stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הזיהום מטביעת אמוקו קדיז
דליפת שמן

"אמוקו קדיז" הכילה 1,604,500 חביות (219,797 טון) של נפט גולמי קל, מראס תנורה, ערב הסעודית והאי חרג, באיראן. בנוסף, היו לה כמעט 4,000 טונות של דלק מנועים. מזג אוויר קשה הביא להתפרקות מוחלטת של הספינה לפני שניתן היה לשאוב נפט כלשהו מההריסה, וכתוצאה מכך כל מטען הנפט הגולמי שנשאה ו-4,000 טון של מזוט נשפך לים.
בחוף הים נעשו בריכות נפט ארוכות וכבדות שהתפשטו אל 45 מיל של קו החוף הצרפתי ברוחות צפון-מערביות. הרוחות המערביות השוררות במהלך החודש הבא הפיצו את הנפט כ-100 מיל מזרחה לאורך החוף. שבוע לאחר התאונה, הגיע הנפט לקוטס ד'ארמור. נפט חדר לחול במספר חופים עד לעומק של שני ס"מ. השמן הגלמי נפרד לשתיים או שלוש שכבות בשל העברת החול הנרחבת שהתרחשה בחופים במזג האוויר הסוער. מזחים ומשטחים בנמלים הקטנים מפורספודר ועד איל-דה-ברהט היו מכוסים בשמן. אזורים נוספים שנפגעו כללו את חופי הסלע הוורוד של טרגסטל ופרוס גירק, כמו גם את חופי התיירות בפלוגסנו. מרחב הזיהום הכולל חודש לאחר הדליפה כלל כ-200 מיל ימי של קו החוף. חופים של 76 קהילות שונות נפגעו. הנפט נמשך רק כמה שבועות לאורך החופים הסלעיים החשופים שחוו פעולת גלים בינונית עד גבוהה. אולם באזורים המוגנים מפעולת גלים, השמן נמשך בצורת קרום אספלט במשך מספר שנים.
המיקום המבודד של הקרקע והים הסוער הפריע למאמצי הניקוי במשך שבועיים לאחר התקרית. הצי הצרפתי היה אחראי על כל הפעולות בים ואילו שירות הבטיחות האזרחי היה אחראי על פעולות ניקוי החוף. אף על פי שהכמות הכוללת של שמן ומים שנאספו הגיעה ל-100,000 טון, פחות מ-20,000 טון נפט הושבו מנוזל זה לאחר טיפול במפעלי זיקוק.
אופי השמן והים הסוער תרמו להיווצרות מהירה של תחליב שמן ומים. תחליב צמיג זה סיבך מאוד את מאמצי הניקוי. הרשויות הצרפתיות החליטו שלא להשתמש בחומרי פיזור באזורים רגישים או בשולי החוף שבהם עומק המים נמוך מ-50 רגל. לו היה מורחים חומר פיזור מהאוויר בקרבת מקור הדליפה, ייתכן שהיווצרות התחליב הייתה נמנעת.
תקרית "אמוקו קדיז" הביאה לאובדן גדול ביותר של יצורים ימיים שנרשם אי פעם כתוצאה מדליפת נפט. תמותה של רוב בעלי החיים התרחשה במהלך החודשיים שלאחר הדליפה. שבועיים לאחר התאונה, מיליוני רכיכות מתות, קיפודי ים ושאר אורגניזמים חיים בקרקעית נסחפו אל החוף. ציפורים צוללות היוו את הרוב של כמעט 20,000 הציפורים המתות שהתגלו. תמותת הצדפות מהדליפה נאמדה ב-9,000 טון. דייגים באזור תפסו דגים עם כיבים וגידולים בעור. על פי הדיווחים, לחלק מהדגים שנתפסו באזור היה טעם חזק של נפט. אוכלוסיות כוכבי ים ואוכלוסיות קטנות של סרטנים נעלמו כמעט לחלוטין, האוכלוסיות של מינים רבים התאוששו תוך שנה. גם פעילויות ניקוי בחופים סלעיים, כגון שטיפה בלחץ, גרמו להשפעות על בתי גידול.
דליפת "אמוקו קאדיז", הייתה הגדולה ביותר בהיסטוריה באותה נקודה, הייתה אחת הנחקרים ביותר; מחקרים רבים עדיין בעיצומם בתחילת המאה ה-21. זה היה גם הדליפה הראשונה שבה זוהמו נהרות באזורי גאות ושפל. לא היה המשך לטיפול בהיווצרות אספלט ובעיות שנוצרו לאחר הניקוי האגרסיבי הראשוני.
שחיקה נוספת של חופים אירעה במספר מקומות בהם לא נעשה ניסיון לשחזר את החצץ שהוסר כדי להוריד את פני החוף. רבים מהביצות, הבוץ והחופים החוליים שנפגעו, היו אזורים דלי אנרגיה. עדיין ניתן לראות עדויות למשקעי חוף מזוהמים בחלק מהאזורים המוגנים הללו. שכבות של שמן תת-קרקעי עדיין נותרו קבורות ברבים מהחופים.
זיכרון בתרבות

"אמוקו קדיז" והדליפה ממנה מופיעים באחד מהשירים של סטיב פורברט על זיהום נפט.
לספידי ג'י יש שיר בשם "Amoco Cadiz" באלבומו A Shocking Hobby.
לכוכב הפופ הצרפתי אלאין בריאר היה להיט דיסקו בצרפת עם שיר בשם "אמוקו".
צילומי התקרית הופיעו בסרט "ימי זעם" (1979), בבימויו של פרד ורשופסקי בהנחיית וינסנט פרייס.
תביעות משפטיות

בשנת 1978, ההערכות הן שגרמו נזקים של 250 מיליון דולר לענייני דיג ותיירות. ממשלת צרפת הציגה תביעות בסך 1.9 מיליארד פרנק צרפתי לבתי המשפט בארצות הברית (בשימוש בשער החליפין של 1978 ובתוספת ריבית זה הגיע ל-1.6 מיליארד דולר לפחות). בשנת 1984, שופט בית המשפט המחוזי של ארצות הברית פרנק ג'יי מקגר קבע כי אמוקו אחראי לפיצויים כאשר הוציא את פסק דינו, לאחר 3 וחצי שנים של הליכים משפטיים. יתרה מכך, השופט קבע שאמוקו דחתה את התחזוקה הדרושה במכלית כדי להמשיך ולהפעילה בים. בשנת 1992, החליטה חברת אמוקו שלא להגיש ערעור על צו בית המשפט.
ראו גם

דליפת הנפט מטורי קניון – אסון דומה מדרום מערב לאנגליה בשנת 1967.
(MT Haven) – מכלית מהסדרה של "אמוקו קדיז" שבשנת 1991, נסדקה וטבעה בים התיכון, בקרבת גינואה, וגרמה לאסון דליפת נפט גדול.
"רשימת דליפות שמן" (List of oil spills)
הערות שוליים

↑  רודולף צ'למינסקי, אמוקו קדיז - שבר שיועד לקרות, הוצאת ויליאם מורו 1987,  isbn=0688069541
↑  דוד פיירהל, פיליפ ג'ורדן, "הגאות השחורה עולה.  השבר של אמוקו קדיז"  הוצאת אנדרה דויטש, לונדון 1980.
↑  אוקה ויסר, דליפת הנפט של אמוקו קדיז, הוצאת סופר טנקרס, 2010.
↑  פטריק לאגאדק, סיכון טכנולוגי מרכזי – הערכה של אסונות תעשייתיים, הוצאת פרגמון, 11 ביוני 2010.
↑  דייוויד בוילו, טוני אלן, ג'וני קלייס, העבודה על אמוקו קדיז, הארכיון של אתרי השברים, 4 ביולי 2009.
↑  דן הרטוג ור. ג'יקובס,
"השפעות של דליפת הנפט אמוקו קדיד על קהילת עשב צלופח ברוסקוף בצרפת עם התייחסות מיוחדת לבעלי החיים הניידים", הוצאת שפרינגר, ברלין, מרץ 1980 עמ' 182–191.
↑  סטיב פורברט, מראיין-מייק רגונה, שמן ומוזיקה: שיחות עם סטיב פורברט וטיפט מריט, הופפוסט, 28 במאי 2010
↑  דיון משפטי על אמוקו קדיז 85 מיליון דולר, שיקגו טריביון, 12 ינואר 1988
זיהום דלק בחוף בריטני
האחות הרביעית

האחות הרביעית הוא אלבום הפסקול של העונה הרביעית של סדרת הקומדיה הישראלית, "האחיות המוצלחות שלי" ומבוצע כולו על ידי הזמרת-יוצרת הישראלית, עלמה גוב. האלבום יצא לאור ב-30 בספטמבר 2024 בהוצאת גוב, טדי הפקות וחברת Yes.
רקע

ב-8 בספטמבר 2024, עלתה העונה הרביעית של סדרה הקומדיה "האחיות המוצלחות שלי". ב-30 בספטמבר יצא בפלטפורמות הסטרימינכ הפסקול של העונה, אותו כתבה במלואו עלמה גוב.
בעונה הרביעית, מור (טס השילוני), האחות הצעירה, יוצאת לטיול אחרי צבא בהודו שמלא בהרפתקאות לא צפויות. גורי אלפי, במאי הסדרה, ביקש מגוב לכתוב מוזיקה "מתוך התת-מודע של מור".
הרכב

הפסקול כולל תשעה קטעים אינסטרומנטליים וארבעה שירים: "היי אני רוצה להגיד לך", "השיר של מור", "במקום אחר" ו"מור לא מפחדת". גורי אלפי העניק לעלמה גוב יד חופשית בתהליך היצירה ונתן הערות מדויקות.
דניאל יצחקי הפיק, ניגן, שר, והיה שותף מרכזי בהפקת המוזיקה.
ביקורות

בביקורת על העונה בכתבה באתר Time Out תל אביב, כתב אבישי סלע כי תפקידה של גוב בעונה מתואר כ"דמות רביעית סמויה", בזכות התרומה המשמעותית שלה באמצעות המוזיקה.
רשימת רצועות

כל השירים נכתבו והולחנו על ידי עלמה גוב.
| מס' | שם | משך |
| --- | --- | --- |
| 1. | הליכה בכפר  | 2:37 |
| 2. | היי אני רוצה להגיד לך  | 3:00 |
| 3. | השיר של מור  | 3:09 |
| 4. | הרפתקה  | 2:04 |
| 5. | מבט אל העיר  | 2:04 |
| 6. | פאי די דיייייייייי  | 1:58 |
| 7. | הליכה בכפר (לנהר)  | 1:23 |
| 8. | במקום אחר  | 2:47 |
| 9. | בוקר  | 0:59 |
| 10. | שירת העצים הכרותים  | 1:51 |
| 11. | מור לא מפחדת  | 2:10 |
| 12. | משחק של אור וצל  | 0:28 |
| 13. | הליכה בכפר (ארבע ידיים)  | 1:23 |
הערות שוליים

1 2 3 4  almagov__, "מתרגשת לספר לכם שהפסקול שכתבתי לעונה הרביעית של...", באתר Instagram, ‏30 בספטמבר 2024
↑  אבישי סלע, ‏כמה טוב שבאת: סדרה ישראלית שהיא כיף טהור ובלתי מתנצל, באתר "Time Out ישראל", 10 בספטמבר 2024
כשל דמיון

כשל דמיון הוא ביטוי המצביע על נסיבות שבה לא נצפה משהו צפוי (ממבט לאחור) אך בלתי רצוי. הביטוי נטבע על ידי ארתור סי קלארק בספרו "פני העתיד" (1962), אך נודע לציבור כאשר שומש על ידי הוועדה לחקר אירועי 11 בספטמבר ופקידי ממשל אחרים בארצות הברית כסיבה לכך שסוכנויות מודיעין, כמו סוכנות הביון המרכזית וה-NSA, לא הצליחו למנוע את פיגועי 11 בספטמבר.
פיגועי 11 בספטמבר

"כשל דמיון" הוצע כסיבה לכך שסוכנויות ביון, כמו סוכנות הביון המרכזית וה- NSA, לא הצליחו למנוע את התקפות ה-11 בספטמבר. במהלך קיץ 2003, לאחר הדיווח על הפיגוע ב-11 בספטמבר, הסנאטור בוב גרהאם אמר כי ניתן היה לחזות בקלות ואף למנוע את התקפת ה-11 בספטמבר. בעקבות הביקורות הללו, הנשיא בוש הסיר את הסיווג מהתדרוך היומי של הנשיא (אנ') מ-6 באוגוסט 2001, בן לאדן נחוש בדעתו לתקוף בארצות הברית, מה שהצביע על כך שחטיפות עלולות להיות אמצעי התקפה אפשרי אחד.
לאחר ההתקפות, נציגי ממשל בוש טענו בתחילת 2004 כי "אף אחד לא יכול היה לדמיין ש... חוטפים יתרסקו בכוונה... חוטפים בדרך כלל רוצים לחיות". בשונה מטענות אלו, היו תקדימים אחרים כמו ההתרסקות של טיסה 990 של איג'יפטאייר על ידי טייס המשנה שלה ב-31 בדצמבר 1999, והתרסקות מכוונת דומה של טיסה 1771 של פאסיפיק סאות'ווסט איירליינס על ידי עובד לשעבר ממורמר בחברת התעופה ב-7 בדצמבר 1987, ובמיוחד המקרה של חטיפת טיסה 8969 של אייר פראנס. באופן דומה, איש לא תיאר לעצמו שחוטפים ישתמשו במטוסים מסחריים ככלי נשק. בשנת 1997, ועדת גור, שהוקמה על ידי הנשיא ביל קלינטון בשנת 1996 כתוצאה מהתרסקות טיסה 800 של TWA, פרסמה דו"ח על הליקויים באבטחת התעופה בארצות הברית. הדו"ח התמקד בעיקר בסכנות בהנחת פצצות על כלי טיס ולא הזכיר חטיפת התאבדות או שימוש בכלי טיס כנשק.
לפני התקפות ה-11 בספטמבר, מספר אזרחים זרים למדו הכשרת טייסים בארצות הברית ונחשדו שלא היו מעוניינים ללמוד כיצד לנחות בבטחה, אלא לפגע. הוועדה לחקר אירועי 11 בספטמבר מצאה כי הכישלון היה "לחבר את הנקודות" ולדמיין את מה שתוכנן לפיגועי 11 בספטמבר. היא קבעה כי "הכשל החשוב ביותר [בקשר לפיגועי 11 בספטמבר] היה כשל של דמיון".
אירועים אחרים

"כשל דמיון" הוצע גם ביחס לשריפה באפולו 1 על ידי האסטרונאוט פרנק בורמן ב-1967, כאשר דיבר בשימועים בחקירה של אפולו 1. הביטוי הוזכר גם בהתייחס לטביעת הטיטניק. דונלד ראמספלד, בסרט התיעודי "הבלתי ידוע הידוע (אנ')", מציע כי הכישלון של ארצות הברית לצפות את המתקפה על פרל הארבור היה כישלון דמיון.
יואב לימור בסינדיקט החדשות היהודי (אנ') ראה בטבח שבעה באוקטובר כשל דמיון, בהמשך לכשל הדמיון בקו בר לב במלחמת יום הכיפורים.
ראו גם

כשל לוגי
תאוריית הברבור השחור
תורת ההחלטות
תורת ההכרה
הערכה בדיעבד
קנקן התה של ראסל
הקונספציה
הערות שוליים

↑  "Definition of Black Swan, BuzzWord from Macmillan Dictionary". www.macmillandictionary.com (באנגלית). נבדק ב-2020-05-18.
↑  אהרון האופטמן, הדמיון מרקיע שחקים, באתר ynet, 30 בדצמבר 2008
↑  Jeff Fleischer, Intelligence Matters, Mother Jones (באנגלית אמריקאית)
↑  The President's Daily Brief, nsarchive2.gwu.edu
↑  Remarks by the National Security Advisor Dr. Condoleezza Rice, georgewbush-whitehouse.archives.gov
↑  Page not found, www.ntsb.gov
↑  Answers - The Most Trusted Place for Answering Life's Questions, Answers (באנגלית)
↑  Gore Commission final report, www.aopa.org, ‏2016-11-03 (באנגלית)
↑  https://www.9-11commission.gov/report/911Report.pdf 9/11 Commission Report
↑  "Final Report of the National Commission on Terrorist Attacks Upon the United States: Executive Summary". National Commission on Terrorist Attacks Upon the United States. 2004-01-27. נבדק ב-2009-09-20.
↑  יואב קרני, ‏דמיון מערבי, באתר גלובס, 29 ביולי 2004
↑  "The Unknown Known".
↑  Ben Gale, Israel's failure of imagination on Hamas, JNS.org, ‏2023-10-07 (באנגלית אמריקאית)
עדלאידע

עדלאידע בחולון, 2011
עַדְלֹאיָדַע, או עַדְלָיָדַע, היא תהלוכה היתולית דמוית קרנבל הנערכת בחג פורים או בשושן פורים. זוהי מסורת, שראשיתה בראשית ימיה של תל אביב, ב-1912. היא הייתה לאירוע המוני בתקופת היישוב, וחודשה בימי המדינה.
היסטוריה > לאחר קום המדינה

העדלאידע בתל אביב בוטלה למשך כשני עשורים – החל משנת 1936, בצל המרד הערבי הגדול ולאחריו מלחמת העולם השנייה, מלחמת העצמאות, קום המדינה ושנותיה הראשונות – וחודשה רק בשנת 1955. באותה שנה השתתפו בה מעל חצי מיליון צופים. בסוף שנות השישים התפוגגה המסורת התל אביבית והמצעד הועבר לחולון, אם כי הוא לא לבש את האופי ההמוני של האירועים בתל אביב הקטנה.
ב-1965 הונהגה בחיפה ה"ארכיטקטורה" תהלוכה פורימית שמיצגי הענק שלה, שהורכבו על משאיות, הוכנו על ידי סטודנטים מהפקולטה לארכיטקטורה בטכניון (ולכן שם התהלוכה היה הלחם של "ארכיטקטורה" עם הביטוי "ארחי פרחי") וסטודנטים מהאקדמיה לעיצוב ולחינוך ויצו חיפה. התהלוכה נעה ברחוב הרצל בהדר הכרמל בליווי תזמורות.
בשנים האחרונות נעשה ניסיון לחזור אל המסורת ולחדש את העדלאידע כאירוע רחוב חגיגי וגדול בערים השונות. בהרצליה מתקיימת עדלאידע החל משנת 2014, כאשר בכל שנה היא מוקדשת לנושא מסוים.
כיום העדלאידע הגדולה במדינה מתקיימת בחולון עם אלפי משתתפים בצעדה. בצעדות של 2017 ו-2018 השתתפו כ-200 אלף צופים. בעדלאידע החולונית מושקעים מדי שנה מיליוני שקלים והיא נחשבת לגדולה והמושקעת ביותר בכל הארץ.
ביקורת

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. יש הרבה חומר על ביקורת של הוגים רבים נגד המנהג בעבר.
מקור השם

בתחילה נקראה התהלוכה בשם "קרנבל", שהוא שמן של התהלוכות המקבילות לה במסורת הנוצרית. בשנת 1932 הוכרז על תחרות למתן שם קבוע לתהלוכה. מתוך כ-300 הצעות שהוגשו, נבחרה הצעתו של הסופר י"ד ברקוביץ להעניק לתהלוכה השם "עַדְלֹאיָדַע" – שהכוונה בה היא הגעה לשכרות עד לטשטוש מוחלט ואי-ידיעה; זאת על פי דברי רבא (תלמוד בבלי, מסכת מגילה, דף ז', עמוד ב'): ”מיחייב איניש לִבְסוּמֵי בפוריא עַד דְּלֹא יָדַע בין ארור המן לברוך מרדכי” (ארמית: חייב אדם לשתות לשוכרה בפורים עד שלא ידע להבחין בין המן הארור למרדכי המבורך), ועם רכיב הומופוני השומר משמעות וצליל של הסופית היוונית "-יאדה".
בין המציעים האחרים היו חיים נחמן ביאליק, שהציע את השם "פּוּרָה", שאול טשרניחובסקי, שהציע את השם "אסתורת", ואברהם שלונסקי, אשר הציע את "צהלולה".
לקריאה נוספת

בתיה כרמיאל, תל אביב בתחפושת וכתר: חגיגות פורים בשנים 1912–1935, מוזיאון ארץ ישראל, תל אביב, תשנ"ט 1999.
נילי אריה-ספיר, עיצובם של תרבות וחינוך עירוניים: סיפורי טקסים וחגיגות בתל אביב בשנותיה הראשונות (דור לדור, כו [2006]), פרק ז: "פורים", עמ' 99–129.
ענת הלמן, אור וים הקיפוה: תרבות תל אביבית בתקופת המנדט, הוצאת הספרים של אוניברסיטת חיפה, 2008.
חזקי שוהם, מרדכי רוכב על סוס: חגיגות פורים בתל אביב (1908–1936) ובנייתה של אומה חדשה, אוניברסיטת בר-אילן ומכון בן-גוריון לחקר ישראל והציונות, תשע"ג, 2013.
נילי אריה-ספיר, "פורים בשינקין – קרנבל בתל אביב של שנות השמונים", מחקרי ירושלים בפולקלור יהודי, כח (2013), עמ' 615–630.
דן אלמגור, "מסע העדלאידע", לשוננו לעם, מד, ב (תשנ"ג), עמ' 51–61.
צמח קיסר, "עוד על 'עדלאידע' והבאים עמה", לשוננו לעם, מו, ב (תשנ"ה), עמ' 59–61.
ראו גם

סעודת פורים
בובת המן
הערות שוליים

↑  תהלוכת פורים ראשונה בתל אביב תרע"ב (1912), בתוך: יום-טוב לוינסקי (עורך), ספר המועדים, כרך ו: פורים, ל"ג בעמר, חמשה עשר באב, תל אביב: אגודת עונג שבת על ידי דביר, ה'תשט"ו, עמ' 281, באתר היברובוקס
↑  עמית נאור, "חבר'ה טראסק": חבורת הליצנים המהפכניים של תל אביב הקטנה, בבלוג "הספרנים" של הספרייה הלאומית, 14.03.2022
↑  תהלוכת פורים בתל אביב, הארץ, 24 במרץ 1932
↑  חגיגות פורים תרצ"ד בתל אביב, ידיעות עיריית תל אביב, 15 בפברואר 1934
↑  אליעזר פרנקל, מתוך סדנא פרנקל, "אבא", עמוד 36
↑  8 כרזות נוסטלגיות לפורים שיתנו לכם השראה עדלאידע — אות־אות־אות, באתר אאא — בית לטיפוגרפיה עברית, ‏2019-03-18
↑  ארכיון הצילומים של קק"ל, באתר salkkl.kkl.org.il
↑  ארכיון הצילומים של קק"ל, באתר salkkl.kkl.org.il
↑  לשמירת הסדר ביום הפורים, הצופה, 22 במרץ 1940
↑  נתי גבאי, היטלר והנאצים צועדים בעדלאידע של תל אביב, בבלוג "הספרנים" של הספרייה הלאומית, 13.03.2022
↑  ניסים משעל, ישראל 70 – להיות ישראלי, עמוד 55, ידיעות אחרונות
↑  למעלה ממחצית המיליון חזו במסע העדלידע, דבר, 9 במרץ 1955; חצי מיליון איש חזו במסע העדלידע בת"א, הארץ, 9 במרץ 1955;
↑  "אווירה פורימית" ברחבי הארץ, למרחב, 7 במרץ 1966
↑  ארכיפרחיטורה, הארץ, 2 במרץ 1966
↑  משה כהן, ‏צפו בחגיגות מרחבי המדינה: מהחרמון דרך חברון וגם בחולון, באתר מעריב אונליין, 12 במרץ 2017
↑  העז, אתר מקומון השקמה חולון
↑  משה כהן, אלון חכמון, ‏חולון לבשה חג: עשרות אלפים השתתפו בעדלאידע הגדולה בישראל, באתר מעריב אונליין, 1 במרץ 2018
↑   אילון גלעד, מתי בעצם התחלנו להתחפש בפורים?, באתר הארץ, 28 בפברואר 2018
↑  דן אלמגור, מילוניאדה: למילים המסתיימות ב־יאדה, לשוננו לעם מו, ב (תשנ"ה), עמ' 47–58.
| פורים |
| --- | --- | --- |
| מצוות החג | מקרא מגילה • מתנות לאביונים • משלוח מנות • סעודת פורים ושתיית יין בפורים • פרסום הנס |  |
| מנהגים | משנכנס אדר מרבין בשמחה • זכר למחצית השקל • אוזן המן • התחפשות  • רעשן • בובת המן |  |
| מגילת אסתר | אישים במגילה: אחשוורוש • ושתי • ממוכן • המן • עשרת בני המן • זרש • בגתן ותרש • מרדכי היהודי • אסתר • חרבונה • אבגתא • התך • הגי תוספות למגילת אסתר • חלום מרדכי • תרגומי מגילת אסתר לארמית • היעדרותו של אלוהים ממגילת אסתר • מדרש אבא גוריון |  |
| תפילות ופיוטים | למנצח על אילת השחר • על הנסים • אשר הניא • ויאהב אומן ("קרובץ לפורים") • מי כמוך ואין כמוך • קוראי מגילה |  |
| שירים | ליהודים הייתה אורה ושמחה וששון ויקר • חג פורים (שיר) • אני פורים • ליצן קטן נחמד • תן כתף • ככלות ייני • רשימת שירים ופיוטים לפורים • פיוטים ושירים נוספים |  |
| שמחת פורים | פורים שפיל • רב פורים • עדלאידע • ליל שיכורים • פרודיות לפורים |  |
| מאכלים | אוזן המן • פזואלוס • פלודן • קרפלך • מקרוט • ספרא (מאפה) |  |
| שונות | עיר מוקפת חומה מימות יהושע בן נון • בן עיר שהלך לכרך ובן כרך שהלך לעיר • פורים משולש • פורים קטן • תענית אסתר • פרשת זכור • מצוות זכירת מעשה עמלק • מחיית זכר עמלק • מסכת מגילה • סעודת אסתר • פורים שני • קבר אסתר ומרדכי |  |
חגי ישראל ומועדיו
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007549638405171  LCCN: sh2008002789 
"דוד בן-גוריון" ו"גמאל עבד אל נאצר" בעדלאידע בתל אביב, 1956
המוני אנשים נוהרים לצפות בתהלוכת העדלאידע בתל אביב, 1934
עדליאדע בתל אביב, 1998
עדלאידע 2014 בהרצליה
עמרם בלוי מפגין בפורים 1956 נגד קיום האירוע בירושלים
יעקב פרידמן (אדמו"ר)

רבי יעקב פרידמן (כ"ח בחשוון תרל"ט, 24 בנובמבר 1878 – י"ח בחשוון תשי"ז, 23 באוקטובר 1956) היה האדמו"ר מהוסיאטין בין השנים תש"ט-תשי"ז ומראשי תנועת המזרחי באוסטריה.
תולדות חייו

נולד בבוהוש שברומניה לרבי יצחק פרידמן, מייסד חסידות בוהוש, בנו של הרב שלום יוסף פרידמן, ונכדו של רבי ישראל פרידמן מרוז'ין מייסד שושלת בית רוז'ין, שהיה נינו של המגיד ממזריטש. מצד סבתו (אם אביו) היה צאצא של הרב יחיאל מיכל מזלוטשוב, הרב אברהם יהושע השיל מאפטא ועוד. מצד אמו היה צאצא של הרב מנחם מנדל הגר מקוסוב, הרב משה לייב מסאסוב ואדמו"רים נוספים. נקרא בשם "יעקב" מאחר שנולד במוצאי שבת פרשת תולדות, בה מסופר על הולדת יעקב.
עוד בהיותו פעוט שודך עם קרובת משפחתו (בת דודה שנייה), חיה שרה רחל, בתו של רבי ישראל פרידמן מהוסיאטין (נפטרה בתשי"ט). בכסלו תרנ"ה, כשהיה בן 16, התקיימו נישואיו והוא עבר להוסיאטין, שהייתה עיירת ספר בגבול בין רוסיה לאוסטריה. בהיותו סמוך על שולחן חותנו, למד בעיקר תורה, ורכש גם ידע כללי, לרבות שפות זרות. החל מנישואיו ועד לפטירת חותנו (במשך כ-54 שנים), חי ופעל בסמיכות אליו.
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה והקרבות בגליציה עבר עם חותנו לעיר באד הומבורג הסמוכה לפרנקפורט, ולאחר מכן לווינה. במהלך המלחמה נעצר כנתין זר. גם לאחר המלחמה נותר חותנו בווינה. בשלהי המלחמה ייסד שם עם קרוביו (רבי חיים מאיר יחיאל שפירא מדרוהוביץ' ורבי שלמה חיים פרידמן מסדיגורה) את ההסתדרות החסידית-ציונית "חברת יישוב ארץ ישראל" שחברה בתרע"ח (1918) להסתדרות המזרחי, שהוא היה אחד ממנהיגיה. ב־1920 השתתף בוועידת לונדון מטעם תנועת המזרחי בווינה. הוא פרסם מאמרים על הציונות בעיתון הווינאי Morgen-Zeitung, ובעיתונים נוספים. ב־1924 נתמנה לחבר מרכז המזרחי במרכז אירופה ובבלקן. סבל מרדיפות מצד קנאים ומתנגדי הציונות בשל פעילותו זו.
בטבת תרצ"ז (1937) עלה לארץ ישראל עם חותנו, והתיישב בתל אביב ברחוב ביאליק 19, שם היו גם בית הכנסת ובית מדרשו. בתקופת מלחמת העולם השנייה התבטא בחיוב לגבי התנדבות לגיוס לצבא הבריטי. לאחר עלייתו לארץ ישראל פסק מפעילות ציבורית, והקדיש את זמנו בעיקר ללימוד תורה.
עם פטירת חותנו בחנוכה תש"ט (1949) מילא את מקומו על פי צוואתו, עם זאת, חלק מחסידי חותנו פנו לחסידויות אחרות[דרוש מקור].
רבי יעקב התפרסם כמסתפק במועט, בניגוד לשאר אדמו"רי חסידות רוז'ין, שנודעה ב"דרך המלכות" שלה - הנהגה של פאר והדר. החזיק בהשקפות ציוניות דתיות וערך טיש ביום העצמאות. דברי התורה שאמר בטיש נאמרו בעברית (ולא ביידיש, כמקובל בין אדמו"רים עד אז), ובהברה אשכנזית. נודע כבעל בקיאות רחבה במקורות תורניים ובין המתייעצים איתו היו הרב אליעזר יהודה וולדנברג והרב ראובן מרגליות[דרוש מקור].
לרבי יעקב נולדו בן ובת. חתנו, הרב יעקב יושע בוימינגר שהיה מנהל בתי הדין הרבניים בתל אביב, נפטר עוד בחייו.
רבי יעקב נפטר בי"ח בחשוון תשי"ז (1956) ונקבר בבית הקברות היהודי העתיק בטבריה בסמוך לקבר חותנו. בצוואתו לא מינה רבי יעקב ממשיך כאדמו"ר, ולאחר פטירתו חסידים פנו גם לאשתו כדי שתברך אותם. לאחר פטירת אשתו בשנת 1958 הוכתר בנו רבי יצחק פרידמן מהוסיאטין ('השיח יצחק') לאדמו"ר. רבי יצחק לא נישא מעולם, ולאחר פטירתו בתשכ"ט (1969) נפסקה השושלת.
כתביו

תורותיו של רבי יעקב כונסו על ידי חסידיו לספר אהלי יעקב שמכיל (דרשות) לפי סדר פרשיות השבוע, שנשא מתקופת עלייתו (החל מאביב תרצ"ז, כ-3 חודשים לאחר עלייתו ארצה) ועד פטירתו, בדרך כלל בסעודה שלישית. רוב התורות שבספר הם מהתקופה שבין עלייתו לארץ ישראל לבין מינויו לאדמו"ר, שכן מנהג אדמור"י בית הוסיאטין היה שלא לומר דברי תורה בפומבי, ולכן כל זמן שחותנו כיהן כאדמו"ר נשא דברי תורה כמעט מדי שבת, אך לאחר מינויו לאדמו"ר נשא דברי תורה רק באירועים מיוחדים.
התורות מבוססות על מחברות שבהן רשם רבי יעקב את דבריו, בתוספת עריכה מעטה. הוא מתייחס בדבריו למאורעות השעה, בהם השואה והקמת המדינה. רוב תורותיו ליום העצמאות נשארו בכתב יד, מלבד תורה אחת שנאמרה בשבת, ו' באייר תש"ח (כ־24 שעות לאחר הכרזת המדינה), ותורה נוספת שנאמרה באחת השנים הראשונות למדינה כאשר ה' באייר חל בשבת (בפרשת 'תזריע-מצורע', אך ללא ציון כי מדובר ביום העצמאות).
הספר יצא בתחילה בשני חלקים וכיום מודפס בחלק אחד. הספר הודפס בחמש מהדורות, האחרונה שבהם משנת תשפ"ג (2023).
שתי המהדורות האחרונות יצאו בעידודו ובתמיכתו של הרב דוד דודקביץ' רב היישוב יצהר וראש ישיבת 'רועה ישראל' אשר מלמד את תורתיו מדי שבוע לשומעי לקחו.
לקריאה נוספת

יצחק אלפסי, "אנציקלופדיה לחסידות- אישים" כרכים א-ג, הוצאת מוסד הרב קוק, 1986, 2000, 2004.
במלכות הקדושה - הרב יהודה ברנדס, הוצאת תבונות, אלון שבות, תשס"ו (2006).
אמרו צדיק - הרב מאיר צבי גרוזמן, רמת גן, תשס"ו (2006).
הרב מאיר צבי גרוזמן (עורך), "ראיתי צדיק", תשע"ו (2016).
הרב מאיר צבי גרוזמן, "תולדות יעקב", הוצאת מכון מורשת ישראל, תשע"ט (2019).
הערות שוליים

↑  נפטרה אלמנת האדמו"ר מהוסאטין, חרות, 26 בנובמבר 1958, עמ' 3.
↑  לפי ההספד ב'אור המזרח'
↑  מן התנועה הציונית, הצפירה, 16 במאי 1918 - מכתב החבירה של האגודה למזרחי
↑  ידיעות אחרונות, דואר היום, 5 ביולי 1920
↑  בת־קול העיתונים, דואר היום, 13 ביולי 1923, תיאור מכתב גלוי שפרסם
↑  ד.צ. ויינשטיין, ועידת צירי המזרחי בוינה, דואר היום, 15 בינואר 1924
ד. צ. ויינשטיין, ועידת צירי המזרחי בוינה, דואר היום, 13 בינואר 1924 - תיאור נאום שנשא הרב פרידמן בפתיחת ועידת המזרחי בווינה, 1924
↑  ציטוט בשמו מופיע בהספד ב'אור המזרח'
↑  דלי"ת, בעקבות הימים, הצופה, 28 באוגוסט 1942
↑  צילום הצוואה מופיע בעמודים הראשונים של הספר 'אהלי יעקב'
↑  אברהם יצחק אביטוב, נצר מגזע, הצופה, 1 בפברואר 1953
↑  ממעריב עד מעריב, מעריב, 26 בנובמבר 1958
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007305889405171  LCCN: nr93032771  VIAF: 19554387   WorldCat (עם VIAF): 19554387
רוג'ר ויקר

רוג'ר פרדריק ויקר (באנגלית: Roger Frederick Wicker; נולד ב-5 ביולי 1951) הוא פוליטיקאי ומשפטן אמריקאי. ב-2007 מונה על ידי מושל מיסיסיפי היילי ברבור לייצג את מדינת מיסיסיפי בסנאט של ארצות הברית ונבחר לתפקיד דה יורה ב-2008.
לאחר שסיים את לימודיו הגבוהים באוניברסיטת מיסיסיפי שירת בחיל האוויר של ארצות הברית בשנים 1976–1980. עם שחרורו שימש כיועץ פוליטי לחבר הקונגרס טרנט לוט. הוא כיהן בסנאט של מיסיסיפי בשנים 1988–1994 ונבחר לבית הנבחרים של ארצות הברית ב-1994 מטעם מחוז הקונגרס הראשון של מיסיסיפי. ויקר כיהן בבית הנבחרים מינואר 1995 עד דצמבר 2007, עת מונה על ידי המושל ברבור למלא את המושב בסנאט של ארצות הברית שפונה על ידי טרנט לוט. לאחר מכן הוא זכה בבחירות מיוחדות שנערכו ב-2008 לשארית כהונתו של לוט ונבחר מחדש לכהונה מלאה ב-2012 וב-2018.