stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אדית געתון
ביוגרפיה > רומניה

בתם היחידה של יעקב וטוני מרדינגר, ילידת צ'רנוביץ, בוקובינה. בשל מאורעות אנטישמיים בגיל שמונה עברה עם משפחתה לבוקרשט שם דודה ניהל עסק מצליח למכירת מכונות דפוס לעיתונים, בו השתלבה המשפחה. בכיתה ט' סולקה מבית הספר התיכון בו למדה בשל חוקי הגזע נגד היהודים והיא המשיכה ללמוד במסגרת יהודית פרטית שם השלימה את לימודיה בהצלחה בשנת 1943.
באותה העת בבוקרשט יוסדו שלושה מוסדות על-תיכוניים על ידי אנשי רוח יהודים: "מכללת אונסקו", "פוליטיכניקה ברקוביץ" ו"מכללת אבסון", שקיבלו אליהם את תלמידי העיר שגורשו ממערכת ההשכלה הגבוהה. געתון התקבלה ללמודי רפואה והוסמכה במכללה (קולג'יו) תחת ניהולו של פרופסור ארנסט אבסון ואת לימודיה השלימה אחר כך במכון (בית הספר) לרפואה ורוקחות של בוקרשט, תלמידתם של זוכה פרס נובל פרופסור ג'ורג'ה אמיל פאלאדה, ושל חבר הסנט הרומני, הווירולוג ויועץ לארגון הבריאות העולמי הפרופסור ניקולאיה קאז'אל. בשנת 1950 סיימה בהצטיינות לימודי רפואת ילדים.
בתום לימודיה התמחתה ברפואת ילדים בבית החולים הכללי בבוקרשט, והחל משנת 1950 עבדה במגוון בתי חולים בעיר. בשנת 1950 עד 1952 עבדה כרופאת ילדים במרכז הפסיכיאטרי לילדים תחת ניהולה של פרופסור פלוריקה בגדזר (ro), לימים שרת הבריאות הראשונה של רומניה. במסגרת עבודתה בבית החולים בדקה את תפקודו, תוצאות המחקר זיכו אותה בתעודת הוקרה מטעם משרד הבריאות הרומני.
בהמשך, במהלך שנות החמישים עבדה בבית החולים ליתומים בבוקרשט "בית הילד" (Casa Copilului) ועל רקע רצונה לעלות למדינת ישראל פוטרה בשנת 1960 מעבודתה ושובצה כרופאת ילדים הרחק ממקום מגוריה. שנה מאוחר יותר, ב-1961 עלתה עם משפחתה לישראל על האוניה "אנוטריה".
נשואה לראדו, מהנדס בתעשייה האווירית בישראל, התגוררו בתל אביב ולהם שני ילדים וארבעה נכדים. בנם הבכור, אריה, מורה בשיטת פלדנקרייז, ובנם הצעיר הוא פרופסור דני געתון, מומחה לרפואת עיניים, למחלת הגלאוקומה ולחץ תוך עיני.
ביוגרפיה > ישראל

כשעלתה לישראל, לאור הצורך ברופאים בתחום הפתולוגיה, הוצע לה להסב את תחום ההתמחות שלה והיא החלה את עבודתה כמומחית לפתולוגית בבית חולים הממשלתי "דונולו" ביפו, שם עבדה במשך כשש שנים.
בשנת 1966 בעלה יצא לשליחות לארבע שנים עם משפתחו לצרפת, והיא עבדה כחוקרת במכון להיסטוכימיה רפואית, בחוג להיסטולוגיה, בפקולטה לרפואה של פריז תחת ניהולו של פרופסור רימונד וגמן. שם למדה חקרה ופיתחה יחד עם קבוצה בינלאומית של חוקרים, את תחום ההיסטוכימיה הרפואית, תחום חדש יחסית בעולם הרפואה באותן השנים.
בין השנים 1967–1970 זכתה במלגה מטעם ממשלת צרפת. בתום תקופת מחקרה בהיסטוכימיה רפואית באוניברסיטה קיבלה תעודת מומחה עם ציון לשבח.
עם חזרתה לישראל בשנת 1970 ייסדה את המעבדה הראשונה להיסטוכימיה רפואית בארץ במסגרת המכון לפתולוגיה תחת ניהולו של פרופסור ברנרד צ'רנובילסקי בבית חולים קפלן ברחובות. ב-1980 הייתה בין מייסדי איגוד הציטולוגיה וההיסטוכמיה בישראל.
בד בבד, בשנת 1970 הצטרפה לסגל ההוראה כמרצה בכירה בחוג לפתולוגיה בפקולטה לרפואה באוניברסיטת תל אביב, שם ייסדה את המוזיאון לפתולוגיה, וכן כיהנה במשך 20 שנה כחברת מערכת כתב העת "ביולוגיה מולקולרית תאית" (Cellular and Molecular Biology). ב-1984 קיבלה געתון מינוי פרופסור חבר באוניברסיטת תל אביב, ובשנת 1987 מונתה לראש החוג לפתולוגיה בפקולטה לרפואה באוניברסיטה, והייתה לאישה הראשונה בתפקיד זה שבו כיהנה עד 1990.בשנים 1977–1992 שימשה מרצה בתוכנית האמריקאית ללימודי רפואה באוניברסיטת תל אביב, ובשנים 1980–1990 הייתה מרצה לפתולוגיה במסגרת החוג לביולוגיה באוניברסיטת בר-אילן.
פרופסור משה וולמן היה שותף לרבים ממחקריה באוניברסיטת תל אביב.
בשנת 1992 פרשה לגמלאות והקדישה חייה לכתיבת ספרי עזר לסטודנטים לרפואה.
מחקר

בשיאה של הקריירה המדעית בתחום הפתולוגיה, המחקר העיקרי שבו עסקה פרופ' געתון התמקד בחקר מחלת טרשת העורקים (אתרוסקלרוזיס).
במסגרת המחקר היא בחנה בעזרת שיטות היסטוכימיות והיסטואימונולוגיות את חשיבות המרכיבים השונים והגורמים השונים של המחלה. בעבודתה המדעית גילתה ומצאה את חשיבותם של המאקרופאגים בשלב שקיעת השומנים בדופן העורקים, הוא השלב הבסיסי של התהוות המחלה. כמו כן זיהתה את חשיבותו הרבה של אנזים האסטרזה החומצית ופעילותו בדופן כלי הדם.
בנוסף התמקדה בתחום מערכת הרבייה הנקבית, הן בהוראת התחום לסטודנטים והן בהיבט המחקרי. במסגרת מחקר זה עסקה באפקטים הורמונליים על גידולים שונים במערכת הרבייה הנקבית בדגש על גידולי השחלות.
נפטרה ב-14 באפריל 2015.
פרסומים נבחרים > ספרים

General Pathology. Gaton E, Gaton DD, Czerikover, Tel Aviv, Israel, 1st Edition, 1984, 397p., 2nd Edition, 1987, 397p.
Specific Pathology. Gaton E, Gaton DD, Czerikover., Tel Aviv, Israel. 1994, 400p, Part I.
Abbreviations in Medicine, English and Hebrew. Gaton DD, Gaton E., Czerikover, Tel Aviv, Israel, 1st Edition, 1996, 256p; 2nd Edition, 1999, 242p.
Specific Pathology II. Gaton E, Gaton DD, Czerikover, Tel Aviv, Israel,1998, 450p.
Specific Pathololgy III. Gaton DD, Gaton E, Czerikover, Tel Aviv, Israel, 2005, 333p.
Crâmpeie din Viață. Edit şi Radu Gaton, Editura Teşu, Romania & Israel, 2017, 249 p.
פרסומים נבחרים > מאמרים ופרסומים מחקריים

Toxic effects of systemic retinoids on meibomian glands. Kremer I, Gaton DD, David M, Gaton E, Shapiro A. Ophthalmic Res. 1994;26(2):124-8.
The pituitary-thyroid axis effects on ocular and orbital tissues: a histological, histochemical, and morphometric study. Gaton DD, Gaton E, Wolman M, Acta Histochem. 1992;92(1):61-6.
Reappraisal of the role of macrophages in the pathogenesis of atherosclerosis. Wolman M, Gaton E, Pathobiology. 1991;59(2):92-5.
Are the effects of thyroid hormone on target organs mediated through lysosomal enzymes? A histochemical study with acid phosphatase. Gaton DD, Gaton E, Wolman M, Cellular Molecular Biology. 1987;33(5):619-24.
Macrophage activation in the prevention or regression of atherosclerosis. Gaton E, Wolman M, Adv Exp Med Biol. 1984;168:15-36.
The effects of varying lengths and powers of CO2 laser pulses transmitted through an optical fiber on atherosclerotic plaques. Eldar M, Battler A, Gal D, Rath S, Rotstein Z, Neufeld HN, Akselrod S, Katzir A, Gaton E, Wolman M, Clinical Cardiology. 1986 Mar;9(3):89-91.
The effect of estrogen and gestagen on the mucus production of human endocervical cells: a histochemical study. Gaton E, Zejdel L, Bernstein D, Glezerman M, Czernobilsky B, Insler V, Fertil Steril. 1982 Nov;38(5):580-5.
Unusual ovarian, tubal and pelvic mesothelial inclusions in patients with endometriosis. Kerner H, Gaton E, Czernobilsky B, Histopathology. 1981 May;5(3):277-83.
Histochemical study on the pathogenesis of chlorocyclizine-induced pulmonary lipidosis. Gaton E, Wolman M, Histochemistry. 1979 Sep;63(2):203-7.
Macrophages and smooth muscle cells in the pathogenesis of atherosclerosis. Wolman M, Gaton E, Harefuah, May 2 1976
The role of smooth muscle cells and hematogenous macrophages in atheroma. Gaton E, Wolman M., J Pathol. October 1977
Editorial: The role of enzyme histochemistry in modern pathology. Gaton E, Harefuah, December 2 1973
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007504056905171  LCCN: no97075944  VIAF: 29142753   WorldCat (עם VIAF): 29142753
אדר (כדורגלן פורטוגזי)

אדרזיטו אנטוניו מסאד לופז (Éderzito António Macedo Lopes), הידוע בכינוי אדר (נולד ב-22 בדצמבר 1987), הוא כדורגלן עבר פורטוגלי ששיחק בעמדת החלוץ. אדר כבש את שער הניצחון בגמר יורו 2016, ובכך סייע לנבחרתו לזכות בתואר הבינלאומי הראשון בתולדותיה.
קריירה > קריירת מועדונים

אדר נולד בגינאה ביסאו, שהייתה מושבה פורטוגלית בעברה, היגר לפורטוגל כילד. בגיל 11 החל לשחק כדורגל בקבוצה המקומית דפורטיבו קולטורל דה אדמיה. החל את הקריירה המקצועית שלו באלוביירה הוספיטל וטוריזנס מהליגה השלישית.
בקיץ 2008 עבר לאקדמיקה דה קוימברה מליגת העל הפורטוגזית, ב-24 באוגוסט ערך את הופעתו הבכורה בקבוצה בהפסד 0–1 לאסטרלה. בסוף העונה הבקיע את שערו הראשון בקבוצה בניצחון 1–3 אסוסיאסו נבל, בעונתו האחרונה בקבוצה זכה בגביע הפורטוגלי.
בקיץ 2012 חתם אדר לארבע שנים בספורטינג בראגה. ב-2 בספטמבר ערך את הופעתו הבכורה בקבוצה בהפסד 0–2 לפאסוס די פריירה הבקיע את שערו הראשון בקבוצה באותו החודש בהפסד 1–4 לריו אבה.
ב-28 ביוני 2015 חתם לשלוש שנים בסוונסי סיטי מהפרמייר ליג. ב-8 באוגוסט ערך את הופעתו הבכורה בקבוצה בתיקו 2-2 נגד צ'לסי. לאחר שלא הבקיע במשך 15 משחקים רצופים הושאל לליל הצרפתית. ב-3 בפברואר 2016 ערך את הופעתו הבכורה בקבוצה בניצחון 0–1 על קן. ב-7 בפברואר הבקיע את שערו הראשון בליל בתיקו 1-1 נגד סטאד רן. ב-24 במאי חתם על חוזה קבוע בקבוצה לאחר שהבקיע 6 שערים וסייע לליל להעפיל לליגה האירופית.
ב-23 באוגוסט 2017 הושאל אדר ללוקומוטיב מוסקבה. ב-5 במאי 2018 הבקיע את שער הניצחון במשחק נגד זניט סנקט פטרבורג והעניק לקבוצתו את אליפות ליגת העל הרוסית בכדורגל, 14 שנה לאחר תואר האליפות הקודם. ביולי 2018 נרכש על ידי לוקומוטיב.
ב-22 בספטמבר 2021 חתם בא-ראיד(אנ') מליגת העל הסעודית.
קריירה > נבחרת פורטוגל

אדר בחר לייצג את נבחרת פורטוגל. הוא זומן לראשונה לנבחרת בספטמבר 2012 לקראת משחק מוקדמות מונדיאל 2014 נגד לוקסמבורג. ארבעה ימים לאחר מכן ב-7 בספטמבר ערך את הופעתו הבכורה בנבחרת בניצחון 0–3 על אזרבייג'ן.
אדר נכלל בסגל למונדיאל 2014 ועלה כמחליף בהפסד 0–4 לגרמניה ותיקו 2-2 נגד ארצות הברית, וסיים עם הנבחרת את הטורניר בשלב הבתים. ב-16 ביוני 2015 הבקיע את שערו הראשון בנבחרת בניצחון 0–1 על איטליה. בטורניר יורו 2016 שיחק בעיקר כמחליף, ואף כבש את השער היחיד במשחק הגמר של הטורניר בדקה ה-109 וסייע לנבחרתו לזכות בתואר ראשון בתולדותיה.
תארים

הגביע הפורטוגלי: 2011/2012
הגביע הפורטוגלי: 2012/2013
אליפות רוסיה: 2017/2018
אליפות אירופה: 2016
הערות שוליים

↑  ‏צפו: אדר כבש בדקה ה-87, לוקומוטיב אלופת רוסיה אחרי 14 שנה, באתר ספורט1, 5 במאי 2018
| נבחרת פורטוגל – מונדיאל 2014 |
| --- | --- | --- |
|  1 אדוארדו •  2 אלווש •  3 פפה •  4 ולוזו •  5 קונטראו •  6 קרבאליו •  7 רונאלדו •  8 מאוטיניו •  9 ה. אלמיידה •  10 וייריניה •   11 אדר •  12 פטריסיו • 13 קושטה •  14 נטו • 15 רפא • 16 מיירלש • 17 נאני • 18 וארלה • 19 א. אלמיידה • 20 אמורים • 21 פריירה • 22 בטו • 23 פושטיגה • מאמן: בנטו |  1 אדוארדו •  2 אלווש •  3 פפה •  4 ולוזו •  5 קונטראו •  6 קרבאליו •  7 רונאלדו •  8 מאוטיניו •  9 ה. אלמיידה •  10 וייריניה •   11 אדר •  12 פטריסיו • 13 קושטה •  14 נטו • 15 רפא • 16 מיירלש • 17 נאני • 18 וארלה • 19 א. אלמיידה • 20 אמורים • 21 פריירה • 22 בטו • 23 פושטיגה • מאמן: בנטו | פורטוגל |
| נבחרת פורטוגל – יורו 2016 (אלופת אירופה) |
| --- | --- | --- |
|  1 פטריסיו •  2 אלווש •  3 פפה •  4 פונטה •  5 גריירו •  6 קרבאליו •  7 רונאלדו •  8 מאוטיניו •  9 אדר •  10 סאנצ'ס •   11 וייריניה •  12 לופש • 13 דנילו •  14 ויליאם • 15 גומש • 16 מריו • 17 נאני • 18 רפא • 19 אליסאו • 20 קווארסמה • 21 סדריק • 22 אדוארדו • 23 אדריאן • מאמן: סנטוש |  1 פטריסיו •  2 אלווש •  3 פפה •  4 פונטה •  5 גריירו •  6 קרבאליו •  7 רונאלדו •  8 מאוטיניו •  9 אדר •  10 סאנצ'ס •   11 וייריניה •  12 לופש • 13 דנילו •  14 ויליאם • 15 גומש • 16 מריו • 17 נאני • 18 רפא • 19 אליסאו • 20 קווארסמה • 21 סדריק • 22 אדוארדו • 23 אדריאן • מאמן: סנטוש | פורטוגל |
אולגה קולינה

| --- | --- |
 מדינה:  בלארוס 
 מידע חסידת אומות העולם
 פרסים והוקרה:  חסידת אומות העולם (25 בדצמבר 1995) 
 קישורים חיצוניים
 יד ושם:  אולגה קולינה
 
אולגה קולינה (באנגלית: Olga Kulina) הייתה חסידת אומות עולם בלארוסית, שהסתירה ילד צעיר בתקופת מלחמת העולם השנייה והוכרה כחסידת אומות עולם ב-1995.
פעילות בתקופת השואה להצלת יהודים

אולגה קולינה נולדה בשנת 1911. היא התגוררה בעיירה רדשקוביצ'י שבמחוז וילנו בפולין (היום מחוז מינסק, בבלארוס), יחד עם חמשת ילדיה הצעירים. בנובמבר 1942, בעת שהלכה לבאר כדי לשאוב מים, אולגה פגשה ילד רזה ומלוכלך כבן 9, שהציג את עצמו בשם בדוי. הילד, בוריס לויטן, ברח מגטו מינסק עם אימו לאחר שנפצע באקציה שבה נספה אחיו. אף על פי שאולגה הבינה מיד שמדובר בילד יהודי וידעה מהן הסכנות הנשקפות לה ולבני משפחתה ממתן סיוע לילד כזה, הציעה להסתירו בביתה. חרף הסיכון והמצב הכלכלי הקשה של משפחתה, אולגה דאגה לבוריס וטיפלה בו. על פי עדותו של בוריס היא תפקדה כאמו לכל דבר ועשתה כמיטב יכולתה לסייע לו.
אולגה עצמה העידה כי היא התייחסה אליו כאל בנה השישי. בפני השכנים, הוצג בוריס כאחיין של אולגה שהגיע מכפר קרוב. אף כי קרוב לוודאי שהשכנים ושחמשת ילדי המשפחה הבינו שמדובר ביהודי, הם בחרו להתייחס אליו כבן המשפחה וסייעו לו. מדי פעם הגיעו לכפר גרמנים שחיפשו יהודים מסתתרים, אולם אולגה החביאה את בוריס בהתמדה, וגם כך תרמה להצלתו.
לאחר המלחמה

בתום המלחמה, בוריס לויטן המשיך להתגורר בבית משפחתה של קולינה עד סיום לימודיו בבית הספר, בשנת 1951. המשפחה ובוריס המשיכו לשמור על קשר קרוב וחם לאורך השנים. גם לאחר שבוריס עלה לישראל, הוא הגיע לבקר אותם בעיירה רדשקוביצ'י מספר פעמים.
הכרה והנצחה

אולגה קולינה הוכרה כחסידת אומות עולם על ידי יד ושם ב-25 בדצמבר 1995.
הערות שוליים

1 2 3  אולגה קולינה, באתר יד ושם (באנגלית)
1 2  הערך מבוסס על תיק חסידי אומות עולם ביד ושם מספר M.31.2/6948
שמה של אולגה קולינה על קיר הזיכרון ביד ושם
אדית גלאז

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  8 בספטמבר 1926 בודפשט, ממלכת הונגריה 
 פטירה:  20 בדצמבר 2020 (בגיל 94) בודפשט, הונגריה 
 לימודי רפואה:  אוניברסיטת אטווש לוראנד 
 תפקידים:  אנדוקרינולוגית, רופאה פנימית, אקדמאית, רופאה 
 
אדית גלאז (בהונגרית: Gláz Edit;‏ בודפשט, 8 בספטמבר 1926 – 20 בדצמבר 2020) הייתה רופאה יהודייה-הונגרייה, אנדוקרינולוגית, פרופסור באוניברסיטה, פרופסור אמריטה.
ביוגרפיה

אדית גלאז נולדה במשפחה יהודית כבתם של מיקלוש גלאז (1890–1944?), סיטונאי, ושל אירן גאראי (1903–1949). היא הייתה תלמידה פרטית בגימנסיה הקלוויניסטית בקונסנטמיקלוש. אביה גורש בנובמבר 1944 ונספה בשואה. היא קיבלה את התואר ברפואה בשנת 1950 בפקולטה לרפואה של אוניברסיטת אטווש לוראנד. בין 1951 לבין 1959 עבדה במחלקה לרפואה פנימית של האוניברסיטה הרפואית של בודפשט (כיום שמה אוניברסיטת זמלווייס) ולאחר מכן בהזמנתו של פאל גמרי עברה למחלקה הפנימית מספר 2 של האוניברסיטה. היא קיבלה תעודת מומחה ברפואה פנימית ב-1954, באנדוקרינולוגיה ב-1968 והיפרטונולוגיה ב-1998. היא הייתה מרצה בכירה באוניברסיטה בין 1964 לבין 1976, פרופסור חבר בין 1976 לבין 1983, פרופסור מן המניין מ-1983 עד 1996, ופרופסור אמריטה ויועצת באוניברסיטה (כבר בבדימוס) מ-1996.
בשנים 1964–1965 הייתה עמיתת מחקר בבית החולים האמרסמית' (Hammersmith) בלונדון, אך גם הרצתה באוניברסיטאות קולומביה וייל, בקנדה באוניברסיטאות מונטריאול ואוניברסיטת טורונטו, וכן בגרמניה במינכן, טובינגן והיידלברג.
עבודותיה העיקריות

מניעת ההשפעה נוגדת הפרכוסים של אנטיסטין עם אטרופין. עם איסטבן צ'פקו, ג'זה פיליפ ולאסלו צ'לאי. (שבועון רפואי, 1949, 1)
השפעת אנטיהיסטמינים על הפעלת תרומבין. עם אישטוואן צ'פקו, גזה פיליפ ולאסלו צ'אלאי. (שבועון רפואי, 1950, 1)
פיתוח רפלקס מותנה בקשר להפחתת ויטמין C באדרנל הנגרמת על ידי אדרנלין. עם נוספים. (שבועון רפואי, 1952, 14)
ההשפעה של חתך חוט שדרה גבוה (Th:1-2 סגמנט) על תפקוד קליפת האדרנל. עם פאל וייס וסילארד וסנצקי. (שבועון רפואי, 1952, 44)
נתונים ניסויים על ההשפעה של ACTH אנדוגני. עם סילארד ואשנסקי. (שבועון רפואי, 1953, 43)
נתונים לוויסות רמות אלבומין וגלובולין בפלזמה. עם יאנוש גרגיי. (ארכיון הרפואה הפנימית ההונגרית, 1956, 4)
לגבי אלדוסטרון. עם פאל וייס. (שבועון רפואי, 1956, 22)
פעילות מוגברת של אלדוסטרון בשתן בקרצינומה של יותרת הכליה המובילה לוויריליזם . עם פאל וג, פאל וייס ו-פטר שיפוש. (שבועון רפואי, 1958, 13)
אלדוסטרון II. עם פאל וייס. (שבועון רפואי, 1958, 44)
הפרשת קורטיקוסטרון ביתר לחץ דם כליות ניסיוני . עם פאל וייס וטאמאש טוט. - על תסמונת קון . עם אישטוואן ורצקאי, מריה או ובלה סארי. (שבועון רפואי, 1959, 21)
כמה בעיות נוכחיות של יתר לחץ דם. עם זולטאן סאבו ופאל גומורי. (שבועון רפואי, 11. 1960)
אלדוסטרון III . עם פאל וייס. (שבועון רפואי, 1960, 31)
אנגיוטנסין II סינתטי. השפעה על סינתזת אלדוסטרון באדרנל. סוכר עם קריסטינה. (שבועון רפואי, 1961, 48)
קביעת הידרוקורטיזון בדם כרומטוגרפית. עם פאל וצ'אי (וייס) ומיהאיי דמצקי. (שבועון רפואי, 1962, 3)
השפעת הפרין והפרינואידים על ייצור אלדוסטרון. סוכר עם קריסטינה. (שבועון רפואי, 1963, 29)
אלדוסטרון. עם פאל וצ'אי. בודפשט, 1964
מתי על המטפל לחשוב על מחלות של בלוטת יותרת הכליה? (שבועון רפואי, 1970, 41)
תפקידה של מערכת רנין-אנגיוטנסין-אלדוסטרון באבחון יתר לחץ דם. (ארכיון הרפואה הפנימית ההונגרית, 1977, 4)
אנדוקרינולוגיה קלינית I-II . עורכת אדית גלז. בודפשט, 1981
הערכת בדיקה מהירה להפעלת מינרלוקורטיקואידים בגוף . עם אחרים. (שבועון רפואי, 1983, 46)
תוצאות של טיפול כירורגי באלדוסטרוניזם ראשוני המבוססות על ניתוח רטרוספקטיבי של אבחנה טרום ניתוחית ומורפולוגיה של בלוטת יותרת הכליה. עם עוד. (שבועון רפואי, 1985, 35)
אבחון של פגם בסטרואידים-11-beta-hydroxylase. עם עוד. (שבועון רפואי, 1986, 36)
נסיגה של גידול יותרת המוח הקשור להיפותירואידיזם ראשוני בהשפעת l-thyroxine. עם אחרים. (שבועון רפואי, 1989, 21)
תפקיד יתר לחץ הדם של קורטיקוסטרואידים מנקודת המבט של אדנומות של קליפת יותרת הכליה. (שבועון רפואי, 1989, 22)
שני הריונות מוצלחים של חולה עם תסמונת ברטר. עם יאנוש ריגו וזולטאן פאפ. (עיתון הגינקולוגים ההונגרים, 1995, 1)
תורשה אוטוזומלית דומיננטית של צורה של תסמונת שחלות פוליציסטיות. עם אנדרה צייזל, טיבור פהר ומיקלוש טוט. (עיתון הגינקולוגים ההונגרים, 1997, 3)
טיפול בהיפראלדוסטרוניזם ראשוני. (שבועון רפואי, 2004, 11)
פרסים והוקרה

מדליית זיכרון איגנץ זמלווייס (1970)
עיטור מסדר הכשרון של העמל דרג כסף (1986)
מדליית זיכרון ופרס זמלווייס (1995)
פרס סאנופי-אוונטיס (Sanofi-Aventis) למפעל חיים (2005)
לקריאה נוספת

semmelweis.hu
"Életműdíj Gláz professzor asszonynak". Kórház (5). 2005.
הערות שוליים

↑  "Szülei házasságkötési bejegyzése a Budapest VI. kerületi polgári házasság akv. 1436/1925. folyószáma alatt".
↑  Magyar Közlöny, 1948. március 10. (58. szám)
↑  Magyar Közlöny, 1986. október 18. (44. szám)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007357229505171  ISNI: 0000 0001 1008 5026  NKC: mzk2013778060  VIAF: 121392579   WorldCat (עם VIAF): 121392579 
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "אדית גלאז".
אטנפו אבטה

אטנפו אבטה (באמהרית: አጥናፉ አባተ;‏ 1930 - 3 בפברואר 1977) היה איש צבא אתיופי אשר שימש כיושב ראש הדרג השני לאחר הפלתו של עלם טסמה בגלל חילוקי הדעות בתנועה עצמה, למרות שלא התמנה לשליט אתיופיה, אבטה היה אחד מאלו שעיצבו את החונטה כפי שאנחנו מכירים. האידאולוגיה של אבטה הייתה שמרנית וכללה בין היתר לאומנות (לאומיות אמהרית-כלל אתיופית), סוציאליזם, דתיות וממלכתיות.
קורות חייו

אבטה נולד ליד העיירה ביצאנה שבמחוז גוג'אם והתחנך באקדמיה הצבאית אואלטה. בזמן המהפכה האתיופית אבטה שירת בחטיבה הרביעית שהוצבה באדיס אבבה. באפריל 1974 אבטה הצטרף לוועדה לתיאום הכוחות המזוינים (הדרג) ושיחק תפקיד מכריע בגיבוש קבוצה זו לתנועה ב-24 באפריל, חמישה ימים לאחר מכן חלק מחברי הקבוצה הוחלפו על ידי חמישה סוכנים מהמועצה לביטחון לאומי האתיופית תחת ההוראה של שר ההגנה אבאיה אבבה ובהסכמתו של עלם טסמה בעקבות ההסכם שנוסח עם ראש הממשלה אנדלקטצ'או מקונן. הצטרפותם של הסוכנים מהמועצה לא הייתה מקובלת על אבטה והוא החל לארגן קבוצת התנגדות ובכך הקים מחדש את הקבוצה שכללה בתוכה חברים חדשים בין היתר מהמשמר הקיסרי האתיופי, מחיל ההנדסה ומחיל האוויר. ראש הוועדה הקודם, עלם נהפך לנטול סמכויות ומפחד לחייו ברח למחוז הולדתו ב-22 ביוני.
בשנים הראשונות לקיומו של הדרג, מערכת היחסים בין שני האישים החזקים בתוכו אבטה ומנגיסטו הייתה מתוחה, אך חברית מתי שצריך להתאחד. אבטה התמנה במאי 1976 להיות האיש שאחראי לגיוס איכרים לצבא, תוכנית שנכשלה כישלון חרוץ ולכן אבטה הוחלף עי ידי קצין אחר. מזלו של אבטה היה כאשר לא נכח באותה הפגישה שבה נרצח אמן אנדום, לאחר רצח אנדום, אבטה נשאר היחיד אשר התנגד למנגיסטו התנגדות שהובילה לרציחתו ב-3 בפברואר 1977.
לקריאה נוספת

מרינה ודוד אוטווי, אתיופיה: אימפריה במהפכה, מסת"ב 084190362X (אנגלית).
| ראשי החונטה הצבאית האתיופית |
| --- | --- | --- |
| מנהיגים | עלם זאוודה טסמה • אטנפו אבטה • מנגיסטו היילה מריאם • אמן אנדום • מנגיסטו היילה מריאם • טפרי באנטי • מנגיסטו היילה מריאם |  |
| ראו גם | המהפכה האתיופית • הטיהורים • מפלגת הפועלים |  |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: עלם זאוודה טסמה |  ראש החונטה הצבאית האתיופית  22 ביוני - 28 ביוני 1974 | הבא: מנגיסטו היילה מריאם |
אורה חדשה

בית ויס ברחוב הרצל 2 פינת אחד העם, ששימש בין השאר כמשכנה של חברת "אורה חדשה"
אורה חדשה הייתה חברת הסרטים הראשונה בארץ ישראל. נוסדה ב-1914 על ידי עקיבא אריה ויס.
כמו בכל מפעליו האחרים בארץ, גם באמצעות חברה זו, ויס רצה לקדם את יישוב ארץ ישראל. החברה פעלה בעליית הגג, בביתו ברחוב הרצל 2 בתל אביב. ויס צילם ממראות הארץ על מנת להוכיח לבני הארץ וליהודי הגולה שאפשר לחיות בארץ ולגאול אותה משיממונה.
ויס תכנן את מכונות הפיתוח של הסרטים, ועל פי עדותו, אפשר היה לפתח 1,000 מטרים ביום אחד. סרטיו הוצגו בראינוע עדן ובסינמה בירושלים, אך עד היום לא נמצא אף אחד מהסרטים.
בימי מלחמת העולם הראשונה, ויס גלה עם משפחתו לטבריה, ופעילות החברה נפסקה. כשחזר לתל אביב, העיד ביומנו שעם חזרתו הוציא את מצלמת הראינוע שלו מהבור בגינת ביתו שבו טמן אותה, צילם ובדק אם לא נגרמו לה נזקים.
עם תום המלחמה והצהרת בלפור ויס צרף שותפים לחברה וקיווה שהיא תתבסס ותתרחב, אך לא נחל הצלחה. מסמך משנת 1928 מעיד על מכירת הציוד של החברה על ידי ויס, וממנו לומדים שפעילות החברה נפסקה בסמוך לכך.
אטקאר

| --- | --- |
סמל אטקארסמל אטקאר

 מדינה:  הונגריה הונגריה
 חבל:  צפון הונגריה
 מחוז:  הווש הווש
 נפה:  נפת ג'נג'ש
 שטח:  33.77 קמ"ר
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בכפר:  1,748 (1 בינואר 2024)
 קואורדינטות:  47°43′16″N 19°53′28″E﻿ / ﻿47.72111°N 19.89124°E﻿ / 47.72111; 19.89124 
 אזור זמן:  UTC +1
 https://www.atkar.hu/
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת הונגריה מוגדלת) בודפשט דברצן מישקולץ סגד פץ' גיור נירג'האזה קצ'קמט אוסטריה סלובקיה אוק. רומניה סרביה קרואטיה סל.אטקאר(למפת הונגריה רגילה) בודפשט דברצן מישקולץ סגד פץ' גיור נירג'האזה קצ'קמט אוסטריה סלובקיה אוק. רומניה סרביה קרואטיה סל.אטקאר  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
אטקאר (בהונגרית: Atkár) הוא כפר במחוז הווש בצפון מזרח הונגריה. עד לשואה הייתה בו קהילה יהודית.
האזור היה מיושב לסירוגין על פי עדויות ארכאולוגיות כבר מהתקופה הפרהיסטורית והוזכר לראשונה בכתבים משנת 1325.
יהודי אטקאר

יהודים חיו באטקאר במאה ה-18 ובמאה ה-19. ובשנת 1944 נרצחו רוב יהודי הכפר בשואת יהודי הונגריה
| שנה | מספר היהודים בכפר | כלל האוכלוסייה |
| --- | --- | --- |
| 1840 | 6 |  |
| 1880 | 17 | 1,424 |
| 1910 | 8 |  |
| 1920 | 13 |  |
| 1930 | 14 |  |
| 1941 | 15 | 2,147 |
הערות שוליים

↑  נתוני הכפר באתר הלמ"ס ההונגרי
↑  תיעוד יהודי אטקאר שנרצחו בשואה
↑  מפקדי האוכלוסין של יהודי הונגריה, 1993
| יישובים במחוז הווש |
| --- | --- | --- |
| ערי המחוז | אגר  |  |
| ערים |  בלפאטפלווה •  פיזשאבון •  ג'נג'ש •  ג'נג'שפטה •  הטוון •  הווש •  קישקרה •  לרינצי •  פטרוואשארה •  ורפלט |  |
| כפרים | אפץ •דורמאנד •אצ'ד • אנדורנקטאליה • באטור • דמיין • אגרבקטה • אגרבוץ' • אגרצ'הי • אגרסלוק • אגרסולאט • פלדברה • פלשטארקאן • הוושרניוש • קרצ'נד • מקלאר • נג'טאליה • נוסוואי • נובאי • אושטורוש • סרוושקה • סוץ' • אבשאר • אטקאר • אדאץ' • דטק • דומוסלו • ג'נג'שהלאס • ג'נג'שאורוסי • ג'נג'שוימוש • ג'נג'שטריאן • הלמאיוגרה • קראצ'ונד • קישנאנה • לודש • מרקז • נג'פיגד • נג'רדה • פאלושוורשמרט • וץ' • וישונטה • ויסנק • מאטראסנטאימרה • אטאן • בוצונאד • ארדטלק • ארק • הוושווזקן • קמלה • פיי • טרנבוד • טרנמרה • טרנארש • טרנסנטמיקלוש • טרנז'דאן • טנק • טיסנאנה • זראנק • בולדוג • צ'אן • הרד • הורט • קרקהרסט • נג'קקנייש • פטפיבאניה • רוז'סנטמארטון • סיצ'י • זג'ווסאנטו • בלטון • בקלצה • ביקסנטמארטון • נג'ווישניו • סילוואשווארד • אלדברה • בשנייטלק • אגרפרמוש • קאל • קאפולנה • קומפולט • מזסמרה • מזטארקאן • נגיוט • פורוסלו • שרוד • סיהלום • טופלו • אוילרינצפלווה • בודון • ביקסק • ביקסנטארז'בט • ארדקוושד • פדמש• אישטנמזיה • איוואד • קישפיזש • מאטרבלה • מאטרדרצ'קה • פראד • פראדששוואר • רצ'ק • שירוק • סאילה • סנטדומונקוש • טרנללס • טרפש • וארסו |  |
| יישובים בנפת ג'נג'ש |
| --- | --- | --- |
| יישובים | ג'נג'ש • אבשאר • אדאץ' • אטקאר • דטק • דומוסלו • ג'נג'שהלאס • ג'נג'שאורוסי • ג'נג'שפטה • ג'נג'שוימוש • ג'נג'שטריאן • הלמאיוגרה • קראצ'ונד • קישנאנה • לודש • מרקז • מאטראסנטאימרה • נג'פיגד • נג'רדה • פאלושוורשמרט • ואמושגיירק • וץ' • וישונטה • ויסנק |  |
איגרון

איגרון אנגלי למכתבי אהבה משנת 1780 בערך
שער הספר "אגרון לבני הנעורים" מאת ישראל חיים טביוב, 1906
אִגְּרוֹן (מלשון איגרת) הוא ספר עזר לכתיבת מכתבים. האיגרון מכיל הדרכה באשר למבנה המכתב, משפטים נפוצים ונוסחים סטנדרטיים למכתבים בשלל תחומים, כך שהמשתמש בספר יכול להעתיק ממנו מכתב או חלקי מכתב כמות שהם או בשינויים קלים, ולשלוח את התוצאה כמכתב שהוא מחברו.
איגרון עסקי מכיל שלל מכתבים עסקיים, כגון הזמנה של סחורה, הצעה של סחורה, בקשת הלוואה וכו'. איגרון לשימוש פרטי מכיל דוגמאות להודעות על אירועים משפחתיים, למכתבי אהבה, מכתבי תנחומים, מכתבי בקשה, מכתבי התנצלות ועוד.
איגרונים זכו לתפוצה רחבה במאה ה-17 ובמאה ה-18, כאשר עם התפתחות שירותי הדואר הפכה כתיבת מכתבים לנפוצה יותר, ויוצאים לאור במידה מצומצמת גם בימינו. אדם עלול להיזדקק לאיגרון בשפה שבה הוא שולט היטב, אך מתקשה בניסוח מכתבים בתחומים מסוימים (למשל כתוצאה מחוסר היכרות עם כללי הנימוס הרלוונטיים). הצורך באיגרון גדל כאשר אדם נדרש להתכתבות בשפה שבה אינו שולט היטב, למשל דובר עברית שנזקק לשלוח מכתב בצרפתית. דב רפל הציג צורך נוסף באיגרון: "מאחר שסגנון האיגרת מקנה יוקרה, רבים מאלה שלא היו בני הכי ביקשו להתקשט בנוצות לא להם, ובלבד שאיגרותיהם יעידו על רמתם התרבותית הגבוהה."
האיגרון "Letters written to and for particular friends" מאת הסופר סמיואל ריצ'רדסון, שיצא לאור בשנת 1741, מבטיח לקורא, בעמוד השער שלו, הרבה יותר מאשר הדרכה בכתיבת מכתבי אהבה:
האיגרון העברי המודפס הראשון הוא הספר "אגרות שלומים", שיצא לאור בשנת ה'רצ"ד (1534). בין מחברי האיגרונים בתקופת ההשכלה היו שהציבו לאיגרון מטרה נוספת, מעבר לסיוע בכתיבת מכתבים, והיא הנחלת השימוש בשפה העברית.
השימוש באיגרונים מצא דרכו לבדיחה ב"ספר הבדיחה והחידוד" של אלתר דרויאנוב: