היסטוריה של אוסטריה
המונרכיה ההבסבורגית (המאה ה-13 - 1918) > קרל השישי ומריה תרזה (1711-1780)

בחלק השני של שלטון קרל השישי (1711–1740) ראתה אוסטריה ויתורים על הרבה מן השטחים העצומים שהיו לה, בעיקר בגלל חששו של קרל מפני שקיעתה של שושלת האבסבורג. קרל היה נכון לוויתורים בסמכות ובשטח כדי לזכות בהכרתה של הסנקציה הפרגמטית של 1713 (מנגנון שהוקם במטרה להבטיח שמריה תרזה תירש את אביה) בכך שבתו מריה תרזה תהיה יורשתו, דבר שלא היה מקובל, שאשה תכהן בתור שליטה. הדוגמה הטובה ביותר לכך היא מלחמת הירושה הפולנית שבה העבירה אוסטריה את סיציליה ונאפולי לידי ספרד בתמורה לדוכסות הזעירה פארמה. בשנותיו האחרונות של שלטון קרל (1736–1739) ארעה מלחמה לא מוצלחת בין אוסטריה לטורקיה, שבעקבותיה הפסידה אוסטריה לבסוף את בלגרד ואזורי הספר באזורה.
לאחר מות קרל בשנת 1740, כצפוי, הוכחה חולשתה של יורשת העצר. השלום הופר בתחילה בידי פרידריך השני, מלך פרוסיה, שפלש לשלזיה, בטענה כי מריה תרזה לא ראויה להיות יורשת העצר משום היותה אישה, ועל כן תבע את הירושה לעצמו. במהרה הצטרפו אליו כוחות נוספים שניצלו את חולשתה של אוסטריה: קרל השביעי מבוואריה טען לירושת בוהמיה, וזה נתמך בידי מלך צרפת, שחמד את ארצות השפלה האוסטריות; הספרדים והסרדינים קיוו לקבל טריטוריה באיטליה והסקסונים קיוו לקבל טריטוריה שתחבר את ארצם לפולין. בסופו של דבר, למרות הכוח הגדול שלחם נגדה, הצליחה אוסטריה לשמור על כל נחלותיה, למעט שלזיה שנשארה בידי פרוסיה.
ב-1745 לאחר מות קרל השביעי, ירש אותו פרנץ מלוריין, בעלה של מריה תרזה והדוכס הגדול של טוסקנה (אותה קיבלו תמורת דוכסות לוריין שנמסרה לאחד הטוענים לכתר פולין שהיה מחותנו של מלך צרפת) ולבסוף נבלעה בממלכה הצרפתית, בתור קיסר האימפריה הרומית הקדושה, וכך החזיר לבית הבסבורג (שנקרא מאז בית הבסבורג-לוריין) את משרתו המסורתית. פרנץ אמנם שלט באופן רשמי, אך למעשה כל העניינים נוהלו בידי מריה תרזה.
גם לאחר סיום המלחמה עם חוזה אקס לה שפל לא סלחה מריה תרזה לפרוסים על כך שגזלו מידה את שלזיה וחיפשה הזדמנות להתקיף אותה. זה קרה כשהעזרה הגיעה אליה באופן מפתיע דווקא מהצד של הצרפתים, ולא מצדם של בני בריתה הבריטים וההולנדים. אירוע זה נקרא "התחלפות בעלות הברית של 1756". כך פרצה מלחמת שבע השנים, שבה האויבות המסורתיות, צרפת, רוסיה ואוסטריה, חתמו ברית ביניהן נגד פרוסיה, בעוד שזו כרתה ברית עם בריטניה. בסופו של דבר שלזיה נשארה בשליטת פרוסיה למרות הברית המשולשת שלחמה נגדה, ומריה תרזה לא השיגה את מטרתה.
גם לאחר המלחמה המשיכה הברית בין צרפת לאוסטריה, (שהחלה ב-1770 עם נישואיה של מארי אנטואנט ללואי השישה עשר). אך גם הסכנה שנשקפה מצדם של פרידריך הגדול מפרוסיה ויקטרינה הגדולה מרוסיה. מלחמת רוסיה טורקיה שארעה בשנים 1774–1768 גרמה למשבר רציני בפולין עם דרישתן של אוסטריה ופרוסיה לפיצוי על ההשתלטות הרוסית בבלקן. משבר זה הוביל בסופו של דבר לחלוקה הראשונה של פולין ב-1772, שבה קיבלה מריה תרזה כפיצוי את גליציה. במשך השנים הבאות השתפרו היחסים בין רוסיה לאוסטריה, וכשפרצה מלחמת הירושה הבווארית ב-1770 בעקבות שקיעת השושלת הבווארית של בית ויטלסבאך, מאנה רוסיה לעזור לבוואריה על אף שהייתה בת בריתה, על מנת שלא להילחם באוסטריה. המלחמה הסתיימה בסופו של דבר ב-13 במאי 1779 כמעט וללא שפיכות דמים, כשהרוסים והצרפתים גשרו על הסכסוך האוסטרי-פרוסי בקונגרס טשן. לפי ההסכם אוסטריה קיבלה את אזור אינפירטל (כיום באוסטריה עילית) מידי בוואריה.
בחזית הפנימית, הישגים צבאיים ופוליטיים לוו בהתרחבות כלכלית ואכלוס מחדש (Schwabenzug), כאשר אוסטריה נכנסה לתקופת הבארוק הגבוה עם שפע של מבנים חדשים, כולל ארמון בלוודר (1712–1783) וקארלסקירכה (1716–1737), מודגמים על ידי האדריכלים הגדולים של התקופה. אולם הכספים של ההבסבורגים הלכו והתרוקנו. הם הסתמכו על בנקאים יהודים כמו שמואל אופנהיימר כדי לממן את מלחמותיהם, אך לאחר מכן כמעט ופשטו את הרגל. המערכת הפיננסית באוסטריה נותרה מיושנת ולא מספקת. עד למות קרל השישי ב-1740 האוצר כמעט התרוקן לגמרי.