stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אן מקייב
מלכותה

אן נישאה לאנרי ב-19 במאי 1051, במהלך חג פנטקוסט. אנרי היה מבוגר ממנה כמעט בעשרים שנה. מיד לאחר טקס הנישואין היא הוכתרה למלכת צרפת והפכה למלכת צרפת הראשונה שהכתרתה נערכה בקתדרלת ריימס.
אן ואנרי היו נשואים במשך תשע שנים ונולדו להם שלושה בנים: פיליפ, רובר (שמת צעיר), ואיג, ובת בשם אמה.
השם היווני במקורו "פיליפ"', המקובל עד היום במשפחות המלוכה של מערב אירופה, היה כאמור שמו של בנה הבכור של המלכה אן, והיא שהביאה אותו למערב.
כמלכה, אן הייתה זכאית להשתתף במועצה המלכותית, אך כמעט ואין תיעוד על כך שהשתתפה במועצה בפועל. בתקנה משנת 1058 נזכר כי אנרי העניק פריבילגיה לשניים מהכפרים הקשורים למנזר סן-מור-דה-פוסה ליד פריז, "באישור אשתי אן וילדינו פיליפ, רובר ואיג". אן כנראה החזיקה ברשותה שטחים באותו אזור כחלק מהסדרי הנדוניה שלה.
בשנת 1059 פרץ סכסוך בין המלך אנרי לכנסייה על רקע הרפורמה הגרגוריאנית. במהלך תקופה זו, האפיפיור ניקולאוס השני שלח למלכה אן מכתב המייעץ לה להיות נאמנה למצפונה, לפעול לתיקון עוולות, ולהתערב כנגד אלימות ודיכוי, וכן מעודד אותה להשפיע על בעלה לשלוט במתינות. כמה היסטוריונים פירשו את מכתב זה מהאפיפיור כמעיד על כך שאן עזבה את הכנסייה האורתודוקסית המזרחית והפכה לקתולית.
עוצרת צרפת

עם מותו של אנרי ב-4 באוגוסט 1060, ירש פיליפ את הכס. הרוזן בולדווין החמישי מפלנדריה, בעלה של אדלה, אחותו של אנרי, מונה להיות אפוטרופוס לפיליפ. ייתכן שאן מילאה עדיין תפקיד פעיל בממשל באותה תקופה; מסמך משנת 1060 מציג את שמה תחת שמו של פיליפ ושמה גם נזכר בתקופה זו יותר פעמים משמו של בולדווין. היא גם בחרה ושכרה את המורה המחנך של פיליפ, שהיה ידוע בחצר בתוארו היווני.
החתימה היחידה של המלכה אן מתקופה זו נמצאת במסמך שהונפק בסואסון עבור אב המנזר של סן-קרפין (שמור בספרייה הלאומית של צרפת). תחת סמל המלך, אן הוסיפה צלב ושמונה אותיות בקירילית: «AHA РЪИНA», דהיינו "המלכה אן".
העדויות לתפקידה של אן בממשל נפסקות בשנת 1061, בערך בזמן בו נישאה בשנית. בעלה השני היה הרוזן ראלף הרביעי מוואלואה, שהיה בן הברית העיקרי של אנרי ובעל אדמות נרחבות בממלכה. נישואים אלה נתקבלו בביקורת בכנסייה, הן בשל קשרי המשפחה בין בני הזוג (שכן ראלף היה בן דודו של אנרי), והן בשל היותו של ראלף ביגמי (היות שהכנסייה לא אשרה את גירושיו מאשתו הראשונה). ראלף נודה מהכנסייה בשל העבירות הללו. ייתכן שיועציו של המלך פיליפ עודדו אותו להיפרד מאמו על מנת לצמצם את השפעתו של ראלף, שהציג עצמו כאביו החורג של המלך הצעיר וביקש להשפיע על מהלכיו. ראלף מת בשנת 1074 והותיר את אן אלמנה בשנית.
בשנת 1062 נתנה אן סכום כסף משמעותי לשיפוץ קפלה רעועה בסנליס, שהוקדשה במקור לוינסנט הקדוש מסרגוסה, והורישה אדמות והכנסות למוסד החדש כדי שיוכל לקיים את עצמו. היא גם כתבה מכתב בו הסבירה את הסיבות להקדשת המנזר. מן המכתב ניתן להסיק כי אן דבקה בתאולוגיה היוונית האורתודוקסית. לדוגמה, המונח "מרי אם האלוהים" משמש במקום "גבירתנו", המונח הנפוץ. ישנם חוקרים הסבורים כי אן לא כתבה את המכתב בעצמה.
מותה

תאריך מותה המדויק של אן אינו ידוע. לפי דלורמה, היא נפטרה ב-5 בספטמבר - היום שבו הוקדשה הקתדרלה בסנליס - בשנת 1075 (השנה האחרונה בה נמצא מסמך חתום על ידה). היסטוריונים אחרים הציעו את שנת 1080 . מסמך Terminus ante quem של בנה, פיליפ הראשון משנת 1089, מצביע על כך שאן מתה קודם לשנה זו.
בשנת 1682, איש כנסייה ישועי קלוד פרנסואה מנסטרייה הודיע כי גילה את קברה של אן במנזר הציסטרסיאני בוויליירס. לאחר מכן הוזמה טענתו, מכיוון שוויליירס לא נבנתה עד המאה השלוש-עשרה, אם כי ייתכן ששרידיה של אן הועברו לשם לאחר מותה. אם הייתה שם מצבה, היא נהרסה במהפכה הצרפתית.
חשיבותה ההיסטורית והנצחתה

במאות ה-18 וה-19, היחסים הדיפלומטיים הקרובים בין צרפת לרוסיה הביאו להתעניינות מחודשת באן ומספר ביוגרפיות קצרות אודותיה ראו אור.
במאה ה-20 הפכה אן לסמל של הלאומיות האוקראינית. לעומת זאת, בברית המועצות הופק הסרט "יארוסלאבנה מלכת צרפת" (1978), שלא הראה כל קשר של המלכה ל"לאומיות אוקראינית". אופרה בשם "אנה יארוסלאבנה", שנכתב על ידי אנטין רודניצקי, הוצג לראשונה באולם קרנגי בשנת 1969.
בשנת 1998 הנפיקה ממשלת אוקראינה, באמצעות דואר אוקראינה, בול דואר לכבודה. בשנת 2005, ממשלת אוקראינה נתנה חסות לבניית פסל ברונזה של המלכה אן בסנליס, שנחנך בטקס בהשתתפות נשיא אוקראינה, ויקטור יושצ'נקו ב-22 ביוני אותה שנה.
ב-2019 יצא סרט קולנוע אוקראיני-צרפתי בשם "אן מקייב", אודות חייה.
לקריאה נוספת

Bauthier, Robert-Henri. Anne de Kiev reine de France et la politique royale au Xe siècle, Revue des Etudes Slaves, vol.57 (1985), pp. 543–45
Bogomoletz, Wladimir V. Anna of Kiev. An enigmatic Capetian Queen of the eleventh century. A reassessment of biographical sources. In: French History. Jg. 19, Nr. 3, 2005
Bouyer, Christian. Dictionnaire des Reines de France. Perrin, Paris 1992, ISBN 2-262-00789-6, S. 135–137
Dauxois, Jacqueline. Anne de Kiev. Reine de France. Paris: Presse de la Renaissance, 2003. ISBN 2-85616-887-6ISBN 2-85616-887-6
de Caix de Saint-Aymour, Amédée. Anne de Russie, reine de France et comtesse de Valois au XIe siècle. Paris: Honoré Champion, 1896
Delorme, Philippe (2015). Anne De Kiev : Épouse de Henri Ier. Paris: Pygmalion. ISBN 978-2756414898
Hallu, Roger. Anne de Kiev, reine de France. Rome: Editiones Universitatis catholicae Ucrainorum, 1973
Horne, Alistair. La belle France: A Short History. New York: Knopf, 2005
Lawrence, Cynthia, ed. Women and Art in Early Modern Europe: Patrons, Collectors, and Connoisseurs. Pennsylvania State University Press.CS1 maint, 1997
Lobanov-Rostovskii, Aleksandr Iakovlevich. Recueil de Pièces Historiques sur la reine Anne ou Agnès, épouse de Henri Ier, Roi De France, et Fille de Iarosslaf Ier, Grand Duc de Russie. Paris: Typ. De Firmin Didot, 1825
Raffensperger, Christian. Reimagining Europe: Kievan Rus' in the Medieval World. Harvard University Press, 2012. ISBN 978-0674065468
Raffensperger, Christian. Ties of Kinship: Genealogy and Dynastic Marriage in Kyivan Rus'. Harvard University Press, 2016. ISBN 978-1932650136
Sokol, Edward D. Anna of Rus, Queen of France. InThe New Review. A Journal of East European History. Nr. 13, 1973, S. 3–13
Treffer, Gerd. Die französischen Königinnen. Von Bertrada bis Marie Antoinette (8.–18. Jahrhundert). Pustet, Regensburg 1996, ISBN 3-7917-1530-5, S. 81–83
Ward, Emily Joan. Anne of Kiev (c.1024-c.1075) and a reassessment of maternal power in the minority kingship of Philip I of France. published on 8 March 2016, Institute of Historical Research, London University
Woll, Carsten. Die Königinnen des hochmittelalterlichen Frankreich 987-1237/38 (= Historische Forschungen. Band 24). Franz Steiner, Stuttgart 2002, ISBN 3-515-08113-5, S. 109–116
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12 13 14  Delorme, Philippe (2015). Anne De Kiev : épouse De Henri Ier. Paris: Pygmalion.
1 2 3 4  Gregorovich, Andrew (2011). Anna Yaroslavna, Queen of France & Princess of Ukraine: Anne De Kiev. Toronto: Forum.
↑  G. Duby, France in the Middle Ages, 987–1460, trans. J. Vale (Oxford, 1991), p. 117
1 2  Raffensperger, pp. 94–97.
↑  Bauthier, 550; Hallu,168, citing Comptes de Suger
↑  Megan McLaughlin, 56.
↑  Lobanov-Rostovskiĭ (1825). Recueil de Pièces Historiques sur la reine Anne ou Agnès, épouse de Henri Ier, Roi De France, et Fille de Iarosslaf Ier, Grand Duc de Russie. Paris: De Firmin Didot.
1 2  Bogomoletz, Wladimir V (2005). "Anna of Kiev: An Enigmatic Capetian Queen of the Eleventh Century". French History. 19: 299–323.
↑  "Diplôme de Philippe Ier, concernant les autels de Pernant et Colombes (1063) (avec la souscription de la reine Anne de Kiev)".
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb144431874 (data)  GND: 11889806X  LCCN: n92103161  LNB: 000227982  NKC: jn20000700057  RSL: 000008979  SUDOC: 069699089  VcBA: 495/164762  VIAF: 10644226   WorldCat (עם VIAF): 10644226 
היסטוריון האמנות ויקטור לזרב הניח כי הדמות השמאלית ביותר בפרסקו זה בקתדרלת סופיה הקדושה בקייב, מייצגת את אן. לדברי ההיסטוריון רובר-אנרי באוטיאר, זה מתאר את אחיה.
צו חתום על ידי אן ובנה פיליפ משנת 1063.
סלע יסוד

"אל קפיטן" – צוק גרניטי בפארק הלאומי יוסמיטי
טוף בהר הגעש הכבוי בכרם מהר"ל
סלע יסוד הוא סלע מאגמטי שנוצר מהתגבשות של סלע מותך – מאגמה או לבה – כתוצאה מהתקררותו. שמם העברי נובע מהיותם של סלעים אלה תוצרים ראשוניים של תהליכים גאולוגיים, ושמם הלועזי – Igneous rocks – נובע מהמילה הלטינית igneus, שמשמעותה: אש.
מקור המאגמה בהתכה של סלעים, המתבצעת בשלוש דרכים:
שחרור לחץ בחלקה העמוק של המעטפת, בו נוצרת מאגמה בזלתית הנפלטת ברכסים מרכז-אוקייניים, בנקודות חמות ובגב קשתות איים.
התכת שטף – שינוי בהרכב הכימי של הסלעים, בעיקר בשל תוספת מים המורידה את נקודת ההתכה. תהליך זה מתקיים בעיקר באזורי הפחתה.
התכה בעליית טמפרטורה הגורם לשבירת הקשרים בין חלקיקי החומר והפיכתו לנוזל.
מרבית התכת הסלעים מתרחשת בשני התהליכים הראשונים. התהליך השלישי נדיר יותר.
סלעי היסוד הנחשפים או נוצרים על-פני השטח מאפשרים הצצה להרכב המעטפת ולתנאים השוררים בה, והצצה נוספת לתהליכים שהתרחשו בעבר באמצעות תיארוכם ביחס לשכבות הסמוכות.
סוגי הסלעים

נהוג לחלק את סלעי היסוד לשני סוגים עיקריים, על פי מקום ואופן היווצרותם:
סוגי הסלעים > סלע פלוטוני

סלע פלוטוני קרוי גם "סלעי תהום" ו"סלע אינטרוסיבי" (Intrusive Rock) – סלע שהתגבש ממאגמה במעטפת כדור הארץ בתהליך איטי, ורק אחר-כך – כתוצאה מתהליכי הרמה ובליה – נחשף על-פני השטח. התקררותה האיטית של המאגמה מאפשרת צמיחת גבישים גדולים. גרניט הנוצר בדרך זו מהווה תשתית ליבשות בדמות מסיבים ושילדים. סלעים פלוטוניים מתגבשים גם בתוך הקרום כמחדרים פלוטוניים דוגמת דייקים, סילים, בתולית ולקולית. דוגמאות לסלעים פלוטוניים: גרניט, גברו, דיוריט וסיאניט.
סוגי הסלעים > סלע פלוטוני > מחדרים פלוטוניים

חלוקה פנימית של המחדרים מתייחסת לעומק התגבשותם, כאשר גופי חדירה עמוקים הם אלה המתגבשים עמוק מתחת לקרום, ואילו גופי חדירה רדודים המתגבשים קרוב לפני השטח נקראים "סלעי ביניים" (hypabyssal rocks). סלעי הביניים מוגדרים כאלה הנוצרים באזור הביניים שבין מקום היווצרם של סלעים פלוטוניים בעומק המעטפת לבין מקום היווצרם של סלעים געשיים מעל הקרום. עם זאת, מאחר שלא ניתן לתחום אזור מדויק ומוגדר בו הם נוצרים, ומאחר וגופי חדירה דומים נוצרים בעומקים שונים – גאולוגים רבים ויתרו על חלוקה זו.
סוגי הסלעים > סלע געשי

סלע געשי קרוי גם "סלע פרץ", "סלע וולקני" או "סלע אקסטרוסיבי" (Extrusive Rock) – סלע שהתגבש מלבה שפרצה אל מחוץ לקרום במהלך התפרצות געשית מתוך הר געש או מבעד לסדקים בקרום והתקררה במהירות, ועל כן הסלעים מורכבים מגבישים קטנים מאוד ואף אמורפיים. בין הסלעים הגעשיים נמנים גם סלעים פירוקלסטיים דוגמת טוף ואגלומרט, שנוצרו מהתגבשות טפרה – החומר שנפלט לאוויר מתוך הרי געש ונופל אחר-כך לקרקע. דוגמאות לסלעים געשיים: בזלת, ריוליט, סקוריה, פומיס ואובסידיאן.
סוגי הסלעים > סלע געשי > סלעים תת-געשיים

סלעים תת-געשיים הם סלעי יסוד בעלי גבישים בינוניים הנוצרים לא על-פני השטח אלא בעומק רדוד בקרום. דוגמאות לסלעים תת-געשיים: דיאבז, פורפיר ולמפרואיט – הנחשב גם לסלע געשי וגם לסלע תת-געשי.
מיון

מיון סלעי היסוד היה אחד ההיבטים המבלבלים ביותר של הגאולוגיה בתחילת ימיה כמדע. באותם ימים תואר כל סלע חדש על ידי גאולוג כבעל מאפיינים שונים מאלה של סלעים שתוארו בעבר, כך שניתן היה לתת לו שם ייחודי. אולם נטייה זו גרמה להרחבה מוגזמת במיון הסלעים, מאחר שסלעים זהים במוצאם ובהרכבם עשויים היו להראות סימני בליה מבלבלים – שלא דמו לסימנים בסלעים אחרים מאותו סוג. מסיבה זו נחוץ היה לבנות מערכת קריטריונים שתאפשר בחינה ומיון של סלעי יסוד, הן בשטח – במחשופים ובדוגמאות יד – והן במעבדה.
בשנת 1902 הציעה קבוצה של פטרוגרפים אמריקאים לבטל את שיטות המיון המיושנות, שהיו מעורפלות ולא מדעיות, ולפתח במקומן מיון כמותי המבוסס על אנליזה כימית. הם טענו כי הרכבם הכימי של סלעי היסוד הוא תכונתם החשובה ביותר, וכי חשוב לקדמו לעמדת חשיבות גבוהה.
באותה עת החל מיון של סלעים על-פי הרכב המינרלים, שעד אז היה בשולי המחקר. בשנת 1911 הציג נורמן לוי בואן את שורת בואן הקרויה על שמו – תרשים המתאר גיבוש מפריט של מינרלים במאגמה בטמפרטורות שונות ואת אופן גיבושם של סלעים שונים ממאגמת-אם אחת. התרשים של בואן וספרו "האבולוציה של סלעי יסוד" משנת 1928 הניחו את היסוד למחקר הרכב המינרלים של סלעי יסוד.
המאגמות והלבות הבונות סלעי יסוד הן תמיסות מורכבות, שהרכבן הכימי כה מגוון עד שנחוץ היה לתחום קווים שרירותיים על-מנת להבדיל בין הסלעים הנוצרים מהן וליצור קריטריונים ברורים למיונם. קריטריונים אלה מגדירים סלעים באמצעות צבעם, מרקמם, הרכב המינרלים היוצרים אותם והרכבם הכימי, ושילובם מספק מידע חשוב על התנאים בהם נוצרו.
מיון > מיון על-פי צבע

המיון הראשוני בשטח נעשה על-פי צבע הסלע, הנובע מהרכב המינרלים הבונים את הסלע ובגודל גבישיהם: סלעים המכילים כמות גדולה של פצלת השדה וקוורץ נוטים להיות בהירים, ואילו סלעים המכילים כמות גדולה של אוליבין, פירוקסן ואמפיבול נוטים להיות כהים. לצורך מיון כזה נבנה "מדד צבע" (colour index), המאפשר לשער את הרכב המינרלים בסלע על-פי צבעו.
עם זאת, צבע הסלע עשוי להטעות כאשר מדובר בסלעים בעלי הרכב מינרלים זהה אך במרקם שונה. לדוגמה: גרניט הוא סלע בהיר בעל גבישים גדולים המכיל 70%–75% קוורץ וכן פצלת השדה, נציץ ומינרלים נלווים, ואילו אובסידיאן – סלע אמורפי המכיל הרכב מינרלים דומה נראה כזכוכית שחורה.
מיון > מיון על-פי מרקם

מיון זה נעשה על-פי גודל הגרגרים – גבישי המינרלים הבונים את הסלע – ובדומה למיון על-פי צבע, גם מיון זה יכול להיעשות בשטח בדוגמת יד או במחשוף גאולוגי. סלעים בעלי הרכב כימי ומינרלי דומה עשויים להציג מגוון רחב של מרקמים, הנובעים מאופן ומשך התקררות המאגמה. מיון סלעי יסוד על-פי מרקמם משמש קריטריון חשוב להבחנה בין סלעים פלוטוניים – שגבישיהם נוטים להיות גסים או בינוניים, לבין סלעים געשיים – שגבישיהם נוטים להיות קטנים.
מרקם מהווה קריטריון חשוב בעיקר בסלעים געשיים. מרכיבים כגון גודל, צורה, כיוון ותפוצה של גרגרי המינרל וכן היחס ביניהם מציינים שלבים בדרכו של הסלע, החל מהגיבוש המפריט וכלה בהתקררות והתגבשות הלבה לסלע. עם זאת, בסיווג סלעים פלוטוניים מהווה המרקם קריטריון משני מאחר שסלעים אלה מתאפיינים בגבישים גדולים ולרוב נראים לעין.
כמה סוגי מרקם אופייניים לסלעי יסוד:
מרקם פגמטיטי – גבישים גדולים במיוחד – מ-20 מילימטר ומעלה. סלעים מסוג זה מכונים "סלעים פגמטיטיים". פגמטיטים נוצרים בהתקררות של מהירה יחסית של מאגמה. תהליך יצירת הפגמטיט מתחיל לרוב כשמחדר כדייק או סיל חודרים לתוך סלע קר, ללא חשיפה בפני השטח. סלעים אלה מאפשרים גידול מואץ של גבישים על אף התקררות מהירה יחסית.
מרקם פנריטי – ניתן לראות את הגבישים בסלע בעין בלתי מזוינת. מרקם זה נובע מהתקררות איטית של מאגמה מתחת לפני השטח.
מרקם אפינטי – סלע שהגרגרים הבונים אותו הם כה דקים עד כי לא ניתן לראותם בעין בלתי מזוינת. מרקם זה נובע מהתקררות מהירה של המאגמה כתוצאה מחשיפה לאוויר בהתפרצות געשית או מהתגבשות קרוב לפני השטח.
מרקם פורפירי – מרקם המתאפיין בגבישים גדולים הנראים בבירור רב והקרויים לכן פֶנוקריסטים (מיוונית – "גבישים נראים") בתוך מסת אם של גבישים קטנים יותר, שבדרך כלל אינם נראים לעין.
מרקם נקבובי – מרקם המורכב מחללים הנוצרים בשל כליאת בועות גז בעת ההתקררות.
מרקם זגוגי – מעטה חיצוני חלק הנובע מהתקררות מהירה מאוד בפני השטח.
מרקם פירוקלסטי – הסלע מכיל שברים של גבישים וסלעים.
מרקם אחיד – הסלע מכיל גבישים אחידים בגודלם.
מיון > מיון על-פי מרקם > הגורמים למרקם

קצב התקררות – הגורם העיקרי הקובע את מרקם סלעי היסוד הוא קצב ההתקררות של המאגמה או הלבה. התקררות איטית מאפשרת צמיחה של גבישים גדולים יותר מאלה המתאפשרים בהתקררות מהירה.
שיעור הפעפוע – תנועתם של אטומים ומולקולות בנוזל אחראית לזמינות המרכיבים הדרושים לבניית גבישים.
קצב ההתגרענות של גבישים חדשים – הקצב בו מתכנסים המרכיבים הבונים את הגביש מבלי להתמוסס קובע האם ייווצרו גבישים חדשים או לא.
שיעור צמיחתם של גבישים – יכולתם של גבישים לצמוח ללא הפרעה בתוך המאגמה או הלבה. נתון זה מושפע משני קודמיו.
גורמים אלה תלויים רבות בטמפרטורת הנוזל מאחר שהתגרענות גבישית לא תתאפשר בטמפרטורות הקרובות לנקודת ההתכה של המינרל או גבוהות ממנה.
מיון > מיון על-פי מרקם > מארג מינרלי

היבט נוסף של המרקם הוא המארג – היחס ההדדי בין הגרגרים והיערכותם הגאומטרית בסלע. מארג זה תלוי בצורת הגבישים המרכיבים אותו:
אם מרבית הגבישים הם אֵיאוֹהֶדרָליים (Euhedral)– גבישים מפותחים היטב, הם יהיו קשורים היטב בפאותיהם ויצרו מרקם אחיד.
אם מרבית הגבישים הם סבהדרלי (Subhedral) – גבישים שפאותיהם החיצוניות מפותחות באופן חלקי, רק חלק מפאותיהם יהיו קשורות היטב והם יצרו מארג בינוני. מארג זה אופייני למרקם פנריטי.
אם מרבית הגבישים הם אַנהדרלי (Anhedral) אנהדרלי – גבישים שמישוריהם אינם מפותחים והם מעוותים, הם יהיו קשורים ביניהם בקשרים רופפים ויצרו מרקם הדומה לזה של קוביית סוכר.
מיון > מיון על-פי הרכב מינרלוגי

מינרלים יוצרי סלע חשובים בסלעי יסוד הם קוורץ, פצלת השדה, פלדשפטואידים, אוליבין, פירוקסן, אמפיבול ונציץ. נוכחותם והיחסים הכמותיים ביניהם מהווה מרכיב חשוב במיון סלעי יסוד.
מיון > מיון על-פי הרכב מינרלוגי > דיאגרמת QAPF

מערכת מדויקת יותר למיון מינרלוגי היא דיאגרמת QAPF, שפותחה באיגוד הבין-לאומי למדעי הגאולוגיה (IUGS – International Union of the Geological Sciences), והפכה למקובלת בקרב גאולוגים בעולם מתחילת המאה ה-21, בעיקר למיון של סלעים פלוטוניים אך גם של סלעים געשיים. באמצעות תרשימים אלה ניתן למיין ולהעניק שם לסלעים בעלי הרכב מינרלוגי ידוע. האותיות Q, A, P ו-F מייצגות בתרשים את המינרלים קוורץ, פצלת שדה אלקלית, פלגיוקלז ופלדשפטואידים בהתאמה, והתרשים בנוי באופן המייצג את האחוז היחסי של המינרל בסלע.
דיאגרמת QAPF לסלעים פלוטוניים
דיאגרמת QAPF לסלעים געשיים
מיון > מיון על-פי הרכב מינרלוגי > מגבלות המיון המינרלוגי

נוכחות המינרלים בסלע והיחסים ביניהם נובעים מהרכב המגמה. מיון כזה יכול היה להיות מושלם אם כל המינרלים שיכולים היו להתגבש מתוך המאגמה אכן היו מתגבשים בה, וכך מתרחש בסלעים פלוטוניים המתגבשים לאט. לעומת זאת, בסלעים געשיים המתגבשים מהר על-פני השטח מופרעת התגבשות המינרלים. סלעים כאלה עשויים להיות זכוכיתיים או שגבישי המינרלים שהספיקו להתגבש קטנים מכדי להיות מובחנים. לכן, מערכת מיון כזו, המושתתת באופן בלעדי על נוכחות מינרלים, יכולה להיות בשימוש רק בסלעים פלוטוניים.
אפשר לראות את מגבלותיה של מערכת מיון מינרלוגית כאשר מתבוננים בתרשימים המנתחים סלעים געשיים. תרשימים כאלה מראים לרוב כי דקיט מכיל כמויות גדולות של פלגיוקלז, כמויות קטנות של קוורץ, סנידין או אלקלי פלדספר, ביוטיט והורנבלנדה – כפי שניתן לראות בדיאגרמת QAPF לסלעים געשיים. עם זאת, עד כה לא נמצא דקיט המכיל אלקלי פלדספר. הסיבה להבדל נעוצה בהנחת המוצא של התרשים כי כל המינרלים העשויים להתגבש מתוך המאגמה אכן עושים זאת, ובמקרה זה לא התקיימה התגבשות של אלקלי פלדספר בשל הפרעה הנובעת מקירור מהיר על-פני השטח.
מיון > מיון על-פי הרכב כימי

הרכבם הכימי של סלעי יסוד הוא המאפיין העיקרי שלהם המשקף את הרכב המאגמה ממנה נוצרו, ולכן מעניק מידע רב על מקור הסלע. הרכב המאגמה קובע את המינרלים שיתגבשו בה ואת תכונותיהם. עם זאת, בלתי-אפשרי לקבוע את ההרכב המינרלי של סלעים רבים, בעיקר געשיים, במחשוף או בדוגמת יד, ולכן מהווה המיון הכימי אמצעי אחרון הנקבע במעבדה.
מיון כימי פשוט מחלק את סלעי היסוד לפי סוג פצלת השדה ונוכחות או היעדר קוורץ ופלדשפטואידים בסלע, ובסלעים נעדרי מינרלים אלה – לפי סוג מינרלי הברזל או המגנזיום. מאחר שנוכחות קוורץ ופלדשפטואידים בסלע אחד אינה יוצרת קשרים יציבים, סלעים ממוינים לסלעים פלסיים מכילי-קוורץ עתירי-סיליקה ולסלעים מאפיים מכילי-פלדשפטואידים ודלי-סיליקה. המיון המינרלוגי של סלעי יסוד חשוב לקביעת סוג המאגמה או הלבה שיצרה אותם. מאחר שחמצן וצורן הם היסודות הנפוצים ביותר בלבה, מוגדרים ההבדלים בהרכבן של לבות מסוגים שונים על-פי תכולת הסיליקה והקוורץ היחסית בהן:
| סוג המאגמה/לבה | תכולת סיליקה | תכולת קוורץ | סלעים פלוטוניים | סלעים געשיים |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| פלסית | 65%< | 10%< | גרניט | ריוליט, טוף, פומיס, אובסידיאן |
| בינונית | 55%–65% | 10%> | דיוריט | אנדזיט |
| מאפית | 45%–55% | 0% | גברו | בזלת, סקוריה |
| אולטרה-מאפית | 45%> | 0% | פרידוטיט | קומטיט, בוניניט |
סלעים מאפיים ואולטרה-מאפיים שאינם מכילים קוורץ מזוהים לרוב על ידי נוכחות מינרלים המתגבשים אך ורק בסביבה דלה או נטולת-סיליקה, דוגמת אוליבין או פלדשפטואידים.
מיון > מיון על-פי הרכב כימי > מיון TAS

מיון TAS הוא שיטה כימית להבחנה בין סלעים געשיים, המבוססת על היחסים בין המרכיבים האלקליים לבין הסיליקה בסלע. השם TAS נובע מההגדרת השיטה: Total Alkali versus Silica – סך כל האלקלים לעומת הסיליקה. שיטת מיון זו – שפורסמה בשנת 1986 – פשוטה לשימוש בסלעים שכבר עברו ניתוח כימי, וגאולוגים נוטים להשתמש בה מאחר שהיא עקבית.
דיאגרמת TAS
מקור המאגמה – תהליכים מגמטיים

תהליכים מגמטיים המובילים ליצירת מאגמה נקראים גם "תהליכי יסוד" ומתרחשים בשלושה שלבים:
היווצרות מאגמה מסלעים מוצקים באמצעות התכה
הובלת והסעת המאגמה ממקום למקום
התקררות המאגמה עד להתמצקותה ויצירת סלעי יסוד
על-פני השטח קשורים תהליכים אלה באופן הדוק בטקטוניקת הלוחות, מאחר שהם מתרכזים בשולי הלוחות בגבולות פתיחה – דוגמת רכסים מרכז אוקייניים, וגבולות סגירה – דוגמת אזורי הפחתה, אם כי ידועים גם תהליכים מגמטיים פנים-לוחיים – דוגמת נקודות חמות כזו הנמצאת מתחת להוואי.
קיימות שלוש דרכים להתכת סלעים:
התכה בעליית טמפרטורה – כאשר מחממים סלע הנמצא במצב מוצק, הטמפרטורה הפנימית שלו עולה עד שהיא מגיעה לנקודת ההתכה של סלע זה. בנקודה זו גורמת הטמפרטורה לשבירת הקשרים בין חלקיקי החומר ולהפיכתו לנוזל. התכה מסוג זה אינה נפוצה, ובמרבית המקרים מתרחשת התכת סלעים ללא עלייה בטמפרטורה.
התכה של שחרור לחץ – הלחץ בחלקה העמוק של המעטפת גבוה דיו לשמור על הסלעים במצב מוצק על אף הטמפרטורות הגבוהות השוררות בו, בכך שהוא שומר על המבנה הפנימי הסדור של הסלע. שחרור הלחץ מפריע למבנה הפנימי ובכך הוא מאפשר לחום הרב להתיך סלעים.
התכת שטף – התכה בנוכחות נוזלים, בעיקר מים, המתרחשת באזורי הפחתה ובקשתות איים. באזורים אלה חודר גוש עתיק, קר וכבד של ליתוספירה אוקיינית, הנושא עליו סלעי משקע ספוגים במים, אל המעטפת המצויה מתחת ללוח אחר. נוכחות המים מורידה את נקודת ההתכה של הסלעים וגורמת ליצירת המאגמה.
ראו גם

גאולוגיה - מונחים
מאגמה
לבה
פטרולוגיה
סלע
סלע הצטברות
סביבת היווצרות
לקריאה נוספת

עקיבא פלכסר, גיאולוגיה, יסודות ותהליכים, אקדמון, 1992, מסת"ב 965-350-026-0
עמנואל מזור, גיאולוגיה בפטיש ישראלי, האוניברסיטה הפתוחה, 1994, מסת"ב 965-06-0276-3
Encyclopedia of Geology, Elsevier Academic Press, First edition 2005, ISBN 0-12-636380-3, כרך 3, עמ' 209–217
Encyclopedia of Volcanoes,‏ ISBN 0-12-643140-X, Academic Press, עמ' 55–245
הערות שוליים

↑  עמנואל מזור, גאולוגיה בפטיש ישראלי
↑  על סלעי ביניים
↑  סלעי ביניים
↑  סלעים תת-געשיים
↑  סיווג למפרואיט כגעשי ותת-געשי
↑  מתוך ביוגרפיה של נורמן לוי בואן
↑  N. L. Bowen, The Evolution of the Igneous Rocks, Dover Pubns, 1928, ISBN 0486603113
↑  "מדד צבע"
1 2  מיון כללי של סלעי יסוד, מתוך קורס גאולוגיה באוניברסיטת טולאן, ניו אורלינס
↑  אתר IUGS – האיגוד הבין-לאומי למדעי הגאולוגיה
↑  מערכת למיון סלעים פלוטוניים לפי IUGS
| סלעים |
| --- | --- | --- |
| סלעי יסוד | סלעי יסוד |  |
| סלעים געשיים | אבן זפת • אגלוטינט • אגלומרט • אובסידיאן • איגנימבריט • אנדזיט • אצת פלה • בוניניט • בזלת • בזלת תולאיטית • בסניט • ברקציה געשית • דמעות אפאצ'ים • דמעות פלה • דקיט • הוואיט • היאלוטוף • היאלוקלאסטיט • טוף • טפריט • טקיליט • טרכיט • לטיט • לפיליסטון • מליליטיט • נפליניט • סידרומלן • סקוריה • פוידיט • פומיס • פונוליט • פלגוניט • פרליט • קומטיט • קרבונטיט • ריודקיט • ריוליט • שערות פלה |  |
| סלעי ביניים | דיאבז • למפרואיט |  |
| סלעים פלוטוניים | אנורתוזיט • גברו • גרנודיוריט • גרניט • דוניט • דיוריט • טונליט • טרוקטוליט • מונזוגברו • מונזוגרניט • מונזודיוריט • מונזוניט • מונזוסיאניט • סיאניט • פרידוטיט • קוורץ דיוריט • קימברליט |  |
| סלעים מותמרים | סלעים מותמרים |  |
|  | אמפיבוליט • אקלוגיט • גנייס • הורנפלס • לווחה • לפיס לזולי • מיגמטיט • פיליט • צפחה • קוורציט • שיש • סטיאטיט |  |
| סלעי משקע | סלעי משקע |  |
|  | אבן בוץ • אבן גיר • אבן חול • אבן חול נובית • אואולית • ארקוזה • ברקציה • דולומיט • חוואר • חוואר הלשון • חלמיש • חרסית • אבן טין • כורכר • פצלי שמן • פצלים • צור • קונגלומרט • קירטון |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007541364305171  BnF: cb11949164c (data)  GND: 4036974-2  LCCN: sh85114769  NDL: 00565095  NKC: ph116651 
גופי חדירה פלוטוניים: A – בתולית, B – דייק, C – לקולית, D – פגמטיט, E – סיל, F – הר געש שכבתי
תרשים אינטראקטיבי של שורת בואן
גבישים גדולים של קורונדום כחול בפגמטיט שגודלו 35x15 ס"מ תמונה
מרקם נקבובי בסקוריה
מרקם פורפירי של מסת האם בדיאבז עם פנוקריסטים של פלגיוקלז
הרכב מינרלי וכימי של סלעי יסוד
עקומות מוּצקיוּת ונוֹזליוּת של התכת סלעים
פבלו סקורופדסקי

| --- | --- |

האטמאן פבלו סקורופדסקי. תמונה מ 1918
 לידה:  3 במאי 1873 (יוליאני) ויסבאדן 
 פטירה:  26 באפריל 1945 (בגיל 71) מטן, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 מקום קבורה:  בוואריה 
 מדינה:  האימפריה הרוסית 
 השכלה:  פז'סקי קורפוס 
 בן או בת זוג:  Oleksandra Skoropadska 
 צאצאים:  Mariya Skoropadska, Danylo Skoropadskyi, Yelyzaveta Skoropadska, Olena Ott-Skoropadska 
 השתייכות:  חיל פרשים, צבא העם האוקראיני 
 דרגה:  גנרל, לוטננט גנרל 
 פעולות ומבצעים
 מלחמת רוסיה-יפן  מלחמת העולם הראשונה  מלחמת האזרחים ברוסיה 
 עיטורים
 מסדר סנטה אנה, דרגה 2  מסדר ולדימיר הקדוש, דרגה 2  עיטור  ולדימיר הקדוש, דרגה 3  דרגה רביעית במסדר גאורגיוס הקדוש  אביר הצלב הגדול של מסדר העיט האדום  חרב הזהב של גבורה  עיטור ולדימיר הקדוש, דרגה 4  מסדר סטניסלב הקדוש, דרגה 1  עיטור  אנה הקדושה,  דרגה ראשונה  מסדר סטניסלב הקדוש, דרגה 2  אות המסדר אנה הקדושה, דרגה 3  מסדר סנטה אנה, דרגה 4  מסדר סטניסלב הקדוש 
 
האטמאן פבלו סקורופדסקי סוקר את חייליו
פבלו פטרוביץ' סקורופדסקי (באוקראינית : Павло́ Петро́вич Скоропа́дський; ברוסית: Павелъ Петровичъ Скоропадскiй;‏ 1873–1945) היה גנרל ממוצא אוקראיני בצבא האימפריה הרוסית. לאחר התפרקות האימפריה הרוסית היה שליט (הטמאן) של "המדינה אוקראינית" מ-29 באפריל 1918 עד 14 בדצמבר 1918.