stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דניאל חודובייצקי
משפחתו

חודובייצקי נולד בעיר דנציג (גדנסק) בפולין. סבו ברתולומאוס חודובייצקי התגורר במאה ה-16 בפולין הגדולה. גוטפריד חודובייצקי, אביו של דניאל, היה סוחר בדנציג, ואמו, הנרייט איירר ילידת שווייץ, הייתה הוגנוטית. סבו של דניאל כריסטיאן היה גם סוחר. כשאביו נפטר, דניאל (בן 16) ואחיו הצעיר גוטפריד חודובייצקי נסעו לגור אצל דודם בברלין, שהציע לחנך אותם, ושם דניאל קיבל הכשרה אמנותית באאוגסבורג. גם אחיו הפך לצייר.
יצירתו

עד מהרה דניאל הצליח להתפרנס מציור. הוא התקבל לאקדמיה בברלין בשנת 1764 והיה סגן מנהל של ברנהרד רוד בשנת 1788. הוא מצא את הייעוד האמיתי שלו והיה לאמן הגרפי הגרמני המפורסם ביותר בזמנו. עבודותיו כוללות כמה אלפי תחריטים, בדרך כלל קטנים למדי, ורישומים וציורים רבים. איורי הספרים שלו קשטו כמעט את כל הקלאסיקות הגדולות. הדפסיו מייצגים בפירוט רב את חיי הבורגנות בתקופת שבין הרוקוקו לקלאסיציזם.
בשנת 1797 מונה חודובייצקי למנהל האקדמיה לאמנויות בברלין, שם נפטר ב-7 בפברואר 1801.
צייר דיוקנאות רבים של עשירי פולין והתעניין גם בהוגנוטים ובהיסטוריה הפולנית, ועשה כמה ציורים בנושא. הוא התאים לרוח העידן ועבודות רבות משקפות את פולחן הרגישות, ואת התחושות הלאומניות המהפכניות והגרמניות של סוף המאה ה-18.
בזכות ידע ההדפסה המציא לוח של סקיצה קטנה, השוכן מחוץ לאיור הראשי. במקור היו אלה רישומים קטנים או שרבוטים של אמנים, שלא ממש נועדו להיראות, אך חודובייצקי הפך אותם ל"פריטי בונוס" עבור אספנים.
חודובייצקי, אף שדיבר רק צרפתית וגרמנית פעמים רבות גם הצהיר את נאמנותו הפולנית ובנו יליד ברלין צויר כילד צעיר מאוד עם בגד פולני מסורתי. לאחר חלוקת פולין כתב חודובייצקי לרוזנת סולמס-לאובך: "מצד האב אני פולני, צאצא של אומה אמיצה שתיעלם בקרוב". בגלל מוצאם ההוגנוטי של אמו ואשתו הוא היה קרוב מאוד להוגנוטים של ברלין. כמעט כל חייו בילה בגרמניה, כתב בגרמנית והתגורר בברלין מגיל 17.
אחד מספריו הפופולריים ביותר הוא "מסע מברלין לדנציג" (בגרמנית: Die Reise von Berlin nach Danzig, 1773) עם איורים רבים. זו הייתה חזרתו הראשונה לאחר 30 שנות היעדרות ממולדתו והוא יכול היה שוב לפגוש את אמו ואחיותיו הקשישות בדנציג. הוא עשה רק נסיעה אחת נוספת לדנציג לאחר מכן, להלוויית אמו. הוא מתאר וממחיש עיירות ואנשים בפומרניה ובפרוסיה שבדרך.
חודובייצקי קבור בבית העלמין הצרפתי (גר') בברלין.
בשנת 2002 הופק סרט אנימציה פולני על חייו של חודובייצקי, שהורכב מתמונותיו, ניתן לצפייה באינטרנט.
הערות שוליים

↑  Chodowiecki Daniel - Encyklopedia PWN - źródło wiarygodnej i rzetelnej wiedzy, encyklopedia.pwn.pl (בפולנית)
↑  Charlotte Steinbrücker: Listy D. Chodowieckiego. Berlin, 1921.
↑  Paweł Gzyl, "Chodowiecki" - pomysłowa opowieść krakowskiego reżysera o wybitnym malarzu i rysowniku, Kraków Nasze Miasto, ‏2020-10-07 (ב־)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007259736705171  PLWABN: 9810569523005606  AGSA: 9363  BIBSYS: 90176794  BNE: XX988971  BnF: cb129804342 (data)  BPN: 83864676  CANTIC: a11670307  DSI: 3653  GND: 118520512  ISNI: 0000 0001 2134 8231  KulturNav: d469170c-7275-447b-a2f7-fe03a46f510e  LCCN: n50038187  LNB: 000231667  NGV: 3622  NKC: xx0033258  NLA: 36058735  NTA: 069801819  RKD: 16710  SELIBR: 181551  SNAC: w64q8kc9  SUDOC: 057078971  Trove: 1204018  ULAN: 500014861  VcBA: 495/182754  VIAF: 59092320   WorldCat (עם VIAF): 59092320
הגיבורים הלאומיים של ברבדוס

כיכר הגיבורים הלאומיים בברידג'טאון, בירת המדינה
הגיבורים הלאומיים של ברבדוס (באנגלית: Barbadian National Heroes) הם תושבי ברבדוס ששמם ננקב בחוק מסדר הגיבורים הלאומיים, שעבר בפרלמנט של ברבדוס ב-1998. החוק העניק גושפנקא רשמית למעמדם של עשרה אנשים בהיסטוריה של ברבדוס. יום הגיבורים הלאומיים הראשון נחוג ב-28 באפריל 1998, שהיה יובל המאה להולדתו של סר גרנטלי אדמס.
11 הגיבורים הלאומיים הם:
בוסה: נולד באפריקה ונהרג במהלך התקוממות העבדים של 1816 כאשר לחם למען שחרורו בברבדוס.
שרה אן ג'יל (1795–1866)
סמואל ג'קמן פרסקוד (1806–1871)
דוקטור צ'ארלס דאנקן אוניל (1879–1936)
קלמנט אוסבורן פיין (1904–1941)
סר גרנטלי הרברט אדמס (1898–1987)
ארול וולטון בארו (1920–1987)
סר יו וורל ספרינגר (1913–1994)
סר גארפילד סנט אובורן סוברס (1936)
סר פרנק לזלי וולקוט (1916–1998)
רובין ריהאנה פנטי (1988)
כל אחד מ-11 הגיבורים זכאי שיפנו אליו בתואר The Right Excellent.
דניאל בן-נחום

| --- | --- |

 לידה:  24 במרץ 1910 קובנה, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  26 בדצמבר 1992 (בגיל 82) 
 מדינה:  ישראל 
 שפות היצירה:  עברית 
 
דניאל בן-נחום (שמו הקודם: דניאל פרוכובניק פרחיהו; 24 במרץ 1910 – 26 בדצמבר 1992) היה משורר, סופר, מסאי, מבקר וחוקר ספרות, עורך ומתרגם. עלה לארץ ישראל ב-1933 והצטרף לקיבוץ בית זרע. היה מפעילי הקיבוץ הארצי ומפ"ם. פרסם שירים, מאמרי ביקורת ומסות בענייני חברה וספרות בעיתונות בליטא ובארץ. זכה בפרס קוגל לספרות מטעם עיריית חולון.
ביוגרפיה

דניאל בן-נחום נולד ב-24 במרץ 1910 בעיר קובנה שבצפון-מערב האימפריה הרוסית (כיום ליטא), בן לאפרים-נחום פרחיהו (פרוכובניק; 1885–1959), מורה לעברית ולתלמוד בקובנה בשנים 1914-1903, מורה לתנ"ך, לתלמוד, לספרות ולהיסטוריה בגימנסיה הריאלית בעיר למן ראשית שנות ה-20 ועד לעלייתו ארצה ב-1933, ומורה בגימנסיה ע"ש אחד העם בפתח תקווה ואחר-כך בגימנסיה הרצליה בתל אביב.
למד בגימנסיה הריאלית העברית בקובנה, השתלם בשנים 1927–1929 בחקלאות בנאנסי שבצרפת, וכיהן כחבר בהנהגת "השומר הצעיר" ובמרכז "החלוץ" בליטא.
בשנת 1933 עלה לארץ ישראל במסגרת "הגרעין הליטאי" של "השומר הצעיר", הצטרף אל "הקיבוץ הליטאי" בפתח תקווה, ובשנת 1934 עבר איתו לקיבוץ בית זרע שבעמק הירדן. היה פעיל במוסדות הקיבוץ הארצי ומפ"ם ועשה בשליחות תנועתו בחו"ל (בין היתר שימש כשליח בצ'כוסלובקיה ערב כיבושה על ידי הנאצים וכן היה שליח במחנות המעפילים בקפריסין לאחר מלחמת העולם השנייה).
היה בין עורכי ביטאון צעירי מפ"ם "בשער". חקר את יצירתו של יוסף חיים ברנר והיה מעורכי ומתרגמי כתבי דב בר בורוכוב. פרסם ספרי שירה, מאמרים ורשימות שהתמקדו בקיבוץ ודרכו. כל חייו שילב פעילות תנועתית, מחקר וכתיבה עם עבודת אדמה.
הושפע עמוקות מהפואטיקה של ביאליק, ואף על פי שניסה להטמיע בשירתו את הלשון המתחדשת, נטה תמיד אל המליצה והפאתוס.
בשנת 1963 זכה בפרס קוגל לספרות על ספרו "במעלה דורות: עיונים בספרות ההשכלה".
דניאל בן-נחום נפטר בישראל ב-26 בדצמבר 1992. הוא הובא למנוחות בבית העלמין שבקיבוצו בית זרע.
משפחתו

דניאל בן-נחום הוא אב לארבעה: שולה בן-נחום, יונתן בן נחום, יזהר בן נחום ודוד בן-נחום. שולה בן-נחום היא חברת קיבוץ בית זרע, יונתן בן-נחום הוא סופר ואילו בנו הצעיר יזהר בן-נחום - היסטוריון בעל תואר דוקטור וחבר קיבוץ בית קמה.
פרסומיו > ספרים ומאמרים (מבחר)

Daniel Ben-Nahum, "Borochov for Our Day", in Richard Yaffe (editor), Borochov for our Day: The Socialist-Zionist View of the Jewish People, New York: Progressive Zionist League-Hashomer Hatzair, 1958, pp. 13-30
Daniel Ben-Nahum, "Lithuanian Jewry in Miniature"; translated from Hebrew by Sara and Shlomo Guberman, in Sara Weiss-Slep (editor), There Was a Shtetl in Lithuania: Dusiat Reflected in Reminiscences, 1989, JewishGen website
"שני הקטבים", מאזנים, כרך ט', חוברת ה' (1959), עמ' 331–335 (המאמר זמין לצפייה במאגר JSTOR לאחר הרשמה)
במעלה דורות: עיונים בספרות ההשכלה, מרחביה: ספרית פועלים, 1962
דברים בשם אומרם [שירים], מרחביה: ספרית פועלים, תשכ"ו 1965
רשות הזעקה: חזרה אל ברנר, מרחביה ותל אביב: ספרית פועלים, 1971
בשעריך פרג: פראג בצל השואה (פואמה), תל אביב: עם הספר, תשל"ג 1972
אתם הדברים הנפלאים: שירים, תל אביב: ספרית פועלים, תשל"ט 1979
"בין פרט וכלל ביצירה הקיבוצית", הדים, 20, חוברת 130 (1987), עמ' 44–46
"שירת שתי המכורות" [מאמר עיוני], מאזנים, כרך ס"ב, גיליון 9–10 (דצמ' 1988-ינו' 1989), עמ' 78–79
"הערות בוויכוח על תורת בורוכוב", יעד: מאסף לחקר תנועת העבודה הציונית והסוציאליזם, מס' 3 (21) (1989), עמ' 69–75
"האטד" [שיר], צפון א' [קובץ ספרותי] (1989), עמ' 83
עם מחר ואתמול ואי-אז: אספת שירים, תל אביב: עם הספר, 1990
פרסומיו > ספרים ומאמרים (מבחר) > עריכה (מבחר)

בית-זרע: כ"ה שנים לקיבוץ על אדמתו, בית-זרע: קיבוץ בית-זרע, תשי"ד 1954
לייב לויטה ודניאל בן נחום, כתבים: דב בר בורוכוב; תרגום: מ' אבידוב, תל אביב: הקיבוץ המאוחד וספרית פועלים, תשט"ו-תשכ"ו 1955–1966, 3 כרכים
שמריהו ברהון, לוי בן-אמתי, דניאל בן-נחום, ברוך קלס, כנרות - חוברת העשור: המועצה האזורית "עמק הירדן" בעשור למדינתנו ערה"ש תשי"ט ספט' 1958, מרחביה: המועצה האזורית עמק הירדן, 196?
כאם חשה להציל: שליחותה של חביבה רייק, מרחביה: המחלקה לתרבות של הקיבוץ הארצי "השומר הצעיר" וספרית פועלים, תשכ"ה 1965
בדרך: כתבים לחקר תנועת הפועלים היהודית, גבעת חביבה: בית ברוך לין, תשכ"ח 1967 או 1968
חיים שמיר, בטרם שואה: רדיפת יהודי גרמניה ודעת-הקהל במערב-אירופה 1933–1939; ערכו: דניאל בן-נחום וחיים רשף, תל אביב: מורשת - בית עדות על שם מרדכי אנילביץ' וספרית פועלים, תשל"ד 1974
אלכסנדר פרג, שבעה שערים: מבחר כתבים; כינס וערך דניאל בן-נחום, בית זרע: הקיבוץ הארצי השומר הצעיר - המחלקה לארגון ולהסברה של ההסתדרות הציונית, תשל"ז 1977
יעקב עמית, דניאל בן־נחום, לוי דרור, מראשית עד אחרית: ספר קורות השומר הצעיר בליטא, תל אביב: מתח, מרכז לחקר ותיעוד השומר הצעיר, תשמ"ו 1986
כתבים פילוסופיים: בורוכוב; תרגום, עריכה ומבואות דניאל בן נחום ואברהם יסעור, תל אביב: ספרית פועלים, תשנ"ד 1994
פרסומיו > ספרים ומאמרים (מבחר) > תרגום

פרידריך אנגלס, מוצא המשפחה, הקניין הפרטי והמדינה; תרגם מגרמנית ד. פרוחובניק [=דניאל בן נחום], מרחביה: ספרית פועלים, הוצאת הקיבוץ הארצי השומר הצעיר, 1940
איליה ארנבורג; תרגם מרוסית דניאל בן-נחום, מרחביה: ספרית פועלים, הוצאת הקיבוץ הארצי, השומר הצעיר, תש"ג 1943
שירה גורשמן, הצאן והבקר של חנה: רומן; תרגם מיידיש דניאל בן-נחום; ערך: חיים פלג, תל אביב: ישראל-בוך, תשנ"ז 1997
פרסומיו > פרסומים נוספים

ברוך בן-יהודה, דניאל בן-נחום, שמעון ז"ק, יעקב לנדאו, דב ליפץ ויעקב עמית (ועדת המערכת), בנתיב המורה: ספר זיכרון לא"נ פרחיהו, תל אביב: עם הספר, תשכ"ב 1962 [ספר זיכרון לכבוד אביו של דניאל, אפרים-נחום פרחיהו-פרוכובניק]
מוטל בן פייסי החזן: המחזה ב-5 מערכות (9 תמונות); לפי שלום עליכם, בתרגומו של י"ד ברקוביץ, תל אביב: ההסתדרות הכללית של העובדים בארץ ישראל, הוועד הפועל, מרכז לתרבות ולחינוך, 196?
התנועה הבלתי מודעת, דבר, 24 באוגוסט 1973 [מאמר ביקורת]
כתב במחצית הראשונה של שנות ה-30 את המילים לשיר "סדרן סדרן" (לחן עממי רוסי).
לקריאה נוספת

'בן-נחום דניאל (פרוחובניק - שם קודם)', לקסיקון היסטורי של הסופרים העברים מאז תש"ח (1948), דני ספרים הוצאה לאור, 2009, עמ' 194
אורנה קזמירסקי-שלוש, 'בן נחום, דניאל', בתוך: זיסי סתוי ויגאל שוורץ (עורכים), לקסיקון הקשרים לסופרים ישראלים, בהוצאת כנרת זמורה-ביתן דביר ואוניברסיטת בן-גוריון בנגב, 2014, עמ' 175
הערות שוליים

↑  פעל בשקוד (Skuodas) והיה בהנהגת התנועה בדוסיאט (Dusetos).
↑  אורנה קזמירסקי-שלוש, 'בן נחום, דניאל', בתוך: זיסי סתוי ויגאל שוורץ (עורכים), לקסיקון הקשרים לסופרים ישראלים, בהוצאת כנרת זמורה-ביתן דביר ואוניברסיטת בן-גוריון בנגב, 2014, עמ' 175.
↑  א. חלפי וד. בן-נחום חתני פרס קוגל, דבר, 29 בינואר 1963; קראו גם את הביקורת על ספרו: ג. קרסל, ספרות ההשכלה ומבקריה, דבר, 8 בפברואר 1963
↑  ראו והאזינו, "סדרן סדרן", באתר זמרשת.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007258583905171  PLWABN: 9812831423605606  BnF: cb16622795c (data)  GND: 1138800775  LCCN: n87135401  NLA: 35755043  NTA: 27387960X  SUDOC: 261532154  VIAF: 249738322   WorldCat (עם VIAF): 249738322
הדיוויזיה הרביעית (ורמאכט)

| --- | --- |
סמל הדיוויזיה
סמל הדיוויזיה
 פרטים
 מדינה:  גרמניה הנאצית גרמניה הנאצית
 שיוך:   ורמאכט
 סוג:  דיוויזיית חיל רגלים
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  1 באוקטובר 1934 – 15 באוגוסט 1940 (5 שנים)
 מלחמות:  מלחמת העולם השנייה
 פיקוד
 מפקדים
הדיוויזיה הרביעית (בגרמנית: 4. Infanterie-Division) הייתה דיוויזיית חיל רגלים של הוורמאכט שלחמה במלחמת העולם השנייה.
היסטוריה

הדיוויזיה הוקמה ב-1 באוקטובר 1934 בדרזדן, על בסיס הדיוויזיה ה-4 של הרייכסווהר, והועמדה תחת פיקוד אריך ראשיק, שהוחלף ב-10 בנובמבר 1938 על ידי אריק-אוסקר הנזן. במהלך המערכה בפולין לחמה הדיוויזיה כחלק מהקורפוס ה-4, במסגרת הארמייה העשירית, ובמהלך המערכה על צרפת הייתה הדיוויזיה בעתודת הOKH כחלק מהקורפוס ה-40. ב-15 באוגוסט 1940 הוסבה הדיוויזיה לדיוויזיית הפאנצר ה-14.
מפקדים

| שם | כהונה |
| --- | --- |
גנרל-לוטננט אריך ראשיק: 1 באוקטובר 1934 - 10 בנובמבר 1938
גנרל-לוטננט אריק-אוסקר הנזן: 10 בנובמבר 1938 - 15 באוגוסט 1940
דרך טראיאנוס החדשה

דרך הים (סגול), דרך המלך (אדום) ודרכי מסחר עתיקות נוספות, בסביבות 1300 לפני הספירה
אבן המיל הראשונה בדרך טראיאנוס החדשה, המוזיאון הארכאולוגי בעקבה
דרך טראיאנוס החדשה (בלטינית: Via Traiana Nova או Via Nova Traiana), שנודעה בעברהּ בשם דרך המלך, הייתה דרך רומית שנסללה על נתיב הדרך הקדומה בהוראת הקיסר טראיאנוס בפרובינקיה ערביה, מאיילה שלחוף הים האדום ועד בוסרה. שורה של אבני מיל לאורך הדרך מלמדת כי היא נסללה בשנים 111–114. כינויה "החדשה" נועד לבדל אותה מוויה טראיאנה שבאיטליה.
בניית דרך טראיאנוס החדשה החלה זמן קצר לאחר סיפוח הממלכה הנבטית וחלקים של חצי האי ערב לפרובינקיה הרומית ערביה בפיקוח המושל גאיוס קלאודיוס סוורוס (אנ'). בנייתה הושלמה בתקופת הקיסר אדריאנוס. הדרך הייתה חלק ממערכת הלימס הערבי (Limes Arabicus). בסוף המאה ה-3, בתקופת דיוקלטיאנוס, נסלל המשך לדרך טראיאנוס החדשה שהוליך מבוסרה דרך דמשק ותדמור עד לנהר פרת. דרך זו נקראה בשם Strata Diocletiana.
הדרך כיום

כיום עובר כביש 35 הירדני לאורך תוואי הדרך, וכל עריה הגדולות של ממלכת ירדן נמצאות לאורכה (מדרום לצפון): עקבה, מען (פטרה), כרכ, עמאן, זרקא ואירביד. הדרך מתחברת לדרך הים בחמת גדר. בכל הערים הללו שכנו מצודות להגנה על נוסעים ולגביית מסי מעבר.
בשל הקניונים העמוקים החורצים את הרמה הירדנית לכיוון בקעת הירדן, המעבר מערבה, לכיוון ארץ ישראל, אפשרי רק באזור הנגב והערבה, ואכן באזור זה נמצאות דרכי מסחר עתיקות לכיוון באר שבע ועזה. המעבר האפשרי היחיד מצפון לים המלח הוא בירידה אל בקעת הירדן לגשר אדם וממנו, דרך נחל תרצה, אל שכם.
הערות שוליים

↑  בשם Via Traiana Nova (איט') נקרא גם קטע דרך באיטליה (אורכו כ-30 ק"מ), שנסלל בימי טראיאנוס בין Bolsena (אנ') שעל אגם בולסנה לבין Chiusi (אנ') בנתיב ויה קאסיה (Via Cassia) הוותיק
1 2  Browning, Iain (1982:33) Jerash and the Decapolis (London: Chatto & Windus)
↑  Young, Gary K. (2001:119) Rome's Eastern Trade: International commerce and imperial policy, 31 BC - AD 305 (London: Routledge)
הברוזאורוס

| הברוזאורוס |
| --- | --- |

תקופה
מאסטריכט-פלאוקן, 84.9–58.7 מיליון שנה לפני זמננו PreЄ Є O S D C P T J K Pg N       
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: דו-חיים
סדרה:: בעלי זנב
משפחה:: סירניים
סוג:: הברוזאורוס
מינים
 Habrosaurus dilatus  Habrosaurus prodilatus
שם מדעי
 Habrosaurus ‏גילמור, 1933

הברוזאורוס (שם מדעי: Habrosaurus; מילולית: "לטאה חיננית") היא סוג של דו-חיים נכחד דמוי-סלמנדרה שהתקיים באמריקה הצפונית בין הקרטיקון העליון שלפני 84.9 עד 58.7 מיליון שנה מזמננו. הסוג תואר ב-1933 בידי צ'ארלס ו. גילמור (אנ') והמאובנים שלו התגלו במספר חפירות לאורך קנדה וארצות הברית, ביניהם בתצורת הל קריק שבויומינג ומונטנה, בתצורות לאנס (Lance Formation) ובשטח הפארק הפרובינציאלי דינוזאור שבאלברטה.
מאפיינים

ההברוזאורוס היה חבר במשפחת הסירניים, המאופיינים בנאוטניה (היעדר מוחלט של גפיים אחוריות ושל זימים חיצוניים הן כראשן והן כבוגר) והוא הסוג העתיק ביותר בקבוצה וגם הגדול ביותר, כאשר הוא הגיע לאורך של 1.6 מטר, דומה לאורך של סלמנדרת ענק מודרנית, לפי הערכה של חוליות הגב שלו שהגיעו לאורך של שני ס"מ. הוא כנראה התקיים על קרקעית של מים מתוקים והיה בעל מבנה לסתות ושיניים קשיחות מסודרות יחד בשורה, אשר הותאמו לאכילה של טרף קשה כמו סרטנים ורכיכות.
הערות שוליים

↑  Wilson, Gregory P.; Clemens, William A.; Horner, John R.; Hartman, Joseph H. (2014-01-21). Through the End of the Cretaceous in the Type Locality of the Hell Creek Formation in Montana and Adjacent Areas. Geological Society of America. ISBN 978-0-8137-2503-1.
↑  Gardner, James D. (November 2003). "Revision of Habrosaurus Gilmore (Caudata; Sirenidae) and relationships among sirenid salamanders". Palaeontology. 46 (6): 1089–1122. doi:10.1046/j.0031-0239.2003.00335.x.
ה'י"ב

ה'י"ב (5012)  היא שנה עברית  אשר  החלה ביום א' בתשרי, אור ל-18 בספטמבר 1251 (לפי הלוח היוליאני, שהיה נהוג אז), והסתיימה ביום כ"ט באלול, 4 בספטמבר 1252. שנה מסוג בחג, איננה מעוברת, ואורכה 353 ימים. זו שנת שמיטה.
לוח שנה > מאפייני לוח השנה

שנה מסוג בחג, ובה 353 ימים.
שנה "פשוטה": שאיננה מעוברת ובה חודש אדר אחד.
שנה "חסרה": שבה חשוון וכסלו בני 29 יום כל אחד
י"ג באדר חל בשבת, ולכן תענית אסתר מוקדמת ליום חמישי י"א באדר.
היסטוריה של עם ישראל
הדיוויזיה הרביעית (סוריה)

| --- | --- |
 התג והסימול הטקטי של הדיוויזיה
התג והסימול הטקטי של הדיוויזיה
 פרטים
 מדינה:  סוריה סוריה
 שיוך:  הצבא הסורי 
 סוג:  אוגדה משוריינת
 בסיס האם:  מצפון לעיר דמשק
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  1984–הווה (כ־40 שנה)
 מלחמות:  מלחמת האזרחים בסוריה
 נתוני היחידה
 כוח אדם:  החטיבה המשוריינת ה-40 החטיבה המשוריינת ה-41 החטיבה המשוריינת ה-42 החטיבה הממוכנת ה-138 רגימנט ארטילריה ה-154 החטיבה המוטסת ה-555
 פיקוד
 מפקדים:  מאהר אל-אסד
 
הדיוויזיה המשוריינת הרביעית (בערבית: الفرقة الرابعة) היא דיוויזיית משמר משוריינת של הצבא הסורי הממוקמת בדמשק ותפקידה להגן על מוסדות ואנשי השלטון של סוריה. אחיו הצעיר של הנשיא בשאר, מאהר אל-אסד מפקד על החטיבה המשוריינת ה-42 בדיוויזיה ולמעשה מפקד דה-פקטו על הדיוויזיה כולה, זאת לצד תפקיד פיקודי דומה בדיוויזיית משמר הרפובליקה.
הדיוויזיה נחשבת לאחת היחידות היוקרתיות, המקצועיות והמאומנות ביותר בצבא הסורי. היא מורכבת מרוב של כ-80% חיילים וקצינים ממוצא עלווי, מיעוט אתני בסוריה שאליו משתייכת משפחת השלטון והנשיא אסד. בסיס האם של הדיוויזיה נמצא בשטח צבאי צפונית לפרברי דמשק, מספר קילומטרים דרום-מערבית לבסיס של משמר הרפובליקה.
היסטוריה

הדיוויזיה הוקמה בשנת 1984 עם פירוק פלוגות ההגנה, כוח אשר שימש למשימות שיטור פנימיות והורכב מחיילים מקצועיים ונאמנים. כוחות פלוגות ההגנה פוזרו בין הדיוויזיה הרביעית, משמר הרפובליקה והדיוויזיה המוטסת ה-14, מהלך הפירוק נבע מיציאתו לגלות של מפקד הכוחות, אחיו של הנשיא, רפעת אל-אסד. מי שירש את ניהול הכוחות של הדיוויזיה הרביעית ומשמר הרפובליקה היה מאהר אל-אסד שמפקד דה פקטו על שתי היחידות. הדיוויזיה הוקמה ראשית בשם 'הדיוויזיה המשוריינת ה-569' ורק לאחר מכן קיבלה את המספר 4.
היסטוריה > מלחמת האזרחים בסוריה

משום הנאמנות הרבה והמקצועיות של יחידות הדיוויזיה, מתחילת חוסר השקט בסוריה הם נשלחו לדכא ולהילחם במורדים ובמתפרעים. יחידות הדיוויזיה השתתפו בין היתר בלחימה בדרעא, חומס, בניאס ובדמשק עצמה. מעבר להפעלת היחידות באופן אקטיבי, קצינים רבים ממוצא עלווי נשלחו להצטרף ליחידות אחרות של הצבא כדי לנסות ולשמר את נאמנותם ולמנוע עריקות המוניות. משום השתתפותה של הדיוויזיה בקרבות אלו כנגד מורדים ובמקרים רבים גם כנגד אזרחים לא חמושים, נעשו פשעים רבים של זכויות אדם וכנגד מספר קצינים בדיוויזיה קיימות הגבלות תנועה וסנקציות מידי האיחוד האירופי.
הערות שוליים

1 2  מתוך דו"ח של עמותת זכויות אדם, מדצמבר 2011.
הומרוגד

הומרוגד (בהונגרית: Homrogd) הוא כפר קטן במחוז בורשוד-אבאוי-זמפלן שבצפון מזרח הונגריה. כמו יישובים רבים באירופה, גם אוכלוסיית הומרוגד קטנה משמעותית בשנים האחרונות, מ-976 תושבים בשנת 1990 עד 829 תושבים בשנת 2018 (ירידה של כ-15%).
יהודי הומרוגד

בהומרוגד חיו מעט יהודים. תושבים יהודיים מהכפר שנרצחו בשואה מונצחים בלוח זיכרון בסיקסו.
| שנה | מספר היהודים בכפר | כלל האוכלוסייה |
| --- | --- | --- |
| 1840 | 26 |  |
| 1880 | 32 | 645 |
| 1910 | 16 |  |
| 1920 | 14 |  |
| 1930 | 21 |  |
| 1941 | 16 | 831 |
דרך יוסטון

| --- | --- |

דרך יוסטון באזור תחנת הרכבת סנט פנקראס
 מידע כללי
 על שם:  תחנת יוסטון 
 אורך:  1.1 מיל 
 מיקום
 עיר:  לונדון
 רובע:  קמדן
 שכונה:  בלומסברי וקמדן טאון
 רחובות מסתעפים:  דרך מרילבון, Duke's Road, Gordon Street, Judd Street, Great Portland Street, Belgrove Street, Hampstead Road, North Gower Street, Upper Woburn Place, Argyle Street, Chalton Street, Conway Street, Birkenhead Street, Pentonville Road, York Way, Gower Street, Fitzroy Street, Gray's Inn Road, Pancras Road, Cleveland Street, Euston Square, Midland Road, Ossulston Street 
 קואורדינטות:  51°31′51″N 0°07′21″W﻿ / ﻿51.53071°N 0.12242°W﻿ / 51.53071; -0.12242
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת לונדון מוגדלת) קנט סארי ברקשייר בקינגהאם הרטפורדשייר אסקסדרך יוסטון(למפת לונדון רגילה) קנט סארי בר. בקי. הרטפורדשייר אסקסדרך יוסטון(למפת קמדן רגילה) המוזיאון הבריטי בארנט הארינגיי איזלינגטון הסיטי של וסטמינסטר דרך יוסטון(למפת קמדן מוגדלת) המוזיאון הבריטי בארנט הארינגיי איזלינגטון הסיטי של וסטמינסטר דרך יוסטון  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
דרך יוסטון (באנגלית: Euston Road) הוא רחוב בחלקו הדרומי של רובע קמדן בלונדון, הממלכה המאוחדת.
גאוגרפיה

דרך יוסטון נמצאת על חלק מכביש ה-A501, הרחוב מהווה המשך לדרך מרילבון ממערב (בצומת עם רחוב פורטלנד הגדול ורחוב אלבני) ומשם ממשיך לכיוון מזרח לאורך כ-1.6 קילומטרים עד לאזור תחנת קינגס קרוס, שם הוא מתפצל לדרך פנטונוויל ודרך גרייס אין. דרך יוסטון מהווה חלק מכביש הטבעת הפנימי של לונדון, כמו גם חלק מנתיב תחבורה חשוב ועיקרי אשר מתחבר לכיוון מערב עם ה-A40 ולבסוף עם הכביש M40 והיציאה מלונדון.
לאורך הרחוב מספר אתרים חשובים, בהם שלוש תחנות הרכבת קינגס קרוס, סנט פנקראס ויוסטון, מספר מוסדות השכלה ורפואה ומספר מבני משרדים. לאורך הרחוב ישנן ארבע תחנות של הרכבת התחתית; גרייט פורטלנד סטריט, וורן סטריט, יוסטון סקוואר וקינגס קרוס סנט פנקראס.
דרך יוסטון חוצה את רובע קמדן ומפרידה למעשה בין שכונת בלומסברי מדרום ושכונת קמדן טאון מצפון.
אתרים חשובים ברחוב

תחנת קינגס קרוס
תחנת סנט פנקראס
הספרייה הבריטית
אוסף ולקם
כנסיית סנט פנקראס
גינות יוסטון סקוואר
תחנת יוסטון
בית הספר לאסטרולוגיה של לונדון
בית החולים האוניברסיטאי לתאונות וחירום
ה'י"א

ה'י"א (5011)  היא שנה עברית  אשר  החלה ביום א' בתשרי, אור ל-29 באוגוסט 1250 (לפי הלוח היוליאני, שהיה נהוג אז), והסתיימה ביום כ"ט באלול, 17 בספטמבר 1251. שנה מסוג בשז, היא מעוברת, ואורכה 385 ימים. זו שנה שישית לשמיטה.
לוח שנה > מאפייני לוח השנה

שנה מסוג בשז, ובה 385 ימים.
שנה מעוברת ובה שני חודשי אדר - אדר א' ואדר ב'. חג הפורים נחוג בשנה כזו באדר ב'. בנוסף, בי"ד באדר א' מציינים פורים קטן, ובט"ו באדר א' מציינים שושן פורים קטן.
שנה "שלמה": שבה חשוון וכסלו בני 30 יום כל אחד.
י"ז בתמוז חל בשבת, ולכן צום שבעה עשר בתמוז נדחה ליום ראשון י"ח בתמוז
ט' באב חל בשבת, ולכן צום תשעה באב נדחה ליום ראשון י' באב
היסטוריה של עם ישראל
דן זקהיים

ערך זה עוסק באמן מיצג ופסל. אם התכוונתם לפסיכולוג קוגניטיבי, ראו .
| --- | --- |

"תייר אבוד בוונציה" (1993), תצלום מבוים  תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  13 במאי 1958 תל אביב-יפו, ישראל 
 פטירה:  22 בפברואר 1994 (בגיל 35)
 מקום קבורה:  בית העלמין קריית שאול 
 לאום:  ישראלי
 מקום לימודים:  תלמה ילין (1976)  אוניברסיטת קונקורדיה (1982)  בת דור (1979) 
 תחום יצירה:  מיצג
 פרסים והוקרה:  פרס האמן הצעיר (1991) 
 www.danzakhem.com
 
דן (דני) זקהיים (13 במאי 1958 - 22 בפברואר 1994) היה אמן מיצג ופסל ישראלי. ממקדמי אמנות המיצג בישראל.
ביוגרפיה

דן זקהיים נולד בשנת 1958 בתל אביב, כאח צעיר של רון (רוני)(1953-2020), ואח גדול של אסתי . בנעוריו למד בתיכון תלמה ילין. בשנת 1983 שב לישראל מלימודי אמנות באוניברסיטת קונקורדיה בקנדה ושימש כארט דירקטור וכמעצב גרפי עד 1985.
בשנת 1988 הקים, ביחד עם תמר רבן וענת שן, עמותה בשם "מקלט 209", שביקשה לקדם את אמנות המיצג בישראל.
לצד מייצגים שנשאו אופי טקסי ושמאניסטי, כגון "להירדם על פטמת יער" (1987), יצר זקהיים מיצגים בעלי אופי פוסט-מודרני וספקטקולרי, כגון "מפלגת בבל", המדגישים אלמנטים של מלאכותיות. בעבודות אחרות יצר טשטוש מכוון בין האמנות לחיים היום-יומיים.
בשנת 1987 התגלה בגופו נגיף ה-HIV. תחת השפעה זו יצר סדרה של עבודות בהן בלט המוות כמוטיב מרכזי.
אשתו, קרול גודין, הייתה המעצבת הראשונה של בית האופנה "קום איל פו".
דן זקהיים נפטר בשנת 1994 כתוצאה מגידול במוח, שנגרם ממחלת האיידס. הוא נקבר בבית העלמין קריית שאול.
בשנת 2004 נערכה בגלריה האוניברסיטאית באוניברסיטת תל אביב תערוכה רטרוספקטיבית ליצירותיו. ארכיונו של זקהיים נתרם בשנת 2016–2017 על ידי קרול גודין לארכיון לתיעוד ולחקר האמנות בישראל ע"ש משה ציפר ("בית ציפר") באוניברסיטת תל אביב.
בתחילת 2023 הועלתה תערוכה מיצירותיו בחנות "קום איל פו" בנמל תל אביב, שנוצרה מאוסף יצירות שנמצאו ברחוב בראשון לציון בסוף שנת 2022.
השכלה

1976 – בוגר בית הספר תלמה ילין, גבעתיים
1978-1979 – בלט קלאסי, בת דור, ת"א
1979–1982 – תואר ראשון באמנות ומולטימדיה, אוניברסיטת קונקורדיה, מונטריאול, קנדה
1983 – בית הספר גריי איימס לסטפס, ניו יורק, ארצות הברית
1983 – אופנה, טלוויזיה, איפור ותיאטרון, אודרי מוריס ושות', מונטריאול, קנדה
הוראה

1990 – מיצג, המדרשה לאמנות, רמת השרון
פרסים ומלגות

1987 – פרס שני על המיצג "עקבות של מלאכים מלמעלה: תופעה", פסטיבל ישראל, ירושלים
1991 – פרס האמן הצעיר, משרד החינוך, התרבות והספורט