stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
לאסלו ואמוש (במאי)
לקריאה נוספת

מגדה פאברי: אדון המורה לאסלו ואמוש ספר זיכרון (הוצאת בודפשט – 1997 מסת"ב 963-8168-26-9)
Magyar színházművészeti lexikon. (לקסיקון הונגרי לאמנות הבמה) ISBN 963-05-6635-4
התיאטרון ההונגרי
תיאטרון מדאץ'
מאגר התיאטרון. המוזיאון והמכון לתולדות התיאטרון הלאומי
הערות שוליים

↑  "Vámos Imréné gyászjelentése". Magyar Nemzet. 1963-05-18.
↑  "Szülei házasságkötési bejegyzése a Budapest IX. kerületi polgári házassági akv. 294/1927. folyószáma alatt". נבדק ב-2022-11-03.
↑  "Vámos László". magyarszinhaz.hu. אורכב מ-המקור ב-2013-07-30.
↑  B. Fábri, Magda (1997). A tanár úr (Vámos László-emlékkönyv). Budapest: Gemini Budapest Kiadó. p. 11.
↑  A tanár úr (Vámos László-emlékkönyv); 18. o.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0000 7907 7684  LCCN: nb2003108381  VIAF: 6905226   WorldCat (עם VIAF): 6905226 
קברו של לאסלו ואמוש
לוח זיכרון במעונו דאז בבודפשט, ברובע 13 ברחוב יוז'ף קטונה 27
לה בוקה

| --- | --- |


הקמיניטו בלה בוקה
 מידע
 עיר:  בואנוס איירס
 שטח:  3.3 קמ"ר 
 אוכלוסייה:  45,113 (2010)
 קואורדינטות:  34°38′08″S 58°21′53″W﻿ / ﻿34.635555555556°S 58.364722222222°W﻿ / -34.635555555556; -58.364722222222
 שכונות נוספות בבואנוס איירס
    לחצו כדי להקטין חזרה    לחצו להגדלה   
 
לה בוקה (בספרדית: La Boca) היא שכונת מצוקה בבירה הארגנטינאית בואנוס איירס בקרבת הנמל לחופו של הנהר ריו דה לה פלטה. פירוש שם השכונה בספרדית הוא "השפך", והוא מתייחס לשפך נהר הריאצ'ואלו (Riachuelo) הסמוך לשכונה. זהו מוקד תיירותי המאופיין בבתים צבעוניים וברחובו הראשי - הקמיניטו ובמועדוני הטנגו שבו. בעבר הייתה השכונה שכונת מהגרים, בעיקר איטלקים, והבתים הדלים העשויים עץ ופח של הרחוב הראשי שופצו ונצבעו כדי לשנות את תדמיתה ושיוכה ובעיקר כדי למשוך תיירים. השכונה נצבעה (במקור) על ידי תושביה אשר עבדו בנמל והביאו אל השכונה את שאריות הצבע של האניות ועל כן הצבעים השונים.
למרות השיפוץ, אופייה של השכונה נשאר דל ועני, ועדיין קיימת בה סכנת שוד עקב הפשיעה הרבה.
שכונת לה בוקה מזוהה רבות עם קבוצת הכדורגל המזוהה עם השכונה - בוקה ג'וניורס - אחת מקבוצות הכדורגל המובילות בארגנטינה.
כדורעף חופים במשחקים האולימפיים

הכדורעפניות האוסטרליות קרי פוטהארסט ונטלי קוק, האלופות האולימפיות באולימפיאדת סידני (2000)
משחק הגמר באולימפיאדת בייג'ינג (2008): פיל דלהאוסר מארצות הברית ופביו לואיז מברזיל (בגבו למצלמה)
הכדורעפנים האמריקנים טוד רוג'רס ופיל דלהאוסר חוגגים את ניצחונם בגמר אולימפיאדת בייג'ינג (2008)
הכדורעפניות האמריקניות מיסטי מיי-טרינור וקרי וולש ג'נינגס, האלופות האולימפיות שלוש פעמים ברציפות בין 2004 ל-2012, עם נשיא ארצות הברית ג'ורג' ווקר בוש, שבא לבקרן במהלך אימון באולימפיאדת בייג'ינג
תחרויות כדורעף חופים נערכות כחלק מהמשחקים האולימפיים מאז אולימפיאדת אטלנטה (1996), לאחר שבאולימפיאדת ברצלונה (1992) נערך טורניר כדורעף חופים שלא כחלק מהמשחקים.
שיטת הטורניר

בכל טורניר משתתפים 24 זוגות, ולא יותר משני זוגות מכל מדינה. לאורך השנים נערכו מספר שינויים בשיטת הטורניר.
באטלנטה ובאולימפיאדת סידני (2000) הטורניר נערך בשיטת נוקאאוט, אך באופן שנותן למפסידים בסיבוב המוקדם הזדמנות להתקדם בכל זאת. 12 הזוגות שניצחו בסיבוב המוקדם, העפילו אוטומטית לשלב שמינית הגמר. 12 הזוגות שהפסידו, המשיכו לסיבוב הראשון. ששת הזוגות שניצחו בסיבוב הראשון התחרו בסיבוב השני. שלושת הזוגות שניצחו בסיבוב השני, וכן הזוג שהפסיד בהפרש הקטן ביותר בסיבוב זה, הצטרפו ל-12 הזוגות שכבר העפילו לשלב שמינית הגמר. לאחר מכן נמשכו המשחקים כטורניר נוקאאוט רגיל. שני המפסידים בחצאי הגמר מתמודדים זה מול זה במשחק על מדליית הארד.
באולימפיאדת אתונה (2004) השתנתה שיטת המשחקים. 24 הזוגות חולקו לשישה בתים. שתי הנבחרות שסיימו ראשונות בכל בית, וכן ארבע נבחרות שסיימו במקום השלישי עם מספר הניצחונות ויחס הנקודות הטוב ביותר, העפילו לשמינית הגמר, ומכאן המשיכו בשיטת נוקאאוט רגילה.
באולימפיאדת בייג'ינג (2008) נערך שינוי נוסף. גם הפעם חולקו הנבחרות לשישה בתים. שתי הראשונות בכל בית העפילו אוטומטית לשמינית הגמר. שתי הנבחרות שסיימו במקום השלישי עם מספר הניצחונות ויחס הנקודות הטוב ביותר, העפילו אף הן לשמינית הגמר. ארבע הנבחרות הנותרות שסיימו במקום השלישי קיימו משחק נוסף, ושתי המנצחות בו הצטרפו אף הן למעפילות לשלב שמינית הגמר.
זכיות

לאורך השנים, ניכרת דומיננטיות של הזוגות האמריקאיים, שזכו בשלושה מתוך חמשת הטורנירים לגברים ובשלושה מתוך חמשת הטורנירים לנשים. קרי וולש ג'נינגס ומיסטי מיי-טרינור זכו שלוש פעמים ברציפות בטורניר האולימפי, בין 2004 ל-2012. מתוך עשרים הזוגות שהעפילו לאורך השנים לשלב הגמר בשני הטורנירים, שמונה היו אמריקאים ושמונה היו ברזילאים. עד כה, לפחות אחד מהזוגות בשלב הגמר היה תמיד מאחת משתי מדינות אלו. ארבעת הזוגות הנותרים היו מאוסטרליה, גרמניה, סין וספרד.
זכיות > נשים

| אולימפיאדה |  |  | תוצאת הגמר |  | מקום רביעי | תוצאת המשחק על המקום השלישי |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| אולימפיאדת אטלנטה (1996) | ברזיל ז'קי סילבה וסנדרה פירס | ברזיל אדריאנה סמואל ומוניקה רודריגס | 0-2 | אוסטרליה קרי פוטהארסט ונטלי קוק | ארצות הברית לינדה האנלי וברברה פונטנה | 0-2 |
| אולימפיאדת סידני (2000) | אוסטרליה קרי פוטהארסט ונטלי קוק | ברזיל שלדה בדה ואדריאנה בהר | 0-2 | ברזיל אדריאנה סמואל וסנדרה פירס | יפן יוקיקו טקהאשי ומיקה טרו סאיקי | 0-2 |
| אולימפיאדת אתונה (2004) | ארצות הברית קרי וולש ג'נינגס ומיסטי מיי-טרינור | ברזיל שלדה בדה ואדריאנה בהר | 0-2 | ארצות הברית איליין יאנגס והולי מקפיק | אוסטרליה ניקול סנדרסון ונטלי קוק | 1-2 |
| אולימפיאדת בייג'ינג (2008) | ארצות הברית קרי וולש ג'נינגס ומיסטי מיי-טרינור | הרפובליקה העממית של סין ואנג ז'יה וטיאן ז'יאה | 0-2 | הרפובליקה העממית של סין שואה צ'ן וז'אנג שי | ברזיל טליטה אנטונס ורנאטה ריביירו | 0-2 |
| אולימפיאדת לונדון (2012) | ארצות הברית קרי וולש ג'נינגס ומיסטי מיי-טרינור | ארצות הברית ג'ניפר קסי ואפריל רוס | 0-2 | ברזיל ז'וליאנה סילבה ולריסה פראנסה | הרפובליקה העממית של סין שואה צ'ן וז'אנג שי | 1-2 |
| אולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) | גרמניה קירה ולקנהורסט ולאורה לודוויג | ברזיל אגתה בדנרצ'וק וברברה סיישאס | 0-2 | ארצות הברית קרי וולש ג'נינגס ואפריל רוס | ברזיל טליטה אנטונש ולריסה פרנסה | 1-2 |
זכיות > גברים

| אולימפיאדה |  |  | תוצאת הגמר |  | מקום רביעי | תוצאת המשחק על המקום השלישי |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| אולימפיאדת אטלנטה (1996) | ארצות הברית קנט סטפס וקירץ' קיראי | ארצות הברית מייקל דוד ומייק ויטמארש | 0-2 | קנדה מארק היז וג'ון צ'יילד | פורטוגל ז'ואאו ברניה ומיגל מאיה | 0-2 |
| אולימפיאדת סידני (2000) | ארצות הברית דיין בלנטון ואריק פונוימואנה | ברזיל זה מרקו דה מלו וריקרדו סנטוס | 0-2 | גרמניה ירג אהמן ואקסל הגר | פורטוגל ז'ואאו ברניה ומיגל מאיה | 0-2 |
| אולימפיאדת אתונה (2004) | ברזיל ריקרדו סנטוס ועמנואל רגו | ספרד חאווייר בוסמה ופבלו הררה | 0-2 | שווייץ פטריק הוישר ושטפן קובל | אוסטרליה מארק ויליאמס וג'וליאן פרוסר | 1-2 |
| אולימפיאדת בייג'ינג (2008) | ארצות הברית פיל דלהאוסר וטוד רוג'רס | ברזיל מארסיו אראוז'ו ופביו לואיז | 1-2 | ברזיל ריקרדו סנטוס ועמנואל רגו | גאורגיה רנאטו גומס וז'ורז'י טרסיירו | 0-2 |
| אולימפיאדת לונדון (2012) | גרמניה יוליוס ברינק ויונאס רקרמן | ברזיל אליסון סרוטי ועמנואל רגו | 1-2 | לטביה מרטינש פלאווינש ויאניס שמדינש | הולנד ריינדר נומרדור וריכרד סחויל | 1-2 |
| אולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) | ברזיל אליסון סרוטי וברונו שמידט | איטליה דניאלה לופו ופאולו ניקולאי | 0-2 | הולנד ריינדר נומרדור וריכרד סחויל | רוסיה קונסטנטין סמנוב וויאצ'סלב קרסילניקוב | 0-2 |
מדליות

|  | מדינה | זהב | כסף | ארד | סה"כ |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | ארצות הברית ארצות הברית | 6 | 2 | 2 | 10 |
| 2. | ברזיל ברזיל | 3 | 7 | 3 | 16 |
| 3. | גרמניה גרמניה | 2 | 0 | 1 | 3 |
| 4. | אוסטרליה אוסטרליה | 1 | 0 | 1 | 2 |
| 5. | הרפובליקה העממית של סין  סין | 0 | 1 | 1 | 2 |
| 6. | איטליה איטליה | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 6. | ספרד ספרד | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 8. | הולנד הולנד | 0 | 0 | 1 | 1 |
| 8. | לטביה לטביה | 0 | 0 | 1 | 1 |
| 8. | קנדה קנדה | 0 | 0 | 1 | 1 |
| 8. | שווייץ שווייץ | 0 | 0 | 1 | 1 |
השתתפות > נשים

עד כה, השתתפו זוגות מ-32 מדינות בתחרויות כדורעף החופים האולימפיות לנשים. ארצות הברית וברזיל שלחו שני זוגות לכל אחת מהאולימפיאדות (ארצות הברית אף שלחה זוג שלישי לאולימפיאדה אותה אירחה, אולימפיאדת אטלנטה (1996)). אוסטרליה, גרמניה והולנד שלחו לפחות זוג אחד לכל אחת מהאולימפיאדות.
|  | 1996 | 2000 | 2004 | 2008 | 2012 | 2016 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| אוסטריה אוסטריה |  |  |  | מקום 5 | מקום 5 |  |
| אוסטרליה אוסטרליה | מקום 3 ומקום 7 | מקום 1, מקום 5 ומקום 17 | מקום 4 ומקום 9 | מקום 5 | מקום 19 ומקום 19 | מקום 5 ומקום 19 |
| איטליה איטליה | מקום 13 | מקום 5 ומקום 9 | מקום 5 |  | מקום 5 | מקום 9 |
| אינדונזיה אינדונזיה | מקום 13 |  |  |  |  |  |
| ארגנטינה ארגנטינה |  |  |  |  | מקום 19 | מקום 19 |
| ארצות הברית ארצות הברית | מקום 4, מקום 5 ומקום 9 | מקום 5 ומקום 5 | מקום 1 ומקום 3 | מקום 1 ומקום 5 | מקום 1 ומקום 2 | מקום 3 ומקום 19 |
| בולגריה בולגריה |  | מקום 17 | מקום 9 |  |  |  |
| בלגיה בלגיה |  |  |  | מקום 9 |  |  |
| ברזיל ברזיל | מקום 1 ומקום 2 | מקום 2 ומקום 3 | מקום 2 ומקום 5 | מקום 4 ומקום 5 | מקום 3 ומקום 9 | מקום 2 ומקום 4 |
| בריטניה בריטניה | מקום 9 |  |  |  | מקום 17 |  |
| גאורגיה גאורגיה |  |  |  | מקום 17 |  |  |
| גרמניה גרמניה | מקום 7 | מקום 9 ומקום 9 | מקום 5 ומקום 9 | מקום 9 ומקום 9 | מקום 5 ומקום 9 | מקום 1 ומקום 9 |
| דרום אפריקה דרום אפריקה |  |  | מקום 19 | מקום 19 |  |  |
| הולנד הולנד | מקום 13 | מקום 17 | מקום 19 | מקום 19 | מקום 9 ומקום 9 | מקום 9 ומקום 19 |
| ונצואלה ונצואלה |  |  |  |  |  | מקום 17 |
| יוון יוון |  | מקום 17 | מקום 9 ומקום 9 | מקום 9 ומקום 19 | מקום 19 |  |
| יפן יפן | מקום 5 ומקום 9 | מקום 4 ומקום 17 | מקום 17 | מקום 19 |  |  |
| מאוריציוס מאוריציוס |  |  |  |  | מקום 19 |  |
| מצרים מצרים |  |  |  |  |  | מקום 19 |
| מקסיקו מקסיקו | מקום 17 | מקום 17 | מקום 19 | מקום 17 |  |  |
| נורווגיה נורווגיה | מקום 9 |  | מקום 17 ומקום 19 | מקום 9 ומקום 9 |  |  |
| הרפובליקה העממית של סין  סין |  | מקום 9 ומקום 17 | מקום 9 ומקום 19 | מקום 2 ומקום 3 | מקום 4 | מקום 9 |
| ספרד ספרד |  |  |  |  | מקום 9 | מקום 9 |
| פולין פולין |  |  |  |  |  | מקום 9 |
| פורטוגל פורטוגל |  | מקום 9 |  |  |  |  |
| צ'כיה צ'כיה |  | מקום 9 ומקום 17 | מקום 9 |  | מקום 5 ומקום 17 | מקום 17 |
| צרפת צרפת | מקום 13 | מקום 9 |  |  |  |  |
| קובה קובה |  | מקום 9 | מקום 9 | מקום 9 ומקום 9 |  |  |
| קוסטה ריקה קוסטה ריקה |  |  |  |  |  | מקום 19 |
| קנדה קנדה | מקום 17 |  | מקום 5 |  | מקום 19 | מקום 5 ומקום 9 |
| רוסיה רוסיה |  |  |  | מקום 19 | מקום 9 ומקום 9 | מקום 5 |
| שווייץ שווייץ |  |  | מקום 19 | מקום 19 | מקום 9 | מקום 5 ומקום 9 |
השתתפות > גברים

עד כה, השתתפו זוגות מ-36 מדינות בתחרויות כדורעף החופים האולימפיות לגברים. ארצות הברית וברזיל שלחו שני זוגות לכל אחת מהאולימפיאדות (ארצות הברית אף שלחה זוג שלישי לאולימפיאדה אותה אירחה, אולימפיאדת אטלנטה (1996)). גרמניה שלחה לפחות זוג אחד לכל אחת מהאולימפיאדות.
|  | 1996 | 2000 | 2004 | 2008 | 2012 | 2016 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| אוסטריה אוסטריה |  | מקום 9 | מקום 17 ומקום 19 | מקום 5 ומקום 9 | מקום 19 | מקום 9 ומקום 9 |
| אוסטרליה אוסטרליה | מקום 9 | מקום 9 ומקום 17 | מקום 4 ומקום 9 | מקום 9 |  |  |
| איטליה איטליה | מקום 14 | מקום 19 |  | מקום 19 | מקום 5 | מקום 2 ומקום 9 |
| אינדונזיה אינדונזיה | מקום 17 |  |  |  |  |  |
| אנגולה אנגולה |  |  |  | מקום 19 |  |  |
| אסטוניה אסטוניה | מקום 17 |  |  | מקום 19 |  |  |
| ארגנטינה ארגנטינה | מקום 14 | מקום 9 ומקום 19 | מקום 9 | מקום 19 |  |  |
| ארצות הברית ארצות הברית | מקום 1, מקום 2 ומקום 5 | מקום 1 ומקום 5 | מקום 5 ומקום 19 | מקום 1 ומקום 5 | מקום 5 ומקום 9 | מקום 5 ומקום 19 |
| ברזיל ברזיל | מקום 9 ומקום 9 | מקום 2 ומקום 9 | מקום 1 ומקום 9 | מקום 2 ומקום 3 | מקום 2 ומקום 5 | מקום 1 ומקום 9 |
| בריטניה בריטניה |  |  |  |  | מקום 19 |  |
| גאורגיה גאורגיה |  |  |  | מקום 4 |  |  |
| גרמניה גרמניה | מקום 9 | מקום 3 ומקום 19 | מקום 5 ומקום 9 | מקום 5 ומקום 19 | מקום 1 ומקום 9 | מקום 19 |
| דרום אפריקה דרום אפריקה |  |  | מקום 9 |  | מקום 19 |  |
| הולנד הולנד | מקום 17 |  |  | מקום 5 | מקום 4 | מקום 3 ומקום 5 |
| ונצואלה ונצואלה |  |  |  |  | מקום 19 |  |
| יוון יוון |  |  | מקום 19 |  |  |  |
| יפן יפן | מקום 17 |  |  | מקום 9 | מקום 19 |  |
| לטביה לטביה |  |  |  | מקום 9 | מקום 3 ומקום 9 | מקום 19 |
| מקסיקו מקסיקו |  | מקום 9 |  |  |  | מקום 9 |
| נורווגיה נורווגיה | מקום 7 | מקום 9 ומקום 19 | מקום 9 ומקום 19 | מקום 19 | מקום 9 |  |
| ניו זילנד ניו זילנד | מקום 17 |  |  |  |  |  |
| הרפובליקה העממית של סין  סין |  |  |  | מקום 9 | מקום 19 |  |
| ספרד ספרד | מקום 5 | מקום 5 | מקום 2 | מקום 9 | מקום 9 | מקום 9 |
| פוארטו ריקו פוארטו ריקו |  |  | מקום 19 |  |  |  |
| פולין פולין |  |  |  |  | מקום 5 | מקום 17 ומקום 17 |
| פורטוגל פורטוגל | מקום 4 | מקום 4 | מקום 9 |  |  |  |
| צ'ילה צ'ילה |  |  |  |  |  | מקום 19 |
| צ'כיה צ'כיה | מקום 14 | מקום 17 |  |  | מקום 17 |  |
| צרפת צרפת | מקום 14 | מקום 19 | מקום 19 |  |  |  |
| קובה קובה | מקום 7 |  | מקום 17 |  |  | מקום 5 |
| קטר (מדינה) קטר |  |  |  |  |  | מקום 9 |
| קנדה קנדה | מקום 3 | מקום 5 | מקום 5 |  | מקום 17 | מקום 9 ומקום 9 |
| רוסיה רוסיה |  | מקום 9 |  | מקום 9 | מקום 9 | מקום 4 ומקום 5 |
| שוודיה שוודיה | מקום 17 | מקום 19 | מקום 9 |  |  |  |
| שווייץ שווייץ |  | מקום 5 | מקום 3 | מקום 9 | מקום 9 ומקום 9 |  |
| תוניסיה תוניסיה |  |  |  |  |  | מקום 19 |
ראו גם

כדורעף במשחקים האולימפיים
למידה ארגונית

למידה ארגונית (Organizational learning) היא מכלול התהליכים והאירועים המתרחשים בארגונים שבהם מתחולל אצל אנשים בארגון שינוי בידע, במיומנויות, בדפוסי הפעולה ובדפוסי החשיבה העשויים להשפיע לטובה על תחומי הפעולה של הארגון.
מניעים ללמידה ארגונית

במשך שנים רבות התפתח עולם הידע של הלמידה הארגונית וכלי העבודה הקשורים בו (כגון התחקיר) בעיקר בצבאות ובארגונים ביטחוניים אחרים. ייתכן והעובדה כי לפעולת ארגונים אלו הייתה משמעות בחיי אדם ובנכסים יקרי ערך לחברות ומשטרים הובילה לכך. גם צמיחתם של משטרים דמוקרטיים והפיקוח האזרחי ההולך וגובר על פעולתם של ארגונים ביטחוניים דרשו מהם לפתח את היכולת לתת דין וחשבון, לספק הסברים ולעמוד בסטנדרטים מחמירים יותר של פעולה (מבחינות אתיות ומבחינות מעשיות – רשלנות, תאונות וכו').
בעשרים השנים האחרונות הולכת וגוברת תשומת הלב המושקעת גם בארגונים עסקיים בטיובם של תהליכי הלמידה בארגון, כדי שישרתו באופן הטוב ביותר את ביצועיו ותוצאותיו. לשינוי זה כמה גורמים:
התפשטות השיטה הכלכלית הקפיטליסטית הגבירה באופן משמעותי את התחרות בשווקים בין גורמים שונים. כל ארגון עסקי מצא עצמו נאלץ להתמודד מול מתחרים רבים וכדי להצליח עליו היה ליצור לעצמו יתרונות  בממדים רבים (מחיר, רמת מוצר, רמת שירות, חדשנות ועוד). כדי ליצור יתרונות אלו ארגונים צריכים ללמוד מהר את המציאות שבה הם פועלים, לאבחן היטב את המשמעויות עבור הארגון, לגבש רעיון לפעולה וליישמו.
ההתקדמות המואצת בטכנולוגיה הביאה לכך שמידע הפך להיות זמין יותר. התוצאות העסקיות התבררו מהר מאוד, תכתובות שוחזרו ורוכזו בקלות והתנהגויות שונות (של השוק, של הארגון) תועדו בצורה מלאה יותר. מנהלים יכולים לדעת "מה קרה?" ברמת אמינות גבוהה יותר, באופן מקיף ובמהירות.
מאפייני הלמידה הארגונית

הנחת המוצא לתחום הלמידה הארגונית היא שהלמידה מתרחשת בכל מקרה. אם דרך תהליכי סוציאליזציה בארגון, אם כתגובה להצלחות או כישלונות בתוצאה הארגונית או בכניסה של אנשים חדשים ורעיונות חדשים לארגון. אולם אחת המטרות בגישות ובכלי הלמידה הארגונית היא להצליח לארגן את התהליכים הללו באופן שישרת בצורה הטובה ביותר את הארגון.
את הכלים הראשונים שאבו ארגונים עסקיים מהמוסדות שיישמו תהליכי למידה ארגונית – צבאות ומוסדות רפואיים וניסו ליישמם. אולם ההבדל בצורת הפעולה בין הארגונים השונים חייב פיתוחם של כלים חדשים. ואכן ב-15 עד 20 השנים האחרונות נבנו מספר רב של מודלים, גישות, תאוריות וכלים לביצוע תהליכי למידה בארגונים עסקיים. מהגישות הבולטות ניתן למנות את יישומו של מודל התחקיר במצבים עסקיים, את גישת הלמידה המערכתית של פיטר סנג'י, את גישת "יצירת הידע" של נונאקה (ששם דגש על "יצירת ידע" ויצירתיות בתוך הארגון בעזרת צוותי חשיבה ארגוניים), מודל ה-SWOT לחשיבה אסטרטגית (SWOT = Strenghts, Weaknesses, Opportunities, Threats: מודל לאבחון מצבו של הארגון מול סביבתו והערכת היערכותו הפנימית) ועוד. כלים וגישות אלו מנסים לשפר את יכולות האנשים בארגון להבין את סביבת הארגון והתהליכים המתרחשים בה, לאבחן בעיות, כשלים וטעויות כרוניות המתרחשות בפעולת הארגון, לשמר ידע הקיים בתוך הארגון לזמן רב וליצור ידע חדש שישרת את פעולת הארגון.
ישנן מספר תופעות וסוגיות החוזרות ביישומם של כלי הלמידה הארגונית:
המתח שבין "חקירה" ו"למידה" – מתי מטרת התהליך היא להשיג שיפור ומתי מטרתו למצוא אשמים ולהשיג "זיכוך" לאחר כישלון או טעות.
קיום תהליכי למידה "עצמאיים" על ידי ארגונים או יחידות בתוך הארגון, מול קיומו של גוף "בקרה" או "הערכה" האחראי על ביצוע הלמידה ברמה המערכתית. בגופים ציבוריים הפועלים לאור מגבלות והגדרות משפטיות רבות יותר הנטייה לרוב היא ליצור גוף בקרה חיצוני או עצמאי שכזה, ואילו בארגונים עסקיים בהם מהירות הלמידה חשובה יותר יש ניסיון להטמיע את תהליכי הלמידה בשגרת היומיום של הארגון.
לעיתים קרובות יש לאנשים קושי להשתתף בתהליכי למידה בארגון מתוך החשש למעמדם, או מתוך הקושי לקבל את אפשרות השינוי שהתהליך יחולל.
תהליכי הלמידה נתפסים לעיתים כבזבוז זמן, כיוון שהפרודוקטיביות הישירה שלהם נמוכה (לא מייצרים דבר בפרק זמן המוקדש ללמידה) ומנהלים עסוקים בשאלת האיזון – כמה משאבים עליהם להקדיש ללמידה מתוך סך משאביהם (בעיקר זמן וכח אדם).
קשה לקבוע באיזו מידה תחום הלמידה הארגונית, התאוריות והפרקטיקות הכלולות בו הם אופנה חולפת או מהות בסיסית בטבעם של ארגונים ובני אדם, אך בהחלט ניתן לומר כי השימוש בהם (נכון לשנת 2005) הולך וגובר.
לנר ולבשמים

לנר ולבשמים הוא פיוט החתום באקרוסטיכון המיועד למוצאי שבת, שנכתב על ידי הרב סעדיה בן יוסף, מיהודי תימן במאה ה-17.
מבנה הפיוט ותוכנו

הפיוט בנוי משישה בתים כנגד ששת ימי המעשה, הפיוט פותח במצוות ההבדלה הכוללת נר בשמים וכוס יין (יבנ"ה), בפיוט מורגש מצוקת המשורר הסובל מ'יגון' 'כאב' ו'מחסור', ומתפלל לשבוע טוב.
פיוט זה נפוץ בעיקר בקרב קהילות עדות המזרח, ויהודי תימן נוהגים לשוררו לפני או אחרי ההבדלה. לפיוט זה לחנים שונים בהם הלחן המפורסם של אביהו מדינה המושר במקאם נהוונד. לחן זה זכה לגרסאות כיסוי של זמרים שונים כמו אורי שבח, ציון גולן ועוד.
לקריאה נוספת

לנר ולבשמים, בתוך ספר "פתחו את השער" תשע"ח עמודים 104–106.
הערות שוליים

↑  מקאם זה משמש בבתי הכנסת הספרדי-ירושלמי, כמקאם ערבית של ליל שבת
למי שייכת הארץ הזאת?

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  נסים דנה
 שפת המקור:  עברית
 הוצאה
 תאריך הוצאה:  2013
 מספר עמודים:  254
 הוצאה בעברית
 הוצאה:  אוניברסיטת אריאל
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  003674373
למי שייכת הארץ הזאת? הוא ספרו של פרופ' נסים דנה, ועניינו עיון מחודש בקוראן ובמקורות אסלאמיים קלאסיים נוספים על עם ישראל, תורתו וזיקתו לירושלים וארץ הקודש. הספר יצא בהוצאת אוניברסיטת אריאל ומוסד ביאליק בשנת 2013.
הספר מסתמך על מקורות קלאסיים בלבד, כגון הקוראן, החדית'ים, התפסירים וגדולי מפרשיהם. מחקרו של פרופ' דנה במקורות אלה שולל את פרשנותם של כהני דת מוסלמים מסוימים הרותמים במאה השנים האחרונות את הקוראן לכפור "באשר לזכות כלשהי של היהודים על הארץ", כפירה, שפעמים רבות במסגרת הניסיון לייצר שיח פלסטיני חדש, גולשת לאנטישמיות מוסלמית, ענף של האנטישמיות בעולם הערבי.
המחבר יליד דמשק. סבו, יוסף דנא, היה בן לשושלת רבנים בעיר ואב בית דין הקהילה, ומאוחר יותר ראש קהילת יהודי סוריה והלבנון בחיפה. נסים דנה הקדיש את הספר לזכר אחיו דוד, שהיה בין 11 הנרצחים היהודים בידי פורעים ערבים בטבח בית הכנסת אלמנשה בדמשק בשנת 1949.
הספר ראה אור גם בשפה האנגלית, בשם The Struggle for Jerusalem and the Holy Land, ותורגם לערבית.
עיקרי הציטוטים מן הקוראן

במרכז הספר ניצבים הציטוטים הקובעים את עמדת הקוראן כלפי זכותו הבלעדית של עם ישראל על ארץ ישראל:
אללה הוריש דווקא לבני ישראל את "הזכות הבלעדית על ארץ הקודש".
"מבקשים אנו (מאללה) להעניק חסד לאלה אשר נרדפו בארץ ישראל (בני ישראל) ולעשותם מנהיגים ויורשים ולהושיבם בארץ, ולהראות לפרעה ולהמן ולצבאותיהם את כל אשר חששו מפניו"
זכותם וחובתם של בני ישראל לרשת את הארץ.
"אמר משה לבני עמו, בני עמי, זיכרו את הטוב שהעניק לכם אללה בהקימו בכם נביאים ובעשותו אתכם מלכים ובנותנו לכם את אשר לא נתן לאיש משוכני עולמים. בני עמי, הכנסו אל הארץ הקדושה אשר כתב אללה לכם, ואל תיסוגו לאחור פן תאבדו"
ירושלים מובטחת ליהודים.
מוסיף דנה וקובע שהזיהוי העצמי של הפלסטינים עם הכנענים הוא בבחינת גול עצמי כי על פי האסלאם עצמו בני ישראל נצטוו על ידי אללה לכבוש את הארץ מידיהם של העמים שטמאו אותה - הכנענים, היבוסים והענקים. זאת ועוד, "אין שום אזכור בקוראן המוריש את הארץ למוסלמים לערבים לפלסטינים או לכל אומה אחרת שאינה עם ישראל".
הערות שוליים

1 2  נסים דנה, למי שייכת הארץ הזאת?, הוצאת אוניברסיטת אריאל ומוסד ביאליק, 2013, עמ' 13
↑  Nissim Dana, The Struggle for Jerusalem and the Holy Land, U.S.A.: Academic Studies Press, 2013
↑  נסים דנה, למי שייכת הארץ הזאת?, עמ' 194
↑  נדב שרגאי, הקוראן: ארץ ישראל - ליהודים, באתר ישראל היום, 6 במרץ 2015
לונדון ליונס

לונדון ליונס (באנגלית: London Lions) היא קבוצת כדורסל אנגלית, המשחקת בליגת העל הבריטית ושיחקה בעבר גם בליגת האלופות של פיב"א וביורוקאפ.
המועדון

לונדון ליונס נוסדה בשנת 1977 מאז השתתפה בכל העונות של ליגת העל הבריטית. בין 2020 ל-2024 השתתפה הקבוצה בליגת האלופות של פיב"א (עונה אחת, בה לא העפילה משלב המוקדמות) וביורוקאפ (שתי עונות, באחרונה הגיעה לשלב חצי הגמר בו הודחה). ב-2024 הודחה הקבוצה מהיורוקאפ עקב בעיות כלכליות.
המועדון > אולם ביתי

אולמה הביתי של לונדון ליונס הוא קופר בוקס המכיל 6,000 מקומות.
שחקני עבר מפורסמים

ישראל אנטון שוטבין
הערות שוליים

↑  Sam Neter, London Lions confirmed out of EuroCup amidst growing concerns of viability, June 18, 2024, Hoopsfix
לואי ז'ובה

| --- | --- |

לואי ז'ובה, 1950
 לידה:  24 בדצמבר 1887 קרוזון, צרפת 
 פטירה:  16 באוגוסט 1951 (בגיל 63) פריז, צרפת 
 מקום קבורה:  בית הקברות של מונמארטר 
 מדינה:  צרפת 
 פרופיל ב-IMDb
 חתימה:   
 
לואי ז'ובה (בצרפתית: Louis Jouvet; ‏24 בדצמבר 1887 – 16 באוגוסט 1951, פריז) היה שחקן תיאטרון וקולנוע צרפתי, במאי ומנהל תיאטרון בפריז, מורה בקונסרבטוריון הלאומי הגבוה לאמנות הדרמה.
תולדות חייו

נולד בעיירה קרוזון שבמחוז פיניסטר, בצפון מערב צרפת. לאחר שבגיל 14 התייתם מאביו, עבר עם אמו אל בית דודו שהיה רוקח בעיירה רתל (Rethel) שבחבל ארדן, בצפון מזרח צרפת. ז'ובה התגלה כתלמיד שקדן וצייתן, אך משפחתו אילצה אותו ללמוד רוקחות. החל משנת 1904 למד באוניברסיטה בפריז, אך למעשה בילה את כל זמנו הפנוי בתיאטרוני חובבים. בהם: להקתו של ליאון נואל (Leon Noël) או תיאטרון הפעולה האמנותית (Théâtre d'Action d'Art) ונסע עימם על מנת להופיע ולשחק בפני קהלים פופולריים. לאחר מכן הופיע בתיאטרון האמנויות (Théâtre des Arts), בתיאטרון אודיאון (Théâtre de l'Odéon), ובתיאטרון שטלה (Théâtre Châtelet) הנחשבים לתיאטראות היוקרתיים בפריז של אז והיום. במקביל, ביקש להתקבל לקונסרבטוריון הלאומי הצרפתי לאמנות הדרמה, בפריז, ונדחה שלוש פעמים.
מן הלימודים אל התיאטרון המקצועי

בשנת 1912, קיבל תואר רוקח והתחתן עם קולין, שעמה נולדו להם שלושה ילדים. לואי התרוצץ רבות על מנת למצוא עבודה בתיאטרון, והצליח להופיע בסרט בו השתתף גם הארי באור.
בשנת 1913, הצטרף עם חברו שארל דולן לתיאטרון וייה-קולומבייה בהנהלת הבמאי ז'אק קופו. הייתה זו נקודת המפנה האמיתית בקריירה שלו: הוא ניהל הצגות, עסק בעיצוב במה, היה עוזר במאי ולבסוף גם שחקן. הוא למד להסתיר את הגמגום שלו בעזרת דיקציה מיוחדת שלאחר מכן הפכה להיות סמלו המפורסם.
בשנת 1914, במלחמת העולם הראשונה, גויס ז'ובה כחובש באמבולנס, ולאחר מכן כעוזר רפואי. הוא השתחרר ב-1917 ושב אל הלהקה.
בנובמבר 1917 עברה הלהקה לניו יורק והופיעה בתיאטרון גאריק במשך שתי עונות. הצלחת הלהקה לא עמדה בציפיות הנהלת התיאטרון הצרפתי, וגם היחסים בין לואי לקופו התדרדרו.
בשנת 1920, חזר ז'ובה לפריז והתיאטרון בו פעל פתח שעריו מחדש.
בין שתי מלחמות עולם

בשנת 1922, הסתיימו יחסיו עם מנהלו ז'אק קופו. ז'ובה החל את הקריירה שלו כבמאי, והקים את להקתו בתיאטרון שאנז אליזה (théâtre des Champs-Élysées), וכבר בשנה הראשונה הייתה ההצגה שביים, "רפואה" מאת ז'יל רומן (Jules Romains), ללהיט גדול ועלתה 1500 פעמים.
בשנת 1928, פגש את ז'אן ז'ירודו והם יצרו מספר מחזות והצגות משותפות. משנת 1935 עמד בראש תיאטרון האתינה.
באותן שנים המטרה האידאולוגית שלו הייתה להבטיח כי התיאטרון יוצר שירה משלו, ומעלה על הבימה סופרים בני זמנו.
הוצע לו לנהל את התיאטרון הלאומי, קומדי פראנסז, אך הוא דחה את ההצעה משום שהיה עסוק מאוד בתיאטרונו המצליח. מחזות שביים, מאת מולייר וז'אן ז'ירודו זכו להצלחה רבה.
בדרום אמריקה, בתקופת מלחמת העולם השנייה

בתחילת מלחמת העולם השנייה קבל ז'ובה על עצמו את ניהולם של מספר תיאטראות גדולים בפריז. לאחר מכן יצא למסע עם מזכירתו שרלוט דלבו. שרלוט שבה לצרפת והצטרפה למחתרת, כשהתברר לה ולז'ובה שהמסע שלהם הפך להיות מסע תעמולתי עבור ממשלת וישי. נציגי גרמניה הנאצית וממשלת וישי הפיצו חומר תעמולתי באמצעות התיאטרון שלו עד לשנת 1943 שבה סירב ז'ובה להמשיך לעסוק בתעמולה. שרלוט דלבו נעצרה בשנת 1942 ונשלחה למחנה ההשמדה באושוויץ. ז'ובה נפגש עם מנהיג צרפת החופשית, שארל דה גול, אך נושא שיתוף הפעולה של תאטרונו עם התעמולה של משטר וישי המשיך לרדוף אותו, כמה שנים לאחר מכן.
מנהל תיאטרון אתנה (Théâtre de l’Athénée)

המשוגעת משאיו הפך למחזה מוצלח בתיאטרונו של ז'ובה. ב-1950 קבל את אות לגיון הכבוד הצרפתי. ז'ובה הצליח לקדם צעירים כמו ז'אן-לואי בארו ואנטואן ויטז. ב-1951 העלה את מחזהו של ז'אן-פול סארטר "השטן ואלוהים הטוב". בערב הבכורה של המחזה, היה ז'ובה בטולוז, שם לימד וייעץ לבמאי הצעיר סאראזין.
ז'ובה, שהיה חולה במחלת לב, נפטר בעקבות התקף לב בתיאטרונו בפריז, בעודו מנהל חזרה של המחזה "העוז והתהילה" (La Puissance et la Gloire), מאת גרהם גרין. הוא נקבר בבית הקברות של מונמארטר.