stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הסיירות מסדרת דבונשייר
תכנון ותיאור

אוניות סדרת דבונשייר תוכננו כגרסאות משופרות של סדרת מונמות' הקודמת ונועדו גם להגנה על מסחר. החימוש של העיצוב החדש נעשה חזק יותר על ידי החלפת צריחי תותחי ה-6 אינץ' התאומים (152 מ"מ) והקזמטים בחזית של זוג תותחי 6 אינץ' בארבעה תותחי 7.5 אינץ' (190 מ"מ) צריחים בודדים בסידור יהלום. האוניות תוכננו עם הדחק של 10,850 טונות ארוכות (11,020 טונות). הן היו באורך כולל של 473 רגל 6 אינץ' (144.3 מטרים), רוחב של 68 רגל 6 אינץ' (20.9 מטרים) ושוקע עמוק של 24 רגל (7.3 מטרים). האוניות הונעו על ידי שני מנועי קיטור 4 צילינדרים תלת דרגתיים, שכל אחד מהם הניע צילינדר אחד, שהפיק סך של 21,000 כוחות סוס (16,000 קילוואט) והעניקו להן מהירות מרבית של 22 קשרים (41 קמ"ש). המנועים הונעו על ידי 17 דוודים של Yarrow ושישה דוודים גליליים. הן נשאו מקסימום 1,033 טונות ארוכות (1,050 טונות) של פחם והצוות שלה כלל 610 קצינים ומלחים.
החימוש העיקרי שלהן כלל ארבעה תותחי טעינת עכוז (BL) 7.5 אינץ' (191 מ"מ) Mk I מותקנים בארבעה צריחים חד-תותחים, אחד לפני ואחד מאחורי המבנה העילי ואחד בכל צד. התותחים ירו פגזים במשקל 200 ליברות (91 קילוגרם) פגזים לטווח של כ-13,800 יארד (12,600 מטרים). החימוש המשני שלהן כלל שישה תותחי BL 6 אינץ' (152 מ"מ) Mk VII מסודרים בקזמטים באמצע האונייה. ארבעה מהם הורכבו על הסיפון הראשי והיו לשימוש רק במזג אוויר רגוע. היה להם טווח מרבי של כ-12,200 יארד (11,200 מטרים) עם פגזים במשקל 100 ליברות (45 קילוגרם). הן נשאו גם 18 תותחי ירי מהיר (QF) 3 פאונד של הוצ'קיס ושני צינורות טורפדו בקוטר 18 אינץ' (457 מ"מ). שני תותחי 12 פאונד 8 cwt שלהן יכלו להיות מורדים לשירות בחוף.
בשלב מסוים במלחמה, תותחי הסיפון הראשי בקוטר 6 אינץ' של אוניות הסדרה הועברו לסיפון העליון וקיבלו מגני תותחים. הקזמטים שלהם צופו כדי לשפר את הכושר הימי וארבעת תותחי ה-3 פאונד שהוסרו בשל ההעברה קורקעו.
לחגורת השריון בקו המים של האוניות היה עובי מרבי של 6 אינץ' (152 מילימטרים) שנסגרה עם מחיצות רוחביות בעובי 5 אינץ' (127 מילימטרים). השריון של צריחי התותחים היה גם הוא בעובי של 5 אינץ', בעוד זה של הברבטות שלהם היה בעובי של 6 אינץ'. שריון הסיפון המגן נע בעובי של 0.75–2 אינץ' (19–51 מילימטרים) ומגדל הניווט היה מוגן בשריון בעובי 12 אינץ' (305 מילימטרים).
אוניות הסדרה

אנטרים, הושקה ב-8 באוקטובר 1903, נמכרה לגריטה ב-19 בדצמבר 1922.
ארגייל, הושקה ב-3 במרץ 1904, נהרסה ב-28 באוקטובר 1915.
קארנרבון, הושקה ב-7 באוקטובר 1903, נמכרה לגריטה ב-8 בנובמבר 1921.
דבונשייר, הושקה ב-30 באפריל 1904, נמכרה לגריטה ב-9 במאי 1921.
המפשייר, הושקה ב-4 בספטמבר 1903, הוטבעה על ידי מוקש ימי ב-5 ביוני 1916.
רוקסבורו, הושקה ב-19 בינואר 1904, נמכרה ב-8 בנובמבר 1921.
הטבלה הבאה מציגה את פרטי הבנייה ועלות הרכישה של אוניות סדרת דבונשייר. הנוהג הבריטי הסטנדרטי באותה תקופה היה שעלויות אלו לא כוללות חימוש וחנויות. עלויות המהדורה של 1905 נערכו לפני שהספינות הושלמו.
| שם האונייה | המספנה | תאריך שבו> הונחה | תאריך שבו> הושקה | תאריך שבו> נכנסה לשירות | עלות לפי> (BNA 1905)  | עלות לפי> (BNA 1906)  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| דבונשייר | מספנת צ'טם | 25 במרץ 1902 | 30 באפריל 1904 | 24 באוגוסט 1905 | 900,792 ליש"ט *** | 818,167 ליש"ט |
| אנטרים | ג'ון בראון, קליידבנק | 27 באוגוסט 1902 | 8 באוקטובר 1903 | 23 ביוני 1905 | 899,050 ליש"ט*** | 873,625 ליש"ט |
| ארגיל | Scotts Building and Engineering, Greenock | 1 בספטמבר 1902 | 3 במרץ 1904 | דצמבר 1905 | 912,588 ליש"ט *** | 873,598 ליש"ט |
| קארנרבון | William Beardmore &amp; Company, Dalmuir | 1 באוקטובר 1902 | 17 באוקטובר 1903 | 29 במאי 1905 | 899,465 ליש"ט *** | 858,130 ליש"ט |
| המפשייר | ארמסטרונג ויטוורת', אלסוויק | 1 בספטמבר 1902 | 24 בספטמבר 1903 | 15 ביולי 1905 | 872,327 ליש"ט *** | 833,817 ליש"ט |
| רוקסבורו | בניית ספינות לונדון וגלאזגו, גובן | 13 ביוני 1902 | 9 בינואר 1904 | 5 בספטמבר 1905 | 866,199 ליש"ט *** | 829,327 ליש"ט |

*** = עלות שפורסמה על ידי Brassey לפני שהאונייה הושלמה, כלומר ייתכן שהעלות הכוללת הייתה יותר מזה.
הערות שוליים

↑  Brassey's Naval Annual 1905, pp. 234–43
↑  Brassey's Naval Annual 1906, pp. 208–15
המחוז הכלכלי צ'רנוזמיה-מרכז

| --- | --- |
 מדינה:  רוסיה רוסיה
 בירת המחוז כלכלי:  וורונז'
 שפה רשמית:  רוסית
 על שם:  צ'רנוזיום 
 שטח:  167,856 קמ"ר
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ במחוז כלכלי:  7,120,702
  ‑ צפיפות:  43 נפש לקמ"ר
 
 
מפה מנהלית של המחוז (ברוסית)
המחוז הכלכלי של צ'רנוזמיה-מרכז (ברוסית: Центра́льно-Чернозёмный экономи́ческий райо́н, או Черноземье) הוא אחד מ-12 המחוזות הכלכליים של הפדרציה הרוסית, הכולל את אזורי החלק הדרומי של מרכז רוסיה. מרכז המחוז היא העיר וורונז'.
הסיווג של המחוז הכלכלי במבנה המחוזות הכלכליים נתמך על ידי המשרד לפיתוח כלכלי של רוסיה.
היווצרות

המחוז הכלכלי קיבל את קווי המתאר שלו בגבולות החלוקה המנהלית-טריטוריאלית של מרכז רוסיה במאה העשרים. כיום, מבחינה גאוגרפית זה כבר לא המרכז; גבול המדינה עובר לאורך שלושה אזורים.
הפרדת השטח כיחידה מנהלית הייתה בשלבים הראשונים של ההתיישבות החדשה בפאתי צפון-מזרח רוסיה במאות ה-16–17. החלוקה המנהלית-טריטוריאלית השתנתה כתוצאה מרפורמות מדינתיות רבות. בשנת 1880, האזור החקלאי המרכזי כלל את פלך ריאזאן, פלך טולה, פלך קלוגה, פלך אוריול, פלך קורסק, פלך וורונז', פלך טמבוב, פלך פנזה.
בשנת 1928, נוצר מחוז צ'רנוזמיה עם וורונז' כמרכז. ב-1934 בוטל המחוז. החלוקה הסטטיסטית המקובלת וההקצאה של השטח נשתמרה, רק שמחוז אוריול המודרני אינו נכלל בה. הפיתוח הפעיל של התעשייה החלו רק בימי ברית המועצות. זה נבע בעיקר מתיעוש, פיתוח משאבי עפרות ברזל של האנומליה המגנטית של קורסק ויצירת מספר מפעלים לבניית מכונות. ב-31 במאי 1991, הוצא צו על ידי יו"ר הסובייט העליון להאצת הפיתוח הכלכלי במחוז ועד 2001 המחוז כלל את מחוז בלגורוד, וורונז', קורסק, ליפצק, נובוגורוד, אוריול, סמולנסק, טמבוב, טולה ובריאנסק.
שטח ואוכלוסייה

על פי רשת הייעוד של ועדת התכנון הממלכתית של ברית המועצות וברוסיה המודרנית, האזור כולל 5 מחוזות: בלגורוד, וורונז', קורסק, ליפצק וטמבוב.
שטח: 167,856 קמ"ר, 0.98% משטחה של רוסיה כולה;
אוכלוסייה: 7,120,702 אנשים (2020), 4.85% מכלל אוכלוסיית רוסיה;
צפיפות אוכלוסין: 43 לקמ"ר;
שיעור עיור: 68% מהאוכלוסייה מתגוררת בערים, באזורים כפריים - 32%.
שטח ואוכלוסייה > גאוגרפיה

צ'רנוזמיה ממוקם בנוחות ביחס לבסיסי הדלק והאנרגיה של אזור הוולגה, צפון הקווקז ואוקראינה. שטחו של האזור ממוקם על קו פרשת המים, לאורך המסלול העליון של הנהרות אוקה, דון וסיים (יובלו של הדסנה) וסוורסקי דוניץ. החלק המערבי של האזור ממוקם על הרמה הרוסית המרכזית, על שפלת אוקה-דון. השטח מתייחד בנקיקים רבים, אשר הוקל על ידי שני גורמים טבעיים (קרחון הדנייפר) וגם הידרדרות מצבו הסוציו-אקונומי (הנובע כריית יערות מסיבית, חריש מוגזם של ערבות וכרי דשא).
שטח ואוכלוסייה > מחוזות

|  | מחוז | אוכלוסייה (2019) |
| --- | --- | --- |
|  | מחוז בלגורוד | 1,547,788 |
|  | מחוז וורונז' | 2,327,703 |
|  | מחוז קורסק | 1,106,945 |
|  | מחוז ליפצק | 1,143,749 |
|  | מחוז טמבוב | 1,015,369 |
| סך הכל |  | 7,141,554 |
שטח ואוכלוסייה > הערים הגדולות ביותר

| # | עיר | אוכלוסייה (2018) | הקמה או אזכור ראשון |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 | וורונז' | 1,047,549 | 1586 |
| 2 | ליפצק | 509,735 | 1703 |
| 3 | קורסק | 448,733 | 1032 |
| 4 | בלגורוד | 391,554 | 1596 |
| 5 | טמבוב | 293 661 | 1636 |
| 6 | סטארי אוסקול | 224,153 | 1593 |
| 7 | יילץ | 104349 | 1146 |
| 8 | ז'לזנוגורסק | 100,740 | 1957 |
הערות שוליים

↑  2. Экономические районы // Общероссийский классификатор экономических регионов. ОК 024-95
↑  Общероссийский классификатор экономических регионов. ОК 024-95
מפת משנת 1898
מפת המחוז בשנים 1928–1934
המיזם למיגור העישון

| --- | --- |

 מדינה:  ישראל 
 מטה הארגון:  אילון 
 מייסדים:  אבינועם ערמוני, מיכל חמו לוטם 
 תקופת הפעילות:  2016–הווה (כ־8 שנים) 
 www.smokefree.org.il
 
המיזם למיגור העישון (או בשמו המלא המיזם הרב מגזרי למיגור העישון), אשר נוסד ב-2016 על ידי אבינועם ערמוני, ד"ר מיכל חמו לוטם ושירה כסלו, הוא ארגון חברתי שמטרתו מניעת עישון בקרב בני נוער וצעירים בישראל. הארגון הוא חלק מקואליציה של ארגונים חברתיים העוסקים במאבק בעישון, ומתמקד בעיקר בזווית השפעה על הרגולציה, כמו שינויים של חוקים או תקנות בנושא העישון.
פעילות הארגון > פיקוח על תכולת החומרים במוצרי עישון

בשנת 2017 הגיש הארגון בקשת חופש מידע למשרד הבריאות, שחשפה שבידי משרד הבריאות אין את הנתונים על תכולת החומרים המשמשים את חברות הסיגריות לייצור הסיגריות, ולא יוכל לדעת אם יוכנסו אל הסיגריות חומרים מסוכנים ורעילים. חשיפה זו גררה ביקורת על משרד הבריאות מצד מבקר המדינה, שראה בכך חיזוק להנחה שעל משרד הבריאות מופעלים לחצים גדולים מצד חברות הטבק.
בעקבות חשיפה זו, הוגשה הצעת חוק על בסיס נייר עמדה של המיזם למיגור העישון, בדבר חיוב חברות הטבק לפרסם את רכיביהן ואת מידת רעילותם.
בנובמבר 2018 לקח הארגון חלק במהלכים שגרמו לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות של הכנסת לאשר הגבלת כמות ניקוטין בסיגריות אלקטרוניות, ולהצהיר שבכוונתם לאסור סיגריות אלקטרוניות בטעמים.
פעילות הארגון > הגבלות ומיסוי על סיגריית אייקוס

במהלך 2017 עתר הארגון לבג"ץ, לצד העמותה לדמוקרטיה מתקדמת, בדרישה לחייב את שר האוצר משה כחלון לחתום על הצו למיסוי סיגריית ה-אייקוס, מוצר טבק על בסיס חימום של חברת הטבק פיליפ מוריס (אנ'). עתירה זו הוגשה בעקבות החלטה להחריג מוצר עישון זה מהמיסוי הנהוג על שאר מוצרי הטבק. עתירה זו הייתה חלק מקמפיין במטרה ללחוץ על שר האוצר, שיקבל את עמדת משרד הבריאות בעניין. בינואר 2018 חתם שר האוצר כחלון על צו המיסוי, המשווה את המס על סיגריית האייקוס למס על סיגריות, ובמרץ 2018 הצו אושר בוועדת הכספים ובכנסת.
פעילות הארגון > איסור פרסומת והגבלת השיווק של מוצרי טבק ועישון

באפריל 2018 סייע הארגון לח"כים יהודה גליק, איתן כבל ואיל בן ראובן בהכנת הצעת חוק נוספת להגבלת השיווק והפרסום של מוצרי טבק. בדצמבר 2018 אושר החוק בסיוע ובליווי הארגון, אולם לאחר מאבק בבג"ץ הוחרגה העיתונות המודפסת מהגבלות אלו.
פעילות הארגון > השוואת המס על טבק לגלגול למס על סיגריות רגילות

באוקטובר 2018 עתר הארגון לבג"ץ כנגד שר האוצר ומשרד הבריאות, בדרישה להשוות את המס על טבק לגלגול וסיגריות. העתירה הוגשה על ידי עו"ד אפי מיכאלי, והצטרפה אליה האגודה למלחמה בסרטן. ההסתדרות הרפואית הצטרפה במעמד ידיד בית המשפט. לאחר שהנושא לא טופל במשך מספר חודשים, בינואר 2019 קיבלה המדינה את עתירת הארגון לבג"ץ, והנחתה את שר האוצר, משה כחלון, להשוות את המס על הטבק לגלגול כפי שהוחלט. חודש לאחר מכן הוציא בג"ץ צו בנושא זה למשרד האוצר.
בג"ץ נענה לעתירת המיזם למיגור העישון והורה לשר האוצר להשוות את המס על הטבק לגלגול לזה המוטל על סיגריות רגילות. הצו החתום בידי שר האוצר נכנס לתוקף ב-21 בפברואר 2019.
פעילות הארגון > השתתפות בדו"ח GGTC

בשנת 2021 כתב הארגון את הפרק על ישראל בדו"ח העולמי של המרכז העולמי לממשל תקין בפיקוח על טבק.
פעילות הארגון > מיסוי סיגריות אלקטרוניות ונוזלי מילוי

בנובמבר 2020 עתר הארגון לבג"ץ באמצעות עו"ד אפי מיכאלי, בדרישה לחייב את שר האוצר ישראל כ"ץ לעשות שימוש בסמכותו ולהטיל מס על סיגריות אלקטרוניות (מוצר עישון אלקטרוני המבוסס על אידוי). ערב הגשת העתירה לא הוטל מס כלל על הסיגריות האלקטרוניות והעתירה ביקשה להטיל מס כלשהו על המוצרים. משרד הבריאות בעמדתו בנושא שנמסרה לשר האוצר, קבע כי אין לקיים הבחנה בנוגע למיסוי מוצרי עישון, והמליץ על הטלת מס על סיגריות אלקטרוניות בדומה למס המוטל על סיגריות, טבק לגלגול וסיגריית IQOS.
בנובמבר 2021, בסמוך למועד הדיון בעתירה, חתם שר האוצר ליברמן על צו המיסוי המטיל על סיגריות אלקטרוניות מס שווה לאלו של מוצרי העישון האחרים.
הכרה בינלאומית עבור הפעילות

המיזם זכה בפרס הוקרה World No Tobacco Day 2019 מטעם ארגון הבריאות העולמי –World Health Organization, לצד אנשי מקצוע וארגונים נוספים ברחבי העולם, עבור תרומתו למאבק למיגור העישון. זוהי פעם ראשונה שארגון ישראלי זוכה בפרס זה.
הערות שוליים

↑  דו"ח שר הבריאות על העישון בישראל 2017 (עמ' 65)
↑  ספי קרופסקי, ‏"המדינה מפקירה את בני הנוער, ישראל היא גן עדן לניסיונות מצד חברות הטבק", באתר דבר העובדים בארץ ישראל, 21 בנובמבר 2018
↑   רוני לינדר, אצטון, בוטאן, עטרן, בנזן וגם ציאניד: מה מסתתר בסיגריות שלכם, באתר TheMarker‏, 27 באוקטובר 2017
↑   שירה כסלו, משרד הבריאות רושם אקמול לסרטן העישון, באתר TheMarker‏, 15 בספטמבר 2018
↑   רוני לינדר, הצעות חוק: יצרני סיגריות יחויבו לפרסם את רכיביהן, באתר TheMarker‏, 9 בנובמבר 2017
↑  ישיבת ועדה של הכנסת ה-20 מתאריך 27/11/2018, באתר כנסת פתוחה
↑   רוני לינדר, בלי קרם ברולה: משרד הבריאות יגביל סיגריות אלקטרוניות בטעמים, באתר TheMarker‏, 27 בנובמבר 2018
↑  משרד המשפטים - OpenDocument, באתר www.justice.gov.il
↑   רוני לינדר, עתירה: לחייב את שר האוצר להטיל מס על הסיגריה החדשה של פיליפ מוריס, באתר TheMarker‏, 15 בנובמבר 2017
↑   רוני לינדר, בלחץ היועמ"ש: כחלון יטיל מס זהה על אייקוס - כמו על סיגריות רגילות, באתר TheMarker‏, 18 בינואר 2018
↑  צו תעריף המכס והפטורים ומס קניה על טובין תיקון מס התשעח 2018 סיגריות חשמ....pdf, באתר Google Docs
↑  תמיכה מקיר אל קיר בהצעת החוק להגבלת השיווק והפרסום של מוצרי טבק; היוזם יו"ר ועדת הכלכלה, ח"כ כבל: אין דבר יותר קטלני מעישון
↑  הילה ויסברג, ‏אושר החוק להגבלת פרסום מוצרי עישון וטבק, באתר גלובס, 31 בדצמבר 2018
↑  צבי זרחיה, חוק איסור פרסום מוצרי טבק אושר בקריאה ראשונה, באתר כלכליסט, 19 ביולי 2018
↑  מיטל יסעור בית-אור, העתירה נדחתה: העיתונים ימשיכו לפרסם סיגריות, באתר ישראל היום, 27 בנובמבר 2019
↑  מגלגלים לבג"ץ: המדינה מוכנה להעלות את המיסוי על טבק, באתר קול הזמן
↑  בג"ץ קבע: מעשנים צפויים לשלם 25–50 שקל יותר על טבק לגלגול, באתר ישראל היום
↑  עמרי מילמן וליאור גוטמן, עכשיו זה רשמי: כחלון אישר את העלאת מס הקנייה על הטבק, באתר כלכליסט, 20 בפברואר 2019
↑  שני אשכנזי, ‏עולה במדד: ישראל במקום 12 במדד בינלאומי להתערבות חברות הטבק בפעילות הממשל לשנת 2021, באתר גלובס, 9 בנובמבר 2021
↑  גד ליאור, בדיוק כמו סיגריות רגילות: המס על האלקטרוניות עלה הלילה, באתר ynet, 22 בנובמבר 2021
↑  קרן מרציאנו, ‏מכה למעשנים, הישג למאבק בעישון: ממחר - מס על הסיגריות האלקטרוניות והמחיר יזנק, באתר ‏מאקו‏, 22 בנובמבר 2021
↑  WHO | World No Tobacco Day 2019 awards - the winners, WHO
הפרש שערים

בענפי ספורט, כדוגמת כדורגל והוקי קרח, הפרש שערים (שהוא מספר השערים שהובקעו פחות מספר השערים שנספגו) הוא בדרך כלל שובר השוויון הראשון המשמש לדירוג קבוצות המסיימות בתחרות ליגה עם מספר נקודות שווה.
אם מספר הנקודות וגם הפרש השערים של הקבוצות שווה, השערים שהובקעו משמשים לאחר מכן כשובר שוויון שני, כאשר הקבוצה שכבשה יותר שערים מבין הקבוצות המשתוות, מנצחת. שוברי שוויון חלופיים שאפשר להשתמש בהם, הם: קביעת הדירוג לפי התוצאות במשחקים ששוחקו בין הקבוצות המשתוות, קיום משחק פלייאוף, או קיום הגרלה שתקבע את הדירוג או העלייה לשלב הבא.
יחס השערים או ממוצע השערים הוא שיטת הכרעה שונה שקדמה להפרש השערים. בשימוש בשיטה זו, מספר השערים שהובקעו מחולק במספר השערים שנספגו. שיטת הפרש השערים החליפה את שיטת יחס השערים בגביע העולם בכדורגל 1970 והחל מעונת 1976/77 בפוטבול ליג האנגלית.
בישראל, הוחלפה שיטת "יחס השערים" בשיטת הפרש השערים בעונת 1969/1970 בליגה הלאומית. החלפת השיטה נדונה לראשונה בענף הכדורגל הישראלי כבר ב-1966 ונעשתה כדי לעודד כדורגל התקפי, כיוון ששיטת יחס השערים עודדה את הקבוצות להתמקד באי-ספיגת שערים.
ממוצע השערים גם משמש לשובר שוויון בענף הפוטבול האוסטרלי, שבו השיטה ידועה באנגלית בשם "percentage" (שיעור אחוזים). שיטה זו מחושבת כך: מספר נקודות הזכות מחולקים במספר נקודות הספיגה ואז מכפילים ב-100.
הערות שוליים

↑  ישעיהו פורת, ליגה מקצוענית ראשונה בישראל יוצאת לדרך, מעריב, 3 באוקטובר 1969
↑  אלמוג יציע: הפרש שערים במקום יחס, מעריב, 2 בנובמבר 1966
הפרש (תורת הקבוצות)

דיאגרמת ון של הקבוצה  A-B
בתורת הקבוצות, הפרש של שתי קבוצות  A ו־ B הוא הקבוצה שמכילה את כל איברי  A שלא שייכים ל־ B. קבוצה זו מסומנת ב־ A-B או ב־ A\setminus B:
פעולה ההפרש איננה קיבוצית או חילופית. פעולת ההפרש מקבילה ל"וגם לא" הלוגי. (מדובר באוסף האיברים השייכים לקבוצה  A ולא שייכים לקבוצה  B)
דוגמה

יהיו:
אזי:
הפרקציה הדמוקרטית

הפרקציה (הסיעה) הדמוקרטית הייתה סיעה אופוזיציונית של אינטלקטואלים צעירים בהסתדרות הציונית שפעלה בין השנים 1901–1904. הסיעה נקראה כך כתגובה לסירובו של הרצל לאפשר עיסוק בנושאים תרבותיים, עמדה שנתפסה על ידי מייסדי הסיעה כשוללת את הדמוקרטיה, ומכאן כינויים.
הסיעה הופיעה לראשונה בקונגרס הציוני החמישי, בדצמבר 1901, לאחר התפטרותו של יעקב ברנשטיין-כהן מראשות לשכת הדואר של התנועה הציונית הרוסית. חברי הסיעה, שבהם היו גם חיים ויצמן, מרטין בובר, ליאו מוצקין, ברתולד פייבל, דייוויס טריטש, ואפרים משה ליליין, ביקשו להתייחס גם לאלמנטים תרבותיים-רוחניים כהשלמה לדרכו של הרצל, שהתבסס כמעט לחלוטין על מגעים מדיניים.
הפרקציה הייתה מושפעת מתפיסותיו הרעיוניות של אחד העם, שפיקפק בסיכויי התנועה הציונית לתת מענה למליוני יהודים ('צרת היהודים') ושלכן הסיק כי כל מה שניתן לעשות בארץ ישראל הוא 'מרכז רוחני' שישפיע מאורו על תפוצות הגולה. זו גם הסיבה שאחד העם לא רק שלא הצטרף להסתדרות הציונית אלא מתח ביקורת חריפה וארסית על הרצל וחזונו, בטענה שאת "אלטנוילנד אפשר לייסד גם בניגריה".
בניגוד לעמדת אחד העם, סברו לפחות חלק מתלמידיו, חיים ויצמן הוא הבולט ביניהם, שאין סתירה בין המאמץ המדיני של הרצל לבין תביעותיו הרוחניות של אחד העם, וכי על התנועה הציונית לעסוק בענייני תרבות ורוח, כך שהעם היהודי ישחרר עצמו גם על ידי פיתוח תודעה לאומית דרך מדע, חינוך, תרבות ואמנות. הפרקציה דרשה הדגשה והבלטה של היסודות הלאומיים-רוחניים בציונות, לא להיכנע לדעות קדומות דתיות ולשמור על הדמוקרטיה הפנימית בהרכב הקונגרסים ובמוסדות הציוניים.
הפרקציה הובילה את המאבק למען גיבוש תרבות לאומית יהודית ציונית, וחבריה היו הראשונים שהעלו לסדר היום את שאלת האמנות היהודית ואת מקומהּ בתהליך התחייה הלאומית. ביוזמת הפרקציה נכללה לראשונה האמנות החזותית במסגרת הדיון על התרבות בקונגרס הציוני החמישי. כחלק מהיוזמה, ערכו בובר וליליין באחד מאולמות הקונגרס את תערוכת האמנים היהודים הראשונה ובהם א.מ. ליליין, יהודה אפשטיין, יוזף ישראלס, אלפרד נוסיג, לסר אורי והרמן שטרוק, אשר נועדו להדגיש את המוטיבים הלאומיים-יהודים שביצירותיהם. בקונגרס זה נשא בובר את ההרצאה המרכזית על האמנות היהודית; לטענתו, טיפוח האמנות היהודית חשוב לא פחות מפעולות מדיניות, מפני שבכוח האמנות לחנך ולעצב את התודעה הלאומית, את היהודי החדש שבכוחו יהיה לבנות את מולדתו. בהרצאתו סיפק בובר סקירה היסטורית קצרה, תיאר את המצב הנוכחי, הציג אידאולוגיה מנומקת ואף שורת הצעות מעשיות לטיפוח החינוך האסתטי של העם היהודי – בין היתר, עריכת תערוכות על טהרת האמנות היהודית והקמת הוצאות ספרים שיוציאו לאור אמנות יהודית. באותו נאום הכריז בובר על ייסוד הוצאת הספרים של הפרקציה הדמוקרטית, Jüdischer Verlag (שאותהּ הקים בשיתוף עם ברתולד פייבל ואפרים משה ליליין), אשר תקדיש חלק ניכר ממשאביה להפצת האמנות היהודית, וביקש את תמיכתהּ הכלכלית של ההסתדרות הציונית בהּ.
הערות שוליים

↑  ניר קידר, משפט כחול לבן, תל אביב ובאר שבע 2017, פרק א'
↑  Gilya Gerda Schmidt, The Art and Artists of the Fifth Zionist Congress, 2003
↑  אבנר הולצמן, מלאכת מחשבת: תחיית האומה: הספרות העברית לנוכח האמנות הפלסטית, תל אביב: זמורה-ביתן והוצאת הספרים של אוניברסיטת חיפה, 1999, פרק שני: תמורות במעמדה של האמנות הפלסטית במחשבת הספרות העברית: ה. מקומה של שאלת האמנות בפולמוס התרבות הציוני, עמ' 78–82.
היסטוריה כלכלית של אוסטרליה

ההיסטוריה של כלכלת אוסטרליה המודרנית חוזרת אחורה לשנת 1788, עת החלה התיישבות אירופאית ביבשת, עם הגליית אסירים פוליטיים מבריטניה אליה. לאחר עשרות אלפי שנה של כלכלת ציידים-לקטים של האוכלוסייה הילידית, האבורג'ינים; הביאו איתם המתיישבים הלבנים את הכלכלה האירופאית של המאה ה-18.
כלכלת אוסטרליה מזוהה לעיתים קרובות עם גידולים חקלאיים, כריית מינרלים ומשאבי אנרגיה - הנתפסים כראשונים במעלה בחשיבותם. אף על פי שתיאור זה אינו מדויק למאות ה-20 וה-21, התיאור תואם לחלוטין את בערך מאה השנים הראשונות בהיסטוריה של הכלכלה האוסטרלית.
כמושבת עונשין, הכלכלה החלה אט-אט להתבסס ולהתרחב כשבתחילתה הייתה מרוכזת כולה בידי השלטון הבריטי ונציגיו בדומיניון. בהדרגה המגזר הפרטי צמח, וייצוא הצמר הפך לבסיס העיקרי של הכלכלה. עם גילוי הזהב ב-1851 חל שיפור משמעותי בקצב הצמיחה הכלכלית, והחל מהמחצית השנייה של המאה ה-20 ניצבת אוסטרליה בחזית הכלכלה העולמית לצד מדינות מפותחות אחרות.
אף על פי שגם הכלכלה האוסטרלית הושפעה מהמשבר הכלכלי העולמי ב-2008, אוסטרליה היא מהמדינות המפותחות היחידות בעולם שלא נכנסו למיתון עקב המשבר, והשפעת המשבר עליה הייתה זניחה יחסית. בשנת 2012 סיכמה הכלכלה האוסטרלית למעלה מעשרים שנות צמיחה רצופה של 3.5% בממוצע, והיא מתאפיינת באבטלה נמוכה, אינפלציה מבוקרת, חוב ציבורי נמוך ביותר ומערכת פיננסית חזקה ויציבה.
התקופה הקולוניאלית > רקע פוליטי-מדיני

ההתיישבות האירופאית ביבשת אוסטרליה החלה ב-1788, כשאז היא שימשה כמושבת עונשין של האימפריה הבריטית, והוגלו אליה אסירים פוליטיים. ראשיתה של מושבת הכתר הבריטית הייתה בניו סאות' ויילס, כשב-13 במאי 1787 הפליגו מנמל פורטסמות' 11 ספינות שנשאו כ-800 אסירים וכ-600 אנשי צוות. ספינות אלו נסעו לכיוון היבשת האוסטרלית שנחשבה אז כבלתי מיושבת.
האניות הגיעו בהדרגה בין ה-8 בינואר 1788 ל-20 בינואר למפרץ בוטאני. המפרץ הוערך כלא מתאים לעגינה ולהתיישבות ולכן צי האניות המשיך והגיע לפורט ג'קסון ב-26 בינואר תאריך שהפך לחג לאומי - יום אוסטרליה.
השנים הראשונות של המושבה היו קשות: כשליש מן האסירים היו אסירים פוליטיים מהתקוממויות שנערכו שאותה תקופה באירלנד. לא האסירים ולא החיילים שהופקו לשמור עליהם היו בעלי ידע חקלאי נרחב, והם התקשו להתמודד עם העונות האוסטרליות.
טסמניה (שנקראה אז "ארץ ון דימן") יושבה ב-1803 והפכה למושבה נפרדת ב-1825. בריטניה טענה לבעלות על מערב אוסטרליה ב-1829. בין השנים 1836–1863 נוסדו המושבות אוסטרליה הדרומית ב-1836, מושבה ויקטוריה ב-1851 וקווינסלנד ב-1859. הטריטוריה הצפונית הוקמה ב-1863 כחלק מאוסטרליה הדרומית. ניו זילנד הייתה גם היא חלק מ"ניו סאות' ויילס" עד 1840, ואז הפכה למושבה בפני עצמה, ומאוחר יותר נהייתה למדינה עצמאית. בין 1840 ל-1868 ירדה כמות האסירים שהועברו לאוסטרליה. בסך הכול, הועברו לאוסטרליה כ-160,000 אסירים, איש ואישה.
החל מהמחצית השנייה של המאה ה-19 כבר כיהן בכל אחת מקולוניות אלו ממשל אחראי, למעט באוסטרליה המערבית שבה החל לכהן ממשל אחראי רק בסוף אותה מאה. ב-1901 התאגדו הקולוניות תחת פדרציה, ובכך יצרו את "חבר העמים האוסטרלי" - שמה הרשמי של אוסטרליה.
התקופה הקולוניאלית > 1788–1820

אחד מחשובי ההיסטוריונים של כלכלת אוסטרליה, נ. ג. בוטלין, השתמש במונח "כלכלת ראש גשר" בהתייחסו לעשורים הראשונים של אוסטרליה כמושבה תחת השלטון הבריטי. עיקר ההתיישבות היה אז במפרץ ג'קסון (סידני המודרנית) שבניו סאות' ויילס (החל מ-1788), והחל מ-1804 גם בהובארט שב"ארץ ון דימן" של אז (טסמניה המודרנית).
מושבת העונשין החדשה בקושי שרדה את שנותיה הראשונות ועל רקע היות האימפריה הבריטית עסוקה במלחמה עם צרפת, היא הוזנחה במשך רוב חצי היובל הראשון של קיומה. עם זאת, צעד ראשון וחשוב נעשה עם ייסוד כלכלה מקומית בלתי תלויה כדי לתמוך בנציגי השלטון של מושבת העונשין. מעל לכל, נוסדה חקלאות על בסיס מענקי קרקעות לפקידי ממשל בכירים ולאסירים ששוחררו לאחר ריצוי עונשם. כמו כן, ניתן גם חופש מסוים לאסירים (שעוד לא שוחררו) כדי שיוכלו לספק מגוון של מוצרים ושירותים. הכלכלה אמנם עדיין הייתה תלויה בצורה מובהקת בנציבות הממשלתית כספקית של מוצרים וכסף, אך הזכויות במקרקעין וזכויות העובדים זכו להכרה, ושווקים מקומיים בשני תחומים אלו החלו לפעול.
עד 1808 בכירי "גַיִס ניו סאות' ויילס" (New South Wales Corps) - שהיוו כוח צבאי מיוחד שגויס לשירות הקולוניאלי - היו הנהנים העיקריים מהגישה לקרקעות ולמוצרים מיובאים, ולפיכך הם ניסו נואשות לסרבל את האינטרסים הציבוריים והפרטיים של הכלכלה המקומית. באותה תקופה, שימש הרום כמטבע עובר לסוחר, עקב הפופולריות שלו מחד והמחסור במטבעות מאידך. שתיית הרום פיצתה את המתיישבים הראשונים על חוסר הנוחות ועל תנאי החיים הדלים, אך הדבר הביא להתפשטות תופעות לא רצויות של שכרות. כחלק מהרצון לשבש את הפעילות הכלכלית של המגזר הפרטי הצומח, אסר המושל הבריטי ב-1808, ויליאם בליי, את השימוש ברום כתמורה לסחורות. ההתנגדות לא איחרה לבוא, וב-26 בינואר 1808 צעדו המתנגדים לאיסור, חמושים בכידונים, אל עבר בית הממשל, והשתלטו עליו - מה שנודע בהיסטוריה של אוסטרליה כמרד הרום. בליי הושם במעצר למשך כשנה וג'ורג' ג'ונסטון, מראשי המתנגדים, שלט בקולוניה. רק ב-1810 הושב הסדר על כנו וכוח צבאי שנשלח מבריטניה חיסל את שלטון המורדים בקולוניה. החזרת "גַיִס ניו סאות' ויילס", והחלפתו בכוח צבאי אחר, יחד עם מינויו של המושל החדש, מייג'ור גנרל לכלן מקווארי ב-1810, חיזקו את עצמאותה של הכלכלה המקומית הפרטית, למול הפעילויות והאינטרסים של הממשל הקולוניאלי.
עם זינוק משמעותי במספר המהגרים לאחר 1810, העתיד של ניו סאות' ויילס הפך לבטוח יותר. בדומה לעובדים, לאומנים ולפקידים במושבה - גם לרבים מן האסירים היו את הכישרונות הנדרשים לביסוס ההתיישבות החדשה, ועם שחרורם הם חיזקו משמעותית את ההתיישבות, ובמשך השנים הם ללא ספק שינו את אופי המושבה.