פאסיל גמב
היסטוריה > ייסוד פאסיל גמב

ב-1270 התחולל באתיופיה מהפך שבמהלכו תפסה השושלת הסולומונית את השלטון מידי שושלת זאגווה. לליבלה, בירתה של שושלת זאגאווה, חדלה מלשמש בתפקידה, והקיסרים החדשים לא ייסדו בירת קבע להחליפה, אלא קבעו את מרכזם ב"בירה נודדת", סגנון שלטוני וכלכלי שהתקיים לעיתים לצד בירת קבע. הם חיו חיי נוודות חלקית, עסקו בדיכוי בלתי פוסק של מרידות, גבו מסים, קיימו משפט והקימו כנסיות. הם סיפקו את מזון החיילים ישירות מהאזורים אליהם הגיעו, וחצר המלוכה לא חרגה בדרך כלל ממחנה אוהלים. המאהל הקיסרי כונה בשם "קטאמה" ("עיר") או "מקבאביה". שם אחרון זה שמשמעותו "מתחם", דבק לימים גם בפאסיל גמב.
בכרוניקה של הקיסר גלאוודיוס, ששלט באתיופיה בין 1540 ל-1559, צוין כי:
"גלאוודיוס... כינס יחדיו במקום אחד את כל אלה שהיו פזורים ואיחד במקום אחד את כל אלה שנושלו מרכושם... בנה עיר באחד ממחוזות וואג', וזנח את מנהגם של מלכי אתיופיה שנדדו ממקום למקום עד שנתם האחרונה, עד יום מנוחתם האחרון".
עם זאת, גם ניסיון זה היה קצר מועד, ומנהג הנוודות של קיסרי אתיופיה נהג כמעט ללא יוצא מן הכלל במשך למעלה מ-360 שנים.
קיסרי אתיופיה החלו מתמקדים בחופי אגם טאנה, כ-35 ק"מ מדרום לגונדר, לפחות בתחילת המאה ה-17, וייתכן שכבר במחצית השנייה של המאה ה-16. הקיסר זה דנגל, ששלט במדינה בשנים 1603–1604, הקים מספר מבנים "גבוהים מאוד" בחופו הדרום-מזרחי של האגם, וערך שם קבלות פנים ושימועים. המתחם הוקף בשתי חומות היקפיות והבתים יכלו לשאת את העונה הגשומה. לאחד המבנים הייתה מרפסת בחזיתו, אך ספק אם אכן התנשא לגובה רב, וסביר יותר שהיה בן קומה אחת ונשא גג שטוח אליו ניתן היה לעלות.
לפי האגדה, נגלתה מרים, אם ישו לקיסר דווית השני (שלט 1540-1507), ובישרה לו כי בירתו המבורכת בידי שמים תקום במקום ששמו מתחיל בצליל "ג", או ליתר דיוק, בהברה "גו". אגדה זו הייתה כה מושרשת בראשית המאה ה-17, עד כי לא רק פאסיל גמב וגונדר עתידים היו לקום בהשראתה, אלא אתרים מבוצרים קצרי מועד נוספים, דוגמת גוזרה, ששירתה את הקיסר סרצה דנגל, סבו של פאסילידס, וכן גורגורה וגומנגה שהוקמו על ידי סוסניוס, אביו של פאסילידס ומושל סימן. שלושת האתרים האלה שכנו גם הם לחופיו של אגם טאנה או לא הרחק ממנו. לפי אגדה אחרת, רווחת פחות, הונחה פאסילידס אל גונדר על ידי האל, בעת שעשה במסע ציד ועקב אחר תאו אל המקום.
ב-7 בספטמבר 1632 עלה פאסילידס לשלטון לאחר שאביו, הקיסר סוסניוס, ויתר על הכתר. פאסילידס אימץ את השם הקיסרי "אלמסגד" (כתיב) או "עלמסגד" (קרי), היינו, "לו סוגד העולם (ዓለም ሰገድ). במשך שלוש שנים נע הקיסר החדש ונד ממקום למקום, ובשנה הרביעית למלכותו (1635-1636) בחר בגונדר להקמת פאסיל גמב, המתחם המבוצר המלכותי שלו. האזור היה שייך עד 1627 לממלכת סמין, הממלכה היהודית של ביתא ישראל, אם כי לא ידוע אם שלטו בגונדר עצמה. באתר עצמו שכן כפר קטן וחסר ייחוד, והמבנה המשמעותי היחיד שניצב בו היה כנסייה המוקדשת לקדוש תקלה היימנות שהוקמה על ידי הקיסר סוסניוס, זמן לא רב קודם לכן. לא ידוע אם פאסילידס הקים את גונדר מתוך כוונה שזו, בניגוד למתחמים המבוצרים של קודמיו, תהפוך לבירת קבע של ממש, ותשמש בתפקיד משך מאתיים שנים לאחר מותו; אולם בניגוד למבצרים האחרים שהקימו אבותיו באזור, בחר פאסילידס באתר המרוחק מחופיו של אגם טאנה מרחק של כ-35 ק"מ בקו אווירי, ושוכן בלב הרים בגובה של יותר מ-400 מטרים מעל פני האגם. לעובדה זו מצטרפים מספר יתרונות ברורים המאפיינים את מיקומה של גונדר. ראשית, האתר שכן במקום מפגשן של שתי דרכי מסחר בינלאומי מרכזיות - הדרך המוליכה מחופי ים סוף שבאריתריאה והלאה אל ממלכות תימן במזרח, ואל מישורי סודאן ונתיב השיט של הנילוס הכחול המוליך למצרים במערב; וזו המקשרת בין צפונה של אתיופיה לדרומה. עוד הצטיין האתר באספקה קבועה של מים בדמות שני יובלים הזורמים בעמק בו הוא נמצא, ובגישה נוחה אל האזורים המעובדים של דמביה שלחופי אגם טאנה מדרום לו; ואל המישורים שמצפון לו. גונדר אף הייתה מרוחקת מעט מחופי אגם טאנה, חבל ארץ שיושב על ידי בני האורומו, מאויביה הקשים של האימפריה הנוצרית המדולדלת באותה עת, ונוסף על אלה, בהרים סכנת המלריה הייתה פחותה בהשוואה למצב לאורך חופיו של האגם.