stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שריף וודי

| --- | --- |

שריף וודי ב"צעצוע של סיפור"
 שם סרט:  הסרטים מרכזיים צעצוע של סיפור צעצוע של סיפור 2 צעצוע של סיפור 3 צעצוע של סיפור 4 צעצוע של סיפור 5 סרטי ספין אוף צעצוע של סיפור: ההסתבכות צעצוע של סיפור: הזמן שנשכח צעצוע של סיפור בקיצור: חופשה בהוואי צעצוע של סיפור בקיצור: פעמיים באז בבקשה צעצוע של סיפור בקיצור: חיית מסיבות חיי מנורה
 תוכנית טלוויזיה:  באז שנות אור ממפקדת הכוכב (רק בפתיח)
 הופעה ראשונה:  "צעצוע של סיפור" (1995)
 הופעה אחרונה:  "צעצוע של סיפור 5" (2026)
 יוצרים:  דיסני ופיקסאר
 גילום הדמות:  טום הנקס
 דיבוב:  טום הנקס
 דיבוב בשפה העברית:  דרור קרן
 מידע
 כינויים:  וודי המפקד
 גזע:  בובת קאובוי
 מין:  זכר
 מקצוע:  קאובוי מפקד
 מומחיות:  רכיבה על סוס
 כוחות:  חסינות (בדיוק כמו באז)
 חבר בקבוצה:  צעצועים
 דת:  נצרות
 אזרחות:  ארצות הברית
 מקום מגורים:  הבית של אנדי (לשעבר) הבית של בוני
 דמויות קשורות
 משפחה:  בעלים אנדי דייוויס (לשעבר), מולי דייוויס (לשעבר), אמא של אנדי (לשעבר), אבא של אנדי (לשעבר), גרי (לשעבר) ובוני אנדרסון
 חברים:  חיילים חייזרים מזלגוני באז שנות אור בו פיפ ג'סי מר תפוח אדמה גברת ראש תפוד רקסי טריקסי סלינקי דוג האם גברת תפוח אדמה באני ודאקי פיט המסריח ברבי קן ויזי סיד פיליפס
 אויבים:  סיד פיליפס (לשעבר) פיט המסריח (לשעבר) אל ויזי (לשעבר) לוטסו גבי גבי
  מורשת תרבותית בלתי מוחשית
 ג'סי (אחות) ויזי (אח)
שריף וודי (באנגלית: Sheriff Woody) הוא דמות בדיונית והגיבור הראשי של סדרת סרטי "צעצוע של סיפור" (יחד עם באז שנות אור). בסרטים, קולו דובב על ידי השחקן דרור קרן בגרסאות העבריות ועל ידי שחקן הקולנוע טום הנקס באנגליות. הופעת הבכורה של הדמות הייתה בסרט "צעצוע של סיפור".
הופעותיו > צעצוע של סיפור

ב"צעצוע של סיפור", וודי הוא מנהיג הצעצועים של אנדי, ולוקח את תפקידו ברצינות. לדבריו, לזמן המשחק שהוא מקבל מאנדי אין חשיבות, מה שחשוב הוא להיות תמיד בשביל אנדי. עם זאת, מאוחר יותר בסרט, אנדי מקבל צעצוע חדש ליום הולדתו, באז שנות-אור, הצעצוע הפופולרי ביותר באותה תקופה. הצעצועים של אנדי נדהמים לגלות את התכונות של באז. רק וודי מקנא מאוד בתשומת הלב הניתנת לבאז, והוא חושש שבאז יהיה הצעצוע האהוב ביותר של אנדי. עניין זה נפתר כאשר וודי ובאז ניצלים יחדיו מ"רוצח הצעצועים", סיד.
הופעותיו > צעצוע של סיפור 2

ב"צעצוע של סיפור 2", וודי (עם באז לצידו) הוא עדיין מנהיג הצעצועים, ומתכונן למכירת החצר הקרובה, בה יימכרו הצעצועים שנמצאים במצב גרוע. פינגווין בשם וויזי נבחר להימכר על ידי אימו של אנדי, ווודי מסכן עצמו כדי להציל אותו, בעזרת הכלב החדש של אנדי, באסטר. תוכניתו מצליחה עד שהוא נופל מבאסטר, ונגנב על ידי אספן צעצועים ששמו אל. בביתו של אל, וודי מגלה את עברו הנשכח ואת המורשת שלו ככוכב בתוכנית ילדים משנות החמישים בשם "וודי הכוכב", וכן כי הוא יישלח ליפן כדי להיות מוצג במוזיאון צעצועים. עם זאת, הצעצועים של אנדי מצילים את וודי לפני שנשלח ליפן.
הופעותיו > צעצוע של סיפור 3

ב"צעצוע של סיפור 3", אנדי בן 17, כמעט בן 18, ומתכנן לעזוב לקולג'. וודי והחבורה שבורי לב, ותוהים מה יהיה גורלם. אנדי בוחר לקחת את וודי לקולג', ולשם כך שם אותו בקופסת אריזה. הוא מניח את שאר הצעצועים בשקית אשפה לאחסון בעליית הגג (כולל באז שנות-אור). אמא של אנדי חושבת שהשקית מכילה אשפה וזורקת אותה. הצעצועים מצליחים לברוח ממשאית הזבל. וודי מנסה לשכנע אותם להיות מאוחסנים בעליית הגג, אבל הם אינם מאמינים לו. בעקבות החלפת שקיות, הצעצועים נשלחים לגן ילדים יחד עם וודי, ועוברים תוהו ובוהו בדרך ומצליחים להיחלץ ממנו. לבסוף, הם נמסרים לבוני, ילדה מהגן. וודי וחבריו מתחילים את חייהם החדשים עם בוני.
הופעותיו > צעצוע של סיפור 4

ב"צעצוע של סיפור 4", בוני התעניינה פחות בוודי, ואפילו השאירה אותו בארון בעוד היא משחקת עם הצעצועים האחרים. ביום שבו בוני הלכה לגן חובה, וודי התגנב לילקוט שלה ויצא יחד אתה. לאחר שנכנסה לכיתה לשיעור מלאכה, וודי אסף מרכיבים מפח האשפה, כולל מזלגון. בוני יצרה צעצוע חדש מהמזלגון וקראה לו פורקי (מהמילה Fork באנגלית, בעברית: מזלגוני). פורקי קם לתחייה והתחיל לחשוב למה הוא חי, הוא מסרב להאמין שהוא צעצוע ומכנה את עצמו "אשפה". כאשר פורקי הפך לצעצוע האהוב על בוני, וודי נאלץ לשמור על פורקי ולדאוג שלא יזרוק את עצמו לפח האשפה. אולם כאשר המשפחה של בוני יצאה לטיול, פורקי קפץ מחוץ לחלון מעונוע ווודי ניסה לעצור אותו. לאחר שוודי הסביר לו כמה הוא חשוב לבוני, פורקי החליט לחזור אליה. ליד מקום לינה שבו נשארו בוני ומשפחתה, וודי גילה את המנורה של בו-פיפ (בובת פורצלן שנמסרה על ידי אימו של אנדי) בחלון של חנות עתיקות, ונכנס פנימה כדי לבדוק. בתוך החנות, הוא ופורקי גילו בובה מדברת בשם גאבי גאבי, ובובות פיתום שעובדות בשבילה. גאבי הציעה שתיקח אותם אל בו, אולם היא חשפה את תוכניתה לקחת את התיבה הקולית של וודי על מנת לתקן את שלה, מאחר שאף ילד לא ירצה בובה עם תיבה קולית שבורה כמו שלה. וודי ברח מהפיתומים, אולם גאבי חטפה את פורקי. במגרש המשחקים, וודי התאחד עם בו והכבשים שלה, שחיים עכשיו כצעצועים "עצמאיים". בו הסכימה לעזור לוודי להציל את פורקי ולקחת אותם אל בוני. בדרך הם פגשו את גיגל מקדימפלס, דאקי ובאני, דיוק קאבום ואת חברם באז שנות אור שעף להציל את וודי. לאחר ניסיון כושל להציל את פורקי, כולם מלבד וודי לא רצו להסתכן ופרשו אך וודי החליט להיות אמיץ ונפגש שוב עם גאבי גאבי, שמספרת לו שהיא רוצה להיות עם נכדתה של בעלת החנות, הרמוני. לכן וודי וגאבי הגיעו להסכמה: התיבה הקולית של וודי תמורת שחרורו של פורקי. ההסכם בוצע, הפיתומים הסירו את התיבה הקולית של וודי, תפרו את גבו של וודי באמצעות מכונת תפירה ונתנו את התיבה לגאבי גאבי. למרות זאת, הרמוני דחתה את גאבי וזרקה אותה. וודי שלח את פורקי עם מסר לבאז לפגוש אותו בקרוסלה של היריד. וודי עודד את גאבי שבורת הלב וסיפר לה שהיא מוזמנת להיות אחת מהצעצועים של בוני. בו וחבריה חזרו לעזור והם הלכו יחד ליריד. כאשר גאבי ראתה ילדה אבודה בוכה ביריד, היא החליטה להיות הצעצוע שלה. כשהילדה חיבקה את גאבי היא שמחה ובעזרתה של שומרת מהיריד היא התאחדה שוב עם משפחתה. בקרוסלה, וודי ובו נאלצו שוב להיפרד. אולם לאחר שבאז סיפר לוודי שבוני תהיה בסדר בלעדיו, וודי החליט להקשיב לקולו הפנימי ולהישאר עם בו כצעצוע חופשי ביריד. הוא נפרד מחבריו הצעצועים ונתן לג'סי את סיכת השריף שלו. רכב ה-RV נסע עם הצעצועים של בוני ואילו וודי ובו נשארו ביריד והתחילו חיים חדשים במציאת בעלים חדשים לצעצועים אבודים.
הופעותיו > סרטים נוספים

וודי הופיע בהופעת אורח בפספוסי הסרט "באג לייף". הוא הופיע גם בתחילת הסרט "באז שנות אור ממפקדת הכוכב: ההרפתקה מתחילה" ודובב על ידי ג'ים הנקס. הוא גם הופיע ב"מכוניות", בהופעת אורח קצרה.
מאפיינים

וודי הוא בחור נלהב, שמתנדב לכל פעולה. ברגע שהוא חושב מחשבה אינסטינקטיבית כמו "אני חייב לעזור להם", או "אני חייב לברוח", הוא מיד מבצע זאת. וודי הוא בובת קאובוי ישנה. בגבו מותקנת תיבת קול המופעלת על ידי משיכה בחוט, המשמיעה משפטים פשוטים כמו "ידיים למעלה!", "אתה הקאובוי האהוב עליי", "יש לי נחש במגף", "מישהו הרעיל את בארות המים" ו"נראה טוב".
כפי שהוזכר ב"צעצוע של סיפור 2", בנייתו כוללת אפוד צבוע ותפור, תפרים בידיים, צעיף אדום וכובע קאובוי. וודי לובש חגורה שמוצמד אליה נרתיק ריק. הוא הצעצוע האהוב ביותר על אנדי מאז גן הילדים, יש לו מקום מיוחד על המיטה של אנדי, והוא מנהיג את הצעצועים בחדרו של אנדי. ב"צעצוע של סיפור 2" גילה וודי כי הוא הדמות הראשית בסדרת טלוויזיה ששודרה בשנות החמישים בשם "וודי הכוכב".
כשאל ניסה להתמקח עם אימו של אנדי, בניסיון לקחת את וודי מאנדי, אימו של אנדי מסרבת ואומרת שזו ההחלטה של אנדי שלא למכור את וודי, ושוודי לדבריה הוא "צעצוע ישן של המשפחה". בשלושת הסרטים, וודי מתיידד עם באז שנות-אור וג'סי. לכתחילה, כאשר באז זמנית היה לצעצוע האהוב של אנדי, וודי ניסה לדחוף אותו אל מאחורי השידה אבל בטעות הפיל אותו מהחלון. וודי הציל את באז, ולבסוף שניהם ברחו מסיד. מאז וודי ובאז הם חברים קרובים. את ג'סי הכיר וודי בהרפתקה שעבר אצל אל, ומאז אף הם חברים טובים. לוודי יש בעיות פסיכולוגיות עמוקות והוא חושב בצורה שונה משאר הצעצועים. האהבה שלו לאנדי היא כמו אהבה בין אב לילד והוא מרגיש בתוכו שהוא נועד ליותר מצעצוע.
ראו גם

צעצוע של סיפור - דמויות
Woody's Roundup: A Rootin' Tootin' Collection of Woody's Favorite Songs
רצח מיכל אלירז

אין תמונה חופשית
רצח מיכל אלירז התרחש ב-20 ביולי 1978. בעלה של מיכל, הרב משה אלירז, רצח אותה בביתם, במושב חיספין ברמת הגולן, באמצעות אקדח שהחזיק ברישיון. האירוע עורר סערה בציונות הדתית לאחר שהתברר שרבנים בכירים ידעו על הבעיות הנפשיות של משה אלירז ורצו לאשפזו ולקחת ממנו את האקדח אך בהשפעת הרב צבי טאו הדבר נמנע. לפי הערכות, לאירוע הייתה השפעה ארוכת טווח על הנהגת הציונות הדתית.
רקע

מיכל (לבית קינדרייך) נולדה ב-1939 בפריז ועברה את מלחמת העולם השנייה במחבוא בעיר. לאחר המלחמה התחנכה בהכשרה של השומר הצעיר בצרפת שם הכירה את משה שטרית, ששרד גם הוא את המלחמה. השניים נישאו בצרפת ועלו ארצה ושינו את שם המשפחה לאלירז.
בארץ נולדו לזוג שבעה ילדים. משה למד בישיבת מרכז הרב והיה מקורב לראש הישיבה, הרב צבי יהודה הכהן קוק, ולרבנים אחרים בישיבה, ובהם הרב צבי ישראל טאו. ב-1969 עברה המשפחה להתגורר בחברון ולאחר מספר שנים עברו לגור בעיר העתיקה בירושלים. לאחר 1973, כשהוקם היישוב חיספין ברמת הגולן, עברה המשפחה לשם ומשה מונה למשגיח הרוחני של ישיבת ההסדר המקומית.
פרשת הרצח

לפי עדויות חברים ומשפחה סבל משה, לאורך תקופה ארוכה, ממחלת סכיזופרניה דבר שגרם לו לפרצי זעם ואלימות כלפי אשתו מיכל, אשר עקב תסביך הרדיפה שלקה בו דמיין כי היא מרגלת אחריו מטעם הקג"ב. משה אף אושפז בגלל מחלתו במוסד סגור אך ברח משם. מיכל ובנותיה הגדולות פנו לראשי ישיבת מרכז הרב - הרב צבי יהודה הכהן קוק והרב אברהם אלקנה שפירא, וכן לרב צבי טאו, הרב שלמה אבינר והרב אביגדור נבנצל.
ביולי 1978 התקיים דיון בנושא בביתו של הרב צבי יהודה קוק, בו דרש הרב אברהם אלקנה שפירא לאשפז את אלירז בשל הסכנה שהוא מהווה לאשתו, בעוד הרב צבי טאו התנגד בתוקף והגן על אלירז, שהיה ידידו. לפי עדויות שונות גישתו של הרב טאו הייתה כזו מאחר שהוא מתנגד לפסיכיאטרים ופסיכולוגים, בהם הוא רואה את סוכני החילוניות. כמו כן טען הרב טאו כי לקיחת האקדח תפגע בכבודו של משה. הרצי"ה נטה לדעתו של הרב שפירא אך הרב טאו ניסה לשכנע אותו לחזור בו.
במהלך הדיון הוזכר כי לאלירז אקדח שהוא מחזיק ברישיון. הרב אברהם שפירא - שעד לאותו רגע לא ידע מכך - זעם: "יש לו אקדח ולמישהו יש ספק שצריך לקחת אותו ממנו?". הוא עזב את הדיון במחאה ובזעם, והרב צבי יהודה החליט סופית להורות על לקיחת האקדח ואשפוזו של אלירז. בסיום הדיון פקד הרצי"ה על הרב טאו לקחת את האקדח מאלירז, קרא לאשה בשם דורית לנג שהחזיקה רכב, וביקש ממנה ומהרב טאו לקחת את אלירז לבית החולים לחולי נפש משגב לדך[דרושה הבהרה]. למרות זאת, מיד כשיצאו מהרב צבי יהודה ונכנסו לאוטו אמר הרב טאו ללנג שהרצי"ה "לא מבין" ושתיסע לבית של הרב טאו במקום לבית החולים והותיר ברשותו של אלירז את האקדח. בהמשך - לטענת לנג - הרב טאו גם ניסה לפגוע בה מינית.
ביום חמישי, 20 ביולי 1978, נסע אלירז לביתו בחיספין יחד עם בנו שמואל. בהגיעו הביתה הורה לבנו להישאר בחוץ, נכנס הביתה וירה למוות במיכל.
משה הועמד לדין אך נמצא לא כשיר להישפט בגלל מצבו הנפשי ואושפז במוסד סגור,. הילדים היתומים עברו לגור בבית האחות הבכירה הנשואה שגרה בירושלים.
השפעות האירוע

בעקבות האירוע נמתחה ביקורת קשה על הנהגת ישיבת מרכז הרב ובמיוחד על הרב טאו, שלטענת המבקרים לא ניסה למנוע ממשה אלירז לשאת אקדח, על אף מצבו הנפשי. הרב צבי יהודה הכהן קוק האשים את הרב טאו - שלא נשמע לו ומנע את לקיחת האקדח והאשפוז - בתוצאות. בעקבות המקרה, ובעקבות טענותיה של לנג על הפגיעה המינית שפגע בה הרב טאו, לכאורה[דרוש מקור], טענה לנג שהרצי"ה הרחיק את הרב טאו מישיבת מרכז הרב, מנע ממנו להעביר בה שיעורים, וסירב לברך את הציבור בברכת כהנים בישיבה. הרב טאו גזר על עצמו גלות של מספר שנים במושב קשת ברמת הגולן. הרב אביגדור נבנצל, שכיהן כרב הרובע היהודי קונן בהלוויה ”לא נוכל לומר ידינו לא שפכו את הדם ועינינו לא ראו” ופרש מתפקידו למשך שנה.
ישנן טענות שהשנים בהם שהה הרב טאו ברמת הגולן, שהיו שנותיו האחרונות של הרב צבי יהודה קוק, היו השנים בהן החלה מלחמת הירושה על ראשות ישיבת מרכז הרב. הרב אברהם שפירא "דחק את נאמניו של הרב טאו" במהלכן והרחיק אותם מעמדות שליטה בישיבה. מספר שנים לאחר שחזר הרב טאו לירושלים פרש מישיבת מרכז הרב והחליט להקים את ישיבת הר המור.
ביאורים

↑  המחלה התגלתה כנראה כבר לפני שהמשפחה עלתה לרמת הגולן
הערות שוליים

1 2 3 4  אמילי עמרוסי, "אם לסבתא שלי היה מקלט ללכת אליו, היא היתה ניצלת", באתר ישראל היום, 8 בנובמבר 2018
1 2  אלי ביתאן, פרשת רצח מיכל אלירז, בפייסבוק
↑  ברוך מאירי, "אילו דירבן הרב קוק את אלירז להתאשפז היה נמנע אסון", מעריב, 28 ביולי 1978
↑  מתלוננת נוספת נגד הרב טאו: אונס לפני 40 שנה (החל מדקה 10:50 בעדותה של לנג), באתר "סרוגים", 13 בנובמבר 2022
1 2    חן ארצי סרור, הרב טאו, מלחמת אור וחושך, באתר "ידיעות אחרונות", 17 בנובמבר 2022
↑  פרשת רצח מיכל אלירז, באתר threadreaderapp.com, ‏4 בינואר 2022
גביע האזורים

| --- | --- |


 ענף:  כדורגל
 תאריך ייסוד:  1996
 ארגון מפעיל:  אופ"א
 מספר מתמודדים:  38 
 יבשת:  אירופה
 זוכה:  שלזיה תחתית
 www.uefa.com/regionscup
 
גביע האזורים של אופ"א (באנגלית: Regions' Cup) הוא מפעל ספורט שנערך אחת לשנתיים, ונועד לקבוצות אירופאיות מן הליגות הנמוכות. הוא מנוהל החל משנת 1999. רוב הקבוצות שנשלחות לגביע זה הן קבוצות מהליגות הנמוכות שמגיעות לשלב המתקדם ביותר בגביע המדינה של המדינות שלהם, אך חלק מהמדינות שולחות דווקא "נבחרת" המורכבת מבכירי השחקנים בליגות הנמוכות וחלק שולחות קבוצות הזוכות בטורנירים שונים בליגות הנמוכות.
התחרות נערכת אחת לשנתיים. בתחרות יש שני סיבובים בהם נמצאות כל המדינות מלבד המדינה המארחת, שתארח שש מדינות זולתה. הטורניר מחולק לשני בתים, כאשר מכל בית עולות שתי הראשונות לחצי הגמר, ומשם לגמר הטורניר.
הנציגה הישראלית בגביע

החל מעונת 2019/2020 תייצג את ישראל הזוכה בטורניר גביע ליגה א', שבו ישתתפו 32 קבוצות ליגות א' בתוספת 6 קבוצות ליגה ב' נבחרות.
בעבר הנציגה הישראלית לטורניר הורכבה בעבר משחקני ליגות א'-ג', ובהמשך ייצגה את ישראל המנצחת מבין שתי הקבוצות ההוגנות של המחוזות בליגה א'.
כבר ב-1999, כשהטורניר התקיים לראשונה, ישראל עלתה לשלב הבתים, לארח שניצחה את נציגות יוון, יוגוסלביה ומלטה, אך בשלב הבתים השיגה רק נקודה אחת מול נציגת אוקראינה, וסיימה במקום האחרון בבית שכלל את נציגויות איטליה, אוקראינה וגאורגיה. בטורניר 2000/2001 ישראל לא השתתפה במפעל מפאת חוסר עניין, אך חזרה להשתתף בו בעונת 02/03. באותה שנה סיימה ישראל במקום השני של המוקדמות.
בעונת 08/09, ייצגה את ישראל בתחרות מכבי צור שלום שזכתה בתואר ההגינות של קבוצות ליגות א'.

בעונת 10/11 השתתפה הקבוצה הישראלית מ.ס כרמיאל צפת מליגה א' צפון במוקדמות הגביע ועברה את הבית המוקדם הראשון בניצחונות 0-5 על מלאטיה הארמנית, 0-2 על פראובה-מונטינה הרומנית ועוד ניצחון 0-1 על הקבוצה המייצגת את מערב הונגריה. בבית המוקדמות השני הקבוצה נחלה מפלה בהפסדים 0-1 לאנקרה הטורקית, 1-3 למורסקה סובוטה הסלובנית והפסד 0-2 לקבוצה המייצגת את דרום-מזרח מקדוניה. מ.ס כרמיאל צפת ייצגה את ישראל גם בעונת 2014/15, אך לא העפילה לשלב הגבוה שנערך באירלנד.
בעונת 2016/17 ייצגה את ישראל קבוצת הפועל בקעת הירדן, לאחר שזו ניצחה במשחק מכריע בין שתי הקבוצות ההוגנות.
בעונת 2018/19 ייצגה את ישראל קבוצת עירוני טבריה במסגרת משחקי בית ג' המשוחקים בליטא. הקבוצה העפילה עד לשלב המוקדמות השני ואף ניצחה במשחקה הראשון את בוואריה הגרמנית, שארחה את טורניר הגמר והפסידה במשחק הגמר. זו הפעם הראשונה שקבוצה המייצגת את ישראל במפעל מצליחה להגיע עד לשלב המוקדמות השני.
לקראת עונת 2020/21 עורכת ההתאחדות לכדורגל טורניר שהמנצחת בו תייצג את ישראל.
הזוכות

| שנה | מארחת | זוכה | נציגה ישראלית |
| --- | --- | --- | --- |
| 1999 | איטליה איטליה | איטליה ונטו (איטליה) | נבחרת מוסכמת |
| 2001 | צ'כיה צ'כיה | צ'כיה מוראביה (צ'כיה) | לא השתתפה |
| 2003 | גרמניה גרמניה | איטליה פיאמונט (איטליה) | נבחרת מוסכמת |
| 2005 | פולין פולין | ספרד חבל הבסקים (ספרד) | לא השתתפה |
| 2007 | בולגריה בולגריה | פולין שלזיה תחתית (פולין) | לא השתתפה |
| 2009 | קרואטיה קרואטיה | ספרד קסטיליה ולאון (ספרד) | מכבי צור שלום |
| 2011 | פורטוגל פורטוגל | פורטוגל בראגה (פורטוגל) | מ.ס. כרמיאל-צפת |
| 2013 | איטליה איטליה | איטליה ונטו (איטליה) | לא השתתפה |
| 2015 | אירלנד אירלנד | אירלנד נבחרת האזור המזרחי (אירלנד) | מ.ס. כרמיאל-צפת |
| 2017 | טורקיה טורקיה | קרואטיה זאגרב (קרואטיה) | הפועל בקעת הירדן |
| 2019 | גרמניה גרמניה |  פולין שלזיה תחתית (פולין) | עירוני טבריה |
| 2023 | ספרד ספרד | ספרד גליסיה (ספרד) | הפועל בקעת הירדן |
הערות שוליים

↑  דיווח המשחק, מתוך אתר ההתאחדות לכדורגל בישראל.
↑  הפיילוט של ההתאחדות: גביע הקבוצות החובבניות, באתר ONE‏, 24 בפברואר 2020
↑  עמוד תוצאות משחקי המוקדמות, אתר של ההתאחדות לכדורגל בישראל (נצפה ב-25 בפברואר 2020)
נוואל אל-מותווכל

| --- | --- |

 לידה:  15 באפריל 1962 (בת 62) קזבלנקה, מרוקו 
 מידע כללי
 מדינה:  מרוקו 
 השכלה:  אוניברסיטת המדינה של איווה 
 גובה:  1.62 מטרים
 ספורט
 ענף ספורט:  ריצה (ספורט)
 הישגים
 שיאים אישיים:  100 מטר - 11.92 שניות (1981)  400 מטר - 51.70 שניות (1987)   100 מטר משוכות - 14.85 שניות (1983)   400 מטר משוכות - 54.61 שניות (1984)
 פרסים והוקרה:  אבירה בלגיון הצרפתי (2015)  אביר במסדר הלאומי של האריה של סנגל (1998) 
 
נוואל אל-מותווכל (בערבית: نوال المتوكل; נולדה ב-15 באפריל 1962) היא אצנית משוכות מרוקאית לשעבר, שזכתה במירוץ 400 מ' באולימפיאדת לוס אנג'לס ב-1984 והייתה לספורטאית הראשונה ממרוקו לזכות במדליית זהב אולימפית. ב-2007 אל-מותווכל מונתה לשרת הספורט בממשלת מרוקו.
ביוגרפיה

אל-מותווכל נולדה בקזבלנקה במשפלה חובבת ספורט: אביה היה ג'ודוקא ואמה שחקנית כדורעף. בשנת 1983 קיבלה מלגת לימודים באוניברסיטת המדינה של איווה בתחום חינוך גופני ופיזיותרפיה.
היא הייתה חלוצה של ספורטאים מוסלמים ואפריקאים בכך שהיא הפריכה אמונות מסורתיות כי נשים מרקע כזה לא יכולות להצליח באתלטיקה.
ב-1993 היא התחילה לרוץ להנאתה ריצת חמישה ק"מ לנשים בקזבלנקה, שהפכה מאז למרוץ הנשים הגדול ביותר שנערך במדינה בעלת רוב מוסלמי, עם עד 30,000 משתתפות.
בשנת 1995, אל-מותווכל הפכה לחברת מועצה של איגוד האתלטיקה הבינלאומי (IAAF), המכונה כיום אתלטיקה עולמית, ובשנת 1998 הייתה לחברה בוועד האולימפי הבינלאומי (IOC). הייתה נשיאת ועדות ההערכה לבחירת העיר המארחת לאולימפיאדת הקיץ של 2012 ו-2016.
מאז 2012 היא סגנית נשיא הוועד האולימפי הבין-לאומי.
תחרויות בינלאומיות

| שנה | תחרות | מקום | תוצאה | מקצה | זמן |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1979 | משחקי הים התיכון | ספליט, יוגוסלביה | 6 | 100 מ' | 12.13 |
| 1979 | משחקי הים התיכון | ספליט, יוגוסלביה | 5 | 200 מ' | 24.64 |
| 1981 | אוניברסיאדה | בוקרשט, רומניה | 15 | 100 מ' | 12.18 |
| 1981 | אוניברסיאדה | בוקרשט, רומניה | 16 | 200 מ' | 24.23 |
| 1981 | אליפות ערב באתלטיקה | תוניס], תוניסיה | 1 | 100 מ' | 11.86 |
| 1981 | אליפות ערב באתלטיקה | תוניס], תוניסיה | 1 | 200 מ' | 24.30 |
| 1981 | גביע העולם באתלטיקה | רומא, איטליה | 8 | 100 מ' | 11.921 |
| 1981 | גביע העולם באתלטיקה | רומא, איטליה | 7 | 4 × 100 מ' שליחים | 46.151 |
| 1982 | אליפות אפריקה באתלטיקה | קהיר, מצרים | 2 | 100 מ' | 11.7 |
| 1982 | אליפות אפריקה באתלטיקה | קהיר, מצרים | 1 | 100 מ' משוכות | 13.8 |
| 1982 | אליפות אפריקה באתלטיקה | קהיר, מצרים | 1 | 400 מ' משוכות | 58.42 |
| 1982 | אליפות אפריקה באתלטיקה | קהיר, מצרים | 3 | 4 × 400 מ' שליחים | 3:47.40 |
| 1983 | אוניברסיאדה | אלברטה, אדמונטון | – | 400 מ' משוכות | DQ |
| 1983 | אליפות המגרב לאתלטיקה | קזבלנקה, מרוקו | 1 | 200 מ' | 24.0 |
| 1983 | אליפות המגרב לאתלטיקה | קזבלנקה, מרוקו | 1 | 100 מ' משוכות | 13.4 |
| 1983 | אליפות המגרב לאתלטיקה | קזבלנקה, מרוקו | 1 | 400 מ' משוכות | 58.5 |
| 1983 | אליפות העולם באתלטיקה 1983 | הלסינקי, פינלנד | 33 | 100 מ' משוכות | 14.85 |
| 1983 | אליפות העולם באתלטיקה 1983 | הלסינקי, פינלנד | 12 | 400 מ' משוכות | 57.10 |
| 1983 | משחקי הים התיכון | קזבלנקה | 1 | 400 מ' משוכות | 56.59 |
| 1983 | משחקי הים התיכון | קזבלנקה | 3 | 4 × 100 מ' שליחים | 46.69 |
| 1984 | אליפות אפריקה באתלטיקה | רבאט, מרוקו | 1t | 200 מ' | 23.93 |
| 1984 | אליפות אפריקה באתלטיקה | רבאט, מרוקו | 1 | 400 מ' משוכות | 56.01 |
| 1984 | אליפות אפריקה באתלטיקה | רבאט, מרוקו | 3rd | 4 × 400 מ' שליחים | 3:54.41 |
| 1984 | אולימפיאדת לוס אנג'לס (1984) | לוס אנג'לס, ארצות הברית | 1 | 400 מ' משוכות | 54.61 |
| 1985 | אליפות אפריקה באתלטיקה | קהיר, מצרים | 1 | 400 מ' משוכות | 56.00 |
| 1985 | אוניברסיאדה | קובה (יפן) | 3 | 400 מ' משוכות | 55.59 |
| 1985 | גביע העולם באתלטיקה | קנברה, אוסטרליה | 4 | 400 מ' משוכות | 56.051 |
| 1985 | גביע העולם באתלטיקה | קנברה, אוסטרליה | 7 | 4 × 400 מ' שליחים | 3:36.861 |
| 1987 | אליפות ערב באתלטיקה | אלג'יר, אלג'יריה | 1 | 200 מ' | 24.33 |
| 1987 | אליפות ערב באתלטיקה | אלג'יר, אלג'יריה | st | 400 מ' | 54.28 |
| 1987 | אליפות ערב באתלטיקה | אלג'יר, אלג'יריה | 1 | 400 מ' משוכות | 59.93 |
| 1987 | אוניברסיאדה | זגרב, יוגוסלביה | 1 | 400 מ' משוכות | 55.21 |
| 1987 | אליפות העולם באתלטיקה | רומא, איטליה | 18 | 400 מ' משוכות | 57.21 |
| 1987 | משחקי הים התיכון | לטקיה, סוריה | 1 | 400 מ' משוכות | 56.28 |
1 מייצגת את אפריקה
הערות שוליים

↑  Victoire Eyoum, "Africa Olympic stories: Nawal El Moutawakel changes the Arab world in one run", BBC Africa Sport, 10 August 2020.
↑  Nawal El Moutawakel, ISMAHA - Georgetown University in Qatar.
1 2  Christel Saneh, "Nawal El Moutawakel: the 54 seconds that changed her life", World Athletics, 08 Apr 2021.
↑  Sarah Duguid, "Nawal el-Moutawakel, Morocco", Financial Times, June 9 2012.
↑  Nawal EL MOUTAWAKEL, IOC.COM.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  World Athletics: 14358616
סדרות הרמדאן

רשיד עסאף וג'ואיל בחאלק, מתוך סדרת הרמדאן "האביר האחרון", 2002
סדרות הרמדאן (קרויות בערבית: مسلسل رمضان, "מוסלסל רמדאן" או ברבים "מוסלסלאת רמדאן") הן סדרות טלוויזיה שנוצרות ומוקרנות במיוחד בתקופת הרמדאן בעולם הערבי. סגנונן של סדרות אלו הוא לרוב כשל טלנובלה דרום אמריקאיות ולעיתים קרובות אלו אפוסים היסטוריים על דמויות אסלאמיות או סיפורי אהבה הקשורים לסכסוך מעמדי ותככים.
בשעות הערב של חודש הרמדאן, לאחר ארוחת שבירת הצום של האפטאר, משפחות מכל רחבי העולם הערבי יושבות לצפות בדרמות מיוחדות אלה בטלוויזיה. ערוצי הלווין הערבים משדרות תוכניות אלו בכל ערב במשך הרמדאן, ומושכות לתוכן את המשפחות שמתאספות כדי לשבור את הצום שלהם. רוב ה"מוסלסלאת" האלו בנויות מכ-30 פרקים, או פרק אחד בממוצע לכל לילה של הרמדאן. סדרת טלוויזיה אלה הן חלק בלתי נפרד ממסורת הרמדאן, באותה הדרך שבה ה"חכוואתי" (מספר הסיפורים), שסיפר סיפורים ומיתוסים, היה חלק מלילות הרמדאן בעבר. הסדרה הראשונה שהחלה סוגה זו הייתה "לילות חלמייה" ששודרה במצרים ב-1987.
על פי מחקר של חברת Ipsos למחקרי שוק, בשבועות הראשונים של חודש הרמדאן 2011, אחוזי הרייטינג של ערוצי טלוויזיה ברחבי המזרח התיכון עלו ב-30%, וכמות של כ-100 סדרות מיוחדות אלו שודרו בערוצים הממלכתיים והפרטיים כאחד. עונת הרמדאן כבר הושוותה לא פעם לעונת החודש של הסופרבול, כגודל חשיבותה בשוק הטלוויזיה בעולם הערבי. בתקופה זו, מדרגי הטלוויזיה נשארים גבוהים גם אל תוך הלילה, ועלות של פרסומת בת 30 שניות בשעות צפיית השיא של הרמדאן עשויה להיות יותר מכפול מהשיעור הרגיל. על פי מרכז המחקר הפאן הערבי (PARC), הסכום שהוצא ברמדאן בשנת 2012 לפרסום בטלוויזיה אף חרג מהתחזיות של 420 מיליון דולרים, וכל זאת מתוך הסכום המשוער 1.98 מיליארד דולר עבור שוק הפרסום בטלוויזיה בעולם הערבי בכל אותה השנה.
סדרות רמדאן

בכווית הופקה סדרה בה מוצגות חיי היהודים במדינה בשנות ה-40 של המאה ה-20 "אם אהרון" וכן סדרת "מוצא 7" המעודדת יחסים עם ישראל.
במצרים (2020) הופקה סדרה "הסוף" בה הוצג עולם עתידי של שנת 2120 ללא מדינת ישראל.
הסדרה אל-הייבה הופקה בסוריה ובלבנון (2017).
הערות שוליים

↑  SHARON WAXMAN, Ideas & Trends: Ramadan Nights; Traditions Old (Fasting) and New (Soap Operas), NY Times, November 23, 2003
↑  Ramadan soap opera boom for Egypt, BBC, 17 August 2012
↑  DALIA NAMMARI, Syrian Soap Opera Captivates Arab World, The Washington Post, October 12, 2007
↑  Syria's Subversive Soap Operas, www.theatlantic.com
↑  Soap operas: a Ramadan family favorite, www.saidaonline.com
↑   איל שגיא ביזאוי, סדרת הרמדאן שמציגה רומן בין יהודייה למוסלמי מסעירה את מצרים, באתר הארץ, 3 בילוי 2015
↑  Ramadan TV: Your ultimate guide to the best of the month’s television programmes, gulfnews.com
↑  Ramadan shows give TV revenue a big boost | The National, www.thenational.ae
ערך זה הוא קצרמרבנושא תקשורת. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מחנה הריכוז פלוסנבירג

| --- | --- |

מראה במחנה, אפריל 1945 (צולם על ידי הצבא האמריקני)
 מידע כללי
 מדינה:  גרמניה
 מחוז:  בוואריה
 תאריכים
 תאריך הקמה:  מאי 1938 
 תאריך סגירה:  20 באפריל 1945
 תאריך שחרור:  23 באפריל 1945
 אוכלוסייה
 מפקדי המחנה:  ג'ייקוב וייסבורן, מקס קגל
 צבא משחרר:  הצבא האמריקאי במסגרת בעלות הברית
 השתייכות האסירים:  יהודים, גרמנים
 נתונים
 מספר הנספים:  לפחות 30,000
 קואורדינטות:  49°44′08″N 12°21′21″E﻿ / ﻿49.735555555556°N 12.355833333333°E﻿ / 49.735555555556; 12.355833333333
  (למפת בוואריה מוגדלת) מינכן נירנברג אאוגסבורג וירצבורג רגנסבורג אינגולשטאדט פירט ארלנגן ביירוית במברג צ'כיה אוסטריה שווייץ באדן וירטמברג  הסן תורינגיה סקסוניהמחנה הריכוז פלוסנבירג(למפת בוואריה רגילה) מינכן נירנברג אאוגסבורג וירצבורג רגנסבורג אינגולשטאדט פירט ארלנגן ביירוית במברג צ'כיה אוסטריה שווייץ באדן וירטמברג  הסן תורינגיה סקסוניהמחנה הריכוז פלוסנבירג
 איור של מחנה פלוסנבירג מעשי ידי אסיר וניצול המחנה סטפן קריצ'ק (Stefan Kryszak) (רישום בדיו על נייר העתקה)
 אתר רשמי
 
מחנה הריכוז פלוסנבירג (Flossenbürg) היה מחנה ריכוז שהקימו הנאצים ב-1938 ביישוב פלוסנבירג ליד העיר ויידן, ביער פפאלץ העילי (Oberpfälzer Wald) בבוואריה, קרוב לגבול עם חבל הסודטים.