stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הפארק הלאומי דוניאנה
בעיות איכות הסביבה > עלייה לרגל לאל רוסיו וסוגיות אקולוגיות

עיריית אלמונטה, ולפיכך גם הפארק, ממוקמת באזור שבו הופעות ציבוריות של להט דתי היו תכופות לאורך מאות שנים. האיברים הקדומים סגדו לאלוהי הטבע והמים, כמו בכת האלה של קיבלי. טקסי הפולחן של הכת, שדומים במובנים רבים לחגיגות הרוסיירס (Rocieras) הנוכחיות, אומצו במהירות על ידי הנוצרים הראשונים בארצות אלה כדי להיטמע בליטורגיה שלהם. הם בנו כאן בזיליקה קטנה, שכיום אינה קיימת, אך בעיקר לאחר כיבוש האזור מחדש בשנת 1262 התמסדו הסגידה למרים, אם ישו. בסביבות 1270–1284 שיחזר אלפונסו העשירי, מלך קסטיליה את מנזר סנטה מריה מרוסינאס (Ermita de Santa María de las Rocinas), ובשנת 1337 הזכיר אלפונסו האחד עשר, מלך קסטיליה לראשונה בכתובים את כת מרים, אם ישו באזור.
פסל הבתולה במנזר אל רוסיו (ספ') מתוארך ככל הנראה למאה ה-13, אם כי האיקונוגרפיה הנוכחית המייצגת את הבתולה כגבירה של החצר המלכותית אומצה בשלהי המאה ה-16, על פי אופנת התקופה. הפופולריות של פולחן וירחן דל רוסיו (Virgen del Rocío, "הבתולה מרוסיו") בעת המודרנית עוררה חשש מפני השפעת העלייה לרגל השנתית על הסביבה הטבעית של הפארק.
הפארק משמש עולי רגל בדרכם לרומריה דה אל רוסיו (ספ'). מכיוון שאירוע זה מושך אליו מיליון עולי רגל מדי שנה, יש לו השפעה שלילית משמעותית על המערכת האקולוגית של הפארק. הצפיפות הגדולה של עולי רגל סביב תאריכים מסוימים ניכרת לא רק בכפר אל רוסיו שבו נמצא המנזר, אלא גם במקומות בתוך הפארק ומחוצה לו כמו בפיארה דל אסבוצ'אל (Piara del Acebuchal), בגשר אחולי (Puente del Ajolí), בוקה דל לובו (Boca del Lobo) ובדרך מוגר (camino de Moguer). עלייה לרגל זו מהווה מתנה משמים בדמות פרסום הפארק, אך דורשת משאבי פארק מוגברים למניעת שריפות וניטור כללי, והייתה לה השפעה שלילית משמעותית על הסביבה (למשל, סכנה מוגברת של שריפות, רכבי SUV המזיקים לקרקע רגישה וכו').
התחנה הביולוגית של דוניאנה

התחנה הביולוגית של דוניאנה (Estación Biológica de Doñana), בראשי תיבות EBD, הוא מרכז המוקדש לחקר האקולוגיה הארצית. היא הוקמה במשותף בשנת 1964 על ידי ממשלת ספרד והקרן העולמית לשימור חיות בר לתמיכה במחקר מדעי על מערכות אקולוגיות מקומיות; במהלך מחקר זה נחקר גם מצבם של מערכות אקולוגיות לאומיות ובינלאומיות אחרות. ה-EBD, כסוכנות ניהול ניהולית ומדעית בחסות מועצת המחקר הלאומית הספרדית (Consejo Superior de Investigaciones Científicas - CSIC), מפעילה מרכז מחקר בסביליה, את השמורה הביולוגית של דוניאנה באלמונטה, ותחנת שדה בפארק הטבע לאס סייראס דה קסורלה, סגורה אי לאס וייאס (parque natural de las Sierras de Cazorla, Segura y Las Villas) במחוז חאאן (ספ'). לאחר הקמת הקרן העולמית לחיות בר בשנת 1961, אחת הפעולות הראשונות שלו הייתה רכישת 67,940 דונם של אחוזת "לאס נואבאס" (Las Nuevas) בדוניאנה בשנת 1963, אותם העבירה אז לידי ה-CSIC. ה-CSIC הכריזה על האזור כשמורה ביולוגית (Reserva Biológica), ובשנת 1964 בנתה את התחנה הביולוגית של דוניאנה. ה-WWF רכש קטע נוסף של דוניאנה בשנת 1968 בהיקף כולל של 32,140 דונם וכינה אותו מאוחר יותר השמורה הביולוגית של גואדיאמר (Reserva Biológica de Guadiamar).
מקומות נוספים מעניינים

ארמון אסברון (Palacio del Acebrón) – נבנה בשנות השישים של המאה ה-20 על ידי לואיס אספינוסה פונדוויאה כבית מגורים ובקתת ציד, וכיום משמש כמרכז מבקרים של הפארק.
פארק הדיונה של מטלסקניאס ומוזיאון העולם הימי (Parque dunar de Matalascañas y museo del Mundo Marino)
מרכז המבקרים באסבוצ'ה (Centro de visitantes de El Acebuche), הממוקם בבית חווה ישן, הוא נקודת המוצא לביקורים בפארק. יש בו שבילים ומצפי ציפורים על האגם באותו שם.
מרכז המבקרים בית החרושת לקרח (Centro de visitantes Fábrica de Hielo) – שוכן בבית חרושת לקרח לשעבר מתחילת המאה העשרים, שנמצא בסנלוקר דה ברמדה, בבריו (שכונה) בבחו דה גויה, שינה תפקיד לקליטת מבקרים בפארק הלאומי דוניאנה. לצידו נמצא המזח של ריאל פרננדו (Real Fernando), ספינה שלוקחת את המבקרים במעלה נהר גואדלקיביר לעיירה לה פלאנצה (La Plancha), שם ניתן למצוא בקתות בביצה ושממנה אפשר להגיע אל יאנוס דה ולסקאס ( Llanos de Velázquez, "מישורי ולסקאס") ויאנוס דה לא פלאנצה (Llanos de la Plancha, "מישורי פלאנצ'ה), שם יש מצפים טבעיים.
האזורים ההיסטוריים של תושבי הקומרקה (Conjuntos históricos de los pueblos de la comarca).
לקריאה נוספת

Juan Enrique Gómez, Merche S. Calle, Birdwatching in Doñana, Waste Magazine, ebooks, 2016, ISBN 9781530890071
Juan Antonio Fernández, Doñana: Spain's Wildlife Wilderness, Taplinger Publishing Company, 1975, ISBN 9780800883249
Francisco García Novo, Cipriano Marín Cabrera, Eva Ma Alonso Vizcaíno, Doñana: Water and Biosphere, Confederación Hidrográfica del Guadalquivir, 2002, ISBN 9788460963264
R. E. Tijera Jiménez, Etnografía de la Doñana sevillana, Mancomunidad D F Aljarafe, 2008,
Francisco García Novo, Ángel Martín Vicente, Julia Toja Santillana, La frontera de Doñana, Universidad de Sevilla, 2007,ISBN 9788447209507
ביאורים

↑  תהלוכה וטקס דתי ביום השני של הפנטקוסט סביב הבתולה של אל רוסיו
אחמדים בישראל

האמיר מוחמד שריף עודה, ראש העדה האחמדית, חיפה
האחמדים בישראל (בערבית: أحمدية في إسرائيل) הם קהילה קטנה של אחמדים (פלג מוסלמי) בישראל. הקהילה הוקמה לראשונה בסביבות שנות ה-20 של המאה ה-20 בימי המנדט הבריטי. ישראל היא המדינה היחידה במזרח התיכון בה האחמדים יכולים לנהל את אורח חייהם הייחודי בגלוי. בשל כך, השכונה האחמדית שבחיפה, כבאביר, משמשת כמרכז של קהילת האחמדים במזרח התיכון.
ב-17 במרץ 1928 ובמהלך שנות ה-20 ותחילת שנות ה-30 של המאה העשרים, החלו השליחים האחמדים (המבשרים) להגיע לכפר כבביר. ראשון המבשרים היה מאולאנא ג'לאל אל דין שמס. הוא הגיע לחיפה ב-1927 מהודו דרך דמשק. בחיפה הוא נפגש עם צעירים מבני כבאביר שהזמינוהו לפגוש את זקני הכפר. באותה תקופה היו תושבי הכפר נתונים להשפעת הסופים המשתייכים למסדר השאד'לי שמרכזו בעיר עכו. לאחר ביקור המבשר הראשון בכפר, החלו המשפחות להצטרף בהדרגה לכת האחמדית, ומקץ כמה שנים נהייה הכפר למרכז התנועה האסלאמית האחמדית במזרח התיכון.
בשנת 1934 נחנך המסגד הראשון ולידו המרכז הרוחני והתרבותי. הפעילות להפצת עקרונות התנועה האחמדית החלה ב-1927, ובשנת 1932 הוחל בהוצאת הירחון "אלבשרא" (הבשורה), ביטאון התנועה, הממשיך לראות אור עד עצם היום הזה. השליחים של העדה הקדישו את מרצם ואת זמנם לחינוך הילדים ולהשרשת המסורת הדתית בקרב המבוגרים. בשנת 1934 נפתח בית הספר היסודי בו למדו בנים ובנות. תחילה למדו הילדים בתוך המסגד ובחדרים הנספחים. כיום בית הספר "אלאחמדייה" נמצא בבניין נפרד בלב השכונה. באותה שנה (1934) נרשמה העדה כאגודה עות'מאנית (כיום עמותה).
ענייני העדה מנוהלים על ידי ועד מנהל נבחר. בנוסף לוועד המנהל, מאורגנים בני העדה בארגונים וולונטריים שונים: מועצת ילדים, מועצת ילדות, מועצת צעירים, מועצת זקנים ומועצת נשים. בראש הוועד המנהל עומד האמיר הנבחר נציג המרכז העולמי, והוא האחראי לתפילות ולדרשות ושאר הפעילויות הרוחניות והארגוניות של העדה. ב-1979 הוחלט להרוס את המסגד הישן, ובמקומו נבנה מסגד אחר חדיש וגדול המהווה אטרקציה לתיירים ולסיורים רבים מישראל ומהעולם. הוא נושא אותו שם של המסגד הישן – ג'אמע סיידנא מחמוד.
כל המפעלים וכל הפעילויות של העדה ממומנים על ידי תרומות בני העדה האחמדית בארץ בלבד. כל חבר וחברה בעדה מעלים תרומת חובה, אחת לחודש, הנעה בין 25.6% ל-10% מהכנסתם, לקופת העדה.
מאולאנא שמס א-דין אל-מלאבארי, איש דת של העדה  בארץאיש דת האחמדי הראשון בארץ ישראל, מאולאנא ג'לאל א-דין שמס
מסגד ומרכז העדה בארץ, ג'אמע סיידנא מחמוד בחיפה, על שם הח׳ליף השני.
איש הדת הראשון, מאולאנא ג'לאל א-דין שמס, שהייה מכפר קטן בשם שחוואן בפנג'אב שבהודו הבריטית, כמה קילומטרים מקדיאן (אנ'), מרכז העדה בזמנו. הוא זכה להצטרף ל"אל-מדרסה אל-אחמדיה" בשנת 1910. הוא קיבל את התואר מאולבי פאזיל בגיל 20 ונסע לדמשק כדי להטיף לאחמדיה ב-27 ביוני 1925.
מאולאנא שמס א-דין אל-מלאבארי נולד בעיר מנרקד (אנ') בקרלה שבהודו. הוא הגיע לישראל מהודו בשנת 2004, לאחר שהוצב על ידי הח'ליף של העדה האסלאמית האחמדית, מירזה מסרור אחמד, כאיש הדת והשליח הראשי במדינה, לאחר שלמד באוניברסיטת העדה בקדיאן (Qadian), הודו.
לא ידוע מה מספרם של האחמדים הישראלים, אם כי לפי הערכות יש כ-2,200 אחמדים בלבד.
היסטוריה

ב-1924 הגיע לחיפה הח'ליף מירזא בשיר א-דין מחמוד אחמד בנו של מייסד העדה האיסלמית האחמדית מירזא ע'ולאם אחמד אל-קאדיאני. בני משפחת עודה התפללו במסגד איסתיקלאל בעיר התחתית של חיפה ושם פגשו את ג'לאל א-דין שמס, המבשר האחמדי מהודו. בני המשפחה החליטו להצטרף לקהילה האחמדית. ב-17 במרץ 1928, הועבר "מרכז המשלחת האחמדית לארצות המזרח-התיכון" מדמשק לכבאביר. ב-1934 נחנך המסגד הראשון בכפר ובאותה שנה נפתח גם בית ספר (בהמשך ב-1978 נוסד גם בית ספר אלאחמדייה). ב-1979 נבנה מסגד חדש במקום הישן (שניהם נקראים ג'אמע סיידנא מחמוד - "אדוננו מחמוד" על שם הח'ליף השני של העדה). למסגד שני מינרטים שגובהם 35 מטרים והוא בנוי כמבנה מתומן המזכיר את צורת כיפת הסלע בירושלים.
מסגד הראשון של השכונה הוקם בשנת 1931, ומסגד מחמוד גדול יותר בשנות ה-80.
היסטוריה > קהילת האחמדים בימינו

קהילת האחמדים מפוזרת ואנשי הקהילה מתגוררים במחוזות שונים במדינת ישראל, אך מרבית הקהילה מרוכזת בעיר השלישית בגודלה בישראל, חיפה.
היסטוריה > קהילת האחמדים בימינו > חיפה

אף על פי שישנם אחמדים רבים באזורים אחרים בישראל, שכונת כבאביר שבחיפה היא הקהילה הגדולה והמבוססת היחידה בישראל. עם זאת, בשכונה לצד הרוב האחמדי מתגוררים מעט יהודים, ערבים נוצרים ואף דרוזים. הקהילה במקום ככל הנראה מורכבת ממספר פליטים פלסטיניים שברחו לשכונה בעקבות החרמתם על ידי בני משפחותיהם ביהודה ושומרון. פקידי עיריית חיפה רואים בשכונה מודל של דו קיום. דוגמה לכך היא דבריו של יונה יהב, ראש עיריית חיפה שתיאר את האחמדים המקומיים כ"ערבים רפורמים". כמה פוליטיקאים אף ביקרו את אנשי קהילה המקומית, הנשיא, שמעון פרס הגיע לשכונה לארוחת אפטאר במהלך חודש הרמדאן.
ב-2009 במסגרת משלחת של אנשי דת יהודים, נפגש נשיא הקהילה האחמדית בישראל עם האפיפיור, בנדיקטוס השישה עשר וזאת כדי להעביר מסר ישיר מפי הח'ליף החמישי של הקהילה, מירזא מסרור אחמד. ב-2011 ערכה הקהילה המקומית סיור בעיר לאורחי ועידת ראשי הערים הבינלאומית ה-27, בה השתתפו 26 ראשי ערים ממדינות שונות בעולם, אירוע שנערך על ידי המועצה האמריקאית ליהדות התפוצות ובשיתוף משרד החוץ הישראלי.
היסטוריה > קהילת האחמדים בימינו > מקומות נוספים

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
הערות שוליים

↑  Berger, Raymond (6 במרץ 2018). "Safe Refuge in Israel". Times of Israel. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Visit Haifa". נבדק ב-17 בפברואר 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Kababir and Central Carmel – Multiculturalism on the Carmel". נבדק ב-17 בפברואר 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Kababir". Israel and You. אורכב מ-המקור ב-30 בינואר 2015. נבדק ב-17 בפברואר 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  מוחמד שריף עודה, ראש העדה האחמדית בכבאביר בהרצאה שנשא בעמותה לתולדות חיפה ב-18/3/2010.
↑  "Ahmadi Muslim leader condemns terrorism against Israel". Israel News. אורכב מ-המקור ב-17 בפברואר 2015. נבדק ב-17 בפברואר 2015. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Muslim sect celebrates 25 years since Koran translated into Yiddish". Haaretz. נבדק ב-17 בפברואר 2015. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Emanuela C. Del Re (3 במרץ 2014). "Approaching conflict the Ahmadiyya way: The alternative way to conflict resolution of the Ahmadiyya community in Haifa, Israel". Springer: 127. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  "World should judge religions on their true teachings". אורכב מ-המקור ב-2 באפריל 2015. נבדק ב-19 במרץ 2015. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Mayors from 26 countries convene in Israel". Israel Ministry of Foreign Affairs. נבדק ב-25 בפברואר 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
| קבוצות בחברה הישראלית (ישראלים) |
| --- | --- | --- |
| ישראלים לפי דת | יהודים • נוצרים • מוסלמים  • דרוזים • בהאים  • שומרונים   העבריים מדימונה • עדי יהוה • יהדות משיחית  • סובוטניקים |  |
| יהודים | אשכנזים • ספרדים • מזרחים • הודים  • אתיופים • יוצאי ברית המועצות  חילונים • מסורתיים • דתיים • חרדים   אורתודוקסיים • קונסרבטיביים • רפורמים • קראים |  |
| ערבים | בדואים • ערבים-נוצרים • אחמדים • מדנים • פלאחים • עלווים |  |
| מיעוטים | צ'רקסים • צוענים • ארמים |  |
מועד עודה, מזכ"ל העדה האחמדית בישראל
האקדמיה הלאומית למדעים של אזרבייג'ן

| --- | --- |

 אקדמיה למדעים
 תקופת הפעילות:  23 בינואר 1945 – הווה (80 שנה) 
 בעלי תפקידים
 סגל:  3,510 
 מיקום
 מדינה:  אזרבייג'ן אזרבייג'ן
 קואורדינטות:  40°22′20″N 49°48′51″E﻿ / ﻿40.3722°N 49.8141°E﻿ / 40.3722; 49.8141
 Azerbaijan National Academy of Sciences
  (למפת באקו מוגדלת) האקדמיה למדעים(למפת באקו רגילה) האקדמיה למדעים
 
האקדמיה הלאומית למדעים של אזרבייג'ן (באזרית: Azərbaycan Milli Elmlər Akademiyası, בראשי תיבות של שם המוסד באנגלית ANAS), השוכנת בבאקו, היא ארגון המחקר הממלכתי הראשי והגוף העיקרי העוסק במחקר ותיאום פעילויות בתחומי המדע ומדעי החברה באזרבייג'ן. היא הוקמה ב-23 בינואר 1945.
היסטוריה

האקדמיה התבססה על האגודה למחקר מדעי של אזרבייג'ן, שהייתה קשורה תחילה לאוניברסיטת באקו ואחר כך לאקדמיה למדעים של ברית המועצות (אנ').
בשנת 1923 הוקמה האגודה למחקרים ולימודים באזרבייג'ן שכללה היסטוריה, אתנוגרפיה, כלכלה ומדעי הטבע, כמוסד המדעי המוביל באזרבייג'ן ביוזמתו של נרימן נרימנוב (Nariman Narimanov). בשנת 1929 אורגנה האגודה מחדש כמכון המחקר המדעי המדינתי של אזרבייג'ן. המכון תיאם עבודות מחקר מדעיות והכשיר צוותי מדע לבתי ספר תיכוניים וחטיבות ביניים מיוחדים. על בסיס המכון אורגן בשנת 1932, "הסניף האזרבייג'ני של השלוחה הטרנס קווקזית של האקדמיה למדעים של ברית המועצות", המורכב מ-11 חטיבות ומספר ועדות. ראש הסניף היה א. רוהלה. מדענים רוסים מפורסמים כמו הגאולוג איוואן גובקין (אנ'), הבוטנאי אלכסנדר גרוסהיים (אנ'), האתנוגרף איוואן משצ'נינוב (אנ'), המהנדס יוסיף יסמן (Есьман, Иосиф Гаврилович), וחוקרים אזרבייג'נים כמו בקיר צ'ובנזאדה, מוסא אפנדיב, ולי חולופלו, א. ממדוב, סלמאן מומטז, א. טגיזאדה וכו' ערכו במכון מחקרים מדעיים.
בשנת 1935 התארגן הסניף האזרבייג'ני של השלוחה הטרנס קווקזית של האקדמיה למדעים של ברית המועצות ל"שלוחה האזרבייג'נית של האקדמיה למדעים של ברית המועצות". על בסיס המחלקות הקיימות בסניף הוקמו מוסדות מחקר בכימיה, בוטניקה, זואולוגיה, היסטוריה, אתנוגרפיה וארכאולוגיה, שפה וספרות, כמו גם חטיבות האנרגיה, הפיזיקה, הגאולוגיה ומדעי הקרקע.
בשנת 1945 הורתה מועצת הקומיסרים העממית של ברית המועצות לשלוחה להתארגן כאקדמיה למדעים של הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית האזרית. במהלך שנתה הראשונה מנתה האקדמיה 15 חברים, בהם המלחין אוזייר הג'יבייוב והמשורר והמחזאי סמד וורגון (אנ').
בהתאם לצו הנשיאותי (15 במאי 2001), קיבלה האקדמיה למדעים של אזרבייג'ן מעמד של "האקדמיה הלאומית למדעים" (ANAS), לאחר שנתיים קיבלה האקדמיה מעמד של גוף המדינה העליון המבצע מדיניות מדעית ומדעית-טכנית של אזרבייג'ן. לאמנה שלה הוענק מעמד של מסמך רשמי של המדינה.
בעקבות הצווים הנשיאותיים מיום 12 בינואר 2004, ו-5 במאי 2004, נכללה האנציקלופדיה של אזרבייג'ן כחלק מהאקדמיה והוקם המרכז המדעי של האנציקלופדיה הלאומית של אזרבייג'ן.
נשיאות האקדמיה שוכנת בבניין ארמון איסמעיליה (İsmailiyyə Sarayı) ההיסטורי ברחוב איסטיגאלייאט במרכז באקו.
האמנה של האקדמיה > התפקידים של האקדמיה

תפקידיה של האקדמיה הלאומית למדעים של אזרבייג'ן כוללים: ארגון הפעילות המדעית; ביצוע מחקרים מדעיים המכסים תחומים מדעיים שונים; תיאום והכוונה של מחקרים מדעיים של כל הארגונים המדעיים והאוניברסיטאות ברחבי המדינה; יישום מדיניות המדינה בנושאים מדעיים. האקדמיה מייצגת את אזרבייג'ן במדינות שונות ובאירועים מדעיים בינלאומיים, ופועלת לשפר את התשתית המדעית ולהפוך את הבסיס החומרי והטכני של המדע למודרני. תפקידיה כוללים גם את חיזוק היחסים בין המדע לתעשייה, יצירת מנגנונים ליישום מחקר מדעי יישומי בהתאם לצורכי השוק, וסביבה חדשנית ליזמות חדשנית, פיתוח סוגים חדשים של פעילויות, הגשת הצעות להעברה ולרכישת טכנולוגיות מתקדמות והצעות לארגון פארקים טכנולוגיים, אזורי חדשנות, חממות טכנולוגיות, מרכזי העברת טכנולוגיה ועיצוב מערכת החדשנות באזרבייג'ן.
האמנה של האקדמיה > חובות האקדמיה

האקדמיה הלאומית למדעים של אזרבייג'ן אחראית להבטיח קיום רפורמות מדעיות; ארגון מחקרים מדעיים בתחומי מדע שונים; סיוע בארגון, תיאום, ופיתוח מחקרים. על האקדמיה לקבוע את האסטרטגיה וסדרי העדיפויות של פיתוח מדעי וטכני, להשתתף בהכנת תוכניות מדינה, לקבל החלטות, להקים מפעלים מדעיים-ניסיוניים, ועסקים כלכליים שונים ולארגן אינטראקציה בין המדע לתעשייה.
ארגון ויישום מחקרים מדעיים שמטרתם הגנה על התרבות, המסורות והמנהגים, חיזוק הקשרים בין המדע והחינוך, ייצוג אזרבייג'ן באירועים בינלאומיים הקשורים לנושאים מדעיים, השתתפות בארגון ויישום פרויקטים מדעיים בינלאומיים, קידום יצירת אתרי ייצור היי-טק ועסקים המבוססים על הישגים מדעיים; ניהול ניטור קבוע, עזרה בפיתוח מדע באזורי אזרבייג'ן נכללת גם היא באחריות האקדמיה. האקדמיה מיישמת מודל ניהול ריכוזי של מחקר המתבצע במוסדות מחקר מדעיים, ונוקטת באמצעים להערכת היעילות.
האמנה של האקדמיה > זכויות האקדמיה

להכין הצעות במטרה לשפר את החקיקה בתחום המדע.
לשלוח דרישה לקבלת מידע (מסמכים) לגופים ממשלתיים ומקומיים הנוגעים למדע.
להוציא החלטות וצווים לביצוע למוסדות המדעיים הכפופים אליה ולבקר את יישומם.
ליישם את הצווים וההוראות של נשיא האקדמיה ואת החלטות נשיאות האקדמיה.
לשתף פעולה עם הארגונים הבינלאומיים הרלוונטיים, גופים ממלכתיים של מדינות זרות, כדי לחקור את הניסיון של מדינות זרות.
להקים מעבדות מדעיות בינלאומיות ולשתף מומחים עצמאיים ומומחים באקדמיה.
להציע הצעות לשיפור תנאי העבודה, החברה והחיים, הביטחון החומרי וההגנה על עובדי נשיאות האקדמיה וצוות האקדמיה.
לשתף פעולה עם סוכנויות ממשלתיות בהכנת המלצות ליישום משימות ממשלתיות בנושא פיתוח מדעי וטכני.
להקים מוסדות חינוך ומרכזים מדעיים וחינוכיים בהתאם לחוק הרפובליקה של אזרבייג'ן "בנושא חינוך".
בהתאם לחוק הרפובליקה של אזרבייג'ן "בנושא חינוך", להכין מומחים, כולל השכלתם האקדמית.
להעריך באופן עצמאי תהליכים חברתיים, התפתחות חברתית-כלכלית, מדעית-טכנית ותרבותית, כמו גם את המצב האקולוגי ולהציע הצעות בנושאים אלה.
לפרסם כתבי עת מדעיים, כתבי עת, אנציקלופדיות, עיתונים ומגזינים מדעיים להמונים המשקפים את פעילות האקדמיה.
מבנה ארגוני

האקדמיה כוללת כמה ארגונים כמו איגוד הייצור המדעי "קיברנטיקה", הספרייה המדעית המרכזית, המרכז המדעי פועל תחת הנשיאות של האקדמיה. כ-10,000 עובדים (כ-5,000 עובדים מדעיים, מעל ל-600 בעלי תואר דוקטור למדע, מעל ל-2,000 בעלי תואר דוקטור לפילוסופיה) עובדים באקדמיה.
מבנה האקדמיה מורכב מנשיאות, צוות האקדמיה והמוסדות המדעיים, כמו גם מחלקות ומרכזים מדעיים אזוריים, שירותים מדעיים וחברתיים. המבנה וצוות האקדמיה מאושרים על ידי קבינט השרים של אזרבייג'ן. האקדמיה ממלאת את תפקידיה באופן ישיר ובאמצעות מחלקותיה.
הנשיאות של האקדמיה היא הגוף הביצועי הקולגיאלי של האקדמיה. פעילות האקדמיה מנוהלת על ידי נשיא האקדמיה. נשיא האקדמיה נבחר לתקופה של חמש שנים באספה הכללית של האקדמיה ומאושר על ידי נשיא אזרבייג'ן.
האקדמיה הלאומית למדעים של אזרבייג'ן מחולקת ל-6 חטיבות (בסך הכל הן מאוגדות בכ-40 מוסדות מחקר ותרבות ברחבי הארץ) והן:
החטיבה למדעי הפיזיקה, המתמטיקה והטכנולוגיה
החטיבה למדעי הכימיה
החטיבה למדעי כדור הארץ
החטיבה למדעי הביולוגיה והרפואה
החטיבה למדעי האדם
החטיבה למדעי החברה
לאקדמיה סניפים אזוריים בגנג'ה, שקי ולנצ'ראן.
חברים

חברות מלאה באקדמיה מקבלים מי שנבחרו מבין החברים החלקיים (Corresponding Members) של האקדמיה, אזרחי אזרבייג'ן, ושביצעו מחקרים מדעיים ומעשירים ידע מדעי.
רק אזרחי רפובליקת אזרבייג'ן יכולים להיבחר כחברים חלקיים באקדמיה. מועמדים אלה צריכים להוכיח שירותים משמעותיים בפיתוח מדע במדינות אחרות, כמו גם באזרבייג'ן. ב-2021 היו באקדמיה 65 חברים מלאים ו-95 חברים חלקיים.
חברים ממדינות אחרות באקדמיה נבחרים בין החוקרים התורמים תרומה חשובה לעולם ולמדע האזרבייג'ני של מדינות זרות. חברי כבוד באקדמיה נבחרים מבין אזרחי אזרבייג'ן, זרים ונטולי לאום, המוכרים ברחבי העולם כדמויות בעלות חשיבות למדינה, לציבור, למדע ולתרבות. חברי כבוד באקדמיה עשויים להיבחר לנשיאות באספה הכללית של האקדמיה. החברים המלאים והחלקיים של האקדמיה נבחרים לכל החיים.
מספר החברים המלאים והחלקיים באקדמיה נקבע על ידי נשיא אזרבייג'ן, תוך התחשבות בהחלטת האספה הכללית של האקדמיה. על חברי האקדמיה לסייע ביישום ההישגים המדעיים, להכין צוותים מדעיים, לבצע מטלות מדעיות-ארגוניות של הנשיאות ולהשתתף באספות הכלליות של האקדמיה והיחידה המדעית שלה.
לחברי האקדמיה קיימת הזכות לדרוש מנשיאות האקדמיה ליצור תנאים לביצוע מחקריהם המדעיים; להציג סוגיות מדעיות ומדעיות-ארגוניות לדיון בנשיאות האקדמיה ולשכת היחידה המדעית בה הם חברים, ולדון בעניינים כאלה באספה הכללית של האקדמיה והיחידה המדעית באמצעות הנשיאות והמשרד של החטיבות המדעיות. כאשר חבר באקדמיה לא ממלא את תפקידו בהתאם לאמנת האקדמיה, דן בנושא דירקטוריון האקדמיה באופן פרטני ומציג אותו לאספה הכללית של האקדמיה.
חברה ממדינה זרה באקדמיה מגיש בפני נשיאות האקדמיה את ההצעות לפיתוח מחקרים מדעיים והרחבת שיתוף הפעולה המדעי הבינלאומי במחלקה המדעית. הבחירות של חברי האקדמיה המלאים, החברים החלקיים, החברים הזרים וחברי הכבוד נערכים לא פחות מפעם בשלוש שנים.
יחסים בינלאומיים

האקדמיה הלאומית למדעים של אזרבייג'ן חתמה על תזכירים, תזכירי הבנה, הסכמים, והסכמי הבנה בנושא שיתוף פעולה מדעי, ושיתוף פעולה בתחום המדע והטכנולוגיה עם האקדמיות המדעיות הרלוונטיות בעולם כמו האקדמיה הפולנית למדעים (אנ'), המועצה למחקר מדעי וטכנולוגי של טורקיה (אנ'), האקדמיה למדעים של טג'יקיסטן (אנ'), האקדמיה למדעים של מולדובה (אנ'), האקדמיה למדעים של לטביה (אנ'), האקדמיה המלכותית למדעי הכלכלה והפיננסים של ספרד (Real Academia de Ciencias Económicas y Financieras), האקדמיה הסרבית למדעים ולאמנויות והאקדמיה הלאומית הישראלית למדעים.
האקדמיה חברה ב"ארגון האוניברסיטאות של הקווקז" (Caucasus University Association) וחברה במועצת המדע הבינלאומית.
ביקורת

האקדמיה ספגה ביקורת מצד כמה מחברי האספה הלאומית ביולי 2012 על פרסום סיפור ילדים בשם "החתן הלא רצוי", שהכיל שפה וולגרית וסצנות גילוי עריות. הסיפור פורסם בשנת 2007 בכרך השישי של האנתולוגיה בעלת השם המעורפל "סיפורים". קמילה אלייבה (Kamila Aliyeva), חברת ועדת המדע והחינוך צוטטה באומרה "מעניין אם הם היו מודעים לתוכן הספר", שאלה. "אם הם היו, זה מביש. ואם לא, גם זה מביש".
היחס לארמנים

לדברי יגוב מחמודוב (Yagub Mahmudov), מנהל מכון ההיסטוריה של האקדמיה, לפני 1918 "מעולם לא הייתה מדינה ארמנית בדרום הקווקז". לדברי מחמודוב, הצהרתו של נשיא אזרבייג'ן אילהם אלייב שבה אמר כי "ירוואן היא ארצנו ההיסטורית [אזרבייג'ן], ואנחנו, אזרבייג'נים חייבים לחזור לארצות היסטוריות אלה", התבססה על "עובדות היסטוריות" ו"מציאות היסטורית". מחמודוב גם הצהיר כי הטענה לפיה הארמנים הם האנשים הקדומים ביותר באזור מבוססת על תעמולה, וטען כי הארמנים אינם ילידי האזור, לאחר שהגיעו לאזור רק לאחר הניצחונות רוסים על איראן ועל האימפריה העות'מאנית באזור במחצית הראשונה של המאה ה-19. עוד אמר מנהל המכון: ”על החייל האזרבייג'ני לדעת שהאדמה שמתחת לרגליהם של ארמנים פרובוקטיביים היא אדמה אזרבייג'נית. האויב לעולם לא יכול להביס אזרבייג'נים על אדמת אזרבייג'ן. מי ששולט במדינה הארמנית בימינו חייב לשנות מהותית את דרכם הפוליטית. הארמנים לא יכולים לנצח אותנו בכך שישבו בעירנו ההיסטורית ירוואן”.
הערות שוליים

↑  Date of establishment Date of establishment
↑  Founders of the ANAS
↑  NİZAMNAMƏSİ
↑  Scientific Divisions of ANAS
↑  Active members
↑  Correspondent Members
↑  Caucasus University Association
↑  'Shameful' Folktale Of Incest, Vulgarity Causes Outrage In Azerbaijan
1 2 3  "Studies prove that before 1918, there was no Armenian state in S.Caucasus". Azernews. 13 בפברואר 2018. {{cite news}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007258058305171  BnF: cb12565565q (data)  GND: 10047360-X  ISNI: 0000 0000 8998 9468  LCCN: n79100609  NKC: ko2004219650  NLA: 36113892  SUDOC: 072230541  VcBA: 494/21426  VIAF: 131338752   WorldCat (עם VIAF): 131338752
דניאל סמית'

דניאל סמית' (באנגלית: Daniel Smith‏; 29 באוקטובר 1748 – 16 ביוני 1818) היה מודד, פטריוט אמריקאי במלחמת העצמאות, אשר כיהן פעמיים כחבר הסנאט של ארצות הברית מטנסי.
ביוגרפיה

סמית' נולד ב-29 באוקטובר 1748 במחוז סטפורד, מושבת וירג'יניה, והיה בנם של הנרי סמית' ושרה אן קרוסבי. הוא למד בקולג' של ויליאם ומרי בוויליאמסבורג, וירג'יניה. בהיותו מודד, הוא עבר למחוז אוגוסטה, וירג'יניה, ושימש כסגן המודד של המחוז ב-1773. היו בבעלותו עבדים. ב-10 ביוני של אותה שנה הוא התחתן בוושינגטון, וירג'יניה עם שרה מיצ'י (30 בינואר 1755 - 2 באפריל 1831), בתם של ג'ורג' ואליזבת (מיצ'י) מיצ'י.
כקצין מיליציה, הוא עזר להגן על גבול וירג'יניה במהלך מלחמת דנמור והמהפכה האמריקאית. הוא הפך לשריף של מחוז אוגוסטה ב-1780 והוסמך לקולונל במיליציה, והשתתף בקרבות המאוחרים של מלחמת העצמאות, כולל קרבות בית המשפט של גילפורד וקינגס מאונטיין. ב-5 באוקטובר 1781, סמית' מונה ל"עוזר סגן מודד" במחלקה הדרומית של הצבא היבשתי בפיקודו של תומאס האצ'ינס.
בתום המלחמה, סמית' עבר לאזור שנקרא כיום מחוז סאמנר, טנסי, כדי לתבוע את מענק הקרקע עבור שירותו הצבאי. כמודד מחוז, הוא סקר את מה שהפך לאתר של העיר נאשוויל, טנסי. הוא התבלט בענייני המקום ומונה לבריגדיר גנרל במיליציה. הוא היה חבר בוועידת קרוליינה הצפונית משנת 1789 שהצביעה בעד אשרור חוקת ארצות הברית. בשנת 1790, הנשיא ג'ורג' וושינגטון מינה אותו למזכיר (סגן ראשי) של הטריטוריה הדרום-מערבית. סמית' היה חבר בוועידה שכתבה את חוקת מדינת טנסי משנת 1796, שנכנסה לתוקף עם הקמת המדינה ב-1 ביוני 1796. סמית' הכין את המפה הרשמית הראשונה של טנסי.
מאוחר יותר מונה סמית' לחבר הסנאט של ארצות הברית כאשר אנדרו ג'קסון התפטר מתפקיד זה (בפעם הראשונה), וכיהן מ-6 באוקטובר 1798 עד 3 במרץ 1799. מאוחר יותר הוא נבחר לכהונה נוספת בסנאט, וכיהן מ-4 במרץ 1805 עד 31 במרץ 1809, כאשר התפטר וחזר לאחוזתו במחוז סאמנר, Rock Castle בהנדרסונוויל, כשהוא מנהל את האינטרסים החקלאיים והעסקיים שלו עד מותו שם ב-16 ביוני 1818, והוא נקבר בחלקה משפחתית סמוכה.
הערות שוליים

↑  "Congress slaveowners", The Washington Post, 2022-01-19, נבדק ב-2022-07-08
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007447187605171  ISNI: 0000 0000 2891 0920  LCCN: n85352400  SNAC: w6jd54vp  US Congress: S000524  VIAF: 40837652   WorldCat (עם VIAF): 40837652