stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
חוק פיצויים לנפגעי תאונות דרכים
ייחוד עילה

סעיף 8 של החוק קובע:
סעיף זה מכונה "ייחוד עילה" ומונע מנפגע תאונת דרכים לתבוע פיצויים על סמך פקודת הנזיקין, מידי נהג שאשם בתאונה. היו שבקשו להחיל את עקרון ייחוד העילה גם על מי שנהג ללא ביטוח חובה בתוקף, בניגוד לחוק, אולם דעה זאת לא נתקבלה ובתי המשפט בישראל פוסקים פיצויים לנהגים חסרי ביטוח שנפגעו בתאונת דרכים באשמת נהג אחר, על פי פקודת הנזיקין.
בעת חקיקת החוק, התלבטו חברי הכנסת בשאלה האם ראוי להגביל את סכום הפיצויים הניתן לנפגע תאונת דרכים שהחוק אינו חל עליו, למשל נהג שלא היה מבוטח בעת שנהג אחר פגע בו. בסופו של דבר הוחלט שלא להגביל את סכום הפיצויים במקרים אלו, וכך יוצא לעיתים שנפגע תאונת דרכים מקבל פיצוי יותר גבוה כיוון שבניגוד לחוק לא היה מבוטח. ב"דין וחשבון הוועדה בנושא בדיקת יישומו של חוק הפיצויים לנפגעי תאונות דרכים (ירושלים, התשנ"א–1991)" הומלץ להגביל את סכום הפיצויים במקרים אלו, כדי "שלא יהא חוטא נשכר" אולם המלצה זאת לא יושמה.
לקריאה נוספת

אליעזר ריבלין, תאונת הדרכים: תחולת החוק, סדרי דין וחישוב הפיצויים, מהדורה רביעית, 2012.
שמואל ילינק וצבי ילינק, פיצויים לנפגעי תאונות דרכים, אשלי – הוצאה לאור, 2002.
אליעזר פני-גיל, פיצויים לנפגעי תאונות דרכים, הוצאת "אוצר המשפט"
יצחק אנגלרד, פיצויים לנפגעי תאונות דרכים, הוצאת יהלום, 2016
רונן פרי, "אידיאליזם מול פרגמטיזם: הרהורים על הפולמוס בעניינם של נפגעי תאונות-הדרכים", ספר אנגלרד בעמ' 81 (2008)
הערות שוליים

↑   חיים קליר, רכב פגע ברכב חונה – מי יפצה את הנפגעים?, באתר TheMarker‏, 2 ביוני 2023
↑  משרד עו"ד הראל יטיב, ‏נזק גוף כתוצאה מתאונת דרכים: כך תקבלו את מלוא הפיצוי מחברת הביטוח, באתר מעריב אונליין, 29 בספטמבר 2021
↑  פסק דין א 1523/97, אבו מור נגד קרנית, סעיף 3
↑  רע"א 3762/11 עיזבון המנוחה אושר רחימי ז"ל נ' עמיר חריזי, ניתן ב־16 בינואר 2012
↑  רע"א 9706/08 כלל חברה לביטוח בע"מ נ' כהן נח
↑  ע"א 2606/06 שפורן נ' תורג'מן
↑  רע"א 2072/16 פלוני נ' שירביט, ניתן ב־16 ביוני 2016
↑  ע"א 2591/09 אנואר אלנסארה נ' אברהם שליסל, ניתן ב־22 בפברואר 2011
חוק הירושה

| --- | --- |

 פרטי החוק
 תאריך חקיקה:  10 בפברואר 1965
 תאריך חקיקה עברי:  ח' באדר א' תשכ"ה
 גוף מחוקק:  הכנסת החמישית
 תומכים:  24
 מתנגדים:  3
 נמנעים:  13
 חוברת פרסום:  ספר החוקים 446, עמ' 63
 הצעת חוק:  ממשלתית
 משרד ממונה:  משרד המשפטים
 מספר תיקונים:  17
 נוסח מלא:  חוק הירושה, תשכ"ה-1965
 
חוק הירושה, תשכ"ה-1965 מסדיר את כללי הירושה בעקבות מותו של אדם. החוק קובע שבמות אדם יועבר עזבונו ליורשיו על פי דין או על פי צוואה. החוק קובע מיהם יורשיו של אדם ומהו סדר העדיפויות ביניהם בקבלת הירושה. הוא קובע מהו תוקף הצוואה וכיצד ניתן להגיש התנגדות לצוואה. בנוסף, הוא מגדיר את עילות ההתנגדות לצוואה ומהם התנאים לקבלת מזונות מתוך העזבון.
החוק אושר בכנסת החמישית ב-1 בפברואר 1965, ונכנס לתוקף תשעה חודשים לאחר פרסומו, ב-10 בנובמבר 1965. בעת דיוני הכנסת הובהר כי החוק לא מתעד להתחקות אחר הדין העברי, כיוון שחוקותיו אינם מתאימים לרוח הזמן. עם זאת, כן ישנה התייחסות רבה לעקרונות הצדק העולים מתוך הדין העברי בהקשרי ירושה, ובמיוחד מזונות מתוך העיזבון ובנוסף שוויון בין ילדים חוקיים לכאלה שנולדו מחוץ לנישואין. בנוגע לזכותה של ידועה בציבור למזונות מן הירושה, ישנה ביקורת גדולה מצד הדין העברי כיוון שזכויות במזונות לא מתגבשות עם הירושה אלא עם הנישואין.
משרד המשפטים אחראי על ביצוע החוק. בחוק היו תיקונים רבים במהלך השנים במצבים של ילדים מאומצים, מאמצים ואפוטרופוסים. כמו כן נעשה שינוי משמעותי בעניין צוואות הדדיות.
מטרת החוק

מטרת חוק הירושה היא לסדר במרוכז את כל נושאי דיני ירושה, צוואות ועזבונות, ולתת מענה כולל לכל הסוגיות בנושא זה. במסגרת דברי ההסבר של הצעת חוק הירושה, צוין כי מטרת החוק היא לכונן דין ישראלי מקורי בתחום דיני הירושה האזרחיים, וזאת במקום דיני הירושה שנותרו בישראל מתקופת השלטון העותמאני ותקופת המנדט הבריטי. מקורו של חוק הירושה במשפט האיטלקי.
ביצוע חוק הירושה

שר המשפטים רשאי להתקין תקנות בכל עניין הנוגע לביצוע החוק ואכן בהתאם חוקקו תקנות הירושה המסדירות את הדרך שבה יש לבצע הליכים בדיני ירושה, כגון כיצד לערוך צוואה, כיצד להפקיד אותה ברשם הירושה וכיצד להגיש את הבקשה לצו ירושה או לצו קיום צוואה לאחר פטירת המצווה. החוק מכיל גם הוראות ליישום משפט בינלאומי בדיני הירושה, ומנחה את בתי המשפט ביחס לתוקף צוואה שנערכה במדינה אחרת על פי חוק אחר. החוק קובע כי אחרי פטירת אדם יש לפנות לרשם הירושה או לבית הדין הרבני כדי לקבל צו ירושה שיצהיר מיהם יורשי הנפטר. אם קיימת צוואה, יש לבקש צו קיום צוואה שיקיים את צוואת המנוח ויצהיר על יורשיו.
הן בטרם קבלת צו ירושה או צו קיום צוואה והן לאחר קבלתם, ניתן לפנות לרשם הירושה או לבית המשפט לענייני משפחה בבקשה למינוי מנהל עיזבון. תפקידו של מנהל העיזבון הוא לכנס את נכסי העיזבון, לשלם את חובות העיזבון, ולחלק את יתרת העיזבון בין היורשים. המוריש בצוואה יכול להורות על מינוי מנהל עיזבון ועל זהותו. תקנות הירושה מפרטת את סוגי מנהל העיזבון, הזמני - הממונה בטרם הוצאת צו ירושה או צו קיום צוואה והקבוע, אשר תפקידו לנהל את נכסי העיזבון ולחלקם בין היורשים שנקבעו בצו.
ההליך המשמעותי ביותר בחוק הירושה הוא הליך התנגדות לצוואה, במסגרתו ניתן לעתור לבית המשפט לענייני משפחה בתובענה בה נטען כי אין לצוואה אותה מבקשים לקיים תוקף משפטי. התנגדות לקיום צוואה מתבררת כתביעה לכל דבר ועניין ובסיומה ניתן פסק דין הקובע אם אכן הצוואה תקפה או שמא היא פסולה.
תיקונים בחוק

נקבע שמאומץ וצאצאיו יורשים את עיזבון המאמץ, וקרובי המאמץ יורשים את עיזבון המאומץ. אם יימצא אדם ללא אפוטרופוס (קטין, נעדר ועוד) בית המשפט יהיה רשאי למנות לו אפוטרופוס. בית הדין יהיה רשאי למנות אדם לניהול דברי הירושה ודרך חלוקתם. אם השאיר המוריש ילדים, והוריו עוד חיים, ההורים יקבלו כשישית מהירושה.
יתר על כן, לילד מאומץ זכות לרשת את עיזבון הוריו הביולוגיים. זכות זו היא חד כיוונית כלומר, להורה הביולוגי אין זכות לרשת את עיזבון הילד שנמסר לאימוץ. עורך דין לענייני משפחה יוכל לטפל בענייניו השונים של הילד המאומץ, כולל זכויותיו לרשת את עיזבון הוריו המאמצים והביולוגיים כאחד.
ביקורת על החוק

חוק הירושה אינו מכיל הגדרות מהותיות רבות, ולכן נזקקים בעלי הדין לפרשנות מרחיבה של בתי המשפט בדבר כוונתו של המחוקק. חוק הירושה נמנע במפתיע להגדיר מהי הירושה והוא מסתפק בהגדרת עיזבון בלבד, דבר שחייב את בתי המשפט לקבוע מהי ירושה על דרך האנלוגיה למול המושג עיזבון.
החוק מכיל התייחסות למושג של ידועים בציבור, במטרה להשוות בין מעמדו של בן זוג נשוי לבן זוג שאינו נשוי בהיבט של זכות הירושה, אך אינו מכיל תנאים ברורים להגדרת ידוע בציבור.
בהקשר של עילות התנגדות לצוואה, החוק מציין רשימת עילות שבחלקה ערוכה בשפה בלתי ברורה, מצב אשר גורם בתורו לקושי בשימוש בעילות אלו בהליך התנגדות לצוואה. השפעה בלתי הוגנת מוגדרת גם כתחבולה,אך החוק אינו מגדיר מהי תחבולה.
בתי המשפט קבעו כי העילות המופיעות בחוק הירושה הן בגדר "רשימה סגורה", כך שלא ניתן לכאורה להתנגד לצוואה לפי עילות אחרות שהתפתחו בחלוף עשרות השנים ממועד חיקוקו. כך, החוק אינו מתייחס לעילות חדשניות לפסילת צוואה, אשר מופיעות בספרות המשפטית המודרנית כגון תחרות בלתי הוגנת בין יורשים שהיא עילה מתחום חוק עשיית עושר ולא במשפט, או פסילת צוואה בשל ניכור הורי והתעללות כלכלית של הזוכה בצוואה במצווה, במטרה להביאו לערוך צוואה כנגד רצונו האמיתי.
לקריאה נוספת

שלומי נרקיס, הפרשנות לחוק הירושה (על כל סעיפיו השונים) ודיני עזבונות: (דיני הסתלקות מירושה על-פי דין ומצוואה), פתח תקווה: אוצר המשפט, 2020. (הספר בקטלוג ULI)
איריס מרקוס, התנגדות לצוואה וביטולה: עילות ופגמים, פתח תקווה: אוצר המשפט, 2020. (הספר בקטלוג ULI)
ד"ר רן מובשוביץ, סכסוכי ירושה הלכה למעשה, תל אביב, 2015, (הספר בקטלוג ULI)
הערות שוליים

↑  חוק הירושה, באתר כל זכות
↑  נחום רקובר "המשפט העברי בחקיקת הכנסת – המקורות היהודיים בשילובם בדיוני הכנסת ובחוקי מדינת ישראל", בהוצאת ספרית המשפט העברי, משרד המשפטים ומורשת המשפט בישראל (תשמ"ט-1988), כרך ראשון עמ' 1041-1172: חוק הירושה, אתר דעת.
↑  ליטל דוברוביצקי, רוצים לדאוג שהירושה תעבור לילדים? זה מה שחייבים לעשות חוץ מהסכם ממון, באתר ynet, 5 בספטמבר 2023
↑  הכנת הסכם ממון וצוואה: כל הפרטים שחשוב להכיר, באתר דין - עורכי דין ומידע משפטי בישראל, ‏28 בספטמבר 2023
↑  נכנס לתוקף תיקון 18 לחוק הירושה התשכ"ה 1965, באתר האפוטרופוס הכללי, ‏3 ביולי 2023
↑  "מהפכה משמעותית": משרד המשפטים מציע תיקון לחוק הירושה, באתר דבר העובדים בארץ ישראל, 30 במרץ 2021
↑  עידן יוסף, תיקון חוק הירושה יאפשר קיום צוואות קל יותר, באתר News1 מחלקה ראשונה, 9 במאי 2023
↑  ירושה של ידוע/ה בציבור, באתר כל זכות
חוק העמותות

ערך זה עוסק בחוק המסדיר את הקמתן ופעילותן של עמותות בישראל. אם התכוונתם לחוק המטיל על עמותות חובה לדווח על תרומה מישות מדינית זרה, ראו .
| --- | --- |

 פרטי החוק
 תאריך חקיקה:  12 באוגוסט 1980
 תאריך חקיקה עברי:  ל' באב תש"ם
 גוף מחוקק:  הכנסת התשיעית
 חוברת פרסום:  ספר החוקים 983, עמ' 210
 הצעת חוק:  ממשלתית
 משרד ממונה:  משרד המשפטים
 מספר תיקונים:  16
 נוסח מלא:  חוק העמותות, תש"ם-1980
 
חוק העמותות, תש"ם-1980 הוא חוק המסדיר את הקמתן ופעילותן של עמותות בישראל. החוק אושר בכנסת ב-28 ביולי 1980 ונכנס לתוקף ב-1 באפריל 1981. לפני שחוקק חוק העמותות, המבנה התאגידי הדומה לעמותה היה אגודה עות'מאנית.
תמצית החוק

פרק א' של החוק עוסק בייסוד עמותה, ולפיו "שני בני אדם או יותר, שהם בגירים, החפצים להתאגד כתאגיד למטרה חוקית שאינה מכוונת לחלוקת רווחים בין חבריו ושמטרתו העיקרית אינה עשיית רווחים, רשאים לייסד עמותה". בקשה לרישום עמותה תוגש בידי המייסדים לרשם העמותות, והעמותה תיכון עם רישומה בפנקס העמותות.
פרק ב' מחייב קיום תקנון לעמותה. אם מייסדי העמותה לא הגישו תקנון לרשם העמותות, יראו כתקנונה את התקנון שבתוספת הראשונה לחוק.
פרק ג' עוסק בחברי העמותה, וקובע כי כל אדם שמלאו לו שבע עשרה שנים וכל תאגיד כשיר להיות חבר עמותה. הצטרפות של קטין לעמותה והצבעה של קטין שהוא חבר העמותה באספה הכללית אינן טעונות הסכמת נציגו. תנאים לחברות בעמותה, פקיעת חברות, קבלת חברים, פרישתם והוצאתם יהיו לפי הוראות התקנון.
פרק ד' עוסק במוסדות העמותה וקובע כי לכל עמותה יהיו אספה כללית, ועד וועדת ביקורת, ויכול שיהיו לה מוסדות נוספים כאמור בתקנונה.
פרק ד'1 קובע כי עמותה אינה רשאית לבצע חלוקת רווחים לחבריה, במישרין או בעקיפין, לרבות למייסד העמותה.
פרק ד'2 עוסק במיזוג של עמותה עם עמותה אחרת או עם חברה לתועלת הציבור.
פרק ה' עוסק בניהול חשבונות בידי העמותה, הגשת מסמכים וכללי העיון בהם.
פרק ה'1 עוסק בהנחיה, פיקוח ובקרה של עמותות בידי רשם העמותות.
פרק ו' עוסק בחקירת תפקוד העמותה, כאשר היה לרשם העמותות יסוד סביר להניח כי עמותה אינה מקיימת את ההוראות לפי חוק זה או שאינה מקיימת את הוראות תקנונה או את מטרותיה.
פרק ז' עוסק בפירוק עמותה - פירוק מרצון או פירוק לפי צו בית המשפט.
פרק ח' עוסק ברישומן כעמותות של אגודות, שנוסדו לפני חקיקת חוק זה לפי החוק העות'מאני על האגודות.
היסטוריה חקיקתית

לפני שחוקק חוק העמותות, המבנה התאגידי הדומה לעמותה היה אגודה עות'מאנית, בהתאם לחוק האגודות העות'מאני. על חוק זה נמתחה ביקורת בפסקי דין ובידי משפטנים, וחלק מהוראותיו היו בבחינת אות מתה. עקב כך הגישה הממשלה שלוש פעמים הצעות חוק, דומות זו לזו במהותן, להחלפת החוק העות'מאני, והשלישית שבהן הבשילה לחוק העמותות. דברי ההסבר להצעת החוק הציגו את הצורך בחקיקתו:
החוק אושר בכנסת ב-28 ביולי 1980 ונכנס לתוקף ב-1 באפריל 1981.
תיקון מס' 3 לחוק העמותות נחקק בשנת 1995 על בסיס הניסיון המצטבר בהפעלת החוק. דברי ההסבר להצעת החוק מציגים את השינויים שבתיקון זה:
מגוון העונשים שבידיו להפעיל. כמו כן כלולים בהצעה זו תיקונים לחוק העמותות אשר מבהירים ומייעלים את הניהול השוטף של העמותות, כגון: תנאי החברות, זימון אסיפות כלליות ודרכי פעולתן, אופני בחירת חברי ועד וקריטריונים לכהונתם.
בתיקון מס' 11 לחוק העמותות, שנחקק בשנת 2008 ביוזמת ח"כ אורי אריאל, נוסף לחוק החיוב של עמותה, שקיבלה במהלך שנה תרומות מצטברות של יותר מ-20,000 ש"ח מישויות מדיניות זרות, לדווח על כך בדו"ח הכספי שלה. דברי ההסבר להצעת החוק הציגו את מטרתה:
הוראה זו הורחבה בשנת 2011 בחוק חובת גילוי לגבי מי שנתמך על ידי ישות מדינית זרה.
בתיקון מס' 12 נוסף לחוק פרק ד'2, העוסק במיזוג של עמותה עם עמותה אחרת או עם חברה לתועלת הציבור.
לקריאה נוספת

דוד א' פרנקל וצבי פרנקל, דיני עמותות בישראל, מהדורה שלישית, הוצאת פרלשטיין-גינוסר, 2021.
גמליאל שפירא, "הזכות להתאגד וחוק העמותות", הפרקליט, תש"ם-1980, עמ' 558–571.
הערות שוליים

↑  סעיף 1 לחוק העמותות
↑
הצעת חוק העמותות, תשט"ו-1954, ה"ח 219 מ-5 בדצמבר 1954.
הצעת חוק העמותות, תשכ"ה-1964, ה"ח 631 מ-26 באוקטובר 1964.
הצעת חוק העמותות, תשל"ט-1979, ה"ח 1392 מ-18 במרץ 1979.
↑  הצעת חוק העמותות, תשל"ט-1979, ה"ח 1392 מ-18 במרץ 1979
↑  חוק העמותות (תיקון מס' 3), התשנ"ו­-1996, ס"ח 1588 מ-1 באפריל 1996
↑  הצעת חוק העמותות (תיקון מס' 3), התשנ"ה-­1995, ה"ח 2431 מ-2 באוגוסט 1995
↑  חוק העמותות (תיקון מס' 11), התשס"ח-2008, ס"ח 2129 מ-24 בינואר 2008
↑  הצעת חוק העמותות (תיקון מס' 11) (דיווח על תרומות מישות מדינית זרה), התשס"ח–2007, ה"ח הכנסת 182 מ-19 בנובמבר 2007
↑  חוק העמותות (תיקון מס' 12), התש"ע-2009, ס"ח 2220 מ-31 בדצמבר 2009
ביעור חמץ

ביעור חמץ בחוצות בני ברק
ביעור חמץ הוא חלק ממצוות השבתת חמץ. חז"ל תיקנו לקיים את הביעור בנוסף לביטול חמץ ולבדיקת חמץ, כדי לקיים את מצוות השבתת חמץ בהידור לפני חג הפסח. המצווה היא על כל אדם לבער את החמץ המצוי בחזקתו בערב החג. צורת הביעור ואופיו נידונה בהרחבה בספרות חז"ל.
דיני הביעור

נהגו ישראל להדר ולבער את החמץ בשרפה, על פי דעת רבי יהודה שטען כי ניתן לבער בשרפה בלבד. עם זאת, הלכה למעשה אפשר לבער את החמץ בדרכים שונות כמו: פיזור ברוח, הורדת החמץ בבית שימוש, לפגום את החמץ באקונומיקה וכדומה.
זמן הביעור הוא עד שעה חמישית בשעות זמניות (שעה 11:00 לערך). סוף זמן אכילת החמץ הוא מוקדם יותר, בסוף שעה רביעית בשעות זמניות (שעה 10:00 לערך).
בריכוזי האוכלוסייה החרדית במדינת ישראל, נהוג לבצע את שריפת החמץ במדורות גדולות וציבוריות. יש נוהגים גם לשרוף את ארבעת המינים, יחד עם החמץ.
דיני הביעור > ביטול החמץ

לאחר הביעור יש לבטל את החמץ, כלומר להסכים במחשבה בלב שלם שהחמץ מבוטל וחשוב כעפר הארץ. ואף שכבר נעשה ביטול בערב הקודם, בעת בדיקת החמץ, יש לחזור ולבטלו שוב, כי את החמץ של ארוחת הערב והבוקר לא היה ניתן לבטל בבדיקת החמץ. נוסח הביטול המקורי נכתב בארמית, לכן נוהגים לומר אותו בארמית ולאחר מכן לומר גם בשפה אותה המבטל מבין.
לשון נוסח הביטול בארמית הוא: ”כל חמירא וחמיעא דאיכא ברשותי, דחזיתיה ודלא חזיתיה, דבערתיה ודלא בערתיה, לבטיל ולהוי כעפרא דארעא.”

לשון נוסח הביטול בעברית: ”כל חמץ ושאור שיש ברשותי, שראיתיו ושלא ראיתיו, שביערתיו ושלא ביערתיו, יבטל ויהא כעפר הארץ.”

ויש מוסיפים את המילה "הפקר" לפני המילים "כעפרא דארעא", פעם אחת מתוך שלש.
מהות ביעור החמץ

במהותו של ביעור החמץ נחלקו תנאים. לדעת רבי יהודה "אין ביעור חמץ אלא שרפה", ואילו לדעת חכמים "אף מפרר וזורה לרוח או מטיל לים". הגר"ח מבריסק מבאר כשרות שמחלוקתם של רבי יהודה וחכמים תלויה בהגדרה היסודית של מצוות הביעור: האם זו מצווה תכליתית, שבעצם פעולת השרפה הנעשית בחמץ יש מצווה, או שמא מצווה אמצעית היא, שרשותו של האדם תהיה מנוקה מחמץ, ומלאכת הביעור אינה אלא אמצעי לכליון והעדר החמץ. ר' יהודה שמקפיד על איכות הביעור, שתעשה דווקא בשרפה, סימן שסובר שהמצווה היא בעצם הביעור. ולחכמים, שההשבתה לשיטתם נעשית בכל דרך, אין המצווה בגוף החמץ המבוער אלא בתוצאה דווקא: אפיסת החמץ מרשותו של האדם.
על החקירה עצמה, מבלי לתלות את הדבר במחלוקת התנאים, עמד כבר המנחת חינוך ובאריכות רבה הוא מתאמץ להוכיח שהדבר תלוי במחלוקת ראשונים. במהלך דיונו הוא אף מעלה הווה אמינא לנפקא מינה הלכתית: לסוברים שבעצם מעשה ההשבתה יש מצווה, יש על האדם מצווה לשייר לעצמו חמץ כדי שיוכל לבערו בערב פסח ולקיים מצוות "תשביתו", כדרך שיש מצווה ללבוש בגד של ארבע כנפות כדי להתחייב בציצית. אמנם לדעת הסוברים שהמצווה מתקיימת בשב ואל תעשה, אין מצווה שיהיה לאדם חמץ ברשותו בערב פסח, וכפי שכתב המהרי"ק: "...דאטו [וכי] מי שאין לו חמץ כלל, ואפילו פסק חמצו ל' יום קודם הפסח, יצטרך לקנות חמץ כדי לשרפו ולקיים מצווה ד'תשביתו' [?] אלא ודאי דבר פשוט דאין לך השבתה גדולה מזו".
במחשבת ישראל

בספר הזוהר כתוב: "חמץ ומצה - דא יצר הרע ודא יצר טוב" (זה יצר הרע, וזה יצר טוב). ומזכיר פעמים רבות שהמצה מרמזת לצד הקדושה וחמץ לצד הסטרא אחרא. ונכתב עוד שחמץ הוא בחינת חימוץ המחשבה, בחינת פגם הדעת, אבל מצה הוא דעת. ולכן בפסח שהוא תחילת תהליך ההיטהרות לקראת קבלת התורה בשבועות, אזי עיקר התיקון הוא אכילת מצה, המסמלת את פינוי המוח מחמץ. ובדיקת החמץ היא כל אחד לפי דרגתו הרוחנית, לתקן את מעשיו ולהשתפר, ולסלק מעצמו כל מחשבה רעה שיש במוחו.
מובא בשם האר"י: "הנזהר ממשהו חמץ בפסח - מובטח לו שלא יחטא כל השנה כולה". וביארו[דרוש מקור] את כוונתו, שהיצר הרע תמיד מתחיל ב"משהו", בחוט השערה. אך ירא שמים לא שומע ליצר הרע גם ב"משהו", לכן מי שנזהר מ"משהו חמץ", כלומר אדם שהוא ירא שמים, ומקפיד בפסח גם על המשהו, אז זה סימן שהוא לא יחטא כל השנה כולה.
ולכן נהגו לומר אחר הביעור "יהי רצון" זה:
ראו גם

בדיקת חמץ
ביטול חמץ
השבתת חמץ
לקריאה נוספת

הרב שלמה יוסף זוין, המועדים בהלכה, מכון התלמוד הישראלי, ירושלים תש"ם
הרב ישראל דנדרוביץ, האמנם אין אנו מקיימים מצות 'שריפת' חמץ?, בתוך: מוריה (כתב עת), ניסן תשע"ו, עמודים: רצה – שד.
הרב אליעזר מלמד דיני ביעור חמץ בפניני הלכה פסח.
הערות שוליים

1 2  השעה המדויקת לכל מקום מתפרסמת בלוחות השנה המקומיים
↑  משנה פסחים פרק ב משנה א.
↑  חידושי רבנו חיים הלוי הלכות חמץ ומצה.
↑  מצווה ט.
↑  אך גם לפי הוה אמינא זו, אין מצווה שאדם יזום לקנות חמץ כדי לבערו, אלא אם יש לו חמץ, לא ייפטר ממנו לפני שעת הביעור, אלא ישייר ממנו משהו כדי לבערו ולקיים בו המצווה. כפי שכתב המנחת חינוך: "ולדבריהם [בהוה אמינא] עכ"פ מצווה על כל איש ישראל להותיר לו חמץ כדי לקיים מ"ע דתשביתו".
↑  בפועל המנחת חנוך דוחה אפשרות זו, משום שהדעה שסוברת שיש מצווה להשבית את החמץ בקום עשה היא דעת התוספות, והם סוברים שהמצווה מתקיימת רק לאחר חצות יום י"ד בניסן. ומשעה שתקנו חכמים לבער את החמץ לפני חצות, בפועל אין אנו מקיימים את מצוות 'תשביתו'. יעוין שם.
↑  שורש קעד.
↑  לראשונה בספרים הבאים: באר היטב על אורח חיים תמז א. יסוד ושורש העבודה שער הצאן סוף פרק ז. בני יששכר ניסן מאמר ד על דרך הרמז ד"ה והנה ככה. לעיון יסודי בשרשי מובאה זו: הרב פנחס פרידמן, ביאורים ורעיונות על הגדה של פסח, באתר בינינו.
| חג הפסח |
| --- | --- | --- |
| ערב פסח | קמחא דפסחא • אפיית מצות • שבת הגדול • הגעלת כלים • בדיקת חמץ • ביטול חמץ • ביעור חמץ • מכירת חמץ • תענית בכורות • ערב פסח שחל בשבת |  |
| סיפור יציאת מצרים | שעבוד מצרים • עשר מכות מצרים • יציאת מצרים • קריעת ים סוף • שירת הים |  |
| ליל הסדר | הלכות ליל הסדר • קערת ליל הסדר • חרוסת • כרפס • מצה • מרור • זרוע • ארבע כוסות • כוס של אליהו • הסבה • אפיקומן |  |
| סדר ההגדה | סימני הסדר • הא לחמא עניא • מא כ'בר • מה נשתנה • עבדים היינו • ארבעה בנים • והיא שעמדה • דצ"ך עד"ש באח"ב • דיינו • אמונים ערכו שבח • קריאת ההלל (התחלה) • שפוך חמתך • הלל (המשך) • הלל הגדול • ברכת השיר • חסל סידור פסח • לשנה הבאה בירושלים • ובכן ויהי בחצי הלילה • ובכן ואמרתם זבח פסח • אדיר במלוכה • אדיר הוא • אחד מי יודע • חד גדיא |  |
| מצוות החג | איסור חמץ • קורבן פסח • סיפור יציאת מצרים • אכילת מצה • אכילת מרור • ארבע כוסות • מנחת העומר |  |
| מהלך החג | ערב פסח • ליל הסדר • חול המועד פסח • שביעי של פסח • פסח שני |  |
| מנהגים | סעודת אסתר • סהרנה • אמירת שירת הים • סעודת משיח • מימונה |  |
| תפילות ופיוטים | קריאת ההלל • אבוא בחיל להתיצבה • תפילת טל • ליל שמורים אותו אל חצה |  |
| חמץ ומצה | מצה עשירה • מצה שמורה • שרויה • קטניות בפסח • חמץ נוקשה • חמץ שעבר עליו הפסח |  |
| שונות | מסכת פסחים • לא בד"ו פסח • מטבח פסח • רומפלנאכט |  |
חגי ישראל ומועדיו • שלוש רגלים
הבהרה:  המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואין לראות בו פסיקה הלכתית.
תושבי ירושלים מבערים את החמץ וקוראים את נוסח הביטול
חוק להסדרת ההתיישבות ביהודה והשומרון

| --- | --- |

 פרטי החוק
 תאריך חקיקה:  6 בפברואר 2017
 תאריך חקיקה עברי:  י"א בשבט תשע"ז
 גוף מחוקק:  הכנסת העשרים
 תומכים:  60
 מתנגדים:  52
 חוברת פרסום:  ספר החוקים 2604, עמ' 410
 הצעת חוק:  פרטית
 משרד ממונה:  משרד המשפטים
 נוסח מלא:  חוק להסדרת ההתיישבות ביהודה והשומרון, התשע"ז–2017
 תאריך פקיעה:  9 ביוני 2020
 נפקע על ידי:  בית המשפט הגבוה לצדק
 
חוק להסדרת ההתיישבות ביהודה והשומרון, התשע"ז–2017, המוכר בשם המקוצר חוק ההסדרה, הוא חוק שתוכנן להסדיר את מעמדם של בתים בהתנחלויות ביהודה והשומרון שנבנו על קרקעות בבעלות פרטית, חלקית או מלאה, של פלסטינים, כאשר מדובר בבנייה בתום לב או בהסכמת הממשלה. החוק אושר בכנסת, אולם בוטל בידי בג"ץ.
לפי החוק, הקרקע שעליה בנויים הבתים תישאר בידי בעליה, אולם המדינה תפקיע מהם את זכויות השימוש בקרקע ותעביר אותן לממונה על הרכוש הממשלתי והנטוש באזור יהודה ושומרון. בתמורה, יפוצו בעלי הקרקעות הפלסטינים בסכום בגובה של 125% מערכם הראוי של דמי השימוש בקרקע, או יקבלו קרקע חלופית, לפי בחירתם. החוק אושר בכנסת ב-6 בפברואר 2017. לפי הערכה, החוק היה רלוונטי ביחס לכ-2,000 בתי יהודים ב-26 יישובים ביהודה ושומרון.
ב-17 באוגוסט 2017 הקפיא בג"ץ את ביצוע החוק עד לדיון בעתירות שהוגשו בנושא. ב-9 ביוני 2020 ביטל בג"ץ את החוק בנימוק שהוא פוגע בזכויות חוקתיות לקניין, לשוויון ולכבוד של התושבים הפלסטינים, בלי שיעמוד בתנאיה של פסקת ההגבלה.
רקע

לנוכח עמדת הממשלה השלילית באשר לבנייה בשטחים, במהלך העשור האחרון של המאה ה־20 וראשית המאה ה־21 נבנו מספר מאחזים וכן שכונות בהתנחלויות ותיקות על קרקעות הרשומות במרשם המקרקעין של יהודה ושומרון כקרקעות בבעלות פרטית של פלסטינים. בראשית המאה ה-21 עתרו פלסטינים לבג"ץ פעמים אחדות, בתמיכת ארגוני שמאל, בדרישה לפנות בתים בהתנחלויות ובמאחזים שנבנו לטענתם על קרקע פרטית שלהם. בחלק מהמקרים נענה בג"ץ לעתירה, והורה על הריסת בתים (לדוגמה, שכונת האולפנה ובתי דריינוף בבית אל, המאחז עמונה, תשעה בתים בעפרה ועוד). מאמצים גדולים של ממשלת ישראל למנוע את ההריסה הביאו להתמשכות ההליכים במשך שנים, אך לא מנעו את ההריסה.
אף שמספר הבתים שנהרסו קטן למדי, לפי אחת ההערכות כ-2,000 בתים ביהודה ושומרון עומדים על קרקעות הרשומות בטאבו בבעלות פלסטינית.
כפתרון למצב זה יזמו חברי כנסת ממפלגות הימין שינוי חקיקה, שיימנע פסיקה המחייבת הריסת בתים בהתנחלויות ביהודה ושומרון.
היסטוריה חקיקתית

הצעות חוק פרטיות להסדרת ההתיישבות ביהודה ושומרון עלו פעמים אחדות בכנסת השמונה עשרה ביוזמת חברי הכנסת זבולון אורלב (פ/4384/18), יעקב כץ (פ/3643/18), מירי רגב (פ/3900/18) ויריב לוין (פ/4278/18). הצעת החוק צברה תאוצה באמצע 2012 על רקע ניסיון למנוע את פינוי שכונת האולפנה על פי פסיקת בג"ץ, אולם באותה תקופה נתקלה בהתנגדות נחרצת של ראש הממשלה בנימין נתניהו, ולא אושרה. החוק הוצע מחדש בשנת 2015 בידי ח"כ יואב קיש מהליכוד ובשנת 2016 בידי מפלגת הבית היהודי ויוזמו העיקרי הוא ח"כ בצלאל סמוטריץ'.
קידום ההצעה התעורר על רקע הניסיון למנוע את פינוי עמונה עד סוף שנת 2016, והיא אושרה בוועדת השרים לחקיקה, חרף התנגדותם של ראש הממשלה, בנימין נתניהו, שר הביטחון, אביגדור ליברמן והיועץ המשפטי לממשלה, אביחי מנדלבליט.
הצעת החוק בגרסתה הראשונה עברה בקריאה טרומית ב-16 בנובמבר 2016, בתמיכת כל מפלגות הקואליציה. בהכנת הצעת החוק לקריאה ראשונה נוסף לה סעיף, לפי דרישת יו"ר "כולנו", משה כחלון, המחריג מהגנת החוק הליכי אכיפה וצווים מנהליים קיימים שניתנו בעניינם צווים שיפוטיים או פסקי דין, ובכך נמנעה הכשרת עמונה. הצעת החוק המתוקנת עברה בקריאה טרומית ב-5 בדצמבר ברוב של 59 תומכים מול 49 מתנגדים, ובקריאה ראשונה ב-7 בדצמבר ברוב של 58 תומכים מול 51 מתנגדים.
במהלך הדיון בהצעת החוק אמר היועץ המשפטי לממשלה, אביחי מנדלבליט, שאין לקבל הצעות חוק שאינן בגדר הדין הבין-לאומי ופוגעות במעמד בית המשפט העליון, והודיע שלא יגן על החוק אם זה יאושר בכנסת, משום שהוא בלתי חוקתי ועלול להוביל להגשת תביעה נגד ישראל בבית הדין הפלילי הבינלאומי בהאג.
בתגובה לדברי היועץ המשפטי, חתמו מאה עורכי דין על הצהרה האומרת שהחוק המוצע הוא לגיטימי וחוקתי ועומד בסטנדרטים בין לאומיים, ודווקא האפליה העולה מהמצב הקיים טרם החוק אינה מתאימה לערכי השוויון. החתומים כתבו כי ישמחו להגן על החוק בהתנדבות, בכל ערכאה שיפוטית.
החוק אושר בקריאה שלישית בכנסת ב-6 בפברואר 2017 ברוב של 60 תומכים מול 52 מתנגדים.
פרטי החוק

החוק עוסק בהתיישבות שנבנתה בתום לב במקרקעין הטעונים הסדרה או שניתנה הסכמת המדינה לבנייתה, בתקופה שקדמה ליום פרסומו של החוק.
החוק קובע כי מקרקעין שאין בהם בעל זכויות במקרקעין – הממונה על הרכוש הממשלתי באזור יהודה והשומרון (להלן - הממונה) ירשום אותם כרכוש ממשלתי, ואילו מקרקעין שיש בהם בעל זכויות במקרקעין, זכויות השימוש בהם יועברו לידי הממונה, כאשר הסכום שהושקע בבניית ההתיישבות עלה, בשעת הבנייה, על שוויים של המקרקעין בלי ההתיישבות באותה שעה. זכויות השימוש וההחזקה במקרקעין שהועברו לממונה יוקצו לצורכי ההתיישבות שנבנתה על אותם מקרקעין, ויותלו כל הליכי האכיפה והצווים המנהליים הקיימים בעניין אותה התיישבות.
בעל הזכויות במקרקעין, שזכות השימוש בהם ניטלה ממנו, יהיה זכאי, לפי בחירתו, לדמי שימוש שנתיים בשיעור של 125% מערכם הראוי של דמי השימוש כפי שתקבע ועדת שומה, או לדמי שימוש מהוונים לתקופות של 20 שנה כל פעם בשיעור של 125% מערכם הראוי, או לקרקע חלופית ככל שהדבר אפשרי בנסיבות העניין.
החוק מונה רשימה של 16 התנחלויות ומאחזים שבהם תיבדק רלוונטיות החוק: עפרה, נתיב האבות, עלי, כוכב השחר, מצפה כרמים, אלון מורה, מעלה מכמש, שבי שומרון, קדומים, פסגות, בית אל, יצהר, הר ברכה, מודיעין עילית, נוקדים, כוכב יעקב. לשר המשפטים, באישור ועדת החוקה, חוק ומשפט של הכנסת, נתונה סמכות להוסיף יישובים לרשימה זו.