stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
עודד ליפשיץ (פרופסור)
פרסומים > מאמרים

עודד ליפשיץ פרסם כ-200 מאמרים. את מרביתם ניתן למצוא בפרופיל של ליפשיץ באתר Academia.edu.
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6 7 8 9  פרופ' עודד ליפשיץ, אתר המכון לארכאולוגיה (אוניברסיטת תל אביב). נדלה ב-23 במרץ 2022
↑  רשימה מקיפה של כל הפרסומים המדעיים (באנגלית), מתוך "פרסומים", הדף של ליפשיץ, אתר המכון לארכאולוגיה (אוניברסיטת תל אביב). נדלה ב-23 במרץ 2022
↑  רשימה מלאה של הכינוסים וההרצאות (באנגלית), מתוך "כינוסים מדעיים", הדף של ליפשיץ, אתר המכון לארכאולוגיה (אוניברסיטת תל אביב). נדלה ב-23 במרץ 2022
↑  רשימה מלאה של מענקי המחקר (באנגלית), מתוך "מענקי מחקר", הדף של ליפשיץ, אתר המכון לארכאולוגיה (אוניברסיטת תל אביב). נדלה ב-23 במרץ 2022
↑  פרופ' עודד ליפשיץ, הזוכים בפרס 2022, פרס אמת
↑  בוסתנאי עודד ואברהם פאוסט, ירושלים בין חורבן להתחדשות: יהודה תחת שלטון בבל (ביקורת), קתדרה: לתולדות ארץ ישראל ויישובה 121, תשס"ז, עמ' 171-178
↑  Previous Award Recipients, ASOR
↑  עודד ליפשיץ, יובל גדות ומנפרד אומינג, חמש עונות חפירה בתל עזקה: ציפיות, ממצאים והפתעות, קדמוניות 156, 2018, עמ' 84-99
↑  אתר משלחת החפירות של תל מוצא
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007264785905171  BnF: cb145473614 (data)  CiNii: DA14857396  GND: 132427060  ICCU: PUVV340429  ISNI: 0000 0001 1073 177X  LCCN: nr94014662  NKC: uk2006334995  NTA: 263097560  SUDOC: 076762041  VIAF: 82267189   WorldCat (עם VIAF): 82267189 
עודד ליפשיץ, 2022
תל עזקה
חנינה בן מנחם

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  18 בספטמבר 1944 (בן 80) 
 מקום לימודים:  האוניברסיטה העברית בירושלים  אוניברסיטת אוקספורד 
 מנחה לדוקטורט:  יוסף רז, ברנרד ג'קסון 
 מוסדות:  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 בן או בת זוג:  ימימה בן-מנחם 
 
חנינה בן מנחם (נולד ב-18 בספטמבר 1944) הוא פרופסור אמריטוס למשפטים באוניברסיטה העברית בירושלים.
ביוגרפיה

בן מנחם נולד וגדל בירושלים, בן לאילה ואליקים בן מנחם, שעלו לארץ ישראל בשנות ה-30 של המאה ה-20. למד בבית הספר מעלה, ולאחר מכן בישיבת קול תורה, במדרשיית נועם ובישיבת הדרום. שירת בצה"ל בחטיבת הצנחנים.
קיבל תואר ראשון ושני במשפטים מהאוניברסיטה העברית בירושלים, ובשנת 1970 הוסמך כעורך דין. בשנת 1978 קיבל תואר דוקטור למשפטים באוניברסיטת אוקספורד על עבודה שכותרתה "Extra-Legal Reasoning in Talmudic Law" שנעשתה בהנחייתם של יוסף רז וברנרד ג'קסון (אנ'). באותה שנה הצטרף לסגל הפקולטה למשפטים באוניברסיטה העברית. בשנת 2002 מונה לפרופסור מן המניין ובשנת 2012 פרש לגמלאות.
ייסד בפקולטה למשפטים את הסדנה למשפט ותיאטרון, במסגרתה מעלים סטודנטים הצגות המשיקות לעולם המשפט. בשנים 1995–2000 עמד בראש המכון למשפט עברי באוניברסיטה העברית.
שימש פרופסור אורח באוניברסיטאות אחדות, בהן אוניברסיטת סטנפורד (1987–1988) ואוניברסיטת הרווארד.
תחומי מחקרו: המשפט התלמודי, פילוסופיה של המשפט העברי, הגותו המשפטית של הרמב"ם, כתבי ניטשה ומשפט ותיאטרון. הוא נמנה עם מבקרי הגישה המשפטית הפוזיטיביסטית השולטת במשפט העברי.
כרך לה-לו של כתב העת המשפטי "דיני ישראל" הוקדש לכבודו, "בהוקרה על תרומתו רבת השנים למחקר ולהוראת המשפט העברי".
נשוי לפרופ' ימימה בן מנחם ולהם ארבעה ילדים.
נכדם, ענר אליקים שפירא, נרצח במתקפת הפתע על ישראל ב-2023, כשהדף בידיו את הרימונים שהושלכו על ידי המחבלים לעבר המיגונית שבה שהה, ובכך הציל את שאר השוהים בה.
ספריו

Judicial Deviation in Talmudic Law: Governed by Men, Not by Rules, Harwood Academic Publishers, 1991
סוגיות במשפט העברי, האוניברסיטה הפתוחה, 2006
ניטשה על חוק ומשפט, הוצאת מאגנס, 2021
בעריכתו:
חנינה בן-מנחם, ברכיהו ליפשיץ (עורכים), דין ויושר בתורת המשפט של הרמב"ם, המכון לחקר המשפט העברי, תשס"ד
חנינה בן מנחם, נתן הכט, שי ווזנר (עורכים), המחלוקת בהלכה, המכון למשפט עברי - בית הספר למשפטים - אוניברסיטת בוסטון, 2002
הערות שוליים

↑  לכבודו של חנינה בן־מנחם, דיני ישראל ‏לה-לו, תשפ"ב
↑  דיני ישראל לה-לו
↑  הגיבור של מסיבת הטבע: תקף את המחבלים והגן בגופו על המבלים, באתר כאן – תאגיד השידור הישראלי, 17 באוקטובר 2023
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007258575105171  BIBSYS: 90705804  GND: 1158206305  ISNI: 0000 0000 6697 8969  LCCN: n88241436  NTA: 148411509  RERO: 02-A002988929  SNAC: w6933d4j  SUDOC: 164666575  VIAF: 72958462   WorldCat (עם VIAF): 72958462
יבגני קיסין

| --- | --- |

 לידה:  10 באוקטובר 1971 (בן 53) מוסקבה, ברה"מ 
 מוקד פעילות:  הממלכה המאוחדת, ישראל, רוסיה, ברית המועצות 
 תקופת הפעילות:  מ-1981 
 מקום לימודים:  האקדמיה הרוסית למוזיקה על שם גנסין 
 סוגה:  מוזיקה קלאסית 
 שפה מועדפת:  אנגלית, רוסית 
 כלי נגינה:  פסנתר 
 חברת תקליטים:  דויטשה גרמופון, RCA ויקטור, מלודיה 
 פרסים והוקרה:  עיטור אות הכבוד הארמני (25 בספטמבר 2012)  פרס המוזיקה ע״ש הרברט פון קאראיין (2005)  פרס אקו-קלאסיק: נגן השנה (2002)  דוקטור לשם כבוד של אוניברסיטת הונג קונג  פרס גראמי  Steinway artist 
 www.kissin.org
 פרופיל ב-IMDb
 
יבגני איגורביץ' קיסין (ברוסית: Евге́ний И́горевич Ки́син, נולד ב-10 באוקטובר 1971 במוסקבה) הוא פסנתרן קונצרטים קלאסי יהודי-רוסי-ישראלי. קיסין התפרסם כפסנתרן כבר בילדותו, וכיום הוא ממשיך להיות אחד הפסנתרנים הקלאסיים הבולטים בעולם.
קורות חיים

קיסין נולד בשנת 1971 למשפחה יהודית במוסקבה. אביו, איגור אוטמן, היה מהנדס, ואימו, אמיליה קיסינה, היא מורה לפסנתר. בגיל שנתיים החל לנגן משמיעה ולאלתר על הפסנתר. בגיל שש נרשם לבית-ספר מיוחד לילדים מחוננים, בית-הספר גנסין למוזיקה במוסקבה, שם למד אצל אנה פבלובנה קנטור שהייתה המורה היחידה שלו למוזיקה. בגיל עשר הופיע עם התזמורת הפילהרמונית מאוליינובסק בביצוע הקונצ'רטו העשרים של מוצרט (קכל 466) ושנה לאחר מכן (בגיל 11) נתן את הרסיטל הראשון שלו. בגיל 12 הגיע להכרה בינלאומית כאשר הקליט וניגן עם התזמורת הפילהרמונית של מוסקבה את שני הקונצ'רטי של שופן בניצוחו של דימטרי קיטאיינקו. בגיל 13 הופיע לראשונה מחוץ לרוסיה, בבריטניה, בניצוחו של ואלרי גרגייב והכנרים מקסים ונגרוב וודים רפין. בגיל 14 יצא לסבב הופעות ביפן, ובגיל 16 הופיע בביצוע הקונצ'רטו הראשון של צ'ייקובסקי בניצוחו של הרברט פון קאראיין והפילהרמונית של ברלין בקונצרט השנה החדשה. בגיל 18 הופיע בביצוע שני הקונצ'רטי של שופן בניצוחו של זובין מהטה והתזמורת הפילהרמונית של ניו יורק, אז גם הופיע לראשונה בקרנגי הול.
המוזיקליות של קיסין, הפרשנות העמוקה, הפיוטית והנבונה שלו מבליטים אותו כאחד הפסנתרנים הבולטים והמצטיינים כיום. הוא מופיע בסיורי קונצרטים באירופה, אסיה ואמריקה ומופיע עם מוזיקאים ומנצחים מהדרג הראשון. יבגני קיסין הופיע גם בישראל בחגיגות השבעים לתזמורת הפילהרמונית הישראלית ברסיטל חגיגי שבו ניגן את הסונאטה במי במול מז'ור של שוברט, 32 וריאציות של בטהובן ויצירות של ברהמס ושופן. כמו כן, הופיע עם התזמורת הפילהרמונית הישראלית בביצוע הקונצ'רטו של רוברט שומאן.
בשנת 2013 הוא ביקש וקיבל אזרחות ישראלית, והצהיר שבתור יהודי זאת המדינה שאותה הוא רוצה לייצג בהופעותיו. בנוסף, קיסין הוא בעל אזרחות רוסית ובריטית.
בשנת 2018 קיסין הוציא לאור אוטוביוגרפיה שלו. בנוסף למוזיקה, קיסין גם עוסק בשירה ביידיש וברוסית. ב-2019 קיסין הוציא את ספרו "אַ ייִדישער שייגעץ", אוסף שירים וסיפורים קצרים ביידיש.
בעקבות טבח השבעה באוקטובר (2023) הוציא קיסין סרטונים בהם הוא מביע את זעזועו מן הטבח שביצעו "ממשיכי היטלר מן החמאס" ואת הזדהותו עם ישראל. הוא המשיך להגן על עמדת ישראל גם לאורך חודשי המלחמה הבאים. ככלל, קיסין ממעט מאד במעורבות פוליטית, והנושא הישראלי הוא אחד המעטים שבהם הוא חורג ממנהגו ומגלה מעורבות ערה.
פרסים והוקרות

1994- נבחר על יד המגזין Musical America למבצע השנה (כלי נגינה)
1997 - "פרס הניצחון" לתרומה יוצאת דופן לתרבות רוסיה (היה חתן הפרס הצעיר ביותר)
2001 - דוקטור לשם כבוד של בית הספר למוזיקה מנהטן.
2005 - חבר כבוד של האקדמיה המלכותית למוזיקה של בריטניה
2005 - פרס הרברט פון קאראיאן -באדן-באדן, גרמניה
2006 - פרס גראמי לביצוע האינסטרומנטלי הטוב ביותר כסולן (ללא תזמורת) - על ביצוע יצירות של סקריאבין, מטנר וסטרווינסקי
2007 - פרס ארתורו בנדטי מיקלאנג'לי, ברשה, איטליה
2009 - פרס גראמי לביצוע האינסטרומנטלי הטוב ביותר כסולן (עם תזמורת)
2010 - דוקטור לשם כבוד מהאוניברסיטה העברית
2010 - פרס גראמי לביצוע האינסטרומנטלי הטוב ביותר כסולן (עם תזמורת)
זיין-ויטגנשטיין

| --- | --- |
סמל

 
 ממשל
 משטר:  רוזנות
 שפה נפוצה:  גרמנית
 עיר בירה:  טירת ויטגנשטיין
 גאוגרפיה
 יבשת:  אירופה
 היסטוריה
 הקמה:  הקמת הרוזנות
 תאריך:  1345
 פירוק:  חלוקת הרוזנות
 תאריך:  1607
 ישות קודמת:   זיין-הומבורג  רוזנות ויטגנשטיין
 ישות יורשת:   זיין-ויטגנשטיין-ברלבורג  זיין-ויטגנשטיין-זיין  זיין-ויטגנשטיין-ויטגנשטיין
 
זיין-ויטגנשטיין הייתה רוזנות בגרמניה מימי הביניים, הממוקמת ב-Sauerland שבמזרח נורדריין-וסטפאליה.
היסטוריה

זיין-ויטגנשטיין הוקמה כאשר הרוזן סלנטין מזיין-הומבורג, חבר בבית שפונהיים, נישא ליורשת העצר הרוזנת אדלייד מוויטגנשטיין ב-1345. המחוזות המאוחדים נודעו אז בשם זיין-ויטגנשטיין, אם כי הם נודעו ככאלה באופן רשמי רק בתקופת שלטונו של יורשו של סלנטין הרוזן יוהאן. השטח של זיין-ויטגנשטיין היה מחולק לרוב בין הנחלות הצפוניות (במרכז באד ברלבורג) לדרומיות (במרכז באד לאספה), אם כי הגבול בין השתיים הוסט לעיתים קרובות. זיין-ויטגנשטיין חולקה בשנת 1607 ל: זיין-ויטגנשטיין-ברלבורג, זיין-ויטגנשטיין-זיין (בשטחים המקוריים של זיין), וזיין-ויטגנשטיין-ויטגנשטיין. השטח של שני הרוזנויות לשעבר מכונה היום "ויטגנשטיין", והוא חלק ממחוז זייגן-ויטגנשטיין במדינת נורדריין-וסטפאליה.
המשפחה כיום

ארבעה ענפים שושלתיים של בית זיין היו קיימים בתחילת המאה ה-20, שלכל אחד מהם יש מבנה משנה משלו. לפי סדר הוותק של המוצא הלגיטימי מאביהם, לודוויג הראשון, רוזן זיין-ויטגנשטיין (1532–1605), הם היו:
נסיכי זיין-ויטגנשטיין-ברלבורג, צאצאים של הרוזן גאורג (1565–1631)
נסיכי זיין-ויטגנשטיין-זיין, צאצאים של הרוזן כריסטיאן לודוויג (1725–1797)
רוזני זיין-ויטגנשטיין-ברלבורג, צאצאים של הרוזן גאורג ארנסט (1735–1792)
נסיכי זיין-ויטגנשטיין-הוהנשטיין, צאצאים של הרוזן לודוויג (1571–1634)
לחלק מהענפים הללו היו ענפים זוטרים, גם שושלתיים וגם לא שושלתיים, האחרונים כללו משפחות שזכותן לתואר הנסיכות הוכרה על ידי המונרכיות הרוסיות, הפרוסיות, הבוואריות או האוסטריות, בעוד שענפים מורגנטיים אחרים השתמשו בתארים נמוכים יותר שהוענקו על ידי הריבונים הגרמנים (לדוגמה הברון פון קליידורף, הסן, 1868; הרוזן פון הכנבורג, פרוסיה, 1883; הברון פון פרויסבורג, ליפה, 1916; הברון פון אלטנבורג, 1909). הזכר האחרון בשושלת הרשמית היה אוטוקר, רוזן זיין-ויטגנשטיין-ברלבורג (1911–1995).
עם מותו של לודוויג, נסיך זיין-ויטגנשטיין-הוהנשטיין השלישי בשנת 1912, הפך הבכור מבין שלושת בניו, הנסיך אוגוסט (1868–1947), לנסיך הרביעי של זיין-ויטגנשטיין-הוהנשטיין ולראש הענף השלישי של בית זיין. בהיותו רווק חשוך ילדים, שהבכור משני אחיו הצעירים, גאורג (1873–1960), התחתן באופן מורגנטי, בעוד שהצעיר, וילהלם (1877–1958), היה בן 49 ועדיין לא נשוי, אוגוסט שמר על השם והמורשת של הענף של בית זיין על ידי אימוץ כריסטיאן היינריך, נסיך זיין-ויטגנשטיין-ברלבורג (1908–1953). הוא היה בנו השני של ראש כל בית זיין המנוח, ריכרד, נסיך זיין-ויטגנשטיין-ברלבורג הרביעי (1882–1925), שבנו הבכור, גוסטב אלברכט (1907–1944) ירש את הונו של הענף הבכיר.
בנובמבר 1960, כריסטיאן היינריך, בהיותו אב גרוש לשתי בנות מנישואיו השושלתיים לביאטריקס פון ביסמרק-שונהאוזן (1921–2006), נישא לדגמר, נסיכת זיין-ויטגנשטיין-הוהנשטיין (1919–2002), בתו הבכורה של אחיו הצעיר המאומץ של אביו, גאורג, שמת שבעה חודשים לפני החתונה. מכיוון שילדיו של גאורג מאשתו המורגנטית, מארי רוהם, (שקיבלה את התואר הברונית פון פרויסבורג על ידי הנסיך המלכותי מליפה ב-1916) הוכרזו כרשמיים על ידי דודם אוגוסט ב-11 בפברואר 1947, נישואיה לכריסטיאן היינריך נחשבו כאל שידוך שושלתי, המבטיח שבנם ברנהארט ייוולד בהתאם לחוקי הבית של אבותיו המאמצים, בני הזוג זיין-ויטגנשטיין-הוהנשטיין, וכן היותו נכד של הזכר השושלתי האחרון של אותה משפחה, הנסיך גאורג.
רוזני זיין-ויטגנשטיין (1354–1607)

אברהרד (1469–1494)
גאורג הראשון (1427–1469)
יוהאן (1384–1427)
לודוויג הראשון (1568–1605)
סלנטין, רוזן סיין-הומבורג (1354–84)
וילהלם הראשון (1494–1568)
ויטגנשטיין בשנת 1655
טירת ויטגנשטיין (ליד באד לאספה) בשנת 1903
הטירה הנסיכותית בבאד ברלבורג
טירת סיין
טירת הומבורג
טירת שוורצנאו
טירת שטראוילר
ראו גם

היינריך, נסיך זיין-ויטגנשטיין
זיין
זיין-הומבורג
זיין-ויטגנשטיין-ברלבורג
זיין-ויטגנשטיין-הכנבורג
זיין-ויטגנשטיין-הוהנשטיין
זיין-ויטגנשטיין-קרלסבורג
זיין-ויטגנשטיין-לודוויגסבורג
זיין-ויטגנשטיין-זיין
יין-ויטגנשטיין-זיין-אלטנקירכן
זיין-ויטגנשטיין-ולנדר
שפונהיים-זיין
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6 7 8  Genealogisches Handbuch des Adels, Fürstliche Häuser Band XIX. "Sayn-Wittgenstein". C.A. Starke Verlag, 2011, pp.314-338. German. ISBN 978-3-7980-0849-6.
1 2 3 4 5 6 7 8  Almanach de Gotha Sayn und Wittgenstein. Justus Perthes, 1944, pp.284-291. French.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1075931002  VIAF: 317076669   WorldCat (עם VIAF): 317076669
ועדה לצמצום פערים חברתיים בפריפריה

ועדת צמצום פערים חברתיים בפריפריה של הכנסת היא ועדה שנועדה להתמודד עם אתגרי הפריפריה בישראל ולצמצם פערים חברתיים בין שוני האזורים והקהילות במדינה. הוועדה מתמקדת בהנגשת שירותים חברתיים וקהילתיים, עידוד תעסוקה, הכשרת הון אנושי וצמצום הפערים בחינוך, בריאות, קהילה ופנאי. חברי הוועדה נכון למרץ 2024 הם משה פסל, פנינה תמנו שטה, קטי שטרית, צגה צגנש מלקו, מאיר כהן, דבי ביטון, יאסר חוג'יראת ויעקב אשר.
רקע והקמה

הצורך בהתמודדות עם אתגרי הפריפריה והרצון ליצור מנגנונים מדיניים שיאפשרו צמצום של פערים חברתיים, הובילו להקמת הוועדה. תפיסת העולם שמאחורי יצירתה מתבססת על ההבנה כי לכל אזרח במדינת ישראל יש הזכות לאותו איכות חיים, ללא קשר למקום מגוריו.
סמכויות ותפקידים

הוועדה פועלת לקידום חקיקה ומדיניות שתסייע בצמצום הפערים החברתיים בפריפריה, וכוללת את הנושאים הבאים:
הנגשה של שירותים חברתיים וקהילתיים: שיפור גישה לשירותים חיוניים כמו בריאות, חינוך ותעסוקה.
עידוד תעסוקה: יצירת מסלולים להכשרה מקצועית וקידום יזמות בקרב תושבי הפריפריה.
חינוך ובריאות: קידום תוכניות לשיפור ההשכלה והשירותים הרפואיים בפריפריה.
קהילה ופנאי: תמיכה בפרויקטים קהילתיים ופנאי שמחזקים את הרקמה החברתית.
פעולות והישגים

במהלך פעילותה, הוועדה קידמה ותמכה ביוזמות רבות שמטרתן לשפר את איכות החיים ולצמצם את הפערים החברתיים בפריפריה. דוגמאות לפעולות אלו כוללות קידום תוכניות להכשרת עובדים, פיתוח תשתיות חינוכיות ורפואיות, ועידוד יזמות מקומית.
במהלך מלחמת חרבות ברזל קראה הוועדה לממשלה לפעול אקטיבית למיצוי זכויות האזרחים על מנת לספק להם כסף מפיצויים שמגיע להם בנוסף קיימה דיון מיוחד על מצב אופקים שלאחר מתקפת הפתע של חמאס רוב התושבים אינם זכאים לפיצויים
בדיון אחר דיברה הוועדה על בעיות קליטה סלולרית ביהודה ושומרון
הערות שוליים

↑  הוועדה המיוחדת לצמצום פערים חברתיים בפריפריה, באתר כנסת ישראל
↑  הוועדה לצמצום פערים חברתיים בפריפריה קוראת לממשלה לפעול אקטיבית למיצוי זכויות האזרחים, באתר כנסת ישראל, ‏12 בפברואר 2024
↑  בנצי רובין, ‏בשבוע הבא: דיון מיוחד על "הפקרת תושבי אופקים", באתר "סרוגים", 7 במרץ 2024
↑  נציג משרד הביטחון על בעיות קליטה סלולרית ביהודה ושומרון: "מזהים פעילות פח"עית גוברת בעיקר במקומות עם בעיות קליטה, באתר כנסת ישראל
בריג תותחים

בריג התותחים הבריטי "טורבולנט" נכנע ונופל לידי ספינת תותחים דנית במהלך מלחמת ספינות התותחים, יוני 1808. איור מדומיין מ-1887.
בריג-תותחים (באנגלית: gun-brig) הוא השם שהעניקו הבריטים לאוניית מפרשים מלחמתית קטנה בעלת מערך מעטה של בריג, שהשימוש בה נפוץ בצי המלכותי הבריטי במלחמות הנפוליאוניות. התפוסה של כלי שיט אלה לא עלתה בדרך כלל על 200 טונות, והם היו קטנים מבריג-סלופים מדגמי "צ'רוקי" ו"קרויזר" הנפוצים יותר. בריגי-תותחים נשאו בדרך כלל 12 תותחים, שכללו 2 תותחי מרדף ארוכי-קנה בחרטום ו-10 קרונדות בדפנות.
התפתחות בריג התותחים

בריגי התותחים הראשונים היו ספינות נמוכות שוקע. תחילה לא היו הם בריגים כלל, אלא סווגו כ"ספינות תותחים" (gunvessels) ונשאו מערך מעטה של סקונר או בריגנטינה. מערך המעטה הוחלף לבריג בסביבות 1796, והם סווגו מחדש בשם "בריג-תותחים" (gun-brig). הם הונעו על ידי משוטים או מפרשים, וחומשו בזוג תותחי 18 או 24 ליטראות ארוכי-קנה, היחידים שהתאימו להפעלה בספינת משוטים, שהוצבו כשלועותיהם פונים קדימה.
סדרת הבריגים שנבנו ב-1797 כללה שיפורים אחדים. כל אחד מהם צויד בחרב נשמטת (drop keel) שהמציא קפטן סקנק (Schank),‏ ובזוג תותחי מרדף קלים יותר בחרטום. באוניות מסדרות מאוחרות יותר ניתן היה להעביר את אחד מהם אל הירכתיים, כדי שישמש תותח מרדף אחורי. שני התותחים הוצבו באמצעית האונייה וניתן היה לסובבם לצדדים. תותחי הדופן כללו קרונדות של 18-ליטראות שהוצבו לאורך הדפנות על גבי זחלנים (slides).
בריגי התותחים מסדרות מאוחרות יותר התפתחו עם השנים לכדי גרסה מוקטנת של בריג-סלופים (brig sloops), בעלי שוקע גדול יותר ומיטיבי-שוט מקודמיהם, אך מתאימים פחות מהם ללחימה בקרבת החוף. חתך הרוחב של בריגי התותחים מדגם "קונפאונדר" היה בעל קווים חדים יותר בהשוואה לגופים שטוחי התחתית של הבריגים מדגמי 1794-1800. הסיבה היא כי יכולות השיט במפרשים עלו כעת בחשיבותן על נוחות החתירה במשוטים.
השימוש בבריגי תותחים

בריגי התותחים הראשונים נחשבו לספינות חופים ומים פנימיים, ואת פעילותם המבצעית עשו בהתחלה בקרבת החוף, במיוחד בתעלה האנגלית, שם תרו אחר ספינות חופים מסחריות צרפתיות. עם הגידול במספרם והשיפור ביכולות השיט שלהם נפרסו בריגי-תותחים גם באזורים אחרים ובמיוחד בים הבלטי, שם התעמתו שוב ושוב עם ספינות התותחים הדניות הרבות במהלך מלחמת ספינות התותחים, אך גם בתחנות צי מרוחקות כמו איי הודו המזרחית.
הצוות

הצוות התקני של בריגי תותחים ייעודיים מנה 50 איש, מַצָּבָה שהוסיפה להתקיים כל תקופת הפעלתם בצי. בבריגים מן הסדרה האחרונה (סדרת "בולד", 1812-1815) הוגדלה המצבה ל-60. על כל בריג תותחים פיקד לפטננט (בניגוד לבריג-סלופים, עליהם פיקדו קומנדרים), ומאחר שאיש זה היה קצין הפיקוד (commissioned officer) היחיד באונייה, הוא נעזר בפרח קצונה (midshipman) ובמספר קציני-משנה (warrant officers): חובל (master's mate, שדורג כ"חובל ראשי ונווט" כדי להתחלק במשמרות), סגן נגר, סגן תותחן, סגן רב מלחים וסגן רופא. תתי-קצינים (petty officers) אחרים כללו חבלאי (ropemaker), תופר מפרשים (sailmaker), לבלר (clerk), מלח בכיר (quartermaster) וסגן מלח בכיר. באונייה נמצאו גם חמישה-עשר חיילי צי (marines)– סמל מפקד, קורפורל ושלושה-עשר טוראים. שאר אנשי הצוות היו בדרגות מלחים – מלחים כשירים, מלחים פשוטים או מלחים חסרי ניסיון (ladnsmen).
ערכם ההיסטורי של בריגי התותחים

ההיסטוריון הימי והסופר סי. אס. פורסטר התייחס לבריגי התותחים באומרו: "כלי שיט מסוג זה היה נחוץ, אך ייצג את הפשרה הבלתי-מְסַפֶּקֶת והבלתי נמנעת בין יכולת לחימה, כשירות שיט וכושר שהייה מרבי בים לבין הדחק ועלות מינימליים. מעטים האנשים בצי המלכותי שיכלו לדבר בשבחם של בריגי התותחים, שהיטלטלו בצורה נוראית והיו צפופים ודחוקים, אך הכרח היה להשתמש בהם." בריגי התותחים נועדו לליווי שיירות בקרבת החוף, ועל כן כי היטלטלו מאוד בים הפתוח. עם זאת, הם פעלו היטב בתנאים שונים שלא עלו כלל על דעת מתכנניהם.
הערות שוליים

↑  החרב הנשמטת הומצאה על ידי קפטן (לימים אדמירל) ג'ון סקנק, והייתה ידועה בזמנו בשם sliding keel. היא הייתה למעשה חרב רגילה (centreboard or draggerboard) שניתן היה להעלותה כאשר הספינה נעה במשוטים במים רדודים או כאשר שטה במפרשים ברוח מלאה. כשהספינה שטה במים עמוקים קרוב לרוח (ברוח קדמית), שמטו את החרב כדי להקטין את טרידת הרוח (drag).
↑  Forester, C.S.. The Age of Fighting Sail. New English Library. p. 79.
אורלי סלע

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 תפקיד:  שופטת (מאי 1990–31 באוגוסט 2017) 
 
אורלי סלע היא שופטת בדימוס שכיהנה כנשיאת בית הדין האזורי לעבודה בבאר שבע.
למדה בבית הספר תיכון עירוני ה' בתל אביב. בשנים 1976–1978 שירתה בצה"ל. ב-1981 סיימה לימודי משפטים באוניברסיטת תל אביב, ועד שנת 1983 התמחתה בפרקליטות מחוז תל אביב (אזרחי). בשנת 1983 קיבלה רישיון לעריכת דין ועד שנת 1984 עבדה כשכירה במשרד עורכי דין. בשנים 1984–1990 עבדה בפרקליטות מחוז תל אביב (אזרחי).
במאי 1990 נבחרה לשופטת בבית הדין האזורי לעבודה בתל אביב, וביולי 2004 מונתה לסגנית הנשיאה בבית הדין האזורי בתל אביב. בספטמבר 2010 התמנתה לנשיאת בית הדין האזורי לעבודה בבאר שבע, כשהיא מחליפה בתפקיד את השופט מיכאל שפיצר, שמונה לראשות בית הדין האזורי בתל אביב. ב-31 באוגוסט 2017 פרשה לגמלאות.
מאז שנת 1990 מרצה סלע במסגרות שונות בתחום דיני העבודה, שוויון הזדמנויות ואיסור אפליה בעבודה. לאחר פרישתה הצטרפה לצוות חברת 'המשכן לבוררות ופתרון סכסוכים'.
במרץ 2019 נתמנתה לשופטת חוקרת במטרה לבדוק את הטענות בדבר הטרדה מינית מצד בעל השליטה בחברת הביטוח איילון כנגד דירקטורית בחברה. ב-2024 כתבתה דו"ח בפרשה בה דירקטורית בחברת הביטוח מגדל האשימה דירקטורית אחרת בהטרדה מינית.
פסק דין אורלי סלע

במסגרת עבודתה כבודקת חיצונית עבור חברות של פרשיות הטרדה מינית, נדרשה על ידי בית הדין האזורי לעבודה בתל אביב לגלות חומרים מתוך אחד מהליכי הבירור שהובילה. סלע ערערה לבית הדין הארצי לעבודה על ההחלטה.
בית הדין הארצי לעבודה קבע כי עומדת לה כממונה חיצונית הזכות להיות צד להליך המשפטי ולהגיש את הערעור על ההחלטה, שכן מדובר במסמכים ועדויות שנאספו על ידה. בית הדין הארצי הבהיר כי יש חשיבות שהליכי בירור תלונות על הטרדה מינית יעשו בסודיות על מנת לענות על חששות המתלוננות. עם זאת, הסתייג בית הדין והוסיף כי חובת סודיות אין משמעותה בהכרח הטלת חיסיון על הליך הבירור, וכי החיסיון בהליכים אלו הוא יחסי ואיננו מונע לחלוטין גילוי מידע מהליך הבירור ככל שייקבע כי "הצורך לגלות את הראיה לשם עשיית צדק עדיף מן העניין שיש לא לגלותה". בהתאם המליץ בית הדין לבחון את גילוי חלק מחומרי הבדיקה בהתאם לבחינת רלוונטיות של המסמך ועוצמתה; המידה בה הגילוי תורם לחשיפת האמת מול הפגיעה בערכים המוגנים על ידי החיסיון וכן בחינת החלופות לגילוי מלא והאם לצדדים ישנן דרכים חלופיות להוכיח טענותיהם.
חיים אישיים

אחותה היא שופטת בית המשפט העליון ענת ברון.
הערות שוליים

1 2  השופטת אורלי סלע באתר הרשות השופטת
↑  חן מענית, ‏שני נשיאים חדשים בבתי הדין האזוריים לעבודה: מיכאל שפיצר ואורלי סלע, באתר גלובס, 30 באוגוסט 2010
↑  אורלי סלע, נבחרת הבוררים והמגשרים | המשכן לבוררות, באתר המשכן לבוררות ופתרון סכסוכים, ‏9 בפברואר 2024
↑  גולן חזני, נבחרה השופטת שתחקור את ההטרדה המינית שבה היה מעורב לכאורה בעל השליטה בחברת הביטוח איילון, באתר כלכליסט, 4 במרץ 2019
↑  ניצן שפיר, ‏תלונת הדירקטורית במגדל והדוח החמור: חודשיים אחרי - כל המעורבים עדיין בתפקיד, באתר גלובס, 31 בינואר 2024
↑  בר"ע 20470-12-20 אורלי סלע – אלמונית, פלוני ופלונית)
↑  פסק דין אורלי סלע באתר דניאל - בית לייעוץ ארגוני
↑  קשרי משפחה בין שופטים באתר הרשות השופטת.
1160

שנת 1160 היא השנה ה-60 במאה ה-12. זוהי שנה מעוברת, שאורכה 366 ימים. באותה תקופה הלוח הגרגוריאני עוד לא היה קיים, ולכן שנה זו קיימת בלוח היוליאני בלבד.
כל התאריכים שלהלן הם לפי הלוח היוליאני.
נולדו

רבי אלעזר מגרמייזא, מראשוני חסידי אשכנז, מחבר ספר הרוקח
נפטרו

12 במרץ – אל-מקתפי, ח'ליף עבאסי (נולד ב-1096)
ראו גם

ילידי 1160‎
נפטרים ב-1160‎
מנהיגות דעה

מודל הזרימה הדו שלבית של התקשורת
מנהיג דעה הוא אדם בעל חשיפה מוגברת לאמצעי תקשורת ההמונים כמקורות מידע בתחומים ונושאים מסוימים. תחומים אלה יכולים להיות מופשטים, כמו פוליטיקה ומוסר והם יכולים להיות גם דברים מוחשים, כמו טכנולוגיות ומוצרים חדשים שיוצאים לשוק.
מנהיגי דעה הם פרטים שאנשים במעגלי ההיכרות שלהם מתייעצים עימם בנושאי בקיאותם והתמחותם (של מנהיגי הדעה) ונעזרים בהם בקבלת החלטות בנושאים אלה. כדי שאדם ייקרא מנהיג דעה בעניין מסוים, עליו להיות חסר אינטרסים באותו העניין.
מנהיגות דעה היא מושג הלקוח מדגם הזרימה הדו-שלבית (Two-step flow of communication) של תקשורת שיצרו פול לזרספלד ואליהוא כ"ץ. זהו מושג המשמש, בין השאר, להסבר דיפוזיית החידושים - תהליך החדירה של חידושים לשימושו של הקהל הרחב.
מושג זה היה אחד מאבני הדרך שסללו את דרכה של מסורת ההשפעות המוגבלות של תקשורת ההמונים, מסורת שגרסה כי לאמצעי תקשורת המונים יש כוח מוגבל בהשפעה על הנמען.
רקע

עד שנות ה-40 נהוג היה להאמין כי לתקשורת ההמונים יש יכולות בלתי-מוגבלות להחדיר מידע ומסרים לקהל. שררה תאוריית המחט התת-עורית (Hypodermic needle model) שטענה כי הקהל חסר אונים מול אמצעי תקשורת ההמונים, ואלה מחדירים את מסריהם ישירות וביעילות לתוך מוחו של כל נמען באשר הוא.
אך סרטי התעמולה של ממשלת ארצות הברית לעידוד רוחם של חייליו הלוחמים מעבר לים במלחמת העולם השנייה הציגו תמונה אחרת. הסתבר כי אנשים שונים בוחרים להיחשף למקורות מידע שונים ומושפעים אחרת מאותו המידע. במקביל הגיע מחקרם של פול לזרספלד ועמיתיו שחיזקו השגות אלה.
כל אלה וממצאים אחרים, כמו מחקרי קרן פיין (Payne Fund Studies) ומחקרי פלישה ממאדים על ההשפעות של תסכית הרדיו מלחמת העולמות (The War of the Worlds) מצאו שכוחם של אמצעי תקשורת ההמונים הוא מוגבל.
המחקרים וממצאיהם גרמו למעבר מאסכולת ההשפעות הכל-יכולות (ראה Hypodermic needle model) למסורת ההשפעות המוגבלות (ראה Selective exposure theory).
מאפייני מנהיג הדעה במודל הזרימה הדו-שלבי

מנהיג דעה אינו שונה ממונהגיו, הוא אחד מהם. מונהגיו יכולים להיות שכניו, עמיתיו, חבריו או משפחתו. ייחודו הוא בדיוק זה - יש לו מעמד זהה למונהגיו. לפי דגם הזרימה הדו-שלבית (Two-step flow of communication) המידע בתחום בקיאותו מגיע למנהיג הדעה והוא מגבש את דעתו אחרי חשיפה רבה ורחבה בנושא. מונהגיו, אשר מכירים את הבנתו הרחבה בנושא, פונים אליו כדי שיעזור להם לקבל החלטה.
המונהגים גם הם חשופים לאמצעי תקשורת ההמונים, אך המידע בעולם המודרני כה רב, עד כדי כך שאדם בודד אינו יכול או כשיר לקלוט ולהבין מידע לגבי כל החידושים באשר הם. תפקידו של מנהיג הדעה הוא לצמצם עבור מונהגיו את היקף החשיפה ולהעביר את תמצית המידע לגבי החידוש.
שלושת היתרונות של מנהיג הדעה הם:
הוא לא נתפס כבעל אינטרס מסוים כך שאין למונהג הדעה סיבה לחשוד שייתן לו מידע משוחד. כך הוא מצטייר כמקור אמין, אובייקטיבי וחסר הטיה.
המגע הבין-אישי מאפשר למנהיג הדעה נגישות שאין לאמצעי תקשורת ההמונים ולמוען. הוא יכול להתאים את המסר לתגובותיו, להשיב לשאלותיו ולסתור את השגותיו.
המגע הבין-אישי מאפשר לו לתגמל אישית ומיידית את המונהג המסכים איתו על ידי מחמאה ועידוד וחיזוק בחירתו וטעמו.