stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יעקב בריל

| --- | --- |

 לידה:  16 בנובמבר 1812 רוסינוב, מוראביה, צ'כיה 
 פטירה:  29 בנובמבר 1889 (בגיל 77) Kojetín, מוראביה, צ'כיה 
 מדינה:  האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 תקופת הפעילות:  ? – 29 בנובמבר 1889 
 צאצאים:  אלחנן בריל  נחמיה בריל 
 
יעקב בריל (Jakob Brüll;‏ 1812, רוסינוב (אנ'), מורביה – 1889, קויטין (אנ'), מורביה) היה רב וחוקר בספרות התלמוד.
ביוגרפיה

למד בישיבות בונהאד, פרסבורג ובודפשט. נישא לרג'ין (רבקה), בת הרב נחום טרייביטש. הוסמך לרבנות על ידי חותנו. לעד שנת 1843 כיהן כרב בעיר קויטין במורביה עד יום מותו. עם תלמידיו נמנים בניו אלחנן ונחמיה וכן דוד קאופמן – שלושתם נודעו לימים כחוקרים ידועים במדעי היהדות.
ספריו

בספריו ניכרת בקיאות רחבה בתלמוד ונטיה מובהקת לביקורת מדעית. הוא כתב ספרים הן בגרמנית והן בעברית. ספרו הידוע הוא "מבוא למשנה" בשני כרכים. ספרו האחרון "בן זקונים" יצא בימי חייו האחרונים.
משפחתו

בנו - נחמיה
בנו - אלחנן
נכדו, (בן בתו), ארנסט מולר
צבי שילר

| --- | --- |

צבי שילר, קצין מודיעין ראשי
 לידה:  25 באוגוסט 1937 י"ח באלול ה'תרצ"ז בוקרשט, ממלכת רומניה
 פטירה:  17 בינואר 2008 (בגיל 70) י' בשבט ה'תשס"ח ישראל
 תאריך עלייה:  1949
 מדינה:  ישראל 
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 תקופת הפעילות:  1955–1984 (כ־29 שנים)
 דרגה:    תת-אלוף
 תפקידים בשירות
 קצין המודיעין של עוצבת סיני  קצין המודיעין של פיקוד הדרום  סגן ראש חטיבת המחקר  קצין מודיעין ראשי  נספח לענייני מודיעין בארצות הברית
 פעולות ומבצעים
   מלחמת סיני   מלחמת ששת הימים   מלחמת ההתשה   מלחמת יום הכיפורים   מלחמת לבנון הראשונה
 תפקידים אזרחיים
 מנהל חברת מזל"ט מנכ"ל עיריית בת ים
 
צבי (צביקה) שילֶר (25 באוגוסט 1937 – 17 בינואר 2008) היה קצין צה"ל בדרגת תת-אלוף, שירת כקצין מודיעין ראשי.
ביוגרפיה

שילר נולד ב-1937 בבוקרשט שברומניה. אביו נהרג במלחמת העולם השנייה, אמו נישאה בשנית והמשפחה עלתה לישראל ב-1949. המשפחה נקלטה במעברה טירת כרמל ושילר נשלח לקיבוץ חמדיה, למד בבסמ"ת.
ב-1955 התגייס לצה"ל, שירת כלוחם בחטיבת גולני, סיים בהצטיינות קורס קציני חי"ר ושירת כקצין בגולני. ב-1959 עבר לשרת בתפקידי מודיעין, שירת כקצין מחקר בענף ירדן ומדריך בקורס קציני מודיעין. עבר למערך השדה ושירת כקצין המודיעין של חטיבת הצנחנים, עוזר קמ"ן אוגדה ובמלחמת ששת הימים שירת כעוזר קצין המודיעין של פיקוד הדרום. במלחמת ההתשה שירת כקצין המודיעין של עוצבת סיני. לאחר מלחמת יום הכיפורים מונה לקצין המודיעין של פיקוד הדרום ובהמשך לראש הזירה המערבית בחטיבת המחקר וסגן ראש החטיבה. ב-1978 השתחרר משירות הקבע, כיהן כמנכ"ל מפעל "הדיקן" מקבוצת כור.
בספטמבר 1979 חזר לשירות קבע, קודם לדרגת תת-אלוף ומונה לקצין מודיעין ראשי. בתפקיד זה קידם יחד עם חיים אשד את נושא שילוב המזל"טים לצורכי איסוף מודיעין. ב-1982 מונה לנספח צבאי לענייני מודיעין בארצות הברית, שירת בתפקיד עד 1984.
לאחר שחרורו מונה בינואר 1985 למנכ"ל חברת "מזל"ט בע"מ". חברת שיווק משותפת של תדיראן והתעשייה האווירית לישראל, שהוקמה עקב התחרות העזה בין החברות בתחום כלי הטיס הבלתי מאוישים, שפגעה במאמצי השיווק שלהם בישראל ובעולם. בין השאר הוביל ב-1986 עסקה למכירת מזל"טים מסוג פיוניר לצי האמריקאי. בשנת 1988 חשף ה-FBI פרשת שוחד בה היה מעורב מלווין פייזלי, תת-מזכיר הימייה בממשל האמריקאי. מלווין פייזלי הודה בקבלת שוחד, ואדם נוסף, ויליאם גלבין, לוביסט ויועץ פרטי בעסקאות נשק, הודה במתן השוחד. שניהם חתמו על עסקאות טיעון עם התביעה האמריקנית, והפלילו את שילר, יחד עם אורי שמחוני (ששימש אז יועץ לחברת מזל"ט). בנוסף טען ה-FBI שבידיו הקלטה בה דנים שמחוני, שילר, פייזלי וגלבין בחלוקת 2 מיליון דולר דמי תיווך כביכול בעסקה למכירת תחנת בקרה קרקעית עבור המזל"טים (עסקה שלא יצאה לפועל לבסוף). שילר הכחיש שניתן שוחד בעסקה.
ב-1991 פתחה משטרת ישראל גם בחקירת הפרשה. במאי 1993 הוגש נגד שילר ושמחוני כתב אישום בארצות הברית, שביקשה את הסגרתו. לאחר עסקת טיעון מול משרד המשפטים האמריקאי, אשר כללה את כל המעורבים האחרים, למעט שמחוני שסירב לחתום, הפרשה נסגרה בלא שהוגשו כתבי אישום.
ב-1989 חברת תדיראן עברה משבר שבעקבותיו היא נטשה את תחום הכטב"מים ומכרה את חלקה בחברת מזל״ט לתעשייה האווירית,  ושילר עזב את תפקיד המנכ"ל.
ב-1999 מונה על ידו מפקדו בעבר, יהושע שגיא, למנכ"ל עיריית בת ים וכיהן בתפקיד עד 2003.
נפטר ב-2008 בגיל 70 ממחלה, והובא למנוחות בבית העלמין בקיבוץ עינת . הותיר את אשתו, שני ילדיו ונכדים.
הערות שוליים

↑  מרדכי ברקאי, תלונת התעשייה האווירית נגד תדיראן - על רק עיסקת מזל"ט עם מדינה זרה, דבר, 31 במרץ 1982
↑  אבי קרטין, הוקמה החברה המשותפת למזל"ט, חדשות, 8 בינואר 1985
↑  דן ארקין, ארה"ב העדיפה מזל"ט ישראלי - היחיד בעולם בעל עבר קרבי, מעריב, 8 בינואר 1986
↑  יעקב אילון, שמואל טל, יגאל קוצר, האף.בי.איי חוקר מעורבות ישראלית בשערוריית הפנטגון, חדשות, 12 ביולי 1988
↑  אלכס פישמן, אין חברים בביזנס הזה, חדשות, 21 ביוני 1991
1 2  נעמי לויצקי, פולרד, דותן ועכשיו שמחוני, חדשות, 20 בדצמבר 1991
↑  דן ארקין, מנהל מזל"ט: לחברה אין קשר לפרשת השחיתות בפנטגון, מעריב, 13 ביולי 1988
↑  אהרן קליין, אורי שמחוני וצבי שילר מואשמים במתן שוחד לבכירים בפנטגון, חדשות, 2 במאי 1993
↑  דרור מרום, ‏סיב"ט לא אחראית לפאשלות, באתר גלובס, 23 ביוני 1998
↑  תמיר שפר, תע״א ותדיראן הסכימו לפרק את חברת מזל״ט המשותפת, חדשות, 30 בינואר 1989
יהודה אריסטובולוס הראשון

יהודה אריסטובולוס הראשון (ביוונית: Ἀριστόβουλος; נפטר בשנת 103 לפנה"ס) היה מלך יהודה והכהן הגדול בין השנים 104–103 לפני ספירת הנוצרים. היה בנו הבכור של יוחנן הורקנוס והראשון שהכתיר עצמו למלך מאז שיבת ציון.
ממלכת החשמונאים תחת שלטון אריסטובולוס
  מצב ב-104 לפנה"ס  שטחים שנכבשו על ידי אריסטובולוס
קורות חייו

אריסטובולוס ואחיו אנטיגונוס הראשון שיתפו פעולה, עוד בתקופת חיי אביהם, במלחמה לכיבוש השומרון והנחילו תבוסה למלך הסלאוקי אנטיוכוס התשיעי שבא לעזרתה. במסגרת המלחמה הזו הם כבשו את בית שאן והגלו את תושביה, וגם כבשו את שומרון, הרסו אותה, והגלו אף את תושביה.
על פי יוספוס את משרת הנשיאות ייעד יוחנן הורקנוס הראשון לאשתו, אך משעלה אריסטובולוס לשלטון הוא כלא את אמו עד שגוועה, וגם את אחיו, אלכסנדר ינאי ואבשלום. את אחיו, אנטיגונוס הראשון, שהיה קרוב אליו בשנים ואהוב עליו, העריך וחלק לו כבוד.
הישגו הגדול של אריסטובולוס, על ידי, שלוחו, אחיו, היה כיבוש שטחי הגליל ובעיקר כיבושם וגיורם של היטורים, שבט ערבי צפוני. בתקופת שלטונו הקצרה, שארכה שנה בלבד, הספיק יהודה אריסטובולוס לכבוש את עמק יזרעאל ולגייר את תושבי הגליל העליון.
יוספוס מספר שמששמע אריסטובלוס על ניצחונות אחיו אנטיגונוס, חשש שמא זה יתפוס את מקומו. הוא הורה שזה לא יבוא אליו מזוין בנשק, וציווה גם שכל מי שיבוא למלך חמוש ייהרג לאלתר. שלומציון המלכה, אשתו של אריסטובולוס, ששטמה את אנטיגונוס, הורתה לספר לו שאחיו רוצה לראות אותו עם כל כלי נשקו, כיאות לגיבור מנצח. כך הוא אכן עשה, וכצפוי הרגו אותו השומרים.
האשמה שחש על מות אחיו הגבירה את מחלת המלך אריסטובולוס הראשון עד מותו בשנת 103 לפני הספירה.
לאחר מותו, שחררה אלמנתו שלומציון את אחיו שנאסרו על ידו, נישאה למבוגר שבהם - אלכסנדר ינאי, ומינתה אותו למלך.
מחקר

יהודה אריסטובולוס נחשב למקורב ליוונים,[דרוש מקור] אשר כתבו[דרושה הבהרה] עליו שהיה איש ישר וטוב.[דרוש מקור] עם זאת, קלוזנר כותב שגיורם של היטורים מעיד שלמרות קרבתו ליוונים לא היה אריסטובולוס מתייוון ממש.
החוקרים נחלקו לגבי אמיתות התיאורים של אריסטובלוס אצל יוסיפוס ולגבי אופיו של אריסטובלוס.
צבי גרץ קיבל את עדות היונים שאריסטובלוס היה "איש ישר וטוב" וטען שההאשמות כלפי אריסטובלוס שהמית את אמו ברעב ושהרג את אחיו אנטיגונוס מקורם בחוגים של הפרושים
אשר שנאו את המלך בגלל שהיונים אהבו אותו. לדעת יוסף קלוזנר[דרוש מקור], מקורם של ההאשמות כלפי יהודה אריסטובולוס, באויביו אשר התנגדו לו משום שהכריז על עצמו כמלך. יצחק אייזיק הלוי טוען מנגד שהסיפור על רצח אנטיגונוס מגיע ממקור צדוקי ובולט בו הניסיון לרכך את אשמתו של יהודה אריסטובולוס. לטענתו, האשמת שלומציון במות אנטיגונוס הוא שקר שהומצא על ידי הצדוקים ושעצם כך שהפר את צוואת אביו וכלא את אמו ואחיו מעיד על אופיו הרע.
הערות שוליים

↑  יוסף בן מתתיהו, קדמוניות היהודים, ספר 20, פרק י, פסקה ג, סעיפים 240–241: "יהודה הקרוי גם אריסטובולוס [...] יהודה הוא הראשון שענד את כתר (המלוכה)".
↑  הגיית השם ביוונית: אריסטובולוס, במלעיל דמלעיל (ההטעמה בהברה השלישית מהסוף).
↑  יוסף בן מתתיהו, קדמוניות היהודים, ספר 13, פרק יא, פסקה א, סעיף 301. "הוא היה הראשון שענד כתר 471 שנה ושלשה חודשים אחרי ששב העם לארצו כשנשתחרר משעבוד בבל".
↑  יוספוס, מלחמות היהודים א' 63-66
↑  יוסף בן מתתיהו, קדמוניות היהודים, ספר 13, פרק יא, פסקה ג, סעיפים 319-318.
↑  יוסף בן מתתיהו, קדמוניות היהודים, ספר 13, פרק יב, פסקה א, סעיף 320.
↑  יצחק אייזיק הלוי, דורות הראשונים, חלק שני, עמ' 454-456
| כהנים גדולים בולטים לפי תקופתם |
| --- | --- | --- |
| משכן משה והמשכן בגלגל | אהרן • אלעזר הכהן |  |
| המשכן בשילה | • אלעזר הכהן • פינחס • אבישוע בן פנחס • בקי בן אבישוע • עזי בן בקי • עלי הכהן • אחיטוב (נכד עלי) • אחיה בן אחיטוב |  |
| משכן נוב ומשכן גבעון | אחימלך בן אחיטוב • אביתר בן אחימלך |  |
| תקופת בית ראשון | צדוק • אחימעץ בן צדוק • עזריהו בן צדוק • אמריהו • יהוידע הכהן • זכריהו בן יהוידע • עזריהו הכהן • אוריה הכהן • עזריהו הכהן (השני) • שלום הכהן • חלקיהו בן שלום • שריה הכהן • יהוצדק הכהן • צפניה בן מעשיה |  |
| תקופת בית שני (תחת שלטון ממלכת פרס) | יהושע בן יהוצדק • יהויקים בן יהושע • אלישיב בן יהויקים • יהוידע הכהן (בית שני) • יוחנן הכהן • ידוע הכהן |  |
| בתקופה ההלניסטית | חוניו הראשון • שמעון הראשון • אלעזר בן חוניו • מנשה אחיו של חוניו • חוניו השני • שמעון השני • חוניו השלישי • יוחנן כהן גדול |  |
| כהנים מתיוונים ואחרים | יאסון •  מנלאוס • אלקימוס • חוניו הרביעי |  |
| כהנים גדולים מבית חשמונאי | יונתן • שמעון • יוחנן הורקנוס הראשון • יהודה אריסטובולוס הראשון • אלכסנדר ינאי • הורקנוס השני • אריסטובולוס השני • מתתיהו אנטיגונוס השני • אריסטובולוס השלישי |  |
| תחת ממשלת רומא | מתתיהו בן תאופילוס (הראשון) • יוסף בן עלים • חנן בן שת • ישמעאל בן פיאבי • יוסף קיפא • יונתן בן חנן • תאופילוס בן חנן • חנניה בן נדבאי • חנן בן חנן • יהושע בן גמלא • מתתיהו בן תאופילוס (השני) • פינחס בן שמואל מכפר חבתא • רבי אלעזר בן חרסום • יששכר איש כפר ברקאי • רבי ישמעאל בן אלישע כהן גדול |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007515456305171  GND: 118645757  VIAF: 72187491   WorldCat (עם VIAF): 72187491
מסיווה

מסיווה (בלטינית: Massiva; המאה ה-2 לפנה"ס) היה אציל נומידי, בנו של גולוסה ונכדו של המלך מסיניסה. רציחתו  בשנת 110 לפנה"ס שימשה עילה למלחמת יוגורתה.
ביוגרפיה

מסיווה היה בנו של גולוסה, שהיה בנו של מסיניסה. גולוסה מת ממחלה וכך גם אחיו מסטנבל (אנ'), וכך תפס האח השלישי מיקיפסה את השלטון. למיקיפסה היו שני בנים, היימפסל ואדהרבעל. וכן הוא אימץ את יוגורתה, בנו של מסטנבל. לאחר מותו של מיקיפסה חילק את ממלכתו בין השלושה. אולם יוגורתה נפטר מהיימפסל, ואדהרבעל ניצל רק תודות להתערבות הרפובליקה הרומית. נומידיה חולקה לשתי ממלכות, אדהרבעל קיבל את החלק המערבי כולל הבירה קירטה, ויוגורתה קיבל את החלק המזרחי. אולם יוגורתה תקף לבסוף את אדהרבעל והביס אותו. מסיווה שהיה ממקורביו של אדהרבעל, נמלט מקירטה זמן קצר לפני שיוגורתה בזז את העיר ורצח את אדהרבעל.
מסיווה נמלט לרומא, שם קיבל אותו הקונסול ספוריוס אלבינוס בזרועות פתוחות. אלבינוס שאף להפוך את מסיווה למלך נומידיה המערבית. יוגורתה שחשש מכך הטיל על שלישו בומילקר לחסל את מסיווה. בומילקר ואנשיו ארבו למסיווה ורצחו אותו. אולם בומילקר נתפס והודה במעשה. יוגורתה נאלץ לחזור לנומידיה, ונפתחה מלחמת יוגורתה.
לקריאה נוספת

סאלוסטיוס קריספוס, קאטילינא-יוגורתה - קטעים מדברי הימים, ירושלים, 1968, תרגמה שרה דבורצקי.
אלחנן בריל

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  27 באפריל 1846 Kojetín, צ'כיה 
 פטירה:  18 בספטמבר 1908 (בגיל 62) פרנקפורט, הקיסרות הגרמנית 
 מדינה:  האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 תקופת הפעילות:  ? – 18 בספטמבר 1908 
 אב:  יעקב בריל 
 
אדולף (אלחנן) בריל (Adolf Brüll;‏ 1846, קויטין, האימפריה האוסטרו הונגרית – 1908, פרנקפורט) היה חוקר במדעי היהדות.
ביוגרפיה

אדולף בריל נולד כבנם של הרב והחוקר יעקב בריל (1812–1889) ואשתו רג'ין (רבקה), בת הרב נחום טרייביטש. בריל קיבל את הכשרתו מאביו, ממנו למד יחד עם אחִיו לימים החוקר נחמיה בריל. כן למד באוניברסיטאות וינה, פראג וברסלאו. את הכשרתו התאולוגית קיבל בבית המדרש לרבנים בברסלאו. בשנת 1871 מונה כמורה בפילנתרופין (Philantropin) בפרנקפורט שם היה מוקד ההשכלה והריפורמה בעיר. במקום זה לימד עד 1903. בשנת 1879 ייסד את עמותת פרנקפורט-מנדלסון לרגל יום הולדתו ה-150 של משה מנדלסון. משנת 1881 היה העורך של כתבי העת מטעם עמותת מנדלסון, שעבורם כתב גם מאמרים רבים. בריל היה חבר מלא בחברה Deutsche Morgenländische Gesellschaft שעסקה בחקר מדעי המזרח. כן היה חבר בלשכת הבונים החופשיים בפרנקפורט.
בריל חיבר מספר ספרים בנושאי היהדות בתחומים מגוונים. עיקר פרסומו היה בהוצאה ראשונה לאור של התרגום השומרוני לתורה באותיות עבריות. כן חיבר חיבורים נוספים הקשורים לשומרונים ולנושאים יהודיים נוספים.
אדולף בריל חיבר ערכים עבור האנציקלופדיה היהודית שערך איזידור זינגר בין השנים 1901–1906. כן כתב 57 ערכים על אישים יהודיים בביוגרפיה הגרמנית הכללית.
נפטר ערירי.
ספריו

Fremdsprachliche Redensarten und Ausdrücklich als Fremdsprachlich Bezeichnete Wörter in den Talmuden und Midraschim. Leipzig 1869
ניבים ומילים בשפה זרה המתבטאים כשפה זרה בתלמודים ובמדרשים. קישור לספר באתר ספריית מדינת בוואריה.
Trachten der Juden im Nachbiblischen Alterthume. Frankfurt a. M. 1873 (מלבושי היהודים בתקופה שלאחר התנ"ך)
Das Samaritanische Targum zum Pentateuch, zum Ersten Male in Hebräischer
תרגום שומרוני על התורה, יוצא לאור בפעם ראשונה בכתב אשורית, פרנקופורט על נהר מיין, תרל"ה קישור מאתר ארכיון האינטרנט
Zur Geschichte und Literatur der Samaritaner. 1876 (ההיסטוריה והספרות של השומרונים)
קישור מארכיון האינטרנט
Dr. David Einhorn und seine Bedeutung für das Judentum. 1882
Artikel in der Allgemeinen Deutschen Biographie
הערות שוליים

↑  הנוסח על פי השער העברי של הספר.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007517001305171  GND: 116750901  ISNI: 0000 0000 6677 7913  LCCN: no89012264  NKC: zmp2016919600  NTA: 071196595  SUDOC: 161988229  VIAF: 57374679   WorldCat (עם VIAF): 57374679
נחמיה בריל

| --- | --- |

 לידה:  16 במרץ 1843 רוסינוב, מרקיזות מוראביה, האימפריה האוסטרית 
 פטירה:  5 בפברואר 1891 (בגיל 47) פרנקפורט, הקיסרות הגרמנית 
 תקופת הפעילות:  ? – 5 בפברואר 1891 
 אב:  יעקב בריל 
 
הרב נחמיה (נחום) בריל (Nehemiah Brüll;‏ 16 במרץ 1843, רוסינוב, מורביה – 5 בפברואר 1891 פרנקפורט) היה רב רפורמי וחוקר במדעי היהדות.
ביוגרפיה

בריל קיבל את השכלתו הרבנית-תלמודית מאביו, יעקב בריל ששילב ידע תלמודי רחב עם תפיסה היסטורית ביקורתית. לאחר מכן למד שפות היסטוריות קלאסיות ומזרחיות באוניברסיטת וינה, ובמקביל למד בבית המדרש לרבנים בווינה, שם היה תלמידים של אייזיק הירש וייס, מאיר איש-שלום ואהרן ילינק. כאן הפך בריל, בנו של רב שמרני, ונכדו של הרב הראשי האורתודוקסי של מורביה – ר' נחום טרייביטש לרפורמטור מוחלט ולתלמידו של אברהם גייגר – מייסד התנועת הרפורמה היהודית.
ברול נקרא כרב בביזנץ (אנ') במורביה. בשנת 1870 מינה אותו גייגר לרב הקהילה הרפורמית בפרנקפורט. הוא נשא במשרה זו עד יום מותו אם כי הוא חווה קשיים רבים כתוצאה מהחיכוך המתמיד עם קהילתו האורתודוקסית של הרש"ר הירש. קשיים אלו שנגרמו מעמדתו הקיצונית גרמו לו להתמסר לעבודת המחקר.
מחקריו

מחקריו של בריל נעו כמעט בכל ענפי המדע היהודי, כולל פרשנות, דקדוק, היסטוריה, חקר ההלכה, פיוט, בלשנות, פילולוגיה, שירה, ספרות יהודית-גרמנית והספרים החיצוניים.
מאמרו של בריל – "תולדות ייסודו של התלמוד הבבלי כיצירה ספרותית" נחשב עד היום כמאמר קלאסי במחקר התלמודי, וזאת למרות הזמן הרב שעבר מזמן פרסומו וההתפתחות הרבה שנעשתה מאז בשדה המחקר התלמודי.
ספרים

בריל יסד את השנתון – Jahrbücher Für Jüdische Geschichte Und Litteratur,(ספר השנה לתולדות היהודים וספרותם), שיצא במשך עשר שנים (1874 עד 1890. רוב המאמרים בשנתון, לרבות מאמרי ביקורת הספרים היו מפרי עטו.
מאמריו בעברית התפרסמו בכתבי העת – "בית המדרש", "בית תלמוד" "הכרמל", ו"אוצר הספרות".
הערות שוליים

↑  ראה הקדמתו של עוזיאל פוקס כאן למאמר המתורגם.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007259286305171  GND: 116751215  ISNI: 0000 0000 6676 4477  LCCN: no2004011531  NKC: xx0099079  NLA: 35490035  NTA: 251907708  VcBA: 495/166604  VIAF: 35216339   WorldCat (עם VIAF): 35216339
קווידיץ' בראי הדורות

| --- | --- |

עטיפת הספר
 מידע כללי
 מאת:  ג'יי קיי רולינג
 שפת המקור:  אנגלית
 סוגה:  פנטזיה
 נושא:  קווידיץ' בראי הדורות, קווידיץ' 
 הוצאה
 הוצאה:  הוצאת בלומסברי 
 תאריך הוצאה:  2001
 מספר עמודים:  125
 הוצאה בעברית
 הוצאה:  הוצאת ידיעות אחרונות
 תאריך:  2003
 תרגום:  גילי בר-הלל סמו
 סדרה
 ספר קודם:  מעשיות בידל הפייטן 
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  002218292
 
קווידיץ' בראי הדורות (באנגלית: Quidditch Through the Ages) הוא ספר עיון בדיוני שמתואר בסדרת ספרי "הארי פוטר" של הסופרת הבריטית ג'יי קיי רולינג, וגם ספר אמיתי שנכתב על ידי הסופרת. הספר האמיתי מתיימר להיות שכפול של עותק של הספר הבדיוני שנמצא בספריית הוגוורטס.
ספר הלימוד הבדיוני

בתוך העולם של הארי פוטר, קווידיץ' בראי הדורות הוא ספר שנכתב על ידי קנילוורת'י ויספ, מומחה לקווידיץ'.
הספר מתאר את היסטוריית הקווידיץ', כמו גם משחקים מבוססי-מטאטא אחרים. בין היתר הספר מתאר את הגרסה המוקדמת של המשחק, את ההוספה של הסניץ' המוזהב למשחק (במקום הסניג'דט, ציפור קטנה שכמעט אי אפשר לתפוס אותה בשל מהירותה הרבה ויכולת ההתחמקות שלה), את התפתחות מטאטא המירוץ, וגם את קבוצות הקווידיץ' השונות. זהו אחד הספרים הפופולריים בספרייה, ועל פי מאדאם פינס, הספרנית של הוגוורטס, העותק שנמצא בספרייה "כמעט מדי יום התלמידים מגפפים אותו, מזילים עליו ריר, ובאופן כללי מתעללים בו...", שעל פי אלבוס דמבלדור זהו שבח גדול לכל ספר שהוא. על פי המתואר בסדרה, הארי פוטר, הרמיוני גריינג'ר ונוויל לונגבוטום נהנו מקריאת הספר.
הספר מחולק לכמה נושאים עיקריים:
היסטוריית הקווידיץ וההתפתחות שלו.
חוקי המשחק תפקידי השחקנים והכדורים.
קטעים קצרים על כל אחת מ14 קבוצות הקווידיץ' בליגה של בריטניה וצפון אירלנד.
התפתחות המטאטים המעופפים לאורך השנים.
התפשטות הקווידיץ' ברחבי העולם.
סוגי העבירות בקווידיץ'.
הספר כמוצר מסחרי

הספר האמיתי נכתב על ידי ג'יי קיי רולינג, אך שמו של קנילוורת'י ויספ מופיע על הכריכה. כל רווחי הספר (כ-20% ממחיר המדף) מוקדשים לארגון הצדקה קומיק ריליף, כמו ספר נוסף שחיברה רולינג - חיות הפלא והיכן למצוא אותן. על פי הארגון, נתרמו 15.7 מיליון ליש"ט לצדקה ממכירות שני הספרים.
הספר, כמו שאר ספרי הסדרה, תורגם לעברית על ידי גילי בר-הלל.
בשנת 2013 אמרה רולינג כי הספר יצא במהדורה של סרט ועוד ספרים מהסדרה יהפכו לסרטים.
וושינגטון (מדינה)

ערך זה עוסק במדינה בצפון מערב ארצות הברית. אם התכוונתם לעיר הבירה של ארצות הברית, ראו .
מדינת וושינגטון (State of Washington, ‏האזנהקובץ:En-us-Washington.ogg‏Ⓘ‏) היא מדינה בצפון-מערב ארצות הברית ועיר בירתה היא אולימפיה. וושינגטון גובלת באוקיינוס השקט ממערב, בפרובינציה קולומביה הבריטית שבקנדה מצפון, וכן במדינות אורגון השוכנת בדרומה ואיידהו במזרחה.
המדינה נקראת על שמו של ג'ורג' וושינגטון, נשיאה הראשון של ארצות הברית, ובכך היא המדינה היחידה שנקראת על שמו של נשיא אמריקאי. היא נוצרה מן החלק המערבי של טריטוריית וושינגטון שהופרדה מחלקה הבריטי עם אמנת אורגון, שיישב את המחלוקת סביב אזור הפסיפיק נורת' וסט וקבע את הגבול עם מה שמאוחר יותר יהיה קנדה.
בוושינגטון ממוקמים מפעלים של חברות רבות כמו בואינג, וכן המטות הראשיים של החברות מיקרוסופט ואמזון.
מקור השם

טריטוריית וושינגטון נקראה על שם ג'ורג' וושינגטון, נשיאה הראשון של ארצות הברית. שטח זה היה במקור חלק מאזור הנקרא "מחוז קולומביה", ששמו נלקח מנהר קולומביה הזורם בו. באופן אירוני, שמו של האזור שונה כדי למנוע בלבול עם מחוז קולומביה, בו שוכנת עיר הבירה וושינגטון.
וושינגטון היא המדינה היחידה הנקראת על שם נשיא ארצות הברית. בירת ארצות הברית, הנקראת גם כן על שם ג'ורג' וושינגטון, מכונה וושינגטון די. סי..
היסטוריה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
עד להגעת האירופים, התקיימה בסביבת וושינגטון תרבות ילידית מבוססת. כלכלתה התבססה על ציד, חקלאות ודיג. מרבית אוכלוסייה זו נפגעה ממגפת אבעבועות שחורות.
חוקרים ספרדים היו האירופאים הראשונים שהגיעו לאזור בשנת 1775, והשטח סופח לאימפריה הספרדית. חוקרים נוספים שעברו בסביבת החוף היו האנגלים ג'יימס קוק וג'ורג' ונקובר. בשנת 1790 ויתרה ספרד על תביעותיה המסחריות, הפוליטיות והמחקריות על אזור זה, והוא נפתח לחוקרים וסוחרים ממדינות רבות, במיוחד מבריטניה ומרוסיה. ביולי 1811 בריטניה הכריזה על סיפוח האזור. באמנה משנת 1818, הסכימו ארצות הברית והממלכה המאוחדת על בעלות משותפת על האזור שממערב לקו פרשת המים של אמריקה (שטח הכולל בין השאר את וושינגטון), אך בעשורים שלאחר מכן החל משא ומתן לגבי מציאת גבולות אחרים. בתהליך זה הייתה מעורבת גם חברת מפרץ הדסון, שהייתה מאוד דומיננטית בסחר האזורי, ותמכה בבעלות בריטית על השטח השנוי במחלוקת, עד כדי כך שבשנת 1841 יישבה אנשים בסביבת נהר קולומביה. בריטניה לבסוף ויתרה על תביעותיה על השטח ביוני 1846.
כמה שנים קודם לכן (1836) הוקמה התיישבות של מיסיונרים בדרום המדינה של ימינו. בעשורים שלאחר מכן גברה ההגירה מכיוון אורגון, והחלו לעלות דרישות לאוטונומיה. מדינת וושינגטון נפרדה מטריטוריית אורגון בשנת 1853. בשנת 1889 וושינגטון הפכה רשמית למדינה ה-42 של ארצות הברית. באותה התקופה, מרבית כלכלת המדינה התבססה על חקלאות.
גאוגרפיה

וושינגטון שוכנת בצפון-מערב ארצות הברית, לחוף האוקיינוס השקט. שטחה 176,620 קמ"ר והיא ברֻובה ארץ הררית, ורק במערבה, לחופי מפרץ פיוג'יט והאוקיינוס, משתרעות שפלות. במרכזה מתפתל הנהר הגדול קולומביה, אשר בשטחו התחתון הוא מציין את גבולה הדרומי של המדינה. באפיקו של נהר זה הוקמו סכרים רבים לצורכי השקיה וכח, אשר הגדולים והמפורסמים שבהם הם סכר גרנד קולי וסכרי בונויל.
אקלים

במדינת וושינגטון שוני משמעותי בין מזרח המדינה למערבה. במערב, כתוצאה מהקרבה לים שורר אקלים ימי, המאופיין בריבוי משקעים כל השנה ובריבוי עננות. בחלק המרכזי של המדינה נמצא רכס הרי קסקייד, עם משקעים רבים במשך כל השנה ושלג בחורף. בפסגות חלק מההרים יש שלג עד. באזורים מסוימים מגיעה כמות השלג השנתית ל-25 מטרים. בחורף של 99–1998 נמדדה בהר בייקר שבמדינת וושינגטון כמות שלג של 29 מטרים, שיא עולמי לכמות שלג בשנה אחת. לעומת זאת, במזרח וושינגטון שורר אקלים מדברי למחצה, בגלל אפקט מדבר צל גשם שנוצר למרגלות הרי קסקייד.
הטמפרטורה השנתית הממוצעת נעה בין 11 מעלות צלזיוס בחוף האוקיינוס השקט ל-4 בצפון-מזרח. הטמפרטורה הנמוכה ביותר שנרשמה במדינה הייתה -48 מעלות בוינתרופ ו-Mazama. הטמפרטורה הגבוהה ביותר שנרשמה במדינה הייתה 48 מעלות צלזיוס בסכר נמל אייס. שני השיאים נקבעו ממזרח למפסלים. מערב וושינגטון ידועה באקלים המתון שלה, בערפל ניכר, כיסוי ענן תכוף, טפטופים לאורך זמן בחורף וקיצים חמים וממוזגים. אזור המזרח חווה מדי פעם אקלים קיצוני. חזיתות קור ארקטיות בחורף וגלי חום בקיץ אינם נדירים. באזור המערבי הטמפרטורות הגיעו לגובה של 42 מעלות צלזיוס באזור המרכז, והנמוך -21 מעלות צלזיוס ב-Longview.
מאפיינים לגאוגרפיה של וושינגטון:
הר סנט הלנס - הוא אחד מהרי הגעש הפעילים היחידים באמריקה.
הר ריינייר
ההרים האולימפיים
נהר קולומביה
מפרץ פיוג'יט - פיורד המחובר לאוקיינוס השקט
שטח בדרום-מזרח וושינגטון
הפארק הלאומי נורת' קסקדס
ערוץ נהר קולומביה
כלכלה

כלכלת וושינגטון נשענת על מספר מגזרים מרכזיים. תעשיית הטכנולוגיה, הממוקמת בעיקר בסיאטל, היא מנוע הצמיחה העיקרי של המדינה. חברות ענק כמו מיקרוסופט ואמזון הן מרכיבים מרכזיים בכלכלה המקומית. בנוסף, תעשיית התעופה, בראשות חברת בואינג, תורמת תרומה משמעותית לכלכלה. מגזרים נוספים כוללים חקלאות, ייצור, תיירות וסחר
.
חקלאותה של וושינגטון מבוססת בעיקר על גידול פירות (בייחוד תפוחים), בקר וכבשים, וכן על דיג במפרץ פיוג'יט העשיר בדגה. מאחר שביותר ממחצית שטחה משתרעים יערות, התפתחה בוושינגטון תעשייה ענפה של מוצרי עץ, כגון לבדים, נייר ותאית. חברת התכנה מיקרוסופט שוכנת במדינה, וכמו כן חברות בינלאומיות רבות כמו סטארבקס, בואינג, אמזון וקוסטקו, וכולן נמצאות במערב המדינה בעיר סיאטל ובמטרופולין שלה.
וושינגטון מדורגת במקום השני בארצות הברית בייצור יין, מאחורי קליפורניה בלבד. עד 2006 היו למדינה מעל 31,000 דונם (130 ק"מ 2) של כרמים, יבול של 120,000 טונות קצרים (109,000 טונות) ענבים, ויצוא היוצא ליותר מארבעים מדינות ברחבי העולם מ-600 יקבי המדינה. אמנם יש כמה פעילויות גידול תרבותית במחצית המערבית הקרירה והרטובה יותר, אך כמעט כל (99%) מייצור ענבי היין מתרחש בחצי המזרחי הדומה למדבר. צל הגשם של טווח Cascade עוזב את אגן נהר קולומביה עם סביב 8 אינץ' (200 מ"מ) של נפילת הגשם השנתי, מה שהופך את ההשקיה ואת זכויות המים לעניין בעל חשיבות עליונה לתעשיית היין וושינגטון. הגידול בענף והגידול במדינה מושפע גם משעות אור שמש ארוכות (בממוצע שעתיים נוספות ביום מאשר בקליפורניה בעונת הגידול) וטמפרטורות עקביות.
נכון לדצמבר 2018 שיעור האבטלה במדינה הוא 4.3 אחוזים.
דמוגרפיה

אוכלוסיית וושינגטון גדלה בקצב מהיר בשנים האחרונות, והיא מורכבת ממגוון רחב של קבוצות אתניות. סיאטל היא העיר הגדולה ביותר במדינה ומרכז תרבותי וכלכלי. אוכלוסיית המדינה מאופיינת ברמת השכלה גבוהה, והיא בית למספר אוניברסיטאות ומכללות מובילות.
מפקד האוכלוסין בארצות הברית מעריך את אוכלוסיית וושינגטון בכ־7,614,893 נכון ל-1 ביולי 2019, גידול של 13.24 אחוז מאז מפקד 2010. בשנת 2018 המדינה דורגה במקום ה-13 באוכלוסייה, והייתה השלישית באוכלוסייה, אחרי קליפורניה וטקסס, בוושינגטון האוכלוסייה הגדולה ביותר בצפון מערב האוקיינוס השקט, ואחריה אורגון ואיידהו. משרד הניהול הכספי של מדינת וושינגטון הצמיד את אוכלוסיית המדינה ל-7,546,400 החל מ-1 באפריל 2019.
נכון למפקד 2010, אוכלוסיית וושינגטון הייתה 6,724,540. אוכלוסיית המטרופולין סיאטל-טקומה-בלוויו הייתה 3,439,809 במפקד 2010, כמחצית מכלל המדינה. שיעור התושבים מתחת לגיל חמש בוושינגטון היה 6.7%, 25.7% מתחת לגיל 18 ו-11.2% 65 ומעלה.
קבוצת האוכלוסייה הכי גדולה בוושינגטון היא הגרמנים, המהווים 19.4% מכלל התושבים. הקבוצה השנייה היא האירים (11.6%), ולאחריהם אנגלים (11.1%), נורווגים (5.5%), אמריקאים (4.6%) ופולנים (4.3%). במדינה גם ריכוזים של אוכלוסייה ממוצא שוודי, פולני והולנדי. אלו המציינים כי מוצאם הוא "אמריקאי" הם בעיקרם ממוצא אנגלי, אך שורשיהם נטועים בצפון אמריקה זמן רב, ובמקרים מסוימים עוד מן המאה ה-17 וראשית הקולוניות הבריטיות באמריקה.
בדומה למדינות אחרות בחוף המערבי, אחוז האוכלוסייה בוושינגטון המזהה את עצמם "לא דתיים" גבוה מהממוצע הארצי. אחוז האנשים הלא דתיים בוושינגטון הוא מהגבוהים בארצות הברית.
דמוגרפיה > הערים הגדולות

סיאטל
ספוקיין
טקומה
ונקובר
בלוויו