stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מקדש שלמה (סאו פאולו)
הקמה

המקדש נבנה על פי תיאורי מקדש שלמה בתנ"ך, ועל פי הממצאים הארכאולוגיים שנמצאו. בניית המקדש שגודלו 74 אלף מ"ר נמשכה כארבע שנים בעלות של כ-300 מיליון דולר.

המקדש שגובהו 55 מטרים, גבוה משמעותית מפסל ישו הגואל שבריו דה ז'ניירו. אורך המבנה 126 מטרים, ורוחבו 104 מטרים.
בתוך המשכן נמצא העתק של ארון הברית, ומזבח מחופה עלי זהב ומעוטר ב־12 אבנים המייצגות את שבטי ישראל. במקדש חלונות ויטראז' מוזהבים בגודל של 100 מ"ר, הוא מחופה באבנים ירושלמיות שיובאו מישראל, ובמשקופי המבנה כ-2,000 מזוזות שנכתבו בישראל.
בסמוך למקדש הוקם מנחת מסוקים, וחניון המסוגל להכיל כאלף כלי רכב וכחמישים אוטובוסים.
הבישוף אדיר מאסדו (אנ') מייסד ומנהיג הכנסייה האוניברסלית, הסביר כי המקדש החדש נגיש כולו לכל דורש, בניגוד למקדש המקורי שבו רק לכהן הגדול הותר להיכנס לקודש הקודשים.
באירוע חנוכת המשכן שהתקיים ב-31 ביולי 2014, השתתפו כעשרת אלפים איש, ובהן נשיאת ברזיל דילמה רוסף.
הערות שוליים

↑  קרן צוריאל הררי, מסאו פאולו תצא תורה, באתר כלכליסט, 20 בספטמבר 2014
↑  שלמה בן חיים, למרות המחאות: בסאו פאולו שבברזיל הוקם 'בית המקדש', באתר "חרדים10", 17 ביולי 2014
מרגריט השלישית, רוזנת פלנדריה

| --- | --- |

 לידה:  13 באפריל 1350 Male, בלגיה 
 פטירה:  16 במרץ 1405 (בגיל 54) אראס, צרפת 
 מדינה:  נפת פלנדריה 
 מקום קבורה:  Collégiale Saint-Pierre de Lille 
 בן או בת זוג:  Philip I (1356–?) פיליפ השני, דוכס בורגונדיה (19 ביוני 1369–?) 
 
מרגריט השלישית, רוזנת פלנדריה (בצרפתית: Marguerite III de Flandre;‏ 13 באפריל 1350 - 16 או 21 במרץ 1405), הייתה אשתו של פיליפ השני, דוכס בורגונדיה.
ביוגרפיה

מרגריט נולדה ב-13 באפריל 1350, והייתה בתם של לואי לה מאל, רוזן פלנדריה ושל מרגרט מבראבנט. בהיותה בת שבע שנים בלבד, השיא אותה אביה לפיליפ דה רובר, נכדו ויורשו של אודו הרביעי, דוכס בורגונדיה. בשנת 1361 מת פיליפ דה רובר, ועם מותו דוכסות בורגונדיה עברה בירושה לז'אן השני, מלך צרפת.
בשנת 1363 מסר ז'אן השני, מלך צרפת את דוכסות בורגונדיה לפיליפ, בנו הצעיר, שהפך לפיליפ השני, דוכס בורגונדיה. בשנת 1369 נישאה מרגריט השלישית לפיליפ השני, דוכס בורגונדיה. בשנת 1384, עם מות אביה, לואי לה מאל, רוזן פלנדריה, היא ירשה את רוזנות פלנדריה בשיתוף עם בעלה, פיליפ השני, דוכס בורגונדיה. בשנת 1404 מת בעלה, ובנם הבכור ז'אן הראשון, דוכס בורגונדיה עלה לשלטון במקומו.
על פי ההיסטוריון הצרפתי פרנסואה גיזו, אביה של מרגריט, לואי לה מאל, רוזן פלנדריה, לא אבה להשיא אותה לצרפתי, משום שרצה לשמור על קשרי ידידות עם אנגליה. אך אמו של לואי לה מאל, מרגריט הראשונה מבורגונדיה, שהייתה בתו של פיליפ החמישי, מלך צרפת השפיעה על בנה להשיא את בתו לפיליפ השני, דוכס בורגונדיה.
משפחתה

ב-19 ביוני 1369 התחתנה מרגריט עם פיליפ השני, דוכס בורגונדיה, ממנו נולדו לה 9 ילדים:
ז'אן הראשון, דוכס בורגונדיה (1371–1419)
שארל (1372–1373)
מרגריט מבורגונדי, דוכסית בוואריה (1374–1441), התחתנה עם וילהלם השני, דוכס בוואריה
לואי (1377–1378)
קתרין מבורגונדי (1378–1425), התחתנה עם לאופולד הרביעי, דוכס אוסטריה
בון (1379–1399) הייתה מאורסת לז'אן הראשון, דוכס בורבון
אנטואן, דוכס ברבאנט (1384–1415)
מארי מבורגונדי, דוכסית סבויה (1386–1422), התחתנה עם אמדאו השמיני, דוכס סבויה
פיליפ השני, רוזן נבר (1389–1415)
משרד הנפט והאנרגיה של נורווגיה

המשרד המלכותי של נורווגיה לנפט ואנרגיה הוא משרד ממשלתי בממשלת נורווגיה, האחראי על אנרגיה בכלל וייצור נפט וגז טבעי בים הצפוני בפרט. שרת האנרגיה והנפט הנוכחית טינה ברו (חברת המפלגה השמרנית), סמכויות המשרד היו בעבר תחת משרד המסחר והתעשייה הנורווגי והוחלט להקימו ב-1997.
מטה המשרד ניזוק רבות במהלכי מתקפת הטרור בנורווגיה (2011) וכתוצאה מהתקפה נאלץ לעבור למקום אחר לאחר שהוחלט להרוס את משכנו בעת המתקפה.
המשרד מחולק לסעיפים הבאים:
צוות פוליטי
יחידת תקשורת
מחלקת טכנולוגיה ותעשייה
מחלקת משאבי אנרגיה ומים
המחלקה לכלכלה סחר וכלכלה תעשייתית
מחלקת ניהול, תקציבים וחשבונאות
לשכתה של השרה טינה ברו
סוכנויות ממשלתיות אשר כפופות למשרד:
מנהלת הנפט הנורווגית
מנהלת משאבי מים ואנרגיה נורווגית
אנובה
גסנובה
סטטנט
גאסקו
פטורו
חברות מוגבלות ציבוריות בבעלות חלקית:
אקווינור (בעלות של 62%)
הערות שוליים

↑  Norwegian Ministry of Petroleum and Energy. "Organisation".
1 2  Norwegian Ministry of Petroleum and Energy. "Associated offices and agencies". אורכב מ-המקור ב-2008-03-02.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0004 1806 8927
מנונגה

| --- | --- |
 מדינה:  אנגולה אנגולה
 מחוז:  קואנדו קובנדה
 שפה רשמית:  פורטוגזית
 שטח:  23,500 קמ"ר
 גובה:  1,354 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיירה:  407,100 (2022)
  ‑ צפיפות:  17.32 נפש לקמ"ר (2022)
 קואורדינטות:  14°39′20″S 17°41′3″E﻿ / ﻿14.65556°S 17.68417°E﻿ / -14.65556; 17.68417
 אזור זמן:  UTC +1
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת אנגולה מוגדלת) לואנדה הואמבו לובנגו מלאנז'ה לוביטו לואנה סאורימו קבינדה קונגו הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו זמביה נמיביה האוק. האטלנטי מנונגה(למפת אנגולה רגילה) לואנדה הואמבו לובנגו מלאנז'ה לוביטו לואנה סאורימו קבינדה קונגו הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו זמביה נמיביה האוק. האטלנטי מנונגה  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
מנונגה (בפורטוגזית: Menongue) היא עיירה בדרום-מזרח אנגולה ובירת מחוז קואנדו קובנדה. היא ידועה כאחת מארבעת הערים באנגולה שבהם רוב האוכלוסייה הוא מקרב עם המבונדה (Mbunda). העיירה היא התחנה הסופית של מסילת הברזל בינה לבין עיר הנמל נמיב (Namibe) ופועל בה שדה תעופה קטן. לפי תחזית רשמית לשנת 2022 אוכלוסיית העיר מנתה 407,100 תושבים.
הערות שוליים

↑  Angola: Administrative Division (Provinces and Municipalities) - Population Statistics, Charts and Map
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4823463-1  VIAF: 242762994   WorldCat (עם VIAF): 242762994
מנומטר

מנומטר
מנומטר הוא מכשיר למדידת לחץ.
למדידת הפרשי לחץ סטטי משתמשים במנומטרים שונים. המנומטר הפשוט בנוי בדרך כלל מצינורית שקופה בצורת U המלאה עד מחציתה בנוזל מדידה (בדרך כלל כספית) צבעוני. נוזל המדידה צריך להיות בעל צפיפות שונה מזו של הנוזל המפעיל את הלחץ.
הגבלות נוספות:
שני הנוזלים אינם נמסים אחד בשני.
הם צריכים להיות בעלי צבע שונה.
מדידת הפרש לחצים בעזרת מנומטר בעזרת הפרש הלחצים של לפי הנוסחה:
DP=(r1-r2)gH
ראו גם

ברומטר
משחק גילים

משחקי גיל או אייג' פליי הוא סוג של משחק תפקידים שבו אדם מתנהג כאילו הוא בגיל אחר, או מתייחס לאחר כאילו היה בגיל אחר. משחקי גיל מתרחשים אך ורק בין בגירים, ודורש הסכמה מכל המשתתפים.
משחקי גיל יכולים להיות מיניים או לא מיניים, תלוי ברצון המשתתפים.
המשתתפים יכולים לגלם כל גיל, החל מתינוקות וכלה בקשישים. לרוב, המשתתפים מגלמים גיל צעיר יותר מגילם האמיתי.
משתתפים המגלמים גילים מוקדמים, מינקות ועד גיל ההתבגרות נקראים "קטנים" (Littles). משתתפים המגלמים גילי גיל ההתבגרות עד בגרות נקראים "אמצעיים" (Middles). משתתפים אשר מגלמים את גילם הבוגר ומעלה נקראים "גדולים" (Bigs).
משחק גילים מיני

משחק תפקידים גילי יכול להיות מיני ברמות שונות. כאשר הוא מיני, הוא נחשב לפטיש. בתוך מערכות יחסים המשלבות שליטה, משחקי גיל יכולים להעצים את הדינמיקה, ולאפשר למשתתפים להרגיש יותר בנוח עם הדומיננטיות או הכניעה שלהם.
משחק גילים מיני נקבע על ידי פסיכולוגים שאינו נחשב או קשור לפדופיליה. המשיכה המינית היא בין 2 בגירים בלבד, אשר לפחות אחד מהם נהנה מהתנהגות הנחשבת לילדותית.
מערכת יחסים גילית

משחק גילים יכול להתקיים לבד, כאשר המשתתף מגלם את הגיל המנטלי הרצוי באמצעות אביזרים, התנהגות ומשחקים שונים.
עם זאת, ישנן מערכות יחסים המבוססות על אינטראקציה בין-אישית, לרוב בין "גדול" לבין "קטן" או "אמצעי". מערכת יחסים זו נקראת מערכת יחסים Caregiver-Little, ובקצרה CGL.
ה"גדול" במערכת היחסים מגלם דמות מטפלת/הורית, בעוד הקטן/אמצעי מגלם את הגיל המנטלי הרצוי לו.
ישנן מספר ואריאציות המתבססות על מגדר המשתתפים. הידועה מבין הואריאציות היא DDLG, שזהו קיצור עבור Daddy Dom- Little Girl, אשר בה הדמות המטפלת היא דמות אבהית, והקטנה מגלמת ילדה צעירה.
שאר הואריאציות הן:
MDLG- דמות אמהית וילדה קטנה.
MDLB- דמות אמהית וילד קטן.
DDLB- דמות אבהית וילד קטן.
CGL- מטפל וקטן, ללא הגדרת מגדר.
מערכות יחסים אלו לעיתים משלבות יחסי שליטה, בהן הדמות המטפלת היא גם הדמות השולטת בסיטואציה, והדמות הקטנה היא גם הדמות הכנועה.
הערות שוליים

↑  Anil Aggrawal, Forensic and Medico-legal Aspects of Sexual Crimes and Unusual Sexual Practices, CRC Press, 2008, עמ' 147
משחק דינמי

בתורת המשחקים, משחק דינמי, או משחק סדרתי, הוא משחק בו שחקן אחד בוחר את פעולתו לפני ששאר השחקנים בוחרים את שלהם. השחקנים מקבלים החלטות (או בוחרים אסטרטגיה) כתוצאה מסדר מסוים מוגדר מראש, ולפחות כמה מהשחקנים יכולים לצפות במהלכיהם של השחקנים הקודמים להם במשחק.
השחקנים האחרים חייבים שתהיה ברשותם אינפורמציה מסוימת על החלטת השחקן הראשון, אחרת סדר התורות לא ישפיע מבחינה אסטרטגית על מהלכי השחקנים.
במשחקים דינמיים בדרך כלל משתמשים בהצגה בצורה רחבה, היות שהצגה זו מדמה בצורה מפורשת את המהלכים העוקבים במשחק.
משחקים קומבינטוריים הם בדרך כלל משחקים דינמיים.
את המשחקים הדינמיים פותרים בדרך כלל בעזרת אינדוקציה הפוכה.
אסטרטגיה במשחק דינמי

אסטרטגיה של שחקן במשחק דינמי או משחק בצורה רחבה היא תוכנית פעולה מלאה. תוכנית הפעולה מגדירה מה עושה השחקן בכל קודקוד שבו הוא עשוי להיקרא לשחק. כל מערך האסטרטגיות של השחקנים מגדיר מסלול של השתלשלות המשחק מהשורש ואילך האסטרטגיה של השחקן הפותח את המשחק מגדירה בפרט כיצד פעל אותו שחקן בשורש העץ פעולתו שם מגדירה ענף היוצא מהשורש ומוביל לקודקוד אחר. האסטרטגיה של השחקן המשחק בקודקוד האחר מגדירה את פעולתן שם פעולה זו מגדירה ענף היוצא מאותו קודקוד ומוביל לקודקוד נוסף וכך הלאה.
מושגי פתרון למשחק הדינמי

שיווי משקל נאש
שיווי משקל מתואם מושג אחר, "שיווי משקל מתואם", הוצע חתן פרס נובל בכלכלה לשנת 2005 ישראל אומן. בדומה לשיווי משקל נש, שיווי משקל מתואם הוא מצב שבו שום משתתף אינו יכול לשפר את מצבו בשינוי חד צדדי של פעולתו בלבד. אולם להבדיל משיווי משקל נש, כאן מניחים כי לפני שהמשתתפים מחליטים על פעולותיהם הם נחשפים למידע מסוים. מידע זה יכול להיות משותף לכולם ("מידע פומבי"), שונה ממשתתף למשתתף ("מידע פרטי") או שילוב שלהם. נוסף על כך, מידע זה אינו משפיע ישירות על תוצאות המשחק - ובכל זאת הוא עשוי להיות מובא בחשבון ולהשפיע על החלטות המשתתפים.
הערות שוליים

תורת המחירים : המונופול - יחידה 10, תחרות אסטרטגית בין מעטים - יחיה 11. ניצן, ש דילנברג ש, ב  עמוד 134.
חפץ, א, 2008, חשיבה אסטרטגית : תורת המשחקים ושימושה בכלכלה ובניהול, עמוד 16, האוניברסיטה הפתוחה.
הרט, ס, תשס"ח, 2007, תורת המשחקים: מדע טהור שימושי, הרצאות החברים החדשים.
| נושאים בתורת המשחקים |  |
| --- | --- |
הגדרות: משחק בצורה תכסיסית, משחק בצורה רחבה, משחק שיתופי, קבוצת מידע, עדיפות
עקרונות ש"מ: שיווי משקל נאש, שיווי משקל תת-משחקי משוכלל, שיווי משקל מתואם, אסטרטגיה יציבה אבולוציונית, סיכון שולט, יעילות פארטו
אסטרטגיות: אסטרטגיות דומיננטיות, אסטרטגיה טהורה, אסטרטגיה מעורבת, אינדוקציה הפוכה
מחלקות משחקים: משחק סימטרי, משחק דינמי, משחק חוזר (משחק T שלבי / משחק אינסופי), דיבור זול, משחק סכום אפס, משחק סטוכסטי, משחק גלובלי
משחקים: דילמת האסיר, דילמת המטייל, צ'יקן, מכירה פומבית של דולר, מלחמת המינים, משחק האולטימטום, אבן נייר ומספריים, מודל קורנו, משחק מיקוח,
טענות: עץ מינימקס, שיווי משקל נאש, משפט ארו
ראו גם: הטרגדיה של נחלת הכלל, תורת המשחקים
ערך זה הוא קצרמרבנושא מדעים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מקהלה (תיאטרון יווני)

"קרטר פרונומוס" מתחילת המאה ה-5 לפנה"ס המציג חברת תיאטרון מלאה - עם שחקנים, מקהלת סאטירים, מוזיקאים ומשורר - יחד עם דיוניסוס ואריאדנה מוצג במוזיאון הלאומי לארכאולוגיה של נאפולי
"קרטר פרונומוס" מושטח לצורך הדגמה
המקהלה היוותה חלק בלתי נפרד מהתיאטרון ביוון העתיקה וכלי מרכזי בהתפתחותו של התיאטרון.
היסטוריה

בטרגדיות הראשונות שהוצגו ביוון העתיקה, כל התפקידים גולמו על ידי שחקן אחד. כיוון שהשחקן נדרש לצאת את הבמה מדי פעם על מנת להחליף תלבושות לצורך גילום תפקידים שונים, תפקיד המקהלה, שנותרה על הבמה, היה מרכזי ביותר, והיא תיארה את ההתרחשויות שאירעו מחוץ לבמה – בדרך כלל התרחשויות אלימות יותר, שלא הוצגו על הבמה לפני הקהל.
במאה החמישית לפנה"ס מספר חברי המקהלה היה כ-50 חברים – כולם גברים. המקהלה, בניגוד למקהלות של ימינו, לא שרה אלא דיקלמה את תפקידה. עם התפתחות התיאטרון והתווספות שחקנים נוספים, תפקיד המקהלה פחת באורכו, אולם לעיתים עלתה חשיבותו, כך למשל במחזה "הבכחים" של אאוריפידס המקהלה מגלמת את תפקיד הנשים העובדות את האל – שהוא למעשה תפקיד של אחת הדמויות בהצגה, המניעה את העלילה, ולא רק מתארת התרחשויות מחוץ לבמה.
אייסכילוס הפחית את מספר חברי המקהלה ל-12 חברים בלבד, ובמחזותיו שימשו חברי המקהלה בתפקידים עיקריים במחזה – כך למשל המקהלה היא הגיבור בהצגה "המבקשות מחסה", והאנטי גיבור בהצגה "בנות החסד".
סופוקלס הגדיל את מספר חברי המקהלה ל-15 חברים, וחילק אותה לשתי תת-מקהלות של שישה חברים בכל מקהלה (ההמיכוריא), וכן אחד מחבריה היה ראש המקהלה (הקוריפאיוס). סופוקלס אף הגדיל את מספר השחקנים משני שחקנים לשלושה, ונוסף עליהם שימש ראש המקהלה כדמות לכל דבר (למעשה, שחקן רביעי), והציג את עמדת דעת הקהל או הציבור בעלילה להתרחשויות על הבמה.
שימושים מודרניים

שימושים מודרניים במקהלה כפי שהופיעה בסיגנונה היווני (כדמות המביעה את עמדת הציבור על ההתרחשויות המוצגות לצופים):
המחזמר "חנות קטנה ומטריפה" והסרט המוזיקלי באותו השם.
"צרות בטהיטי" – אופרה מאת ליאונרד ברנשטיין
"אפרודיטה הגדולה" – סרטו של וודי אלן משנת 1995
לקריאה נוספת

Peter Wilson. The Athenian Institution of the Khoregia: The Chorus, the City and the Stage. Cambridge University Press, 2000.
J.R. Green. Theatre in Ancient Greek Society. London: Routledge, 1994.
מצחתה

מצחֶתה (בגאורגית: მცხეთა) היא עיר בגאורגיה, וממוקמת במפגש הנהרות קורה ואראגווי, כ-27 ק"מ צפונית לבירה טביליסי. העיר השוכנת במרכזו של חבל כארתלי ההיסטורי משמשת כיום כבירת מחוז מצחתה מתיאנתי, ומהווה את המרכז המנהלתי של נפת מצחתה. בעיר נפגשות הדרך בין הים הכספי והים השחור עם הדרך היוצאת מטביליסי צפונה לכיוון רוסיה (הדרך הצבאית הגאורגית). במצחתה עוברת גם מסילת הברזל העיקרית של גאורגיה, המוליכה מטביליסי מערבה. מרכזה של העיר, שהיא אחת מהעתיקות בגאורגיה, הוא אתר מורשת עולמית של אונסק"ו. לפי מפקד משנת 2014 מנתה אוכלוסיית העיר 7,940 תושבים. מצחתה הוכרזה לעיר בשנת 1956.
מראה כללי של מצחתה ממנזר הצלב
מצחתה וכנסיית סווטיצחובלי במרכזה
גאורגים בלבוש המסורתי צ'וחה בפסטיבל השנתי של מצחתה - מצחתוֹבּה
מכירת כובעים במצחתה
כנסיית הצלב
היסטוריה

לפי ממצאים ארכאולוגיים, הייתה מצחתה מיושבת כבר לפני 3,000 שנה. במשך כמעט אלף שנים, החל במאה ה-3 לפנה"ס ועד למאה ה-6 לספירה, שמשה העיר כבירתה של הממלכה הגאורגית איבריה. ההיסטוריונים הרומים סטרבון, פלוטארך ופליניוס הזקן עמדו על חשיבותה של מצחתה לאורך הדרך שקישרה בין הים השחור והים הכספי, ועל מצודותיה. במצחתה קבלה על עצמה ממלכת איבריה את הנצרות בשנת 337, ומאז הייתה העיר למרכזה הדתי של גאורגיה ולמקום מושבה של הכנסייה הגאורגית האורתודוקסית, ונקראה גם "ירושלים השנייה". לפני בואה של נינו הקדושה שניצרה את הגאורגים, שימשה מצחתה כמרכז פולחני לאל ארמזי (בעיר נצבים עד היום מצודת ארמזי מהמאה ה-3 לפנה"ס ואקרופוליס בשם דומה מסוף האלף הראשון לפנה"ס). מקורות גאורגיים מתארים במדויק את הפסטיבל הפגני ההמוני במצחתה שאף המלך עצמו השתתף בו. על לפי המסורת, משנכנסה נינו הקדושה למצחתה בלווית המלך מיראן וראתה את החגיגה השנתית לכבוד ארמזי, החלה להתפלל ופסל האל נשרף ממכת ברק. לפי המסורת מינה אלכסנדר הגדול את הנסיך הגאורגי האגדתי אזו (נקרא גם אזוני) לשליט "השבט של מצחתה". המקור הגאורגי מימי הביניים "ניצורה של כארתלי" ("მოქცევაჲ ქართლისაჲს"), עוסק בחשיבותה של מצחתה, ולפיו היה אזו בנו של מלך אריאן-כארתלי שהתיישב במקום עם 18 משפחות נוספות, והיה לאבי האומה. על פי הרשומות הגאורגיות מאת לאונטי מרובלי בן המאה ה-11, נמנה "מסחתוס" על בניו של כרתלוס, ולאחר מותו של האחרון מונה על ידי אימו לאב המייסד של מצחתה. עם הזמן השתנה שם העיר מ"מֶסחתה" ל"מצחֶתה".
אתרי מורשת עולמית

העיר משופעת באתרים היסטוריים ודתיים ששני העיקריים שביניהם הם:
קתדרלת סווטיצחובלי מהמאה ה-11 היא הכנסייה הגדולה בגאורגיה המשמשת עדיין ליעודה. משמעות שמה של הכנסייה - "עמוד מעניק-חיים".
כנסיית הצלב (ג'ווארי) מהמאה ה-6 שוכנת על ראש גבעה מחוץ לעיר, ונחשבת למקום הקדוש בגאורגיה. לפי המסורת הקימה נינו הקדושה צלב במקום זה, לפני שהמירה את דתם של תושבי העיר לנצרות. המבנה עצמו נבנה לכבודו של ארמזי.
ערים תאומות

צרפת לוויוויל-סור-אורגה, צרפת
תרבות

הפסטיבל של מצחתה המתקיים אחת לשנה, ב-14 באוקטובר, נקרא מֶצחֶתוֹבַּה. הוא נערך בהתאם למסורת הגאורגית, שבה נהוג לחגוג את יום השנה לייסודן של ערים ועיירות בפסטיבלים.
לקריאה נוספת

האנציקלופדיה העברית, ערך גאורגיה, עמוד 174, פרק: תולדות היהודים בגאורגיה.
הערות שוליים

↑  מאמרם של תמילה מגלובלישווילי יולון גגושידזה, הפזורה היהודית והנצרות הקדומה בגאורגיה, מתוך תמילה מגלובלישווילי, "הנצרות הקדומה בקווקז" ("Ancient Christianity In The Caucasus") עמ' 39
↑  מתוך גרשון בן אורן, תולדות יהודי גאורגיה עד ימי המשטר הסובייט', אתר הקונגרס העולמי של יהודי גאורגיה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007566821905171  GND: 4299082-8  LCCN: n81144324  VIAF: 158291030   WorldCat (עם VIAF): 158291030
מצודת בריס

ירושלים, 37 לפני הספירה, חומות העיר המודרניות בצבע כחול.
מצודת בריס או מצודת הבירה הייתה מצודה, שנבנתה מצפון להר הבית בירושלים שהתקיימה בתקופת הממלכה החשמונאית.
היסטוריה

נחמיה מתייחס ל"בירה" על הר הבית או בסמוך לה. ייתכן שזו הייתה קודמתה או זהה למבצר ההלניסטי המוזכר באיגרת אריסטיאס. לא ברור אם מבנה זה נהרס תחת הסלאוקים או במהלך מרד המכבים. יש הרואים בבירה זו את המשכה של מגדל חננאל.
הבריס נבנה מחדש או שימש כמעון-מבצר תחת החשמונאים בסוף המאה ה-2 לפנה"ס. מעט ידוע על צורתו מלבד היותו מלבני ובעל מספר מגדלים גבוהים, שאחד מהם היה ידוע בשם "מגדל סטראטון". הכהן הגדול התגורר בבארי, ויוספוס מדווח שהורקנוס הראשון בילה בו יותר מאשר בארמון החשמונאים בעיר העליונה של ירושלים. הבריס חוברה להר הבית במעבר תת-קרקעי והיו בה גם בגדי הקודש שלבש הכהן הגדול. הבריס הייתה תחת מצור של פומפיוס במהלך המצור שלו על ירושלים בשנת 63 לפנה"ס, במהלכו נפל אחד ממגדליה בעת המתקפה הרומית. תחת הורדוס הגדול עברה מצודת בריס החשמונאית שיפוץ או בנייה מחדש, ושמה שונה לאנטוניה לכבוד מרקוס אנטוניוס.
ככל הנראה התייחס רבי יוחנן לבירה זו באומרו ”מגדל היה עומד בהר הבית והיה קרוי בירה” (תלמוד ירושלמי, מסכת פסחים,  פרק ז', הלכה ח').
שרידים וממצאים ארכאולוגיים

עם שרידי הבירה מזוהים שלושה בורות שבמתחם הר הבית: בורות מספר 15 ו־16 ובור 46 שנהרס בחלקו בידי פועלי הורדוס כאשר הרחיבו את תחומי ההר ובנו את הכותל המערבי של ימינו.
חלק מהשרידים מצפון להר הבית זוהו בהיסוס עם בריס החשמונאית. על פי התפיסה המודרנית, מבצר זה בוודאי היה ממוקם בקרבת הפינה הצפון מערבית של הר הבית, כפי שתיאר יוסף בן מתתיהו. מכיוון שבקשות לאפשר חפירה ארכאולוגית בתוך חומות הר הבית הנוכחיות נדחו על ידי הווקף המנהל את השטח, העדויות העדכניות אינן מאפשרות לקבוע את היקף וגבולותיו המדויקים של המבנה.
ראו גם

עיר דוד
הבירה התלמית
מצודת החקרא
מצודת אנטוניה
מגדל דוד
הערות שוליים

↑  נחמיה, ב', ח' וז', ב'
↑  The Letter of Aristeas, 100. Translation by R. H. Charles
1 2 3    ארנון סגל, ‏שלושה מבצרים זרים: סיפור של בנייה והרס בהר הבית, בעיתון מקור ראשון, 28 בנובמבר 2021
1 2  Wightman, Gregory J. (1991). "Temple Fortresses in Jerusalem Part II: The Hasmonean Baris and Herodian Antonia". Bulletin of the Anglo-Israeli Archaeological Society. 10: 7–35.
↑  יוסף בן מתתיהו, ‏תולדות מלחמת היהודים עם הרומאים, ספר ראשון, פרק שביעי, ד, באתר "דעת"
↑  יוספוס, תולדות מלחמת היהודים עם הרומאים, v:4, XXI:1.
↑  יוספוס, קדמוניות היהודים, XIII:307, XV:409, XVIII:91–94.
↑  מוזכר גם בתלמוד בבלי, מסכת יומא, דף ב', עמוד א'
↑  Bahat, Daniel. 1994. "The Western Wall Tunnels" in Ancient Jerusalem Revealed, Jerusalem: Israel Exploration Society, p. 185.
↑  Levine, Lee I. 2002. Jerusalem: Portrait of the City in the Second Temple Period. Philadelphia: Jewish Publication Society, pp. 112–113. ISBN 978-0-8276-0750-7
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "מצודת בריס".
מצודת בחריין

מצודת בחריין (בערבית: قلعة البحرين - "קלעת אלבחרין") היא אתר ארכאולוגי בצפונו של האי בחריין השוכן בסמוך לחוף המפרץ הפרסי ממערב לבירה מנאמה. האתר הוא תל בגובה של 11.2 מטר ובשטח של 175 דונם; אורכו 600 מטר ורוחבו 300 מטר. בשנת 2005 הוכרזה המצודה כאתר מורשת עולמית. שטח ההכרזה הורחב באופן משמעותי אל תוך הים בשנת 2008, לאחר שהתגלו בסמוך למצודה תעלה תת-ימית ומגדל. ההרחבה נדרשה גם כדי למנוע את הקמתו של אי מלאכותי בשטח של 6,000 דונם במרחק של 500 מטר מול חופי המצודה, וכן נמל דייגים וכביש מהיר.
היסטוריה > העת העתיקה

התל יושב באופן רציף החל מהקמתו בשנת 2300 לפנה"ס לערך ועד למאה ה-17. החלק העתיק ביותר במצודה שוכן בפינתו הצפונית של האתר, בקרבת חוף הים, וכולל שרידי בתים ששימשו ככל הנראה למגורים. באותה עת הוקמה סביב האתר חומת אבן אשר שימשה להגנתו, וקטע ממנה באורך של 46 מטר השתמר עד היום. מתקופה זו התגלה גם רחוב ברוחב של 12 מטר, ומשני צדדיו בתים גדולים שחלקם שימשו ככל הנראה כארמונות. מאוחר יותר, בשנת 1450 לפנה"ס לערך, היינו בתקופת הברונזה האמצעית, הוקמה חומה נוספת במקום, ויכול שחלק ממנה היה חידושה והעצמתה של החומה הקודמת. בתי האתר הוגדלו ושונו, ושימשו כמגוריו של המושל מטעם תרבות הקסיט ששלטה בתל. בתקופת הברזל, מהמאה ה-11 לפנה"ס עד המאה ה-5 לפנה"ס, שימש המקום כבירת תרבות דילמון. תרבות זו הייתה ידועה רק ממקורות שומרים, עד שנערכו החפירות במקום, והממצאים בתל הם החשובים ביותר שנתגלו אודותיה עד כה. גם תרבות דילמון הקימה חומה חדשה על בסיס החומה הקיימת במקום, וחלק ממנה מגיע כיום עד לגובה של 4.5 מטר. מתקופה זו התגלו שרידיו של מקדש שלו שני עמודים, ומספר בתי מגורים יוקרתיים שבהם הותקנה מערכת ביוב מתקדמת. מתחת לבתים אלה התגלו מספר קברים ובהם סרקופגים. בסביבות המאה ה-3 לפנה"ס, נבנה חלקו המרכזי של התל באופן מקיף, אך בשל הרס מאוחר יותר באזור זה, קשה לעמוד בבירור על אופיים של בתים אלה. מצודה גדולה ורבועה שאורך כל אחד מצלעותיה מגיע ל-51.5 מטר התגלתה בצידו הצפוני של האתר, וזו מתוארכת בסבירות רבה למאה ה-3, על בסיס ההשפעות הסאסאניות הניכרות בה. המצודה הייתה בשימוש עד למאה ה-5 ואז ננטשה.
היסטוריה > מאז ימי הביניים

במאה ה-13 שוב אוישה המצודה. היא נבנתה מחדש ושימשה לצרכים מסחריים. מתקופה זו השתמרו שמונה מחדריו של המבנה. במרכזו של התל התגלו שתי שכבות נוספות - האחת מהמאה ה-14, היינו מאמצע התקופה המוסלמית, מתאפיינת בבנייה צפופה, ונראה כי שמשה כשוק או כחאן; והאחרת מהמאה ה-15, שבה בעיקר בנייה צנועה בהיקפה. מהמאה ה-16 שימש התל בעיקר כמוצב צבאי, והמצודה הארוכה ששכנה בו חלשה עליו, והעניקה לו את שמו הנוכחי. ראשיתה של המצודה בתחילת המאה ה-15 כאשר מבנה מבוצר פשוט הוקם על התל. ב-1529 הורחבה המצודה באופן ניכר, הותאמה להצבת תותחים וחפיר נחפר סביבה. החל מ-1561, כאשר בחריין באה תחת שלטון האימפריה הפורטוגזית, קיבלה המצודה את צורתה הנוכחית. מגדלי שמירה בסגנון ג'נובה נוספו בפינותיה והחפיר הורחב. במאה ה-17 הוגבלה הגישה אל המצודה מכיוון הים כאשר התעלה בשונית האלמוגים המוליכה אליה נחסמה כמעט לחלוטין, ורק סירות קטנות יכלו להגיע עד למצודה בזמן הגאות. מסיבה זו ננטשה המצודה לבסוף לאחר כ-4,000 שנות יישוב אנושי רצוף.
מחקר באתר

האתר נחקר מ-1954 עד 1970 בידי משלחת דנית ולאחר מכן, מ-1978 ועד שנת 1987,  על ידי שתי משלחות צרפתיות. כרבע משטח התל נחקר עד כה ונחשפו שכבות רבות של אזורי מגורים ומרחבים ציבוריים ששימשו למסחר, לפולחן ולצרכים צבאיים. צילומי אוויר שנערכו בשנות ה-80 של המאה ה-20 חשפו תעלה תת-ימית ברוחב של 15 עד 90 מטרים ובאורך של 1.8 ק"מ מהחוף. התעלה שימשה כעורק תנועה לתחבורה הימית שהפליגה אל המצודה וממנה, והיא נחפרה בשונית האלמוגים שעל קרקעית הים. עוד התגלה בלב ים מגדל רבוע בן שתי קומות אשר שימש ככל הנראה כמעין מגדלור אשר הנחה כלי שיט אל התעלה. המגדל הבולט מעט מעל פני המים (בהתאם לגאות), שוכן סמוך לכניסה אל התעלה התת-ימית.
גלריה

שרידים במצודה
מראה במצודה
מצודת בחריין
מנואל מוניוס בוררו

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  4 בפברואר 1891 קואנקה שבאקוודור
 פטירה:  5 באוקטובר 1976  (בגיל 85) מקסיקו
 מדינה:  אקוודור
 מקצוע:  דיפלומט 
 מידע חסיד אומות העולם
 תאריך הכרה:  23 ביוני 2011
 מקום ההכרה:  יד ושם
 שנות הפעילות:  1931–הווה (כ־93 שנים) 
 מספר היהודים שהציל:  כ-100
 פרסים והוקרה:  חסיד אומות העולם (28 בפברואר 2011) 
 קישורים חיצוניים
 יד ושם:  מנואל מוניוס בוררו
 
מנואל מוניוס בוררו (בספרדית: Manuel Muñoz Borrero; ‏4 בפברואר 1891 – 5 באוקטובר 1976) היה דיפלומט שייצג את אקוודור בשוודיה בתקופת מלחמת העולם השנייה, והוכר כחסיד אומות העולם.
קורות חיים

מוניוס בוררו נולד בקואנקה שבאקוודור בשנת 1891. כמו אביו לפניו, הצטרף מנואל לשירות החוץ של ארצו וב-1931 מונה לקונסול אקוודור בסטוקהולם. בנוסף לספרדית, דיבר גם צרפתית ואנגלית וידע גרמנית בסיסית. בבית הספר למד לטינית ובשוודיה למד שוודית.
בעקבות המהפכה הפוליטית באמצע שנות ה-30, שנבעה מהשפל הגדול והתבטאה בחוסר יציבות פוליטית ממשלת אקוודור ביטלה את תפקידו הקונסולרי של מוניוס בוררו שזוהה כבעל דעות ימניות. עם זאת, מוניוס בוררו המשיך לעבוד כקונסול דה פקטו, בלי שקבל עבור המשרה תמורה כספית.