stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שועל-מעופף סיישל

| שועל-מעופף סיישל |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: עטלפים
משפחה:: עטלפי פרי
סוג:: שועל מעופף
מין:: שועל-מעופף סיישל
שם מדעי
 Pteropus seychellensis ‏(סופר), 1792
תחום תפוצה


שועל-מעופף סיישל (שם מדעי: Pteropus seychellensis) הוא מין של עטלף נדיר בסוג שועל-מעופף החי בטבע באיי סיישל שבאוקיינוס ההודי בעיקר בקומורו ובמאפיה כשאוכלוסייה גדולה שלו חיה על האי סילווט (Silhouette Island). אף על פי שהוא ניצוד במספר איים, האוכלוסייה שלו יציבה ומצב שימורו הוא ללא חשש.
עטלף זה מגיע למוטת כנפיים של 100 עד 110 ס"מ, אורכו 224 עד 231 מ"מ ומשקלו הממוצע 650 גרם. העטלף בעל פרווה זהובה עם כנפיים וזנב שחורים והפנים אפורות כהות. החוטם שלו ארוך יחסית והלסתות בעלות שיניים חדות העוזרות לקלף קליפות פירות. העטלפים ישנים יחדיו בקבוצות גדולות. לרוב הם מזדווגים בין נובמבר לדצמבר וממליטים ולד אחד.
העטלף הוא מפיץ פירות החשוב ליערות בהם הוא חי ולמרות אוכלוסייתו היציבה הוא אינו מזיק גדול לחקלאות. לעיתים הוא גם מופיע ביישובים וכפרים או ביערות עד גובה 1,000 מטר בסמוך לחופי איי סיישל.
לעטלף מספר טורפים הכוללים בעיקר נחשים ועופות דורסים.
תת-מינים:
Pteropus seychellensis seychellensis
Pteropus seychellensis comorensis
הערות שוליים

↑  שועל-מעופף סיישל באתר הרשימה האדומה של IUCN
מדינות ארצות הברית

ארצות הברית היא פדרציה של 50 מדינות. אזרח של אחת המדינות הללו הוא בו-זמנית אזרח של המדינה שבה מקום מושבו ואזרח של האיחוד הפדרלי – ארצות הברית. כל אזרח בארצות הברית חופשי לגמרי לעבור ממדינה למדינה בלא צורך באישור ממשלתי כלשהו (למעט במקרים ספציפיים של אדם הנמצא במאסר על תנאי).
חלוקת הסמכויות בין המדינה לפדרציה נקבעת על פי חוקת ארצות הברית. כל אחת מהמדינות, מרגע שאשררה את החוקה, העבירה חלק מסמכויותיה לשלטון הפדרלי, אך הותירה בידיה חלק מריבונותה. באופן עקרוני, תחומי המשפט (חקיקה פלילית ואזרחית וכן דיני המשפחה ודיני החברות), החינוך, הרפואה, התחבורה, התשתיות וביטחון הפנים נותרו בסמכות המדינות (אם כי – בתחומים מסוימים – במימון, לפחות חלקי, המועבר מהאוצר הפדרלי), בעוד החלטות בנוגע לסחר חוץ, חוקי הגירה, מדיניות צבאית ומדיניות בין-לאומית עברו לידי השלטון הפדרלי.
במהלך השנים שונתה חלוקת הסמכויות בין המדינות לבין השלטון הפדרלי, והמגמה הכללית היא של ריכוז סמכויות, דהיינו העברת יותר ויותר סמכויות מהמדינות אל השלטון הפדרלי.
היסטוריה

| --- | --- |
 :  ראו גם – זכויות המדינות בארצות הברית
בעת הכרזת העצמאות של ארצות הברית בשנת 1776, היו באיחוד שהשתחרר משלטונה של בריטניה 13 מדינות. בתחילה היו לאיחוד מעט מאוד סמכויות, כפי שאלה נקבעו בתקנון הקונפדרציה. מאחר שאיחוד זה לא הצליח לקיים שלטון מרכזי מספק, הסכימו המדינות להגדיל את סמכויות השלטון המרכזי, ועשו זאת באמצעות ביטול תקנון הקונפדרציה והחלפתו בחוקת ארצות הברית שנכנסה לתוקף בשנת 1789. על פי החוקה, לקונגרס של ארצות הברית סמכויות לצרף לאיחוד מדינות נוספות.
עם זאת, כאמור, נושא חלוקת הריבונות בין המדינות לממשל הפדרלי הוא דינאמי ונתון לשינוי במשך השנים, ולעיתים אף מעורר מחלוקות עד ימינו. חוקת ארצות הברית היא קשה יחסית לשינוי, ועם התגברות כוחו של בית המשפט העליון של ארצות הברית לספק פירושים לחוקה (התמציתית למדי ולעיתים לא ברורה מספיק בהקשר ליחס שבין המדינות לאיחוד), יחד עם יכולתו הגוברת של הממשל הפדרלי להטיל מס ישיר, התעצם כוחו של הממשל הפדרלי לעומת כוחן של המדינות במשך השנים.
נושא הריבונות וחלוקת הסמכויות בין המדינות לבין הממשל המרכזי עמד תכופות במרכז העיסוק הפוליטי במאה השנים הראשונות לקיום המדינה. מצד אחד עמדו אישים כגון ג'פרסון ומדיסון אשר דגלו בגישה של "זכויות המדינות" (states' rights) וראו במדינות השונות כארצות ריבוניות כמעט, כשמעמדו של הממשל הפדרלי מוגבל בעיקרו אך ורק ליישוב סכסוכים בין המדינות שבפדרציה, לפיתוח מדיניות בין-לאומית ולפירוש מילולי ומצומצם מאוד של החוקה. כנגדם עמדו אישים כגון המילטון ומרשל אשר דגלו בממשל מרכזי חזק, בו המדינות אינן אלא מחוזות מנהליים הכפופים לשלטון פדרלי בעל סמכויות נרחבות, תוך כדי שהם נסמכים על פירוש נרחב לעקרונות החוקה כדי לספק בסיס חוקי להרחבת סמכויות הממשל הפדרלי. התוצאה היא מעין פשרה בין הגישות, אולם עם השנים יש מגמה ברורה של נטילת יותר ויותר סמכויות לממשל הפדרלי תוך כדי הצורך להתמודד עם בעיות כלל ארציות סבוכות כגון מלחמות בין-לאומיות, הגירה, שפל כלכלי, והמשבר העמוק ביותר שפקד את ארצות הברית אי פעם – שאלת העבדות ומלחמת האזרחים, בה טענו מדינות הדרום שזכותן לפרוש מהאיחוד, בעוד שהחוקה, בהיותה תמציתית, אינה מתייחסת לפרישה של מדינה מהאיחוד (אף על פי שתקנון הקונפדרציה שקדם לה קבע שהאיחוד הוא נצחי). לאחר מלחמת האזרחים בית המשפט העליון של ארצות הברית בפסק הדין – טקסס נגד וייט קבע כי אין למדינה זכות חד-צדדית לפרוש מהאיחוד.
בשנת 1973 הועלתה הצעה לחשב מחדש את החלוקה המנהלית של מדינות ארצות הברית, לרבות שינוי הגבולות שלהן ואף צמצום מספרן הכולל ל-38 מדינות. ההצעה הועלתה על ידי ג'ורג' עצל פירסי, פרופסור לגאוגרפיה באוניברסיטת המדינה של קליפורניה (אנ'). הוא סבר שהגבולות מיושנים מדי, מבוססים על ההתרחבות למערב ארצות הברית מהמאה ה-19, ולא מתחשבים בפריסת האוכלוסייה, ולכן צריך להזיז את הגבולות כך שריכוז האוכלוסיות יהיו במרכזי המדינות החדשות (להן גם הציע שמות חדשים). התוכנית שלו קנתה תומכים רבים, מכלכלנים, גאוגרפים, ועד לפוליטיקאים. אבל תוכניתו לא התקבלה לבסוף בידי הממשל הפדרלי בוושינגטון כנראה מפני העלויות הגבוהות של סידור מחדש כל תחומי הפנים שיושפעו מכך, כגון: מחוזות בחירה, מיסוי, מיפוי ועוד.
נתונים גאוגרפיים

| מדינה | אורך קווי חוף (ק"מ) | גובה ממוצע מעל פני הים (מ') | נקודה נמוכה ביותר (מ') | נקודה גבוהה ביותר (מ') | הפרש הגבהים (מ') |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| אלסקה | 10,624 | 580 | 0 | 6,194 | 6,194 |
| קליפורניה | 1,344 | 884 | -86 | 4,421 | 4,507 |
| קולורדו | 0 | 2,073 | 1,021 | 4,399 | 2,378 |
| וושינגטון | 251 | 520 | 0 | 4,392 | 4,392 |
| ויומינג | 0 | 2,040 | 945 | 4,207 | 3,262 |
| הוואי | 1,200 | 925 | 0 | 4,205 | 4,205 |
| יוטה | 0 | 1,920 | 610 | 4,123 | 3,513 |
| ניו מקסיקו | 0 | 1,735 | 859 | 4,014 | 3,155 |
| נבדה | 0 | 1,676 | 146 | 4,005 | 3,859 |
| מונטנה | 0 | 1,035 | 549 | 3,901 | 3,352 |
| איידהו | 0 | 1,524 | 216 | 3,859 | 3,643 |
| אריזונה | 0 | 1,250 | 21 | 3,851 | 3,830 |
| אורגון | 473 | 1,005 | 0 | 3,426 | 3,426 |
| טקסס | 587 | 520 | 0 | 2,667 | 2,667 |
| דקוטה הדרומית | 0 | 670 | 294 | 2,207 | 1,913 |
| קרוליינה הצפונית | 481 | 215 | 0 | 2,037 | 2,037 |
| טנסי | 0 | 275 | 54 | 2,025 | 1,971 |
| ניו המפשייר | 21 | 305 | 0 | 1,917 | 1,917 |
| וירג'יניה | 179 | 290 | 0 | 1,746 | 1,746 |
| נברסקה | 0 | 790 | 256 | 1,653 | 1,397 |
| ניו יורק | 203 | 305 | 0 | 1,629 | 1,629 |
| מיין | 365 | 180 | 0 | 1,608 | 1,608 |
| אוקלהומה | 0 | 395 | 88 | 1,516 | 1,428 |
| וירג'יניה המערבית | 0 | 455 | 73 | 1,482 | 1,409 |
| ג'ורג'יה | 160 | 180 | 0 | 1,458 | 1,458 |
| ורמונט | 0 | 305 | 29 | 1,339 | 1,310 |
| קנטקי | 0 | 230 | 78 | 1,262 | 1,184 |
| קנזס | 0 | 610 | 207 | 1,231 | 1,024 |
| קרוליינה הדרומית | 299 | 105 | 0 | 1,085 | 1,085 |
| דקוטה הצפונית | 0 | 580 | 229 | 1,069 | 840 |
| מסצ'וסטס | 307 | 150 | 0 | 1,063 | 1,063 |
| מרילנד | 50 | 105 | 0 | 1,024 | 1,024 |
| פנסילבניה | 0 | 335 | 0 | 979 | 979 |
| ארקנסו | 0 | 198 | 17 | 839 | 822 |
| אלבמה | 85 | 152 | 0 | 734 | 734 |
| קונטיקט | 157 | 152 | 0 | 725 | 725 |
| מינסוטה | 0 | 365 | 183 | 701 | 518 |
| מישיגן | 0 | 275 | 174 | 603 | 429 |
| ויסקונסין | 0 | 320 | 117 | 595 | 478 |
| ניו ג'רזי | 208 | 75 | 0 | 550 | 550 |
| מיזורי | 0 | 240 | 70 | 540 | 470 |
| איווה | 0 | 335 | 146 | 509 | 363 |
| אוהיו | 0 | 260 | 139 | 472 | 333 |
| אינדיאנה | 0 | 210 | 98 | 383 | 285 |
| אילינוי | 0 | 182 | 85 | 376 | 291 |
| רוד איילנד | 64 | 60 | 0 | 247 | 247 |
| מיסיסיפי | 70 | 90 | 0 | 246 | 246 |
| לואיזיאנה | 635 | 30 | -2.5 | 163 | 165.5 |
| דלאוור | 45 | 18 | 0 | 137 | 137 |
| פלורידה | 2,160 | 30 | 0 | 105 | 105 |
סמלי מדינות ארצות הברית

לכל אחת ואחת ממדינות ארצות הברית יש מספר סמלים – ציפור המדינה, אבן חן או סלע המסמל את המדינה, פרח המסמל את המדינה, צבע המשויך למדינה, מאכל המשויך למדינה וכו'.
אבנים המסמלות את מדינות ארצות הברית
עצים המסמלים את מדינות ארצות הברית
פרחים המסמלים את מדינות ארצות הברית
ראו גם

גלריית דגלי מדינות ארצות הברית
קהילייה (מדינות ארצות הברית)
הערות שוליים

↑  שירותי חירום כמשטרה, כיבוי אש וכדומה.
↑  ירחון "ZMAN", גיליון 44 שבט תשע"ו, עמוד 71
↑  "2020 Census Apportionment Results, Table 2 Resident Population for the 50 States, the District of Columbia, and Puerto Rico: 2020 Census". לשכת מפקד האוכלוסין של ארצות הברית. 26 באפריל 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  קיים חוק פדרלי שמחייב את כל מדינות ארצות הברית להעניק שכר מינימום של כ-$7.25 לשעה, אך יש משרות עבודה עליהן לא חל החוק ואליהן מתייחסת עמודה זאת.
↑  עמודה זאת מתייחסת לנתונים לפי מדד הפיתוח האנושי האמריקאי, מדד ששונה מהמדד הרגיל בכך שהוא נע בין 0 ל-10 ומשתמש בנתונים ממשלתיים שיותר מתאימים לציבור האמריקאי. עם זאת, הבסיס למדד הוא אותו הבסיס של תוחלת חיים, גישה להשכלה, ורמת חיים סטנדרטית.
↑  ייתכנו מקרים בהם קהילת דת מסוימת קטנה כל-כך עד שהיא תיחשב כ-0% ותיספר כחלק משיעור בני הדתות האחרות.
↑  תושבים שאינם משתייכים לדתות הממוסדות. למשל: אתאיסטים, אגנוסטים או חסרי העדפה דתית מסוימת.
| חלוקה מנהלית של מדינות אמריקה הצפונית ואמריקה המרכזית |
| --- | --- | --- |
| מדינות | אל סלוודור • אנטיגואה וברבודה • ארצות הברית • איי בהאמה • בליז • ברבדוס • גואטמלה • ג'מייקה • גרנדה • דומיניקה • האיטי • הונדורס • הרפובליקה הדומיניקנית • טרינידד וטובגו • מקסיקו • ניקרגואה • סנט וינסנט והגרנדינים • סנט לוסיה • סנט קיטס ונוויס • פנמה • קובה • קוסטה ריקה • קנדה |  |
| שטחים תלויים | איי הבתולה הבריטיים • איי הבתולה של ארצות הברית • איי טרקס וקייקוס • איי קיימן • אנגווילה • ארובה • ברמודה • גוואדלופ • גרינלנד • הולנד הקריבית • מונטסראט • מרטיניק • סנט מארטן • פוארטו ריקו • קוראסאו |  |
| דגלי ארצות הברית |
| --- | --- | --- |
| דגלים פדרליים | דגל ארצות הברית דגל הנשיא • דגל סגן הנשיא |  |
| דגלי הכוחות המזוינים | דגל הצבא • דגל הצי • דגל חיל האוויר • דגל חיל הנחתים • דגל משמר החופים  ג'ק הצי הראשון • היוניון ג'ק |  |
| דגלים היסטוריים | דגל האיחוד הגדול • דגל המשמר הגדול |  |
| דגלי המדינות | אוהיו • אוקלהומה • אורגון • איווה • איידהו • אילינוי • אינדיאנה • אלבמה • אלסקה • אריזונה • ארקנסו • ג'ורג'יה • דלאוור • דקוטה הדרומית • דקוטה הצפונית • הוואי • ויומינג • וושינגטון • ויסקונסין • וירג'יניה • וירג'יניה המערבית • ורמונט • טנסי • טקסס • יוטה • לואיזיאנה • מונטנה • מיזורי • מיין • מינסוטה • מיסיסיפי • מישיגן • מסצ'וסטס • מרילנד • נבדה • נברסקה • ניו ג'רזי • ניו המפשייר • ניו יורק • ניו מקסיקו • פלורידה • פנסילבניה • קולורדו • קונטיקט • קליפורניה • קנזס • קנטקי • קרוליינה הדרומית • קרוליינה הצפונית • רוד איילנד |  |
| דגלי הטריטוריות | סמואה האמריקנית • האי בייקר • גואם • האי האולנד • האי ג'רביז • אטול ג'ונסטון • שונית קינגמן • אטול מידווי • האי נבאסה • איי מריאנה הצפוניים • אטול פאלמירה (דגל ארצות הברית) • פוארטו ריקו • איי הבתולה של ארצות הברית • האי וייק |  |
| דגל מחוז קולומביה | וושינגטון, מחוז קולומביה |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007563647805171  BNE: XX5301051  BnF: cb12182520r (data)  LCCN: sh96008759  LNB: 000070767 
קבוצות מדינות בחלוקה לאזורים.
מדינות ארצות הברית לפי גודל אוכלוסייה.
חלוקה לאזורים סטטיסטיים.
מדינות ארצות הברית לפי תאריך כניסתן לאיחוד:

  1776–1790
  1791–1799
  1800–1819
  1820–1839
  1840–1859
  1860–1879
  1880–1899
  1900–1912
  1959
מלחמת נגורנו קרבאך השלישית

כיבוש נַגוֹרְנוֹ קַרָבָּאך או מלחמת נגורנו קרבאך השלישית אירע ב-19 בספטמבר 2023 עם פתיחת אזרבייג'ן במבצע צבאי רחב היקף נגד רפובליקת אַרצַאך (אנ') הארמנית בחבל נגורנו קרבאך, תוך הפרת הסכם הפסקת האש משנת 2020. לאחר יממה של לחימה, נכנעו הארמנים בחבל. ב-28 בספטמבר ממשלת ארצאך חתמה רשמית על צו המכריז על פירוקה, עקב כניעתה לאזרבייג'ן. במקביל יותר מ-100 אלף תושבי החבל, שהם כ-87% מהאוכלוסייה, נמלטו לארמניה.
יום לאחר תחילת המתקפה, ב-20 בספטמבר, הושג הסכם הפסקת אש בתיווך הפיקוד הרוסי לשמירת השלום בנגורנו קרבאך. אזרבייג'ן קיימה פגישה עם נציגי הארמנים של נגורנו קרבאך ב-21 בספטמבר בייבלאח. עם זאת, תושבי ארצאך ופקידים ארמנים דיווחו כי התקיימו בכל זאת הפרות של הפסקת האש מצד אזרבייג'ן.
רקע

הריבונות על חבל נגורנו קרבאך הייתה בסכסוך מתמשך מאז התפרקות ברית המועצות. החבל מוכר על ידי הקהילה הבינלאומית כחלק מאזרבייג'ן, אך בפועל נשלט ואוכלס על ידי ארמנים. תושביו הקימו את רפובליקת ארצאך, מדינת חסות של ארמניה, עם סיום מלחמת נגורנו קרבאך הראשונה.
ההתקפות האזרחיות התרחשו בעיצומו של משבר מתגבר, שנגרם על ידי מצור אזרי על רפובליקת ארצאך, מה שהביא למחסור משמעותי של אספקה חיונית כמו מזון, תרופות וסחורות אחרות באזור הפגוע.
ארגוני זכויות אדם ומומחים למניעת רצח עם פרסמו התראות מרובות, והצהירו כי האוכלוסייה הארמנית הילידית נמצאת בסיכון ונתונה לטיהור אתני ולרצח עם. לואיס מורנו אוקמפו, לשעבר התובע הראשי של בית הדין הפלילי הבינלאומי, הזהיר כי עלול להתרחש רצח עם ארמני נוסף, וייחס את חוסר המעש של הקהילה הבינלאומית כעידוד לאזרבייג'ן שלא תתמודדנה עם השלכות חמורות.
הידרדרות מחודשת

בדצמבר 2022 חסמה אזרבייג'ן את מסדרון לצ'ין, ובכך ניתקה את רפובליקת ארצאך מהעולם החיצון, תוך הפרת הסכם הפסקת האש משנת 2020 ופסקי דין בינלאומיים. ממשלת אזרבייג'ן תפסה שטחים מסביב למסדרון לצ'ין, הן בתוך ארצאך והן בארמניה, חסמה דרכים עוקפות חלופיות, והציבה מחסום צבאי. אזרבייג'ן גם חיבלה בתשתיות אזרחיות קריטיות של ארצאך, כולל גז, חשמל וגישה לאינטרנט. המצור יצר משבר הומניטרי בחבל. נלכדו כ-120,000 תושבי האזור. בנוסף, נחסם יבוא של מוצרים חיוניים, ואף נעצרו שיירות הומניטריות של הצלב האדום וכוחות השלום הרוסים. כל זאת גרם למחסור במוצרים חיוניים כולל אספת חשמל, דלק ומים, לצד אבטלה מסיבית, וסגירת בתי ספר והתחבורה הציבורית.
אזרבייג'ן טענה תחילה שפעולותיה מכוונות למניעת הובלת נשק ומשאבי טבע. אולם בהמשך הצהירה כי מטרתה היא "השתלבות" ארצאך בתוך אזרבייג'ן, למרות התנגדות האוכלוסייה המקומית, ואיימה בפעולה צבאית אם ממשלת ארצאך לא תתפזר. מדינות, ארגונים בינלאומיים ושומרי זכויות אדם גינו את המצור ורואים בו לוחמה היברידית, טיהור אתני, ורצח עם. משקיפים בינלאומיים רואים במצור, ובחוסר המעש של שומרי השלום הרוסים, הפרות של הסכם הפסקת האש משנת 2020 שנחתם בין ארמניה, אזרבייג'ן ורוסיה, סיים את מלחמת נגורנו קרבאך השנייה, והבטיח מעבר בטוח דרך מסדרון לצ'ין. אזרבייג'ן ורוסיה התעלמו מקריאות ממדינות שונות וארגונים בינלאומיים להחזיר את חופש התנועה במסדרון.
שבועיים לפני העימותים, פרסם "מכון למקין למניעת רצח עם" דו"ח בו הצהיר צפה "תקיפה צבאית על ארצאך בזמן הקרוב מאוד". הוא ציין כי הנשיא אילהם אלייב חתם על צו חדש המורה לכל האזרחים הבגירים והכשירים להתייצב לשירות צבאי ב-1 באוקטובר 2023. מכון למקין גם הזהיר כי מתקפה צבאית על ארצאך עלולה להוביל לרצח עם המוני, הגירה כפויה של ארמנים, לביצוע נרחב של זוועות רצח עם ואיבוד הזהות המובהקת של הארמנים בחבל, אשר נרקמה במשך כאלף שנה.
התקפה

ב-19 בספטמבר 2023 הפרה אזרבייג'ן את הפסקת האש של 2020, ופתחה במתקפה רחבת היקף נגד הרפובליקה של ארצאך. משרד ההגנה של אזרבייג'ן טען כי הוא מבצע "פעילות מקומית" נגד טרור. המשרד דרש את פירוז החבל מנשק, נסיגת כל החיילים הארמנים, ופירוק רפובליקת ארצאך וכניעתה ללא תנאי. ההצהרה הסתיימה בהודעה כי כוחות שמירת השלום הרוסיים ומרכז המעקב הרוסי-טורקי המשותף קיבלו התראה על המבצע. עם זאת, רוסיה הכחישה את הטענה והוסיפה כי כוחות שמירת השלום שלה קיבלו מידע על כך רק "כמה דקות" לפני הפלישה. עד 21 בספטמבר כבשה אזרבייג'ן 90 עמדות לחימה, הרסו 20 כלי רכב צבאיים, תפסו שבעה כלי רכב קרביים, טנק אחד, ארבע מרגמות ושני כלי רכב לחי"ר של צבא ארמניה כשלל. כמון נתפס גם מכרה קשן, אחד ממקורות ההכנסה הגדולים ביותר של ממשלת ארצאך.
ההתקפות התרחשו בעיצומו של המצור המתמשך של אזרבייג'ן על האזור. הרשויות בארצאך הלינו כי סטפנקרט הבירה, כמו גם ערים אחרות, מופגזת בכבדות. הן האשימו את אזרבייג'ן בזריעת פחד בקרב האזרחים כדי לעודד בריחה. כמו כן אזרבייג'ן אפשרה לתושבים רק מעבר בכיוון אחד, לכיוון ארמניה. למרות העדויות, אזרבייג'ן טענה כי לא הותקפו עמדות אזרחיות. מתוך כ-120 אלף תושבים ארמנים בחבל, נמלטו למעלה מ-100 אלף פליטים מנגורנו קרבאך לכיוון ארמניה. עקב תנועת ההימלטות הגדולה, ראש ממשלת ארמניה, ניקול פשיניאן, האשים את אזרבייג'ן בטיהור אתני.
בנאום טלוויזיוני הנשיא אלייב חזר ואמר כי "קרבאך היא אזרבייג'ן", והוסיף כי "אגרוף הברזל" שלו זרק להיסטוריה את הרעיון של מדינה ארמנית נפרדת בקרבאך. הארמנים דיווחו על שורת מעצרים "לא חוקיים". ביניהם עצרה אזרבייג'ן את מנהיגה הקודם של הממשלה ארצאך, רובן ורדניאן, בעת שניסה לחצות את הגבול.
משא ומתן והפסקות אש

הנהגת נגורנו קרבאך הציעה לנהל משא ומתן עם אזרבייג'ן. אזרבייג'ן הגיבה ואמרה כי היא מוכנה להיפגש עם נציגי ארמני נגורנו קרבאך בעיירה האזרית ייבלאח. היא הדגישה כי במקביל המתקפה האזרית תימשך, אלא אם כן ארצאך תפרק את גופי הממשלה וכוחותיה המזוינים. בין הדרישות של אזרבייג'ן הייתה דרישה מארצאך וארמניה למסור לאזרבייג'ן רשימה מבוקשים לצורך העמדתם לדין ומשפט, כולל מנהיגים אזרחים וקצינים רמי דרג.
ב-20 בספטמבר 2023 שלטונות ארצאך הסכימו להצעה של כוחות שמירת השלום הרוסיים להקים הפסקת אש מהשעה 13:00. על פי תנאי ההסכם, ממשלת הרפובליקה של ארצאך הסכימה להתפרק מנשקה. למרות הסכם הפסקת האש, חיילים אזרים פתחו באש לעבר שיירה של חיל המשלוח הרוסי, וסגן מפקד כוח השלום הרוסי נהרג. הקצין, קולונל איוון קובגן, היה סגן מפקד הצי הצפוני של חיל הים הרוסי. הנשיא אילהם אלייב התנצל בטלפון בפני נשיא רוסיה ולדימיר פוטין על התקרית. בהמשך נהרגו עוד חמישה לוחמים מכוח שומרי השלום. ההפגזה על סטפנקרט נמשכה עד שקרסה רשת החשמל של העיר, מספר שעות לאחר שהפסקת האש הייתה אמורה להיכנס לתוקף.
ב-21 בספטמבר התקיים משא ומתן בין נציגי נגורנו קרבאך ואזרבייג'ן, ללא הסכם. גם היום השני של המשא ומתן הסתיים במבוי סתום, למרות הצעת חנינה למפקדים וללוחמים של ארמנים שינטשו את נשקם, שכן המשלחת הארמנית הצהירה כי שאלות הסיוע ההומניטרי, הערבויות הביטחוניות וההבטחה של המשלחת האזרבייג'נית לא לגרש ארמנים, נותרו ללא מענה. סבב שני של משא ומתן בין נציגי נגורנו קרבאך ואזרבייג'ן התקיים בחוג'אלי. ב-29 בספטמבר התקיימה פגישה שלישית בין נציגי הקהילה הארמנית של קרבאך לבין פקידים מממשלת אזרבייג'ן בייבלאח.
ב-28 בספטמבר, נשיא ארצאך, סאמוול שחרמניאן, חתם על צו הקובע כי כל מוסדות המדינה יפוזרו עד 1 בינואר 2024, ויביא לסיום קיומה של הרפובליקה המתפרקת. ניידות משטרה אזרבייג'ניות נראו בבירה בירסטפנקרט, ודגל אזרבייג'ן הונח על מונומנט "אנחנו ההרים שלנו".
מלחמה פסיכולוגית

רשויות ארצאך הזהירו את תושביה כי "מכונת התעמולה האזרבייג'נית משתמשת במידע רחב היקף ובאמצעי השפעה פסיכולוגיים". שירות אבטחת הסייבר של אזרבייג'ן הגביל זמנית את הגישה לטיקטוק באזרבייג'ן.
הערות שוליים

1 2  גיא אלסטר‏, בדרך למלחמה: אזרבייג'ן פתח ב"במבצע נגד טרור" בנגורנו-קרבאך, באתר וואלה, 19 בספטמבר 2023
↑  ynet והסוכנויות, 50,000 כבר נמלטו לארמניה. אזרבייג'ן עצרה מנהיג בבדלנים שניסה לברוח, באתר ynet, 27 בספטמבר 2023
↑  סוכנויות הידיעות, המובלעת בנגורנו-קרבאך חתמה על מותה, מיליארדר ארמני הואשם ב"טרור", באתר ynet, 28 בספטמבר 2023
↑  נגורנו-קרבאך: כ-100 אלף ארמנים נמלטו מהמובלעת אחרי הכניעה לאזרבייג'ן, באתר ynet, 30 בספטמבר 2023
↑  דין שמואל אלמס, ‏הסכם השלום המפתיע בקווקז, ומה התפקיד של ישראל, באתר גלובס, 21 בספטמבר 2023
↑  מערכת וואלה! חדשות‏, דיווח: יותר מ-100 אלף פליטים חצו לארמניה בשל העימות בקווקז, באתר וואלה, 30 בספטמבר 2023
↑  גיא אלסטר‏, ראש ממשלת ארמניה: בעוד כמה ימים לא יישארו ארמנים בנגורנו-קרבאך, באתר וואלה, 28 בספטמבר 2023
↑  ynet והסוכנויות, המובלעת ננטשה, 100,000 ארמנים ברחו: "טיהור אתני". קפריסין תקלוט פליטים?, באתר ynet, 30 בספטמבר 2023
↑  נטע בר, נגורנו קרבאך: סגן מפקד כוח השלום הרוסי נהרג מירי הצבא האזרי, באתר ישראל היום, 21 בספטמבר 2023
"קרבאך היא אזרבייג'ן", הנשיא אלייב נואם לאומה
תושבים ארמנים נמלטים
דאג קולינס (פוליטיקאי)

דאג קולינס (באנגלית: Doug Collins; נולד ב-20 באוקטובר 1965) הוא פוליטיקאי אמריקאי, המכהן כמזכיר לענייני חיילים משוחררים של ארצות הברית תחת הנשיא דונלד טראמפ. כיהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס התשיעי של מדינת ג'ורג'יה, בין השנים 2021-2013.
ביוגרפיה

קולינס נולד וגדל בגיינסוויל שבג'ורג'יה. הוא סיים תואר ראשון במכללת צפון ג'ורג'יה, תואר שני בתאולוגיה (MDiv) מסמינר הכמורה בניו אורלינס ותואר JD במשפטים מבית הספר למשפטים ג'ון מרשל באטלנטה.
לאחר פיגועי 11 בספטמבר התגייס לכוחות המילואים של חיל האוויר של ארצות הברית ושירת ככומר צבאי, בין השאר הוצב בעיראק במהלך מלחמת עיראק. הוא ממשיך לשירת במילואים בתפקיד זה בדרגת לוטננט קולונל. בשנים 2007–2013 כיהן כחבר בית הנבחרים של מדינת ג'ורג'יה. בנובמבר 2012 נבחר לנציג המחוז התשיעי של ג'ורג'יה בבית הנבחרים של ארצות הברית ברוב של 74%. הוא נבחר לתקופות כהונה נוספות ב-2014, 2016 וב-2018. מינואר 2019 ועד מרץ 2020 כיהן כנציג הבכיר של המפלגה הרפובליקנית בוועדת המשפטים של בית הנבחרים.
בבחירות לסנאט האמריקאי ב-2020 התמודד מול קלי לפלר ורפאל וורנוק על מושבו של ג'וני אייזקסון הפורש, אך לא העפיל לסיבוב השני.
בנובמבר 2024 לאחר ניצחונו של דונלד טראמפ בבחירות לנשיאות ארצות הברית, מינה הנשיא הנבחר את קולינס לתפקיד המזכיר לענייני חיילים משוחררים בממשלו השני. ב-5 בפברואר 2025 אישר הסנאט של ארצות הברית את מינויו של קולינס ברוב של 77–23.
הערות שוליים

↑  Trump picks ex-congressman Doug Collins for veterans affairs secretary, באתר רויטרס, 15 בנובמבר 2024 (באנגלית)
↑  Senate confirms Doug Collins as new head of Veterans Affairs, באתר NBC News Montana‏, 5 בפברואר 2025 (באנגלית)
| הקבינט של ארצות הברית ארצות הברית |
| --- | --- | --- |
| בעלי תפקידים על פי חוק | נשיא ארצות הברית: דונלד טראמפ   סגן הנשיא: ג'יי. די. ואנס   מזכיר המדינה מרקו רוביו • מזכיר האוצר סקוט בסנט • מזכיר ההגנה פיט הגסת' • התובעת הכללית פאם בונדי • מזכיר הפנים דאג בורגום • מזכירת החקלאות ברוק רולינס • מזכיר המסחר בפועל ג'רמי פלטר • מזכיר העבודה בפועל וינס מיקון • מזכיר הבריאות ושירותי האנוש רוברט קנדי ג'וניור • מזכירת השיכון והפיתוח העירוני סקוט טרנר • מזכיר התחבורה שון דאפי • מזכיר האנרגיה כריס רייט • מזכירת החינוך בפועל דניז קרטר • המזכיר לענייני חיילים משוחררים דאג קולינס • מזכירת ביטחון המולדת קריסטי נואם |  |
| בעלי תפקידים ברמת קבינט | מנהל הסוכנות לעסקים קטנים בפועל אוורט וודל • ראש ה-CIA ג'ון רטקליף • מנהל הסוכנות להגנת הסביבה לי זלדין • ראש סגל הבית הלבן סוזי ויילס • מנהל משרד הניהול והתקציב ראסל ווט • השגרירה באו"ם בפועל דורותי שיאה • נציב הסחר בפועל חואן מילאן • ראשת המודיעין הלאומי טולסי גבארד • היועץ לביטחון לאומי מייקל וולץ |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  US Congress: C001093  VIAF: 105962150   WorldCat (עם VIAF): 105962150
ג'ורג' בירנבאום

| --- | --- |

 לידה:  1970 (בן 55 בערך) לוס אנג'לס, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 השכלה:  המכון הטכנולוגי של פלורידה 
 
ג'ורג' אלי בירנבאום (באנגלית: George Eli Birnbaum; נולד בשנת 1970) הוא יועץ פוליטי יהודי-אמריקאי למפלגות ימין, שהיה מעורב בכמה מערכות בחירות בישראל.
ראשית חייו

ג'ורג' בירנבאום נולד בלוס אנג'לס להורים יהודים. אביו היה ניצול שואה ממחנה אושוויץ. כאשר בירנבאום היה בן ארבע עברה משפחתו לאטלנטה, שם למד בבית הספר היסודי ובתיכון. לאחר מכן למד לתואר ראשון במדעי החלל במכון הטכנולוגי בפלורידה שם קיבל תואר ראשון במדעי החלל.
קריירה

בשנת 1992 הצטרף בירנבאום לצוות הקמפיין של חבר הקונגרס בוב מקווין ממדינת אוהיו. בשנים שלאחר מכן עבד גם בקמפיינים בקרוליינה הצפונית, וירג'יניה ופלורידה. במהלך 1996 שימש בירנבאום סגנו של אל ד'אמטו בוועדת הסנאטורים הרפובליקנית, ולאחר מכן ניהל את קמפיין הבחירות הכושל של צ'ארלי כריסט ב-1998 בפלורידה מול הסנאטור המכהן בוב גרהאם.
בשנת 1998 עבר לישראל כדי לעבוד כיועץ לראש הממשלה בנימין נתניהו ושימש כראש לשכתו במשך כשנה וחצי. ב-2003 נכנס בירנבאום לשותפות עם היועץ הפוליטי ארתור פינקלשטיין, וב-2008 סייע לניר ברקת בבחירות המוניצפיליות לראשות עיריית ירושלים.
בעשור השני של המאה ה-21 ייעץ בירנבאום לפוליטיקאים שונים באירופה, ביניהם פטר נצ'אס בצ'כיה, ויטלי קליצ'קו באוקראינה וויקטור אורבן בהונגריה. במקביל המשיך לייעץ לגורמים פוליטיים בישראל, במהלך הבחירות לכנסת השמונה עשרה לאביגדור ליברמן ומפלגת ישראל ביתנו ובמהלך הבחירות לכנסת העשרים וארבע לנפתלי בנט ומפלגת ימינה.
הערות שוליים

↑  Washington 'committed' to ensuring Israel secure, thestar.com, ‏2010-03-10 (באנגלית)
↑  מתן ברניר, ‏פרשת ישראל ביתנו: "פאינה אמרה לי - עמותת עזרא תממן", באתר גלובס, 24 באוקטובר 2018
↑  האם לברקת ומרגלית מותר לממן לעצמם קמפיין? מתי ברקת יגיד לנו את האמת על "ירושלים המאוחדת"? – הבלוג של רביב דרוקר
↑  Американський політтехнолог, активісти і дивний друг – хто допомагає Кличку, Притулі і Верещук, Українська правда (באוקראינית)
↑   כך עזרו יועציו הפוליטיים של נתניהו ליצור את הקמפיין האנטישמי נגד סורוס, באתר הארץ, 23 בינואר 2019
↑  לילי גלילי, ג'ורג' בירנבאום - האיש מאחורי הקמפיין של אביגדור ליברמן, באתר הארץ, 13 בפברואר 2009
↑  שקד מודאגת: "אנשים נלחצים מצעקות הגעוולד", באתר ערוץ 20, ‏2021-03-23
קנת דוברשטיין

קן דוברשטיין
קנת "קן" מ. דוברשטיין (באנגלית: Kenneth M. Duberstein;‏ 21 באפריל 1944 – 2 במרץ 2022) היה ראש סגל הבית הלבן ה-14 למניין, בין השנים 1988–1989, תחת ממשלו של רונלד רייגן, והיהודי הראשון שכיהן בתפקיד זה.
קורות חיים

גדל בברוקלין וסיים תואר ראשון בקולג' הפרטי פרנקלין אנד מארשל, ותואר שני ב"אמריקן יוניברסיטי". אשתו היא מפיקה בתוכנית הידועה "צ'ארלי רוז".