stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
עמנואל נוי-מאיר
ביוגרפיה > תפקידים אקדמיים

1970-1973 – מרצה במחלקה לבוטניקה באוניברסיטה העברית בירושלים
1973-1976 - מרצה בכיר במחלקה לבוטניקה באוניברסיטה העברית בירושלים
1976-1979 - פרופסור חבר באוניברסיטה העברית בירושלים
1979-1997 – פרופסור, אקולוגיה של הצומח, המכון למדעי החיים, אבולוציה, סיסטמטיקה ואקולוגיה, האוניברסיטה העברית בירושלים
1997- 2007 – פרופסור, אקולוגיה של הצומח, הפקולטה לחקלאות, רחובות
ביוגרפיה > תפקידים נוספים

1972 – מדען אורח, אוניברסיטת המדינה של יוטה, ארצות הברית Visiting Scientist, IBP Desert BIome, Utah State University, Logan, Utah, USA
1976 – מדען אורח, הולנד Visiting Scientist, Theoretical Production Ecology, Agricultural University, Wageningen, Netherlands
1976-1977 –שותף מחקר בכיר, האוניברסיטה הלאומית האוסטרלית, קנברה, אוסטרליה Senior Research Fellow, Enviromental Biology, Australian National University, Canberra, Australia
1979-1981 – ראש החוג לבוטניקה, האוניברסיטה העברית בירושלים
1982-1984 - ראש החוג ללימודי הסביבה, האוניברסיטה העברית בירושלים
1989-1990 – יו"ר הוועדה המדעית לשיקום יערות הכרמל ומניעת שריפות
1989-1990 – מנהל המכון לחקר הגולן, קצרין
1994 – מדען אורח, אוניברסיטת פרינסטון, ארצות הברית Visiting Scientist, Ecology and Evolutionary Biology, Princeton University, Princeton, New Jersey, USA
1994 - 1995 – מדען אורח, האוניברסיטה הלאומית האוסטרלית, קנברה, אוסטרליה Visiting Scientist, Ecosystems Dynamics, Australian National University, Canberra, Australia
1998 - 2000 - חבר דירקטוריון, רשות שמורות הטבע והגנים
2005 – 2008 – מדען אורח, אוניברסיטת קורדובה, ארגנטינה (Universidad Nacional de Córdoba - Academia Nacional de Ciencias, Córdoba, Argentina)
שיתף פעולה עם האקולוג, פרופסור בריאן ווקר (Brian Walker) בהגדרת שיטה אוניברסלית לסיווג כל שינוי באופיים של חברות צמחים בעקבות תהליכים טבעיים, רעייה או התערבויות של בני אדם. כיום זו השיטה המקובלת בארצות הברית לניתוח השינויים בצומח בשטחים פתוחים, בעיקר במערב החצי שחון.
הפעילות הבינלאומית של עמנואל נוי-מאיר לא צמצמה את התעניינותו בנושאים אקולוגיים בארץ. הוא ערך סקר מקיף של בעיות היעור של קק"ל בארץ, ניהל את הוועדה שחקרה את המשמעויות של שריפות ענק ביערות ובחורש הטבעי בכרמל, חקר את תופעת ההתפרצות של נברנים בגליל המזרחי ובגולן, חקר את בעיות השימור של "אם החיטה" בגליל, הקים את המרכז לחקר הגולן, היה שותף מבוקש במחקרי מרעה בכרי דשא בגליל ובחוות מגדה בנגב הצפוני.
מדרשת בינת

| --- | --- |

שיעור בבית המדרש של הרב רונן טמיר
 מדרשה תורנית לנשים
 תקופת הפעילות:  1 בספטמבר 2000 – הווה (24 שנים)
 בעלי תפקידים
 נשיא:  הרב מיכאל ברום
 מנכ"ל:  יהודה אקשטיין
 ראש המדרשה תורנית לנשים:  הרב רונן טמיר
 מיקום
 מיקום:  שבות רחל
 מדינה:  ישראל ישראל
 קואורדינטות:  32°03′21″N 35°18′38″E﻿ / ﻿32.055888888889°N 35.310666666667°E﻿ / 32.055888888889; 35.310666666667
 https://www.mbinat.co.il
  (למפת דרום השומרון מוגדלת) מדרשת בינת(למפת דרום השומרון רגילה) מדרשת בינת(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום מדרשת בינת(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום מדרשת בינת
 
מדרשת בינת היא מדרשה תורנית לנשים ביישוב שבות רחל שבבנימין, בראשות הרב רונן טמיר ובנשיאות הרב מיכאל ברום. המדרשה הוקמה בחודש אלול תש"ס.
המדרשה מובילה לימודי קודש לנשים הרוצות להעמיק את עולמן הרוחני והאמוני. דרכה של המדרשה ברוח הציונות הדתית, ובעקבות תורתו הגאולית של הרב קוק.
התוכנית המלאה

תוכנית הלימודים הרגילה, המכונה "שנת תורה לשמה", נלמדת במסגרת בית המדרש של מדרשת בינת. הלימודים כוללים לימוד תורה, הלכה, מחשבת ישראל, חסידות, השקפה, מידות ואמונה. בין הנושאים הנלמדים: ספרי הרב קוק, הכוזרי, תנ"ך, גמרא, הלכות שבת, ליקוטי מוהר"ן, כיבוד הורים. במדרשה עוסקים גם בסוגיות כלל ישראליות ובירור תודעה לאומית.
המדרשה מקיימת תוכניות המשך של הלימודים לבוגרות המדרשה ולבני משפחותיהן.
התוכנית הרגילה כוללת גם הכנה לחיי משפחה ונמשכת שנה אחת.
תוכניות נוספות

המדרשה מקיימת קשר עם בוגרות המדרשה, ומקיימת שיעורים לזוגות נשואים, וכן שיעורים לבוגרות המדרשה. כל אחת מהתוכניות נערכת אחת לחודש.
כמו כן מקיימת המדרשה את תוכנית "צופיה" - מפגשים לאמהות ובנות לקראת בת מצווה.
במדרשה ישנה תוכנית לימי חודש אלול לבנות שרוצות ללמוד לקראת הימים הנוראים. תוכנית זו נפרדת מהתוכנית המלאה.
עד לשנת 2024 למדו במדרשה בתוכניות השונות כ-700 בנות.
שילוב לימודים אקדמיים

ישנם מוסדות אקדמיים שניתן לשלב בהם את הלימוד במדרשה:
מכללת אורות ישראל שבאלקנה - לימודי הוראה בצירוף כל מקצוע נוסף הנלמד במכללה. הלימודים האקדמיים נלמדים יום בשבוע במכללה ויום נוסף של שילוב במדרשה בשבות רחל.
אוניברסיטת אריאל - תוכנית "יחדיו" - המשלבת לימודי קודש ולימודי מקצוע.
לימודי הקודש במדרשה מוכרים במוסדות האקדמיים ונחשבים למילוי חלק מחובות הלימודים לתואר האקדמי.
שלוחות המדרשה

למדרשה קיימות שתי שלוחות.
מדרשת שילוב בינת פתח תקווה - נפתחה בשנת תשע"ט, ונועדה לשילוב לימוד תורה עם שירות לאומי או עבודה. השלוחה פועלת בראשות הרב פינחס והרבנית יהודית תורג'מן. בשלוחה זו לומדות כ-30 בנות בשנה.
מדרשת בינת בקעת הירדן - השלוחה נפתחה בשנת תשפ"ג במחולה. ראש המדרשה הוא הרב מנחם נוביק (רב היישוב משכיות). בשלוחה זו לומדות כ-30 בנות בשנה.
פאול זאכר

| --- | --- |

 לידה:  28 באפריל 1906 בזל, שווייץ 
 פטירה:  26 במאי 1999 (בגיל 93) בזל, שווייץ 
 מקום קבורה:  Friedhof am Hörnli 
 מוקד פעילות:  שווייץ 
 סוגה:  מוזיקה קלאסית 
 שפה מועדפת:  גרמנית שווייצרית סטנדרטית, Basel German 
 חברת תקליטים:  פיליפס רקורדס, דויטשה גרמופון 
 בן או בת זוג:  מאיה זאכר 
 פרסים והוקרה:  Maecenas-Ehrung (1997)  Honorary Member of the International Society for Contemporary Music 
 פרופיל ב-IMDb
 
פאול זאכר (Paul Sacher ‏28 באפריל 1906 – 26 במאי 1999) היה מנצח, נותן חסות ואמרגן שווייצרי.
זאכר למד, בין השאר, אצל פליקס ויינגרטנר. בשנת 1926 ייסד את התזמורת הקאמרית של בזל לנגינת מוזיקה מלפני התקופה הקלאסית ויצירות מודרניות. הודות לעושרו הרב, יכול היה להזמין יצירות אצל מספר רב של מלחינים ידועי שם, ביניהם איגור סטרווינסקי (שכתב בשבילו את הקונצ'רטו ב-רה מז'ור), בלה בארטוק (דיוורטימנטו ו"מוזיקה לכלי-מיתר, כלי-הקשה וצ'לסטה"), ארתור הונגר (יצירות רבות, ביניהן הסימפוניות השנייה והרביעית ("מנעמי בזל"), פאול הינדמית,, אליוט קרטר והריסון בירטוויסל. יצירתו של פייר בולז, Messagesquisse הייתה אחת ממספר יצירות לחגיגת יום הולדתו השבעים של זאכר.
פאביו וולו

| --- | --- |

פאביו וולו, 17 בדצמבר 2013
 לידה:  23 ביוני 1972 (בן 52) קלסינטה, איטליה
 שם לידה:  Fabio Bonetti 
 מדינה:  איטליה 
 לאום:  איטלקי
 מקום מגורים:  מילאנו 
 שם עט:  Fabio Volo 
 עיסוק:  עיתונאי, סופר, שחקן, תסריטאי
 שפות היצירה:  איטלקית
 תקופת הפעילות:  מ-2001 
 פרסים והוקרה:  Premio Letterario la Tore Isola d'Elba
 www.fabiovolo.com
 
פאביו וולו (באיטלקית: Fabio Volo; נולד ב-23 ביוני 1972) שם עט של פאביו בונטי, הוא סופר, שחקן, מדבב, שדרן רדיו וטלוויזיה ותסריטאי איטלקי.
קריירה

פאביו בונטי נולד בעיירה בראשה ( מחוז לומברדיה )  בצפון איטליה. לאחר סיום לימודיו בבית הספר התיכון הוא עבד בכמה עבודות מזדמנות, ובשנת 1996 הוא הפך לאחת מהדמויות המובילות ב"רדיו קפיטל", תחנת רדיו איטלקית. החל משנת 1998, הוא כיכב בשלוש מהדורות של תוכנית הטלוויזיה האיטלקית Le Iene.
בשנת 2000 החל וולו לשדר תוכנית רדיו משלו, "Il volo del mattino", בתחנת הרדיו Deejay ופרסם את ספרו הראשון שנקרא באיטלקית "Esco a fare due passi". לאחר מכן הוא כתב עוד כשבעה ספרים. מבין הספרים שכתב יצאו לאור שלושה ספרים בעברית.
בשנת 2002 וולו הופיע לראשונה כשחקן בקומדיה הרומנטית "Casomai" והיה מועמד לפרס David di Donatello כשחקן הטוב ביותר על תפקידו בסרט זה. . בשנים 2006 ו-2008 השתתף פאביו וולו בתוכניות: "Italo Spagnolo" ו-"Italo Americano" בערוץ MTV ובשנת 2011 וולו שיחק בתפקיד ראשי בסרט שנעשה על פי ספר שלו, ונקרא באיטלקית "Il giorno in più".
בשנת 2012 הוא חזר לטלוויזיה עם התוכנית "Volo in diretta".
ספר הביכורים של וולו מכר מעל 300,000 עותקים. ספרו השני (2003) היה הספר הנמכר ביותר באיטליה באותה שנה. בשנת 2010 זכה וולו בפרס הספרותי: "Premio Letterario la Tore Isola d'Elba", עבור יצירתיות ומצוינות. (הוא הזוכה השישי בפרס הזה).
וולו שיחק ב-12 סרטים (הראשון בשנת 2002 היה הקומדיה הרומנטית Casomai) וגם דיבב את הסרט "קונג פו פנדה" בגרסה האיטלקית שלו.
פילמוגרפיה נבחרת

Casomai יצא בשנת 2002
Playgirl יצא בשנת 2002
La febbre יצא בשנת 2005
Manuale d'amore 2 - Capitoli successivi יצא בשנת 2007
Uno su due יצא בשנת 2007
Bianco e nero יצא בשנת 2008
קונג פו פנדה (דיבוב באיטלקית) יצא בשנת 2008
Matrimoni e altri disastri יצא בשנת 2010
Figli delle stelle יצא בשנת 2010
Niente paura יצא בשנת 2010
קונג פו פנדה 2 (דיבוב באיטלקית) יצא בשנת 2011
Il giorno in più יצא בשנת 2011
Studio illegale יצא בשנת 2013
אהבה איטלקית, יצא בשנת 2021
ספריו

הרומנים שכתב נמכרו במלמעלה מחמישה מיליון עותקים באיטליה. עד היום הוא כתב שמונה ספרים
Esco a fare due passi, יצא לאור בשנת 2001
È una vita che ti aspetto, יצא לאור בשנת 2003
Un posto nel mondo, יצא לאור בשנת 2006
Il giorno in più, יצא לאור בשנת 2007
Il tempo che vorrei, יצא לאור בשנת 2009
Le prime luci del mattino, יצא לאור בשנת 2011
La strada verso casa, יצא לאור בשנת 2013
ספריו שתורגמו לעברית

הזמן שאבד לי, יצא לאור בשנת 2009, תורגם לעברית ויצא לאור בישראל בשנת 2012. "הזמן שאבד לי הוא ספר שהכנות שבו מורגשת בכל שורה. לא אחת הוא גורם לקורא לפרוץ בצחוק, אבל לרוב הקורא מוצא את עצמו מתרגש ונדהם לגלות עד כמה חייו של לורנצו דומים לחיים של כל אחד מאיתנו"
אור בוקר ראשון, יצא לאור בשנת 2011, תורגם לעברית ויצא לאור בישראל בשנת 2014. "הספר הזה קרוץ מהחומרים הנכונים: יש בו פלרטוט עם רעיון מעניין, גם אם הפלירט לא מבשיל לאמירה אמיתית ובשלה; הוא עטוף בעטיפה מסקרנת, והוא כתוב בחן רב, שלא לומר, בחן איטלקי רב, כזה שהופך כל דבר לחוויה".
החיים עצמם, יצא לאור בשנת 2015, תורגם לעברית ויצא לאור בישראל בשנת 2017. " הוא מגולל את סיפור המשבר שתוקף את הזוג עם לידת בנם, את התפוגגותו של הקסם ששורר בין שני נאהבים. ומנסה להעלות תשובה, דרך מילוט. כיצד להתמודד עם מה שקורה לאחר ההתאהבות, עם האחריות הזוגית והמורכבות שטמונה בלהיות יחד באמת".
הערות שוליים

↑  "Fabio Volo" (באיטלקית). Movieplayer.it. נבדק ב-7 בינואר 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Fabio Volo on Librimondadori.it
↑  Biography on deejay.it
↑  Fabio Volo David di Donatello
↑  "Il giorno in più" on MYmovies.it
1 2  הסופר פאביו וולו, באתר simania.co.il
↑  Premio La Tore Isola d'Elba - Official site
↑  "Fabio Volo, ecco perché i suoi libri sono un successo" (באיטלקית). Panorama. 19 באוקטובר 2011. אורכב מ-המקור ב-2013-10-06. נבדק ב-12 בספטמבר 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  הזמן שאבד לי, באתר text.org.il
↑   עלית קרפ, מה קורה כשגבר מתיימר לפענח את הנפש הנשית?, באתר הארץ, 3 בפברואר 2015
↑  החיים עצמם, באתר text.org.il/
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007290741605171  PLWABN: 9810575926705606  BNE: XX4810670  BnF: cb145529206 (data)  CANTIC: a11348458  GND: 13915860X  ICCU: RAVV238973  ISNI: 0000 0001 1438 0444  LCCN: nr2001021917  NKC: jx20101109017  NLA: 42240956  NLK: KAC201405405  NTA: 216878047  SUDOC: 059847204  VIAF: 12546153   WorldCat (עם VIAF): 12546153
גטו קובנה

| --- | --- |

 מידע כללי
 מדינה:  ליטא 
 מחוז:  קובנה 
 נתונים
 קואורדינטות:  54°54′N 23°54′E﻿ / ﻿54.9°N 23.9°E﻿ / 54.9; 23.9
 
מפת אזור גטו קובנה
גטו קובנה שכן בעיר קובנה שבליטא, ברובע ויליאמפולה שכונה בפי היהודים סלובודקה. סלובודקה ממוקמת מחוץ למרכז העיר, מעבר לנהר, ולאורך הדורות השתקעו בה יהודים בתקופות שנאסר עליהם להתגורר בתחומי העיר עצמה. ערב מלחמת העולם השנייה התגוררו בקובנה, כולל סלובודקה, כ-35,000 יהודים (כרבע האוכלוסייה הכוללת), כאשר מיעוטי האמצעים שבהם התגוררו בסלובודקה.
היסטוריה

במסגרת מבצע ברברוסה נכבשה קובנה על ידי הנאצים ב-24 ביוני 1941, מיד בימים הראשונים לכיבוש נשטפה המדינה כולה בלאומנות אלימה אכזרית וחסרת מעצורים, שחלק ניכר ממנה כוּון כלפי היהודים. בערבו של 24 ביוני החלו המיליציות הליטאיות במאסרים המוניים של יהודים. בלילה שבין 25 ו-26 ביוני 1941 התנפלו לאומנים ליטאים על בתי הפרוור היהודי סלובודקה ורצחו כ-800 יהודים. למחרת אירע הטבח בחצר מוסך לייטוקיס בקובנה.
ב-8 ביולי ציוו השלטונות הגרמניים על העברת היהודים לגטו בפרבר סלובודקה, עד 15 באוגוסט. לגטו, שכונה רשמית "גטו ויליאמפולה" נכנסו כ-30,000 יהודים, לאחר שכ-6000 יהודים מתושבי קובנה נרצחו בחודשים יוני - אוגוסט 1941. בראש האלטסטנראט (מועצת הזקנים, ובשמו הרשמי "ועד זקני העדה") בגטו עמד אלחנן אלקס וכממלא מקומו שימש לייב גרפונקל. בתוך חודשיים וחצי נרצחו בגטו כשלושת אלפים נפש.
היסטוריה > האקציה הגדולה

ב-28 באוקטובר נקראו כל תושבי הגטו להתייצב בכיכר הדמוקרטים למפקד. לאחר סלקציה שנמשכה מהבוקר עד הערב נרצחו למחרת 9,000 איש בפורט התשיעי.
היסטוריה > התקופה השקטה

מאוקטובר 1941 ועד אוקטובר 1943, הייתה תקופה של "שקט יחסי" שבמהלכה עבדו רוב תושבי הגטו, החל מגיל 12 בעבודות כפייה מחוץ לגטו ובתוכו. מקום העבודה הגדול ביותר, שבו היו התנאים הקשים ביותר, היה שדה התעופה הצבאי באלקסוטס, בסמוך לקובנה. כמו כן הוקמו בגטו בתי מלאכה גדולים שעסקו בייצור עבור הוורמאכט ומוסדות גרמניים נוספים.
בגטו קובנה היו חיי פנים תוססים - חיי חברה ותרבות, מוזיקה, חיי דת, בתי ספר ופעילות פוליטית. היודנרט הקים גני ירקות. עשרות בני נוער עבדו בגנים ושמרו עליהם.
במהלך התקופה השקטה בוצעו על ידי הגרמנים שתי הגליות של תושבים למחנות עבודה בריגה. כמו כן בוצעה אקציית הספרים - פעולה של החרמת כל הספרים וכתבי העת שהיו ברשות תושבי הגטו בסוף פברואר 1942.
הצלם החובב ג'ורג' קדיש צילם בהיחבא אלפי תצלומים שתיארו את חיי היומיום בגטו קובנה מראשיתו ועד סופו.
היסטוריה > המחתרות בגטו

בגטו קובנה הייתה פעילות מחתרתית ענפה ומוצלחת. בין ארגוני המחתרת היו "ארגון ברית ציון", שחבריו התמסרו בעיקר לפעילות חינוך ותרבות ופרסמו ביטאון שנקרא "הניצוץ", ותנועת המחתרת הקומוניסטית - "הארגון האנטי-פשיסטי הלוחם", שבראשה עמד הסופר חיים ילין. מאחר שתנאי הגטו לא אפשרו התנגדות מזוינת, התמקדה הפעילות המחתרתית בהוצאת לוחמים חמושים ומאומנים שהצטרפו לקבוצות פרטיזנים ביערות רודניקי ליד וילנה . כ-350 יהודים הצליחו להימלט, בתמיכה וסיוע של מועצת הזקנים והמשטרה היהודית בגטו.
הכומר ברוניוס פאוקסטיס, שעמד בראש אחת הקהילות הנוצריות בעיר, סייע למחתרות והצליח להציל כ-200 יהודים.
היסטוריה > הפיכת הגטו למחנה ריכוז Kauen

לאחר מרד גטו ורשה באפריל - מאי 1943, והתקרבות אפשרית של הצבא האדום לשטחי נציבות הרייך אוסטלנד, הורה היינריך הימלר ב-21 באוגוסט 1943, - לאחר התייעצות עם היטלר ב-19 ביוני, כחלק מ"הקרב נגד הכנופיות" למפקד העליון של האס אס והמשטרה, באוסטלנד, פרידריך יקלן, ולראש המשרד הראשי למשק ומנהל של האס אס, אוסוואלד פוהל, "לרכז את כל היהודים שעדיין נמצאים באזור אוסטלנד בגטאות במחנות ריכוז" עד 1 באוגוסט 1943.
עקב התנגדות ועיכובים של המנהל האזרחי בליטא נמשך התהליך מספר חודשים, אולם החל מסתיו 1943 הוכרז הגטו כמחנה ריכוז, בשם KZ KAUEN ועבר לאחריות ה-SS. למפקדו התמנה קצין האס אס וילהלם גקה. מחנה הריכוז כלל לא רק את הגטו לשעבר, אלא גם מחנות עבודה סמוכים, ואת מה שהיה גטו שאוולי. הפיכת הגטו למחנה ריכוז לוותה בשינויים רבים בחיי הגטו. מועצת הזקנים פוזרה. בתוך הגטו הוצבה "מפקדת מחנה" מאוישת על ידי אנשי אס אס, ואלפים מתושביו נשלחו למחנות עבודה באזורים סמוכים לקובנה.
היסטוריה > אקציית אסטוניה

הגירוש הגדול והטראומטי ביותר בתולדות הגטו היה הגירוש לאסטוניה ב-26 באוקטובר 1943. היה זה כבר בעיצומו של תהליך הקסירקוט. גירוש זה נעשה במרמה. מפקד הגטו גקה, הורה לאלטסטנראט להכין רשימה של 3,500 אנשים שיישלחו לעבודה בעיירה אז'אראצ'י (Ežerėlis, כ-25 קילומטרים ממערב לקובנה).
האלטסטנראט והמשטרה קיבלו פקודה לגייס את היהודים אולם קצב הגיוס שערכה המשטרה, לא מצא חן בעיני הגרמנים והגיוס נמסר לידי אוקראינים מאנשי צבא ולאסוב שביצעו אותו באכזריות גדולה. גויסו כנראה כ-2,700 יהודים. הראויים לעבודה לא נשלחו לאז'אראצ'י, אלא לאסטוניה, ואילו הזקנים והילדים, 758 במספר, להשמדה באושוויץ. היהודים הנותרים, שהבינו כי גורלם נחרץ, ניסו להכין לעצמם מקומות מסתור שכונו "מלינות", ולהבריח ילדים אל מחוץ לגטו.
היסטוריה > האקציה של הילדים והזקנים (מרץ 1944)

ביום שני, 27 במרץ 1944, התרחשה האקציה של הילדים. האקציה האכזרית ביותר שידע הגטו.
בראש המבצע עמד ברונו קיטל, מן האחראים לחיסול גטו ורשה וגטו וילנה.
ניידות משטרה מצוידות ברמקולים נעו משעות הבוקר המוקדמות ברחובות הגטו, ומתוך הרמקולים בקעו קולות מתכתיים: "על הכול להישאר בבתים. מי שיעז לצאת מן הבית, יירה במקום". פלוגות של אנשי גסטפו, מתוגברים בחיילים ליטאים ובשבויי מלחמה אוקראינים, פשטו על הבתים, שלפו ילדים ממיטות חמות, חטפו ילדים מידי הוריהם, הכו אותם והשליכו אותם למשאיות. הפקודה הייתה לנקות את הגטו מילדים בני 12 ומטה, ונשים וגברים בני 55 ומעלה.
הגטו התמלא צעקות, יללות ובכי. ניידות המשטרה סבבו בחוצות הגטו משמיעות מוזיקה קולנית ברמקולים, להחריש את זעקות הילדים והאמהות. כלבים התרוצצו מבית לבית, במחבואים ובחצרות, תרים אחר הטרף האנושי.
אמהות התחננו: "אל תיקחו את הילדים!" אבל הגרמנים ענו בצעקות: "את הזבל הזה חייבים לסלק, ואתן תעבדו עבורנו." אמהות שהתנגדו להתנתק מן הילדים או שניסו להוציא אותם מהמשאיות הושלכו בכוח לאחור, או שנורו במקום. ילדים ניסו לברוח, ונורו.
הגרמנים אילצו את השוטרים היהודים לחשוף מקומות מסתור של ילדים. מי שסירבו הועברו לפורט התשיעי ונורו למוות. כ-1,800 תינוקות, ילדים וזקנים נרצחו בתוך פחות מ-48 שעות. רובם של 130 שוטרי המשטרה היהודית הועברו לפורט התשיעי (חלק משרשרת מצודות מהמאה ה-19 שהגנו על העיר, ששימש כמחנה מעצר), שם הכו אותם ועינו אותם כדי שיגלו את מקומות המסתור בגטו. שלושים וארבעה מאנשי המשטרה היהודית הוצאו להורג, ובראשם המפקד משה לוין וסגניו יהודה זופוביץ' ואיקה גרינברג שהיו גם מראשי המחתרת. שבעה שוטרים לא עמדו כנראה בעינויים וגילו לגרמנים על קיומם של מקומות מחבוא שהכירו.
למחרת נמשך המצוד, בסיוע שוטרים יהודים שנשברו בעינויים. "היהודים בגיטו נדהמו בראותם שוטרים יהודיים נוסעים עם הגרמנים באותה מכונית ממקום אחד למשנהו, ומסייעים לגלות את המחבואים ('המלינות') של הילדים והקשישים חסרי האונים" (לייב גרפונקל, "קובנה היהודית בחורבנה", עמ' 180). כך נתגלו עוד 300 קורבנות. כ-1,200 ילדים וקשישים שהצליחו להסתתר במחבואיהם, התגלו לבסוף ונרצחו בפורט התשיעי ובאושוויץ.
לפי עדויות של ניצולי הגטו, לתושביו היה חשש מוקדם מהאקציה הצפויה, על פי מידע מגטאות אחרים בליטא בהם נערכה אקציה דומה. בעקבות החשש הם ניסו להחביא את ילדיהם מפני הגרמנים. בעקבות זאת, הוברחו ילדים מהגטו ונמסרו למשפחות לא-יהודיות. רבים מילדים אלה ניצלו, בהם אהרן ברק.
מעט ילדים ניצלו מהאקציה, בזכותו של קצין הס"ס קרל רינק (Rink), שהיה מפקד בתי המלאכה. רינק שנודע ביחסו ההוגן (יחסית) ליהודים, איפשר לילדים להתחבא בשטח בתי המלאכה ומנע מהגרמנים ושלוחיהם הליטאים והאוקראינים לחפש ולהוציא ילדים אלו ממחבואם.
היסטוריה > סופו של הגטו

ב-8 ביולי 1944, עם התקרב הצבא האדום לעיר, פונה הגטו. במהלך הפינוי ניסו רבים להסתתר, אך כמעט כולם התגלו. 2,000 תושבים נשרפו או נורו בידי הגרמנים. המפונים נשלחו למחנות ריכוז בגרמניה, הגברים לדכאו, והנשים לשטוטהוף, שם נרצחו עוד 2,500 מיהודי קובנה. ב-1 באוגוסט 1944 שוחררה קובנה בידי הצבא האדום. רק 500 יהודים נותרו בחיים בקובנה עצמה. בתום המלחמה נותרו בחיים רק כשמונה אחוז מהאוכלוסייה היהודית, שהם אלפיים בני אדם בסך הכל.
הנצחה

על הגטו נכתבו ספרי זיכרונות ומחקר היסטורי.
באתר הוקמו אנדרטאות בקובנה וישראל, בבית הקברות בחולון ומתחם יד ושם בירושלים.
בקובנה הוקם אתר הנצחה גדול ומוזיאון בפורט התשיעי. כמו כן הוצבו שם שלטי זיכרון בשטחי הגטו לשעבר, בבניין ישיבת סלובודקה ובאתרים בעיר קובנה בהם התגוררו דמויות חשובות בין תושבי הגטו.
ב-30 ביולי 2018 התקיים ב"יד ושם" אירוע הנצחה מיוחד: "קונצרט שכולו תכלת" - שחזור הקונצרט הציוני החשאי שהתקיים בקובנה 75 שנים קודם לכן, בכ"א בתמוז תש"ג. בקונצרט המקורי השתתפו ראשי הגטו וחברי תנועות הנוער הציוניות ושרו שירי ארץ ישראל.
בקרבת הגטו פעל בית יתומים בניהול של פיאטרס באובליס שהציל עשרות ילדים יהודים. ולאדאס דרופאס הציל כמה יהודים נוספים וזכה בתואר חסיד אומות העולם. בסוף ימיו התגורר בישראל.
לקריאה נוספת

יוסף גאר, אומקום פון יידישער קאוונע, מינכען: פארבאנד פון ליטווישע יידן אין דער אמעריקאנער זאנע אין דייטשלאנד, 1948
אברהם תורי, ודינה פורת (עורכת), 'גיטו יום-יום: יומן ומסמכים מגיטו קובנה, תל אביב: מוסד ביאליק, אוניברסיטת תל אביב, 1988
לייב גרפונקל, קובנה היהודית בחורבנה, הוצאת יד ושם, 1959.
זאב מנקוביץ (עורך), היכון לקראת חירות! רשימות מגטו קובנה וממחנה קאופרינג: אלמנך גדוד מעפילים והביטאון ניצוץ, ירושלים: הוצאת יד ושם, 2011.
רמי נוידרפר - המשטרה היהודית בגטו קובנה - אורות וצללים, אוניברסיטת תל אביב, 2015.
אריה סגלסון - בלב העופל, כיליונה של קובנה היהודית, ירושלים: הוצאת יד ושם, 2003.
דליה עופר (עורכת) - משטרת הגטו היהודית בוויליאמפולה: מסמך מגטו קובנה, ירושלים: יד ושם, תשע"ו 2016.
אברהם בראון ודב לוין, תולדותיה של מחתרת: הארגון הלוחם של יהודי קובנא במלחמת העולם השנייה, ירושלים: יד ושם, 1962.
ספירה רפפורט, "יהודייה גזעית: בין שם לכאן - קובנה וארץ-ישראל", ירושלים: יד ושם, תשס"ד, 2004.
הערות שוליים

↑  ילדים קוטפים ירקות בגטו קובנה, ספטמבר 1943, באתר יד ושם
↑  על גירוש יהודים מגטו קובנה למחנות עבודה באסטוניה, אוקטובר 1943, באתר יד ושם
↑  נעמה לנסקי, קצין אס-אס וג'נטלמן, באתר הארץ, 11 ביולי 2007
↑  על "קונצרט שכולו תכלת" באתר יד ושם
| --- | --- |
בקרת זהויות :  VIAF: 9638154260543424480004   WorldCat (עם VIAF): 9638154260543424480004 
אזרחים מתבוננים בגופות נרצחים יהודים בטבח בקובנה, 27 ביוני 1941
אתר גטו קובנה בשכונת סלובודקה, בראשית המאה ה-21
תמונת השופט אהרן ברק וסיפור הצלתו, כפי שמוצג במוזיאון הפורט התשיעי בקובנה
אנדרטה לזכר יהודי קובנה והסביבה שנספו בשואה, בבית הקברות בחולון
אנדרטה המנציחה את "אקציית הילדים" בחצר בית הכנסת הכוראלי בקובנה
רופוס דניאל אייזקס, המרקיז הראשון מרדינג

| --- | --- |

 לידה:  10 באוקטובר 1860 לונדון, הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד 
 פטירה:  30 בדצמבר 1935 (בגיל 75) לונדון, הממלכה המאוחדת 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד, הממלכה המאוחדת 
 השכלה:  מידל טמפל 
 תפקיד:  מזכיר המדינה לענייני חוץ וחבר העמים (25 באוגוסט 1931–5 בנובמבר 1931)  חבר הפרלמנט ה־29 של הממלכה המאוחדת (15 בינואר 1910–28 בנובמבר 1910)  חבר בית הלורדים (ערך בלתי־ידוע)  חבר הפרלמנט ה־28 של הממלכה המאוחדת (12 בינואר 1906–10 בינואר 1910)  חבר הפרלמנט ה־27 של הממלכה המאוחדת (6 באוגוסט 1904–8 בינואר 1906)  חבר המועצה המלכותית (1911)  חבר הפרלמנט ה־30 של הממלכה המאוחדת (3 בדצמבר 1910–20 באוקטובר 1913)  היועץ המשפטי לממשלה (7 באוקטובר 1910–19 באוקטובר 1913)  Solicitor General for England and Wales (6 במרץ 1910–7 באוקטובר 1910)  מושל הודו (2 באפריל 1921–3 באפריל 1926)  מנהיג בית הלורדים (24 באוגוסט 1931–5 בנובמבר 1931)  Lord Chief Justice of England and Wales (21 באוקטובר 1913–8 במרץ 1921)  שגריר 
 מפלגה:  המפלגה הליברלית 
 בן או בת זוג:  Alice Isaacs, Marchioness of Reading (8 בדצמבר 1887–ערך בלתי־ידוע)  Stella Isaacs, Marchioness of Reading (6 באוגוסט 1931–?) 
 פרסים והוקרה:  אביר הצלב הגדול של מסדר האמבט (1915)  אביר מפקד בכיר במסדר כוכב הודו (1921)  Knight Grand Commander of the Order of the Indian Empire (1921)  Knight Bachelor (1910)  אביר הצלב הגדול במסדר הוויקטוריאני המלכותי (1922)  אביר מפקד  במסדר הוויקטוריאני המלכותי (1911)  דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת כלכותה 
 
רופוס דניאל אייזקס
רדינג במסע ציד טיגריסים בנפאל
שני משמאל, הלורד רדינג ולידו רעייתו השנייה סטלה צ'נארד בביקור בתחנת הכוח בחיפה בחורף שנת 1935, זמן קצר לפני מותו
"חווה רדינג", שמה של סירת המנוע ששימשה להכשרת ימאים ושנתנה לבית הספר הימי זבולון הליידי מרדינג (אווה, מבית הלורד מונד)
בית הספר על צוק הכורכר מצפון ל'הבית האדום' בחוף ת"א
לורד רוּפוּס דניאל אייזקס, המרקיז הראשון מרֶדינְג (באנגלית: Rufus Isaacs, 1st Marquess of Reading;‏ 10 באוקטובר 1860 – 30 בדצמבר 1935) היה פוליטיקאי ומשפטן יהודי-בריטי בן לקהילה הספרדית-פורטוגזית שהגיע למשרות רמות בשירות הממשלתי הבריטי וזכה בתוארי אצולה גבוהים. הוא היה גם פעיל ציוני שנרתם לעשייה בארץ ישראל, והיה מעורב בהקמת מפעל החשמל בארץ ישראל ובתמיכה בצי העברי המתחדש של היישוב. על שמו נקראת תחנת הכוח רדינג בתל אביב.
קורות חיים

אייזקס היה בנו של סוחר פירות יהודי בספיטלפילדס (Spitalfields) שברובע טאוור האמלטס של לונדון. הוא נכנס לעסקי המשפחה בגיל 15, עבד כנער משלוחים, ובהמשך כסוכן בורסה.