stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קוונטיזציה שנייה
מערכות קוונטיות מרובות גופים > קוונטיזציה שנייה של מצבי פוק

קוונטיזציה ראשונה של פונקציות גל כוללת סימטריזציה מסובכת, היות שהשפה של קוונטיזציה ראשונה היא גדושה בחלקיקים שבלתי ניתנים להבחנה ביניהם. בשפה של קוונטיזציה ראשונה, מערכת רב גופית מתוארת על ידי שאילת שאלות כגון "איזה חלקיק נמצא באיזה מצב", אך אלה לא שאלות פיזיקליות, כיוון שהחלקיקים הם זהים, וזה בלתי אפשרי להבחין איזה חלקיק נמצא באיזה מצב. המצבים הלכאורה שונים  \psi _{1}\psi _{2} וכן  \psi _{2}\psi _{1} הם למעשה יתירות של אותו המצב של המערכת הרב גופית. על כן, הסימטריזציה (או האנטי-סימטריזציה) צריכה להוריד את היתירות הזו שנוצרה בתיאור של קוונטיזציה ראשונה.
בשפה של קוונטיזציה שנייה, במקום לשאול שאלות בסגנון "איזה חלקיק נמצא באיזה מצב", השאלות נהיות "כמה חלקיקים נמצאים בכל מצב". היות שתיאור זה לא מתייחס לאינדקס החלקיקי, הוא לא מכיל מידע מיותר, ולכן מביא לתיאור פשוט ומדויק יותר של המערכת הרב גופית. בגישה זו, מערכת רב גופית מיוצגת על ידי בסיס מספרי אכלוס, כאשר מצב בסיס מסומן על ידי מספרי האכלוס, כלומר:
|[n_{\alpha }]\rangle \equiv |n_{1},n_{2},\cdots ,n_{\alpha },\cdots \rangle ,
אומר שישנם  n_{\alpha } חלקיקים במצב  \alpha . מספרי האכלוס מסתכמים למספר החלקיקים הכולל, כלומר  \sum _{\alpha }n_{\alpha }=N. עבור פרמיונים, מספר אכלוס  n_{\alpha } יכול להיות 0 או 1, לפי עקרון האיסור של פאולי, בעוד שעבור בוזונים, הוא יכול להיות כל מספר שלם אי-שלילי.
מצבי מספרי האכלוס  |[n_{\alpha }]\rangle  נקראים גם מצבי פוק. כל מצבי פוק יוצרים בסיס שלם של מרחב הילברט עבור מערכת רב גופית, שנקרא מרחב פוק. כל מצב במערכת רב גופית קוונטית גנרית ניתן לתיאור על ידי צירוף ליניארי של מצבי פוק.
מצב פוק בו כל מספרי האכלוס הם אפס נקרא מצב הריק, והוא המצב עם האנרגיה הנמוכה ביותר, והוא מסומן  |0\rangle \equiv |\cdots ,0_{\alpha },\cdots \rangle . מצב פוק עם ערך אחד שונה מ0 נקרא מצב בעל מוד יחיד, ומסומן  |n_{\alpha }\rangle \equiv |\cdots ,0,n_{\alpha },0,\cdots \rangle . במונחים של פונקציות גל של קוונטיזציה ראשונה, מצב הריק הוא היחידה של המכפלה הטנזורית. מצב של חלקיק יחיד מצומצם לפונקציית הגל שלו:  |1_{\alpha }\rangle =\psi _{\alpha }. בעבור מצב כללי של אופן יחיד של מערכת רב גופית, נקבל את המכפלה הטנזורית של פונקציות הגל של האופן הזה, כגון:  |n_{\alpha }\rangle =\psi _{\alpha }^{\otimes n}. בעבור מצבים בעלי אופנים מרובים, פונקציית הגל של קוונטיזציה ראשונה דורש סימטריזציה המתאימה לסטטיסטיקה החלקיקית, כגון:  |1_{1},1_{2}\rangle ={\frac {\psi _{1}\psi _{2}+\psi _{2}\psi _{1}}{\sqrt {2}}} עבור מצב בוזוני, ו-  |1_{1},1_{2}\rangle ={\frac {\psi _{1}\psi _{2}-\psi _{2}\psi _{1}}{\sqrt {2}}} עבור מצב פרמיוני. במקרה הכללי, הנרמול יהיה  {\sqrt {\tfrac {\prod _{\alpha }n_{\alpha }!}{N!}}}, כאשר N הוא המספר הכולל של חלקיקים.
ראו גם

קוונטיזציה
קוונטיזציה ראשונה
הערות שוליים

↑  Dirac, P. A. M. (1927). "The Quantum Theory of the Emission and Absorption of Radiation". Proceedings of the Royal Society A: Mathematical, Physical and Engineering Sciences 114 (767): 243. Bibcode:1927RSPSA.114..243D. doi:10.1098/rspa.1927.0039.
↑  V. Fock, Z. Phys. 75 (1932), 622-647
↑  M.C. Reed, B. Simon, "Methods of Modern Mathematical Physics, Volume II", Academic Press 1975. Page 328.
קטוגנזה

מסלול קטוגנזה. שלושת גופי הקטון (אצטו אצטט, אצטון, ו בטא הידרוקסי בוטיראט' are מסומנים במסגרת כתומה
קינאז המופעל על ידי AMP
קטוגנזה  הוא תהליך שבו מיוצרים גופיפי קטו בשעת רעב, בכבד. מאחר שהכבד מפעיל מסלול הנקרא גלוקונאוגנזה, יצירה של גלוקוז ושליחתו לשאר רקמות הגוף, מאגרי האוקסלואצטט שלו מידלדלים ביחס לרמות האצטיל coA שנוצרות בעת חמצון שומנים בכבד (לצורך אנרגטי של הכבד).
התהליך מתחיל בדחיסה של 2 מולקולות אצטיל coA האחת עם השנייה ליצירת אצטו אצטיל coA, לאחר מכן נדחסת מולקולה זו עם עוד אצטיל coA לקבלת HMG coA. בשלב הבא, תשתחרר מולקולת אצטיל coA ותתקבל אצטו אצטט (עוד גופיף קטו).
בשלב זה, אצטו אצטט יכולה לעבור דה קרבוקסילציה ספונטנית, ללא סיוע אנזימטי ליצירת אצטון או הפיכה על ידי אנזים לגוף קטון נוסף, בטא הידרוקסי בוטיראט.
מטרת סינתזת גופי הקטון היא לספק בראש ובראשונה אנרגיה לתפקוד המוח, וגם לרקמות השונות בשעה שהגוף לא מקבל חומרי מזון חיצוניים. גופי הקטו מתפרקים ברקמות השונות ליחידות אצטיל coA ולאחר מכן נכנסות למעגל קרבס כאנרגיה זמינה, להפקת 10 יחידות ATP.
קולקס

| קולקס |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: צומח
מערכה:: בעלי פרחים
מחלקה:: חד פסיגיים
סדרה:: כף צפרדע
משפחה:: לופיים
סוג:: קולקס
שם מדעי
 Colocasia ‏שוט, 1832
תחום תפוצה

קולקס (שם מדעי: Colocasia) הוא סוג צמחים במשפחת הלופיים. המינים גדלים בר במרכז ובמזרח אסיה הטרופית ומתאפיינים בעלים גדולים ובפקעות שורש. מינים אחדים, המשמשים כצמחי מאכל, קרויים "טארו", ומגודלים כיום בכל רחבי הארצות הטרופיות בעולם, לשימוש בפקעותיהם עתירות העמילן.
שם הסוג העברי - קולקס, הוא השם העברי העתיק של הגידול התרבותי, והוא כנראה צורה עברית של השם הייווני ששימש באזורנו בתקופת המשנה (התקופה הרומית המאוחרת). גם השם המדעי הנוכחי הוא תעתיק של שם יווני עתיק זה (κολοκασία). בארץ ישראל גודל בעבר בתרבות מין אחד מסוג זה כצמח מאכל בשם קולקס הקדמונים (Colocasia esculenta).
תיאור הסוג

מיני הסוג הם עשבוניים רב-שנתיים בעלי קנה-שורש בולבוסי גדול. העלים גדולים ולעיתים ענקיים - אורכם 20 עד 150 ס"מ, וצורתם לב מאורך. בסוג כ-10 מינים, הגדלים בר באזורים טרופיים וסובטרופיים ביבשת אסיה, מהודו ועד פולינזיה.
מינים אחדים, ובייחוד קולקס הקדמונים, קרויים באנגלית Elephant Ears (אוזני הפיל), בעקבות צורת העלים ומידותיהם הענקיות.
קולקס הקדמונים

המין קולקס הקדמונים (Colocasia esculenta; שם נרדף: C. antiquorum), הקרוי בשפות רבות טארו, הוא גידול חקלאי נפוץ ובעל ערך כלכלי רב. המין נחשב לאחד מגידולי התרבות הקדומים ביותר בתחום מזרח אסיה הטרופית, שם תורבת כנראה עוד קודם לצמח האורז. כיום הוא מגודל למאכל בארצות טרופיות בכל רחבי העולם. היקף הגידול העולמי בשנת 2014 היה 10.2 מיליון טון פקעות.
הפקעת מכילה עמילן קל עיכול, והיא ראויה לאכילה רק לאחר בישול או אפיה. תהליך החימום הממושך מבטל את רעילות גבישי אוקסלט הסידן (calcium oxalate) המצויים בתאי הפקעות והעלים. תנאי הגידול המיטביים הם חצי צל או צל מלא והשקיה מרובה. הצמחים רגישים לקרה, ליובש ולמליחות.
בארץ ישראל, גודל המין כצמח מאכל כבר בתקופה הרומית, והוא נזכר במשנה (מסכת מעשרות, פרק ה', משנה ח' - קרקס), בתוספתא ובתלמוד הירושלמי (קלקס, קולקס, קולקוסיא). בימי הביניים היה גידול מקובל מאוד בארצות האסלאם, ומאז ועד ראשית המאה ה-20 הוא גודל לאכילה באופן מקומי ונדיר גם במקומות חמים ועתירי מים בארץ ישראל, במישור החוף ובבקעת הירדן (מאזור הכנרת ועד שטחי הגידול שבקרבת המעיינות המתוקים באזור ים המלח). כיום הוא משמש כצמח נוי בגנים מוצלים ומושקים בתחומים חמים של הארץ.
קולקס בפסיפס

עלי הקולקס הם כנראה המקור לעלי ענק המצויים בפסיפסים מהתקופה הביזנטית, שבהם הם מוצגים כמצע צמחי (כדוגמת עלה בננה) להגשת מזון לאכילה. כמעט תמיד מתואר העלה הגדול כשעל פניו פירות קיץ שונים. כך בפסיפס מאנטיוכיה שבסוריה, מכנסיית השליחים במידבא בירדן, ובישראל: בפסיפס שבשרידי המנזר העתיק בגן הלאומי כורסי ליד הכנרת, ובקפלת קבורה נוצרית ב"אל חמאם" ליד תל אצטבא בבית שאן.
בפסיפס מבית שאן מוצג בחור המסמל את חודש יולי (נרשם ביוונית בפסיפס), ובידו עלה ענק בצורת לב מחודד, ועליו פירות. גודל העלה בפסיפס הוא כשליש מגודל גוף העלם הנושא אותו. שילוב נדיר ויוצא דופן זה (בחור-עלה-חודש), מאפשר לזהות בבירור את המידות הטבעיות של העלה ולשייך אל עונת הגידול, ובכך לזהות כמעט ללא ספק כי מדובר בעלה הגדול של הקולקס. השיוך לחודש יולי מתאים כאן מאוד – זוהי התקופה החמה ביותר במהלך השנה, ובישראל מצוי בה הקולקס בשיא צימוח עליו.
שני האתרים (בית-שאן וכורסי) מתאימים גם מבחינת תנאי בית הגידול - ריבוי מים, ומיקום גאוגרפי בתחומים יותר חמים של הארץ. עדויות אלה מורות בסבירות גבוהה על אתרי גידול קולקס בשלהי התקופה הביזנטית בישראל, בסביבות הכנרת ועמק בית שאן.
הערות שוליים

↑  Colocasia esculenta (L.) Schott | Plants of the World Online | Kew Science, Plants of the World Online. Retrieved: July 2019.
↑  בעת החדשה, נקבע השם קולקס (בסתם), כשם פרטי לגידול התרבותי (אוירבך והאזרחי, "ילקוט הצמחים" תר"ץ; ועד הלשון, "מילון למונחי המטבח" תרצ"ח).

במגדירי הצמחים, שבהם חודשו שמות עבריים בגישת שיקוף השמות הבינארים המדעיים, הוסף לשם זה 'תואר מין'. ההיקרות הראשונה של התואר הקדמונים (תרגום נאה מלטינית של antiquorum), היא כנראה: "צמחי התרבות של ישראל" (זהרי ופאהן, 1957). בפרסומים נוספים בעברית הוצגו למין גם השמות: קולקס תרבותי, ק' נאכל. למרות עדכונו של השם המדעי (C. esculenta) לצמח הקרוי בעברית קולקס, ראוי לא לשנות את תואר המין העברי - 'הקדמונים', שכבר התקבע בספרות.
↑  Chaïr H., et all. 2016. Genetic Diversification and Dispersal of Taro (Colocasia esculenta (L.) Schott). PLoS One. 2016; 11(6): e0157712.H. Chaïr, R. E. Traore, M. F. Duval, R. Rivallan, A. Mukherjee, L. M. Aboagye, W. J. Van Rensburg, V. Andrianavalona, M. A. A. Pinheiro de Carvalho, F. Saborio, M. Sri Prana, B. Komolong, F. Lawac, V. Lebot, Genetic Diversification and Dispersal of Taro (Colocasia esculenta (L.) Schott), PLoS ONE 11, 2016-06-17 doi: 10.1371/journal.pone.0157712
↑  תפוח האדמה (שמוצאו מהרי האנדים בדרום אמריקה) הובא לאירופה במהלך המאה ה-16, ורק במאה ה-18 התפשט גידולו ליתר ארצות העולם הישן. עד אז היה הקולקס (טארו) גידול השורש העמילני היחיד כמעט בארצות המזרח התיכון.
↑  קולקס הקדמונים, זהר, ע. (תש"ס, 2000). "גידולי ארץ ישראל בימי הביניים"', עמ' 293–294. ושם גם מקורות ברורים על גידולו בעמק הירדן ובקעת כנרות (הע'ור) ובדרום מישור החוף.
↑  קוריוז הוא, אירוע הימצאותו בנחל דוד בעין גדי בשנות ה-50 sharonambar, קולקס הקדמונים בעין גדי, באתר אוצרת נודדת, ‏2017-05-05. הצמח גדל בראשית המאה ה-20 בוואדי קלט, ונראה כי גודל בתחומים שופעי מים באזור יריחו.
↑  אביטל, ע. (2014), הגידולים והכלים החקלאיים בפסיפסים מן התקופות הרומית המאוחרת והביזנטית מארץ ישראל, אוניברסיטת בר-אילן, רמת גן. עמ' 108–109, 142–144
↑  אביטל, הנ"ל: עמ' 108–109, איור 244
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007284742805171  NKC: ph718693 
"אוזני הפיל" - העלה הענק של קולקס הקדמונים. מגודל בישראל לנוי.
עלה קולקס הקדמונים ועליו מוגשות תאנים למאכל, פסיפס כנסיית כורסי, מוטיבים מהסטרה הצפונית
קונבולוציה מעגלית

קונבולציה מעגלית (באנגלית: circular convolution) או קונבולציה ציקלית (באנגלית: cyclic convolution) היא פעולה מתמטית היוצרת סדרה משילוב של שתי סדרות בעלות אורך שווה וסופי  N.
פעולה זו משמעותית במיוחד בהקשר של התמרת פורייה בדידה (DFT), שבה הקונבולוציה המעגלית של שתי סדרות בתחום הזמן שקולה לכפל של ה-DFT שלהן בתחום התדר – משפט הקונבולוציה.
קונבולציה מעגלית היא מקרה פרטי של קונבולציה מחזורית (periodic convolution), שהיא קונבולוציה של שתי פונקציות מחזוריות בעלות אותו מחזור. קונבולציה מחזורית עולה, למשל, בהקשר של התמרת פורייה בזמן בדיד (DTFT). בפרט, DTFT של מכפלה של שתי סדרות בדידות היא קונבולוציה מחזורית של DTFT של הסדרות הבדידות – משפט הקונבולוציה. DTFT הוא סיכום מחזורי של התמרת פורייה רציפה. אף על פי ש־DTFT היא בדרך כלל פונקציה רציפה של התדר, המושגים קונבולוציה מחזורית וקונבולוציה מעגלית ניתנים להחלה ישירה גם על סדרות בדידות של נתונים.
הגדרות > קונבולוציה מחזורית

ניתן להגדיר את הקונבולוציה המחזורית של שתי פונקציות מחזוריות בעלות מחזור  T, ‏ h_{_{T}}(t) ו־ x_{_{T}}(t) כך:
כאשר  t_{0} הוא פרמטר שרירותי.
כמו כן, ניתן להגדיר הגדרה חלופית, במונחים של סימון של קונבולציה ליניארית או א-מחזורית רגילה, על ידי ביטוי של  h_{_{T}}(t) ושל  x_{_{T}}(t) כסיכומים מחזוריים (periodic summations) של רכיבים א-מחזוריים  h ו־ x, כלומר:
אזי:
ניתן לקרוא לשתי צורות אלו קונבולציה מחזורית.
הגדרות > קונבולוציה מעגלית

קונבולוציה מעגלית היא מקרה פרטי חשוב המתקבל מהגבלת החלקים שאינם אפס של  h ו־ x לתחום  [0,T], כלומר שתי הפונקציות מתאפסות מחוץ לתחום זה. במקרה זה, הסיכום המחזורי הופך להרחבה מחזורית, שניתן לבטא גם כפונקציה מעגלית:
ותחום האינטגרציה מצטמצם לַאורך של הפונקציה  h:
עבור סדרות בדידות

באופן דומה, עבור סדרות בדידות ופרמטר  N, קונבולוציה מעגלית של פונקציות א-מחזוריות  h ו־ x היא:
ראו גם

משפט הקונבולוציה
התמרת הילברט
קהילת יהודי לינץ

בית הכנסת הישן בלינץ, רחוב בית לחם
בעיר לינץ (בגרמנית: Linz היא בירת מדינת אוסטריה עילית שבאוסטריה, קיימת קהילה יהודית החל מהמאה ה-14.
לקהילת לינץ הייתה כפופה גם הקהילה היהודית הקטנה בעיר ולס הסמוכה, ובחלק מן המאה ה-19 גם קהילת יהודי זלצבורג.
תולדות הקהילה > ימי הביניים והגירושים

ידיעה ראשונה לחיים יהודיים בלינץ ישנה משנת 1304, אך לפי מקורות אחרים ישבו יהודים בעיר כבר מ-1156. קהילת לינץ נפגעה בגל הפרעות ב-1338. בשנים שלאחר מכן גרו בלינץ כ-13 משפחות יהודיות. עיקר פרנסתם של יהודי לינץ באותה העת היה הלוואה בריבית, בעיקר לעירוניים ולאנשי אצולה זוטרה, ומסחר. ב-1371 נאסרו היהודים ורכושם הוחרם, והושב רק לאחר ששולם עבורם כופר גדול. ב-1396 נאסר על היהודים לסחור עם המעמד הבינוני ולעסוק במלאכה. בשלב מאוחר יותר נאסר עליהם גם להחזיק כמות גדולה של סחורה. ב-1420 גורשו יהודי לינץ, ונאסר על יהודים להתגורר בכל שטחי אוסטריה עילית.
עם זאת, בעת ששימשה לינץ כבירת האימפריה בשלהי המאה ה-15, חי בה הרופא היהודי יעקב בן יחיאל לואנס (גר'), רופאו האישי של הקיסר פרידריך השלישי. לואנס היה מורהו של יוהאנס רויכלין לעברית וקבלה.
ב-1494 התיר הקיסר מקסימיליאן ליהודים לבוא ללינץ לצורך היריד, ונראה שקבוצת יהודים השתקעה שוב בעיר, שכן שנתיים לאחר מכן הוצא צו גירוש חדש. נראה שהיו יהודים ששבו להתגורר בלינץ, משום שצו גירוש נוסף ניתן ב-1672, אולם הותרה להם כניסה ללינץ לצורך מסחר (בשל החשיבות הכלכלית של המסחר היהודי באותה העת), ולכן יהודים התגוררו בלינץ למשך מספר שבועות בשנה, בעת היריד. ב-1745 בוטל ההיתר על ידי מריה תרזה, ורק עשרים שנה מאוחר יותר שבו היהודים לירידים.
תולדות הקהילה > התחדשות הקהילה

בראשית המאה ה-19 יהדות לינץ גדלה, בעיקר עקב הגירות במוראביה ובוהמיה. באופן רשמי, בוטל האיסור על יהודים להתגורר בלינץ רק ב-1848. היהודים ייסדו מוסדות קהילתיים, על אף שהקהילה הוכרה רשמית על ידי השלטונות רק ב-1870. מרבית יהודי לינץ נטו להתערות בחברה הסובבת, שלחו את ילדיהם לבתי-ספר ציבוריים והתרחקו אט אט משמירת מצוות. עם זאת, נותרה קבוצה קטנה של שומרי מצוות בלינץ, והקהילה דאגה להם למקווה ולשחיטה כשרה.
רבים מיהודי לינץ שרתו בצבא האוסטרו-הונגרי במלחמת העולם הראשונה. בזמן המלחמה, חיילים יהודים ממקומות שונים באימפריה חנו בלינץ, והם הביאו עמם את הרעיון הציוני ללינץ. הציונות קנתה לה אהדה רבה בקרב הצעירים. במקביל, זרם לאוסטריה כולה וגם ללינץ זרם של פליטים יהודים ממזרח אירופה. יהודים אלו, שנחשבו בעיני היהודים המקומיים ל"אוסטיודן", היוו גם מעמסה כלכלית והומניטרית על הקהילה, שהשתדלה למרות זאת לדאוג להם עד כמה שניתן. רבים מהם בחרו להשתקע בלינץ, והשפיעו באופן דרמטי על הרכבה.
בשנת 1889 התיישב בלינץ הרופא היהודי אדוארד בלוך ופתח בה מרפאה פרטית ב-1901. הוא טיפל בין השאר בהוריו של אדולף היטלר, ובשל מצבה הכלכלי הקשה של המשפחה גבה מהם תעריף מוזל עבור הטיפול. אדולף היטלר, שהיה אז עלם צעיר, חב לו מאז הכרת תודה. אפילו בשנת 1937, בעיצומה של רדיפת היהודים תחת המשטר הנאצי, שאל היטלר לשלומו של בלוך, שאותו כינה "יהודי אציל". היטלר איפשר לבלוך להימלט מאוסטריה לאחר שסופחה לגרמניה.
תולדות הקהילה > בשואה

במרץ 1938 הייתה בלינץ, כמו בערים אוסטריות נוספות, תסיסה רבה בעקבות ההצעות אחד את אוסטריה עם גרמניה
ב-12 במרץ הגיע לביקור בעיר אדולף היטלר, שגדל בלינץ, ותושבי העיר נדרשו להקביל את פניו. בלינץ נאם היטלר את נאומו הראשון על אדמת אוסטריה, ונפגש עם הקנצלר האוסטרי הנאצי ארתור זייס-אינקווארט, שם הכריזו וחתמו על סיפוח אוסטריה לרייך השלישי. מיד לאחר מכן, החל גל מעצרים של יהודים, החרמת רכוש יהודי ואף שילוח של חלק מן היהודים למחנה הריכוז דכאו. במאי של אותה השנה נאסר על יהודים לבוא לבתי הספר הכלליים ולכן מאותו החודש למדו כל ילדי היהודים בבית הספר היהודי הקטן בעיר העתיקה. נאסר על יהודים לנהוג ברכב, לשבת על ספסל ציבורי בפארק או ללבוש בגדים אוסטריחם מסורתיים. צעירים רבים ניסו לעזוב את לינץ, וחלקם השיגו סרטיפיקטים מארגונים כמו ויצו ועליית הנוער. הגסטאפו מינה יהודי בשם מקס הירשפלד לטפל בהוצאת היהודים מלינץ. פעולותיו שנויות במחלוקת עד היום. ביולי נצטוו היהודים לעזוב את העיר מהר ככל הניתן. בני המזל הצליחו להימלט לארצות הברית, בריטניה, דרום אמריקה, ארץ ישראל, הולנד, צרפת וצ'כוסלובקיה, אך רובם נותרו בלינץ.
בליל הבדולח נשרף בית הכנסת, והוחרמו תשמישי הקדושה, מסמכי הקהילה וכספים ציבוריים, נעצרו 96 יהודים ובוצעו כמה מעשי התעללות.
היהודים שנותרו בעיר גורשו לווינה, וגורשו להשמדה יחד עם יהודי וינה. גם ליהודים שנמלטו לצ'כוסלובקיה, הולנד וצרפת המתין גורל דומה עם בוא הכיבוש הנאצי לארצות אלו. בסך הכל, נספו בשואה כ-150 מיהודי לינץ.
סמוץ ללינץ פעל מחנה הריכוז מאוטהאוזן. בלינץ עצמה פעלו מחנות לעובדי כפייה בתעשייה המקומית ומרפאות להשמדת בני אדם במסגרת תוכנית T4 - אותנסיה.
תולדות הקהילה > לאחר המלחמה

בלינץ ובסביבתה הוקמו ארבעה מחנות עקורים שפעלו עד 1950, בהם: מחנה לינץ-בינדרמיכל ומחנה ווגשייד. רוב היהודים שבהם עזבו לאחר הקמת מדינת ישראל ועלו אליה. ניצול השואה שמעון ויזנטל הקים בשנת 1947 את "המרכז לתיעוד יהודי" בלינץ, שעסק בצֵיד נאצים. המרכז נסגר ב-1955.
שרידים מיהודי לינץ בצירוף כמה עקורים שברו להישאר בעיר ייסדו מחדש את הקהילה בשנת 1951. הקהילה החדשה טיפלה בראש ובראשונה בפליטים היהודים שנותרו במקום. בית כנסת חדש נבנה בשנץ 1968.
דמוגרפיה

| שנה | מספר חברי הקהילה |
| --- | --- |
שנות ה-50 של המאה ה-19: 50 משפחות
סביבות שנות ה-70 של המאה ה-19: 80 משפחות
1870: 391
1910: 608
1923: 931
1932: 1200
1938: כ-800
1939: 35
חיי הדת > בית כנסת > בתי הכנסת הראשונים

בית כנסת היה קיים בלינץ לפחות משנת 1335. בגרוש הגדול במאה ה-15, הפך בית הכנסת לאתר תפילה נוצרי. גם לאחר שוב היהודים ללינץ היו להם בתי תפילה, אך היתר רשמי לעריכת תפילות ניתן רק בשנת 1789.
בשנת 1861 הוקם בית כנסת קבוע ברחוב מאריין (Marienstraße).
חיי הדת > בית כנסת > בית הכנסת החדש

בית הכנסת בלינץ (גר')
חיי הדת > רבנים

הרב ד"ר וילהלם שטרן - יליד טאחוב (אנ') שבחבל הסודטים (היום בצ'כיה). כיהן כרב בלינץ מ-1862 ועד 1873. לאחר מכן כיהן כרב בליברפול ולאחר מכן בקופנהגן, שם נפטר ב-1897.
הרב ד"ר אברהם שלמה פרנק (גר') - יליד רוטרדם, בוגר בית המדרש לרבנים בברסלאו ואוניברסיטת לייפציג. מ-1867 ועד 1872 כיהן כרב בז'אטץ (אנ') (סאץ) שבמערב בוהמיה. כיבן כרב בלינץ מ-1872 ועד 1875. החל בייסוד בית כנסת בלינץ. לאחר מכן כיהן כרב בקלן.
הרב ד"ר אברהם שרגא (אדולף) קוריין (אנ') - כיהן כרב בסנקט פלטן מ-1872 ועד 1876. מאז כיהן כרב בלינץ, עד לשנת 1882, אז עבר לביילסקו-ביאלה. נפטר בטפליצה ב-1919.
הרב מוריץ פרידמן - יליד הונגריה. תלמיד הרב עזריאל הילדסהיימר בישיבה באייזנשטט. כיהן כרב בפריישטט על הווג (אנ') שבסלובקיה, בקהילת "בית אהרן" בווינה, בגויטיין ובנוירויזניץ שבמורביה, והחל משנת 1883 רב בלינץ למשך 37 שנה, עד ליציאתו לגמלאות בשנת 1923. נפטר ב-1926 ונקבר בלינץ.
הרב ד"ר ויקטור קוריין - יליד לינץ, בנו של הרב הראש אברהם שרגא קוריין. בוגר בית המדרש לרבנים בווינה ואוניברסיטת וינה. כיהן כרב במראנו (כיום באיטליה) ובקרלסרוהה. מ-1923 כיהן כרבה של לינץ, עד האנשלוס. בשנות ה-30 כיהן במקביל גם כרבה של אמשטטן(אנ'). כתב ספרים בגרמנית על תולדות יהודי לינץ. לאחר האנשלוס היגר ללונדון, שם נפטר ב-1974.
לאחר השואה, יהודים ניצולים רבים הגיעו למחנות העקורים שסביב לינץ. במחנה ווגשייד הוקמה מעין ישיבה ברוח חב"דית, שכללה ארבעה תלמידים, שאותם לימד הרב לייב איידלמן.
חיי הדת > בית עלמין

בלינץ נמצאה מצבה יהודית שעליה נכתבה שנת הפטירה ה'צ"ו (1335/1336).
לאחר חידוש הקהילה, לא היה בית עלמין יהודי בלינץ עד 1863, ונפטרי הקהילה היו נקברים בעיר רוזנברג (אנ') שבבוהמיה, במרחק של כמאה ועשרים ק"מ מלינץ. בשנה זו, הוקם בית עלמין יהודי בעיר. בית העלמין הופקע על ידי הנאצים, ובסוף 1939 הוחכר להנהלת בית הקברות הנוצרי. כיום מצבו של בית העלמין טוב. תועדו בו 1801 מצבות.
לקריאה נוספת

ורנה וגנר, Jewish Existences: Ten Biographies from Linz, לינץ, 2013 (באנגלית).
שלמה שפיצר, קהילות אוסטריה, עמ' 259 - 262.
הערות שוליים

1 2 3  גרוש קהילה בת שמונה מאות שנה, הארץ, 17 ביולי 1938.
↑  חוששים למהומות בלינץ, הארץ, 2 במרץ 1938
↑  היטלר בלינץ, הארץ, 13 במרץ 1938.
↑  שפיצר מבקר במרומז את פעולותיו של הירשפלד: "היהודי מקס הירשפלד מונה בידי הנאצים לנהל את ענייני היהודים, כשעיקר מטרתם הייתה להוציא את כל היהודים מן העיר מהר ככל האפשר. הירשפלד הוכיח את "יעילותו" בעניין זה". לעומת זאת, במקורות אחרים (למשל באתר עיריית לינץ) פעולותיו מתוארות באור חיובי.
↑  (כיום, שכונת בינדרמיכל (אנ') בלינץ)
↑  ראו כאן תמונה ממחנה בינדרמיכל
↑  ראו אודותיו ותמונתו כאן
↑  מוריץ פרידמן באתר "Find a Grave" (באנגלית).
↑  ראו אודותיו ותמונת מצבתו כאן
↑  אדמו"רי חב"ד ויהדות אוסטריה, עמ' 215.
↑  בית העלמין היהודי בלינץ באתר "Find a Grave" (באנגלית).
בית הכנסת הראשון ב"מריאנשטראסה"
בית הכנסת החדש בלינץ
היסטוריה של סוריה

סוריה בתחילת האלף ה-2 לפנה"ס
סוריה הייתה מקום מושבם של עמים רבים לאורך ההיסטוריה, וביניהם שבטי ישראל, ארמים, חתים, יוונים, רומאים, ביזנטים, ערבים, וצלבנים, בטרם הוחל בה שלטון האימפריה העות'מאנית.
היסטוריה קדומה

שטחה של סוריה של היום נשלט במאה ה-24 לפנה"ס על ידי ממלכת אכד. החפירות שנעשו בעיר אבלה מצאו ארכיון גדול שנכתבו בשפה האבלאית שהיא שפת מעבר בין האכדית לשפות השמיות המערביות. בסוריה הקדומה התקיימו מספר ערי מדינה ששלטו על שטח רחב. מארי שפרחה באלף השלישי לפנה"ס ועד המחצית הראשונה של האלף השני, כנ"ל אבלה. ערי מדינה נוספות ששלטו במרחב הסורי היו ימחד, ששלטה על מרחב גדול בין המאה ה-19 למאה ה-16 לפנה"ס, וקטנה במערב, שהייתה גם מרכז מדיני חשוב ששלט על שטח גדול במאה ה-19 לפנה"ס וקיימה קשרים עם מארי, כולל קשרי נישואים.
צפון סוריה הייתה חלק מממלכת מיתני ששלטה על שטח גדול מאמצע המאה ה-16 לפנה"ס ועד אמצע המאה ה-13 לפנה"ס. ממלכת מיתני נכבשה על ידי החתים. עם נפילת האימפריה החתית ב-1200 לפנה"ס לערך, נוסדו בסוריה ממלכות ארמיות. מהמאה ה-10 לפנה"ס ועד המאה ה-7 לפנה"ס, תקופת האימפריה האשורית החדשה, נשלטה סוריה על ידי אשור ממזרח. בשנת 625 לפנה"ס נכבשה אשור על ידי ממלכת בבל והשליטה באזור עברה אליה עד לכיבושה בשנת 539 לפנה"ס על ידי כורש מייסד הממלכה האחמנית.
המונח "סוריה", שמצלול שמו מזכיר את שמה של אשור הקדומה, נזכר במאה ה-5 לפני הספירה על ידי הרודוטוס, ההיסטוריון בן יוון העתיקה. בשנת 331 לפנה"ס הכניע אלכסנדר הגדול את הממלכה האחמנית, ושטחה של סוריה עבר לשליטת בית סלאוקוס. תושבי האזור בתקופת הממלכה הסלאוקית היו ידועים כ'סורים'.
סוריה בעלת חשיבות בהיסטוריה של הנצרות הקדומה. שאול התרסי המיר דתו לנצרות על הדרך לדמשק והקים את הכנסייה הנוצרית הראשונה בעיר אנטיוכיה בסוריה הקדומה, משם יצא למסעותיו.
לאחר מרד בר כוכבא ביטל השלטון הרומי את הפרובינקיה "יהודה" (Iudaea) והקים במקומה את הפרובינקיה "סוריה פלשתינה" (Syria Palestinae). מצפון שכנה פרובינקיה סוריה. השם 'סוריה' היה ידוע אף בתקופת האימפריה הביזנטית.
כיבוש האסלאם

עם התפשטות האסלאם במזרח התיכון, היה האזור שבין הרי הטאורוס למפרץ אילת ובין חצי האי סיני והים התיכון לפרת ולחידקל ליחידה אחת שכונתה "בלאד א-שאם" (בערבית: بلاد الشام) – ארץ הצפון. השם החדש התמקד במיקומה של סוריה צפונית לחצי האי ערב, ערש התרבות המוסלמית. השם 'סוריה', אשר שימש את העולם הנוצרי, הועלם מן הכתבים.
בתקופת שלטון בית אומיה במאה השביעית היה אזור זה מרכז הממלכה המוסלמית, העיר דמשק הוכרזה כבירתה, ואזור זה פותח מאוד. בשנת 750 נפל שלטון בית אומיה ואת מקומו תפסה שושלת בית עבאס. בתקופת הח'ליפות העבאסית, שנמשכה עד המאה השלוש עשרה, נחשב אזור "בלאד א-שאם" כאזור סְפַר מרוחק ולא הושקעו בו משאבים רבים, אולם אחדותו המנהלית של האזור נשמרה.
אחדות זו הגיעה אל קיצה במחצית השנייה של המאה האחת עשרה. סוריה הפכה לאזור המאבקים בין המצרים הפאטמים לבין הסלג'וקים, שהיו בתקופת בניית ממלכתם והתפשטותה מזרחית לבגדאד. בנוסף, בתקופה זו השתלטו צלבנים על ארץ ישראל ומערב סוריה. סיבות נוספות לחלוקתו של אזור "בלאד א-שאם" היו התפתחותן של הכת הדרוזית וכת ה"איסמאעיליה", ובנוסף ריכוז גדול של מרונים נוצרים בהר הלבנון, כל אלה הביאו לחוסר שליטה מרכזית באזור.
בשנת 1299 גורשו מהאזור הצלבנים, שהגיעו למזרח התיכון מאירופה על מנת לכבוש את ירושלים מידי המוסלמים. עם גירושם כוננו הממלוכים את שליטתם והאזור שב להיות מאוחד. השליט הממלוכי ישב בדמשק, שלט ב"בלאד א-שאם" וכל מחוזות המשנה היו כפופים לו.