stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אלנתן הורוביץ
הירצחו

בליל שבת, 7 במרץ 2003, חדרו שני מחבלים תושבי חברון לקריית ארבע, פתחו באש ופצעו קשה תושב קריית ארבע. לאחר מכן חדרו לבניין 35, בו התגוררה משפחת הורוביץ. הם רצחו את הרב אלי ודינה הורוביץ, ופצעו תושבים נוספים מהבניין. לשמע היריות הוקפצו מבתיהם חברי כיתת הכוננות של קריית ארבע, ויחד עם חיילי צה"ל שהגיעו למקום ניהלו קרב עם המחבלים, וחיסלו אותם. לאחר הרצח, פרסם ארגון הטרור חמאס כרוז בו נטל אחריות על רצח בני הזוג הורוביץ וכן על הפיגוע שאירע בחיפה באותו שבוע.
יצירתו

מלחמת התרבות, ספר שנערך על ידי תלמידים לאחר מותו, מתוך שיעורים שלימד בשנים תשנ"ט - תשס"ב (1999 - 2002), ומתוך כתבי יד שהשאיר אחריו. הספר מחולק לארבעה שערים: לימוד אמונה בדורנו, מלחמת התרבות, "איש ואישה" - סוגיית הפמיניזם, על השלום.
אגרת הפורים הזאת - שיחה לפורים
ליל שימורים - שיחה לפסח
התשובה שיבה לעצמיות - שיחה לימי התשובה
יום הדין - שיחה לראש השנה
שבת שבתון - שיחה ליום הכיפורים
תורה ומדע - ספר על היחס שבין מקצועות החול ללימודי קודש
נבואת הנרות - ספר על חנוכה
מסילת ישרים המבואר - ספר על חמשת הפרקים הראשונים במסילת ישרים לרמח"ל
בני החי - ספר על תחיית ישראל לאור סוגיית הנצרות
צור חוצבתם - ספר על ספר בראשית וביאור עניין האבות האמהות והשבטים
ספר הלידה - על ספר שמות וביאור יצירת עם ישראל
ביאור על אורות ארץ ישראל למרן הראי"ה קוק.
לקריאה נוספת

בת שבע סדן, ואין יותר גבעול - סיפורם של בני הזוג הרב אלי ודינה הורביץ הי"ד, בהוצאת ידיעות ספרים, 2014
הערות שוליים

↑  באתר לעד
↑   החתונה של הרב אלי ודינה הורביץ, סרטון בערוץ "eli-dina horovitz", באתר יוטיוב (אורך: 12:11)
↑  הרבנית דינה הורביץ, מכתב לבן.
↑  חגית רוטנברג, דובר שלום לכל עמו, באתר ערוץ 7, ריאיון עם פעילי 'דור שלום' שהכירו את הרב אלי במפגשים משותפים
↑  בני הזוג הורוביץ למנוחות
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007311546005171  ISNI: 0000 0004 0237 5252  LCCN: no2004093538  NKC: ola20231205929  VIAF: 297576144   WorldCat (עם VIAF): 297576144
ישראל (שם)

ישראל הוא שם פרטי ושם משפחה שמקורו במקרא. הוא מופיע בספר בראשית כשמו השני של יעקב אבינו, שקיבל אותו לאחר מאבקו עם המלאך. 

על פי הפשט, משמעות השם היא מלשון "שררה", שכתוב ”שָׂרִיתָ עִם אֱלֹהִים”.

צאצאיו של יעקב נודעים כבני ישראל, שהקימו את ממלכת ישראל, שממנה הגיע שמה של מדינת ישראל.

השם "ישראל ישראלי" משמש כביטוי לתיאורו של אדם ממוצע בישראל.
ראו גם

יעקב
איסר
הערות שוליים

↑  9 חודשים, ‏ישראל / יִשְׂרָאֵל, באתר ‏מאקו‏, 3 באפריל 2019
↑  ספר בראשית, פרק ל"ב, פסוק כ"ט
↑  ישראל ישראלי, באתר ויקימילון
יישוג

יישוּג (או שִׁחוּר; באנגלית: Reaching out או Outreach) הוא מונח טיפולי שמשמעותו "להושיט יד" או "לצאת אל". זוהי פעילות יזומה, הנעשית לעיתים רבות על ידי אנשי מקצוע, כגון פסיכולוגים, עובדים סוציאליים או על ידי מתנדבים; הפעילות מיועדת לשם מיפוי צרכים של פרטים, משפחות או קהילות, וכן על מנת ליצור מוטיבציה או אמון אצל אנשים שאינם פונים עצמם לטיפול, אנשים ללא מוטיבציה או כאלה שאינם מכירים את זכויותיהם.
הפעילות עשויה להתבטא בשיחת טלפון, הגעה פיזית לאדם עצמו, וכן פרסום שירות כלשהו או הבאת שירות כלשהו לאדם עצמו.

פעולת היישוג אופיינית בין השאר לארגוני רווחה וארגונים ללא מטרות רווח.
אבני היסוד ביישוג

מודעות חברתית: עובד היישוג משמש לרוב כקולם של לקוחותיו הנמצאים ברחוב. מוטלת עליו האחריות להציג את מצבם כעד ממקור ראשון למקבלי ההחלטות.
חינוך חברתי (הנגשת שירותים): על עובד היישוג להיות מומחה בתחומו. עליו להכיר את כל השירותים הנמצאים בקהילה בה הוא עובד ולעזור ללקוחותיו להשתמש בהם.
עבודה עם אוכלוסיית קצה: על עובד היישוג לעבוד עם קבוצות האוכלוסייה הקשות ביותר להגעה על ידי גורמי רווחה וטיפול אחרים בקהילה
עבודה מלמטה למעלה: עובד היישוג עובד עם היחיד ומלווה אותו ולא מגיע מתוך פתרון כולל של ארגון גג. הוא מתאים את הפתרון לאדם איתו הוא עובד.
אבני היסוד ביישוג > שלבי עבודה בעבודת יישוג

היכרות תאורטית ומעשית עם זירת העבודה: למידת הרקע ההיסטורי, התרבותי והחברתי של השכונה/אזור ומפגש עם תושבים.
נוכחות בשטח ומיפוי הזירה: על העובד להפוך לפנים מוכרות בזירה. זאת הוא יעשה על ידי נוכחות והתבוננות. נוסף על כך, מיפוי אזורים/נקודות יכול להוות עוגן לעבודתו בהמשך.
הזדהות כעובד רחוב: בשלב זה העובד יתחיל לעורר את סקרנותם של תושבי המקום וחשוב שיזדהה כעובד רחוב מטעם הגוף שבו הוא עובד.
יצירת הקשר: השלב העיקרי והארוך ביותר בעבודה (לעיתים הוא לעולם אינו מסתיים). האמון בין עובד היישוג לתושבי המקום נבנה בהדרגה. בסופו של תהליך יפנו אליו לקבל עזרה.
שימור הקשר והתערבות: בשלב זה עובד היישוג כבר רכש את אמון תושבים והוא כבר שחקן לגיטימי במרחב וצריך לספק תמיכה ועזרה לתושבים.
ריצ'רד הנרי טיזארד (Richard Henry Tizard) ממכללת צ'רצ'יל שבאוניברסיטת קיימברידג' נחשב לאחד הראשונים שהפעילו את פעולת היישוג, לשם העלאת מספרם של סטודנטים מבתי ספר שלא שלחו את תלמידיהם לקיימברידג'.
לקריאה נוספת

שיינטוך, ש. (2013). עובדים בשטח: עבודת רחוב ויישוג של עובדים סוציאליים ושל אחרים. ירושלים: משרד הרווחה והשירותים החברתיים.
יצחק פרידמן ואורית בנדס-יעקב, עבודת היישוג בשרות לנוער וצעירים במשרד העבודה והרווחה, מכון הנרייטה סאלד, ירושלים, 2003.
הערות שוליים

↑  שִׁחוּר במילון שימוש כללי (תשס"ג), באתר האקדמיה ללשון העברית
↑  Richard Henry Tizard, Museum of Learning
ערך זה הוא קצרמרבנושא מדעי החברה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
תמר גוז'נסקי

תמר גוז'נסקי (נולדה ב-3 באוקטובר 1940) היא פוליטיקאית ישראלית שכיהנה כחברת הכנסת מטעם סיעת חד"ש. גוז'נסקי קומוניסטית בהשקפת עולמה ובפעילותה כמחוקקת. עיקר פועלה בתחומי זכויות העובדים, זכויות האדם, זכויות האישה וזכויות הילד. פעילת שמאל רדיקלי.
ביוגרפיה

גוז'נסקי נולדה בפתח תקווה בשם תמר אלכופר, בת לשלמה ומרים אלכופר – ילידי פולין, אנשי "העלייה החמישית" וחברי מפא"י, וגדלה בתל אביב. למדה בתיכון חדש ובבית המדרש למורים ע"ש שיין בפתח תקווה.
בנעוריה הייתה חברת התנועה המאוחדת ובגיל 14 הצטרפה לברית הנוער הקומוניסטי הישראלי. בשנת 1961 הצטרפה למפלגה הקומוניסטית הישראלית ונשלחה מטעמה, יחד עם בעלה יורם, לחמש שנות לימודים בברית המועצות. קיבלה תואר מוסמך אוניברסיטה בכלכלה פוליטית, מהאוניברסיטה הממלכתית של לנינגרד.
לאחר שובה מלימודיה, בשנת 1966, המשיכה בפעילות פוליטית וחברתית במסגרת מק"י. בשנת 1971 נבחרה לוועד המרכזי של מק"י. ייסדה והייתה העורכת של כתב העת הרעיוני-פוליטי "ערכים". בשנות השמונים הייתה מזכירת מחוז תל אביב של המפלגה. בשנת 1981 נבחרה ללשכה הפוליטית של מק"י. בין השנים 1984 ו-2011 הייתה העורכת של שבועון מק"י, "זו הדרך". הייתה חברה בסיעות מק"י-חד"ש בוועד הפועל של ההסתדרות בשנים 1973 עד 1990. בשנת 1977 נמנתה עם המייסדים של החזית הדמוקרטית לשלום ושוויון (חד"ש). בין השנים 1992 ו-2018 כיהנה כסגנית יו"ר מועצת חד"ש. בבחירות לכנסת ה-18 הוצבה במקום ה-113 הסמלי ברשימת חד"ש לכנסת.
כשפרצה מלחמת לבנון הראשונה (1982) נמנתה עם המייסדות של הוועד נגד המלחמה בלבנון, שארגן פעולות מחאה והפגנות נגד המלחמה. בהמשך כונה הוועד "די לכיבוש" ותבע במקביל את סיום הכיבוש בלבנון, בגדה המערבית, וברצועת עזה.
בשנות ה-70 וה-80 הייתה פעילה במאבקי הדיור של תושבי יפו והשכונות בת"א-יפו בדרישה ל"דירה תמורת דירה" ובמאבקי עובדים ונשים נגד היוקר והאבטלה.
גוז'נסקי הייתה חברת הכנסת מן הכנסת ה-12 ועד ה-15, מטעם חד"ש. בתקופה זו הייתה חברה, בין היתר, בוועדת הכנסת, בוועדה לקידום מעמד האישה, ובוועדת העבודה והרווחה. ייסדה את הוועדה לקידום זכויות הילד (ששמה הנוכחי – הוועדה לזכויות הילד) ועמדה בראשה. שילבה את עבודתה כמחוקקת עם פעילות ציבורית רחבה בקרב תושבי שכונות ועיירות עוני, בקרב הבדואים, בקרב נשים יהודיות וערביות, ושיתפה פעולה עם ועדי עובדים וארגונים חברתיים רבים.
נשואה ואם לבנים. מתגוררת בבת ים.
חוקים שהעבירה בכנסת

בתקופת כהונתה כחברת כנסת, אישרה הכנסת 37 חוקים שיזמה ועוד שני חוקים שיזמה אושרו לאחר סיום כהונתה. החוקים שאושרו עוסקים בהגנת זכויות של עובדים, נשים, ילדים ונכים, בבריאות, בדיור ובחינוך. בין החוקים שאושרו:
החלה של חוק חינוך חינם מגיל שלוש, ולא מגיל חמש כפי שהיה לפני כן. החוק, שאושר ב-1999, בוצע באופן חלקי בלבד בשל התנגדות משרד האוצר. ב-2012 החליטה הממשלה, בעקבות מסקנות ועדת טרכטנברג, ליישם את החוק באופן מלא בתוך ארבע שנים.
חוק זכויות הדייר בדיור הציבורי, הנודע בכינויו: "חוק גוז'נסקי". הגן לראשונה על זכויות דיירי השיכון הציבורי (עמידר, עמיגור, חלמיש וכו'). החוק קובע את זכותו של דייר לתיקון הליקויים בדירתו, וכן את הזכות של בן הזוג, הבן או הנכד להמשיך ולהתגורר בדירה.
חוק הגנה על מקימי ועד עובדים והפועלים בו (2001), המגן על זכות ההתאגדות של העובדים ומגן על המתאגדים מפני פיטורים בידי המעסיקים.
חוק המחייב לשלם למובטלים דמי אבטלה שלא יפלו בשום מקרה משכר המינימום (1995).
העלאת שכר המינימום וביטול הכללת הפרמיות בחישובו (1997).
הבטחת קיומן ועצמאותן של התחנות לבריאות המשפחה (טיפות חלב) מפני ניסיונות האוצר לחסלן (1996).
העלאת גיל הזכאות של נשים לדמי אבטלה מ-60 ל-65 (1993).
חוק מעונות יום שיקומיים, המעניק לילדים עם נכויות ומוגבלויות קשות בגיל שנה עד שש, את הזכות למעון יום, שבו יקבלו טיפולים פרא-רפואיים, חינוך והעשרה (2000)
חוק פעוטות בסיכון, שלראשונה הבטיח לכל פעוט בסיכון מקום במעון יום או במשפחתון (2000).
חוק עברייני מין, המעניק למשטרה ולשירותי הרווחה כלים לפיקוח הדוק על עברייני מין ומחייב להשקיע בשיקומם (2006).
חוק שיקום נכי נפש בקהילה (2000) שהעניק לראשונה לנכי הנפש את הזכות לסל שיקום הכולל דיור, השלמת השכלה, הכשרה מקצועית ועוד.
פעילותה לאחר פרישתה מהכנסת > תפקידים ציבוריים

נשיאת תנועת נשים דמוקרטיות בישראל מ-2003
חברה מייסדת של מכללה החברתית-כלכלית
חברת הנהלת ארגון בת שלום, בעת שפעל
כיהנה כיו"ר הפורום הארצי לקידום זכויות נפגעי התמכרויות
לימדה באוניברסיטת בן-גוריון בנגב ובמכללה האקדמית ת"א-יפו
פעילותה לאחר פרישתה מהכנסת > פעילות פוליטית

גוז'נסקי מבטאת את דעותיה הפוליטיות והאידאולוגיות ואת הערכותיה הכלכליות והחברתיות במאות מאמרים שראו אור ב"זו הדרך", ב"אל אתיחאד", ב"ערכים", ב"הארץ", באתר ynet ובקובצי מאמרים שונים. מתנגדת בעקביות לכיבוש ודוגלת בפתרון שלום המבוסס על כינון מדינה פלסטינית בצד ישראל; בשוויון חברתי, לאומי ומגדרי; בשיתוף פעולה יהודי-ערבי. פועלת בהתמדה לקידום שיתוף פעולה פוליטי רחב ככל האפשר בין כוחות שמאל, דמוקרטיה ושלום בישראל.
תמר גוז'נסקי נשואה ליורם גוז'נסקי, בנו של אליהו גוז'נסקי, ממנהיגיה ההיסטוריים של המפלגה הקומוניסטית הישראלית. אם לשניים: אלי, איש מחשבים, וד"ר יובל גוז'נסקי, במאי, ראש המסלול לעיתונות וטלוויזיה במכללת ספיר ומלמד באוניברסיטת תל אביב.
גוז'נסקי מגינה בתוקף על סיכומי הוועידות של מק"י, המדגישים את ייחודה הרעיוני של המפלגה הקומוניסטית, את תפיסתה האינטרנציונליסטית היהודית-ערבית ואת אופייה המהפכני. בוועידה ה-26 של מק"י (מרס 2012) הודיעה על פרישתה מהוועד המרכזי וממוסדותיו ונימקה זאת בשנות פעילותה הארוכות ובצורך להצעיר את ההנהגה.
הוצבה במיקום 105 ברשימה המשותפת בבחירות לכנסת העשרים וארבע (2021).
ספריה

עצמאות כלכלית – כיצד?: סיכומים בהתפתחותה הכלכלית של ישראל 1948–1968. תל אביב: עיון, 1969
התפתחות הקפיטליזם בפלשתינה. תל אביב: מפעלים אוניברסיטאיים להוצאה לאור, 1986
לחם עבודה: מעמד הפועלים הישראלי – מבט עכשווי והיסטורי. חיפה: פרדס, 2013
בין נישול לניצול: שכירים ערבים – מצבם ומאבקיהם. חיפה: פרדס, 2014
קומוניסטים מזרחים: המערכה נגד אפליה עדתית ולמען הזכות לדיור' חיפה: פרדס, 2018
ספריה > בעריכתה

קום התנערה!: אליהו (אליושה) גוז’נסקי — כתביו ועליו. חיפה: פרדס, 2009
בעד הנגד, המפלגה הקומוניסטית הישראלית 1919–2009, מאמרים וכרזות (יחד עם ד"ר אנגליקה טים), תל אביב: קרן רוזה לוקסמבורג, 2009
הערות שוליים

↑  חוקים שיזמתי ונכנסו לספר החוקים, מתוך האתר של תמר גוז'נסקי
↑  דף הבית של תמר גוז'נסקי
↑  סגל הוראה תשע"ג במכללת ספיר
↑  תוכנית הלימודים הכלליים והבין-תחומיים ל-2009, באתר אוניברסיטת תל אביב
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007263764305171  BnF: cb161603278 (data)  GND: 1022351486  ISNI: 0000 0000 8199 4350  LCCN: nr92021629  RERO: 02-A003312262  SNAC: w6578t4j  SUDOC: 251416968  VIAF: 12170834   WorldCat (עם VIAF): 12170834
טל כרמל

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1974 (בן 51 בערך) חיפה, ישראל ישראל
 מדינה:  ישראל 
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 תקופת הפעילות:  1992–2018 (כ־26 שנים)
 דרגה:    אלוף-משנה
 תפקידים בשירות
 מפקד פלנ"ט גבעתי  מפקד גדוד שקד  מפקד צוות במכללה לפיקוד טקטי  קצין אג"ם של עוצבת אדום  מפקד חטיבת הערבה  ראש מחלקת תורת לחימה באמ"ץ
 פעולות ומבצעים
   המערכה ברצועת הביטחון  האינתיפאדה השנייה  מבצע חומת מגן    מלחמת לבנון השנייה  מבצע עופרת יצוקה  מבצע עמוד ענן  מבצע שובו אחים    מבצע צוק איתן
 
טל כרמל (נולד בשנת 1974) הוא קצין צה"ל במילואים בדרגת אלוף-משנה. שימש ראש מחלקת תורת לחימה באמ"ץ, מפקד חטיבת הערבה, קצין אג"ם של עוצבת אדום ומפקד גדוד שקד.
ביוגרפיה

כרמל נולד וגדל בחיפה. התגייס לצה"ל בשנת 1992, ושובץ בחטיבת גבעתי. עבר הכשרה כלוחם, קורס מ"כים חי"ר וקורס קציני חי"ר. לאחר הקורס שב לחטיבה ומונה למפקד מחלקה. לאחר מכן היה סגן מפקד פלוגה. בהמשך שימש כמפקד פלוגה. לאחר מכן מונה למפקד פלנ"ט גבעתי, והוביל אותו בלחימה כנגד הטרור הפלסטיני באינתיפאדה השנייה ברצועת עזה. בהמשך שימש כקצין אג"ם של חטיבת גבעתי. לאחר מכן יצא ללימודים בפו"ם.
בשנת 2006 הועלה לדרגת סא"ל ומונה למפקד גדוד שקד, והוביל אותו בלחימה ברצועת עזה ובכלל זה במבצע חורף חם. במהלך תפקידו נפצע קל בפעילות מבצעית. בתפקיד זה שירת עד שנת 2008. בהמשך שימש כמפקד צוות במכללה לפיקוד טקטי בין השנים 2008–2010, לאחר מכן מונה לקצין אג"ם של עוצבת אדום בין השנים 2010–2012. ב-26 בדצמבר 2012 הועלה לדרגת אל"ם ומונה למפקד חטיבת הערבה, תפקיד אותו מילא עד 23 באוקטובר 2014. בשנת 2014 מונה לראש מחלקת תורת לחימה באמ"ץ.
חיים אישיים

מתגורר במודיעין, אב לשניים. בעל תואר ראשון במנהל עסקים (BA), תואר ראשון במדעי התזונה (B.Sc) ותואר שני במנהל עסקים (MBA)
הערות שוליים

↑  סמדר קרמפף, משפחת כרמל, ביטאון ביבשה, גיליון 17, מאי 2011
↑  סמל ראשון ערן דן-גור, באתר "יזכור" של משרד הביטחון, "ספד לערן סגן-אלוף טל כרמל, מפקד גדוד "שקד": "נחישותך ועקשנותך להילחם לצד חבריך ראויים להערכה רבה ומהווים מודל ודוגמה לאהבה לחברים ולערכים. אין בליבי ספק שאת הערכים שאיתם הגעת, קיבלת בזכות משפחתך המדהימה והאוהבת, שאיתם קשרנו קשר תמידי... כמפקדך, גאה אני שהייתה לי הזכות לפקד על אנשים כמוך, על אומץ ליבך, על נחישותך, ועל רצונך העז להילחם בשם הערכים שעליהם התחנכת"
↑  אבי יששכרוף, ארבעה פלשתינאים נהרגו ומג"ד נפצע קל מאוד ברצועת עזה, באתר הארץ, 14 במאי 2008
↑  נעם ויטמן, אל"ם טל כרמל נכנס לתפקידו כמפקד חטיבת הערבה, באתר צה"ל (דרך ארכיון האינטרנט), 27 בדצמבר 2012
↑  יוחאי עופר, גנץ אישר סבב מינויים חדש בצמרת צה"ל, באתר nrg‏, 5 בנובמבר 2013
ערך זה הוא קצרמרבנושא קציני צה"ל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ראש ממשלת ארובה

| --- | --- |

 איוש נוכחי:  אוולין וובר-קרוס (17 בנובמבר 2017) 
 תחום שיפוט:  ארובה 
 
ראש ממשלת ארובה (בפפיאמנטו: Prome minister di Aruba) הוא ראש הרשות המבצעת של ממשלת ארובה. יחד עם פרלמנט המדינה, אשר מהווה את הרשות המבצעת בטריטוריה.
רשימת ראשי ממשלת ארובה

| מספר | מספר | תמונה | שם | תקופת כהונה | תקופת כהונה | מפלגה |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | 1 |  | הני אימן (1948–2025) | 1 בינואר 1986 | 9 בפברואר 1989 | AVP |
|  | 2 |  | נלסון אודובר (נולד ב-1947) | 9 בפברואר 1989 | 1 בספטמבר 1994 | חבר הפרלמנט |
|  | (1) |  | הני אימן (1948–2025) | 1 בספטמבר 1994 | 30 באוקטובר 2001 | AVP |
|  | (2) |  | נלסון אודובר (נולד ב-1947) | 30 באוקטובר 2001 | 30 באוקטובר 2009 | חבר הפרלמנט |
|  | 3 |  | מייק אימן (נולד ב-1961) | 30 באוקטובר 2009 | 17 בנובמבר 2017 | AVP |
|  | 4 |  | אוולין וובר-קרוס (נולד ב-1966) | 17 בנובמבר 2017 | מכהנת | חברת הפרלמנט |
הערות שוליים

↑  Aruba (12/05), U.S. Department of State
↑  Aruba: government, economy, people, and history, Britannica (באנגלית)
↑  Mossavar-Rahmani Center for Business and Government, hks.harvard.edu, ‏2024-10-15 (באנגלית)
ערך זה הוא קצרמרבנושא מדינות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מנחם תעיזי

| --- | --- |

תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  13 במרץ 1978 
 פטירה:  3 בדצמבר 2012 (בגיל 34) ירושלים 
 מקום קבורה:  בית הקברות היהודי בהר הזיתים 
 מקום לימודים:  ישיבות חסידי חב"ד ליובאוויטש 
 תחום יצירה:  קומיקס, איור 
 
מנחם ישעיהו תעיזי (13 במרץ 1978, ד' באדר ב' ה'תשל"ח - 3 בדצמבר 2012, י"ט בכסלו תשע"ג), היה סופר, משורר וצייר קומיקס ומאייר חרדי.
ביוגרפיה

נולד לרב שמואל והרבנית זהבה תעיזי, גדל במושב מבוא מודיעים למד בישיבת חסידי חב"ד ליובאוויטש צפת. לאחר לימודיו נישא לאבישג ולהם שישה ילדים. גיסו הוא העיתונאי אבי רוזן ואחיותיו הן הסופרת החרדית דבורה רוזן, המשוררת נחמה קורץ והמוזיקאית צופיה תעיזי.
אייר ספרים רבים והוציא לאור ספרי קומיקס אותם אייר וכתב. טורי קומיקס בהמשכים שלו התפרסמו בעיתונים רבים ביניהם בעיתוני רשת קו עיתונות. הוא אף עסק בכתיבה ובמוזיקה ואלבום עם שיריו יצא לאחר פטירתו על ידי המשפחה.
תעיזי היה חסיד חב"ד, בשנותיו האחרונות התגורר ושימש כשליח חב"ד ומחנך באילת.
בי"ט בכסלו תשע"ג ביקר בירושלים, גופתו נמצאה סמוך לחומות העיר העתיקה באזור שער האשפות לאחר שככל הנראה נפל מגובה רב. נקבר בחלקת התימנים, בבית הקברות בהר הזיתים.
ספריו וספרים שאייר

לפרוץ את החומות, ירושלים: יפה נוף, תשס"ו
באש ובמים, ירושלים: יפה נוף, תשס"ז
מה שספר לי אבא: שלשה ספורי קומיקס מרתקים על מסירות נפשם של יהודי רוסיה, ירושלים: יפה נוף, 2008
דבורה רוזן, התעלומה בעליית הגג, ירושלים: יפה נוף, תשס"ט
מושיקו וכדורי הפלא, ירושלים: יפה נוף
בעקבות אבודים, ירושלים: יפה נוף
מנוחה פוקס, ספורים חביבים שקרו בחיים
לב אמיץ, ירושלים: יפה נוף-פלדהיים, 2014
דבורה רוזן, ילדי המושבה במבצע הצלה, ירושלים: יפה נוף, 2014
שבעת פלאי תבל של ימי הביניים

סטונהנג'
הטאג' מאהל
רשימות של פלאי תבל לתקופת ימי הביניים מופיעות בכתבים היסטוריים רבים. הרשימות שונות בשמן, במספר פלאי התבל המופיעים בהן ובמקור.
בין הכותרות לרשימות אלו ניתן למצוא: "פלאי תבל של ימי הביניים" (ללא כל ציון למספר שבע), "שבעת פלאי תבל בימי הביניים", "פלאים אדריכליים בימי הביניים".
סביר כי רשימות אלו לא נוצרו בתקופת ימי הביניים, אלא בתקופה מאוחרת יותר, שכן עצם השימוש במילה ימי הביניים לא נעשה לפני המאה ה-16. התנועה הרומנטית הידועה בהערצת ובהאדרת כל הקשור לתקופת ימי הביניים, מתאימה יותר ליצירת רשימות אלו.
האתרים המוזכרים לרוב:
1. סטונהנג'
2. קולוסיאום
3. הקטקומבות של כום אל-שוקאפה
4. החומה הסינית
5. מגדל החרסינה של נאנג'ינג
6. איה סופיה
7. מגדל פיזה
אתרים נוספים שמופיעים בכתבים:
טאג' מהאל
מצודת צלאח א-דין
קתדרלת אילי
מנזר קלוני
ראו גם

שבעת פלאי תבל
שבעת פלאי תבל החדשים
שבעת פלאי תבל של עולם הטבע
הערות שוליים

↑  Hereward Carrington (1880-1958), "The Seven Wonders of the World: ancient, medieval and modern", reprinted in the Carington Collection (2003) ISBN 0-7661-4378-3, page 14.
↑  I H Evans (reviser), Brewer's Dictionary of Phrase and Fable (Centenary edition Fourth impression (corrected); London: Cassell, 1975), page 1163
↑  Edward Latham. A Dictionary of Names, Nicknames and Surnames, of Persons, Places and Things (1904), page 280
↑  אמנם במאה ה-18 חשבו כי נבנה במאה העשירית, אך היום מוסכם כי נבנה בתקופה מוקדמת בהרבה
רונית לוי וייס

| --- | --- |

 לידה:  5 במרץ 1953 (בת 71) 
 מדינה:  ישראל 
 שפות היצירה:  עברית 
 www.ronitlevyweiss.com
 
רונית לוי וייס (נולדה ב-5 במרץ 1953) היא משוררת וסופרת ישראלית. מורה לתנועה ולמחול, רקדנית בעברה.
ביוגרפיה

רונית לוי וייס נולדה וגדלה בשכונת תל ארזה, ירושלים בבית מסורתי, הבת הבכורה מבין ארבע בנות; הוריה ממוצא תימני גדלו בשכונת נחלת צבי. אמה, יונה, הייתה תופרת ואביה, חיים, היה צורף פיליגרן. למדה בבית הספר העממי "למל" לבנות. בהיותה בת תשע עברה המשפחה להתגורר בנתניה, שם למדה בבית הספר ביאליק. למדה בפנימיית בית הספר החקלאי פרדס חנה. בצה"ל שירתה בסיני. בתום שירותה הצבאי טסה לאנגליה למשך שנה ומששבה לישראל למדה פסיכולוגיה וסיימה תואר ראשון באוניברסיטת בר-אילן.
לוי וייס למדה מחול באקדמיה למוסיקה ולמחול על שם רובין בירושלים. מורתה רינה גלוק הזמינה אותה בחופשה לקחת חלק שיעורים בתיאטרון המחול ענבל. בעקבות התנסות זו, עזבה לוי וייס את האקדמיה והצטרפה ללהקת ענבל, בה רקדה במשך שש שנים, תחת שרביטה של המנהלת האמנותית שרה לוי-תנאי. בתקופת ריקודיה בלהקה ראה אור בהוצאת ספריית פועלים "מפתח בשלושים שקל", ספר שיריה הראשון, שהתפרסם תחת שם העט רונית לי. הספר זכה בפרס הקרן ע"ש אגסי שרמן (לוס אנג'לס). לוי וייס יצרה כוריאוגרפיה לשיר "אנדרטה" מתוך הספר. הריקוד הוצג במסגרת פסטיבל "גוונים במחול" הראשון באוגוסט 1984, בביצועה, ועם רקדנים נוספים מלהקת ענבל וזכה במקום הראשון.
לוי וייס למדה אוריתמיה – תנועה ומחול על-פי רודולף שטיינר, מייסד האנתרופוסופיה. היא למדה בבית הספר לאוריתמיה, במרכז האנתרופוסופי בדורנאך ליד בזל, שווייץ. אחר-כך התגוררה בגרמניה. בסך-הכול שהתה חמש שנים בחו"ל, תקופה בה כתבה את "שירים משם", ספר שיריה השני.
היא שבה לישראל ומלמדת מזה שנים מחול במסגרת החינוך המיוחד. היא מלמדת בבית הספר ונצואלה-קלישר בתל אביב, בו לומדים ילדים עם שיתוק מוחין ופיגור שכלי. ב-2009 ראה אור ספר שיריה השלישי "אם ובן, כסף קטן. שירים מפה" בהוצאת עקד. בפברואר 2014 יצא לאור "כמו הפגנה", ספרה הרביעי, ספר הפרוזה הראשון פרי עטה בהוצאת ספרי עיתון 77. ביוני 2017 ראה אור ספר הפרוזה השני פרי עטה "במלחמה אין לילדים מה לעשות - יומן מלחמה" בהוצאת ספרי עיתון 77.
חיים אישיים

לוי וייס מתגוררת ביפו והיא אם לבן.
אודות ספריה

1. מפתח בשלושים שקל (שקל ישן) : שירים / רונית לי (תל אביב : ספרית פועלים, תשמ"ו 1986)
חלק מהשירים סוריאליסטיים, חלקם אירוטיים וחלקם ליריים.
במעריב נכתב:
"שם חדש, ועמו שירים מעניינים... מדובר פה לא רק באישיות כובשת שמצאה לעצמה דרך ביטוי, כי אם גם בעולם רחב של רגישויות ומגעים, שיש לו גם הברקות צורניות... ספר ראשון זה של רונית לי איננו בוסר, כי השירים בטובתם, מקהים את השיניים."
בעל המשמר נכתב:
"בעולם השירה הישראלית הצעירה של היום, שכבר הרבה זמן לא ניכר בו קו צלול ובולט, שיכול להיות תשובת נגד למהפיכה שעשו, זך וחבריו בתחילת שנות ה-60... אנו זקוקים למודל חדש ברור, חזק ומובן, ומשהו ממנו אפשר למצוא בסיפרה של רונית לי, וגם בספריהם של עוד כמה ממשוררינו הצעירים... ייתכן, שבספר שלפנינו יש משהו מגיבושו ההתחלתי של מודל חדש... זיכוך מעין זה יכול להצמיח לנו שירה חדשה... ספר שירים כשרוני – וממזרי."
2. שירים משם (תל אביב : גוונים, תשס"ד 2003)
השירים בספר נכתבו בדורנאך, שווייץ, ובמינכן, גרמניה. שירים מזוקקים בנוף אירופי מחמיר המקיימים מתח פנימי, אישי ורעיוני, עם נוף ישראלי.
3. אם ובן, כסף קטן. שירים מפה (תל אביב : עקד, תש"ע 2009)
הספר מתאר הוויה של משפחה חד-הורית הכוללת אם ובן במציאות התל אביבית העכשווית.
בעתון 77 נכתב:
"חוט של פליאה משוך על שירי ספרה החדש של רונית לוי וייס ומשהו מזה רמוז גם בשמו אם ובן, כסף קטן, שמלבד ההומור שיש בו, כדרכה של המחברת, יש בו גם משהו מסתורי שאינו מפוענח עד סופו. מקורה של הפליאה הוא בדו-משמעות ואף ברב-משמעות של זהות הדוברת ברבים משיריה."
4. כמו הפגנה (הוצאת ספרי עיתון 77, 2014)
ספר פרוזה הכולל שלוש נובלות. הסיפור הראשון "מוכרת תכשיטים" מציג עצמו כדין וחשבון המפרט אחת עשרה יציאות בימי שישי אחר הצהריים לרחוב דיזנגוף ההומה, במטרה למכור תכשיטים שאביה של המספרת עושה; השנה היא 1984. הסיפור השני "עבודה במשמרות" מתאר מערכת יחסים בין שני צעירים ממעמדות חברתיים שונים, בתל אביב על סִפָּהּ של מלחמת לבנון הראשונה. הסיפור השלישי "כפר" מתאר קשר שנרקם בין צעירה עירונית לצעיר כפרי; הם נפגשים בכפרו במטרה להביא ילד לעולם.
5. במלחמה אין לילדים מה לעשות - יומן מלחמה, (הוצאת ספרי עיתון 77, יוני 2017)
המלחמה היא מלחמת ששת הימים, והספר הוא פרקי יומן המביאים בפרגמנטים מרוכזים, מנקודת מבטה של ילדה בת 12, את חוויותיה והרהוריה.
בספר משולבים איוריה של הדר ראובן.
לקריאה נוספת

שיחה עם רונית לוי וייס בעקבות הספר "אם ובן, כסף קטן. שירים מפה". פסיפס, גיליון 77 (חורף תש"ע 2010), עמ' 48–49.
עמוס לויתן, "שסע גלוי ונסתר", במדור "מצד זה", עתון 77, גיליון 6-375, סיון -תמוז תשע"ד, מאי-יוני 2014, עמ' 22.
הערות שוליים

↑  גיורא לשם, מעריב, 10 באוקטובר 1986.
↑  סמדר פלד, המוסף לשבת של "על המשמר", 5 בדצמבר 1986.
↑  הארץ, שירה, באתר הארץ, 2 בדצמבר 2003
↑  עמוס לויתן, "שיר פליאה", עתון 77, גיליון 348, תש"ע תמוז-אב, יוני-יולי 2010, עמ' 48–49.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007304417805171  LCCN: no2005013827  VIAF: 14497025   WorldCat (עם VIAF): 14497025 
המחול "אנדרטה", מאת רונית לוי וייס ובביצועם של לוי וייס ויעקב בראב, פסטיבל גוונים במחול, 1984
המחול "אנדרטה"
עפרון החתי

עֶפְרוֹן הַחִתִּי, ובשמו המלא עֶפְרוֹן בֶּן-צֹחַר, הוא דמות מקראית המופיעה בתחילת פרשת חיי שרה שבספר בראשית.
לאחר מותה של שרה, מבקש אברהם אבינו לקנות חלקת קבר על מנת לקבור אותה. הוא פונה לחתים אשר יושבים בארץ, ואלה מציעים לו לקבור אותה בחינם היכן שיחפץ, תוך התייחסות אל אברהם בכבוד כ"נשיא אלהים". אברהם מצידו מתעקש לקנות חלקת קבר בכסף מלא, ומבקש לפגוש בעפרון ולקנות ממנו את מערת המכפלה:
וּפִגְעוּ-לִי בְּעֶפְרוֹן בֶּן-צֹחַר. וְיִתֶּן-לִי אֶת-מְעָרַת הַמַּכְפֵּלָה אֲשֶׁר-לוֹ, אֲשֶׁר בִּקְצֵה שָׂדֵהוּ. בְּכֶסֶף מָלֵא יִתְּנֶנָּה לִּי, בְּתוֹכְכֶם לַאֲחֻזַּת-קָבֶר.
גם עפרון מתעקש לתת לאברהם את המערה ואת השדה סביבה ללא תשלום:
לֹא-אֲדֹנִי שְׁמָעֵנִי, הַשָּׂדֶה נָתַתִּי לָךְ, וְהַמְּעָרָה אֲשֶׁר-בּוֹ לְךָ נְתַתִּיהָ, לְעֵינֵי בְנֵי-עַמִּי נְתַתִּיהָ לָּךְ, קְבֹר מֵתֶךָ.
לאחר דין ודברים בין השניים מוסכם כי עפרון ימכור את החלקה לאברהם תמורת "ארבע מאות שקל כסף", והעסקה מתבצעת ומוצגת בפני העם החתי.
פרשנות נוספת

הפרשנות המקובלת של האירוע מתמקדת בכך שאברהם התעקש שלא לקבל את מערת המכפלה בחינם, ודרש לשלם עליה כסף מלא - בבחינת "שונא מתנות יחיה". עם זאת, פרשנות אחרת לסיפור גורסת כי בעוד אברהם ביקש לקנות אחוזת קבר פרטית (”תְּנוּ לִי אֲחֻזַּת-קֶבֶר עִמָּכֶם, וְאֶקְבְּרָה מֵתִי מִלְּפָנָי.” (ספר בראשית, פרק כ"ג, פסוק ד')), החתים התעקשו להקצות לו קבר באחת החלקות ששייכות להם (”בְּמִבְחַר קְבָרֵינוּ, קְבֹר אֶת-מֵתֶךָ, אִישׁ מִמֶּנּוּ אֶת-קִבְרוֹ לֹא-יִכְלֶה מִמְּךָ מִקְּבֹר מֵתֶךָ.” (ספר בראשית, פרק כ"ג, פסוק ו')). רק לאחר משא ומתן, מסכים עפרון למכור לאברהם את מערת המכפלה. עפרון אף מדגיש כי מדובר במחיר זעום (”אַרְבַּע מֵאֹת שֶׁקֶל-כֶּסֶף בֵּינִי וּבֵינְךָ מַה-הִוא” (ספר בראשית, פרק כ"ג, פסוק ט"ו)), אף על פי שארבע מאות שקל כסף הם סכום רב במונחים של התקופה.
ראו גם

רכישת מערת המכפלה
אלוני ממרא
ענר, אשכול וממרא
מערת המכפלה