stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הליודורוס (פילוסוף, המאה ה-6)
הערות שוליים

↑  הגיית שמו ביוונית: הליודורוס, במלעיל דמלעיל (ההטעמה בהברה השלישית מהסוף).
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: no2020096160  VIAF: 24746356   WorldCat (עם VIAF): 24746356 
ערך זה הוא קצרמרבנושא פילוסופים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
גליאון

גליאון ספרדית מן המאה ה-16
גַלֵיאוֹן (באנגלית: Galleon, בספרדית: Galeón) היה סוג של אוניית מפרשים חמושה גדולה בעלת כמה סיפונים, שהייתה בשימוש מדינות באירופה מן המאה ה-16 עד המאה ה-18, למטרות מלחמה ומסחר.
מקור השם

השם "גליאון" היה בשימוש זמן רב לפני שסוג האוניות המתואר כאן נכנס לשירות. המושג "גליאון" ניתן בתחילה לגליאות, ספינות משוטים למטרות מלחמה שהיו נהוגות במהלך ימי הביניים. היסטוריונים מן המאה ה-12 והמאה ה-13 כינו בשם "גליאון" ספינות משוטים בעלות 60, 64 ו-80 משוטים, שנועדו למטרות מלחמה ולמסעות חקר. גם בתיאורי מסעי הצלב מוזכרים גליאונים וגליאוטים, ונראה שמדובר בגליאות האמורות. מאוחר יותר החל המונח "גליאון" להתייחס לספינות המונעות במפרשים, ומשמעותו השתנתה לאוניית מלחמה חמושה היטב.
היסטוריה

הגליאון היה חוליה בשרשרת התפתחותן של אוניות מסחר ומלחמה שהיו יכולות להפליג בימים הסוערים שמצפון וממערב לאירופה. הגליאות שהיו מקובלות בעולם העתיק ובימי הביניים התאימו לשיט במימי הים התיכון השקט יחסית, ולא היו יכולות לעמוד בסערות ובגלים הגבוהים של חופי אירופה. מול חופים אלה הפליגו ספינות שהיו מצוידות במפרש ומונעות על ידי הרוח, ובנויות כך שיוכלו לעמוד בדרישות המסחר והמלחמה באזורים אלה. במאה ה-15, עם התעצמותם של מסעות הגילויים של ספרד ופורטוגל ברחבי העולם, הופיע הקאראק (Carrak‏), אונייה שהייתה יכולה להפליג באוקיינוס: היא הייתה גדולה דיה כדי לעמוד בגלים הגדולים וגם כדי לשאת די אספקה ומזון למסעות ארוכים.
ספינת הגליאון הייתה שכלול של ספינת הקאראק. היא הייתה בעלת גוף ארוך יותר וצור חרטום נמוך יותר, וכן חתך צר יותר. האורך הרב יותר אפשר יציבות רבה יותר בעת השיט יחד עם יכולת תמרון גבוהה יותר, והחתך הצר צימצם את התנגדות הרוח והגדיל את מהירות האונייה. ירכתי הגליאון היו רבועים, לעומת הירכתים המעוגלות יותר של הקאראק, והקטנת צור החרטום אפשרה התקנת מעין זרבובית או גליף חרטום.
ספינות הגליאונים בפורטוגל היו קטנות יותר מן הקאראק, שהייתה ספינה גדולה מאוד יחסית לזמנה, כ-1,000 טון, לעומת הגליאונים שהיו חצי מזה. מאידך, הגליאונים שהפליגו ממנילה לספרד החדשה עלו בסופו של דבר בגודלן על 2,000 טון. הספינות מטיפוס קאראק היו בעלות חימוש קל יחסית, ונועדו בעיקר להעברת מטען בדרך הים. הגליאונים, לעומתן, נועדו מלכתחילה לשימוש מלחמתי, והיו בעלות מבנה חזק יותר, וחימוש כבד יותר. למרות זאת, הן היו זולות יותר מן הקאראק; במחירן של שלוש ספינות מטיפוס קאראק ניתן היה לבנות חמישה גליאונים.
כמה מדינות טוענות לזכות הראשונים בבניית גליאונים, אך בפועל בנתה כל מעצמה ימית לחופי האוקיינוס האטלנטי גליאונים, תוך התאמה לצרכיה הייחודיים. מקובל שדגם ספינת הגליאון הטוב ביותר נבנה בספרד על ידי רב החובל ומתכנן הספינות אלווארו דה באזאן, באמצע המאה ה-16.
הגליאון הונעה על ידי הרוח בלבד, באמצעות מפרשים שנישאו על שלושה או ארבעה תרנים. התורן האחורי נשא בדרך כלל מפרש לטיני. מפרשים אלה הוחלפו במפרשים רבועים באוניות המפרש של המאות הבאות. כאמור, בגליאון נעשה שימוש מלחמתי ומסחרי; הגליאונים הגדולים ביותר היו הספינות שהובילו זהב ואוצרות ממרכז אמריקה ומהפיליפינים לספרד. הגליאונים היוו כלי מרכזי בהשתלטות הפורטוגלים והספרדים על העולם החדש, בשל יכולתן לשאת מספר רב של חיילים וכמות גדולה של אספקה אל הארצות החדשות שמעבר לאוקיינוס, וסחורות רבות בדרך חזרה. ספינות גליאון רבות עברו הסבות מייעוד מלחמתי לייעוד מסחרי וחוזר חלילה, לעיתים כמה פעמים במהלך שירותן. אוניות המלחמה העיקריות שלחמו עם הארמדה הספרדית ונגדה ב-1588 היו גליאונים: הגליאונים של הצי הספרדי הוכיחו את עמידותן ושרידותן, ואילו הגליאונים של הצי הבריטי נבנו במיוחד כדי שתהיינה מהירות וזריזות.
הגליאונים היו חוליה חשובה בתהליך התפתחותן של אוניות המפרש, ולמעשה היוו את אב הטיפוס של כל האוניות שהתפתחו אחריהן במאתיים וחמישים השנים הבאות. הגליאונים הוסיפו לשמש כאוניות מלחמה וסוחר עד להופעתם של סוגי אוניות חדשים שלהן חִבֵּל מתוחכם יותר, ובהן אוניות הקו, שהחליפו את הגליאונים כאוניות המלחמה עיקריות במהלך המאה ה-18.
מבנה ואפיונים

שדרית הגליאונים נבנתה מעץ אלון, התרנים מאורן, והגוף מעצים אחרים כמו מילה. אף על פי שהגליאון הייתה זולה מהקאראק, עדיין נדרשו משאבים ניכרים כדי לבנותה. גליאונים לשימוש מסחרי נבנו בדרך כלל על ידי התאגדות של אנשי עסקים שהשקיעו יחד במיזם. מאפייניה הבולטים של הגליאון היו הזרבובית שהתמשכה בראש החרטום, המפרש הלטיני על התרנים האחוריים ויציע הירכתיים הרבוע. בגליאונים גדולים נוסף מאחור תורן רביעי, שנשא גם הוא מפרש לטיני.
תנאי החיים הקשים בהפלגות ארוכות בים הביאו לתמותה רבה בקרב הצוות, עקב מחלות, תאונות ופעולות מלחמתיות. בשל כך נבנתה מערכת החִבֵּל כך שניתן יהיה להשיט את האונייה על ידי צוות מצומצם בלבד, במקרי חירום.
גליאונים מפורסמים

סאו ז'ואו בפטיסטה (São João Baptista), שכונתה "בוטאפוגו" (Botafogo), הייתה אוניית המלחמה החזקה ביותר בעולם כאשר הושקה בשנת 1534 בפורטוגל.
הגליאון אדלר פון ליבק (Adler von Lübeck‏) הייתה האונייה הגדולה בעולם כאשר הושקה ב-1566. הגליאון הייתה חלק מהצי של העיר ליבק, אחת מערי ההנזה; אורכה היה כ-80 מטרים ונפחה בין 2,000 ל-3,000 טון.
הגליאון של מנילה (Galeón de Manila‏) היה כינוין של ספינות סוחר ספרדיות שחצו את האוקיינוס השקט פעם או פעמיים בשנה, והובילו סחורות רבות ערך ממנילה לאקפולקו, בספרד החדשה.
סאן סלבדור הייתה אוניית הדגל של חואן רודריגס קבריו במסעות הגילוי שלו לאורך החוף המערבי של אמריקה הצפונית בשנת 1542.
גולדן היינד (Golden Hind‏) הייתה אונייתו המפורסמת של סר פרנסיס דרייק. באונייה זו הפליג דרייק מסביב לעולם בשנים 1577–1580.
ארק ראלי (Ark Raleigh), גליאון שתוכננה ונבנתה על ידי סר וולטר ראלי. מאוחר יותר נרכשה האונייה על ידי הכתר האנגלי, ולורד הווארד, אדמירל הצי, קבע אותה כספינת הדגל שלו בעת הקרב עם הארמדה הספרדית ב-1588. בתקופה זו שונה שמה של האונייה לארק רויאל.
Revenge הייתה אוניית הדגל של פרנסיס דרייק בעת הקרב עם הארמדה הספרדית. האונייה נלכדה בידי הספרדים ליד האיים האזוריים ב-1591, וטבעה בעת ההפלגה חזרה לספרד.
סאו מרטינו (São Martinho) הייתה אוניית הדגל של אלונסו פרס דה גוזמן, הדוכס השביעי ממדינה-סידוניה, מפקד הארמדה הספרדית.
טריומף הייתה הגליאון הגדולה ביותר של האנגלים. בעת הקרב עם הארמדה הספרדית פיקד על האוניה סר מרטין פרובישר, מיורדי הים המפורסמים בתקופה האליזבתנית.
דאטֶה מארו (ביפנית: 伊達丸) הייתה גליאון שנבנתה ביפן, וחצתה בשנת 1614 את האוקיינוס השקט עד ספרד החדשה. הגליאון נבנתה על פי הדגם הספרדי, שנקרא ביפן נאנבאן סֶן. ב-1617 נמכרה האונייה לספרדים, ושמה הוחלף לסאן חואן באוטיסטה.
נואסטרה סניורה דה לה קונספסיון (Nuestra Señora de la Concepción) הייתה גליאון פורטוגזית, שכונה גם "קאגאפואגו" (Cagafuego) בשל עוצמת האש הרבה של תותחיה (משמעות הביטוי הפורטוגזי היא "מחרבנת אש"). למרות עוצמתה, נלכדה האונייה בידי פרנסיס דרייק ב-1578, ועליה אוצר גדול: תפוקה של שנה שלמה ממכרות במרכז אמריקה בשווי של כ-400,000 פסו (שווה ערך לכ-12 מיליון לירות שטרלינג כיום).
פדרה אטרנו (Padre Eterno), גליאון פורטוגזית שהושקה ב-1663, נחשבה לאונייה הגדולה ביותר בעולם בזמנה, נשאה 144 תותחים והייתה יכולה לשאת כ-2,000 טון מטען.
ואסה הייתה גליאון שוודית שהושק ב-1627, אך טבעה בהפלגת הבכורה שלה ב-1628. האונייה נמשתה ב-1961, שוחזרה ושומרה; זוהי הגליאון המקורית היחידה ששרדה.
גליאון ספרדית יורה בתותחיה
גליאון מוונציה, המאה ה-16. ניתן לראות את מאפייני הגליאון: הזרבובית המתמשכת מן החרטום, המפרש הלטיני על התורן האחורי (מגולגל על הסקריה) והירכתים הרבועות
שחזור של הגליאון היפנית דאטה מארו, שנקראה לאחר מכירתה לספרדים סאן חואן באוטיסיטה
מופע המחצית של סופרבול LVII

מופע המחצית של סופרבול LVII, הידועה רשמית בשם אפל מיוזיק מופע המחצית של סופרבול LVII, אשר התקיים ב-12 בפברואר 2023, באצטדיון סטייט פארם בגלנדייל, אריזונה, כחלק מסופרבול LVII. ששודרה בטלוויזיה בארצות הברית על ידי רשות השידור פוקס, פוקס דפורטס ואפליקציות פוקס ספורט ו-NFL, והייתה המחצית הראשונה של הסופרבול בחסות אפל מיוזיק. הזמרת הברבדית ריהאנה הייתה בראש המופע, במסגרתו ביצעה את מיטב להיטיה, כמו גם הכריזה על היריון שני.
זוהי תוכנית המחצית הנצפית ביותר בסופרבול בכל הזמנים, עם למעלה מ-121 מיליון צופים.
רקע והכרזה

באוקטובר 2019, חשפה ריהאנה למגזין "ווג" שהיא דחתה הצעה מליגת הפוטבול האמריקאית (NFL) להופיע במופע המחצית של סופרבול LIII בעקבות סולידריות עם תקרית קולין קאפרניק. בשנת 2016, קאפרניק כרע ברך במהלך ההמנון הלאומי בתחילת משחקי NFL במחאה על אכזריות המשטרה ואי-שוויון גזעי בארצות הברית. מאוחר יותר, הוא הגיש תלונה נגד NFL ובעליה בנובמבר 2017, והאשים אותם בשיתוף פעולה שנועד להרחיק אותו מהליגה. קאפרניק חזר בו מהתלונה בפברואר 2019, לפני סופרבול LIII, לאחר שהגיע להסדר סודי עם NFL.
ב-22 בספטמבר 2022, ה-NFL הודיעו כי נותן החסות החדש למופע המחצית של הסופרבול יהיה אפל מיוזיק החל מסופרבול LVII, ויחליף את נותנת החסות פפסי. אפל מיוזיק החליפה את פפסי, שנתנה חסות לעשר הופעות במחצית הקודמות. טרם הכרזת המופע הופיעו דיווחים בתקשורת טענו ברשתות החברתיות שהזמרת והיוצרת האמריקאית טיילור סוויפט תהיה בראש המופע הראשית, בהתבססות על הקשרים שלה עם אפל ועם יריבתה המסורתית של פפסי, קוקה-קולה. לאחר מכן, מקורות שונים דיווחו שסוויפט דחתה את ההצעה, בטענה שהיא לא תעשה את מופע המחצית עד שתהליך הקלטות מחודשות שלה יושלם; מקורות אחרים אמרו שסוויפט מעולם לא נקבעה למשבצת.
ב-25 בספטמבר 2022, ב-NFL הודיעו שריהאנה תעמוד בראש תוכנית המחצית. המופע היה להופעה החיה הראשונה של ריהאנה מזה חמש שנים מאז הופיעה בטקס פרסי גראמי ה-60 בשנת 2018. בריאיון עם נדסקה אלכסיס מאפל מיוזיק, מספר ימים לפני מופע המחצית, ריהאנה אמרה שקיימות למופע עצמו 39 גרסאות שונות של רשימות שירים.
בימים שקדמו למופע המחצית, ריהאנה דיברה בריאיון עם נייט ברלסון שהיא עשויה להציג אורח "בהפתעה". בעקבות התוכנית אושר כי היא בהיריון בנה השני. ההופעה של ריהאנה במופע המחצית של סופרבול 2023 צברה בסך הכול 121.017 מיליון צפיות ברחבי הטלוויזיה והפלטפורמות הדיגיטליות, מה שהופך אותו למופע המחצית הראשון הנצפה ביותר בכל הזמנים לאחר שעקף את הופעתה של קייטי פרי במופע המחצית של סופרבול XLIX.
ביקורת

כריס ריצ'רדס ממגזין וושינגטון פוסט האמין שריהאנה "גרמה להופעה הגדולה בחייה להיראות קלה". מארק בומונט מאינדפנדנט העניק למופע 5 כוכבים מתוך חמישה, וכינה את ההופעה "הצלחה רועמת". ג'ייסון למפייר מאנטרטיינמנט ויקלי כינה את זה "החזר עם הימור נמוך" עבור ריהאנה. קולמן שפילדה מ-Daily Beast טען כי "ההופעה של ריהאנה אולי לא הייתה באותה רמה של המופעים הקודמים, אך זו הייתה ריהאנה באופן מובהק. היא נתנה לעולם לנוע סביבה, להציג עשרות שנים של כוח והשפעה כאילו היא פשוט נכנסה לעבודה". רוב שפילד ממגזין רולינג סטון הדגיש את הכריזמה של ריהאנה כסיבה לכך שהמופע עבד היטב ללא אורחים או הפתעות. עם זאת, הוא ציין ש"הבחירה בשני שירים רצופים של קניה וסט", "All of the Lights" ו-"Run This Town" הייתה מוזרה מאד. ג'ורג וארגה מסן דייגו יוניון טריביון הסביר מדוע המופע היה "יותר ניצחון של כוראוגרפיה" מאשר מוזיקה, והוסיף כי "ריהאנה דחסה כל כך הרבה שירים לסט שלה". בובי אוליבייה מ-NJ.com מתח ביקורת על בחירות רשימת השירים והרגיש שריהאנה לקתה בחסר, וקבע כי "מופע המחצית הזה ייזכר כאחת מההצעות הכי עלובות בעת האחרונה".
באתר הספורט אתלטיק דירגו אותו כמופע המחצית השלישי הטוב ביותר בכל הזמנים, בעוד שבמגזין הרולינג סטון דירגו אותו במקום השמיני.
השפעה מסחרית

בעקבות ההופעה של ריהאנה, דיווח מגזין בילבורד שקטלוג השירים שלה קיבל זינוק של 140% בכל שירותי הסטרימינג בארצות הברית. בתאריכים 12–13 בפברואר זכו השירים שלה ל-62.2 מיליון זרמים רשמיים. מבחינת מכירות, היא מכרה 42,000 הורדות בארצות הברית במהלך היומיים האלה. "Umbrella" ו-"Diamonds" היו השירים המוזרמים ביותר של ריהאנה בעקבות ההופעה, עם 3.8 מיליון ו-3.2 מיליון סטרימים בתקופה של 12–13 בפברואר בהתאמה. בשבוע שהסתיים ב-16 בפברואר, דיווחה MRC Data שריהאנה הרוויחה 166.13 מיליון זרמים לפי דרישה בארצות הברית על פני קטלוג השירים המלא שלה. בכך היא קיבלה את שבוע הסטרימינג הטוב ביותר שלה בארץ אי פעם. כתוצאה מכך, כמה משיריה נכנסו מחדש למצעד הבילבורד הוט 100, כולל "Umbrella" במקום ה-37, "Diamonds" במקום ה-44, ו-"We Found Love" שנמצא במקום ה-48.
בשבוע שלאחר ההופעה, אלבומיה של ריהאנה Good Girl Gone Bad‏ (2007) ו-Anti ‏(2016) נכנסו מחדש ל-50 הראשונים של מצעד האלבומים האוסטרלי במקום ה-32 וה-35 בהתאמה. באותו שבוע, שני האלבומים גם נכנסו מחדש למצעד האלבומים הבריטי; Anti במקום ה-39 ו-Good Girl Gone Bad במקום ה-42. בנוסף, אלבומה של ריהאנה מ-2010, Loud הגיע למקום ה-81. במצעד האלבומים הנורווגיים ארבעה מהאלבומים של ריהאנה נכנסו ל-40 הראשונים באותו שבוע, כולל Anti במקום ה-19, Unapologetic‏ (2012) במקום ה-27, Good Girl Gone Bad: Reloaded‏ (2008) במקום ה-36 ו-Loud במקום ה-40.
באותו שבוע, אלבומי האולפן של ריהאנה מכרו בסך הכל 142,000 יחידות שוות ערך לאלבומים בארץ. כשבוע וחצי לאחר ההופעה ב-25 בפברואר, חמישה מאלבומי האולפן של ריהאנה נכנסו לטופ 50 של מצעד הבילבורד 200. Anti ‏(2016) הגיע למקום השמיני והצליח להרוויח 36,000 אלבומים שווים בארץ, עלייה של 166%, לפי MRC Data. יתר על כן, Good Girl Gone Bad ‏(2007) במקום 15, Unapologetic ‏(2012) במקום 18, Loud ‏(2010) במקום 26, ו-Talk That Talk ‏(2011) במקום 49.עם ההישג הזה, ריהאנה הפכה למערכה השביעית בלבד שממקמת לפחות חמישה אלבומים ב-50 הראשונים במצעד בילבורד 200 ב-50 השנים האחרונות.
רשימת השמעה

להלן רשימת השירים שביצעה ריהאנה במסגרת מופע המחצית של סופרבול LVII:
"What's My Name?" (הקדמה)
"Bitch Better Have My Money" (מכיל אלמנטים של "Phresh Out the Runway")
"Where Have You Been" (מכיל אלמנטים של "Cockiness (Love It)")
"Only Girl (In the World)"
"We Found Love" (מכיל אלמנטים של "S&M")
"Rude Boy" (רמיקס של די ג'יי קלין; מכיל אלמנטים של "Kiss It Better")
"Work"
"Wild Thoughts"
"Pour It Up" (מכיל אלמנטים של "Birthday Cake",‏ "Numb", ו-"Pose")
"All of the Lights"
"Run This Town"
"Umbrella"
"Diamonds"
פרסים ומועמדויות

| שנה | פרס | קטגוריה | מועמד(ים) | תוצאה | מקור |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2024 | פרס אמי האמנותי | עיצוב ההפקה הטוב ביותר לספיישל וראייטי | ברוס רודג'רס, שלי רודג'רס, לינדזי ברסלאור, מריה גרסיה ולילי רודג'רס | זכייה |  |
| 2024 | פרס אמי האמנותי | הבימוי הטוב ביותר לספיישל וראייטי | האמיש המילטון ושון קרטר | זכייה |  |
| 2024 | פרס אמי האמנותי | הניהול המוזיקלי הטוב ביותר | אדם בלקסטון ועומר אדוארדס | מועמדות |  |
| 2024 | פרס אמי האמנותי | הניהול הטכני, עבודת המצלמה ובקרת הווידאו הטוב ביותר בספיישל | אריק בקר, דייוויד אלפנו, רוד ורדל, רוב בלטון, דני בונילה, קארי ד'אלסנדרו, קית' דיקר, שון פלנרי, קווין פרנץ', שון הארקינס, הלנה ג'קסון, טיילר נייט, טורה ליביה, אלן מריווית'ר, אן פוטר, ג'ופרה רוזרו, קיאן סאפיארי, קייסי רוש וכריסטופר ריביצקי | מועמדות |  |
פול נאש

| --- | --- |

פול נאש, דיוקן עצמי, חיתוך עץ, 1923
 לידה:  11 במאי 1889 קנזינגטון, הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד 
 פטירה:  11 ביולי 1946 (בגיל 57) Boscombe, הממלכה המאוחדת 
 מקום לימודים:  בית הספר סלייד לאמנות יפה (1910, 1911)  המכללה לאמנות ועיצוב צ'לסי 
 תקופת הפעילות:  1912–1945 (כ־33 שנים) 
 תחום יצירה:  ציור 
 זרם באמנות:  סוריאליזם 
 בן או בת זוג:  Margaret Nash 
 
פול נאש (באנגלית: Paul Nash‏; 11 במאי 1889 – 11 ביולי 1946) היה צייר, אמן מלחמה (אנ'), צלם, סופר ומעצב אמנות שימושית בריטי. נאש היה בין אמני הנוף החשובים ביותר במחצית הראשונה של המאה העשרים. הוא מילא תפקיד מפתח בהתפתחות המודרניזם באמנות האנגלית. הוא היה אחיו הבכור של האמן ג'ון נאש.
ביוגרפיה > ראשית חייו

נאש היה בנם של עורך דין מצליח, ויליאם הארי נאש, ואשתו קרוליין מוד, בתו של סרן בצי המלכותי. הוא נולד בקנזינגטון וגדל בארלז קורט במערב לונדון, אך בשנת 1902 עברה המשפחה לאיבר הית' שבבקינגהאמשייר. הם חשבו שהמעבר לאזור הכפרי יעזור לקרוליין נאש, שהראתה תסמינים של מחלות נפש. העלות הגוברת של הטיפול בקרוליין נאש הובילה לכך שהבית באייבר הית' הושכר בזמן שפול ואביו התגוררו יחד במגורים ואחותו הצעירה ואחיו הלכו לפנימיות. ב-1910, בת ארבעים ותשע, נפטרה קרוליין נאש במוסד לחולי נפש.
פול נאש נועד במקור לקריירה בחיל הים, בעקבות סבו מצד אמו, אך נכשל בבחינת הכניסה ללימודי הימאות וחזר לסיים את לימודיו בבית הספר סנט פול. בעידודו של עמיתו אריק קאנינגטון, נאש שקל אפשרות לקריירה כאמן.
נאש בילה שנתיים בלימודים בבית ספר לאמנות בבולט, ובהמלצת ויליאם רוטנשטיין נרשם לבית הספר לאמנות סלייד ביוניברסיטי קולג' בלונדון. הוא נרשם באוקטובר 1910.
בית הספר סלייד פתח אז את שעריו לכישרונות צעירים. חבריו למחזור של נאש כללו את בן ניקולסון, סטנלי ספנסר, מארק גרטלר, ויליאם רוברטס, דורה קרינגטון, כריסטופר נבינסון ואדוארד וודסוורת'. נאש נאבק בשרטוט הדמויות, ובילה רק שנה בבית הספר. נאש הציג בתערוכות בשנים 1912 ובשנת 1913, לפעמים עם אחיו ג'ון, שהוקדש במידה רבה לציורים בצבעי מים של נופים סוערים, שהושפעו משירתו של ויליאם בלייק. שני מקומות במיוחד הוצגו בעבודות הנוף שלו בתקופה זו, הנוף הנשקף מבית אביו באייבר הית' וזוג גבעות עם עצים בעמק התמזה. אלה היו הראשונים בסדרת ציורי הנוף שלו. בקיץ 1914 נאש זכה להצלחה מסוימת ובאותה שנה הוא עבד זמן קצר בסדנאות אומגה בהנהלת רוג'ר פריי. הוא נבחר לקבוצת לונדון בשנת 1914.
מלחמת העולם הראשונה > קצין קרבי

ב-10 בספטמבר 1914, זמן קצר לאחר תחילת מלחמת העולם הראשונה, התגייס נאש לשירות בברטניה. תפקידו של נאש, כלל את משמר המגדל בלונדון, מה שאפשר לו להמשיך לצייר.
בדצמבר 1914 התחתן נאש עם מרגרט עודה, לוחמת למען זכות הצבעה לנשים באוקספורד. לבני הזוג לא היו ילדים.
נאש החל בהכשרת קצינים באוגוסט 1916 ונשלח לחזית המערבית בפברואר 1917 כסגן שני בגדוד המפשייר. הוא התבסס בסנט אלואי על איפר בתקופה שקטה יחסית ואף על פי שהאזור ספג הפגזות, לא התקיימו קרבות גדולים בזמן שהוא היה שם.
בעודו מודע היטב להרס שהתרחש שם, הוא שמח לראות שכאשר האביב הגיע, הנוף התאושש מהנזק שנגרם לו. עם זאת, בלילה של 25 במאי 1917, נפל לתוך תעלה, שבר צלע וב-1 ביוני כבר הושב בחזרה ללונדון.
כעבור מספר ימים רוב היחידה שלו לשעבר נהרגה בתקיפה גרמנית ונאש היה בר מזל שהוא בחיים. תוך כדי התאוששותו בלונדון עבד נאש משרטוטים שעשה בחזית לייצור סדרה של עשרים רישומים, בעיקר בדיו, גיר וצבעי מים, של המלחמה.
האוסף התקבל היטב כאשר הוצג ביוני באותה שנה בגלריה גופיל. תערוכה נוספת של הרישומים האלה נערכה בברמינגהאם בספטמבר 1917.
כתוצאה מתערוכות אלו יעץ כריסטופר נבינסון לנאש לפנות לצ'ארלס מסטרמן, ראש לשכת תעמולת המלחמה של הממשלה, בבקשה להגיש בקשה להיות אמן מלחמה רשמי. נאש היה עם גדוד מילואים ליד פורטסמות' והתכונן לחזור לצרפת בתפקיד קרבי, כאשר קיבל הודעה כי אושר לו לשרת כאמן מלחמה.
מלחמת העולם הראשונה > אמן מלחמה - בלגיה, 1917

בנובמבר 1917 שב נאש לאייפ סאליינט כמשקיף במדים. נוף החורף שמצא היה שונה מאוד מזה שראה באביב. מערכת התעלות, התעלות הקטנות והגומות שניקזו בדרך כלל את הנוף המישור של פלנדריה הושמדו על ידי ירי הפגזים המתמיד. חודשים של גשם בלתי פוסק הובילו לשיטפונות נרחבים ולבוץ עמוק. נאש זעם על חילול הטבע הזה. הוא האמין שהנוף אינו מסוגל עוד לתמוך בחיים וגם לא יוכל להתאושש בבוא האביב. הוא כעס והתפכח מהמלחמה והבהיר זאת במכתבים שנכתבו לאשתו:
הכעס של נאש היה גירוי יצירתי גדול שהביא אותו לייצר עוד תריסר רישומים ביום. הוא עבד בטירוף של פעילות ולקח סיכונים גדולים כדי להתקרב ככל האפשר לשוחות החזית. למרות הסכנות והקשיים, כשהגיעה ההזדמנות להאריך את ביקורו בשבוע ולעבוד למען הקנדים נאש קפץ על ההזדמנות. בסופו של דבר הוא חזר לאנגליה ב-7 בדצמבר 1917.
מלחמת העולם הראשונה > אמן מלחמה - אנגליה, 1918

בתוך שישה שבועות בחזית המערבית השלים נאש את מה שכינה "חמישים רישומים של מקומות בוציים". כשחזר לאנגליה, התחיל לפתח את הרישומים האלה ליצירות מוגמרות והחל לעבוד בצורה שיהיו מספיק תמונות מוכנות לתערוכת יחיד במאי 1918. בעוד שבפלנדריה עבד בעיקר בעט ודיו, ולעיתים קרובות בצבעי מים, באנגליה הוא למד מנבינסון לייצר ליטוגרפיות.
אחד הרישומים הגדולים והחזקים ביותר היה Wire, שכותרתו במקור Wire-The Line Hindenburg והשתמש בהרס הטבע, בצורה של גזע עץ עטוף בחוטי תיל, בדומה לכתר קוצים, כדי לייצג את האסון של מלחמה.
בתחילת 1918, נאש החל לעבוד בצבעי שמן בפעם הראשונה. ציור השמן הראשון שהוא עשה היה "מסלול הפרדות", בתוך ההתפוצצויות מוצגות דמויות זעירות של חיילים. המעבר לצבעי שמן איפשר לנאש להשתמש בהרבה יותר צבע המכיל גוונים צהובים, כתומים וחרדליים.
בעודו בצרפת נאש הכין רישום בעט ודיו, אותו כינה "זריחה ביחידת אינוורנס", יחידה שהשתתפה בלחימה קשה בקיץ 1917 במהלך קרב לנגמרק. מראה נוף המורכב מבוץ ועצים מפוצצים המוארים על ידי שמש צהובה בהירה. בתחילת 1918, כשנאש החליט לייצר ציור שמן גדול יותר על בסיס ציור זה, כל התקווה שהשמש החיוורת ייצגה נעלמה. אין אנשים בתמונה וגם לא כל הפרטים כמו מסלולי הפרדות. השמש היא כדור לבן קר והעננים החומים של הציור המקורי הפכו לאדומים כמו דם.
עבודות אלה הוצגו בתערוכת היחיד של נאש בגלריות לסטר במאי 1918. תערוכה זו זכתה לשבחי הביקורת, כאשר מרבית הפרשנים התמקדו בהדגשים של נאש - הטבע, השדות והגבעות ההרוסות, הן הקורבן התמים של המלחמה.
שנות העשרים

עם סיום המלחמה נאש היה נחוש להמשיך בקריירה שלו כאמן אך נאבק בהתקפי דיכאון תקופתיים ובדאגות פרנסה.
בשנת 1921, לאחר שביקר את אביו החולה, נאש התמוטט, ולאחר שבוע בו איבד שוב ושוב את הכרתו, אובחן כסובל מהלם קרב שנבע מהמלחמה. כדי לסייע להתאוששותו הם עברו לדימצ'רץ' (בקנט) בה הם ביקרו לראשונה בשנת 1919 ושם צייר כמה נופי ים. חוף הים בדימצ'רץ' הפך למיקום מרכזי בעבודתו של נאש. העימות בין היבשה לים המתואר בציורי חוף הים בדימצ'רץ' הזכיר אלמנטים מציוריו של נאש בחזית המערבית והושפע גם מצערו על מות חברו קלוד לאבאט פרייזר ביוני 1921.
ב-1924 ו-1925 נאש לימד במשרה חלקית בבית הספר לעיצוב בקולג' המלכותי לאמנות. בשנת 1924 ערך תערוכה מוצלחת בגלריות לסטר. הצלחתה אפשרה לו לבלות את החורף ליד ניס ולבקר בפירנצה ופיזה. בתחילת 1925 חזרו לאידן ליד ריי בסאסקס.
אידן וביצות רומני הפכו לתפאורה לסדרת ציורים מאת נאש, בעיקר הים החורפי שצויר בשנת 1925 ועובד מחדש בשנת 1937. בשנת 1927 נאש נבחר לאגודת האמנים בלונדון ובשנת 1928 ערך תערוכה מוצלחת נוספת של ציוריו בגלריות לסטר ואילו תערוכת חריטות העץ שלו התקיימה בגלריה רדפרן באותה שנה.
תערוכת גלריות לסטר התייחסה לכך שהראתה את נאש כמתרחק מנופיו הפופולריים והתחיל לחקור את ההפשטה בעבודתו.
מדיה אחרת

נאש עבד לעיתים קרובות במדיה שאינה צבעונית. בנוסף לשני כרכים של תחריטי העץ שלו, במהלך שנות העשרים הפיק נאש איורי ספרים עבור כמה מחבריו, כולל רוברט גרייבס וסיגפריד ששון.
בשנת 1921 הציג נאש עיצובים של טקסטיל בתערוכה וב־1925 פיתח ארבעה עיצובים מבד לסדרת טקסטילים שנמכרו מסחרית. מאוחר יותר, בשנת 1931, מרגרט נאש העניקה לו מצלמה כאשר הפליג לאמריקה כדי לשמש כחבר שופטים בפרס קרנגי הבינלאומי בפיטסבורג. נאש הפך לצלם פורה ולעיתים קרובות עבד מתוך תצלומים משלו לצד רישומי ההכנה שלו כאשר צייר יצירה.
שנות השלושים

בשנת 1930 נאש החל לעבוד כמבקר אמנות, ובכתביו הודה בהשפעתה של תערוכת ג'ורג'יו דה צ'יריקו לונדון בשנת 1928 ושל היצירות המודרניסטיות שראה במהלך ביקור בפאריס בשנת 1930. נאש הפך לחלוץ המודרניזם בבריטניה, וקידם את סגנונות ההפשטה והסוריאליזם האירופי האוונגרדי לאורך כל שנות השלושים. בשנת 1933 הוא ייסד את תנועת האמנות המודרנית יחד עם חבריו האמנים הנרי מור, ברברה הפוורת', בן ניקולסון, אדוארד וודסוורת' והמבקר הרברט ריד. זה היה צעד חשוב לקראת החייאת האמנות הבריטית בתקופה שבין המלחמות.
בשנת 1934 הוא עבר לדורסט ובה הכיר את איילין פורסטר אגאר. הם החלו במערכת יחסים וגם עבדו ביחד על היצירות.
מלחמת העולם השנייה

בתחילת מלחמת העולם השנייה נאש מונה על ידי הוועדה המייעצת של אמני המלחמה לתפקיד אמן מלחמה בשכר במשרה מלאה, שהוצמד לחיל האוויר המלכותי ולמשרד האווירייה. נאש לא היה פופולרי בקרב נציג משרד האוויר בוועדת ציירי המלחמה, בין השאר בגלל האופי המודרניסטי של עבודתו, וחלקו משום שחיל האוויר רצה שאמני המלחמה יתרכזו בייצור דיוקנאות של טייסיהם וצוותי האוויר שלהם.
בעודו אומן מלחמה בשכר, הפיק שתי סדרות של צבעי מים, של מטוסי אויב שהופלו באנגליה, והתרסקו בנופים כפריים. ונתן להם כותרות כמו "מפציץ בתירס", "מסרשמידט בפארק הגדול של וינדזור". בעוד שמשרד האווירייה יכול היה להעריך את הכוונה הפטריוטית ואת הערך התעמולתי של עבודות אלה, אבל סידרה אחרת מודרניסטית גרמה לכך שהם התעקשו שהחוזה המלא של נאש יסתיים בדצמבר 1940.
קנת קלארק, יו"ר ועדת ציירי המלחמה, נדהם מהתפתחות זו ובינואר 1941 הסכימה הוועדה להפריש 500 ליש"ט לרכישת יצירות מנאש בנושא הסכסוך האווירי.
הציור טוטס מיר (ים המוות) הוגש לוועדה בשנת 1941 ומציג "ים" של כנפי מטוסים גרמניים הרוסים על בסיס סקיצות ותצלומים, שנעשו ליד אוקספורד בשנת 1940. הציור מזכיר סדרה של ציורי ים וחוף עגומים שנאש עשה בשנות השלושים. נאש תיאר בציור רק כלי טיס גרמניים הרוסים מכיוון שרצה להראות את גורלם של 'מאות היצורים המעופפים שפלשו לחופים שלנו'. הוא השתמש במונח הגרמני כשם לתמונה מכיוון שרצה שהיא תיכלל בסדרת גלויות לתעמולה בגרמניה.
קנת קלארק הצהיר לגבי "טוטס מיר": "זו תמונת המלחמה הטובה ביותר עד עתה, אני חושב". הציור עדיין נחשב בין הציורים הבריטיים המהוללים ביותר של מלחמת העולם השנייה.
לאחר השלמת הציור "הקרב על בריטניה", נאש מצא את עצמו חסום יצירתי ושוב חולה באסתמה. אף על פי שלא הצליח לצייר, הוא הפיק מספר קולאז'ים צילומיים שכללו סמלים ומוטיבים מיצירות קודמות לעיתים קרובות לצד תמונות של היטלר.
הציור הסופי של נאש לוועדת ציירי המלחמה היה סצנה יוצאת דופן של הפצצה של עיר בגרמניה. אף על פי שניתנה לו גישה לדיווחים רשמיים של צוותי אוויר שטסו לגרמניה, נאש אימץ גישה מופשטת לא שגרתית. נאש הסביר כי הוא הראה עיר מותקפת עם עמוד עשן, מבנים בוערים ברקע ומצנחים יורדים בחזית. עמוד העשן והירח נראו מאיימים על העיר כמו המפציצים, שהוסתרו בתוך העננים האדומים, האחראים לפיצוצים בצד ימין של הציור. בעוד שקנת קלארק התקשה להבין את הציור בגלל מה שכינה "מישורי המציאות השונים בהם הוא מצויר", הוא אכן הכיר בכך שהוא עשוי לבשר על מהלך אחד שאמנות לאחר המלחמה יכולה לקחת.
עבודות אחרונות

השלמת ציור קרב גרמניה בספטמבר 1944 הביאה לסיום מחויבויותיו הציבוריות של נאש והוא בילה את שמונה עשר החודשים הנותרים בחייו ב"מלנכוליה מתבודדת". בחודשים האחרונים הפיק נאש סדרת ציורים, כולל מעוף המגנוליה (1944).
נאש חזר גם להשפעתו של ויליאם בלייק, שהשפיע כל כך על האמנות המוקדמת שלו, כמו בסדרת החמניות הענקיות הכוללות חמניות ושמש (1942).
מותו

במהלך עשרת הימים האחרונים של חייו, נאש חזר לדורסט וביקר במקומות מגוריו הקודמים בסוואנאג', בקורפה, ובקימרידג' ביי.
נאש נפטר בשנתו מאי ספיקת לב ב-11 ביולי 1946 בבוסקומב בהמפשייר.
תערוכת זיכרון וקונצרט לנאש, בהשתתפות המלכה אליזבת נערכה בגלריית טייט במרץ 1948.