stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שופט כדורגל
מאמץ פיזי ומנטלי בשיפוט

מחקר שנערך בליגת כדורגל של ניו זילנד העלה ששופט נדרש לרוץ 10.5 ק"מ בממוצע במהלך המשחק ולבצע 45 "ספרינטים" קצרים (למרחק ממוצע של 17 מטרים) במהירות ריצה של 18 קמ"ש. השקעת האנרגיה של שופט כדורגל במהלך משחק הוערכה בכ-1,300 קלוריות (5,600 קילו-ג'אול), צריכת האנרגיה הגבוהה מקורה באופן התנועה שאינו אופייני לפעילויות גופניות אחרות. מעקב אחר שופטים בתחרות יורו 2000 העלה כי קצב הלב הממוצע של השופט במהלך המשחק הוא 85% מקצב הפעימות המרבי וכי במהלך המשחק השופט נדרש בממוצע ל-137 החלטות (בין 104 ל-162 החלטות למשחק במהלך האליפות) כאשר 64% מההחלטות התבצעו בעזרת תקשורת עם הקוונים או השופט הרביעי.
מחקרים הראו כי חלק מיתרון ביתיות שיש לקבוצה המארחת מקורו בהשפעת הקהל על החלטות השופטים. בניסוי בו התבקשו שופטים לפסוק במצבי משחק מצולמים שהוקרנו להם, נטו השופטים באופן מובהק לפסוק יותר לטובת הקבוצה הביתית כאשר להקלטה צורף גם צליל קולות הצופים. בניסוי נוסף שהתבצע על משחק ליגת האלופות בין לאנס לפנאתינאיקוס קיבלו 11 שופטים 52 סיטואציות ממהלך המשחק שבהן 26 הוחלטו לצד הקבוצה הביתית ו-26 לקבוצה היריבה, כאשר באופן רנדומלי נבחרו חלק מהשופטים לצפות עם רעש מהמגרש וחלק לא. מתוך 52 ההחלטות על 27 מתוכן הייתה הסכמה מלאה של השופטים הצופים כאשר על השאר הייתה נטייה גדולה לקבוצת הבית כאשר צפו השופטים עם הרעש מאשר אלה שלא. ניתוח סטטיסטי שנערך בבונדסליגה העלה ששופטים נותנים יותר תוספת זמן (זמן פציעות) כאשר הקבוצה הביתית בפיגור ונוטים לפסוק לטובתה יותר בעיטות עונשין מלקבוצה האורחת. בנוסף מחקר שהתבצע בזמן הקורונה על 841 משחקים כאשר המשחקים התבצעו ללא קהל, הראה ירידה משמעותית בהחלטות השגויות לטובת הקבוצה המארחת.
הערות שוליים

↑  קורס שופטים, באתר התאחדות לכדורגל בישראל
↑  REILLY Thomas & GREGSON Warren; Special populations: The referee and assistant referees; Journal of sports sciences 2006, vol. 24, no 7 P 795-801 (ב-אנגלית).
↑  HELSEN Werner & BULTYNCK Jean-Baptist; Physical and perceptual-cognitive demands of top-class refereeing in association football; Journal of sports sciences 2004, vol. 22, no2, pp. 179-189 (ב-אנגלית).
↑  Christian Unkelbach, Daniel Memmert, Crowd Noise as a Cue in Referee Decisions Contributes to the Home Advantage, Journal of Sport and Exercise Psychology 32, 2010-08-01, עמ' 483–498 doi: 10.1123/jsep.32.4.483
↑  A.M Nevill, N.J Balmer, A Mark Williams, The influence of crowd noise and experience upon refereeing decisions in football, Psychology of Sport and Exercise 3, 2002-10, עמ' 261–272 doi: 10.1016/s1469-0292(01)00033-4
↑  Alan Nevill, Nigel Balmer, Mark Williams, Crowd influence on decisions in association football, The Lancet 353, 1999-04, עמ' 1416 doi: 10.1016/s0140-6736(99)01299-4
↑  Dohmen, Thomas J.,Social Pressure Influences Decisions of Individuals: Evidence from the Behavior of Football Referees(May 2005). IZA Discussion Paper No. 1595.
↑  Fabrizio Sors, Michele Grassi, Tiziano Agostini, Mauro Murgia, The sound of silence in association football: Home advantage and referee bias decrease in matches played without spectators, European Journal of Sport Science 21, 2021-12, עמ' 1597–1605 doi: 10.1080/17461391.2020.1845814
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007551041805171  LCCN: sh85123879  NKC: ph138497
ליה תומאס

| --- | --- |

 לידה:  1999  (בת 26 בערך)
 מידע כללי
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 השכלה:  אוניברסיטת פנסילבניה  Westlake High School 
 ספורט
 ענף ספורט:  שחייה
 
ליה קתרין תומאס (באנגלית: Lia Catherine Thomas; נולדה ב-1999) היא שחיינית טרנסג'נדרית אמריקאית.
ביוגרפיה

תומאס נולדה כזכר, גדלה באוסטין, טקסס ולה אח אחד. היא לומדת באוניברסיטת פנסילבניה. במאי 2019 היא יצאה מהארון כאישה טרנסג'נדרית והחלה טיפול הורמונלי כחלק מתהליך התאמה מגדרית. היא שחתה בנבחרת הגברים של אוניברסיטת פנסילבניה עד להתפרצות מגפת הקורונה בסוף פברואר 2020, ולאחר הפסקה של שנה החלה לשחות בנבחרת הנשים בעונת 2021/2022. תומאס תיארה את תהליך המעבר בין הקבוצות בראיון וידאו באתר-SwimSwam.
ביוגרפיה > אלופת המכללות

באליפות המכללות שנערכה באטלנטה, ג'ורג'יה במרץ 2022 זכתה תומאס במדליית זהב במשחה ל-500 יארד חופשי בתוצאה של 4:33.24 דקות, לפני אמה ואיינט (4:34.99 דקות) ואריקה סאליבן (4:35.92 דקות). התוצאה שקבעה רחוקה כ-9 שניות מהשיא האמריקאי של קייטי לדקי (4:24.06 דקות). נוסף לכך, היא סיימה במקום חמישי במשחה ל-200 יארד חופשי בתוצאה של 1:43.40 דקות, ראשונה סיימה טיילור ראק (1:41.12 דקות), בשלב המוקדמות היא קבעה תוצאה של 1:42.09 דקות. היא סיימה במקום שמיני מתוך שמונה במשחה ל-100 יארד חופשי בתוצאה של 48.18 שניות, ודורגה באותו משחה במקום ה-16, ראשונה סיימה גרטשן וולש (46.05 שניות).
ביוגרפיה > מחלוקת וטענות לאי-הוגנות

ההשתתפות של תומאס בתחרויות נשים והניצחונות שלה משנת 2022 במיוחד עוררו מחלוקת וטענות לאי הוגנות. מספר אנשים, ספורטאים ושאינם, ביקשו לאסור על תומאס להתחרות נגד נשים.[דרוש מקור] בדצמבר 2021, שופטת בהתאחדות השחייה האמריקאית התפטרה לאחר 30 שנה והדגישה שהיא מקווה שאחרים בספורט יסכימו שלתומאס יש יתרון לא הוגן על מתחרות סיסג'נדריות.
אוניברסיטת פנסילבניה, ארגונים מרובים המזוהים עם בית הספר למשפטים של אוניברסיטת פנסילבניה, וליגת הקיסוס פרסמו הצהרות התומכות בתומאס.[דרוש מקור] ברוק פורדי, זוכת מדליית כסף אולימפית (טוקיו 2020), אמרה על תומאס כי: "אני מאמינה שהתייחסות לאנשים בכבוד וביושרה חשובה יותר מכל גביע או שיא שיהיו אי פעם, וזו הסיבה שלא תהיה לי בעיה להתחרות מול ליה ב-NCAA השנה". סגנית האלופה האולימפית (טוקיו 2020) ויריבתה אריקה סאליבן תמכה בזכותה להשתתף בתחרויות לנשים: "כמו כל אחד אחר בספורט הזה, ליה התאמנה בחריצות כדי להגיע למקום שבו היא נמצאת ומילאה אחר כל הכללים וההנחיות שהונחו לפניה. היא לא מנצחת בכל פעם. וכשהיא מנצחת, היא ראויה, כמו כל אחד אחר בספורט הזה, לחגוג את הצלחתה שהושגה בעבודה קשה, ולא לתייג אותה כרמאית רק בגלל זהותה".
16 חברות אנונימיות בקבוצת השחייה לנשים של אוניברסיטת פנסילבניה שלחו מכתב לאוניברסיטה ולפקידי ליגת הקיסוס בבקשה שלא לנקוט בצעדים משפטיים נגד מדיניות הספורטאים הטרנסג'נדרים החדשה של ה-NCAA שעלולה למנוע מתומאס להתחרות ב-NCAA. במכתב נטען שתומאס דורגה מספר 462 כשהתחרתה מול גברים, אך כעת מדורגת במקום הראשון כשחיינית.
שיאים אישיים

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| משחה | תוצאה לפני תחילת התאמה מגדרית | תוצאה אחרי תחילת התאמה מגדרית |
| 100 יארד חופשי | 47.15 שניות (2017) | 47.37 שניות (2022) |
| 200 יארד חופשי | 1:39.31 דקות (2018) | 1:41.93 דקות (2021) |
| 500 יארד חופשי | 4:18.72 דקות (2019) | 4:33.24 דקות (2022) |
| 1000 יארד חופשי | 8:55.75 דקות (2019) | 9:35.96 דקות (2021) |
| 1650 יארד חופשי | 14:54.76 דקות (2019) | 15:59.71 דקות (2021) |
הערות שוליים

↑  זאת על אף שלמעשה הדירוגים של תומאס כשהתחרתה עם גברים היו 554 במקצה 200 יארד חופשי, 65 במקצה ב-500 יארד חופשי ו-32 במקצה 1650 יארד חופשי, והדירוג שלה כעת הוא חמישי, ראשון ושמיני בהתאמה.
↑  Witz, Billy (2022-01-24). "As Lia Thomas Swims, Debate About Transgender Athletes Swirls". The New York Times (באנגלית אמריקאית). ISSN 0362-4331. נבדק ב-2022-02-16.
↑  Penn's Lia Thomas Opens Up On Journey, Transition To Women's Swimming, נבדק ב-2022-02-16
↑  2022 NCAA DI Women's Swimming & Diving, התוצאות הרשמיות של אליפות המכללות בארצות הברית 2022 (באנגלית)
↑  Official Cynthia Millen Quits, Protesting Lia Thomas’ Swimming Participation, SwimSwam, ‏24 בדצמבר 2021 (באנגלית אמריקאית)
↑  "Sixteen Penn swimmers say transgender teammate Lia Thomas should not be allowed to compete". Washington Post (באנגלית אמריקאית). ISSN 0190-8286. נבדק ב-2022-02-16.
↑  חדשות Ethereum של ביטקוין, להתראות, ליה תומאס? המדיניות החדשה של NCAA סטודנטים-ספורטאים טרנסים 'יעילה באופן מיידי', באתר BitcoinEthereumNews.com, ‏2 בינואר 2022
↑  Jacob Lev CNN, 16 UPenn swimmers ask school not to challenge transgender policy that could block teammate Lia Thomas from competing, CNN
↑  Samarveer Singh, What Rank Did Lia Thomas Stand at While Competing in the Men’s Swimming Division?, Essentially Sports, ‏22 במרץ 2022 (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9812667382605606  VIAF: 2164657929603130078   WorldCat (עם VIAF): 2164657929603130078
אורי פורת

| --- | --- |

 לידה:  26 בספטמבר 1935 ראשון לציון, פלשתינה (א"י) 
 פטירה:  6 בפברואר 2007 (בגיל 71) 
 מקום קבורה:  בית עלמין גני אסתר 
 מדינה:  ישראל ישראל
 תקופת הפעילות:  מ-1957
 מעסיק:  ידיעות אחרונות רשות השידור ג.ג. אולפני ישראל
 
יורם גלובוס ונציגו בישראל, אורי פורת, בעת שכיהן כיו"ר מועצת המנהלים של חברת "גלובוס גרופ"
אורי פורת (26 בספטמבר 1935 - 6 בפברואר 2007) היה עיתונאי ופובליציסט ישראלי, כיהן כמנכ"ל רשות השידור.
ביוגרפיה

פורת נולד בראשון לציון, דור חמישי לתושבי העיר. הוא החל את הקריירה העיתונאית שלו ככתב בביטאון חיל הים "בין גלים". לאחר שחרורו מצה"ל התקבל לידיעות אחרונות ככתב, ומילא שם תפקידים מגוונים. בין היתר היה בעל טור קבוע בעיתון, וכתב את הטור "רישון זה גזע". בנוסף שימש כראש ועד העיתונאים בעיתון.
בשנת 1976 נבחר לסגן יושב ראש אגודת העיתונאים בתל אביב וליושב ראש ועדת האתיקה של האגודה. ב-1981 נבחר כיו"ר אגודת העיתונאים, אך בטרם החל את תפקידו זה התמנה ליועץ התקשורת של ראש ממשלת ישראל מנחם בגין. שימש בתפקידו זה במשך חצי שנה גם תחת יצחק שמיר.
בין השנים 1984 ל-1989 כיהן מנכ"ל רשות השידור. בתקופת כהונתו ביקש לבצע שינוי מבני מקיף ברשות, להכניס לפעולה ציוד מודרני שדרש פחות כוח-אדם, ולפעול נגד אבטלה סמויה. במקביל נערכו דיונים על השוואת תנאי עיתונאי רשות השידור לתנאים של עיתונאי העיתונות כתובה, שקיבלו שכר גבוה ב-20%. באותן השנים הייתה העיתונות הכתובה בישראל מבוססת כלכלית (בעיקר העיתונים הגדולים "ידיעות" ו"מעריב") ושילמה משכורות טובות בהרבה מרשות השידור. אולם בטרם הגיע להסכמות פרץ סכסוך עבודה, שהביא לשביתת השידורים ברשות באוקטובר 1987.
שבועיים לאחר פרוץ השביתה הגיש פורת תוכנית "הצלה" לרשות השידור. על פי התוכנית העובדים ברשות השידור יקבלו תוספת שכר בגובה של כ־25 אחוז; תיחתם אמנה לשקט תעשייתי למשך שנתיים; יצומצמו 20 אחוזים מכוח האדם על־ידי פיטורי 320 עובדים, כדי לאפשר את תשלום תוספת השכר לעובדים החיוניים; יופעל מיידית ציוד חדיש, שבשל התנגדות הוועדים ברשות לא היה ניתן להפעילו במשך עשר שנים. העובדים דחו את ההצעה (בעיקר עקב פיטורי מספר רב של עובדים) והשביתה נמשכה כמעט עוד חודשיים.
בתום הכהונה חזר לכתוב טור בידיעות אחרונות, אחר כך היה מנכ"ל "ג.ג. אולפני ישראל" בנוה אילן, מקבוצת גלובוס גרופ. באולפנים הופקו גם תוכניות ששודרו בערוץ 1, של רשות השידור. בהם: "חיים שכאלה" (בשנות ה-90), "בטברנה", וה"המופע של קושניר" ותוכניות מיוחדות שדרשו אולפנים גדולים. כמו כן שכרה הרשות באופן קבוע את אולפן 3, בן 350 מ"ר, עבור ערוץ 33. מאחר שהיה מנכ"ל רשות השידור לפני ואחרי שעבד עבור "ג.ג. אולפני ישראל", הדבר העלה ביקורת על ניגוד עניינים בין שני תפקידיו. התנועה לאיכות השלטון אף עתרה לבג"ץ נגד המשך עבודתו ברשות.
ב-1998 נבחר לקדנציה שנייה כמנכ"ל רשות השידור, ממנה התפטר ב-2001, בשל דו"ח חמור על תפקודו.
ב-2002 פרסם את הספר "רישון: המזרח הפרוע", הכולל אנקדוטות וסיפורים מבדחים מראשון הקטנה ו"הפרלמנט של ראשון".
בתפקידו האחרון, כיהן כיו"ר מועצת המנהלים של חברת "גלובוס גרופ" כנציגו של המפיק יורם גלובוס.
נפטר ב-6 בפברואר 2007. הותיר אחריו אישה ושני ילדים. בתו נטע נשואה לאורן ז'ורבין, בנו של אליעזר ז'ורבין. בראשון לציון קרוי רחוב על שמו.
הערות שוליים

1 2 3  ירון פריד, רשות השידור / "אין עובדים גרועים, יש רק הנהלות גרועות", כותרת ראשית, 22 ביוני 1988
↑  רפיק חלבי, ארנון צוקרמן, נרדפי החוק, כותרת ראשית, 28 באוקטובר 1987
↑  מיכאל דק, לקחו לך את הטלוויזיה, כותרת ראשית, 14 באוקטובר 1987
↑  רונית אנטלר, שד החינוך נבון מאיים לסגור את רשות השידור. פורת הציע תכנית הצלה, חדשות, 19 באוקטובר 1987
1 2  אביבה קרול, ‏פורת היה מנכ"ל אולפני ג.ג, באתר גלובס, 5 באוקטובר 1999
↑  איציק קול נגד יוסף בראל: מי רודף את מי, מעריב, 18 בפברואר 1991
↑  הארץ, התנועה לאיכות השלטון עתרה לבג"ץ נגד המשך עבודתו של אורי פורת, באתר הארץ, 11 ביוני 2001
↑  אביבה קרול, ‏אורי פורת, מועמדו של נתניהו, ימונה למנכ"ל רשות השידור, באתר גלובס, 17 בפברואר 1998
↑  אורי פורת: המערכת הפוליטית הכשילה אותי, באתר הארץ, 2 באוגוסט 2001
הארץ, מנכ"ל רשות השידור, אורי פורת, בחר שלא להגיב על הדו"ח החמור על תפקודו, באתר הארץ, 2 באוגוסט 2001
אביבה קרול, ‏אורי פורת: מליאת רשות השידור מבצעת מעשה הדחה בלתי חוקי על רקע מניעים פוליטיים, באתר גלובס, 25 ביולי 2001
↑  מוסף "ספרים", זיכרונות, באתר הארץ, 1 בדצמבר 2002
↑  אסף כרמל, מת העיתונאי ומנכ"ל רשות השידור לשעבר, אורי פורת, באתר הארץ, 6 בפברואר 2007
↑  ענת ביין-לובוביץ', ‏הפרסומאי אליעזר ז'ורבין הלך אמש לעולמו בגיל 89, באתר גלובס, 2 ביוני 2013
| מנהלי רשות השידור |
| --- | --- | --- |
| יושבי הראש | חיים יחיל • ולטר איתן • ראובן ירון • מיכה ינון • אהרן הראל • מיכה ינון • רינה שפירא • גיל סמסונוב • נחמן שי • אברהם נתן •  גבריאלה שלו • משה גביש • אמיר גילת |  |
| מנהלים כלליים | חנוך גבתון • שמואל אלמוג • יצחק לבני • יוסף לפיד • אורי פורת • אריה מקל • מוטי קירשנבאום • אורי פורת • רן גלינקא • יוסף בראל • יאיר אלוני • מרדכי שקלאר • יוני בן-מנחם • יונה ויזנטל • ברי בר-ציון |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007301539905171  ISNI: 0000 0000 6696 476X  LCCN: n95035107  VIAF: 48472214   WorldCat (עם VIAF): 48472214
אירוויזיון 2022

| --- | --- |
   סמליל התחרות   סלוגן: The Sound of Beauty ("צליל היופי")

 מספר התחרות:  66
 חצי גמר 1:  10 במאי 2022
 חצי גמר 2:  12 במאי 2022
 גמר:  14 במאי 2022
 מנחים:  לאורה פאוזיני, מיקה, אלסנדרו קטלן
 רשת השידור המפיקה:  RAI
 מיקום האירוע:  פאלה אלפיטור, טורינו, איטליה
 המפקח על התחרות:  מרטין אסטרדאל
 השיר הזוכה:  אוקראינה אוקראינה "Stefania"
 שיטת הניקוד:  שופטים: 1–8, 10, 12 נקודות קהל: הצגת הניקוד לפי תוצאות השופטים, מהנמוך לגבוה
 מספר משתתפות:  40
 מדינות שחוזרות לאחר פרישה:  ארמניה ארמניה מונטנגרו מונטנגרו
 מדינות שפרשו מהתחרות:  רוסיה רוסיה (הושעתה על ידי ה-EBU)
 מופעי פתיחה/ביניים:  חצי גמר ראשון:  "Satisfaction",‏ "Horizon in Your Eyes" ו-"Golden Nights" בביצועם של דאריו פאייני, בני בנאסי ו-SATG.  "Fai rumore" בביצוע של דיודאטו.  חצי הגמר השני:  אלסנדרו קטלן במופע הומוריסטי של מחוות ידיים המקובלות בתרבות האיטלקית.  "Grande amore" בביצוע הלהקה האיטלקית איל וולו.  דואט משותף של המנחים מיקה ולאורה פאוזיני.  הגמר:  מצעד הדגלים המסורתי, שיציג את כל 25 המדינות שהעפילו לגמר, בליווי אנסמבל של רוקין 1000 בהשתתפות המנחה פאוזיני.  מחרוזת של שני שיריה של פאוזיני, "La solitudine" ו-"Scatola".  "Supermodel" בביצוע להקת מונסקין.  ג'יליולה צ'ינקווטי עם השיר "Non ho l'età".  מחרזות שירי מיקה בביצועו.
 המדינות המשתתפות
 
   מדינות משתתפות בגמר   מדינות משתתפות שלא העפילו לגמר   מדינות שהשתתפו בעבר, אך לא בשנה זו
 → אירוויזיון 2021 אירוויזיון 2023 ← 
 
תחרות הזמר של האירוויזיון לשנת 2022 (באנגלית: The Eurovision Song Contest 2022; בצרפתית: Le Concours Eurovision de la chanson 2022) הייתה המהדורה ה-66 של האירוע בהפקת איגוד השידור האירופי ורשות השידור האיטלקית RAI. איטליה, שזכתה באירוויזיון 2021 עם השיר "Zitti e buoni" בביצועה של להקת מונסקין, אירחה את האירוויזיון בעיר טורינו בין 10–14 במאי 2022 בהנחיית אלסנדרו קטלן, לאורה פאוזיני ומיקה.
ב-20 באוקטובר 2021 פרסם האיגוד את רשימת 41 המדינות המשתתפות, הכוללת את ארמניה ומונטנגרו ששבו לתחרות לאחר פרישה. ב-25 בפברואר 2022 מספר המדינות המשתתפות ירד ל-40 כתוצאה מפסילתה של רוסיה בעקבות פלישתה לאוקראינה.
השיר הזוכה היה "Stefania" של להקת קאלוש האוקראינית. זו הפעם השלישית בה אוקראינה זכתה באירוויזיון. השיר קיבל מהקהל 439 נקודות – שיא הנקודות מהקהל של כל הזמנים, ובכך עקף ב-61 נקודות את השיא הקודם, שהיה שמור לנורווגיה, שקיבלה 378 נקודות מהקהל בעת זכייתה באירוויזיון 2009. "Stefania" הוא שיר ההיפ הופ היחידי שזכה באירוויזיון אי פעם. הממלכה המאוחדת וספרד רשמו את התוצאות הטובות ביותר שלהן בתחרות מאז 1998 ו-1995 בהתאמה.
איגוד השידור האירופי דיווח כי נתוני הרייטינג של המהדורה הזו עמדו על 161 מיליון צופים בשלושים וארבע ממדינות אירופה – ירידה של 22 מיליון צופים מאירוויזיון 2021. עם זאת, ייתכן כי הדבר נבע מהיעדרותה של רוסיה וצופיה.
מיקום

המהדורה ה-66 של תחרות הזמר של האירוויזיון התקיימה בטורינו שבאיטליה, לאחר ניצחון המדינה בתחרות הקודמת ברוטרדם, הולנד. זו התחרות השלישית שנערכה באיטליה, כאשר בפעמיים הקודמות (ב-1965 וב-1991), היא התקיימה בנאפולי וברומא בהתאמה. אולם התחרות, פאלה אלפיטור, בעל קיבולת מרבית של 13,300 מושבים וממוקם ברובע סנטה ריטה. אולם זה שימש בעבר לאירוח קונצרטים, תערוכות, ירידים, כנסים ומשחקי ספורט (בעיקר הוקי). פאלה אלפיטור אף אירח את אירועי ההוקי קרח באולימפיאדת החורף ב-2006 ואת אירועי הפתיחה של האוניברסיאדה ב-2007.
לאחר אירוויזיון 2021 בו צומצם באופן משמעותי קיבלות הקהל ל-3,500 איש כאמצעי זהירות נגד מגפת הקורונה, אושר שימוש מלא ברחבי האצטדיון בטורינו. עם זאת, הקהל חויב לעטות מסכה רפואית בכל עת בתוך האולם. כמעט כל אמצעי מניעת ההתפשטות של המגפה בוטל עד ל-11 במאי 2022, כאשר בדיקות נעשו רק כשהופיע תסמינים מוכרים של המחלה.
בנוסף לאירוע המרכזי, העיר המארחת, טורינו, ערכה מספר הפקות נוספות הקשורות לתחרות. כפר האירוויזיון, אזור התגודדות עבור מעריצי התחרות בו ניתן היה לצפות בהופעות של אמנים מקומיים, התקיים בפארק ולנטינו. אירוע "שטיח הטורקיז" וטקס הפתיחה, שבו הנציגים והמשלחות המלוות אותם מתראיינים בפני עיתונאים שונים, נערך ברג'ה די ונריה ריאלה ב-8 במאי.
מיקום > בחירת העיר המארחת

על פי חוקי התחרות, המדינה הזוכה בשנה העוקבת מקבלת את הזכות לארח את התחרות. בין התאריכים 23–28 במאי, כשבוע לאחר זכייתה של להקת מונסקין באירוויזיון 2021, ערים רבות הביעו עניין באירוח התחרות. נציגי הערים בולוניה, מילאנו, פזארו, נאפולי וטורינו הצהירו בפני איגוד השידור האירופי כי הם החלו בהכנות להגשת מועמדותן. ראש עיריית רג'ו אמיליה, לוקה וקצ'י, אף הציעו את זירת ה-RCF החדשה, הזירה הפתוחה הגדולה ביותר באירופה, עם קיבולת של 100,000 מושבים. זמן קצר לאחר מכן הצהירו דוברי העירייה של רומא, רימיני ופירנצה על התעניינותם בהגשת מועמדות למכרז העתידי, ואליהם הצטרפו בהתאמה ורונה, בארי וסן רמו, שמארחת בקביעות את הקדם האיטלקי לאירוויזיון, פסטיבל סן רמו.
ב-7 ביולי 2021 פתחו רשות השידור האיטלקית ואיגוד השידור האירופי את המכרז לאירוח התחרות, ופרסמו את רשימת הקריטריונים לזכייה באירוח התחרות:
המקום צריך להיות זמין לפחות 6 שבועות קדם לתחרות, ושבוע לאחר סיומו, למען בניית הבמה ופירוקה.
על המקום להיות מקורה, ובעל מיזוג אוויר וקיבולת קהל של כ-8,000 ומעלה אנשים.
בנוסף לאולם המרכזי, דורש איגוד השידור האירופי להקמת אולם, עם יכולת לאכלס את תפאורת הבמה ודברים נוספים כגוון מסיבות עיתונאים, חדרי המשלחות, חדרי הלבשה ומזנון.
העיר המארחת מחויבת להחזיק נמל תעופה במרחק של כ-90 דקות ממנה. כמו כן, על העיר להחזיק כ-2,000 חדרי מלון פנויים בשבוע התחרות.
ב-9 ביולי הודיעה העיר טורינו באופן רשמי על התמודדותה לאירוח התחרות. באותו היום הכריזה גם העיר פזארו על מועמדותה, והציעה את האולם אדריאטיק ארנה, הממוקם במערב העיר. אליהן הצטרפו הערים ג'סולו, בולוניה הצטרפה לרשימת הערים שהגישו את תוכניותיהן לאירוח אירוויזיון 2022 ב-12 ביולי, וב-13 ביולי הוגשה הצעה משותפת של ברטינורו, פורלי וצ'זנה. באותו היום הגישה רשות השידור האיטלקית ל-17 הערים שהגישו את הצעתן ספרון ובו כל התקנות והחוקים הדרושים לאירוח התחרות. עד התאריך 4 באוגוסט הן היו צריכות להגיש את התוכניות המפורטות שלהן. רק 11 ערים עשו זאת. ב-24 באוגוסט צומצמה רשימת הערים שמתמודדות על האירוח למילאנו, פזארו, רימיני, בולוניה וטורינו.
העיר המארחת הייתה אמורה להיחשף עד סוף חודש אוגוסט. אולם זה לא קרה, ובאמצע חודש ספטמבר הודיע סטפנו קולטה, מנהל Rai 1, כי חשיפת העיר צפויה להידחות לאוקטובר. ב-8 באוקטובר 2021 הכריז איגוד השידור האירופי על טורינו כעיר המארחת עם פאלה אלפיטור.
חמש הערים שנבחרו על ידי רשות השידור האיטלקית
העיר המארחת שנבחרה על ידי רשות השידור האיטלקית
| עיר | מיקום | תכולת קהל | הערות | מקור |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| אצ'יריאלה | פרלה טופארלו | ? |  |  |
| אלסנדריה | הסיטדלה של אלסנדריה | ? |  |  |
| בולוניה | יוניפול ארנה | 11,000 |  |  |
| בולוניה | פיירה די בולוניה | 16,127 |  |  |
| ג'נובה | — | ? |  |  |
| מילאנו | מדיולאנום פורום | 12,700 | אירח את טקס פרסי המוזיקה של MTV אירופה לשנת 1998 ו-2015 |  |
| מילאנו | פאלאצו דלה סינטיל | 10,000 | ההצעה הותנתה בשיפוץ האצטדיון. |  |
| טורינו | פאלה אלפיטור | 16,600 | אירחה את אולימפיאדת טורינו לשנת 2006 |  |
| פאלאצולו אקרידה | — | ? | הצעה זו מותנת בסיוע כלכלי של ערים נוספות בסירקוזה |  |
| פזארו | אדריאטיק ארנה | 13,000 |  |  |
| רומא | פאלאלוטומטיקה | 11,200 | אירחה את אולימפיאדת רומא לשנת 1960 ואת הגרלת הגמר למונדיאל 1990 |  |
| רימיני | רימיני פיירה | ? |  |  |
| סן רמו | תיאטרון אריסטון | 2,000 | מארח בקביעות את פסטיבל סן רמו משנת 1977 |  |
הפקה

אירוויזיון 2022 הופק על ידי רשות השידור האיטלקית Radiotelevisione italiana‏ (RAI). מפיקי התחרות הם קלאודיו פאסולו וסימונה מרטורלי, ואילו הבמאים עבור שלושת ערביה יהיו כריסטיאן ביונדאני ודוקיו פוצאנו. ממשלת איטליה הקצתה עבור הפקת התחרות כ-1.5 מיליון אירו, ועיריית טורינו והמועצה האזורית של פיימונטה הוסיפו יחדיו לתקציב כ-10 מיליון אירו.
ב-21 בינואר 2022 נחשף סלוגן התחרות, "The Sound of Beauty" ("צלילי היופי"), לצד הלוגו המלווה את האירוע. הוא נוצר סביב המבנה הסימטרי והדוגמאות של הסימטיקה כדי להציג את מאפייניו החזותיים של הסאונד. עיצוב זה מזכיר את הגן האיטלקי ואת אמנות הכרזות האיטלקיות בתחילת המאה ה-20. הצבעים נשאבו מדגלה הלאומי של איטליה.
סוכנות הידיעות האיטלקית Adnkronos ומגזין הטלוויזיה TV Sorrisi e Canzoni דיווחו כי מנחי האירוע צפויים להיות אלסנדרו קטלן, לאורה פאוזיני ומיקה. ב-2 בפברואר 2022 הדבר אושר על ידי רשות השידור האיטלקית, לאחר שהשלושה הופיעו בלילה השני של פסטיבל סן רמו 2022. בנוסף, גבריאלה קורסי, כריסטיאנו מאלג'וג'ליו, מריו אקמפה ולאורה קרוזינו הנחו את טקס הפתיחה ואת אירוע "שטיח הטורקיז". רשות השידור האיטלקית ואיגוד השידור האירופי חשפו את עיצוב הבמה של אירוויזיון 2022 ב-18 בפברואר 2022. הוא עוצב על ידי פרנצ'סקה מונטינרו, שמכונה "השמש שבפנים". זו הפעם הראשונה מאז אירוויזיון 2016 שעיצוב הבמה לא נעשה על ידי פלוריאן וידר. הבמה כללה שמש בעלת יכולת לנוע ומפל מים פועל. מונטינארו עיצבה את בימת פסטיבל סן רמו בשנים 2013 ו-2019.
ב-30 באפריל 2022 נחשפו האמנים שיופיעו בשלושת המשדרים כהופעות אורח. בחצי הגמר הראשון יבצעו דאריו פאייני, בני בנאסי ו-SATG את השירים "Satisfaction",‏ "Horizon in Your Eyes" ו-"Golden Nights" בהשתתפות המנצחת סילביה קטסטה. בנוסף, דיודאטו יבצע את שירו לאירוויזיון 2020 שבוטל, "Fai rumore". את חצי הגמר השני פתח המנחה אלסנדרו קטלן במופע הומוריסטי של מחוות ידיים המקובלות בתרבות האיטלקית. במהלך המשדר עלו לבמה נציגי איטליה באירוויזיון 2015, חברי להקת איל וולו, ושרו "Grande amore". בנוסף, נערך דואט משותף של המנחים מיקה ולאורה פאוזיני. הגמר נפתח עם מצעד הדגלים המסורתי, שהציג את כל 25 המדינות שהעפילו לגמר, בליווי אנסמבל של רוקין 1000 בהשתתפות המנחה פאוזיני. היא ביצעה בהמשך הערב גם את סינגל הבכורה שלה, "La solitudine", והסינגל האחרון שלה, "Scatola". הלהקה האיטלקית מונסקין, זוכת אירוויזיון 2021, תבצע את השיר "Zitti e buoni", ואילו ג'יליולה צ'ינקווטי, זוכת אירוויזיון 1964, תשיר את "Non ho l'età".
פורמט

זו השנה השנייה ברציפות בה אושר שימוש בקולות רקע שהוקלטו מראש. אולם למדינות המשתתפות נשארה האפשרות להשתמש בזמרי ליווי על הבמה או מאחורי הקלעים. ניתן היה גם לשלב בין קולות ליווי בשידור חי לבין הקלטות קוליות. עם זאת, הזמר הראשי היה חייב להופיע בשידור חי על הבמה, ללא פלייבק. איגוד השידור האירופי דרש מרשויות השידור הממלכתיות להפיק הקלטת גיבוי לפני התחרות, שבה יהיה ניתן להשתמש אם הנציג אינו יכול להופיע בטורינו בשל מגפת הקורונה.
פורמט > הגרלת חצאי הגמר

ההגרלה לקביעת חצי הגמר של המדינות המשתתפות התקיימה ב-25 בינואר 2022, בארמון מדאמה שבטורינו. שלושים ושש המדינות שהתמודדו בחצאי הגמר הוקצו לשישה סלים, על סמך דפוסי הצבעות דומים. הרישום של הסלים השונים עזר להפחית את הסיכוי להצבעות ממניעים גאופוליטיים. בנוסף, ההגרלה קבעה איזה חצי גמר תשדר ותצביע בו כל אחת מחמש המדינות העולות היישר לגמר – מדינות ה-"Big Five". להלן רשימת המדינות בכל סל:
| סל 1 | סל 2 | סל 3 | סל 4 | סל 5 | סל 6 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  אלבניה אלבניה  קרואטיה קרואטיה  מונטנגרו מונטנגרו  מקדוניה הצפונית מקדוניה הצפונית  סרביה סרביה  סלובניה סלובניה |  דנמרק דנמרק  אוסטרליה אוסטרליה  פינלנד פינלנד  איסלנד איסלנד  נורווגיה נורווגיה  שוודיה שוודיה |  ארמניה ארמניה  אזרבייג'ן אזרבייג'ן  גאורגיה גאורגיה  ישראל ישראל  רוסיה רוסיה  אוקראינה אוקראינה |  קפריסין קפריסין  יוון יוון  מלטה מלטה  בולגריה בולגריה  פורטוגל פורטוגל  סן מרינו סן מרינו |  אסטוניה אסטוניה  ליטא ליטא  לטביה לטביה  מולדובה מולדובה  פולין פולין  רומניה רומניה |  אוסטריה אוסטריה  בלגיה בלגיה  שווייץ שווייץ  צ'כיה צ'כיה  אירלנד אירלנד  הולנד הולנד |
פורמט > גלויות

כל המבצעים מהמדינות המשתתפות בתחרות האירוויזיון הגיעו לאיטליה החל מראשית חודש פברואר, כדי להצטלם לקטעים הקצרים המוקרנים במהלך המופע לפני כל ביצוע כל אחד מהשירים, ומכונים "הגלויות". אורכו של כל קליפ הוא 40–60 שניות. הפקת הגלויות נעשתה בהתאם לנושא האירוע. את הגלויות ביים מתאו לאנצי, והן מבוססות על נושא התחרות, "צלילי היופי". בעזרת צילום אווירי כל גלויה הציגה מקום אחר באיטליה המעוטר בתמונות ואלמנטים אמנותיים שונים הקשורים לשירי התחרות. להלן רשימת המדינות והמקומות בהן צולמה הגלויה שלהן:
המדינות המשתתפות

ב-20 באוקטובר 2021 הודיע איגוד השידור האירופי כי 41 מדינות עתידות להשתתף באירוויזיון 2022. הרשימה כללה את המדינות שהשתתפו באירוויזיון 2021, ואת ארמניה ומונטנגרו ששתיהן השתתפו באירוויזיון 2019 ומאז פרשו. ב-25 בפברואר הודיע האיגוד על השעייתה של רוסיה מהתחרות בעקבות הפלישה הרוסית לאוקראינה.
באירוויזיון 2022 השתתפו ארבעה אמנים שהופיעו בעבר באירוויזיון. סטויאן ינקולוב, חבר הלהקה הבולגרית אינטליג'נט מיוזיק פרוג'קט, ייצג את בולגריה בשנים 2007 ו-2013, יחד עם אליטה טודורובה. זדוב שי זדוב ייצגו את מולדובה פעמיים גם כן, בשנים 2005 ו-2011. מחמוד ייצג את איטליה, המדינה המארחת, באירוויזיון 2019, שנערך בתל אביב-יפו, עם השיר "Soldi", והגיע למקום השני. איגור דידנצ'וק, חבר בלהקת קאלוש ייצג את אוקראינה באירוויזיון 2021, כחלק מההרכב גו איי. איהאן היידר, חברה בלהקה הדנית REDDI, הייתה זמרת הליווי של הנציגה הדנית לאירוויזיון 2012, סולונה סאמיי.