ג'ון לנון
ביוגרפיה > 1962–1970: שנות הביטלס > 1966–1970: ימי הסטודיו ודמדומי הביטלס

הביטלס, ובעיקר ג'ון לנון, נחשפו לשימוש בסם הפסיכדלי LSD, והיו סברות שמילות השיר "Lucy in the Sky with Diamonds" מרמזות על השימוש בסם זה עקב ראשי התיבות של שם השיר. למרות זאת, לנון טען שבנו, ג'וליאן, צייר לו ציור עם אישה בשמיים ויהלומים, ולכן כך נקרא השיר.
את ההיכרות עם הסם LSD עשה לנון בשנת 1965, אך את השימוש בו החל בשנת 1966. חוויית ההיכרות שלו עם הסם הייתה טראומטית במיוחד – חבר משותף של לנון והאריסון, רופא שיניים, הגיש להם ולבנות זוגם קוביות סוכר. רק לאחר שאכלו אותם, התברר להם שהיה זה למעשה LSD. בתחילת שנת 1966 החל לנון להשתמש ב-LSD באופן סדיר, מה ששינה את המוזיקה שלו מן הקצה אל הקצה ופתח עבורו את העידן הפסיכדלי. הפעם הראשונה שהביטלס התנסו בפסיכדליה רצינית הייתה ב-Revolver משנת 1966, אלבום שנוצר תחת השפעה של סמים. האלבום הזה היה הראשון לו יכלו הביטלס להקדיש את כל זמנם. כך לדוגמה, בשיר Tomorrow Never Knows, שעתיר בפסיכדליה, כל צוות האולפן והביטלס עבדו קשה כדי שתמולא בקשתו המוזיקלית של לנון – להישמע כמו "הדלאי לאמה ואלפי נזירים טיבטיים מדקלמים מראש הר".
אחרי הפסקת ההופעות התמקד לנון בהקלטות שירים חדשים שהובילו להוצאת התקליטון עם השירים "Strawberry Fields Forever", שנכתב על ידו, ו-"Penny Lane", שירו של פול מקרטני, ומאוחר יותר לתקליט Sgt. Pepper's Lonely Hearts Club Band, שקיבע את מעמדם של חברי הביטלס כיוצרי המוזיקה הקלה המובילים בדורם. הטענה הרווחת היא שהעובדה שחבריו הביטלס יכלו להפנות יותר זמן לכתיבת השירים משנפטרו מלוח ההופעות הצפוף שהיו משועבדים לו, גרמה להם להעמיק יותר במוזיקה אותה כתבו. מקרטני ולנון רצו לכתוב כל אחד שיר על ילדותו – פול כתב את "Penny Lane" על ילדות עליזה, וג'ון כתב את "Strawberry Fields Forever", שמבחינת לנון היה נקודת מפנה. מדובר בשיר שמבטא את תפיסת השיר החדשה של לנון ואת השינוי המשמעותי שעבר – שיר פסיכדלי במיוחד, מורכב ומלא ברבדים, ועדיין אוטוביוגרפי ואישי מאוד – "שדות התות" היה בית יתומים בליברפול, עיר ילדותו של לנון.
לנון הפך לדמות פוליטית יותר ויותר. אמרגנו, בריאן אפשטיין, ניסה למנוע ממנו להתבטא בצורה פוליטית חריפה כפי שהתבטא בסופו של דבר. אפשטיין גם ניסה להפוך את הביטלס בכלל ואת לנון בפרט – שתמיד היה מרדני יותר – ל"רכים" יותר. הדבר התבטא בין השאר בעובדה שאפשטיין הלביש את הביטלס בחליפות ובתסרוקות המסודרות שאפיינו אותם בתחילת דרכם, שהסבו ללנון, שתיעב אותם, הרבה מרירות. אך לנון מימש את רצונותיו בצורה מלאה, רק לאחר מותו הטרגי של בריאן אפשטיין, שגרם לו להפוך לאישיות פוליטית במיוחד, מה שלא הסב הרבה נחת לממסד האמריקאי ובמיוחד לנשיא ניקסון, שהתנכל לו מאוד. לנון אימץ לעצמו מראה יותר מרדני, עם שיער ארוך וזקן פרוע, וגם המסרים שבפיו תאמו רוח זאת.
בשנת 1967 השתתף בסרט הקולנוע האנטי-מלחמתי של במאי הקולנוע ריצ'רד לסטר (שביים בין השאר את שני סרטי הביטלס) "כיצד ניצחתי במלחמה". על אף שעלילת הסרט התרחשה בזמן מלחמת העולם השנייה, היווה הסרט ביקורת נגד מלחמת וייטנאם שהתרחשה באותה עת. לאחר מותו של אמרגן הלהקה בריאן אפשטיין באוגוסט 1967, ניכרה התרחקות הדרגתית בין חברי הלהקה, הן בתחומי העניין של חבריה, הן מבחינת אורח חייהם, והן מבחינה מוזיקלית. אמנם, לשני מסעות לפגישת המהרישי – בתחילה בבנגור שבווילס ומאוחר יותר בהודו – יצאו הביטלס יחד, אך הריחוק ביניהם הלך וגדל, כפי שניתן לראות ב"אלבום הלבן" שיצא בשנת 1968, ואפילו יותר מכך בסרט התיעודי שהיה אמור ללוות את הקלטת האלבום "Let It Be".
במקביל, הלכו והתהדקו היחסים בין לנון ליוקו אונו, אמנית קונספטואלית יפנית שהייתה מבוגרת ממנו בשבע שנים וחצי, תוך כדי ההתרחקות מאשתו הראשונה. סינתיה, אשתו באותה תקופה, סיפרה שהאירוע שסימל בעיניה את סוף אהבתם היה נסיעת הביטלס להודו, כאשר הרכבת יצאה בלעדיה, והיא לא יכלה להצטרף לג'ון במסעו. באותו מסע היה לנון עסוק, בין השאר, בקריאת מכתביה של יוקו אונו. יחסיו עם אונו, שראשיתם בשנת 1966, הובילו אותו לעזוב את סינתיה ואת בנם המשותף ג'וליאן בשלהי שנת 1968. ג'ון ויוקו הציבו לעצמם מטרה מעט שאפתנית – שלום עולמי (הרחבה בפרק "מעורבות פוליטית").
לנון עזב את הלהקה בספטמבר 1969, והסכים לא להודיע על כך לתקשורת, לכן הופתע כאשר מקרטני הודיע רשמית על פירוק הלהקה לעיתונות בשנת 1970. "אני הקמתי את הלהקה ואני פירקתי אותה", כתב לנון מאוחר יותר. בשנת 1969 יצא לנון למסע הופעות, לראשונה ללא להקת הביטלס בה היה עדיין חבר. בהופעות אלו ליוותה אותו על הבמה יוקו אונו וכן המוזיקאים אריק קלפטון וקלאוס פורמן. לטענת רבים, הופעתה של יוקו אונו בחייו של לנון הייתה הסיבה העיקרית להתפרקות הביטלס, בגלל רצונה להיות מעורבת בכל היבט בחייו של לנון, כולל ישיבה באולפני ההקלטות בעת הקלטת "האלבום הלבן" ואחריו. עם זאת, יש הטוענים כי ההפך הוא הנכון, וכי התפרקותם של הביטלס הובילה למעשה את לנון לחפש מעוז סמכות אחר, אותו מצא באונו.