stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
רוברט סטלוף
ספריו בעברית

רוברט סטלוף, בין צלב הקרס לסהרה - יהודים וערבים בצפון אפריקה בצל השואה, תרגום מאנגלית: עמוס כרמל, הוצאת דביר ו"יד ושם", אפריל 2010
ראו גם

חאלד עבד אל-והאב
יהודים מחוץ לאירופה תחת כיבוש נאצי
קומנטרי
דייוויד פרום
פרדריק קגן
רוברט סנט ג'ון
הערות שוליים

↑  כתבה ב- ynet, באנגלית, מיום 5 בינואר 2007, על הזכייה בפרס
↑  Review by Deborah Lipstadt: The Schindlers of the Middle East וושינגטון פוסט December 10, 2006
↑  על הספר, באתר "טקסט"
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007267551305171  BIBSYS: 90120610  BNE: XX5316900  BnF: cb124000364 (data)  CiNii: DA04220086  GND: 1089436947  ISNI: 0000 0000 6647 2722  LCCN: n86102195  NTA: 073247243  RERO: 02-A003787572  SUDOC: 033099588  VIAF: 61633033   WorldCat (עם VIAF): 61633033
רוסלה מזרחית

| רוסלה מזרחית |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: תוכאים
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: דרראים
סוג:: רוסלה
מין:: רוסלה מזרחית
שם מדעי
 Platycercus eximius ‏שו, 1792
תחום תפוצה


רוסלה מזרחית או רוּסֵלָה וְרֻדַּת חָזֶה (שם מדעי: Platycercus eximius) הוא מין של תוכי קטן ממשפחת הדרראים החי בדרום אוסטרליה ובאי טסמניה. האדם הפיץ את הרוסלה גם לניו זילנד, שם היא מהווה מין פולש הפוגע בעופות המקומיים.
מאפיינים

אורכה של הרוסלה עד 30 ס"מ, משקלה 90–120 גרם והיא בעלת צבעים מרהיבים. הראש והחזה אדומים עם סנטר לבן ומקור לבן גם. הבטן צהובה והכנפיים והזנב ירוקים משורטטות בשחור עם כמה נוצות כחולות ואדמדמות. הרגליים אפורות. הזנב ארוך ועוזר לרוסלה להלך על הקרקע, דבר שהיא עושה לעיתים קרובות. הנקבות דומות לזכרים אך עמומות צבע יותר וגם בעלות פס תחתון כהה שחסר לזכרים.
הרוסלה ניזונה מזרעים, פירות, פרחים וחרקים. היא חיה בין סבכים, ערבות פתוחות, חורשים ויערות באוסטרליה וטסמניה. כמו מרבית התוכים הרוסלה היא עוף מונוגמי החי עם בת זוג לכל החיים. הרוסלה מקננת על עץ גבוה ומטילה בו 2–9 ביצים.
תוכי זה נפוץ בפינות חי רבות וכן מהווה חיית מחמד נפוצה, קלה לגידול.
תת-מינים:
Platycercus eximius eximius
Platycercus eximius elecica
Platycercus eximius diemenensis
הערות שוליים

↑  רוסלה מזרחית באתר הרשימה האדומה של IUCN
↑  על פי החלטות האקדמיה ללשון העברית
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007530304005171  LCCN: sh2003009680 
זכר ונקבת רוסלה מזרחית מהלכים בטסמניה
Platycercus eximius
קליפסו (ירח)

| --- | --- |

קליפסו כפי שצולם על ידי הגשושית קאסיני-הויגנס ב-13 בפברואר 2010
 כוכב האם
 כוכב אם:  השמש
 מידע כללי
 סוג:  ירח
 ירח של:  שבתאי
 תאריך גילוי:  13 במרץ 1980
 מגלה:  דן פשאו, קנת' סידלמן, ויליאם באום, דאגלס קורי
 על שם:  קליפסו 
 מאפיינים מסלוליים
 ציר חצי-ראשי:  294,619 ק"מ
 אקסצנטריות:  0.0
 זמן הקפה:  1.887802 ימים
 נטיית מסלול:  1.56°
 מאפיינים פיזיים
 ממדים:  21.4,   ממדים: 30.2 × 23 × 14 ק"מ
 מסה:  ‎2.548×1015‎ ק"ג
 צפיפות ממוצעת:  0.5 גרם/סמ"ק
 נטיית ציר הסיבוב:  0°
 אלבדו:  1.34
 
קליפסו (באנגלית: Calypso ידוע גם כ-Saturn XIV או Tethys C) הוא אחד מירחי שבתאי והתגלה ב-1980 על ידי  דן פשאו, קנת' סידלמן, ויליאם באום, דאגלס קורי כירח ה-25 של שבתאי.
מקור השם

כאשר התגלה, הירח קיבל שם זמני S/1980 S25. הירח התגלה על ידי דן פשאו, קנת' סידלמן, ויליאם באום, דאגלס קורי.
בשנת 1983, הוא קיבל שם רשמי, על שמה של קליפסו במיתולוגיה היוונית, נימפה, בתו של אטלס, אחד מהטיטאנים ואלת הסערות. (השם ניתן גם לאסטרואיד 53 Kalypso (אנ')).
מסלול

קליפסו נמצא במסלול משותף עם הירחים טלסטו וטתיס. קליפסו נמצא בנקודת לגראנז' L5 ‏(60° אחרי טתיס) בעוד שטלסטו נמצא ב-L4 ‏(60° לפני טתיס) על אותו המסלול. קליפסו וטלסטו התגלו באותה שנה ונקראים הירחים הטרוייאנים של טתיס.
קליפסו משלים הקפה כל 45 שעות סביב שבתאי.
מבנה

לירח קליפסו יש מבנה לא רגיל, ונראה כי פני השטח מורכבים מחומר או רכיבים משוחררים היכולים להחליק את פני השטח והמכתשים עליו. פני השטח מחזירים אור עם אלבדו של 1.34,
ככל הנראה מחול ורכיבים הנפלטים מהגייזרים של הירח אנקלדוס.
חקר באמצעות גשושיות

החללית וויאג'ר 2 ביצעה יעף ליד קליפסו וצילמה אותו בשנת 1981. הגשושית קאסיני-הויגנס ביצעה מספר יעפים ליד קליפסו במהלך שנות משימתה.
גלריה

יעף של קליפסו שבוצע על ידי הגשושית קאסיני ב-2010
תמונה של קליפסו שצולמה על ידי קאסיני ב-23 בספטמבר 2005
קליפסו ביעף של החללית וויאג'ר 2 באוגוסט 1981
רוסלה

| רוסלה |
| --- | --- |
 רוסלת קרימסון ניזונה מפירות בוויקטוריה שבאוסטרליה
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: תוכאים
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: דרראים
סוג:: רוסלה
שם מדעי
 Platycercus ‏ויגורס, 1825

רוֹסֶלָה (שם מדעי: Platycercus) הוא סוג תוכי ממשפחת הדרראים הכולל 6 מינים החיים באוסטרליה ובאי טסמניה. השם רוסלה נגזר מרוז היל (Rose Hill), שמה הקודם של העיר פאראמטה הסמוכה לסידני, שם נצפה המין. המתיישבים הראשונים שראו תוכי ממין רוסלת קרימסון כינו אותו "תוכי רוזהיל" שנהפך ל"רוזלה" ולבסוף ל"רוסלה".
מאפיינים

בני סוג זה הם תוכים קטנים באורך 26–37 סנטימטר, בעלי ראשים קטנים וזנבות ארוכים. הם בעלי צבעים מרהיבים, בעיקר על בסיס אדום וכחול. למרות צבעוניותם הם בעלי דו-צורתיות זוויגית קטנה למעט המין Platycercus icterotis, אף שהנקבות יכולות להיות מעט יותר דהויות.
תוכים אלה מעופפים לאורך אוסטרליה בלהקות ומחפשים זרעים, פירות וחרקים על העצים, העשבים וגם על הקרקע.
מינים

Platycercus icterotis
רוסלת קרימסון (Platycercus elegans)
Platycercus caledonicus
Platycercus adscitus
רוסלה מזרחית (Platycercus eximius)
Platycercus venustus
ריהוט אנושי

גברים משמשים ככיסאות עבור נשים
ריהוט אנושי או פורניפיליה הוא מונח מתחום ה-BDSM, המתאר בני אדם המשמשים בתפקידי רהיטים עבור אדם אחר, כגון מגש, הדום, כיסא, שולחן, ארון או פריט אחר. דוגמאות לרהיטים אנושיים מופיעות באמנות המודרנית ובתעשיית הפורנוגרפיה.
באמנות

האנשים המשמשים כדוגמנים בתחום הריהוט האנושי עשויים להיות עירומים או עירומים למחצה, על מנת להוסיף משיכה ארוטית ואסתטית ליצירה. הפסלונים של האמן אלן ג'ונס (אנ') שנעשו ב-1969, המציגים נשים עירומות למחצה בתפקידי הרהיטים, הן דוגמה קלאסית לתיאורה של פורניפיליה כאמנות.
במחזה "נכנע ומנוצח" של המחזאי הישראלי חנוך לוין, אחד הגברים משמש  בתור שרפרף לגברת בביתה.
קשירת הרהיט האנושי

המונח פורניפיליה נטבע על ידי אמן הקשירות ג'ף גורד אשר התמחה בג'אנר זה וכן ניהל את האתר "House of Gord" העוסק בנושא. פורניפיליה ברבות מהמקרים כרוכה בכך שהרהיט האנושי יהיה קשור בחוזקה ללא יכולת לזוז, כאשר הוא צפוי להישאר במצב נייח זה לתקופה ממושכת. לעיתים קרובות יחובר לרהיט האנושי גם מחסום פה, כך שהוא לא יוכל לדבר או להשמיע קולות וכן לעיתים הוא יהיה מוצב בעמדה לא נוחה ואף מסוכנת. בהרבה מיצירות הרהיטים האנושיים של ג'ף גורד היה שימוש גם בויברטורים. על מנת לשמור על בטיחות נאותה בזמן הסשנים המערבים פורניפיליה מסוג זה, נדרש מהשולט לבצע בדיקות תכופות לרווחתו של הכנוע.
הערות שוליים

↑    Martin Gayford, ‏Allen Jones: The day I turned down Stanley Kubrick, The Telegraph, 8 October 2007
↑  חנוך לוין "נכנע ומנוצח", תמונה 23
↑  "Jeff Gord Interview". 24 באוקטובר 2007. אורכב מ-המקור ב-22 באפריל 2009. נבדק ב-12 במאי 2009. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "The kinks of virtual men". The Times of India. 15 באפריל 2007. נבדק ב-14 באוקטובר 2010. {{cite news}}:  (עזרה)
שארל השלישי, מלך נווארה

שארל השלישי (1361 - 6 בספטמבר 1425, באוליטה), המכונה שארל האציל, היה מלך נווארה בין 1387 עד מותו. בנוסף, החזיק בתואר "הדוכס מאברה" (Évreux) בין 1387 ל-1404, אז החליף תואר זה בתואר "הדוכס מנמור" (Nemours). היה בנו של שארל השני, שהיה ידוע גם כ"שארל הרע"; מרבית תקופת שלטונו הוקדשה לתיקון הנזקים שגרם אביו לכלכלה ולתשתיות של הממלכה, ולשיפור היחסים עם צרפת.
הוא נולד בנאנט. ב-1375 נישא לאלאונורה מקסטיליה, בתו של המלך אנריקה השני, מלך קסטיליה, צעד אשר שיפר את היחסים בין שתי הממלכות.
לאחר שהומלך, נטה לצדד בפתרון הסכסוכים שבהם הייתה מעורבת נווארה ובשיפור יציבותה ומעמדה.
ראש ממשלת מצרים

| --- | --- |


 איוש נוכחי:  מוסטפא מדבולי
 תאריך כניסה לתפקיד:  14 ביוני 2018
 תחום שיפוט:  מצרים מצרים
 ייסוד המשרה:  18 באוגוסט 1878
 www.cabinet.gov.eg
 
ראש ממשלת מצרים (בערבית: رئيس الوزراء المصرى, رئيس الحكومة) הוא (כפי שתפקידו מכונה רשמית) יושב ראש מועצת השרים של מצרים ועל פי החוקה של מצרים הוא ראש המפלגה הגדולה ביותר בפרלמנט המצרי. תפקיד ראש ממשלת מצרים נוצר ב-18 באוגוסט 1878.
מאז סוף שנות ה-70 עברו ממשלות מצרים טלטלות רבות וחילופי גברי אינסופיים, בשל סכסוך בינן לבין נשיא המדינה. אולם מאז 1981 שומרת מפלגת השלטון, המפלגה הלאומית הדמוקרטית, על רוב בפרלמנט.
ראש הממשלה הנוכחי הוא מוסטפא מדבולי, שמכהן כראש ממשלה דה פקטו מ-7 ביוני 2018, וכראש ממשלה דה יורה מ-14 ביוני 2018.
סמכויות

על פי תיקונים לחוקה המצרית מ-1980, הנשיא עוסק בענייני חוץ וביטחון בעוד שראש הממשלה אחראי על מדיניות הפנים והכלכלה. ראש הממשלה מתמנה על ידי הנשיא. ראש הממשלה אחראי לניסוח מדיניות הממשלה במגוון נושאים, והוא האחראי לניהולם הסדיר של משרדי הממשלה.
ראשי ממשלת מצרים > המאה ה-19

אף שהלכה למעשה נוצר התפקיד ב-1878, כבר ב-1857 היה במצרים תפקיד מקביל דומה בשם יושב ראש הקבינט.
| שם | תחילת כהונה | סיום כהונה |
| --- | --- | --- |
| זולפיקר פאשה | 1857 | 1858 |
| מוסטפא פאשה | 1858 | 1861 |
| מוחמד שריף פאשה | 1861 | 1867 |
| ראג'יב פאשה | 1867 | 1872 |
נובאר פאשה: 1872
| הנסיך מוחמד תאופיק פאשה | 1872 | 1878 |
ראשי ממשלת מצרים > תחת שלטון האימפריה העות'מאנית (1878–1914)

בתקופה זו שלטו במדינה הח'דיוים משושלת מוחמד עלי: אסמאעיל פאשא, תאופיק פאשא ועבאס חלמי השני אשר הודח על ידי הבריטים ב-1914
| מס' | דיוקן | שם | תחילת כהונה | סיום כהונה | מפלגה | ראש המדינה בתקופתו | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 |  | נובהר פאשא | 28 באוגוסט 1878 | 23 בפברואר 1879 | עצמאי | אסמאעיל פאשא |  |
| 2 |  | אסמאעיל פאשא | 23 בפברואר 1879 | 10 במרץ 1879 | עצמאי |  | במקביל ח'דיו |
| 3 |  | תאופיק פאשא | 10 במרץ 1879 | 7 באפריל 1879 | עצמאי |  | בנו של אסמאעיל פאשא |
| 4 |  | מוחמד שריף פאשא | 7 באפריל 1879 | 18 באוגוסט 1879 | עצמאי |  |  |
| 5 |  | תאופיק פאשא | 18 באוגוסט 1879 | 21 בספטמבר 1879 | עצמאי | תאופיק פאשא | קדנציה שנייה ובמקביל ח'דיו |
| 6 |  | מוסטפא ריאד פאשה | 21 בספטמבר 1879 | 10 בספטמבר 1881 | עצמאי |  |  |
| 7 |  | מוחמד שריף פאשא | 14 בספטמבר 1881 | 4 בפברואר 1882 | עצמאי |  | קדנציה שנייה |
| 8 |  | מחמוד סאמי אל-בארודי | 4 בפברואר 1882 | 26 במאי 1882 | עצמאי |  |  |
| 9 |  | ראע׳ב פאשא | 18 ביוני 1882 | 21 באוגוסט 1882 | עצמאי |  |  |
| 10 |  | אחמד עוראבי | יולי-אוגוסט 1882 | 13 בספבטמבר 1882 | צבא מצרים |  | כחלק ממרד עוראבי |
| 11 |  | מוחמד שריף פאשא | 21 באוגוסט 1882 (במקביל לעוראבי) | 7 בינואר 1884 | עצמאי |  | קדנציה שלישית |
| 12 |  | נובהר פאשא | 10 בינואר 1884 | 9 ביוני 1888 | עצמאי |  | קדנציה שנייה |
| 13 |  | מוסטפא ריאד פאשה | 9 ביוני 1888 | 12 במאי 1891 | עצמאי |  | קדנציה שנייה |
| 14 |  | מוסטפא פהמי פאשא | 12 במאי 1891 | 15 בינואר 1893 | עצמאי |  |  |
| 15 |  | חוסין פאחרי פאשא | 15 בינואר 1893 | 17 בינואר 1893 | עצמאי | עבאס חלמי השני |  |
| 16 |  | מוסטפא ריאד פאשה | 17 בינואר 1893 | 16 באפריל 1894 | עצמאי |  | קדנציה שלישית |
| 17 |  | נובהר פאשא | 16 באפריל 1894 | 12 בנובמבר 1895 | עצמאי |  | קדנציה שלישית |
| 18 |  | מוסטפא פהמי פאשא | 12 בנובמבר 1895 | 12 בנובמבר 1908 | עצמאי |  | קדנציה שנייה |
| 19 |  | בוטרוס ראלי | 12 בנובמבר 1908 | 21 בפברואר 1910 | עצמאי |  | נרצח בעת מילוי תפקידו |
| 20 |  | מוחמד סעיד פאשא | 22 בפברואר 1910 | 5 באפריל 1914 | עצמאי |  |  |
| 21 |  | חוסין רושדי פאשא | 5 באפריל 1914 | 19 בדצמבר 1914 | עצמאי |  | ראש הממשלה האחרון תחת עבאס חלמי השני שהודח ב-19 בדצמבר 1914 |
ראשי ממשלת מצרים > סולטנות מצרים (1914–1922)

בתקופת סולטנות מצרים שלטו חוסיין כאמל ואחריו פואד הראשון שבסיום תקופת הסולטנות יהפוך למלך מצרים
| מס' | דיוקן | שם | תחילת כהונה | סיום כהונה | מפלגה | ראש המדינה בתקופתו | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 22 |  | חוסין רושדי פאשא | 19 בדצמבר 1914 | 12 באפריל 1919 | עצמאי | חוסיין כאמל | הסולטן חוסיין כאמל הוא בנו של אסמאעיל פאשא ואחיו של תאופיק פאשא. קדנציה שנייה |
| 23 |  | מוחמד סעיד פאשא | 21 במאי 1919 | 19 בנובמבר 1919 | עצמאי | פואד הראשון, מלך מצרים | פואד הראשון הוא בנו של אסמאעיל פאשא ואחיו של תאופיק פאשא וחוסיין כאמל |
| 24 |  | יוסף ווהבה | 19 בנובמבר 1919 | 20 במאי 1920 | עצמאי |  |  |
| 25 |  | מוחמד תאופיק נאסים פאשא | 20 במאי 1920 | 16 במרץ 1921 | עצמאי |  |  |
| 26 |  | עדלי יאקון פאשא | 16 במרץ 1921 | 1 במרץ 1922 | מפלגת החוקה הליברלית(אנ') |  | יאקון הוא נינו של אסמאעיל פאשא. בסיום כהונתו הפכה מצרים לממלכה כאשר פואד הראשון הופך מסולטן למלך מצרים |
ראשי ממשלת מצרים > רפובליקת מצרים (1953–1958)

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
ראשי ממשלת מצרים > הרפובליקה הערבית של מצרים (1971 ואילך)

| שם | תחילת כהונה | סיום כהונה |
| --- | --- | --- |
| מוסטפא ח'ליל | 2 באוקטובר 1978 | 15 במאי 1980 |
| אנואר סאדאת | 15 במאי 1980 | 6 באוקטובר 1981 |
| חוסני מובארכ | 7 באוקטובר 1981 | 2 בינואר 1982 |
| אחמד פואד מוחי א-דין | 2 בינואר 1982 | 5 ביוני 1984 |
| כמאל חסן עלי | 17 ביולי 1984 | 4 בספטמבר 1986 |
| עלי לוטפי מחמוד | 4 בספטמבר 1985 | 10 בנובמבר 1986 |
| עאטף צדקי | 10 בנובמבר 1986 | 4 בינואר 1996 |
| כמאל גנזורי | 4 בינואר 1996 | 5 באוקטובר 1999 |
| עטאף עביד | 5 באוקטובר 1999 | 14 ביולי 2004 |
| אחמד נזיף | 14 ביולי 2004 | 31 בינואר 2011 |
| אחמד שפיק | 31 בינואר 2011 | 3 במרץ 2011 |
| עיסאם שאראף | 3 במרץ 2011 | 24 בנובמבר 2011 |
| כמאל גנזורי | 24 בנובמבר 2011 | 2 באוגוסט 2012 |
| הישאם קנדיל | 2 באוגוסט 2012 | 3 ביולי 2013 |
| חאזם אל-בבלאווי | 16 ביולי 2013 | 1 במרץ 2014 |
| איברהים מחלב | 1 במרץ 2014 | 14 בספטמבר 2015 |
| שריף אסמאעיל | 14 בספטמבר 2015 | 7 ביוני 2018 |
| מוסטפא מדבולי | 14 ביוני 2018 |  |
ראו גם

נשיא מצרים
סגן נשיא מצרים
ממשלת מצרים
קתרין ויילי

| --- | --- |
קתרין ויילי, דיוקן עצמי, 1910
קתרין ויילי, דיוקן עצמי, 1910
 לידה:  18 בינואר 1879 רוקי טופ, ארצות הברית 
 פטירה:  16 במאי 1958 (בגיל 79) נוקסוויל, ארצות הברית 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת טנסי 
 תחום יצירה:  ציור 
 זרם באמנות:  אימפרסיוניזם 
 הושפעה על ידי:  פרנק דומונד 
 
אנה קתרין ויילי (באנגלית: Anna Catherine Wiley;‏ 18 בינואר 1879 - 16 במאי 1958) הייתה אמנית אמריקאית, שפעלה בעיקר בראשית המאה העשרים. קתרין ויילי ציירה סדרה של יצירות אימפרסיוניסטיות שזכו בפרסים רבים בתערוכות ברחבי דרום ארצות הברית. בשנת 1926, סבלה מהתמוטטות נפשית, ומעולם לא חזרה לצייר.
חיים

קתרין ויילי נולדה בקול קריק, טנסי, בתם של אדווין פלויד ויילי ומרי מקאדו ויילי. היא הייתה נכדתו של עורך הדין ואיש העסקים הבולט, ויליאם גיבס מקאדו (האב), ואחייניתו של שר האוצר האמריקני ויליאם גיבס מקאדו, ג'וניור. אביה עבד בתעשיית כריית הפחם, אך בשנת 1882 המשפחה עברה לנוקסוויל .
באמצע שנות ה-90 של המאה ה-19, ויילי למדה באוניברסיטת טנסי, שם זכתה להכרה ראשונית בכמה איורים שיצרה לספר השנה של בית הספר. היא עברה לניו יורק בשנת 1903 ללמוד בליגה לסטודנטים לאמנות וקיבלה הדרכה נרחבת מהאימפרסיוניסט פרנק דומונד (1865–1951). [3] תקופתה בניו יורק חשפה אותה בפני מגוון אמנים ותנועות אמנות, היינו אסכולת אשקאן, אסכולת הברביזון ויצירותיו של האימפרסיוניסט ויליאם מריט צ'ייס, שכל אלה השפיעו על עבודתה המאוחרת.
בשנת 1905, לאחר שהייה קצרה בבית הספר לאמנות של ויליאם צ'ייס בניו יורק, ויילי חזרה לנוקסוויל כדי ללמד אמנות באוניברסיטת טנסי. היא המשיכה לקבל הדרכה מהצייר לויד ברנסון, והפכה במהרה לדמות מובילה בחוג האמנות בעיר. בשנת 1910, ויילי קיבלה את הפרס על "האוסף המפואר ביותר" בתערוכה האפלצ'יאנית של נוקסוויל, והועמדה בראשותו מחלקת האמנויות בתערוכת השימור הלאומית של העיר בשנת 1913. בשנים שלאחר מכן, ויילי זכתה בעקביות בפרס הצייר הטוב ביותר בתערוכות אזוריות שונות, ויצירותיה הוצגו באקדמיה הלאומית לעיצוב, באקדמיה לאומנויות פנסילבניה ובמוזיאון לאמנות סינסינטי, בין השאר.
בעקבות מות אביה (בשנת 1919) והמדריך שלה הצייר ברנסון (בשנת 1925), סבלה ויילי מהתמוטטות נפשית ממנה לעולם לא התאוששה, והיא אושפזה עד מותה בשנת 1958. היא קבורה בבית הקברות העתיק של נוקסוויל. אחותה של ויילי, אלינור מקאדו ויילי (1876–1977), הייתה גם אמנית אזורית ידועה.
בינואר 2012, מכירת ציור משנת 1913 של ויילי נמכר ב -107,000 דולר במכירה פומבית בנוקסוויל. הציור נרכש על ידי מוזיאון נוקסוויל לאמנות. בנובמבר 2012, מוזיאון האמנות ההיסטורי של נוקסוויל, והאוסף ההיסטורי של קלווין מ. מקונג של מחוז נוקס, איחד את המשאבים שלהם לרכישת ציור נוסף של ויילי, שכותרתו "זמן חליבת הבוקר", תמורת 77,000 דולר.
יצירתה

ויילי תוארה כאימפרסיוניסט הראשונה של נוקסוויל. כמו אימפרסיוניסטים רבים בתקופה זו, היא הושפעה מיצירתו של הצייר הצרפתי אדואר מאנה. העבודות הידועות ביותר שלה נוטות לתאר נשים ופנים, ומאופיינות בצבעוניות חיה ומשיכות מכחול. הסגנון שלה נסחף לעבר אימפרסיוניזם מופשט בהמשך הקריירה שלה.
האוסף ההיסטורי של קלווין מ. מקונג הוא הבעלים של האוסף הגדול ביותר של יצירותיה של ויילי, עם יותר משלושה תריסרי ציורים, כתריסר רישומים וספרי אלבומים שלה. במוזיאון נוקסוויל לאומנות מוצגים שלושה ציורי ויילי וארבעה רישומים. עבודותיה של ויילי הוצגו במוזיאונים שונים כולל המוזיאון המטרופוליטני של ניו יורק, מוזיאון מוריס לאמנות באוגוסטה, ג'ורג'יה, הגלריה לרנסאנס צ'ארלסטון והמוזיאון לאמנות גרינוויל בגרינוויל, דרום קרוליינה.
הערות שוליים

1 2  Randal Rust, Anna Catherine Wiley, Tennessee Encyclopedia
↑  Art In the Afternoon : MetroPulse, web.archive.org, ‏2014-04-13
↑  Knoxville Museum Fetches Rare Painting for 107K
↑  KMA, McClung Collection Pool Funds to Bring Wiley Painting Home
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: nr92031762  SNAC: w6155sr4  ULAN: 500524251  VIAF: 39242269   WorldCat (עם VIAF): 39242269 
קתרין ויילי, אשה עם שמשיה, 1915
קתרין ויילי, בוקר, 1915
רוסלאן חאילוייב

רוסלאן דילוברשואביץ' חאילוייב (ברוסית: Руслан Диловаршоевич Хайлоев; נולד ב-29 באוקטובר 2003 בטבר שברוסיה) הוא כדורגלן טג'יקי-רוסי המשחק בעמדת הקשר בקבוצת טיומן מהליגה הרוסית הראשונה ובנבחרת טג'יקיסטן.
קריירת מועדונים

חאילוייב גדל במחלקות הנוער של וולגה טבר וזניט סנקט פטרבורג. בשנת 2021 החל לשחק בזניט-2 סנקט פטרבורג, קבוצת המילואים של זניט סנקט פטרבורג.
ב-20 בספטמבר 2023 חתם בטיומן מהליגה הרוסית הראשונה.
קריירה בינלאומית

חאילוייב נולד ברוסיה לאב ממוצא טג'יקי. ב-17 באוקטובר 2023 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת טג'יקיסטן, בניצחון 0–2 על נבחרת מלזיה במשחק ידידות.
נכלל בסגל נבחרת טג'יקיסטן לטורניר גביע אסיה 2023.
הערות שוליים

↑  После победы над сборной Лаоса Руслан Хайлоев заключил контракт с ФК «Тюмень» באתר vsluh, ‏ 20 בספטמבר 2023 (ברוסית)
↑  AFC Asian Cup 2023™ Qatar squad lists באתר הרשמי של קונפדרציית הכדורגל של אסיה, 4 בינואר 2024 (באנגלית)
| נבחרת טג'יקיסטן – גביע אסיה בכדורגל 2023 |
| --- | --- | --- |
|  1 יאטימוב •  2 ז. ג'ורבוייב •  3 דבלטמיר •  4 ח. נזרוב •  5 מ. ספרוב •  6 חנונוב •  7 אומרבאייב •  8 א. ג'ורבוייב •  9 סוירוב •  10 ג'אלילוב •   11 רחימוב •  12 קורבונוב • 13 קמולוב •  14 שוקורוב • 15 מבטשוייב • 16 ברוטוב • 17 פאנג'שנבה • 18 חאילוייב • 19 א. נזרוב • 20 אייני • 21 ו. ספרוב • 22 סמייב • 23 חאסנוב • 24 אימומנזרוב • 25 חמרוקולוב • 26 אזיזבוייב • מאמן: שגרט |  1 יאטימוב •  2 ז. ג'ורבוייב •  3 דבלטמיר •  4 ח. נזרוב •  5 מ. ספרוב •  6 חנונוב •  7 אומרבאייב •  8 א. ג'ורבוייב •  9 סוירוב •  10 ג'אלילוב •   11 רחימוב •  12 קורבונוב • 13 קמולוב •  14 שוקורוב • 15 מבטשוייב • 16 ברוטוב • 17 פאנג'שנבה • 18 חאילוייב • 19 א. נזרוב • 20 אייני • 21 ו. ספרוב • 22 סמייב • 23 חאסנוב • 24 אימומנזרוב • 25 חמרוקולוב • 26 אזיזבוייב • מאמן: שגרט | טג'יקיסטן |
רוזנות ארטואה

Blaeu: Artesia Comitatus, 1645
רוזנות ארטואה (בצרפתית: comté d'Artois; בהולנדית: graafschap Artesië) הייתה פרובינציה היסטורית של ממלכת צרפת, שהוחזקה על ידי דוכסי בורגונדי מ-1384 עד 1477/1482, ומדינה של האימפריה הרומית הקדושה מ-1493 עד 1659.
ארטואה הנוכחית שוכנת בצפון צרפת, על הגבול עם בלגיה. שטחה של הטריטוריה הוא כ-4,000 קמ"ר ואוכלוסייה של כמיליון נפש. הערים העיקריות שלה הן אראס (Atrecht), קאלה (Kales), בולון-סור-מר (Bonen), סן-אומר (Sint-Omaars), לאנס ובת'ון. האזור מהווה את החלק הפנימי של המחוז הצרפתי פה-דה-קאלה.
במקור היה האזור רוזנות פיאודלית בעצמו, אך ארטואה סופחה לרוזנות פלנדריה. היא נמסרה לצרפת בשנת 1180 כנדוניה של נסיכה פלמית, איזבל מאנו, ושוב הפכה לרוזנות נפרדת בשנת 1237 עבור רובר, נכדה של איזבל. דרך ירושה עברה ארטואה לשליטתם של דוכסי בורגונדי ב-1384. במותו של הדוכס הרביעי, שארל הנועז, עברה ארטואה בירושה לידי ההבסבורגים ועברה לענף הספרדי של השושלת. לאחר המרידות הדתיות של 1566 בהולנד, ארטואה הצטרפה לזמן קצר למרד ההולנדי ב-1576, והשתתפה בפסיפיקציה של גנט עד שהקימה את איחוד אראס ב-1579.
לאחר האיחוד הגיעו ארטואה ואנו (בהולנדית: "Henegouwen") להסכם נפרד עם פליפה השני, מלך ספרד. ארטואה נשארה עם ארצות השפלה הספרדיות עד שנכבשה על ידי הצרפתים במהלך מלחמת שלושים השנים. הסיפוח זכה להכרה במהלך חוזה הפירנאים ב-1659, והיא הפכה למחוז צרפתי. ארטואה כבר כללה בעיקר דוברי צרפתית, אבל היא הייתה חלק מארצות השפלה הדרומיות עד לסיפוח הצרפתי.
מיקום

ארטואה תופסת את החלק הפנימי של פה-דה-קאלה, שחלקו המערבי מהווה את אזור בולונה לשעבר. ארטואה תואמת בערך את הנפות אראס, בת'ון, סן אומר ולנס, ואת החלק המזרחי של רובע מונטרייל. היא תופסת את הקצה המערבי של שדה הפחם המשתרע מזרחה דרך מחוז נור השכן ולרוחב מרכז בלגיה.
לקריאה נוספת

Vanderkindere, Léon (1902), La Formation territoriale des principautés belges au Moyen Âge (PDF) (בצרפתית), vol. 1, Brussels: H. Lamertin
Goethals-Vercruysse, Jacques Joseph Ignace; Voisin, Auguste (1834), Bataille de Courtrai, ou des Eperons d'Or (בצרפתית), Vanderheyden D. J.
הערות שוליים

↑  Vanderkindere 1902, pp. 171–172.
↑  Vanderkindere 1902, pp. 199–200.
↑  Vanderkindere 1902, p. 201.
↑  Vanderkindere 1902, p. 203.
↑  Goethals-Vercruysse & Voisin 1834, p. 367.
Pompa Funebris אלברכט השביעי בבריסל
רחוב ההסתדרות (חולון)

|  מידע כללי |
| --- | --- |
 על שם:  ההסתדרות הכללית של העובדים בארץ ישראל 
 אורך:  2.8 ק"מ 
 מיקום
 מדינה:  ישראל ישראל
 עיר:  חולון 
 שכונה:  נאות רחל, קריית עבודה, רסקו, נאות שושנים
 קואורדינטות:  32°01′02″N 34°46′43″E﻿ / ﻿32.017170559837°N 34.778611814792°E﻿ / 32.017170559837; 34.778611814792
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת גוש דן מוגדלת) רחוב ההסתדרות(למפת גוש דן רגילה) רחוב ההסתדרות(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום רחוב ההסתדרות(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום רחוב ההסתדרות  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
רחוב ההסתדרות הוא אחד מהרחובות הראשיים והארוכים בעיר חולון. הרחוב קרוי על שם ההסתדרות הכללית של העובדים בארץ ישראל, שסניף חולון שלה שוכן ברחוב זה. רחוב זה הוא מבין הוותיקים בעיר, הוא מתחיל בכיכר סירן (בצומת ההסתדרות-אילת בשכונת נאות רחל) ומסתיים במעגל תנועה במפגשו עם רחוב משה שרת. הרחוב כולל 200 מספרי בניינים מה שהופך אותו לארוך בחולון.
הרחוב עובר דרך השכונות נאות רחל, קריית עבודה, רסקו ונאות שושנים. סגנון הבנייה ברחוב מאופיין בבתים נמוכים עד שתי קומות שנבנו בשנות ה-40, לצד בנייני רכבת שנבנו בין שנות ה-50 לשנות ה-60 ועד מבנים מודרניים (למשל: מגדל הדר בצומת חנקין). בעשור האחרון נערכים פרויקטים רבים שכוללים הריסת מבנים ישנים ובנייה במקומם מבנים חדשים ומודרניים. בפינת ההסתדרות ושנקר נבנה בשנות ה-50 "בית האבות משען", שהיה בית האבות הראשון בארץ שנבנה באופן עצמאי ולא על ידי צדקה.
בשנת 2011, ועדת השמות החליטה לשנות את שמו של מקטע ברחוב ההסתדרות למשה רום (ראש עיריית חולון לשעבר). דיירי הרחוב ובעלי העסקים במקטע זה הגיבו למהלך זה בביקורת חריפה וטענו שמהלך זה עשוי לבלבל את הלקוחות ולגרום לנזק כלכלי לעסקיהם, מה שהוביל את העירייה לחזור בה.
רחוב זה מהווה ציר תחבורה מרכזי בעיר ועוברים בו קווי אוטובוס חשובים. מתוכננת סלילת נתיב אופניים לאורך כל הרחוב. ברחוב עתיד לעבור הקו הירוק של הרכבת הקלה ועל כן תקום תחנה ייעודית לקו זה בצומת הרחובות ההסתדרות-פיכמן.
הערות שוליים

↑  3 ק"מ אורך ובן כמעט 100 שנים: מה אתם יודעים על רחוב ההסתדרות?, באתר השקמה חולון, ‏6 בספטמבר 2019
↑  סוף לסאגת קריאת רחוב ע"ש ראש עיריית חולון, באתר mynetholon, ‏21 באוקטובר 2015
↑  עיריית חולון, תכנית מתאר מקומית בחולון 2030 (עמ' 305)
↑  הרכבת הקלה בחולון: כל המסלולים, המכשולים והנפגעים, באתר השקמה חולון, ‏18 במרץ 2018
רוק אינסטרומנטלי

| --- | --- |
 מקורות סגנוניים:  רוק, רוק אנד רול
 מקורות תרבותיים:  שנות ה-1950 ושנות ה-1960 בארצות הברית
 מוצא:  ארצות הברית 
 כלים:  גיטרה, גיטרה בס, תופים
 פופולריות מיינסטרים:  שיא הפופולריות הייתה בסוף שנות ה-1950 ותחילת שנות ה-1960
 
רוק אינסטרומנטלי (באנגלית: Instrumental Rock) הוא סגנון רוק ששם דגש על כלי נגינה ואשר אינו כולל שירה.
דוגמאות לרוק אנד רול אינסטרומנטלי נמצאות בכל תת-ז'אנר של מוזיקת הרוק, ולעיתים קרובות ממוזיקאים המתמחים בתחום כדוגמת ג'ו סטריאני, סטיב ואי, דיק דייל ו"הונצ'רס" (The Ventures). ללהקות מיינסטרים כראש ולהקת האחים אולמן גם היו הצלחות בתחום.
כתוצאה מתנועת הפוסט רוק בשנות ה-90 וכן מנדירותן של רצועות שמע אינסטרומנטליות במיינסטרים המוזיקה, הרוק האינסטרומנטלי תויג כ"רוק נסיוני" ("Experimental Rock").
בשעה שרוב להקות הרוק מבצעות קטעים אינסטרומנטליים, אלה הכוללות שירה באופן ניכר אינן נחשבות כשייכות לסגנון ספציפי זה.