stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הקרב על כרתים
23–27 במאי

ב-23 במאי המשיכו המטוסים הגרמניים בהתקפותיהם העזות נגד בעלות הברית בכרתים ונגד ספינות הצי המלכותי. הספינות קשמיר וקליי אבדו, אך המשחתת קיפלינג שהייתה לא רחוק משם הצליחה להעלות אל סיפונה 279 ניצולים מהספינות שהותקפו וטבעו, וזאת על אף שהייתה תחת התקפה אווירית כבדה.
חיילי בעלות הברית נלחמו כנגד אספקה רצופה של כוחות טריים, והחלו בסדרת נסיגות דרומה לאורך כרתים.
בבוקר 26 במאי 1941 נפגשו על אניית הוד מלכותו וורספייט, באלכסנדריה, 2 מפקדים בריטיים בכירים: סר ארצ'יבלד וייוול (מפקד הכוחות הבריטים במזרח התיכון) וסר אנדרו בראון קנינגהם (מפקד הצי הבריטי במזרח התיכון) עם מטותיהם להערכת מצב לגבי הכוח הבריטי בכרתים. רוב הנוכחים הציעו כי הכוח הבריטי ייכנע כדי לא להסתבך באבדות במהלך פינוי הכוח שיביאו לאובדן השליטה הבריטית במזרח הים התיכון. וייוול טען כי ידרשו 3 שנים לבנייה מחדש של הצי. אחרים תמכו בעמדתו ובהערכת המצב העגומה שלו. קנינגהם, שהיה אחרון הדוברים אמר:
תמיד הייתה זו חובתו של חיל הים להשיט את צבא היבשה לקרבות מעבר לים, ואם נכשל הצבא, להשיטו בחזרה. אם נפר עכשיו את המסורת הזו הרי שמכאן ואילך, כל אימת שחיילים יצאו אל מעבר לים, הם יביטו לאחור תחת שיבטחו בחיל הים. אמרת, ג'נרל, שיידרשו שלוש שנים לבניית צי חדש. אומר לך עכשיו שיידרשו 300 שנה לבניית מסורת חדשה. 
רבותי, אם תורו עכשיו לצבא היבשה בכרתים להיכנע, עדיין ישוט לשם חיל הים כדי לחלץ את הנחתים
הנסיגה, 28–31 במאי

הפיקוד בלונדון החליט בסופו של דבר שהמטרה חסרת סיכוי, והורה על נסיגה מספאקיה. במהלך ארבעת הלילות הבאים 16 אלף חיילים נשלחו למצרים בספינות, בהן גם אה"מ אייקס המפורסמת מקרב נהר לה פלטה. מספר קטן יותר נסוג במשימה אחרת מהרקליון, אך ספינות אלו הותקפו בדרכן על ידי מפציצי צלילה של הלופטוואפה וספגו אבדות כבדות.
הגרמנים הדפו בהתמדה את חיילי בעלות הברית דרומה, תוך שימוש בהפצצות אוויריות והפגזות ארטילריה שבעקבותיהן באו גלי אופנועים וכוחות לחימה הררית (פני הקרקע ההרריים הקשו על הפעלת טנקים באזור). חילות המצב של מפרץ סודה בסודה ובבריטאניה נסוגו בהדרגתיות לאורך הדרך היחידה לוויטסילוקומוס שמצפון לספאקיה. למזלם של כוחות אנזא"ק, התקפות האוויר הגרמניות התרכזו ברתימנו ובהרקליון ולפיכך כוחות האנזא"ק היו יכולים לסגת לאור היום.
במהלך הפינוי האדמירל הבריטי אנדרו קנינגהם היה נחוש בדעתו ש"על הצי לא לאפשר לצבא להיות מובס". כאשר קציני צבא ביטאו את חששם שהוא עלול לאבד ספינות רבות מדי, השיב קנינגהם "לוקח שלוש שנים לבנות ספינה, אבל שלוש מאות שנים לבנות מסורת. אסור לנו לאכזב את הצבא" (ראה ציטוט מדויק לעיל).
קולונל קמפבל, המפקד בהרקליון, נאלץ להיכנע. רתימנו נפלה גם היא, ובליל 30 במאי, כוחות אופנוענים גרמנים התקשרו עם כוחות איטלקיים שנחתו באותו היום במפרץ מיראבלה. המפקד האיטלקי באיי הדודקאנס הציע את עזרת אנשיו עוד מ-21 במאי, אך הבקשה הייתה צריכה לעבור דרך ערוצים גרמניים להרמן גרינג, שאישר לבסוף את המהלך משהתברר שהמאמץ הגרמני לא התקדם מהר כפי שתוכנן.
נסיגת הכוחות הבריטיים תחת לחץ הכוח הגרמני התנהלה בחוסר שליטה ואי סדר כמתואר על ידי מפקד הכוח הבריטי גנרל פרייברג:
הדרך מסודה על פני כרתים לספאקיה חצתה גבעות תלולות ומעברי הרים... היו שם אמנם יחידות מגובשות שצעדו על נשקן, אך בעיקר היה זה ערב רב בלתי מאורגן שעשה את דרכו בעקשנות ותוך תלאות דרומה. היו שם אלפי גייסות ללא נשק, כולל הקפריסאים והארצישראלים ללא מנהיגות וללא משמעת... לא ניתן היה לצפות למשהו אחר מגייסות שלא אומנו מעולם כחיילים לוחמים... לעולם לא אשכח את אי הסדר וחוסר השליטה המוחלט... כאשר עשינו את דרכנו באיטיות בתוך הזרם האינסופי הזה של אנשים יגעים.
ב-1 ביוני, חמשת אלפים המגנים שנותרו בספאקיה נכנעו, אף שרבים פנו אל ההרים, המשיכו להתנגד וגרמו לכיבוש הגרמני בעיות במשך שנים.
תוצאה

מפקדי בעלות הברית חששו שהגרמנים ישתמשו בכרתים כ"מקפצה" לפעולות נוספות באזור, ייתכן שאף לפלישה מהים למצרים בסיוע כוחות איטלקיים/גרמניים שפעלו בלוב. אולם פחדים אלו נרגעו כאשר נפתח מבצע ברברוסה, והתברר כי הפעולה בכרתים הייתה למעשה למטרות הגנתיות.
מספרם הגבוה של אבדות הצנחנים הגרמנים במהלך הקרב על כרתים, הביא את היטלר להחלטה שלא לאשר מבצעי צניחה דומים בהמשך המלחמה, והגרמנים נאלצו לבחון מחדש את דוקטרינת הכוחות המוטסים שלהם, דבר שהוציא מכלל פעולה בקנה מידה גדול את השימוש בנשק זה בברית המועצות. בהתחשב באמצעי התקשורת הדלים ובהגנות האוויר באותה העת בברית המועצות, החלטה זו ייתכן שהייתה מכשול שכן סביר שפעולות צנחנים היו מתגלות כאפקטיביות במידה רבה. באופן אירוני השימוש בכוח צנחנים הרשים דווקא את בעלות הברית. כמות הנפגעים הגרמנים לא הייתה ידועה למתכננים מבעלות הברית שרצו ליצור דיוויזיות מוטסות גדולות משלהם לאחר הקרב.
בין הגורמים לכישלון הבריטים בהגנת כרתים: חלק מהכוחות שנמלטו מיוון זמן קצר לפני כן לא היו מאורגנים היטב, הבריטים לא הבינו כראוי את התוכנית הגרמנית, וכן הייתה תקשורת לקויה בשרשרת הפיקוד הן בכרתים עצמה והן בתקשורת שבין כרתים לפיקוד במצרים. כך למשל הוראתו של הפיקוד לפרייברג שלא לפגוע בשדות התעופה על מנת שאלו יוכלו לשמש בעתיד את חיל האוויר המלכותי, התגלתה כשגיאה. על אף שמקורות המידע המדויקים מיירוטי המידע של אולטרה, בדבר התקפה אפשרית על שדות התעופה הצפוניים, הועברו לידיעתו של פרייברג, כאמור, נאסר עליו לנקוט בפעולות גלויות בשל כך מחשש לחשיפת מקור המידע. כמו כן הוא האמין שהגרמנים מתכוונים לבצע פלישה אמפיבית כמאצץ עיקרי. מאמצי ההגנה על האי נעשו בחיפזון יחסית, ופריסתם הנרחבת של הכוחות הבריטים בצפון אפריקה ובמזרח התיכון תרמה גם היא לכך שלא הוקצו די משאבים להגנת האי.
אובדן כרתים שימש כגורם מעורר לממשלה הבריטית. ההפסד שנבע בין היתר כתוצאה מאי הכרה של כוחות הקרקע בחשיבות האסטרטגית של שדות התעופה, הוביל לכך שחיל האוויר המלכותי קיבל לידיו את האחריות על ההגנה של בסיסיו מהקרקע והאוויר. בהתאם לדרישה זו הוקם רגימנט חיל האוויר המלכותי ב-1 בפברואר 1942.
תוצאה > הכיבוש וההתנגדות לכיבוש

התנגדות נמרצת לכיבוש הגרמני החלה כמעט מיד לאחר נפילתו של האי ונותרה פעילה עד שחרור האי מהכיבוש הגרמני ב-1945. ההתנגדות באי אילצה את כוחות הציר להחזיק בו חיל מצב שמנה בשיאו כ-50,000 חיילים - כוחות שניתן היה לעשות בהם שימוש משמעותי יותר בזירות לחימה אחרות.
לאחר הכיבוש הצליחו חיילים מבעלות הברית שנותרו באי ליצור קשר עם המפקדה במצרים. ביצירת התקשורת הראשונית נסתייעו בעלות הברית במנזר בפרבלי שבחופו הדרומי של האי, שממנו אותתו באורות לספינות בריטיות. ביולי 1941 פונו 79 איש באמצעות צוללת. האוכלוסייה בכרתים עזרה להחביא את כוחות בעלות הברית שלא פונו וסיכנה את עצמה בכך. הגרמנים עצרו והרגו מתנגדים רבים לכיבוש, ואף הוציאו להורג כפריים מקומיים בתגובה לפעולות הגרילה של המחתרת בכרתים. אחד האירועים הבולטים במסגרת ההתנגדות לכיבוש היה חטיפתו לקהיר של הגנרל הינריך קריף, שמונה ב-1944 לפקד על הכוחות הגרמנים באי, על ידי יחידת עילית בריטית שהונחתה באי, בסיוע המחתרת המקומית. תנועת ההתנגדות היוונית זכתה לתשבחות מצד צ'רצ'יל שציין באחד מנאומיו: "מעתה אל לנו לומר שהיוונים נלחמים כגיבורים, אלא שגיבורים נלחמים כיוונים".
בעת הכיבוש הגרמני מנתה הקהילה היהודית בכרתים כ-365 נפש, רובם בחאניה. ביוני 1944 נעצרו היהודים באי ואחר כך נשלחו להרקליון, משם גורשו מהאי בדרך הים. היהודים המגורשים הועמסו על הספינה "טנאיס", יחד עם יוונים ואסירים איטלקים. ספינה זו יחד עם נוסעיה טובעה בים האגאי ב-9 ביוני על ידי צוללת בריטית. רק שבעה מיהודי כרתים שרדו את השואה.
אבדות

גרמניה הודתה בכך שסך ההרוגים, הנעדרים, הפצועים והשבויים בקרב הגיע ל-6,453, ואולם יש הסבורים כי אבדותיה היו גבוהות בהרבה. במאלמה ישנם 4,465 קברים גרמנים מסומנים - בערך פי שלושה מהמספר הרשמי; מצבת זיכרון נוספת מונה את שמותיהם של 300 חיילים גרמנים שגופותיהם לא נמצאו. חיילי בעלות הברית טענו שקברו 900 גוויות גרמניות ברתימנו ו-1,250 בהרקליון עד היום החמישי של הקרב. להערכתו של וינסטון צ'רצ'יל הגרמנים ספגו למעלה מ-15,000 אבדות, ואדמירל קנינגהם סבר שהמספר קרוב יותר ל-22,000. ההיסטוריון כריסטופר בקלי שהתבסס על הערכת המודיעין הבריטי כי על כל שני פצועי אויב היה הרוג אחד, העריך כי סה"כ אבדות הגרמנים הסתכמו בכ-16,800 חיילים, אף שקשה לאמת מספרים אלו.
בעלות הברית איבדו 3,500 חיילים: 1,751 שנהרגו ומספר דומה שנפצעו, ומספר גדול מאוד של שבויים (12,254 מחבר העמים ו-5,255 יוונים). בנוסף היו 1,828 חללים ו-183 פצועים בקרב הצי המלכותי הבריטי.
מתוך סך השבויים הבריטים בקרב על כרתים, נפלו בשבי הגרמני כ - 120 חיילים ארצישראלים. רובם, כ - 110 השתייכו לפלוגה 606 של החפרים, ועשרת החיילים הנותרים השתייכו לפלוגות חפרים אחרות שהצליחו להתפנות מקלמטה לפני כניעת הכוחות הבריטים שם. קיימות עדויות על שבויים יהודים נוספים שהסתירו בעת שבייתם את זהותם הארצישראלית והזדהו כבני לאומים אחרים.
מספר גדול של אזרחים נהרגו בחילופי האש או שנהרגו כשנלחמו כפרטיזנים. אנשים רבים נורו בפעולות גמול גרמניות, הן במהלך הקרב והן בכיבוש שבא בעקבותיו.
ביאורים

↑  חיל הים המלכותי היה ועודו זרוע נפרדת בכוחות המזוינים של הממלכה המאוחדת, וחיל הנחתים המלכותי הוא חלק מזרוע הים. לפיכך לא היה כפוף קנינגהם לפקודותיהם של שאר משתתפי הפגישה, לרבות וייוול.
חוג שבת (אלגברה)

בתורת החוגים, חוּג הַשֶּבֶת של חוג תחת פעולת חבורה, הוא אוסף האיברים הנשמרים תחת הפעולה. החוג נקרא לעיתים גם חוג האינווריאנטים או חוג האיברים הסימטריים (תחת פעולת החבורה).
מבנה זה בא לידי שימוש במיוחד במשפט היסודי של תורת גלואה, ונותן אפיון נוסף לחבורת גלואה. ההגדרה משמשת גם בתורת האינווריאנטים, במחקר פעולה של חבורות על יריעות אלגבריות.
הגדרה ותכונות

בהינתן חוג  R וחבורה  G הפועלת על החוג, חוג השבת של  R תחת פעולת  G, המסומן  R^{G}, הוא אוסף האיברים הנשמרים על ידי הפעולה, כלומר:
 R^{G}=\{r\in R:\forall g\in G:g\cdot r=r\}
כפי שנרמז בשם, אוסף איברים זה הוא אכן תת-חוג של החוג המקורי. תכונות רבות שהחוג מקיים יועברו גם לחוג שבת שלו: למשל, אם המבנה המקורי  R הוא שדה, גם חוג השבת שלו, הנקרא שדה השבת, הוא שדה.
הבעיה הארבע-עשרה של הילברט עוסקת בנוצרותו הסופית של חוג השבת במקרים מסוימים.
יישומים > בתורת גלואה

להגדרה לעיל חשיבות מיוחדת בתורת גלואה: בהינתן הרחבת שדות  E/F, משפט של אמיל ארטין קובע כי אם קיימת חבורה כלשהי  G הפועלת על  E, כך ש- E^{G}=F אז בהכרח  G\cong \operatorname {Gal} (E/F) וההרחבה הנה הרחבת גלואה. לעיתים הרחבת גלואה אף מוגדרת על פי תנאי זה.
יישומים > בתורת האינווריאנטים

ההגדרה מיושמת גם בתורת האינווריאנטים, החוקרת פעולות של חבורות על יריעות אלגבריות. הדוגמה הבסיסית ביותר היא חוג השבת של חוג הפולינומים  R[x_{1},...,x_{n}] תחת החבורה הסימטרית  S_{n}, אשר שווה לחוג הפולינומים הסימטריים. בתחום זה חוקרים את חוג השבת תחת פעולות של חבורות על יריעות אלגבריות, ומנסים להבין את המבנה והתכונות שלו.
ורוולף (קבוצות פרטיזנים)

וֶרְווֹלְף (בגרמנית: Werwolf) הוא שמה של תוכנית שהכין האס אס בסוף מלחמת העולם השנייה, כאשר היה ברור שסופו של הרייך השלישי קרב, למלחמת גרילה גרמנית בכוחות בעלות הברית לפגיעה בעורף הלוחמים ולהמשך ההתנגדות הגרמנית גם לאחר שהללו יכבשו את גרמניה.
ארגון ורוולף (Werwolf) הוקם בספטמבר 1944 בתחילה לצורך פעולות חבלה בעורף הצבא האדום בעקבות המפלות שספג הצבא הגרמני והתקרבות הצבא האדום לגבולותיה של גרמניה, כינויו של הארגון היה 'w, ולמפקד הארגון מונה אוברגרופנפיהרר הנס-אדולף פריצמן. בארגון היו 4,000-3,000 חברים שבאו ברובם משורות האס אס וההיטלריוגנד. הם החלו לפעול בינואר 1945, ללא הצלחה יתירה.
בחודשים האחרונים של הרייך הוחלט על ידי ההנהגה הנאצית להרחיב את התוכנית ולפעול אף נגד כוחות בעלות הברית המערביים שנכנסו לגרמניה מן המערב - ואף כתוכנית ללוחמת גרילה נאצית לאחר כיבוש גרמניה על ידי בנות הברית. הקמת הארגון בחזית המערבית הוטלה על גרוסה ארנסט, מפקד מחלקה IV בגסטפו פרנקפורט.
גם על אדולף אייכמן, כבעל דרגת קצין מילואים בוואפן אס אס הוטלה משימה לארגן יחידה ללוחמת גרילה בהרי האלפים. ליחידה זו הצטרף גם הפשיסט הרומני הוריה סימה. היחידה לא עשתה רבות עקב סיום המלחמה.
ב-30 באפריל 1945 התאבד אדולף היטלר, בבונקר שלו בברלין, ועל פי צוואתו מונה גרוס אדמירל קרל דניץ לתפקיד נשיא גרמניה. מכיוון שברלין נכבשה על ידי הצבא האדום ב-2 במאי 1945, החליט דניץ לכנס את ממשלתו בפלנסבורג, והוא העביר את מטהו לשם. אחת הפעולות הראשונות (והבודדות) שעשתה הממשלה החדשה היא ההוראה שלא להפעיל את תוכנית ורוולף.
רוב חברי הארגון בחזית המזרחית נתפסו במהרה וחוסלו. קבוצות קטנות ומעטות ניסו להמשיך לפעול גם לאחר תום המלחמה, בעיקר נגד שלטון הפולנים בשלזיה. בשנת 1947 חוסלו אחרוניהם בידי שירותי הביטחון הפולניים. בחזית המערבית לא יצאה התוכנית לפועל כלל.
ספרים בנושא

Biddiscombe, Perry (2004). The Last Nazis: SS Werewolf Guerrilla Resistance in Europe 1944-194. Tempus Publishing. ISBN 0-7524-2967-1.
Biddiscombe, Perry (1998). Werwolf!: The History of the National Socialist Guerrilla Movement, 1944–1946. University of Toronto Press. ISBN 978-0-8020-0862-6.
ורוד שושנה

| --- | --- |

 שלשת הקסא:  #FF007F
 ייצוג RGB:  R=255, G=0, B=127
 ייצוג HSV:  H=330°, S=100%, V=100%
 ייצוג CMYK:  C=0%, M=100%, Y=50%, K=0%
ורוד שושנה הוא צבע שממוקם בסקאלת הצבעים בין הצבע האדום לצבע מג'נטה. ורוד שושנה הוא אחד מהצבעים השלשוניים (אנ') בגלגל הצבעים RGB. הצבע המשלים של ורוד שושנה הוא ירוק אביב.
ורד בגוון ורוד שושנה.
קיימים גוונים שונים של הצבע, הקרובים יותר למג'נטה או לאדום בסקאלת הצבעים בהתאמה. את הצבעים ניתן למצוא בין היתר בפרחים מסוגים שונים, בהם פרחי הפוקסיה, הבוהיניה, ההיביסקוס, והוורדים. הצבע מצוי גם בקליפת הפיטאיה ובנוצות הקקדו הוורדרד.
בעברית, המילה "ורוד" נגזרה משם הפרח ורד. הדבר נכון גם לערבית, שבה נקרא הצבע وَرْدِي (וַרְדִי), לצרפתית (Rose), לגרמנית, רוסית, אורדו ושפות רבות אחרות. באנגלית מקובל לקרוא לצבע זה Pink, אם כי מילה נרדפת למקובלת היא Rose. בשפות אחדות משמעות שם הצבע היא "אדום בהיר", כך למשל בדנית - Lyserød. השימוש הידוע הראשון של המילה Rose באנגלית לציון צבע זה הוא בשנת 1382.
המילה העברית לצבע ורוד קיימת רק בעברית מודרנית. ב-1898 הציע דוד יודילוביץ בעיתון "הצבי" את השם "ורד", כשם הפרח, עבור הצבע המכונה Rose בצרפתית. אליעזר בן-יהודה חידש את המילה "ורוד" המתאימה למשקל האופייני לצבעים.
דגל הכוחות המזוינים של אוקראינה.
צבע זה נמצא בשימוש בדגל הכוחות המזוינים של אוקראינה.
הערות שוליים

↑  Maerz and Paul A Dictionary of Color New York:1930 McGraw-Hill Page 203
↑   אילון גלעד, איך קיבלו הצבעים השונים את שמותיהם?, באתר הארץ, 20 בדצמבר 2014, מאמרו של יודילוביץ התפרסם ב"הצבי", 18 במרץ 1898, לצפייה במאמר באתר הארכיון "עתונות יהודית היסטורית".
| צבעים וייצוגם במחשב |
| --- | --- | --- |
| גוני אפור | לבן • כסף • אפור • שחור |  |
| צבעי היסוד ב-RGB | אדום • ירוק • כחול |  |
| צבעים שניוניים | ציאן • צהוב • מג'נטה |  |
| צבעים שלישוניים | כתום • תרוג • ירוק אביב • תכלת • סגול • ורוד שושנה |  |
| פיגמנטי צביעה | אוכרה • ספיה • כחול פרוסי • וירידיאן • אולטראמרין |  |
| שונות | אינדיגו • ענבר • חום • זהב • נחושת • ארגמן • ורוד • שני • בורדו • בורגונדי • בז' • חאקי • טורקיז • ערמון • פנטון 448c • קרדינל • כתום בטיחותי • ירוק זית |  |
ערך זה הוא קצרמרבנושא אמנות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
השפעת אלכוהול על זיכרון

אתנול הוא סוג של אלכוהול המצוי במשקאות אלכוהוליים. האתנול הוא נוזל נפיץ, דליק, חסר צבע הפועל כמדכא של מערכת העצבים המרכזית. אתנול עלול לפגום בסוגים שונים של זיכרון.
אתנול
משקאות אלכוהוליים
אופן הפעולה > השפעות על ההיפוקמפוס

אלכוהול פועל כמדכא כללי של מערכת העצבים המרכזית, אולם הוא משפיע במידה רבה יותר על אזורים מסוימים במוח מאשר באחרים. הפגיעה בזיכרון עקב השפעת אלכוהול קשורה להפרעה תפקודית בהיפוקמפוס - בפרט משפיע על חומצה גמא אמינו בוטירית (GABA) ועל הולכה עצבית באמצעות (N-methyl-D-aspartate (NMDA אשר משפיע לרעה על הגברה סינפטית ארוכת טווח (LTP). הבסיס המולקולרי של LTP מזוהה עם למידה וזיכרון. נזק מיוחד נגרם ל- תאי CA1 בהיפוקמפוס המשפיע לרעה על היווצרות זיכרון, והפרעה זו קשורה לתלות במינון ברמת צריכת האלכוהול. במינונים גבוהים, אלכוהול מעכב באופן משמעותי פעילות עצבית באזור שכבות התאים הפירמידליים CA1 ו-CA3 של ההיפוקמפוס. הדבר פוגע בקידוד הזיכרון. מאחר שההיפוקמפוס ממלא תפקיד חשוב ביצירת זיכרונות חדשים.
אופן הפעולה > השפעות מולקולרית על GABA ועל קולטני NMDA

אלכוהול משמש כמוסת אלוסטרי חיובי של קולטני GABA, במיוחד מסוג GABAA. תוך שפעול, קולטני GABA אלה הם מוליכים -Cl, וכתוצאה מכך קיטוב יתר עצבי. קיטוב יתר עצבי זה יקטין את הסיכוי לפוטנציאל הפעולה המתרחש, ולכן, יש לו השפעה מעכבת על ההולכה העצבית במערכת העצבים המרכזית. תתי סוגים שונים של קולטני GABAA שונים ברגישותם למינוני האלכוהול הנצרכים. יתר על כן, צריכת אלכוהול חריפה מקדמת הולכה עצבית גבארגית (GABAergic) תוך שחרור קדם סינפטי של GABA דפוספורילציה של קולטני GABAA (הגברת רגישות ל-GABA), והגדלת פעילות סטרואידים בהולכה עצבית גבארגית (GABAergic). פרוטאין קינאז C PKC שהיה מעורב באופן דיפרנציאלי בוויסות התגובה של קולטן GABAA לאלכוהול, עם אפקטים בהתאם לאיזואנזימים של PKC. אפקטים של אלכוהול מעורב גם פרוטאין קינאז A בהשפעה על פעילות קולטן GABAA, כגון קידום רגישות., שיפור של הולכה גבארגית עקב צריכת אלכוהול יכולה להיגרם גם על ידי סטרואידים בעלי פעילות עצבית, כגון אלופרגננולון (allopregnanolone), אשר פועלים כאגוניסטים של קולטני GABAA. צריכת אלכוהול כרונית ותלות באלכוהול מצויים במתאם עם שינויי התבטאות, תכונות, ופעילות של קולטן GABAA העשויים לתרום לסבילות לאלכוהול. יש עדיין הרבה מה לגלות על השפעות אלכוהול ספציפיות משתנות על קולטן GABAA ותת-הסוגים שלו.
במינונים גבוהים יותר, אתנול גם משפיע על קולטני NMDA, על ידי עיכוב של זרימת היונים המושרת על ידי NMDA, שהוא אגוניסט לקולטן לגלוטמט. עיכוב זה של עירור תאי עצב על ידי אלכוהול הוא תלוי מינון (עד נקודה מסוימת, שלאחריה אין שוני רב). נראה שאלכוהול גורם לעיכוב זה על ידי שימוש באתר של NMDAR הנגיש מ מהסביבה החוץ תאית. לפיכך, עיכוב זה של זרימת יונים שנוצר בדרך כלל על ידי שפעול NMDAR מוביל לירידה ב-LTP באזורי ההיפוקמפוס. אלכוהול משפיע באופן שלילי על LTP יותר בחיות לא בוגרות מאשר בחיות בוגרות. אצל מתבגרים, אלכוהול מפחית את הביטוי של תת-היחידה של NMDAR NR2A בהיפוקמפוס, ואת תת-היחידה של ה-NR1 בתוך קליפת המוח הקדם חזיתי. מחקרים גם הראו ירידה במידת הזרחון של תת-היחידה 2B של קליפת המוח, ההיפוקמפוס, NMDARS של גרעין האקומבנס וסטריאטום עשויים להיות מושפעי ויסות של PKA עקב פעילות של אלכוהול. השפעות האלכוהול על הולכה עצבית של GABAA ועשויה בעקיפין לעכב את הפעילות של NMDAR ולתרום לחסימת השראה של LTP; עם זאת, השפעה ישירה של אלכוהול לבדו על NMDAR לבד מספיקה לעיכוב של LTP. התלות במינון בדרגות שונות בתגובה לאלכוהול מסתמכת על שילוב אינטראקציות ותגובות של העברה עצבית קולטני GABAA י, NMDARs וקולטנים מתאטרופיים של גלוטמט מתת סוג 5 (mGluR5). שינויים מונעים היארעות של העברה סינפטית, משפיע על גמישות סינפטית, ובתורו, גם על הזיכרון ועל הלמידה. עם זאת, יש עדיין הרבה מה לחקור על מנת להבין מה הם המנגנונים המולקולריים הספציפיים של כיצד אלכוהול משפיע על יצירת זיכרון.
אופן הפעולה > השפעות מולקולרית על GABA ועל קולטני NMDA > השפעות על אזורי מוח אחרים

אלכוהול פוגע ומשנה תפקוד גם במוח הקטן, אשר משפיע על התפקוד המוטורי והקואורדינציה. יש לו ההשפעה ניכרת בעיכוב על תאי העצב של קליפת המוח, תוך השפעה ושינוי תהליכי חשיבה, והעלאת סף הכאב. הוא גם מקטין את הביצועים המיניים על ידי דיכוי מרכזי עצביים באזור ההיפותלמוס. לאלכוהול יש גם השפעה על הפרשת שתן באמצעות עיכוב של הפרשת הורמון אנטי דיורטי (ADH) על ידי בלוטת יותרת המוח. לבסוף, זה הוא מדכא נשימה וקצב לב על ידי עיכוב תפקוד עצבי המוח המוארך.
זיכרון לטווח ארוך

לזיכרון לטווח ארוך (זט"א) יש משך זמן ארוך וקיבולת גבוהה. זיכרונות מאוחסנים בזט"א עשויים לשרוד בין כמה ימים לכדי לתוחלת חיים שלמה. זט"א מורכב מזיכרון מפורש (הדורש מודעות הכרתית) וזיכרון מרומז (מודעות תת-הכרתית). מידע שנבחר לזט"א עובר דרך שלושה תהליכים. ראשית, שלב הקידוד, מידע מן החושים משולב בפעילות שכלית בצורת זיכרון. שנית, האחסון כולל לקיחת מידע זה, והחזקתו לתמיד בזיכרון. ולבסוף, האחזור הוא היכולת לשלוף מידע מאחסון הזיכרון לטווח ארוך. כל אחד מהתהליכים הללו עלול להיות מושפע על ידי אלכוהול.
זיכרון לטווח ארוך > זיכרון מפורש

זיכרון מפורש דורש מאמץ מודע וכוונה לזכור. הדבר כולל גם זיכרון אירועי (אירועים ספציפיים, כגון מסיבה), זיכרון סמנטי (לקבלת מידע כללי, כגון שמו של אדם).
אלכוהול משבש קידוד אקראי, במיוחד עבור זכירה מסומנת, הכרה להשלמה של שברי מילים, וזכירה חופשית. חישכון (Blackout), הוא דוגמה לקושי בקידוד זיכרונות אירועי עקב אלכוהול. חישכון נגרם על ידי עלייה מהירה בריכוז אלכוהול בדם (BAC) אשר מצדו גורם לעיוות של תאי העצב בהיפוקמפוס. עיוות זה משבש את יכולתו של האדם כדי ליצור זיכרונות אירועיים חדשים.
מינוני אלכוהול גבוהים משבשים באופן חמור את תהליך האחסון של זיכרונות סמנטיים. אלכוהול נמצא כפוגע באחסון של הגירויים החדש אך לא של המידע שנלמד בעבר. מאחר שאלכוהול משפיע על מערכת העצבים המרכזית, הוא מעכב תפקוד האחסון הסמנטי על ידי הגבלת יצוב קידוד המידע.
שליפה של זיכרון מפורש משתבש באופן משמעותי על ידי אלכוהול. בהשוואה למשתתפים בפיכחון, ביצועי המשתתפים בשכרות היו גרועים במשימות זכירה של פעילויות רגילות (זיכרון אירועי). המשתתפים בשכרות היו גם איטיים יותר בזמני תגובה. אלכוהול פוגע גם במשימות אחזור זיהוי מילים. כאשר גם קידוד וגם שליפה מהזיכרון במהלך שכרות, יש באופן מפתיע יותר שיבושים בזכירה מסומנת מאשר בזכירה חופשית. במונחים של הבדלים מגדריים בתהליכי שליפה, נקבות נוטות לציון נמוך יותר מאשר זכרים במשימות זיכרון, כאשר הם בשכרות.
זיכרון לטווח ארוך > זיכרון מרומז

זיכרון מרומז אינו דורש מאמץ מודע או כוונה להיזכר. דבר זה מתרחש כאשר ניסיון העבר משפיע על ביצוע משימה מסוימת. הדבר בא לידי ביטוי בניסויי הטרמה. זיכרון מרומז, כולל זיכרון נוהלי, אשר משפיע על היומיום שלנו התנהגויות, כגון רכיבה על אופניים או קשירת שרוכי הנעליים. אנשים יכולים לבצע את היכולות הללו, מבלי לחשוב עליהם, מה שאומר זיכרון נוהלי פועל באופן אוטומטי. בעוד ששליפה מזיכרון מפורש נפגע קשות על ידי אלכוהול, אחזור מזיכרון מרומז לא. שיכורים מצליחים בציון גבוה יותר במשימות זיהוי (מעורב הזיכרון המרומז) מאשר במשימות זכירה (מעורב הזיכרון המפורש).
זיכרון לטווח קצר

זיכרון לטווח קצר הוא אחסון זמני של פרטי מידע קטנים שנקלטו בחושים. Digit span הוא מספר פיסות המידע (5–9) שיכולות להיות מוחזקות בזיכרון לטווח קצר.. הרעלת אלכוהול עלולה להשפיע על הזיכרון לטווח קצר ועל תפקוד קוגניטיבי.
זיכרון לטווח קצר > אזורים במוח המושפעים על ידי אלכוהול

אלכוהול משפיע על תפקוד המוח. שינויים נוירוכימיים המתרחשים בפיתול החגורה הקדמי נמצאים במתאם עם שינויים לטווח קצר בתפקודי זיכרון במוח של גברים אלכוהוליסטים צעירים. דימות תהודה מגנטית תפקודית (fMRIs) של נשים אלכוהוליסטיות הציגה באופן משמעותי הימצאות פחות חמצן בדם באזורי האונות הקדמית והקודקודית, במיוחד בהמיספרה הימנית של המוח. דבר זה נתמך על ידי ממצאים של ליקויי זיכרון לטווח קצר כתוצאה מנגעים של האונה הקודקודית וקליפת המוח הקדם חזיתית. נמצא קשר באלכוהוליסטים בין נפח החדר השלישי לבין ביצועים קוגניטיביים במבחני זיכרון. באופן מיוחד, קיים מתאם בין הגברה בנפח החדר השלישי לבין ירידה בביצועי זיכרון.
זיכרון לטווח קצר > משימות וממצאים בשכרות

זיכרון לטווח קצר נבחן בדרך כלל יחד עם משימות חזותיות. זיכרון לטווח קצר, במיוחד עבור החומר הלא-מילולי המרחבי, מופרע במצב שכרות. אלכוהול מקטין זיכרון אייקוני (סוג של זיכרון חזותי לטווח קצר). בקבוצת ניסוי שתייה במינונים שבין 80–84 מ"ג/ד"ל, מתרחשות יותר שגיאות בזיכרון משימתי מעוכב בהשוואה לקבוצת ביקורת. טעויות התפרצות, אשר מייצגות תפקוד רעיוני קוגניטיבי, מתרחשות כאשר נוצר מידע לא רלוונטי. לאלכוהוליסטים יש פחות שליטה על עיכוב התפרצות. שכרות חריפה בשתיינים חברתיים, מגבירה את הרגישות להפרעות במשימות זיכרון מעוכב, מאשר במשימות זיכרון חופשי. שכרות חריפה מגבירה רגישות להפרעות המאפשרת טעויות התפרצות כאשר קיים עיכוב קצר זיכרון חופשי (מתן רשימת מילים ואז לבקש להיזכר ברשימה), הוא נמוך באופן משמעותי ולכן מופרע על ידי הרעלת אלכוהול. חסרי קידוד נמצאו בזיכרון מילולי חופשי והכרה משימות תחת השפעת אלכוהול. במשימת הבחנה נמצאה תלות משמעותית של ליקויי תפיסת העומק וזיכרון חזותי לטווח קצר באלכוהול. למידה תלוית מצב ומחקרי זכירה בשתיינים כבדים הדגימו כי מצב של שכרות בזמן למידה, ולאחר מכן כאשר נבדקו בפיכחון, גרמו לביצועי משימות ירודים בזיכרון החופשי. ממצאים אלה תומכים בהשפעת אלכוהול על כשל באחסון זיכרון (לא על כשל באחזור זיכרון). נחקרו ההשפעות של צריכת אלכוהול חריפה על זיכרון חזותי, לטווח קצר, תפיסת עומק סטריאוסקופית, ושימת הלב. ב-33% תנאי אלכוהול הראו ליקויי תפיסת העומק וזיכרון חזותי לטווח קצר (מוערך על ידי משימות הבחנה של vernier).
השפעות על זיכרון העבודה

זיכרון עבודה מאפשר לשמור דברים בזיכרון, ובו בזמן לבצע משימות מורכבות. היא כוללת מערכת אחסון זמנית, ועיבוד של מידע, תוך יצירת קשר חיוני בין תפיסה חושית ובקרת פעולה. הראיות מצביעות על כך שזיכרון העבודה כולל שלושה רכיבים: מרכז ביצוע אשר שולט בתשומת לב, תפיסה חזותית מרחבית האחסנת ומעבדת מידע מרחבי, לולאה פונולוגית אשר מבצעת תפקיד דומה עבור מידע של שמיעה ודיבור.