stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אריה לודוויג שטראוס
לקריאה נוספת

מאמרים על הסופר ויצירתו בעברית
ארן, דוד. יצירתו העברית של א"ל שטראוס. אורלוגין, כרך 10 (מאי 1954), עמ' 111–122.
ורדי, יהונתן. "איש ההלכה, איש הצורות" : על שירתו הקלסיציסטית של אריה לודוויג שטראוס. מקום לשירה בלב העיר גל' 30 (מאי 2008)
זנדבנק, שמעון. אריה לודוויג שטראוס: "פרק תהילים שב לגבולו". בספרו שתי בריכות ביער: קשרים ומקבילות בין השירה העברית והשירה האירופית (תל אביב: הקיבוץ המאוחד, תשל"ו 1976), עמ' 83–102.
רוטנשטרייך, נתן. במחיצתו של א"ל שטראוס. דבר, י"ב בחשון תשי"ג, 31 באוקטובר 1952, עמ' 3.
רוטנשטרייך, נתן. על אריה ל. שטראוס. בתוך: נפש ושיר: דברים ביום עיון לזכרו של אריה ל. שטראוס (ירושלים: המחלקה לעליית ילדים ונוער, מדור להדרכה, תשי"ד), עמ' לג-מג.
ריבנר טוביה, על שירת שטראוס. בתוך: נפש ושיר: דברים ביום עיון לזכרו של אריה ל. שטראוס (ירושלים: המחלקה לעליית ילדים ונוער, מדור להדרכה, תשי"ד), עמ' יז-לב.
לאה גולדברג. השיר וניתוחו. בתוך: נפש ושיר: דברים ביום עיון לזכרו של אריה ל. שטראוס (ירושלים: המחלקה לעליית ילדים ונוער, מדור להדרכה, תשי"ד), עמ' יז-לב.
מרטין בובר, עם הספר (מאמר מקדים, בספר "מאמרות" ספרית פועלים, 1983).
הערות שוליים

↑   שרה בן-ראובן, היחס המיוחד של לאה גולדברג לאריה לודוויג שטראוס, באתר הארץ, 10 בנובמבר 2013
↑  ארכיון אריה לודוויג שטראוס, בספרייה הלאומית
↑  עדה ברודסקי, הוסף כאב, אוסיף אהב, באתר הארץ, 20 באוגוסט 2003
1 2  מה אומר לכם השם אריה לודוויג שטראוס?, באתר הארץ, 20 באוגוסט 2003
↑  בהקדמה לספר "מאמרות" הכולל קטעים בתירגום ריבנר מ-Wintersaat-מזרע חורף 1953 ציריך Manesse Verlag
↑  , פורסם שוב וכונס בספר "שירי אהב"ה וזה"ב: הסונטות של לאה גולדברג", עורכת: עפרה יגלין, השירים וכתבי היד הגנוזים הובאו לדפוס על ידי גדעון טיקוצקי, ספרית פועלים, 2008, עמ' 102–103
↑  גבריאל מוקד, משנתו של א. ל. שטראוס, הארץ, 22 במאי 1959
↑  דקלה גולומב, ספרי ילדים - הכד העתיק, למרחב, 17 בפברואר 1961
↑  אפרים סידון, הטוב במיטבו, כותרת ראשית, 16 ביולי 1986
↑   אורי הולנדר, הפואטיקה הענווה של אריה לודוויג שטראוס, באתר הארץ, 1 בנובמבר 2013
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007268537705171  PLWABN: 9810574542805606  BIBSYS: 90593732  BNC: 000485517  BnF: cb121763219 (data)  CiNii: DA02766125  GND: 118619101  ISNI: 0000 0001 1051 3721  LCCN: n85234697  LNB: 000227356  NKC: xx0067413  NTA: 072319011  RERO: 02-A013963104  SUDOC: 150900678  VcBA: 495/106682  VIAF: 32039188   WorldCat (עם VIAF): 32039188
דורון גלעזר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  17 ביולי 1952 (בן 72) תל אביב-יפו, ישראל
 מדינה:  ישראל ישראל
 השכלה:  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 
דורון גלעזר (נולד ב-17 ביולי 1952) הוא עיתונאי, עורך "מעריב" לשעבר, שימש כעורך תוכנית התחקירים "עובדה" וכיו"ר ועדת העורכים.
ביוגרפיה

גלעזר נולד בשכונת אפקה בתל אביב, למד בבית הספר היסודי "אלחריזי" בתל ברוך, בתיכון 'אליאנס' ברמת אביב ומדעי המדינה ופילוסופיה באוניברסיטה העברית בירושלים. בהמשך השלים תואר ראשון בהיסטוריה. כבר ב-1973, כשהיה בן 21, מונה גלעזר לדוברה של תנועת השמאל 'מוקד'. בהמשך היה בין מקימי מחנה של"י ודוברה בבחירות 1977. גלעזר פרש מפעילות פוליטית בעקבות עליית הליכוד לשלטון ב-1977.
החל את דרכו העיתונאית בתחילת שנות השמונים בשבועון הירושלמי 'כל העיר'. החל מ-1989 היה עורכו הראשי במשך שש שנים.
באמצע שנות התשעים מונה גלעזר לעורך הראשי של מקומוני 'רשת שוקן' מקבוצת 'הארץ'. בסוף שנת 1996 מונה לערוך את שבועון סוף השבוע של 'ידיעות אחרונות'. לאחר כהונה בת ארבע שנים ב-7 ימים, מונה גלעזר לסגן העורך הראשי של 'ידיעות אחרונות' והאחראי על כלל המגזינים בעיתון.
בתחילת שנות האלפיים פרש גלעזר מידיעות אחרונות, פנה לקריירה טלוויזיונית. במשך שבע שנים היה העורך הראשי של תוכנית התחקירים 'עובדה עם אילנה דיין'. גלעזר שינה את מתכונת התוכנית לשלוש כתבות שבועיות.
בסוף 2007 מונה גלעזר, עם רות יובל, לעורכים ראשיים משותפים של העיתון 'מעריב' במקום אמנון דנקנר. גלעזר עצמו גם מונה ליו"ר ועדת העורכים של העיתונים היומיים, הגוף המייצג של העיתונות העברית. גלעזר ויובל שפירו את מצב העיתון מגרעון של חמישה מיליון שקל לחודש לגרעון של מיליון שקל אחד בלבד[דרוש מקור] ובלמו את הירידה בתפוצה[דרוש מקור]. כמו כן, הם שינו את הקו המערכתי בעיתון, לטובת מלחמה בשחיתות השלטונית ועבירות צווארון לבן, תמיכה במאבק למען עצמאות בית המשפט העליון ושמירה על זכויות הפרט. גלעזר ויובל התפטרו לאחר קרוב לשנתיים, בגלל סירובם להיענות לדרישות המו"ל עופר נמרודי לפטר כמאה עובדים נוספים, כדי לאזן את תקציבו של העיתון.
בעשור האחרון היה גלעזר חבר מועצת העיתונות, חבר הנהלת פסטיבל "דוקאביב", יועץ לגופי תקשורת ומרצה לעיתונות חוקרת במכללה האקדמית תל אביב-יפו ובמכללת נתניה. היה שותף, עם דוד דרעי ורות יובל, ליצירת הסרט והסדרה "סאלח, פה זה ארץ ישראל", יצירה שחשפה כיצד יושבו בשנות החמישים והששים עולי צפון אפריקה בעיירות הפיתוח בפריפריה. גלעזר ויובל היו עורכי התוכן של הסרט והסדרה והאחראים על התחקיר ופיתוח הנרטיב ההיסטורי שלה. הסרט זכה בפרס הסרט הטוב ביותר לשנת 2017 בתחרות פורום היוצרים הדוקומנטריים, ובפרס הבימוי והתחקיר בפסטיבל דוקאביב 2017.
גלעד רבינא

| --- | --- |

רבינא, 2024
 לידה:  19 באפריל 1981 (בן 43) עין החורש, ישראל 
 לימודי רפואה:  הפקולטה לרפואה באוניברסיטת תל אביב
 התמחות:  רפואת עיניים
 תואר:  פרופסור
 תפקידים:  רופא עיניים 
 מחלקות ובתי חולים:  מנתח רשתית וקטרקט במערך עיניים במרכז הרפואי רבין – בילינסון והשרון
 
גלעד רבינא (נולד ב-19 באפריל 1981) הוא רופא עיניים ישראלי. מומחה למחלות רשתית, מנתח רשתית וקטרקט במערך עיניים במרכז הרפואי רבין – בילינסון והשרון – ופרופסור חבר בפקולטה לרפואה באוניברסיטת תל אביב.
ביוגרפיה

נולד וגדל בקיבוץ עין החורש, ולאחר מכן בפרדס חנה-כרכור. שירת בצה"ל בקורס טיס ולאחר מכן כקצין שליטה בחיל האוויר. משרת במילואים כרופא צבאי בדרגן סגן.
בוגר הפקולטה לרפואה באוניברסיטת תל אביב משנת 2012. את התמחותו ביצע במערך העיניים של המרכז הרפואי איכילוב, בין השנים 2013–2018, אותה סיים בהצטיינות. לאחריה ביצע התמחות על במחלות וניתוחי רשתית וזגוגית, במכון העיניים Jules Stein Eye Institute באוניברסיטת UCLA, לוס אנג'לס. עם שובו לישראל, בשנת 2020, עבד בתור מומחה למחלות רשתית, מנתח רשתית ומנהל תחום המחקר ביחידת הרשתית בבית החולים איכילוב, ובשנת 2024 עבר למרכז הרפואי רבין.
בשנת 2021 היה שותף להקמה של המרכז הרפואי לטיפול בעין יבשה. משנה זו עובד רבינא, בשיתוף עם חברת Precise Bio, על פיתוח שתל רשתית לטיפול במחלות רשתית ניווניות כגון (AMD) Age related macular degeneration. נכון לשנת 2024, שתל זה נמצא בניסויים טרום קליניים.
רבינא הוא מרצה ופרופסור חבר בפקולטה לרפואה של אוניברסיטת תל אביב, מרצה בכנסים, וסוקר מגזינים ועיתוני רפואת העיניים. נכון לשנת 2024 פרסם כ-55 מחקרים ומאמרים בספרות המקצועית ובכתבי עת העוסקים במחלות עיניים וברפואת עיניים.
גרוש ואב לשניים. מתגורר בתל אביב-יפו.
הערות שוליים

↑  חברי סגל הפקולטה לרפואה, באתר הפקולטה לרפואה, אוניברסיטת תל אביב
↑  אודות, באתר של פרופ' גלעד רבינא
↑  אודות, באתר המרכז לטיפול בעין יבשה
↑  פיתוחים חדשים להתמודדות עם מחלות הרשתית, באתר ‏מאקו‏, 17 באפריל 2023
↑  מאמריו של פרופ' רבינא, באתר Pub Med
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "גלעד רבינא".
אלעד מן

| --- | --- |

 לידה:  19 באוגוסט 1976 (בן 48) ישראל
 מדינה:  ישראל ישראל
 השכלה:  אוניברסיטת מנצ'סטר  אוניברסיטת תל אביב 
 עיסוק:  עורך דין, עיתונאי
 קישורים חיצוניים
 טוויטר:  elad_man
 
אלעד מן (נולד ב-19 באוגוסט 1976) הוא עורך דין, עיתונאי, ופובליציסט ישראלי.
ביוגרפיה

מן נולד ברחובות לאב מהנדס חשמל ויזם בתחום ניהול המבנים, ואם, אחות במקצועה. למד בבית הספר היסודי שז"ר ובחטיבת הביניים על שם דה-שליט ברחובות וסיים את לימודיו התיכוניים בקריית החינוך בן-גוריון בנס ציונה. במהלך לימודיו בחטיבת הביניים, בשנת 1991, החל לימודי תואר ראשון במדעי החברה והרוח באוניברסיטה הפתוחה, עם התמקדות בתחום מדע המדינה והיחסים הבינלאומיים. שירת בצה"ל במערך השליטה והבקרה בחיל הים על ספינות הטילים. לאחר שנפצע במהלך השירות, השלים את שירותו בתחנת החוף "תל רידאן" שבנפת ח'אן יונס, רצועת עזה.
לאחר שחרורו מצה"ל למד משפטים ומנהל עסקים בשלוחה הישראלית של אוניברסיטת מנצ'סטר. שם, גם השלים לימודי מנהל עסקים בהתמחות במימון ושוק ההון. למד לתואר שני במשפט מסחרי בתוכנית המשותפת לאוניברסיטת ברקלי ולפקולטה למשפטים באוניברסיטת תל אביב. בהמשך השלים כתיבת תזה שעסקה בזכות הייצוג הפוליטי של תאגידים והמשיך ללימודי דוקטורט במשפטים בתחום ניגודי עניינים.
ביוגרפיה > כעיתונאי

במקביל ללימודיו האקדמיים, בסוף שנות ה-90 ותחילת שנות ה-2000, היה כתב ב"רשת שוקן" מקבוצת "הארץ", בתחומי הספורט, ביקורת תרבות, מגזין וחדשות. היה בעל טור בעיתון הכדורגל "ראשון" שפרסמה הרשת בתחילת שנות ה-2000.
ביוגרפיה > כעורך דין

מן התמחה במשרדם של עורכי הדין פביאן סלמן ויצחק אבירם, בתחום התובענות הייצוגיות. בשנת 2002 הוסמך לעריכת דין ובשנת 2003 החל לעבוד כעורך דין עצמאי. בשנת 2004 חבר לעורכי הדין יעל דולב ויאיר אולמרט. בשנת 2005 הוסמך כעורך דין (Solicitor) גם באנגליה וּויילס, וכחבר האגודה "Law Society of England and Wales". בשנת 2006 הקים, יחד עם עורך הדין צביקה ברק, את משרד "מן-ברק עורכי דין ונוטריון". נוסף על פעילותו כעורך דין, מרצה מן לדיני תקשורת ואתיקה עיתונאית באוניברסיטה הפתוחה, לימד בבית הספר לתקשורת של המכללה למינהל את הקורס "עיתונות משנה מציאות" לצד שוקי טאוסיג, עורך העין השביעית. בשנים 2012–2013 היה ראש "הקליניקה לאכיפה אזרחית ורגולציה" בקריה האקדמית אונו.
ביוגרפיה > פעילות ציבורית

לאחר שעזב את תחום העיתונות, המשיך לפרסם מאמרי פרשנות וביקורת בתחומים מקצועיים ובהמשך החל לכתוב כפרשן משפטי באתר "העין השביעית". מן היה אחד המייסדים בתחילת 2008 של עמותת הצלחה, ומשמש כיועצה המשפטי. במרץ 2015 התמנה לתפקיד יו"ר עמותת העין השביעית. זאת, לאחר שהאתר נפרד מהמכון הישראלי לדמוקרטיה. מן משמש גם כפרשן המשפטי של האתר ואף מייצג אותו בהליכים משפטיים בהם הוא מעורב. בשנת 2018 הצלחה עתרה יחד עם חדשות 10, לחשיפת "מבצע דרייפוס" בו צוללת "גל" ישראלית הטביעה אנייה אזרחית לבנונית במלחמת לבנון הראשונה. האירוע, שנחשף לראשונה על ידי אלוף-משנה מייק אלדר, היה אסור בפרסום במשך כ-35 שנה ופורסם רק לאחר עתירות לבג"ץ ולצנזורה. הפרסום זכה להדים רבים בתקשורת הערבית והבינלאומית. בשנת 2018 הופיע ברשימת 100 המשפיעים של דה מרקר בעקבות היותו בין המובילים בבקשות חופש מידע שחשפו נתונים חשובים עם ערך לציבור. בין אלה יומנים של שרים, טיסות של בכירים, נתוני תפיסות וחילוטים אצל חשודים וניגודי העניינים של שופטים, לרבות שופטי העליון. בנוסף הירבה להגיש בשם עמותת הצלחה תביעות צרכניות ועתירות לבג"ץ. כך למשל עתירה לקביעת קריטריונים להעמדת שוטרים לדין משמעתי או פלילי במח"ש שהסתיימה בהודעת הפרקליטות על ניסוח הנחיות.
בין השנים 2015–2018 שימש מן כנציג ציבור במועצת העיתונות בישראל והיה חבר בנשיאותה. במסגרת פעילותו, דרש להפסיק את חברות ישראל היום במועצה. ב-2018 מן לא נבחר לכהונה נוספת.
ביוגרפיה > חיים אישיים

מתגורר בהוד השרון עם אשתו רות ושלושת ילדיהם.
ראו גם

מועצת העיתונות בישראל
עמותת הצלחה
רגולציה
תובענה ייצוגית
לקריאה נוספת

Asaf Wiener, Elad Man, Considering a duty to delegate in designing regulatory legislation, The Theory and Practice of Legislation 7, 2019-09-02, עמ' 179–203 doi: 10.1080/20508840.2020.1730103
אסף וינר ואלעד מן, המחוקק כמאסדר: מגבלות ואילוצי חקיקה באסדרת תקשורת ושידורים, חוקים, י"ב, דצמבר 2018.
ברק ירקוני ואלעד מן, תובענה והצבעה ייצוגית בהליכי הסדר, פירוק וחדלות פירעון, משפטים, מ"ו(3), מרץ 2018.
אלעד מן, חסיונו של אדם – כבודו, תיקון – סדרת ספרים רב-תחומיים לטיפול ולשינוי חברתי, הקריה האקדמית אונו, יוני 2015.
הערות שוליים

↑  אודות אתר "העין השביעית", באתר העין השביעית
↑  סוד מלחמת לבנון: צוללת ישראלית הטביעה ספינה אזרחית, 25 נהרגו, חדשות 13 (לשעבר חדשות 10), 22 בנובמבר 2018
↑  Israel Admits It Sank Lebanese Refugee Boat in 1982, Killing 25, באתר Almasirah Media Network ‏, 23 בנובמבר 2018 (אנגלית)
↑  Israel admits sinking Lebanese ship off coast of Tripoli in 1982, באתר AMN, ‏ 23 בנובמבר 2018 (אנגלית)
↑  Israel admits its submarine sank Lebanese refugee boat during 1982 war, באתר PRESS TV, ‏ 23 בנובמבר 2018 (אנגלית)
↑  100 המשפיעים של מגזין TheMarker, באתר themarker
↑  אלכסנדר כץ, סיכול ממוקד? אלעד מן לא נבחר למליאת מועצת העיתונות, באתר אייס, 6 בנובמבר 2018
↑  ברק ירקוני ואלעד מן, תובענה והצבעה ייצוגית בהליכי הסדר, פירוק וחדלות פירעון, משפטים, מ"ו(3), מרץ 2018
↑  אלעד מן, חסיונו של אדם – כבודו, באתר העין השביעית, 27 באוגוסט 2015
↑  אשר מאוחר יותר הפכה לקריה האקדמית אונו
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987010489278405171  VIAF: 6163810669638822585   WorldCat (עם VIAF): 6163810669638822585
דודי גולדמן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  13 בפברואר 1955 (בן 69) 
 מדינה:  ישראל ישראל
 השכלה:  אוניברסיטת תל אביב 
 מעסיק:  העיר, הארץ, אנשים ומחשבים, ידיעות אחרונות 
 
דודי גולדמן (נולד ב-13 בפברואר 1955) הוא עיתונאי ישראלי המשמש ככתב המחשבים והטכנולוגיה של העיתון ידיעות אחרונות. מראשוני העיתונאים המסקרים את האינטרנט בישראל.
ביוגרפיה

דודי גולדמן נולד ב-13 בפברואר 1955 בעיר באר שבע, שם למד בבית הספר היסודי בארי. בשנת 1970 עברה משפחתו לתל אביב-יפו, ואת לימודיו התיכוניים סיים בגימנסיה העברית "הרצליה". ב-1973, סמוך לפרוץ מלחמת יום הכיפורים התגייס גולדמן לצבא הגנה לישראל ושירת ביחידת ההאזנה של חיל המודיעין. עם שחרורו מהצבא בשנת 1976 החל בלימודי תואר ראשון בספרות עברית באוניברסיטת תל אביב וב-1979 המשיך בלימודי פילוסופיה כללית באותוה האוניברסיטה. כמו כן, גולדמן הוא בוגר בית הספר למדעי היהדות של אוניברסיטת תל אביב. למד לתואר שני בספרות עברית באוניברסיטת תל אביב.
בחודש אוקטובר 1980, עם הקמתו של עיתון "העיר", גולדמן החל לכתוב בו ככתב כללי והתמקד בכתבות מסוג עיתונות חוקרת. במקביל לעבודתו בעיתון העיר ועד 1982 כתב גולדמן בשבועון "כספים", שם והתמחה בכתבות דיוקן של אנשי עסקים ודמויות בולטות בכלכלה המקומית.
בשנת 1981 החל לכתוב בשבועון אנשים ומחשבים, ולאחר שנה וחצי התמנה לעורכו הראשי. באותה שנה החל לעבוד במחלקת המוספים המקצועיים של עיתון הארץ, ושם ערך וכתב כתבות במגוון תחומים; מחשבים, תיירות וכיוצא בזה.
ב-1986 עזב את עבודתו בעיתון הארץ ובאנשים ומחשבים, השתתף בקורס הכתבים של קול ישראל והתמנה לכתב מחשבים וטכנולוגיה בידיעות אחרונות. בין השנים 1987–2001 עבד גם כעורך בדסק החדשות של העיתון.
באמצע שנות התשעים כתב תחקיר מקיף במוסף 7 ימים של ידיעות אחרונות, ובו סקר את רשת האינטרנט בישראל. ישראל עדיין לא הייתה מחוברת לאינטרנט (עד ל-1998), ובכך היה לאחד הכתבים הראשונים שסיקר את הנושא בכלי תקשורת ישראלי גדול. הכתבה הופיעה גם בבחינת הבגרות בעברית באותה שנה.
היה עורך ומגיש שותף של תוכנית טלוויזיה בשם "אינטראקטי-וי", תוכנית הטלוויזיה הראשונה בישראל שעסקה באינטרנט, ושודרה בתקופת שידורי הניסיון של הערוץ השני בתחילת שנות התשעים.
החל משנות התשעים גולדמן מלמד תקשורת ועיתונות במוסדות חינוכיים שונים, ביניהם המכללה למינהל. נוסף על כך, הוא מתנדב כמורה לאזרחות ותקשורת בבתי ספר תיכוניים ברחבי המדינה, ובעיקר בכיתות לתלמידים מתקשים. כמו כן היה חבר בוועדה מייעצת למשרד החינוך בנושא רתימת הטכנולוגיה לצורכי השכלה הומניסטית. משמש כראש הקורס לעיתונות בבית הספר חשיפה של האוניברסיטה, ומלמד עריכת חדשות.
הערות שוליים

1 2 3 4  גולדמן, דודי, באתר העין השביעית, 7 באוגוסט 2008
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987010984656405171  VIAF: 6897164604114937910003   WorldCat (עם VIAF): 6897164604114937910003
פחד קהל

פחד קהל או גלוסופוביה (מיוונית: γλῶσσα-φόβος, "פחד לשון") היא תחושת פחד ודחייה מפני דיבור מול קהל. פחד זה הוא ככל הנראה הסוג הנפוץ ביותר של פוביה חברתית.
תיאור כללי

החשש לדבר בפני קהל הוא טבעי ואנושי כאשר הוא מופיע במינון סביר ומאפשר לתפקד בצורה תקינה. אך כאשר החשש מפריע לתפקוד התקין של אדם, ניתן לומר כי מדובר בחרדה שיש לטפל בה. חרדה זו עלולה לגרום לאדם לבחור מקצוע שאינו מתאים לו או להפסיק לימודים על מנת למנוע אפשרות חשיפה. אנשים אלה חיים חיי חברה מצומצמים, קשריהם הרומנטיים נפגעים וכמו כן הם מתקשים להשתתף באירועים משפחתיים. לעיתים אפילו תפקודם היומיומי נפגע באופן משמעותי.
דיבור מול קהל מציב את האדם במצב בו הוא נתון לשיפוט של אנשים אחרים. במצב זה, כל תשומת הלב של הקבוצה מופנית אליו וכל תקלה אשר תקרה לו עלולה לבלוט.
כל אדם חושש במידה מסוימת לפני שהוא נדרש להביע את עצמו בפומבי, אולם רמת הפחד משתנה בין בני אדם שונים. ישנם כאלה המתפקדים היטב ואוהבים את תחושת ההתרגשות של עמידה מול קהל. לעומתם, ישנם אחרים שגם עצם הרעיון שעליהם לעמוד מול קבוצת אנשים מעבירה בהם תחושת אימה ופחד משתק.
לרוב, הפחד מתעורר כאשר האדם עומד במרכז הסיטואציה, למשל כאשר הוא ניצב על במה מול קהל של מאות אנשים.
במקרים קיצוניים, פחד הקהל מתעורר גם כאשר האדם נמצא בתוך קבוצה בת מספר מועט של אנשים. לעיתים מספיק שיהיו מולו למעלה משני אנשים והוא יתקשה להביע את דעתו ולפתח דיון עימם.
גורמים

קשה להצביע על גורם ספציפי לחרדה זו. ככל הנראה אנשים לוקים בה מסיבות תורשתיות, פסיכולוגיות, חברתיות ותרבותיות. לעיתים יכול פחד הקהל להתפתח כתוצאה מאירוע שקרה לאדם בעבר ואשר גרם להתפרצות שלה. במקרים רבים יש מתאם חיובי בין ביישנות לבין חרדת קהל. אופיו של האדם משפיע רבות על רמת החרדה. כך למשל בעלי אופי דאגני, ידאגו מהופעתם ואיך יראו על הבמה. בעלי אופי פרפקציוניסטי, המחפשים שלמות בביצוע ובעלי ביקורת עצמית מוגזמת ותובענית, לא יחושו שביעות רצון מספקת מיכולת הביצוע שלהם.
אדם המרגיש חסר ביטחון, בגלל גורמים פסיכולוגיים שונים, ביטחונו העצמי יורד אפילו יותר לקראת הופעה בפני קהל. אדם בעל אופי מופנם וסגור יעדיף לא להיות במרכז הבמה, וברגע שיידרש להיות במרכז הקבוצה רמת החרדה שלו תגבר.
קיים גם מקור ביולוגי לחרדת קהל הנובע מן האמיגדלה. האמיגדלה מעורבת בתהליך ויסות הרגש, מקושרת עם תגובות רגשיות במצב של סכנה ופחד כמו למשל תגובת "הילחם או ברח". כאשר עומדים מול קהל עשויה להתעורר תחושת חשיפה וסכנה, אשר גורמת לאמיגדלה לייצר תגובה דומה. ההערכה היא כי האמיגדלה היא שריד אבולוציוני המשפיעה על האדם להימנע מלהחשף למבטים או לתשומת לב אשר יכולים להיתפס כאיום המזמין תוקפנות.
תסמינים

תסמינים קוגניטיביים: פחד קהל מלווה במחשבות העוסקות בדימוי העצמי של האדם ובחששות מתגובת הסביבה. כאשר אדם נדרש לדבר מול קהל הוא הרבה יותר מודע לעצמו ולהתנהגותו. מודעות זו היא נורמטיבית אך כאשר היא עולה לכדי אובססיה וכאשר המחשבות מעיקות ורודפות את האדם במהלך היום מתעוררת החרדה. מחשבות אלו מערערות את האדם ומחזקות את הלחץ הנפשי.
תסמינים רגשיים: פחד קהל מעורר ירידה בהערכה העצמית, כעס ודיכאון. ככל שפחד הקהל משפיע יותר על הבחירות שהאדם עושה במהלך חייו ובחיי היומיום שלו כך הסיכוי שהשפעתו על הרגשות תהיה גדולה יותר.
תסמינים פיזיולוגיים: כאשר אדם נדרש לדבר מול קהל והלחץ הנפשי מתעצם מתעוררת המערכת הפיזיולוגית שתפקידה להכין את הגוף למצב של סכנה. המערכת מפרשת את סימני החרדה שאדם חש בסיטואציה מול קהל כסכנה, והיא מתחילה לפעול וגורמת לתסמינים גופניים הכוללים: הזעת יתר, דופק לב מואץ, קשיי נשימה, הסמקה, רעד בקול, גמגום וחולשה בגוף.
תסמינים התנהגותיים: האדם ימנע מלהחשף ויעשה כל שביכולתו על מנת להימנע ממצב בו עליו לדבר מול קהל.
טיפול

הטיפול וההתמודדות עם פחד קהל מתחלק לטיפול בחלק המחשבתי וטיפול בחלק ההתנהגותי. טיפול פסיכולוגי (טיפול התנהגותי־קוגניטיבי) התברר כיעיל ביותר להתמודדות עם פחד קהל.
בחלק המחשבתי האדם מכין את עצמו ומתמודד עם הבעיה בעזרת זיהוי המחשבות השליליות, המחשבות המעוררות בתוכו את הלחץ ומציאת משפטים חיוביים הנותנים כוח ואנרגיה.
הפעלת חשיפה הדרגתית לדיבור מול קהל: בתחילה דיבור מול מראה, לאחר מכן מול בני המשפחה, ובהדרגה הגדלת החשיפה לקהל גדול וזר.
טכניקה של הרגעה עצמית, כוללת הרפיה לפני העלייה לבמה, נשימות עמוקות המרגיעות את הנפש.
דמיון מודרך יעיל בהמשך לתרגילי ההרפיה, דמיון בו האדם מדמיין את עצמו, מדמיין את קולו ואת מחיאות הכפיים בסוף ההרצאה. עליו ללמוד על הפער בין הסימנים הגופניים האובייקטיביים לבין הסובייקטיביים (למשל, אדם הסובל מפחד קהל יחשוב בטעות כי ההסמקה והזיעה שלו בולטים לקהל מולו), התמקדות במסר ובמידע המועבר לקהל עוזרת להפחית את רמת החרדה.
כאשר פחד הקהל קיצוני ומגביל את האדם בחיי היומיום שלו, ניתן לטפל בעזרת טיפול תרופתי פסיכיאטרי. תרופות מסוג זה משמשות בעיקר לטיפול בטווח הקצר ונועדו להפחית את הסימפטומים של החרדה משמשות להרגעה ומורידות את המתח. יש אפשרות גם לטיפול בנוגדי חרדה כלליים מקבוצת SSRI, כאשר חרדת הקהל נרחבת יותר. לעיתים נעשה שימוש בפרופראנולול לטיפול בפחד קהל.
הערות שוליים

↑  Davidson, JR (2006). "Pharmacotherapy of social anxiety disorder: what does the evidence tell us?". The Journal of Clinical Psychiatry. 67 Suppl 12: 20–6. PMID 17092192
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007530150505171  LCCN: sh92004279
הנהג

| --- | --- |

כרזת הסרט בארצות הברית
 בימוי:  וולטר היל 
 הופק בידי:  לורנס גורדון 
 תסריט:  וולטר היל 
 עריכה:  טינה הירש 
 שחקנים ראשיים:  ראיין אוניל ברוס דרן איזבל אג'אני
 מוזיקה:  מיכאל סמול 
 צילום:  פיליפ לאת'רופ 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  פוקס המאה ה-20 
 חברה מפיצה:  פוקס המאה ה-20
 הקרנת בכורה:  ארצות הברית 28 ביולי 1978
 משך הקרנה:  91 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט פשע, נאו-נואר, סרט מתח, סרט פעולה, סרט שוד, סרט דרמה 
 תקציב:  4 מיליון דולר
 הכנסות:  4.9 מיליון דולר
 דף הסרט ב־IMDb
 
הנהג (באנגלית: The Driver) הוא סרט דרמה ופעולה ומתח משנת 1978 בכיכובם של ראיין אוניל, ברוס דרן ואיזבל אג'אני.
עלילה

גיבור הסרט הוא הנהג (רייאן אוניל), ששמו לא מוזכר לאורך כל הסרט, אדם שקט שנחשב לנהג רכבי מילוט עבור כנופיות שודדים הטוב ביותר בלוס אנג'לס. הבלש (ברוס דרן), בלש משטרה יהיר שגם שמו לא מוזכר בסרט, אובססיבי בשאיפתו ללכוד את הנהג, אותו הוא מכנה "קאובוי". המהמרת (איזבל אג'אני), אשה יפה ומסתורית, עדה למעשה שוד שבו הנהג לוקח חלק, אך מכחישה בעדותה למשטרה כי ראתה אותו. בייאושו מחליט הבלש לטוות מלכודת לנהג ורותם לכך כנופיית שודדים שמגייסת את שירותיו של הנהג עבור שוד בנק גדול. אנשי הכנופיה מתחכמים לשניים במטרה לקחת את כספי השוד, להרוג את הנהג ולהימלט. בשל כך נאלצים הבלש והנהג, להילחם זה על הקריירה שלו בשירות החוק וזה על חייו.
הפצה

בישראל חברת סטילר פילם פנתה בבקשה להפצת הסרט. המועצה לביקורת סרטים ומחזות אסרה את הקרנתו בישראל, ולאחר ערעור התירה את הצגתו תוך דרישה להוצאת שלושה קטעים ממנו והגבלת צפייה מגיל 16 ומעלה.
הערות שוליים

1 2  משה אורן, "הנהג" - במאי: וולטר היל. תסריט: וולטר היל. מצלמה: פיליפ לאטרופ. עיצוב אמנותי: הארי הורנר. מוסיקה: מישל סמול. אפקטים מיוחדים: צ׳ארלי ספרגון. עריכה: טינה הירש. כוכבים: ראיין אוניל (הנהג), ברוס דארן (הבלש), איזאבל אדז׳אני ("השחקנית"), רוני בלייקלי ("איש־ הקשר"), על המשמר, 15 בספטמבר 1978
↑  סרטים - הנהג, מסמך באתר ארכיון המדינה
כ"ה בתשרי

כ"ה בתשרי הוא היום העשרים וחמישה בחודש הראשון 
בשנה העברית, למניין החודשים מתשרי, והיום העשרים וחמישה בחודש השביעי 
למניין החודשים מניסן. כ"ה בתשרי לעולם לא יחול, בלוח העברי הקבוע, בימים שני, רביעי ושבת, ועל כן הוא משתייך לקבוצת הימים הנקראת "לא בדז".
אירועים היסטוריים

ה'ו' – הממלוכים מביסים את ממלכת ירושלים ואת בני בריתה בקרב הירביה
ה'תרס"ו – נוסדה ביפו הגימנסיה העברית הרצליה, הגימנסיה העברית הראשונה בעולם
ה'תרפ"א – נתכנסה אספת הנבחרים הראשונה ליהודי ארץ-ישראל
ה'תרפ"ו – התאריך המיוחס להקמת "המחנות העולים", תנועת נוער חלוצית ארץ-ישראלית
ה'תש"ט – דגל ישראל הופך לדגל הרשמי של מדינת ישראל
בר מצווה

פרשת הבר מצווה של ילד שנולד בכ"ה תשרי היא פרשת נח, אם בר המצווה חל בשנה המתחילה ביום חמישי, או פרשת בראשית ברוב השנים.
נולדו

ה'תקצ"ט – רבי אברהם בורנשטיין מסוכטשוב אדמו"ר ומייסד חסידות סוכטשוב, מחבר הספרים: "אגלי טל" ו"אבני נזר" (נפטר בה'תר"ע)
ה'תרכ"ט – הרב יצחק ניסנבוים, מהוגי הציונות הדתית (נפטר בתש"ג)
ה'תשל"ג – אלי כהן, שר המודיעין וחבר הכנסת מטעם מפלגת הליכוד
נפטרו

ה'תקס"א – שמואל זביטקובר, סוחר ובנקאי יהודי פולני, סוכן החצר של מלך פולין סטניסלאב פוניאטובסקי. (נולד בה'תפ"ז)
ה'תק"ע – רבי לוי יצחק מברדיצ'ב (נולד ה'ת"ק)
ה'תקצ"ה – רבי צבי הירש הלר, מחבר ספר 'טיב גיטין' (נולד ה'תקל"ו)
ה'ת"ר – החת"ם סופר, אב"ד וראש ישיבה במטרסדורף ובפרשבורג, ומגדולי הרבנים והפוסקים בדורות האחרונים, ממעצבי ההשקפה היהודית-אורתודוקסית. (נולד בה'תקכ"ג)
ה'תר"ץ – הרב מנחם גרינוולד - רבה של שופרון, הונגריה (נולד ה'תר"ה)
ה'תשמ"ח – הרב מרדכי מנטליק, ראש ישיבת תומכי תמימים המרכזית - 770 בניו יורק וחבר הנהלת "אגודת חסידי חב"ד העולמית" (נולד תרע"ג)
ה'תשנ"א – ליאונרד ברנשטיין, מלחין ומנצח יהודי-אמריקני (נולד ה'תרע"ח)
ה'תשנ"ח – רבי דוד מתתיהו רבינוביץ האדמו"ר מביאלא בני ברק
ה'תשס"ז – ראובן דיין, שחקן ישראלי (נולד ה'תש"ג)
ה'תשע"ג – רבי אברהם גנחובסקי
כ"ד בתשרי – כ"ו בתשרי
תשרי
הערות שוליים

↑  כ-31.9% מכלל השנים.
↑  כ-68.1% מכלל השנים.
דגל ישראל
רצח יואל להנגהל

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  רצח 
 מדינה:  ישראל 
 מיקום:  קריית שמונה 
 תאריך:  7 באוקטובר 2022 
 
רצח יואל לַהְנְגְהָל (Lhanghal) התרחש ב-7 באוקטובר 2022 בקריית שמונה, בעת שהותקף על ידי קבוצה גדולה של נערים ובגירים שדקרו את להנגהל בבטנו באמצעות סכין. להנגהל היה תלמיד ישיבת ההסדר מעלות, עולה חדש בן קהילת בני המנשה מהודו, שעמד לפני גיוס לצה"ל.
במהלך חקירת המשטרה נחקרו 115 עדים ונעצרו 11 חשודים, רובם קטינים. נגד אחד מהתוקפים, ליעד אדרי, חייל בן 21 תושב קריית שמונה, הוגש כתב אישום בגין רצח.
הרצח דווח בהרחבה בתקשורת ובעיקר ברשתות החברתיות. בשל מחדלי המשטרה, הודחו מתפקידם מפקד תחנת קריית שמונה סגן-ניצב ניר ששון, והשוטר חיים גבאי, שגם נחקר בחשד כי היה מעורב בהסתרת מידע עקב היכרותו עם החשוד ברצח, וכן שלא דיווח כי בתו בת ה-13 הייתה מעורבת בקטטה שקדמה לרצח.
רקע

יואל לַהְנְגְהָל בן ה-18 (נולד 28 ביוני 2004) היה בנם הבכור של בת שבע וגדעון להנגהל. כחצי שנה לפני הרצח עלה לישראל עם בני משפחתו. המשפחה התגוררה בנוף הגליל. שלושה חודשים לפני הרצח פגש את בת זוגו הדסה סינגסון, גם היא מקהילת בני המנשה, שעלתה לארץ שנתיים לפניו. ביום הרצח הגיע להנגהל לקריית שמונה, עיר מגוריה של סינגסון, על מנת לבלות עמה.
הרצח

סמוך למקום שבו בילו להנגהל וזוגתו נערכה מסיבת יום הולדת בהשתתפות עשרות קטינים בני 13–15, שלפי עדויות היו שיכורים. בין להנגהל וזוגתו לחוגגים התפתחה קטטה, ועד מהרה למקום הגיעו שוטרים, אך אלו עזבו את המקום מבלי להתערב באירוע. לאחר שהשוטרים עזבו, הסלימה הקטטה ולהנגהל נדקר בבטנו והוכה. לאחר שהתמוטט, התפזרו התוקפים במהירות. הוא פונה באמבולנס לבית החולים זיו בצפת, שם נקבע מותו.