stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יחסי הודו–קפריסין
הודים בקפריסין

נכון ליולי 2015, בקפריסין מתגוררים בסביבות 2,700 אזרחים הודים. יותר ממחציתם מועסקים בתעשיית קוסמטיקה, ואילו המקצועות הנפוצים האחרים הם מהנדסי מחשבים, מתכנתי תוכנה ותעשיית הספנות. כ-900 סטודנטים הודים נרשמו למכללות פרטיות בקפריסין בשנים 2010–2011, אך מספר זה הצטמצם עד פחות מ-100 עד שנת 2015, מכיוון שסטודנטים הודים לא הצליחו למצוא משרות חלקיות בגלל המשבר הפיננסי בקפריסין.
התפתחויות אחרונות

ראש ממשלת הודו נרנדרה מודי פגש את נשיא קפריסין ניקוס אנסטסיאדס בניו יורק. שם הודו וקפריסין הסכימו לשפר את הסחר כמו גם את יחסי האנשים לטובת אזרחי שתי המדינות. הודו הרגיעה את תמיכתה בקפריסין ביחס לשלמותה הטריטוריאלית.
נציגויות דיפלומטיות

הודו מחזיקה בקפריסין נציבות עליונה בניקוסיה.
קפריסין מחזיקה בהודו נציבות עליונה בניו דלהי, אשר מוסמכת במשותף לבנגלדש, מלזיה, מיאנמר, האיים המלדיביים, נפאל, סרי לנקה, תאילנד ווייטנאם.
ינה מוהאצ'י

| --- | --- |

 לידה:  28 במרץ 1886 מוהאץ', הונגריה 
 נרצח:  8 ביולי 1944 (בגיל 58) 
 שם לידה:  Klein Jenő 
 מדינה:  הונגריה 
 שפות היצירה:  גרמנית, הונגרית 
 סוגה:  שירה, מחזאות 
 
ינה מוהאצ'י (במקור עד 1903 קליין, בהונגרית: Mohácsi Jenő; מוהאץ', 28 במרץ 1886 – 8 ביולי 1944) היה סופר, מחזאי, משורר, מתרגם יהודי-הונגרי, שנספה בשואה.
ביוגרפיה

ינה מוהאצ'י נולד במשפחה יהודית בעיר מוהאץ' בדרום הונגריה כבנם של ברנאט קליין (1857–1921) סוחר יין ושל הרמין ארמוט. הוא למד פילוסופיה ומשפטים וקיבל תואר דוקטור למשפטים. עוד במהלך שנות לימודיו באוניברסיטה ארגן חוג ספרותי בשם "אגודת קומיאטי" והשתתף בהקמת כתב העת "טיז" (Tűz שפירושו בהונגרית: אש). בשנת 1908 החלה הקריירה העיתונאית שלו ביומון בשפה הגרמנית בבודפשט פסטר לויד.
הוא זכה בפרס בתחרות כתב העת הספרותי החשוב ניוגט בשנת 1926 על סיפורו הקצר "סטלה". בשנת 1936 התקבל לאגודת קישפלודי. הוא היה מזכיר "אגודת יהודה הלוי" ומשנת 1942 סגן נשיא מועדון ארגון הסופרים הבינלאומי (PEN) בהונגריה. הוא היה חבר גם באגודת Mickiewicz ההונגרית, שמטרתה הייתה לטפח את יחסי הונגריה–פולין.
אלה מכתביו ומשיריו שנכתבו בגרמנית הופיעו בקביעות בכתבי עת גרמניים. ינה מוהאצ'י השקיע אנרגיה רבה בהבאת מחזות הונגריים קלאסיים לבמות בחו"ל (למשל: מיהאי ורשמארטי : צ'ונגר וטינדה (Csongor and Tünde), אימרה מדאץ' : טרגדיית האדם, יוז'ף קטונה : באנק באן), על ידי תרגומם לגרמנית בעצמו. הוא עיבד את הרומן הראשון של מיהאי באביץ' "כליף החסידות" לבמה, אך כתב גם ליבריות לאופרות ולשירים של פאל אברהם, מיקלוש רדנאי, אלברט שיקלוש, בלה סאבאדוש וינה זאדור.
עם פרסום החוקים היהודיים לאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה ובמיוחד החוק היהודי השני והחוק היהודי השלישי מוהאצ'י כבר לא יכול היה להתפרנס, אלא בפני קהל יהודי בלבד ולכן החל להופיע במסגרת אומיקה - ההתאחדות הלאומית היהודית-הונגרית לחינוך. הוא נפטר בשנת 1944, במהלך הגירוש שלו לאושוויץ, ומת בקרון הבהמות הנעול של הרכבת שיצאה מבקאשמגייר. הספרייה העירונית במוהאץ' הנציחה את שמו בהסבת שמה ל"ספריית ינה מוהאצ'י".
עבודותיו

קרסנס (שירים, בודפשט, 1905)
אפר (דרמה, 1908)
נשמת יאנוּס (שירים, בודפשט, 1909)
הספינה הנסיכותית (דרמה, 1912)
גיבור היום (דרמה, ? )
גוליית (דרמה, ? )
סטלה (סיפורים קצרים, 1928)
רוח רפאים (רומן על ארז'בט פראטר, בודפשט, 1935)
Madách und die Tragödie des Menschen (בודפשט, 1935)
משורר אגדות על הדנובה (סיפורים קצרים, בודפשט, 1941)
יהודה הלוי: חייו ויצירתו של משורר גדול (מחקר, בודפשט, 1941)
כינור ומקל הקבצנים (רומן על מרק רוז'אוולדי, בודפשט, 1942)
ג'מה (רומן על אשתו של דנטה אליגיירי, בודפשט, 1944)
עבודותיו > לבריות אופרה

לבה של אטלקה (אופרת בובות במערכה אחת לילדים) (מוזיקה: פאל אברהם) (הצגת בכורה: מאי 1917, תיאטרון הבובות של בודפשט)
ספרות

Kosztolányi Dezső: Mohácsi Jenő: Stella (Ország-Világ, 1928. március 18.)
Radó Antal: M. J. ajánlása (Kisfaludy Társaság, Évl. 1936)
Bóka László: Mohácsi Jenő (Magyar mártír írók, Budapest, 1947)
Katona Ferenc - Dénes Tibor: A Thália története (Budapest, 1954)
Várkonyi Nándor: Írók magukról (Jelenkor, 1962)
Siptár Ernő: Emlékezés Mohácsi Jenőre (Jelenkor, 1962)
Sós Endre: A Tragédia fordítójának tragédiája (Magyar Nemzet, 1964. 158. sz.)
לקריאה נוספת

לקסיקון ביוגרפי הונגרי I-II . עורכת ראשית. אגנש קניירש. בודפשט, 1969-1967.
לקסיקון יהודי הונגרי. עורך פטר אוווארי. בודפשט, 1929. עמוד 610. גישה מקוונת
לקסיקון התיאטרון ההונגרי . עורך ראשי. ג'רג' סקיי. בודפשט, 1994.
לקסיקון המשחק ההונגרי. עורך אלדאר שופפלין. בודפשט, איגוד השחקנים הלאומי והמכון לפנסיה, 1929.
הערות שוליים

↑  Az engedélyt tartalmazó BM rendelet száma/évszáma: 112779/1903. Forrás: MNL-OL 30801. mikrofilm 161. kép 1. karton. Névváltoztatási kimutatások 1903. év 27. oldal 34. sor
↑  "Születési bejegyzése a mohácsi izraelita hitközség születési akv. 12/1886. folyószáma alatt".
↑  "Klein Bernát halotti bejegyzése a Budapest V. kerületi polgári halotti akv. 370/1921. folyószáma alatt".
↑  "Szülei házasságkötési bejegyzése a mohácsi izraelita hitközség házassági akv. 6/1884. folyószáma alatt".
↑  Gerencsér Tibor: A Magyar Mickiewicz Társaság második évtizede. A Magyar Mickiewicz Társaság tagjainak névsora. In: Acta Papensia XI (2011) 3-4. 195-199. o., library.hungaricana.hu.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007524113605171  PLWABN: 9810635219205606  BnF: cb11120943n (data)  GND: 1044445904  ISNI: 0000 0001 2017 4014  LCCN: n99271018  NKC: mzk2011647399  NTA: 067842747  RERO: 02-A012073262  SUDOC: 251456684  VIAF: 21477069   WorldCat (עם VIAF): 21477069
כביש 93 (ארצות הברית)

| --- | --- |

כביש 93 לכיוון אלאמו, נבאדה
כביש 93 לכיוון אלאמו, נבאדה
 מידע כללי
 סיווג:  כביש ארצי
 ציר:  כביש אורך
 אורך:  2,187 ק"מ
 הקמה
 תקופת הבנייה:  ?–1926
 מיקום
 ערים ראשיות:  קינגמן, לאס וגאס, טווין פולס ומיזולה
 נקודת התחלה:  כביש 60, וויקנבורג, אריזונה
 נקודת סיום:  גבול ארצות הברית–קנדה סמוך ליישוב יוריקה במונטנה
 
כביש 93 (אנגלית: U.S. Route 93) הוא כביש אורך מצפון לדרום ארצות הברית במערב ארצות הברית. הכביש מתחיל בכביש 60 בוויקנבורג, אריזונה ומסתיים בגבול ארצות הברית–קנדה מצפון ליוריקה במחוז לינקולן, מונטנה, שם הכביש ממשיך לתוך רוסוויל, קולומביה הבריטית, ככביש מהיר 93. ערים מרכזיות שכביש 93 עובר בהן כוללות: קינגמן, לאס וגאס, טווין פולס ומיזולה.
הערות שוליים

↑  "End of US highway 93". USEnds.com. Retrieved October 9, 2014.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  VIAF: 315529583   WorldCat (עם VIAF): 315529583
יצחק ימין

| --- | --- |

 לידה:  1938 עיראק 
 פטירה:  21 במרץ 2020 (בגיל 82 בערך) 
 תחום יצירה:  ציור, פיסול 
 
יצחק ימין (1938 - 21 במרץ 2020) היה צייר ופסל ישראלי.
ביוגרפיה

ימין נולד בעיראק, וב-1951 עלה לישראל במסגרת מבצע עזרא ונחמיה. כעולה חדש התגורר עם הוריו ואחד-עשר אחיו ואחיותיו במעברה בקסטל. בגיל שש-עשרה עזב את ביתו לטובת יצירה ולימודי אמנות, ובשנת 1961 סיים את לימודיו כבוגר בית הספר לאמנות בצלאל.
באמצע שנות השישים זכה יצחק ימין במלגה מקרן שרת לאמנים צעירים ולמד תחת הדרכתו של ארנסט פוקס מאסכולת וינה.
במשך השנים התרכז בפיסול ובציור בטכניקות מגוונות; רישום פחם, אקוורל, ציורי טמפרה ושמן. כמו כן, התמקד בשנותיו האחרונות בפיסול ברונזה, עץ ואבן. במקביל עיצב שטיחי קיר גדולי ממדים: שטיח "ירושלים של מעלה" מוצג באוסף רקנאטי בבנק דיסקונט ברחוב יהודה הלוי בתל אביב, שטיח נוסף בחברת "ערים" בירושלים ואחר בחדר זיכרון של סיירת חרוב בבקעה. השירות הבולאי פרסם בול של הרב יצחק כדורי על פי תמונת שמן של האמן.
שנים רבות עסק בהוראת האמנות בבתי ספר יסודיים, תיכוניים ובתי נוער, ובשנת 1970 פתח בחוגי לימוד פרטיים, והעמיד דור שלם של אמנים.
בשנת 1980 עיצב את אנדרטת האבן לזכר כובשי הקסטל, האנדרטה מוצבת למרגלות מבצר הקסטל.
בשנת 1990 הוזמן לעצב את חדר הזיכרון לחללי סיירת חרוב המוצב בבקעה ליד מושב פצאל. פסלי אבן נוספים הוצגו בחצר ביתו בירושלים.
במהלך שנות היצירה, ערך יצחק ימין מספר רב של תערוכות יחיד ותערוכות קבוצתיות. ציוריו ופסליו הוצגו באוספים פרטיים, מוסדות ציבור וגלריות ברחבי הארץ והעולם. בשנות היצירה צייר ציורי דיוקן שהוזמנו אצלו לדמויות ידועות, ביניהן הרב עובדיה יוסף, ראש הממשלה מנחם בגין ונשיא מצרים אנואר סאדאת. ימין יצר במגוון חומרים ובמקביל המשיך ללמד תלמידים, ביניהם אומנים שיצירות משלהם מוצגות ברבים.
נפטר ב-21 במרץ 2020.
גלריית תמונות

פחם - דודתי אסתר
עץ - הסתגרות
שמן - עין כרם
אקוורל - גגות
שמן - בדואי
ינה ליגטי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  19 בספטמבר 1875 סנטה, סרביה 
 פטירה:  21 בפברואר 1969 (בגיל 93) בודפשט, הרפובליקה העממית ההונגרית 
 
ינה ליגטי (במקור לוסטיג, בהונגרית: Ligeti Jenő;‏ סנטה, 19 בספטמבר 1875 – בודפשט, 21 בפברואר 1969) היה מומחה דפוס, עיתונאי, עורך עיתון יהודי-הונגרי. לליגטי היה תפקיד מהותי בהיסטוריה של העיתונות ההונגרית במיוחד בהחדרת חידושי דפוס, שיטות עריכה וניהול.
ביוגרפיה > לימודים

ינה לוסטיג נולד במשפחה יהודית בת 12 ילדים. אביו איגנץ לוסטיג (נפטר ב-1927) התפרנס כקצב. אמו הייתה רוזה קוֹהְן (כהן). המשפחה עברה לבודפשט זמן קצר לאחר לידתו של ינה. הילד ינה ליגטי השלים את ארבע כיתות היסודי ואת 4 כיתות חטיבת הביניים, ולאחר מכן הוריו כבר לא יכלו לממן את לימודיו וכך בסופו של דברהתחיל לעבוד כשוליה בבית הדפוס של היומון בשפה הגרמנית פסטר לויד. כמדפיס מאסטר מומחה יצא לסיור ברחבי אירופה ברגל וברכבת ביחד עם חבר בשם ריצקו. הם ביקרו בבתי דפוס, ובמקום שהשיגו עבודה נשארו יותר. הם ראו, חוו והכירו את התוצאות האחרונות של מקצוע הדפוס בערים הגדולות: פריז, לונדון, סטוקהולם ועוד. ללא רקע כלכלי, המאבק הקיומי הזה היה קשה, אך גם מוצלח ביותר.
ביוגרפיה > מומחה לדפוס

מאמצע שנות ה-90 עבד ליגטי במקצוע הדפוס בבודפשט. לפי זיכרון בתו, ליגטי עבד גם עם מכונות גרפיות והיו לו חידושי דפוס. בין 1903 לבין 1908, ערך ככל הנראה את כתב העת המקצועי הדו לשוני "הגרפיקאי ההונגרי" Magyar Grafikus – Ungaricher Grafiker – בהונגרית ובגרמנית. בשנת 1905, הוא שיחק תפקיד מרכזי בהחדרת מכבש הדפוס לעיתון של המפלגה הסוציאל-דמוקרטית ההונגרית נפסבה. ב-7 באוגוסט 1904, בבודפשט, נשא את אנטוניה, בתם של מיקשה זינגר ושל צציליה וייס. ב-22 במאי 1910, הושק בעיר סגד העיתון המקומי "דרום הונגריה" (Délmagyarország), שלצורך ייצורו נעשה שימוש גם במכבש הדפוס הסיבובי. ליגטי הפך למנהל בית הדפוס של העיתון, והוא רכש עבורו גם את המכונות ואת האותיות. העיתון פשט את הרגל כבר בנובמבר. ינה ליגטי ודוד הולצר (1869–1944), סוחר עשיר בסגד, המשיכו לתמוך בעיתון. בשנת 1912 הודפס גם העיתון "יומן סגד" (Szegedi Napló) על ידי ליגטי ושותפו במשך חודשים אחדים, אם כי היומן לא הזכיר זאת בהטבעה. ליגטי ושותפו דאז הדפיסו את הגיליונות. שותפו של ליגטי היה יוז'ף פסטור (במקור פולק). פשיטת הרגל הגיעה שוב, ומכיוון שליגטי חתם על שטר חוב לפסטור, הוא הפסיד הכל. בית הדפוס הגיע לידיה של חברת וארנאי (Várnay).
ביוגרפיה > עיתונאי ועורך

לאחר פשיטת הרגל הפיננסית פנה ליגטי למקצוע העיתונאות. ב-1912 כבר עבד כמנהל עיתון בסגד, במהלך המהפכות של 1918 (מהפיכת החרציות), הוא היה מעורב באירועים והפך לעורך הראשי של עיתון מרכזי בסגד, שפורסם ב-1919 בשלבים הראשונים של הרפובליקה הסובייטית ההונגרית. לאחר נפילת הרפובליקה הסובייטית, ליגטי הוכה על ידי "המתעוררים" חברי הטרור הלבן, בביתו נערכו חיפושים מספר פעמים והוא נידון לשישה חודשי מאסר, שריצה בכלא צ'ילאג שהיה ידוע לשימצה. לאחר ריצוי עונש המאסר הוחזק במעקב משטרתי במשך תקופה ארוכה. אחר כך הפך לסוכן פרסום ופרסם מודעות של אזרחים בעיתונים שונים.
ב-3 בדצמבר 1921 פורסמו מאמריו והקריקטורה של ינה ליגטי יחד עם עיתונאים אחרים של סגד בעיתונים מזדמנים שונים של העיר. ב-6 בפברואר 1922, ליגטי החל לערוך עיתון בסגד שהיה מוסף שבועי. ב-20 באוקטובר 1923 החל לעבוד שוב ב"העיתון הטרי" כראש מנהלת ההוצאה לאור. לבסוף, משנת 1923 היה העורך הקבוע של "העיתון המיוחד של יום שני" עד פרסום החוק היהודי הראשון ב-1938, ואז פוטר בשל יהדותו.
למעשה מאמצע שנות ה-20, מילא ליגטי תפקיד חשוב בעיתון "דרום הונגריה" שיצא שוב לאור, קנה עוד ועוד מניות, והפך למנהל משרד ההוצאה לאור, ואחר כך למנהל חברת האחזקות של העיתון. משרד ההוצאה לאור, בית הדפוס, הוצאת הספרים וספריית ההשאלה פעלו תחת ניהולו הישיר של ליגטי. הוא היה בקיא מאוד בנושאים כלכליים והשיטה הכלכלית ופרסם מאמרים רבים בנושאים אלה.
בתו מגדה הייתה סטודנטית לרפואה באוניברסיטת סגד, ובאמצעותה בא ליגטי בקשר עם חברי "המכללה לאמנות של צעירי סגד" (הו'). "עיתון יום שני המיוחד" דיווח לעיתים קרובות על התוכניות והאירועים של צעירים אלה ותיאר ובכך ופרסם את האירועים שערכו.
ביוגרפיה > המלחמה ואחריה

משנת 1938 נקטעה הקריירה העיתונאית של ליגטי עקב החוקים היהודיים, במיוחד החוק היהודי השני והחוק היהודי השלישי. הוא גורש למחנה ריכוז ב-1944 ונאלץ לעבוד (למרות גילו הכמעט 70) כחוטב עצים באוסטריה עד סוף מלחמת העולם השנייה. הוא ניצל ושב הביתה לסגד וערך עד סיום תקופת הרפובליקה ההונגרית השנייה את עיתון המפלגה הסוציאל-דמוקרטית ההונגרית שפורסם תחת השם "עיתון יום שני" (Hétfői Újság).
ב-1955 (בגיל 80!!!) עבר לבודפשט וקיבל עבודה ב"הוצאה לאור החקלאי" (Mezőgazdasági Könyvkiadó), אך עקב מחלתו לא היה מסוגל למלא את תפקידו כנדרש ופרש. הוא קיבל פרסים ב-1959, 1963 ו-1967, אבל הדור אחריו חייב עדיין את חשיפת תפקידו המהותי של ליגטי בהיסטוריה של העיתונות ההונגרית.
חברות ארגונית

Szeged Nest Club (שנות ה-30)
לקריאה נוספת

אנדראש לנדייל: ינה ליגטי. סגד ג. מגזין 1989/4. ראו גם ב-אנדראש לנדייל: "חיילים פשוטים של העט": שרטוטים לתולדות העיתונות של סגד. סגד: Bába és Társai Kft., 1999. מסת"ב 963 9144 42 8
אנדראש לנדייל: יהודים בעיתונות של סגד בשנות העשרים. לזכרם של אזרחי סגד היהודים. סגד, 1990. שרטוטים לתולדות העיתונות של סגד. סגד: Bába és Társai Kft., 1999. מסת"ב 963 9144 42 8
פנים מההיסטורית העיתונות של סגד, ינה ליגטי, sulinet.hu
חידוד הניגודים יהודים בעיתונאות סגד של שנות העשרים,   sulinet.hu
הערות שוליים

↑  Az engedélyt tartalmazó BM rendelet száma/évszáma: 53485/1883. Névváltoztatási kimutatások 1883. év 12. oldal 28. sor
↑  "Házasságkötési bejegyzése a Budapest VI. kerületi polgári házassági akv. 815/1904. folyószáma alatt". נבדק ב-2019-12-04.
יצחק יוסף כהן

יצחק יוסף כהן, 1993
יצחק יוסף כהן (כ"ג בסיון תרפ"ג, 7 ביוני 1923 – כ"ג בחשוון תשנ"ז, 5 בנובמבר 1996) היה חוקר, היסטוריון וביבליוגרף של הספר העברי.
ביוגרפיה

יצחק יוסף כהן נולד בעיר גרלה בטרנסילבניה להלל ומרים כהן. הוא היה נכדו של רב העיר הראשון - הרב יצחק יוסף כהן שעל שמו נקרא, ומצד אמו נכד של רב העיר השני הרב אברהם שלמה אליאש.
את חינוכו התורני קיבל בתחילה מהישיבה בעירו בראשות סבו. משם החל ללמוד בישיבות בהונגריה. למד בתרצ"ט כשנתיים בישיבה בסאטמר שהייתה באותו זמן תחת רבנותו של הרב יואל טייטלבוים האדמו"ר מסאטמר. משם עבר לישיבת ויז'ניץ בגרוסוורדיין שהייתה באותו הזמן תחת רבנותו של חיים מאיר הגר (שנה). בשנת תש"א חזר לעיר הולדתו ובהדרכתו ובמחיצתו של דודו הרב יעקב שמואל אליאש, השתלם לקראת סמיכה לרבנות. שאמנם הוענקה לו על ידי האדמור של דעש יעקב אלימלך פנט, והרבנים מטאשנאד - מרדכי בריסק וסעקעלהיד- יהודה סג"ל רוזנר. שניהם ניהלו גם ישיבות גדולות בטרנסילבניה. יחד עם הסמיכה לרבנות השלים גם את השכלתו התיכונית ובכך זכתה הסמכתו גם לאישור השלטונות.
בכל מקום שאליו הגיע היה סוקר את הספריות ומעיין בספרים המיוחדים אותם מצא.
בשנת 1944 עם גירוש יהודי הונגריה לאושוויץ נשלח כהן עם פלוגה של עובדי כפייה לעיר גרוסוורדיין, לעבוד במיון חפציהם של היהודים המגורשים. שם שהה עד שהצבא האדום התקרב לעיר.
בסיום המלחמה בה נספו רוב בני משפחתו, הוא חזר לעירו, ומשם נסע למחנה העקורים בפרנוואלד שבגרמניה. במחנה זה הצטרף לישיבת שארית הפליטה בראשותו של האדמו"ר ר' יקותיאל יהודה הלברשטאם, והוא מונה למזכיר הישיבה. משם עבר לאופנבך על המיין שם החל ללמוד את מלאכת ייצור מוצרי עור. בעיר זה נאספו ספרים רבים שהוחרמו בידי השלטון הנאצי. ביניהם הספרייה של בית המדרש לרבנים בברסלאו וספריות של קהילות שונות. הצבא האמריקאי שחיפש מביני דבר למיון הספרים העסיק את כהן, שהייתה זו תחילת עבודתו הספרנית המקצועית.
עם עלייתו לישראל בסוף שנת 1949 הוא עבד בספריה הלאומית בה ישב עד סוף ימיו. תחילת דרכו הייתה במחלקת "אוצרות הגולה" שהיה בה המשך לעבודתו באופנבך – מיון האוספים שהוחרמו בידי הנאצים. בהמשך מונה למנהל הקטלוג העברי. במסגרת עבודתו זו הוא נשלח למקומות שונים בעולם למטרות מחקר ואיסוף של אוצרות של ספרים עבריים.
עבודתו

כהן פרסם מאמרים רבים, בין השאר ב"קריית ספר", ב"ארשת", ב"עלי ספר" ועוד. חלק גדול ממחקריו עסק בחקר התפילה והפיוט. הבולט שבהם היה המבוא למחזור בני רומא שכתב. לימים פורסמו רוב מאמריו בספרו "מקורות וקורות" (תשמ"ב).
עיקר התמחותו היה בתולדות יהודי הונגריה, רומניה וטרנסילבניה, עם דגש על הדפוס העברי באזורים אלו. ספריו הגדולים "חכמי טרנסילבניה" ו"חכמי הונגריה" (שיצא אחרי מותו) מהווים ספרי יסוד בהיסטוריה התורנית של ארצות אלו. ספרו "ספר מארמארוש" (נכתב יחד עם שלמה יעקב גרוס) מהווה ספר יסוד לחבל ארץ חשוב זה. כן כתב ערכים לפנקס הקהילות בהוצאת יד ושם בכרך של רומניה.
ספריו

(עם עורכים נוספים) יהודי הונגריה : מחקרים היסטוריים, תל אביב, 1980
ספר מארמארוש : מאה וששים קהילות קדושות ביישובן ובחורבנן, בעריכת ש"י גרוס, י' יוסף כהן, תל אביב תשמ"ג
חכמי טראנסילוואניה : (ת"צ-תש"ד), מכון ירושלים, ירושלים, תשמ"ט
מקורות וקורות : מחקרים ועיונים בהלכה, מנהג, תפלה ופיוט ובתולדות יהודי הונגריה, טראנסילוואניה ורומניה, ירושלים, תשנ"ב
ספר היובל לכבודו ולזכרו של ... רבינו יחזקאל פאנעט ... במלאת מאה וחמישים שנה להסתלקותו, ניו יורק, תשנ"ה
(עורך) גל עד ליהדות נאג' באניה, נאג' שומקוט, פלשו באניה, קפולנוק מונושטור, הרצליה, 1996
חכמי הונגריה והספרות התורנית בה : כולל מבוא ובו תיאור השאלות שהזמן גרמן בספרי השו"ת של חכמי הונגריה והספרות התורנית בהונגריה משנת קפ"א (1421) ועד לשואה תש"ד (1944), מכון ירושלים, ירושלים, תשנ"ז
ינה טרז'

| --- | --- |
צילום משנת 1920
צילום משנת 1920
 לידה:  23 באפריל 1887 בודפשט, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 פטירה:  1 בפברואר 1946 (בגיל 58) בודפשט, הונגריה 
 שם לידה:  Bloch Jenő 
 מדינה:  הונגריה 
 מקום קבורה:  בית הקברות קרפשי 
 מקום לימודים:  האוניברסיטה לתאטרון ולקולנוע 
 שפות היצירה:  הונגרית 
 בן או בת זוג:  רוז'י פוראי 
 צאצאים:  אווה טרז' 
 
ינה טרז' (במקור עד 1898 בלוך, בהונגרית: Törzs Jenő; בודפשט, 23 באפריל 1887 – בודפשט, 2 בפברואר 1946) היה שחקן, סופר, במאי קולנוע יהודי-הונגרי. אשתו הייתה השחקנית היהודייה רוז'י פוראי (רוזליה פישר) ובתו אווה טרז' ציירת.
ביוגרפיה

ינה טרז' נולד במשפחה יהודית כבנם של אדולף אהרון בלוך וברטה בורבאלה וייס. בשנת 1898 אביו שינה את שם משפחתו לטרז'. ינה סיים את לימודיו ב"אקדמיה לאומנות הבמה" (שמה היום האוניברסיטה לאמנויות התיאטרון והקולנוע) והבשנת 1906 ועלה לבמה בתיאטרון תאליה, שם כבר מילא תפקידים מרכזיים באותה עת. בשנה שלאחר מכן הוחתם על חוזה על ידי מנהל התיאטרון ההונגרי, שם נשאר עד 1923. ב־29 ביוני 1910 נשא לאישה את רוז'ה פוראי (רוזאליה פישר) בבודפשט.
הצלחתו הגדולה הראשונה הייתה בתפקיד הדוכס מרייכשטדט במחזהו של המחזאי הצרתי אדמון רוסטאן, "גוזל העיט" הצלחתו המרעישה השנייה הייתה בתפקיד הראשי של המלט. מאותו הזמן שיחק בהתמדה בתפקידים דרמטיים מן השורה הראשונה. נקודה זו הובילה אותו ל"תיאטרון הרנסאנס", ול"תיאטרון מרכז העיר" ולאחר מכן לתיאטרון הקומדיה של בודפשט, אך משנת 1926 שוב חזר להיות חבר סגל בתיאטרון ההונגרי. טרז' חתם חוזים לסירוגין עם תיאטרון הקומדיה ב -1928, ואז עם התיאטרון ההונגרי בשנת 1932, שם שיחק עד לשנת 1941. בשנה זו, כבר בתוך מלחמת העולם השנייה, נאלץ לפרוש מהבמה בשל יהדותו (החוק היהודי השני והחוק היהודי השלישי). השחקן דיולה צ'ורטוש ששיחק באותה תקופה ב"תיאטרון ההונגרי", אמר לחבר שבירך אותו לאחר הצגה: "תתבייש לך לבקר בתיאטרון שבו ינה טרז' לא יכול לשחק".
טרז' קיבל הצעה לחוזה מהתיאטרון הלאומי של בודפשט בשנת 1945, אך בשל מצבו הבריאותי המעורער לא הצליח לעלות על הבמה ונפטר שנה שלאחר מכן. הוא היה בעיקר שחקן במה, שיחק תפקידי פרוזה גדולים במשך שנים רבות עם דיולה צ'ורטוש על הבמה. הם בלטו ביחד בתפקידים כשהופיעו ביחד, צ'ורטוש קיבל לעיתים קרובות את התפקיד הנגדי של טרז'. טרז' גם גילם את התפקיד של "המאהב הכובש" באופרטה "מי שמעיז זוכה" שאת הליברית שלה כתב הסופר ומחזאי ינה רייטו שנספה בשואה. טרז' שיחק מאה וחמישים פעמים עם השחקנית הגדולה הנה הונטי, אך בשל קומתה הנמוכה הוא לא ממש הצליח על הבמה המוזיקלית. זו הייתה גם הסיבה לכך שהתיאטרון הלאומי לא חתם אתו במשך זמן רב. הרבה יותר קל היה להתאים את קומתו למסך הקולנוע, ולכן הוא הופיע בסרטים אילמים (ראינוע) הונגריים מוקדמים. בתפקידים לאחר מכן, בסרטים מדברים (קולנוע), לא רק מראהו האלגנטי ויכולתו לשחק קיבלו ביטוי, אלא גם אופיו. לא בכדי הפך לאהוב הקהל. הוא הופיע ב -26 סרטים וכ -250 תפקידי במה.
בתו הייתה הציירת אוה טרז', ובנו איוואן טרז' (איוון טורס, 1983-1916 הוא נקרא מחוץ להונגריה) היה תסריטאי ובמאי קולנוע.
תפקידיו החשובים על הבמה

בנק (איבסן: נורה)
פרנץ, דוכס רייכשדט (רוסטנאן: גוזל העיט)
המלט (שייקספיר)
פאוסט (גתה)
בלנקו פוסנט (שו: בגידה בבלנקו פוסנט)
קֶלֶמֶן (פרנץ מולנר: הזאב)
פר גינט (איבסן)
צ'צ'ינסקי ארנה ספ:Acacia Purple
פטר אגארדי (ינה הלטאי: הלבנטה השקט)
ריצ'רד השלישי (שייקספיר)
ניוקין (צ'כוב: על נזקי העישון)
תפקידיו בסרטים

החבצלת הצהובה (1914) - הדוכס הגדול הצעיר
המורשע (1916) - מהנדס
סוד היער הקדוש (1917) - קארוי אלזנר
זאבי זאב (1917) - הנסיך ולדימיר
היטהרות (1917)
בן האלוהים ובן השטן (1917-18) - מרטין לוי, בן האלוהים
יהודה (1918)
גברת החמניות (1918, לא גמורה)
מלכתי, את אור השמש (1918)
Alraune (1918)
האדונים הפקידים (1918) - גאבור ברנה
אוויר החצר (1918)
שתיקה קטלנית (1918) - ג'רג' גיאלן
נישואי עניין (1918) - טנקרייד
ה-111 (1919)
אוליבר טוויסט (1919) - נזירים
היפהפייה בת האלף (1919)
מאמן הנפש I-II. (1919) - ליונל
הגבירת בעלת עיני הזהב (1920) - ד"ר האלטן ארתור
טירה ללא שם I-II. (1920)
בניו של יהודה (1920)
רכבת הרפאים (1933) - טדי מוריסון
דודה איזה (1933)
סיפור של מרץ (1934) - מנכ"ל ד"ר טמאש באלה
מכונית החלומות (1934) - יאנוש סץ', מנכ"ל הבנק המרכזי
העלמה הנשיאה (1935) - קולאר, מנכ"ל
האמא החכמה (1935) - יאנוש טאבודי, בעל אדמות
אני הייתי (1936) - ארווין קהלר, מהנדס
מאמי (1937) - גאבור טורדאי
ה-111 (1937) - ג'ו סלפרידג', קוסם
יהלומים שחורים (1938) - פליקס קאולמן, בנקאי
שלושת הפעמונים (1941) - פקיד קבלה בבית מלון
ספרו

שליח שחור (רומן, 1920)
ראו גם

ינה טרז' ב PORT.HU
ספריית השחקנים
ינה טרז' במאגר הסרטים באינטרנט
מי שהיה האלגנטיות בעצמו
לקריאה נוספת

לקסיקון הונגרי לאומנות הבמה
לקסיקון ביוגרפי הונגרי (Akadémiai Kiadó, בודפשט, 1967). )
תמונה ממוזערת של תיאטרון (הוצאת Gondolat, בודפשט, 1969. )
סרט אודיו (אנציקלופדיה של סרטים)
הערות שוליים

↑  Halálesete bejegyezve a Bp. VII. ker. állami halott akv. 269/1946. folyószáma alatt.
↑  Az engedélyt tartalmazó BM rendelet száma/évszáma:66062/1898. Forrásː MNL-OL 30808. mikrofilm 17. kép 1. karton. Névváltoztatási kimutatások 1898. év 11. oldal 28. sor
↑  A házasságkötés bejegyezve a Bp. VII. ker. állami házassági akv. 892/1910. folyószáma alatt.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  VIAF: 1039156677151633770001   WorldCat (עם VIAF): 1039156677151633770001 
מיהאי אייזמן: נשיקה ותו לא. הנה הונטי וינה טרז' (התיאטרון ההונגרי, 1933)
ישיבת עטרת חכמים

| --- | --- |

 מיקום
 מדינה:  ישראל ישראל
 קואורדינטות:  32°01′38″N 34°45′41″E﻿ / ﻿32.027305555556°N 34.761444444444°E﻿ / 32.027305555556; 34.761444444444
 אתר רשמי
  מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת גוש דן מוגדלת) ישיבת עטרת חכמים(למפת גוש דן רגילה) ישיבת עטרת חכמים(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום ישיבת עטרת חכמים(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום ישיבת עטרת חכמים  he ישיבת עטרת חכמיםhe ישיבת עטרת חכמיםמפת  __ חולון (in English: Holon)  __ אזור (in English: Area) [‌גוש דן וסביבותיו‌]מצפון: __ תל אביב-יפו (in English: Tel Aviv), __ פארק אריאל שרון (in English: Ariel Sharon Park) ממזרח: __ מועצה אזורית שדות דן (in English: Sdot Dan Regional Council) ממזרח ומדרום: __ ראשון לציון (in English: Rishon LeZion) ממערב: __ בת ים (in English: Bat Yam)  ^ כיום שטחי מקוה ישראל (in English: Mikveh Israel) הם חלק מפארק אריאל שרון   tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
מוסדות עטרת חכמים הם קבוצת מוסדות תורניים הממוקמים בחולון ומנוהלים על ידי הרב חיים רבי.
הקמת המוסדות

נוסד בשכונת תל-גיבורים בחולון, בשנת תשנ"א, על ידי הרב חיים רבי יחד עם הגבאים חיים זברלו וגדעון גבריאל. כראש הכולל ואחראי כספים מכהן בנו של הרב רבי, הרב אליהו רבי.
המוסדות בסגנון חרדי-ספרדי על פי דרכו ומשנתו של הרב עובדיה יוסף, ובשיטת הלימוד של חכמי ספרד, כדוגמת הישיבות פורת יוסף, וכיסא רחמים.
מגידי שיעורים בכולל

כשהוקם הכולל בשנת תשנ"א, שימש כר"מ הרב יגאל כהן חתנו של הרב צמח מזוז יחד עם הרב אילן שהרבני והרב משה מיכאלי.
כיום לומדים בכולל למעלה מ-220 אברכים. ככל שרבו הלומדים נפתחו כיתות לימוד ונוספו אנשי צוות.
כיום מכהנים כרמים, הרבנים  יגאל כהן, דוד עזריה, בנימין נבול, אביב אחדות, עידו במרגי, שי אביגל.
אחד החידושים של הרב אליהו בהנהגת הכולל, הוא החלוקה לרמות של כל השיעורים, וההתקדמות מרמה לחברתה לאורך שנות הלימוד בכולל.
מדי שבוע מתקיים שיעור בהיכל בית המדרש, הרב בשיחתו השבועית מרבה לספר דוגמאות מחיי היום יום ומהמקרים הבאים לפתחו, ומלמד את האברכים בצורה מעשית איך להתמודד ולהתקדם בעשיה ובפעילות עם הציבור הרחב.
פעילות תורנית חברתית

המוסדות מפעילים גם שיעורים למבוגרים לילדים ולנשים, בשבת ובחול. סדרות[דרושה הבהרה] בשלום בית חינוך הילדים ובהלכות המצויות. לימוד בימי בין הזמנים, וארגון כנסי התעוררות ברחבי העיר. עזרה לנזקקים והקמת מכון לספרי תורה ותפילין ותשמישי קדושה. הפצת ספרים ודיסקים, והוצאת עלון שבועי וירחון תורני.
בשנים האחרונות התווספו אפיקים חדשים, מהם הרחבת המענה בית ההוראה למשך כל היום כולו, פתיחת ארגון שידוכים ממוסד לכל הגילאים ולכל המגזרים. כמה מאברכי המוסדות היו מבוני המאגר התורני תורת אמת.