stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
חנה גברון
קורות חיים

חנה פייבל נולדה בשנת 1936 בארץ ישראל למרי (קירשנר), ילידת דרום אפריקה, ולרפאל ג'וזף פייבל (אנ'), יליד גרמניה, ציוני וסוציאליסט, לימים העורך הספרותי של מגזין "טריביון" (אנ') ושל הג'ואיש כרוניקל ומקורבו של הסופר ג'ורג' אורוול. אף על פי שנקראה בפי כול חנה, שמהּ הרשום בתעודת הלידה היה אן. הוריה עקרו לאנגליה עוד טרם מלחמת העולם השנייה. בגיל 16 החלה את לימודיה באקדמיה המלכותית לאמנויות הדרמטיות (RADA).
בשנת 1955 נישאה לרוברט גברון (אנ'), שישרת מטעם מפלגת הלייבור בבית הלורדים. בעת נישואיהם החל את הכשרתו בתחומי הדפוס והוצאה לאור שבהם יפרחו בעתיד עסקיו. אף על פי שסיים את כל הדרישות לרישיון עריכת דין לאחר לימודי משפטים באוניברסיטת אוקספורד, הוא נמנע מלפצוח בקריירה משפטית.
זמן קצר לאחר הנישואין סיימה חנה גברון את לימודיה באקדמיה המלכותית לאמנויות הדרמטיות, והמשיכה לאוניברסיטת לונדון, שם התמקדה בלימודי בסוציולוגיה. תואר דוקטור הוענק לה בשנת 1964 על התיזה שלה בנושא "העמדה וההזדמנויות של אימהות צעירות: התקדמות או נסיגה: מחקר על הקשיים העומדים בפני אימהות צעירות במשפחה בת זמננו, מבוסס על מחקר השוואתי של משפחות מעמד הפועלים ובני המעמד הבינוני". לאחר סיום הדוקטורט, גברון קיבלה משרה של מרצה במכללת הורנזי לאמנות (אנ').
ב-14 בדצמבר 1965 נעלה עצמה במטבח של שכנתה, הפעילה את תנור הגז שם והתאבדה.
בשנה שלאחר מותה יצאה לאור עבודת הדוקטורט של גברון כספר בשם "הרעיה השבויה" (The Captive Wife) הנחשב כדוגמה מוקדמת לספרות הפמיניסטית הבריטית המתהווה וכמחקר סוציולוגי חשוב על נשים ועבודה. "הרעיה השבויה" הוא ניתוח סוציולוגי איכותני של נרטיבים על חיי נשים נשואות מהמעמד הפועלים והמעמד הבינוני, והוא נחשב כאחת "הדוגמאות הקלאסיות לפרשנות פמיניסטית של עבודות הבית". גברון טענה שנשים נטו לעזוב משרות בתשלום לאחר הלידה וכי האימהות הפשיטה את הנשים מעצמאותן וגרמה לקונפליקט בין ערכיהן ושאיפותיהן כנשים מודרניות לבין התפקיד המסורתי שנטלו על עצמן כאימהות.
להערכתה של ההיסטוריונית הלן מקארתי, מחקרה של גברון מעמיד אותה בשורה אחת עם חוקרים בשנות החמישים ובתחילת שנות השישים (כמו ננסי סייר, ויולה קליין, פרדיננד צווייג, ג'ודית האבאק ופרל ג'פק) שעזרו לבסס הבנות חדשות על אודות תעסוקת נשים נשואות כחלק הכרחי בחברות תעשייתיות מתקדמות, וכזאת שפתרה את הדילמות של האישה המודרנית במעמדות החברתיים השונים.
בשנת 1990 כתבה הסוציולוגית הבריטית אן אוקלי (אנ') שגברון הייתה "חלוצה אופטימית של הפמיניזם המודרני והפכה למודל לחיקוי עבור רבות מאיתנו, כשאנחנו מנסות לפלס את דרכנו בעולם של מדעי החברה הנשלט על ידי הגברים. היא מטאפורה תרבותית מן הסוג של סילביה פלאת', ונשים רבות אחרות, שנקרעה לגזרים מכך שהיא עצמה הייתה גיבורת נושא עבודתה וכתיבתה".
בשנת 2015 פרסם בנה של גברון, ג'רמי, את זיכרונותיו עליה, A Woman on the Edge of Time, ששודר כ"דרמה" ברדיו BBC 4 ביוני 2019.
הערות שוליים

1 2  Helen McCarthy, "Social Science and Married Women’s Employment in Post-War Britain", Past and Present, vol. 233, no. 1 (2016), p. 280.
1 2  "'Tell the boys I loved them'", The Guardian, 4 April 2009. Retrieved 27 January 2018.
↑   Lord Gavron - obituary, The Telegraph, 8 February 2015
↑  Philip Maughan, "Hannah Gavron: a woman ahead of her time", New Statesman, 12 November 2015. Retrieved 27 January 2018.
↑  "The position and opportunities of young mothers: progression or retrogression: a study of the difficulties confronting young mothers in the contemporary family based on a comparative study of working class and middle class families", EthOS (British Library). Retrieved 27 January 2018.
1 2  Cooke, Rachel (1 בנובמבר 2015). "Jeremy Gavron: 'My mother was a woman who looked for solutions. Suicide was a solution'". The Guardian. נבדק ב-13 ביוני 2019. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Cooke, Rachel (2015-11-01). "Jeremy Gavron: 'My mother was a woman who looked for solutions. Suicide was a solution'". The Observer (באנגלית בריטית). ISSN 0029-7712. נבדק ב-2019-08-24.
↑  Steel, Liz; Kidd, Warren; Brown, Anne (2012). The Family (באנגלית). Palgrave Macmillan. p. 71. ISBN 9780230369832.
↑  Mary Eagleton and Emma Parker, The History of British Women's Writing, 1970–present, vol. 10 (London: Palgrave Macmillan, 2015), p. 115.
↑  האם השבויה: מדוע התאבדה חנה גברון?, באתר פוליטיקלי קוראת, ‏2020-05-11
↑  Helen McCarthy, "Social Science and Married Women’s Employment in Post-War Britain", Past and Present, vol. 233, no. 1 (2016), p. 270.
↑  Ann Oakley, "Optimistic pioneer of modern feminism", The Observer, 29 August 1990, p. 33.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007431516705171  BnF: cb12302617t (data)  ISNI: 0000 0000 8405 9050  LCCN: n86819194  NTA: 101877110  SUDOC: 031897398  Trove: 1004625  VIAF: 108440185   WorldCat (עם VIAF): 108440185
זליג סגל

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1933 ירושלים, פלשתינה (א"י)
 פטירה:  3 בפברואר 2015 (בגיל 82 בערך) ירושלים, ישראל
 לאום:  ישראלי
 תחום יצירה:  יודאיקה
 צאצאים:  שחר סגל 
 
זליג (עזריאל) סגל (1933 – 3 בפברואר 2015) היה מעצב, פסל, צייר ואמן יודאיקה ישראלי.
ביוגרפיה

זליג סגל נולד בשנת 1933 בירושלים במשפחה חרדית וגדל בשכונת בית ישראל. סבתו הייתה המיילדת של היישוב היהודי בחברון ואביו היה מלמד בתלמוד תורה "עץ חיים" בשכונת מזכרת משה. בילדותו למד ב"חדר" ובישיבת "מרכז הרב" וישיבת תורת אמת של חב"ד. בשנת 1949 החל ללמוד במחלקה למתכת ב"בצלאל החדש". סגל התגורר בירושלים ופעל בסדנה במתחם "חוצות היוצר" בעיר.
סגל היה נשוי עד מותו לאביבה, והיה אב לשני בנים: שחר סגל, במאי, ועידו סגל, יזם הייטק. נפטר ב-2015 לאחר מחלה קשה, בגיל 82. נקבר בירושלים.
עיקר יצירותיו של זליג סגל היה בתחום העיצוב. יצירותיו עשו שימוש בשפות שפיתחו העיצוב המודרניסטי והאמנות המינימליסטית בתוך מסגרת של יודאיקה מודרנית. בשנות ה-90 של המאה ה-20 עסק גם בציור ובפיסול מופשט.
השכלה

1954-1949 - בית הספר בצלאל החדש לאומנות ולאמנות, ירושלים.
הוראה

1968-1964 - מנהל, המחלקה למלאכת מתכת, בצלאל, אקדמיה לאמנות ועיצוב, ירושלים.
פרסים

1954-1949 - מלגת לימודים מטעם דוד בן-גוריון
1954 - מדליית ארד, טריאנלה לאמנות שימושית, מילנו, איטליה
1955 - מקום ראשון, תחרות לעיצוב סמל האוניברסיטה העברית
1964 - מקום ראשון, תחרות לעיצוב כרזת הקונגרס הציוני הכ"ו
1966 - פרס ראשון, תחרות לעיצוב מטבע יום העצמאות תשכ"ו, י"ח למדינה, בנק ישראל
1968 - פרס ראשון, תחרות לעיצוב מטבע יום העצמאות תשכ"ט, בנק ישראל
1969 - פרס ראשון, עיצוב תכשיטים, המכון הישראלי לטכנולוגיה
1987 - פרס יסלזון לעיצוב אמנות יהודית בת-זמננו, מוזיאון ישראל, ירושלים.
הערות שוליים

| --- | --- |
בקרת זהויות :  ICIA: 275319  NLI: 987007509746605171  GND: 119553465  ISNI: 0000 0003 8299 3044  LCCN: no93022792  RKD: 317343  SUDOC: 254579264  VIAF: 267197090   WorldCat (עם VIAF): 267197090
ורבאס

ערך זה עוסק בעיירה בסרביה. אם התכוונתם לנהר בסרביה ובבוסניה והרצגובינה, ראו .
וְרְבָּאס (בסרבית קירילית: Врбас, בסרבית בכתב לטיני: Vrbas) היא עיירה ורשות מקומית בסרביה, השוכנת במחוז באצ'קה הדרומי אשר בפרובינציית וויבודינה.
היסטוריה

היישוב סטארי ורבאס (ורבאס הישנה) מאוזכר בכתובים החל מהמאה ה-14 עת נשלט האזור על ידי ממלכת הונגריה. לקראת מחצית המאה ה-16 נכבש האזור על ידי צבאותיו של סולימאן הראשון, סולטאן האימפריה העות'מאנית. במהלך המלחמה ההבסבורגית-עות'מאנית (1716–1718) נכבש היישוב על ידי צבא ממלכת הבסבורג, ובהמשך נותר בשטח הספר של הממלכה מתוקף הסכם שלום פוז'ארוואץ. היישוב היה מאוכלס ברובו באוכלוסייה ממוצא סרבי ובמיעוט של הונגרים. ב-1784, תקופת שלטונו של יוזף השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה נוסד היישוב נובי ורבאס (ורבאס החדשה) והוא אוכלס ברובו על ידי מהגרים מהמרחב הגרמני, רובם מאזור וירטמברג.
בהמשך נשלט האזור על ידי האימפריה האוסטרו-הונגרית ולאחר מלחמת העולם הראשונה התאחדו נובי וסטארי ורבאס ליישוב אחד ונכללו בשטחי ממלכת הסרבים, הקרואטים והסלובנים אשר הפכה בהמשך לממלכת יוגוסלביה. העיירה הפכה למרכז חקלאי ומרכז תעשייה לעיבוד מזון. באפריל 1941 במהלך מלחמת העולם השנייה תקפה גרמניה הנאצית את יוגוסלביה והכניעה את צבאה תוך ימים אחדים. אזור באצ'קה נמסר לחזקת הונגריה. ב-1944 שוחרר האזור על ידי כוחות הצבא האדום והפרטיזנים של טיטו. לאחר המלחמה נכלל היישוב בשטח הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה. התושבים ממוצא גרמני עזבו או גורשו מיוגוסלביה. בראשית שנות ה-90 של המאה ה-20, לאחר התפרקות יוגוסלביה עברה ורבאס לחזקת סרביה.
הערות שוליים

↑  , מפקד האוכלוסין בסרביה (2011), באתר הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה בסרביה, אוחזר ב-3 באוגוסט 2018 (בסרבית).
1 2  הקהילה היהודית בוורבאס, בתוך: צבי לוקר (עורך), פנקס הקהילות - יוגוסלאוויה, הוצאת יד ושם, ירושלים, 1988, עמוד 126-123.
↑  צילום בית העלמין היהודי בוורבאס בתקופת מלחמת העולם השנייה, באתר infocenters.co.il.
↑  צילום בית העלמין היהודי בוורבאס (2002), באתר המרכז לאמנות יהודית.
↑  צילום האנדרטה בוורבאס (2018), באתר המרכז לאמנות יהודית.
↑  אתרי מורשת יהודית בסרביה, באתר jewish-heritage-europe.eu (באנגלית).
↑  צילום האנדרטה לזכר יהודי ורבאס בכרמיאל, באתר מרכז הארגונים של ניצולי השואה בישראל.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007562438505171  LCCN: n86092759  MusicBrainz: 5c11818a-8c0c-423c-9ae7-e7732ef25f99  NKC: ge1096387  VIAF: 150180959   WorldCat (עם VIAF): 150180959 
בית הכנסת בוורבאס (1920)
חולד יהודה

| חולד יהודה> מיון מדעי |
| --- | --- |
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: מכרסמים
תת־סדרה:: דמויי עכבר
משפחה:: חולדיים
סוג:: חולד
מין:: חולד יהודה
שם מדעי
 Spalax judaei
חולד יהודה (שם מדעי: Spalax judaei) הוא מין של חולד במשפחת החולדיים, החי באזור מרכז הרי יהודה. חולד זה, ביחד עם שלושה מינים אחרים של חולדים החיים בארץ ישראל מכונה חולד ארץ ישראלי.
לאחר זיהויו של חולד יהודה בשנת 2001, הביולוג, אביתר נבו תיעד דגימות בסביבה המקיפה את קיבוץ להב.
חולד יהודה יחד עם חולד גולני (ועל ידי מנגנון אחר, גם חולד עירום) נראים כחסינים לסרטן.
הערות שוליים

↑  Don E. Wilson, DeeAnn M. Reeder, Mammal Species of the World: A Taxonomic and Geographic Reference, JHU Press, 2005, ISBN 978-0-8018-8221-0. (באנגלית)
↑  Zoe Cormier, Blind mole rats may hold key to cancer, Nature News doi: 10.1038/nature.2012.11741
| יונקים בארץ ישראל  |
| --- | --- | --- |
| טורפים בישראל | גירית הדבש • גירית קוואקזית • דלק הסלעים • חמוס השלגים • סמור משויש • לוטרה אירופית • זאב מצוי • זאב זהוב אפריקאי • תן זהוב • שועל החולות • שועל מצוי • שועל צוקים • כלב ים נזירי מצוי • נמייה מצויה • צבוע מפוספס • חתול חולות • חתול ביצות • חתול בר • קרקל • נמר |  |
| אוכלי חרקים בישראל | חדף הרמון • חדף זעיר • חדף לבן-שיניים • חדף קטן • קיפוד מצוי • קיפוד המדבר • קיפוד חולות מצוי |  |
| לווייתנאים בישראל | גרמפוס אפור • דולפין מצוי קצר-חוטם • דולפינן מצוי • דולפינן אנקולי • עבשן קטלני • סטנלה מפוספסת • סטנו תלום שן • זיפיוס חלול-חרטום • ראשתן גדול-ראש • לווייתן מצוי • לווייתן גוץ |  |
| פרסתנים בישראל | ערוד • פרא • חזיר בר • אייל הכרמל • יחמור פרסי • יעל נובי • צבי הנגב • צבי מצוי • ראם לבן |  |
| מכרסמים בישראל | סנאי זהוב • יערון גדול • יערון חרמוני • יערון קטן • יערון צהוב-צוואר • חולדה מצויה • חולדת חוף • עכבר מצוי • עכבר מקדוני • קוצן מצוי • קוצן זהוב • נסוקיה • גרביל החולות • גרביל החוף • גרביל דרומי • גרביל זעיר • גרביל הערבה • גרביל סלעים • יפה זנב • מריון מצוי • מריון חולות • מריון המדבר • מריון לובי • פסמון • חולד ארץ ישראלי • בר אוגר מצוי • נברן השדה • נברן השלג • ירבוע מצוי • ירבוע גדול • נמנמן סלעים • נמנמן העצים • דורבן מצוי • נוטריה |  |
| עטלפים בישראל | עטלף פירות מצוי • יזנוב גדול • יזנוב קטן • אשמן מצוי • אשמן מצרי • לילן מצרי • פרסף גדול • פרסף הנגב • פרסף מצוי • פרסף בהיר • פרסף חיוור • פרסף גמדי • פרספון מצוי • נשפון גדול • נשפון מצוי • נשפון דק-אוזן • נשפון הגדות • נשפון פגום-אוז • כנפן מצוי • אוזנן הנגב • אוזנן החרמון • אודנן • עטלפון לבן-שוליים • עטלפון בודנהיימר • עטלפון ריפל • עטלפון אריאל • עטלפון אירופי • עטלפון סאבי • אפלול מצוי • אפלול הנגב • בלומף שחור • רמשן לילי • אשף מצוי |  |
| יונקים נוספים | שפן סלעים • ארנבת מצויה • תחש המשכן |  |
  
ערך זה הוא קצרמרבנושא יונקים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
חנה גולדברג (ציירת)

ערך זה עוסק בציירת. אם התכוונתם לפזמונאית, משוררת וסופרת, ראו .
| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1959 (בת 65 בערך) שעלבים, ישראל 
 מקום לימודים:  בית הספר לאמנות טיילר 
 תחום יצירה:  ציור 
 www.chanagoldberg.com
 
חנה גולדברג (נולדה ב-1959) היא ציירת ישראלית, ומורה לציור במכללת אמונה לאמנות בירושלים.
ביוגרפיה

גולדברג ילידת קיבוץ שעלבים בוגרת חינוך דתי-חרדי "בית יעקב" ו"חורב". סיימה בהצטיינות תואר שני בספרות חז"ל באוניברסיטה העברית בירושלים. למדה אמנות בבית הספר לאמנות Tyler School of Art של אוניברסיטת טמפל בפילדלפיה. ריכזה את מגמת האמנות באולפנה הדתית לאמנויות. מלמדת אמנות במכללת אמונה. חיה בשכונת הקטמונים בירושלים.
גולדברג היא מהאמניות הראשונות שנולדו בציבור הדתי, חיות ופועלות בתוכו. מתוך שיוך זה ניתן להבין חלק ניכר מעבודותיה.
גולדברג עוסקת בתחומים מגוונים אולם ניתן להתרשם ממספר תמות חוזרות.
בתערוכה "אמהות" בגלריית בית הספר טיילור בפילדלפיה, ובתערוכה "שולחן ערוך" שהוצגה בבית מדרש אלול בירושלים, עוסקת גולדברג בקשייה של האשה הדתית המשועבדת לתחזוקת המשפחה.
בתערוכה שהוצגה בבית האמנים בירושלים ב-2002 נראו פורטרטים ענקיים (של האמנית עצמה) מכוסים בשקיות פלסטיק. הייתה זו זעקה ויזואלית על כיסוי הראש של האישה הדתית. התערוכה נקראה "תערוכה צנועה" בעקבות הביקורת החריפה שספגה גולדברג על תערוכה קודמת שהוגדרה "כלא צנועה" ( בעיקר על עבודה בשם "הסעודה האחרונה").
בתערוכה "ירושלים של מעלה" שהוצגה בגלריה דוויק בירושלים מתארת גולדברג את עליבותן של שכונות הקטמונים בירושלים כפי שבאה לידי ביטוי בגגות הבתים עטויי כבלי חשמל ואנטנות.
המשותף לתערוכות אלה, ולתערוכות שהוצגו בהמשך, הוא ניסיון חישוף של הסבטקסט החברתי והדתי. בעבודותיה מתמודדת גולדברג עם תוכן מודחק זה ומאפשרת את העלאתו לדיון.
תערוכות יחיד

1995 - אמהות, הגלריה של Tyler School of Art, פילדלפיה
2002 - תערוכה צנועה, בית האמנים בירושלים
2003 - שולחן ערוך, בית מדרש אלול, ירושלים
2005 - כבודה בת מלך, גלריה אחרת, מכללת תלפיות, תל אביב
2006 - ירושלים של מעלה, גלריה דוויק, משכנות שאננים, ירושלים
2007 - בשיא פריחתי, בית שמואל ירושלים
2010 - מתח גבוה, גלריה הבית האדום, תל אביב
2012 - הסתר פנים, בית האמנים בירושלים.
תערוכות קבוצתיות (רשימה חלקית)

1994 - הגלריה של Tyler School of Art, פילדלפיה
1999 - אמנים חדשים, בית האמנים בירושלים
2002 - דיוקן עצמי, בית מדרש אלול, ירושלים
2003 - גבולות, בית מדרש אלול, ירושלים
2004 - אמנים מורים, אכסניית רבין ירושלים
2005 - הביאנלה לרישום ותחריט, בית האמנים בירושלים
2007 - צרובים, הצוללת הצהובה, ירושלים
2007 - הוי ארצי מולדתי, בית האמנים ע"ש זריצקי, תל אביב
2008 - שישים לישראל, גלריה לה-קוקון, המבורג, גרמניה
2009 - חומר טוב, בית אות המוצר הירושלמי, ירושלים
2009 - 1+1, בית אות המוצר, ירושלים
2010 - חורפי, גלריה הבית האדום, תל אביב
2010 - דקונסטרוקטיביזם- פירוק והרכבה, Apart.Art תל אביב
2010 - פנים אל פנים, גלריה הבית האדום, תל אביב
2011 - שחור לבן, גלריה הבית האדום, תל אביב
2012 - מטרוניתא, מוזיאון עין חרוד.
חורבת כמון

חורבת כמון היא אתר ארכאולוגי בו נתגלו שרידי בית חווה של משפחה יהודית עם מקווה טהרה. האתר נמצא על הצלע המזרחית של הר כמון, מערבית ליישוב הבדואי כמאנה בגובה של 550 מטר מעל גובה פני הים.
ארכאולוגיה

האתר התגלה ונפגע בשנת 2003 תוך כדי עבודות פיתוח של משרד השיכון ביישוב כמאנה. חלק מבתי היישוב בנויים על שרידי החורבה, לכן בוצעה חפירה במקטע יחסית קטן של החורבה. נחפרו שתי שכבות, האחת מתוארכת למאה הראשונה והשנייה לספירה. השכבה השנייה באתר, מתוארכת למאה השלישית לספירה.
ממצאים

הממצאים במקטע החפירה הקטן שבוצע חשף בשכבה השנייה שרידי מבנה המזכיר מאוד מקווה טהרה. למבנה שלוש מדרגות היורדות לבריכה קטנה, על קירות המבנה טיח אפור, שהוא אופייני למקוואות טהרה. בבריכה עצמה נמצאו שברי קנקנים מסגנון הקנקנים שיוצרו בשיחין ואופייניים ליישוב היהודי בגליל.
בשכבה הראשונה נתגלו שרידי מבנה מהמאה השלישית לספירה. למבנה היה חצר ומדרגות שהובילו לקומה שנייה. במבנה נתגלו גם שרידי מטבח וחרסים של קנקני בישול וסירים שסגנונם מעיד שיוצרו בכפר חנניה. כלים מכפר חנניה היו נפוצים בקרב האוכלוסייה היהודית בגליל.
על פי הממצאים במקום, הארכאולוג משה הרטל מסיק שכנראה מדובר בבית חווה בו גרה משפחה יהודית וזאת על פי חיבור מכלול הממצאים במקום.
הערות שוליים

1 2 3 4 5  משה הרטל, חורבת כמון: חווה של יהודים בגליל, באתר antiquities.org.il
↑  Eitan Klein, חורבת בית-בד יישוב יהודי מימי הבית השני ואתר כנסייתי מהתקופה הביזנטית.pdf
חולד כסוף

| חולד כסוף |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: מכרסמים
תת־סדרה:: Hystricognatha
משפחה:: מכרתניים
סוג:: חולד כסוף
מין:: חולד כסוף
שם מדעי
 Heliophobius argenteocinereus ‏פטרס, 1846

חולד כסוף (שם מדעי: Heliophobius argenteocinereus) הוא מין של מכרסם תת-קרקעי וחצי עיוור, יחידי בסוגו, במשפחת המכרתניים בה מצוי גם המין חולד עירום. למרות השם חולד הוא שייך לקבוצה שונה.
כמו לרוב המכרתניים גם חולד זה הוא יצור קטן, בעל עיניים זעירות אך שיניים עצומות הבולטות אל מעבר לפה. הוא שעיר ובעל פרווה כסופה שנתנה לו את שמו. הוא מגיע לאורך 10-20 ס"מ ולמשקל 160 גרם.
חולד זה חי בטבע בערבות העשב והסוואנות של דרום קניה, טנזניה ועד זאיר, מרכז מוזמביק ומלאווי. הוא נחשב ליצור תת-קרקעי החי בבדידות ותוקף באגרסיביות כל יצור שמתקרב אליו.
לא ידוע הרבה עליו או על תפוצתו אך הוא אינו בסכנת הכחדה ממשית.
הערות שוליים

↑  חולד כסוף באתר הרשימה האדומה של IUCN
זוג קופר

בפיזיקה של חומר מעובה, זוג קופר, או זוג BCS, הוא זוג אלקטרונים (או פרמיונים אחרים) הקשורים יחדיו בטמפרטורה נמוכה. המצב תואר לראשונה בשנת 1956 על ידי הפיזיקאי האמריקאי לאון קופר. קופר הראה כי משיכה קטנה בין אלקטרונים במתכת יכולה לגרום למצבים של שני אלקטרונים להיקשר זה לזה. במוליכות-על קונבנציונלית, המשיכה נגרמת כתוצאה מאינטראקציית אלקטרון-פונון. מצב של זוג קופר הוא הגורם למוליכות על, כפי שמתואר על ידי תאוריית BCS שפותחה על ידי ג'ון ברדין, לאון קופר וג'ון שרייפר, שזכו עליה בפרס נובל בשנת 1972.
למרות שזיווג קופר הוא אפקט קוונטי, ניתן להסביר את התופעה באמצעים קלאסיים מופשטים. אלקטרון במתכת לרוב מתנהג כחלקיק חופשי. שאר האלקטרונים דוחים את האלקטרון על ידי מטענם השלילי, והיונים החיוביים מושכים אותו ויוצרים את הסריג הקשיח במתכת. משיכה זו מעוותת את הסריג היוני על ידי קירוב האלקטרונים ליונים, ומגדילה את צפיפות המטען החיובי של הסריג בקרבת האלקטרון. המטען החיובי יכול כעת למשוך אלקטרונים נוספים. משיכה זו יכולה להתגבר על הדחייה מהאלקטרונים הקרבים ולגרום להם להפוך לזוג.
אנרגיית הצימוד היא חלשה, מסדר גודל של  {10}^{-3}eV, והאנרגיה התרמודינמית יכולה להפריד בקלות בין הזוגות. על כן, רק בטמפרטורות נמוכות נצפה שמספר משמעותי של אלקטרונים יימצאו בזוגות קופר.
האלקטרונים בזוגות לא בהכרח קרובים, היות שהאינטראקציה היא לטווח ארוך, ועל כן הם יכולים להיות במרחק של מאות ננומטרים זה מזה. מרחק זה גדול לרוב מהמרחק הבין-אלקטרוני, ולכן זוגות קופר רבים תופסים את אותו המרחב. זוג קופר הוא בוזון אפקטיבי המורכב משני אלקטרונים בעלי ספין חצי, ועל כן הספין שלו יכול להיות 0 או 1. משמעות הדבר היא שפונקציית הגל שלו היא סימטרית תחת חילוף חלקיקים, ועקרון האיסור של פאולי לא חל עליו.
תאוריית BCS שמישה גם למערכות של פרמיונים אחרים, כמו הליום-3. אכן, זוגות קופר גורמים לנוזליות-על של הליום-3 בטמפרטורות נמוכות. ניתן גם להרכיב זוגות קופר משני בוזונים. כאן הזיווג נוצר באמצעות שזירה בסריג אופטי.
קשר למוליכות-על

הנטייה של זוגות קופר במערכת היא 'להתעבות' למצב היסוד הקוונטי שאחראי לתכונות הייחודיות של מוליכות-על.
קופר התייחס במקור רק למקרה של זוג מבודד במתכת. מאוחר יותר, כאשר הוא התייחס למצב יותר מציאותי של ריבוי זוגות אלקטרונים, כפי שהובהר בתאוריית BCS, הוא מצא שהזיווג פותח פער בספקטרום רציף של רמות אנרגיה מותרות של האלקטרונים, כך שכל עירור של המערכת חייב להיות בעל כמות מינימלית כלשהי של אנרגיה. פער העירור הזה מוביל למוליכות-על, שכן עירור קטן (כגון פיזור של אלקטרונים) הוא אסור.
הרברט פרוליך הציע לראשונה כי האלקטרונים מתנהגים כזוגות המצומדים על ידי תנודות בסריג המתכת. ניתן להסיק זאת באמצעות אפקט האיזוטופ הנפצה במוליכי-על.
התאוריה של קופר היא כללית למדי ובלתי תלויה באינטראקציה הספציפית בין האלקטרון לפונון. תאורטיקנים מהתחום של חומר מעובה הציעו מנגנון זיווג המבוסס על קשר אחר בין אלקטרון לאקסיטון או בין אלקטרון לפלזמון, אך טרם נצפתה אינטראקציית זיווג שכזו במתכת.
הערות שוליים

↑  Cooper, Leon N. (1956). "Bound electron pairs in a degenerate Fermi gas". Physical Review. 104 (4): 1189–1190. Bibcode:1956PhRv..104.1189C. doi:10.1103/PhysRev.104.1189.
1 2 3  Nave, Carl R. (2006). "Cooper Pairs". Hyperphysics. Dept. of Physics and Astronomy, Georgia State Univ. נבדק ב-2008-07-24.
↑  Kadin, Alan M. (2005). "Spatial Structure of the Cooper Pair". Journal of Superconductivity and Novel Magnetism. 20 (4): 285. arXiv:cond-mat/0510279. doi:10.1007/s10948-006-0198-z.
↑  Feynman, Richard P.; Leighton, Robert; Sands, Matthew (1965). Lectures on Physics, Vol.3. Addison–Wesley. pp. 21–7, 8. ISBN 0-201-02118-8.
↑  Cooper Pairs of Bosons
↑  Nave, Carl R. (2006). "The BCS Theory of Superconductivity". Hyperphysics. Dept. of Physics and Astronomy, Georgia State Univ. נבדק ב-2008-07-24.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4346549-3
חיים רבי

| --- | --- |

הרב חיים רבי
 לידה:  5 באוגוסט 1953 (בן 71) כ"ד באב ה'תשי"ג ירושלים
 מדינה:  ישראל
 מקום מגורים:  חולון
 מקום פעילות:  חולון, גוש דן
 השתייכות:  חרדי-ספרדי
 תחומי עיסוק:  רב, מחזיר בתשובה, נשיא מוסדות עטרת חכמים
 רבותיו:  הרב עובדיה יוסף, הרב שריה דבליצקי
 תלמידיו:  הרב ליאור גלזר
 חיבוריו:  יקרא דחיי, עבד ה', עבד לעבדי ה', הנהגות ו' חלקים
 בת זוג:  הרבנית דליה רבי (לבית שהר)
 צאצאים:  הרב אליהו רבי
הרב חיים רבי (נולד בכ"ד באב תשי"ג, 5 באוגוסט 1953) הוא רב חרדי-ספרדי, מחזיר בתשובה, ראש מוסדות עטרת חכמים, ומחבר ספרי הלכה ומוסר.
ביוגרפיה

נולד בירושלים לשרה ולאליהו רבי, שעלו מאירן בניסן תש"א (1941) והתיישבו בשכונת הבוכרים בירושלים.
למד בתלמוד תורה בני ציון, לאחר מכן למד בישיבה קטנה ב"ישיבת השרון", ובישיבה גדולה "אור התורה" בבני ברק. בשנת תשכ"ט (1969) נפטר אביו מפגיעת פגז, ובשל כך חזר לירושלים כדי לסעוד את אמו, ועבר ללמוד בכולל "שושנים לדוד" בירושלים.
בכ"ט חשוון תשל"ז (אוקטובר 1976) נישא לדליה שהר. למד בכולל שושנים לדוד בתל אביב, שם הכתירו אותו האברכים עצמם לראש הכולל עליהם.
הקים בשכונת תל-גיבורים בחולון את מוסדות וישיבת עטרת חכמים. בשליחות רבו הרב עובדיה יוסף.
הרב רבי הוא ממורי הדרך של התוכנה החינמית תורת אמת.
נוהג להטיל תכלת בציצית.
חיבוריו

יקרא דחיי - עוסק בהלכות אבלות.
עבד ה' - עוסק באמונה וביטחון.
עבד לעבדי ה'- על מעלת אמונת חכמים.
הנהגות אנשי קודש - על ענייני הקדושה
הנהגות לשבת קודש- ענייני שבת.
הנהגות יום יום - איסוף דברי תורה משיעורו היומי של הרב רבי.
הנהגות עין טובה - על מעלת שמירת עיניים והקדושה
הנהגות אהבת ישראל
הנהגות אמונה מעשית
הנהגות שאלה יפה, שאלות שנשאל הרב רבי בעלוני דעת זקנים
הנהגות תפילה הלכות תפילת העמידה
מתלמידיו

הרב אברהם ישראל, ראש בית המדרש ורב קהילת "אוהל אברהם" בבת-ים ומחבר סדרת הספרים ואין למו מכשול.
הרב יוסף בן שושן ראש קהילת יביע אומר יבנה
הרב חגי לוי, ראש בית המדרש עטרת ישועה בבת-ים.
הרב חיים יפה, ראש כולל "שובה ישראל" בחולון.
הרב אליהו רבי, בנו, ראש הכולל "עטרת חכמים".
הרב אלון כהן, ראש קהילת 'הדרת מלך' באזור.
הרב ליאור גלזר, ראש מוסדות "פתח הדביר" ב"ב, מגיד מישרים.
הרב יצחק פדידה, ראש קהילת חובת הלבבות באשדוד.
הרב ישי פרקש, ראש קהילה בבת ים
הרב יניב אבולוף הכהן, רב קהילת "שער המלך" רמלה
הרב ש. פנחסי ראש כולל הספרדי בני ברק
הערות שוליים

↑  אתר הבית של תורת אמת
↑  רבנים בני זמנינו שלובשים תכלת - עמוד 2 - פורום אוצר החכמה, באתר forum.otzar.org
ערך זה הוא קצרמרבנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
זלמן זילברצווייג

| --- | --- |

 לידה:  27 בספטמבר 1894 אוזורקוב, רפובליקת פולין 
 פטירה:  25 ביולי 1972 (בגיל 77) לוס אנג'לס, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 עיסוק:  במאי תיאטרון, מחזאי, שחקן תיאטרון, היסטוריון של תיאטרון יידיש ומתרגם ליידיש
 
זלמן זילברצווייג (ביידיש: זילבערצווייג; בפולנית: Zalman Zylbercweig;‏ 27 בספטמבר 1894, אוזורקוב, מחוז לודז', פולין הרוסית – 25 ביולי 1972, לוס אנג'לס) היה מחזאי, שחקן תיאטרון, היסטוריון של תיאטרון יידיש ומתרגם ליידיש.
חייו

זילברצווייג נולד ב-1894, בנו של צבי הירש, סופר עברי שפרסם ב"הצפירה" והיה עיתונאי שפרסם בעיתון "לאָדזער נאכריכטען". ב-1896 עברה המשפחה ללודז'. הוא למד בחדר מתוקן ואחרי כן למד זמן קצר בישיבה של הרב יצחק יעקב ריינס בלידא. אחרי לימודיו עבד כפקיד בבית מסחר. ב-1924 עזב את לודז' ועלה לארץ ישראל. ב-1926 עזב לארצות הברית, ואחרי שלושה חודשים חזר לארץ ישראל. יותר מאוחר נסע בכל העולם לצורך עבודתו על הלקסיקון לתיאטרון יידיש שכתב. בין היתר ביקר בארגנטינה, בפולין, בצרפת ובאנגליה. ב-1927 התיישב בניו יורק והתחיל לעבוד בסניף האמריקאי של ייווא. ב-1948 עבר ללוס אנג'לס, שם הגיש תוכנית רדיו משלו. בנוסף היה חבר בוועדה לחינוך יהודי ויו"ר הסניף המקומי של ייווא.