אריאדנה סקריאבינה
קורות חיים > אריאדנה סקריאבינה > פגישה ורומן עם דוד קנוט

לאחר מהפכת אוקטובר היגרו מרוסיה רבים מאנשי התרבות הבולטים שלא קיבלו את השלטון הסובייטי. פריז הפכה למרכז גל ההגירה הזה; שם התבססו הסופר בונין, חתן פרס נובל, הפילוסוף והתאולוג ברדיאייב, הפילוסוף היהודי-רוסי שסטוב, זמר האופרה שאליאפין, ואחרים. ציבור המהגרים הרוסים היה ציבור מתבדל, שכמעט ולא עבר התבוללות תרבותית. הייתה לו אג'נדה משלו, התפרסמו ספרים ועיתונים ברוסית, היו מסעדות, גני ילדים ובתי ספר רוסיים. רוב המהגרים אף התחתנו בתוך הקהילה.
היהודים היוו חלק ניכר מאוכלוסיית המהגרים, בפרט מקרב האינטלקטואלים, אך נבדלו מהם בנושאים שונים. הייתה להם אג'נדה משלהם: הקמת מדינה יהודית בארץ ישראל. זאב ז'בוטינסקי גר בפריז בתחילת שנות ה-30 של המאה ה-20, וכן היה שם מרכז של הציונות הרוויזיוניסטית. אריאדנה סקריאבינה, רנה מג'ן ודוד קנוט היו חלק מהציבור הרוסי-יהודי הזה. על פי ולדימיר לזריס, סקריאבינה וקנוט השתתפו בחוג "גָטָרָפָּק" (ברוסית "Гатарапак"), שהיה קשור לתנועה התרבותית האוונגרדית, דאדא. ההיכרות ביניהם התרחשה כנראה באחד הערבים הספרותיים של אותו חוג.
דוד קנוט היה יהודי מבסרביה שגדל בקישינב והיגר לפריז ב-1920. כמו סקריאבינה, ובניגוד לבעליה הקודמים, הוא לא בחל בעבודות קשות או לא מכובדות: קנוט עבד בבית חרושת, היה פועל פשוט ועסק בצביעת בדים. לאחר מכן פתח מסעדה זולה ברובע הלטיני בה הועסקו גם אחיותיו ואחיו הצעיר כמלצרים. בתחילת שנות ה-30 עבד כשליח בחברה מסחרית גרמנית ורכב ימים שלמים על תלת-אופן לצורך העברת הסחורה. עם זאת, קנוט התמיד והשתתף בחיים הספרותיים של פריז "הרוסית", ואגודות וחוגי משוררים רבים בעיר הוקמו ופעלו בשיתופו.
כבר בקישינב החל קנוט לכתוב שירים ולפרסמם, אך רק בפריז זכה לתהילה. שיריו, הגדושים בנושאים תנ"כיים, הרשימו את סקריאבינה, שהתעניינה בנושאים אלו גם היא. הרומן ביניהם התחיל בסוף 1934, עשר שנים לאחר היכרותם הראשונה האפשרית.
באוגוסט 1937 נפגשו אריאדנה ודוד בבית קפה במונפרנאס עם רב החובל של ספינת המפרש "שרה א'", ירמה הלפרן, המייסד של המחלקה הימית בבית"ר ושל בית הספר העברי הראשון לקציני ים. הלפרן התכוון לשוט לארץ ישראל, והציע לקנוט להשתתף בהפלגה כמלח, הצעה שקנוט קיבל בשמחה. כיוון שבאותו זמן עגנה "שרה א'" בנמל ג'נובה לצורך שיפוצים קלים, הציע הלפרן לסקריאבינה ולקנוט לבלות על הספינה שבוע לפני ההפלגה. הם השאירו את הילדים עם ידידתם יווה צירינסקי ושהו שבוע בג'נובה; במשך היום טיילו בעיר, ובלילה חזרו לספינה. הם ביקרו גם בכפר בוליאסקו, שבו נולדה סקריאבינה. לפני חזרתם לפריז אמרה אריאדנה שלעולם לא תשכח את הימים והלילות הללו.
במשך הסתיו שהה דוד בארץ ישראל וכתב לסקריאבינה ולידידתם יווה צירינסקי מכתבים מלאי התלהבות. צירינסקי עלתה לארץ ישראל ב-1940, שינתה את שמה ל"חוה", התחתנה עם אלי קירשנר וגרה בארץ עד מותה ב-2006. סקריאבינה מעולם לא הייתה בארץ ישראל, ובדמיונה, על אף סיפוריהם של דוד ויווה, נשארה הארץ בעידן התנ"ך, או לכל הפחות עתידה הייתה לחזור לאותה תקופה.
אני מניחה שאילו אריאדנה הייתה עולה לארץ ישראל, היא הייתה דורשת שיהיה שם מלך, כמו דוד המלך. רק אז היא הייתה מרוצה.
במשך זמן רב היא כתבה ספר בשם "לאה ליפשיץ". היא לא הראתה את הספר הלא-גמור לאיש, אך לפעמים קראה קטעים ממנו. הרב פאול (פנחס) רויטמן, אחד ממנהיגיה הבולטים של הציונות הדתית באירופה ובצפון אפריקה, נזכר באמירה מהספר: "גוי מאמין — יהודי יודע". הספר "לאה ליפשיץ" לא הושלם ולא שרד.
בהיותו בארץ ישראל החל קנוט לעבוד על אסופת השירים "המולדת העתיקה" (ברוסית "Прародина"), ונושא הספר הפך עבורו מרכזי ומשמעותי, והשפיע לא רק על יצירותיו. בחזרתו לפריז פרסם קנוט את "האלבום של התייר" — לקט מכתבים ורשימות. באותו זמן עלה בראשו הרעיון להוציא עיתון יהודי אקטואלי ראשון בצרפתית, אך לא עלה בידו לגייס את המימון הדרוש.