stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שושלת צ'לוקייה
הערות שוליים

↑  Jain, S. (2011). THE INDIA THEY SAW (VOL-1): THE INDIA THEY SAW (VOL-1) by SANDHYA JAIN: Perspectives on India. The India They Saw: Foreign Accounts. Ocean Books. p. 266. ISBN 978-81-8430-106-9.
↑  Sircar D.C. (1965), p. 48, Indian Epigraphy, Motilal Banarsidass Publishers, Delhi, ISBN 81-208-1166-6]
1 2  Dikshit, Durga Prasad (1968). POLITICAL HISTORY OF THE CHALUKYAS OF BADAMI. Abhinav Publications, New Delhi. The Rashtrakuta inscriptions also praise the heroic nature of the Chalukyan army (Karṇāṭakabala, in their records)
↑  Azmathulla Shariff. "Badami Chalukyans' magical transformation". Deccan Herald, Spectrum, July 26, 2005. אורכב מ-המקור ב-10 בפברואר 2007. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Bolon, Carol Radcliffe (1 בינואר 1979). "The Mahākuṭa Pillar and Its Temples". Artibus Asiae. 41 (2/3): 253–268. doi:10.2307/3249519. JSTOR 3249519. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  The Buddhist Caves at Aurangabad: Transformations in Art and Religion, Pia Brancaccio, BRILL, 2010 p.82
↑  S.R. Bakshi; S.G (2005). Early Aryans to Swaraj. Sarup & Sons. p. 325. ISBN 978-81-7625-537-0. It has been reported that the story of agnikula is mot mentioned at all in the original version of the Raso preserved in the Fort Library at Bikaner.
↑  R.K. Pruthi. The Classical Age. Discovery Publishing House, 2004 – India – 288 pages. p. 106.
↑  Thapar, Romila (2003). The Penguin History of Early India. New Delhi: Penguin Books. ISBN 0-14-302989-4.
↑  The Eastern Chalukya inscriptions show a gradual shift towards Telugu with the appearance of Telugu stanzas from the time of king Gunaga Vijayaditya (Vijayaditya III) in the middle of the 9th century, Dr. K.S.S. Seshan, University of Hyderabad. "APOnline-History of Andhra Pradesh-ancient period-Eastern Chalukyas". Revenue Department (Gazetteers), Government of Andhra Pradesh. Tata Consultancy Services. אורכב מ-המקור ב-6 בדצמבר 2006. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Govindaraya Prabhu, S (1 בנובמבר 2001). "The Southern India: Coinage of the Chalukyas". Prabhu's Web Page On Indian Coinage. אורכב מ-המקור ב-1 בדצמבר 2008. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  "Chalukya Utsava: Depiction of grandeur and glory". NewIndia Press. 26 בפברואר 2006. אורכב מ-המקור ב-29 בספטמבר 2007. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007284951905171  VIAF: 21153593634851670273   WorldCat (עם VIAF): 21153593634851670273 
כתובת קאנדה עתיקה של מלך צ'לוקיה מנגאלשה משנת 578;לספירה במקדש מערת בדאמי מס' 3
כתובת קאנדה עתיקה על עמוד הניצחון, מקדש וירופאקשה, פטאדקל, 733–745 לספירה
מטבע של צ'לוקייה של בדאמי. שליט לא בטוח. בקירוב 597–757 לספירה. חזיר בר וסוג של מקדש.
מכלול המקדשים בהוטאנתה (אנ') בבדאמי
מקדש וירופאקשה ב"סגנון דראווידי בפטאדקל, נבנה בשנת 740 לספירה
שירה על אבן במקדש מגוטי (כתובת איהולה) מתוארכת לשנת 634 לספירה, בשפת הסנסקריט ובכתב קאנדה עתיק, עם אימוץ שפת קאנדה בערך באותו תאריך בתחתית.
מקדש מערה מספר 3 במערות בדאמי, שנת 578 לערך
ראש הגשר אורנינבאום

החזית ב-21 בספטמבר 1941
ראש הגשר של אורנינבאום (ברוסית: Ораниенбаумский плацдарм) היה חלק מבודד ממחוז לנינגרד ברוסיה, אשר נשמר בשליטה סובייטית במהלך המצור על לנינגרד במלחמת העולם השנייה ומילא תפקיד משמעותי בהגנה על העיר.
היסטוריה

האזור ממוקם ליד העיירה לומונוסוב (לשעבר אורנינבאום) ובמרכזו מתחם מבצר קרסניה גורקה. הכוחות הגרמנים מקבוצת ארמיות צפון (דיוויזיית הפאנצר ה-1, דיוויזיות הרגלים ה-58 וה-254) התקרבו ללנינגרד בתחילת ספטמבר 1941 והגיעו למפרץ פינלנד ב-7 בספטמבר, ובידדו אזור באורך 65 ק"מ ובעומק 25 ק"מ לאורך החוף הבלטי. אזור זה בוצר והוגן על ידי חיילי הצבא האדום ומלחים של הצי הבלטי. ניסיון להתחבר עם הכוחות הסובייטיים העיקריים סביב לנינגרד, מבצע סטרלנה פטרהוף (ru) נערך בין ה-5 ל-10 באוקטובר אך נכשל. ב-2 בנובמבר 1941, קורפוס הרובאים ה-19 אורגן מחדש כקבוצת המבצעים השנייה של נווה, ולאחר מכן במהירות כקבוצת מבצעי החוף,של חזית לנינגרד כדי להגן על הכיס. בתחילה היא כללה את דיוויזיית הרובאים ה-48 ואת חטיבות רובאי הצי ה-2 וה-5, תחת המפקד לשעבר של קורפוס הרובאים ה-19, גנרל אנטונוב.
מאוחר יותר כלל חיל המצב את דיוויזיות הרובאים ה-48, ה-98 וה-168 וחלקים מהצי הבלטי שסיפקו תמיכה ארטילרית. המפקד בין 1942 ל-1943 היה הגנרל ולדימיר רומנובסקי . הוא הוחלף על ידי איוואן פדיונינסקי בדצמבר 1943. בנובמבר 1943, ארמיית ההלם השנייה נשלחה אל ראש הגשר. חלק ממבצע לנינגרד-נובגורוד הייתה מתקפת קרסנוי סלו-רופשה שעזרה לשבור את המצור על לנינגרד. ב-14 בינואר 1944, ארמיית ההלם השנייה תקפה מראש הגשר וחברה לכוחות סובייטים שתקפו מלנינגרד.
אנדרטאות

מספר מונומנטים מהחגורה הירוקה של התהילה ממוקמים בתוך ראש הגשר לשעבר.
הערות שוליים

↑  Erickson, John (1 בינואר 1999). Stalin's War with Germany: The road to Berlin. Yale University Press. pp. 167–171. ISBN 0300078137. {{cite book}}:  (עזרה)
מאור טיורי

מאור טיורי (נולדה ב-13 באוגוסט 1990) היא אתלטית ישראלית, אלופת ישראל בריצת 1500 מטר (2011 ו-2015) ושיאנית ישראל לשעבר בריצת 5000 מטר. היא ייצגה 3 פעמים ברצף את ישראל במשחקים האולימפיים (ריו דה ז'ניירו 2016, טוקיו 2020, פריז 2024) וכן באליפות העולם באתלטיקה (לונדון 2017).
ביוגרפיה

טיורי נולדה וגדלה בכפר סבא, אחות בכורה לשני אחים. אביה גדעון טיורי בעברו אתלט מצטיין וכיום עצמאי בתחום מיזוג האוויר והחשמל.  אמה, אירית, עוזרת מינהלית באוניברסיטת תל אביב ובוגרת תואר ראשון בכלכלה.
טיורי התאמנה בהדרכתם של מיכאל זגלסקי, אולגה קוסצ'נקו ועמית נאמן באגודת אתלטי אורן השרון. אחרי שהשתחררה מצה"ל בגיל 20, ירדה לארצות הברית, והיא בוגרת אוניברסיטת סן פרנסיסקו, במדעי הספורט והאימון. כיום, היא מתאמנת בעיר בולדר, במדינת קולורדו שבארצות הברית, בהדרכת סטיב ג'ונס (אנ'), ומשתייכת בישראל למועדון לידר ירושלים.[דרוש מקור]
ביוגרפיה > 2006 > אלופת ישראל

באליפות ישראל בריצת 5000 מטר שנערכה ב-6 במאי 2006 זכתה טיורי במדליית זהב בשיא ישראלי חדש לנערות ולקדטיות של 17:16:57 דקות, לפני דועה חטיב מאחי נצרת (17:32:02 דקות) וסבטלנה בחמנד ממכבי תל אביב.
ביוגרפיה > 2008

באליפות ישראל בריצת 10000 מטר שנערכה באפריל 2008 זכתה טיורי במדליית כסף בתוצאה של 36:21:20 דקות, אחרי סבטלנה בחמנד ממכבי השגים ראשון לציון (35:50:66 דקות) ולפני הלן וולפסון מרמת השרון (37:01:49 דקות). באליפות ישראל שנערכה ביולי אותה שנה היא זכתה במדליית ארד בריצת 1500 מטר בתוצאה של 4:44.04 דקות, אחרי הלן וולפסון (4:35.41 דקות) וסבטלנה בחמנד (4:38.29 דקות). באליפות ישראל בריצת 10 ק"מ כביש שנערכה בנובמבר אותה שנה היא זכתה במדליית זהב בתוצאה של 37:52 דקות, לפני נילי אברמסקי (38:31 דקות) והלן וולפסון (39:07 דקות). היא זכתה במדליית זהב בריצת 5000 מטר.
ביוגרפיה > 2009

באליפות ישראל שנערכה בשנת 2009 זכתה טיורי בשתי מדליות זהב בריצת 5000 מטר ובריצת 10 קמ כביש ובשתי מדליות כסף בריצת 800 מטר ובריצת 1500 מטר. בתחרויות האתלטיקה של המכביה השמונה-עשרה שנערכו ביולי אותה שנה היא זכתה במדליית כסף, בריצת 1500 מטר בתוצאה של 4:41.54 דקות, אחרי דועה סלימן-חטיב מישראל (4:39.68 דקות) ולפני מיגל אטיאס מישראל (4:47.40 דקות). נוסף לכך, היא סיימה במקום רביעי בריצת 800 מטר בתוצאה של 2:19.21 דקות.
ביוגרפיה > 2010

באליפות ישראל שנערכה בשנת 2010 זכתה טיורי בשתי מדליות זהב בריצת 5000 מטר ובריצת 10000 מטר ובשתי מדליות כסף בריצת 800 מטר ובריצת 1500 מטר.
ביוגרפיה > 2011

באליפות ישראל שנערכה בשנת 2011 זכתה טיורי במדליית זהב בריצת 1500 מטר בתוצאה של 4:37.05 דקות, לפני אלי גולדפרב מהפועל אתלטי אורן השרון (4:38.28 דקות).
ביוגרפיה > 2013

בתחרויות האתלטיקה של המכביה התשע-עשרה שנערכו בשנת 2013 זכתה טיורי במדליית כסף בריצת 3000 מטר בתוצאה של 10:03.80 דקות, אחרי לאה רוזנפלד (9:53.65 דקות) ולפני קטרין פירס (10:09.01 דקות) שתיהן מארצות הברית.
ביוגרפיה > 2015 > שיאנית ישראל

בתחרות שנערכה בוולנאט, קליפורניה ב-17 באפריל 2015 קבעה טיורי בריצת 5000 מטר שיא ישראלי חדש של 16:08.83 דקות, שיפור לשיא הוותיק בן ה-13 של נילי אברמסקי (16:09.88 דקות).
במשחקים האירופיים (2015) שנערכו בבאקו אזרבייג'ן ביוני 2015 סיימה טיורי פעמיים במקום שני בריצת 1500 מטר בשיא אישי חדש של 4:26.86 דקות ובריצת 3000 מטר בשיא אישי חדש של 9:32.11 דקות. שבוע לאחר מכן, באליפות ישראל באתלטיקה שנערכה ביולי היא זכתה במדליית זהב בריצת 1500 מטר בתוצאה של 4:28.07 דקות, לפני אזאוונט טקה ממכבי תל אביב (4:34.45 דקות) ורחל גיבריצאדיק מאתלטי הסימטה דרום תל אביב (4:38.62 דקות).
בחצי מרתון שנערך ב-28 בספטמבר 2015 בארצות הברית, קבעה טיורי שיא אישי של 1:15:23 שעות, ובכך הייתה לרצה השנייה הטובה בישראל במקצה זה, לאחר נילי אברמסקי.
ביוגרפיה > 2016

בתחרות שנערכה בסיאטל, קליפורניה ב-12 בפברואר 2016 קבעה טיורי בריצת 5000 מטר שיא ישראלי חדש של 16:07.77 דקות, שיפור לשיאה האישי.
במרתון הבכורה שלה שנערך באוטווה ב-29 במאי אותה שנה היא קבעה תוצאה של 2:42:20 שעות ובכך השיגה את הקריטריון להשתתף באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016).
באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) היא סיימה במקום 90 בריצת המרתון בתוצאה של 2:47:27 שעות.
ביוגרפיה > 2017

בחצי מרתון שנערך בדולות', מינסוטה ב-17 ביוני 2017 קבעה טיורי שיא אישי חדש של 1:14:54 שעות. באליפות העולם שנערכה בלונדון באוגוסט אותה שנה היא סיימה את ריצת המרתון במקום 63 בתוצאה של 2:49.45 שעות.
ביוגרפיה > 2018

באליפות ישראל בריצת 10,000 שנערכה בהדר יוסף ב-26 באפריל 2018 סיימה טיורי במקום השני, וקבעה שיא אישי חדש של 33:28.51 דקות שזוהי התוצאה התשיעית בטיבה של אתלטית ישראלית אי פעם.
ביוגרפיה > 2020

באליפות העולם בחצי מרתון, שנערכה בפולין בחודש אוקטובר 2020, סיימה טיורי במקום 53 בשיא אישי חדש של 1:12:27 שעות.
ביוגרפיה > 2021

במרתון צ'שייר עילית (Cheshire Elite) שנערך באנגליה ב-25 באפריל 2021 שיפרה טיורי את שיאה האישי וקבעה תוצאה של 2:29:03 שעות, שיפור של כ-13 דקות לשיאה משנת 2016 ובכך קבעה את הקריטריון האולימפי לאולימפיאדת טוקיו.
באולימפיאדת טוקיו 2020 שנערכה באוגוסט, סיימה טיורי את תחרות המרתון במקום ה-48 מתוך 88 בתוצאה של 2:37:52 שעות. בתחרות שררו תנאים לא פשוטים, עם טמפרטורה של כ-30 מעלות וכ-80 אחוזי לחות מה שהוביל לפרישה של 15 רצות. היא שיפרה את שיאה האישי בכ-10 דקות, ואת מיקומה העולמי ביותר מ-40 מקומות, לאחר שדורגה במקום ה-90 באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו.
ביוגרפיה > 2024

במרתון רוטרדם 2024 קבעה טיורי תוצאה של 2:26:39 שעות ובכך קבעה קריטריון אולימפי בריצת המרתון והשיגה את הכרטיס לאולימפיאדת פריז (2024).
באולימפיאדת פריז הגיעה למקום ה-49 בתוצאה של 2:33:37 שעות.
ביוגרפיה > 2025

בחצי מרתון ברצלונה 2025 שיפרה מאור את שיאה האישי וקבעה תוצאה של 1:11:09 שעות.
שיאים אישיים

ריצת 1500 מטר: 4:26.86 דקות (2015)
ריצת 3000 מטר: 9:32.11 דקות (2015)
ריצת 5000 מטר: 16:07.77 דקות (2016), שיא ישראל בעבר
ריצת חצי מרתון: 1:11:09 שעות (2025)
ריצת מרתון: 2:26:39 שעות (2024)
ריצת 10000 מטר: 33:28.51 דקות (2018)
רצח משה תמם

| --- | --- |

 תאריך:  6 באוגוסט 1984
 מקום:  פרדס ליד מבוא דותן
 מטרה:  חייל צה"ל
 קואורדינטות:  32°25′13″N 35°10′32″E﻿ / ﻿32.420217°N 35.175632°E﻿ / 32.420217; 35.175632
 סוג:  חטיפה ופיגוע ירי
 הרוגים:  1
 מספר מפגעים:  4
 מניע:  טרור פלסטיני
  (למפת צפון השומרון מוגדלת) מבוא דותן(למפת צפון השומרון רגילה) מבוא דותן(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום מבוא דותן(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום מבוא דותן
 
רצח משה תמם הוא פיגוע חטיפה ורצח שבו נרצח החייל משה תמם, לאחר שחוליית מחבלים ערבים ישראלים מבאקה אל-גרבייה שהשתייכו לחזית העממית לשחרור פלסטין כשלה בניסיון לחטוף אותו לסוריה לצורכי מיקוח, והחליטה לרצוח אותו בפרדס בעמק דותן, ליד מבוא דותן.
החטיפה והרצח

ב־6 באוגוסט 1984 יצא משה תמם לחופשה מהצבא, נפגש עם חברתו וליווה אותה אל ביתה בטבריה. לאחר מכן, בשעת ערב, נסע בקו אוטובוס 841 הנוסע מטבריה לתל אביב, ירד בתחנת בית ליד והחל לתפוס טרמפים הלאה. במחלף נתניה עצר לו רכב קורטינה ובו ארבעת המחבלים: ראש החוליה איבראהים נאיף אבו מוח', איבראהים עבד א-ראזק ביאדסה, רושדי חמדאן אבו מוח', ווליד נימר אסעד דקה. לפי מקורות אחרים, ברכב היו שלושה מחבלים.
המחבלים, בגילים 24–26, מבאקה אל-גרבייה, היו חברי החזית העממית לשחרור פלסטין. הוטל עליהם לחטוף חייל ישראלי ולהעביר אותו לסוריה, ובעודם מחפשים חייל, חמושים באקדחים ותרסיס פלפל, ראו את תמם בצד הדרך. הם עצרו לו והוא עלה לרכב. במהלך הנסיעה שניים מהמחבלים שלפו אקדחים, כפתו את ידיו בחבל וכיסו את עיניו בסמרטוט.
בתחילה כלאו אותו בבית ראש החולייה נאיף במשך יומיים, אולם אז החליטו להורגו משום שחששו שייתפסו בדרך לסוריה. הם נסעו אל פרדס בעמק דותן שבשומרון, סמוך ליישוב מבוא דותן, והעמידו את תמם בתוך מטע זיתים. איבראהים עבד א-ראזק ירה בו בעזרת אקדח והקליע שרט את מצחו. לאחר שתמם נפל אל הקרקע, ראזק ירה פעם נוספת מטווח קצר מאוד לכיוון חזהו, והרגו. ראזק ונאיף חזרו למכונית שבו חיכה להם רושדי, לאחר שלקחו את מסמכי הזיהוי שלו.
החיפוש אחר תמם ורוצחיו

החיפושים אחר תמם ארכו ארבעה ימים. ב-10 באוגוסט 1984 נמצאה גופתו על ידי חקלאי ערבי, עם סימני חבלה קשים שהעידו על התעללות בסכין. תמם היה שעון על עץ זית, היות שרוצחיו הניחוהו כך על מנת לשוות לו מראה של אדם ישן. בחזהו היה נקב של כדור חודר, ופצע יציאה בשמאל גבו.
ב־9 בספטמבר 1984 נערכה עצרת לזכרו. ב־1985 אביו הקים אנדרטה לזכרו בחבצלת השרון. אנדרטה נוספת הוקמה במקום מציאתו, במטע עצי זית בצומת הכביש העולה ליישוב מבוא דותן בצפון השומרון.
חוליית המרצחים נתפסה בשנת 1986. ברשות חברי החוליה נמצאו שני אקדחים, בנוסף לרימונים, חומרי נפץ ורובה שהיו בבית ראש החוליה.
משפט והרשעת המחבלים

מכתב האישום עולה כי וליד דקה, היה חבר בארגון החזית העממית לשחרור פלסטין, יצא לסוריה לאימונים צבאיים, פגש פעיל בחזית העממית המכונה עסא וקיבל ממנו משימה לנסות לחטוף חייל ישראלי ולהעביר אותו לסוריה, אם לא יוכלו לחטוף אותו לסוריה, קיבל הוראה לרצוח אותו. דקה אמר לחברי החוליה כי אם יהיו קשיים כלשהם עליהם להרוג את החייל החטוף.
ב־2 במרץ 1987 הורשעו חברי החוליה בבית המשפט הצבאי בלוד בגין עבירות שונות, בהן: חברות בארגון עוין, אימונים צבאיים, ירי לעבר אנשים וחבלה גופנית חמורה. חברי החולייה נידונו למאסר עולם, ובתוך כך נקבע כי דקה ורושדי היו שותפים שווים לרצח, אף על פי שבוצע בפועל בידי חבריהם לחוליה, וכי דקה הורה לחברי החוליה לרצח את משה תמם, בשל כל אלו נגזר עליו מאסר עולם מפעיל החוליה בארגון "החזית העממית", סמיר בעבא, נידון בנפרד בנובמבר 1989 ל־14 שנות מאסר.
במשפטו של בעבא התגלו תוכניותיהם הנוספות של החוליה. בין היתר, הם גילו במקרה את מקום מגוריו של אלוף אורי אור ותכננו לרוצחו. כמו כן, תכננו לחטוף ולרצוח את אחד מטייסי חיל האוויר שהשתתפו במבצע אנטבה, לאחר שביררו את מקום מגוריו באמצעות פרטים שהשאיר בבית מלון בהרצליה. החולייה גם קיוותה לבצע "פיגוע ראווה" נגד רכבת ישראל, ולחבל בתחנת הכוח "מאור דוד" בחדרה.
רק לאחר שנכשלו בביצוע תוכניותיהם האחרות, פנו לחטיפת חייל שאינו קצין בכיר, במקור מתוך כוונות מיקוח.
ריצוי העונש

בקשותיו של דקה לקציבת עונשו נדחו על ידי הרמטכ"ל ונשיא המדינה עד שב-2012 החליט הנשיא שמעון פרס לקצוב את עונשו לטווח שבין 35 ל־37 שנים, בעקבות המלצת משרד המשפטים. בהמשך נגזרו עליו שנתיים נוספות לאחר שנתפס בכלא עם טלפון סלולרי שהבריח עבורו חבר הכנסת לשעבר מבל"ד באסל גטאס, כך שעונשו עמד על 39 שנים.
בפסק דין בבית המשפט המחוזי בנצרת בשנת 2012 בעקבות בקשת וליד דקה להתייחדות עם אשתו, טען דקה כי אינו משתייך לארגון החזית העממית, אולם פי חוות דעת של השב"כ קבעה כי דקה לא ניתק את קשריו עם החזית העממית בכל שהותו בכלא. וכי בניגוד לטענותיו הוא עדיין מזוהה אדיאולוגית עם הארגון, וכל התנהלותו הייתה מצג שווא כדי להשיג רווח אישי.
ב-5 באפריל 2021 שוחרר רושדי אבו מוח' מבית כלא קציעות, לאחר שריצה שם 35 שנות מאסר. במרץ 2022 הוא התחתן.
עונשו של איברהים אבו מוח' נקצב ל-40 שנות מאסר והוא צפוי להשתחרר בשנת 2026, עונשו של בראהים עבד א-ראזק ביאדסה נקצב ל-45 שנות מאסר והוא צפוי להשתחרר ב-2031.
ב־2023 אושפז דקה תחת אבטחה בבית החולים אסף הרופא בצריפין, בגיל 62. לפי גורמים בשב"ס מצבו הוגדר סופני והוא ביקש למות בקרב בני משפחתו מחוץ לכלא. השחרור המוקדם נידון בוועדת שחרורים רגילה ולא בוועדה מיוחדת, מחמירה יותר, המיועדת לאסירים ביטחוניים. דבר זה עורר מחאה ציבורית והפגנות, וכן התנגדות של פרקליטות המדינה. ב-31 במאי דחתה ועדת השחרורים של שירות בתי הסוהר את בקשתו של דקה להשתחרר מהכלא.
ב-7 באפריל 2024 מת דקה מסרטן בבית החולים אסף הרופא בעודו מרצה את מאסרו בכלא.
לקריאה נוספת

כתב אישום - ווליד נימר אסעד דקה, בית המשפט הצבאי בלוד, תיק פ.א 1421/84, 1986
הכרעת דין - ווליד נימר אסעד דקה, בית המשפט הצבאי, בלמ"ד/55/86, 1/3/1987
החלטה עת"א 54950-11-11 דקה (אסיר) נ' משטרת ישראל/שירות בתי הסוהר-מחלקת האסיר ואחרים, בית המשפט המחוזי בנצרת, 16 בפברואר 2012
כוח אדם - רב"ט משה תמם ז"ל, תיק מספר 89/1987/8, ארכיון צה"ל ומערכת הביטחון
הערות שוליים

↑  חברתו של החייל משה תמם ליוותה אותו לפני שבוע לאוטובוס ־ ומאז הוא נעלם, מעריב, 13 באוגוסט 1984
1 2 3 4 5 6 7 8  הנאשמים ברצח תמם תכננו לחטוף אותו לסוריה, חדשות, 11 במאי 1986
1 2  מפקדם של רוצחי משה תמם נדון ל־14 שנות מאסר, מעריב, 8 בנובמבר 1989
1 2 3  חנן גרינווד, בחזרה לסיוט: כך נרצח החייל משה תמם, באתר ישראל היום, 5 באפריל 2021
↑  אורן תמם (מימין), אלברט תמם (משמאל), שני אחיו של משה תמם, וחברתו איילה נסעו אתמול לישוב מבוא דותן, למקום המדויק שבו נמצאה גופתו של החייל שנרצח על ידי מחבלים., חדשות, 21 באוגוסט 1984;
"רציתי לראות איפה הרגו אותו", חדשות, 21 באוגוסט 1984
↑  משה תמם, חייל. נעלם ב־6.8.84 בצומת בית־ ליד. גופתו נמצאה ב־84'.10.8 ליד מבוא־דותן. נרצח בדקירות סכין. על הגופה נמצאו סימני התעללות. לא פוענח., חדשות, 2 באוגוסט 1985
↑  תלמה פרויד, "מוות לרוצחי יהודים" קראו משתתפי עצרת לזכר משה תמם, מעריב, 10 בספטמבר 1984
↑  אנדרטת זיכרון למשה תמם, חבצלת השרון, באתר "יזכור", אתר ההנצחה לחללי מערכות ישראל
↑  אלישע בן קימון, לאחר שחרור המחבל: שופצה אנדרטת החייל משה תמם, באתר ynet, 9 באפריל 2021;
אורלי הררי, נחנכה האנדרטה לזכר החייל משה תמם הי"ד, באתר ערוץ 7, 15 באוקטובר 2021
↑  כתב אישום - ווליד נימר אסעד דקה, בית המשפט הצבאי בלוד, תיק פ.א 1421/84, 1986
↑  הכרעת דין - ווליד נימר אסעד דקה, בית המשפט הצבאי, בלמ"ד/55/86, 1/3/1987
↑  גיל יודילוביץ, "הלוואי שישחררו את המחבלים ואז נרצח אותם", מעריב, 2 במרץ 1987
↑  אהוד רבינוביץ', רוצחי משה תמם תיכננו לרצוח גם את האלוף אור, מעריב, 23 בנובמבר 1987
↑  אורון מאירי, רוצחי החייל משה תמם התכוונו לפוצץ את תחנת הכוח בחדרה, חדשות, 23 בנובמבר 1987
↑  איתמר ענברי, אסיר הטרור: שיניתי עמדותיי, הקלו בעונשי, באתר nrg‏, 7 באוקטובר 2008.
1 2  תומר זרחין, פרס קצב את עונשם של אסירים ביטחוניים שנכלאו לפני הסכמי אוסלו, באתר הארץ, 27 באוגוסט 2012;
נועם דביר, נקצב עונשם של ערבים-ישראלים שרצחו חיילים, באתר ynet, 27 באוגוסט 2012
↑  החלטה עת"א 54950-11-11 דקה (אסיר) נ' משטרת ישראל/שירות בתי הסוהר-מחלקת האסיר ואחרים, בית המשפט המחוזי בנצרת, 16 בפברואר 2012
↑  יהונתן גוטליב, המחבל שחטף ורצח את החייל משה תמם - התחתן, באתר ערוץ 7, 28 במרץ 2022
↑  יוני קמפינסקי, הפגנה מול כלא מעשיהו: "הרוצח המתועב לא ריחם על משה, עינה אותו", באתר ערוץ 7, 31 במאי 2023
↑  מאיר תורג'מן, מחבל במצב סופני ביקש שחרור מוקדם, משפחת הנרצח: "יריקה בפרצוף", באתר ynet, 23 במאי 2023
↑  אפרת פורשר, ועדת השחרורים קבעה: המחבל שרצח את החייל משה תמם יישאר בכלא, באתר ישראל היום, 31 במאי 2023
↑  איציק סבן, 37 שנות מאסר: המחבל וליד דקה מת מסרטן בבית החולים אסף הרופא, באתר ישראל היום, 7 באפריל 2024
רונלד אוונס

| --- | --- |

רונלד אוונס (1971)
 לידה:  10 בנובמבר 1933 St. Francis, ארצות הברית 
 פטירה:  7 באפריל 1990 (בגיל 56) סקוטסדייל, ארצות הברית 
 מידע כללי
 בשירות:  אסטרונאוט בשירות נאס"א
 לאום:  ארצות הברית אמריקאי
 השכלה:  אוניברסיטת קנזס  בית הספר של הצי ללימודים מתקדמים  האקדמיה הימית של ארצות הברית 
 עיסוק בעבר:  טייס קרב בחיל הים האמריקאי
 תקופת השירות:  1966–1979 (כ־13 שנים)
 דרגה:  קפטן בחיל הים האמריקאי
 זמן שהייה בחלל:  12 ימים, 13 שעות ו-52 דקות
 מספר פעילות חוץ-רכבית:  1
 זמן שהייה בפעילות חוץ-רכבית:  הליכות חלל: שעה ו-5 דקות
 ביוגרפיה בנאס"א:  רונלד אוונס
 משימות
 אפולו 17
 
 עיטורים
  מדליית השרות בווייטנאם סיכת האסטרונאוט של צי ארצות הברית   מדליית השירות המצטיין של נאס"א  מדליית השירות המצוין של הצי
 
רונלד אוונס (באנגלית: Ronald Ellwin «Ron» Evans, Jr, ‏ 10 בנובמבר 1933 – 7 באפריל 1990, סקוטסדייל) היה מהנדס אווירונאוטיקה, טייס בחיל הים האמריקאי, ואסטרונאוט מטעם נאס"א. הוא היה אחד מעשרים וארבעה האסטרונאוטים שטסו לירח. הוא טס לירח במסגרת אפולו 17.
לאחר שעזב את נאס"א הוא עבד בחברות שונות.
ביוגרפיה

רונלד אוונס נולד בעיירה סנט פרנסיס שבקנזס. לאחר סיום בית ספר עירוני וקבלת תואר בהנדסת חשמל באוניברסיטת קנזס הוא התגייס לחיל הים של ארצות הברית ועבר קורס טיס. הוא שירת בחיל הים עד שלנת 1966 ובתקופה זו השלים לימודי תואר שני בהנדסת אווירונאוטיקה בבית הספר של הצי ללימודים מתקדמים. כמו כן הוא השתתף בקרבות מלחמת וייטנאם תוך ביצוע 112 טיסות מבצעיות.
בשנת 1964 הוא ניסה להתקבל לנאס"א אך בסוף המבדקים קיבל תשובה שלילית. בשנת 1966 אוונס נקלט בנאס"א ונבחר ליחידה להכנת אסטרונאוטים. הוא היה בצוות משנה של אפולו 14. אוונס היה חבר צוות אפולו 17 בתפקיד טייס תא הפיקוד. במהלך הטיסה הוא ביצע פעילות חוץ רכבית.
בשנת 1975 אוונס היה חבר צוות גיבוי של "אפולו-סויוז" כטייס. הוא פעל בנאס"א עד לשנת 1977 ובתקופה אחרונה היה חבר בצוות בדיקות של מעבורת חלל.
לאחר פרישה מנאס"א אוונס התיישב בסקוטסדייל ועבד שם במספר חברות טכנולוגיה פרטיות. הוא נפטר מהתקף לב בביתו בשנת 1990.
סלומון מאיר רוטשילד

| --- | --- |

סלומון מאיר רוטשילד, ציור מאת מוריץ דניאל אופנהיים
 לידה:  9 בספטמבר 1774 פרנקפורט
 פטירה:  28 ביולי 1855 (בגיל 80) פריז
 שם לידה:  Salomon Mayer Rothschild 
 מדינה:  האימפריה ההבסבורגית
 מקום קבורה:  פריז
 מקום מגורים:  וינה
 כינויים נוספים:  הברון רוטשילד
 פעילות בולטת:  בנקאות
 ידוע בשל:  מייסד הסניף האוסטרי של בנק רוטשילד
 תקופת הפעילות:  1800–1848 (כ־48 שנים)
 מקצוע:  בנקאי
 תואר:  פרייהר
 השקפה דתית:  יהדות 
 בת זוג:  קרוליין שטרן
 פרסים והוקרה:  אזרחות כבוד של וינה (1843)  אביר בלגיון הכבוד 
 
סלומון (שלמה) מאיר פון רוטשילד (9 בספטמבר 1774 – 28 ביולי 1855) היה איל הון ובנקאי יהודי באוסטריה, ומייסד הסניף של בנק רוטשילד בווינה (גר'). יצר קשרים קרובים עם מטרניך, והיה בעל השפעה רבה ביותר באימפריה ההבסבורגית. יחד עם אחיו היה פעיל גם בתיווך בין מדינות אירופה בימי מהפכת יולי. היה היהודי הראשון שזכה לאזרחות כבוד באוסטריה; יזם את סלילת מסילת הרכבת הראשונה באימפריה, והשקיע גם בתעשיות ברזל ובספנות. היה פעיל גם בשתדלנות ובהשגת זכויות עבור עמו.
קורות חיים

נולד בפרנקפורט שעל המיין, כילד שלישי למאיר אנשל ולגוטל לבית שנאפר. בשנת 1800 נשא את קרוליין שטרן (גר') ‏(1782–1854).
סלומון, שנחשב ל"דיפלומט" של המשפחה, נשלח על ידי אביו כבר בגיל צעיר לנהל את המשא ומתן עם קארל פרידריך בודרוס (גר') - פקיד המס של וילהלם הראשון, הנסיך הבוחר של הסן, סלומון גם התייצב במקום אביו לחקירה משטרתית, אליה הוזמן באוגוסט 1808 בחשד שהפר את האיסור שהטיל נפוליאון על ייבוא סחורות מאנגליה (המערכת היבשתית (אנ')), חקירה אותה צלח בשלום.
פעילותו הבולטת הראשונה בבנק רוטשילד, הייתה בוועידה כלכלית שנערכה באאכן בשנת בה דובר על השגת הלוואה לממשלת צרפת עבור תשלום חובותיה לאחר המלחמות הנפוליאוניות. בוועידה השתתף סלומון כנציג בנק רוטשילד ובניו, בעזרת גיסתו אדלהייד שנישאה לאחיו קרל זמן קצר לפני כן, יצר סלומון קשר עם פרידריך פון גנץ מזכירו האישי של קנצלר אוסטריה, מטרניך, שנזקק לעזרה כספית אותה העניק לו סלומון. במהלך ועידה זו - סלומון ואחיו קרל הצליחו להוציא הבטחה מגנץ להשפיע על מטרניך לתמוך במתן זכויות שוות ליהודים. ידידותו של פון גנץ עם משפחת רוטשילד נמשכה עד מותו, פון גנץ עזר לבני המשפחה ליצור קשרים והעביר להם ידיעות חשובות. תמורת זאת קיבל מתנות רבות והלוואות, ובסוף חייו אף קיבל משכורת שנתית של 10,000 פלורינים.
קורות חיים > ההגירה לווינה

מטרניך ניהל עם בית רוטשילד משא ומתן ארוך ומוסבך בעניין קבלת הלוואה גדולה, וההסדרים המסובכים להלוואה זו דרשו נוכחות של אחד מבני המשפחה בווינה. בשנת 1820 היגר סלומון לאוסטריה על מנת לייצג את בנק רוטשילד בהלוואה זו. סלומון נבחר לתפקיד זה מבין כל אחיו בעיקר בזכות כישוריו הדיפלומטיים בהם הצטיין בתוך בני המשפחה. לפי מקורות נוספים, עליית האנטישמיות בגרמניה, ובייחוד פרעות ההפ הפ שפרצו בפרנקפורט ב-1819, הוסיפו גם הם משקל לעזיבתם של סלומון ואחיו קרל את גרמניה.
בשל היותו יהודי, נמנעה מסלומון אפשרות רכישת נדל"ן בעיר. בתחילה התגורר בשכירות במלון "רומישר קייזר" (הקיסר הרומאי), שהיה המלון המפואר ביותר בווינה, ובהמשך אף שכר את כל המלון. רק ב-9 בפברואר 1843, לאחר פניות חוזרות ונשנות לשלטונות בהן ביקש היתר לקניית נדל"ן, היה סלומון ליהודי הראשון שקיבל אזרחות כבוד של וינה (אנ'), לאחר מאות שנה של רדיפות והגבלות כלפי יהודי אוסטריה. הוא קנה את כל המלון ואת הבית הסמוך אליו, שיפץ אותו, והפך אותו לביתו. ב-1846 הוא רכש גם את אחוזת שילרסדורף (Castle in Šilheřovice) הממוקמת על גבעה המשקיפה על עמק עם שדות המשתרע עד נהר האודר, שילרסדורף (אנ'), מוראביה (כ-3.5 ק"מ מזרחית-דרומית לאודר שבמערב צ'כיה). המשפחה הרחיבה ופיתחה את האחוזה. ב-1939 הוחרמה הטירה מהמשפחה ושימשה כבית חולים שדה. ב-1945 הולאמה האחוזה מידי המשפחה על ידי צ'כוסלובקיה הקומוניסטית. בהמשך היא שימשה כמוסד חינוכי.
אחוזת שילרסדורף
חזית המבנה, בצד הפונה כלפי העמק, עם צדו הדרומי. תמונה מימי האחוזה בבעלות משפחת רוטשילד
אחורי המבנה, בצד הכניסה אליו. 2008
קיר החזית, עם מבוא הכניסה. 2011
הכניסה למבנה בצדו האחורי. 2011