stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שמואל חדש
הערות שוליים

1 2  צליחת הכנרת - 23 מתוך 25 צלחו, דבר, 25 ביולי 1943
1 2  שיאים חדשים בצליחת הכנרת, דבר, 1 באוקטובר 1944
↑  בצאת המגויסים לחי"ל - יחי החי"ל! תבוא אחרינו תגבורת!, דבר, 14 בפברואר 1945
↑  ז'. פרחי, שחייה - סיום מסעיר של התחלה פושרת, 15 שדיאים חדשים באליפות "הפועל", משמר, 22 בספטמבר 1946
↑  אספורט - שחייה - התקדמות נוספת של שחייני "הפועל". 7 שיאים חדשים, משמר, 21 בספטמבר 1947
↑  שמואל חדש חי ומחלים, דבר, 30 במאי 1948
↑  עשרות שחיינים יזנקו הבוקר לצליחת הכנרת, דבר, 8 באוקטובר 1963
↑  מפגן ענק של הפועל בת"א, דבר, 14 באפריל 1952
↑  ישראל פז, דרום-אפריקנים ניצחו בצליחת הכנרת ה-5, על המשמר, 7 באוקטובר 1953
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007303643405171  ISNI: 0000 0000 6906 2489  LCCN: nr2007009652  VIAF: 97449854   WorldCat (עם VIAF): 97449854
תנועה קדמית, חצי-פתוחה, בלתי-מעוגלת

| תנועה קדמית, חצי-פתוחה, בלתי-מעוגלת |
| --- | --- |
 ɛ
 מספר IPA:  303
קידוד
 יוניקוד:  U+025B
 X-SAMPA:  E
 Kirshenbaum:  E
להקשבה
 
רשימת עיצורים
תנועה קדמית חצי-פתוחה בלתי-מעוגלת היא צליל תנועתי, המצוי בחלק מן השפות המדוברות. סמל ה-IPA לתנועה הוא אפסילון יוונית קטנה /ɛ/.
ראו גם: IPA, עיצורים
כאשר מופיעות זוג תנועות באותה משבצת, הימנית מעוגלת.
ראו גם

| צלילי שפות העולם> עיצורים.בסיסי החיתוך | צלילי שפות העולם> עיצורים.אופני החיתוך |
| --- | --- |
דו-שפתיים - שפתיים-שיניים - שיניים-שפתיים - לשוניים-שפתיים   שיניים - מכתשיים - בתר-מכתשיים - מכתשיים-חיכיים - כפופים   חיכיים - וילוניים - ענבליים - סדקיים - כיסוי-גרוניים - לועיים  בסיס חיתוך משני: מלועלעים - מוולנים - מחונככים - משופתתים: ריאתיים: אפיים - סותמים - חוככים - מקורבים   מקישים - רוטטים - צידיים - מחוככים  לא ריאתיים: מסודקים - מפונמים - מצוצים
תנועות
מיקום התנועות: גובה התנועות
אחוריות - כמעט-אחוריות - מרכזיות - כמעט-קדמיות - קדמיות: סגורות - כמעט-סגורות - חצי-סגורות - אמצעיות  חצי-פתוחות - כמעט-פתוחות - פתוחות
ראו גם: אלפבית פונטי בינלאומי – פורמנט
ערך זה הוא קצרמרבנושא בלשנות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
שמועות ראי"ה

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  הראי"ה קוק
 שפת המקור:  עברית
 סוגה:  עיון, מחשבת ישראל
 הסכמות:  הרב יעקב משה חרל"פ, הרב צבי יהודה הכהן קוק (למהדורה הראשונה)
 הוצאה
 הוצאה:  ספריית אלינר והוצאת פרי הדר
 תאריך הוצאה:  תרצ"ט-תשפ"ב
 מספר עמודים:  708
 עורך:  הרב קלמן אליעזר פרנקל, הרב ישעיהו הדרי, הרב אריה הנדלר, אלעד ברנד
שמועות ראי"ה הוא ספר המסכם דרשות שנשא הרב אברהם יצחק הכהן קוק בשבתות בשנים תרפ"ט - תרצ"ב (1929–1932).
הדרשות נאמרו בזמן סעודה שלישית בה השתתפו רבים מתושבי ירושלים באותה תקופה.
מרבית הדרשות נרשמו על ידי הרב קלמן אליעזר פרנקל. בתחילה הן הודפסו כחוברות, ובהמשך עובדו לספר על ידי הרב ישעיהו הדרי ועורכים נוספים.
רקע

הרב אברהם יצחק הכהן קוק שימש כרבה של ירושלים בשנים תרע"ח - תרצ"ה (1918–1935). בזמן סעודה שלישית, המתקיימת בשבת בשעה המוגדרת על ידי ספר הזהר כבעלת ערך רוחני ייחודי, נהג גם הרב קוק, בדומה לרבנים ואדמו"רים רבים, לשאת דרשות בעלות תוכן עמוק בנושאים הקשורים לפרשת השבוע ונושאים נוספים.
בשנות הרבנות הראשונות של הרב קוק בערים זיימל, בויסק ויפו העלה הרב קוק את הדרשות שנשא בשבתות על הכתב וחלקן ראו אור בספרים "מדבר שור" ו"שיחות הראי"ה", אולם בשנים המאוחרות יותר לא כתב את דברי תורה אלו ועל פי עדותו של הרב יעקב משה חרל"פ היה זאת מכיוון שרוחבן ועומקן לא מאפשר העלאתם על הכתב.
לרוב נאמרו הדרשות ביידיש ורבים מתושבי ירושלים של אותם ימים השתתפו בדרשות אלו והעידו על אופיים הייחודי. בין השאר קיימות עדויות להשתתפות רבי ישעיהו שפירא (האדמו"ר החלוץ), רבי חנוך הניך בורנשטיין (האדמו"ר מסוכוטשוב), הרב חרל"פ, הרב אריה לוין, הסופר אז"ר, הרב אהרון יצחק זסלנסקי, הרב אליעזר מרדכי קניג, רבי אברהם ב"ר נחמן מטולשין, רבי ישראל קרדונר ורבים נוספים.
על אף שהרב קוק בעצמו לא העלה את הדרשות על הכתב אולם חלק מהשומעים רשמו סיכום שלהם לאחר צאת השבת.
בין אותם אנשים נמנה הרב קלמן פרנקל שהיה ממייסדי תנועת צעירי המזרחי בפולין. בשנת תרפ"ד (1924) עלה ארצה וניהל את מחלקת העלייה והעבודה של המזרחי ואף שימש כציר מטעם הפועל המזרחי בקונגרסים הציוניים ה־13-17. לאחר קום המדינה שימש כרב בבית הכנסת "תורה ועבודה" בתל אביב. על פי עדותו של הרב פרנקל ביקש ממנו הרב קוק לרשום את דברי התורה ששמע וכך אכן עשה. בהמשך הדפיס את הרשימות מתוך הדרשות כחוברות בעיבוד מינימלי. מכיוון שהסיכומים המתומצתים דרשו פיתוח והרחבה הוא העביר בשנת תשי"ד את הכתבים לידיו של הרב ישעיהו הדרי כדי שיוציאם כספר.
בנוסף לסיכומים של הרב פרנקל רשמו שומעים נוספים את סיכומיהם, ביניהם: הרב משה צבי נריה, הרב שלום נתן רענן, ר' דב מילשטיין, הרב שלמה זלמן אוירבך, ר' מרדכי גולבמן ואחרים. חלק מהסיכומים הללו הגיעו לרב צבי יהודה הכהן קוק ובהמשך הועברו על ידו לרב הדרי תוך שהוא מבקש ממנו להשלים את עריכתן ולהוציאן לאור.
עריכת הספר

הכתבים שהגיעו לידי הרב הדרי היו בעלי סגנון שונה, לעיתים נכתבו הדרשות בפירוט ולעיתים כסיכום כללי בלבד. גם רישום השנים בהן נאמרו הדרשות לא היה עקבי ונדרשה עבודת מחקר נרחבת כדי לעמוד על תארוך הדרשות והרעיון המובע בהן.
בין הכתבים שהתקבלו מהרב פרנקל היו מספר סגנונות של כתבי יד מה שמעלה את ההשערה שהוא נעזר בתלמידים נוספים לצורך מלאכת הסיכום. לעיתים כתב הרב פרנקל בראשית הסיכום "שמעתי מהרב צבי יהודה, שמעתי מהרב נתן רענן" ונראה שנעדר מהשיחה עצמה אולם הקפיד להשלים את תוכנה מאחד הנוכחים.
בשל מורכבות המלאכה ובשל קשיי תקציב נמשכה מלאכת העריכה על פני מספר עשורים, כאשר במהלך תקופה זו מסר הרב הדרי שיעורים מתוך הכתבים בישיבת הכותל וכן התייעץ לגבי תוכנם עם הרב צבי יהודה קוק, הרב שאול ישראלי, הרב קלמן פרנקל, הרב יעקב כ"ץ, הרב משה צבי נריה ואישים נוספים.
הוצאת הספר

הרב קלמן פרנקל פרסם חלק ראשון של הספר בשנת תרצ"ט (1939) ובו שלושים וחמש שיחות על ספר בראשית והמועדים.
הספר בעריכתו של הרב הדרי החל לצאת כסדרה בת עשר חוברות בשנים תשנ"ג-תשנ"ד על ידי "המחלקה לחינוך ותרבות תורניים" של ההסתדרות הציונית העולמית ובשנת תשע"ה ראה אור הכרך הראשון של הספר שמועות ראי"ה לחומשים בראשית-שמות ובו ארבעים ותשע דרשות על פרשות אלו בהוצאת "ספריית אלינר".
בשנת תשע"ח נפטר הרב הדרי ועבודת ההוצאה של הכרך השני לחומשים ויקרא-במדבר-דברים עברה לחתנו הרב אריה הנדלר.
בשנת תשפ"ב ראה הכרך השני אור בהוצאת "פרי הדר". בחלק זה נדפסו שלושים וחמש דרשות אשר מרביתן נערכו על ידי הרב הדרי טרם פטירתו.
הערות שוליים

↑  הרב ישעיהו הדרי, שמועות ראי"ה, ספריית אלינר, תשע"ה, עמ' 398
↑  משה נחמני, הנשמה עולה פתאום, אור האורות, תשע"ב
↑  הרב קלמן אליעזר פרנקל, שמועות ראי"ה - חלק ראשון, תרצ"ט, עמ' 3
↑  הרב משה צבי נריה, חגים וזמנים בהגותו ובאורח חייו של מרן הרב קוק, ליקוטי אמרים ותיאורי מעשים, מועדי הראי"ה
↑  דוד תדהר (עורך), "הרב קלמן אליעזר פרנקל", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך ד (1950), עמ' 1788
↑  הרב קלמן אליעזר פרנקל, שמועות ראי"ה - חלק ראשון, תרצ"ט, עמ' 9
↑  הרב ישעיהו הדרי, שמועות ראי"ה, ספריית אלינר, תשע"ה, עמ' 7
↑  הרב ישעיהו הדרי, שמועות ראי"ה, ספריית אלינר, תשע"ה, עמ' 8-10
| הרב אברהם יצחק הכהן קוק |
| --- | --- | --- |
| כתביו | אגרות הראי"ה • אורות • אורות הקודש • אורות התורה • אורות התשובה • עולת ראיה • עין איה • מאמרי הראי"ה • שמועות ראי"ה • חדריו דעת כהן • משפט כהן • אורח משפט • עזרת כהן • שבת הארץ • כתבים נוספים |  |
| ממשנתו | למהלך האידיאות בישראל • הרצאת הרב • חזון הצמחונות והשלום • מאמר הדור • יסוד כסא השם בעולם • המספד בירושלים |  |
| משיריו | שיר האמונה •  ישמח לבי • לחשי ההוויה • כנפי רוח |  |
| תלמידיו | הרב צבי יהודה הכהן קוק (בנו) • הרב יעקב משה חרל"פ • הרב הנזיר • הרב שלום נתן רענן (חתנו) • הרב יצחק אריאלי • הרב אריה לוין •  הרב שאול ישראלי • האדמו"ר החלוץ • הרב משה צבי נריה • הרב יצחק הוטנר • תלמידים נוספים |  |
| מוסדותיו | הרבנות הראשית לישראל • ישיבת מרכז הרב • מכון הלכה ברורה ובירור הלכה • תנועת דגל ירושלים |  |
| כהונות ברבנות | זיימל • בויסק • יפו • מחזיקי הדת (לונדון) • ירושלים • ארץ ישראל |  |
| הנצחתו | בית הרב קוק • כפר הרא"ה • מוסד הרב קוק • פרס הרב קוק לספרות תורנית • פרס ירושלים לספרות תורנית • קבוצת אברהם |  |
ציונות דתית • תורת ארץ ישראל • מועדי הראי"ה • משפחתו • תלמידי הרצי"ה • עוד
תמימה סוכובולסקי

הגננות תמימה סוכובולסקי (בשורה העליונה) ודבורה לבנון (בשורה באמצעית) עם ילדי הגן ליד ספריית בני ברית בירושלים, כנראה בשנות ה-30 של המאה ה-20
ועידת הפועל הצעיר בחצר בית האוטונומיה הרוסית, 1907. תמימה סוכובולסקי בשורה השנייה (רשימת המצולמים, באתר תל.אביב.פדיה)
תמימה סוכובולסקי (21 בנובמבר 1881 – 14 בדצמבר 1972) הייתה מראשונות הגננות בארץ ישראל, ממייסדי הפועל הצעיר, חברת ההגנה.
קורות חיים

סוכובולסקי נולדה בביאליסטוק (אז באימפריה הרוסית), בתם של אברהם זאב ואסתר אטקה, אחותם של יחזקאל דנין (סוכובולסקי), משה, דוד צבי, מאשה ולאה. קיבלה חינוך מסורתי וכללי, ממייסדות אגודת "בנות-ציון" בביאליסטוק, וחברה באגודת דוברי עברית על שם פרץ סמולנסקין.
החלה לימודי הוראה, הגיעה בסוף גל העלייה הראשונה לארץ ישראל, ב-1903 לבקר את אחיה יחזקאל ובהמלצתו נשארה בארץ ולא חזרה לסיים את לימודיה. בתחילת דרכה בארץ עבדה כעוזרת גננת בגן של אלישבע גיסין אפרתי בירושלים.
התגוררה בנווה שלום ביפו, דירתה הייתה גן ילדים ביום ומועדון לחבריה בני העלייה השנייה בשעות הערב, סופי השבוע והחגים. בביתה התקיימו כינוסים ודיונים, פעילויות חברתיות ואף התארחו עולים לארוחה ולינה. בדירה זו התקיימו פגישות תנועת הפועל הצעיר אשר סוכובולסקי הייתה בין מייסדיה. בהמשך עברה לדירה מרווחת יותר בחצר "בית האוטונומיה הרוסית" בנווה שלום (קמפוס בית הספר לבנות ומגורי מורים וגננות), יחד עם עמיתתה שרה ויתקין-שפירא. בביתן היה מכבש ההקטוגרף ששימש להדפסת עיתון "הפועל הצעיר".
כדי להשלים את לימודיה נסעה לברלין, שם הוכשרה במשך כשנה וחצי (בין 1907-1909) כגננת בבית הספר פסטלוצי-פרבל.
סוכובולסקי עבדה כגננת במשך 44 שנים, בין השאר ביפו, תל אביב, ירושלים וחיפה. בתחילת דרכה גן הילדים לא היה חלק ממערכת החינוך הרשמית, ואתגרי העבודה כללו גם חינוך הציבור להכרה בצורך בגן ילדים, והקושי לגבות שכר לימוד עבורו.
לאחר מלחמת העולם הראשונה התגוררה בחיפה.
הייתה חברה במשמר העם ובהגנה, וחברה ב"מרכז הגננות" והסתדרות המורים. לאחר פרישתה לגמלאות מילאה בהתנדבות תפקידים ציבוריים שונים, בספרנות במועדוני חיילים ובעבודה במעברות באזור ירושלים, שם לימדה עברית וכלכלת בית. בזקנתה התגוררה בבית אבות בחיפה ועסקה גם שם בהוראת עברית לדיירי הבית.
על עבודתה המתמדת בהתנדבות עם עולים חדשים קיבלה ב-1962 תעודת הוקרה מנשיא המדינה.
לקריאה נוספת

רבקה אלפר, קורות משפחה אחת. הוצאת מ. ניומן, ירושלים, תשכ"ז - 1967.
שלמה צמח, שנה ראשונה. הוצאת עם עובד, תשי"ב.
הערות שוליים

↑  מתה תמימה סוכובולסקי, דבר, 17 בדצמבר 1972
↑  משה סוכובולסקי, דבר, 5 באפריל 1954
↑  דוד ליב בן זאב סוכובולסקי, הצפירה, 25 באוגוסט 1911
↑  דוד תדהר (עורך), "אברהם זאב סוכובולסקי", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך א (1947), עמ' 140
1 2  היא הלכה בין העולים, מעריב, 18 במאי 1962
↑  שלמה צמח, בתור המסילה (מתוך "שנה ראשונה"), דבר, 13 באפריל 1951
↑  שמואל דיין, מורשת הפועל הצעיר, דבר, 27 במרץ 1960
↑  גצל קרסל, אחרון הראשונים לבית סוחובולסקי, דבר, 11 באפריל 1973
↑  יטקא סוחובולסקי ובניה, הפועל הצעיר, 29 באוגוסט 1919
↑  נשיא המדינה יקבל היום 124 מצטיינים בקליטת עליה, הארץ, 16 במאי 1962
שמוק

שמוק הוא כינוי גנאי לאדם טיפש, מגעיל, בזוי או מתועב. מקור המילה הוא מיידיש, שם היא משמשת גם כמילת סלנג לפין.
אטימולוגיה

מקור המילה הוא מהמילה "Smok" בפולנית עתיקה, שמשמעותה "נחש דשא" או "דרקון".
לשון נקייה

בשל ניבול הפה שבמילה, נוצרו מספר מילים באנגלית המשמשות עבורה כלשון נקייה: "schmoe" (שהייתה ההשראה לדמותו של שמו (אנ') שיצר הקומיקסאי אל קאפ), "shmo" ועוד.
בתרבות

ב-4 באוקטובר 1961 נעצר הסטנדאפיסט לני ברוס לאחר שהשתמש במילה "שמוק" בהופעה במועדון הטרובדור.
באוקטובר 2008 כינה יצחק לאור, במדור "תרבות וספרות" של "הארץ", את גרשם שלום "שמוק אקדמי", וספג גל של ביקורת שהופנתה אליו ואל עורך המדור, בני ציפר. עם זאת, כאשר במועד מוקדם יותר השתמש לאור באותו עיתון במילה "שמוק" לתיאור הפילוסוף הנאצי מרטין היידגר, איש לא מחה על כך. אלי אשד העיר על כך: "כאן כנראה הייתה הסכמה כללית של הקוראים עם לאור בעניין היותו של הנאצי היידגר 'שמוק'."
שמו האנגלי של הסרט "אידיוט מושלם" שיצא לאקרנים ב-2010 הוא "ארוחת ערב לשמוקים", והוא עוסק בעובדי חברה המקיימים "ארוחת ערב לשמוקים", בה כל אחד מהמוזמנים צריך להביא עמו אדם תמהוני בעל כישרון מיוחד, והעובד שמביא את האדם התמהוני והמגוחך ביותר זוכה בקידום.
הערות שוליים

↑  Rosten, Leo. The New Joy of Yiddish. Crown Publishers, New York, 2001. pgs. 78, 162. ISBN 0-609-60785-5
↑  Gross, David C. English-Yiddish, Yiddish-English Dictionary: Romanized Hippocrene Books, 1995. p.144. ISBN 0-7818-0439-6
↑  "Schmuck". Online Etymology Dictionary. נבדק ב-17 ינו' 2011. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Schmuck". American Heritage Dictionary. נבדק ב-5 דצמ' 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Gold, David L. (1982). "More on Yiddish shmok". Comments on Etymology. 11 (15): 33–37.
↑  Rosten, Leo. The Joys of Yiddish. New York, Pocket Books, 1968. pp. 360-362
↑  "Schmuck". dictionary.com. Retrieved 17 Jan 2011.
↑  Paley, Maggie. The Book of the Penis New York: Grove Press, 2000. p.78. ISBN 0802136931
↑  יצחק לאור, משני עברי הים, באתר הארץ, 20 באוקטובר 2008
↑  יצחק לאור, שם אירופה, כאן עוד (כבר) לא, באתר הארץ, 25 באפריל 2007
↑  אלי אשד, שני גאונים בעולם מחשיך: על ההתכתבות בין גרשום שלום וולטר בנימין, באתר "רשימות"
↑  Cieply, Michael (3 במאי 2010). "Much Movie Title Meshugas". The New York Times. נבדק ב-19 בנובמבר 2015. {{cite news}}:  (עזרה)
שמואל שבבר

| --- | --- |

 לידה:  16 ביולי 1936 בואנוס איירס, ארגנטינה 
 פטירה:  1 בינואר 2017 (בגיל 80) בואנוס איירס, ארגנטינה 
 הדרגה הגבוהה ביותר:  אמן בינלאומי משנת 1961
 מד כושר נוכחי:  2,348 (נכון ל־ינואר 2017) 
 מדינה:  ארגנטינה
 
שמואל שבבר (בספרדית: Samuel Schweber; ‏ 16 ביולי 1936, בואנוס איירס, ארגנטינה – 1 בינואר 2017 בואנוס איירס) היה שחמטאי יהודי-ארגנטינאי בדרגת אמן בינלאומי.
הוא שיחק פעמים רבות באליפות ארגנטינה בשחמט, ופעמיים (ב-1963 וב-1968) זכה במקום השני.
בשנת 1962 הוא השתתף בתחרות בין-אזורית (המהווה שלב בהעפלה לדו-קרב מול אלוף העולם בשחמט) וסיים במקומות 19–20.
שבבר המשיך להשתתף בתחרויות שנערכו בדרום אמריקה עד לתחילת שנות ה-90 של המאה ה-20.
בשנת 1961 הוא קיבל דרגת אמן בינלאומי.
שמואל שבבר במשחקי אולימפיאדת השחמט

בין השנים 1960 ל-1984 השתתף שבבר ב-5 אולימפיאדות שחמט:
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| שנה | לוח | קבוצה | מד כושר | נקודות | תוצאות |  % | מקום |
| 1960 | עת | ארגנטינה |  | 7 מ-10 | 6+ 2= 2- | 55.0 | 7 קבוצתי, 2 אישי |
| 1964 | 3 | ארגנטינה |  | 11.5 מ-17 | 8+ 7= 2- | 67.6 | 9 קבוצתי, 7 אישי |
| 1966 | 2 עת | ארגנטינה |  | 1.5 מ-2 | 1+ 1= 0- | 75.0 | 5 קבוצתי |
| 1980 | 4 | ארגנטינה | 2425 | 3.5 מ-7 | 1+ 5= 1- | 50.0 | 14 קבוצתי, 32 אישי |
| 1984 | 4 | ארגנטינה | 2415 | 2 מ-3 | 1+ 2= 0- | 66.7 | 14 קבוצתי |
הערות שוליים

↑  Schweber, Samuel - Men's Chess Olympiads, באתר אולימפבייס (באנגלית)
ערך זה הוא קצרמרבנושא שחמטאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
תנועה תמטית

תנועה תמטית היא כינוי לתנועת עזר שבאה בין שורש המילה לסופה.
בפרוטו-הודו-אירופית

בפרוטו-הודו-אירופית, תנועות תמטיות תבואנה תמיד בשורשים המצריכים אותן, וקרויים, בהתאמה, "שורשים תמטיים". בשורשים התמטיים תבוא תנועה לפני היחסה, בדרך כלל e* או o*, ואילו לפני שורשים לא-תמטיים לא תבוא תנועה. מקובל להניח כי השורשים הלא-תמטיים קדמו לשורשים התמטיים, ואלה האחרונים נוצרו עקב הקושי להגות אשכול עיצורים במילים מסוימות. מסיבה זאת התווספו בחלק מהמילים תנועות שקדמו ליחסות, וכך נוצרו השורשים התמטיים. לראייה, בשפה החיתית, אחת מן השפות ההודו-אירופיות הקדומות ביותר, השורשים התמטיים כמעט שאינם קיימים.
הערות שוליים

↑  Benjamin W. Fortson IV, Indo-European Language and Culture: An Introduction, 2004, p. 157
ערך זה הוא קצרמרבנושא בלשנות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
תוכנית וואזן

| --- | --- |

דגם של תוכנית וואזן
 מדינה:  צרפת
 מידע כללי
 אזור גאוגרפי:  מרכז פריז
 טווח תאריכים:  1925
 קואורדינטות:  48°52′10″N 2°21′15″E﻿ / ﻿48.86943°N 2.35413°E﻿ / 48.86943; 2.35413
 
תוכנית וואזן (בצרפתית: Plan Voisin) היה רעיון לבנייה מחדש של מרכז פריז, שתוכננה על ידי האדריכל הצרפתי-שווייצרי לה קורבוזיה בשנת 1925. הפיתוח מחדש תוכנן להחליף אזור גדול במרכז פריז, על הגדה הימנית של נהר הסן. אף על פי שהרעיון מעולם לא יושם, הפרויקט הוא אחד מהידועים ביותר של לה קורבוזיה, ועקרונותיו היוו השראה לתוכניות רבות אחרות ברחבי העולם.
רקע > העיר בת זמננו

ב-1922 הציג לה קורבוזיה את "העיר בת זמננו" (אנ') בסלון הסתיו; התוכנית הציגה קונספט אורבני אוטופי שנועד לאכלס שלושה מיליון תושבים בסדרה של גורדי שחקים. בעקבות התערוכה, לה קורבוזיה המשיך לעבוד על הפרויקט, ופיתח את התוכנית מקונספט לא ספציפי לאתר להצעה קונקרטית. הצעה זו ניתנה בחסות ידידו, בונה המטוסים והמכוניות האוונגרד גבריאל וואזן, שהאסתטיקה העיצובית המתקדמת שלו זכתה להערצה על ידי לה קורבוזיה.
רקע > מוטיבציה

המוטיבציה של לה קורבוזיה לפתח את תוכנית וואזן נוסדה מתוך תסכולים מהעיצוב העירוני של פריז.
בעוד שאנשי המעמד הגבוה באזורים עירוניים רבים עברו לפרברים, התושבים הבורגנים של פריז בסוף המאה ה-19 נשארו ברובם במרכז העיר. נדחפים על ידי עליית מחירי הקרקע, עזבו הפריזאים העניים יותר לערי פחונים בפאתי העיר. ההפרדה הכלכלית החריפה בעקבות שיפוץ העיר של ז'ורז'-אז'ן אוסמן, שהפריד בין שכונות עשירות ועניות עם שדרות רחבות.
בתוך השכונות העניות של פריז, התפרצו מחלות קשות - שהוחמרו על ידי תנאי תברואה לקויים. שחפת, במיוחד, הייתה מרוכזת מאוד בשכונות העוני של העיר.
מאפייני התוכנית

תוכנית וואזן כללה 18 גורדי שחקים זהים, שהיו פרוסים באופן שווה על פני מישור פתוח של כבישים, מדרכות ופארקים. גורדי שחקים אלה היו נצמדים ל"מודל לה קורבוזיאן" של יחידת מגורים, מרחב מחיה ועבודה מקיף והשראה מוקדמת לברוטליזם. הפיתוח העירוני הכיל 78,000 תושבים על פני שטח של 260 דונם. בניגוד גמור לשטח העירוני הצפוף שהתכוונה התוכנית להחליף, רק 12% משטחה של תוכנית וואזן אמור היה להיבנות. מתוך השטח הבנוי, 49% חולקו למגורים, בעוד שהשאר 51% היוו את כל יתר השימושים בשטח. כשליש מהשטח הפתוח היה שמור לשימוש כלי רכב, והשאר היה להולכי רגל בלבד.
לה קורבוזייה פיתח את הצעתו לתוכנית וואזן בניגוד מפורש לאזורים עירוניים צפופים כמו מרכז העיר ניו יורק, שאותו תיאר כ"סיוט". ההצעה הכילה כבישים רחבים יותר כדי להתאים לתנועת מכוניות וצמצום מספר הכרכרות הרתומות לסוסים. כבישים אלה ישולבו עם שבילים להולכי רגל עטורי עצים, שיהיו מוקפים בגורדי השחקים באוויר הפתוח מעל קו העצים. שבילים אלה יובילו בהדרגה אל הבניינים, שהכילו בתי קפה, חנויות ומשרדים בקומת הקרקע. חללי המגורים בקומות הנ"ל תוארו כ"מעונות".
דחייה והשפעתה > דחיית תוכנית וואזן

בסופו של דבר, תוכנית וואזן נדחתה על ידי עיריית פריז, מכיוון שהיא נראתה קיצונית מדי. אף על פי שלא ברור אם הציבור הרחב תמך בתוכנית, לה קורבוזיה כן קידם את רעיונותיו באמצעות מניפסטים וכתבי עת, שנקראו בהרחבה על ידי תעשיינים והאוונגרד של אותה תקופה. בנוסף, לה קורבוזיה יציג את תוכניותיו בתערוכות בינלאומיות, והפיץ את השפעת עקרונות התוכנית ברחבי העולם.
דחייה והשפעתה > השפעה

תוכנית וואזן הייתה הראשונה מבין ההצעות של לה קורבוזיה, ועקרונותיה היו עיקריים בהפצת האורבניזם המודרניסטי ברחבי העולם. במיוחד, הפתיחות והדלילות היחסית של השטח הבנוי המוצעים בתוכנית והשימוש במגדלי מגורים היו נוהגים שהועתקו במקומות רבים. מחנה הריכוז דראנסי שנבנה בדראנסי - פרוור של פריז - מחקה מקרוב את טכניקות התכנון של תוכנית וואזן. בנוסף, רובע העסקים לה דפאנס של פריז שאב השראה מתוכנית וואזן, עם הבסיס של לוח הבטון שלו מאפיין דומה במיוחד לתוכנית של לה קורבוזיה.
תוכניות אלה התעוררו בהקשר של תנופת הבנייה בתקופה שלאחר המלחמה באירופה, שנמשכה בערך בין 1945–1980. במהלך תקופה זו, הפיתוח העירוני הואץ במהירות על ידי הגירה כפרית והגירה ממושבות לשעבר אל תוך העיר. הפשטות והקיבולת הגבוהה של מגדלי מגורים מודרניסטיים הפכו אותם למתאימים להתפתחות המהירה הזו, וכתוצאה מכך הם נפוצים בפרברי פריז הרבים. עקרונות אלה סוכמו באמנת אתונה (אנ') משנת 1947, אשר פעלה כמסכת לתכנון עירוני פונקציונלי ומודרניסטי.
מבחינה בינלאומית, תוכניות רבות הושפעו מתוכנית וואזן ומאמנת אתונה. לתוכנית הייתה השפעה משמעותית בבירה ברזיליה שנבנתה בצורה ייעודית ומתוכננת מראש, כמו גם בשיכון Lekkumerend בלייוורדן, הולנד, ששאב השראה מעקרונות אמנת אתונה.
הערות שוליים

1 2 3  Velasquez, Victor (November 2015). "Architectural Patrimony in the Graphical Representation of the Voisin Plan". Journal of Architecture and Urbanism. 40 (3): 229–239. doi:10.3846/20297955.2016.1210051.
1 2  Monclús, Javier; Díez Medina, Carmen (2018), Díez Medina, Carmen; Monclús, Javier (eds.), "Modern Urban Planning and Modernist Urbanism (1930–1950)", Urban Visions: From Planning Culture to Landscape Urbanism, Cham: Springer International Publishing, pp. 33–44, doi:10.1007/978-3-319-59047-9_4, ISBN 978-3-319-59047-9, retrieved 2021-12-07
↑  Philippe Ladure, Philipp Moch, Pierre Vanier (2014). Voisin : la différence. Paris: Éditions du Chêne. ISBN 978-2-85120-824-8. OCLC 908434833.
↑  Arrhenius, Thordis (1999). "Restoration in the Machine Age: Themes of Conservation in Le Corbusier's "Plan Voisin"". AA Files (38): 10–22. ISSN 0261-6823.
↑  Shaw, Marybeth (1991). Promoting an urban vision--Le Corbusier and the Plan Voisin (Thesis thesis). Massachusetts Institute of Technology. hdl:1721.1/36421.
↑  Rodríguez-Lora, Juan-Andrés; Navas-Carrillo, Daniel; Pérez-Cano, María Teresa (2021-12-01). "Le Corbusier's urbanism: An urban characterisation of his proposals for inner cities". Frontiers of Architectural Research. 10 (4): 701–714. doi:10.1016/j.foar.2021.05.002. ISSN 2095-2635.
↑  "Plan Voisin, Paris, France, 1925". www.fondationlecorbusier.fr. Retrieved 2021-12-07.
1 2  Treuttel, Jérôme (2017), Lee, Ji-Hyun (ed.), "From Open Plan to Public Space: 'Seine-Arche' Project and Urban Morphological Evolution in France 1960–2020", Morphological Analysis of Cultural DNA: Tools for Decoding Culture-Embedded Forms, KAIST Research Series, Singapore: Springer, pp. 91–104, doi:10.1007/978-981-10-2329-3_8, ISBN 978-981-10-2329-3, retrieved 2021-12-07
שמואל שולזינגר

| --- | --- |

הרב שולזינגר, 2003
 לידה:  16 בדצמבר 1936 ב' בטבת ה'תרצ"ה ירושלים, פלשתינה (א"י) 
 פטירה:  3 בינואר 2004 (בגיל 67) כ"ג בטבת ה'תשס"ד קריית אתא, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  ישיבת פוניבז'  ישיבת תפארת ישראל 
 תקופת הפעילות:  ? – 3 בינואר 2004 
 תפקידים נוספים:  רב ראשי 
 
הרב שמואל הלוי שולזינגר (ב' בטבת ה'תרצ"ה, 8 בדצמבר 1934 – כ"ג בטבת ה'תשס"ד, 17 בינואר 2004) היה רב חרדי ישראלי, רבה האשכנזי של קריית אתא.
ביוגרפיה

נולד בירושלים לסימה לאה ולרב יצחק הלוי שולזינגר. בילדותו למד בבית הספר 'נצח ישראל' בירושלים, אביו התמנה כרב בכפר גנים והמשפחה עברה להתגורר בכפר, בהמשך עברו לחיפה, שם שימש האב כרב שכונה וכרב המכשיר של בתי המטבחיים.
בשנת ה'תש"ח (1948) החל ללמוד בישיבת תפארת ישראל בחיפה, ממנה עבר בקיץ ה'תשי"א (1951) לישיבת פוניבז', שבבני ברק, שם למד בין היתר מהרב אליהו אליעזר דסלר שבו ראה את רבו המובהק, ואצל הרב יחזקאל לוינשטיין. במאי 1956, בהיותו רווק, זכה בפרס לחידושי תורה מטעם משרד הדתות.
בשנת ה'תשי"ז נפטר רבה של כפר אתא הרב יהודה ליב גפן. עסקני המקום הכריזו כי מי שיזכה להינשא לבתו של רבם המנוח, מלכה, ימלא את מקומו. בחודש ניסן של אותה שנה התארס שמואל עם מלכה, והחל לכהן כרב המקום, בהמלצת הרב מטשעבין, ששלח מכתב מיוחד לרגל הכתרתו. בעת מינויו היה בן 22 בלבד.
בשנת ה'תשכ"ז (1967) הקים כולל אברכים בעיר שמומן ברובו מכיסו הפרטי. בשנת ה'תשל"ג הקים את תלמוד התורה "תורה תמימה". שימש גם כנשיא הישיבה לצעירים, המקומית, שנוסדה ב-1990.
בשנת ה'תשנ"ה עבר ניתוח לב פתוח בקליבלנד, אוהיו. בשנת ה'תשס"ד לקה בלבו ונפטר. הלווייתו יצאה מבית הכנסת הגדול בעיר. הוא נקבר בבית הקברות הישן של קריית אתא לצד חמיו.
בנו הרב טוביה הוכתר לממלא מקומו כרב בית הכנסת הגדול, תפקיד אותו נטש לאחר תקופה, עקב חילוקי דעות עם בני הקהילה.
בשנת ה'תשס"ז הוציא לאור אחיו הרב משה מרדכי שולזינגר ספר לזכרו בשם "עטרות שמואל".
מפרסומיו

בשנת ה'תשס"ח הוציא לאור בנו הרב טוביה את גיליונותיו על הרמב"ם והמשניות בספר גיליוני הגר"ש.
בקובץ תורני "צוהר" בשנת תשס"ז הופיעו סדרת מאמרים ובהם הערותיו על השו"ע ותשובות חתם סופר.
הערות שוליים

↑  על רבו זה כתב קונטרס בשם "ידיעת בית רבו" (להורדה).
↑  היום חלוקת פרסים לתלמידי ישיבות מצטיינים, הצופה, 6 במאי 1956.
↑  המכתב נדפס בישורון תשס"ה כרך טז עמ' 125.
↑  ישראל אידלמן, לבחירת הרב שולזינגר כרבה של כפר אתא, שערים, 8 במאי 1958, עמ' 3; ברכה לרגל מינויו מהרבנים יהודה, שלמה ומשה ראם, שם, 26 במאי 1958, עמ' 4
↑  ספר ר' משה מרדכי חלק ב' עמוד 729.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007300481205171  ISNI: 0000 0000 6693 7788  LCCN: n95009092  VIAF: 9087323   WorldCat (עם VIAF): 9087323 
הרב שולזינגר נואם בשמחת נישואיו, לימינו הרב יוסף שלמה כהנמן והרב אלעזר שך
תנועה פסיבית רציפה

מכשיר CPM לשיקום אורתופדי רפואי
תנועה פסיבית רציפה (באנגלית: Continuous Passive Motion, מוכר בעולם הרפואה כ-CPM), הוא מכשיר המשמש לשלב הראשון בשיקום לאחר ניתוח או טראומה אורתופדית או לאחר שבץ.
עקרונות הטיפול והתועלת

מטרות השלב הראשון בשיקום: לשלוט בכאב שלאחר הניתוח, להפחית דלקת, לספק תנועה פסיבית במישור תנועה ספציפי, ולהגן על תיקון הריפוי או הרקמה. התנועה הפסיבית הרציפה, מתבצעת על ידי מכשיר, אשר מזיז ברציפות את המפרק בטווח תנועה מבוקר; הטווח המדויק תלוי בסוג המפרק, אך ברוב המקרים טווח התנועה גדל עם הזמן.
ה-CPM מצויד במנוע שמכופף את המפרק קדימה ואחורה בזווית המוגדרת מראש ומותאמות למצבו של המטופל. המכשיר מגדיל את טווח התנועה של המפרק לאורך זמן, מונע היווצרות צלקות, ומפחית כאבים באזור המפרק. במקביל, הפעילות הפסיבית מונעת את היחלשות השרירים, הרצועות והמפרקים, ומגבירה את זרימת הדם באזור הפגוע.
השימוש ב-CPM מתבצע בעקבות סוגים שונים של ניתוחי מפרקים משחזרים כגון החלפת ברך ושחזור רצועה צולבת קדמית. מנגנוני הפעולה שלו לסיוע בהחלמת המפרק תלויים בניתוח המבוצע. תפישת שיקום זו פותחה ב-1970 על ידי ד"ר רוברט ב. סלטר(אנ'), והמכשיר פותח ב-1978 בסיוע המהנדס ג'ון סטרינגר(אנ').
הערות שוליים

↑  מכשירי CPM, באתר hagai-med.
↑  מכשיר CPM, באתר onlinelibrary (באנגלית).