stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
חתונתה של מיוריאל
פרסים

| פרס | קטגוריה | מועמדים | תוצאה |
| --- | --- | --- | --- |
| פרסי AACTA  (האקדמיה האוסטרלית לקולנוע) | הסרט הטוב ביותר | לינדה האוס | זכייה |
| פרסי AACTA  (האקדמיה האוסטרלית לקולנוע) | הסרט הטוב ביותר | ג'וסלין מורהאוס | זכייה |
| פרסי AACTA  (האקדמיה האוסטרלית לקולנוע) | הבימוי הטוב ביותר | פי ג'יי הוגאן | מועמדות |
| פרסי AACTA  (האקדמיה האוסטרלית לקולנוע) | התסריט הטוב ביותר | פי ג'יי הוגאן | מועמדות |
| פרסי AACTA  (האקדמיה האוסטרלית לקולנוע) | השחקנית הטובה ביותר | טוני קולט | זכייה |
| פרסי AACTA  (האקדמיה האוסטרלית לקולנוע) | שחקן המשנה הטוב ביותר | ביל האנטר | מועמדות |
| פרסי AACTA  (האקדמיה האוסטרלית לקולנוע) | שחקנית המשנה הטובה ביותר | ג'יני דריינן | מועמדות |
| פרסי AACTA  (האקדמיה האוסטרלית לקולנוע) | שחקנית המשנה הטובה ביותר | רייצ'ל גריפית'ס | זכייה |
| פרסי AACTA  (האקדמיה האוסטרלית לקולנוע) | העריכה הטובה ביותר | ג'יל בילקוק | מועמדות |
| פרסי AACTA  (האקדמיה האוסטרלית לקולנוע) | הסאונד הטוב ביותר | דייוויד לי | זכייה |
| פרסי AACTA  (האקדמיה האוסטרלית לקולנוע) | הסאונד הטוב ביותר | גלן נונהאם | זכייה |
| פרסי AACTA  (האקדמיה האוסטרלית לקולנוע) | הסאונד הטוב ביותר | ליוויה רוזיק | זכייה |
| פרסי AACTA  (האקדמיה האוסטרלית לקולנוע) | הסאונד הטוב ביותר | רוג'ר סאבאג' | זכייה |
| פרסי AACTA  (האקדמיה האוסטרלית לקולנוע) | התפאורה הטובה ביותר | פאדי רירדון | מועמדות |
| פרסי AACTA  (האקדמיה האוסטרלית לקולנוע) | התלבושות הטובות ביותר | טרי ריאן | מועמדות |
| פרסי APRA | המוזיקה הטובה ביותר | פיטר בסט | זכייה |
| פרס באפט"א לקולנוע | התסריט הטוב ביותר | פי ג'יי הוגאן | מועמדות |
| פרס גלובוס הזהב | השחקנית הטובה ביותר | טוני קולט | מועמדות |
| פרס אגודת המבקרים של שיקגו | השחקנית המבטיחה ביותר | טוני קולט | מועמדות |
| פסטיבל הקולנוע הבינלאומי בשיקגו | פרס הקהל | פי ג'יי הוגאן | זכייה |
| אגודת המבקרים של אוסטרליה | השחקנית הטובה ביותר | טוני קולט | זכייה |
| אגודת המבקרים של אוסטרליה | שחקנית המשנה הטובה ביותר | רייצ'ל גריפית'ס | זכייה |
| גילדת הכותבים של אמריקה | תסריט הקולנוע הטוב ביותר | פי ג'יי הוגאן | מועמדות |
פסקול

המוזיקה של להקת אבבא עומדת במרכז הסרט. הפזמונאים ביורן אולבאוס ובני אנדרסון נתנו רשות לשימוש בשיריהם בסרט, ולעבד את הלהיט "Dancing Queen" לתזמורת. שירים נוספים של הלהקה שמושמעים בסרט הם "מאמה מיה", "Waterloo", "פרננדו", ‏ו-"I Do, I Do, I Do, I Do, I Do". שירים אחרים בסרט כוללים את "Sugar Baby Love" של להקת הרובטס, "The Tide Is High" של להקת בלונדי, "I Go to Rio" של פיטר אלן, "Happy Together" של להקת הצבים, ו"אווה מריה" של שוברט.
הערות שוליים

↑  "The wedding belle" by Stephen Lowenstein, The Guardian, 22 October 2000
↑  "Where you can recreate your favourite movie scenes in Queensland" by Sarah Motherwell, The Courier-Mail, 12 November 2015
↑  Thise, Mark (2008). Hollywood Winners & Losers A to Z. Hal Leonard Corporation. p. 35.
↑  "Muriel's Wedding".
↑  "Muriel's Wedding".
↑  Ebert, Roger (17 במרץ 1995). "Muriel's Wedding Movie Review (1995)". Chicago Sun-Times. נבדק ב-31 בינואר 2010. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Muriel's Wedding (1995) – Weekend Box Office Results". Box Office Mojo. 1995. נבדק ב-31 בינואר 2010. {{cite web}}:  (עזרה)
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: 1993: הפסנתר | פרסי מכון הקולנוע האוסטרלי – הסרט הטוב ביותר   1994: חתונתה של מיוריאל  | הבא: 1995: אנג'ל בייבי |
חתולים על סירת פדלים

| --- | --- |

כרזת הסרט
 בימוי:  יובל מנדלסון נדב הולנדר
 הופק בידי:  יהונתן בר אילן
 תסריט:  יובל מנדלסון יהונתן בר-אילן
 שחקנים ראשיים:  שמואל וילוז'ני דנה פרידר מיכאל מושונוב מיכאל הנגבי
 מוזיקה:  נדב הולנדר יובל מנדלסון מיכאל כהן עמית קורח
 צילום:  אוהד עוז
 מדינה:  ישראל 
 הקרנת בכורה:  ישראל 29 במרץ 2012
 משך הקרנה:  86 דקות
 שפת הסרט:  עברית
 סוגה:  סרט אימה 
 תקציב:  401,400 ש"ח
 הכנסות:  83,600 ש"ח
 דף הסרט ב־IMDb
 
"חתולים על סירת פדלים" הוא סרט אימה ישראלי עצמאי שיצא לאקרנים בישראל ב-29 במרץ 2012. את הסרט ביימו יובל מנדלסון ונדב הולנדר והפיק יהונתן בר אילן יחד עם רביב מלול ויובל הולנדר. הסרט הוא קומדיית אימים רומנטית בכיכובם של מיכאל מושונוב, דנה פרידר ושמואל וילוז'ני המושפעת מז'אנר סרטי הבי מובי והטראש. הסרט עוסק בקורותיהם של זוג תיכוניסטים ישראלים שיוצאים לשיט רומנטי בירקון ומסתבכים בשלל הרפתקאות. הסרט נרכש להפצה מסחרית בבתי הקולנוע בישראל, הוקרן בפסטיבל קולנוע דרום בחודש מאי 2011 ופתח את פסטיבל הקולנוע אייקון 2011.
כמו כן, הוצג במסגרת פסטיבלי אימה בטורונטו ומונטריאול אשר בקנדה, בקולומבוס, אינדיאנה אשר בארצות הברית, ואף באוניברסיטת קולומביה שבניו יורק.
תקציר העלילה

הסרט נפתח בנסיעה של ילד בשם יותם על סקייטבורד אל הסופרמרקט שליד ביתו, שם הקצב מתנהג אליו בהתנשאות ודורש ממנו לצאת, וארבעה בריונים מבית הספר שלו מרביצים לו ולוקחים לו את הסקייטבורד. אז מגיעים נועם ומילי על קטנוע שם מילי מכריחה את הילדים להחזיר לו את הסקייטבורד, ולאחר מכן לנחם אותו, מה שגורם לו להתאהב בה. תחילה, נועם מספר שהוא מכיר את הילדים, ושהם לא רעים אלא 'סתם עושים שטויות'.
לאחר מכן, יותם מגיע לבית של סבא שלו ומספר לו סיפור השוזר בתוכו את כל הדמויות מהסצנה הראשונה - ולפי היחס שלהם אליו הוא בונה את האופי שלהם (לדוגמה הקצב הוא הנבל הראשי, ארבעת הבריונים מגלמים את צופי הים שמתים באכזריות במהלך הסרט, נועם מתנהג באופן ילדותי ומילי היא הבוגרת מבין שניהם): נועם ומילי הם זוג תיכוניסטים שחוגגים חצי שנה ביחד על ידי שכירת קיאק לשוט במי הירקון. נועם מנסה לגרום למילי לשכב איתו במהלך השיט. מילי לוקחת את החתול שלה איתה, וגונבת לפקיד בכניסה (ביל) את העכבר שבמחזיק המפתחות של הבוס שלו (כדי שיהיה לחתול שלה במה לשחק) - לאחר מכן מתגלה שבעכבר הוסתר מפתח לכספת.
לאחר שהם מתחילים לשוט, נועם מתחיל לשחק עם החתול שלה וזורק לו את העכבר למים, והחתול קופץ אחריו, וטובע בדרך. כשנועם נכשל בניסיונו להציל את החתול, מתגלה שהאדמירל (הקצב מפתיחת הסרט), שהוא מנהל אגף הסירות באגם, שופך חומר רדיואקטיבי לנהר, מה שגורם לחתול להפוך למוטציה. לאחר זמן מה, מילי שומעת קול של חתול מאזור גדת הנהר ומפדלת לשם, רק לאחר שהאדמירל פוגש אותה ואת נועם ודורש את העכבר שלו בחזרה. כשאלה מגלים לו שאין ביכולתם להשיב לו את העכבר, הוא חוטף את מילי ודורש מנועם למצוא את העכבר. נועם חוזר אל סירת הפדלים ומשתכר מבקבוק היין שהביא בתיק שלו. הוא קורא לביל שיעזור לו להשיב את מילי, שבתגובה קורא לצופי הים, ארבעה גברים בני כ-30 בשמות דב דב, דובי, דובל'ה ודוביק. הצופים יוצאים לעזור לנועם לאחר מסע שכנועים, ובמהלך מאמציהם להשיב את מילי, נועם מאבד את ידו, והם מתים אחד אחרי השני על ידי החתולים המוטנטים, שמתרבים בשל קיום של חומר רדיואקטיבי רב באגם.
אז נועם מצליח להשיב את מילי, לא לפני שהאדמירל חוטף את ביל ומאיים להרוג אותו אם הזוג לא יסכימו לעזבו במנוחה. מיד לפני שהוא מטביע את ביל, המשטרה מגיעה ועוצרת אותו, ונועם ומילי משאירים את ביל להיות האחראי על מתחם הסירות.
הסרט ספג ביקורות קשות על השימוש בחומרים שאינם קרובים לדמוי איברי פנים אנושיים, החלק המשמעותי יותר היה השימוש בשרשרת נקניקיות בתור מעיים אנושיות.
עלילת הסרט מתרחשת בשנת 1994 וכוללת התייחסויות רבות אל התרבות הישראלית של אותה תקופה, בין היתר דרך שירים ישראליים ושימוש בדמויות מפתח מהתרבות הישראלית, דוגמת חיה הלפרין, מנחת תוכנית ההתעמלות הנודעת של הטלוויזיה החינוכית "שעת כושר".
שחקנים ראשיים

מיכאל מושונוב - נועם
דנה פרידר - מילי
שמואל וילוז'ני - האדמירל
מיכאל הנגבי - דב דב
אילון קורח - דוביק
יובל מנדלסון - דובל'ה
גיא שפע פסו - דובי
ניתאי דגן - ביל
שמואל וולף - סבא
יוני גולדווסר - יותם
גידי גוב - קריין
ראו גם

מסווג חריג
אני לא מאמין, אני רובוט?!
בשר תותחים (סרט)
כלבת (סרט)
מורעלים
מי מפחד מהזאב הרע (סרט)
לקריאה נוספת

עידו רוזן. פחדים לאומיים בסרטי האימה בקולנוע הישראלי. עבודת גמר לשם קבלת תואר M.A. אוניברסיטת תל אביב, 2017.
Ido Rosen. "National Fears in Israeli Horror Films." Jewish Film & New Media 8.1 (2020): 77-103
הערות שוליים

1 2  מתן שירם, ‏דרוש קהל: אכזבה מהכנסות הסרטים הישראליים ב-2012, באתר גלובס, 8 בפברואר 2013
↑  עכבר העיר אונליין, "חתולים על סירת פדלים" יפתח את פסטיבל אייקון 2011, באתר הארץ, 12 בספטמבר 2011
מיכאיל אוסטרוגרדסקי

| --- | --- |

 לידה:  12 בספטמבר 1801 (יוליאני) Pashenivka, אוקראינה 
 פטירה:  20 בדצמבר 1861 (יוליאני) (בגיל 60) פולטבה, האימפריה הרוסית 
 ענף מדעי:  אנליזה מתמטית, טריגונומטריה, מכניקה, מתמטיקה 
 מקום קבורה:  Pashenivka 
 מקום לימודים:  הפקולטה למדעים של פריז  בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 מנחה לדוקטורט:  פייר סימון לפלס, סימאון דני פואסון, אוגוסטן לואי קושי 
 מוסדות:  האקדמיה להנדסה על שם ניקולס  Main Pedagogical Institute  בית הספר לתותחנים מיכאילובסקי  בית הספר לקציני צי  האוניברסיטה להנדסה צבאית  St. Petersburg State Transport University  Nikolay engineering school 
 תלמידי דוקטורט:  Nikolay Pavlovich Petrov 
 פרסים והוקרה:  אות המסדר אנה הקדושה, דרגה 3  עיטור  ולדימיר הקדוש, דרגה 3  מסדר סטניסלב הקדוש, דרגה 1  עמית האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים 
 
מיכאיל אוסטרוגרדסקי (ברוסית: Михаил Васильевич Остроградский; ‏24 בספטמבר 1801 - 1 בינואר 1862) היה מתמטיקאי רוסי ממוצא אוקראיני, בין המתמטיקאים הבולטים במחצית הראשונה של המאה ה-19.
חייו

אוסטרוגרדסקי נולד בכפר בגוברניית פולטבה למשפחה אמידה. ב-1816 החל ללמוד באוניברסיטת חרקוב, אך לימודיו שם הופסקו בעקבות סילוק המנחה שלו מהאוניברסיטה. ב-1823 המשיך לימודיו בצרפת. בתקופה זו פרסם מספר מחקרים שקיבלו ביקורות חיוביות[דרוש מקור].
ב-1828 חזר לרוסיה עם מוניטין של מתמטיקאי נודע, והחל ללמד בבית הספר הגבוה למהנדסי תחבורה. בשנת 1830 נבחר לכהן באקדמיה הרוסית למדעים. הוא קיבל לידיו עבודות של ניקולאי לובצ'בסקי, אך לא הבין את חשיבותן ומשום כך פסל אותן.
תחום מחקריו

מחקריו של אוסטרוגרדסקי עוסקים באנליזה מתמטית, מכניקה, מכניקת המוצק, מגנטיות, תורת ההסתברות, אלגברה ותורת המספרים. הוא פיתח את שיטת אוסטרוגרדסקי למציאת אינטגרל של פונקציה רציונלית.
אוסטרוגרדסקי היה הראשון שהוכיח את משפט גאוס, אחד המשפטים החשובים באנליזה הווקטורית.
במסגרת תפקידו כמורה בבית הספר הגבוה להנדסה צבאית ברוסיה, פיתח שיטות מתמטיות לבדיקת מוצרים המסופקים לצבא רוסיה.
מיכאיל אבילוב

| --- | --- |

 לידה:  6 בספטמבר 1882 (יוליאני) סנקט פטרבורג, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  14 באפריל 1954 (בגיל 71) סנקט פטרבורג, ברה"מ 
 מקום קבורה:  בית העלמין טיחווין 
 מקום לימודים:  האקדמיה הקיסרית לאמנויות (1913) 
 תחום יצירה:  ציור 
 זרם באמנות:  ריאליזם 
 הושפע על ידי:  Lev Dmitriev-Kavkazski, פרנץ רובאו, ניקולאי סמוקיש 
 פרסים והוקרה:  פרס סטלין, דרגה 1  צייר העם של רוסיה הסובייטית  מדליה לגבורת העמל במלחמת המולדת הגדולה 1941–1945  עיטור הדגל האדום של העמל  פעיל מצטיין באמנויות  של הרפובליקה הסובייטית הפדרטיבית הסוציאליסטית של רוסיה 
 
מיכאיל אבילוב (ברוסית: Михаи́л Ави́лов) (6 בספטמבר 1882 – 14 באפריל 1954) היה אמן באימפריה הרוסית וצייר סובייטי ומחנך לאמנות בלנינגרד. פרופסור ממכון רפין לאמנויות, זוכה פרס סטלין, אמן העם של הפדרציה הרוסית, נחשב לאחד הנציגים המבריקים של האמנות הסובייטית, שמילא תפקיד חשוב בהקמת בית הספר לציור בלנינגרד. הוא ידוע בעיקר בזכות ציורי הקרב שלו.
ביוגרפיה

מיכאיל איבנוביץ' אבילוב נולד ב-6 בספטמבר 1882 בסנט פטרסבורג. בשנים 1893-1903 למד בבית הספר לציור של החברה האימפריאלית לעידוד האמנויות, ולאחר מכן בסטודיו הפרטי של האמן, ליאון דמיטרייב-קבקזסקי. בשנים 1904–1910 למד אבילוב באקדמיה הקיסרית לאמנויות כתלמידם של פרנץ רובאו וניקולאי סמוקיש. משנת 1908 החל להשתתף בתערוכות אמנות.
מיכאיל אבילוב לחם במלחמת העולם הראשונה. לאחר מהפכת אוקטובר של 1917, אבילוב לימד בבית הספר לציור ולעידוד האמנויות בפטרוגרד, ולאחר מכן במכללה לאמנות תעשייתית ובאקדמיה לאמנויות. ב-1932 הוא היה ממייסדי איגוד האמנים הסובייטיים של לנינגרד.
בשנת 1943, אבילוב זכה בפרס סטלין על ציור הקרב שלו "דו-קרב פרסבט עם צ'לוביי בשדה קוליקובו". כמו כן הוענק לו מסדר הדגל האדום של העבודה. בשנת 1953 זכה אבילוב בתואר הכבוד של אמן העם של הפדרציה הרוסית. הוא היה חבר באקדמיה לאמנויות של ברית המועצות.
מיכאיל אבילוב נפטר ב-14 באפריל 1954, בשנת השבעים ושתיים לחייו. הוא נקבר בבית הקברות ניקולסקויה בשטח של אלכסנדר נבסקי לברה בלנינגרד. ציוריו נמצאים במוזיאון הרוסי, בגלריית טרטיאקוב, ובמוזיאונים לאמנות ובאוספים פרטיים ברוסיה, אוקראינה, יפן, סין, צרפת, אנגליה ומדינות נוספות.
הערות שוליים

↑  Художники народов СССР. Биобиблиографический словарь. Т. 1. М., Искусство, 1970. С.42-43.
1 2  Sergei V. Ivanov. Unknown Socialist Realism. The Leningrad School. Saint Petersburg, NP-Print Edition, 2007. P.12, 13, 19, 356, 361-363, 367, 370, 371, 378-385, 388, 390, 392, 395, 447.
↑  The Leningrad School of Painting. Essays on the History. St Petersburg, ARKA Gallery Publishing, 2019. P.340.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810593382905606  BnF: cb149686739 (data)  ISNI: 0000 0000 6904 4029  LCCN: no2020141356  LNB: 000315239  NKC: pna2014805383  RKD: 346949  ULAN: 500190258  VIAF: 96685193   WorldCat (עם VIAF): 96685193 
סטלין סוקר מסדר צבאי, 1938. בול
מנטור

ערך זה עוסק באדם המשמש כיועץ או מדריך. אם התכוונתם למשמעויות אחרות, ראו .
מנטור וטלמאכוס, איור מאת פאבלו פייביש, 1699
מנטור (מיוונית עתיקה: Μέντωρ) או חוֹנֵךְ הוא אדם המשמש כיועץ או מדריך, לרוב בעל ניסיון עשיר בתחום התמחותו. הביטוי קרוי על שמו של מנטור, חברו של אודיסאוס, במיתולוגיה היוונית, ששימש כחונך לבנו טלמאכוס.
מנטור במיתולוגיה היוונית

באודיסאה, כאשר אודיסאוס מפליג למלחמת טרויה הוא משאיר את טלמכוס בנו תחת השגחתו של מנטור. בספר השני של האודיסאה, טלמאכוס פונה לשווא אל מצפון מחזרי אימו, פנלופה, ומבקש מהם לחדול מלחזר אחריה. הם בזים לו, והאלה אתנה, מחופשת בדמותו של מנטור, מעודדת אותו לפעול נגדם ולצאת לחפש את אביו הנעדר. טלמאכוס שואל ספינה ומפליג בלילה אל פילוס בלווית אתנה, המחופשת למנטור.
בספר השלישי, הם מגיעים לפילוס וזוכים לקבלת פנים נאה מידי נסטור, מלך פילוס, שמוסר כי אין בידיו חדשות על גורלו של אודיסאוס; אתנה נעלמת, וטלמאכוס ממשיך לספרטה כדי לקבל מידע על אביו. אתנה חוזרת רק בסוף העלילה, שוב בדמות מנטור, על מנת לסייע לטלמאכוס ולאביו לגבור על המחזרים.
מנטור כחונך

הגדרה מודרנית למושג מנטור ניתן לייחס לסופר הצרפתי פרנסואה פנלון, ברומן הדידקטי Les Adventures de Télémaque ("הרפתקאות טלמאכוס", 1699).
בחלק מהמקצועות מקובל תהליך חניכה שבו יש קשר מובנה בין המנטור והמתמחה החדש. תהליך זה בשימוש גם באקדמיה. יש דוגמאות רבות של תהליך ה"מנטורינג". שימוש בתהליך מקובל בעולם העסקים, הפוליטיקה והספורט. כדוגמה ניתן לציין את הסיוע של אדי מרקס (חמש פעמים מנצח טור דה פרנס) ללאנס ארמסטרונג (שניצח לבסוף שבע פעמים בטור דה פרנס, אך זכיותיו בוטלו בהמשך, לאחר שנתפס בשימוש בסמים).
מנטור כחונך > מודל המפל

ישנם מודלים שונים המתייחסים למנטורינג, המודל המסורתי מתייחס לקשר פנים אל פנים, קשר ארוך טווח בין מומחה ואדם בתהליך למידה מקצועי, אקדמאי או תהליך התפתחות אישי.
מודל המפל (Cascade mentoring) הוא מודל מקובל של מנטורינג קבוצתי בהכשרה למקצועות מדעיים. המודל כולל את הפרופסור הבכיר המנחה קבוצת סטודנטים בשלבי מחקר מתקדמים והללו מהווים מנטורים לסטודנטים במסגרת התואר הראשון והשני. מודל זה שם דגש על מערכת היחסים והרשת הנוצרת בין השכבות השונות. הקשר יכול להיות קצר או ארוך, פנים מול פנים או באמצעים דיגיטליים בהתאם לצורך.
הערות שוליים

↑  החלטות האקדמיה בישיבתה האחרונה (אייר תשפ"ב, מאי 2022), באתר האקדמיה ללשון העברית, ‏9 ביוני 2022
ערך זה הוא קצרמרבנושא מיתולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
חוסה דה מדרסו

| --- | --- |

 לידה:  22 באפריל 1781 סנטנדר, ספרד 
 פטירה:  8 במאי 1859 (בגיל 78) מדריד, ספרד 
 מקום קבורה:  Sacramental de San Ginés y San Luis 
 מקום לימודים:  האקדמיה לאמנויות של מדריד 
 זרם באמנות:  נאו-קלאסיציזם 
 הושפע על ידי:  Gregorio Ferro, ז'אק-לואי דויד 
 בן או בת זוג:  Isabel Kuntz y Valentini 
 צאצאים:  לואיס דה מדרסו, Juan de Madrazo y Kuntz, פדריקו דה מדרסו, פדרו דה מדרסו 
 
חוסה דה מדרסו (ספרדית: José de Madrazo;‏ 22 באפריל 1781 – 8 במאי 1859) היה צייר וחרט ספרדי. אחד הנציגים העיקריים של הסגנון הנאו-קלאסי בספרד. הוא היה אבי משפחת אמנים שכללה את בניו פדריקו דה מדרסו ולואיס דה מדרסו; ונכדיו, ריימונדו וריקרדו.
ביוגרפיה

הוא נולד בסנטנדר, והחל את לימודיו באקדמיה המלכותית לאמנויות יפות של סן פרננדו עם גרגוריו פרו, תלמידו של אנטון רפאל מנגס. לאחר 1803, למד בפריז אצל ז'אק-לואי דויד. בעקבות עצתו של דויד, הוא הגיש בקשה וקיבל מלגה ממשלתית ללימודים ברומא.
בשנת 1806 נסע לרומא, שם השלים את הכשרתו באקדמיה של סן לוקא ולמד אמנות קלאסית.
בעודו ברומא, הייתה לו הצלחה ראשונית עם הציור ״מותו של ויריאתוס״. הוא גם סירב להישבע אמונים לממשלתו החדשה של המלך ז׳וזף בונפרטה. כתוצאה מכך, הוא ושאר האמנים הספרדים שחיו ברומא הוחזקו למעשה בשבי. תחילה בטירת סנטאנג'לו, אחר כך בשגרירות ספרד. שם, הוא הכיר את המלך הגולה קרלוס הרביעי ואת אשתו, מריה לואיסה, דוכסית לוקה.
ב-1809 נישא לאיזבל קונצה, בתו של הצייר הפולני תדאוש קונצה, ששהה אף הוא ברומא. ארבע שנים מאוחר יותר, המלך קרלוס מינה אותו לצייר החצר; תואר כבוד ברובו, בהתחשב בנסיבות. הוא איבד את התפקיד הזה ב-1815 כאשר חייליו של ז'ואקים מירא נכנסו למדינת האפיפיור במאמץ לאחד את איטליה בשליטה צרפתית, מה שגרם למלך קרלוס לנטוש את גלותו.
ב-1818, לאחר הרסטורציה, הוא חזר למדריד עם ציוריו. כשהיה שם, הוא העסיק את עצמו בסידור וקטלוג האוסף במוזיאון המלכותי החדש לציורים ופסלים (מוזיאון פראדו), מטעם המלך פרננדו השביעי. הקטלוג כלל ליתוגרפיות של הציורים, שסימנו את השימוש העיקרי הראשון בטכניקה זו בספרד.
ב-1823 הוא מונה למנהל האקדמיה של סן פרננדו, וב-1838 הוא הפך למנהל מוזיאון הפראדו; תפקיד בו החזיק עד 1857 כאשר התפטר לנוכח ביקורת מלכותית.
הוא מת במדריד, בן 78, לאחר שצבר אוסף אמנות פרטי גדול, שעבר לאחר מכן לידי המרקיז דה סלמנקה ולאחר מותו ב-1883 התפזר.
הוא התמקד בנושאים דתיים והיסטוריים ויחד עם חוסה אפאריסיו סייע בהקמת תנועה המוקדשת לאמנות פטריוטית. יצירותיו המאוחרות זכו לעיתים קרובות לביקורת על היותן קרות רגשית וגרנדיוזיות יתר על המידה.
משפחת מדרסו תוארה כאחת משושלות הציור החשובות ביותר בספרד, ששלטה בציור של המאה ה-19 בספרד. בניו היו פדריקו דה מדרסו, צייר; לואיס דה מדרסו, צייר; פדרו דה מדרסו, מבקר אמנות וחואן דה מדרסו, אדריכל; ואילו נכדיו היו ריימונדו דה מדרסו, צייר וריקרדו דה מדרסו, גם הוא צייר. נכדתו, ססיליה דה מדרסו נישאה לאמן מריאנו פורטוני.
גלריה

המשפחה הקדושה, 1839, שמן על קנבס, מוזיאון הפראדו
מלך ספרד פרננדו השביעי רכוב על סוס, 1821, שמן על קנבס, מוזיאון הפראדו
ישו מופיע בפני הכהן הגדול חנן בן שת, 1803, שמן על קנבס, מוזיאון הפראדו
מותו של ויריאטוס, 1807, שמן, מוזיאון הפראדו
הערות שוליים

↑  Baptismal register of José de Madrazo y Agudo
↑  Madrazo y Agudo, José de - Museo Nacional del Prado, www.museodelprado.es
↑  Madrazo y Agudo, José de (1781-1859). » MCNBiografias.com, www.mcnbiografias.com
↑  Los Madrazo, una familia de artistas: [Exhibition], Museo Municipal, 1985
↑  Caso, E.D., Les Orientalistes de l'école Espagnole, ACR edition, 1997, p. 158
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007444800005171  BNE: XX830257  BnF: cb149587961 (data)  CANTIC: a11050482  GND: 117518360  ISNI: 0000 0001 1207 9535  LCCN: n84126545  RKD: 130431  SNAC: w6767cns  SUDOC: 06693866X  ULAN: 500004738  VIAF: 163181098   WorldCat (עם VIAF): 163181098
מניית הטבה

מניות הטבה הן מניות המוקצות על ידי חברה, ללא תמורה, לבעלי מניותיה הזכאים לכך. בדרך כלל, זכאותם של בעלי המניות לקבלת מניות הטבה נובעת מהזכויות הצמודות למניות הקיימות, שבבעלותם טרם הקצאת מניות ההטבה. הגדרה נוספת של מניות הטבה, הדנה באופן מפורש במצב בו הזכאות למניות הטבה נובעת מהמניות הקיימות (או מניירות ערך קיימים אחרים), היא זו לפיה מניות הטבה הן "מניות שחברה מקצה בלא תמורה לכל המחזיקים בניירות הערך שלה אשר זכאים למניות הטבה, לפי יחס החזקותיהם בניירות הערך ביום שקבעה לכך החברה". זאת ועוד, בחוק נקבע כי במקרה בו יש למניות ערך נקוב, הקצאת המניות תתבצע באופן יחסי לערך הנקוב של כל מניה (קרי, כל בעל מניות יקבל מניות הטבה בהתאם למספר המניות הקיימות שבבעלותו), אלא אם נקבע אחרת בתקנון.
את יחס ההקצאה של מניות הטבה ניתן לבטא כמספר של מניות הטבה עבור כל מניה קיימת. לדוגמה, אפשר שחברה תקצה מניות הטבה ביחס של 9 ל-1, כך שבגין כל מניה קיימת יוקצו 9 מניות הטבה. ניתן גם לבטא את יחס ההקצאה של מניות ההטבה באמצעות אחוזים. בדוגמה לעיל, החברה תקצה מניות הטבה בשיעור של 900%. ההקצאה תגדיל את מספר המניות הקיימות פי 10. תיתכן גם הקצאת מניות הטבה בשיעור הנמוך מ-100%. לדוגמה, בעת הקצאת מניות הטבה בשיעור של 25%, תוקצה מניית הטבה אחת בגין כל 4 מניות קיימות.
מכיוון שהקצאת מניות ההטבה היא ללא תמורה, היא אינה מייצגת שינוי כלכלי בהון החברה. בניגוד להקצאה רגילה של מניות, הנעשית כנגד תמורה המועברת לחברה, הקצאת מניות הטבה אינה מגדילה את ההון העצמי של החברה. לכן, נדרש כי במידה שיש למניות מחיר שוק, מחיר זה יופחת בהתאם ליחס ההקצאה של מניות ההטבה, כך ששווי השוק של החברה לא ישתנה עקב הקצאת מניות ההטבה. לדוגמה, הקצאה של מניות הטבה ביחס של 9 ל-1 או 900% תביא להפחתת מחיר המניה פי 10.
הקצאת מניות הטבה, מעצם הגדרתה, אינה מייצגת שינוי במערכת היחסים הכלכלית שבין החברה לבעלי מניותיה או בזו שבינם לבין עצמם. בעל מניות אינו אמור להרוויח או להפסיד דבר, במונחי ערך כספי, כתוצאה מהקצאת מניות הטבה. כמו כן, הקצאת מניות הטבה לא אמורה לגרום לשינוי שיעור אחזקתו היחסי של כל בעל מניות בהון העומד של החברה. דברים אלו נובעים מהמאפיינים המגדירים הקצאת מניות הטבה: 1. ההקצאה היא ללא תמורה; 2. היא נעשית באופן שוויוני בין כל בעלי המניות "הזכאים לכך", קרי, בין כל בעלי המניות מאותו סוג; 3. היא מביאה להפחתת מחיר המניה בהתאם ליחס ההקצאה.
הקצאת מניות הטבה אינה דיווידנד. לפי חוק החברות, דיווידנד הוא מתן "נכס" מחברה לבעל מניה. בהקצאת מניות הטבה לא מועבר כל נכס כלכלי. יתר על כן, החוק מוציא במפורש את מניות ההטבה מן ההגדרה של דיווידנד.
אם הקצאת המניות ללא תמורה אינה שוויונית, כך שחלק מבעלי המניות מקבלים מניות "הטבה" וחלקם האחר אינם מקבלים, הרי שלא מדובר במניות הטבה כלל. במקרה כזה מתבצעת הקצאת מניות לכל דבר ועניין. מאחר שההקצאה נעשית ללא תמורה או ללא תמורה הוגנת, קרי, במחיר נמוך מהשווי ההוגן של המניות, בדרך כלל היא תייצג העברת עושר מבעלי המניות שלא קיבלו מניות נוספות לאלו שכן. בחלק מהמקרים, הדבר עשוי לעלות כדי קיפוח זכויותיהם של בעלי המניות שלא קיבלו מניות נוספות.
הקצאת מניות הטבה לעומת פיצול מניות

הקצאת מניות הטבה דומה מאוד לפיצול מניות. כמו פיצול מניות, גם הקצאת מניות הטבה היא שינוי לא-כלכלי בהון המניות, המגדיל את מספר המניות המונפקות תוך הפחתת מחירה של כל מניה. להקצאת מניות הטבה עשויות להיות מטרות דומות לאלו של פיצול מניות, כגון שיפור הסחירות של המניה. יחד עם זאת, קיימים מספר הבדלים בין הקצאת מניות הטבה לבין פיצול מניות.
ראשית, מבחינה חשבונאית, בחברות שלמניותיהן יש ערך נקוב, הקצאת מניות הטבה מביאה להגדלת רכיב "הון המניות" (במובנו הצר) במאזן ולהקטנת סך כל שאר רכיבי ההון העצמי באותו סכום.
שנית, פיצול מניות עשוי לפצל גם את ההון הרשום של החברה, בעוד הקצאת מניות הטבה משנה רק את ההון המונפק. במקרה כזה, הקצאת מניות הטבה תביא להקטנת שיעור הדילול הפוטנציאלי של בעלי המניות הקיימים (שכן לאחר ההקצאה, שיעור גבוה יותר מההון הרשום יכלל בגדר ההון המונפק).
שלישית, הבדל בין פיצול מניות לבין הקצאת מניות הטבה עשוי להתעורר במקרה בו קיימות מניות רדומות בהון המונפק. מאחר שמניות רדומות אינן מקנות "זכויות כלשהן", ייתכן שהן לא מזכות אף במניות הטבה. אם כך הדבר, הקצאת מניות ההטבה תשנה רק את מספר המניות בהון העומד.
רביעית, במקרה בו יחס ההקצאה אינו מספר שלם, עשוי להתעורר מצב בו בעלי מניות שונים יקבלו מספר שונה של מניות הטבה עבור כל מניה קיימת שבבעלותם. זאת, מכיוון שלפי חוק, לא ניתן להעביר חלק ממניה. כך, לדוגמה, אם ישנו בעל מניות שבבעלותו 10 מניות, בעוד יחס ההקצאה של מניות ההטבה עומד על 1.25 ל-1 (שיעור הטבה של 125%), הרי אותו בעל מניות לא יוכל לקבל 12.5 מניות הטבה; במקום זאת, הוא יקבל 12 מניות הטבה. באותה עת, בעל מניות אחר, שבבעלותו 4 מניות, יקבל 5 מניות הטבה בדיוק. במצבים כאלו, ישתנו אחוזי ההחזקה היחסיים של בעלי המניות השונים בהון העומד ותתרחש העברת עושר בין בעלי מניות שונים.
ראו גם

שוק ההון
מניות בכורה
מנייה