stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ממשלת אוסטרליה

| --- | --- |
סמל אוסטרליהסמל אוסטרליה

בית הפרלמנט בקנברה,   מקום מושבה של הממשלה האוסטרלית
 מידע כללי
 מדינה:  אוסטרליה אוסטרליה
 תחום שיפוט:  אוסטרליה 
 סוכנות בת:  משרד החקלאות, המים והסביבה 
 תאריך הקמה:  1 בינואר 1901
 חוק:  חוקת אוסטרליה 
 מטה מרכזי:  קנברה
 www.australia.gov.au
 
בית הממשלה, קנברה.
ממשלת אוסטרליה (באנגלית: The Australian Government) היא הממשלה הפדרלית של אוסטרליה, מונרכיה חוקתית פרלמנטרית. נקראת גם הממשלה הפדרלית וממשלת חבר העמים. כמו מערכות ממשלה רבות אחרות בשיטת וסטמינסטר, הממשלה האוסטרלית מהווה חלק משלוש זרועות הממשל והיא הרשות מבצעת (ראש הממשלה, השרים ומחלקות הממשלה) ולצדה פועלות רשות מחוקקת (הפרלמנט של אוסטרליה) ורשות שופטת (בית המשפט העליון של אוסטרליה). הממשלה האוסטרלית נוצרת על ידי המפלגה או הקואליציה עם רוב בבית הנבחרים, כאשר ראש הממשלה הוא המנהיג הפרלמנטרי שלו תמיכה של רוב החברים בבית הנבחרים. ראש הממשלה ממונה רשמית על ידי המושל הכללי.
מטה הממשלה הוא בעיר הבירה, קנברה, בטריטוריית הבירה האוסטרלית. המשרדים הראשיים של כל ארבע עשרה המחלקות הפדרליות שוכנות בקנברה, יחד עם בית הפרלמנט ובית המשפט העליון. הרשות השלטונית השיפוטית, בראשות בית המשפט הגבוה באוסטרליה, אינה תלויה ברשות המחוקקת והמבצעת ומבטיחה שהממשלה תפעל על פי החוקה והחוק ותפקידה לנטר את פעולותיה. כחברה מייסדת של חבר העמים והמושבה בריטית לשעבר לפני הפדרציה בשנת 1901, החוקה האוסטרלית מושפעת מאוד משיטת הממשל הבריטית ווסטמינסטר, כמו גם החוקה האמריקאית.
מחלקות

החל מ־31 במאי 2023, הממשלה (ממשלת אלבניזי) מורכבת מהמחלקות הבאות:
מחלקת ראש הממשלה והקבינט
מחלקת ההגנה
המחלקה לענייני חוץ וסחר
מחלקת האוצר
מחלקת הכספים
המחלקה לתעסוקה ויחסי עבודה
מחלקת החינוך
מחלקת הבריאות וטיפול בגיל
המחלקה לשינויי אקלים, אנרגיה, סביבה ומים
המחלקה לתשתיות, תחבורה, פיתוח אזורי, תקשורת ואומנויות
המחלקה לשירותים חברתיים
מחלקת היועץ המשפטי לממשלה
המחלקה לתעשייה, מדע ומשאבים
המחלקה לחקלאות, דיג ויערנות
המחלקה לענייני פנים
בנוסף, ישנן ארבע מחלקות התומכות בפרלמנט של אוסטרליה:
המחלקה לשירותים פרלמנטריים
מחלקת בית הנבחרים
מחלקת הסנאט
משרד התקציבים הפרלמנטרי
כמו כן יש ועדות שרים:
הוועדה לביטחון לאומי (אוסטרליה)
הערות שוליים

↑  הרשות המחוקקת, הפרלמנט הפדרלי, מורכב משני בתים: בית הנבחרים (הבית התחתון) והסנאט (הבית העליון). בבית הנבחרים חברים 151 חברים. בסנאט 76 חברים. המלך האוסטרלי, כיום המלך צ'ארלס השלישי, מיוצג על ידי המושל הכללי.
↑  "Australian Capital Territory". Study in Australia. נבדק ב-31 במאי 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Contact us". High Court of Australia. נבדק ב-31 במאי 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Courts". Attorney-General's Department. נבדק ב-31 במאי 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Operation of the High Court". High Court of Australia. נבדק ב-31 במאי 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Ministry list as at 31 May 2023
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0001 0124 2253  TePapa: 3700 
ערך זה הוא קצרמרבנושא מדע המדינה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אמביקה מוד

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  2 באוקטובר 1995 (בת 29) הרטפורדשייר, בריטניה
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 תקופת הפעילות:  מ-2019
 עיסוק:  שחקנית, קומיקאית
 מקום לימודים:  St Mary's College  בית הספר ע"ש דיים אליס אוון 
 פרופיל ב-IMDb
 
אמביקה בהקטי מוד (באנגלית: Ambika Bhakti Mod; נולדה ב-2 באוקטובר 1995) היא שחקנית וקומיקאית בריטית. ידועה בזכות כיכובה בסדרות "זה הולך לכאוב" ו"יום אחד".
ביוגרפיה

מוד גדלה בעיר פוטר'ס בר שבמחוז הרטפורדשייר, להורים מהגרים מהודו. בעלת תואר ראשון באנגלית מאוניברסיטת דורהם.
בתחילת הקריירה שלה כקומיקאית, עבדה במקביל כעוזרת אישית בחברת "Condé Nast". למדה משחק בבית המשחק למשחק "Theatrix" שבסנט אולבנס.
בשנת 2022, שיחקה בתפקיד ראשי בסדרת הדרמה הרפואית של BBC, "זה הולך לכאוב", בתור שרוטי אחריה, גניקולוגית מתמחה בבית חולים מטעם שירות הבריאות הלאומי.
בשנת 2024, שיחקה במיני-סדרה של נטפליקס, "יום אחד". הסדרה עוקבת אחר מערכת היחסים בין דמותה של מוד, אמה מורלי, לדמותו של ליאו וודול, דקסטר מייהו. הסדרה זכתה להצלחה רבה והובילה לפריצת דרך בקריירה של שני השחקנים.
פילמוגרפיה > קולנוע

| שנה | סרט | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2018 | Fair Bnb (סרט קצר) | איזי |  |
| 2019 | Granddaughter (סרט קצר) | פיבי |  |
| 2020 | The Sacrifice (סרט קצר) | רוקסנה |  |
| 2022 | Pet Name (סרט קצר) | סופי |  |
| TBA | Sacrifice |  |  |
פילמוגרפיה > טלוויזיה

| שנה | סדרה | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2019 | The Mash Report | שרה |  |
| 2020 | The B@it | סמנת'ה |  |
| 2021 | Trying | אשר |  |
| 2022 | זה הולך לכאוב | שרוטי אחריה | תפקיד ראשי; 7 פרקים |
| 2022 | מרטין פישבק | סאמה |  |
| 2022 | אני שונא את סוזי | אונה פינץ' |  |
| 2024 | יום אחד | אמה מורלי | תפקיד ראשי; 14 פרקים |
| TBA | פליידייט | סלמה דסיי |  |
פילמוגרפיה > תיאטרון

| שנה | מופע | תפקיד |
| --- | --- | --- |
| 2015 | Cirque du Sillý | עצמה |
| 2019 | Children of the Quorn | עצמה |
מועמדויות ופרסים

| שנה | פרס | קטגוריה | פרויקט | תוצאה | מקור |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2020 | טקס פרסי Funny Woman | — | — | הגעה לחצי הגמר |  |
| 2022 | פסטיבל הטלוויזיה של אדינבורו | כשרון פורץ דרך | — | מועמדות |  |
| 2023 | טקס פרסי Broadcastiong Press Guild (BPG) | השחקנית הטובה ביותר | זה הולך לכאוב | זכייה |  |
| 2023 | טקס פרסי RTS | שחקנית המשנה הטובה ביותר | זה הולך לכאוב | זכייה |  |
| 2024 | פרס גות'הם לטלוויזיה | ההופעה הטובה ביותר במיני-סדרה | יום אחד | מועמדות |  |
הערות שוליים

↑  Ambika Mod: Character of Shruti in BBC’s This Is Going To Hurt is important, Barry And District News, ‏2022-02-11 (באנגלית)
↑  Ambika Mod and Leo Woodall From One Day Take The BFF Test, נבדק ב-2024-03-22
↑  Stage Award Semi-Finalists 2020, Funny Women (באנגלית בריטית)
↑  Mulkerrins, Jane (2024-03-22). "This Is Going to Hurt's Ambika Mod: 'I have really bad anxiety'" (באנגלית). ISSN 0140-0460. נבדק ב-2024-03-22.
↑  Catching up with Ambika Mod, issuu (באנגלית)
↑  Healy, Rachael (2022-02-22). "This Is Going to Hurt's Ambika Mod: 'Whenever I did a caesarean I was buzzing!'". The Guardian (באנגלית בריטית). ISSN 0261-3077. נבדק ב-2024-03-22.
↑  Loree Seitz, One Day, Love is Blind Season 6 Lure Netflix TV Viewers, TheWrap, ‏2024-02-20 (באנגלית אמריקאית)
↑  Condé Nast, 'One Day' is one of this year's defining cultural moments, Glamour UK, ‏2024-02-09 (באנגלית בריטית)
↑  Funny Women, 2020 Stage Awards Semi-Finalists Announced!, Funny Women, ‏2020-08-04 (באנגלית בריטית)
↑  @EdinburghTVFest, Our nominees for Breakthrough Talent- Actor, Twitter, ‏16 ביוני 2022
↑  2023 Awards, Broadcasting Press Guild, ‏2023-03-25 (באנגלית בריטית)
↑  RTS Programme Awards 2023, Royal Television Society, ‏2022-09-29 (באנגלית)
↑  Lexi Carson, ‘Baby Reindeer,’ ‘Mr. & Mrs. Smith’ and ‘Colin From Accounts’ Take Top Prizes at 2024 Gotham TV Awards: Full Winners List, Variety, ‏2024-06-05 (באנגלית אמריקאית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 129341090X  VIAF: 9550168850970067620002   WorldCat (עם VIAF): 9550168850970067620002
יהודה לייב חסמן

| --- | --- |

 לידה:  1869 איוויה, בלארוס 
 פטירה:  נובמבר 1936 (בגיל 67 בערך) 
 מקום קבורה:  בית הקברות היהודי בהר הזיתים 
 תקופת הפעילות:  ? – נובמבר 1936 
 צאצאים:  רפאל חסמן 
 
הרב יהודה לייב חסמן (מכונה הסטוצ'ינר וכן מלך מלכי האריות) (תרכ"ט, 1869 – י"א בחשוון תרצ"ו, נובמבר 1936) היה רב ליטאי, ראש ישיבה בשטוצ'ין (Shchuchyn) והמנהל הרוחני של ישיבות טלז וחברון. מראשי תנועת המוסר.
בארץ ישראל

בשנת תרפ"ד (1924) עלתה קבוצה נבחרת של תלמידי ישיבת סלבודקה לארץ ישראל והתיישבה בחברון, בראשה עמד ראש הישיבה הרב משה מרדכי אפשטיין, וכעבור זמן הצטרף אליה ה'סבא' מסלבודקה הרב נתן צבי פינקל. הרב פינקל היה אז בשנות השבעים לחייו, והוא ביקש להביא לישיבתו אישיות תורנית-מוסרית נמרצת שתמלא את תפקיד המנהל הרוחני של הישיבה. הוא פנה אל הרב חסמן והזמינו ליטול עליו את התפקיד. הרב חסמן נענה ובשנת תרפ"ו (1926) עלה לארץ ישראל ומיד עם בואו החל בתפקידו החדש בישיבת חברון.
בעת כהונתו החדשה נוכח הרב חסמן כי יש לשנות את גישתו הנוקשה והקפדנית ולנקוט בגישה רכה וידידותית יותר כלפי התלמידים. הוא התחבב על תלמידי הישיבה והיה משמיע להם שיחות מוסר קבועות באולם הישיבה וכן 'ועדים' לקבוצות תלמידים שהיו באים לביתו. לאחר פטירת ה'סבא' מסלבודקה, בשנת תרפ"ז (1927), נעשה הרב חסמן האישיות המוסרית הבכירה בישיבה. הוא היה נערץ על תלמידי הישיבה אשר ראו בו מורה דרך.
במאורעות תרפ"ט ניצל עם משפחתו בנס. לאחר מכן עבר עם שרידי הישיבה לירושלים והמשיך לשמש מנהלה הרוחני של הישיבה במשכנה החדש. בשבתו בירושלים בלטה דמותו התורנית והוא נחשב אחד מגדולי העיר. בשנים אלה חרגה השפעתו מגבולות הישיבה וחוגים שונים היו פונים אליו לקבל את עצתו בשאלות ציבוריות ופרטיות. הוא היה מראשי ועד הישיבות שנוסד אז בירושלים, ולאחר פטירת הרב יוסף חיים זוננפלד התמנה נשיא בית היתומים דיסקין.
בשנותיו האחרונות התדרדר מצבו הבריאותי עד שנפטר. הוא הובא לקבורה בבית הקברות בהר הזיתים, סמוך לקבריהם של הרב משה מרדכי אפשטיין וה'סבא' מסלבודקה.
בנו הוא הסופר והעיתונאי רפאל חסמן, שסייע בהוצאתם לאור של כתבי אביו.
תורתו

הרב חסמן השאיר אחריו כתבים רבים, הן חידושי תורה והן רעיונות מוסריים. זמן קצר לפני פטירתו ביקש ממקורביו להדפיס את מאמרי המוסר שלו, כדי שיעמדו לו לזכות לפני בית דין של מעלה. צוואתו קוימה על ידי קבוצה מתלמידיו הקרובים, בראשות הרב שלום מרדכי הכהן שבדרון, אשר נטלו על עצמם את המשימה וכינסו חלק נכבד ממאמריו בספר "אור יהל". בנוסף לכך העלה הרב שבדרון על הכתב את שיחותיו של הרב חסמן על סדר פרשיות השבוע, והוציאן בכרך נוסף של "אור יהל".
כמוטו לספר הציבו התלמידים את אמרתו הידועה של הרב חסמן: "היש כפרה בלא תשובה? - אין! היש תשובה בלא לימוד מוסר? - גם זה אין!"
הרב חסמן התנגד בנחרצות רבה להשכלה וחשש מהשפעתה. לאחר מותו של אחד המשוררים הידועים נשא שיחה בישיבת חברון, וכך אמר: "יש כמה סוגי רוצחים, זה חמור מזה, יש רוצח בשגגה ויש רוצח במזיד, יש רוצח את היחיד ויש רוצח רבים, ויש גם רוצח המונים. אולם כל אלה כיוון שמתים נפסקו מעשיהם הנפשעים. מה שאין כן בסוג מיוחד של 'רוצחי נפשות', שהם כלים ורציחתם אינה כלה, אלו הסופרים והמשוררים אשר מדיחים לב ישראל מאבינו שבשמים. גם לאחר מותם ימשיכו האנשים לקרוא בספריהם ולספוג את הרעל שהשקיעו המחברים בהם".
ספריו

מחנה יהודה - עיונים וחידושים בסוגיות הש"ס. ההדיר: רפאל חסמן
אור יהל (2 כרכים) - עיונים במוסר ויראת ה’
חיים אישיים

נשא לאשה את טויבה מלכה (לבית יבנה בת ר' אברהם יבנה מקלם ליטא) ממנה בנו היחיד ר' רפאל חסמן שנפטר ללא ילדים.
לקריאה נוספת

"תנועת המוסר" מאת הרב דב כץ, חלק ה'
הקדמה לספר "אור יהל", מתולדותיו - מאת בנו רפאל חסמן
הקדמה לספר "מחנה יהודה", מתולדותיו - מאת בנו רפאל חסמן
הערות שוליים

↑  משה שנפלד, ילקוט "דעת תורה"
| רבני ישיבת חברון כנסת ישראל |
| --- | --- | --- |
| ראשי הישיבה בהווה | הרב דוד כהן • הרב שלמה כץ • הרב משה מרדכי פרבשטין • הרב יוסף חברוני |  |
| משגיחים בהווה | הרב חיים יצחק קפלן |  |
| ראשי ישיבה שנפטרו | הרב משה מרדכי אפשטיין • הרב יחזקאל סרנא • הרב משה חברוני • הרב אהרן כהן • הרב שמחה זיסל ברוידא • הרב אברהם פרבשטין |  |
| משגיחים שנפטרו | הרב נתן צבי פינקל (הסבא מסלבודקא) • הרב יהודה לייב חסמן • הרב אברהם נח פאלי • הרב מאיר חדש • הרב צבי הירש פאלי • הרב אברהם סלומון |  |
| רבנים בולטים בישיבה שנפטרו | הרב אהרן יפה'ן • הרב משה פינקל  • הרב נחמן טוקר |  |
| רבנים שעזבו | הרב ברוך מרדכי אזרחי • הרב הלל זקס • הרב חיים סרנא • הרב רפאל שמואלביץ • הרב שלמה פאליי |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007309445505171  VIAF: 75270868   WorldCat (עם VIAF): 75270868
יאיר פרץ

יאיר פרץ (נולד ב-2 במרץ 1954) הוא איש ציבור ישראלי, שכיהן כחבר הכנסת מטעם ש"ס בכנסת ה-15 וה-16.
ביוגרפיה

פרץ נולד בשנת 1954 במרוקו ועלה לישראל ב-1961. הוא שירת בצה"ל בנח"ל, ואחר כך למד לימודי הוראה לתואר שני ולימודי עבודה סוציאלית. פרץ כיהן בין היתר כפקיד סעד.
הוא היה חבר בית הנבחרים של ההסתדרות הכללית, וחבר דירקטוריון במספר חברות ("משען", מפעלי שיקום, קרן סביל, מועצת המוסד לביטוח לאומי ועוד).
בין השנים 1993–1998 כיהן כחבר המועצה האזורית שפיר, ואף התמודד ללא הצלחה לראשות המועצה.
נבחר לראשונה לכנסת ב-1999. לאורך שנות כהונתו, שימש, בין היתר, כיו"ר סיעת ש"ס, כיו"ר ועדת העבודה והרווחה, כיו"ר הוועדה למאבק בנגע הסמים וכיו"ר הוועדה לפתרון בעיית העובדים הזרים. בכנסת ה-16 כיהן כיו"ר השדולה לקידום יחסים עם הקהילות הנוצריות בעולם וחבר בשדולה לאיכות הסביבה.
בדצמבר 2004 הסירה ועדת הכנסת את חסינותו של פרץ. ב-23 במרץ 2006 הודה פרץ בקבלת דבר במרמה, במסגרת עסקת טיעון, עקב קבלת תואר אקדמי במרמה מטעם שלוחת אוניברסיטת ברלינגטון בישראל. הוא נידון ל-12 חודשי מאסר על תנאי וקנס של 6,000 ש"ח. אחרי הרשעה זו התפטר מהכנסת, אולם היה שוב מועמד ברשימת ש"ס לכנסת ה-17 במקום ה-14 ולא נכנס לכנסת.
חיים אישיים

נשוי ואב ל-8, גר ביישוב הקהילתי אלומה ליד קריית גת.
הערות שוליים

↑  ועדת הכנסת הסירה את חסינותו של ח"כ פרץ, באתר ynet, 20 בדצמבר 2004
↑  יצחק דנון, ‏הרתעה בכפפות משי: שנת מאסר ע"ת וקנס של 6,000 ש' לח"כ לשעבר יאיר פרץ בפרשת התארים המזוייפים, באתר גלובס, 27 במרץ 2006
↑  פ (ת"א) 2355/05 פרקליטות מחוז ת"א - פלילי נגד יאיר פרץ, ניתן ב-27.3.2006
| יושבי ראש ועדת העבודה, הרווחה והבריאות של הכנסת |
| --- | --- | --- |
| יושבי ראש ועדת העבודה (1949–1977): | עקיבא גוברין • פנחס לבון • עקיבא גוברין • משה ברעם • עקיבא גוברין • משה ארם • משה ברעם • שושנה ארבלי-אלמוזלינו |  |
| יושבי ראש ועדת השירותים הציבוריים (1949–1977): | אברהם רקנאטי • בנימין אבניאל • אריה אלטמן • משה ארם • נחום ניר-רפאלקס • שלמה רוזן • חייקה גרוסמן-אורקין |  |
| יושבי ראש ועדת העבודה והרווחה (1977–1999): | מנחם פרוש • אורה נמיר • יוסי כץ • עמיר פרץ • מקסים לוי |  |
| יושבי ראש ועדת העבודה, הרווחה והבריאות (1999–2021): | דוד טל • יאיר פרץ • שאול יהלום • חיים כץ • שאול יהלום • יצחק גלנטי • משה שרוני • חיים כץ • אלי אלאלוף • חיים כץ |  |
| יושבי ראש ועדת העבודה והרווחה (מ-2021): | אפרת רייטן • ישראל אייכלר |  |
נחום גרוס

נחום גרוס  צולם בקיץ 2001
נחום תאודור גְרוֹס (Nachum T. Gross; ‏24 במרץ 1926 – 11 באוגוסט 2018) היה פרופסור מן המניין במחלקה לכלכלה באוניברסיטה העברית בירושלים.
קורות חייו

נחום גרוס נולד בבית ציוני בווינה, אוסטריה, להורים יוצאי גליציה, אביו היה עורך דין, אחותו היא המעצבת והציירת עלי גרוס. למד בבתי ספר עממיים עירוניים, אחר כך בתיכון היהודי על שם הרב חיות. בסוף פברואר 1939 עלה עם משפחתו לארץ ישראל והם התיישבו בחיפה. סיים כיתה ד' (במושגי אותה עת, כיום כיתה ח') בבית הספר הריאלי בחיפה בשנת 1940. עבר לבית הספר המקצועי-תיכוני (בסמ"ת), במטרה להמשיך ללימודי פיזיקה בטכניון. הוא הצטרף לתנועת הצופים ול"הגנה". בבסמ"ת לימד יעקב טורי (לימים פרופסור באוניברסיטת תל אביב) היסטוריה בדגש על התפתחויות כלכליות וחברתיות ושינה את תוכניותיו של גרוס.
בתום ארבע שנים בתיכון יצא גרוס להכשרה מגויסת של הצופים בפלמ"ח. שהה שנה בקבוצת אלומות, שם הכיר את מי שעתידה הייתה להיות אשתו, שרה לבית שצקי, ילידת ירושלים; ושנה שנייה באפיקים. אחרי שנתיים (ב-1946) עבר לירושלים, והתחיל ללמוד באוניברסיטה העברית. ב-1947 התחתן עם שרה, ולהם בת ובן. אחרי החלטת החלוקה ב-1947 התגייס לרזרבה של הפלמ"ח, בתחילה שירת בליווי שיירות, אחר כך כשלם, ולבסוף כסגן קצין חימוש של חטיבת הראל. בקיץ 1949 שב ללימודים באוניברסיטה ולמד כלכלה, היסטוריה כללית ויחסים בינלאומיים. בשנת 1951 זכה בפרס על שם חיים נחמן ביאליק לסטודנטים מצטיינים. כשסיים ב-1954 קיבל תואר מאסטר (עד 1950 ולוותיקים הלימודים היו בשלושה חוגים ישירות לתואר שני, לא היה תואר ראשון). הוא כתב עבודת גמר בכלכלה על תוכנית הצנע. ב-1951 התחיל ללמד בתיכון בית הכרם ובמקביל עבד חלקית במדור להכשרת מורים של המחלקה לחינוך (לימים בית הספר לחנוך) של האוניברסיטה. ב-1958 עבר לחיפה, שם התמנה לסגן מנהל פדגוגי בבית הספר בסמ"ת.
ב-1960 שב לירושלים, ביוזמת האוניברסיטה, לשנת התרעננות וב-1962 נסע לארצות הברית ללימודי דוקטורט באוניברסיטת קליפורניה בברקלי, בה הקימו מרכז להיסטוריה כלכלית. שם כתב עבודת דוקטור על התיעוש באוסטריה ההבסבורגית במאה ה-19, העבודה אושרה ב-1966 (נושא מחקרו המקורי היה תפקידם של היהודים בתיעוש הנ"ל, אך מאחר שלא נמצאה כל ספרות 'רקע' על התהליך בכללותו, כתב דוקטורט על מה שאמור היה להיות פרק המבוא שלו.) בעבודה בחן האם המודל של אלכסנדר גרשנקרון, ממייסדי ההיסטוריה הכלכלית המודרנית, התגשם באוסטריה. גרשנקרון טען שככל שמדינה הייתה יותר נחשלת יחסית למתעשים הקודמים, כך תהליך התיעוש בה היה מהיר יותר. באוסטריה, אותה בדק גרוס, התיעוש היה איטי בהשוואה לגרמניה, בגלל מגבלות פוליטיות וחברתיות. בזמן לימודי הדוקטורט לימד גרוס בברקלי. מוריו בברקלי היו דייוויד לנדס, הנרי רוזובסקי, קרלו צ'יפולה ואלברט פישלוב. ב-1966 שב לישראל והתחיל ללמד במחלקה לכלכלה באוניברסיטה העברית. הוא לימד גם היסטוריה כלכלית בשלוחה של האוניברסיטה בתל אביב ואחר כך שנים אחדות באוניברסיטת תל אביב.
ב-1971/72 היה מרצה אורח במחלקה לכלכלה של אוניברסיטת הרווארד. תקופות קצרות יותר היה מורה אורח בברקלי ובאוניברסיטת מרילנד (קולג' פארק) וחוקר אורח בקומיסיון ההיסטורי בברלין.
ב-1984 התמנה למופקד הקתדרה על שם אלכסנדר ברודי להיסטוריה כלכלית, ב-1993 יצא לגמלאות ('אמריטוס').
מפעלו המדעי > הוראה

גרוס סבור שהתחום הראשון בו הוא יכול להצביע על הישגים הוא תחום ההוראה, הן מהצד הפדגוגי והן מצד הנהגת חידושים. מדצמבר 1950 עד קיץ 1958 לימד בתיכון בית הכרם, במשרה חלקית ואחר כך מלאה, כלכלה, היסטוריה ואזרחות. הנהיג את הוראת הכלכלה (שהייתה שם חלק ממקצוע 'מדעי החברה' לבחינות הבגרות במגמה החברתית) לפי הגישה המודרנית ('הנאו-קלאסית') מאסכולת דן פטינקין, ובעקבותיו הלכו בהמשך הזמן אותם בתי ספר שכבר לימדו כלכלה (אבל בגישה מעין-סוציאליסטית) ואחרים שהנהיגו מקצוע זה. בהוראת ההיסטוריה שם את הדגש על ההיבטים החברתיים והכלכליים (גם בהיסטוריה יהודית). במקצוע 'אזרחות' הנהיג חידושים שייבא מבית הספר הריאלי בחיפה, כגון הוראתו בכיתה ט' ושימוש בעיתונים יומיים.. כעבור שנים גם היה פעיל בצוות של תכנון הוראת האזרחות מטעם משרד החינוך, ובהשתלמויות מורים באזרחות ובכלכלה.
במחלקה לכלכלה של האוניברסיטה העברית הנהיג את הוראת ההיסטוריה הכלכלית בגישה כלכלית-מודרנית, הצליח לעניין מספר תלמידי החוגים להיסטוריה בתחום, והנהיג הוראה בהיסטוריה כלכלית של משק הארץ והמדינה. אחדים מתלמידיו המצטיינים פנו למסלול האקדמי באותו תחום ועשו חיל, בישראל ובארצות הברית.
ספר הלימוד שכתב, "מבוא לכלכלה", נועד לשלב את הוראת הקורס בשיטת פטינקין ותלמידיו עם ניסיונו הפדגוגי של גרוס.
מפעלו המדעי > מחקריו, חטיבה ראשונה

עבודת הדוקטור עסקה, כאמור לעיל, בתיעוש באוסטריה במאה ה-19:

"Industrialization in Austria in the Nineteenth Century" (Ph.D. thesis, University of California, Berkeley 1966)


העבודה הייתה חלוצית בגישת 'ההיסטוריה הכלכלית הכמותית' ששילבה הסתמכות על תאוריה כלכלית עם שימוש במקורות סטטיסטיים, וזכתה להד רב בשתי האוניברסיטאות של וינה. למרות שלא יצא כספר צוטט הדוקטורט בעבודות מדעיות (באוסטריה) במשך שנים רבות למדי. הכרה זאת גם הובילה להזמנה לכתיבת מאמר על מעמדה של הממלכה בכלכלה העולמית עבור מפעל סיכום היסטורי מטעם האקדמיה האוסטרית למדעים: 

"Die Stellung der Habsburger Monarchie in der Weltwirtschaft," Die Habsburger Monarchie 1848-1918, vol. I Die Wirtschaftliche Entwicklung (ed. Alois Brusatti), Vienna 1973, pp. 1-28.


כמו כן הוזמן גרוס לכתוב את הפרק על אוסטריה-הונגריה בסדרת ההיסטוריה הכלכלית של הוצאת 'פונטאנה': 

"The Habsburg Monarchy 1750-1914," Fontana Economic History of Europe (ed. Carlo Cipolla), vol. IV, London 1974, pp. 228-78.


בעקבות הדוקטורט יצאו מספר מאמרים בנושאים משיקים, בהם הרצאה בכנס חנוכה 1966 על העיר וינה בכלכלה, שזיכתה את גרוס בהכרה מצד ההיסטוריונים באוניברסיטה העברית. המאמר האחרון בתחום זה עסק בשאלת תצרוכת הפחם כמדד של צמיחה כלכלית במאה ה-19: 

"Economic Growth and the Consumption of Coal in Austria and Hungary, 1831-1913," Journal of Economic History, 31 (Dec. 1971), pp. 898-916


אולם עבודתו בתחום סבלה מקשיים בעבודה ארכיונית רציפה וכן מחוסר התעניינות בנושא בחוגי האוניברסיטה של אותה עת. לכן הייתה הקרקע מוכנה למפנה.
מפעלו המדעי > מחקריו, חטיבה שנייה

ראשית עיסוקו של גרוס בהיסטוריה הכלכלית של ישראל היה בעבודת הגמר למ"א שכתב ביוזמתו ובהדרכתו של דן פטינקין. העבודה ניתחה את הסתירות הפנימיות של מדיניות האינפלציה הכבושה בתקופת הצנע, תוך הסתמכות על מקורות לא-ארכיוניים (כהכרחי בהיסטוריה 'בת זמננו').
ב-1970 הוצע לו להשתתף בספר תולדות בנק לאומי, בחלק שעוסק בראשית הרעיון של בנק ציוני ובכינונו והתפתחותו עד 1918 – נושאים בהם החומר הארכיוני של הבנק היה ברובו בשפה הגרמנית. את הספר יזם מנהל הבנק, ד"ר ארנסט להמן, שגם הציע לשלב בין תולדות המשק ותולדות הבנק. הספר נכתב בארבעה חלקים כרונולוגיים, כ"א ומחברו. חלקו:
"חלק ראשון: הנחת היסודות – סוף התקופה העותמאנית, 1918-1902 ," בתוך נ' גרוס, נ' הלוי, מ' סרנט וא' קליימן, בנקאי לאומה בהתפתחותה: תולדות בנק לאומי לישראל (מסדה, תל אביב 1977) עמ' 100-8 .
עבודה זאת הסיטה את מרכז הכובד של עבודתו המדעית למשק הארץ-ישראלי, וזאת משלוש בחינות: חלקם של הבנקים בהתפתחות הכלכלית, ההיסטוריה הכלכלית של היישוב ושל מדינת ישראל (עד 1967), והיבטים כלכליים של תולדות התנועה הציונית.
בעניין הציוני ראוי להזכיר את העבודה המשותפת עם יעקב מצר על הפיננסים הציוניים בתקופת בין-המלחמות שגם השוותה עם הפיננסים של ממשלת פלשתינה-א"י:
נ' גרוס וי' מצר, "מימון ציבורי במשק היהודי בארץ-ישראל, 1939-1918," עיונים בכלכלה 1976 (מכון פאלק, 1976), עמ' 49-36,
כן את המאמר שעוסק בפעילותו הציונית של הרברט סמואל, הנציב העליון הראשון בא"י, לפני התמנותו למשרה זאת: 

"Herbert Samuel's Advisory Committee of 1919," Journal of Israel History 19 (Spring 1998), pp. 5-21,


ואת המאמר על חזונו הכלכלי של תאודור הרצל: 

"Herzl's Economic Vision," in Theodor Herzl: Visionary of the Jewish State (eds. G. Shimoni and R.S. Wistrich), Magnes, Jerusalem 1999, pp. 227-239.
בתחום הבנקאות חשוב, נוסף על הנ"ל, הספר על 50 שנותיו הראשונות של בנק הפועלים, שנכתב בשותפות עם יצחק גרינברג אשר סקר את ההתפתחויות המקבילות במשק ההסתדרותי בדומה לסקירות משק הארץ בספר תולדות בל"ל:
נ' גרוס וי' גרינברג, בנק הפועלים: חמישים השנים הראשונות, 1971-1921 (עם עובד, ת"א 1994), 600 עמ'.
לגבי שני הספרים האמורים התחייבו הנהלות הבנקים להימנע מכל התערבות בתוכן האקדמי של הספר.
מאמר בעל גוון מיוחד היה 

"בנק פלשתינה הגרמני, 1914-1897: קטעי מחקר," בתוך נוף מולדתו, מחקרים ... מוגשים ליהושע בן-אריה (י' בן-ארצי, י' ברטל וא' ריינר, עורכים), ירושלים, מאגנס תשנ"ט [יצא בגרסה גרמנית בשנת 1988 בכתב-עת להיסטוריה יזמית].
המאמר האחרון בתחום זה היה

"הבנקאות היהודית וצמיחת המשק בתקופת המנדט," כלכלה וחברה בימי המנדט: 1948-1918 (ערכו א' בראלי ונ' קרלינסקי), עיונים בתקומת ישראל, סדרת נושא 2, שדה בוקר, המרכז למורשת בן-גוריון 2003.
מפעלו המדעי > מחקריו, חטיבה שנייה > מחקרים בהיסטוריה כלכלית של ארץ-ישראל

במידה רבה על סמך הספרות המחקרית והדוחות הקונסולריים שנסקרו לצורך הפרק השני של חלקו של גרוס בספר תולדות בל"ל, הוצגה תפיסתו את תולדות משק הארץ בשלהי התקופה העות'מאנית בהרצאה בערב עיון ביד בן-צבי. ההרצאה והדיון יצאו אחר כך כמאמר: 

"תמורות כלכליות בארץ-ישראל בסוף התקופה העות'מאנית," קתדרה 2 (אוקטובר 1976) עמ' 138-111.
הטענות, שהצמיחה הכלכלית בא"י החלה בשליש האחרון של המאה ה-19, אם לא לפני כן, מכוח הצטברות כוחות פנימיים והשפעות מצד גורמי חוץ; ששתי העליות הציוניות הראשונות ויבוא ההון שנתלווה להן היו רק חלק מההשפעות שבאו מחו"ל; שהעליות היו עירוניות ברובן המכריע; ושהפרדסנות הייתה במקורה מקומית – נתקלו ביותר התנגדות מאהדה. אולם בהמשך הזמן קנתה לה גישתו של גרוס ישיבה מוכרת. גרסה מעודכנת של פרק ב' האמור יצאה אחר כך בכרך ב' של תולדות היישוב היהודי בא"י (י' קולת, עורך), מוסד ביאליק תשס"ג, עמ' 308-279.
עוד לעניין המאה ה-19 שייך המאמר שנכתב יחד עם חיים גרבר, 

H. Gerber and N.T. Gross, "Inflation or Deflation in Nineteenth Century Syria and Palestine," Journal of Economic History, 40 (June 1980), pp. 351-57, 

שפורסם גם בגרסה עברית ברבעון לכלכלה ביוני 1982.
גרוס מייחס חשיבות למאמר דלהלן, שלמרות ממדיו הצנועים והפורמט ההגותי (ולא המחקרי) מדגיש את חשיבות האוטונומיה של המחקר ההיסטורי-כלכלי במסגרת ההיסטוריוגרפיה של תולדות היישוב ואת הצורך להתנתק מספירת 'העליות':
"הערה לעניין חלוקתן לתקופות של תולדות היישוב בתקופת המנדאט," קתדרה 18 (ינואר 1982), עמ' 177-174.
עוד ראוי לאזכור מיוחד המאמר על המדיניות הכלכלית של ממשלת פלשתינה-א"י, שהבליט מצד אחד את הדגש ששמה הממשלה על האינטרסים הבריטיים, ומצד שני שמדיניותה הכלכלית קידמה בפועל את צמיחתו של הסקטור המודרני בכלכלת הארץ, שרובו היה יהודי: 

"המדיניות הכלכלית של ממשלת ארץ-ישראל בתקופת המנדאט," קתדרה 24 (יולי 1982) עמ' 180-153 וקתדרה 25 (אוקטובר 1982) עמ' 168-135.
לתקופת המעבר מיישוב למדינה תרם המאמר על תקופת מלחמת העולם השנייה, שנכתב בשותפות עם יעקב מצר: 

N.T. Gross and J. Metzer, "Palestine in World War II: Some Economic Aspects," in The Sinews of War: Essays on the Economic History of World War II (eds. G.F. Mills and H. Rockoff), Iowa State Press 1993, pp. 59-62.
שני מאמרים של גרוס שעסקו בעשור הראשון של מדינת ישראל והבליטו את הצורך להתייחס למדיניות הכלכלית של אז תוך הבנה מלאה של הנסיבות והמשימות המיוחדות, במקום למתוח ביקורת במבט לאחור שמבוסס על גישה א-היסטורית: 

"Israeli Economic Policies, 1948-1951: Problems of Evaluation," Journal of Economic History, 50 (March 1990), pp. 67-83; 

"The Economic Regime During Israel's First Decade," in The First Decade of Independence (eds. S.I. Troen and N. Lucas), State University of New York Press 1995, pp. 231-241.
התייחסות (תוך אזהרה) למציאות שנוצרה אחרי מלחמת ששת הימים בוטאה במאמר: 

"ארץ-ישראל כשוק משותף ולקח המונרכיה ההבסבורגית," רבעון לכלכלה 70-69 (יוני 1971), עמ' 14-3.
גרוס כתב מספר ניכר של מאמרים, מהם בהזמנה, בנושאים שנסקרו לעיל ושרק חלקם צוינו בסקירה זאת. הם התפרסמו בבמות אקדמיות שונות ובכללם כתבי-עת בארצות הברית. חלק ניכר נאסף בקובץ לא על הרוח לבדה: עיונים בהיסטוריה הכלכלית של ארץ-ישראל בעת החדשה (מאגנס ויד בן-צבי, 1999) 420 עמ'. בסוף הקובץ מופיעה רשימה של מאמרים על א"י שלא נכללו בו.