stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מלחמות הרדה
הערות שוליים

↑  מייקל קוק, מוחמד (ירושלים: מוסד ביאליק, תשמ"ט – 1989), עמ' 31
↑  שם, עמ' 27
↑  היו קנדי, מחמד והח'ליפות (ירושלים: מוסד ביאליק אוניברסיטת בן-גוריון בנגב, תשנ"ט – 1998, עמ' 47
↑  Fred McGrew Donner, The early Islamic conquests (New Jersey: Princeton University Press, 1981), p. 82
↑  היו קנדי, מחמד והח'ליפות עמ' 46
↑  Fred McGrew Donner, The early Islamic conquests. P. 83–84
↑  Wilferd Maelung, The succession to Muhammad: a study of the early Caliphate (Cambridge: University Press, 1997), p. 46–48
↑  Fred McGrew Donner, The early Islamic conquests p. 85
↑  היו קנדי, מחמד והח'ליפות, עמ' 50–51
↑  Fred McGrew Donner, The early Islamic conquests p. 86–87
↑  Ibid., p. 88–89
1 2  Ibid., p. 89
↑  Ibid., p. 87
| אסלאם |
| --- | --- | --- |
| חמשת עמודי האסלאם | שהאדה (העדות) • אלצלאה (התפילה) • אלזכאה (הצדקה) • צום • אלחאג' (העלייה לרגל) | אללה, שמו של האל בדת האסלאם |
| פלגים עיקריים | אסלאם סוני • אסלאם שיעי | אללה, שמו של האל בדת האסלאם |
| אישים מרכזיים | מוחמד • ח'ליף ושושלות הח'ליפים • נביאי האסלאם • אימאם שיעי • מהדי • בני לווייתו של מוחמד • נשות מוחמד | אללה, שמו של האל בדת האסלאם |
| דמויות היסטוריות נוספות | פאטמה בת מוחמד • עבדאללה אבן א-זובייר • אבו להב | אללה, שמו של האל בדת האסלאם |
| קרבות בראשית האסלאם | קרב בדר • קרב אוחוד • קרב השוחה • קרב ח'ייבר | אללה, שמו של האל בדת האסלאם |
| אנשי דת (עולמא) | מאלכ אבן אנס • אל נעמאן בן ת'אבת אבו חניפה • אחמד אבן חנבל • מוחמד אבן אידריס א-שאפעי • אבן חג'ר אל-עסקלאני • אל-ע'זאלי | אללה, שמו של האל בדת האסלאם |
| ערים קדושות | מכה • אל-מדינה • ירושלים • נג'ף • כרבלא • כופה • כאט'מיה • משהד • סאמרא | אללה, שמו של האל בדת האסלאם |
| האתרים הקדושים ביותר | מסגד אל-חראם • מסגד הנביא • מסגד אל-אקצא | אללה, שמו של האל בדת האסלאם |
| חגים | הג'רה • לוח השנה המוסלמי • עיד אל-פיטר • עיד אל-אדחא • עשוראא • ארבעין • לילת אל-קאדר | אללה, שמו של האל בדת האסלאם |
| מבנים | מסגד • מינרט • מחראב • הכעבה • אדריכלות איסלאמית | אללה, שמו של האל בדת האסלאם |
| תפקידים דתיים | אייתולה • מרג'ע • אימאם • מולא • קאדי • מופתי • מואזין |  |
| טקסטים וחוקים | קוראן • חדית' • אסנאד • מתן • תפסיר • סונה • פיקה • פתווה • שריעה |  |
| אסכולות השריעה | חנפית • חנבלית • ג'עפרית • מאלכית • שאפעית |  |
| אסכולות הכלאם | אשעריה • ג'בריה • מאתורידי • מורג'יאה • מֻעתזילה |  |
| פלגים שיעים | את'נא עשריה • אסמאעיליה • זיידים |  |
| פלגי הח'וארג' | צאפריים • אזארקה • איבאדיה |  |
| תנועות | סופיות • והאביה • סלפיה • אסלאמיזם • אסלאם ליברלי |  |
| פלגים אחרים | אומת האסלאם • חמשת האחוזים • המסורים • אחמדים • זקרי • עלווים |  |
| אמונות קשורות | באביזם • בהאאים • יזידים • סיקיזם |  |
פורטל אסלאם • מונחים בסיסיים • כל הערכים
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007538878005171  GND: 4773371-8  LCCN: sh85113962
אלופי העולם בשחמט

אלופי העולם בשחמט נקבעים בתחרויות של אליפות העולם בשחמט, שפתוחות גם להשתתפות נשים. משנת 2024 מחזיק בתואר גוקש דומרזו. אליפות העולם בשחמט לנשים נערכת בנפרד. כמו כן, מתקיימות אליפויות עולם בשחמט לנערים ונערות, לוותיקים וותיקות ולתוכנות מחשב.
אלופי עולם רשמיים

האימפריה האוסטרו-הונגרית וילהלם שטייניץ (1886–1894)

האימפריה הגרמנית עמנואל לסקר (1894–1921)

קובה חוסה ראול קפבלנקה (1921–1927)

הרפובליקה הצרפתית השלישית אלכסנדר אלכין (1927–1935)

הולנד מקס אויבה (1935–1937)

הרפובליקה הצרפתית השלישית אלכסנדר אלכין (1937–1946)

ברית המועצות (1955–1980) מיכאל בוטביניק (1948–1957)

ברית המועצות (1955–1980) וסילי סמיסלוב (1957–1958)

ברית המועצות (1955–1980) מיכאל בוטביניק (1958–1960)

ברית המועצות (1955–1980) מיכאל טל (1960–1961)

ברית המועצות (1955–1980) מיכאל בוטביניק (1961–1963)

ברית המועצות (1955–1980) טיגראן פטרוסיאן (1963–1969)

ברית המועצות (1955–1980) בוריס ספאסקי (1969–1972)

ארצות הברית בובי פישר (1972–1975)

ברית המועצות (1955–1980) אנטולי קרפוב (1975–1985)

ברית המועצות (1955–1980) גארי קספרוב (1985–2000)

רוסיה ולדימיר קראמניק (2000–2007)

הודו וישוואנתן אנאנד (2007–2013)

נורווגיה מגנוס קרלסן (2013–2023)

הרפובליקה העממית של סין דינג לירן (2023–2024)

הודו גוקש דומרזו (2024–הווה)
אלופי פיד"ה בין השנים 1993–2006

רוסיה אנטולי קרפוב (1993–1999)

רוסיה אלכסנדר חליפמן (1999–2000)

הודו וישוואנתן אנאנד (2000–2002)

אוקראינה רוסלן פונומריוב (2002–2004)

אוזבקיסטן רוסטם קסימג'אנוב (2004–2005)

בולגריה וסלין טופאלוב (2005–2006)
בין השנים 1993–2006 לא היה אלוף עולם מוסכם, אך קספרוב היה כמעט בלתי מנוצח (רק קראמניק ניצח אותו בדו-קרב בלונדון ב-2000).
אלופות העולם בשחמט לנשים

תחרויות הנשים נערכות בנפרד מהתחרויות הפתוחות, שבהן משתתפים בעיקר הגברים. החל מ-1927 נערכו תחרויות אליפות העולם בשחמט לנשים. השחמטאית שנחשבת לטובה ביותר בהיסטוריית השחמט, יהודית פולגאר, מעולם לא לקחה חלק בתחרויות אלה.
צ'כוסלובקיה ורה מנצ'יק (1927–1944)

ברית המועצות (1923–1955) לודמילה רודנקו (1950–1953)

ברית המועצות (1923–1955) אליזבטה ביקובה (1953–1956)

ברית המועצות (1955–1980) אולגה רובצובה (1956–1958)

ברית המועצות (1955–1980) אליזבטה ביקובה (1958–1962)

ברית המועצות (1955–1980) נונה גפרינדשווילי (1962–1978)

ברית המועצות (1955–1980) מאיה צ'יבורדאנידזה (1978–1991)

הרפובליקה העממית של סין שיה ג'ון (1991–1996)

הונגריה סוזן פולגאר (1996–1999)

הרפובליקה העממית של סין שיה ג'ון (1999–2001)

הרפובליקה העממית של סין דז'ו צ'ן (2001–2004)

בולגריה אנטואנטה סטפנובה (2004–2006)

הרפובליקה העממית של סין סיו יוחואה (2006–2008)

רוסיה אלכסנדרה קוסטניוק (2008–2010)

הרפובליקה העממית של סין חואו ייפאן (2010–2012)

אוקראינה אנה אושנינה (2012–2013)

הרפובליקה העממית של סין חואו ייפאן (2013–2014)

אוקראינה מריה מוזיצ'וק (2015–2016)

הרפובליקה העממית של סין חואו ייפאן (2016–2017)

הרפובליקה העממית של סין טאן ג'ונגיי (2017–2018)

הרפובליקה העממית של סין ג'ו ונג'ון (מ-2018)
סוזן פולגאר מעולם לא הפסידה את תוארה במשחק, אך התואר נלקח ממנה לאחר שסירבה לשחק בנסיבות שהוכתבו לה על ידי פיד"ה. על התואר שנלקח ממנה התחרו שיה ג'ון ועליסה גליאמובה והראשונה זכתה. סוזאן פולגאר תבעה את פיד"ה וזכתה לפיצוי, אך לא חזרה להתחרות על התואר.
שחמטאים שנחשבו לשחקנים הטובים ביותר בתקופתם טרם אליפויות העולם [דרוש מקור]

פורטוגל 1578 פדרו דמיאנו (בערך 1520)

כתר קסטיליה רוי לופס דה סגורה (בערך 1560)

כתר אראגון ג'ובאני לאונרדו די בונה (בערך 1575)

כתר אראגון פאולו בוי (בערך 1575)

כתר אראגון אלסנדרו סלביו (בערך 1600)

כתר אראגון ג'ואקינו גרקו (בערך 1620)

ממלכת צרפת לגל דה קרמר (בערך 1730–1747)

צרפת (1790–1794) פרנסואה אנדרה פילידור (בערך 1747–1795)

הקיסרות הראשונה אלכסנדר דשאפל (בערך 1800–1820)

ממלכת הצרפתים לואי שארל דה לה בורדונה (בערך 1820–1840)

הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד הווארד סטאונטון (1843–1851)

ממלכת פרוסיה (1803-1892) אדולף אנדרסן (1851–1858)

ארצות הברית פול מורפי (1858–1859)

ממלכת פרוסיה (1803-1892) אדולף אנדרסן (1859–1866)

האימפריה האוסטרו-הונגרית וילהלם שטייניץ (1866–1886)
ראו גם

רב-אמן
ילדי פלא בשחמט
שמואל רוזן

ערך זה עוסק בחידונאי, פזמונאי ואיש רדיו ישראלי. אם התכוונתם למנתח אוזניים יהודי-אמריקאי, ראו .
| --- | --- |

שמוליק רוזן בקול ישראל, 1959
 לידה:  3 בדצמבר 1925 ט"ז בכסלו ה'תרפ"ו המנדט הבריטי ירושלים, פלשתינה (א"י)
 פטירה:  28 במרץ 2015 (בגיל 89) ח' בניסן ה'תשע"ה ישראל רעננה, ישראל
 מדינה:  ישראל ישראל
 תקופת הפעילות:  1943–2015 (כ־72 שנים)
 סוג כתב:  חידונאי, פזמונאי ואיש רדיו, בעל התוכנית "קפד ראשו"
שמואל רוזן (משמאל) יחד עם הבולט שבמשתתפי חידוניו, שמואל חביבי, 2011
אולפן רשת א' על שם שמואל רוזן, במתחם רשות השידור ליד שרונה, תל אביב
שמואל (שמוליק) רוזן (3 בדצמבר 1925 – 28 במרץ 2015) היה חידונאי, פזמונאי ואיש רדיו ישראלי.
ביוגרפיה

שמואל רוזן (במקור: רוזנבליט) בנם של אנה (לבית שטרן) ורופא הילדים ד"ר ליאו רוזנבליט, נולד בירושלים וגדל בראשון לציון. למד בבית הספר חביב.
לאחר סיום לימודיו בתיכון שירת בנוטרות. למד שנה באוניברסיטה העברית בירושלים ואחר כך בבית הספר לתיאטרון של ארווין פיסקטור בארצות הברית (יחד עמו למדו טוני קרטיס, רוד סטייגר והארי בלפונטה). שירת ב"להקת הכרמל" וב"צ'יזבטרון" והיה בין מקימי התחנה הצבאית "גלי צה"ל".
התחיל את עבודתו ברדיו המנדטורי ב-1945, ועם קום המדינה ערך ב"קול ישראל" תוכניות על סרטים, תיאטרון, ספרות ושירה, אך הוא מזוהה בעיקר כאיש החידונים. לחידונאות נחשף בזכות חידוניו של אליעזר אֲבִיָעֵל בקול ירושלים. במשך השנים ערך והגיש תוכניות חידונים רבות: "נשאל ונענה", "עשרים מי יודע", "ושיודע לשאול", "החידון לעקרת הבית", "בתקווה שתבין את הרמז", תוכנית החידונים לילדים "בארץ הלמה", "קפד ראשו" ועוד. את התוכנית "קפד ראשו" ששודרה בכל מוצאי שבת ברשת א' של קול ישראל, המשיך להגיש שנים רבות לאחר צאתו לגמלאות. התוכנית האחרונה שודרה ב-21 במרץ 2015, שבוע לפני פטירתו.
רוזן עסק גם בכתיבת פזמונים. פזמונו המפורסם ביותר "שוב לא נלך" (מוכר כ"ראי רחל, ראי") נכתב אחרי מלחמת ששת הימים והיה לאחד השירים המזוהים עם התקופה, בביצועו של אריק לביא. שיר מפורסם נוסף שכתב הוא "להתראות", שהלחין יעקב הולנדר וביצעה להקת פיקוד הדרום.
חיבר שלושה ספרי חידונים, רומן אוטוביוגרפי: "איש קטן אשה גדולה, או: המין הגבוה" וספר ילדים: "על עלים ושבלולים".
מהדורה של חידוניו הופיעה במשחק קופסה בשם "128 מי יודע?" שכדי לענות בו על שאלה היו מכוונים מחוג מגנטי על מראה, והיא הציגה את התשובה הנכונה. המשחק הצליח מאוד בשעתו, וכיום נחשב פריט אספנים נדיר.
בכנס הרדיו שנערך בספטמבר 2008 זכה רוזן בפרס על מפעל חיים.
רוזן נפטר ב-28 במרץ 2015 בביתו שברעננה, בגיל 89. נטמן בבית העלמין העירוני כפר נחמן ברעננה.
משפחתו

רוזן היה נשוי מ-1958 ועד מותו למרים (לבית הירש), ילידת צרפת, שהכיר על סיפון האונייה "תיאודור הרצל" בתקופה שבה שימש כקצין בידור בהפלגות צים. היה אב לשניים: עמנואל רוזן, עיתונאי, ודנית דרימר.
אחיו רפי רוזן התפרסם בתחום הטיפול בשיטת ה"ביורגונומי"; דודו, אחי אביו, היה פנחס רוזן, שר המשפטים הראשון של מדינת ישראל; דודנו היה הפסל יצחק דנציגר; דודו - בעלה של אחות אביו, היה ד"ר פליקס דנציגר, רופא כירורג שייסד וניהל את בית החולים דנציגר, דודנו דן רוזן הוא חתן פרס ביטחון ישראל לשנת 1978 על פיתוח טיל אוויר-אוויר "פיתון 3".
ספריו

מי יודע?; ציורים: פרידל שטרן, תל אביב: צבר, תשי"ח, 1958. (מחידותיו מרשות השידור)
בסימן שאלה; ציורים: פרידל שטרן, תל אביב: קוץ, 1960
איש קטן אשה גדולה ; צייר: זאב, תל אביב: טרקלין (ליד עקד), 1972. (סיפור)
איש קטן אשה גדולה, או: המין הגבוה, תל אביב: י. גולן, 1990. ("רומן שגרסתו הראשונה נכתבה ב-1972, מופיע כאן לראשונה בשלמותו")
על עלים ושבלולים: וגם פילים ואריות וכל מיני חיות ציירה: נורית יובל, י' שרברק, תשל"ז 1977. (סיפורים מחורזים לילדים בחרוזים)
בתקוה שתבין... רמזים בחרוזים` איורים: יעקב גוטרמן, תל אביב: בוסתן, 1978. (מחידותיו מרשות השידור)
הנצחתו

ביוזמתה של רויטל עמית, שהייתה שנים רבות קריינית בתוכנית של רוזן, נקרא על שמו אולפן רשת א' של "קול ישראל" בתל אביב, ביולי 2015.
לקראת יום השנה הראשון לפטירתו העלתה המשפחה לרשת את היישומון (לאנדרואיד) "רזי רוזן", ובו מבחר חידות בנושאים שונים, מתוך האלפים ששידר ברדיו במשך 50 שנות שידורי חידוניו.
ראו גם

קפד ראשו
חידות לשוניות
שמואל חביבי
הערות שוליים

↑  נכתב גם: שמואליק
↑  אביבה מץ,'"`UNIQ--nowiki-00000002-QINU`"'שמואליק רוזן והאצבע, מעריב, 24 בספטמבר 1986.
↑  "128 מי יודע?", באתר "נוסטלגיה אונליין"
↑  שמואל (שמוליק) רוזן ז"ל, מודעת אבל באתר "אבלים"
↑  י. לפיד,'"`UNIQ--nowiki-00000006-QINU`"'אנשי שם: מדברים עליהם השבוע | אהבה ומים, מעריב, טור 2, 22 באוגוסט 1958;
מרים הירש – שמואל רוזן: נשואים, דבר, 27 באוגוסט 1958.
↑  מי יודע?, מעריב, 27 בדצמבר 1957.
↑  אלי אלון,'"`UNIQ--nowiki-00000009-QINU`"'אולפן רשת א' - ע"ש שמוליק רוזן ז"ל, באתר News1 מחלקה ראשונה, 19 ביולי 2015
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007312968905171  GND: 1075081912  ISNI: 0000 0000 6693 8561  LCCN: nr90014094  MusicBrainz: a04f03e8-9915-4aa1-83f0-c9dca18491da  VIAF: 12156806   WorldCat (עם VIAF): 12156806
עיתונאי

עיתונאי בעת ריאיון
עיתונַאי הוא אדם העוסק בעיתונאות, כלומר עובד עבור אמצעי התקשורת וכותב, מכין או מגיש מאמרים וכתבות בנושאים מגוונים או בתחום מסוים שבו הוא מתמחה.
סוגי עיתונאים

נהוג לעשות הבחנות בין סוגים שונים של עיתונאים.
סוגי עיתונאים > בתקשורת הכתובה

כתב: עיתונאי האחראי על השגת ידיעות חדשותיות ופרסומן בעיתון.
פרשן: עיתונאי המתמקד בניתוח המצב ובהסברתו לקהל הרחב שלא בקיא בכל המתרחש. לדוגמה: פרשן צבאי, פרשן פוליטי, פרשן כלכלי.
פובליציסט: עיתונאי המפרסם מאמרי דעות, שתפקידם לעורר דיון ולהוות במה לדעות שונות, הפובליציסט מבטא את דעותיו האישיות.
כתב צבע: עיתונאי האחראי על "כתבות שטח" או "כתבות צבע" עבור מוספי העיתון ומגזינים שונים. כאשר הכתב מספק בדרך כלל כתבות קוריוז (למשל כתבות על טיפוסים צבעוניים ומוזרים) הוא נקרא "כתב צבע".
צלם: עיתונאי האחראי על צילום תמונות של אירועי חדשות ופרסומן בעיתון.
עורך: עיתונאי האחראי על עריכת העיתון, קביעת הכתבות והמאמרים שיפורסמו, עיצובי העמודים, עריכה לשונית וגרפית, קביעת הכותרות וכדומה.
סוגי עיתונאים > בתקשורת האלקטרונית

כתב: עיתונאי האחראי על השגת ידיעות חדשותיות ועל דיווחן.
תחקירן: עיתונאי האחראי על השגת מידע מקיף על מושאי החדשות.
מגיש תוכניות: עיתונאי האחראי על ניווט תוכנית האקטואליה, ביצוע ראיונות בשידור-חי והפניה לכתבות והדיווחים השונים.
קריין: עיתונאי האחראי על הקראת כותרות, בדרך כלל בזמן מבזקי החדשות.
עורך וידאו: אחראי על עריכת תוכן חדשותי חזותי, עורך ומעבד את חומרי הווידאו לצורך הפקת כתבות ודיווחים עיתונאים
הכשרה ויחסי עבודה

אין חובה בהכשרה מקצועית ספציפית כדי להיות עיתונאי, אך פועלות מסגרות שונות להכשרת עיתונאים ולקידומם המקצועי. מסגרות אלה כוללות:
השתלמויות פנימיות באמצעי התקשורת, לשם הכשרת עובדים לעצמם. בישראל עיתונאים רבים מתחילים דרכם עוד בשירות הצבאי, בגלי צה"ל ובעיתון במחנה, ומקבלים שם הכשרה לתפקידם.
לימודים בבתי ספר מקצועיים, המעניקים מיומנות בסיסית לעבודת עיתונאי.
לימודים לתואר ראשון בתקשורת במכללות ובאוניברסיטאות.
בישראל מעניקה לשכת העיתונות הממשלתית תעודת עיתונאי, המאפשרת כניסה לאירועים ממשלתיים הפתוחים רק לאנשי תקשורת, ויש בה יתרונות נוספים מבחינתו של העוסק בתקשורת המונים. ללשכת העיתונות הממשלתית אין מעמד חוקי מחייב, וקבלת תעודת עיתונאי ממנה אינה מהווה תנאי לעיסוק בעיתונאות בישראל.
עיתונאים בישראל מאוגדים במסגרת ארגון העיתונאים. ככל חברות באיגוד מקצועי, גם החברות בארגון העיתונאים היא וולונטרית.
בין העיתונאים יש המועסקים במשרה מלאה באמצעי תקשורת מסוים, ויש המועסקים כפרילנסרים, הנותנים שירותיהם לאמצעי תקשורת אחדים.
מרבית העיתונים נותנים קרדיט לעיתונאי על כל ידיעה או מאמר שמסר לפרסום (יוצא דופן בולט הוא השבועון האקונומיסט, שמרבית תוכנו מתפרסם ללא קרדיט), ושמו של העיתונאי מתנוסס בראש הכתבה. שותפים נוספים לכתיבת הכתבה, כגון עורך שיזם את כתיבתה, עורך לשוני שסגנן אותה ואחרים, אינם מקבלים קרדיט לכתבה הספציפית, אך לעיתים הם מוזכרים באזור קרדיטים כללי בעיתון.
פרסים

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
פרס פוליצר: פרס אמריקני שנתי לתקשורת המונים, שנחשב לפרס החשוב ביותר לעיתונות הכתובה.
פרס סוקולוב לעיתונות הכתובה והאלקטרונית ע"ש נחום סוקולוב: מוענק מטעם עיריית תל אביב-יפו.
ראו גם

רשימת עיתונאים מפורסמים
עיתון
חדשות
עורך ראשי
נשיא רוסיה, ולדימיר פוטין, בעת תדריך לעיתונאים
שדה בוקר

.
שְׂדֵה בּוֹקֵר הוא קיבוץ בהר הנגב, כ-30 קילומטרים צפונית למכתש רמון וכ-40 קילומטרים דרומית לבאר שבע. הקיבוץ נודע בין השאר כמקום מגוריו של דוד בן-גוריון בערוב ימיו.
על פי הספר "לחלום בעיניים פקוחות: שדה בוקר -  השנים הראשונות" "את השם שדה בוקר הציע בודה (יעקב עורב - אחד מעשרת מיסדי "אגודת שדה בוקר- חוה לגידול מקנה"): זה שמו העברי של הר שבערבית נקרא "ג'בל בקרה". המילה "שדה" נגזרה מהשם התנכ"י "שדה מואב" כאשר הכוונה היא לרמה גבוהה".
בתי הקיבוץ ממעוף הציפור
ראשית ההתיישבות במקום

החולמים הראשונים על הקמת קיבוץ שדה בוקר היו טקס (ג'סי) סלייד וחבריו. סלייד הגיע לארץ במסגרת מח"ל ובמהלך שירותו בפיקוד דרום, פגש את חגי אבריאל. בשנים 1949-1950 נולד הרעיון להקמת חווה באזור פארן, בהשראת חוות דומות בארצות הברית. לאחר סיום מלחמת העצמאות ושחרורם לאזרחות, הרעיון הוקפא, אך שב וצמח בשנת 1951 במפגשי המייסדים (ללא סלייד, שחזר לארצות הברית), תוך כדי פעילותם השונה בנגב: חגי אבריאל כקמ"ן בפיקוד דרום ובודה כמנהל תחנת ניסיונות של משרד החקלאות בעין יהב.
ב-10 בינואר 1952 התכנסו המייסדים לאספה שהובילה להקמת אגודת "שדה בוקר – חווה לגידול מקנה". לפי הפרוטוקול, האספה כללה את 10 המייסדים: יעקב עורב, חגי אבריאל, יורם מיצ'יק, אהרון ברוך, איתן מינץ, צבי וולטר, אמנון רבינוביץ', רפאל בכרך, דני בוגוסלב ואלקנה פרויליך, שהודיע על הצטרפותו מראש. את השם "שדה בוקר" הציע בודה, והאגודה נרשמה כקואופרטיב חקלאי. בהמשך נקבע יום העלייה לקרקע ל-15 במאי 1952.
חברי הקבוצה עסקו בענפי חקלאות שונים, בהם חקלאות בעל ולול, וכן בפיתוח המדבר, כריית מחצבים, אירוח ושמירה. אורח חייהם כלל אלמנטים מהקיבוץ, במיוחד בתחומי העיסוק, אך הרכוש נשאר בבעלות פרטית. ב-1952 הוקם סכר ניסיוני לאגירת מים, בינואר 1953 הובאו לשדה בוקר 200 כבשים מטורקיה, וב-1955 נחנך במקום אגם עם קיבולת של 200,000 קוב. בשנת 1965 נערכה חפירה ארכאולוגית באתר, שם התגלה מסגד מלבני מהתקופה האומיית.
בעת הקמת שדה בוקר, הרחיק הממשל הצבאי על ערביי ישראל את שבטי הבדואים מהאזור. המצב הביטחוני הרעוע נתן אותותיו גם בחברי הקבוצה. בספטמבר 1952 נרצחה ברברה פרופר, חברת גרעין המייסדים, בעת שרעתה עדר עיזים שלטענת הרוצח הוחרם ממנו על ידי צה"ל. באוקטובר 1952, שלושים ימים לאחר הרצח, ניטע במקום העץ הראשון. בדצמבר 1952 נרצח יוסף יאירי בירי ממארב בדרך לשדה בוקר. עקב כך הגיעה למקום מחלקה מהנח"ל, בת כ־60 חיילים, אשר הגדילו באופן משמעותי את מספר החברים. בשנת 1954 הגיעה לחווה מחלקה נוספת של הנח"ל. לאחר תום שירות החיילים בה, חיפשו חברי הקבוצה בני גרעין מתנועה לא מפלגתית אשר יסכימו להישאר במקום גם לאחר שירותם הצבאי. בהמשך הגיע למקום גרעין של תנועת "הצופים", אשר הביא לפיתוח ענפים חדשים במשק: הקמת מוסך, מסגריה, נגריה ונטיעת מטע אפרסקים.
באוקטובר 1955 החליטו חברי הקבוצה כי שדה בוקר יהיה קיבוץ, לא רק באורח חייו אלא גם באופן רשמי. רק 10 שנים לאחר העלייה לקרקע, בהצבעה שהתקיימה באפריל 1962, הוחלט על הצטרפות היישוב לאיחוד הקבוצות והקיבוצים, הקואופרטיב הפך לקיבוץ.
מגורי בן-גוריון

בשנת 1953 התיישבו דוד בן-גוריון ורעייתו פולה בשדה בוקר, לאחר התפטרותו הראשונה מראשות הממשלה, דבר שהביא למשק הכרה ופרסום רב. בשנותיו האחרונות חי בצריף שנקרא על שמו בקיבוץ. בשנת 1963 יזם בן-גוריון הקמת מדרשה כ-3 ק"מ דרומית לקיבוץ. המדרשה, המכונה "מדרשת בן-גוריון", כוללת מספר גופים: המכון לחקר המדבר (שלוחה של אוניברסיטת בן-גוריון), המכון למורשת בן-גוריון, בית ספר שדה ובית ספר תיכון סביבתי בתנאי פנימייה. קבריהם של פולה ודוד בן-גוריון נמצאים בקרבת מקום הסמוך לנחל צין.
במאה ה-21

שדה בוקר נכלל בקבוצה קטנה של קיבוצים אשר עדיין שומרים על אורחות חייהם הקיבוציים המסורתיים. אוכלוסיית הקיבוץ בתחילת המאה ה-21 מונה כ-450 תושבים מתוכם כ-190 חברי קיבוץ ולראשונה מאז הקמתו 24 מתוכם התקבלו לחברות במהלך שנת 2021 כ"חברים חדשים" בעצמאות כלכלית. מתוך מהלך גדול ושנמשך שנים לא מעטות, במטרה להגדיל ולהצעיר את הקיבוץ.
המשק משתרע על שטח של כ-1,300 דונם וכולל ענפים שונים של חקלאות ותעשייה: מפעל לסרטי דבק, מטעים, לול, שלחין ועוד. צריף בן-גוריון הנמצא בקיבוץ מהווה אתר תיירותי, המושך אליו מבקרים רבים. הצריף מנוהל על ידי המכון למורשת בן-גוריון.
גלריה

חדרו של דוד בן גוריון בצריף בקיבוץ
בתים באחת משכונות הקיבוץ (בתכנון ויטוריו קורינלדי)
צריפיהם של ראשוני הקיבוץ, בסמוך לצריף בן-גוריון
שביל טיפוסי בין בתי המגורים בקיבוץ ביום העצמאות
הערות שוליים

1 2  אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור 
סוף דצמבר 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור

סוף 2023.
↑  הנתונים לפי טבלת מדד חברתי כלכלי של למ"ס נכון לשנת 2021
1 2  לחלום בעיניים פקוחות: שדה בוקר- 50 השנים הראשונות. כתב: עמיקם אוסם. ערך: איתן פאר. מאי 2007, תשס"ז. עמ' 48.
1 2  עמיקם אוסם., לחלום בעיניים פקוחות: שדה בוקר- 50 השנים הראשונות., מאי 2007, תשס"ז., עמ' 41-48
↑  נמרוד גריסרו, לידתו של קיבוץ שדה בוקר בעיני תלמיד תיכון, ישראל, תשע"ג, עמ' 27
↑  אורחים עליך שדה בוקר, מעריב, 25 ביוני 1952
↑  ביכורי הלול משדה בוקר, דבר, 29 באוגוסט 1952
↑  סכר נסיוני הוקם בשדה בוקר, דבר, 1 בדצמבר 1952
↑  כבשים מתורכיה, הצופה, 30 בינואר 1953
↑  מסתיימת התקנת האגם המלאכותי, על המשמר, 28 בספטמבר 1955
↑  אתר הסקר הארכאולוגי של ישראל, רשות העתיקות
↑  החל משפט הבדואי הנאשם ברצח, הצופה, 13 ביולי 1955
↑  יחסי שדה-בוקר עם הבדואים בסביבתה, אתר שדה בוקר
↑  ברכה פרופר הובאה לקבורות בירושלים, על המשמר, 25 בספטמבר 1952
↑  מתחיל משפט רצח הנערה משדה בוקר, מעריב, 11 ביולי 1955
מאסר עולם לרוצחה של ב. פרופר, חרות, 13 באוקטובר 1955
↑  נורית גוברין, היא נפלה בשדות, עיונים בתקומת ישראל'"`UNIQ--nowiki-00000013-QINU`"'8, כרך 8, (1998) עמ' 527-531
↑  עץ ראשון בשדה בוקר, על המשמר, 26 באוקטובר 1952
↑  יהודי נורה מהמארב ונהרג בנגב, הצופה, 21 בדצמבר 1952
יוסף (במבי) יאירי, דבר, 29 בדצמבר 1952
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007562567805171  GND: 4407347-1  LCCN: n87915486  VIAF: 157203042   WorldCat (עם VIAF): 157203042 
מלון "קדמא" בקיבוץ שדה בוקר
FGM-148 ג'אוולין

| --- | --- |
חיילים אמריקאים משגרים טיל Javelin
חיילים אמריקאים משגרים טיל Javelin
 מידע בסיסי
 ייעוד:  טיל מונחה נגד טנקים
 ארץ ייצור:  ארצות הברית ארצות הברית
 יצרן:  ריית'יאון, לוקהיד מרטין
 עלות יחידה:  $80,000 - $125,000
 פעילות מבצעית:  מלחמת עיראק 2001 ,הפלישה הרוסית לאוקראינה
 מלחמות ומבצעים:  מלחמת עיראק 2001 -> 2003 -> הווה
 תקופת השירות:  1996–הווה (כ־29 שנים)
 משתמשים:  ארצות הברית, ערב הסעודית, איחוד האמירויות הערביות, אינדונזיה, בחריין, עומאן, ירדן, קטר, טאיוואן, פולין, אוקראינה, גאורגיה, ליטא, נורווגיה, צרפת, אוסטרליה, אסטוניה, ניו זילנד, אירלנד, הממלכה המאוחדת, צ'כיה, לוב 
 פלטפורמת שיגור:  חייל בודד או צוות חיילים
 מאפיינים כלליים
 הנעה:  דלק מוצק
 משקל:  טיל: 11.8 ק"ג   זְבִיל: 4.1 ק"ג   יחידת שיגור: 6.4 ק"ג
 ממדים
 אורך:  טיל – 1.1 מטרים   זביל – 1.2 מטרים
 קוטר:  טיל – 127 מ"מ   זביל – 142 מ"מ
 ביצועים
 טווח:  75–2,500 מטרים
 גובה טיסה:  50–150 מטר מהקרקע
 ראש קרב והנחיה
 ראש קרבי:  טנדם, מטען חלול
 מרעום:  פגיעה פיזית, טאנדם
 הנחיה:  הדמאה תרמית (IR)
 חדירת פלדה:  750 מ"מ
 
תרשים של טיל הJavelin
חיילים אמריקאים מדגימים ירי טיל Javelin
FGM-148 ג'אוולין, ובקיצור ג'אוולין (באנגלית: Javelin – כידון), הוא טיל נגד טנקים אמריקאי מתקדם, שנכנס לשירות על מנת להחליף את קודמו M47 Dragon, ונועד להיות נשק גמיש ואפקטיבי, קל משקל יחסית לטיל מונחה, וניתן לנשיאה על ידי שני חיילים, ומאפשר לבצע ירי פשוט על ידי חייל אחד. שמו ניתן לו מפעולתו שדומה למהלך ההטלה של הכידון, הטיל נורה לעבר מטרתו כשהוא נפלט לגובה בזוויות חדות וקהות, ועושה את דרכו בקשת לעבר המטרה.
הטיל

בדומה לטילי נ"ט מתקדמים אחרים, הג'אוולין נורה באופן שגר ושכח, ומכוון עצמו למטרה אחרי נעילה ראשונה על ידי המפעיל, ללא התערבות נוספת מצידו.
לטיל שני אופנים לביצוע: הראשון, ירי במסלול בליסטי במהלכו הטיל עולה לגובה 150 מטרים, וצולל אל מטרתו בזווית חדה. השני, ירי בכינון ישיר כאשר הטיל מגיע לגובה של 50 מטרים ומשם עושה את דרכו אל המטרה בזווית קהה.
הטיל מצויד בראש טאנדם, שמצויד בשתי שכבות של מטען חלול, כך שהשכבה הראשונה נועדה להרוס את השריון, והשכבה השנייה לחדור אל המטרה ולהשמידה. טיל מתקדם יותר בעל רש"ק חזק יותר נועד להתמודד גם מול סוגים מסוימים של מיגון ריאקטיבי.
הטיל מצויד בראש ביות תרמוגרפי.
שיגור

הזְבִיל (Tube) הוא החלק המכיל את הטיל ומאחסן אותו, ומערכת השיגור (CLU – Command Launch Unit) הוא החלק שבו משתמש המפעיל על מנת לנעול את הטיל על המטרה בפעם הראשונה, ומכאן ואילך לשגר אותו.
המפעיל מרכיב את הזְבִיל על מערכת השיגור ותוך שניות ספורות עד חצי דקה ננעל על המטרה ומשגר את הטיל.
לטיל שתי שכבות דלק מוצק, האחת קטנה ורכה שנותנת דחף ראשוני מתוך הזְבִיל, ונועדה להרחיק את הטיל מפני המפעיל ולמנוע פגיעתו מפני המנוע הראשי.
אופן השיגור מצד המפעיל נעשה על הכתף בישיבה (לרוב ישיבה מזרחית כשמדובר בשיגור כתף ללא חצובה), כשהוא נשען קדימה כדי למנוע מהגוף להיהדף אחורנית ולהיפגע.
אחרי הנעילה והשיגור הטיל עושה דרכו לעבר המטרה ומשמיד אותה. הזְבִיל הוא חד-פעמי ונועד לנטישה בשטח אחרי השימוש, עם זאת הוא ניתן למחזור אך זאת בעלות יותר גבוה מעלות הייצור הראשוני, לכן בינתיים לא נעשה דבר בנושא זה.
מחיר טיל אחד הוא 80,000$. מחיר יחידה אחת שכוללת טיל, זְבִיל ומערכת שיגור אחת עולה 125,000$.
מפעילות

| --- | --- |
מדינה: פרטים
אוקראינה אוקראינה: מעל 500 טילים
אוסטרליה אוסטרליה: 92 משגרים, ומספר מסווג של טילים.
ערב הסעודית ערב הסעודית: אין מידע
בחריין בחריין: 13 משגרים, ומספר מסוים של טילים.
צ'כיה צ'כיה: 3 משגרים ו-12 טילים שיועדו למבצע ספציפי של הכוחות המיוחדים באפגניסטן. הזמנה נוספת בסך 10.21 מיליון דולר בוצעה בדצמבר 2015 עבור מספר לא ידוע של טילים ומשגרים.
אסטוניה אסטוניה: 80 משגרים (עם אופציה ל-40 נוספים) ו-350 טילים שנרכשו מארצות הברית.
צרפת צרפת: 76 משגרים, ו-380 טילים שיועדו למבצע באפגניסטן.
גאורגיה גאורגיה: 72 משגרים ו-410 טילים שנתקבלו ב-2018.
אינדונזיה אינדונזיה: 25 משגרים ו-189 טילים. גרסה של Javelin Block 1 בעסקה של 60 מיליון דולר.
אירלנד אירלנד: 36 משגרים ומספר מסוים של טילים.
ירדן ירדן: 30 משגרים ו-116 טילים נרכשו ב-2004. בהמשך בוצעו עסקאות נוספות. ב-2009 בוצאה עסקה בשווי 388 מיליון דולר, וב-2017 בוצאה עסקה בשווי 133.9 מיליון דולר.
ליטא ליטא: 40 משגרים ומספר מסוים של טילים.
ניו זילנד ניו זילנד: 24 משגרים ו-120 טילים.
נורווגיה נורווגיה: 100 משגרים, ו-526 טילים.
עומאן עומאן: הושקעו מצידה ומאיחוד האמירויות הערביות כ-115 מיליון דולרים לחוזה של הספקת מערכות לפי צורך.
טאיוואן טאיוואן: 40 משגרים ו-360 טילים, העסקה כללה אימון, תמיכה לוגיסטית, ציוד נלווה ומתקני אימון. ב-2009 הקונגרס האמריקאי החליט להסכים למכור לטאיוואן, בנוסף, יותר מ-20 משגרים, ו-182 טילים.
איחוד האמירויות הערביות איחוד האמירויות הערביות: אין מידע
בריטניה בריטניה: נחתם חוזה לטווח מסוים של הספקה תמידית של מערכות ג'אוולין לצבא, הרכישה נועדה להחליף טילים ישנים שהיו עד אז בצבא הבריטי.
ארצות הברית ארצות הברית: הספקה תמידית של מערכות לפי צורך.
הודו הודו: נקנו מספרים בודדים של משגרים וטילים לטובת ניסויים, הטיל נכשל במכרז לטובת טיל הספייק הישראלי.