stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
לזדיי

| --- | --- |
סמל לזדייסמל לזדיי

 מדינה:  ליטא ליטא
 מחוז:  אליטא
 מחוז משנה:  לזדיי
 שטח:  4.8 קמ"ר
 גובה:  126 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  3,895 (1 בינואר 2023)
 קואורדינטות:  54°14′N 23°31′E﻿ / ﻿54.233°N 23.517°E﻿ / 54.233; 23.517
 http://www.lazdijai.is.lt
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת ליטא מוגדלת) וילנה קלייפדה שיאוליאי מריאמפולה קובנה פוניבז' אוטנה אליטא טלז טאורגה לטביה בלארוס פולין רוסיה מחוז קלינינגרד לזדיי(למפת ליטא רגילה) וילנה קלייפדה שיאוליאי מריאמפולה קובנה פוניבז' אוטנה אליטא טלז טאורגה לטביה בלארוס פולין רוסיה מחוז קלינינגרד לזדיי  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
לזדיי (בליטאית: ‏Lazdijaiקובץ:Lazdijai.ogg‏Ⓘ‏; בפולנית: Łoździeje, לוז'דז'ייה; ביידיש: לאַזדיי) היא בירת מחוז המשנה לזדיי במחוז אליטא בדרום ליטא, בסמוך לגבול פולין, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
תולדות היישוב

ללזדיי הוענקו זכויות עיר בסוף המאה ה-16. בחלוקת פולין השלישית בשנת 1795 נכללה העיר בתחום פרוסיה, ובשנת 1815 נכללה בתחום פולין הקונגרסאית.
יהודי לזדיי בשואה

בין מלחמות העולם נמנו בעיר כ-1,200 יהודים, קרוב למחצית תושביה, ופעלו בה ישיבה ובית ספר עברי מרשת יבנה. פעילות זו נאסרה עם כיבוש האזור בידי הסובייטים בשנת 1940.
ב-22 ביוני 1941 נכבשה העיר בידי הגרמנים, ואלו הטילו על יהודיה גזירות שונות, ובהן חובת ביצוע עבודות כפייה משפילות, החרמת רכוש, והוצאות להורג של נערים יהודים שהואשמו בקומוניזם.
כמעט מהיום הראשון מהכיבוש של הגרמנים, התושבים היהודים היו מוקד עינויים ושוד. גם הגרמנים וגם הליטאים דרשו שעונים, תכשיטים, כסף, זהב וחפצי ערך אחרים באיומים על פגיעה גופנית. שוטרים ובריונים ליטאים היו מרבים להכות אנשים ללא רחמים. בכל יום ראשון לאחר שהליטאים עזבו את הכנסייה, הם היו מוציאים את הגברים היהודים מהבקתות, מביאים אותם לכיכר המרכזי  ומענים אותם ב"התעמלות גופנית ". הם היו מכריחים אותם להתגלגל בעפר, להכות אחד את השני ולבצע פעלולים אחרים לשעשוע ולהנאתם של הצופים. בריונים היו תוקפים את היהודים ופוגעים בהם ללא רחם. השומרים הליטאים היו דורשים מהיהודים שיעבירו להם את כספם, זהבם וחפצי הערך שלהם. הם היו מכריחים אותם להתפשט והיו מחפשים את בגדיהם. כמות נכסים גדולה נגנבה מהיהודים באותם ימים.
שמועות על רצח והשמדת היהודים בסביבה מסביב הגיעו לאזדיי. באמצע ספטמבר נשמעה השמועה כי יהודי לייפון הסמוכים נרצחו. היהודים בראשות הרב של לזדיי יעקב אריה הכהן גרשטיין ניגשו אל הכומר המקומי כדי לבקש את עזרתו מכיוון שהרב גרשטיין כיהן כרב המקומי במשך למעלה מעשרים שנה ובעל מוניטין מצוין בקרב יהודים והליטאים,  הכומר התנצל באומרו כי הוא אינו מסוגל לסייע לרב כלל. מפקד המשטרה גם לא היה מוכן לעזור.
ב-15 בספטמבר 1941 רוכזו יהודי העיר בגטו שהוקם במספר צריפים באחוזה סמוכה, אליו הובאו גם יהודים מיישובי הסביבה, כמו רודמין, וישי וקופצ'ווה. גטו זה גודר בגדר תיל, ונשמר בידי שומרים ליטאים, והתקיים בו רעב כבד.
ביום חמישי, 30 באוקטובר 1941, ננעלו שערי הגטו, ויהודיו נכלאו בצריפים שבהם התגוררו. בזמן זה הצליחו להימלט מהגטו כ-100 יהודים. מהם שרדו שישה. היהודים ראו שהליטאים צועדים מרחוק עם מעדרים בידיהם. כשנשאל מפקד המשטרה בנוגע לפשר הדבר, הוא השיב באדישות כי "הם הולכים לחפור לכם בורות. זה ייקח כמה ימים וזה בדיוק משך הזמן שנותר לכם לחיות." לאחר הסבר זה, רבים ניסו לברוח, למרות שהמקום נשמר היטב על ידי שומרים חמושים. למחרת בבוקר הוחזרו נמלטים למחנה, חלקם פצועים וחלקם נרצחו, וראש המשטרה אמר ליהודים כי בריחה אינה הגיונית שכן בכל מקום שכף הרגל הגרמנית מונחת היהודי נמחק מעל פני האדמה.
ביום שני, 3 בנובמבר 1941 - י"ג חשוון ה'תש"ב הוציאו הליטאים את 1,535 היהודים מתוכם 485 גברים 511 נשים 539 ילדים שנותרו בגטו, והצעידו אותם עירומים לבורות ירי בהם נרצחו כולם. הרוצחים היו ליטאים חברי משטרת העזר הליטאית.
עקומת פרידמן

במיילדות, עקומת פרידמן (באנגלית: Friedman curve) היא גרף המתאר את התקדמות הלידה אצל נשים ביחס לציר הזמן. העקומה פורסמה לראשונה על ידי הרופא האמריקאי עמנואל פרידמן (נולד ב-1926) בשנת 1954.
פרידמן יצר ייצוג גרפי של לידה אידיאלית שנותרה ידועה עד היום על שמו. הוא השתמש בגרף כדרך לתאר ולסכם את התוצאות של המחקר שעשה בהשתתפות 500 נשים אמריקאיות, והיה החוקר הראשון שבחן והציג נתונים מסוג זה.
בנתונים שהוצגו בעזרת הגרף נעשה שימוש נרחב בתחום הגינקולוגיה והמיילדות. גינקולוגים ומיילדות השתמשו בעקומה בעיקר להערכת התקדמות הלידה ומתן סיוע רפואי בהתאם.
העקומה מתארת את הדרך שבה אנשי רפואה רואים את הלידה ואינה מציגה תחושות וחוויות של הנשים בזמן הלידה.
תיאור הגרף

ציר (x) על הגרף מתאר את משך הלידה בשעות. משך הזמן לאורך הציר נע בין 0 ועד 18 שעות. ציר (y) מציג את התרחבות צוואר הרחם אצל היולדת בסנטימטרים, וסקאלת הממדים נעה מ-0 עד 10 ס״מ. תוצאות המחקר הראו שההתרחבות ביחס לזמן ניתנות לייצוג על ידי קו הדומה בצורתו לאות s. במקביל מוצגת על הגרף גם הירידה של החלק המתקדם של העובר (בדרך כלל, הראש) בתעלת הלידה. התרחבות צוואר הרחם והתקדמות העובר  מתרחשות בתוך פרקי זמן מוגדרים וקבועים.
שלבי הלידה

תהליך הלידה חולק על ידי פרידמן לארבעה שלבים. פרידמן קבע לכל שלב משך זמן מקסימלי לפי תוצאות מחקרו. חריגה של שלב מסוים מגבולות הזמן שנקבעו לו עשויה להעיד על בעיה בתהליך הלידה. איבחון הבעיה יהיה תלוי בשלב הלידה שבו האישה נעצרה.
שלבי הלידה > השלב הראשון

השלב הראשון מתחיל כאשר צוואר הרחם מתחיל להתרחב ומסתיים ברגע שנוצרת התרחבות שלימה. במהלך השלב הראשון צוואר הרחם נהפך לרך יותר ומשופשף והוא נסוג לתוך החלק התחתון של הרחם. השלב הראשון מתחלק לשתי פאזות, לפי קצב התרחבות צוואר הרחם.
שלבי הלידה > השלב הראשון > פאזה ראשונה

בפאזה הראשונה נקראת גם השלב הלטנטי או הסמוי, ובמהלכה מתרחשת המחיקה והתחלת תהליך ההתרחבות של צוואר הרחם.
השלב הלטנטי יכול להמשך עד 18 שעות אצל נשים בלידה ראשונה ועד 10 שעות אצל נשים בלידה חוזרת.
שלב סמוי החורג מזמנים אלה עלול להיגרם כתוצאה משימוש מוקדם או מוגזם של תרופות הרגעה או משככי כאבים, תנוחה עוברית לא נכונה, או גודל עובר שאינו תואם לגודל האגן של האמא.
שלבי הלידה > השלב הראשון > פאזה שנייה

הפאזה השנייה נקראת גם פאזה אקטיבית, ובמהלכה התרחבות צוואר הרחם תהיה פעילה ומהירה יותר לעומת הפאזה הראשונה. בדרך כלל הפאזה השנייה מתחילה כאשר צוואר הרחם מגיע להתרחבות של 3–6 ס״מ. קצב ההתרחבות במהלך הפאזה האקטיבית עומד על 1 ס״מ לשעה אצל נשים בלידה ראשונה, וכ-1.2 ס״מ לשעה אצל נשים בלידה חוזרת. גם כאן, חריגה מקצב ההתרחבות הצפוי יכולה להעיד על בעיה בתהליך הלידה, כגון תפקוד לקוי של הרחם, תנוחה עוברית לא נכונה וחוסר פרופורציה בין גודל העובר לגודל האגן. תהליך ירידת העובר בתעלת הלידה מתחיל בשלב האקטיבי ולקראת סופו נעשה מהיר יותר.
שלבי הלידה > השלב השני

השלב מתחיל מרגע שצוואר הרחם הגיע לפתיחה מלאה (כ־10 ס״מ) ועד יציאת התינוק. במהלך השלב השני העובר ממשיך להתקדם ולרדת מהר יותר דרך תעלת הלידה. משך השלב השני הוא בדרך כלל 30 דקות עד 3 שעות אצל נשים בלידה ראשונה ו-5–30 דקות אצל נשים בלידה חוזרת. קצב התקדמות העובר דרך האגן במהלך השלב השני הוא כ-1 ס״מ לשעה אצל אישה בלידה ראשונה, ו-2 ס"מ לשעה אצל אישה בלידה חוזרת.
שלבי הלידה > השלב השלישי

השלב השלישי מתחיל לאחר לידת התינוק ועד יציאת השלייה. משך השלב השלישי יכול להמשך עד 30 דקות בקרב רוב הנשים גם בלידה ראשונה וגם בלידה חוזרת.
בשלב הזה חשוב לשים לב לשלימות השלייה ברגע יציאתה, על מנת להימנע מסיבוכים אצל היולדת בהמשך.
שלבי הלידה > השלב הרביעי

השלב האחרון בתהליך הלידה, מתחיל לאחר יציאת השלייה ועד התייצבות האישה. שלב זה יכול להמשך עד 6 שעות לאחר הלידה.
שימוש בעקומה

מאז פרסום העקומה בשנת 1954, חוקרים בחנו מחדש את קצב ההתקדמות של העובר והתרחבות צוואר הרחם. הצורך בעדכון המידע הקיים ושיטות ההערכה עלה על הפרק כתוצאה מחידושים בדרכי טיפול ואבחון. החוקרים בוחנים מחדש את הקריטריונים המוצגים בעקומת פרידמן, על מנת להביא בחשבון שינויים במיילדות שחלו מאז שפורסמה העבודה המקורית. שינויים אלו כוללים למשל שימוש נרחב יותר בהרדמה אפידוראלית, ועלייה במשקל הממוצע של האמהות ושל התינוקות.
ראו גם

לידה פעילה
שליה נעוצה
הערות שוליים

1 2  Zhang, J., Troendle, J. F., & Yancey, M. K. (2002). Reassessing the labor curve in nulliparous women. American journal of obstetrics and gynecology, 187(4), 824-828.
1 2  Caught, A. B. (2014). Can we safely reduce primary cesareans with greater patience? Birth, 41(3), 217-219
↑  Cesario, S. K. (2004). Reevaluation of Friedman's labor curve: a pilot study. Journal of Obstetric, Gynecologic, & Neonatal Nursing, 33(6), 713-722.
↑  התרחבות שלימה היא התרחבות של 10 ס״מ במדידות צוואר הרחם
↑  Caughey, A. B. (2014). Can we safely reduce primary cesareans with greater patience? Birth, 41(3), 217-219
↑  Cesario, S. K. (2004). Reevaluation of Friedman's labor curve: a pilot study. Journal of Obstetric, Gynecologic, & Neonatal Nursing, 33(6), 713-722
| היריון ולידה |
| --- | --- | --- |
| מונחים הקשורים להיריון | עובר • שליה • חבל הטבור • שק החלמון • שק שפיר • מי שפיר • הפריה • הפקק הרירי • פיזיולוגיה של ההיריון • תנועות עובר |  |
| מונחים הקשורים ללידה | לידה פעילה • צירי הלידה • השראת לידה • לידה בהלכה • סטריפינג • מגע עור לעור • אפידורל • ירידת מים |  |
| מצבים מיוחדים בהיריון | היריון בסיכון • היריון רב-עוברים • שליית פתח • שליה נעוצה • מיעוט מי שפיר • ריבוי מי שפיר • היפרדות שליה • מחלת בלוטת התריס בהיריון • רעלת היריון |  |
| מצבים מיוחדים בלידה | מצג עכוז • כריכת חבל הטבור • צניחת חבל הטבור • תסמונת שאיפת מקוניום • זיהום מי שפיר • חתך חיץ • ניתוח קיסרי • לידה מוקדמת • לידה מכשירנית • לידה שקטה • דיסטוציה • פקיעת קרומים מלאכותית • דמם שלאחר לידה (PPH) |  |
| בדיקות במהלך ההיריון | בדיקת היריון • בדיקות סקר בהיריון • בדיקת העמסת סוכר • בדיקת שקיפות עורפית • בדיקת אולטרה סאונד להיריון • מוניטור עוברי • תבחין משולש • בדיקת סיסי שליה • בדיקת מי שפיר • פטוסקופיה |  |
| מונחים נוספים הקשורים להיריון ולידה | קורס הכנה ללידה • לידת בית • לידה טבעית • לידה במים • תמיכת לידה • בית יולדות • עקומת פרידמן • שמירת היריון • דימום מיילדותי • טומאת יולדת • לידה ביהדות |  |
בוריש פלוטאי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  23 במאי 1904 אוראדיה, רומניה 
 פטירה:  13 בספטמבר 1983 (בגיל 79) בודפשט, הונגריה 
 מדינה:  הונגריה 
 מקום קבורה:  בית הקברות פרקשרטי בבודפשט 
 שפות היצירה:  הונגרית 
 צאצאים:  פטר בצ'ו 
 פרסים והוקרה:  פרס אטילה יוז'ף (1950)  פרס אטילה יוז'ף (1967) 
 
בוריש פלוטאי (במקור פולק, בהונגרית: Palotai Bori; אוראדיה, 23 במאי 1904 – בודפשט, 13 בספטמבר 1983) הייתה סופרת ומשוררת הונגריה-יהודייה ניצולת שואה, זוכת פרס אטילה יוז'ף. אמו של הבמאי פטר בצ'ו (מקודם בֶּהְם) ואחותה של השחקנית וסופרת ארז'י פלוטאי.
ביוגרפיה

פלוטאי נולדה במשפחה יהודית כבתם של ארמנד פלוטאי (פולק) ומרגיט פרידמן (1880-1969). סבא וסבתא שלה היו מסעדנים וסוחרי יין. היא חיה בקושיצה בין השנים 1919 - 1940. שם סיימה את לימודיה בתיכון. בשנת 1926 פורסם בקושיצה כרך השירים הראשון שלה (הצפות אביב). היא התחתנה עם אלפרד בֶּהְם, פקיד יהודי ובנה פטר בצ'ו נולד בשנת 1928. בשנת 1932 הייתה עורכת מגזין נוער בשפה ההונגרית בקושיצה. היא זכתה בתחרות של ההוצאה לאור אתנאום ושל כתב העת הספרותי החשוב ניוגט. בשנת 1940 עברה עם משפחתה לבודפשט כדי להציל את המשפחה מגירוש יהודי הונגריה מערי השדה. בשנת 1946, זו השנה השישית שלה בבודפשט, התמנתה לעורכת המגזין "נשים" (Asszonyok). בין השנים 1947–1953 הייתה ראש המדור הספרותי של היומון נפסבה.
כתביה

Tavaszi áradás (versek, 1926)
Valaminek a végén (versek, 1929)
Az úszóbajnoknő (kisregény, 1933)
Péter, egy szegény kisdiák regénye (ifjúsági regény, 1934)
Csillag és kenyér (versek, 1936)
Isten ölében (elbeszélés, 1936)
Julika (ifjúsági regény, 1937)
Julika és az ötödik osztály (ifjúsági regény, 1939)
Kassai diákok (ifjúsági regény, Hungária, Bp., 1940)
A Mókus-uccai titok (ifjúsági regény, Hungária, Bp., 1941)
Hátsó lépcső (elbeszélés, 1941)
Semetke úr éjszakája (regény, 1942)
Botrány a szállodában (regény, 1943)
Kegyetlen ifjúság (regény, 1943)
Anyák (elbeszélés, 1947)
Julika tizenhat éves (regény, 1948)
Tűzhely (elbeszélés, 1949)
Puskásné (regény, 1950)
Kakasszó (elbeszélés, 1951)
Új emberek a Dunai Vasműnél (riportok, 1951)
Sztálinvárosi gyerekek (regény, 1953)
הצפות האביב (שירים, 1926)
בסוף של משהו (שירים, 1929)
אלופת השחייה (רומן, 1933)
פטר, רומן של סטודנט קטן ומסכן (רומן נעורים, 1934)
כוכב ולחם (שירים, 1936)
בחיקו של אלוהים (סיפור קצר, 1936)
יוליקה (רומן נוער, 1937)
יוליקה וכיתה ה' (רומן נוער, 1939)
סטודנטים מקושיצה (רומן נוער, הונגריה, ב ', 1940)
הסוד של רחוב סנאי (רומן נוער, Hungaria, Bp., 1941)
מדרגות אחוריות (סיפור קצר, 1941)
לילה של מר שמטקה (רומן, 1942)
שערורייה במלון (רומן, 1943)
נוער אכזרי (רומן, 1943)
אמהות (סיפור קצר, 1947)
יוליקה בת שש עשרה (רומן, 1948)
תנור (סיפור קצר, 1949)
גברת פושקאש (רומן, 1950)
קריאת התרנגול (סיפור קצר, 1951)
אנשים חדשים במפעלי הברזל דנובה (דוחות, 1951)
ילדי סטלינגרד(רומן, 1953)
ראו גם

תולדות הספרות ההונגרית A magyar irodalom története
סופרים בני זמננו Kortárs magyar írók
לקריאה נוספת

מי ומי בספרות ההונגרית Ki kicsoda a magyar irodalomban? Tárogató Könyvek ISBN 963-8607-10-6
Ki kicsoda a magyar irodalomban? Könyvkuckó kiadó, Budapest, 1999 ISBN 9-638157-91-7
לקסיקון ביוגרפי הונגרי Magyar életrajzi lexikon IV: 1978–1991 (A–Z). Főszerk. Kenyeres Ágnes. Budapest: Akadémiai. 1994. ISBN 963-05-6422-X
בוריש פלוטאי Szerzői adatlapja a Molyon
הערות שוליים

↑  "Friedmann Margit halotti bejegyzése a Budapest V. kerületi polgári halotti akv. 83/1969. folyószáma alatt".
↑  "Szülei házassági bejegyzése a miskolci polgári házassági akv. 340/1899. folyószáma alatt".
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987010632021305171  PLWABN: 9810531142505606  BnF: cb126839021 (data)  GND: 142151874  ISNI: 0000 0001 0718 1068  LCCN: n83218969  NKC: xx0023650  NTA: 26879894X  SUDOC: 081843143  VIAF: 19801321   WorldCat (עם VIAF): 19801321 
לוח זיכרון על ביתה בבודפשט
אויגן שטולצר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1886 הונגריה
 פטירה:  22 בדצמבר 1958 (בגיל 72 בערך) רומא
 מקום לימודים:  האוניברסיטה הטכנית של מינכן 
 תקופת הפעילות:  1917–1958 (כ־41 שנים)
 תחום יצירה:  אדריכלות
 יצירות ידועות:  תכנון בית הכנסת בחדרה, תכנון קריית מאיר בתל אביב, טיילת חוף תל אביב, בית ההסתדרות בירושלים
 
אויגן שטולצר (בהונגרית: Stolzer Jenő;‏ 1886, הונגריה – 22 בדצמבר 1958, רומא) היה אדריכל יהודי-הונגרי. היה נשוי לאדריכלית יהודית סגל. בין שאר עבודותיו בישראל ומחוצה לה: תיאטרון הבימה וקולנוע אורה בחיפה.
קורות חיים

שטולצר למד בבית ספר תיכון טכני בעיר בודפשט, הונגריה. בהמשך למד עיצוב פנים במכללה הטכנית במינכן - (האוניברסיטה הטכנית של מינכן) במשך ארבע שנים וסיים את לימודיו שם בשנת 1908.
בגיל 24, בשנת 1916 הגיע לברלין וכעבור שנה הצטרף למשרדו של האדריכל אוסקר קאופמן והיה לשותפו. עם קאופמן עבד באירופה וגם בישראל, במשך למעלה משלושים שנה.
בתקופה זו השלים את לימודיו לעבודת דוקטורט בנושא התיאטרון.
בשנת 1916 שירת שנה כקצין במלחמת העולם הראשונה.
בשנת 1934, עם עליית המפלגה הנאצית לשלטון בגרמניה, עלה לארץ ישראל כשבידו סכום לא גדול של כ-1,000 מארק, אותם קיבל בתמורה למכירת ספרייתו הפרטית.
כשנה מאוחר יותר, הצטרף אליו אוסקר קאופמן ושניהם המשיכו לעבוד יחד. למשרד זה הצטרפה האדריכלית דר' יהודית סגל.
בעזבונה של אשתו, יהודית סגל שטולצר, התגלו מסמכים המעידים כי כשעזב את ישראל, ניסה לקבל חזרה את רכושו בברלין אך ללא הצלחה. לאחר מותו, אשתו שעברה להתגורר במינכן, תבעה פיצויים בשמו ואף זכתה בהם.
חיים אישיים

בשנת 1941 הוא נישא לאדריכלית יהודית סגל, אשר עבדה גם היא במשרדו של קאופמן.
בשנת 1957, עזב הזוג את הארץ לגרמניה. כעבור שנה, ביום 22 בדצמבר 1958, בגיל 72, נפטר באופן פתאומי ברומא ושם נקבר בבית העלמין היהודי.
פרויקטים

1935 - בית הכנסת בחדרה, עם יהודית סגל
1934-1936 - בית הכנסת ישורון בירושלים עם מאיר רובין ובנימין אנקשטיין
1936-1937 - שכונת קריית מאיר, עם יהודית סגל
1937- טיילת חוף תל אביב
1934-1937 - תיאטרון הבימה - 1934-1937, עם אוסקר קאופמן.
1943- תוכנית לשכונת תלפיות, ירושלים
1943 - הצעה לפיתוח רצועת ירק סביב העיר העתיקה (ירושלים)
1946 - קולנוע אורה בחיפה, עם אוסקר קאופמן
1950-1957 - בית ההסתדרות, ירושלים, עם יהודית סגל שטולצר
פרסים

פרס האדריכלות הלאומית ההונגרית
פרס של אקול דה בוזאר בפריז
גלריה

בית הבימה בשנת 1950 לערך
בניין ההסתדרות, רחוב שטראוס, ירושלים
הערות שוליים

↑  רשימת האדריכלים הבולטים, שפעלו בארץ ישראל, בתקופת העלייה החמישית, כולל סיכום קורות החיים המקצועיים של כל אחד מהם, מתוך חומר עזר בקורס לתולדות האמנות, מאת אליעזר פרנקל
↑  כרונולוגיה -תולדות האמנות, בעריכת אליעזר פרנקל, עמוד 615
↑  נשים יוצרות בישראל, 1970-1920, (עורכת), רות מרקוס, סדרת מגדרים, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2008,  אדריכליות בונות הארץ מאת: עדינה מאיר מריל: עמוד 159
↑  75000 לא"י הושקעו בקולנע אורה בחיפה שנפתח היום מחדש, המשקיף, 27 בנובמבר 1947
↑  Haus der Gewerkschaft, Jerusalem, 1950-57 (zusammen mit Eugen Stolzer
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007515385005171  GND: 1061383849  ULAN: 500476483  VIAF: 308267383   WorldCat (עם VIAF): 308267383
אסטריקס הגלדיאטור

| --- | --- |

עטיפת הספר באנגלית
 מידע כללי
 מאת:  רנה גוסיני
 שפת המקור:  צרפתית
 סוגה:  קומיקס
 הוצאה
 תאריך הוצאה:  1964 (הגרסה הצרפתית) 1969 (הגרסה האנגלית)
 סדרה
 סדרת ספרים:  אסטריקס
 ספר קודם:  אסטריקס בארץ הגותים
 הספר הבא:  המירוץ סביב גאליה
אסטריקס הגלדיאטור (בצרפתית: Astérix gladiateur) הוא הספר הרביעי בסדרת הקומיקס הצרפתית "אסטריקס". הספר נכתב על ידי הסופר רנה גוסיני ואויר על ידי אלבר אודרזו, והוצג לראשונה במהלך שנת 1962 בהמשכים במגזין "Pilote" בחוברות מספר 126 עד 168. בספר מופיעה לראשונה דמותו של רקתעמיס (financicrisis), הסוחר הפיניקי הימי הממולח.
הספר לא תורגם לעברית.
תקציר העלילה

הנציב הרומי של גאליה, אודיאוס אספרגוס, מעוניין להעניק את אחד התושבים הגאלים מהכפר הגאלי הבלתי מנוצח כמתנה ליוליוס קיסר, ובעקבות כך לוחמי הלגיון הרומי מהמחנה הסמוך לכפר הגאלי לוכדים את חמשיריקס, פייטן הכפר, ושולחים אותו לרומא. בעקבות כך, אסטריקס ואובליקס יוצאים לרומא כדי להחזיר את חמשיריקס.
ברומא יוליוס קיסר פוגש בחמשיריקס אך משום שאין לו כל עניין בו הוא מורה להשליכו לאריות במהלך המשחקים הבאים בקולוסאום. בעקבות כך, אסטריקס ואובליקס הופכים לגלדיאטורים במטרה להציל את חייו של חמשיריקס.
עיבוד קולנועי

עלילת הספר, שולבה עם עלילת הספר "אסטריקס הליגיונר", בהפקת סרט האנימציה הצרפתי "אסטריקס וההפתעה של קיסר" משנת 1985.
מאיר דורון

| --- | --- |

תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  6 באפריל 1938 פתח תקווה
 פטירה:  20 במאי 2011 (בגיל 73)
 מדינה:  ישראל 
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 תקופת הפעילות:  1956–1984 (כ־28 שנים)
 דרגה:   אלוף-משנה
 תפקידים בשירות
 מפקד גדוד 332  מפקד גדוד 402  מפקד אגד ארטילרי 282  מפקד התותחנים של פיקוד המרכז  סגן קצין תותחנים ראשי
 פעולות ומבצעים
   מלחמת ששת הימים   מלחמת ההתשה   מלחמת יום הכיפורים
 תפקידים אזרחיים
 מנכ"ל עיריית תל אביב-יפו, סגן ומ"מ ראש עיריית רמת השרון
 הנצחה
 בית ספר דורון ברמת השרון
 
מאיר דורון (דירינגר) (6 באפריל 1938 - 20 במאי 2011) היה מנכ"ל עיריית תל אביב-יפו, סגן וממלא מקום ראש עיריית רמת השרון. קודם לכן היה קצין צה"ל בדרגת אלוף-משנה, כיהן כמפקד אגד ארטילרי 282 וכסגן קצין תותחנים ראשי.
ביוגרפיה

דורון נולד בפתח תקווה, בנעוריו היה שחקן כדוריד מצטיין ושיחק במכבי פתח תקווה ובנבחרת ישראל. במאי 1956 התגייס לצה"ל ושירת בחיל התותחנים. סיים בהצטיינות קורס קצינים ושירת כקצין ומפקד סוללה בגדוד 403 ומדריך בקורס קצינים תותחנים. עבר לחטיבת הצנחנים ושימש בה סגן מפקד גדוד מרגמות כבדות מוצנח ומדריך ראשי, כמו כן הדריך בבה"ד 1. ב-1965 מונה למפקד גדוד 332, גדוד מרגמות כבדות מוצנח. הוא פיקד על הגדוד במלחמת ששת הימים ושימש מפקד הסיוע הארטילרי של חטיבת הצנחנים בפיקודו של רפאל איתן. לאחר המלחמה שימש סגן מפקד גדוד 403 ולאחר לימודים בפו"ם מונה למפקד גדוד 402, עליו פיקד במהלך מלחמת ההתשה. בשנים 1974 עד 1976 פיקד על אגד ארטילרי 282, לאחר מכן שימש מפקד התותחנים בפיקוד המרכז וסגן קצין תותחנים ראשי. כמו כן שירת כמדריך בפו"ם ומדריך ראשי במרכז לאימון מפקדות.
לאחר שחרורו מונה ב-1984 למנכ"ל המועצה המקומית רמת השרון. ב-1987 מונה לסגן מנכ"ל עיריית תל אביב-יפו ובעקבות פרישתו הכפויה של אלי עשת מונה ב-1993 למנכ"ל העירייה. הוא כיהן בתפקיד עד 1999. לאחר מכן התמודד על ראשות מועצת רמת השרון אך הפסיד בהפרש זעום של 10 קולות לגבי פארן וכיהן כחבר מועצה. שימש מנכ"ל בפועל של חברת השיכון "חלמיש". בבחירות ב-2003 התמודד פעם נוספת ולאחר ההפסד מונה לסגן וממלא מקום ראש העירייה יצחק רוכברגר.
נפטר ממחלת הסרטן ב-2011. היה נשוי לנימה ואב לשלושה בנים ובת. נטמן בבית העלמין ברמת השרון. לאחר מותו נקרא על שמו בית ספר יסודי בשכונת נווה גן ברמת השרון.
לקריאה נוספת

תא"ל (מיל') אורי מנוס, קרב חייו, ביטאון תמיד תותחן, מאי 2011
הערות שוליים

↑  הגדודים וחטיבות הצנחנים, אתר הצנחנים עשור ראשון
↑  שמואל דקלו, ‏בג"ץ: כהונת מאיר דורון כמנכ"ל חלמיש - תופסק לאלתר, באתר גלובס, 15 ביוני 2000
סלים ג'בר

סלים ג'בר (בערבית: سليم جبر; נולד ב-1946) הוא פוליטיקאי ערבי־ישראלי שכיהן ראש מועצת אבו גוש במשך כעשרים שנה בשתי תקופות כהונה לא רצופות.
ביוגרפיה

ג'בר נולד ב-1946. סבו היה מוח'תאר אבו גוש מטעם שלטונות המנדט הבריטי.
ב-1998 נערכו בחירות לראשות מועצת אבו גוש, לראשונה מאז הקמת המועצה ב־1992. ג'בר נבחר לראש המועצה המקומית הראשון לאחר הוועדה הקרואה שניהלה את המועצה.
ביוני 2000 נעצר ג'בר בחשד לאונס אחת מפקידותיו.
ב-2003 נבחר בפעם השנייה לראשות המועצה. הוא התמודד מול יוסוף איברהים, וזכה ב-54.1% מקולות הבוחרים. מתוך תשעת המושבים במועצה המקומית באבו גוש, רשימתו של ג'בר זכתה בארבעה מושבים, וכך גם רשימתו של איברהים. ב-2008 נבחר בפעם השלישית לראשות המועצה, וזכה ב-52.3% מקולות הבוחרים.
ב-2013 לא התמודד לתפקיד ראש המועצה, ובמקומו נבחר לתפקיד קרובו, עיסא ג'בר.
ב-2018 נבחר בפעם הרביעית לראש המועצה, וזכה ב-41.7% מקולות הבוחרים. ב-2022 פוזרה המועצה המקומית באבו גוש, כיוון שלא הצליחה להעביר תקציב. ג'בר עמד בפני שימוע, אך לבסוף הוחלט להשאירו בתפקיד ראש המועצה.
בבחירות 2024 התמודד לכהונה נוספת, עלה לסיבוב שני מול קאזם איברהים והפסיד לו. לאחר ההפסד התפטר ג'בר מתפקידו במליאת המועצה.
ג'בר הוא חבר מרכז הליכוד.
הערות שוליים

↑  Abu Ghosh Journal; His Pot of Gold Gives a Sparkle to the Whole Town, The New York Times, ‏June 16, 1999
↑  אסף זוהר, ‏ראש מועצת אבו-גוש נעצר בחשד שאנס את אחת מפקידותיו, באתר גלובס, 15 ביוני 2000
↑  רשימת הנבחרים לראש הרשות המקומית – בחירות 2008
↑  משרד הפנים קבע – ראש מועצת אבו גוש לא יודח מתפקידו, באתר וואלה, 14 ביוני 2023
↑  איסמעיל עותמאן, פוסט בפייסבוק של בקיצור, 3 באפריל 2024
↑  ראש מועצת אבו גוש סלים ג׳אבר באולפן ערוץ 7: הייתם צריכים להפוך את ..., באתר ערוץ 7
עזרא מני

| --- | --- |
עזרא מני בשנות ה-90
עזרא מני בשנות ה-90
 לידה:  1915 בגדאד, האימפריה העות'מאנית 
 פטירה:  8 במאי 2005 (בגיל 90 בערך)
 ענף מדעי:  בלשנות
 מקום מגורים:  עיראק,ישראל
 מקום קבורה:  בית העלמין ירקון 
 פרסים והוקרה:  חתן פרס ישראל לבלשנות ערבית בשנת 1976
 תרומות עיקריות
 יצר מילון למונחים צבאיים ערביים.
 
עזרא מני (1915 - 8 במאי 2005) היה איש מודיעין ישראלי, אלוף-משנה בצה"ל ומומחה לשפה הערבית. חתן פרס ישראל לבלשנות ערבית (תשל"ו).
תולדות חייו

עזרא בן יחזקאל מני נולד בבגדאד, למד בתלמוד תורה ובבית ספר התיכון היהודי "שָמָש", שם יסד עם חבריו את "אחיעבר" – אגודה להפצת הספרות העברית ותנועת נוער.
ב-1934 עלו לארץ ישראל 17 חברי האגודה, ובהם מני. הם עבדו בעמק הירדן, ולאחר זמן מה עברו לתל אביב. שנתיים עבד מני כפועל חקלאי במושבה רעננה, עד שנשלח ללמד ערבית בקיבוצי עמק הירדן. ב-1941 נרצחה אמו בפרעות הפרהוד. ב-1947 הגיעה ארצה אביבה שמש, שיועדה עוד בעיראק להיות לו לאישה ונישא לה, הם הורים ליחזקאל ותמר.
במלחמת העצמאות גויס מני על ידי אברהם שרוני, חברו מ"אחיעבר", ליחידת האיסוף של צה"ל, ולה הקדיש יותר מחמישים שנה - בקבע, ואחר כך בהתנדבות. בה יצר את מפעל חייו: המילון למונחים צבאיים ערביים.
ב-1976 זכה מני בפרס ישראל לבלשנות ערבית. פרופ' ששון סומך, חתן פרס ישראל לבלשנות ערבית לשנת 2005, חבר ועדת השופטים לקבלת פרס ישראל בתשל"ו, שהמליץ על מני, אמר כי מני התייחס לעבודתו בחרדת קודש, בהאמינו כי חיי אדם תלויים בכך.
עזרא מני נפטר בשנת 2005 בגיל 90.
הערות שוליים

↑  עזרא מני באתר חברה קדישא ת"א–יפו.
↑  הטיפול במילונאות הערבית עובר בית, רואים מל"מ, אוקטובר 2012.
↑  פרסי ישראל תשל"ו, באתר משרד החינוך.
שלט הרחוב על שמו בעיר רחובות
נפטוגז

| --- | --- |


מטה החברה
 נתונים כלליים
 סוג:  חברה ציבורית/ממשלתית;  נסחרת בבורסה האוקראינית
 מוטו:  אין
 מייסדים:  ממשלת אוקראינה
 תקופת הפעילות:  1991–הווה (כ־33 שנים)
 חברות בנות:  Ukrtransgaz  UkrGasVydobuvannya  U.GO 
 מיקום המטה:  קייב 
 משרד ראשי:  קייב, אוקראינה
 בעלות:  ממשלת אוקראינה (50.01%)
 ענפי תעשייה:  תעשיית הנפט 
 מוצרים עיקריים:  נפט וגז טבעי
 יו"ר:  אולקסי צ'רנישוב (אנ')
 עובדים:  172,000 (2009)
  
 www.Naftogaz.com
 
מסמלי החברה
נפטוגז (אוקראינית: НАК Нафтогаз України) היא חברת גז ונפט ממשלתית של אוקראינה הנחשבת לחברה הגדולה ביותר באוקראינה.
היסטוריה

בשנת 1990, הונח צינור נפט מרוסיה למערב אירופה שעבר דרך הטריטוריה האוקראינית, אז יש המייחסים את השנה להקמת החברה, שנועדה לתפעל ולפקח על תעבורת הגז והנפט בשטחי אוקראינה. בשנת 2006, נפטוגז התירה את זכות מכירת הגז באוקראינה לחברת רוסאוקראנרגו, שהוקמה בשיתוף פעולה עם גזפרום ופורקה ב-2014. במהלך אותן שנים עלו מספר יוזמות למזג את נפטוגז אל תוך תאגיד גזפרום, יוזמות אלה נזנחו לאחר שרוסיה סיפחה אליה את חצי האי קרים ופרץ המלחמה בדונבאס.
בשנת 2019 נשיא אוקראינה וולודימיר זלנסקי חתם על צו לפיו החברה אינה מהווה חלק מתעבורת הנפט והגז הממשלתית, זאת במטרה לקדם את פירוק החברה והקמת מפעילה חדשה בתחום הנפט והגז.
חברות בת

אוקרגזדוביצ'ה
אוקרנפטה
אוקרטרנסגז
אוקרטרנסנפט
גז אוקראינה
נפטגז
אוקרגזאנרגו
נפטגז-סטי
אוקרנפטגז קומפלקט
נאוקה נפטגז
LIKVO
אוקרספצטרנס
צ'רנומורנפטגז (ב-17 במרץ 2014 הפרלמנט של חצי אי קרים הלאים את החברה).
אוקרטרנסגז
אוקרנפטה