stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ספר הסיפורים האבודים
השוואה עם הסילמריליון

להלן השוואה ישירה בין התוכן של ספר "הסיפורים האבודים" המוקדם לבין הסיפורים המאוחרים שהפכו ל"סילמריליון". למרות שרוב הסיפורים ב"סיפורים האבודים" תואמים לסיפורים ב"סילמריליון", הנרטיב ב"סיפורים האבודים" מורחב יותר (בדרך כלל, 50% יותר עמודים). במחברותיו של ג'.ר.ר. טולקין, הסיפור הרביעי והחמישי היו סיפור בודד שסופר על ידי הדמות מריל-אי-טורינקי, אך כריסטופר טולקין החליט להפריד ביניהם בגלל אורכם.
| ספר הסיפורים האבודים> ספר א' | מספר סיפורים> ספר א' | הסילמריליון> ספר א' | הערות> ספר א' |
| --- | --- | --- | --- |
| 1. "בית המשחקים האבודים" | וייר | - |  |
| 2. "שירת האיינור" | רומיל | "אינולינדלה" |  |
| 3. "בואו של הוולאר ובניין ולינור" | רומיל | "ואלקוונטה" |  |
| - | - | 1. "של ראשית הימים" |  |
| - | - | 2. "של אולה ויוואנה" |  |
| 4. "השרשרת של מלקו" | מריל-אי-טורינקי | 3. "על בוא האלפים והשבי של מלקור" |  |
| 5. "בואם של האלפים ויצירת קור" | מריל-אי-טורינקי | 4. "של תינגול ומליאן" |  |
| - | - | 5. "של אלדמר ונסיכי האלדליה" |  |
| 6. "גניבת מלקו והחשכת ולינור" | לינדו | 6. "של פינור וביטול השרשרת של מלקור" |  |
| 7. "טיסת הנוולדולי" | לינדו | 7. "של הסילמארילים והתסיסה של הנולדור" |  |
| - | - | 8. "על האפלה של ולינור" |  |
| - | - | 9. "על מעוף הנולדור" |  |
| 8. "סיפור השמש והירח" | לינדו | 11. "של השמש והירח והסתרתו של ולינור" |  |
| 9. "המחבוא של ולינור" | וייר | 11. "של השמש והירח והסתרתו של ולינור" |  |
| 10. "סיפורו של גילפנון: מצוקת הנוולדולי ובוא האנושות" | גילפנון | 10. "של הסינדר" | לא כתוב; 2 שברים ו-2 קווי מתאר בלבד |
| - | - | 12. "של גברים" |  |
| - | - | 13. "של שובו של הנולדור" |  |
| - | - | 14. "של בלריאנד וממלכותיו" |  |
| - | - | 15. "של הנולדור בבלריאנד" |  |
| - | - | 16. "של מגלין" |  |
| - | - | 17. "על בוא האדם למערב" |  |
| - | - | 18. "על חורבן בלריאנד ונפילתו של פינגולפין" |  |
ספר ב'
| 1. "הסיפור של טינוביאל" | ואנה | 19. "של ברן ולוטיין" |  |
| - | - | 20. "של הקרב החמישי: נירנת ארנודיאד" |  |
| 2. "טורמבר והפואלוקה" | אלטאס | 21. "של טורין טורמבר" |  |
| 3. "נפילת גונדולין" | אילפיניון | 23. "של טאור ונפילת גונדולין" |  |
| 4. "השוטה" | אייליוס | 22. "על חורבן דוריית" |  |
| 5. "הסיפור של ארנדל" | - | 24. "על המסע של ארנדיל ומלחמת הזעם" | לא כתוב; 3 קווי מתאר ו-4 שירים בלבד |
| 6א. "סוף הסיפורים" | - | - | לא כתוב; מתאר אחד, 4 הערות, אפילוג בלבד |
| 6ב. "ההיסטוריה של Eriol או Ælfwine" | - | - | לא כתוב; 2 קווי מתאר (מבוסס על 19 תווים), 2 שירים, קטע אחד בלבד |
קבלה > כללי

מחבר המדע הבדיוני קולין גרינלנד סקר את הספר ספר הסיפורים האבודים הראשון עבור מגזין Imagine, וציין כי "מי שמעדיף את האגדות שלו מתוחכמות, בכתיבה רצינית עם הערות שוליים מלומדות ונספחים, יקפוץ בשמחה אל ספר הסיפורים האבודים הראשון של ג'.ר.ר. טולקין".
מבקר המדע הבדיוני דייב לנגפורד סקר את ספר הסיפורים האבודים השני עבור גיליון מספר 59 של המגזין White Dwarf, וציין שיש לו רגשות מעורבים לגביו, שכן אמנם הוא מוסיף עומק מסוים, אך לא היה בטוח שכל פרט ופרט ראוי "להיאסף ולזכות לכובד ראש שכזה".
קבלה > אקדמי

החוקר הטולקינאי Charles Noad (צ'ארלס נואד), שסקר את החלק הראשון (Part 1) בכתב העת Mallorn בשנת 1984, מציין פערים בין השמות המופיעים בספר לבין אלה המוכרים מהסילמריליון, כולל שמות חלופיים רבים ותכונות משתנות של הדמויות גם כאשר השם אינו משתנה. הוא משווה בין היחס של הספר לסילמריליון לבין יחס של סקיצה בפחם לציור בשמן: נדרש עדיין הרבה עבודה. בנוסף, הוא סבור שסגנון הפרוזה של טולקין בשלב זה עדיין "בלתי בשל ולא מתוחכם". נואד מצטט את דבריו של כריסטופר טולקין, לפיהם ההתפתחות ברעיונות התרחשה לרוב "באמצעות טרנספורמציה מעודנת". נואד מתרשם מאוד מהגילוי שהאי שעליו דורך הארכא-נוסע איריול (Eriol) הוא מה שיהפוך בסופו של דבר לאנגליה. לדבריו, בעיית־מפתח שטולקין ניצב בפניה היא כיצד "להציג את המיתולוגיה שלו בפרספקטיבה הראויה", שכן זו נועדה להיות "שריד מימי קדם רחוקים ביותר". פתרון לכך, הוא מסביר, חייב היה להיות עקיף, והספר ההוביט אכן סיפק זאת בסופו של דבר: העולם המיתולוגי הפך לעבר הרחוק של הסיפור הנוכחי. נואד מסיק כי הספר יהיה בעיקר בעל ערך "ארכאולוגי" (מבחינה ספרותית), ולא מומלץ לקריאה אקראית.
נואד, בסקירתו לחלק השני, מציין שהמשימה העומדת לפני הסוקר בעייתית, שכן כל ההשוואות שלרוב מתבצעות בסקירה כבר נידונו "בפירוט רב" על ידי כריסטופר טולקין בהערותיו. עם זאת, הוא עדיין מציין שלדוגמה, ברן מתואר כאן כבן לילית (Elf) ולא כאדם, ושלותיין מצילה אותו לא מידי סאורון אלא מידי טבילדו, נסיך החתולים. נואד רואה זאת כדוגמה לשינוי הנרחב שעבר הסיפור, במיוחד לאור החשיבות של סיפור ברן ולותיין לטולקין. הוא מוסיף שהחלק הזה פחות "קוסמוגרפי" מהחלק הראשון, אך בעל רצף עלילתי חזק יותר. אף על פי כן, לדעתו הוא "שימושי בעיקר לסקרנים" או לחוקרים, ופחות כספר עצמאי; כתיבתו "מאולצת" ואינה משיגה את האפקטים הספרותיים המבוקשים. הוא מסיק שטולקין לא רכש את סגנונו הבוגר במהירות או בקלות. נואד משבח את עריכתו של כריסטופר טולקין, שהציג את החומרים המסובכים "בצורה מעוררת השתאות".
חוקר הטולקינאות ולדימיר ברליאק, במאמר שפורסם ב־Tolkien Studies בשנת 2010, מציין כי הערתו של טולקין בחיבורו ביאוולוף: המפלצות והביקורות – לפיה הפואמה ביאוולוף כבר הייתה ארכאית כשהועלתה על הכתב, והיא כיום "הד של הד" – היא למעשה גם הגנה על כתיבתו שלו, שבה הלך בדרכו של משורר ביאוולף וניסה במודע ליצור רושם של עומק. לדבריו, טולקין השיג זאת בשני הכרכים של ספר הסיפורים האבודים על ידי יצירת "מבנה מטה-בדיוני מורכב", שבתוכו טקסטים המשמשים לכאורה תרגומים של גרסאות קדומות, המספרות על דברים קדומים עוד יותר. ברליאק טוען שמסגרת סיפורית זו היא "גם אבן הפינה וגם ההישג המפואר ביותר בכתיבתו הבוגרת של טולקין".
הערות שוליים

↑  Whittingham, Elizabeth A. (2017). The Evolution of Tolkien's Mythology: A Study of the History of Middle-earth. McFarland. ISBN 978-1-4766-1174-7.
↑  Greenland, Colin (במאי 1985). "Fantasy Media". Imagine (review). TSR Hobbies (26): 47. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  Langford, Dave (בנובמבר 1984). "Critical Mass". White Dwarf. Games Workshop (59): 12. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  Noad, Charles (1984). "Untitled [Review: The Book of Lost Tales - Part One]". Mallorn (21): 11–13. JSTOR 45321535.
↑  Noad, Charles (1984). "Untitled [Review: The Book of Lost Tales - Part Two]". Mallorn (22): 17–20. JSTOR 45320106.
1 2  Brljak, Vladimir (2010). "The Books of Lost Tales: Tolkien as Metafictionist". Tolkien Studies. 7 (1): 1–34. doi:10.1353/tks.0.0079. ISSN 1547-3163. S2CID 170676579.
↑  Tolkien, J. R. R. (1997) [1983]. The Monsters and the Critics. London: HarperCollins. p. 33. ISBN 978-0-261-10263-7.
שוט (טנק)

| --- | --- |

דגמי טנק
 מידע כללי
 סוג:  טנק מערכה
 מדינה מפתחת:  בריטניה בריטניה  ישראל ישראל
 מדינה מייצרת:  ישראל ישראל
 יצרן:  השבחה של התעשייה הצבאית הישראלית
 משתמשים עיקריים:   צה"ל
 דגם עוקב:  מרכבה סימן 1
 מערכה מרכזית:    מלחמת ששת הימים    מלחמת יום הכיפורים    מלחמת לבנון הראשונה
 מידע טכני
 אורך:  7.6 מטר
 רוחב:  3.38
 גובה:  2.94
 משקל:  53 טונות (חמוש)
 מהירות:  43 קמ"ש - על כביש
 טווח פעולה:  500 ק"מ
 מנוע:  מנוע סולר AVD-S-1790-2A של טלדיין קונטיננטל, 750 כ"ס (560 קילוואט)
 שריון:  17–118 מילימטר פלדה + מיגון ריאקטיבי
 עובי שריון:  17–118 מילימטר פלדה
 צוות:  4 חיילים
 מערכות נשק
 חימוש עיקרי:  תותח L7
 קליבר:  105 מ"מ
 אורך קנה:  52 קליברים
 מספר פגזים:  10 לדקה
 קצב אש:  10 פגזים לדקה
 חימוש משני:  מקלע 7.62 מ"מ בפתח הטען-קשר  מקלע נוסף בקוטר של 12.7 מ"מ בפתח מפקד  עוד שניים מקבילים לתותח (כשאחד מעל התותח ואחד מבפנים)
טנק השוט הוא כינוי בצה"ל לדגמים שונים של טנקים מסוג צנטוריון ולהשבחה ישראלית שלהם.
הטנק, משקלו 52 טון וקוטר התותח שלו 105 מ"מ, נחשב לטנק אמין ביותר ולא סבל מתקלות רבות, למרות השירות האינטנסיבי- רובו באדמת הבזלת של רמת הגולן.
טנקים מסוג שוט השתתפו במלחמת ששת הימים, בקרבות רבים במלחמת יום הכיפורים ובמבצע שלום הגליל, הן בהגנה והן בהתקפה, הטנק גם השתתף באינתיפאדה השנייה.
טנק השוט עבר במהלך שנות שירותו בצה"ל מספר שיפורים ושינויים עד ליציאתו משירות בשנת 2002, כשדגמים של נגמשי"ם מבוססי שוט עדיין נמצאים בשירות פעיל.
דגמים > שוט מטאור

צה"ל רכש צנטוריונים מדגמי סימן 3 וסימן 5. הטנקים נרכשו במחיר של כ-3,000 ליש"ט לטנק. השם "שוט מטאור" ניתן לטנק צנטוריון בעל מנוע בנזין עם קירור מים מדגם "מטאור". לטנק זה היה מנוע נוסף שהיה מורכב במקורו במכונית מוריס, וזה שימש להפעלת גנרטור לטעינת מצברים כשהמנוע הראשי לא עבד. כ־400 טנקים השתתפו במלחמת ששת הימים, במהלך המלחמה הוחרמו עשרות טנקי צנטוריון מירדן
דגמים > שוט קל סימן א

לאחר מלחמת ששת הימים הובהר הצורך להשביח ולהתאים את הטנק לצורכי צה"ל, בעיקר בשל טווח נסיעה לא מספיק ומנוע המטאור המיושן. ישראל בחנה מספר חלופות למנוע השוט ולבסוף נבחר מנוע הדיזל AVD-S-1790-2A של טלדיין קונטיננטל, בעיקר משום שמנוע זה התאים גם לטנק M48A2 (מגח) שהיה גם הוא בתהליך של השבחה והתאמה לצורכי צה"ל. החלפת המנוע, שלמעשה הייתה החלפת חטיבת הכוח כולה, הצריכה גם שינוי מבני של תא המנוע בהגדלה והגבהה של סיפון המנוע. חטיבת הכוח החדשה, בעלת קירור האוויר, כללה גם תיבת הילוכים אוטומטית מסוג "אליסון CD-850-6", מה שהקל מאוד על הנהיגה בטנק למרחקים גדולים. חטיבת הכוח החדשה והמנוע שבה שיפרו את מהירות הטנק וטווח הנסיעה שלו, ומשום שהיה מנוע סולר, גם פחת סיכויי הדליקה במנוע ובכך השתפרה שרידות הצוות.
במאי 1970, לאחר כשלוש שנות פיתוח, יצאו ראשוני השוטים המשודרגים שנקראו "שוט קל", שם שהורכב מהאות הראשונה והאחרונה בשם יצרן המנוע החדש "קונטיננטל". החלפת חטיבת הכוח הובילה להסרה של צינורות הפליטה (אגזוז) והחלפתם בבתי מסנן וכאמור הגדלה של סיפון המנוע, בנוסף הורכב מכל דלק נוסף להארכת טווח הנסיעה. מספר שינויים שהחלו להתבצע על השוט מטאור הופיעו באופן מלא בשוט קל, בהם שדרוג כל הכלים לתותח L7 105 מ"מ והסרתם של הזרקור והמדוכות המקוריות (משגרי מדוכות עשן). בנוסף הוחלפו הפנסים הקדמיים המקוריים בכאלו שהיו בשימוש כלי רכב אחרים בצה"ל.
שדרוג התותח התברר כמכריע ומשפיע. קצב האש של צוות מיומן בעזרת התותח הזה היה גבוה, ועמד על מעל ל־15 פגזים בדקה, בעוד שלטנקים הסובייטיים, דוגמת הT-54/55, שהיה טנק מקביל לצנטוריון, היה קצב אש אשר עמד על 4–5 פגזים בדקה. יתרון זה של טנקי הצנטוריון המשודרגים היה בעל הכרעה משפיעה ומכרעת בקרבות ברמת הגולן במלחמת יום הכיפורים, בהם הצליח חיל השריון, שהיה מצויד בטנקי שוט קל, לבלום כוחות שריון סורי בעלי עדיפות מספרית ניכרת.
דגמים > שוט קל סימן ב ו-ג

לאחר פיתוח השוט קל (סימן א'), פותחו סימן ב' וסימן ג' במהלך שנות ה-70 של המאה ה-20. אלו כללו שדרוגים למערכות האש ובקרת הצריח ושיפור נוסף למנוע כולל הוספת פתחי פליטה על גבי סיפון המנוע בחלק האחורי של הטנק. דגם ב' הוסב לצידוד הידראולי במקום מערכת הצידוד החשמלית המקורית, אך ללא מערכת ייצוב לתותח המאפשרת ירי בתנועה, בשונה מדגם א' שכלל מערכת ייצוב גזרתית. בדגם ג' הותקנה מערכת ייצוב חדשה.[דרוש מקור]
דגמים > שוט קל סימן ד

לקראת סוף שנות ה־70 שודרגו חלק מהטנקים למפרט "ברק־אור" (שוט קל סימן ד'). זהו שוט קל שנוסף לו מיגון ריאקטיבי מסוג בלייזר, שרוול תרמי, הוספת עמוד מטרולוגי על גג הצריח והוספת משגרי מדוכות בצורת "קסטה" (קופסה מלבנית המכילה את המדוכות במצב מוכן לשיגור). המיגון הריאקטיבי, שהורכב גם על טנקי המגח, התבסס על מסקנות בעיקר ממלחמת יום הכיפורים על איומי נשק הנ"ט בשדה הקרב. כאשר טנקי סימן ד' היו בשימוש בלחימה במלחמת לבנון הראשונה בשנת 1982, הוכיח מיגון זה את עצמו נגד נשק הנ"ט (בעיקר סאגר ו־RPG) שלא כמו במלחמת יום הכיפורים בה לא היה מענה מספק לנשק זה. בנוסף הותקנה בדגם המשופר מערכת בקרת אש מסוג נחל עוז א' שכללה מחשב ירי דיגיטלי וכן קבוצת מחשב עם חיישנים.
דגמים > יציאת השוט משירות

טנקי השוט יצאו משירות בחטיבות השריון הסדירות בשנת 1992. בעת שחטיבה 188, שהייתה החטיבה הסדירה האחרונה שהייתה מצוידת בטנקי שוט, הוסבה למרכבה סימן 3. בחטיבות המילואים נמשך השימוש בשוט עד שנת 2002 אז יצאו אחרוני השוטים משרות צה"ל. עם זאת, עד היום מצויים בצה"ל כלים מסוגים שונים המתבססים על התובה של טנק השוט, בהם נגמ"שים ונגמ"שי הנדסה שונים.
דגמים > נגמ"שים ישראליים מבוססי שוט

רצפתו העבה והעמידה של השוט הביאה להסבת חלק מהטנקים לנושאי גייסות משוריינים, תוך הסרת הצריח והוספת מיגון כבד. בהתחלה החל הנגמשו"ט כנגמ"ש שייעודו בעיקר הנדסה קרבית אך בהמשך שימש גם כנגמ"ש כבד עבור חיל הרגלים ודגמיו עברו שיפורים, שיכלולים והתמחויות בהתאם לייעודם.
דגמי נושאי הגייסות על בסיס טנק השוט:
פומ"ה – נגמ"ש הנדסה קרבית חמוש בכמה מקלעי מאג שאחד מהם הוא מאג רפא"ל המאפשר ירי, כוון ותפעול מתוך הנגמ"ש, במדוכות עשן, ובעמדת דרקונית. מדוגם באמצעים הנדסיים. לפעמים גם עם כף או מנגנון לפינוי מוקשים (מחרשה, מגוב נוכרי או אחר) וגורר צפע שריון או חמוש במערכת רקטות ריצוף נגד שדות מוקשים. הפומ"ה מדוגם בתוספות מיגון כולל (לרוב) מערכת מיגון נגד נשק כימי וביולוגי. נמצא בשימוש חיל ההנדסה הקרבית עד היום.
נגמשוט/נגמחון/נקפדון – שלושה דורות של מיגון בסדר עולה. נגמ"ש חי"ר והנדסה קרבית ששימש בעיקר בדרום לבנון עקב ריבוי המטענים. היום הוא בשימוש צה"ל בשטחים ובגבול הצפון. חמוש במקלעים ובמדוכות עשן. הנגמחון נהפך לרק"ם בט"ש פופולרי בתקופת האינתיפאדה השנייה הודות למיגון הגחון שלו וצריח התצפית העילי הפסיבי. בנקפדון הוספה תקרה נגד ירי שטוח או תלול מסלול (פצמ"רים וצלפים).
נגמפ"ופ – רכב תצפית משוריין בשירות חיל האיסוף הקרבי.
נקפומ"ה – נקפדון עם דלת פריקה קדמית שנועד ליחידת יהל"ם.
ראו גם

צנטוריון
טנקים בשירות צה"ל
פומ"ה
הערות שוליים

↑   שיר אהרון ברם, הספרנים - בלוג הספרייה הלאומית, איך הגיע התה הבריטי אל תוך הטנק הצה"לי?, באתר צה"ל, 22 בדצמבר 2021
↑  'טנק סנטוריון שוט קל א | פארק לטרון, באתר פארק לטרון | יד לשריון, ‏2017-02-07
↑  ניסים קלו, טנק שוט קל, באתר www.himush.co.il
↑  מחר: נפרדים מה"צנטוריון" (ה-"שוט"), באתר ערוץ 7, 24 בדצמבר 2002
נבחרת גביע דייוויס של הודו

| --- | --- |
הודו
 מידע כללי
 התאחדות:  פדרציית הטניס של הודו
 השתייכות אזורית:  אסיה/אוקיאניה
 דירוג ITF נכון ל-3 בפברואר 2025:  37 שינוי מדירוג קודם:  ‎+1‏
 דרג נוכחי:  בית עולמי 1
 קפטן:  מאהש בהופאטי
 מפגשים היסטוריים
 שנה ראשונה:  1921
 סטטיסטיקה קבוצתית
 שנים במפעל:  85
 מפגשים:  204
 מאזן ניצחונות:  120 - 84
 שנים בבית העליון:  16
 הישג שיא:  סגנית - 3 פעמים
 שיאים אישיים
 מירב הניצחונות יחידים:  רמנתן קרישנן (50 – 19)
 מירב הניצחונות זוגות:  לאנדר פאיס (42 – 12)
 מירב הניצחונות סה"כ:  לאנדר פאיס (90 – 34)
 הזוג המצליח ביותר:  מאהש בהופאטי/לאנדר פאיס (25 - 2)
 הכי הרבה שנים:  לאנדר פאיס (30)
 הכי הרבה מפגשים:  לאנדר פאיס (58)
 
נבחרת גביע דייוויס של הודו היא נבחרת טניס הגברים הלאומית של הודו שיחקה בעבר בבית העליון של גביע דייוויס.
הנבחרת הופיע לראשונה בשנת 1921. במהלך התקופה היא שיחקה 120 משחקים וניצחה ב-84.
הדירוג הנוכחי של נבחרת הודו בדירוג נבחרות הגברים של גביע דייוויס, הוא המקום ה-37 בעולם, נכון ל-3 בפברואר 2025, עלייה של מקום אחד לעומת דירוג קודם.
הישגים

גמר
1966, 1974, 1987
הערות שוליים

↑  דירוג נבחרות הגברים של גביע דייוויס באתר הפדרציה הבינלאומית לטניס
| נבחרות הטניס הלאומיות (גביע דייוויס) |
| --- | --- | --- |
| אירופה/אפריקה | אוסטריה • אוקראינה • איטליה • איסלנד • אירלנד • אסטוניה • ארמניה • בולגריה • בוסניה והרצגובינה • בלארוס • בלגיה • בריטניה • גאורגיה • גרמניה • דנמרק • דרא"פ • הולנד • הונגריה • זימבבואה • טורקיה • יוון • ישראל • לוקסמבורג • לטביה • ליטא • מולדובה • מונטנגרו • מונקו • מצרים • מקדוניה • מרוקו • נורווגיה • סלובניה • סלובקיה • ספרד • סרביה • פולין • פורטוגל • פינלנד • צ'כיה • צרפת • קפריסין • קרואטיה • רומניה • רוסיה • שוודיה • שווייץ |  |
| אמריקה | איי בהאמה • אל סלבדור • אקוודור • ארגנטינה • ארצות הברית • אורוגוואי • בוליביה • ברבדוס • ברזיל • גוואטמלה • ג'מייקה • הרפובליקה הדומיניקנית • האנטילים ההולנדיים • הונדורס • ונצואלה • מקסיקו • פוארטו ריקו • פרגואי • פרו • צ'ילה • קובה • קולומביה • קוסטה ריקה • קנדה |  |
| אסיה/אוקיאניה | אוזבקיסטן • אוסטרליה • אינדונזיה • איראן • דרום קוריאה • הודו • הונג קונג • הפיליפינים • טג'יקיסטן • טיוואן • יפן • כווית • לבנון • מלזיה • ניו זילנד • סוריה • סין • סינגפור • סרי לנקה • עומאן • ערב הסעודית • פקיסטן • קזחסטן • תאילנד |  |
| נבחרות בעבר | יוגוסלביה |  |
ערך זה הוא קצרמרבנושא טניס. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
יוויז'ן אייר

| --- | --- |

 נתונים כלליים
 סוג:  חברה פרטית
 תקופת הפעילות:  2011–הווה (כ־14 שנים) 
 מיקום המטה:  צור יגאל, ישראל
 ענפי תעשייה:  צבא וביטחון
 מוצרים עיקריים:  טילאות מתקדמת (advance missiles), מל"טים, רחפנים וחימוש משוטט
 יו"ר:  אילן גיפמן
 מנכ"ל:  ד״ר רן גוזלי
 עובדים:  200 (2025)
  
 uvisionuav.com
 
יוּוִיזְ'ן אייר בע"מ (באנגלית: UVision Air Ltd) היא חברה ישראלית שנוסדה בינואר 2011, העוסקת בפיתוח, ייצור ושיווק של טילים מתקדמים וחימוש משוטט אווירי, לשימוש צבאי לכוחות הלוחמים ביבשה, באוויר ובים. מערכות החברה, הידועות בכינויין "הירו" (Hero), נועדו לתקיפה ממוקדת של מגוון מטרות בטווחים שונים.
לחברה שיתופי פעולה עם יצרנים ותעשיות ביטחוניות ברחבי העולם, עם צה"ל ועם צבאות בעולם וכן עם שותפים ולקוחות בינלאומיים במדינות נאט"ו, ארצות הברית, אירופה, מזרח אסיה ונסיכויות במפרץ הפרסי.
היסטוריה

החברה הוקמה על ידי אפרים מנשה, ובשנת 2010 איש העסקים אהרון פרנקל השתלט על החברה כשהוא רוכש את החברה מכינוס נכסים באמצעות חברת מגנוס שבבעלותו.
ב-2015 החלה החברה מבססת את פעילותה בתחום החימוש המשוטט. האלוף במיל' יאיר נוה מונה לשמש יו"ר הדירקטוריון של החברה לאחר פרישתו מתפקידו כסגן הרמטכ"ל. מלבדו מעסיקה החברה שורה של אישי צבא ישראליים, בהם המנכ"ל הנוכחי, ד"ר רן גוזלי, שהחליף את המנכ"ל הקודם האלוף במיל' אבי מזרחי. בשנה זו ביקשה החברה לייצא מל"טים לנסיכות במפרץ הפרסי.
ב-2016 נחתם הסכם בין יוויז'ן לחברת ריית'יאון האמריקאית לשיווק ויצוא משותף של מוצרי החברה.
ב-2017 הציגה החברה לראשונה באירופה, בשיתוף פעולה עם ענקית האלקטרוניקה האירופית תאלס, את המשוטט "HERO 30" שניתן להפעלה בידי חייל בודד.
החברה רכשה את רכוש חברת אמית (EMIT), חברה לפיתוח מזל"טים שנוסדה בשנות ה-80 של המאה ה-20. בשלב מסוים התגלעה מחלוקת בין אנשי יוויז'ן אייר ובין מייסד אמית, ולאחר שחברת מגנוס רכשה גם את כל מניותיה של אמית ושינתה את שמה ל'יוויז'ן מחקר ופיתוח', הוא פוטר מהחברה. במשפט שניהל בין השנים 2014–2016 נגד התעשייה האווירית לישראל שהתייחס לתקופה שבה היה הבעלים של 'אמית', לא שיתפו אנשי יוויז'ן אייר פעולה עם עמדת התובע והוא תבע בתביעה נגזרת גם את החברה. תביעה זו נדחתה וכמוה גם הערעור שהגיש לבית המשפט העליון.
לאור הביקוש ההולך וגדל לחימוש משוטט ברחבי העולם, החברה הקימה את חברת UVision USA Corporation בארצות הברית ואת חברת AVision Systems Private Ltd בהודו.
ב-2020 פורסם שהחברה פיתחה חימוש משוטט בשיתוף פעולה עם "מילרם רובוטיקס" האסטונית.
ב-2021 נחתם הסכם בין יוויז'ן לריינמטאל הגרמנית לשיווק מוצרים של יוויז'ן באירופה. באותה השנה נבחרה יוויז'ן לשמש ספקית של חיל הנחתים של ארצות הברית.
מוצרי החברה

יוויז'ן מפתחת משפחת חימושים משוטטים בשם HERO .HERO הוא חימוש 'אוסף-תוקף' שמיועד לאיסוף מודיעין, מעקב אחר מטרות, ותקיפה ממוקדת של מגוון מטרות לשימוש בשדה הקרב. למשפחת המשוטטים מספר שיטות שיגור: מהקרקע באמצעות חייל בודד, מרכב וממגוון פלטפורמות ימיות ואוויריות. החימוש המשוטט טס ליעד, חג מעל אזור המטרה, מאתר מטרות ותוקף. החימוש המשוטט מופעל מרחוק, והבקרה מתבצעת בזמן אמת באמצעות מערכת תקשורת. למשוטט מצלמה אלקטרו-אופטית אשר תמונתה נקלטת בתחנת השליטה והבקרה.
החימושים המשוטטים של יוויז'ן בעלי טווחי פעילות שונים (מטווחים קצרים של קילומטרים בודדים ועד לטווחים רחוקים של מאות קילומטרים) למגוון רחב של משימות מבצעיות. כל המערכות מצוידות במערכות ניווט, הנחיה, יכולות תצפית ואיסוף ויכולות תקיפה קטלניות. מערכות החברה נמצאות בשימוש מבצעי בצבאות שונים. יוויז'ן הדגימה את יכולות משפחת המשוטטים (Hero Loitering Munitions) ומערכת הסימולטור המתקדם בצבאות רבים בעולם. מוצרי החברה הוצגו בתערוכות בינלאומיות רבות ברחבי העולם.
החימושים המשוטטים מבית יוויז'ן בעלי מבנה אווירודינמי מיוחד המאפשר רמת דיוק טובה ופגיעה במטרות, מערכות חימוש מונחה וניווט מהמתקדמות בעולם, מגוון סוגי ראשי נפץ ושילוב מלא של מוקדי שליטה ובקרה המחוברים באמצעי תקשורת ועורקי נתונים – מספקים לכוחות הלוחמים, מענה מותאם לצרכים המשתנים של המשימה.
המערכות מותאמות לטווחים, משך טיסה ולתנאי שטח ספציפיים ומשתנים. המערכות משמשות, בין היתר, למשימות טקטיות של איסוף מודיעין, מעקב ותקיפה ממוקדת של מגוון סוגי מטרות נייחות וניידות.
מוצרי החברה > קו מוצרים עיקרי – משפחת החימושים המשוטטים HERO

HERO-20 – חימוש טקטי לטווח קצר, נישא על גב לוחם, בעל יכולת שיגור מהירה תוך פרק זמן קצר.
HERO-30 – חימוש משוטט לטווח קצר. ניתן לנשיאה על גב חייל יחיד לשימוש טקטי בשדה הקרב. בעל יכולת שיגור מהירה תוך פרק זמן קצר.
HERO-70 – חימוש משוטט לטווח קצר. מיועד בעיקר למטרות ורכב קל.
HERO-120 – חימוש משוטט לטווח בינוני. מיועד למטרות אדם, רכב קל ומשימות נ״ט.
HERO-250 – חימוש משוטט לטווח ארוך. פתרון למטרות מבצעיות ייחודיות.
HERO-400 – חימוש משוטט לטווח ארוך. מתאים למטרות אסטרטגיות המערבות תחמושת כבדה.
HERO-900 – חימוש משוטט לטווח ארוך. מיועד למטרות אסטרטגיות המערבות תחמושת כבדה.
HERO-1250 – חימוש משוטט לטווח ארוך, מיועד לפעולות אסטרטגיות המערבות תחמושת כבדה וזמן שהות ממושך במיוחד.
הערות שוליים

↑  יובל אזולאי, ‏הסלון האווירי: להתפוצץ על דאעש - ולהרוויח מזה כסף, באתר גלובס, 15 ביוני 2015
↑  UVision Designs, באתר israeldefense
↑  Missile or UAV? UVision Introduces the WASP, באתר defense-update
1 2 3  שי אספריל, מתחת לרדאר, באתר כלכליסט, 19 ביוני 2015
↑  דן ארקין, ‏חברת UVISION בשת"פ עם הענקית ריית'יאון, באתר "IsraelDefense‏", 30 במאי 2016
↑  עמיר רפפורט, ‏DSEI 2017: יוויז'ן מציגה בפעם הראשונה כשותפה של תאלס, באתר "IsraelDefense‏", 13 בספטמבר 2017
↑  ברקת שמאי, ‏בשורה משמחת לדירקטורים: העליון מרחיב את הגנת "כלל שיקול הדעת העסקי", באתר גלובס, 26 באפריל 2018
↑  ע"א 4857/16 אפרים מנשה נ' יווז'ין אייר בע"מ ואחרים, ניתן ב־24 באפריל 2018
↑  דן ארקין ועמי רוחקס דומבה, ‏חברת UVISION הקימה חברה-בת בארה"ב, באתר "IsraelDefense‏", 11 בפברואר 2019
↑  דן ארקין, ‏שת"פ ישראלי-אסטוני: חימוש משוטט מותקן על כרב״ם, באתר "IsraelDefense‏", 7 באוקטובר 2020
↑  אריה אגוזי ותמיר אשל, ריינמטאל הגרמנית תשלב טילים משוטטים של יוויז'ן, בפודקאסט "הביטחוניסטים"
↑  איל בוגוסלבסקי, ‏יוויז'ן נבחרה לספק חימוש משוטט לחיל הנחתים האמריקאי, באתר "IsraelDefense‏", 16 ביוני 2021
↑  Hero on fire, באתר janes
↑  Paris Air Show 2019- UVision unveils new HERO developments, באתר janes
↑  Man-packable kamikaze drones offer front-line tracking and strike packages, באתר armytimes
↑  PARIS AIR SHOW- UVISION UNVEILS HERO-400EC’S MULTI-CANISTER LAUNCHER, באתר monch
חימושים משוטטים מתוצרת יוויזן מוצגים בתערוכת AUSA, וושינגטון.
UVision Hero-30
וולף קורסונסקי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  16 בנובמבר 1923 באחמוט, ברית המועצות
 פטירה:  17 במרץ 1950 (בגיל 26) גרמניה המזרחית
 מקום קבורה:  באחמוט 
 מדינה:  ברית המועצות 
 השתייכות:  חיל האוויר הסובייטי חיל האוויר הסובייטי
 תקופת הפעילות:  1940–1950 (כ־10 שנים)
 דרגה:   קפיטן (סרן)
 תפקידים בשירות
 סגן מפקד טייסת
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם השנייה
 עיטורים
 גיבור ברית המועצות   עיטור לנין   עיטור הכוכב האדום   3 עיטורי הדגל האדום  עיטור המלחמה הפטריוטית הגדולה מדרגה-2   ומדליות אחרות  
 הנצחה
 רחוב על שמו בעיר באחמוט
 
וולף בורוכוביץ' קורסונסקי (ברוסית: Вольф Борухович Корсунский;‏ 1923 – 1950) היה טייס יהודי-סובייטי, גיבור ברית המועצות.
ביוגרפיה

נולד בעיר באחמוט באוקראינה במשפחת פועלים. קיבל השכלה מקצועית. התנדב לשירות הצבאי בגיל 17 שנת 1940. ב-1942 סיים בית הספר לטיס בעיר אוראלסק, בו הוכשר להיות טייס של מטוסי איליושין-2.
מיולי 1942 לחם במסגר רגימנט מפציצי סער מס' 103. השתתף בקרבות ב:קרב על הקווקז, קרבות לשחרור חצי האי קרים, שחרור בלארוס, קרבות בפולין ובפרוסיה המזרחית. במהלך המלחמה ביצע 161 משימות קרביות, בהן השמיד ציוד לחימה וחיילי אויב רבים. על פועלו במהלך המלחמה לו ב-18 באוגוסט 1945 תואר גיבור ברית המועצות.
לאחר המלחמה נשאר לשרת בצבא הקבע. שירת כסגן מפקד טייסת ביחידה אווירית שהוצבה במזרח גרמניה. נהרג בתאונה אווירית ב-17 במרץ 1950. נקבר בעיר הולדתו בחמוט.
אחד מרחובות העיר קרוי על שמו.
מורן רוט

| --- | --- |

 לידה:  10 בנובמבר 1982 (בן 42) אשדוד, ישראל
 עמדה:  רכז/קלע
 גובה:  1.82 מטר
 מספר:  9 
 קבוצות כשחקן
 2000–2001   2001–2002   2002–2004   2004–2005   2005–2006   2006   2006–2007   2007–2008   2008–2009   2009–2010   2010–2012   2012–2013   2013–2014   2014   2014–2015   2015–2016   2021:  הפועל בארי   מכבי אשדוד   אליצור נווה-דוד רמלה   א.ס. רמת השרון   מכבי ראשון לציון   הפועל גליל עליון עירוני רמת גן   הפועל חולון   הפועל ירושלים   עירוני אשקלון   הפועל חולון   מכבי תל אביב   מכבי חיפה   עירוני נס ציונה   מכבי חיפה   בני הרצליה   אליצור גבעתיים
 הישגים כשחקן
 תגלית העונה בליגת העל בכדורסל (2005)   אליפות המדינה (2008)   גביע המדינה (2013)   גביע ווינר (2008 ,2012)   מלך האסיסטים של ליגת העל (2012)   חמישיית העונה בליגת העל בכדורסל (2011, 2012)
 
מורן רוט (נולד ב-10 בנובמבר 1982), הוא כדורסלן עבר ישראלי ששיחק בעמדות הרכז והקלע. גובהו 1.82 מטר. רוט שיחק במהלך הקריירה במדי 14 קבוצות וזכה באליפות המדינה עם הפועל חולון ובגביע המדינה עם מכבי תל אביב. כמו כן שיחק רוט במדי נבחרת ישראל והשתתף באליפויות אירופה ב-2007 ו-2009.
ביוני 2021, חזר רוט לשחק בקבוצת אליצור גבעתיים מליגה א' מרכז על מנת לסייע לה במאמציה לעלות ליגה.
קריירה > תחילת הקריירה

רוט גדל והתחנך באשדוד. מגיל צעיר שיחק במחלקת הילדים והנוער של מועדון הכדורסל מכבי אשדוד. בגיל 16 עבר ללמוד בתיכון קריית שרת שבחולון על מנת להשתלב בנבחרת הכדורסל של בית הספר. מאמנו בקריית שרת, רן אשר, התמנה כעבור שנה למאמנה של קבוצת הנוער של מכבי תל אביב ורוט עבר אליה בעקבותיו, שם שימש כרכז לצדו של יותם הלפרין. בגיל 18 עבר רוט לקיבוץ בארי שם החל את קריירת הבוגרים שלו במדי הפועל בארי בליגה הארצית ובמקביל עבד בבית הדפוס של הקיבוץ. את משחק הבכורה שלו בליגת הבוגרים שיחק במדי קבוצת הפועל בארי נגד קבוצת הפועל גבעתיים. את שירותו הצבאי עשה רוט בחיל המשטרה הצבאית. כעבור עונה בבארי עבר רוט למכבי אשדוד בליגה הלאומית. בשנים 2002–2004 שיחק רוט במדי אליצור רמלה בליגה הלאומית. מאמנו בשנתו השנייה ברמלה היה זיו ארז שב-2004 מונה למאמנה של א.ס. רמת השרון בליגת העל וצירף לקבוצה את רוט. רוט מייחס לארז שיפור משמעותי ביכולתו וביטחונו העצמי, למרות שבמהלך עונתו הראשונה בליגת העל הוחלף זיו על ידי רוני בוסאני.