stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שרלוק (סדרת טלוויזיה)
הפקה > צילומי הסדרה

רעיון הסדרה נהגה על ידי סטיבן מופאט ומארק גאטיס במהלך נסיעה ברכבת לבסיס ההפקה של הסדרה דוקטור הו בקארדיף. כל אחד מהם כתב פרק אחד, והנותר נכתב על ידי סטיבן תומפסון. "Hartswood Films" הפיקה את הסדרה ל-BBC, יחד עם "WGBH". הצילומים התקיימו במקומות שונים, כגון לונדון, סוונסי, דארטמור וקארדיף.
לאחר כתיבת פרק פיילוט בשנת 2009, שודרה הסדרה לראשונה בערוץ BBC One בחודשים יולי ואוגוסט 2010, והכילה 3 פרקים באורך של כ-90 דקות כל אחד. העונה השנייה שודרה בינואר 2012, וכללה גם היא 3 פרקים בלבד. צילומי העונה השלישית היו אמורים לצאת לדרך במהלך שנת 2012, אך עקב השתתפותם של מרטין פרימן ובנדיקט קמברבאץ' בפרויקטים רבים נוספים, הצילומים נדחו ל-2013 והחלו ב-18 במרץ. הם הושלמו באוגוסט 2013. העונה השלישית עלתה לשידור ב-1 בינואר בבריטניה, 19 בינואר בארצות הברית בשנת 2014.
צילומי העונה הרביעית החלו באפריל 2016. העונה הרביעית עלתה לשידור ב-1 בינואר 2017 ונסתיימה ב-15 בינואר 2017.
צילומי החוץ של הסדרה, רחוב בייקר 221B
בנדיקט קאמברבאץ' ומרטין פרימן בצילומי הסדרה. מאוגוסט 2013
קאמברבאץ' ואנדרו סקוט בעת צילומי סצנת התאבדותו של מוריארטי
ביקורת

כבר בהשקתה זכתה הסדרה לביקורות משבחות. בעיתון הגארדיאן, כתב דן מרטין: ”עדיין מוקדם, אך הראשון שבסדרת 3 הסרטים בעלי 90 הדקות, "A Study In Pink", מבטיח באופן ברור. יש בו את העידון שבספוקס אך הוא ללא ספק שרלוק הולמס. רצף ההסקות גאוני, והעלילה מסובכת כיאה למופאט.” סאם וולאסטון, גם הוא מהגארדיאן, חשש כיוון שחלקים מהעלילה היו בלתי-מוסברים. טום סאטקליף מעיתון האינדפנדנט סבר כי הולמס היה מעט איטי בפתירתו את המקרה, אך ביקורתו הכללית הייתה חיובית: ”'שרלוק' הוא ניצחון, שנון לדעת, אך לא מערער את האלגנטיות והקסם של המקור. הוא מבין כי עיקרו של הולמס הוא לא באמת בעלילה אלא בכריזמה.”
עיבודים והשראה

ב-4 באוקטובר 2012, יצאה ביפן מנגה המבוססת על הסדרה. המנגה מתפרסמת במגזין "Young Ace".‏
הסדרה היוותה השראה לחדר בריחה בשם Sherlock: The Game Is Now (שרלוק: המשחק הוא עכשיו). המשחק כולל קטעי שמע ווידאו מתוך הסדרה עצמה כששרלוק עצמו רק נשמע בהקלטת שמע במהלך המשחק. חדר הבריחה נבנה במרכז הקניות ברחוב 12 מערב בלונדון. חברת הפצת התוכנה Buzzshot סיפקה את תוכנת המערכת למשחק. השחקנים נבחנים להצטרף ל"הרשת", צוות שמנוהל על ידי מייקרופט הולמס, כשהצוות כולל בין ארבעה לשישה משתתפים בשלושה חדרים בהם עליהם לפתור תעלומות במשחק באורך 60 דקות. אחרי 10 דקות הפסקה המשחק מסתיים בפאב בסגנון שרלוק הנקרא "היכל המוח". מארק גטיס עצמו ניסה את המשחק וצוטט כאומר "ניסינו את זה היום - והיינו חסרי תועלת. זה כיף גדול ואוהדי "שרלוק" וגם לא אוהדים ייהנו מזה מאוד".
פרסים ומועמדויות

"שרלוק" הייתה מועמדת למספר פרסים, היא זכתה בפרס האקדמיה הבריטית לטלוויזיה בקטגוריית סדרת הדרמה הטובה ביותר, ומרטין פרימן זכה בפרס שחקן המשנה הטוב ביותר על גילומו את דוקטור ווטסון. הפרק הראשון בסדרה, "חקירה בוורוד" (Study in Pink), היה מועמד לפרס אמי, וזכה בפרס פיבודי.
פרס באפט"א - סדרת הדרמה הטובה ביותר (זכתה)
פרס באפט"א - שחקן המשנה הטוב ביותר - מרטין פרימן (זכה)
פרס באפט"א - שחקן המשנה הטוב ביותר - אנדרו סקוט (זכה)
פרס אמי - השחקן הטוב ביותר במיני סדרה - בנדיקט קאמברבאץ' (זכה)
פרס אמי - שחקן המשנה הטוב ביותר במיני סדרה - מרטין פרימן (זכה)
התסריט הטוב ביותר למיני סדרה - סטיבן מופאט (זכה)
תמונת מפתח

תמונת מפתח 1: ריבוע, תמונת מפתח 2: חץ
בתחום הגרפיקה הממוחשבת והאנימציה, תמונת מפתח (Keyframe) היא תמונה הנמצאת ברצף מונפש של תמונות אשר צוירו או נבנו בצורה ישירה על ידי המשתמש.
כשכל התמונות מצוירות על ידי אנימטורים, האמן הבכיר מצייר לרוב את תמונות המפתח, ואילו את תמונות הביניים (התמונות שבין תמונות המפתח) מציירים האמנים החניכים. כיום מקובל שהאנימטור יוצר רק את התמונה הראשונה והאחרונה ברצף תמונות פשוט, והמחשב ממלא את הפער באמצעות שיבוץ תמונות ביניים, בתהליך הקרוי בלועזית "tweening".
שרלוטה, רוזנת דוהנה-שלודיין

שרלוטה, רוזנת דוהנה-שלודיין (בגרמנית: Charlotte, Burggräfin und Gräfin zu Dohna-Schlodien;‏ 3 ביולי 1738 – 21 באפריל 1785 או 1786), היה רוזנת גרמנית וסבתא רבתא של כריסטיאן התשיעי, מלך דנמרק.
ביוגרפיה

שרלוטה נולדה ב-3 ביולי 1738 בקניגסברג, לאלברכט כריסטוף, רוזן העיר דוהנה-שלודיין ולסופיה הנרייטה, נסיכת שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-בק, בתם של פרידריך לודוויג, דוכס שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-בק ולואיזה, נסיכת שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-אוגוסטנבורג.
ב-30 במאי 1754 התחתנה שרלוטה עם בן דודה קרל אנטון אוגוסט, נסיך שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-בק, ממנו נולד לה בן אחד:
פרידריך קרל לודוויג, דוכס שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-בק (1757–1816)
בשנת 1759 נהרג בעלה קרל אנטון אוגוסט במהלך קרב קונרסדורף, וב-21 במאי 1777 התחתנה שרלוטה עם פרידריך דטלב פון מולטקה, אך לא היו לה ילדים ממנו. ב-21 באפריל 1785 או 1786 מתה שרלוטה בוולדה, והיא בת 47/48 בלבד. הנין שלה הוא כריסטיאן התשיעי, מלך דנמרק, ודרכו היא אם קדמונית של רוב בתי המלוכה של אירופה.
תגובת כניסה אפס

תגובת כניסה אפס (נקראת גם "התגובה הטבעית של המעגל"; באנגלית: Zero Input Response, בקיצור: ZIR) היא שיטת ניתוח מעגלים חשמליים, שבוחנת את תגובת המעגל ללא מקורות (מתח או זרם). תגובת המעגל נובעת רק מתנאי התחלה. תדרי התהודה של תגובת כניסה אפס נקראות גם "התדירויות הטבעיות של המעגל".
התגובה הכוללת של המעגל היא סופרפוזיציה של תגובת כניסה אפס ותגובת מצב אפס.
ראו גם

תגובת מצב אפס
ערך זה הוא קצרמרבנושא טכנולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
תגובת התמרה

תגובת התמרה היא תגובה כימית בה קבוצה כלשהי הנמצאת על גבי המולקולה מוחלפת בקבוצה אחרת. ישנם ארבעה סוגים עיקריים של תגובות התמרה: התמרה רדיקלית, התמרה נוקלאופילית מסדר ראשון, התמרה נוקלאופילית מסדר שני והתמרה אלקטרופילית.
התמרה רדיקלית

תגובת התמרה רדיקלית כוללת רדיקלים. דוגמה לכך היא תגובת הונסדיקר.
שרה סידונס

| --- | --- |

ציורו של תומאס גיינסבורו  "הגברת שרה סידונס"
 לידה:  5 ביולי 1755 ברקון, ויילס
 פטירה:  8 ביוני 1831 (בגיל 75) לונדון, אנגליה
 מקום קבורה:  לונדון 
 שם לידה:  Sarah Kemble 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד 
 תקופת הפעילות:  מ-1775 
 בן או בת זוג:  ויליאם סידונס (1773–?) 
 צאצאים:  הנרי סידונס, ג'ורג' ג'ון סידונס, ססיליה סידונס, אליזה אן סידונס, פרנסס אמיליה סידונס, שרה מרתה סידונס, אמה סידונס, מריה סידונס 
 
שרה סידונס (באנגלית: Sarah Siddons‏; 5 ביולי 1755 – 8 ביוני 1831) הייתה שחקנית תיאטרון בריטית, שחקנית הטרגדיות הידועה ביותר במאה ה-18. היא הייתה אחותם של השחקנים ג'ון פיליפ קמבל (John Philip Kemble), סטיבן קמבל (Stephen Kemble), צ'ארלס קמבל (Charles Kemble) ואליזבת ויטלוק (Elizabeth Whitlock) ושל הסופרת אן האטון (Ann Hatton). היא התפרסמה בגילום הדמות השייקספירית ליידי מקבת', המזוהה עימה.
ביוגרפיה > נעורים

היא נולדה כ"שרה קמבל" בברקון (Brecon), ברקנוקשייר (Brecknockshire), ויילס, בתם הבכורה של רוג'ר קמבל (Roger Kemble), שחקן-ומנהל תיאטרון שלהקתו הנודדת, "Warwickshire Company of Comedians"' כללה את רוב משפחתו ואת שרה "סאלי" וורד (Sarah "Sally" Ward).
רק בתקופה זו החל המשחק בתיאטרון להתקבל כמקצוע מכובד לנשים, ובתחילה הביעו הוריה מורת רוח מהמקצוע בו בחרה.
ביוגרפיה > קריירה

ב-1774 זכתה סידונס בהצלחתה הבימתית הראשונה כ"בלווידרה" (Belvidera) בטרגדיה "ונציה נשמרה" (Venice Preserved) של המחזאי האנגלי בן המאה ה-17 תומאס אוטווי (Thomas Otway). שמה הובא לידיעתו של מנהל התיאטרון דייוויד גריק ששלח את סגנו לחזות בה כ"קליסטה" (Calista) במחזהו של תומאס רו (Thomas Rowe) "מביעת החרטה הנאה" (Fair Penitent), וכתוצאה מכך הוא הוזמנה להופיע בתיאטרון דרורי ליין. הופעותיה הראשונות כ"פורציה" ובתפקידים אחרים לא התקבלו יפה על ידי הקהל והיא קיבלה מכתב ממנהל תיאטרון הדרורי ליין המצהיר שאין יותר צורך בשירותיה. ובמילותיה, "היא":
גורשה מדרורי ליין כמועמדת שאינה ראויה לתהילה ועושר
ב-1777 היא החלה במסע הופעות במחוזות. במהלך שש השנים הבאות היא עבדה עבור להקות מחוזיות (בייחוד יורק ובאת'), כשהיא יוצרת מוניטין בהדרגה, והופעתה הבאה בדרורי ליין ב-10 באוקטובר 1782 הייתה שונה לחלוטין. הוא הפכה בין לילה לסנסציה כשהיא משחקת את התפקיד הראשי בעיבוד של גריק למחזהו של תומאס סאותרן (Thomas Southerne), מחזאי אירי בן סוף המאה ה-17 ותחילת המאה ה-18, "איזבלה, או הנישואים הקטלניים" (Isabella, or, The Fatal Marriage)
תפקידה המפורסם ביותר היה ליידי מקבת', הייתה זו הגדוּלה של רגשותיה כאשר ביטאה את התשוקות הרצחניות של "ליידי מקבת'" שאחזו את הקהל בחבלי קסם. בליידי מקבת' היא מצאה את התפקיד שהצליח להפיק ממנה את כישורי המשחק הטובים ביותר שלה. היא הייתה גבוהה ובעלת גזרה מרשימה, יופי זוהר, עיניים עשירות מבע, והתנהגות שקטה ואצילה שאפשרה לה לטעון כי הדמות נתפרה למידותיה.
אחרי ליידי מקבת' היא שיחקה כדזדמונה, כרוזלינד כאופליה וכוולומניה, כולם בהצלחה כבירה, אך ב"מלכה קתרין" היא גילתה תפקיד שתאם ליכולות המשחק שלה, כמעט כמו "ליידי מקבת'".
בכך החלו עשרים שנה בהן הייתה המלכה הבלתי מעורערת של דרורי ליין. מעמדה כידוענית כונה "מיתי" ו"מונומנטלי" וב"אמצע שנות ה-80 של המאה ה-18 נקבעה סידונס כאייקון תרבותי". היא הייתה מעורבת בחוגי העילית הספרותית והחברתית של החברה הלונדונית, ובין מכריה נמנו סמואל ג'ונסון, אדמונד ברק, הסטר תראל (Hester Thrale Piozzi) וויליאם וינדהאם (William Windham).
בשנת 1802 היא עזבה את תיאטרון דרורי ליין והופיעה מדי פעם על במת המוסד המתחרה, הקובנט גארדן. היה זה ב-29 ביוני 1812 בקובנט גארדן כאשר שיחקה את אחת מהופעות הסיום יוצאות הדופן ביותר בתולדות התיאטרון האנגלי. היא שיחקה בתפקיד הידוע ביותר שלה, ליידי מקבת', והקהל סירב לאפשר למחזה להימשך לאחר סוף סצנת הליכה מתוך שינה. בסופו של דבר, לאחר תשואות סוערות מהאולם, נפתח המסך מחדש וסידונס נתגלתה כשהיא ישובה בבגדיה שלה והיא פצחה בנאום פרידה רגשני שנמשך שמונה דקות.
שרה סידונס פרשה רשמית מהבמה ב-1812, אך המשיכה להופיע מדי פעם באירועים מיוחדים. ההופעה האחרונה ב-9 ביוני 1819 כ"ליידי רנדולף" במחזה דאגלס (Douglas) מאת המחזאי הסקוטי ג'ון הום (John Home).
ביוגרפיה > חייה האישים

היא החלה כמשרתת האישית של הליידי גרייטהד (Greathead) באחוזת גיי'ס קליף, בסמוך לסקסון מיל, דרך קובנטרי, וורקס.
ב-1773, בהיותה בת 18, היא נישאה לוויליאם סידונס, שחקן. חיי המשפחה שלה היו פחות בני מזל, היא ילדה שבעה ילדים, אבל חמישה מהם מתו עוד בחייה, ונישואיה לוויליאם סידונס התערערו והסתיימו בפירוד בלתי רשמי.
ביוגרפיה > מוות

שרה סידונס מתה ב-1831 בלונדון ונקברה בבית הקברות סנט. מארי'ס (Saint Mary's Cemetery ) בפדינגטון שבלונדון.
דמותה במדיה האומנותית > הפורטרט של ריינולדס

סר ג'ושוע ריינולדס צייר את הפורטרט המפורסם שלו, " הגברת סידונס כמוזה טראגית" ב-1784 וחתם על אימרת שמלתה, "משום ש", הוא אמר לה, "החלטתי להיות מונצח לעד על אימרת בגדייך."
ב-1950 ראה ג'וזף ל. מנקייביץ' את הפורטרט והחליט כי ישמש כתפאורה לסצנת הפתיחה של הסרט הכל אודות חוה. הסצנה פותחת באולם הנשפים של "חברת שרה סידונס", אז מוסד בדיוני. האירוע היה חלוקת פסלון פרס שרה סידונס המפוסל בדמות שרה סידונס כ"מוזה טראגית". בשיא הסרט, בסצנת הנשף מובלט הציור בין בטי דייוויס ומרילין מונרו. הפורטרט גם מאפיל על סצנת הסיום כאשר אן בקסטר עוברת לפניו.
ב-1957 חיקתה בטי דייוויס את שרה סידונס ביצירת תמונה חיה של הפורטרט כחלק ממופע Pageant of the Masters.
הנצחה

בזמן היציאה לאקרנים של "הכל אודות חוה" היה "פרס שרה סידונס" בדיוני לחלוטין. ב-1952 כן מחולק פרס שרה סידונס, פרס אמריקני אמיתי ויוקרתי הקרוי על שם סידונס, להישג דרמטי בתיאטרון. הפרס מחולק מדי שנה בשיקגו על ידי "חברת שרה סידונס".
לקריאה נוספת

Seewald, Jan: Theatrical Sculpture. Skulptierte Bildnisse berühmter englischer Schauspieler (1750–1850), insbesondere David Garrick und Sarah Siddons. Herbert Utz Verlag, München 2007, ISBN 978-3-8316-0671-9
הערות שוליים

↑  רוברט שונסי, ODNB
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007585610505171  PLWABN: 9810620137205606  BIBSYS: 90347322  BnF: cb12562314j (data)  GND: 118797042  ISNI: 0000 0000 6319 3111  LCCN: n80001298  NKC: xx0001815  NLA: 35179728  NTA: 159546303  SNAC: w6dj5f9c  SUDOC: 034922377  Trove: 854078  VIAF: 57410988   WorldCat (עם VIAF): 57410988 
שרה סידונס כאופרסיה במחזה "הבת היוונית" של ארתור מרפי, בתיאטרון המלכותי, דרורי ליין, ב-1782
סר ג'ושוע ריינולדס הגברת סידונס כמוזה טראגית, הציור תלוי בספריית הנגטיגטון שבעיירה סן מרינו שבקליפורניה
שרה סידונס מאת תומאס קמפבל במנזר וסטמינסטר
תהליך ספונטני

בתרמודינמיקה, תהליך ספונטני (או תהליך מאליו) הוא שינוי בזמן של מערכת המתרחש ללא צורך השקעת אנרגיה במערכת. למשל: קרח שמפשיר בתוך כוס מים חמים, בושם שמפעפע בחדר, או ברזל שמחליד במגע עם אוויר.
במהלך תגובה ספונטנית, האנטרופיה הכללית (של המערכת והסביבה) עולה. במקביל, המערכת משחררת אנרגיה חופשית, ונעה למצב נמוך יותר באנרגיה ויציב יותר מבחינה תרמודינמית. האנרגיה החופשית הרלוונטית תלויה באופי המערכת: בתהליך המתרחש בלחץ וטמפרטורה קבועים משתמשים באנרגיה חופשית של גיבס ואילו לתיאור תהליך המתרחש בתנאי נפח קבוע משתמשים באנרגיה חופשית של הלמהולץ.
יחסי אנתלפיה-אנטרופיה

תגובות כימיות רבות מתרחשות בתנאי לחץ וטמפרטורה קבועים, לכן הספונטניות של התגובה תלויה בשינוי באנרגיה החופשית של גיבס -  \Delta G.
נהוג להגדיר את השינוי באנרגיה החופשית כחיובי אם המערכת מקבלת אליה אנרגיה מהסביבה, וכשלילי אם המערכת מאבדת אנרגיה אל הסביבה. לכן, אפשר לנסח מחדש תנאי לספונטניות כאי-שוויון:  \Delta G<0. מצד שני, כאשר  \Delta G>0, הרי שהאנרגיה החופשית של הסביבה קטנה, ולכן גם אז יתרחש תהליך ספונטני - אבל בכיוון ההפוך. כדי שמערכת תהיה בשיווי משקל, חייב להתקיים  \Delta G=0.
כדי להבין טוב יותר את הגורמים השונים להתרחשות תגובה באופן ספונטני, נהוג לפרק האנרגיה החופשית לשני איברים - איבר אנתלפיה ואיבר אנטרופיה (התלוי בטמפרטורה) - בעזרת הזהות:
כאשר:
ניתן להבחין ב-4 אפשרויות:
כאשר  \Delta S חיובי ו- \Delta H שלילי התהליך יהיה ספונטני
כאשר  \Delta S חיובי ו- \Delta H חיובי התהליך יהיה ספונטני בטמפרטורה גבוהה
כאשר  \Delta S שלילי ו- \Delta H שלילי התהליך יהיה ספונטני בטמפרטורות נמוכות (כאשר לאקסותרמיות יש חשיבות רבה)
כאשר  \Delta S שלילי ו- \Delta H חיובי התהליך לא יהיה ספונטני באף טמפרטורה (והתהליך הפוך יהיה ספונטני תמיד)
בתהליך ספונטני האנטרופיה הכללית של היקום (המערכת והסביבה) גדלה. תיתכן תגובה ספונטנית בה האנטרופיה של המערכת תרד (למשל קפיאה של מים או הפרדה בין פאזות) אבל תגובות כאלו תמיד אקסותרמיות (ΔH שלילי) והחום הנפלט גורם לעליה באנטרופיה של הסביבה הגדולה מהירידה באנטרופיה של המערכת. בסך הכל מתקיים
 \Delta S=\Delta S(סביבה) \Delta S+(מערכת) 0<

במערכת מבודדת, כאשר אין חילופי חום או חומר עם הסביבה, האנטרופיה חייבת לגדול (במערכת כזו לא תיתכן תגובה בה לתוצרים אנטרופיה נמוכה משל המגיבים).
הספונטניות של תהליך אינה מחייבת כי הוא יתרחש במהירות: כך למשל התגובה להפיכת יהלום לגרפיט היא ספונטנית אלא שאנרגיית השפעול הגבוהה גורמת לכך שהתהליך איטי מאוד.
ראו גם

ארגון עצמי
בעירה ספונטנית
הערות שוליים

↑  תַּהֲלִיךְ מֵאֵלָיו במילון פיזיקה מודרנית (תשנ"ג), באתר האקדמיה ללשון העברית
| תרמודינמיקה |
| --- | --- | --- |
| חוקי יסוד | חוקי שימור (החומר, האנרגיה) • חוקי התרמודינמיקה: אפס, ראשון, שני (ראו גם: תנועה נצחית, השד של מקסוול), שלישי |  |
| קבועים | קבוע הגזים • קבוע בולצמן • קבוע אבוגדרו • קבוע פלאנק |  |
| משתנים | אינטנסיבים (טמפרטורה, לחץ, פוטנציאל כימי) • אקסטנסיבים (אנטרופיה, נפח, מספר חלקיקים) • משוואת מצב |  |
| יחידות מידה | טמפרטורה (צלזיוס, קלווין, יח' אחרות) • נפח (ליטר, מטר מעוקב) • לחץ (בר, אטמוספירה, פסקל) • מספר חלקיקים (מול) • אנרגיה (ג'אול, קלוריה) |  |
| אפיון | הפיכות • שינוי האנתלפיה (תהליך אקסותרמי, תהליך אנדותרמי) • שינוי באנרגיה (תהליך ספונטני, תהליך מאולץ) • תהליך (איזוברי, איזותרמי, איזוכורי, אדיאבטי, איזנטרופי, איזואנתלפי) |  |
| פוטנציאלים תרמודינמיים | אנרגיה פנימית • אנתלפיה • האנרגיה החופשית של הלמהולץ • האנרגיה החופשית של גיבס |  |
| מצבי צבירה ומעברי פאזות | מצבי צבירה (מוצק, נוזל, גז) • מעברי פאזות (התכה, התאדות, המראה, התעבות, הקפאה) • נקודת התכה • נקודת רתיחה • נקודה משולשת • נקודה קריטית • דיאגרמת פאזות • משוואת קלאוזיוס-קלפרון • חוק הפאזות של גיבס |  |
| גזים | גז אידיאלי • גז ואן דר ואלס • התאוריה הקינטית של הגזים • לחץ חלקי • חוק ראול • מודל דלטון • חוק בויל-מריוט • חוק גה-ליסאק • חוק שארל• משוואת הגז האידיאלי |  |
| חום וטמפרטורה | האפס המוחלט • יח' מידה לטמפרטורה • שיווי משקל תרמודינמי • קיבול חום • יחס קיבולי החום • חום כמוס • חוק הס • קלורימטר • אפקט ג'ול-תומסון • הסעת חום • מוליכות חום • מעבר חום • קרינה תרמית • קשר מאייר • האינדקס האדיאבטי |  |
| מעגלי עבודה | מעגלים תרמודינמיים (קרנו, סטרלינג, ברייטון, אריקסון, רנקין, סטירלינג, דיזל, לנואר, אוטו, היגרוסקופי, סקודירי, סטודרד) • נצילות |  |
| יישומים | מכונות חום • מנועים • משאבות • משאבת חום • מחליף חום • מיזוג אוויר • מקרר • קירור תרמואלקטרי • תחנות כוח |  |
| מונחים נוספים | תאוריית הקלוריק • תנועה בראונית • פונקציית מצב • תרמודינמיקה סטטיסטית • קשרי מקסוול • תרמוכימיה |  |
| דמויות בולטות | דניאל ברנולי (1700–1782) • בנג'מין תומפסון (1753–1814) • סאדי קרנו (1796–1832) • אמיל קלפרון (1799–1874) • רוברט מאייר (1814–1878) • ג'יימס ג'ול (1818–1889) • ויליאם ג'ון מקורן רנקין (1820–1872) • הרמן פון הלמהולץ (1821–1894) • רודולף קלאוזיוס (1822–1888) • ויליאם תומסון (1824–1907) • ג'יימס קלרק מקסוול (1831–1879) • יוהנס דידריק ואן דר ואלס (1837–1923) • ג'וסיה וילארד גיבס (1839–1903) • לודוויג בולצמן (1844–1906) • מקס פלאנק (1858–1947) • פייר דוהם (1861–1916) • קונסטנטין קרתיאודורי (1873–1950) • לארס אונסגר (1903–1976) |  |
שרלוטה, נסיכת שאומבורג-ליפה

שרלוטה, נסיכת שאומבורג-ליפה (בגרמנית: Charlotte, Prinzessin zu Schaumburg-Lippe; ‏10 בספטמבר 1864 - 16 ביולי 1946), הייתה אשתו השנייה של וילהלם השני, מלך וירטמברג.
ביוגרפיה

שרלוטה נולדה ב-10 בספטמבר 1864 בארמון ראטייבוריצ'ה שבבוהמיה, לוילהלם, נסיך שאומבורג-ליפה ולבטילדיס, נסיכת אנהלט-דסאו, בתם של פרידריך אוגוסט, נסיך אנהלט-דסאו ומריה לואיזה שרלוטה, נסיכת הסן-קאסל.
ב-8 באפריל 1886 התחתנה שרלוטה עם וילהלם, נסיך הכתר של וירטמברג, בנישואין שנועדו להעמדת יורש זכר לווילהלם, אולם לא נולדו להם ילדים. בני הזוג התגוררו בתחילה בלודוויגסבורג ובשטוטגרט, אולם לאחר מכן עברו להתגורר בפרידריכסהאפן, ובחלק מהזמן התגוררו בטירת הציד בבבנהאוזן.
בשנת 1890 נסעו וילהלם ושרלוטה לאנגליה, שם התחבבה על כולם, וכפי שאמרה עליה מרי, דוכסית יורק: "חיבבנו מאוד את שרלוטה, היא נשמה טובה וישרה, די נוצצת, ונראה שהיא מסתדרת היטב עם כל חברי בית וירטמברג".
לאחר מותו של דוד בעלה קרל הראשון, מלך וירטמברג, עלה בעלה וילהלם לשלטון בממלכת וירטמברג. וילהלם היה מלך מאוד פופולרי, והיה מכונה "האדון המלך", אולם שרלוטה לא הייתה כל כך פופולרית, והעדיפה לחיות חיים פרטיים ככל יכולתה. שרלוטה שהתעניינה באמנות ובתרבות, הייתה פעילה מאוד בחיי התרבות של הממלכה, ולעיתים קרובות הלכה לאופרה ולתיאטרון. לאחר תבוסת גרמניה במלחמת העולם הראשונה, נאלץ וילהלם להתפטר מתפקידו ב-30 בנובמבר 1918, ובני הזוג התגוררו בבבנהאוזן, וקיבלו קצבה שנתית ממדינת וירטמברג.
בשנת 1921 מת בעלה וילהלם השני, מלך וירטמברג, ולאחר מכן התגוררה שרלוטה שנשאה בתואר "דוכסית וירטמברג" בבדידות עד מותה. בשנת 1944 נפגעה שרלוטה משבץ, ונאלצה להשתמש בכיסא גלגלים. ב-16 ביולי 1946 מתה שרלוטה בבבנהאוזן, ובעת מותה הייתה המלכה הגרמנית האחרונה שהייתה בחיים.
שפות ניז'ריות-קונגולזיות

משפחת-השפות הניז'ריות-קונגולזיות (קרויה גם שפות ניז'ר–קונגו) היא המשפחה בעלת מספר השפות הגדול ביותר באפריקה, בעלת כ־1,400 שפות נפרדות ומעל 180,000,000 דוברים. משפחת השפות הזו מחולקת לתשעה ענפים מרכזיים שונים: מאנדה, קורדופניות, אטלנטיות, איג'ויד, קרו, גור, אדמאוה-אובנגי, קוא, ובנו-קונגו.
תכונות משותפות

כמה תכונות המשותפות לשפות הניז'ריות-קונגולזיות הן מערכת סיווג שמות העצם בה אפיקסציה (מוספית) של שם העצם מבדילה בין ערכים שונים (כגון זכר או נקבה, חי או דומם, וכו'). בנוסף, רוב השפות במשפחה זו הן שפות טונאליות, המשתמשות במספר טונים שונים לביטוי אינפורמציה לקסיקלית או דקדוקית (אותה ההבהרה עם טון שונה מקבלת משמעות שונה). לרוב השפות ישנם בין שניים לחמישה טונים שונים.
הענפים השונים > מאנדה

מאנדה כולל כ-70 שפות שונות הדבורות על ידי כ־35,000,000 אנשים. דוגמאות לשפות מאנדה הן במברה, מנינקה, מנדינקה, וג'ולה. הרכב ההברות בשפות הללו הוא לרוב CV (עיצור אחד ותנועה אחת) ולעיתים CVN (עיצור אחד, תנועה אחת, ועיצור אפי) סדר המילים הנפוץ בשפות אלו הוא נושא–מושא–נשוא (SOV). הן דבורות בסנגל, בגמביה, בדרום מאוריטניה, בדרום-מערב מאלי, במזרח גינאה, בצפון ובמזרח סיירה לאון, בצפון ליבריה, ובמערב חוף השנהב.
הענפים השונים > קורדופוניות

ישנן כ-20 שפות קורדופונית והן דבורות על ידי כ-350,000. דוגמאות לשפות קורדופניות הן קואליב, לומון, קטלה, טירה, וטגוי הן דבורות בהרי הנובה בדרום סודאן
הענפים השונים > אטלנטיות (מערב-אפריקאיות)

ישנן כ-45 שפות אטלנטיות והן דבורות על ידי 30,000,000 אנשים בסוואנות בין סנגל לסודאן. דוגמאות לשפות אטלנטיות הן וולוף, פולאר וסרר.
הענפים השונים > איג'ויד

ענף בעל שמונה שפות. כ-2,000,000 אנשים דוברים שפות איג'ויד באזור הדלתה של נהר הניז'ר.
הענפים השונים > קרו

ענף בעל 24 שפות הדבורות על ידי 3,000,000 אנשים באזור דרום מערב חוף השנהב, ודרום ליבריה. דוגמאות לשפות קרו הן איזי, קרומן, וגרבו
הענפים השונים > גור

ענף בעל 85 שפות הדבורות על ידי 20,000,000 אנשים בדרום מזרח מאלי, צפון חוף השנהב, בורקינה פאסו, צפון גאנה, טוגו, ובנין. דוגמאות לשפות הענף זה הן מור, גורמה, וקבייה
הענפים השונים > אדמאוה-אובנגי

ענף בעל 120 שפות הדבורות על ידי 12,000,000 אנשים, באזור צפון מזרח ניגריה, צפון קמרון, דרום צ'אד, הרפובליקה המרכז-אפריקאית, צפון קונגו, ומערב דרום סודאן. שפות אדמאווה-אובנגי הן באנדה, נגבקה, זאנדה, וגבאיה.
הענפים השונים > קוא

ענף זה מכיל 45 שפות הדבורות על ידי 20,000,000 אנשים בחוף השנהב, גאנה, טוגו ובנין.
הענפים השונים > בנו-קונגו

הענף הגדול ביותר של השפות הניז'ריות-קונגולזיות, המכיל 900 שפות שונות, הדבורות בכל מרכז ודרום אפריקה. דוגמאות לשפות בנו-קונגו הן יורובה, סוואהילי, ואדו.
הערות שוליים

↑  Exploring the Niger-Congo Languages, linguistics.byu.edu
↑  Niger-Congo languages, Encyclopedia Britannica (באנגלית)
↑  Valentin Vydrin, Mande Languages, Oxford Research Encyclopedia of Linguistics, ‏2018-07-30 (באנגלית)
↑  Mande languages, Encyclopedia Britannica (באנגלית)
↑  William Frawley, International Encyclopedia of Linguistics: 4-Volume Set, Oxford University Press, USA, 2003-05, ISBN 978-0-19-513977-8. (באנגלית)
↑  Kordofanian languages, Encyclopedia Britannica (באנגלית)
↑  Atlantic languages | African language, Encyclopedia Britannica (באנגלית)
↑  Ijoid languages, Encyclopedia Britannica (באנגלית)
↑  Kru languages, Encyclopedia Britannica (באנגלית)
↑  Kru, Ethnologue (באנגלית)
↑  Gur languages, Encyclopedia Britannica (באנגלית)
↑  Adamawa-Ubangi languages | African language, Encyclopedia Britannica (באנגלית)
↑  Adamawa, www.languagesgulper.com
↑  Kwa languages | African language, Encyclopedia Britannica (באנגלית)
↑  Benue-Congo languages, Encyclopedia Britannica (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007531497905171  BnF: cb122214534 (data)  GND: 4120287-9  LCCN: sh85091848  NKC: ph285141  SUDOC: 030888921 
ענפים שונים של שפות ניז'ריות-קונגולזיות לפי אזור גאוגרפי
שרלוטה, נסיכת סקסוניה-הילדבורגהאוזן

שרלוטה, נסיכת סקסוניה-הילדבורגהאוזן (בגרמנית: Therese von Sachsen-Hildburghausen; 17 ביוני 1787 – 12 בדצמבר 1847) הייתה בתו של פרידריך, דוכס סקסוניה-אלטנבורג ואשתו של פאול, נסיך וירטמברג.
ביוגרפיה

שרלוטה נולדה ב-17 ביוני 1787 בהילדבורגהאוזן שהשתייכה לדוכסות סקסוניה-הילדבורגהאוזן, לפרידריך, דוכס סקסוניה-הילדבורגהאוזן, ולשרלוטה גאורגינה, דוכסית מקלנבורג-שטרליץ, בתם של קרל השני, הדוכס הגדול של מקלנבורג-שטרליץ ופרדריקה, נסיכת הסן-דרמשטדט. שרלוטה ואחיותיה תרזה ולואיזה היו יפות מאוד, והמשורר פרידריך ריקרט הקדיש להן את יצירתו "שלושת הוורדים".
ב-28 בספטמבר 1805 התחתנה שרלוטה עם פאול, נסיך וירטמברג, בנו של פרידריך, הנסיך הבוחר מווירטמברג, ממנו נולדו לה 5 ילדים. נישואי השניים לא היו מוצלחים, ופאול בגד בה בקביעות עם פילגשיו. לאחר לידת ילדם החמישי בשנת 1813 נפרדו השניים, אולם לא התגרשו מחמת אי הסכמתו של חמיה פרידריך הראשון, מלך וירטמברג.
לאחר שנפרדה מבעלה התגוררה שרלוטה בהילדבורגהאוזן, שם ביקרו אותה תכופות בתה שרלוטה, נסיכת וירטמברג ואחיה פרידריך, נסיך סקסוניה-אלטנבורג. ב-12 בדצמבר 1847 מתה שרלוטה בבמברג, והיא בת 60 שנים.
משפחתה

ב-28 בספטמבר 1805 התחתנה שרלוטה עם פאול, נסיך וירטמברג, בנו של פרידריך הראשון, מלך וירטמברג, ממנו נולדו לה 5 ילדים:
שרלוטה, נסיכת וירטמברג (1807–1873), התחתנה עם מיכאיל פאבלוביץ', הנסיך הגדול של רוסיה
פרידריך, נסיך וירטמברג (1808–1870), התחתן עם קתרינה, נסיכת וירטמברג
פאול, נסיך וירטמברג (1809–1810)
פאולינה, נסיכת וירטמברג (1810–1856), התחתנה עם וילהלם, דוכס נסאו
אוגוסט, נסיך וירטמברג (1813–1885), התחתן עם מריה בתגה
שרלוטה, רוזנת הנאו-ליכטנברג

שרלוטה, רוזנת הנאו-ליכטנברג (בגרמנית: Charlotte von Hanau-Lichtenberg‏; 2 במאי 1700 – 1 ביולי 1726), הייתה אשתו של לודוויג השמיני, רוזן הסן-דרמשטאדט.
ביוגרפיה

שרלוטה נולד ב-2 במאי 1700 בבושוויילר שהשתייכה לרוזנות הנאו-ליכטנברג, ליוהאן ריינהרד השלישי, רוזן הנאו-ליכטנברג, ולדורותיאה פרדריקה מברנדנבורג-אנסבך, בתם של יוהאן פרידריך, מרקיז ברנדנבורג-אנסבך ויוהנה אליזבת מבאדן-דורלאך.
בצעירותה ביקש וילהלם, נסיך הכתר של הסן-קאסל את ידה של שרלוטה, אולם היא סירבה, וב-5 באפריל 1717 התחתנה עם לודוויג, נסיך הכתר של דרמשטאדט.
ב-1 ביולי 1726 מתה שרלוטה בדרמשטאדט, והיא בת 26 שנים בלבד. בשנת 1736 מת אביה יוהאן ריינהרד השלישי, רוזן הנאו-ליכטנברג, ובנה לודוויג התשיעי, רוזן הסן-דרמשטאדט ירש את נחלותיו. אולם חלק מהנחלות הועברו לרוזנות הסן-קאסל על פי הסכם מוקדם שהיה עמם, ובעקבות כך פרץ סכסוך בין שני הענפים של בית הסן.
משפחתה

ב-5 באפריל 1717 התחתנה שרלוטה עם לודוויג השמיני, רוזן הסן-דרמשטאדט, ממנו נולדו לה 3 ילדים:
לודוויג התשיעי, רוזן הסן-דרמשטאדט (1719–1790)
גאורג וילהלם, נסיך הסן-דרמשטאדט (1722–1782)
קרולינה לואיזה, רוזנת הסן-דרמשטאדט (1723–1783), התחתנה עם קרל פרידריך, הדוכס הגדול של באדן