stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
תקופת ג'ומון
תקופת ג'ומון המאוחרת

לאחר 1,500 לפנה"ס לערך התקרר האקלים, מה שהוביל לירידה משמעותית באוכלוסין. ביחס לתקופות המוקדמות יותר של תקופת ג'ומון, ניתן למצוא מספר אתרים ארכאולוגיים בודדים מחלק זה של התקופה. בתקופה זאת החלו קשרים הולכים ומתחזקים עם חצי האי קוריאה, דבר המסתמן בסגנון בנייה קוריאני ביפן בתקופה זאת לקראת 900 לפנה"ס. המתיישבים הקוריאנים ביפן הביאו איתם טכנולוגיות חדשות, כגון: גידול אורז, עיבוד ברונזה ושיטות קדרות חדשות. 
את תקופת ג'מון החליפה תקופת יאיואי.
לקריאה נוספת

Junko Habu, Habu Junko: Ancient Jomon of Japan, Cambridge University Press, 2004, ISBN 9780521776707
Douglas Moore Kenrick: Jomon of Japan – the world's oldest pottery. Kegan Paul, London 1995, ISBN 0-7103-0475-7.
Jonathan Edward Kidder: Prehistoric Japanese arts – Jomon pottery. Kodansha, Tokyo 1968, ISBN 0-87011-095-0.
הערות שוליים

↑  Junko Habu | Research UC Berkeley, vcresearch.berkeley.edu
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007536286005171  GND: 4373295-1  LCCN: sh85070681  LNB: 000325746  NDL: 00575031  NKC: ph953644 
כד עתיק שנמצא ביפן, שיצירתו מתוארכת לבין 8,000 ל-10,000 לפני הספירה - בתרבות ג'ומון
המילה "ג'ומון" כתובה בקאנג'י
כלי מתקופת ג'ומון התיכונה (3000–2000 לפנה"ס)
כלי מתקופת ג'ומון המאוחרת
המכללה האקדמית בוינגייט

| --- | --- |

המכללה האקדמית בווינגייט
המכללה האקדמית בווינגייט
 מוסד אקדמי
 מוטו:  הופכים אהבה לקריירה
 תקופת הפעילות:  1944–הווה (כ־80 שנה)
 קמפוס:  וינגייט
 בעלי תפקידים
 נשיא:  פרופ' רוני לידור
 מנכ"ל:  שלמה בן-גל
 דקאן:  ד"ר אורלי פוקס
 מיקום
 מיקום:  נתניה, ישראל ישראל
 מדינה:  ישראל ישראל
 קואורדינטות:  32°15′39″N 34°50′03″E﻿ / ﻿32.2608078°N 34.8342884°E﻿ / 32.2608078; 34.8342884
 המכללה האקדמית בוינגייט
  (למפת נתניה מוגדלת) המכללה לחינוך גופני(למפת נתניה רגילה) המכללה לחינוך גופני(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום המכללה לחינוך גופני(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום המכללה לחינוך גופני
המכללה האקדמית בווינגייט היא מכללה אקדמית הנמצאת במתחם מכון וינגייט שבנתניה. הלימודים במכללה מקנים הכשרה אקדמית המשולבת בהכשרות מקצועיות בתחומי התנועה, האימון, השיקום, הספורט וההוראה בחינוך גופני. בשנת 2023 התאחדה עם מכללת לוינסקי לחינוך לכדי המרכז האקדמי לוינסקי-וינגייט.
מטרות המכללה

המכללה האקדמית בווינגייט נועדה להכשרת מורים ומומחים בתחומי ספורט, אימון, נופש, מחול ושיקום בתנועה. המכללה פועלת לקידום כוח אדם בכיר ומוסמך לתפקידי מחקר, ניהול ופיקוח בתחום הספורט; להקניית מבחר מגוון ככל האפשר של ידע בסיסי בחינוך גופני לעובדי הוראה, ספורט, חינוך, נופש, רפואה ושיקום; ולפיתוח מודעות באוכלוסייה לתרומת החינוך הגופני, החינוך לנופש והמחול להתפתחות האדם ולתפקוד התקין.
היסטוריה

ב-2 באפריל 1944 החלו הפעולות להקמת מכון לחינוך גופני למורים ולמדריכים בארץ ישראל, בשורה של החלטות של מוסדות הוועד הלאומי לכנסת ישראל. ב-6 באפריל הצהיר ד"ר אברהם קצנלסון כי בישיבת הנהלת הוועד הלאומי התקבלה הצעה להנצחת מותו של גנרל צ'ארלס אורד וינגייט בהקמת מכון לחינוך גופני על שמו, שיכשיר מורים ומדריכים בתחום.
ב-10 בספטמבר באותה שנה, החלו הלימודים בקורס השנתי להכשרת מורים לחינוך גופני, שנמשך עשרה חודשים וכלל שש שעות לימוד בכל יום. בקורס הראשון השתתפו, לאחר תהליך מיון שהתקיים במחנה של שבוע ימים, 16 תלמידים מן המניין ועוד 22 תלמידים שלא מן המניין. במסמך הוועד הלאומי אודות פתיחת הקורס, צוין כי "זו פעם ראשונה שבארץ נפתח קורס יסודי להכשרת מורים בחינוך הגופני... אנו אמונה שקורס זה ישמש אבן פינה לבית הספר לחינוך גופני ע"ש גנרל א. וינגייט, שעל הקמתו הכריזה הנהלת הוועד הלאומי, מיד כשהתנאים ירשו זאת".
בסיום שנת הלימודים הראשונה, ב-1 ביוני 1945, דיווח ד"ר קצנלסון למנהלת הוועד הלאומי על פעולות המחלקה להכשרה גופנית בשנת 1944–1945 בתחום הכשרת המורים, וטען כי קורס זה יהווה התחלה של מכון קבוע לחינוך גופני ע"ש וינגייט כפי שהחליט הוועד הלאומי. הוא תיאר את הלימודים בקורס: ”בקורס נמצאים 37 חברים וחברות: הלימודים תופסים 7 שעות ביום. מהן 3 שעות עבודה עיונית ו-4 שעות עבודה מעשית.”
בהמשך אותה שנה, ב-23 ביולי, פנה ד"ר קצנלסון ליצחק בן-צבי ולדוד רמז והצהיר על כוונות המכון:
בשנות ה-60 ארכו הלימודים לתעודת הוראה בחינוך היסודי שנתיים ושנה שלישית העניקה תעודת הוראה לחינוך על יסודי. בתחילת שנות ה-70 נדרשו כל התלמידים ללמוד תוכנית של שלוש שנים. בשנת 1970 הושגה הסכמה לשיתוף פעולה בין המכון לאוניברסיטת תל אביב. על פי ההסכמה, תלמידי בית המדרש במכון יוכלו להשלים את לימודיהם לתואר ראשון במהלך השנה השלישית או לאחר סיום לימודיהם על ידי לימוד בחוג אחד באוניברסיטה ולימודיהם במכון יוכרו כחוג שני. בעקבות זאת התקבלו תלמידי המכון להתאחדות הסטודנטים. בהמשך נפתחה האפשרות להשלים את הלימודים לתואר ראשון גם באוניברסיטת חיפה. עם זאת, המועצה להשכלה גבוהה סירבה לאפשר למכון להעניק תארים אקדמיים דבר שגרם לבוגרים רבים של המכון לנסוע למדינות אחרות ללימודי המשך באוניברסיטאות שהכירו בלימודים במכון כשווי ערך לתואר ראשון. חלק מבוגרים אלו לא חזרו לישראל והצטרפו למצבת היורדים. בספטמבר 1984 קיבל המכון הכרה למתן תואר ראשון "בוגר בהוראה" מהמועצה להשכלה גבוהה.
עד שנת 2005 השתמשה המכללה במתקנים של מכון וינגייט. בשנת 2005 התגלעה מחלוקת בין המכללה למכון סביב התשלום עבור השימוש במתקני המכון. בשנת 2021 הגיעו המכון והמכללה להסכם חדש.
בשנת 2014 חגגה המכללה 70 שנה להיווסדה. לכבוד האירוע עוצב לוגו חדש השומר בתוכו את המוטיב של הלוגו הקלאסי שעוצב לכבוד המחזור הראשון שלמד במכללה ב-1944.
בתי ספר ויחידות הפועלות במכללה

המכללה האקדמית בווינגייט - מסלול לתואר ראשון ושני בחינוך גופני - המכללה מכשירה לחינוך, הוראה, אימון ושיקום בתחומי החינוך הגופני והספורט. הלימודים כוללים הכשרה אקדמית-פדגוגית ואפשרות להתמחות באחד ממקצועות המשנה של החינוך הגופני. מגמות הלימוד בתואר הראשון: ניהול ספורט, פעילות גופנית מותאמת, שיקום לב, טיפוח היציבה והתעמלות מונעת, פעילות גופנית בגיל הזקנה, וחינוך גופני בגיל הרך. בתואר השני המכללה מכשירה לתואר מוסמך במדעי החינוך הגופני, באחת מהמגמות: המגמה למדעי החיים של הפעילות הגופנית, והמגמה למדעי ההתנהגות והיבטים פדגוגיים של הפעילות הגופנית.
בתי הספר ללימודי תעודה ולהשתלמויות - השתלמויות המאפשרות למורים להרחיב את השכלתם בתחומים רבים, המבטאים את השינויים בעולם החינוך הגופני לאורך השנים.
בית הספר למדריכים ומאמנים בספורט - קורסי בסיס ולימודי המשך בתחום ההדרכה בספורט והאימון במכללה האקדמית בווינגייט.
בית הספר לתיירות אתגרית - X-COOL ‏ - אקס-קול הוא בית-הספר היחיד בארץ ללימודי תעודה בתחום התיירות האתגרית. מטרתו היא להכשיר מדריכים מוסמכים בתחום התיירות, הפנאי האתגרי והנופש.
בית הספר לרפואה משלימה Medi-Win - פועל במסגרת בית הספר להשתלמויות של המכללה האקדמית בווינגייט, ועוסק בהכשרת מטפלים ומורים ואפשרות להתמחות באחד ממקצועות הרפואה המשלימה. תוכניות הלימודים מותאמות לדרישות האיגודים המקצועיים השונים. המנהל האקדמי של תוכניות הלימודים הוא פרופ' רפאל קרסו.
המרכז לניהול וביטחון - הוקם בשנת 2007 כמיזם הדרכה משותף של המכללה ושל בכיר שב"כ לשעבר, בעבר מנהל בית הספר לאבטחה וללחימה של שב"כ. בית הספר עוסק בהכשרת מנהלי אבטחה וקציני ביטחון במגזר הציבורי והפרטי למילוי תפקידם בשגרה ובחירום. כחלק מפעילותו עוסק בית הספר בהכנת גופים ציבוריים, חברות וארגונים להתמודדות עם מצבי חירום שונים.
היחידה למתודיקה ולרפואה בספורט - עוסק בקידום מאמנים, אנשי מדע, אנשי מקצוע ובעלי תפקידים בספורט הישגי, בספורט עממי ובפעילות גופנית באמצעים מדעיים ומקצועיים מודרניים. המרכז, שנמצא במכללה האקדמית בווינגייט, עוסק במעקב, בקרה וייעוץ מתודי, מדעי ורפואי לספורטאי הישג, נבחרות, קבוצות, שופטים וספורטאים בודדים; קידום מאמנים ואנשי מקצוע; השתלמויות, ימי עיון וכינוסים למאמנים; הכשרה, הסמכה והעשרה באמצעות קורסים בספורט הישגי ותחרותי, בשיתוף עם ארגוני ספורט. מנהל המרכז הוא ד"ר איציק בן מלך, מומחה בתורת האימון.
מכינות קדם-אקדמיות המכינות פועלות בחסות חברת מרמנ"ת של משרד החינוך ובפיקוחה, ובחסות הקרן לקליטת חיילים משוחררים של משרד הביטחון. המכינות הקדם אקדמיות כוללות 2 מכינות: מכינה לבגרות - מיועדת לכל המעוניינים בהשלמת תעודת הבגרות או בשיפור תעודת הבגרות, מכינה ייעודית - מיועדת לכל מי שאין בידם תעודת בגרות או שברשותם תעודת בגרות חלקית או שאינה מספקת, ומעוניינים להתקבל במסלול ישיר למכללה האקדמית בווינגייט.
מרכזים לשירות הקהילה

המכללה האקדמית בווינגייט מפעילה מרכזי שירות לציבור הרחב, לילדים ולמבוגרים, במטרה לטפח מערכת שירותי שיקום בתנועה, המתבססים על ערכים מקצועיים ופדגוגיים. המרכזים עומדים בפיקוח אקדמי של המכללה ומנוהלים בידי מומחים בתחומי ההתפתחות, היציבה והשיקום. באמצעות התנועה מטפלים בקבוצות וביחידים בילדים מגיל 4 ועד מבוגרים הזקוקים לשיקום. קיימת גם אפשרות להעניק טיפול רב תחומי.
המרכז לכושר ותנועה משקמת - מיועד לילדים, בני נוער ומבוגרים עם נכויות במערכת התנועה כגון פוסט פוליו, שיתוק מוחין, פגיעות בחוט השדרה, פגיעות ראש, אירוע מוחי (C.V.A.) ועוד. הפעילויות נועדו לטפח שליטה במיומנויות יומיומיות, לפתח כישורים גופניים ולסייע בפיתוח עצמאות וקשרים חברתיים כמעט ללא תלות.
המרכז לפעילות מוטורית קוגניטיבית בגיל הרך - עוסק בפיתוח התפקוד הגופני והמוטורי בהתאם לשלב ההתפתחותי של הילד, תוך רכישת ביטחון והנאה בפעילות כיחיד בקבוצה, פיתוח קשב וריכוז, חשיבה ודמיון, וכן הגברת מודעות ההורים והמחנכים לחשיבות הפעילות המוטורית-קוגניטיבית בהתפתחות הילד ובחיזוק הקשר המשפחתי.
המרכז לטיפול קוגניטיבי התנהגותי - הטיפול הקוגניטיבי התנהגותי (CBT) ידוע כאחד משיטות הטיפול האפקטיביות ביותר לטיפול במגוון של הפרעות נפשיות. שיטת הטיפול הוכחה כיעילה מאוד בטיפול של דיכאון, חרדה, פאניקה, OCD, פוסט טראומה, הפרעת אישיות גבולית, התמכרויות ועוד באין ספור מחקרים. הטיפול ממוקד וקצר מועד. הוא מומלץ על ידי רופאים, פסיכיאטרים, אנשי חינוך וטיפול כפתרון היעיל והקצר ביותר.
המרכז לביומכניקה ושיקום תנועתי - במרכז ניתנים שירותי אבחון, ייעוץ וטיפול ביומכניים לאוכלוסיות ספורטיביות ולאוכלוסיות בעלות פגיעות אורתופדיות או נוירולוגיות. המידע הביומכני משרת אנשי מקצוע העובדים עם אוכלוסיות אלה, כגון אורתופדים, פיזיותרפיסטים, מאמני כושר ומאמנים ענפיים.
המרכז לרפואת ספורט - כולל צוות רב תחומי של רפואת ספורט (רופא ספורט, פיזיולוג של המאמץ, דיאטנית קלינית וטכנאי ארגומטריה), המבצעים בדיקות סקר לכושר גופני לצורך הערכה בריאותית כללית, שיפור הישגים ואיכות החיים, בניית תוכנית אימונים אישית והדרכה לתזונה נכונה עם תפריט אישי.
לקריאה נוספת

המכללה האקדמית בווינגייט: 70 שנות, עורכים: חיים קאופמן, ורדיתה גור, רוני לידור, נתניה: המכללה האקדמית בוינגייט, 2014
המכללה האקדמית בוינגייט והספורט התחרותי ספורטאים | מאמנים | שופטים, עורכים: חיים קאופמן, אורי אפק, רוני לידור, יורם אהרוני, דוד בן-סירא, אורי גולדבורט, נתניה: המכללה האקדמית בוינגייט 2017
הערות שוליים

↑  המסמך המקורי מהישיבה, באתר המכללה
↑  המסמך המקורי של הוועד הלאומי על פתיחת הקורס, באתר המכללה
↑  המסמך המקורי ובו דיווחו של קצנלסון, באתר המכללה
↑  המסמך המקורי ובו פנייתו של קצנלסון, באתר המכללה
↑  בית המדרש הממלכתי למורים לחינוך גופני, דבר, 14 במרץ 1971;
בית המדרש הממלכתי למורים לחינוך גופני, דבר, 18 בינואר 1972
↑  משה לרר, חצי יובל לביהמ"ד למורים ובר מצווה למכון וינגגיט, מעריב, 22 במרץ 1970
בית המדרש בוינגייט ישולב באוניברסיטת תל אביב, דבר, 16 ביולי 1970
מרדכי רינקובסקי, מעמד אקדמאי למורי החינוך הגופני, דבר, 28 ביולי 1970
↑  תלמידי וינגייט התקבלו להתאחדות, מעריב, 28 בספטמבר 1970
↑  לחינוך גופני במכון וינגייט, מעריב, 16 במאי 1980
↑  אהרן כפיר ואשר פרידברג, קביעת מדיניות בתחום הירידה מן הארץ, מדינה ממשל ויחסים בינלאומיים 26, אביב תשמ"ז, עמ' 49
↑  שנתון הממשלה לשנת תשמ"ה, עמ' 228, בארכיון המדינה
↑  דפנה הראל כפיר, ‏מה קורה במכללה לחינוך גופני?, באתר גלובס, 30 באוקטובר 2005
↑  סוף לסכסוך: הסכם קרקעות היסטורי הושג בין מכון וינגייט למכללה האקדמית, באתר mynetnetanya, ‏2021-07-05
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007265229905171  GND: 16223375-9  ISNI: 0000 0001 0695 4735  LCCN: n93015483  NLA: 35154245  VIAF: 140867464   WorldCat (עם VIAF): 140867464 
סטודנטים בלובי המכללה האקדמית בווינגייט
מייקל צ'כוב

| --- | --- |

 לידה:  29 באוגוסט 1891 סנקט פטרבורג, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  30 בספטמבר 1955 (בגיל 64) בוורלי הילס, ארצות הברית 
 מקום קבורה:  פארק הזכרון פורסט לוון 
 מדינה:  האימפריה הרוסית, ברית המועצות, הרפובליקה הסובייטית הפדרטיבית הסוציאליסטית הרוסית, ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  1912–1954 (כ־42 שנים) 
 מקום לימודים:  התיאטרון האמנותי של מוסקבה 
 בן או בת זוג:  אולגה צ'כובה (1915–1919) 
 צאצאים:  עדה צ'כובה 
 פרסים והוקרה:  אמן מצטיין של רוסיה הסובייטית  תואר 'אזרח נכבד לדורותיו' של האימפריה הרוסית 
 פרופיל ב-IMDb
 
מיכאיל אלכסנדרוביץ' "מייקל" צ'כוב (ברוסית: Михаил Александрович Чехов;‏ 29 באוגוסט 1891, מוסקבה, רוסיה – 30 בספטמבר 1955, בוורלי הילס, קליפורניה, ארצות הברית) היה שחקן, במאי תיאטרון וסופר רוסי-אמריקאי-יהודי. מפתח טכניקת משחק. היה אחיינו של הסופר והמחזאי הנודע אנטון צ'כוב.
צ'כוב היה תלמיד בולט ומבריק של קונסטנטין סטניסלבסקי, ובין השאר עבד במהלך השנים עם יבגני וכטנגוב, ולדימיר נמירוביץ'-דנצ'נקו ולאופולד סולרג'יצקי. צ'כוב ראה אחרת את עבודת השחקן מסטניסלבסקי מורו, ופיתח שיטה לפיה השחקן מסתמך על הדמיון שלו בגילום הדמות - ולא על "הזיכרון הרגשי".
ב-1915 נישא לאולגה צ'כובה, שמאוחר יותר פיתחה קריירה קולנועית יוצאת דופן בגרמניה הנאצית. לשניים נולדה בת אחת.
בסוף שנות ה-20 היגר צ'כוב לגרמניה, עבר לצ'כוסלובקיה, משם לצרפת וב-1939 עבר לארצות הברית. בהמשך פתח בית-ספר לדרמה באנגליה שהוסב כעבור זמן ל"תיאטרון צ'כוב", שם יכול היה ליישם ניסויים לפי השיטה החדשה שפיתח.
ב-1952 פרסם את הספר "To The Actor", בו תיאר את ממצאיו ואת הטכניקות שפיתח, לצד תרגילים פרקטיים ליישומן. בעוד סטניסלבסקי דיבר על "זיכרון חושים" כמפתח לגילום דמות - דגל צ'כוב בפיתוח ושכלול דמיונו של השחקן עצמו.
קורות חיים

הוא נולד בסנט פטרסבורג לאלכסנדר צ'כוב (אחיו הגדול של אנטון צ'כוב) שהגיע ממשפחה נוצרית, ולאשתו השנייה נטליה שהגיעה ממשפחה יהודית-רוסית, והייתה קודם אומנת ילדיו של אלכסנדר מנישואיו הראשונים. הוא גדל עמם במשפחה ממעמד הביניים.
אשתו הראשונה של צ'כוב הייתה אולגה צ'כובה. בתם שהוטבלה כנוצרייה, אולגה, הפכה לשחקנית גרמנייה תחת השם עדה צ'כובה. דודתה שעל שמה נקראה היא אולגה קניפר. בהמשך חייהם, הזוג התגרש ואשתו לשעבר אולגה פיתחה קריירה בתעשיית הקולנוע הנאצית.
טכניקת משחק

צ'כוב מדבר, בין השאר, על הבעיה ביצירת הדמות עבור השחקן. לטענתו, השתרשה בין השחקנים תפיסה מוטעית לפיה השחקן מגלם את עצמו בסיטואציה (בהשפעת סטניסלבסקי כנראה) ומשחק את התפקיד כאילו נלקח מחייו הפרטיים. צ'כוב טוען שהתיאטרון לא יוכל להתפתח אם בכל הצגה אותו שחקן ישחק את עצמו בסיטואציה, ולא יטרח לבטא את "הטיפוס" שעולה מהדמות אותה הוא מגלם. הוא משווה זאת למחזאי שיציג רק את עצמו כדמות הראשית בכל מחזותיו. כל תפקיד בכל מחזה שונה, כשם שכל בני האדם שונים זה מזה.
את ההבדל בין הטיפוסים צ'כוב מגדיר כ"אופי". השחקן צריך למצוא את ההבדל בינו לבין הדמות וזהו האופי שייצור את הקלסתר הפסיכולוגי שהשחקן צריך ליצור. לצ'כוב היו רעיונות שונים לתרגילים שיאפשרו לשחקן לפרוץ מעבר להרגליו והלך חשיבתו, ולקיים תהליך של "עיבור" של דמות אחרת - שיש לה טיקים, מאפיינים, מחוות ומרכז כובד אחר בגוף.
צ'כוב ממליץ לדמיין גוף שנוצר מקווי אופי כלליים שניתן לראותם כמאפיינים את הדמות. על פני גופו של השחקן, הוא ידמיין כאילו הלביש את הגוף הזר, המשני, הקיים כגוף שני -שהשחקן יצר. על פי צ'כוב, השחקן אמור להתחיל לפעול כהרף עין בתוך גופו החדש. הוא משווה זאת להחלפת בגדים, או תלבושת, ולהשפעה הפסיכולוגית שיש לאלה על התנהגות האדם. החזקת הגוף והתזוזה החדשה ישפיעו על הדיבור ועל ההתנהלות בכלל, ומכאן על המשחק, הדמות והתפקיד. דרך נוספת היא להרפות את הגוף והמחשבה, לדמיין את הדמות אותה אני אמור לגלם, לשוחח איתה ולשאול אותה שאלות, וכך לאט לאט לדמיין שהיא נכנסת אלינו לגוף. צ'כוב ממליץ לשנות ולנסות דברים עם הגוף החדש עד שזה מוצא חן בעיני השחקן. הכול בפשטות ובטבעיות, מבלי להפריז במשחק חיצוני. בשלב הבא - יתווסף הטקסט של הדמות ל"גוף החדש".
לאחר מכן, אומר צ'כוב שיש לעבוד עם ה"מרכז המדומה". לפי אופי הדמות להגדיר איפה מצוי מרכזה של הדמות, ובאופן טבעי כל התנועות, ההתנהגות והפעולות יושפעו ממרכז זה. המרכז יכול להשתנות בהתאם לסצנה או לסיטואציה שהדמות נמצאת בה ולפי מה שנדרש ממנה.
בין הבולטים שבנושאים בהם עסק צ'כוב, הוא האלתור. תרגילים רבים שמטרתם לגרום לשחקן לסמוך על עצמו ועל התת-מודע שלו, כך שיפעל גם בין השורות הכתובות, וייתן מענה טבעי לבעיות מיזנסצנה שונות רק על ידי חיבור אמיתי לעצמו. הוא עסק באלתור היחיד כשלעצמו, וכן באלתור היחיד בקבוצה.
ב-2019 יצא לאור תרגום לעברית של ספרו לשחקן, המציג את גישתו למשחק.
לקריאה נוספת

מייקל צ'כוב, "לשחקן": על טכניקת המשחק (תרגם: אופיר דואן, עריכה: יעל שלמון ברנע, הקדמה: פרופ' דוד זינדר), רמת השרון, הוצאת אסיה, 2019.
דנה מרגלית, הטכניקה של מייקל צ'כוב (הקדמה: פרופ' דוד זינדר), הוצאה עצמית, 2021.
טטרסטן

רפובליקת טַטַרְסְטַן (ברוסית: Республика Татарстан; בטטרית: Татарстан Республикасы) היא רפובליקה (ממשל מחוזי חצי אוטונומי) בפדרציה הרוסית. שטחה משתרע על כ-67,836.2 קילומטר רבוע, אוכלוסייתה מונה כ-4,003,016 איש (נכון לינואר 2024). הקבוצות האתניות הגדולות ביותר ברפובליקה הן הטטרים (58.5%) והרוסים (39%). מרבית הטטרים הם מוסלמים.
שתי השפות הרשמיות בטטרסטן הן טטרית ורוסית. בירתה של טטרסטן היא העיר קאזאן.
היסטוריה > היסטוריה מוקדמת

מימי הביניים התקיימה במקום מדינת בולגריה (שנקראת במקורות המודרניים בולגריה שעל הוולגה). בשנת 922 לערך קיבלה האומה הטטרית על עצמה את האסלאם מבגדאד. סמוך לתקופה זאת ביקר במדינה הנוסע הערבי אחמד אבן פדלאן. במאה ה-13 הגיעו לאזור חילותיו של באטו חאן, ובשנת 1240 שיעבדו את האוכלוסייה המקומית, שהפכה חלק מאורדת הזהב.
בשנת 1438 הוקמה באזור טטרסטן והוולגה התיכונה ממלכה עצמאית בשם החאנות של קאזאן. החאנות נכבשה על ידי הצאר איוואן האיום ממוסקבה בשנת 1550, והעיר קאזאן, בירתה, נכבשה בשנת 1552. השלטון הרוסי ניסה להמיר את הטטרים בכוח לנצרות, ולשם כך הוא הביא בישוף מיוחד לקאזאן במטרה לנצר את הטטרים. השלטון גם אסר על בניית מסגדים חדשים והגביל את חופש הפולחן. ההישג הסופי לעומת זאת היה דל, מי שהתנצר היה חלק מהאצולה הטטרית שנהפכה לאצולה רוסית, אך פשוטי העם המשיכו לדבוק בדתם. פעמים רבות הטטרים מרדו ובתקופת הצרות, בין היכחדות בית ריוריק ועליית בית רומנוב בין 1593 ל-1613 שבה חאנות קאזאן להתקיים, אך כשבית רומנוב עלה לשלטון שב הצבא הרוסי לאזור. בשנים 1773–1774 נכבשה טטרסטן בידי צבאו של ימליאן פוגצ'וב, מנהיג המרד הקוזקי.
האיסור על בניית מסגדים בוטל רק בתקופת יקתרינה הגדולה. המסגדים נבנו בתקופתה בין 1767 ל-1770. ובמאה ה-18 החל לפרוח בקרב הטטרים זרם הג'דידיזם – זרם מתון באסלאם הסוני שקרא ליחס סובלני לדתות אחרות.
בשנת 1804 הוקמה אוניברסיטת קאזאן שהפכה את העיר למרכז מדע חשוב.
היסטוריה > מהפכת 1917-1918

לאחר מהפכת אוקטובר 1917, כשרוסיה התחילה להיקרע ממלחמות פנימיות, התקיים בקאזאן כנס של מוסלמי הוולגה, ב-12 בדצמבר אותה שנה, שהכריז על הקמת מדינת אידל-אורל בין הרי אורל לוולגה. המדינה הוקמה בעיקר לבשקירים וטטרים, מוסלמים בפועל, אך אליה הצטרפו כל שאר העמים של האזור, אודמורטים, מארי, קומי, וצ'ובשים. המדינה לא הצליחה להתבסס, כי כבר באפריל 1918 היא נכבשה על ידי הקומוניסטים. הלגיון הצ'כוסלובקי ניסה להקימה מחדש ביולי, אך בסוף 1918 חזר הצבא האדום והנשיא הזמני של המדינה יצא לגלות בפינלנד. ב-1919 הכריזו הקומוניסטים על הקמת הרפובליקה האוטונומית הבשקירית-טטרית. הדבר לא מצא חן בעיני האדמירל אלכסנדר קולצ'ק, מפקד הצבא הלבן, והוא כבש את האזור. כעת הטטרים ראו בקומוניסטים בעלי ברית וסייעו להם לגרש את הצבא הלבן.
היסטוריה > היסטוריית החבל בגבולות הנוכחיים

ב-27 במאי 1920 הוכרז על הקמת הרפובליקה האוטונומית של טטרסטן בתחומי רוסיה, בגבולות הנוכחיים. הקמת אוטונומיה הלהיבה טטרים רבים, אך רוב אזורי המחיה של הטטרים צורפו לבשקיריה, ורבים מהטטרים נרשמו כבשקירים וזכויותיהם שם נפגעו. השלטון הקומוניסטי פעל בטטרסטן כמו בשאר המקומות, אסר כל פולחן דתי, הרס כנסיות ומסגדים, ומוסדות אחרים הפך למוסדות תרבות. אנשי דת הג'דידיזם נרדפו ורבים מהם גלו למצרים ולטורקיה. ב-1927 החלו לכתוב את השפה הטטרית באלפבית לטיני, במקום באלפבית הערבי שהיה נהוג קודם לכן, וב-1939 הומצא אלפבית קירילי מותאם לטטרית, הנמצא בשימוש רשמי גם היום.
טטרים רבים נלחמו בשורות הצבא הסובייטי במלחמת העולם השנייה. בזמן המלחמה הועברו לחבל בתי חרושת רבים מהחלקים הכבושים, וחלקם נשארו שם גם לאחר המלחמה. בעקבות גילוי כמויות גדולות של נפט באזור בתקופת המלחמה והתפתחות מהירה של תעשיות נלוות, הייתה טטרסטן לאחד האזורים המתועשים ביותר ברוסיה.
בתקופת הפרסטרויקה הורגשה התחזקות של התנועות הלאומניות. ב-20 באוגוסט 1990 הסובייט העליון המקומי החליט על ריבונות הרפובליקה. יחד עם זאת, הכוונה הייתה לשדרוג מעמד הרפובליקה האוטונומית בתוך מסגרת ברית המועצות. לאחר פירוק ברית המועצות והסכמה על הסכם ברית חדש, הרפובליקה נכנסה לחבר המדינות העצמאיות כאחד ממייסדי החבר. ב-27 במרץ 1992 בחבל התקיים משאל עם ומעל למחצית המשתתפים הצביעו בעד העצמאות, אם כי עוד לפני כן, בהתאם להחלטת בית המשפט לחוקה של רוסיה מ-13 במרץ 1992 המשאל הוכרז כלא-חוקי. במהלך 1992–1993 התקיימו שיחות בין ראשי הרפובליקה לבין ראשי רוסיה על הסדרת היחסים. השיחות לא הניבו תוצאות וב-30 בנובמבר 1992 התקבלה חוקת הרפובליקה החדשה ולפיה היא הוכרזה כמדינה עצמאית. למרות זאת, ב-12 בדצמבר 1993 תושבי הרפובליקה השתתפו במשאל עם בנושא חוקת רוסיה ו-75% מהמצביעים הצביעו בעד חוקה זו שלפיה החבל מהווה חלק מרוסיה. ב-15 בפברואר 1994 נחתם הסכם בין רוסיה לבין ראשי הרפובליקה על הקמת מדינה משותפת. בשנת 2000 שונתה חוקת הרפובליקה ומעתה החוקה רואה ברפובליקה חלק מרוסיה. ב-19 באפריל 2002 הושלמו כל ההתאמות בין חוקת הרפובליקה לבין חוקת רוסיה.
באוקטובר 2005 נחתם הסכם חדש המגדיר סמכויות ראשי הרפובליקה וסמכויות של השלטון המרכזי במוסקבה. יחד עם זאת נמשכו מאבקי כוח בין הממשל המקומי לבין הממשל המרכזי. בהדרגה סמכויות יתר של הממשל המקומי צומצמו ובשנת 2023 חוקת הרפובליקה הותאמה סופית לחוקת רוסיה.
ממשל

הרשות המחוקקת היא "המועצה המדינית של רפובליקת טטרסטן" שכוללת 100 חברים. בבחירות שנערכו בשנת 2024 נציגי רוסיה המאוחדת זכו ב-87 מושבים.
חוקת הרפובליקה התקבלה בשנת 1992. מאז היו כמה תיקונים.
בראש הרפובליקה עומד ראש הרפובליקה (עד לשנת 2023 נשיא) שנבחר לכהונה של 5 שנים. הנשיא הראשון נבחר בבחירות כלליוץ בהמשך הבחירות הכלליות בולטו ומאז ראש הרפובליקה נבחר על ידי המועצה המדינית מרשימת מועמדים שאושרה על ידי נשיא הפדרציה הרוסית. רוסטם מיניחאנוב, שמכהן בתפקיד זה החל מ-25 במרץ 2010. הוא ניצח במספר מערכות בחירות והכהונה הנוכחית היא עד לשנת 2028.
מבחינה מנהלית הרפולביקה כוללת 14 ערים בעלי מעמד מיוחד ו-43 ראיונים.
לאחר התפרקות ברית המועצות הוקמו מספר ארגונים שדורשים עצמאות לטטרסן. בשנת 2022 המרכז הציבורי הטטרי הוכרז כארגון טרור ופעילותו נאסרה.
מיקום גאוגרפי

הרפובליקה נמצאת במרכז הפדרציה הרוסית במישור המזרח-אירופאי במקום התמזגות הנהרות וולגה וקאמה. המרחק ממוסקבה הוא כ-797 קילומטרים מזרחה. המרחק מצפון הרפובליקה לדרומה הוא כ-290 קילומטרים, וממזרח למערב כ-430 קילומטרים. הרפובליקה גובלת בדרום-מזרח במחוז אורנבורג, בדרום: במחוז סמרה ובמחוז אוליאנובסק, ממערב: ברפובליקת צ'ובשיה, בצפון מערב ברפובליקת מארי אל, בצפון מחוז קירוב, בצפון-מזרח: רפובליקת אודמורטיה, במזרח: ברפובליקת בשקיריה.
אוכלוסייה

אוכלוסיית טטרסטן מונה כ-4,003,016 איש (נכון לינואר 2024) והיא נמצאת במגמת עליה בניגוד לרוב אזורים של רוסיה.
בערים מתגוררים 76.72% מכלל תושבי הרפובליקה. בבריתה קאזאן מתגוררים מעל למיליון תושבים. בעיר נאברז'ניה צ'לני מתגוררים 545 אלף תושבים, ניז'נקמסק (241 אלף תושבים) ואלמטייבסק (173 אלף תושבים).
בהתאם לנתוני מפקד אוכלוסין 2021 של הפדרציה הרוסית הטטרים מהווים 53.6% מאוכלוסיית האזור (הם מהווים מעל ל-50% מאז שנת 1989) ורוסים כ-39.7%. החלקה של צ'ובשים ירד מכ-5% בשנת 1970 ל-2.3% (כ-90 אלף) בשנת 2021.
כלכלה

בשטח הרפובליקה התפתחה תעשייה מפותחת. בסיס התעשייה מהווה הפקת נפט ותעשייה כימית בה נפט מנוצלת כבסיס ליצירת חומרים שונים.
בשנת 1969 הוקם מפעל "קאמאז" לייצור משאיות. בעיר קאזו פועלים מפעלים לייצור מטוסים ומסוקים. מפעל ייצור אבקת שריפה פעול משנת 1788.
רפובליקה מהווה מרכז תיירות. בשטחה נמצאים מספר אתרים שקיבלו מעמד של אתר מורשת עולמית.
כלכלה > תחבורה

קו מסילת רכבת קאזאו-מוסקבה פועל משנת 1898. מאז ברפובליקה נבנתה רשת מפותחת של מסילות ברזל. היו תוכיות לבנות רכבת מהירה מוסקבה-קאזאן שבוטלו.
בשטח המחוז עוברים כבישים בעלי חשיבות ארצית M7 "וולגה" מוסקבה-אופה-קאזאן, M5 "אוראל" מוסקבה-צ'ליאבינסק וכבישים נוספים. בשנת 2023 הסתיימה בניית קטע של כביש אגרה M12 מוסקבה-קאזאן.
נמל התעופה הבין-לאומי קאזאן הוא בעל חשיבות אזורית. בשנת 2023 עברו דרכו מעל ל-5 מיליון נוסעים. ברפובליקה פועל נמל תעופה בין-לאומי נוסף.
על נהרות הרפובליקה הוקמו נמלים להעברת סחורות.