stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Daytona Sportscar

| --- | --- |

Daytona Sportscar
 מאפיינים כלליים
 נקרא גם:  Daytona Coupe
 יצרן:  Borland Racing Developments (אנ')
 שנות ייצור:  2001 ועד היום
 הרכבה:  אוסטרליה אוסטרליה
 פלטפורמה:  Front-engine, rear-wheel-drive layout
 משקל:  1,100 ק"ג
 מפרט טכני
 מנוע:  V8 צילינדרים, 5,998 סמ"ק  (מנוע "V8 engine" (אנ'))
 מהירות מרבית:  290 קמ"ש
Daytona Sportscar היא מכונית ספורט בתצורת קופה, מתוצרת יצרנית מכוניות המרוץ האוסטרלית Borland Racing Developments (אנ') אשר מיוצרת משנת 2001  ועד היום.
דגמי "Daytona Sportscar" שייכים לקבוצת גראן טוריסמו בסגנון רטרו.
דגם ה"-Daytona Sportscar" מבוסס על דגם "Shelby Daytona" (אנ') אשר יוצר בין השנים 1964–1965.
מנוע דגם ה"Daytona Sportscar" כולל הבלמים, הגלגלים, הדיפרנציאל, ומערכת ההיגוי יוצרו על ידי "Holden (General Motors)" האוסטרלית, חברת בת של ג'נרל מוטורס.
מטה ומפעל היצרן מוקם ברובע "Braeside, Victoria" (אנ') במלבורן, במדינת ויקטוריה.
דגמי "Daytona Sportscar" משתתפים במרוצי מכוניות.
נהג מרוצי המכוניות האוסטרלי פיטר ברוק נהרג ב-8 בספטמבר 2006 בדגם של "Daytona Sportscar".
"Daytona Sportscar"

גוף הדגם עשוי מסיבי פחמן
2 דלתות
2 מושבים
מנוע הנעה אחורית
מערכת בקרת משיכה
ABS
השילדה בנויה במסגרת של חללים ("Space frame" (אנ'))
לקריאה נוספת

דגם  "Daytona Sportscar" - תמונה (archive.org/web)
הערות שוליים

↑  אתר היצרן "Borland Racing Developments" borlandracing.com
↑  דגם  "Daytona Sportscar" whichcar.com.au/features/ls7-powered-2012-daytona-sports-car
↑  דגם "Daytona Sportscar" motorsport.com/endurance/photos/65-daytona-sportscar-coupe-jamie-augustine-ben-schoots-dean-lillie
↑  דגמי "Daytona Sportscar" speedcafe.com/2017/09/05/daytona-sportscars-expands-two-car-b12-effort
↑  נהג המרוצים Peter Brock נהרג בהתרסקות מכוניתו Peter Brock killed in crash". The Sydney Morning Herald. 8 September 2006.
NW משאית ראשונה

| --- | --- |

NW First Truck
 מאפיינים כלליים
 יצרן:  Nesselsdorfer Wagenbau-Fabriks-Gesellschaft A.G
 שנות ייצור:  1899
 הרכבה:  האימפריה האוסטרו-הונגרית האימפריה האוסטרו-הונגרית
 מודל קודם:  אין
 סיווג:  משאית
 מרכב:  Rear-engine, rear-wheel-drive layout (אנ')
 אורך:  4,540 מ"מ
 רוחב:  1,720 מ"מ
 גובה:  2,805 מ"מ
 בסיס גלגלים:  2,000 מ"מ
 מפרט טכני
 מנוע:  2 מנועים זהים המפיקים 13.2 כ"ס, כוח משולב: 2 צילינדרים, 2,750 סמ"ק המפיק 6.6 כ"ס ב-600 סל"ד  2 צילינדרים, 2,750 סמ"ק המפיק 6.6 כ"ס ב-600 סל"ד
 הילוכים:  תמסורת ידנית - 3 מהירויות + הילוך אחורי
 מהירות מרבית:  20 קמ"ש
 מעצב:  Hans Ledwinka (אנ')
דגם "NW משאית ראשונה"
דגם "NW משאית ראשונה"
NW משאית ראשונה (בצ'כית: NW First Truck, שם רשמי: Nesselsdorfer Wagenbau-Fabriks-Gesellschaft First Truck) היא המשאית הממונעת הראשונה שיוצרה במרכז אירופה, מתוצרת יצרנית הרכב הצ'כית Nesselsdorfer Wagenbau-Fabriks-Gesellschaft A.G אשר משנת 1919 נודעה בשם טטרה, אשר יוצרה בשנת 1899.
לאחר שהחברה סיימה את מכונית הנוסעים הראשונה שלה, NW פרזידנט היא התמקדה בייצור משאית. המשאית הראשונה מייצגת את תחילתה של המסורת הארוכה של כלי רכב מסחריים בטטרה.
מפעל היצרן Nesselsdorfer Wagenbau-Fabriks-Gesellschaft A.G מוקם ב"Kopřivnice" (אנ') בחבל ארץ המזרחי מוראביה שבצ'כיה.
ממאפייני "NW משאית ראשונה"

למשאית היה ארגז מטען שטוח עם שטח טעינה מקורה ועם חלק עליון מעל מושב הנהג.
אזור הטעינה: אורך ארגז מטען: 3,510 מ"מ, רוחב: 1,720 מ"מ. קיבולת: 2.5 טון.
נהג + נוסע (הספסל לשניים הוא מול אזור הטעינה).
עמוד ההגה ממוקם בצד ימין מול הנהג.
מנועים אחוריים המותקנים מתחת למסגרת מאחורי הציר האחורי.
2 מנועים 2 צילינדרים (כל מנוע) (מנוע בנץ). המאפיין הייחודי של מערך המנועים היה שניתן היה להפעיל את שני המנועים ברצף בהתאם לדרישות העומס.
מנוע 1 לא הופעל באמצעות ידית ארכובה והיה מחובר לגלגל תנופה ומנוע מס 2 ללא גלגל התנופה התחבר באמצעות מצמד הילוכים והופעל על ידי המנוע הראשון שכבר פעל. ניתן היה להפעיל או לכבות את המנוע השני בכל עת במהלך הנסיעה. כיבוי המנוע השני מפחית את צריכת הדלק לחצי.
קירור האדים של שני המנועים - אדי נוזל קירור מובלים למעבה הגג והמים ממוחזרים חזרה למכלי נוזל הקירור המוצבים מאחור הרכב מה שמוריד את צריכת המים.
מנוע בנזין, מנוע בעירה פנימית.
סוג הנעה: הנעה אחורית 4x2.
תמסורת: המשאית כוללת 3 הילוכים קדמיים והילוך אחורי. תיבת ההילוכים מעוגנת תחת המסגרת מול הסרן האחורי. ההילוכים מוחלפים באמצעות שני מקלות הילוכים מול הנהג.
כושר טיפוס: זווית 12°.
4 גלגלים לא סימטריים (הגלגלים הקדמיים קטנים מהגלגלים האחוריים), הגלגלים עשויים מעץ עם חישוק פלדה וקוטר חיצוני של 900 מ"מ (35.4 אינץ').
מתלים: הסרן הקדמי נושא את מסגרת הברזל באמצעות שתי מעיינות קפיץ עלים אליפטי. הציר האחורי מורכב מ-2 זוגות קפיצי ספירלה.
ממאפייני "NW משאית ראשונה" > המשאית השנייה

המשאית השנייה הושקה ב-22 במאי 1900, היה לה מנוע אחד בלבד (במקום השניים שהותקנו במשאית הראשונה), הילוך שונה, תיבה והגה אחר. רק הקונספט של הצירים הקדמיים והאחוריים, הקירור, המסגרת והשלדה עצמה היו זהים.
ראו גם

טטרה (רכב)
NW פרזידנט
NW דגם B
NW E
NW F
"Nesselsdorfer Wagenbau-Fabriks-Gesellschaft" (גר')
הערות שוליים

↑  טטרה - ייצור היסטורי tatratrucks.com/about-the-company/history-of-tatra/production-history
↑  היסטורית רכבי "טטרה" mujweb.cz/tatra.oldtimer/nw_typ_d.htm
↑  דגם NW משאית ראשונה" tatraportal.sk/?ukaz=data/prospekty
כפר נהר הירדן

| --- | --- |

 פעילות:  כפר נופש לילדים המתמודדים עם מחלות כרוניות ומחלות מסכנות חיים
 התאגדות:  עמותה
 מדינה:  ישראל ישראל
 מטה הארגון:  גבעת אבני 
 מקום פעילות:  גבעת אבני
 מייסדים:  מורי גרנט ומרילין גרנט
 יושב ראש:  פרופ' קובי רמון
 מנכ"ל:  שלום אשכנזי
 תקופת הפעילות:  2011–הווה (כ־14 שנים)
 http://jrv.org.il/
 
מראה כללי של הכפר
כפר נהר הירדן – מבט ממעוף הציפור
כפר נהר הירדן הוא כפר נופש לילדים המתמודדים עם מחלות כרוניות ומחלות מסכנות חיים.
היסטוריה

הרעיון להקמת כפר נהר הירדן הועלה על ידי מורי ומרילין גרנט, והם היו הכוח המניע שלו וליוו את תהליך הקמתו עד לתחילת הפעילות השוטפת באוגוסט 2011.
מורי ומרילין עלו לישראל בשנת 1971 מקונטיקט בארצות הברית, וחיו בארץ עד שנת 2006. מרילין גרנט עבדה בשיקום שכונות וכמגשרת בין קהילות יהודיות בארצות-הברית ויישובי ספר בארץ ומורי גרנט היה איש עסקים. הזוג גרנט פעלו רבות בתחומים שונים של עזרה לזולת ובניית קהילות. באחד מביקוריהם בארצות הברית התוודעו למחנה הקיץ "Hall in the Wall Gang "Camp, שהוקם על ידי השחקן פול ניומן עבור ילדים המתמודדים עם סרטן ומחלות אחרות. הזוג גרנט יזמו פגישה עם הוועד המנהל של ארגון הגג "Hole in the Wall Camps Association" וקיבלו מהם את ברכת הדרך להקים כפר נופש במתכונת דומה בישראל. מורי ומרילין יזמו שיתוף פעולה עם קטיה סיטרין (לימים מנכ"לית הכפר 2000–2011), ובשנת 2000 הקימו את העמותה וגייסו ועד מנהל, שבראשו עמד חיים טופול. למשימה נרתם גם שמעון פרס, שכיהן אז כשר לענייני הנגב והגליל. בסיועו של פרס הועברה החלטת ממשלה שקבעה:
לסייע באמצעות המועצה האזורית גליל תחתון בהקמה, הפעלה ותחזוקה של כפר נופש חווייתי לילדים ולנוער החולים במחלות מסכנות חיים – כפר נהר הירדן, כחלק מתכנית הממשלה לפיתוח הגליל
לכפר הוקצה שטח של 245 דונם של אדמת מִנהל בגליל התחתון והתחיל תהליך של גיוס כספים לתכנון ולהקמה. תורמים מהארץ ומחוצה לה וכן ממשלת ישראל תמכו בפרויקט ותרמו כסף. עם סיום התהליך הונחה אבן הפינה לבניית הכפר. באוגוסט 2011 נפתח הכפר, וקבוצה ראשונה של ילדים הגיעה לנופש במקום. עלות ההקמה עמדה על כ-100 מיליון שקלים. מורי גרנט נפטר ביוני 2012 בדרכו חזרה מטקס חנוכת הכפר. מרילין גרנט נפטרה בדצמבר 2014.
הרשת הבינלאומית SFCN

כפר נהר הירדן הוא חלק מרשת בינלאומית של כפרי נופש: "SeriousFun Children's Network" (לשעבר "Hole in the Wall Camps Association") שהקים השחקן פול ניומן בארצות הברית בשנת 1998.
כאשר ביקר ניומן ילדים בבית החולים ושאל ילד חולה מה הוא רוצה יותר מכול, השיב הילד: "להשתתף במחנה קיץ. תשובתו של הילד החולה הייתה תחילתו של הרעיון להעניק לילדים חולים את הכיף שנמנע מהם לאור מחלתם. ברשת חברים 16 כפרים מלבד כפר נהר הירדן: תשעה בארצות-הברית, אחד ביפן, חמישה באירופה. כפר נהר הירדן הוא הכפר היחיד במזרח התיכון.
שם העמותה

בעת רישום העמותה בפברואר 2000 עדיין לא היה ידוע המיקום הסופי המדויק להקמת הכפר ולכן נבחר השם: כפר נהר הירדן, המכוון לבני כל האומות וכל האמונות.
מסלולי הנופש

נופש לילדים עצמאיים בגילאי 9–18: מיועד עבור ילדים המתמודדים עם מחלות ממושכות או מחלות מסכנות חיים, בקיץ ובחופשות בית הספר. ילדים אלה מופנים לכפר מגורמים שונים, למשל: בתי חולים, מרפאות, עמותות שונות, רופאים ואחיות, עובדים סוציאליים, בני משפחה וחברים. הילדים מבלים במתקני הנופש בכפר ונהנים במשך כמה ימים מפעילות חברתית מגוונת.
סופי שבוע למשפחות: מיועדים עבור ילדים חולים עם משפחתם. מותאם עבור ילדים בני 5–18, הזקוקים לסיוע צמוד, ולבני משפחותיהם (הורים ואחים קטינים). בנופש פעילויות וסדנאות, קבוצות תמיכה להורים, שיתוף במידע רפואי, הנאה וגיבוש.
נופשים למסגרות חינוך מיוחד של משרד החינוך מתקיימים במהלך שנת הלימודים ונמשכים 3–4 ימים, בליווי צוות המסגרת של הילדים.
נופשים לילדים מהגדה המערבית ומרצועת עזה בכפר מתקיימים 2–3 נופשים שנה לילדים פלסטינים המטופלים בבתי חולים בארץ. הילדים באים בלוויית אחד ההורים, וגם הם זוכים לסדנאות והדרכה בנושאים רלוונטיים. נופשים אלה מאורגנים בסיוע עמותת מרכז פרס לשלום ועמותת בדרך להחלמה.
בכל שנה מתארחים בכפר כ־1,800 ילדים. עד אמצע שנת 2022 נפשו בכפר למעלה מ־21,000 ילדים במעל ל-365 מחזורי נופש, ללא כל עלות עבורם.
מחנה "החלק שלי בפאזל"

משנת 2018 עמותת "החלק שלי בפאזל" מפעילה במקום מחנה קיץ בעבור בני נוער עם בעיות כגון מוגבלות שכלית התפתחותית (מש"ה), הפרעות רגשיות, תסמונת אספרגר ועל הספקטרום האוטיסטי. המחנה נמשך כ-5 ימים וקבוצות בני נוער מכל הארץ מגיעות אליו ומתחלקות לבין 4 עד 6 קבוצות נפרדות של בנים ובנות(בתכנון התכוונו להכניס ילדים מיישובי הנגב העליון, הפריפריה והגליל בלבד, אך תכנון זה השתנה ומגיעה גם קבוצה מאילת והסביבה), הפעילות במחנה מורכבת ממגוון פעילויות הנופש בכפר (מטווח חיצים, קומזיץ, בריכה, פארק אתגרים ורכיבת סוסים) וכוללת גם פעילויות ביניים שאינן קשורות ישירות לכפר (ביניהן הקמת בית קפה למדריכים ולחניכים, צילום קליפ קבוצתי, מופע כישרונות ומפגש העשרה עם כוחות הביטחון). בשנת 2020 עקב מגפת הקורונה פעילות המחנה בכפר בוטלה ועברה למתכונת דיגיטלית, ב-2021 חזרה למתכונת רגילה.
הנופש בכפר

כדי להשיג את המטרות הללו פועלים בכפר מתקני נופש ופעילות רבים כגון: פארק אתגרי, רכיבה על סוסים וכרכרות, סדנאות אמנות ויצירה, בישול, צילום ומחשבים, מוזיקה, תיאטרון, מתחם חץ וקשת, עפיפוניאדה, בריכה, מתקני ספורט, פינת חי, סדנת אימון כלבים, ערבי בידור, קומזיצים ומסיבות. כל המתקנים והמבנים מונגשים באופן מלא. מתקנים אלה הם אמצעי לחיזוק הקשר האישי בין המדריך לחניך ובין החניכים עצמם.
מרכז רפואי

מרכז רפואי ("מדי קלאב") נותן גיבוי רפואי לילדים. יש בו חדר טראומה עם ציוד לטיפול ראשוני, חדר תרופות, חדרי טיפולים, חדרי מנוחה לחניכים וחדרים לצוותים הרפואיים.
בראש המרכז הרפואי עומדים ד"ר הרצל גבריאל, מנהל מחלקה אונקולוגית ילדים בבית החולים העמק בעפולה, והאחות הראשית זמורה זוהר. לכל מחזור נופש מגויסים צוותים רפואיים של רופאים ואחיות המומחים למחלה של אותו נופש, רובם מתנדבים ומקצתם עובדים בשכר.
כל פנייה לאישור ילד לנופש בכפר עוברת ועדה רפואית המחליטה על פי מסמכים רפואיים אם הילד מתאים לנופש. עם זה, הטיפול הרפואי האחראי אינו תופס את המקום המרכזי בפעילויות הנופש, אלא נלווה אליהן.
הכפר נותן מענה לקשת רחבה של מחלות, ובהן: אסתמה קשה, אפילפסיה, דיסאוטונומיה משפחתית, המופיליה, הפרעות נוירולוגיות ושריריות, מושתלי כבד וריאה, מחלות כליה, מחלות לב וכלי דם, מחלות מעי, מחלות ראומטיות, נפגעי טראומה ומחלות נפש, סוכרת נעורים, סיסטיק פיברוזיס, סרטן, שיתוק מוחין, תלסמיה, תסמונת רט, תסמונות נדירות ועוד. הכפר נותן מענה לילדים עם מוגבלויות וצרכים מיוחדים ממסגרות החינוך המיוחד: ילדים חירשים וכבדי שמיעה, עיוורים וכבדי ראייה, ילדים עם מוגבלות שכלית, עם בעיות התנהגות ובעיות ורגשיות, ילדים המתמודדים עם הפרעות נפשיות ונמצאים במסגרות סגורות של פוסט-אשפוז פסיכיאטרי, ילדים עם תסמונות הספקטרום האוטיסטי ועוד.
תקציב

תקציב הכפר השנתי מבוסס על תרומות בלבד, ונוהג על פי משנתו של מייסד הרשת פול ניומן, הקובעת כי לעולם לא יידרש מילד או ממשפחתו תשלום עבור השהייה בכפר. הפעילות כולה מתקיימת בזכות נדיבות לבם של תורמים פרטיים, תאגידים וקרנות בישראל ומחוצה לה.
התנדבות

הפעילות בכפר מבוססת רבות על מתנדבים שמאפשרים את הפעילות השוטפת של הכפר. מדי שנה פועלים בכפר כאלף מתנדבים בתחומים שונים: רפואה, הדרכה חברתית, הפעלת סדנאות, מינהלה, הדרכת סיורים, תחזוקה, מטבח, גינון, פינת חי ועוד. בכפר פועלים מתנדבים מכל הגילאים, המגזרים והעדות ומכל רחבי הארץ. חברות עסקיות, המשתפות פעולה עם הכפר, שולחות עובדים לימי התנדבות על חשבון עבודה. גם צה"ל שולח חיילות וחיילים לימי התנדבות בכפר.
המתנדבים מגיעים לכפר בזכות מאמצי גיוס רבים מול מגזרים שונים, ארגונים ומוסדות אקדמיים ועוד. יש הבאים להתנדבות חד פעמית ויש הבאים כמה פעמים בשבוע.
במרכז הפעילות בכפר עומדים 18–20 מתנדבים צעירים, בשנת שירות או בשירות לאומי, ונקראים "שש"לים" או ה"קומונה". הם חיים בקומונה בכפר במשך שנה שלמה, חלקם לפני גיוס וחלקם במקום השירות הצבאי, וממלאים תפקידי הדרכה חברתית והפעלת מרכזי הפעילות. רוב חברי הקומונה מגיעים לכפר דרך תנועות הנוער והתנועה הקיבוצית או ביוזמה אישית. הם נבחרים בקפידה ועוברים הכשרה מקיפה לקראת תפקידם. בין חברי הקומונה צעירות וצעירים מכל רחבי הארץ, דוברי עברית ודוברי ערבית.
לכל מחזור נופש מצטרפים כ־18 מדריכים מתנדבים. כל המדריכים עוברים הכנה יסודית של אנשי מקצוע בכל הכרוך באפיונים של המחלה שאיתה מתמודדים הילדים באותו נופש.
הצוות הרפואי הקטן הקבוע של הכפר מקבל לכל מחזור נופש תגבורת של רופאים ואחיות מתנדבים, המומחים במחלה של אותו נופש.
כפר נהר הירדן מעריך מאוד את מתנדביו, ומקיים עבורם מדי שנה יום עיון והוקרה, שבו זוכים המתנדבים להכרה חגיגית בפועלם.
אותות ופרסים

אות הנשיא למתנדב לשנת תשע"ד 2014
מגן שר הבריאות למתנדבים מצטיינים במערכת הבריאות לשנת 2017.
פרס יושב-ראש הכנסת לאיכות החיים לשנת 2021
הערות שוליים

↑  החזון, באתר של כפר נהר הירדן
נג'ווא נג'אר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  31 ביולי 1973 (בת 51) וושינגטון די. סי., ארצות הברית 
 סוגה מועדפת:  דרמה, סרט תיעודי 
 תקופת הפעילות:  מ-1999
 פרופיל ב-IMDb
 
נג'ווא נג'אר (בערבית: نجوى نجار) היא במאית קולנוע אמריקאית.
ביוגרפיה

נג'אר נולדה לאב ירדני ולאם פלסטינית בוושינגטון די. סי. בארצות הברית גדלה בסעודיה ובאירופה. למדה לתואר ראשון במדע המדינה וכלכלה, ולתואר שני בקולנוע בארצות הברית. בתקופת הסכמי אוסלו חזרה לירושלים ואחר כך עברה לגור ברמאללה.
סרטה משנת 2000, נעים ו-ודיע, הוא סרט תיעודי על יפו שלפני מלחמת העצמאות, דרך סיפוריהם של סבה וסבתה של הבמאית והשפעת העזיבה על חייהם. בסרט גם ראיונות עם אמה ודודותיה של נג'אר.
סרטה משנת 2002, התגלמות השכחה, עוסק במזרח ירושלים דרך סיפורו של בית הקולנוע "אלהמברה" משנות החמישים ועד לסגירתו בשנת 1989.
סרטה העלילתי מור ורימון (משנת 2008) זכה בפרס בחירת הקהל בפסטיבל דוחא-טרייבקה בקטר בשנת 2009 והוצג בפסטיבל סאנדנס. הסרט, שצולם ברמאללה ובירושלים, מגולל סיפור שבמרכזו משולש אהבה בין כוריאוגרף, רקדנית ובעלה זיאד, שנעצר על ידי צה"ל לאחר שסירב לוותר על אדמתו. בסרט משתתפים היאם עבאס, עלי סולימאן, אשרף פרח ויסמין אל-מסרי.
בשנת 2014 ביימה את הסרט "עיני הגנב" הקרוי על שם ואדי חרמייה, שבו הקים צה"ל מחסום, בזמן האינתיפאדה השנייה, ובו ירה למוות ב-2002 צלף פלסטיני בעשרה ישראלים. נג'אר, שגם כתבה את התסריט, טענה שהסרט נמנע מלהלל את המעשה ובונה סביבו עלילה מורכבת ומרובת שכבות. הסרט היה מועמד לפרס אוסקר לסרט הבין-לאומי הטוב ביותר.
בשנת 2020 יצא לאקרנים סרטה העלילתי השליש "בין גן עדן ואדמה", על זוג פלסטיני צעיר שהחל בהליכי גרושים וחושף הפתעה לא רצויה. הסרט בפרס נגיב מחפוז לתסריט הטוב ביותר בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בקהיר.
נג'אר הקימה ומנהלת את חברת הפקות הקולנוע הפלסטינית Ustura Films.
פילמוגרפיה

נעים ו-ודיע (2000) - סרט דוקומנטרי קצר
ילד ששמו מוחמד (2001) - סרט קצר
התגלמות השכחה (2002) - סרט דוקומנטרי
הם באו מהמזרח (2004) - עיבוד לאגדת שלושת מלכי המזרח
זהב כחול (2004) - סרט דוקומנטרי קצר על בעיית המים באזור חברון
שירה של יסמין (2005) - סרט קצר
מור ורימון (2008) - סרט עלילתי
עיני הגנב (2014) - סרט עלילתי
בין גן עדן לאדמה (2020) - סרט עלילתי
הערות שוליים

1 2  Najwa Najjar, How cinema helped me to survive in Palestine, The Guardian, ‏18 Apr 2008
↑  שירה בן-סימון, סרטה של הפלסטינית נג'ווה נג'אר זכה בפרס חביב הקהל בפסטיבל דוחא, באתר הארץ, 3 בנובמבר 2009
↑  נירית אנדרמן, המועמד הפלסטיני לאוסקר: סרט בהשראת פיגוע מ-2002, באתר הארץ, 30 בספטמבר 2014
↑  עכבר העיר, המועמד הפלסטיני לאוסקר: סרט בהשראת פיגוע מ-2002, באתר הארץ, 30 בספטמבר 2014
↑  ‘Between Heaven and Earth’: Film Review, The Hollywood Reporter, ‏January 31, 2020
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1062224388  ISNI: 0000 0001 1995 8487  NKC: xx0174389  VIAF: 170979757   WorldCat (עם VIAF): 170979757
זאב אבני

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1921 ריגה, Interwar Latvia 
 פטירה:  7 בינואר 2007 (בגיל 86 בערך) 
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 השתייכות:  הביון הסובייטי
 תקופת הפעילות:  ? – 7 בינואר 2007 
 
זאב אבני (1921 – 7 בינואר 2007) היה מרגל קומוניסטי, יהודי ישראלי, בשרות הביון הסובייטי.
לאחר שחדר לשרות הדיפלומטי הישראלי, וניסה לשרת ב"מוסד", נעצר ונחקר. במהלך חקירתו, כשהובא לידיעתו "הנאום הסודי" של חרושצ'וב על זוועות המשטר הסובייטי בתקופת סטלין - נשבר והתחרט על פעילותו. בכלא למד פסיכולוגיה, ואחרי שזכה לחנינה טיפל כפסיכולוג קליני בחיילים ישראלים נפגעי הלם קרב.
ביוגרפיה

אבני נולד בשם וולף גולדשטיין לאב קומוניסט אדוק, בריגה, לטביה. הוא גדל ונהייה קומוניסט מסור המתכחש ליהדותו. דודו - אחי אביו - היה ממקורבי לנין.
ב-1942 וולף סיים שירות צבאי בשווייץ וחזר לציריך, שם הכיר את קארל ויברל, פליט צ'כי שהגיע לדרגת קולונל בג.פ.או. (לימים ג.ר.או), שירות המודיעין של הצבא האדום. קארל לימד את וולף רוסית וטיפח אותו להיות סוכן ברשת הריגול שלו. הכינוי שהעניק לוולף היה "טוני" ולימד אותו בין היתר מזעור צילומים, התנערות ממעקב, שימוש באלחוט, כתיבה ופיענוח של כתב סתרים. לבסוף קארל הודיע לו שביום מן הימים ישובו ויצרו איתו קשר על פי נוהל וסיסמאות מוסכמים. בהמשך טוני-וולף נועד להישלח לאחת מארצות דרום אמריקה או המזרח התיכון.
וולף פגש את אדית ונישא לה, ובאמצעותה התוודע לשליחי השומר הצעיר חברי קיבוץ הזורע. הללו שכנעו אותו לעלות ארצה ולהצטרף לקיבוצם. ב-1948, בעיצומה של מלחמת העצמאות, עלו בני הזוג לישראל, השתכנו בקיבוץ ושם נולדה בתם. לימים אשתו לא שמרה לו אמונים, ונישואיהם התפוררו. כיוון שנהג להשמיע באוזני החברים דעות קומוניסטיות הוא נקרא לבירור אצל מזכיר הקיבוץ, בסופו נאמר לו שעליו לעזוב את המשק. ב-1950 עזב וולף את הקיבוץ ויצא מן הארץ לשווייץ כדי למכור את ביתו ולחלוק הרכוש עם גרושתו.
וולף הצטרף לשירות החוץ עוד בטרם הופעל על ידי שולחיו ועיברת את שמו לזאב אבני, וב-1952 נשלח לבלגיה כדיפלומט ונישא בשנית למיכל.
פעילות הריגול

חודשים ארוכים אחרי שהגיעו אבני ורעייתו לבריסל התקשר "אלמוני" לביתו והשמיע את חלקה הראשון של הסיסמה עליה הסכימו בזמנו קארל וטוני (אבני). המטלפן קבע מקום ומועד למפגש, אבני הגיע למקום ופגש את קצין הביון הסובייטי בוריס סאגרווסקי. בוריס ביקש מאבני דיווח מפורט על קורותיו מאז נותק הקשר בינו לבין קארל ב-1945.
בין פרטי המידע שהעביר היו נתונים על רכישות נשק מבלגיה, צופני סתר סודיים וכן פרטים על סוכנים גרמנים שפעלו בשירות מדינת ישראל במצרים. אבני פעל גם עבור המוסד, וכך הגיע לידיו המידע על הסוכנים הגרמנים, אותו מסר למפעיליו הרוסים. בהמשך, מונה לנספח הכלכלי ביוגוסלביה, וגם שם המשיך לפעול כמרגל סובייטי.
לקריאה נוספת

יוסי מלמן ואיתן הבר, המרגלים, הוצאת משכל, 2002, עמ' 51–66
הערות שוליים

↑  3, המרגלים, ידיעות אחרונות, 2002
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007311972005171  GND: 122855426  ISNI: 0000 0000 6697 1134  LCCN: nr94027404  VIAF: 79472352   WorldCat (עם VIAF): 79472352
ATS 2500 GT

| --- | --- |

ATS 2500 GT
 מאפיינים כלליים
 יצרן:  Automobili Turismo e Sport (אנ') (A-T-S)
 שנות ייצור:  1963–1965
 יחידות שיוצרו:  12
 הרכבה:  איטליה איטליה
 מודל אחריו:  ATS GT (אנ')
 מרכב:  Rear mid-engine, rear-wheel-drive layout (אנ')
 אורך:  4,331 מ"מ
 רוחב:  1,613 מ"מ
 גובה:  1,183 מ"מ
 משקל:  750-810 ק"ג
 בסיס גלגלים:  2,502 מ"מ
 מפרט טכני
 מנוע:  V8 צילינדרים, 2 שסתומים לצילינדר, 2,467 סמ"ק המפיק 220 כ"ס ב-7,500 סל"ד, יחס דחיסה 9.2:1 (דגם "GT")  V8 צילינדרים, 2 שסתומים לצילינדר, 2,467 סמ"ק המפיק 260 כ"ס ב-7,500 סל"ד (דגם "GTS")
 הילוכים:  תמסורת ידנית - 5 מהירויות
 מהירות מרבית:  241.35 קמ"ש (מנוע 2,467 סמ"ק המפיק 220 כ"ס (דגם "GT")
 מעצב:  Franco Scaglione (אנ') מחברת "Carrozzeria Allemano" (אנ')
ATS 2500 GT  היא מכונית ספורט בתצורת קופה מתוצרת יצרנית רכבי הספורט האיטלקית Automobili Turismo e Sport (אנ') (A-T-S) אשר יוצרה בין השנים 1963–1965 בבולוניה, איטליה. "ATS 2500 GT" מוגדרת כמכונית על. החברה הוקמה על ידי פורשי פרארי קארלו קיטי וג'וטו ביזריני, אך לא זכתה להצלחה מסחרית ונסגרה תוך מספר שנים.
בשנת 2019 הסתיים תכנון של דגם מחודש "ATS GT" על בסיס מכונית מקלארן MP4-12C.
ליצרן היה דגם נוסף של מכונית "ATS" שהשתתפה במרוצי פורמולה 1 עונת 1963.
דגמים

"GT".
"GTS".
"ATS 2500 GT"

יוצרו 12 יחידות.
2 דלתות.
2 נוסעים.
מנוע מרכזי-אחורי.
מנוע הנעה אחורית.
מנוע קירור מים.
4 מאיידים תוצרת "Weber carburetor" (אנ').
קיבולת מכל דלק - 68.2 ליטר.
תמונות

דגם "ATS 2500 GT"
דגם "ATS 2500 GT"
דגם "ATS 2500 GT"
דגם "ATS 2500 GT"
דגם "ATS 2500 GT", שנת 1964
דגם "ATS 2500 GT" - מבט למנוע המרכזי אחורי
הערות שוליים

↑  דגמי "ATS 2500 GT" carsfromitaly.net/others/index.html
↑  דגם "ATS 2500 GT" ultimatecarpage.com/car/628/ATS-2500-GT
↑  דגם "ATS 2500 GT", שנת 1962 - מפרט טכני carfolio.com/specifications/models/car
↑  דגם "ATS 2500 GT" conceptcarz.com/vehicle/z13388/ats-2500-gt
↑  דגם "ATS 2500 GT", שנת 1963 supercars.net/blog/1963-ats-2500-gt
↑  דגמי "ATS 2500 GT"  salonpriveconcours.com/news/1963-ats-2500-gt-3-0-litre-coupe
שריון גוף

שריון לוחות גותי, מדגם "מקסימיליאן". שריון זה הוא למעשה השיא בייצור השריון ובפרט בשריון הלוחות.
לגיונרים בחימוש מלא ושריון מקטעים (שיחזור)
אביר פושט שריון שרשראות (איור מהתנ"ך של מורגן).
קרב חרבות בין זוג לוחמים הלבושים בשריון לוחות (שחזור של דו-קרב מימי הביניים).
שריון הגוף הוא מעטה שריון או חליפת שריון הנלבשת על ידי הלוחם ומגנה על גופו. השריון בנוי על מעטה מחומר קשיח שיוכל למנוע מחרב או חץ (כלי נשק חדים) לחדור בעדו. פעמים רבות נלבשה מתחת לשריון שכבה של בולם זעזועים (בדרך כלל בד עבה) שנועדה לספוג מכות חזקות ולרככן. מאחר שהלוחם היה צריך להילחם בזמן שהוא לבוש שריון, תוכנן השריון כך שיגביל כמה שפחות את חופש התנועה של הלוחם. השריונות היו נפוצים במלחמה במשך אלפי שנים והתפתחו עם גילוי טכנולוגיות חדשות של הנדסת חומרים כגון תפירת עורות, עיבוד מתכת וחומרים מרוכבים.
שריון בעת העתיקה

העדויות הראשונות להופעת השריון מקוטעות, ולא ברור מי התחיל להשתמש בו לראשונה ומתי. עם זאת, קיימות עדויות מוצקות להופעת שריון במהלך האלף הרביעי לפנה"ס בממלכת שומר, בה היה חיל רגלים כבד שעטה שריון רב. הוא כלל מגן (בדרך כלל עשוי עץ עם חיזוקי מתכת) וקסדה. במהלך התפתחות השריון ובעקבות התפתחות המתכות שגרמו לכניסתם לזירה של כלי נשק בעלי חוד מתכת, נוספו לשריון העור יריעות ארד על מנת להגביר את חוזקו, והוא הגן בעיקר על פלג הגוף העליון – חזה ובטן ואגן הירכיים.
עד תחילת ימי הביניים השריון לא כיסה את הגפיים מאחר שבאמצעים הטכנולוגיים של אותה תקופה, כיסוי כזה היה פוגע ביכולתו של הלוחם לתפעל כלי נשק. בשביל להגן על הגפיים, הלוחמים לבשו מגיני זרועות ומגיני שוקיים (מדובר בגלילי או חצאי גלילי מתכת שנקשרו לזרוע ולשוק באמצעות רצועות עור).
חילות המצב הכבדים – שכבר בתקופה אשור ובבל נאלצו להתמודד עם חרבות, חצים וחניתות – נזדקקו לשריון כבד. התוצאה שפותחה לקראת האלף ה-1 לפנה"ס הייתה שריון הקשקשים – המורכב ממאות קשקשי מתכת, החופפים זה על זה, כמו הקשקשים של דג. שריון זה היה השריון הכבד העיקרי של העת העתיקה ותפוצתו הייתה מוגבלת לרוב רק לאימפריות העתיקות (אשור, בבל ומצרים) בגלל הכסף הרב, המתכת הרבה והמיומנות הגבוהה שנדרשו על מנת להכינו. בדרך כלל רק גדודי העילית היו מוגנים בשריון קשקשים (חוץ מבתקופת המלכים האחרונים של אשור כגון אשורבניפל בה שריון הקשקשים זכה לשימוש נרחב לא רק בגדודי העלית) ואילו רוב החיילים לא היו מוגנים בשריון גוף, פרט למעטה בד או עור עם פיסות מתכת או קרן תפורות עליו. בתנ"ך נזכר שריון הקשקשים בתיאור חימושו המיוחד של גוליית הפלישתי.
השריונות הכבדים ביותר בעת העתיקה היו:
שריון הלוחות המיקני שהורכב ממספר לוחות ארד שכיסו את גופו של הלוחם, צווארו, כתפיו ומותניו.
שריון הברונזה של ההופליטים היוונים בתקופה הארכאית – שריון זה היה משוכלל יחסית והגן היטב מפני פגיעות שונות. הוא כיסה את כל הגוף כולל הגב. בנוסף אליו היו להופליט מגני רגליים שהגנו על השוקיים ומגני ידיים. אף על פי שהשריון היה יעיל מאוד בהגנה נגד הפגיעות השונות, הוא היה כבד מאוד ולכן הגביל מאוד את ניידותו של החייל ועייף אותו מאוד. משקלו, כולל המגן והקסדה, היה כ-30 קילוגרם.
שריון המקטעים הרומי היה שריון משוכלל ויעיל שהורכב מרצועות מתכת החופפות בחלקן והיה שריונו הכבד של הלגיונר. שריונות מסוג זה סיפקו הגנה טובה מאוד, ושקלו פחות משריון ארד, אך עקב הידע הרב הנדרש להכינם ומחירם הגבוה הם נעלמו עם ירידת האימפריה הרומית וקריסתה. הרומאים לא התביישו להעתיק עיצובים טובים של יריביהם וכך העתיקו את הקסדה הגאלית ואת החרב הספרדית וצרפו אותן לחימוש הרומי.
שריונם של הפרשים הפרתים הכבדים, שכונו קטפרקט, כיסה את כל גופם מכף רגל ועד ראש, ואפילו הסוס היה מוגן לרוב בשריון כבד. שריונם כלל קשקשים ושרשראות בהם שובצו גם לוחיות מתכת. תפקידם היה למוטט את מערך האויב בהסתערות רבתי מתוך תיאום עם קשתים רכובים שהיו קלים מהם.