stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אונס לוקרציה (פואמה)

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  ויליאם שייקספיר 
 שפת המקור:  אנגלית 
 סוגה:  פואמה 
 נושא:  אונס לוקרטיה 
 הוצאה
 תאריך הוצאה:  1594 
 הוצאה בעברית
 הוצאה:  "אונס לוּקְרֶצְיָה" בהוצאת כרמל
 תאריך:  ספטמבר 2024
 תרגום:  יותם בנשלום
 מספר עמודים:  232
 
אונס לוּקְרֶצְיָה (באנגלית: The Rape of Lucrece) הוא פואמה סיפורית, שחיבר ויליאם שייקספיר בשנת 1594, המגוללת את סיפור אונס לוקרטיה מן ההיסטוריה של הרפובליקה הרומית. הפואמה הוקדשה להנרי ורייזלי, הרוזן השלישי מסאות'המפטון (אנ'). זוהי אחת היצירות הראשונות של שייקספיר, ובין הבודדות שראו אור בימי חייו. היצירה עשירה בדימויים ובתיאורים ספרותיים עשירים וחיים. עיקר המסר הוא ההשלכות ההרסניות של מעשה פסול מבחינה מוסרית.
מבנה

לאחר ההקדשה, הפותחת במילים "האהבה שלי לכבוד הלורד היא ללא גבול" (The love I dedicate to your Lordship is without end), מופיעה הכותרת "The Argument" ולאחריה פסקה בת כחמישים שורות בפרוזה המספרת את עיקר סיפור המעשה עם רקע היסטורי ואקספוזיציה.
הפואמה כוללת 1,855 שורות ב-265 בתים בני שבע שורות כל אחד, במשקל פנטמטר יאמבי ובחרוז מלכותי (ABABBCC), בהשפעת ג'פרי צ'וסר.
תוכן

סקסטוס טרקיניוס (בנו של המלך האחרון של רומא, טרקוויניוס סופרבוס) וקולאטינוס (לוקיוס טארקוויניוס קולאטינוס) מפקדים על כוחות צבא רומא שצרים על העיר ארדאה (Ardea). במהלך שיחה בין אנשי הצבא מהלל קולאטינוס את סגולותיה של אשתו, לוקרטיה, ואת צניעותה. עם התלהטות השיחה הוא מזמין את הנוכחים לשפוט בעצמם. הקצינים, וסקסטוס טרקיניוס ביניהם, מוצאים את נשותיהם מחוללות ורק את לוקרטיה, אשת קולאטינוס, בחדרה עם נערותיה. סקסטוס טרקיניוס נפעם במיוחד מיופייה של לוקרטיה. לאחר זמן מה חוזרים הקצינים למחנה הצבא.
יצרו של סקסטוס טרקיניוס לא נותן לו מנוח. מאוחר יותר באותו לילה הוא שב מתגנב אל חדרה של לורטיה ואונס אותה. בבוקר שולחת לוקרטיה מסרים לאביה ברומא ולבעלה במחנה הצבא. כאשר מגיעים בעלה, אביה ורעהו, לוקיוס יוניוס ברוטוס, אל חדרה היא מקבלת אותם בלבוש אבל, משביעה אותם לנקום את כבודה ומתאבדת באמצעות פגיון.
החלק המרכזי בפואמה מתאר את ייסוריה של לוקרטיה לאחר האונס. היא פונה ללילה ולזמן, מחברת צוואה, ולבסוף מוצאת הדים לסבלה בעיון בתמונה של מלחמת טרויה.
ברוטוס וקרוביה של לוקרטיה נושאים את גופתה לפורום רומאנום, שם מצליח ברוטוס להמריד את העם הרומי נגד עריצות המלך, כשהוא מנצל את רגשי הזעם והתמרמרות ואת הפגיעה במסורת האבות של טארקוויניוס ובניו. על פי הפואמה, נגזרת גלות רק על סקסטוס טרקיניוס. במציאות ההיסטורית נגזרה גלות על המלך ובניו, רכושם הוחרם, ואדמותיהם הולאמו. ברומא הוקם שלטון הקונסולאט שפעולתו הראשונה בשלטון הייתה להשביע בנדר את העם הרומי לעולם לא להסכים שימלוך עליו מלך.
הוצאה לאור

הפואמה נרשמה במרשם הפרסומים הרשמי (Stationers' Register) ב-9 במאי 1594 תחת השם "The Ravyshement of Lucrece" והודפסה תחת הכותרת "Lucrece" בפורמט של פמפלט, פרסום המודפס על גבי נייר זול למטרת הפצה נרחבת, שהייתה שיטה נפוצה להפצת דברי דפוס בתקופה האליזבתנית. מאוחר יותר באותה שנה הודפסה במהדורת קוורטו על ידי המדפיס ריצ'רד פילד, שהוציא לאור כמה מהדורות דפוס.
הוצאה לאור > תרגום לעברית

הפואמה תורגמה לעברית על ידי יותם בנשלום ויצאה לאור בשם "אונס לוּקְרֶצְיָה" בהוצאת כרמל בשנת 2024. במהדורה זאת מופיע התרגום לעברית לצד הטקסט המקורי באנגלית. לפני כן פורסם התרגום בחלקים בכמה גיליונות של כתב העת "דחק - כתב עת לספרות טובה".
לקריאה נוספת

ויליאם שייקספיר, אונס לוקרציה, תרגום ואחרית דבר: יותם בנשלום. הוצאת כרמל 2024
הערות שוליים

↑  תמר משמר, שייקספיר ותרבות האונס, באתר ynet, 17 באוקטובר 2024
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007594999105171  BnF: cb14499163m (data)  GND: 4411362-6  LCCN: n92083823  NKC: aun2010567812  SUDOC: 131004123  VIAF: 175170301   WorldCat (עם VIAF): 175170301
יורם ארידור

יורם ארידור (ליברמן; נולד ב-24 באוקטובר 1933) הוא פוליטיקאי ועורך דין ישראלי. כיהן כחבר הכנסת מטעם גח"ל והליכוד, ושר בממשלות ישראל. בנוסף כיהן כשגריר ישראל באו"ם בשנים 1990–1992.
ביוגרפיה

ארידור נולד כיורם ליברמן בתל אביב.
אביו שינה את שם המשפחה ל"ארידור" ב-1948. הוא סיים את לימודיו התיכוניים בעירוני א'. הוא סיים לימודי תואר ראשון בכלכלה ובמדע המדינה ותואר שני במשפטים באוניברסיטה העברית בירושלים. הוסמך כעורך דין ב-1959, ועבד כשכיר במשרדו של שמואל תמיר.
בשנת 1961 הצטרף לתנועת החרות והיה נציגה בהסתדרות הכללית במסגרת "סיעת תכלת לבן".
בשנת 1967 שימש פרקליטו של אדם שדקר את  חבר הכנסת מאיר וילנר.
בשנת 1969 נבחר לראשונה לכנסת השביעית, ולאחר הבחירות לכנסת התשיעית בשנת 1977 מונה לסגן שר במשרד ראש הממשלה, בממשלתו של מנחם בגין.
כוכבו התחיל לדרוך עם מינויו לשר התקשורת בראשית 1981, חצי שנה לפני הבחירות לכנסת העשירית. ביטול המחיקון, טכניקה שגרמה לציבור בעלי מקלטי הטלוויזיה הצבעוניים לראות תמונה בשחור-לבן, הקנה לו אהדה בציבור. בתקופה שקדמה לכך ניסתה הממשלה למנוע את המעבר לטלוויזיות צבעוניות כדי לא לעודד יבוא.
פעולה זו הייתה חלק ממערכת הבחירות וניסיונו של הליכוד להמשיך ולהחזיק בשלטון, למרות הסקרים שניבאו אחרת, ובמסגרת מדיניות שמנחם בגין כינה "להתחיל להיטיב עם העם".
כוכבו המשיך לדרוך ביתר שאת עם מינויו כעבור שבועיים לתפקיד שר האוצר, לאחר פרישתו של יגאל הורביץ, שלא זכה לגיבוי מראש הממשלה במאמציו לריסון האינפלציה. הוא החל להפעיל מדיניות של כלכלת בחירות, במסגרתה הוריד מיסים ומכסים על מוצרי צריכה בני קיימא, כמו מכוניות ומקלטי טלוויזיה צבעונית. ימים אלו זכו לכינוי "ימי ארידור העליזים". מעריכים כי לארידור שמור חלק גדול בניצחון הליכוד בבחירות לכנסת העשירית. ארידור המשיך במדיניותו גם לאחר הבחירות. לתקופה קצרה, הביאה מדיניות זו לירידה מסוימת בשיעור האינפלציה בישראל (מ-133% בשנת 1980 ל-102% בשנת 1981) זאת בשל הרכישות של הציבור שהכניסו כסף רב לאוצר, אולם הפחיתו במידה רבה את יתרות המטבע הזר.
מדיניותו של ארידור נכשלה כאשר בעקבותיה התרוקנו יתרות המטבע הזר (מה שהביא את המשק לסף פשיטת רגל) וגם חלה עלייה חריפה של עשרות אחוזים בשיעור האינפלציה (132% בשנת 1982 ו-191% בשנת 1983).
בראשית חודש אוקטובר 1983 פרץ משבר מניות הבנקים, לאחר תהליך ארוך של ויסות שערי המניות הבנקאיות, שהתחיל עוד בשנות ה-70. בתהליך זה גרמו הבנקים באופן מלאכותי לעלייה מתמדת של שער מניותיהם. המסחר בבורסה הופסק בהוראת ארידור ב-6 באוקטובר 1983 וחודש רק ב-24 באוקטובר, לאחר פרישתו של ארידור מתפקידו כשר האוצר. בדוח ועדת בייסקי על ויסות מניות הבנקים נקבע כי ארידור לא עשה די כדי לעצור את הוויסות, אך זיכתה אותו מההאשמה כי פעל במכוון כדי שיימשך.
בעקבות האינפלציה הדוהרת, גיבש ארידור את תוכנית ה"דולריזציה", לפיה יוצמד השקל לדולר האמריקני. הצעה זו לא התקבלה וספגה ביקורת חריפה לאחר שהתפרסמה ב-13 באוקטובר בכותרת ראשית בעיתון "ידיעות אחרונות". בעקבות זאת פרש ארידור מתפקידו ב-15 באוקטובר 1983, ובמקומו מונה כשר אוצר יגאל כהן-אורגד.
הוא כיהן כחבר כנסת עד 1988, ואחר כך חדל מפעילות פוליטית.
בשנים 1990–1992 כיהן כשגריר ישראל באו"ם. בספטמבר 2002 מונה על ידי שר התקשורת ראובן ריבלין לדירקטוריון בזק. שנתיים אחר כך פרש מהתפקיד, לאחר שבתו, תמר ארידור הלוי, מונתה לסמנכ"ל השיווק של חברת בזק בינלאומי. בשנת 2005 עמד בראש ועדה לבחינת סיוע המדינה למוסדות ציבור.
בשנת 2015 פרסם בביטאון "האומה" את המאמר "ממשלה, משילות ומושלים משפטיים", בו הוא מגיע למסקנה ששינוי שיטת הבחירות בישראל לא יביא מזור לבעיית יכולת המשילות של הממשלה, אך ניתן לשפר את המשילות על ידי שינוי במעורבות המשפטנים (השופטים העליונים בבג"ץ והיועץ המשפטי לממשלה) בפעילות הממשלה.
חיים אישיים

ארידור נשוי לאביבה (בתו של קרל ולר, ממקימי קפה רוול), מורה לכלכלה בתיכון מקיף יהוד ולהם בן ושתי בנות, בהן המשפטנית ועורכת הדין יעל ארידור-בר-אילן, שב-2021 הייתה מועמדת לכהונת שופטת בבית המשפט העליון. מתגוררים ברמת אפעל.
בתרבות

ארידור מוזכר בשיר "מחכים למשיח" של שלום חנוך, בשורה "ושר האוצר נתן במבט ראיון", המתייחסת לראיון של ארידור במהדורת החדשות המרכזית "מבט" בזמן משבר מניות הבנקים. הציטוט "הציבור מטומטם ולכן הציבור משלם" מיוחס לארידור, ואחראי במידה רבה לדימויו היהיר והמתנשא של ארידור.
יורם ארידור מוזכר גם בשיר "טוב, טוב" מאופרת הרוק "מאמי" של הלל מיטלפונקט בביצוע מזי כהן: "אחר כך כולנו רואים טלוויזיה, איפה יורם ארידור?"
איך זה להיות עץ

כריכת הספר "שירים שובבים", בו פורסם השיר. איור הכריכה מתוך השיר "איך זה להיות עץ".
איך זה להיות עץ הוא שיר ילדים מאת דתיה בן-דור. השיר מתאר דו-שיח בין ילד סקרן לעץ. הילד שואל את העץ שאלות, והעץ משיב לו ומתאר את חייו באופן חיובי. השיר התפרסם בספר השירים "שירים שובבים" בהוצאת "הקיבוץ המאוחד" בשנת 1980. את הספר אייר אבנר כץ.
שיר זה יצא לאור גם כספר עצמאי בהוצאת "מודן" בשנת תש"ף במסגרת ספריית פיג'מה. את הספר בהוצאה זו אייר איתי בקין.
הספר תורגם לאנגלית, ספרדית ופורטוגזית בשנת 2021, ורוסית וגרמנית בשנת 2022.
הנושאים שהשיר עוסק בהם

השיר נלמד במערכת החינוך היסודית ובגיל הרך, והוא מקרב את השומעים לנושא העצים ויחסי הגומלין בטבע. מרבים לעסוק בו בחג ט"ו בשבט. הוא מזמן עיסוק בנושא "איזהו עשיר – השמח בחלקו" – התייחסות למעלות האדם ולהערכה עצמית חיובית.
הדבר בא לידי ביטוי בשאלות שמפנה הילד לעץ: "וְלֹא אִכְפַּת לְךָ שֶׁאַתָּה תָּקוּעַ כָּל הַשָּׁבוּעַ?"; תשובת העץ: "אֵינֶנִּי תָּקוּעַ, אֲנִי הֲרֵי נָטוּעַ". וכן בשאלה "וְלֹא מִתְחַשֵּׁק לְךָ לִפְעָמִים לָלֶכֶת לְבַקֵּר חֲבֵרִים אוֹ לִרְאוֹת מַה נִּשְׁמָע בִּמְקוֹמוֹת אֲחֵרִים?", שעליה משיב העץ: "אֵין לִי כָּל צֹרֶךְ לָנוּד וְלָנוּעַ. צִפּוֹרִים מְזַמְּרוֹת לִי כָּל הַשָּׁבוּעַ, פַּרְפָּרִים לִי נוֹשְׁקִים, מְלַטֶּפֶת הָרוּחַ וּלְנֶגֶד עֵינַי כָּל הָאֹפֶק פָּתוּחַ".
מאפייני השיר

השיר הוא דיאלוג בין ילד סקרן לעץ. השיר מתייחס לנטייתם של ילדים להשליך רגשי אנוש על אובייקטים ולתת משמעות לתופעות הטבע. בשיר מואנש העץ.
תבנית השיר – דו-שיח של שאלות ותשובות, כגון "זֶה טוֹב אוֹ רַע?" – מאפשרת לתאר את מאפייני העץ באופן רגשי ודרמטי, ולא באופן מפורש ודידקטי.
השיר מאופיין בחריזה ובשובבות חיובית. החריזה מקילה על הקוראים הצעירים לעבדו ועם זאת הוא נחשב למתוחכם, ומעניק התייחסות רצינית לקורא.
ראו גם

העץ הנדיב
דתיה בן דור
אבנר כץ
הערות שוליים

↑  אלמוג גאולה, כמו העץ גם האדם צמא, ספרות ילדים ונוער 27 (106): עמ' 1–13, 2000
↑  ברגסון גרשון, בן דור דתיה, שירים שובבים. ציורים אבנר כץ: מאמר ביקורת, ספרות ילדים ונוער ח' (א'),39, 1981.
הפלא (סרט)

| --- | --- |
כרזת הסרט
כרזת הסרט
 מבוסס על:  רומן של אמה דונהיו
 בימוי:  סבסטיאן לליו 
 הופק בידי:  אד גיני, טסה רוס
 תסריט:  אמה דונהיו, סבסטיאן לליו, אליס בירץ'
 עריכה:  כריסטינה התריטון
 שחקנים ראשיים:  פלורנס פיו טום ברק
 מוזיקה:  מתיו הרברט 
 צילום:  ארי וגנר 
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית בריטניה בריטניה אירלנד אירלנד
 חברת הפקה:  Element Pictures, House Productions, בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 חברה מפיצה:  נטפליקס
 הקרנת בכורה:  2 בספטמבר 2022
 משך הקרנה:  109 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט מתח, סרט דרמה, סרט בלשי, סרט פסיכולוגי 
 מקום התרחשות:  Midlands Region 
 תקופת התרחשות:  1859 
 דף הסרט ב־IMDb
 
הפלא (באנגלית: The Wonder) הוא סרט קולנוע אמריקאי- בריטי - אירי מסוגת דרמה היסטורית משנת 2022 בבימויו של סבסטיאן לליו, עם פלורנס פיו וטום לואיס בתפקידים הראשיים.
התסריט מבוסס על הרומן "הפלא"(אנ') של הסופרת הקנדית-אירית אמה דונהיו (אנ') משנת 2016. דונהיו השתתפה בכתיבת התסריט ביחד עם סבסטיאן לליו ואליס בירץ'.
הסרט היה מועמד ל־11 פרסי הקולנוע הבריטי העצמאי - הסרט העצמאי הטוב ביותר, הבמאי הטוב ביותר, ההופעה הראשית הטובה ביותר (פלורנס פיו), הופעת הפריצה הטובה ביותר (קילה לורד קסידי), הצילום הטוב ביותר, עיצוב התלבושות הטוב ביותר, העריכה הטובה ביותר, האיפור ועיצוב השיער הטובים ביותר, הסאונד הטוב ביותר, הצילום הטוב ביותר, עיצוב הפקה הטוב ביותר, וזכה בפרס הלחנת המוזיקה המקורית הטובה ביותר (מתיו הרברט).
העלילה מתרחשת באירלנד זמן קצר לאחר רעב תפוחי האדמה הגדול באירלנד ומתרכזת בתופעת "נערות צמות" (אנ') שבהן נערות לפני תקופת ההתבגרות, הפסיקו לאכול בטענה שכוחות מהשמיים מזינים אותן. תופעה זו מוכרת בשם "אנורקסיה מרביליס" (אנ') והיא סוג אחר של אנורקסיה נרבוזה אך כאן הסיבה היא דתית ולא בדימוי הגוף.
הסרט צולם באירלנד.
תקציר העלילה

אליזבת "ליב" רייט (פלורנס פיו) היא אחות אנגליה ששירתה במלחמת קרים. היא חייה לבד לאחר שבתה מתה ובעלה נטש אותה, משתמשת בתמיסת לאודנום לשינה. בשנת 1862 היא נשלחת לאירלנד כדי לחקור פרשה שמסעירה את המדינה - נערה בת 11 בשם אנה אודונל שגרה בכפר באירלנד, לא אכלה כבר ארבעה חודשים ונשמרת במצב טוב על ידי משפחתה. העניין התפרסם על ידי העיתונאי ויליאם בריין (טום ברק) שגדל בכפר הזה בו נספתה משפחתו ברעב הגדול.
אליזבת מתאכסנת בפונדק של משפחת ראיין ושם היא נפגשת עם ועדת הכפר שבה חבר גם רופא הכפר ד"ר מקברטי (טובי ג'ונס) שהחל לכתוב מאמרים על הנושא ולהתפרסם. הוועדה מצרפת לאליזבת גם נזירה שתחליף אותה במשמרות של שמונה שעות. עליהן לתת דו"ח לוועדה בעוד שבועיים.
בריין נפגש עם אליזבת ומנסה לדלות ממנה פרטים על אנה אך היא בתחילה מסרבת ומתרחקת ממנו אבל כעבור זמן מתפתח קשר רומנטי ביניהם.
אליזבת נפגשת עם הנערה אנה (קילה לורד קסידי), אמה רוזלין (איליין קסידי) ואחותה קיטי (נימה אלגר). אנה אומרת לה כי אינה רעבה וכי היא מקבלת מן מהשמיים. אליזבת לא מכירה בפלא הזה והיא מבחינה שהאם שמבקרת אותה בוקר וערב, מנשקת אותה ובאותו זמן דוחפת לפיה מזון לעוס.
היא אוסרת על בני המשפחה לראות את אנה שמצבה הולך ומידרדר. לבסוף מגלה לה אנה כי אחיה הגדול הטריד אותה מינית ולבסוף מת, והיא מקריבה את עצמה כדי שיוציאו אותו מהגיהנום.
אליזבת מקריאה דו"ח לוועדה אך הם לא מאמינים לה וגם הנזירה מעידה שלא ראתה שבני המשפחה מאכילים אותה. אליזבת נכנעת אך מבקשת מהאם שתשוב להאכיל אותה. האם כעת מסרבת בטענה שמותה של אנה יאפשר שהיא ואחיה יהיו בגן עדן.
אליזבת מבקשת מבריין שיעזור לה. היא מבקשת מאנה לעצום עיניים ו"למות" ואחר כך תתעורר בשם נאן שאין לה כל התחייבויות לאחיה.
כאשר בני המשפחה הולכים לכנסייה, היא לוקחת את אנה למעיין סמוך, אומרת לה שהיא נאן, חוזרת לבית, שורפת אותו ונכוית קלות בשריפה. לחברי הוועדה היא מודיעה כי אנה מתה וכי מהתרגשות היא הפילה עששית שהציתה את הבית.
בריין לוקח את אנה לדבלין שם פוגשת אותם אליזבט והם עולים לחיים חדשים כמשפחה בשם צ'סייר על ספינה לסידני, אוסטרליה.
צוות השחקנים

| שם השחקן/ית | שם הדמות | הערות |
| --- | --- | --- |
| פלורנס פיו | אליזבת "ליב" רייט |  |
| קילה לורד קסידי | אנה אודונל |  |
| טום ברק | ויליאם ביירן | עיתונאי |
| איליין קסידי | רוזלין אודונל | האם |
| טובי ג'ונס | ד"ר מקברטי |  |
| רות בראדלי | מאגי ראיין | בעלת פונדק |
| דייוויד וילמוט | שון ראיין | בעל פונדק |
| נימה אלגר | קיטי אודונל/קריינית |  |
| ג'וזי ווקר |  | נזירה |
ספר הג'ונגל (מחזמר)

| --- | --- |

 בימוי:  חנוך רוזן
 הפקה:  טמיר הפקות בע"מ
 כתיבה:  אפרים סידון
 מוזיקה:  מירון מינסטר ואריאל זילבר
 מדינה:  ישראל ישראל
 סוגה:  מחזמר, הצגת ילדים
 הצגת בכורה:  דצמבר 1996, תיאטרון בית ליסין
 משך ההצגה:  110 דקות
 שפה:  עברית
 דף המחזמר באתר "טמיר הפקות"
עטיפת דיסק DVD המכיל סיפור מקוצר של עלילת המחזמר והשירים
ספר הג'ונגל – המחזמר הוא מחזמר ישראלי המבוסס על ספרו של רודיארד קיפלינג בעל אותו השם, תוך הסתמכות ניכרת על העיבוד קולנועי של חברת וולט דיסני לאותו הספר. במאי המחזמר היה חנוך רוזן, הוא עובד בידי אפרים סידון והולחן על ידי מירון מינסטר ואריאל זילבר.
היסטוריה

המחזמר הוצג לראשונה בתיאטרון בית ליסין בתל אביב בשנת 1996, באולם נגה ביפו, שם עלה 211 פעמים בפני כ-300,000 צופים. המחזמר הופק בשיתוף חברת טמיר הפקות בע"מ, וזכה בפרס התיאטרון הישראלי בקטגוריית המחזמר של השנה לשנת 1996. שירי המחזמר יחד עם גרסה מקוצרת של סיפור העלילה המסופר על ידי אבי יפה בתור פאקלי הסנאי הופצו בקלטות וידאו על ידי קלסיקלטת ואולפני מימד. בדצמבר 1996 הופק עבור ערוץ הילדים סרט בשם "גיבור הג'ונגל" בבימויו של נתן גור לוי, המתעד את מאחורי הקלעים של ההצגה. בסוף נובמבר 2013 הוציאה קלסיקלטת DVD המכיל את הגרסה המלאה של המחזמר משנת 1996. ברבות הימים הפכה הפקה זו יחד עם קלטת שירי המחזמר לקאלט בקרב צעירים שצפו בה בתור ילדים, ואף נערכו על בסיסה אירועי "הקרנה פעילה".
בשנת 2002 חזר פעם נוספת לבמות ל-30 הצגות בפני כ-50,000 צופים ונערכו אודישנים בערוץ הילדים לילדים המועמדים לשחק את תפקיד מוגלי.
בין 17 באפריל 2002 לסוכות 2003 הועלה המחזמר בספארי ברמת גן (בהפקת מיקי פלד – סולן הפקות), שם צפו בו כ-200,000 איש נוספים. לאחר מכן המחזמר חזר לאולמות בכל רחבי הארץ מסוכות 2003 ועד קיץ 2004.
בחנוכה 2013 עלה המחזמר בהפקת בית הספר למשחק בית צבי ל-50 הצגות (בשיתוף טמיר הפקות בע"מ, שהפיקו את ההפקה הראשונה של המחזמר) בבימויו של חנוך רוזן ובהשתתפות תלמידי מחזור נ"ב, בוגרי בית צבי וילדים.
ביולי 2014 הועלה המחזמר שוב בספארי ברמת גן בהפקת מיקי פלד – סולן הפקות.
היסטוריה > ההפקה המחודשת (2024)

באוגוסט 2024 המחזמר שב לבמות, בבימוי החוזר של חנוך רוזן, ובהופעת שחקנים ששיחקו בגרסה המקורית. טוביה צפיר בתפקיד באלו הדוב, ששי קשת בתפקיד באגירה הפנתר, אלי דנקר בתפקיד שירחאן הנמר, יוסי טולדו בתפקיד קא הנחש, אבי יפה בתפקיד פאקלי הסנאי ופיני קידרון כמנהיג הפילים, כאשר את מנהיג הקופים שהיה בהצגה המקורית יוסי טולדו מחליפים השחקנים אדי אלתרמן וליאם מזרחי.
העלילה והטקסט נותרו ברובם זהים, וכך גם השירים למעט השניים "מלך הקופים" שהוחלף בשיר על רצונם להיות כמו מוגלי של מנהיג הקופים ו"סכנות היער" של באגירה שהוחלף בשיר של באגירה על יום שמח בג'ונגל.
בנוסף, כיום קיים חוק האוסר העסקת ילדים מתחת לגיל 18 בחזרות או צילומים, אך במחזמר המקורי, כשתום אבני שיחק את מוגלי, לא בוצעה אכיפתו של החוק, כך שהיה לו רק מחליף אחד: אושרי כהן. בגרסה המחודשת ישנם 6 ילדים המגלמים את מוגלי ושבע ילדות המגלמות את באנה.
עלילה

ריקשה, זאבה טובת לב מוצאת תינוק קטן שהוצף בסירה טרופה והיא מאמצת אותו יחד עם גוריה הקטנים. לגור האדם שהיא מוצאת היא קוראת מוגלי.
מוגלי גדל בג'ונגל יחד עם חבריו באלו הדוב, באגירה הפנתר, פאקלי הסנאי ועוד חיות.
אחרי ששמעו שהנמר האכזר שירחן חזר לג'ונגל, יועצים למוגלי חבריו שילך לכפר של בני האדם. מוגלי חושב שהם לא חברים שלו – ובורח מהם.
העלילה עוקבת אחר מוגלי, כיצד הוא שורד, איך מצליחים חבריו בגירה הפנתר ובאלו הדב להציל אותו מפניו של שירחאן, הנמר הנורא המבקש להורגו.
בדרכו מוגלי נתקל בנחש ערמומי בשם קא שרוצה להפנט אותו. למזלו של מוגלי, שירחן רואה את מוגלי ורב עם קא על הטרף. תוך כדי ששירחן וקא רבים אחד עם השני, פוגשת את מוגלי חבורת קופים שנועלים אותו בכלוב. למזלו של מוגלי באלו הדוב מתחפש לקוף ורוקד עם הקופים, ומוגלי ובאלו בורחים מהם. כאשר שירחן מוצא את מוגלי ובאלו, מוגלי זורק על שירחן ענף בוער ושירחן בורח מהג'ונגל.
הוא פוגש בבאנה ילדה מכפר בני האדם שטיילה בג'ונגל. אחרי כל ההרפתקאות שעברו עליו מוגלי מבין כמה חיי הג'ונגל מסוכנים עבורו, הוא מחליט להצטרף אליה והוא נפרד לשלום מחבריו לג'ונגל.
יוצרים

עיבוד ופזמונים: אפרים סידון
בימוי: חנוך רוזן
מוזיקה: מירון מינסטר ואריאל זילבר
תפאורה: אבי שכווי
תאורה: אלון פורת ועמיר ברנר
תלבושות: אלה קולסניק
תנועה: מרינה בלטוב
אקרובטיקה וקרבות במה: אילן גזית
שירים

שירי המחזמר:
| # |  | שם השיר במקור | ביצוע | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 |  | חוקי הג'ונגל | באלו הדוב, פאקלי הסנאי, בגירה הפנתר וחבורת הזאבים |  |
| 2 |  | מוגלי | באלו הדב, בגירה הפנתר, פאקלי הסנאי, מוגלי וחבורת הזאבים |  |
| 3 |  | שיר הדוב | באלו הדוב ומוגלי |  |
| 4 |  | מצעד הפילים | הפילים |  |
| 5 |  | הפיתוי – שיר הנחש | קא הנחש |  |
| 6 |  | סיום מערכה ראשונה (הפזמון של שיר הדוב) | באלו הדוב, באגירה הפנתר, פאקלי הסנאי ומוגלי |  |
| 7 |  | סכנות היער/שלום ליער – שירו של באגירה | בגירה הפנתר והטווסה בשיר הישן (סכנות היער). בגירה הפנתר, הזאבים, הקופים ופיל בשיר החדש ( שלום ליער) | סכנות היער הוחלף בשיר אחר בשם "שלום ליער" |
| 8 |  | מלך הקופים | מלך הקופים | לא הופיע במחזמר בשנת 2024, והוחלף בשיר שגם שמו הוא "מלך הקופים" אבל בשיר מדובר על הרצון להיות כמו מוגלי |
| 9 |  | שיר הנמר | שירחאן הנמר וחבורת הזאבים |  |
| 10 |  | דואט האהבה – מוגלי ובאנה | מוגלי ובאנה |  |
| 11 |  | מוזיקת הג'ונגל | ללא מבצע, מנגינה בלבד | משמש כאוברטורה הפותחת את ההצגה |
| 12 |  | לקט מוזיקלי משירי ההצגה | ללא מבצע, מנגינה בלבד | מנוגן לפני תחילת המערכה השנייה |
| 13 |  | שיר סיום (דוב לי על הלב) | רוב חיות היער ( באלו הדב, בגירה הפנתר, פאקלי הסנאי, חבורת הפילים, שירחאן הנמר, קא הנחש, חבורת הזאבים, חבורת הקופים, באנה, מוגלי, הצפרדע ) |  |
ראו גם

ספר הג'ונגל
ספר הג'ונגל (סרט, 1967)
הערות שוליים

↑  אבי עמיצור - נוסטלגיה וזכרונות ילדות (2021-11-30), הפסקת פרסומות - גיבור הג'ונגל עם תום אבני - ערוץ 6 - ערוץ הילדים - 07/12/1996 - סרטון #509, נבדק ב-2024-08-31
↑  Rom Finckelshtein (2024-08-27), ספר הג'ונגל (1996) - מאחורי הקלעים (גיבור הג'ונגל), נבדק ב-2024-08-31
↑  ניצן פינקו, ‏גדלנו בג'ונגל: כך הפך המחזמר "ספר הג'ונגל" לקאלט של דור שלם, באתר "Time Out ישראל", 13 במרץ 2020
↑   איתמר קציר, 26 שנה אחרי שנהפך לקאלט, הם הפכו את "ספר הג'ונגל" לאירוע הכי פרוע בעיר, באתר הארץ, 25 במאי 2022
↑  המחזמר "ספר הג'ונגל" חוזר: החיפושים אחר מוגלי בעיצומם, באתר אייס, 18 במרץ 2024
↑  שגיא בן נון‏, אחרי 28 שנה: "ספר הג'ונגל" חוזר לבמות עם הקאסט המקורי - אך בלי תום אבני, באתר וואלה, 9 באפריל 2024
↑  רינת קרמר יבלינוביץ, ‏נוסטלגיה: ההפקה החדשה של "ספר הג'ונגל" עולה על כל הציפיות, באתר "סרוגים", 14 באוגוסט 2024
↑  מחזות זמר: ספר הג'ונגל, ספיד וגלגלי הקסם, טרזן וג'ין, פיטר פן, באתר www.tamirshow.com
↑  כפי שכתובים בעטיפת גרסת ה-DVD של המחזמר
ספר הג'ונגל המחזמר (2024)
אהבת תפוח הזהב

|  מידע כללי |
| --- | --- |
 מאת:  דליה רביקוביץ
 שפת המקור:  עברית
 סוגה:  שירה
 הוצאה
 הוצאה:  מחברות לספרות
 תאריך הוצאה:  1959
 מספר עמודים:  68
 
אהבת תפוח-הזהב הוא קובץ שירים מאת דליה רביקוביץ. קובץ זה הוא ספר שיריה הראשון של רביקוביץ, אשר פורסם בהוצאת מחברות לספרות בשנת 1959, ומאז יצא במספר מהדורות.
יצירת קובץ השירים

עוד מילדות רביקוביץ הרבתה לכתוב שירה, ובגיל שתים-עשרה, בהיותה בקיבוץ גבע, כתבה שירים רבים. כשלמדה בתיכון חוגים בחיפה, פקד אותה גל כתיבה נוסף, שהצמיח חלק משירי "אהבת תפוח הזהב". בין היתר, כתבה בתקופה זו את השיר "תמונה". בעת שירותה הצבאי המשיכה לכתוב, ומכר המליץ לה לפנות אל לאה גולדברג. גולדברג התלהבה משיריה של רביקוביץ ושלחה אותם לאברהם שלונסקי, שפרסם אותם בכתב העת "אורלוגין", ובעקבות זאת, התפרסמו שיריה גם בכתבי העת "למרחב", "על המשמר" ו"מולד". שיריה של רביקוביץ היו נתונים להשפעה מגוונת: גולדברג ושלונסקי עצמם, נתן אלתרמן ויונתן רטוש, בלדות אנגליות וסקוטיות קדומות לצד שירה אנגלו-סקסית רומנטית ומודרנית, התנ"ך, המיסטיקה והקבלה ועוד. בנובמבר 1956 נחשף לשיריה ישראל זמורה, מנהל הוצאת מחברות לספרות, אשר רמז לה שביכולתה לפרסם ספר שירה. רביקוביץ נענתה לשירתו וב-1959 ספר ביכוריה ראה אור.
סגנון

מבחינה סגנונית, בשירי הקובץ קיים מגוון לשוני ולירי רחב. בשירים רבים קיים שימוש בעברית מקראית, לעיתים אפילו ארכאית, הכוללת מלים נדירות, כגון "פַּחַז", "מַדְוֵינוּ", ו"יִסְתּוֹלֵל". לצד זאת, ניתן לראות בשירים רבים לשון פשוטה להבנה, כגון פתיחת השיר "תרי"ג מצוות ואחת": "והאיש המת שב לביתו/ לספר לבניו על מותו/ לבל יחרדו בניו/ למשמע הדבר הנורא הזה". נוסח זה, הקרוב לפרוזה, חושף את כוונת המלים בצורה ברורה. בשירים רבים מתקיימת חריזה, אך אין שקילה אשר תביא לתחושת מוזיקליות זורמת. הצורה השירית המועדפת בקובץ שירים זה היא בלדה.
תוכן

בשירי הקובץ שזורות זו לצד זו חוויות אישיות, לצד כתיבה הגותית משלית. בתוך כך בולט מוטיב מרכזי: תפוח הזהב, אשר אוהב את אוכלו, מכיוון שהוא מבחין ורואה אותו, אך יחד עם זאת מהווה עבורו משחית. מוטיב דומיננטי נוסף הוא הגעגוע לאב מת, אשר מהווה נושא מרכזי למקבץ השירים "עמוד התיכון". חוויית האובדן האישית, לצד הכתיבה המשלית האלגורית המלווה את הספר לאורכו, מהוות הגות הנובעת מתוך מצוקה אישית של רביקוביץ, כאשר שירים הנראים פשוטים מסתירים בתוכם רבדים עמוקים ונסתרים.
לאורך הקובץ יש שימוש רב בנוף אשר לעיתים עובר האנשה או מדומה לבעל חיים. בשיר "תמונה" נכתב "חורשות הכבשים הירוקים גלשו במורדות/ והים למטה שכשך והכחיל מן השמש". החורשות מדומות לכבשים, והים מבצע פעולה אנושית כשכשוך רגלים.
התקבלות

"אהבת תפוח הזהב" התקבל בהתלהבות רבה, וכחצי שנה לאחר פרסומו נכתב עליו "שהעלה מסביבו גלים רבים של התלהבות ושל הזדהות". הלל ברזל כתב כי "יש לראות בשיריה של דליה רביקוביץ הישג פיוטי ראוי לשמו", ומבקרים האדירו את מקוריות כתיבתה של רביקוביץ. יחד עם זאת, סגנון הכתיבה הארכאי של רביקוביץ היווה מוקד למחלוקת ספרותית ולביקורת מצד נתן זך, שכתב: "בידי דליה רביקוביץ עולה לעיתים להפעיל מלים ומשפטים אשר ניתן היה לשער כי אין להם חיים מחוץ לקונטכסט ההיסטורי שלהם..."
שירים בקובץ

אהבת תפוח הזהב
עמוד התיכון
עמוד התיכון
דעת לנבון נקל
תרי"ג מצוות ואחת
כף יד רשעה
* (עומד על הכביש)
ארץ מבוא השמש
ארץ מבוא השמש
מושיע
ביאת המשיח
מתנות מלכים
כיסאות למשפט
בובה ממוכנת
בובה ממוכנת
תמונה
בשבחי השלוה
קריעה
צער הלילה
היונה
כתמי אור
כתמי אור
(אישה קטנה)
חמדה
הלטאה הכחולה בשמש
אהבה
שכרה
תקופות השנה
מן היום אל הלילה
תקופות השנה
סביב לירושלים
הלבנה בגשם
כגלגל לפני סופה
לקריאה נוספת

גדעון טיקוצקי, דליה רביקוביץ: בחיים ובספרות, חיפה, 2016.
מיכאל גלוזמן, 'להאציל אלגנטיות לסבל': על מקומה של דליה רביקוביץ בשירת דור המדינה, מחקרי ירושלים בספרות עברית, כ"ב, תשס"ח, עמ' 131–151.
הערות שוליים

↑  גדעון טיקוצקי, דליה רביקוביץ בחיים ובספרות, חיפה: הוצאת הספרים של אוניברסיטת חיפה, 2016, עמ' 28
1 2  גדעון טיקוצקי, דליה רביקוביץ בחיים ובספרות, חיפה: הוצאת הספרים של אוניברסיטת חיפה, 2016, עמ' 44
↑  גדעון טיקוצקי, דליה רביקוביץ בחיים ובספרות, חיפה: הוצאת הספרים של אוניברסיטת חיפה, 2016, עמ' 56-54
↑  גדעון טיקוצקי, דליה רביקוביץ בחיים ובספרות, חיפה: הוצאת הספרים של אוניברסיטת חיפה, 2016, עמ' 66
↑  גדעון טיקוצקי, דליה רביקוביץ בחיים ובספרות, חיפה: הוצאת הספרים של אוניברסיטת חיפה, 2016, עמ' 67
1 2 3  ברוך קורצווייל, שיריה של דליה רביקוביץ, הארץ, 25.12.1959
↑  גדעון טיקוצקי, דליה רביקוביץ בחיים ובספרות, חיפה: הוצאת הספרים של אוניברסיטת חיפה, 2016, עמ' 50-49
1 2 3 4  הלל ברזל, אהבת תפוח הזהב, מאזנים י (לג) גל' 4, 1960, עמ' 311-309
1 2  נתן זך, האישי והאלגורי, דבר, מוסף לספרות ולאמנות, 1.1.1960, עמ' 8-7
↑  גדעון טיקוצקי, דליה רביקוביץ בחיים ובספרות, חיפה: הוצאת הספרים של אוניברסיטת חיפה, 2016, עמ' 53
↑  גדעון טיקוצקי, דליה רביקוביץ בחיים ובספרות, חיפה: הוצאת הספרים של אוניברסיטת חיפה, 2016, עמ' 96