stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ארנולד טוינבי
גישתו של טוינבי להיסטוריה

את גישתו של טוינבי ניתן להשוות עם זו אוסוואלד שפנגלר בספרו "שקיעת המערב" (The Decline of the West). טוינבי הציג את ההיסטוריה כעלייתן ונפילתן של תרבויות, בניגוד להיסטוריה של מדינות-לאום או של קבוצות אתניות אחרות. הוא זיהה את התרבויות על פי קריטריונים תרבותיים, ולא לאומיים. כך, ה"תרבות המערבית", שכללה את כל האומות שהתקיימו באירופה המערבית מאז נפילתה של האימפריה הרומית, נדונה כישות אחת, והובדלה מהתרבות ה"אורתודוקסית" ברוסיה ובבלקן, ומהתרבות היוונית-רומית שקדמה לה.
טוינבי דחה את הגישה הדטרמיניסטית של שפנגלר שתרבויות עולות ונופלות על פי מחזור טבעי ובלתי נמנע. טוינבי הביע את הערצתו הגדולה לאבן חלדון, ובייחוד ל"מוקדימה", ההקדמה להיסטוריה האוניברסלית של חלדון עצמו, שמציין הטיות שיטתיות רבות שקיימות בניתוח ההיסטורי.
טוינבי הציג את ההיסטוריה של כל תרבות במושגים של אתגר ותגובה. תרבויות קמו כתגובה למערכת של אתגרים קשים, כש"מיעוטים יצירתיים" יצרו פתרונות לאתגרים אלה, שנתנו כיוון חדש לכל החברה שלהם. כמה מהאתגרים והתגובות היו פיזיים, לדוגמה כאשר השומרים ניצלו את הביצות העצומות בדרום עיראק על ידי ארגון מחדש של התושבים הנאוליתיים בחברה שתוכל ליצור מפעלי השקיה רחבי היקף. ואילו חלק מן האתגרים היו חברתיים, כמו במקרה של הכנסייה הקתולית אשר הגיבה לכאוס של אירופה הפוסט-רומית על ידי הכללה של הממלכות הגרמאניות החדשות בקהילה דתית אחת. כשתרבות עונה על האתגרים שלה, היא גדלה. כשהיא לא מגיבה להם, היא נכנסת לתקופה של הידרדרות. טוינבי טען ש"תרבויות מתות מהתאבדות, לא מרצח".
מבקריו של טוינבי טענו כי הוא מדגיש את הדת יותר מדי בניתוח הכללי שלו של תרבויות. מבחינה זו, הוויכוח דומה לזה הקיים כיום כלפי התאוריה של סמואל הנטינגטון של "התנגשות הציביליזציות". כמו כן, נטען כי החלוקה לתרבויות של טוינבי שרירותית למדי, וכי ניתן היה לחלק את העולם ליותר או פחות מ-21 התרבויות בהן בחר, וכן כי ישנן תרבויות להן לא התייחס כלל. לבסוף, נטען כי הוא בחר את העובדות בצורה סלקטיבית על מנת להצדיק את התאוריה הכללית שלו, ולא הסביר עובדות המתנגדות לתאוריה זו.
הגישה האידאולוגית של טוינבי - "ספקולציות מטפיזיות בצורת היסטוריה" הוא הערכה מודרנית שכיחה - בוקרה באופן אפקטיבי על ידי פייטר גייל, וטוינבי לא ברח מהדיאלוג הציבורי עמו, שהופיע בספר (1949) "דפוסי העבר: האם אנו יכולים לקבוע אותם?" הספר קישר בין מאמרים של טוינבי וגייל לניתוח של פילוסופיית ההיסטוריה של טוינבי, שנכתבה בידי פיטירים א. סורוקין. מאמר שנכתב בידי יו טרבור-רופר, "המילניום של ארנולד טוינבי" – המתאר את מחקריו של טוינבי כ"פילוסופיה של מיש-מש" – פגע רבות במוניטין של טוינבי.
גישתו ליהודים

בבואו לדון בהיסטוריה של היהודים, נתקל טוינבי בבעיה חמורה. ההיסטוריה שלהם אינה עומדת באף אחד מהקריטריונים שהציב לגבי כל שאר התרבויות. טוינבי ניסה לנסח תאוריה ייחודית ליהודים בכך שטען שהיהדות אינה אלא בגדר "מאובן" כמו תרבויות אחרות למשל הפרסים של הודו המאמינים בדת זרתוסטרה שממשיכים להתקיים גם כשלתרבותם אין שום מטרה חיובית שהיא. לדעתו של טוינבי שייכת היהדות לתרבות הסורית שהגיעה לשיא יצירתה 1100 שנה לפנה"ס ותגליותיה העיקריות היו המונותיאיזם, האלפבית והאוקיינוס האטלנטי (שהתגלה בידי הפיניקים) ומאז אבד עליה הכלח.
הנקודה הבעייתית בתאוריה של טוינבי היא שהיהודים מתעקשים להמשיך להתקיים מעבר לזמן שבו היו שותפים פעילים ביצירת תרבות זאת וכעת הם מתקיימים ללא מטרה שהיא. הוא מסרב להכיר בהישגים מאוחרים יותר של תרבות זאת פרט לכך שהיא השפיעה על יצירת הדת והתרבות הנעלה באמת של הנצרות. למעשה חזר בכך טוינבי אל העמדה הנוצרית השגרתית שרואה זכות קיום ליהדות רק בכך שיצרה את הנצרות ומעבר לכך שוב אין לה שום תפקיד.
עם הקמת מדינת ישראל, נשמטה לבנה נוספת מתאוריית העם ה"מאובן" של טוינבי. עם שקם לתחייה במולדתו ההיסטורית איננו "מאובן". הסברו היה שאף על פי שהיהודים הם "מאובנים" ואינם ראויים למדינה משלהם וכי לא היו ראויים למדינה משלהם בארץ ישראל, וכי בכל מקרה במלחמת העצמאות התייחסו היהודים לערבים כפי שהנאצים התנהגו כלפיהם (אם כי סייג זאת בכך שההשוואה לנאצים הייתה מוסרית ולא סטטיסטית). הערבים הם בעיניו הקול האמיץ, שהפריך את התואנות הציוניות והרס כל תירוץ יהודי היסטורי. במילים אחרות אמר כי היהודים התנהגו לעיתים באכזריות שדומה לאכזריות הנאצית ולמעשה המלחמה שלהם נגד הערבים היא מלחמת הנאצים בערבים דרך יהודים.
לאורך השנים הקצין טוינבי ללא הרף את טענותיו כנגד הציונות ומדינת ישראל והחל להשוות את יציאת הערבים במלחמת העצמאות ופעולות כמו פרשת דיר יאסין לפעולות הג'נוסייד של הנאצים. כתוצאה הוא הפך למושא להתקפות נגד של אינטלקטואלים יהודיים שונים ובהם אבא אבן שנשא כנגדו ב-1955 הרצאה ידועה בשם "כפירתו של טוינבי".
ויכוח הרצוג-טוינבי

נקודת השיא במאבק הישראלי-יהודי כנגד טוינבי הייתה בינואר 1961 כאשר החליט שגריר ישראל בקנדה יעקב הרצוג לעשות מעשה חסר תקדים או המשך בתולדות הדיפלומטיה הישראלית. הוא הזמין את טוינבי לוויכוח פומבי. הוא לא קיבל לכך אישור מאיש ואף לא אחד האמין שהדיפלומט יוכל לגבור על ההיסטוריון המקצועי המפורסם. היו רבים בשירות הדיפלומטי שהתנגדו בתוקף לדו-קרב זה גם בגלל חשש שנציג ישראל עלול להפסיד בוויכוח כנגד ההיסטוריון המפורסם. הם גם זכרו היטב את הוויכוחים בין נוצרים ויהודים מימי הביניים שללא קשר לתוצאותיהם תמיד הזיקו ליהודים. מנגד יצחק בן-צבי תמך בוויכוח. הוויכוח הסתיים בניצחונו של הרצוג, וטוינבי הסכים לחלק מטיעוניו ומתן מעט את הצהרותיו.
הוויכוח זכה לפרסום רב. הוא שודר בחלקו ואף במלואו בתחנות רדיו ברחבי קנדה ובצפון ארצות הברית ובאותו ערב שודר בישראל. בישראל היו אלה ימי סערה פוליטית וביום הוויכוח התפטר דוד בן-גוריון מראשות הממשלה כתוצאה מפרשת לבון. ולמרות זאת הוויכוח עורר עניין עצום בישראל, שכן דיונים אינטלקטואליים היו בעלי חשיבות לכל הפחות שווה לאירועים פוליטיים. הקלטות של הוויכוח נמכרו במספרים גדולים בקנדה ומעבר לה. תדפיס של הוויכוח אף יצא לאור במצרים באנגלית כמחזק את העמדה הערבית.
ויכוח ישעיהו פרידמן-טוינבי

אחת הסוגיות הסבוכות שגרמה לבלבול גדול בפוליטיקה המזרח-תיכונית בתקופה שבין מלחמות העולם ועניינה ההאשמות שהוטחו כלפי הבריטים על מעשי תרמית והטעיה, לכאורה, חסרות ביסוס, לטענת ישעיהו פרידמן, בדבר כפל הבטחות ליהודים ולערבים לקראת התפרקותה וחלוקתם מחדש של שטחי האימפריה העות'מאנית. לוז המחלוקת מכתבו של הנרי מקמהון, הנציב הבריטי העליון במצרים מ-24 באוקטובר 1915 אל, שריף חוסיין בן עלי, שבו הובטחה לערבים עצמאות.
השפעה

לרעיונותיו של טוינבי לא הייתה השפעה רבה מאוד על היסטוריונים אחרים. התאוריה הכללית שלו נחשבת על ידי כמה היסטוריונים, כגון רוברט קורטיוס כסוג של פרדיגמה לתקופה שלאחר המלחמה. הרעיונות של טוינבי נהנו מעדנה מסוימת בזמנו (הוא הופיע על השער של "טיים" ב-1947). טוינבי היה כנראה משפיע ביותר בקרב הוגים אסיאתיים. כמה מהמונחים שלו, כמו "מדינה יורשת", וכן "פרולטריון חיצוני", מצויים בכתביהם של מחברים אחרים.
רבים רואים בו אנטישמי, בעקבות התבטאויות שלו כמו זו לפיה חלק ממעשי היישוב היהודי בזמן מלחמת העצמאות כלפי הערבים (כמו הטבח בדיר יאסין) היו דומים למעשי הנאצים כלפי היהודים, וכן מכיוון שבספריו הוא הגדיר את העם היהודי כ"שריד מאובן" וביטויים דומים נוספים. יחד עם זאת טען שליהדות היה תפקיד חשוב מאוד בעיצובה של ההיסטוריה בעת העתיקה בגלל אמונתה באל אחד.
שמו של טוינבי שימש בטקסט מסתורי שהופיע על גבי כבישים בערי ארצות הברית בסוף המאה העשרים וידועים בשם אריחי טוינבי.
ראו גם

טוינבי הול
הערות שוליים

↑  ברנרד וסרשטיין, בריטניה ויהודי אירופה 1939–1945, עם עובד, 1982, עמ' 46.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007310379305171  PLWABN: 9810595896405606  BIBSYS: 90064240  BNC: 000039668  BNE: XX1719832  BnF: cb119269722 (data)  CANTIC: a10405331  CiNii: DA00208657  GND: 118623532  ICCU: CFIV005677  ISNI: 0000 0001 2133 4219  KulturNav: 684f1294-5ffd-487f-b03a-a50d80c774e1  LCCN: n79071401  LNB: 000026778  NARA: 23877644  NDL: 00459000  NKC: jn19990008586  NLA: 36213632  NLG: 191412  NLK: KAC199627757  NSK: 000033728  NTA: 068357729  RERO: 02-A003907950  SELIBR: 199686  SNAC: w6w66tzq  SUDOC: 027321037  TDVİA: toynbee-arnold-j  Trove: 1230432  VcBA: 495/181009  VIAF: 54154945   WorldCat (עם VIAF): 54154945
פמיניזם רדיקלי

אנדרטת עצמאות עם סמל הפמיניזם וסמל האנרכיזם משולבים. מסמל לרוב את הזרם האנרכה-פמיניסטי
פמיניזם רדיקלי (פמינה, Femina =אישה; מקורה של המילה רדיקלי ב-radix, בלטינית: שורש) הוא זרם פמיניסטי שדוגל במאבק יסודי לשחרור האישה. בהשקפת הזרם הרדיקלי של הפמיניזם, הדיכוי החברתי של האישה הוא עמוק ומבני, ונדרש שינוי יסודי של החברה כדי להביא לשוויון מהותי בין המינים.
ביקורת

יש הטוענים כי הזרם הספרטיסטי בפמיניזם הרדיקלי מקדם תפיסה מהותנית, מציג את הנשיות כשונה מאוד מהגבריות ונותן לה ערכיות אחרת. אם מייצרים דמות מהותנית, אפילו שהיא נעלה על הגבר, ואחראית למוסר, עדיין קשה לדרוש שוויון. תאוריות שמבוססות על שוני משמרות היררכיה. האם מתוך היפרדות ניתן להשפיע ולהביא לשינוי? אם נשים לא יהיו בכנסת, למשל, אז שוב אין להן השפעה. טענה נוספת היא שספרטיזם יוצר גטו לנשים, מנתק אותן, ומאפשר את המשך הפטריארכיה באופן עקיף.
טענה נוספת [דרוש מקור][דרושה הבהרה] היא ששינוי לא יכול להתבצע מ"בחוץ". ההתעקשות על יצירת "לוח משחק" אלטרנטיבי - במקום להשתמש ב"לוח המשחק" הקיים ולהתאים אותו לביקורות ספציפיות - סופו ששום שינוי לא יעשה.
ביקורת נוספת מציינת את השימוש בנתונים ומידע השנויים במחלוקת, או נמצאים בסתירה למחקרים קיימים.בסוגיות כמו אלימות במשפחה, פערי השכר, סרבנות הגט,ונושאים נוספים.
ביקורת נוספת על הפמיניזם הרדיקלי מגיעה מפמיניזם של הגל השלישי. ביקורת זו שמה יהבה על האבחנה הדיכוטומית של הביקורת הרדיקלית בין נשים לגברים. כאמור, ההגות הרדיקלית מחויבת לרעיון שיש מעמד גברי אשר מדכא את בנות המעמד הנשי באמצעות המבנה החברתי הקיים, ואולם תמונה זו של המציאות, כך לפי נשות הגל השלישי, מדירה את מי שלא נכנס בתבניות של "גבר" ו"אישה".
מתח נוסף בין הפמיניזם הרדיקלי לפמיניזם הגל השלישי הוא פחות יסודי, ונוגע לדרכי הפעולה הרצויות. על פי הפמיניזם הרדיקלי, הוצאת מין מהקשרים רבים, כדוגמת מקומות עבודה, היא הליך הכרחי בשחרורן של נשים - שכן שהנורמות האופפות אותו רוויות אפליה ודיכוי. הדוגלים בפמיניזם של הגל השלישי עלולים למצוא קו פעולה זה בעייתי, שכן לגישתן הדבר ידכא את הביטוי המיני של מי שאינו נכנס בתבניות המקובלות.
הוגות, פעילות וארגונים בפמיניזם רדיקלי

אנדריאה דבורקין
מרילין פריי
אדריאן ריץ'
שולמית פיירסטון
בל הוקס
קתרין מקינון
ג'נט האלי
ולרי סולנס
תא 16
ראו גם

פמיניזם ליברלי
פמיניזם מרקסיסטי
פמיניזם פוסט מודרני
פמיניזם דתי
פמיניזם מזרחי
פמיניזם תרבותי
אקופמיניזם
אנרכו-פמיניזם
הערות שוליים

↑  ד"ר אורית קמיר, בין פמיניזם זכויות אדם וחוה לפמיניזם זהותני, באתר oritkamir.org, ‏04.09.2018
1 2  עו"ד נעמה סלע, נזקי הפמיניזם הרדיקלי, באתר מידה, ‏13.04.21
1 2  ד"ר רונית דרור, אמת ומיתוס באלימות בין־זוגית, באתר ישראל היום, ‏04.12.2018
↑  הדס פוקס, חלוקת עבודה: פערי שכר בין נשים לגברים בישראל, באתר http://taubcenter.org.il/, ‏01.03.2017
↑  בתי הדין הרבניים, נתונים על החלטות בתי הדין הרבניים בין השנים 2012– 2016 בנושאי סרבנות גט, באתר foi.gov.il, ‏14.02.2017
פרס דורי

פרס דורי לאדריכלות ישראלית מתחדשת הוא פרס בתחום האדריכלות המוענק מדי שנה על יצירה אדריכלית העוסקת באתגרי האדריכלות הישראלית העכשווית, בחסות חברת innovate הישראלית, החל משנת תשפ"ד 2024. מטרת הפרס לעודד יצירה אדריכלית חדשנית העונה לאתגרים החברתיים והתרבותיים של התקופה, באמצעות תחרות שנתית פתוחה. הפרס מוקדש לזכרו של אורי דורי (1942–2019), דמות בולטת בתחום הבנייה והאדריכלות, אשר תרם רבות לעיצוב פניה של הסביבה הבנויה בישראל.
גובה הפרסים עומד היום על כ-100,000 ש"ח לשלושת המקומות הראשונים.
בצוות השיפוט נמנים אדריכלים ממגוון תחומי העשייה שתרמו תרומה משמעותית בתחומם: דניאל מינץ, אסף לרמן, פיצו קדם, ורד סלומון-ממן.
מטרות ותוכן התחרות

התחרות השנתית שואפת לעודד חשיבה יצירתית וחדשנית בהקשרים אדריכליים, לעורר שיח מקצועי ופיתוח חזון אדריכלי המבוססים על אחריות למרחב המקומי ותקווה לעתיד משותף, ולהעניק במה קבועה ליצירה ישראלית חדשה ופורצת דרך שמתבססת על המקורות וההקשרים הייחודיים של הזהות הישראלית המתחדשת.
בכל שנה נקבע נושא חדש לתחרות. לדוגמה, בשנת 2024 ניתן הפרס ליצירה אדריכלית בנושא "החברה האזרחית והלוחמת בישראל – מרחבים חדשים". התחרות קראה להציע הצעות רדיקליות שבוחנות מחדש את מערכות היחסים בין מרחב העורף לחזית באמצעות ביטויים חדשים של מרחב אזרחי עירוני או פתוח, בקני מידה שונים. התחרות בחנה את מאפייני האוכלוסייה בישראל בהקשר זה, צרכיה, חוזקותיה והאופקים הפתוחים בפניה. נושא התחרות לשנת 2025 צפוי להתפרסם בחודש מרץ 2025.
רקע והקמת הפרס

הפרס הוקם על ידי חברת innovate הישראלית, ביוזמת האדריכלים אהד שורק ומרום קליימן. הפרס מנציח את זכרו של אורי דורי, מהנדס, קבלן ויזם, אשר שימש במספר תפקידים מרכזיים כגון נשיא התאחדות הקבלנים, יו"ר לשכת התיאום של הארגונים הכלכליים, יו"ר מכון התקנים הישראלי ונשיא המרכז הישראלי להעצמת האזרח. דורי היה סא"ל במילואים אשר השתתף כצנחן במלחמת ששת הימים בקרב לשחרור ירושלים, היווה דוגמה ומופת לסובבים אותו ותרם רבות לבניין הארץ ולאדריכלות הישראלית.
מקבלי הפרס

| שנה | נושא | הזוכים |
| --- | --- | --- |
| 2024 | מרחבים חדשים לחברה האזרחית והלוחמת | דניאל שטרסבורגר וחגי בן נעים |
| 2025 | חופה כטיפולוגיה אדריכלית | טרם הוכרזו |
הערות שוליים

↑  חברת innovate, באתר innovate.co.il
↑  בעלי תפקידים באגף בכיר תכנון
המאה ה-17

המאה ה-17 היא התקופה שהחלה בשנת 1601 והסתיימה בשנת 1700.
בתקופה זו עלה כוחה של ממלכת אנגליה והפרובינציות המאוחדות (מה שהיום מכונה הולנד) וירד כוחן של ספרד ופורטוגל.
לאורך המאה המשיכה מגמת הקולוניאליזם האירופי מהמאה ה-16, כאשר באמריקה הצפונית התרחבו שטחי השליטה הספרדית ונוסדו מספר מושבות בריטיות וצרפתיות; באמריקה הדרומית נוסדה קולוניה פורטוגזית משמעותית והושגו אחיזות מצד הצרפתים וההולנדים; בחופי אפריקה העמיקו הפורטוגזים את השליטה האירופית; בארכיפלג המלאי העמיקו את אחיזתן האימפריות של הספרדים, הפורטוגזים וההולנדים. במקביל השתלטה האימפריה הרוסית בהדרגה על צפון אסיה והפכה לאחת מהאימפריות הגדולות בעולם.
מבחינת הכלכלה העולמית – במאה זו המשיכה תפיסת המרקנטליזם את שגשוגה, ועלה וצבר השפעה מודל חברות הצ'ארטר (אנ'), בו פעלו חברות מסחריות כמונופולים של סחר או קולוניזציה מטעם ממשלות, וצברו כוח פוליטי, צבאי וכלכלי שהשפיע עמוקות על הכלכלה והפוליטיקה העולמית. עם זאת, המאה התאפיינה בהכללה בתפוקה כלכלית נמוכה ורעב, בין היתר בגלל עידן הקרח הקטן.
תקופה זו היא נקודת מפנה במהפכה המדעית, עם תחילת פיתוח מנגנונים שיאפשרו הגעה למסקנות על מסד נתונים וניסויים, ולא על בסיס מסורות. בסוף המאה פרסם אייזיק ניוטון את חוקי התנועה של ניוטון שסיפקו מערכת חוקים אחידה לפיזיקה המודרנית.
המחצית השנייה של המאה היא תקופת השיא של "עידן הקרח הקטן".
אירועים עולמיים > עידן הקרח הקטן

המאה ממשיכה את תקופת "עידן הקרח הקטן" מין המאה הקודמת – וישנה ירידה יחסית בטמפרטורה העולמית. על פי ההערכות של שכלול ממוצע של כל חצי הכדור הצפוני, הייתה לאורך המאה כולה ירידה בהשוואה למאות הקודמות, כאשר ישנם עליות וירידות במידת האינטנסיביות של התופעה. עם זאת, באזורים מסוימים, ביניהם אנגליה – בה תועד המאורע היטב – ספגו ירידה עזה במיוחד של הטמפרטורה.
אנגליה נכנסה לתקופת השיא של "עידן הקרח הקטן" החל משנת 1645, כאשר בנקודת השיא אנגליה הייתה למעלה מחצי מעלה פחות מהממוצע של חצי הכדור הצפוני (תרחיש קיצוני מאוד בכל המילניום השני), והפער לעומת ראשית המאה ה־21 מוערך בכ־2 מעלות.
עם זאת, במקומות אחרים השינויים האקלימים השפיעו באופן שונה. במזרח סין לא הורגשה התקררות כלל. באפריקה ובמרכז ודרום אסיה היו בצורות מתמשכות. אמריקה הצפונית חוותה גם תקופה קרה יותר, אך גם יובש יחסי של גשמים.
אירועים עולמיים > המאבק על הסחר העולמי

במאה זו עלה החשיבות של הסחר הגלובלי העולמי, כאשר במרכזו המעצמות האירופאיות שניסו במהלך המאה לפתח מנגנונים ולייצר נכסים שיסייעו להן להפחית את הסיכון שהיה באותה העת למסעות סחר חוצי אוקיינוסים.
רקע זה הוביל למספר מלחמות על הדומיננטיות בסחר העולמי הימי.
כאשר צ'ארלס הראשון עלה למלכות אנגליה בשנת 1625, פעל רבות להגברת הדומיננטיות הימית של אנגליה ובניסיון לייעל את הצי האנגלי. במסגרת פעולות אלו, כבר בשנותיו הראשונות נכנס הן למלחמה מול ספרד (שהייתה כבר קודם יריבה של אנגליה במלחמת שלושים השנים) והן למלחמה מול צרפת. עם זאת, בשלב זה המערכה האנגלית לא השיגה את התוצאות המצופות.
מלחמה נוספת על הדומיננטיות הימית הייתה מלחמת הולנד-פורטוגל (1588–1654) – מלחמה שנערכה במשך 66 שנים בין חברת הודו המזרחית ההולנדית וחברת הודו המערבית ההולנדית לבין מושבות האימפריה הפורטוגזית.
מלחמות נוספות מסוג זה במחצית השנייה של המאה היו מלחמת אנגליה–ספרד (1654–1660) – חלק מהמלחמה הצרפתית-ספרדית; מלחמת השבת הכתר הפורטוגזי (1662–1668) – תמיכה אנגלית בפורטוגל), ושלוש המלחמות האנגלו הולנדיות הראשונות.
אירועים עולמיים > קולוניאליזם > אמריקה

במחצית הראשונה של המאה, החלו להגיע לאמריקה הצפונית מתיישבים אירופאים, ומתיישבים מאנגליה, צרפת, הולנד, שוודיה וספרד הקימו מושבות ביבשת. האירופאים ניהלו עם העמים הילידים קשרי מסחר מחד, אולם מאידך גם מאבקים מתמשכים סביב שליטה בטריטוריות ובמסחר, וסביב הבדלי תרבות. במקרים רבים נאבקים חלק מהעמים הילידים לצד האירופאים חלק מהמאבקים הפנימיים בין העמים הילידים או בין האירופאים עצמם. במחצית השנייה של המאה השיגו האנגלים והצרפתים את עיקר הדומיננטיות בצד האטלנטי של אמריקה הצפונית (זאת לצד הספרדים ששלטו על שטחים גדולים בדרום היבשת כבר מסוף המאה שעברה) ועד סוף המאה ביססו השתיים את הטריטוריות צרפת החדשה, אמריקה הבריטית וכן טריטוריית חברת מפרץ הדסון.
באמריקה הדרומית אזורי החוף היו בשליטת פורטוגל (החוף המזרחי) וספרד (החוף המערבי), אם כי בעשורים הראשונים של המאה הייתה פורטוגל בשליטת הכתר הספרדי ומעשית שלטה בשני צידי החוף.
נקודות ציון:
1608 – תחילת ההתיישבות הצרפתית בקוויבק
10 ביוני 1610 – המתיישבים ההולנדים הראשונים מתיישבים באי מנהטן
16 בספטמבר 1620 – הספינה מייפלאור (Mayflower) מפליגה מאנגליה מנמל פלימות' לכיוון יבשת אמריקה עם 102 צליינים
22 במרץ 1622: טבח ג'יימסטאון - בהתיישבות האנגלית ג'יימסטאון באמריקה הצפונית נרצחו כ-347 אנשים בסדרה של התקפות פתע של שבט הפּאוֹהָאטן (Powhatan). טבח ג'יימסטאון הצדיק בעיני האנגלים התקפות נגדיות על המקומיים והחרמת שטחים, והחל מעשית את מלחמות האינדיאנים.
1636: מלחמת הפקווט (אנ') – מאבק בין שבט הפקווט לבין המתיישבים האנגלים ובעלי בריתם, שבטים הילידים־אמריקאים שנשלטו קודם לכן על ידי הפקווט.
1701-1640: מלחמת הבונים (אנ') – לאחר התפתחות סחר פרוות הבונים בין שבטי האירוקוי לאירופאים, האירוקוי לחמו בשבטים סמוכים ובמתיישבים צרפתים במטרה להגדיל את שטחם, ולאחר שמתיישבים הולנדים ציידו אותם בנשק חם הצליחו האירוקוי לגרש משטחם כמה תרבויות מקומיות.
1676-1675: מלחמת המלך פיליפ (אנ') – על רקע מתיחות מתמשכת בנוגע לסחר, התאחדה קואליציה של שבטים אמריקאים ילידים תחת הנהגת ווַאמפָּנוֹאֶג (אנ') ויצאו למלחמה מול המתיישבים הפוריטנים האנגלים ובני בריתם המוהיקנים (אנ').
בשנים האחרונות של המאה גילו הפורטוגזים הקולוניאליים מצבורי זהב משמעותיים בברזיל, ואלו השפיעו על הכלכלה של הכובשים והנכבשים גם יחד.
הגירה המונית של אנגלים פוריטנים לאמריקה וייסודה של כת האמיש. במאה הזו החל גל היישוב האירופאי הגדול הראשון על אדמת היבשת.
אירועים עולמיים > קולוניאליזם > אפריקה

בתחילת המאה הפכו ההולנדים לגורם הבולט סחר העבדים הטרנס-אטלנטי, אולם במהלך המאה מתערערת ההגמוניה שלהם, כאשר האימפריות הצרפתית והבריטית משתלטות על מחצית מנתח השוק ולוקחות לשם כך כמות רבה של תושבים, בעיקר משטח במערב אפריקה שנמצא בין אזור סנגל ונהר ניז'ר. אם במאות הקודמות סחר העבדים היה בהיקף קטן יחסית, במאה זו הביקוש לעבדים עלה בחדות במקביל לפיתוח מטעי הסוכר באיים הקריביים ומטעי הטבק באזור צ'ספיק באמריקה הצפונית. על פי חלק מההערכות בתקופה זו הוצאו מאפריקה מדי שנה כ־10,000 איש, או מעט למעלה מכך, למטרות סחר עבדים.
במהלך המאה ביססו ההולנדים קולוניה בנקודת עצירה חשובה מסביב לאפריקה – כף התקווה הטובה. באמצע המאה הקימו ההולנדים את מושבת הכף ההולנדית ובעשורים האחרונים של המאה התמודדו ההולנדים עם שלוש מלחמות גרילה מול הקויסאנים, שכמעט ומביאים לסופה של המושבה בשנת 1659.
האימפריה הפורטוגלית הרחיבה לאורך המאה את שליטתה בחופי אפריקה. פשיטות מתמשכות של נוודים–שודדים על ממלכת מוטאפה (אנ'), ממלכה ידידותית לפורטוגזים במזרח אפריקה, גרמה להם לבקש עזרה מהפורטוגזים, והם מעמיקים בהדרגה את השפעתם על כל אזור נהר הזמבזי. עם זאת, הניסיונות של הפורטוגזים להעמיק את השפעתם מעט צפונה יותר, באזור נהר הרובומה (אנ'), נבלמים בסוף המאה.
נקודות ציון:
1661 – ההתיישבות הקבועה הראשונה של האימפריה הבריטית באפריקה, באי בנהר גמביה.
אירועים עולמיים > התפשטות האימפריה הרוסית

1639: עליית האימפריה הרוסית – חלוצים רוסים מקימים מושבה רוסית בגבול האוקיינוס השקט ומותחים מזרחה את תחום השפעתה של האימפריה. כעשור לאחר מכן מוקמת באזור עיר רוסית ועד סוף המאה מהדקת בהדרגה רוסיה של שליטתה בצפון מזרח אסיה.
אירועים עולמיים > תנועות חברתיות נוספות

1649: ג'רארד וינסטנלי וקבוצת אנשים מנסים להקים בבריטניה את מושבה חלוצית בעלי מאפיינים אנרכיסטיים.
כלכלה > צמיחת הסחר הגלובלי

במאה זו הסחר הגלובלי על פני מרחקים ארוכים נמצא במגמת עליה, כאשר מעצמות אירופאיות החלו לייבא יותר סחורות ממקומות מרוחקים. מרבית הסחורות שנדדו על פני מרחקים גדולים בתקופה זו היו תבלינים וגידולים אחרים שהיה קשה לגדל באירופה, מכיוון שאלו יכלו להימחר בסכומים גבוהים מספיק שיצדיקו את הסיכון שבסחר הגלובלי המתפתח. המעצמות האירופאיות ניסו במהלך המאה לפתח מנגנונים שיסייעו להן להפחית את הסיכון.
תעריפי השילוח של הסחורה הימית בין המזרח רחוק לאירופה ירדו במהלך המאה באופן משמעותי ותרמו להתפתחות הסחר הימי הגלובלי. אם המחירים בתחילת המאה היו כ־30-32 ליש"ט לטון, כחצי מאה לאחר מכן המחירים ירדו בכ־50-23%. הערכות של כלכלנים תולים את אחת הסיבות לכך בהתייצבות של מרידות מקומיות במזרח אסיה שהתמתמנו סביב 1640, אם כי גורמים נוספים השפיעו על שינויי המחיר, ביניהם התחזקותן של חברות המונופול האירופאיות. ההתייצבות הבטחונית פישטה את ההתאגנות שספינות סוחר הייתה צריכה לעשות כדי לסחור בביטחה יחסית, והקטינה הוצאות ביטחון. לקראת סוף המאה התמתנו הירידות בתעריפים ועלו חזרה, אולם כמות הסחורות הלכה ועלתה, ככל הנראה בעקבות עליה הן בביקוש לסחורות באירופה והן בהיצע הסחורות במזרח הרחוק.
כלכלה > צמיחת הסחר הגלובלי > מרקנטליזם

מאה זו הייתה תקופת השיא של המרקנטליזם, תפיסה כלכלית המעודדת אומות לחזק את כלכלתן על חשבון כלכלות אחרות. הוגי התקופה שקידמו תפיסה זו, כמו ז'אן-בטיסט קולבר ותומאס מון (אנ'), הגדירו את משאבי הטבע כאמצעי חיוני לשגשוגה של אומה, כך שאם אין לאומה משאבים אלו, עליה להשיגם במסחר שישאיר את המדינה במאזן חיובי של ייצוא מול ייבוא. תפיסה זו עודדה פיתוח ייצור בקולוניות, כאשר כל התוצרת מוחזקת על ידי מונופול בשליטת המעצמה. תחת כלכלה מרקנטליסטית שאפו אומות לדכא את רצונותיהם של התושבים כלפי מותרות שיגבירו ייבוא ויפרו את המאזן.
כלכלה > צמיחת הסחר הגלובלי > חברות הצ'ארטר

חברות הצ'ארטר (אנ') הן מודל כלכלי בו פועלות חברות מסחריות כמונופולים של סחר או קולוניזציה מטעם ממשלות. המודל שהחל בסוף המאה שעברה צבר תאוצה במהלך המאה, בה הוקמו כמה מחברות הצ'ארטר המשמעותיות ביותר, כמו חברת הודו המזרחית הבריטית, שהתאפיינה בהון אדיר וכוח צבאי משמעותי, והייתה חלק מהגורמים שהגבירו את הדומיננטיות של האימפריה הבריטית ברחבי העולם.
נקודות ציון:
1600 – נוסדה חברת הודו המזרחית הבריטית, לימים החברה הגדולה בעולם שפעלה במודל חברות הצ'ארטר (אנ'), שפעלו כמונופולים של סחר או קולוניזציה מטעם ממשלות. השפעתה הפוליטית וכוחה הכלכלי של החברה השפיעו רבות על התפתחותה של האימפריה הבריטית לאורך המאה.
חברת הודו המזרחית ההולנדית הוקמה בשנת 1602, ויצאה למסע התרחבות קולוניאלי שהתבסס על החזקת מניות ולא על שליטה מלכותית. ספינות סוחר הולנדיות שטו ברחבי העולם, מובילות את "עידן הזהב של הרפובליקה ההולנדית".
כלכלה > מגמות כלכליות נוספות

התרחבות כלכלת סין – סין, שעל פי חלק מההערכות הייתה הכלכלה הגדולה בעולם עוד לפני תחילת המאה, חוותה בסוף המאה שגשוג כלכלי תחת שושלת צ'ינג, תוך ניצול יעיל יותר של משאבי טבע כמו תה, טבק וסוכר.
באירופה התאפיינה המאה בהכללה במחסור כרוני בכסף וזהב שהקשה על ממלכות לספק את צורכי התושבים.
באירופה הפכה לנפוצה יותר גישה שמחליפה את החובה הנוצרית לסייע לעניים בגישה לפיה צדקה לעניים מעודדת את בטלנותם ומובילה אותם לדרך רעה.
במהלך המאה תופעת הגילדות הולכת וצוברת תאוצה בצפון מרכז אירופה, וקיימת במידה מסוימת במקומות נוספים באירופה.
סכסוכים פנימיים ותמורות פוליטיות > אירופה

באירופה מאה זו התאפיינה במאבק מתמשך בין בית הבסבורג לבית בורבון.
באירופה התפתחו בהדרגה צבאות הקבע המקצועיים, בו שולבו אצילים בתפקידי קצונה, ואת שאר התפקידים איישו בעלי מעמדות נמוכים לצד שכירי חרב.
מלחמת שלושים השנים באירופה (1618–1648).
תור הזהב של הולנד – הרפובליקה ההולנדית שנודעה בשם הפרובינציות המאוחדות הפכה לכוח המוביל בכלכלה ובפוליטיקה של אירופה, לאחר שקיבלה עצמאות מספרד בשנת 1648. היא גם עברה משברים, כמו משבר הצבעונים (Windhandel) שהוביל לפשיטות רגל בשנת 1637.
המבול (1648–1667): סדרה של מלחמות ומלחמות אזרחים בפולין ובמעורבות שוודיה, רוסיה, ברנדנבורג וטרנסילבניה. המלחמה גרמה לירידת כוחה של פולין ועוררה את עליית כוחה של רוסיה.
גזירות ת"ח ות"ט 1648–1649 – פרעות קשות ביהודי אוקראינה. אחד מאירועי הפרעות הגדולים בתולדות העם היהודי.
1642–1651: מלחמת האזרחים האנגלית – במהלכה מתים כ־10% מאוכלוסיית אנגליה.
1689: המהפכה המהוללת – מלך אנגליה התחלף בתהליך היסטורי בו הפרלמנט הגיש בפני המלך מסמך זכויות שהגדיר את התנאים לפיהם המלך יכול לשלוט על נתיניו ואת מגבלות הכוח שלו.
19 באוגוסט 1692 – בסיילם מוצאים להורג כומר וחמש נשים, לאחר שהורשעו בעיסוק בכישוף וזאת במסגרת ציד המכשפות בסיילם.
מלחמת האימפריה העות'מאנית-הליגה הקדושה (1683–1699) – מלחמה בין האימפריה העות'מאנית וחאנות קרים לבין האימפריה הרומית הקדושה, רוסיה הצארית, האיחוד הפולני-ליטאי והרפובליקה של ונציה.
סכסוכים פנימיים ותמורות פוליטיות > המזרח התיכון

במחצית הראשונה של המאה התחזקו שיתופי פעולה פרסים ורוסים בהקשר אנטי עות'מאני, תוך ניסיונות – שלא הבשילו – לקיים ברית צבאית של ממש.
1639: הסכם זוהאב – סיים כ-150 שנה של מאבקים בין האימפריה העות'מאנית לממלכת פרס. ההסכם מקרב את ממלכת רוסיה, שעד אז שיתפה פעולה עם פרסים בהקשר האנטי עות'מאנית, למעצמות אירופאיות אחרות שחששו מפני עוצמתם של העות'מאנים.
שודדי ים ברברים – תקופה זו היא שיאה של כוחם של הפיראטים הברברים שחלשו על הים התיכון. בראשית המאה התבססה מרוקו כמרכזה של הפעילות הפיראטית.