המפיקים (מחזמר)
עלילה > מערכה ראשונה

בניו יורק בשנת 1959, מפיק התיאטרון מקס ביאליסטוק מעלה את המחזמר "Funny Boy", גרסה מוזיקלית של "המלט" ("Opening Night"). הביקורות קוטלות את ההצגה, והיא יורדת אחרי הופעה אחת בלבד. מקס, שבעבר נקרא "מלך ברודוויי", מספר לקהל על הישגי העבר שלו, ונודר לעשות קאמבק ("The King of Broadway").
למחרת, ליאו בלום, רואה חשבון אפרורי, מגיע למשרדו של מקס כדי לבדוק את ספריו. כאשר מגיעה למשרד אישה זקנה וגלמודית - אחת מה-"משקיעות" של מקס, הוא מבקש מליאו לחכות בחדר האמבטיה, עד שהיא תעזוב. מקס מפלרטט עימה, עד שהיא משתכנעת לתת לו המחאה כהשקעה במחזמר הבא שלו. ליאו חושף בפני מקס את חלום חייו: הוא תמיד רצה להיות מפיק בברודוויי. אחרי שהוא חווה התקף פאניקה (כשמקס נוגע בשמיכה הכחולה שלו), ליאו מספר למקס שמצא שגיאה בספריו: מקס גייס 100,000 דולר להצגתו האחרונה, אבל היא עלתה לו רק 98 אלף דולר. מקס מתחנן בפני ליאו ש"יסדר" את הספרים, על מנת להסתיר את הפער. ליאו, בחוסר רצון, מסכים. אחרי כמה חישובים, הוא מבין כי "בנסיבות המתאימות, מפיק יכול להרוויח עם מחזה כושל יותר כסף מאשר עם להיט ... אתה יכול לגייס מיליון דולר, להוציא על המחזה הכושל רק מאה אלף דולר, ולשמור לעצמך את השאר!". בעקבות כך, מקס מציע לליאו את התוכנית הבאה:
שלב 1: אנו מוצאים את המחזה הגרוע ביותר שנכתב אי פעם.
שלב 2: אנחנו שוכרים את הבמאי הגרוע ביותר בעיר.
שלב 3: אנחנו מגייסים שני מיליון דולר. ... אחד בשבילי, אחד בשבילך. יש שם הרבה נשים זקנות!
שלב 4: אנחנו שוכרים את השחקנים הגרועים ביותר בניו יורק ומעלים את ההצגה בברודוויי.
שלב 5: ההצגה יורדת, אנחנו לוקחים את שני מיליון הדולר שלנו, ועוזבים לריו.
בתחילה, ליאו מסרב לשתף פעולה ומקס מנסה לשווא לשכנע אותו ("We Can Do It"). ליאו שב למשרדו, לעבודה ביחד עם עמיתיו רואי החשבונות האומללים, וחולם בהקיץ על היותו מפיק תיאטרון מצליח בברודוויי ("I Wanna Be a Producer"). הוא מבין כי עבודתו מאמללת אותו, מתפטר וחוזר אל מקס ("We Can Do It (Reprise)"). למחרת, הם מחפשים את המחזה הגרוע ביותר שנכתב אי פעם. מקס מוצא מחזמר שהוא בטוח שייכשל, כי הוא פוגעני כלפי אנשים מכל הגזעים והדתות: "שירו שיר לפיהרר: השתובבות עליזה עם אדולף ואווה בברכטסגאדן" ("Springtime for Hitler: A Gay Romp With Eva and Adolf at Berchtesgaden"). מקס מתאר את המחזמר הזה כ-"מכתב אהבה להיטלר". מקס וליאו הולכים לבית המחזאי בגריניץ' וילג' כדי לקבל את הזכויות למחזה. פרנץ, נאצי לשעבר, שוכב על גג ביתו יחד עם יוניו, מעלה זכרונות על ימי עברו ("In Old Bavaria"). המפיקים משכנעים אותו לחתום על חוזה על ידי הצטרפות לשירת המנגינה האהובה על אדולף היטלר ("Der Guten Tag Hop-Clop") ונשבעים את "שבועת זיגפריד" ומבטיחים שלעולם לא יכפישו את "הרוח והזיכרון של אדולף אליזבת היטלר".
לאחר מכן, הם הולכים לביתו רוג'ר דה ברי, במאי תיאטרון הומוסקסואל הנחשב לגרוע ביותר בניו יורק. בתחילה, רוג'ר והעוזר שלו, כרמן גיאה, דוחים את ההצעה לביים את המחזמר בגללו תוכנו הרציני מדי לטעמם ("Keep It Gay"). מקס וליאו משכנעים את רוג'ר לשנות את דעתו, באמצעות הפיתוי שהוא עשוי לזכות בפרס טוני. רוג'ר מתרצה ומסכים, אך מסביר להם שיש לשכתב את המערכה השנייה כך שהגרמנים ינצחו במלחמת העולם השנייה. מקס וליאו חוזרים למשרדם, ופוגשים בשחקנית שוודית שרוצה לעשות אודישן לתפקיד במחזמר הבא שלהם - אולה אינגה האנסן בנסון ינסן טאלן האלן סוואדן סוונסון. היא עושה אודישן ("When You've Got It, Flaunt It") ומרשימה את שני המפיקים, בעיקר בשל יופייה, ששוכרים אותה להיות "המזכירה / פקידת הקבלה" שלהם. מקס יוצא לגייס שני מיליון דולר עבור "האביב של היטלר" על ידי חיזור ופלירטוט עם כל הזקנות הבודדות בניו יורק ("Act I Finale", ‏"Act I Finale").