stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
1989 בברית המועצות
הנהגה

ראש הממשלה - ניקולאי ריז'קוב.
יושב ראש הסובייט העליון של ברית המועצות - מיכאיל גורבצ'וב.
המזכיר הכללי של המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות - מיכאיל גורבצ'וב.
אירועים בולטים > ללא מועד

בשנת 1989 הופסקו הניסויים הגרעיניים באתר ליד העיר סמיפלטינסק בקזחסטן. משנת 1949 בוצעו באזור 340 ניסויים תת-קרקעיים ו-116 ניסויים על קרקעיים.
בעקבות מהומות על רקע אתני חזר הסופר הנודע צ'ינגיז אייטמטוב ממוסקבה לקירגיזיה כדי להרגיע את הרוחות.
הסובייט העליון החליט שהחתימה על הסכם ריבנטרופ–מולוטוב לא תאמה את האינטרסים של העם הסובייטי.
הוקמה סוכנות הידיעות הפרטית "אינטרפקס".
הוקמה הלהקה הפופולרית "ליו-בה".
הקמת ארגון "Право Матери" (פרבו מאטרי, זכות האם) שמטרתו להגן על זכויות משפחות חיילים שנהרגו בתקופת השרות הצבאי.
כינון תפקיד "הרב הראשי לברית המועצות".
פתיחת סניף של הסוכנות היהודית במוסקבה ותחילת העלייה המסיבית.
אירועים בולטים > אירועי תרבות

החל משנת 1957 ערך הירחון הפופולרי "המסך הסובייטי" תחרות על בסיס סקרים להענקת תואר סרט השנה. בשנה זו הזוכים היו:
סרט השנה: "אינטרדבוצ'קה" (של פיוטר טודורובסקי)[דרוש מקור]
שחקן השנה: ויקטור צוי[דרוש מקור]
שחקנית השנה: ילנה יאקובלבה[דרוש מקור]
החל משנת 1988 האקדמיה לאמנות הקולנוע מחלקת פרסי "ניקה" עבור הסרטים. עבור שנת 1989 הזוכים היו:
עבור הסרט: "אשיק קריב" (של סרגיי פרדז'נוב)
עבור תפקיד גברי בסרט: אולג בוריסוב
עבור תפקיד נשי בסרט: ילנה יאקובלבה
נולדו

21 בספטמבר – סבטלנה רומשינה, ספורטאית רוסיה זכתה ב-3 מדליות זהב אולימפיות
נפטרו

10 בינואר – ולנטין גלושקו, מתכנן טילים סובייטי, (נולד ב-1901).
26 במרץ – מריס ליאפה, רקדן בלט סובייטי ממוצא לטבי, (נולד ב-1937)
2 במאי – וניאמין קברין, סופר סובייטי (נולד ב-1902)
23 במאי – גאורגי טובסטונוגוב, במאי סובייטי (נולד ב-1916)
9 ביוני – ראשיד בייבוטוב, זמר סובייטי ממוצא אזרי (נולד ב-1906)
30 ביוני – רוסטיסלב פליאט, שחקן סובייטי (נולד ב-1909)
2 ביולי – אנדריי גרומיקו, מדינאי סובייטי (נולד ב-1909)
25 באוגוסט – יאן פרנקל, מלחין סובייטי ממוצא יהודי (נולד ב-1920)
1 בדצמבר – ניקולאי פטוליצ'ב, מדינאי סובייטי (נולד ב-1908)
14 בדצמבר – אנדריי סחרוב, פיזיקאי רוסי סובייטי, דיסידנט ופעיל זכויות אדם (נולד ב-1921)
19 בדצמבר – קיריל מזורוב, מדינאי סובייטי (נולד ב-1914)
עידו סעד

| --- | --- |

 לידה:  1982 (בן 43 בערך) יתד, ישראל ישראל
 מדינה:  ישראל 
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 תקופת הפעילות:  מ-2001
 דרגה:    אלוף-משנה
 תפקידים בשירות
 סגן מפקד החטיבה הצפונית ברצועת עזה  מפקד גדוד קרקל  מפקד בא"ח הגנת הגבולות  קצין אג"ם של עוצבת אדום  מפקד חטיבת פארן  קצין אג"ם של מפקדת העומק
 פעולות ומבצעים
 האינתיפאדה השנייה  מבצע חומת מגן    מלחמת לבנון השנייה  מבצע עופרת יצוקה  מבצע עמוד ענן  מבצע שובו אחים    מבצע צוק איתן
 
עידו סעד (נולד בשנת 1982) הוא קצין בצה"ל בדרגת אלוף-משנה, המשרת כקצין אג"ם של מפקדת העומק. בין תפקידיו הקודמים שימש כמפקד חטיבת פארן, מפקד בא"ח הגנת הגבולות, מפקד גדוד קרקל וסגן מפקד החטיבה הצפונית ברצועת עזה.
ביוגרפיה

סעד נולד וגדל במושב יתד. התגייס לצה"ל בשנת 2001, ושובץ בחטיבת הנח"ל. עבר מסלול הכשרה כלוחם, קורס מ"כים חי"ר וקורס קציני חי"ר. בהמשך מונה לסגן מפקד גדוד 932 בין השאר במהלך מבצע שובו אחים ומבצע צוק איתן.
בשנת 2016 הועלה לדרגת סא"ל ומונה לסגן מפקד החטיבה הצפונית ברצועת עזה, תפקיד בו שימש עד שנת 2017. בהמשך מונה למפקד גדוד קרקל בין השנים 2017–2019. לאחר מכן מונה למפקד בא"ח הגנת הגבולות בין השנים 2019–2021. בשנת 2021 שירת כקצין אג"ם של עוצבת אדום. ב-2 בינואר 2022 הועלה לדרגת אל"ם ומונה למפקד חטיבת פארן.
בעקבות פיגוע הירי בגבול ישראל–מצרים שאירע בגזרת אחריותו ביוני 2023, החליט הרמטכ"ל רב-אלוף הרצי הלוי על הדחתו והעברתו לתפקיד אחר בצה"ל. ההדחה נומקה בכך שהוא נושא ב"אחריות הכוללת על האירוע, על הנורמות הלקויות ועל הכשלים המערכתיים שנמצאו בתחקיר האירוע, מבלי שנתן להם מענה". ב-3 באוגוסט 2023 מונה לקצין אג"ם מפקדת העומק.
בבוקר טבח שבעה באוקטובר נקלע לאירוע חדירת מחבלים בעודו רוכב על אופניו. מאותה עת ועד ערבו של היום, עסק בחילוץ אזרחים ובלחימה במחבלים בהם נתקל.
חיים אישיים

סעד נשוי לשרית ואב לארבעה. מתגורר ביתד. בעל תואר ראשון בממשל ופוליטיקה ותואר שני במנהל עסקים.
הערות שוליים

↑  מתן צורי, שני חברי הילדות החליפו ביניהם תפקידים בכירים בצבא: "כל מה שינקנו יחד התנקז לרגע המרגש הזה", באתר ynet, 30 בנובמבר 2021
↑  יואב זיתון, הפיגוע בגבול מצרים - ושורת המחדלים: המח"ט יודח, נזיפות לקצינים בכירים, באתר ynet, 13 ביוני 2023
↑  לי אברמוביץ', ‏"זו מלחמה על נוף ילדותי": המח"ט שהודח - ונלחם על ביתו שבעוטף עזה ב-7 באוקטובר, באתר ‏מאקו‏, 31 בדצמבר 2023
↑  לירן תמרי, לירן לוי, קורין אלבז-אלוש, "נסענו קילומטרים בשטח בין גופות" | סיפורי גבורה מקרבות ה-7 באוקטובר, באתר ynet, 13 באוקטובר 2023
ערך זה הוא קצרמרבנושא קציני צה"ל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
לודוויג ארהארד

לודוויג ארהארד (4 בפברואר 1897 – 5 במאי 1977) היה פוליטיקאי גרמני שכיהן כקנצלר מערב גרמניה.
שנותיו הראשונות

לודוויג וילהלם ארהארד נולד בעיר פירט שבגרמניה. לאחר סיום בית הספר עבד כמוכר בחנות הבגדים של אביו.
ארהארד התגייס לחיל התותחנים של הצבא הגרמני בשנת 1916 ונלחם במלחמת העולם הראשונה, הוא נפצע באופן חמור בקרב איפר בשנת 1918. בשל הפציעה לא היה מסוגל עוד לעבוד בחנותו של אביו ולכן החל ללמוד כלכלה בנירנברג ובפרנקפורט וקיבל תואר דוקטורט בשנת 1925 מידיו של פרנץ אופנהיימר.
במהלך שהותו בפרנקפורט הוא נשא לאישה את לואיז שאוסטר ובשנת 1925 חזר לפירט ועבד כמנהל בחנות המשפחתית. לאחר שלוש שנים החל ארהארד לעבוד כעוזר במכון למחקר כלכלי של תעשיית הלבוש הגרמנית (גרמנית: Institut für Wirtschaftsbeobachtung der deutschen). מאוחר יותר קודם לתפקיד של סגן מנהל במכון.
כתוצאה מפציעותיו במלחמה ארהארד היה פטור משירות צבאי במהלך מלחמת העולם השנייה. במהלך המלחמה הוא עבד על רעיונות לתקופת השלום שלאחר המלחמה, דבר שהנאצים לא ראו בעין יפה. הוא איבד את עבודתו בשנת 1942 אך המשיך לעסוק בנושא באופן פרטי. בשנת 1944 כתב ארהארד מחקר בשם "כלכלת מלחמה וחוב" (גרמנית: Kriegsfinanzierung und Schuldenkonsolidierung) שנבנה על ההנחה שגרמניה תפסיד במלחמה. הוא שלח את מחקרו אל קרל פרידריך גרדלר, אחד מן האישים הבולטים בהתנגדות הגרמנית לנאצים.
אחרי המלחמה

ארהארד הועסק כיועץ כלכלי על ידי רשויות הכיבוש האמריקאית בבוואריה שגם מינו אותו לשר הכלכלי בממשלתו של וילהלם הוגנר. אחרי איחוד אזורי הכיבוש של בעלות הברית המערביות ארהארד הפך ליו"ר של ועדת המומחים שהכינה את הרפורמה במטבע בשנת 1947.
בשנת 1948 נבחר ארהארד למנהל הכלכלה של אזור הכיבוש המערבי. לאחר הכנסת המרק הגרמני לשימוש, ביטל ארהארד את השליטה על המחירים והיצור שקבעה ממשלת הכיבוש (ראו: הנס הכלכלי).
בשנת 1949 הוא התמודד מטעם מחוז הבחירה של באדן-וירטמברג על מושב בבונדסטאג. הוא נבחר ובשנת 1950 הצטרף למפלגת האיחוד הנוצרי-דמוקרטי. מונה לשר הכלכלה בממשלתו הראשונה של קונראד אדנאואר. רעיונותיו בדבר מדינת רווחה הפכו לחלק ממצע מפלגתו.
ארהארד נבחר לקאנצלר עם התפטרותו של אדנאואר בשנת 1963, בשנת 1966 הוא נבחר לכהונה נוספת.
ב-26 באוקטובר 1966 נפלה ממשלתו כתוצאה מהגשת התפטרותם של שרי המפלגה הדמוקרטית החופשית במחאה על הצעת התקציב של הממשלה. ארהארד התפטר באחד בדצמבר וקורט גאורג קיזינגר ירש אותו כקנצלר גרמניה.
ארהארד המשיך את פעילותו הפוליטית ונשאר חבר הבונדסטאג עד ליום מותו בשנת 1977.
נתן חרובי

חברי הנהלת המשרד לעבודות ציבוריות 1924; מימין למעלה ובכיוון השעון: דב הוז, דוד סברדלוב, נתן חרובי, דוד רמז, גוסטה שטרומפף (רכב).
נתן חרובי (1887 – 15 ביולי 1963) היה מאנשי העלייה השנייה, ממייסדי המושב חמארה, מנהל פרויקט סלילת כביש טבריה-צמח, ציר באספת הנבחרים וממייסדי שכונת בורוכוב.
ביוגרפיה > ילדותו

נתן חרובי נולד כנתן בוקסור ב-1887 ליוסף ופסיה בוקסור. היה אח ל-7 אחים ואחיות. נתן נולד בכפר קטן ובילדותו עברה המשפחה לעיירה פאהוסט שברוסיה. בנעוריו נשלח נתן ללמוד בישיבה פינסק שם נחשף לספרות ציונית ועם חזרתו לפאהוסט יסד בבית הוריו מועדון ציוני עבור הנוער של העיירה. כשהצטרפותו לחוגים להגנה עצמית נחשפה הוא ברח לאודסה. ב-1908 גויס לצבא הרוסי ולאחר אימון בסיסי עודכן שיחידתו מיועדת להישלח ללמזרח הרחוק ולכן החליט לערוק מהצבא. בסיוע קרוב משפחה מצא מקום מסתור עד שהסתיימו החיפושים אחריו.
ביוגרפיה > עלייתו ארצה

ב-1908, לאחר עריקתו מהצבא, החל לעשות את דרכו ארצה. בסיוע מבריחי גבולות עבר להונגריה, אוסטריה והגיע לנמל טריאסט שם רכש כרטיס לאוניית משא שנסעה תחילה למצרים וליפו. מאחר שהיה חסר תעודות נאסר על ידי המשטרה הטורקית ובתור אזרח רוסי הובא לקונסוליה הרוסית שם ניצל מהומה וברח לפרדסי יפו. שם עבד ונחבא מספר ימים עד הפסקת החיפושים אחריו ואז עבר לגור לבית המלון של חיים ברוך ביפו.
ביוגרפיה > המעבר לגליל התחתון

ב-1908, בזמן שהותו ביפו, פגש איכר ממסחה שהסכים להעסיק אותו במשק שלו. נתן עבר למסחה והחל לעבוד כחקלאי במושבה.
ב-1909 הצטרף נתן לארגון "עבודה" שפעל לכיבוש העבודה העברית ועבר לעבוד באום ג'וני וחוות כנרת.
ב-1910 עמד בראש קבוצה של 12 פועלים שהוזמנו לחוות מגדל על ידי מנהל החווה משה גליקין. בתקופת שהותו במגדל התמקד בגידול ירקות וב-1911 נשלח לדמשק להתמחות בתחום זה וניצל את שהותו שם לטוות קשרים שם. ב-1913 החל לייצא ירקות ושתילי ירקות מחוות מגדל לערי הגליל (טבריה, צפת וחיפה) ולדמשק. לאור הצלחתו הוזמן נתן לדגניה ולביתניה תחתית על מנת לסייע להם בייצוא ירקות.
ב-1915 עזב נתן את חוות מגדל בעקבות סכסוך עם מנהל החווה ויחד עם עוד מספר חברים הקימו קומונה בקרבת קבוצת כנרת. בתקופת מלחמת העולם הראשונה סיפקו ירקות למחנות הצבא הגרמני.
ביוגרפיה > ההתיישבות בחמארה

ב-1919 עלה נתן עם עוד 14 חלוצים להתיישב בחמארה (בהמשך הוקמה במקום מעיין ברוך). התיישבות זו שרדה עד 1920 אז נחרב המקום על ידי פורעים ערבים ותושביו נטשו ועברו, לאחר מסע חתחתים, לטבריה. לאחר תקופה בטבריה התארגנו חלק ממפוני חמארה, ונתן ביניהם, והתיישבו ב"עין טבעון" ששמה שונה בהמשך לכפר יחזקאל.
ביוגרפיה > סלילת כביש טבריה-צמח

ב-1919, לאחר מלחמת העולם הראשונה, החל נתן לעבוד במשרד לעבודות ציבוריות. ב-1920 זומן נתן למשרדי המרכז החקלאי בירושלים והוטלה עליו המשימה לחתום על חוזה לסלילת כביש טבריה-צמח מול שלטונות המנדט בשם המרכז החקלאי. על מנת ללמוד לעומקו את הנושא עיכב נתן את החתימה על החוזה על מנת להצטרף, למשך שבוע, לקבוצת פועלים ערבים בכביש ירושלים-יריחו כדי ללמוד את יסודות סלילת הדרכים. ביוני 1920 חתם על החוזה והחל לארגן את העבודות ולגייס עובדים.
בהמשך חתם נתן על חוזים לפרויקטים נוספים ברחבי הארץ:
כביש טבריה-טבחה.
כביש עפולה-נצרת.
סוללה שלוחת מסילת הברזל מראש העין לפתח תקווה.
שלוחת מסילת ברזל מלוד לצריפין
ועוד.
ביוגרפיה > שכונת בורוכוב

ב-1922 היה נתן בין מייסדי שכונת בורוכוב בגבעתיים שם רכש מגרש של 2.5 דונם, בנו את ביתם והקימו משק עזר. בנוסף היה פעיל בצרכניה של השכונה וב "מיסעד" (קרן כספית לעזרה הדדית).
פעילותו הציבורית

ציר באספת הנבחרים ב-1920
נציג ב"מרכז לעבודות ציבוריות" של ההסתדרות הכללית של העובדים בארץ ישראל (מטעם אחדות העבודה).
מייסד ומנהל המחלקה למכירת ויצוא תוצרת משקים במסגרת המשביר המרכזי
מנהל מחלקת ביע”ף (ביצים, ירקות, עופות ודגים) בחברת תנובה.
מזכיר ממונה של ועד פועלי הרכבת.
ב-1932 פרש מפעילות ציבורית ועבר לעסקים פרטיים.
משפחתו

ב-1917 נשא נתן לאישה את חווה פסח (בת אפרים ושרה פסח) אותה פגש כשהצטרפה ב-1913 לחווה במגדל. לזוג נולדו 2 בנות ו-2 בנים. נפטר ב-1963 בזמן ששהה במטולה והובא למנוחות בבית העלמין קריית שאול. זוגתו חווה נפטרה ב-1979 והובאה למנוחות לידו.
לקריאה נוספת

צבי ליבנה, נחמן תמיר, אנשי העלייה השנייה - פרקי זכרונות - כרך ה', הוצאת המרכז לתרבות ולחינוך תל אביב, 1972, עמודים 89–94
הערות שוליים

↑  הורים של מועמדים לגיוס היו ערבים ב-300 רובל להתייצבותם לגיוס. התחייבות זו בטלה אחר 3 חודשי גיוס
↑  נתן חרובי ז"ל, דבר, 16 ביולי 1963
↑  יוסקה חרובי, חווה חרובי הלכה לעולמה, דבר, 5 בנובמבר 1979
אי בשמש

| --- | --- |

כרזת הסרט אי בשמש
 בימוי:  רוברט רוסן 
 הופק בידי:  דריל זאנוק 
 תסריט:  ספר: אלק וואו תסריט:  אלפרד הייס
 עריכה:  רג'ינלד בק 
 שחקנים ראשיים:  ג'יימס מייסון הארי בלפונטה  ג'ואן פונטיין ג'ואן קולינס סטפן בויד דורותי דנדרידג'
 מוזיקה:  מלקולם ארנולד 
 צילום:  פרדי יאנג 
 מדינה:  ארצות הברית
 חברה מפיצה:  פוקס המאה ה-20, נטפליקס 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  12 ביוני 1957 
 משך הקרנה:  119 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט דרמה 
 מקום התרחשות:  הקריביים 
 תקציב:  2,250,000‏$
 הכנסות:  5,056,396 $
 דף הסרט ב־IMDb
 
אי בשמש (באנגלית: Island in the Sun) הוא סרט דרמה רומנטי אמריקאי משנת 1957 בהפקתו של דאריל זאנוק, בבימויו של רוברט רוסן ובהשתתפותם של ג'יימס מייסון והארי בלפונטה בתפקידים הראשיים.
עלילת הסרט מתרחשת באי הפיקטיבי סנטה מרתה' והוא צולם באיים ברבדוס וגרנדה בשיטת הסינמסקופ.
התסריט מבוסס על רב-מכר בשם זהה מאת הסופר הבריטי אלק וואו משנת 1955.
מלקולם ארנולד הלחין את הפסקול שמלווה את הסרט, ואילו את שיר הנושא "אי בשמש", כתב הארי בלפונטה והלחין אירווינג בורגס. שיר זה זכה לביצועים רבים מאת מבצעים כגון בלפונטה, חוזה קאררס, קטרינה ולנטה ואחרים.
הסרט מציף בעיות בגזענות וביחסים בין גזעיים ועורר ויכוחים רבים בארצות הברית. בכמה ערים אף לא הקרינו אותו בעקבות איומים מצד הקו קלוקס קלאן.
דמויות

מקסוול פלורי (ג'יימס מייסון) הוא בעל מטע מצליח בעל רכוש רב. הוא נשוי לסילביה פלורי (פטרישיה אוונס) בה הוא חושד כי היא בוגדת בו עם הילרי קרסון (מייקל רני).
דייוויד בויאר (הארי בלפונטה) הוא פוליטיקאי, המייצג את מעמד הפועלים. הוא מתאהב במייוויס נורמן, ולוקח אותה מספר פעמים לאזורים הכפריים בהם נמצאים העובדים.
מייוויס נורמן (ג'ואן פונטיין) היא אישה עשירה שמתאהבת בדייוויד בויאר.
ג'וסלין פלורי (ג'ואן קולינס) היא אחותו של מקסוול. נמצאת במערכת יחסים עם יואן טמפלטון.
מרגוט סיטון (דורותי דנדריג'), מוכרת בבית מרקחת, מגיעה עם דייוויד לנשף שנערך בבית מושל האי אך במהרה מתאהבת בעוזר מושל האי, דניס ארצ'ר.
הילרי קרסון (מייקל רני) הוא גיבור מלחמה בגמלאות. מקסוול חושד בו כי הוא מנהל רומן עם אשתו.
סילביה פלורי (פטרישיה אוונס) נשואה למקסוול.
דניס ארצ'ר (ג'ון ג'סטין) הוא המאהב של מרגוט סיטון ועוזרו של מושל האי.
יואן טמפלטון (סטפן בויד) הוא בנו של מושל האי ומאוהב בג'וסלין פלורי.
גברת פלורי (דיאנה וויניארד) היא אמם של מקסוול וג'וסלין ונשואה לג'וליאן פלורי.
ג'וליאן פלורי (בייזיל סידני) נשוי לגברת פלורי ואביהם של מקסוול וג'וסלין.
הקולונל וויטינגהם (ג'ון ויליאמס) הוא ראש המשטרה והוא חוקר את הרצח של הילרי קרסון.
המושל טמפלטון (רונלד סקוויר) הוא מושל האי ואביו של יואן טמפלטון.
בראדשו (הארטלי פאוור) הוא כתב אמריקאי המסקר את המתרחש באי לקראת הבחירות הקרובות.
הפקת הסרט

הרומן של אלק וואו יצא לאור בהרחבה ב-Ladies' Home Journal במאי 1955 תחת הכותרת "Sugar Baron". בסוף סיפורו של וואו, מקסוול מתאבד. דמותו של בויר בסרט מורכבת ממנהל העבודה של וואו ועורכי דין שחורים מאותו הזמן.
דריל זאנוק קנה את הזכויות לרומן של וואו לפני פרסומו. "אי בשמש" הייתה ההפקה העצמאית הראשונה של זאנוק עבור Twentieth Century-Fox לאחר שסיים את כהונתו כסגן נשיא האולפן. על פי החומרים הכלולים ברשומות המחלקה המשפטית בספריית UCLA, דנה וינטר הוצגה במקור כג'וסלין וג'ואן קולינס הייתה אמורה לשחק את סילביה. הסרט צולם בברבדוס ובטרינידד באיי הודו המערבית. צילומי אולפן צולמו ב-MGM ליד לונדון, אנגליה.
התגובות לסרט

בסרט מוצגים מספר רומנים בין-גזעיים, ועולה הנושא של "דם לבן טהור" מול דם "מעורב" במשפחתו של מקסוול. הרומנים הבין-גזעיים היו לא מקובלים באותה התקופה, והסרט זכה לביקורות מעורבות עם יציאתו למסכים.
בניגוד למידע המופיע בנוגע לסרט באוספי הספריית האקדמיה האמריקאית לקולנוע, שלפיו לא התעוררו התנגדויות לתיאורו של רומן בין-גזעי, מחלוקת רבה התחוללה עם יציאתו לאקרנים. לפי מאמר שפורסם ביולי 1957 בעיתון DV, הסרט "אי בשמש" נאסר בממפיס, טנסי, בגלל התיאור המפורש של נישואי תערובת ובשל עבירה על סטנדרטים מוסריים. ב-1 ביולי 1957 בניו-אורלינס, פתח הלגיון האמריקאי בקמפיין (שלא צלח) להפסקת הקרנת הסרט, בטענה כי הוא מסייע למפלגה הקומוניסטית בניסיונה ליצור חיכוך בין הגזעים. במיניאפוליס, מינסוטה, הושק קמפיין נוסף לביטול ההקרנות. אף על פי שהמאמץ לא צלח, מאמר שפורסם ביוני 1957 מתעד שיחות ומכתבים שהתקבלו בתיאטראות ברחבי מיניאפוליס אשר התנגדו להקרנת הסרט. כמו כן, ביוני 1957, תיאר העיתון DV את מבול דואר השיטנה שקיבלה ג'ואן פונטיין אשר שיחקה את מייוויס נורמן בסרט, מכיוון שדמותה הייתה מעורבת ברומן בן-גזעי עם הדמות ששיחק בלאפונטה.
הערות שוליים

1 2 3 4  אי בשמש, באתר American Film Institute
| --- | --- |
בקרת זהויות :  VIAF: 207928130   WorldCat (עם VIAF): 207928130
זיגברט טאראש

| --- | --- |

 לידה:  5 במרץ 1862 ברסלאו, ממלכת פרוסיה 
 פטירה:  17 בפברואר 1934 (בגיל 71) מינכן, גרמניה הנאצית 
 הישג בולט:  מס' 2 בעולם בתקופות שונות בשנים 1890–1906
 מד כושר מרבי:  2824 (יוני 1895)
 השכלה:  אוניברסיטת האלה-ויטנברג 
 מקצוע נוסף:  סופר שחמט
 מדינה:  גרמניה
 
זיגברט טאראש (בגרמנית: Siegbert Tarrasch‏; 5 במרץ 1862, ברסלאו – 17 בפברואר 1934, מינכן) היה שחמטאי יהודי-גרמני, שהמיר את דתו לנצרות. אחד משחקני השחמט החזקים ביותר בסוף המאה ה-19 וכן אחד ממורי השחמט המשפיעים ביותר בסוף המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20. סופר שחמט מוערך. טאראש דורג בין ששת הטובים בעולם בין השנים 1884 ל-1902. הוא חבר בהיכל התהילה העולמי של השחמט (אנ').
קורות חייו

טאראש נולד בשנת 1862 בברסלאו שבשלזיה הפרוסית (כיום העיר ורוצלב שבפולין). הוא למד רפואה באוניברסיטת האלה-ויטנברג ולאחר מכן חי את רוב חייו בנירנברג שבבוואריה. היו לו חמישה ילדים. במאי 1909 המיר את דתו לנצרות. הוא היה פטריוט גרמני ששכל אחד מבניו בקרבות מלחמת העולם הראשונה (1915) ושני בנים נוספים מתו בזה אחר זה בשנת 1916. בסוף חייו סבל מהשלבים הראשונים של הנאציזם.
קורות חייו > כשחמטאי

טאראש היה אולי השחמטאי הטוב בעולם בתחילת שנות ה-90 של המאה ה-19. הוא ניצח את אלוף העולם המזדקן וילהלם שטייניץ במספר תחרויות בתוצאה המצטברת +3 =1 -0 (שלושה ניצחונות, תיקו אחד ואף הפסד) אך סירב להזדמנות להתמודד איתו על תואר אלוף העולם בשנת 1892 עקב אילוצי הפרקטיקה המקצועית שלו. זמן קצר לאחר מכן התמודד טאראש עם הטוען לכתר מיכאל צ'יגורין (+9-9=4). טאראש ניצח בארבע תחרויות בינלאומיות ברציפות: ברסלאו 1889, מנצ'סטר 1890, דרזדן 1892 ולייפציג 1894.
לאחר שעמנואל לסקר נהיה אלוף עולם בשנת 1894, לא היה טאראש מסוגל לגבור עליו. האמן וסופר השחמט פרד ריינפלד כותב: "לאחר מכן טאראש ניגן תמיד ככינור שני".
כאשר לסקר הסכים לבסוף לקיים דו-קרב בשנת 1908, הוא ניצח את טאראש באופן משכנע +8 -3 =5. טאראש נשאר יריב רב עוצמה, והביס את פרנק מרשל +8 -1 =8 בדו-קרב בשנת 1905; כמו כן, ניצח בתחרות אוסטנד בשנת 1907 לפני קרל שלכטר, דוד ינובסקי, מרשל, איימוס ברן ומיכאל צ'יגורין.
כאחד מחמשת הראשונים בתחרות הקשה שהתקיימה בעיר סנקט פטרבורג בשנת 1914, הוא קיבל את התואר רב-אמן כאחד מחמשת רבי האמנים הראשונים בעולם. זו הייתה כנראה שירת הברבור שלו, מכיוון שהקריירה השחמטאית שלו לא הייתה מוצלחת לאחר מכן, הגם ששיחק מספר משחקים ברמה גבוהה מאוד.
קורות חייו > כסופר ומורה שחמט

טאראש היה כותב משפיע מאוד, ונקרא Praeceptor Germaniae, דהיינו "המורה של גרמניה". הוא כתב מספר ספרים, לרבות "משחק השחמט המודרני" ואוסף של 300 משחקי שחמט. אף על פי שכתביו התפרסמו ברחבי עולם השחמט, הם תורגמו רק לאחרונה לשפה האנגלית.
הוא שאב חלק מרעיונותיו של שטייניץ (שליטה במרכז, זוג רצים, יתרון במרחב) והפך אותם לנגישים יותר לשחקן הממוצע. בתחומים אחרים הוא סטה מדרכו של שטייניץ. הוא הדגיש את ניידות הכלים הרבה יותר מאשר שטייניץ, הוא לא חיבב עמדות סגורות ומכווצות ואמר שיש בהן את זרע התבוסה.
טאראש הצהיר את שידוע כחוק טאראש: הצריחים צריכים להיות ממוקמים מאחורי רגלי עובר, בין אם הוא שלך או של יריבך. אנדרו סולטיס מצטט את טאראש כמי שאמר "מקם תמיד את הצריח מאחורי הרגלי, חוץ במקרים שיהיה שגוי לעשות זאת".
טאראש הוא זה שטבע את הביטוי עיוורון שחמטאי.
עימות עם הגישה ההיפרמודרנית

טאראש היווה יעד להתקפה מהמצדדים בגישה ההיפרמודרנית, שהובילו ריצ'רד רטי, אהרון נימצוביץ' וסבלי גריגורייביץ' טרטקובר, כולם הגדירו את רעיונותיו כדּוֹגְמָטִיים. אמנים מודרניים רבים לא מתייחסים למשחקיו של טאראש כאל דוגמטיים כל כך.
תרומה לתאוריית הפתיחה

מספר פתיחות בשחמט נקראות על שמו של טאראש:
הידועה מביניהן היא הגנת טאראש, ההגנה המועדפת עליו בהתמודדות עם גמביט המלכה.
הסתעפות טאראש בהגנה צרפתית 3.פד2 שטאראש סבר כי הופרכה על ידי המסע ג5; היום ברור שזה לא המצב.
הסתעפות טאראש בפתיחה ספרדית, שלעיתים מכונה ההגנה הפתוחה (1. ה4 ה5 2. פו3 פג6 3. רב5 א6 4. רא4 פו6 5. 0-0 פ:ה4.
משחקי מופת > לבן: זיגברט טאראש שחור: ז'אק מיזס לייפציג 1888

במשחק זה שותפו עוד מספר שחקנים, כיועצים לשחקנים הראשיים.
כדי לראות את המשחקים, יש לאפשר בדפדפן שלכם ג'אווהסקריפט.
[Event "Consultation game"]
[Site "Leipzig"]
[Date "1888.12.08"]
[EventDate "?"]
[Round "?"]
[Result "1-0"]
[White "Tarrasch / allies"]
[Black "Paulsen / allies"]
[ECO "D10"]
[WhiteElo "?"]
[BlackElo "?"]
[PlyCount "97"]
1. d4 d5 2. c4 c6 3. Nc3 Nf6 4. Bg5 e6 5. Nf3 Bd6 6. e3 O-O
7. Bd3 Nbd7 8. O-O Re8 9. Qc2 Qc7 {המסע אמנם משחרר את הפרש להגן על ח7, אבל השחור נקלע למשחק מאוד פסיבי, שבו ללבן יתרון כבר בשלב מוקדם זה של המשחק}
10. c5 Be7 11. Bf4 Qd8
12. b4 Nf8 13. h3 Bd7 14. b5 Qc8 15. a4 Nh5 16. Bh2 Bd8 17. a5
Bc7 {הרעיון של השחור נכון - החלפת רץ גרוע ומשותק ברץ בעל השפעה למרחק של הלבן, אך עמדת השחור גרועה מאוד בשלב זה}
18. Bxc7 Qxc7 19. a6 b6 {אם 19...ב:א6 20. ב:ג6 ר:ג6 21. צ:א6 וללבן רגלי מעבר חזק}
20. 
bxc6 Bxc6 21. cxb6 Qxb6 {אם 21....א:ב6 22. פב5 מהג8 23. פד6 וזוכה בטיב}
22. Rfb1 Qd8 23. Ne5 Bd7 24. Nxd7 Nxd7 25. Bxh7+ Kh8 26. Bd3
Nb6 27. Na4 Nxa4 28. Qxa4 Re7 29. Rb7 {הלבן הציב צריח ב-ב-7, ואי אפשר להזיזו, גם לא על ידי חילופי צריחים, שאז מלכה תכה את א7}
Rc8 30. Rab1 Rec7
31. Qa5 g6 32. Bf1 Nf6 33. Rxc7 Qxc7 34. Qxc7 Rxc7 35. Rb7
Rxb7 36. axb7 Nd7 37. Bb5 Nb8 38. h4 Kg7 39. g4 Kf6 40. f4 Ke7
41. Kf2 Kd8 42. Ke2 Ke7 43. Kd3 Kd6 44. Kc3 f6 45. Kb4 e5
46. dxe5+ fxe5 47. fxe5+ Kxe5 48. Kc5 Ke6 49. h5 1-0
במשחק זה נעשה שימוש יפה בטורים הפתוחים, ב' ו-ג' ושתילת הצריח ב-ב-7. משחק שעיקרו באגף המלכה הניב רגלי מסוכן בצידו השני של הלוח ולבסוף הפרש השחור שמצא עצמו כלוא ב-ב8 והמלך השחור שאיננו מצליח להתמודד עם כל האיומים.
משחקי מופת > לבן: זיגברט טאראש שחור: אדמונד סורולד Edmund Thorold מנצסטר 1890

כדי לראות את המשחקים, יש לאפשר בדפדפן שלכם ג'אווהסקריפט.
[Event "Manchester"]
[Site "Manchester ENG"]
[Date "1890.09.02"]
[EventDate "1890.08.25"]
[Round "12"]
[Result "1-0"]
[White "Siegbert Tarrasch"]
[Black "Edmund Thorold"]
[ECO "C07"]
[WhiteElo "?"]
[BlackElo "?"]
[PlyCount "111"]
[FirstMove "25d"]
1.e4 e6 2.d4 d5 3.Nd2 c5 4.exd5 Qxd5 5.Ngf3 cxd4 6.Bc4 Qh5
7.O-O Nc6 8.Nb3 e5 9.Nxe5 Qxd1 10.Rxd1 Nxe5 11.Re1 f6 12.f4
Bb4 13.Bd2 Bxd2 14.Nxd2 Bf5 15.fxe5 O-O-O 16.Bd3 Bxd3 17.cxd3
fxe5 18.Rac1+ Kb8 19.Rxe5 Nf6 20.Rce1 Rhe8 21.Rxe8 Nxe8 22.Re7
a6 23.Nb3 b6 24.Nxd4 Rxd4 25.Rxe8+ Kc7 26.Re3 Kd7 27.Kf2 g6
28.Rh3 h5 29.Ke3 Rd6 30.d4 Re6+ 31.Kd3 Re1 32.Rg3 Re6 33.Re3
Rd6 34.Re5 Rf6 35.a4 Rf2 36.Re2 Rf6 37.b4 Rf1 38.Re5 Rf2
39.Rg5 Rf6 40.h3 Kd6 41.Ke4 Re6+ 42.Re5 Rf6 43.d5 Kd7 44.Rg5
Kd6 45.Rg3 Ke7 46.Rf3 Rd6 47.Ke5 Rd8 48.d6+ Kd7 49.Rf7+ Kc8
50.Rc7+ Kb8 51.Rc2 Re8+ 52.Kf6 b5 53.d7 Rh8 54.Ke7 Rh7+ 55.Kd6
Rh8 56.Re2 1-0
טאראש משחק את הסיום כאילו הוא מסביר את הטכניקה של זכייה בסיום צריחים ורגלים. "עליך לנצל את הצריח בצורה תוקפנית. על הצריח להתקיף את הרגלים של היריב או לתת תמיכה פעילה בהתקדמות הרגלים שלנו לכוון ערוגת ההכתרה".
במשחק הזה, בסיוע צריח פעיל שלוחץ את היריב ללא הפסקה, המלך של טאראש ורגלי המעבר מתקדמים בצורה שיטתית במעלה הלוח. ככל שהם מתקדמים כלי היריב נסוגים עוד ועוד עד לקצה הלוח ומשם אין להם אפשרות להתנגד התנגדות של ממש להתקדמות רגלי המעבר. הפשטות הקלאסית של הטכניקה של טאראש מרשימה ביותר.
בעמדה לאחר המסע ה-25 ללבן יתרון רגלי והוא יכול לזכות בשני רגלים נוספים (רגלי ז' ורגלי ח') תמורת הרגלי ב-ד3. אז יש לשחור סיכוי לתיקו לאחר שיזכה ברגלי ב'. המסע 26. צה3! מגן על רגלי המעבר ומונע את חדירת הצריח השחור.
המסע 29. מה3 משיג את נסיגת הצריח השחור שהמלך מתקיף, בו זמנית המלך מגן על רגלי ג', מתקרב למרכז הלוח ומאפשר לרגלי המעבר להתחיל להתקדם.
משחקי מופת > לבן: זיגברט טאראש שחור: תיאודור פון שווה לייפציג 1896

כדי לראות את המשחקים, יש לאפשר בדפדפן שלכם ג'אווהסקריפט.
[Event "9th DSB Kongress, Leipzig"]
[Site "Leipzig GER"]
[Date "1894.09.06"]
[Round "5"]
[White "Siegbert Tarrasch"]
[Black "Theodor von Scheve"]
[Result "1-0"]
[ECO "D37"]
[PlyCount "59"]
[EventDate "1894.09.03"]
[FirstMove "7d"]
1. d4 d5 2. c4 e6 3. Nc3 Nf6 4. Nf3 Be7 5. Bf4 c6 6. e3 Nbd7 7. h3 Ne4 8. Nxe4
dxe4 9. Nd2 Bb4 10. a3 Bxd2+ 11. Qxd2 O-O 12. Qc2 f5 13. Bd6 Re8 14. O-O-O Nf6
15. Be5 Bd7 16. f3 exf3 17. gxf3 b5 18. Rg1 Rf8 19. Rd2 Rf7 20. Rdg2 a5 21. Qf2
Ne8 22. Rg5 Qe7 23. Qh4 Nf6 24. Qh6 Ra7 25. Bd6 Qxd6 26. Rxg7+ Kf8 27. Rxh7+
Ke7 28. Rxf7+ Kxf7 29. Rg7+ Ke8 30. Qxf6 1-0
בדרך כלל מתכננים תוכנית למספר מסעים קדימה, אך במשחק זה נוצר הרושם כי לאחר המסע השביעי של השחור הלבן מתכנן את התוכנית עד לסיום המשחק. ההתקפה על הרגלי כופה חילופי כלים שפותחת את טור ז'. בטור זה שבו ניצב המלך השחור מציב טאראש את שני הצריחים, מעביר את המלכה לאגף המלך ומציב אותה בטור ח' וכלים כבדים אלה ממוטטים את הגנת השחור.
בהערה על המשחק מציין טאראש כי לדעתו 7..פה4 היא הטעות המכרעת במשחק. לאחר חילופי הפרשים הרגלי ב-ה4 חלש ומצריך את המסע ו5 כדי להגן עליו. 16. ו3 תוקף אותו פעם נוספת וכך נפתח טור ז' עם ההתקפה הגדולה על המלך השחור.