stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מדינת העלווים
היסטוריה > תחילת המנדט הצרפתי על סוריה

באפריל 1920, ועידת סן רמו נתנה לצרפת את המנדט על סוריה. הצרפתים כבשו תחילה את אזור החוף של סוריה, ולאחר מכן התקדמו משם לפנים הארץ. ב-15 בדצמבר 1918 כינס סאלח אל-עלי, מנהיג עלווי, את כל נכבדי העלווים החשובים בעיר אל-שייח' באדר. אל-עלי הזהיר את הנוכחים שהצרפתים כבר כבשו את אזור החוף וזאת במטרה להפריד את האזור משאר המדינה, ושכנע אותם להתקומם ולגרש את הצרפתים מסוריה; אל-עלי היה המנהיג של המרד העלווי נגד צרפת. הוא דאג בראש ובראשונה לעלווים, בחששו מפני התערבות צרפתית בטריטוריה שלהם; ההתקוממות לא הונעה על ידי התנועה הלאומנית, אך הזדהתה איתה במטרה לקבל אוטונומיה עלווית מלאה יותר. המרד נמשך שנתיים, בהם התבצעו פעולות תוקפניות משני הצדדים, ונסתיים באוקטובר 1921.
ב-24 ביולי 1920 הצליחו הצרפתים לכבוש את דמשק בקרב מייסלון, בהביסם צבא סורי מאולתר, ופייסל גורש מסוריה. ערבית וצרפתית שימשו עתה כשפות הרשמיות. הגנרל אנרי גורו (Henri Gouraud) נתמנה לנציב העליון של סוריה ולמפקד הכוחות הצרפתיים באזור.
אוכלוסייתה של לבנון הייתה בבירור פרו-צרפתית, אך אוכלוסייתה של סוריה הייתה אנטי-צרפתית עם נטייה פאן-ערבית לאומנית. הסורים נאלצו לקבל את המנדט הצרפתי על סוריה, כאשר המלך פייסל סולק מסוריה ביולי 1920.
הצרפתים הגיעו לסוריה מצוידים בניסיון אותו צברו בשליטתם באלג'יר, שהתאפיינה בדיכוי כוחני של האוכלוסייה. עם הגיעם לסוריה הם נקטו בשיטת הפרד ומשול, וחיזקו קבוצות מיעוט כדי להחליש את הקבוצה החזקה ביותר בסוריה - המוסלמים הסונים. הם עשו זאת על ידי הפרדת סוריה לשש "מדינות": לבנון, מדינת דמשק, מדינת חלב, מדינת העלווים, סנג'ק אלכסנדרטה, ומדינת ג'בל א-דרוז (בהר הדרוזים). כל מדינה קיבלה סמכויות מסוימות, וכך החיבור בין כל חלקי סוריה נחלש.
ב-1 בספטמבר 1920 חילקו הצרפתים את שטחי המנדט בסוריה לשלוש "מדינות": מדינת דמשק, מדינת חלב, ומדינת לטקיה ("הטריטוריה העלווית").
ב-2 בספטמבר 1920 הוקמה "הטריטוריה של העלווים" באזור החוף וכן בהרים בהם היו יישובים עלווים.
היא נוצרה משטחי וילאייט ביירות העות'מאני, שנותרו מחוץ למדינת "לבנון הגדולה".
הצרפתים הצדיקו את הדבר בטענה של "נחשלות" של תושבי ההרים העלווים שנגרמה בגלל שהיו מופרדים מסיבה דתית מהשכנים הסונים, והחלוקה הזו כוונה להגן על התושבים העלווים מכוחות חזקים מהם.
בשנתיים הראשונות לקיומה, כונתה המדינה "הטריטוריה של העלווים", וב-1922 היא צורפה לפדרציה הסורית יחד עם "מדינת דמשק" ו"מדינת חלב".
היסטוריה > המרד הסורי הגדול

ב-1 בינואר 1925 הוקמה מדינת סוריה ממיזוג של מדינת דמשק ומדינת חלב, כאשר מדינת העלווים ואזור הלבנון לא נכללים בה.
המרד הסורי הגדול התחיל בקיץ 1925 כמרד דרוזי בהנהגת סולטאן אל-אטרש, והגיע לשיאו בהצלחת הדרוזים לגרש את החיילים הצרפתים ממוצביהם בהר הדרוזים לקראת סוף השנה. בשל מיעוט בחיילים והגעת החורף, החליטו הצרפתים לדחות את דיכוי המרידה לבוא האביב, החלטה שהתפרשה כחולשה. המרד הדרוזי התפשט למקומות אחרים בסוריה, גם למדינת חלב ומדינת דמשק. המרד נמשך מיולי 1925 ליוני 1927 וייצג רגשות אנטי-צרפתיים ואנטי-אימפריאליסטיים לאחר 5 שנות שלטון צרפתי; בכל אופן, המרד הדרוזי עצמו לא הונע על ידי התנועה לאיחוד סוריה אלא היה פשוט מחאה נגד השלטון הצרפתי.
מדינת העלווים, שרובה כפרית, לא לקחה חלק משמעותי במרד הסורי הגדול, הגם שקיום המרד צוטט כסיבה לעיכוב באיחוד מדינת העלווים לתוך סוריה. הצרפתים העדיפו מיעוטים דתיים, כמו הדרוזים והעלווים, והשתדלו לבודד אותם מהתנועה הלאומנית. צעירים רבים מהכפרים העלווים הצטרפו לגדודי צבא צרפתיים. גדודים אלו היו גדודים דתיים שהורכבו מאוכלוסיית מיעוט ולעיתים קרובות השתתפו בפיזור הפגנות אזרחיות.
ההיסטוריון איתמר רבינוביץ מביא מספר סיבות מדוע לא התערבו העלווים במרד הסורי הגדול:
העלווים לא שלטו שליטה מליאה במדינת העלווים. בניגוד לנוצרים ולבדואים שהיו מיעוט בהר הדרוזים, מדינת העלווים הייתה ביתם של סונים רבים למדי וכן נוצרים, והם היו רוב האוכלוסייה של עיר הבירה לטקיה. הרבה בעלי אדמות סונים היו ממונים על אריסים עלווים. העובדה שהמיעוט הסוני שהחזיק בפרנסתם של הרוב העלווי היה מקור לאיבה.
החברה העלווית הייתה חלוקה. האיכרים העלווים היו אינדיבדואליסטים והנאמנות שלהם נתבעה לעיתים הן על ידי המנהיגים השבטיים והרוחניים שלהם והן על ידי בעלי האדמות כאחד.
היסטוריה > איחוד מחדש עם סוריה

לאחר שכונסה אספה מכוננת בשנת 1928 וקבעה שהחלוקה שבוצעה באזור לאחר מלחמת העולם הראשונה היא בטלה מעיקרה וכי כל השטחים שנותקו אחד מן השני הם יחידה פוליטית אחת בלתי ניתנת לחלוקה. האספה פוזרה לאחר מכן על ידי הנציב הצרפתי בסוריה. בתקופה זו רבים חשו כי חזון "סוריה הגדולה" הוא חסר סיכוי ולכן הפסיקו לייחס לו חשיבות. חלקם היה מוכן לוותר, לפחות באופן זמני ופורמלי, על דרישתם המיידית לשליטה בכל תחומי סוריה הגדולה ולהסתפק בעצמאות במדינה הסורית המקוצצת, תוך ויתור גם על שטחי סוריה שסופחו ללבנון ב-1920. בכל אופן, במהלך שנות ה-30 התחזקה המגמה הלאומית הפאן-ערבית, וב-1936 הוכר הגוש הלאומי כגורם המייצג הבלעדי של העם הסורי ונשלח לפריז לדון בהסכם עצמאות. תוך מספר חודשים הצליח הגוש לגבש את חוזה העצמאות הצרפתי-סורי, אם כי בפועל רק ב-1 בינואר 1944 הכריזה סוריה על עצמאותה.
בשנת 1930 הורידו הצרפתים את מדינת העלווים לדרגת "הממשל של לטקיה" בלחץ הלאומנים הסורים.
ב-3 בדצמבר 1936 (ובפועל ב-1937) אוחדה מדינת העלווים עם הרפובליקה הסורית הראשונה, זאת על פי ההסכם של 1936 בין הגוש הלאומי לצרפת.
ב-1944 בוטלה האוטונומיה הנפרדת של אזור העלווים.
היסטוריה > אסד והמדינה העלווית

רשת הטלוויזיה הסעודית אל-ערביה פרסמה ביולי 2013 מחקר לפיו נשיא סוריה בשאר אלאסד מתכנן הקמת מדינה בעלת רוב עלווי לאורך החוף הסורי, במידה וידו תהא על התחתונה בקרב מול הצבא הסורי החופשי.
הערות שוליים

1 2  Khoury, Philip S. "Syria and the French Mandate: The Politics of Arab Nationalism, 1920-1945." Princeton: Princeton University Press, 1987.
↑  חגי ארליך, המזרח התיכון בין מלחמות העולם, האוניברסיטה הפתוחה, ספר ג, עמ' 473.
↑  חגי ארליך, המזרח התיכון בין מלחמות העולם, האוניברסיטה הפתוחה, ספר ג, יחידה 5, עמ' 179.
↑  חגי ארליך, המזרח התיכון בין מלחמות העולם, האוניברסיטה הפתוחה, ספר ג, יחידה 5, עמ' 129, 172.
↑  שיחה עם מיניסטר סורי, דבר, 8 באוגוסט 1926
↑  איתמר רבינוביץ (אוקטובר 1979), "The Compact Minorities and the Syrian State, 1918-45", ב-Journal of Modern History.
↑  חגי ארליך, המזרח התיכון בין מלחמות העולם, ספר ה, עמ' 136.
↑  ראו תוכנית המדינה העלווית החלופית של אסד, אלערביה, חדשות העולם הערבי.
| המנדט הצרפתי בסוריה ובלבנון |
| --- | --- | --- |
| הסכמים | הסכם סייקס–פיקו (1916) • ועידת סן רמו (1920) • הסכם אנקרה (1921) • הסכם ניוקומב-פולה (1923) • חוזה העצמאות הצרפתי-סורי (1936) • גבול טורקיה–סוריה • יום העצמאות של לבנון (1943) |  |
| ישויות פוליטיות | מנהלת שטחי האויב הכבושים • הממלכה הערבית של סוריה (1920) • יצירת לבנון הגדולה (1914–1920) • לבנון הגדולה (1920–1943) • מדינת דמשק (1920–1925) • מדינת חלב (1920–1925) • מדינת העלווים (1920–1936) • מדינת ג'בל א-דרוז (1921–1936) • סנג'ק אלכסנדרטה (1921–1938) • הפדרציה הסורית (1922–1925) • מדינת סוריה (1925–1930) • הרפובליקה הסורית הראשונה (1930–1946) |  |
| עימותים צבאיים | המרד העלווי של 1919 (אנ') • מלחמת הממלכה הערבית של סוריה–צרפת (1920) • קרב מייסלון (24 ביולי 1920) • כיבוש דמשק (24 ביולי 1920) • מאורעות תל חי (1920) • מרד הנאנו (אנ') (1920–1921) • מלחמת טורקיה–צרפת (1920–1921) • המרד הסורי הגדול (1925–1927) • השביתה הכללית הסורית 1936 (אנ') • הפלנגות הנוצריות • צבא הלבאנט • המערכה בסוריה ובלבנון במלחמת העולם השנייה (1941) • משבר הלבנט (אנ') (1945) |  |
| נציבים עליונים | אנרי גורו (1920–1922) • רובר דה קה (צר') (1923–1922) • מקסים וגאן (1923–1924) • מוריס סראי (1924–1925) • אנרי דה-ז'ובנל (אנ') (1925–1926) • אנרי פונסו (אנ') (1926–1933) • דמיאן דה מרטל (אנ') (1933–1939) • גבריאל פואו (1939–1940) • ז'אן שיאפ (אנ') (1940) • אנרי פרנאן דנץ (1940–1941) • ז'ורז' קאטרו (1941–1943) • ז'אן הלו (צר') (1943) • איב שטאיינו (אנ') (1943–1944) • אטיין פול באינט (Étienne Paul Beynet, 1944–1946) |  |
| הנהגה מקומית  | האמיר פייסל בן חוסיין • הקונגרס הלאומי הסורי (1919–1920) • יוסוף אל-עזמה • סאלח אל-עלי • אדהם ח'נג'ר (אנ') • אבראהים הנאנו (אנ') • אליאס חויכ (אנ') • אמיל אדה • בשארה אל-ח'ורי • סולטאן אל-אטרש • עבד אל-רחמן שהבנדר (אנ') • חסן אל-חראט (אנ') • עיאש אל-חאג' (אנ') • אנטון סעאדה • שוכרי אל-קוותלי • האשם אל-אתאסי • הגוש הלאומי • זכי אל-ארסוזי • ריאד א-סולח |  |
פורטל צרפת צרפת
סאלח אל-עלי במרד העלווי של 1919
בול דואר שהונפק במדינת העלווים, עליו נראה מטוס (מציין דואר אוויר) וכן "עלווים" בצרפתית ובערבית.
הבחירות לנשיאות ארצות הברית 1836

הבחירות לנשיאות ארצות הברית ב-1836 היו הבחירות השלוש עשרה במספר בתולדות ארצות הברית, ונערכו מיום חמישי, 3 בנובמבר, ועד ליום רביעי, 7 בדצמבר 1836. הן היו הניצחון השלישי ברציפות של המפלגה הדמוקרטית, ובהן סגן נשיא ארצות הברית, מרטין ואן ביורן, נכנס אל הבית הלבן עם 170 אלקטורים לעומת 124 לויליאם הנרי הריסון ולמועמדים אחרים מטעם המפלגה הוויגית. מבחינת קולות, הבחירות היו צמודות; ואן ביורן זכה ל-764,000 קולות לעומת 738,000 שהוויגים זכו להם.
בחירות 1836 זכורות בעיקרן בגלל שלוש סיבות. האסטרטגיה החשובה של הוויגים הייתה להריץ כמה מועמדים בו זמנית. אף מפלגה לא ניסתה זאת חוץ מהפעם הזאת. ב-1836, הוויגים הריצו ארבעה מועמדים שונים, כל אחד בחלק שונה של המדינה, בתקוה שכל אחד מהם יהיה פופולרי מספיק כדי לנצח את ואן ביורן הדמוקרט באזור שלהם. אז בית הנבחרים יוכל להכריע במאבק בין הוויגים. האסטרטגיה נכשלה: ואן ביורן זכה ברוב האלקטורים והקולות ונבחר לנשיא. בחירות 1836 גם היו האחרונות עד 1988 שבהן סגן הנשיא היוצא הגיע אל משרת הנשיאות באמצעות בחירה ולא בעקבות מותו או התפטרותו של הנשיא, והפעם היחידה בה הבחירות לתפקיד סגן הנשיא עברו להכרעת הסנאט.
מועמדים > מועמדים של המפלגה הדמוקרטית

מרטין ואן ביורן, סגן הנשיא מניו יורק
הנשיא היוצא אנדרו ג'קסון החליט לפרוש אחרי שתי כהונות ותמך בסגנו, מרטין ואן ביורן. למרות שהדרומיים לא חיבבו את ואן ביורן הניו-יורקי, וגם את מועמדו לסגנות, הקולונל ריצ'רד ג'ונסון מקנטקי, ואן ביורן אכן זכה בהצבעה שנערכה באספה הדמוקרטית בבולטימור ב-1835.
| המועמד לנשיאות | כמות האלקטורים | המועמד לסגנות הנשיאות | כמות האלקטורים |
| --- | --- | --- | --- |
| מרטין ואן ביורן | 265 | ריצ'רד ג'ונסון | 178 |
|  |  | ויליאם ריבס | 87 |
מועמדים > מועמדים של המפלגה הוויגית

ויליאם הנרי הריסון, סנאטור לשעבר מאוהיו
דניאל ובסטר, סנאטור ממסצ'וסטס
יו ווייט, סנאטור מטנסי
וילי מנגום, סנטור מקרוליינה הצפונית
המפלגה הוויגית פרצה לתודעת הציבור בבחירות לקונגרס ב-1834, כמתנגדת ראשית למפלגה הדמוקרטית. היא ספגה את המפלגה הרפובליקנית הלאומית ואת המפלגה האנטי-מייסונית, כמו גם שאריות של המפלגה הפדרליסטית. גם דרומיים שכעסו בגלל התנגדותו של ג'קסון לזכויות המדינות, כמו ג'ון קלהון, הצטרפו אל המפלגה.
הסיעה הדרומית במפלגה החליטה להעמיד לבחירה את יו ווייט ב-1834. ווייט היה מבין המתונים בנושא זכויות המדינות ולכן היה מקובל בדרום, אך לא בצפון. המועצות המחוקקות של אלבמה וטנסי העמידו את ווייט לבחירה. בתחילת 1835, הוויגים מהצפון התאחדו מאחורי דניאל ובסטר ממסצ'וסטס. שניהם השתמשו בנאומיהם בסנאט כדי לבסס את דעותיהם. בסוף 1835, רוב הוויגים בצפון החליטו לתמוך בגנרל הפופולרי, ויליאם הריסון. באמצע 1836, הריסון עקף את ובסטר במדינות אוסרות העבדות, מלבד מסצ'וסטס. הריסון גם עקף את ווייט בשלוש מדינות גבול. הוויגים הדרומיים הרגישו נבגדים בגלל שהצפוניים נטשו את וייט, שעדיין היה מאוד פופולרי בדרום.
מכיוון שהם לא יכלו להסכים על מועמד יחיד, הוויגים יצרו כמה קומבינציות שונות: הריסון ופרנסיס גריינג'ר בצפון ובמדינות הגבול, יו וייט וג'ון טיילר בדרום האמצעי והתחתי, דניאל ובסטר וגריינג'ר במסצ'וסטס, ובקרוליינה הדרומית, וילי מנגום וטיילר.
מועמדים > מועמדים של המפלגה האנטי-מייסונית

ועידה של המפלגה האנטי-מייסונית התרחשה בהריסבורג, פנסילבניה מ-14 בדצמבר עד 17 בדצמבר 1835. הוועידה בחרה בהריסון ובגריינג'ר כמועמדים.
בחירות כלליות > מסע בחירות

הוויגים תקפו את ואן ביורן מכל הכיוונים. הריסון היה המועמד הכי אפקטיבי, אבל הארגון המעולה של מפלגתו של ואן ביורן ניצח. ואן ביורן ניצח את הריסון עם 51.4% לעומת 48.6% בצפון, וניצח את וייט עם 50.7% לעומת 49.3% בדרום.
בחירות כלליות > ערעורים

כמו ב-1816 עם אינדיאנה וכמו ב-1820 עם מיזורי, עלה ערעור בנוגע לספירת קולות. מישיגן נהייתה מדינה רק ב-26 בינואר 1837 אבל היא שלחה את האלקטורים שלה. הוחלט שיבררו את התוצאות עם מישיגן ובלעדיה. בכל מקרה, גם בלי מישיגן, ואן ביורן ניצח ולא היה רוב לבחירת סגן נשיא.
בחירות כלליות > תוצאות

23 האלקטורים של וירג'יניה סירבו להצביע לריצ'רד ג'ונסון ולכן הוא היה במרחק קול אחד מ-148 קולות - המינימום הנדרש כדי להיבחר. מכוח התיקון ה-12 לחוקת ארצות הברית, הסנאט היה צריך לבחור בין שני המועמדים בעלי מספר הקולות הגבוה ביותר, והוא בחר בג'ונסון על פני פרנסיס גריינג'ר, ברוב של 33-16.
| המועמד לנשיאות | מפלגה | מדינה | כמות האלקטורים |
| --- | --- | --- | --- |
| מרטין ואן ביורן | דמוקרטית | ניו יורק | 170 |
| ויליאם הריסון | ויגית | אוהיו | 73 |
| יו וייט | ויגית | טנסי | 26 |
| דניאל ובסטר | ויגית | מסצ'וסטס | 14 |
| וילי מנגום | ויגית | קרוליינה הצפונית | 11 |

| המועמד לסגנות הנשיאות | מפלגה | מדינה | כמות האלקטורים |
| --- | --- | --- | --- |
| ריצ'רד ג'ונסון | דמוקרטית | קנטקי | 147 |
| פרנסיס גריינג'ר | ויגית | ניו יורק | 77 |
| ג'ון טיילר | ויגית | וירג'יניה | 47 |
| ויליאם סמית' | דמוקרטית | קרוליינה הדרומית | 23 |
הצבעה לפי מועמדים

| המועמד | שותף | אלקטורים |
| --- | --- | --- |
| מרטין ואן ביורן | ריצ'רד ג'ונסון | 147 |
| ויליאם הריסון | פרנסיס גריינג'ר | 63 |
| יו וייט | ג'ון טיילר | 26 |
| מרטין ואן ביורן | ויליאם סמית' | 23 |
| דניאל ובסטר | פרנסיס גריינג'ר | 14 |
| וילי מנגום | ג'ון טיילר | 11 |
| ויליאם הריסון | ג'ון טיילר | 10 |
הצבעה לפי מועמדים > בחירת האלקטורים לפי מדינות

| אופן בחירת האלקטורים | המדינות שבהן התקיים |
| --- | --- |
האלקטורים ממונים על ידי בית המחוקקים של המדינה: דרום קרולינה
כל אלקטור נבחר בבחירות כלליות במדינה: כל שאר המדינות
Reflections (A Retrospective)

Reflections (A Retrospective) (בעברית: השקפות (רטרוספקטיבה)) הוא אלבום הלהיטים הראשון של הזמרת מרי ג'יי בלייג', אשר יצא ב-1 בדצמבר 2006 באירופה, ובארצות הברית 12 יום לאחר מכן על ידי גפן רקורדס. נכון לדצמבר 2009, מכירות האלבום עומדות על 900 אלף עותקים בארצות הברית והוא זכאי למעמד זהב. בבריטניה האלבום אמנם הגיע רק למקום 40, אך מכר 140 אלף עותקים במדינה ובכך היה זכאי גם שם למעמד זהב בזכות השבוע של חג המולד שבשבוע הזה מכירותיו עלו ב-40 אלף עותקים. נכון למאי 2008, מכירות האלבום עומדות על כ-1.3 מיליון עותקים בכל העולם.
היסטוריה

האלבום היה אמור לצאת במקור בנובמבר 2005 בשם "Reminisce... Until the Breakthrough", אך בגלל יציאת אלבומה "The Breakthrough" שנה קודם לכן הוחלט לדחות את יציאת האלבום לאביב 2006. השירים "Be Without You", "One", "MJB da MVP" ו-"Can't Hide from Luv" תוכננו להיות באלבום זה אך בסופו של דבר יצאו תחת האלבום "The Breakthrough". בסופו של דבר האלבום יצא בדצמבר 2006 והוחלט לשנות את שמו.
רשימת רצועות

| Reflections (A Retrospective)> מס' | Reflections (A Retrospective)> שם | Reflections (A Retrospective)> משך | Reflections (A Retrospective)>  | Reflections (A Retrospective)>  | Reflections (A Retrospective)>  | Reflections (A Retrospective)>  | Reflections (A Retrospective)>  | Reflections (A Retrospective)>  | Reflections (A Retrospective)>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | Reflections (I Remember)  | 4:07 |  |  |  |  |  |  |  |
| 2. | We Ride (I See The Future)  | 3:57 |  |  |  |  |  |  |  |
| 3. | You Know  | 3:34 |  |  |  |  |  |  |  |
| 4. | King & Queen (בהשתתפות ג'ון לג'נד)   | 3:45 |  |  |  |  |  |  |  |
| 5. | No More Drama  | 4:27 |  |  |  |  |  |  |  |
| 6. | Family Affair  | 4:26 |  |  |  |  |  |  |  |
| 7. | Real Love  | 4:31 |  |  |  |  |  |  |  |
| 8. | No One Will Do  | 4:46 |  |  |  |  |  |  |  |
| 9. | Be Without You  | 4:08 |  |  |  |  |  |  |  |
| 10. | I'm Goin' Down  | 3:41 |  |  |  |  |  |  |  |
| 11. | 911 (בהשתתפות מרי ג'יי בלייג')   | 4:19 |  |  |  |  |  |  |  |
| 12. | Not Gon' Cry  | 4:52 |  |  |  |  |  |  |  |
| 13. | My Life '06  | 5:07 |  |  |  |  |  |  |  |
| 14. | Be Happy  | 5:39 |  |  |  |  |  |  |  |
| 15. | I'll Be There For You - You're All I Need To Get By (בהשתתפות מרי ג'יי בלייג')   | 3:41 |  |  |  |  |  |  |  |
| 16. | As  | 4:41 |  |  |  |  |  |  |  |
| 17. | One (בהשתתפות U2)   | 4:20 |  |  |  |  |  |  |  |
| 18. | MJB Da MVP (בהשתתפות 50 סנט)   | 4:10 |  |  |  |  |  |  |  |
| משך כולל: | משך כולל: | 78:11 |  |  |  |  |  |  |  |
נתוני מכירות

| אזור | תואר | מכירות |
| --- | --- | --- |
| הממלכה המאוחדת (BPI) | פלטינה | 300,000 |
סיכום
| בכל העולם | — | 300,000 |
הערות שוליים

↑  ברייאן מייקל קוקס, שון קומבס, קנדריק דין, ג'רי דופלסיס, בייביפייס, ג'ימי ג'אם וטרי לואיס, קנדו איסקס, וייקליף ז'אן, מארק לדפורד, ג'ון לג'נד, מארק מורלס, צ'אקי ת'ומפסון, פוק, ג'סטט ליגו.
↑  Mary J Blige	Reflections (A Retrospective), BPI (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz release group: 128b2d2a-e3e4-37a5-88ca-860c8741d2cb
אלכסנדר בלוב

אלכסנדר אלכסנדרוביץ' בלוב (ברוסית: Александр Александрович Белов; ‏9 בנובמבר 1951 – 3 באוקטובר 1978) היה כדורסלן סובייטי ששיחק בעמדת הסנטר בספרטק לנינגרד ובנבחרת ברית המועצות בכדורסל. הוא נודע בעיקר בשל סל הניצחון שקלע בגמר טורניר הכדורסל באולימפיאדת מינכן (1972), שהביא לנבחרתו מדליית זהב ראשונה במסגרת תחרויות הכדורסל במשחקים האולימפיים.
קריירת מועדונים

בלוב נולד בלנינגרד (כיום סנקט פטרבורג), ושיחק במשך כל הקריירה בספרטק המקומית. הוא הוביל את המועדון לזכיות באליפות ברית המועצות בכדורסל גברים (1975) ושני גביעי אירופה למחזיקות גביע (1973 ו-1975).
בלוב נבחר בבחירה ה-161 (בסיבוב העשירי) של דראפט ה-NBA ‏1975 על ידי ניו אורלינס ג'אז, אך כמו רובם המכריע של הסובייטים שנבחרו בדראפטים בארבע הליגות המקצועניות בצפון אמריקה הוא לא שיחק מעולם בקבוצה.
קריירה בנבחרת הלאומית

בלוב ייצג את ברית המועצות באליפויות אירופה לנוער ב-1968 ו-1970, ובשתיהן זכה במדליית הזהב. עם הנבחרת הבוגרת הוא זכה בשתי אליפויות אירופה (1969 ו-1971), באליפות העולם (1974) ובטורניר הכדורסל במשחקים האולימפיים (מינכן 1972). בנוסף, הוא זכה במדליית כסף באליפות אירופה בכדורסל 1975 ובמדליית ארד באליפות העולם בכדורסל 1970 ובטורניר הכדורסל באולימפיאדת מונטריאול (1976).
רגע השיא של בלוב בקריירה היה בגמר טורניר הכדורסל באולימפיאדת מינכן (1972), אז קלע את סל הניצחון 51–50 מול ארצות הברית והביא לנבחרתו מדליית זהב אולימפית ראשונה בתולדותיה.
מותו והנצחתו

בלוב נפטר ב-3 באוקטובר 1978 בלנינגרד, בגיל 26, מסרקומה לבבית. הוא נבחר לאחד מ-50 הכדורסלנים הגדולים בתולדות פיב"א ב-1991, והוכנס להיכל התהילה של פיב"א ב-2007.
ב-2016 שונה שם קבוצתו של בלוב, ספרטק סנקט פטרבורג, למועדון הכדורסל קונדראשין בלוב, על שמו ועל שם מאמנו בספרטק ובנבחרת ברית המועצות ולדימיר קונדראשין. על שם השניים נקרא גם טורניר משחקי הידידות גביע קונדראשין ובלוב המתארח בסנקט פטרבורג על ידי ספרטק בעבר וזניט כיום.
הערות שוליים

↑  מינכן 1972 - המלחמה הקרה על הפרקט, באתר וואלה, 14 ביולי 2008
רפאל נאה, הגמר הכי שערורייתי בהיסטוריה, באתר ynet, 6 באוגוסט 2016
↑  נפטר הכדורסלן אלכסנדר בלוב, דבר, 5 באוקטובר 1978
↑  פרופיל, באתר היכל התהילה של פיב"א
הרפובליקה הסורית הראשונה

הרפובליקה הסורית הראשונה, רשמית הרפובליקה הסורית, הוקמה בשנת 1930 כחלק מהמנדט הצרפתי בסוריה ובלבנון, והחליפה את מדינת סוריה. הסכם עצמאות נחתם בשנת 1936 למתן עצמאות לסוריה ולסיום השלטון הצרפתי הרשמי, אך הפרלמנט הצרפתי סירב לקבל את ההסכם. משנת 1940 עד 1941, הרפובליקה הסורית הייתה בשליטת צרפת של וישי, ולאחר פלישת בעלות הברית בשנת 1941 קיבלה בהדרגה את עצמאותה. הכרזת העצמאות התקיימה בשנת 1944, אך רק באוקטובר 1945 הוכרה הרפובליקה הסורית דה יורה על ידי האו"ם; היא הפכה למדינה ריבונית בפועל ב-17 באפריל 1946, עם נסיגת הכוחות הצרפתים. היא הוחלפה על ידי הרפובליקה הסורית השנייה עם קבלת חוקה חדשה ב-5 בספטמבר 1950.
הרפובליקה הסורית המנדטורית (1930–1946) > החוקה הסורית הראשונה

פרויקט החוקה החדש נדון על ידי אספה מכוננת שנבחרה באפריל 1928, אך מכיוון שהגוש הלאומי התומך בעצמאות זכה ברוב והתעקש להכניס כמה סעיפים "שלא שמרו על זכות הכוח המנדטורי", האספה התפרקה ב-9 באוגוסט 1928. ב-14 במאי 1930 הוכרזה מדינת סוריה כרפובליקה של סוריה וחוקה סורית חדשה הוכרזה על ידי הנציב העליון הצרפתי, במקביל לחוקה הלבנונית, חוקת סנג'ק אלכסנדרטה, חוקת מדינת העלווים, חוקת מדינת ג'בל א-דרוז. דגל חדש הוזכר גם בחוקה זו:
במהלך דצמבר 1931 וינואר 1932 התקיימו הבחירות הראשונות על פי החוקה החדשה, על פי חוק בחירות הקובע "ייצוג של מיעוטים דתיים" כפי שהוטל על פי סעיף 37 לחוקה. הגוש הלאומי היה במיעוט בלשכת הצירים החדשה עם 16 צירים בלבד מתוך 70, בשל זיוף הצבעות אינטנסיבי של הרשויות הצרפתיות. בין הצירים היו גם שלושה חברי המפלגה הלאומנית הכורדית הסורית Xoybûn (Khoyboun), חליל ביי אבן איברהים פאשה (מחוז אל-ג'זירה), מוסטפא ביי אבן שהין (ג'רבולוס) וחסן אעוני (כורד דאג). בהמשך השנה, מ-30 במרץ עד 6 באפריל, נערכו "בחירות משלימות".
בשנת 1933 ניסתה צרפת לכפות על הסכם העצמאות דעות קדומות לטובת צרפת. היא הבטיחה עצמאות הדרגתית אך שמרה על הרי סוריה תחת שליטה צרפתית. ראש המדינה הסורי באותה תקופה היה שליט בובה צרפתי, מוחמד עלי ביי אל-עביד. בראש ההתנגדות החריפה להסכם זה עמדו הבכירים הלאומנים והפרלמנטרים האשם אל-אתאסי, שקראו לשביתה של 60 יום במחאה. הקואליציה הפוליטית של אתאסי, הגוש הלאומי, גייסה תמיכה עממית מסיבית בקריאתו. מהומות והפגנות השתוללו, והכלכלה נעצרה.
הרפובליקה הסורית המנדטורית (1930–1946) > הסכם העצמאות הצרפתי-סורי וסנג'ק אלכסנדרטה

לאחר משא ומתן במרץ עם דמיאן דה מרטל, הנציב העליון הצרפתי בסוריה, נסע האשם אל-אתאסי לפריז, בראש משלחת בכירה של הגוש. הממשלה הצרפתית החדשה בראשות החזית העממית, שהוקמה ביוני 1936 לאחר הבחירות באפריל–מאי, הסכימה להכיר בגוש הלאומי כנציגים הלגיטימיים היחידים של העם הסורי והזמינה את אל-אתאסי למשא ומתן עצמאי. ההסכם שהתקבל קרא להכרה מיידית בעצמאות סוריה כרפובליקה ריבונית, כאשר השחרור המלא יינתן בהדרגה לאורך 25 שנים.
בשנת 1936 נחתמה אמנת העצמאות הצרפתית-סורית, אמנה שלא תאושר על ידי הפרלמנט הצרפתי. עם זאת, ההסכם איפשר לג'בל דרוז, האזור העלווי (הנקרא כיום לטקיה), ואלכסנדרטה להשתלב ברפובליקה הסורית במהלך השנתיים שלאחר מכן. לבנון הגדולה (כיום הרפובליקה הלבנונית) הייתה המדינה היחידה שלא הצטרפה לרפובליקה הסורית. האשם אל-אתאסי, שהיה ראש הממשלה בתקופתו הקצרה של המלך פייסל (1918–1920), היה הנשיא הראשון שנבחר על פי חוקה חדשה שאומצה לאחר חוזה העצמאות.
האמנה הבטיחה התאגדות של האזורים האוטונומיים של הדרוזים והעלווים לתוך סוריה רבתי, אבל לא לבנון, שבה צרפת חתמה על הסכם דומה בחודש נובמבר. ההסכם הבטיח גם צמצום ההתערבות הצרפתית בענייני פנים בסוריה וכן צמצום הכוחות, כוח האדם והבסיסים הצבאיים בסוריה. בתמורה, התחייבה סוריה לתמוך בצרפת בעת מלחמה, כולל השימוש במרחב האווירי שלה, ולאפשר לצרפת להחזיק שני בסיסים צבאיים בשטח סוריה. הוראות פוליטיות, כלכליות ותרבותיות אחרות נכללו אף הם בהסכם.
אתאסי שב לסוריה בניצחון ב-27 בספטמבר 1936 ונבחר לנשיא הרפובליקה בנובמבר.
בספטמבר 1938, צרפת שוב הפרידה את הסנג'ק הסורי של אלכסנדרטה.
האיום המתעורר של אדולף היטלר גרם לפחד להיות מוקפים על ידי גרמניה הנאצית אם צרפת תוותר על מושבותיה במזרח התיכון. שיקול זה, יחד עם נטיות אימפריאליסטיות מתמשכות ברמות מסוימות בממשלת צרפת, הביא את צרפת לשקול מחדש את הבטחותיה.
בנובמבר 1938 הודיעה ממשלת צרפת רשמית על אי-אשרור חוזה 1936. בפברואר 1939 התפטר ג'מיל מרדם מראשות הממשלה, ובכך החלה סדרת משברים ממשלתיים ומהומות רחוב, והנשיא האשם אל-אתאסי התקשה לייצב את השלטון. הצרפתים החלו לפעול נגד ארגונים החשודים בתמיכה בפשיזם, ובעקבות זאת נמלט אנטון סעאדה לדרום אמריקה ושכיב ארסלאן חזר לשווייץ.
ביוני 1939 צורף סנג'ק אלכסנדרטה לטורקיה, ונקרא עתה מדינת האטיי. סוריה לא הכירה בשילוב האטיי בטורקיה והנושא עדיין שנוי במחלוקת עד היום.
ביולי 1939, לאחר השלמת מסירת החבל לידי טורקיה, התפטר הנשיא אל-אתאסי. בתגובה לכך, השעו הצרפתים את החוקה וחילקו אותה לחמישה מחוזות, עם ממשלים נפרדים לג'בל א-דרוז, לאטקיה ולחבל אל-ג'זירה.
ערב פרוץ המלחמה הכריזו הצרפתים על משטר חירום ושלחו לדמשק את הגנרל מקסים וייגאן כמפקד "צבא הלבאנט" וזירת הים התיכון, והוא ייצב את השלטון. הוא משל באמצעות "מועצת הדירקטורים" בראשות בהג'י אל-ח'טיב.
הרפובליקה הסורית הראשונה העצמאית (1946–1950) > תיקונים חוקתיים

חוקת 1930 תוקנה בשנת 1947.
בשנת 1947 הצטרפה סוריה לקרן המטבע הבינלאומית (IMF) והצמידה את המטבע שלה לדולר האמריקאי על 2.19148 פאונד = דולר אחד, שער שנשמר עד 1961. המטבעות הלבנונים והסורים התפצלו בשנת 1948.
הרפובליקה הסורית הראשונה העצמאית (1946–1950) > המלחמה הערבית–ישראלית ואחריה

הליגה הערבית נכשלה במלחמת העצמאות נגד ישראל בשנת 1948.
זעים עלה לשלטון בשנת 1949 אך מת מאוחר יותר באותה שנה ואתאסי עלה לשלטון במקומו.
חוקה חדשה נוסחה ואומצה בשנת 1950, המסמנת את תחילת הרפובליקה הסורית השנייה.
קרב פרסלוס

קרב פרסלוס היה קרב מכריע במסגרת מלחמת האזרחים של יוליוס קיסר, שנערך ב-9 באוגוסט 48 לפנה"ס בין צבאו של יוליוס קיסר לבין הצבא של הסיעה האופטימטית בסנאט הרומאי בפיקוד פומפיוס. הקרב הסתיים בתבוסה מוחלטת של צבאו של פומפיוס, שנרצח זמן קצר לאחר מכן, וסימן את קץ המלחמה בינו לבין יוליוס קיסר, אך לא הביא לסיום מלחמת האזרחים ברומא בין המחנה הרפובליקני לבין יוליוס קיסר ותומכיו.