stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דווייט סטונס
קורות חיים > שיאן עולם

בתחרות בינלאומית בין הנבחרות הלאומיות של שווייץ, מערב גרמניה וארצות הברית שנערכה במינכן, גרמניה ב-11 ביולי 1973 קבע סטונס בניסיון השלישי בקפיצה לגובה שיא עולם חדש של 2.30 מטר שיפור של 1 ס"מ (2.29 מטר) לשיא העולם בן השנתיים של בן ארצו פט מצדורף והיה לקופץ הראשון שקבע שיא עולם בקפיצת פוסברי.
חודשיים לפני המשחקים האולימפיים, בתחרות שנערכה בפילדלפיה ב-5 ביוני 1976 שיפר סטונס את שיאו העולמי ב-1 ס"מ והעמידו על 2.31 מטר והוכיח שהוא מוכן לאולימפיאדה. אלא שבאולימפיאדת מונטריאול (1976) הוא זכה רק במדליית ארד בקפיצה לגובה בתוצאה של 2.21 מטר, אחרי יאצק ושולה מפולין (2.25 מטר) וגרג ג'וי קנדה (2.23 מטר), לאחר שלא הצליח להתמודד עם תנאי מזג האוויר וירידת הגשם על המסלול. ארבעה ימים לאחר תחרות הגמר במשחקים האולימפיים, בתחרות שנערכה בפילדלפיה ב-4 באוגוסט הוא שיפר את שיאו העולמי בשלישית והעמידו על 2.32 מטר.
בתחרות גביע העולם של IAAF שנערכה בדיסלדורף, גרמניה 1977 זכה סטונס במדליית כסף בקפיצה לגובה בתוצאה של 2.27 מטר, אחרי רולף ביילשמידט ממזרח גרמניה (2.30 מטר) ולפני יאצק ושולה (2.24 מטר).
באליפות העולם הראשונה באתלטיקה שנערכה בהלסינקי, פינלנד בשנת 1983 סיים סטונס במקום שישי בקפיצה לגובה בתוצאה של 2.29 מטר (כמו הזוכה במדליית הארד).
במבחנים האמריקאים לאולימפיאדת לוס אנג'לס (1984) הוא סיים ראשון בתחרות הקפיצה לגובה בשיא אמריקאי חדש של 2.34 מטר. במשחקים עצמם הוא סיים במקום רביעי בתוצאה של 2.31 מטר.
שיאים אישיים

קפיצה לגובה: 2.34 מטר (1984)
תארים והישגים

בסך הכל קבע סטונס 3 שיאי עולם חדשים בקפיצה לגובה.
בסך הכל זכה סטונס ב-6 תוארי אליפות ארצות הברית בקפיצה לגובה וב-3 תוארי אליפות ארצות הברית באולם בקפיצה לגובה.
סטונס דורג ראשון בעולם במשך 4 שנים ברציפות 1976-1973, דורג שני בעולם בשנת 1977, שלישי בעולם בשנים 1972, 1978 ו-1982 וחמישי בעולם בשנת 1984.
בשנת 1998 נבחר סטונס להיכל התהילה של ארצות הברית באתלטיקה.
יואב רייטר

יואב רייטר (נולד ב-6 ביוני 1975), הוא שחיין עבר ישראלי, אלוף ישראל בשחייה, סגן אלוף המכביה (1993) במשחה ל-100 מטר פרפר ונוירוכירורג בעיסוקו.
ביוגרפיה

רייטר נולד וגדל ברמת גן. בילדותו התגורר באלנטאון, פנסילבניה ארצות הברית בשל לימודיו האקדמיים של אביו ושם החל לשחות במרכז קהילתי יהודי בעירו. כשחזר לישראל הוא התאמן בקבוצת מכבי תל אביב כפר המכביה בהדרכתם של חיים נעסה, ירון אילתי, רביב שלהבת והלמוט לוי וכבר בהיותו בן 13 זכה בתואר שחיין מצטיין ארצי לבני גילו. בהיותו בן 16 הוא עבר לחיפה להתאמן בקבוצת מכבי חיפה בהדרכתו של ארנון אבני ושם סיים את לימודיו בתיכון עירוני ה'. בצבא הוא שרת כספורטאי מצטיין בחיל האוויר.
ביוגרפיה > 1993 > אלוף ישראל

באליפות ישראל שנערכה באפריל 1993 זכה רייטר בשתי מדליות אישיות, זהב וכסף. מדליית זהב במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 57.79 שניות, לפני יואב מאירי (58.63 שניות) וניר שמעוני, שניהם מהפועל ירושלים. מדליית כסף, במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:11.82 דקות, אחרי יואב מאירי (2:09.89 דקות) ולפני ערן צלר.
בתחרות השחייה של המכביה ה-14 שנערכה באוניברסיטת תל אביב ביולי 1993 זכה רייטר במדליית כסף במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 57.00 שניות, אחרי דן קטלר (55.82 שניות) ולפני ג'ף פופל (57.42 שניות), שניהם מארצות הברית.
ביוגרפיה > 1994

באליפות ישראל שנערכה באוגוסט 1994 זכה רייטר במדליית כסף אישית, במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 59.67 שניות, אחרי יואב מאירי (57.05 שניות) ולפני ערן הירש, חברו לקבוצת מכבי חיפה.
ביוגרפיה > 1997

בשנת 1997 למד רייטר באוניברסיטת אוקלנד במישיגן. בשנתו הראשונה הוא זכה ב-NCAA דרגה שנייה, במדליית זהב במשחה ל-200 יארד פרפר ובמדליית ארד במשחה ל-100 יארד פרפר והיה שותף לשתי מדליות כסף במשחי שליחים (4x50 יארד מעורב ו-4x100 יארד מעורב) ביחד עם עידו מירון.
תארים והישגים

בשנת 2013 זכה להיכלל בהיכל התהילה של אוניברסיטת אוקלנד.
חיים אישיים

רייטר נשוי ואב לשלושה ילדים ומתגורר בבלומפילד(אנ'), מישיגן. הוא בעל תואר "דוקטור לאוסטאופתיה" (D.O) מאוניברסיטת Nova Southeastern שבפלורידה (2001–2005). הוא נוירוכירורג (2006–2012) מומחה לניתוחי עמוד שדרה מורכבים ועובד במישיגן ב-Saint Joseph Mercy Health System (אנ').
בזמנו הפנוי משתתף רייטר בתחרויות טריאתלון.
לקריאה נוספת

אלכס פרלסמן, נופצה הדקה ב-100 מטר, מעריב, 20 באפריל 1993
גולן חזני, קרן אור בודדת באפלה, ידיעות אחרונות, 20 באפריל 1993
אלכס פרלסמן, רגאל - כוכבת האליפות שננעלה אתמול, מעריב, 23 באפריל 1993
ד"ר ברוך צ'יש, זינוק מוצלח לבריכה: שישה שיאי מכביה ושיא ישראלי ביום הראשון, הארץ, 8 ביולי 1993
הערות שוליים

↑  אלכס פרלסמן, שני שיאים והרבה תקוות, מעריב, 7 באוגוסט 1988
אברהם יהודה שוורץ

הרב אברהם יהודה הכהן שוורץ (א' באב תקפ"ד, 26 ביולי 1824 – כ"ד בתשרי תרמ"ד, 25 באוקטובר 1883) היה רב הקהילות ברגסז ומאד בהונגריה, נודע בספרו שו"ת קול אריה.
ביוגרפיה

נולד בא' באב ה'תקפ"ד בעיר מאד בהונגריה לר' פנחס זליג הכהן שוורץ (הראשון) בן רבי משה הכהן קעניג מזאמבור ורעייתו הענדל (בת ר' מרדכי צבי שוורץ ורעייתו זיסל) בגיל ארבע עשרה היה לתלמידו של החתם סופר בישיבת פרשבורג. לאחר שנה וחצי נפטר רבו, והוא עבר ללמוד בישיבת וורבוי אצל הרב בנימין וולף לעוו. בשנת תרכ"א נתקבל לרב בעיר ברגסס, בה גם עמד בראש ישיבה שמנתה כחמישים תלמידים. היה נוסע בתור חסיד לרבי חיים הלברשטאם מצאנז.
בשנת תרמ"א מונה לרבה של עיר הולדתו מאד, בהונגריה הפנימית, גם שם ניהל את ישיבתו עד לפטירתו בכ"ד בתשרי תרמ"ד. תלמידו היה רבי נתנאל פריד מבלמזויוורוש.
נודע כפוסק חשוב בזכות ספר השו"ת שכתב "קול אריה". הספר נדפס לראשונה בשנת תרס"ד בשאמלוי, ויצא לאור על ידי נכדו – הרב שלמה זלמן אהרנרייך. 
לרב שוורץ היו חמישה בנים ושש בנות. רבים מצאצאיו שימשו כרבנים בקהילות הונגריה וספרים 
רבים נכתבו על ידם.
צאצאים בולטים

חתנו, הרב אליעזר צוקר מבערגסאז
בנו, הרב נפתלי שוורץ
נכדו הרב פנחס זליג שוורץ
הרב  שלמה זלמן אהרנרייך משימלוי
הרב חיים צבי אהרנרייך ממאד (הונגריה)
ראו גם

משפחת הכהן שוורץ
לקריאה נוספת

אברהם פוקס, ישיבות הונגריה בגדולתן ובחורבנן, ירושלים, תשל"ט, עמ' 474–475
יצחק יוסף כהן, חכמי הונגריה, מכון ירושלים, ירושלים, תשנ"ז, עמ' 356–357
הערות שוליים

↑  משפחתו המקורית הכהן קעניג אך שינה אותה לשוורץ כשם משפחת אמו
↑  הקדמת ספר קול אריה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007307081405171  GND: 137085532  ISNI: 0000 0000 6687 0245  LCCN: nr91022135  VIAF: 36773093   WorldCat (עם VIAF): 36773093
אילן קובץ'

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  22 בינואר 1978 (בן 46) ישראל ישראל
 סוגה מועדפת:  קומדיה
 מדינה:  ישראל ישראל
 עיסוק:  שחקן, קומיקאי ותסריטאי
 פרופיל ב-IMDb
 
אילן קובץ' (נולד ב-22 בינואר 1978) הוא שחקן, קומיקאי, תסריטאי וסטנדאפיסט ישראלי.
קריירה

קובץ' נולד וגדל בחיפה בה למד בבית הספר הריאלי. בשנת 2002 שימש ככותב בסדרה "שידורי המהפכה". ב-2003 גילם את השרת במופע הסטנד-אפ "לא נפסיק לצחוק". ב-2005 השתתף בסדרה "עובר כל גבול" כסטנדאפיסט (בתפקיד עצמו).
בשנת 2011 השתתף בתפקיד עצמו בסדרות הסטנד-אפ "ביפ קומדי-בר" ו"צחוק מעבודה". באותה השנה, יצר, כתב ושיחק בסדרה הקצמרה "אין דאגות" יחד עם ליאור דובדבני.
בשנת 2012 השתתף בסדרה "איזה יום" והנחה את הסדרה "אל תענו לי!", בה שימש גם ככותב. הוא כתב ושיחק יחד עם ליאור דובדבני בסדרות "אל תענו לי!", ו"דובדבני וקובץ' בבית האח הגדול". ב-2013 השתתף יחד עם ליאור דובדבני בסדרת הסטנד-אפ לילדים "הצחוקייה".
בשנת 2015 השתתף כמתמודד בשעשוען הטלוויזיה "מי למעלה?", ושיחק בסדרות והסרטים "הקלמרים", "מה כבר יכול לקרות?!" ו"אני לא מאמין, אני רובוט?!".
בשנת 2016 השתתף בשעשועונים "הטוב מכולם", בו גם שימש ככותב, וב"היחידה". הוא שיחק בסדרות "סוסי פרא" ו"מיסטר צ'יפס".
בשנת 2017 גילם את דני בסדרה הקומית "שמחות", והשתתף בסדרות המערכונים "קומדי סנטרל סטיישן", יחד עם ליאור דובדבני. ב-2018 השתתף בסדרה "מתחת לעור".
בשנת 2020 השתתף בסדרה "השופטת ליטל" כסטנדאפיסט, שמגלם עורך דין (בתפקיד עצמו), שיחק בסדרות "שב"ס" ו"סברי מרנן", ושימש ככותב בסדרות "מועדון לילה" ו"קומדי סטאר". ב-2021 גילם את יורב בסדרה "PPS".
בשנת 2022 השתתף כמתמודד בשעשועון הטלוויזיה "המרדף". ב-2024 גילם את פיני דותן בסדרה "רוני ותום", והשתתף בסדרת הדרמה "יונייטד היי".
דובדבני וקובץ'

בשנת 2006 החל לכתוב ולעבוד עם מי שיהיה שותפו העיקרי ליצירה, הקומיקאי ליאור דובדבני. השניים התפרסמו כצמד קומי, והשתתפו יחדיו במגוון סדרות ותוכניות טלוויזיה, שעשועונים ועוד. בשנת 2007 השניים התפרסמו לראשונה כאשר הגישו פינה שבועית בשם "איזה באסה" בתוכנית "יאיר לפיד". לאורך השנים השניים כתבו ושיחקו במגוון פרויקטים, לרבות הסרט "מה כבר יכול לקרות?!" ו"אני לא מאמין, אני רובוט?!". כמו כן, שיחקו וכתבו בסדרה הקומית "דובדבני וקובץ'", ששודרה במשך שתי עונות בשידורי קשת.
כמו כן כתבו ושיחקו בסדרות "סחילנד" בערוץ טדי, ו"אחמד ואחמד" בערוץ קומדי סנטרל.
חיים אישים

קובץ' נשוי ואבא לשלושה ילדים. בעל תואר ראשון במשפטים ובמנהל עסקים.
הערות שוליים

↑  טובים השניים, באתר ישראל היום, 23 בדצמבר 2016
↑  המרדף | עונה 6 – פרק 34 ספיישל פורים, באתר כאן – תאגיד השידור הישראלי, 14 באוקטובר 2020
↑  דובדבני וקובץ' – מעבירים את הבאסה, באתר הבמה
↑  יאיר רוה, ‏עונת הדובדבניקובץ', באתר ‏מאקו‏, 6 באוגוסט 2015
↑  דובדבני וקובץ' - הפרקים המלאים לצפייה ישירה, באתר 12+
טימותי לין בוי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  13 באפריל 1970 (בן 54) הו צ'י מין סיטי, דרום וייטנאם 
 מדינה:  ארצות הברית 
 עיסוק:  במאי, מפיק ותסריטאי
 מקום לימודים:  קולג' קולומביה בהוליווד 
 פרופיל ב-IMDb
 
טימותי לין בּוּי (באנגלית: Timothy Linh Bui;‏ 13 באפריל 1970) הוא יוצר קולנוע, במאי, מפיק ותסריטאי אמריקאי יליד וייטנאם.
ראשית חייו

בוי נולד בסייגון, דרום וייטנאם. הוא הגיע לארצות הברית עם משפחתו כפליט ממלחמת וייטנאם ב-1975, ועזב את וייטנאם. הוא גדל בסאניווייל, שבאזור מפרץ סן פרנסיסקו, קליפורניה. הוריו היו בעלים של חנות וידאו, בה מספר שצפה ב"אלפי" סרטים וצילם סרטי אקשן קצרים חובבים בחצר האחורית של הוריו.
לאחר זמן מה, בוי עבר ללוס אנג'לס כדי ללמוד בבית ספר למנהל עסקים, אך פרש במהירות כדי להצטרף לבית ספר לקולנוע. הוא בוגר בית הספר לקולנוע בלוס אנג'לס, קולומביה קולג' בהוליווד (CCH).
קריירה

ב-1999, כתב יחד עם אחיו את הסרט "שלוש עונות" (Three" Seasons"), ההפקה הראשונה על וייטנאם במימון ארצות הברית שהציגה את יופיה של המדינה במקום את זוועות המלחמה של שנות ה-70. טיול זה לווייטנאם החיה את העניין שלו במדינת משפחתו.
בשנת 2001, הוציא את הסרט "גרין דרקון" ("Green Dracon"), שהתרחש במחנות המעצר הווייטנאמי בפנדלטון, קליפורניה, בשנת 1975.
ההופעה האחרונה של פטריק סווייזי הייתה בסרטו של טים בוי משנת 2009, "בוקר כחול בהיר".
בשנת 2013, בוי, יחד עם שותפו אן טראן, הקים את חברת הפקת הסרטים "Happy Canvas Film" בארצות הברית. בשנת 2016, הוא העביר את מטה החברה להו צ'י מין סיטי בווייטנאם כדי לפתח את תעשיית הסרטים במדינה. החברה עבדה על הפקת גרסה וייטנאמית של תוכנית הטלוויזיה "הרווק". בשנת 2018, בוי היה חלק מצוות ההפקה שמאחורי הגרסה המחודשת האמריקאית לסרטו "המשרתת" מ-2016.
פילמוגרפיה

| שנה | שם | תפקיד | הערת שוליים |
| --- | --- | --- | --- |
| 1995 | ""Yellow Lotus | מפיק |  |
| 1995 | "Duong tinh yeu" | במאי |  |
| 1998 | "The Love Boat: The Next Wave" | שחקן |  |
| 1999 | "Three Seasons" | מפיק ותסריטאי |  |
| 2001 | "דרקון ירוק" | במאי ותסריטאי |  |
| 2005 | "Inside Out" | מפיק |  |
| 2005 | "My Name Is..." | מפיק |  |
| 2007 | "Owl and the Sparrow" | מפיק |  |
| 2009 | "Shooting Blue" | מפיק |  |
| 2009 | "בוקר כחול בהיר" | במאי, שחקן ותסריטאי |  |
| 2013 | "How To Fight in Six Inch Heels" | מפיק |  |
| 2015 | "The Throwaways" | מפיק |  |
| 2016 | "The Housemaid" | מפיק |  |
| 2018 | "The Bachelor: Vietnam" | מפיק |  |
| לא ידוע | "Live Fast, Die Laughing" | במאי |  |
הערות שוליים

1 2  "Q&A: Vietnamese-American filmmaker Timothy Linh Bui explores his roots and craft". The Mercury News (באנגלית אמריקאית). 2012-11-09. נבדק ב-2017-10-05.
1 2 3  Walter Chaw (31 במאי 2002). "Film Freak Central interviews director Timothy Bui". Filmfreakcentral.net. אורכב מ-המקור ב-10 באוגוסט 2007. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2 3 4  Janelle Retka (25 ביולי 2018). "A Vietnamese dream". Southeastasiaglobe.com. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Dave Kehr (19 ביולי 2002). "FILM REVIEW; Sustaining Asian Roots in American Soil". The New York Times. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Jonathan Curiel (5 ביולי 2002). "Longing for freedom / 'Green Dragon' shows lives of Vietnamese refugees in U.S." Sfgate.com. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "A documentary will pay homage to Patrick Swayze on the ten-year anniversary of his death". Yahoo.com. 2 באוגוסט 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Dino-Ray Ramos (1 בפברואר 2018). "Geoffrey Fletcher To Write Remake Of Vietnamese Horror Pic 'The Housemaid'". Deadline.com. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Dave Kehr (19 ביולי 2002). "FILM REVIEW; Sustaining Asian Roots in American Soil". The New York Times. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Jonathan Curiel (5 ביולי 2002). "Longing for freedom / 'Green Dragon' shows lives of Vietnamese refugees in U.S." Sfgate.com. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Aaron Couch (20 בנובמבר 2014). "Spy Thriller 'The Throwaways' Sets December Premiere on Crackle (Exclusive)". Hollywoodreporter.com. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Patrick Frater (18 במאי 2019). "Harvey Keitel's 'Live Fast, Die Laughing' Picked Up Internationally by Odin's Eye (EXCLUSIVE)". Variety.com. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810603892705606  BnF: cb14083682x (data)  GND: 139779086  ISNI: 0000 0000 8813 007X  NTA: 242355617  VIAF: 128093950   WorldCat (עם VIAF): 128093950
בית הספר לכלכלה של לונדון
היסטוריה > המאה ה-20

העימות האקדמי בין בית הספר לכלכלה של לונדון לבין אוניברסיטת קיימברידג' בשנות ה-30 נודע כאחד מאבני הדרך של ההיסטוריה של הכלכלה והביא את בית הספר לקדמת הבמה העולמית. גם טרם עימות זה נודעו שני המוסדות ביריבות ביניהם, שניטעה עוד בתקופת הקמתו של בית הספר, ונסובה על עניינים אקדמיים והשקפות עולם מנוגדות, דוגמת גישותיהם השונות של המוסדות לגבי תפקידו המתגבש של הכלכלן בזירה הציבורית.
עם התפרצות המשבר הגדול של שנות ה-30 החריפה היריבות בין המוסדות, והגיעה לשיא עם פרסום משנתם המנוגדת של פרידריך האייק וליונל רובינס מבית הספר לכלכלה מחד, וג'ון מיינרד קיינס מקיימברידג' מאידך, לגבי הדרך הנכונה לפתרון המשבר. האייק ורובינס, חברי האסכולה האוסטרית, הצביעו על השוק החופשי, הסרת מכסים, מסחר חופשי, והקטנת מעורבות המדינה בכלכלה כדרך הנכונה ליציאה מהמשבר, בעוד קיינס הציג עמדה מנוגדת שתמכה במעורבות מאסיבית של המדינה בכלכלה ויצירת ביקוש על ידי השקעה ממשלתית במגזר הציבורי ובתשתיות. נכון לאותה עת, האייק ורובינס הפסידו בוויכוח ופרשנותו של קיינס נהפכה להשקפה הרווחת בבריטניה ובמערב כולו עד לשנות ה-80. אולם, משנות ה-80 ואילך, עם התחזקות גישת השוק החופשי בארצות הברית ובמערב, ניתן לומר שבפרספקטיבה היסטורית דווקא האייק ורובינס היו אלה שנשארו עם ידם על העליונה ומרבית מדינות המערב נוקטות בה משנות ה-80 ועד ימינו.
בית הספר לכלכלה המשיך לעצב את השיח הכלכלי גם מחוץ לכותלי האקדמיה, וכמו מייסדיו, גם רבים מבכיריו לאורך השנים נודעו בקרבתם לשמאל הפוליטי. לאורך שנות ה-20 וה-30 ניהל את בית הספר ויליאם בוורידג', אשר פעל רבות בספירה הציבורית לקידום תיקון חברתי, ונחשב לאבי מדינת הרווחה הבריטית. מנהל בית הספר בשנות ה-90, אנתוני גידנס, טבע את גישת הדרך השלישית שהיוותה נקודת מפנה בבסיס האידאולוגי של מפלגות שמאל רבות באירופה.
היסטוריה > המאה ה-21

לקראת סוף המאה ה-20 ותחילת המאה ה-21 הסיט בית הספר את מרכז כובד עיסוקו ממחקר ודיון אקדמי גרידא, להגדלת מספר הסטודנטים לתואר ראשון ושני תוך שימת דגש על הגדלת פוטנציאל התעסוקה של בוגריו. כיום מחוזרים בוגרי בית הספר על ידי מעסיקים והביקוש לבוגרים נשאר גבוה גם בעת המשבר כלכלי של 2008. רוב מוחלט של בוגרי בית הספר מועסקים או ממשיכים לתארים מתקדמים בתוך 6 חודשים מגמר התואר, ובית הספר אף דורג ב-2012 על ידי ה-Sunday Times במקום הראשון בבריטניה בפוטנציאל תעסוקתי לבוגריו. תחומי התעסוקה הנפוצים הם בנקאות השקעות, מימון, ראיית חשבון, ארגונים בין-לאומיים, ארגונים חוץ-ממשלתיים, ייעוץ אסטרטגי, חינוך, ממשל ושלטון מקומי. המשכורת ההתחלתית של בוגרי בית הספר גבוהה באופן משמעותי מהממוצע הארצי של בוגרי אוניברסיטאות בבריטניה.
היסטוריה > המאה ה-21 > פרשת קדאפי

בשנת 2011 התפטר מנהל בית הספר הווארד דייוויס בעקבות חשיפת קשרים לא אתיים בין בית הספר ומועמר קדאפי ובנו סיף אל-אסלאם קדאפי. עיקר הביקורת הופנתה כנגד תרומות גבוהות שקיבל בית הספר מקדאפי, והניגוד בין המוסד אקדמי האמור לייצג חופש מחשבה וביקורתיות לבין קדאפי שעמד בראש משטר דיקטטורי ורמס באופן בוטה זכויות אדם. קרן פילנתרופית של קדאפי התחייבה לתרום 1.5 מיליארד לירות שטרלינג לבית הספר לכלכלה לאורך תקופה של חמש שנים, מתוכן נתרמו 300,000 לירות שטרלינג בטרם נחשפה הפרשה.
בשנת 2008 העניק בית הספר תואר דוקטור לקדאפי הבן, אולם מיד לאחר מכן הועלו האשמות בעיתונות שעבודת הדוקטורט שהוגשה כלל לא נכתבה על ידי קדאפי, אלא נקנתה מסופר צללים.
בדצמבר 2010 קיים בית הספר שיחת ועידה בווידאו עם קדאפי אל מול אולם מוזמנים. נציג בית הספר פנה אל קדאפי בתואר "מנהיג ואח" והעניק לו תואר של כבוד, שהוענק בעבר לאנשי ציבור דוגמת נלסון מנדלה על מאבקו בדרום אפריקה. הביקורת הציבורית גברה אף יותר עם פרוץ מלחמת האזרחים הראשונה בלוב והדחתו של קדאפי מהשלטון, תוך פרסום עדויות נוספות לממדי הפרת זכויות האדם שקדאפי ומשפחתו היו אחראים להם.
קמפוס

הקמפוס מפוזר על פני כשלושים בניינים ברדיוס של כ-500 מטרים, ומרכזו ב-Old Building שברחוב Houghton. בית הספר עבר לקמפוס הנוכחי בשנת 1902, ואבן הפינה ל-Old Building הונחה בשנת 1920 על ידי המלך ג'ורג' החמישי.
הספרייה של בית הספר, הספרייה הבריטית למדעי המדינה וכלכלה, היא ספריית מדעי החברה הגדולה בעולם והספרייה השנייה בגודלה בבריטניה לאחר הספרייה הבריטית, והיא מכילה 4.7 מיליון ספרים. היא נוסדה בשנת 1896, עברה למשכנה הנוכחי בשנת 1978, ועברה עיצוב מחדש על ידי האדריכל סר נורמן פוסטר בשנת 2000.
הבניין החדש ביותר בקמפוס הוא ה-New Academic Building, שתוכנן על ידי האדריכל סר ניקולס גרימשו ונחנך במעמד המלכה אליזבת השנייה בשנת 2008 בהשקעה של 45 מיליון לירות שטרלינג.
לימודים > קבלה

בשנת 2011 קיבל בית הספר 17,654 טופסי מועמדות עבור 1,271 מקומות לשנתון החדש של התואר הראשון, קרי 13.8 מועמדים על כל מקום פנוי. תנאי הקבלה לתארים שניים ומתקדמים משתנים ממחלקה למחלקה, אך בדרך כלל נדרשת הצטיינות או הצטיינות יתרה בתואר הראשון לשם קבלה לתואר שני. עבור מסלולי הלימוד המבוקשים, אחוז הקבלה הוא לרוב מתחת ל-10% מהמועמדים, ואף מתחת ל-5% בתוכניות מבוקשות במיוחד כגון כלכלה ומימון.
לימודים > תוכניות לימוד

בית הספר מציע כ-37 תוכניות לימוד לתואר בוגר במדעים (BSc); 3 תוכניות לימוד לתואר בוגר אוניברסיטה (BA); תואר ראשון במשפטים (LLB); כ-134 תוכניות לימוד לתואר מוסמך במדעים (MSc); כ-5 מסלולי לימוד לתואר מוסמך במינהל ציבורי (MPA); תואר מוסמך במשפטים (LLM); תואר מוסמך במנהל עסקים (MBA) בשיתוף עם אוניברסיטת ניו יורק ובית הספר הגבוה ללימודי תעשייה וניהול בפריז; ולימודים לתואר דוקטור.
הלימודים לתואר ראשון מכילים קורסים כלליים במדעי החברה בנוסף להתמחות הנבחרת של מסלול הלימוד, על מנת להעשיר את רוחב היריעה של ההשכלה הניתנת לסטודנטים. סטודנטים נדרשים לבחור מספר קורסים מחוץ למחלקת הלימוד שלהם, ובשנת הלימוד הראשונה מחויבים כל הסטודנטים לעבור את הקורס הבסיסי במדעי החברה ששמו זהה למוטו של בית הספר: Understanding the Causes of Things, ומהווה אשנב למדעי החברה.
מאז שנת 1900, אז התקבל בית הספר להיות חלק מאוניברסיטת לונדון, ועד שנת 2007, התארים שהוענקו על ידו נשאו את החותם של אוניברסיטת לונדון. כיום, תארים המוענקים על ידי בית הספר נושאים את חותם בית הספר בלבד.
שכר הלימוד בבית הספר לכלכלה עלה באופן משמעותי מאז תחילת המאה ה-21, ועומד כיום על 9,250 ליש"ט לשנת לימודים לתואר ראשון ויותר מ-20,000 ליש"ט לשנת לימודים עבור חלק מתוכניות הלימוד לתארים מתקדמים. תנועות חברתיות וארגוני סטודנטים טוענים שבית הספר מנצל את הביקוש הרב ללימודים בו ואת דה-הרגולציה של גובה שכר הלימוד בבריטניה כדי למקסם רווחים על חשבון הצרת יכולתם של מעוטי יכולת לממן את לימודיהם בבית הספר. כ-10% אחוזים מהסטודנטים בבית הספר זוכים במלגת לימודים חלקית מטעם בית הספר.
לימודים > הרצאות וכנסים

בית הספר מנצל את שמו כדי למשוך אליו מרצים ידועים מרחבי העולם. בית הספר ידוע כמרכז לכנסים והרצאות ומדי יום מתקיימות מספר הרצאות הפתוחות לסגל, לסטודנטים ולציבור הרחב. הרצאות ודיונים מובאים לעיתים רבות מפי אנשי אקדמיה בולטים, ראשי מדינות, ראשי ארגונים בין-לאומיים, חברי פרלמנט בריטיים ומנכ"לי חברות בין-לאומיות.
בין המרצים הבולטים שהופיעו בשנים האחרונות נמצאים מנהיגי מדינות וארגונים בין ממשלתיים כגון קופי ענאן, נלסון מנדלה, דימיטרי מדבדב, ג'ון מייג'ור, טוני בלייר, גורדון בראון, דייוויד קמרון, ביל קלינטון, אליסטר דארלינג, יושקה פישר, סבסטיאן פיניירה, לואיז "לולה" סילבה, אונג סאן סו קי ומרגרט תאצ'ר; הכלכלנים בן ברננקי, אלן גרינספאן, מילטון פרידמן, פול קרוגמן, מריו מונטי; איש העסקים ג'ורג' סורוס והבלשן נעם חומסקי.
דירוג אקדמי

בית הספר נחשב לאחד מהמוסדות המובילים בעולם למחקר והוראה בתחום מדעי החברה. כך לדוגמה, ועדת פולברייט קבעה שבית הספר הוא "מוסד מדעי החברה המוביל בעולם". בדירוגים אקדמיים שנערכים בבריטניה, בית הספר נמצא באופן מתמיד במקומות גבוהים, לצד אוניברסיטת אוקספורד ואוניברסיטת קיימברידג'. בית הספר דורג במקום ה-3 במדד ה-Sunday Times University Guide שעקב אחרי ביצועי אוניברסיטאות בין השנים 1997–2007.
בטבלאות הדירוג לשנת 2025 דורג בית הספר במקום ה-3 בבריטניה על ידי ה- Complete University Guide‏ במקום ה-4 על ידי ה-Guardian University Guide‏ ובמקום ה-1 על ידי ה-Times University Rankings‏.
דירוגים בין-לאומיים מסוימים מדרגים את בית הספר בציון גבוה. דירוג ה-QS Social Sciences and Manegement שהציב את בית הספר במקום ה-6 בעולם באסכולת מדעי החברה בשנת 2024.
דירוג אקדמי > דירוג בין־לאומי

דירוג שאנגחאי: מקום 151–200 (2023)
דירוג Times Higher Education: מקום 46 (2024)
דירוג QS לאוניברסיטאות: מקום 45 (2024)
דירוג אקדמי > דירוג אזורי - בריטניה

דירוג שאנגחאי: מקום 13–20 (2023)
דירוג Times Higher Education: מקום 7 (2024)
דירוג QS לאוניברסיטאות: מקום 8 (2024)
בוגרים וחברי סגל בולטים

בין הבוגרים והמרצים הבולטים אשר להם הוענק פרס נובל נמנים ג'ורג' ברנרד שו (ספרות, 1925), ברטראנד ראסל (ספרות, 1950), פרידריך האייק (כלכלה, 1974), רונלד קואס (כלכלה, 1991), אמרטיה סן (כלכלה, 1998), פול קרוגמן (כלכלה, 2008) וכריסטופר פיסרידס (כלכלה, 2010).
בוגרים בולטים אחרים כוללים את הכלכלן אבא לרנר, האנתרופולוג ברוניסלב מלינובסקי, והגאוגרף הלפורד מקינדר. עם אנשי הסגל הבולטים נמנו הסוציולוגים אנתוני גידנס, ראלף מיליבנד, ניקולס רוז, והפילוסוף קרל פופר.
בין הבוגרים מנהיגי המדינות הבולטים נמנים ראש ממשלת בולגריה סרגיי סטאנישב, נשיא קוסטה ריקה אוסקר אריאס, ראשי ממשלת קנדה פייר אליוט טרודו וקים קמפבל, נשיא קולומביה חואן מנואל סנטוס, מלכת דנמרק מרגרטה השנייה, נשיא הוועידה האירופית וראש ממשלת איטליה רומנו פרודי, קנצלר גרמניה היינריך ברינינג, ראש ממשלת יוון יורגוס פפנדראו, נשיא הודו ק. ר. נאראיאנאן, ראש ממשלת סינגפור לי קואן יו, ראש ממשלת בריטניה קלמנט אטלי ונשיא ארצות הברית ג'ון פ. קנדי.
אנשי עסקים שסיימו את לימודיהם במקום כוללים את איש הפיננסים האמריקאי דייוויד רוקפלר; מייסד חברת התעופה איזיג'ט, סטליוס האג'י-לואנו; הפרסומאי מוריס סאצ'י; והמשקיע היהודי-אמריקאי ג'ורג' סורוס.
בוגרים וחברי סגל בולטים > בוגרים ישראלים בולטים

בין הבוגרים הישראלים הבולטים של בית הספר אפשר למצוא את משה שרת שסיים תואר בכלכלה בשנת 1924, את הרמטכ"ל ה-12 של צה"ל משה לוי, את שופטי בית המשפט העליון דוד גויטיין ויורם דנציגר, סגן הדיקן (אמריטוס) של אונ' ת"א הפרופ' יוסף גרוס, השרים יצחק מודעי ואמנון רובינשטיין, את נגיד בנק ישראל סטנלי פישר שסיים תואר בכלכלה בשנת 1965, מדען המדינה שלמה אבינרי, כלת פרס ישראל אליס שלוי, המו"ל גרשום שוקן, חוקר העבודה הסוציאלית יונה רוזנפלד, ההיסטוריון אלי כדורי, הכלכלן שלמה מעוז והמפיק ההוליוודי ארנון מילצ'ן. ח"כ עופר כסיף סיים דוקטורט בפילוסופיה פוליטית. העיתונאי נדב איל סיים תואר שני בפוליטיקה גלובלית.
הפילוסוף יוסף אגסי כתב דוקטורט בבית הספר בהנחיית הפילוסוף של המדע קרל פופר. אגסי גם שימש כאסיסטנט שלו בשנים 1952–1956. שבמקביל אשתו יהודית בובר אגסי כתבה דוקטורט בסוציולוגיה בבית הספר.
בתרבות הפופולרית

קיימת התייחסויות רבות לבית הספר בסדרות טלוויזיה, בסרטי קולנוע ובספרות. כך לדוגמה נשיא ארצות הברית בסדרת הטלוויזיה "הבית הלבן", ג'וזיה ברטלט, סיים דוקטורט בבית הספר ומרבה להתייחס לעובדה זו לאורך הסדרה. אביו של ג'יימס בונד, אנדרו בונד, סיים לימודיו בבית הספר. סדרת הטלוויזיה הסאטירית "כן, אדוני השר" התייחסה באופן תדיר לכך שהשר ג'ים האקר סיים את לימודיו בבית הספר לכלכלה, והתבדחה על חשבון בית הספר כשהציגה את השר הפיקטיבי כנטע זר במסדרונות הממשלה הבריטית שבה רוב מוחץ של חברי הפרלמנט ועובדי השירות הציבורי הבריטי חברים בקליקה סגורה של בוגרי אוקסברידג'.