stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הפטיטיס E
הערות שוליים

↑  Gupta DN, Smetana HF (1957). "The histopathology of viral hepatitis as seen in the Delhi epidemic (1955–56)". Indian J. Med. Res. 45 (Suppl.): 101–13. PMID 13438544.
↑  WHO. "Global Alert and Response (GAR); Hepatitis E". נבדק ב-26 בינואר 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2 3  WHO. "Hepatitis E (GAR); Hepatitis E". נבדק ב-2013-07-01.
↑  Satou K, Nishiura H (2007). "Transmission Dynamics of Hepatitis E Among Swine: Potential Impact upon Human Infection". BMC Vet. Res. 3: 9. doi:10.1186/1746-6148-3-9. PMC 1885244. PMID 17493260.
1 2  Hoofnagle, J. H.; Nelson, K. E.; Purcell, R. H. (2012). "Hepatitis E". New England Journal of Medicine. 367 (13): 1237–1244. doi:10.1056/NEJMra1204512. PMID 23013075.
↑  Shrestha MP, Scott RM, Joshi DM (2007). "Safety and efficacy of a recombinant hepatitis E vaccine". N. Engl. J. Med. 356 (9): 895–903. doi:10.1056/NEJMoa061847. PMID 17329696.{{cite journal}}:  תחזוקה - ציטוט: multiple names: authors list (link)
↑  Lozano, R (15 דצמ' 2012). "Global and regional mortality from 235 causes of death for 20 age groups in 1990 and 2010: a systematic analysis for the Global Burden of Disease Study 2010". Lancet. 380 (9859): 2095–128. PMID 23245604. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  Center for Disease Control. "Hepatitis E Epidemic, Uganda".
↑  Hereward Holland (2 בפברואר 2013). "Hepatitis outbreak kills 88 in South Sudan—aid agency". נבדק ב-6 בפברואר 2013. {{cite news}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1042401683  NKC: ph1028797 
הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
וירוס הפטיטיס E בדגמה מבשר חזיר
אדם עם תסמין צהבת
מפה לאזורים אנדימים בעולם
יוסף טלושקין

| --- | --- |

 לידה:  1948 (בן 77 בערך) ניו יורק, ניו יורק, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 השכלה:  ישיבת רבינו יצחק אלחנן  ישיבה דפלטבוש 
 השקפה דתית:  יהדות 
 www.josephtelushkin.com
 
ג'וזף טלושקין (נולד ב-1948) הוא רב אמריקאי, מרצה, ומחברם של למעלה מ-15 ספרים בנושאי אתיקה יהודית, ספרות יהודית. חיבר את רב המכר "רבי".
ביוגרפיה

טלושקין גדל בברוקלין, ולמד בישיבה דפלטבוש. הוא הוסמך לרבנות ב"ישיבה יוניברסיטי", ולמד היסטוריה יהודית באוניברסיטת קולומביה. סבו היה הרב ניסן טלושקין.
קריירה מקצועית

בישיבה של פלאטבוש, למד עם דניס פרגר, איתו כתב לימים שני ספרים. בזמן הלימודים בקולומביה, הם חיברו יחד את הספרים "תשע שאלות אנשים שואלים על היהדות" ו"למה היהודים? הסיבה לאנטישמיות".
באוניברסיטה, טלושקין הנהיג את הפעילות למען היהודים תחת השלטון הסובייטי. כחלק מתפקידו, טלושקין ביקר בברית המועצות, שם הוא נפגש עם מתנגדי המשטר כגון אנדריי סחרוב. בסופו של דבר סומן על ידי הק.ג.ב. כסוכן אנטי-סובייטי.
טלושקין מרבה להרצות בכל רחבי ארצות הברית בנושאים יהודיים, והוא הוכתר כאחד מחמישים הנואמים הטובים ביותר בארצות הברית.
פרסומים

A Code of Jewish Ethics: Volume 1: You Shall be Holy
A Code of Jewish Ethics: Volume 2: Love Your Neighbor as Yourself
Jewish Literacy: The Most Important Things to Know About the Jewish Religion, Its People and Its History
The Book of Jewish Values: A Day-by-Day Guide to Ethical Living
Words that Hurt, Words that Heal: How to Use Words Wisely and Well
Jewish Humor: What the Best Jewish Jokes Say About the Jews
Biblical Literacy: The Most Important People, Events, and Ideas of the Hebrew Bible
Jewish Wisdom: Ethical, Spiritual, and Historical Lessons from the Great Works and Thinkers
The Ten Commandments of Character: Essential Advice for Living an Honorable, Ethical, Honest Life
Uncommon Sense: The World's Fullest Compendium of Wisdom. 1987.
Rabbi Daniel Winter mystery series, comprising:
The Unorthodox Murder of Rabbi Wahl (also published as The Unorthodox Murder of Rabbi Moss)
The Final Analysis of Dr. Stark
An Eye for An Eye
(The Nine Questions People Ask About Judaism (with Dennis Prager
(Why the Jews: The Reason for Antisemitism (with Dennis Prager
(Heaven's Witness (with Allen Estrin
The Quarrel
(with Dennis Prager)Eight Questions People Ask about Judaism. 1975.
Humor Żydowski. 2010.
The Case for Jewish Peoplehood: Can We Be One?, by Erica Brown, Misha Galperin, and Joseph Telushkin, 2009
Hillel: If Not Now, When?
Rebbe: The life and teachings of Menachem M. Schneerson, the most influential Rabbi in Modern History ,2014
הערות שוליים

↑  "HarperCollins - Timeline Photos - Facebook".
↑  "The Quarrel".
↑  World Archipelago. "Rebbe". HarperCollins US. אורכב מ-המקור ב-2014-03-26. נבדק ב-2018-11-20.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007268705405171  PLWABN: 9810613109505606  GND: 113447248  ISNI: 0000 0001 1000 269X  LCCN: n81037237  LNB: 000041980  NKC: xx0238396  NLK: KAC199627251  NTA: 070945020  SELIBR: 248883  SNAC: w6sb57kt  SUDOC: 061430390  VIAF: 97140065   WorldCat (עם VIAF): 97140065 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
טיבור סקיי (סופר)

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  11 באפריל 1908 בודפשט, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 פטירה:  22 בינואר 1945 (בגיל 36) אגפלווה, הונגריה 
 שם לידה:  Spitzer Tibor 
 מדינה:  הונגריה 
 שם עט:  Molnár Dénes 
 שפות היצירה:  הונגרית 
 
טיבור סקיי, (במקור שפיצר עד 1918, הוא גם השתמש בשם ספרותי דנש מולנאר, בהונגרית: Székely Tibor; בודפשט, ארז'בטווארוש, 11 באפריל 1908 – אגפלווה, 22 בינואר 1945) היה סופר יהודי-הונגרי שכתב ופרסם עשרות יצירות, היה גם עיתונאי.
קורות חייו

טיבור שפיצר נולד במשפחה יהודית כבנם של ליפוט סקיי (1881–?), מסגר, ושל יוליאנה פיק (1881–1957), ספרית. כעיתונאי, הוא עבד עבור "ידיעות בודפשט" (Budapesti Hírlap) ופסטר לויד. יצירות ספרות קצרות יותר שלו פורסמו ב-Új Idők. ביצירותיו הספרותיות עסק בעיקר בחיי הבורגנות העירונית. ניתן לסווג את הרומנים הרומנטיים שלו, שנכתבו בעומק פילוסופי, כספרות בידור תובענית יותר.
אשתו הייתה רוזליה טרק, לה נישא ב-1935 ביוז'פווארוש, בודפשט.
כתביו > רומנים

הרומנים שלו יצאו לאור על ידי מכון זינגר ווולפנר לספרות בבודפשט
Mátyás-tér–Rózsadomb, 1932, 1940
ברית נצחית, 1933
ואל תוביל אותנו לפיתוי..., 1934
נעוריו של מיקלוש בולגאר 1936
ג'נטלמן בודד, 1938
אצלנו לא מנגנים בלאוטה, 1940
היית ותהיה I-II., 1942
מלכת הלילה, 1944
כתביו > רומנים קצרים

רומנים קצרים שפורסמו בסדרת רומני הכרך (1940–1942)
תחת השם טיבור סקיי
אישה קמה לתחייה, 701. מספר, 1940
תעודה מעולה,  721. מספר, 1940
הנאשם שופט, 731. מספר, 1940
האלופה מובסת 742. מספר, 1940
תחת השם דנש מולנאר
לא התרחשה טרגדיה, 752. מספר, 1940
חטא להקשיב וחאט לדבר, 757. מספר, 1940
סיוע רפואי, 765. מספר, 1940
האמבולנסים מגיעים, 773. מספר, 1940
כך הכי טוב!, 779. מספר, 1940
חגיגה בגבעת הוורדים, 791. מספר, 1941
אינסטינקטים מורדים, 800. מספר, 1941
נתראה מתישהו, 810. מספר, 1941
האיש או בגדיו?, 821. מספר, 1941
אשם חף מפשע, 832. מספר, 1941
החולה נרפא, 839. מספר, 1941
הצלחה ענקית, 845. מספר, 1941
לחיות במקום מישהו אחר..., 853. מספר, 1941
אהבה בסערה, 867. מספר, 1941
קרנטינה, 876. מספר, 1941
תאונת חצות, 885. מספר, 1941
אין אישום, רק פסק דין, 898. מספר, 1942
ארץ הפלאות, 904. מספר, 1942
חתונה עם משחק הקדמה, 910. מספר, 1942
סוד מסחרי, 921. מספר, 1942
סכנה מחכה בכל מקום, 928. מספר, 1942
שני השופטים, 935. מספר, 1942
פגם קוסמטי חמור, 945. מספר, 1942
לקריאה נוספת

ל־Adatai a Petőfi Irodalmi Múzeum katalógusában (נתוניו במאגרי המוזיאון הספרותי פטפי)
Magyar életrajzi lexikon II. (L–Z). Főszerk. Kenyeres Ágnes. Budapest: Akadémiai. 1969. (לקסיקון ביוגרפי הונגרי. עורכת ראשית אגנש קניירש)
דז'ה קוסטולאני: Írók, festők, tudósok (II. kötet, Szépirodalmi Könyvkiadó, Budapest, 1958)
Bálint Gábor: A Világvárosi Regények története Magyar Könyvszemle 119 évfolyam 2003. 1. szám, Budapest, online (גאבור באלינט: תולדות רומני הכרך)
הערות שוליים

↑  "Születési bejegyzése a Budapest VII. kerületi polgári születési akv. 1014/1908. folyószáma alatt". נבדק ב-2021-01-14.
↑  "Házasságkötési bejegyzése a Budapest VIII. kerületi polgári házassági akv. 585/1935. folyószáma alatt". נבדק ב-2021-01-14.
↑  A címlapon Székey Tibor. Bálint szerint nem sajtóhiba, hanem a Singer és Wolfner Irodalmi Intézet Rt. tiltakozása miatt szerepel így. Majd később emiatt kezdte használni a Molnár Dénes írói álnevet.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0000 7937 6289  VIAF: 306153818   WorldCat (עם VIAF): 306153818 
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "טיבור סקיי (סופר)".
וסילי מרגלוב

| --- | --- |

 לידה:  14 בדצמבר 1908 (יוליאני) יקטרינוסלב, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  4 במרץ 1990 (בגיל 81) מוסקבה, ברה"מ 
 מקום קבורה:  בית הקברות נובודוויצ'יה 
 מדינה:  האימפריה הרוסית, ברית המועצות 
 השכלה:  האקדמיה הצבאית של המטכ"ל של צבא רוסיה  בית ספר הצבאי המאוחד של בלארוסיה 
 צאצאים:  אנטולי מרגלוב, ויטלי מרגלוב, אלכסנדר מרגלוב 
 השתייכות:  Soviet Airborne Forces 
 תקופת הפעילות:  מ-1928 
 דרגה:  גנרל הצבא 
 פעולות ומבצעים
 פלישת ברית המועצות לפולין  החזית המזרחית במלחמת העולם השנייה  מלחמת החורף  הפלישה הסובייטית לצ'כוסלובקיה 
 עיטורים
 Star of People's Friendship in Silver (23 בפברואר 1978)  Artur Becker Medal in Gold (23 במאי 1980)  מדליה להנצחת 40 שנים לניצחון במלחמה הפטריוטית הגדולה 1941–1945  קצין בלגיון ההצטיינות  לגיון ההצטיינות של ארצות הברית בדרגת לגיונר  מדליה על חיזוק הברית הקרבית  מדליית "כיבוש בודפשט"  קצין במסדר פולוניה רסטיטוטה  מדליית וטרן הכוחות המזוינים של ברית המועצות  מדליה ללוחמים בגזרת האודר, נייסה והים הבלטי  מדליית "כיבוש וינה"  מסדר שירות המולדת בכוחות המזוינים הסובייטים, דרגה 3  מדליית "חיזוק אחים לנשק"  אות המסדר טודור ולדימירסקו  מדליה על הגנת סטלינגרד  מדליה על הגנת לנינגרד  עיטור לנין  גיבור ברית המועצות  עיטור הדגל האדום  מדליית הניצחון על גרמניה במלחמה הפטריוטית הגדולה 1941–1945  מדלייה "על הגנת אודסה"  עיטור מהפכת אוקטובר  עיטור המלחמה הפטריוטית הגדולה דרגה ראשונה  מסדר שירות המולדת בכוחות המזוינים הסובייטים, דרגה 2  מסדר קלמנט גוטוולד  עיטור הכוכב האדום  עיטור סובורוב דרגה 2  פרס ברית המועצות 
 
וסילי פילפוביץ' מרגלוב (רוסית: Василий Филиппович Маргелов;‏; 27 בדצמבר 1906 - 14 במרץ 1990) היה גנרל בצבא האדום אשר פיקד על הכוחות המוטסים הסובייטים (VDV) משנת 1954 עד 1959 ומשנת 1961 ועד 1979. מרגלוב הביא למודרניזציה של ה-VDV והיה גיבור ברית המועצות.
ההיסטוריון קארי סקופילד כתב כי מרגלוב "נחשב לאבי הכוחות המוטסים הסובייטים... והוביל אותם בעת השלב החיוני ביותר להתפתחותם."
תחילת דרכו

וסילי מרקלוב (מאוחר יותר שונה שמו למרגלוב עקב שגיאת כתיב) נולד ב-27 בדצמבר 1906 בעיר יקטרינוסלב לזוג מהגרים מבלארוס פיליפ איבנוביץ' מרקלוב ואגאטה סטפנובנה. אביו עבד במפעל יציקות ברזל. בשנת 1913, משפחתו שבה לבלארוס והתיישבה בקסטסיוקוביצ'י, עיר הולדתו של אביו, שם הוא סיים את לימודיו בבית הספר הדתי המקומי, באמצע העשור השני של המאה ה-20. כנער, הוא עבד כסבל ונגר. עם סיום לימודיו החל לעבוד כשוליה בחנות שיזוף ועד מהרה הפך עוזר מנהל. בשנת 1923 עבד כפועל במאפייה מקומית.
בשנת 1924 מרגלוב עבד במכרה באזור יקטרינוסלב. בשנת 1925, הוא חזר לבלארוס ועבד כיערן בתעשיית העץ. בשנת 1927, הוא מונה ליושב ראש ועד עובדי תעשיית העץ המקומית ונבחר למועצה המקומית.
שירות צבאי בין שתי מלחמות העולם

בשנת 1928 מרגלוב גויס לצבא האדום. הוא למד בבית הספר הצבאי הסובייטי בבלארוס מ-1928 עד 1931. עם סיום לימודיו מונה למפקד מחלקת מקלע בגדוד רובאי 99 של אוגדה רובאית 33 במוגילב. בדצמבר 1932, הוא הפך צוער בבית הספר לטיסה ולתצפית באורנבורג, אבל הודח בינואר 1933 לאחר שנמצא כי הצהיר "הצהרות המבטאות בורות פוליטית". מרגלוב הפך מפקד מחלקת מקלע בבית הספר הצבאי סובייטי בבלארוס. בפברואר 1934 מונה לסגן מפקד פלוגה ובחודש מאי 1936 למפקד פלוגה.
החל מ-25 באוקטובר 1938 מרגלוב פיקד על הגדוד השני של החטיבה הרובאית ה-23, של האוגדה הרובאית השמינית. הוא השתתף בפלישת ברית המועצות לפולין בתפקיד קצין מודיעין אוגדתי.
מלחמת העולם השנייה

במהלך מלחמת החורף פיקד מרגלוב על גדוד סיור אלפיניסטי בחטיבה רובאית 596 של האוגדה הרובאית 122. במהלך פשיטה בעומק פינלנד, דווח כי תפס בשבי יחידה של קורפוס המתנדבים השוודי. במהלך המלחמה מרגלוב נפצע. עם תום מלחמת החורף מרגלוב מונה לעוזר מפקד גדוד הרובאים ה-569. באוקטובר 1940, הוא מונה למפקד גדוד האסירים ה-15 של המחוז הצבאי של לנינגרד.
לאחר מבצע ברברוסה, ביולי 1941, מרגלוב מונה למפקד גדוד המשמר הרובאי השלישי של אוגדת משמר הגבול הראשונה של לנינגרד. בחודש נובמבר הוא מונה למפקד החטיבה האלפיניסטית המיוחדת הראשונה, אשר בה שרתו מלחים מן הצי הבלטי. ב-21 בנובמבר מרגלוב נפצע שוב, במהלך פשיטה מאחורי קווי האויב על ימת לדוגה. לאחר שהחלים מפציעתו הוא הפך למפקד חטיבה רובאית 218 של אוגדה 80, במהלך המצור על לנינגרד. החל מ-15 ביולי 1942 מרגלוב היה מפקד חטיבה חדשה, חטיבת משמר רובאית 13 של אוגדת המשמר הרובאית השלישית. באוקטובר 1942 החטיבה נשלחה לחזית הדרומית. בדצמבר הצליחה להדוף מתקפה גרמנית בניסיון לפרוץ אל הארמייה השישית הנצורה במהלך קרב סטלינגרד.
בינואר 1943 מרגלוב מונה לסגן מפקד אוגדת המשמר הרובאית השלישית. בתפקידו זה השתתף במספר קרבות עד נובמבר 1943.
ב-1944 קיבל פיקוד על אוגדת המשמר הרובאית ה-49. הוא הוביל את האוגדה לחציית הדנייפר בליל 12 במרץ. בלילה שלמחרת תוך שהאוגדה מתקדמת במהירות, היא כבשה את חרסון בתוך שעות ספורות. בעקבות קרבות אלה זכתה האוגדה לשם "אוגדת חרסון" ולמרגלוב הוענק ב-19 במרץ 1944 עיטור גיבור ברית המועצות. מרגלוב המשיך והוביל את האוגדה במבצע יאשי-קישינב, בהתקפה על בלגרד, בהתקפה על בודפשט, בכיבוש וינה ובכיבוש פראג. במהלך הלחימה מחוץ לבודפשט, האוגדה עצרה מתקפת-נגד גרמנית בלילה שבין 13–14 בפברואר 1945. על פיקודו הוענק לו עיטור סובורוב מדרגה שנייה. בעת מצעד הניצחון של הצבא האדום במוסקבה בשנת 1945 הוא פיקד על גדוד בחטיבה שייצגה את חזית הערבה.
לאחר המלחמה

ב-1948 מרגלוב סיים את לימודיו באקדמיה הצבאית של המטה הכללי של ברית המועצות ובחודש אפריל מונה למפקד אוגדת המשמר המוטסת ה-76 בפסקוב. בין השנים 1950 ו-1954, הוא היה המפקד כוח המשמר המוטס ה-37 של הצבא האדום. במאי 1954 מונה למפקד הכוחות המוטסים של הצבא. בשנת 1959, לאחר תקרית שאירעה בשעת פיקודו על הכוחות המוטסים, הודח מתפקידו. את התקרית תיאר ההיסטוריון סקופילד כמעמד שבו עודד חייל בדרגת סמל להיאבק בדוב במהלך מסיבת יום הולדת. לאחר ההדחה מרגלוב מונה לסגן מפקד הכוחות המוטסים. ביולי 1961, הוא שב לתפקיד מפקד הכוחות המוטסים. בתקופת פיקודו מרגלוב יזם ייצור המוני של מערכות מצנח לכוחות והכניס לשירות הכוחות המוטסים מטוסי אנטונוב An-22 ואיליושין Il-76. במהלך פיקודו על הכוחות המוטסים פותחה מערכת מצנח PP-127 המאפשרת הצנחת רכב אמפיבי משוריין מסוג BMD-1. ב-28 באוקטובר 1967 הועלה מרגלוב לדרגת גנרל של ארמייה. הוא היה אחראי על הפעולות המוטסות במהלך הפלישה הסובייטית לצ'כוסלובקיה. החל מינואר 1979 הוא שימש כמפקח במשרד ההגנה של ברית המועצות. לאחר פרישתו, גר במוסקבה. הוא נפטר ב-4 במרץ ב-1990, בגיל 82, ונקבר בבית העלמין נובודוויצ'יה.
מורשתו > אנדרטאות

בערים דנייפרופטרובסק, קריבי ריה, אומסק, טולה, טיומן, סנקט פטרבורג, אוליאנובסק ואיוואנובו ניצבות אנדרטאות לזכר מרגלוב.
ב-21 בפברואר 2010 הוצב פסל חזה של מרגלוב סמוך לארמון הנוער בחרסון. אנדרטה לזכר מרגלוב הוקמה ב-5 ביוני 2010 בקישינב. ב-4 בנובמבר 2013 נפתח אתר הנצחה למרגלוב בפארק הניצחון בניז'ני נובגורוד. במטה של הבריגדה ה-95 המוטסת של הצבא הרוסי בז'יטומיר מוצבת אנדרטה לזכר מרגלוב. ב-7 במאי 2014 נחנכה אנדרטה למרגלוב באתר הזיכרון בנזראן. ב-8 ביוני 2014 פסל חזה של מרגלוב הוכנס לנתיב התהילה בסימפרופול. ב-8 באוקטובר 2014 נחנך אתר הנצחה למרגלוב בטיגינה, סמוך להיכל התרבות של העיר. ב-27 בדצמבר 2014, פסל חזה של מרגלוב הותקן בנתיב התהילה של סראטוב, סמוך לבית הספר מס' 43. קיימת גם אנדרטה למרגלוב בדובסרי שבטרנסניסטריה.
בשנת 2015 הוצבו אנדרטאות למרגלוב בטאגאנרוג, ירוסלבל, דונצק וערים נוספות ברוסיה.
בית הספר לפיקוד של הכוחות המוטסים בריאזאן נקרא על שם מרגלוב, ובמוסקבה יש גם רחוב על שמו.
ב-6 במאי 2005, הכריז משרד ההגנה של הפדרציה הרוסית על "מדליית הגנרל מרגלוב" אשר תוענק לחיילים בכוחות המוטסים של צבא רוסיה.
מורשתו > עיטורים ומדליות להן זכה בברית המועצות

| --- | --- |
: גיבור ברית המועצות (19במרץ 1944)
: עיטור לנין, ארבע פעמים(21 במרץ 1944, 3 בנובמבר 1953, 26בדצמבר 1968, 26 בדצמבר 1978)
: עיטור מהפכת אוקטובר (5 באפריל 1972)
: עיטור הדגל האדום, פעמיים (2 במרץ 1943, 20 ביוני 1949)
: עיטור סובורוב, דרגה שנייה (28 באפריל 1944)
: עיטור המלחמה הפטריוטית הגדולה, דרגה ראשונה פעמיים (25 בינואר 1943, 20 ביוני 1949)
: עיטור הכוכב האדום (11 במרץ 1944)
: עיטור השירות למען המולדת בכוחות המזוינים של ברית המועצות, דרגה שנייה (14 בדצמבר 1988)
: עיטור השירות למען המולדת בכוחות המזוינים של ברית המועצות, דרגה שלישית (30 אפריל 1975)
: עיטור היובל "לזכר יובל ה-100 להולדתו של ולדימיר איליץ' לנין"
: מדליית מגיני לנינגרד
: מדליית מגיני אודסה
: מדליית מגיני סטלינגרד
: מדליית הניצחון על גרמניה במלחמה הפטריוטית הגדולה 1941–1945
: מדליית יובל "עשרים שנה לניצחון במלחמה הפטריוטית הגדולה 1941-1945"
: מדליית יובל "שלושים שנה לניצחון במלחמה הפטריוטית הגדולה 1941-1945"
: מדליית יובל "ארבעים שנה לניצחון במלחמה הפטריוטית הגדולה 1941-1945"
: מדליית כובשי בודפשט
: מדליית כובשי וינה
: מדליית וטרן של הכוחות המזוינים של הצבא האדום
: מדליה לחיזוק אחוות החיילים
: מדליית יובל "30 שנה לצבא ולצי האדום"
: מדליית יובל "40 שנה לצבא ולצי האדום"
: מדליית יובל "50 שנה לצבא ולצי האדום"
: מדליית יובל "60 שנה לצבא ולצי האדום"
: מדליית יובל "70 שנה לצבא ולצי האדום"
: מדליה "לזכר יובל 250 שנה ללנינגרד"
חיים נחמן שפירא

| --- | --- |

 לידה:  1895 מינסק, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  8 בדצמבר 1943 (בגיל 48 בערך) קובנה, ליטא 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת וינה 
 מוסדות:  אוניברסיטת ויטאוטאס מגנוס 
 
פרופ' חיים נחמן שפירא (בליטאית: Chaimas Nachmanas Šapira; ‏1895 – 8 בדצמבר 1943) היה מחנך, מרצה באוניברסיטה הליטאית בקובנה, חוקר הספרות והפילוסופיה העברית, חוקר מדעי המזרח, מחבר ספרי עיון ומתרגם יהודי ופעיל ציוני, בין היתר, חבר הוועד המרכזי של רשת "תרבות" בליטא. עמד בראש המשרד לחינוך ולתרבות בגטו קובנה.
קורות חיים

חיים נחמן שפירא נולד בשנת 1895 בעיירה סמולביצ'י (אז בפלך מינסק, בתחום המושב היהודי של האימפריה הרוסית; היום בבלארוס). אביו, הרב אברהם דובער שפירא (רבה האחרון של קהילת קובנה, מגדולי הפוסקים במאה העשרים) וסבו, הרב ירוחם יהודה ליב פרלמן ("הגדול ממינסק"). בילדותו למד ב"חדר" ובישיבות.
נמנה עם המורים הראשונים בגימנסיה הריאלית העברית בקובנה בתקופתו של הרב יוסף צבי קרליבך.
בין השנים 1921–1925 למד בלשנות שמית, מדעי המזרח ופילוסופיה באוניברסיטת וינה ובברלין, ובשנת 1925 קיבל תואר דוקטור.
בשנת 1926 החל לעבוד בקתדרה לסמיטולוגיה, שהוקמה קודם לכן (1922), ב"אוניברסיטת ליטא" בקובנה, והתמנה לעמוד בראשה, תפקיד שמילא עד לסגירתה ב-1940 על ידי שלטון הכיבוש הסובייטי. שימש מרצה ללשונות שמיות, וכן העביר, בין היתר, קורסים לספרות עברית, לערבית ולקוראן. הקתדרה הכשירה, בין השאר, מורים לבתי ספר יהודיים. ב-1932 הוענקה לו בצו נשיאותי דרגת דוצנט (מרצה/חוקר בכיר שהיא דרגה מתחת לפרופסור). חיים נחמן שפירא לקח חלק פעיל במגזין הספרותי של הפקולטה למדעי הרוח באוניברסיטת קובנה בעריכת ווינצאס קרעוועמיצקיאוויטשיוס, ופרסם בו מחקרים רבים שלו בין השנים 1930 ו-1940. ב-1932 פרסם שפירא בביטאון הפוליטי ספרותי הליטאי "ווייראס" מחקר גדול על הפואמה "וילנה" של המשורר משה קולבק, וב 1935 פרסם ספר בשם "ווילנע אין דער נייער יידישער פּאָזיע" (וילנה בשירה היידית החדשה).
ב-1940 הועבר לאוניברסיטת וילנה שם הוענק לו תואר פרופסור.
שפירא עסק בפעילות ציונית, היה מראשי הפעילים בתנועה העברית בליטא, חבר המרכז הציוני (ציונים כלליים), חבר הוועד המרכזי של רשת החינוך העברית ציונית "תרבות", יו"ר הנהלת הספרייה ע"ש מאפו, והשתתף כציר בכמה קונגרסים ציוניים. פרסם מאמרים וסיפורים ב"מאזנים", "גליונות", "העולם", "אידישע שטימע", "נתיבות", "מזרח ומערב" ו"הד ליטא". חיבר גם ספרים בליטאית על אברהם מאפו ועל לייב ניידוס (למטה). פרסם מאמרים רבים בעיתונים שונים על נושאים ספרותיים, מדעיים וציבוריים.
ב-1941 עם הכיבוש הנאצי נכלא בגטו קובנה. בעת שהותו שם שימש כמנהל הפעולה החינוכית והתרבותית, פעל במרץ להקמת בית ספר עממי, בית ספר למלאכה, ספרייה וכדומה, ועבד על הוצאת חיבור מקיף על "תולדות הספרות העברית החדשה" בשנים-עשר כרכים, אולם רק כרך א' שעסק בספרות ההשכלה בגרמניה יצא לאור. הכרך השני, שכבר הוכן, אבד בגטו, ושאר המידע הוחבא בגטו ומעולם לא נמצא. בנוסף, אבדו חיבוריו בכתב יד "רש"י כמדקדק" ו"המסורה". במחקרו התייחס שפירא למאבק בין לאומיות ארצית ללאומיות רוחנית. כך, לדבריו, הלאומיות הארצית רואה לפניה רק את העצמאות המדינית, ולעומתה, הלאומיות הרוחנית, אותה כינה "לאומיות אישית", רואה את מרבית קיומו של עם ישראל בחיי הדת והתרבות העברית.
ב-3 בדצמבר 1943 הובל עם משפחתו לפורט התשיעי, שם ב-8 בדצמבר הוצא להורג ביריות יחד עם אשתו, רעיה, אמו האלמנה רחל, ובנו היחיד איתמר. לייב גרפונקל טוען בספרו, כי הגרמנים רצחו את שפירא ומשפחתו, בעקבות פניה של הצלב האדום הבינלאומי שהתעניין בגורלו של הרב אברהם דובר שפירא. לאחר מותו הוציאו ידידיו ותלמידיו פרסום לזכרו בשם "יתמות" (מאי 1944) בעריכת תנועת המחתרת הציונית ארגון ברית ציון.
אחיו הצעיר, ד"ר נח שפירא (1900–1964), היה כימאי ומחנך בליטא ובישראל.
פרסומיו

Altsemitische Feldzeichen (Wien, 1925) תזה לדוקטורט מאוניברסיטת וינה
Kaunietis A.Mapu: jo gyvenimas ir kuryba (Kaunas : "Raides" Koperatyvo Spaustuve, 1928) על אברהם מאפו הליטאי
Hebrajų k. vieta semitų k. šeimoje (1930)
Lietuva L. Neiduso kūryboje (1931)
Die grammatische Terminologie des Salomon ben Isaak (Raschi) : nach den Quellen untersucht (Kaunas, 193-)
Vilnius naujojoj žydų poezijoj (Kaunas ; Vilnius, 1935)
Naujosios žydų literatūros metmenys (Kaunas : V.D.U. Humanitarinių Mokslų Fakulteto Leidinys, 1938)
משורר האגדות מפי זקני העם אשר בדיינבה הארץ : [וינצ’ס קריבה]. קובנה: חמו"ל, 1931
דער אלגעמיינער ציוניזם (קאונאס : מרכז פון פראָגרעסיווע אלגעמיינע ציוניסטן און דער החלוץ הכלל-ציוני, 1936) (ביידיש)
תולדות הספרות העברית החדשה : כרך ראשון: ספרות ההשכלה במרכז גרמניה (1784–1829) (קובנה : דפוס אולימפיה וילקבישקיס, 1939) יצא במקביל בהוצאת מסדה בתל אביב ובהוצאה מחודשת בשנת 1967
פרסומיו > בתרגומו

ארנסט תומפסון סיטון, גבורי החיות, תל אביב : אמנות, 1927
ארנסט תומפסון סיטון, יוני-דאר, תל אביב : אמנות, תר"ץ דפוס השחר 1930
לקריאה נוספת

'שפירא, חיים-נחמן בה"ר אברהם-דובער', בתוך: דב ליפץ ונתן גורן (עורכים), יהדות ליטא, כרך ג, ספר א (תשכ"ז), עמ' 248 טורים 1–2 (ספר יזכור לקהילת ליטא, בספריית העיר ניו יורק, תמונה 1446)
הערות שוליים

1 2  "חיים נחמן שפירא", בפורטל 'השטעטל הווירטואלי' של המוזיאון ההיסטורי ליהודי פולין בוורשה (בליטאית). במקור זה נטען, אגב, כי נולד ב-1894 אף כי במקורות אחרים מופיעה 1895 כשנת הולדתו.
↑  שמעון ז"ק, 'הגימנסיה הריאלית העברית בקובנה', בתוך: דב ליפץ (מרכז המערכת), נתן גורן [ואחרים] (מערכת), יהדות ליטא, כרך ב: "היהודים בליטא מ-1918 עד 1941", תל אביב: עם הספר, תשל"ב, עמ' 134 (ספר יזכור לקהילת ליטא, בספריית העיר ניו יורק, תמונה 848).
↑  בתכנון המקורי דובר על הקמתן של שתי קטדרות נוספות: לשפה ולספרות היידיש, ולהיסטוריה היהודית אך עם צמצום האוטונומיה היהודית בליטא הדבר לא יצא אל הפועל. יצוין, כי הקתדרה לסמיטולוגיה הייתה הראשונה מסוגה והיחידה (עד 1934) במדינות הבלטיות ובין המעטות באירופה. ראו: "מערכת החינוך", באתר 'היהודים בליטא' (בליטאית)
↑  אליעזר זילבער, דאָקומנטן זאָגן עדות, תל אביב: ה. לייוויק פארלאג, 2000, עמ' 83
↑  אליעזר זילבער, דאָקומנטן זאָגן עדות, תל אביב: ה. לייוויק, 2000, עמ' 83 - 84
1 2  'שפירא, חיים-נחמן בה"ר אברהם-דובער', בתוך: דב ליפץ ונתן גורן (עורכים), יהדות ליטא, כרך ג, ספר א (תשכ"ז), עמ' 248 טורים 1–2 (ספר יזכור לקהילת ליטא, בספריית העיר ניו יורק, תמונה 1446)
1 2 3  'ד"ר חיים-נחמן שפירא' ב: רפאל חסמן, 'הספרות והעיתונות היהודית בליטא', בתוך: דב ליפץ (מרכז המערכת), נתן גורן [ואחרים] (מערכת), יהדות ליטא, כרך ב: "היהודים בליטא מ-1918 עד 1941", תל אביב: עם הספר, תשל"ב, עמ' 253 (ספר יזכור לקהילת ליטא, בספריית העיר ניו יורק, תמונה 999)
↑  חיים כהן העיד שאם בגטו קובנה היה בית ספר עממי, בית ספר למלאכה, ספרים, הרצאות שונות וכדומה, הרי כל זה היה בזכותו של שפירא. ראו: חיים כהן, 'ד"ר ח.נ. שפירא ז"ל (זכרונות מהגטו)', בתוך: ישראל יבלוקובסקי (עורך), היכל ששקע: החינוך העברי בקובנה – מוסדות ואישים, תל אביב: ארגון בוגרי הגמנסיון העברי ["שוואבה"] בקובנה, 1962, עמ' 265–266
↑  לייב גרפונקל, קובנה היהודית בחורבנה, "יד ושם", 1959, עמ' 157
↑  תמונה של חוברת "יתמות" לזכרו של שפירא, באתר יד ושם
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007312174105171  GND: 104871134X  ISNI: 0000 0000 6697 4263  LCCN: nr94039065  NTA: 296038466  VIAF: 24486057   WorldCat (עם VIAF): 24486057
יאסלדאן

| --- | --- |
סמל יאסלדאןסמל יאסלדאן

 מדינה:  הונגריה הונגריה
 חבל:  צפון המישור הגדול
 מחוז:  יאס-נאג'קון-סולנוק יאס-נאג'קון-סולנוק
 שטח:  92.73 קמ"ר
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיירה:  5,480 (1 בינואר 2024)
  ‑ צפיפות:  63.21 נפש לקמ"ר (2014)
 קואורדינטות:  47°21′53″N 20°09′52″E﻿ / ﻿47.36472°N 20.16444°E﻿ / 47.36472; 20.16444
 אזור זמן:  UTC +1
 http://www.jaszladany.hu
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת הונגריה מוגדלת) בודפשט דברצן מישקולץ סגד פץ' גיור נירג'האזה קצ'קמט אוסטריה סלובקיה אוק. רומניה סרביה קרואטיה סל.יאסלדאן(למפת הונגריה רגילה) בודפשט דברצן מישקולץ סגד פץ' גיור נירג'האזה קצ'קמט אוסטריה סלובקיה אוק. רומניה סרביה קרואטיה סל.יאסלדאן  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
יאסלדאן (בהונגרית: Jászladány) הוא כפר במחוז יאס-נאג'קון-סולנוק בהונגריה, כמאה ק"מ ממזרח לבירה בודפשט. כ-13% מתושבי הכפר הם צוענים. הכפר ידוע בטיפוח ובגידול זן הבצל האדום שלו. הכפר הוא מקום לידתו של המוזיקאי ההונגרי לסלו שומפאי (אנ').