צ'יינלונג, קיסר סין
קיסר סין > מדיניות החוץ > משלחת מקרטני

בשנת 1793 האימפריה הבריטית נזקקה קשות למקור הכנסה חדש דרך מסחר לאחר סדרת מאבקים ממושכים שעלו רבות לאוצר הלאומי. הממשל הסיני קבע כי לפי מערכת קנטון סחורות יוצאו מסין ובתמורה ישולמו במטילי כסף אך לא יהיו סחורות שייובאו לסין. בראש סדר העדיפויות של הסחורות עמד התה, שהיווה חלק מרכזי בכלכלה הבריטית והובא בעיקר מסין. במטרה לפתוח את המסחר הסיני לייבוא מהאימפריה הבריטית, נשלחה בשנת 1793 משלחת דיפלומטית רשמית בראשותו של ג'ורג' מקרטני מטעם הממשלה הבריטית. המטרות המרכזיות של המשלחת היו לקבוע קונסוליה בריטית רשמית בשושלת צ'ינג, להביא לסיום מערכת קנטון ובהשראת פורטוגל גם לקנות שטח קטן לחופי ים סין הדרומי ודרכו לייבא את רוב הסחורות, שטח אשר יינתן לשליטתה של חברת הודו המזרחית הבריטית. במיוחד למשלחת הדיפלומטית ניתנה הרשות לנחות בטיינג'ין, דרכה נעו לבייג'ינג ומשם לארמון הקיץ הקיסרי, מקום מושבו של צְ'ייֵנְלוֹנְג. המשלחת הציגה בפני הקיסר את פלאי הטכנולוגיה האירופאית אך הקיסר סירב לכל דרישות הבריטים ונימק את החלטתו במכתב ששלח דרך מקרטני אל ג'ורג' השלישי, מלך הממלכה המאוחדת:
אַתָּה, מֶלֶךְ, חַי מֵעֵבֶר לִגְבוּלוֹת הַיָּם הָרַבִּים, עִם זֹאת, מוֹנֵעַ עַל יְדֵי רְצוֹנְךָ הַצָּנוּעַ לָקַחַת חֵלֶק מִיִּתְרוֹנוֹתֶיהָ שֶׁל הַצִּיוִילִיזַצְיָה שֶׁלָּנוּ, הַעֲבָרַת בְּכָבוֹד אֶת רְצוֹנְךָ דֶּרֶךְ מִשְׁלַחַת. שֶׁלִּחֵךְ חָצָה אֶת הַיָּם וְאֶת חֲלַל הַכָּבוֹד בֶּחָצֵר הַקֵּיסָרִית שֶׁלִּי בְּיוֹם הַשָּׁנָה לְיוֹם הֻלַּדְתִּי. כְּדֵי לְהַרְאוֹת אֶת הַמְּסִירוּת שֶׁלָּךְ, שָׁלַחְתָּ גַּם הַצָּעוֹת שֶׁל תּוֹצֶרֶת אַרְצְךָ.
עִיַּנְתִּי בִּדְרִישׁוֹתֶיךָ: הַתְּנָאִים הָרְצִינִיִּים שֶׁבָּהֶם הֵם מוּנָחוֹת מְגַלִּים עֲנָוָה מְכֻבֶּדֶת מִצִּדְּךָ, אֲשֶׁר רְאוּיָה לְשֶׁבַח. בְּהִתְחַשֵּׁב בָּעֻבְדָּה שֶׁשַּׁגְרִירְךָ וּסְגָנוֹ עָבְרוּ דֶּרֶךְ אֲרֻכָּה עִם כְּתַב הַדְּרִישׁוֹת וְהַמְּחֻוַּת שֶׁלְּךָ, גִּלִּיתִי בִּפְנֵיהֶם טוֹב רַב וְאִפְשַׁרְתִּי לְהַכְנִיס אוֹתָם לְנוֹכְחוּתִי. כְּדֵי לְבַטֵּא אֶת הַיֻּקְרָה שֶׁלִּי, אֵרַחְתִּי אוֹתָם בְּמִשְׁתֶּה וְהֵכַנְתִּי לָהֶם מַתָּנוֹת רַבּוֹת. גָּרַמְתִּי גַּם לְהַעֲבִיר מַתָּנוֹת לִמְפַקֵּד חֵיל הַיָּם וּלְשֵׁשׁ מֵאוֹת מִקְּצִינָיו וַאֲנָשָׁיו, אִם כִּי הֵם לֹא הִגִּיעוּ לַבֶּיְגִ'ינְג, כְּדֵי שֶׁגַּם הֵם יִשְׁתַּתְּפוּ בְּהַצָּגַת הַיֻּקְרָה שֶׁלִּי.
בַּאֲשֶׁר לְהַפְצָרָתְךָ לִשְׁלֹחַ אֶת אַחַד מֵאֶזְרָחֶיךָ לִהְיוֹת מֻסְמָךְ לַחֲצַר הַקֵּיסָרוּת הַשְּׁמֵימִי שֶׁלִּי וְלִקְבֹּעַ עַל סַחַר אַרְצְךָ עִם סִין, בַּקָּשָׁה זוֹ מְנֻגֶּדֶת לְכָל הַמֻּסְכָּמוֹת בַּשּׁוֹשֶׁלֶת שֶׁלִּי וְאִי אֶפְשָׁר לְמַלֵּא אוֹתָהּ. נָכוֹן שֶׁהָאֵרוֹפֵּאִים, בְּשֵׁרוּת הַשּׁוֹשֶׁלֶת, הֻרְשׁוּ לְהִתְגּוֹרֵר בְּבֶּיְגִ'ינְג, אַךְ הֵם נֶאֱלָצִים לְאַמֵּץ לְבוּשׁ סִינַי, הֵם מֻגְבָּלִים לְמִקּוּמָם בִּמְחוֹזוֹת עַצְמָם וּלְעוֹלָם אֵינָם מֻרְשִׁים לַחֲזֹר הַבַּיְתָה [לְאֵירוֹפָּה]. כְּכָל הַנִּרְאֶה אַתָּה מַכִּיר אֶת הַתַּקָּנוֹת הַשּׁוֹשָׁלוֹת שֶׁלָּנוּ. לֹא נִתָּן הָיָה לְמַקֵּם אֶת שְׁלִיחֲךָ הַמֻּצָּע לַחֲצַר הַקֵּיסָרִית בְּמִשְׂרָה דּוֹמָה לְזוֹ שֶׁל פְּקִידִים אֵירוֹפִּיִּים בְּבֶּיְגִ'ינְג שֶׁנֶּאֱסַר עֲלֵיהֶם לַעֲזֹב אֶת סִין, וּמִנֶּגֶד, לֹא נִתָּן הָיָה לְאַפְשֵׁר לוֹ חֹפֶשׁ תְּנוּעָה וּזְכוּת לְהִתְכַּתֵּב עִם אֻמַּתְכֶם; זֹאת בְּמַטָּרָה שֶׁלֹּא תַּרְוִיחַ דָּבָר עַל יְדֵי מְגוּרָיו בְּקִרְבֵּנוּ.
יֶתֶר עַל כֵּן, הַשּׁוֹשֶׁלֶת הַשְּׁמֵימִית שֶׁלָּנוּ מַחֲזִיקָה בִּשְׁטָחִים עֲצוּמִים, וּמְשַׁלְּחוֹת מַחְוָה מִתּוֹךְ רָצוֹן לַהֶחְזֵר נִקְבָּעוֹת עַל יְדֵי הַמַּחְלָקָה לִמְדִינוֹת חָסוּת, אֲשֶׁר שָׁרִים לִרְצוֹן הַמַּחְלָקָה הַמַּפְעִילָה שְׁלִיטָה קַפְּדָנִית עַל תְּנוּעוֹתֵיהֶן. זֶה יִהְיֶה בִּלְתִּי אֶפְשָׁרִי לְהַשְׁאִיר אוֹתָם לְנַפְשָׁם. בְּהַנָּחָתִי שֶׁשְּׁלִיחֲךָ יַגִּיעַ לַחֲצַר הַקֵּיסָרִית שֶׁלָּנוּ, הַשָּׂפָה שֶׁלּוֹ וּלְבוּשׁוֹ הַלְּאֻמִּי שׁוֹנִים מִזּוֹ שֶׁל עַמֵּנוּ, וְלֹא יִהְיֶה מָקוֹם לְהַעֲנִיק לוֹ. אֶפְשָׁר לְהַצִּיעַ שֶׁהוּא עָשׂוּי לְחַקּוֹת אֶת הָאֵרוֹפֵּאִים הַשּׁוֹהִים בְּאֹפֶן קָבוּעַ בְּבֶּיְגִ'ינְג וּלְאַמֵּץ אֶת הַלְּבוּשׁ וְהַמִּנְהָגִים שֶׁל סִין, אַךְ מֵעוֹלָם לֹא הָיָה זֶה רְצוֹנֵנוּ שֶׁל הַשּׁוֹשֶׁלֶת שֶׁלָּנוּ לְהַכְרִיחַ אֲנָשִׁים לַעֲשׂוֹת דְּבָרִים לֹא נוֹחִים וּלְלֹא נִנּוֹחוֹת. חוּץ מִזֶּה, בַּהֲנָחָה שֶׁשָּׁלַחְתִּי שַׁגְרִיר לְהִתְגּוֹרֵר בִּמְדִינָתְךָ, כֵּיצַד תּוּכַל לַעֲשׂוֹת בִּשְׁבִילוֹ אֶת הַסִּדּוּרִים הַנִּדְרָשִׁים? אֵירוֹפָּה מֻרְכֶּבֶת מִמְּדִינוֹת רַבּוֹת אֲחֵרוֹת מִלְּבַד מִשֶּׁלְּךָ: אִם כָּל אֶחָד וְדוֹרֵשׁ לִהְיוֹת מְיֻצָּג בֶּחָצֵר הַקֵּיסָרִית שֶׁלָּנוּ, כֵּיצַד נוּכַל לְהַסְכִּים? הָעִנְיָן הוּא בִּלְתִּי מַעֲשִׂי לַחֲלוּטִין. כֵּיצַד יְכוֹלָה הַשּׁוֹשֶׁלֶת שֶׁלָּנוּ לְשַׁנּוֹת אֶת כָּל הַהֲלִיךְ וּמַעֲרֶכֶת הַנִּימוּסִים שֶׁלָּהּ, שֶׁהוּקְמוּ בְּמֶשֶׁךְ יוֹתֵר מִמֵּאָה שָׁנָה, כְּדֵי לַעֲנוֹת עַל הַשְׁקָפוֹתֶיךָ הָאִישִׁיּוֹת? אִם נֶאֱמָר שֶׁהַמַּטָּרָה שֶׁלְּךָ הִיא לְהַפְעִיל שְׁלִיטָה עַל סַחַר אַרְצְךָ, לְאֶזְרָחֶיךָ הַחֹפֶשׁ הַמָּלֵא לִסְחֹר בְּגוּאַנְגְּג'וֹאוֹ בְּמֶשֶׁךְ שָׁנִים רַבּוֹת, וְזָכוּ לַתְּמוּרָה הַגְּדוֹלָה בְּיוֹתֵר מִיָּדֵינוּ. מְשִׂימוֹת נִשְׁלְחוּ עַל יְדֵי פּוֹרְטוּגָל וְאִיטַלְיָה, וּבָאוּ עִם בַּקָּשׁוֹת דּוֹמוֹת. הַכֶּתֶר הֶעֱרִיךְ אֶת כֵּנוּתָם וְהֶעֱמִיס עֲלֵיהֶם סְחוֹרוֹת כָּל טוֹב, מִלְּבַד אִשּׁוּר לִצְעָדִים לְהָקֵל עַל סַחְרָם עִם סִין. אַתָּה לְלֹא סָפֵק מוּדָע לְכָךְ, שֶׁסּוֹחֵר קַנְטוֹן אֶזְרָח שֶׁלִּי, ווּ צָ'אוּ-פִּנֵּג, הָיָה בַּעַל חוֹב לַסְּפִינוֹת זָרוֹת. הִנַּחְתִּי לְמִשְׁנֶה לַמֶּלֶךְ לְקַדֵּם אֶת הַכְּסָפִים הַמַּגִּיעִים מֵחוּץ לְאוֹצַר הַמָּחוֹז, וְהוֹרֵיתִי לוֹ לְהַעֲנִישׁ אֶת הָאָשָׁם בְּחֻמְרָה. מַדּוּעַ אִם כֵּן עַל מְדִינוֹת זָרוֹת לְקַדֵּם בַּקָּשָׁה בִּלְתִּי סְבִירָה לַחֲלוּטִין, לִהְיוֹת מְיֻצֶּגֶת בֶּחָצֵר הַקֵּיסָרִית שֶׁלִּי? בֶּיְגִ'ינְג נִמְצֵאת כִּמְעַט אַלְפַּיִם קִילוֹמֶטְרִים מִקַּנְטוֹן, וּבְאֵיזֶה מֶרְחָק כָּזֶה אֵיזוֹ שְׁלִיטָה אֶפְשָׁרִית יָכוֹל כָּל נָצִיג בְּרִיטִי לְהַפְעִיל?
אִם אַתָּה טוֹעֵן כִּי יִרְאַת כְּבוֹדְךָ לְשׁוֹשֶׁלֶת הַשְּׁמֵימִית שֶׁלָּנוּ מְמַלֵּאת אוֹתְךָ בָּרָצוֹן לִרְכֹּשׁ מִן הַצִּיוִילִיזַצְיָה שֶׁלָּנוּ, הַטְּקָסִים וְקוֹד הַחֻקִּים שֶׁלָּנוּ נִבְדָּלִים כָּל כָּךְ מִשֶּׁלְּךָ, שֶׁגַּם אִם שֶׁלִּחֵךְ הָיָה מְסֻגָּל לְהַשִּׂיג אֶת רִאשׁוֹנֵי הַצִּיוִילִיזַצְיָה שֶׁלָּנוּ, אַתָּה יָכוֹל אוּלַי לֹא לְהַשְׁתִּיל אֶת הַנִּימוּסִים וְהַמִּנְהָגִים שֶׁלָּנוּ עַל אַדְמָתְךָ הַזָּרָה. לָכֵן, כְּכָל שֶׁהַמְּיֻמָּן בְּמִנְהָגֵנוּ הוּא לְמַעֲשֶׂה הַשָּׁלִיחַ, שׁוּם דָּבָר לֹא יִרְוַח מִכָּךְ.
בְּהִסְתּוֹבַבְתִּי בָּעוֹלָם הָרָחָב, אֵין לִי אֶלָּא מַטָּרָה אַחַת בִּלְבַד, לִשְׁמֹר עַל מִמְשָׁל מֻשְׁלָם וּלְמַלֵּא אֶת חוֹבוֹתֶיהָ שֶׁל הַמְּדִינָה: חֲפָצִים מוּזָרִים וִיקָרִים אֵינָם מְעַנְיְנִים אוֹתִי. אִם צִוִּיתִי כִּי יִתְקַבְּלוּ מְנָחוֹת הַמֶּחְוָה שֶׁנִּשְׁלְחוּ עַל יָדְךָ, הַמֶּלֶךְ, זֶה הָיָה רַק מִתּוֹךְ הִתְחַשְּׁבוּת בָּרוּחַ שֶׁהֵבִיאָה אוֹתְךָ לְהַעֲבִיר אוֹתָם מֵרָחוֹק. הַסְּגֻלָּה הַמַּלְכוּתִית שֶׁל שׁוֹשַׁלְתֵּנוּ חַדְרָהּ לְכָל מְדִינָה תַּחַת הַשָּׁמַיִם, וּמַלְכֵי כָּל הָעַמִּים הִצִּיעוּ אֶת מַחֲווֹתֵיהֶם הַיְּקָרוֹת בַּיַּבָּשָׁה וּבַיָּם. כְּפִי שֶׁהַשַּׁגְרִיר שֶׁלְּךָ יָכוֹל לִרְאוֹת בְּעַצְמוֹ, אָנוּ מַחֲזִיקִים בְּכָל הַדְּבָרִים. אֲנִי לֹא מַגְדִּיר שׁוּם עֵרֶךְ לַחֲפָצִים מוּזָרִים אוֹ גְּאוֹנִיִּים, וְאֵין לִי שׁוּם שִׁמּוּשׁ בְּיִצּוּר שֶׁל אַרְצְךָ. זוֹ אָז תְּשׁוּבָתִי לְבַקָּשָׁתְךָ לְמַנּוֹת נָצִיג בֶּחָצֵר הַקֵּיסָרִית שֶׁלִּי, בַּקָּשָׁה הַמְּנֻגֶּדֶת לְשִׁמּוּשֵׁנוּ הֲשׁוֹשַׁלְתִּי, שֶׁתָּבִיא רַק לְאִי נוֹחוֹת לְעַצְמְךָ. פִּרְסַמְתִּי בְּפֵרוּט אֶת מִשְׁאֲלוֹתַי וּפָקַדְתִּי עַל שְׁלִיחֵי הַמֶּחְוָה שֶׁלְּךָ לַעֲזֹב בְּשָׁלוֹם בְּדַרְכָּם הַבַּיְתָה. רָאוּי לְךָ, הַמֶּלֶךְ, לְכַבֵּד אֶת רִגְשׁוֹתַי וּלְהַפְגִּין מְסִירוּת וְנֶאֱמָנוּת גְּדוֹלִים עוֹד יוֹתֵר בֶּעָתִיד, עַל יְדֵי כְּנִיעָה תְּמִידִית לַכְסְנוּ, תּוּכְלוּ לְהַבְטִיחַ שָׁלוֹם וּפְרִיחָה לִמְדִינַתְכֶם לְהַלָּן. מִלְּבַד הֲכָנַת מַתָּנוֹת (שֶׁעֲלֵיהֶן אֲנִי מְצָרֵף מְלַאי) לְכָל אֶחָד מֵחַבְרֵי הַמִּשְׁלַחַת שֶׁלְּךָ, אֲנִי מַעֲנִיק לְךָ, הוֹ הַמֶּלֶךְ, מַתָּנוֹת יְקָרוֹת עָרַךְ מֵעֵבֶר לְמִסְפָּר הַמָּעֳנָק בְּדֶרֶךְ כְּלָל בְּאֵרוּעִים כָּאֵלֶּה, כּוֹלֵל מֶשִׁי וּסְחוֹרוֹת מִסַּקְרָנוּת כָּזֶה מְצֹרָפוֹת. הַאִם אַתָּה מְקַבֵּל אוֹתָם בְּכָבוֹד וְשִׂים לֵב לָרָצוֹן הַטּוֹב הָרַךְ שֶׁלִּי כְּלַפֶּיךָ! מַנְדָּט מְיֻחָד לְמַעֲנֵךְ.
שנתיים לאחר מכן, בשנת 1795 הגיעה משלחת דומה מטעם איי הודו המזרחיים ההולנדיים, חלק מן האימפריה ההולנדית. ראש המשלחת ההולנדית קיבל את הקיסר צְ'ייֵנְלוֹנְג כגדול יותר מהריבון שלו, וילם החמישי, נסיך אורנז' וביצע קאוטאו, סגידה רשמית לקיסר הסיני. ג'ורג' מקרטני, ראש המשלחת הבריטית סירב לבצע קאוטאו מלא בפני צְ'ייֵנְלוֹנְג, ועל כן האירוע הוביל את הקיסר לצחוק ולהתבדח על ההכרה של ההולנדים במעמדו הבינלאומי. הבריטים עדיין היו חייבים מקור הכנסה נוסף ועל כן פנו לשוק השחור. עוד משנות ה-90 של המאה ה-18 החלה חברת הודו המזרחית הבריטית להעביר אופיום אל תוך שושלת צ'ינג דרך השוק השחור. הדבר הפך למהלך מרכזי שהוביל למאבק סיני-בריטי אשר בסופו של דבר נגמר במלחמת האופיום הראשונה אשר פרצה בשנת 1839.