stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אנדרוורלד
הערות שוליים

↑  Thompson, Ben (8 במרץ 2015). "Underworld review – still properly electrifying". The Guardian. ISSN 0261-3077. {{cite news}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987011218079005171  BnF: cb139072309 (data)  GND: 10290498-4  ISNI: 0000 0001 1533 6066  LCCN: n92029418  MusicBrainz: ba2f4f3b-0293-4bc8-bb94-2f73b5207343  NKC: xx0022111  SUDOC: 144158353  VIAF: 132668156   WorldCat (עם VIAF): 132668156
אנתוני רולי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  10 ביוני 1944 (בן 80) לידס, הממלכה המאוחדת 
 מוקד פעילות:  הממלכה המאוחדת 
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 כלי נגינה:  לאוטה 
 פרופיל ב-IMDb
 
אנתוני רולי (באנגלית: Anthony Rooley, נולד ב-10 ביוני 1944) הוא נגן לאוטה בריטי, מייסדו ומנהלו של הרכב נגני מוזיקה עתיקה בשם הקונסורט למוזיקה. כמו כן, רולי הוא מחבר הספר "נגינה: גילוי אורפיאוס הכמוס".
ביוגרפיה

רולי, יליד לידס, החל את הקריירה המוזיקלית שלו כנגן גיטרה קלאסית, תלמידו של הקטור קווין באקדמיה המלכותית למוזיקה. התעניינותו במוזיקה עתיקה דחפה אותו ללמוד נגינה בלאוטה בכוחות עצמו. את הקונסורט למוזיקה הקים יחד עם ג'יימס טיילר, נגן לאוטה וויול.
בשנת 1978 קיבל הקונסורט מענק מן המועצה הבריטית לאמנויות שיחד עם חוזה הקלטות עם חברת דקה אפשר לחברי ההרכב להתחיל בהתמחות ארוכה ברפרטואר המדריגל.
רולי הקליט מוזיקה משל מלחינים אלמונים יחסית מן המאה ה-17, כמו ג'ון קופראריו, סיג'יזמונדו ד'אינדיה, ביאג'ו מאריני, ברברה סטרוצי, ז'אק דה ורט ואחרים.
אקדמיית שירות הביטחון הפדרלי של רוסיה

| --- | --- |


 אוניברסיטה
 תקופת הפעילות:  1921–הווה (כ־103 שנים)
 מיקום
 מיקום:  מוסקבה
 מדינה:  רוסיה רוסיה
 קואורדינטות:  55°41′00″N 37°28′13″E﻿ / ﻿55.6833°N 37.4703°E﻿ / 55.6833; 37.4703
 Academy.FSB.Ru
 he
 
אקדמיית שירות הביטחון הפדרלי (ברוסית: Академия федеральной службы безопасности Российской Федерации) היא מוסד ההכשרה העיקרי של אנשי שירות הביטחון הפדרלי של רוסיה, שכונה בעבר בית הספר הגבוה על שם דזרז'ינסקי של הק.ג.ב. והוא מוסד חינוך ומחקר שהוסמך להכין אנשי מודיעין רוסים עבור שירות הביטחון הפדרלי בפרט וקהילת המודיעין הרוסית בכלל.
האקדמיה הוקמה על ידי נשיא רוסיה בצו מ-24 באוגוסט 1992 על בסיס בית הספר הגבוה של הק.ג.ב., והוא ממוקם בפרוספקט מיצ'ורינסקי, מוסקבה, רוסיה. הוא מורכב מהמכון לקריפטוגרפיה, טלקומוניקציה ומדעי המחשב (Институт криптографии, связи и информатики, ИКСИ) והמכון להכשרה מבצעית (Институт подготовки оперативного).
היסטוריה

נשיאות ו-צ'ה-קה (שירות הביטחון הראשון של רוסיה הסובייטית) החליטה להקים מכון מיוחד להכשרה מבצעית. הקורס הראשון החל באפריל 1921. בשנת 1922 שונה שם הקורס לקורסים הגבוהים של המינהל הפוליטי הממלכתי (גה-פה-או).
במאי 1930 מוסקבה הקימה בתי ספר גבוהים להכשרה בסיסית ומתקדמת של סוכנים חשאיים; ב-4 ביוני 1930 נודע בית הספר כבית הספר המרכזי של או-גה-פה-או. ב-14 ביולי 1934, לאחר הקמת נ.ק.ו.ד., שונה שם בית הספר המרכזי לבית הספר המרכזי של המינהל הראשי לביטחון המדינה של הנ.ק.ו.ד..
ב-21 במרץ 1939 התארגן בית הספר המרכזי כבית הספר לתארים מתקדמים. בראשית שנות הארבעים, כל ראש שלישי בארגוני הביטחון הסובייטים היה בוגר הקורסים של בית הספר. במהלך המלחמה הפטריוטית הגדולה הכשיר בית הספר יותר משבעת אלפים קציני ביטחון שארגנו את המאבק נגד הנאצים.
שישה בוגרי בית הספר הפכו לגיבורי ברית המועצות: דמיטרי נ. מדבדב, ו. מולודצוב (לאחר מותו), א.מ. רבצביץ', ו. ליאגין (לאחר מותו), פ. ז'ידקוב וא. מירקובסקי.
ב-30 באוגוסט 1945 הוענק לבית הספר עיטור הדגל האדום ובהחלטת מועצת השרים של ברית המועצות ב-15 ביולי 1952 הוקם בית הספר לתארים מתקדמים של המשרד לביטחון המדינה כמוסד מיוחד להשכלה גבוהה עם תוכנית חניכה לשלוש שנים לבוגרי בתי הספר למשפטים.
בהחלטת מועצת השרים ב-2 באוגוסט 1962 נקרא המכון בשם בית הספר הגבוה של ההק.ג.ב. על שם דז'ריזינסקי. במהלך שנות השישים עד שנות השמונים השתתפו הבוגרים בהתמודדות עם שירותי מודיעין זרים ובניהול פעילויות מבצעיות.
בשנת 1995 שונה שם בית הספר הגבוה של הק.ג.ב. לשמו הנוכחי: אקדמיית שירות הביטחון הפדרלי של רוסיה.
ראו גם

אקדמיית ביון החוץ (רוסיה)
אקדמיית שירות האבטחה הפדרלי של רוסיה
לקריאה נוספת

Органы государственной безопасности СССР в Великой Отечественной войне. Сборник документов в 8 т. Том 1. Накануне. В 2-х кн. Кн. 2 (1 בינואר - 21 ביוני 1941 г.). —מ.: А / О «Книга и бизнес», 1995.
הערות שוליים

↑  שאתר האימונים שלו ממוקם בעיר בלאשיחה במחוז מוסקבה ונקרא "בלאשיחה-1".
↑  Бортников напутствовал медалистов Академии ФСБ: вы "будете верны традициям, заложенным нашими ветеранами", Bortnikov, to the medalists of FSB Academy: Shall all of you "will be true to the traditions laid down by our veterans", NEWSru.com
1 2 3  АКАДЕМИЯ ФСБ - TERRA INCOGNITA, FSB.Ru
↑  Татьянин день, бывший когда-то праздником Московского государственного университета, сегодня с удовольствием отмечают все российские студенты. Академия ФСБ - не исключение (אורכב 29.05.2018 בארכיון Wayback Machine), Nomad.SU
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007303237505171  GND: 5193107-2  ISNI: 0000 0001 0578 1254  LCCN: no96013894  VIAF: 128007699   WorldCat (עם VIAF): 128007699
אז'דה פקאן

| --- | --- |

 לידה:  11 בפברואר 1946  (בת 78) איסטנבול, טורקיה
 מוקד פעילות:  טורקיה 
 תקופת הפעילות:  מ-1962
 סוגה:  פופ
 שפה מועדפת:  טורקית 
 חברת תקליטים:  DMC
 פרסים והוקרה:  קצין מסדר האמנויות והספרות (1 בנובמבר 2013)  אמן המדינה 
 Ajdapekkan.com
 פרופיל ב-IMDb
 
איישה אז'דה פקאן (בטורקית: Ayşe Ajda Pekkan; נולדה ב-12 בפברואר 1946 באיסטנבול, טורקיה) היא זמרת פופ ושחקנית טורקית. לאחר קריירה שסבבה סביב חמישה עשורים עד עתה, אז'דה הוציאה למעלה מ-20 אלבומים ויחד עם סזן אקסו, היא נחשבת לאמנית המוזיקלית הטורקיה המסחרית ביותר עם מכירות של למעלה מ-30 מיליון עותקים ברחבי העולם. היא מכונה "הסופרסטאר" של מוזיקת הפופ הטורקית. על אף שהתפרסמה בעיקר בזכות המוזיקה, אז'דה התחילה את הקריירה שלה כשחקנית כשהופיעה בכמעט 50 סרטים. במשך קריירת הסולו שלה, אז'דה הקליטה שירים ב-9 שפות. חוץ מטורקית, היא דוברת אנגלית וצרפתית באופן שוטף, ובנוסף יכולה לתקשר גם באזרית ובאיטלקית.
דיסקוגרפיה > אלבומים

2008: Aynen Öyle ("בדיוק כך")
2006: Cool Kadın ("בחורה גזעית")
1996: Ajda Pekkan ("אז'דה פקאן")
1993: Ajda 93 ("אז'דה 93'")
1991: Seni Seçtim ("בחרתי בך")
1990: Ajda 90 ("אז'דה 90'")
1987: Süperstar IV ("סופרסטאר 4")
1985: Ajda Pekkan ve Beş Yıl Önce On Yıl Sonra ("אז'דה פקאן ו- Beş Yıl Önce On Yıl Sonra")
1983: Süperstar III ("סופרסטאר 3")
1982: Sevdim Seni ("אהבתי אותך")
1981: Sen Mutlu Ol ("היה שמח")
1979: Süperstar II ("סופרסטאר 2")
1978: Pour Lui ("בשבילו")
1977: Süperstar ("סופרסטאר")
1972: Ajda Pekkan Vol. III ("אז'דה פקאן, דיסק שלישי")
1969: Fecri Ebcioğlu Sunar: Ajda Pekkan ("פג'רי אבג'יולו מציג: אז'דה פקאן")
1968: Ajda Pekkan ("אז'דה פקאן 1968")
אמצעי הצבעה (מחשב)

לוח גרפי מדגם "Intuos 3" מתוצרת Wacom. לוח גרפי הוא אמצעי הצבעה המאפשר קלט באמצעות עט אלקטרוני על גבי משטח, המשמש כלוח רישום.
מוט הצבעה המצוי בין קלידי המקלדת - אמצעי הצבעה הדומה לג'וייסטיק
אמצעי הצבעה הוא כל אמצעי קלט של מחשב שהפעילות המרכזית שלו היא שליטה במיקום הסמן.
אמצעי ההצבעה הנפוצים במחשבים הנפוצים

נכון לשנת 2010, אמצעי הקלט הנפוץ ביותר במחשבים אישיים שולחניים הוא העכבר ובמחשבים ניידים הוא משטח הנגיעה. אולם בעבר נעשה שימוש נרחב באמצעי אצבוע אחרים. בשנות השמונים היה שימוש רב בג'ויסטיק כאמצעי הצבעה ומאוחר יותר נעשה שימוש בסטיק האנלוגי במחשבים ניידים.
לפני שהומצא משטח הנגיעה ואחרי שהג'וייסטיק נזנח, מחשבים שלא היה מקום להניע עכבר לידם צוידו בכדור עקיבה. בתקופה זו אמצעי ההצבעה כונו גם עכברים ותחליפי עכבר. נכון לשנת 2010, כדור עקיבה משרת בעיקר אנשים עם לקות בתנועת אצבעותיהם, למשל עקב פציעת מאמץ חוזרני שנגרמה מהקלדה.
נכון לשנת 2010 אמצעי ההצבעה הנפוץ נוסף הוא מסך המגע. מסך המגע משמש עבור מחשבים שאין בסביבתם מקום לא לעכבר ולא למקלדת, כגון מחשבי לוח, מחשבי כף יד ומחשבים בדוכני מידע או בכלי טיס. מסך המגע נוח גם עבור מחשבים שהשימוש בהם מועט או דחוף, או שנעשה בסביבה שבה קשה למשתמש להתרכז, כמו מחשב שממנו נערכות הזמנות במזנון מהיר.
אמצעי הצבעה נדירי שימוש

מחשב בעל סידורי נגישות לאדם עם לקות תנועה קשה עשוי להיות מצויד באמצעי הצבעה מסוג נדיר, בהתאם ללקות של המשתמש. למשל, מערכת מעקב אחר תנועת העין או אמצעי לשליטה בסמן המורכב על המצח. אנשים עם לקות תנועה קשה עוד יותר עשויים להשתמש באמצעי הצבעה המורכב מארבעה לחיצים המושמים במקומות שונים על גופם, בהתאם לשרירים הבודדים שהם יכולים להניע.
סוג נוסף של מחשבים המצויד באמצעי הצבעה מסוג נדיר הם מחשבים היוצרים מציאות מדומה. כל טעמה של המציאות המדומה הוא יצירת אשליה שהמשתמש אינו מתעסק במחשב. על כן אמצעי הקלט של המחשב מעוצבים בכוונה תחילה באופן שאינו מזכיר אמצעי קלט של מחשב. אמצעי הצבעה כזה עשוי להיות דומה להגה של טנק, לכלי ירי או לחרב. ישנם גם אמצעי הצבעה של מציאות מדומה שהמשתמש אמור כלל לא להרגיש בקיומם כגון מצלמה שעוקבת אחר תנועת צמיד המורכב על ידו.
מחשבים אחרים שעשויים להיות מצוידים באמצעי הצבעה נדירי שימוש הם מחשבים של אנשים העוסקים במשימות נדירות. לדוגמה, אדם המצייר קריקטורות במחשבו עשוי לצייד את המחשב בלוח גרפי.
סוגי אמצעי הצבעה

ניתן לחלק את אמצעי ההצבעה לשלושה סוגים על פי הדרך שבה האמצעי מניע את הסמן מנקודה לנקודה על המסך:
אמצעי הצבעה טוטלי, כמו מסך נגיעה – אמצעי הצבעה שגורם לסמן לצוץ בנקודה בה מחליט המשתמש מיד אחרי שהוא נעלם מהנקודה הקודמת שבה הוא היה מבלי כל צורך לעשות את הדרך שבין שתי הנקודות.
אמצעי הצבעה נשלט מהירות, כמו העכבר ומשטח הנגיעה – אמצעי הצבעה שמזיז את הסמן מנקודה לנקודה באותה מהירות ובאותה דרך שבה המשתמש מזיז את ידו בין הנקודות האנלוגיות לנקודות הרצויות על המסך.
אמצעי הצבעה חסר שליטת מהירות, כמו הג'וייסטיק וכמו מקשי החצים שעל המקלדת – אמצעי הצבעה שהמשתמש מורה לו את כיוון התנועה הכללי וממתין עד להגעת הסמן לנקודה הרצויה על המסך.
דרך אחרת לחלק את אמצעי ההצבעה היא לפי המאמץ הגופני שהפעלתם דורשת מהמשתמש. ככל שהאמצעי דורש מאמץ גופני מועט יותר, כך הוא מתאים יותר לאנשים עם גפיים חלשות או לאנשים ידיים חלשות במיוחד או למשתמשים המפעילים את המחשב במשך שעות ומעוניינים למנוע פציעות מאמץ חוזרני. אולם, לעיתים החיסכון במאמץ גופני דורש מהמשתמש מאמץ מנטלי רב יותר או שמאט את פעולתו. מיון האמצעים לפי אבן בוחן זו:
אמצעים הדורשים כי המשתמש יזיז אביזר חומרה (כמו עכבר, כדור עקיבה או עט אור)
אמצעים הדורשים כי המשתמש ילחץ עליהם ויזיז את ידו (כמו מסך נגיעה ומשטח נגיעה)
אמצעי חישת קרבה - חלק מהמקלדות וחלק ממשטחי הנגיעה ומסכי המגע דורשים רק שהמשתמש יקרב עד מאוד את אצבעו אליהם אך לא דורשים לחיצה של ממש.
אמצעים החשים את מיקום ידו של המשתמש או חלק גוף אחר בלא צורך לקרב חלק גוף אל האמצעי (למשל מצלמת מעקב עיניים, מחזיר אור תת-אדום על מצח המשתמש).
brain–computer interface (BCI) אמצעים המופעלים על ידי חישת פעילות עצבית שאינה מביאה לתנועה. המשתמש באמצעים אלה נדרש, על פי רוב, לדמיין כי הוא מזיז את האצבע המורה של ידו. הרציונל לפיתוחם הוא שירות אנשים שאינם יכולים להניע שום חלק בגופם והצורך להבין טוב יותר את פעילות מערכת העצבים. השירות לאנשים עם לקות תנועה קשה מאוד אינו מסתכם בהפעלת המחשב ומכיל גם הפעלת מכשור מסוגים רבים בעזרת המחשב. נכון לשנת 2010 נבנו רק אבות טיפוס של אמצעים אלה ואין ערובה שאמצעי כזה יימכר אי פעם באופן מסחרי. חלק מאמצעים אלה חשים או את גלי המוח באזורי המוח האחראים לתנועה והאחרים את השדר העצבי בגפיים או בגב.
ראו גם

תפעול מחשב במתגים וסריקה
לקריאה נוספת

August, S. and Weiss, P.L.: A human factors approach to adapted access device prescription and customization. Journal of Rehabilitation Research and Development 29(4) 64-77, 1992
Cook A.M., and Hussey, S.M.: Assistive technologies, Principles and Practice (2nd Edition) St. Louis: Mosby 2002 Chapters 7 & 8
Disabilities and Technologies Roger Hudson, October 2005
הערות שוליים

↑  Turpin, G., Armstrong, J., Frost, P., Fine, B., Ward, C. D., and Pinnington, L. L.: Evaluation of alternative computer input devices used by people with disabilities. Journal of Medical Engineering and Technology 29(3):119-29, 2005
↑  The Use of EEG Modifications Due to Motor Imagery for
Brain–Computer Interfaces. Febo Cincotti, Donatella Mattia, Claudio Babiloni, Filippo Carducci, Serenella Salinari, Luigi Bianchi, Maria Grazia Marciani, and
Fabio Babiloni. IEEE TRANSACTIONS ON NEURAL SYSTEMS AND REHABILITATION ENGINEERING, VOL. 11, NO. 2, JUNE 2003
↑  Can J Occup Ther. 2010 Apr;77(2):101-12.In Process Citation, Vincent C, Bisson J, Langlois E, Cantin JF.
ארהאן מאשוביץ'

ארהאן מאשוביץ' (בסרבית: Ерхан Машовић; נולד ב-22 בנובמבר 1998 בנובי פאזאר שבסרביה, הרפובליקה הפדרלית של יוגוסלביה) הוא כדורגלן סרבי המשחק בעמדת הבלם בקבוצת בוכום מהבונדסליגה ובנבחרת סרביה.
קריירת מועדונים

מאשוביץ' גדל במחלקת הנוער של צ'וקאריצ'קי. בשנת 2015 החל לשחק בקבוצה הבוגרת של המועדון במסגרת ליגת העל הסרבית, ובסך הכל ערך 34 הופעות ליגה במדי המועדון.
ב-3 במאי 2017 חתם מאשוביץ' על חוזה לארבע שנים בקלאב ברוז' מליגת העל הבלגית. ב-30 ביולי 2018 הושאל לא.ס. טרנצ'ין מליגת העל הסלובקית, במדיה ערך 14 הופעות ליגה. ב-19 ביולי 2019 הושאל להורסנס מליגת העל הדנית, במדיה ערך 18 הופעות ליגה.
ב-5 באוקטובר 2020 חתם על חוזה לשלוש שנים בבוכום מהבונדסליגה השנייה. בתום עונת 2020/2021 העפיל עם המועדון לבונדסליגה.
קריירה בינלאומית

ב-5 ביוני 2022 ערך מאשוביץ' את הופעת הבכורה שלו בנבחרת סרביה, בניצחון 4-1 על נבחרת סלובניה במסגרת ליגת האומות 2022/2023.
הערות שוליים

↑  Erhan Masovic naar Club Brugge באתר הרשמי של קלאב ברוז', 3 במאי 2017 (בהולנדית)
↑  AC Horsens forstærker defensiven med Erhan Masovic באתר הרשמי של הורסנס, 19 ביולי 2019 (בדנית)
↑  Bochum holt Masovic aus Brügge באתר Kicker, ‏ 6 באוקטובר 2020 (בגרמנית)
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "ארהאן מאשוביץ'".
אמיל ארקמן

| --- | --- |

אמיל ארקמן (משמאל) ואלכסנדר שטריאן (מימין)
 לידה:  20 במאי 1822 פאלסבור, צרפת 
 פטירה:  14 במרץ 1899 (בגיל 76) לונוויל, צרפת 
 מדינה:  צרפת 
 שפות היצירה:  צרפתית 
 
אמיל ארקמן (בצרפתית: Émile Erckmann;‏ 20 במאי 1822 – 14 במרץ 1899) היה סופר צרפתי, ששמו קשור מאוד לאזור אלזס-לורן. רוב רובן של יצירותיו נכתבו ביחד עם אלכסנדר שטריאן תחת שם-העט ארקמן-שטריאן.
קורות חייו > ראשית חייו

אמיל ארקמן נולד בשנת 1822 וגדל בפאלסבור (פפאלצבורג) במחוז מרט (כיום מחוז מוזל בחבל לורן, בגבול בין לורן לחבל אלזס. הוא היה הצעיר מבין חמשת ילדיהם של ז'אן-פיליפ ארקמן (1858-1782) כורך ספרים, ויוליאנה וייס (1832-1785). בהיותו בין 10 בשנת 1822 אמו נפטרה מטיפוס הבטן והוא נשלח לפנימייה במכללת פאלסבור. ב-1841 סיים ארקמן את מבחני הבגרות בעיר נאנסי ואחר כך החל משנת 1842 למד משפטים בסורבון (אוניברסיטת פריז) והתגורר זמן-מה אצל מוכר הספרים פרומאן פרנה.
ב-1843 פרסם את ספרו הראשון "Du recrutement militaire" (על הגיוס בצבא) בו מתח בקורת על עוולות שיטת "מילוי המקום" (remplacement) שאיפשרה לבני עשירים למצוא מי שיחליף אותם כחיילים תמורת תשלום. כעבור שנתיים אחרי כישלון בלימודים בשנה השלישית למשפטים וכשהוא חולה בטיפוס הבטן, שב ארקמן ליישוב הולדתו, פאלסבור. שם התוודע בשנת 1847 לאלכסנדר שטריאן שעבד כמורה במכללת פאלסבור. השניים התיידדו ובילו את חופשות הקיץ יחדיו בעיקר בטיולים בהרי הווז'.
קורות חייו > התחלת הקריירה הספרותית. הצמד ארקמן-שטריאן

בשנת 1848 חי ארקמן בפריז, פעל כמזכיר של "מועדון הסורבון" והיה עֶד לאביב העמים (מהפכת 1848). בהשראתה יחד עם שטריאן, הקים בפאלסבור אגודה פוליטית רפובליקנית וכמו כן ניהל עלון חדשות קיקיוני דו-לשוני בשם "הרפובליקאי האלזסי" שהקים אחיו ז'ול בבירת אלזס, שטרסבורג (סטרסבור). גישתם הפוליטית הייתה רפובליקנית ולאומית. בינתיים אביו הפסיק לממן לו את הוצאותיו.
מאז שהתחילו לכתוב ביחד פרסמו השניים את כתביהם בשם העט המשותף "ארקמן-שטריאן". למעשה את הטקסטים כתב במקור ארקמן בעוד ששטריאן היה קורא אותם ומוסיף שיפורים. בהמשך שטריאן תרם במיוחד לצד המסחרי כשדאג לפרסום את כתבי היד בעיתוניה של פריז, אסף את השכר והתחלק בו. שטריאן השקיע בהמשך גם בעיבוד חלק מהסיפורים והרומנים למחזות.
בתחילת שנות ה-50 של המאה ה-19התחילו לפרסם קטעי ספרות בעיתון Le Démocrate du Rhin ("לה דמוקרט די רן" – הדמוקרט של הריין) מתוך ציפייה להכרה, אבל תוך כמה שנים נחלו אכזבה. מחזה פטריוטי שכתבו L'Alsace en 1814 ("אלזס ב-1814") הועלה לבמה בשטרסבורג אבל הורד אחרי שתי הצגות בלבד על ידי השלטונות אחרי שהצופים קראו קריאות ביניים:"יחי האדומים!".
ב-1850 אחרי ששטריאן איבד את משרתו במכללה ארקמן הביא אותו לפריז. ההפיכה של לואי בונפרט ב-2 בדצמבר 1851 גרמה ללחץ רב במשפחת ארקמן. ז'ול ארקמן נמלט לשווייץ ואח אחר, שארל, נעצר בשטרסבורג.
ארקמן עבר לגור לרוני-סו-בואר, על יד פריז, וחידש את לימודי המשפטים בשנת 1854 אולם לא הצליח סיים את עבודת הסיום ב-1856. במקום זאת העמיק את שיתוף פעולה בתחום הכתיבה עם שטריאן.
ארקמן ושטריאן התיידדו באותה תקופה עם שני ציירים שגם מוצאם היה בחבל אלזס, תאופיל שולר וגוסטב דורה שאיירו לימים גם חלק מספריהם.
קורות חייו > ההצלחה

ההצלחה הגיעה בשנת 1859: יצירותיהם פורסמו זו אחר זו והתחילו לזכות בהצלחה בשם העט "אמיל ארקמן-שטריאן". באותן שנים הם התפרסמו בעיקר הודות לנובלות ולסיפוריהם הפנטסטיים (ביניהם – צייד הפרא, טירת איש-הזאב ו.
ב-1863 התיישבו בפריז, קרוב לתחנת הרכבת פריז-מזרח וחזרו באופן סדיר לבקר בלורן ובהרי הווז'. ב 1868 רכש ארקמן מנסרה בווסרהאמרווייר על ידי אוברהוף, אותה ייאלץ למכור כעבור תשע שנים.
בימי מלחמת צרפת–פרוסיה באוגוסט 1870 תבוסתו של הגנרל פטריס דה מק-מהון הפתיעה את ארקמן בפאסבור. העיירה נכנסה למצור שנמשך מ-10 באוגוסט עד 12 בדצמבר. ארקמן נמלט ושב לפריז וחבר למשלחת של תושבי אלזס-לורן שהתלוננו בפני ז'ול פאוור על הפגזת הספרייה של שטרסבורג. בתום המצור של פאלסור התאחד עם משפחתו.
לשווא חיפש תמיכה לתוכנית להצית מרד ומלחמת גרילה בהרי הווז'.
יצירותיהם של ארקמן-שטריאן קטפו הצלחה שהייתה כרוכה, בין השאר, לרצון הנקמה הצרפתי ולגעגועים ל"קו הכחול של הרי הווז'".
בפברואר 1871 לא הצליח להיבחר במחוז ריין תחתון מטעם המפלגה של לאון גמבטה.
בעקבות סיפוח פאלסבור לרייך הגרמני עזב ארקמן את העיירה ופרסם פמפלטים פוליטיים. בשובו ממסע לברטאן הכיר את מונטזומה גוגל (Goguel) שאירח אותו החל מספטמבר 1872 ב"ארמיטאז'", אחוזתו בסן דיה דה ווז' (Saint-Dié). שם היה לארקמן רומן עם מנהלת האחוזה, אמה פלוטא (Emma Flotat).
החל משנת 1872 התמסר ארקמן בעיקר לכתיבת רומנים, בעוד שטריאן עסק יותר בכתיבת מחזות. בינואר-אפריל 1873 ערך מסע במזרח הים התיכון – באלכסנדריה, בתעלת סואץ, יפו, ביירות, טריפולי של לבנון, סוריה, רודוס ויוון.
ב-1876 שני הסופרים הפכו ליעד למסע מתקפות נגדם מצד העיתונים "לה פיגארו" ו"לה גולואה" שהאשימו אותם בגישה אנטי-פטריוטית.
ב-1881 בעקבות ריב עם מארחיו, עזב ארקמן את סן דיה ועבר לגור זמנית עם בת זוגו, אמה, ביישוב טול. באותה תקופה שרד אפיזודה של צהבת. ב-1882 שלוטנות גרמניה הסכימו לאשר לו לשהות בפאלסבור אבל תחת פיקוח. אחרי 1885 פרצו מריבות בין שני הסופרים בסוגיות של תגמולים וזכויות יוצרים. בשנת 1885 פורסם הספר האחרון שנחתם בשם "ארקמן-שטריאן".
ב-1887 שאטריאן לקה במחלת מוחית והתחיל להאשים את ארקמן ברגשות "פרו-גרמנים". ב-1889, אחרי שהרשויות בגרמניות אסרו על המשך שהותו בפאלסבור, עבר ארקמן עבר לגור ללונוויל, במחוז הצרפתי מרט ומוזל.
מעל דפי העיתון "לה פיגרו" מזכיר לשעבר של שטריאן, בשם ז'ורז'ל, האשים את ארקמן בבגידה וטען שביזבז בגרמניה את הכסף שהרוויח הודות לשטריאן. בית המשפט הרשיע ב-1890 את מחבר המאמר. באותה שנה שטריאן נפטר אחרי שנה של תרדמת.
אמיל ארקמן הלך לעולמו בלונוויל במרץ 1899. ב-11 שנותיו האחרונות סבל מסיבוכים של סוכרת.
קורות חייו > חייו הפרטיים

ב-1858 הצטרף ארקמן לבונים החופשיים לפי הנוסח הסקוטי.
הנצחתו

14 בדצמבר 1902 – נחנך בלונוויל פסל של אמילר ארקמן, יצירה של הפסל ביסיאר.
1922 – מציינים מאה שנה להולדתו של אמיל ארקמן. האירועים מאורגנים על ידי ועד ביוזמת אמיל אנזלן (Hinzelin) ובראשות מוריס בארס. רמון פואנקרה כיהן כיושב ראש לשם כבוד.
נובמבר 1922 – נחנך בפאלסבור (שחזרה ב-1918 לידי צרפת) נחנכת אנדרטה לזכרם של ארקמן-שטריאן
ראו גם

ארקמן-שטריאן
לקריאה נוספת

Georges Benoit-Guyod: La vie et l'œuvre d'Erckmann-Chatrian. In: Jean-Jacques Pauvert (Hrsg.): Erckmann-Chatrian, Contes et romans nationaux et populaires. vol. XIV. Pauvert & Hachette, Paris 1962, .
N. Benhamou, À la redécouverte d’Erckmann-Chatrian, «Histoires littéraires» XIV avril 2013, pp. 59-110. (נואל בנהמו אל גילויו מחדש של ארקמן-שטריאן)
Irving Massey, Le personnage du Juif dans l’œuvre d’Erckmann-Chatrian. Méditations sur l’iconoclasme, Studi Francesi [Online], 183 (LXI | III) | 2017
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6 7 8  N.Benhamou
↑  1962 Benoit-Guyaud עמ' 33-68
↑  G.Benoit-Guyod 1962 עמ' 191–147
↑  G.Benoit-Guyod 1962 עמ' 211–260
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007260832605171  PLWABN: 9810591898005606  BIBSYS: 98079780  BnF: cb11901816p (data)  CANTIC: a10077984  CiNii: DA12769298  GND: 118812890  ICCU: CFIV079914  ISNI: 0000 0001 2023 3571  LCCN: n50078876  LNB: 000039472  NDL: 00521464  NKC: jn19990002086  NLA: 36577979  NLG: 123348  NSK: 000080042  NTA: 069941475  SELIBR: 51864  SNAC: w6dr38q0  SUDOC: 026852071  VcBA: 495/198614  VIAF: 31995972   WorldCat (עם VIAF): 31995972
אסתרליין יקירתי

ערך זה עוסק ברומן שכתב ש"י עגנון. אם התכוונתם לבית קפה, ראו .
| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  ש"י עגנון ואסתר מרכס-עגנון
 שפת המקור:  עברית 
 סוגה:  חליפת מכתבים
 הוצאה
 הוצאה:  הוצאת שוקן
 תאריך הוצאה:  1983
 מספר עמודים:  343
 עורך:  אמונה ירון
 קישורים חיצוניים
 מסת"ב:  מסת"ב 965-19-0494-1
 
שמואל יוסף ואסתר
אסתרליין יקירתי הוא ספר, הכולל חליפת מכתבים שכתבו זה לזה שמואל יוסף עגנון ורעייתו אסתר מרכס-עגנון בשנים 1924–1931. המכתבים קובצו יחד בידי אמונה ירון, בתם של בני הזוג, שגם הוסיפה בתחילת הספר ביוגרפיה של משפחת עגנון בתקופת חליפת המכתבים. הספר יצא לאור בשנת 1983 בהוצאת שוקן.
אסתרליין היה שם החיבה שנתן עגנון לאשתו, וכך הוא פתח את המכתבים שנשלחו אליה. המכתבים נשלחו בעת שעגנון שהה בנפרד מאשתו במהלך נסיעותיו, בתקופה בה היא התגוררה בגרמניה והוא התגורר בארץ ישראל, וכן בימים בהם נשרף ביתם בתלפיות ומשפחתו נסעה בעוד הוא נשאר בקרבת מקום.
במכתבים מתוארים אירועים רבים שחוו עגנון ומשפחתו, שריפת הבית וכתבי יד שטרם ראו אור בבאד הומבורג בשנת תרפ"ד, רעידת האדמה שפגעה בביתם בירושלים בשנת תרפ"ז, השוד שערכו פורעים ערבים בביתם בתלפיות במאורעות תרפ"ט וסיום כתיבת שלושה כרכים ראשונים של כתבי עגנון והוצאתם לאור בגרמניה.
המכתבים ששלח עגנון לאשתו מביעים את הגעגועים שחש אליה ואל משפחתו. חלק מהמכתבים היו ארוכים בעלי סגנון אופייני לכותב, "עברית עגנונית", וחלקם קצר ואישי
אסתרליין,

כתבי לי קצת מפטפוטי הילדים, ושלחי לי את תמונתך. אם לא תשלחי את תמונתך אמלא את המכתבים הבאים אליך רק בתיבות הללו:

כך!

שלחי לי תמונתך,

שלחי לי תמונתך,

תמונתך שלחי לי,

לי שלחי תמונתך,

לי שלחי תמונתך,

תמונתך שלחי לי,

שלחי תמונתך לי,

תמונתך לי שלחי,

כך! יפה?
על מציאת המכתבים סיפרה אמונה ירון:
המחזה "אסתרליין יקירתי"

המחזה "אסתרליין יקירתי", המבוסס על מכתבי עגנון, עלה בשנת 1997 בתיאטרון החאן בבימויו של יורם פאלק ובכיכובם של יהויכין פרידלנדר, יעל ברנפלד ואבינעם מור-חיים.
הערות שוליים

↑  אסתרליין יקירתי, מכתבי עגנון לאשתו
↑  אסתרליין יקירתי, באתר בית עגנון
↑  יעקב בר-און, ‏אמונה יוקדת: הבת שהקדישה מחצית מחייה לזכר אביה, ש"י עגנון, באתר מעריב אונליין, 10 ביוני 2015
↑  אחד מ-1,000 המכתבים ששלח חתן פרס הנובל לרעייתו אסתרליין, באתר https://services.israelpost.co.il/
↑  אסתרליין יקירתי, הוצאת שוקן, עמ' 14
↑  אסתרליין יקירתי -בתיאטרון החאן
| כתבי שמואל יוסף עגנון |
| --- | --- | --- |
| רומנים | הכנסת כלה • סיפור פשוט • אורח נטה ללון • תמול שלשום • שירה • בחנותו של מר לובלין |  |
| נובלות | בדמי ימיה • והיה העקוב למישור • עד הנה • שבועת אמונים • תהלה |  |
| סיפורים קצרים | אגדת הסופר • אחות • אצל חמדת • בארה של מרים או קטעים מחיי אנוש • בין שתי ערים • בשעה אחת • בתוך עירי • האדונית והרוכל • המלבוש • הסימן • הפרוטה • הרופא וגרושתו • השיר אשר הושר • התרנגול ותפילת בני אדם • לאחר הסעודה • מאויב לאוהב • מלאך המות והשוחט • מעשה העז • מעשה רבי גדיאל התינוק • עגונות • עד עולם • עובדיה בעל מום • עידו ועינם • פנים אחרות • פרנהיים • פת שלימה • שני תלמידי חכמים שהיו בעירנו |  |
| סיפורים | לפנים מן החומה • הנדח • בלבב ימים |  |
| קובצי סיפורים | אלו ואלו • פולין: סיפורי אגדות (מתוך "אלו ואלו") • על כפות המנעול • סמוך ונראה • פרקים של ספר המדינה (מתוך "סמוך ונראה") • ספר המעשים • עד הנה • האש והעצים • עיר ומלואה • לפנים מן החומה • פתחי דברים  • קורות בתינו • תכריך של סיפורים |  |
| מכתבים | אסתרליין יקירתי (עם אשתו) • ש"י עגנון – ש"ז שוקן: חילופי אגרות (תרע"ו – תשי"ט) (עם המוציא לאור) • מסוד חכמים |  |
| אנתולוגיות | ימים נוראים • אתם ראיתם  • ספר סופר וסיפור • סיפורי הבעש"ט |  |
| שונות | כלב חוצות • ספר האותיות (ספר ילדים) • מעצמי אל עצמי (קובץ מאמרים ונאומים) • יידישע ווערק (קובץ סיפורים ושירים ביידיש) |  |
אפרים מונסונייגו

| --- | --- |
 לידה:  1710 ה'ת"ע פאס מרוקו,
 פטירה:  1790 (בגיל 80 בערך) סביב ה'תק"ן תטואן, מרוקו
 מדינה:   מרוקו
 מקום מגורים:  פאס, תטואן
 תקופת הפעילות:  המאה ה-18
 השתייכות:  אחרונים
 תחומי עיסוק:  דיינות, הלכה, קבלה
 רבותיו:  רבי יעקב אבן צור, רבי שמואל אבן אלבאז
 תלמידיו:  רבי יעקב חיים בן נאים
 בני דורו:  רבי יעקב אבן מלכא, רבי אליהו הצרפתי.
 חיבוריו:  שו"ת "נר מערבי".
 אב בית דין
 רב
 חתימה:  חתימת רבי אפרים מונסונייגו
 
הרב אפרים מונסונייגו (מכונה: "מהרא"ם") (ה'ת"ע, 1710 - סביב ה'תק"ן, 1790) היה מקובל, ודיין בפאס. בהמשך, ראש ישיבה, אב בית הדין, ורבה של תטואן במאה השמונה עשרה.