stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ז'אן ז'נבייב גרנרן
ביוגרפיה

ז'אן לאברוס הייתה בקהל שצפה בטיסת בלון המימן הראשונה של אנדרה-ז'אק גרנרן ובצניחה בפארק מונסו, פריז ב-22 באוקטובר 1797. היא הכירה אותו, הפכה לתלמידה שלו וטסה איתו ב-10 בנובמבר 1798 בפארק מונסו. נהוג לתארה כאישה הראשונה בעולם שטסה בבלון, אם כי אליזבת טיבל ביצעה טיסה חופשית ב-1784 וסלסטין אנרי טסה עם גרנרן ב-8 ביולי 1798, ארבעה חודשים קודם לכן.
ב-12 באוקטובר 1799 עלתה לאברוס בסל עם בלון לפני שניתק את הבלון וירד בגונדולה בצניחה מגובה של 900 מטר. בכך היא הפכה לאישה הראשונה שצנחה. היא המשיכה והשלימה עליות רבות וירידות צניחה בעיירות ברחבי צרפת ואירופה.
ביוגרפיה > פטנט על מצנח

ב-11 באוקטובר 1802, היא הגישה בקשה לפטנט בשם בעלה על: " מכשיר הנקרא מצנח, שנועד להאט את נפילת הסל לאחר התפוצצות הבלון. הציוד החיוני הוא כובע בד התומך בסלסלה ומעגל עץ מתחת ומחוצה למצנח המשמש להחזיק אותו פתוח בזמן הטיפוס: עליו לבצע את משימתו ברגע ההפרדה מהבלון, על ידי שמירה על עמוד אוויר".
ביוגרפיה > באנגליה

אנדרה-ז'אק גרנרן החזיק בתפקיד האווירונאוט הרשמי של צרפת והיה ידוע באופן לא רשמי בשם aérostatier des fêtes publiques, בעקבות תפקידו בני הזוג ביקרו באנגליה ב-1802 במהלך הסכם אמיין. הם השלימו מספר טיסות הדגמה, כולל הטיסה הראשונה שלו שעלתה ממגרש המתנדבים ברחוב אודלי הצפוני, כיכר גרוונור, וצניחה לשדה ליד סנט פנקראס. טיסה זו הולידה את השיר האנגלי הפופולרי (תרגום חופשי):
ז'אן גרנרן ליוותה אותו בטיסתו השלישית מעל לונדון. אחת מהצניחות שלה הוערכה בגובה של 2,438 מ'. כאשר התחדשה המלחמה בין צרפת לבריטניה ב-1803, נאלצו בני הזוג לעזוב את אנגליה ולחזור לצרפת, שם המשיכה לבצע טיסות וצניחות.
חיי משפחה

בעלה של גרנרן נפטר ב-1823. מאוחר יותר פגשה גרנרן את הגיבורה הצרפתייה מארי תרז פיגור (אנ'), מאדאם סן-ז'ן, שנלחמה במלחמות המהפכה הצרפתית ובמלחמות נפוליאון, איתה פתחה על פי הדיווחים מסעדה בצרפת.
אחייניתה של גרנרן, אליסה גרנרן שנולדה ב-1791, למדה להטיס כדורים פורחים בגיל 15 וביצעה 39 צניחות מקצועיות מ-1815 עד 1836 באיטליה, ספרד, רוסיה, גרמניה וצרפת.
מורשת

ב-17 באוקטובר 2006 נקראה על שמה רחוב ז'אן גרנרן בוויסוס, צרפת.
ראו גם

סופי בלנשאר
סלסטין אנרי
אליזבת טיבל
אליסה גרנרן
לקריאה נוספת

אבי בליזובסקי, ‏הצנחן הראשון – אנדריי ז’אק גרנרין צנח מגובה של כמעט קילומטר במצנח שבנה בעצמו – 22 באוקטובר 1797, באתר "הידען", 22 באוקטובר 2023
ביאורים

↑  ב-20 במאי 1784, המרקיונית והרוזנת ממונטלמבר, הרוזנת מפודנס ומיס דה לגארד, טסו בכדור פורח קשור בפריז. ב-4 ביוני 1784, בליון הייתה אליזבת ת'יבל האישה הראשונה שטסה בכדור פורח לא קשור. ב-8 ביולי 1798, סיטואיין אנרי הייתה טייסת הכדורים הפורחים הראשונה שנלקחה על ידי אנדרה-ז'אק גרנרין. הפרסום המוקדם שלו מצביע על כך שאולי היו לו נשים אחרות בארבעת החודשים שלפני טיסתו עם לאברוס ב-10 בנובמבר.
↑  כמה מקורות באינטרנט מאחדים את הטיסות של 8 ביולי ו-10 בנובמבר 1798, על ידי מיס אנרי ומיס ז'אן לאברוס, ומפיקים את המיתוס המודרניסטי של האשה הראשונה שהמריאה בכדור פורח.
↑  אליזבת גרנרן הייתה פופולרית במיוחד באיטליה, שם זכתה לשבח כ"פרימה אירופוריסטה" (או הצנחנית הראשונה) של צרפת כשעשתה את הירידות העשרים ושניים והעשרים ושלושה במילאנו (5 במרץ ו-5 באפריל 1824). ההמונים צהלו כשהיא הניפה דגל צרפתי ואיטלקי מהסל.
הערות שוליים

↑  Darnall, Diane Thomas (1989). The challengers: a century of ballooning. Hunter Pub. Co. ISBN 9780318669304. נבדק ב-25 ביולי 2012. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  Jackson, Donald Dale (1980). The Aeronauts. Time-Life Books. ISBN 978-0-8094-3268-4. נבדק ב-25 ביולי 2012. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  Gilles-Antoine Langlois (1991). Folies, tivolis et attractions: les premiers parcs de loisirs parisiens. Délégation à l'action artistique de la ville de Paris. p. 144. ISBN 9782905118356.
↑  Techno science – profile of André-Jacques Garnerin
↑  Institut National de la Propriété Industriel – 60 years. Le Parachute de Garnerin (1802) (אורכב 13.02.2013 ב Archive.today)
↑  Historique sur l'Aérostation : jusqu'à 1800
↑  History Today Volume: 52 Issue: 9 2002 – Monsieur Garnerin Drops In by John Lucas
↑  Flights of Fancy (אורכב 01.01.2006 בארכיון Wayback Machine)
↑  "Halifax talk – Women with Wings, 6". אורכב מ-המקור ב-2 באפריל 2015. נבדק ב-16 ביולי 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Spartacus – History of Flight – Parachutes (אורכב 08.06.2013 בארכיון Wayback Machine)
↑  Gallica, National Library of France. – Les Campagnes de Mademoiselle Thérèse Figueur by Figueur, 1842, St-Germain-Leduc, sous la dictée de Thérèse Figueur.
↑  Science Photo Library – Elisa Garnerin
↑  "Women in sports – Elisa Garnerin". אורכב מ-המקור ב-2 במאי 2016. נבדק ב-10 ביולי 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Wissous Gazette, November 2006, rue Jeanne Garnerin (אורכב 02.01.2014 בארכיון Wayback Machine)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb16541879d (data)  ISNI: 0000 0004 5097 5068  VIAF: 316737681   WorldCat (עם VIAF): 316737681
קרב עמק הירדן

פקודת יום מס' 1 של מפקד חטיבת גולני ערב הפלישה, 13/5/1948
הפרצה בקיר משטרת צמח דרכה חדרו לוחמי ההגנה
הטנק בדגניה טנק סורי R-35 בכניסה לדגניה א'
בית בדגניה לאחר הפצצה, מאי 1948
קרב עמק הירדן במלחמת העצמאות נערך בין 15 ל-21 במאי 1948, בין הצבא הסורי לבין כוח המגן העברי - חיילים חברי ההגנה ומגיני היישובים בעמק הירדן. לאחר שהסורים כבשו את צמח, שער הגולן ומסדה, הם תקפו את דגניה א' ודגניה ב' ונהדפו. בהמשך, נסוגו הסורים לעמדות המוצא שלהם סמוך לקו הגבול הבינלאומי.
את המערכה בעמק הירדן אפשר לחלק לשלושה שלבים:
פלישת הסורים (15 במאי 1948–17 במאי 1948).
נפילת צמח (18 במאי 1948).
הקרב על הדגניות (20 במאי 1948).
רקע היסטורי

באביב 1948, החליטה הליגה הערבית כי הצבאות הערביים יפלשו לארץ ישראל, מייד לאחר יציאת הבריטים.
הצבא הסורי תוכנן תחילה לפלוש לארץ ישראל משטח לבנון, ככל הנראה דרך מלכיה. גזרת עמק הירדן הוקצתה לצבא עיראק, יחד עם הלגיון הירדני. בסופו של דבר, העדיפו הירדנים לפלוש לארץ בגזרה דרומית יותר, עובדה שחייבה שינויים בתוכנית המקורית, וברגע האחרון פנה הצבא הסורי לעמק הירדן. גזרה זו נבחרה, ככל הנראה, על מנת לאפשר תיאום וסיוע הדדי בין הצבא הסורי לזה העיראקי, אשר תקף מספר ק"מ דרומה משם, באזור קיבוץ גשר.
העיר הראשית באזור עמק הירדן, טבריה, נפלה בידי ההגנה כחודש לפני תום המנדט, ב-18 וב-19 באפריל 1948. ב־27 באפריל 1948, נודע כי הבריטים עזבו את משטרת צמח (סמח'). כוח של 'גולני', יחד עם כוח מקומי מישובי הסביבה, כבשו בו בלילה את המקום. לפנות בוקר ברחו כל תושבי העיירה הערבית סמח'.
ב־13 במאי 1948, הוציא משה מן מפקד חטיבת גולני "פקודת יום מס' 1", ובה הכריז על מצב צבאי בכל המרחב והסמיך את המפקדים לגייס את התושבים לעבודות ביצורים ולהפקיע כל סוגי נשק מהיישובים לפי צורכי המערכה.
השטח

אזור עמק הירדן היה (ועודנו) אזור של התיישבות יהודית רציפה כמעט, עם מיעוט יחסי של יישובים ערביים. לאורך כביש טבריה-צמח (כיום חלק מכביש 90), וממערב לכנרת, נמצאים כנרת (מושבה) וקיבוץ כנרת. גם תל בית ירח היה בידי היהודים, והלאה דרומה ממנו נמצאים הקיבוצים דגניה ב' ודגניה א'. צמח, שמדרום לכנרת, נכבשה בידי 'ההגנה' בסוף אפריל, כאמור, כולל העיירה, המשטרה, תחנת ההסגר לבהמות (קרנטינה) והצומת עם הכביש הפונה מזרחה לכיוון רמת הגולן (כביש 98 של ימינו). מן הצומת לעין גב, מזרחה לכנרת, נמתחה דרך בלתי מזופתת (כביש 92 בימינו). מערבה לכביש טבריה-צמח נמצא רכס פוריה, שהיה בידיים יהודיות, אשר מאפשר שליטה באש ובתצפית על העמק. לעומת זאת, הייתה לסורים שברמת הגולן שליטה דומה, באש ובתצפית, על העמק. השטח שמדרום לצומת צמח היה אף הוא בעיקרו בידיים יהודיות. ממזרח לכביש צמח–בית שאן, העובר במקביל לירדן, ממזרחו (המשכו דרומה של כביש 90 בימינו), שוכנים הקיבוצים שער הגולן, מסדה ואשדות יעקב, וממערבו, ממזרח לנהר הירדן, בית זרע ואפיקים. בעורפן, ממערב לירדן, נמצאת המושבה מנחמיה. רצף ההתיישבות היהודית נמשך גם הלאה דרומה לגשר ולנהריים, שנתפסה על ידי הערבים ב-14 במאי.
השטח המישורי אפשר תמרון ופריסת כוחות, ולפיכך, הקנה יתרון לכוח שנהנה מעדיפות בשריון ובארטילריה. עם זאת, כוחות תוקפים לא נהנו ממחסה בעת התקרבותם.
הכוחות המשתתפים > הסורים

כוח הפלישה הסורי כלל את הבריגדה (חטיבה מוגברת) הראשונה, שהסתייעה בגדוד שריון, אשר כלל טנקים קלים ושריונית, בגדוד תותחי שדה ובסיוע אווירי. מפקד הבריגדה היה הקולונל עבדאללה וואהב אל-חכים. הסורים הסתייעו בכך שכאמור, בגזרה דרומית יותר, באזור קיבוץ גשר, פלש לארץ הצבא העיראקי, דבר שאילץ את 'ההגנה' לפצל את כוחותיה, וחלק חשוב מן הכוח הישראלי ניהל בעת פלישת צבאות ערב את הקרב על קיבוץ גשר.
הכוחות המשתתפים > ישראל

לקראת הפלישה היה משה מן, מפקד חטיבת גולני, מפקד כוחות ההגנה באזור. החטיבה, שהופקדה גם על גזרות נוספות, הקצתה לגזרת עמק הירדן את רובו של גדוד 'ברק' (12). הגדוד החזיק שתי מחלקות בטבריה כעתודה, ופלוגת חי"ם מופחתת בצמח. פלוגה אחת הוקצתה לגזרת אשדות יעקב–גשר. פלוגה אחרונה זו הקצתה מחלקה אחת למשטרת גשר ושתי מחלקות לאשדות יעקב.
חברי היישובים בעמק הירדן היו מאורגנים להגנה ביישוביהם. מערך ההגנה באזור התאים תחילה יותר להתגוננות כנגד כוחות בלתי סדירים, ולא כנגד צבאות של ממש המצוידים במטוסים ובתותחים. כך למשל, היו עמדות אשר בלטו מעל פני הקרקע, או שלא היו עמוקות דיין, תעלות הקשר היו רדודות וכיוצא באלה. עם זאת, לאחר שהלך והתברר כי האזור נמצא על ציר הפלישה, היישובים, באופן חפוז, חוזקו ובוצרו לקראת הבאות, וכן תוגברו בחיילים. לרשותם עמד נשק קל: רובים, תת-מקלעים ומקלעים. כנשק אנטי טנקי שימשו בעיקר בקבוקי תבערה, אך היו לרשות המגינים מספר פיא"טים. בבית ירח הוצבו שני תותחי 20 מ"מ.
פלישת הסורים

ב־14 במאי 1948 קיבלה הבריגדה הסורית הראשונה, שחנתה בדרום לבנון, הוראה לנוע דרך רמת הגולן, להגיע לאזור בקעת כנרות ולהתמקם שם לפני התקפה על הכוחות היהודיים. במוצאי 15 במאי 1948 נראו המכוניות המוארות של הטור הסורי בעברן בכפר חרוב לאורך רכס הגולן.
הסורים תפסו את תל אל-קאסר (כעת קיבוץ תל קציר) ובשעה 01.00 פתחו בהרעשת תותחים ומרגמות על עין גב. בבוקר 15 במאי 1948 הפציצו מטוסים סוריים את יישובי העמק והחלה הרעשת תותחים על מסדה ושער הגולן.
שתי פלוגות סוריות ירדו מתל אל-קאסר בחיפוי תותחים ומשוריינים, ונעו לכיוון צמח. תוך זמן קצר הסורים הצליחו לכבוש את המחנה הצבאי הבריטי ומחנה ההסגר לבהמות (הקרנטינה). באותה העת הגיעו לצמח כוחות גדוד 12 שחנו בטבריה, והתארגנו להגנה במשטרה ובמבנים סמוכים. ההתקפה נבלמה, והסורים הסתפקו באותו יום בביסוס כיבושיהם תוך המשך הפגזות תותחים והפצצות אוויריות.
באותו זמן נעה פלוגה מתל א-דוויר (כיום תל דובר, מדרום לכביש 98 ומצפון לאפיק הירמוך) למכון המים שעל הירמוך, כק"מ מערבה משם, ששימש עמדת הגנה קדומנית של מסדה ושער הגולן. העמדה נכבשה, וכל הלוחמים בה, פרט לאחד, נהרגו. הרגלים הסורים בחיפוי משוריינים המשיכו להתקדם לעבר שער הגולן, אולם אנשי המשק, בעזרת תגבורת של מחלקה מגולני ושני תותחי 20 מ"מ, הצליחו לפגוע במספר משוריינים ולהדוף את התוקפים עוד בטרם הגיעו אל גדרות הקיבוץ.
בלילה נערך תמרון הטעייה של סירות על פני הכנרת שפתחו באש אל החוף כדי להגביר את מתיחות הסורים ולשבש את תוכניתם.
למחרת, ב־17 במאי 1948, ניסו הסורים לשוב ולתקוף את צמח בסיוע תותחים ושריון. התקפתם נהדפה בסיוע תותחי 20 מ"מ, אך הסורים המשיכו בהפגזות. בלילה נערך תכסיס הטעייה על ידי מכוניות שעלו לרכס פוריה באורות כבויים וירדו לעמק באורות גלויים כדי לעורר רושם של תגבורות המגיעות לעמק. באותו לילה פונו הילדים והלא-לוחמים מיישובי העמק.
נפילת צמח

ב־18 במאי 1948 החלה ההתקפה המכרעת על צמח. כ-30 כלי רכב משוריינים ובהם טנקים מטיפוס רנו R-35, התפרסו בחיפוי הרעשה והחלו לנוע לכיוון צמח. ההרעשה ערערה את בתי החימר של העיירה ששימשו מסתור למגינים והחפירות לא היו עמוקות במידה מספקת. השריון הסורי תקף את צמח מדרום תוך כדי המטרת אש מדויקת. למגינים, אשר סבלו אבדות ועמדותיהם לא היו עמוקות דיין, לא נותרה ברירה אלא לסגת לבניין המשטרה כשאש הסורים מזנבת בהם ופוגעת ברבים מהם. מכונת ירייה שהוצבה על הגג חיפתה על הנסוגים. רק עם כיבוש צמח החל חיל הרגלים הסורי להתקדם. אחד משני תותחי ה-20 מ"מ שסייעו למגינים, יצא במהלך הקרב מכלל פעולה.
תגבורת של גדוד 12 בפיקוד הסמג"ד צביקה לבקוב (אחיו של חיים לבקוב) ומפקד המחלקה משה כהן מהמושבה כנרת, הגיעה לפני הצהריים למשטרת צמח. לבקוב החל לארגן את הכוח שבמשטרה, אולם הטנקים הסורים סגרו עליה. לבקוב נתן ללוחמים הוראת נסיגה והוא ומספר לוחמים נשארו בבנין לחפות עליהם. כל הנשארים במשטרת צמח נהרגו. הנסוגים נאלצו לעבור את מאות המטרים עד לדגניות כשהם חשופים לאש הסורים ורבים מהם נהרגו ונפצעו. 54 לוחמים נהרגו בקרב על צמח. הסורים הסתפקו לעת עתה בכיבוש המשטרה, וייצבו את קוויהם בצמח ובמשטרה.
מטה חטיבת גולני שלח תגבורות מגדוד "דרור" (גדוד 14) של תושבי הגליל התחתון ועמק יזרעאל. למקום הגיעה גם פלוגה מן הגדוד השלישי של חטיבת יפתח, בפיקודו של מולה כהן, וזו התקיפה באותו לילה את משטרת צמח במטרה לחזור ולכבשה. התוקפים ספגו אש מבניין המשטרה ומכלים משוריינים שהיו בקרבתו ונסוגו. בכל זאת, ככל הנראה, ההתקפה שיבשה את לוח הזמנים של הסורים וגרמה לדחיית ההתקפה על הדגניות ב-24 שעות.
לנוכח חומרת המצב. הפיקוד העליון הפריד את גזרת עמק הירדן מגזרת גשר ומינה למפקדה את משה דיין.
נפילת שער הגולן ומסדה

באותו לילה החליטו חברי מסדה ושער הגולן לנטוש את קיבוציהם ולהתפנות לקיבוץ אפיקים. מברק משער הגולן הגיע למפקדת הגזרה והודיע על הכנות לפינוי. מברק בהול שנשלח בחזרה ממפקד הגזרה ובו הוראה מפורשת שלא לעזוב את הנקודה, לא זכה לכל מענה. הנסוגים הגיעו לקיבוצים אפיקים ובית זרע. בבוקר 19 במאי 1948 קבלו הנסוגים הוראה לחזור אך המשקים היו כבר כבושים. בתחילה על ידי כפריים שעסקו בביזה, ובשעה 10.30 נכנס הצבא הסורי למסדה ושער הגולן. במשך חמישה ימי שהותם באפיקים ובבית זרע נבזזו הקיבוצים על ידי הצבא הסורי ועל ידי כפריים שחצו את הירמוך.
הקרב על הדגניות

חברי היישובים בעמק הירדן תוגברו בלוחמים מ'גולני' ומהפלמ"ח, וכן הגיעו לדגניה א' הלוחמים שנסוגו מצמח. מספר המגינים תושבי המקום בדגניה א' היה כ-70 ובדגניה ב' כ-80. המגינים נעזרו בשני תותחי 20 מ"מ שהוצבו בבית ירח ובארבע מרגמות 81 מ"מ. לכל אחת מהדגניות היה מטול פיא"ט עם 15 פצצות. 19 במאי 1948 נוצל להתבצרות בדגניה א' ודגניה ב' והכנה לקראת ההתקפה המכרעת. בנוסף, לאחר ויכוח, הסכים בן-גוריון להעביר ארבעה תותחי שדה 65 מ"מ (נפוליאונצ'יקים) לעמק הירדן.
הקרב על הדגניות > דגניה א'

ב־20 במאי 1948 בשעה 04.30 הסורים החלו בהתקפה שיעדה גשר הירדן שמצפון לדגניה א', וכך, עיקר הקרב נערך מול העמדות הצפוניות-מזרחיות של המשק. תחילה הפגיזו הסורים את המשק וסביבתו במשך כחצי שעה, בתותחים ובמרגמות, וכן המטירו אש מקלעים. אחר כך נערכה התקפה ובה נטלו חלק חמישה טנקים, מספר משוריינים ופלוגת רגלים שנעה מצמח. הכוח המשוריין התפרס ותקף חזיתית את המשק, והכוח הרגלי התקדם מאחוריו. תחילה ירה השריון הסורי בכינון ישיר על עמדות ההגנה, אשר בלטו מעל פני הקרקע, ופגע בהן האחת אחר השנייה. כיוון שכך, המגינים שבאותן עמדות עברו אל תעלות הקשר. הטור המשוריין המשיך ופרץ את גדר המשק החיצונית. תותח 20 מ"מ פגע באחת השריוניות. טנק שחדר בעד הפרצה בגדר נפגע ונסוג. טנק אחד, שחדר גם בעד הגדר הפנימית, הגיע עד 30 מטר מהחפירה, נפגע בפגז פיא"ט והושמד בבקבוק מולוטוב. אנשי הצוות שלו נהרגו. טנק סורי נוסף נפגע מפגז מרגמה שלושה אינץ', ונסוג. יחידת רגלים סורית שנעה בעקבות הטנק שפרץ חוסלה באש המגינים. יחידה אחרת התקרבה עד למרחק כ-150 מ' מהמשק, ושאר כוח הרגלים לא הגיע לכלל מגע. ב-07.45 נבלמה ההתקפה, אך נמשכה אש מרגמות סורית, וזו גרמה לנפגעים בקרב המגינים. הטנק שהושמד נותר בשער הקיבוץ. קיימת מחלוקת היסטורית בשאלה מי עצר אותו.
הקרב על הדגניות > דגניה ב'

עוד בלילה שבין 19 ל-20 במאי, התקרבה יחידת חי"ר סורית לדגניה ב' וניסתה לחדור לקיבוץ, אך נתקלה בכוח סיור ונסוגה. לאחר הדיפת ההתקפה על דגניה א' הפנו הסורים את אש המרגמות לדגניה ב'. טור ובו שמונה כלי רכב משוריינים התקדם אל המשק וטנקים סורים הפגיזו את העמדות הקדמיות של הקיבוץ, אך כלקח מן הפגיעות בשריון בדגניה א', לא התקרבו מעבר לטווח של 400 מ' מהגדר. בהתקפת הסורים בבוקר 20 במאי נהרג מפקד דגניה ב' משה כהן ממושבת כנרת, ובפקודתו של משה דיין, נשלח להחליפו בנימין זרחי מנהלל. לקראת הצהרים, בחיפוי אש זו, ערכו שתי פלוגות סוריות התקפה על הקיבוץ. הכוח הסורי הגיע עד למרחק של כ-30 מטר מעמדות הקיבוץ, עד שנהדף באש המגינים. הסתערות נוספת של תריסר כלי רכב משוריינים ויחידת חי"ר נבלמה אף היא.
הקרב על הדגניות > נסיגת הסורים

אם כי הסורים נבלמו, הם עדיין היו ערוכים ליד הגדרות והמטירו אש על שני הקיבוצים. בשעה 13:20 הגיעו ארבעה תותחי 65 מ"מ, ללא מתקני הכיוון המקוריים, לרכס פוריה והחלו להפגיז את הסורים. הפגזים הראשונים, שנורו לשם טיווח, נפלו בכנרת. לאחר טיווח נוסף פגע פגז במצבור תחמושת בצמח והוא התפוצץ. אחר כך קירבו התותחים את הטווח ופגעו ברגלים ובשריון בין צמח ודגניה, אשר הופתעו מן ההפגזה. השדות היבשים החלו לבעור, החיילים הסורים נמלטו ובעקבותיהם השריון. עד הערב פינו הסורים את כל שדה הקרב, כולל את צמח, ונסוגו בחזרה לתל אל-קאסר.
למחרת, בבוקר 21 במאי 1948 שבו כוחות ההגנה והתבססו במשטרת צמח ובעיירה. עשרות הגוויות זוהו והובאו לקבר אחים בדגניה. בנסיגתם, הסורים נטשו מספר כלים משוריינים וכמויות של תחמושת, שנפלו בידי 'ההגנה'. ב-24 במאי חזרו חברי שער הגולן ומסדה, יחד עם כוח מחטיבת כרמלי, אל קיבוציהם, שנהרסו על ידי הערבים.
תוצאות הקרב

הסורים נטשו את תקוותם שיוכלו לפרוץ לגליל בגזרה זו. ולמעשה, בגזרת עמק הירדן, קו הגבול בין ישראל וסוריה, עד למלחמת ששת הימים, היה זה שנקבע בקרב המתואר.
ב־10 ביוני 1948 הסורים תקפו את עין גב ונהדפו, אולם לקראת כניסת ההפוגה הראשונה לתוקף, הם הצליחו לכבוש את משמר הירדן וליצור ראש גשר בצורת משולש לעבר הגליל העליון המזרחי. מכאן ואילך, מרכז הכובד של הקרבות בחזית הסורית עבר לאזור ראש הגשר הזה (מבצע ברוש).  מבחינת היישוב היהודי הייתה ההצלחה בקרב עמק הירדן המשולבת בהצלחת הקרבות באזור גשר וכוכב הירדן חשובה ביותר. לא רק שתוכניות הסורים והעיראקים לפרוץ משם לעבר הגליל נחלו מפלה אלא שהצלחה זו העמיקה את הביטחון ביכולת העמידה שלו על אף נחיתות כוחו בנשק, בשריון, בארטילריה ובמטוסים.
הנצחה

רוב חללי הקרב הובאו לקבורה בבית הקברות בדגניה א'.
בצומת צמח הוקמה אנדרטה לנופלים בקרבות בעמק הירדן. לימים היא הוסבה לאנדרטה לכל חללי יישובי עמק הירדן במערכות ישראל.
גלריה

הריסות מגדל המים בשער הגולן (1948)
חייל פלמ"ח במשטרת צמח
העיירה צמח (סמח') במלחמת העצמאות. צילום מבניין המשטרה
בול שהונפק לכבוד יום העצמאות הרביעי של מדינת ישראל בשנת 1952 ומתאר את אתר הקרב בדגניה
לקריאה נוספת > ספרים

בנימין עציוני (עורך), אילן ושלח - דרך הקרבות של חטיבת גולני, הוצאת מערכות, 1950
תולדות מלחמת הקוממיות, הוצאת מערכות, 1959.
אטלס כרטא לתולדות מדינת ישראל תש"ח-תש"ך, משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 1976
משה דיין, אבני דרך, אוטוביוגרפיה, ירושלים : עידנים, 1976
יונה גולני, מיומנו של נהג תש"ח, משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 1979
רזיאל ממט, שלום על הרובים - סיפורם של חיימקה לבקוב וחבריו, צייר- חיים טופול, משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 1986
נתנאל לורך, מלחמת העצמאות, הוצאת מודן, 1998
יובל שיאון, הטנק - הקרב בשערי דגניה : צמיחתו של מיתוס גבורה: עדויות, סיפורים ומסמכים שעניינם קרב ההגנה על דגניה א', 20.5.1948, העמותה להנצחת ראשיתה וראשוניה של דגניה אם הקבוצות, 1998
בני מוריס, 1948 - תולדות המלחמה הערבית-ישראלית הראשונה, הוצאת עם עובד, 2008
ישראל גרנית ודן יהב, התיישבות במלחמה - יישובים שעמדו, פונו, או נפלו במלחמת העצמאות 1948, מכללת כנרת, 2015.
אסף ענברי, הטנק, הוצאת ידיעות ספרים, 2018
פריבילג' סטייל

פריבילג' סטייל (באנגלית: Privilege Style) היא חברת שכר ספרדית שהנהלתה בפלמה דה מיורקה ובסיס הפעולה שלה נמצא בנמל התעופה מדריד בראחס.
פעילות

החברה מפעילה טיסות צ'ארטר מטעם חברות תעופה אחרות, מפעילי תיירות, קבוצות ספורט וללקחות VIP.
לפי חברת התעופה, לקוחות ה-VIP כוללים מספר חברות ספרדיות וגם קבוצות וגם קבוצות הליגה העליונה בכדורגל של ספרד. ביוני 2014 ובקיץ 2015, החברה הפעילה טיסות מהלסינקי לניו- יורק עבור חברת התעופה פינאייר בזמן שאחד ממטוסיה היה מושבת עקב תקלה טכנית. בקיץ 2015 השיכרה החברה את מטוס הבואינג 767-300ER שלה לאל על.
בקיץ 2016 כל צי המטוסים של החברה הושכר לטובת פעילות עבור חברת אל על.
ממאי 2017 משכירה החברה את מטוס הבואינג 757-200 שלה לאל על.
צי המטוסים

| מטוסים | בשירות | בהזמנה | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| בואינג 757-200 | 2 | — |  |
| בואינג 767-300ER | 1 | — | לשעבר של חברת לוט |
| בואינג 777-200ER | 1 | — | לשעבר של חברת אסיאנה |
| Embraer ERJ 145 | 1 | — |   |
| סה"כ | 5 | — |  |
הערות שוליים

↑  http://www.ch-aviation.com/portal/news/37983-el-al-to-lease-a-spanish-b767-for-flights-to-germany
בואינג 777-200ER של החברה
נמל התעופה הבין-לאומי פאפוס

נמל התעופה הבינלאומי פאפוס (ביוונית: Διεθνής Αερολιμένας Πάφου) הוא נמל תעופה צבאי ואזרחי הממוקם 6.5 ק"מ דרומית-מזרחית לעיר פאפוס שבדרום-מערב קפריסין. זהו נמל התעופה השני בגודלו במדינה, אחרי נמל התעופה הבינלאומי בלרנקה. נמל התעופה פאפוס משמש בדרך כלל את התיירים במערב קפריסין, ונותן גישה לאתרי נופש פופולריים כגון קורל ביי, העיר לימסול (כ-50 ק"מ דרום מזרח) ואת פאפוס עצמה.
הנמל

נמל התעופה נפתח בשנת 1982 כ-6.5 קילומטרים מדרום-מזרח לפאפוס, על חוף הים. בשנת 2006 הועבר הנמל (כמו גם נמל התעופה בלרנקה) לניהולה של החברה Hermes Airports. ב-2008 נפתח בנמל התעופה טרמינל חדש בשטח של 20,000 מטר רבוע.
כיום (2018) יש בנמל טרמינל אחד, מסלול טיסה אחד, 22 רחבות חנייה למטוסים, 28 דלפקי בידוק ושבעה שערי עלייה למטוס.
הנמל משרת כ-25 חברות תעופה, מרביתן חברות תעופה זולה וחברות שכר, שהפעילה ביותר מביניהן היא ריינאייר. הן מפעילות טיסות בין הנמל ליעדים רבים בבריטניה וליעדים במערב אירופה, סקנדינביה, פולין, המדינות הבלטיות, רוסיה, רומניה, בולגריה, איטליה, יוון, וכן לישראל, מצרים, ירדן ולבנון.
תחבורה ציבורית מהנמל וממנו

שירות אוטובוסים סדיר זמין מנמל פאפוס ומלימסול לנמל התעופה. שירותים מצומצמים פועלים גם אל העיירות קאראבלה ופוליס.
טיסות לישראל וממנה

חברת ריינאייר מפעילה 12 טיסות שבועיות בין הנמל לתל אביב.
החל מ-15 באפריל 2021 מפעילה אל על קו בין הנמל לתל אביב במתכונת של 6 טיסות שבועיות.
חברת ישראייר מפעילה קו בין הנמל לתל אביב במתכונת של 7 טיסות שבועיות, והחל מ-22 ביוני 2023 מפעילה החברה בשיתוף עם איסתא קו בין הנמל לחיפה באמצעות מטוס טורבו פרופ קטן מסוג בומברדייה דאש 8 מדגם 100 עם 37 מושבים המותאמים להמראות ונחיתות על מסלולים קצרים יותר ובתדירות של טיסה אחד בשבוע מתוך 3 טיסות שבועיות הקו מופעל 6 ימים בשבוע ו-3 פעמים ביום, ומשך הטיסה לכל כיוון כ-50 דקות. הטיסות מופעלות בידי חברת תעופה ממלטה בשם Universal Air, הטיסות מופעלות ברצף עד לאחר חגי תשרי.
תקלות ותאונות

ב-21 בספטמבר 2011 נחת בטעות מטוס בואינג 737 של חברת ת'ומסון איירווייז על מסלול ההסעה בנמל במקום על מסלול הטיסה. למטוס לא נגרם נזק ולא היו נפגעים.
גלריה

אזור ה-Check in בנמל התעופה
זוג מטוסים מחברת ריינאייר בנמל
הערות שוליים

↑  אל על מעלה הילוך: תטוס לבלגרד, סופיה, פאפוס, רודוס, כרתים וסלוניקי
↑  Incident: Thomson B738 at Paphos on Sep 21st 2011, landed on taxiway, avherald.com
פליי דובאי

פליי דובאי (בערבית: فلاي دبي, באנגלית: Flydubai) היא חברה לטיסות חסך שמקורה באיחוד האמירויות הערביות. בסיס הפעולה המרכזי שלה נמצא בנמל התעופה הבינלאומי דובאי. Flydubai מציעה טיסות זולות כ-124 יעדים במזרח התיכון, אפריקה, אסיה ואירופה.
תולדות החברה

החברה נוסדה במרץ 2008 על ידי אחמד בן סעיד אל מכתום, יו"ר חברת התעופה אמירטס.
ביולי אותה שנה חתמה החברה עם בואינג על חוזה לאספקת 50 מטוסי בואינג 737-800, בשווי העסקה 4,000,000,000 דולר. בשנת 2009 שכרה מחברת הליסינג האוסטרלית Babcock & Brown ארבעה מטוסי בואינג 737-800, והיא החלה לפעול ביוני 2009.
ב-19 במרץ 2016 התרסק מטוס בואינג 737-800 שהיה בטיסה 981 של החברה מעל העיר רוסטוב על הדון שברוסיה. הטיסה הייתה בדרכה מדובאי ועליה 62 נוסעים ואנשי צוות, שנספו כולם בהתרסקות המטוס.
צי המטוסים

צי המטוסים של החברה נכון לינואר 2023:
| כלי טיס | בצי | בהזמנה | נוסעים> C | נוסעים> Y | נוסעים> סה"כ | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| בואינג 737-800 | 30 | — | — | 189 | 189 |  |
| בואינג 737-800 | 30 | — | 12 | 162 | 174 |  |
| בואינג 737-8MAX | 45 | 87 | 10 | 156 | 166 |  |
| בואינג 737-9MAX | 3 | 67 | 16 | 156 | 172 |  |
| בואינג 737-10MAX | — | 50 | טרם נקבע | טרם נקבע | טרם נקבע |  |
| סה"כ | 78 | 204 |  |  |  |  |
פעילות החברה בישראל

בנובמבר 2020 הודיעה החברה על פתיחת קו בין נמל התעופה דובאי לנמל התעופה בן-גוריון, הקו החל לפעול ב-26 בנובמבר 2020 בתדירות של 3 טיסות יומיות במטוסי הבואינג 737-800 של החברה. החל מאמצע דצמבר 2020 הקו פעל בתדירות של 4 טיסות יומיות. לאחר מכן פעל הקו בתדירות של 3 טיסות יומיות. בנובמבר 2021 החברה חזרה להפעיל 4 טיסות יומיות. בניגוד למרבית חברות התעופה הזרות הפעילות בישראל, החברה המשיכה להפעיל טיסות יומיות לתל אביב וממנה במהלך מלחמת חרבות ברזל, אם כי במתכונת מצומצמת מהרגיל, בינואר 2024 חזרה ל-4 טיסות יומיות, בפברואר עלה ל-6 טיסות יומיות,אלו הפכו אותה לחברה הזרה השלישית בנפח הפעילות שלה בנתב"ג בין ינואר לאוגוסט 2024. בספטמבר הודיעה שתחל להפעיל 8 טיסות יומיות לתל אביב מה שיהפוך אותה לחברה הזרה השנייה הכי פעילה בנתב"ג נכון לחודש הזה
הערות שוליים

↑  פרטי צי המטוסים של פליי דובאי, באתר airfleets.net (באנגלית)
1 2  "flydubai to add maiden B737 MAX 9 in 2H18". ch-aviation.com. 25 באפריל 2018. נבדק ב-27 באפריל 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  מיכל רז-חיימוביץ', ‏פליי דובאי הכריזה על השקת קו לתל אביב כבר בסוף החודש, באתר גלובס, 4 בנובמבר 2020
↑  איתי בלומנטל, היסטוריה בנתב"ג: הטיסה המסחרית הראשונה של פליי דובאי, באתר ynet, 26 בנובמבר 2020
↑  רואי אזולאי, בעקבות ביקושי השיא: פליי דובאי תפעיל 4 טיסות יומיות מנתב"ג לדובאי, באתר פספורטניוז, ‏20 באוקטובר 2021
↑  היום ה-55 למלחמה: כל הטיסות לישראל וממנה בימים הקרובים, באתר פספורטניוז, ‏2023-11-30
↑  פליי דובאי חזרה להפעיל 4 טיסות יומיות מישראל, באתר פספורטניוז, ‏2024-01-20
↑  מערכת האתר, פליי דובאי עוברת להפעיל 6 טיסות יומיות מתל אביב לדובאי, באתר IAS, ‏2024-02-21
↑  [chrome-extension://efaidnbmnnnibpcajpcglclefindmkaj/https://www.iaa.gov.il/media/1h5psb0l/דוח-חודשי-אוגוסט-עברית-מונגש-מוקטן.pdf דוח אוגוסט 2024], באתר רשות שדות התעופה
↑  מיטל שרעבי, ‏החל מסוף החודש: flyDubai מרחיבה את הפעילות שלה בישראל, באתר מעריב אונליין, 12 בספטמבר 2024