הרפובליקה הסורית הראשונה
הרפובליקה הסורית המנדטורית (1930–1946) > מלחמת העולם השנייה ועצמאות

עם נפילת צרפת בשנת 1940 במהלך מלחמת העולם השנייה, סוריה הייתה בשליטת ממשלת וישי עד שהבריטים והצרפתים החופשיים פלשו לכבוש את המדינה ביולי 1941. סוריה הכריזה שוב על עצמאותה בשנת 1941 אך רק ב-1 בינואר 1944 הוכרה כרפובליקה עצמאית.
בשנות ה-40 דגלה בריטניה בחשאי ביצירת מדינה סורית רבתי שתבטיח לבריטניה מעמד מועדף בעניינים צבאיים, כלכליים ותרבותיים, בתמורה לעצירה מוחלטת של השאפתנות היהודית בארץ ישראל. צרפת וארצות הברית התנגדו להגמוניה הבריטית באזור, מה שהוביל בסופו של דבר להקמת מדינת ישראל.
ב-27 בספטמבר 1941 הכריזה צרפת, מכוח המנדט, ובמסגרתו, על עצמאותה וריבונותה של המדינה הסורית. בהכרזה נכתב כי "העצמאות והריבונות של סוריה ולבנון לא ישפיעו על המצב המשפטי כפי שהוא נובע מחוק המנדט. אכן, ניתן לשנות מצב זה רק בהסכמת מועצת חבר הלאומים, בהסכמת ממשלת ארצות הברית, החתומה על האמנה הפרנקו-אמריקאית מיום 4 באפריל 1924, ורק לאחר סיום ההסכמים בין ממשלת צרפת לבין ממשלת סוריה ולבנון שאושרו כדין בהתאם לחוקי הרפובליקה הצרפתית.
ביולי 1943 נאלץ דה-גול להסכים לעריכת בחירות בסוריה, שבהו ניצח "הגוש הלאומי".
לאחר הבחירות, החלו ממשלת "הגוש הלאומי" ו"הגוש החוקתי" ובעלי בריתו בביירות, לתאם את מדיניותם מול צרפת. מתחילת אוקטובר 1943 גובשה אסטרטגיה להשתמש בחוקות הפרלמנטריות כדי לממש את התביעות לעצמאות מלאה. שני הגושים קבעו כי הממשלות והפרלמנטים יאשררו את החוקות המחודשות ללא הסעיפים הקובעים את זכות הווטו של הצרפתים. ב-9 בנובמבר 1943 אישר בשארה אל-ח'ורי את הנוסח החדש, תוך התעלמות מאיומי הצרפתים. בינואר 1944 הלכה ממשלת "הגוש הלאומי" בדרכה של ממשלת לבנון, והנשיא אל-קוותלי אישר נוסח חדש לחוקה, ללא סעיף 116 שאפשר לצרפתים להטיל וטו על כל החלטה של הפרלמנט והממשלה.
לאורך שנת 1944 פעלה ממשלת סוריה כגוף ריבוני, ובין היתר החלה לקשור קשרים בינלאומיים. בסוף אוגוסט 1944 חזר דה-גול לפריז לאחר שחרורה, ודרש לחתום על חוזה עם סוריה, שיבטיח את האינטרסים והמעמד המיוחד של צרפת. אולם אל-קוותלי סירב להיכנס למשא ומתן לפני שיפונו כל הכוחות הזרים מאדמת סוריה. בדצמבר 1944 נקט הפרלמנט הסורי צעד אנטי-צרפתי: הוא חוקק חוק שהוריד את מעמד השפה הצרפתית במערך הלימודים של בתי הספר היסודיים, וקבע אותה כשפה זרה שנייה, אחרי האנגלית, בבתי הספר התיכוניים. בינואר 1945 הוכרז על הקמת צבא סורי לאומי. בפברואר החלו שיחות עם צרפת, אולם הן הגיעו למבוי סתום. במאי 1945 החליט דה-גול לשלוח צבא מתוגבר לסוריה, וב-19 במאי פרצו קרבות בדמשק.
ב-29 במאי 1945, צרפת הפציצה את דמשק וניסתה לעצור את מנהיגיה הנבחרים באופן דמוקרטי. בזמן שמטוסים צרפתיים הפציצו את דמשק, ראש הממשלה פאריס אל-חורי השתתף בוועידה המייסדת של האו"ם בסן פרנסיסקו, והציג את טענת סוריה לעצמאות מהמנדט הצרפתי.
הקרבות נמשכו עד 31 במאי, וגבו, לפי אחד האומדנים, כ-400 הרוגים וכ-1,500 פצועים בצד הסורי. כמו כן, בניין הפרלמנט בדמשק נהרס. האש הופסקה רק בעקבות איגרת קשה מצ'רצ'יל לדה-גול ולחץ אמריקני.
שתי המדינות התקבלו לאומות המאוחדות כמדינות עצמאיות.
בנט ברומס אמר כי חשוב לציין כי היו כמה חברות מייסדות באו"ם שמעמדן מוטלת בספק בזמן ועידת סן פרנסיסקו וכי ממשלת צרפת עדיין ראתה בסוריה ולבנון כמנדטים.
דאנקן הול אמר "לפיכך, ניתן לומר שהמנדט הסורי הופסק ללא כל פעולה רשמית מצד הליגה או ממשיכתה. המנדט הופסק על ידי הצהרת סמכויות החובה, והמדינות החדשות עצמן, על עצמאותן, ואחריו תהליך של הכרה בלתי מותנית באופן חלקי על ידי סמכויות אחרות, שהסתיימה בכניסה רשמית לאו"ם. סעיף 78 לצ'רטר סיים את מעמד ההדרכה לכל מדינה חברה: 'מערכת הנאמנות לא תחול על שטחים שהפכו לחברים באו"ם, היחסים ביניהם יתבססו על כבוד לעקרון השוויון הריבוני'". כך שכאשר האו"ם קם באופן רשמי ב-24 באוקטובר 1945, לאחר אשרור אמנת האו"ם על ידי חמשת חברי הקבע, מכיוון שסוריה ולבנון הן מדינות מייסדות, המנדט הצרפתי לשתיהן הופסק באופן חוקי בתאריך זה והושגה עצמאות מלאה.
העצמאות הסורית דה יורה הושגה ב-24 באוקטובר 1945.
בדצמבר 1945 הסכימו הבריטים והצרפתים על פינוי צבאותיהן מסוריה ומלבנון. המשך הלחץ מצד קבוצות לאומיות סוריות ולחץ בריטי אילץ את הצרפתים לפנות את כוחותיהם האחרונים ב-17 באפריל 1946.