stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
זכויות האדם בישראל
מצב זכויות האדם בישראל > זכויות פליטים ומבקשי מקלט > זכויות מבקשי מקלט

מבקשי מקלט הם מי שמבקשים הגנה ומקלט במדינה הבטוחה הראשונה שאליה הגיעו. כל מי שנכנס למדינה כדין וביקש בה מקלט, יש לבחון את בקשתו. כמו כן יש לבחון בקשות של מי שחצו את גבולה של מדינה שלא כדין. בעת תהליך הבחינה של בקשת המקלט המבקשים זכאים לקבל הגנה מפני גירוש. הגנה זו אינה כרוכה בהכרח במתן זכות לעבודה או במתן כלל הזכויות סוציאליות. במדינות שלא ניתנת בהן הזכות לעבודה או זכויות סוציאליות למבקשי מקלט יש לקיים הסדרים של המדינה או של נציבות האו"ם לפליטים להבטחת קיומם.
מצב זכויות האדם בישראל > זכויות פליטים ומבקשי מקלט > זכויות פליטים

מבקשי מקלט שמעמדם נבחן באופן פרטני ורשויות ההגירה מצאו שהם מתאימים להגדרות אמנת הפליטים של האו"ם זכאים למעמד פליט. מי שמקבל מעמד פליט בישראל זכאי לתושבות זמנית (א5), וזו מחודשת בפרקי זמן קבועים כפי שמוגדר בנוהל הטיפול במבקשי מקלט. המחזיקים במעמד זה מקבלים תעודת זהות אך אינם זכאים לקבל דרכון, כי אם תעודת מעבר. על מנת לצאת ולשוב לישראל, תושב ארעי נדרש ל"אשרת חוזר". מעמד זה מקנה את הזכות לעבוד, זכות לביטוח רפואי תחת חוק בריאות ממלכתי, זכות לשירותי רווחה מלאים (כולל קצבאות), זכויות בביטוח הלאומי וכן זכות הצבעה בבחירות לרשויות המקומיות. מעמד זה אינו מקנה את הזכות לבחור ולהיבחר לכנסת.
מצב זכויות האדם בישראל > זכויות פליטים ומבקשי מקלט > הגנה קבוצתית

במקרים של גל פליטים (עשרות אלפים ואף מאות אלפים) שחוצים גבול בינלאומי בפרק זמן קצר וזקוקים להגנה, יש קושי למדינות לבחון את הבקשות של מבקשי המקלט למעמד פליט באופן פרטני. לפיכך פליטים אלו מוגדרים באופן כוללני כזכאים להגנה קבוצתית. מי שמקבל הגנה כזאת לא ניתן להרחיקו מהמדינה שבה קיבל את המעמד כל עוד לא הוסרה ההגנה הקבוצתית. בישראל הנמנים עם קבוצה זו מקבלים אשרת שהייה, בדרך כלל לפי סעיף 2(א)(5) לחוק הכניסה לישראל ועליהם להאריך אותו מדי תקופה בלשכות רשות האוכלוסין וההגירה.
כל מדינה צריכה לקבוע מה כוללת הגנה קבוצתית, מה התנאים למתן המעמד, אילו זכויות כרוכות מעמד, מה התנאים לסיומו וכיצד הוא מסתיים ולאפשר לכל מי שהיה זכאי לה להגיש בקשה פרטנית להכרה בו כפליט. בין השאר יש להסדיר מתן שירותי יסוד כגון בריאות, חינוך ורווחה. בישראל מעמד זה אינו מקנה זכויות סוציאליות או אישור עבודה אך מדינת ישראל התחייבה בפני בג"ץ שלא לאכוף את איסור העסקתם של מבקשי מקלט האוחזים ברישיון זה, למרות שנכתב עליו "רישיון זה אינו מהווה רישיון עבודה"
מצב זכויות האדם בישראל > זכויות פליטים ומבקשי מקלט > הגנה מטעמים הומניטריים

לא תמיד מבקשי מקלט, שבקשתם נבחנת, נמצאים זכאים להגנה לפי אמנת הפליטים של האו"ם. עם זאת, ברוב המדינות (כולל ישראל) ניתן להגיש בקשה לקבלת מקלט אישי (קבוע או זמני) מטעמים הומניטריים (כגון פגיעה בזכויות אדם שלא מגיעה כדי רדיפה, בשל רעב או מלחמת אזרחים במדינת המוצא). במדינות רבות הגנה זו אינה מקנה זכויות מקבילות לאלו הניתנות למי שמוכרים כפליטים. בישראל קיימת גם מניעת הרחקה למדינה שנשקפת בה סכנה לחייו או לחירותו של אדם, לפי עקרון האי-החזרה שנקבע בפסיקות בית-המשפט העליון, ומעמד זה ניתן לקבוצות פליטים מאזורים מסוימים עד להכרעה בבקשת המקלט הפרטנית שהגישו. כמו במקרה של מעמד פליט, גם מעמד זה מקנה תושבות זמנית (א5) וזכויות דומות.
מצב זכויות האדם בישראל > זכויות פליטים ומבקשי מקלט > גישה למערכת המקלט והכרה בפליטים

נציבות האו"ם לפליטים (אשר פועלת בישראל משנות ה-70 של המאה ה-20) ניהלה את ההליכים הכרוכים בהגשת בקשות לקבלת מקלט מדיני בישראל עד יולי 2009, אז עבר הטיפול במבקשי מקלט בישראל ליחידת הטיפול במבקשי מקלט מדיני (או RSD (Refugee Status Determination)) של רשות האוכלוסין. בראשית 2011 נקבע "נוהל הטיפול במבקשי מקלט מדיני בישראל" למימוש מחויבותה של ישראל על פי האמנה. לפי נתוני רשות האוכלוסין, מאז הקמת יחידת הטיפול במבקשי מקלט מדיני ועד מאי 2023 הוגשו כ-91,000 בקשות מקלט, מתוכן נותרו לטיפול כ-25,000 בקשות למקלט כשרוב הבקשות הוגשו על-ידי אזרחי אריתריאה, אוקראינה, גיאורגיה וסודן. בין השנים 2011–2022 הכירה ישראל ב-49 מבקשים כפליטים שהם כ-0.05% מכלל הבקשות שהוגשו. כ-4000 מבקשי מקלט מדרפור, הרי הנובה והנילוס הכחול שבסודן קיבלו מעמד הומניטרי המקנה תושבות זמנית, עד להכרעה בבקשות המקלט הפרטניות שהגישו וזאת בעקבות הליכים משפטיים שהוגשו בטענה כי בקשותיהם לא נבחנו או הוכרעו במשך שנים.
דו"ח מחלקת המדינה של ארצות הברית לשנת 2022 טוען כי ישראל הקימה מערכת למתן הגנה לפליטים אך נדיר שהעניקה מעמד פליט ולעיתים קרובות החזיקה מבקשי מקלט תחת הגנה קבוצתית זמנית במשך שנים רבות. עוד מציין הדו"ח כי ישראל לא איפשרה תחילה הגשת בקשות בשדות התעופה, רוב מבקשי המקלט קיבלו אשרת שהייה הדורשת חידוש תכוף המתבצע רק בשני מקומות בארץ, וכי מבקשי מקלט מאריתריאה, סודן, הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו (DRC), אוקראינה ואזור טיגריי באתיופיה קיבלו הגנה קבוצתית מוגבלת בכל הנוגע לחופש התנועה, הגנה מפני גירוש וגישה מוגבלת לשוק העבודה.
מצב זכויות האדם בישראל > זכויות פליטים ומבקשי מקלט > הפרת עקרון איסור ההחזרה (non-refoulement)

עמדתה הרשמית של מדינת ישראל, כפי שנמסרה לבתי-המשפט במספר הזדמנויות, הייתה כי היא מחויבת לעקרון איסור ההחזרה ואינה מגרשת אנשים למקום בו צפויה להם סכנה. עם זאת, מאז שנת 2004 התפרסמו מספר מקרים שבהם החזירה ישראל אנשים שחצו את גבולה עם מצרים, סוריה וירדן מבלי שהתאפשר להם להשמיע את טענותיהם בפני הגורמים המוסמכים להורות על גירושם. בלי שנבחנו טענותיהם בדבר הסכנה שעשויה להישקף להם אם יגורשו ומבלי שניתנה להם האפשרות להגיש בקשת מקלט.
ב-2007 הוגשה עתירה לבג"ץ נגד גירוש מבקשי מקלט למצרים על פי נוהל "ההחזרה החמה" (שהתיר החזרה מיידית של החוצים את הגבול בחזרה למצרים וכונה גם "ההחזרה המתואמת"). העתירה הוגשה לאחר שקבוצה של 44 מבקשי מקלט סודנים גורשה למצרים, ועקבותיה לא נודעו. לאחר שהמדינה הודיעה על השהיית הנוהל, נכון לאותה עת, קבע בית המשפט בשנת 2011 כי העתירה אינה אקטואלית עוד ודחה אותה, אך ציין כי הוא מניח שאם יחודש הנוהל בעתיד, הדבר ייעשה בכפוף להוראות הדין הבינלאומי.
החל מ-2021 החל שימוש נרחב בנוהל "ההחזרה המיידית" של החוצים את גבול ירדן וב-2023 פורסם כי צה"ל פועל לפי נוהל מסווג המסדיר את תשאול העצורים בשטח, לפני גירושם. מספר גורמים העלו חשש כי התשאול מהווה בדיקה שטחית בלבד וכי המתשאלים לא עברו הכשרה מתאימה על מנת לזהות האם מדובר במבקשי מקלט שחייהם בסכנה וכך רבים מגורשים בניגוד למחויבות שהמדינה נטלה על עצמה.
מצב זכויות האדם בישראל > זכויות מהגרים

זכויותיהם של מהגרים מעוגנות באמנות זכויות האדם של האו״ם, כולל האמנה בדבר זכויות אזרחיות ופוליטיות והאמנה בדבר זכויות כלכליות, חברתיות ותרבותיות. כמו כן, ישראל אשררה ב-1952 את אמנת ארגון העבודה הבינלאומי משנת 1979 בדבר הגירה לשם עבודה (מס. 97). עם זאת, היא לא אשררה את האמנות הבאות: האמנה להגנה על זכויותיהם של כל מהגרי העבודה ובני משפחותיהם, שאימצה עצרת האו"ם בשנת 1990 ונכנסה לתוקף בשנת 2003, המגדירה את המונח "מהגר עבודה"; אמנת ארגון העבודה הבינלאומי משנת 1975 (מס. 143) בדבר הגירה בתנאים פוגעניים וההגנה על שוויון ההזדמנויות והיחס למהגרי עבודה (סעיף 11); והאמנה האירופית משנת 1977 בדבר מעמדם החוקי של מהגרי עבודה (סעיף 1).
מלבד מהגרי עבודה ישנן קבוצות מהגרים נוספות הנבדלות אלה מאלה במעמדן בישראל ובזכויות המוקנות להן מכוח מעמד זה: עולים חדשים, בני זוג וקרובי משפחה אחרים של אזרחי ישראל או תושבי קבע. מעמדם של מהגרים בישראל מוסדר באמצעות שלושה חוקים:
חוק השבות מקנה אזרחות ישראלית לכל יהודי, ילדיו ונכדיו שנמצאים מחוץ לישראל ומעוניינים לעלות לארץ. העולה ובני משפחתו זכאים להטבות מיוחדות שמתבטאות בסל קליטה, קצבאות קיום ודיור, בהקלות מס ועוד. מי שמתאזרח בישראל שלא על-פי חוק השבות, אינו נחשב כעולה חדש, ואינו זוכה בדרך-כלל להטבות הללו.
חוק האזרחות מאפשר לקבל אזרחות בישראל מכוח חוק השבות או באמצעות הליכי איחוד משפחות, בתנאים מסוימים.
חוק הכניסה לישראל מסדיר את מעמדם של שאר המהגרים בישראל: תושבי קבע, תושבים ארעיים או מהגרים המחזיקים ברישיונות עבודה, לימודים ועוד.
למהגרים עומדות מספר זכויות:
הזכות לחינוך: חוק לימוד חובה חל על כל ילד מעל גיל 3 הגר בישראל מעל שלושה חודשים, ללא קשר למעמדו הפורמלי בישראל או למעמדם של הוריו. משרד החינוך, הרשויות המקומיות ומנהלי בתי הספר מחויבים להעניק לתלמידים אלה חינוך על-פי צורכיהם.
הזכות לבריאות: בדומה לאזרחים, גם מהגרים בעלי מעמד תושב ארעי או תושב קבע זכאים לביטוח בריאות המקנה להם שירותי בריאות באמצעות קופות החולים בהיקף הקבוע בחוק ביטוח בריאות ממלכתי. מהגרים שאינם תושבים (בעלי רישיונות עבודה, לימודים וכיוצא בזה) אינם זכאים לזכויות אלה, אך במצב חירום רפואי זכאי כל אדם ללא קשר למעמדו האזרחי לקבל טיפול רפואי דחוף ללא התניה, זאת בהתאם להוראות חוק זכויות החולה.
מצב זכויות האדם בישראל > זכויות מהגרי עבודה

עובדים זרים מורשים להיכנס לישראל בהתאם לצורכי המשק ורשאים לעבוד בישראל, בעיקר בתחומי החקלאות, הבניין והסיעוד, לתקופה המוגבלת לחמש שנים, מלבד מקרים חריגים המאפשרים הארכה של תקופה זו. זכויותיהם של מהגרי העבודה בישראל מוסדרים בחוק עובדים זרים, תקנות עובדים זרים, תקנות שירות התעסוקה, צו עובדים זרים ובחוקים ונהלים נוספים. עובדים זרים זכאים לאותם תנאי העסקה וזכויות להם זכאים שכירים ישראלים על פי חוק. בשל מעמדם המיוחד בישראל, הם זכאים גם לזכויות ייחודיות המסדירות את שהייתם בארץ: מעסיקיהם מחויבים לחתום איתם, לפני תחילת ההעסקה, על הסכם עבודה בשפתם ולדאוג להם למגורים הולמים. עובדים אלה אינם זכאים לזכויות ביטוח בריאות על פי חוק ביטוח בריאות ממלכתי אך על המעסיק חלה חובה לרכוש לעובד ביטוח בריאות פרטי על חשבונו.
מצב זכויות האדם בישראל > זכויות מהגרי עבודה > "הסדר הכבילה" והפגיעה בזכויות העובדים

העובדים הזרים שהיגרו לישראל, החל משנות התשעים, היו נתונים ל"הסדר כבילה" (בענפי החקלאות, הסיעוד והתעסוקה) שלפיו הוגבל רישיונם לעבודה אצל מעסיק מסוים. הסדר הכבילה העניק כוח רב למעסיקים, ופתח פתח לניצול חמור ולפגיעה בזכויות מהגרי העבודה שלא יכלו לעזוב את המעסיק. בעקבות עתירה שהוגשה נגד הסדר זה קבע בג"ץ ב-2006 (בג"ץ קו לעובד נגד ממשלת ישראל) כי ההסדר יוצר מעין-עבדות בגרסה מודרנית, ופוגע בזכויותיהם הבסיסיות של העובדים הזרים, ועל כן דינו להתבטל. בעקבות פסק הדין גיבשה המדינה נהלים חלופיים בתחומי הסיעוד והחקלאות, אך לא פעלה ליישומם. בנובמבר 2008 קבע בג"ץ כי המדינה ביזתה את פסק הדין.
ב-2011 תוקן חוק הכניסה לישראל באופן שהגביל בדרכים שונות את רישיונות העבודה הניתנים למהגרות ולמהגרי עבודה ותואר כ"כבילה משולשת": לתתי תחומים בענף הסיעוד, למספר מעסיקים מצומצם ולאזורים גאוגרפים. החוק הגביל את היכולת להחליף מעסיקים ומבקריו טענו כי הוא יאלץ את העובדים להישאר אצל מעסיקים פוגעניים, שכן התפטרות או פיטורין, החלפת מעסיק או שינוי תת-התחום, יובילו למעצרם וגירושם מישראל.
מצב זכויות האדם בישראל > זכויות מהגרי עבודה > דמי תיווך והסכמים בילטרליים

מאז החלה מדינת ישראל להביא מהגרי עבודה לישראל (באמצעות חברות כח אדם פרטיות) נדרשו מהגרי העבודה לשלם דמי תיווך גבוהים שהגיעו אף לעשרות אלפי דולרים לעובד. גביית דמי התיווך הגבוהים תוארה על ידי המתאמת הבין-משרדית לנושא המאבק בסחר בבני-אדם כ"תשתית להעסקה בתנאי עבדות בשל התלות שהיא יוצרת בין מי ששילם את דמי התיווך ובין מעסיקו" והיא כבלה את העובד לחברות קבלניות בארץ ובחו"ל לפרקי זמן ארוכים כדי להחזיר את חובותיהם. גביית דמי התיווך נעשתה בניגוד לחוק שירות התעסוקה ויצרה תמריץ להגשת בקשות להיתרי העסקה בהיקפים גדולים, לסחר בהיתרי העסקה בניגוד לתנאי קבלת ההיתר ולתופעת ה"דלת המסתובבת" (דהיינו גירוש עובדים בטרם סיימו את תקופת העסקתם במטרה להביא עובדים אחרים במקומם).
בעקבות ביקורת רבה בנושא ועתירה לבג"ץ קבעה המדינה כי העסקת העובדים תתאפשר רק באמצעות הסכם בילטרליים, ובסיוע ארגון העבודה הבינלאומי. הסכמים אלה מעגנים מנגנון פעולה ישיר בין מדינת ישראל לבין מדינות המוצא במטרה למנוע גביית דמי תיווך אסורים וסחר בבני אדם. הסכמים בילטרליים נחתמו בענפי החקלאות, הבנייה, הסיעוד הביתי, הסיעוד המוסדי והמלונאות בין השאר עם תאילנד, מולדובה, בולגריה, הפיליפינים, אוקראינה וסין.
בדוח מחלקת המדינה של ארצות הברית ל-2022 נכתב כי מהגרי העבודה בחקלאות בבנייה ובסיעוד הם בין האוכלוסיות הפגיעות ביותר לסכנת עבודת כפייה, שעבוד והחזקה בתנאי עבדות. הדוח מציין מקרים של החזקת דרכונים בידי המעסיקים בניגוד לחוק, הגבלות על חופש התנועה, יכולת מוגבלת להחליף מעסיק, הלנת שכר, שעות עבודה ארוכות במיוחד, איומים ותקיפות מיניות בין היתר בשל היעדר פיקוח ממשלתי מספק. הדוח מציין, בנוסף, כי מהגרי עבודה ממדינות שעימן אין הסכמים בילטרליים סבלו מהתעללות נרחבת מתמשכת ומתנאי העסקה נצלניים, כולל דמי תיווך מופקעים, הונאה במסגרת חוזי העסקה והיעדר הגנה משפטית במקרים של תנאי מחיה בלתי הולמים, אי תשלום שכר, הטרדה ואלימות פיזית ומינית.
מצב זכויות האדם בישראל > זכויות קשישים ו"אזרחים ותיקים"

המושג "אזרח ותיק" בא להחליף, בהקשרים שונים, את המושג זקן. לפי סקר של הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה מנתה אוכלוסיית האזרחים הוותיקים, נכון לסוף 2022, כ-1.2 מיליון אזרחים שהיוו מעל 12% מכלל האוכלוסייה.
ההתייחסות לאזרחים ותיקים מוגדרת בחוק האזרחים הוותיקים, שנחקק לראשונה ב-1989. חוק זה מגדיר אזרח ותיק כ"תושב ישראל שהגיע, לפי הרישום במרשם האוכלוסין, לגיל הפרישה כמשמעותו בחוק גיל פרישה, התשס"ד-2004". זכויות אזרחים ותיקים, כמוגדר בחוק, מתייחסות למגוון תחומים כמו:
קביעת גיל המעבר למעמד אזרח ותיק.
הגדרת בעלי תפקידים ומסגרות, ברמה הארצית וברמה המוניציפלית, שתפקידם לטפל בענייני האזרחים הוותיקים.
קבלת קצבת אזרח ותיק מביטוח לאומי וכן השלמת הכנסה למעוטי הכנסות אחרות (מקור).
הטבות והנחות בכל הנוגע לתשלומים, ארנונה, מיסים, אגרות, תחבורה ציבורית, אתרים ציבוריים ומוסדות תרבות, עמלות, שכר דירה, תרופות, סיעוד, השלמת הכנסה, ביטול עסקאות, התנתקות מספקי שירות ועוד.
הקלות בעמידה בתורים.
התייחסות מיוחדת לאוכלוסיות מוגדרות כמו ניצולי שואה ועולים חדשים.
מימוש של חלק מזכויות אלו דורש מהאזרח הוותיק להציג "תעודת אזרח ותיק" שמונפקת על ידי המשרד לאזרחים ותיקים.
בנוסף ל"חוק האזרחים הוותיקים" שונו חוקים רבים כדי להרחיב את ההגנה על זקנים ולמנוע ניצול קשישים, כמו פקודת הבנקאות, חוק הירושה, חוק החוזים (חלק כללי), חוק הגנת הצרכן, חוק מניעת הטרדה מאיימת, כשרות משפטית, חוק למניעת אלימות במשפחה, (סעיף 26) בחוק העונשין, "חוק השליחות", "חוק הגנה על חוסים" ועוד.
על אף מגוון החוקים והזכויות שמוענקות לאזרחים ותיקים, הם נחשבים, עדיין, לאוכלוסייה חלשה ופגיעה ודווחו מקרים רבים של פגיעה וניצול לרעה של אזרחים ותיקים. לפי מחקר מ-2004 כ-20% מהקשישים בארץ סובלים מפגיעות מסוגים שונים. לפי משרד הרווחה והביטחון החברתי חלק גדול מהפגיעה בקשישים נעשית על ידי אנשים מסביבתם הקרובה, כמו מטפלים ובני משפחה. כמו כן מצביעים מחקרים על עלייה, לאורך השנים, במספר הדווחים על התעללות בקשישים. דו"ח מבקר המדינה מצביע על כשלים בהתנהלות המדינה והרשויות המוניציפליות באופן הטיפול בקשישים. ביקורת זו מתייחסת, בין השאר, להכשרה לא מתאימה ועומס יתר של עובדים סוציאליים בתחום הזקנה, היעדר פעולות יזומות לאיתור זקנים נזקקים, כשלים בהפעלת מרכזי יום לזקן, היעדר פעילויות פנאי לזקנים, אי-מינוי יועצים לענייני אזרחים ותיקים (בניגוד לחוק אזרחים ותיקים), אי-מתן פתרונות דיור ציבורי לזקנים ועוד.
נשמעו טענות רבות על השחיקה בקצבאות הביטוח הלאומי של האזרחים הוותיקים. שחיקה זו החלה ב-2003 כששר האוצר דאז, בנימין נתניהו, הוביל מהלך להצמיד את הקצבאות למדד במקום לשכר המינימום וכך נשחקו הקצבאות משווי של 100% משכר המינימום ב-2003 ל-18% משכר המינימום ב-2020. ב-2024 הוגשה עתירה לבג"ץ בנושא.
בשנת 2012, ישראל וארבע מדינות נוספות בלבד, כולל ארצות הברית, הצביעו נגד החלטת העצרת הכללית של האומות המאוחדות, לבחון הצעות לניסוח אמנה בינלאומית לקידום זכויות הקשישים.
בג"ץ וזכויות האדם

הרשות השופטת משתמשת בסמכותה כדי לבחון סוגיות הנוגעות לזכויות האדם בישראל, זאת בין היתר על ידי ביקורת שיפוטית על החקיקה של הכנסת ופעולות הממשלה באספקט של כיבוד או הפרת זכויות אדם. הגורם המוביל בתחום זה הוא בית המשפט העליון בעיקר בשבתו כבית המשפט הגבוה לצדק (בג"ץ). כגוף המותח ביקורת שיפוטית על החלטות הרשות המבצעת, בית המשפט משמש גורם מאזן לכוחה של הרשות המבצעת. לטענת רבים, הניסיונות בכנסת לחוקק חוקים כמו פסקת התגברות וביטול עילת הסבירות עשויים לפגוע בהגנה המשפטית על זכויות האדם.
דוגמאות לפסקי דין של בג"ץ שביססו והרחיבו את זכויות האדם בישראל:
בג"ץ בז'רנו: ניתן בשנת 1949 והוא פסק דין ראשון שבו נפסלה החלטה של גוף ממשלתי בשל היעדר סמכות, ונקבעה זכותו של אדם לחופש העיסוק.
בג"ץ קול העם: ניתן בשנת 1953 והוא פסק דין ראשון שבו נבחנו בישראל גבולותיו של חופש הביטוי כשהוא מתנגש עם ביטחון המדינה ושלום הציבור. בפסק הדין נקבע "מבחן הוודאות הקרובה", לפיו כאשר חופש הביטוי מתנגש עם אינטרס מוגן אחר, ייסוג חופש הביטוי רק כאשר תתקיים ודאות קרובה לפגיעה ממשית ורצינית באינטרס האחר.
בג"ץ 14/86 יצחק לאור נ' המועצה לביקורת סרטים ומחזות: ניתן בשנת 1987, לאחר שהמועצה לביקורת סרטים ומחזות סירבה להתיר את הצגת מחזהו של יצחק לאור, "אפרים חוזר לצבא". בג"ץ פסל את החלטת המועצה והתיר את הצגת המחזה, בנימוק של שמירת חופש הביטוי. שנה לאחר ההחלטה, ובעקבות העתירה, ביטל שר הפנים את מוסד הצנזורה על מחזות תיאטרון, ובשנת 1991 ביטלה הכנסת את פקודת ההצגות הציבוריות (ביקורת).
בג"ץ שניצר נגד הצנזור הצבאי הראשי: ניתן בשנת 1989, וחיזק פעם נוספת את הזכות לחופש הביטוי. בפסק הדין נקבע הכלל שאין הצנזור הצבאי הראשי מוסמך לפסול ידיעה, אלא אם כן נראה, אובייקטיבית, כי יש בפרסום משום ודאות קרובה לפגיעה ממשית בביטחון המדינה, שלום הציבור או הסדר ציבורי.
בג"ץ 287/69 מירון נגד שר העבודה - שבעקבותיו התאפשרו שידורי טלוויזיה בשבת.
בג"ץ 721/94 אל-על נגד יונתן דנילוביץ': בו נפסק שמעסיקים אינם רשאים להפלות, במתן הטבות לעובדיהם, בזוגיות של שני גברים הומואים.
בג"ץ 4541/94 אליס מילר נגד שר הביטחון: ביטל את האפליה האסורה של נשים בקבלה לקורסים צבאיים, ובפרט לקורס טיס.
בג"ץ שגיא צמח: ביטול הסעיף בחוק השיפוט הצבאי שאפשר מעצר חייל לארבעה ימים ללא דיון בפני שופט;
בג"ץ קעדאן: איסור הפלית ערבים בקניית קרקע ציבורית ביישוב קהילתי;
בג"ץ קו לעובד נגד ממשלת ישראל: ביטול הסדר הכבילה של עובדים זרים בישראל;
בג"ץ הפרטת בתי הסוהר: פסילת תיקון מס' 28 לפקודת בתי הסוהר, שאיפשר הקמה של בית סוהר בניהול פרטי.
בג"ץ אפרת נגד הממונה על מרשם האוכלוסין המעגן זכויות של ידועים בציבור
בג"ץ אל טאיי נגד שר הפנים לשיפור זכויות פליטים ומבקשי מקלט
עע"א חנניה גולן נגד שירות בתי הסוהר לשיפור זכויות האסירים
בג"ץ קלפים פתוחים לביטול איסור שהטיל שר החינוך על שידור בטלוויזיה של תוכן שעוסק בנוער להט"ב ובזהות מינית.
בג"ץ העינויים לשמירת זכויות אסירים והגבלת שימוש השב"כ בעינויים במהלך חקירות חשודים.
בג"ץ עדאלה נגד עיריית תל אביב-יפו להוספת מלל בערבית לשלטים עירוניים בתל אביב.
בג"ץ יוסי בן-ארי נגד מנהל מינהל האוכלוסין במשרד הפנים שאיפשר רישום במשרד הפנים של זוגות חד מיניים שנישאו כדין בחוץ לארץ.
פרופ' יצחק זמיר התייחס לפסקי דין אלה:
ארגוני זכויות האדם בישראל

בישראל פועלים ארגונים רבים העוסקים במאבק כנגד הפרות זכויות אדם ובקידום והגנה על זכויות האדם. חלק מהארגונים עוסק בזכויות של כלל תושבי ישראל, ואחרים מתמקדים בזכויות האדם של פלח מסוים באוכלוסייה, כגון פלסטינים או עובדים זרים (שתי אוכלוסיות הדורשות תשומת לב מיוחדת, כיוון שחבריהן אינם אזרחי ישראל) ואוכלוסיות מוחלשות כמו בעלי מוגבלויות ועולים חדשים. בין הארגונים ניתן למנות את האגודה לזכויות האזרח, רופאים לזכויות אדם, בזכות, עדאלה, המרכז הרפורמי לדת ומדינה, המוקד לפליטים ולמהגרים, המוקד להגנת הפרט, בצלם, יש דין ועוד.
ארגון ותיק המקדם זכויות עובדים בישראל היא ההסתדרות הכללית של העובדים בארץ ישראל שפועלת מאז 1920 לקדם שורה של חוקים ותקנות המגינים על זכויות עובדים כמו זכות השביתה, זכות ההתאגדות, שעות עבודה ומנוחה, חופשה שנתית, עבודת בני נוער, הגנת שכר, הסכמים קיבוציים ועוד.
האגודה לזכויות האזרח בישראל, שנוסדה בשנת 1972 היא ארגון זכויות האדם הגדול והוותיק בישראל. האגודה עוסקת בכל קשת זכויות האדם, ופועלת להגנה על זכויות האדם בישראל במישורים אחדים:
במישור החקיקתי, באמצעות ייזום וקידום הצעות חוק בנושאי זכויות האזרח, ופעולת לובי נגד הצעות חוק הפוגעות בזכויות אדם.
במישור המשפטי, באמצעות התדיינויות בפני הערכאות השיפוטיות השונות, רובן עתירות לבג"ץ.
במישור החינוכי ובמישור הציבורי, באמצעות הוצאה לאור של פרסומים עיוניים וחינוכיים, עריכת כנסים ואירועים, קיום השתלמויות וסדנאות במערכת החינוך והרווחה כמו גם בעריכת פעילות חינוכית מקיפה בקרב כוחות הביטחון (צבא, משטרה, שירות בתי הסוהר ומשמר הגבול).
במישור הבינלאומי האגודה מופיעה ומגישה דו"חות לוועדות או"ם שונות העוסקות בזכויות אדם, משתתפת בכנסים בינלאומיים וחברה בפדרציה הבינלאומית של ארגוני זכויות האדם.
בעקבות האגודה, שהחלה דרכה כארגון היחיד בישראל לזכויות אדם, צמחו לאורך השנים ארגוני זכויות אדם לנושאים פרטניים (למשל: פלורליזם דתי, זכויות עובדים, הזכות לבריאות (על ידי רופאים לזכויות אדם) ועוד ארגונים) או קבוצות אוכלוסייה מסוימות (למשל: ילדים, נשים, ערביי ישראל ואלה שחיים תחת השלטון הישראלי ביהודה ושומרון, עובדים זרים ואנשים עם מוגבלויות).
בנוסף לארגונים מקומיים פועלים (או פעלו) בישראל סניפים מקומיים של מספר ארגונים בינלאומיים לזכויות אדם כדוגמת Human Rights Watch, אמנסטי אינטרנשיונל, היאס, רופאים ללא גבולות ועוד.
ראו גם

זכויות להט"ב בישראל
זכויות האדם ברשות הפלסטינית
לקריאה נוספת

יאיר רונן, ישראל דורון, ורד סלונים-נבו (עורכים), הדרה חברתית וזכויות אדם בישראל, רמות, 2008
ברק מדינה, דיני זכויות האדם בישראל, הוצאת נבו, 2017
Yvonne Schmidt, "Foundations of Civil and Political Rights in Israel and the Occupied Territories", GRIN Verlag, 2008, ISBN 3-638-94450-6, page 98
ביאורים

↑  מחויבות זו של ישראל לחקיקה ההיסטורית פורסמה בשם "מנשר בדבר סדרי השלטון והמשפט (אזור הגדה המערבית) (מס' 2), תשכ"ז-1967"
↑  תומכי החוק טענו שהתורמים לקק"ל לרכישת האדמות התכוונו שהן ישמשו להתיישבות יהודית. מתנגדי החוק טענו כי מדובר ב"גזענות יהודית ממוסדת" וציינו שמתוך 2.5 מיליון דונם אדמות קק"ל רק מיליון דונם נרכשו בכסף והשאר הן אדמות ערביות שנתפסו לאחר מלחמת העצמאות
↑  מ-1968 עד 1979 (בג"ץ אלון מורה) הפקיעה במדינה כ-50,000 דונם של אדמות פלסטינים לטובת שימוש צבאי. לאחר 1979 ועד 1992 הפקיעה המדינה כ-900,000 דונם אדמות פלסטינים - ראו הרחבה אדמות_מדינה_(יהודה_ושומרון)# ההכרזה על אדמות מדינה ומעמד הקרקעות ביהודה ושומרון# תקופת השלטון הישראלי.
↑  בג"ץ נוער כהלכה נגד משרד החינוך על אפליית נערות מזרחיות במוסדות חינוך חרדיים
↑  בג"ץ טבקה נגד שרת החינוך על אפליית ילדים בני העדה האתיופית
↑  בג"ץ אבו לבדה נגד שרת החינוך על הזכות לחינוך במזרח ירושלים
↑  קיים שוני בדירוג ישראל מאחר שנתוני OECD מקורם בארגון ה-OECD בעוד שנתוני כלל העולם מקורם בארגון הבריאות העולמי
↑  בטווח של Very High, High, Moderate, Low
↑  התניה זו אושרה בעתירה לבג"ץ אך בוטלה בסופו של דבר על ידי הכנסת
↑  טענת מערכת הביטחון שהצורך במעצר לילי נגזר הרבה פעמים מהרצון להפחית סיכונים לחיכוך והפרות סדר בסביבה עוינת
↑  לטענת צה"ל הדבר נובע לרוב מחוסר שיתוף פעולה של משפחות הקטינים
↑  חלקית בגלל מגבלות פרסום שהטילה הצנזורה
↑  לפי תחקיר עיתונאי, בין 2018 ל-2022 פסלה הצנזורה כ-1,200 כתבות במלואן וכ-10,000 כתבות נפסלו חלקית כשהעיתונאים שכתבותיהם נפסלו כמעט ולא פנו לערעור בפני ועדת השלושה
↑  כהן משמש כחוקר בכיר במרכז לחקר מניעת הפצת נשק בלתי קונבנציונלי במונטריי, קליפורניה
↑  צו המעצר בוטל בסופו של דבר לאחר שכהן הוכיח שכל המידע בספר הגיע אליו ממקורות גלויים
↑  ראו בג"ץ בר-אילן 5016/96 שקיבל את העתירה נגד סגירת רחוב בר-אילן בירושלים בשבתות
↑  ב-2009 ביטל בג"ץ את מגבלת הנסיעה בכביש 443
↑  פסקה זו הינה סעיף בחוק יסוד: כבוד האדם וחירותו המגביל את יכולת רשויות השלטון לקבל החלטות ולאמץ חוקים הפוגעים בזכויות חוקתיות
↑  בג"ץ דחה מספר פעמים את ההסדרים שהושגו בנושא ונכון ל-1 ביולי 2023 לא קיים הסדר לפטור
↑  בישראל פועלת יחידת RSD (ובשמה המלא Refugee Status Determination) של רשות האוכלוסין וההגירה הבוחנת את הבקשה. אחרי המלצת יחידת ה-RSD הבקשה נבחנת בוועדה הבין-משרדית, ולבסוף מועברת לגורם המחליט – השר או ראש רשות האוכלוסין
↑  המחקר נערך באוניברסיטת חיפה עבור ארגון ה"ג'וינט" והמוסד לביטוח לאומי
↑  בג"ץ זה הביא ליישום ההחלטה בכל הערים בישראל ובהמשך גם במסמכים רשמיים של המדינה
↑  יצחק זמיר, בית המשפט העליון, הוצאת שוקן, 2022, עמ' 48
↑  פסקה זו הינה סעיף בחוק יסוד: כבוד האדם וחירותו המגביל את יכולת רשויות השלטון לקבל החלטות ולאמץ חוקים הפוגעים בזכויות חוקתיות
הערות שוליים

↑  בג"ץ 10662/04 סלאח חסן, מירב בן-נון, אידית עידן ואחרים נ' המוסד לביטוח לאומי ואחרים, ניתן ב־28 בפברואר 2012
↑  אפליה בסכום קצבאות ילדים, באתר האגודה לזכויות האזרח בישראל, 5 בדצמבר 2007
↑  בג"ץ 8300/02 האגודה לזכויות האזרח בישראל, ארגון עדאלה ואחרים נ' ממשלת ישראל, שר האוצר ואחרים, ניתן ב־22 במאי 2012
↑  הטבות במס ליישובים מסוימים שנקבעו באופן שרירותי, באתר האגודה לזכויות האזרח בישראל, 18 באוקטובר 2015
↑  בג"ץ 6732/20 האגודה לזכויות האזרח בישראל, ארגון עדאלה ואחרים נ' הכנסת, ממשלת ישראל ואחרים, ניתן ב־1 במרץ 2021
↑  חוק לתיקון פקודת בתי הסוהר (מס' 28), התשס"ד 2004, באתר הכנסת
↑  בג"ץ 2605/05 חטיבת זכויות האדם במרכז האקדמי למשפט ולעסקים ואחרים נ' שר האוצר, השר לבטחון פנים ואחרים, ניתן ב־19 בנובמבר 2009
↑  בג"ץ לתיקון חוק עובדים זרים, באתר ארכיון הארץ, 12 ביולי 2023
↑  שחר אילן, בג"ץ פסל את החוק שמפקיע כספי פנסיה מעובדים זרים שלא יצאו בזמן מהארץ, באתר כלכליסט, 12 ביולי 2023
↑  בג"ץ לתיקון חוק למניעת הסתננות ולהבטחת יציאתם של מסתננים מישראל, בארכיון ynet, ‏23 באפריל 2020