stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דלעת
בבישול ובתרבות

כאשר היא בשלה, הדלעת יכולה להיות מבושלת, אפויה או קלויה, ולשמש לפשטידות, לבדה או בשילוב ירקות אחרים. כאשר היא קטנה וירוקה ניתן לאוכלה כמו קישוא. מאכלי דלועים פופולריים הם מרק דלעת, פשטידת דלעת (הנאכלת ב"חג ההודיה" האמריקאי), ודלעת מעוכה (פירה).
שמן מגרעיני־דלעת הוא תוצר אופייני של דלועים באוסטריה.
מלבד למאכל, מקובל להשתמש בדלועים בליל כל הקדושים. את הדלעת מרוקנים מתוכנה, ובקליפתה חורצים מעין פנים ובהן עיניים ופה מחייך. בתוך הדלעת מציבים נר דולק. המנהג הזה מבוסס על אגדה קלטית עתיקה אשר הובאה לאמריקה בידי מהגרים אירים. ליל כל הקדושים הנערך ב-31 באוקטובר סימן את סופה של השנה הקלטית העתיקה, ובלילה היו מציבים נרות בתוך כרוב מרוקן, סלק או לפת. אותם היו מניחים על אדן החלון או המרפסת כדי לקבל בברכה רוחות של אבות קדמונים וכדי למנוע את כניסתן של רוחות רעות וכן של נשמה חסרת מנוחה הקרויה "ג'ק הקמצן", ומכאן השם "ג'ק הפָּנָס" (ג'ק-או-לנטרן).
בספרות זכתה הדלעת לככב בספרי ילדים אחדים, כגון "הדלעת המופלאה" מאת לגרט הלסינג השוודי, "מרק דלעת" מאת הלן קופר הבריטית וגם בישראל בספר "החתול דלעת משנה את הדעת" מאת יונתן יבין.
בארמניה מקובל להכין בחג מולד תבשיל ראפאמה שמבוסס על דלעת.
גרעיני דלעת

נהוג לקלות גרעיני דלעת, והם נחשבים לחלק מזרעי ה"פיצוחים". גרעיני דלעת קלויים נקראים בלשון עממית "גרעינים לבנים" על שום מראם. גרעיני דלעת מכילים כ-50 אחוז שמן.
ראו גם

דלעת הספגטי
דלעת ערמונים
הערות שוליים

↑  1226ק"ג 2021 הדלעת הכבדה בעולם באתר שיאי גינס
דלעת, באתר ITIS (באנגלית)
דלעת, באתר NCBI (באנגלית)
דלעת, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית)
דלעת, באתר Tropicos (באנגלית)
דלעת, באתר GBIF (באנגלית)
דלעת, באתר IPNI (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007535949805171  GND: 4631325-4  LCCN: sh85034677  NKC: ph239952 
דלעת מגולפת בצורת ג'ק-או-לנטרן
גרעיני דלעת קלופים
אירנה שווינסקה

אירנה קירשנשטיין-שווינסקה (פולנית: Irena Kirszenstein-Szewińska; ‏24 במאי 1946 – 29 ביוני 2018), הייתה אצנית יהודיה-פולנית. אחת האתלטיות הטובות בהיסטוריה. אלופה אולימפית בעלת 7 מדליות (3 זהב, 2 כסף ו-2 ארד) ב-5 מקצועות שונים, אלופת אירופה בעלת 10 מדליות (5 זהב, 1 כסף ו-4 ארד) ושיאנית עולם (שברה 8 שיאי עולם אישיים) בריצות ל-100 מטר, 200 מטר ו-400 מטר, מתחילת שנות ה-60 ועד סוף שנות ה-70.
שווינסקה הייתה לאישה הראשונה והיחידה בהיסטוריה שהחזיקה בשיאי העולם בריצות ל-100 מטר, 200 מטר ו-400 מטר והייתה לאישה הראשונה בהיסטוריה שירדה מגבול 50 שניות בריצת 400 מטר (1974).
קורות חיים

נולדה בלנינגרד שבברית המועצות כאירנה קירשנשטיין להורים יהודים פולנים. אביה יליד ורשה ואמה ילידת קייב. הוריה הכירו בסמרקנד כשהיו סטודנטים ובשנת 1947 היגרו לוורשה.
קורות חיים > קריירה כאתלטית > אולימפיאדת טוקיו

באולימפיאדת טוקיו (1964) זכתה שווינסקה ב-3 מדליות, 1 זהב ו-2 כסף. מדליית זהב, בריצת שליחות 4x100 מטר, ביחד עם תרסה צפלי, הלינה גורצקה ואווה קלובוקווסקה בשיא עולם חדש של 43.69 שניות, לפני ארצות הברית (43.9 שניות) ובריטניה (44.0 שניות). מדליות כסף, בקפיצה לרוחק בתוצאה של 6.60 מטר, אחרי מרי ראנד מבריטניה שקבעה שיא עולם חדש של 6.76 מטר
ולפני טטיאנה שלקנובה מברית המועצות (6.42 מטר) ובריצת 200 מטר בתוצאה של 23.13 שניות, אחרי אדית מקגוויר מארצות הברית שקבעה שיא אולימפי חדש של 23.05 שניות ולפני מרילין בלאק מאוסטרליה (23.18 שניות).
קורות חיים > קריירה כאתלטית > בין אולימפיאדת טוקיו לאולימפיאדת מקסיקו

בתחרות שנערכה בפראג, צ'כיה ב-9 ביולי 1965 קבעה שווינסקה בריצת 100 מטר שיא עולם חדש של 11.1 שניות, שיפור לשיא העולם של וילמה רודולף וואיומיה טיוס מארצות הברית (11.2 שניות) ובתחרות שנערכה בוורשה ב-8 באוגוסט אותה שנה היא קבעה שיא עולם חדש בריצת 200 מטר בתוצאה של 22.7 שניות, שיפור לשיא העולם של וילמה רודולף ומרגרט בורוויל מאוסטרליה (22.9 שניות).
באליפות אירופה באתלטיקה שנערכה בבודפשט, הונגריה בספטמבר 1966 היא זכתה ב-4 מדליות, 3 זהב ו-1 כסף. מדליות זהב, בריצת 200 מטר (23.1 שניות), בקפיצה לרוחק (6.55 מטר) ובריצת שליחות 4x100 מטר (44.4 שניות). מדליית כסף, בריצת 100 מטר (11.5 שניות).
קורות חיים > קריירה כאתלטית > אולימפיאדת מקסיקו ועד מינכן 1972

באולימפיאדת מקסיקו (1968) זכתה שווינסקה בשתי מדליות, זהב וארד. מדליית זהב בריצת 200 מטר בשיא עולם חדש של 22.58 שניות, לפני רלין בויל (22.74 שניות) וג'ני למי (22.88 שניות) האוסטרליות. מדליית ארד, בריצת 100 מטר בתוצאה של 11.19 שניות, אחרי ואיומיה טיוס שקבעה שיא עולם חדש של 11.08 שניות וברברה פרל מארצות הברית (11.15 שניות). על הופעתה במשחקים העיבה העובדה שהיא הייתה האצנית שהפילה את המקל בריצת שליחות 4x100 ובכך גרמה לפסילת הנבחרת הפולנית, האלופה האולימפית היוצאת. נוסף לכך, היא סיימה במקום 16 בקפיצה לרוחק בתוצאה של 6.19 מטר.
כשנה לאחר הולדת בנה היא השתתפה באליפות אירופה שנערכה בהלסינקי, פינלנד בשנת 1971 וזכתה במדליית ארד בריצת 200 מטר בתוצאה של 23.3 שניות.
קורות חיים > קריירה כאתלטית > אולימפיאדת מינכן

באולימפיאדת מינכן (1972) שווינסקה זכתה במדליית ארד בריצת 200 מטר בתוצאה של 22.74 שניות, אחרי רנטה שטכר ממזרח גרמניה שהשוותה את שיא העולם 22.40 שניות, ואחרי רלין בויל (22.45 שניות)
קורות חיים > קריירה כאתלטית > בין מינכן למונטריאול

בתחרות שנערכה בפוטסדאם, גרמניה ב-13 ביוני 1974 קבעה שווינסקה בריצת 200 מטר שיא עולם חדש של 22.21 שניות. שיא זה החזיק מעמד 4 שנים ונשבר על ידי מריטה קוך ממזרח גרמניה (22.06 שניות). באליפות אירופה שנערכה ברומא, איטליה בספטמבר אותה שנה היא זכתה ב-3 מדליות, 2 זהב ו-1 ארד. מדליות זהב, בריצת 100 מטר בשיא אליפות חדש של 11.13 שניות ובריצת 200 מטר בשיא אליפות חדש נוסף של 22.51 שניות. כן הייתה שותפה לזכייה במדליית ארד בריצת שליחות 4x100 מטר.
כפי שעושות לעיתים רצות שכבר אינן צעירות, היא העבירה בשלב המאוחר של הקריירה שלה את הדגש מהריצות הקצרות לריצת 400 מטר.
בתחרות שנערכה בוורשה ב-22 ביוני 1974 קבעה שווינסקה בריצת 400 מטר שיא עולם חדש של 49.9 שניות (במדידה ידנית) ובכך הייתה לאתלטית הראשונה בהיסטוריה שרצה ריצה זו מתחת ל-50 שניות. שנתיים לאחר מכן, בתחרות שנערכה בבידגושץ', פולין ב-22 ביוני 1976 היא שיפרה את השיא העולמי בריצת 400 מטר בשתי מאיות השנייה (49.75 שניות) והפכה בכך לאישה השנייה שירדה מגבול 50 השניות בריצה זו (במדידה אלקטרונית), חודש וחצי בלבד אחרי השיא העולמי של קריסטינה לתן ממזרח גרמניה (49.77 שניות).
קורות חיים > קריירה כאתלטית > מונטריאול 1976 ושלהי הקריירה

באולימפיאדת מונטריאול (1976) זכתה שווינסקה במדליית זהב בריצת 400 מטר בשיא עולם חדש של 49.28 שניות, לפני המזרח גרמניות כריסטינה לתן (50.51 שניות) ואלן שטריידט (50.55 שניות).
בתחרות גביע העולם באתלטיקה (הגביע הבין-יבשתי באתלטיקה) שנערכה בדיסלדורף, מערב גרמניה בשנת 1977, כנציגת אירופה היא זכתה במדליית זהב בריצת 400 מטר לאחר סיומת מרשימה ובתוצאה של 49.52 שניות, לפני מריטה קוך שהובילה במרבית הריצה (49.76 שניות).
באולימפיאדת מוסקבה (1980) היא נפצעה בשלב חצי הגמר.
חייה האישיים

בשנת 1967 נישאה למאמנה יאנוש שווינסקי ולזוג נולדו שני בנים, אנדרי שווינסקי (נולד בשנת 1970) שחקן נבחרת פולין בכדורעף, אשר בהמשך התמנה לסנטור, ויארוסלב שווינסקי (נולד בשנת 1981).
שווינסקה היא בעלת תואר מוסמך בכלכלה ושימשה כראש התאחדות האתלטיקה הפולנית. משנת 1998 היא הייתה חברה בוועד האולימפי הבינלאומי.
בשנת 2005 נבחרה כחברה בהתאחדות האתלטיקה הבינלאומית במהלך הקונגרס ה-45 של ההתאחדות שנערך בהלסינקי, פינלנד.
שווינסקה נפטרה מסרטן ב-29 ביוני 2018 בהיותה בת 72.
הנצחה והוקרה

בשנת 1981 הונצחה שווינסקה ביד לאיש הספורט היהודי במכון וינגייט, מוזיאון המנציח ספורטאים יהודים שזכו להישגים יוצאי דופן.
תארים והישגים

השתתפה בחמש אולימפיאדות (טוקיו 1964 - מוסקבה 1980)
זכתה בשבע מדליות אולימפיות, מהן שלוש מדליות זהב.
שברה 10 פעמים את שיא העולם, מהם 8 שיאי עולם אישיים.
דורגה במקום הראשון בעולם: 7 פעמים בריצת 200 מטר, 4 פעמים בריצת 400 מטר, פעמיים בריצת 100 מטר ו-3 פעמים בקפיצה לרוחק.
הייתה לאישה הראשונה והיחידה בהיסטוריה שהחזיקה בשיאי העולם בריצות ל-100 מטר, 200 מטר ו-400 מטר.
זכתה ב-16 מדליות באליפות אירופה באתלטיקה (כולל באולם), מהן 7 מדליות זהב.
זכתה ב-26 תוארי אלופת פולין וקבעה 38 שיאי פולין בריצות הקצרות, בקפיצה לרוחק ובריצת שליחות 4X400.
זכתה 4 פעמים בתואר ספורטאי השנה בפולין (1965, 1966, 1974 ו-1976) ו-4 פעמים בתואר סגן ספורטאי השנה בפולין (1964, 1968, 1975 ו-1977)
שיאים אישיים

ריצת 100 מטר: 11.13 שניות (1974), 11.1 שניות (1965 ו-1968) שיא עולם בעבר
ריצת 200 מטר: 22.21 שניות (1974) שיא עולם בעבר
ריצת 400 מטר: 49.28 שניות (1976) שיא עולם בעבר
קפיצה לרוחק: 6.67 מטר (1968)
ראו גם

מדיה וקבצים בנושא  בוויקישיתוף
התפתחות שיא העולם בריצת 100 מטר (ויקיפדיה באנגלית)
התפתחות שיא העולם בריצת 200 מטר (ויקיפדיה באנגלית)
התפתחות שיא העולם בריצת 400 מטר (ויקיפדיה באנגלית)
אירנה שווינסקה (שמאל)
אירנה שווינסקה (1964)
הולנדית

| --- | --- |

מכתב בשפה ההולנדית, הארדנברג (Jacob Rutsen Hardenbergh), 1777
 מדינות:  הולנד, בלגיה, צרפת, סורינאם, ארובה, האנטילים ההולנדיים, דרום אפריקה, אינדונזיה ומדינות נוספות
 אזורים:  צפון מערב אירופה ומושבות הולנד לשעבר
 דוברים:  כ-28,000,000
 שפת אם:  23,500,000
 כתב:  אלפבית לטיני
 משפחה:  הודו-אירופית גרמאנית מערבית פרנקונית תחתית הולנדית
 לאום:  בלגיה בלגיה הולנד הולנד סורינאם סורינאם 
 ארגון:  האיחוד האירופי
 מוסד:  התאחדות הלשון ההולנדית 
 קוד שפה:  nl 
 קוד ISO 639-1:  nl 
 קוד ISO 639-2:  nld 
 קוד ISO 639-3:  nld 
 ראו גם:  שפה • כתב • רשימת שפות
 
הולנדית (בהולנדית: Nederlands) היא שפה אירופית, המשתייכת לענף השפות הגרמאניות המערביות במשפחת השפות ההודו-אירופיות.
ההולנדית מדוברת כשפת אם בפי למעלה מ-23 מיליון אנשים ברחבי העולם, מרביתם תושבי הולנד (15 מיליון) ובלגיה (6 מיליון). רבע מיליון נוספים דוברים את השפה במושבה ההולנדית לשעבר סורינאם. 5 מיליון אנשים נוספים דוברים אותה כשפה שנייה, רובם תושבי בלגיה. בין דוברי ההולנדית יש  כ-15–23 מיליון דוברי אפריקאנס, שפה הקרובה מאוד להולנדית המדוברת בדרום-אפריקה. בבלגיה מכונה השפה לעיתים פלמית (הולנדית: Vlaams; אנגלית: Flemish), אך במסמכים רשמיים, מילונים וכדומה היא נקראת לרוב  "הולנדית". ההבדלים בין ההולנדית המדוברת בהולנד לבין זו המדוברת בבלגיה מסתכמים בעיקר בתחום המבטא, ובאופן מוגבל באוצר המילים. אף על פי שההולנדית היא השפה ה-37 בעולם בתפוצתה (מתוך 7131 שפות), זוהי השפה ה-11 בתפוצת הפרסומים בעולם, והוויקיפדיה בשפה ההולנדית היא השישית בגודלה בעולם (נכון ליולי 2019).
הולנדית היא אחת השפות הקרובות ביותר לשפות האנגליות, בפרט מבחינת אוצר המילים שלה (השפה הפריזית המדוברת בצפון הולנד קרובה לשפות האנגליות אף יותר), אך מבחינת מבנה המשפט וההגייה היא קרובה יותר דווקא לגרמנית תחתית (Plattdüütsch). השפה ההולנדית נכתבת באמצעות האלפבית הלטיני. לצורך כתיבת ההולנדית נעשה שימוש ב-26 אותיות.
היסטוריה

התפתחות הלשון ההולנדית נחלקת לתקופות הבאות:
הולנדית עתיקה (בערך 800–1100): כוללת את הניבים הפרנקיים שדוברו באזור שבו הולנדית מדוברת כיום. מתקופה זו נותרו תעודות מועטות בלבד. נקראת בדיעבד Oudnederlands בהולנדית חדשה.
הולנדית תיכונה (בערך 1100–1500): הכוללת את הניבים הפרנקיים שדוברו בזמן זה, ואשר מתועדים בבלדות של משוררי חצר. ההולנדית הביניימית מכונה "דיטש" (Dietsch, Duutsch). נקראת בדיעבד Middelnederlands בהולנדית חדשה.
הולנדית חדשה (בערך 1500 עד ימינו): כוללת בעיקר את ניבי מחוז Holland (מרכז הולנד) וברבנט, והיא הבסיס להולנדית של ימינו.
הגיית השפה וכתיבתה > הבדלי הגייה בין ההולנדית של הולנד וזו של בלגיה

הצליל G נהגה בהולנדית צפונית כמו כ' רפה בעברית, בהולנדית דרומית צליל אחורי יותר וקולי.
הצלילים S ו-Z נהגים בהולנדית צפונית כצלילים שורקים, ובהולנדית דרומית כמו באנגלית.
הצליל V בהולנדית צפונית קרוב יותר ל-F, בהולנדית דרומית קרוב יותר ל-V אנגלית.
הצליל W בהולנדית צפונית קרוב יותר ל-V באנגלית, ובדרומית קרוב יותר ל-W באנגלית.
הצליל R נהגה בהולנדית צפונית בשתי דרכים: בתחילת הברה כ-ר' ענבלית (בדומה לעברית), ובסוף הברה כעיצור רטרופלקסי (דומה ל-R אנגלית). בהולנדית דרומית ה-R היא עיצור לשוני-שיני.
התנועות OO ו-EE "מתעגלות" בהולנדית צפונית ונהפכות לדיפתונגים. בהולנדית דרומית "אוֹ" ו-"אֵ", בצפונית "אוֹאוּ" ו-"אֵי" בהתאמה.
הדיפתונגים EI ו-IJ בהולנדית צפונית קרובים יותר ל-אַי, בדרומית קרובים יותר ל-אֵי.
התחביר ההולנדי

נושא+פועל+זמן+אופן+מקום. לדוגמה: Ik ga morgen met de bus naar school.
כאשר אחד החלקים מקדים את הנושא, הפועל עדיין במקום השני. כך לדוגמה: זמן+פועל+נושא+אופן+מקום Morgen ga ik met de bus naar school. נקרא משפט מסוג V2
במשפטים עם יותר מפועל אחד הפועל המוטה נשאר במקומו ושם הפועל או צורת הפרטיסילפאסט נמצאים בסוף. Ik wil naar huis gaan. Ik heb je beloofd.
בשאלות כן/לא הנושא והפועל מתחלפים במקומם, בשאלה עם מילת שאלה – כמו הכלל השני. לדוגמה: Kan ik nu gaan?
בפסוקית תלויה תחיליות הניתנות לניתוק נותרות צמודות לפועל וכל הפועל הולך לסוף הפסוקית. לדוגמה: Hij is altijd moe, wanneer hij vroeg opstaat.
כאשר ישנם שני פעלים בפסוקית תלויה, הפועל המוטה מופיע אחרון ואילו שם הפועל או צורת הפארטסיפלפאסט לפניו. לדוגמה: Hij is moe, wanneer hij vroeg opstaan moet.
כשהמשפט מתחיל בפסוקית תלויה, הפסוקית מתנהגת כאלמנט במשפט העיקרי כך שהולכים לפי כלל 2. לדוגמה: Wanneer ik moe ben, blijf ik in bed.
כשיש במשפט אחד גם מושא ישיר וגם מושא עקיף, המושא העקיף מקדים תמיד את הישיר, פרט למקרה בו הישיר הוא כינוי. Ik schenk mijn Broeder een stropdas. Ik schenk ze mijn broeder.
ראו גם

התאחדות הלשון ההולנדית
פלנדריה (פלמים)
הולנד
הולנדים
ממלכת ארצות השפלה
שונג'ה, קיסר סין

הקיסר שׁוּנְגְ'ה (במנדרינית: 順治帝;‏ 15 במרץ 1638 – 5 בפברואר 1661) היה הקיסר השלישי של שושלת צ'ינג והקיסר הראשון ממוצא מנצ'ורי ששלט על סין בצורה רשמית מאז שנת 1644 ועד למותו. בגיל 22 בחרו בו נסיכים מאנצ'ורים לרשת את אביו הואנג טאיג'י במטרה לסיים משבר ירושה בעוד מונו לצידו שני אחיינים של נורהאצ'י (סבו של שׁוּנְגְ'ה) לשמש כעוצרים עד אשר הפך שׁוּנְגְ'ה למבוגר מספיק בשביל לשלוט. בין השנים 1643 ועד 1650 רוב הכוח היה בהחזקתו של העוצר דורגון אשר תחת שלטונו נכבשו רוב שטחי שושלת מינג ושׁוּנְגְ'ה הוכתר רשמית לקיסר סין בבייג'ינג הבירה. כל זאת בזמן שעדיין נאבקו כוחות מינג בדרום סין על נכונותם לשליטה על כל סין (מנדט השמיים).
השם הפרטי והמנצ'ורי של הקיסר הוא אייסין גיורו פוג'ין (במנצ'ורית: ᡶᡠᠯᡳᠨ). הקיסר שׁוּנְגְ'ה נפטר בגיל 22, עקב מחלת האבעבועות שחורות שהכתה באותה העת את עיר הבירה בייג'ינג. בנו של שׁוּנְגְ'ה ויורשו, קאנגשי, קיסר סין, הפך מאוחר יותר לגדול שליטי השושלת והיה הקיסר שסיים את כיבוש סין בידי שושלת צ'ינג.
ביוגרפיה > רקע וצעירותו

בתחילת שנות ה-20 של המאה ה-17 החלה מלחמת מינג–צ'ינג כאשר נורהאצ'י, מנהיג שבטי במנצ'וריה טען לנכונות שושלתו, שושלת האייסין גיורו והוא בראשה, למנדט השמיים, משמע שטען לשליטה על כל סין ובכך קרא תיגר על קיומה של שושלת מינג, אשר שלטה בסין עוד מאז המאה ה-14 אך הייתה בתהליך ממושך של היחלשות מזה עשרות שנים. לאחר שנהרג נורהאצ'י בשדה הקרב מפגיעת תותח פורטוגזי, ירש אותו אחד מבניו, הואנג טאיג'י, אשר היה מצביא מכונן ופוליטיקאי מוכשר.
הואנג טאיג'י לא היה בכור בניו של נורהאצ'י, דבר אשר מאוחר יותר גרר משברי ירושה. הואנג טאיג'י, במהלך מסעות המלחמה שלו במלחמה נגד שושלת מינג, הצליח להכניע את שושלת ג'וסון ששלטה בחצי האי הקוריאני והפך אותה למדינת חסות ומאוחר יותר צלח בכיבוש מונגוליה הפנימית, שהייתה מפולגת בין מדינות חסות הנאמנות לשלטון מינג. הואנג טאיג'י ידע כי כדי להשיג שליטה על כל סין יהיה עליו לוותר על ההפרדה האתנית בין המנצ'ורים לבני ההאן, שהיו רוב תושבי סין. בכל הוא קרא לבני האן לשרת בחצר המלוכה שלו והכריז על הקמתה של שושלת צ'ינג, שאמנם הייתה בהנהגתם של מנצ'ורים אך הייתה בעלת רוב תושבים שהיו בני האן.
אייסין גיורו פוג'ין, יליד 1638 היה בנו התשיעי של הואנג טאיג'י והרביעי מנישואיו עם העלמה הקיסרית בומבוטאי (או בשמה הסיני: שְׂיַאו-גְ'װַאנְג). פוג'ין נולד וגדל בתוך הארמון הקיסרי בשן-יאנג, הממוקם בעיר שן-יאנג (דאז נודעה בשמה המנצ'ורי מוּקְדֶן), בירת שושלת צ'ינג וחונך בידי מורים פרטיים שהעסיק אביו הואנג טאיג'י וזאת אף על פי שלא היה בנו הבכור והיורש הצפוי. כאשר נפטר הואנג טאיג'י ב-21 בספטמבר 1643 מבלי שקבע לעצמו יורש, פגשה שושלת צ'ינג הגדלה במשבר ירושה קשה. לכס הקיסרות של הואנג טאיג'י עלו מספר מתחרים, בהם חלק מבניו הגדולים אך גם בניהם של אחיו המבוגרים של הואנג טאיג'י.
לבסוף נקבע היורש המוסכם להיות פוג'ין הצעיר, שגילו הצעיר אפשר גם את העלאתם של עוצרים שימשלו בקיסרות בפועל עד אשר יגיע לגיל בגרות. נקבעו שני עוצרים שיפעלו מבחינה רשמית תחת פוג'ין הצעיר אך בפועל ינהלו את השושלת, עוצרים אלו היו דורגון - בנו ה-14 של נורהאצ'י וג'ירגלאנג, אחד מאחייניו של נורהאצ'י. שני אלו היו בעלי השפעה רחבה בחצר הקיסרית והנהיגו את הפלגים השבטיים המרכזיים של השושלת והיו בעלי ניסיון פוליטי רחב. לדורגון תחילה הוצע הכתר הקיסרי אך הוא סירב מכיוון שטען כי הכתר צריך לעבור לאחד מבניו של הואנג טאיג'י.
ההחלטה על העוצרים ועל מינויו של פוג'ין לקיסר החדש התקבלה על ידי מועצת חכמים שהורכבה מראשים שבטיים רבי ניסיון פוליטי וסמכות בשושלת. פוג'ין הצעיר הוכתר רשמית כקיסר שושלת צ'ינג ב-8 באוקטובר 1643, בגיל 5. הוחלט שהוא ימלוך בשם הקיסרי "שׁוּנְגְ'ה", בכך היה הקיסר המנצ'ורי הראשון שניתן לו שם קיסרי סיני במקורו. הסיבה לתמיכתו של דורגון בפוג'ין הצעיר הייתה לא ברורה אך ישנה טענה כי היה בקשר רומנטי עם אמו של פוג'ין הצעיר, הקיסרית האלמנה שְׂיַאו-גְ'װַאנְג.
ביוגרפיה > עוצרות דורגון

ב-17 בפברואר 1644, ג'ירגלאנג המזדקן, שהיה מנהיג צבאי מוצלח אך לא היה עוד מעוניין בניהול ענייני המדינה, הניח מרצונו את כל סמכויותיו כעוצר לידי דורגון, שבכך הפך לעוצר היחיד והשליט בפועל של שושלת צ'ינג. לאחר שנחשפה מזימה שהונהגה בידי הוג'ה, אחיו הבכור של שׁוּנְגְ'ה לעלות לכוח ב-6 במאי באותה שנה, הוא הוגלה משושלת צ'ינג והורד מתואר הנסיך הקיסרי. כמו כן שותפיו לקשר הוצאו להורג. דורגון החליף במהרה את תומכיו של הוג'ה בתומכיו שלו, ובכך קיבל שליטה רבה עוד יותר על החצר הקיסרית וסמכותו גברה. בתחילת יוני 1644 דורגון היה בשליטה איתנה על ממשלת צ'ינג וצבאה.
בתחילת 1644, בדיוק כשדורגון ויועציו הרהרו כיצד לצאת במתקפה נגד שושלת מינג, התמרדו האיכרים ברחבי סין נגד שלטון מינג הקורס. מרד איכרים אחד, שהורכב בעיקר מגנבים ובוזזים והונהג בידי לִי דְזְה-צֶ'נְגּ תקדם לעבר בייג'ינג, בירת שושלת מינג. ב־24 באפריל באותה שנה, פרץ צבא המורדים את שערי בייג'ינג וקיסר שושלת מינג, צ'ונְגְגֶ'ן, קיסר סין, התאבד לנוכח כיבוש הבירה ואיבוד התמיכה בשלטונו. חדשות על כיבוש הבירה של שושלת מינג בידי צבא איכרים הגיעו לאוזני החצר הקיסרית של שושלת צ'ינג ודורגון קיבל את ההחלטה לצעוד בראש צבא שושלת צ'ינג לכיבוש בייג'ינג דרך מעבר צר בין החומה הגדולה של סין לים בוהאי. המעבר הונהג בידי מוצב סיני של צבא מינג. מפקד המוצב, ווּ סָאנְגְווֵי, אשר חשש לחייו עקב הכיבוש של הבירה בייג'ינג בידי האיכרים, ערק עם כוחותיו לצבא שושלת צ'ינג בהנהגתו של דורגון. ווּ סָאנְגְווֵי כיוון את צבאו של דורגון לעבר המעבר. כוחותיו של לִי דְזְה-צֶ'נְגּ שנכחו בבירה באותה העת איבדו את סדרם לכדי ביזה ועל כן לא העמידו התנגדות סדירה ובעלת כוח אל מול התקדמותם של כוחות צבא צ'ינג.
ביוגרפיה > שלטון עצמאי > טיהור פוליטי

מותו הבלתי צפוי של דורגון ב-31 בדצמבר 1650 במהלך מסע ציד עורר תקופה של מאבקים פלגיים עזים בתוך חצר הקיסרות של שושלת צ'ינג ופתח את הדרך לרפורמות פוליטיות עמוקות. היה חשד כי במהלך מסע הצייד שבסופו התבשר על מות דורגון הוא למעשה נרצח בהתנקשות פוליטית. מכיוון שתומכיו של דורגון עדיין היו בעלי השפעה בבית המשפט, דורגון הועלה במותו למעמד שווה ערך ביוקרתו לזה של קיסר והועלה לאחר מכן למעמד "הקיסר הצדיק". אולם עוד באמצע ינואר 1651, כמה מראשי הפלג של הבאנרים הלבנים בראשות אובאי, תומכו לשעבר של דורגון, עצרו את אחיו של דורגון אג'יג' מחשש שהוא יכריז על עצמו כעוצר הכתר החדש; לאחר מכן קבעו אובאי ואנשיו את עצמם בתור שרים ראשיים של מספר משרדים והתכוננו להשתלט על הממשלה.
בינתיים, ג'ירגלאנג, שהתרחק מרצון מתואר העוצר שלו בשנת 1647, אסף תמיכה בקרב מנהיגי הבאנרים שגורשו מתפקידם במהלך שלטונו של דורגון. מה שקרא בהמשך היה טיהור פוליטי שהנהיגו ג'ירגלאנג והקיסר שׁוּנְגְ'ה נגד פלג הבאנרים הלבנים במטרה לנטרל את תומכיו של דורגון מכל כוחם וכדי לסבסד את כוחו ואחריותו השלטונית של הקיסר שׁוּנְגְ'ה, שהיה באותה העת כבר בן 12. ב-1 בפברואר הודיע ג'ירגלאנג כי הקיסר שׁוּנְגְ'ה, שעומד להיות בן שלוש עשרה, יקבל כעת סמכות אימפריאלית מלאה ויהפוך לשליט דה פקטו של שושלת צ'ינג. העצומה לחלוקת הכוח בין העוצרים שנחתמה במותו של הואנג טאיג'י בוטלה אפוא רשמית.
ג'ירגלאנג ואנשיו יצאו בהתקפה נגד מתנגדי שלטונו של שׁוּנְגְ'ה. בין סוף פברואר לתחילת מרץ 1651 הקיסר שׁוּנְגְ'ה הוציא תביעה משפטית נגד דורגון המת על כך שסירב לקבל סדרת דרישות והנחיות אימפריאליות שהורה עליהם שׁוּנְגְ'ה עצמו. דורגון נמצא אשם וכל כבודו ותאריו הוסרו אף על פי שכבר היה מת. ג'ירגלאנג המשיך לטהר חברים לשעבר מהקליקה של דורגון ולהעניק דרגות גבוהות ותארים באצולה על מספר גדל והולך של חסידים בשלושת הבאנרים הקיסריים שתמכו בהעלאת סמכותו השלטונית של הקיסר שׁוּנְגְ'ה, כך שעד לשנת 1652 נהרגו כל תומכיו לשעבר של דורגון או הוצאו מהממשלה בפקודת גירוש.
ביוגרפיה > שלטון עצמאי > יחסים עם טיבט

לקראת סוף שנת 1652 ביקר הדלאי לאמה ה-5 בבייג'ינג לאחר מסע שלו מטיבט. שׁוּנְגְ'ה הורה על טקס רשמי לקבלתו של הדלאי לאמה בשערי העיר וניתן לו להשתכן בארמון בתוך העיר האסורה. מעל חודשיים נותר הדלאי לאמה ה-5 בייג'ינג עד אשר החל לנוע בחזרה ללהסה בטיבט במהלך אביב שנת 1653. הקיסר שׁוּנְגְ'ה העניק לדלאי לאמה אוצרות רבים לקראת עזיבתו. הקיסר העניק לו גם תואר מכובד, תעודת מינוי מוזהבת וחותם מוזהב המסמל את סמכות הקיסר. תעודה מוזהבת זאת יצרה תקדים לדלאי לאמה לדורות המאוחרים יותר לקבל את תפקידם באופן רשמי מחצר הקיסרות. להלן נוסח תעודת המינוי המוזהבת שהעניק הקיסר שׁוּנְגְ'ה לדלאי לאמה החמישי:
טענו בפני שאחד בעל מזל טוב שואף לעשות דברים לטובת אחרים ואילו מי שסובל מתסכול מקדיש יותר תשומת לב לטיפוח עצמי. אלו עושים דברים בדרך אחרת. בין אם מישהו לוקח משרה רשמית או מקדיש חייו לנזירות לוקח התהליך דרישה דומה. אתה, הדלאי לאמה, רחב אופקים ומתהדר ברבבות חסרת גבולות, שואף לטפח גם מהלה וגם מהלה. משליך את הדיכאון, אתה מתרכז בהפצת תורות בודהיסטיות בקרב אוכלוסייה בורה. אז, הבודהיזם פורח במערב ונהנה מטוב התהילה במזרח. הקיסר שׁוּנְגְ'ה כה שמח לדעת את כל אלו לכדי כך שהוא שלח שליח מיוחד שיזמין אותך לחצר הקיסרית. קראת את רצון השמיים, הבטחת להגיע בשנת 1652. כשאני עליתי לשלטון ברצון שמיים, אתה באת. ההופעה שלך כאן מראה שהגעת לתחום הפראג'נה ["חוכמה"]. אני מעריך את המאמצים שלך להאיר אנשים, שצריך לנקוט בצעדים המובילים לראש ההר ולסירה הנושאת אנשים לרוחבי הים. אני מעניק לך בזאת את תעודת המינוי המוזהבת ואת חותמת הסמכות המוזהבת, מה שהופך אותך לדלאי לאמה, המשגיח על האמונה הבודהיסטית על פני כדור הארץ תחת הבודהה הגדול המטיב עם גן העדן של המערב.
ביוגרפיה > שלטון עצמאי > יחס לישועים

יוהאן אדם של פון בל (בגרמנית: Johann Adam Schall von Bell) היה מיסיונר ישועי ואסטרונום שהגיע לסין בשנת 1622. הוא הוכשר ברומא, מדינת האפיפיור, במערכת האסטרונומית של גלילאו גליליי, ואנשי החצר הקיסרית בשושלת מינג התרשמו מעליונותה של האסטרונומיה המערבית והעניקו לו משרה רשמית בחצר הקיסרות בבייג'ינג בתרגום ספרים אסטרונומיים מערביים למנדרינית ולביצוע רפורמה בלוח השנה הסיני הישן. בשנת 1644, כאשר כבשו המנצ'ורים את בייג'ינג והסדירו את סמכותה של שושלת צ'ינג, מונה של לראש הוועד הממלכתי לאסטרונומיה. לאחר שריפא חבר החצר הקיסרית ממחלה שהייתה זרה לרופאים המנצ'ורים שנכחו בחצר הקיסרית, החלו המנצ'ורים להכיר גם כן בטכנולוגיה האירופאית ויוהאן אדם של הפך לאחר מכן ליועצו האישי ואיש סודו של הקיסר הצעיר שׁוּנְגְ'ה, שכינה את של בכינוי "מאפא" ("סבא"). הקיסר התיר לשל לבנות את הכנסייה הראשונה בבייג'ינג בשנת 1650 והשתתף בעצמו בהתכנסויות לתפילה נוצרית קתולית ולפולחן מספר פעמים. האינטימיות של שאל עם הקיסר אפשרה לישועים לנהל את עבודת המיסיון שלהם בגלוי, ונאמר כי 500,000 סינים התנצרו לאורך תקופת שלטונו של שׁוּנְגְ'ה. עקב המחלוקת על הטקסים הסיניים, רבים בחצר הקיסרות המנצ'ורית ראו את המיסיונרים כמטרד אך לאורך שלטונו של שׁוּנְגְ'ה הם היו בפועל מוגנים.
ביוגרפיה > שלטון עצמאי > המלחמה בשחיתות

ב-7 באפריל 1651, בקושי חודשיים לאחר שעלה בפועל לסמכויות השלטון, הוציא קיסר שׁוּנְגְ'ה צו שהודיע כי הוא יטהר את השחיתות מן השלטון בחצר הקיסרית ובכלל שושלת צ'ינג. צו זה עורר עימותים פלגיים בקרב החצר הקיסרית, עימותים שמולם נאבק הקיסר עד מותו. אחת הפעולות הראשונות שלו במטרה "לטהר את החצר הקיסרית מן השחיתות" הייתה לפטר את האקדמאי הגדול פנג קוואן, בן האן מצפון סין שהיה בעל תפקיד מרכזי בחצר הקיסרית של שושלת מינג ולאחר כיבוש הבירה בידי צבא הצ'ינג בשנת 1645 הורשה להישאר בתפקידו על ידי הנסיך העוצר דורגון.
קיסר שׁוּנְגְ'ה החליף את פנג בצ'ן מינג-שיה (1601–1654), אקדמאי מדרום סין רב השפעה שהיה בעל קשרים חזקים עם חברות הספרות בג'יאנגנן. אף כי בהמשך בשנת 1651 הודח צ'ן גם הוא באשמת השפעה על רוכלות, אך הוא הוחזר לתפקידו בשנת 1653 כאשר התגלו הטענות נגדו כשקריות ועד מהרה הפך ליועץ אישי צמוד של הריבון. הוא אפילו הותר לו לנסח צווי אימפריה בדיוק כמו שהיה פעם פועל במזכירות השלטון של שושלת מינג. נוסף על כך בשנת 1653, החליט הקיסר שׁוּנְגְ'ה להשיב למקומו את פנג קוואן לאחר שזה בויש בהדחתו, אך במקום לאזן את השפעתם של פקידי צפון ודרום סין בחצר הקיסרית כפי שהתכוון הקיסר, חזרתו של פנג קוואן רק הגבירה את המחלוקת העובדתית בין האקדמאים. בכמה מחלוקות בחצר הקיסרית בשנת 1653 ו-1654, הקימו הדרומיים פלג אחד המתנגד לצפוניים ולמנצ'ורים. באפריל 1654, כאשר צ'ן מינג-שיה שוחח עם השליחות הרשמית הצפונית בראשות נינג וון-וו על תמיכתו בהשבת סגנון הלבוש של חצר הקיסרית מתקופת מינג, נינג הוקיע את צ'ן באופן מיידי לקיסר והאשים אותו בפשעים שונים, לרבות לקיחת הונאות, נפוטיזם, סיעתיות, והתחברות עם פלגים שונים הפועלים להדיח את הקיסר שׁוּנְגְ'ה. צ'ן הוצא להורג בתלייה ב-27 באפריל 1654.
בנובמבר 1657 פרצה שערוריית רמאות גדולה במהלך הבחינות למינוי פקידים לחצר הקיסרית בבייג'ינג. שמונה מועמדים מג'יאנגנן, שהיו גם קרובי משפחה של פקידי בייג'ינג, שיחדו בוחנים בתקווה שידורגו במקום הגבוה ביותר בתחרות. שבעה מפקחי בחינות שנמצאו אשמים בקבלת שוחד הוצאו להורג, וכמה מאות אנשים נידונו לעונשים שנעו בין הדחה מתפקידם לגלות והחרמת רכוש. השערורייה, שהתפשטה במהרה למעגלי הבחינות של נאנג'ינג, חשפה את השחיתות ורוכלות ההשפעה הרווחות בבירוקרטיה הסינית, וכי גורמים רשמיים רבים מהצפון ייחסו לקיומם של מועדוני ספרות דרומיים נחיתות אל מולם, דבר שהביא לקרע במערכת השלטונית הפנימית.