stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
טריטוריית אוקלהומה
הערות שוליים

1 2 3  Everett, Dianna. "1890 Organic Act," Encyclopedia of Oklahoma History and Culture, 2009. Accessed March 1, 2015.
1 2  Hoig, Stan. "Boomer Movement," Encyclopedia of Oklahoma History and Culture, 2009. Accessed March 1, 2015.
1 2  "Captain David L. Payne," (אורכב 19.05.2017 בארכיון Wayback Machine) Chronicles of Oklahoma, Vol. 14 No. 3: December 1935. Accessed March 1, 2015.
↑  Lovegrove, Michael W. "Payne, David Lewis (1836–1884)," Encyclopedia of Oklahoma History and Culture, 2009. Accessed March 1, 2015.
↑  Hoig, Stan. "Land Run of 1889". The Encyclopedia of Oklahoma History and Culture. נבדק ב-21 במרץ 2022. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Internet Archive, Way Back Machine."Retrieved May 10, 2013
↑  Blachowiak, Mary Ann. "Sooner," Encyclopedia of Oklahoma History and Culture, 2009. Retrieved March 1, 2015.
↑  Hoig, Stan. "Land Run of 1889," Encyclopedia of Oklahoma History and Culture, 2009. Accessed March 1, 2015.
1 2 3 4 5 6 7 8  Brown, Kenny L. "Oklahoma Territory," Encyclopedia of Oklahoma History and Culture, 2009. Accessed March 1, 2015.
↑  "Indian Advocate. Vol. 14, No, 1. January 1924. Retrieved June 2, 2013". אורכב מ-המקור ב-21 בדצמבר 2012. נבדק ב-2 ביוני 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Baird, W. David (2008). Oklahoma, A History. Danney Goble. Norman: University of Oklahoma Press. p. 171. ISBN 978-0-8061-8293-3. OCLC 886540085.{{cite book}}:  תחזוקה - ציטוט: date and year (link)
↑  Dianna Everett. "Enabling Act, 1906". The Encyclopedia of Oklahoma History and Culture. Oklahoma Historical Society. נבדק ב-20 בספטמבר 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Darcy, R., "The Oklahoma Territorial Legislature: 1890-1905." (accessed September 30, 2013)
1 2 3  Doyle, T. H. Chronicles of Oklahoma. Vol. 13, No. 2. June 1935."The Supreme Court of the Territory of Oklahoma." Retrieved June 3, 2013. (אורכב 30.06.2007 בארכיון Wayback Machine)
↑  Wilson, Linda D. "Statehood Movement," Encyclopedia of Oklahoma History and Culture, 2009. Accessed March 1, 2015.
1 2  Chronicles of Oklahoma. "Origin of County Names in Oklahoma." v. 2, N, 1. March 1924. Retrieved May 26, 2013."Chronicles of Oklahoma". אורכב מ-המקור ב-18 בפברואר 2009. נבדק ב-7 ביולי 2009. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2 3  Heisch, John D. "Old Greer County," Encyclopedia of Oklahoma History and Culture, 2009. Accessed March 1, 2015.
↑  Peters, Gerhard; Woolley, John T. "Chester A. Arthur: "Proclamation 259 - Prohibition of Non-Indian Settlement of Oklahoma Lands in the Indian Territory," July 1, 1884". The American Presidency Project. University of California - Santa Barbara. נבדק ב-17 בינואר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Justicia.com US Supreme Court Center. United States v. Texas, 143 U.S. 621 (1892). Retrieved May 30, 2013.
↑  Estill-Harbour, Emma. Chronicles of Oklahoma. Vol. 12, No. 2. June 1934. Greer County." Retrieved June 3, 2013.
קפטן וו. ל. קאוץ' בשנת 1888
טריטוריית אוקלהומה הכילה 26 מחוזות בתוספת אומת האוסאז'. הטריטוריה האינדיאנית כללה 26 מחוזות בתוספת אומת הסמינול.
מפה של הטריטוריה האינדיאנית וטריטוריית אוקלהומה בשנת 1894, המציגה חלוקות משנה פוליטיות שהתקיימו אז. שתי הטריטוריות חדלו להתקיים ב-16 בנובמבר 1907, כאשר מדינת אוקלהומה הוקמה.
מרדכי בן-ציון

אין תמונה חופשית
מרדכי (מקס) בן-ציון (ט' בסיוון ה'תר"ל, יוני 1870 – י"א באדר א' ה'תש"ו, פברואר 1946) היה בנקאי וקבלן ארץ-ישראלי, מייסד בנק אמריקה-ארץ ישראל ומבוני חיפה.
קורות חיים

נולד בירושלים לפרומה ומשה-אלתר בן-ציון, ממייסדי שכונת מאה שערים בירושלים. למד בישיבת עץ חיים והוסמך לרבנות על ידי רבה של ירושלים הרב שמואל סלנט. בשנת 1889 נישא לשרה שטמפפר, בתו של יהושע שטמפפר, ממייסדי פתח תקווה.
בשנת 1903 היגר עם משפחתו לארצות הברית והתיישב בפרובידנס שברוד איילנד. היה מראשי הקהילה היהודית בפרובידנס ושימש יושב ראש סניף ההסתדרות הציונית המקומית.
בשנת 1922 שב עם משפחתו לארץ ישראל. ייסד בתל אביב את בנק אמריקה-ארץ ישראל. כעבור זמן עבר להתגורר בחיפה, שם יסד עם בנו שמואל שמעון בן-ציון את שכונת בן-ציון (כרמליה כיום), הקרויה על שם משפחתו. כמו כן יסד את בית הכנסת "בוני ציון" על הכרמל, שאף הוא נקרא על שמו.
נפטר בחיפה בשנת 1946, ונקבר בהר הזיתים. בנו ד"ר שמואל שמעון בן-ציון הרחיב את פעילותו והקים בירושלים שכונה נוספת על שם משפחתם, וכן הקים את שכונת כרם משה בתל אביב על שם אביו של מרדכי בן-ציון. בתו שושנה בן-ציון-הראלי הייתה מנהלת ארגון אמהות עובדות בחיפה.
הערות שוליים

↑  אין קשר לבנק אמריקאי ישראלי
↑  רחוב בן-ציון בשכונת נווה שאנן בחיפה נקרא על שם אדם אחר - ש. בן-ציון
נטע הרפז

נטע הרפז (גולדברג; 1 בינואר 1893 – 11 באוקטובר 1970) היה מראשי העלייה השנייה וחבר הכנסת בכנסת הראשונה.
ביוגרפיה

הרפז נולד ב-1 בינואר 1893 בקוסובה, בפלך שדליץ שבתחום המושב של האימפריה הרוסית, באזור פולין, לאביו מנחם מנדל גולדברג (תלמיד חכם, סוחר, מחסידי רדזין) ולאמו לבית אייבשיץ, שנפטרה בילדותו. למד בחדרים ובישיבות שדליץ ולושיץ.
הרפז החל בפעילות ציונית בוורשה, בגיל 14, במסגרת "פועלי ציון". הצטרף להגנה העצמית היהודית, ובשנת 1906 העביר נשק מוורשה לשדליץ בזמן הפרעות שם. הוא הצטרף לקבוצה חלוצית בראשות יצחק טבנקין, וב-2 בנובמבר 1908 עלה לארץ ישראל עם אחותו. הרפז פעל למען עבודה עברית, עסק בפעילות חלוצית חקלאית ובסלילת כבישים, והיה למנהיג פועלים.
על רקע מצוקתם הקשה של הפועלים בפתח תקווה, היה מיוזמי ומקימי קבוצת "אחווה" לעבודה קבלנית, בשנת 1913. קבוצת "אחווה" התקשרה עם המעסיקים על בסיס חוזים ארוכי טווח, וזאת בשונה מן התפיסה המקובלת אז של שכירי יום. בנוסף התחייבה הקבוצה להשגת היעדים הקבלניים וזאת מבלי לחייב את המעסיק על חריגה בכמות העובדים שידרשו לכך. מטרתה של הקבוצה הקבלנית הייתה העלאת הכדאיות הכלכלית של העסקת פועלים יהודים בעבודות שונות תוך יצירת יציבות תעסוקתית לפועלים עצמם. קבוצת "אחווה" הייתה להצלחה, ובעקבותיה קמו עוד קבוצות קבלניות ברחבי הארץ.
בתקופה זאת היה הרפז מן הדוברים המובהקים לטובת היידיש, שפת אמו, בה ראה שורש נפשו ורוחו. עמדתו השתנתה בעקבות החלטה של חברת עזרה לאסור על השימוש בשפה העברית בטכניון (מלחמת השפות).
בשנת 1914 נבחר למרכז "הפועל הצעיר".
במלחמת העולם הראשונה פעל להקלת מצוקתם של הפועלים היהודים.
במהלך המלחמה הואשמו 10 מפועלי פתח-תקווה בריגול למען בריטניה, ונדרשו להסגיר עצמם לשלטונות. הרפז התלווה אליהם לחקירה ביפו בתור ראש הפועלים. ה-11 הושמו בכלא העות'מאני בדמשק. שלושה מהם מתו בכלא, ועל-שמם נקרא קיבוץ גבעת השלושה שליד פתח-תקוה. בעת ששהה בכלא, נפטרו אשתו ובנו הרך, ברעב ובמלריה ששררו אז בפתח-תקוה.
עם שובו מדמשק היה ממייסדי מפלגת "אחדות העבודה" ומראשיה (1919), ונמנה עם מייסדי ההסתדרות הכללית וקופת חולים. נבחר לחבר הוועד הזמני ליהודי ארץ ישראל, ציר לאספת הנבחרים וחבר "הוועד הלאומי".
מראשית תקופת המנדט הבריטי עסק ברכש נשק ובהעברת עולים בלתי-לגאליים לארץ והיה חבר בוועד העולמי הזמני של "החלוץ".
ב־1926 נבחר לחבר המרכז החקלאי ומנהל מחלקת המושבות בו. המשיך בפעילותו לארגון הפועלים החקלאיים במושבות. ממייסדי "יכין" ו"חק"ל" וחבר בהנהלותיהם.
מתחילת מלחמת העולם השנייה ועד סיום המנדט הבריטי שימש צינור להעברת כספים מחו"ל לההגנה ולפלמ"ח. זאת תוך ניצול תפקידיו במרכז החקלאי בהקשר ליבוא של ציוד חקלאי כבד ושל יצוא תוצרת חקלאית. שימש מתווך בין אליהו גולומב ואנשי לח"י וכן בין אנשי ההגנה לאנשי האצ"ל.
עם הכרזת המדינה נבחר לציר האספה המכוננת, והיה חבר הכנסת הראשונה מטעם מפלגת פועלי ארץ ישראל.
נטע הרפז נפטר ב-11 באוקטובר 1970, בגיל 80.
פרסם בעיתונות התקופה גם תחת שמות העט "גנן", "גנני", ו"נ. הררי".
בית נטע

לכבוד 50 שנות עלייתו לארץ ישראל, החליטה מועצת פועלי פתח תקווה על הקמת מפעל תרבותי מקצועי לכבודו. מועצת הפועלים רכשה מבנה שנקרא קודם לכן "בית האורז" והסבה את שמו לבית נטע (הרפז), מרכז לתולדות כיבוש העבודה וידע הסתדרותי שעל יד מועצת פועלי פתח תקווה. הבית שימש בימי מלחמת העצמאות כלשכת גיוס ונחנך במאי 1951 כבית האורז של אגודת האורז. בבית התקיימו תערוכות שונות וכינוסים שנגעו לענף פרי ההדר.
הבית נחנך על ידי נשיא המדינה במאי 1961. הבית הציג תערוכות שונות על העליות לארץ ישראל, והכיל ספריה שכלל אגף לתולדות תנועת העבודה בארץ ישראל ואגף של ספרייה חקלאית. כן קיים חוג של פנסיונרים וחוגי שחמט.
לקריאה נוספת

'הר פז (גולדברג), נתן נטע', בתוך: דוד קלעי, ספר האישים: לכסיקון ארצישראלי, תל אביב: מסדה – אנציקלופדיה כללית, תרצ"ז, עמ' 188. (הספר בקטלוג ULI)
ברכה חבס ואליעזר שוחט (עורכים), ספר העלייה השנייה, עם עובד, 1947.
ג' קרסל (עורך), החלום שהיה עבודה עברית, הוצאת "בית נטע", 1980.
דוד תדהר (עורך), "נתן נטע הרפז (גולדברג)", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך ג (1949), עמ' 1122
אלמר פאד

| --- | --- |

 שם סרט:  כיפה אדומה קטנה הארנב עושה צרות מה נשמע אופרה? ארנב מסביליה אש ארנב תיבול ארנבות להתכופף! ארנב, ברווז! הארנב המטורף הארנב שהגיע לסעודה יש איגרות חוב היום? ארנב טרי המצלמה הכנה של אלמר חיים שכאלה באגס באני במרדף בדרכים לוני טונס: הסרט המטורף מטורף של באגס באני לוני טונס: חוזרים לאקשן ספייס ג'אם ספייס ג'אם: אגדה חדשה
 תוכנית טלוויזיה:  לוני טונס טאז-מאניה עלילות טייני טון בייבי לוני טונס המופע של הלוני טונס באגס באני והבנאים
 הופעה ראשונה:  כיפה אדומה קטנה
 הופעה אחרונה:  באגס באני והבנאים
 יוצרים:  ג'רי קאנטרל 
 גילום הדמות:  ארתור קיו. בריאן (עד מותו בשנת 1959) מל בלאנק (1980-1948) האל סמית' (1961-1960) ג'ף ברגמן (1993-1989) גרג בורסון (1995-1990) פרנק ולקר (1995) בילי וסט (מ-1996 עד היום)
 דיבוב:  ארתור קיו. בריאן (עד מותו בשנת 1959) מל בלאנק (1980-1948) האל סמית' (1961-1960) ג'ף ברגמן (1993-1989) גרג בורסון (1995-1990) פרנק ולקר (1995) בילי וסט (מ-1996 עד היום)
 דיבוב בשפה העברית:  שמעון כהן (1991) יהויכין פרידלנדר (לסירוגין עם שמעון כהן, 1991) יוני חן (1996-1993) שמחה ברבירו (2003-1996, 2021) עמי מנדלמן (1997, 2008) אלי לולאי (2012)
 מידע
 כינויים:  המל פאד (על ידיו) דוק (על ידי באגס באני)
 מין:  זכר
 מקצוע:  צייד עורך-דין רופא חייל צלם מנהל בית מלון
 כלי נשק:  רובה צייד
 דת:  נצרות
 אזרחות:  ארצות הברית
 מקום פטירה:  בור
 סיבת המוות:  באגס באני קבר אותו חי
 דמויות קשורות
 משפחה:  סם פאד
 חברים:  יוסמיטי סאם סילבסטר החתול (לעיתים רחוקות)
 אויבים:  באגס באני דאפי דאק סילבסטר החתול ג'יני שור
 
אלמר פאד
אלמר ג'יי. פאד (אנגלית: Elmer J. Fudd) הוא דמות בדיונית של צייד מה"לוני טונס", סדרה בהשתתפות הארנב המצויר באגס באני אשר נוצרה על ידי האחים וורנר.
מטרתו של אלמר לצוד ארנבים, אך הוא אף פעם לא מגשים מטרה זו. יש לו מבטא יוצא דופן, שבו הוא ממיר את העיצורים R ו-L ב-W. דוגמה: "תהיו מאוד, מאוד בשקט. אני צד אוְּנבים". בסרטון "The Old Grey Hare" משנת 1944 הוא אף ביטא את שמו "המל פאד". יש לו גם צחוק מתגלגל, שמרגיז לעיתים דמויות אחרות ומהווה מושא לבדיחות. לעיתים מוצג אלמר בסרטונים אחרים כבעל מקצועות שונים כגון: עורך-דין ומנהל בית מלון. לעיתים הנחה גם ספיישלים כגון: "חיים שכאלה" לבאגס באני שבו על הדרך הוא ויוסמיטי סאם ניסו לנקום בבאגס על ידי שהביאו לו פצצה בתוך חבילה.
בדרך כלל מככב אלמר פאד לצד באגס באני או דאפי דאק ולעיתים גם עם סילבסטר. הסרטונים הידועים ביותר שבהם הופיע הם הסרטונים של צ'אק ג'ונס "What's Opera, Doc?",
"Rabbit of Seville" ו-"!Duck! Rabbit! Duck".
בסרטון "rabbit, fire" הודה פאד שהוא עוסק בציד בשביל הספורט בלבד בגלל היותו צמחוני.
ב"תעלומות סילבסטר וטוויטי" הוצג קרוב משפחה שלו בשם "סם פאד" העובד כבלש.
במספר סרטונים הוא מוצג בתור מישהו שחי לבד ואף נהנה מבדידותו, שאף את יום הולדתו הוא חוגג לבד באין מפריע.
מדבבים

ארתור קיו. בריאן (עד מותו בשנת 1959)
מל בלאנק (1980-1948)
האל סמית' (1961-1960)
ג'ף ברגמן (1993-1989)
גרג בורסון (1995-1990)
פרנק ולקר (1995)
בילי וסט (מ-1996 עד היום)
מדבבים בעברית

שמעון כהן (1991)
יהויכין פרידלנדר (לסירוגין עם שמעון כהן, 1991)
יוני חן (1996-1993)
שמחה ברבירו (2003-1996, 2021)
עמי מנדלמן (1997, 2008)
אלי לולאי (2012)
הערות שוליים

↑  בדיבוב של הקלטות שיצאו בשנות התשעים מכונה "אולמר פאד"
↑  באנגלית: Shhh. Be vewy vewy quiet, I'm hunting wabbits
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz: d11fb152-ee9f-4a25-8755-232373e2bf09
חיימה מרטין

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1 בספטמבר 1965 (בן 59) סנטנדר, ספרד 
 מוקד פעילות:  אירלנד, לוס אנג'לס, מלבורן
 עיסוק:  מנצח, חלילן
 שפה מועדפת:  ספרדית 
 כלי נגינה:  חליל צד 
 שיתופי פעולה בולטים:  התזמורת הסימפונית הלאומית של RTÉ, התזמורת הקאמרית של לוס אנג'לס, התזמורת הסימפונית של מלבורן
 פרסים והוקרה:  פרס המוזיקה הלאומי (2022) 
 https://www.jaimemartinconductor.com
 
חיימה מרטין (בספרדית: Jaime Martín; נולד ב-1 בספטמבר 1965) הוא מנצח וחלילן ספרדי.
ביוגרפיה

חיימה מרטין נולד בעיר סנטנדר שבספרד. מרטין החל את לימודי המוזיקה שלו בנגינה בחליל צד בגיל 8, והפך לחבר בתזמורת הנוער הלאומית של ספרד בגיל 13. הוא היה תלמידו של אנטוניו אריאס במדריד ואחר כך אצל פול וריי בהאג.
הוא החל את הקריירה שלו כחלילן ראשי באקדמיה של סנט מרטין בשדות, והתזמורת הפילהרמונית המלכותית. הוא היה חלילן ראשי בתזמורת הפילהרמונית של לונדון במשך 3 שנים ועבד באופן קבוע כחבר בתזמורת הקאמרית של אירופה.
ב-1991 ערך את הופעת הבכורה שלו כסולן בקרנגי הול עם הקונצ'רטו לחליל מאת נילסן. הוא הקליט מוזיקה קאמרית עם אנסמבל גאודי, רביעיית המיתרים של ברינדיזי, פנחס צוקרמן ואחרים. הוא חבר מייסד של תזמורת קאדאקס. ב-1998 הוא הפך למורה לחליל בקולג' המלכותי למוזיקה שבלונדון.
חיימה מרטין הפך למנצח ראשי של תזמורת קאדאקס בשנת 2011. ביולי 2012, הפך מרטין ליועץ האמנותי של התזמורת הסימפונית של יבלה. ב-1 ביולי 2013 הוא הפך למנצח הראשי של התזמורת, עם חוזה ראשוני של 4 שנים. בספטמבר 2015, האריכה התזמורת את חוזהו עד 2020. החוזה הנוכחי שלו עם תזמורת יבלה הוא עד 2022. הוא הקליט באופן מסחרי עם התזמורת עבור לייבלים כמו אונדין.
מרטין ניצח לראשונה על התזמורת הסימפונית הלאומית של אירלנד בספטמבר 2016. לאחר שלוש הופעות חוזרות של ניצוח אורח, בינואר 2018, הודיעה התזמורת על מינויו של מרטין למנצח הראשי הבא שלה, החל מעונת 2019–2020, עם חוזה ראשוני לשלוש שנים. מרטין סיים את תפקידו בתזמורת בשנת 2024.
בספטמבר 2017, ניצח חיימה מרטין לראשונה על התזמורת הקאמרית של לוס אנג'לס. על בסיס הופעה זו, בפברואר 2018, התזמורת מינתה את מרטין למנהל המוזיקלי הבא שלה, החל בעונת 2019–2020, עם חוזה ראשוני לשלוש שנים. ביוני 2021, תזמורת לוס אנג'לס הודיעה על הארכת חוזהו של מרטין עד 2027.
מרטין ניצח לראשונה על התזמורת הסימפונית של מלבורן ביוני 2019, וחזר להופעת ניצוח אורח נוספת בפברואר 2021. ביוני 2021, תזמורת מלבורן הודיעה על מינויו של מרטין למנצח הראשי הבא שלה, החל משנת 2022.
מרטין הזמין בכורה ליצירות של אלן ריד, אנדרו נורמן, מיסי מזולי, דריק ספיבה, אלברט שנלצר וחואן פבלו קונטררס. הוא עמית בקולג' המלכותי למוזיקה בלונדון.
ביוגרפיה > חייו האישיים

מרטין נשוי לרייצ'ל גוך, נגנית הבסון הראשית של התזמורת הסימפונית של לונדון. לבני הזוג יש שני בנים והם מתגוררים בלונדון.
רוי טרנר

רוי ג'וזף טרנר (באנגלית: Roy Joseph Turner;‏ 6 בנובמבר 1894 –  11 ביוני 1973) היה איש עסקים ופוליטיקאי אמריקאי מאוקלהומה, איש המפלגה הדמוקרטית, שכיהן כמושל אוקלהומה ה-13 בשנים 1947–1951.
ראשית חייו

רוי טרנר נולד ליד העיירה קנדריק שבמחוז לינקולן, טריטוריית אוקלהומה. לאחר סיום לימודיו בבית הספר התיכון הוא למד בקולג' היל לעסקים שבאוקלהומה סיטי. בשנים 1911–1915 הוא עבד כמנהל החשבונות של חברת החנייה מורס באוקלהומה סיטי, וכאיש מכירות בחברת Goodyear Tire and Rubber Company. ב-1937 נשא טרנר לאישה את ג'סיקה א. גרים, והשניים אימצו שני ילדים.
קריירה

לאחר שירות צבאי בצבא ארצות הברית במלחמת העולם הראשונה, עסק טרנר בתיווך נדל"ן, בעיקר באוקלהומה, פלורידה וטקסס. ב-1928 כבר הייתה בבעלותו חברת נפט וחווה בשטח של 10,000 אקרים בסלפר, אוקלהומה, אך הוא המשיך להתגורר באוקלהומה סיטי, שם הוא שימש כחבר במועצת החינוך העירונית בשנים 1939–1946.
ב-1946 התמודד טרנר במערכת בחירות שלא הייתה קלה מול התובע של מחוז טולסה על משרת מושל אוקלהומה וניצח בהם. תקופת כהונתו כמושל החלה בינואר 1947 והסתיימה בינואר 1951. בתקופה זו אורגנו מחדש מחלקת הכבישים ומחלקת תכנון המשאבים של המדינה. בתקופה זו הוקמו גם רשות כבישי האגרה של אוקלהומה ומועצת הנגידים של הקולג'ים המדינתיים. בעת כהונתו של טרנר כמושל הופסקה גם ההפרדה הגזעית במערכת החינוך הגבוה במדינה.
בשנתו הראשונה כמושל, העבירו טרנר ובית המחוקקים של אוקלהומה תקציב שהגדיל את ההוצאות ב-29 מיליון דולר בהשוואה לשנתיים הקודמות, בעוד שמס ההכנסה פחת בשליש. מוסדות בריאות הנפש של המדינה הכפילו את תקציביהם בהשוואה לשנתיים הקודמות.
חיים אישיים

ב-14 - 18 ביולי 1949 הופיע טרנר בכמה תוכניות רדיו וטלוויזיה בניו יורק, כולל במופע של אד סאליבן, לקידום הסינגל שלו "נתיב זכרונותיי" (My Memory Trail), שהוצא לאור על ידי חברת התקליטים Beacon Music. טרנר הופיע בסרט מ-1951 על חייו של ג'ים ת'ורפ, Jim Thorpe – All-American.
רוי טרנר נפטר באוקלהומה סיטי ב-11 ביוני 1973. הוא נטמן בבית הקברות רוז היל שבעיר. על שמו נקרא קטע כביש אגרה באורך של 140 ק"מ של הכביש המדינתי 44 שמחבר בין אוקלהומה סיטי לבין טולסה. כביש זה מנציח את מאמציו כמושל לסלילת כביש האגרה שמחבר בין שתי הערים הגדולות ביותר באוקלהומה. כביש האגרה נפתח לתנועה ב-1953, שנתיים לאחר תום כהונתו של טרנר כמושל.
הערות שוליים

↑  Gov. Turner Get Gotham Send-off On His New Tune. The Billboard. July 30, 1949. p. 17.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 118828486X  ISNI: 0000 0003 5615 3199  LCCN: no2011131801  NARA: 26335607  VIAF: 179743416   WorldCat (עם VIAF): 179743416
אום אל-נסר

| --- | --- |
 טריטוריה:  הרשות הפלסטינית הרשות הפלסטינית
 נפה:  צפון עזה
 שפה רשמית:  ערבית 
 שטח:  800 דונם
 גובה:  37 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בכפר:  4,737 (2017)
 קואורדינטות:  31°33′39″N 34°31′07″E﻿ / ﻿31.560833333333°N 34.518611111111°E﻿ / 31.560833333333; 34.518611111111 
 אזור זמן:  UTC +2
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת מערב הנגב מוגדלת) אום אל-נסר(למפת מערב הנגב רגילה) אום אל-נסר(למפת עזה רגילה) אום אל-נסר(למפת עזה מוגדלת) אום אל-נסר  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
אום אל-נסר (בערבית: أم النصر. תעתיק עברי: אֻם אל-נצר. תרגום: אֵם הניצחון), הידוע גם בשם אל-קַרְיה אל-בַּדַוִויֶה (בערבית: القرية البدوية. תרגום: הכפר הבדואי), הוא יישוב הממוקם בצפון נפת עזה ברשות הפלסטינית.
שם הכפר

מקור שמו הרשמי של הכפר אינו ידוע. כאמור, הכפר נקרא גם "הכפר הבדואי" (אל-קַרְיה אל-בַּדַוִויֶה), משום שכמעט כל התושבים הם בדואים משבטים שונים. על כך יעידו שמות החמולות הגדולות בכפר, שהם שמות שבטים בדואים: א-רומיילאת (الرميلات), א-תיַאהַה (التياهة), א-שווארכּה (الشواركة), אל-חנאג'רה (الحناجرة), א-תראבּין (الترابين).
היסטוריה

הכפר הוקם על 800 דונם של אדמות בית לאהיא, שהופקעו על ידי ראש הרשות הפלסטינית, יאסר ערפאת, עבור הבדואים פליטי 1948 שחיו באזור. הכפר הוקם בשנת 1997 והיה קשור מִנהלית לעיריית בית לאהיא, עד שהרשות הפלסטינית החליטה להפריד בין שני היישובים ולהקים מועצה מקומית לכפר אום אל-נסר.
על אף ה"תכנון", עד שנת 2015 רוב הבתים היו צריפי פח וענפי דקלים, הכבישים לא היו סלולים, לא היו תשתיות, והשירותים שניתנו לתושבים היו "צנועים". הכפר היה הצפוני ביותר ברצועת עזה, מנותק מיישובים אחרים ברצועה, ליד הגדר, באזור התוחמת הצפונית שבו היו ההתנחלויות דוגית, ניסנית ואלי סיני, שפונו ב-2005 כחלק מתוכנית ההתנתקות.
אוכלוסייה

על פי הלשכה הפלסטינית המרכזית לסטטיסטיקה (PCBS):
בשנת 2017 מנתה אוכלוסיית הכפר 4,681 נפשות.
ב-2020 מנתה האוכלוסייה 5,180 נפש.
ב-2022 גרו בכפר 5,527 איש.
תברואה

מצד דרום היישוב גובל בברכות ביוב של המתקן לטיהור שפכים בבית לאהיא, והדבר חשף את התושבים לבעיות בריאותיות. בחורף המאגרים עלו על גדותיהם וזיהמו את שטחי החקלאות, ובקיץ יצרו מכת יתושים. במרץ 2007 קרסו אגמי המתקן והציפו את הכפר, הרגו חמישה ופצעו רבים אחרים.
הערות שוליים

1 2 3 4  سبب التسمية | قرية أُم النَصّر/ القرية البَدَويَّة- محافظة الشمال | قضاء غزة | موسوعة القرى الفلسطينية, palqura.com (בערבית)
1 2  , "أم النصر"على موعد مع الكارثة .. قرية على "ضفاف" الصرف الصحي -  "אום אל-נסר" על סף אסון. כפר על "גדות" הביוב., وطن - wattan - וָוטָן, 14.02.2017
1 2  قرية أم النصر … تجمع عزل وتدمير –  כפר אום אלנסר...מפגש של בידוד והרס, באתר POICA, ‏15/11/2005 (באנגלית אמריקאית)
↑  Palestinian Central Bureau of Statistics (PCBS), Preliminary Results of the Population, Housing and Establishments Census, 2017, State of Palestine, פברואר 2018, עמ' 64–82
↑  World Bank Group, North Gaza communities will finally benefit from sewage treatment services, World Bank Group, ‏12 במרץ 2018
נשיא איראן

| --- | --- |

מוחב'ר
 איוש נוכחי:  מסעוד פזשכיאן
 תאריך כניסה לתפקיד:  28 ביולי 2024
 תחום שיפוט:  איראן 
 מעון:  מתחם סעדאבאד 
 ייסוד המשרה:  4 בפברואר 1980 
 איוש ראשון:  אבולחסן בני-סדר
 president.ir
 
נשיא איראן (בפרסית: رئیس‌جمهور ایران[דרוש מקור][מפני ש...]) הוא ראש הרשות המבצעת באיראן וראש הממשלה. עם זאת, הוא אינו ראש המדינה אלא התפקיד השני בכוחו למנהיג העליון של איראן. הנשיא נבחר למשרתו בבחירות ציבוריות המתקיימות מדי ארבע שנים. הנשיא הנוכחי של איראן הוא מסעוד פזשכיאן.
תפקידיו וסמכויותיו

בניגוד לרפובליקות רבות, ראש המדינה באיראן הוא המנהיג העליון, חכם דת הנבחר על ידי מועצת המומחים, ולא הנשיא. למרות זאת, נשיא איראן ממלא מספר תפקידים המאפיינים את מוסד הנשיאות בעולם: קבלת שגרירים מרחבי העולם, חתימה על אמנות בינלאומיות, מינוי שרי הממשלה, היכולת לפטר את הממשלה, והגשת התקציב למג'לס.
לאחר השינוי בחוקה ב-1989, סמכויות תפקיד ראש הממשלה, שבוטל, הועברו לנשיא, שעד אז היה משרה סמלית בלבד. כיום לתפקיד הנשיא יש השפעה רבה על התנהלות השלטון, והוא בעל התפקיד הרם ביותר שנבחר למשרתו על ידי ציבור הבוחרים. באופן רשמי, למרות שהנשיא כפוף למנהיג העליון (המנהיג העליון יכול לפטרו בכל עת), לנשיא הסמכות לפתח מדיניות ולקבל החלטות משמעותיות.
הנשיא ממנה את חברי הממשלה ומציג אותם לאישור בפני המג'לס (הפרלמנט). בסמכותו לפטר כל אחד מחברי הממשלה. הנשיא מציג חוקים לאישור המג'לס (למג'לס עצמו כמובן יש סמכות חקיקתית), ועל הנשיא לחתום על החוקים כדי לאשרם. למרות שעל פי חוקת איראן, המפקד העליון של הכוחות המזוינים הוא המנהיג העליון, הנשיא יכול לכהן כמפקד הצבא, בהרשאת המנהיג העליון. כך, למשל, הנשיא הראשון של הרפובליקה האסלאמית, אבולחסן בני-סדר, שימש כמפקד הצבא בתקופת מלחמת איראן–עיראק. הנשיא הוא הממנה את מזכיר המועצה העליונה לביטחון לאומי, את מושלי המחוזות ואת שגרירי איראן למדינות העולם. בעבר הייתה בידיו הסמכות למנות גם ראשי ערים, אולם תפקיד זה הועבר לידי המועצות העירוניות.
בהתאם לחוקה הנשיא רשאי למנות סגנים. אחד הסגנים יכול להיות הסגן הראשון. באחריות הסגן הראשון לנהל ישיבות בהיעדרו של הנשיא. במקרה שהנשיא אינו יכול לתפקד, הרי שבאישורו של המנהיג העליון באיראן הסגן הראשון של הנשיא מקבל את סמכויות הנשיא והוא צריך להבטיח קיום בחירות תוך 50 יום. התפקיד נכנס לתוקף בהתאם לשינוי החוקה משנת 1989, ומאז כיהנו במשרה זו חמישה אנשים. אספנדיאר רחים משאי היה בתפקיד רק כשבוע במהלך שנת 2009.
תפקידיו של הנשיא מוגדרים בפרקים 113–142 בחוקת איראן.
דרישות התפקיד

נשיא איראן נבחר על ידי בעלי זכות ההצבעה באיראן שהם אזרחיה מעל גיל 18. סינון המועמדים לבחירות מתבצע על ידי מועצת שומרי החוקה, שהיא בת 12 חברים. מחצית מחברי המועצה ממונים ישירות על ידי המנהיג העליון, וששת האחרים נבחרים על ידי המג'לס מתוך רשימה שמגיש להם יו"ר הרשות השופטת, הממונה גם הוא על ידי המנהיג העליון. כך, בעקיפין, מתאפשרת למנהיג העליון פסילת מועמדים שאינם תואמים את עמדותיו. עם זאת, מועצת שומרי החוקה טוענת שהיא מאשרת גם מועמדים רפורמיסטים, ולא רק שמרנים התואמים את מדיניות המנהיג העליון.
הדרישות שבהן צריכים לעמוד המועמדים לנשיאות:
המועמד צריך להיות זכר, ממוצא איראני, בעל אזרחות איראנית
על המועמד להיות מוסלמי שיעי תריסרי, אדוק ואמין
המועמד צריך להיות דמות פוליטית מוכרת (رجل سیاسی)
המועמד הוא בן גיל 25–75
למועמד אין תיק פלילי
המועמד לא שירת בממשל בתקופת השאה
המועמד צריך להיות נאמן לרעיון הרפובליקה האסלאמית
מקרב המועמדים שעונים לדרישות אלו, מועצת שומרי החוקה, בפרשנות מרחיקת לכת ומעוררת מחלוקת של החוקה האיראנית, פוסלת מועמדים שאינם ראויים בעיניה. מרבית המועמדים שמציגים עצמם לבחירות אינם מצליחים לעבור את סינון המועצה, בשל היותם דמות פוליטית לא מוכרת מספיק, והם אינם מועמדים לבחירה לציבור האיראני.
הנשיא צריך להיבחר ברוב של מעל 50 אחוזים מקולות המצביעים. לעיתים קרובות, בשל מספר המועמדים הרב, יש צורך בסבב בחירות נוסף כדי להכריע את הבחירות. אורך כהונת הנשיא היא ארבע שנים, בתומן הוא יכול להיבחר רק לעוד קדנציה אחת. עם בחירת הנשיא הוא הופך לראש המועצה לביטחון לאומי (אך הדמות החזקה בגוף זה הוא מזכיר המועצה) וראש המועצה למהפכה חברתית, שאחראית להפיץ את רעיון המהפכה האסלאמית ברחבי העולם באמצעות תעמולה.
בהתאם לחוקה האיראנית, במקרה שהנשיא מת או מודח, מועצה נשיאותית זמנית ממלאת את תפקידו עד שניתן לערוך בחירות נוספות.
המחזיקים בתפקיד

נשיאי הרפובליקה האסלאמית של איראן מאז המהפכה האסלאמית:
|  | שם | התחלת כהונה | סיום כהונה |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 | אבולחסן בני-סדר | 4 בפברואר 1980 | 22 ביוני 1981 |
| 2 | מוחמד עלי רג'אי | 2 באוגוסט 1981 | 30 באוגוסט 1981 |
| 3 | עלי ח'אמנאי | 13 באוקטובר 1981 | 3 באוגוסט 1989 |
| 4 | אכבר האשמי רפסנג'אני | 3 באוגוסט 1989 | 2 באוגוסט 1997 |
| 5 | מוחמד ח'אתמי | 2 באוגוסט 1997 | 3 באוגוסט 2005 |
| 6 | מחמוד אחמדינז'אד | 3 באוגוסט 2005 | 3 באוגוסט 2013 |
| 7 | חסן רוחאני | 3 באוגוסט 2013 | 5 באוגוסט 2021 |
| 8 | אבראהים ראיסי | 5 באוגוסט 2021 | 19 במאי 2024 |
| (מ"מ) | מוחמד מוח'בר | 20 במאי 2024 | 28 ביולי 2024 |
| 9 | מסעוד פזשכיאן | 28 ביולי 2024 | מכהן |
ביאורים

↑  עם זאת, נהוג כי הנשיא יאשר אצל המנהיג העליון את מינוים של השרים המשמעותיים, דוגמת שר ההגנה ושר המודיעין.
↑  בני סדר שימש בתפקיד זה עד יוני 1981, עד הדחתו בידי איתוללה ח'ומייני בשל חששו שסדר הופך לחזק ממנו, לאור תמיכת הצבא בסדר.
הערות שוליים

↑  פרק 113 בחוקת איראן.
↑  פרק 134 בחוקה.
↑  פרק 128 בחוקה האיראנית.
↑  פרק 125 בחוקה.
↑  פרק 136 בחוקה.
↑  פרק 126 בחוקה.
↑  פרק 110, סעיף 10 של החוקה.
↑  פרק 133 בחוקה.
↑  פרק 123 בחוקה.
↑  מפורטות בפרק 115 של החוקה.
↑  פרק 99 השנוי במחלוקת ופרק 118 בחוקה.
↑  סעיף 117 של חוקת איראן.
↑  פרק 114 של חוקת איראן.
↑  פרקים 131 ו-132 בחוקה.