stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אבן חג'ר אל-עסקלאני
קורות חייו > תהפוכות כהונתו כשופט > ההדחה הרביעית והמינוי החמישי

כעבור למעלה משנתיים, במוחרם 844 (יוני 1440), הודח אבן חג'ר שוב. הפעם הייתה ההדחה למשך כחודש בלבד, והוא נתמנה שוב ב-26 בצפר 844 (27 ביולי 1440). אבן חג'ר עצמו אינו מזכיר את ההדחה הרביעית ואת המינוי מחדש בפעם החמישית. כך גם אבן תע'רי ברדי. לעומת זאת אל-מקריזי מספר את הדברים בפרוטרוט, אם כי התאריכים אצלו קצת שונים. לדבריו, ביום האחרון של מוחרם 844 (1 ביולי 1440), נצטווה אבן חג'ר להישאר בביתו, כלומר הושם במעין מעצר בית. כעבור שלושה ימים, ב-3 בצפר 844 (4 ביולי 1440), הוא הוחזר למשרתו. אל-מקריזי מודה על כך לאל, משום שלדבריו אף אחד אינו יכול להשתוות בידע שלו לאבן חג'ר. הסיבה לאירועים אלה הייתה שאחד מסגניו, בהאא א-דין אבו אל-ברכאת אל-היתמי, הוציא פסק דין בקשר לקיום צוואה ומינוי אפוטרופוס. הוגש ערעור לסולטאן על פסק הדין, ואכן הסתבר שהפסיקה הייתה לא לרוחו של הסולטאן, עד כדי כך שהוא הכניס אותו למאסר. על רקע זה היו רינונים על אבן חג'ר, והדבר הביא אותו למעצר בית, שהיה סימן להדחה. בסופו של דבר הטיל הסולטאן על אחד האמירים לבדוק את הפרשייה. הבדיקה העלתה שלא היה פגם בפסק הדין, ובעקבות זאת שוחרר אל-היתמי, ואבן חג'ר הוחזר לתפקידו.
אבן איאס מספר רק שאבן חג'ר הודח בשנת 844 (1440), ושהתגובה על כך מצד אבן חג'ר (שכאמור היה גם משורר) הייתה באומרו:
| מקור | תרגום |
| --- | --- |
 يا أيها السّلطان لا تستمع في أمر قاضيك كلام الوشاة والله لم نسمع بأن أمرًا أهدي له قطّ ولا قدر شاة:  הוי הסולטאן, אל תאזין לדברי המלעיזים בעניין השופט שלך. באלוהים, לא שמענו שאיש קיבל במתנה חתול, בעוד שלא יכול היה [להשתלט על] שה.
נראה שיש בדברים אלה משום ביקורת מצדו של אבן חג'ר על החלטה פזיזה של הסולטאן להביא להחלפתו, החלטה שהתבססה על דברי לעז וגרמה למינוי מישהו שאינו מתאים למשרה, אליבא דאבן חג'ר. אבו איאס מוסיף שההדחה הייתה לזמן קצר, ושאבן חג'ר הוחזר לתפקידו. הוא אינו מפרט את הסיבות.
א-סח'אוי מספר על ההדחה ועל המינוי מבלי לפרט את הסיבות. הוא מציין רק שאבן חג'ר מונה מחדש עקב שתדלנותו של תלמידו, א-נאצר בן מוחמד בן א-סולטאן, ושיום מינויו של אבן חג'ר מחדש היה יום גדול.
קורות חייו > תהפוכות כהונתו כשופט > ההדחה החמישית והמינוי השישי

ההדחה החמישית הייתה ב-15 בד'ו אל-קעדה 846 (17 במרץ 1443), למשך שלושה ימים. על כך ועל הסיבות לכך מספרים רק אבן חג'ר עצמו ותלמידו א-סח'אוי, אך כל אחד מביא גרסה שונה לחלוטין.
קורות חייו > תהפוכות כהונתו כשופט > ההדחה החמישית והמינוי השישי > גרסת אבן חג'ר

אבן חג'ר הביא בפרוטרוט את הסיבות ואת שרשרת האירועים מההדחה עד מינויו מחדש. הוא מספר שסכסוך פרץ בין שתי אחיות מסוריה בעניין הפיקוח על הקדש של אביהן. השופט השאפעי של דמשק פסק ששתיהן גם יחד תפקחנה על ההקדש, אך זמן קצר לאחר מכן פסק שופט אחר שהבכורה תפקח על ההקדש והצעירה לא. התקיים דיון בעניין אצל הסולטאן, שנוכח בסתירה שבין שתי הפסיקות, ולפיכך הטיל על אבן חג'ר לבדוק את העניין ולבטל את פסיקתו של השופט השני. אבן חג'ר בדק, ונוכח לדעת שאין סיבה לבטל את הפסיקה הזאת. התוצאה הייתה שהסולטאן החליט להדיח את שני השופטים. כאשר נודע הדבר לאבן חג'ר, ישב בביתו ולא נפגש עם איש. משמעות הדבר הייתה, כפי הנראה, התפטרות. כעבור שלושה ימים שלח אליו הסולטאן שליח עם הודעה שעליו להיפגש איתו. אבן חג'ר נפגש עם הסולטאן וסיפר לו את כל הסיפור. הסולטאן סלח לו, התנצל בפניו והחזירו לתפקידו. תחילה היה אבן חג'ר נחוש בדעתו לא לקבל חזרה את התפקיד, אך נכנע לאחר איומים חריפים על רכושו, משפחתו וכבודו. לאחר מכן לחצו עליו לחדש את הפסיקה של השופט הראשון, כלומר, בעצם לבטל את הפסיקה של השופט השני, שהוא הדבר בו רצה הסולטאן. בסופו של דבר הוא מצא צידוק להיענות לכך.
קורות חייו > תהפוכות כהונתו כשופט > ההדחה החמישית והמינוי השישי > גרסת א-סח'אוי

א-סח'אוי סיפר, לעומת זאת, שהוא לא בטוח שההתרחשויות היו במצרים ולא בוולאיה אחרת, שהסולטאן החליט לתת לאחד האמירים את הפיקוח על הקדש כלשהו, לאחר שאבן חג'ר החזיר לעצמו את הפיקוח עליו. הגיע אליו שליח מטעם הסולטאן, שאיים עליו כי עליו להיענות לכך, ולא... השליח השתתק ולא סיים את המשפט. אבן חג'ר החליט לא להמתין והדיח את עצמו באומרו: "מעידת החמור הייתה בגלל חמדנותו של הנוהג בו." הסולטאן אישר את הדחת אבן חג'ר ושלח אליו שליח כדי שיבוא להיפגש איתו. הוא נפגש איתו כעבור יומיים, ואבן חג'ר הביא את נימוקיו בפני הסולטאן, שמחל לו והחזיר אותו למשרת השופט הראשי של המד'הב השאפעי. קודם לכן החליט אבן חג'ר לא להסכים לחזור לתפקיד, אך השופט של המד'הב המאלכי, שהיה אחד מתלמידיו, יעץ לו לא לסרב, כדי שרכושו, משפחתו וכבודו לא ייפגעו. אבן חג'ר קיבל את העצה והסכים להתמנות מחדש.
קורות חייו > תהפוכות כהונתו כשופט > ההדחה השישית והמינוי השביעי

ההדחה הזאת נמשכה כשעה אחת בלבד. היא הייתה ב-3 ברביע א-ת'אני 848 (20 ביולי 1444). על הדחה זו מספר רק אבן חג'ר עצמו, והוא מספר זאת בפרוטרוט. התופעה החריגה בסיפור זה היא שאבן חג'ר מספר אותו בגוף ראשון. בשאר המקרים הוא השתמש, לפחות חלקית, בגוף שלישי, כאילו שהוא מספר את הדברים על מישהו אחר, כשהוא מכנה את עצמו كاتبه (מילולית: "כותבו") דהיינו: "כותב ספר זה". ייתכן שיש בכך משום סימן ליחס רגשי מיוחד אל האירועים הפעם. וכך הוא מספר:
אחד מפקידי הסולטאן בא לאבן חג'ר וציווה עליו להישאר בביתו. אבן חג'ר מציין שזהו רמז להדחה. כעבור שעה או פחות הגיע שליח אחר של הסולטאן ואמר שהסולטאן התחרט ואינו רוצה להדיחו. הסיבה לכך הייתה שאחד מסגניו של אבן חג'ר פסק דבר-מה שהסולטאן פקפק בנכונותו, ולכן זימן אותו עם מספר עדים. הסולטאן מצא סתירות בדברי העדים. הוא כעס, ציווה לאסור את הסגן והדיח את השופט הבכיר, דהיינו את אבן חג'ר. לאחר מכן חזר בו והורה לשחרר את הסגן. אבן חג'ר כעס ולא הסכים להחזיר את הסגן לתפקידו כל עוד הסולטאן לא יכריז על כך בפניו. בסופו של דבר אכן החזיר הסולטאן אותו סגן לתפקידו.
קורות חייו > תהפוכות כהונתו כשופט > ההדחה השמינית והמינוי התשיעי והאחרון

ההדחה השמינית הייתה בסוף חודש ד'ו אל-חיג'ה 850 (מרץ 1447), קרוב לשנתיים לאחר המינוי השמיני. אבן חג'ר אינו מזכיר אותה ואינו מתייחס אליה. א-סח'אוי מזכיר הדחה זו בצורה מתומצתת ביותר, מבלי להוסיף פרטים כלשהם. אבן תע'רי ברדי מזכיר רק שב-1 במוחרם 851 (19 במרץ 1447) מונה עלם א-דין צאלח אל-בלקיני במקום אבן חג'ר, לאחר הדחתו.
אבן חג'ר מוּנה בפעם התשיעית והאחרונה ב-8 ברביע א-ת'אני 852 (11 ביוני 1448), פחות משנתיים וחצי לאחר ההדחה השמינית. על המינוי הזה מספרים אבן תע'רי ברדי וא-סח'אוי בקצרה ואומרים שהוא בא לאחר הדחת קודמו בתפקיד, א-ספטי.
קורות חייו > תהפוכות כהונתו כשופט > ההדחה התשיעית או התפטרותו ופטירתו

גרסאות שונות מציגות את פרישתו התשיעית כהדחה או כהתפטרות ב-25 בג'ומאדא א-ת'אניה 852 (26 באוגוסט 1448), כחודשיים לאחר המינוי התשיעי.
אבן תע'רי ברדי מספר שאבן חג'ר הפעם התפטר, כלומר הדיח את עצמו מהתפקיד, ולא חזר אליו עד שנפטר, אך הוא אינו מציין את הסיבות לכך.
א-סח'אוי מזכיר את עזיבתו את התפקיד בקצרה בספרו "א-ד'יל עלא רפע אל-אצר בע'ית אל-עלמאא' וא-רואה" ומציין שם שאל-בלקיני החליף אותו, ושלאחר מכן אבן חג'ר ניתק לחלוטין כל מגע עם משרת השופט, בגלל התסכול והסבל הרבים שהמשרה גרמה לו במשך 21 שנות כהונתו, בהן בכל פעם הודח והוחזר, עד שפרש סופית. א-סח'אוי מצטט את אבן חג'ר שאמר כי לא נותרה בגופו אף שערה שמסכימה לעיסוק הזה. לעומת זאת בספרו "א-תבר אלמסבוכ פי ד'יל א-סלוכ" מספר א-סח'אוי בפרוטרוט על הפרישה האחרונה, אך גרסתו שונה מגרסת אבן תע'רי ברדי, שלפיה אבן חג'ר התפטר. לפי א-סח'אוי, אבן חג'ר הודח כאשר אחד המשפטים הובא לפני הסולטאן, והסולטאן אמר לאבן חג'ר שיפעל בעניין זה לפי השריעה. אבן חג'ר כעס על כך ואמר לסולטאן: "איך אתה מצווה זאת עלי, בשעה שאתה מוציא מידי את משרתי באל-ביברסיה כדי לתת אותה למי שאינו בקי באסלאם?!" הוא התכוון בכך לאחד מפקידי הסולטאן, שהיה נוכח. הסולטאן כעס מאוד והדיח את אבן חג'ר. א-סחאוי מציין שאבן חג'ר לא היה אומר דברים אלה אלמלא הגיעו מים עד נפש, שכן אילו לא היה כך, הוא היה נוהג בתבונה ובסובלנות. אבן חג'ר אמר לאחר מכן, שלו היה מבין מראש את מה שהבין לאחר מעשה, היה מתפטר ממשרתו כשופט, לאחר שהוצאה מידו משרתו באל-ביברסיה. יחד עם זאת, בהרהור שני, אבן חג'ר חשב שאולי עדיף כך, כי לו היה מתפטר, ייתכן שהסולטאן היה שולח אותו לגלות, וגם אם מכובד יותר היה להתפטר, קשה לאדם לעשות מעשה כזה. א-סח'אוי מציין שעלם א-דין אל-בלקיני מונה במקום אבן חג'ר, ואבן חג'ר בירך אותו והבהיר לו, כדי להרגיע אותו, שאינו רוצה לחזור עוד למשרת שופט.
חודשים מועטים לאחר מכן, ב-28 בד'ו אל-חיג'ה 852 (22 בפברואר 1449), נפטר אבן חג'ר.
התנהגותו באירועים משפטיים הקשורים ליהודי קהיר > המשבר סביב חומת בית הכנסת בשכונת זוילה

על האירוע הזה ועל העמדה שנקט אבן חג'ר במקרה זה כותב רק אבן חג'ר עצמו. הוא מספר שבחודש צפר (נובמבר/דצמבר 1427) ניתנה הוראה להרוס דרך חדשה שסללו היהודים לבית כנסת על הריסות של בתי מוסלמים וגם חומה שבנו סביבו.
היהודים סללו את הדרך ובנו את החומה בשנת 823 (1420–1421) ללא אישור. שהאב א-דין א-נעמאני הקים קול צעקה על כך, והיהודים פנו לאחד מעוזריו של השופט החנבלי, ובעזרתו השיגו אישור, בחתימת השופט החנבלי דווקא, שהסלילה והבנייה נעשו כחוק, וזאת למרות שהאסכולה החנבלית נחשבת למחמירה ביותר מבין ארבע אסכולות ההלכה של האסלאם הסוני.
שוב הקים א-נעמאני קול צעקה נגד השופט החנבלי, ובעקבות זאת פסק השופט החנבלי בשנת 824 (1421–1422) שיש להרוס את החומה. בתגובה לכך פנו היהודים לשופט החנפי, והלה הסמיך את אחד מסגניו, עבד אללה אל-ברלסי, לטפל בעניין. אל-ברלסי היה קודם לכן שופט שאפעי מאנשי אל-הרוי, שהיה ידוע כמושחת. אל-ברלסי פוטר אז ממשרתו כשופט שאפעי והתחנן בפני השופט החנפי שיקבלו כאחד מסגניו, והלה אכן קיבל אותו והסמיך אותו לטפל באותה פרשייה. אל-ברלסי פסק שהיהודים לא פגעו ברכוש מוסלמי ולא עברו כל עבירה בעניין הבנייה, ושטפלו עליהם האשמות שוא, ולפיכך התיר להם לבנות מחדש את מה שהשופט החנבלי פסק להרוס, והם אכן מיהרו לעשות זאת.
שוב הקים א-נעמאני קול צעקה ותקף את השופט החנפי, שביטל את הפסיקה של אל-ברלסי והורה לבצע את פסיקתו של השופט החנבלי להרוס את החומה. א-נעמאני המשיך לתקוף את אל-ברלסי, עד שהדברים הגיעו לאוזני הסולטאן, וזה הסמיך את השופט השאפעי, אבן חג'ר, את השופט החנבלי החדש (שמונה לאחר שקודמו, השופט החנבלי שכבר טיפל בפרשה, נפטר) ואת הממונה על ההקדשים לצאת למקום, לחקור את העניין ולפסוק בו.
השלושה יצאו למקום ביום שישי, 22 בצפר 831 (22 בדצמבר 1422). כפי שאבן חג'ר ממשיך ומספר, הוא נוכח מיד לדעת שא-נעמאני צודק, כלומר יש להרוס את החומה. אולם הוא ראה את אנשי האספסוף המוסלמי שנאסף, כשבידיהם קרדומים ומעדרים, והבין שאם ירשה להרוס דבר-מה, הם יהרסו את בית הכנסת כולו וישדדו את מה שבתוכו. הוא רצה למנוע זאת, ולפיכך הציע לבדוק קודם את הכנסייה הנוצרית, כדי שאם יש גם בה משהו חדש שנבנה בניגוד לחוק ושיש להרוס אותו, תבוצע פעולת ההריסה בבית הכנסת ובכנסייה ביחד. הצעתו נתקבלה. הייתה זאת שעת ערב, והבודקים הלכו כל אחד לדרכו מתוך כוונה לשוב למחרת בבוקר. לאחר מכן הוציאו אבן חג'ר והשופט  החנבלי את פסיקתם שיש להרוס את מה שנבנה ולבטל את הפסיקה של אל-ברלסי, אשר עוד קודם לכן חשש לעורו וחזר בו ממנה. אבן חג'ר הורה למושל להרוס את מה שצריך להרוס סביב בית הכנסת בלילה, ועל ידי כך הבטיח שייהרס רק מה שאמור להיהרס לפי הפסיקה, ושהאספסוף לא ינצל את ההזדמנות להרוס את כל בית הכנסת ולשדוד את מה שבתוכו.
בניגוד למנהגו של אבן חג'ר להתייחס לעצמו בגוף שלישי כאשר הוא כותב על עצמו בספרו, בסיפור המקרה הזה הוא עבר, תוך כדי סיפור הדברים, מגוף שלישי לגוף ראשון. אולי יש בכך משום נימה אישית יותר מצדו במקרה זה, מתוך תחושה שבמקרה זה חרג מהנורמות המקובלות ופעל בצורה ייחודית.
הסיפור אינו מופיע אצל ההיסטוריוגרפים המוסלמיים המקומיים האחרים של התקופה, למרות שאלה נהגו לתאר את ההתרחשויות בפרטי-פרטים.
התנהגותו באירועים משפטיים הקשורים ליהודי קהיר > המשבר סביב דוכן הדרשן בבית הכנסת בפוסטאט

אבן חג'ר עצמו מספר על המקרה מבלי להתייחס לחלוטין לעמדה הייחודית שנקט במקרה זה. הוא מספר שב-14 בד'ו אל-חיג'ה 845 (15 באפריל 1442) יצאו השופט העליון החנפי והוא, כשופט העליון השאפעי, וכן המוחתסב וקבוצת אנשים, לבית הכנסת בקסר א-שמע (قصر الشمع) שבאזור פוסטאט (الفسطاط) בקהיר, כדי לבדוק אם אין בו בנייה חדשה בניגוד לחוק המוסלמי. הם מצאו שם דוכן דרשות עם 13 מדרגות, שנראה שאכן חודש, וקיימו התייעצות ביניהם. תוך כדי כך נתגלתה על המדרגה שעליה עומד או יושב הדרשן כתובת מטושטשת שנרמסת על ידי הדרשן. אבן חג'ר קרא להם להתבונן בכתובת, ואז התברר להם שכתוב שם "מוחמד" בצורה יותר ברורה, ו"אחמד" בצורה פחות ברורה. הם החליטו שיש להסיר את הדוכן.
א-סח'אוי מספר אותם דברים, אך מוסיף שהשופט החנפי התכוון גם לכרות את רגליו של מי שנהג לעמוד על אותה המדרגה ואת ידיהם של אחרים, בטענה שלאבו בכר נודע על נשים ממכה שצבעו את ידיהן לאות שמחה כאשר נודע להן על מות הנביא מוחמד, והוא כרת את ידיהן. אולם אבן חג'ר לא הסכים לכך, בפרט מאחר שהיהודים עמדו על כך שלא ידעו על כתיבת הכתובת והכחישו שיש להם קשר לכך. בסופו של דבר העניש השופט החנפי שלושה יהודים שהוכח שהיו עולים על דוכן הדרשות. אחד מהם מת, השני התאסלם והשלישי חלה ומת.
התנהגותו באירועים משפטיים הקשורים ליהודי קהיר > יחסו ליהודים באופן כללי

בפסיקות רבות אחרות של אבן חג'ר לא ניכר יחס מיוחד כלשהו כלפי יהודים או בכלל כלפי אהל א-ד'מה (יהודים ונוצרים). מסמך קראי שנשתמר בארכיון העדה הקראית בקהיר מספר, למשל, על הגבלות שהטיל אבן חג'ר על מנהיגי אהל א-ד'מה, ובכללם ראש העדה היהודית. אך את גישתו העניינית הנדירה לדת היהודית ניתן אולי לראות בהשוואה בין שני טקסטים כמעט זהים, האחד של אבן חג'ר והשני של א-סח'אוי, המתארים אירוע הקשור ביהודים: אבן חג'ר כתב את הדברים בצורה עניינית, בעוד א-סח'אוי הרגיש הכרח להסיף את התואר "מתועבת" (خبيث) לדת היהודית.
יחד עם זאת, כאשר אליהו אשתור מספר על המשבר סביב חומת בית הכנסת בשכונת זוילה, הוא מוסיף: "אבן חג'ר הראה מתינות כלפי היהודים כמה וכמה פעמים והציל אותם מחמת המציקים, וכן עשה גם הפעם". כמו כן כותב אשתור שלאחר פטירתו של אבן חג'ר "גם היהודים בכו על פטירתו ושפכו דמעות".
בין כתביו

מספר כתביו של אבן חג'ר עולה על 150. כמה מהבולטים ביניהם:
فتح الباري شرح صحيح البخاري (פתח אל-בארי שרח צחיח אלבח'ארי) - ספר מרובה כרכים (ראו תצלום למעלה) שאבן חג'ר כתב במשך כ-20 שנה. ספר זה נחשב לפירוש המעמיק והמקיף ביותר של صحيح البخاري (צחיח אלבח'ארי), שהוא אוסף החדית'ים החשוב ביותר של האסלאם הסוני.
المطالب العالية بزوائد المسانيد الثمانية (אלמטאלב אלעאליה בזואאד אלמסאניד אלת'מאניה) - ספר המכיל חדית'ים שלא נכללו באוספים אחרים.
تهذيب التهذيب (תהד'יב אלתהד'יב) וקיצורו تقريب التهذيب (תקריב אלתהד'יב) - ספר אנציקלופדי העוסק בחקר המוסרים של החדית'ים.
لسان الميزان (לסאן אלמיזאן) - ספר משלים העוסק במוסרי החדית' שלא נכללו בספר הקודם.
القول المسدد في الذب عن المسند (אלקול אלמסדד פי אלד'ב ען אלמסנד) - דיון באותנטיות השנויה במחלוקת של קובץ החדית'ים مسند أحمد (מסנד אחמד) של אחמד אבן חנבל.
نخبة الفكر في مصطلح أهل الأثر (נח'בת אלפכר פי מצטלח אהל אלאת'ר) - עוסק במינוח החדית'.
الدراية في تخريج أحاديث الهداية (אלדראיה פי תח'ריג' אחאדית' אלהדאיה) - אחד מכתביו הנחשבים למקור הלכתי חשוב.
الإصابة في تمييز الصحابة (אלאצאבה פי תמייז צחאבה) - המקור החשוב ביותר למידע על הצחאבה (الصحابة), בני לווייתו של הנביא מוחמד.
الدرر الكامنة في أعيان المائة الثامنة (אלדרר אלכאמנה פי אעיאן אלמאאה אלת'אמנה) - לקסיקון ביוגרפי של האישים החשובים והבולטים ביותר במאה השמינית לפי הלוח המוסלמי (ספטמבר 1300-ספטמבר 1397) בארצות האסלאם.
إنباء الغمر بأنباء العمر (אנבאא אלע'מר באנבאא אלעמר) - חיבור היסטורי רחב היקף של כאלף עמודים גדולים, הסוקר את האירועים במצרים ובסוריה בין השנים 773 - 850 לפי הלוח המוסלמי
(1371–1446). (זהו אחד המקורות עליהם מתבסס הערך הזה).
رفع الإصر عن قضاة مصر (רפע אלאצר ען קצ'אה מצר) - לקסיקון של שופטי מצרים מאז הכיבוש המוסלמי עד סוף המאה השמינית לפי הלוח המוסלמי (ספטמבר 1397).
ديوان ابن حجر (דיואן אבן חג'ר) - קובץ שירה.
מודיעין אווירי (רוסיה)

מודיעין אווירי (ברוסית: Воздушная Разведка או Разведывательная авиация) הוא יחידה ראשית במטה חיל האוויר הרוסי, האחראית ליצירת תמונת המודיעין למשימות חיל האוויר ומשתתף ביצירת תמונת המודיעין הכוללת, כחלק מקהילת המודיעין. מודיעין האוויר הרוסי הוא אחד הוותיקים בעולם והחל לפעול עוד בשנת 1911.
הגוף כולל מספר יחידות לאיסוף ומחקר מודיעין אודות נושאים שונים הקשורים ללוחמה אווירית ומשתף פעולה עם גופי המודיעין הצבאי של רוסיה.
היסטוריה

המודיעין האווירי ברוסיה הוקם בשנת 1911 במסגרת חיל האוויר הרוסי הקיסרי. בשנים 1912–1913, במלחמת הבלקן הראשונה ביצעו יחידות תעופה רוסיות בפיקודו של סרן שצ'טינין (Щетинин), לצד בולגריה, משימות סיור אוויריות עם צילומי מצודות ששימשו את המודיעין האווירי. רק במלחמת העולם הראשונה החל לפעול כיחידה עצמאית של חיל האוויר.
במהלך מלחמת העולם השנייה, 12% מהמטוסים הסובייטים יצאו למשימות סיור אווירי מודיעיני. עם העלייה בהיקף האיבה גברה גם עוצמת הסיור האווירי. בשנת 1941 מספר מטוסי הסיור אווירי הסתכם ב-9.2%, בשנת 1944 הוא עלה ל-15%. הסיור האווירי לא רק השיג נתונים על האויב, אלא השלים ותיעד את הנתונים על סוגים אחרים של מודיעין לשימוש הצבא האדום.
בסביבה המשתנה במהירות, סיור אווירי היה לרוב האמצעי היחיד להשגת נתוני אויב עבור פיקוד הצבא. לדוגמה, בחורף 1942 ובחורף 1943. רק סיור אווירי הצליח בזמן לחשוף את העברתם של שתי אוגדות שריון גרמניות מצפון קווקז לאזור קוטלניקובו למטרת חסימת התקדמות הכוחות ליד סטלינגרד. במהלך הכנת מבצע ויסלה-אודר משנת 1945, מודיעין אווירי מילא תפקיד מרכזי בגילוי קווי הגנה של האויב הנאצי.
בזמן המלחמה הקרה, גוף זה פעל כחלק מחיל האוויר הסובייטי. לאחר התפרקות ברית המועצות המודיעין האווירי שיתף פעולה עם חיל הלוחמה האלקטרונית ומפעילים יחד את הכטב"מים הרוסיים.
ראו גם

מינהל הביון של המטה הכללי של הצי הרוסי
להק המודיעין
לקריאה נוספת

Советская военная энциклопедия. / ред. Н. В. Огарков. М., Воениздат, 1976 год;
Воздушная разведка железных дорог. М., 1963;
Лазарев Б. А., Сизов А. II. Фотографические средства воздушной разведки. Ч. 1. Рига, 1973;
Маковский В. П. Системы обработки и передачи разведпнформации. Ч. 1. Рига, 1973; Соколов А. Н.
Hовиков А., Юнусов Т. Визуальный поиск наземных целей в сумерках.— «Авиация и космонавтика», 1965, № 12;
Разведчик над полем боя.— «Авиация и космонавтика», 1965, № 9.
מודיעין אווירי (ברוסית)
Воздушная разведка — М.: Воениздат НКО СССР, 1938
מוריה חברה לפיתוח ירושלים

| --- | --- |

 נתונים כלליים
 תקופת הפעילות:  1987–הווה (כ־38 שנים)
 מיקום המטה:  הלני המלכה 9, ירושלים
 בעלות:  עיריית ירושלים
 ענפי תעשייה:  פיתוח תשתיות וכבישים, תחבורה, רכבת קלה, פיתוח שכונות, פיתוח אורבני, מבני ציבור, אנרגיה סולארית
 הכנסות:  3 מיליארד ש"ח (2023)
 יו"ר:  ראש העיר ירושלים משה ליאון
 מנכ"ל:  גלעד בר-אדון
  
  אתר האינטרנט הרשמי של מוריה חברה לפיתוח ירושלים
 
מוריה חברה לפיתוח ירושלים בע"מ היא חברה עירונית, המשמשת כזרוע הביצוע של עיריית ירושלים ומשרד התחבורה ומופקדת על ניהול וביצוע מיזמי הפיתוח והתשתיות הגדולים בירושלים. תחומי ההתמחות המרכזיים של חברת מוריה הם פיתוח תשתיות תחבורתיות - הקמת עורקי תחבורה ראשיים ומערכי כבישים, הקמת נתיבי תחבורה ציבורית, הקמה ופיתוח התשתיות של הרכבת הקלה, פיתוח שכונות חדשות, הקמת מבני ציבור, פיתוח אורבני, הקמת פארקים, שבילי אופנים וגני שעשועים, אנרגיה סולארית ועוד.
היסטוריה

חברת מוריה הוקמה בשנת 1987 על ידי ראש העיר ירושלים טדי קולק. כיום משמש ראש העיר משה ליאון כיו"ר הדירקטוריון וגלעד בר-אדון מכהן כמנכ"ל החברה. מוריה רשמה בשנת 2023 שיא בתולדות החברה, עם ניהול וביצוע של פרויקטים ברחבי העיר בהיקפי ביצוע של 3 מיליארד ש"ח.
מיזמים

בין המיזמים שמנהלת ומבצעת החברה:
פרויקט הכניסה לעיר
פרויקט מנהור צומת הגבעה הצרפתית
פרויקט הכפלת כביש המנהרות
הקמת מחלף גינות סחרוב
כביש הטבעת המזרחי
פיתוח תשתיות הרכבת הקלה בירושלים (הארכת הקו האדום, ביצוע הקו הירוק והקו הכחול)
כביש בגין
הקמת מבני חינוך, כיתות לימוד וגני ילדים
פיתוח שכונות חדשות - מורדות ארנונה, רמת שלמה
הקמת נתיבי תחבורה ציבורית (כביש בגין, ירמיהו)
הקמת מסוף וחניון האוטובוסים 4/9
ספורטק עמק הארזים
הגשר התלוי מעל גיא בן הינום
הקמת פארקים וגינות ציבוריות
מארק איבנוביץ' שבליוב

| --- | --- |

 לידה:  11 באוקטובר 1904 סנט פטרבורג, האימפריה הרוסית האימפריה הרוסית
 פטירה:  6 באוקטובר 1991  (בגיל 1980) מוסקבה, רוסיה רוסיה
 מקום קבורה:  בית הקברות טרויקורובסקויה 
 מדינה:  ברית המועצות 
 השכלה:  St. Petersburg State Transport University 
 השתייכות:  חיל האוויר הסובייטי חיל האוויר הסובייטי
 תקופת הפעילות:  1920–1971 (כ־51 שנים)
 דרגה:   גנרל-לייטננט
 תפקידים בשירות
 סגן ראש גלבסוומורפוט (נתיב הים הצפוני הראשי)
 פעולות ומבצעים
 מלחמת האזרחים ברוסיה  מלחמת העולם השנייה
 עיטורים
 גיבור ברית המועצות (27 ביולי 1937; מס' 36)   עיטור כוכב הזהב   2 עיטור לנין (20 בינואר 1934; 27 ביוני 1937) 4 עיטור הדגל האדום העמלי (10 ביולי 1962; 15 ביוני 1971; 14 ספטמבר 1977)   עיטור מלחמת המולדת מדרגה ראשונה (11 במרץ 1985)  עיטור הידידות בין העמים (13 באוגוסט 1987)  מדליית "פרטיזן המלחמה הפטריוטית הגדולה" מדרגה ראשונה (11 בספטמבר 1943)  3 עיטורי הכוכב האדום (3 במאי 1940; 20 בפברואר 1942; 03 בנובמבר 1944)   עיטור קוטוזוב מדרגה שנייה (18 בספטמבר 1943)  ומדליות אחרות  
 תפקידים אזרחיים
 עובד במפעל המטלורגי ציר באספה הראשונה של הסובייט העליון של ברית המועצות המפקח הממלכתי של סוומורפוט
 הנצחה
 יד זיכרון על קברו  ספינה של משרד צי הנהרות קרויה על שמו  רחוב בסברדלובסק קרוי על שמו
 
מארק איבנוביץ' (יזראילביץ') שבליוב (1904–1991) היה טייס תעופת הקוטב יהודי סובייטי, ראש התעופה הקוטבית של המנהלת הראשית של דרך הים הצפונית שלחם במלחמת העולם השנייה, שקיבל עיטור גיבור ברית המועצות (27 ביוני 1937), לוטננט גנרל בחיל התעופה (25 במרץ 1943).
קורות חיים > דרגות

ב-5 במאי 1942 הוענקה לו הדרגה הצבאית "מייג'ור גנרל בחיל התעופה", ב-25 במרץ 1943 – "לוטננט גנרל בחיל התעופה".
לאחר המלחמה נשאר באותם התפקידים ובנובמבר 1946 מונה לסגן ראש המנהלת הראשית של צי האוויר האזרחי תחת מועצת השרים של ברית המועצות. מינואר עד אפריל 1953 עבד במחלקת כוח האדם במטה הכללי של חיל האוויר הסובייטי. מאפריל אותה השנה עד ינואר 1954 היה עוזר מפקד הארמייה האווירית מס' 29 במחוז הצבאי של המזרח הרחוק בבניית שדות תעופה, בהמשך נהיה לסגן ראש המטה של הארמייה. היה אחראי על הקמת שדות תעופה חדשים באזורים המרוחקים ביותר במזרח הרחוק (קמצ'טקה, סחלין, האיים הקוריליים, צ'וקוטקה). בינואר 1955 עזב ללימודים בקורסים האקדמיים הגבוהים באקדמיה הצבאית הגבוהה על שמו של קלימנט וורושילוב ובאותה השנה סיים אותם.
בנובמבר הועבר לעבודה במשק הלאומי עם הישארות בסגל הכוחות המזוינים של ברית המועצות, וחזר לתפקיד סגן ראש גלבסוומורפוט. מאז 1960, ראש מנהלת הקוטב של תעופה אזרחית בברית המועצות. במאי 1971 – פרש בצבא לגמלאות.
בין השנים 1971–1988, המפקח הממלכתי של סוומורפוט (נתיב הים הצפוני). מאז המחצית השנייה של שנות החמישים השתתף ב-24 משלחות סובייטיות ארקטיות ואנטארקטית אחת, כולל ניהול 15 ממשלחות הללו. על חשבונו רשומים הישגים בולטים רבים של התעופה הסובייטית באותן שנים, למשל: פתיחת קווי תעופה נוסעים סדירים מוסקבה – נורילסק – טיקסי ומוסקבה – אנאדיר – צ'וקורדאך – כף שמידט; טיסה מוסקבה – אנטארקטיקה (תחנת מחקר "מירניי") – מוסקבה שעבר דרך טשקנט, דלהי, רנגון, ג'קרטה, דרווין, סידני, ניו זילנד ותחנת מחקר מק מרדו האמריקנית (דצמבר 1961 – פברואר 1962). בשנת 1977 סיפק סיור קרח אסטרטגי לפריצת הדרך המוצלחת של ספינת פורצת הקרח הגרעיני "ארקטיקה" לקוטב הצפוני.
התגורר במוסקבה. נפטר ב-6 באוקטובר 1991. נקבר במוסקבה בבית העלמין טרוייקורובסקויה.
ספריו ומאמריו

שבליוב, ארקטיקה – גורלי. זיכרונותיו של המפקד הראשון של התעופה הקוטבית. וורונז' 1999 (ברוסית).
אריקיינן, צ'ובאקוב, שבליוב. נתיב הים הצפוני: בעבר ובהווה. ב"צי ימי". 1982, מס 12'. עמ' 22–27 (ברוסית).
שבליוב, על תקופת הפעילות הראשונה של גלאבסוומורפוט. ב"כרוניקה של הצפון", מוסקבה, 1985. עמ' 6–15 (ברוסית).
הקדמה לספרו של אריקיינן "מרכז הכובד הוא הקוטב הצפוני". מוסקבה, 1989 (ברוסית).
לקריאה נוספת

"גיבורי ברית המועצות: מילון ביוגרפי קצר", כרך 2, העורך הראשי שקאדוב, מוסקבה, 1988 ISBN 5-203-00536-2 (ברוסית).
לוריה, "אדמירלים וגנרלים בחיל הים של ברית המועצות: 1946–1960", מוסקבה, 2007, ISBN 978-5-9950-0009-9 (ברוסית).
"גיבורי השנים הבוערות", ספר 4, מוסקבה, 1980 (ברוסית).
קמינסקי, "בשמי הארקטיקה העזובה", מוסקבה, 2006, ISBN 5-85868-045-3 (ברוסית).
הערות שוליים

↑  לפי הלוח היוליאני שהיה נהוג אז עדיין באימפריה
1 2 3 4  דף על שמו באתר "גיבורי המדינה" (רוסית)
↑  מידע מבסיס הנתונים "גבורת העם" (רוסית)
↑  מידע מבסיס הנתונים "גבורת העם" (רוסית)
↑  מגזין "סאמיזדאט", "טייסים – גיבורי ברית המועצות 1934–1941", 4 בספטמבר 2008
| --- | --- |
בקרת זהויות :  VIAF: 129144648567611325197   WorldCat (עם VIAF): 129144648567611325197
מחלף אבן העזר

תבנית:מחלף
מחלף אבן העזר
מחלף אבן העזר, הוא מחלף בכביש 5 עם כביש 5050.
המחלף, שנחנך בשנת 2002, החליף את השימוש בשני צמתים לאורך כביש 5 (צומת קסם-פארק אפק וצומת ראש העין). המחלף נמצא כשני קילומטר מזרחית למחלף קסם, ומאפשר גישה לראש העין מצפון. מזרחה מהמחלף נמצא מחלף ראש העין מזרח ואחריו נמצא מחלף שער שומרון, אשר מוביל אל יישובי השומרון המרכזי (כגון אלקנה).

המחלף נבנה על ידיד חברת חופרי השרון בעלות של 32 מיליון שקלים, במסגרת הפרויקט בוצעה גם הרחבה של כביש 5 ל-2 מסלולים בני 2 נתיבים בכל כיוון ממחלף קסם ועד מחצבת פיוניר בנחל רבה.
המחלף נקרא על שמו של האתר המקראי "אבן העזר", אשר מזוהה בחורבת עִזְבְּת צַרְטַה הסמוכה.
הערות שוליים

↑  חופרי השרון תקים את מחלף אבן העזר בראש העין, באתר גלובס, 12 ביולי 1999
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: מחלף קסם | מחלפים בכביש 5 | הבא: מחלף ראש העין מזרח |