stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קולכיס

הממלכות הגאורגיות המוקדמות, 600 לפנה"ס - 150 לפנה"ס
{{{ביאורי תמונה}}}
מפה של הקרטוגרף הצרפתי אנרי ליאבו משנת 1729 של קולכיס, איבריה, אלבניה הקווקזית  והמדינות הסובבות
קוֹלֶכִיס (בגאורגית: კოლხეთი, מילולית: קוֹלחֶתִי, ביוונית עתיקה: Κολχίς) הוא שמה הלטיני של ישות גאורגית בשם אגריסי, ששכנה לחופי הים השחור באזור גאורגיה של היום. קולכיס מתוארת במחקר המודרני כישות הגאורגית הקדומה ביותר, שיחד עם ממלכת איבריה, תרמו מאוחר יותר בהיסטוריה להתפתחות ממלכת גאורגיה והאומה הגאורגית.
קולכיס ידועה מהמיתולוגיה היוונית כיעד מסעם של הארגונאוטים, כמו גם מקום משכנם של מדיאה וגיזת הזהב. היא תוארה כארץ עשירה בזהב, ברזל, עץ ודבש שייצאה את משאביה בעיקר לערי המדינה ההלניות.
הקולכים (גאו'), תושבי קולכיס, היו שבט דוברי שפות כרתווליות (אנ'), אבות לגאורגים ממערב גאורגיה בני דורנו, הסוואנים והזאנים (אנ') (אבות המגרלים והלאזים). מבחינה גאוגרפית שכנה במערב גאורגיה של היום וכללה: בגאורגיה את המחוזות סוואנתי, סמגרלו, אימרתי, גוריה, אבחזיה, אג'ריה, רצ'ה. ברוסיה: סוצ'י וטואפסה (אנ') שבמחוז קרסנודאר, ובטורקיה: נפת ארטווין, נפת ריזה (אנ') ונפת טרבזון (אנ').
גאוגרפיה ומקור השם

קולכיס, קולחיס או קולחה, שהתקיימה מהמאה ה-13 לפנה"ס ועד למאה הראשונה לפנה"ס, הייתה ישות גאורגית מוקדמת. שמם של הקולכים, תושבי קולכיס, היה בשימוש באתנוגרפיה היוונית-רומית כשם קיבוצי לשבטים גאורגיים מוקדמים שאכלסו את החוף המזרחי של הים השחור.
ההערכה כי השם קולכיס נגזר מהמילה (קוּלחָה) Qulḫa (גר') בשפה האוררטית (אנ'). בסוף המאה השמינית לפנה"ס חקק, סַארדוּרִי השני (אנ') מלך אוררטו, על אסטלה את ניצחונו על קולחה. עם זאת, המיקום המדויק של קולחה נותר שנוי במחלוקת. ישנם חוקרים שטוענים כי השם קולחה (קולכיס) מתייחס במקור לחבל ארץ ממערב לגאורגיה של ימינו. חוקר מחזרי הקווקז, סיריל טואמנוף (אנ') מציין כי נראה שקולכיס היא המדינה הקווקזית הראשונה שאיחדה שבטים לישות אחת. ניתן לראות את קולכיס לא רק כהתקבצות שבטים פרוטו-גאורגיים, אלא כממלכה מערב גאורגית. זה יהיה אך טבעי לראות בקולכיס כראשיתה של ההיסטוריה של התגבשות החברה הגאורגית. הישות הגאורגית המוקדמת ביותר.
השם היווני קולכיס (Κολχίς) נזכר לראשונה כתיאור אזור גאוגרפי בכתבי אייסכילוס ופינדארוס. מחברים מוקדמים יותר סיפרו על אנשי קולכתי (Κολχίδα) והמלך המיתולוגי שלהם אייטס (אנ') כמו גם על עירו האפונומית אֶאָה או אַיָה (Αἶα), אבל אין התייחסות מפורשת לאומה קולכית או אזור בשם זה. הנהר הראשי היה ידוע כפאסיס (כיום ריוני), והיה, על פי כמה מהמחברים, הגבול הדרומי של קולכיס, אבל סביר יותר שהנהר זרם באמצע קולכיס מהקווקז מערבה לפונטוס אוקסינוס (ים השחור), והאנטיטס או אטיקטוס (כיום קובן). אריאנוס מונה נהרות רבים אחרים לפי שם, אבל נראה שהם לא יותר מאשר פלגי הרים: החשובים שבהם היו צַ'ריאֶייס, צוֹבּוּס או כּוֹבּוּס, סינגאמֶס, טארסוּרַס, היפוּס, אסטֶלֶפּוּס, צ'רוסוראואס, כמה מהם הוזכרו גם על ידי תלמי ופליניוס. הערים הראשיות היו דיוֹסכּוּריאס (תחת שלטון רומי נקראה סֶבַּסטוֹפּוֹליס וכיום סוחומי) על חוף הים השחור, סַרַפַּנה על פי סטראבון (סַרַפַּניס על פי פרוקופיוס, כיום שורפני), פאסיס (כיום פותי), פיטיוס (כיום ביצ'ווינתה), אפסרוס (כיום גוניו), סוריום (כיום ואני), ארכאופוליס (כיום נוכאלאכאווי (אנ')), מַאכֵיִרֵסִיס, כּוּתה או כּוּתַאתִיסִיוּם או איה (כיום כותאיסי), מקום הולדתה של מדיאה על פי המסורת הגאורגית.
מאפיינים גאוגרפיים

בגאוגרפיה פיזית, קולכיס נזכרת בדרך כלל כאזור מזרחית לחוף הים השחור התחומה מצפון על ידי המדרונות הדרום-מערביים של הקווקז הגדול, מדרום במורדות הצפוניים של הקווקז הקטן בגאורגיה, ובהרי טורקיה במזרח הים השחור, וממזרח תחומה ברכס ליחי, המחבר את הקווקז הגדול והקווקז הקטן. החלק המרכזי של האזור הוא מישור קולכתי, המשתרע בין סוחומי לכובולתי. רוב שטח זה נמצא 20 מטר מעל גובה פני הים. בשולי האזור נמצאים הרי הקווקז הגדול, הרי הקווקז הקטן ורכס ליחי.
שטחה של קולכיס מכסה בעיקר את חלקה המערבי של גאורגיה כיום, המחוזות: סוואנתי, סמגרלו, אימרתי, גוריה, אבחזיה, אג'ריה ורצ'ה. נפות טורקיה של היום: נפת ארטווין, נפת ריזה (אנ') ונפת טרבזון (אנ') (לאזיסטן (אנ') וטאו קלארג'תי. והמחוזות הרוסיים של היום: סוצ'י וטואפסה (אנ') שבמחוז קרסנודאר.
שטחה של קולכיס כיום כולל שרידים היסטוריים רבים של צמחים ובעלי חיים מהתקופות נאוגן ופלאוגן, בעלי מאפיינים קרובים לחלקים מרוחקים בעולם: חמישה מינים של רודודנדרונים ושיחים ירוקי-עד אחרים, אגוזים מכונפים (פרי עץ הפטרוקריה (אנ')), סלמנדרה קווקזית (אנ'), צפרדע קווקזית ממשפחת השקעניתיים (אנ'), שמונה מינים אנדמיים של לטאות מסוג דארווסקיה (אנ') (קשקשאים), פתן קווקזי (אנ'), נברן השלג קווקזי (אנ') ושרימפס מערות (אנ') אנדמיות.
היסטוריה > ימי קדם

בעת העתיקה היה אזור הים השחור משכנה תרבות ברונזה מפותחת המכונה התרבות הקולכית (אנ'), שהייתה קשורה לתרבות הקובאנית (אנ') שהופיעה לקראת תקופת הברונזה התיכונה. בסוף האלף השני לפנה"ס, נראה כי תהליך העיור כבר התקדם היטב, לפחות בחלקים מסוימים של קולכיס. בתרבות הברונזה המאוחרת של קולכיס (המאה ה-15 לפנה"ס-המאה ה-8 לפנה"ס) התפתחה מיומנות משמעותית בהתכה ויציקת מתכות, שהחלה הרבה לפני שמיומנויות אלה התמקצעו באירופה. יוצרו כלים חקלאיים מתוחכמים. השפלה הפורייה הייתה מלאה במקורות להשקיה ויחד עם אקלים מתון, קידם את התפתחותם של טכניקות חקלאיות מתקדמות.
בקולכיס התגוררו מספר שבטים קרובים, אך מובחנים, שישוביהם שכנו לאורך חוף הים השחור. השבטים העיקריים היו: מאכֶלוֹן (אנ'), הֵנִיוֹכֶוֹאִי (אנ'), זֵדרִטֶה (אנ'), לאז, כַֿלִיבִי (אנ'), טִיבַּרֶנִי (אנ') / תַבַל / תובל, מוֹסִּינוֹיקִי (אנ'), מַאקרוֹנֶס (אנ'), מסחתי / מסכתי (אנ'), מארֶה או מארֶס (אנ'), אַפּסִילֶה או אַפּשִׁילֶה (אנ'), אַבַּסגוֹי או אַבַּזגֶה (אנ') (אבחזיה), סַאנִיגֶה (אנ'), גלאון (אנ'), קורחי, קולי, מלאנכלאנה (אנ') וסוֹאַנִי או סוּאַנִי (סוואנתי).
הרודוטוס ראה בתושבי קולכיס, גזע מצרי קדום. על פי דבריו, כי הקולכים, יחד עם המצרים הקדמונים והאתיופים היו הראשונים שנהגו לערוך מילה מנהג שלטענתו ירשו תושבי קולכיס משרידי צבאו של פרעה ססוסתריס (אנ')‏ (סנוסרת השלישי). בנוסף לעובדה זו מצא הרודוטוס גם דמיון במראה החיצוני. לטענתו כולם כהי עור. הטענה נדחתה באופן נרחב על ידי היסטוריונים מודרניים.[דרוש מקור] ספק אם הרודוטוס היה אי פעם בקולכיס או במצרים.[דרוש מקור]
היסטוריה > שלטון פרסי

ממלכת קולכיס נוסדה במאה ה-13 לפנה"ס כתוצאה מהתגבשות השבטים שאכלסו את האזור. שלטון זה צוין במיתולוגיה היוונית כיעדם של הארגונאוטים, ביתם של מדיאה, ואזור מיוחד של כישוף, שהיה ידוע על ידי אנשי אוררטו בשם קולחה (לעיתים קולחה או קילחי).
במהלך מלחמות הקבע של הקולכים עם שכניהם, הצליחו הקולכים לכבוש, בשנות ה-750 לפנה"ס, חלק מדיאוחי (אנ'), אבל איבדו חלק מהפרובינציות (כולל "העיר המלכותית" אילדמוסה) לסרדורי השני (אנ') מלך אוררטו בעקבות המלחמות בין השנים 748–750 ו-742-744 לפנה"ס. התפשטות הקימרים והסקיתים בשנות 720 ועד שנות 730 לפנה"ס ופלישת אשור, התפרקה הממלכה והפכה בסופו של דבר, לקראת אמצע המאה השישית לפנה"ס, לחלק מהממלכת פרס האחמנית.
השבטים ששכנו בדרום קולכיס (מַאקרוֹנֶס (אנ'), מסחתי/מסכתי (אנ') ומארֶה או מארֶס (אנ')) שולבו באחשדרפנות (סאטראפיה) ה-19 של פרס ואילו שבטי הצפון של קולכיס נכנעו "מרצון" ונאלצו להעביר לחצר הפרסי 100 בנים ו-100 בנות כל חמש שנים. בשנת 400 לפנה"ס, זמן קצר לאחר שעשרת האלפים שכירי החרב (אנ') של כורש הצעיר הגיעו לטרבזון, התנהל קרב בינם לבין הקולכים בו הובסו הקולכים באופן מכריע. ההשתלבות של קולכיס באימפריה האחמאנית הנרחבת הביאה לשגשוג המסחר של קולכיס והרחיבה את קשריה הכלכליים והמסחריים עם אזורים אחרים. הרחבת המסחר והקשר עם אזורים חדשים האיצה את ההתפתחות החברתית-כלכלית של קוליס. לאחר מכן, נראה כי תושבי קולכיס מיגרו את עול שלטון הפרסי מהם. והקימו מדינה עצמאית. על פי החוקר רולנד סוני (אנ'), המדינה המערבית של גאורגיה התאחדה עם ממלכות מזרח גאורגיה ושליטיה מלכו באמצעות מושלים מלכותיים - סקפטוכי, שקיבלו את סמכותם מהמלך.
פסל טורסו יווני מברונזה מקולכיס מהמאה ה-2 לפנה"ס,
המוזיאון הלאומי הגאורגי
תליונים של פרשים רוכבים על סוסים על פלטפורמה עם גלגלים,
המוזיאון הלאומי הגאורגי
היסטוריה > תחת פונטוס

מיתרידטס השישי, מלך פונטוס השתלט על קולכיס בשנות העשרה של המאה ה-2, וזאת אף על פי שיושבי קולכיס נחשבו לעם יודע מלחמה. לחץ של מיתרידטס ופיתויים שכנעו את שליטי הארץ לוותר על שלטונם למען המלך. קולכיס אורגנה כ"סאטראפיה" מלכותית. עם זאת, לא הצליח מיתרידטס להשתלט על החוף הסלעי של רכסי הקווקז שבין חצי האי קרים לקולכיס. ניסיונות שכנוע של תושבי האזור עלו בתוהו והוא ויתר על מאמציו לכבוש את האזור. בשלב זה הפכה קולכיס כנקודת קשר גאוגרפית של גרעין הממלכה עם הנחלות בצפון. בראש הסאטראפיה הועמד משנה למלך ("היפארכוס") בסמכות מקיפה של "דואג" ("דיויקיטיס" על פי סטראבון). התפקיד הטבעי של קולכיס כמספנה ראשית לצי התובלה בים השחור, נתמלא.
היסטוריה > תחת שלטון רומי

אף על פי שכל המבצרים הגדולים לאורך חופי הים השחור נכבשו על ידי הרומאים, שלטונם היה רופף יחסית. בשנת 69 התקוממו תושבי פונטוס וקולכיס בראשות אניקטוס (אנ'). ההתקוממות הסתיימה ללא הצלחה.
באזור השפלה והחוף פשטו לעיתים קרובות שבטי הרים, כאשר החזקים מביניהם היו ההניוצ'י והסוואנים היו החזקים שבהם. הם העבירו מחוה סמלית לרומא. הם הקימו ממלכות משלהם ונהנו ממידה רבה של עצמאות.
הנצרות החלה להתפשט בקולכיס בתחילת המאה הראשונה. הרשומות המסורתיים מייחסים את הופעת הנצרות בקולכיס לאנדראס הקדוש, שמעון הקנאי ומתיאס הקדוש. יחג עם זאת, התרבות ההלניסטית, הפגניזם המקומי וכתות מיתריות (אנ'), נשארו נפוצות עד למאה הרביעית. בשנות ה-130 של המאה ה-20, כבשו ממלכות מאכֶלוֹן (אנ'), הֵנִיוֹכֶוֹאִי (אנ'), אגריסי, אַפּסִילֶה או אַפּשִׁילֶה (אנ'), אַבַּסגוֹי או אַבַּזגֶה (אנ') (אבחזיה), סַאנִיגֶה (אנ') את האזור מצפון לדרום. גותים ששהו בחצי האי קרים, פשטו על קולכיס בשנת 253 בחיפוש אחר מקום משכן חדש, אך נהדפו בסיוע חיל המצב הרומי בפיצונדה. בעקבות התפוררות ממלכת קולכיס, נוסדה, במאה הראשונה לפני הספירה, ממלכת לאזיקה (או לאז). לאזיקה נודעה בשם אגריסי כאשר הפכה לוואסל של האימפריה הרומית לאחר המערכה הקווזית של פומפיוס (אנ').
שליטים

רק מעט ידוע אודות שליטי קולכיס;
| שליט | תקופת שלטון | הערות |
| --- | --- | --- |
| 1. אקֶס (აკეს) ("בסיליוס (אנ') אקו") | סוף המאה הרביעית לפנה"ס | שמו נמצא על מטבע שהונפק על ידו |
| 2. כּוּגִ'י (אנ') | 325–280 לערך לפני הספירה | נשא בתואר אריסתווי |
| 3. סַאוולַאקִי או סאוּלַאקס (אנ') | המאה ה-2 לפנה"ס |  |
| 4. מִיתּרִידַאטֶה או מיתרידטס (אנ') | שגשג בשנת 80 לפנה"ס | בסמכות ממלכת פונטוס (אנ') |
| 5. מַאכַּארֶס (אנ') | שגשג בשנת 65 לפנה"ס | בסמכות ממלכת פונטוס |
| 6. אַרִיסטַארכֶּה (אנ') | 63–47 לפני הספירה | מונה על ידי פומפיוס |
הערות שוליים

↑  קולכיס לא הייתה מלוכה מבוססת וממוסדת מבנית
↑  ידועה גם אֶגרי, אֶגר אֶגוּרי או אֶגרוֹס ברשומות הגאורגיות ובספרי הרשומות של ניצורה של כארתלי (אנ'). ברשומות ארמניות קדומות נקראה יֶגֶר.
↑  על פי חוקרים אחדים, שבטים קדומים כמו אַפּסִילֶה (אנ') (שהוזכרו על ידי פליניוס במאה הראשונה לספירה) ו אַבַּסגוֹי (אנ') (שהוזכר על ידי אריאנוס במאה השנייה לספירה) תואמים לאבחזים תושבי אגריסי. עם זאת, טענה זו שנויה במחלוקת ואין תמימות דעים אקדמית בנושא. חוקרים אחרים סוברים כי השמות הדומים של הקבוצות האתניות מלמדות על מקור מוצא משותף. שבטים שונים ממוצא משותף שחלקם נעלמו, חלקם נטמעו או התערבבו בשבטים קרובים וחלקם שרדו.
↑  ססוסתריס (אנ') הוא שם של מלך מצרי ממצרים העתיקה, שנזכר בחיבור היסטוריות של הרודוטוס, כמלך שהוביל מסע צבאי לחלקים באירופה.
↑  Prof (Dr) WA Liebenberg, A Historical Research of the Ten Tribes Scattered Into the Nations Part 1
↑  סקפטוכי - מושג הנזכר מושל בכתבי סטארבו ומשמעותו "נושאי שרביט", מושל מלכותי שהיה כפוף למלך
↑  דוד גולן, תולדות העולם ההליניסטי, עמ' 678–685, ISBN 9652244109
↑  טקיטוס הוא המקור היחיד שהזכיר את אניקטוס בכתביו, שסיפר כי אניקטוס טען כי הנהיג את המרד הכושל בשמו של ויטליוס והמרד נועד במטרה לשחרר את פונטוס מעול הכיבוש הרומי. עם זאת, סברה אחרת טוענת כי פעל להבטחת עמדת כוח על ידי תמיכה בסיעה של ויטליוס במלחמת האזרחים לאחר מותו של נירון.
| היסטוריה של גאורגיה |
| --- | --- | --- |
| פרהיסטוריה (אנ') | תרבות שוּלבַּרִי-שוֹמוּ (אנ') • תרבות קוּרָה-אַרַאכּס (אנ') • תרבות תרִיאַלֵתִית (אנ') • תרבות קוֹלֵכִית (אנ') • דִיאַוֹחִי (אנ') | מפת ממלכות קולכיס ואיבריה |
| העת העתיקה | קולכיס • איבריה • גאורגיה בעידן הרומי (אנ') • מסע פומפאי לגאורגיה (אנ') • אגריסי • איבריה הסאסאנית (אנ') • ניצורה של איבריה (אנ') | מפת ממלכות קולכיס ואיבריה |
| ימי הביניים | המלחמות האיבריות (אנ') • המלחמות הלאזיות (אנ') • נסיכות איבריה (אנ') • השלטון הערבי בגאורגיה (אנ') • אמירות טביליסי • שושלת בגרטיוני • איבריה הבגרטידית • ממלכת אבחזיה • ממלכת קאחתי-הרתי • ממלכת הרתי • התמה של איבריה • ממלכת גאורגיה המאוחדת • תור הזהב של גאורגיה(אנ') • ארמניה בממלכת גאורגיה (אנ') • שירוואן הגאורגית (אנ') • המלחמות הביזנטי-גאורגיות • המלחמות הסלג'וק-גאורגיות (אנ') • הפלישה המונגולית • הפלישה הטימורית • הפלישה הטורקמנית (אנ') | מפת ממלכות קולכיס ואיבריה |
| העת החדשה המוקדמת | ממלכת כארתלי • ממלכת קאחתי • ממלכת אימרתי • נסיכות גוריה • סוואנתי • אבחזיה • אתאבגות סאמצחה • נסיכות סמגרלו (אנ') • גאורגיה הספווית (אנ') • ממלכת כארתלי-קאחתי | מפת ממלכות קולכיס ואיבריה |
| העת החדשה | גאורגיה באימפריה הרוסית (אנ') • הרפובליקה של עבר הקווקז • הרפובליקה הדמוקרטית הראשונה • הפלישה הסובייטית לגאורגיה • גאורגיה הסובייטית • מלחמת גאורגיה–רוסיה | מפת ממלכות קולכיס ואיבריה |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007564931705171  BnF: cb120008119 (data)  GND: 4104455-1  LCCN: n88181236  NKC: ge601757  SUDOC: 028107918  VcBA: 497/2832  VIAF: 125597361   WorldCat (עם VIAF): 125597361
אליקים גצל המילזאהגי

| --- | --- |

שער ספר ראבי"ה
 לידה:  1780 סמילה, אוקראינה 
 פטירה:  17 ביולי 1854 (בגיל 74 בערך) 
 תקופת הפעילות:  ? – 17 ביולי 1854 
 רבותיו:  ישראל חריף מסטנוב 
 
אליקים גצל בן יהודה המילזאהגי (תק"מ, 1780 – כ"א בתמוז, תרי"ד, 17 ביולי 1854) מבראד, הידוע גם בראשי התיבות ראבי"ה, היה רב וחוקר קבלה יליד פולין שחי בגליציה. הוא היה מחלוצי הגישה הביקורתית במספר תחומים ובעיקר בחקר ספר הזוהר.
ביוגרפיה

אליקים גצל המילזאהגי נולד בעיירה הפולנית סמיאלה לאביו רבי יהודה בנו של רבי אהרן אב"ד לוברטוב. הוא התיישב בגליציה, שם למד אצל המקובל רבי ישראל חריף מסטנוב[דרושה הבהרה]. הוא שימש תקופה מסוימת כרבה של עיירה קטנה אך פרש מטעמים שאינם ברורים, ומאוחר יותר כמורה וסוחר בלבוב וברודי. בברודי למד בתמיכת יששכר בריש בלומנפלד (אנ') מברודי שאף סייע בהדפסת ספרו.
היה בן דודו של הרב אפרים זלמן מרגליות (אמו, דבורה, הייתה אחותו של אביו, רבי יהודה).
אליקים גצל המילזאהגי נפטר בברודי, בכ"א בתמוז ה'תרי"ד, 17 ביולי 1854.
חיבוריו

המילזאהגי חיבר קרוב לשבעים ספרים, בעיקר על תלמוד וקבלה. ספרו היחיד שפורסם היה ספר ראביה (ראשי התיבות של שמו: רבי אליקים בן יהודה המילזאהגי), בו הוא מותח ביקורת על ספרו של יום-טוב ליפמן צונץ משנת ה'תקצ"ג, על פיוטי רבי אלעזר בירבי קליר ועל שלמה יהודה רפפורט (שי"ר). בספר הוא גם מבקר את התומכים בגימטריה, הם לדבריו "מקרה גמור". כמו כן הוא כתב חיבור על ספרות הקבלה בכלל והספר הזוהר בפרט, כשהוא מתבסס בין השאר על ספר מטפחת ספרים אותו מתאר בספר כ"קרובו".
במהדורת סדר הדורות שהדפיס הרב ישעיה אשר זליג מילר הובאו כשש מאות הגהות מכתב יד על הספר, שלטענתו ייתכן שהמילזאהגי כתב אותם.
קיים כתב יד שלו ובו הגהות על ספר שם הגדולים, הגהות לספר פסיקתא רבתי, פירוש לסידור התפילה בשם בית אליקים, קונטרס נגד חבורת הרואים, חיבור בשם זהרי ראבי"ה, פרדס ראבי"ה - השגות על שד"ל, נדפס בכתב העת כרם חמד, וספר בשם אוצר ראבי"ה אשר בו פרשנות לספר רזיאל המלאך.
הוא כתב גם ספרי פרשנות שלא פורסמו על ספר הזוהר, ספר רזיאל המלאך ופסיקתא דרב כהנא. הוא פרסם בעיתונות היהודית מאמר בגרמנית ובו הוקעה על זיופים לכאורה של החכם הקראי אברהם פירקוביץ'. כמו כן הוא התיר בחיבור בשם "מרכבת אש" נסיעה ברכבת בשבת.
לקריאה נוספת

אליקים גצל המילזאהגי, מהדורת 1901–1906 של האנציקלופדיה היהודית (באנגלית)
ישעיה תשבי, משנת הזוהר, מוסד ביאליק, ירושלים, ה'תשי"ז, חלק א', עמודים 59–60
דניאל אברמס, "תקדימים במחקר הטקסטואלי של ספרות הקבלה במאה הי"ט: ספר זוהרי ראביה לאליקים מלזאהגי", קבלה כרך לא עמ' 7 - 25, לוס אנג'לס תשע"ד.
הערות שוליים

↑  בנו של הרבני הגביר אליקים געציל, שעל שמו נקרא אליקים גצל.
↑  ספר ראביה, דף י"ט ע"ב.
↑  ג' קרסל, כתבי אליקים המילזאהגי. בתוך: קריית ספר, שנה יז, עמ' 87-94
↑  אופן, ה'תקצ"ז-1837. נדפס בחלקו הגדול ב-1834.
↑  Die gottesdienstlichen Vorträge der Juden historisch entwickelt : ein Beitrag zur Alterthumskunde u. biblischen Kritik, zur Literatur - u. Religionsgeschichte. Berlin : Asher, 1832. Digital Form Freimann-Sammlung, Frankfurt.
↑  ספר ראביה, דף יז ע"ב-כא ע"ב.
↑  סדר הדורות, מהדורת הרב ישעיהו אשר זליג מילר, חלק א עמ' שמח, ניו יורק תשפ"א
↑  ראו: משה הלל, הוספות והגהות חכמי הדורות לספר שם הגדולים להחיד"א, מן הגנזים, כרך ז' עמ' קעז
↑  הספר בצפייה מקוונת באתר הספרייה הלאומית
↑  הספר בצפייה מקוונת בבניין הספרייה הלאומית
↑  הספר לצפייה מקוונת באתר הספרייה הלאומית
↑  הספר לצפייה מקוונת באתר הספרייה הלאומית
↑  ב, 1836, עמ' 71 - 80, לצפייה מקוונת באתר הספרייה הלאומית.
↑  לצפייה מקוונת באתר הספרייה הלאומית
↑  רבי אליקים גצל המילזאהגי, תמצית החיבור מרכבת אש. הודפס על ידי שמואל הולדהיים בעיתון הגרמני-יהודי Allgemeine Zeitung des Judenthums : ein unpartheiisches Organ für alles jüdische Interesse in Betreff von Politik, Religion, Literatur, Geschichte, Sprachkunde und Belletristik, ברלין 1845, עמודים 698-697 (בגרמנית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007310461105171  GND: 137475942  ISNI: 0000 0000 6835 5407  LCCN: nr97003438  VIAF: 186661576   WorldCat (עם VIAF): 186661576
בסוף יהיה טוב...

"בסוף יהיה טוב..." (מוכר כ"יהיה טוב") הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת הישראלית דנה אינטרנשיונל. את השיר הוציאה לאור בדצמבר 2002 חברות התקליטים דנה מיוזיק ו-IMP רקורדס כסינגל השישי מתוך אלבום האולפן השביעי שלה, החלום האפשרי (2002). כמו כן, הוא נכלל במארז התקליטורים, אוסף הסינגלים (2003).
רקע

"בסוף יהיה טוב..." הוא שיר בעל אופי מחאתי על החיים הקשים במזרח התיכון (על-אף שישנה בו רמיזה לאסון מגדלי התאומים בארצות הברית), ועל ההתמקדות של הפרט באירועים שוליים של החיים עצמם.
מילותיו מציגות אדם המביט על נוף מחלונו בביתו, ורואה אסונות שפוקדים את סביבתו – ”מערבולת קשה, רעידת אדמה, אולי מחר יפלו גורדי השחקים... ברחובות הריקים צעקה חנוקה שאיש לא שמע”. בפזמון פונה אינטרנשיונל אל מישהי בנימה אירונית – ”ולך נשברה הציפורן, אל תדאגי, יש עוד תקווה” – ובעצם מלגלגת למי שעסוק בבעיות האישיות והזניחות שלו (עליהן נהוג לומר, "יש עוד תקווה, בסוף יהיה טוב") ולא מתייחס לצרות עולמיות.
עטיפתו מציגה עיר מוכת אסון, שנראית אחרי רעידת אדמה או מתקפת טרור. ברשימת השירים של האלבום החלום האפשרי נקרא השיר "יהיה טוב", אולם דיסק השדרים שיצא תויג בשם "בסוף יהיה טוב...". הוא נכתב והולחן על ידי רגב דהן, וקיבל אהדה רחבה מתחנות הרדיו בישראל.
מיקומי שיא

|   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2002)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2002)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2002)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2002)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  ישראל | רדיו אמצע הדרך | 3 |  |
היסטוריית יציאות לאור

| אזור | תאריך יציאה | פורמט | חברת תקליטים | מקור |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| עולם | דצמבר 2002 | תקליטור | דנה • IMP |  |
הערות שוליים

1 2  יהיה טוב, באתר Dana International community
↑  Dana International = דנה אינטרנשיונל* - החלום האפשרי, באתר Discogs (באנגלית)
↑  אוסף הסינגלים, באתר Dana International community
| דנה אינטרנשיונל |
| --- | --- | --- |
| אלבומים • סינגלים • וידאוגרפיה • שירים | אלבומים • סינגלים • וידאוגרפיה • שירים |  |
| אלבומי אולפן | דנה אינטרנשיונל • אומפטמפה • איפיטמפה • מגנונה • חופשייה • יותר ויותר • החלום האפשרי • הכל זה לטובה |  |
| אלבומים אחרים | דיווה – האוסף • האלבום • אוסף הסינגלים • 101 כלבים דלמטים |  |
| ערכים קשורים | אירוויזיון 1998 • אירוויזיון 2011 • עופר ניסים • "דנה קמה" • "מחווה לדנה אינטרנשיונל" |  |
| דנה אינטרנשיונל – שירים |
| --- | --- | --- |
| דנה אינטרנשיונל | "פטה מורגנה" • "סמר-מר" • "מי שלא רוצה אותי" • "משחק הדמעות" • "No Alibi" • "ערוסה" • "Yes Sir, I Can Boogie" • "סעידה סולטנה" (2015) • "דנה אינטרנשיונל" • "ההצגה חייבת להמשך" |  |
| אומפטמפה | "לילה טוב אירופה" • "פטראנס" • "אני לא יכולה בלעדיך" • "ישנן בנות" • "Umpatampa" • "Qu'est-Ce Que C'est?" • "Right Now" •‏ "100% גבר" • "בתולה" • "Zomba" • "דרור יקרא" • "נוסעת לפטרה" |  |
| איפיטמפה | "אני רוצה לחיות" • "מי שלא רוקד עומד" • "פלאש גורדון" • "לילה טוב אירופה" • "דנה אינטרנשיונל" • "Qu'est-Ce Que C'est?" • "בתולה" |  |
| מגנונה | "מגנונה" • "Let Kiss" • "דון קיחוטה" • "יש בו אש" • "I'm Gonna Let" ‏• "Cinquemilla" • "מנפנפת" • "אות משמים" • "סיפור אהבתם של חס וחלילה" • "בוא" |  |
| דיווה – האוסף | "Power" • "שיר קדמשנתי (סקס אחר)" • "זמר שלוש התשובות" |  |
| חופשייה | "Dror Yikra (Traditional Prayer for Freedom)" •‏ "Free" • "מוכר הפרחים" • "Love Is All There Is" •‏ "Language of Love" • "עד סוף הזמן" • "La Vita è Bella" •‏ "Tease Me" •‏ "Glamorous" • "אני אוהבת" • "This Is the Night" •‏ "If You Don't Love Me The Way I Am" •‏ "Woman in Love" •‏ "Diva" |  |
| יותר ויותר | "ניצחתי" • "תן לחיות" • "אלף ימים של אהבה (קשר)" • "יותר ויותר" • "לקום בבוקר" • "אתה הורס" • "אתה הדי.ג'י. שלי" • "הרגשה טובה" • "שיר" • "בדרך אל החופש" • "הכל יהיה ורוד" • "ואחרי הכל" • "עד סוף הזמן" |  |
| החלום האפשרי | "עד היום" • "תחלום" • "תגיד לי, מי?" • "מכת חום (איי לה דיר לה דה דה)" • "החלום האפשרי" • "בסוף יהיה טוב..." • "רק לא היום" • "Gotta Move On" •‏ "Superman" • "סיפור קצר" • "ניצחתי" (גרסה אקוסטית) |  |
| הכל זה לטובה | "הכל זה לטובה" • "יום הולדת" • "בראשית" • "לא מאמינה" • "יאללה באלגן" • "סרט הודי" • "Love Boy" • "את מוכנה" • "איפה הלב" • "אתה ממגנט אותי" • "יום אחר" • "חורבות האהבה" |  |
| שירים אחרים | "Power" • "וזה לא מה ש..." • "במקום הכי נמוך בתל אביב" • "האם זו אהבה" • "עליי" • "Ding Dong" • "כשהגברים רוקדים" • "מה לעשות?" • "Loca" • "עיר שלמה" • "Down on Me" • "ילדים זה שמחה" • "אמונות קטנות" • "We Can Make It" • "רותי" • "יש לי אהבה (לה קוסטה)" • "נשארת איתך" • "Diva to Diva" •‏ "Just the Way You Are" • "מקהלה עליזה" • "אחלה גבר" • "לה קוקרצ'ה" • "Big D*** Energy" • "הכרזת מלחמה" • "שקיעה אחת" • "הכוס הכחולה" • "תדליקו את האור" |  |
כניסת שבת

מכריז על כניסת השבת באמצעות תקיעה בחצוצרה, ברחובות תל אביב, 1935
כניסת שבת הוא פרק זמן שלפני רדת החשיכה ביום שישי, שבו מתחילה השבת.
כניסת השבת

על-פי ההלכה המעבר בין יום ליום מתרחש סביב שקיעת השמש, ועל כן זמן תחילת השבת וסיומה אינם קבועים אלא משתנים לפי אורך היום במהלך השנה. בקיץ, כאשר הימים ארוכים, נכנסת השבת מאוחר יותר, ובחורף כשהימים קצרים השבת נכנסת בשעה מוקדמת יותר.
כיוון שהזמן שבין שקיעת השמש לבין צאת הכוכבים (בין השמשות) נחשב לזמן מסופק, והיות והשבת היא מצווה מהתורה, שני זמני בין השמשות, בתחילת השבת ובסיומה נחשבים כחלק מהשבת, ועל כן השבת נמשכת כ־25 שעות; החל משקיעת השמש ביום שישי, וכלה בצאת הכוכבים למחרת.
ישנה מחלוקת גדולה בין הפוסקים בנוגע לזמנה של השקיעה ההלכתית. הדעה המקובלת כיום היא שזמנה הוא כשהשמש נעלמת בפועל מהאופק. אולם לדעת רבנו תם השקיעה ההלכתית אינה השקיעה הנראית לעיניים אלא נקודת זמן 58.5 דקות לאחר מכן (המכונה לשיטתו "סוף השקיעה"), וישנם (בעיקר חסידי סאטמר וצאנז)[דרוש מקור] הנוהגים כשיטתו. רבים יותר מחמירים כשיטתו בצאת השבת, אך בכניסת השבת נוהגים להקדים כפי הדעה המקובלת.
כניסת השבת ויציאתה תלויות במיקום על פני כדור הארץ, ועל כך אמר רבי יוסי: "יהא חלקי ממכניסי שבת בטבריא וממוציאי שבת בצפורי", ומפרש רש"י: "ממכניסי שבת בטבריא - מפני שהיא עמוקה ומחשכת מבעוד יום וסבורין שחשכה, וממוציאי שבת בצפורי שיושבת בראש ההר ובעוד כשהחמה שוקעת נראית שם אור גדול ומאחרין לצאת".
תוספת שבת

בנוסף לכך, על פי חז"ל ישנה מצווה להוסיף לזמנה של השבת מיום שישי ומיום ראשון, מצווה הנקראת תוספת שבת. רוב הפוסקים פוסקים להלכה את דין תוספת שבת, וכך נוהגים להלכה כיום. עם זאת, הרמב"ם פסק את דין התוספת רק לגבי יום הכיפורים ולא לגבי שבת.
אורכה של תוספת הזמן לפני שקיעת השמש ביום שישי משתנה מקהילה יהודית אחת לאחרת לפי מסורות מקומיות. בישראל נהוגה בדרך כלל תוספת של 20 דקות, כאשר בחיפה נוהגת תוספת של 30 דקות ובירושלים נוהגת תוספת שבת של 40 דקות קודם לשקיעת החמה.
גם במוצאי שבת נהוג להמתין לאחר צאת הכוכבים דקות אחדות, כדי להראות שהשבת חביבה על שומריה, ולכן הם אינם 'מוציאים' אותה (כלומר עורכים הבדלה) מיד כשהדבר ניתן הלכתית, אלא מאוחר יותר. בחצרות חסידיות נוהגים להאריך את השבת עוד יותר, ויש העורכים את ההבדלה שעות לאחר זמן צאת השבת.
פעולות לקראת כניסת השבת

סגירת בתי עסקים במרכזי מגורים יהודיים בשבת היא חוק במדינת ישראל, ונהוג שכבר כמה שעות לפני כניסת שבת נסגרים בתי העסקים. בריכוזי מגורים חרדיים נסגרים בתי העסק כבר בשעות הצהריים המוקדמות בעוד שבערים אחרות ימשיכו העסקים לפעול בזמנים אלו. בנוסף לכך מקפידים בריכוזי מגורים חרדיים שטרם כניסת השבת סוגרים את הדרכים למכוניות.
עיתוני ישראל הפונים לקוראים יהודים מציינים בגיליון יום שישי את שם פרשת השבוע וזמני כניסת השבת ויציאתה. בעיתונים לציבור הדתי והחרדי מתפרסמים גם זמני צאת השבת לפי שיטת רבנו תם.
טרם כניסת השבת נהוג לערוך פעולות הכנה לקראת שבת ובדרך כלל אלו הן פעולות ומלאכות שאסור לעשותן בשבת. כיוון שעון שבת בבתים של יהודים דתיים ומוסדות תורניים נעשה טרם כניסת השבת כך שבשבת עצמה יפעלו השעונים וישלטו על מערכת החשמל.
ישנם הנוהגים בבתיהם לנתק את המתג המפעיל תאורה בזמן פתיחת דלת המקרר דבר שנחשב להדלקת אור בשבת (מעשה שנחשב לחילול שבת). נהוג להתקלח ולטבול במקווה כדי להתנקות לקראת שבת. החרדים והחסידים אשר טבלו בשעות הצהריים במקווה נוהגים מאז ועד צאת השבת ללבוש את בגדי השבת הנהוגים בפלגיהם ובחצרותיהם. וכך ניתן לראות בריכוזי מגורים חרדיים חרדים חבושים בשטריימל טרם כניסת שבת.
במטלות הבית אמורים לכוון את מחם המים למחם הפועל לפי צורכי שבת. אצל אנשים דתיים שאינם מחזיקים בביתם שעון שבת נוהגים להדליק את התאורה הביתית טרם שבת ולכבות אותה לאחר צאת השבת. מבין מטלות הבישול נוהגים להפעיל את פלטת השבת כך שמאכלי השבת ישמרו על חומם עד להגשתם בסעודות השבת. את הבישולים לכבוד שבת מבשלים טרם שבת שכן בישול הוא מלאכה אסורה בשבת.
עם כניסת זמן תוספת שבת נוהגים להדליק נרות שבת. בריכוזי מגורים דתיים מופעלים צופרים המודיעים על כניסת השבת. ישנם ריכוזים בהם מושמעת מוזיקה חסידית או קריאות וברכות ברמקולים במקום השמעת צפירה.
ראו גם

עירוב
צפירת שבת
ל"ט אבות מלאכה
שמירת שבת
צאת השבת