stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
רעיה רדליך
השכלה

1969-1965 – המחלקה לקדרות, בצלאל, אקדמיה לאמנות ועיצוב, ירושלים
1971-1969 – לימודי תעודה בעיצוב תעשייתי, קרמיקה וזכוכית, הקולג' המלכותי לאמנות, לונדון, אנגליה
1987-1985 – תואר שני, מכון פראט, ניו יורק, ארצות הברית (בהצטיינות)
1999 – תואר שלישי, אוניברסיטת חיפה, חיפה.
תערוכות יחיד

1975 – "אמנות פוליטית", בית האמנים, ירושלים
1978 – "הפגנה שקטה", מוזיאון הקרמיקה – מוזיאון ארץ ישראל, רמת אביב, תל אביב-יפו
1981 – "אנשים רצים, אקס אלופים, מקררים", בית האמנים, ירושלים
1981 – "תחריטים ואריחים", גלריית שץ, ירושלים
1984 – "בשניים ובשלשה ממדים", גלריה נורה, ירושלים
1990 – מיצב, גלריה דבל, עין כרם, ירושלים
1992 – "רעיה רדליך – חלום אטרוסקי – פסלים", גלריה הוראס ריכטר, תל אביב-יפו
1994 – "קסנדרה", הגלריה לפיסול ע"ש יוסף קונסטנט, רמת גן
2002 – "הילות שנפלו", אוניברסיטת חיפה, הגלריה לאמנות, הפקולטה למדעי הרוח, חיפה; בית האמנים, ירושלים
2017 – "אדון לימון, אני צלחת", בית בנימיני, תל אביב-יפו.
פרסים ומלגות

1971-1969 – מלגת לימודים, משרד המסחר והתעשייה
1971-1969 – מלגה, קרן סאקר לסטודנטים לאמנות מישראל, לונדון, אנגליה
1976 – מענק, קרן ירושלים
1977 – מלגת נסיעה, ממשלת איטליה, איטליה
1979 – מענק, קרן ירושלים
1982 – מענק, קרן ירושלים
1987-1986 – מלגת השתלמות בארצות הברית, קרן תרבות אמריקה-ישראל
1987-1986 – מלגת לימודים, אגודת ידידי אוניברסיטת חיפה, ניו-יורק, ארצות-הברית
1987-1986 – מלגת לימודים, אגודת ידידי האקדמיה לאמנות ועיצוב בצלאל, ניו-יורק, ארצות-הברית
1987 – מלגת שהייה, פרסונס, בית הספר החדש לעיצוב, ניו-יורק, ארצות-הברית
1988 – ציון לשבח, תחרות קרמיקה בינלאומית, טוקיו, יפן
1992 – מלגת שהייה, המרכז האירופי לקרמיקה (EKES), דנבוס, הולנד
1994 – פרס זוסמן לאמנים העוסקים בנושא השואה, יד ושם, ירושלים
1994 – מלגת שהייה, אוניברסיטת צפון-קרוליינה, אשוויל, צפון-קרוליינה, ארצות-הברית
1994 – מלגת שהייה, אינטרצ'אינג, קונשטט, צ'כיה
1995 – פרס צילינדר הזהב, אמנות לעם
1999 – מלגת שהייה, המחלקה לקרמיקה, אוניברסיטת אוהיו, אתנס, ארצות-הברית.
הערות שוליים

↑  אתר "Billiongraves"
1 2  אייל, אבישי, קולה של אישה אחת: על חייה ויצירתה של רעיה רדליך, מתוך רעיה רדליך / הילות שנפלו, הגלריה לאמנות, אוניברסיטת חיפה, 2002.
↑  מתוך קטלוג רעיה רדליך, תערוכה - הנחש, או עקרון חוסר השלמות, באתר טלי תמיר
↑  אדון לימון אני צלחת - רעיה רדליך, באתר בית בנימיני לקרמיקה עכשווית
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ICIA: 277507  NLI: 987007309078705171  GND: 1217618422  ISNI: 0000 0000 5009 3402  LCCN: nr2003005001  VIAF: 73795733   WorldCat (עם VIAF): 73795733
רטלפ

רטלפ (בהונגרית: Rétalap) הוא כפר במחוז גיור-מושון-שופרון שבצפון-מערב הונגריה. הכפר הוקם בשנת 1992 לאחר פיצול הכפר "בניירטלפ" (Bőnyrétalap) לרטלפ ולבן (Bőny).
בבניירטלפ חיו מעט יהודים.
| שנה | מספר היהודים בכפר | כלל האוכלוסייה |
| --- | --- | --- |
| 1840 | 74 |  |
| 1880 | 96 | 3,015 |
| 1910 | 51 |  |
| 1920 | 39 |  |
| 1930 | 32 |  |
| 1941 | 23 | 2,047 |
הערות שוליים

↑  מפקד האוכלוסין ההונגרי 2018
↑  מפקדי האוכלוסין של יהודי הונגריה, 1993
| יישובים במחוז גיור-מושון-שופרון |
| --- | --- | --- |
| ערי המחוז | שופרון  • גיור  |  |
| ערים |  בלד •  צ'ורנה •  פרטד •  פרטוסנטמיקלוש •  יאנושומוריה •  קאפובאר •  לבן •  מושונמגיארובאר •  פנונהלמה •  טט |  |
| כפרים | סאן • פאראד • אויקר • אשבאנירארו • בבוט • ציראק • דנשפה • אדווה • גיורו • הימוד • הוויי • קישפלוד • מיהאיי • אושלי • ראבקצל • רפצסמרה • סארפלד • ואדושפה • ואשארושפלו • וסקן • ויטנייד • אבדה • בזי • בן • רטלפ • ברץ' • דונסג • דונסנטפאל • אנשה • פהרטו • גניי • גיורלדמר • גיורשאג • גיורשבנהאז • פר • גיוראויפלו • גיוראויבראט • גיורזאמוי • איקרן • קאיארפץ • קישבאיץ' • קורונצו • קונסיגט • מושונסנטמיקלוש • מזארש • נג'בייץ' • ראבפטונה • שוקורופאטקה • טלטשטווה • טניה • ונק • ואמושסבדי • ניול • אטוונן • נאג'סנטיאנוש • אגפלווה • צ'אפורדיאנושפה • צ'פוד • אגיאגושסרגן • צ'ר • אברגץ • אג'האזשפלו • פרטבוז • פרטאנדרד • פרטהומוק • פרטראקוש • פרטספלק • גיאלוקה • הרקה • הג'קה • הידגשג • איוואן • קופהאזה • לווה • נג'צנק • נג'לוז' • נמשקר • פרסטג • פטהאזה • פיניה • פוסטצ'לאד • רפצוויש • רייטקמוז'אי • שרוד • שופרונהורפאץ' • שופרונקבשד • סקון • אונד • ולצ'יי • ז'ירה • אצ'לג • באגיוגסובאט • ברבץ' • בודונהיי • בוגיוסלו • בשארקאן • דר • צקוהאזה • אגייד • יובהאזה • קון • מגלוצה • מגיארקרסטור • מרקוטבדגה • פאלי • פאסטורי • פוטיונד • ראבצ'נק • ראבפורדאן • ראבשבש • ראבסנטאנדראש • ראבטמאשי • ראבצקפי • שובור • שופרונמטי • סיל • סילשארקאן • טארנוקרטי • ז'בהאזה • בזניה • דרנוז'לי  • דונקיליטי • דונרמטה • דונסיגט • פקטארדה • הלאסי • הדרוואר • הגיישהלום • קארויהאזה • קימלה • לבל • קישבודק • מאריאקאלנוק • מושונסולנוק • מושונאודוואר • אוירונפה • וארבלוג • ראיקה • ליפוט • פישקי • מצ'ר • בקונגיירוט • בקונפטרד • בקונסנטלאסלו • אץ' • פנייפה • גייראסונפה • לאזי • ניאלקה • פאזמאנדפאלו • רבזד • טריאנפוסטה • רומאנד • טאפסנטמיקלוש • וספרמוורשאן • שיקאטור • טאפ • ארפאש • צ'יקוואנד • פלפץ • גיארמט • גיימרה • גיירסמרה • קישבבוט • מרגש • ואג • מוריצהידה • ראבצ'צ'ן • ראבסנטמיהאי • סרצ'ן • ראבסנטמיקלוש |  |
| יישובים בנפת גיור |
| --- | --- | --- |
| יישובים | גיור • אבדה • בזי • בן • ברץ' • דונסג • דונסנטפאל • אנשה • פהרטו • גניי • גיורלדמר • גיורשאג • גיורשבנהאז • גיוראויבראט • גיוראויפלו • גיורזאמוי • איקרן • קאיארפץ • קישבאיץ' • קורונצו • קונסיגט • מזארש • מושונסנטמיקלוש • נג'בייץ' • נאג'סנטיאנוש • ניול • אטוונן • פר • ראבפטונה • רטלפ • שוקורופאטקה • טניה • טלטשטווה • ואמושסבדי • ונק |  |
ריינר פורסט

| --- | --- |

פורסט, 2014
 לידה:  15 באוגוסט 1964 (בן 60) ויסבאדן 
 מוסדות:  אוניברסיטת גתה בפרנקפורט 
 עיסוק:  פילוסוף 
 הושפע מ:  קאנט, רוסו, הובס, הגל, האברמאס, רולס, ברנשטיין, ויליאמס, וולצר, הונת, טיילור, סנדל
 מדינה:  גרמניה 
 פרסים והוקרה:  פרס לייבניץ (2012) 
 
ריינר פורסט (בגרמנית: Rainer Forst; נולד ב-15 באוגוסט 1964) הוא פילוסוף ותאורטיקן פוליטי גרמני, זוכה בפרס לייבניץ לשנת 2012, שבהענקתו כונה "הפילוסוף הפוליטי החשוב ביותר בדורו". כיום הוא מכהן כפרופסור לתיאוריה פוליטית במחלקה למדעי החברה באוניברסיטת גתה בפרנקפורט. לעיתים קרובות הוא מזוהה עם הדור החדש של חוקרים המזוהים עם תאוריה ביקורתית ועם אסכולת פרנקפורט. עבודת הדוקטורט נכתבה בהנחיית יורגן הברמאס בשנת 1993.
פילוסופיה

תחומי המחקר העיקריים שלו הם תיאוריה פוליטית, פרגמטיזם, סובלנות וצדק פוליטי וחברתי. ספרו הראשון שפורסם באנגלית (הקשרים של צדק) משלב אלמנטים של ליברליזם וקהילתנות אנגלו-אמריקאיים עם תיאוריה ביקורתית ועם תיאוריה חברתית גרמנית.
הדיון של פורסט ב"צדק", בדומה לאקסל הונת, יוצא מתוך הגדרה של אי־צדק. לפי ד"ר נוה פרומר "פורסט מגדיר 'אי־צדק' כמצב של שליטה שרירותית. כלומר, מצב בו אנשים מסוימים כפופים ליחסים או למבנים שרירותיים וחסרי הצדקה מבחינתם. כלומר, אי צדק הוא מה שהוא בלתי מוצדק עבור חלק מהמשתתפים במסגרת החברתית פוליטית. דהיינו, אותם יחסים או מבנים יחסיים אשר או שאינם זוכים כלל להצדקה, או שאינם מוצדקים באופן כביל על חלק מהמשתתפים. לכן השאלה המרכזית של פורסט הופכת למהי הצדקה תקינה."
ביבליוגרפיה חלקית > בעברית

ריינר פורסט, "סובלנות, צדק ותבונה" האם הסובלנות תנצח? חינוך מוסרי בעולם מגוון בעריכת ישי מנוחין וירמיהו יובל, מכון שפינוזה, הוצאת מאגנס, האוניברסיטה העברית, תשס"ה עמ' 123–140
ביבליוגרפיה חלקית > באנגלית

2002. Contexts of Justice, J. Farrell (trans.), Berkeley and Los Angeles: University of California Press.
2008. "Pierre Bayle's Reflexive Theory of Toleration", in M. Williams, J. Waldron (eds.), Toleration and its Limits (Nomos XLVIII), New York: New York University Press, 78–113.
2012. The Right to Justification: Elements of a Constructivist Theory of Justice, J. Flynn (trans.), A. Allen (ed.), New York: Columbia University Press.
2013. Toleration in Conflict: Past and Present, C. Cronin (trans.), Cambridge: Cambridge University Press.
2013. Justification and Critique: Towards a Critical Theory of Politics, C. Cronin (trans.), Cambridge: Polity Press.
2014. Justice, Democracy and the Right to Justification: Rainer Forst in Dialogue, London: Bloomsbury Academic.
2014. The Power of Tolerance, with Wendy Brown, New York: Columbia University Press.
2018. Normativity and Power, C. Cronin (trans.), Oxford: Oxford University Press.
ביבליוגרפיה חלקית > בגרמנית

Kontexte der Gerechtigkeit. Politische Philosophie jenseits von Liberalismus und Kommunitarismus. 1994, 1996 und 2004, Suhrkamp Verlag. English Title: Contexts of Justice. Political Philosophy beyond Liberalism and Communitarianism, John M. M. Farrell (trans.), Berkeley. Los Angeles: University of California Press, 2002.
Toleranz. Philosophische Grundlagen und gesellschaftliche Praxis einer umstrittenen Tugend. 2000, Campus Verlag (Herausgeber). (In German)
Toleranz im Konflikt. Geschichte, Gehalt und Gegenwart eines umstrittenen Begriffs. 2003, Suhrkamp Verlag. Toleration in Conflict: Past and Present, C. Cronin (trans.), Cambridge: Cambridge University Press.
Das Recht auf Rechtfertigung. Elemente einer konstruktivistischen Theorie der Gerechtigkeit. 2007, Suhrkamp Verlag. English Title: The Right to Justification: Elements of a Constructivist Theory of Justice, J. Flynn (trans.), Columbia University Press, 2012.
Kritik der Rechtfertigungsverhältnisse. Perspektiven einer kritischen Theorie der Politik. 2011, Suhrkamp Verlag. English Title: Justification and Critique.Towards a Critical Theory of Politics, trans. C. Cronin, Cambridge: Polity Press, 2013.
Normativität und Macht. Zur Analyse sozialer Rechtfertigungsordnungen. 2015, Suhrkamp Verlag. English Title: Normativity and Power, Oxford: Oxford University Press, C. Cronin (trans.), 2018.
הערות שוליים

↑  https://simpsoncenter.org/programs/lecture-series/katz-distinguished-lectures-humanitites/rainer_forst
↑  Homepage of Rainer Forst, Accessed on December 21, 2017
↑  The "Third Generation" of the Frankfurt School by Joel Anderson, Accessed on August 16, 2006
↑   "אי צדק" הרצאתו של נווה פרומר מתוך כנס הלקסיקון החמישי של מרכז מינרוה, יוני 2010
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007261215705171  BIBSYS: 56202  BNE: XX5506373  BnF: cb12924262g (data)  GND: 133618846  ISNI: 0000 0000 8203 9638  LCCN: n91106192  LNB: 000241076  NKC: kup19970000028387  NLK: KAC201604755  NTA: 184836158  SUDOC: 114392250  VIAF: 17352234   WorldCat (עם VIAF): 17352234
שבועיים של אהבה

| --- | --- |
כרזת הסרט
כרזת הסרט
 מבוסס על:  סיפור של ג'ון לארקין
 בימוי:  רוי רולנד 
 הופק בידי:  ג'ק קאמינגס 
 תסריט:  ג'ון לארקין, דורותי קינגסלי
 עריכה:  קוטון ורברטון
 שחקנים ראשיים:  ג'יין פאוול דבי ריינולדס לואיס קלהרן אן הרדינג ריקרדו מונטלבן
 מוזיקה:  ג'ורגי סטול 
 צילום:  אלפרד גילקס 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  מטרו גולדווין מאייר 
 חברה מפיצה:  מטרו גולדווין מאייר 
 הקרנת בכורה:  10 בנובמבר 1950
 משך הקרנה:  92 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  קומדיה רומנטית, סרט מוזיקלי 
 תקציב:  1,405,000 דולר
 הכנסות:  2,795,000 דולר
 דף הסרט ב־IMDb
 
דבי ריינולדס וקרלטון קרפנטר שרים "ירח הדבש של הקופים"
שבועיים של אהבה (באנגלית: Two Weeks With Love) הוא סרט מוזיקלי אמריקאי משנת 1950 בבימויו של רוי רולנד, עם ג'יין פאוול, דבי ריינולדס וריקרדו מונטלבן (אנ') בתפקידים הראשיים.
דבי ריינולדס לא מופיעה בכרזות הפרסומת למרות שיש לה תפקיד ראשי בגלל שאז הייתה פחות מפורסמת מג'יין פאוול וריקרדו מונטלבן.
הקטעים המוזיקליים הם גרסאות כיסוי ליצירות ישנות. השיר "ירח הדבש של הקופים" ("Aba Daba Honeymoon") המושר על ידי דבי ריינדולס וקרלטון קרפנטר הוא גרסת כיסוי לשיר שחובר עוד ב-1914. הביצוע הזה הפך את השיר ללהיט.
השיר "לאור הירח המכסיף" ("By the Light of the Silvery Moon") נכתב ב-1909. כן מבצעת ג'יין פאוול את השיר "הגיבור שלי" ("My Hero") מתוך האופרטה "חייל השוקולד" של אוסקר שטראוס (אנ') (1908).
תקציר העלילה

קיץ 1913, משפחת רובינסון מניו יורק מתכוננת לצאת לחופשה השנתית הקבועה בת השבועיים, בעיירה קיסימי בהרי קטסקיל. הורשיו רובינסון (לואיס קלהרן) הוא מנצח תזמורת כלי נשיפה עירונית., עורך קונצרט בפארק ואליו מצטרפת בשירה בתו הבכורה פאטי (ג'יין פאוול). פאטי בת 17 ורוצה להתנהג כמבוגרת ולצאת ל"דייטים" אבל האם השמרנית קתרין (אן הרדינג) פוקדת עליה לחכות עד שתגיע לגיל 18. לפאטי יש אחות נוספת, מלבה (דבי ריינולדס) ועוד שני אחים קטנים.
במלון מחכה להם בילי פינלי (קרלטון קרפנטר), בנו של מר פינלי, מנהל המלון (קלינטון סנדברג). בילי מחזר אחרי פאטי אותה הוא מכיר משנים קודמות אך היא דוחה אותה בגלל שהיא חושבת שהוא ילדותי בשבילה. פאטי ומלבה כישרוניות בשירה וריקודים. פאטי שרה לכולם את "אושיאנה רול" ומלבה שרה ורוקדת עם בילי את "ירח הדבש של הקופים ("אבא דבא").
לחדר האוכל נכנס דמי ארמנדז (ריקרדו מונטלבן), תייר נאה מקובה. פאטי וחברתה הבוגרת יותר, ואלרי (פיליס קירק) מתחילות לחזר אחריו. ואלרי מנוסה יותר ויודעת להתנהל עם גברים. היא מציעה לפאטי שתעשה עצמה ביישית, תלותית ולא יודעת לשחות. זאת כדי להרחיק ממנה את דמי שאוהב נשים עצמאיות ובטוחות.
ליד האגם משחקת פאטי עם הילדים, לבושה בבגד ים ילדותי ולצידם צועדים דמי וואלרי. פאטי קוברת את עצמה בחול מרוב בושה.
בלילה שטים באגם בסירות קאנו, הורשיו וקתרין רובינסון, דמי וואלרי ורק פאטי לבדה בסירה. כולם שרים "לאור הירח המכסיף". פאטי חולמת על דמי ונופלת מהסירה. דמי קופץ להצילה אך מתברר לו שהיא שחיינית טובה. הוא מחזיר אותה רטובה להוריה והורשיו פותח עליו בצעקות שנשמעות בכל המלון. פאטי חולמת על דמי ובחלום היא רוקדת איתו ולס ושרה את "הגיבור שלי".
הורשיו מבין לליבה של פאטי שמבקשת שיקנו לה מחוך כדי להדגיש את גזרתה כאישה בוגרת. הוא מגיע לעיירה וקונה בטעות מחוך רפואי המיועד לאנשים עם בעיה בעמוד השדרה.
בנשף הסיום מופיעים חלק מאורחי המלון. מלבה ובילי שרים ורוקדים "חותר, חותר, חותר ("Row, Row, Row"). ואלרי שהייתה אמורה לרקוד טנגו עם דמי, מסרבת. במקומה מופיעה פאטי עם המחוך הרפואי שבסוף הריקוד הוא "ננעל" על גבה והאם קתרין משחררת אותו. כעת ההורים מבינים שפאטי כבר בוגרת ומרשים לה לצאת עם דמי, ובילי מתאהב במקום פאטי במלבה, סוף שמח.
צוות השחקנים

| שם השחקן/ית | שם הדמות | הערות |
| --- | --- | --- |
| ג'יין פאוול | פאטי רובינסון | זמרת |
| דבי ריינולדס | מלבה רובינסון | אחותה של פאטי |
| לואיס קלהרן | הורשיו רובינסון | מנצח תזמורת |
| אן הרדינג | קתרין רובינסון | אם המשפחה |
| ריקרדו מונטלבן | דמי ארמנדז | תייר מקובה |
| פיליס קירק | וואלרי | חברה של פאטי |
| קלינטון סנדברג | מר פינלי | מנהל המלון |
| קרלטון קרפנטר | בילי פינלי | בנו של מנהל המלון |
רחפניים

| רחפניים |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: פרוקי-רגליים
מחלקה:: חרקים
סדרה:: זבובאים
תת־סדרה:: זבובים
משפחה:: רחפניים
שם מדעי
 Syrphidae ‏לטריי, 1802
רחפניים (שם מדעי: Syrphidae) היא משפחה של זבובים המונה בערך 6000 מינים, מהם כ-112 מצויים בישראל. הרחפניים נחשבים מאביקים חשובים. שמם נגזר מדרך מעופם הטיפוסית: ריחוף באוויר במקום אחד על ידי רפרוף כנפיים מהיר מאוד.
מאפיינים

במינים רבים מראהו של הבוגר בעל דמיון רב לחרקים בעלי עוקץ ארסי כמו צרעות ודבורים, הן בדגמי הצבע, במבנה הגוף, בהתנהגות ובשעירות. תופעה זאת נקראת חקיינות (mimicry) ונחשבת כדרך הגנה מפני טורפים. גוף הבוגר מאופיין לרוב בכתמים או פסים צהובים, כתומים או לבנים. מינים רבים שעירים, אך יש גם קרחים; שלא כמו במשפחות רבות אחרות בסדרת הזבובאים, הרחפניים חסרי זיפים. באמצע הכנף ניכר עורק מדומה ארוך, שהוא למעשה קפל של הכנף; עורק זה מהווה סימן זיהוי לרחפניים.
הזחל הוא מטיפוס רימה. ראשו מנוון, הוא חסר רגליים ופתחי הנשימה שלו, הנמצאים בקצה הגוף האחורי, הם בעלי מסגרות קוטיקלריות. זו היא אחת המשפחות המגוונות מבחינת מבנה הגוף ודרך ההזנה של הזחלים, בסדרת הזבובאים כשחלקם פרזיטואידים.
בישראל, בוגרי הרחפניים נצפים בכל החודשים ובכל אזורי הארץ.
רשימת חלקית של המינים בישראל

תת-משפחת הרחפנים (Syrphinae)
רחפן נפוץ
תת-משפחת הרקבנים (Eristalinae)
רקבן הבוץ
רקבן מפוספס
רקבן הדבורים
רקבן הנרקיס
הערות שוליים

↑  רַחְפָנִיִּים במילון בעלי חיים: זבובאים (תשע"ח), 2018, באתר האקדמיה ללשון העברית
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007556049605171  NDL: 00562893  NKC: ph327617
שיחה עם דמיטרי מדבדב

| --- | --- |

 סוגה:  ראיון 
 שחקנים:  דמיטרי מדבדב 
 ארץ מקור:  רוסיה 
 שפות:  רוסית 
 מספר עונות:  8 
 הפקה
 חברת הפקה:  VGTRK 
 אתר צילומים:  המרכז הטכני אוסטנקינו 
 שידור
 רשת שידור:  Russia Today 
 תקופת שידור מקורית:  24 בדצמבר 2008 – 5 בדצמבר 2019 
 
שיחה עם דמיטרי מדבדב (ברוסית Разговор с Дмитрием Медведевым) הוא שמה של תוכנית טלוויזיה שנתית ששודרה בפורמט של שאלות ותשובות בשידור חי - על ידי ערוצי הטלוויזיה רוסיה-1, רוסיה 24, RT והערוץ הראשון רוסיה, כמו גם על ידי תחנות הרדיו מאיאק, וסטי FM ורדיו רוסיה.
שירות מזכיר העיתונות של מדבדב (שכיהן כראש ממשלת הפדרציה הרוסית וסגן יו"ר המועצה לביטחון לאומי) תומך ומנחה את השידורים, בתקופת השידור שימשה נטליה טימאקובה כדוברתו של מדבדב שגם ביימה את התוכנית. התוכנית נערכה פעם בשנה בשנים 2008–2015.
בתקופת כהונתו של מדבדב כנשיא רוסיה (2008-2012) נקראה התוכנית בשם "תוצאות השנה עם נשיא רוסיה" ( Итоги года с Президентом России). ולדימיר פוטין מופיע בשידור מקביל בשם הקו הישיר.
| רשת | עיתונאי | רשת | עיתונאי |
| --- | --- | --- | --- |
| הערוץ הראשון | ילנה ויניק | REN TV | נאדז'דה אליושקינה |
| רוסיה-1 | אלכסנדר יבסטיגנייב | ספאס | אלכסנדר יאקובלב |
| Match TV | קונסטנטין גניץ' | CTC | יוליה מיכאלקובה |
| NTV | ילנה ספירידונובה | Domashniy | יוליה מיכאלקובה |
| הערוץ החמישי | ויטאלי וורונין | TV-3 | ואלרי פיודורוביץ' |
| רוסיה-תרבות | יאנה מירוי | ששי! | אנסטסיה איוולבה |
| רוסיה-24 | אלכסנדר קארייבסקי | זבזדה | ניקולאי מאטבייב |
| קרוסלה | אניה טאדישצ'נקו | מיר | אלינה דשקוייבה |
| OTR | אוקסנה גלקביץ' | THT | טימור בטרוטדינוב |
| TV Center | פולינה קסטריצקאיה | Muz-TV | אנדריי רזיגראייב |
גלריה

מדבדב עם קיריל קליימיונוב, טטיאנה מיטקובה ודמיטרי קיסליוב. 24 בדצמבר 2008
מדבדב עם ולדימיר קוליסטיקוב, אולג דוברודייב (בגבו למצלמה) וקונסטנטין ארנסט, 24 בדצמבר 2009
‏24 בדצמבר 2010
עם אלכסיי פיבובארוב, סרגיי בריליוב ומריאנה מקסימובסקאיה. 7 בדצמבר 2012
מיכאיל זיגאר, מריאנה מקסימובסקאיה, איראדה זיינאלובה, ואדים טקמניוב וסרגי בריליוב. 6 בדצמבר 2013
עם מיכאיל פישמן, קיריל פוזדניאקוב, סרגיי בריליוב ויליזבטה אוסטינסקאיה. 9 בדצמבר 2015
רעיה צורף

רעיה צורף (נולדה בשנת 1959), שחיינית עבר ישראלית, אלופת ישראל ושיאנית ישראל בשחייה התמחתה בסגנון פרפר, בעלת מדליית כסף מהמכביה התשיעית (1973).
ביוגרפיה

צורף גדלה בקיבוץ גבת. היא התאמנה בקבוצת השחייה של הפועל העמקים, תחת הדרכתם של המאמנים אהרון בונה ונח רם.
ביוגרפיה > 1972

באליפות ישראל בשחייה שנערכה במכון וינגייט בסוף ספטמבר 1972 זכתה צורף בשתי מדליות, כסף וארד. מדליית כסף, במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 1:16.8 דקות, אחרי חברתה לקבוצה אורלי שחם (1:16.2 דקות) ולפני איריס נאבל מהפועל אפיקים (1:18.4 דקות) ומדליית ארד, במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 3:03.0 דקות, אחרי אורלי שחם (2:53.4 דקות) ואיריס נאבל (3:00.0 דקות). שבוע לאחר מכן, באליפות ישראל במשחים ארוכים שנערכה בכפר בלום היא זכתה במדליית ארד, במשחה ל-800 מטר חופשי בתוצאה של 12:21.4 דקות, אחרי חברתה לקבוצה אילת יוטבת (10:42.6 דקות) ואיריס נאבל (11:33.2 דקות).
ביוגרפיה > 1973 > מדליית כסף מהמכביה

בתחרויות השחייה של המכביה התשיעית שנערכו בבריכת השחייה "גלי גיל" ברמת גן ביולי אותה שנה זכתה צורף במדליית כסף במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב, ביחד עם תמר שמיר, נאוה כגן וענת וייס בתוצאה של 4:59.1 דקות, אחרי הרביעייה האמריקאית שקבעה שיא מכביה חדש של 4:27.4 דקות. נוסף לכך, היא סיימה במקום רביעי וראשונה מבין השחייניות הישראליות במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 1:15.5 דקות.
ביוגרפיה > 1973 > אלופת ישראל

באליפות ישראל בשחייה שנערכה בספטמבר 1973 זכתה צורף בשתי מדליות זהב, במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 1:13.5 דקות, לפני אורלי שחם (1:15.1 דקות) ורבקה ויינברג מברית מכבים עתיד (1:17.5 דקות) ובמשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:43.9 דקות, לפני אורלי שחם (2:48.1 דקות) ורבקה ויינברג (2:55.5 דקות).
ביוגרפיה > 1974 > שיאנית ישראל

באליפות הפועל בשחייה שנערכה בבריכת השחייה במכון וינגייט בספטמבר 1974 קבעה צורף במשחה ל-200 מטר פרפר 2:41.4 דקות, שיפור לשיא של דורית זלץ (2:42.6 דקות).
באליפות ישראל בשחייה שנערכה בסוף ספטמבר אותה שנה זכתה צורף בשתי מדליות זהב, במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 1:10.6 דקות, לפני אורלי שחם (1:11.8 דקות) ורבקה ויינברג (1:12.7 דקות) ובמשחה ל-200 מטר פרפר בשיא ישראלי חדש של 2:39.0 דקות, לפני שחם (2:44.7 דקות) וויינברג (2:47.1 דקות).
ביוגרפיה > 1975 > כינוס הפועל

בתחרויות השחייה של כינוס הפועל ה-10 שנערכו בבת גלים בחיפה במאי 1975 סיימה צורף פעמיים במקום רביעי, במשחה ל-100 מטר פרפר בשיא ישראלי לנוער חדש של 1:10.3 דקות ובמשחה ל-200 מטר פרפר בשיא ישראלי חדש של 2:37.4 דקות.
באליפות ישראל בשחייה שנערכה במכון וינגייט בספטמבר אותה שנה זכתה צורף בשתי מדליות זהב, במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 1:10.8 דקות, לפני מיכל וינברג מברית מכבים עתיד (1:14.0 דקות) ותמר שמיר מהפועל בת ים (1:16.9 דקות) ובמשחה ל-200 מטר פרפר בשיא ישראלי חדש של 2:35.9 דקות. שיא זה נשבר לאחר שנתיים על ידי נטע יוסף (2:35.43 דקות).
הערות שוליים

↑  רק שני שיאי נוער הושגו באליפות ישראל בשחיה, דבר, 24 בספטמבר 1972
↑  השחיינים לא שחו להשגים גם ביום האחרון לאליפות, דבר, 25 בספטמבר 1972
↑  השחיינים לא שחו להשגים גם ביום האחרון לאליפות, דבר, 25 בספטמבר 1972
↑  ניסמן ויוטבת ניצחו בסיום אליפות השחיה, דבר, 1 באוקטובר 1972
↑  שמואל טל (עיתונאי), אניטה לקראת הישג ללא תקדים: 8 מדליות זהב, דבר, 15 ביולי 1973
↑  שמואל טל (עיתונאי), יום של זהב לארה"ב, דבר, 12 ביולי 1973
↑  שלמה מוזר, שיא לבוגרות ושיא נוער בפתיחת אליפות השחיה, דבר, 16 בספטמבר 1973
↑  שלמה מוזר, "שלל" ההישגים באליפות השחיה: רק שני שיאים..., דבר, 23 בספטמבר 1973
↑  הוצבו שני שיאים ישראלים במשחים ארוכים, דבר, 8 בספטמבר 1974
↑  אהרן להב, שני שיאים ישנים שופרו באליפות ישראל השחיה, דבר, 29 בספטמבר 1974
↑  שני שיאים נוספים של פרג בתום אליפות ישראל בשחייה - שיא של רעיה צורף ב-200 פרפר - 2:39.0 ד, דבר, 2 באוקטובר 1974
↑  איסוף הזהב של ארה"ב - צעד אחר צעד - נעצר ע"י רומניה, דבר, 4 במאי 1975
↑  יעקב פתאל, בנות המין החלש נתנו את הטון באליפות השחיה, דבר, 21 בספטמבר 1975
↑  יעקב פתאל, שיא נוסף לאסנת ארליך ב-200מ' חתירה 2:19,1 ד', דבר, 22 בספטמבר 1975
רחף (אונייה)

|  תיאור כללי |
| --- | --- |
 סוג אונייה:  אוניית משא
 חברת ספנות:  נחשון
 ציוני דרך עיקריים
 אחריתה:  טבעה סמוך לחופי קפריסין
 מידות
 אורך:  19 מטרים
 רוחב:  8 מטרים
 נתונים טכניים
 מהירות:  7 קשר
 גודל הצוות:  12 - 8
 מספר תרנים:  2
 צורת הנעה:  מפרשים, מנוע דיזל
 
קברם של גרשון ארליך וגדעון רוזנטל - שניים מנספי האונייה רחף - בבית הקברות היהודי חוף הכרמל
"רחף" הייתה מפרשית־משא ממונעת, מהספינות הראשונות בצי המסחרי של היישוב היהודי בארץ ישראל. היא הייתה בבעלות חברת הספנות "נחשון", ופעלה בשנים 1937–1938. "רחף" טבעה בדצמבר 1938 מול חופי קפריסין ושלושה ממלחיה טבעו.
היסטוריה

"רחף" נרכשה על ידי חברת "נחשון" בסיוע הלוואה של הסוכנות היהודית. היא נכנסה לשרות ביוני 1937 והפליגה תחת הדגל הימי הארצישראלי בעיקר עם מטענים כלליים. ביוני 1937 היא הביאה בהפלגת בכורה מלט מבית החרושת "נשר" לנמל תל אביב. בהמשך 1937 היא פעלה בעיקר לאורך חופי ארץ ישראל וסוריה. בנובמבר 1937 כתב דוד רמז ש"רחף" ביצעה 19 הפלגות בין ארץ ישראל, סוריה, מצרים וקפריסין. במרץ 1938 הפליגה "רחף" באופן חד פעמי לכרתים ואבד עמה הקשר לזמן מה, בעת שהיא מצאה מחסה בין איים נדחים, עד ששבה בשלום בתחילת אפריל 1938. באמצע 1938 נחכרה "רחף" על ידי חברת "שירות חופי המזרח" להובלת מטענים מקפריסין למצרים וסוריה.
ב-28 בדצמבר 1938 טבעה "רחף" כשנקלעה לסערה חזקה שהטביעה מספר ספינות באזור האי קפריסין. שלושה מאנשי צוותה: גדעון רוזנטל, גיאורג (גרשון) ארליך ושריף ריזה (מכונאי מטורקיה) טבעו וגופותיהם נמשו למחרת על ידי דייגים. רוזנטל וארליך הובאו על ידי האונייה "עתיד" לחיפה ב-2 בינואר 1939 ולמחרת נקברו בבית הקברות חוף הכרמל בחיפה. על שמה של הספינה קרוי רחוב בחיפה.
מבנה וצוות

"רחף" הייתה מפרשית־משא שנרשמה בנמל חיפה, סימנה מ.ח. 19 (מפרשית חיפה). היא נבנתה בסוריה כספינה במבנה אופייני לספינות במזרח הים התיכון. ה"רחף" נבנתה מעץ אלון, והייתה ספינת מפרש דו־תרנית עם מנוע עזר דיזל של 120 כוחות סוס ומערך מפרשים אורכי. מהירות השיט שלה עם מנוע העזר הייתה עד 7 קשר, ונשאה מטען כללי במעמס מרבי של כ-160 טון. אורכה היה 19 מטר ורוחבה 8 מטר. לאחר רכישתה הוספו לה שני תאים לרב החובל ולמלחים.
צוות "רחף" כלל 8–12 איש, שלושה מהם מתלמדים. רוב אנשי צוותה היו יהודים, שחלקם היו, לימים, לרבי חובלים בצי הסוחר הארצישראלי. הקברניט הראשון של הספינה היה רב־חובל הנס רוזנטל. לאחר מכן נמסרה לפיקודו של ישראל לסקוב.
לקריאה נוספת

רב חובל זאב הים. ספינות מספרות. תל אביב, הוצאת אחיאסף, 1968. עמ' 139-137.
הערות שוליים

1 2 3  בנתיבות נחשונים, דבר, 29 באפריל 1938
↑  רחף הביאה מלט נשר לנמל תל אביב, דבר, 24 ביוני 1937
1 2 3 4  איך קרה האסון עם רחף, הצופה, 1 בינואר 1939
1 2  דוד רמז, פרקי נחשון, דבר, 30 בנובמבר 1937
↑  רחף חזרה בשלום, דבר, 3 באפריל 1938
↑  רחף בשירות חופי המזרח, דבר, 30 ביוני 1938
↑  ימאות עברית, ידיעות עיריית תל אביב, 15 בינואר 1939
1 2  איך נטרפה רחף, דבר, 4 בינואר 1939
↑  רחף נשברה, הַבֹּקֶר, 30 בדצמבר 1938
↑  חללי הספינה "רחף" הובאו לחיפה, דבר, 3 בינואר 1939
↑  לוית קרבנות רחף, דבר, 4 בינואר 1939
↑  רחף - האניה הראשונה של נחשון, דבר, 25 ביוני 1937
↑  רחף - ספינה ראשונה לנחשון, דבר, 4 ביוני 1937
רחף בנמל תל אביב, דבר, 12 באפריל 1938
↑  חברת נחשון, בחינוך הימי, דבר, 10 באוגוסט 1938