stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דוד לוי
ביוגרפיה > פעילות במסגרת גשר

דוד לוי פרש מהליכוד ביוני 1995 והקים את תנועת גשר. לקראת הבחירות לכנסת הארבע עשרה בשנת 1996 שב והתאחד עם הליכוד. בליל הבחירות נראה היה כי בנימין נתניהו נחל מפלה, ברגע קשה זה עלה לוי עם נתניהו לדוכן הנואמים, ואחז בידו במפגן של תמיכה. מאוחר יותר התברר כי נתניהו ניצח ולוי התמנה לשר חוץ בממשלתו. לוי אף פעל למען הכנסת אריאל שרון לממשלת נתניהו על ידי יצירת "תיק תשתיות מורחב". עם הזמן נוצרו בקיעים ביחסים בין לוי לנתניהו, שהסתיימו בקרע מוחלט.
ב-4 בינואר 1998 ערך לוי מסיבת עיתונאים שבה הודיע על התפטרותו בשל מה שהיה בעיניו כישלונה המוחלט של הממשלה לדאוג לשכבות החלשות. "איפה האחריות? איפה הרגישות?", זעק. וסיכם את תחושתו במילים: "נשבר לי. נקודה". הוא פרש מהממשלה ב-6 בינואר 1998, לאחר שטען שתקציב המדינה אינו דואג לשכבות החלשות ושנתניהו לא משלב אותו מספיק במהלכים המדיניים[דרוש מקור].
לוי חבר למפלגת העבודה לקראת הבחירות לכנסת ה-15 בשנת 1999, והאיחוד בין מפלגת מימד, מפלגת העבודה ותנועתו יצר את רשימת ישראל אחת שרצה בראשות אהוד ברק. לאחר ניצחונו של ברק בבחירות קיבל לוי את תפקיד שר החוץ בפעם השלישית בחייו. הוא תמך בנסיגה החד צדדית מרצועת הביטחון בדרום לבנון, אך הסתכסך עם ברק בשל הפשרות המדיניות שהציע לפלסטינים. הוא התפטר מהממשלה ב-4 באוגוסט 2000, ולקראת הבחירות המיוחדות לראשות הממשלה בשנת 2001 הביע תמיכה במועמדותו של אריאל שרון. שרון מצידו לא מינה את לוי לשר בממשלה אחרי זכייתו. בהמשך כהונתה של ממשלת שרון, כיהן לוי כשר בלי תיק למשך כארבעה חודשים (8 באפריל
עד 30 ביולי 2002).
ביוגרפיה > החזרה לליכוד ומפלגת גשר

לקראת הבחירות לכנסת ה-16, פרש דוד לוי מראשות המפלגה ועבר לליכוד בצעד שגרם לחילוקי דעות בקרב חברי המפלגה. באספה שהתקיימה על ידי חברי המפלגה שנותרו בה, נבחרה אסתי שירז, שכיהנה אז כראש מטה ההסברה במפלגה, לעמוד בראש גשר במקום דוד לוי, וגשר הגישה רשימה לוועדת הבחירות המרכזית, לצורך התמודדות לכנסת ה-16. דוד לוי הגיב בעתירה לפסול את הרשימה ובקשתו נתקבלה על ידי בית המשפט. לוי נבחר לכהן בכנסת ה-16 ובתום מאבק משפטי שארך מספר שנים, החליט בית המשפט ב-2007 לפרק את גשר והמפלגה חדלה מלהתקיים.
לאחר שהכריז שרון על תוכנית ההתנתקות היה לוי חבר בקבוצת המורדים שניסתה להכשילה, צעד שמתנגדיו טענו שקשור לכעסו על שרון בשל העובדה ששוב מידר אותו מלשמש בתפקיד בכיר מטעם הסיעה. עם זאת ההתנגדות לתוכנית תאמה את העמדות המדיניות בהן נקט משחר פעילותו הפוליטית. פעילותו בכנסת בקדנציה זו התאפיינה בפעילות פרלמנטרית מועטה. לקראת הבחירות לכנסת השבע עשרה כשל בהשגת מקום ריאלי ברשימת הליכוד בכנסת, ובכך בא הקץ על קרוב ל-37 שנים של חברות בכנסת.
עם ההכרזה על הבחירות לכנסת השמונה עשרה בחר לוי לא להתמודד על מקום ברשימת הליכוד, והוא הוצב במקום האחרון הסמלי ברשימתה לכנסת.
ביוגרפיה > לאחר הפרישה מהכנסת

במערכת הבחירות לנשיאות ישראל ב-2014 הוזכר שמו של דוד לוי כמועמד אפשרי מטעם הליכוד לנשיאות, לאור הדיווחים בתקשורת על חוסר תמיכתו של ראש הממשלה בנימין נתניהו במועמד ראובן ריבלין ממפלגתו. לוי הודיע כי לא יתמודד לתפקיד.
חיים אישיים

לוי התמיד בקשריו לעיר בה התחיל את הקריירה - בית שאן. גם כשהיה שר עסוק חזר לעיתים קרובות לביתו בעיר.
סגנון דיבורו האיטי והמוטעם, התפטרויותיו והתחושה שרווחה שעל אף שלל תפקידיו, מעולם לא הייתה לו השפעה של ממש - כל אלו הפכו את לוי לדמות כמעט קומית בעיני חלק מהציבור, והוא אף צוין כז'אנר בדיחות שנקראו על שמו - "בדיחות דוד לוי", בדיחות גזעניות על רקע עדתי שהחלו להתפשט בראשית שנות ה-80. כאשר מונה לוי לשר החוץ של מדינת ישראל, התמקדו אותן בדיחות בביקורת שהופנתה כלפיו, בטענה שאינו דובר אנגלית, ולכן יתקשה לתפקד כשר חוץ. לוי דובר צרפתית ברמה גבוהה, בה השתמש בנאומיו בעצרת הכללית של האו"ם. לוי דובר גם ערבית וספרדית.
מנגד, אחרים ראו בו דמות שקולה ומתונה. הוא בלט בין המסתייגים ממלחמת לבנון הראשונה, תמך באהוד ברק אך התנגד לוויתוריו, וקרא להפסקת מדיניות ההבלגה בטרם מבצע חומת מגן. במישור החברתי הבליט עצמו לוי כנושא קולה של "ישראל השנייה", למודת הסבל והמצוקות הכלכליות, אך האשימו אותו שבדרך כלל נמנע מלקיחת תפקיד ביצועי כלכלי.[דרוש מקור]
ב-2002 נפטר בפתאומיות אחיו מקסים לוי, ראש עיריית לוד, מדום לב. סמוך לאירוע זה, נפגעו שלושה מבניו בפיגוע בסניף הליכוד בבית שאן.
לוי המשיך להתגורר בבית שאן ונפטר ב-2 ביוני 2024, בגיל 86.
משפחתו

לוי היה נשוי לרשל (רחל) ולהם 12 ילדים.
ביניהם:
בנו, ז'קי לוי, כיהן כחבר הכנסת וכראש עיריית בית שאן.
בתו, אורלי לוי-אבקסיס, הייתה חברת כנסת והשרה הראשונה במשרד לקידום וחיזוק קהילתי.
אחיינו הוא ראש עיריית מודיעין, חיים ביבס.
הנצחה, פרסים והוקרות

בדצמבר 2016 קיבל את פרס בגין לשנת ה'תשע"ז, כאות הוקרה על מפעל חייו למען חיזוק החברה הישראלית ומדינת ישראל.
ב-2018 זכה בפרס ישראל על מפעל חיים – תרומה מיוחדת לחברה ולמדינה.
בשנת 2019 נבחר ליקיר המכללה האקדמית כנרת, על תרומתו לחברה, למדינה ולעיר בית שאן.
ב-4 ביולי 2024, חודש לאחר מותו, בטקס במעמד שרת התחבורה מירי רגב ומשפחתו של לוי, שונה שמה של תחנת הרכבת בית שאן ל"תחנת הרכבת בית שאן – דוד לוי". בשלהי אותה שנה, שונה שמה של תחנת הכוח "חגית" ל"תחנת הכוח דוד לוי", מתוך מטרה להנציח את תרומתו של לוי, בתפקידים השונים בהם כיהן, לקידום משק האנרגיה בישראל.
אילן יוחסין

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 | 13 | 14 | 15 | 16 | 17 | 18 | 19 | 20 | 21 | 22 | 23 | 24 | 25 | 26 | 27 | 28 | 29 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  |  |  |  |  |  |  |  | משה לוי | משה לוי | משה לוי | משה לוי | משה לוי | משה לוי |   |   | סימה לוי | סימה לוי | סימה לוי | סימה לוי | סימה לוי | סימה לוי |  |  |  |  |  |  |  |  |
|  |  |  |  |  |  |  |  | משה לוי | משה לוי | משה לוי | משה לוי | משה לוי | משה לוי |   |   | סימה לוי | סימה לוי | סימה לוי | סימה לוי | סימה לוי | סימה לוי |  |  |  |  |  |  |  |  |
|   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |  |  |
|   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |  |  |
|   |   |   |   | דוד לוי | דוד לוי | דוד לוי | דוד לוי | דוד לוי | דוד לוי |   |   | מקסים לוי | מקסים לוי | מקסים לוי | מקסים לוי | מקסים לוי | מקסים לוי |   |   | לילי | לילי | לילי | לילי | לילי | לילי |  |  |  |  |
|   |   |   |   | דוד לוי | דוד לוי | דוד לוי | דוד לוי | דוד לוי | דוד לוי |   |   | מקסים לוי | מקסים לוי | מקסים לוי | מקסים לוי | מקסים לוי | מקסים לוי |   |   | לילי | לילי | לילי | לילי | לילי | לילי |  |  |  |  |
|   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |  |  |  |  |
|   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |  |  |  |  |
| ז'קי לוי | ז'קי לוי | ז'קי לוי | ז'קי לוי | ז'קי לוי | ז'קי לוי |   |   | אורלי לוי-אבקסיס | אורלי לוי-אבקסיס | אורלי לוי-אבקסיס | אורלי לוי-אבקסיס | אורלי לוי-אבקסיס | אורלי לוי-אבקסיס |   |   |   |   |   |   | חיים ביבס | חיים ביבס | חיים ביבס | חיים ביבס | חיים ביבס | חיים ביבס |   |   |  |  |
| ז'קי לוי | ז'קי לוי | ז'קי לוי | ז'קי לוי | ז'קי לוי | ז'קי לוי |   |   | אורלי לוי-אבקסיס | אורלי לוי-אבקסיס | אורלי לוי-אבקסיס | אורלי לוי-אבקסיס | אורלי לוי-אבקסיס | אורלי לוי-אבקסיס |   |   |   |   |   |   | חיים ביבס | חיים ביבס | חיים ביבס | חיים ביבס | חיים ביבס | חיים ביבס |   |   |  |  |
לקריאה נוספת

אריה אבנרי, דוד לוי, הוצאת ידיעות אחרונות, 1983.
יאיר קוטלר, הנבחרת הלאומית, כרך א', פרק ב' (7), ירדן הוצאה לאור, 1988, עמודים 319–343
ירון נעים, דוד לוי: הטפסן בשדה הפוליטיקה והחברה, הוצאת מכון בן צבי, ירושלים, תשע"ח.
הערות שוליים

↑  אבנרי, עמ' 12–13, 15–17.
↑  אבנרי, עמ' 20.
1 2  אבנרי, עמ' 25–28.
↑  אבנרי, עמ' 33–34.
↑  אבנרי, עמ' 93.
↑  אבנרי, עמ' 94: עם הבחינה מחדש שעשה צה"ל לקריטריונים של פסולי הגיוס, באוקטובר 1975, בגיל 37, חוייל לוי כחוק וניתן לו פנקס מילואים.
↑  אבנרי, עמ' 32.
↑  אבנרי, עמ' 49.
↑  אבנרי, עמ' 36–37.
↑  אבנרי, עמ' 38.
↑  אבנרי, עמ' 39.
↑  יוסף וקסמן, גח"ל שולח את דוד לוי מבית שאן, מעריב, 17 באוקטובר 1969
1 2  אבנרי, עמ' 51.
↑  אבנרי, עמ' 44, 49.
↑  אבנרי, עמ' 43.
↑  נבחרה מועצת עובדי בית שאן, חרות, 4 באוקטובר 1964
↑  אבנרי, עמ' 55.
↑  קואליציה מפד"ל גח"ל בבית שאן, חרות, 9 בנובמבר 1965
הוקמה קואליציה רפ"י, גח"ל ומפד"ל בבית שאן, חרות, 3 בדצמבר 1965
↑  אבנרי, עמ' 62.
↑  אבנרי, עמ' 86.
↑  ועדת בטחון נבחרה במועצה המקומית בית שאן, מעריב, 6 בנובמבר 1968
↑  אבנרי, עמ' 104.
↑  אבנרי, עמ' 130.
↑  ישראל 50 בעמוד על שנת 1971
↑  אבנרי, עמ' 170, 175.
↑  Frederick A. Lazin, Politics and Policy Implementation , SUNY Press, 1994, page 25
↑  אבנרי, עמ' 259, 264.
↑  שמעון שיפר, כדור של"ג : סודות מלחמת לבנון, עמ' 125–126.
↑  אהוד יערי, זאב שיף, מלחמת שולל, עמ' 330.
1 2  ynet, דוד לוי: הפורש הבודד, באתר ynet, 30 ביולי 2000
↑  ליטל לוין, 04.01.1998/"נשבר לי", אמר שר החוץ דוד לוי והתפטר, באתר הארץ, 4 בינואר 2011
↑  טל לוי, 04.01.1998/"נשבר לי", אמר שר החוץ דוד לוי והתפטר, באתר הארץ, 4 בינואר 2011
↑  בחירות לכנסת ה-16
↑  סמדר שילוני, ביהמ"ש ביטל השתתפות "גשר" בבחירות, באתר ynet, 1 בינואר 2003
ע"ב 129/03 אתי שיראז עשור נ' קובי נבון, רו"ח, ניתן ב־9 בינואר 2003
↑  המהדורה‏, פרסום ראשון: דוד לוי מגייס תמיכה למרוץ לנשיאות, באתר וואלה, 26 בינואר 2014
↑  מורן אזולאי ואביהו שפירא, דוד לוי הכריז: לא אתמודד לנשיאות, באתר ynet, 27 במאי 2014
↑  אבנרי, פרק 24: דוד לוי כבדיחה לאומית, עמ' 185.
↑  עמית סגל, סיפורה של הפוליטיקה הישראלית, עמ' 60.
↑  אבנרי, עמ' 188.
↑  אלי אשכנזי‏, דוד לוי, שר החוץ לשעבר וחתן פרס ישראל למפעל חיים, הלך לעולמו, באתר וואלה, 2 ביוני 2024
↑  אדיר ינקו ומורן אזולאי, השר לשעבר דוד לוי - חתן פרס ישראל על מפעל חיים, באתר ynet, 15 במרץ 2018
↑  ירדן צור ויהונתן ליס, דוד לוי זכה בפרס ישראל על מפעל חיים בתחום החברה, באתר הארץ, 15 במרץ 2018
↑  תחנת כוח תיקרא על שמו של דוד לוי, באתר וואלה, 5 בדצמבר 2024
נווית זומר, תחנת הכוח דוד לוי, באתר ynet, 29 בדצמבר 2024
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007307924905171  BnF: cb12038453p (data)  GND: 129847755  ISNI: 0000 0000 7875 5690  LCCN: n84079524  NTA: 071103341  SUDOC: 028576497  VIAF: 97236842   WorldCat (עם VIAF): 97236842 
דוד לוי עם אחיו מקסים לוי בלוד
דוד לוי עם שגריר ארצות הברית בישראל דן שפירו, בית שאן 2011 (ברקע בנו ז'קי לוי)
דוד לוי באירוע לזכר מורשת אנואר סאדאת שאורגנה על ידי שגרירות ארצות הברית בישראל, נובמבר 2017
דב הוז

| --- | --- |

דוב הוז במאי 1940
 לידה:  19 בספטמבר 1894 אורשה, האימפריה הרוסית 
 נהרג:  29 בדצמבר 1940 (בגיל 46) פרדסיה, פלשתינה (א"י)
 מקום קבורה:  בית הקברות טרומפלדור 
 השכלה:  הגימנסיה העברית "הרצליה" 
 השתייכות:   ההגנה
 תקופת הפעילות:  1920–1940 (כ־20 שנה)
 תפקידים בשירות
 חבר הוועד מרכזי של ההגנה, חבר המפקדה המרכזית של ההגנה, מנכ"ל חברת אווירון
 פעולות ומבצעים
 מאורעות תר"פ, מאורעות תרפ"א, מאורעות תרפ"ט, המרד הערבי הגדול
 תפקידים אזרחיים
 מראשי תנועת העבודה, סגן ראש עיריית תל אביב, ראש המחלקה המדינית בהסתדרות
 הנצחה
 אוניית המעפילים דב הוז, קיבוץ דורות, נמל התעופה דב הוז
 
אנדרטה לדב הוז, אשתו, בתו, גיסתו, בת אחותו ויצחק בן-יעקב, במקום התאונה שבה נהרגו, ליד צומת פרדסיה
דב הוז (19 בספטמבר 1894 – 29 בדצמבר 1940) היה מראשי תנועת העבודה, ממייסדי ארגון "ההגנה" ומחלוצי הטיס העברי בארץ ישראל.
רבקה הוז משמאל
דב הוז בטקס בצריפין (עומד רביעי משמאל) יומיים לפני מותו
ביוגרפיה

הוז נולד בעיר אורשה (Орша) שבפלך מוגילב, בתחום המושב של האימפריה הרוסית (כיום במחוז ויטבסק בבלארוס) לברוך ושרה, ובאלול תרס"ו, ספטמבר 1906, הגיעה משפחתו ליפו. אביו ברוך שהיה מחנך במקצועו החל ללמד בבאר טוביה ואילו אמו שרה פתחה את ביתה ביפו ועשתה אותו "פנסיון שרה הוז", אשר שימש כמקום מגורים לאחדים מתלמידי גמנסיה הרצליה, אשר נשלחו על ידי משפחותיהן הציוניות ללמוד בא"י ביניהם היה יצחק קדמי כהן שהוריו שלחו אותו מפולין לארץ ישראל. יותר מאוחר קיבל אביו משרת הוראה בבית ספר תחכמוני.
בעת שהגיעה המשפחה לארץ ישראל נרשם הוז, אז בן 12, לגימנסיה העברית "הרצליה", והיה בוגר המחזור הראשון של הגימנסיה. החל משנת 1909 היה חלק מחבורה שארגנה את השמירה על העיר תל אביב. לחבורה זו שכונתה "ארבעת הגיסים" השתייכו גם: שאול אביגור, אליהו גולומב ומשה שרת.
בין השנים 1913–1914 עבד כפועל בקבוצת דגניה (לימים דגניה א'). במלחמת העולם הראשונה התנדב לצבא העות'מאני, נשלח לבית הספר לקצינים באיסטנבול, סיים את הקורס ושירת כקצין. במהלך הלחימה שהה בדמשק שם פגש את אביו, שבא לבקרו. לאחר אותה פגישה נפטר אביו בדרכו חזרה הביתה. הוז קיבל חופשת אבל אך לא שב ממנה אל יחידתו ובחר לפעול בקרב היישוב היהודי בארץ. על מעשהו זה נידון למוות. הוז נמלט שוב, בתחילה לתל אביב הנטושה ואחר כך לדרום הארץ, שכבר נכבש על ידי הבריטים, וכך ניצל מעונשו. היה ממארגני ההתנדבות לגדוד הארצישראלי.
בשנים 1920 עד 1930 היה חבר הוועד המרכזי של ההגנה. בשנים 1931 עד 1940 היה חבר המפקדה הארצית של ההגנה. במהלך תקופה זו היה אחד מראשי תנועת העבודה, נשלח כציר לקונגרס הציוני, והיה חלק מהקבוצה שהקימה את מפלגת אחדות העבודה. בשנת 1935 התמנה לתפקיד סגן ראש עיריית תל אביב ולאחר מכן היה ראש המחלקה המדינית בהסתדרות.
יחד עם יצחק בן-יעקב, הקים הוז וניהל את חברת "אווירון", שמטרתה הייתה להקים תעופה עברית בארץ ישראל, בעיקר לצורכי ביטחון, על ידי הכשרת טייסים, הקמת קווי תעופה בארץ ומחוץ לה. חברה זו שימשה כיסוי ל"שירות האוויר" של ההגנה.
בתו, תמר, נישאה למשה גדרון.
ביוגרפיה > תאונת הדרכים

הוז נהרג בתאונת דרכים ב-29 בדצמבר 1940 בשעה 11:30 לערך, בכביש חיפה-תל אביב ("הישן") בדרכו חזרה מהצפון, בו ביקר את מ"ג אסירי ההגנה בכלא עכו לפני יציאתו לשליחות בלונדון, ולאחר מכן נכנס לקיבוץ גינוסר ואסף משם את אשתו רבקה שרתוק-הוז (בת 45, אחותו של משה שרת), ואת בת אחותו אורה בורודובסקי (בת 12). עוד במכונית היו בתו תרצה הוז (בת 17); גיסתו צִבְיה שרתוק (בת 37, אשת יהודה שרת); אחותו חוה בורודובסקי, וכן שותפו לרעיון ולחברה, יצחק בן-יעקב. דב הוז, שהיה הנהג, איבד את השליטה על ההגה. הרכב סטה לתעלה בצד הדרך ונחבט בעוצמה בקיר בטון של גשר שהיה במקום. דב הוז, צביה שרתוק ויצחק בן-יעקב נהרגו במקום. רבקה שרתוק-הוז, תרצה הוז, חוה בורודובסקי ובתה אורה פונו לבית החולים, אך מלבד חוה, שנפצעה קשה אך החלימה מפצעיה, מתו כולן כעבור שעה. במקום התאונה, ליד צומת פרדסיה, הוקמה בשנת 1950 אנדרטה לזכר הנספים.
הנצחתו

דב הוז (ומשפחתו) הונצחו במספר אתרים בישראל וביניהם: קיבוץ דורות בנגב (ראשי התיבות של דב ורבקה ותרצה), רחובות ברחבי ישראל, נמל התעופה דב הוז (שדה דב), בית ספר תיכון בתל אביב, מחלף בכביש 20 (איילון) ואנדרטה סמוך ליישוב פרדסיה בשרון. בנוסף ניתן שמו לאוניית מעפילים ולשלוש סירות פלי"ם (דב, רבקה ותרצה).
רחוב "השניים" בגבעתיים על שמם של דב הוז ושל יצחק בן יעקוב, הרחוב הראשי "דב הוז" בחולון, קרוי גם על שמו.
ראו גם

ראשית התעופה העברית בארץ ישראל
לקריאה נוספת

נח בי (בירזובסקי), פני תל אביב בקריקטורות, עורך ומוציא לאור: משה שיינבוים, 1939
אליהו גולומב, דב בראשיתו (מתוך ספר העלייה השנייה, בעריכת ברכה חבס ואליעזר שוחט, הוצאת עם עובד, 1947, עמ' 738–744)
'הוז, דוב', בתוך: דוד קלעי, ספר האישים: לכסיקון ארצישראלי, תל אביב: מסדה – אנציקלופדיה כללית, תרצ"ז, עמ' 167–169 (הספר בקטלוג ULI)
גרשון גרא, בית בתל אביב, סיפורה של משפחת הוז, ימי ראשית - 1905–1920, משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 1987
יעקב גורן, דב הוז: מדינאי בטרם מדינה, רמת אפעל: יד טבנקין, 1999
הערות שוליים

↑  תמר גדרון, סוד קסמם, הוצאה עצמית, 1990, עמ' 17
↑  גורן, דב הוז: מדינאי בטרם מדינה, עמ' 15.
↑  תמר גדרון, סוד קסמם, הוצאה עצמית, 1990, עמ' 18
↑  גורן, דב הוז: מדינאי בטרם מדינה, עמ' 26.
↑  מנחת זכרון לתלמידי המחזור הראשון של הגמנסיה העברית הראשונה בארץ ישראל, הפועל הצעיר, 18 באוגוסט 1913
↑  אסון מר לתנועה ולישוב: דוב הוז, רבקה הוז-שרתוק, צביה גריצובסקי-שרתוק ויצחק בן-יעקב, דבר, 29 בדצמבר 1940
↑  ההלויה הבוקר בשעה 11: ביטול מלאכה והפסקת התנועה מ-10 עד 1, הארץ, 30 בדצמבר 1940
↑  עם הארונות בבית הועד הפועל של ההסתדרות, אמר, 30 בדצמבר 1940
↑  עמית נאור, סיפורה של תאונת הדרכים שקטעה את הקריירה המפוארת, בבלוג "הספרנים" של הספרייה הלאומית, ינואר 2021
↑  דב הוז, רעייתו רבקה ובתו תרצה, יצחק בן־יעקב (דגניה), צביה שרתוק ואורה בורודובסקי נספו בתאונת דרכים איומה בדרך חיפה–ת"א, הַבֹּקֶר, 30 בדצמבר 1940
↑  דייויד סלע, נוסטלגיה: 70 שנים אחרי, באתר ישראל היום, 26 ביוני 2020
↑  רחובות גבעתיים, באתר עיריית גבעתיים
| משה שרת |
| --- | --- | --- |
| משפחתו | יעקב שרתוק (אב) • פניה שרתוק (אם)  • צפורה (רעיה) • יעקב (בן) • יעל (בת) • חיים (בן) • יהודה (אח)  • דב הוז (גיס) • אליהו גולומב (גיס) |  |
| הנצחתו | נווה שרת • רמת שרת • ארכיון מפלגת העבודה • אתר הזיכרון למשה שרת • קריית שרת • העמותה למורשת משה שרת |  |
| ראש ממשלת ישראל השני | ראש ממשלת ישראל השני |  |
| ממשלות | ממשלת ישראל החמישית (1954–1955) • ממשלת ישראל השישית (1955) |  |
| אירועים בכהונתו | העסק הביש • מסעו לאסיה (1956) • אסון מעגן (1954) • ביקור או נו בישראל (1955) • מבצע אלקיים (1955) |  |
| שונות | נאום הדגל • בית כהן-שרת |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007496538205171  GND: 122434137  ISNI: 0000 0000 4966 0174  LCCN: nr94000512  VIAF: 59965892   WorldCat (עם VIAF): 59965892 
קבר דב הוז ומשפחתו בבית הקברות טרומפלדור בתל אביב (בסמוך לו נראים קבריהם של משה בילינסון, יוסף אהרונוביץ', עדה ואליהו גולומב ובן-אביגדור)
סטיב בורדן

| --- | --- |

סטינג, 2023
 לידה:  20 במרץ 1959 (בן 65) נברסקה שבארצות הברית
 שם במה:  סטינג
 כינוי:  אייקון
 שם לידה:  Steve Borden 
 משקל:  110 ק"ג
 גובה:  1.88 מטר
 לאום:  אמריקאי
 קריירה מקצוענית:  1 בנובמבר 1985 – 2 באפריל 2016 (30 שנה)
 מאמנים:  ביל אנדרסון רד בסטייאן ג'ורג'יו מארדונה טרי פאנק
 ליגות:  WCW TNA AEW WWE
 תרגילי סיום:  Scorpion Death Drop Scorpion Deathlock
 היכל התהילה:  2016
 
סטיב בורדן (נולד ב-20 במרץ 1959 באומהה, נברסקה) הוא מתאבק אמריקאי המתאבק ב-AEW.
הוא מזוהה עם הדמות "סטינג" בגילומו, שסמל ההיכר שלה הוא עקרב מסוגנן המתנוסס על בגדיה ואביזריה.
בורדן נשוי לסו, ולהם שני בנים ובת. באוגוסט 1998 הוא הכריז כי היה לנוצרי דתי והוא אף נושא בתפקיד של דיאקון בכנסייה.
הוא הופיע בתפקידי אורח במספר סרטי קולנוע וסדרות טלוויזיה. סרט ביוגרפי אודות הקריירה שלו בשם "Sting: Moment of Truth" יצא בשנת 2004 לשוק הוידאו הביתי.
קריירה

בורדן החל להתאבק בשנת 1986 עם חברו הטוב כשגילם דמות בקבוצת מתאבקים בשם "צוות הכוח של ארצות הברית" שהורכבה ממפתחי גוף ("בודי בילדרס") לשעבר. צוות זה התפרק עד מהרה ובורדן החליפו בצוות "בלייד ראנרס" בחברת ההיאבקות UWF, שם כיכב לצד המתאבק אולטימט ווריור ("הלוחם המושלם"). גם צוות זה התפרק כאשר שותפו של בורדן עזב את ה-UWF. בורדן נותר כמתאבק בודד והחל מגלם את דמותו של "סטינג" ("העוקץ").
במהלך שנות הקריירה שלו בורדן השתתף בעלילות רבות אשר נכתבו עבור הדמות סטינג. דמות זו הייתה פופולרית ואף "זכתה באליפות" פעמים מספר. העלילות שלו כללו פציעות, פרישות וחזרות מדומות רבות בתיאום עם העלילה.
קריירה > דמותו של סטינג ב-WCW

בורדן הצטרף כסטינג ל-WCW כאשר זו רכשה את UWF ב-1987. בקרב הפתיחה של האירוע "סטארקייד" (האירוע הראשון ששודר בשיטת "שלם וצפה" בWCW) סטינג התאבק יחד עם מייקל הייז וג'ימי גארווין מול אדי גילברט, ריק סטיינר ולארי זביסקו בקרב שהסתיים בתיקו לאחר שנגמרה מגבלת 15 הדקות לקרב.
סטינג ביסס את עצמו ככוכב עולה, וקיבל קרבות חשובים בארגון. באירוע "התנגשות האלופים" הראשון, הוא נלחם מול ריק פלייר על אליפות ה-NWA (האליפות הבכירה בארגון), אך הקרב נגמר בתיקו לאחר 45 דקות. לאחר שסטינג המשיך להפסיד לפלייר בקרבות שלא שודרו בטלוויזיה, הוא נלחם מול קבוצת "ארבעת הפרשים" של פלייר, כשהוא מצטוות עם ניקיטה קולוף ונלחם מול אלופי הזוגות, ארן אנדרסון וטולי בלנשארד. סטינג המשיך להתחרות מול אלופים כמו אלוף הטלוויזיה, מייק רוטונדו, ואלוף ארצות הברית, בארי ווינדהאם, ובסטארקייד 1988, שנה לאחר הבכורה שלו, הוא הצטוות יחד עם דאסטי רודס מול אלופי הזוגות, הרוד ווריורס (בעברית: "לוחמי הדרכים").
במרץ 1989, סטינג ניצח את רוטונדו וזכה בתואר הטלוויזיה. ביוני, הוא הגן על התואר מול "גרייט מוטה", אך לאחר שהקרב הסתיים במחלוקת סטינג הופשט מהתואר. סטינג ומוטה המשיכו להילחם על התואר הפנוי, אך אף אחד מהם לא זכה בו כיוון שהקרבות תמיד הסתיימו בפסילה. בספטמבר, מוטה זכה בתואר בקרב בלי פסילות.
ביוני, לאחר שריק פלייר הגן על תארו מול טרי פאנק, מוטה תקף את פלייר וסטינג נחלץ לעזרת יריבו הוותיק. היריבות נמשכה עד אוקטובר כשסטינג ופלייר ניצחו את מוטה ופאנק בקרב כלוב. במהלך הברית שלו עם פלייר, סטינג הצטרף לקבוצת "ארבעת הפרשים" בהנהגתו של פלייר יחד עם אוליי וארן אנדרסון.
בסטארקייד 1989, סטינג זכה בטורניר "בתים" שכלל גם את מוטה, לקס לוגר וריק פלייר. הזכייה נתנה לסטינג קרב על התואר מול פלייר, מה שגרם למתח בין הפרשים.
קריירה > יריבות עם הפרשים (1990-1991)

בפברואר 1990, הפרשים סילקו את סטינג מהקבוצה שלהם, אחרי שסירב לוותר על הקרב מול פלייר. באותו ערב, כשסטינג ניסה להתערב בקרב כלוב שכלל את הפרשים, הוא נפצע בברכו. בהיעדרו, WCW רצו שלקס לוגר, חברו של סטינג, יזכה בתואר וסטינג אכן ליווה את לוגר לקרבות על התואר. אולם לוגר הפסיד לאחר שפלייר שכנע את הכותבים שהוא צריך להפסיד את התואר לסטינג.
ביולי, סטינג החלים וניצח את פלייר בקרב על התואר. הוא הגן על התואר בהצלחה מול מתאבקים כמו פלייר וסיד וישס. באוקטובר, נראה כאילו סיד ניצח את סטינג בקרב על התואר, אך הוא בעצם הצמיד את בארי ווינדהאם, חבר בקבוצת הפרשים שהתחזה לסטינג. סטינג הופיע והצמיד את וישס.
במהלך הכהונה שלו בתור אלוף, איש במסכה שנודע בתור "העקרב השחור" התחיל לתקוף את סטינג. באירוע סטארקייד של חודש דצמבר, סטינג ניצח את העקרב בקרב כלוב, ולאחר הקרב התגלה שהאיש במסכה הוא ריק פלייר.
קריירה > הסמל של WCW

בינואר 1991, סטינג הפסיד את התואר לריק פלייר. באותו חודש, WCW פרשו מה-NWA והכירו בפלייר בתור אלוף העולם שלהם.
סטינג נלחם יחד עם לקס לוגר מול האחים סטיינר בפברואר, והפסיד לאחר שניקיטה קולוף תקף את לוגר. סטינג התחיל יריבות עם קולוף. לאחר מכן, הוא זכה באליפות ארצות הברית לפני שהפסיד אותו לריק רוד. הוא גם זכה בקרב מרובה משתתפים על טבעת כבוד. בסוף שנת 1991, הוא התחיל יריבות עם "הברית המסוכנת" - קבוצה שמנהיגה היה המנהל פול אי דיינג'רסלי, שרצה להשמיד את WCW שפיטרה אותו, ולכן הקבוצה סימנה את סטינג, שהיה הסמל של WCW. סטינג התחיל יריבות עם חברו לשעבר, ואלוף ה-WCW באותה התקופה, לקס לוגר. לאחר שניצח כמה מחברי הברית, ובעיקר את ריק רוד, סטינג זכה באליפות ה-WCW הראשונה שלו בפברואר 1992, כשניצח את לוגר. היריבות עם הברית הסתיימה במאי, כשסטינג והצוות שלו (ריקי סטימבוט, דאסטין רודס, ניקיטה קולוף ובארי ווינדהאם) ניצחו את הברית (רוד, אוסטין, ארן אנדרסון, לארי זביסקו ובובי איטון).
באפריל, סטינג הגן על התואר שלו מול ביג ואן ויידר, ששקל 200 קילו. ויידר שבר לסטינג את הצלעות במהלך הקרב. ביולי, סטינג הגן על התואר שוב מול ויידר, אך הפסיד לו את התואר. במשך שאר השנה הוא התחרה מול קקטוס ג'ק, ג'ייק רוברטס וביג ואן ויידר שהפסיד את התואר שלו.
לאחר שוויידר זכה שוב בתואר, סטינג המשיך את היריבות איתו ב-1993, כשהוא הפסיד לו בקרב רצועה במרץ. סטינג זכה בתואר במופע לא מצולם במרץ 1993 בלונדון, אך כעבור 6 ימים הפסיד לוויידר שוב את התואר בדבלין. סטינג הצטוות יחד עם דייבי בוי סמית' מול ויידר וסיד וישס ביולי, אולם הוא לא זכה בתואר אלא ריק פלייר, שחזר מתקופה ב-WWF.
סטינג היה ביריבות עם ויידר ורוד בחצי הראשון של שנת 1994, וזכה בתואר הבינלאומי מרוד באפריל. במהלך קרב חוזר מול רוד, רוד נפצע בגבו ונאלץ לפרוש מהזירה. לאחר מכן סטינג הפסיד את התואר לאלוף הWCW ריק פלייר ביוני. את החצי השני של שנת 1994 ורוב שנת 1995, סטינג בילה כשהצטוות עם האלק הוגאן, שרק הגיע לWCW, מול קבוצת "צינוק האבדון" של קווין סאליבן.
סטינג זכה בתואר ארצות הברית ביולי 1995. בתוכנית ה"נייטרו" הראשונה בספטמבר, סטינג הפסיד לפלייר בפסילה לאחר התערבות מארן אנדרסון. לפני שהקרב התחיל, חברו של סטינג, לוגר, חזר לארגון לאחר שלוש שנות היעדרות. לאחר שסטינג (בצוות של הוגאן) ניצח את הצוות של סאליבן, פלייר שכנע את סטינג להיות השותף שלו בקרב מול ארן אנדרסון ובריאן פילמן. בקרב, פלייר בגד בסטינג והצטרף לפילמן ולאנדרסון ביצירת "ארבעת הפרשים" מחדש, יחד עם כריס בנואה. למחרת היום, סטינג ניצח את פלייר. בנובמבר, סטינג עוד פעם ניצח את פלייר, ומאוחר יותר השתתף בקרב של 60 אנשים על התואר העולמי הפנוי, שהזוכה בו היה רנדי סאבאג'.
סטינג הפסיד את תואר ארצות הברית לקאנסוקי סאסאקי בנובמבר. בסטארקייד, הוא ניצח את סאסאקי בקרב שאינו היה על התואר וזכה עבור WCW ב"גביע ההיאבקות העולמי". מאוחר יותר, סטינג ולוגר הפסידו לפלייר בקרב שבו המנצח מקבל קרב על התואר מול סאבאג'. פלייר זכה בתואר.