אדולף היטלר
ראשית חייו > התגבשות התפיסה הגזענית והאנטישמית

הוא תמיד התלונן על מה שקורה באוסטריה, ויותר מכול, [הוא אמר] שהוא לא רוצה לשרת בצבא אוסטריה משום שאוסטריה מוצפת מדי ביהודים [verjudet]. [...] זה היה אחד הנושאים שחזרו אצלו, הוא אמר שווינה ואוסטריה כל כך "verjudet" שהוא עזב את המדינה ואינו מוכן לצאת למלחמה למען אוסטריה [...]. האנטישמיות שלו לא בלטה כלל. היא עלתה רק בשיחה – למשל כאשר פטפט עם אבי והכריז ש"היהודים מנצלים את העם". [...] גם חברת שטוּפלר, בלנבאכפלאץ הייתה יהודית, והיא שילמה לו סכום זעום בתמורה לציוריו. הוא אמר גם שהיהודים הם נצלנים, שכן הם שולטים באוסטריה ובבורסה.
בטרם צץ הראיון עם אליזבת גרינבאואר, לא התגלה מעולם שום מסמך מהימן שמעיד על עמדותיו האנטישמיות של היטלר טרם קיץ 1919. היטלר עצמו טען שנעשה אנטישמי ממניעים פוליטיים בזמן היותו איש צעיר בווינה. עם זאת, מאז פרסמה ההיסטוריונית הגרמנית־אוסטרית בריגיטה האמאן את מחקרה פורץ הדרך "וינה של היטלר: חניכתו של דיקטטור" (1998), הסוקר את שנותיו בבירת אוסטריה משנת 1907–1913, מקובל לראות בטענותיו של היטלר על התפתחות האנטישמיות שלו – טענות בדיוניות, המעידות על תבונה פוליטית. שלושה הסברים שונים להולדת האנטישמיות הפוליטית של היטלר מתחרים כעת זה בזה. הסבר אחד מאתר את מקור האנטישמיות המתלהמת של היטלר בחוויות שחווה בששת החודשים הכאוטיים של המהפכה בעיר, בייחוד בזמן הרפובליקה הסובייטית הבווארית קצרת הימים במינכן, באפריל 1919. על פי הסבר זה, בלב ההמרה של היטלר לאנטישמיות עומדת תפיסת נגד לבולשביזם, והטענה היא שהיטלר היה שותף לאמונה הפופולרית שהיהודים עמדו מאחורי המהפכה. על פי ההסברים השני והשלישי, ההתנהגות של היטלר בזמן המהפכה מעידה על משהו אחר: בששת חודשי המהפכה לא היה היטלר אנטישמי אנטי־מהפכני דווקא, אלא ישב על הגדר מבחינה פוליטית, או אפילו היה מוכן לתמוך במהפכה. בעקבות ההסבר העכשווי, המשפיע ביותר, אפשר לומר שהיטלר אימץ בראשונה את האנטישמיות כאשר שירת בצבא הפוסט־מהפכני במינכן, שבו הוכשר לשמש תועמלן נגד המהפכה. היטלר, כך נאמר, פשוט ספג את האנטישמיות שהייתה סביבו. למעשה, האנטישמיות של היטלר לא הייתה מקורית, אלא פשוט האנטישמיות של הצבא הפוסט־מהפכני במינכן. היטלר טען שהקשיים שהתגבר עליהם בבירת אוסטריה גילו לו את כוחה של האנטישמיות להסביר את העולם. הוא רצה שהקוראים יאמינו שהאנטישמיות הפוליטית שלו הבשילה עוד בטרם עבר מווינה לגרמניה.
בגיל 21 החל להתעניין בפוליטיקה. באחד הימים צפה בתהלוכת מחאה גדולה של פועלים בווינה, והחל לקרוא וללמוד על הפוליטיקה של מפלגת הפועלים הסוציאליסטית. הוא התפעל מהשימוש שעשתה המפלגה בכוח ובהפחדה ככלי להשגת יעדים פוליטיים.
היטלר אהב לקרוא, אם כי קריאתו נטתה תמיד לאקלקטיות. לצד חיבה ארוכת שנים לכתבי קארל מאי ונטייתו לקריאת צהובונים שערורייתיים, הוא טען כי קרא יצירות של פילוסופים כניטשה, הגל, פיכטה, וגם של הפילוסוף האנגלי הגזעני צ'מברלין. רעיונותיו התגבשו משברי מידע שליקט מכל הבא ליד עד לבניית תפיסת העולם שתבוא לכדי ביטוי מלא בספר "מיין קמפף". בווינה של אותה התקופה האנטישמיות גאתה. בדוכנים בעיר ניתן היה לקנות חוברות ועיתונים אנטישמיים. ראש העיר היה קרל לואגר, אנטישמי ידוע וחבר המפלגה הסוציאל-נוצרית, שאנטישמיות הייתה חלק ממצעה. היטלר העריץ את לואגר על יכולתו להשתמש באיבה ככלי מניפולטיבי חזק. היטלר הושפע גם מלאנץ פון ליבנפלס (אנ'), בעל המגזין הגזעני "אוסטרה" (אנ') ומגאורג ריטר פון שנרר (אנ'), פוליטיקאי וינאי אנטישמי שממנו שאל את רעיון עליונות הגזע הארי.
בספרו "מיין קמפף" טוען היטלר שכאשר עיין בחוברת אנטישמית בפעם הראשונה פשוט השליך אותה מידיו – ”הטון האנטישמי, בעיקר של העיתונים הווינאיים, נראה לי בלתי הולם מסורת של אומה גדולה כזו”. אך באותו ספר עצמו מתאר היטלר את המהפך שחל בו – ”פעם כשטיילתי לי בעיר, פתאום ראיתי אדם לבוש בקפוטה שחורה, ופאות שחורות. האם זהו יהודי? הייתה המחשבה הראשונה בראשי. בלינץ, היהודים לא נראו כך. המשכתי להסתכל בדמות, אך ככל שהסתכלתי יותר בפרצוף הזר הזה, המחשבה בראשי הפכה ל... האם זהו גרמני?”. היטלר החל להתעמק בנושא, או ליתר דיוק, לעיין בפמפלטים, ספרונים וצהובונים אנטישמיים. ”ככל שראיתי יותר יהודים”, טען בספרו, ”כך התחדדה בעיני ההפרדה בינם לבין יתר האנושות... עבורי הייתה זו סערת הנפש הגדולה ביותר שעברתי אי פעם. הפסקתי להיות איש העולם הגדול והפכתי להיות אנטישמי.” אולם האנטישמיות של היטלר עדיין לא ניכרה והוא המשיך למכור ציורים שצייר בבית המחסה לידידו היהודי יוזף נוימן, בעל חנות לתמונות בעיר.
בגיל 24 עזב היטלר את וינה כדי להימנע מגיוס לצבא האימפריה האוסטרו-הונגרית, שאותה תיעב מימי בחרותו. היטלר לא אהב את השלטון הקיסרי ואת אופייה הרב-לאומי של אוסטרו-הונגריה ודגל בהשקפות גרמניות לאומניות. ב־"מיין קאמפף" טען: ”קומם אותי הערב־רב הגזעי, שהציגה בירת הממלכה; קוממה אותי תערובת־העמים הזאת... ובין כולם החיידק הממוסס (Spaltpilz) התמידי של המין האנושי – יהודים ושוב ושוב יהודים. עיר ענקית זאת נראתה בעיני כהתגלמות חילול הדם”. במאי 1913 עבר לגרמניה, והתיישב במינכן. השלטונות האוסטריים איתרו אותו, וכדי להימנע מללכת לבית הסוהר, כתב היטלר מכתב לקונסוליה האוסטרית בגרמניה וסיפר להם על שנותיו הקשות בווינה. טון המכתב, שהגיע לשלטונות האוסטריים, הרשים אותם. הם הזמינו את היטלר לבדיקה רפואית, ובה נמצא היטלר בלתי כשיר לשירות צבאי.
במינכן המשיך היטלר להתקיים מציור תמונות ומכירתן לחנויות קטנות. כששאל אותו אחד ממכריו כיצד הוא מתכנן למצוא עבודה קבועה, ענה היטלר שאין זה חשוב, שכן ממילא עומדת לפרוץ מלחמה.