stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הוראס בויס

הוראס בויס (באנגלית: Horace Boies;‏ 7 בדצמבר 1827 –  4 באפריל 1923) היה פוליטיקאי אמריקאי מאיווה, איש המפלגה הדמוקרטית, שכיהן כמושל איווה ה-14 בשנים 1890–1894. הוא היה הדמוקרט היחידי שכיהן בתפקיד זה ב-78 השנים שבין 1855 לבין 1933.
ראשית חייו

הוראס בויס נולד בעיירה אורורה שבמדינת ניו יורק לאיבר בויס, חוואי וותיק מלחמת 1812, ואסתר (לבית הנשאו) בויס. הוא למד בבתי ספר ציבוריים. בשנות נעוריו המאוחרות הוא עבד במשך ארבע שנים כפועל חווה בטריטוריית ויסקונסין. הוא שב לניו יורק, ובגיל 21 נשא לאישה את אדלה קינג והחל ללמוד משפטים. ב-1849 הוא התקבל ללשכת עורכי הדין ופתח משרד עורכי דין בעיירה המבורג שליד באפלו. לאחר מות רעייתו ב-1855, הוא נישא בשנית ב-1858 לוורסליה מ. ברבר. ב-1857 הוא נבחר מטעם הרפובליקנים לאספה המדינתית של ניו יורק.
באיווה

ב-1867 עבר בויס לווטרלו שבאיווה ופתח שם משרד עורכי דין. הקריירה שלו הייתה מוצלחת, והוא רכש שטחי אדמה רחבים בסביבה.
ב-1880 עזב בויס את המפלגה הרפובליקנית על רקע תמיכתה בחוק היובש. ב-1889 הוא נבחר מטעם המפלגה הדמוקרטית כמושל איווה, ובכך שבר את הדומיננטיות הממושכת של הרפובליקנים בפוליטיקה המדינתית. ב-1891 הוא נבחר לכהונה שנייה, אך ב-1893 הובס על ידי הרפובליקני פרנק ג'קסון. הוא היה פופוליסט בולט ותמך בהנהגת בסיס דו מתכתי (שימוש במטבעות זהב לצד מטבעות כסף). במהלך תקופת כהונתו כמושל הוא הנהיג באיווה לראשונה את יום העבודה.
כמושל, זכה בויס למעמד בולט מספיק כדי להיות מעורב בפוליטיקה הארצית של המפלגה הדמוקרטית, אף על פי שמסעות הבחירות שלו לזכייה במועמדות המפלגה לנשיאות ארצות הברית בוועידותיה ב-1892 וב-1896 לא נחלו הצלחה. מערכת הבחירות האחרונה שלו, ב-1902, הייתה ניסיון בלתי מוצלח לזכות במועמדות המפלגה למושב של איווה בבית הנבחרים של ארצות הברית.
שנותיו האחרונות

לאחר פרישתו, עבר בויס ללונג ביץ', קליפורניה. היה זה יעד פופולרי של תושבי איווה באותה תקופה, ובויס היה פעיל באירועים חברתיים של עמיתיו יוצאי איווה בקליפורניה, השתתף במפגשי האיחוד של יוצאי איווה בלונג ביץ', ושימש כנשיא אגודת אנשי איווה בלונג ביץ'.
הוראס בויס נפטר בלונג ביץ' ב-4 באפריל 1923. הוא נטמן בבית הקברות אלמווד שבווטרלו.
הערות שוליים

↑  הוראס בויס, באתר אגודת המושלים הלאומית
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1183285787  VIAF: 5099155566486813380008   WorldCat (עם VIAF): 5099155566486813380008
הדיוויזיה ה-89 (ארצות הברית)

| --- | --- |

תג הכתף של הדיוויזיה
 פרטים
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 שיוך:   צבא ארצות הברית
 סוג:  דיוויזיה
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  1917  1921   1947 – 1919  1945   1973 (כשנתיים)
 מלחמות:  מלחמת העולם הראשונה   מלחמת העולם השנייה
הדיוויזיה ה-89 (באנגלית: 89th Infantry Division) היא דיוויזיה של צבא ארצות הברית שלחמה במלחמת העולם הראשונה ובמלחמת העולם השנייה.
היסטוריה > מלחמת העולם הראשונה

הדיוויזיה ה-89 הופעלה רשמית באוגוסט 1917, ארבעה חודשים לאחר הכניסה האמריקנית למלחמת העולם הראשונה, במחנה פונסטון, פורט ריילי, קנזס, בפיקודו של מייג'ור גנרל לאונרד ווד, לשעבר ראש המטה של צבא ארצות הברית. הלוחמים הגיעו מאריזונה, קולורדו, קנזס, מיזורי, נברסקה, ניו מקסיקו ודקוטה הדרומית. הדיוויזיה, בפיקודו של מייג'ור גנרל ויליאם מ. רייט, נשלחה מעבר לים להצטרף לחיל המשלוח האמריקאי (AEF) בשלבים האחרונים של מלחמת העולם הראשונה, שהסתיימה ב-11 בנובמבר 1918 עקב שביתת הנשק עם גרמניה. הדיוויזיה ה-89, בפיקודו של מייג'ור גנרל פרנק ל. ווין, השתתפה בקרב סן-מייל ובמתקפת מז-ארגון. שני קציני מטה של הדיוויזיה ישרתו יחד בתפקידים משמעותיים במלחמת העולם השנייה: ראש המטה של הדיוויזיה קולונל ג'ון לי, וקצין האספקה שלו G-4, לוטננט קולונל Brehon B. Somervell, שקיבל גם את צלב השירות המצוין (ארצות הברית) על הובלת סיור של שלושה אנשים לבדיקת נזקים לגשר כ-600 יארד (550 מ') מול קווים אמריקאים. לי ישרת תחת סומרוול בכוחות השירות של הצבא מ-1942 עד 1945. הדיוויזיה ה-89 הושבתה במאי 1919, לאחר סיום המלחמה.
היסטוריה > בין המלחמות

הדיוויזיה הוקמה מחדש בצבא המילואים ב-24 ביוני 1921 והוקצתה למדינות נברסקה, קנזס ודקוטה הדרומית. המפקדה אורגנה ב-2 בספטמבר 1921 בבניין הצבא באומהה, נברסקה.
היסטוריה > מלחמת העולם השנייה

דיוויזיית הרגלים ה-89 נחתה בצרפת בלה האבר, ב-21 בינואר 1945, ועסקה בכמה שבועות של אימונים קדם-קרביים לפני שעלתה לנהר סאואר לעמדות זינוק מזרחית לאכטנרך, ב-11 במרץ 1945. למחרת החלה המתקפה, והדיוויזיה ה-89 חצתה את הסאואר בהתקדמות מהירה אל המוזל ומעבר לו, ב-17 במרץ. המתקפה התגלגלה, והדיוויזיה הסתערה על פני נהר הריין ב-26 במרץ 1945 תחת אש עזה באזור וולמיך-אוברווזל. גשר פונטון נבנה על פני הריין מסנט גואר לסנט גוארשהאוזן. באפריל, הדיוויזיה תקפה לעבר אייזנך, וכבשה את העיר ב-6 באפריל. המטרה הבאה, פרידרידרודה, הושגה עד 8 באפריל. ב-4 באפריל 1945 כבשה הדיוויזיה ה-89 את אוהרדרוף, תת-מחנה של מחנה הריכוז בוכנוואלד. הדיוויזיה המשיכה לנוע מזרחה לעבר נהר המולדה, וכבשה את צוויקאו עד 17 באפריל. ההתקדמות נעצרה ב-23 באפריל, ומאז ועד יום VE, הדיוויזיה ראתה פעילות מוגבלת בלבד, עסקה בסיורים ובאבטחה כללית. שלוש ערים, Lößnitz, Aue, ו- Stollberg, נשמרו בלחץ מתמיד, אך לא יצאו לתקיפות.
היסטוריה > לאחר המלחמה

הדיוויזיה ה-89 הופעלה מחדש כיחידת מילואים ב-1947 עם מפקדה בוויצ'יטה, קנזס ויועדה מחדש כדיוויזיה ה-89 (אימון) ב-1959. בשנת 1973 הפכה הדיוויזיה למפקדת המילואים של הצבא ה-89 (ARCOM). ה-ARCOM ה-89 סומנה מאוחר יותר כמפקדת התמיכה האזורית ה-89, ובשנת 2003 היא הפכה לפיקוד המוכנות האזורי ה-89. ה-89 קיימת כיום כחטיבת התמיכה ה-89 במילואים.
קציני הדיוויזיה ה-89 מעוטרים על ידי הגנרל ג'ון ג'יי פרשינג בטריר, גרמניה, אפריל 1919.
אנשי דיוויזיית הרגלים ה-89 חוצים את נהר הריין בסירות סער, מרץ 1945.
חציית הריין בין ה-22 ל-28 במרץ 1945.
הוגו בניוף

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  14 בספטמבר 1899 לוס אנג'לס, ארצות הברית 
 פטירה:  29 בפברואר 1968 (בגיל 68) לוס אנג'לס, ארצות הברית 
 ענף מדעי:  סייסמולוגיה
 מקום מגורים:  ארצות הברית
 מקום לימודים:  המכון הטכנולוגי של קליפורניה  מכללת פומונה 
 מוסדות:  המכון הטכנולוגי של קליפורניה 
 תלמידי דוקטורט:  ארי בן מנחם 
 פרסים והוקרה:  מדליית ארתור דיי (1957)  מדליית ויליאם בואי (1965)  עמית האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים 
 צאצאים:  פול בניוף 
 תרומות עיקריות
 סייסמוגרף בניוף - מכשיר למדידת עוצמתן של רעידות אדמה ואזור בניוף - ההבנה כי רעידות אדמה מתרחשות באזורי הפחתה.
 
הוגו בניוף (באנגלית: Victor Hugo Benioff‏; 14 בספטמבר 1899 - 29 בפברואר 1968) היה סייסמולוג ופרופסור במכון הטכנולוגי של קליפורניה. הוא זכור בעיקר בשל מחקריו על מיפוי רעידות אדמה בעומק האוקיינוס השקט.
סייסמולוגיה

לאחר שסיים את לימודיו במכללת פומונה (Pomona College) שאף בניוף בתחילה להיות אסטרונום, וב-1921 הוא החל לעבוד במצפה הכוכבים של הר וילסון. כשהבין שתחום זה מחייב עבודה בלילה ושינה ביום, הוא עבר במהירות לסייסמולוגיה. הוא הצטרף למעבדה הסייסמולוגית ב-1924 וקיבל את הדוקטורט שלו מהמכון הטכנולוגי של קליפורניה ב-1935.
בניוף נחשב גאון בתכנון של מכשירים למדידת רעידות אדמה. אחד המכשירים הראשונים שלו, שנוצר ב-1932, היה הסייסמוגרף של בניוף, החש בתנודות של כדור הארץ. מפורסם לא פחות הוא מכשיר המתח של בניוף הרושם את התמתחות פני כדור הארץ. אחד ההישגים האחרונים שלו היה שיפור בסייסמוגרף שלו שאפשר לסייסמולוגים לקבל מידע על הגורמים לרעידות אדמה בעומק רב.
בניוף הבחין שהמקור לרעידות אדמה מצוי באזור הפחתה עמוק מתחת ללוח הטקטוני כשהוא מתרחק משקעים אוקייניים. הוא הבין מתוך מיקומם של מקורות רעידות האדמה כי הם מציינים את המיקום של חלק הלוח הטקטוני שכבר עבר הפחתה. משום כך מכונה תחום מוקדן של רעידות אדמה באזור הפחתה אזור בניוף על שמו.
מוזיקה

מתחילת שנות ה-30 של המאה ה-20 עבד בניוף על יצירת כלי נגינה אלקטרוניים, בייחוד פסנתר, כינור וצ'לו. הוא עסק בפיתוח כלי נגינה אלו כל חייו, מתוכם כ-20 שנים יחד עם הפסנתרנית רוזלין טורק וכמו כן, לקראת ערוב ימיו עם חברת הפסנתרים של בלדווין.
המדינה הריבונית של בקטשיה

| --- | --- |

 מדינה / טריטוריה:  המדינה הריבונית של בקטשיה
 בירת המדינה מוצעת:  המטה העולמי של הבקטשיה 
 שפה רשמית:  אלבנית 
 תאריך ייסוד:  21 בספטמבר 2024 
 שטח:  0.11 קמ"ר
 דת:  בקטשיה
 קואורדינטות:  41°19′53″N 19°51′00″E﻿ / ﻿41.331388888889°N 19.85°E﻿ / 41.331388888889; 19.85 
 אזור זמן:  CET
 אין ערך
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת טירנה מוגדלת) המדינה הריבונית של בקטשיה(למפת טירנה רגילה) המדינה הריבונית של בקטשיה  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
המדינה הריבונית של בקטשיה (באלבנית: Shteti Sovran i Urdhrit Bektashi) היא עיר-מדינה מתוכננת באירופה, אשר תימצא בתוך העיר טירנה שבאלבניה, במטה העולמי של הבקטשיה הנוכחי. אם תוקם, תהיה המדינה קטנה יותר מקריית הוותיקן מבחינת שטחה, ותהיה למדינה העצמאית הקטנה ביותר מבחינת שטחה - כ-0.11 קמ"ר. תוכניות להקמת המדינה הוצגו על-ידי ראש ממשלת אלבניה אדי רמה, ונתמכו על-ידי מנהיג הבקטשיה, באבה מונדי (אנ'). בהתאם למודל של קריית הוותיקן, המדינה תעניק אזרחות אך ורק לאנשי דת בקטשים ולפקידי ממשל. מומחים משפטיים מנסחים כעת את החקיקה הדרושה להקמת המדינה החדשה. כאשר תושלם, תדרש החקיקה לזכות באישור האספה הלאומית, הפרלמנט האלבני. על מנת שהחקיקה תקבל תוקף רשמי יהיה צורך לבצע תיקון לחוקה האלבנית, צעד המחייב קיום משאל עם כלל ארצי.
הערות שוליים

↑  "A Vatican inside Tirana"/ Rama, for "New York Times": It will be called the Sovereign State of the Bektashi Order באתר CNA, ‏ 21 בספטמבר 2024 (באנגלית)
↑  Exclusive Interview with the Head Father of the Bektashi Order: A New Sovereign State for Peace and Tolerance (English version) באתר Shqiptarja,‏ 21 בספטמבר 2024 (באנגלית)
↑  ""Krijimi i shtetit bektashi ka nevojë për ndryshime kushtetuese", Zheji në Top Story: Rama spostoi shënjestrën debatit, bektashinjtë pjesa më shtetëformuese" באתר top-channel.tv, 23 בספטמבר 2024 (באלבנית)
האישה בלבן

ערך זה עוסק ברומן מאת וילקי קולינס. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |

עטיפת הספר
 מידע כללי
 מאת:  וילקי קולינס
 שפת המקור:  אנגלית 
 סוגה:  רומן מכתבים, sensation fiction, ספרות גותית, רומן פשע 
 הוצאה
 הוצאה:  All the Year Round 
 תאריך הוצאה:  1860 
 סדרה
 ספר קודם:  The Dead Secret 
 הספר הבא:  No Name 
 
האישה בלבן (באנגלית: The Woman in White) הוא הרומן החמישי שכתב וילקי קולינס והוציא לאור בשנת 1860. הוא נחשב לאחד ספרי המתח הראשונים, ואחד הראשונים והטובים בסוגת "ספרי הסנסציה".
הרומן נחשב לדוגמה מוקדמת של ספרות בלשית שבו הגיבור וולטר הרטרייט משתמש בטכניקות בילוש דומות לאלה שישמשו בעתיד בלשים פרטיים. השימוש של מספרים שונים (שכולל את הדמויות העיקריות בסיפור) נובע מהכשרתו המשפטית של קולינס. כפי שכתב בהקדמה לספרו "הסיפור מסופר על ידי יותר מעט אחד, כפי שתיאור עבירה על החוק מתוארת בבית המשפט על ידי יותר מעד אחד". ב-2003 נכלל הרומן "האישה בלבן" במקום ה-23 ברשימת "מאה הספרים הגדולים בכל הזמנים" של עיתון האובזרבר. בסקר "The Big Read" של ה-BBC מופיע הספר במקום ה-77.
דמויות

וולטר הרטרייט – מורה לציור צעיר, דמותו מתאפיינת בחוש צדק חזק.
פרדרקי פיירלי – בעל אדמות עשיר והיפוכונדר, דוד של לורה פיירלי. הוא מאופיין בנימוסיו המעושים כלפי האחרים.
לורה פיירלי – אחייניתו של מר פיירלי היא יפה, עדינה והגונה. היא יתומה ויורשת רכוש רב.
מריאן הלקומב – אחותה למחצה של לורה ובת לווייתה. היא אינה יפה אבל אינטליגנטית ובעלת תושייה.
אן קתריק (האישה בלבן) - אישה צעירה תמהונית שמתעקשת ללבוש רק בגדים לבנים; היא בתו הלא חוקית של אביה של לורה.
ג'יין קתריק – אמה של אן; היא משתפת פעולה עם סר פרסיבל גלייב וגורמת לכליאתה בבית מחסה לחולי רוח. היא מתוארת כאישה לא נעימה.
וינסנט גילמור – עורך הדין של משפחת פיירלי וידיד קרוב של המשפחה.
סר פרסיבל גלייד, ברונט – מאורס ללורה ואחר כך בעלה. הוא מסוגל להיות אדיב ומקסים כשהוא רוצה בכך.
הרוזן פוסקו – חבר קרוב של סר פרסיבל. שבו המלא הוא איזידור אוטביו בלדסאר פוסקו. איטלקים איטלקי שמן וגדול, בעל עבר מפוקפק. הוא תמהוני, בומבסטי, מתוחכם וגם אינטליגנט ומאיים. יש לו כנריות ועכברים כחיות מחמד. הרוזן מעריץ את מריאן על חכמתה, עד כדי כך שהוא מוכן להתפשר בנקודות מסוימות מהתוכנית שהגה, למשל הוא מאפשר למריאן להוציא את לורה מבית המחסה.
הרוזנת פוסקו – דודתה של לורה. היא נאמנה לרוזן ומצייתת לו בכל.
פרופסור פסקה – מורה לאיטלקית וחבר טוב של וולטר. הוא זה שמצא לוולטר את המשרה בלימרידג', ולבסוף מתברר שהוא אויב מושבע של פוסקו.
נושאים והשפעות

אחד הנושאים ברומן הוא המעמד הלא שוויוני שלא אישה נשואה באותה תקופה. לורה גלייד יורשת 20,000 פאונד, אבל בגלל הזנחתו של פרדריק פיירלי, הדוד שלה, עם מותה הון זה עובר לבעלה ולא ליורשים כרצונה. כסף זה מספק מניע למזימה שרוקחים בעלה חסר המצפון ושותפו לקשר פוסקו. בספרו "Man and Wife" מתאר קולינס דוגמה נוספת של קורבן של החוקים, בו האישה נוקמת בבעלה.
הוצאה לאור

הרומן פורסם לראשונה בהמשכים בשנים 1859 ו-1860 במגזין "All the Year Round" של צ'ארלס דיקנס, ובמגזין "הארפר'ס ויקלי" בארצות הברית. הספר המלא יצא לאור בשנת 1860.
קבלה וביקורת

הרומן זכה להצלה מסחרית רבה, אבל לתגובות עוינות מצד המבקרים בני התקופה. מבקרים מודרניים מחשיבים את הספר לרומן הטוב ביותר של קולינס. לפי בחירתו של קולינס באפיטף על קברו זהו הספר היחיד שמוזכר: "מחבר 'האישה בלבן' ויצירות סיפורת נוספות".
תרגומים לעברית

האישה בלבן / מאת וילקי קולינס; עברית - י' לבנון. [רומן השבוע ]; 1968, רמת גן : רות
האישה בלבן / וילקי קולינס; תרגמה מאנגלית והוסיפה הערות צילה אלעזר; מבוא מאת אמנון ז'קונט, תשס"ז 2007, תל אביב : אחוזת בית
עיבודים > תיאטרון

1860: מלודרמה "האישה בלבן" בתיאטרון סארי
1871: מלודרמה "האישה בלבן" מאת וילקי קולינס
1975: מלודרמה "Egad, the Woman in White" מאת טים קלי
2004: מחזמר "האישה בלבן" מאת אנדרו לויד ובר
2005: מחזה "האישה בלבן" מאת קונסטנס קוקס
עיבודים > קולנוע וטלוויזיה

1912: שני סרטים אילמים אמריקאים:
"האישה בלבן"
"האישה בלבן" בבימויו של ג'ורג' ניקולס
1917: שני סרטים אילמים אמריקאים:
"האישה בלבן" עם פלורנס לה באדי
"Tangled Lives"
1929: "האישה בלבן" – סרט אילם בריטי בעיבוד של רוברט קאלן בכיכובם של האדון מייסון בדמות וולטר הרטרייט ולואיז פרוסינג בתפקיד מריאן הלקומב.
1940: הסרט "Crimes at the Dark House" בבימויו של ג'ורג' קינג מבוסס באופן רופף על "האישה בלבן". מככבים בו טוד סלוטר בתפקיד סר פרסיבל גלייד והיי פטרי בתפקיד הרוזן פוסקו (בסרט ד"ר איזידור פוסקו).
1948: "האישה בלבן" – סרט הוליוודי בעיבודו של סטיבן מורהאוס אברי בכיכובם של גיג יאנג בתפקיד וולטר הרטרייט, אלכסיס סמית' בתפקיד מריאן הלקומב, אלינור פארקר בתפקיד כפול לורה פיירלי / אן קתריק, וסידני גרינסטריט בתפקיד הרוזן פוסקו.
1971: "Die Frau in Weiß" – מיני-סדרה גרמנית בעיבודו של הרברט אסמודי, בבימויו של וילהלם סמלרות', בכיכובם של כריסטוף בנטצר בתפקיד וולטר הרטרייט, והיידילינדה וייס בתפקיד לורה פיירלי / אן קתריק.
1982: "האישה בלבן" – מיני-סדרה של ה-BBC, עיבוד של ריי ג'נקינס בכיכובם של דניאל גרול בתפקיד וולטר הרטרייט ודיאנה קוויק בתפקיד מריאן הלקומב. אלן באדל גילם את דמותו של הרוזן פוסקו.
1982: "Zhenshchina v belom" – סרט רוסי בכיכובו של אלכסנדר אבדולוב בתפקיד וולטר הרטרייט והשחקנית הליטאית Gražina Baikštytė בתפקיד לורה פיירלי ואן קתריק.
1997: "האישה בלבן" – מיני-סדרה של ה-BBC, עיבוד של דייוויד פיר בכיכובם של אנדרו לינקולן בתפקיד וולטר הרטרייט וטרה פיצג'רלד בתפקיד מריאן הלקומב. הסרט שודר ברשת PBS בשנת 1998.
2018: "האישה בלבן" – סדרת טלוויזיה של ה-BBC, עיבוד מאת פיונה סרס בכיכובם של בן הרדי בתפקיד וולטר הרטרייט וג'סי באקלי בתפקיד מריאן הלקומב.
עיבודים > ספרות

דאגלס פרסטון ולינקולן צ'יילד פרסמו ב-2004 את הרומן "Brimstone", עיבוד מודרני לדמות הנבל הרוזן פוסקו
ג'יימס וילסון, "The Dark Clue", סיקוול לרומן "האישה בלבן", יצא לאור ב-2001
שרה ווטרס, "Fingersmith", עיבוד חדש לרומן "האישה בלבן", יצא לאור ב-2002
עיבודים > משחקי מחשב

משחק המחשב "Victorian Mysteries: Woman in White" נוצר ב-FreezeTag Games ב-2010
הערות שוליים

↑  McCrum, Robert (12 באוקטובר 2003). "100 greatest novels of all time". London: Guardian. נבדק ב-27 באוקטובר 2012. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "BBC – The Big Read". BBC. April 2003
↑  "The Woman in White". Samuel French Ltd.
↑  The Woman in White on IMDb
↑  The Woman in White,  TV Mini-Series (2018– )
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007364160005171  LCCN: no98013712  MusicBrainz work: a4402145-fff2-4479-bbdc-f9bec836df0f   WorldCat (עם LCCN): no98-013712
הוגו בולי

| --- | --- |

 לידה:  14 בדצמבר 1875 בלגרד, נסיכות סרביה 
 פטירה:  אוקטובר 1941 (בגיל 65) טופובסקה שופה, ממלכת יוגוסלביה 
 מדינה:  ממלכת סרביה, ממלכת יוגוסלביה 
 ידוע בשל:  נחשב למייסד ענף הכדורגל בסרביה (אנ')
 תקופת הפעילות:  מ-1896 
 
הוגו יצחק בּוּלִי (וגם די-בּוּלִי, בסרבית: Хуго Исак Були;‏ 14 בדצמבר 1875, בלגרד, נסיכות סרביה–אוקטובר 1941, מחנה הריכוז טופובסקה שופה) היה סוחר ואיש ציבור יהודי, בן יהדות בלגרד, אשר נחשב למייסד ענף הכדורגל בסרביה (אנ').
קורות חיים

הוגו בולי נולד בבלגרד לידידיה בולי, בנקאי ופילנתרופ שכיהן כנשיא הקהילה הספרדית בבלגרד, ולמרקושה-מרקדה בולי, אשת ציבור בת הקהילה. הוא רכש השכלה תיכונית בעירו, ובהמשך יצא ללימודים אקדמיים בברלין והתוודע אל משחק הכדורגל שצבר פופולריות בקיסרות הגרמנית. בין יולי 1892 ליוני 1896 שיחק כחלוץ בקבוצת "BFC Germania 1888" (אנ'). לקראת סיום לימודיו, כאשר שב לבלגרד הביא עמו כדור כדורגל במטרה לעניין בני נוער במשחק. הוא הצטרף למועדון הספורט "סוקו" (אנ'), וב-12 במאי 1896 ייסד בו את מחלקת הכדורגל. ב-14 במאי ארגן את משחק הכדורגל הראשון בסרביה, אשר נערך סמוך למגדל נבוישה בבלגרד ובו גם השתתף, ומועד זה נחשב לתאריך ייסוד ענף הכדורגל במדינה.
שלוש שנים מאוחר יותר הציע בולי להקים את המועדון הראשון למשחקי כדור בסרביה, ובהמשך במימונו הוקם מגרש הכדורגל הראשון בסרביה. בהמשך, השתלב בעסקים המשפחתיים. במהלך מלחמת העולם השנייה לאחר הפלישה ליוגוסלביה והכרעת הממלכה, החלו רדיפות היהודים, ובמרכזם רדיפת יהודי בלגרד. הוגו בולי נשלח לעבודות כפייה ובהמשך באוקטובר 1941 נורה למוות במחנה הריכוז טופובסקה שופה. התאריך המדויק באוקטובר בו נרצח אינו ידוע. בולי היה נשוי פעמיים. נישואיו הראשונים היו לילנה לבית לוי (1883–1936) וב-1904 נולד לזוג בן בשם ידידיה-אדי. נישואיו השניים היו לפולה-פאולה בולי לבית רכניצר ילידת ביחאץ', אשר שרדה את השואה עלתה לישראל והתגוררה בנתניה.
ב-2021, ביום השנה ה-125 לייסוד ענף הכדורגל בסרביה, נחנכה בבלגרד אנדרטה לזכרו של הוגו בולי ולציון המשחק ההיסטורי.
הערות שוליים

1 2  יהודים נודעים בסרביה, עמודים 47–48 (בסרבית).
↑  שמחה בצל משבר, 100 שנות כדורגל ב-פ.ק בלגרד, באתר sportklub.rs (בסרבית).
↑  הוגו בולי, באתר makabijada.com (בסרבו-קרואטית).
↑  תמונת האנדרטה לזכרו של בולי, באתר sportal.blic.rs (בסרבית).
החברה הלונדונית להפצת הנצרות בקרב היהודים

פסוקים מן התנ"ך בעברית על המבנה המרכזי של בית החולים של המיסיון האנגלי ברחוב הנביאים בירושלים
החברה הלונדונית להפצת הנצרות בקרב היהודים (באנגלית: London Society for Promoting Christianity Among the Jews, ידועה בקיצור בשם "חברת היהודים" – The Jews Society; כונתה גם בשם "מיסיון הכנסייה ליהודים" – Church Mission to the Jews ובקיצור CMJ; שמות נוספים היו "המיסיון האנגלי" או "המיסיון הבריטי") הוא ארגון מיסיונרי אנגליקני שהוקם ב-15 בפברואר 1809 בעיר לונדון שבבריטניה ומטרתו הייתה לשכנע את היהודים להמיר את דתם לנצרות הפרוטסטנטית. במהלך פעילותה רבים מהמנהיגים היהודים יצאו כנגד הארגון, בייחוד בתחילת המאה ה-20.
תולדותיה

ב-1809 מנה הארגון כעשרים ושניים מיסיונרים שפעלו בקרב יהודים ברחבי העולם, רבים מהם היו יהודים מומרים. הארגון שהחל להתפשט במהירות החל לכלול מדינות כמו אתיופיה, שם הארגון החל לפעול ב-1859 על מנת לנצר את יהודי אתיופיה. פעילות זו של הארגון משכה את תשומת לבם של יהודי אירופה ושל הארגון "כל ישראל חברים", ששלח את יוסף הלוי ב-1867 להילחם במיסיון ולברר על מצבם של יהודי אתיופיה. הארגון היה פעיל באתיופיה עד 1920.
ב-1914 חשף הארגון את היקף פעולתו במסמך רשמי:
החברה היא הוותיקה ביותר, העשירה, הנועזת והמאורגנת ביותר מסוגה, וחברים בה גם חברות בת ברחבי האיים הבריטיים ובקנדה. החברה בעלת הכנסה של 46,338 שילינג נכון לינואר 1900 ועם הוצאות של כ-36,900 שילינג כוללת בתוכה 52 מרכזים מיסיונרים עם כ-199 עובדים ביניהם 25 כמרים, 19 רופאים, 34 מיסיונריות, 20 מיסיונרים, 35 קולפורטגים, 58 מורים ושמונה רוקחים. בקרב העובדים 82 יהודים לשעבר. 52 המרכזים של הארגון מפוזרים, וכ-18 הם באנגליה, שלושה באוסטריה, אחד בצרפת, ארבעה בגרמניה, שניים בהולנד, אחד באיטליה, ארבעה ברומניה, אחד ברוסיה, ואחד בקונסטנטינופול; באסיה ישנם עשרה מרכזים, בהם מרכז בירושלים עם 27 עובדים; באפריקה שבעה מרכזים. מאז ייסודו הוטבלו לנצרות כ-5,000 יהודים. פרסומיו העיקריים הם "הידיעון המיסיונרי היהודי" (Jewish Missionary Intelligence) ו"הפרקליט המיסיונרי היהודי" (Jewish Missionary Advocate).
הדרך העיקרית בה הארגון משך יהודים הייתה בדרשות ופרסומים בעיתונים מרכזיים בשפות שונות, גם בעברית, וכלה בהקמת בתי ספר בלב הקהילות היהודית. הארגון הקים את בית החולים של המיסיון האנגלי שפעל בירושלים בין השנים 1843–1948, בתחילה בעיר העתיקה והחל מ-1897 ברחוב הנביאים בירושלים. בסמוך לבית החולים הקימה החברה הלונדונית בית ספר מיסיונרי לבנות יהודיות (בניין זה כונה לימים "בית הדגל" לאחר שהונף עליו דגל ישראל עם קום המדינה). בחיפה הוקם בית חולים בניהולו של ד"ר אאורבך. בית החולים פעל עד 1947. בצפת הוקמה הכנסייה הסקוטית.
ארגון זה לא היה בעל אופי אנטישמי, ומנהיגיו היו בעיקר יהודים מומרים. אהרן הנרי שטרן כותב שהמיסיונריות באתיופיה החלה בתגובה לגיור קבוצת גרמנים ליהדות ב-1840. הארגון פעל גם בקרב יהדות קוצ'ין שבהודו וקיבל ב-1818 את מיכאל סרגון המשומד (1795–1855) מהקהילה לארגון כמיסיונר הראשי באזור. באתיופיה היה זה מיכאל ארגווי, היהודי הראשון שהתנצר, שמונה לתפקיד המיסיונר הראשי באתיופיה. אחת מההשלכות של הארגון הייתה המיסיונריות בקרב יהודי סין שגרמה להתבוללות המהירה שלהם.
ראו גם

סמואל גובאט
מרטין פלאד
התיישבות נתיני המעצמות בחיפה
לקריאה נוספת

Yaron Perry, British mission to the Jews in nineteenth-century Palestine, 2003
הדיוויזיה ה-87 (האימפריה הגרמנית)

| --- | --- |

סמל מפקדת דיוויזיה בצבא הקיסרי הגרמני
 פרטים
 מדינה:  הקיסרות הגרמנית הקיסרות הגרמנית
 שיוך:   צבא הקיסרות הגרמנית
 סוג:  דיוויזיה
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  ספטמבר 1915 – 25 בינואר 1919 (כ־3 שנים)
 מלחמות:  מלחמת העולם הראשונה
 פיקוד
 מפקדים:  ראו בהמשך
הדיוויזיה ה-87 (בגרמנית: 87. Infanterie-Division) הייתה דיוויזיה של צבא הקיסרות הגרמנית. הדיוויזיה לחמה במלחמת העולם הראשונה, ופורקה עם סיומה.
היסטוריה

הדיוויזיה הוקמה בפברואר 1915 כקורפוס דיקהות הזמני (Korps Dickhuth), על שם מפקדה, והפכה לדיוויזיית הרגלים ה-87 באוגוסט 1915.
דיוויזיית הרגלים ה-87 שירתה בתחילה בחזית המזרחית, נלחמה על גבול פולין ובמתקפת גורליצה-טרנוב. היא נלחמה בקרב על אגם ניימן ובקרב וילנה בספטמבר 1915. מאוקטובר 1915 עד ספטמבר 1917, הדיוויזיה תפסה את הקו בין אגם נרץ' לאגם דרוקישיאי. בנובמבר/דצמבר 1917 היא החזיקה את הקו ליד דאוגבפילס. לאחר שביתת הנשק בחזית המזרחית נותרה הדיוויזיה נייחת על קו שביתת הנשק עד פברואר ומרץ 1918, אז הייתה מעורבת בלחימה באזור הבלטי. בסוף מרץ 1918 הועברה הדיוויזיה לחזית המערבית, שם נכנסה לקו באזור שמפאן. מאוחר יותר היא נלחמה נגד התקפות הנגד של מדינות ההסכמה בקרב השני על המארן. הדיוויזיה נשארה בחלקים שונים של החזית עד סוף המלחמה. הדיוויזיה פורקה ב-1919 במהלך פירוז הצבא הגרמני לאחר מלחמת העולם הראשונה.
המודיעין של מדינות ההסכמה דירג את הדיוויזיה כדיוויזיה מדרג רביעי.
מפקדים

גנרל-לויטננט גוסטב פון דיקהות-הארך (25 בספטמבר 1915 – 5 ביולי 1916)
גנרל-לויטננט גאורג פון שטנגן (6 ביולי 1916 – 3 בינואר 1918)
גנרל-מיור אריך פלדטקלר (4 בינואר 1918 – 25 בינואר 1919)
לקריאה נוספת

Ruhmeshalle unserer Alten Armee. Herausgegeben auf Grund amtlichen Materials des Reichsarchivs, Militär-Verlag, Berlin 1927, S. 66, 113–114.
הערות שוליים

1 2  87. Infanterie-Division (Chronik 1915/1918)
↑  Histories of Two Hundred and Fifty-One Divisions of the German Army which Participated in the War (1914-1918), compiled from records of Intelligence section of the General Staff, American Expeditionary Forces, at General Headquarters, Chaumont, France 1919 (1920), pp. 563-565.
הורסט שטומפף

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  20 בנובמבר 1887 גיסן, האימפריה הגרמנית האימפריה הגרמנית
 פטירה:  25 בנובמבר 1958 (בגיל 71) המבורג, גרמניה המערבית גרמניה המערבית
 מדינה:  גרמניה 
 השתייכות:  האימפריה הגרמנית האימפריה הגרמנית   רפובליקת ויימאר רפובליקת ויימאר   גרמניה הנאצית גרמניה הנאצית
 תקופת הפעילות:  1907–1945 (כ־38 שנים)
 דרגה:   גנרל חיל השריון (וורמאכט)
 תפקידים בשירות
 מפקד דיוויזיית הפאנצר ה-3   מפקד דיוויזיית הפאנצר ה-20
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם הראשונה   מלחמת העולם השנייה
 עיטורים
   צלב האבירים של צלב הברזל   צלב הברזל דרגה ראשונה   צלב הברזל דרגה שנייה
 
גנרל הורסט שטומפף (בגרמנית: Horst Stumpff;‏ 20 בנובמבר 1887 – 25 בנובמבר 1958) היה מפקד בכיר בוורמאכט שפיקד על כוחות במלחמת העולם השנייה.
ביוגרפיה > קריירה מוקדמת

שטומפף נולד ב-20 בנובמבר 1887 בגיסן, שהשתייכה לאימפריה הגרמנית, והיה אחיו הבכור של גנרל הנס-יורגן שטומפף. בשנת 1907 התגייס לצבא הגרמני הקיסרי, והצטרף לרגימנט הרגלים ה-54 (פומרניה ה-7 - פון דר גולץ), ולחם בשורותיו במלחמת העולם הראשונה. ב-18 באפריל 1916 הועלה לדרגת האופטמן, ובמהלך המלחמה אף נפצע באחד הקרבות. על פעולותיו בקרבות קיבל את עיטורי צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה, אות הפציעה בשחור, וצלב הכבוד של מלחמת העולם 1914/1918.
לאחר המלחמה נשאר שטומפף ברייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. ב-1 באפריל 1929 הועלה שטומפף לדרגת מיור, ולאחר מכן מונה למדריך בבית הספר לחי"ר בדרזדן. ב-1 בספטמבר 1933 הועלה לדרגת אוברסט לוטננט, וב-1 ביולי 1935 הועלה לדרגת אוברסט, ב-15 באוקטובר 1935 מונה שטומפף למפקד רגימנט הרובאים ה-3, וב-1 בינואר 1937 מונה למפקד חטיבת הרובאים ה-3. ב-1 בינואר 1938 מונה שטומפף למפקד חטיבת הפאנצר ה-3, וב-1 במרץ 1939 הועלה לדרגת גנרל מיור.