תאודורוס השני, קיסר האימפריה הביזנטית
שלטונו > מלחמות עם בולגריה

הצאר הבולגרי הצעיר, מיכאיל אסן השני (שלט 1246–1256/1257), ניצל את מותו של וטאציס כדי לכבוש מחדש את האדמות שתפס מבולגריה לאחר 1241. מיכאיל פלש למקדוניה ותראקיה בדצמבר 1254 או בינואר 1255. רוב חילות המצב של ניקאה במבצרים המקומיים היו קטנים, והבולגרים המקומיים תמכו בפולשים. הבולגרים תפסו במהירות את רוב המבצרים התראקים. שתי עיירות מקדוניות, ולס וסקופיה, נכנעו גם הן. מועצת מלחמה שזומנה בחיפזון קיבלה את הצעתו של גאורגיוס מוזלון להתקפת נגד מיידית. תאודורוס החליט להוביל את המערכה בעצמו, והפקיד את מוזלון בניהול אסיה הקטנה בפברואר 1255. התקפת הפתע שלו אילצה את הפולשים לסגת מתראקיה, והוא הורה לשני אריסטוקרטים ניקאים, אלקסיוס סטרטגופולוס ודמטריוס טורניקס, לרדוף אחרי הבולגרים. שני הגנרלים הובילו את חייליהם על פני מעברי הרי הרודופי בחשש מתמיד ממארב. כששמעו במפתיע את קולות הקרניים של רועים ורועי חזירים, הם נסוגו בבהלה, ונטשו את מטענם. הפיאסקו הכעיס את תאודורוס, והוא הורה להם למהר למחנה שלו באדריאנופול, אך שני המפקדים לא צייתו.
עריק בולגרי בשירות ניקאי, דרגוטאס, החליף צד והטיל מצור על מלניק בקיץ. תאודורוס יצא בחיפזון מאדריאנופול כדי להוביל כוחות סיוע לעיר. הבולגרים הציבו לו מארב לאורך מעבר רופל, אך הוא נמנע מכך ודרגוטאס נטש את המצור עם הגעתו של תאודורוס. ממלניק הלך תאודורוס לסלוניקי ופיטר את יריבו הוותיק, פילס, מתפקיד המושל. תאודורוס סגר את המטבעה המקומית, כי הוא רצה להקים מערכת ריכוזית של מינהל פיננסי באסיה הקטנה, עם אוצר חדש באסטריציון בחוף האסייתי של הלספונט. הוא פלש למקדוניה ואילץ את חיל המצב הבולגרי בולס להיכנע, אך הבצורת מנעה ממנו להמשיך במערכה הצבאית על פני אובצ'ה פולה הצחיח. הוא נסע לסרס, שם אישר את ההרשאות הפיסקליות של הערים המקדוניות. הוא גם הורה על מעצרו של קונסטנטין קבאסילס, הארכיבישוף של אוכריד, בהנחה שקבסילאס הוא תומך נאמן של מיכאל השני מאפירוס.
דיווח על פלישה מונגולית לאסיה הקטנה אילץ את תאודורוס לעזוב את מקדוניה בסוף הסתיו של 1255. לאחר שהדיווח הוכח ככוזב, הוא פתח במתקפה נגד מבצר צפאינה. הוא נאלץ לנטוש את המערכה, כי צבאו לא יכול היה לעבור את מעברי ההרים הצרים והקפואים. הוא חזר לאנטוליה בסביבות סוף השנה. הוא הרעיף על מקורביו כיבודים ומתנות. הוא הפך את מנואל לסקריס וקונסטנטינוס מרגריטס למפקדים העליונים של חייליו בתראקיה והטיל על גאורגיוס מוזלון ליישם רפורמות צבאיות. במקביל, הוא פנה נגד בני משפחות האצולה הוותיקות שהוא לא אמון בהן. קונסטנטינוס סטרטגופולוס ותאודורוס פילס - שני אריסטוקרטים שפגעו בו - עוורו. אלכסיוס סטרטגופולוס וארבעת הבנים של אלכסיוס ראול נכלאו. בן דודו של תאודורוס, מיכאל פלאיולוגוס, ברח לסלג'וקים כדי להימלט מהכלא. תאודורוס ניצל את זכותם של הקיסרים לשלוט בנישואי אצולה כדי לכונן קשרים משפחתיים בין אהוביו מהאצולה הזוטרה לבין האצולה הישנה. גאורגיוס מוזלון התחתן עם אחייניתו של פלאיולוגוס, תאודורה קנטקוזינה פלאיולוגינה, אנדרוניקוס מוזלון התחתן עם בתו של אלכסיוס ראול.
תאודורוס החליט לחדש את המשא ומתן על איחוד כנסיות בין הכנסיות הניקאיות האורתודוקסיות והקתוליות עם האפיפיור אלכסנדר הרביעי (כיהן 1254–1261) ושלחו שליחים לרומא באפריל או מאי 1256. דעות שונות על תהלוכת רוח הקודש תמיד היו גורם חשוב לפילוג בין שתי הכנסיות. תאולוגים אורתודוקסים טענו שרוח הקודש יצאה מהאב בלבד, אך תאולוגים קתולים קבעו שרוח הקודש יצאה מהאב והבן. תאודורוס הזמין את בלמידס לסכם את העמדה האורתודוקסית. בלמידס אימץ גישה פייסנית, והגיע למסקנה שהצהרה על תהלוכת רוח הקודש מהאב דרך הבן תואמת לחלוטין את התנ"ך ויצירותיהם של אבות הכנסייה. תאודורוס לא קיבל את השקפתו של המורה שלו והתעקש על הדוקטרינה האורתודוקסית המסורתית.
מיכאיל אסן השני, קיסר בולגריה שיגר פושטים קומנים כדי לבזוז את תראקיה בתחילת 1256. אף על פי שתאודורוס הורה ללסקריס ולמרגריטס לאמץ אסטרטגיית הגנה, הם רדפו אחרי הקומנים, אך הפולשים הנחילו תבוסה קשה לחייליהם. תאודורוס אסף צבא חדש, שהתאגד חלקית בקרב האיכרים האנטוליים, וחצה את ההלספונט. הוא שלח חיילים, כולל פרשים קומנים בשירותו, נגד הפולשים והם הביסו את כוחות האויב בשני קרבות בתראקיה. הוא נכנס למשא ומתן לשלום עם מיכאיל השני בתיווכו של רוסטיסלב מיכאילוביץ', דוכס מקסו (שלט 1254–1262). מיכאיל השני נישא לאחרונה לבתו של רוסטיסלב, ואשתו של רוסטיסלב, אנה מהונגריה, הייתה בת דודתו של תאודורוס. רוסטיסלב הגיע לתראקיה כדי להגיע להסכם עם תאודורוס. אקרופוליטס ניסח אמנה על השבת הגבולות לפני המלחמה בין ניקאה לבולגריה. רוסטיסלב קיבל את זה וחתם על הסכם השלום מטעם מיכאיל השני ב-29 ביוני. האמנה קבעה שמיכאיל השני מוותר על צפאינה לניקאים, אך חיל המצב הבולגרי לא נסוג מיד מהמבצר. תאודורוס השתכנע שרוסטיסלב רימה אותו והורה להצליף בפומבי באקרופוליטס. מעשהו התגלה כבלתי זהיר, משום שהבולגרים ויתרו על המבצר בתחילת ספטמבר. תאודורוס שלח את גאורגיוס מוזלון לאקרופוליטס כדי להשיג פיוס.
הסכם השלום עורר זעם רב בבולגריה, ואיפשר לבן דודו של מיכאיל השני, קאלימאן (שלט 1256), להעליל עלילה ולהדיח את הצאר. קלימאן תפס את כס המלכות, אך הוא מעולם לא זכה לתמיכת הצבא. לאחר שקאלימאן נפל קורבן למזימה חדשה, רוסטיסלב מיכאילוביץ' וגיסו של מיכאיל השני, מיצו (שלט 1256–1257), הגיש תביעה לכס המלכות. רוב הבויארים (האצילים) העדיפו מועמד שלישי, אחד מתוכם, קונסטנטין טיך (שלט 1257–1277), אף על פי שהוא לא היה קשור לשושלת אסן השלטת.