stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אראלקילאמין N-אצטילטרנספראז
בקרה

הבקרה על פעילות האנזים שונה מבעל חיים אחד לאחר, החל מתהליך ביטוי הגן ועד לרמת האנזים הפעיל. בחלק מהמינים רמות האנזים משתנות באופן חד בין זמני אור וחושך, וכך הם מפקחים על יצור המלטונין. באחרים הקצב מווסת בעיקר על ידי מניעת פירוקו של האנזים. דוגמה למנגנון בקרה היא עלייה פי 100 ברמת ה-mRNA של הגן בזמני החשכה במכרסמים. במינים אחרים מולקולת cAMP ממלאת תפקיד מרכזי בעיכוב פירוק האנזים, וכך גורמת לעלייה ברמתו בלילה: חשיפה לאור גורמת למעבר אותות מתאי הרשתית לגרעין העל-תצלובתי שבמוח ולירידה בגירוי של נוראדרנלין את בלוטת האצטרובל. הדבר מוביל לשרשרת תהליכים בתאי הבלוטה שבהם מעורבת מולקולת cAMP, ובסופם פרוטאין קינאז A מזרחן שיירי סרין ותראונין באנזים. כתוצאה מכך מגויסים חלבונים מממשפחת 14-3-3, שהם קבוצת חלבוני בקרה, וכך האנזים מוגן מפני פירוק בפרוטאזום. גם פרוטאין קינאז C מסייע בשמירה על יציבות האנזים באמצעות זרחון שיירי סרין ותראונין.
מנגנון בקרה משוער נוסף בצורת מתג הפעל-הפסק הוא קשר דיסולפידי בין שני מונומרים של ציסטאין הקרובים לאתר הפעילות שבתוך האנזים. כאשר הקשר נוצר, נמנעת הגישה של האצטיל-קואנזים A למעבר ההידרופובי של אתר הפעילות והאנזים מושבת. טרם נמצא אם פעילות זו מתרחשת גם אין ויוו.
כמו כן, התגלה שתוצר התגובה, המלטונין, הוא מעכב תחרותי של אראלקילאמין N-אצטילטרנספראז, וכך הוא מבקר את ייצורו במנגנון של משוב שלילי.
בקרה > מעכבים

עד היום תוארו בספרות חמש מחלקות של מעכבים לאנזים, כגון מעכבים פפטידיים ונגזרות של מלטונין. מציאת מעכבים ל-AANAT תוכל להביא לפיתוח תרופה לטיפול בבעיות שינה והפרעות מצב רוח, ולפיכך מתקיימים מחקרים בנושא. פותחו גם מעכבים סינתטיים לאנזים, אך עד כה לא נמצא ביניהם אחד שיהיה יעיל אין ויוו.
מחלות

ייתכן שהאנזים והגן המקודד לו מעורבים במספר מחלות גנטיות דוגמת תסמונת פאזת השינה הדחויה.
הערות שוליים

↑  "IUBMB Enzyme Nomenclature  EC 2.3.1.87". Nomenclature Committee of the International Union of Biochemistry and Molecular Biology (NC-IUBMB). נבדק ב-15 בנובמבר 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "EC 2.3.1.87 - aralkylamine N-acetyltransferase". BRENDA. Technische Universität Braunschweig. ביולי 2014. אורכב מ-המקור ב-2015-11-25. נבדק ב-10 בנובמבר 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Coon SL, Mazuruk K, Bernard M, Roseboom PH, Klein DC, Rodriguez IR (במאי 1996). "The human serotonin N-acetyltransferase (EC 2.3.1.87) gene (AANAT): structure, chromosomal localization, and tissue expression". Genomics. 34 (1): 76–84. doi:10.1006/geno.1996.0243. PMID 8661026. {{cite journal}}:  (עזרה)תחזוקה - ציטוט: multiple names: authors list (link)
הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
אסתר בנבסה

אסתר בנבסה (בצרפתית: Esther Benbassa; נולדה ב-27 במרץ 1950) היא היסטוריונית ופוליטיקאית צרפתייה-טורקית-ישראלית. היא מחברת ספרים רבים בנושא מדעי היהדות, והיא חברה בסנאט הצרפתי, שם היא מייצגת את פריז. לאחר מספר דיווחים בעיתונות הצרפתית אשר האשימו אותה בבריונות בכמה מעוזריה וחניכיה הפרלמנטרים, היא הודחה מקבוצתה "הירוקים", שם הייתה סגנית הנשיא.
קורות חיים

אסתר בנבסה נולדה ב-27 במרץ 1950 באיסטנבול שבטורקיה. היא עלתה לישראל בגיל 15 וסיימה את לימודיה באוניברסיטת תל אביב בשנת 1972. היא עברה לצרפת באותה השנה והפכה לאזרחית צרפתייה בשנת 1974. היא קיבלה שני דוקטורטים, דוקטורט מאוניברסיטת פריז השמינית ודוקטורט נוסף מאוניברסיטת פריז השלישית, ובנוסף מחזיקה פוסט-דוקטורט מהאוניברסיטה העברית בירושלים. היא בעלת אזרחות טורקית, ישראלית וצרפתית.
בנבסה נשואה לז'אן-כריסטוף אטיאס.
קריירה

בנבאסה מחברת ספרים רבים בנושא ההיסטוריה היהודית.
היא הייתה פרופסור במרכז הלאומי למחקר מדעי בשנים 1989 עד 2000, ופרופסור להיסטוריה של יהדות מודרנית באוניברסיטת אקול פראטיק דה אוטז אטיד בשנים 2000 עד 2018.
בשנת 2002 ייסדה את מרכז אלברטו-בנבניסטה ללימודים ספרדיים וללימודי ההיסטוריה החברתית-תרבותית של היהודים, והייתה מנהלתו עד 2018.
כאינטלקטואלית, בנבסה לוקחת חלק פעיל בדיונים ציבוריים ומפרסמת באופן קבוע מאמרים בעיתונים בצרפת ובאינטרנט. היא מעורבת במיוחד במאבקים בגזענות ובאפליה, והיא ייסדה את "אנסמבל פארי דו ויורה", פסטיבל תרבות שנתי.
בנבסה מכהנת כחברת הסנאט (צרפת) מאז 2011, שם ייצגה את עמק המארן בין השנים 2011 עד 2017 ואת פריז מ-2017 עד היום. בשנת 2011 היא תמכה בהצעת חוק המאפשרת לתושבי חוץ בצרפת להצביע בבחירות המקומיות.
בנבסה היא אבירת מסדר ההצטיינות הלאומי של לגיון הכבוד. בשנת 2005 היא זכתה בפרס זליגמן נגד גזענות מטעם קרן זליגמן ובשנת 2008 היא זכתה בפרס גיזוט מטעם האקדמיה הצרפתית.
הערות שוליים

1 2  Benbassa: "j'ai été une étrangère", LEFIGARO, ‏2011-12-08 (בצרפתית)
1 2 3  Mme Esther Benbassa, sénatrice de Paris (Ile-de-France) - Sénat, www.senat.fr
1 2 3 4  Esther Benbassa, www.centrealbertobenveniste.org
↑  English Summary (ב־)
↑  Esther BENBASSA | Académie française, www.academie-francaise.fr
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007258557905171  BIBSYS: 90821877  BNE: XX852770  BnF: cb120408594 (data)  CANTIC: a11022279  GND: 122375440  ISNI: 0000 0001 2127 2935  LCCN: n85068871  LNB: 000033375  NKC: mub2018999971  NTA: 072057947  SUDOC: 028607074  VcBA: 495/184558  VIAF: 34474611   WorldCat (עם VIAF): 34474611
אסתר בן צור

אסתר בן צור-ויסליצר (נולדה ב-1 באפריל 1935) היא שחיינית ישראלית בעבר. אלופת ישראל, שיאנית ישראל, אלופת המכביה ושיאנית המכביה.
ביוגרפיה

נולדה וגדלה בחיפה. בת יחידה לאביה מקס, שעבד ב"חרות" ולאמה אירנה, שעבדה כעובדת סוציאלית בעיריית חיפה. היא למדה לשחות לבד, בגיל 9 בבריכת בת גלים, תוך כדי שהתבוננה בלימודי השחיה שהעביר המדריך בן ציון. לאחר מכן, החלה להתאמן בצורה מסודרת בקבוצת "הפועל חיפה" בהדרכת צבי רסנר.
במכביה השלישית, שנערכה בשנת 1950, זכתה בן צור במדליית הארד במשחה ל-200 מטר חזה בשיא אישי חדש של 3:42.2 דקות, אחרי עליזה וירץ (3:32.2 דקות).
במכביה הרביעית, שנערכה בשנת 1953, זכתה בן צור במדליית הזהב במשחה ל-100 מטר פרפר בשיא יסוד של המכביה ובשיא ישראלי חדש של 1:40.2 דקות, לפני חרלובסקי מדנמרק (1:41.7 דקות) וג'יין מאנגליה (1:46 דקות), שיפור לשיאה הישראלי הקודם שעמד על 1:51 דקות.
חיים אישיים

בשנת 1952 נישאה למרדכי בן צור. לזוג שלושה ילדים וכן נכדים ונינים. התגוררה מספר שנים בקריית טבעון ועבדה כמזכירה במכללת אורנים.
בן צור מתגוררת בחיפה.
הערות שוליים

↑  תוצאות המכביה, על המשמר, 4 באוקטובר 1950
↑  ענף השחייה - ציוני דרך בהתפתחותו
↑  במכביה ה-4, דבר, 28 בספטמבר 1953
אסתר בז'רנו

| --- | --- |

 לידה:  15 בדצמבר 1924 סארלואי, טריטוריית אגן הסאר 
 פטירה:  10 ביולי 2021 (בגיל 96) המבורג, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 שם לידה:  Esther Loewy 
 מדינה:  גרמניה, טריטוריית אגן הסאר, הרייך הגרמני 
 מפלגה:  DKP 
 מספר צאצאים:  2 
 פרסים והוקרה:  מדליית קרל פון אוסייצקי (2004)  צלב המפקד במסדר ההצטיינות של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה (2008)  פרס הכוכב הכחול (2013)  פרס קלרה צטקין  צלב המפקד של מסדר המצוינות של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 
אסתר בז'רנו, 2018
אסתר בז'רנו (15 בדצמבר 1924 – 10 ביולי 2021) הייתה ניצולת שואה, מאחרונות האסירות היהודיות שהיו חלק מתזמורת הנשים באושוויץ.
קורות חיים

בז'רנו נולדה בסארלואי, הקטנה מבין ארבעה אחים ואחיות, לבית משפחת לוי. אביה, שהיה מורה בקהילה היהודית, חזן ומנצח על מקהלות נוצריות, עודד אותה לעסוק במוזיקה ומגיל צעיר היא ניגנה בחליל ובפסנתר. בגיל 15 היא נפרדה מהוריה, וניסתה לעלות לארץ ישראל, אולם היא נתפסה על ידי הנאצים ונשלחה למחנה עבודה בו שהתה שנתיים. ב-20 באפריל 1943 נשלחו כל אסירי מחנה עבודה זה לאושוויץ. במחנה ההשמדה שובצה לעבודות כפייה והיא גררה אבנים ענקיות מצד אחד של השדה לצד השני ובחזרה, עד שהתקבלה לתזמורת הנשים של אושוויץ. בתזמורת היא ניגנה על אקורדיון. האסירות בתזמורת אולצו לנגן בפתח המחנה בפני האסירים החדשים שהגיעו בטרנספורטים. בז'רנו שרדה את מחנה אושוויץ, עלתה לארץ ישראל, לקיבוץ אפיקים, התחתנה והקימה בארץ משפחה. מאוחר יותר ירדה לגרמניה ופתחה שם בוטיק לבגדים ותכשיטים.
בתחילת שנות ה-80 הקימה יחד עם ילדיה עדנה ויורם, הרכב מוזיקלי. הלהקה שרה שירים יהודיים ושירים שנשמעו בגטאות וכן שירים אנטי פשיסטיים. עד למותה, אסתר בז'רנו חיה בהמבורג. היא הייתה מייסדת שותפה ויו"ר של ועידת אושוויץ הבין-לאומית וחברת כבוד באיגוד נרדפי המשטר הנאצי. הוענקה לה מדליה על שם קרל פון אוסייצקי, וכן את מסדר הכבוד של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה.
קבלה לתזמורת הנשים

"היה לי מזל רב בבלוק הזה בו נשארתי בין לילה. ערב אחד, גברת צ'ייקובסקה, מורה פולניה למוזיקה, חיפשה נשים שידעו לנגן על כלים שונים. אנשי האס אס הורו לה להקים תזמורת נשים. הצגתי את עצמי ואמרתי שאני יכולה לנגן בפסנתר. אין לנו כאן פסנתר, אמרה צ'ייקובסקה, אם את יכולה לנגן על אקורדיון אבחן אותך. מעולם לא ניגנתי על אקורדיון לפני כן. היה עליי לנסות, כך שלא אצטרך לסחוב עוד גושי אבן. אמרתי לה שאני יכולה לנגן על אקורדיון. היא הורתה לי לנגן שיר גרמני מוכר. הכרתי את השיר וביקשתי כמה דקות של סבלנות כדי שאוכל להתחמם. זה היה כמו נס. ניגנתי את השיר, אפילו עם ליווי, והתקבלתי לתזמורת עם שתי חברות.
התפקיד של תזמורת הנשים באושוויץ בירקנאו היה לעמוד בשערי המחנה ולנגן בפני האסירים כאשר הובלו בבוקר מן המחנה החוצה ובערב עם החזרתם למחנה. לכולנו היה מצפון כבד, מפני "שעזרנו", כביכול, שהאסירים הוצעדו למוזיקה שלנו.
אך היה גרוע מכך. האס אס הורו לנו לעמוד בשער המחנה ולנגן כאשר הגיעו טרנספורטים חדשים, ובהם הובלו מספר גדול של יהודים מרחבי אירופה אל מסילה שנסעה לעבר תאי הגזים בהם כולם נרצחו. האנשים נופפו לנו, הם חשבו לבטח שבמקום שבו מתנגנת מנגינה לא יכול לקרות משהו כל כך רע. אלו היו הטקטיקות של הנאצים. הם רצו שכל האנשים ילכו למותם ללא מאבק. אבל אנחנו ידענו לאן הם נשלחו. ניגנו עם דמעות בעינינו. לא יכולנו לעשות דבר כדי להתנגד שכן אנשי האס אס ועוזריהם עמדו מאחורינו עם רוביהם".
בז'רנו נפטרה ב-10 ביולי 2021.
הערות שוליים

↑  מדוע ניצולת אושוויץ אסתר בז'רנו תומכת ב-BDS?
↑  מסע הנקמה של אסתר בז'רנו
↑  אסתר בז'רנו מדברת על אושוויץ (גרמנית)
↑  אסתר בז'רנו – מידע נוסף
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007304746405171  GND: 129280976  ICCU: TO0V607197  ISNI: 0000 0000 6680 0255  LCCN: no2006032461  MusicBrainz: 2b1598fb-ba8f-46b9-8b36-dd6c96a64007  NTA: 305174428  SUDOC: 093667817  VIAF: 6007295   WorldCat (עם VIAF): 6007295
ארבעת הנמרים של אסיה

ארבעת הנמרים של אסיה (מצפון לדרום: קוריאה הדרומית, טאיוואן, הונג קונג וסינגפור)
הגידול בתוצר הלאומי הגולמי של ארבעת הנמרים בין 1960 ל-2014
ארבעת הנמרים של אסיה הוא כינוי לכלכלות המפותחות של מדינות מזרח אסיה: הונג קונג, סינגפור, קוריאה הדרומית וטאיוואן.
היסטוריה

כלכלת הונג קונג הייתה הראשונה מבין הארבע שעברה תיעוש, עם התפתחות תעשיית הטקסטיל בשנות ה-50 של המאה ה-20. בשנות השישים התעשייה במושבה הבריטית התרחבה והתגוונה וכללה מוצרי ביגוד, אלקטרוניקה ופלסטיק שכולם הופנו לייצוא. בעקבות עצמאותה של סינגפור ממלזיה, גיבשה ויישמה "המועצה לפיתוח כלכלי" של המדינה אסטרטגיה כלכלית לאומית לקידום ענף הייצור במדינה. הוקמו אזורי תעשייה גדולים והשקעות זרות נמשכו למדינה בעקבות תמריצי מס. בתוך כך, טייוואן ודרום קוריאה החלו גם בתיעוש באמצע שנות השישים, עם מעורבות ממשלתית כבדה שכללה הקמת מפעלים ממשלתיים ומדיניות מוטת ייצוא כמו בהונג קונג ובסינגפור. ארבע המדינות קיבלו השראה מההצלחה הברורה של יפן, והן פעלו ליישום מטרתן על ידי השקעה בשני תחומים: תשתיות וחינוך. הן גם נהנו מיתרונות סחר חוץ שהבדילו אותן ממדינות אחרות ותמיכה כלכלית משמעותית ביותר מארצות הברית; חלק זה בא לידי ביטוי בפופולריות של מוצרים אלקטרוניים מתוצרת ארבעת הנמרים בארצות הברית.
בסוף שנות השישים, רמות ההון הפיזי והאנושי בארבע הכלכלות גדלה בהרבה ממדינות אחרות שהתחילו ברמת פיתוח דומה. רמות ההון הפיזי והאנושי הגבוהה הובילו לאחר מכן לגידול מהיר ברמות ההכנסה לנפש. בעוד שהשקעות גבוהות היו חיוניות לצמיחתן הכלכלית, גם תפקיד ההון האנושי היה חשוב, החינוך בפרט מילא תפקיד מרכזי בנס הכלכלי של ארבעת הנמרים. רמות ההשכלה בארבעת הנמרים היו גבוהות יותר מהצפי בהתחשב ברמת הכנסתן. עד 1965 השיגו כל ארבע המדינות חינוך יסודי אוניברסלי. דרום קוריאה בפרט השיגה שיעור הרשמה לחינוך על יסודי של 88% עד 1987. נרשמה ירידה בולטת בפער בין מספר הגברים והנשים בעלי השכלה על יסודית במהלך התקופה. התקדמות זו בחינוך הובילה לרמה גבוהה של אוריינות וכישורים קוגניטיביים.
יצירת סביבה מקרו-כלכלית יציבה היוותה את הבסיס עליו נבנה הנס האסייתי. כל אחת מארבע המדינות ניהלה, בדרגות שונות של הצלחה, שלושה משתנים: גירעונות בתקציב, חוב חיצוני ושערי חליפין. הגירעונות התקציביים של כל מדינת הנמר הוחזקו בגבולות הכספיים שלהם, כדי לא לערער את היציבות המקרו-כלכלית. בדרום קוריאה בפרט היו גירעונות נמוכים מהממוצע ב-OECD בשנות השמונים. החוב החיצוני לא היה קיים בהונג קונג, סינגפור וטייוואן, מכיוון שהן לא לוו ממדינות אחרות. דרום קוריאה הייתה יוצאת דופן בכך - יחס החוב שלה לתל"ג היה גבוה למדי בתקופות 1980-1985, אך היא אוזנה על ידי היצוא הגבוה של המדינה. שערי החליפין בארבע המדינות שונו ממשטרי ריבית קבועה לטווח הארוך למשטרי שער קבועים אך ניתנים להתאמה, תוך פיחות חד, מדי פעם, של משטרי שער משתנים מנוהלים. ניהול שער חליפין פעיל זה אפשר לכלכלות הנמרים להימנע מפיחות בשער החליפין ולשמור על שער ראלי יציב.
צמיחה כלכלית מהירה

ארבע המדינות שמרו על קצב צמיחה גבוה (מעל 7% בשנה) משנות ה-60 עד שנות ה-90 של המאה ה-20. עד המאה ה-21, כל ארבע המדינות פיתחו כלכלות חזקות ויצרו יתרון תחרותי. הונג קונג וסינגפור, לדוגמה, הקימו מרכזים פיננסים בינלאומיים מובילים, בעוד שקוריאה הדרומית וטאיוואן פתחו תעשייה עתירת ידע. ההצלחה הכלכלית של הנמרים שימשה כמודל לחיקוי עבור מדינות מתפתחות רבות בדרום מזרח אסיה והסביבה, בעיקר אינדונזיה, מלזיה, הפיליפינים ותאילנד.
הנמרים נהנו מכמה עשורים של צמיחה גבוהה בעיקר על ידי אימוץ מדיניות של יצוא למדינות מתועשות ועשירות. כלכלותיהן התאפיינו בהשקעה ממשלתית גבוהה בחינוך, במערכות פוליטיות אוטוריטריות בשנים הראשונות, בהשקעה גבוהה באיגרות חוב של ארצות הברית ובשיעורי חיסכון גבוהים.
צמיחה כלכלית מהירה > תגובות למשבר הפיננסי האסייתי

המשבר הפיננסי באסיה שהתרחש ב-1997 השפיע בצורה משמעותית על כלכלות הנמרים, בעיקר על קוריאה הדרומית שסבלה מנפילה קשה בשוק המניות שלה. בשנים שלאחר המשבר, כל ארבע המדינות התאוששו באופן משמעותי.
הערות שוליים

↑  ארצות הברית תפסיק להעניק הטבות מכס לארבע מדינות באסיה, מעריב, 1 בפברואר 1988
↑   דפנה מאור, סיון פינגולד, מי המדינה שקיבלה עצמאות ב-48 והשיגה את כלכלת ישראל השנה?, באתר TheMarker‏, 15 באפריל 2013
↑  הנמרים של אסיה נחלשו, באתר גלובס, 15 בינואר 1997
↑  שלמה גרינברג, ‏העגלה האסיינית יוצאת מהבוץ, באתר גלובס, 16 בנובמבר 1999
אנגל יורדנסקו

אנגל יורדנסקו (ברומנית: Anghel Iordănescu; נולד ב-4 במאי 1950 בבוקרשט) הוא כדורגלן עבר רומני ששיחק בעמדת החלוץ, כיום מאמן כדורגל.
כשחקן, היה יורדנסקו לאחד מגדולי שחקני סטיאווה בוקרשט בכל הזמנים. הוא גדל במועדון ושיחק במדי הקבוצה הבוגרת במשך 14 עונות, בהן זכה בשתי אליפויות רומניה ובארבעה גביעי רומניה. הוא המשיך לקדנציה קצרה ביוון, ושב לקבוצה כעוזר מאמן. בתפקיד זה זכה עם הקבוצה בתואר היוקרתי ביותר למועדונים באירופה, גביע אירופה לאלופות, ואף שותף כמחליף במשחק הגמר מול ברצלונה. הוא בלט גם בשורות נבחרת רומניה, עם 57 הופעות ו-21 שערים.
לאחר מכן פנה לקריירת אימון, במהלכה הוביל בין היתר את נבחרתו לשני טורנירי מונדיאל ולטורניר יורו אחד. הוא הצטיין גם על קווי קבוצתו לשעבר, סטיאווה, אותה הוביל לארבע אליפויות, שני גביעים ולגמר גביע אירופה.
בשנת 2007 פרש לטובת קריירה פוליטית, אך ב-2014 שב לתפקיד מאמן הנבחרת, אותה הוביל לטורניר יורו 2016.
קריירת משחק

יורדנסקו החל את דרכו בקבוצת הנוער של סטיאווה בוקרשט, מועדון היוקרה מעיר הולדתו. הוא התקדם לשורות הקבוצה הבוגרת בעונת 1968/1969, ושתי עונות אחר כך כבר היה לשחקן הרכב קבוע במדי הקבוצה. בשלוש עונותיו הראשונות בקבוצה הבוגרת, זכה עם קבוצתו שלוש פעמים בגביע הרומני.
יורדנסקו תפס מקום של קבע בקישור ההתקפי או בחלק הקדמי של הקבוצה, תוך שהוא מפגין יכולות כיבוש שערים וכדרור גבוהות מאוד, בנוסף לראיית משחק מצוינת וטכניקה טובה במצבים נייחים. בעונת 1975/1976 זכה יורדנסקו לראשונה עם קבוצתו באליפות רומניה, וקבע שיא קריירה אישי של 23 שערי ליגה ב-31 הופעות. באותה העונה כבש את שער הניצחון בגמר הגביע שקבע 1-0 על פוליטכניקה גאלאטי, והעניק לקבוצתו זכייה בדאבל. שתי עונות אחר כך זכה ירודנסקו עם סטיאווה באליפות נוספת, השנייה והאחרונה שלו כשחקן פעיל.
עם עזיבתו של הקפטן יון דומיטרו לקראת עונת 1980/1981, התמנה יורדנסקו לתפקיד קפטן סטיאווה בוקרשט. עונה אחר כך, שהייתה האחרונה שלו בקבוצה, כבש יורדנסקו עשרים שערי ליגה וזכה בתואר מלך השערים של הליגה הרומנית. בסך הכול ב-14 עונות כבש יורדנסקו 155 שערי ליגה ב-317 הופעות, והוא מלך שערי הליגה של הקבוצה בכל הזמנים. בתקופה זו זכה יורדנסקו עם סטיאווה בשתי אליפויות וארבעה גביעי רומניה.
לקראת עונת 1982/1983 עזב לראשונה את סטיאווה, והצטרף ל-OFI כרתים מליגת העל היוונית. בתום שתי עונות בקבוצה פרש ממשחק פעיל בגיל 34.
קריירת משחק > נבחרת רומניה

פריצתו של יורדנסקו במדי סטיאווה זיכו אותו בהופעת בכורה בנבחרת רומניה כבר בגיל עשרים. הופעת הבכורה שלו נערכה ב-22 בספטמבר 1971, במשחק החוץ מול פינלנד במסגרת מוקדמות יורו 1972. יורדנסקו כבש שער כבר בהופעת הבכורה שלו, בדרך לניצחון נבחרתו בתוצאה 4-0.
יורדנסקו לא הצליח להעפיל עם נבחרתו לטורניר משמעותי בעשר שנותיו בנבחרת, אך היה שותף למספר טורנירי מוקדמות, בהם כבש בסך הכול שבעה שערים. עם זאת, הוא היה שותף לטורניר גביע הבלקן שהתנהל בין 1977 ל-1980, סיים כמלך השערים של הטורניר עם שישה כיבושים, וסייע לנבחרתו לזכות בתואר עם ניצחון על יוגוסלביה במפגש הגמר הכפול.
משחקו האחרון של יורדנסקו במדי רומניה היה ב-10 באוקטובר 1981, בהפסד 2-1 לשווייץ במסגרת מוקדמות מונדיאל 1982. בסך הכול כבש 21 שערים ב-57 הופעות במדי הנבחרת.
קריירת אימון > סטיאווה בוקרשט

עם פרישתו ממשחק פעיל ב-1984, התמנה יורדנסקו לתפקיד עוזר המאמן של סטיאווה בוקרשט, תחת המאמן אמריך יניי. יחד הובילו השניים את סטיאווה לזכייה באליפות רומניה בעונת 1984/1985, מה שזיכה אותם בכרטיס לגביע אירופה לאלופות עונה לאחר מכן. לאחר שזכתה להגרלה נוחה בשלבים המוקדמים, הגיעה סטיאווה לחצי הגמר שם פגשה את אנדרלכט הבלגית. סטיאווה התגברה על הפסד 1-0 במשחק הראשון, ניצחה 3-0 בגומלין הביתי והעפילה למשחק הגמר, שם פגשה את ברצלונה. במשחק הגמר עלה יורדנסקו כמחליף להופעה אחרונה בקריירה כשחקן, בדקה ה-72 של המשחק. על אף שברצלונה הייתה הפייבוריטית המוחלטת לזכייה בתואר במשחק שהתקיים במדינתה, שמרה סטיאווה על שוויון 0-0 עד לדו-קרב בעיטות עונשין בו ניצחה 2-0 וזכתה בתואר בפעם הראשונה בתולדותיה.
בשלביה המוקדמים של עונת 1986/1987 התמנה יניי לתפקיד מאמן נבחרת רומניה, ויורדנסקו קודם לתפקיד המאמן הראשי של סטיאווה. בשלוש עונותיו הראשונות כמאמן ראשי זכה יורדנסקו להצלחה רבה בתפקיד, כשהוביל את קבוצתו לשלושה דאבלים רצופים, וכן לזכייה בסופר קאפ האירופי. כמו כן, הוביל יורדנסקו את סטיאווה לחצי גמר גביע אירופה לעונת 1987/1988, ולגמר גביע אירופה עונה לאחר מכן, שם הובסה קבוצתו 4-0 על ידי מילאן. בעונתו הרביעית והאחרונה לקדנציה, איבדה סטיאווה את האליפות ליריבתה העירונית דינמו בוקרשט, והפסידה גם בגמר הגביע.
קריירת אימון > אנורתוסיס והחזרה לסטיאווה

לקראת עונת 1990/1991 התמנה יורדנסקו לתפקיד מאמן אנורתוסיס פמגוסטה הקפריסאית בחוזה לשנתיים. יורדנסקו הוביל את קבוצתו החדשה למאבקי הצמרת כבר בעונתו הראשונה, וזאת לאחר שעונה קודם לכן סיימה הקבוצה במקום השביעי. על אף שהייתה לקבוצת ההגנה הטובה בליגה באותה העונה וספגה שלושה הפסדים בלבד, החמיצה אנורתוסיס את הזכייה בתואר וסיימה כסגנית בלבד, עם שלוש נקודות פחות מהאלופה אפולון לימסול. עונה לאחר מכן חזר על עצמו התסריט כמעט במדויק, כשאנורתוסיס שוב הייתה להגנה הטובה בליגה וספגה ארבעה הפסדים בלבד, אך סיימה כסגנית עם שתי נקודות פחות מאפואל ניקוסיה.
בתום שתי עונות שוחרר יורדנסקו מחוזהו בקבוצה ושב לתפקיד מאמן סטיאווה בוקרשט במקומו של חברו לקבוצה לשעבר ויקטור פיצורקה. לאחר שלוש עונות בהן לא זכתה סטיאווה באליפות, השיב יורדנסקו את התואר לקבוצתו וזכה עמה באליפות רביעית כמאמן ראשי. כמו כן, הביא את סטיאווה לרבע גמר גביע אירופה למחזיקות גביע.
קריירת אימון > נבחרת רומניה

בקיץ 1993 התבקש יורדנסקו להחליף את קורנל דינו בתפקיד מאמן נבחרת רומניה. הוא השלים עם הנבחרת את ההעפלה ממוקדמות מונדיאל 1994 במקום הראשון בבית, והוביל אותה להשתתפות במונדיאל 1994 בארצות הברית. בטורניר המונדיאל הוביל יורדנסקו את רומניה להופעתה הטובה בהיסטוריה. בשלב הבתים סיימה רומניה ראשונה עם ניצחונות על קולומביה ועל ארצות הברית המארחת, ועל אף הפסד בתווך לשווייץ. בשמינית הגמר הפתיעה רומניה את ארגנטינה עם ניצחון 3-2, ונעצרה רק בשלב רבע הגמר, עם הפסד לשוודיה בפנדלים.
ההופעה המוצלחת של רומניה הותירה את יורדנסקו בתפקיד, והוא הוביל את רומניה להעפלה ממוקדמות יורו 1996, ולהשתתפות בטורניר הגמר לראשונה מאז 1984. רומניה סיימה ראשונה בבית המוקדמות שכלל, בין היתר, את צרפת ואת ישראל. על אף ההישג במוקדמות, כשלה רומניה בטורניר הגמר עם שלושה הפסדים ועם שער זכות אחד בלבד.
יורדנסקו הוביל את רומניה לטורניר משמעותי שלישי ברציפות, כשהוביל את רומניה בבטחה למקום הראשון בבית במוקדמות מונדיאל 1998. נבחרת רומניה הגיעה למונדיאל 1998 בצרפת, וכבשה את ראש הבית עם ניצחונות על קולומביה ועל אנגליה, ועם תיקו מול תוניסיה. רומניה סיימה את דרכה בטורניר כבר בשמינית הגמר, עם הפסד 1-0 לקרואטיה. על אף שהוביל את רומניה לאחת מתקופותיה המוצלחות, ספג יורדנסקו ביקורות קשות על הופעתה של רומניה במונדיאל, ובסיומו של הטורניר סיים את תפקידו בנבחרת לאחר חמש שנים.
קריירת אימון > שלהי שנות ה-90 ותחילת שנות ה-2000

עם סיום דרכו ברומניה, התמנה יורדנסקו לתפקיד מאמן נבחרת יוון, והיה למאמנה הזר הראשון מאז 1973. הקדנציה הקצרה של יורדנסקו ביוון נמשכה כשנה, בה אימן את הנבחרת בתשעה משחקים בלבד. יורדנסקו סיים את דרכו ביוון עקב כישלונה להעפיל לטורניר יורו 2000.
בעונת 1999/2000 עזב לראשונה בקריירה המקצועית את אירופה, והתמנה לתפקיד מאמן אל-הילאל הסעודית. בעונה אחת כמאמן הקבוצה הוביל יורדנסקו את אל-הילאל לזכייה בגביע הסעודי, וכן לזכייה השנייה בתולדותיה בגביע אסיה לקבוצות. אל-הילאל של יורדנסקו התקשתה בליגת העל הסעודית וסיימה חמישית בלבד, מחוץ לפלייאוף האליפות. על אף ההצלחה בסעודיה, שב יורדנסקו לרומניה בתום עונה אחת, כשהתמנה לתפקיד מאמן ראפיד בוקרשט, יריבתה העירונית של מועדון נעוריו. יורדנסקו פוטר מתפקידו בראפיד כעבור שלושה חודשים בלבד.
בעונת 2001/2002 הוביל יורדנסקו את אל-עין לזכייה בגביע של איחדו האמירויות.
קריירת אימון > קדנציה שנייה ברומניה ופרישה מאימון

בשנת 2002, בעקבות כישלונה של רומניה להעפיל ממוקדמות מונדיאל 2002, שב יורדנסקו לקדנציה שנייה כמאמן הנבחרת במקומו של גאורגה חאג'י. בפעם הראשונה כמאמן רומניה, כשל יורדנסקו להעפיל מטורניר מוקדמות, כשרומניה לא הצליחה להעפיל ממוקדמות יורו 2004. רומניה סיימה שלישית בבית, עם נקודה בלבד פחות מדנמרק, ועם מאזן נקודות זהה לסגנית נורווגיה.
בעקבות חוסר הצלחתה של ההתאחדות הרומנית למצוא אלטרנטיבה ראויה ופנויה, זכה יורדנסקו לקמפיין מוקדמות נוסף, מוקדמות מונדיאל 2006. רומניה פתחה היטב את הטורניר עם שלושה ניצחנות רצופים, אך אז רשמה הפסד לצ'כיה שקטע את הרצף. לאחר שהשיגה שוויון בלבד מול ארמניה ב-17 בנובמבר 2004, פוטר יורדנסקו מתפקידו.
עם סיום דרכו בנבחרת שב יורדנסקו לסעודיה, כמאמן אל-איתיחאד. בפעם השנייה בקריירה זכה יורדנסקו בליגת האלופות האסיאתית, לאחר שקבוצתו ניצחה במפגש גמר כפול את קבוצתו לשעבר אל-עין. בנוסף, הוביל את הקבוצה לזכייה בליגת האלופות הערבית. לאחר שנה בלבד בתפקיד, ועל אף ההצלחה, פוטר מתפקידו.
עם פתיחת עונת 2006/2007 שב לקדנציה שנייה באל-עין, אך חודשים ספורים אחר כך פרש מאימון פעיל.
קריירת אימון > חזרה מפרישה ויורו 2016

באוקטובר 2014 חזר יורדנסקו מפרישה כדי לקחת בפעם השלישית את משרת מאמן הנבחרת הרומנית. יורדנסקו הוביל את הנבחרת במרבית שלבי מוקדמות יורו 2016, אותו סיימה רומניה במקום השני בבית, המוביל ישירות לטורניר הגמר. רומניה סיימה את בית המוקדמות במאזן נקי מהפסדים, ועם נקודה פחות מצפון אירלנד שסיימה בראש הבית. בטורניר הגמר הפסידה רומניה במשחק הראשון 2-1 למארחת צרפת משער שנכבש דקה לסיום. במשחק השני הובילה רומניה על שווייץ, אך נפרדה ממנה בשוויון 1-1 בסיום, ובמשחק השלישי נוצחה 1-0 על ידי אלבניה. היא סיימה את שלב הבתים במקום האחרון, ללא ניצחון וללא שער שדה (שני השערים שכבשה בטורניר נכבשו מהנקודה הלבנה). בעקבות הכישלון התפטר יורדנסקו מתפקידו.
תארים > תארים כשחקן

גביע אירופה לאלופות: 1985/1986
אליפות רומניה (2): 1975/1976, 1977/1978
הגביע הרומני (4): 1969/1970, 1970/1971, 1975/1976, 1978/1989
גביע הבלקן: 1977-1980
תארים > תארים כמאמן

אליפות רומניה (4): 1986/1987, 1987/1988, 1988/1989, 1992/1993
הגביע הרומני (2): 1986/1987, 1988/1989
הסופר קאפ האירופי: 1986
ליגת האלופות האסיאתית: 1999/2000
הגביע הסעודי: 1999/2000
הגביע של איחוד האמירויות: 2001
ליגת האלופות האסיאתית: 2004/2005
ליגת האלופות הערבית: 2005
סטטיסטיקות > מועדונים

| עונה | קבוצה | ליגה | בליגה> הופעות | בליגה> שערים |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1968/1969 | סטיאווה בוקרשט | רומניהליגת העל הרומנית | 2 | 0 |
| 1969/1970 | סטיאווה בוקרשט | רומניהליגת העל הרומנית | 5 | 0 |
| 1970/1971 | סטיאווה בוקרשט | רומניהליגת העל הרומנית | 26 | 12 |
| 1971/1972 | סטיאווה בוקרשט | רומניהליגת העל הרומנית | 22 | 4 |
| 1972/1973 | סטיאווה בוקרשט | רומניהליגת העל הרומנית | 13 | 8 |
| 1973/1974 | סטיאווה בוקרשט | רומניהליגת העל הרומנית | 25 | 7 |
| 1974/1975 | סטיאווה בוקרשט | רומניהליגת העל הרומנית | 25 | 19 |
| 1975/1976 | סטיאווה בוקרשט | רומניהליגת העל הרומנית | 31 | 23 |
| 1976/1977 | סטיאווה בוקרשט | רומניהליגת העל הרומנית | 30 | 16 |
| 1977/1978 | סטיאווה בוקרשט | רומניהליגת העל הרומנית | 28 | 19 |
| 1978/1979 | סטיאווה בוקרשט | רומניהליגת העל הרומנית | 28 | 12 |
| 1979/1980 | סטיאווה בוקרשט | רומניהליגת העל הרומנית | 26 | 9 |
| 1980/1981 | סטיאווה בוקרשט | רומניהליגת העל הרומנית | 26 | 6 |
| 1981/1982 | סטיאווה בוקרשט | רומניהליגת העל הרומנית | 30 | 20 |
| 1982/1983 | OFI כרתים | יווןליגת העל היוונית | 34 | 6 |
| 1983/1984 | OFI כרתים | יווןליגת העל היוונית | 20 | 1 |
| סך הכול בקריירה | סך הכול בקריירה | סך הכול בקריירה | 371 | 162 |
סטטיסטיקות > נבחרת לאומית

| נבחרת רומניה> שנה | נבחרת רומניה> הופעות | נבחרת רומניה> שערים |
| --- | --- | --- |
| 1971 | 3 | 1 |
| 1972 | 6 | 1 |
| 1973 | 2 | 0 |
| 1974 | 7 | 2 |
| 1975 | 7 | 2 |
| 1976 | 4 | 0 |
| 1977 | 7 | 4 |
| 1978 | 9 | 4 |
| 1979 | 1 | 0 |
| 1980 | 4 | 6 |
| 1981 | 7 | 1 |
| סך הכול | 57 | 21 |