stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פיאט 600
מאפיינים

בפיאט 600 הותקנו בלמי תוף הידראוליים בכל הגלגלים. המתלים התאפיינו במבנה מיוחד של קפיץ עלים רוחבי אשר שימש גם כמייצב בין בולמי הזעזועים מבוססי הגז של הגלגלים הקדמיים. מאחור הותקנו בולמי זעזועים במבנה "קויל-אובר" וזרועות עוקבות למחצה. בכל מודלי ה-600 הייתה תיבת הילוכים בת 4 הילוכים מסוג טרנסאקסל (מותקנת על הציר האחורי), ההילוך הראשון לא היה מסונכרן.
שלא כמו בפולקסווגן חיפושית, מנוע הפיאט מקורר מים ומאפשר חימום סביר לתא הנוסעים. קירור המנוע הספיק לרכב סטנדרטי, אך בגרסאות מחוזקות ומשופרות הותקן מצנן מים או שמן נוסף בחזית הרכב. בכל הדגמים מערכת החשמל התבססה על גנרטור עם מווסת מתח חיצוני.
היות המנוע אחורי והקירור על ידי מים גרם הדבר לבעיות רבות וקשות של התחממות המנוע. שכן לא היה קירור ישיר של רוח בזמן הנסיעה על המצנן, להבדיל ממכוניות עם מנוע קדמי ששם עצם הנסיעה יוצרת רוח המקררת את חזית המצנן.
חלק מן הרכבים יוצרו עם דלתות התאבדות במקום דלתות ציר רגילות.
המהירות המרבית הייתה 95 קמ"ש בדגמי המנוע הקטן, ו-110 קמ"ש בדגמי ה-767 סמ"ק. שנה לאחר הצגת הדגם הבסיסי, הוצגו דגמי גג בד ו"מולטיפלה" – מכונית נוסעים בעלת 6 מושבים, הורתה של הפיאט מולטיפלה המודרנית. סיאט יצרה בספרד ברישיון גרסה של מכונית זו מ-1957 ועד 1973. למעלה מ-797,000 "סיאט 600" יוצרו ויוצאו בהצלחה לפינלנד, פולין, ארגנטינה ומקסיקו, שם כונתה בחיבה "פיטיטו". בספרד הפכה הפיאט 600 לרכב העממי הנפוץ ביותר לאחר מלחמת האזרחים.
גם ביוגוסלביה יוצרה המכונית כ"זאסטבה 750" (מאוחר יותר 850), וכונתה "פיצ'ו". מפעל זאסטבה בקרגויבאץ (סרביה) פעל מתחילת שנות השישים ועד 1985 ויצר את דגמי ה-750 ו-850 שזכו לפופולריות רבה ביוגוסלביה.
מנועי ה"פיאט 600" הועברו לדגם פיאט 600 מולטיפלה.
דגם הסיאט 600 אשר יוצר על ידי יצרנית המכוניות הספרדית סיאט בין השנים 1957–1973 התבסס על ה"פיאט 600", ונבנה ברישיון פיאט.
הפיאט 850 מבוססת במידה רבה על הפיאט 600, אך כל הילוכיה מסונכרנים, הותקנו בה בלמי דיסק קדמיים ואלטרנטור. רבים משפרים את מכוניות הפיאט 600 שלהם בחלקי פיאט 850, אך לעיתים נדרשות התאמות ושינויים.
דגם זסטאבה 750 יוצר ביוגוסלביה ברישיון פיאט והתבססה על "פיאט 600".
דגם ה"ג'ולי"

ב-1958 העבירה פיאט מספר מכוניות פיאט 600 לסדנת ג'יה לשם דיגומן כדגם "ג'ולי" (Jolly). במכונית זו הותקנו מושבי קש וגג בד מתפרק. הן יועדו לבעלי יאכטות עשירים ואריסטוטל אונאסיס היה בעליה של אחת. מכוניות אלו יוצרו בסדרה מוגבלת ומחירן היה כפול משל פיאט 600 רגילה. כיום שרדו כפי הנראה פחות מ-100. 32 מהן שימשו כמוניות באי קטאלינה מול חופי לוס אנג'לס בשנים 1958–1962.
ראו גם

סיאט 600
הערות שוליים

↑  "זסטאבה 750" - היסטוריה (היסטוריה) Historia del Zastava 750: El "Topolino" Criollo" [History of the Zastava 750: the home-grown Topolino]. El Tiempo: Motor (in Spanish). Colombia. 2014-12-19.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007537390105171 
פיאט 600 ג'ולי
קלי מקרירי

| --- | --- |

מקרירי בשנת 2015
 לידה:  29 בספטמבר 1981 (בת 43) מילווקי, ויסקונסין, ארצות הברית ארצות הברית
 מדינה:  ארצות הברית 
 השכלה:  קולג' ברנרד 
 תקופת הפעילות:  מ-2004
 עיסוק:  שחקנית
 בן זוג:  פיט צ'טמון (2019–הווה)
 מספר צאצאים:  1
 
קלי ג'. מקרירי (באנגלית: Kelly J. McCreary; נולדה ב-29 בספטמבר 1981) היא שחקנית אמריקאית. היא ידועה בעיקר בזכות תפקידה בסדרת הדרמה של ABC, "האנטומיה של גריי" בתפקיד ד"ר מגי פירס.
ראשית חייה

מקרירי נולדה במילווקי, ויסקונסין שבארצות הברית, ב-29 בספטמבר 1981, למרי וג'פרי מקרירי. יש לה שתי אחיות ואח אחד. היא החלה להתעניין במשחק ובתיאטרון בכיתה ד' ולמדה בחטיבת הביניים ובתיכון לאומנויות. מקרירי הופיעה לראשונה על הבמה במחזמר בכיתה ו'.
בגיל 17 היא עברה לניו יורק כדי ללמוד משחק בברנרד קולג', מכללת נשים של אוניברסיטת קולומביה. היא למדה סמסטר אחד באקדמיה הבריטית האמריקאית לדרמה בלונדון והופיעה בפרסומות רבות לפני שסיימה את לימודיה בברנרד בשנת 2003.
קריירה > התחלת הקריירה ולפני "האנטומיה של גריי"

בשנת 2005, מקרירי עשתה את הופעת הבכורה שלה בטלוויזיה בסדרת האנימציה של PBS, "מרדף ברשת", ומאוחר יותר הופיעה בסדרת אנימציה אחרת של PBS, "חברת החשמל". הופעת הבכורה שלה בברודוויי הייתה בשנת 2008 במחזמר "Passing Strange". למקריי היה גם תפקיד חוזר בסדרה "צווארון לבן" של רשת USA. בשנת 2010, היא שיחקה בתפקיד הראשי בקומדיה המוזיקלית "Perfect Harmony". הופעת הבכורה של בקולנוע הייתה תפקיד קטן בסרט "להיות פלין" בשנת 2011 בתור אינז. בשנת 2012 היא לוהקה לתפקיד הגדול הראשון בקריירה שלה, בסדרה הרפואית של CW "אמילי אוונס", בסדרה היא משחקת את התפקיד של טיירה דופרה, מתמחה שנה ראשונה בכירורגיה. הסדרה בוטלה לאחר עונה אחת. מקרירי הופיעה גם בסדרות הטלוויזיה "קאסל", "אני רק רוצה את המכנסיים שלי בחזרה", ו"רוביקון". היא שיחקה את התפקיד של ארת'ה קיט בסרט האינדי "חיים". הקרדיטים האחרים שלה על הבמה כוללים "מסדר סודי" עם התיאטרון הרפרטוארי של Merrimack, "חלום ליל קיץ" ו"אורידיקה" עם פסטיבל התיאטרון של ויליאמסטאון.
קריירה > "האנטומיה של גריי" ופרויקטים נוספים

בשנת 2014, לאחר שכיכבה בתפקיד אורח בשני פרקים של סדרת הדרמה הפוליטית של שונדה ריימס, "סקנדל" בתור קלייר טאקר, מקרירי הצטרפה לסדרת הדרמה האחרת של ריימס, "האנטומיה של גריי". מקרירי הופיעה לראשונה בשני הפרקים האחרונים העונה העשירית של הדרמה הרפואית, בתפקיד ד"ר מגי פירס, אחותה למחצה של גיבורת הסדרה "מרדית' גריי" (אלן פומפאו). החל מעונה 11, למקרירי יש מעמד של דמות קבוע בסדרה והיא נחשבת כדמות ראשית. מקרירי גם שיחקה בתפקיד ד"ר מגי פירס בסדרת הספין-אוף, "תחנה 19".
בשנת 2017, מקרירי גילמה את אסתר מילס בהפקה של המחזה "לבוש אינטימי". בשנת 2018, מקרירי קיבלה את אחד התפקידים הראשיים בסדרת האנימציה של נטפליקס "Harvey Street Kids", שם היא מדבבת את הדמות דוט. הסדרה עלתה לראשונה ב-29 ביוני 2018.  בעונה השנייה של הסדרה, שמה שונה ל"הארווי בנות לנצח!", העונה שוחררה ב-10 במאי 2019. בשנת 2018, מקרירי גם הפיקה סרט קצר בשם A Cohort of Guests ובו משחקות כמה מחברותיה מ"האנטומיה של גריי" ו"תחנה 19".
ב-17 במרץ 2023, דווח שמקרירי, שהצטרפה ל"אנטומיה של גריי" בעונה העשירית, תעזוב את הסדרה כדמות ראשית במהלך עונה 19. כמו כן, הוכרז שהיא תופיע בפרק האחרון של העונה, בדומה לפומפאו, כאשר זה מציין את הופעתה האחרונה בסדרה כדמות קבועה.
חיים אישיים

מקרירי גרה בלוס אנג'לס, קליפורניה.
בשנת 2018, מקרירי השתתפה בקמפיין "כולנו מצביעים" של הגברת הראשונה לשעבר מישל אובמה. מטרת הקמפיין הייתה להגדיל את שיעור ההצבעה בארצות הברית על ידי עידוד אזרחים להירשם להצביע לקראת בחירות אמצע הקדנציה הקרובות.
בינואר 2019, מקרירי חשפה שהיא והבמאי פיט צ'טמון התארסו לאחר שנפגשו על הסט של האנטומיה של גריי שנתיים קודם לכן. הם נישאו ב-4 במאי 2019. ב-16 באוגוסט 2021, מקרירי וצ'טמון הודיעו שהם מצפים לילד ראשון.  היא ילדה את בתה מספר שבועות לאחר מכן ב-3 באוקטובר 2021.
פילמוגרפיה > קולנוע

| שנה | פרויקט | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2012 | להיות פלין ('אנ) | אינז |  |
| 2013 | איך לעקוב אחרי זרים | קלייר |  |
| 2015 | חיים ('אנ) | ארת'ה קיט |  |
| 2015 | מותק, בייבי, בייבי | ג'ו |  |
| 2017 | משחק האמצע | אווה | סרט קצר |
| 2019 | קבוצה של אורחים | יסמין | סרט קצר |
| 2022 | 88 | ורוניקה ורטון |  |
פילמוגרפיה > טלוויזיה

| שנה | פרויקט | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2004–2010 | מרדף ברשת | קלי | תפקיד חוזר; עונות 3–8 |
| 2009 | חברת החשמל ('אנ) | כלה | פרק: "Scrambled Brains" |
| 2009–2011 | צווארון לבן | איבון | תפקיד חוזר (עונה 2); תפקיד אורח (עונה 3) |
| 2010 | רשת חדשות בצל ('אנ) | אלכס הייוורד | פרק: "Obama Caught Lip-Syncing Speech" |
| 2010 | רוביקון ('אנ) | ג'ודית | פרק: "A Good Day's Work" |
| 2012 | אני רק רוצה את המכנסיים שלי בחזרה ('אנ) | קרי | פרק: "Baby Monkeys" |
| 2012 | אמריקה שלי | העדה | פרק: "Hit and Run" |
| 2012–2013 | אמילי אוונס | טיירה דופר | תפקיד ראשי; עונה 1 |
| 2013–2014 | סקנדל | קלייר טאקר | פרקים: "YOLO" & "The Fluffer" |
| 2014 | קאסל | קלי ג'יין | פרק: "Limelight" |
| 2014–2024 | האנטומיה של גריי | ד"ר מגי פירס | תפקיד אורח (עונות 10, 20); תפקיד ראשי (עונות 11–19); 195 פרקים |
| 2018–2020 | הארווי בנות לנצח! ('אנ) | דוט | תפקיד ראשי; תפקיד קולי |
| 2018–2023 | תחנה 19 | ד"ר מגי פירס | תפקיד אורח (עונות 2, 3, 6) |
הלב הנמהר

| --- | --- |
כרזת הסרט
כרזת הסרט
 מבוסס על:  המחזה "הלב הנמהר של ג'ון פטריק
 בימוי:  וינסנט שרמן
 הופק בידי:  ראסל קרוז, הווארד לינדסי
 תסריט:  ראנאלד מקדוגל
 עריכה:  אדוארד ג'ארוויס
 שחקנים ראשיים:  ריצ'רד טוד רונלד רייגן פטרישה ניל
 מוזיקה:  ג'ק ביוור
 צילום:  וילקי קופר
 מדינה:  בריטניה בריטניה ארצות הברית ארצות הברית
 חברת הפקה:  האחים וורנר, Warner Bros. Pictures 
 חברה מפיצה:  האחים וורנר
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  13 בספטמבר 1949
 משך הקרנה:  102 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  סרט דרמה, סרט המבוסס על יצירה ספרותית 
 מקום התרחשות:  מיאנמר 
 דף הסרט ב־IMDb
 
הלב הנמהר הוא סרט קולנוע קופרודוקציה ברטית-אמריקאית משנת 1949, בבימויו של וינסנט שרמן, עם ריצ'רד טוד, פטרישיה ניל ורונלד ריגן בתפקידים הראשיים.
התסריט מבוסס על המחזה "הלב הנמהר" של ג'ון פטריק משנת 1945.
העלילה מתרחשת בבית חולים שדה בבורמה מיד לאחר סיום מלחמת העולם השנייה. קבוצה של פצועים מבעלות הברית מקבלת חייל פצוע סקוטי ומתייחסת אליו בחיבה וחמלה כי רק הם יודעים שחייו קצרים.
ריצ'רד טוד היה מועמד לפרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר. הוא היה מועמד לפרס גלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר - סרט דרמה וזכה בפרס גלובוס הזהב לשחקן חדש ומבטיח.
תקציר העלילה

באחת המחלקות בבית חולים שדה בבורמה בשנת 1945, נותרו חמישה חולים לאחר שהשאר נשלחים הביתה בתום המלחמה.
החמישה הם-"יאנק" האמריקאי (רונלד ריגן); "בלוסום", אפריקאי מ שבט בסוטו שאינו דובר אנגלית (אורלנדו מאטיס); "דיגר" האוסטרלי (ג'ון שרמן); "טומי" הבריטי (הווארד מריאן קרופורד); ו"קיווי" מניו זילנד (ראלף מייקל). הממונה עליהם היא  האחות מרגרט פארקר (פטרישיה ניל).
היא מודיעה להם בשם מפקד לוטננט קולונל דאן (אנתוני ניקולס) כי עומד להצטרף אליהם קורפורל סקוטי בשם לאקי מקלאקן (ריצ'רד טוד) שנפצע קשה בקרב וכליתו הוסרה אך הכליה הנותרת כמעט אינה מתפקדת ולכן ימיו ספורים (אז לא היה טיפול בדיאליזה). היא מבקשת כי יתייחסו אליו בידידות וסלחנות.
בתחילה מבודד עצמו לאקי מחבריו. הוא כועס שאין משחררים אותו כי ברצונו לחזור מהר לסקוטלנד ולעבד את האדמה שרכש שם.
ליום ההולדת ה-24 שלו מחליטים האחות והמאושפזים לקנות לו קילט ומתלוצצים אתו כל הזמן על "מה יש לסקוטי מתחת לחצאית הזאת".
הקרח נשבר והם מתידדים ומספרים בדיחות. לאקי מתאהב באחות פארקר ומציע לה נישואין והיא נותנת לו להבין שהיא מסכימה.
כאשר לוטננט קולונל דאן מסביר ללאקי על מצבו הוא נשבר. הוא מאמין שמרגרט והגברים האחרים היו נחמדים אליו רק בגלל שהוא גוסס ומחליט לחזור לסקוטלנד כדי לחיות את שארית חייו לבד.
הוא מחזיר את המדים והחצאית ומצווה על הגברים להתרחק ממנו. רגע לפני שהוא עוזב, בלוסום מציע לו שרשרת לצוואר שיצר למענו ולאקי דוחה אותה בקור רוח. יאנק כועס עליו ומסביר לו שבלוסום לא דובר אנגלית ולכן לא יכול היה לדעת שלאקי עומד למות ועשה זאת רק מתוך חיבה אליו.
לנוכח העדות הזו לאכפתיות אמיתית, לאקי נשבר. הוא מודה שהוא לא רוצה למות לבד ומתחנן שיאפשרו לו להישאר ולבלות אתם את ימיו האחרונים. הוא לובש שוב את הקילט, מצטרף לחבורה והאחות פארקר מצלמת אותם תוך שטומי מנסה לברר מה יש מתחת לקילט...
צוות השחקנים

| שם השחקן/ית | שם הדמות | הערות |
| --- | --- | --- |
| ריצ'רד טוד | "לאקי" מקלאקן | קורפורל |
| פטרישיה ניל | מרגרט פארקר | אחות |
| רונלד ריגן | לוטננט "יאנק" | אמריקאי |
| ג'ון שרמן | דיגר | אוסרלי |
| ראלף מייקל | קיוי | ניוזילנדי |
| הווארד מריון קרופורד | טומי | בריטי |
| אורלנדו מאטיס | בלוסום | אפריקאי |
| אנתוני ניקולס | לוטננט קולונל דאן | מפקד בית החולים |
הערות שוליים

↑  לפי פרויקט ירושלים סגל הסרט נקרא בארץ בשם "צער נולד בלב נמהר", משפט שנאמר מספר פעמים בסרט.
אלארד P1

| --- | --- |

Allard P1, שנת 1951
 מאפיינים כלליים
 יצרן:  Allard (שם מלא: "Allard Motor Company Limited ")
 שנות ייצור:  1949–1952
 הרכבה:  בריטניה בריטניה
 מודל אחריו:  Allard P2
 אורך:  4,724 מ"מ
 רוחב:  1,803 מ"מ
 גובה:  1,524 מ"מ
 משקל:  1473 ק"ג
 בסיס גלגלים:  2,845 מ"מ
 מפרט טכני
 מנוע:  V8 צילינדרים, 3,622 סמ"ק, המפיק 85 כ"ס ב-3,500 סל"ד, יחס דחיסה 6.1:1 (מנוע פורד מסוג "221")  V8 צילינדרים, 4,375 סמ"ק, (מנוע "מרקורי" מסוג "Ford flathead V8 engine")
 הילוכים:  תמסורת ידנית – 3 מהירויות
 מהירות מרבית:  84.5 מייל (135.98 ק"מ)
 צריכת דלק:  17 ליטר ל-100 ק"מ (מנוע 3,622 סמ"ק)
 קשר:  פורד
אלארד P1 (באנגלית: Allard P1) היא מכונית סלון בתצורת קופה מתוצרת יצרנית הרכב הבריטית Allard Motor Company Limited  (אנ') בין השנים 1949–1952.
מטה ומפעל היצרן "Allard Motor Company Limited" מוקם ברובע "Clapham", בלונדון.
מהדגם יוצרו 551 יחידות.
תצורות "אלארד P1"

קופה – 2 דלתות, 5 מושבים
רודסטר – 2 דלתות, 2 מושבים
סטיישן – 2 דלתות
אלארד P1

2 דלתות
5 מושבים
מנוע פורד
צמיגים: 16x5
מכל דלק: 20 גלון (75.7 ליטר)
תאוצה בין 0–97 קמ"ש היא 23.4 שניות (מנוע 3,622 סמ"ק)
תמונות

"אלארד P1" – רודסטר
"אלארד P1", שנת 1949
"אלארד P1", שנת 1951
"אלארד P1", שנת 1950
"אלארד P1", שנת 1951
"אלארד P1", שנת 1951
"אלארד P1", שנת 1950
"אלארד P1"
ראו גם

אלארד קליפר
אלארד M
אלארד פאלם ביץ'
הערות שוליים

↑  "אלארד P1" allardregister.org/allard-p1
↑  "אלארד P1"  silverstoneauctions.com/1951
↑  David Culshaw, Peter Horrobin: The Complete Catalogue of British Cars 1895–1975. Veloce Publishing, Dorchester 1997. ISBN 1-874105-93-6. S. 31–32
↑  "אלארד P1" סטיישן classics.honestjohn.co.uk/reviews/allard/p1p2
סטודיבייקר Light Four

| --- | --- |

סטודיבייקר Light Four
 מאפיינים כלליים
 יצרן:  סטודיבייקר
 שנות ייצור:  1918–1919
 הרכבה:  ארצות הברית ארצות הברית
 מפרט טכני
 מנוע:  4 צילינדרים, 3,153 סמ"ק, 2 בוכנות לצילינדר, המפיק 40 כ"ס ב-2,000 סל"ד, (מנוע קירור מים)
סטוביקייר Light Four (באנגלית: Studebaker Light Four) היא מכונית משפחתית, 4 דלתות, אשר יוצרה על ידי יצרנית כלי הרכב האמריקאית, "סטודיבייקר" בין השנים 1918–1919. בנוסף, הדגם יוצר גם בתצורת קבריולה.
תצורות "סטוביקייר Light Four"

סדאן
קבריולה
תמונות

סטודיבייקר Light Four
סטודיבייקר Light Four
ראו גם

סטודיבייקר
סטודיבייקר אלקטריק
סטודבייקר-גרפורד
סטודיבייקר Big Six
סטודיבייקר דיקטטור
סטודיבייקר Light Six
סטודיבייקר קומנדר
סטודיבייקר לנד קרוזר
סטודיבייקר פרזידנט
סטודיבייקר לארק
סטודיבייקר Flight Hawk
סטודיבייקר Silver Hawk
סטודיבייקר Golden Hawk
סטודיבייקר Gran Turismo Hawk
סטודיבייקר אוואנטי
סטודיבייקר סטארליט
סטודיבייקר קופה אקספרס
לקריאה נוספת

סטודיבייקר Light Four  (1919 Studebaker SH Light Four Touring specifications)
סטודייביקר Light Four
קתדרלת שארטר

קתדרלת שָארְטְר, או בשמה המלא קתדרלת נוטרדאם ("גברתנו") דה שארטר (בצרפתית: Cathédrale Notre-Dame de Chartres), היא קתדרלה קתולית בשארטר שבצרפת, כ-80 ק"מ דרומית-מערבית לפריז. לפי ארגון אונסק"ו, שהגדיר את אותה בתור אתר מורשת עולמית, הקתדרלה היא "יצירת מופת" ו"נקודת שיא של האדריכלות הגותית הצרפתית". היא מציגה את מיטב האמנות והפיסול הגותיים. הקתדרלה, ששרדה אסונות, שרפות ומלחמות לאורך ההיסטוריה, היא מושב הדיוקסיה של שארטר, ומהווה אתר עלייה לרגל לצליינים רבים.
מבנה > אדריכלות

הקתדרלה בשארטר נחשבת ליצירת מופת של האדריכלות הגותית ובפרט לאחת הקתדרלות הראשונות שנבנו בסגנון גותי בשל (High Gothic). על קתדרלת שארטר ניתן לומר שבחים וסופרלטיבים רבים, ומעטים הם ההיסטוריונים של האדריכלות שלא כתבו על מעבריה המתנשאים, על חלונות הוויטראז' הכחולים שלה (רובם מקוריים מימי הביניים), על הסיתות הקפדני ועל הפיסול המגוון. היא ראויה למחמאות אלה, שכן שארטר היא אחת מהקתדרלות הגותיות הצרפתיות הגדולות והבולטות ביותר. מרחוק נראה כאילו היא מרחפת באוויר מעל שדות הקמה, ורק ממבט קרוב יותר ניתן לראות גם את יתר העיר, מקובצת סביב הגבעה שעליה מתנשאת הקתדרלה.
לקתדרלה שני מגדלים עם צריחים מחודדים, שבאופן נדיר אינם סימטריים ואינם זהים זה לזה: המגדל הדרומי בגובה 105 מטר בעל גג מצולע פשוט מהמאה ה-12, והמגדל הצפוני בגובה 113 מטר בעל צריח מחודד Flamboyant מהמאה ה-16 (נבנה בין השנים 1507 ל-1513). מגדלים אלה מתנשאים מעל הגג הירוק של הקתדרלה, ומסביבם רשת ענפה ומורכבת של תמיכות דואות בנות שלוש קומות.
תוכנית הקתדרלה היא בצורת צלב, עם ספינה ראשית בת שלושה אגפים באורך 128 מטר, טרנספט (בית רוחב) באורך 46 מטר מצפון לדרום, ובית מקהלה בן חמישה אגפים. הקצה המזרחי מעוגל, עם אמבולטוריום כפול שממנו בולטות קפלות חצי-עגולות. האמבולטוריום הכפול נועד כדי לשמור על תוכנית הקרקע של הקתדרלה של פולברט עם שלוש הקפלות מבלי להפוך את החלק המזרחי של הקתדרלה לחשוך, כפי שהייתה אצל פולברט. סביב האמבולטוריום הכפול פזורות קפלות בעומק רדוד ובכך מתאפשרת כניסת אור רב אל תוך החלק המזרחי של הקתדרלה הגותית.
הקתדרלה משתמשת באופן נרחב בתמיכות דואות (בנות שלוש קומות) כדי לתמוך בקמרונות הגבוהים, בזמנם הגבוהים ביותר בצרפת, שהתנשאו לגובה 37 מטר. לצידן, השתמש האדריכל בקירות לא-דקים ומסה של אבן-בנייה (מוסתרת) כדי להטות את העומס וכוחות הפישוק של הקמרונות הגבוהים כלפי מטה (במקום הצידה). הקתדרלה הגותית הגבוהה בשארטר, הבנויה בסגנון גותי בשל, השתמשה בקמרונות צלעות בעלי ארבע צלעות במרחב מלבני, ולא בקמרון סקספרטייט בעל שש צלעות כפי שהיה נהוג בקתדרלות רומנסקיות או גותיות מוקדמות כגון הקתדרלה בלאן (Laon). מערכת התמיכות השלדית, החל מעמודים וכלה בצלעות, אפשרה לשחרר חלק נרחב משטח הקירות בקתדרלה לחלונות ויטראז' ובנייה לגובה רב.
חידוש נוסף וחשוב היה החלפת מבנה הקיר מארבעה אזורים לשלושה בלבד: קומת הקשתות (ארקדה), קומת הטריפוריום וקומת התאורה (Clearstorey), שכללה זוגות של חלונות ויטראז' גדולים ובעלי קשת מחודדת מאוחדים בחלון עגול. קומת התאורה המוגדלת והגבוהה, הפכה לאלמנט מרכזי ומכונן בעיצוב הפנים של הקתדרלה, וסיפקה אור רב למבנה. החידוש שביצירת חלונות גדולים, מאוחדים בחלונות עגולים קטנים, אומץ מעתה ואילך גם בקתדרלות גותיות אחרות, בהן נוטרדאם דה פארי (בה שונה מבנה הקיר הגותי המוקדם מ-4 אזורים וחלון בודד ל-3 אזורים וזוג חלונות גדולים כמו בשארטר) וקתדרלת ריימס (שאימצה את השינוי גם עבור חלונות הספינות המשניות). האוֹמנוֹת הצרורות של העמודים מתנשאים בדרמטיות מבסיסים פשוטים לקשתות מחודדות גבוהות לעבר התקרה, ללא כותרות גדולות, ובכך מכוונות את המבט אל עבר החלונות של קומת התאורה באפסיס ויוצרות מגמת קיר אנכית.
רב-הבנאים של שארטר תכנן את הקתדרלה הגותית סביב פרופורציות הרמוניות (כגון 1:2, 2:3, 3:4, 4:5 וכו'), צורת הריבוע ויחס הזהב. פרופורציות אלה גזורות מהמוזיקה, הפילוסופיה הפיתגורית ומהתאולוגיה שהתפתחה באותה תקופה שראתה בפרופורציות אלה ביטוי לשלמות והרמוניה. בקתדרלת שארטר יש שימוש בעמודים עגולים ומתומנים לסירוגין המגדירים יחידה אחת ריבועית בעלת 2 מפרצים מלבנים. המפרצים בספינות המשניות ריבועיים.
מבנה > תמיכות דואות

קתדרלת שארטר מתאפיינת בתמיכות דואות מרשימות במיוחד. בכל צלע קיימות שלוש תמיכות דואות, זו מעל זו. תמיכות דואות תלת-קומתיות אינן דבר ייחודי לשארטר, וקיימות גם בקתדרלות נוספות כגון קתדרלת בורז' וקתדרלת לה-מאן, אך המאפיין הייחודי של התמיכות בקתדרלת שארטר הוא שתי התמיכות התחתונות, המחוברות ביניהן בעמודים קטנים שמלווים את קימור הקשת ומשנים את זוויתם (ראו איור). העמודים הקטנים, המחולקים לבסיס, גוף וכותרת כמו כל עמוד אדריכלי אחר, מוטים באלכסון על מנת להישאר ניצבים למשיק של כל אחת מהקשתות. אלמנט זה הוא ייחודי לקתדרלת שארטר, משום שהשימוש בעמודים אלכסוניים כמעט ולא קיים באדריכלות מתקופה זו. שתי התמיכות המחוברות תומכות יחדיו את לחץ הקמרון הפנימי, והתמיכה השלישית תומכת את קורות הגג. בספינה הראשית, כאמור, תומכות שלוש תמיכות דואות זו מעל זו. בבית המקהלה ובשווה נוספה תמיכה דואה לצד שתי התמיכות הדואות הנמוכות, שמכסה את האגפים החיצוניים של הקתדרלה. בנוסף, בעוד העמודונים בזוג התמיכות הדואות של הספינה הראשית מסתיימים בקשתות עגולות, העמודונים בתמיכות הדואות של בית המקהלה והשווה מסתיימים בקשתות מחודדות והם דקים יותר. קצה התמיכות אינו כולל צריחונים אשר מאפיינים קתדרלות גותיות רבות אחרות.
התמיכות הדואות של הספינה הראשית (Nave)
התמיכות הדואות של הספינה הראשית (Nave), מבט מהמגדל הצפוני
התמיכות הדואות של השווה (Chevet)
התמיכות הדואות של השווה (Chevet)
אמנות > ויטראז'ים

ברחבי הקתדרלה נשפכים צבעים חיים מתוך חלונות ויטראז' בני המאה ה-13, ומציפים את הרצפה. חלונות אלה ניצלו מהרס במלחמות הדת בצרפת במאה ה-16. על החלונות בשארטר נאמר שזהו האוסף השלם ביותר בעולם של ויטראז'ים מימי הביניים, למרות עבודות "מודרניזציה" שהתבצעו ב-1753 ושבהם הוסרו חלקם בידי כמורה בעלת כוונות טובות אך הדרכה רעה. מתוך 186 החלונות המקוריים, שרדו 152. חלונות הוויטראז' ידועים בעיקר בשל הגוון הכחול העז שלהם, בייחוד בייצוג של המדונה וילדהּ. צבע כחול זה ייחודי לשארטר ונוצר על פי הזמנה מיוחדת, הוא נקרא "כחול שארטר". הם גם מציגים את המריצה האירופית הראשונה. במהלך מלחמת העולם השנייה הוסרו מרבית החלונות מהקתדרלה ואוחסנו בכפרי הסביבה כדי להגן עליהם מן ההפצצות הגרמניות. בתום המלחמה הותקנו החלונות מחדש בקתדרלה.
חלק מהחלונות נתרמו על ידי משפחת המלוכה, כגון חלון הרוזטה בצפון הטרנספט, שנתרם על ידי המלכה הצרפתית בלאנש מקסטיליה. חלונות נתרמו בידי אנשים שונים, החל ממלכים ואצילים וכלה בסוחרים ובעלי מלאכה מקומיים. ההשפעה המלכותית ניכרת במספר חלונות מחודדים מלבניים שבהם מופיעים סימני המלוכה של פרח החבצלת הצהוב על רקע כחול (סמל בית קאפה), וכן טירה צהובה על רקע אדום (סמל קסטיליה).
שלושת החלונות בחזית המערבית עדיין הושפעו מאמנות הרומנסק וכן מהחלונות בבזיליקת סן-דני. החלון הימני (הצפוני) מתאר את אילן ישי - אילן היוחסין של ישו (בתחתית שוכב ישי וממנו יוצא גזע שעליו מלכי ישראל, מצדדיו הנביאים, ובקצה העליון מרים וישו), החלון השמאלי (הדרומי) מתאר את הפסיון של ישו, והחלון המרכזי את ילדותו של ישו. חלונות בני המאה ה-13 כבר היו גותיים באופיים. חלק מהם תיארו עלילות קדושים וחלק רמזו לפטרונים שתרמו אותם (מהמלוכה, האצולה, הגילדות ובעלי המלאכה).
רב-הבנאים של שארטר בנה גם 3 חלונות רוזטה, כאשר המוקדם שבהם הוא זה בחזית המערבית, אחריו בא חלון הרוזטה בחזית הדרומית, המפתח את העיצוב של חלון הרוזטה המערבי, ואחריהם - חלון הרוזטה של החזית הצפונית. חלונות הרוזטה הוקדשו לנושאים שונים, בהתאם לחזית בה הוקמו, והמשיכו את התוכנית הפיסולית של החזיתות.
חלון הרוזטה המערבי, סגנון גותי מוקדם, ומתחתיו חלונות מהחזית של 1134
חלון רוזטה וחלונות ויטראז' בבית הרוחב הצפוני
חלון רוזטה וחלונות ויטראז' בבית הרוחב הדרומי
אמנות > פיסול > החזית המערבית: פיסול גותי מוקדם

על הדלתות והאכסדרות ישנם תבליטי דמויות האוחזות בחרבות, בצלבים, בספרים ובכלים שונים, וצועדות סביב השערים. הבעותיהם נשתמרו ברורות כביום שבו נחצבו, לפני 700 שנה. הפסלים על החזית המערבית מתארים סצנות דתיות שונות: בשער המרכזי - יום הדין האחרון; בשער הצפוני יותר - עליית ישו לגן עדן (כשמסביב תבליטים של עונות השנה ועבודות עונתיות המדגישות את נצחיותו של ישו); ובשער הדרומי יותר - פרק מחייו, קדושים, שליחי ישו, התממשות ישו בבשר, לידת ישו וישו בחיק אמו ("כס החוכמה").
מתחת לדמויות הדתיות ניצבים פסלים של מלכים ודמויות מהתנ"ך, שנחשבו בעת יצירתם גם כפסלי המלכים והמלכות בני-זמנם. בהצגתם של בני המלוכה מיד מתחת לפסלים הדתיים ניתן למצוא סימבוליזם ליחסים בין המלכים לאלוהים. זוהי דרך להציג את סמכות המלוכה - קרוב מאוד לדמותו של ישו, דבר היוצר את הרושם שהיא נבחרה למלוך בידי האלוהים.
בין פסלי העמוד ישנם שבעה פסלים של נשים, דבר שכנראה מעיד על פטרונותה של אלינור מאקוויטניה, אז אשתו של לואי השביעי מלך צרפת ואחת מהעשירות הגדולות בצרפת. פסלים של שבע האמנויות החופשיות מופיעים על הארכיוולט של המפרץ של השער המלכותי, ואלה מייצגים את בית הספר הקתדרלי בשארטר.
את התבנית הפיסולית ניתן לקרוא באופן סימטרי (מהאמצע לצדדים) או באופן היררכי (מן הנצחי אל ההיסטורי או להפך). בקשתות המפוסלות יש הנמקה לתבליטים המרכזיים שעל הטימפנון, והפיסול מציג תאולוגיה שיטתית, תמציתית ומסודרת, דבר שהיווה חידוש אל מול הפיסול הרומנסקי הרגשני. למרות זאת, ניתן לראות שפסלים אחדים לא הפנימו את תפישותיו החדשניות של המאסטר (האמן הראשי), ופסליהם הוסטו לשערים הצדדיים.
אמנות > הלבירינת

מרכז הקתדרלה מרוצף בלבירינת שבו 11 מעגלים באורך כולל של 262 מטר, המקיפים את מרכזו האלגורי הטקסי. לבירינת זה מייצג את שיא פריחתו של התכנון הימי ביניימי של לבירינתים. אפשר שהלבירינת מלבד אלגוריה למסע שעושה המאמין הנוצרי מייצג את ההתייחסות של אדריכלי הקתדרלה למעשה הבנייה המורכב הכרוך בבנייתה: הקתדרלה כיצירה אדריכלית מורכבת שיש צורך בהדרכה כדי להבינה ולגלות את כל צפונותיה, כשם שלצאת מהלבירנית או להגיע למרכזו יש צורך בפקעת חוטים או במבט מלמעלה. לגבי המאמין הלבירינת היה סמל למסע שעליו לעשות כדי להיגאל, הצליינים הילכו במבוך שעל הרצפה עד שהגיעו למרכזו, ומשם נשקפה הקתדרלה במלוא הדרה.
נתונים וממדים

אורך: 130 מטרים (430 רגל)
רוחב: 32 מטר, 46 מטר בטרנספט
שטח קרקע: 5,200 מטר רבוע (שטח קרקע), 10,875 מטר מרובע (שטח כולל)
גובה הצריח הדרומי: 105 מטרים (344 רגל)
גובה הצריח הצפוני: 113 מטרים (371 רגל)
גובה הקמרונות: 37 מטרים (121 רגל)
הספינה הראשית - גובה: 37 מטר, רוחב: 16.4 מטר, אורך: 128 מטר.
176 חלונות ויטראז'
למעלה מ-5,000 פסלים
איורים אדריכליים של קתדרלת שארטר מאת ז'אן-בטיסט-אנטואן לאסי
החזית המערבית
החזית הדרומית
מבט מפנים מחתך האמצע לכיוון צפון
גלריה

החזית המערבית
מבט מדרום מזרח. ניתן לראות את התמיכות הדואות של האפסיס, בית המקהלה והספינה הראשית (משמאל לבית הרוחב).
בית המקהלה והאפסיס (מבט מבפנים)
קתדרלת שארטר מוארת בלילה
קתדרלת שארטר מתנשאת מעל גגות העיר, מבט מכיוון צפון
פנים הקתדרלה, HDR
מבנה הקיר מבחוץ
חלונות ויטראז' באחת הקפלות שבקתדרלה
מבט על התמיכות הדואות של הצד הצפוני של הספינה הראשית
מוארת בלילה, מבט ממזרח
פיסול גותי בשל
השווה והאפסיס (מבט ממזרח)
מבט מבחוץ על האפסיס ובית המקהלה
חלון רוזטה בבית הרוחב הצפוני
ראו גם

אדריכלות גותית
קתדרלה
שארטר
בישופים מרכזיים:
הבישוף פולברט משארטר
הבישוף ז'ופרואה דה לב
הבישוף רנו דה מוקון