stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
נל הדסון
הערות שוליים

↑  Nell Hudson, Outlander Wiki
↑  Outlander star Nell Hudson ensures all eyes are on her as she flashes MAJOR sideboob at Victoria premiere, DailyMail 12 August 2016
1 2  "Five Things You Need To Know About Outlander's Nell Hudson". Harper's Bazaar UK. 2014. נבדק ב-22 באוקטובר 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Holby City - And We Banish Shade". BBC. 2012. נבדק ב-22 באוקטובר 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Starz's Outlander series casts its Laoghaire MacKenzie (Exclusive)". Access Hollywood. 2013. נבדק ב-22 באוקטובר 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "'Outlander': Nell Hudson on heartbroken Laoghaire". Access Hollywood. 2015. נבדק ב-22 באפריל 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "'Call the Midwife' Season 4 Episode 6 review". Cultbox. 2015. נבדק ב-26 בפברואר 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "First look at the cast of Pride and Prejudice at Sheffield Crucible". What's On Stage. 2015. נבדק ב-13 במאי 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
| פרס סטלייט על הרכב השחקנים הטוב ביותר - סדרת טלוויזיה |
| --- | --- | --- |
| 2005 | הצל אותי |  |
| 2006 | האנטומיה של גריי: ג'סטין צ'יימברס • אריק דנה • פטריק דמפסי • קתרין הייגל • טי אר ייט • סנדרה או • ג'יימס פיקנס • אלן פומפאו • שרה רמירז • קייט וולש • איזאיה וושינגטון • צ'נדרה וילסון |  |
| 2007 | מד מן: בריאן באט • אן דודק • מיכאל גלדיס • ג'ון האם • כריסטינה הנדריקס • ג'נוארי ג'ונס • וינסנט רטיזר • רוברט מורס • אליזבת מוס • קירנן שיפקה • מגי סיף • ג'ון סלאטרי • ריץ' סומר • אהרון סטאטון |  |
| 2009 | דם אמיתי: כריס באואר • מכד ברוקס • אנה קאמפ • נלסן אליס • מישל פורבס • מריאנה קלבנו • ראיין קוואנטן • טוד לאו • מיכאל מקמילן • סטיבן מוייר • אנה פקווין • ג'ים פארק • קרי פרסטון • ויליאם סנדרסון • אלכסנדר סקארסגארד • סם טראמל • רוטינה וסלי • דברה אן וול |  |
| 2012 | המתים המהלכים: אנדרו לינקולן • שרה ויין קליס • לורי הולדן • נורמן רידוס • סטיבן יאון • לורן כהן • צ'נדלר ריגס • מליסה מקברייד • סקוט וילסון • דנאי גורירה • מייקל רוקר• דייוויד מוריסי |  |
| 2013 | כתום זה השחור החדש: טיילור שילינג • לורה פריפון • מיכאל הרני • מישל הרסט • קייט מאלגרו • ג'ייסון ביגס |  |
| 2014 | הניק: קלייב אוון • ג'רמי בוב • ג'ולייט ריילנס • איב יוסון • מייקל אנגרנו • כריס סאליבן • קארה סימור • אריק ג'ונסון • דייוויד פיירו • מאיה קאזאן • לאון אדיסון בראון • גריינג'ר היינס • מאט פרואר |  |
| 2015 | פשע אמריקאי: פליסיטי האפמן • טימותי האטון • אי. ארל בראון • ריצ'רד קברל • רג'ינה קינג • קייטלין ג'רארד • בניטו מרטינז • פנלופה אן מילר • אלביס נורסקו • ג'וני אוריץ |  |
| 2016 | זרה: קטרינה באלף • סם היואן • טוביאס מנזיס • לוטה ורביק • לורה דונלי • סטיבן קרי • דאנקן לקרואה • גרנט או'רורק • גארי לואיס • גרהם מקטביש • סטיבן וולטרס • סיימון קאלו • נל הדסון • דומיניק פינון • סטנלי ובר • ריצ'רד רנקין • סופי סקלטון • אנדרו גאוור • רוזי דיי • קלייב ראסל • פרנסס דה לה טור |  |
| 2017 | פולדארק: רובי בנטל • קרוליין בלקיסטון • כריסטיאן בראסינגטון • אליס צ'אפל • ביטי אדני • ג'ק פרת'ינג • שון גילדר • ג'ון נטלס • לוק נוריס • היידה ריד • הארי ריצ'רדסון • אלינור טומלינסון • איידן טרנר • ג'וש וייטהאוס • גבריאלה ויילד • טום יורק |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1188585320  LCCN: no2017014329  VIAF: 5136148705712737080006   WorldCat (עם VIAF): 5136148705712737080006
נבחרת אוסטריה בכדורגל עד גיל 21

נבחרת אוסטריה בכדורגל עד גיל 21 היא נבחרת הכדורגל הצעירה של אוסטריה, המייצגת אותה בתחרויות בינלאומיות לנבחרות צעירות, ומנוהלת על ידי התאחדות הכדורגל האוסטרית.
אליפות אירופה בכדורגל עד גיל 21

הנבחרת האוסטרית עד גיל 21 העפילה לאליפות אירופה לנבחרות צעירות שהתקיימה באיטליה ובסן מרינו בשנת 2019.
ניב (שן)

| --- | --- |

 שיוך:  שן, ישות אנטומית מסוימת 
 תיאור ב:  האנטומיה של גריי (מהדורה 20) (1116) 
 מזהים
 לטינית (TA98):  dens caninus 
 טרמינולוגיה אנטומיקה:  A05.1.03.005 
 TA2 (2019):  907 
 FMA:  55636 
 קוד MeSH:  A14.549.167.860.200 
 מזהה MeSH:  D003481 
 מערכת השפה הרפואית המאוחדת:  C0010482 
 
המחצית התחתונה הימנית של המשנן הקבוע
ניביו הארוכים של הסמילודון
ניבים הם קבוצה של שיניים חדות הקיימות בקרב יונקים, המשמשות לשיסוע המזון ולביתורו, כדי להקל על אכילתו.
אצל בעלי חיים רבים משמשים הניבים גם כנשק או אמצעי הרתעה, וצמחו לגדלים ניכרים, בין אם המין טורף או צמחוני. לדוגמה, קבוצת בעלי ניבי חרב התאפיינה בניבים ארוכים ששימשו אותו כטורפים, ואילו אצל הניבתן והחדשן הם משמשים לתפקידים אחרים.
לבני האדם ולמרבית היונקים ארבעה ניבים בפיהם, המסודרים בקדמת הפה בצידי השיניים החותכות, כך שבכל רבע של הפה קיים ניב אחד.
ראו גם

בעלי ניבי חרב
קדם-טוחנות
שן חותכת
שן טוחנת
שנחרבים
מרי בת' אדלסון

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1933 אינדיאנה, ארצות הברית
 פטירה:  20 באפריל 2021  (בגיל 88 בערך) אושן גרוב, ארצות הברית 
 שם לידה:  Mary Elizabeth Johnson
 מקום לימודים:  אוניברסיטת ניו יורק  אוניברסיטת דפאו  בית הספר לאמנות של מכון שיקגו  בית ספר שטיינהרט לתרבות, חינוך ופיתוח אנושי 
 תחום יצירה:  ציור, צילום, פרמורמנס, הדפס
 זרם באמנות:  אמנות פמיניסטית 
 הושפעה על ידי:  לאונרדו דה וינצ'י 
 יצירות ידועות:  Some Living American Women Artists 
 
מרי בת' אדלסון (באנגלית: Mary Beth Edelson;‏ 1933 – 20 באפריל 2021) הייתה אמנית אמריקאית ואחת ממובילות התנועה האמנותית הפמיניסטית. משתייכת לדור הראשון של האמניות הפמיניסטיות האמריקאיות. משתמשת ביצירתה במדיה כגון הדפס, קולאז', צילום, ציור ופרפורמנס.
ביוגרפיה

נולדה באינדיאנה בשנת 1933. את העניין שלה באקטיביזם פיתחה בגיל צעיר, הוריה היו פעילים בקהילה ועוד בנעוריה לקחה חלק במחאה נגד הפרדה גזעית. כנערה גם החלה ללמוד בשיעורי אמנות בסופי השבוע ולעצב תפאורות להפקות בית הספר. במהלך שנות החמישים הצטרפה לתנועה הפמיניסטית ולתנועות נוספות לזכויות האזרח.
בין השנים 1951–1955 למדה לתואר ראשון באמנות באוניברסיטת דפאו באינדיאנה. פרויקט הגמר שלה צונזר והוסר מתערוכת הבוגרים לאחר ביקורות שהופנו כלפי היצירות מצד סגל מוסד הלימוד. בשנת 1958 השלימה תואר שני באמנות באוניברסיטת ניו יורק.
במהלך שנות השישים הייתה אדלסון פעילה בתחום הפוליטי והחברתי. היא הרצתה לראשונה בשנת 1968 על חוסר שוויון ההזדמנויות של נשים בתחום האמנות.
באותה שנה עברה לוושינגטון די. סי. וייסדה את הכנס הראשון לנשים באמנות החזותית. מטרת האירוע הייתה לבנות פורום ארצי שבו הנשים יכלו להחליף רעיונות ולקדם פרויקטים משותפים. הכנס נמשך שלושה ימים וכלל הרצאות של אמניות ותאורטיקניות בתולדות האמנות כגון ג'ודי שיקגו, מרים שפירו, איליין דה קונינג ואחרות. הנשים עסקו באופן ביקורתי באתגרים שעמדו בפניהן באותה עת כאמניות.
יצירתה

ביצירתה מתייחסת אדלסון למיתוס "האלה הגדולה", ושאפה להעצים נשים באמצעות התייחסות מחודשת לפולחן לאלות האדמה והפריון. כך למשל ביצירתה "אישה עולה" משנת 1973 ביצעה עריכה בצילום גופה, כאשר טשטוש פניה בתצלום נועד להפוך את דימוי האישה לארכיטיפ וייצוג גלובלי לכלל הנשים.
בעבודות נוספות שלה היא משתמשת בדימויים של עירום נשי בדרך לבטל את המבט הגברי וליצור ניכוס מחודש של גוף האישה.
בשנות התשעים שילבה ביצירתה דימויים מתוך עולם הקולנוע, כגון פריימים מתוך הסרט גלוריה של הבמאי ג'ון קסאווטס משנת 1980, אדלסון משלבת בין דימוי עוצמתי של האישה מן הסרט כשהיא אוחזת בנשק, לבין הדפסת אותו דימוי על גבי סינור מטבח, המסמל את דיכוי האישה.
יצירתה > כמה אמניות אמריקאיות חיות (הסעודה האחרונה)

"כמה אמניות אמריקאיות חיות" (Some Living American Women Artists) היא יצירת קולאז' של אדלסון משנת 1972. ביצירה הדביקה תמונות פנים של אמניות אמריקאיות על גבי העתק הציור "הסעודה האחרונה" של לאונרדו דה וינצ'י. בין האמניות המופיעות ביצירה נכללות ג'ורג'יה אוקיף, יוקו אונו, עלמה תומאס ואליס ניל.
ביצירה שאפה אדלסון להקנות לנשים מקום מחודש בעולם האמנות ובתחום הדת, שנשלטים שניהם על ידי גברים. פרשנות נוספת ליצירה היא הקמה של קהילה סמלית של נשים, שניצבת מול ערכי הקהילתיות של הנצרות. אדלסון יצרה עותקים של היצירה והפיצה אותה, מתוך שאיפה לחשוף אותה לכמה שיותר אמניות, כדי שאלה יוכלו להכיר יצירות של אמניות אחרות וליצור חיבורים חדשים עם נשים יוצרות נוספות. כמו כן, היצירה גם סייעה לחשוף את היוצרות שהוצגו בקולאז' בפני אוצרים ואספנים וכך לקדם את יצירתן.
יצירתה > עבודות קולאז'

התערוכה "קולאז'ים נבחרים על קיר" (Selected Wall Collages) כוללת מיצב שבו 146 קולאז'ים, אותם יצרה אדלסון בין השנים 1972–2011. במיצב עוסקת אדלסון בייצוגי נשים לאורך הדורות. היא ביצעה מניפולציות על דימויים מצולמים קיימים וכך שאפה לייצג היסטוריה נשית שלא זכתה להתייחסות לאורך הדורות.
אדלסון קיבלה את ההשראה ליצירת הקולאז'ים כאשר יצרה את הפוסטרים שלה בשנות השבעים, היא החליטה להשתמש בשאריות התמונות שנותרו לה בתהליך יצירת הפוסטרים ומהן להכין יצירה חדשה. היא נהגה לצלם במהלך אירועים של התנועה הפמיניסטית וכן לתעד את הקולגות שלה לעולם האמנות, וגם תמונות אלה מצאו את דרכן אל תערוכת הקולאז'.
הדימויים בתערוכה כוללים אזכורים לתרבות פופולרית, לפוליטיקה ולהיסטוריה הנשית. כמו כן, נכללים בתערוכה צילומים מטקסי הפולחן המוקדמים של האמנית, שבהם היא מתמקדת בטכניקות אמנות גוף. באמצעות טקסטים כתובים המשולבים בדימויים החזותיים ממחישה אדלסון כי למרות הרצינות הרבה של הפרויקט, קיים בעבודות גם ממד של הומור.
בקולאז'ים מופיעים מוטיבים שבהם משתמשת אדלסון ביצירתה לאורך השנים בהם אלות ומיתולוגיה לצד אזכורים לאמניות אחרות שפעלו באותן שנים. היא שמה דגש על הקשרים שנרקמים בין הנשים היוצרות, בין היתר דרך שימוש בדוגמת רשת בסידור הדימויים על הקירות.
היצירה נרכשה על ידי מוזיאון טייט בשנת 2018.
תערוכות > מבחר תערוכות יחיד

:
1973: 22 אחרות, גלריית הנרי, וושינגטון די. סי
1974-1975: אישה עולה, גלריית קורקורן לאמנות, וושינגטון די. סי.
1975: רטרוספקטיבה של חמש שנים, גלריית AIR, ניו יורק
1978: קופסאות לאיסוף סיפור, גלריית פרנקלין פורנס, ניו יורק
1980: מרי בת' אדלסון: אמנות עכשווית, תערוכה ופרפורמנס, אולברייט נוקס, ניו יורק
1983: ניו יורק: חזון עתידי, גלריה היולט, אוניברסיטת קרנגי מלון, פיטסבורג, פנסילבניה
1989: משנה צורה, רטרטספקטיבה וציורי קיר, אוניברסיטת טנסי
1990: תמונות אוניברסליות, דולן מקסוול, ניו יורק
1994: אזור מלחמה: קמפיין נגד אלימות במשפחה, ניו יורק
1996: כמה אמניות אמריקאיות חיות, גלריית ניקולאי וולנר, קופנהגן, דנמרק
2002: תסרוט מחדש של הסיפור, תערוכה נודדת בשבעה מיקומים
2009: יצירת קשר עין, פרפורמנס, גלריית קולטון, יוסטון, טקסס
2012: שבח לפמיניסטיות שיצרו את המהפכה, גלריית גריפן, ניו יורק
2015: הומור פמיניסטי ככלי פוליטי, גלריה ברנשטיין, אוניברסיטת פרינסטון, ניו ג'רזי
2019: משנה צורה, גלריית דייוויד לואיס, ניו יורק.
תערוכות > מבחר תערוכות קבוצתיות

1968: דוגמאות, מוזיאון אינדיאנפוליס לאמנות, אינדיאנה
1974: אמנות נשים - אמנות אמריקאית, מוזיאון פילדלפיה
1978: נשים בינלאומיות, הגלריה הלבנה, תל אביב.
1980: פרפורמנס עכשווי, המרכז לאמנות עכשווית, ניו אורלינס
1984: אמנות נגד אפרטהייד, ניו יורק
1989: מותירות חותם: נשים אמניות נכנסות למיינסטרים, מוזיאון סינסינטי לאמנות
1989: נוכחות נעלמת, מרכז ווקר לאמנות
1993: הגעה לכוח, גלריה זוירנר, ניו יורק
1996: חלום אמריקאי, ניו יורק
2000: תמונות אמזונה מודרנית, המוזיאון החדש לאמנות עכשווית, ניו יורק
2002: אלה, גלריה דהלונג, ניו יורק
2003: אימהות ההמצאה, מומוק, וינה, אוסטריה
2007: מאבק מגדרי, סנטיאגו דה קומספוטלה, ספרד
2009: הסוף, מוזיאון אנדי וורהול, פיטסבורג, פנסילבניה
2010: תמונות נשים, היסטוריה של הצילום המודרני, המוזיאון לאמנות מודרנית, ניו יורק
2011: תמונות סטילס, גלריית מרכז יוקון לאמנות, קנדה
2012: לעשות את זה בפומבי, קולג' אוטיס לאמנות ועיצוב, לוס אנג'לס
2013: הן:פומפידו, יצירות נשים ממרכז ז'ורז' פומפידו, מוזיאון סיאטל לאמנות
2015: ציור 2.0: ביטוי בעידן המידע, מוזיאון ברנדהורסט, מינכן, גרמניה
2018: מחצית מהתמונה, מוזיאון ברוקלין, ניו יורק
2019: עיקרון העונג, מקרון, לוס אנג'לס
2019: אנימלסק, מרכז בלטיק לאמנות עכשווית, הממלכה המאוחדת
2020: אוונגרד פמיניסטי בשנות השבעים, המרכז הבינלאומי לצילום, ניו יורק.
הערות שוליים

1 2  Kimberly Bradley, ‘Powerful and fierce’: How Mary Beth Edelson finally found her place in the canon, Art Basel
1 2  Mary Beth Edelson - Artist bio, Artspace
↑  The Aldrich Contemporary Art Museum: Mary Beth Edelson: Six Story Gathering Boxes, The Aldrich Contemporary Art Museum, ‏2014
↑  Mary Beth Edelson, Aware Women Artists
1 2  קורות חיים של אדלסון, גלריית דייוויד לואיס בניו יורק
↑  Mary Beth Edelson: Art and Activism, Google Arts and Culture
↑  Mary Beth Edelson: Conference of Women in the Visual Arts, Corcoran Gallery of Art, Google Arts and Culture
1 2 3  Alston Conley; Katherine Coburn Harding Nahum, Original visions : shifting the paradigm, women's art 1970-1996, McMullen Museum of Art, 1997, עמ' 27-31
1 2  Kat Griefen, Considering Mary Beth Edelson’s Some Living American Women Artists, Brooklyn Rail, ‏2019
↑  Mary Beth Edelson, Selected Wall Collages, Tate
1 2  Mary Beth Edelson: In Her Studio, Google Arts and Culture
↑  Works by Mary Beth Edelson from 1971 to 2012, Accola Griefen Gallery
↑  Frieze Tate Fund Announces Acquisitions, Art Market Monitor, ‏2017
↑  Mary Beth Edelson: Timeline, Artnet
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007426058805171  BIBSYS: 99027390  GND: 124814026  ISNI: 0000 0000 7932 6046  LCCN: n80137388  PIC: 314532  RKD: 270862  SNAC: w6m452gs  SUDOC: 075176246  Trove: 1213515  ULAN: 500021115  VIAF: 23450390   WorldCat (עם VIAF): 23450390 
תעודה שניתנה למשתתפים בעבודת הפרפורמנס "יצירת קשר עין" (Making Eye Contact)
מרק שטיינר

| --- | --- |

תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  6 במאי 1942 הברונקס, ארצות הברית 
 פטירה:  6 באפריל 2020 (בגיל 77) המרכז הרפואי שערי צדק, ישראל 
 ענף מדעי:  פילוסופיה של המתמטיקה, פילוסופיה של המדע 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת פרינסטון (1972) 
 מנחה לדוקטורט:  פול בנאסרף 
 מוסדות:  אוניברסיטת קולומביה (1972)  האוניברסיטה העברית בירושלים (1977) 
 תלמידי דוקטורט:  ימימה בן-מנחם 
 
מרק (מרדכי) שטיינר (באנגלית: Mark Steiner; ‏6 במאי 1942 – 6 באפריל 2020) היה פרופסור במחלקה לפילוסופיה באוניברסיטה העברית בירושלים, התמחה בפילוסופיה של המדע ובפרט בפילוסופיה של המתמטיקה.
ביוגרפיה

שטיינר למד את תאריו הראשונים באוניברסיטת אוקספורד ובאוניברסיטת קולומביה, וקיבל תואר דוקטור מאוניברסיטת פרינסטון בשנת 1972. לאחר מכן שימש כמרצה בכיר באוניברסיטת קולומביה ובשנת 1977 החל לשמש כמרצה בכיר באוניברסיטה העברית. שש שנים לאחר מכן התמנה לפרופסור חבר, ובשנת 1998 מונה לפרופסור מן המניין.
במהלך התפרצות נגיף הקורונה בישראל נדבק שטיינר בנגיף הקורנה  ונפטר ב-6 באפריל מסיבוכי המחלה במרכז הרפואי שערי צדק בגיל 77.
משפחה

אחיו של שטיינר, ריצ'רד שטיינר (אנ'), הוא פרופסור ללשונות שמיות בישיבה יוניברסיטי.
פעילות אקדמית

שטיינר היה עורך של כתב העת "עיון". בשנת 2012, לכבוד הגיעו לגיל 70, יצא לאור לכבודו גיליון מיוחד של "עיון" שכותרתו "Mathematical knowledge and its applications : in honor of Mark Steiner", בעריכתם של ימימה בן-מנחם, ליאו קורי וקרל פוזי.
ערך וכתב מבוא להוצאה בעברית של "מסכת על טבע האדם" מאת דייוויד יום. ידוע בשל ספרו "The Applicability of Mathematics as a Philosophical Problem", שבו ניסה להסביר את התועלת ההיסטורית שבשימוש במתמטיקה בתחום הפיזיקה, כמעין המשך למאמרו המפורסם של יוג'ין ויגנר "The Unreasonable Effectiveness of Mathematics in the Natural Sciences". שטיינר חיבר גם את הספר "Mathematical Knowledge".
ספריו

Mathematical knowledge, Cornell University Press, 1975
The Applicability of Mathematics as a Philosophical Problem, Harvard University Press, 1998
הערות שוליים

↑  http://humbleapproach.templeton.org/Mathematics_and_Its_Significance/steiner.html
↑  יעל פרידסון, אילנה קוריאל ואדיר ינקו, פרופ' לפילוסופיה ודיירת שביעית ממשען נפטרו מקורונה, באתר ynet, 6 באפריל 2020
↑  מרק שטיינר, מבוא ל"מסכת על טבע האדם", באתר הוצאת שלם
↑  William A. Dembski, The Last Magic: Review of The Applicability of Mathematics as a Philosophical Problem by Mark Steiner (Harvard University Press, 1999), Books & Culture 5, no. 4, July 1, 1999
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007268368305171  PLWABN: 9810558289705606  BnF: cb12846806c (data)  GND: 1065347618  ISNI: 0000 0003 6675 2275  LCCN: n98023634  MGP: 111422  NTA: 070066809  SUDOC: 07519564X  VIAF: 232873936   WorldCat (עם VIAF): 232873936
משפט הפירוק של הלמהולץ

בפיזיקה ובמתמטיקה, ובפרט בתחום של אנליזה וקטורית, משפט הפירוק של הלמהולץ, הידוע גם בשם המשפט היסודי של האנליזה הווקטורית, קובע שכל שדה וקטורי תלת-ממדי, גזיר ברציפות פעמיים, הדועך מהר מספיק באינסוף, יכול להיות מוצג כסכום של שדה סולנואידי ושדה משמר. פירוק כזה ידוע כפירוק הלמהולץ. המשפט נקרא על שמו של הפיזיקאי הרמן פון הלמהולץ.
מאחר שלכל שדה סולונואידי קיים פוטנציאל וקטורי, ולכל שדה משמר קיים פוטנציאל סקלרי, משפט הפירוק קובע שכל שדה המקיים את תנאי המשפט יכול להיות מוצג על ידי:  \mathbf {F} =-\nabla \phi +\nabla \times \mathbf {A} . כאשר  \phi  הוא הפוטנציאל הסקלרי ו- \mathbf {A}  הוא הפוטנציאל הווקטורי.
ניסוח

יהי  \mathbf {F}  שדה וקטורי גזיר ברציפות פעמיים המוגדר בתחום  \mathbf {V} \subseteq \mathbb {R} ^{3} ויהי  \mathbf {S}  המשטח התוחם את  V. אזי קיימים שדה סולונואידי  \mathbf {R} =\nabla \times \mathbf {A}  ושדה משמר  \mathbf {D} =-\nabla \phi . כך ש- \mathbf {F} =\mathbf {D} +\mathbf {R} =-\nabla \phi +\nabla \times \mathbf {A} . כאשר מתקיים:
כאשר  \nabla ' הוא אופרטור הדל ביחס ל- \mathbf {r} '.
פירוקים אלו אינם ייחודיים מכיוון שאם  \phi ,\mathbf {A}  מקיימים את הפירוק ו- \Phi  הוא שדה הרמוני (כלומר שדה המקיים:  \nabla ^{2}\Phi =0 כאשר  \nabla ^{2} הוא לפלסיאן וקטורי) אז מתקיים:
אם  \mathbf {V} =\mathbb {R} ^{3}, ו- \mathbf {F}  דועכת מהר יותר מ- {\frac {1}{r}} בגבול  \mathbf {r} \to \infty  אזי מתקיים:
במקרה זה הפירוק המתקבל הוא הפירוק היחידי עבורו  \phi ,\mathbf {A}  דועכים לאפס בגבול  \mathbf {r} \to \infty .
פיתוח

הפיתוח של פירוק הלמהולץ מסתמך על חישוב באמצעות פונקציית גרין של אופרטור הלפלסיאן:
מתקיים:
כאשר הלפלסיאן בשורה השנייה הוא לפלסיאן סקלרי, ובשלישית הוא לפלסיאן וקטורי. כעת לפי הזהויות הווקטוריות:
נקבל:
ולכן:  \mathbf {F} =-\nabla \phi +\nabla \times \mathbf {A} . כאשר מתקיים:
אם  V=\mathbb {R} ^{3} ו- \mathbf {F} (\mathbf {r} ') האינטגרלים המשטחיים מתאפסים.
במקרה דו-ממדי ניתן להחליף את פונקציית גרין התלת-ממדית  G=\left(-{\frac {1}{4\pi }}{\frac {1}{|\mathbf {r} -\mathbf {r} '|}}\right) בפונקציית גרין הדו-ממדית  G={\frac {1}{2\pi }}\ln(|\mathbf {r} -\mathbf {r} '|) ולקבל פיתוח דומה למקרה הדו-ממדי.
לקריאה נוספת

George B. Arfken and Hans J. Weber, Mathematical Methods for Physicists, 4th edition, Academic Press: San Diego (1995) pp. 92–101
Rutherford Aris, Vectors, tensors, and the basic equations of fluid mechanics, Prentice-Hall (1962), OCLC 299650765, pp. 70–72
נל הרפר לי

| --- | --- |

 לידה:  28 באפריל 1926 מונרוויל, ארצות הברית 
 פטירה:  19 בפברואר 2016 (בגיל 89) מונרוויל, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 מקום קבורה:  Hillcrest Cemetery 
 שם עט:  Harper Lee 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת אלבמה, Monroe County High School, University of Utah Health Care, קולג' הנטינגדון, בית הספר למשפט של אוניברסיטת אלבמה 
 שפות היצירה:  אנגלית 
 סוגה:  Southern Gothic 
 יצירות בולטות:  אל תיגע בזמיר 
 הושפעה מ:  ויליאם פוקנר 
 פרסים והוקרה:  היכל התהילה של נשות אלבמה (2019)  פרס פוליצר לסיפורת (1961)  מדליית החירות הנשיאותית (2007)  המדליה הלאומית לאומנויות 
 חתימה:   
 
נל הרפר לי עם נשיא ארצות הברית ג'ורג' בוש בטקס קבלת מדליית החירות הנשיאותית, נובמבר 2007
נל הרפר לי (באנגלית: Nelle Harper Lee;‏ 28 באפריל 1926 – 19 בפברואר 2016) הייתה סופרת אמריקנית. ספרה הראשון, "אל תיגע בזמיר", זכה להערכה רבה וזיכה אותה בפרס פוליצר בשנת 1961. הספר מותח, רווי בשנינות ובאהבת אדם, ומתרחש על רקע הגזענות בדרום ארצות הברית.
ביוגרפיה

נל הרפר לי נולדה במונרוויל, אלבמה שבארצות הברית, הצעירה מבין ארבעת ילדי המשפחה. אביה היה סנאטור ועורך דין. אחרי התיכון הלכה ללמוד בקולג' לבנות במונטגומרי, ושנה לאחר מכן, ב-1945, התחילה ללמוד משפטים באוניברסיטת אלבמה. במהלך לימודיה פרסמה כמה מאמרים, וערכה כשנה את המגזין הקומי של האוניברסיטה. אף על פי שלא השלימה את התואר, המשיכה ללמוד ב-1949 באוניברסיטת אוקספורד שבאנגליה. לי הייתה שכנתו בילדות וידידתו לאורך שנים רבות של הסופר האמריקאי השערורייתי והמצליח טרומן קפוטה. היא סייעה לו בתחקיר הארוך לספרו "בדם קר".
לאחר שכתבה קומץ סיפורים ארוכים, מצאה לי סוכן בנובמבר 1956. חודש לאחר מכן קיבלה בחג המולד מתנה ממקום עבודתה, שלה צורף פתק עליו נכתב "יש לך שנה חופש מעבודתך לכתוב ככל העולה על רוחך. חג מולד שמח." בתוך שנה היא השלימה את הטיוטה הראשונה (פורסמה בשנת 2015 כספר המשך - "ניצב כל הלילות"). לאחר עוד שנתיים וחצי של שכתובים מול הוצאות לאור השלימה לי את כתיבת "אל תיגע בזמיר". ב-11 ביולי 1960 פורסם הספר והפך בן לילה לרב-מכר, שהביא ללי תהילה והערכה ספרותית רבה, וזכייה בפרס פוליצר ב-1961.
פרטים רבים בספר אוטוביוגרפיים במידה כזו או אחרת. כך לדוגמה, דמות האב בספר עוסקת במקצוע עריכת דין באלבמה, ודמותה של הילדה דומה לזו של לי. דמותו של דיל נכתבה בהשראת זכרונות ילדותה של לי מטרומן קפוטה.
הספר "אל תיגע בזמיר" תורגם לעברית בידי צבי ארד ב-1964 ויצא לאור בהוצאת עם-עובד.
ביוגרפיה > הקשר עם טרומן קפוטה

לאור הכרותה עם קפוטה, שנחשב לכותב מוכשר, והעובדה שעל אף הצלחתה כתבה לי רק רומן אחד, נשמעו טענות שקפוטה כתב חלקים אם לא את כל הספר. על אף שלי זלזלה יותר מפעם אחת בחשיבותם של הפרטים האוטוביוגרפיים בספרה, הם משמשים להוכחת בעלותה על הספר, זאת יחד עם מכתב שכתב קפוטה ב-1959 לדודתו, בו הוא מודה שקרא את כתב היד של הספר, אך לא לקח חלק ביצירתו.
מיד לאחר השלמת הספר נסעה לי עם קפוטה לקנזס, כעוזרת אישית שלו, לסייע לו במה שחשבו שיהיה מאמר על תגובתה של עיירה קטנה לרציחתו של חקלאי ומשפחתו. קפוטה הרחיב את המאמר לכדי ספר, "בדם קר" (1966), שהפך לרב-מכר וזכה לעיבודים קולנועיים. חוויותיהם בעיירה הונצחו בסרט "טרומן קפוטה" (2005) ובסרט "ידוע לשמצה" (2006).
ביוגרפיה > הסרט "מות הזמיר"

ב-1962 יצא סרט קולנוע לפי הספר ושמו כשם הספר באנגלית, "To Kill a Mockingbird" (בעברית: "מות הזמיר"). את הסרט ביים רוברט מאליגן (Robert Mulligan), והעיבוד לתסריט נעשה בידי הורטון פוטה (Horton Foote) שזכה באוסקר. הסרט היה מועמד לשמונה פרסי אוסקר וזכה בשלושה, ביניהם פרס השחקן הטוב ביותר לשחקן הראשי גרגורי פק.
לאחר זכיית הסרט בפרס אוסקר לעיבוד הטוב ביותר של יצירה לקולנוע לשנת 1962, נשאה לי נאום ואמרה: "אם היושרה של עיבוד לסרט נמדדת במידת שימור כוונותיו של הסופר, עיבודו של מר פוטה ראוי להילמד כקלאסיקה".
לי נעשתה במרוצת השנים לחברה קרובה של השחקן גרגורי פק, שגילם את דמות האב. נכדו נקרא על שמה.
ביוגרפיה > חייה מאז פרסום הספר

מאז פרסום הספר ועד מותה לא הרבתה לי להופיע בראיונות, ומלבד כמה מאמרים, לא פרסמה עוד מכתביה. במשך שנים היא עבדה על רומן שני, אך ויתרה עליו. באמצע שנות ה-80 החלה לכתוב ספר המבוסס על סיפור אמיתי של רוצח סדרתי באלבאמה, אך ויתרה גם עליו לאחר שלא הייתה מרוצה מהתוצאה. היא הסכימה לקבל תוארי כבוד, אך לא נאמה בטקסים שבהם קיבלה אותם. פרישתה מהופעות ומנאומים יצרה חרושת שמועות עיקשת על ניסיונותיה לכתוב רומן נוסף, שמועות שלא אומתו מעולם. ב-2005 חרגה ממנהגה, ולבקשת אלמנתו של גרגורי פק כיבדה בנוכחותה הנדירה ארוחת צדקה בלוס אנג'לס למען גיוס כספים. במכתב שפרסמה לי ביוני 2006 כתבה על אהבתה לספרים בילדותה ועל דבקותה במילה הכתובה: "עכשיו, 75 שנה אחרי, בחברה השופעת מחשבים ניידים, טלפונים סלולריים, איי-פודים ומוחות הריקים כחדרים, אני עדיין מהלכת בכבדות עם ספרים".
ב-2007 הוענקה לה מדליית החירות הנשיאותית, עיטור הכבוד האזרחי הגבוה ביותר בארצות הברית.
בפברואר 2015 בגיל 88, כשהיא למעשה עיוורת וחירשת, ולאחר שלקתה בשבץ מוחי בשנת 2007, לאחר שרוב שנותיה טענה שהיא לא תכתוב ספר נוסף, פרסמה לי הצהרה המאשרת שספרה השני, "Go Set a Watchman", אשר נכתב לפני "אל תיגע בזמיר", יפורסם. לי סיפרה אז כי איבדה את כתב היד, והופתעה למצוא אותו לאחר זמן רב. ב-14 ביולי 2015 יצא לאור הספר "ניצב כל הלילות", אשר עוסק בקורותיה של גיבורת "אל תיגע בזמיר", סקאוט, כאשה צעירה השבה לעיירת הולדתה. מבחינה עלילתית מהווה הספר המשך ל"אל תיגע בזמיר" על אף שבפועל נכתב לפניו. כמו "אל תיגע בזמיר" היה גם "ניצב כל הלילות" לרב-מכר בן לילה.
בעשור השני של המאה ה-21 חיה לי במונרוויל, אלבמה, עם אחותה ופרקליטתה.
ב-19 בפברואר 2016 נפטרה לי, בגיל 89.
לקריאה נוספת

Casey Cep, Furious Hours: Murder, Fraud, and the Last Trial of Harper Lee, Knopf, 2019 (הספר בקטלוג ULI)
הערות שוליים

↑  אלכסנדרה אלטר, "Harper Lee, Author of ‘To Kill a Mockingbird,’ Is to Publish a Second Novel", באתר הניו יורק טיימס, 3 בפברואר 2015 (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007313458505171  PLWABN: 9810588720505606  BIBSYS: 90302950  BNC: 000038938  BNE: XX1011975  BnF: cb12732943h (data)  CANTIC: a12279316  CiNii: DA04629850  GND: 119102579  ICCU: RAVV033165  ISNI: 0000 0000 8091 8006  LCCN: n50038872  LNB: 000105352  MusicBrainz: f682a68b-eb75-4993-bf8d-f246c36dda14  NARA: 18542530  NDL: 00523687  NKC: jn20000401618  NLA: 36550491  NLG: 120989  NLK: KAC199616234  NSK: 000353933  NTA: 072755466  RERO: 02-A026468254  SELIBR: 336637  SNAC: w6kq8r7m  SUDOC: 05063187X  Trove: 1287142  VIAF: 12431460   WorldCat (עם VIAF): 12431460
מרק שום

| --- | --- |

 
 מאכלים
 סוג:  מרק 
 מרכיבים עיקריים:  שום 
 ברכתו:  שהכול
 
Sopa de ajo (ספרדית)
מרק שום (אוסטרי)
מרק שום הוא סוג של מרק שבו שום משמש כמרכיב עיקרי.
מרק השום לפי מדינה > הרפובליקה הצ'כית

בצ'כיה, מרק השום נקרא česnečka. ומכינים אותו עם שום ותפוחי אדמה ומעליו לחם מטוגן.  לפעמים מוסיפים במרק גבינה, בשר חזיר או ביצים.
מרק השום לפי מדינה > סלובקיה

Česnečka הוא גם חלק מהמטבח הסלובקי.
מרק השום לפי מדינה > ספרד

במטבח הספרדי, sopa de ajo (מרק שום) הוא מרק מסורתי המבושל עם לחם, ביצה  ומבושל יחד עם עוף ועגבניות שרי.
ראו גם

שום
לחם שום
טורן
לקריאה נוספת

Bittman, M. (2010). Mark Bittman's Quick and Easy Recipes from the New York Times. Clarkson Potter/Ten Speed/Harmony. ISBN 978-0-307-88548-7.