עמר דיאב
ביוגרפיה

עמר דיאב נולד בשנת 1961 בפורט סעיד במשפחה בעלת כישורים מוזיקליים, ושר מילדותו, בעידוד אביו, עבד אל-באסט עבד אל-עזיז דיאב, שהיה מחונן בעצמו בקול ערב. האב עבד כמנהל המספנה במנהלת תעלת סואץ ואמו לימדה כמורה לצרפתית בתיכון הצרפתי בעיר.
בשנת 1968, בגיל שש, לרגל יום המהפכה, 23 ביולי, שר עמר דיאב את ההמנון המצרי בתחנת הרדיו המקומית של פורט סעיד והרשים את מושל העיר, שהעניק לו גיטרה כפרס. דיאב נסע מאוחר יותר באוטובוס לקהיר כדי להירשם ללימודי מוזיקה באקדמיה לאמנות של אוניברסיטת קהיר. הוא למד נגינה בעיקר בפסנתר ובעוד. בהיותו בעל מראה כובש וקול ערב, שליטה מצוינת בתנועות הגוף, לבוש בחולצות משי, הוא נתגלה במהרה כאחד הכישרונות המבטיחים של תעשיית המוזיקה המצרית. בשנת 1986 סיים את לימודיו עם תואר ראשון במוזיקה ערבית. האלבום הראשון שלו בשנת 1983 נקרא "יא טריק" (يا طريق – הו, דרך!). בשנת 1990 הוא שר בערבית, בצרפתית ובאנגלית בטקס פתיחת משחקי הספורט האפריקאיים, ששודר בלוויין בכל העולם הערבי וב-CNN.
דיאב שיחק בכמה סרטים מצריים כמו "צ'חכּ ולעבּ וג'ד וחֻבּ ("ضحك ولعب وجد وحب"ׂ) "צחוק ומשחקים, רצינות ואהבה" 1993) לצדם של יוסרה ועומר שריף, "العفاريت" (אל-עפארית - "הרוחות") (1989) לצד מדיחה כאמל, וגילם את התפקיד הראשי ב- "Ice Cream with Gleam " (ايس كريم في جليم) (גלידה עם ניצוץ) (1992) יחד עם אשרף עבד אל-באקי וסימון פיליפ כאמל.
עמר דיאב התפרסם גם באירופה - בגרמניה, ספרד, פורטוגל וכו'. בשנות ה-1980 היה לאחד הכוכבים הצעירים בזירת מוזיקת "שעבי".החל משנות ה-90 של המאה ה-20 אימץ לעצמו סגנון חדש, מוזיקת ה"ג'יל" והסגנון המוכר במצרים כ"ים תיכוני" ושהתקבל בהצלחה גם במועדוני הדיסקו-פופ באירופה. לפעמים שיריו הזכירו את המוזיקה של ג'יפסי קינגס ושל גלוריה אסטפן.
בשנת 1996 זכה בשלושה פרסים של רשת הטלוויזיה הערבית ART -על השיר הטוב ביותר, סרטון הווידאו המוזיקלי הטוב ביותר וכזמר השנה.
בהצלחה המסחררת זכה בשנת 1996 שירו "נור אל-עין" (نور العين אור עיני) עם הפזמון "יא חביבי" שכבש לבם של קהלים רחבים לא רק במזרח התיכון אלא גם בהודו, דרום אפריקה, ספרד ודרום אמריקה (שם היה מפורסם הדואט שלו עם הזמרת הקולומביאנית ממוצא לבנוני שאקירה בשיר "אוחוס אסי" Ojos así). שיר זה הביא לו זכיית דיסק פלטינה משולש. בשנות ה-1990 הקליט האמן גם וידאו-קליפים בערוצי הטלוויזיה הפרטיים הראשונים שהתחילו לפעול בארצות ערב.
ב-6 במאי 1998 קיבל את פרס המוזיקה העולמי מידי נסיך מונקו, אלברט השני, יחד עם סלין דיון, מריה קארי ואחרים.
באותה שנה הקליט את האלבום "עוודוני" (عودوني הרגילו אותי) שזכה גם כן בהצלחת ענק.
אחד משיריו, "אנא מַהמא כְּבְּרִת צע'יר" أنا مهما كبرت صغير ככל שעליתי בגיל עדיין צעיר אני) שהוא חלק מן האלבום Best of Amr Diab הוא מחוות הוקרה לגדולי הזמר המצרי, אום כולתום, עבד אל-חלים חאפז ומוחמד עבד אל-והאב.
ביולי 1999 האלבום "אמרין" (قمرين שני ירחים) הוכתר כשיא הקריירה שלו כזמר. דיאב שר בדואט עם הזמר האלג'יראי שב ח'אלד ועם היווניה אנגלה דימיטרו. סרטון הווידאו "אמרין" (Amarain) שודר בטלוויזיה.
גם האלבום "Tamally Ma'ak" (תַמַלי מעאכּ (تملي معاك - "תמיד איתך") (שהווידאו-קליפ שלו הופק בצ'כיה) עורר התלהבות.
בשנת 2010 אחרי ניצחון נבחרת הכדורגל הלאומית של מצרים במשחקי גביע אפריקה, הוזמן עמר דיאב לשיר בקונצרט באצטדיון של קהיר לכבוד הכדורגלנים המצרים.
בדרך כלל נמנע הזמר מלהביע דעות פוליטיות, אולם בשנות הקריירה שלו ביצע שלוש פעמים שירים בעלי מסר פוליטי. בשנת 1992 את השיר " "רָציף נִמְרָה חַמְסָה" (رصيف نمرة 5 "הרציף מספר חמש") שבו נמתחה בקורת על הפרטת החברות הציבוריות במצרים ועל הסכמי השלום עם ישראל, "אל-אודס (קודס) די ארצ'נה" ("ירושלים היא אדמתנו" -القدس دي ارضنا) כתמיכה באינתיפדת אל-אקצה נגד ישראל -והשיר הפטריוטי המצרי "واحد مننا" "ואחד מננא" ("אחד מאיתנו") (2010) שנכתב לרגל 40 שנה למותו של גמאל עבד אל נאצר.