stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ג'וזף רסיניו
ילדות ונעורים

רסיניו נולד ב-8 באוקטובר 1945 ברובע קווינס בניו יורק, הבכור בשלושה ילדים. אביו, גם הוא ג'וזף רסיניו, היה רופא ואמו, ליאונה ריז ליולין, הייתה זמרת, שפגשה את בעלה לעתיד כשניגנה כפסנתרנית חזרות לאחיו, ניקולא רסיניו. ב-1985 חזרה ההיסטוריה על עצמה במידת מה, כשאחיו של המנצח גוזף רסיניו, תומאס, נוכח בחזרה ל"בת הגדוד" בניו יורק סיטי אופרה, ופגש את הפרימדונה של המאסטרו, ארי מילס, שנישאה לו ב-1986.
המורים הראשונים למוזיקה של מאסטרו ג'וזף רסיניו היו אמו וסבו מצד אביו, ג'וזף רסיניו, שניגן בחצוצרה בפילהרמונית של ניו יורק ובמטרופוליטן אופרה, כמו גם במקומות אחרים בניו יורק לאורך עשרות שנים לפני מלחמת העולם השנייה. מאסטרו ג'וזף רסיניו גדל מינקות אל תוך עולמם ותרבותם של מוזיקאים. הוא מונה כ-20 מוזיקאים בשבט רסיניו, רובם בדור של סבו. התוצאה הייתה, שהוא ידע לשיר מתווים כבר כפעוט.
אף כי ניקולא רסיניו לא היה מעולם מורו של אחיינו באופן רשמי, הוא היווה מדריך ומקור השפעה משמעותי בחייו. נוכחותו של הילד בחזרות ובהופעות של דודו באופרה הלירית של שיקגו קידמה את השכלתו המוזיקלית. שם צפה לראשונה, בשנת 1955,במלאכה המורכבת של יצירת הפקה אופראית (ואף שמע לראשונה את מריה קאלאס בחזרת פסנתר בניצוח דודו על איל טרובטורה. כמתבגר, החל לנגן כפסנתרן חזרות בשביל דודו ואחרים כדוגמת ג'נאנדראה גאוואצני (en:Gianandrea Gavazzeni:)
רסיניו למד בבית ספר כנסייתי בשכונת מגוריו, וניגן בפסנתר אצל פרופסור מריו ניקו. תחת שרביטו של ניקו ניגן רסיניו בן ה-9 את הפרק הראשון של הקונצ'רטו לפסנתר מס' 23 של מוצרט בבית העירייה במנהטן. לאחר לימודים בתיכון צבאי במנהטן, החל ללמוד פסנתר אצל עדה קופץ-קופף, שהייתה מורתו גם בשנותיו בקולג' ובאוניברסיטה.
בשנתו הראשונה באוניברסיטת פורדהם, ניגן רסיניו ברסיטל הראשון שלו בניו יורק, בקרנגי הול, תוכנית של סונאטות לפסנתר מאת בטהובן. הוא סיים את לימודי התואר הראשון בשפות מודרניות ופילוסופיה בהצטיינות. קריירת הקולג' שלו כללה שנה ברומא, שם למד בגרגוריאנום ובקונסרבטוריון באקדמיה הלאומית למוזיקה סנטה צ'צ'יליה, במקביל לשיעורים פרטיים אצל ארטורו בנדטי מיכלאנג'לי ואלברטו נוימן. עבודת הגמר שלו השוותה את אופיו של פלסטף באופרה של ורדי לדמותו של ג'ון פלסטף, כפי שהוא מופיע בשלושה מחזות של שייקספיר.
בשנת 1969 קיבל רסיניו תואר מוסמך בפסנתר מבית הספר מנהטן למוזיקה. רסיטל הסיום שלו כלל יצירות מאת סולר, בטהובן, דביסי ומוסורגסקי. הוא למד שם גם הלחנה וניצוח אצל ניקולא פלאג'לו.
הערות שוליים

↑  Olga Forrai Foundation  אולגה פוראי הייתה זמרת סופרן ממוצא הונגרי, שהקימה את הקרן שלה עם פטר הרמן אדלר בשנת 1981
↑  [http://www.olgaforraifoundation.org/ Olga Forrai Foundation
↑  Olga Forrai Foundation קרן במימון משפחתו של גאורג שולטי המנוח.
↑  Musical America Worldwide, March 18, 2015  לורה גרנט,"קרן שולטי ארצות הברית מודיעה על מענקים בגובה 90,200 $ ומעלה למנצחים אמריקאים צעירים" 18 במרץ 2015
↑  רותאן דוולין, הארטפורד טיימס, "עוד רסיניו מנצח על מקהלת האופרה של קונטיקט", 21 באפריל 1971, עמ' 15
↑  לעיתים מבלבלים בינו לבין ג'וזף רסיניו, שניגן בקרן בתזמורת סנט לואיס ובתזמורת הסימפונית של רשות השידור הלאומית של ארטורו טוסקניני. נגן הקרן היה דודן ראשון של נגן החצוצרה ומכאן, קרוב משפחתו של מושא ערך זה.
↑  Olivier>"Spécial du chef" by Dominique Olivier, Voir, 14-20 במרץ 1996
↑  [http://www.musiciansclubofny.org/biographies/36-biography-ada-kopetz-korf-board-of-directors-piano-competition-jury the Musicians Club of New York פסנתרנית מפורסמת שהופיעה עם מנצחים כמו דימיטרי מיטרופולוס ולאופולד סטוקובסקי ועם רביעיית הפסנתר הפילהרמונית והקליטה לחברת קולומביה
↑  The Bohemians Philharmonic Piano Quartet
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007314436705171  GND: 129301051  ISNI: 0000 0000 7376 3659  LCCN: no2009152252  MusicBrainz: 86ed58c9-176d-4dab-9490-452c433ab76b  VIAF: 100827073   WorldCat (עם VIAF): 100827073 
החצוצרן ג'וזף רסיניו עם נכדיו ג'וזף ותומאס ואמם.
בריחה (מרוץ אופניים)

קבוצת בריחה באייר סור לה ליס, בטור דה פראנס ב-2012
במרוץ אופני כביש, בריחה, הקרויה גם ניסיון בריחה או קבוצת בריחה (באנגלית: Breakaway, בצרפתית: Échappée, באיטלקית: Fuga), היא הטקטיקה המרכזית והנפוצה ביותר במרוץ אופניים, ומתרחשת כמעט בכל מרוץ, הן במרוצים חד-יומיים והן בקטעים המרכיבים מרוץ קטעים. הבריחה מתרחשת כאשר קבוצה קטנה של רוכבים (מרוכב בודד ועד כ-20 רוכבים), מצליחה להאיץ את הקצב ולהתנתק מהדבוקה שהיא הגוף העיקרי של הרוכבים. מטרתם המוצהרת של הרוכבים המצטרפים לבריחה היא ניצחון במרוץ, אך בדרך כלל, בעיקר כאשר מדובר בחלקו הראשון של המרוץ, מעורבים שיקולים נוספים בהצטרפות רוכבים לבריחה; שיקולים הנובעים ממטרות הקבוצה לה הם משתייכים, במרוץ הספציפי.
הפער בין הבריחה ובין הדבוקה נמדד בזמן ולא במרחק. פער זה נמדד על ידי שופטי המרוץ מדי פעם ומדווח לרוכבים ולרכבי הליווי. בשידורים החיים בטלוויזיה של המרוצים החשובים נמדד פער הזמן באמצעות GPS.
היווצרות הבריחה

בריחות יכולות להיווצר לאורך כל המרוץ. בדרך כלל, יש בריחה מרכזית המתגבשת בחלקו הראשון של המרוץ. במרוצים ברמות הגבוהות, בריחה זו מסתיימת פעמים רבות במחצית השנייה של המרוץ ואז, במקרים רבים, מתבצעים ניסיונות בריחה חדשים. במרוצים מקומיים שבהם הדבוקות קטנות יחסית והבדלי הרמות בין הרוכבים גדולים, יכולה בריחה שנוצרה בתחילת המרוץ על ידי רוכבים חזקים להחזיק מעמד עד סוף המרוץ.
מיד לאחר הזינוק במרוצי האופניים, קיים קטע מנהלתי (שאורכו משתנה ממרוץ למרוץ) שבו הרוכבים חייבים להישאר מאחורי מכונית מנהל המרוץ. בדרך כלל, מיד עם סימון מנהל המרוץ כי המרוץ פתוח, מתחילים ניסיונות הבריחה, כאשר רוכבים שהונחו מראש על ידי המנהלים הספורטיביים של קבוצותיהם להצטרף לבריחות מנסים להאיץ וליצור קבוצת בריחה. על יצירת הבריחה הראשונית מקשים מספר אלמנטים: ככל שמספר המעוניינים להצטרף לבריחה הוא רב יותר, נוצר למעשה טור חדש של רוכבים לפני הדבוקה (מכונה לעיתים "מיתר"), וטור זה מונע היווצרות פער משמעותי מהדבוקה ומגדיל את המוטיבציה של רוכבים נוספים להצטרף לבריחה. כך, בסופו של דבר, הרוכבים הראשונים שניסו לברוח מאבדים את יכולתם לשמור על המהירות הגבוהה בה יצאו לבריחה בזמן שמאחוריהם לא נוצר פער אמיתי, וניסיון הבריחה מסתיים.
סיבה נוספת המקשה על יצירת הבריחה היא הרכב קבוצת הבריחה: תוך כדי ניסיונות יצירת קבוצת הבריחה, צופים רוכבי כל הקבוצות הנמצאים בחלקה הקדמי של הדבוקה, בהרכב הרוכבים והקבוצות הנמצאים בקבוצת הבריחה המתגבשת. במידה ויש קבוצות שאינן מרוצות מהרכב זה, הן רודפות באינטנסיביות אחרי הבריחה המתגבשת, מנטרלות את ניסיון הבריחה ובכך יוצרות כר לניסיון בריחה חדש של רוכבים חדשים. בצורה זו, הקילומטרים הראשונים של המרוצים נרכבים בצורה אינטנסיבית ומהירה מאוד. לעיתים אורכים ניסיונות יצירת הבריחה שעה שלמה ולעיתים רחוקות אפילו שעתיים. לעיתים, כאשר הניסיונות נמשכים זמן רב ועדיין יש קבוצה זוטרה יחסית שאיננה מרוצה מהרכב הבריחה ומנסה לרדוף, מתקדמים לראש הדבוקה רוכבי קבוצות בכירות ומכתיבים קצב נמוך המורה לכל הרוכבים בדבוקה כי גובשה קבוצת הבריחה המתאימה להיום, ובדרך כלל מצייתות שאר הקבוצות לתכתיב זה. אי שביעות הרצון של הקבוצות מהרכב הבריחה נובע משתי סיבות עיקריות: הראשונה היא שהקבוצה לא הצליחה לשלוח רוכב שלה לתוך קבוצת הבריחה. השנייה היא רוכבים הנמצאים בבריחה ונראים לקבוצה כמסכנים את מטרותיה במרוץ. לדוגמה: במרוץ קטעים כמו הטור דה פראנס, קבוצה שרוכב שלה מחזיק בחולצה הירוקה, תרדוף, ככל הנראה, אחרי קבוצת בריחה הכוללת מתחרה של הרוכב שלה בדרוג הנקודות מחשש שיצבור נקודות בתחרות הודות להימצאותו בבריחה.
לאחר שהתבססה בריחה, שופטי המרוץ מאפשרים גישה למכוניות הליווי של הקבוצות אל רוכביהן הנמצאים בבריחה (מכונית אחת לכל קבוצה). מצב זה מתאפשר כל עוד הפער בין קבוצת הבריחה והדבוקה גדול מ-30 שניות.
שימוש טקטי בבריחה

לכאורה, מטרת כל הרוכבים המנסים להצטרף לבריחה היא ניצחון במרוץ ועל ידי הצטרפות לקבוצה קטנה הנמצאת בקדמת המרוץ הם מגדילים משמעותית את סיכוייהם לניצחון במרוץ. אולם למעשה, חלק גדול ממשתתפי הבריחה נמצאים בה למטרות טקטיות של קבוצתם. המטרות האפשריות להצטרפות לבריחה הן:
סיכוי משופר לניצחון במרוץ.
חשיפה תקשורתית - לקבוצות הנחשבות כחלשות יותר בדבוקה זו דרך מצוינת לזכות לחשיפה טלוויזיונית ותודעתית. מאחר שכל הקבוצות ממומנות על ידי גופים מסחריים, יש לכך גם חשיבות מסחרית ו"הישרדותית" מבחינת המשך התמיכה המסחרית בקבוצה.
הורדת אחריות רדיפה מקבוצת האם - קבוצות להן מועמד בכיר לניצחון במרוץ אינן מעוניינות שאחד מרוכבי הבריחה ינצח במרוץ ולכן עליהן לרדוף אחרי הבריחה ולנטרל אותה. מצד שני, במידה ויעשו כך, יתישו את שאר חברי הקבוצה ואלו לא יוכלו לסייע לרוכב הבכיר בשלבים הקריטיים בסיום המרוץ. לכן, מעדיפה הקבוצה שמשימת הרדיפה אחר קבוצת הבריחה תוטל על קבוצות מתחרות. במידה וקבוצה מצליחה להכניס רוכב לקבוצת הבריחה היא "פטורה" מחובת המרדף, שכן לא יעלה על הדעת שתרדוף אחרי רוכב הקבוצה. בדרך כלל, משתף הרוכב פעולה עם קבוצת הבריחה ומשתלב בעבודת הצוות שבה, אולם לעיתים, בגלל סיבות שונות, הרוכב אינו משתף פעולה עם שאר חברי קבוצת הבריחה. הוא נמצא בחלקה האחורי ואינו עובד בחזית ומטרתו היא בעצם, לסכל את הבריחה על ידי הורדת המוטיבציה של שאר חברי קבוצת הבריחה, היודעים כי ברגע המכריע, יפרוץ רוכב זה קדימה ויהיה פחות עייף משאר חבריו לבריחה שעבדו במשך רוב המרוץ.
סיוע למוביל הקבוצה בהמשך המרוץ - כאשר קיימת הנחה כי בשלבים המאוחרים של המרוץ הדבוקה תדולל ויישארו רק הרוכבים המובילים, הרוכב הנמצא בקבוצת הבריחה שנמצאת עדיין לפני הדבוקה, אמור לסייע לרוכב המוביל בקבוצתו אשר נותר ללא פועלים.
הרכב הבריחה

הרכב הבריחה הוא משמעותי מכמה בחינות:
מספר הרוכבים בבריחה - ככל שמספר הרוכבים נמוך יותר, כך בדרך כלל, רמת שיתוף הפעולה והלכידות בין רוכבי הבריחה תהיה גבוהה יותר. כאשר יש מספר גדול יחסית של רוכבים בקבוצת הבריחה, מצד אחד, גדל כוחה כי מספר רב של רוכבים מתחלקים במאמץ. מצד שני, גוברת נטיית חלק מהרוכבים להפחית בתרומה לקבוצת הבריחה ולשמור כוח רב יותר לשלבי הסיום, תופעה הגורמת לפחיתה בלכידות קבוצת הבריחה. תופעה זו מביאה לעיתים להתפרקות קבוצת הבריחה; אם בגלל הפסקה מוחלטת של שיתוף פעולה בין הרוכבים ואם על ידי ניסיונות בריחה מתוך הבריחה של רוכבים שמאסו בתפקוד הלקוי של הבריחה. קיימת טענה כי גודל קבוצת הבריחה האופטימלי הוא בין 4 ל-8 רוכבים.
ייצוג הקבוצות בתוך קבוצת הבריחה - המצב המיטבי הוא כאשר כל רוכבי קבוצת הבריחה משתייכים לקבוצות שונות וכולם מחויבים להצלחת הבריחה. כאשר יש שניים או יותר רוכבים מקבוצה אחת הדבר נותן לקבוצה זו יתרון ועלול לפגוע בלכידות הבריחה. כמו כן, כאשר אחד מהרוכבים אינו משתתף בעבודת הצוות של קבוצת הבריחה בגלל משימות טקטיות שהטילה עליו קבוצתו, גם כן נפגעת לכידות הקבוצה.
תכונות הרוכבים שבבריחה - הרוכבים מכירים בדרך כלל את יכולותיהם של חבריהם לקבוצת הבריחה (במרוצים בהם מותר קשר רדיו הם גם מקבלים מידע זה ממכונית הליווי של הקבוצה), ויודעים איזה רוכב מצטיין במאוצים אל קו הסיום ותכונות אחרות של הרוכבים שעשויות להשפיע על תוצאת המרוץ היה וקבוצת הבריחה תצליח במשימתה ותגיע ראשונה לקו הסיום. הימצאותו של ספרינטר בקבוצת הבריחה פוגעת לא פעם בלכידות כיוון שסיכוייו לנצח גבוהים בצורה משמעותית מסיכוייהם של הרוכבים האחרים. תופעה זו מביאה לכך שבמידה וקבוצת הבריחה מרוחקת מספר קילומטרים מקו הסיום, יתחילו חברי הבריחה לנסות לברוח מתוך קבוצת הבריחה כדי להימנע ממאוץ מול הספרינטר. בדרך כלל, מרגע ניסיון הבריחה הראשון מתוך הבריחה, נפסקת הלכידות בקבוצת הבריחה וכל אחד מרוכביה מונע שוב רק מהאינטרסים האישיים והקבוצתיים שלו עצמו.
משך חיי הבריחה

ככלל, ניצחון של רוכב מקבוצת הבריחה הראשונה שנוצרה במרוץ נחשב כתלוי ברצון ובפעילות הדבוקה. על הנייר, כל דבוקה שעובדת בצורה נאותה מסוגלת לנטרל את קבוצת הבריחה הראשונית. ניצחונה של קבוצת בריחה ראשונית יכול לנבוע ממספר סיבות:
אמדן מוטעה של רוכבי הדבוקה - בדרך כלל, לאחר שנוצרה קבוצת הבריחה, מאטה הדבוקה את קצב רכיבתה ופער הזמן והמרחק בינה ובין קבוצת הבריחה גדל במהירות. בשלב מסוים, על פי ניסיון רוכבי הדבוקה ומנהלי הקבוצות, מתחילות הקבוצות הרואות את עצמן כבעלות סיכויים לניצחון במרוץ להציב רוכבים בקדמת הדבוקה ולהגביר את קצב הרדיפה. הקבוצות הרודפות בדבוקה מתאמות פעמים רבות את קצב הרדיפה לקצב הרכיבה של קבוצת הבריחה, כך שקבוצת הבריחה לא תושג מוקדם מדי, שכן אז, קרוב לוודאי, תתפתח קבוצת בריחה חדשה עם רוכבים טריים יותר. לעיתים, הקבוצות הרודפות בדבוקה אינן אומדות את מצב המרוץ בצורה מיטבית וקבוצת הבריחה מגיעה ראשונה לסיום. במרוצי קטעים רבים מדובר לעיתים בהפרש של שניות בודדות, כאשר על קו הסיום, לפעמים רוכב מהבריחה מקדים בקושי את רוכבי הדבוקה ולפעמים רוכבי הדבוקה מנצחים ממש במטרים האחרונים. במרוצים חד-יומיים תופעה כזו כמעט שאינה קיימת.
גישור של רוכבים חזקים מהדבוקה אל קבוצת הבריחה, לקראת סוף המרוץ, מביא לחיזוק קבוצת הבריחה ומאפשר, לעיתים, לקבוצת הבריחה המחוזקת לנצח במרוץ.
רוח גב מסייעת לקבוצת הבריחה ואילו במצב של רוח פנים יש עדיפות לדבוקה.
חוסר קשר עין בין הדבוקה ובין קבוצת הבריחה מסייע לבורחים. מסלול שהוא על כבישים צרים ובעלי פניות רבות מסייע לקבוצת הבריחה.
ויתור מראש של הדבוקה. במרוצי קטעים יש בדרך כלל קטעי ביניים גבעיים בין קטעים הרריים קשים, שבהם ההשערה הרווחת בין רוכבי הדבוקה היא שקטעים אלו אינם מתאימים לספרינטרים ומצד שני, רמת הקושי שלהם אינה מספקת כדי שייווצרו פערי זמנים בין הרוכבים המובילים בדרוג הכללי. מכאן, שאף קבוצה לא תרדוף בראש הדבוקה אחר הבורחים כל זמן שקבוצת הבריחה מורכבת מרוכבים שאינם ממוקמים גבוה בדרוג הכללי.
כאשר רוכב (או רוכבת) אחד הוא בעל יכולת עדיפה על כל שאר הרוכבים ומנצל זאת לבריחה לטווח ארוך. ב-2024 ביצע טאדיי פוגאצ'אר בריחת יחיד של מעל ל-80 ק"מ במרוץ סטראדה ביאנקה וניצח בפער של 2:44 דקות. באליפות העולם באופני כביש שנערכה ביורקשייר ב-2019, ניצחה אנמיק ואן פלוטן בפער של 2:15 דקות לאחר בריחת יחיד של כ-100 ק"מ.
בקטעים מישוריים, במידה והדבוקה רוכבת במלוא כוחה, מקובל כלל אצבע האומר כי הדבוקה מסוגלת לסגור פער של דקה ב-10 ק"מ.
הערות שוליים

1 2 3  Jamie Smith and Chris Horner, Reading the Race:  Bike Racing from Inside the Peloton, Chapter 5 - "Attacking ", Velopress, 2013
↑  Boivin secures spot on Israel Cycling Academy's Giro d'Italia roster, באתר cyclingnews.com‏, 16 באפריל 2018
↑  1988 Paris-Roubaix: The day the breakaway won, בפסקה: "A sunny morning in Compiegne", באתר cyclingnews.com‏, 6 באפריל 2018
1 2 3 4 5  Breakaway Strategies, באתר cyclingtips.com‏, 3 בנובמבר 2011
קבוצת בריחה ומכוניות הליווי, טור נורווגיה 2016
בקליאן

| --- | --- |
סמל בקליאןסמל בקליאן
הכנסייה הרפורמית בבקליאן
הכנסייה הרפורמית בבקליאן
 מדינה:  רומניה רומניה
 מחוז:  מחוז ביסטריצה נסאוד (בירת המחוז)
 חבל ארץ:  טרנסילבניה
 ראש העיר:  ניקולאיה מולדובן  (Nicolae Moldovan)  (מאז 2008)
 בירת העיירה:  בקליאן 
 תאריך ייסוד:  1235
 שטח:  45.36 קמ"ר
 גובה:  252.000000 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיירה:  11,260 (1 בדצמבר 2021)
  ‑ צפיפות:  251 נפש לקמ"ר (2008)
 קואורדינטות:  47°10′47″N 24°10′47″E﻿ / ﻿47.179722222222°N 24.179722222222°E﻿ / 47.179722222222; 24.179722222222 
 אזור זמן:  UTC +2
 www.primariabeclean.ro
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת רומניה מוגדלת) בוקרשט קלוז' נאפוקה טימישוארה יאשי קונסטנצה קראיובה גאלאץ בראשוב פלוישט אוראדיה אוקראינה מולדובה אוק. בולגריה סרביה הונגריה ס. הים השחור בקליאן(למפת רומניה רגילה) בוקרשט קלוז' נאפוקה טימישוארה יאשי קונסטנצה קראיובה גאלאץ בראשוב פלוישט אוראדיה אוקראינה מולדובה אוק. בולגריה סרביה הונגריה ס. הים השחור בקליאן  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
בקליאן במפת המחוז ביסטריצה-נסאוד
בקליאן (ידועה גם כ-Beclean pe Someş, כלומר בקליאן על נהר סומש)
(ברומנית Beclean, בהונגרית וגרמנית בתלן Bethlen, ביידיש בעטלאן, בטלאן או בעטהלען) היא עיירה ברומניה בחבל טרנסילבניה, במחוז ביסטריצה-נסאוד. הוכרזה כעיר בשנת 1968.
לעיר בקליאן שייכים בימינו גם הכפרים קולדאו Coldău, פיגה Figa ורוסו דה ז'וס Rusu de Jos.
גאוגרפיה

בקליאן נמצאת 26 ק"מ מזרחה מן העיר דז', על הגדה השמאלית של הנהר סומש. העיר נמצאת בצומת חשובה של מסילות ברזל, מסילה ראשית המחברת את הערים ברשוב וסאטו מארה ומסילות משניות המובילות לסיגט ולסוצ'אבה.
מקור השם

היישוב נקרא על שם שושלת האצילים ההונגרים בתלן (Bethlen) מטרנסילבניה, שבנו אותו בימי הביניים. השם בתלן הוא הגרסה ההונגרית לשם העיר בית לחם בארץ ישראל. בני משפחת בתלן מילאו תפקיד חשוב בפוליטיקה התקופתית ובתרבות ההונגרית.
תולדות העיר

היישוב מוזכר לראשונה בתעודות בשנת 1235 תחת השם "בית לחם". כאן הקימו מלכי הונגריה גדרות כלונסאות (פליסאדות) וגלי אדמה לשם הגנה מפני הפלישות התכופות של המונגולים (טטרים). המצודה נבנתה לאחר מכן החל משנת 1325 במימון משפחת האצילים בתלן Bethlen. בעקבות מרד האיכרים בטרנסילבניה משנת 1437 המלך אלברט הרשה לגרגיי בתלן להרחיב את הביצורים מאבן ועץ בשנת 1438. קיומה של המצודה מתועד תחת השם "בתלן" רק בשנת 1543.
בעת מרד הקורוצים נגד השלטון האוסטרי בשנים 1711-1703 עברה המצודה לסירוגין ממחנה אחד למשנהו. היא נחרבה במידה רבה על ידי האוסטרים בשנת 1707. העיר הנוכחית משתרעת על שטח הכפר לשעבר בייהגאליה (Bélyegalja (1456 Belegalia). כשהגיעו יהודים למקום, הם קראו לאחת משכונותיו "ירושלים".
בתקופת "אביב העמים" ומהפכת 1849- 1848 בטרנסילבניה, ב-29 בדצמבר 1848 הגנרל המהפכן יוזף בם נחל כאן ניצחון נגד הכוחות הקיסריים האוסטרים בפיקודם של הקולונלים גוסטב יבלונסקי וקרל פון אורבאן. בם והמשורר הלאומי ההונגרי שנדור פטפי שהו בבקליאן גם בימים 8 במרץ-9 במרץ 1849.
מהמאה ה-18 ועד שנת 1918 היישוב היה חלק מממלכת הונגריה תחת חסות אוסטרית ואחר-כך במסגרת אוסטרו-הונגריה. בין השנים 1940-1918 ושוב החל משנת 1944 הוא היה לחלק מרומניה. בין שתי מלחמות העולם היישוב היה בירת נפה ("פלאסה"). היו בו 4 בתי חרושת לטקסטיל, שני בתי חרושת למקלות, ובית משפט משלו. בשנים 1940-1944 עקב תכתיב וינה היה בין שטחי טרנסילבניה שסופחו שוב להונגריה.
האוכלוסייה

היישוב התחיל כמבצר הונגרי ובמהלך מאות השנים התהווה בו רוב של תושבים רומנים.
לפי הנתונים הרשמיים משנת 1850 60% מתושביו היו רומנים, 20% הונגרים, והשאר יהודים, צוענים וגרמנים.
במפקד אוכלוסין משנת 1910 אוכלוסיית היישוב מנתה 3,070 תושבים. מתוכם 1,791 היו הונגרים ודוברי הונגרית (עמהם נמנו גם יהודים, צוענים וגרמנים) ו 1,205 רומנים.
אחרי חזרתו תחת השלטון הרומני בשנת 1944 ההרכב האתני של האוכלוסייה, כפי שהשתקף במפקד האוכלוסין משנת 2002 היה: מתוך 10,878 אנשים - 8,700 רומנים, 1,814 הונגרים, 328 צוענים, 19 גרמנים, 8 אוקראינים, 3 איטלקים, טורקי אחד ו5 בעלי למוצא אתני אחר. היהודים נעלמו עקב רציחתם בשואה והגירת שארית הפליטה. 9,330 מהתושבים גרו בעיירה עצמה בעוד 1,548 הם תושבי הכפרים הנספחים. מבין בניו המפורסמים של היישוב היה בן המיעוט הארמני, הבישוף הארמני הקתולי קרישטוף לוקאץ'י, מחבר מילון הונגרי-ארמני וחוקר חשוב של התרבות הארמנים בממלכה ההונגרית.
חיי תרבות

בעיר פועלות שתי להקות פולקלור, "סומשול" של בית התרבות, ולהקת הילדים "קונוניצה". בנוף המיוחד של בקליאן התנהלו בשנות המשטר הקומוניסטי התכנסויות של חוג מחתרתי של סופרים בשם "סקולום". כעת בהמשך לאותו חוג מתכנסות בעיר ישיבות של מועדון סופרים צעירים מרומניה, תחת אותו שם - "סקולום" Saeculum ("המאה" בלטינית)
יהודי בקליאן

לפי מסורת היהודים במקום, הראשונים מבני עמם הובאו לכאן על ידי הטורקים עוד במאה ה16-17 ואלו היו יהודים ספרדים. התיעוד ההיסטורי מעיד על המאה ה-18 כזמן תחילת הקהילה היהודית בבקליאן. ב-1786 - בפנקס קהילת אלבה יוליה - שהייתה המרכז המנהלי והדתי הממונה על חיי היהודים בבקליאן רשומים ביישוב ובסביבתו 46 תושבים משלמי מסים. במחצית הראשונה של המאה ה-19 היו היהודים בני חסותם של הרוזן (גרוף) קארוי בתלן ושל הבישופים הרפורמים של אלבה יוליה. בשנת 1840 הורשתה הקהילה להעסיק רופא משלה. העיסוקים של היהודים היו סחר בעצים, יצור ספירט ומשקאות חריפים, גידול בקר ושיווק פירות. יהודי בקליאן, שהתבססו עם הזמן מבחינה כלכלית, נקנסו על ידי השלטונות האוסטריים על כך שבעת מהפכת 1848-1849 תרמו והלוו כספים לטובת המהפכה ההונגרית. בית העלמין היהודי הישן פעל מהמאה ה-18 ועד שנת 1800 ובית עלמין נוסף הוקם במאה ה-19. בזה האחרון נמצאים קברותיהם של שלשה צדיקים.
בית הכנסת הראשון בבקליאן מתועד בשנת 1805. החינוך וחיי הדת נוהלו זמן ממושך על ידי דיינים ומלמדים. בשנים 1866-1868 הגיע למקום הרב שמואל ארנפלד, בן בתו של "חתם סופר" ובעל ה"חתן סופר". הוא הקים את הישיבה הראשונה שפעלה עד קרוב לשואה. בין 1878-1871 כיהן בבקליאן אחיו של הרב הלל ליכטנשטיין (רבה של קולומיאה), יעקב קופל (קאפל) ליכטנשטיין (1884-1822) ואחריו כיהן במשך כ-40 שנה בנו, הרב יהודה ליכטנשטיין ("חנוך בית יהודה") עד מותו בשנת 1920. בבקליאן התקיים בית דפוס יהודי שהוציא לאור ספרים בעברית, וגם פרסומים ברומנית, גרמנית והונגרית.
בשנת 1850 חיו ביישוב 250 יהודים. מספרם עלה אחרי הגעת כ-300 יהודים ממקומות אחרים, בעיקר מחבל מרמורש ועלה בעשורים הראשונים של המאה ה-20 ל-692 בשנות ה-20 של המאה ה-20 ו-678 בשנות ה-30. היהודים תרמו להתפתחות הכלכלית של העיירה - פתחו מפעלים - למוצרי עץ, בית אריגה, בתי חרושת לתריסי חנויות, עסקו גם במקצועות חופשיים, בהוראה ובתפקידים פקידותיים. יהודים ניהלו גם את טחנות הקמח של הרוזנים לבית בתלן. בשנת 1920 הוקם הסניף הציוני המקומי. קמו גם תנועות נוער ציונית ("אביבה- באריסיה") ושל צעירי אגודת ישראל.
אחת הדמויות הבולטות מבני קהילת בקליאן היה הפעיל הציוני, העיתונאי והפסיכולוג בלה סקלי (סֵקֶיי) (1955-1892) שהיגר ב-1939 לארגנטינה שם הצטיין כאחד מחלוצי האסכולה הפסיכואנליטית המקומית.
יהודי בקליאן > השואה

בעקבות תכתיב וינה מ-30 באוגוסט 1940 הכוחות ההונגרים נכנסו גם לבקליאן וב-2 באוקטובר 1940 לפי החלטת הפרלמנט בבודפשט היישוב סופח רשמית מחדש יחד עם כל טרנסילבניה הצפונית להונגריה, תחת המשטר הימני האנטישמי של האדמירל הורטי. בהתחלה הונהגו גזירות כלכליות נגד היהודים שגרמו לנישולן של משפחות רבות. אחרי כניסת הונגריה למלחמה נגד ברית המועצות (27 ביוני 1941) יהודים רבים נשלחו לפלוגות לעבודה כפויה. כמה משפחות שנחשבו "ללא אזרחות מוכחת" נשלחו למוות בקמנץ פודולסק באוקראינה. 44 גברים גויסו לפלוגות עבודה כפייה בחזית באוקראינה ושם רובם מצאו את מותם עקב התעללויות או במשימות שהיו מיועדות להמיתם (כמו טיהור שדות מוקשים).
בשנת 1941 ירד מספר היהודים הרשומים לחצי - 369, אחר כך 175. בעקבות כיבוש הונגריה על ידי הצבא הגרמני ועלייתה לשלטון של ממשלה פרו-נאצית מובהקת, ב-26 באפריל 1944 שטח צפון טרנסילבניה המסופח להונגריה הוכרז "שטח צבאי מבצעי" לצורך יישום התוכניות הנאציות להשמדת היהודים. חלק מבעלי התפקידים הבכירים במחוז הוחלפו על ידי הממשלה החדשה. בהם הרוזן בלה בתלן שהתפטר מיוזמתו ממשרת הפרפקט של המחוז. הרישום המדויק של היהודים נעשה בעזרת תרגיל הטעיה - בתירוץ שעליהם להחליף את תלושי המזון. בהתחלה בבקליאן עצמו רוכזו יהודים מהכפרים באזור, אחר כך בחודש מאי 1944 הועברו 822 יהודים מבקליאן לגטו דז' שאורגן ביער "בונגור" בסביבה. בתאריכים 28 במאי 1944 ו-6 - 8 ביוני 1944 יהודי בקליאן הובלו לאושוויץ שם הומתו רובם בתאי הגאזים. עם קרבנות השואה נמנה גם הרב האחרון של בקליאן, אב"ד שלמה זלמן ליכטנשטיין (1880-1944).
באוקטובר 1944 הכוחות הנאצים וכוחות משטר סאלשי ההונגרי גורשו מהאזור על ידי הצבא הסובייטי בברית עם הצבא הרומני. ניצלו רק 41 מבני הקהילה בבקליאן. רובם עלו לישראל, כמה מהם היגרו לארצות הברית ולארצות אחרות.. עם הישראלים שנולדו בבקליאן נמנה האלוף אהרן זאבי-פרקש.
 ב-1956 מנו יהודי בקליאן 93 נפשות. בשנת 1966 עוד חיו במקום שישה יהודים. הלוויה היהודית האחרונה בבית העלמין הישן התקיימה בשנת 1950 וההלוויה האחרונה בבית העלמין ה"חדש" התקיימה בשנת 1973. מאז 2010 אין יהודים בעיירה.
אתרים חשובים

הכנסייה הרפורמית (קלוויניסטית) - נמצאת במרכז העיר, בככר ליברטצי Piaţa Libertăţii (ככר החרות), נבנתה בסגנון גותי במאה ה15 ושופצה במאה ה-18. ניתן לראות בה את מצבתו של גרגיי בתלן משנת 1500 ומצבות אחרות של בני משפחות האצילים ההונגרים בתלן ובאנפי ואת הסמל מעוצב באבן של בית בתלן משלהי המאה ה-15. כאן נקבר האציל ("נאגי אישפאן") המפורסם דנש באנפי שראשו נערף בבקליאן בפקודת הנסיך מיכאי אפאפי באשמת שחיתות בספטמבר 1674.
חרבות המצודה - אחרי החורבן משנת 1707 על ידי הכוחות האוסטרים שלחמו במורדים הקורוצים ההונגרים, המצודה נהרסה כליל והפכה לעיי חרבות בהתחלת המאה ה-19. במקום בו היה פעם שער המצודה נבנתה ברבע האחרון של המאה ה-20 הכנסייה האורתודוקסית הרומנית ומסביבה נבנו בתים חדשים רבים.
כנסייה רומית קתולית
הארמון הראשון של בית בתלן מהמאה ה-18 - מושבם של הרוזנים לבית בתלן אחרי החרבת המצודה. נבנה ב-1768 על ידי בונים אלמונים ושופץ בשנת 1793 על ידי רב האוּמן יוזף לדר. בנוי בצורת מלבן, עם קומת קרקע מקומרת וקומה אחת מעליה, ישנם בתוכו מסגרות מאבן מפוסלת ועיצוב מסטוקו. בבניין פועל בימינו בית ספר חקלאי.
הארמון השני של בית בתלן נמצא בצד המערבי של ככר ליברטצי. הוא משמש כעת כבית ספר יסודי ע"ש גריגורה סילאשי, יליד היישוב, פילולוג וחוקר פולקלור רומני מהמאה ה-19
כנסייה אורתודוקסית רומנית - שנבנתה ב-1800-1808
יער עצים עתיקים
לקריאה נוספת

The General Census of the Population of Transylvania- 1850, Ed. Staff, 1996
(המפקד הכללי של אוכלוסיית טרנסילבניה 1850 ,הוצאת סטאף 1996 - בגרמנית)
Ernest Wager, Historisch- Statistisches- Ortsnamenbuch fur Siebenbürgen-, Ed. Bohlau, 1977
(ארנסט ואגר - ספר שמות יישובים - סטטיסטי - היסטורי לטרנסילבניה, הוצאת בולאו 1977 - בגרמנית)
Carmilly-Weinberger, Moshe. Istoria evreilor din Transilvania (1623-1944), Bucureşti, 1994 (משה כרמילי-וינברגר - תולדות יהודי טרנסילבניה 1623-1944) - בוקרשט 1994
Coriolan Suciu, Dicţionar istoric al localităţilor din Transilvania, I-II, Bucureşti, 1968.
(קוריולן סוצ'ו - לקסיקון היסטורי של ישובי טרנסילבניה, כרך א-ב, בוקרשט 1968)
Recensământul general al populaţiei din Transilvania-1930 decembrie 29, I-III, Bucureşti, 1938
(המפקד הכללי של אוכלוסיית טרנסילבניה ב-29 בדצמבר 1930, כרכים א-ג, 1938 בוקרשט - ברומנית)
Singer Zoltan - Volt egyszer egy Des...Bethlen, Magyarlapos, Retteg, Nagyilonda es kornyeke. 2 vol. Tel Aviv, no date
הערות שוליים

↑  פנקס קהילות רומניה - כרך ב (1980) ע'104 הערך "בקליאן.
↑  הפרויקט הבינלאומי לבתי העלמין יהודים
↑  פנקס קהילות רומניה - כרך ב.(1980) ע' 105
↑  ארפאד וארגה (2002)
↑  פנקס קהילות רומניה - כרך ב.(1980) ע' 105
↑  הפרויקט הבינלאומי לבתי העלמין יהודים
↑  פנקס קהילות רומניה - (1980) ע' 106.
↑  ארפאד וארגה (2002)
כנסייה רומית קתולית בבקליאן
בלשנות גנרטיבית

בלשנות גנרטיבית (או התיאוריה הגנרטיבית) היא תחום בבלשנות שהחל להתפתח בשנות החמישים של המאה ה-20. תחום המחקר נוצר עם פרסום תאוריה בלשנית מאת נועם חומסקי בספרו "מבנים תחביריים" ב-1957 (Syntactic Structures). ספר זה וספרים אחרים שפרסם חומסקי בשנות החמישים והשישים היוו פריצת דרך ששינתה במידה ניכרת את אופיו של המחקר הבלשני.
עקרונות התאוריה

התאוריה הגנרטיבית-טרנספורמטיבית נבנתה על בסיס מה שהיה ידוע מהתאוריה שקדמה לה, הסטרוקטורליזם, והיא מתבססת על מספר עקרונות: