stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
לקוממיות
קורותיה > ההפלגות > ההפלגה השנייה

בהפלגה השנייה נעשה שימוש בציוד ובמכשיר הקשר של הראשונה. גם רב החובל וצוות הימאים של ההפלגה הראשונה, השתתפו גם בשנייה. מפקד האונייה היה אבנר גלעד, איש הפלי"ם, ולצדו יעקב בן ציון ('מלך') ואהרן מיכאלי (גדעוני).
699 המעפילים נאספו במחנה פליטים ליד מרסיי. הם עלו על האונייה בנקודה על החוף מערבית לסן טרופה בדרום צרפת, צפונה מאי דה לונט, מזרחית מטולון – במפרץ קטן 200 מטר מהכביש. הספינה שהתה באזור מאז חזרה מהפלגתה הראשונה בדצמבר 1947. ההעלאה התבצעה באמצעות שתי סירות גומי מתנפחות שהורדו מן הספינה, כל אחת ל-70 איש, וסירת עץ ל-30 איש. את הסירות משכו בעזרת שני חבלים שנמתחו מן הספינה, העלייה אליה נעשתה בסולמות עץ. משך ההעמסה ארך כ-3.5 שעות.
הם כללו 180 מצפון אפריקה, 280 צעירים ממדינות אירופה והיתר משפחות עם ילדים: "השומר הצעיר" – 108, דרור, נצח, פועלי ציון – 66, מפא"י, נוח"ם, גורדוניה – 127, ציוניים כלליים, נוער ציוני – 46, דתיים – 88, מהם 63 תינוקות, 437 גברים, 262 נשים.
המעפילים התארגנו בקבוצות של שלושים איש. לכל קבוצה אחראי שדאג לצרכיי הקבוצה, כולל אספקת מי שתייה ותורנויות. מחלקה מיוחדת מונתה לשמירה על הסדר הכללי. כן מונו אחראי מטבח, אחראי שמירה, סדרן עבודה. מלווה אמריקאי היה אחראי על המטבח והמחסנים, ומלווה אמריקאי נוסף ('מלך') היה אחראי על הסדר והניקיון.
הפליגה בבוקר, ב-8 בפברואר 1948. מכיוון שההפלגה הייתה בחורף, ומחשש סערות הפליגו לאורך החופים. האונייה שיצאה בחשאי, שטה מצפון לקורסיקה, לאורך חופי סיציליה, מצפון לכרתים, האי סקרפנטו, מצפון לקפריסין, לכיוון ביירות ודרומה לכיוון נהריה. סערה ראשונה הייתה לפני מצר מסינה, ובפעם השנייה בין איטליה ליוון. סערה שלישית – בין קפריסין לטורקיה. במפרץ שומם באי סקרפנטו עגנה הספינה ונצבע באדום. התורן הראשי הורד והוכן המחבוא למלווים למקרה שייתפסו. הסערה החזקה ביותר התחוללה עם המעבר אל כף אנדריאס בקפריסין. הספינה נאלצה לעגון במסתור 48 שעות, המנוע הפסיק לעבוד, והיא שטה בעזרת המפרשים במשך 24 שעות, עד שתוקן המנוע.
הבריטים גילו את האונייה ב-19 בפברואר בשעה 13:00, מול פמגוסטה. פעמיים עבר מעל הספינה מטוס בריטי מדגם ליברטור ארבעה מנועי. למחרת ב-16:00, בהיותם כ-90 מייל מחיפה, מול חוף ביירות, עבר מטוס נוסף. כעבור שעה הגיעה משחתת בריטית. הספינה שייטה אז בעזרת מפרשים. המשחתת החלה ללוות את הספינה בכיוון לארץ. לאחר שהתגלתה בידי מטוס בריטי, נצמדה אליה משחתת. הושג סיכום עם הבריטים שיניחו לספינה להמשיך לבדה לכיוון חיפה, והבריטים יעלו על סיפונה כשלושה מייל מהחוף. ההוראות ממפקדת ההגנה בארץ ישראל היו כלליות: יש להגיע לחוף תל אביב ולא להתנגד בכוח במקרה וייתפסו. גם מספר הילדים הרב על הספינה הכתיב התנהגות פסיבית. עם הגילוי הבריטי נכנסו 3 מלווים אנשי הפלי"ם אל מקום המסתור שהוכן, במכל מים בחרטום האונייה.
ב-20 בפברואר הגיעה לנמל חיפה.
המעפילים גורשו אל מחנות המעצר בקפריסין.
המלווים אנשי הפלי"ם נשארו במכל עד שהגיע לספינה צוות שבא לנקותה וגילה היכן הם מסתתרים. מהנמל הם הועברו על ידי הצוות לבית סולל בונה בחיפה שם קיבלם דוד נמרי.
הספינה צורפה ל"צי הצללים", ומאוחר יותר נמכרה באיטליה.
הערות שוליים

↑  ב-18 בנובמבר 1947 העבירה שגרירות בריטניה ברומא רשימה של 23 ספינות חשודות למשרד החוץ האיטלקי. "לקוממיות" אינה מופיעה ברשימה.
מאיר זוהר

| --- | --- |

 לידה:  12 באפריל 1910 דובנו, אוקראינה 
 פטירה:  5 ביולי 1961 (בגיל 51) ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  אוניברסיטת ורשה 
 
מאיר (מישה) זוהר (12 באפריל 1910 - 5 ביולי 1961) היה הפרקליט הצבאי הראשי של צה"ל בשנים 1953–1961.
ביוגרפיה

נולד בדובנו שברוסיה,להוריו בוריס דוב וסוסיה ליכטנשטיין. לאחר לימודי התיכון נסע ללמוד משפטים באוניברסיטת ורשה ובמקביל למד במכון לחכמת ישראל בעיר והיה חבר בתנועת הסטודנטים הציוניים. את עבודת הדוקטורט סיים ב-1935. נושאה היה: "ערכו של בעל היזמה בכלכלה המדינית". לאחר לימודיו התגייס לצבא פולין ושירת כקצין בחיל התותחנים.
ב-1939 עלה לארץ ישראל עם רעייתו פולה פנינה והצטרף לארגון ההגנה. במלחמת העצמאות שירת כסרן בשירות האיכסון ואחר כך רב-סרן בחיל ההנדסה. ב-1950 הוסמך כעורך דין במדינת ישראל ועבר לשרת בפרקליטות הצבאית. היה סגן הפרקליט הצבאי הראשי בדרגת סגן-אלוף וב-1952 לסגן נשיא בית הדין הצבאי לערעורים.
במאי 1953 מונה לפרקליט צבאי ראשי. במהלך כהונתו פעל להכנת חוק השיפוט הצבאי שאושר בכנסת ב-1955. ב-1958 קודם לדרגת אלוף-משנה, ייצג את ישראל וצה"ל בקונגרס בינלאומי בתחום החוק הצבאי ודיני מלחמה. במקביל הרצה בדיני צבא בפקולטה למשפטים של האוניברסיטה העברית. ב-1958 הורה לתובע הצבאי להעמיד לדין את יששכר שדמי באשמת רצח על חלקו בטבח כפר קאסם. נפטר ב-1961 לאחר מחלה קשה, בעודו בשירות. נקבר בבית הקברות הצבאי קריית שאול.
הערות שוליים

↑  השינויים בחוק השיפוט הצבאי, הַבֹּקֶר, 13 במאי 1954
↑  ב-1 בינואר ייכנס לתוקפו בצה"ל  חוק השיפוט הצבאי החדש, על המשמר, 3 ביולי 1955
↑  הבגדים הם האדם, מעריב, 14 בנובמבר 1958
↑  הפרקליט הצבאי הגיש המלצתו בענין שדמי, דבר, 29 באוקטובר 1958
↑  אורי דן, התובע מאשים את אל"מ שדמי ברצח, מעריב, 4 בנובמבר 1958
↑  מאיר זוהר באתר GRAVEZ
לירוי בורל

לירוי ראסל בורל (באנגלית: Leroy Russel Burrell; נולד ב-21 בפברואר 1967), אתלט ואצן אמריקני. אלוף אולימפי (ברצלונה 1992) ואלוף עולם פעמיים ברציפות (טוקיו 1991 ושטוטגרט 1993) בריצת שליחים 4x100 מטר, סגן אלוף עולם (טוקיו 1991), שיאן עולם (1991, 1994–1996) ו-3 פעמים מדורג ראשון בעולם (1989, 1990 ו-1994) בריצת 100 מטר.
ביוגרפיה

בורל גדל בפנסדאוון, פנסילבניה. בשל בעיית ראייה חמורה ממנה סבל כתוצאה מפציעה בילדותו, לא יכל להשתתף במקצועות ספורט אלמלא האתלטיקה הקלה, וכך הגיע לריצת 100 מטר.
בבגרותו החל את לימודיו האקדמאים באוניברסיטת יוסטון והצטרף למועדון האתלטיקה של האוניברסיטה ולהתאמן אצל טום טלז. בדיוק כמו שעשה אתלט אחר לפני כמה שנים, קרל לואיס שמו. לימים יהיו השניים מתחרים מרכזיים אחד של השני וכן שותפים בקבוצת השליחים האמריקאית.
בורל סבל מפציעות טורדניות וחוסר מזל במהלך הקריירה שלו, במיוחד לקראת תחרויות משמעותיות.
את פריצתו הגדולה עשה בורל בשנים 1990 ו-1991 אותן סיים בראש הדירוג השנתי בריצת 100 מטר.
ביוגרפיה > 1990

במשחקי הרצון הטוב שנערכו בסיאטל ב-1990 זכה בורל במדליית זהב בריצת 100 מטר בתוצאה של 10.05 שניות לפני קרל לואיס (10.08 שניות).
ביוגרפיה > 1991 > שיאן ואלוף עולם

בתחרות שנערכה בניו יורק ב-14 ביוני 1991, קבע 9.90 שניות ושיפר את שיא העולם של לואיס בשתי מאיות. כחודשיים לאחר מכן, באליפות העולם שנערכה בטוקיו אותה שנה הוא זכה בשתי מדליות, זהב וכסף. מדליית זהב בריצת שליחים 4x100 מטר בשיא עולם חדש של 37.50 שניות, לפני צרפת (37.87 שניות) ובריטניה (38.09 שניות) ומדליית כסף בריצת 100 מטר בשיא אישי חדש של 9.88 שניות, תוצאה טובה משיאו העולמי, אחרי קרל אחרי לואיס שקבע שיא עולם חדש של 9.86 שניות ולפני דניס מיטשל אף הוא מארצות הברית (9.91 שניות).
ביוגרפיה > 1992 > אלוף אולימפי

באולימפיאדת ברצלונה (1992) זכה במדליית זהב בריצת שליחים 4x100 מטר בשיא עולם חדש של 37.40 שניות, שיא שהחזיק מעמד 16 שנים עד שנשבר על ידי נבחרת ג'מאייקה (37.10 שניות). נוסף לכך, הוא סיים במקום חמישי בריצת 100 מטר בתוצאה של 10.10 שניות.
ביוגרפיה > 1993

באליפות העולם שנערכה בשטוטגרט, גרמניה בשנת 1993 זכה בורל בפעם השנייה ברציפות במדליית זהב בריצת שליחים 4x100 מטר בתוצאה של 37.48 שניות, לפני בריטניה (37.77 שניות) וקנדה (37.83 שניות).
ביוגרפיה > 1994

בתחרות שנערכה בלוזאן שווייץ ב-6 ביולי 1994 ניצח בורל בריצת 100 מטר בשיא עולם חדש של 9.85 שניות, שיפור לשיא בן 3 השנים של קרל לואיס במאית אחת. שיא זה החזיק מעמד כשנתיים ונשבר על ידי דונובן ביילי מקנדה (9.84 שניות). שלושה שבועות לאחר מכן, במשחקי הרצון הטוב שנערכו בסנקט פטרבורג, רוסיה בסוף יולי אותה שנה זכה בורל במדליית כסף בריצת 100 מטר בתוצאה של 10.11 שניות אחרי דניס מיטשל (10.07 שניות).
חיים אישיים

בורל התחתן בשנת 1994 עם מישל פין, אלופה אולימפית (ברצלונה 1992) בריצת שליחות 4x100 מטר. לזוג נולדו שלושה בנים. בנם הבכור קמרון בורל, אף הוא אצן מצטיין, התאבד ב-9 באוגוסט 2021 בהיותו בן 26.
שיאים אישיים

ריצת 60 מטר: 6.48 שניות, (13 בפברואר 1991, במדריד, ספרד)
ריצת 100 מטר: 9.85 שניות, שיא עולם (6 ביוני 1994 בלוזאן, שווייץ)
ריצת 200 מטר: 20.12 שניות, (27 ביוני 1992 בניו אורלינס)
קפיצה לרוחק: 8.37 מטר, (2 ביוני 1989 ביוטה)
הערות שוליים

↑  דירוגים שנתיים ב-100 מטרים
| --- | --- |
בקרת זהויות :  World Athletics: 14233882
מוחמד חוסיין רובלה

מוחמד חוסיין רובלה (בסומלית: Maxamed Xuseen Rooble, בערבית: محمد حسين روبلي; נולד באוקטובר 1963) הוא פוליטיקאי סומלי שכיהן כראש ממשלת סומליה בין השנים 2020–2022.
רובלה נולד בהוביו (אנ'). הוא קיבל תואר ראשון בהנדסה אזרחית מהאוניברסיטה הלאומית הסומלית (אנ'), ולאחר מכן קיבל תואר שני בהנדסת הסביבה מהמכון המלכותי לטכנולוגיה של KTH. לפני כניסתו לפוליטיקה היה רובלה חבר בארגון העבודה הבינלאומי ועבד כמהנדס איכות הסביבה.
ב-18 בספטמבר 2020 מונה לראש הממשלה על ידי הנשיא מוחמד עבדאללהי מוחמד, וב-23 בספטמבר אושר מינויו על ידי הפרלמנט.
בספטמבר 2021 האשים מוחמד חוסיין רובל את מוחמד עבדאללהי מוחמד בהפריע לחקירה שהובילה להתפטרותו של ראש ני"א.
בספטמבר 2021 הסיר נשיא סומליה מוחמד עבדאללהי מוחמד את סמכויות הביצוע "מוחמד חוסיין רובל," ראש הממשלה הפר את חוקת המעבר כך שסמכויות הביצוע שלו יוסרו (...), בפרט סמכויות ההדחה ו / או מינוי המנהיגים עד ל התקיימו בחירות ", נכתב בהודעת משרד הנשיא.
ליבש מסרי מישורי

| --- | --- |

ליבש מסרי מישורי ורעייתו, 1985
 לידה:  1923 אלכסנדריה, מצרים
 פטירה:  28 במאי 2009 (בגיל 86 בערך)
 מדינה:  ישראל
 מקום קבורה:  בית העלמין ירקון 
 מקצוע:  רואה חשבון, מבקר פנים
 
ליבש מַסרי-מישורי (1923 – 28 במאי 2009) היה רואה חשבון ומבקר פנים ישראלי,  נשיא התאחדות עולי מצרים בין השנים 1962–1992, אסיר ציון ופעיל ציוני.
קורות חיים

מסרי מישורי נולד בעיר אלכסנדריה שבמצרים ולמד בבית הספר אגיון. עבד בבית החרושת לסיגריות "קוטרלי" כדי לעזור בפרנסת הבית. היה פעיל בתנועה הציונית, וממקימי תנועת החלוץ במצרים. ב-1945, בעקבות ביקור רפאל רקנאטי ושליחי הסוכנות היהודית באלכסנדריה, הגביר את פעילותו להקמת המדינה. הוא נרתם לפעולות ארגון "ההגנה", נשלח בחשאי לארץ ישראל לפעולות אחדות, ונפגש עם לובה אליאב, רפאל רקנאטי, עקיבא איגר ואנשי הסוכנות היהודית.
ב־30 במרץ 1947 נישא לפורטונה לבית קסוטו (1926–2006), דוגמנית במפעל "ריטה פומו" שסיפק בגדי יוקרה ללקוחות כגון המלכה פארידה ובנות המלוכה בארמון המלך פארוק. הזוג נישא בבית הכנסת אליהו הנביא.
בשל פעילותו הציונית נעצר באלכסנדריה במאי 1948, ערב הכרזת המדינה, והיה עצור במחנה הריכוז באבו קיר כשנה וחצי.
בתו הבכורה נולדה בהיותו במעצר ונקראה "ציונה", כביטוי לאהבת ציון. בספטמבר 1949 גורש ממצרים. על דרכונו הוטבעה בצרפתית החותמת "הלוך ללא שוב" (Aller sans Retour).
המשפחה עלתה לישראל והותירה את כל רכושה ובני המשפחה במצרים. תחילה שוכנו במעברת פרדס חנה ואחר כך נדדו בין מקומות שונים ברחבי ישראל. הקימו את ביתם תחילה ברמלה ולאחר מכן ברמת גן. לזוג נולדו עוד שלושה ילדים.
התגייס למשטרת ישראל ובמקביל סיים את לימודיו בראיית חשבון וכלכלה בשלוחה של האוניברסיטה העברית. עם סיום לימודיו עבד במשרד מבקר המדינה ולאחר מכן בחברת "דלק" ושימש כמבקר הפנים של החברה וחברות הבנות. היה נשיא לשכת המבקרים הפנימיים וסגן נשיא לשכת רואי חשבון בישראל. חיבר ספרים בתחומי הביקורת הפנימית, היה ממקימי קורסי ההכנה לבחינות מועצת רואי החשבון והביקורת. היה מיוזמי החקיקה לגבי מיסוד מבקרים פנימיים ברשויות וגופים ציבוריים.
עמד במשך 30 שנה בראש התאחדות עולי מצרים בישראל ושימש כנשיא של התאחדות עולי מצרים. במסגרת פעילותו בארגון הוביל את פעולות שימור המורשת של יהודי מצרים, יזם כנסים שנתיים וטיפח שיתופי פעולה עם גופים שונים, בהם התאחדות יוצאי מצרים בחיפה. בין האירועים המרכזיים שארגן היה הקונגרס הראשון של הארגון, שהתקיים במלון הילטון תל אביב במאי 1983, אליו הגיעו מאות משתתפים מרחבי הארץ והעולם, בהם שגריר ישראל במצרים שמעון שמיר, שגריר מצרים בישראל מוחמד בסיוני שרי ממשלה וחברי הכנסת.
בין השאר גייס הארגון תרומות לשארית הפליטה במצרים, פעל לשימור בתי עלמין ובתי כנסת במצרים ומתן מלגות למעוטי יכולת מקרב יוצאי מצרים. בית ההתאחדות שימש גם כספרייה וכמקום למפגש ולאירועי תרבות עבור יוצאי מצרים.
מישורי שימש גם כחבר הנהלת "ווז'אק", ארגון עולמי של יוצאי ארצות ערב, בראשותו של מרדכי בן-פורת. באספות הארגון נידונה סוגיית רכוש היהודים, בתי הכנסת ובתי העלמין שנותרו במדינות ערב, וכיצד יש לדרוש ולתבוע את הרכוש שנותר; טפסים לתביעת הרכוש הועברו אל הממונה על התביעות במשרד המשפטים. במהלך שיחות השלום עם מצרים, נשלחה בקשה מטעם התאחדות יוצאי מצרים בראשותו של מישורי, לשלב את נציגיה בשיחות השלום, ולחייב את המצרים לפצות את היהודים, אך הבקשה נדחתה.
נפטר ב-28 במאי 2009.
לקריאה נוספת

עדה אהרוני, עידן הזהב של יהודי מצרים – עקירה ותקומה בישראל,  הוצאת אוריון, 2014
לרקוד עם טייסים

| --- | --- |

 בימוי:  ג'ים אברהמס 
 הופק בידי:  ביל בדלאטו פט פרופט
 תסריט:  ג'ים אברהמס, פט פרופט 
 שחקנים ראשיים:  צ'רלי שין קרי אלווס ואלריה גולינו לויד ברידג'ס ג'ון קראייר קווין דאן ביל אירווין ראיין סטיילס 
 מוזיקה:  Sylvester Levay 
 צילום:  ביל באטלר 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  פוקס המאה ה-20 
 חברה מפיצה:  פוקס המאה ה-20
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  31 ביולי 1991
 משך הקרנה:  82 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט פרודיה, סרט מלחמה 
 תקציב:  26,000,000 $
 הכנסות:  181,096,164 $
 הכנסות באתר מוג'ו:   hotshots
 סרט הבא:  לרקוד עם לוחמים 
 דף הסרט ב־IMDb
 
לרקוד עם טייסים (באנגלית: Hot Shots!) הוא סרט קומדיה/פרודיה משנת 1991.
תקציר העלילה

לאחר שפרש ועבר לגור עם שבט אינדיאני, מתבקש טייס הקרב האמריקני טופר הארלי (מגולם על ידי צ'ארלי שין) לחזור לשירות פעיל בצי האמריקאי במהלך מלחמת המפרץ הראשונה למשימה סודית של חיל האוויר. משימתו של טופר היא להשמיד את הכורים הגרעיניים של סדאם חוסיין. הארלי מסתכסך במהרה עם טייס אחר, קנת גרגורי (קרי אלווס) לאחר ששניהם מפתחים קשר רומנטי עם הפסיכיאטרית רמאדה (ואלריה גולינו).
הסרט מכיל בעיקר פארודיות לסרטים ההוליוודיים "אהבה בשחקים", "רוקד עם זאבים" ו"תשעה וחצי שבועות של שכרון חושים".
ליברפול ארנה

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  אולם קונצרטים, אצטדיון, זירה 
 מיקום:  ליברפול 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 בעלים:  עיריית ליברפול 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–2008
 תאריך פתיחה רשמי:  ינואר 2008 
 אדריכל:  וילקינסון אייר אדריכלים 
 קואורדינטות:  53°23′51″N 2°59′30″W﻿ / ﻿53.39756°N 2.99164°W﻿ / 53.39756; -2.99164
 www.mandsbankarena.com
 he
 
ליברפול ארנה (באנגלית: Liverpool Arena), הידועה מטעמי חסות בשם M&S בנק ארנה (M&S Bank Arena), ולפני כן אקו ארנה (Echo Arena), היא ארנה מקורה רב-תכליתית הממוקמת בליברפול, אנגליה. המקום מארח מוזיקה חיה, הופעות קומדיה ואירועי ספורט, ומהווה חלק מקמפוס האירועים של ליברפול (אנ').
הארנה תוכננה על ידי וילקינסון אייר אדריכלים (אנ') ו-Sport Concepts. בתוך הארנה, יש שישה תאי הלבשה, חמישה חדרי הלבשה, ושני משרדי אמרגנים. כלי רכב במשקל של עד 38 טון יכולים לקבל גישה למרתף הזירה. האולם יכול להכיל עד 11,000 צופים.
היסטוריה

הארנה נפתחה לציבור ב-12 בינואר 2008 בשם אקו ארנה ליברפול. מאז הפתיחה, הארנה משכה יותר מ-7 מיליון מבקרים ללמעלה מ-3,800 אירועים.
בנובמבר 2018 הוכרז כי שם הארנה ישונה ל-M&S בנק ארנה. שינוי השם נכנס לתוקף ב-7 בינואר 2019.
בערב 31 בדצמבר 2017 פרצה שרפה בחניון רב קומות סמוך לארנה, וכתוצאה מכך תערוכת הסוסים הבין-לאומית של ליברפול, שהתקיימה בארנה, התבטלה. כ-80 סוסים פונו בבטחה מהאורווה הזמנית שנבנתה בקומת הקרקע של החניון, והוחזקו בקומת הארנה ובקרקע המקיפה את הבניין. השריפה נמשכה עד השעות הקטנות של ה-1 בינואר 2018. בעקבות השריפה, כ-1,400 מכוניות נהרסו כליל. בהמשך השנה, חניון רב הקומות נהרס, ונבנה במקומו חניון אחר ב-2019.
בחודש מאי 2023 אירחה הארנה את חצאי הגמר וגמר אירוויזיון 2023.
הערות שוליים

↑  "Liverpool Echo Arena". Emporis. נבדק ב-14 ביוני 2010. {{cite web}}:  (עזרה)(הקישור אינו פעיל, September 2022)
↑  "Echo Arena Liverpool Opening Extravaganza". ACC Liverpool. 14 בינואר 2008. ארכיון מ-2022-09-27. נבדק ב-6 בינואר 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Facts and Figures". Echo Arena. נבדק ב-6 בינואר 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Breslin, Maria (27 בנובמבר 2018). "Liverpool's waterfront arena to get a new naming partner". Liverpool Echo. ארכיון מ-2022-10-10. נבדק ב-27 בנובמבר 2018. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Echo Arena will become the M&S Bank Arena in 2019". The Guide Liverpool. 27 בנובמבר 2018. ארכיון מ-2022-10-10. נבדק ב-27 בנובמבר 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "'Ferocious' fire engulfed arena car park". BBC News. 2018. ארכיון מ-2022-09-27. נבדק ב-1 בינואר 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Liverpool Echo Arena car park fire destroys 1,400 vehicles". BBC News. 1 בינואר 2018. ארכיון מ-2022-10-10. נבדק ב-2022-09-27. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Car park fire at Liverpool's Echo Arena has destroyed all vehicles". Sky News. 1 בינואר 2018. ארכיון מ-2022-09-27. נבדק ב-2022-09-27. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz: 5110ebcb-4acb-41fa-ad07-f66404310573
ליברץ

ליברץ (בצ'כית: Liberec ‏האזנהקובץ:Cs-Liberec.ogg‏Ⓘ‏, בגרמנית: Reichenberg - רייכנברג) היא עיר בצפון צ'כיה, ובירת מחוז ליברץ. העיר שוכנת לגדת נהר נייסה, למרגלות הרי ייזרה (Jizera).
במהלך המאה ה-19 – המאה ה-20 בעיר התגוררה קהילה גרמנית גדולה והוא היה מרכז של חבל הסודטים.
ליברץ היא העיר החמישית בגודלה בצ'כיה, בשנת 2021 התגוררו בעיר 104,340 תושבים. יחד עם פרבריה, ממוקמת ליברץ במקום השלישי, אחרי פראג ופלזן.
7,000 סטודנטים לומדים בשבע פקולטות ומכון מיוחד אחד של האוניברסיטה הטכנית בליברץ מאז 1953 בתחום העברת הטכנולוגיה, לאוניברסיטה הטכנית בליברץ יש מסורת של מחקר בשיתוף פעולה הדוק במיוחד עם תעשיית הטקסטיל והרכב. זה הבטיח מיקומים מצוינים לבוגרים. יתר על כן, האוניברסיטה מעורבת ביותר מ-100 פרויקטים של מחקר בשווי של כמעט 3 מיליון דולר ובמחקר חוזים. בעוד שהיא מחוברת ברחבי העולם, האוניברסיטה מבינה את אחריותה כמוסד הממוקם באופן ייחודי במרכז אירופה ועוסקת בפרויקטים חוצי גבולות.
ערים תאומות

לליברץ שמונה ערים תאומות:
הולנד אמרספורט, הולנד
צרפת אמיין, צרפת
גרמניה אאוגסבורג, בוואריה, גרמניה
ישראל נהריה, ישראל
שווייץ סנט גאלן, שווייץ
גרמניה זיטאו, סקסוניה, גרמניה
צרפת דנקרק, צרפת
רוסיה קוברוב, רוסיה
הערות שוליים

↑  TECHNICAL UNIVERSITY OF LIBEREC, www.tul.cz
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007567064405171  GND: 4103609-8  LCCN: n83030294  MusicBrainz: bed02f72-e8b0-4af3-8bad-54d018c152b7  NARA: 10045643  NKC: ge128509  VIAF: 130220445   WorldCat (עם VIAF): 130220445 
ערך זה הוא קצרמרבנושא צ'כיה ובנושא יישובים באירופה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מוחמד חמזה ע'נאים

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1953 באקה אל-גרבייה, ישראל 
 פטירה:  25 במאי 2004 (בגיל 51 בערך) 
 מדינה:  מדינה פלסטינית 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת תל אביב 
 שפות היצירה:  עברית, ערבית 
 צאצאים:  אלטייב ע'נאים 
 
מוחמד חמזה ע'נאים (בערבית: محمد حمزه غنايم; 16 בספטמבר 1957 – 25 במאי 2004) היה משורר ומתרגם ערבי-ישראלי.
ביוגרפיה

ע'נאים נולד בכפר באקה אל-גרבייה ולמד באוניברסיטת תל אביב. במהלך חיו פרסם כארבעה ספרי שירה בערבית. שימש בשנות השמונים כעורך "מפגש", כתב עת ספרותי דו-לשוני.
בין היצירות שתרגם מעברית לערבית: "המאהב" מאת אברהם ב. יהושע, "הזמן הצהוב" מאת דויד גרוסמן, ו"הפלסטינים, עם בהתהוותו" מאת ברוך קימרלינג ויואל מגדל. הוא תרגם לערבית שירה מאת יהודה עמיחי, דליה רביקוביץ, רוני סומק ואחרים. לעברית תרגם משיריו של מחמוד דרוויש ואת הרומן "הסיפור של זהרה" מאת חנאן אל-שייח'.
שימש כחוקר במרכז הפלסטיני למחקרים ישראליים ברמאללה. היה חבר במערכת כתב העת "משארף".
ב-1988 זכה בפרס יושב-ראש הכנסת לאיכות החיים על העמקת ההבנה והדו-קיום בין היהודים והערבים.
מוחמד ע'נאים נפטר ב-25 במאי 2004. היה נשוי, אב לבת ושני בנים. בנו, אלטייב ע'נאים, הוא משורר ומתרגם אף הוא.
מוחמד טאהא

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1938 
 פטירה:  12 בנובמבר 2014 (בגיל 76 בערך) דיר אל-בלח, מדינה פלסטינית 
 מדינה:  מדינה פלסטינית 
 
מוחמד טאהא (בערבית: محمد طه, תעתיק מדויק: מחמד טה; 1937 – נובמבר 2014) היה ממייסדי ארגון חמאס. אביו של איימן טאהא.
טאהא, איש דת אסלאמי, חבר האחים המוסלמים שנמנה עם מייסדי חמאס ב-1987 יחד עם אחמד יאסין, נעצר במעצר מנהלי ב-2003 ושוחרר כעבור 14 חודשים, במאי 2004.
חודשים ספורים לאחר מות בנו איימן, שהיה מבכירי חמאס ומדוברי הארגון הרשמיים, ונהרג (קיימת אי-בהירות באשר לנסיבות מותו של הבן, הוא נחקר בידי חמאס באשמת שחיתות ונמסר כי הוצא להורג בעוון ריגול לטובת מצרים, אך קיימת סברה שנהרג בהפצצה ישראלית), פונה מוחמד טאהא לבית חולים בעזה בתלונה על אירוע לב, ומת כעבור ימים אחדים.
הערות שוליים

↑  Azzam Tamimi, Hamas: a history from within. Interlink Books, 2007. p. 195.
מהרי סותאל

מֶהַרי סותאל, או מהרי בן סותאל (על שם אביו), הידוע יותר בכינוי אבא מהרי, הוא שמו של מלקוסה, נזיר יהודי, שחי ופעל באתיופיה במהלך המאה ה-19, ושימש כמנהיג הרוחני העליון של קהילת ביתא ישראל באזור קולה ווגרה:
אבא מהרי הקדיש את חייו לשימור היהדות ושלמות קהילת ביתא ישראל. הוא נודע ביכולתיו ההלכתיות וכישוריו כאיש שלום ומרפא חולים. מהרי הוביל את מסע העלייה הכושל והטרגי לישראל של שנת 1862. קהילת ביתא ישראל רואה באבא מהרי את אחד ממנהיגיה הדגולים ומבשר העלייה הביתא ישראלית.
אבא מהרי הנזיר נמנה עם המנהיגים הרוחניים של הקהילה ונחשב לאיש אשכולות, חכם, מנהיג כריזמטי, ואהוב שנהג לדקדק בקיום מצווה קלה כבחמורה.
קורות חיים

אבא מהרי נולד בקווארה שבמחוז אמהרה ושם הוכשר לתפקיד כהן (קס) ונזיר (מלקוסה). אחר הכשרתו נדד בין יישובי ביתא ישראל השונים, הפזורים בין גורגורה לאמבא גואליט, ופעל בהם כנזיר; לימד תורה והלכות, נשא תפילות בעד בני הקהילה והמבקשים מרפא ותבואה, הקריב קורבנות, הכשיר תלמידים והתדיין עם המיסיונרים הנוצרים. בנדודיו הגיע אבא מהרי עד לדמביה שם פעל בתפקיד מרכזי, כשהוא מקדיש את מירב זמנו להשבת המתבוללים אל חיק היהדות ולמלחמה במסיונרים הנוצרים שהגבירו לחצם על היהודים בבקשם להמיר את דתם.
אבא מהרי נודע בקרב ביתא ישראל ואף מחוץ לה, כאיש ישר, צדיק ומכובד, בעל ראייה נבואית. כמה מיסיונרים נוצרים התייחסו בכתביהם לאבא מהרי, אחד מהם הוא מרטין פלאד שכתב עליו:
פעם אחת נתוודעתי אל נזיר, אבא מהרי, שהיה משוכנע לגמרי כי קרובה העת שבה יקבץ האל את היהודים מקרב כל העמים אל ארץ אבותיהם. הוא האמין כי אז הם יבנו את מקדשם בירושלים, כמתואר בנבואת יחזקאל, ויעבדו את האל על-פי תורת משה.
האגדה מספרת כי אבא מהרי פתר את חלומה של אישה נוצרייה שפנתה אליו לעזרה, וחזה כי תוליד בן חזק שישא את השם 'קאסה' ויהא לקיסר אתיופיה, הוא תוודרוס השני. לפי האגדה, נבואה זו היטתה לימים את ליבו של תוודרוס כלפי אבא מהרי והביאה לאישור עליית בני הקהילה לירושלים.
קורות חיים > המסע לישראל

בני הקהילה רואים באבא מהרי את היוזם הבלעדי, או העיקרי, של ניסיון העלייה בשנת 1862. לדברי הקסים אבא מהרי לא רק קרא לעלייה אלא נקט צעדים מעשיים לארגונה; שלח שליחים לכל יישובי ביתא ישראל, ריכז את שמות הנכונים לצאת למסע והוביל את יציאתם. בכוונת אבא מהרי היה להוביל את היוצאים למסע אל עבר ים סוף, לחצותו ומשם לעשות את יתרת הדרך המוליכה לירושלים. סיפור יציאת מצריים היווה עבור היוצאים השראה למסע זה.
המחקרים השונים מציינים כמה סיבות לניסיון עלייה זה, בהם: הרצון להשתחרר מעול הנוצרים שהגבירו את לחצם על בני הקהילה בבקשם להמיר את דתם, הרצון להקריב קורבנות בשקט, הרצון לעלות לירושלים, ונכונותו של קיסר אתיופיה לאשר זאת, שהיה עבורם רמז נבואי.
המסע הקשה תבע לא מעט קורבנות. לדברי הכהן מהרי, הגיעו משתתפי המסע עד נהר מרב, הנמצא על גבול תיגראי לאריתריאה, ולדברי הכהן יוסף, אף עברו אותו והגיעו לקווייהין ואריתריאה, מציינת במחקרה שושנה בן דור. מתיאור האירועים במדביי עולה כי רמת התמותה שם הייתה כבר גבוהה מאוד, משום שרבים סבלו מרעב וחלו בחורף הקשה. נספים רבים מקרב המשתתפים, בכללם כהנים ונזירים, נקברו במדביי שם עומדת מצבה גדולה לזכרם. בשלב כלשהו הכיר אבא מהרי בכישלון הניסיון, הבין כי הנבואה היא לעתיד ושב חזרה לדמביה. חלק ניכר מן השורדים עשה דרכו חזרה עם אבא מהרי, מעטים, באישורו של אבא מהרי, ניסו להמשיך את דרכם לירושלים. מסורות אחדות גורסות כי חלק מן העולים הגיעו יחדיו עם אבא מהרי עד ים סוף, ושבהגיעם לנהר הרים אבא מהרי את מטהו, כמעשה משה ביציאת מצרים, מתוך תקווה שהמים הסוערים יפתחו לחצייה, ורק משלא נפתח הים הכיר אבא מהרי בכישלון המסע ועשה דרכו חזרה לאתיופיה.
גם לאחר המסע המשיך אבא מהרי בתפקידיו המסורתיים, והיווה דמות מרכזית בעדה - הוסיף לחזות ולעורר תשומת-לב ויראת-כבוד, גם בקרב ביתא ישראל, וכנראה גם בקרב המיסיונרים.
כיום רוב בני העדה רואים את המסע שנכשל כסימן שניתן לעתיד. לאחר הכישלון, המשיכו ביתא ישראל לחשוב על האפשרות להגיע לירושלים ומדי פעם עלתה בקרבם התעוררות משיחית. ניסיונות אלו הסתכמו בתפילה ולא בביצוע מעשי, בעקבות הלקח ממסע אבא מהרי. הכהן מהרי: ”מה שראה [אבא מהרי] היה לעתיד. הם לא הגיעו, הם לא זכו להגיע. בזכותם אנחנו הגענו.”
על מות אבא מהרי מצויות כמה גירסות. שלוש גירסות ממקמות את קברו באזור דמביה, וגרסה רביעית מציינת מקום אחר, באזור קווארה.
לקריאה נוספת

לקה כהנת הדנה טקויה, מגונדר לירושלים, דפוס משכן, תשע"א
שושנה בן-דור, ‏המסע לעבר ארץ-ישראל: הסיפור על אבא מהרי, פעמים 33 תשמ"ה, עמ' 5–32
שושנה בן-דור, ‏הקשרים של יהודי אתיופיה עם המלך תיוודרוס, פעמים 58 תשנ"ד, עמ' 67–85
Henry Aaron Stern ,Wanderings Among the Falashas in Abyssinia, Cass, 1968, ISBN 9780714618784
הערות שוליים

↑  דוד מולה, חוברת בית הכנסת אבא צברה, עמוד 13
↑  James Quirin, The Evolution of the Ethiopian Jews, p. 156
↑  לקה כהנת הדנה טקויה, מגונדר לירושלים, 2011, עמ' 149
↑  שושנה בן-דור, 'המסע לעבר ארץ ישראל: הסיפור על אבא מהרי', פעמים 33 (תשמ"ח), עמ' 9–10
↑  בן דור, עמוד 12
1 2  הדנה, עמוד 149
↑  בן-דור, עמוד 9
↑  בן-דור, עמוד 11
↑  בן-דור, עמוד 21
↑  חלק מן החוקרים מסבירים את תמיכתו של תיאודורס השני, בשאיפותיו המדיניות והמשיחיות להרחיב את ממלכתו ולהביא את הקץ על 'תקופת השופטים'. בן-דור, עמודים 20-21
↑  בן-דור, עמוד 15
↑  בן-דור, עמוד 18-19
↑  בן-דור, עמוד 19
↑  בן-דור, עמוד 28
↑  בן-דור, 29-30
↑  בן-דור, עמוד 30
↑  בן-דור, עמוד 29
סיפור יציאת מצרים וקריעת ים סוף היווה השראה למסע העלייה שהוביל אבא מהרי.