stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ג'רי קוב
פרסים

מדליית זהב על שם אמיליה ארהארט
אשת השנה בטייס
הוגדרה בתור "טייסת השנה" מאיגוד הטייסים הלאומי
האמריקאית הרביעית שקיבלה כנפי זהב מהפדרציה הבינלאומית לאווירונאוטיקה, בפריז, צרפת
הוכרזה בתור "קפטן ההישגים" מטעם האקדמיה הבינלאומית להישגים
שירתה חמש שנים בתור יועצת ברשות התעופה הפדרלית
קיבלה הוקרה מממשלת אקוודור להנחלת קווי תעופה חדשים מעל הרי האנדים ומעל הג'ונגל האנדי
בשנת 1973 קיבלה את הגביע הלאומי והייתה אחת מ"הנשים הטייסות הטובות בעולם" שהוענק על ידי הנשיא ריצ'רד ניקסון בטקס שהתקיים בבית הלבן
נרשמה ב"קיר התהילה של אוקלהומה" בתור "הטייסת הכי מרשימה בארצות הברית"
קיבלה פרס מטעם הנשים החלוצות על "אומץ רוח" על שטסה מעל יער האמזונס ושירתה ועזרה לשבטים אינדיאניים
בשנת 1979 קיבלה פרס מטעם התעשייה האווירית על "פעילות הומניטרית לטיס המודרני"
בשנת 2000 נכנסה לרשימת התהילה של "הנשים הטייסות החלוצות"
בשנת 2007 קיבלה את פרס ד"ר המדע מטעם אוניברסיטת ויסקונסין
לקריאה נוספת

Weitekamp, Margaret (2004). Right Stuff, Wrong Sex: America's First Women in Space Program. Johns Hopkins University Press. ISBN 0-8018-7994-9.
Ackmann, Martha (2003). The Mercury 13: The Untold Story of Thirteen American Women and the Dream of Space Flight. Random House. ISBN 0-375-50744-2.
הערות שוליים

1 2 3 4 5  Geraldyn M. "Jerrie" Cobb (1931-), Pioneer Aviatrix, www.ctie.monash.edu.au
1 2  jerrie-cobb-foundation.org - Diese Website steht zum Verkauf! - Informationen zum Thema Jerrie Cobb NASA space pilot woman pilot female pilot Mercury 13 Amazon., www.jerrie-cobb-foundation.org
↑  alumni, Cobb, Jerrie 2003, usao.edu, ‏2014-02-01 (באנגלית) (ארכיון)
1 2 3 4 5 6  David Darling, Cobb, Geraldyn (, www.daviddarling.info
↑  Astronaut Jerrie Cobb - The Mercury 13 Were NASA's First Women Astronauts, www.johnshepler.com
1 2  The Ninety-Nines Inc, Our History | 99s in Aviation History | Women in Involved Aviation..., The Ninety-Nines, Inc. (באנגלית)
↑  GPN-2004-00026 - Jerrie Cobb Poses beside Mercury Capsule, web.archive.org, ‏2011-12-24
↑  Wayback Machine, web.archive.org, ‏2015-12-11
↑  Why Did the Mercury 13 Astronauts Never Fly in Space?, Popular Science (באנגלית)
↑  "Valentina Tereshkova Ridicules Jerrie Cobb". The Racine Journal-Times Sunday Bulletin. נבדק ב-2019-01-07.
↑  Tanya Lee Stone, "Almost Astronauts: 13 Women Who Dared to Dream", Candlewick Press Somerville, MA, 2009 p. 64
↑  The Space Review: You’ve come a long way, baby!, www.thespacereview.com
↑  Stephanie Nolen, "Promised the Moon: The untold story of the first women in the space race", Penguin Books Canada, Toronto, 2002. p. 300
↑  Mercury 13, www.uwosh.edu
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1164022695  ISNI: 0000 0000 3801 4724  LCCN: n97122057  RERO: 02-A017775645  VIAF: 31289188   WorldCat (עם VIAF): 31289188
עמנואל אלנקוה

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1935 טבריה, פלשתינה (א"י) 
 פטירה:  22 באפריל 2023 (בגיל 88 בערך) 
 מדינה:  ישראל ישראל
 תקופת הפעילות:  1956–2023 (כ־67 שנים)
 מעסיק:  ידיעות אחרונות, הערוץ הראשון 
 מספר צאצאים:  4 
 
עמנואל אלנקוה (1935 – 22 באפריל 2023) היה עיתונאי ואיש תקשורת ישראלי.
קורות חיים

אלנקוה נולד בטבריה. שירת בצה"ל כמפקד טנק ומדריך בחיל השריון.
קריירה

עם סיום שירותו הצבאי החל לעבוד ככתב הספורט של העיתון "ידיעות אחרונות" ולימים הפך לכתב החדשות הצפוני של העיתון. במסגרת עבודתו סיקר את מלחמות ישראל בגבול הצפוני של המדינה, בהן מלחמת ששת הימים, מלחמת ההתשה ומלחמת יום הכיפורים.
עם הקמת מהדורת החדשות המרכזית של הערוץ הראשון, מבט לחדשות, שימש אלנקוה ככתב החדשות הצפוני הראשון של הערוץ, שם דבק בו הכינוי: "כתבנו בצפון". בעבודתו זכה לראיין מנהיגים, נשיאים ומפקדים ישראלים במהלך המלחמה, ונשיאים שונים בעת ביקורם בצפון הארץ. מתוקף עבודתו ב"מבט לחדשות" וב"ידיעות אחרונות" סיקר אירועים רבים ובהם מרדפים אחר מחבלים בבקעת הירדן, החלפות שבויים ומלחמות עבריינים בצפון. כמו כן סיקר את חטיפת מטוס סבנה כאשר שהה עם מפקד משמר הגבול בקרבת המטוס בעת השתלטות כוחות צה"ל, כתבה שהולידה מהדורה שנייה באותו הערב.
עם עזיבתו את מערכת "מבט לחדשות" המשיך לעסוק בעיתונות הכתובה, ובשנת 1990 נשלח לארצות הברית לתקופה של שנה לסקר אירועים מקומיים עבור "ידיעות אחרונות".
אלנקוה ייצג גם אמצעי תקשורת זרים ככתב שלהם בארץ, בהם ה-BBC וסוכנות הידיעות רויטרס.
חיים אישיים

אלנקוה נפטר ב-22 באפריל 2023. הותיר אחריו אישה וארבעה ילדים.
הערות שוליים

↑  נינה פוקס, עמנואל אלנקווה, כתב "ידיעות אחרונות" לשעבר, הלך לעולמו בגיל 88, באתר ynet, 22 באפריל 2023
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987012876072205171 
ערך זה הוא קצרמרבנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
קללת הקולונל

פסלו של הקולונל שנמשה מן הנהר, לאחר עבודות השחזור בשנת 2009
קללת הקולונל (ביפנית: カーネルサンダースの呪い, באנגלית: The Curse of the Colonel) היא אגדה אורבנית יפנית שמקורה בשנת 1985. לאחר זכייתה של קבוצת הנשין טייגרס באליפות יפן בבייסבול ב-1985, אוהדים של הקבוצה לקחו מסניף של KFC באוסקה את פסלו של קולונל הרלנד סנדרס, מייסד הרשת, והשליכו אותו מגשר אל תוך המים.
רקע

על פי הסיפור, הוטלה קללת ספורט על קבוצת בייסבול היפנית הנשין טייגרס (נמרי הנשין) על ידי הרוח של השף הרלנד "קולונל" סנדרס שהיה מייסד רשת המזון המהיר KFC.
לפי האמונה הטפלה הוטלה קללה על הקבוצה בגלל זעמו של הקולונל על השחתה של הפסל בדמותו שהוצב בחזית סניף של KFC בעת חגיגות האליפות של אוהדי הקבוצה. קבוצת אוהדי בייסבול השליכו את הפסל לנהר דוטומבורי באוסקה לאחר משחק ניצחון אליפות הבייסבול בין קבוצת הטייגרס של חאנשין לקבוצת האריות של סייבו. קללת הקולונל שימשה כדי להסביר את חוסר ההצלחה של הקבוצה בשנים שלאחר מכן: ב-18 השנים הבאות הקבוצה סיימה את כל העונות עם המאזנים הגרועים ביותר בליגה. גם כשהקבוצה כבר חזרה להשתתף בסדרת הגמר בשנים 2003, 2005 ו-2014, הקבוצה הפסידה והיו אוהדים האמינו שהקבוצה לא תנצח במשחק עד שהפסל יוחזר. בסופו של דבר הניצחון הושג רק בשנת 2023.
לעיתים נעשות השוואות בין הנשין טייגרס לבין הבוסטון רד סוקס, שנאמר כי היו תחת קללת הבמבינו עד שזכו באליפות העולם ב-2004.
מוות בתעלה

עבור אוהד הנשין טייגרס בן ה-24, מסאיה שיטבאבה, חגיגת אוהדי הקבוצה הסתיימה בטרגדיה. אותו אוהד טבע בתעלה, ודיווחים העידו שהוא נדחק על ידי החוגגים. כדי למנוע תקריות עתידיות, הורתה מועצת העיר של אוסקה על הקמת גשר חדש שיקשה על האוהדים לקפוץ למים במידה וקללת הקולונל תישבר והטיגריסים ינצחו שוב.
שיחזור הפסל

הפסל של הקולונל התגלה בנהר דוטונבורי ב-10 במרץ 2009. הפסל התגלה במקרה במהלך עבודות בנייה. הצוללנים שמשו את הפסל חשבו בהתחלה שמדובר בחבית גדולה, לאחר מכן חשבו שמדובר בגופת אדם, אך בסופו של דבר הצליחו לזהות את דמותו של הקולונל.
גפיו של הפסל היו חסרות, והוא גם איבד את המשקפיים שלו, אך האוהדים האמינו שהדרך היחידה להסיר את הקללה תהיה לפעול לשיקומו.
יד ימין ופלג הגוף התחתון נמצאו למחרת, אך המשקפיים והיד השמאלית נותרו חסרות. אוהדי הקבוצה אמרו שהדרך היחידה בה ניתן להסיר את הקללה היא על ידי החזרת משקפיו ויד שמאל שאבדו מזמן.
הפסל אוחזר מאוחר יותר, כולל החלפת המשקפיים והידיים, והוחזר למקומו המקורי. סניף ה־KFC שהפסל הוצב בו במקור כבר לא היה קיים אבל העתק של הפסל הוצב בסניף ליד אצטדיון קושיין במהלך סדרת הפלייאוף בשנת 2023.
שיחזור הפסל > סדרת יפן 2023

הקללה נשברה סופית בשנת 2023, לאחר שהטייגרס ניצחו לראשונה מאז 1985. האוהדים שוב התאספו וחגגו ליד נהר דוטונבורי לאחר הזכייה בתואר והשליכו אוהד בתחפושת קוספליי של הקולונל לנהר בהתייחס לקללה.
ב-8 במרץ 2024, KFC יפן ערכה טקס קבורה של הפסל, תוך ציון הקושי לשמור על מצב הפסל.
הערות שוליים

1 2   אמיר ענבר, הכישוף שהעלה את ישראל למונדיאל: 9 הקללות הגדולות בספורט, באתר הארץ, 30 באפריל 2019
↑  Davisson, Zack (2006). Osaka InfoGuide. Japan: Carter Witt Media. pp. 20–23.
1 2  The Colonel's curse runs deep
↑  רשת KFC ביפן: הפסל המקולל של הקולונל עבר טקס שינטו מסורתי, באתר חדשות 13, 21 במרץ 2024
↑  Blair, Gavin (2009-03-27). "The curse of the colonel". GlobalPost. נבדק ב-2009-05-28.
↑  Coskrey, Jason (5 בנובמבר 2023). "Tigers beat Buffaloes in Game 7 to end 38-year Japan Series drought". The Japan Times. נבדק ב-2023-11-05. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  White, Paul (2003-08-21). "The Colonel's curse runs deep". USA Today. נבדק ב-2009-05-28.
1 2  "Japanese man drowns during baseball pennant celebrations". AP Worldstream. 2003-09-18. נבדק ב-2009-05-28.(הקישור אינו פעיל, December 2018) (subscription required)
↑  Yoshida, Reiji (2009-03-11). "Colonel stages a comeback in Osaka". The Japan Times. אורכב מ-המקור ב-2013-02-18. נבדק ב-2009-03-11.
↑  "Cursed no more: This team ended the Colonel Sanders hex". MLB.com.
↑  "カーネル・サンダース「リアルでは胴上げしないでね」ツイートも道頓堀にはカーネルコスプレで飛び込み出現" (ביפנית). Daily Sports. 5 בנובמבר 2023. נבדק ב-5 בנובמבר 2023. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "KFC Puts Colonel Sanders Statue to Rest". Hanshin Tigers. 19 במרץ 2024. נבדק ב-19 במרץ 2024. {{cite web}}:  (עזרה)
שלט ועליו הכיתוב: "מסוכן! אל תצלול לתוך הנהר הזה. הלשכה האזורית לפיתוח אוסקה ותחנת תחנת המשטרה אוסקה-מינאמי" בגשר אביסובאשי
ספגטי אלה פוטנסקה

| --- | --- |

 
 מאכלים
 סוג:  פסטה
 מטבח:  המטבח האיטלקי
 מוצא:  איטליה 
 מרכיבים עיקריים:  ספגטי, שום, פלפלת צ'ילי, אורגנו, פטרוזיליה, עגבניות, זיתים שחורים
 
ספגטי אַלָהּ פּוּטָנֶסְקָה (באיטלקית: Spaghetti alla puttanesca; מילולית: ספגטי בסגנון הזונה) היא מנת פסטה מהמטבח האיטלקי במקור, המאופיינת בטעמים חזקים, כוללת שימוש בתבלינים שונים המעניקים למנה ריח ייחודי חזק וטעמים חריפים ומלוחים במידת מה. ככל הנראה מקור המנה במאה ה-19, באזור נאפולי. מרכיבי המאכל אופייניים למטבח הדרום איטלקי: עגבניות, שמן זית, זיתים, פלפלי צ'ילי, צלפים, שום ועוד.
מקור

יש גרסאות שונות באשר למועד המצאתו ומקורו המדויק של המאכל, חלקן טוענות שהמאכל הומצא במאה ה-19 וחלקן טוענות שהוא הומצא קרוב לאמצע המאה ה-20.
הפעם הראשונה שמתכון עם השם "פוטנסקה" מופיע הייתה בתחילת המאה ה-19 במתכונים שכתב הסופר והטבח איפוליטו קוואלקאנטי. במתכון הכתוב קוואלקאנטי מתאר פסטה עממית נאפוליטנית ארוכה ודקה מסוג וורמיצ'לי ברוטב המבוסס על זיתים, צלפים ואנשובי. מתכונים אחרים מאותה התקופה מתארים מנה דומה שכללה גם שילוב של עגבניות מה שנתן לה את השם מרינרה.
הפעם הראשונה שבה היא מופיעה בשמה המלא ספגטי אלה פוטנסקה מתרחשת ברומן שיצא לאור ב-1961 בשם "הפצע הקטלני" (במקור: Ferito a morte) מאת רפאלה לה קפריה. באותו ספר כתוב שמקור המאכל הוא בעיר סירקוזה שבסיציליה. בנאפולי עצמה המנה נקראת לרוב בדיאלקט המקומי בשם שאינו כולל את המילה "פוטנסקה".
מהדורת 1971 של ספר הבישול האיטלקי הפופולרי Il cucchiaio d'argento ("כפית הכסף") אומנם לא מכילה מתכון לספגטי אלה פוטנסקה, אך קיימים בספר שני מתכונים אחרים של ספגטי מדרום איטליה הדומים לו במידה רבה.
מקור > ספגטי בסגנון הזונה

המילה פוטנה (Puttana), זונה באיטלקית, נקשרת לאחת התיאוריות הפופולריות בהקשר לשמה ולמקור המנה.
סיפור עממי מייחס את המצאת הספגטי אלה פונטנסקה לזונות שעבדו בנאפולי במחצית המאה ה-20. ברובע הספרדי בנאפולי (Quartieri Spagnoli) הייתה באותה התקופה פעילות ענפה של בתי בושת.
אחת הסברות היא שמדובר במנה שהייתה מהירה ופשוטה להכנה ונעשתה עבור הלקוחות של אחד מבתי הבושת ברובע. יש גרסאות הטוענות כי הנשים שהועסקו בזנות חיפשו מתכונים למאכלים המבוססים על תוצרת מקומית, שניתן לבשלם במהירות והם מזינים. עסקי היצאנות באותה תקופה נערכו במה שנהוג היה לכנות "בתים סגורים": בתים שחלונותיהם היו תמיד מוגפים, כדי שהעוברים ושבים ברחוב לא ייראו את הנעשה בפנים והנערות העובדות בתוך הבית לא ידעו אם בחוץ יום או לילה ולא הורשו לצאת מפתח הבית.
סברה שנייה מתייחסת ללבני הנשים שהיו צבעוניים ונועדו למשוך את תשומת ליבם של הלקוחות הפוטנציאלים. הצבעים השונים התבטאו במרכיביו השונים של הרוטב: אדום, ירוק, סגול ובורדו. ההתייחסות למנה כאילו נולדה סביב זנות מעלה לעיתים טענות מעולם התקינות הפוליטית הקוראות לשינוי של שם המנה בעקבות כך.
מקור > סלנג מקומי

ייתכן שהקישור לזנות ולתרגום המילולי מקורו בעצם בטעות מילולית והשם של המנה מקורו בסלנג מקומי. הדבקים בגרסה זו למקור שם המנה טוענים שמיקום המצאת המנה הוא לא ברובע הספרדי בנאפולי אלא באתר נופש שהיה ממוקם בחופי האי הגעשי איסקיה בדרום איטליה, במסעדה הקרויה: O Rangio Fellone. באותה מסעדה נהגו להתארח מיטב הזמרים של איטליה בשנות החמישים וגם הופיעו לבידור הסועדים במקום. בעל המסעדה היה סנדרו פטי, אדריכל במקצועו שהיה ידוע בחיבתו להנאות החיים. על פי הסיפור לילה אחד אירח את חבריו במסעדה ולאחר שסיימו לשתות אלכוהול בשעת לילה מאוחרת הם ביקשו מסנדרו שיכין להם אוכל. הוא הלך למטבח אך הבין שאין לו מה להכין עבורם מאחר שחומרי הגלם במטבח אזלו ואמר לחבריו ללכת לחפש מזון במקום אחר. הם לא ויתרו והשיבו לו שמאחר והכל סגור בשעה זו אין להם לאן לפנות ואמרו לו באיטלקית את המשפט: "facci una puttanata qualsiasi". המונח Puttanata אמנם מגיע מהמילה Puttana, אך יכול גם לשמש כסלנג במשמעות של "שטות" או "קשקוש". לפי גרסה זו כוונתם של החברים הייתה לומר לבעל המסעדה שיכין עבורם מאכל כלשהו, לא משנה מה בדיוק. באי איסקיה עדיין נהוג להתייחס למנה זו כאל מנה אופיינית למטבח המקומי שלהם.
מאפיינים

יש שלא משתמשים בכלל באנשובי ויש המכנים את המנה "תבשיל האנשובי המפורסם בעולם".
ספגטי אלה פוטנסקה היא אחת ממנות הפסטה המוכרות והפופולריות ביותר באיטליה. בניגוד לרוטבי פסטה אחרים כמו הקרבונרה למשל, מנה זו שומרת על מתכון שהוא מאוד נאמן למקור, גם במטבחים שמחוץ לאיטליה. ככל הנראה הסיבה לכך היא שהמרכיבים הבסיסיים של המנה הם יחסית פשוטים וזמינים לא רק באיטליה אלא גם בארצות אחרות בעולם.
מרכיבי המנה

הרוטב למאכל זה נקרא במקור sugo alla puttanesca ("רוטב בסגנון הזונה"). קיימות מספר גרסאות והגרסה הנפוליטנית לא מכילה אנשובי. ברוב המטבחים הרוטב הוא מלוח מעט: על ידי תוספת מלח או צלפים, זיתים (נהוג להשתמש בזיתים כהים מהעיירה גאטה (במקור: Gaeta). במקרים בהם לא משתמשים בדגי אנשובי, חריף מעט (תיבול צ'ילי) ובעל ריח בולט (תוספת שום ואורגנו). בדרך הכלל הרוטב מוגש על גבי פסטה ארוכה, ספגטי ברוב המיקרים, אף שיש המגישים אותו עם פסטה פנה (penne; "אטריות צינור"), בוקטיני, לינגוויני, או ורמיצ'לי (Vermicelli).
מרכיבי המנה > אופן ההכנה

קוצצים שום ובצל ומוסיפים אנשובי (להוציא בגרסה הנפוליטנית). מקפיצים בשמן זית, במחבת. קוצצים פלפלת צ'ילי, זיתים וצלפים ומוסיפים למחבת וכן עגבניות קצוצות, אורגנו, מלח ופלפל שחור. מצמצמים את הרוטב בהרתחה איטית ושופכים מעל ספגטי אל דנטה, מקשטים בפטרוזיליה.
הערות שוליים

1 2 3 4   דוד שושן, סוף סוף פסטה בלי קונספציה: פוטנסקה היא המנה שאתם זקוקים לה כעת, באתר הארץ, 30 באוקטובר 2023
↑  Do Bianchi, The origins of Sugo alla puttanesca?, Do Bianchi, ‏2008-01-13 (באנגלית)
↑  מירי גולדנפלד, פסטה פוטנסקה, באתר Xnet‏, 6 באוגוסט 2011
↑   אייל שני, מתכון: פסטה פוטנסקה של אייל שני, באתר הארץ, 25 בפברואר 2020
רוטב פוטנסקה בעת ההכנה, המכיל עגבניות וזיתים שחורים
יהושע אלטמן

יהושע (שייע) אלטמן (נולד ב-1943) הוא איש חינוך והתיישבות ישראלי, מילדי קיבוץ כפר עציון לפני מלחמת העצמאות וממייסדיו לאחר מלחמת ששת הימים; מזכ"ל תנועת בני עקיבא בשנים 1988–1990.
קורות חיים

נולד ב-י"ד באדר ה'תש"ג (פברואר/מרץ 1943) בכפר פינס לטובה, ילידת גרמניה ויעקב אלטמן, יליד הונגריה, חברי "קבוצת אברהם" שייסדו זמן קצר לאחר מכן את כפר עציון. אביו היה מפקד הנוטרים בגוש עציון. במלחמת העצמאות היה אביו סגן מפקד הגוש. עם התחזקות הקרבות בגוש עציון, הועברו הנשים והילדים, ובכללם יהושע ואחיו, למנזר רטיסבון בירושלים. ביום האחרון לפני נפילת הגוש, לאחר נפילת המפקד משה "מוש" זילברשמידט, התמנה אביו למפקד הגוש, ונהרג בקרב על כפר עציון יום לפני הכרזת העצמאות, כשיהושע היה בן חמש. לאחר מספר חודשים הם עברו יחד עם פליטי כפר עציון לגבעת עלייה שביפו. לאחר מספר שנים התקבלו כחברי קבוצת יבנה. למד בתיכון בקבוצת יבנה, והתגייס לנח"ל, שם שירת כמפקד כיתה. לאחר שירותו הצבאי למד למשך כשנה בישיבת מרכז הרב, שם פגש את חברי כפר עציון חנן פורת ויעקב גל, והם התחילו לדבר על שיבה לכפר עציון. באותה העת, הוא עמד לקראת נישואיו, ובדיוק אז פרצה מלחמת ששת הימים והוא גויס למילואים ולחם בחזית סיני ובחזית רמת הגולן. לאחר סיום המלחמה היה ממובילי החזרה לגוש עציון, והיה מהגרעין המייסד של קיבוץ כפר עציון שבו התמנה למרכז המשק. ברית המילה של בנו הייתה הראשונה בקיבוץ מאז נפילתו.
כיהן כמזכ"ל בני עקיבא מ־1988 עד 1990.
חיים אישיים

נשוי ללאה, ששכלה אף היא את אביה אברהם (קורטי) מאיר ואת אחותה רות (רותי) מאיר בהפצצה של מטוס מצרי בקבוצת יבנה במהלך מלחמת העצמאות. לאה הייתה בעבר מזכירה בבית ספר שדה כפר עציון. לזוג חמישה ילדים.
לקריאה נוספת

עמיה ליבליך, ילדי כפר עציון, תשס"ז, עמ' 399 - 403.
נעימה ברזל, המתנחלים בלבבות, 2017, פרק ראשון: "ההקמה המחודשת של כפר עציון: הקיבוץ והאתוס".
הערות שוליים

↑  דף הנצחה לטובה אלטמן אתר קבוצת יבנה
↑  אלישיב רייכנר, מקור ראשון, "חנן היה הדינמו של כל העלייה", באתר News1 מחלקה ראשונה, 24 בספטמבר 2019
↑  נפרצה דרך מעדולם ל"גוש", הצופה, 30 באפריל 1968
↑  ברית מילה ראשון בכפר עציון, הצופה, 6 ביוני 1968
↑  מנחם רהט, מושבניק מחליף קיבוצניק בראשות תנועת הנוער בני עקיבא, מעריב, 8 במאי 1989
↑  ניר שטיינברג, האסון בקבוצת יבנה שהפך אלמן ואלמנה למשפחה יוצא לראשונה מחוץ לגבולות הקיבוץ, באתר mynet‏ קיבוץ, 13 באפריל 2018
↑  צביה גרנות, ילדי הזכרונות חזרו לגוש עציון, מעריב, 5 בספטמבר 1980
| בני עקיבא |
| --- | --- | --- |
| מזכ"לי תנועת בני עקיבא בישראל | מתתיהו רוטנברג • יעקב דרורי • אברהם שטרן • ליפא אהרוני • ידידיה כהן • שלמה סמסון • אמנון שפירא • יוחנן בן-יעקב • יהושע (שייע) אלטמן • אברהם ליפשיץ • אלחנן גלט • יונה גודמן • מרדכי (מוטי) יוגב • איתן מור-יוסף • הרב בני נכטיילר • דני הירשברג • יאיר שחל • יגאל קליין |  |
| מזכ"לי תנועת בני עקיבא העולמית | יוסקה שפירא • אברהם דובדבני • יצחק שטיגליץ • גאל גרינוולד  • זאב שוורץ  • הרב נעם פרל • רועי אביקסיס • אוהד טל  • צבי אלון |  |
| מושגים | תורה ועבודה • שבט יובל • של"פ • צוותי נחשון • גרעין נח"ל • פרויקט השחר • שבט איתנים |  |
| אישים מרכזיים | יחיאל אליאש • הרב משה צבי נריה • הרב חיים דרוקמן |  |
סול קמפבל

סולזיר ג'רמאייה "סול" קמפבל (באנגלית: Sulzeer Jeremiah "Sol" Campbell; נולד ב-18 בספטמבר 1974) הוא כדורגלן עבר אנגלי ששיחק בעמדת הבלם. בעבר שיחק גם בנבחרת אנגליה, ונחשב לאחד מטובי שחקני ההגנה בעולם בתקופתו.
קמפבל החל את הקריירה שלו בקבוצת טוטנהאם הוטספר ב-1992, ושיחק בה במשך תשע שנים. הוא כיהן כקפטן הקבוצה שזכתה בגביע הליגה ב-1999. ב-2001 עבר ליריבתה העירונית של טוטנהאם, ארסנל, ובחמש שנים בקבוצה הוא זכה עמה בשתי אליפויות פרמייר ליג ושלוש פעמים בגביע האנגלי, כולל דאבל בעונת 2001/2002, והעפיל עמה לגמר ליגת האלופות בשנת 2006. באותה שנה עבר קמפבל לשחק בפורטסמות' למשך שלוש שנים, במהלכן זכה בגביע האנגלי ב-2008. מאוחר יותר שיחק בנוטס קאונטי, חזר לתקופה קצרה לארסנל, וסיים את הקריירה בניוקאסל בשנת 2011.
קמפבל שיחק לראשונה בנבחרת הלאומית של אנגליה בשנת 1996. הוא השתתף עם הנבחרת בגביעי העולם של 1998, 2002 ו-2006, ובאליפויות אירופה של 1996, 2000 ו-2004, ולפיכך הוא השחקן היחיד שייצג את אנגליה בשישה טורנירים בינלאומיים רצופים.
ראשית חייו

קמפבל נולד בסטרטפורד שבלונדון להורים ג'מייקנים, סואל וויהלמינה. הוא היה הצעיר מבין שנים עשר ילדיהם, תשעה מהם בנים. אביו, סואל, עבד במסילת רכבת ואימו, ויהלמינה, עבדה בבית חרושת לייצור מכוניות פורד. על אף שגדל בשכונת פשע, קמפבל נמנע מהיגררות לחיי הפשע הודות להוריו הקפדנים.
כנער שיחק קמפבל בקבוצת הכדורגל החובבנית SENRAB. הוא צוטט כמתאר את החיים הקשים שעבר בילדותו: "הפכתי למתבודד בתוך הבית שלי. נהייתי צר אופקים בבית מאחר שלא היה מרחב לגדול או להתפתח, הכל היה צר ולא היה מקום לנשום. אנשים לא מבינים איך זה משפיע עליך כילד. לא הייתי רשאי לדבר, כך שהדרך שלי להתבטא הייתה הכדורגל".
קמפבל למד ב"בית הספר היסודי של פורטוויי" בסטרטפורד. הוא ניחן בכישרון רב בלימודיו בבית הספר וחונך גם במסגרת בית ספר למצוינות של התאחדות הכדורגל האנגלית בלילשול, בו פגש את שחקנית הטניס שולחן וסוכנת הכדורגל לעתיד, סקיי אנדרו. ב-1989 הצטרף קמפבל למחלקת הנוער של המועדון המקצועני טוטנהאם הוטספר, והחל את הקריירה שלו בעמדת החלוץ.
קריירת המועדונים > טוטנהאם הוטספר

לאחר שלוש שנים בהן שיחק בקבוצת הנוער של טוטנהאם הוטספר, ערך קמפבל את הופעת הבכורה בקבוצה הבוגרת בדצמבר 1992 במשחק נגד צ'לסי. כבר במשחק זה הבקיע שער לאחר שנכנס כמחליף במקומו של ניק ברמבי, אך לא ערך הופעות נוספות עד לסיום העונה. במשך שתי העונות הבאות ביסס קמפבל את מעמדו כשחקן קבע בטוטנהאם ונד בין כל העמדות השונות בחוליית ההגנה, עד שהתקבע לבסוף בעמדת הבלם. כאשר קפטן הקבוצה, גארי מאבוט, מיעט לשחק בשל פציעות וגילו המבוגר, קמפבל הפך לשחקן ההגנה המרכזי של טוטנהאם.
בעונת 1998/1999 נכנס קמפבל לעונה האחרונה בחוזהו עם טוטנהאם. עם זאת, קמפבל היה שותף כקפטן לזכייתה של הקבוצה בגביע הפוטבול ליג, לאחר ניצחון בתוצאה 0-1 על לסטר סיטי במשחק הגמר. בשל יכולתו האישית הטובה הוא נכלל בנבחרת העונה בליגה האנגלית באותה עונה. על אף הישגים אלו, טוטנהאם לא הצליחה לעבור את המקום השביעי בפרמייר ליג באף אחת מעונותיו של קמפבל בקבוצה, מה שהניע אותו לעזוב לקבוצה אחרת במדיה יוכל להשתתף בטורניר היוקרתי של הכדורגל האירופי, ליגת האלופות.
לאחר שחתם על הארכת חוזה בטוטנהאם, חוזהו בקבוצה נגמר בקיץ 2001. על אף קיומו של חוק בוסמן שאפשר החתמה מרבית של שחקנים זרים, קמפבל קיבל מטוטנהאם הצעה בשווי שהיה הופך אותו לשחקן בעל השכר הגבוה בתולדות המועדון. עם זאת, לאחר מספר חודשים של משא ומתן והצהרות תקשורתיות כי הוא עומד להישאר בקבוצה, הודיע קמפבל כי ברצונו לעזוב לקבוצה אחרת על מנת להשתתף בליגת האלופות, בין היתר בעצת מאמן נבחרת אנגליה דאז, סוון-יוראן אריקסון. מועדונים בכירים רבים מכל רחבי אירופה הציעו לקמפבל להצטרף לשורותיהן, אך הוא הצטרף בתור שחקן חופשי דווקא לארסנל - יריבתה הגדולה של טוטנהאם בצפון לונדון. מעבר זה אירע על אף שקמפבל התבטא קודם לכן כי לעולם לא ישחק עבור ארסנל.
מאז אותו מעבר כונה קמפבל "יהודה איש קריות" על ידי אוהדי טוטנהאם, במטרה לתאר את בגידתו בקבוצה. בפברואר 2009 הוא דורג על ידי העיתון דיילי מייל במקום הראשון ברשימת "הבוגדים הגדולים בכדורגל".
קריירת המועדונים > ארסנל

כבר בעונתו הראשונה במדי ארסנל, 2001/2002, זכה קמפבל להצלחה גדולה. הוא השתתף ב-32 משחקי ליגה וזכה עם הקבוצה הן באליפות הפרמייר ליג והן בגביע ה-FA, ובכך השלים עמה "דאבל". במהלך העונה שיתף קמפבל פעולה בהצלחה עם טוני אדמס ומרטין קיאון בחוליית ההגנה של ארסנל.
בעונת 2002/2003 המשיך קמפבל להפגין יכולת טובה במסגרת משחקיו בארסנל ובנבחרת אנגליה, אך פציעות מהן סבל לקראת סיומה של העונה הפחיתו את סיכויי קבוצתו להאבק על תואר האליפות. לבסוף סיימה הקבוצה במקום השני אחרי מנצ'סטר יונייטד וזכתה בפעם השנייה ברציפות בגביע האנגלי, לאחר ניצחון על סאות'המפטון בגמר. קמפבל עצמו נעדר ממשחק הגמר, בעקבות כרטיס אדום שספג באופן שנוי במחלוקת בחצי הגמר מול מנצ'סטר. עם זאת, יכולתו הטובה באותה עונה זכתה להכרה בדמות בחירתו לנבחרת העונה בליגה האנגלית.
במהלך העונה הבאה, 2003/2004, יצר קמפבל שותפות חדשה בחוליית ההגנה עם קולו טורה. יכולתם היעילה של השניים סייעה לארסנל לזכות באליפות הפרמייר ליג ללא הפסד ליגה במהלך העונה, וקמפבל נבחר בפעם השנייה ברציפות לנבחרת העונה בליגה האנגלית. ארסנל הבטיחה את הזכייה בתואר לאחר ניצחון בוייט הארט ליין על קבוצתו הקודמת של קמפבל, טוטנהאם. משמעות ההישג הייתה כי לקמפבל יותר אליפויות בשלוש עונות בארסנל, מאשר מספר האליפויות בהן זכתה טוטנהאם בתולדותיה.
רצף המשחקים של ארסנל ללא הפסד נמשך גם בתחילת העונה הבאה, והגיע עד ל-49 משחקים - שיא של כל הזמנים. קמפבל סבל מחוסר מזל בהיותו מעורב במהלך שהעניק בעיטת עונשין לויין רוני במשחק מול מנצ'סטר יונייטד, שהביאה לסוף הרצף של ארסנל. על אף שקמפבל עצמו ניסה להימנע מתיקול, רבים סברו שרוני צלל ברחבה על מנת לקבל את בעיטת העונשין. הקבוצה סיימה במקום השני בפרמייר ליג לעונת 2004/2005, אחרי צ'לסי, אך זכתה בגביע האנגלי, אף שקמפבל לא שותף במשחק הגמר שהתקים בקארדיף, בו ניצחה את מנצ'סטר בדו-קרב בעיטות עונשין.
בעונת 2005/2006 סבל קמפבל מפציעות רבות ומירידה ביכולת המשחק שלו. במשחק הביתי ב-1 בפברואר בו הפסידה ארסנל 3-2 לוסטהאם יונייטד, קמפבל היה אשם במידה רבה בשני שעריה הראשונים של היריבה, בטרם הוחלף בהפסקת המחצית. באופן לא מקובל הוא עזב מיידית את האצטדיון, ולא נשאר לצפות במחצית השנייה של המשחק. חברו לקבוצה, רובר פירס הצרפתי, טען כי קמפבל חושש מפני חדירה לחייו הפרטיים, ובמשך מספר ימים הוא לא יצר כל קשר עם ראשי המועדון. עם זאת, הוא שב להתאמן עם הקבוצה ב-6 בפברואר, ולאחר עשרה שבועות מחוץ למגרשים השתתף במשחק מול פורטסמות' ב-13 באפריל. במשחק זה הוא שבר את אפו, ונעדר ממשחק למשך תקופה קצרה נוספת.
קמפבל שב לשחק פעם נוספת במשחק הגומלין של חצי גמר ליגת האלופות מול ויאריאל, שבסיומו השיגה ארסנל תיקו 0-0 והעפילה למשחק הגמר לראשונה בתולדותיה. במשחק הגמר מול ברצלונה, שנערך בסטאד דה פראנס, הבקיע קמפבל בנגיחה את השער הראשון, לאחר הגבהת בעיטה חופשית של תיירי הנרי. עם זאת, בסיום המשחק ארסנל הפסידה בתוצאה 2-1. קמפבל היה חלק מההגנה הטובה בהיסטוריה של הטורניר, שלא ספגה שער במשך עשרה משחקים רצופים ו-995 דקות בסך הכול. בנוסף, הוא אחד מחמישה כדורגלנים אנגלים, יחד עם טדי שרינגהאם, סטיב מקמנמן, סטיבן ג'רארד ופרנק למפארד, שהבקיעו במסגרת גמר ליגת האלופות.
ביולי 2006 הודיעה הנהלת ארסנל כי קמפבל יעזוב את המועדון לאחר החלטה משותפת עמה. עד לעזיבתו קמפבל שיחק ב-197 משחקים והבקיע 11 שערים במדי ארסנל בכל המסגרות. ב-2008 הוא נבחר למקום ה-15 ברשימת "50 השחקנים הגדולים בתולדות ארסנל".