stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מפלצות התהילה
רקע

בשנת 1990, לאחר הוצאת האלבום "העמותה לחקר התמותה", יצאו חברי "משינה" להפסקת פעילות זמנית, שבה עבדו, לראשונה מאז הקמת הלהקה, על פרויקטים מוזיקליים אישיים. גיטריסט הלהקה, שלומי ברכה, הפיק ב-1991 את אלבומה של להקת "נושאי המגבעת" "מי רצח את אגנתה פאלסקוג". העבודה עם "נושאי המגבעת", שסגנון נגינתה נטה לרוק כבד יותר מזה שניגנה "משינה" עד אז, חשפה את ברכה לסגנון מוזיקלי חדש, שהשפיע על האלבום "מפלצות התהילה". ברכה הלחין את רוב שירי האלבום, בהשפעת להקות כ"פיקסיז", "סוניק יות'" ו"Public Image Ltd.".
לאחר שבאלבומיה הראשונים של "משינה" היה ברכה יוצר השירים הראשי, באלבום זה נכתבו רוב השירים על ידי סולן הלהקה, יובל בנאי. השיר הראשון שכתב בנאי עבור האלבום היה "את באה לבקר", שנכתב אודות חייו באותה תקופה. בסגנון כתיבה דומה יצר בנאי גם שירים כ"בנות הים" ו"אין מקום אחר", וברכה, שהתחבר לסגנון, כתב את מילות השיר "איזה איש". בנאי הלחין לבדו חלק מהשירים, וחלק גם נכתבו במשותף על ידי בנאי וברכה.
להערכת חברי "משינה", בהקלטת האלבום הושקעו בין 800 ל-1,000 שעות באולפן, יותר מכל אלבומיה הקודמים של הלהקה. שלומי ברכה הגדיר את העבודה על האלבום: "החברים התנפלו על התקליט, עפו באוויר בתחושה שהם דורסים כל מה שעומד בדרכם, בלי לעשות חשבון לשום דבר". השם "מפלצות התהילה", שהוא גם שמו של אחד השירים באלבום, היה אחד משני השמות שהוצעו ללהקת פועלי הבמה של משינה, אך חבריה בחרו בשם "המשאיות". את עטיפת האלבום עיצבה מיה זר.
בינואר 1992 יצא סינגל ראשון מהאלבום, "את באה לבקר". באפריל 1992 יצא האלבום המלא, בלייבל החדש שהקימו חברי הלהקה, "זברה תקליטים". אחריו יצאו כסינגלים גם השירים "אין מקום אחר", "איזה איש", "בנות הים" ו"הכל התחיל בנאצר", שלא הפכו ללהיטים ולא שודרו הרבה בתחנות הרדיו. למרות זאת "מפלצות התהילה" נמכר בלמעלה מ-20 אלף עותקים וזכה למעמד של אלבום זהב.
חברי הלהקה ציינו את האלבום לא אחת כאלבום שמיצירתו הם נהנו יותר מכל אלבום אחר. יובל בנאי הגדיר את יצירתם המשותפת שלו ושל שלומי ברכה בשירי האלבום כ"שיא יצירתי" של שניהם.
שירי האלבום

כל העיבודים מאת חברי "משינה".
סוף הזמנים (00:45)
קטע פתיחה המורכב מנגינה ואחריה דקלום מאת יובל בנאי.
שלומית בונה סוכה (01:21) (נעמי שמר)
גרסת רוק כבד אינסטרומנטלית לשיר הילדים של נעמי שמר.
את באה לבקר (03:14) (יובל בנאי/שלומי ברכה)
אין מקום אחר (03:48) (יובל בנאי/שלומי ברכה)
השיר יצא כסינגל לתחנות הרדיו, אך לא זכה להצלחה גדולה. בשנת 2003 יצאה כסינגל גרסת הופעה לשיר, שהביאה להכרה מחודשת בו.
בנות הים (03:51) (יובל בנאי)
מי שם (00:07)
קטע מעבר קצר כפתיחה לשיר "איזה איש", שבו נשמעת דפיקה בדלת ואחריה השאלה "מי שם?" והתשובה "היי אדוני זה שמעון חמוטל". קטע זה הושפע מתקליט ויניל שהיה לברכה ובו הקריינות "Who is it? Hey senior, it's Fernando Luis". הקטע שולב בווידאו קליפ שהופק לשיר "איזה איש".
איזה איש (02:49) (שלומי ברכה)
אהבת אותי (04:08) (יובל בנאי ושלומי ברכה/שלומי ברכה)
את עיבוד המיתרים בשיר ביצע אורי חודורוב.
אשה (03:23) (יובל בנאי)
לילה בעיר (03:33) (יובל בנאי/שלומי ברכה)
בשיר מתארח אהוד בנאי, בן דודו של יובל בנאי, בנגינה במפוחית.
תתעורר (02:50) (יובל בנאי)
זה לא יכול להיות ישן (04:24) (שלומי ברכה)
הדעה הרווחת היא כי ברכה כתב את השיר כפרודיה על שירה של להקת אתניX "שיר ישן", וזאת לאחר שסולן אתניX, זאב נחמה, כינה את "משינה" "מייד אין טאיוואן". ברכה טען כי לא התכוון להתייחס לאתניX באופן ישיר בשיר, אך ייתכן כי יש בו פרודיה שבאה מהתת-מודע. ברכה הוא הסולן בשיר, היחיד ששר מתקופת הלהקה.
הארי קריש דם (01:39) (שלומי ברכה)
השיר נולד מרשימה שערכו חברי הלהקה לשמות אפשריים לאלבום. אהוד בנאי, שהתארח באלבום בנגינה, ראה את הרשימה, והציע לחברי הלהקה להלחין ולהקליט אותה כשיר לכל דבר. ברכה הלחין את השיר בו במקום, וחברי הלהקה הקליטו אותו מייד לאחר מכן.
מפלצות התהילה (03:14) (שלומי ברכה)
שיר אינסטרומנטלי.
הכול התחיל בנאצר (04:15) (שלומי ברכה)
זהו השיר האחרון שנכתב והוקלט עבור האלבום, בעקבות טענות שהאלבום חסר להיטים. מילות השיר מתאפיינות באיגיון, וסגנונו המוזיקלי הוא הפרוע ביותר באלבום
סיבוב ההופעות "מפלצות התהילה"

רשימה חלקית מתוך סיבוב ההופעות "מפלצות התהילה", אשר נערך בקיץ-סתיו 1992:
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| 5.6.1992 | אמפיתיאטרון שפיים |  |
| 6.6.1992 | אמפיתיאטרון שפיים |  |
| 10.6.1992 | אמפיתיאטרון הר הצופים, ירושלים |  |
| 26.6.1992 | אמפיתיאטרון הטכניון, חיפה |  |
| 4.7.1992 | אמפיתיאטרון וואהל, תל אביב |  |
| 10.7.1992 | אמפיתיאטרון הטכניון, חיפה |  |
| 13.7.1992 | אצטדיון, פסטיבל ערד 92' |  |
| 22.7.1992 | בית רוטשילד, חיפה |  |
| 30.7.1992 | מסיבת מתגייסים, חוף דור, אשדוד |  |
| 14.8.1992 | ליל אהבה בצמח 92' |  |
| 25.8.1992 | מועדון "כפרי", אשדוד |  |
| 26.8.1992 | חוף הסלע, בת ים |  |
| 30.8.1992 | אמפיתיאטרון, דימונה |  |
| 4.9.1992 | אמפיתיאטרון, עין הוד |  |
| 11.9.1992 | יד לבנים, כפר מנחם |  |
| 18.9.1992 | מועצה אזורית אשכול |  |
| 19.9.1992 | אמפיתיאטרון וואהל, תל אביב |  |
| 25.9.1992 | אולם אזורי מגידו, עין השופט |  |
| 26.9.1992 | מועדון הפורום, באר שבע |  |
| 28.9.1992 | מועדון העיר השנייה, חיפה |  |
| 2.10.1992 | קולנוע עמל, כפר סבא |  |
| 9.10.1992 | קולנוע הוד, נהריה |  |
| 10.10.1992 | מועדון האופרה, ירושלים |  |
| 12.10.1992 | מועדון גוש 24, ראשון לציון |  |
| 14.10.1992 | חאן אל עומראן, עכו |  |
| 16.10.1992 | יד למגינים, איילת השחר |  |
משתתפים

שירה, מילים ל"את באה לבקר", "אין מקום אחר" ו"לילה בעיר", מילים ולחנים ל"בנות הים", "אישה" ו"תתעורר": יובל בנאי
גיטרה וקולות, שירה ב"זה לא יכול להיות ישן": שלומי ברכה
בס וקולות: מייקל בנסון
תופים וקולות: איגי דיין
קלידים, סקסופון וקולות: אבנר חודורוב
מפוחית ב"לילה בעיר": אהוד בנאי
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6 7 8 9  דרור נחום (עורך), עסקי הרוקנ'רול, פרק 7: 1991-1992 - פרוע עד הסוף, זברה תקליטים, 2010
↑  במצעד האלבומים האלטרנטיביים הישראליים הגדולים של כאן 88
↑  ביוגרפיה, אתר "משינה"
↑  זהו אלבומה היחיד של "משינה" שאף שיר מתוכו לא הגיע למצעד הפזמונים העברי השנתי של רשת ג'
↑  משה זונדר, "70 דברים שלא ידעתם על משינה", 12 במאי 1995, סופשבוע (מעריב) (קישורים)
↑  אירוח שלומי ברכה בפורום "משינה" בתפוז אנשים, 26 בספטמבר 2002
↑  התאריך הראשון שיש הוא 5 ביוני, והאחרון שיש הוא 16 באוקטובר, מה שאומר קיץ וסתיו
| משינה - סינגלים |
| --- | --- | --- |
| משינה | "אופטיקאי מדופלם" • "אנה" • "בלדה לסוכן כפול" • "רכבת לילה" |  |
| משינה 2 | "שלח לי מלאך" • "אנחנו שניים" |  |
| משינה 3 | "שלג צח" • "אהובתי" • "ברחובות שלנו" |  |
| העמותה לחקר התמותה | "אז למה לי פוליטיקה עכשיו" • "הכוכבים דולקים על אש קטנה" • "אחכה לך בשדות" |  |
| מפלצות התהילה | "שלומית בונה סוכה" • "אין מקום אחר" |  |
| שיא הרגש | "גברת שרה השכנה" • "נגעה בשמים" |  |
| להתראות נעורים שלום אהבה | "להתראות נעורים שלום אהבה" • "את לא כמו כולם" • "תחזור תחזור" |  |
| רומנטיקה עתידנית | התשובה |  |
| יהלומים בשמיים | בין הצללים |  |
מתים שרים הולכים: 
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz release group: 94206c5f-e04f-34b2-9dba-36b3614b694d
רחוב יהודה הלוי

| --- | --- |
קטר קיטור גורר רכבת משא ברחוב יהודה הלוי, בשנת 1946
קטר קיטור גורר רכבת משא ברחוב יהודה הלוי, בשנת 1946
 מידע כללי
 על שם:  יהודה הלוי, מגדולי המשוררים העבריים בימי הביניים
 מיקום
 עיר:  תל אביב-יפו
 רובע:  5
 שכונה:  לב תל אביב, נווה צדק
 
 קואורדינטות:  32°03′52″N 34°46′37″E﻿ / ﻿32.064361111111°N 34.777°E﻿ / 32.064361111111; 34.777
  מפת מיקום  מפה מפורטת  תבנית:לשוניות2  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
משכנו הראשון של בנק אפ"ק בתל אביב בקרן הרחובות יהודה הלוי והרצל - 1923
בניין ההנהלה המרכזית של בנק דיסקונט לישראל, ולצדו בניין ההנהלה המרכזית של בנק לאומי, ברחוב יהודה הלוי פינת הרצל בתל אביב
הבניין שבו שכן בית החולים ליולדות פרויד, ברחוב יהודה הלוי 9
רחוב יהודה הלוי הוא רחוב במרכז תל אביב, אחד מחמשת הרחובות הראשונים של העיר.
תוואי הרחוב

הרחוב קרוי על שם רבי יהודה הלוי. הרחוב מתחיל בפינת רחוב פינס שבשכונת נווה צדק בדרום מערב ומסתיים בפינת הרחובות אבן גבירול ומרמורק בצפון מזרח. בעבר, גם חלקו הדרומי של רחוב אבן גבירול נקרא יהודה הלוי ושמו בקטע הקיים כיום שוּנה בשנות ה-50 ונקרא על שמו של שלמה אבן גבירול, אף הוא מגדולי שירת ימי הביניים של יהדות ספרד. הרחוב היה הדרומי ביותר שחצה את רחוב הרצל, רחובה המרכזי של אחוזת בית ומעבר לשורת הבתים הדרומית שלו עברה מסילת הרכבת יפו–ירושלים. בית מס' 25 ברחוב, בית ראובן ורבקה סגל, ממייסדי תל אביב, הוא הבית הראשון שנבנה באחוזת בית.
ברוב אורכו מקביל הרחוב לשדרות רוטשילד, והוא מחולק לכמה קטעים בעלי אופי שונה:
תחילת הרחוב בשכונת נוה צדק המאופיינת בבנייה נמוכה; אזור המע"ר, בו משולבים בתים נמוכים משנות ה-20 עם מגדלי משרדים; אזור רחוב הרכבת אליו הוא משיק וצפון מזרח הרחוב בו הוא חלק מן העיר הלבנה ומשכונת לב תל אביב.
יותר מכל מזוהה הרחוב כמרכז הבנקאות בישראל, משום שלאורך חלקו הדרום-מערבי שוכנים משרדי ההנהלה הראשית של שלושת הבנקים הגדולים: בנק לאומי, בנק הפועלים ובנק דיסקונט לישראל. המחשה לכך ניתנה בדבריו של אברהם בורג: "מרחוב יהודה הלוי בתל אביב קל לסגור מפעל בחצור הגלילית".
בקטע שבין פינת רחוב אלנבי לפינת בצלאל יפה בנוי הרחוב בצדו הצפוני בלבד ומדרום הוא משיק לרחוב הרכבת ומתחבר אליו באחד מן הצמתים הגדולים שבמרכז העיר. באזור זה עברה בעבר מסילת הרכבת יפו–ירושלים שהמשכה המערבי הגיע לתחנת הרכבת יפו, שנסגרה בראשית מלחמת העצמאות. קטע המסילה שעבר ברחוב פורק בראשית 1950. במקום בו נמצא כיום חניון בית הדר (עליו עתידים לקום מגדלים נוספים) פעלה תחנת הרכבת תל אביב דרום עד 1970. בשנה זו, עם העברת התחנה אל מחוץ לעיר, נסגר בניין התחנה ונהרס, והשריד האחרון של המסילה באזור זה הוא בית המכס שהוכרז כמבנה לשימור. מפגש הרחובות יהודה הלוי והרכבת הוא גם משולש גבולות בין רבעים 5, 6 ו-8 של העיר.
בהמשך הרחוב, בנקודת המפגש שלו עם רחוב לינקולן, שוכן המרכז למיפוי ישראל ומיד לאחריו נמצא מתחם קריית ספר.
תנועת כלי הרכב ברחוב חד-סיטרית לכל אורכו, מכיוון רחוב אבן גבירול לעבר שכונת נווה צדק. בסדרת הטלוויזיה שמש האימפריה של שמש נמצאת בבנין מספר 93, בצומת עם רחוב נחמני.
היסטוריה

ב-1915 הושלמה בנייתו של בית מני, הנמצא בבית מספר 36 ברחוב. בשנת 1930 רכש מלכיאל מני מאפ"ק את הבית הדו-קומתי, ולמרות שהתגורר בבית זה כשלוש שנים בלבד, הבית נקרא על שמו. בתחילת שנות האלפיים הוגדר הבניין כבניין לשימור. בפינת הרחוב של יהודה הלוי עם רחוב הרכבת הייתה תחנה של מסילת הרכבת יפו–ירושלים.
ב-1923 החל לפעול קו האוטובוס הראשון בתל אביב שעבר ברחוב והופעל על ידי גלי אביב. ב-1928 החל לפעול ברחוב בית החולים ליולדות פרויד בבניין מספר 9.
ב-1931 יסד יהושע מרגולין את המכון הביולוגי הפדגוגי ברחוב בתמיכת ראש העירייה מאיר דיזנגוף. ב-1933 הונחה אבן הייסוד לישיבת היכל התלמוד בבניין מספר 13. במהלך שנות השלושים החל לפעול בבניין מספר 33 בית ספר עממי ותיכוני לבנות בית יעקב.
במהלך מלחמת העצמאות, הוקם בית חולים צבאי בבית החולים ליולדות פרויד, שנעזב עקב ההפגזות והצליפות מיפו. בראשית המדינה היה בית המשפט בתל אביב ממוקם ברחוב בבית מספר 14. באותה תקופה בוטלו פסי הרכבת וייצרו במקום צומת סואן. עד שנות החמישים כלל הרחוב גם את חלקו הדרומי של רחוב אבן גבירול.
ב-1956 אירע מקרה של רצח והתאבדות בגן הילדים בבית מספר 33. ב-1964 החלה בנייתו של בניין חדש לבנק לאומי, בניין בן 16 קומות, מול הבניין המרכזי של בנק דיסקונט. ב-1967 נפתח דואר ישראל ברחוב לינקולן, ובסוף נובמבר החלו עבודות להנחת כבלי טלפון ברחוב יהודה הלוי.
עד 1970 פעלה תחנת הרכבת תל אביב דרום ברחוב, אז נסגר ונהרס הבניין. בהמשך שימש המקום כחניון בית הדר. בסוף 1979 הפך הרחוב לחד סטרי במשך כל שעות היום.
במהלך שנות השמונים נפתח ברחוב מועדון הפינגווין.
בדצמבר 2003 אירע ברחוב פיגוע פלילי בניסיון לחסל את זאב רוזנשטיין, שבו נהרגו שלושה בני אדם וכשלושים איש נפצעו.
ב-2004 הוקמה ברחוב בבית מספר 81 גלריה ברוורמן. ב-2006 הסתיימה בנייתו של מגדל בנק דיסקונט במפגש עם רחוב הרצל.
במרץ 2012 החלה הקמתו של גן קריית ספר שנפתח כשנה אחר כך. ב-2013 נפתחה גלריה P8 בבניין מספר 79.
בין השנים 2015 עד 2020 נסגר הרחוב בקטע שבין טיומקין לאלנבי בשל עבודות להקמת תחנת הרכבת הקלה עפרה חזה כחלק מבניית דנקל – הקו האדום.
ב-2023 נפתחה תחנת הדנקל תחנת אלנבי מתחת לרחוב.
הערות שוליים

↑  אורנה יפת, בורג לבנקים: אני מוכן להתחלק איתכם ברווחים אם ישנם כאלה, באתר כלכליסט, 25 בפברואר 2009
↑  תל אביב פושטת צורה ולובשת צורה, מעריב, 2 במרץ 1950
↑  אילן שחורי, בקו הבריאות: סיפורו של הבית ברחוב יהודה הלוי 9, באתר nrg‏, 7 בדצמבר 2010
↑  תקוה וינשטוק, רח' יהודה הלוי - משיכה לפיננסים, מעריב, 20 ביולי 1956
↑  עו"ד ניר חפץ, הרחוב שבו ניבנה הבית הראשון בעיר (יהודה הלוי 25) / העיר הלבנה - מדור צילומי עם געגוע, באתר תל אביב אונליין, ‏2024-12-01
↑  אבינעם רימוןהטרגדיה ברח' יהודה־הלוי, 8 אוגוסט 1956
↑  רח' יהודה הלוי בת"א ישאר „רחוב הבנקים”, הצופה, 4 במרץ 1964
↑  יוסי את מרקוס, ביתו החדש של דואר ישראל ברחוב לינקולן כתל־אביב, הארץ, 27 בנובמבר 1967
↑  נהג שים לב!!!, מעריב, 12 בדצמבר 1979
↑  חנן גרינברג ואלי סניור, "העולם התחתון לקח לנו את הפרח", באתר ynet, 12 בדצמבר 2003
↑  3 הרוגים וכ-30 פצועים בניסיון חיסול של זאב רוזנשטיין, באתר וואלה, 11 בדצמבר 2003
↑  גיא נרדי, ‏רחוב יהודה .הלוי בת"א ייפתח לתנועת כלי רכב אחרי 5 שנים., באתר גלובס, 12 בנובמבר 2020
↑  נועם דביר, היסטוריה בתל אביב: רחוב הרכבת נסגר לקראת עבודות הרכבת הקלה, באתר ynet, 3 באוגוסט 2015
רנה טאס

| --- | --- |

רנה טאס
 לידה:  1964 (בן 61 בערך) אארדנבורג, הולנד הולנד
 מדינה:  ממלכת ארצות השפלה 
 השכלה:  אקדמיית הצי ההולנדי המלכותי 
 השתייכות:   הצי המלכותי ההולנדי
 תקופת הפעילות:  מ-1982
 דרגה:   ויצה-אדמירל
 תפקידים בשירות
 מפקד הצי המלכותי ההולנדי
 עיטורים
 Commemorative Medal International Missions  Military Performance Event Cross of the Royal Dutch Reserve Officers Association  מדליית האו"ם  Vaardigheidsmedaille van de Nederlandse Sport Federatie  Officers' Cross  Navy Foreign Service Medal  NATO Medal 
 
רנה פ. טאס (בהולנדית: René P. Tas; נולד ב-1964) הוא אדמירל הולנדי, המשמש מאז 9 בספטמבר 2021 כמפקד הצי המלכותי ההולנדי, והצי המשותף של איחוד בנלוקס.
ביוגרפיה

טאס נולד באארדנבורג בשנת 1964. ב-1982 הוא התגייס לצי המלכותי ההולנדי ולמד בקולג' הימי המלכותי. ב-1985 הוא סיים את לימודיו ושימש כקצין על סיפונן של ספינות שונות. הוא השתתף במבצע שמירה חדה - מצור שהטילו ציי נאט"ו במטרה למנוע משלוחי נשק ליוגוסלביה. בין השנים 2006–2008 הוא שימש כמפקד הפריגטה "Zr.Ms. Van Speijk". ביוני 2010 הוא הועלה לדרגת קפיטן צור זי, ומונה למפקד הפריגטה "Zr.Ms. Tromp". בתפקידו זה, הוא השתתף בפינו השגרירות ההולנדית מלוב, ובלוחמה כנגד פיראטים בקרן אפריקה ומפרץ עדן. ב-2012 הוא החל לשרת בתפקידי מטה בכירים במשרד ההגנה. ב-2015 הוא מונה לראש מחלקת המדיניות של המשרד. ב-9 בספטמבר 2021 הוא מונה למפקד הצי המלכותי ההולנדי. כמו כן, הוא מונה במקביל למפקד הצי המשותף של איחוד בנלוקס.
יהלי כהן

יהלי לאה כהן (נולדה ב-28 בינואר 2002) היא כדורגלנית ופסנתרנית ישראלית, המשחקת בעמדת הבלמית והמגינה בהפועל קטמון ירושלים מליגת העל ובנבחרת ישראל.
קריירת מועדונים

כהן החלה לשחק כדורגל בגיל 9, במסגרת ליגת השכונות של הפועל קטמון ירושלים. לאחר שנה במסגרת זו, במהלכה גם אותרה לסגל הזהב של נבחרות ישראל הצעירות, הצטרפה לקבוצת הילדות של המועדון, שם שיחקה בעונות 2012/3-2013/14. בעונות 2014/15-2018/19 שיחקה בקבוצת הנערות של הפועל קטמון ירושלים, עמה זכתה באליפות המדינה לנערות בעונת 2016/17, ובגביע המדינה לנערות בעונת 2018/19.
בעונת 2017/18 הצטרפה לאקדמיה לכדורגל בנות, שבזמנו החזיקה קבוצה בליגת העל לבוגרות. בעונה זו, כאשר היא בת 15-16, השתתפה כהן ב-11 משחקים בליגת העל במסגרת האקדמיה, ובעונה העוקבת ב-13 משחקים. במקביל במשך שתי עונות אלו התאמנה ושיחקה במסגרת גביע המדינה לנערות בקבוצת הנערות של הפועל קטמון ירושלים - שירה בנקי.
בעונת 2019/20, כאשר רצתה להמשיך לשחק כדורגל בוגרות, ובהיעדר קבוצת נשים בוגרות במועדון הבית שלה, עברה כהן לשחק במדי מכבי בנות עמק חפר, שם צברה 13 הופעות בליגת העל, והופעת בכורה בגביע המדינה.
בעונת 2020/21 עברה כהן לאס"א תל אביב, שם שותפה פחות, וצברה 4 הופעות בליגת העל, 3 הופעות בגביע המדינה, ושתי הופעות בגביע אתנה.
בעונת 2021/22 חזרה כהן למכבי בנות עמק חפר, כשהפעם היא זוכה ליותר קרדיט, ומשותפת 23 פעמים במסגרת הליגה, 3 פעמים בגביע המדינה, ופעמיים בגביע אתנה. בסיום העונה זכתה כהן בתואר שחקנית ההגנה של העונה.
לקראת עונת 2022/23, עם עלייתה של הפועל קטמון ירושלים לליגת העל, שבה כהן למועדון בו החלה את דרכה בכדורגל. כהן שיחקה ב-22 משחקים בליגת העל, כבשה שער בכורה בקריירת הבוגרות בפנדל מול הפועל פתח תקווה, והקבוצה הפתיעה וסיימה במקום השני בליגה בעונת הבכורה שלה בליגה. בנוסף צברה כהן 2 הופעות נוספות בגביע המדינה, ושתי הופעות בגביע אתנה. בעונתה השנייה בקבוצה הופיעה 19 פעמים בליגת העל, 3 פעמים בגביע המדינה, ופעמיים בגביע אתנה, כשהקבוצה מסיימת פעם נוספת במקום השני בליגת העל, מגיעה לחצי גמר הגביע, וזוכה בגביע אתנה.
בנבחרת ישראל

כהן הופיעה 3 פעמים במדי נבחרת ישראל בכדורגל נשים עד גיל 16. היא ערכה את הופעת הבכורה שלה במדי הנבחרת ב-26 באפריל 2017, בניצחון 1:0 על רומניה, בטורניר הפיתוח לנערות עד גיל 16. בהמשך צברה 5 הופעות במדי נבחרת ישראל עד גיל 17, ו-3 הופעות במדי הנבחרת הצעירה עד גיל 19.
כהן ערכה את הופעת הבכורה שלה בנבחרת הבוגרת ב-11 באפריל 2023, בהפסד 2:0 מול נבחרת הונגריה במשחק ידידות.
תארים > תארים אישיים

שחקנית ההגנה של העונה, ליגת העל: 2021/22
תארים > תארים קבוצתיים

גביע אתנה: 2023/2024
הערות שוליים

↑  פלאביה שחקנית וזרת העונה, אלמסרי התגלית, באתר ONE‏, 11 במאי 2022
↑  יאיר צוקר, ‏פלאביה נבחרה לשחקנית העונה של ארגון שחקני ושחקניות הכדורגל, אלמצרי התגלית, באתר דבר העובדים בארץ ישראל, 11 במאי 2022
↑  איתי קאשי, ‏שבה הביתה: יהלי כהן חתמה בהפועל ירושלים, באתר ערוץ הספורט, 3 ביוני 2022
↑  הפועל קטמון ירושלים - הפועל ע' פ"ת - ליגת העל לנשים מחזור 20 - 16.3.2023 - תקציר, נבדק ב-2023-07-18
↑  ליאור ברטל, ‏יהלי כהן חזרה להפועל ירושלים, שתקעה יתד בליגת העל לנשים בכדורגל: "בשנים הקרובות גם נזכה בתארים", באתר דבר העובדים בארץ ישראל, 8 במאי 2023
↑  ההתאחדות לכדורגל בישראל - שחקן נבחרת, באתר www.football.org.il
↑  ההתאחדות לכדורגל בישראל - עמוד משחק, באתר www.football.org.il
קלגרי פליימס

קלגרי פליימס (באנגלית: Calgary Flames) היא קבוצת הוקי קרח מקצוענית מקלגרי, אלברטה, קנדה, המשחקת בליגת ה-NHL בה היא חברה בבית הפסיפי שבחטיבה המערבית.
הקבוצה נוסדה ב-1972 באטלנטה תחת השם אטלנטה פליימס כתוצאה ממתן זיכיון חפוז באותה שנה לניו יורק איילנדרס והרצון לשמור על מספר קבוצות זוגי בליגה. ב-1980 עברה הקבוצה לקלגרי.
הפליימס זכו בגביע סטנלי פעם אחת, ב-1989.
היסטוריה > 1972 - 1980: ימי אטלנטה פליימס

סיפורה של קלגרי פליימס התחיל ב-1968 באטלנטה, כאשר איש העסקים טום קזינס ומושל ג'ורג'יה לשעבר, קרל סנדרס, קנו את קבוצת ה-NBA סנט לואיס הוקס והעבירו אותה לעיר. השניים בנו עבור קבוצת הכדורסל אולם חדש במרכז אטלנטה, "אומני קוליסאום", וביססו עליו גם בקשה לזיכיון לקבוצת NHL.
ב-1972 העניקה ה-NHL בחופזה זיכיון לקבוצה בלונג איילנד (שהפכה להיות ניו יורק איילנדרס) כדי להדוף תחרות מצד ליגה מתחרה שהייתה בשלבי הקמה, ה-WHA. מתוך רצון לאזן את לוח המשחקים ולשמור על מספר קבוצות זוגי בליגה הוענק גם הזיכיון לקבוצה מאטלנטה - קבוצה ראשונה של ה-NHL בדרום-מזרח ארצות הברית. השם "פליימס" ("להבות") נבחר כדי לייצג את השריפה הגדולה שהשמידה את אטלנטה במלחמת האזרחים.
הפליימס הצליחו למדי בעונה הרגילה - מתוך שמונה העונות שלהם באטלנטה הם עלו שש פעמים לפלייאוף. עם זאת, בפלייאוף הייתה הקבוצה כישלון חרוץ; היא נוצחה בכל שש סדרות הפלייאוף בהן השתתפה, וניצחה בכולן ביחד בשני משחקים בלבד.
הפליימס היו כישלון גם בתחום הכספי. ההימור על קבוצה ראשונה בדרום-מזרח ארצות הברית התגלה באותם ימים ככישלון, והתחרות עם ה-WHA גבתה גם היא מחיר כבד. הפליימס לא הצליחו להשיג חוזה טלוויזיה, וקזינס נאלץ למכור את הקבוצה כדי להצילה מפשיטת רגל. בהיעדר הצעות שישאירו את הקבוצה באטלנטה, מכר קזינס את הקבוצה לאיש עסקים קנדי, נלסון סקלבניה, שבעברו החזיק בשתי קבוצות ב-WHA - אדמונטון אוילרס ואינדיאנפוליס רייסרס, שם התפרסם כראשון שהחתים על חוזה מקצועני את וויין גרצקי. סקלבניה החליט להעביר את הקבוצה לקלגרי, ולשמר עבורה את השם "פליימס", אותו ראה כמתאים לקבוצה המבוססת באלברטה שבה מפותחת תעשיית הנפט. את עונת 1981 פתחה הקבוצה בביתה החדש.
היסטוריה > 1980 - 1985: הצלחה ראשונית בבית החדש

עם הגיעם לקלגרי הפכו הפליימס לסיפור הצלחה מיידי. הקהל קיבל את הקבוצה בהתלהבות, והאולם הביתי של הקבוצה, "סטמפיד קורל" בן ה-7000 מקומות, היה מלא בכל משחק. 10000 מנויים עונתיים וחצי-עונתיים נמכרו לעונה הראשונה של הקבוצה - הצלחה מפתיעה בהתחשב בעובדה שקבוצת ה-WHA ששיחקה בעיר עד 1977 התקבלה בקרירות והביאה מעט מאוד קהל למשחקיה.
הפליימס, בהנהגת המנהל קליף פלטשר, פנו מיד לאסטרטגיית הרכש שבנתה אותם בהמשך שנות ה-80 - רכישה של כמות גדולה של שחקנים אירופים ושחקני מכללות מליגת ה-NCAA, שווקים שאז היו ממועטי תחרות. כבר בעונה הראשונה בקלגרי השתלמה ההחלטה לקבוצה, כאשר החלוץ השוודי קנט נילסון, עם 49 שערים, הוביל אותה לפלייאוף. ההצלחה נמשכה גם בפלייאוף כאשר הפליימס ניצחו בסדרת פלייאוף לראשונה בתולדותיהם כולל תקופת אטלנטה, מול שיקגו בלאקהוקס, והמשיכו בניצחון נוסף בשבעה משחקים, נגד יתרון הביתיות, על פילדלפיה פליירס. בחצי הגמר נעצרו הפליימס בהפסד למינסוטה נורת'סטארס.
הפליימס התחזקו בעונת 1982 בחלוץ לני מקדונלד שהגיע מקולורדו רוקיז. למרות זאת, עונה חדשה הסתיימה במאזן שלילי ובעלייה קשה לפלייאוף, שהסתיים מהר מאוד עם הפסד מול ונקובר קנאקס.
למזלם הרע של הפליימס חל בליגה באותה עונה ארגון מחדש על בסיס גאוגרפי. הפליימס מצאו עצמם בבית קשה מאוד, "בית סמיית'", שכלל את הקבוצות במערב היבשת, כולל מי שכבר הפכה ליריבתם המושבעת - אדמונטון אוילרס, שבאותה תקופה בנתה את אחת הקבוצות הגדולות בתולדות הליגה. כיוון שהפלייאוף באותה תקופה היה על בסיס בתים ולא חטיבות, הפליימס והאוילרס נפגשו בפלייאוף כמעט מדי שנה. בשתי העונות הבאות הצליחו הפליימס לעבור את ונקובר קנאקס בסיבוב הראשון בפלייאוף, אולם בשתי הפעמים כשלו מול האוילרס בסיבוב השני.
בינתיים המשיכו הפליימס במדיניות הרכש שלהם. בוגרי קולג'ים מליגת ה-NCAA השתלבו בקבוצה, וגם הרכש מאירופה נמשך עם הגעתו של כוכב שוודי נוסף, הוקאן לוב. גם בית חדש נמצא לקבוצה - ה"סאדלדום" (Saddledome), ששמו נגזר מצורתו המזכירה אוכף.
רצף העליות לפלייאוף נמשך גם ב-1985, אולם הפעם כשלו הפליימס כבר בסיבוב הראשון מול ויניפג ג'טס.
היסטוריה > 1986 - 1989: שנות השיא

המחצית השנייה של שנות ה-80 היו תקופת שיא לפליימס. השחקנים שנרכשו בשנים הקודמות התגבשו לאחת הקבוצות החזקות בליגה, כאשר בכל עונה עד 1991 סיימה הקבוצה את העונה הרגילה עם 90 נקודות ויותר בטבלה.
היסטוריה > 1986 - 1989: שנות השיא > ריצת הפלייאוף של 1986

לפני עונת 1986 ויתרו הפליימס על קנט נילסון, ואת המושכות ההתקפיים של הקבוצה נטלו הוקן לוב ודן קווין, החלוץ המרכזי קו ההתקפה הראשון. עוגני ההגנה היו אל מקיניס, בעונתו הרביעית בקבוצה, וגרי סוטר, מגן שהגיע מקולג' בליגת ה-NCAA באותה עונה, וזכה בגביע קאלדר כרוקי העונה בליגה. בשער עמד מייק ורנון, שוער הקבוצה מאז 1983, יליד קלגרי שגדל בקבוצות הצעירים של העיר.
הפליימס עברו בפלייאוף בקלות את ויניפג ג'טס ועלו לגמר "בית סמיית'", שוב מול יריבתם המושבעת אדמונטון אוילרס. האוילרס של 1986 הייתה כבר קבוצת-על מבוססת, עם כוכבים כוויין גרצקי, יארי קורי, מרק מסיה, פול קופי ועוד. היא הייתה אלופת השנתיים הקודמות ונראתה כמועמדת בטוחה לזכות בגביע סטנלי שלישי ברציפות. היריבות בין הקבוצות, שהייתה גדולה בלאו הכי, הייתה חריפה במיוחד בעקבות תקרית במשחק ביניהם בעונה הרגילה, כאשר בעקבות קטטה המונית בין שחקני שתי הקבוצות השתלט שחקן הפליימס, דאג רייזברו, על חולצתו של שחקן האוילרס מרטי מקסורלי וקרע אותה לגזרים בעזרת סכיני המחליקיים שלו.
גם הסדרה הייתה פיזית וקשוחה, כאשר גרי סוטר נפצע בה פציעה קשה בעקבות תיקול של מרק מסיה, וסיים אותה טרם זמנה. הסדרה נגררה לשבעה משחקים, והפעם הפתיעו הפליימס כשניצחו במשחק השביעי באדמונטון והדיחו את האוילרס.
גם הגמר החטיבתי מול סנט לואיס בלוז נמשך לשבעה משחקים, וגם הפעם יצאו הפליימס כשידם על העליונה במשחק השביעי ועלו לראשונה בתולדות המועדון לסדרת הגמר על גביע סטנלי, מול מונטריאול קנדיאנס - הגמר הכל-קנדי הראשון מאז התרחבות ה-NHL ב-1967.
הפליימס ניצחו במשחק הראשון בסדרה, אולם כאן הגיע סוף הצלחותיהם. הקנדיאנס ניצחו בארבעת המשחקים הבאים וזכו בגביע סטנלי.
היסטוריה > 1986 - 1989: שנות השיא > 1987 - 1988

הפליימס סיימו את עונת 1987 עם המאזן השני בטיבו בליגה, אולם בפלייאוף הופתעו על ידי ויניפג ג'טס. עונה לאחר מכן שובש לוח המשחקים של הקבוצה בעונה הרגילה, כיוון שה"סאדלדום" היה תפוס במהלך חודש פברואר עקב אולימפיאדת החורף שנערכה בקלגרי, והפליימס שיחקו במהלך כל החודש משחקי חוץ. למרות זאת סיימו הפליימס עם המאזן הטוב בליגה וזכו בגביע הנשיאים. בפלייאוף הביסו הפליימס את לוס אנג'לס קינגס, אולם בסיבוב השני שוב נתקלו באדמונטון אוילרס, ששוב הגיעה כאלופה המכהנת. האוילרס הביסו את הפליימס בארבעה משחקים בדרך לגביע סטנלי רביעי בחמש עונות. הרוקי של הקבוצה ג'ו ניוונדייק נבחר לרוקי העונה בליגה וזכה בגביע קאלדר. הפליימס בחרו לוותר באותה עונה על ברט האל, שלא הצליח בקבוצה בעונה וחצי ששיחק בה. האל הפך לאחר הכוכבים הגדולים של הליגה במדי סנט לואיס בלוז.