stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מחשבות פולשניות
מצבים קשורים > דיכאון סב לידתי

מחשבות לא-רצויות בנוגע לפגיעה בתינוק הן שכיחות במצב של דיכאון סב לידתי. במחקר של 65 נשים עם דיכאון חמור שלאחר לידה, נמצא כי המחשבה האגרסיבית השכיחה ביותר בקרב נשים אלו הייתה הפגיעה בתינוקן. במחקר בקרב 85 הורים חדשים נמצא כי 89% מהם חווה דימויים פולשניים של, לדוגמה, התינוק נחנק, נפגע בתאונה, נפגע על ידי מישהו או נחטף.
נשים עשויות לפתח סימפטומים של OCD בזמן ההיריון או לאחר הלידה. OCD שלאחר הלידה מתרחש בדרך כלל אצל נשים שיש להן כבר OCD, אם כי ייתכן שבצורה קלה או לא-מאובחנת. דיכאון ו-OCD שלאחר הלידה עשויים להתרחש יחד. הרופאים נוטים להתמקד יותר בסימפטומים של הדיכאון, אך באחד המחקרים נמצא כי מחשבות אובססיביות ליוו את הדיכאון שלאחר הלידה ב-57% מהמקרים.
אובססיות שכיחות בדבר הפגיעה בתינוק אצל אימהות שסבלו מדיכאון שלאחר הלידה, עשויות לכלול: דימויים של התינוק מוטל מת בארון מתים או נאכל על ידי כרישים; הטבעת התינוק, דקירתו או זריקתו במורד המדרגות Baer מעריך כי עד כדי מאתיים אלף אימהות עם תסמונת דיכאון שלאחר הלידה מפתחות מחשבות אובססיביות אלו כלפי התינוק. מאחר שהן לא רוצות לחלוק מחשבות אלו עם רופא או עם בן-משפחה, הן סובלות בשקט תוך שהן מפחדות כי הן "משוגעות", והדיכאון שלהן עשוי להחמיר.
חששות פולשניים לגרימת נזק לילד עשויים להימשך מעבר לתקופה שלאחר הלידה. במחקר של 100 נשים עם דיכאון קליני נמצא ש-41% מהן סבלו עדיין מחששות אובססיביים שהן עלולות לפגוע בילדן, וחלקן חששו לטפל בילדיהן. בקרב נשים לא מדוכאות, נמצא במחקר כי ל-7% יש מחשבות של פגיעה בילד – כך שיש גם 280,000 אימהות לא-מדוכאות בארצות הברית שיש להן מחשבות פולשניות בנוגע לפגיעה בילדיהן.
תדירות

לפי בר, מרבית האנשים שסובלים ממחשבות "רעות" או "לא-ראויות" לא זיהו את עצמם כסובלים מ-OCD, מאחר שאין להם את התסמינים הקלאסיים של OCD כמו שטיפת-ידיים כפייתית אשר נועדה להימנע מהידבקות למשל. אך, לדבריו, מחקרים אפידמיולוגים מראים כי מחשבות פולשניות הן הסוג הנפוץ ביותר של OCD ברחבי העולם. אם כל האנשים עם מחשבות פולשניות בארצות הברית היו מתאספים יחד, הם היו יוצרים את העיר הרביעית בגודלה בארצות הברית (אחרי ניו-יורק, לוס-אנג'לס ושיקגו). שיעור מקרי ה-OCD בכל תרבות שנחקרה הוא לפחות 2% מהאוכלוסייה, כאשר מרביתם סובלים מאובססיות, או מחשבות רעות, בלבד; עובדה זאת מובילה להערכה השמרנית של מעל 2 מיליון סובלים בארצות הברית בלבד (נכון לשנת 2000). יש מי שהעריך כי 1 מכל 50 מבוגרים סובלים מ-OCD כאשר 10-20% מהם סובלים מאובססיות מיניות. במחקר עדכני נמצא כי ל-25% מ-293 מטופלים עם אבחון ראשי של OCD הייתה היסטוריה של אובססיות מיניות.
טיפול

הטיפול במחשבות פולשניות הוא חלק מהטיפול ב-OCD. הוא כולל טיפול פסיכולוגי ותרופתי.
אחד הטיפולים הפסיכולוגיים האפשריים הוא טיפול התנהגותי בחשיפה ומניעת תגובה (exposure and response prevention – ERP), שקרוי גם "הרגלה" (habituation) או "הורדת רגישות" (desensitization), הוא יעיל בטיפול במחשבות פולשניות.
ניתן לטפל במקרים קלים גם בעזרת טיפול קוגניטיבי, אשר עוזרת למטופל לזהות ולנהל מחשבות לא-רצויות.
כל טיפול מותאם אישית לכל מטופל.
טיפול > טיפול בחשיפה

טיפול בחשיפה הוא בעצם תרגול של הישארות במצב המעורר חרדה, עד שהחרדה וחוסר הנוחות פוחתים. המטרה היא להפחית את תגובת הפחד בכך שלומדים לא להגיב למחשבות הרעות. זוהי הדרך האפקטיבית ביותר להפחית את התדירות והחומרה של המחשבות הפולשניות. המטרה היא "לחשוף את עצמך לדבר שמעורר את הפחד או את חוסר הנוחות למשך שעה או שעתיים כל פעם, מבלי לעזוב את המצב ומבלי לעשות כל דבר אחר שמטרתו להסיח את דעתך או להרגיע את עצמך". טיפול בחשיפה לא יעלים לחלוטין את המחשבות הפולשניות – לכולם יש מחשבות רעות – אבל מרבית המטופלים מוצאים, שהטיפול מפחית את המחשבות באופן כזה שהן כבר אינן מפריעות לחייהם.
טיפול > טיפול קוגניטיבי התנהגותי

טיפול קוגניטיבי התנהגותי (cognitive behavioral therapy – CBT) הוא טיפול חדיש יותר, ומי שלא מסוגל, או לא רוצה, לעבור טיפול בחשיפה, יכול להיעזר בו. מחקרים הראו כי טיפול קוגניטיבי הוא יעיל בהפחתת המחשבות הפולשניות, אך לשם כך חשוב לפתח מערכת המְשָׂגה (קונספטואליזציה) של האובססיות והקומפולסיות של המטופל.
טיפול > טיפול פסיכואנליטי

טיפול פסיכואנליטי בעיקרו, הוא טיפול שהנחת העבודה שלו היא שהמחשבות הטורדניות הגלויות הן תוצאה של התרחשויות נפשיות לא מודעות. הופעתן של המחשבות הטורדניות קשורה לדבר או דברים שהתחוללו אצל האדם ולהיבטים במבנה הנפשי שלו. התרחשויות נפשיות לא מודעות ושינויים כאלה יכולים לקרות בהדרגה ולעיתים אף יהיה קושי להצביע על שינוי משמעותי שהתחולל בחיים של האדם. יחד עם זאת, במקרים רבים הדבר קורה בהמשך לאירועי חיים ברורים כמו מצב דחק, משבר אישי, שימוש בסמים או שינוי משמעותי בחיים.[דרוש מקור]
אחד מהשינויים הבסיסיים שמתרחשים במערך הנפשי הוא היחלשות של מנגנוני הגנה, אשר מאפשרים לחומרים מודחקים לעלות למודע בצורות שונות. מחשבות טורדניות הן ביטוי אפשרי לכך.
בהתאם לכך, בטיפול פסיכואנליטי תהיה מטרת הטיפול לגלות אלו רכיבים נפשיים רלוונטיים להופעת המחשבות הטורדניות ואילו רכיבים נפשיים משפיעים על המשך קיומן.
גילויים כאלה יאפשרו מתן מענה תרפויטי הולם בשדה של המודע.
טיפול > טיפול תרופתי

ניתן להיעזר בתרופות נגד דיכאון מסוימות או לפעמים גם בתרופות אנטי-פסיכוטיות, במקרים בהם הטיפול בחשיפה או טיפול קוגניטיבי אינם מספיקים לבד. בין אם הגורם למחשבות הפולשניות הוא OCD, שילוב של OCD ודיכאון, או תסמונת פוסט-טראומה, התרופות שבדרך כלל ניתנות הן תרופות אנטי-דיכאוניות מהסוג שפועל לפי מנגנון מניעת ספיגה חזרה של סרטונין (selective serotonin reuptake inhibitor – SSRI).. מחשבות פולשניות עשויות להופיע אצל אנשים עם תסמונת טורט (Tourette syndrome – TS) שיש להם גם OCD. גם האובססיות ב-OCD שקשור ל-TS מגיבות היטב לתרופות מסוג SSRI.
התרופות האנטי-דיכאוניות שהוכחו כיעילות בטיפול ב-OCD כוללות:
fluvoxamine (trade name Luvox), fluoxetine (Prozac), sertraline (Zoloft), paroxetine (Paxil), citalopram (Celexa), and clomipramine (Anafranil).
על אף שידוע כי תרופות מסוג SSRI יעילות בטיפול ב-OCD באופן כללי, היו פחות מחקרים לגבי יעילותן לגבי מחשבות פולשניות. בסקירה רטרוספקטיבית של מטופלים עם סימפטומים מיניים שטופלו בעזרת SSRI נמצא כי השיפור הגדול ביותר חל בקרב אלו שסבלו ממחשבות פולשניות מיניות שמאפיינות OCD. במחקר של עשרה מטופלים עם אובססיות דתיות נמצא כי רובם הגיבו לטיפול בעזרת פרוזק או אנאפראניל. במקרים רבים, נשים עם דיכאון שלאחר הלידה סובלות גם מחרדה, וניתן להתחיל בטיפול בהם במינונים נמוכים יותר של SSRI; הן עשויות שלא להגיב באופן מלא לתרופות, ותוספת של טיפול קוגניטיבי-התנהגותי, או חשיפה ומניעת תגובה, עשויה לעזור להן.
ניתן לרשום תרופות אנטי-פסיכוטיות (קלאסיות או מהדור השני) למטופלים עם מחשבות רעות חריפות שאינן מגיבות ל-SSRI או לתרופות אנטי דיכאוניות אחרות, בכללן:
risperidone (trade name Risperdal), ziprasidone (Geodon), haloperidol (Haldol), and pimozide (Orap).
היו מחקרים שהראו כי מינון תרפויטי של אינוזיטול (inositol) יעיל יותר מפלצבו בטיפול ב-OCD.
לקריאה נוספת

Lee Baer, The Imp of the Mind: Exploring the Silent Epidemic of Obsessive Bad Thoughts, 2001, ISBN 0525945628
שידוך

ערך זה עוסק בנוהג חברתי. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
.
שידוך הוא חלק מיחסי גברים–נשים והוא תהליך ההתאמה בין איש ואישה, במטרה להביאם בברית נישואים.
בתרבויות רבות נישאים בעיקר באמצעות שידוך, ובחוגים מסוימים השלב הסופי בשידוך נותן גושפנקא ממסדית לקשר בין איש ואישה בטווח הזמן שבין ההיכרות לנישואים.
בחברות המסתמכות על השידוך בהפגשת בני-זוג, התהליך מתבצע פעמים רבות בעזרת שדכן או שדכנית, העוסקים בשדכנות לפרנסתם, כמו כן שידוך נעשה גם באמצעות מכרים וידידים - על ידי הצעת מועמד לנישואים אחד למשנהו, או להורי הצעירים. ההורים או המועמדים עצמם מבררים אחד על השני אצל חברים וקרובי משפחה, על מנת לוודא התאמה מקסימלית ככל האפשר בטרם יפגשו.
מקור המונח "שידוך"

הר"ן (רבינו ניסים בן ראובן גירונדי - פוסק ומפרש על הרי"ף, חי בברצלונה בשנים 1320–1380) מייחס את השורש למילה 'שידוך' לשורש המילה 'שקט' בשפה הארמית, כנראה בהתבסס על תרגום הפסוק בספר שופטים: "וַתִּשְׁקֹט הָאָרֶץ", אשר המתרגם לארמית תרגמו: "וּשְׁדוֹכַת אַרְעָא". מכאן, ששורש המילה 'שקט' בארמית היא 'שידוך' והוא "מלשון שקט ומנוחה שהאשה מוצאת בבית בעלה", כמו שנכתב במגילת רות: ..וּמְצֶאןָ מְנוּחָה, אִשָּׁה בֵּית אִישָׁהּ וגו'.
המונח "שידוכין" השתרש בתקופת התלמוד כתיאור לשלב הראשון בתהליך הנישואים באותה תקופה, שהיה התחייבות חוקית של הגבר והאישה לקיים ביניהם את השלבים הבאים, שהם הקידושין והנישואים. מונח זה מקביל למונח "אירוסים" של ימינו, אם כי בימינו לשלב האירוסים אין תמיד תוקף חוקי. המילה "אירוסין" מקורה במונח המקראי למה שנקרא החל מתקופת המשנה "קידושין". מוסד השידוכים של ימינו הוסיף שלב נוסף בדרך לנישואים, וכך תפס לו כל אחד מהמונחים השונים בעבר משמעות אחרת בתהליך הנישואים המקובל כיום.
שידוך ראוי נקרא בפי חז"ל "ענבי הגפן בענבי הגפן".
|  | הפגשת בן/בת הזוג | התחייבות להתחתן | קניין (נתינת טבעת) | חופה/חתונה |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| המונח במקרא |  |  | אירוסין | לקיחה |
| המונח במשנה |  | שידוכין | קידושין | נישואין |
| המונח כיום | שידוכים | אירוסין | קידושין | נישואין |
מקומה של האהבה בנישואי השידוך ההיסטוריים ביהדות מזרח אירופה

ביחס למצב הרגשי הנלווה לנישואי השידוך ישנן במחקר שתי דעות מנוגדות. לפי האחת, שמוצגת בכתבי כץ וכנעני, נישואי השידוך היו מוסד אימפרסונלי, אמצעי להולדת ילדים ושימור הטוהר המיני, ללא ציפייה לאושר בנישואים ול'אהבה'. דפוס זה התאים לאופייה הקולקטיביסטי של התקופה . כנעני טוען כי עצם השימוש במושג 'אהבה' ליחסי גבר ואישה לא היה מקובל בחברה היהודית במזרח אירופה עד למאה ה-19. לדבריו המונח היידי 'ליבע' לא התייחס לאהבת גבר ואישה. השידוכים נקבעו על פי ערכים אובייקטיביים, וכן גם המתנות והמכתבים שהועברו בין הצדדים בתקופה שבין חתימת ה'תנאים' לנישואים היו על פי דפוסים חברתיים קבועים וחסרי חותם אישי. טקס הנישואים עצמו היה הפגישה הראשונה בין בני הזוג וקיום יחסי המין היה מלווה בקשיים עקב הזרות ביניהם וגילם הצעיר. חיי הנישואים שנוצרו לאחר השידוך היו מלווים במבוכה, זרות ותקשורת לקויה בין בני הזוג. כך גם לאחר הנישואים בני הזוג לא נהגו לפנות זה אל זו בשמם הפרטי או אף בכינוי 'אשתי/בעלי' אלא בכינוי הסתמי 'ציהערסטו' (השומעת את).
לעומתם שטמפפר טוען כי בנישואי השידוך האהבה הופיעה לאחר הנישואים. החום והאינטימיות שאפיינו את יחסי ההורים לילדיהם הועתקו לאחר הנישואים לזוגיות. לדעתו נורמות של אי ביטוי ציבורי של רגשות, כגון השימוש בכינוי 'ציהערסטו', אינן מעידות על אי קיומם של רגשות אלא על אי ביטוי פומבי של קרבה אינטימית. לדעתו דווקא התפוצה הרחבה של גירושים בחברה היהודית במאה ה-19 מעידה כי קיימת אלטרנטיבה לנישואים. ולכן התמדת הרוב בנישואים, ונטיתם של אלמנים וגרושים להינשא מחדש במהירות, מעידות על כך שדפוס זה העניק סיפוק לרוב היהודים. גם ההנהגה הרבנית הכירה בחשיבות הפן הרגשי בנישואים ולכן למשל הפוסקים התירו לזוג חשוך ילדים שלא להתגרש, וזאת בניגוד להלכה המקורית שראתה בנישואים רק אמצעי לקיום מצוות 'פרו ורבו'. עם זאת, הנימוקים המובאים במקורות לאי פירוק הנישואים הם מעשיים (האישה עוזרת לבעלה, יש לה תכונות אישיות טובות וכו') ולא רגשיים . כמו כן שלמון-מאק מציינת כי בספרות המוסר ביידיש שנפוצה בשכבות העם הרחב במאות ה17-18 מוצג אידיאל של נישואי שותפות, אהבה ושמחה בין בני הזוג .
המעבר מנישואי שידוך לנישואי אהבה ביהדות אשכנז

כץ מדגיש כי השינוי בדפוסי יצירת המשפחה היהודית לא היה שינוי כמותי, של הפיכת הדפוסים יוצאי הדופן של נישואי בחירה ודחיית גיל הנישואים לדפוסים הרווחים בלבד. אלא שינוי מהותי של חדירת אידיאל ארוטי חדש ודרך הערכה חדשה של הנישואים. בניגוד לימי הביניים שהתאפיינו בחברה קולקטיבית ודפוסים מוסדיים שהפרט נבלע בהם בעת החדשה עולה עם תנועת ההשכלה ערכי האינדיבידואליות: ההכרה בחופש הבחירה של הפרט, ובזכותו לבחור ולעצב את חייו. האוטונומיה האינדיבידואלית דרשה את מעמדה גם בתחום הרומנטי. וכך נוצרה הנורמה של בחירת בת הזוג מתוך הכרה פנימית ולא משיקול תועלתני-חיצוני, וממנה נובעים שאר השינויים בדפוסי יצירת המשפחה: פסילה מוצהרת של ערכי כלכלה וייחוס כקריטריון להתאמת בני זוג, וכן דחיית השדכן ומעבר להרגלי חיזור אישיים.
שטמפפר לעומתו מצמצם בדרמטיות של השינוי וטוען כי בעקבות עליית האליטה החדשה דפוס נישואי האהבה שרווח בשכבות הנמוכות עבר למעמדות הגבוהים .
פריז טוענת לקיומו של משבר במשפחה היהודית המסורתית במזרח אירופה במחצית השנייה של המאה ה-19. משבר זה נוצר עקב שילוב תהליכים פנימיים של מרד בדפוסי נישואי השידוך וביקורת אידאולוגית עליהם, עם תהליכים חיצוניים של ירידת מעמד הרבנים והתערבות הממשלה הרוסית ופגיעה באוטונומיה של הקהילה היהודית בענייני נישואים וגירושים .
עם זאת יש לציין שגם בשלהי המאה ה-19 שיקולי התועלת וההתאמה הכלכלית לא נעלמו אלא הסתגלו לאידיאל החדש של משיכה הדדית ארוטית כתנאי חברתי מחייב. וכך בנישואים החדשים הוצנע הצד המאורגן והמשא ומתן הכלכלי שנותרו בבסיסם . גם בשלהי המאה ה-19 שיקולים של משיכה רומנטית היו גורם נוסף לצד התנאים החומריים של גובה הנדוניה והמצב הכלכלי ולא החליפו אותם לחלוטין . גם פריז מסיקה מניתוח מודעות שידוכים בעיתון היהודי 'דער שדכן', בתחילת המאה העשרים, כי "אף שהעיתון הוקיע את מי שהעדיפו 'נישואי תועלת על נישואי אהבה' המודעות מראות שאפילו המחזרים הרומנטיים ביותר היו קשובים לנושא הכספי."
גם השדכנים לא נעלמו אלא למדו להסתגל לתנאים החדשים. כך היילפרין מספר על הסתגלות השדכנים למשחקי החיזור של הנוער, והתערבות שלהם לטובת מתן לגיטימציה חברתית של 'שידוך' לאהבת הנעורים שנוצרה לפני התערבותם . גם פריז מזכירה נושא זה ומצטטת שדכן מקצועי שאומר "בימינו אלה מוכרחים לדון בשידוך עם הילדים יותר מאשר עם ההורים"  . דוגמה נוספת להסתגלות השדכנים ניתן לראות בעדותה של גולדה מאיר מספרת על נישואי הוריה. לדבריה אמה הייתה גאה בכך שהכירה את בעלה, בפינסק של שנת 1903, "בצורה בלתי שגרתית מאד, בלי להסתייע בשדכן". ולאחר שהזוג הצעיר כבר החליט להינשא הורי הכלה השלימו עם ההחלטה, על אף שהחתן לא היה מיוחס ולא במצב כלכלי טוב, והזמינו שדכן "אבל רק בשביל הסידורים הטכניים" .
יש לציין כי בשלהי המאה ה-19 פרשיות אהבים וחיזורים היו רווחים גם בחברה היהודית האורתודוקסית, וכפי שצוין לעיל גם בחברה זו עלה גיל הנישואים בעידודם של ראשי הישיבות .
המעבר מנישואי שידוך לנישואי אהבה ביהדות אשכנז > השידוך במגזרים שונים

בקהילות יהדות המזרח היה נהוג לשדך את ילדיהם בגיל צעיר מחשש לחטיפת הבנות או נישואים לשכניהם הלא יהודים. בני ישיבות דתיים ממוצא מזרחי במדינת ישראל נוהגים כיום להישתדך לבנות סמינר לבנות בשידוכים המאורגנים על ידי מורי ומנהלי המוסדות בהם הם לומדים ולאחר מציאת התאמה בין תלמיד לתלמידה בין המוסדות השונים.
רובם של הזוגות במגזר החרדי נישאים בשידוך, אחת הסיבות המרכזיות לקיום מערכת השדכנות היא צניעות. על פי כללי הצניעות הנהוגים בחברה החרדית, בחור ובחורה אינם נפגשים סתם כך בלי סיבה, אלא אך ורק למטרת נישואים, ולכן עליהם להיפגש על ידי שידוך, בתיאום הסביבה הקרובה כמו המשפחה או המכרים וכדומה, אליהם קשור המועמד לנישואים. ישנם הבדלים בתוך המגזר בין הליטאים שנוהגים להיפגש מספר פעמים לבין החסידים הממעטים בהן ויש הנפגשים פגישה אחת בלבד.
סיבה נוספת לבחירת בן זוג באמצעות שידוך, לדעת המצדדים בשיטה זו, היא החשש שמועמד צעיר הבוחר בן זוג באופן עצמאי עלול לקבל החלטה שגויה בגלל 'אהבה עיוורת' מבלי להכיר לעומק את התכונות והמידות האישיות של בן הזוג. המצדדים בשידוך סבורים שמוטב לבחור את בן הזוג על פי תכונותיהם (תכונות הנפש, בקיאות בתורה, שושלת, מצב כלכלי, מצב משפחתי וכו') בהתאם לדרישות של כל משפחה, ולאו דווקא מתוך אהבה או קשר רגשי למועמד, לפחות בשלבי ההיכרות הראשוניים. בשידוך אידיאלי נוצרת ההיכרות רק לאחר בירור מקיף באמצעות שדכנים מקצועיים ומכרים הבוחנים את המועמדים ואת התאמתם ההדדית.
בחברה הדתית לאומית נהוג גם כן להשתמש בשידוך אך בשונה מהחברה החרדית כאן בני הזוג אינם נפגשים פעמים בודדות וברוב המקרים הקשר נמשך מספר חודשים. גם קשר זה מתחיל בהצעה משדכן או מכר של בני הזוג, ולרוב נערך בירור מקדים על פיו יחליטו בני הזוג אם להפגש. לאחר קשר, יחליטו בני הזוג אם להתמיד ולהינשא או להיפרד. בני הזוג נוהגים להתייעץ עם חבריהם הנשואים או יועצים מוסמכים טרם ההחלטה.
בחוגים שאינם דתיים, יש אשר ינסו למצוא בן או בת זוג באמצעות שדכן מקצועי, מכר משותף או אתר הכרויות באינטרנט. שידוכים באמצעות גורם שלישי הם מאוד נפוצים בחברה החילונית ומתאימים במיוחד לאנשים שמתקשים להכיר בן או בת זוג באופן עצמאי מסיבות שונות, כגון ביישנות, מגורים במקום מבודד או מוגבלות. בחברה החילונית הזוג, על פי רוב, יוצא זמן רב יותר כדי לגבש דעה אישית על מידת ההתאמה של בן או בת הזוג ולא בהכרח מסתמך על בירור מקיף שנעשה קודם לכן בידי גורמים אחרים. כמו כן, מטרת ההיכרות אינה בהכרח נישואים פורמליים.
שדכנות

בשנים האחרונות התפתח במגזר הדתי-לאומי תחום חדש הקרוי: שדכנות.
ראו גם

שידוך בחברה החרדית
דייט
מודעת שידוכים
אתר היכרויות
הצעת נישואין
בת כהן (בת כהן לישראל אין זיווגן עולה יפה)
לקריאה נוספת

בתיה זיבצנר ודוד להמן, "השידוכים בעולם החרדי: סמכות, גבולות ומוסדות", מגמות מט/4 (2012), עמ' 641–668
הערות שוליים

↑  בפירושו על תלמוד בבלי מסכת שבת, דף ה' ע"ב
↑  שופטים ה לא
↑  רות א ט
↑  יעקב כץ "1נישואים וחיי אישות במוצאי ימי הביניים". ציון (י') תש"ה: 29-43.
↑  דוד כנעני,הבתים שהיו: פרקים בהוויית המשפחה היהודית בדורות האחרונים בספרות העברית והיידית; הקיבוץ בסיפורת העברית, ספרית פועלים, תשמ"ו, 1986. עמ' 42-44
↑  Stampfer, Shaul. ,Families, Rabbis and education: traditional Jewish society in Nineteenth-century eastern Europe. Oxford, Portland, Oregon, 2010 pp 41-50
↑  תמר שלמון-מאק, טן-דו, הקיבוץ המאוחד, 2012 . עמ' 35-9.
↑  כץ, תש"ה. עמ' 47-8. כנעני, 1986. עמ' 70.
↑  Stampfer, 2010. p 50.
↑  שירן י פריז, נישואים וגירושים בחברה היהודית באימפריה הרוסית, ירושלים, שזר. 2013, עמ' 26.
↑  Stampfer, 2010. p 5
↑  פריז, 2013, עמ' 45.
↑  פריז, 2013. עמ 38.
↑  גולדה מאיר, חיי, תל אביב, 1975. עמ' 12.
↑  כפי שמסיקה פריז (2013, עמ' 43) מעדותו של הרב חיים טשרנוביץ על ילדותו, כאשר אמו הרבנית הייתה מוקד למפגש של צעירים ששיתפו אותה בפרשיות האהבה שלהם בעוד הוא מרחיק מהמקום את אביו הרב.

ראו: שאול שטמפפר, “המשמעות החברתית של נישואי הבוסר במזרח אירופה במאה הי"ט.” קובץ מחקרים על יהודי פולין, תשמ"ז, עמ' 75-6, פריז, 2013, עמ' 89-90.
| חיי אישות ביהדות |
| --- | --- | --- |
| סדר הנישואין היהודי | שידוך • אירוסים • שטר תנאים • קידושין • חופה וקידושין • ברכת אירוסין • כתובה • חדר ייחוד • שבע ברכות • בעילת מצווה • ברכת בתולים |  |
| מצוות והלכות בזוגיות | פרייה ורבייה • לידה בהלכה • שאר כסות ועונה • יחסי אישות • איסור משכב עם נידה • איסור עריות • לא תנאף • שיור • הוצאת זרע לבטלה • ביאה שלא כדרכה • ביאה דרך איברים |  |
| טהרת המשפחה | דם בתולים • דם חימוד • נידה • זבה • שומרת יום כנגד יום • יולדת  • פולטת שכבת זרע • רואה כתם • רואה מחמת תשמיש • פרישה סמוך לווסת • הפסק טהרה • שבעה נקיים • טבילה • בדיקת עד |  |
| צניעות | שמירת נגיעה • איסור הסתכלות בערווה • איסור ייחוד • כיסוי ראש לנשים |  |
| מסכתות בסדר נשים | יבמות • כתובות • נדרים • נזיר • סוטה • גיטין • קידושין |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007553221105171  GND: 4013660-7  LCCN: sh85081462
מוזיאון האדם הקדמון

| --- | --- |

מוזיאון האדם הקדמון במעין ברוך
 מידע כללי
 סוג:  מוזיאון לפרהיסטוריה של עמק החולה
 כתובת:  קיבוץ מעין ברוך
 מיקום:  מעיין ברוך 
 מדינה:  ישראל 
 מייסדים:  אמנון אסף
 אוצר ראשי:  גונן שרון
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1954
 תאריך פתיחה רשמי:  1954
 
 קואורדינטות:  33°14′17″N 35°36′31″E﻿ / ﻿33.238°N 35.6086°E﻿ / 33.238; 35.6086
 http://ugmp.co.il
  (למפת אצבע הגליל מוגדלת) מוזיאון האדם הקדמון(למפת אצבע הגליל רגילה) מוזיאון האדם הקדמון(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום מוזיאון האדם הקדמון(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום מוזיאון האדם הקדמון
 
מהאתר הארכאולוגי עינן
אמנון אסף מייסד מוזיאון האדם הקדמון, 2009
מוזיאון האדם הקדמון הוא מוזיאון פרהיסטורי בקיבוץ מעין ברוך. המוזיאון מכיל אוסף יוצא דופן, בסדר גודל עולמי, של ממצאים פרהיסטוריים מאזור עמק החולה. כל הממצאים נאספו על ידי אמנון אסף שייסד והקים את המוזיאון בשנת 1954. על פי המלצתו של הארכאולוג משה שטקליס, הוכר המוזיאון רשמית כמוזיאון פרהיסטורי ב-1963.
החל מ-2012, אוצר המוזיאון הוא פרופ' גונן שרון מהמכללה האקדמית תל-חי.
פריטים נבחרים בתצוגה

כלי חרס, כלי זכוכית ותכשיטים שנאספו באדמות היישוב מעין ברוך, בעיקר ממערות קבורה שנמצאו בסמוך למוזיאון.
מגוון רחב של כלים מסותתים, מאבני יד שהוכנו מבזלת וצור בתקופה הפלאוליתית התחתונה ועד מיקרוליתים מהתקופה האפיפלאוליתית וכלים מהתקופה הנאוליתית מצור, גיר ואובסידיאן.
אוסף העתקי גולגולות המאפשר ללמוד על השינוי במבנה הגולגולת וגודל המוח מהאוסטרלופיתקוס ועד האדם בימינו.
קבורה מהאתר עינן, התרבות הנאטופית, של אישה כבת 50 וגור כלבים, שנקבר אתה. זו אחת העדויות הקדומות בעולם לקשר בין בני אדם לכלבים.
אוסף של כלים אתנוגרפיים. כלים אלו נאספו מכל העולם, ממקומות שגם בימינו עדיין נעשה בהם שימוש.
הערות שוליים

↑  נפטר ב-26 בינואר 2018, בגיל 90
↑  סופר דבר בטבריה, האוסף במעיין-ברוך הוכר רשמית כמוזיאון פרהיסטורי, דבר, 31 ביולי 1963
קבורת אישה וגור זאב או כלב, התרבות הנאטופית הקדומה באתר עינן (התגלו בחפירות ז'אן פרו).
יהודה וינשטיין

ערך זה עוסק במשפטן ישראלי. אם התכוונתם לסייף ישראלי, ראו .
יהודה וינשטיין (נולד ב־19 באפריל 1944) הוא עורך דין ישראלי שכיהן כיועץ המשפטי לממשלה בשנים 2010–2016. כיום עורך דין פלילי במשרד דרור, מנצ'ל, וינשטיין.
ביוגרפיה

וינשטיין נולד בתל אביב להורים שעלו מפולין בשנות ה-30 של המאה ה-20 וגדל בתל אביב. בצעירותו עסק בספורט והיה אלוף ישראל לנוער באגרוף. בשנת 1963 התגייס לצה"ל והתנדב לצנחנים. בצנחנים עבר מסלול הכשרה כלוחם, וכן עבר קורס מ"כים חי"ר וקורס קציני חי"ר. עם סיום הקורס מונה למפקד מחלקה בצנחנים. במלחמת יום הכיפורים, פיקד על מחלקה בחטיבה 317 כקצין במילואים.
ביוגרפיה > קריירה מקצועית

סיים לימודי תואר ראשון במשפטים באוניברסיטה העברית בירושלים ותואר שני באוניברסיטת בר-אילן.
וינשטיין עבד בפרקליטות המדינה כתובע בפרקליטות מחוז מרכז ובתפקידו האחרון טרם פרישתו, בשנת 1979, שימש סגן בכיר לפרקליט המחוז. בסיום תפקידו ייסד משרד עורכי דין פרטי והתפרסם כסניגור פלילי מצליח בעבירות צווארון לבן. בין היתר ייצג את עזר ויצמן, אריה דרעי, אהוד אולמרט, בנימין נתניהו, יוסי ביילין, יאנוש בן-גל ועזרא בנימיני.
וינשטיין הוזכר כאחד המועמדים הבולטים לתפקיד היועץ המשפטי לממשלה בשנים 2004 ו-2009 ולתפקיד פרקליט המדינה בשנת 2007.
ביוגרפיה > יועץ משפטי לממשלה

בדצמבר 2009 נבחר וינשטיין לתפקיד היועץ המשפטי לממשלה, בעת שבנימין נתניהו שימש כראש הממשלה ויעקב נאמן כיהן כשר המשפטים, כמועמדו של האחרון, לאחר שוועדת האיתור בראשות שופט בית המשפט העליון בדימוס לא הצליחה להגיע להסכמות לגבי המועמד המומלץ על ידי הוועדה. ב-1 בפברואר 2010 החל לכהן כיועץ המשפטי לממשלה. למניעת ניגוד עניינים הגיש וינשטיין לשר המשפטים מסמך המפרט את הלקוחות שבהם טיפל משרדו (הידועים שבהם אהוד אולמרט ורכבת ישראל), ואשר הוא לא יעסוק בנושאים הקשורים בהם בתפקידו כיועץ המשפטי לממשלה. על אף שכאמור ייצג את נתניהו, מסמך ניגוד העניינים לא כלל את נתניהו כמי שהוא מנוע מלעסוק בענייניו.
בפברואר 2013 הגישה רשות האוכלוסין וההגירה כתב אישום נגד אביבה, רעייתו של וינשטיין, בגין העסקת עובד זר ללא היתר. יהודה וינשטיין, אשר נחקר בפרשה, לא הואשם, אף על פי שהעובד הועסק במשק הבית המשותף של בני הזוג. אביבה וינשטיין הורשעה בעסקת טיעון, ונגזר עליה קנס של 20,000 ש"ח.
ביוגרפיה > בנייה והריסה ביהודה ושומרון

צוות המאחזים בראשות בני בגין הוקם בהוראת ראש הממשלה בנימין נתניהו בהמשך לעבודת הוועדה לבחינת מצב הבנייה ביהודה ושומרון משבט ה'תשע"ב (2012). כבר בתחילת עבודת הוועדה, משקיבל לבחינה את כתב המינוי, וינשטיין העיר שהוועדה לא תוכל להשפיע על מהלכים הנמצאים בדיון בבית המשפט הגבוה לצדק.
בעת הדיון על הריסת המאחז מגרון ולאחר רכישת חלק מאדמות היישוב ביולי 2012, פורסם שווינשטיין גיבש חוות דעת שלפיה תושבים אלה לא יפונו. עשרה ימים לאחר מכן, למרות עמדת הוועדה להתיישבות, סירב וינשטיין להציג את סוגיית הבעלות בבית המשפט. בעקבות זאת, שופטי בג"ץ קבעו כי יש לפנות את כל בתי התושבים תוך שבוע, להרוס את רוב הבתים תוך שבועיים, ולבנות להם חלופה בגבעה הסמוכה. במאי 2013 הודיע וינשטיין שיש להרוס את הבתים הריקים הנותרים באתר המאחז.
בי"א באלול ה'תשע"ב קרא לתושבי מגרון להתפנות "בדרכי שלום" לפי החלטת בג"ץ. התושבים נענו לקריאתו. לאור עמדתו בעניין הריסת מגרון בספטמבר 2012 הוצמדה לו אבטחה אישית, מחשש לפגיעה בו.
לקראת סיום כהונת הכנסת ה-18, לאחר שראש הממשלה נתניהו הודיע על פיזורה, וינשטיין קבע כי אין לקבל החלטות בעניין המאחזים והבנייה ביהודה ושומרון עד לאחר הבחירות.
ביוגרפיה > טיפול בבכירים, חברי כנסת וראש הממשלה

בתחילת 2011 נדרש להתמודד עם עתירה לבג"ץ נגד החלטת הממשלה למנות את יואב גלנט לרמטכ"ל. בתשובה לבג"ץ כתב וינשטיין כי "הנתונים הקיימים באשר להתנהלותו של האלוף יואב גלנט, מעלים קשיים משפטיים משמעותיים באשר לסבירות ההחלטה למנותו לרמטכ"ל, וכי "ספק אם ראוי מבחינה ערכית להותיר בעינה את ההחלטה בדבר המינוי". בעקבות כך הודיעו שר הביטחון אהוד ברק וראש הממשלה בנימין נתניהו על ביטול המינוי.
במאי 2013 פורסם שכתבה על ביקורת של וינשטיין נגד בכירים ובהם ראש הממשלה נתניהו, הוסרה משידור בערוץ 1, הערוץ הממלכתי. הכתבה הקצרה, הייתה בעניין הרצאה של היועץ המשפטי וינשטיין בפני לשכת עורכי הדין, ובה סיפר כיצד לא מנע הפגנות למרות בקשות חוזרות ונשנות של בכירים, וכן הובעה עמדתו בעניין "הוצאות פרטיות של אנשי ציבור".
ביולי 2013 פורסם שהיועץ המשפטי אישר לחקור את חברי הכנסת חנין זועבי ובאסל גטאס בעקבות פרסום בעיתונות של דברי חברי הכנסת המאיימים על הכומר גבריאל נדאף, לאחר שקרא לערבים נוצרים להתגייס לצה"ל. הכומר לא הגיע לדיון, כפי הנראה עקב איומים עליו.
ב-20 ביולי 2015 החליט וינשטיין כי יש מקום לפתיחת חקירה פלילית בפרשת מעונות ראש הממשלה בחשד לביצוע עבירות פליליות, בין היתר על ידי אשת ראש הממשלה שרה נתניהו וסמנכ"ל מבצעים ונכסים לשעבר במשרד ראש הממשלה, עזרא סיידוף.