יוזף בם
ביוגרפיה > אביב העמים - הונגריה וטרנסילבניה 1849-1848

בברטיסלבה הציע בם את שירותיו ללאיוש קושוט, ראש הממשלה המהפכנית ההונגרית. נאם בהזדמנות זו נאום ארוך, שבו דחף את ההאשמות של "בגידה בעיניין הפולני" ושל "נטייות אריסטוקרטיות", כביכול, שהטיחו נגדו הרדיקלים שבקרב המהגרים הפולנים.
אחד מהאחרונים, פרנצישק קסאברי קולוג'ייסקי ואחיו וינצינטי קיבץ כבר בהונגריה מספר מתנדבים פולנים מתוך רצון, כמו בם, לסייע למהפכה ההונגרית ועל ידי כך ולגרום להתפרקות המונרכיה ההבסבורגית ולשחרור השטחים הפולניים שבתוכה. להבדיל מהם, בם התנגד בהתחלה לערב יחידות פולניות במרד ההונגרי מכיוון שחשש שזה יגרום לרוסיה להתערב בהונגריה לטובת אוסטריה, מה שלבסוף קרה. הצעירים הפולנים הקנאים לא הבינו את עמדתו וראו בו בוגד וקראו להדחתו. קולוג'ייסקי ניסה לחסל את בם בפשט. הוא הורשה על ידי בם להיכנס לחדרו במלון "ארצהרצוג סטפאן " ואז וירה בראשו. הכדור נעצר בעצם הלחי של בם שהצליח להשתלט על התוקף ויחד עם עוזר שלו קשר אותו ומסרו למשטרה. בם מנע מעוזרו להרוג את קולוג'ייבסקי בחרבו.
ב-13 בדצמבר 1848 הממשלה המהפכנית ההונגרית שעברה מפשט לדברצן מינתה את בם כמפקד הצבא ההונגרי בטרנסילבניה וחבל באנאט. הוא ארגן מחדש את הצבא הטרנסילבני שבלחץ האוסטרים נסוג מטרנסילבניה והסתער במתקפת נגד על הכוחות שבפיקודו של הפלדמרשל לוטננט אנטון פון פוכנר. במסע החורף בין דצמבר 1848 למרץ 1849 בם קנה לעצמו שם של מפקד בחסד. המשורר הרומנטי ההונגרי שנדור פטפי עם דרגת מייג'ור, שהתלהב ממנו, הפך לאחד מעוזריו. הוא כתב:
לשמור על הכבוד, ניתן רק במחנה של בם
ראש המטה של בם היה הגנרל יאנוש צץ (Czetz). בפיקודו של בם הצבא המהפכני ההונגרי פרץ לטרנסילבניה, מכיוון המישור אלפלד. הוא תקף בזה אחר זה את חילות המצב האוסטריים וניצחו בקרבות רבים :ב-19 בדצמבר 1848 הביסו את הגנרל ורדנר על יד דז', בצ'וצ'ה, ב-20 בדצמבר אחר כך בקרב ז'יבו וסורדוק, ב-23 בדצמבר ב דז` בחג המולד, 25 לחודש, נכנס לקולוז'וואר (קלוז') ללא קרב, ב-29 ניצח בבתלן, ב-31 בדצמבר ב ביסטריצה ובנסאוד, ב-3 בינואר 1849 בטוסה, סלאז' וב-17 בינואר בוואמושגלפאלווה, (ברומנית: גנשט, מחוז מורש).
בין 19 בדצמבר 1848 ל 13 בינואר 1849 בראש צבא של 8000 לוחמים סקלרים, הדף בם את 10,000 לוחמיו של פוכנר וכבש את צפון טרנסילבניה.
רדף את הכוחות האוסטריים של הגנר קרל אורבן עד לבוקובינה ושחרר את חבל הסקלרים בו גייס תגבורות. הפתיע אחר כך את פוכנר והופיע מאחורי כוחותיו אולם ניסיונו ב-21 בינואר 1849 לכבוש את סיביו עלה בתוהו. ב-4 בפברואר נחל תבוסה מהאוסטרים גם ב סאסוארוש (כיום אורשטיה).
בינואר 1849 לבקשת פוכנר, פנו גם המועצות הלאומיות של הסקסונים ושל הרומנים בטרנסילבניה אל רוסיה וקראו לעזרה מצד הכוחות הרוסיים שנמצאו בוולאכיה. בם ניסה להאט את התקדמות הצבא הרוסי בפיקודם של הגנרלים אלכסנדר ליודרס ומגנוס גרוטנהיילם, וערך פשיטה לנסיכות מולדובה בכוונה להמריד שם את העם.
הגנרל ליודרס נכנס עם חייליו לטרנסילבניה ב-4 בפברואר 1849. הרוסים והאוסטרים כמעט כיתרו בהתחלה את כחותיו של בם. ב-4-8 בפברואר 1849 נחל בם תבוסות קשות אך הצליח לחלץ את מצבאו. לעומת זאת ב-9 בפברואר הוא הצליח לנצח כוח אויב בגשר בפישקי (כיום סימריה) ופנה שוב לחבל הסקלרים. ב-2–4 במרץ נחל ניצחון במדיאש ב-11 במרץ הצליח לכבוש את העיר סיביו, קרב שבו הצטיינו שלושה גדודים של סקלרים בפיקודו של שאנדור גאל, מפקד כוח שומרי גבול מס.1 .
הכוחות הרוסים והאוסטרים נסוגו מטרנסילבניה וב-19 במרץ בם התשלט על בחבל כולו.
אחרי ההשתלטות על טרנסילבניה פנה בם לגרש את האוסטרים מחבל באנאט. ב-16 במאי 1840 ניצח אותם באורשובה .
אולם ב-19 ביוני 1849 התרחשה הפלישה הרוסית השנייה בפיקודו של איוואן פסקביץ' שאילצה את בם לשוב לטרנסילבניה. בין 12 ל-22 ביולי 1849 נלחם ללא הרף בכוחות הפולשים וב-31 ביולי 1849 נחל תבוסה מכריעה בסיגישוארה (שגשוואר). בקרב זה איבד את אצבעו האמצעית ביד ימין. המשורר פטפי שנפל בקרב זה כתב בשירו
"הצבא הטרנסילבני":
קרב קשה אחר התנהל בנאג'צ'ור (ברומנית - שורה מארה).
קושוט שפגש אותו באראד היה לא נתן אמון בגנרל ארטור גרגאי והיה לא מרוצה גם מהגנרל הנריק דמבינסקי מינה את בם מפקד ראשי שלהצבא ההונגרי. בם ניסה לבוא לעזרת דמבינסקי בבאנאט אך ב-9 באוגוסט 1849 גם הקרב בטמשוואר הסתיים בתבוסה מצד האוסטרים בפיקודו של יוליוס יאקוב פון היינאו. סוסו של סם נפגע מפגז והפיל אותו. נשבר לו עצם הבריח.
יש לציין שבם עשה מאמצים לפייס בין המהפכנים ההונגרים למהפכנים הרומנים אבל לא הצליח למנוע פעולות עוינות הדדיות ביניהם. באביב 1849 הוא הגיע להסכם עם המנהיג העיקרי של המורדים הרומנים, אברם ינקו, תומך בשלטון האוסטרי, שבו התחייב להימנע מלתקוף את הצבא המהפכני ההונגרי. אולם פעולה מפתיעה נגד הרומנים מצד החיילים ההונגרים של אימרה הטבאני גרמה לקריסת ההסכם.