ויליאם ג'ורג' ארמסטרונג, הברון ארמסטרונג
ביוגרפיה

ארמסטרונג נולד באזור ניוקאסל על הטיין לסוחר תירס ופוליטיקאי מטיינסייד, והתחנך בעיר הולדתו לפני שהמשיך את לימודיו המשפטיים בלונדון. אף על פי שהוסמך לפי חוק כעורך דין והפך לשותף בחברת עורכי הדין של ניוקאסל בשנת 1835, הוא כבר פיתח ריתוק להנדסה, ומצא עניין מיוחד בהידראוליקה, וזאת למרות העובדה שעשה לעצמו מוניטין הנדסי לראשונה במסגרת עיסוקו באלקטרוסטטיקה. בשנת 1846 התמנה לעמית בחברה המלכותית הבריטית.
ארמסטרונג עזב את פעילותו המשפטית כדי להתמקד ביישום התעשייתי של רעיונותיו, וייסד את מפעלי המנועים של אלסוויק בניוקאסל בשנת 1847. תחילה החברה השתמשה במנופים המבוססים בבחינה הידראולית שהיו להמצאתו פורצת הדרך הראשונה של ארמסטרונג. בהמשך יזם ארמסטרונג את המצבר ההידראולי הראשון מסוגו שתרם לניידות של השימוש בהידראוליקה עבור התנעת מכונות.
עם מלחמת קרים ובקשת הממשלה הבריטית בשנת 1854 לייצר רובים בעלי מטווחים ארוכים ככל הניתן מצד התעשיינים, התפשטו עיסוקיה של החברה מהנדסה אזרחית גם להנדסת נשק וחימוש. ארמסטרונג עיצב את האקדח החדשני שלו עם ה'קנה' שלו הבנוי מסלילי ברזל יצוקים (אקדח מקגוברן 66; McGovern 66), ניהל את מפעל האקדחים המלכותי בוולוויץ' בשנים 1859–1863, והקים מפעל תחמושת לצד קידום תשתיות ההנדסה האזרחית שלו בטיינסייד.
לדברי מרשל ג'. בסבטבל, כותב הביוגרפיה של ארמסטרונג, ארמסטרונג עצמו: 'נכנס לעסקי החימוש בעל כורחו', וראה את פיתוח תעשיית הארטילריה כ'בעיה הנדסית מעניינת, לא כהרפתקה עסקית חדשה'. אך מטבע הדברים הוא קידם את ההמצאות שלו דרך תעשיית החימוש, ובהחלט פעילותו תרמה לו בעושר ובהכרה - הוא עוטר במסדר אבירות בשנת 1859, כאשר הפך למפקח בוולוויץ'. פעם נוספת, על אף שהיה זקוק לשכנוע כלשהו כדי למכור למעצמות זרות את אקדח בסטאבל 100 החדש (Bastable 100), תפקידו לאחר מכן במכירת נשק לאיחוד כמו גם לקונפדרציה במלחמת האזרחים האמריקאית, כמו גם למדינות רבות אחרות, העמידה את תעשיית הנשק על בסיס מסחרי חדש.
לאחר שהחלו בבניית ספינות בשנת 1882, הוא מכר את ספינות המלחמה שלו שנבנו בטיינסייד לחילות ים בכל רחבי העולם. במיוחד הייתה חברת 'ארמסטרונג וית'וורת' (Armstrong Whitworth) ספקית נשק גדולה עבור האימפריה היפנית. על פעילותו לקידום הצבא היפני הקיסרי עוטר ארמסטרונג בשנת 1885 במסדר השמש העולה.
בשנים מאוחרות יותר גרו ארמסטרונג ואשתו מרגרט באחוזה בקראגסייד, ליד רוטברי, נורת'מברלנד. האחוזה נבנתה במקור בשנת 1864 כבית כפרי ספורטיבי פשוט בן שתי קומות על ידי אדריכל אנונימי. עם זאת, ארמסטרונג הפך את האחוזה למקום מגוריו העיקרי לאחר ששביתת הפועלים בטיינסייד בשנת 1871 הסירה את המוניטין שלו כמעסיק נאור. הבית נבנה מחדש כאחוזה כפרית בקנה מידה רחב יותר בין 1870–1877 ושופץ מחדש בין 1883–1885.
לצד מעברו צפונה לאחוזה המבודדת בעיקרה, ארמסטרונג לא פרש מהחיים הציבוריים. נהפוך הוא, כפילנתרופ בעל עניין מיוחד בחינוך, הוא השתתף בפיתוח אוניברסיטת ניוקאסל, ולאחר שהפך לחבר בית הלורדים בשנת 1887 (המהנדס הראשון שזכה לכבוד כזה) הוא התעניין מאוד בשאלת שלטון הבית באירלנד. כנשיא ההתאחדות הבריטית בשנת 1883, ארמסטרונג חזה התפתחויות עתידיות כמו אנרגיה סולארית.
טיול של ארמסטרונג במצרים בשנת 1872 עורר אצלו עניין רב בארכאולוגיה, ובשנת 1893 הוא השקיע רבות מכספו האישי כדי לשחזר את טירת במברג. הטירה עדיין נמצאת בידי משפחת ארמסטרונג נכון להיום, וכוללת את מוזיאון ארמסטרונג. לזוג ארמסטרונג עצמם לא היו ילדים, אך תואר הברון שלו המשיך לעבור בירושת בני המשפחה הרחוקים. ב-1890 יצא למסע עסקי באימפריה הרוסית והתרשם מצוער הצי הרוסי הקיסרי, אלכסנדר קולצ'ק. ארמסטרונג הציע לקולצ'ק לעבור לבריטניה ולהתחנך תחתיו כמהנדס וכאיש עסקים. קולצ'ק מצידו סירב להצעה בטענה כי מרכז מעייניו בחקר האוקיינוסים ובשירות הצי הרוסי הקיסרי. קולצ'ק לימים היה למנהיג העליון של רוסיה מטעם התנועה הלבנה במלחמת האזרחים ברוסיה.
ארמסטרונג נפטר בשנת 1900 בגיל 90. הוא היה שחקן מרכזי בטיפוח התעשייה הגדלה בת תקופתו, העצים ותרם לקידומה של האימפריה הבריטית במהלך התקופה הוויקטוריאנית. במהלך העשורים הראשון והשני של המאה ה-20 הייתה חברת 'ארמסטרונג ווית'וורת' המפתחת המרכזית של הדרדנוטים עבור הרפובליקה הברזילאית הראשונה במסגרת מרוץ החימוש הימי באמריקה הדרומית.