stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הון עצמי
המשמעות הרעיונית של ההון העצמי

לרעיון ההון העצמי יש משמעות רבה לא רק מבחינה חשבונאית, אלא גם מבחינה מושגית של תורת המשפט. כל ישות (אדם משפטי) נושאת זכויות וחובות. את החובות (בין אם אלו נובעים מחוזה, מדיני הנזיקין, מרגולציה, או מתחום משפטי אחר) הישות מחויבת על פי דין לקיים, בדיוק כפי שהיא זכאית לכך שאחרים יקיימו את חובותיהם כלפיה. שני הגדלים - הנכסים וההתחייבויות - נוצרים ומתעדכנים בדרכים שונות שאינן תלויות זו בזו. לדוגמה, אם הישות מחזיקה נכס מקרקעין שערכו עלה או ירד, הדבר אינו משנה כלל את סכום ההלוואות שנטלה הישות ואותן עליה להחזיר, או את סכום המשכורות שעליה לשלם לעובדיה בתחילת החודש הקרוב. פועל יוצא, הנכסים וההתחייבויות אינם חייבים להיות שווים, ולמעשה כמעט לגבי כל ישות בעולם, בכל נקודת זמן, אכן אינם שווים - כלומר, ההון העצמי אינו אפס, אלא בעל ערך חיובי (אם הנכסים עולים על ההתחייבויות) או ערך שלילי (אם ההתחייבויות עולות על הנכסים).
במקרה הראשון, כאשר ההון העצמי חיובי, הישות אוחזת ערך איתו היא יכולה לפעול על פי שיקול דעתה (מבלי שתפר או תפגע בכך בזכותו המשפטית של אף אדם אחר - כלומר, מבלי שלאף אדם אחר תהיה כלפיה טענה או תביעה משפטית המתייחסת לפעולות ובחירות אלו), דבר המתקשר למושגים של אוטונומיה של הרצון הפרטי, עקרון החוקיות, ותפקידו של המשפט הפרטי כמאפשר בחירה אינדיבידואלית. במקרה השני, כאשר ההון העצמי שלילי (מצב המכונה גם "גרעון בהון העצמי" או "גרעון בהון"), הישות אינה יכולה לקיים את כל התחייבויותיה, אילו היתה נדרשת לקיים את כולן ברגע זה. אם ההון העצמי לא יגדל במידה מספקת לפני המועד בו הישות נדרשת לקיים בפועל את ההתחייבויות (לדוגמה, לפני המועד בו עליה לבצע תשלום של החזר הלוואה), היא תימצא מפירה את הדין, דבר שידרוש בדרך כלל תגובה של מערכת המשפט (לעתים קרובות, על דרך של פתיחת הליך חדלות פרעון).
מרכיבי ההון העצמי

כאמור, ההון העצמי שווה בדיוק לסכום הנכסים של הישות פחות סכום ההתחייבויות שלה. באופן היפותטי, היה ניתן לערוך מאזן רק לאחר בדיקת תוכן הנכסים וההתחייבויות של הישות, וחישוב ההון העצמי בתור מספר שסתום (plug number). הנכסים וההתחייבויות מורכבים מגדלים המתייחסים לתופעות ברות-מדידה הקיימות במציאות החיצונית לישות (לדוגמה, נכסים עשויים לכלול בניינים, כסף מזומן, זכות לקבל תשלום לפי חוזה ועוד; התחייבויות עשויות לכלול חיובים לפי חוזה הלוואה, לתשלום משכורות לעובדים, לתשלום שכר דירה ועוד). בניגוד לכך, ההון העצמי אינו מורכב מתופעות חיצוניות מעין אלו, אלא נגזר מההפרש ביניהן כמקשה אחת.
עם זאת, החשבונאות והמשפט אינם מסתפקים בשאלה מה סכומו הכולל של ההון העצמי, אלא בוחנים גם כיצד הוא נוצר - כלומר, עקב אילו גדלים או תופעות כלכליות ומשפטיות הישות הגיעה למצב בו קיים ההפרש, כפי שהוא, בין הנכסים להתחייבויות שלה.
קיימות שתי תופעות עיקריות כאלו, המהוות את שני המרכיבים החשובים ביותר של ההון העצמי: עודפים והון מניות. יתכנו גם מרכיבים נוספים, כנדון להלן. המשותף לעודפים, להון המניות, וליתר מרכיבי ההון העצמי הוא שכאשר הנכסים המביאים לקיומם "נכנסים" למאזן (למשל, ברגע בו הישות מרוויחה כסף או ערך כלכלי אחר כתוצאה מפעילותה העסקית, או ברגע בו בעלי מניות מעבירים ערך לכיסה של הישות תמורת הנפקת מניות חדשות), לא נוצרת כנגדם התחייבות בצדו השני של המאזן. על פי דיני התאגידים והדין הכללי, תאגיד אינו מחויב "להחזיר", "לפרוע" או "לפדות" לבעלי מניותיו את השקעתם או את רווחי התאגיד, בשום סכום ובשום תאריך ידוע מראש (capital lock-in). זאת, בניגוד להתחייבויותיו של התאגיד כלפי נושים, עובדים, ספקים, לקוחות וכל דמות אחרת שיש לה זכות כנגד התאגיד, פרט לבעלי המניות.
מרכיבי ההון העצמי > עודפים (יתרת רווח)

העודפים, או רווחים צבורים, או יתרת רווח, הם סך כל הרווח הנקי שהישות צברה מאז יום הקמתה ושלא חולק (כדיבידנד, ברכישה עצמית, או באופן אחר). מקורם הוא בשורה התחתונה של דוח רווח והפסד.
מרכיבי ההון העצמי > הון מניות

הון המניות הוא סך כל הערך שהושקע בישות על ידי בעלי הזכות השיורית כלפיה, המכונים לעתים קרובות בעלי מניות. במאזן הישות, הון המניות עשוי להתחלק למספר תת-מרכיבים:
"הון מניות מונפק" – סך התמורה שהישות קיבלה בגין הערך הנקוב של המניות שהקצתה.
פרמיה על מניות – ההפרש בין התמורה הכוללת שהישות קיבלה עבור המניות שהקצתה לבין ערכן הנקוב. להון המניות של תאגידים רבים אין כלל ערך נקוב. במקרה כזה, כל מה שהישות קיבלה תמורת מניותיה יופיע תחת ה"פרמיה". כיום, יש חשיבות מעשית פחותה למושג הערך הנקוב, כך שראוי להביט על הון המניות באופן כללי, בתור מה שהישות קיבלה מבעלי מניותיה עבור המניות שהקצתה להם.
מניות באוצר – סך התמורה שהישות שילמה עבור מניות שנרכשו חזרה ונמצאות בידיה (כעת בתור מניות רדומות). נתון זה הוא מספר שלילי, המקטין את ההון העצמי. זאת, מכיוון שכאשר ישות רוכשת חזרה ממניותיה, היא מבצעת חלוקה לבעלי המניות (בדומה לדיבידנד, המפחית גם הוא את ההון העצמי) ומקטינה את נכסיה וכך גם את ההון העצמי שלה.
מרכיבי ההון העצמי > קרנות הון

לעתים, מצטרפים לעודפים ולהון המניות רכיבים נוספים של ההון העצמי. מרכיב נפוץ יחסית הוא קרנות הון (capital reserves). דיני התאגידים, לרבות חוק החברות בישראל, קובעים שניתן לחלק את העודפים לבעלי המניות, בין אם כדיבידנד, ברכישה עצמית או באופן אחר. לעומת זאת, ככלל, אסור לחלק את הון המניות או את קרנות ההון. למעשה, קרנות הון נוצרות מתוך חלקים מההון העצמי שנמצאו לפני כן, או היו עשויים להגיע, לעודפים, אלא שמסיבות שונות אין לאפשר את חלוקתם. סיבה נפוצה ליצירת קרנות הון היא הגדלת יציבותו הפיננסית של התאגיד, על ידי הקמת "כרית בטחון" של ערך אשר אלו הבאים במגע משפטי עם התאגיד יודעים כי התאגיד אינו רשאי לחלק החוצה מכיסו. מסיבה זו, התופעה של קרנות הון נפוצה במיוחד במאזנים של בנקים ושל מוסדות פיננסיים אחרים.
בין הסוגים הנפוצים יחסית של קרנות הון במאזן נמצאים אלו:
קרן הון בגין עסקאות עם בעלי שליטה.
קרן הון בגין הפרשי תרגום של שערי חליפין.
קרן הון בגין תשלום מבוסס מניות.
קרן שערוך מכשירים פיננסיים זמינים למכירה – רווחים והפסדים בגין מכשיר פיננסי זמין למכירה אינם נרשמים בדוח רווח והפסד, אלא בהון העצמי של הישות. הרווחים או ההפסדים המצטברים ייזקפו בדוח רווח והפסד רק כאשר המכשיר ימכר לאדם חיצוני.
קרן הערכה מחדש של נכסים שהוערכו מחדש על פי שוויים ההוגן. לרוב, רק בעת מכירת הנכס ניתן יהיה לזקוף קרן זו ישירות לעודפים ולאפשר חלוקה.
מרכיבי ההון העצמי > תמורה עבור כתבי אופציה

מרכיב נוסף שעשוי להיכלל בהון העצמי הוא התמורה שקיבלה הישות עבור כתבי אופציה שהנפיקה. כתבי אופציה אינם מניות והתמורה בגינם אינה נכללת בהון המניות, אך גם אינם בגדר התחייבויות (שכן אינם מייצגים חיוב החל על הישות להעביר סכום כסף או ערך כלכלי דומה לאדם אחר, אלא רק להעניק לו מניות, שהן-עצמן בעלות אופי של הון עצמי ולא התחייבות), כך שהתמורה ששולמה לישות בגינם מהווה מרכיב נפרד בהון העצמי.
מרכיבי ההון העצמי > מכשירים פיננסיים שסווגו כרכיב הוני

לעתים, תמורה שקיבלה הישות כאשר הנפיקה מכשירים פיננסיים מסוימים, כגון איגרות חוב להמרה, עשויה להיות מסווגת כחלק מההון העצמי. במקרה של אג"ח להמרה, מרבית התמורה שקיבלה הישות בגין הנפקת האיגרת תופיע בדרך כלל תחת חלק ההתחייבויות במאזן, אך חלק ממנה יכול להופיע (בתנאים מסוימים הקבועים בדין ובתקינה החשבונאית) תחת ההון העצמי.
מרכיבי ההון העצמי > זכויות שאינן מקנות שליטה

זכויות שאינן מקנות שליטה, או זכויות מיעוט, מייצגות את חלקם הרעיוני של בעלי מניות המיעוט של חברות בנות בהון העצמי של אותן חברות בנות, שדוחותיהן הכספיים מאוחדים עם אלו של הישות המדווחת.
ההון העצמי ושווי מניות הישות

לעניין הערכת שווי, ההון העצמי בדרך כלל אינו מייצג את שווי כלל מניות הישות (המכונה גם שווי שוק אם הישות היא תאגיד ציבורי), מכיוון שלרוב אינו מגלם את המוניטין ונכסים בלתי מוחשיים אחרים. כמו כן, ערך ההון העצמי אינו מתחשב בתזרימי המזומנים הצפויים של הישות, אילו תמשיך לפעול כקונצרן פעיל במהלך העסקים הרגיל (הנחת העסק החי), לעומת שיטת DCF, שכן מתחשבת בהם. עם זאת, ניתן להתייחס אל ההון העצמי כסכום מינימלי אותו ניתן לדרוש תמורת מניות הישות, שכן אם יוצע סכום נמוך יותר, יתכן שמימוש כל הנכסים וכל ההתחייבויות יניב תמורה גבוהה יותר, עד לסך ההון העצמי. לעיתים, יתכן ששווי הישות דווקא נמוך מההון העצמי; זאת, כאשר יש יסוד להניח שהישות עומדת להפסיד כסף, לרבות במקרה בו נכסים רשומים במאזן לפי שווי הגבוה מערכם האמיתי.
ראו גם

דוח על השינויים בהון העצמי
הון מניות
יתרת רווח
מכפיל הון
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4013776-4
רפי רוטר

רפי רוטר (1934 – 3 בספטמבר 1998) היה מנכ"ל הביטוח הלאומי ומכבי שירותי בריאות.
רוטר היה ב-1970 מנהל אגף המחקר והתכנון במוסד לביטוח לאומי ובשנת 1975 הוא כיהן כמשנה למנכ"ל המוסד. בסוף שנת 1976 הוא התמנה למנכ"ל המוסד לביטוח לאומי, בעקבות מעבר עמירם סיון לכהן כמנכ"ל משרד האוצר.
בתחילת פברואר 1982 ביקש בן-ציון רובין, סגן שר הרווחה מטעם תמ"י, לפטר את רוטר כדי למנות איש מטעמו בראש המוסד. כוונתו הושעתה על ידי מנחם בגין, אך בהמשך שנת 1982 הפיטורים יצאו אל הפועל בידי שר הרווחה מטעם תמ"י, אהרן אוזן. רוטר עבר לכהן כמנכ"ל מכבי שירותי בריאות, תפקיד שהוא מצא קרוב לעיסוקו הקודם בביטוח הלאומי. במהלך כהונתו הוביל רוטר את מכבי מכ-300,000 מבוטחים לקרוב למיליון מבוטחים.
הערות שוליים

↑  הנסיגה באי שוויונות אינה מגמה, דבר, 29 בדצמבר 1970
↑  המוסד לביטוח לאומי נערך לתשלום קצבאות ילדים במישרין, דבר, 13 בנובמבר 1975
↑  אהרן גבע, אין הגיון פוליטי וחברתי בקיצוץ קצבאות לילדים, דבר, 29 בנובמבר 1976
↑  ראש הממשלה ביטל הכוונה, דבר, 12 בפברואר 1982
↑  פעם מנכ"ל תמיד מנכ"ל, מעריב, 15 בדצמבר 1982
↑  מיכל רווה, ‏נפטר רפי רוטר, לשעבר מנכ"ל קופ"ח מכבי, באתר גלובס, 3 בספטמבר 1998
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007301717205171  VIAF: 298994400   WorldCat (עם VIAF): 298994400
ספרייה זעירה

ספרייה זעירה הנקראת פינת קריאה קהילתית בבית לנדאו בגבעת נשר בעיר נשר
ספרייה זעירה (או "ספרייה זעירה חינם") התחילה בארצות הברית כתנועה ללא כוונת רווח שמטרתה השאלת ספרים בחינם לחברי הקהילה בה היא ממוקמת, וממשיכה במקומות שונים בעולם.
בישראל מופעלת הספרייה הזעירה בדגמים שונים: ספריית רחוב, ספרייה שכונתית, ספריות חוף, ספריות בתחנות אוטובוסים ורכבות, ספרייה בבתי קפה ועוד. בכולן, הספרייה מכילה ספרי ילדים וספרים למבוגרים, בהם ניתן לקרוא במקום או לשאול אותם ולהחזירם בתום השימוש. המעוניינים לתרום ספרים תקינים יכולים להניח אותם על המדפים.
היסטוריה

הרעיון לספריות קטנות החל בשנה 2009 בעיר הדסון (אנ') במדינת ויסקונסין בארצות הברית, כאשר טוד בול (Todd Bol) בנה תיבת עץ תלויה על עמוד כדוגמת תיבת דואר או שובך יונים כמחווה לאמו שהייתה מורה בבית ספר ואהבה לקרוא.
בול פיתח את הרעיון ביחד עם שותפו ריק ברוקס (Rick Brooks) שמצא דרכים יעילות להפיץ את הרעיון שהתפשט במהירות. יוצרי הספריות יכולים לבנות את הספריות, כדוגמת בית בובות, או לקנות מוכן באמצעות אחד מאתרי האינטרנט. בתמורה לתשלום אגרה הספרייה נרשמת כחברה בארגון ומקבלת שלט "קרא ספר – השאר ספר". כמו כן, קיים אינדקס של מיקום הספריות ב-GPS.
נכון לינואר 2014 נפתחו יותר מ-15,000 ספריות קטנות ב-50 מדינות בארצות הברית וב-40 מדינות בעולם. לפי הערכה בין השנים 2010 - 2013 הושאלו 1,650,000 ספרים.
הרבה ספריות נתרמו לאזורי פריפריה שלא היו בהם ספריות ציבוריות או שנפגעו באסונות.
בשנת 2015 הספריות הקטנות זכו להכרה על ידי ספריית הקונגרס האמריקאי כספריות המעודדות קריאה היוצרות קשר בין השכונות סביב אהבת הספרים. התוכנית היא להקים 100,000 ספריות קטנות במרחבים שונים ברחבי ארצות הברית עד סוף 2016.[דרושה הבהרה]
ספריות זעירות בישראל

את הרעיון הגו עמית מטלון ודניאל שושן מהמעבדה לאדריכלות ואמנות ניסויית בפקולטה לארכיטקטורה טכניון חיפה בשנת 2008 עמית מטלון ודניאל שושן הקימו את קבוצת האמנות ארט אספיונאז' שהצטרפו לפרויקט אומנותי "Pupliclibrary". בקבוצה היו השחקנים קרן מור ומנשה נוי והאדריכלים שרון יאבו איילון לולה בן אלון ועמית מטלון. הקבוצה חדלה לפעול ב-2014 אך המעבדה לאדריכלות ואמנות ניסויית ממשיכה לפתח את הפרויקט.
הפרויקט החל בחיפה, דניאל שושן ועמית מטלון הציבו מדפי ספרים בתחנות אוטובוסים בשכונת נווה שאנן. בתחילת הדרך הקפידו מדי שבוע להניח ספרים על המדפים וספרים שנעלמו, חזרו ובנוסף הופיעו חדשים. עם הזמן גם הספרים בתחנות קיבלו אפיונים - באזור החרדי בשכונה היו על המדפים בעיקר ספרי קודש וליד הטכניון הופיעו תזות, ספרות מדע וחומרי לימוד. הפרויקט הפך לסיפור הצלחה בזכות הרתמות העירייה ובעיקר מפני שאומץ על ידי התושבים.
ספריות מוצבות גם בירושלים, כפר סבא, רעננה, פתח תקווה חולון ועוד. במזכרת בתיה קיימת ספריית רחוב שכונתית. בכל ספריות הללו התושבים מוזמנים לקחת או להניח ספרים, ללא תשלום, מהמדפים שהותקנו בתחנות.
בעיר נשר הוקמו 3 ספריות זעירות הנקראות "פינת קריאה". הספרייה הראשונה הוקמה על הקיר החיצוני של הספרייה העירונית השוכנת ליד מבנה עיריית נשר. השנייה הוקמה בשכונת גבעת נשר במרכז הקהילתי בית לנדאו השייך לרשת המתנסים של נשר. בחודש ינואר 2021 הוקמה פינת קריאה שלישית במתנ"ס הוורדים השוכן בשכונת רמות יצחק. הספרים לספרייה מגיעים לפינה מתרומות התושבים המתחזקים את פינות הקריאה.
ספריות זעירות בישראל > תל אביב

בשנת 2014 הקימה עיריית תל אביב "מיני ספריות" רחוב וחופים ניידות. הספריות מותקנות על נגררים. בתוך הקופסאות מותקנים ארונות מדפים לספרים ודלתות אשר ניתן לנעול אותן עם סגירת הספריות. הספריות פתוחות לקהל הרחב בשדרות רוטשילד, בחלק הצפוני שקרוב למתחם הבימה, בחופי הים מציצים, גורדון והצוק, בשדרות יד לבנים, בשדרות ההשכלה ובגן תקווה בשכונת התקווה. בספריות אלה יש ספרי ילדים ומבוגרים, פרוזה ושירה, ספרי נוער ועוד, וכן ארגזים המיועדים למי שמעוניין לתרום ספרים. בספריות קיימים ספרים בחמש שפות - עברית, אנגלית, צרפתית, רוסית וערבית. סביב הספריות הניידות מוצבים מושבים, והקהל הרחב מוזמן לשאול ספר לכמה שעות, לקרוא ולהחזיר למדף עם סיום הקריאה. מלבד ספרים ב'הארד-קופי', ניתן בספריות הרחוב גם להוריד ספרים דיגיטליים לטאבלטים, בשיתוף פעולה עם מיזם 'עברית' לספרים דיגיטליים בעברית. תופעה שמעיבה על פרויקט זה היא גניבת ספרים (לפעמים סיטונית) מהספריות הללו, דבר שנעשה מאמץ לפתרו על ידי סימון הספרים במדבקות בולטות וזוהרות. על כל פנים, הספרים בספריות אלו הם או בלויים, או מתרומות התושבים, או מעודפים מיותרים של הספריות, כך שלא נגרם נזק כלכלי לעירייה.
ספריות זעירות בישראל > פרויקט ספרייה בתחנה

בראשית 2016 השיקה רכבת ישראל את פרויקט "ספרייה בתחנה". בתחנות שונות ברחבי הארץ הוצבו ספריות להשאלה והחלפת ספרים ללא תשלום, לרווחת נוסעי הרכבת. ספריות אלו מאפשרות השאלה והחזרה של ספרים במשך כל שעות היום, ללא הרשמה, כאשר ניתן לשאול ספרים בתחנה אחת ולהחזירם בתחנה אחרת. ניתן גם לקחת את הספרים הביתה ולהחזירם לעמדה ייעודית בנסיעה הבאה.
הערות שוליים

↑  ?The Neighborhood Book Exchange: Community Catalyst or Media Hype
↑  הודעה לעיתונות: Little Free Library Honored by The Library of Congress for Creating Communities of Literacy
↑  אסתר זנדברג, פרוייקט בחיפה: ספריית השאלה בתחנת אוטובוס, באתר הארץ, 30 ביוני 2011
↑
ירושלים: תחנות אוטובוס יהפכו לספריות
↑  תחנות הקריאה בפארק המסילה, באתר מינהל קהילתי גינות העיר
↑  חדש בחולון: ספריה ציבורית הוצבה בתחנת אוטובוס בעיר
↑  מיזם תרבות הקריאה של רכבת ישראל יוצא לדרך: ספריות בתחנת חיפה חוף הכרמל
↑  עידן יוסף, קראת נסעת: ספריות להשאלה ברכבת, באתר News1 מחלקה ראשונה, 27 בינואר 2016
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1144544831  LCCN: sh2019000029 
תחנת קריאה בירושלים בפארק המסילה (ירושלים) תחנת  המושבה הגרמנית
ספריית רחוב בשדרות ההשכלה, תל אביב
אנשי הדממה

| --- | --- |
 סינגל בביצוע להקת חיל הים
 יצא לאור:  1970
 שפה:  עברית
 אורך:  3:16
 חברת תקליטים:  הד ארצי
 כתיבה:  יורם טהרלב
 לחן:  יאיר רוזנבלום
 עיבוד:  בני נגרי
 
"אנשי הדממה" הוא שיר בביצוע להקת חיל הים, שהתפרסם ב־1969 כאחד משיריה של תוכנית הלהקה התשיעית, "רפסודה בכחול". יורם טהרלב כתב את השיר, ויאיר רוזנבלום הלחין אותו.
רקע

השיר נכלל בתוכנית מס' 9 של הלהקה, "רפסודה בכחול". תוכנית זאת באה אחרי "וביום השלישי", שהייתה אחת התוכניות המצליחות ביותר של הלהקה, ו"רפסודה בכחול" הצליחה גם היא. השירים הבולטים בתוכנית היו "אנשי הדממה", "כשאהיה גדול" ו"יידישע פיראטן". הצלחת הלהקה זיכתה אותה בתואר "להקת השנה" במצעד הפזמונים השנתי לשנת תש"ל של קול ישראל. בני נגרי היה המנהל המוזיקלי של התוכנית ועיבד את השיר.
על השיר

השיר מספר על אנשי הצפרדע, הצוללים של שייטת 13. יורם טהרלב סיפר שכל להקה צבאית שכתב לה שירים דאגה שהכותבים ייצאו לשטח ויראו במו עיניהם מה קורה. גם בחיל הים הוא ביקר. טהרלב סיפר שבאותה תקופה השייטת הייתה סודית עד כדי כך שאסור היה להזכיר את שמה. כמו בשירים רבים שכתב, גם בשיר הזה שיבץ טהרלב אזכורים תנכיים. הוא השווה את אנשי השייטת ליונה הנביא, "שגם הוא נעלם ליומיים שלושה, בלי שידעו היכן בדיוק הוא היה...".
הצלחה

"אנשי הדממה" צעד במצעדים השבועיים של הגל הקל בסביבות נובמבר 1969 – פברואר 1970. בשיאו הגיע למקום הראשון למשך שבוע אחד, ב־5 בינואר 1970. במצעד העברי השנתי (תש"ל) של התחנה הוא דורג במקום ה־20. להקת חיל הים זכתה בתואר "להקת השנה" במצעד הזה (וידעה הצלחות נוספות: כוכב הלהקה שלמה ארצי זכה במקום הראשון בפסטיבל הזמר והפזמון עם השיר "פתאום עכשיו, פתאום היום" כשהוא לבוש במדי החיל. השיר זכה בתואר "שיר השנה", וארצי זכה בתואר "זמר השנה". רבקה זהר, גם היא בוגרת הלהקה, זכתה בתואר "זמרת השנה" בפעם השנייה ברציפות, לאחר צאת אלבום הבכורה שלה).
הצלחה > מיקומי שיא

|   ‏‏‏  מצעדים שבועיים (1969–1970)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים שבועיים (1969–1970)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים שבועיים (1969–1970)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדים שבועיים (1969–1970)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  ישראל | הגל הקל | 1 |  |
|   ‏‏‏  מצעדים שנתיים (תש"ל)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים שנתיים (תש"ל)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים שנתיים (תש"ל)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדים שנתיים (תש"ל)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  ישראל | הגל הקל | 20 |  |
בתרבות

בעונה השישית של סדרת הסאטירה "היהודים באים" שודר שיר פרודי על "אנשי הדממה". השיר, הנקרא "אנשי הצפרדע", מתייחס להתנכרות המערכת הצה"לית לחיילי צה"ל שנפגעו במהלך שירותם. בין המקרים שהוזכרו: פרשת הקישון, פרשת הסרסור בסוהרות בכלא גלבוע וטיפול לקוי בחיילים פגועי נפש.
הערות שוליים

↑  רפסודה בכחול, באתר Discogs, בדיקה אחרונה ב־27 בספטמבר 2022
1 2 3 4  נתוני היצירה, באתר אקו"ם, בדיקה אחרונה ב־27 בספטמבר 2023
↑  תוכנית ט' – "רפסודה בכחול", באתר army-bands.co.il, בדיקה אחרונה ב־27 בספטמבר 2023
↑  אנשי הדממה, באתר הספרייה הלאומית
1 2  מיקום שיא במצעד השבועי של הגל הקל (1), 5 בינואר 1970, באתר פזמונט, בדיקה אחרונה ב־27 בספטמבר 2023
↑  דירוג במצעד השנתי של הגל הקל (20), באתר פזמונט, בדיקה אחרונה ב־27 בספטמבר 2023
↑   היהודים באים | אנשי הצפרדע (מתוך עונה 6, פרק 5), סרטון בערוץ "כאן 11 - תאגיד השידור הישראלי", באתר יוטיוב (אורך: 02:58)
עמק המלכים

ערך זה עוסק במקום קבורת הפרעונים. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
עמק המלכים או ואדי אל מוּלוּכּ (בערבית: وادي الملوك; בקופטית: ϫⲏⲙⲉ) הוא עמק הנמצא במצרים ובו קברים אשר נבנו לפרעוני הממלכה החדשה, שליטי השושלות ה-18 עד ה-20.
העמק ממוקם בנקרופוליס של תבאי בגדה המערבית של נהר הנילוס ממול תבאי (לוקסור של ימינו). העמק, אשר שימש כמקום קבורה מלכותי בין השנים 1539 לפנה"ס ל-1075 לפנה"ס, מכיל כ-65 קברי פרעונים שהתגלו. הקבורה בעמק באה ככל הנראה לתת מענה לבעיית שוד הקברים אשר נפוצה בקברים הקדומים של הפרעונים - הפירמידות.
העמק מחולק בחלוקה פנימית לעמק מזרחי ועמק מערבי, כאשר מרבית הקברים המפורסמים ממוקמים בזה המזרחי. בעמק המערבי ישנו קבר אחד בלבד הפתוח לציבור הרחב והוא קברו של הפרעה איי, יורשו של תות ענח' אמון.
ב 1979 הוכרז העמק על ידי אונסק"ו כאתר מורשת עולמית.
מפת עמק המלכים
רקע היסטורי > צורת הקבורה בתקופת טרום הממלכה החדשה

מנהגי הקבורה במצרים העתיקה, עברו התפתחות שיטתית ורציפה במשך אלפי השנים של קיום השושלות השולטות. שנויים אלו נבעו בין היתר מהצורך להתגונן משודדי קברים, מהסבת מרכז כובד השלטון מאזור גאוגרפי אחד למשנהו וממודלי ריכוזיות שהתפתחו בעקבות שגשוג הממלכה.
כבר בתקופת השושלות הראשונות, נחצבו קברים חשובים באבן ועליהם הקימו מבנים דמויי שולחן שנקראו מסטבה. מבנים אלו התפתחו ברבות הימים לפירמידות המצויות עד היום בסקארה בתקופה בה העיר ממפיס הייתה בירת הממלכה. לאחר מכן, אתר הקבורה הראשי עבר לגיזה ששימשה כנקרופוליס בעידן הממלכות הראשונות. בתקופה הבאה, נכרו הקברים בתבאי. בנוסף לקברים המלכותיים, נבנו כאן גם מקדשים ששימשו להכנת המת לקבורה ולהבאת מנחות שישמשו אותו בעולם הבא לאחר מותו.
לקראת סיום תקופת הביניים הראשונה, בימי השושלת ה-11, כאשר מצרים הייתה עדיין מחולקת לנסיכויות מחוזיות, שורה של מלכים בשם אנטפ שמלכו בתבאי, נקברו בקברי שורה בשם סף-אל-וואבה ב-א-טארף (אנ') הנמצא דרומית מזרחית לעמק המלכים. בסמוך אליהם נמצאו מקדשי מוות ששירתו את בית הקברות הזה.
בסיום תקופת הביניים הראשונה ותחילת תקופת הממלכה התיכונה (שושלות 11 ו-12), עם ההבנה שקברים מפוארים מחטיאים את מטרתם ושוכניהם אינם זוכים למנוחת עולמים, כי אם להפך, הם מושכים שודדים ומטרידים לא קרואים, חלו שנויים במנהגי הקבורה של שכבת השלטון המצרית.
מנתוחותפ השני (אנ'), יצר לעצמו במערב דיר-אל בחרי, אזור קבורה עם מקדש, מזבח ומעבר תת-קרקעי שהוביל לתוך קבר חצוב בעומק הסלע. בהמשך, אנשי המפתח של תבאי התחילו לקבור את בני משפחתם במבנים חצובים בצלעות הגבעות עם רמפות גישה, חצרות וחדרי פולחן מעוטרים שהובילו לפירי קבורה, בגדה המערבית של הנילוס על יד מערכת הקבורה הזו, בדיר-אל בחרי, ובבתי קברות נוספים.
בסוף תקופת הביניים השנייה, מלכי השושלת ה-17 נהגו להיקבר בדרה-אבו אל נאג'ה (אנ'). קברים אלו כמעט לא נחקרו אולם אוזכרו בפפירוס אבוט (אנ') (Abbott Papyrus), שתיעד משפטים של שודדי קברים עתיקים שנערכו בזמן השושלת ה-20.
רקע היסטורי > תקופת הממלכה החדשה

מנהגי הקבורה של השכבה השלטת במצרים עברו התפתחות נוספת בעמק המלכים. המלכים הראשונים להיקבר בתחומי בית הקברות הזה היו תחותמס הראשון ואמנחותפ הראשון, מראשוני השושלת ה-18.
כאן, לראשונה, בוצעה הפרדה של מיקום הקבר ומיקום המקדש של המלך.
ישנה סברה שהעמק נבחר למטרתו, בגלל מבנה הגבעה הגבוהה ביותר (אל קורן (אנ')), המדמה פירמידה החולשת עליו. כמו כן נקשרו למקום שמות של אלים כמגניו. העמק נודע בכינויו בפי המצרים העתיקים כ"השדה הגדול" ("Ta sekhet Maat") או בשמו הארוך "בית הקברות המלכותי הכביר של מיליון שנות חיים עצמה ובריאות של פרעה, במערב תבאי".
הקברים עצמם מוקמו בתחילה על הצוקים, מתחת למפלי מים שהתהוו בזמן שיטפון, כנראה משקולי קלות העיבוד של הסלע. ייתכן שהייתה גם מחשבה שהסחף שייווצר יסתיר היטב את מקום הקבר. בהחלטה על מיקום הקבר השתתף, וזיר, הפקיד הגבוה ביותר ששירת את המלך.
בתקופת השושלת ה-19 והלאה, הקברים נחצבו קרוב יותר לבסיס הגבעות.
תכנון ההסתרה של הקברים בעמק מיוחסת לאינני (אנ') (Ineni), שהיה האדריכל של כ-4 מלכים (אמנחותפ הראשון, תחותמס הראשון, תחותמס השני, חתשפסות במשותף עם אמנחותפ השלישי). בקברו נמצאה כתובת המתארת כיצד ראה את חציבת הקבר של תחותמס הראשון כמקום ש"איש לא ראה איש לא שמע". עם זאת, לא ברור אם הקבר המדובר הוא KV20 או KV38 או שניהם.
בתחילת דרכו שימש העמק גם כמקום קבורתם של אצילים נבחרים כמו גם של נשותיהם וילדיהם של הפרעונים. העובדים שחצבו את הקברים גרו בדיר אל-מדינה ובקברם נמצא תיעוד רב של אורחות חייהם.
רקע היסטורי > תקופת הממלכה החדשה > תקופת אל-עמארנה

אמנחותפ הרביעי, בנו של אמנחותפ השלישי, יסד דת חדשה במצרים העתיקה יחד עם מלכתו נפרטיטי. במסגרתה הוא השמיד את כל הטקסים והפולחנים לאל אמון.
הוא בנה עיר בירה חדשה באל-עמארנה ופיתח פולחן לאל אתון. זהו פולחן לאל יחיד, (פרוטו-מונותיאיזם) שונה מהסגידה לריבוי האלים שהיו מקובלים בדת של אמון. שמה של העיר בפי המצרים הקדמונים היה אַחֶתְאַתון – "האופק של אתון" (אחד מכינויו של רע, אל השמש המצרי). העיר החליפה את הבירה הישנה, נא אמון, היא תבאי.
עם העברת בירת הממלכה, אמנחותפ הרביעי שינה את שמו לאחנתון. באל-עמארנה נבנה עבורו קבר מלכותי והתחילה עבודת בניה של קברים לנשותיו וילדיו. בקבר אחנאתון (אנ') שנמצא באל-עמארנה, מצאו את סרקופג הקבורה המנותץ שלו. הוא נהרס כאשר הבירה נהרסה והוסטה חזרה לתבאי בימי מלכותו של תות ענח אמון. בימינו, הסרקופג שוחזר והוא נמצא במוזיאון הארכאולוגי בקהיר. סוברים שיחד עם הריסת העיר, הועברו הגופות המלכותיות מאל-עמארנה לתבאי. ייתכן שאחנאתון נקבר בעמק המלכים בתבאי בקבר שנקרא KV55. בקבר זה נמצאה מומיה שפניה הושחתו.
יורשו, תות ענח אמון, שעלה לשלטון כשהיה בן 9 בלבד, ביצע בהשפעת יועצים רבי השפעה מהפכה שהחזירה את האמונה הישנה וניסתה למחוק כל זכר למהפכה של קודמו. עקב כך הוא שינה את שמו מתות ענח אתון, הוא נקבר בעמק המלכים. קברו, KV62, הוא הקבר השלם היחידי שנמצא על כל אוצרותיו על ידי הוארד קארטר ב-1922.
רקע היסטורי > תקופת הממלכה החדשה > תקופת השושלות ה-19 וה-20

מלכי השושלות הבאות, ה-19 וה-20, ובני ביתם המשיכו להיקבר בעמק. במיוחד גדול ומעוטר הוא קברו של סתי הראשון, הקבר הוא העמוק ביותר שנמצא מכל מלכי הממלכה החדשה. ניתן לבקר בו כיום. המומיה שלו נמצאה בקבר בדיר-אל בחרי ומוצגת במוזיאון הארכאולוגי בקהיר. בתקופת מלכותו של רעמסס הראשון החלה קבורת הנשים בעמק המלכות, אתר אשר הפך למקום קבורתן הקבוע של הנשים החשובות בממלכה.
הקברים היוו מטרות לשודדים כבר מתקופת השושלת ה-18. תחילה, ההגנה על הקברים הייתה אי ידיעת מיקומם והסתרת הפתח שלהם. בסוף השושלת ה-18, בוצעו פטרולי שמירה בעמק. בתקופת השושלת ה-20 מעשי השוד היו תכופים ולעיתים נגרם נזק ממשי גם למומיות.
לקראת סיום תקופת הממלכה החדשה (השושלת ה-21), התחילה תקופה לא יציבה במצרים. מעשי הביזה התגברו מאוד וכהני אמון, פתחו את הקברים וקבצו את המומיות בשלשה קברים כדי להגן עליהם. מאותן סיבות, הם גם סילקו את כל האוצרות. לאחר מכן העבירו את המומיות שוב למחבוא חדש, בדיר-אל בחרי, שם הן קובצו באי סדר דבר שהקשה על זיהויים העתידי. בד בבד, חלק מהקברים עברו שימוש חוזר (KV 19, KV 22 KV 24, KV 25, KV 34, KV 44, KV 45, KV 47) לקבורת אצילים לא מלכותיים.
רקע היסטורי > תקופות מאוחרות יותר

למשך מאות שנים, העמק ננטש, עד להגעת התקופה היוונית-רומאית במאה השלישית לפנה"ס. בתקופה זו, התעוררה סקרנות תיירותית ביחס למצרים העתיקה. נמצאו כ-2000 כתובות קיר מהתקופה הזו ב-10 קברים שונים בעמק (KV1, KV2, KV4, KV6, KV7, KV8, KV9, KV10, KV11, KV15).
בתקופה הביזנטית, במאה החמישית לספירה, עם התפשטות הדת הנוצרית במצרים, שימשו מספר קברים (KV1, KV2, KV4, KV8, KV9, KV15) מסתור לנזירים מתבודדים. זאת על פי כתובות שהכילו צלבים, תפילות ומזמורים.