stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
גטו ריגה
לאחר המלחמה: הנצחה

בשנת 1989 הוקם מוזיאון יהודי קטן לזכר הגטו. בשנת 1993 הוקמה "עמותת ניצולי גטו ריגה" העוסקת בתמיכה כספית בניצולים.
ב-ספטמבר 2010 בסמוך למקום בו היה הגטו נפתח "מוזיאון גטו ריגה ושואת יהודי לטביה". באתר שוחזר רחוב אחד עם שער וגדר תיל. וכן הוצב בו קרון רכבת מדגם זהה לזה ששימש לשליחת יהודים אל מחנות ההשמדה, ובו מיצג זיכרון. לאורך הרחוב - שלטים עם שמות של יותר מ-75,000 יהודים לטביים שנספו בשואה וכן תמונות מאותם הימים. לאתר הועבר צריף שהיה בגטו. הצריף שופץ ובקומת הקרקע מוצבת תערוכת דגמים מיניאטוריים של בתי כנסת שהיו בלטביה. בקומה העליונה שוחזרה דירה יהודית כפי שהייתה בימי השואה. בנוסף לכך במקום מספר תערוכות על יהדות ריגה לפני השואה.
ביער רומבולה הוקם אתר הנצחה ליהודים שנטבחו במקום, שבליבו אנדרטת זיכרון בצורת מנורה ומסביבה אבנים מסודרות בצורת מגן דוד ועליהן חקוקים שמות הנרצחים.
קיר שמות הנרצחים במוזיאון גטו ריגה ושואת יהודי לטביה
אנדרטת זיכרון במוזיאון גטו ריגה
אנדרטה ביער רומבולה לזכר יהודי גטו ריגה שנרצחו באתר
יהודים בריגה נושאים את הטלאי הצהוב, בסביבות 1942
צילום רחוב בגטו ריגה בסביבות 1942 בשלט זיכרון (צולם ב-2011)
צריף משוחזר בגטו ריגה, מוצג במוזיאון גטו ריגה (צולם ב-2013)
דירה משוחזרת בגטו ריגה, מוצגת במוזיאון גטו ריגה (צולם ב-2013)
האלבומים המקוריים (אלבום של קורין אלאל)

"האלבומים המקוריים" הוא מארז התקליטורים השני של הזמרת-יוצרת הישראלית קורין אלאל. המארז יצא לאור ב-2009, על ידי חברת התקליטים NMC, והוא מחולק לארבעה תקליטורים שונים: "קורין אלאל", "פירות אסורים", "אנטארקטיקה" ו"זן נדיר".
לכל תקליטור במארז יש עטיפה משלו.
רקע

בשנת 1984 הוציאה אלאל את אלבום הבכורה שלה, הנושא את שמה. לאחר שלוש שנים הוציאה את פירות אסורים, ממנו יצאו שלל להיטים כדוגמת "כבשים", "פירות אסורים" וכדומה. בשנת 1989 פרסמה את אלבומה השלישי, אנטארקטיקה, שכלל את "שיר הנושא", "התעשייה האבירית", "ארץ קטנה עם שפם" ו"שיר לשירה". שלושת האלבומים יצאו תחת CBS ישראל. אלבום נוסף שנכלל במארז יצא ב-1992 דרך NMC, זן נדיר.
בשנת 2009 הוחלט לאחד את שני האלבומים למארז תקליטורים, אשר יצא על ידי חברת התקליטים NMC.
הערות שוליים

↑  קורין אלאל – האלבומים המקוריים, באתר Discogs
↑  קורין אלאל באתר סטריאו ומונו
↑  פירות אסורים באתר סטריאו ומונו
↑  אנטארקטיקה באתר סטריאו ומונו
↑  זן נדיר באתר סטריאו ומונו
| קורין אלאל |
| --- | --- | --- |
דיסקוגרפיה
| אלבומי אולפן | "קורין אלאל" • "פירות אסורים" • "אנטארקטיקה" • "שפת אימי" • "זן נדיר" • "כשזה עמוק" • "תנינענק" • "הכחול של השמיים" • "פשוט כל כך" • "ארנבות משוקולד" • "קהלת" • "כאחד האדם" |  |
| אלבומי אוסף | "האוסף" • "המיטב" |  |
| אלבומי הופעה | "לתמונה נוספו המון צבעים" • "אקווריום: הופעות במפעל הפיס" |  |
| אלבומי משותפים | "ארץ טרופית יפה" • "לו באת – נשים שרות שם טוב לוי" |  |
| אלבומי מחווה | "חברים שרים קורין" |  |
| מארזי תקליטורים | "קורין אלאל / פירות אסורים" • "האלבומים המקוריים" |  |
| סינגלים | "סמבה אבן גבירול" • "תן לי קצת ממך" • "שיר בכיף" • "כבשים" • "פירות אסורים" • "שישי בלילה" • "ארץ קטנה עם שפם" • "אנטארקטיקה" • "שיר לשירה" • "שפת אימי" • "זן נדיר" • "תאונה" • "יוצאת אל החיים" • "ימי הפרח והאהבה" • "מעיין" • "הוא כאן" • "לחיות" • "פירמידות" • "כשזה עמוק" • "תנינענק" |  |
| שירים אחרים | "רוצים שלום" • "אמסטרדם" • "אין לי ארץ אחרת" • "התעשייה האבירית" • "שלושת הפעמונים" • "המנון לאהבה" • "ספק גדול" • "החיים בוורוד" |  |
דרק שולמן

| --- | --- |

דרק שולמן בהופעה של ג'נטל ג'ייאנט
 לידה:  11 בפברואר 1947 (בן 77) גלאזגו, סקוטלנד
 מוקד פעילות:  הממלכה המאוחדת 
 תקופת הפעילות:  מ-1966
 סוגה:  רוק מתקדם
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 כלי נגינה:  שירה, סקסופון, גיטרה בס, חלילית
 שיתופי פעולה בולטים:  ג'נטל ג'ייאנט
 פרופיל ב-IMDb
 
דרק שולמן (באנגלית: Derek Shulman; נולד ב-11 בפברואר 1947) הוא מוזיקאי, מלחין, רב נגן, משורר וזמר בריטי-יהודי. שולמן ידוע בעיקר כסולן להקת הרוק המתקדם ג'נטל ג'ייאנט אותה ייסד עם אחיו ריי ופיל שולמן.
ביוגרפיה

שולמן נולד בעיר גלאזגו שבסקוטלנד, לאב שהיה חצוצרן בהכשרתו ועבד כאיש מכירות, ועבר עם משפחתו לפורטסמות' כשהיה בן שנה. על אף שהוריו אילצו אותו ואת אחיו להתאמן בנגינה שעה מדי יום, דרק ואחיו מעולם לא קיבלו הכשרה מוזיקלית מסודרת.
כשהיה דרק בן 16 הקים דרק עם ריי אחיו להקת רית'ם אנד בלוז בשם Howling Wolves. לאחר הצטרפותו של ריי, שקנה סקסופון לצורך כך, ללהקה, שכרו האחים אמרגן שאילץ אותם לשנות את שם הלהקה ל-Simon Dupree and The Big Sound, השיג להם חוזה לחמש שנים בחברת התקליטים EMI, ואת האפשרות להתלוות לסיבוב הופעות של להקת הביץ' בויז. הלהקה הצליחה באופן יחסי, ואף הופיעה בתוכנית הטלוויזיה Top Of The Pops בטרם התפרקה בשנת 1969.
לאחר שנת הפסקה גייסו האחים את הקלידן קרי מיניר והקימו את להקת ג'נטל ג'ייאנט. הסכם חדש עם חברת התקליטים ורטיגו נחתם, ועם דרק שולמן כסולן הוציאה הלהקה את אלבום הבכורה שלה.
שולמן נשאר בלהקה עד לפירוקה בשנת 1980, בטרם פנה לקריירה מוצלחת כמפיק מוזיקלי ובשנת 1998 מונה למנכ"ל חברת התקליטים Atco.
דרוויש וסרווט קורקוט

דרוויש קורקוט
תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן.
נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
סרווט קורקוט
תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן.
נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
דרוויש וסרווט קורקוט (Dervis and Servet Korkut) היו בני זוג מוסלמים מהעיר סרייבו שבבוסניה, אשר בימי מלחמת העולם השנייה הסתירו בביתם את היהודיה דונקיקה פאפו (Donkica Papo). בשל כך הוכרו על ידי מוסד יד ושם כחסידי אומות העולם.
מעשה ההצלה

דרוויש קורקוט (Derviš Korkut) (נולד ב-1888) היה אוצר המוזיאון העירוני בסרייבו. הוא שלט בשפות רבות, והיה ידיד של יהודי סרייבו ובעל עניין עמוק בתרבות ובפולקלור שלהם, נושא שעליו פרסם מספר מאמרים.
דונקיקה פאפו (לימים מירה בקוביץ' (Mira Baković)), ילידת סרייבו וחברת תנועת השומר הצעיר, הצטרפה בשלהי 1941 לארגון הפרטיזנים של טיטו. ב-1942 נאלצה יחידתה להתפזר והיא חזרה לסרייבו. היא קיוותה למצוא שם מחסה אצל בן משפחה, אך לא מצאה כזה. היא פגשה אדם שעבד עם אביה, והוא הביא אותה לבניין המוזיאון והפגיש אותה עם דרוויש קורקוט. קורקוט הסביר שאשתו ילדה לאחרונה בן והציע לפאפו מקלט בביתו במסווה של משרתת מוסלמית. הוא הביא אותה לביתו ושם קיבלה אותה אשתו, סרווט, בסבר פנים יפות.
בני הזוג קורקוט שיכנו את פאפו בחדר בעליית הגג, הלבישו אותה בלבוש מוסלמי מסורתי והציגו אותה ככזו בפני אורחיהם. פאפו שהתה עם משפחת דרוויש חמישה חודשים. במהלך זמן זה היא הצליחה ליצור קשר עם כמה מבני משפחתה בעיר אחרת. הזוג דרוויש סייע לה להשיג היתר נסיעה והיא עזבה והצטרפה אל משפחתה. בהמשך חזרה פאפו לשירות בין הפרטיזנים, שם שירתה כאחות עד סוף המלחמה.
בתם של בני הזוג קורקוט, למיה (Lamija), נישאה למוסלמי בקוסובו. בשנת 1999 היא עזבה את קוסובו לאחר פרוץ המלחמה שם והגיעה לישראל. שם היא נפגשה עם בנה של מירה פאפו, שקיבל בחום את בת האנשים שהצילו את אמו.
ב-14 בדצמבר 1994 הכיר יד ושם בדרוויש ובסרווט קורקוט כחסידי אומות העולם.
מעשה ההצלה > הצלת הגדת סרייבו

במהלך המלחמה הגיעו אנשי מבצע רוזנברג, ארגון שהוקם על ידי הגרמנים כדי לבזוז את אוצרות התרבות והאמנות של היהודים, למוזיאון סרייבו כדי להחרים את הגדת סרייבו המפורסמת מהמאה ה-14 שהוחזקה בו. קורקוט אמר להם שגרמנים כבר לקחו את ההגדה והם קיבלו את סיפורו. בפועל ההגדה הוסתרה בביתו של קורקוט. לאחר המלחמה הוא החזיר אותה למוזיאון העירוני.
הערות שוליים

↑  לפי גרסה אחרת מי שהונה את הגרמנים היה מנהל המוזיאון יוז'ו פטרוביץ' (מקור: הכתבה מישראל היום).
הוצאת הספרים של אוניברסיטת חיפה

| --- | --- |

 נתונים כלליים
 מיקום המטה:  חיפה 
 ענפי תעשייה:  הוצאה לאור 
  
 press2.haifa.ac.il
 
הוצאת הספרים של אוניברסיטת חיפה פועלת במסגרת אוניברסיטת חיפה ועוסקת בהוצאה לאור של ספרי עיון.
במסגרת ההוצאה מוענק מדי שנה, החל משנת 1998, פרס בהט ל"כתב יד עיוני, מקורי ואיכותי בשפה העברית אשר לא פורסם בבמות אחרות, ואשר יש בו עניין לציבור הרחב". כתב היד הזוכה יוצא לאור בהוצאת הספרים של אוניברסיטת חיפה בשיתוף הוצאת הספרים של קבוצת ידיעות אחרונות, ידיעות ספרים. להוצאה שיתופי פעולה גם עם פרדס הוצאה לאור והוצאת זמורה-ביתן.
העורכת הראשית של הוצאת הספרים היא פרופ' דפנה ארדינסט-וולקן. בשנים 1996–2000 כיהנה פרופ' ניצה בן-דב בתפקיד זה, ובשנים 2000–2007 - פרופ' שולמית אלמוג.
גרטי הדינוזאור

| --- | --- |

דמותו של גרטי הדינוזאור
 בימוי:  וינזור מקיי
 הופק בידי:  וינזור פוקס
 תסריט:  וינזור מקיי
 עריכה:  וינזור מקיי
 שחקנים ראשיים:  וינזור מקיי רוי מק'קרדל טד דורגן ג'ורג' מק'מנוס טום פאוורס 
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 חברה מפיצה:  ויליאם פוקס
 הקרנת בכורה:  8 בפברואר 1914
 משך הקרנה:  12:18
 שפת הסרט:  אילם עם קולות רקע
 סוגה:  סרט פנטזיה, סרט אילם, סרט מונפש למחצה 
 סרט הבא:  Gertie on Tour 
 תרגום לעברית:  לא תורגם
 דף הסרט ב־IMDb
 
גרטי הדינוזאור (באנגלית: Gertie the Dinosaur) הוא דמות מצוירת שהופיעה ברצועות קומיקס ובסרטי אנימציה קצרים החל משנת 1914. סרטי האנימציה של גרטי הדינוזאור נחשבים לסרטי האנימציה הראשונים שנוצרו. גרטי צויר, נכתב, הופק ובוים על ידי וינזור מקיי.
על אף ש"גרטי הדינוזאור" נחשב על ידי רבים לסרט האנימציה הראשון, הדבר אינו נכון; סרט האנימציה הראשון הופץ כבר ב-1911, גם הוא על ידי וינזור מקיי, בשם "ליטל נמו" (little nemo). הפקת הסרט השתמשה בטכניקות חדשות לזמנה, כמו תמונת מפתח והנפשה טבעתית להפקת האנימציה, טכנולוגיות שלאחר מכן שימשו אנימטורים אחרים כמו אוטו מסמר ווולט דיסני. "גרטי הדינוזאור" הוא סרט האנימציה של מקיי שנשמר בצורה הטובה ביותר (חלק מסרטיו אבד או נשמר רק בשקפים). הסרט נשמר כיום בארכיון הסרטים הלאומי של ארצות הברית.
על פי מראהו, גרטי הוא דינוזאור אפטוזאורוס ממשפחת הדיפלודוקיים. יש המתבלבלים וטוענים שהוא ברכיוזאורוס ממשפחת הברכיוזאוריים.
רקע

וינזור (1867–1934) היה קריקטוריסט וצייר שהחל את דרכו בציורי רחוב ב-1903. ב-1911 קיבל מקיי רצועת קומיקס שבועית משלו, "ליטל נמו". ב-1912, לאחר רצועת הקומיקס "ליטל נמו", החליט מקיי ליצור דמות חדשה. הוא התייעץ עם החברה אשר פרסמה את הגיליון השבועי שלו והחליט ליצור רצועה חדשה על דינוזאורים. ב-1913, מעט לפני פרסום רצועת הקומיקס החדשה, הציג מקיי את גרטי כדמות אורחת ברצועת הקומיקס "ליטל נמו".
לפני שמקיי בחר את השם "גרטי" עלו שמות רבים אחרים, בהם ג'סי ודון. האנימטור דאז בדיסני פאול סאטרפילד אמר על בחירת השם:
הוא שמע כמה "ילדים מתוקים" [הומוסקסואלים] באולם מדברים אחד עם השני, ואחד מהם אמר, "היי, ברטי, חכה רגע!" בקול מתוק מאוד. הוא חשב שזה שם טוב, אבל הוא חשב שזה שם של בת ולא של בן ולכן שינה ל"גרטי".
עלילה

"גרטי הדינוזאור" היא סדרת סרטי אנימציה קצרים לילדים שהעלילה שלה סובבת סביב דינוזאורים. גיבור הסדרה הוא דינוזאור בשם גרטי. גרטי חכם ועושה טריקים משעשעים. הוא נושף נשיפות חזקות, משקלו זז מצד לצד כאשר הוא נע.
הפקה

הפקת הסרט החלה ב-1913 כאשר מקיי צייר כמה הבעות ותזוזות של גרטי בשעות הפנאי. בתחילה צויר הסרט על נייר אורז, אך מאוחר יותר העביר מקיי את כל יצירותיו לניירות רגילים. צילומי הציורים נעשו לאחר הדבקתם על קרטונים קשיחים על מנת להדגיש מעט יותר את הציורים.
מקיי נעזר בצוות מוזיאון ניו יורק בנוגע לתנועות דינוזאורים. מכיוון שלא היה קיים מידע על האופן בו דינוזאורים נעמדים על רגליהם, בכל פעם שגרטי הדינוזאור קם, הוסיף מקיי דינוזאור מעופף על מנת להסיט את דעתו של הצופה.
שיווק

גרטי הופיע לראשונה ב-8 בפברואר 1914 במופע בידור וב-1915 הפך לדמות ראשית בקומיקס וסדרת סרטי אנימציה. גרטי הופיע בפרסומות לפני סרטים בתקופת הראינוע, במהלכן הוצגו לצופים עובדות על דינוזאורים שלא היו מספיק ידועות באותן שנים.
הופעות בולטות ראשונות של גרטי היו במופעי בידור, כאשר הראשון היה ב-8 בפברואר 1914. במהלך המופעים היה מקיי מסביר מעט על "גרטי הדינוזאור" ועל דינוזאורים לצד בדיחות, מערכונים והצצות לסרט המתוכנן. גם לאחר ההפצה של "גרטי הדינוזאור" ב-1915 המשיך המופע, אך תוכנו השתנה מעט.
בנובמבר 1914 הציע מפיק הסרטים ויליאם פוקס למקיי להפיק פרסומות קולנועיות לצד ההפצה ב-1915 על מנת לקדם את "גרטי הדינוזאור"; לשם כך יצר מקיי תסריט נוסף הכולל גם לייב אקשן.

בתחילת הפרסומות מופיעים מקיי וצוות האנימטורים כשהם נכנסים למוזיאון היסטוריית הדינוזאורים האמריקאי וצופים בברונטוזאורוס, ומקיי מתערב עם צוות האנימטורים שהוא יכול להביא לחיים דינוזאור מסוג זה ב-10,000 ציורים, בעזרת כישורי ההנפשה שלו.
סרטון המשך

ב-1921 תכנן מקיי סרטון המשך שבו גרטי יקפוץ מעל גשר לונדון, יאכל אנדרטאות בוושינגטון וידרוך על הבית הלבן. ההמשך בוטל בעקבות מחסור במימון וחוסר עניין לציבור. עם זאת, רישומי ההמשך מפוזרים בארכיונים ברחבי העולם.[דרוש מקור]
ביקורת והשפעה תרבותית

מבקרים וצופים רבים הביעו שביעות רצון מ"גרטי הדינוזאור" בעיתונים, כתבי עת ומגזינים. ב-22 בפברואר 1914 אמר מבקר התרבות, הרסט אסר, כי הסרט מצחיק מתחילתו ועד סופו[דרוש מקור]. ב-28 בפברואר כתב עיתון הערב של ניו-יורק שזוהי האנימציה הטובה ביותר בכל הזמנים.
הדמות והסרט השפיעו רבות על התרבות ואף יצרו גלי הערצה לדמות ברחבי העולם. מספר שנים לאחר סיום סדרת הסרטים החלו לצאת פרודיות וחיקויים הומוריסטיים על הדמות. מבקרי תרבות באותן השנים טענו כי אין לו תחליף וכי הוא הדמות המצחיקה ביותר בעיניהם[דרוש מקור]. וולט דיסני יצר מחוות לדמות זו בסדרה קומדיות אליס, כגון בדיחות על הדמות ומספר פרקי מחווה לדמות. מקס פליישר יצר סצנת מחווה לגרטי בסרטו עידן השלושה. רבים נוספים יצרו ויוצרים כיום מחוות לדמות ולסרט.
לאחר מותו של מקיי יצירותיו כמעט ולא נשמרו. יצירות רבות שלו נשרפו בשריפה שפרצה בביתו בסוף שנות השלושים ועבודות נוספות נמכרו על ידי צאצאיו כאשר הם נזקקו לכסף. למרות אובדן של ציורים ורישומים רבים, סרטי "גרטי הדינוזאור" נשמרו בצורה הטובה ביותר מבין עבודותיו של מקיי. כיום הסרט הראשון של "גרטי הדינוזאור" נמצא בארכיון הסרטים הלאומי של ארצות הברית שבו הוא גם רשום. בנוסף, מ-1940 רשום הסרט במוזיאון לאמנות מודרנית של ניו יורק.
וולט דיסני איזכר את דמותו של גרטי בפארקים שלו באמצעות חנויות גלידה בצורת דינוזאור הדומה לגרטי. בהמשך, חלק מהחנויות הוחלפו במתקנים, אך עדיין ניתן למצוא חנויות בודדות בפארקים של דיסני. במספר מוזיאונים בארצות הברית נפתחו תערוכות המציגות שרידים של ציורי "גרטי הדינוזאור" וסרטיו. כן נפתח מוזיאון קטן לשימור יצירותיו וסרטיו של מקיי על הדמות.
על "גרטי הדינוזאור" נכתב במאות ספרים ומאמרים. ב-2002 יצרו האחים סימון וקים דייטש קומיקס מסוגת רומן גרפי על ההתפתחות של מקיי בתעשיית האנימציה. במרכז הקומיקס נמצא קריקטוריסט בגיל העמידה בשם ווינסור ניוטון שיוצר עבור בנותיו הקטנות את "גרטי הדינוזאור".
גרטי מדורג במקום ה-6 ברשימת "50 הקריקטורות הטובות ביותר בכל הזמנים".
ב-2004 לאור ביקוש רב יצא DVD של כל סרטי "גרטי הדינוזאור", הכולל מספר תוספות. למרות הביקוש, ה-DVD כשל ולא מכר הרבה עותקים.
הישגים תרבותיים

אחד משלושת סרטי האנימציה היחידים הנכללים בארכיון הסרטים הלאומי של ארצות הברית
סרט האנימציה הראשון בהיסטוריה בהנפשה טבעתית
דמות האנימציה הראשונה עם אישיות
הסרט הראשון בהיסטוריה על דינוזאורים
לקריאה נוספת > ספרים

ג'ון קנמאקר, וינזור מקיי: ציוריו וחייו, Harry N. Abrams, 2005
ג'סי ראסל ורונלד כהן, גרטי הדינוזאור, Book on Demand, 2013
פרדריק פ. מילר, אגנס פ. ונדום וג'ון מקברווסטר, גרטי הדינוזאור, VDM Publishing, 2010
מיטשל ווג'ט, ספר הדינוזאור האחרון: חייו ותקופתו של אייקון תרבות, University of Chicago Press, 1998
ג'רי בק, 50 הקריקטורות הגדולות ביותר בכל הזמנים, JG Press, 1994
לקריאה נוספת > כתבי עת ומגזינים

דוד קלהאן, אנימציית ה-Cel: ייצור המוני ודחיקה לשוליים בתעשיית הקולנוע, עמודים 223-228. מגזין היסטוריית הקולנוע, הוצאת אוניברסיטת אינדיאנה
צ'ארלס הטפילד, נוכחותו של אמן: בשדרות של חלומות שבורים בפנים מול פנים אל האנימציה, הוצאת המחלקה לאנגלית באוניברסיטת פלורידה
דוד נתן ל. ודונלד כראפטון, ביצוע וקבלה מחדש של "גרטי הדינוזאור" של ווינסור מקיי
רון טאנר, לטאה נוראה! הדינוזאור כצעצוע, כתב העת האמריקאי של תרבות והשוואות
לקריאה נוספת > אתרי אינטרנט ובלוגים

ג'ניפר פיקלאי-בייקר, מי ראה את גרטי הדינוזאור באולפני הוליווד של דיסני?, בלוג הפארקים של דיסני
הערות שוליים

↑  הנפשה טבעתית (animation loop) היא סדרה של תמונות החוזרות על עצמן ויוצרות אשליה של תנועה מתמשכת, כדוגמת סוס דוהר
↑  לידתו לא נרשמה באופן מסודר, תאריכי לידה נוספים המיוחסים לו הם 1869 ו-1871
↑  הפרסום הממשי לרצועה היה ב-1911 אך הקומיקס עצמו החל ב-1904
↑  עמוד הקומיקס המלא בויקישיתוף
↑  פרסומת נוספת בויקישיתוף
↑  הזכויות לסרט נרשמו ב-15 בספטמבר 1914
↑  לא ידוע מתי צולמו סצנות הלייב אקשן ובמימון מי
↑  דוד נתן ל. ודונלד כראפטון מצאו כי 10,000 ציורים מביאים 16 פריימים לשנייה ויוצרים סרט באורך של 11 דקות; עותק הפרסומת הקולנועית הוא 7 דקות למרות שהערכת כראפטון ודונלד היא 11 דקות כלומר הערכתם היא שמרנית מאד
↑  ג'ניפר פיקלאי-בייקר, "מי ראה את גרטי הדינוזאור באולפני הוליווד של דיסני?", בלוג הפארקים של דיסני
↑  ווינסור ניוטון הוא משחק מילים של וינזור מקיי; "ווינסור ניוטון" הוא מותג ציודי אמנות
↑  ג'רי בק, 50 הקריקטורות הגדולות ביותר בכל הזמנים, JG Press, 1994
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: n2017047039  VIAF: 21150262697905720092   WorldCat (עם VIAF): 21150262697905720092 
ווינסור מקיי ב-1906
גרטי כדמות אורחת ברצועת הקומיקס הקודמת לו, "ליטל נמו", ב-1913
גרטי הדינוזאור ב-1914
הכנת תסריט וציורי הסרט
פרסומת למופע של גרטי מ-1914
גוראל אדום

| גוראל אדום |
| --- | --- |

מצב שימור
 מצב שימור: פגיע פגיע (VU) 
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: מכפילי פרסה
משפחה:: פריים
תת־משפחה:: יעלים
שבט:: צפירים
סוג:: גוראל
מין:: גוראל אדום
שם מדעי
 Naemorhedus baileyi ‏פוקוק, 1914
תחום תפוצה


גוראל אדום (שם מדעי: Naemorhedus baileyi; מכונה בסינית צ'י באן לינג), הוא מין של אנטילופת-עז קטנה בסוג גוראל, והוא תת-אנדמי לאזורים ההררים של משולש הגבולות בורמה, סין והודו. הוא תואר מדעית לראשונה בשנת 1914 על ידי הזואולוג הבריטי רג'ילנד לניס פוקוק. בניגוד למיני הגוראל האחרים, את מין זה ניתן לזהות בנקל בשל צבע פרוותו האדמדם והייחודי, לעומת הצבע האפור-חום כהה של שאר המינים. לגוראל האדום יש חפיפה בתפוצה עם גוראל ההימלאיה ועם גוראל סיני.
מבחינה חיצונית, המין הדומה ביותר לגוראל האדום הוא קרובו הסרו האדום שגדול ממנו באופן ניכר, ולשניהם יש חפיפה בתפוצה בצפון מיאנמר. שמו המדעי של הגוראל נגזר מלטינית כדלהלן: "Naemorhedus" = "עז יער קטנה"; מתייחס לכך שהגוראל דומה לעז קטנה ובית גידולו הוא ביערות. "baileyi" - הוא על שם מגלהו לויטננט קולונל פרידריק מרשמן ביילי שחקר בהרחבה את אזור גבול סין-בורמה לפני מלחמת העולם הראשונה. הגוראל האדום הוא המין הקטן והנדיר שבסוג גוראל, ויש לו שני תת-מינים.
טקסונומיה ותת-מינים

הגוראל האדום מסווג בסוג גוראל הכולל 3 מינים נוספים מלבדו - גוראל אמור, גוראל סיני וגוראל ההימלאיה, והוא משויך לשבט צפירים שבתת-משפחת היעלים בו נמצאים מרבית המינים של קבוצת "אנטילופות העז". בין המינים בקבוצה זאת ניתן למנות את הסרו, הטאקין, הצפיר, ועוד. השם של הקבוצה מתייחס לכך שלמרות הדמיון של המינים לעיזים, יש להם מאפיינים אקולוגים או חיצוניים הדומים לאנטילופות. בעבר סווגו בסוג גוראל גם 6 מיני הסרו. בעוד ש-3 מיני הגוראל האחרים נחשבים לעיתים כמין אחד בשל הדמיון שלהם אחד לשני, הגוראל האדום היה מוכר תמיד כמין נפרד.
האזכור הראשון של "עיזים אדומות" הוא מ-1863, אך בפועל הגוראל האדום התגלה למערב רק בסביבות 1911 או לפני כן על ידי הלויטננט קולונל הבריטי פרידריק מרשמן ביילי, שביצע מספר מסעות מחקר באזור טיבט. הדגימה שניצודה על ידו הייתה בעלת פרווה חומה שגרמה לחוקרים לכנות בתחילה את המין "גוראל חום", אף על פי שביילי ציין שראה גם עורות בצבע אדמדם בהיר אצל המקומיים באזור הרי מישמי. הדגימה "האדומה" הראשונה נאספה על ידי הרוזן קרנברוק באזור ההררי של צפון בורמה יחד עם קפטן פ. קינגדון וורד בשנת 1931. אף על פי שהדגימה הייתה יוצאת דופן בצבעה, היא קיבלה שם מדעי נפרד רק ב-1961. נתינת השם הנפרד באותה שנה באה בעקבות רכש של שטיח אדום שנעשה מ-3 עורות של גוראלים שלא זוהו על ידי הזואולוגים; לאחר שהוכח הדמיון שלהם לדגימת העור של קרנברוק החליטה הזואולוגית האמריקאית ליבי היימן לתת להם שם נפרד.

למרבה האירוניה, דגימת העור האדומה קיבלה מעמד של מין נוסף של גוראל, וגרמה לבלבול במשך שנים רבות. מכיוון שהיימן בעצמה הציעה שהדגימה החומה והאדומה עשויות להיות שייכות לאותו מין בשל הקרבה שלהם בתפוצה (סין ובורמה), הטקסונומים הגיעו לבסוף למסקנה כי ההבדל המשמעותי בין הדגימות נובע בעיקר משינוי צבע הפרווה בין העונות, כשהדגימה החומה של ביילי ניצודה בקיץ, ואילו הדגימה האדומה של קרנברוק ניצודה בחורף. על כן, בסופו של דבר הוסכם כי הגוראל האדום מחולק לשני תת-מינים:
גוראל אדום טיבטי (N.b. baileyi - גוראל ביילי).
גוראל אדום בורמזי (N.b. cranbrooki - גוראל קרנברוק).
אנטומיה > קרניים

הגוראל האדום מתאפיין בזוג קרני-פגיון קצרות בעלות מבנה של קונוס - עבה בבסיס וצר בקצוות. הקרן צומחת לכיוון מעלה באלכסון ובקו ישר עם המצח תוך כדי זווית לצדדים, ומשום כך במבט מלפנים הקרניים יוצרות מראה של האות "V"; בחצי העליון הקרניים מתעקמות בזווית של 18 מעלות לאחור - במעין קשת עדינה. העקמומיות של קרני הגוראל האדום גדולה במעט מזו של גוראל ההימלאיה, ולאין ערוך מקרני הסרואים. מיקום קרני הגוראל הוא בחלק הקדמי של הקרקפת - צמוד מאוד למצח, והן סמוכות באופן יחסי הן לעיניים והן לאוזניים; יש רווח בינוני בין מקום הצמיחה של קרן אחת לחברתה. הקרניים עלולות להיות עבות למדי לכל אורכם, אך בדרך כלל הן יהיו עבות בעיקר בבסיס ויהפכו לצרות מאור בהדרגה. לאורך הקרניים יש רכסי-טבעת רוחביים ומחוספסים (בממוצע 8 לקרן), ואילו השפיצים של הקרן יהיו חלקים וחדים. צבע הקרניים הוא אפור בהיר או כסוף בבסיס ושחור או אפור-כחלחל בקצוות. ההיקף של בסיס הקרן הממוצעת הוא 6.8 ס"מ (מתוך טווח מספרים של 9.4-4.3 ס"מ), ואורך הקרן הממוצע הוא 11.2 ס"מ.

אף על פי שהן לזכרים והן לנקבות יש קרניים, יש ביניהן מספר הבדלים מורפולוגיים. קרני הזכרים ארוכות יותר בממוצע מקרני הנקבות ובנוסף, הן גם עבות ומעוגלות ביחס לקרני הנקבות עם רווח רחב יותר בין הקרניים בבסיס. לזכרים יש גם מספר רב יותר של רכסי-טבעת על הקרן.
אנטומיה > מראה חיצוני

לגוראל האדום פרווה שעירה, רכה וצמרירית המורכבת משערות עדינות וצפופות, ולעיתים היא נראית דמוית צמר. הפרווה נוטה להיות כהה יותר בחורף מאשר בקיץ. כפי שמרמז השם, צבע הפרווה של הגוראל האדום הוא חום אדמוני כהה\בהיר עד ערמוני או אדום שועלי, אף על פי שגם די נפוץ צבע חום קפה, חום דהוי, כתמתם או זהוב. בסיס השערות של הגוראל בצבע חום ואילו הקצוות אדמדמות. פלג הגוף האחורי ואזור הגב נוטים להיות בצבע כהה ועמוק יותר, בעוד שהצלעות, המותניים והגחון נוטים להיות חיוורים יותר עד לצהבהב קרמי.
מהעורף ועד לכתפיים יש לגוראל האדום קו דקיק של שערות סמורות בצבע שחור וברוחב של 2 ס"מ; הפס הגבי של הגוראל האדום הוא הרבה יותר קצר מאצל הגוראלים האחרים - רק לעיתים נדירות יהיה באורך של למעלה מ-10 ס"מ. בחזה יש לפרטים מסוימים כתם שחור עגלגל או פס שחור הנמשך לאורך קו האמצע של הגחון. המפשעה והצד הפנימי של הירכיים לבנבן-אפרפר, ועל הברכיים יש לעיתים קרובות כתמים שחרחרים. החלק העליון של הרגליים בצבע אדמוני כשאר הגוף, והחלק התחתון של הרגליים בצבע כתמתם חיוור עד צהבהב בהיר. זנבו של הגוראל האדום בצבע אדמדם כהה בחלק העליון ולבנבן בחלק התחתון והוא בעל ציצת שיער שחורה ומברשתנית. הפרסות בצבע כחלחל, כסוף או אפור כהה.
צבע ראשו של הגוראל האדום בהיר לרוב מהצבע הכללי של הגוף, והוא אחיד יחסית. יוצא דופן מכך הם המצח והקרקפת שצבעם בדרך כלל הוא אדמדם כהה ולעיתים חום קפה כהה; לפעמים עלולה להיות בלורית של שערות שחורות במרכז המצח. בניגוד חד לכך, לעיתים יש לגוראל האדום "כתר" שיער בינוני בצבע לבן בוהק בין הקרניים - מאפיין ייחודי שנעדר אצל שאר הגוראלים. ה"כתר" גדול ובולט בעיקר אצל פרטים צעירים, והוא נוטה להתקטן או להתפוגג עם הגיע הגוראל לבגרות. לעומת אזור המצח האדמוני, הלחיים, עצמות הלסת והחלק העליון של הגרון בצבע חום זהוב עד צהבהב קרמי. באזור התחתון של עצמות הבריח (החלק העליון של הגרון הסמוך לסנטר), יש לגוראל האדום כתם עגלגל בצבע לבן קרמי דהוי האופייני למיני הגוראלים, אם כי לעומת שאר המינים אצל גוראל זה הכתם קטנטן יחסית ומתמזג למדי עם צבע הגרון והצוואר.
לאורך החרטום יש כתם שחור מבריק עד שחור דהוי. הלוע והשפתיים אף הם בצבע שחור, ושולי השפתיים בצבע צהבהב חיוור. סביב העיניים של הגוראל יש טבעות בהירות בצבע צהבהב קרמי, ובמרכזן יש כתם שחור אלכסוני דמוי-צלקת שחוצה את העין. האוזניים מתחלקות בין חום קפה בצד החיצוני ללבנבן עם חריצים שחורים בצד הפנימי, וסביב הקצוות יש רצועה שחורה.
אנטומיה > מבנה גוף

מבנה גופו של הגוראל האדום קומפקטי וצר יחסית ומזכיר במקצת את הצביונים, והוא מתאפיין בצוואר קצר ועבה התומך בראש בינוני בגודלו; הוא בעל חרטום משולש קצר יחסית ולחיים מלאות. פלג גופו האחורי גדול במעט מהקדמי, אם כי אין זה בולט כל כך וגם לא תמיד נראה לעין. האוזניים שלו עגלגלות ובינוניות ביחס לגופו, אך הן קטנות ביחס לגוראלים האחרים. על פי הטקסנומים שחקרו את המורפולוגיה של מין זה, הגוראל האדום הוא בעל גולגולת ייחודית שמהווה מעין גרסת ביניים בין הגוראלים לסרואים.

לגוראל האדום עיניים גדולות יחסית בצבע כתמתם ובעלות אישונים שחורים בצורת אליפסה - מאפיין נפוץ אצל מיני היעלים. האף שלו מעוגל וגדול למדי עם נחיריים מחורצים ורחבים, והלוע קטן יחסית. בניגוד לרושם המוטעה, בסיס זנבו של הגוראל האדום קצר ביותר ועומד על כ-4 ס"מ בלבד, אולם ציצת השיער הארוכה שבסופו גורמת לזנב להגיע עד לאורך של 12.7 ס"מ. טלפיו של הגוראל שסועות וקצרות, והן עבות וחזקות ומותאמות במיוחד לטיפוס על סלעים בדומה לעיזי בר רבות; בצד האחורי של הרגליים האחוריות יש לגוראל זוג טלפיים נוספות קטנות ועגולות, שתפקידן לייצב את הגוף ולאחוז בזיזי הסלעים בעת ירידה במדרון אנכי מאוד.

הזכרים והנקבות של הגוראל האדום דומים יחסית בכל המאפיינים הגופניים, ומלבד ההבדלים בקרניים שהוזכרו לעיל, הרשומות בשבי מצביעות על כך שהנקבות נוטות להיות גדולות במעט מהזכרים. למרות זאת, באופן כללי הגוראל האדום נחשב למין בעל דו-צורתיות זוויגית נמוכה.