stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ויימאנו

| ויימאנו |
| --- | --- |
 איור משוער של Waimanu manneringi
תקופה
פלאוקן 60–58 מיליון שנה לפני זמננו PreЄ Є O S D C P T J K Pg N     
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: פינגווינאים
תת־סדרה:: תרופודה
סוג:: ויימאנו
מין:: Waimanu manneringi
שם מדעי
 Waimanu

ויימאנו (שם מדעי: Waimanu; מילולית ממאורית: "wai" - מים, "manu" - עוף) הוא סוג של פינגווין קדום, שחי במהלך הפלאוקן שלאחר הכחדת הקרטיקון הגדולה, לפני 58–60 מיליון שנה מהיום. סוג זה כולל מין יחיד - Waimanu manneringi. מין נוסף שנכלל בסוג - W. tuatahi הועבר לסוג Muriwaimanu ב-2018. מאובניו נתגלו בניו זילנד ב-1980, בחבל קנטרברי שבאי הדרומי ליד הנהר ואיפרה (אנ'), ותוארו ב-2006.
הוויימאנו היה הקדום מכל הפינגווינים, וגם מראשוני העופות מהקבוצה הגדולה נאואווס. הוא היה שונה מאוד ממרבית הפינגווינים ודמה לעופות ימיים אחרים, כגון הצוללניים והאלקה הענקית, וככל הנראה היה חסר יכולת תעופה בהתאם למבנה הכנפיים הקצרות יחסית שלו. עם זאת, היה מבנה הכנף מפותח בהרבה ביחס למרבית הפינגווינים שכנפיהם התנוונו ושינו מצורתם כדי לעזור להם לשחות.
הוויימאנו הגיע לגובה של 80 סנטימטרים עד מטר, דמה במראהו לצוללן וככל הנראה חי באופן דומה, שחה במהירות מתחת למים וניזון מדגים אותם תפס עם מקורו הארוך.
ויין (איזר)

| --- | --- |
סמל וייןסמל ויין
פירמידה רומית בויין
פירמידה רומית בויין
 מדינה:  צרפת צרפת
 שטח:  22.65 קמ"ר
 גובה:  169 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בקומונה:  31,051 (1 בינואר 2021)
 קואורדינטות:  45°31′32″N 4°52′29″E﻿ / ﻿45.525555555556°N 4.8747222222222°E﻿ / 45.525555555556; 4.8747222222222 
 אזור זמן:  UTC+1
 http://www.vienne.fr
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת צרפת מוגדלת) פריז מרסיי ליון טולוז ניס נאנט שטרסבורג מונפלייה בורדו ליל רן ריימס לה האבר סנט אטיין אנז'ה גרנובל דיז'ון קורסיקה ספרד שווייץ גרמניה בלגיה לו. איטליה הממלכה המאוחדת תעלת למאנש הים התיכון האוקיינוס האטלנטי ויין(למפת צרפת רגילה) פריז מרסיי ליון טולוז ניס נאנט שטרסבורג מונפלייה בורדו ליל רן ריימס לה האבר סנט אטיין אנז'ה גרנובל דיז'ון קורסיקה ספרד שווייץ גרמניה בלגיה לו. איטליה הממלכה המאוחדת תעלת למאנש הים התיכון האוקיינוס האטלנטי ויין  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
ויין (בצרפתית: Vienne) היא קומונה במחוז איזר בדרום מזרח צרפת. הקומונה ממוקמת במפגש נהר הרון והז'ר, 35 קילומטרים דרומית לליון.
כיום הקומונה היא הרביעית בגודלה במחוז, אך הייתה לה חשיבות רבה באימפריה הרומית. ויין הייתה בירת האלוברוגים והפכה לקולוניה רומאית בשנת 47 לפנה"ס על ידי יוליוס קיסר. העיר הייתה מרכז נוצרי חשוב. במאה הרביעית פעל בעיר כבישוף ברנאר מוויין, שקיבל הכרה כקדוש.
על פי האגדה פונטיוס פילאטוס נקבר תחת פירמידה העומדת עד היום בקומונה, לאחר שהתאבד ונהר הטיבר סירב לקבל את גופתו בשל התנכלותו לישו. יש הטוענים שפונטיוס פילאטוס גם נולד בויין, ויש המייחסים את עיר הולדתו לליון הסמוכה.
וורלדווייד פלאזה 1

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  גורד שחקים
 שימוש:  מסחר, משרדים
 כתובת:  825 8th Avenue, New York, NY, United States 
 מיקום:  מנהטן, ניו יורק
 מדינה:  ארצות הברית 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1989
 תאריך פתיחה רשמי:  1989 
 אדריכל:  סקידמור, אווינגס ומריל 
 סגנון אדריכלי:  אדריכלות פוסט-מודרנית 
 מידות
 גובה:  237.1 מ' 
 קומות:  49.
 קואורדינטות:  40°45′44.64″N 73°59′15.72″W﻿ / ﻿40.7624000°N 73.9877000°W﻿ / 40.7624000; -73.9877000
  (למפת ניו יורק מוגדלת) מנהטן הברונקס ברוקלין קווינס סטטן איילנד  ניו ג'רזיוורלדווייד פלאזה 1(למפת ניו יורק רגילה) מנהטן הברונקס ברוקלין קווינס סטטן איילנד  ניו ג'רזיוורלדווייד פלאזה 1(למפת מנהטן רגילה) וורלדווייד פלאזה 1(למפת מנהטן מוגדלת) וורלדווייד פלאזה 1
 
בניין וורלדווייד פלאזה 1 (באנגלית: One Worldwide Plaza), אשר נבנה בשנת 1989, הוא אחד מקבוצה  של שלושה גורדי שחקים ברובע מנהטן של העיר ניו יורק בארצות הברית. המבנה הוא בניין משרדים, בעוד ששני המבנים הסמוכים לו הם מבני מגורים.
שלושת המבנים יחד תופסים בלוק המצוי בין השדרה השמינית, השדרה התשיעית, רחוב 49 ורחוב 50. המבנה בנוי על האתר ששימש בעבר את המדיסון סקוור גארדן השלישי שהיה בעיר ניו יורק.
המבנה תוכנן על ידי האדריכל דייוויד צ'יילדס ממשרד האדריכלים סקידמור, אווינגס ומריל (SOM), והקמת המבנים לוותה על ידי ה-BBC ו-PBS אשר הפיקו סדרה תיעודית על הקמת המבנה שנקראה "גורד שחקים: הקמת בניין" (Skyscraper: The Making of a Building) ואף הוציאו ספר על הקמת המבנה, שנכתב על ידי קארל סאבג (Karl Sabbagh)
המבנה הוא בן 49 קומות ויש בו 139,355 מ"ר של שטחי משרדים. בסיסו של הבניין בנוי גרניט ובטון שניצוק מראש. חזית המגדל בנוי לבנים, ובראש המבנה פרמידה מצופה נחושת המכונה "היהלום של דייוויד" ("David's Diamond") על שם האדריכל.
במרכז המבנים מצויה רחבה ציבורית פתוחה. רחבה זו נבנתה בתמורה להסכמת רשויות התכנון שלמבנה יתווסו מספר קומות מעבר למותר על פי תוכנית המתאר. במרכז הרחבה מזרקה שתוכננה על ידי סידני סיימון וקרויה "ארבע העונות". בכל אחת מקצוות המזרקה פסל של אישה המחזיקה כדור המייצג עונה מעונות השנה.
מתחת למבנה היו בעבר שישה בתי קולנוע. כיום בשטח זה ממוקמים חמישה תיאטראות.
ראו גם

גורדי שחקים בניו יורק
הרמן הפלה

| --- | --- |

 לידה:  19 ביוני 1911 זלצבורג, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 התאבד:  21 באוגוסט 1962 (בגיל 51) וינה, אוסטריה 
 שם לידה:  Hermann Julius Höfle 
 מדינה:  אוסטריה, גרמניה הנאצית 
 מפלגה:  המפלגה הנאצית 
 פרסים והוקרה
 צלב הברזל, דרגה שנייה  צלב ההצטיינות במלחמה 
 
הרמן יוליוס הפלה (בגרמנית: ‏Hermann Julius Hoefleקובץ:Hermann Julius Hans Höfle.ogg‏Ⓘ‏; 19 ביוני 1911 – 21 באוגוסט 1962) היה קצין אוסטרי נאצי בדרגת שטורמבאנפיהרר. שימש כסגנו של אודילו גלובוצניק במהלך מבצע ריינהרד, תפקד כמומחה גירוש והשמדה של המבצע. בפעולותיו תרם רבות להשמדת העם היהודי בשואה ולביצוע פשעי מלחמה.
ביוגרפיה > רקע

נולד בזלצבורג שבאוסטריה. הצטרף לשורות המפלגה הנאצית ב-1 באוגוסט 1933 כחבר מספר 307,469 במפלגה. לאחר זמן מועט התגייס לשורות האס אס. לפני מלחמת העולם השנייה התפרנס ממכונאות רכב.
מברק הפלה

ב-11 בינואר 1943 שידר הפלה מסר מלובלין לאובר-שטורמבאנפיהרר פרנץ היים, שישב בקרקוב והיה סגן מפקד משטרת הביטחון והאס דה בגנרלגוברנמן, ולאובר-שטורמבאנפיהרר אדולף אייכמן, שהיה באותו זמן בברלין. המסר תיעד את מספרם הכולל של היהודים המגורשים לארבעת מחנות מבצע ריינהרד במהלך ה-31 בדצמבר 1942. שדר זה, שיורט על ידי בעלות הברית, שניסו לפענח את משמעותו, קיבל בהמשך את הכינוי "מברק הפלה".
לאחר המלחמה

ב-31 במאי 1945 מצאו הבריטים את הפלה במסתור בגרמניה. יחד עמו נמצאו בכירים נוספים בפלוגות הסער של האס אס. לאחר שנתיים במתקן חקירה של הבריטים, הוא שוחרר למערכת המשפט האוסטרית. ב-30 באוקטובר 1947, תחת שבועה, הוא שוחרר כדי שיוכל לחזור לעיסוקו מלפני ימי המלחמה, מכונאי רכב, בעיר הולדתו זלצבורג.
לאחר בקשת הסגרה שהגיעה ב-9 ביולי 1948 מממשלת פולין, הוא נמלט והסתתר באיטליה תחת שם בדוי עד שנת 1951. לאחר מכן חזר לאוסטריה, ואז היגר לגרמניה המערבית. בגרמניה שימש כמודיע עבור שירותי הביון החשאיים של צבא ארצות הברית.
הפלה חזר לזלצבורג וחי בה כאיש חופשי עד 2 בינואר 1961. ביום זה הוא נעצר על ידי הרשויות באוסטריה, נשלח למאסר בווינה בשנת 1962, והתאבד בתלייה בטרם התחיל משפטו.
מברק הפלה, סגן מפקד מבצע ריינהרד. הנתונים במברק מציגים את מספר הנרצחים במחנות ההשמדה של המבצע במהלך התקופה של השבועיים האחרונים של שנת 1942
וורלדביט

| --- | --- |
 מקורות סגנוניים:  עולם • רוק • פופ • פולק
 מקורות תרבותיים:  אמצע שנות ה-80 של המאה ה-20, הממלכה המאוחדת וארצות הברית
 
וורלדביט (באנגלית: Worldbeat) הוא סוגה מוזיקלית המשלבת מוזיקת פופ או רוק עם מוזיקת עולם או פולק.
סוגה זו מאופיינת בדרך כלל במוטיבים אתניים ומסורתיים, בשילוב מוטיבים שנדלו מתוך המיינסטרים.
רקע

באמצע שנות ה-80 של המאה ה-20, המוזיקאי האקלקטי דן דל סנטו הנחה את התוכנית World Beat במסגרת תחנת הרדיו KUT באוסטין, טקסס, שהפכה את המונח לפופולרי. אמני המיינסטרים שילבו השפעות של מוזיקת עולם בצלילים הידועים שלהם באותה העת, בעיקר דייוויד ברן, פיטר גבריאל (שהשיק ב-1982 את פסטיבל WOMAD) ופול סיימון. בהתחלה, רוב ההשפעות הגיעו מאפריקה, אסיה, אמריקה הדרומית (במיוחד ברזיל), המזרח התיכון ואמריקה המרכזית. וורלדביט נחשב לתת-סוגה מוזיקלית משגשגת של מוזיקה פופולרית ועולמית, תוך שהיא ממשיכה להשפיע על אמנים חדשים.
החל משנות ה-90 של המאה ה-20 החל לפעול הפרויקט המוזיקלי הגרמני אניגמה, במסגרתו יצאו מספר אלבומים ולהיטים בין-לאומיים בסגנון וורלדביט.
הערות שוליים

1 2 3  Worldbeat Music Subgenre Overview, AllMusic (באנגלית)
1 2  Worldbeat, web.archive.org, ‏2019-07-24
↑  "Billboard"
↑  Texas State Historical Association, Del Santo, Dan, Texas State Historical Association (באנגלית)
↑  Worldbeat Africa (באנגלית), 2003, נבדק ב-2024-04-03
↑  Worldbeat Asia (באנגלית), נבדק ב-2024-04-03
↑  Jezzro & Huff; David Lyndon Huff/Jack Jezzro (2007), Worldbeat Brazil, נבדק ב-2024-04-03
↑  July 30: “Baba Marimba: World Beat Music” – Arizona Senior Academy, web.archive.org, ‏2022-03-31
↑  Enigma Songs, Albums, Reviews, Bio & More, AllMusic (באנגלית)
ואדי קוריה

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 אורך:  73 ק"מ
 אגן ניקוז:  3,084 קמ"ר
 שפך:  ואדי אל-עריש
 מדינות באגן הניקוז:  מצרים וישראל
  (למפת סיני מוגדלת) אל-עריש אסמאעיליה שארם א-שייח' סואץ ג'בל קתרינה טאבה נואיבה אבו רודס נח'ל א-טור פורט סעיד ישראל ירדן ערב הסעודית  הים התיכון ים סוףואדי קוריה(למפת סיני רגילה) אל-עריש אסמאעיליה שארם א-שייח' סואץ ג'בל קתרינה טאבה נואיבה אבו רודס נח'ל א-טור פורט סעיד ישראל ירדן ערב הסעודית  הים התיכון ים סוףואדי קוריה
ואדי קוּרַיה או ואדי גוריה, (בערבית: وادي قرية או وادي اقرية, בתעתיק מדויק: ואדי קריה או ואדי אקריה; באנגלית: Wadi Qurayah או wadi Abu Qurayah או Wadi Qaryah) הוא נחל אכזב שחלקו הגדול של אגן הניקוז שלו נמצא בחלקו המזרחי של חצי האי סיני שבמצרים (בשטח מחוז צפון סיני), מצפון מערב לכונתילה. חלק מחלקו העילי של הנחל נמצא בהר הנגב שבשטח ישראל ומנקז את חלקו הדרום מערבי של הר שגיא. הנחל זורם בכיוון צפון-מערב והוא חלק מאגן הניקוז של ואדי אל-עריש ומנקז את חלקו הדרום מזרחי. ואדי קוריה מתאפיין בנוף גבעי בחלקו המזרחי ובחלקו הדרומי. חלקיו המערבי והצפוני הם מישוריים.
אגן הניקוז של ואדי קוריה דל מאוד הן במופעים גאוגרפיים בולטים והן באוכלוסייתו האנושית ועיקר פרסומו בא משני גורמים:
באפיק ואדי קוריה שוכן האתר הארכאולוגי כונתילת עג'רוד, שהוא אתר בעל חשיבות רבה הן בהיסטוריה של עם ישראל בתקופת בית ראשון, והן בתפיסות של התפתחות הדת הישראלית הקדומה.
בתקופת ההמתנה שקדמה למלחמת ששת הימים, נפרש באזור ואדי קוריה כוח משימה מיוחד של הצבא המצרי, בסדר גודל על-חטיבתי, שנקרא "מג'מועת שאזלי", בפיקודו של סעד א-שאזלי.
נתונים גאוגרפיים

שטח אגן הניקוז של הוואדי הוא 3,084 קמ"ר. אורכו המרבי של אגן הניקוז הוא 73 ק"מ. אגן הניקוז הוא בעל צורה מעוגלת-סגלגלה. גובה פני הקרקע המזערי הוא 231 מטר מעל פני הים, הגובה המרבי הוא 999 מטר מעל פני הים והגובה הממוצע הוא 432 מטר מעל פני הים.
דרך בלתי סלולה מקוסיימה לא-נח'ל חוצה את מרחבי ואדי קוריה. היא נמצאת כ-14 ק"מ ממערב לכונתילת עג'רוד ומובילה צפונה אל דרב אל-ע'זה. שני הרים הבולטים בנוף המישורי הם, ג'בל עריף א-נאקה וג'בל חרים, שבאזורו הנחל המרכזי עובר מכיוון זרימה של מזרח – מערב לכיוון דרום־מזרח – צפון־מערב. ממזרח לג'בל חרים נפגש ואדי קוריה עם הנחל המנקז את חלקו הדרומי של ואדי אל-עריש, ואדי מחאשם. הערוץ המשותף פונה לכיוון צפון־מערב ומתחבר לאפיק המרכזי של ואדי אל-עריש ממזרח לביר חסנה.
כונתילת עג'רוד

כונתילת עג'רוד (אתר הידוע גם כ"חורבת תימן") הוא אתר ארכאולוגי הממוקם על גבעה כ־15 ק"מ ממערב לדרך עזה, וכ-25 ק"מ ממערב לגבול ישראל–מצרים. הגבעה, בגובה כ־25 מטר מעל סביבתה, היא גבעה בודדת בעמק הרחב של ואדי קוריה הסובב אותה. בעמק מצויות כמה מחפורות רדודות שבהן נקווים מי תהום גבוהים, ובשל כך שימש המקום צומת דרכים חשוב. משמעות השם בערבית היא: "תל מבודד של בארות" ואכן לרגלי הגבעה יש מספר בארות, שהן אחד ממקורות המים הבודדים בקו הגאוגרפי שבין רפיח לאילת.
מספר נוסעים וחוקרים פקדו את האתר במאה ה-19 ובמאה ה-20. בין השנים 1975–1976, בעת שהיה חצי האי סיני בשליטת ישראל, נחפר האתר בשלוש עונות חפירה בראשות זאב משל ובסיועם של קציני מטה ארכאולוגיה של צה"ל בסיני, אבנר גורן ובנימין זאס.
בחפירות נחשף אתר ארכאולוגי ישראלי קדום, שהיה מיושב במאות ה-9 וה-8 לפנה"ס, ובו התגלו ממצאים רבים, בהם כתובות ייחודיות רבות בעברית (וכמה בפיניקית שהיא שפה קרובה מאד לעברית העתיקה) וציורים בעלי מוטיבים רבים, המספקים צוהר נדיר לאיקונוגרפיה הוויזואלית הדתית המגוונת בישראל, אותה חלקה עם כל דרום הלבנט, ומהווים עדות חשובה לדת הישראלית הקדומה בממלכת ישראל ואף בממלכת יהודה. כן התגלו ממצאים אורגניים, שלא התגלו באתרים אחרים בלבנט, והשתמרו באתר בזכות תנאי המדבר.
כוח שאזלי

במאי 1967, בתקופת ההמתנה שקדמה למלחמת ששת הימים, הציב הצבא המצרי באזור צפון סיני, בין אל-עריש ובין רפיח את "מג'מועת שאזלי" – כוח משימה דיוויזיוני בפיקודו של גנרל סעד א־שאזלי, שכלל שתי חטיבות טנקים, חטיבת חי"ר מוקטנת וחטיבת חיל תותחנים מוקטנת. על פי ישעיהו גביש, מנה כוח שאזלי כ-100 טנקים, כ-20% מכוח השריון המצרי שנכנס לסיני בתקופת ההמתנה.
כשבוע לפני פרוץ מלחמת ששת הימים, בעקבות מבצע ההונאה של צה"ל, מבצע לשון אדומה, הורדה המג'מועה בחיפזון דרומה, אל אזור מישורי ואדי קוריה, שם נועדה לבלום את חדירתו האפשרית של צה״ל, וכן להיות מוכנה לפרוץ לכיוון ירדן, במגמה לנתק את הנגב הדרומי ממדינת ישראל. תנועותיו של שאזלי שימשו נושא לפולמוס שהתעורר אחרי המלחמה, כאשר נטען כי אלופי צה"ל רימו את ראש הממשלה והעלימו ממנו שתנועת המצרים הייתה תגובה לפעולת הונאה (מבצע לשון אדומה), והעמידו פנים שהמצרים עומדים לתקוף בנגב הדרומי.
מול "כוח שאזלי" העמיד צה"ל את חטיבה 8, בפיקוד אברהם מנדלר, שהייתה בכוח מוקטן. לטענת היסטוריון חטיבה 8, פשט גדוד 129 מהחטיבה, בלילה שבין 5 ו-6 ביוני, אל תוך שטח סיני, ניהל קרב שריון מול הכוח המצרי והסב לו אבידות וחזר אל גבולות ישראל. בימים שלאחר מכן חדר הכוח הישראלי לסיני וב-8 ביוני הגיע לא-נח'ל תוך שהוא גורם אבידות ל"כוח שאזלי" הנסוג. לעומת זאת, בעדותו של שאול ורדי, נטען כי גדוד 129 ניסה פעמיים לכבוש את המתחם המצרי בימים השני והשלישי של המלחמה, אך נהדף בשני המקרים על ידי המצרים, שגילו לחימה הגנתית מסודרת, תוך שנגרמו אבידות לכוח צה"ל. היסטוריון חטיבת אגרוף הברזל דווח כי ב-7 ביוני 1967, גדוד 94 (בפיקוד אברהם ברעם) מחטיבת אגרוף הברזל, נתקל באזור ביר חסנה בכוח מצרי שנסוג מוואדי קוריה מערבה.
על פי גרסת סעד א-שאזלי, הכוח שלו כלל גדוד חי"ר אחד, שני גדודי קומנדו וגדוד טנקים אחד. בעקבות מבצע מוקד והעליונות של חיל האוויר הישראלי, נתן הפיקוד המצרי פקודה כאוטית לכל חייליו לסגת מערבה, הכוחות שנסוגו נפגעו על ידי חיל האוויר הישראלי ואבד הקשר בין הכוחות והפיקוד המצרי; שאזלי, לטענתו, פעל בדרך ההפוכה ופנה מזרחה דרך מעברים נסתרים, ופלש לשטח ישראל. הוא התמקם בנגב, מאחורי קווי צה"ל. הוא שהה שם עם גדודיו בחסות שני הרים כדי להימנע מהפצצות חיל האוויר במשך יומיים, 6 ו-7 ביוני. לבסוף, הוא הצליח ליצור קשר עם הפיקוד המצרי שהורה לו לסגת מיד ממערב לתעלת סואץ. הוא מילא הוראה זו בדרך של צעדה לילית (עם יחידות ממוכנות וטנקים מלווים) במדבר ודרך קווי צה"ל. יחידתו הצליחה לנוע כ-60 קילומטרים מערבה. עם עלות השחר, הטור זוהה על ידי כלי טיס ישראליים שהפציצו את כוחותיו. למעלה מ-100 מחייליו נהרגו. לאחר מכן הכוח שלו המשיך הלאה, הצליח להתחמק מכוחות היבשה הישראליים והגיע לתעלת סואץ.
אתר התרסקות מטוס מטרוג'ט ליד ביר חסנה

בתחום אגן הניקוז של הנחל מצוי גם אתר ההתרסקות של טיסה 9268 של מטרוג'ט, כ-50 ק"מ מדרום־מזרח לביר חסנה.
ביאורים

↑  בהשפעת כללי הכתיב הנהוגים במצרים, המילה وادي לעיתים קרובות נכתבת وادى.
↑  מג'מועה היא כוח משולב של חיל רגלים ושריון. בהגייה מצרית: מגמועה.
↑  הר מכתשי הנמצא כ-17 ק"מ מערבית לגבול ישראל-מצרים, באזור הר שגיא, בקואורדינטות 30.361965 34.435914
↑  נמצא כ-30 ק"מ מדרום־מזרח לביר חסנה, בקואורדינטות 30.26729, 33.97505
הערות שוליים

↑  על פי התעתיק במפת "עמוד ענן"
1 2  אלדד קולנשר, ‏מ"לשון אדומה" ל"סדין אדום", מערכות 484, יולי 2019
↑  Hamdeno Abdel Kader al-Awady, GIS Based Morphometric Analysis of Wadi elArish Watershed Sinai, Egypt-Using ASTER (DEM) Data, International Journal of Scientific & Engineering Research Volume 11, Issue 11, November-2020
↑  אברהם אילון, בועז זלמנוביץ, "סופת אש במדבר" – המערכה בזירה המצרית במלחמת ששת הימים, מודן, 2017, עמ' 24
↑  עזרה זהר (עורך), "המדבר: עבר, הוה, עתיד, הוצאת רשפים, 1977, עמ' 165
↑  צבי אילן, ואדי אל־עריש – הנחל שפגע בבדווים, דבר, 28 בפברואר 1975
1 2 3  שמואל אחיטוב, אסתר אשל, לה' תימן ולאשרתו, יד יצחק בן־צבי והחברה לחקירת ארץ־ישראל ועתיקותיה, 2015, עמ' 8
↑  דבי הרשמן, אלוהים ברא את האשה - וחי איתה, כותרת ראשית, 17 במאי 1983
↑  צבי אילן, מצודת קודש שנחשפה במזרח סיני, דבר, 7 ביוני 1976
↑  Christoph Uehlinger, "Visual Culture and Religion in Ancient Israel and Judah", in: Kyle H. Keimer, The Ancient Israelite World, Taylor & Francis, 2022, p. 452–454, 459
↑  Christoph Uehlinger, Distinctive or diverse? Conceptualizing ancient Israelite religion in its southern Levantine setting, Hebrew Bible and Ancient Israel 4, 2015, עמ' 14 doi: 10.1628/219222715X14343676549106
↑  זאב משל, שמואל אחיטוב, אסתר אשל (ע), לה' תימן ולאשרתו, יד יצחק בן־צבי והחברה לחקירת ארץ־ישראל ועתיקותיה, 2015, עמ' 8
↑  שייקה גביש, "סדין אדום", כנרת זמורה ביתן, 2016, עמודים 131-129.
↑  בנימין עמידרור, המירוץ לאל-עריש, "העולם הזה", גיליון 1946 מ-18 בדצמבר 1974, עמוד 10
1 2  ספר חטיבה 8, עמ' 22–24
↑  שלמה מן, הצל"ש הזה לא מעניין אותי, מתוך הבלוג "נעמוש", 26 ביוני 2014, עודכן לאחר פטירת ורדי בדצמבר 2021
↑  אגרוף הברזל 60 שנות לחימה ועשייה 1961 - 2021, ספטמבר 2021, עמ' 42
↑  Christopher Weeks, This Egyptian Unit Escaped Destruction In 1967 By Invading Israel, War History Online, 22 July 2017
ואזגן מאנוקיאן

וַאֲזְגֵּן מִיקָאֶלִי מָנוּקְיָאן (בארמנית: Վազգեն Միքայելի Մանուկյան; נולד ב-13 בפברואר 1946) הוא פוליטיקאי ומתמטיקאי ארמני. ראש ממשלת ארמניה הראשון (1990–1991) מאז עצמאותה של המדינה עקב התפרקות ברית המועצות ומאוחר יותר שר הביטחון. לאחר הסכם הפסקת האש של נגורנו קרבאך (2020), ואזגן הפך למנהיג האופוזיציה הארמנית נגד ניקול פשיניאן.
קורות חייו

ואזגן נולד בלנינקאן, הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית הארמנית, בשנת 1946. הוא למד מתמטיקה תחילה באוניברסיטת ירוואן ובהמשך באוניברסיטת מוסקבה וקיבל דוקטורט עם סיום לימודיו. במהלך שנות ה-80 הוא התחבר עם תנועת הלאומיות הפאן-ארמנית והפך מנהיג בכיר.
במהלך הבחירות לנשיאות ברית המועצות בשנת 1990, הרפורמות של מיכאיל גורבצ'וב הותירו לראשונה את התמודדותן של מפלגות שונות, בהם תנועת הלאומיות הפאן-ארמנית. ואזגן מונה בבחירות ליו"ר מועצת השרים של הרפובליקה הסובייטית ובתוך עשרה ימים, התפרקות ברית המועצות הביאה לעצמאות ארמניה ותפקידו הפך לתפקיד ראש ממשלת ארמניה. בתפקיד ראש ממשלה, רוב הקדנציה של ואזגן שנמשכה בין 1990–1991, עסקה במלחמת נגורנו קרבאך נגד אזרבייג'ן והוא היה בעל תפקיד מרכזי בהקמת צבא לאומי לארמניה הריבונית; הכוחות המזוינים של ארמניה.
בהמשך שירת ואזגן בתפקיד שר הביטחון בין השנים 1992–1993 והמשיך לשמש שחקן מרכזי במלחמת נגורנו-קרבאך. לאחר ירידתו מהתפקיד המשיך להיות חבר באספה הלאומית של ארמניה והתחרה ארבע פעמים על תפקיד נשיא ארמניה.
בשנת 2020 מלחמת נגורנו קרבאך השנייה פרצה ובתוך שישה שבועות ארמניה ספגה הפסד קשה והיה עליה לחתום על הסכם הפסקת האש של נגורנו קרבאך (2020). ארמנים רבים יצאו לרחובות וקראו לראש הממשלה המכהן, ניקול פשיניאן, לרדת מתפקידו. המחאות הביאו את 17 מפלגות האופוזיציה להכריז על ואזגן בתור מועמדם לראשות הממשלה, ואזגן בתגובה הביע את תמיכתו המלאה בגל המחאה וקרא לפשיניאן להתפטר. ואזגן קרא למשטרה והצבא להפסיק ולמלא אחר פקודותיו של פשיניאן וצוטט באומרו: ”עברו לצידנו כך שנוכל לפתור את נושא זה עוד היום.”
ראו גם

ניקול פשיניאן
הסכם הפסקת האש של נגורנו קרבאך (2020)
מלחמת נגורנו קרבאך
הערות שוליים

↑   האם ארמניה תמכור שטח לאזרבייג'ן?, סרטון  באתר יוטיוב (אורך: 9:18)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 13158247X  ISNI: 0000 0001 1657 8366  LCCN: n99265205  MGP: 142052  VIAF: 63343533   WorldCat (עם VIAF): 63343533
התרבות הזפוטקית

| --- | --- |

 
 ממשל
 משטר:  מונרכיה
 שפה נפוצה:  שפות זפוטקיות
 עיר בירה:  מונטה אלבאן (500 לפנה"ס – 700 לספירה)  מיטלה (700–1400)  סאצ'ילה-יו (1400–1521)
 גאוגרפיה
 יבשת:  אמריקה הצפונית
 היסטוריה
 פירוק:  הכיבוש הספרדי
 תאריך:  1521
 ישות יורשת:  מלכות המשנה של ספרד החדשה
 
התרבות הזפוטקית (בזפוטקית: Be'ena'a, מילולית "האנשים"; סביב 700 לפנה"ס – 1521) הייתה ציוויליזציה פרה-קולומביאנית ילידית ששגשגה בעמק אואחאקה (אנ') שבמסו-אמריקה. עדויות ארכאולוגיות מראות שתרבותם מקורה לפחות לפני 2,500 שנה. באתר הארכאולוגי הזפוטקי בעיר העתיקה של מונטה אלבאן יש מבנים מונומנטליים, מגרשי משחקי כדור, קברים מפוארים ומנחות קברים, כולל תכשיטי זהב מעובדים עדינים. מונטה אלבאן הייתה אחת הערים הגדולות הראשונות במסו-אמריקה. זה היה מרכזה של המדינה הזפוטקית ששלטה בחלק גדול מהשטח שידוע היום כמדינת אואחאקה במקסיקו.
היסטוריה > לחימה והתנגדות

הקרב האחרון בין האצטקים  לזפוטקים התרחש בין 1497 ל-1502, תחת השליט האצטקי אוויצוטל (אנ'). בזמן הכיבוש הספרדי של מקסיקו, כשהגיעו ידיעות שהאצטקים הובסו על ידי הספרדים, הורה המלך קוסיחואסה (Cosijoeza) לעמו לא להתעמת עם הספרדים כדי שיימנעו מאותו גורל. הם הובסו על ידי הספרדים רק לאחר מספר מסעות בין 1522 ל-1527. עם זאת, התקוממויות נגד השלטונות הקולוניאליים התרחשו בשנים 1550, 1560 ו-1715.
אטימולוגיה

השם זפוטק הוא כינוי חיצוני; הם כונו על ידי דוברי נאוואטל כצאפוטקה (tzapotēcah), שפירושו "תושבי המקום של ספוטה (אנ')". הזפוטקים התייחסו לעצמם על ידי וריאציה כלשהי של המונח Beena'a, שפירושו "אנשי הענן".
שפה

השפות הזפוטקיות שייכות למשפחת שפות המכונה שפות אוטו-מנגיות (אנ'), משפחה עתיקה של שפות מסו-אמריקאיות. ההערכה היא כי השפות האוטו-מנגיות של היום הסתעפו משורש משותף בסביבות 1500 לפני הספירה. השפות המנגואיות כנראה נפרדו תחילה, ואחריהן הענף האוטו-פמי, בעוד שההבדלים בין השפות מיקסטקית וזפוטקית התרחשו מאוחר יותר. שפות זפוטק מדוברות בחלקים מהסיירה הצפונית, בעמקים המרכזיים וכן בחלקים מהסיירה הדרומית, במצר של טוואנטפק (Tehuantepec) ולאורך חלקים מהחוף האוקיינוס השקט. בשל עשרות שנים של הגירה החוצה, זפוטקית מדוברת גם בחלקים של מקסיקו סיטי ולוס אנג'לס, קליפורניה. ישנן 7 שפות זפוטקיות נפרדות ויותר מ-100 ניבים.
זפוטקית היא שפה טונלית, כלומר המשמעות של מילה נקבעת לרוב על ידי גובה הקול (טונמות), החיוני להבנת המשמעות של מילים שונות. השפות הזפוטקיות כוללות עד 4 טונמות מובחנות: גבוה, נמוך, עולה ויורד.
חברה

בין שלבים מונטה אלבאן 1 ו-2 חלה התרחבות ניכרת של אוכלוסיית עמק אואחאקה. ככל שהאוכלוסייה גדלה, כך גדלה מידת הבידול החברתי, ריכוזיות הכוח הפוליטי והפעילות הטקסית. במהלך מונטה אלבאן 1–2 נראה שהעמק היה מפוצל לכמה מדינות עצמאיות, כפי שבא לידי ביטוי במרכזי כוח אזוריים. בשלב 3 של מונטה אלבאן, הפיצול בין העיר והעמקים הביא לעלייה באוכלוסייה ובפיתוח העירוני של מונטה אלבאן עצמה.
גאוגרפיה

העמקים המרכזיים של אואחקה, ערש התרבות הזפוטקית, הם שלושה עמקים רחבים - אטלה במערב, אוקוטלאן בדרום ומיטלה במזרח - המתחברים בגובה של כ-1,500 מטרים מעל פני הים במרכז מה שהיום היא מדינת אואחאקה. הם ממוקמים כ-200 קילומטרים דרומית למקסיקו סיטי. הרים מקיפים את העמק עם סיירה נורטה בצפון והרי טלאקולולה בדרום-מזרח. הסביבה מתאימה היטב לחקלאות ונחשבת לאחד המקומות שהיו ערש התירס. ההערכה היא שבזמן הופעת הציוויליזציה של זפוטק, אדמת העמק לא הושפעה מהסחיפה הנראית כיום, שכן יערות האלונים והאורנים המכסים את ההרים שמסביב טרם הושמדו על ידי כריתת עצים. ישנה עונה ללא גשמים מנובמבר עד מאי, אך לאורך הנהרות ניתן לשתול ולקצור יבולים פעמיים בשנה.
את העמקים של אטלה ואוקוטלאן חוצה מצפון-מערב לדרום נהר אטויאק (Atoyac) המספק מים לרצועת אדמה קטנה הגובלת בנהר, כאשר הוא מוצף מעת לעת. כדי לספק מים ליבולים במקומות אחרים בעמק הרחק מהנהר, השתמשו הזפוטקים בהשקיה בעזרת תעלות. על ידי שימוש במים מנחלים קטנים, הצליחו הזפוטקים להביא מים למונטה אלבאן, הממוקמת 400 מטר מעל קרקעית העמק. ארכאולוגים מצאו שרידים של מערכת השקיה קטנה המורכבת מסכר ותעלה בצד הדרום-מזרחי של ההר. מכיוון שמערכת זו לא הייתה מספיק גדולה כדי לפרנס את כל אוכלוסיית מונטה אלבאן, ההנחה היא שהיו מערכות השקיה רבות אחרות. כמו כן, יבולים שגדלו בעמק לא הספיקו לקיים את גידול האוכלוסייה המהיר בשלב מונטה אלבאן הראשון. לכן גידלו יבולים למרגלות הגבעות שם האדמה פחות פורייה, והיה צורך בהשקיה מלאכותית.
חדשנות בחקלאות אפשרה לזפוטקים להעלות מס לכובשים הספרדים, וליצור מספיק עודפים כדי להאכיל את עצמם למרות אסונות טבע ומחלות.
טכנולוגיה

הזפוטקים פיתחו לוח שנה ומערכת כתיבה לוגו-הברתית שהשתמשה בגליף נפרד כדי לייצג כל אחת מהברות השפה. מערכת כתיבה זו נחשבת לאחת ממערכות הכתיבה הראשונות של מסו-אמריקה וקודמת לאלו שפותחו על ידי תרבויות המאיה, המיקסטקים והאצטקים. קיים ויכוח האם סמלים אולמקים, המתוארכים לשנת 650 לפנה"ס, הם למעשה צורת כתיבה הקודמת לכתב הזפוטקי העתיק ביותר המתוארך לשנת 500 לפנה"ס לערך.
בבירה האצטקית טנוצ'טיטלאן, היו אומנים זפוטקים ומיקסטקים שיצרו תכשיטים עבור השליטים האצטקים, כולל מוקטסומה השני. עם זאת, היחסים עם מרכז מקסיקו קדומים הרבה יותר, כפי שהוכיחו השרידים הארכאולוגיים של שכונת זפוטק בתוך טאוטיווקאן ו"בית הארחה" בסגנון טאוטיווקאן במונטה אלבאן. אתרי זפוטק פרה-קולומביאניים חשובים נוספים כוללים את קואילפן (אנ'), סאצ'ילה (אנ'), למביטייקו (אנ'), מיטלה, דאינסו (אנ'), יאגול, סן חוסה מוגוטה (אנ') ואל פאלמייו (El Palmillo).
הזפוטקים היו תרבות יושבת קבע שחיה בכפרים ובעיירות, בבתים שנבנו מאבן וטיט. הם תיעדו את האירועים העיקריים בתולדותיהם באמצעותהירוגליפים, ובלחימה הם עשו שימוש בשריון כותנה. חורבות מיטלה הידועות יוחסו להם.
כתב

במונטה אלבאן מצאו ארכאולוגים טקסט מורחב בכתב גליפי. ניתן לזהות סימנים מסוימים כמידע על לוח השנה, אך הכתב כשלעצמו נותר בלתי מפוענח. הוא נקרא בטורים מלמעלה למטה, הביצוע שלו גס יותר מזה של הכתב הקלאסי של המאיה המאוחר יותר, וזה גרם לאפיגרפים להאמין שהכתב היה גם פחות פונטי מהכתב של המאיה שברובו הברתי.
החפץ המוקדם ביותר הידוע עם כתב זפוטקי הוא אבן דנסנטה (Danzante, "רקדן"), הידועה רשמית בשם מונומנט 3, שנמצאה בסן חוסה מוגוטה, אואחאקה. יש בו תבליט של מה שנראה כשבוי מת ועקוב מדם עם שני סימנים גליפיים בין רגליו, אולי שמו. התבליט תוארך לראשונה ל-500–600 לפני הספירה, סימנים אלו נחשבו בתחילה לכתב הקדום ביותר במסו-אמריקה. עם זאת, הובעו ספקות באשר לתיארוך זה, שכן ייתכן שהיה שימוש חוזר במונומנט. נראה שהכתב הזפוטקי יצא משימוש בתקופה הקלאסית המאוחרת.