stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מדליית השירות הכללי (2008)
תיאור

המדליה מורכבת מדיסק עשוי כסף בקוטר 36 מ"מ. בחלקה הקדמי מוצבת דמותה של המלכה אליזבת', בטבעת סביבה נכתב בראשי תיבות תוארה המלכותי המלא; 'ELIZABETH II DEI GRATIA REGINA F D' (אליבת' השנייה, בחסד אלוהים, מגנת האמונה).
מצידה השני בתוארת דמותה של בריטניה אוחזת קלשון ומאחוריה אריה. מתחת לבריטניה נכתב למען שירות מערכה 'FOR CAMPAIGN SERVICE', כאשר מסביב מוצגים זרי עלי אלון המעטרים את האיור המרכזי.
המדליה תלויה מסרט המורכב מפסים ירוקים וסגולים לסירוגין, עם פס ירוק עבה במרכז. תצורה זו נהוגה גם באות העיטור (גרסה מוקטנת של העיטור אשר נענדת באירועים לא פורמליים).
אבזמים

המדליה כוללת שישה אבזמים לציון פעולות ומערכות שונות שניתנו לענידה על סרט העיטור. בשונה ממדליות שירות קודמות, כל אבזם מציין אזור גאוגרפי במקום שם של מערכה ספציפית.
דרום אסיה (Southern Asia): פעילות אימון צוותי חבלה וסילוק פצצות בפקיסטן (2008-2015)
חצי האי ערב (Arabian Peninsula): מבצע קוונטאם (2009-2012) ומבצע אייסיני (2012-2013)
צפון אפריקה (Northern Africa): מבצע דפרנס (לוב, 2011) ומבצע ווקאטה (לוב, 2011-כיום)
מערב אפריקה (Western Africa): מבצע הסיוע ניקומב במאלי (2013 ו-2018-כיום)
מזרח אפריקה (Eastern Africa): מספר מבצעי ביטחון וסיוע בסומליה כחלק ממבצע טנגהאם הנרחב (2012-כיום)
מפרץ עדן (Gulf of Aden): כוח משימה 50 בפעילות הגנה על ספינות סחר במפרץ עדן (2016)
מניני

| --- | --- |

 לידה:  19 בדצמבר 1997 (בן 26) בארי, איטליה 
 שם לידה:  אלסיו מיניני
 שם במה:  Maninni 
 מוקד פעילות:  איטליה 
 סוגה:  פופ
 שפה מועדפת:  איטלקית 
 כלי נגינה:  קול ‏•‏‏ גיטרה
 maninni.it
 פרופיל ב-IMDb
 
אלסיו מיניני (באיטלקית: Alessio Mininni; נולד ב-19 בדצמבר 1997), ידוע בשם הבמה מניני, הוא זמר-יוצר איטלקי.
שנותיו הראשונות

מניני נולד וגל בביטו, עיירה במטרופולין בארי. אביו עסק במתכות ואמו הייתה עקרת בית. יש לו אח אחד.
את אהבתו למוזיקה קיבל בגיל 9, כשראה עם אביו הופעה של U2. לאחר מכן החל ללמוד נגינה על גיטרה.
קריירה

בשנת 2016 התחרה מניני בעונה ה-16 של תחרות הכישרונות Amici di Maria De Filippi.‏ בשנים 2017 ו-2019 הוציא את "Parlami di te" ו-"Peggio di ieri" בהתאמה.
בשלהי 2022 השתתף בשלב המקדים לפסטיבל סן רמו 2023, ה-Sanremo Giovani, עם השיר "Mille porte".‏ הוא לא העפיל לשלב הבא והודח מן התחרות. מניני היה אחד משלושים האמנים שהתחרו בפסטיבל סן רמו 2024, הקדם האיטלקי לאירוויזיון 2024, שהתקיים במאלמה שבשוודיה. שירו לתחרות, "Spettacolare", סיים בערב הגמר במקום ה-26.
דיסקוגרפיה

| כותרת | פרטים | מיקומי שיא> ITA |
| --- | --- | --- |
| Spettacolare |  יצא לאור: 6 בפברואר 2024  חברת תקליטים: קולומביה רקורדס  פורמטים: תקליטור, הורדה דיגיטלית, הזרמת מוזיקה | 75 |
הערות שוליים

↑  Romano, Rosarianna (3 בדצמבר 2023). "Chi è Maninni, il cantante tra i big di Sanremo 2024. Da Bari alla conquista dell'Ariston. «Ancora non ci credo»". Corriere Del Mezzogiorno (באיטלקית). נבדק ב-11 בינואר 2024. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Capozzi, Virginia (27 באפריל 2023). "È il barese Maninni uno dei finalisti al 1MNext di Roma". Corriere di Puglia e Lucania (באיטלקית). נבדק ב-11 בינואר 2024. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Fabbretti, Fabio (21 בנובמבר 2016). "LA CLASSE DI AMICI 16 (FOTO ALLIEVI)". DavideMaggio.it (באיטלקית). נבדק ב-11 בינואר 2024. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Visentin, Barbara (22 בדצמבר 2023). "Maninni a Sanremo: «Il mio brano mandato per gioco. A 9 anni ho scoperto la musica con gli U2, consegnavo pizze per pagarmi il conservatorio»". Corriere Del Mezzogiorno (באיטלקית). נבדק ב-11 בינואר 2024. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Bellini, Enzo (22 בפברואר 2017). "RE'VOLVER INTERVIEW: intervista ad Alessio Mininni, ex concorrente di Amici 16". Re'Volver Blog (באיטלקית). נבדק ב-11 בינואר 2024. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Nuzzaco, Serena (7 בנובמבר 2022). "L'artista pugliese Maninni vola in finale a Sanremo Giovani". L'Edicola del Sud (באיטלקית). נבדק ב-11 בינואר 2024. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Cenci, Nicolo (15 בדצמבר 2016). "Alessio Mininni piange ad Amici 16 prima dell'eventuale eliminazione". LaNostraTv (באיטלקית). נבדק ב-11 בינואר 2024. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Pascoli, Andrea (16 בדצמבר 2022). "Maninni in gara a Sanremo giovani con 'Mille porte': "Dopo le difficoltà ora credo in me"". La Repubblica (באיטלקית). נבדק ב-11 בינואר 2024. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Ascione, Arianna (16 בדצמבר 2022). "Oggi c'è Sanremo Giovani, chi ha vinto e poi è scomparso, i partecipanti più piccoli, 7 segreti". Corriere della Sera (באיטלקית). נבדק ב-11 בינואר 2024. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Uzzo, Cecilia (4 בדצמבר 2022). "Chi è di scena a Sanremo 2023 (anche senza cantare)". GQ Italia (באיטלקית). נבדק ב-11 בינואר 2024. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Rossi, Antonella (3 בדצמבר 2023). "Sanremo 2024: tutti i nomi dei cantanti in gara". Vanity Fair Italia (באיטלקית). נבדק ב-10 בינואר 2024. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Album – Classifica settimanale WK 7 (dal 09.02.2024 al 15.02.2024)" (באיטלקית). Federazione Industria Musicale Italiana. נבדק ב-17 בפברואר 2024. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz: 21f5ab8e-03e2-4f4d-b33a-d5c9fea7d36d
מסדר צבאי נוצרי

סימני נוכחות של מסדרים צבאיים נוצריים הקשורים לממלכת ירושלים וארץ הקודש במהלך מסעי הצלב (בגרמנית).
מסדרים צבאיים היו צורת ארגון נוצרית בימי הביניים. מסדרים שונים היו קיימים אצל הנצרות מזה מאות בשנים, אך הם היו מסדרי נזירים שלא נקטו כלל באלימות מסוג כלשהו והם קיבלו את צביונם הצבאי רק אחרי מסע הצלב הראשון. המסדרים האלה הורכבו מנזירים לוחמים שמטרתם הייתה קידום הנצרות באמצעים כוחניים. כינון המסדרים הצבאיים פתח פרק חדש בנצרות, שעד אז התנגדה לשפיכות דמים באשר היא, לא כל שכן לשיתוף אנשי דת במעשי האיבה.
המסדר הראשון שכבר מראשית קיומו עסק בעיקר בפעילות צבאית הוא מסדר אבירי היכל שלמה, המוכר יותר בשם "טמפלרים". המסדר נוסד על מנת להגן על הצליינים שעלו לרגל לירושלים אחרי כיבושה על ידי הצלבנים ב-1099. מסדרים אחרים, מהם חדשים ומהם כאלה ששינו את תפקידם המקורי, הצטרפו עד מהרה למסדר הזה.
אף שראשית המסדרים הצבאיים היא בארץ ישראל, התפשט המנהג להקים מסדרים מהסוג הזה למדינות נוספות באירופה. מסדרים רבים הוקמו בספרד שנלחמה במוסלמים ובמקומות נוספים. יתרה מכך, מסדרים הקימו סניפים ביבשת על מנת להגדיל את פריסתם ולהגביר את התשואות שקיבלו מתרומות. במקומות מסוימים הצליחו המסדרים להקים מדינות של ממש בתוך אירופה (למשל המסדר הטבטוני).
עם הזמן קיבלו על עצמם המסדרים תפקידים נוספים, מלבד עיסוקים צבאיים. כך למשל עסקו הטמפלרים בבנקאות ואילו ההוספיטלרים חזרו לתפקידם המקורי וטיפלו בחולים.
לקריאה נוספת

שלמה לוטן, טבטונים בממלכת ירושלים הצלבנית, התפתחות המסדר הצבאי הטבטוני 1190–1309, יחסי גומלין בין המזרח הפרנקי ואירופה, תל אביב, 2012.
Nicholas Edward Morton, The Teutonic Knights in the Holy Land 1190-1291, Woodbridge: Boydell Press, 2009
מוראביטון

ערך זה עוסק בשושלת מוסלמית. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |
 מדינה:  מרוקו, אל-אנדלוס, מאוריטניה 
 בית האב:  היסטוריה של מרוקו, היסטוריה של מאוריטניה, היסטוריה של אלג'יריה, ההיסטוריה של סהרה המערבית, היסטוריה של ספרד 
 תקופת השושלת:  1040–1147 (כ־107 שנים) 
 
האימפריה בשיא גדולתה
אל-מוראביטון (בערבית: المرابطون, בתעתיק מדויק: אלמראבטון, באנגלית: Almoravids) הייתה שושלת מוסלמית ממוצא ברברי, אשר במאה ה-11 ייסדה אימפריה רחבה, שהשתרעה על פני המגרב ואל-אנדלוס. בירת האימפריה המוראביטונית הייתה בעיר מרקש, אותה הם הקימו בשנת 1062. השושלת נוצרה בקרב שבטי למטונה וגודאלה אשר היו שבטי נוודים ברברים שפעלו בסהרה בשטח שבין דרום מרוקו, נהר הניז'ר ונהר סנגל.
המוראביטון תרמו תרומה חשובה להישרדות של ספרד המוסלמית במאות ה-11 וה-12 בפני הלחץ של הממלכות הנוצריות מסביב. באותה תקופה אל-אנדלוס הייתה מפולגת לממלכות טאיפה, כלומר נסיכויות קטנות, חלשות ומסוכסכות, מה שהקל על הנוצרים את מלאכת הריקונקיסטה (הכיבוש מחדש). המוראביטון הביסו בקרב א-זאלקה את הקואליציה הנוצרית בראשות ממלכות קסטיליה וארגון, ובכך נתנו לממלכות המוסלמיות מרווח נשימה. לאחר הניצחון המוחץ, המוראביטון השתלטו על אל-אנדלוס ובכך יצרו אימפריה רחבת ידיים. אך שלטונם היה קצר מועד, מפלתם הגיעה דווקא מהבית. בתחילת המאה ה-12 שבטי המסמודה הברברים של מרוקו התאחדו תחת הנהגתו הכריזמטית של עבדאללה אבן תומארת. בשנת 1147 נהרג במרקש המלך האחרון לשושלת המוראביטון וקמה שושלת ברברית חדשה המוואחידון.
השם

מוראביטון מתקשר למונח ריבאט (אנ') שפירושו מבצר-מנזר ספר, ועל כן מוראביטון הם אלה החונים במבצר הספר ומוכנים לצאת למלחמת הקודש בכופרים.
לא ברור לחלוטין מתי ולמה החלו המוראביטון לכנות כך את עצמם. אל-בכרי מכנה אותם בשם זה כבר ב-1068, לפני שהם הגיעו לשיאם, אך הוא לא מסביר מה מקור השם. כשלוש מאות שנה מאוחר יותר מציע אבן אבי זובייר את הסברה כי שם זה נבחר על ידי המייסד עבדאללה אבן יאסין. לפי זובייר, הטפותיו של יאסין לא התקבלו יפה בקרב השבטים הברברים להם הטיף, ולכן הוא לקח את חסידיו למנזר-מבצר (ריבאט). אבן אד'ארי כותב שאבן יאסין בחר בשם הזה כדי לעודד את חסידיו למסור את נפשם במלחמת הקודש המתרגשת עליהם. יהיה אשר יהיה ההסבר הנכון, קרוב לוודאי שהמוראביטון בחרו את הכינוי הזה לעצמם, אולי כדי למנוע מתנועתם לקבל תיוג שבטי כזה או אחר, וליצור רושם כלל מוסלמי שיוכל לאחד תחתיו גורמים מקבוצות שבטיות שונות ולצבור עוצמה פוליטית.
סברה אחרת טוענת שמקור השם הוא בריבאט של וג'אג' בן זלו, בית המדרש המוסלמי בו התחנך עבדאללה אבן יאסין מנהיגה הרוחני של תנועת המוראביטון. מקורות מהמאות ה-12 וה-13 מציינים שבית המדרש של וג'אג' כונה "דאר אל מוראביטון" כלומר בית המוראביטון.
מקורות בני התקופה מתייחסים אליהם בשם של-מולת'ימון (רעולי הפנים). מכיוון שהמוראביטון היו מכסים את פניהם לפי המנהג המקובל בקרב שבטי הברברים של הדרום (כיום מקובל עדיין בקרב שבטי הטוארג). מקור המנהג בקרב יושבי הסהרה הוא פרקטי להגנה מפני סופות החול הקשות, אך המוראביטון נהגו כך גם באזורים עירוניים בצפון כסימן היכר לזרותם ולאדיקותם.
מקור

אוכלוסיית הברברים של המגרב בימי הביניים המוקדמים התחלקה לשלושה שבטים עיקריים: זנאטה בצפון, מסמודה במרכז מרוקו, וסנהאג'ה במערב הסהרה ובמזרח המגרב. הסנהג'ה במזרח כללו את שבטי הכותאמה, שהיו בסיס התמיכה של השושלת הפאטימית במאה ה-10 באיפריקיה. השבט הדרומי ביותר שהשתייך לקואליציית הסנהאג'ה היה שבט ג'ודאלה שגבולו הדרומי היה בנהר הסנגל.
שבטי הסנהג'ה המערביים קיבלו עליהם את האסלאם במהלך המאה ה-9. דת האסלאם נתנה להם תוכן משותף שתחתיו הם יכלו להתאחד. הדת החדשה התקבלה בהתלהבות רבה ועד מהרה יצאו שבטי הסנהאג'ה למלחמות קודש בכופרים האפריקנים שסביבם. קואליציית הסנהאג'ה הגיעה להישגים פוליטיים נאים במהלך המאה ה-10 ואף השתלטו על נקודות שולטות בנתיב הסחר חוצה הסהרה. אך האיחוד של שבטי הסנהאג'ה התפרק עד מהרה והם איבדו את מאחזיהם לשבטים יריבים.
בסביבות שנת 1040, יחיא אבן אבראהים מנהיג שבט ג'ודאלה, יצא לחג' למכה. בדרכו חזרה הוא עבר בעיר קירואן בירת מחוז איפריקיא. באותו זמן איפריקיא הייתה שרויה בתסיסה דתית-פוליטית, מכיוון שמושל המחוז שקל למרוד בחסות הפוליטית של השושלת הפאטימית שהיא שיעית בדתה. חכמי הדת תמכו במהלך הזה ועודדו את המושל לנקוט בו. יחיא אבן אבראהים ספג את האווירה הדתית הזו באפריקיא והרהר במצבה העגום של דת האסלאם בקרב בני עמו במערב הסהרה. על סמך עצות שקיבל יצא יחיא אל הרבאט של וג'אג' אבן זלו כדי לאתר מורה הוראה מאליכי ולהביאו אל בני עמו כדי שילמדם את רזי התורה המוסלמית ויחזירם לדרך הישר. ברבאט המליצו על אדם אחד – עבדאללה אבן יאסין.
שמו של אבן יאסין מלמד שהוא ככל הנראה מתאסלם, הוא לא נולד כמוסלמי. קרוב לוודאי שבערה בו תשוקה קנאית יוקדת לאסלאם, בשורתו התאפיינה בהיצמדות נוקשה למסורת האורתודוקסית ולכתוב בקוראן עצמו. מפגשיו הראשונים של איבן יאסין עם בני הג'ודאלה לא עלו היטב. טיעוניו הנלהבים אך שטחיים למדי של אבן יאסין נפלו על אוזניים ערלות, סגנונו הקנאי והתוקפני לא נעם לאוזניהם. בני הג'ודאלה גרשו את יאסין מיד לאחר מותו של נותן חסותו יחיא אבן אבראהים.
אך אבן יאסין מצא אוזניים קשובות בקרב בני השבט השכן בני הלמטונה. יאסין החל להדגיש בדרשותיו את תולדות חייו של הנביא מחמד ואת החשיבות שיש למלחמת קודש כנגד הכופרים. הרעיון המרכזי בתורתו של יאסין היה, שכדי להיות מוסלמי נאמן לא מספיק לאמץ אורח חיים אסלאמי אדוק אלא גם להילחם כנגד כל מה שמעורר התנגדות לאורח החיים הזה. מבחינת יאסין כל דבר ועניין שאיננו כלול בהלכה המוסלמית נחשב כהתנגדות ויש להילחם בו, ובייחוד עניין השבטיות. יאסין האיץ בשומעיו לזנוח את קשרי הדם ואת ההבדלים האתניים, ולהתאחד תחת דגל האסלאם. הדרישה הזאת התאימה למנהיגי שבט למטונה שחלמו להחזיר עטרה ליושנה ולאחד את שבטי הסנהאג'ה תחת שלטונם. החל מאמצע המאה ה-11 יצאו בני הלמטונה, אשר החלו לקרוא לעצמם אל-מוראביטון, למסע לאיחוד בני השבטים שסביבם למען המטרה הדתית המשותפת.
הכיבושים > צפון אפריקה

כבר בשנת 1053, המוראביטון הפיצו בהצלחה את בשורתם הדתית בקרב בני השבטים הברברים. לאחר שאיחדו את בני הסנהאג'ה, הם השתלטו על דרך הסחר של הסהרה המערבית לכל אורכה, מסיג'ילמסה בצפון ועד אוודגסט בדרום. המנהיג הפוליטי, יחיא אבן עמר, נהרג בקרב ב-1057, את מקומו ירש אחיו של אבן יאסין, אבו בכר אבן עמר. תחתיו המוראביטון התפשטו צפונה לעבר הרי האטלס. אבו בכר מינה את בן דודו, יוסוף אִבן תָשוּפין כמשנה למלך ולמעשה העניק לו את רוב סמכויות השלטון. אבן תשפין ירש את השלטון והמשיך את ההתפשטות על כל אזור מרוקו, מאוריטניה והסהרה המערבית. בשנת 1062 הוא הקים את עיר הבירה מרקש.
הכיבושים > אל-אנדלוס

בשנת 1086 הוזמן יוסוף בן תאשפין על ידי נסיכי ממלכות הטאיפה יורשי ח'ליפות קורדובה, להגן על נסיכויותיהם מפני הממלכות הנוצריות של צפון חצי האי האיברי – קסטיליה ולאון. בן תאשפין הביס את הקסטיליאנים בקרב א-זלאקה, אך הוא נאלץ לשוב לאפריקה כדי לדכא מרידות שפרצו שם.
ב-1090 הוא שב לאיבריה כדי לספח את ממלכות הטאיפה לאימפריית המוראביטון. רוב תושבי איבריה תמכו בו בגלל נטל המיסים הכבד שהשיתו עליהם נסיכי הטאיפה. גם חכמי הדת במערב ובמזרח יצאו כנגד האדישות הדתית של נסיכי הטאיפה ותמכו בהפלתם. הם הוציאו פתווה הנותנת הכשר דתי ומוסרי לסיפוח. עד 1094 יוסוף אבן תאשפין סיפח את רוב ממלכות הטאיפה המרכזיות למעט סרגוסה. הוא לא הצליח לשחרר שטחים מוסלמיים מידי הנוצרים למעט ולנסיה, אך הוא הצליח להאט את תהליך הרקונקיסטה שצבר תאוצה לאחר התפרקות ח'ליפות קורדובה ופיצולה לממלכות הטאיפה.
יוסוף בן תאשפין קשר קשרי ידידות עם הח'ליף העבאסי בבגדאד, והכיר בו כח'ליף היחידי של האומה המוסלמית, וזאת בניגוד לעמדתה המסורתית של אל-אנדלוס. הח'ליף ידוע בתואר אמיר המאמינים, ואילו בן תאשפין אימץ לעצמו את התואר אמיר המוסלמים. הוא מת בשנת 1106, על פי חלק מהמקורות בגיל 100.
נפילה

הפלישות הנוצריות לאל-אנדלוס התגברו עם סיועם של הפרנקים. המלך המוראביטוני עלי אבן יוסוף הובס ב-1138 על ידי אלפונסו השביעי, מלך לאון, ושנה לאחר מכן הוא הובס בקרב על ידי אפונסו הנריקש מפורטוגל, שבעקבות כך זכתה לראשונה בעצמאות. ליסבון נכבשה על ידי הפורטוגזים ב-1147.
לפי חלק מהמלומדים עלי אבן יוסוף היה שייך לדור אחר בהנהגה, שהאידיאלים שהצמיחו את המוראביטון והקנו להם את עוצמתם נשכחו ממנו. הם זנחו את חיי המדבר והקנאות הדתית לטובת מנעמי השלטון והחיים העירוניים. הלחץ המשולב של הנוצרים באיבריה מחד ועליית האל-מוואחידון במרוקו מאידך ערערה את יסודות השלטון המוראביטוני. עלי אבן יוסוף מת ב-1143, יורשו תשפין אבן עלי איבד את האחיזה במהירות אל מול ההתפשטות של המווחידון, ואף מצא את מותו בקרב מולם בשנת 1146.
שני יורשיו היו אבראהים אבן תשפין ואחריו איסחאק אבן עלי, אך שלטונם היה קצר. כיבוש הבירה מרקש על ידי המווחידון בשנת 1147 סימלה את נפילת השושלת באופן סופי. יחד עם זאת כיסי התנגדות מוראביטונית נותרו באיים הבלאריים ובתוניסיה.
ארגון צבאי

עבדאללה אבן יאסין כפה על נאמניו משמעת ברזל. המנהיג הצבאי הראשון של המוראביטון, יחיא אבן עומר אל-למטוני, יצר ארגון צבאי משובח. הכוח המרכזי שלהם היה חיל הרגלים שהסתדר במבנה דמוי פלנקס, השורות הקדמיות היו חמושות ברמחים קצרים והשורות האחוריות חמושות בחניתות ארוכות. בנוסף היו יחידות עזר של פרשים באגפים. בנוסף, היה מקדימה נושא דגל שסימן לכוחות מתי להסתער ומתי לעצור.
אל-בכרי מציין שבמהלך קרב המוראביטון לא רדפו אחר אלה שברחו מפניהם. מלחמתם הייתה מאומצת והם לא נסוגו לפני כוחות עדיפים מהם, בהעדיפם מוות על פני נסיגה.
רשימת שליטים

עבדאללה אבן יאסין (1040-1059) (אנ') – מייסד ומנהיג דתי
יחיא אבן עומר אל-למטוני (1050-1056)
אבו בכר אבן עמר (1056-1087) פיצול שלטוני החל מ-1072
יוסוף בן תאשפין (1072-1106)
עלי אבן יוסוף (1106-1143)
תאשפין אבן עלי (1143-1145)
אבראהים אבן תשפין (1145-1147)
אסחאק אבן עלי (1147) (אנ')
שחזור דגל המוראביטון
ציור המתאר את אבו בכר אבן עמר
מטבע של דינאר מורביטוני מ-1138
המסגד הגדול באלג'יר שנבנה בימי המוראביטון
מסדר פטריק הקדוש

| --- | --- |

 
 מוטו: מי יפרידנו?   (לטינית: ?QUIS SEPARAB)
 פרטים
 מדינה:  דגל פטריק הקדוש אירלנד
 סוג:  מסדר אבירות
 מפקד המסדר:  המונרך הבריטי
 המעניק:  המונרך הבריטי
 סטטוס:  לא פעיל
 פטרון:  פטריק הקדוש
 יום:  17 במרץ
 נוסד:  1783
 הענקות
 הוענק לאחרונה:  1936 (נכון ל-2010)
 היררכיה
 עיטור גבוה יותר:  מסדר הדרדר
 עיטור נמוך יותר:  מסדר האמבט
המסדר המהולל ביותר של פטריק הקדוש (באנגלית: The Most Illustrious Order of Saint Patrick) הוא מסדר אבירות בריטי השייך לאירלנד. המסדר הוקם על ידי ג'ורג' השלישי מלך בריטניה בשנת 1783. אבירים הוכתרו למסדר בצורה סדירה מאז ועד לשנת 1922, עת רובה של אירלנד קיבלה עצמאות בשם מדינת אירלנד החופשית. למרות שהמסדר ממשיך להתקיים רשמית עד היום, המינוי האחרון למסדר נעשה בשנת 1936, והאביר האחרון של המסדר, הנסיך הנרי, דוכס גלוסטר, נפטר בשנת 1974. למרות זאת, המלך עודנו הריבון של המסדר, ואחד מבעלי התפקידים, האחראי על הסמלים של אלסטר (Ulster King of Arms) עדיין בתפקידו. פטריק הקדוש הוא פטרון המסדר, וסיסמתו היא ?Quis separabit (בלטינית: "מי יפריד אותנו?") – רמיזה לתרגום הוולגטה של איגרת פאולוס השליח אל הרומאים, פרק ח', פסוק 35: "מי יפרידנו מאהבת המשיח?".
רוב מסדרי האבירות בממלכה המאוחדת כוללים את כלל הממלכה, אך שלושת המסדרים הנעלים ביותר שייכים כל אחד לאומה אחת. מסדר פטריק הקדוש, השייך לאירלנד, הוא המסדר הצעיר והפחוּת בחשיבותו מבין השלושה. מקבילו האנגלי, מסדר הבירית, הוא מסדר האבירות העתיק ביותר בבריטניה, ותחילתו כבר במאה ה-14. המסדר הסקוטי הוא מסדר הדרדר, שהוקם, בגלגולו הנוכחי, בשנת 1687.
מסדר פטריק הקדוש הוזכר בתקשורת בשנת 1907, כאשר סמליו, יהלומי הכתר האיריים, נגנבו מטירת דבלין זמן קצר לפני ביקורו של ריבון המסדר, המלך אדוארד השביעי. המקרה נשאר בגדר תעלומה עד היום.
ראו גם

צלב פטריק הקדוש
מדליית השירות הכללי בהודו (1854)

| --- | --- |
 
הצד הקדמי (ימין) והצד האחורי (שמאל) של המדליה.
 
 פרטים
 מדינה:  בריטניה הממלכה המאוחדת
 סוג:  אות מערכה
 המעניק:  המונרך הבריטי
 למען:  שירות במערכות השונות בהודו בשנית 1852-1895
 זכאות:  הכוחות הבריטים וההודים.
 נוסד:  1854
 היררכיה
 הבא:  מדליית דרום אפריקה (1854)
 הקודם:  מדליית צבא הודו
מדליית השירות הכללי בהודו (באנגלית: India General Service Medal, בר"ת: IGSM) הייתה מדליית מערכה אשר אושרה ב-11 במרץ 1854 והוענקה עבור מערכות וקרבות באזור תת-היבשת ההודית בין השנים 1895–1852. המערכות השונות עליהן ניתנה המדליה צוינו על ידי אבזמים אשר נענדו על סרט העיטור וכללו את שם המערכה. המדליה ניתנה בלווי אחד מ-24 האבזמים האפשריים. ככל הנראה, מספר האבזמים הגדול ביותר שניתנו לחייל אחד היה שבעה.
תיאור

המדליה היא דיסק עשוי כסף בקוטר 36 מ"מ, אשר מצדו האחד מאויר ראשה של המלכה ויקטוריה עם המילים ויקטוריה רגינה (Victoria Regina) משני צידי האיור. מהצד השני מאוירת דמותה של ניקה אלת הניצחון, אשר מכתירה חייל ישוב בכתר עלי דפנה. מהיווסדותו של העיטור, הוא ניתן כשהוא עשוי כסף לכלל הדרגות הן לחיילים הבריטים והן לחיילים ההודים, אך החל מהמערכה בבורמה ב-1885, ניתנה גרסת ארד לתומכי לחימה מקומיים (כגון נהגים ונושאי ציוד).
דיסק הכסף תלוי מסרט ברוחב 32 מ"מ אדום בעל שני פסים כחולים. סרט זה הוא גם תצורתו של אות העיטור (גרסה מוקטנת של העיטור אשר נענדת לא באירועים פורמליים).
אבזמים

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
|  פגו (Pegu)  פרס (Persia)  הגבול הצפון-מערבי (North Western Frontier)  אומבילה (Umbeyla)  בוטן (Bhootan)  לושאי (Looshai) |  פראק (Perak)  יוואקי 1877-78 (Jowaki)  נאגה 1879-80 (Naga)  בורמה 1885-87 (Burma)  סיקים 1888 (Sikkim)  הזרה 1888 (Hazara) |  בורמה 1887-89  בורמה 1887-9  צין לושאי 1889-90 (Chin Lushai)  לושאי 1889-92  סמאנה 1891 (Samana)  הזרה 1891 |  הגבול הצפון-מזרחי 1891 (NE Frontier)  הונזה 1891 (Hunza)  בורמה 1889-92  גבעות צין 1892-93 (Chin Hills)  גבעות קצ'ין 1892-93 (Kachin Hills)  וואזיריסטאן 1894-95 (Waziristan) |  |
מיעוט המצוי

מיעוט המצוי הוא הגדרה הלכתית שנזכרה לראשונה בדברי הראשונים. משמעות הגדרה זו היא החלת חובת בדיקה על כלל הפריטים, מפני איסור כלשהו המצוי במיעוט ניכר מהם.
הדוגמה הבולטת לכלל הלכתי זה היא בדיקת ריאותיהן של כלל הבהמות מסירכא המטריפה את הבהמה, מחמת מיעוט מצוי של בהמות הסובלות ממחלה מטריפה זו. דוגמה נוספת שכיחה היא בדיקת פירות וירקות שמיעוט המצוי מהם נגוע בחרקים האסורים באכילה מהתורה, ומחייב את כל הפריטים ממינים אלו בבדיקה לשלילת הנגיעות בפרי או בירק הנאכל.
מקור הדין

מדין תורה, במקרים של חוסר ידיעה, ניתן להכריע על פי הרוב את דינו של הדבר. כך למשל אין חובה לברר האם בהמה שנשחטה היא טריפה, מאחר שרוב בהמות אינן טריפות. הראשונים סייגו את ההסתמכות המוחלטת על הרוב וקבעו כי במקרה שבו ידוע לנו שישנו מיעוט המצוי של איסור, קיימת חובה מדרבנן לבדיקת כלל הפריטים.
הנושא המרכזי שלגביו מוזכרת הגדרה זו של 'מיעוט המצוי' הוא הימצאות סירכות מטריפות בריאות הבקר והצאן, דבר האוסר את הבהמה באכילה. לפי הכלל הנ"ל, מאחר שמיעוט מצוי (ניכר, שכיח) מהבהמות לוקה בהתגלות סירכא בריאה, יש חובה לבדוק את כל הבהמות הנשחטות מחשש הימצאות סירכא בריאה. כך כתב למשל הרשב"א:
ומה שחששו להן [בדיקת סירכת הריאה] חכמים ואבותינו הראשונים ומנהג אבות קדושים קדמונים יותר לבדיקת הריאה משאר שמונה עשר טרפות, יש מפרש מפני שסרכות הריאה דבר מצוי, ולמיעוט מצוי חששו, למיעוט שאינו מצוי לא חששו.
הגדרת מיעוט המצוי

רוב הראשונים שעסקו בנושא לא פירטו את התנאים המבדילים בין מיעוט שאינו מצוי למיעוט המצוי. יוצא מן הכלל הוא הריב"ש, שכתב שמיעוט המצוי הוא מיעוט ניכר מאוד, שקרוב ל-50%: ”שמעוט מצוי, רצונו לומר שהוא קרוב למחצה, ורגיל להיות” (שו"ת הריב"ש סימן קצא).
לעומת זאת, המשכנות יעקב מוכיח ממה שנאמר במסכת גיטין שיש לבדוק את חביות היין שלש פעמים בשנה מחשש שמא החמיצו (על פי ההלכה אין להפריש תרומות ומעשרות מיין שהחמיץ על יין שלא החמיץ), אף שבמסכת בבא בתרא מבואר ששיעור ההחמצה המצוי של יין הוא אחת לעשרה בלבד, ששיעור מיעוט המצוי שיש לחשוש לו ולחייב בדיקה הוא 10%.
יש בפוסקים שהוכיחו מדברי ראשונים שכתבו בהתייחס למקרים נדירים ביותר שהם בכלל מיעוט המצוי, שהחלוקה בין מיעוט המצוי לשאינו מצוי אינה תלויה בשכיחות גרידא. כך לדוגמה, לדעת שבט הלוי אין לכמת את הגדרת מיעוט המצוי באחוזים, אלא כל שהמיעוט מלווה את הרוב בכל זמן ובכל מקום - נחשב מיעוט המצוי. אך אם ישנם זמנים שבהם אין מיעוט אסור, או שישנם מקומות שבהם אין מיעוט אסור - אין זה נחשב למיעוט המצוי:
אבל מה שיראה לעניות דעתי, דענין מיעוט המצוי היינו שהופעת המיעוט ומציאותו הוא מצוי הרבה, דכל רוב בהמות שבעולם ובכל מדינה ומדינה מוחזקים במיעוט טריפות מחמת סירכות הריאה... ולעולם אין רוב כשירות בלי מועט טריפות, והמועט מלווה את הרוב בכל עת ובכל מקום
הלכות שלגביהן מוזכר דין זה

מלבד חובת בדיקת ריאות הבהמה מסירכות, אחד המופעים המרכזיים של דין זה הוא חיוב הבדיקה של פירות וירקות מתולעים. בהלכה מחולקים הפירות לשלש קטגוריות: פירות שמוחזקים בנקיות; פירות שמוחזקים בנגיעות, ופירות שיש בהם מיעוט המצוי של תולעים. כך לדוגמה כותב הרשב"א:
"וכן עדשים ופולין וזיתים הרחש מצוי בהם הרבה במחובר ולפיכך צריכין בדיקה".
חיוב הבדיקה במיעוט המצוי נזכר במקומות נוספים:
מים שאין להם סוף - איסור אשת איש להינשא לגבר אחר על סמך עדות שבעלה הראשון נראה טובע בים או אגם גדול שלא ניתן לראות את קצהו, הואיל ומיעוט המצוי של הטובעים מצליח להינצל מכך ולחיות.
אשת איש - מי שהעידו על בעלה שהגיע לגסיסה, אינה מותרת להינשא לאדם אחר על סמך עדות זו, הואיל ומיעוט מצוי של הגוססים אינם מתים מיד, וחוששים למיעוט זה.
שחיטה - למרות שרוב העוסקים בשחיטה מומחים הם, אין להכשיר שחיטתו של מי שלא הוחזק במומחיות כל עוד ניתן לבחון אותו ולבדוק האם אינו מהמיעוט המצוי של השוחטים שאינם בקיאים במלאכתם.
חליצה - אלמנה הרה שבעלה מת ללא ילדים, ולאחר מותו ילדה ילד שמת בתוך שלושים יום, על פי ההלכה אינה יכולה להינשא לאדם אחר ללא חליצה, הואיל וחוששים שמא אותו ילד שמת היה מאותו מיעוט המצוי של ילדים המוגדרים כ'נפלים' המתים בתוך שלושים יום מלידתם, שאינם נחשבים ל'ולד של קיימא', וממילא חל חיוב חליצה על אותה אשה.
דמאי - גם איסור דמאי מבוסס על כך שמיעוט שכיח של עמי הארץ לא היו מעשרים את פירותיהם.
כללים בדין זה

מאחר שכאמור דין זה הוא מדרבנן, ומן התורה ניתן לסמוך על הרוב, כתבו הראשונים שכאשר לא ניתן לבצע את הבדיקה, אין לחשוש למיעוט המצוי. כך לדוגמה, למרות שחלה חובה לבדוק את הריאה מסירכות, במידה שהריאה נאבדה לפני בדיקתה, יש להתיר את הבהמה באכילה.
יש באחרונים שכתב שאין לחדש חששות למיעוט המצוי אלא מה שנמצא לו סמך בתלמוד ומפורש בדברי הראשונים.
האחרונים נחלקו האם קיימת חובת בדיקה בדבר שהמיעוט המצוי בו אינו של האיסור עצמו, אלא של סימנים חיצוניים המעוררים חשש לנוכחות האיסור.
הערות שוליים

↑  הריב"ש סימן קסג; ב"ח יורה דעה סימן לט, ש"ך ופרי מגדים שם.
↑  תלמוד בבלי מסכת גיטין דף לא עמוד א.
↑  תלמוד בבלי, בבא בתרא דף צג עמוד ב.
↑  משכנות יעקב יורה דעה סימן י"ז.
↑  למשל, השבט הלוי חלק ד סימן פא.
↑  שולחן ערוך יורה דעה סימן פד.
↑  וכך נפסק בשולחן ערוך יורה דעה סימן פד, ח.
↑  תלמוד בבלי, מסכת יבמות, דף קכ"א, עמוד א', וראשונים שם.
↑  תלמוד בבלי, מסכת יבמות, דף ק"כ, עמוד ב'.
↑  רמב"ן חולין ג, ב ועוד.
↑  תוספות על מסכת יבמות דף ל"ו עמוד ב'.
↑  תוספות על מסכת שבת דף י"ג, עמוד א'.
↑  בית אפרים סימן ו.
↑  בית אפרים סימן ו, משכנות יעקב יורה דעה סימן יז.