stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אימאם א-טחאווי
הערות שוליים

1 2  Revolvy LLC, "Al-Tahawi" on Revolvy.com, www.revolvy.com (באנגלית)
↑  Islamic legal thought : a compendium of Muslim jurists, Leiden
↑  Islamic legal thought : a compendium of Muslim jurists, Leiden
↑  Tahāwism, IlmGate, ‏2010-08-05 (באנגלית)
↑  fajeetas (2011-12-16), Hamza Yusuf - Creed Of Imam al-Tahawi, נבדק ב-2019-06-06
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007257151905171  BIBSYS: 1070032  BnF: cb10747881x (data)  CiNii: DA06670017  GND: 119311917  ISNI: 0000 0001 1897 8187  LCCN: n84173631  NTA: 073486035  SELIBR: 200013  TDVİA: tahavi  VIAF: 10653417   WorldCat (עם VIAF): 10653417
רנה שאנדור

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  8 ביולי 1899 בודפשט, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 פטירה:  29 באוגוסט 1977 (בגיל 78) בודפשט, הרפובליקה העממית ההונגרית 
 שם לידה:  Stern René 
 מקום קבורה:  בית הקברות היהודי ברחוב קוזמה 
 מוקד פעילות:  הונגריה 
 מקום לימודים:  האקדמיה למוזיקה פרנץ ליסט בבודפשט 
 פרסים והוקרה:  אמן מצטיין של הונגריה (1964) 
 
רנה שאנדור (במקור שטרן עד 1948, בהונגרית: Sándor Renée;‏ בודפשט, 8 ביולי 1899 – בודפשט, 29 באוגוסט 1977) הייתה פסנתרנית ומורה לנגינה, זוכת פרס האמן המצטיין, אחותם של הפסנתרן ארפאד שאנדור ושל ההכנר והמנצח פרידייש שאנדור.
ביוגרפיה

רנה שטרן נולדה במשפחה יהודית כבתם של וילמוש שטרן (1864–1915), בעל מפעל, יצרן נברשות, ושל סידוניה זיידנר (1876–1971). היא למדה באקדמיה למוזיקה ע"ש פרנץ ליסט בבודפשט, הייתה תחילה תלמידתו של שאנדור קובאץ' ולאחר מכן של ארנסט פון דוהנאני. ב-1921 קיבלה תואר ותעודת אמן. משנת 1922 סיירה בגרמניה במשך תקופה ארוכה עם אחיה ארפאד שאנדור. היא פירשה במיוחד את המוזיקה של מאסטרי הבארוק ושל וינה, פליקס מנדלסון ובלה בארטוק, בחוש צורה יוצא דופן ובמוזיקליות טהורה. במקביל הופיעה בקביעות עם הכנר וילמוש טאטראי ועם רביעיית המיתרים שלו, איתם ניגנה מוזיקה קאמרית. בתקופת מלחמת העולם השנייה לא הייתה יכולה להופיע בשל יהדותה, אלא רק בפני קהל יהודי, על כן בין 1940 לבין 1942 הייתה מבצעת של תיאטרון גולדמארק במסגרת הפעילות האמנותית של אומיקה - ההתאחדות הלאומית היהודית-הונגרית לחינוך. לפני 1945 גם לימדה פסנתר כמקצוע חובה בבית הספר למוזיקה גולדמרק, אחרי המלחמה מ-1949 לימדה באקדמיה למוזיקה בלה ברטוק, ובין 1951 לבין 1954 באקדמיה למוזיקה ע"ש פרנץ ליסט.
חייה הפרטיים

בעלה היה פאל ברטה (ברגר) (1896–1945), מהנדס מכונות, לו נישאה ב-20 באוקטובר 1926 בבודפשט. בעלה ניספה בשואת יהודי הונגריה.
פרסים והוקרה

פרס האמן המצטיין (1964)
דיסקוגרפיה

Sándor Renée – Nagy Magyar Előadóművészek / Great Hungarian Performers
לקריאה נוספת

Harsányi János. "Zsidó művészek a viharban (63. rész) – Sándor Renée". mazsihisz.hu. (יאנוש הרשאני: אמנים יהודים בסערה - רנה שאנדור)
Magyar asszonyok lexikona. Összeállított, előszóval és történelmi résszel ellátta Bozzay Margit. Budapest, 1931. elektronikus elérhetőség: Magyar Elektronikus Könyvtár (לקסיקון נשים הונגריות. 1931)
Magyar életrajzi lexikon III: Kiegészítő kötet (A–Z). Főszerk. Kenyeres Ágnes. Budapest: Akadémiai. 1981. ISBN 963-05-2500-3 (לקסיקון ביוגרפי הונגרי. עורכת ראשית אגנש קניירש)
אישטוואן קצ'קמטי: רנה שאנדור (1899–1977) (1977. november 1.) Muzsika, 20. évfolyam, 11. szám, גישה מקוונת
הערות שוליים

↑  "Stern Vilmos halotti bejegyzése a Budapest VI. kerületi polgári halotti akv. 1956/1915. folyószáma alatt". נבדק ב-2020-07-27.
↑  Stern Vilmos gyászjelentése (1915. november 3.) Pesti Hírlap, 37. évfolyam, 306. szám
↑  "Stern Vilmos és Seidner Szidónia házasságkötési bejegyzése a pesti neológ izraelita hitközség házassági akv. 340/1895. folyószáma alatt". נבדק ב-2020-07-27.
↑  "Barta Pál halotti bejegyzése a Budapest V. kerületi polgári halotti akv. 475/1949. folyószáma alatt". נבדק ב-2020-07-27.
↑  "Házasságkötési bejegyzése a Budapest V. kerületi polgári házassági akv. 632/1926. folyószáma alatt". נבדק ב-2020-07-27.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: no2012028494  VIAF: 232205994   WorldCat (עם VIAF): 232205994
רימון בית ספר למוסיקה

תבנית:מוסד לימודי
רימון בית ספר למוסיקה הוא בית ספר גבוה למוזיקה, הנמצא בשכונת מורשה שברמת השרון.
היסטוריה

בית ספר רימון לג'אז ומוזיקה בת זמננו נוסד בשנת 1985 כעמותה רשומה על ידי גורי אגמון, גיל דור, הרי ליפשיץ, אילן מוכיח ויהודה עדר אשר היה היזם והמנהל הראשון של בית הספר.
בשנים 1990 עד 2014 נוהל על ידי המעבד והסקסופוניסט, עמיקם קימלמן, ולפניו על ידי אורלי סלע.
בשנת 2013 עודכן שם בית הספר לרימון בית ספר למוסיקה.
בשנת הלימודים 2022 נפתח קמפוס רימון בעכו.
מסלולים

בית הספר עוסק במוזיקה עכשווית ובג'אז.
התלמיד עובר שני מבחני קבלה: מבדק שמיעה מוזיקלית ומבדק התאמה למסלול.
מאחר שהתעודה המוענקת ברימון אינה תואר אקדמי, אין חובה להציג ציון פסיכומטרי או להיות בעל תעודת בגרות מלאה כדי להתקבל ללימודים, למעט במגמת הוראת המוסיקה.
בבית הספר מוענקת תעודת בוגר במסלולים הבאים:
מסלול קומפוזיציה לאומנויות המסך והבמה
מסלול הפקה מוסיקלית ואלקטרונית
מסלול כתיבה והלחנת שירים
מסלול ביצוע-קול ופרפורמנס, ביצוע-גיטרה, ביצוע-פסנתר, ביצוע-תופים, ביצוע-כלי נשיפה, ביצוע והפקה מוזיקלית
מסלול הוראת המוזיקה – תעודת הוראה ו-.B.Ed בשיתוף עם המרכז האקדמי לוינסקי וינגייט
The Rimon Jazz Institute: מסלול למבצעי ג'אז מצטיינים
לימודים לתואר
תואר ראשון ושני בחינוך מוסיקלי, בשיתוף מכללת המרכז האקדמי לוינסקי וינגייט, ותעודת הוראה
לימודים לתואר BA באמנויות בשיתוף האוניברסיטה הפתוחה של ישראל
תואר ראשון במכללת ברקלי למוזיקה שבארה”ב, השלמת לימודים בברקלי לתואר בשנתיים, בתום שנתיים ברימון
תואר .B.A במוסיקה, בשיתוף עם המחלקה למוסיקה באוניברסיטת בר-אילן
תואר ראשון בחינוך ותואר שני בתרפיה במוסיקה בשיתוף המרכז האקדמי לוינסקי־וינגייט
קיימים גם קורסים למוזיקאים חובבים במסגרת היחידה ללימודי החוץ של רימון. בין הקורסים: קורסי הלחנה, קורס ראפ והיפ הופ, קורסי אלתור לנגנים, שירה לזמרים חובבים, ניצוח, תיפוף, קורסים לנוער, והרכבי בוגרים
תחרויות ופרויקטים

בבית הספר מתקיימים פרויקטים מעשיים ותחרויות, שנועדו לאפשר לתלמידים להתנסות בעבודה מעשית (נגינה, הלחנה ועיבוד) עם מורה מנחה ומפיק מוזיקלי מקצועי.
תחרויות ופרויקטים > פרויקטים

מופע בוגרימון – פרויקט הסיום של הבוגרים בכל המגמות, כל אחד בתחומו. ההשתתפות בו נחוצה לקבלת תעודת סיום.
פרויקט ה-EP פרויקט גמר – פרויקט הפקת אלבום אישי מקורי לסטודנטים שנה ג’.
פרויקט מחזמר עם אוהד חיטמן
תחרויות ופרויקטים > תחרויות

תחרות שירימון ע"ש מירב גרבר – תחרות ביצוע גרסאות כיסוי לשירים ישראליים מוכרים, בעיבוד מקורי. התחרות מורכבת משלושה שלבים: שלב א', בו העיבודים הם לכלי אחד בלבד (לרוב, פסנתר או גיטרה); שלב ב', בו העיבודים יכולים להיות להרכבים גדולים יותר של נגנים וזמרי ליווי; שלב ג', הגמר, מתקיים בדרך כלל בתיאטרון גבעתיים, ובו מוכרזים הזוכים – שלושה בתחום הביצוע ואחד בתחום העיבוד.
תחרות נגן הג'אז ע"ש חגי איתן – תחרות ביצוע בסגנון ג'אז, שבה נדרשים המועמדים לבצע קטעים מוכרים, לאלתר וכן להלחין קטע מקורי. מתקיימת במועדוני הופעות שונים.
תחרות "רוקרימון" להרכבי רוק ומוזיקה ישראלית – תחרות להרכבים של תלמידי בית הספר מהמגמות השונות. לרוב, השירים חייבים להיות מקוריים ובשפה העברית. מתקיימת במועדוני הופעות שונים.
תחרות קומפוזיציה (הלחנת יצירות) – מיועדת לתלמידי מגמות ההלחנה. בניגוד לתחרויות שירימון ורוקרימון, כאן היצירות המשתתפות הן יצירות מקוריות בסגנון קלאסי, או שילוב של מוזיקה קלאסית ומוזיקה קלה. התחרות מתקיימת באולם קונצרטים (כגון מרכז פליציה בלומנטל למוזיקה).
הזוכים בתחרויות מקבלים מלגה להמשך לימודים ב"רימון", וכן הקלטה מקצועית באולפן ההקלטות של בית הספר.
לבית הספר יש הסכם עם מכללת ברקלי למוזיקה בבוסטון. תלמיד ברימון יכול, בכפוף להמלצת מוריו, להמשיך לימודים לתואר בברקלי, תוך הכרה בנקודות זכות שצבר ברימון.
ראו גם

בוגרי רימון בית ספר למוסיקה
הערות שוליים

↑  קמפוס עכו, באתר בית ספר למוסיקה רימון
↑  ראו Berklee College of Music and Rimon -The Trans-Atlantic Connections
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz: 282ad50d-0e09-4ec0-9383-1f3ce056b717
דינה דורון

| --- | --- |

דינה דורון, 2019
 לידה:  13 במרץ 1932  (בת 92) עפולה, פלשתינה (א"י) המנדט הבריטי
 שם לידה:  דינה פסקין 
 מדינה:  ישראל 
 תקופת הפעילות:  מ-1949
 בן זוג:  אילן אלדד
 פרסים והוקרה:  זוכת "כינור דוד" - שחקנית השנה 1962 על תפקיד אירמה לה דוס, זוכת הפרס ע"ש אריק איינשטיין, זוכת פרס אמ"י לשנת 2014
 פרופיל ב-IMDb
 
דינה דורון בתפקיד אנה פרנק בברודוויי, 1956
דינה דורון בתפקיד אירמה לה דוס, תיאטרון "הבימה" 1962
דינה דורון בחברת השחקנית קתרין הפבורן בחזרות ל"הסוחר מוונציה" בתיאטרון השייקספירי האמריקאי
דינה דורון בחברת השחקנית נטלי פורטמן בצילומי הסרט "סיפור על אהבה וחושך"
דינה דורון (נולדה ב-13 במרץ 1930) היא שחקנית תיאטרון, קולנוע וטלוויזיה ישראלית ומנחת סדנאות למשחק ולמשחק מול מצלמה.
ביוגרפיה

דורון נולדה בעפולה לעמנואל וצביה פסקין. גדלה בשכונת בורוכוב ולמדה בגימנסיה העברית "הרצליה". היא  החלה את הקריירה האמנותית שלה על בימת תיאטרון הבימה, בתפקידי ילדות בהצגות: "אגדת הנהר", "חלום ליל קיץ", "ארבעת העקשים", "העיירה שלנו" ו"חתונת פיגארו". בשנת 1952 השתתפה בסרט "קריה נאמנה", בבימויו של יוסף לייטס, הסרט הארוך הראשון בשפה האנגלית שצולם בישראל והופץ ברחבי העולם על ידי חברת RKO האמריקנית. מיד לאחר מכן נסעה לניו יורק ללמוד משחק. שם קיבלה מלגת לימודים לבית הספר הגבוה למשחק ה-Neighborhood playhouse, בנוסף, למדה בActor's studio אצל לי שטרסברג והשתלמה באולפן למשחק של סטלה אדלר ובאולפן למשחק של אוטה האגן. את הכשרתה בתחום הריקוד רכשה באולפן למחול של מרתה גרהם.
ביוגרפיה > קריירה בתיאטרון

מיד עם תום לימודיה, התקבלה לשחק את תפקיד אנה פרנק במחזה "יומנה של אנה פרנק" על בימת ברודוויי ושיחקה בתפקיד זה כשנה וחצי. בעקבות משחקה בהצגה נבחרה לשחק בתיאטרון השייקספירי האמריקני בשתי הצגות: "מהומה רבה על לא דבר" (הירו) ו"הסוחר מוונציה" (ג'סיקה) לצידה של השחקנית קתרין הפבורן.
ב-1958, עם חזרתה לישראל, הופיעה בהצגה "הערב אימפרוביזציה" של תיאטרון הקאמרי בתפקיד מימי. הביקורות היללו את דורון ואת התפקיד שגילמה.
בעקבות הצלחה זו, הוזמנה דורון על ידי תיאטרון הבימה להופיע בהצגה "העצים מתים זקופים". לאחר מכן המשיכה להופיע ב"הבימה" במחזה "ג'יג'י" (ג'יג'י), ובמחזמר "אירמה לה דוס", בתפקיד הראשי כאירמה לצידו של אריק איינשטיין, שעלה בנובמבר 1962. על תפקידה זה זכתה בפרס כינור דוד עבור השחקנית הטובה ביותר של השנה.
דורון הופיעה על בימת התיאטרון הישראלי וגילמה תפקידים ראשיים ביניהם: נורה ב"בית הבובות", לינדה ב"מותו של סוכן" (ת. באר-שבע); "המפקח בא", "מניין נשים", "שמונה נשים" (ת. "הבימה"); קטי ב"סילביה" (ת. בית לסין), מגי ב"בעל שמושי מאוד" (ת. בית ליסין בשיתוף "אלדד בימות ובדים"); הסתר ב"רק שלום וללכת" ("אלדד בימות ובדים"), "יחפים בפארק" (תיאטרון גיורא גודיק), "בודדה באפלה" (ת. "השדרה"), ביאטריס ב"השפעת קרני הגמא על ציפורני החתול", גב' בייקר ב"פרפרים הם חופשיים" (תיאטרון הספרייה), שלושה תפקידים שונים במחזה "דו-קרב", ובמחזה "אדי קינג" מאת נסים אלוני.
בין השנים 1982–1985 הופיעה בהצגת היחיד "מיטה-מטבח-מיטה-מטבח" מאת דאריו פו, בבימויו של אילן אלדד, בעלה, שהוצגה למעלה מ-1,000 פעמים.
בשנת 2009 שיחקה במחזה "לעזוב את פולה" בתיאטרון גבעתיים.
בשנת 2011 שיחקה במחזה "סיפור אהבה בשלושה פרקים" בבימויו של אלון אופיר, במסגרת קבוצת תיאטרון תהל, ב-2012 "אסיר בלב העיר" (תיאטרון הקאמרי), וב-2013 ב"צלילי המוסיקה.
בשנת 2016 שיחקה דורון במחזמר "בילי אליוט" בתפקיד סבתו של בילי, לצד אבי קושניר, דפנה דקל ואושרי כהן.
למעלה מ-20 שנה מקיים האולפן למשחק של דינה דורון סדנאות למשחק ולמשחק מול מצלמה ושיעורים פרטיים המשלבים קואוצ'ינג לשחקנים. בין תלמידיה ניתן למנות את רוני דלומי, גל גדות, אנחל בונני, קרן פלס, רונית יודקביץ' ושי גבסו.
ביוגרפיה > קריירה בקולנוע ובטלוויזיה

בשנת 1961 שיחקה דורון לראשונה בתפקיד ראשי בסרט קולנוע, כאישה הבדואית בסרט "סיניה", בבימויו של אילן אלדד. ב-1965 בסרט "כלוב הזכוכית". בשנת 1974 שיחקה בסדרת הטלוויזיה "משה" (מיני סדרת טלוויזיה בריטית-איטלקית בתפקיד יוכבד) לצידו של ברט לנקסטר. כמו כן בסדרה "אישה ושמה גולדה", בסרט הקולנוע "השגעון הגדול", "הירושה", "אלף נשיקות קטנות", "פרנהיים" (הטלוויזיה הישראלית), "אברהם ושרה" (שרה) לצידו של חיים טופול, "מילואים", "היה נהדר" (במסגרת הסדרה "ארץ מולדת"), ו"ציפורי חול".
דיבבה סרטים שונים, ביניהם "למעלה", "פוניו על הצוק ליד הים", "טרמפ לירח", "טינקרבל", "הלורקס", "מטוסים 2: לוחמי האש", "קוקו", "הדוב פדינגטון" (דודה לוסי), "פדינגטון 2", "הגרינץ'" ו"הכוכב של אנדרה וטאטי".
בין ההפקות בשנות ה-2000 בהן השתתפה דורון היו הסרטים "חתונה מאוחרת" (2001), "אסקימוסים בגליל" (2007), "לא בת 17" ו"אל תתעסקו עם הזוהן" (בתפקיד אימו של אדם סנדלר), וסדרות הטלוויזיה "אוכלת יושביה", "רמזור", "חשופים", "בנות בראון", "שבתות וחגים", "כוונות טובות", חברות (סדרת טלוויזיה)", "ישראל" ופרסומות שונות, ביניהן לחברת "סלקום" בתפקיד הגננת.
ב-2004 במסגרת פרויקט נמל קיסריה, הבא לקדם את התיירות הבינלאומית באזור, היא מגלמת את אמה של חנה סנש במיצג אור-קולי.
בשנת 2015 הופיעה לצידה של נטלי פורטמן בסרט "סיפור על אהבה וחושך", המבוסס על ספרו של עמוס עוז, ובסרטו של הבמאי אמיר וולף, "ציפורי חול" (בתפקיד "שרינקה").
בשנת 2019 שיחקה בסדרה "סברי מרנן" את אמו של מייק, קלייר.
בשנת 2020 שיחקה את תפקיד הסבתא במיני-סדרת הטלוויזיה "המורדת" בנטפליקס, בכיכובה של שירה האס, על צעירה חרדית שבורחת לברלין עקב השידוך שבחרו לה דודתה וסבתה.
חיים אישיים

בשנת 1964 נישאה דורון לבמאי הקולנוע והתיאטרון אילן אלדד, ולזוג שני ילדים, דן אלדד ורות אלדד-זיידנר.
פילמוגרפיה

קולנוע
קריה נאמנה (1952)
סיניה (1962)
כלוב הזכוכית (1965)
בראשית (1979)
אלף נשיקות קטנות (1982)
השגעון הגדול (1986)
כוח משיכה (1989)
הירושה (1993)
החברים של יאנה (1999)
חתונה מאוחרת (2001)
היה נהדר (2002)
לא בת 17 (2003)
חלומו של הנרי (2003)
אסקימוסים בגליל (2007)
אל תתעסקו עם הזוהן (2008)
ציפורי חול (2015)
סיפור על אהבה וחושך (2015)
אדמות קודש (2017)
טלוויזיה
הקופר (1956)
משה (1974)
זהב של שוטים (1994)
קפה פריז (1998)
שבתות וחגים (2001)
בנות בראון (2002)
החצר (2003)
ראש גדול (2004)
מילואים (2007)
רמזור (2008)
חשופים (2008)
כוונות טובות (2008)
ישראל (2013)
חברות (2013–2018)
נשואים פלוס (2016)
מתים לרגע (2017)
סברי מרנן (2019)
המורדת (2020)
קופה ראשית (2023)
פרסים והוקרה

1962 - פרס כינור דוד ("אירמה לה דוס", תיאטרון הבימה).
2014 - פרס אריק איינשטיין, לצד 21 יוצרים ותיקים ומוערכים שהטביעו את חותמם ותרמו להתפתחות התרבות הישראלית לדורותיה.
2014 - פרס אמ"י.
הערות שוליים

↑  ארכיון דינה דורון ואילן אלדד | פריט NNL_ARCHIVE_AL997011063233505171 | הספרייה הלאומית, באתר www.nli.org.il
1 2 3  נ. עידית, דינה דורון - הדרך הארוכה מתפקידי חתול ועכבר ועד לתפקיד מימי באימפרוביזציה" ", הַבֹּקֶר, 19 בדצמבר 1958
↑  נתן דונביץ, דינה דורון בתפקיד אנה פראנק, הארץ, 12 במרץ 1959
↑  נתן דונביץ, גם דורון עוזבת, הארץ, 20 באוגוסט 1959
↑  ג'יג'י תפתח העונה ההדשה בהבימה, קול העם, 22 בספטמבר 1961
↑  יוסף ימבור, "אירמה לה דוס" ב"הבימה", על המשמר, 16 בנובמבר 1962
↑  ירון פריד, בכורה - איך מפילים מדף בטבעיות, חדשות, 8 בפברואר 1987
↑  ליאורה הכהן, כל הסרסורים יבואו לבכורה, חדשות, 29 ביוני 1986
↑  "בודדה באפלה" בתיאטרוו "השדרה", על המשמר, 17 במרץ 1967
↑  הגר רם, הזקן והנער, חדשות, 15 בדצמבר 1989
↑  שוש אביגל, פג הקסם הישן - "אדי קינג" מאת נסים אלוני, חדשות, 4 ביוני 1990
↑  דינה דורון בהצגת יחיד, דבר, 27 בינואר 1982
↑  מיכאל הנדלזלץ, מחזה קטן וחסר ייחוד, באתר הארץ, 25 במאי 2009
↑  מיכאל הנדלזלץ, אמש בתיאטרון | אהבה והרבה כבוד, באתר הארץ, 17 באוגוסט 2011
↑  מיכאל הנדלזלץ, והאסיר הזה הוא גם אני, באתר הארץ, 26 בפברואר 2012
↑  מיכאל הנדלזלץ, "צלילי המוסיקה": האישיות הזוהרת של אומנת הפלא, באתר הארץ, 22 במאי 2013
↑  מיכאל הנדלזלץ, "בילי אליוט המחזמר": הלילה טוב לרקוד, באתר הארץ, 8 ביוני 2016
↑  סינייה" הוצג " בהצגה סגורה, קול העם, 11 בדצמבר 1961
↑  הגיעו שחקני "כלוב הזכוכית", על המשמר, 11 באוגוסט 1964
↑  אלה אילברג, דינה דורון חוזרת, מעריב, 30 באוגוסט 1971
↑  נירית אנדרמן, דינה דורון תשחק לצד אדם סנדלר בסרט חדש, באתר הארץ, 19 באוגוסט 2007
↑  עירית רוזנבלום, אתה שואל, צאלח א-דין משיב, באתר הארץ, 25 באוגוסט 2004
↑  אורון שמיר, עכבר העיר, נטלי פורטמן: "העברית היא האובססיה הפרטית שלי", באתר הארץ, 4 בספטמבר 2015
↑   רוית הכט, "סברי מרנן" מתכופפת תחת נחשול ה"התחזקות" והבערות, באתר הארץ, 15 במאי 2016
↑   חן חדד, "המורדת": גם מי שחושב שהוא מכיר את העולם החרדי יישאב לסדרה הזאת, באתר הארץ, 26 במרץ 2020
↑  פרסי "כינור דוד" לאמני השנה, קול העם, 9 באוקטובר 1963
↑  דפנה ארד, ביום השנה למותו: פרס של 50,000 שקל ע"ש אריק איינשטיין יוענק ל–21 אמנים ותיקים, באתר הארץ, 26 בנובמבר 2014
↑  מערכת וואלה!‏, הוכרזו חתני פרס מפעל חיים של אמ"י לשנת 2014, באתר וואלה, 19 בינואר 2015
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987009349245105171  GND: 1209388219  VIAF: 2520161152495535190003   WorldCat (עם VIAF): 2520161152495535190003
באגסי

| --- | --- |

כרזת הסרט
 בימוי:  בארי לוינסון 
 הופק בידי:  וורן בייטי, בארי לוינסון, מרק ג'ונסון 
 תסריט:  דין ג'נינגס (על פי הספר We Only Kill Each Other: The Life and Bad Times of Bugsy Siegel), ג'יימס טובאק
 עריכה:  סטו לינדר 
 שחקנים ראשיים:  וורן בייטי, אנט בנינג, הרווי קייטל, בן קינגסלי, אליוט גולד, ג'ו מנטנה
 מוזיקה:  אניו מוריקונה 
 צילום:  אלן דוויאו 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  Baltimore Pictures 
 חברה מפיצה:  סרטי טריסטאר
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  13 בדצמבר 1991
 משך הקרנה:  135 דקות במקור, 149 דקות הגרסה המורחבת
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט פשע, סרט דרמה, סרט ביוגרפי 
 מקום התרחשות:  לוס אנג'לס 
 הכנסות באתר מוג'ו:   bugsy
 פרסים:  פרס אוסקר לעיצוב התלבושות הטוב ביותר (אלברט וולסקי)  פרס אוסקר לעיצוב האמנותי הטוב ביותר (דניס גסנר, ננסי היי)  מועצת ביקורת הקולנוע האמריקנית: עשרת הסרטים הטובים ביותר 
 דף הסרט ב־IMDb
 
באגסי (באנגלית: Bugsy) הוא סרט מאפיה משנת 1991 שמספר את סיפורו של המאפיונר באגסי סיגל. בסרט מככבים בו וורן בייטי, אנט בנינג, הרווי קייטל, בן קינגסלי, אליוט גולד, ביבי ניווירת', ג'ו מנטנה וביל גרהאם. התסריט נכתב בידי ג'יימס טובאק והוא התבסס על תחקיר אותו ביצע דין ג'נינגס. במאי הסרט הוא בארי לוינסון.
תקציר העלילה

הגנגסטר בנג'מין "באגסי" סיגל (וורן בייטי) שעובד במאפיה בניו יורק נוסע לקליפורניה ומיד מתאהב בווירג'יניה היל (אנט בנינג) כוכבת עולה בהוליווד. הוא רוכש בית בבוורלי הילס, ומתכנן להישאר שם בעוד אשתו ושתי בנותיו בסקרסדייל, בפרוורי ניו יורק.
בעת שהוא מטייל בנבדה עולה במוחו הרעיון לבנות קזינו במדבר. הוא מגייס את עזרתו של הגנגסטר מיקי כהן (הרווי קייטל) ומגייס מימון מראש המאפיה מאיר לנסקי (בן קינגסלי) ומגנגסטרים אחרים בניו יורק שמאשרים את העסקה שעלותה מיליון דולרים. באגסי מפקיד את וירג'יניה על ביצוע המשימה ומתחיל בבניית הקזינו מלון פלמינגו Flamingo Las Vegas Hotel Casino, בלאס וגאס, נבדה. אלא שאין לו שום יכולת לבקר ולשלוט על התקציב שלו שמרקיע עד לסכום של שישה מיליון דולרים. באגסי עושה הכול על מנת להבטיח שחלומו יוגשם ואפילו מוכר את חלקו בקזינו ואת רוב נכסיו.
מודאג מהעלויות הגבוהות, מהעובדה שהקזינו הוא כישלון ושנעלם מהתקציב סכום של שני מיליון דולרים מזמין מאיר לנסקי את באגסי לפגוש אותו בלוס אנג'לס. באגסי מגלה שווירג'יניה גנבה את הכסף ואומר לה "תשמרי אותו עבור ימים קשים" במקום להשיב אותו. הוא קורא ללנסקי ואומר לו לא למכור לעולם את חלקו בקזינו ושהוא עוד יודה לו ביום מן הימים.
כשבאגסי שוהה בביתו בלוס אנג'לס מאוחר בלילה, הוא נהרג מיריות רובה (ככל הנראה מרוצח שכיר ששכרו לנסקי או אחד המאפיונרים האחרים). כשווירג'יניה שומעת את החדשות כשהיא בלאס וגאס היא נעשית מודאגת ויוצאת בחיפזון מהקזינו. הטקסט בסיום הסרט מספר שהיא השיבה את הכסף האבוד ושבוע אחרי כן התאבדה. הוא גם מספר שב-1991 (שנת יציאת הסרט לבתי הקולנוע) החלום בן שישה מיליוני הדולרים של באגסי בלאס וגאס נהפך להכנסות של מעל מאה מיליארד דולר.
צוות השחקנים

וורן בייטי – בנג'מין "באגסי" סיגל
אנט בנינג – וירג'יניה היל
הארווי קייטל – מיקי כהן
בן קינגסלי – מאיר לנסקי
אליוט גולד – הארי גרינברג
ג'ו מנטנה - ג'ורג' ראפט
ריצ'רד סרפיאן – ג'אק דרגנה
ביבי ניווירת' - הרוזנת די פראסו
ג'אנקרלו סקאנדיוזי – הרוזן די פראסו
וונדי פיליפס – אסטה סיגל
סטפני מייסון – מיליסנט סיגל
קימברלי מקלוג – ברברה סיגל
אנדי רומאנו – דל ווב
רוברט בלטראן – אלחנדרו
ביל גרהם – צ'רלי "לאקי" לוצ'יאנו
לואיס ואן ברגן – ג'ואי איי
ג'וזף רומן – מו סדווי
ג'יימס טובאק – גאס גרינבאום
דון קאררה – ויטו ג'נוביז
כרמין סרידי – פרנק קוסטלו
דון קלפה – לואיס דרגנה
ג'ו בייקר – לורנס טיבט
קסניה פרוהסקה – מרלן דיטריך
פרסים

הסרט זכה בשני פרס האוסקר: האחד עבור הארט דיירקטור הטוב ביותר והשני עבור עיצוב התלבושות הטוב ביותר. הוא היה מועמד לפרס השחקן הטוב ביותר (וורן בייטי), פרס שחקן המשנה הטוב ביותר (הארווי קייטל), פרס שחקן המשנה הטוב ביותר (בן קינגסלי), הצילום הטוב ביותר, הבמאי הטוב ביותר, המוזיקה הטובה ביותר, הפסקול המקורי, הסרט הטוב ביותר, התסריט הטוב ביותר לתסריט שנכתב במיוחד עבור הסרט. הוא היה מועמד לשמונה קטגוריות בפרס גלובוס הזהב וזכה בקטגוריית הסרט הטוב ביותר לסרט דרמה. הסרט שתיקת הכבשים זכה בקטגוריית רבות שהסרט באגסי היה מועמד להן ב-1991.
בעקבות פגישתם על הסט של הסרט, נישאו וורן בייטי ואנט בנינג.
תיאורו של סיגל

אף על פי שזכה בביקורות טובות, נמתחה על "באגסי" ביקורת על כך שלא תיאר נכון את באגסי סיגל. הסרט אינו מזכיר את ההיסטוריה הארוכה של סיגל כפושע אלים, ובכלל זה ביצוע מעשי אונס ורצח,

ואינו מראה את השם שיצא לו כאדם נוח להתרגז. הוא גם מתעלם לחלוטין מתפקידו של ויליאם וילקרסון ("האיש שבנה את לאס וגאס") בבניין הפלמינגו; סיגל נראה מתבונן על מדבר שומם מחליט לבנות את הפלמינגו, אולם המלון היה מפעלו הבלעדי של וילקרסון, החל מהרעיון ועד לביצוע הסופי, סיגל נעשה מעורב בו רק לקראת הסיום (בבעלותו של וילקרסון היו 48% מהפלמינגו עד שהוא מכר את חלקו בשלב כלשהו). "חזונו" של סיגל במדבר הוא אגדה אורבנית ניו יורקית בלבד.
גרסה ארוכה

בארצות הברית יצאה לאקרנים להפצה גרסה מורחבת של הסרט. היא מכילה תשע סצנות נוספות של הסרט, שאורכו של הסרט בגרסה זו 149 דקות.
הערות שוליים

↑  רויטרס, "באגס"׳ מועמד לשמונה נוסי גלובוס הזהב, חדשות, 29 בדצמבר 1991
↑  Benjamin "Bugsy" Siegel - Gangster/Las Vegas Visionary,
J-Grit, The Internet Index of Tough Jews
↑  Bugsy,
Movie-Censorship.com
| פרס גלובוס הזהב לסרט הטוב ביותר - דרמה |
| --- | --- | --- |
| 1951‏-1960 | מקום תחת השמש (1951) • ההצגה הגדולה בתבל (1952) • חופי הכרך (1954) • קדמת עדן (1955) • מסביב לעולם בשמונים יום (1956) • הגשר על הנהר קוואי (1957) • הנועזים (1958) • בן חור (1959) • ספרטקוס (1960) |  |
| 1961‏-1980 | תותחי נברון (1961) • לורנס איש ערב (1962) • הקרדינל (1963) • בקט (1964) • דוקטור ז'יוואגו (1965) • אדם לכל עת (1966) • כחום הלילה (1967) • אריה בחורף (1968) • אן של אלף הימים (1969) • סיפור אהבה (1970) • הקשר הצרפתי (1971) • הסנדק (1972) • מגרש השדים (1973) • צ'יינהטאון (1974) • קן הקוקייה (1975) • רוקי (1976) • נקודת מפנה (1977) • אקספרס של חצות (1978) • קרמר נגד קרמר (1979) • אנשים פשוטים (1980) |  |
| 1981‏-2000 | האגם המוזהב (1981) • אי.טי. - חבר מכוכב אחר (1982) • תנאים של חיבה (1983) • אמדאוס (1984) • זיכרונות מאפריקה (1985) • פלאטון (1986) • הקיסר האחרון (1987) • איש הגשם (1988) • נולד בארבעה ביולי (1989) • רוקד עם זאבים (1990) • באגסי (1991) • ניחוח אישה (1992) • רשימת שינדלר (1993) • פורסט גאמפ (1994) • על תבונה ורגישות (1995) • הפצוע האנגלי (1996) • טיטניק (1997) • להציל את טוראי ריאן (1998) • אמריקן ביוטי (1999) • גלדיאטור (2000) |  |
| 2001‏-2020 | נפלאות התבונה (2001) • השעות (2002) • שר הטבעות: שיבת המלך (2003) • הטייס (2004) • הר ברוקבק (2005) בבל (2006) • כפרה (2007) • נער החידות ממומביי (2008) • אווטאר (2009) • הרשת החברתית (2010) • היורשים (2011) • ארגו (2012) • 12 שנים של עבדות (2013) • התבגרות (2014) • האיש שנולד מחדש (2015) • אור ירח (2016) • שלושה שלטים מחוץ לאבינג, מיזורי (2017) • רפסודיה בוהמית (2018) • 1917 (2019) • ארץ נוודים (2020) |  |
| 2021-היום | כוחו של הכלב (2021) • הפייבלמנים (2022) • אופנהיימר (2023) • הברוטליסט (2024) |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb14291468w (data)  GND: 1098350006  VIAF: 229345554   WorldCat (עם VIAF): 229345554
תמר גלעדי

| --- | --- |

 לידה:  11 בינואר 1967 (בת 58)
 מוקד פעילות:  ישראל 
 תקופת הפעילות:  מ-1998
 עיסוק:  זמרת
 סוגה:  פולק רוק, בלוז ופופ
 שפה מועדפת:  עברית 
 חברת תקליטים:  הד ארצי, התו השמיני, עננה
 פרופיל ב-IMDb
 
תמר גלעדי (נולדה ב-11 בינואר 1967) היא זמרת ישראלית.
ביוגרפיה > חייה האישיים

תמר היא אמא לשלושה ילדים, נשואה לאריאל הורוביץ, בנה של המשוררת נעמי שמר, אשר הכירה במהלך לימודיה ברימון. בעלת תואר ראשון בתולדות האומנות ופילוסופיה, מרצה בסמינר הקיבוצים ושידרה בעבר ברדיו 88FM את התוכנית "קצת לפני מחר" עם ענת עצמון.
דיסקוגרפיה

2000 - "תמר גלעדי" - הד ארצי
2003 - "גן חורפי" - עננה
2008 - "סוג של ורוד" - הד ארצי
2011 - "בלוז לנעמי" - התו השמיני
2015 - "הדרך הביתה"
2018 - "אוריגמי"
הערות שוליים

↑  תימורה לסינגר, שומרים על שמר, באתר ynet, 11 ביוני 2009
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007302644405171  ISNI: 0000 0000 7048 0573  MusicBrainz: 18ff5809-c3c6-4b7a-8260-50072baff49f  VIAF: 97480413   WorldCat (עם VIAF): 97480413 
תמר גלעדי בהופעה במרכז עינב לתרבות, ת"א 2012