילו תיאורי נוף ותפנים העשויים במשיכות מכחול חופשיות, בשימוש בקווי קונטור ובשימוש בצורות דקורטיביות. סדרת הציורים "עין גדי", משנות השישים של המאה ה-20, עשויה כהפשטה של הטבע העשויה בעזרת רשת של קווים צבעוניים. בסוף שנות ה-90, בעקבות תאונת דרכים, עבר לציור בגירי פסטל.
במסגרת מיזם הנצחת אמנים ואנשי במה של עיריית תל אביב, נקבעה לוחית זיכרון על ביתו של אפרים ליפשיץ ברחוב ארלוזורוב 8 פינת אדוארד ברנשטיין 21 בתל אביב.
לימודים

1944 - הסטודיו של אהרון אבני, תל אביב
1948-1945 - הסטודיה, תל אביב
1952-1951 - השתלמות בבית הספר לאמנות גראנד שומייר, פריז, צרפת.