stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
כינויי גנאי בשיח הפוליטי בישראל
לפי רקע חברתי-כלכלי > עדתי

צ'חצ'חים: ב-27 ביוני 1981 הנחה דודו טופז את עצרת הבחירות המסכמת של המערך בכיכר מלכי ישראל, ובנאום שכונה "נאום הצ'חצ'חים" אמר: "תענוג לראות את הקהל הזה, ותענוג לראות שאין כאן צ'חצ'חים שהורסים אסיפות בחירות... הצ'חצ'חים של הליכוד הם במצודת זאב. הם בקושי שין גימלים, אם הם בכלל הולכים לצבא. כאן נמצאים החיילים ומפקדי היחידות הקרביות". אמירה זו עוררה סערה רבה בקרב הציבור המזרחי.
אשכנאצים: הלחם של המילים אשכנזים ונאצים, בביטוי נעשה שימוש על ידי דוברים מזרחים ומטרתו להשוות את יחס הנאצים ליהודים ליחס האשכנזים למזרחים. להקת הפאנק "מפגרת", שהורכבה מארבעה חברים מיהוד שהמשותף להם היה מוצאם התימני, עשתה אף היא שימוש בביטוי בקלטת הבכורה שלה "!Carpe Diem" ב-1994.
השבט הלבן: כינוי גנאי לאשכנזים, בעיקר חילונים ממעמד הביניים ומעלה תושבי גוש דן הנמצאים במרכזה או בצדה השמאלי של המפה הפוליטית, המציג אותם כקבוצה (שבט) אליטיסטית וגזענית שמתבדלת מבחינה אידאולוגית ותרבותית משאר החברה היהודית בישראל ושולטת בתקשורת בישראל ובמוקדי הכוח.
מנשקי קמעות: לכאורה נגד יהודים מסורתיים מעדות המזרח אשר לחלקם שיוך פוליטי ימני. נאמר ב"נאום הקומץ" של יאיר גרבוז בעצרת האופוזיציה של הבחירות לכנסת ה-20.
לפי רקע חברתי-כלכלי > כלכלי

נערי האוצר: כינוי לעובדי אגף התקציבים במשרד האוצר, המשקף טענה שאינם מתאימים להחלטות שהם מקבלים, בשל חוסר ניסיונם. לכלכלנים הראשונים שהוכשרו בישראל בשנות החמישים של המאה העשרים היה מקובל לקרוא נערי פטנקין, על שמו של דן פטנקין, ממייסדי המחלקה לכלכלה באוניברסיטה העברית. עם זאת, כבר בתנ"ך נעשה שימוש בביטוי ככינוי גנאי לפקידים (במקור, נאמר על רבשקה, תרתן ורב סריס שהיו שרים בכירים, אך הביטוי נועד ללגלג עליהם): ”וַיֹּאמֶר לָהֶם יְשַׁעְיָהוּ, כֹּה תֹאמְרוּן אֶל אֲדֹנֵיכֶם: כֹּה אָמַר ה' אַל תִּירָא מִפְּנֵי הַדְּבָרִים אֲשֶׁר שָׁמַעְתָּ אֲשֶׁר גִּדְּפוּ נַעֲרֵי מֶלֶךְ-אַשּׁוּר אֹתִי.” (ספר מלכים ב' פרק י"ח פסוק ו')
פוגלים: כינוי שכינה יצחק רבין, בתקופת כהונתו השנייה כראש ממשלה, את עובדי אגף התקציבים באוצר, על שם מנכ"ל משרד האוצר אהרון פוגל.
קפיטליזם חזירי: כינוי גנאי בו משתמש השמאל הכלכלי, שמעון פרס כינה את מדיניותו של שר האוצר "חזירית", ואמר בכנס שנערך בבית מפלגת העבודה בתל אביב כי "אנחנו מתנגדים לקפיטליזם חזירי"),. שלי יחימוביץ' (העבודה) גם-כן הרבתה להשתמש בכינוי זה בנאומיה כחברת כנסת.
סוציאליזם חזירי: כינוי שבו משתמשים תומכי ימין כלכלי כנגד ארגונים וקבוצות כוח סוציאליסטיות בישראל, כגון ארגוני העובדים של חברת החשמל, עובדי הנמלים, הקיבוצים, וההסתדרות. קבוצות וארגונים אלה נתפסים בידי חלק מהציבור כבעלי כוח והשפעה חריגים המאפשרים להם להשתלט על נכסים רבים.
החזירון העליון: כינוי גנאי לעשירון העליון. היה בשימוש בזמן המחאה החברתית.
כינויי גנאי אישיים

כינויי גנאי אישיים משמשים כאמצעי לניגוח או כהבעת זלזול כלפי אדם או קבוצה. לעיתים הכינוי מעוות את שמו של האדם כדי לבזותו (למשל "ביביהו"), ולעיתים הכינוי מעביר מסר פוליטי אודות האדם (למשל "שמאלמרט"). יצירתם של כינויים כאלה מלווה את השיח הפוליטי בישראל מראשיתו ועד היום.
כינויי גנאי אישיים > כינויי גנאי למנחם בגין

האיש היושב ליד חבר הכנסת בדר: כך כינה ראש ממשלת ישראל, דוד בן-גוריון, בעת נאומיו בכנסת, את חבר הכנסת מנחם בגין, שישב בכנסת ליד חבר הכנסת יוחנן בדר, כדי להביע את סלידתו הגמורה מבגין, כך שאפילו את שמו נמנע מלציין.
המנוח: כינוי שכינה בו עזר ויצמן, במהלך ההכנות לבחירות לכנסת התשיעית, את מנחם בגין, שעבר התקף לב סמוך לבחירות.
כינויי גנאי אישיים > כינויי גנאי לשמעון פרס

הפשפש: לפי שירו של חיים חפר "איך הפשפש עלה למעלה?".
חתרן בלתי נלאה: תיאור של שמעון פרס בפי יצחק רבין, שהופיע בספרו האוטוביוגרפי משנת 1979, "פנקס שירות". התבטאות זו, וכינוי זה, רדפו את פרס בהמשך הקריירה הפוליטית שלו.
לוזר: כינוי שהודבק לשמעון פרס בעקבות הפסדיו הרבים במערכות הבחירות, כולל מערכות בחירות שבהן סיכוייו לנצח היו גדולים. בהצבעה שהתקיימה במרכז מפלגת העבודה בשנת 1997 הוצע למנות את פרס כ"נשיא המפלגה". בנאומו של פרס בפני צירי הוועידה שיגר שאלה רטורית לקהל: "אני שומע את חבריי אומרים: 'פרס הוא לוזר'. אני הפסדתי?!" ונענה ב"כן" מהקהל. גם באותה הצבעה נחל הפסד.
ראש ממשלה מעופף: כינוי שכינה שר האוצר יצחק מודעי את שמעון פרס בעת שעמד בראש ממשלת האחדות, בשנות ה-80. בתגובה העביר אותו פרס מתפקידו והחליפו במשה ניסים.
ראש ממשלת הסקרים: כינוי שניתן לשמעון פרס, לנוכח העובדה שבמספר מערכות בחירות הוביל בסקרים באופן עקבי ובפער ניכר אך לבסוף לא נבחר. הדבר בלט במערכת הבחירות בשנת 1996, שעל פי סקרי המדגם בערוצי הטלוויזיה שפורסמו במוצאי הבחירות נבחר פרס לראשות הממשלה אך למחרת בבוקר התברר שבנימין נתניהו ניצח בפער קטן.
כינויי גנאי אישיים > כינויי גנאי לבנימין נתניהו

מלאך חבלה: כינוי שניתן לבנימין נתניהו על ידי יצחק שמיר.
עִזה עיוורת: כינוי שניתן לבנימין נתניהו על ידי הרב עובדיה יוסף במהלך דרשתו השבועית. המקור בתלמוד הבבלי, במשל ארמי האומר "כאשר כועס הרועה על הצאן, הוא עושה את העז המנהיגה עיוורת".
נהנתניהו: כינוי גנאי לראש ממשלת ישראל, בנימין נתניהו, המדגיש את הביקורת והטענה על נטייתו לנהנתנות. הכינוי נטבע על ידי סילבי קשת.
אבו יאיר: כינוי גנאי לראש ממשלת ישראל, בנימין נתניהו, ממתנגדיו. הביטוי נחתם בתחילת 2021 על ידי צעירים מהמגזר הערבי, ותפס תאוצה בהמשך השנה כשבנימין נתניהו אימץ כינוי זה.
מר הפקרה: כינוי המשקף את הטענה שנתניהו אינו מקדם עסקה לשחרור החטופים הישראלים ברצועת עזה במלחמת חרבות ברזל.
כינויי גנאי אישיים > כינויי גנאי שניתנו ליוסף לפיד

ג'נטלמן אירופאי: כינוי אירוני שניתן ללפיד, לאחר שהוא כינה עצמו כך בנמקו את התנצלותו בפני זהבה גלאון על רמיזתו כאילו היא עוסקת בזנות.
טומי לה-פן: כינוי שמרמז לדמיון בין עמדותיו של לפיד לאילו של הפוליטיקאי הצרפתי הלאומני ז'אן-מרי לה פן, ועושה שימוש בדמיון, לכאורה, של השם "לפיד" לשם משפחתו של לה פן (בשמו של הפוליטיקאי הצרפתי האות למ"ד מנוקדת בסגול, ורק מי שקורא אותה כמנוקדת בקמץ מוצא אותה דומה ל"לפיד").
ארצ'י בנקר הישראלי: כינוי שטבע אביב גפן בתוכנית פופוליטיקה, ביחס ליו"ר מפלגת שינוי, טומי לפיד, ונעשה בו שימוש על ידי אנשי מפלגת העבודה בניסיון להציגו כגזען ושמרן, בעת מערכת הבחירות הסוערת לכנסת ה-16, שבה מפלגת "שינוי" בראשות לפיד איימה לנגוס בקולות "העבודה". הכינוי מנצל את הדמיון החיצוני הבולט בין לפיד לבין דמותו של השחקן קרול או'קונור שגילם את דמותו של ארצ'י בנקר בסדרת הטלוויזיה "הכל נשאר במשפחה".
כינויי גנאי אישיים > כינויי גנאי שניתנו ליאיר לפיד

יהיר לפיד: כינוי שהוענק ללפיד על ידי מתנגדיו המרמזים על יהירותו ורברבנותו. נטבע לאחר הישגיו בבחירות 2013.
לפידיוט: הלחם בסיסים של שם משפחתו (לפיד) + אידיוט שמקורו ברשתות החברתיות.
כינויי גנאי אישיים > כינויי גנאי שניתנו לאהוד אולמרט

שמאלמרט: הוא כינוי שניתן לראש ממשלת ישראל אהוד אולמרט על ידי מתנגדיו מהימין בעת מערכת הבחירות לכנסת ה-17, ובא לרמז שאולמרט, ששורשיו במפלגת "הליכוד", פנה שמאלה בדעותיו.
כישלון חרוץ: כינוי שהוענק לאהוד אולמרט לאחר מלחמת לבנון השנייה. "הפצצת גוגל", שהביאה את עמוד קורות החיים של אולמרט לראש תוצאות החיפוש תחת הצירוף "כישלון חרוץ" חיזקה את מעמדו של הכינוי.
כינויי גנאי אישיים > כינויי גנאי שניתנו לאיתמר בן גביר

פירומן: כינוי שניתן לבן גביר על ידי שר הביטחון יואב גלנט ביולי 2024 כמחאה על מדיניותו בעניין הסטטוס קוו בהר הבית. עיתון "יתד נאמן", המזוהה עם מפלגת דגל התורה, כינה אף הוא את בן גביר בכינוי זה בעמוד השער של גיליון כ"ג באב ה'תשפ"ד (אוגוסט 2024).
שר הפיתות: כינוי שניתן לבן גביר על ידי נעמה לזימי כלעג על הצעדים שביצע להחמרת תנאי האסירים הביטחוניים הכלואים בישראל.
שר הטיקטוק: כינוי שניתן לבן גביר על ידי מתנגדיו, הטוענים כי השר מבלה את ימיו בפרסום בטיקטוק במקום בקידום מדיניות. מקור הכינוי ברשתות החברתיות, ואומץ על ידי יאיר לפיד.
כינויי גנאי אישיים > כינויי גנאי שניתנו לאחרים

חם הגרוזיני: כינוי בו נהג דוד בן-גוריון לכנות את יוסיף סטלין כדי לנגח את אנשי מפ"ם הפרו-סובייטים
טפלון: כינוי גנאי שניתן לאישים אחדים, ובא לבטא את טענת מתנגדיהם לפיה לאורך השנים הצליחו לחמוק מאחריות לכשלונות בלא שדבק בהם רבב.
אבו ג'ילדה: כינוי שנתן לוי אשכול למשה דיין, על שמו של השודד הערבי שתום העין שהפך למושג, ככינוי לפורץ גדר, שאינו נוהג על פי המוסכמות ועל פי החוק והמוסר ומטיל מורא על סביבתו.
הבלייזרים של פרס: כינוי, לעיתים בנימה לעגנית, שניתן לצוות עוזריו ויועציו של שמעון פרס בתקופת כהונתו הראשונה כראש הממשלה. הקבוצה כללה, בין השאר, את יוסי ביילין, אורי סביר, אמנון נויבך, נמרוד נוביק וישראל פלג.
הפודל של פרס: כינוי שנתן יצחק רבין בשנת 1990 לעמיתו לסיעה, ח"כ יוסי ביילין, בעקבות פעולתו בתכנון הפלתה של ממשלת האחדות השנייה, במהלך שכונה על ידי רבין "התרגיל המסריח". הכינוי רדף את ביילין עוד שנים אחדות, בפי דוברים רבים.
האיש עם השערות על הפנים: כינוי שניתן ליאסר ערפאת על ידי ראש ממשלת ישראל, מנחם בגין, שסבל אף הוא, כשלושים שנה קודם לכן, מכינוי בעל מבנה דומה. כינוי גנאי נוסף שהדביק בגין לערפאת הוא חיה דו-רגלית - אותו כינוי בו השתמש בגין לתיאור אדולף היטלר.
רפול ושבעת הגמדים: כינוי שניתן לשמונת חברי הכנסת של מפלגת צומת, שנבחרו לכנסת ה-13 בזכות המוניטין של רפאל איתן (רפול), בזמן שיתר חברי הסיעה היו אנונימיים למדי. בעקבות זאת, היו שהתייחסו בכינוי "פלוני והגמדים" גם לסיעות אחרות שבהן היה מנהיג דומיננטי.
אהוד ברח: כינוי שהודבק לאהוד ברק, שהיה רמטכ"ל בעת אסון צאלים ב' וצפה באימון, ועל פי השמועה נטש את אזור האסון מיד לאחר התרחשותו. השמועה הוכחה לבסוף כלא נכונה, אך הביטוי המשיך לרדוף את ברק בביקורת נגד הנסיגה שהוביל מרצועת הביטחון.
יוסי דרוויש: כינוי שניתן ליוסי שריד על ידי הרב עובדיה יוסף, עקב החלטתו של הראשון בעת שכיהן כשר החינוך להכניס משירי המשורר הפלסטיני הלאומי, מחמוד דרוויש, לתוכנית הלימודים בספרות. בי"א באדר ב' ה'תש"ס (18 במרץ 2000) אמר הרב יוסף בדרשתו השבועית בלוויין על שריד: "זה סיטרא אחרא! זה שטן – יימח ‏שמו וזכרו! [...] ה' יעקור אותו! כמו שעקר את עמלק – כן יעקור אותו! [...] כשתגידו 'ארור המן' אחרי קריאת מגילת אסתר – תגידו גם-כן 'ארור יוסי שריד – יוסי דרוויש'!".
ציפיטפוט: כינוי שניתן לשרת החוץ ציפי לבני על ידי יועצי ראש הממשלה אהוד אולמרט, לאחר שקראה לו להתפטר עם פרסום דו"ח הביניים של ועדת וינוגרד. בכינוי השתמשו גם מפגינות שקראו ללבני להתייצב נגד אולמרט. "ציפיטפוט" היא דמות שגילמה ציפי שביט בתוכנית טלוויזיה לילדים, אך הכינוי בא להציג את ציפי לבני כפטפטנית שמרבה במילים אך ממעיטה במעשים.
בניטו או בניטו נפתליני: השוואה של נפתלי בנט לפשיסט האיטלקי בניטו מוסוליני. הכינוי נוצר לראשונה על ידי מתנגדיו משמאל בשנים 2012 ו-2013, על התנהלותו שלטענתם פשיסטית. הכינוי קיבל שימוש רב בחוגי מתנגדי חיסון הקורונה ומתנגדים מימין למדיניותה של ממשלת ישראל השלושים ושש.
רחמנא ליצמן: אחד הכינויים שנטבעו על ידי יריביו החרדים של ח"כ יעקב ליצמן וגלש אל השיח הפוליטי הכללי. הכינוי הוא פרפרזה של הביטוי רחמנא לצלן, שמשמעו בארמית "הרחמן יצילנו".
מוסא רז: כינוי למוסי רז בו מוחלף השם "מוסי", כינוי לשם משה, במקבילה הערבית, על מנת להציג את חבר הכנסת כמי שאינו יהודי.
ילד זין: כינוי גנאי נפוץ ברשתות חברתיות ליאיר נתניהו.
מתן כהן הבעל: כינוי גנאי שניתן לשר הדתות מתן כהנא על ידי הרב אברהם יוסף, על רקע רפורמת הכשרות שקידם בהיותו בממשלה ה-36.
ראו גם

מכונת הרעל
ביטויי שנאה בישראל
משל העגלה המלאה והעגלה הריקה
אמילי סנט ג'ון מנדל

| --- | --- |

 לידה:  10 במרץ 1979 (בת 45) Merville, קנדה 
 מדינה:  קנדה, ארצות הברית 
 מקום לימודים:  The School of Toronto Dance Theatre 
 שפות היצירה:  אנגלית 
 סוגה:  מדע בדיוני 
 יצירות בולטות:  ים השלווה, תחנה אחת-עשרה, מלון הזכוכית 
 תקופת הפעילות:  מ-2009 
 פרסים והוקרה:  פרס ארתור סי. קלרק (2015)  פרס טורונטו לספרות (2015) 
 emilymandel.com
 
אמילי סנט ג'ון מנדל (באנגלית: Emily St. John Mandel; נולדה ב-10 במרץ 1979) היא סופרת קנדית. היא חיברה שישה רומנים, ובניהם תחנה אחת-עשרה, אשר זיכה אותה בפרס ארתור סי קלארק ועובד לסדרת טלוויזיה. בנוסף חיברה מנדל מספר סיפורים קצרים ומסות.
ביוגרפיה

מנדל נולדה בשם אמילי פיירבנקס ב-1979 במרוויל בקולומביה הבריטית לאם קנדית ואב אמריקאי. בגיל 10 עברה עם משפחתה לאי דנמן שם התחנכה בחינוך בייתי. בגיל 18 עברה לטורונטו ללמוד מחול. לאחר מכן התגוררה במונטריאול ובניו יורק, שם עבדה כעוזרת אדמיניסטרטיבית באוניברסיטת רוקפלר.
מנדל הייתה נשואה למחזאי קווין מנדל. הם הביאו לעולם בת והתגוררו בניו יורק. הם התגרשו ב-2022. ב-2024 התארסה מנדל לבת זוגה. היא בעלת אזרחות אמריקאית.
רומנים

מנדל החלה לעבוד על הרומן הראשון, "אתמול בלילה במונטריאול (Last Night in Montreal)" ב-2002, בזמן שגרה במונטריאול. הספר יצא לאור ב-2009. שנה לאחר מכן יצא לאור ספרה "אקדחו של הזמר (The Singer's Gun)" וב-2012 יצא לאור הספר "רביעיית לולה" (The Lola Quartet).
ב-2014 יצא לאור ספרה תחנה אחת-עשרה (Station Eleven). עלילת הספר עוקבת אחר להקת שחקנים נודדת באזור הימות הגדולות בארצות הברית בעולם פוסט-אפוקליפטי לאחר מגפה. הספר זכה בפרס ארתור סי קלארק ובפרס טורונטו לספרות והיה מועמד לפרס הספר הלאומי. הספר זכה לתשומת לב רבה בזמן מגפת הקורונה. ב-2021 עלתה ב־HBO Max מיני סדרה המבוססת על הספר. הספר יצא לאור בעברית בהוצאת בבל ב-2017 בתרגומה של שרון פרמינגר.
ב-2020 יצא לאור ספרה "מלון הזכוכית" (The Glass Hotel). הספר יצא לאור בעברית ב-2023 בהוצאת עם עובד בתרגומה של מרב זקס-פורטל. ספרה השישי, "ים השלווה" (Sea of Tranquility), יצא לאור ב-2022. הספר ראה אור בעברית בהוצאת בבל ב-2023 בתרגומה של שרון פרמינגר.
הערות שוליים

↑  Lee, Stephan, "I Feel as if I Won The Lottery", Entertainment Weekly 1331, 2014, עמ' 74
↑  Kois, Dan, A Totally Normal Interview With Author Emily St. John Mandel, Slate, ‏December 17, 2022
↑  Emily St. John Mandel [@emilystjohnmandel], She said yes, Instagram, ‏September 20, 2024
↑  Wheeler, Leslie, How to Make a Living without Losing Your Mind: An Interview with Emily St. John Mandel, Contemporary Women’s Writing, 14(1), 2020, עמ' 1-12
↑  Katy Waldman, The Rewriting of Emily St. John Mandel, The New Yorker, ‏April 1, 2022
↑  Krull, Ryan, Boulevard craft interview: Emily St.John Mandel, Boulevard 36(2/3), 2021, עמ' 37-45
↑  Kelly, Hillary, The Disaster Artist, Vulture, ‏March 12, 2020
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007597583505171  PLWABN: 9810589986305606  BIBSYS: 1453362517719  BNE: XX5560752  BnF: cb16610077t (data)  GND: 1062973712  ICCU: MODV657046  ISNI: 0000 0000 4056 5074  LCCN: n2008082532  LNB: 000284075  NDL: 001194545  NKC: kv2015892393  NLK: KAC202107453  NSK: 000652945  NTA: 339513985  RERO: 02-A023678262  SUDOC: 164768068  VIAF: 26544203   WorldCat (עם VIAF): 26544203
אדנקרונוס

| --- | --- |


 נתונים כלליים
 תקופת הפעילות:  1963–הווה (כ־62 שנים) 
 תאריך מיזוג:  1963
 מיקום המטה:  רומא
 בעלות:  ג'וזפה מארה תקשורת
 ענפי תעשייה:  עיתונאות 
 מוצרים עיקריים:  סוכנות ידיעות
  
 www.adnkronos.com
 
אדנקרונוס (באיטלקית: Adnkronos) היא סוכנות ידיעות איטלקית.
היסטוריה ופרופיל

אדנקרונוס הוקמה ב-1963 על ידי מיזוג של שתי סוכנויות, "קרונוס" (נוסדה ב-1951) ו-"Agenzia Di Notizie" (נוסדה ב-1959). הסוכנות ממוקמת ברומא.
אדנקרונוס נמצאת בבעלות ג'וזפה מארה תקשורת. העורך הראשי שלה הוא ג'וזפה מארה.
הסוכנות הורחבה לכלול את Adnkronos Salute שהיא סוכנות בריאות. בשנת 2003 הקימה הסוכנות את המשרד הבינלאומי שלה, Adnkronos International, המספק חדשות ודיווחים בערבית ובאנגלית, בעיקר מהעולם הערבי.
ביולי 2014, אדנקרנוס אינטרנשיונל חתם על הסכם עם סוכנות הידיעות הרשמית של איראן, IRNA, לקידום שיתוף פעולה חדשותי דו-צדדי.
הסוכנות מפרסמת גם את "Il libro dei fatti", המהדורה האיטלקית של ה"אלמנך העולמי".
הערות שוליים

↑  Gaspari, Federico (2013). "A phraseological comparison of international news agency reports published online: Lexical bundles in the English-language output of ANSA, Adnkronos, Reuters and UPI". Studies in Variation, Contacts and Change in English. 13. נבדק ב-13 בספטמבר 2014. {{cite journal}}:  (עזרה)
1 2 3 4  "Iran, Italy news agencies agree to promote cooperation". IRNA. 15 ביולי 2014. נבדק ב-13 בספטמבר 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  The Europa World Year Book 2003. Taylor & Francis. 2003. p. 2247. ISBN 978-1-85743-227-5.
1 2  Gino Moliterno (2002). Encyclopedia of Contemporary Italian Culture. Routledge. p. 406. ISBN 978-1-134-75877-7.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb16684084h (data)  VIAF: 302983099   WorldCat (עם VIAF): 302983099 
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "אדנקרונוס".
אוסטרליה

ערך זה עוסק במדינה באוקיאניה. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
התפתחות חלוקת אוסטרליה למדינות אוסטרליה
אוסטרליה (באנגלית: Australia), או הקהילייה של אוסטרליה (באנגלית: Commonwealth of Australia) היא פדרציה שמונה שש מדינות ועוד עשר טריטוריות, כששלוש מהן הן חלק מהיבשת עצמה. המדינות: ניו סאות' ויילס, ויקטוריה, קווינסלנד, אוסטרליה הדרומית, אוסטרליה המערבית וטסמניה. הטריטוריות: "הטריטוריה הצפונית", "טריטוריית מפרץ ג'רוויס" ו"טריטוריית הבירה האוסטרלית". אוסטרליה היא מונרכיה חוקתית, המשתייכת לממלכות חבר העמים הבריטי כשהמלך צ'ארלס השלישי הוא ראש המדינה.
האוכלוסייה באוסטרליה כיום כוללת ברובה אנשים ממוצא אירופאי, בפרט מהאיים הבריטיים. תושביה המקוריים של אוסטרליה וילידי המקום מכונים אבוריג'ינים, ומהווים כיום מעט יותר משני אחוזים מאוכלוסיית היבשת.
קביעת עיר הבירה

פרנסי שתי הערים הגדולות, סידני ומלבורן האמינו כי עירם היא זו שראויה להיות עיר הבירה של המדינה. המאבק בין שתי הערים נמשך זמן מה עד שב-2 בפברואר 1899 החליטה האספה הכללית כי כפשרה תיבנה עיר חדשה בשם קנברה והיא זו שתהיה עיר הבירה.
ב-1911 הופרד מחוז טריטוריית הבירה האוסטרלית (Australian Capital Territory) ממדינת ניו סאות' וולס. והעיר קנברה, שהוקמה בו, הוכרזה כעיר הבירה של אוסטרליה.
פוליטיקה > שיטת המשטר האוסטרלית

אוסטרליה היא מונרכיה חוקתית. מלך אוסטרליה (המצוי באוניה פרסונלית עם מלך הממלכה המאוחדת) הוא ראש המדינה הרשמית והוא מיוצג בידי המושל הכללי. מלך אוסטרליה הנוכחי הוא צ'ארלס השלישי. באופן רשמי תוארו של צ'ארלס השלישי הוא: 'בחסד האל, מלך אוסטרליה והממלכות והטריטוריות האחרות שבממלכתו, ראש חבר העמים'. לפי החוקה האוסטרלית, תפקידי המלך הם טקסיים. במשאל עם שנערך באוסטרליה ב-1999, נדחתה ההצעה להפוך את אוסטרליה לרפובליקה והוחלט להשאיר את המונרך כראש המדינה.
בכל מדינה משש מדינות אוסטרליה מייצג את המלך מושל, ובראש הפדרציה כולה מייצגו המושל הכללי. אף על פי שלפי החוקה יש למושל כוח לא מבוטל, הוא עשה בו שימוש רק פעם אחת, ב-1975, כאשר פיזר את הפרלמנט האוסטרלי מיד לאחר בחירתו. בדרך כלל מוענקות זכויות אלה לקבינט, שנבחר על ידי הפרלמנט ומתמנה על ידי ראש הממשלה.
הפרדת הרשויות באוסטרליה דומה לישראלית וכוללת רשות מבצעת, מחוקקת ושופטת והשיטה הפוליטית בכללותה היא פרלמנטרית על פי מודל וסטמינסטר (אנ') הבריטי.
עד קבלת חוק אוסטרליה, 1986, שימש בית המשפט העליון של בריטניה הגדולה כבית המשפט העליון של אוסטרליה והיה הפוסק הסופי. אחרי קבלת החוק הפך בית המשפט העליון של אוסטרליה לפוסק הסופי בכל ענייני אוסטרליה.
ראש הממשלה הוא כמעט תמיד ראש המפלגה הגדולה ביותר בפרלמנט. הפרלמנט מורכב משני בתים כאשר בית הנבחרים הוא הבית התחתון עם 150 מושבים, כל חבר בבית הנבחרים מייצג באופן בלבדי אזור בחירה. מספר המצביעים בכל אזורי הבחירה שווה ככל הניתן. הבית העליון הוא הסנאט עם 76 מושבים. כל מדינה מיוצגת על ידי 12 סנאטורים, ללא קשר לגודלה. כל מחוז עצמאי מיוצג על ידי 2 סנאטורים. הבחירות לשני הבתים מתקיימות כל 3 שנים. בדרך כלל בוחרים כל פעם חצי מחברי הסנאט (שלפיכך מכהנים 6 שנים). על פי חוק, ראש הממשלה חייב להתפטר או להכריז על בחירות אם בית הנבחרים מביע אי אמון בממשלתו. כל השרים צריכים להיות גם חברי פרלמנט (תנאי שצריך להתקיים תוך 3 חודשים).
לכל מדינה גם פרלמנט משלה וכן קיים פרלמנט לטריטוריה הצפונית. בראש הקבינט של כל מדינה עומד ראש השרים (Premier) ובראש הפדרציה כולה עומד ראש הממשלה של אוסטרליה (Prime Minister). עם השנים הולך ונחלש מעמדן של המדינות, שהן שריד לתקופת היותה של אוסטרליה מושבה בריטית, לטובת הממשלה הפדרלית. הממשלה בכל מדינה אחראית על ענייני פנים, חינוך ותחבורה ואילו הממשלה הפדרלית אחראית על נושאי חוץ, ביטחון, הגירה וכדומה.
שיטת הבחירות לבית התחתון היא רובית-אזורית, בדומה לבריטניה. בניגוד לבחירות בבריטניה, על מנת לייצג אזור בחירה על המועמד לזכות ברוב מוחלט של קולות המצביעים, אולם הדבר נעשה בסיבוב אחד, כאשר המצביעים מדרגים את המועמדים השונים, והקולות של מי שהצביעו עבור המועמדים שהגיעו אחרונים מועברים למועמדים שנשארו בכל ספירה, עד שאחד המועמדים זוכה ברוב. שיטה זו מייצרת מערכת פוליטית דו מפלגתית. המפלגות הראשיות הן הלייבור משמאל, והקואליציה של המפלגה הליברלית והמפלגה הלאומית (National Party) מימין.
פוליטיקה > היסטוריה פוליטית של אוסטרליה > 2010 עד היום

ביוני 2010, כשהפופולריות של קווין ראד צנחה בפתאומיות לקראת הבחירות הקרבות, החליטו ראשי הלייבור שיש להחליפו ושכנעו את גילארד להתמודד מולו. אחרי שהיא הכריזה על מועמדותה פרש ראד, וגילארד מונתה על ידי המושלת הכללית לראש ממשלה - האישה הראשונה בתפקיד ראש ממשלת אוסטרליה. שבועות ספורים אחר כך הודיעה על הקדמת הבחירות על מנת לזכות במנדט עצמאי.
בבחירות שהתקיימו ב-21 באוגוסט לא זכתה אף אחת מהמפלגות ברוב, ואחרי יותר משבועים הצליחה גילארד לגבש רוב להקמת ממשלה בעזרתם של חבר הפרלמנט ממפלגת הירוקים ושלושה מארבעת חברי הפרלמנט העצמאיים שנבחרו. בהרכבת ממשלה, שהושבעה ב-14 בספטמבר, היא קיימה את הבטחת הבחירות שלה למנות את קודמה, קווין ראד לתפקיד בכיר, ומינתה אותו לשר החוץ. גילארד הצהירה כי היא תומכת בביטול כפיפותה של אוסטרליה לכתר הבריטי, אלא שאין רוב בפרלמנט האוסטרלי לשינוי זה ובמקביל ביקור התנחומים של הנסיך ויליאם באוסטרליה לאחר השיטפון בקווינסלנד כמו גם חתונת הנסיך ויליאם וקתרין מידלטון הגבירו את הפופולריות של בית המלוכה הבריטי בקרב האוסטרלים.
ב-2013, ג'וליה גילארד הפסידה בבחירות לראשות מפלגתה לקווין ראד שמונה לראש ממשלה במקומה, אך בספטמבר 2013 מפלגת הלייבור הפסידה בבחירות הכלליות ולאחר 6 שנות שלטון הועברו מושכות השלטון לידי מפלגת האופוזיציה, שזכתה בבחירות, המפלגה הליברלית בראשותו של טוני אבוט, שהושבע לראש הממשלה. בהצבעת אי אמון חשאית שנערכה בספטמבר 2015, הודח אבוט מראשות המפלגה ואולץ להתפטר גם מראשות הממשלה. במקומו נבחר מלקולם תרנבול, שר התקשורת בממשלתו. באוגוסט 2018 לא הגיש מועמדותו לסיבוב השני לראשות מפלגתו ובמקומו נבחר סקוט מוריסון שמונה גם לראש ממשלת אוסטרליה.
ב-23 במאי 2022 הושבע ראש הממשלה מטעם מפלגת הלייבור אנתוני אלבניזי.
המנון ודגל

הדגל האוסטרלי משמש את הפדרציה מהקמתה ב-1901. זאת בנוסף לדגלים המייצגים את שש מדינות הפדרציה, שהתקיימו עוד לפני 1901. הדגל האוסטרלי מציג את הכוכב הדרומי ואת מפת הכוכבים המתגלה לעיניי השטים בחצי הכדור הדרומי, זאת במטרה לבטא את ייחודה של אוסטרליה כיבשת היחידה שנמצאת כולה מדרום לקו המשווה. בנוסף, מופיע בדגל סמל בית המלוכה הבריטי, היוניון ג'ק, כביטוי להשתייכותה של אוסטרליה לכתר הבריטי וכן ביטוי לרקע ההיסטורי והתרבותי המשותף לשתי המדינות.
יש הטוענים כי יש לנתק את אוסטרליה מבית המלוכה הבריטי, ולתת ביטוי בדגל להיסטוריה האבוריג'ינית של היבשת. עם זאת, מרבית האוסטרלים מתנגדים לשינוי בדגל, שבו מזוהה ארצם בכל העולם. כן מתנגד רוב האוסטרלים לשינויים בשיטת הממשל, והם רואים את תחילתה של ההיסטוריה האוסטרלית ביום שבו עגן קפטן קוק בחוף סידני, ומרגישים פחות מקושרים להיסטוריה הילידית של היבשת. ביטוי למורשת האבוריג'ינית מתקיים בדגל הטריטוריה הצפונית, שאף שאינה מדינה נפרדת - היא זכתה לדגל ולפרלמנט משל עצמה. כיוון שרבים מתושבי הטריטוריה הם ממוצא אבוריג'יני, הוחלט כי הדגל יבטא את מורשתם האבוריג'ינית ולא הבריטית. מתוך כוונה להטמיע את הסמלים הלאומיים האוסטרליים בעלי הזיקה הבריטית הכריזה ממשלת אוסטרליה ב-2004 על חובת הנפת הדגל הלאומי בכל מוסדות החינוך.
המנון
ב-1984 הוחלט להוסיף להמנון המלכותי של אוסטרליה, (המנון הממלכה המאוחדת, "אלוהים נצור את המלך" - God Save the King), המנון נוסף: המנון אוסטרליה, "צעדי קדימה אוסטרליה היפה" (Advance Australia Fair). עם הזמן נערכו בהמנון כמה שינויים כדי להתאימו לכמה שיותר אוכלוסיות. ההמנון הלאומי מושמע בכל האירועים הרשמיים של אוסטרליה, וכאשר המלך או נציגיו משתתפים באירוע - מנוגן גם ההמנון המלכותי.