stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
גוגל כרום
מאפיינים > חנות אינטרנט ומשחקים

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
גוגל כרום מיועד להיות פלטפורמה למשחקים בגלל האפשרות להטמיע אל הדפדפן API של ג'ויסטיק. אם אכן יוטמע כזה, תאופשר תקשורת בין בקרי משחק לבין הדפדפן. כך אפשרות זו תאפשר פיתוח משחקי דפדפן מתקדמים גם לגיימרים. הורדה של משחקים כאלו מתאפשרת באמצעות חנות האינטרנט של כרום.
נתח שוק

במאי 2012 הגיע לנתח שוק עולמי של 32.43% ובכך הפך לדפדפן הנפוץ בעולם. מאז היה הדפדפן בצמיחה עקבית בנתח שוק הדפדפנים לעומת הדפדפן של מיקרוסופט – אינטרנט אקספלורר, ונכון לנובמבר 2022 הוא מחזיק בנתח שוק של כ-61.36%.
עיקר התפוצה הגדולה של הדפדפן, נגרמה עקב הפיכתו לרכיב ליבה מובנה במערכת ההפעלה אנדרואיד, הנפוצה במכשירים חכמים, ממש כשם שעשתה מיקרוסופט עם אינטרנט אקספלורר החל מ-Windows 98 ועד Windows 7. באוקטובר 2020 דווח כי משרד המשפטים האמריקני שוקל לאלץ את גוגל למכור את כרום שלה לצד חלקים בעסקי הפרסום, במסגרת החקירה שהוא מנהל נגד החברה, המואשמת כי היא מנצלת את כוחה המונופוליסטי בשוק החיפושים המקוון.
לינוקס

להפצות הלינוקס אובונטו, דביאן, פדורה ו-OpenSUSE, קיימות גרסאות של גוגל כרום. בשונה מדפדפן כרומיום של גוגל, הקוד של כרום סגור, ואינו מופיע במאגרי התוכנה הרשמיים של ההפצות.
פלטפורמות

כרום נתמך בפלטפורמות הבאות:
Windows 7 ואילך
MacOS 10.10 ואילך
גרסת 64 סיביות של אובונטו 14.04+, דביאן 8+, פדורה 24+ ו-OpenSUSE גרסה 13.3+.
אנדרואיד 4.4 ואילך
iOS 10 ואילך
פלטפורמות > תאימות

| מערכת הפעלה | מערכת הפעלה | תחילת תמיכה |
| --- | --- | --- |
| Windows | Windows 7 ואילך | 2009- |
| Windows | Windows XP או Windows Vista | 2016-2008 |
| macOS | 10.10 ואילך | 2014- |
| macOS | 10.9 | 2018-2013 |
| macOS | 10.8-10.6 (x64) | 2016-2010 |
| macOS | 10.6 (IA-32) | 2014-2010 |
| macOS | 10.5 (IA-32,x64) | 2012-2010 |
| לינוקס desktop | x64 | 2010- |
| לינוקס desktop | IA-32 | 2016-2010 |
| אנדרואיד | 4.4 ואילך | 2013- |
| אנדרואיד | 4.3-4.1 | 2019-2012 |
| אנדרואיד | 4.0 | 2015-2012 |
| iOS | iOS 10 ואילך | 2016- |
| iOS | iOS 8, iOS 9 | 2018-2014 |
| iOS | iOS 7 | 2016-2013 |
| iOS | iOS 6 | 2015-2012 |
| iOS | iOS 5 | 2013-2012 |
| iOS | iOS 4 | 2012 |
קורינתיאנס

מועדון ספורט קורינתיאנס פאוליסטה (במקור: Sport Club Corinthians Paulista), המוכר כקורינתיאנס, הוא מועדון ספורט וקבוצת כדורגל מהעיר סאו פאולו שבברזיל, שנוסד ב-1 בספטמבר 1910. קהל האוהדים של קורינתיאנס, המכונה "Fiél" ("נאמן"), מוערך בכ-14% מאוהדי הכדורגל בברזיל (נכון ל-2010) או כ-24 מיליון איש (נכון ל-2008), הגדול במדינת סאו פאולו והשני בברזיל (אחרי פלמנגו).
קורינתיאנס זכתה פעמיים באליפות העולם לקבוצות (2000, 2012), פעם אחת בגביע ליברטדורס (2012), שבע פעמים בליגת העל הברזילאית, שלוש פעמים בגביע הברזילאי ו-30 פעמים באליפות סאו פאולו.
היסטוריה

קורינתיאנס נוסדה על ידי קבוצה של פועלים, בכוונה להקים קבוצת כדורגל עממית. ההשראה למהלך באה לאחר צפייה במספר משחקי ראווה ששוחקו בסאו פאולו על ידי קבוצת כדורגל אנגלית בשם "מועדון כדורגל קורינתיאן" (Corinthian Football Club). בתקופה שהכדורגל בברזיל היה נחלת האליטות כמעט לחלוטין, הקבוצה הייתה בין הראשונות בברזיל שקיבלה שחקנים עניים או שחורים לשורותיה. האופי העממי של המועדון ליווה אותו במהלך המאה ה-20.
עד שנת 2014 המגרש הביתי הרשמי של קורינתיאנס היה אצטדיון "פארקה סאו ז'ורז'ה" (Parque São Jorge), אשר נבנה ב-1928. הוא ממוקם באתר הקאנטרי קלאב של קורינתיאנס. בשל כמות המושבים המוגבלת בהשוואה לגודל קהל אוהדיה, רוב משחקי הבית של הקבוצה נערכו באצטדיון העירוני "פקאאמבו" (Pacaembu), מהגדולים בסאו פאולו.
בשנת 2014 חנך המועדון אצטדיון חדש אשר נמצא בבעלותו - ארנה קורינתיאנס. האצטדיון נבנה לקראת מונדיאל 2014 בו הוא אירח מספר משחקים.
בשנת 2016 הוקמה מחדש קבוצת כדורגל הנשים של המועדון והיא מחזיקה בשיא מספר האליפויות בברזיל.
שחקנים מפורסמים

ברזיל ריבלינו
ברזיל סוקרטס
ברזיל רונאלדו
ברזיל ז'ילמר
ברזיל דידה
ברזיל רוברטו קרלוס
ברזיל נקו
ארגנטינה קרלוס טבס
ברזיל אדילסון
ברזיל ריקארדיניו
ברזיל ריבאלדו
ברזיל פאטו
ארגנטינה חאבייר מסצ'ראנו
תארים > בינלאומיים

אליפות העולם לקבוצות 2 :
2000, 2012
גביע ליברטדורס 1 :
2012
גביע רקופה סודאמריקנה: 1
2013
תארים > לאומיים

ליגת העל הברזילאית - 7
1990, 1998, 1999, 2005, 2011, 2015, 2017
ליגה המשנה הברזילאית (סדרה ב' של האליפות הברזילאית):
2008
הגביע הברזילאי - 3
1995, 2002, 2009
הסופר קאפ הברזילאי - 1
1991
תארים > מדינה

אליפות סאו פאולו - 30
1914, 1916, 1922, 1923, 1924, 1928, 1929, 1930, 1937, 1938, 1939, 1941, 1951, 1952, 1954, 1977, 1979, 1982, 1983, 1988, 1995, 1997, 1999, 2001, 2003, 2009, 2013, 2017, 2018, 2019.
סגנות - 21 פעמים.
טורניר ריו-סאו פאולו - 5
1950, 1953, 1954, 1966, 2002.
גביע סאו פאולו - 3 פעמים: 1942, 1943, 1947.
הערות שוליים

↑  סקר התפלגות האוהדים של מכון דטהפוליה. פורסם ב-globo.com ונבדק ביולי 2010. (בפורטוגזית)
↑  סקר מספר אוהדים מאת מכון איבופה, פורסם ב-esporte.uol.com.br ונבדק ביולי 2010. (בפורטוגזית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007419291105171  LCCN: n2009220926  VIAF: 135107041   WorldCat (עם VIAF): 135107041 
אוהדי Gaviões da Fiel - קבוצת האוהדים הגדול של המועדון.
רצח רוג'ר אקרויד

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  אגאתה כריסטי 
 איורים:  Charles Lucien Léandre 
 שפת המקור:  אנגלית 
 סוגה:  רומן 
 הוצאה
 הוצאה:  William Collins, Sons 
 מקום הוצאה:  אנגליה 
 תאריך הוצאה:  1926 
 פרסים
 רשימת 100 הספרים של המאה של לה מונד 
 סדרה
 ספר קודם:  מסתרי היד האדומה 
 הספר הבא:  מסתרי ארבעת הגדולים 
 
רצח רוג'ר אקרויד (באנגלית: The Murder of Roger Ackroyd) הוא רומן בלשי מאת הסופרת הבריטית אגתה כריסטי, ובו מוצג בפעם השלישית הבלש החוקר הרקול פוארו. הרומן פורסם בשלמותו בבריטניה ביוני 1926, לאחר שפורסם בהמשכים תחת השם "מי רצח את אקרויד" בעיתון "London Evening News" בין יולי לספטמבר 1925.
הרומן זכה להערכה רבה מאז פרסומו הראשון, וכונה יצירת המופת של כריסטי. הוא נבחר בשנת 2013 לרומן הבלשי הטוב ביותר בכל הזמנים על ידי איגוד סופרי הפשע הבריטי. זהו אחד הרומנים הידועים והשנויים במחלוקת ביותר של כריסטי, ולסיומו המפתיע והחדשני לזמנו הייתה השפעה משמעותית על ז'אנר ספרות המתח.
עלילה

הסיפור מסופר על ידי ד"ר ג'יימס שפרד, רופא כפרי המתגורר עם אחותו הרווקה קרוליין בכפר האנגלי King’s Abbot. הוא נקרא לאשר את מותה של אלמנה עשירה, גברת פרארס, שהתאבדה שנה לאחר מותו של בעלה המתעלל. קרוליין משערת שגברת פרארס הרעילה את בעלה והתאבדה מתוך חרטה.
רוג'ר אקרויד, אלמן עשיר ובעלים של אחוזת פרנלי פארק, אומר לד"ר שפרד שהוא צריך לדבר איתו בדחיפות, ומזמין אותו לארוחת ערב באותו ערב. בנוסף לד"ר שפרד, מוזמנים לארוחה גם מייג'ור בלאנט, גברת ססיל אקרויד, גיסתו של אקרויד, ובתה פלורה, וג'פרי ריימונד, מזכירו האישי של אקרויד. פלורה מספרת לרופא שהיא התארסה בסוד לראלף פאטון, בנו החורג של אקרויד.
לאחר ארוחת הערב, משוחח אקרויד עם ד"ר שפרד בחדר העבודה ומספר לו כי היה מאורס לגברת פרארס במשך כמה חודשים, וכי היא הודתה בפניו בליל אמש שאכן הרעילה את בעלה. היא הייתה נתונה לסחיטה, והבטיחה לחשוף את שמו של הסחטן תוך 24 שעות. המשרת של אקרויד, פרקר, נכנס לחדר עם מכתב התאבדות ששלחה גברת פרארס לפני שהתאבדה. אקרויד מתנצל ומבקש מד"ר שפרד לעזוב כדי שיוכל לקרוא את המכתב בפרטיות.
זמן קצר לאחר שהוא חוזר לביתו, מקבל הדוקטור שיחת טלפון. הוא משתהה לרגע על מנת לצעוק לקרוליין אחותו כי פרקר התקשר כשהוא עוצר מספיק זמן כדי לצעוק לקרוליין שהמתקשר הוא פרקר המדווח שאקרויד נמצא מת, וממהר חזרה לאחוזת פארק פרנלי. כאשר הוא מגיע לשם, טוען פרקר שאינו יודע דבר על שיחת הטלפון. לאחר שאין מענה מחדר העבודה, פורצים ד"ר שפרד ופארקר את הדלת ומוצאים את אקרויד מת בכיסאו, נדקר על ידי הפגיון שלו. המכתב מגברת פרארס נעלם, וישנן עקבות המובילות אל מחוץ לחדר העבודה דרך החלון הפתוח.
ראלף נעלם, והופך לחשוד העיקרי כאשר העקבות שבחדר העבודה נמצאות תואמות לנעליו. פלורה משוכנעת שראלף חף מפשע ומבקשת מהבלש הרקול פוארו, שפרש לאחרונה לחקור את המקרה.
פוארו מבקר בזירת הפשע ומבקש מדוקטור שפרד להתלוות אליו. פרקר מבחין שאחד הכיסאות הוזז. פוארו מתחקר את האורחים והצוות, לרבות המשרתת אורסולה בורן, שאין לה אליבי. נראה שחלון ההזדמנויות של הרוצח לאחר עזיבתו של ד"ר שפרד היה קצר למדי, שכן מאוחר יותר שמעו ריימונד ובלאנט את אקרויד מדבר בחדר העבודה שלו, ופלורה אומרת שראתה אותו רגע לפני שעלתה לישון.
פוארו פורם רשת מסובכת של תככים, ומציג את ראלף פאטון הנעדר – שהיה, מסתבר, כבר נשוי בסתר לאורסולה כשאקרויד החליט שהוא צריך להתחתן עם פלורה. הזוג קבע פגישה חשאית בגן, ופלורה נאלצת להודות שלמעשה מעולם לא ראתה את דודה לאחר ארוחת הערב, וכך נותרים ריימונד ובלאנט האנשים האחרונים ששמעו את אקרויד בחיים. בלאנט מתוודה על אהבתו לפלורה.
כאשר הוא לבדו עם ד"ר שפרד, פוארו מגלה שהוא יודע שד"ר שפרד עצמו הוא הסחטן, וכן והרוצח של אקרויד. לאחר שהבין שמכתבה של גברת פרארס יסבך אותו, דקר ד"ר שפרד את אקרויד לפני שעזב את חדר העבודה. הוא יצא בפומבי דרך דלת הכניסה, ואז נעל את נעליו של ראלף, רץ אל חלון חדר העבודה וטיפס חזרה פנימה. לאחר שנעל את הדלת מבפנים, הוא הניח מכשיר הקלטה שהשמיע את קולו של אקרויד, והעמיד לפניו כיסא שיסתיר אותו מפני מי שמביט מהמסדרון. כדי שיהיה לו תירוץ לחזור אל אחוזת פרנלי, הוא ביקש ממטופל להתקשר אליו הביתה. לאחר שהרצח התגלה, הוא נותר לבד לכמה דקות בחדר העבודה, ואז הכניס את מכשיר ההקלטה לתוך תיק הרופא שלו והחזיר את הכיסא למקומו.
פוארו אומר לשפרד כי ידווח למשטרה בבוקר, ומציע לו להתאבד כדי לחוס על אחותו קרוליין. ד"ר שפרד מסיים לכתוב את הדיווח שלו על חקירת הרצח (שהוא למעשה הרומן עצמו), והפרק האחרון שלו הוא למעשה מכתב ההתאבדות שלו.
דמויות מרכזיות

הרקול פוארו – בלש פרטי בדימוס, המתגורר בכפר בו התרחש האירוע
ד"ר ג'יימס שפרד – הרופא המקומי, המסייע לפוארו בחקירה, והמספר של הרומן
קרוליין שפרד – אחותו הרווקה של ד"ר שפרד
רוג'ר אקרויד – קורבן הרצח, איש עסקים עשיר ואלמן
גברת פרארס – אלמנה, מתאבדת בתחילת הרומן
גברת ססיל אקרויד – אלמנתו של אחיו של רוג'ר, ססיל
פלורה אקרויד – אחייניתו של אקרויד, בתו של ססיל
קפטן ראלף פאטון – בנו החורג של אקרויד, מנישואיה הקודמים של אשתו המנוחה
מייג'ור הקטור בלאנט – חברו של אקרויד, אורח באחוזתו
ג'פרי ריימונד – מזכירו האישי של אקרויד
ג'ון פארקר – המשרת של אקרויד
אליזבת ראסל – סוכנת הבית של אקרויד
צ'ארלס קנט – בנה הבלתי חוקי של אליזבת ראסל
אורסולה בורן – המשרתת של אקרויד
המפקח דייוויס – מפקח המשטרה המקומי בכפר
המפקח רגלן – מפקח משטרה
הקולונל מלרוז – מפקד משטרת המחוז
מבנה סיפורי

הרומן מסופר על ידי ד"ר ג'יימס שפרד, שהופך לעוזרו של פוארו, ומחליף את קפטן הייסטינגס שהתחתן והשתקע בארגנטינה. מכאן נובעת התפנית המפתיעה בעלילה, כאשר בסופה ד"ר שפרד מגלה שהוא לאורך כל הדרך היה מספר לא אמין, ועשה שימוש בטכניקות ספרותיות כדי להסתיר את אשמתו מבלי לכתוב שום שקר (למשל, "עשיתי את מה שהיה צריך לעשות" בנקודה שבה הוא הכניס את מכשיר ההקלטה לתיקו והזיז את הכיסא).
חשיבות וקבלה

הספר זכה לשבחים וביקורות טובות", נכלל ברשימת רומני הפשע המשפיעים ביותר שנכתבו אי פעם של הווארד הייקראפט, ותואר בביוגרפיה של כריסטי עצמה בתור הרומן הבלשי האולטימטיבי.
הרומן הגיע בשנת 1990 למקום החמישי ברשימת 100 רומני הפשע המובילים של כל הזמנים על ידי חברי אגודת סופרי הפשע בבריטניה. דירוג דומה נעשה בשנת 1995 על ידי סופרי המסתורין של אמריקה, שהציב את הרומן במקום ה-12.
בשנת 1999 נכלל הרומן ברשימת 100 ספרי המאה של לה מונד שנבחרה על ידי הקוראים מתוך רשימה של 200.
בשנת 2013 הכתירה אגודת סופרי הפשע את הרומן כטוב ביותר אי פעם. 600 חברי האגודה קבעו כי הרומן הוא "הדוגמה הטובה ביותר לז'אנר שנכתבה אי פעם" והוא אבן יסוד של ספרות המתח ה"מכילה את אחת מהתפניות העלילה המפורסמות ביותר בתולדות כתיבת הפשע". הסקר שנערך במלאת 60 שנה לאגודה הכתיר גם את אגתה כריסטי כסופרת הפשע הטובה ביותר אי פעם.
פיתוח

כריסטי חשפה באוטוביוגרפיה שלה מ-1977 שהרעיון הבסיסי של הרומן ניתן לה על ידי גיסה, ג'יימס ווטס, שהציע רומן שבו הפושע יהיה דמות של ד"ר ווטסון, וכריסטי חשבה שזו "מחשבה מקורית להפליא". במרץ 1924 כריסטי גם קיבלה מכתב מהלורד מאונטבאטן, שהתרשם מיצירותיה הקודמות והציע לה רעיון וכמה מחשבות לסיפור שהנחת היסוד שלו שיקפה את הצעתו של ווטס. כריסטי הודתה על מכתבו ולאחר מחשבה, החלה לכתוב את הספר לפי עלילה שהמציאה בעצמה.
מאונטבאטן כתב לכריסטי שוב בדצמבר 1969 לאחר שראה הופעה של "מלכודת העכברים". הוא הזכיר את מכתבו משנות ה-20, וכריסטי השיבה לו והכירה בתפקיד שמילא ביצירת הספר.
עיבודים > תיאטרון

הספר היה הראשון מבין יצירותיה של כריסטי שעובדו לתיאטרון. המחזה "אליבי", בעיבודו של מייקל מורטון, עלה בתיאטרון הנסיך מוויילס בלונדון ב-15 במאי 1928, והוצג 250 פעמים בכיכובו של צ'ארלס לאוטון בתור פוארו. לאוטון כיכב בהמשך בגרסת המחזה בברודוויי, שנקראה "האליבי הקטלני" ועלתה ב-8 בפברואר 1932, אולם לא זכתה להצלחה וירדה לאחר 24 הופעות בלבד.
עיבודים > קולנוע

גם בקולנוע היה הספר לעיבוד הראשון של יצירותיה של כריסטי. ב-28 באפריל 1931 עלה לאקרנים הסרט שנקרא "אליבי", באורך 75 דקות, אך נחשב כיום סרט אבוד.
עיבודים > רדיו

אורסון וולס עיבד את הרומן לתסכית רדיו באורך שעה אחת, אשר שודר ב-12 בנובמבר 1939. וולס גילם גם את ד"ר שפרד וגם את הרקול פוארו.
עיבוד נוסף לרדיו הופק עבור BBC Radio 4, בשנת 1987, בו גילם את פוארו ג'ון מופט, בפעם הראשונה מני רבות.
עיבודים > טלוויזיה

הרומן עובד לדרמה בת 103 דקות ששודרה בבריטניה ב-ITV ב-2 בינואר 2000, כפרק מיוחד בסדרה "פוארו של אגתה כריסטי". בעיבוד הזה ג'אפ – לא שפרד – הוא העוזר של פוארו, ושפרד הוא חשוד נוסף. העלילה סוטה במידה ניכרת מהספר, ובמסגרתה ד"ר שפרד דורס את פרקר מספר פעמים עם מכוניתו, ומתאבד לאחר מרדף. דמותו של אקרויד שונתה לאדם מבוגר וקמצן יותר, שנוא על הבריות, בעל מפעל כימיקלים. גם גברת אקרויד, גיסתו, אינה מטורפת בשונה מהרומן.
ז'יל וג'ים

| --- | --- |

 בימוי:  פרנסואה טריפו 
 הופק בידי:  מרסל ברבר (Berbert) ופרנסואה טריפו
 תסריט:  אנרי-פייר רושה ופרנסואה טריפו
 עריכה:  קלודין בּוּשֵׁה 
 שחקנים ראשיים:  אוסקר ורנר, אנרי סֵר וז'אן מורו
 מוזיקה:  ז'ורז' דלרו ובוריס בסיאק
 צילום:  ראול קוטאר 
 מדינה:  צרפת 
 חברה מפיצה:  Cinédis
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  23 בינואר 1962, צרפת
 משך הקרנה:  105 דק' 
 שפת הסרט:  צרפתית
 סוגה:  סרט רומנטי, סרט חבר'ה, סרט דרמה, סרט המבוסס על יצירה ספרותית 
 דף הסרט ב־IMDb
 
זִ'יל וגִ'ים (צרפתית: Jules et Jim) הוא סרט צרפתי שחור-לבן משנת 1962 בבימויו של פרנסואה טריפו. הסרט מבוסס על רומן סמי-אוטוביוגרפי מאת אנרי-פייר רושה, ומזוהה עם סרטי הגל החדש הצרפתי.
הספר הגיע לידיו של טריפו במקרה במהלך שנות ה-50, בעת ששוטט בחנות למכירת ספרים משומשים בפריז. מאוחר יותר התיידד טריפו עם רושה הקשיש, וזה נתן את הסכמתו לבקשתו של הבמאי הצעיר לעבד את הספר לתסריט.
עלילה

הסרט מתרחש במהלך תקופה של כעשרים שנה, משלהי הבל אפוק ועד לשנות ה-30 של המאה ה-20, בחלקים שונים של צרפת, אוסטריה וגרמניה. ז'יל (אוסקר ורנר) הוא כתב ביישן מאוסטריה שרוקם חברות עם ג'ים (אנרי סר), המוחצן והמשוחרר. יחד הם נהנים מסגנון חיים בוהמייני וחולקים את אהבתם הרבה לאמנות על צורותיה השונות. בתחילת הסרט, בעת צפייה במצגת שקופיות, נגלה בפניהם מאחת השקופיות פסל של אלה ולה חיוך שלו מאין כמוהו המהלך קסם על שניהם.
בתחילת דרכם יחד פוגשים ז'יל וג'ים מספר נשים, עד שיום אחד הם פוגשים בקתרין (ז'אן מורו) המיוחדת והקפריזית, בעלת הנפש החופשית והמקבילה האנושית לפסל האלה עם החיוך האולטימטיבי.
בין קתרין וז'יל מתפתחת מערכת יחסים, אך עד מהרה שני הבחורים כאחד נלכדים תחת קסמיה ומושפעים עמוקות מנוכחותה ומגישתה השונה והמעניינת לחיים.
ימים ספורים לפני תחילתה של מלחמת העולם הראשונה נוסעים קתרין וז'יל לאוסטריה על מנת להינשא שם. עם פתיחת המלחמה נקראים הגברים לחזית של צבאות ארצותיהם הנלחמים זה נגד זה, ומוצאים עצמם נלחמים תחת החשש הנורא שמא יהרגו איש את רעהו. קונפליקט זה מלווה אותם לאורך כל המלחמה.
עם תום המלחמה מגיע ג'ים לביקור אצל קתרין וז'יל באוסטריה, וזמן קצר לאחר מכן עובר לגור איתם. לקתרין וז'יל יש ילדה קטנה, סבין, שנולדה במהלך המלחמה, ועם זאת הנישואים שלהם כושלים והם אינם מאושרים יחד; במרבית הזמן מענה קתרין את ז'יל ומנסה להעניש אותו על ידי ניהול רומנים מהצד, חלקם קצרים וחלקם רציניים יותר. היא אף מספרת לג'ים כי עזבה בעבר את ז'יל והילדה לתקופה של חצי שנה. קתרין מפלרטטת עם ג'ים, שמאז ומתמיד הופנט ממנה, עד שלבסוף היא מפתה אותו והשניים מחליטים כי בדעתם להינשא. בייאושו לא לאבד את קתרין לחלוטין מסכים ז'יל לנישואים ונותן להם את ברכתו, על-מנת שיוכל לבקר אותם בעתיד ולהמשיך לראות את קתרין. לזמן מה ממשיכים הארבעה לגור יחדיו באושר באותו בית כפרי באוסטריה, אבל כאשר מתברר שג'ים וקתרין אינם יכולים להביא ילדים יחדיו, צץ ועולה ביחסים ביניהם מתח, המערער את היציבות ששררה לכאורה בבית. בעקבות זאת עוזב ג'ים את קתרין וחוזר לפריז. הם ממשיכים להתכתב במשך תקופה מסוימת, שבסופה מחליטה קתרין לסיים את היחסים.
זמן מה לאחר מכן נתקל ג'ים במקרה בז'יל בפריז, ומגלה כי ז'יל וקתרין שבו בינתיים לצרפת. קתרין מנסה לפתות את ג'ים פעם נוספת, אך הוא דוחה את ניסיונותיה בטענה שהוא הולך לשאת לאישה את ז'ילברט, שעמה הוא מנהל מערכת יחסים לסירוגין כבר שנים רבות. מטורפת מקנאה ומכעס, שולפת קתרין אקדח ומאיימת על ג'ים, שנאבק בה ומצליח להשתחרר ולהימלט. כעבור זמן מה הוא שוב פוגש במקרה בקתרין וז'יל בבית קולנוע מפורסם ביותר בתקופה ההיא: הסטודיו דז אירזילין (Studio des Ursulines).
השלושה נוסעים יחד לטיול בפארק, ולאחר ארוחת הצהריים מזמינה קתרין את ג'ים לטיול קצר במכוניתה, בטענה שברצונה להראות לו משהו. היא מפצירה בז'יל להסתכל עליהם בהסיעה את המכונית מעבר לגשר אל תוך הנהר. בספר נכלל בנקודה זו פרט שאינו מופיע בסרט: המחשבה העוברת במוחו של ג'ים ברגע מותו: "אותי היא אוהבת יותר". קתרין וג'ים טובעים, וז'יל קובר את אפרם בקולומבריום של פר לשז.
סגנון

בהיותו מזוהה לחלוטין עם סרטי הגל החדש הצרפתי ובמשך השנים גם אחד מסמליו המובהקים של הזרם, "ז'יל וג'ים" עושה שימוש יצירתי והרפתקני בשפתו של קולנוע זה, המעודדת שימוש בחומר גלם מיומני קולנוע, צילומי סטילס, פריימים מוקפאים, תנועות פאן, שימוש בדולי, שוטים ארוכים וממושכים של התבוננות, ניגובי מסך וקריינות (של מישל סובור). השימוש באלה עוזר לייצר קולנוע רפלקסיבי ומודע לעצמו שמעלה שאלות קיומיות דרך התעסקות בעולמו של הפרט וערעור על המסגרות החברתיות המקובלות.
הצלם של טריפו היה ראול קוּטאר, ששיתף פעולה לעיתים קרובות גם עם ז'אן-לוק גודאר. חידושו של קוטאר בכך שהשתמש במצלמה קלת-משקל כדי לייצר אפקט של דינאמיות ותנועות זורמות וקלות. דברים אלו היו חשובים לבמאים שביקשו לצלם ברחובות הערים הסואנות ולצאת מהאולפנים וכן לצלם באופן משוחרר שיתחבר לזרם התודעה של הדמויות, כך הם ביקשו לקדם סגנון קולנועי חדש וייחודי.
הפסקול של הסרט נכתב על ידי ז'ורז' דלרו, מלחין ששיתף פעולה עם רבים מבמאי הגל החדש. שיר אחד מתוך הפסקול: "Le Tourbillon" ("הסופה"), המתאר במילותיו את הסופות והמערבולות הרגשיות העוברות על שלוש הדמויות בסרט, הפך ללהיט פופולרי. הדיאלוגים בסרט רובם בצרפתית, למעט שורות מעטות הנאמרות בגרמנית ואחת באנגלית.
סגנון המשחק של הגל החדש מגולם במשחקה של ז'אן מורו. מבקרת קולנוע ידועה בצרפת כתבה עליה כך: "יפה, אבל בצורה טבעית. סקסית, אבל בו-זמנית אינטלקטואלית, סוג של מיניות שקולה – היא הייתה האישה האותנטית של הגל החדש." על אף ששמה אינו מוזכר בכותרת הסרט, קתרין היא "חוסר מובנה. היא ההשלמה בין שני רעיונות מנוגדים לחלוטין של נשיות."
טריפו אמר עליה: "היא זוהרת בנוכחות שלה, היא פרוצה בתקופת המעבר בין שתי המאות ששכבה עם כולם".
השפעות

השיר "Let There Be Music", מתייחס אל הסרט בשורות: "There shall be music, music will be..., and if cupid's bow, strikes you low, hey Jules and Jim, I wrote the hymn to ectasy."
שני סיקוונסים מתוך הסרט מופיעים בקצרה בסצנה מתוך הסרט "אמלי" של ז'אן-פייר ז'נה, שמתרחשת בקולנוע.
סרטו של קמרון קרואו "ונילה סקיי", מרפרר באופן מובהק לסרט בכמה אופנים: כרזה של הסרט תלויה בחדר השינה של הדמות הראשית; סרטון המציג את ז'אן מורו מופיע במונטאז' המסיים את הסרט; גם בסרט זה מתאהבים שני חברים טובים באותה האישה שעוזבת את הבחור הביישן לטובת הבחור הנלהב והחושני, מה שגורם לקרעים בחברות בין שני הגברים; באחת מסצנות השיא של הסרט בחורה מסיעה את מכוניתה מעבר לגשר באקט התאבדותי יחד עם מאהבה.
השיר "When the Lights Go Out All Over Europe", של הרכב הקומדיה האלוהית, מתייחס אל הסרט בשורות: 'Jeanne can't choose between the two / 'Cos Jules is hip and Jim is cool / And so they live together'.
השיר: "Speedboat" של לויד קול והקומושנס מתייחס אל הסרט בשורות: "Jules said to Jim, 'Why don't we jump in,/ While the water's clean and we are still friends?'"
בסיפור הקצר מאת הסופר המקסיקני קרלוס פואנטס "Las dos Elenas", אחת הדמויות צופה בז'יל וג'ים והסרט מצליח להשפיע עמוקות על יחסה לחיים ולמערכות-יחסים.
קליפ הווידאו של השיר "Kiss Me" של להקת הפופ האמריקנית Sixpence None the Richer, עושה מחווה לסרט ומשחזר רבות מהסצנות המפורסמות של הסרט.
הלהקה השוודית jj נקראת כך על שם הסרט.
בסרטו של איתן פוקס, "הבועה" כששתי דמויות מתחזות לכתבים של הטיים אאוט הצרפתי במטרה לבקר חבר שגר בגדה המערבית, אומרת אחת הדמויות לשנייה: "לא מותק.. את ז'אן מורו ואני ז'יל... אנחנו הולכים למצוא את ג'ים ואנחנו נמות למען אהבתנו."
בסרטו של וס אנדרסון "עמוק במים", אומר הגיבור סטיב זיסו לאחת הדמויות: "Not this one, Klaus" הומאז' צנוע לדמותו של ז'יל מהסרט.
בסצנת "הבסטיליה" מתוך הסרט "paris, i love you", האישה (מירנדה ריצ'רדסון) שורקת את שיר הנושא מתוך הסרט: "הסופה".
אלבומו של פיט טאונסנד "כוס ריקה", כולל שיר ושמו "Jools and Jim" שבו תוקף טאונסנד זוג עיתונאים בריטים בגין הערות מבזות שהעירו השניים על מתופף להקת the who קית' מון
ברומן מאת ז'נט וינטרסון "כתוב על הגוף", המספר משוחח על סרטים צרפתיים: "They pack more action into their arty films than the Americans manage in a dozen Clint Eastwoods. Jules et Jim is an action movie."
As I Lay Dying

| --- | --- |

 מקום הקמה:  סן דייגו, קליפורניה, ארצות הברית
 תקופת הפעילות:  מ-2000 
 זרם:  הגל החדש של ההבי מטאל האמריקאי 
 סוגה:  מטאלקור ‏•‏‏ ת'ראש מטאל
 חברת תקליטים:  מטאל בלייד ‏•‏‏ נאפלם
 www.asilaydying.com
 חברים
 Tim Lambesis 
 
As I Lay Dying היא להקת מטאלקור אמריקאית מסן דייגו, קליפורניה, שהוקמה בשנת 2000 על ידי הסולן טים למבזיס. הלהקה זכתה להכרה בינלאומית בזכות המוזיקה המשלבת בין אלמנטים של מטאל, מטאל מלודי ומטאל נוצרי, והופיעה בפסטיבלים נחשבים ברחבי העולם. במהלך השנים הלהקה עברה שינויים רבים בהרכבה, בעיקר בעקבות מאסרו של למבזיס בשנת 2014, מה שהוביל להפסקה ארוכה בפעילותה.
היסטוריה

הלהקה הוקמה ב-2000 כאשר למבזיס פרש מהלהקה הקודמת שלו, Society's Finest. ההרכב הראשוני כלל את למבזיס והמתופף ג'ורדן מנסינו. אלבומם הראשון, Beneath the Encasing of Ashes, יצא ביוני 2001.
בשנת 2005 יצא אלבומם השלישי, Shadows Are Security, שזכה להצלחה רבה ונכנס למקום ה-35 בבילבורד 200. אלבומם הרביעי, An Ocean Between Us מ-2007, הגיע למקום השמיני במצעד הבילבורד 200 ונחשב לשיא הקריירה של הלהקה עד אז.
ב-2014, הלהקה נכנסה להפסקה לאחר שלמבזיס הורשע בניסיון לשכור מתנקש לרצוח את אשתו. הלהקה חזרה לפעילות בשנת 2018 עם השיר "My Own Grave". מאז, הלהקה המשיכה ליצור ולהופיע, אך עברה שינויים רבים בהרכבה. היפה עזב ב-2020, וגילברט ומנסינו עזבו ב-2022. סוסי, נף ופירס הצטרפו ללהקה ב-2022 כדי למלא את מקומם של החברים שעזבו.
באוקטובר 2024, הגיטריסט קן סוסי והמתופף ניק פירס פרשו מהלהקה כשישה ימים לאחר שהבסיסט והסולן ריאן נף עזב גם הוא את הלהקה. סוסי הסביר שהמוסר האישי שלו נבחן לאחרונה עד לנקודת שבירה, מה שהוביל להחלטתו לעזוב. שלושת העזיבות הללו הן השינויים האחרונים בהרכב הלהקה מאז שחזרו לפעילות בשנת 2018. סיבוב ההופעות האירופי של הלהקה שתוכנן להתחיל ב-15 בנובמבר בוירצבורג, גרמניה, בוטל, כפי שדווח על ידי המפיקים ברשתות החברתיות. האלבום השמיני של הלהקה, Through Storms Ahead, צפוי לצאת ב-15 בנובמבר. נכון לאוקטובר 2024, חברי הלהקה היחידים שנותרו הם טים למבזיס ופיל סגרוסו.
סגנון מוזיקלי והשפעות

הלהקה נחשבת לאחת מלהקות המטאלקור המובילות, עם השפעות ממוזיקת דת' מטאל ומטאל מלודי. השפעותיהם כוללות להקות כמו סלייר, פנטרה, מטאליקה ו-In Flames.
חברי הלהקה

טים למבזיס – סולן (2000–הווה)
פיל סגרוסו – גיטרה (2003–הווה)
חברי הלהקה > חברים לשעבר

ג'ורדן מנסינו – תופים (2000–2014, 2018–2022)
ניק היפה – גיטרה (2003–2014, 2018–2020)
ג'וש גילברט – בס ושירה (2006–2014, 2018–2022)
ריאן נף – בס ושירה (2022–2024)
קן סוסי – גיטרה (2022–2024)
דיסקוגרפיה

Beneath the Encasing of Ashes (2001)
Frail Words Collapse (2003)
Shadows Are Security (2005)
An Ocean Between Us (2007)
The Powerless Rise (2010)
Awakened (2012)
Shaped by Fire (2019)
Through Storms Ahead (2024)
הערות שוליים

1 2  As I Lay Dying guitarist, bassist, and drummer quit band: "Personal morals tested to a breaking point", Consequence, ‏2024-10-24 (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb15046834n (data)  ISNI: 0000 0001 0516 4520  LCCN: no2005075655  MusicBrainz: ba147ea0-60c4-4a40-9da6-0d5c2b2e7b03  NKC: xx0157010  SUDOC: 162052308  VIAF: 157483557   WorldCat (עם VIAF): 157483557
פלומיננסה

מועדון כדורגל פלומיננסה (במקור: Fluminense Football Club) מועדון כדורגל בעיר ריו דה ז'ניירו שבברזיל.
נוסדה ב-21 ביולי 1902, פלומיננסה היא אחת מארבע קבוצות הכדורגל הגדולות של מדינת ריו דה ז'ניירו ביחד עם קבוצות פלמנגו, בוטפוגו וואסקו דה גאמה. היא הוותיקה מבין קבוצות הכדורגל שבמדינת ריו דה ז'ניירו וכן הוותיקה מבין קבוצות הכדורגל "הגדולות" בברזיל. פלומיננסה הייתה אלופת ליגת העל הברזילאית ארבע פעמים עד כה (1970, 1984, 2010 ו-2012). לפלומיננסה המספר הרב ביותר של זכיות באליפות מדינת ריו דה ז'ניירו במאה ה-20 - עשרים ושמונה במספר. וכן זכייה אחת בגביע הליברטדורס (2023).
מועדון פלומיננסה שוכן בשכונת לרנג'ירס שבריו דה ז'ניירו. במדיו גם משחקות קבוצות בענפי ספורט נוספים, כגון כדורעף וכדורסל, והוא משמש כקאנטרי קלאב לחבריו. בשטח המועדון שוכן אצטדיון הלרנז'יירס, אשר הוקם ב-1919 ושימש את קבוצת פלומיננסה (ואף נבחרת ברזיל בכדורגל) למשחקים רבים במהלך המאה ה-20. ב-2003 האצטדיון הוכרז לא בטיחותי ומאז הוא משמש את קבוצת הכדורגל לצורך אימונים בלבד. המרקנה נחשב כעת למגרש הביתי הרשמי של פלומיננסה (אף על פי שהוא בבעלות מדינת ריו דה ז'ניירו ומשמש אף קבוצות נוספות).