stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
לאכול, להתפלל, לאהוב
עלילה

בגיל 34, אליזבת גילברט הייתה בעלת השכלה אקדמית, בית, בעל, וקריירה מצליחה כסופרת. עם זאת, היא הייתה אומללה בנישואיה ויזמה את הגירושים. אז החלה במערכת יחסים שלא הסתדרה, והותירה אותה הרוסה ובודדה. לאחר השלמת הגירושים הקשים שלה היא בילתה שנה בטיול בעולם.
גילברט בילתה ארבעה חודשים באיטליה, אכלה ונהנתה מהחיים ("לאכול"). לאחר מכן בילתה שלושה חודשים בהודו, וחיפשה את הרוחניות שלה ("להתפלל"). היא סיימה את השנה בבאלי, אינדונזיה, שם חיפשה "איזון" בין השניים והתאהבה באיש עסקים ברזילאי ("לאהוב").
עיבוד לסרט

חברת הסרטים סרטי קולומביה רכשה זכויות הסרט של הספר והפיקה את גרסת הסרט תחת אותה כותרת. הסרט יצא לאקרנים ב-13 באוגוסט 2010. בסרט כיכבה השחקנית האמריקנית ג'וליה רוברטס, והוא בוים על ידי רייאן מרפי. בסרט שיחקו גם חאבייר ברדם, ג 'יימס פרנקו, ריצ'רד ג'נקינס ובילי קרודופ. בראד פיט ודדה גרדנר הפיקו את הסרט במסגרת חברת ההפקה של פיט, תוכנית ב'.
ביקורות

ג'ניפר איגן מ"הניו יורק טיימס" תיארה את הפרוזה של גילברט כ"מוזנת על ידי שילוב של אינטליגנציה, שנינות והתלהבות דיבורית כמעט בלתי נמנעת", אבל אמרה שהספר "נמתח" באמצע. היא התעניינה יותר ב"דברים המוזרים והבלתי פתורים שבחרה גילברט לעזוב", וציינה שגילברט משמיטה את "הבלבול והעניינים הבלתי גמורים של החיים האמיתיים", וכי "אנחנו יודעים איך הסיפור מסתיים פחות או יותר מההתחלה."
אופרה ווינפרי אהבה את הספר, והקדישה לו שני פרקים בתוכניתה "המופע של אופרה וינפרי".
מורין קלהאן מה"ניו יורק פוסט" מתחה ביקורת חריפה על הספר, וכינתה אותו "חומר קריאה נרקיסיטית של העידן החדש", וכ"קריאה הפטישיסטית המערבית הגרועה ביותר של המחשבה והתרבות המזרחית, קריאה הבטוחה בתשובותיה לדילמות קיומיות שבלבלו אינטלקטואלים גדולים משלה". בנוסף, היא הביעה ביקורת על ההתמקדות של אופרה ווינפרי בספר, כמו גם כלפי אוהדי התוכנית של אופרה, אשר גם הם נהנו מהספר, ושאלה מדוע המעריצים שלה "מתמכרים לטפשות הזו", ומדוע הם "לא דורשים חומר בעל משקל עמוק יותר כשמדובר בסופרות של אופרה".
קייטי רויף של "הצפחה" הסכימה עם איגן בנוגע ליכולת הכתיבה של גילברט. עם זאת, היא תיארה את המסע כמזויף מדי: "בעל עודף של "רצון", ובעל מודעות עצמית רבה מידי". היא קבעה כי בהתחשב במלאכותיות לכאורה של המסע, אותה "חיבה "לאכילה, לתפילה, לאהבה" היא ... חמקמק". אבל בסופו של דבר אמרה ש: "זה ספר קריאה טרנסנדנטית נהדר לקחת לחוף." גרייס ליכטשטיין מ:"וושינגטון פוסט" הצהירה כי "הדבר היחיד שאינו טוב בספר הזיכרונות המצחיק, והקריא בסגנון מגזיני של מסע שנה ברחבי העולם בחיפוש אחר הנאה ואיזון, הוא שזה נראה דומה מידי לסרט של ג'ניפר אניסטון."
לעומת זאת, לב גרוסמן מהעיתון Time, שיבח את ההיבט הרוחני של הספר, ואמר כי "לקרוא על מאבקיה עם מזמור בעל 182 פסוקים בסנסקריט, או ניסיונה (המוצלח) במדיטציה בזמן שהיא נעקצת על ידי יתושים, זה הדבר הקרוב ביותר להגעה להארה באמצעות נציג או מתווך". בכל מקרה הוא מסכים עם רויף כי הכתיבה שלה נראית לעיתים "מתאמצת להיות אהובה, וכי ניתן להרגיש את המנגנון המאומץ של הבדיחות שלה".
לורי לייבוביץ, מהמגזין הסלון, הסכימה עם כמה מהמבקרים לגבי יכולת הכתיבה הסיפורית של גילברט. היא הסכימה עם איגן שנראה שלגילברט יש מזל בכמות בלתי מוגבלת, ואמרה: "מזלה הטוב נראה אינסופי". היא מוסיפה ושואלת "האם זה אפשרי עבור אדם אחד להיות כל כך בר מזל?"
"ג'סיקה שו, בתוכניתה אנטרטיינמנט ויקלי" אמרה כי "למרות כמה תפניות בעלילה... שווה לעשות את המסע של גילברט". דון לאטין "מסן פרנסיסקו כרוניקל" הסכים עם איגן שהסיפור היה חלש ביותר בהיותה בהודו, ותהה בקשר לאמיתותו המוחלטת של הספר. ברברה פישר "מ"הבוסטון גלוב "" שיבחה גם את כתיבתה של גילברט, וציינה כי "היא מתארת בפירוט חזותי ומוחשי. היא המשוררת האפי של אקסטזי".
בתחילת 2010 פרסם המגזין הפמיניסטי "ביץ" סקירה ביקורתית וחברתית בשם "לאכול, להתפלל, לבזבז". הסופרות ג'ושונדה סנדרס ודיאנה ברנס-בראון כתבו כי "לאהוב, להתפלל, לאהוב" אינו הספר הראשון מסוגו, אבל הוא דוגמה מושלמת לז'אנר של הספרות "המוארת": ספרות או מדיה שמטרתה המוצהרת היא של הארה רוחנית, אקזיסטנציאליסטית או פילוסופית אשר תנאי לה הוא עבודת נשים קשה, מחויבות וסבלנות, אך למעשה החסמים העיקריים שלהן הם בעיקר כספיים". הז'אנר, לטענתן, מציב את הנשים ככאלו אשר מטבען הן פגומות ולא מציעות פתרונות אמיתיים למחירים הגבוהים מאוד - הן פיננסית והן חברתית - שכולנו משלמות, למעט ברות המזל שבינינו".
פרודיה על הספר

אנדרו גוטליב, סופר קומדיות ומפיק אמריקאי, כתב פארודיה על הספר של גילברט, שכותרתו "לשתות, לשחק, לזיין: חיפוש של אדם אחר בכל דבר ברחבי אירלנד, וגאס ותאילנד". בריאיון ל"ניו יורקר" בשנת 2010, אמר גוטליב כי: "הצלחת הספר "לאכול, להתפלל, לאהוב" הייתה מהממת עבורי, בלתי מובנת, והרגשתי שזה היה מתבקש להתבדח על האישור הנרחב שנתנה לו אופרה (ווינפרי)".
הערות שוליים

↑  "Paperback Nonfiction". The New York Times. 28 באוגוסט 2010. נבדק ב-1 במאי 2010. {{cite news}}:  (עזרה)
1 2 3  Callahan, Maureen (23 בדצמבר 2007). "Eat, Pray, Loathe: Latest Self-Help Best Seller Proves Faith Is Blind". New York Post. נבדק ב-17 ביוני 2008. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "סקירה - לאכול, להתפלל, אהבה (2008)" . "ניו יורק טיימס" . 19 במרץ 2011.
↑  Callahan, Maureen (3 בינואר 2010). "Committed: A skeptic makes peace with marriage". New York Post. {{cite news}}:  (עזרה)
1 2  Egan, Jennifer (26 בפברואר 2006). "Eat, Pray, Love". The New York Times. נבדק ב-17 ביוני 2008. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  ""Eat, Pray, Love" (review)". אורכב מ-המקור ב-7 בדצמבר 2011. נבדק ב-2011-10-24. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  Lichtenstein, Grace (12 בפברואר 2006). "Heart and Soul". The Washington Post. נבדק ב-17 ביוני 2008. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "חמש שאלות על ריצ'רד ג'נקינס" . "אתר האינטרנט של" . 19 במרץ 2011.
↑  Rozen, Leah (29 באפריל 2010). "Mother and Mega-Star, Happily Balanced". The New York Times. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Fleming, Michael (10 באוקטובר 2006). "Par setting table for adaptation". Variety. נבדק ב-17 ביוני 2008. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Roiphe, Katie (3 ביולי 2007). "Summer Reading: Should you read the best-selling memoir Eat, Pray, Love?". Slate. נבדק ב-17 ביוני 2008. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Grossman, Lev (19 בפברואר 2006). "The Year of Living Happily". Time. נבדק ב-17 ביוני 2008. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Leibovich, Lori. "Lost and found". Salon. נבדק ב-17 ביוני 2008. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Shaw, Jessica (17 בפברואר 2006). "Eat, Pray, Love". Entertainment Weekly. נבדק ב-17 ביוני 2008. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Lattin, Don (19 בפברואר 2006). "Pilgrim wants it all in Italy, India, Indonesia". San Francisco Chronicle. נבדק ב-17 ביוני 2008. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Fisher, Barbara (19 בפברואר 2006). "Eat, Pray, Love". The Boston Globe. נבדק ב-17 ביוני 2008. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "לאכול, להתפלל, להוציא" . "BitchMagazine.com" . 14 ביוני 2010.
↑  "הבורסה: אנדרו גוטליב" . "ניו יורקר", 13 באוגוסט 2010.
יחסי אוסטרליה–סין

| יחסי אוסטרליה–סין |
| --- | --- |
אוסטרליה: הרפובליקה העממית של סין


אוסטרליה: סין
שטח (בקילומטר רבוע)
7,741,228: 9,596,967.75
אוכלוסייה
26,822,227: 1,417,968,458
תמ"ג (במיליוני דולרים)
1,723,827: 17,794,782
תמ"ג לנפש (בדולרים)
64,269: 12,549
משטר
מונרכיה חוקתית: רפובליקה עממית

יחסי אוסטרליה–סין הם יחסי החוץ בין אוסטרליה לבין הרפובליקה העממית של סין. הקונסוליה הסינית הראשונה באוסטרליה הוקמה בשנת 1909, ויחסים דיפלומטיים כוננו בשנת 1941. אוסטרליה המשיכה להכיר בממשלת הרפובליקה של סין לאחר שהפסידה במלחמת האזרחים הסינית ונסוגה לטאיוואן בשנת 1949, אך החליפה את ההכרה ברפובליקה העממית של סין ב-21 בדצמבר 1972. מערכת היחסים בין סין לאוסטרליה גדלה משמעותית עם השנים. שתי המדינות מקיימות יחסים הדדיים הכוללים קשרים כלכליים, תרבותיים ופוליטיים המשתרעים על פני ארגונים רבים כמו APEC, פסגת מזרח אסיה ו-G20. סין היא שותפת הסחר הגדולה ביותר של אוסטרליה, והשקיעה בחברות כרייה אוסטרליות כדי לעזור בצרכים של הכלכלה הצומחת שלה.
היחסים בין המדינות החלו להתדרדר בשנת 2018 בגלל החששות ההולכים וגוברים מההשפעה הפוליטית הסינית במגזרים שונים בחברה האוסטרלית כולל הממשלה, האוניברסיטאות והתקשורת וכן עמדתה של סין בסכסוכים טריטוריאליים בים סין הדרומי.
היסטוריה > שושלת צ'ינג

ליאנג לאן - סון, הקונסול הכללי הסיני הראשון באוסטרליה
תושבים סינים, בעיקר מפרובינציית גואנגדונג בדרום סין, היגרו לאוסטרליה מאז סוף המאה ה-18 (הדיווחים המוקדמים ביותר על סוחרים באוסטרליה מתוארכים עד שנות ה-50 של המאה ה-18) וצמחו בעידן הבהלה הוויקטוריאנית לזהב. עד שנת 1861 חיו באוסטרליה כ-40,000 אנשים סינים (3.3% מכלל האוכלוסייה). אוסטרליה במהלך המאה ה-18 עד ראשית המאה ה-20 הייתה מושבה - ובהמשך תחת שליטה - של הממלכה המאוחדת, וכיוונה את תשומת לבה בעיקר לעבר אירופה.
למרות ההיסטוריה הארוכה של ההגירה הסינית לאוסטרליה, הנוכחות הרשמית הראשונה של שושלת צ'ינג באוסטרליה לא הוקמה עד 1909, אז הייתה אוסטרליה דומיניון בריטי. בעוד שהקהילה הסינית הסתמכה במשך שנים רבות על הקונסוליה הסינית באוסטרליה, לא הייתה רתיעה במשרד החוץ הבריטי לאשר מהלך כזה. לאחר הקמת אוסטרליה בשנת 1901, הצורך של הקהילה הסינית בקול רשמי באוסטרליה גבר בעקבות הדחיפה למדיניות אוסטרליה הלבנה והרגש האנטי-סיני בעקבות חקיקתו של חוק הגבלת ההגירה 1901 באוסטרליה. במקביל, פעלו מהפכנים רפובליקנים סיניים באוסטרליה, וממשלת צ'ינג ראתה צורך להניא את הפזורה הסינית כנגד תמיכה ברפובליקנים. בדומה לוויכוח הפוליטי בסין, הקימו האוסטרלים הסינים עד 1900 סניפים של האיגוד הרפורמי של האימפריה הסינית כדי ללחוץ לרפורמה בסין.
הקונסוליה הכללית של צ'ינג במלבורן הפכה לצינור העיקרי ליחסים בין אוסטרליה לסין החל משנת 1909. מיי קווונג טארט, היה מועדף במשך שנים כקונסול הכללי הסיני הראשון על ידי הקהילה הסינית, הקורפוס הקונסולרי האירופי, כמו גם ראש ממשלת אוסטרליה, אך הוא נפטר בשנת 1903 לפני הקמת הקונסוליה הכללית. במקום זאת, הקונסול הכללי הראשון היה ליאנג לאן - סון, דיפלומט רשמי קיסרי ומנוסה. עם זאת, תשומת ליבו של הקונסול התמקדה ביחסי סחר ולא באפליה נגד מהגרים סיניים.
היסטוריה > הרפובליקה הסינית

ב-1 בינואר 1912, הרפובליקה של סין החליפה את אימפריית צ'ינג. הקונסוליה הכללית התחילה מייד לגייס את הקהילה הסינית לתמיכה בממשלה החדשה, לאסוף כספים ולשלוח צירים לבחירת צירים סינים מעבר לים בפרלמנט הסיני החדש. סיעות פוליטיות שונות בסין מצאו תמיכה באוסטרליה: בעוד שהקונסוליה הכללית חסכה קבוצות התומכות בממשלת בייג'ינג של יואן שה-קאי, הליגה הלאומית הסינית המתנגדת (לימים סניף של קומינטאנג)) הוקמה בסידני בשנת 1916. הרפיה בחוקי ההדרה הגזעית של אוסטרליה הובילה לאינטראקציות רחבות יותר בין אנשים. עד שנת 1924 הגיעו 200 סטודנטים סינים לאוסטרליה ללמוד באותה שנה בלבד. נציב סחר אוסטרלי הוצב לקופה קצרה בסין בשנים 22–1921.
באמצע שנות ה-20 של המאה ה-20, הסכסוך בין סין לבריטניה סביב שביתת קנטון-הונג קונג יצר מתחים גם בין סין לאוסטרליה (שתמכה בבריטניה). בעקבות אירועי המשלחת הצפונית בסין, האחדות הפוליטית הגדולה יותר בסין חיזקה את אמון הקונסוליה הכללית הסינית בביקורת על חוקים אוסטרלים שהפלו את הסינים; הם זכו לתמיכה מקומית על ידי החלטה בוועידה הלאומית השלישית של קומינטאנג בפסק הדין בשנת 1929. הכללים באוסטרליה נגד תושבים ומבקרים סיניים נרגעו בתגובה, כולל הקלה על אזרחי סין לבקר או ללמוד באוסטרליה.
בשנות ה-30 של המאה ה-20 חלה עלייה ביחסים הדו צדדיים. הקונסוליה הכללית אורגנה מחדש ועברה לסידני, כשקונסוליות משנה נפתחו בערי מפתח אחרות. פקידים סיניים שונים ביקרו באוסטרליה. בשנים 1931–1932, לין סן, נשיא סין וראש המדינה למראית עין, ביקר בסידני ובמלבורן. זה היה ביקורו הראשון של מנהיג סיני באוסטרליה, ולין ניצל את ההזדמנות ללחוץ על רגיעה גדולה יותר של מגבלות אוסטרליה על הגירה סינית. כסימן של כבוד הוענק לו מושב על רצפת בית הנבחרים. בשנת 1934 הוביל ג'ון לאתם, סגן מנהיג הממשלה, משלחת למזרח הרחוק שביקרה בסין.
בשנת 1941, לאחר שאוסטרליה ביססה עצמאות רבה יותר בענייני חוץ, אוסטרליה כוננה יחסים דיפלומטיים עם הרפובליקה של סין. פרדריק אגלסטון, שעמד בעבר בראש ועדת המענקים של חבר העמים, מונה לשגריר הראשון בסין בצ'ונגצ'ינג, בירת סין בעת המלחמה, ואילו הסו מו, סגן שר החוץ, מונה לשגריר הראשון באוסטרליה. בשנת 1948 שדרגו שתי המדינות את ייצוגן ההדדי לשגרירים.
הונג קונג

קשריה של אוסטרליה עם סין כוללים את קשריה עם הונג קונג, ושתי המדינות היו תחת שלטון בריטי במשך שנים רבות. אף על פי שהונג קונג, כאזור מנהלי מיוחד בסין, אינה יכולה לנהל ענייני חוץ משל עצמה, יש לה ייצוגים קונסולריים וכלכליים. אוסטרליה מחזיקה בקונסוליה בהונג קונג ואילו הונג קונג מחזיקה את משרד הכלכלה והסחר בהונג קונג באוסטרליה.
טאיוואן

בעוד אוסטרליה כבר לא מכירה ברפובליקה של סין כממשלתה הלגיטימית של סין (או טאיוואן), נשמרים יחסים לא רשמיים בין אוסטרליה לטאיוואן. ממשלת טאיוואן מפעילה את משרד הכלכלה והתרבות של טייפה באוסטרליה, הממלא את מרבית תפקידי השגרירות והקונסוליות ברמה לא רשמית. המקביל האוסטרלי בטאיוואן הוא המשרד האוסטרלי בטייפה.
יחסי סחר > לפני 1912

למרות שלפי הדיווחים סוחרים סינים היו נוכחים באוסטרליה החל משנות ה-50 של המאה ה-18, הסחר הדו-צדדי היה בהיקף קטן עד המאה ה-20. קשרי הסחר של אוסטרליה התנהלו בעיקר עם האימפריה הבריטית, ובשנת 1901 היווה הסחר עם סין 0.3% מזרימת הסחר בסחורות אוסטרליות. בשלב זה, אוסטרליה בעיקר ייבאה תה ואורז מסין, וכן מותרות מסוימים כגון משי. היבוא הסיני מאוסטרליה התמקד במינרלים (כסף, זהב, נחושת ועפרות עופרת), אך כלל גם דגנים.
יחסי סחר > 1912–1972

בראשית המאה העשרים החלה התוצרת החקלאית להוות חלק גדול יותר מהיצוא האוסטרלי לסין, כולל ביקוש גובר לחמאה או חיטה אוסטרליות. עד 1917–1918 ייצאה אוסטרליה 950,825 פאונד חמאה לסין. בתוך כך, הביקוש האוסטרלי למשי וטקסטיל אחר גבר בתחילת המאה העשרים.
מלחמת העולם השנייה שיבשה את הסחר בין אוסטרליה לסין. בעשורים שלאחר המלחמה הפך הצמר לסחורה אוסטרלית חשובה המיובאת על ידי סין. אולם משנות ה-60 המחסור החקלאי בסין הביא לייבוא כבד של חיטה אוסטרלית. בתחילת שנות ה-70, סין עדיין היוותה רק 1% מסך הסחר בסחורות באוסטרליה.
יחסי סחר > לאחר 1972

שנים ספורות לאחר כינון היחסים הדיפלומטיים בין אוסטרליה לרפובליקה העממית של סין, החלה סין ברפורמות מכוונות שוק, שהובילו להרחבה משמעותית והולכת וגוברת של הסחר הבילטרלי. סין היא שותפת הסחר הגדולה ביותר של אוסטרליה, בעיקר בגלל הביקוש העז של סין לעפרות ברזל, פחם וגז טבעי נוזלי. היצוא לסין עזר לאוסטרליה להימלט מההשפעות הקשות ביותר של המשבר הפיננסי העולמי.
חברות כרייה אוסטרליות חשובות רבות מסתמכות מאוד על סין ועל כלכלות גדולות אחרות בצמיחה כמו הודו לייצוא. חברות אלה כוללות את קבוצת Fortescue Metals,ריו טינטו (אנ'), BHP Billiton ו-Xstrata המנהלות פעולות אוסטרליות גדולות.
סין מייצאת בעיקר בגדים, ציוד תקשורת ורכיבים, מחשבים, צעצועים, עגלות וציוד ספורט.
היקף הסחר הדו-צדדי בין שתי המדינות עמד על 105 מיליארד דולר בשנת 2010/2011. הייצוא של אוסטרליה לסין הסתכם ב-64.8 מיליארד דולר, ואילו הייצוא של סין לאוסטרליה היה שווה 41.1 מיליארד דולר בשנת 2010–2011.
קיימות טיסות ישירות ממספר ערים בסין כמו בייג'ינג, שנגחאי, הונג קונג וגואנגג'ואו לבריזביין, מלבורן, אדלייד וסידני. בתחילת נובמבר 2011, חברת צ'יינה סאות'רן איירליינס החלה לקיים טיסות מסחריות מתוזמנות לפרת' מגואנגג'ואו. לצ'יינה סאות'רן איירליינס יש מתקני אימון טייסים באוסטרליה כבר שנים רבות. הם נמצאים בג'נדאקו ובמרדין והוקמו בשנת 1993.
היה חשש ראשוני מהשקעות סיניות בענף המשאבים, בדומה לרגשות לגבי השקעות יפניות באוסטרליה בשנות השמונים, אך החשש נרגע בהתאם להשקעות שנבדקו על ידי מועצת סקירת השקעות זרות ופוליטיקאים. אוסטרליה מתמקדת בהשקעות בהן המצבים הם win win, בהשתתפות השתתפות חברות מקומיות וצמיחת מקומות עבודה.
אוסטרליה היוותה מקור חיוני לטכנולוגיה הגבוהה הדרושה לסין כדי לאכוף את טענותיה על שטחים נרחבים של מערב האוקיינוס השקט, כולל טכנולוגיית הבסיס לתכנון סירת הטילים מסוג Houbei.
ב-8 באפריל 2013 הודיעה ראש ממשלת אוסטרליה ג'וליה גילארד, על העסקה כי הדולר האוסטרלי אמור להפוך למטבע השלישי בלבד אחרי הדולר האמריקני והין היפני לסחר ישירות עם היואן הסיני, במהלך ביקור בשנגחאי.
כדי לעודד יזמות אוסטרלית בסין הגדולה, לשכת המסחר האוסטרלית של סין הגדולה מארגנת מדי שנה את פרסי אוסטרליה-סין לעסקים (ACBA), המוענקים לחברות שעבדו לספק מוצרים או שירותים אוסטרליים לאזור סין הגדולה.
הסכם הסחר החופשי סין-אוסטרליה נחתם ב-17 ביוני 2015 על ידי שר המסחר וההשקעות של אוסטרליה אנדרו רוב, ושר המסחר הסיני, גאו הוצ'נג.
בשנת 2020 התפתחה מתיחות כלכלית בין סין לאוסטרליה על רקע מלחמת הסחר בין ארצות הברית לסין, במסגרתה מבקשת ארצות הברית לצרף אליה ואל יפן את אוסטרליה.
נציגויות דיפלומטיות

אוסטרליה מחזיקה בסין שגרירות בבייג'ינג ו-4 קונסוליות בצ'נגדו, גואנגג'ואו, שנגחאי ושן-יאנג, ואילו סין מחזיקה באוסטרליה שגרירות בקנברה ו-5 קונסוליות באדלייד, בריסביין, מלבורן, פרת' וסידני.
לוג'יין אל-הד'לול

| --- | --- |

 לידה:  31 ביולי 1989 (בת 35) ג'דה, ערב הסעודית 
 מדינה:  ערב הסעודית 
 מקום מגורים:  ריאד 
 השכלה:  סורבון  אוניברסיטת קולומביה הבריטית 
 בן או בת זוג:  Fahad Albutairi (25 בנובמבר 2014–2018) 
 פרסים והוקרה:  100 נשים (BBC) (2017)  Prix Liberté (2 באוקטובר 2020)  Bertha-and-Carl-Benz-Prize (20 בספטמבר 2020)  פרס ואצלב האוול לזכויות אדם (2020) 
 
לוג'יין אל-הַדְ'לוּל (בערבית: لجين الهذلول; נולדה ב-31 ביולי 1989) היא פעילה למען זכויות נשים מערב הסעודית, ואסירה פוליטית. היא דמות מוכרת במדיה החברתית הבינלאומית. היא נעצרה מספר פעמים על הפרת האיסור על נהיגת נשים בסעודיה, ובמאי 2018, היא נעצרה יחד עם מספר פעילות פמיניסטיות בולטות באשמת ניסיון לערער את הממלכה. היא דורגה במקום ה-3 ברשימת "100 הנשים הערביות המשפיעות" של 2015, ומספר 45 ברשימת כל הערבים המשפיעים בעולם ב-2017.
פעילות למען זכויות נשים

אל-הד'לול פעילה בעיקר למען שתי סוגיות המשפיעות על זכויות נשים בסעודיה: הזכות של נשים לנהוג, וכן מערכת האפוטרופסות לפיה לגברים יש ריבונות חוקית על הנשים במשפחותיהם. ב-1 בדצמבר 2014, היא נעצרה ונכלאה למשך 73 ימים לאחר ניסיון לחצות את הגבול במכונית שלה מאיחוד האמירויות הערביות לסעודיה כדי לקרוא תיגר על האיסור על נהיגת נשים בממלכה. המשפט שלה הוסב לבית המשפט לטרור, אך בסופו של דבר היא שוחררה ללא פסק דין.
אביה, קצין חיל הים הסעודי לשעבר, תמך במעשיה, ואף ישב איתה במכונית בעת שהפרה את החוק. בעלה, פהד אל-בוטיירי, הפיק סרטון ויראלי בכותרת "No Woman No Drive", על משקל שירו המפורסם של בוב מארלי, "No Woman, No Cry", שנתן מבט קליל יותר על נושא האיסורים החלים על נשים בערב הסעודית לצלילי שיר הרגאיי.
בספטמבר 2016, יחד עם 14,000 אחרים, אל-הד'לול חתמה על עצומה למלך סלמאן לביטול מערכת האפוטרופסות. ב-4 ביוני 2017, היא נעצרה ועוכבה בנמל התעופה הבינלאומי המלך פהד בדמאם. הסיבה למעצר לא הייתה ברורה, ובמשך מעצרה לא הייתה לאל-הד'לול גישה לעורך דין או קשר עם המשפחה שלה.
ב-2015, הודיעה אל-הד'לול שתעמוד בבחירות לרשות המקומית בריאד, בבחירות הראשונות בהן נשים השתתפו לאחר החלטת 2011 בנושא. אך עד מהרה שמה הוסף לרשימה השחורה יחד עם שמות של פעילות פמיניסטיות נוספות. הנשים ערערו, וב-2017 ההחלטה בוטלה.
במרץ 2018, מספר ימים לפני ביקורו של נסיך הכתר בארצות הברית, נצפתה אל-הד'לול נוהגת במכוניתה סמוך לאוניברסיטה באבו דאבי, שם היא לומדת לתואר שני. סוכני הממשלה חטפו אותה, והטיסו אותה בחזרה לערב הסעודית, שם היא שהתה מספר ימים בכלא. היא שוחררה יחד עם איסור לפרסם במדיה החברתית, או לצאת מגבולות המדינה.
היא נעצרה שוב בערב 15 במאי 2018, יחד עם עוד פעילות פמיניסטיות, ביניהן אימאן אל-נאפג'אן, עאישה אל-מאנה, עזיזה אל-יוסף, מדיחה אל-עג'רוש, ועוד נשים ששמן לא פורסם, וכן שני גברים המעורבים בתנועה לזכויות נשים בסעודיה, לפחות אחד עשר בסך הכל. Human Rights Watch מפרש את מטרת המעצרים כאמצעי הפחדה "נגד כל מי שמביע ספקנות לגבי האג'נדה של נסיך הכתר בנושא זכויות". הממשלה השיקה יחד עם המעצרים ההמוניים קמפיין מדיה בו קראו לפעילות "בוגדות", ושר הפנים הסעודי הצהיר שהן תחת חקירה על "מגעים עם גורמים זרים" וניסיונות לגייס פקידי ממשל במטרה להסב נזק לממלכה. העיתון הסעודי "אוקז", עיתון פרו-ממשלה, דיווח שעונש המוות עומד על הפרק עבור הנשים. עיתון סעודי אחר פרסם שאם יעמדו למשפט, צפוי להן עונש של 20 שנים בכלא.
ב-28 בדצמבר 2020 נגזר על אל-הד'לול עונש מאסר של חמש שנים ושמונה חודשים. ב-10 בפברואר 2021 הורה שופט בריאד על שחרורה בתנאים מגבילים: היא אינה מורשית לדון במה שעבר עליה בעת מאסרה, וכמו כן אינה מורשית לצאת משטח הממלכה.
הערות שוליים

↑  "The 100 Most Powerful Arab Women 2015". ArabianBusiness.com.
↑  "21 Saudis among 100 most powerful Arab women". Arab News. Published 2015-03-04.
1 2 3  Loveday Morris, The High Price of Feminism in the New Saudi Arabia, The Washington Post, ‏May 20, 2018
↑  "Two Saudi Women Who Were Detained for Defying a Driving Ban Have Been Freed". TIME. Published 2015-02-13.
↑  "Saudi Women Free After 73 Days in Jail for Driving". The New York Times. Published 2015-02-12.
↑  "Saudi women jailed for driving 'released from prison' after two months". The Independent. Published 2015-02-13.
↑  "Saudi Arabia Releases Two Women Drivers From Jail". The Wall Street Journal. Published 2015-02-12.
↑  "Saudi women drivers 'freed from jail'". BBC News. Published 2015-02-13.
↑  Mortimer, Caroline (8 ביוני 2017). "Saudi Arabia jails human rights activist who defied women's driving ban". The Independent. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Saudi Arabia 'arrests women's rights activists'". Al Jazeera English. 2018-05-19. ארכיון מ-2018-05-19. נבדק ב-2018-05-31.
↑  Female activists detained ahead of Saudi driving ban reversal, 20th May, The National
↑  Saudi Arabia arrests female activists weeks before lifting of driving ban, By Sarah El Sirgany and Hilary Clarke, May 21, 2018, CNN
↑  Batrawy, Aya. "Six women's driving advocates in Saudi Arabia arrested | The Star". thestar.com (באנגלית).
↑  "Saudi Arabia: Chilling smear campaign against women's rights defenders" (באנגלית). Amnesty International.
↑  "Saudi Arabia: Women's Rights Advocates Arrested — Jumping Ahead of Crown Prince's Reforms Risks Jail Time". Human Rights Watch. 2018-05-18. ארכיון מ-2018-05-19.
↑  Detained Saudi women rights activists could face death penalty, warns pro-government newspaper, The New Arab, 21 May, 2018
↑  ניסן צור, פעילת זכויות אדם בולטת נידונה למאסר ארוך בסעודיה לאחר שפעלה למען זכויות נשים., באתר ערוץ 7, 28 בדצמבר 2020
↑   אחרי 1,001 יום, פעילת זכויות הנשים הסעודית שוחררה מהכלא, באתר הארץ, 10 בפברואר 2021
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1255726679  VIAF: 5500158006003602100000   WorldCat (עם VIAF): 5500158006003602100000
יחסי פולין–רוסיה

| יחסי פולין–רוסיה |
| --- | --- |
פולין: רוסיה


פולין: רוסיה
שטח (בקילומטר רבוע)
312,685: 17,098,242
אוכלוסייה
38,371,742: 144,474,856
תמ"ג (במיליוני דולרים)
811,229: 2,021,421
תמ"ג לנפש (בדולרים)
21,141: 13,992
משטר
רפובליקה: רפובליקה פדרלית נשיאותית

היחסים בין פולין לרוסיה קיימים כבר מאות שנים, וחלק גדול מהתקופות שלטה רוסיה בפולין. לאחר קריסת ברית המועצות השתפרו היחסים בין המדינות, אולם מאז הסיפוח הרוסי של חצי האי קרים, בין 60%–80% מהפולנים מודאגים מסכסוך עתידי עם רוסיה, אשר עדיין שומרת על השליטה בקלינינגרד.
היסטוריה > נסיכות מוסקבה וממלכת פולין

במהלך המאה ה-15 והמאה ה-16 התרחשו כמה מלחמות בין הדוכסות הגדולה של ליטא לנסיכות מוסקבה, וממלכת פולין סייעה לליטא, מה שקירב ביניהם והביא לאחר מכן ליצירת האיחוד הפולני-ליטאי. בתחילת המאה ה-17 פרצה מלחמת רוסיה–פולין (1605–1618), אשר בתחילתה הכוחות הפולנים נחלו מספר הצלחות ונסיך פולני אף הוכרז כצאר רוסי. אך לאור הרצון של זיגמונט השלישי, מלך פולין למשול ברוסיה בעצמו, התומכים הרוסים עזבו את הפולנים, הם גורשו ממוסקבה ובסופו של דבר המטרות של המלחמה מצד פולין לא הושגו. בשנת 1654 פרצה מלחמת רוסיה–פולין (1654–1667) על השליטה בשטחי אוקראינה ובלארוס. המלחמה החלה לאחר פניית האוקראינים להסתפח לרוסיה הצארית, והסתיימה בשנת 1667 עם חתימת הסכם אנדרוסובו. על אף שהאיחוד ניצח ברוב קרבות המלחמה, והשיב לעצמו שטחים שאבדו בתחילתה, הכלכלה הירודה שלו לא יכלה לתמוך במאבק ארוך וקשה, ולאור משבר פנימי ומלחמת אזרחים שפקדו את האיחוד, נאלץ האיחוד הפולני-ליטאי לחתום על הסכם הפסקת אש בתנאים קשים עם רוסיה. המלחמה נסתיימה עם כיבושים נרחבים של רוסיה בשטחי בלארוס ואוקראינה, ותחילת הפיכתה למעצמה באירופה.
היסטוריה > האימפריה הרוסית

בשנת 1733 פרצה מלחמת הירושה הפולנית, בעקבות ניסיונו של סטניסלאב לשצ'ינסקי לתפוס את כתר המלוכה הפולנית לאחר מותו של אוגוסט השני, מלך פולין. סטניסלאב לשצ'ינסקי נתמך על ידי ממלכת צרפת בראשות חתנו לואי החמישה עשר, מלך צרפת, אולם מאידך יריבו פרידריך אוגוסט השני, הנסיך הבוחר מסקסוניה נתמך על ידי אוסטריה ורוסיה. המלחמה ניטשה בעיקר באיטליה ובחבל הריין, ולבסוף הסתיימה בחוזה וינה (1738) שבו הוכתר פרידריך אוגוסט מסקסוניה כמלך פולין, אך מאידך סטניסלאב לשצ'ינסקי קיבל את דוכסות לורן. כמו כן ספרד חזרה לשלוט בממלכת נאפולי ובסיציליה, בעוד דוכסות פארמה הועברה לשליטת בית הבסבורג.
בשנת 1768 פרצה מלחמת הקונפדרציה של באר, שבמהלכה ניסו חלק מאצילי פולין להגן על פולין מפני ההשפעה הרוסית. האצולה הפולנית נתמכה על ידי צרפת, אולם הם הובסו בשנת 1772, ובעקבות כך התרחשה חלוקת פולין הראשונה. בשנת 1792 ניסו הפולנים לחזק את המדינה, ולהשיב לידיהם את השטחים שנלקחו מהם, ובעקבות כך התרחשו החלוקה השנייה (1793) והשלישית (1795) של פולין, ורוסיה קיבלה את חלק הארי של החלוקות הללו. בשנת 1807 הקים נפוליאון את דוכסות ורשה, אשר הייתה מדינה עצמאית בחסות צרפת, ופולנים רבים לחמו לצד הצבא הצרפתי. אולם לאחר מפלתו של נפוליאון פורקה הדוכסות, ובשנת 1815 הוחלט על צירוף רוב שטחי הדוכסות לרוסיה, כחלק מפולין הקונגרסאית. בשנת 1830 פרץ מרד נובמבר ובשנת 1863 פרץ מרד ינואר, שבהם מרדו הפולנים בשלטון הרוסי, אולם לאחר קרבות עקובים מדם דוכו שתי המרידות, ובשנת 1867 הוקמה נסיכות הוויסלה, שבה בוטלה האוטונומיה פולנית.