stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
גאולוגיה
לקריאה נוספת

יהושע קולודני, 13 שיחות על גיאולוגיה, אוניברסיטה משודרת, 2012.
עמנואל מזור וג. ה. הרבאו, סולם הזמן הגאולוגי, תל אביב: האוניברסיטה הפתוחה, 1978
יוסי מרט, זמן עמוק וגאולוגיה דינמית, אוניברסיטה משודרת, 1990
יעקב בן-תור, לוחות הגדרה למינרלים יוצרי סלעים, ירושלים: מאגנס, 1973
מ' סברדמיש וא' משיח, אבני חן, מדע אבנים יקרות, 1995
עמנואל מזור ונחמה שפרן (עורכים), נדבכים בגיאולוגיה של ישראל, האוניברסיטה הפתוחה, 1987
עמנואל מזור, גיאולוגיה – עולם של תצפיות ומסקנות, אוניברסיטה משודרת – גלי צה"ל, 1980
עמנואל מזור, טבע ומורשת כבסיס לתכנון הארץ במאה ה-21, אוניברסיטה משודרת – גלי צה"ל, 2002
עמנואל מזור, מי התהום והאדם, אוניברסיטה משודרת – גלי צה"ל, 1976
עמנואל מזור, גיאולוגיה בפטיש ישראלי, האוניברסיטה הפתוחה, 1994, מסת"ב 965-06-0276-3
עקיבא פלכסר וענת ילין-דרור, כדור הארץ – חמרים, מבנה ותהליכים, ירושלים: כתר, 1995
עקיבא פלכסר, גיאולוגיה, יסודות ותהליכים, ירושלים: אקדמון, 1992, מסת"ב 965-350-026-0
עקיבא פלכסר, שיחות על הגיאולוגיה של ישראל, אוניברסיטה משודרת, 1989(הספר בקטלוג ULI)
הערות שוליים

↑  גאולוגיה, באתר מילון אבניאון.
↑  עמנואל מזור, גיאולוגיה בפטיש ישראלי, האוניברסיטה הפתוחה, 1994, עמ' 3
↑  ספר בראשית, פרק י"ט, פסוקים כ"ד–כ"ה.
↑  ספר תהילים, פרק י"ח, פסוק ח'.
↑  ספר זכריה, פרק י"ד, פסוק ד'.
↑  מתורגם מ-מקורות הגאולוגיה
↑  מתורגם מ-תרומתו של אבן סינא להתפתחות מדעי כדור הארץ
↑  תאוריה חדשה של הארץ בגוגל ספרים
↑  Abraham Gottlob Werner, Von den äusserlichen Kennzeichen der Fossilien, Universitätsbibliothek Heidelberg
↑  ראסל גריג, דרוויניזם – הכל נשאר במשפחה
↑  Die Entstehung der Kontinente und Ozeane, בפרויקט גוטנברג
↑  תוכנית לנדסאט
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007562979105171  BnF: cb11931565p (data)  GND: 4020227-6  HDS: 008267  LCCN: sh85054037  NARA: 10640023  NDL: 00573090  NKC: ph114622 
ראשי חץ מצור
חסילון מאובן
ניקולאוס סטנו
תחריט עץ המתאר כרייה מספרו של גאורגיוס אגריקולה "טבעם של המינרלים" שיצא בבזל בשנת 1556
איור מאובנים מתוך "זיהוי שכבות סלע בעזרת מאובנים של בעלי חיים" של ויליאם סמית משנת 1816
ארבעה מינים של פרושי דרווין שההבדלים ביניהם תרמו להבנתו של דרווין את הברירה הטבעית
פיזור מאובנים ביבשות השונות
מפה גאולוגית המראה את גילאי המסלע השונים על פני השטח של כדור הארץ
התפרצות הר הגעש סנט הלנס
גבישים של המינרל פלואוריט
טאנין

בקבוק חומצה טאנית, הצורה המסחרית של טאנין.
טאנין (אנגלית: Tannin, בעברית: עַפְצָן) הוא פולי-פנול הנמצא בצמחים, ובין השאר בקליפות ענבים, בחרצניהם ובשריגי הגפן, ברימון, אפרסמון, בננה, בלוט, תה, תמר ובצמחים נוספים.
טאנינים הם פולימרים פנולים שצמחים שונים מייצרים ברקמות הקשות שלהם (כדוגמת קליפת הפירות) ומבחינת מקורם הביוכימי הם קרובי משפחה של הליגנין, החומר שגורם לנייר העיתון להצהיב. מה שמייחד את הטאנינים הוא יכולתם להיקשר לחלבונים ולגרום לשינוי במבנה המרחבי שלהם. קישור של טאנין לחלבון קולגן המצוי בעור חיוני לתהליך עיבוד העורות-הבורסקאות, תהליך הפיכת עור החיה לחומר שאפשר לעבדו למוצר. השם "טאנין" נגזר משם מקצוע הבורסקאות באנגלית: Tanning.
טאנין הוא משמר טבעי של יין. בסביבות שנות ה-50 נתגלה כי חומר זה מפרק שומנים בדם. היות שיין אדום מותסס עם הקליפות והחרצנים מכיל טאנין, יש הממליצים לשתות כוס יין אדום ביום מטעמים בריאותיים. עם זאת, מחקרים מראים קשר בין שתיית כוס יין אחת ביום לבין סרטן. אין להפריז באכילת מזונות המכילים טאנינים מכיוון שביכולתם להפחית את כמות המינרלים הנספגים במעיים.
ישנם עצים המייצרים טאנינים בעת פגיעה ברקמותיהם, כאמצעי הגנה מפני בעלי חיים ומיקרואורגניזמים. הטאנינים המופרשים יוצרים על גבי הרקמה הפגועה מבנים שונים המכונים עפצים. טאנינים מצויים גם בפירות בוסר והם האחראים לטעם המר ולתחושת העקצוץ והחיספוס בפה בעת אכילתם המכונה עפיצות.
מבנה וסוגי הטאנינים

ישנם שלושה סוגי מונומרים לטאנינים: חומצה גאלית, פרואנטוציאנידינים ויחידות פלבונואידיות.
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
| יחידת בסיס: |  חומצה גאלית |  פרואנטוציאנידינים |  יחידות פלבונואידיות's scaffold |
| סוג/פולימר: | טאנינים הידרוליטיים | פלורוטאנין | Condensed tannin and  Phlobatannin (C-ring   isomerized condensed tannins) |
| מקור: | צמחים | חומיות | עצים וצמחים |
פסאודו טאנינים

פסאודו טאנינים הם תרכובות בעלי משקל מולקולרי נמוך הקשורות לתרכובות אחרות, הם אינם משנים צבע במהלך בדיקת עור "גולדביטר", שלא כמו טאנינים הידרוליטיים ומורכבים, ואינם יכולים לשמש כתרכובות שיזוף. כמה דוגמאות לטאנינים פסאודו ולמקורותיהם הם:
| פסאודו טאנינים | מקור |
| --- | --- |
חומצה גאלית: ריבס
יחידות פלבונואידיות ("קטכין"): תה, שיטה, פננג, צמח קוקה, גוארנה
חומצה כלורוגנית: אגוז הקיא, קפה, מאטה
Ipecacuanhic acid: "צמח הקרפיצ'אה"
היסטוריה

חומצה אלגית, חומצה גאלית ו-pyrogallic acid התגלו לראשונה על ידי הכימאי הנרי בארקנוט בשנת 1831. קארל יוליוס סלומונסן היה הראשון שביצע סינתזה עבור חומצה גאלית על ידי חימום חומצה גלית עם חומצה ארסן או תחמוצת כסף.
מקסימליאן נרנשטיין חקר פנולים וטאנינים טבעיים המצויים במינים שונים של צמחים בשיתוף פעולה עם ארתור ג'ורג' פרקיין. הוא הכין חומצה אלגית מחרוב קטן (באנגלית: Algarrobilla) ומפירות מסוימים אחרים בשנת 1905. הוא הציע את היווצרותו של גליצין על ידי פניציליום בשנת 1915. נרנשטיין השתמש באנזים טנאז כדי לייצר חומצה דיגאלית מגאלוטאנין. הוא הוכיח את נוכחותו של קטכין בקקאו בשנת 1931.
בזמנים אלה, נקבעו נוסחאות המולקולה באמצעות ניתוח בעירה. הגילוי של כרומטוגרפיית נייר בשנת 1943 על ידי מרטין וריצ'רד סינג של סיפק לראשונה את האמצעים של סקר המרכיבים הפנוליים של ההפרדה והזיהוי של הצמחים.
לאחר 1945 נעשתה פעילות מחקרית רבה בנושא, כולל עבודה בולטת של אדגר צ'ארלס בייט-סמית' וטוני סוויין באוניברסיטת קיימברידג'.
תפוצה

טאנינים מצויים בצמחים רבים. הם נפוצים הן בחשופי הזרע והן בבעלי הפרחים. סיימון מול חקר את התפלגות הטנין ב־180 משפחות של דיקוטילדון וב-44 משפחות של מונוקוטילונים. רוב המשפחות של דיקוט מכילים מינים שמכילים טנין (נבדק על ידי יכולתם לזרז חלבונים). המשפחות הידועות ביותר שכל המינים בהן שנבדקו מכילים טאנין הם: אברשיים, אלתיים, קומברטיים, לבונה ודומדמניתיים. במשפחת האלוניים, 73% מהמינים שנבדקו מכילים טאנין. במשפחת הסולניים השיעור יורד ל–6%, ובמשפחת המורכבים ל-4%. הפוליפנולים הנפוצים ביותר הם הטאנינים המורכבים, המצויים כמעט בכל משפחות הצמחים, והם מהווים עד 50% ממשקל העלים היבש.
תפוצה > מיקום הטאנינים בצמחים

הטאנינים נמצאים בעלים, ניצנים, זרעים, שורשים ורקמות גזע. הם נמצאים לעיתים קרובות באזורי הגידול של העצים, כמו בשורש, בעצה ובשכבה שבין הקורטקס לרקמת התאים.
תפוצה > נוכחות הטאנינים באדמה

האבולוציה המתכנסת של קהילות צמחיות עשירות בטאנין התרחשה בקרקעות חומציות ועניות בחומרים מזינים ברחבי העולם. הטאנינים משמשים כמגינים נגד אוכלי עשב וכבקרים חשובים של תהליכי פירוק ותהליכי מחזור החנקן.
עלים וחלקים אחרים של העץ אשוחית סיטקה, מין עץ שנמצא בניו זילנד, מתפרקים לאט הרבה יותר מאלה של רוב המינים האחרים. מלבד חומציותו, הצמח נושא גם חומרים כמו חומר הזגה ופנולים, בעיקר טאנינים, המזיקים למיקרואורגניזמים ומאטים את פירוקו בידיהם.
תפוצה > נוכחות הטאנינים במים ובעצים

תשטיפי טאנינים מסיסים מאוד במים. התמוססות הטאנינים שנמצאים בעלים וצמחים רקובים שנמצאים במי הנהר עשויה לגרום לתופעה הקרויה "הנהר השחור" – מים בעלי ריח לא נעים או טעם מריר, אם כי לא בהכרח מזוהמים ברמה המסוכנת לשתייה.
כך, למשל, אם נשים חתיכת עץ לא רקובה באקווריום ירד ערך של ה-pH של המים, והם יקבלו צבע הדומה לצבע התה. כדי להימנע מכך, אפשר להרתיח את העץ במים מספר פעמים טרם הנחתו באקוואריום, ולהשליך את המים בכל פעם. שימוש בכבול כמצע בקרקעית האקווריום יכול לגרום לאותה בעיה. הוספת סודה לשתיה למים כדי להעלות את רמת ה-pH שלהם, תאיץ את תהליך היציאה של הטאנינים מהחומר הצמחי אל תוך המים.
בדיקה של נוכחות הטאנין > ריאקציה עם החומר אשלגן פרמנגננט

אם נבצע טיטרציה של החומר אשלגן פרמנגנט מכוייל עם חומר שמכיל טאנינים (כמו יין) בנוכחות האינדיקטור pH אינדיגו כרמין נוכל לחלץ את הכמות המדויקת של הטאנינים בחומר וזה על ידי יחסים סטויכומטריים בין האשלגן פרמנגנט והטאנין.
בדיקה של נוכחות הטאנין > משקעים אלקלואידים

אלקלואידים כמו קפאין, כינין (המופק מקליפת עץ הצינכונה), או סטריכנין, שהם בעצם מזרזים פנולים וטאנינים. חומרים אלה בעלי המאפיינים הבאים יכולים לשמש כאינדיקציה לנוכחות טאנין.
בדיקה של נוכחות הטאנין > בדיקת עור "גולדביטר"

עור "גולדביטר" (אנ') הוא כינוי אנגלי למעיים מעובדים של חיה, לרוב שור. כאשר אנחנו טובלים את הגולדביטר בתוך חומצת מלח (HCL), שוטפים במים מזוקקים, טובלים במשך 5 דקות ולאחר מכן שוטפים שוב עם מים מזוקקים, נטבול שוב בתוך החומר ברזל סולפט, אז אם יש נוכחות של טאנינים נקבל צבע אופייני שחור כחול של התמיסה.
הערות שוליים

↑  עַפְצָן, באתר האקדמיה ללשון העברית
↑  לילי שרצקי אלמליח, ‏כוס יין ביום כנראה לא טובה לבריאות, באתר ‏מאקו‏, 25 בפברואר 2009
↑  page 113 "Chemistry and Significance of Condensed Tannins" By Richard W. Hemingway, Joseph J. Karchesy, ISBN 1468475118
↑  Ashutosh Kar (2003). Pharmacognosy And Pharmacobiotechnology. New Age International. pp. 44–. ISBN 978-81-224-1501-8. ארכיון מ-2 ביוני 2013. נבדק ב-31 בינואר 2011. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  Grasser, Georg (1922). Synthetic Tannins. F. G. A. Enna. (trans.). ISBN 9781406773019.
↑  Löwe, Zeitschrift für Chemie, 1868, 4, 603
↑  Drabble, E.; Nierenstein, M. (1907). "On the Rôle of Phenols, Tannic Acids, and Oxybenzoic Acids in Cork Formation". Biochemical Journal. 2 (3): 96–102.1. PMC 1276196. PMID 16742048.
↑  Perkin, A. G.; Nierenstein, M. (1905). "CXLI.—Some oxidation products of the hydroxybenzoic acids and the constitution of ellagic acid. Part I". Journal of the Chemical Society, Transactions. 87: 1412. doi:10.1039/CT9058701412.
↑  Nierenstein, M. (1915). "The Formation of Ellagic Acid from Galloyl-Glycine by Penicillium". The Biochemical Journal. 9 (2): 240–244. doi:10.1042/bj0090240. PMC 1258574. PMID 16742368.
↑  Nierenstein, M. (1932). "A biological synthesis of m-digallic acid". The Biochemical Journal. 26 (4): 1093–1094. doi:10.1042/bj0261093. PMC 1261008. PMID 16744910.
↑  Adam, W. B.; Hardy, F.; Nierenstein, M. (1931). "The Catechin of the Cacao Bean". Journal of the American Chemical Society. 53 (2): 727–728. doi:10.1021/ja01353a041.
↑  Haslam, Edwin (2007). "Vegetable tannins – Lessons of a phytochemical lifetime". Phytochemistry. 68 (22–24): 2713–2721. doi:10.1016/j.phytochem.2007.09.009. PMID 18037145.
↑  Doat J, Bois. For Tmp., 1978, volume 182, pages 34-37
↑  Kadam, S. S.; Salunkhe, D. K.; Chavan, J. K. (1990). Dietary tannins: consequences and remedies. Boca Raton: CRC Press. p. 177. ISBN 0-8493-6811-1.
↑  Hättenschwiler, S.; Vitousek, PM (2000). "The role of polyphenols in terrestrial ecosystem nutrient cycling". Trends in Ecology & Evolution. 15 (6): 238–243. doi:10.1016/S0169-5347(00)01861-9. PMID 10802549.
↑  Eric Verkaik, Anne G. Jongkindet, Frank Berendse "Short-term and long-term effects of tannins on nitrogen mineralisation and litter decomposition in kauri (Agathis australis (D. Don) Lindl.) forests". Plant And Soil 2006; Volume 287, Numbers 1–2, pages 337–345 doi:10.1007/s11104-006-9081-8
↑  Tannins, lignins and humic acids in well water on www.gov.ns.ca (אורכב 17.05.2013 בארכיון Wayback Machine)
↑  Preparing Driftwood for Your Freshwater Aquarium (אורכב 07.07.2011 בארכיון Wayback Machine)
↑  Plant Polyphenols: Synthesis, Properties, Significance. Richard W. Hemingway, Peter E. Laks, Susan J. Branham (page 263)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007558429405171  BNE: XX546166  BnF: cb11946963h (data)  GND: 4184419-1  LCCN: sh85132335  NDL: 00572669  NKC: ph323381  SUDOC: 02742541X
להבים

אזור ציבורי בלהבים
בית כנסת להבים
לְהָבִים היא מועצה מקומית במחוז הדרום בישראל. היא שוכנת סמוך לכביש 31, צפונית לבאר שבע, דרומית-מזרחית לעיר רהט ומערבית לקיבוץ להב. נכון לשנת 2010, יש ביישוב כ-1,400 יחידות דיור צמודות קרקע.
להבים נחשב לאחד היישובים האמידים והיקרים ביותר בישראל.
היסטוריה

בשנת 1982 המועצה האזורית בני שמעון ומינהל מקרקעי ישראל יזמו את הקמתו של היישוב במקום שתוכנן לשמש כאתר פסולת. ביישוב תוכננו כ-600 יחידות צמודות קרקע. לתושבי היישוב הובטחה איכות חיים גבוהה, לכן הצטרפו לפרויקט משפחות רבות מהאזור.
היישוב הוקם כיישוב קהילתי שבתחילה נקרא "גבעת להב", על-שם גבעות להב הסמוכות ליישוב. ועדת השמות הממשלתית קבעה כי היישוב יקרא "שלהבית", אך תושבי היישוב התנגדו לשם. לבסוף הוצעה פשרה והוחלט לקרוא ליישוב "להבים". משפחות המייסדים מאוגדות בעמותת "גבעות להב".
"להבים" הוא שמה של דמות תנ"כית המוזכרת בספר בראשית: ”וּמִצְרַיִם יָלַד אֶת לוּדִים וְאֶת עֲנָמִים וְאֶת לְהָבִים וְאֶת נַפְתֻּחִים.”
בניית היישוב ותשתיותיו מומנה על ידי המתיישבים, ומוסדותיו הציבוריים מומנו ברובם על ידי המדינה. עבודות הפיתוח החלו בשנת 1983 ותחילת בניית יחידות הדיור החלה בשנת 1984. ראשון המתיישבים נכנס לגור בשנת 1985.
בשנת 1988 הוכרזה להבים כמועצה מקומית. המתחם הראשוני של היישוב, שבשנות האלפיים כונה "השכונה הישנה", הכיל כ-22 רחובות, שנבנו סביב למרכז מעוגל. המרכז הכיל מרפאה, סניף דואר, מרכול, מאפייה וחנות לציוד חקלאי. קרוב למרכז הוקם בית הספר היסודי "להבים" בו לומדים ילדי היישוב בכיתות א'–ו'. בבית הספר הוקם  אמפיתיאטרון המשמש את בית הספר בשעות הלימודים (טקסים, כינוס תלמידים), ואת היישוב כולו בשעות שלאחר הלימודים (טקסים, ערבי שירה בציבור, מיצגים של חוגים ביישוב ועוד). במתחם בית הספר שוכנת גם ספריית היישוב. בשנת 1989 חנכה תנועת הצופים את שבט "נופר" ביישוב. תלמידי להבים בגיל חט"ב ותיכון לומדים בכפר הנוער אשל הנשיא.
מתחם צמוד ליישוב יצא למכרזים למען הרחבת היישוב, וזכה לכינוי "להבים ב'", הוקמו בו מאות יחידות ולכל יחידה הוקצו כחצי דונם. הצלחת ההרחבה הביאה לתוספת תושבים מכובדת ליישוב, ושירותים שונים זכו לשדרוג והרחבה – הבריכה היישובית שודרגה לקאנטרי קלאב, נוספו כיתות לימודים ומבנים בשטח בית הספר, אורגן שירות הסעה עבור תלמידים הגרים בלהבים ב' ואינם יכולים להגיע רגלית לבית הספר ועוד.
לא עבר זמן רב, והיישוב הוציא מכרז נוסף על מנת להרחיב את היישוב – המתחם החדש זכה לכינוי "להבים ג'". לקראת הרחבה זו בוצעו כמה שינויים מהותיים – מרכז מסחרי חדש נבנה בסמוך לכניסה ליישוב, תוכנן ובוצע מחלפון שיאפשר כניסה ויציאה בצורה מסודרת יותר, משרדי המועצה עברו למתחם של המרכז המסחרי הוותיק ועוד.
מסילת רכבת עוברת ממערב ליישוב וב-2007 נחנכה בלהבים תחנת הרכבת להבים-רהט. בסמוך לתחנה נבנתה שכונה חדשה הנקראת "שכונת המניפה".
כביש חוצה ישראל עובר סמוך ליישוב.
באפריל 2010 הוכרז על חנוכתו של פארק התעשייה "עידן הנגב" סמוך ללהבים, על-פני שטח בגודל 1,700 דונם.  הפארק ינוהל במשותף על ידי מועצת להבים, המועצה האזורית בני שמעון ועיריית רהט ועל-פי התכנון, יפעלו בו, בשלב הראשון, 18 חברות.
במרץ 2015 הוחל בהכנות להוספת שכונה דרומית ליישוב, שכונת "שרונית", על-שם אריאל שרון.
צמוד ללהבים ממזרח נמצא אתר פריחה גדול ומוסדר של חלמונית גדולה הפורחת בחודש נובמבר.
אוכלוסייה

לפי נתוני הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה (הלמ"ס) נכון לסוף דצמבר 2024 (אומדן), מתגוררים בלהבים 7,891 תושבים, מתוכם 7,850 תושבי ישראל (מקום 204 בדירוג רשויות מקומיות בישראל).  שינוי בגודל האוכלוסייה ‎+0.4% בשנה‏.  אחוז הזכאים לתעודת בגרות מבין תלמידי כיתות י"ב בשנת ה'תשפ"ב (2021-‏2022) היה 86.1%. השכר החודשי הממוצע של שכיר במשך שנת 2021 היה 19,340 ש"ח (ממוצע ארצי: 11,330 ש"ח).
ב-15 בדצמבר 2020 פרסמה הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה כי להבים מדורגת בדירוג 10 ברמה החברתית-כלכלית של האוכלוסייה לשנת 2017. יצוין כי זו רמת הדירוג הגבוה ביותר ונמצאות בה 4 רשויות מקומיות בלבד.
להלן גרף התפתחות האוכלוסייה ביישוב:
כלכלה

בלהבים ישנו מרוץ קבוע שמתנהל מדי שנה מאז 1987 בשם מרוץ להבים. בנוסף לכך, להבים היא אחד מיישובי הלוויין של באר שבע, שהוקמה בין השאר במטרה למשוך אוכלוסייה מבוססת כלכלית לנגב.
בצומת המועצה המקומית, צומת להבים, שממוקם באזור התעשייה עידן הנגב, מתוכנן לקום בית החולים בצומת להבים.
ביישוב יש מרכז קניות מרכזי בשם מבנה להבים ומאפיה בשם "המאפיה להבים".
נכון לנתוני אשכול המדד החברתי-כלכלי של הלמ"ס ב-2019, להבים הוא היישוב הכי עשיר במחוז הדרום.
ראשי המועצה

משה וינברג - ראש מועצה ממונה 1988 - 1993.
יעקב עכו - ראש המועצה הנבחר הראשון 1993 - 1998
אל"ם ויצמן אפרים - 1998 - 2000
אלי לוי 2000 - 2018
יוסי ניסן 2018 - 2024
אלעד ארזי 2024- כיום
ראו גם

יישובי הלוויין של באר שבע
מרוץ להבים
הערות שוליים

1 2  אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור 
סוף דצמבר 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור

סוף 2023.
1 2 3 4 5  הנתונים לפי טבלת רשויות מקומיות של למ"ס עבור 
סוף 2022
↑  הנתונים לפי טבלת מדד חברתי כלכלי של למ"ס נכון לשנת 2021
↑  דותן לוי ועינת פז־פרנקל, יוקרה באמצע שום מקום, באתר כלכליסט, 20 בנובמבר 2013
↑   מוטי בסוק, היישובים הכי עשירים בישראל - סביון וכפר שמריהו; הכי עניים - רהט ושגב שלום, באתר TheMarker‏, 2 בנובמבר 2016
↑  ספר בראשית, פרק י', פסוק י"ג
↑   גילי מלניצקי, מחכים ל-8200: איך ייראו שכונות היוקרה החדשות בלהבים?, באתר TheMarker‏, 9 במאי 2018
↑  פרופיל להבים באתר הלמ"ס
↑  אפיון יחידות גאוגרפיות וסיווגן לפי הרמה החברתית-כלכלית של האוכלוסייה 2017, באתר הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה, ‏15/12/2020
↑  מבנה להבים | מתחם מסחרי מבנה להבים, באתר מבנה
↑  המאפייה להבים, באתר bakery-1382.business.site
| דגל ישראל מחוז הדרום |
| --- | --- | --- |
| נפות | נפת אשקלון • נפת באר שבע | מפת מחוז הדרום |
| ערים | אופקים • אילת • אשדוד • אשקלון • באר שבע • דימונה • נתיבות • ערד • קריית גת • קריית מלאכי • רהט • שדרות | מפת מחוז הדרום |
| מועצות מקומיות | חורה • ירוחם • כסייפה • להבים • לקייה • מיתר • מצפה רמון • עומר • ערערה בנגב • שגב שלום • תל שבע | מפת מחוז הדרום |
| מועצות אזוריות | אל קסום • אשכול • באר טוביה • בני שמעון • הערבה התיכונה • חבל אילות • חוף אשקלון • יואב • לכיש • מרחבים • נווה מדבר • רמת הנגב • שדות נגב • שער הנגב • שפיר • תמר | מפת מחוז הדרום |
| מועצה מקומית תעשייתית | נאות חובב | מפת מחוז הדרום |
| מועצות אזוריות שבוטלו | אבו בסמה | מפת מחוז הדרום |
| יישובים לשעבר | כרמון • נוה יאיר • אשלים | מפת מחוז הדרום |
| יישובים עתידיים | דניאל • דרור • נווה תמרים • כסיף • עבדה • מעלה אהרן • שפיר | מפת מחוז הדרום |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007467981705171
יעקב עורב

יעקב עורב
תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן.
נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
יעקב (בודה) עורב (27 במרץ 1921 – 24 בספטמבר 1995) היה אגרונום ישראלי שהתמחה בניצול שיטפונות והשבחת מרעה, בייחוד באזורים צחיחים. מרכז חייו ועבודתו היה בנגב וב-1993 הוא זכה בפרס בן-גוריון המוענק לאישים שתרמו להתפתחות הנגב. היה ממיסדי קיבוץ שדה בוקר.
קורות חייו

עורב נולד בעיירה גולוב-דובז'ין שבפולין, בנם האמצעי של שמואל וחנה צ'רנוברודה. 
משפחתו עלתה לארץ ישראל ב-1935 לאחר שאבי המשפחה חש כי "האדמה בפולין מתחילה לבעור" והמצב טומן בחובו סכנה ליהודים. אבי המשפחה העביר גם לארץ ישראל את בית החרושת המשפחתי לגבינה, "מטע".
עורב למד בגימנסיה הרצליה וסיים בשנת 1939, מחזור כ"ז (נמנו על מחזורו גם אריה לובה אליאב ושמואל (שמוליק) שמעוני, בנו של הסופר והמשורר דוד שמעוני). 
את כינויו, "בודה" קיבל בזמן לימודיו בגימנסיה "הרצליה", מחברו שמוליק שמעוני. את שם המשפחה "צ'רנוברודה" היה קשה לחבריו בבית הספר לבטא והכינוי "בודה" נקלט מיד. היה חבר "ההגנה" מגיל 16.
בשנת 1941, במלחמת העולם השנייה, הוא התגייס לצבא הבריטי ולחם במספר חזיתות. לאחר שחרורו, בשנת 1943 החל ללמוד חקלאות; תחילה באוניברסיטה העברית על הר הצופים ולאחר מלחמת העצמאות בפקולטה לחקלאות ברחובות. את לימודיו סיים בשנת 1950 לאחר שהפסיק אותם לשנתיים כדי להצטרף לשורות הלוחמים במלחמת השחרור. עורב לחם בגדוד מוריה במסגרת חטיבת עציוני. בין היתר היה בגוש עציון ויצא משם עם השיירה האחרונה, שיירת נבי דניאל ב-27 במרץ 1948. חברו שמוליק שמעוני אמר לו, לאחר שנחלץ מהשיירה בחיים, כי הוא הפסיד הספד נפלא: "ב- 27 במרץ, במלאת לו 27 שנים, נפל בקרב".
הוא סיים את לימודיו ב-1950 ועבר לנגב. הוא הקים והיה המנהל הראשון של תחנת הנסיונות בעין וייבה, היא עין יהב של היום, במשך כשנתיים[דרוש מקור].
ב-1952 נמנה עם מייסדי שדה בוקר. באותה עת הוא אף החל לעבוד במסגרת משרד החקלאות. לאחר שנתיים עזב את שדה בוקר ועבר להתגורר בבאר שבע.
מרכז עבודתו של עורב היה צמח המלוח הקיפח. הוא סבר כי שתילה נרחבת של צמח עמיד זה, באזורים חצי צחיחים בנגב, שאינם מתאימים לחקלאות בעל, תהווה פתרון לבעיית המרעה הקייצי באזורים אלו. באותן שנים גם הבדואים שבנגב התפרנסו מרעיית מקנה וגם חלק מהיישובים העבריים בנגב החזיקו בעדרי צאן ובקר שנסמכו על מרעה בשטחים לא חקלאיים.
עורב נשלח בשנת 1965 במסגרת מש"ב - המחלקה לשיתוף בינלאומי לניז'ר אשר במערב אפריקה, שם שהה עם משפחתו שנתיים. בניז'ר רבים זוכרים את עורב כ"איש שהביא לנו מים וחיים". בשנת 1972 נשלח מטעם ארגון המזון והחקלאות של האו"ם לבוצואנה. 
הנסיעות לעבודה באפריקה היו דרושות לו להרוויח כסף לבניית הסכרים שיתפסו את השיטפונות שיוריקו את הנגב, מבלי להוביל מים יקרים כל כך מן הצפון. עורב פרסם מאמרים על חיזוי בצורת, הוציא חוברת ובה פירוט צמחי נוי שאינם זקוקים להשקיה מתמדת, כתב מדריך שדה לאזורים שחונים בהוצאת האו"ם ופרסם מאמרים רבים בנושאים מגוונים כגידול עז סיני בערבה, עדר הפרות הברהימיניות של נאות הכיכר, צמחייה ועצי נוי ללא השקיה ועוד.
נפטר בעיר מגוריו, באר שבע, בערב ראש השנה תשנ"ו, כ"ט באלול תשנ"ה, 24 בספטמבר 1995, בזמן אשפוז לאחר ניתוח . הובא למנוחות בבית העלמין החדש בעיר .
לפני כניסתו לאשפוז, ביקש ממשפחתו לאסוף עבורו זרעים של עציון פרסי עבור ניסיונות בהם עסק עם צמח זה, כדי לא  להפסיד את תקופת יצירת הזרעים שחלה בזמן אשפוזו.
שדה בוקר

חיידק המדבר דבק בעורב בזמן לימודיו באוניברסיטה. הוא רצה להתגורר במקום שיש כדבריו "רק אדמה ושמים" ושכל מה שייעשה בו יהיה מבראשית. בשנת 1950 סיים עורב את לימודי החקלאות בפקולטה לחקלאות ברחובות ובירושלים ומחליט לעבור לנגב. לימים סיפר גם על שיר בוקרים שביטא את רצונו המיוחד במרחבים הפתוחים "don't fence me in" היה השיר ובתרגום חופשי "אל תגדרו אותי". לחבר ששאל אותו "מה פתאום לנגב? בנגב נרקבים!" ענה "בנגב לא נרקבים, בנגב מתייבשים..." ב-17 ביולי 1950 בודה נבחר על ידי משרד החקלאות להקים ולעמוד בראש תחנת הניסיונות בעין-וייבה היא עין יהב.
במקביל, בבואו לחופשות בתל אביב, שימש ביתו של עורב כמקום התכנסות ודיונים של חבורת המייסדים של שדה בוקר. ב-10 בינואר 1950 נקראו לביתו של עורב המייסדים, חגי אבריאל (איברל), יורם מור (מיצ'ק), אהרון ברוך (אהרונצ'ו), איתן מינץ, צבי וולטר, אמנון רבינוביץ', רפאל בכרך, דני הלל (בוגוסלב) ואלקנה פרויליך, לאספה בה הכריזו רשמית על הקמת האגודה שנרשמה בשם "שדה בוקר – חווה לגידול מקנה". את השם "שדה-בוקר" הציע בודה וההצעה התקבלה.
ב- 15 במאי 1952 עלה שדה בוקר על הקרקע. בטקס נכחו בין היתר משה דיין, אלוף פיקוד דרום ואהוד אבריאל, מנכ"ל משרד ראש-הממשלה. כשהאורחים חזרו צפונה נשארו להקים את היישוב החדש יורם מור (מיצ'ק), אהרון ברוך (אהרונצ'ו) ועורב (בודה).
בשנת 1954 הגיע דוד בן-גוריון להתיישב בשדה בוקר ולכבודו נטעה יחידת מילואים עצי סרק בשדרה מהכביש הראשי ליישוב. באותה העת היו מובילים את המים במכליות מבאר שבע והשימוש בהם היה במשורה. בודה עקר את השתילים. "במצב המים של שדה בוקר", הסביר לבן-גוריון בשיחה ביניהם, אין מקום ל-"לעצי סרק גוזלי מים".
אספת החברים החליטה על סילוקו של בודה בשל עקירת עצי הסרק אולם ביטלה את ההחלטה לבקשתו של בן-גוריון. ביוני 1954, חצי שנה לאחר עקירת העצים, פרש בודה משדה בוקר זאת בשל מה שראה כסטייה מהדרך שבה החליט הגרעין המייסד ללכת. הצטרפותו של בן-גוריון ליישוב גרמה לשינוי בחייו: המוביל הארצי הוארך עד לשדה בוקר. בודה עזב את שדה בוקר ועבר לבאר שבע.
פרס בן-גוריון

ב-1993 הוא זכה בפרס בן-גוריון המוענק לאישים שתרמו להתפתחות הנגב:
מר יעקב עורב יליד פולין עלה ארצה בשנת 1935. עבר הכשרה חקלאית בקיבוץ גבע ובקיבוץ רמת יוחנן. בשנים 1941-1943 שירת בצבא הבריטי. בשובו מן הצבא למד בפקולטה לחקלאות בירושלים וברחובות. לאחר מכן, כשלושים שנה עובד משרד החקלאות בנגב, עם הפסקות של שליחות מטעם ארגון המזון והחקלאות של האו"ם ובשליחות המדינה באפריקה.
גם לאחר צאתו לגמלאות ב-1981 אין הוא חדל מניסויים והסתכלות בשטחי התמחותו: מרעה מדברי ואקלים הנגב.
מר עורב הוא חלוץ מובהק, מראשוני החולמים על ישוב המדבר ובמיוחד אפשרויות המרעה במדבר. הוא התיישב בשדה בוקר, עסק בשימור קרקע, תפיסת מי שיטפונות. הוא פיקח על עבודות יזומות של בניית סוללות אבן ועפר לניצול מי השיטפונות. מאמץ מיוחד הקדיש לפיתוח חקלאי של הצמח מלוח קיפח למרעה. הוא הקים משתלה לשתילי מלוח קיפח במושב נבטים. בשמונה שנות עבודתו במשתלה, ייצרה המשתלה קרוב למיליון שתילים. בנקודת השיא היו בנגב כעשרת אלפים דונם שתילי מלוח קיפח. במשך שנים אחדות 1958-1963 הקים גם חוות הדגמה לבדואים, שילוב של גידול ירקות ומרעה צאן ללא צורך בנדידה. הוא הקים סכרים ביניהם סכר תת-קרקעי ראשון בארץ ואולי יחיד. שילוב של סכר על קרקעי ותת קרקעי והעלה, לדבריו, את מפלס המים ויצר צמחייה עשירה בנחל חצרים. הוא גם תורם ליבול גדול ושכלול השבחת המרעה וניצול השיטפונות. החדרת יריעות פלסטיות בסכר היה אחד מחידושיו.
אין כמעט תחום חיוני להתיישבות בנגב שלא עסק בו. לא רק במחקר תאורטי אלא בניסויים מעשיים בשטח. הוא לא נרתע מכשלונות ומעיכובים ביורוקרטיים. כארבעים שנה הוא מנסה לפענח את סודות הנגב והדרכים להפריחו.
על מאמץ בלתי פוסק זה בתחום חזונו של בן-גוריון ראוי הוא, מר יעקב עורב, המכונה בודה, להערכה עמוקה ולפרס בן-גוריון.
לקריאה נוספת

לחלום בעיניים פקוחות: קיבוץ שדה-בוקר - 50 השנים הראשונות: שדה בוקר, מאי 2007 תשס"ז, אחראית מערכת אביבה פופר
הערות שוליים

↑  גדוד מוריה במלחמת העצמאות (בפרק 4. "הנקודה החמישית"), באתר עמותת ותיקי גדוד מוריה
↑  שלמה גבעון, צמח המלוח - אהבתו של "בודה", מעריב, 19 בפברואר 1965
1 2  לחלום בעיניים פקוחות: קיבוץ שדה-בוקר - 50 השנים הראשונות: שדה בוקר, מאי 2007 תשס"ז, אחראית מערכת אביבה פופר. עמ' 48.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007515236105171  VIAF: 308263400   WorldCat (עם VIAF): 308263400