stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
סמואל חגאי
ביוגרפיה

חגאי נולד בשנת 1982, בכפר יונה. הוא גדל והתחנך בנתניה וכבר בגיל צעיר החל להתעניין בציור, תוך שהוא מלמד עצמו לצייר בצבעי שמן על בד. בשנת 2015, נסע לבקר את אחותו שהתגוררה אז בניו יורק והחליט להשתקע שם.
באותה שנה, גמלה בליבו ההחלטה להפוך את תחביב הציור למקצוע ובשנת 2019, עבר להתגורר בלוס אנג'לס ומאז הוא מחלק את זמנו בין ישראל לארצות הברית.
הפריצה הגדולה של חגאי לתודעה, הגיעה בשנת 2017 אז הוזמן על ידי רשת הכולבו האמריקאית "מייסיס" (Macy's), לבצע עבודת קיר לתקופת הקריסמס – ציוריו התנוססו בחנות הכולבו לתקופה של חודשיים ומיליוני אנשים מרחבי ארצות הברית ומהעולם צפו והתרשמו מעבודתו.
בשנת 2017, צייר 4 ציורי קיר בבסיס חיל האוויר האמריקאי שבניו ג'רזי ובשנת 2017, הקים תערוכת עצמאית בווסט וילג' שבניו יורק.
עבודותיו מוצגות במרחב הציבורי (בין היתר ברחובות מנהטן שבניו יורק, ברחובות לוס אנג'לס ובישראל), בגלריות, בתערוכות ומוזיאונים, בבסיסים צבאיים, במשרדי חברות, במוסדות להשכלה גבוהה בישראל ובארצות הברית ובין היתר: ציור קיר (700 מ"ר) במרינה הרצליה, ב-"Campus for Jewish Life for art fitness", ב-" ZK gallery san Francisco", ב-" Oshman organization family Jcc palo alto" ועוד.
בשנת 2014, נבחר להציג את עבודותיו באמצעות art people gallery בשיתוף "SNAC EXPO". בשנת 2015 ו-2018, נערכה תערוכת יחיד שלו בבסקואלה ארט ובגלריית בידרמן, שם בחרו להשאיר את ציוריו. באותה השנה, לקח חגאי חלק בתערוכה קבוצתית ב"מרכז סוזן דלל" ובחודש מרץ הוצעו ציוריו במכירה פומבית.
בשנת 2017, הופץ סרט דוקו על הקשיים אותם חווה בדרך להצלחה.
חגאי משמש כמורה ומארח סדנאות ציור בסמינר הקיבוצים.
ב-2018 השתתף כדייר בתוכנית המציאות "האח הגדול עונה 9" ברשת 13.
יצירותיו

חגאי, מצייר על קירות ועל בד בצבעי שמן בסגנון היפר ריאליזם וסוריאליזם. בציוריו יורד חגאי לפרטים קטנים וניתן להבחין במוטיבים חוזרים, כדוגמת טבע, נופים מזוויות שונות ודמויות חיות ונושמות אשר מדמות תחושות פנימיות – ביישנות, פחד, הסתרה והתבוננות פנימית. בכל ציוריו ניתן לזהות עומק פנימי (מתמקד בשאלה כיצד רואים אותו וכיצד הוא נראה באמת), שינויים פנימיים והתקלפויות. עוד מאפיין את ציוריו השילוב של צבעוניות וצבעי שחור לבן.
הערות שוליים

↑  נאמן למקור, באתר עיצוב
↑  סמואל חגאי | האח הגדול| רשת 13, באתר חדשות 13, 6 במאי 2018
↑  נציג נוסף מנתניה נכנס לבית האח הגדול: הכירו את סמואל חגאי, באתר מיינט נתניה
↑  Samuel Hagai, באתר wescover
↑  סרט דוקומנטרי על סמואל חגאי בניו יורק, באתר יוטיוב
↑  סדנאות ציור עם סמואל חגאי - תל אביב, באתר חוגל
↑  סדנאות ציור עם סמואל, באתר סמואל ארט ציורי קיר
↑  Shmuel, באתר rawartists
↑  Oil Paintings by Shmuel Hagag, באתר artpeoplegallery
עונת 2020/2021 בלה ליגה

| --- | --- |
 תקופת התחרות:  12 בספטמבר 2020 – 23 במאי 2021 (254 ימים)
 מספר משתתפות:  20
 הזוכה:  אתלטיקו מדריד
 מספר משחקים:  380
 מספר שערים:  953 (2.51 בממוצע למשחק)
 מספר צופים:  2,689 (7 בממוצע למשחק)
 מלך השערים:  ארגנטינה ליונל מסי   (30 שערים)
 השחקן המצטיין:  אורוגוואי לואיס סוארס
 → 2019/20202021/2022 ←
 
עונת 2020/2021 הייתה העונה ה-90 במסגרת הלה ליגה, שנקראה "לה ליגה סאנטנדר" עקב חסות מסחרית. העונה החלה ב-12 בספטמבר 2020 והסתיימה ב-23 במאי 2021. אתלטיקו מדריד זכתה באליפות בפעם ה-11 אחרי מאבק שהוכרע רק במחזור הסיום.
בסיום העונה הקבוצות וסקה, ריאל ואיאדוליד ואייבר ירדו לליגה הספרדית השנייה.
בעקבות מגפת הקורונה עונה זו שוחקה ללא קהל במגרשים.
קבוצות

בעונה זו השתתפו 20 קבוצות - 17 קבוצות ששיחקו בעונה הקודמת, אליהן הצטרפו קדיס, וסקה ואלצ'ה.
| קבוצה | עיר | קהילה אוטונומית | אצטדיון | תכולה |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| אוסאסונה | פמפלונה | נווארה | אל סדאר | 18,570 |
| אייבר | אייבר | חבל הבסקים | איפורואה | 7,000 |
| אלצ'ה | אלש | ולנסיה | מנואל מרטינס ואלרו | 33,732 |
| אתלטיק בילבאו | בילבאו | חבל הבסקים | סן ממס | 53,289 |
| אתלטיקו מדריד | מדריד | מדריד | וונדה מטרופוליטנו | 68,456 |
| ברצלונה | ברצלונה | קטלוניה | קאמפ נואו | 99,354 |
| גרנדה | גרנדה | אנדלוסיה | לוס קרמנס | 19,336 |
| דפורטיבו אלאבס | ויטוריה | חבל הבסקים | מנדיסורוצה | 32,000 |
| ויאריאל | ויאריאל | ולנסיה | לה סרמיקה | 24,890 |
| ולנסיה | ולנסיה | ולנסיה | מסטאייה | 49,500 |
| וסקה | וסקה | אראגון | אל אלקורס | 7,638 |
| חטאפה | חטאפה | מדריד | קולוסאום אלפונסו פרס | 17,393 |
| לבאנטה | ולנסיה | ולנסיה | אצטדיון העיר ולנסיה | 26,364 |
| סביליה | סביליה | אנדלוסיה | רמון סאנצ'ס פיחואן | 43,883 |
| סלטה ויגו | ויגו | גליסיה | אצטדיון באלאידוס | 29,000 |
| ריאל בטיס | סביליה | אנדלוסיה | בניטו ויימרין | 60,721 |
| ריאל ואיאדוליד | ואיאדוליד | קסטיליה ולאון | חוסה סוריאה | 28,012 |
| ריאל מדריד | מדריד | מדריד | סנטיאגו ברנבאו | 81,044 |
| ריאל סוסיאדד | סן סבסטיאן | חבל הבסקים | אנואטה | 39,500 |
| קדיס | קדיס | אנדלוסיה | רמון דה קראנסה | 25,033 |
טבלת ליגה

| מיקום | קבוצה | משחקים | ניצחונות | תיקו | הפסדים | שערים> זכות | שערים> חובה | שערים> הפרש | נקודות | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | אתלטיקו מדריד (אלופה) | 38 | 26 | 8 | 4 | 67 | 25 | 42+ | 86 | העפלה לשלב הבתים בליגת האלופות |
| 2 | ריאל מדריד | 38 | 25 | 9 | 4 | 67 | 28 | 39+ | 84 | העפלה לשלב הבתים בליגת האלופות |
| 3 | ברצלונה | 38 | 24 | 7 | 7 | 85 | 38 | 47+ | 79 | העפלה לשלב הבתים בליגת האלופות |
| 4 | סביליה | 38 | 24 | 5 | 9 | 53 | 33 | 20+ | 77 | העפלה לשלב הבתים בליגת האלופות |
| 5 | ריאל סוסיאדד | 38 | 17 | 11 | 10 | 59 | 38 | 21+ | 62 | העפלה לשלב הבתים בליגה האירופית |
| 6 | ריאל בטיס | 38 | 17 | 10 | 11 | 50 | 50 | 0 | 61 | העפלה לשלב הבתים בליגה האירופית |
| 7 | ויאריאל | 38 | 15 | 13 | 10 | 60 | 44 | 16+ | 58 | העפלה לשלב הפלייאוף בליגה האזורית |
| 8 | סלטה ויגו | 38 | 14 | 11 | 13 | 55 | 57 | 2− | 53 |  |
| 9 | גרנדה | 38 | 13 | 7 | 18 | 47 | 65 | 18− | 46 |  |
| 10 | אתלטיק בילבאו | 38 | 11 | 13 | 14 | 46 | 42 | 4+ | 46 |  |
| 11 | אוסאסונה | 38 | 11 | 11 | 16 | 37 | 48 | 11− | 44 |  |
| 12 | קדיס | 38 | 11 | 11 | 16 | 36 | 58 | 22− | 44 |  |
| 13 | ולנסיה | 38 | 10 | 13 | 15 | 50 | 53 | 3− | 43 |  |
| 14 | לבאנטה | 38 | 9 | 14 | 15 | 46 | 57 | 11− | 41 |  |
| 15 | חטאפה | 38 | 9 | 11 | 18 | 28 | 43 | 15− | 38 |  |
| 16 | דפורטיבו אלאבס | 38 | 9 | 11 | 18 | 36 | 57 | 21− | 38 |  |
| 17 | אלצ'ה | 38 | 8 | 12 | 18 | 34 | 55 | 21− | 36 |  |
| 18 | וסקה | 38 | 7 | 13 | 18 | 34 | 53 | 19− | 34 | ירידה לליגה השנייה |
| 19 | ריאל ויאדוליד | 38 | 5 | 16 | 17 | 34 | 57 | 23− | 31 | ירידה לליגה השנייה |
| 20 | אייבר | 38 | 6 | 12 | 20 | 29 | 52 | 23− | 30 | ירידה לליגה השנייה |
↑  ויאריאל העפילה לשלב הבתים בליגת האלופות בעקבות זכייתה בליגה האירופית.
סטטיסטיקה > מלכי השערים

| מיקום | שחקן | קבוצה | שערים |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 | ארגנטינה ליונל מסי | ברצלונה | 30 |
| 2 | ספרד ג'רארד מורנו | ויאריאל | 23 |
| 2 | צרפת כרים בנזמה | ריאל מדריד | 23 |
| 4 | אורוגוואי לואיס סוארס | אתלטיקו מדריד | 21 |
| 5 | מרוקו יוסף א-נסירי | סביליה | 18 |
| 6 | שוודיה אלכסנדר איסק | ריאל סוסיאדד | 16 |
| 7 | ספרד יאגו אספס | סלטה ויגו | 14 |
| 8 | צרפת אנטואן גריזמן | ברצלונה | 13 |
| 8 | ספרד ראפה מיר | וסקה | 13 |
| 8 | ספרד חוסה לואיס מוראלס | לבאנטה | 13 |
סטטיסטיקה > מלכי הבישולים

| מיקום | שחקן | קבוצה | בישולים  |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 | ספרד יאגו אספס | סלטה ויגו | 13 |
| 2 | ספרד מרקוס יורנטה | אתלטיקו מדריד | 11 |
| 3 | בלגיה יאניק קרסקו | אתלטיקו מדריד | 10 |
| 3 | גרמניה טוני קרוס | ריאל מדריד | 10 |
| 5 | ארגנטינה ליונל מסי |  ברצלונה | 9 |
| 5 | ספרד חורחה דה פרוטוס | לבאנטה | 9 |
| 5 | ספרד דניס סוארס | סלטה ויגו | 9 |
| 5 | צרפת כרים בנזמה | ריאל מדריד | 9 |
| 9 | ארגנטינה אנחל קוריאה | אתלטיקו מדריד | 8 |
| 9 | ספרד קרלוס סולר | ולנסיה | 8 |
| 9 | ספרד מיקל אויארסבאל | ריאל סוסיאדד | 8 |
כדורגלנים מצטיינים

פרס הפיצ'יצ'י למלך השערים של העונה: 
 ליונל מסי (ארגנטינה ארגנטינה), ברצלונה, שכבש 30 שערים. זו היא זכייתו השמינית בפרס והחמישית שלו ברציפות.
פרס ה"זאמורה" לשוער שספג הכי פחות שערים העונה: יאן אובלק (סלובניה סלובניה), אתלטיקו מדריד, שספג 25 שערים. זו היא זכייתו החמישית בפרס ובכך השווה את שיאם של אנטוני רמלייטס וויקטור ואלדס.
"פרס סארה" לכדורגלן ספרדי שכבש מספר מרבי של שערים במהלך העונה הוענק: ג'רארד מורנו (ספרד ספרד), ויאריאל, שכבש 23 שערים.
פרסי LFP הוענקו ל:
השחקן המצטיין: לואיס סוארס (אורוגוואי אורוגוואי)
השוער המצטיין: יאן אובלק (סלובניה סלובניה)
המאמן המצטיין: דייגו סימאונה (ארגנטינה ארגנטינה)
כדורגלנים מצטיינים > שחקן החודש

| חודש | שחקן | מועדון |
| --- | --- | --- |
| ספטמבר | ספרד אנסו פאטי | ברצלונה |
| אוקטובר | ספרד מיקל אויארסבאל | ריאל סוסיאדד |
| נובמבר | פורטוגל ז'ואאו פליקס | אתלטיקו מדריד |
| דצמבר | ספרד יאגו אספס | סלטה ויגו |
| ינואר | מרוקו יוסף א-נסירי | סביליה |
| פברואר | ארגנטינה ליונל מסי | ברצלונה |
| מרץ | צרפת כרים בנזמה | ריאל מדריד |
| אפריל | ברזיל פרננדו | סביליה |
| מאי | סלובניה יאן אובלק | אתלטיקו מדריד |
הערות שוליים

↑  Spanish La Liga Top Scorers, BBC Sport (באנגלית)
↑  Spanish La Liga Top Scorers, BBC Sport (באנגלית)
פאולו פריירה (כדורגלן)

פאולו רנאטו רבוצ'ו פריירה (בפורטוגזית: Paulo Renato Rebocho Ferreira; נולד ב-18 בינואר 1979) הוא כדורגלן עבר פורטוגלי ששיחק בעמדת המגן הימני או המגן השמאלי.
לפני שהגיע למועדון צ'לסי הוא שיחק במדי מועדון פורטו מאז שנת 2002, ויחד איתו זכה בדאבל בעונה הראשונה, באליפות וגם בגביע פורטוגל. עונה אחר כך זכה עם המועדון בגביע אירופה לאלופות. אל מועדון צ'לסי עבר בשנת 2004 יחד עם מאמנה של פורטו, ז'וזה מוריניו, עונה לאחר זכייתם באליפות אירופה.
לפריירה 44 הופעות במדי נבחרת פורטוגל.
בסיום עונת 2012/13, ולאחר זכייתה של קבוצתו בליגה האירופית לאחר ניצחון 2-1 על בנפיקה ליסבון במשחק הגמר בו לא שותף, פרש פריירה ממשחק פעיל.
תארים

אליפות פורטוגל: 2002/2003, 2003/2004
הגביע הפורטוגלי: 2002/2003
הסופר קאפ הפורטוגלי: 2003, 2004
גביע אופ"א: 2002/2003
ליגת האלופות: 2003/2004
אליפות אנגליה: 2004/2005, 2005/2006, 2009/2010
גביע ה-FA‏: 2006/2007, 2008/2009, 2009/2010, 2011/2012
מגן הקהילה: 2005, 2009
גביע הליגה האנגלית: 2004/2005, 2006/2007
ליגת האלופות: 2011/2012
הליגה האירופית: 2012/2013
קבוצת השנה של אופ"א: 2002/2003
עונת 1959/1960 בליגה א'

עונת 1959/1960 בליגה א' הייתה העונה החמישית של ליגה א' כליגה השנייה בחשיבותה בכדורגל בישראל.
על ניצחון במשחק הוענקו שתי נקודות ונקודה בודדת הוענקה על תיקו. הליגה כללה 14 קבוצות.
בעונה זו סיימה שמשון תל אביב במקום הראשון והעפילה לליגה העליונה לעונת 1960/1961.
מכבי רחובות והפועל נתניה ירדו ליגה.
התחרות

| מיקום | קבוצה | משחקים | ניצחונות | תיקו | הפסדים | שערי זכות | שערי חובה | הפרש שערים | נקודות | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | שמשון תל אביב | 26 | 13 | 7 | 6 | 41 | 26 | 15 | 33 | עלתה ליגה |
| 2 | הפועל טבריה | 26 | 15 | 2 | 9 | 49 | 31 | 18 | 32 |  |
| 3 | הכח תל אביב | 26 | 14 | 4 | 8 | 40 | 25 | 15 | 32 |  |
| 4 | בית"ר ירושלים | 26 | 13 | 6 | 7 | 36 | 28 | 8 | 32 |  |
| 5 | הפועל מחנה יהודה | 26 | 11 | 4 | 11 | 41 | 34 | 7 | 26 |  |
| 6 | הפועל כפר סבא | 26 | 10 | 6 | 10 | 40 | 39 | 1 | 26 |  |
| 7 | הפועל רחובות | 26 | 10 | 6 | 10 | 32 | 38 | 6- | 26 |  |
| 8 | הפועל קריית חיים | 26 | 10 | 6 | 10 | 24 | 35 | 11- | 26 |  |
| 9 | הפועל באר שבע | 26 | 10 | 5 | 11 | 32 | 37 | 5- | 25 |  |
| 10 | הפועל רמלה | 26 | 10 | 4 | 12 | 36 | 47 | 11- | 24 |  |
| 11 | הפועל חדרה | 26 | 8 | 7 | 11 | 33 | 32 | 1 | 23 |  |
| 12 | מכבי חדרה | 26 | 7 | 9 | 10 | 28 | 34 | 6- | 23 |  |
| 13 | מכבי רחובות | 26 | 6 | 7 | 13 | 21 | 30 | 9- | 19 | ירדו ליגה |
| 14 | הפועל נתניה | 26 | 5 | 7 | 14 | 24 | 49 | 25- | 17 | ירדו ליגה |
ענבל גבריאלי

ענבל גבריאלי (נולדה ב-25 בספטמבר 1975) היא אשת תקשורת ופוליטיקאית ישראלית. כיהנה כחברת הכנסת ה-16 מטעם מפלגת "הליכוד", והייתה לאישה הצעירה ביותר שכיהנה כחברת הכנסת. בכהונתה הייתה יו"ר הוועדה לקידום מעמד האישה.
ביוגרפיה

גבריאלי היא דור תשיעי בארץ ישראל, בת למשפחה המזוהה עם האצ"ל ושממנה יצאו לוחמי אצ"ל רבים, דוגמת רחל הילל, חיים הילל, עובדיה אנג'ל ויוסף גבריאלי.
את שירותה הצבאי עשתה כמפיקה בגלי צה"ל. למדה משפטים ומנהל עסקים במרכז הבינתחומי הרצליה.
קריירה פוליטית

בגיל 27, לפני סיום לימודיה, נבחרה על ידי מרכז הליכוד למקום ה-30 ברשימת הליכוד לכנסת ה-16, אחד המקומות ששוריינו לנשים חדשות ברשימה, ובהמשך נבחרה לכנסת. לפני בחירתה הייתה אלמונית לחלוטין ולא עסקה בפעילות ציבורית כלשהי. עם בחירתה הואשמה כי נבחרה הודות לפעילות הנמרצת של דודה ראובן גבריאלי, בעלים של רשת בתי הימורים בטורקיה, ושל אביה, שוני (עזרא) גבריאלי, בעליו של גן האירועים 'חצרות יפו', כדי לקדם "חוק להקמת בתי קזינו בישראל", האשמות שנדחו על ידיה. באוקטובר 2003 שיגרה מכתב אישי לכל חברי הכנסת תחת הכותרת "עד כאן", שבו הבהירה שנמאסו עליה הטענות שקושרות אותה ואת בני משפחתה לעולם התחתון, אותן כינתה הוצאת דיבה.
גבריאלי תמכה בתוכנית ההתנתקות של ראש הממשלה אריאל שרון, ואמרה כי "התמיכה הזאת שלי לא הייתה אף פעם בלב שלם". בקיץ 2005 נבחרה לשמש כיושבת-ראש הוועדה לקידום מעמד האישה. המינוי לתפקיד הוענק לה במקום מינוי לתפקיד סגנית שר החקלאות ופיתוח הכפר, לאחר שחברת הכנסת גילה גמליאל מונתה לתפקיד זה.
בפברואר 2006, במסגרת חקירה נגד אביה שוני גבריאלי ודודה ראובן גבריאלי על ניהול הימורים והלבנת הון, קיבלה משטרת ישראל צו חיפוש לבית אביה. כשהגיעה המשטרה לבית בחולון, התייצבה גבריאלי בפתח הבית, טענה שזהו מקום מגוריה, וכי בזכות חסינותה כחברת כנסת היא יכולה למנוע מהמשטרה את החיפוש. הדבר עורר ביקורת ציבורית חריפה.
עם הקמת מפלגת "קדימה", לדבריה הבטיח לה ראש הממשלה אריאל שרון כי אם תצטרף לקדימה, תזכה למקום ריאלי ברשימה לכנסת ה-17, עד מקום 24. גבריאלי סירבה והתמודדה במרכז הליכוד, הגיע למקום ה-45 ברשימת הליכוד לכנסת ה-17, שבהן זכתה המפלגה ל-12 מנדטים בלבד.
בטלוויזיה

גבריאלי השתתפה בפאנל הדיונים של תוכנית הטלוויזיה "בטריבונה עם אבי רצון" בערוץ הראשון.
ב-2012 השתתפה בתוכנית המציאות "הישרדות VIP" בערוץ 10 והודחה חמישית.
החל משנת 2015 גבריאלי השתתפה בפאנל בתוכנית "הפטריוטים" בעכשיו 14 (לשעבר "ערוץ 20").
בדצמבר 2017 השתתפה בתוכנית “מהפכה במטבח” כמי שמסייעת לבן זוגה המסעדן בתפעול מסעדתו.
בספטמבר 2019 השתתפה בתוכנית גולסטאריות ברשת הוט.
חיים אישיים

ב-2006 נישאה גבריאלי בלאס וגאס ללירן שטראובר, כדורגלן מליגת העל. לזוג בן אחד. בשנת 2009 התגרשו. מנישואיה לרן רמו, ביולי 2012, ילדה את בנה השני. באוקטובר 2015 ילדה בת. התגוררה בכפר סירקין ובשנת 2015 עברה לתל אביב.
כתב אישום הוגש נגד אביה ואחיו בגין הפעלת רשת הימורי אינטרנט "נט קזינו".
הערות שוליים

↑  דיאנה בחור, מי את ענבל גבריאלי?, באתר ynet, 9 בדצמבר 2002
↑  גדעון אלון, ח"כ ענבל גבריאלי: "לאבי יש אולם אירועים ודודי היה בעבר בעלים של כמה בתי קזינו בטורקיה, כמו אביה של שרי אריסון", באתר TheMarker‏, 28 ביוני 2005
↑  גדעון אלון, אני דווקא נגד קזינו בישראל, באתר הארץ, 28 ביוני 2005
↑  אילן מרסיאנו, גבריאלי במכתב לח"כים: "הניחו למשפחתי!", באתר ynet, 20 באוקטובר 2003
↑  גדעון אלון, ח"כ ענבל גבריאלי: "לאבי יש אולם אירועים ודודי היה בעבר בעלים של כמה בתי קזינו בטורקיה, כמו אביה של שרי אריסון", באתר TheMarker‏, 28 ביוני 2005
↑  אבי כהן, שוני גבריאלי, בנו ואחיו נעצרו על הימורים והלבנת הון, באתר ynet, 6 בפברואר 2006
↑  אילן מרסיאנו, ענבל גבריאלי: "החוקרים בחרו לכבד את חסינותי", באתר ynet, 6 בפברואר 2006
↑  רז שכניק ו"ידיעות אחרונות", משתתף חדש בטריבונה: אפי בירנבוים, באתר ynet, 2 בינואר 2008
↑  קרן נתנזון, ענבל גבריאלי ילדה בן, באתר ynet, 21 בפברואר 2007
↑  יפעת הללי, ‏ענבל גבריאלי חוגגת ברית, בוקי בא לפרגן, באתר ‏מאקו‏, 18 ביולי 2012
↑  מיקי לוין, ‏מזל טוב: ענבל גבריאלי הפכה לאמא טרייה בפעם השלישית, באתר מעריב אונליין, 21 באוקטובר 2015
↑  ליאורה גולדנברג-שטרן, ‏מנכ"ל איכילוב סינדל לעצמו את מסיבת ההפתעה ליום ההולדת, באתר מעריב אונליין, 8 בנובמבר 2015
↑  עמית בן-ארויה, כתב אישום נגד האחים גבריאלי ומאיר אברג'יל: הקימו רשת הימורי אינטרנט בישראל שגרפה עשרות מ' ש', באתר TheMarker‏, 27 בדצמבר 2009
סיף במשחקים האולימפיים

הסייפים הצרפתים באולימפיאדת אתונה (1896)
הסייף האיטלקי איטלו סנטלי (משמאל) והסייף הצרפתי ז'אן-בפטיסט מימיאג, זוכי מדליות הכסף והארד בטורניר הרומח למקצוענים באולימפיאדת פריז (1900)
הסייף האיטלקי ג'וליו גאודיני, האלוף האולימפי ברומח באולימפיאדת ברלין (1936), שזכה בתשע מדליות אולימפיות בין 1928 ל-1936
זוכות המדליות באולימפיאדת ברלין (1936). מימין: הגרמנייה הלנה מאייר, ההונגרייה אילונה אלק והאוסטרית אלן פרייס
זוכות המדליות באולימפיאדת רומא (1960). מימין: הרומנייה מריה ויקול, הגרמנייה אדלהייד שמיד והסובייטית ולנטינה רסטבורובה
הסייפת האמריקנית מריאל זגוניס, האלופה האולימפית בחרב באולימפיאדת אתונה (2004) ובאולימפיאדת בייג'ינג (2008)
נבחרת קוריאה הדרומית, המנצחת בטורניר הדקר באולימפיאדת לונדון (2012), על הפודיום
הסייף ההונגרי ארון סילאג', האלוף האולימפי בדקר באולימפיאדת לונדון (2012)
סיף הוא ענף במשחקים האולימפיים מאז חידושם בעת החדשה באולימפיאדת אתונה (1896). תחרויות סיף לנשים נערכות מאז אולימפיאדת פריז (1924).
היסטוריה

באולימפיאדת אתונה (1896) נערכו שלוש תחרויות סיף, שלושתן ליחידים: שני מקצי רומח, לחובבנים ולמקצוענים, ומקצה חרב אחד. במקצה הרומח המקצועני התחרו רק שני סייפים, ושניהם זכו במדליות. המנצח באותה תחרות, לאונידס פיגרוס היה האלוף האולימפי היווני הראשון מאז המשחקים האולימפיים ביוון העתיקה.
באולימפיאדת פריז (1900) עלה מספר התחרויות ל-7. בכל סוגי הסיף - רומח, חרב ודקר נערכו מקצים לחובבנים ומקצוענים, ובדקר נערכה תחרות נוספת, שבה יכלו להתחרות גם חובבנים וגם מקצוענים. האלוף המקצוען, הצרפתי, אלבר ז'אן לואי אייאט, ניצח גם בתחרות המשולבת, וסגנו היה האלוף בטורניר החובבנים, הקובני רמון פונסט.
באולימפיאדת סנט לואיס (1904) בוטלו כל מקצי החובבנים, ובמקומם נוספו שתי תחרויות: סיף עץ (Singlestick) וטורניר חרב לנבחרות. מספר המשתתפים הכולל בתחרויות הסיף היה נמוך מאוד - 11 בלבד, וחלקם התחרו בכמה מקצים. בתחרות הקבוצתית השתתפו רק שתי נבחרות בנות שלושה סייפים כל אחד. במדליית הזהב זכתה נבחרת קובה (אף שאחד מהסייפים שהתחרה בנבחרת זו, אלברטסון ואן זו פוסט, היה אמריקני), ובמדליית הכסף זכתה ארצות הברית.
אולימפיאדת לונדון (1908) הייתה האולימפיאדה היחידה בה לא נערכו תחרויות רומח, ונערכו תחרויות חרב ודקר בלבד, ליחידים ולנבחרות. בשני הטורנירים הקבוצתיים השתתפו ארבע נבחרות, ובכל אחת מהן השתתפו ארבעה סייפים. באולימפיאדת סטוקהולם (1912) הושבה תחרות הרומח ליחידים, ובאולימפיאדת אנטוורפן (1920) הושבה גם תחרות הרומח הקבוצתית. מאז ועד אולימפיאדת אתונה (2004) נערכו תחרויות ליחידים ולנבחרות בכל שלושת סוגי הסיף.
באולימפיאדת פריז (1924) החלו תחרויות סיף גם לנשים, תחילה ברומח ליחידות בלבד. האלופה האולימפית הראשונה הייתה הדנית אלן אוסייר. באולימפיאדת רומא (1960) נוסף טורניר רומח לנבחרות, ובאולימפיאדת אטלנטה (1996) נוספו גם תחרויות דקר, ליחידות ולנבחרות. באולימפיאדת אתונה (2004) לא נערך טורניר רומח לנבחרות, ובמקומו נערך טורניר חרב ליחידות.
מאז אולימפיאדת בייג'ינג (2008) הופחת מספר הטורנירים לגברים משישה לחמישה, ואילו מספר הטורנירים לנשים עלה מארבעה לחמישה. באותם משחקים לא נערך טורניר רומח לנבחרות גברים. אצל הנשים הטורניר שלא נערך הוא דקר לנבחרות, בעוד שטורניר הרומח לנבחרות הוחזר, ולראשונה נערך גם טורניר חרב לנבחרות. באולימפיאדת לונדון (2012) הוחלף הנבחרות בדקר לגברים בטורניר נבחרות ברומח, ואצל הנשים החליף טורניר הנבחרות בחרב בטורניר נבחרות בדקר. באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) נמשך הסבב, כאשר הטורנירים הקבוצתיים שיושמטו מהתוכנית האולימפית הם חרב לגברים ורומח לנשים.
באולימפיאדת טוקיו (2020) ועד היום, נערכו טורנירים בכל הקטגוריות לשני המינים, גם בודדים וגם קבוצות.
שיטת הטורניר

תחרויות היחידים נערכות בשיטת נוקאאוט בת חמישה שלבים או שישה שלבים (אם מספר המשתתפים גבוה מ-32). המנצח בגמר זוכה במדליית זהב, המפסיד במדליית כסף, ושני המפסידים בשלב חצי הגמר מתחרים על מדליית הארד. בכל מקצה יכולים להשתתף עד שלושה סייפים מכל מדינה.
תחרויות הנבחרות נערכות אף הן בשיטת נוקאאוט, בהשתתפות 8 או 9 נבחרות. אם משתתפות 8 נבחרות, הטורניר מתחיל בשלב רבע הגמר, ואם הוא כולל 9 נבחרות, שתיים מהן מתחרות בשלב שמינית הגמר. כל נבחרת כוללת שלושה סייפים (הנבחרות רשאיות לרשום גם סייף נוסף, אך בכל שלב רק שלושה יכולים להתחרות), המתחרים כולם זה מול זה. הקרב הראשון מסתיים כשאחד הסייפים צובר 5 נקודות. הקרב השני ממשיך מאותו ניקוד, עד שאחד הסייפים צובר 10 נקודות, וכן הלאה. כל קרב מוגבל ל-3 דקות, ואם הקרב האחרון מסתיים לפני שאחת הנבחרות הגיעה למספר הנקודות המרבי (45), הניקוד באותו שלב הוא הקובע. אם התוצאה במקרה כזה היא תיקו, נערך קרב נוסף, שאורכו המרבי דקה, והסייף הראשון שמקבל נקודה מנצח. אם איש מהם לא הצליח לצבור נקודה במהלך אותה דקה, נקבעת זהות הנבחרת המנצחת באמצעות הגרלה.
מדליות

לאורך השנים זכו סייפים מ-35 מדינות במדליות אולימפיות. המדינות המובילות בענף הן איטליה וצרפת.
|  |  | זהב | כסף | ארד | סך הכל |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | איטליה איטליה | 50 | 49 | 36 | 135 |
| 2. | צרפת צרפת | 45 | 47 | 38 | 130 |
| 3. | הונגריה הונגריה | 39 | 25 | 29 | 93 |
| 4. | ברית המועצות ברית המועצות | 18 | 15 | 16 | 49 |
| 5. | רוסיה רוסיה | 13 | 5 | 8 | 26 |
| 6. | גרמניה המערבית גרמניה המערבית | 7 | 8 | 1 | 16 |
| 7. | קוריאה הדרומית קוריאה הדרומית | 7 | 4 | 8 | 19 |
| 8. | ארצות הברית ארצות הברית | 6 | 12 | 19 | 37 |
| 9. | גרמניה גרמניה | 6 | 8 | 11 | 25 |
| 10. | הרפובליקה העממית של סין  סין | 5 | 7 | 3 | 15 |
| 11. | פולין פולין | 4 | 9 | 10 | 23 |
| 12. | רומניה רומניה | 4 | 6 | 7 | 16 |
| 13. | קובה קובה | 4 | 3 | 3 | 10 |
| 14. | האיחוד האולימפי הרוסי | 3 | 4 | 1 | 8 |
| 15. | בלגיה בלגיה | 3 | 3 | 4 | 10 |
| 16. | יפן יפן | 3 | 3 | 2 | 8 |
| 17. | אוקראינה אוקראינה | 3 | 1 | 5 | 9 |
| 18. | הונג קונג | 3 | 0 | 0 | 3 |
| 19. | שוודיה שוודיה | 2 | 3 | 2 | 7 |
| 20. | יוון יוון | 2 | 1 | 2 | 5 |
| 21. | בריטניה בריטניה | 1 | 8 | 0 | 9 |
| 22. | שווייץ שווייץ | 1 | 4 | 3 | 8 |
| 23. | דנמרק דנמרק | 1 | 2 | 3 | 6 |
| 24. |  המשלחת המאוחדת | 1 | 2 | 2 | 5 |
| 25. | אוסטריה אוסטריה | 1 | 1 | 5 | 7 |
| 26. |  המשלחת הכלל-גרמנית | 1 | 1 | 2 | 4 |
| 27. | אסטוניה | 1 | 0 | 1 | 2 |
| 28. | ונצואלה ונצואלה | 1 | 0 | 0 | 1 |
| 28. |  נבחרת מעורבת | 1 | 0 | 0 | 1 |
| 30. | מצרים מצרים | 0 | 1 | 1 | 2 |
| 30. | תוניסה | 0 | 1 | 1 | 2 |
| 32. | גרמניה המזרחית גרמניה המזרחית | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 32. | מקסיקו מקסיקו | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 32. | נורווגיה נורווגיה | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 35. | הולנד הולנד | 0 | 0 | 5 | 5 |
| 36. | בוהמיה בוהמיה | 0 | 0 | 2 | 2 |
| 36. | צ'כיה | 0 | 0 | 2 | 2 |
| 38. | ארגנטינה ארגנטינה | 0 | 0 | 1 | 1 |
| 38. | ספרד ספרד | 0 | 0 | 1 | 1 |
| 38. | פורטוגל פורטוגל | 0 | 0 | 1 | 1 |
סייפים ישראלים במשחקים האולימפיים

15 סייפים ישראלים ייצגו את ישראל במשחקים האולימפיים, בין אולימפיאדת רומא (1960) לאולימפיאדת פריז (2024), בהם שמונה גברים ושבע נשים. להישג הגבוה ביותר הגיעה לידיה חטואל, שסיימה במקום ה-13 באולימפיאדת אטלנטה (1996). אולימפיאדה זו הייתה גם היחידה בה ישראל יוצגה גם בידי נבחרת, בטורניר הרומח לנשים. הנבחרת, שכללה את חטואל, איילת אוחיון, לילך פריסקי ואירנה צוקרמן שסיימה במקום התשיעי מתוך 11.
| אולימפיאדה | סייף | סוג סיף | דירוג |
| --- | --- | --- | --- |
| רומא 1960 | דוד ואן חלדר | חרב | סיבוב ראשון |
| רומא 1960 | מיכאל רון | חרב | סיבוב ראשון |
| מינכן 1972 | דן אלון | רומח | שמינית הגמר |
| מינכן 1972 | יהודה וינשטיין | רומח | שמינית הגמר |
| מונטריאול 1976 | נילי דרורי | רומח | מקום 34 |
| לוס אנג'לס 1984 | שלומי אייל | רומח | מקום 19 |
| לוס אנג'לס 1984 | נילי דרורי | רומח | מקום 17 |
| לוס אנג'לס 1984 | יצחק חטואל | רומח | מקום 16 |
| לוס אנג'לס 1984 | לידיה חטואל | רומח | מקום 26 |
| ברצלונה 1992 | לידיה חטואל | רומח | מקום 23 |
| אטלנטה 1996 | איילת אוחיון | רומח | מקום 26 |
| אטלנטה 1996 | לידיה חטואל | רומח | מקום 13 |
| אטלנטה 1996 | לילך פריסקי | רומח | מקום 30 |
| אטלנטה 1996 | נבחרת ישראל (נשים) | רומח | מקום 9 |
| סידני 2000 | איילת אוחיון | רומח | מקום 15 |
| אתונה 2004 | איילת אוחיון | רומח | מקום 19 |
| בייג'ינג 2008 | תומר אור | רומח | מקום 17 |
| בייג'ינג 2008 | דלילה חטואל | רומח | מקום 19 |
| בייג'ינג 2008 | נעם מילס | דקר | מקום 22 |
| פריז 2024 | יובל פרייליך | דקר | מקום 19 |
סקייטפארק באר שבע

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  סקייטפארק 
 מיקום:  באר שבע 
 מדינה:  ישראל 
 קואורדינטות:  31°15′23″N 34°45′31″E﻿ / ﻿31.256444444444°N 34.758722222222°E﻿ / 31.256444444444; 34.758722222222
  מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת באר שבע מוגדלת) סקייטפארק באר שבע(למפת באר שבע רגילה) סקייטפארק באר שבע(למפת צפון הנגב רגילה) סקייטפארק באר שבע(למפת צפון הנגב מוגדלת) סקייטפארק באר שבע  he סקייטפארק באר שבעhe סקייטפארק באר שבעמפת  __ באר שבע (in English: Beersheba) [‌צפון הנגב‌]מצפון, ממזרח ומערב: __ מועצה אזורית בני שמעון (in English: Bnei Shimon Regional Council) ממזרח: __ עומר (יישוב) (in English: Omer, Israel), __ תל שבע (in English: Tel Sheva) מדרום: __ שגב שלום (in English: Shaqib al-Salam), __ מועצה אזורית מרחבים (in English: Merhavim Regional Council) tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
סקייטפארק באר שבע הוא מתחם ספורט אתגרי לשעות הפנאי. הוא משמש בעיקר לגולשי סקייטבורד ורולרבליידס בבאר שבע. הוא נבנה ביוזמת ראש העירייה, רוביק דנילוביץ', שיזם את הפרויקט, בשיתוף מפעל הפיס, בעלות של כ-7.5 מיליון ש"ח.
מתחם הסקייטפארק נבנה על שטח של כ-2800 מ"ר והוא מהגדולים והאיכותיים בישראל. הוא תוכנן על ידי אבי לוזיה ונבנה על ידי חברת מרדכי ישראל ממושב שדי-תרומות ונפתח לקהל הרחב בחודש אוגוסט 2013. המתקן כולל רמפות, קירות, מדרגות ומשטחים משופעים. הסקייט פארק, הוקם כחלק ממתחם ספורט גדול יותר הכולל בין היתר: מגרשי קט רגל, בתכנון מגרשי כדורעף וכדורגל חופים, משטחים למתקני כושר ומסלולי רכיבה על אופניים. במתחם קיימת תאורה לפעילות לילית, מתקני כריזה והכנה לאירועים רבי משתתפים.
המתחם נמצא בקריית מאיר בץ, בסמוך לקאנטרי קלאב בבאר שבע, ביציאה המערבית של העיר, במפגש הרחובות דרך דוד טוביהו ודרך אילן רמון.