stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
נבחרת הרפובליקה של קונגו בכדורגל
כל גביעי אפריקה

| שנה | סיבוב | משחקים | ניצחונות | תיקו* | הפסדים | שערי זכות | שערי חובה |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
סודאן 1956 1957: הייתה חלק מצרפת
מצרים (1958-1972) 1959: הייתה חלק מצרפת
אתיופיה (1897–1975) 1962: לא הייתה חברה בCAF
גאנה 1963: לא הייתה חברה בCAF
תוניסיה 1965: לא הייתה חברה בCAF
| אתיופיה (1897–1975) 1968 | סיבוב ראשון | 3 | 0 | 0 | 3 | 2 | 8 |
סודאן 1956 1970: לא נרשמה
| קמרון 1972 | מקום ראשון | 5 | 3 | 1 | 1 | 9 | 5 |
| מצרים 1974 | מקום רביעי | 5 | 2 | 1 | 2 | 7 | 10 |
אתיופיה (1975–1987, 1991–1996) 1976: לא העפילה
| גאנה 1978 | סיבוב ראשון | 3 | 0 | 1 | 2 | 1 | 4 |
ניגריה 1980: לא העפילה
לוב (1977-2011) 1982: לא העפילה
חוף השנהב 1984: לא העפילה
מצרים 1986: לא העפילה
מרוקו 1988: לא העפילה
אלג'יריה 1990: לא נרשמה
| סנגל 1992 | רבע גמר | 3 | 0 | 2 | 1 | 2 | 3 |
תוניסיה 1994: לא העפילה
דרום אפריקה 1996: לא העפילה
בורקינה פאסו 1998: לא העפילה
| גאנה ניגריה 2000 | סיבוב ראשון | 3 | 0 | 2 | 1 | 0 | 1 |
מאלי 2002: לא העפילה
תוניסיה 2004: לא העפילה
מצרים 2006: לא העפילה
גאנה 2008: לא העפילה
אנגולה 2010: לא העפילה
גבון גינאה המשוונית 2012: לא העפילה
דרום אפריקה 2013: לא העפילה
| גינאה המשוונית 2015 | רבע גמר | 4 | 2 | 1 | 1 | 6 | 6 |
גבון 2017: לא העפילה
מצרים 2019: לא העפילה
קמרון 2021: לא העפילה
חוף השנהב 2023: לא העפילה
מרוקו 2025: לא העפילה
| סה"כ | 7/35 | 26 | 7 | 8 | 11 | 27 | 37 |
משחקי תיקו כוללים גם משחקים שהוכרעו בבעיטות הכרעה
שיאי שחקנים

נכון ל-12 בספטמבר 2023.
שיאי שחקנים > שיאני ההופעות

| דירוג | שחקן | הופעות | שערים | > שנים |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | ג'ונאס "טוסטאו" בהאמבולה | 56 | 13 | 1969–1982 |
| 1 | דלווין נדינגה | 56 | 1 | 2008–2021 |
| 3 | דסטין מקיטה | 55 | 1 | 2001–2013 |
| 4 | בארל מוקו | 51 | 1 | 2004–2018 |
| 5 | דימיטרי מגנולקה ביסיקי | 45 | 0 | 2010–2021 |
| 6 | אוסקר אוולו | 44 | 2 | 2000–2013 |
| 7 | פרינס אוניאנגה | 43 | 8 | 2008–2019 |
| 8 | פרנסיס אנגנגה | 41 | 3 | 2008–2017 |
| 9 | ברייס סמבה | 38 | 0 | 1990–2001 |
| 10 | פרבורי דורה | 37 | 10 | 2010–2017 |
| 10 | פבריס אנגסי אונדאמה | 37 | 5 | 2006–2017 |
| 10 | תייבי ביפומה | 37 | 16 | 2014–הווה |
שיאי שחקנים > מלכי השערים

| דירוג | שחקן | שערים | הופעות | יחס | שנים |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | תייבי ביפומה | 16 | 37 | 0.43 | 2014–הווה |
| 2 | ג'ונאס "טוסטאו" בהאמבולה | 13 | 56 | 0.23 | 1969–1982 |
| 3 | פרנסואה מ'פלה | 12 | 29 | 0.41 | 1971–1978 |
| 4 | פול מוקילה | 11 | 31 | 0.35 | 1970–1978 |
| 5 | אנג'ס נגאפי | 10 | 33 | 0.3 | 1984–1993 |
| 5 | פרבורי דורה | 10 | 37 | 0.27 | 2010–2017 |
| 7 | ז'אן ז'אק נ'דומבה | 8 | 35 | 0.23 | 1974–1992 |
| 7 | פרינס אוניאנגה | 8 | 43 | 0.19 | 2008–2019 |
| 9 | רולף-קריסטל גווייה-מיאן | 5 | 25 | 0.2 | 1996–2008 |
| 9 | פבריס אנגסי אונדאמה | 5 | 37 | 0.14 | 2006–2017 |
הערות שוליים

↑  דירוג לנבחרות לאומיות לגברים באתר פיפ"א
1 2  החל מאוגוסט 1993 – אז החל דירוג פיפ"א לנבחרות גברים בכלל
דלווין נדינגה שיאן  ההופעות (56) בנבחרת קונגו בכל הזמנים.
תייבי פומבה מלך השערים (16) בנבחרת קונגו בכל הזמנים.
סיפל (אי)

ערך זה עוסק באי באנטארקטיקה. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |

תצלום לוויין של האי סיפל. ניתן לראות את חרוט הר סיפל המכוסה שלג
 נתונים גאוגרפיים
 מיקום:  ים רוס 
 קואורדינטות:  73°39′S 125°12′W﻿ / ﻿73.65°S 125.2°W﻿ / -73.65; -125.2
 שטח:  6,390 קילומטר רבוע
 אורך:  110 קילומטר
 רוחב:  62 קילומטר
 גובה מרבי:  הר סיפל
 נתונים מדיניים
 אוכלוסייה:  0
  (למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיסיפל(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיסיפל
 
האי סיפל (באנגלית: Siple Island) הוא אי גדול ממזרח למפרץ ריגלי  במדף הקרח גץ למול חוף באקוטיס בארץ מרי בירד שבאנטארקטיקה.
אורכו של האי 119 קילומטרים, ושטחו 6,390 קמ"ר.
שיא גובהו של האי בהר הגעש הר סיפל (הר געש מסוג חרוט מגן), שגובהו 3,110 מטרים מעל פני הים. בשל כך הוא האי ה-15 בגובהו בעולם.
היסטוריה > גילוי האי

האי מופה לראשונה על ידי הסקר הגאולוגי של ארצות הברית בהתבסס על סקרים על הקרקע ועל תצלומי אוויר שבוצעו על ידי צי ארצות הברית במסגרת מבצע "קפיצה לגובה" בשנים 1965–1959.
היסטוריה > מקור השם

שמו של האי (וההר הגבוה שבו) ניתנו לו על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים בשנת 1967.
האי וההר נקראים על שמו של חוקר אנטארקטיקה פול אולמן סיפל (Paul Allman Siple), שהיה חבר במשלחת החקר של אדמירל בירד.
ריבונות

כמו שאר ארץ מרי בירד, האי סיפל הוא טרה נוליוס, משמע שזהו שטח שלא נטענת עליו ריבונות. אך עם זאת, בשנת 2008 הוקמה מדינה לכאורה בשם פלנדרנסיס הטוענת לריבונות על 5 איים של ארץ מרי בירד, ביניהם סיפל.
הערות שוליים

1 2 3 4 5  מידע גאוגרפי והיסטורי
לצ'ה (כדורגל)

אוניון ספורטיבה לצ'ה (באיטלקית: Unione Sportiva Lecce או בקיצור U.S. Lecce) הוא מועדון כדורגל איטלקי המייצג את העיר לצ'ה באיטליה. המועדון משחק כיום בסרייה א'.  הקבוצה משחקת את משחקיה הביתיים באצטדיון ויה דל מארה המכיל 31,533 מקומות ישיבה.
בעונת 2011/2012 ירד המועדון מהסרייה א' לסרייה ב', אך בעקבות פרשת השחיתות "סקומסופולי" גזר בית המשפט על המועדון ירידה לליגה השלישית. בעונת 2017/2018 לצ'ה זכתה באליפות הליגה השלישית ועלתה לסרייה ב'. עונה לאחר מכן, סיימה הקבוצה במקום השני בליגת המשנה, ועלתה לסרייה א' לאחר שבע עונות של היעדרות מהליגה הבכירה. בעונת 2021/2022 סיימה במקום הראשון בסרייה ב' וחזרה לסרייה א'.
בעונת 2022/2023 סיימה הקבוצה במקום ה-16.
סגל נוכחי

נכון ל-1 בספטמבר 2024
שחקנים מפורסמים בעבר ובהווה

אורוגוואי וולטר אלברטו לופס
אורוגוואי חבייאר צ'בנקטון
איטליה מאסימו אודו
איטליה אנטוניו קונטה
איטליה דני אוסבלדו
איטליה כריסטיאן דניאל לדסמה
איטליה פבריציו מיקולי
אלג'יריה ג'מאל מסבאח
יוון דמטריוס פאפאדופולוס
מונטנגרו מירקו ווצ'יניץ'
פינלנד אלכסיי יריומנקו
שווייץ האריס ספארוביץ'
צבי הירש פרבר

| --- | --- |

 לידה:  1879 קובנה, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  נובמבר 1966 (בגיל 87 בערך) לונדון, הממלכה המאוחדת 
 תקופת הפעילות:  ? – נובמבר 1966 
 
הרב צבי הירש פרבר (1879, סלובודקה, ליטא - נובמבר 1966) היה ראש ישיבה ומחבר תורני. ממייסדי הקהילה החרדית באנגליה ומרבני לונדון.
ביוגרפיה

נולד בשנת תרל"ט (1879) בסלובודקה, פרבר העיר קובנה בליטא, לרב שמעון יהודה לייב (נפטר ב-9 במרץ 1906) ולחנה דבורה (נפטרה ב-29 בדצמבר 1911). בבחרותו למד בישיבת סלובודקה, אצל הרב משה דנישבסקי. במהלך לימודיו קיים קשרים עם רבנים חשובים כרבי יצחק אלחנן ספקטור, וגדולי תנועת המוסר כרבי יצחק בלאזר ורבי נפתלי אמסטרדם. כן היה מקורב למקובל הרב שלמה אלישוב, בעל "לשם שבו ואחלמה". נישא לפרידה לבית גולדברג, נכדת ידידיה ליפקין אחי ר' ישראל סלנטר.
בשנת תרס"ו החל לכהן ברבנות בקליקל, עיירה קטנה במחוז קובנה, אולם לאחר זמן קצר התפטר ממשרתו ובחר להתפרנס ממסחר. בשנת תר"ע (1910), בעקבות משבר כלכלי, עקר לבריטניה. מיד לאחר הגיעו, סייע לפיתוחה של ישיבת עץ חיים, ופרסם מנשר בו קרא להגברת מודעות לחשיבות הדגש על לימודי תורה שבעל פה שהיו רפויים וזנוחים. בשנת תרע"א היה ממייסדי סניף של הישיבה האמורה במנצ'סטר, יחד עם הרב יהושע דב סילברסטון, ושימש בה כר"מ הראשון במשך כשלוש שנים.
בשנת תרע"ג (1913) התמנה הרב פרבר לרבה של שכונת סוהו ברובע ה"וסט אנד" בלונדון. תחת הנהגתו גדלה הקהילה, ונפתחו במסגרתה בתי כנסיות רבים. הקהילה הקימה מקוה טהרה שעמד בפרמטרים הלכתיים מחמירים, ואף חנכה בית קברות פרטי. ב-1915 הקים הרב פרבר את החברה קדישא "חסד ואמת". הוא החזיק במשרת הרבנות של סוהו במשך 42 שנים, עד פרישתו לגמלאות בשנת 1955.
כיהן במשך שנים רבות כמזכיר הכבוד של "ועד הרבנים" הלונדוני, והיה יושב ראש איגוד הרבנים "התאחדות הרבנים". הוא התיידד עם הרב אברהם יצחק הכהן קוק, כאשר האחרון כיהן בתקופת מלחמת העולם הראשונה כרבה של קהילת "מחזיקי הדת" בלונדון, קיים לאורך שנים קשר קרוב עם הראי"ה, והביא מדברי הראי"ה בספריו. בסיון תרע"ח הצטרף לתנועת דגל ירושלים שהקים הראי"ה, ואף עמד תקופה קצרה בראש הסניף הלונדוני שלה. בהמשך היה ממקימי סניף אגודת ישראל בלונדון.
נחשב לדרשן מחונן, הוא היה מרתק את קהל שומעיו, ותואר כמי שיכול להביא את הקהל לצחוק מתגלגל ולדמעות שליש בטווח של משפטים ספורים. בעיתונות התקופה היהודית הוא מוזכר פעמים רבות כמי שנשא הספד בהלוויותיהם של אישים יהודיים שונים.
הרב פרבר נפטר בשנת 1966, והותיר אחריו את בנו אליעזר יעקב פרבר, וארבע בנות.
אחיו, הרב אלעזר ליפמן, היה רבה של קוז'ניצה (תרי"ג-תרנ"ב). אח נוסף, ר' מרדכי, היה חתנו של המקובל הרב שלמה אלישוב.
כתביו

הרב פרבר היה סופר פורה, במשך שנים כתב למגירה, אך החל משנת תר"ף הדפיס את כתביו בקצב מואץ, לעיתים ספר מדי שנה. בשנים האחרונות החלו צאצאיו להוציא את ספריו לאור במהדורה חדשה ומתוקנת. להלן רשימת ספריו לפי סדר כרונולוגי:
כרם הצבי - בראשית חלק א' (וינה תר"ף)
כרם הצבי - בראשית חלק ב' (בילגוריי תרפ"ד)
דגל מחנה יהודה (לונדון תרפ"ה)
כרם הצבי - שמות (לונדון תרפ"ה)
אשת חיל (לונדון תרצ"ד)
כרם הצבי - ויקרא (לונדון תרצ"ה)
שבי"ל הצבי (לונדון תרצ"ו)
בירור הלכה על נישואין אזרחיים בהלכה (לונדון תרצ"ז)
כרם הצבי - במדבר (לונדון תרצ"ח)
כרם הצבי - דברים (לונדון תש"ח)
ספר המועדים (לונדון תש"י)
הגיוני צבי (לונדון תשי"ב)
שיח צבי (לונדון תשט"ו), מהדורה חדשה מתוקנת ומוערת: חלק א (תפילות ימי החול) - תשפ"ג, חלק ב (שבת ומועדים) - תשפ"ה.
כרם התורה (לונדון תשט"ז)
כרם הצבי - הגדה של פסח (לונדון תשי"ח), מהדורת צילום תשמ"ג, מהדורה חדשה מתוקנת ומוערת - תש"ף.
כתביו > ממאמריו

הרב צבי הירש פרבר, 'דרכו והנהגתו של בעל ה"לשם שבו ואחלמה" ', בתוך: ישורון ה, עמ' תרסא-תרסה
הערות שוליים

↑  כרם הצבי - בראשית, מבוא, באתר היברובוקס.
↑  כרם הצבי - בראשית, מבוא, באתר היברובוקס.
↑  ראו למשל כאן.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007298562005171  ISNI: 0000 0000 7058 0136  LCCN: nb2006001898  VIAF: 16746475   WorldCat (עם VIAF): 16746475
נבחרת אוגנדה בכדורגל

נבחרת אוגנדה בכדורגל היא נבחרת הכדורגל הלאומית של אוגנדה. מכונה גם ה"עגורים".
הדירוג הנוכחי של נבחרת אוגנדה ברשימת הדירוג של פיפ"א, הוא המקום ה-87 בעולם, נכון ל-24 באוקטובר 2024; הניקוד הוא 1,269.79 – עלייה של 3 נקודות לעומת ניקוד קודם. דירוג השיא 62 נמדד לראשונה בינואר 2016, והדירוג הנמוך ביותר 121 נמדד לראשונה ביולי 2002. הנבחרת האוגנדית מעולם לא העפילה למונדיאל, אך השתתפה 5 פעמים באליפות אפריקה, כשהישג השיא שלה הוא מקום 2 באליפות של 1978, לאחר הפסד 0:2 לגאנה.
כל גביעי העולם

1930 עד 1974 - לא נרשמה
1978 - לא העפילה
1982 - פרשה
1986 - לא העפילה
1990 - לא העפילה
1994 - פרשה
1998 עד 2022 - לא העפילה
כל גביעי אפריקה לאומות

| שנה | סיבוב | משחקים | ניצחונות | תיקו* | הפסדים | שערי זכות | שערי חובה |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
סודאן 1956 1957: לא הייתה חברה בCAF
מצרים (1958-1972) 1959: לא הייתה חברה בCAF
| אתיופיה (1897–1975) 1962 | מקום רביעי | 2 | 0 | 0 | 2 | 1 | 5 |
גאנה 1963: פרשה
תוניסיה 1965: לא העפילה
| אתיופיה (1897–1975) 1968 | סיבוב ראשון | 3 | 0 | 0 | 3 | 2 | 8 |
סודאן 1956 1970: לא העפילה
קמרון 1972: לא העפילה
| מצרים 1974 | סיבוב ראשון | 3 | 0 | 1 | 2 | 3 | 5 |
| אתיופיה (1975–1987, 1991–1996) 1976 | סיבוב ראשון | 3 | 0 | 0 | 3 | 2 | 6 |
| גאנה 1978 | מקום שני | 5 | 3 | 0 | 2 | 9 | 7 |
ניגריה 1980: פרשה
לוב (1977-2011) 1982: פרשה
חוף השנהב 1984: לא העפילה
מצרים 1986: לא העפילה
מרוקו 1988: לא העפילה
אלג'יריה 1990: פרשה
סנגל 1992: לא העפילה
תוניסיה 1994: לא העפילה
דרום אפריקה 1996: לא העפילה
בורקינה פאסו 1998: לא העפילה
גאנה ניגריה 2000: לא העפילה
מאלי 2002: לא העפילה
תוניסיה 2004: לא העפילה
מצרים 2006: לא העפילה
גאנה 2008: לא העפילה
אנגולה 2010: לא העפילה
גבון גינאה המשוונית 2012: לא העפילה
דרום אפריקה 2013: לא העפילה
גינאה המשוונית 2015: לא העפילה
| גבון 2017 | סיבוב ראשון | 3 | 0 | 1 | 2 | 1 | 3 |
| מצרים 2019 | שמינית גמר | 4 | 1 | 1 | 2 | 3 | 4 |
קמרון 2021: לא העפילה
חוף השנהב 2023: לא העפילה
| מרוקו 2025 | העפילה |  |  |  |  |  |  |
| סה"כ | 7/34 | 23 | 4 | 3 | 16 | 21 | 38 |
משחקי תיקו כוללים גם משחקים שהוכרעו בבעיטות הכרעה
כל אליפויות אפריקה לאומות

| שנה | סיבוב | משחקים | ניצחונות | תיקו* | הפסדים | שערי זכות | שערי חובה |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
חוף השנהב 2009: לא העפילה
| סודן 2011 | סיבוב ראשון | 3 | 0 | 0 | 3 | 1 | 5 |  |
| דרום אפריקה 2014 | סיבוב ראשון | 3 | 1 | 1 | 1 | 3 | 4 |  |
| רואנדה 2016 | סיבוב ראשון | 3 | 0 | 2 | 1 | 3 | 4 |  |
| מרוקו 2018 | סיבוב ראשון | 3 | 0 | 1 | 2 | 1 | 4 |  |
| קמרון 2020 | סיבוב ראשון | 3 | 0 | 1 | 2 | 3 | 7 |  |
אלג'יריה 2022: העפילה
| סה"כ |  | 15 | 1 | 5 | 9 | 11 | 24 |  |
שיאי שחקנים

נכון ל-26 במרץ 2024.
שיאי שחקנים > שיאני ההופעות

| דירוג | שחקן | הופעות | שערים | שנים |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | גודפרי וואלוסימבי | 105 | 3 | 2009–2019 |
| 2 | עמנואל אוקווי | 95 | 28 | 2009–הווה |
| 3 | סימאון מסאבה | 88 | 6 | 2002–2013 |
| 4 | טוני מאווג'ה | 86 | 8 | 2003–2021 |
| 5 | דניס אוניאנגו | 82 | 0 | 2005–2021 |
| 5 | חסן וואסווה | 82 | 0 | 2006–2019 |
| 7 | פארוק מיאה | 79 | 23 | 2014–הווה |
| 8 | אנדרו מווסיגווה | 75 | 7 | 2003–2014 |
| 9 | ג'פרי מאסה | 72 | 22 | 2005–2017 |
| 10 | דניס איגומה | 71 | 1 | 2012–2021 |
שיאי שחקנים > מלכי השערים

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |

| דירוג  | שחקן  | שערים  | הופעות  | יחס  | שנים  |
| 1 | עמנואל אוקווי | 28 | 95 | 0.29 | 2009–הווה  |
| 2 | פארוק מיאה | 23 | 79 | 0.29 | 2014–הווה  |
| 3 | ג'פרי מאסה | 22 | 72 | 0.31 | 2017–2005  |
| 4 | חסן מובירו | 18 | 63 | 0.29 | 2007–1998  |
| 5 | דויד אובואה | 16 | 36 | 0.44 | 2011–2003  |
| 6 | ג'פרי סרונקומה | 14 | 54 | 0.26 | 2017–2002  |
| 7 | בריאן אומוני | 12 | 36 | 0.33 | 2015–2009  |
| 8   | פטריק קאדו | 9  | 21 | 0.43 | 2018–הווה  |
| 8   | פהד באיו | 9  | 27 | 0.33 | 2018–הווה  |
| 8   | פיליפ אובוויני | 9  | 48 | 0.19 | 2003–1994   |
הערות שוליים

↑  דירוג לנבחרות לאומיות לגברים באתר פיפ"א
1 2  החל מאוגוסט 1993 – אז החל דירוג פיפ"א לנבחרות גברים בכלל
קלאודיו ראניירי

קלאודיו ראניירי (באיטלקית: Claudio Ranieri; נולד ב-20 באוקטובר 1951 ברומא) הוא כדורגלן עבר איטלקי, ששיחק בעמדת המגן וכיום מאמן את רומא מהסרייה א'.
ראניירי אימן בעברו קבוצות מהבכירות ביבשת, באיטליה, אנגליה, ספרד וצרפת. למרות זאת, לא זכה בתואר אליפות מקומי או אירופי, עד אשר הוביל את קבוצתו, לסטר סיטי, לזכייה באליפות אנגליה.
קריירת משחק

ראניירי גדל בקבוצת רומא, כשבגילאי הנוער שיחק בעמדת החלוץ. בגיל 17, שינה מאמנו בקבוצת הנוער את תפקידו למגן. את הופעת הבכורה שלו בסרייה א' במדי רומא ערך בגיל 22, גיל מאוחר יחסית, ובסך הכל בשתי עונות במדי הקבוצה הבוגרת של רומא שותף בשישה משחקים בלבד.
בשנת 1974 עבר לשחק בקבוצת קטנזארו, בה שיחק ברוב קריירת המשחק שלו, עד שעזב אותה בשנת 1982. בסך הכל ערך ראניירי 225 הופעות במדי קטנזארו. בשנותיו האחרונות בקריירה, עבר בשתי הקבוצות הבכירות בסיציליה, קטניה ופלרמו, איתה זכה באליפות הליגה השלישית בעונת 1984/1985, ובמדיה פרש ממשחק פעיל בשנת 1986, בגיל 35.
קריירת אימון > תחילת הקריירה

עם פרישתו, אימן ראניירי במועדונים האיטלקים הקטנים ויגור למציה ופוטאולנה, אך את פריצתו המשמעותית השיג כמאמן קליארי, אליה הגיע בשנת 1988, כששיחקה בליגה השלישית.
ראניירי אימן את קליארי במשך שלוש עונות. כבר בעונתו הראשונה בקליארי זכה ראניירי באליפות הליגה השלישית, ובעונה שאחריה השיג העפלה שנייה ברציפות, שהחזירה את הקבוצה לליגה הבכירה. בעונתו השלישית והאחרונה, עונת 1990/1991, הצליח לשרוד עם הקבוצה בסרייה א'.
לאחר ההצלחה היחסית בקליארי, מניותיו של ראניירי באיטליה טיפסו, והוא מונה למאמנה של קבוצת נאפולי. המועדון מדרום איטליה, שזכה בתואר האליפות שנתיים קודם לכן בכיכובו של דייגו מראדונה, סיים את העונה החולפת במקום השמיני בלבד. תחת ראניירי הקבוצה שיפרה את מיקומה וסיימה במקום הרביעי בטבלה, שהבטיח לה את ההשתתפות בגביע אופ"א. באותה העונה הציג ראניירי את ג'אנפרנקו זולה כמחליפו בהרכב של מראדונה, שסיים את דרכו בקבוצה. בעונה שלאחריה, פוטר ראניירי כעבור 9 מחזורים בלבד, כשהקבוצה לא מצליחה לשחזר את הישגיה מהעונה שחלפה.
לקראת עונת 1993/1994, ראניירי מונה למאמנה של קבוצת פיורנטינה, היורדת הטרייה לסרייה ב'. כבר בעונתו הראשונה, זכה עם הקבוצה באליפות הסרייה ב' והשיב אותה לליגה הבכירה. בעונה שלאחריה סיימה פיורנטינה במקום העשירי בליגה הבכירה, הרחק מסכנת הירידה. חלוץ הקבוצה, גבריאל בטיסטוטה, אף סיים את העונה כמלך שערי הליגה.
בעונת 1995/1996, זכתה פיורנטינה בהישג המשמעותי ביותר שלה בעידן ראניירי, הגביע האיטלקי והמקום הרביעי בליגה הבכירה, שהבטיח לה השתתפות במפעלים האירופים בעונה הבאה. את העונה שלאחריה פתח ראניירי עם זכייה בגביע הסופר קאפ האיטלקי, לאחר ניצחון על אלופת איטליה, מילאן, בתוצאה 1–2 משני שערים של גבריאל בטיסטוטה. פיורנטינה הייתה למחזיקת הגביע הראשונה בהיסטוריה שגוברת על האלופה במשחק הסופר קאפ. על אף הצלחתה בגביע אירופה למחזיקות גביע, מפעל בו הגיעה עד לחצי הגמר בו הפסידה בסיכום שני משחקים לברצלונה הספרדית, קבוצתו של ראניירי סבלה מעונה חלשה יחסית בסרייה א'. הקבוצה הגיעה למקום ה-9 בלבד, וראניירי סיים את דרכו בקבוצה.
קריירת אימון > הליגה הספרדית

ראניירי מונה למאמנה של ולנסיה שלושה מחזורים לאחר תחילת עונת 1997/1998 של הליגה הספרדית, בעקבות פיטוריו של חורחה ולדאנו. ולנסיה הייתה ממוקמת אחרונה בטבלה, לאחר שלושה הפסדים בשלושת מחזורי הפתיחה. ראניירי הוביל את הקבוצה למקום התשיעי בסיומה של העונה, שהבטיח לה את ההשתתפות במפעל גביע האינטרטוטו. ראניירי המשיך לעונה נוספת בקבוצה, בה הוביל אותה לזכייה בגביע המלך לאחר ניצחון 0–3 בגמר מול אתלטיקו מדריד, וכן למקום הרביעי בטבלה שהוביל את הקבוצה להשתתפות בליגת האלופות. במסגרות האירופיות של אותה עונה, הצליחה ולנסיה להעפיל באמצעות גביע האינטרטוטו להשתתפות בגביע אופ"א.
לקראת עונת 1999/2000, לאחר שתי העונות בוולנסיה, חתם ראניירי באתלטיקו מדריד. במהלך העונה הנהלת המועדון בראשות חסוס חיל הושעתה בעקבות חשד למעילה בכספי הקבוצה, ולקבוצה מונה נשיא זמני, מה שהוביל לאי-סדר כלכלי וניהולי במועדון. הקבוצה התקשתה לתפקד גם על המגרש, ולאחר 26 מחזורים, בחודש מרץ 2000, התפטר ראניירי מתפקידו כשהקבוצה במקום ה-17 בליגה, ובסכנת ירידת ליגה.
קריירת אימון > החזרה לכדורגל האיטלקי

מאז פיטוריו מוולנסיה, ראניירי נותר שנתיים ללא קבוצה. ב-12 בפברואר 2007, לאחר 23 מחזורים בסרייה א' בעונת 2006/2007, הוא הוחתם כמאמן פארמה שצעדה בחלק התחתון של הטבלה, ורצתה להימנע מירידה. חזרתו של ראניירי למשרת אימון התבררה כמוצלחת, כשהקבוצה השיגה מספר תוצאות נאות, שיפרה משמעותית את יכולותיה ההתקפיות ואת מיקומה בטבלה, כשסיימה במקום ה-12. בעקבות ההצלחה, נקשר שמו של ראניירי למספר מועדונים, ובמיוחד לקבוצת מנצ'סטר סיטי מאנגליה. ב-31 במאי 2007, לאחר סיום העונה, הודיעה הנהלת פארמה באופן רשמי כי חוזהו של ראניירי תם והוא לא יאמן את הקבוצה בעונה הקרובה.
מספר ימים בלבד אחר כך, ב-4 ביוני 2007, מונה ראניירי באופן רשמי למאמנה של יובנטוס. הקבוצה חזרה באותה עונה לשחק בסרייה א', לאחר שהורדה ליגה בעקבות פרשת הטיית המשחקים בסרייה א' 2006. יובנטוס סיימה את העונה במקום השלישי בעונת החזרה שלה לליגה, הישג שנחשב סביר עבור קבוצתו של ראניירי.
לקראת העונה הבאה, בחודש אוגוסט 2008, נקלע ראניירי למלחמת מילים עם מאמנה החדש של אינטר מילאן, ז'וזה מוריניו, שהחליפו בצ'לסי מספר שנים קודם לכן. לקראת סיום אותה העונה, כשקבוצתו של מוריניו הבטיחה את זכייתה באליפות, פוטר ראניירי מהקבוצה בישיבת חירום של ההנהלה ב-18 במאי 2009. יובנטוס סיימה את העונה במקום השני בטבלה.
את עונת 2009/2010 פתח ראניירי ללא קבוצה. אמנם, כבר לאחר שני מחזורים התפטר מאמן רומא, לוצ'יאנו ספאלטי, וראניירי מונה במקומו. ראניירי גדל בקבוצת הנוער של המועדון, ונודע כאוהד הקבוצה מילדותו. תחת ראניירי, הקבוצה שיפרה משמעותית את יכולתה ונאבקה על האליפות עם אינטר של ז'וזה מוריניו. במחזור ה-33 של העונה אף עקפה את אינטר והתמקמה במקום הראשון בטבלה. למרות זאת, את העונה סיימה קבוצתו של ראניירי ללא תארים, לאחר שהפסידה את האליפות לאינטר, כשסיימה עם שתי נקודות בלבד פחות במאזנה. גם את הגביע האיטלקי הפסידה רומא לאינטר, לאחר שנוצחה על ידה במשחק הגמר בתוצאה 0–1. אינטר השלימה זכייה בשלושת התארים הבכירים עליהם התמודדה, כשזכתה באותה עונה גם בליגת האלופות.
בעונה שלאחריה, עונת 2010/2011, רומא לא הצליחה לשחזר את יכולתה, וראניירי התפטר לאחר המחזור ה-26, בו הפסידה קבוצתו לגנואה בתוצאה 3–4, לאחר שרומא כבר הובילה במשחק בתוצאה 0-3. את מקומו תפס כדורגלן העבר וחביב הקהל, וינצ'נצו מונטלה.
את עונת 2011/2012 שוב פתח ראניירי ללא קבוצה. במחזור החמישי של העונה הוא מונה למאמנה של אינטר מילאן, כשהחליף את ג'אן פיירו גאספריני, שרשם ארבעה הפסדים בחמשת המשחקים. כבר במשחק הפתיחה שלו, ראניירי הוביל את קבוצתו לניצחון 1–3 על בולוניה. היה זה ניצחונה הראשון של אינטר בכל המסגרות מאז פתיחת העונה. מיד לאחר מכן שוב ניצחה אינטר, במשחק חוץ מול צס"קא מוסקבה בליגת האלופות, בתוצאה 2–3. בחודשים דצמבר 2011-ינואר 2012 רשמה הקבוצה שבעה ניצחונות ליגה רצופים, כולל במשחק הדרבי מול מילאן, והחלו להוות יריב רציני במאבק האליפות.
לאחר שהגיעה לשיאה באמצע העונה, יכולתה של אינטר החלה לרדת באופן משמעותי. סדרה של חוסר הצלחות בליגה האיטלקית ובליגת האלופות, כולל הדחה בשמינית הגמר מול אולימפיק מרסיי מצרפת, הובילו להסכם פרידה הדדי בין הקבוצה למועדון, ב-26 במרץ 2012, לאחר הפסד ליגה ליובנטוס שהותיר את הקבוצה במקום השמיני בטבלה.
קריירת אימון > מונקו ונבחרת יוון

ב-30 במאי 2012 מונה ראניירי למאמנה של מונקו הצרפתית, ששיחקה אז בליג 2, ליגת המשנה בצרפת. ראניירי הוביל את מונקו לאליפות ליגת המשנה הראשונה בתולדותיה, ובעונה שלאחריה, 2013/2014, הוביל את המועדון לסגנות הליגה הבכירה. למרות זאת, הוא פוטר מתפקידו עם סיום העונה.
כחודשיים לאחר מכן, ב-25 ביולי 2014, עם סיום טורניר מונדיאל 2014, מונה ראניירי למאמנה של נבחרת יוון במקומו של פרננדו סנטוש, לקראת מוקדמות יורו 2016. במשחקו הרשמי הראשון כמאמן הנבחרת, ב-7 בספטמבר 2014, רשמה יוון הפסד ביתי בתוצאה 0–1 לרומניה. ב-15 בנובמבר 2014 פוטר ראניירי מנבחרת יוון, זאת לאחר הפסד לנבחרת איי פארו הנחשבת לבין החלשות באירופה.
קריירת אימון > החזרה לאנגליה

ביולי 2015 חתם ראניירי בלסטר סיטי מהפרמיירליג לתקופה של שלוש שנים, והוביל אותה בעונתו הראשונה לזכייה באליפות לראשונה בתולדותיה. מכיוון שעד אז נחשבה לסטר לאחת הקבוצות החלשות באנגליה ועם תקציב נמוך מאוד בהשוואה לקבוצות הצמרת באנגליה, נחשבת זכייה זו למפתיעה והיסטורית ביותר מאז הקמת הפרמיירליג ואחת המפתיעות בעולם.
בעונה הבאה לא הצליחה לסטר לשחזר את הצלחת העונה הקודמת, וראניירי פוטר ממנה ב-23 בפברואר 2017.
ב-15 ביוני 2017 מונה קלאודיו למאמן נאנט מליגת העל הצרפתית בכדורגל. בסוף עונת 2017–2018 עזב ראניירי את תפקידו כמאמן נאנט.
ב 14 בנובמבר 2018 חזר ראניירי לאמן בפרמייר ליג, הפעם כמאמנה של פולהאם. ב-28 בפברואר 2019 פוטר מתפקידו.
קריירת אימון > רומא וסמפדוריה

ב-8 במרץ 2019 שב לאיטליה וחתם ברומא מהסרייה א' עד לסיום העונה.
ב-12 באוקטובר 2019 מונה כמאמנה של סמפדוריה מהסרייה א'. בסיום עונת 2020/2021 עזב את המועדון.
קריירת אימון > ווטפורד וחזרה לקליארי

ב-4 באוקטובר 2021 מונה למאמן ווטפורד מהפרמייר ליג. כבר לאחר 4 חודשים, ב-24 בינואר 2022, פוטר מתפקידו.
ב-23 בדצמבר 2022 חזר לאמן את קליארי מהסרייה ב' לאחר 31 שנה, ואף הצליח להעפיל איתה לליגה הראשונה לאחר שער ניצחון דרמטי על בארי בתוספת הזמן של גמר פלייאוף העלייה.
ב-21 במאי 2024, לאחר שהשאיר את קליארי בליגה הראשונה, הודיע ראניירי על פרישה מאימון בסיום העונה, אך ב-14 בנובמבר 2024 מונה למאמנה של רומא מהסרייה א'.
תארים > קבוצתיים

פיורנטינה
הגביע האיטלקי: 1995/1996
הסופר קאפ האיטלקי: 1996
אליפות הסרייה ב': 1989/1990
ולנסיה
גביע המלך: 1998/1999
גביע האינטרטוטו: 1998
הסופר קאפ האירופי: 2004
תארים > קבוצתיים > מונקו

אליפות ליגת המשנה הצרפתית: 2012/2013
לסטר סיטי
אליפות אנגליה: 2015/2016
תארים > אישיים

מאמן העונה בפרמייר ליג: 2015/2016
מאמן החודש בפרמייר ליג (5): ספטמבר 2003, מרץ 2004, נובמבר 2015, מרץ 2016, אפריל 2016
היכל התהילה של הכדורגל האיטלקי: 2016
מאמן השנה של ה-BBC:‏ 2016
הערות שוליים

↑  UEFA.com, H. Tel-Aviv-Chelsea 2001 History | UEFA Europa League, UEFA.com (באנגלית)
↑  מערכת ONE, ‏ראניירי התפטר מאימון רומא אחרי ההפסד לגנואה, באתר ONE‏, 26 בפברואר 2011
↑  מעריב nrg, איטליה: ראניירי פוטר מאינטר, באתר nrg‏, 26 במרץ 2012
↑  ynet ספורט, קלאודיו ראניירי מונה למאמנה של מונקו, באתר ynet, 30 במאי 2012
↑  מערכת אתר ערוץ הספורט, ‏אין חסד: קלאודיו ראניירי לא ימשיך כמאמן מונקו, באתר ערוץ הספורט, 7 במאי 2014
↑  ynet ספורט, קלאודיו ראניירי מונה למאמן נבחרת יוון, באתר ynet, 25 ביולי 2014
↑  קלאודיו ראניירי מונה למאמן רומא וחתם עד תום העונה, באתר וואלה, 8 במרץ 2019
↑  קלאודיו ראניירי מונה למאמן סמפדוריה, הבכורה: מול רומא, באתר וואלה, 12 באוקטובר 2019
↑  Claudio Ranieri appointed new Watford manager on two-year deal, the Guardian, ‏2021-10-04 (באנגלית)
| זוכי פרס מאמן השנה בעולם |
| --- | --- | --- |
| כדורגל גברים | 2010: מוריניו • 2011: גוארדיולה • 2012: דל בוסקה • 2013: היינקס • 2014: לב • 2015: לואיס אנריקה • 2016: ראניירי • 2017: זידאן • 2018: דשאן • 2019: קלופ • 2020: קלופ • 2021: טוכל • 2022: סקאלוני • 2023: גוארדיולה |  |
| כדורגל נשים | 2010: נייד • 2011: ססאקי • 2012: סונדהאגה • 2013: נייד • 2014: קלרמן • 2015: אליס • 2016: נייד • 2017: ויכמן • 2018: פדרוס • 2019: אליס • 2020: ויכמן • 2021: הייז • 2022: ויכמן • 2023: ויכמן |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ICCU: UBOV309023  ISNI: 0000 0000 4288 7739  LCCN: nb2005013744  NDL: 001252583  VIAF: 16744581   WorldCat (עם VIAF): 16744581 
ראניירי כמאמן פארמה, אפריל 2007
ואלבייק (כדורגל)

ואלבייק (בהולנדית: RKC Waalwijk) הוא מועדון כדורגל הולנדי מהעיר ואלבייק.