stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
חיים פוזננסקי
לקריאה נוספת

שמואל אבן-אור אורנשטיין, פוזה ואנשיו: סיפורה של מחלקת סיירים מרכזית משמרות, הוצאה פרטית, 1998
צביקה דרור, הראל – הקרב על ירושלים, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2005
אורי מילשטיין נבי סמואל - הכתובת שעל הקיר לא נקראה, 2009, בהוצאות המדרשה הלאומית ומכון שרידות
אורי בן ארי, אחרי!, הוצאת מעריב, 1994
רפאל איתן, סיפורו של חייל, ספרית מעריב, 1985
יואל בן דב, נבי סמואל, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2006
שמעון גפן, כך היינו - מסיפורי שמעון גפן, הוצאת בוק סטודיו, 2011
הערות שוליים

↑  אמיר אורן, מאזן מפתיע של יוצאי חטיבת "הראל", באתר הארץ, 1 בפברואר 2005
↑  אורי מילשטיין, ביזת הראל, באתר News1 מחלקה ראשונה, 28 בפברואר 2005
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987008554262605171  LCCN: nr93028555  VIAF: 71264906   WorldCat (עם VIAF): 71264906 
המצבות הזמניות על קברי הנופלים בקרב נבי סמואל. קברו של פוזה משמאל
מוליך למחצה

פרוסת צורן (סיליקון)
מוליך למֶחֱצָה (בקיצור לעיתים: מל"ם או מל"מ; באנגלית: Semiconductor) הוא חומר אשר תכונות ההולכה החשמלית שלו נמצאות בתחום הרחב שבין תכונותיהם של חומרים מוליכים לבין אלה של חומרים מבודדים. תכונות ההולכה של מוליך למחצה משתנות כתלות בגורמים חיצוניים כגון טמפרטורה, חשיפה לאור, וזיהומים. לחומרים מוליכים למחצה שימושים רבים בתחום האלקטרוניקה.
הניסוי הראשון בחומר מוליך למחצה נערך על ידי מייקל פאראדיי ב-1833. פאראדיי גילה כי ההתנגדות החשמלית של כסף גופרי יורדת בצורה דרסטית עם חימומו של החומר על גזיה רגילה.
החומרים

המוליכות החשמלית של חומר מסוים תלויה בצפיפות האלקטרונים החופשיים שיש לו, כלומר בכמות האלקטרונים שלא משתתפים בקשרים כימיים. כמות האלקטרונים החופשיים נקבעת על פי מבנה הפסים של החומר. לחומרים מוליכים יש צפיפות אלקטרונים חופשיים מסדר גודל של  10^{28} אלקטרונים למטר מעוקב ולמבודדים יש כמות זעומה. בשני המקרים כמות זו כמעט ולא משתנה כתוצאה מעירורים חיצוניים.
באופן טיפוסי, מוליכים למחצה הם חומרים מהטור הרביעי של הטבלה המחזורית, כגון צורן (סיליקון, Si) וגרמניום (Ge) המאופיינים ב-4 אלקטרוני ערכיות. כאשר החומר מסודר כגביש טהור, כל אטום בשריג הגבישי הוא בעל 4 שכנים איתם הוא נמצא בקשר קוולנטי, כך שבעיקרון, בחתיכת מוליך למחצה אין כלל אלקטרונים חופשיים להולכה, והאלקטרונים החופשיים שנמצאים בה בפועל הם תוצאה של פגמים בגביש או עירור תרמי מפס הערכיות לפס ההולכה. גביש כזה נקרא מוליך למחצה אינטרינזי.
כדי להגדיל את המוליכות החשמלית של מוליך למחצה ניתן לאלח (לסמם) את הגביש על ידי השתלת חומר אחר בתוכו בעל מספר שונה של אלקטרוני ערכיות. גביש כזה נקרא מוליך למחצה אקסטרינזי וצפיפות האלקטרונים החופשיים בו תלויה בצפיפות החומר המאלח. אלקטרון שעבר מפס הערכיות לפס ההולכה או שנקשר בקשר קוולנטי לאטום מאלח משאיר אחריו חור - המתואר כחלקיק הנושא מטען חיובי.
בנוסף, ניתן להשתמש בתרכובות המשלבות שני חומרים, שאחד מהם הוא מהטור השלישי והשני מהטור החמישי. כך מרכיב אחד תורם להולכה חמישה אלקטרונים והמרכיב השני תורם רק שלושה, ומתקבל מצב דומה לשימוש בחומרים מהטור הרביעי. תרכובות שימושיות בתעשיית המיקרואלקטרוניקה הן גליום-ארסניד (שילוב של גליום וארסן) ואינדיום-פוספיד (שילוב של אינדיום וזרחן). לצורכי הדמיה תרמית התפתחה תרכובת משולשת של מרקורי-קדמיום-תלוריד וקיימות תרכובות רבות אחרות.
אילוח וסוגי הולכה

פעולת זיהום מכוון של גביש נקי על ידי חומר אחר נקראת אילוח (doping). על ידי הוספה של חומרים מהעמודה החמישית, נוספים אלקטרונים עודפים. קשרם של אלקטרונים אלה לאטומים חלש יותר ולכן לאחר עירור תרמי הם מסוגלים להשתחרר, לנוע ולהעביר זרם חשמלי, חומרים אלו נקראים תורמים (donors). מצד שני, על ידי הוספה של חומרים מהעמודה השלישית, נוצרים קשרים קוולנטיים בהם חסר אלקטרון, חומרים אלו נקראים אקספטורים (acceptors). מחסור בקשר הקוולנטי באלקטרון נקרא חור והוא מתנהג כמו נושא מטען חיובי, כפי שיוסבר מיד בעזרת האנלוגיה הבאה. תארו לעצמכם חדר עם הרבה אנשים חסרי נחת והרבה כיסאות, כך שישנו רק כיסא אחד פנוי. מדי פעם, אדם שיושב סמוך לכיסא הריק, יקום מכיסאו ויתיישב עליו. כעבור כמה זמן, אדם אחר יתיישב על כיסאו וכך הלאה. מתבונן מבחוץ, שלא שם לב לאנשים, יראה כיסא ריק שזז ממקום למקום. האנשים הם האלקטרונים (נושאי המטען השליליים) והכיסא הריק - כלומר אי הימצאותו של אדם עליו - הם החורים (המתנהגים כמו נושאי מטען חיוביים). מאחר שאין נושאי מטען חיוביים ידועים, תופעה זו סקרנה חוקרים רבים עד שנמצא לה הסבר. בהמשך לאותה אנלוגיה, צופה חיצוני הרואה אדם הקם מכיסאו ומתחיל לנוע רואה בעצם שני דברים: ראשית, את היווצרותו של אדם מהלך נוסף (נושא מטען שלילי) ושנית את היווצרותו של כיסא ריק נוסף (נושא מטען חיובי). אירוע זה, בו נוצרים זוגות אלקטרון-חור, נקרא גנרציה. האירוע ההפוך, בו אדם מתיישב על כיסא פנוי (או אלקטרון תופס את מקומו של החור), נקרא התאחות (או רקומבינציה).
הכמות וסוג נושאי המטען החופשיים בחומר תלויה בסוג הזיהום של המוליך למחצה ובשיעור הזיהום בו. מוליך למחצה יכול להכיל נושאי מטען חופשיים מסוג אחד או משני הסוגים גם יחד, בשיעורים דומים או שונים, וכל זאת בהתאם לסוג ולמידת הזיהום שבו. מוליך למחצה, שרוב נושאי המטען החופשיים בו הם אלקטרונים, נקרא חומר מסוג N. מוליך למחצה, שרוב נושאי המטען החופשיים בו הם חורים, נקרא חומר מסוג P.
זרמי סחיפה ופעפוע

במוליכים, הזרימה המשמעותית היחידה היא זרם הסחיפה: כאשר שדה חשמלי (הנוצר על ידי מתח חשמלי) גורם לאלקטרונים להיסחף בכיוון מסוים. זרם סחיפה ניתן לתיאור כמסדרון ארוך ובו הרבה אנשים. האנשים שומעים קול הקורא להם להתקדם לכיוון מסוים והם מתקדמים בכיוון זה. האנשים הם נושאי המטען, הקול הקורא להם להתקדם הוא השדה החשמלי.
במוליכים למחצה קיים סוג נוסף של זרימה הנקרא זרימת פעפוע (דיפוזיה). זרימה זו נוצרת כאשר ריכוז נושאי המטען אינו אחיד. יותר נושאי מטען נעים ממקומות בהם ריכוז נושאי המטען גבוה למקומות בהם ריכוזם נמוך, מאשר להפך. באופן זה, זרימת הפעפוע מביאה לאחר זמן מה להשוואת ריכוזים. הבדלים בריכוזים נוצרים בדרך כלל באופן מלאכותי על ידי אילוחים שונים. זרם הפעפוע זניח לחלוטין במתכות, שם ההבדלים בריכוזים זעירים ביחס לכמות נושאי המטען.
אם מופעל מתח, זורם זרם הפעפוע במקביל לתנועה הכללית בכיוון השדה החשמלי (זרם הסחיפה). לאינטראקציה בין שני סוגי הזרמים חשיבות עליונה בצומת ה-PN.
צומת PN

צומת PN (אנ') הוא חיבור של חומר מסוג N עם חומר מסוג P (למעשה מדובר באותו גביש המזוהם בצורות שונות ולא בשני חומרים שונים המחוברים ביניהם).
בצד P של הצומת נושאי המטען החופשיים הם חורים, וריכוזם גבוה הרבה יותר מאשר בצד השני של הצומת. בצד N נושאי המטען החופשיים הם אלקטרונים, וריכוזם גבוה הרבה יותר מאשר בצד השני של הצומת. ניתן לראות את שני החומרים באיור. כאשר נצמיד את החומרים, יתבצע פעפוע של אלקטרונים מצד N לצד P ופעפוע של חורים מצד P לצד N, כפי שניתן לראות בשלב השני באיור. בקרבת הצומת, משני צדדיו, מתרחשת התאחות ונשארים רק סיגים מיוננים, כלומר אטומים לא נייטרליים מבחינה חשמלית. בצד P נותרים סיגים נוטלים הטעונים במטען שלילי ואילו בצד N נותרים סיגים תורמים הטעונים במטען חיובי. אזור זה נקרא אזור הדלדול (depletion zone), שכן בגלל תהליכי הגנרציה וההתאחות החוזרים ונשנים, נראה שאין בו נושאי מטען. סיגים טעונים אלו יוצרים שדה חשמלי המנוגד לכיוון תהליך הפעפוע וכעבור זמן מה, שני התהליכים מאזנים אחד את השני ונמצאים בשיווי משקל תרמודינמי, כפי שניתן לראות בשלב השלישי באיור.
נחזור לאנלוגיה. כעת ישנם שני חדרים. בראשון כמות מסוימת של כיסאות והמוני אנשים ובשני המצב הפוך. התנהגות האנשים מוכתבת על ידי שני אינסטינקטים - "מיזנתרופיה" (הגורמת לרצון למצוא מקום נפרד, כלומר לבצע פעפוע) ו"אהבת מולדת" (הגורמת לרצון לחזור לביתו, כלומר השדה החשמלי הנוצר). ראשית, האנשים מנסים למצוא מקום נפרד ומבצעים פעפוע לחדר השני, ובאותו אופן הכיסאות הריקים שגם שונאים את בני מינם, מבצעים פעפוע לחדר הראשון. כעבור כמה זמן, כאשר הצפיפות משתנה אהבת המולדת משפיעה יותר, כך אנשים וכיסאות חוזרים לחדרם. תנועתם מאוזנת, כלומר כמות ההולכים והשבים זהה, ונוצר מצב של שיווי משקל. אנלוגיה זו מוגבלת ומתארת רק את מה שרואה מתבונן מהצד ולא את הגורמים לכך (כוחות משיכה חשמליים).
התנהגות הצומת נהית מעניינת ומועילה יותר כאשר מפעילים עליו מתח חיצוני ומנסים להעביר דרכו זרם חשמלי בכיוונים שונים. מתח חיובי בצד ה-p ושלילי בצד ה-n, ידחוף נושאי מטען כלפי הצומת ויקל על מעבר הזרם, פעולה זו נקראת הפעלת מתח קדמי. אם נפעיל מתח בכיוון המנוגד, נושאי המטען יתקשו עוד יותר לחצות את הצומת (משום שהם נמשכים הרחק ממנו על ידי המתח החשמלי המופעל) ולא יזרום זרם במעגל זה. בהמשך לאנלוגיה ניתן לומר כי שינוי המתח מחזק או מחליש את מידת ההשפעה של אהבת המולדת על נושאי המטען. בממתח קדמי, נושאי המטען ימשכו יותר לצד השני ויעבור זרם, התנגדות הצומת תשתנה עם השינוי במתח. בממתח אחורי, נושאי המטען לא יעברו לצד השני וכך לא יהיה זרם. כלומר הצומת מעביר זרם לכיוון אחד בלבד, ובכיוון השני חוסם את הזרם. דרך ההתנהגות זו של הצומת שקולה לרכיב הדיודה, ומאפשרת את בניית הטרנזיסטור.
חשוב להבין שהמתח החיצוני המופעל על הצומת בממתח קדמי רק "עוזר" ליותר נושאי מטען לחצות את הצומת, והזרם הוא הזרם שנוצר רק על ידי פעפוע. ככל שהממתח החיצוני יותר גדול (קדמי), יותר נושאי מטען מצליחים לחצות את הצומת, לכן הפרש הפוטנציאלים יותר גדול ולכן זרם הפעפוע יותר גדול (הזרם דרך הדיודה).
עירורי אנרגיה

דרך אחרת לגרום לחומר להוליך חשמל היא לבצע עירור אנרגיה חיצוני. לדוגמה על ידי העלאת הטמפרטורה (שנותנת לאלקטרונים יותר אנרגיה תרמית) או על ידי הארה (בליעת פוטונים מספקת לאלקטרונים מספיק אנרגיה לפרוץ מהקשר הכימי). כאשר אלקטרון משתחרר "נוצר" גם חור, שלא כמו במקרה של זיהום בו נוסף רק נושא מטען אחד.
רגישות זו לשינויים חיצוניים משמשת לגילוי העירור עצמו ולא כדי להקנות לחומר תכונות כלשהן. ניתן לבנות גלאי אור פשוט על ידי פיסת חומר מתאימה, להפעיל מתח חשמלי בין הדקיה ולמדוד את הזרם החשמלי הזורם דרכה, כאשר יפגע אור בלוח, ההולכה החשמלית שלו תשתפר והזרם יגדל. רכיב זה נקרא פוטורזיסטור ומשמש למגוון יישומים בהן נדרשת מדידה של עוצמת אור, כגון מצלמות דיגיטליות, אמצעים לראיית לילה וטלסקופים. באופן דומה קיימים חיישנים הרגישים לטמפרטורה.
שימוש חשוב נוסף למוליך למחצה הוא הלוחות הסולריים, ההופכים את אנרגיית הפוטונים הנבלעים בחומר לאנרגיה חשמלית.
קירור וחימום

ישנם מוליכים למחצה שיוצרים מפל טמפרטורה כאשר עובר בהם זרם חשמלי. תופעה זו נקראת אפקט פלטייה ויש לה שימושים רבים בתעשייה וברפואה.
ייצור חומרים מוליכים למחצה

ייצורם של חומרים מוליכים למחצה, בעלי תכונות חשמליות אחידות וצפויות, היא משימה קשה משתי סיבות עיקריות:
רמת הטוהר הכימית הדרושה בזמן התהליך - נוכחותם של חומרים זרים, גם בכמויות מזעריות, יכולה להשפיע בצורה הרסנית על תכונות החומר. החדרים הנקיים, הנקיים בסדרי גודל מחדרי ניתוח, אינם מספיקים ותהליך הייצור כולל תהליכים נוספים שמטרתם לשמור על טוהר החומר. לדוגמה, בתהליך zone refining מתיכים חלק מהגביש, זיהומים שונים נוטים להתרכז באזור המותך ושאר החומר נותר טהור יותר.
שלמות הגביש הדרושה - חריגות מהמבנה הגבישי יפגמו באיכות החומר ובביצועיו, בתהליך הייצור מגדלים גבישים גליליים וחותכים אותם לפרוסות. שמירה על שלמות הגביש נהיית מסובכת ככל שמגדילים את קוטר הגליל. כרגע מגדלים גבישים בקוטר של 20 או 30 סנטימטר, כאשר חוזים מעבר ל-45 סנטימטר בעוד מספר שנים.
תהליך ייצור מודרני של מוליכים למחצה בדיוק גבוה (3nm, נכון ל־2023) הוא תהליך מורכב ויקר וכיום יש רק ארבע חברות בעולם שיש להן מפעלי ייצור עבור רכיבי מוליכים למחצה בחזית הטכנולוגיה. חברות אלו הן: TSMC, Intel, Samsung ו-GlobalFoundries.
שימושים נוכחיים ועתידיים

התכונות המיוחדות של חומרים מוליכים למחצה איפשרו התקדמות אדירה בתחום המיקרואלקטרוניקה. בפרט, נוצרו התקנים חדשים כדוגמת הטרנזיסטור והדיודות אשר החליפו את שפופרות הריק ואפשרו התפתחות טכנולוגית חסרת תקדים ואת תחילת העידן הדיגיטלי. נוצרו גלאי אור חדשים, לדוגמה גלאים בתחום האור הנראה המשמשים למצלמות דיגיטליות וכן גלאים בתחום התת אדום המשמשים לראיית לילה.
ישנו ניסיון למצוא חומרים חדשים בעלי תכונות משופרות החל מחומרים מורכבים וכלה בניסיונות למצוא ולנצל חומרים ביולוגיים המציגים התנהגות של חומרים מוליכים למחצה (כדוגמת המלנין). חוקרים רבים, ביניהם פיזיקאים, כימאים ומהנדסי חשמל שוקדים על פיתוח התקנים חדשים ועל לימודם לעומק של הקיימים. כמו כן קיימים ניסיונות לשפר את תהליכי הייצור במיקרואלקטרוניקה שיאפשרו ליצור התקנים קטנים יותר ופרוסות סיליקון טהורות וגדולות יותר.
ראו גם

מוליך למחצה מאולח
מוליך למחצה דו-ממדי
מוליכים למחצה מחוץ לשיווי משקל
לקריאה נוספת

אדיר בר לב, מוליכים למחצה, האוניברסיטה הפתוחה - (קריאת הספר בתצוגה מלאה באתר "גוגל ספרים" )
תיאור של גביש סיליקון. לכל אטום 4 אלקטרונים בקליפה החיצונית שמשתתפים בקשר קוולנטי.
גביש סיליקון בשלושה זמנים שונים. הקווים מסמנים את הקשרים הקוולנטיים. האלקטרונים עוברים ממקום למקום, ממלאים את החסר או לחלופין - החור עובר ממקום למקום ומהווה, דה פקטו, נושא מטען חיובי.
תיאור סכמטי של השלבים עד לשיווי משקל. העיגולים השחורים הם האלקטרונים, הלבנים הם החורים. הריבועים הם הסיגים המיוננים ומטענם.
למעלה, צומת PN בממתח קדמי. למטה, צומת PN בממתח אחורי.
לוח סולרי העשוי מצורן
חדר נקי
חמה (עיר)

ערך זה עוסק בעיר בסוריה. אם התכוונתם למחוז בסוריה, ראו .
.
| --- | --- |
מבט על העיר חמה
מבט על העיר חמה
 מדינה:  סוריה סוריה
 מחוז:  חמה
 נפה:  חמה
 שפה רשמית:  ערבית 
 גובה:  305 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  996,000 (דירוג: 4, 2023)
 קואורדינטות:  35°08′06″N 36°45′00″E﻿ / ﻿35.135°N 36.75°E﻿ / 35.135; 36.75 
 אזור זמן:  UTC +2
 http://www.ehama.sy
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת סוריה מוגדלת) דמשק חלב חומס לטקיה דיר א-זור אל-חסכה א-רקה הים התיכון  ישר. לבנון ירדן עיראק טורקיהחמה(למפת סוריה רגילה) דמשק חלב חומס לטקיה דיר א-זור אל-חסכה א-רקה הים התיכון  ישר. לבנון ירדן עיראק טורקיהחמה  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
חמה או חמת (בערבית: حماة, תעתיק מדויק: חַמָאה) היא עיר על גדות נהר העאסי ובירת מחוז חמה בסוריה.
חמה היא העיר הרביעית בגודלה בסוריה אחרי חלב, דמשק וחומס. מיקומה 213 ק"מ צפונית לבירה דמשק ו-46 ק"מ צפונית לחומס. אוכלוסייתה נאמדת בכמיליון תושבים, נכון לשנת 2023. חמה היא מרכז חקלאי ותעשייתי חשוב במדינה.
חמה מזוהה עם העיר הקדומה 'חמת', הנזכרת גם במקרא. היא ידועה גם בשל 17 גלגלי הכפות הממוקמים על נהר העאסי, אשר יועדו בעבר להשקיית הגנים בעיר, שלפי הסברות נבנו עוד במאה ה-12, ובימינו מהווים בעיקר אטרקציה אסתטית ותיירותית.
ב-2 בפברואר 1982 ביצע צבא סוריה את טבח חמה בהוראת נשיא סוריה חאפז אל-אסד ובפיקוד אחיו הצעיר רפעת אל-אסד, שבמהלכו נטבחו בין 10,000 ל-40,000 אזרחים סורים סונים בניסיון למניעת הפיכה נגד שלטונו הדיקטטורי של אסד. העיר התיירותית חמה, הפכה מאז הטבח לעיר ענייה, לאחר שמרבית התושבים שנותרו עזבו את העיר, ובמקומם עברו אליה תושבי הכפרים הסמוכים.
כמה מהנוריות של על נהר האורנטוס 

בחמה
היסטוריה > העת העתיקה

הישוב הקדום ביותר התקיים במקום עוד מהתקופה הנאוליתית אך עיקר האזכורים הקדומים הם אודות יישוב גדול ומרכזי בתקופת התנ"ך, המוזכר בשם חֲמָת (לעיתים גם בתור חֲמָת צוֹבָא וחֲמַת רַבָּה).
במאה ה-18 לפנה"ס נכללה בתחום ממלכת קטנה. במאה ה-14 לפנה"ס היה שטחה מחולק בין קדש שליד נהר הארנת מדרום, תוניפ מצפון וקטנה ממזרח. בתחילת המאה ה-12 לפנה"ס הפכה לעיר חתית פורחת, ובתנ"ך היא נזכרת בתקופה זו כבירת מחוז וממלכה חיתית-ארמית, כאמור: ”וַיִּשְּמַע תֹּעִי מֶלֶךְ חֲמָת...”.
על פי ספר דברי הימים נכבשה העיר וסופחה לתחומי ממלכת ישראל המאוחדת בידי דוד המלך יחד עם כל ממלכות ארם, ובנו שלמה בנה בה ערי מסכנות (ערים מבוצרות הכוללות מחסני תבואה מלכותיים): ”וַיֵּלֶךְ שְּלֹמֹה חֲמָת צוֹבָא וַיֶּחֳזַק עָלֶיהָ וַיּבֶן...וְאֵת כָּל עָרֵי הַמִּסְכְּנוֹת אֲשֶּר בָּנָה בַּחֲמָת.”
בשנת 853 לפנה"ס השתתפו אנשי העיר בקרב קרקר, שהתנהל בין שלמנאסר השלישי מלך אשור לבין ברית של 12 מלכים מקומיים שקיוו להדוף את התרחבות האימפריה האשורית לכיוון מערב. אחד המלכים היה אירחולינה מלך חמת. על פי תיאור הקרב, המופיע על גבי המונולית מכורח, היו ברשותו של מלך חמת 700 מרכבות, 700 פרשים ועשרת אלפים רגלים. בין המלכים הנוספים שנלחמו בקרב היה גם אחאב מלך ישראל.
לאחר נפילת ממלכת ישראל בשנת 722 לפנה"ס הוביל יהובידי, המלך האחרון של חמת, מרד אזורי נגד האימפריה האשורית והפסיד במערכה, הוא הוצא להורג באמצעות הפשטת עורו בעודו חי. כתוצאה מהמרד נכבשה העיר ונהרסה. חמת הייתה אחת הערים שהאשורים הגלו את כל תושביהן לתחומי ממלכת שומרון. במקביל הגלו את בני ישראל, תושבי ממלכת שומרון לחמת, כמסופר בספר ישעיהו.
בתקופת כיבושי אלכסנדר מוקדון שונה שמה של העיר לאֶפִּיפַנְיָה, ככל הנראה על שמו של אנטיוכוס אפיפנס. באותה תקופה נבנתה טירת חמה. מאוחר יותר עברה העיר לשליטת האימפריה הרומית והקיסרות הביזנטית (פרובינקיה סוריה).
היסטוריה > ימי הביניים

העיר נכבשה בשנת 638 או 639 על ידי הערבים ושמה שונה לחַמָאה (מבצר בערבית).
בשנת 1108 נכבשה העיר בידי הצלבנים במסגרת מסע הצלב של 1101. כעבור 70 שנה, בשנת 1188 נכבשה מחדש בידי צלאח א-דין.
חמה נשארה תחת השלטון המוסלמי מאז ועד עצם היום הזה, תוך שהיא עוברת משליט אחד לשני: תחילה שלטון השושלת האיובית, לאחר מכן תחת שלטון הממלוכים משנת 1299 עד המאה ה-16, אז נכבשה בידי העות'מאנים.
היסטוריה > העת החדשה

בתום מלחמת העולם הראשונה צורפה סוריה ללבנט תחת שלטון המנדט הצרפתי, עד שנת 1941 שבה קיבלה עצמאות.
בשנת 1982 התרחש בחמה ניסיון הפיכה שנוהל על ידי ארגון האחים המוסלמים. ניסיון ההפיכה דוכא במהרה ובאכזריות על ידי רפעת אל-אסד, אחיו של נשיא סוריה דאז, חאפז אל-אסד. במהלך דיכוי המהומות נהרגו על פי הערכות ארגון אמנסטי בין 10,000 ל-25,000 בני אדם, ברובם המכריע אזרחים, ונהרסו או נפגעו חלקים רבים מהעיר העתיקה. פעולה זו נודעה בעולם בשם "טבח חמה". העיר התיירותית חמה, הפכה מאז הטבח לעיר ענייה, לאחר שמרבית התושבים שנותרו עזבו את העיר, ובמקומם עברו אליה תושבי הכפרים הסמוכים.
היסטוריה > העת החדשה > מלחמת האזרחים בסוריה

במסגרת ההתקוממות נגד משטרו של בשאר אל-אסד נערכו בעיר הפגנות ענק בהשתתפות מאות אלפים, ב-2 ביולי וב-8 ביולי 2011. ב-31 ביולי פרצו לעיר כוחות של הצבא הסורי וגרמו למאות נפגעים.
בדצמבר 2024, פתחו המורדים במתקפה באזור שגרמה לנפילתה לידי האופוזיציה הסורית.
לקריאה נוספת

המילון האנציקלופדי של המקרא, איתן אבניאון, הוצאת איתאב-בית הוצאה לאור, 2003.
הערות שוליים

↑  הערך "חמת", אנציקלופדיה מקראית, כרך ג, הוצאת מוסד ביאליק, עמ 194–195
↑  ספר שמואל ב', פרק ח', פסוק ט'
↑  ספר דברי הימים ב', פרק ח', פסוקים ג'–ד'
↑  ספר ישעיהו, פרק י"א, פסוק י"א
↑  ניר יהב‏, אחרי הפגנת הענק בחמה: אסד פיטר את מושל המחוז, באתר וואלה, 2 ביולי 2011
↑  עופר וולפסון, חאמה: חצי מיליון מפגינים נגד המשטר הסורי, באתר News1 מחלקה ראשונה, 8 ביולי 2011
↑  איציק וולף, אסד טובח בתושבי חמה, באתר News1 מחלקה ראשונה, 31 ביולי 2011
↑  ליאור בן ארי והסוכנויות, עוד מפלה לאסד: המורדים נכנסו לחמה, הצבא הסורי נסוג ממרכז העיר, באתר ynet, 5 בדצמבר 2024
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007559597505171  BnF: cb12383884d (data)  GND: 4089137-9  LCCN: n81124923  NKC: ge290581  SUDOC: 032898479  VIAF: 4304147270375035700002   WorldCat (עם VIAF): 4304147270375035700002 
מסגד אל-נורי בחמה
קתדרלת סנט ג'ורג' בחמה
מקף - כתב עת לספרות

| --- | --- |
 מייסד:  חני שטרנברג, יואב איתמר 
 עורך ראשי:  חני שטרנברג 
 תאריכי הופעה:  2012–2015 (כ־3 שנים) 
 שפה:  עברית 
 מדינה:  ישראל 
 
מקף היה כתב עת מודפס לספרות, שפעל בשנים 2012–2015. עורכי כתב העת הוציאו בתקופה זו שישה גיליונות. ב"מקף" פורסמו שירים, סיפורים, מסות קצרות וארוכות, ביקורות ראיונות ותרגומים. המייסדים והעורכים היו המשוררת והסופרת חני שטרנברג והמשורר, המחזאי והעורך, יואב איתמר.
כל גיליון של מקף עסק בנושא מוגדר ולווה על ידי אמן אורח שהציג בגיליון מעבודותיו. כמו כן הופיע בכל גיליון ריאיון מרכזי עם יוצר משמעותי, כאשר בגיליון האחרון הופיעו ארבעה ראיונות. את אחד הגיליונות ערך כעורך אורח שועי רז.
בין המרואיינים והמשתתפים ב"מקף" נמנו: אהרן אפלפלד, אמיר אוריין, ארז מירנץ, גל קוסטוריצה, אסתי ג. חיים, יוסי סוכרי, גיא דוידי, אביבה אוּרי, יונתן יובֵל, אבשלום קווה ועוד. בין האמנים האורחים היו מיכאל דרוקס, יורם קופרמינץ, יעקב פורת ויואל גילינסקי.
מקף ביקש לשים במרכז עשייתו את הדיאלוג על כל גווניו, וברוח זאת נקרא הגיליון הראשון "שמחת ההשפעה", זאת, כהתכתבות עם ספרו של הרולד בלום "חרדת ההשפעה". בגיליון זה התכתבו היוצרים עם יוצרים מזמנים וממקומות אחרים. הגיליונות הושקו בערבי השקה, ובערב ההשקה האחרון נערך שיח עורכים, שהשתתפו בו עורכי כתבי עת רבים.
גיליון 4 עסק בנושא "הגירה גלות", גיליון 5 – "קשרי משפחה". הגיליון האחרון, שראה אור בנובמבר 2015, נקרא "בשוליים".
בתחילת דרכו פעל לצד כתב העת בלוג שבו התפרסם תרגומה של חני שטרנברג לשירו של אלן גינסברג "סופרמרקט בקליפורניה".
לצד כתב העת פעלה גם הוצאה לאור בשם "מקף".
הערות שוליים

↑  מנחם בן יש לי סימפטיה ליהלי סובול וגם ל"מקף". מעריב, 2 באוגוסט 2012
↑  חני שטרנברג, על סף ספר ורשימה על ספרי מאת עמיקם יסעור.
↑  אלי אשד. כתב עת ספרותי חדש נולד בישראל כתב העת “מקף ” בעריכת יואב איתמר וחני שטרנברג.הגיליון הראשון עוסק ב”שמחת השפעה יקום תרבות, 21 במאי 2012
↑  חגית בת-אליעזר, השקת סופרים נוסח חיפה :על “סף ספר 2 יקום תרבות, 9 באוקטובר 2013
חוקת קוריאה הצפונית

כריכת המהדורה האנגלית של החוקה, גרסת 2010
החוקה הסוציאליסטית של הרפובליקה הדמוקרטית העממית של קוריאה (הנגול: 조선민주주의인민공화국 사회주의헌법) היא החוקה של קוריאה הצפונית. החוקה קובעת כי קוריאה הצפונית היא מדינה סוציאליסטית, ומגדירה את תפקידן ואופן פעילותן של ממשלת קוריאה הצפונית, מפלגת הפועלים של קוריאה (המפלגה השלטת), ואספת העם העליונה (בית המחוקקים).
החוקה מורכבת מ-166 פרקים, ומפוצלת לשלושה חלקים.
במקביל לחוקה, קוריאה הצפונית מסתמכת גם על עשרת העקרונות להקמתה של מערכת אידאולוגית מרכזית, כאשר יש הטוענים כי עקרונות אלו צריכים להחליף את החוקה, ולשמש בפני עצמם כחוק העליון של המדינה.
מאפייני החוקה

החוקה הצפון קוריאנית ייחודית בהשוואה לחוקות אחרות בשל שילובם של עקרונות סוציאליסטיים מחד, ועקרונות לאומניים מאידך, כמו גם בשל הסתמכותה על עקרונות אידאולוגיית ג'וצ'ה, אשר נתפסת במידה רבה כ״דת המדינה״ בקוריאה הצפונית.
החוקה קובעת כי קוריאה הצפונית היא מדינה סוציאליסטית ומהפכנית, אשר שמה הרשמי הוא הרפובליקה הדמוקרטית העממית של קוריאה. על פי החוקה, המדינה "תנהל את כל פעילויותיה באמצעות מפלגת הפועלים של קוריאה", סעיף המעגן את השלטון במדינה כמשטר חד-מפלגתי. אף שהחוקה מכירה בזכותם המוגבלת של אזרחי המדינה לרכוש ולהחזיק ברכוש פרטי, הדבר בא לידי ביטוי באמצעות מבנה של כלכלה מתוכננת, בה כל אמצעי הייצור נמצאים בבעלות המדינה.
סעיף 12 מגדיר את זהות המדינה כ"דיקטטורה של דמוקרטיה עממית", תחת הנהגתה של מפלגת הפועלים של קוריאה. הפרק מעגן את זכויותיהם האזרחיות והפוליטיות של תושבי המדינה, כגון חופש הביטוי, זכות ההצבעה, הזכות למשפט הוגן, והזכות לחופש דת, וקובע כי לכל אזרח הזכות לעבודה, חינוך, מזון ושירותי בריאות. בפועל, עם זאת, זכויות אלו מוגבלות על ידי פרק 81, אשר מחייב את כל אזרחי המדינה "להגן בכל כוחם על האחדות והסולידריה הפוליטית-אידאולוגית", ועל ידי סעיף 82, אשר דורש מהאזרחים לאמץ את "אופן החיים הסוציאליסטי".
סעיף 67 לחוקה מגדיר כי: "לכל אזרח מובטחים חופש הדיבור, העיתונות, ההתארגנות, ההפגנה וההתאגדות. המדינה תאפשר ותספק תנאים לפעילותם התקינה של מפלגות פוליטיות וארגונים חברתיים."
אף שהחוקה מעגנת באופן פורמלי את מעמדה של אספת העם העליונה כפרלמנט של קוריאה הצפונית, בפועל, המדינה מתנהלת דה פקטו כדיקטטורה תחת שלטונו של המנהיג העליון. אחד מתפקידיה של אספת העם העליונה הוא למנות את יו״ר ועדת ההגנה הלאומית של קוריאה הצפונית. מאחר שהמנהיג העליון נושא באופן מסורתי בתפקיד זה, התפקיד יכול להיחשב בפועל כעמדה הבכירה ביותר בשירות המדינה הצפון-קוריאני.
פרקי וסעיפי החוקה ניתנים לשינוי או לעדכון באמצעות הצבעה של רוב של שני שלישים באספת העם העליונה. בפועל, כל שינוי בחוקה דורש הסכמה ואשרור מצד יו״ר מפלגת הפועלים של קוריאה (משרה בה מחזיק המנהיג העליון לפי חוק). בקוריאה הצפונית לא קיימת ביקורת שיפוטית או חוקתית ביחס לפעילויות הממשלה, וכן לא קיים מוסד נציב קבילות הציבור (אומבודוסמן) או מבקר מדינה.
היסטוריה

החוקה הצפון-קוריאנית אומצה לראשונה ב-1948‏ כאשר גרסה חדשה לחוקה אומצה ב-1972‏. תיקונים בחוקה בוצעו בשנים 1992,‏ 1998, 2009, 2013, ו-2016.
היסטוריה > חוקת 1948

החוקה הצפון קוריאנית הראשונה אומצה על ידי אספת העם העליונה בספטמבר 1948, זמן קצר לאחר הכרזת עצמאותה של המדינה. החוקה עצמה נוסחה על בסיס חוקת ברית המועצות משנת 1936, ובסיוע מצד גורמי ממשל בברית המועצות (אשר שלטו במדינה במסגרת ממשל צבאי לאחר תום תקופת הכיבוש היפני בקוריאה), כאשר יוסיף סטלין באופן אישי ערך את החוקה לצד טירנטיי שטיקוב, המושל הצבאי הסובייטי בקוריאה הצפונית. פרקים נוספים נכתבו מאוחר יותר על ידי מפקחים סובייטים.
במסגרת חוקת 1948, אספת העם העליונה הייתה הגוף השלטוני הגבוה במדינה, כאשר נשיא האספה היה אחראי על ביצוע פעולות ועל קביעת מדיניות. בניגוד לחוקה המאוחרת יותר, חוקת 1948 לא העניקה מעמד מועדף למפלגת הפועלים של קוריאה. חוקת 1948 הגדירה את סיאול כעיר הבירה של המדינה, כאשר רק החוקה משנת 1972 שינתה את מיקום עיר הבירה לפיונגיאנג.
היסטוריה > חוקת 1972

הצעות לשינוי החוקה הצפון קוריאנית הועלו כבר החל משנות ה-60 של המאה ה-20. בסופו של דבר, מפלגת הפועלים של קוריאה מינתה באוקטובר 1972 ועדת חוקה רשמית, אשר המנדט שלה היה ניסוח חוקה חדשה למדינה. הצורך באימוץ חוקה חדשה למדינה הודגש גם על ידי המנהיג העליון של קוריאה הצפונית, קים איל-סונג, במסגרת נאומו בישיבה הראשונה של אספת העם העליונה החמישית, ב-25 בדצמבר 1972.
חוקת 1972 אומצה על ידי אספת העם העליונה באופן רשמי ב-27 בדצמבר 1972. במסגרת החוקה החדשה, קים איל-סונג זכה לתואר נשיא צפון קוריאה, וכך אימץ את עמדת המנהיגות הפורמלית במשטר הצפון קוריאני, בניגוד למצב תחת חוקת 1948, במסגרתה אף גורם לא הוגדר פורמלית כ״ראש המדינה״ הצפון קוריאנית, אך שיו״ר אספת העם העליונה ייצג את המדינה בפועל בפני גורמי חוץ. מאפיין ייחודי של חוקת 1972 הוא הסתמכות ניכרת, וכן הפניות רבות, לעקרונותיה של אידאולוגיית ג'וצ'ה. הדבר הוביל מומחי חוץ לכנות את חוקת 1972 בשם ״חוקת ג'וצ'ה״
היסטוריה > תיקון קים איל-סונג משנת 1998

התיקון לחוקה משנת 1998 מינה את קים איל-סונג, אשר נפטר ב-1994, לתפקיד הנשיא הנצחי של הרפובליקה. תיקון 1998 כלל גם לראשונה הקדמה לחוקה, המתארת את ההיסטוריה של המדינה תוך התמקדות בדמותו ובפועלו של קים איל-סונג.
היסטוריה > תיקון סונגון משנת 2009

תיקון החוקה משנת 2009 זכה לכינוי ״תיקון סונגון״, על שם עיקרון הסונגון הצפון קוריאני, המגדיר מתן עדיפות לצבא על פני הכלכלה והחברה. בתיקון הזה, המילה 공산주의 (קומוניזם) נמחקה מסעיפים 29 ו-40 (שעוסקים בכלכלה ובתרבות בהתאמה).