stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ששון בר-צבי
אזכורים

רשת ב'. שבוע שימור אתרים לזכרו של ששון בר-צבי
אילנה קוריאל, התמונות הגנוזות של באר שבע: כך הכל התחיל, באתר ynet, 20 במאי 2011
עצים מקודשים בישראל, אמוץ דפני, הוצאת הקבוץ המאוחד. 2010. עמוד 104
ערבים טובים, מאת הלל כהן. הוצאת כתר. 2006, עמודים 221, 291
מבחר מאמרים בידיעת ארץ-ישראל: תהליכי ייצור ואורחות חיים, הוצאת ספרים אריאל, 1988. עמוד 111.
האסלאם: המרת דת, צופיות, תחייה ורפורמה. אהרון ליש. הוצאת מכון ון ליר והקבוץ המאוחד, 2012, עמודים 87,85, 105,
באר שבע – העיר הרביעית, איתן כהן. הוצאת כרמל ירושלים, 2006. עמוד 18.
חוברת המאה של אריאל. חלק א'. אריאל: כתב עת לידיעת הארץ, הוצאת ספרים אריאל, 2000עמוד 262.
מוזיאונים בישראל. 1995ערכו יהודית ענבר ואלי שילר. הוצאת ספרים אריאל. 1995. עמוד 262.
לכתוב עבודת מחקר –כלים וכללים: מיומנויות לכתיבת עבודות עיוניותץ עידית וולפה ועירית עמית. הוצאת דיונון. 1998. עמוד 30.
זכרונות ארץ ישראל (תוכנית רדיו)
רבנים למען זכויות האדם.
מקור השיר את אדמה. זמרשת.
על השיר "את אדמה". מתוך ספרה של ד"ר ציפי פליישר "התפתחותו ההיסטורית של שיר העם העברי (1964) עמוד 384-385.
האלבום הטורקי של הקמת העיר באר שבע.
באר ובריכה, אמנון (בוצי) ליבנה. ראה ערך באר גטאווי.
באר שבע של פעם. אריה רפופורט. תמונות.
חנינא פורת, המוכתרים היהודיים בנגב, באתר News1 מחלקה ראשונה, 26 ביוני 2016
תוכנית אודיו מתוך "פה ושם בארץ ישראל" החל מהדקה העשירית עוסקת באריה יחיאלי וששון בר-צבי.
תוכנית על העיר באר שבע בקול ישראל 1963.
יוסף אבני: משטרה ושיטור בנגב לפני קום המדינה.
גליל חסקין -תרבות מספרי סיפורים.
יוסף אלגזי, לאן נעלם סעיד אל-סייד, באתר הארץ, 3 בינואר 2004
ראובן פדהצור (עורך). הבדווים בנגב. אתגא אסטרטגי לישראל. מרכז ש. דניאל אברהם לדיאלוג אסטרטגי. 2013. ראו עמוד 14.
הערות שוליים

↑  מתוך "Billiongraves"
↑  ששון בר-צבי, באתר הפלמ"ח
↑  התמונות הגנוזות של באר שבע: כך הכל התחיל, באתר ynet, 20 במאי 2011
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007301889205171  GND: 1060449382  ISNI: 0000 0000 7837 1590  LCCN: no92024251  VIAF: 5091626   WorldCat (עם VIAF): 5091626
י"ב באדר

י"ב באדר הוא היום השנים-עשר בחודש השישי 
בשנה העברית, למניין החודשים מתשרי, והיום השנים-עשר בחודש השנים עשר 
למניין החודשים מניסן.
חגים ומועדים

בזמני קדם היו בני הכפרים יכולים להקדים את קריאת המגילה ליום זה אם הוא חל ביום הכניסה (ימי שני וחמישי בהם היו בני הכפרים מגיעים אל העיר המחוזית, לצורכי מסחר או ענייני מינהל), דהיינו כשפורים דפרזים חל ביום רביעי או ביום השבת.
אירועים היסטוריים

יום חנוכת בית המקדש השני שבנה הורדוס
ה'תש"ב – תחילת הקמתו של מחנה ההשמדה סוביבור
ה'תש"ח (אדר א') – חיילים בריטים מפוצצים מכונית תופת ברחוב בן-יהודה בירושלים ומביאים למותם של 54 אנשים ולפציעתם של 130
ה'תש"ח (אדר א') – מוקמת חטיבת גולני
ה'תשי"ד (אדר ב') – טבח מעלה עקרבים
ה'תשנ"ב (אדר א') – צה"ל מחסל את עבאס מוסאווי, מזכ"ל החזבאללה, לאחריו יתמנה לתפקיד חסן נסראללה
ה'תשנ"ב (אדר ב') – הפיגוע בשגרירות ישראל בארגנטינה: 22 הרוגים ו-252 פצועים בפיצוץ מכונית תופת מול שגרירות ישראל בבואנוס איירס, על ידי ארגון הג'יהאד האיסלאמי
ה'תשנ"ו – 20 הרוגים בפיגוע התאבדות של חמאס באוטובוס מספר 18 בירושלים
ה'תשס"א – אריאל שרון מציג את ממשלתו בפני הכנסת, ומתחיל לכהן כראש ממשלת ישראל
ה'תשע"ה – נאום בנימין נתניהו בקונגרס
נולדו

ה'ר"ל – אליהו בחור בלשן עברי וחוקר המסורה בתקופת הרנסאנס, ומראשוני הכותבים ספרות ביידיש (נפטר ה'ש"ט)
ה' תרמ"ד - הרב ד"ר אברהם יעקב מרק רב אוסטרי ורומני כיהן כרב הראשי של צ'רנוביץ ויהודי בוקובינה (נפטר י"ג בתמוז ה'תש"א)
ה'תרס"ג – הרב יוסף דוב הלוי סולובייצ'יק (מבוסטון) (נפטר ה'תשנ"ג)
ה'תרצ"ט – אדיר זיק, שדרן רדיו ועיתונאי ישראלי (נפטר ה'תשס"ה)
ה'תש"ט – זאב בילסקי, ראש עיריית רעננה וחבר הכנסת
ה'תשי"ב – עמיר פרץ, יו"ר מפלגת העבודה, שר הביטחון ושר הכלכלה
ה'תשי"ט (אדר ב') – אברהם פריד, זמר חסידי אמריקאי
ה'תשכ"ו – עדי גורדון, כדורסלן ישראלי
ה'תשכ"ז – אבי גבאי, שר להגנת הסביבה ויו"ר מפלגת העבודה
ה'תשל"ג (אדר א') – ליאון רוזנברג, שחקן ישראלי
ה'תשל"ז – יוני שלמה, זמר חסידי צרפתי-ישראלי
ה'תשל"ט – קרן פלס, זמרת ישראלית
נפטרו

ה'שע"ב (אדר ב') – רבי יעקב קאשטרו (מהריק"ש), מגדולי הפוסקים ביהדות מצרים, ומחבר "ערך לחם" על השולחן ערוך.
ה'תרכ"ב (אדר ב') – רבי וידאל קואינקה, מקובל, מחכמי ישיבת המקובלים בית אל (נולד ה'תקנ"ה)
ה'תר"ע (אדר א') – רבי אברהם בורנשטיין, האדמו"ר מסוכטשוב בעל ה'אבני נזר'
ה'תרע"ט – הרב אלתר טפליקר, רבי משה יהושע בזשיליאנסקי
ה'תש"ד – עמנואל רינגלבלום, היסטוריון ופוליטיקאי יהודי-פולני (נולד ה'תרס"א)
ה'תשט"ו (אדר א') – רבי ישעיהו חשין, מרבני היישוב הישן בירושלים.
ה'תשי"ז (אדר ב') – ישראל קסטנר, חבר ועד ההצלה בבודפשט בזמן השואה (נולד ה'תרס"ו)
ה'תשל"ז – הרב יוסף אדלר, הרב מטורדה וחבר מועצת גדולי התורה
ה'תשל"ח (אדר ב') – יצחק הירשברג, מורה ומתרגם ישראלי (נולד ה'תרס"ז)
ה'תש"ם – יגאל אלון, מפקד הפלמ"ח, מראשי תנועת העבודה, ראש ממשלת ישראל בפועל, חבר הכנסת ושר בממשלות ישראל (נולד ה'תרע"ט)
ה'תשנ"ח – הרב חיים דוד הלוי, הרב הראשי לתל אביב-יפו (נולד תרפ"ד)
ה'תשנ"ט – ארז גרשטיין, מפקד חטיבת גולני ויחידת הקישור ללבנון (נולד ה'תש"ך)
ה'תשס"ה (אדר ב') – רבי נפתלי צבי הלברשטאם, האדמו"ר מבאבוב
התשע"ד (אדר ב') – מאיר הר ציון, לוחם קומנדו ישראלי
ה'תשפ"ג – פרופסור שלום רוזנברג, פילוסוף והוגה דעות, חוקר פילוסופיה יהודית והפילוסופיה של הדת
י"א באדר – י"ג באדר
אדר
הערות שוליים

↑  בלוח העברי הקבוע אינו חל לעולם בימים אלה.
יצחק שדה ויגאל אלון כאלופי צה"ל
תשעה באב

ערך זה עוסק ביום תענית. אם התכוונתם ליום בשנה העברית, ראו .
| --- | --- |

 סוג:  צום
 מועד
 תאריך:  ט' באב  ה'תשפ"ה  יום ראשון 3 באוגוסט 2025
 
חורבן בית המקדש בציורו של פרנצ'סקו אייץ (ונציה, 1867)
יהודים מתפללים בבית הכנסת בליל תשעה באב. צייר: מאוריצי טרמבץ'. אוסף התצלומים, הספרייה הלאומית.
תִּשְׁעָה בְּאָב הוא יום תענית מדרבנן ושיא תקופת האבלות של ימי בין המצרים. תענית זאת היא החמורה מבין ארבע התעניות על חורבן בית המקדש, ומתאבלים בה על אסונות שונים שאירעו לעם היהודי לאורך הדורות, בדגש על אסונות שהתחוללו סמוך ליום ט' באב. האירועים שהתחוללו, לפי המסורת, ביום זה, גרמו לגלות עם ישראל בתקופות שונות ולבסוף הובילו לגלות בת כאלפיים שנה.
תענית זו, בשונה משאר התעניות שמדרבנן, נמשכת משקיעת החמה ביום שלפניו ועד צאת הכוכבים למחרת, וכוללת את כל חמשת העינויים הנהוגים ביום הכיפורים. בנוסף, כוללת התענית מנהגי אבלות מיוחדים, כמו ישיבה על הרצפה ואיסור על לימוד תורה. עם תחילת התענית נהוג לקרוא בציבור את מגילת איכה, ולאורך היום לומר קינות על חורבן הבית ואסונות אחרים. במקרה שט' באב חל בשבת (כ־28% מהשנים), התענית נדחית מפניה לי' באב ומתחילה משקיעת החמה לקראת מוצאי שבת.
לפי המסורת, לאחר ביאת המשיח ובניית בית המקדש השלישי, יהפוך תשעה באב ליום של חג ושמחה, כשאר הצומות על החורבן. בתלמוד הירושלמי נאמר כי מלך המשיח נולד בתשעה באב.
אזכורים בתנ"ך

הצום מוזכר שלוש פעמים בספר זכריה:
המונח "צום החמישי" מתייחס לחודש החמישי במניין החודשים המתחיל מניסן, הוא חודש אב.
צרות תשעה באב > על פי חז"ל

הרקע לקביעת תענית בתשעה באב ודיני התענית מתוארים במשנה:
חֲמִשָּׁה דְּבָרִים אֵרְעוּ אֶת אֲבוֹתֵינוּ בְּשִׁבְעָה עָשָׂר בְּתַמּוּז, וַחֲמִשָּׁה בְּתִשְׁעָה בְּאָב...

בְּתִשְׁעָה בְּאָב נִגְזַר עַל אֲבוֹתֵינוּ שֶׁלֹּא יִכָּנְסוּ לָאָרֶץ,

וְחָרַב הַבַּיִת בָּרִאשׁוֹנָה,

וּבַשְּׁנִיָּה,

וְנִלְכְּדָה בֵּיתָר,

וְנֶחְרְשָׁה הָעִיר.
נגזר שלא ייכנסו לארץ: על פי מסכת תענית, האירוע הראשון היה הגזירה על דור המדבר שלא יכנסו לארץ ישראל בגלל חטא המרגלים. המדרש קושר חטא זה שהתקיים בליל תשעה באב לצרות לאומיות שאירעו דורות לאחר מכן: ”אתם בכיתם בכיה של חנם ואני קובע לכם בכיה לדורות” (תלמוד בבלי, מסכת תענית, דף כ"ט, עמוד א').
חרב הבית בראשונה: בית המקדש הראשון נחרב בשנת ג'של"ח (422 לפנה"ס) לפי המסורת היהודית או בשנת ג'קע"ה (586 לפנה"ס) לפי הכרונולוגיה ההיסטורית, בידי צבאו של נבוכדנצר השני, מלך בבל.
חרב הבית בשנייה: בית המקדש השני נחרב בתקופת המרד הגדול, בשנת ג'תת"ל (70 לספירה), בידי הצבא הרומי ובראשו המצביא טיטוס.
נלכדה ביתר: שתי הצרות האחרונות התרחשו בימי מרד בר כוכבא, תחת שלטון האימפריה הרומית במאה ה־2 לספירה. בהסברו של הרמב"ם:
ונלכדה עיר גדולה ובית תור היה שמה והיו בה אלפים ורבבות מישראל. והיה להם מלך גדול ודימו כל ישראל וגדולי החכמים שהוא המלך המשיח. ונפל ביד גויים ונהרגו כולם, והייתה צרה גדולה כמו חורבן המקדש.
נחרשה העיר: על אירוע זה כותב הרמב"ם: ”...ובו ביום המוכן לפורענות, חרש טורנוסרופוס הרשע ממלכי אדום את ההיכל ואת סביביו, לקיים "צִיּוֹן שָׂדֶה תֵחָרֵשׁ".” החוקרים טענו שאדמת ירושלים נחרשה לקראת הקמתה של עיר אלילית בשם איליה קפיטולינה על חורבותיה. רבי יצחק אייזיק הלוי חולק על זיהוי זה וטוען שחרישת העיר הייתה מספר שנים לאחר חורבן בית המקדש השני כסימן לכך שירושלים לא תבנה עוד.
צרות תשעה באב > אירועים מאוחרים

לאורך ההיסטוריה היהודית התרחשו אירועים טרגיים נוספים בתשעה באב. בדומה לחורבן בתי המקדש, שהאירועים שהובילו אליהם החלו לפני תשעה באב עצמו ונמשכו לאחריו וכן בשל החשש מסכנה, מנהגי האבלות מתחילים בהדרגה לפני תשעה באב ונמשכים לתוך עשרה באב. לאורך השנים גם אירועים שקרו בסמוך ליום עצמו נתפסו כחלק מהצרות של תשעה באב. בין האירועים המאוחרים:
גירוש יהודי אנגליה – בט' באב ה'ן' (18 ביולי 1290) הורה אדוארד הראשון מלך אנגליה לגרש את כל היהודים מארצו עד היום הראשון בחודש נובמבר 1290, וכי אלה שיישארו בה אחרי תאריך זה יוצאו להורג.
גירוש צרפת הגדול – בי' באב ה'ס"ו (22 ביולי 1306) גזר פיליפ הרביעי על כל היהודים לעזוב את צרפת בתוך חודש.
גירוש ספרד – בליל ח' באב ה'רנ"ב (31 ביולי 1492) הסתיימו ארבעת החודשים שניתנו ליהודים כדי לעזוב את ספרד.
פרוץ מלחמת העולם הראשונה – בט' באב ה'תרע"ד (1 באוגוסט 1914) הכריזה הקיסרות הגרמנית מלחמה על האימפריה הרוסית, שבה חיו אז כמחצית מיהודי העולם, זאת לאחר שיומיים קודם לכן (ז' באב) הכריזה רוסיה מלחמה על האימפריה האוסטרו-הונגרית.
אישור השמדת יהודי אירופה – בט' באב ה'תש"א (2 באוגוסט 1941) קיבל מפקד האס אס היינריך הימלר את מכתבו של הרמן גרינג (מיום ז' באב) בדבר אישור המפלגה הנאצית לפתרון הסופי לשאלת היהודים ובקשתו לקבל תוכניות ביצוע מפורטות בהקדם.
גירושים של יהודים בתקופת השואה – בב' באב ה'תש"ב (16 ביולי 1942) כלא משטר וישי 13,000 מיהודי פריז בתנאים איומים, ובז' באב גירשם למחנות ריכוז. למחרת, בח' באב, החלה האקציה הגדולה מגטו ורשה אל מחנה ההשמדה טרבלינקה.
צרות תשעה באב > בקינות לתשעה באב

בכמה קינות לתשעה באב, לפי מנהגי העדות השונים, המקוננים מסבירים שרצוי שלא להוסיף "ימי צער", ולכן ביום זה בוכים על כל האסונות שקרו בעקבות החורבן והגלות, ובפרט על אסונות שהתחוללו בסביבת זמן זה.
בנוסחי מנהג האשכנזים צורפו קינות על סיפור עשרת הרוגי מלכות, על הריגת יהודי שפירא ורמיזא ומגנצא במסעי הצלב, על שריפת התלמוד, ומאוחר יותר על פרעות ת"ח ות"ט. בנוסחי מנהג הספרדים ועדות המזרח צורפו קינות על סיפור חנה ושבעת בניה, על גירוש ספרד, וכן קינות מקומיות על פרעות שאירעו במקומם.
כיום מקובל בקהילות רבות לומר קינות על השואה בתשעה באב.
בעקבות ביצוע תוכנית ההתנתקות, שהחל במוצאי תשעה באב, חוברו קינות מתאימות, בין השאר על-ידי הרב משה ביגל, הרב שלום דב וולפא, הרב יהושע בוך, הרב גבריאל קדוש, הרב יואל אליצור, נעם ארנון ועוד. לעומתם, הרב חיים נבון והרב יובל שרלו התבטאו נגד מנהג זה.
בתשעה באב תשפ"ד, יש שקראו להוסיף קינה על טבח שבעה באוקטובר. קינה מאת יגל הרוש על טבח בארי הופצה בכלי התקשורת.
מועד התענית > בתקופת גלות בבל ובית שני

קיומו של צום בחודש אב לאחר חורבן בית המקדש הראשון מוזכר כבר בספר זכריה, שזמנו מתוארך לסוף תקופת גלות בבל ותחילת ימי בית המקדש השני, אך ללא ציון היום בחודש. ההנחה היא שהצום התקיים בתשעה באב או בסמוך לו, בהתאם לתארוך יום חורבן בית המקדש הראשון לז' באב בספר מלכים ולי' באב בספר ירמיהו.
בספר זכריה מתוארת משלחת מבבל שנשלחה אל כהנים ונביאים בארץ ישראל עם שאלה לגבי עצם התענית בחודש אב, לאור המגמה של שיבת ציון ובניית בית המקדש השני: ”הַאֶבְכֶּה בַּחֹדֶשׁ הַחֲמִשִׁי, הִנָּזֵר כַּאֲשֶׁר עָשִׂיתִי זֶה כַּמֶּה שָׁנִים?” (זכריה, ז', ג') התשובה למשלחת היא סדרת נבואות ארוכה הכוללת דברי מוסר על חשיבות תיקון המעשים הרעים העולה בהרבה על חשיבות הצום, ונבואות נחמה על בניין ירושלים ויהודה. בסיום מופיעה נבואה על הפיכת הצומות לימי שמחה: ”כֹּה אָמַר ה' צְבָאוֹת: צוֹם הָרְבִיעִי וְצוֹם הַחֲמִישִׁי וְצוֹם הַשְּׁבִיעִי וְצוֹם הָעֲשִׂירִי יִהְיֶה לְבֵית יְהוּדָה לְשָׂשׂוֹן וּלְשִׂמְחָה וּלְמֹעֲדִים טוֹבִים, וְהָאֱמֶת וְהַשָּׁלוֹם אֱהָבוּ.” (זכריה, ח', י"ט)
הדעות חלוקות בשאלה האם צום התקיים בשנות קיומו של בית המקדש השני. בתקופה זו מוזכר התאריך תשעה באב בהקשר של יום קורבן עצים, אשר נחשב יום שמחה, ומאוחר יותר נדחה לט"ו באב מסיבות שונות. יש שכתבו שקרבן העצים נקבע ליום זה בכוונה, על מנת לקיים את נבואת זכריה על הפיכת ימי צום לימי שמחה. הרמב"ם כותב בפירוש המשנה כי צום התקיים גם בזמן שבית המקדש השני עמד על תילו, אך רבים חלקו על דעה זו. יש שהסבירו כי גם לשיטת הרמב"ם לא היה צום קבוע בתקופת בית שני, אלא קיום הצום היה תלוי בנסיבות המדיניות, כפי שמופיע בגמרא בשמו של רב פפא: כאשר הייתה עצמאות לישראל לא נהג הצום, וכאשר אבדה העצמאות נהג הצום.
מועד התענית > קביעת יום התענית

עם חורבן בית שני חידש רבי עקיבא את התעניות לזכר החורבן בקוותו כי יביאו להקמת הבית השלישי, כפי שהצומות לאחר חורבן בית ראשון הביאו להקמת הבית השני.
במשנה במסכת תענית, שנערכה בתקופה שלאחר מרד בר כוכבא וחורבן בית המקדש השני, מוזכר לראשונה תאריך מדויק לצום המתקיים בחודש אב. התלמוד הבבלי מביא ברייתא המסבירה כיצד הוחלט על תשעה באב כיום חורבן בית המקדש הראשון, לאור המקורות הסותרים המציינים את התאריך ז' באב בספר מלכים לעומת י' באב בספר ירמיהו:
בשבעה נכנסו נכרים להיכל.

ואכלו וקלקלו בו שביעי, שמיני.

ותשיעי, סמוך לחשכה, הציתו בו את האור.

והיה דולק והולך כל היום כולו.
בניגוד להלכה שנקבעה, לדעת רבי יוחנן ראוי היה לקבוע את התענית בעשרה באב, "מפני שרובו של היכל בו נשרף". חכמים שחלקו עליו העדיפו לקבוע תענית ביום הצתת האש שהחריבה את בית המקדש, ולא ביום שבו נחרב בפועל. עם זאת, מנהגי אבלות מצומצמים נקבעו ליום י' באב. לאחר בירור ימי חורבן הבית הראשון, שאלו מניין ידוע שגם חורבן הבית השני אירע בימים אלה, וענו: ”מגלגלין זכות ליום זכאי וחובה ליום חייב” (שם).
מועד התענית > יום הצום בלוח העברי

על פי סדרו של הלוח העברי הקבוע, ט' באב חל תמיד באותו יום בשבוע שבו חל יום ראשון של פסח שלפניו, ועל כן הוא יחול רק בימים ראשון, שלישי, חמישי או שבת (כאשר חל תשעה באב בשבת, הוא נדחה ליום ראשון). צום תשעה באב נמשך משקיעת החמה של היום שלפניו ועד צאת הכוכבים בסופו, כלומר כ־24 שעות וחצי. מאחר שצום זה הוא מדרבנן ולא מהתורה, אין בו חובת תוספת לעיקר היום, בניגוד לשבת ויום כיפור הקבועים מהתורה, ולהם תוספת שבת ותוספת יום כיפור עוד טרם שקיעת החמה.
הלכות תשעה באב > ערב תשעה באב

ימי בין המצרים הם שלושת השבועות שמתחילים בתענית שבעה עשר בתמוז וממשיך בשבת חזון ומסתיימים בתשעה באב. במהלך תקופה זו נוהגים דיני אבלות שונים, שחומרתם משתנה בין מנהגי העדות והקהילות השונות ועולה ככל שקרב תשעה באב, החל מי"ז בתמוז, ראש חודש אב, השבוע שחל בו תשעה באב, ערב תשעה באב ולבסוף תשעה באב עצמו.
שבת שחל תשעה באב להיות בתוכה, אסור מלספר ומלכבס, ובחמישי מותרין מפני כבוד השבת.

ערב תשעה באב לא יאכל אדם שני תבשילין, לא יאכל בשר ולא ישתה יין.
הלכות תשעה באב > ערב תשעה באב > דיני סעודה מפסקת

חז"ל אסרו לאכול בשר ולשתות יין בסעודה המפסקת (סעודה הנערכת סמוך לתחילת הצום) בערב תשעה באב. ברוב עדות ישראל נהגו להחמיר ולא לאכול בשר או לשתות יין כבר מראש חודש אב (מנהג האשכנזים וחלק מהספרדים) או בשבוע בו חל תשעה באב (מנהג חלק מהספרדים). התימנים נמנעים מבשר ויין רק בסעודה המפסקת, כמו שכתוב במשנה.
בסעודה המפסקת אסור לאכול יותר מתבשיל אחד, וישנן דעות שונות להגדרת תבשיל בעניין זה. כמו כן יש להימנע מאכילה בקבוצה של שלושה אנשים ויותר ביחד, על מנת שלא להתחייב בזימון בברכת המזון. ישנם רבים הנוהגים לאכול ביצה קשה בסעודה זו, ולשים עליה אפר – כמנהג אבלים. הביצה נחשבת כתבשיל, לפיכך הנוהגים מנהג זה אינם אוכלים תבשיל נוסף בסעודה. אחרים נוהגים לאכול אורז עם עדשים, הן משום צורתם העגולה של העדשים המסמלת את מעגל החיים, והן משום שעדשים נחשבים למאכל אבלים. רבים נוהגים לאכול סעודה רגילה זמן מה לפני תחילת הצום, ומאוחר יותר, דקות לפני כניסת הצום, לאכול סעודה מפסקת סמלית לפי דיניה.
בשנה שבה חל תשעה באב במוצאי שבת (בין אם ט' באב חל ביום ראשון, ובין אם חל ביום השבת והצום נדחה למוצאי שבת), הסעודה המפסקת היא למעשה סעודה שלישית של שבת, ולכן מותר לאכול ללא כל ההגבלות הללו ואוכל "אפילו כסעודת שלמה בשעתו" - כלשון הגמרא, היות שאין נוהגים מנהגי אבלות בשבת.
הלכות תשעה באב > חמשת העינויים

מאחר שתשעה באב הוא החמור מכל צומות האבל, חלים בו חמשת העינויים הנוהגים ביום הכיפורים, אף על פי שיום כיפור נוהג מדאורייתא ותשעה באב מדרבנן. האיסורים אומנם זהים בפועל, אך מהותם שונה בתכלית: בעוד שביום כיפור חלים העינויים משום קדושת היום וההתעלות הרוחנית המאפיינת את היום הקדוש, בתשעה באב מבטאים העינויים תחושת יגון וצער על גלות השכינה. שוני זה בא לידי ביטוי במימרה החסידית:
שני ימים יש בשנה שהאיסור לאכול בהם מיותר – תשעה באב ויום כיפור. בתשעה באב – מי יכול לאכול? וביום כיפור – מי רוצה לאכול?
חמשת האיסורים כוללים הימנעות מהדברים הבאים:
אכילה ושתייה – אסורה כל אכילה ושתייה. חולים פטורים מאיסור זה אך מצופה מהם ש"לא להתענג במאכל ובמשתה". יולדת (ב־30 ימים הראשונים לאחר לידה) פטורה מהצום, ונחלקו הדעות האם היא רשאית לצום כאשר מרגישה את עצמה כשירה לכך. מעוברות ומניקות חייבות בצום, אולם אם הן סובלות מחולשה נחשבות כחולות ואינן חייבות לצום, וכן אם על ידי התענית תיפסק משמעותית אפשרות ההנקה.
רחיצה – רחיצה לשם הנאה אסורה, בין במים חמים ובין במים קרים. אולם מותר לשטוף ידיים כדי להסיר מהן לכלוך, וכן נוטלים ידיים שחרית ואחרי עשית צרכיו עד פרקי האצבעות, וכן מותר מעבר במים להולך בדרך להקביל פני רבו, כאשר אין לו אפשרות אחרת.
סיכה – משיחת הגוף בתכשירים לטיפוח או הנאה. סיכה לצורך רפואי מותרת.
נעילת הסנדל – נעילת נעליים העשויות מעור. יש מחמירים ולא נועלים שום נעל נוחה גם שאינה מעור.
תשמיש המיטה – קיום יחסי אישות. ישנן דעות לפיהן בלילה גם נוהגים כל דיני הרחקות.
הלכות תשעה באב > איסורים נוספים

מאחר שמהותו של תשעה באב היא האבלות על החורבן, חלים בו מנהגי אבלות נוספים:
נמנעים מישיבה על כיסא הגבוה משלושה טפחים (אך רק עד חצות היום).
יש הנמנעים מהרחה של מיני בשמים.
ממעיטים באמצעי הנוחות בשינה, כמו הפחתת מספר הכריות או שינה על מזרן המונח על הרצפה ולא על מיטה.
הלכות תשעה באב > איסורים נוספים > איסור לימוד תורה

לימוד תורה נחשב ביהדות כפעילות משמחת, כדברי תהלים: ”פִּקּוּדֵי ה' יְשָׁרִים, מְשַׂמְּחֵי לֵב”. לפיכך לימוד תורה אסור בתשעה באב, שהוא יום אבלות. למרות האיסור, ספרים רבים הקשורים בחורבן מותרים בלמידה כל עוד היא נערכת בצורה שטחית וללא עיון. במסגרת זו ניתן ללמוד כתובים העוסקים בפורענות עם ישראל, כגון:
תנ"ך: סיפור החורבן והגלות בספר מלכים ב' (פרקים כ"ד–כ"ה), חלקי הפורענות שבספר ירמיה (פרקים ל"ו–מ"ג), מגילת איכה (כולל איכה רבה ומדרש ילקוט שמעוני על איכה) וספר איוב.
תושב"ע: אגדות החורבן במסכת גיטין (דפים נ"ה ב' עד נ"ח א', עם פירושים (כולל פירוש המהר"ל)), תיאור האירועים שהובילו לצומות במסכת תענית (דף כ"ו), אגדות החורבן שבתלמוד ירושלמי ומקורות אחרים בגמרא העוסקים בחורבן.
הלכות היום: מותר ללמוד הלכות תשעה באב (אורח חיים תקמ"ט-תקס"א).
ענייני אבלות: מותר בתשעה באב ללמוד גם ענייני אבלות יחיד ובהם את הפרק השלישי במסכת מועד קטן ('ואלו מגלחים') העוסק בדיני אבלות וכן הלכות קריעה ואבלות (יורה דעה, סימנים ש"מ–ת"ג).
רבים מהפוסקים מתירים ללמוד גם מוסר, אף על פי שיש בו פסוקים. בנוסף לכך נהגו רבים לקרוא בתשעה באב ספרים כלליים המתארים את צרותיו של עם ישראל בגלות. בין הספרים הללו מצויים בין היתר: ספר מלחמת היהודים שחובר בידי יוסף בן מתתיהו, חלקים מספר האגדה, ספרי היסטוריה של עם ישראל בזמן הגלות וספרות השואה.
לדעת חלק מהפוסקים, החל מחצות היום בערב תשעה באב, יש ללמוד רק דברים שמותרים ללמוד בתשעה באב, ויש מתירים ללמוד עד כניסת הצום בערב.
הלכות תשעה באב > איסורים נוספים > עשיית מלאכה

הגדרת מלאכה לעניין זה היא עבודה או עיסוק ממושך בדבר המסיח דעת מן האבלות, ואינה זהה להגדרת מלאכה לעניין שבת.
עבודה בתשעה באב תלויה במנהג המקום: במקום בו נהגו שלא לעשות מלאכה – אסור לעבוד, ובמקום בו נהגו לעשות מלאכה – הדבר מותר. חז"ל המליצו להימנע מעשיית מלאכה, ואמרו שהעושה מלאכה ביום זה אינו רואה בה סימן ברכה, מכיוון שהדבר מסיח את הדעת מהאבלות. בימינו נהוג שלא לעשות מלאכה לפחות עד חצות היום; לאחר חצות היום הדבר מותר אבל ממעטים.
תלמידי חכמים אסורים לעשות מלאכה בכל מקום.
הלכות תשעה באב > איסורים נוספים > שאלת שלום

על פי התוספתא, ה"חברים" כלומר תלמידי חכמים אינם שואלים בשלום חבריהם בתשעה באב, אך הם משיבים שלום בשפה רפה ובכובד ראש ל"הדיוטות" שאינם יודעים הלכה זו.
הלכות תשעה באב > לאחר חצות היום והלאה

נהוג להקל במנהגי אבלות רבים לאחר חצות היום. בחלק מקהילות צפון אפריקה נוהגים אף לעסוק לאחר חצות היום בסידור וניקוי הבית ואפילו בסיוד. מנהג זה מבטא הכנה לביאת המשיח, שצריך לבוא לפי האגדה בתשעה באב.
עם זאת, על פי המדרש רוב שרפת בית המקדש אירעה בי' באב, ועל כן ישנו מנהג להמשיך חלק ממנהגי האבלות גם בי' באב. גדריו המדויקים של מנהג זה שנויים במחלוקת. בתלמוד הירושלמי מובא כי אמוראים שונים נהגו לצום יומיים או עד בוקר עשרה באב. כאשר ט' באב חל בשבת ונדחה ליום א', שבפועל מוצאי תשעה באב הוא י"א באב, נוהגים לצמצם במנהגי האבלות שלאחר הצום.
הלכות תשעה באב > תשעה באב שחל בשבת

כאשר חל תשעה באב בשבת, מנהגי האבלות נדחים ליום ראשון, עשרה באב. בשבת עצמה אין נוהגים דיני האבלות, אף שהיא חלה ביום ט' באב, ומותר לאכול אף בסעודה שלישית (הבאה במקום סעודה המפסקת) בשר ויין.
עם זאת, נחלקו הפוסקים לגבי לימוד תורה: לדעת הקיצור שולחן ערוך אסור ללמוד בכל השבת דברים שאינם קשורים לחורבן הבית, ולדעת המשנה ברורה, סימן תקנ"ג מותר ללמוד כל השבת דברים שאינם קשורים לחורבן הבית, ואסור רק מחצות יום השבת ואילך.
מחלוקת אחרת היא לגבי איסור תשמיש המיטה בליל שבת.
כאשר התענית נדחית ליום ראשון, יש בה קולות מסוימות: מעוברות ומניקות שהן חלשות מותרות לאכול ולשתות; 'בעל ברית', כלומר הורי התינוק הנימול, המוהל והסנדק – אינם משלימים תעניתם אלא אוכלים לאחר המנחה. ועושים הבדלה לפני שאוכלים כמו שכולם מבדילים על היין בצאת הצום.
סדר ומנהגי התפילה > שינויים בסדרי ישיבה בבית הכנסת

בקהילות רבות נהוג שלא יושבים על הספסלים אלא יושבים על הארץ. בקהילות הספרדים במערב אירופה נהוג אמנם לשבת על ספסלים אך אין יושבים במקום הקבוע. נהוג להסיר את הפרוכות מן ההיכל או ארון הקודש וכן נוהגים לעמעם את התאורה בבית הכנסת ולהשאיר רק מעט אור או להדליק נרות.
לאחר חצות היום נהוג להקל במנהג זה, ולהתיר ישיבה על כיסא ולא על הריצפה.
סדר ומנהגי התפילה > תפילת ערבית ליל תשעה באב

בקהילות ספרדיות מסוימות נהוג לקרוא לפני תפילת ערבית מספר קינות שהיו נאמרות בעבר בשבתות בין המצרים, מנהג שבוטל בשל האיסור לומר קינה בשבת. בכל הקהילות הספרדיות, וגם אצל יהודי תימן, אומרים את מזמור קל"ז ("על נהרות בבל"). יהודי תימן אף מוסיפים את מזמור ע"ט. בחלק מקהילות הספרדים קוראים לאחר מזמור קל"ז את הקינה "אוי כי ירד אש מן השמים לירושלים". לאחר מכן, בקהילות רבות אומרים את שירת האזינו, את "בצר לך", ואת "כי אל רחום". מנהג קדום אצל יהודי ארם צובא הוא לקרוא את מגילת איכה לאחר שירת האזינו ולפני תפילת ערבית, ולא אחרי תפילת העמידה כמו ברוב העדות. בקהילות אשכנז לא נהגו להוסיף כלל קטעים קודם תפילת ערבית.
בחלק מנוסחי התפילה, מוסיפים בתפילת שמונה עשרה של ערבית את תפילת עננו, ובחלק מן הקהילות מוסיפים גם את תפילת נחם. אשכנזים אומרים "עננו" רק במנחה. לאחר תפילת העמידה אומר החזן קדיש. בקצת קהילות אומר חצי קדיש, ובקצת קהילות אומר קדיש תתקבל, ובקצת קהילות אומרים "קדיש תתקבל בלא תתקבל". לאחר מכן עדות המזרח מקוננים בפיוט "למי אבכה וכף אכה".
סדר ומנהגי התפילה > תפילת ערבית ליל תשעה באב > תשעה באב שחל במוצאי שבת

אם תשעה באב חל במוצאי שבת, מבדילים באמירה בלבד ("ברוך המבדיל בין קודש לחול"), ללא ברכה וללא יין ובשמים. בתפילת העמידה מבדילים באמירת אתה חוננתנו בברכת "חונן הדעת", כמו בכל מוצאי שבת, אך אין אומרים "שובה ה' עד מתי" ו"ויהי נעם" הנאמרים בסוף תפילת ערבית של מוצאי שבת. לאחר אמירת קדיש בסוף תפילת העמידה, מברכים ברכת בורא מאורי האש על נר הבדלה.
במוצאי צום תשעה באב משלימים את ההבדלה עם ברכת היין וברכת ההבדלה, אך ללא בשמים, ורק לאחר מכן מותר לאכול.
סדר ומנהגי התפילה > תפילת ערבית ליל תשעה באב > מגילת איכה

לאחר תפילת העמידה, נהגו לקרוא את מגילת איכה. במרבית הקהילות קוראים את המגילה ללא ברכה, אמנם בהרבה קהילות בני אשכנז נהוג לברך לפניה הקריאה "על מקרא מגילה", על פי דעת הגר"א, ובתנאי שהיא כתובה על מגילה מקלף.
ישנן קהילות בהן הקהל קורא את המגילה בשקט, כל אחד לעצמו, והחזן לא מגביה קולו.
לאחר המגילה נהוג לומר קינות נוספות. בתום אמירת הקינות נהוג לומר קדושה דסידרא (למעט מנהג תימן הבלדי) אך מתחילים מ"ואתה קדוש" (כמו בבית האבל) ואין אומרים את הפסוק "ואני זאת בריתי". לאחר מכן אומרים קדיש בלי המילים "תתקבל (צלותנא ובעותנא עם) צלותהון ובעותהון דכל (בית) ישראל..." בניגוד לשאר ימות השנה אך יש נוהגים בכל זאת לומר תתקבל. אצל הספרדים נהוג לומר קדיש מורחב עם הוספה של קטעים מסוימים, קדיש הנאמר גם בסיום מסכת ובעת ההלוויה, כאשר במקום "תתקבל" אומרים "תתכלי חרבא וכפנא ומותנא ומרעין בישין, יעדה מננא ומנכון ומעל עמיה ישראל ואמרו אמן" (תרגום: יכלו החרב והרעב והמגפה והמחלות הרעות. יסיר (השם) מאיתנו, ומכם ומעל עמו ישראל. ואמרו: "אמן!")
אצל הספרדים ובעוד קהילות נהוג להכריז את מספר השנים לחורבן בית המקדש השני. לפני הכרזה זו נהוג לכבות כמעט את כל הנרות בבית הכנסת ולהשאיר רק נר בודד דלוק.
בזמן אמירת מגילת איכה והקינות, היה מנהג באשכנז (במאה ה־17) שהנערים זרקו אבנים וצרורות זה על זה, מאוחר יותר ידוע על מנהג נוסף שזרקו 'חרולים' (פרחי לכיד הנחלים) זה על זה, החרולים הסתבכו בשערות הראש והזקן וכדי להפטר מהם היה צורך לתלוש מעט מהשערות. פוסקים רבים התנגדו למנהג זה, שהפך לשעשוע.