stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
נבחרת רוסיה בקטרגל

נבחרת הקטרגל הלאומית של רוסיה הוא הנבחרת הלאומית בקטרגל של רוסיה. הנבחרת נשלטת על ידי התאחדות הכדורגל הרוסית ומזוהה עם אופ"א. רוסיה העפילה לשבעה גביעי עולם, 1992, 1996, 2000, 2008, 2012, 2016, 2020 ולכל אליפויות אירופה. הם זכו באליפות אירופה פעם אחת, בשנת 1999, כאשר המונדיאל הטוב ביותר שלהם הגיע בשנת 2016, שם הם סיימו כסגנית לארגנטינה. הנבחרת מדורגת במקום 4 בדירוג אופ"א.
שיאים תחרותיים > גביע העולם בקטרגל

| שנה | שלב | מיקום | משחקים | ניצחונות | תיקו | הפסד | שערי זכות | שערי חובה |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
1989: לא העפילה
| 1992 | שלב הבתים | 9 | 3 | 1 | 1 | 1 | 20 | 16 |
| 1996 | מקום שלישי | 3 | 8 | 4 | 2 | 2 | 29 | 17 |

| 2000 | מקום רביעי | 4 | 8 | 4 | 0 | 4 | 37 | 24 |
2004: לא העפילה

| 2008 | מקום רביעי | 4 | 9 | 4 | 1 | 4 | 62 | 31 |
| 2012 | רבע הגמר | 5 | 5 | 4 | 0 | 1 | 32 | 3 |
| 2016 | גמר | 2 | 7 | 6 | 0 | 1 | 40 | 16 |
| 2020 | רבע הגמר | 5 | 5 | 4 | 1 | 0 | 21 | 6 |
שיאים תחרותיים > אליפות אירופה בקטרגל

| שנה | שלב | מיקום | משחקים | ניצחונות | תיקו | הפסד | שערי זכות | שערי חובה |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1996 | גמר | 2 | 4 | 3 | 0 | 1 | 17 | 10 |
| 1999 | זכייה | 1 | 5 | 4 | 1 | 0 | 23 | 14 |
| ‏2001 | מקום שלישי | 3 | 5 | 3 | 0 | 2 | 14 | 9 |
| 2003 | סיבוב ראשון | 6 | 3 | 1 | 0 | 2 | 5 | 6 |
| 2005 | גמר | 2 | 5 | 3 | 0 | 2 | 15 | 10 |
| 2007 | מקום שלישי | 3 | 5 | 3 | 0 | 2 | 13 | 12 |
| 2010 | רבע גמר | 5 | 3 | 1 | 1 | 1 | 8 | 5 |
| 2012 | גמר | 2 | 5 | 3 | 1 | 1 | 14 | 8 |
| 2014 | גמר | 2 | 5 | 3 | 1 | 1 | 22 | 11 |
| 2016 | גמר | 2 | 5 | 3 | 1 | 1 | 16 | 15 |
| 2018 | מקום שלישי | 3 | 5 | 2 | 2 | 1 | 7 | 5 |
2022: טרם העפילה
הערות שוליים

↑  История | Национальная сборная России | Ассоциация мини-футбола России
↑  http://www.solomontimes.com/news.aspx?nwID=2758
↑  נערך ברוסיה
מרטינה סוחה

| --- | --- |

מרטיה סוחה באליפות אוסטרליה הפתוחה, 2007
 לידה:  20 בנובמבר 1980 (בת 43) צ'כוסלובקיהנובה זאמקי, צ'כוסלובקיה
 מדינה:  סלובקיה סלובקיה
 מקום מגורים:  נובה זאמקי, סלובקיה
 גובה:  1.70 מטר
 יד חובטת:  ימין
 פעילות כמקצוענית:  1996–2008 (כ־12 שנים) 
 סה"כ פרסים שצברה:  970,609 דולר אמריקאי 
 יחידים
 מאזן קריירה:  328–255 
 דירוג שיא:  37 (22 באפריל 2002)
 זכיות בטורנירים:  7 (2 WTA ו-5 ITF)
 זוגות
 מאזן קריירה:  31–49 
 דירוג שיא:  234 (3 בינואר 2000)
 זכיות בטורנירים:  2 (שתיהן בסבב ה-ITF)
 שיאי גראנד סלאם
 זכיות 0
 אליפות אוסטרליה הפתוחה:  שמינית גמר (2002)
 אליפות צרפת הפתוחה:  סיבוב שני (2001)
 וימבלדון:  סיבוב שני (2002, 2003)
 אליפות ארצות הברית הפתוחה:  סיבוב שלישי (2001)
 
מרטינה סוחה (סלובקית : Martina Suchá; נולדה ב-20 בנובמבר 1980) היא טניסאית עבר סלובקית. סוחה זכתה בקריירה שלה ב-7 תוארי יחידות (2 WTA ו-5 ITF) וב-2 תוארי זוגות (שניהם בסבב ה-ITF). בשיאה דורגה סוחה במקום ה-37 בעולם (22 באפריל 2002).
סוחה שיחקה בנבחרת סלובקיה בין השנים 2002 ו-2005. מאזנה בגביע הפדרציה עומד על 3 ניצחונות (שלושתם במשחקי יחידות) ו-2 הפסדים (שניהם במשחקי יחידות).
ניקולא פוקה

| --- | --- |

 לידה:  27 בינואר 1615 פריז, ממלכת צרפת 
 פטירה:  23 במרץ 1680 (בגיל 65) פינרולו, איטליה 
 מדינה:  צרפת 
 השכלה:  הפקולטה למשפטים בפריז 
 בן או בת זוג:  Marie-Madeleine de Castille 
 
 
ניקולא פוּקֶה (בצרפתית: Nicolas Fouquet‏; 27 בינואר 1615 - 23 במרץ 1680) היה מדינאי צרפתי.
חייו

אביו, פרנסואה פוקה, היה חבר הפרלמנט של פריז. למד בבית ספר של הישועים בפריז, ואחר כך למד משפטים והוסמך כפרקליט. ב-1633 קנה לו אביו משרה כחבר הפרלמנט של העיר מץ בחבל לורן שבצפון מזרח צרפת. על פי דרישת הקרדינל רישלייה הכין מסמך משפטי שהצדיק את כניסת הצבא הצרפתי לחבל לורן. ב-1638 נעשה חבר במועצת העיר ננסי שהייתה בירת חבל לורן. ב-1640 נישא למארי פורשה, נישואין שבעטיים זכה לנדוניה כספית גדולה. בפברואר 1641 רכש אחוזה כפרית מדרום לפריז. באוגוסט של אותה שנה אשתו נפטרה אחרי שילדה לו בת. ב-1644 נתמנה לאינטנדנט של העיר גרנובל שבדרום מזרח צרפת, וב-1648 לאינטנדנט של פריז. האינטנדנטים היו פקידי מדינה בעלי סמכויות בשטחי המשפט, המשטרה והכספים, ובעלי זכות לגבות מסים עבור אוצר המדינה.
ב-12 ביולי 1648 פרץ מרד הפרונד בפריז נגד בית המלוכה, וניקולא פוקה העמיד את שירותיו לרשותם של הקרדינל מאזארן ושל העוצרת אן מאוסטריה. בעת המצור על פריז (ינואר - מרץ 1649), עסק בענייני אספקה לעיר הנצורה. כאשר מאזארן נאלץ לעזוב את פריז ב-1652, נשאר פוקה בפריז ודיווח למאזארן על הנעשה בעיר. ב-6 בפברואר 1653 חזר מאזארן לפריז ולמחרת מינה את פוקה לשר האוצר יחד עם אבל סרביין. ענייני הכספים של בית המלוכה נמצאו בכי רע. לא ניתן היה לשלם לחיילים ולעמוד בהוצאות הגבוהות של חצר המלכות. החל ב-1654 נאלצו מאזארן, סרביין ופוקה להשתמש באוצרותיהם הפרטיים על מנת להחזיר מלוות שניתנו לבית המלוכה על ידי האצולה. באמצעות החזר מלוות אלה ועושרו הרב, הצליח פוקה לרכוש מחדש את אמונם של אנשי האצולה, שהמשיכו לממן את הוצאות בית המלוכה בצורת הלוואות חדשות לאוצר המדינה.
בתפקידו כשר האוצר ניקולא פוקה היה חייב להמציא כספים רבים למלך לואי הארבעה עשר, כדי לממן את מלחמותיו ואת החזקת חצרו המפוארת. הוא לווה מן האצולה נגד ביטחונות של רכושו הפרטי. בשיתוף פעולה עם האינטנדנטים ניקולה פוקה כשר האוצר צבר הון עתק ונחשב לאדם העשיר ביותר בצרפת. ב-1657 העסיק אדריכלים וציירים מפורסמים כדי לבנות ולקשט ארמון מפואר מוקף בגנים באחוזתו שמדרום לפריז. הוא רכש חפצי אמנות יקרים וספרים עתיקים ובהם: התנ"ך, התלמוד והקוראן. המחזאים קורניי ומולייר והמשורר לה פונטן התארחו בטירתו ופיארו אותה בנוכחותם. הוא קיים גם חוג ספרותי שבו השתתפו, בין היתר, לה פונטן, מאדאם דה סבינייה ומדליין דה סקודרי.
ב-17 באוגוסט 1661 הזמין פוקה את המלך לטירתו המפוארת. ששת אלפים המוזמנים סעדו את לבם בצלחות כסף וזהב. המלך קינא בעושרו הרב של פוקה, ומינה את ז'אן-בטיסט קולבר לבחון את מקורות הכנסותיו. קולבר דיווח למלך שהמדובר בשחיתות בקנה מידה לא יאומן. משהצטברה עדות מכרעת בדבר מועל ידו של פוקה, ציווה המלך לעצרו (5 בספטמבר 1661). נערך משפט שנמשך שלוש שנים. מאדאם דה סבינייה, לה פונטן וידידים אחרים של פוקה עשו כמיטב יכולתם כדי להוכיח את חפותו, אך המסמכים שהתגלו בטירתו גרמו להרשעתו בדין. הוא נידון לגלות ולהחרמת כל רכושו, אך המלך שינה זאת למאסר עולם. ניקולה פוקה ישב בכלא 16 שנה במבצר פינרול בהרי האלפים בפיימונט (כיום בצפון איטליה), שם נפטר ב-1680.
משלחת מס' 7 לתחנת החלל הבין-לאומית

חברי המשלחת
תג המשלחת
תחנת החלל בתקופת פעילות המשלחת
משלחת מס' 7 (באנגלית: Expedition 7) הייתה משלחת לתחנת החלל הבין-לאומית שפעלה מ-28 באפריל 2003 ועד ל-27 באוקטובר 2003. מפקד המשלחת היה יורי מלנצ'נקו מרוסיה. פעילות המשלחת נמשכה 182 ימים.
בעקבות אסון מעבורת החלל קולומביה בוצעו מספר שינויים:
הצוות הגיע בחללית רוסית ולא במעבורת החלל כפי שתוכנן.
הרכב הצוות צומצם ל-2 אנשים בלבד.
כל הפעילות בהרחבת תחנת החלל הוקפאה עד לחידוש טיסות של מעבורות חלל אמריקאיות.
הרכב המשלחת

| שם | תפקיד | חללית הגעה | 28> 04.2003–27.10.2003 | חללית חזרה | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| רוסיה יורי מלנצ'נקו | מפקד | סויוז TMA-2 |  | סויוז TMA-2 | מפקד משלחת מס' 7  מפקד חללית "סויוז TMA-2" |
| ארצות הברית אדוארד לו(אנ') | מהנדסת טיסה | סויוז TMA-2 |  | סויוז TMA-2 | חבר משלחת מס' 7 |
פעילות המשלחת

ב-26 באפריל לתחנת החלל הגיע חללית סויוז TMA-2 בפיקוד יורי מלנצ'נקו. החללית התחברה למודול "זריא". עם החללית הגיעו חברי משלחת מס' 7 לתחנת החלל הבין-לאומית. באותה עת בתחנת החלל פעלה משלחת מס' 6 לתחנת החלל הבין-לאומית בפיקוד קנת באוארסוקס. החל תהליך העברת אחריות על תחנת החלל לצוות החדש.
ב-7 במאי חללית סויוז TMA-1 עם משלחת מס' 6 עזבה את תחנת החלל. אחריות על תחנת החלל הועברה למשלחת מס' 7.
ב-11 ביוני לתחנת החלל הגיע חללית מטען פרוגרס M1-10. החללית התחברה למודול "פירס". על החללית היו כ-2,305 ק"ג מטען. החללית הייתה מחוברת לתחנת החלל עד ספטמבר.
ב-28 באוגוסט חללית מטען פרוגרס M-47 שהייתה מחוברת מפברואר נותקה מתחנת החלל ונשפרה בכניסה לאטמוספירה.
ב-31 באוגוסט לתחנת החלל הגיע חללית מטען פרוגרס M-48. החללית התחברה למודול "זבזדה". על החללית היו כ-2,557 ק"ג מטען. בין היתר המטען כלל טלפון נייד ליצירת קשר עם צוותי חיפוש לאחר נחיתה. החללית הייתה מחוברת לתחנת החלל עד ינואר 2004.
ב-4 בספטמבר חללית מטען פרוגרס M1-10 נותקה מתחנת החלל. היא המשיכה בטיסה במסלול סביב כדור הארץ במהלכה בוצעו צילומים וניסויים. במשך כחודש ונשפרה בכניסה לאטמוספירה.
ב-18 באוקטובר לתחנת החלל הגיע חללית סויוז TMA-3 בפיקוד אלכסנדר קאלרי. החללית התחברה למודול "פירס". עם החללית הגיעו חברי משלחת מס' 8 לתחנת החלל הבין-לאומית ופדרו דוקה מספרד לביקור קצר. החל תהליך העברת אחריות על תחנת החלל לצוות החדש. פדרו דוקה החל לפעול לפי תוכנית מחקרים Servantes שהוכנה עבורו בסוכנות החלל האירופית.
חברי המשלחת ביצעו עשרות ניסויים מדעים בתחומים שונים.
ב-27 באוקטובר חללית סויוז TMA-2 עם משלחת מס' 7 ופדרו דוקה עזבו את תחנת החלל.
אחריות על תחנת החלל הועברה למשלחת מס' 8.
הערות שוליים

↑  פרוגרס M1-10
↑  פרוגרס M-47
↑  פרוגרס M-48
ניקולא מישלן

| --- | --- |

 לידה:  26 בינואר 1955 (בן 69) ניי-סיר-סן, צרפת 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת פייר ומארי קירי 
 תחום יצירה:  אדריכלות 
 פרסים והוקרה:  אביר בלגיון הכבוד 
 
ניקולא מישלן (צרפתית: Nicolas Michelin; נולד ב-26 בינואר 1955) הוא אדריכל ומתכנן ערים צרפתי.
קריירה

מישלן, יליד פריז, למד מתמטיקה ופיזיקה באוניברסיטת פייר ומארי קירי ואדריכלות בבית הספר לאדריכלות Paris-Conflans. קיבל תעודת אדריכל DPLG בשנת 1980.
בשנת 1988 הקים יחד עם האדריכל פין גייפל (Finn Geipel) את סטרוקטורת החיפוי של הארנה של נים מיד לאחר מכן הקימו את קבוצת LABFAC ("מעבדה לאדריכלות") משרד אדריכלים חשוב הפועל בפריז וברלין ואחראי בין היתר על בית הספר לאומנויות של לימוז' (צרפתית - École d'Arts de Limoges) ועל מבנה תיאטרון קמפר (צרפתית - Théâtre de Quimper).
בשנת 2001 הקים משרד אדריכלים עצמאי לאדריכלות ותכנון ערים - ה-"ANMA". המשרד זכה בפרס הצרפתי "סרגל הכסף" (צרפתית - Équerre d'Argent) על תכנון אולם הספורט המרכזי של העיר גרנובל בצרפת.
מאז ספטמבר 2000 הוא מכהן כמנהל בית הספר הגבוה לאדריכלות של ורסאי.
משטרת הסדר

משטרת הסדר (בגרמנית: Ordnungspolizei; בראשי תיבות: ORPO – אורפ"ו) הייתה ארגון-על שריכז כוחות משטרה, ז'נדרמריה וכוחות משטרתיים למחצה וצבאיים למחצה בגרמניה הנאצית. נקראה לעיתים "המשטרה הירוקה" (Grüne Polizei), בשל צבע מדיהם של שוטריה. בנוסף לשליטה בכל כוחות שמירת הסדר, השמירה ושירותי ההצלה בגרמניה הנאצית, שימשו כוחות משטרת הסדר לשליטה באזורי הכיבוש בתקופת מלחמת העולם השנייה וביצעו פשעי מלחמה רבים.
הקמה והתפתחות

ביוני 1936 מינה אדולף היטלר את היינריך הימלר, מפקד האס אס, לראש המשטרה הגרמנית כולה בתואר ריכספיהרר-אס אס וראש המשטרה הגרמנית (Reichsführer-SS und Chef der Deutschen Polizei). הדבר איפשר להימלר להתחיל בתהליך ארגון המערכת המשטרתית מתוך עצמאות מלאה והכפפה למעשה של הארגון המדינתי (המשטרה) לארגון מפלגתי (האס אס). בתחילה גיבש הימלר שתי זרועות עיקריות של כוח המשטרה, משטרת הסדר ומשטרת הביטחון (סיפ"ו, SIPO; Sicherheitspolizei). אורפ"ו הופקדה על "שמירת הסדר הציבורי" וכללה את משטרת המגן (Schutzpolizei), הז'נדרמריה (המשטרה באזור הכפרי) ושירותי עזר טכניים; ב-1938 אוחדו לארגון זה שירותי כיבוי אש, וב-1942 גם ההגנה האזרחית; בעוד שבמשטרת הביטחון, סיפ"ו, נכללו הגסטפו ומשטרת הפלילים (KRIPO). בראש האורפ"ו הוצב קורט דליגה, שהוחלף באוגוסט 1943 על ידי אלפרד ויננברג (Alfred Wünnenberg), שפיקד על הארגון עד תום המלחמה.
עם פרוץ המלחמה ב-1 בספטמבר 1939 הועברה המשטרה לפיקוד והפעלה מבצעית של האס אס, אך המשטרה שמרה על זיהוי מובחן, מדים, סמלים ודרגות נפרדים. את השוטרים המצטיינים עודדו להתגייס לשורות האס אס. מפקדי משטרה מדרגת גנרל ומעלה היו אנשי אס אס. בשנת 1943 היטשטש כמעט לגמרי ההבדל שבין המשטרה והאס אס, כאשר רוב השוטרים הופעלו בפעילות קרבית בגדודים.
גדודי המשטרה בחזית

עם ראשית המלחמה הוקמו גדודים לוחמים של אנשי המשטרה, שהוכפפו לואפן אס-אס, גדודים אלה (SS-Polizei-Bataillone) השתתפו בפלישה לפולין והיו אחראים על איסוף שבויים ושמירה עליהם ועל גירוש פולנים מאזור ורתגאו (מערב פולין, שיועדה לארים בלבד). לאחר השלמת הכיבוש הופעלו גדודים אלה למשמר על הגטאות היהודיים במרחב הכבוש (מדובר על שמירה חיצונית, כאשר על הניהול הפנימי הופקדו "המשטרה היהודית", האס אס, האס דה וה"קריפ"ו"). בנוסף הופעלו גדודי המשטרה למבצעים מיוחדים, הן מבצעי חיסול ורצח והן מיזמי בניית ביצורים, כגון הקמת החומה האטלנטית. בראש המערך בכל אזור עמד מפקד האס אס והמשטרה המקומי.
גדודי משטרה פעלו ככוח קרבי במהלך חציית הארדנים במסגרת המערכה על צרפת ועל ארצות השפלה במאי 1940 ובמהלך המצור על לנינגרד ב-1941.
השתתפות ברצח יהודים ופשעי מלחמה

גדודי המשטרה היו פעילים מאוד ברצח יהודים במהלך תנועת הצבא הגרמני במזרח הן בכיבוש פולין והן במבצע ברברוסה, יחד עם כוחות האיינזצגרופן (אשר גייסו אנשים מקרב משטרת הסדר, כאשר נדרשו להשלמת כח אדם). בפרט ידוע טבח 3,000 יהודים על ידי גדוד המשטרה ה-309 בגטו ביאליסטוק ב-12 ביולי 1941 ופעולות גדוד מילואים 101 של משטרת הסדר. עם זאת, במשפטים שנערכו מיד לאחר המלחמה, טושטשו פשעי מלחמה אלה, עקב מחסור בראיות ועקב ההתמקדות באנשי האיינזצגרופן, שנחשבו פושעים אידאולוגיים ורצחניים יותר, בניגוד לאנשי המשטרה ה"אפורים", אשר כביכול עסקו בתפקידי שיטור ושמירה. דניאל גולדהגן מציין שחלקם של אנשי משטרת הסדר בטבח יהודי מזרח אירופה היה גדול מאוד והוא נוקב במספר מיליון יהודים לפחות שנרצחו על ידם, אם לא הרבה יותר.
בשלב השני השתתפו אנשי משטרת הסדר בחיסול הגטאות באקציית ארנטפסט ובגירוש יהודים למחנות ריכוז והשמדה, בכל אזורי הכיבוש הגרמני.
גדודי המשטרה נכללו במסגרת דיוויזיית המשטרה-פאנצרגרנדיר הרביעית של האס אס (4.SS-Polizei-Panzergrenadier-Division)
השתתפות ברצח יהודים ופשעי מלחמה > גדוד מילואים 101 של משטרת הסדר

גדוד 101 של המילואים נחקר על ידי כריסטופר בראונינג ואחרים והידע עליו רב. ידע זה משמש על מנת להוות דוגמה לפעילות משטרת הסדר בכלל ובפרט לדרך בה הפכו גרמנים ללא אידאולוגיה נאצית לרוצחים. הגדוד (בגרמנית: Polizeibataillon 101) גויס ב-1939 בהמבורג ומנה כ-500 "אנשים רגילים", כשני שלישים נמנו על מעמד הפועלים, השאר היו בני מעמד בינוני-נמוך; חלק לא מבוטל מהם היו קומוניסטים, סוציאליסטים וחברי איגודים מקצועיים לפני 1933; גילם הממוצע היה 39.
הגדוד השתתף בפלישה לפולין יחד עם כוחות הצבא ובדצמבר הגיע לגזרת קיילצה. עד מאי 1940 הועסק בעיקר בגירוש פולנים מאזורי פוזנן ולודז' מזרחה. בנובמבר 1940 הוטלה על הגדוד משימת השמירה על גטו לודז'. במאי 1941 הוחזר הגדוד לגרמניה על מנת לאמן מגויסים חדשים לגדודים 102–104, חלק מהאימונים כללו את גירוש יהודי המבורג וברמן. ביוני 1942 הוחזר הגדוד לפולין למחוז לובלין, כאשר משימתו לגרש יהודים מהגטאות אל מחנות ההשמדה במסגרת מבצע ריינהרד. ב-13 ביולי 1942 ביצע הגדוד את מעשה הטבח ההמוני הראשון שלו, ביוזפוב, שם הרגו כ-1,500 יהודים בירי בתוך 17 שעות. רק 12 איש מתוך 500 חיילי הגדוד סירבו ונשלחו לשמירה היקפית. לאחר כחודש חיסלו אנשי הגדוד את גטו לומאזי בירי לבורות ירי ביער סמוך, יחד עם מתנדבי טרווניקי אוקראינים. במקרה זה נורו על ידי אנשי הגדוד ילדים, חולים וזקנים, עוד לפני הובלתם הרגלית של 1,700 תושבי הגטו לבורות ההריגה. בהמשך, בין ספטמבר לנובמבר, חיסלו אנשי הגדוד בירי ישיר או בגירוש למחנות השמדה את הגטאות בפרצ'ב, מיינדזיז'ץ פודלסקי, רדזין פודלסקי, לוקוב, קונסקובולה, טומשוב לובלסקי, סרוקומלה, קוצק, איזביצה, ביאלא פודולסק, ווהין וצ'מיירניקי. במהלך הפעילות סופקו לגדוד כמויות גדושות של אלכוהול. בהמשך הועסק הגדוד בציד יהודים שנמלטו מאתרי הטבח ביערות ובשדות. באקציית ארנטפסט נטל הגדוד חלק בטבח 43,000 יהודים ביום אחד, 3 בנובמבר 1943. בסך הכל היה הגדוד אחראי ישיר לרצח של עשרות אלפי יהודים.
לאחר המלחמה

לאחר המלחמה נפל מפקד הגדוד, וילהלם טראפ, לידי כוחות צבא בריטניה ונאסר במחנה נוינגמה. הוא הוסגר לפולין ב-1946 יחד עם קצינים נוספים בגדוד, נשפט בבית המשפט בשדליץ והוצא להורג ב-18 בדצמבר 1948. רק ב-1964 החלה מערב גרמניה לחקור את מעורבותם של שוטרי המילואים מהמבורג בפשעי מלחמה. ב-1968 נדונו שלושה שוטרים לשמונה, שש וחמש שנים בכלא. שישה אחרים, בעלי דרגות נמוכות, נשפטו ושוחררו. כל שאר שוטרי הגדוד המשיכו בחייהם באין מפריע.
רבים מאנשי המשטרה הדגישו לאחר המלחמה שכל פועלם היה שיטור ושמירה בלבד. רבים מהם המשיכו לשרת כשוטרים לאחר כיבוש גרמניה על ידי בעלות הברית. משטרת גרמניה המזרחית ("משטרת העם", Volkspolizei) הריכוזית, המשיכה במידה רבה את משטרת הסדר הנאצית מבחינת מבנה ארגוני ושיטות פעולה. זאת בעוד המשטרה במערב גרמניה בוזרה בין המדינות ועברה תהליכים של דמוקרטיזציה. עם זאת, ניתן לעקוב אחר מקורם של סמלים, תקנות ואף צבעם הירוק של מדי המשטרה הגרמנית למקורותיהם במשטרת הסדר.
לקריאה נוספת

Christopher Browning, Nazi Policy, Jewish Workers, German Killers, Cambridge University Press, 2000. ISBN 0-521-77490-X
Gordon Williamson, World War II German Police Units, Osprey Publishing, 2006 ISBN 978-1846030680
כריסטופר בראונינג, אנשים רגילים: גדוד מילואים 101 של משטרת הסדר ו'הפתרון הסופי' בפולין, תל אביב: ספרי עליית הגג ידיעות אחרונות, 2004
דניאל גולדהגן, תליינים מרצון בשירות היטלר: גרמנים רגילים והשואה, הוצאת ידיעות אחרונות תל אביב, 1996
יעקב לזוביק, הביורוקרטיה של היטלר: משטרת הביטחון הנאצית והבנאליות של הרשע, ירושלים, תשס"א
הערות שוליים

↑  כריסטופר בראונינג, אנשים רגילים: גדוד מילואים 101 של משטרת הסדר ו'הפתרון הסופי' בפולין, תל אביב: ספרי עליית הגג ידיעות אחרונות, 2004
↑  דניאל גולדהגן, תליינים מרצון בשירות היטלר: גרמנים רגילים והשואה, הוצאת ידיעות אחרונות תל אביב, 1996
↑  Barracks Police
↑  The Protection Police (Schutzpolizei)
↑  The Rural Police (Gendarmerie)
↑  The Water Protection Police (Wasserschutzpolizei)
↑  Feuerschutzpolizei (FSP)
↑  The Air Protection Police (Luftschutzpolizei-LSP)
↑  Technical Emergency Corps (Technische Nothilfe-TeNo)
↑  Bahnschutzpolizei
↑  דניאל גולדהגן, תליינים מרצון בשירות היטלר, עמ' 203
1 2  בעז נוימן, היום-יום של אידיאולוגיית הרוע, באתר הארץ, 7 ביוני 2004
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4313431-2  VIAF: 2346156012376449700000   WorldCat (עם VIAF): 2346156012376449700000 
שוטרי משטרת ההגנה בצרפת
שוטרי משטרת הסדר בקרקוב
שוטרים במסגרת פשיטה על גטו קרקוב
שוטרים במסגרת גירוש יהודי מרסיי, 1943
ניקולא לואי דה לאקאי

| --- | --- |

 לידה:  15 במרץ 1713 רומיני, צרפת 
 פטירה:  21 במרץ 1762 (בגיל 49) פריז, ממלכת צרפת 
 ענף מדעי:  אסטרונומיה
 מקום מגורים:  צרפת
 מקום לימודים:  הקולג' של ליזיו  קולז' דה נוואר 
 מוסדות:  מצפה הכוכבים של פריז  אוניברסיטת פריז 
 פרסים והוקרה:  עמית החברה המלכותית 
 הערות:  מכתש לאקאי על הירח
 תרומות עיקריות
 פרסום קטלוג כוכבים של שמי הדרום, הגדרת 14 קבוצות כוכבים חדשות.
 
ניקולא לואי דה לאקאי (צרפתית: Nicolas Louis de Lacaille;‏ 15 במרץ 1713 – 21 במרץ 1762), היה אסטרונום צרפתי שחקר את שמי הדרום, מדד באופן מדויק את היקף כדור הארץ וערך טבלת ליקויי שמש וירח ל-1,800 שנים.
ביוגרפיה

ניקולא לואי דה לאקאי נולד ב-1713 ברומיני שבאזור הארדנים. הוא התייתם מאביו בגיל צעיר, אך במימונו של דוכס בורבון, לואי אנרי, הוא למד תאולוגיה בקולג' של ליזיו (Lisieux) והוסמך ככומר קתולי. לאחר הסמכתו הוא בחר להתמקד במדעים ותחת חסותו של האסטרונום ז'אק קאסיני (בנו של האסטרונום ג'ובאני דומניקו קאסיני) החל לעסוק בגאוגרפיה ובאסטרונומיה. ב-1739 הוא מדד מחדש באמצעות טריאנגולציה את אורכה של מעלת קשת לאורך המרידיאן של פריז, על מנת לחשב את רדיוס כדור הארץ ואת היקפו. בכך הוא חזר על מבצעו של ז'אן פיקאר מ-1670 תוך השגת דיוק רב יותר. לציון ההישג של שניהם הוקמה בז'וביזי-סור-אורז' (Juvisy-sur-Orge) פירמידת הנצחה.
לאחר מכן קיבל לאקאי משרת פרופסור למתמטיקה בקולג' על שם מאזארן בפריז וב-1741 התקבל לאקדמיה הצרפתית למדעים. ב-1750 הוא יצא למסע מחקר בדרום אפריקה, במהלכו הוא מיפה וקיטלג כ-10,000 כוכבים וכ-40 ערפיליות בשמי הדרום, הגדיר 14 קבוצות כוכבים חדשות וערך מדידות מדויקות של מיקומם בשמים של הירח, של נוגה ושל מאדים ועל ידי השוואה למדידות מאירופה חישב את המרחק אליהם באמצעות פרלקסה.
עם חזרתו לצרפת ב-1754 הוא זכה להתעניינות ציבורית רבה שגרמה לו ללחץ רב, הוא הסתגר בקולג', שם חלה בשיגדון ומת ב-1762. על שמו נקרא מכתש לאקאי על הירח ואסטרואיד 9135 שהתגלה ב-1960.
נבחרת רוסיה בפוטבול

| --- | --- |
 כינוי:  האדומים
 התאחדות:  התאחדות הפוטבול הרוסית (FAFR)
 השתייכות:  EFAF
 מאמן:  רוסיה דמיטרי מקסימוב 
 
נבחרת רוסיה בפוטבול אמריקאי (ברוסית: Сборная России по американскому футболу) היא הנבחרת הלאומית הרשמית בפוטבול של רוסיה. הוקמה בשנת 1992 לצד הליגה הרוסית בכדורגל אמריקאי.
היסטוריה > הולדת הפוטבול בברית המועצות

הפוטבול הופיע לראשונה בברית המועצות בקיץ 1989, כאשר שתי קבוצות פוטבול תיכונים מאוקלהומה ("סטארס" ו"בומרס") שיחקו שלושה משחקי ראווה במוסקבה, לנינגרד וטאלין שבאסטוניה. משחקים אלה עוררו התרגשות רבה, שהפכה לתנופה ליצירת קבוצות פוטבול אמריקאי בברית המועצות.
טטוריאן אדגר, מייסד הקבוצות הסובייטיות, הפך למאמן נבחרת הרוגבי הלאומית של ברית המועצות. בשנת 1989 הוקמה קבוצת דובי מוסקבה וייצגה את ברית המועצות בטורניר הבינלאומי. המשחק הרשמי הראשון של נבחרת ברית המועצות התקיים מול נבחרת גרמניה (שהייתה מיוצגת על ידי שחקנים מברלין אדלר) במערב ברלין, ב-17 בספטמבר 1989. הדובים הפסידו 6–77. ברבע האחרון, אדוארד זוויגזנה רשם את הטאצ'דאון הראשון בפוטבול בתולדות ברית המועצות.
ב-10 בנובמבר 1989 הוקם איחוד הפוטבול האמריקני בברית המועצות, אולם באפריל 1990, עקב מחלוקות פנימיות, הוקם איגוד עצמאי נפרד. בשנת 1991 הצטרפו כל הקבוצות לאיגוד. באותה שנה נבחרת ברית המועצות החלה להתכונן לאליפות אירופה, בציפייה למשחק נגד נורווגיה בדצמבר, אך המשחק בוטל.
בסוף ינואר 1991, נבחרת ברית המועצות לראשונה בטורניר במוקדמות אליפות אירופה במשחק נגד הולנד, הפסידה בתוצאה 7–30.
היסטוריה > רוסיה

לאחר קריסת ברית המועצות ב-1991, התאחדות הפוטבול האמריקני הפכה לליגה האירו-אסייתית. קבוצות מרפובליקות ברית המועצות לשעבר נכנסו לליגה.
בשנת 1994 נפתח בית הספר הראשון לפוטבול. שנה לאחר מכן התארגנה ליגת ילדים. בשנת 1996 הוקמה הפדרציה של מוסקבה לפוטבול אמריקאי.
מאז 1996 הוקמה אליפות רוסיה בקרב צעירים ובשנת 2002 אורגנה מחדש אליפות רוסיה בקרב הקבוצות הבוגרות.
היסטוריה > תוצאות

בשנת 1998 נבחרת רוסיה עלתה לראשונה לאליפות אירופה לצעירים שנערכה בדיסלדורף, גרמניה. רוסיה סיימה במקום הרביעי. בשנת 2000 הייתה רוסיה סגנית אירופה והפסידה בגמר לגרמנים. בשנת 2002 הם זכו במדליית הזהב.
בשנת 1999, רוסיה העפילה לראשונה בגביע הליגה האירופית. דובי מוסקבה הגיעו לרבע הגמר, במקום השני רק ל"תרנגולים" של הלסינקי. בשנת 2003, הקבוצה הבוגרת זכתה באליפות ליגה "C" ועלתה לקבוצה "B".
בשנת 2004 הקבוצה סיימה במקום השלישי באליפות אירופה בקבוצת "B". בשנת 2012 הנבחרת הושהתה. עקב היעדרות ארוכה, הנבחרת עברה לליגה "C".
הערות שוליים

↑  Dmitriy Maksimov was appointed head coach of the Russian national team
↑  The Russian national team will annually hold a training camp and one or two friendlies
נבחרת רוסיה בכדוריד

נבחרת רוסיה בכדוריד, 2008
נבחרת רוסיה בכדוריד היא הנבחרת לאומית של רוסיה. הנבחרת הוקמה לאחר התפרקות ברית המועצות על בסיס שחקנים שההתשפו בנבחרת ברית המועצות בכדוריד. הנבחרת השתתפה ב-21 אליפויות העולם בכדוריד ופעמיים זכתה באליפות.
במשחקים האולימפיים היא זכתה בשנת 2000. היא הייתה בין הנבחרות החזקות בעולם במהלך שנות ה-90 של המאה ה-20, אך נכשלה במהלך המאה ה-21 ואף לא העפילה לתחרויות חשובות. בעקבות פלישת רוסיה לאוקראינה בשנת 2022 הנבחרת לא יכולה להשתתף בתחרויות בהתאם להחלטת האיגוד הכדוריד העולמי.
היסטוריה

הכדוריד ברוסיה כאחד ממשחקי הספורט הופיע בתחילת המאה ה-20 (בערך בשנת 1909). בתקופה הראשונה של התפתחות הכדוריד ברוסיה הוא לבש שתי צורות, ענף ובו 11 שחקנים לקבוצה ו-7 שחקנים. הערים המרכזיות והעיקריות בהן התפתח הכדוריד ברוסיה עד סוף שנות הארבעים היו מוסקבה, לנינגרד, רוסטוב על הדון, קרסנודאר וערים אחרות. הפופולריות הגבוהה, הסמכות ההולכת וגדלה, הן במרכז והן בפרובינציות, דרשו להקים מרכז ארגוני מאוחד והוא נוצר בשנת 1955 כשהוקמה פדרציית הכדוריד הסובייטית, שהייתה ארגון ספורט ציבורי שהגדיר את ההוראות לפיתוח הכדוריד. הוקמו קבוצות כדוריד שהתמודדו בתחרויות כדוריד בחסות הפדרציה. בתחילת שנות ה-60 של המאה ה-20 אושרה לבסוף צורה אחת של משחק כדוריד, 7 שחקנים בקבוצה.
באותה תקופה, הודות למאמצים פעילים של הפדרציה הוקמו מרכזי ילדים ונוער בהם הוכשרו ספורטאים צעירים. המרכז הראשון מסוג זה היה בית הספר לספורט "סטארט" לילדים ונוער ברוסטוב על דון. אז נפתחו בתי ספר דומים במוסקבה, סברדלובסק, לנינגרד, קרסנודאר, וולגוגרד, קרסנויארסק ובמזרח הרחוק. נפתחו למעלה ממאה מרכזים כאלה להכשרת ספורטאים צעירים. הטובים שבהם קיבלו מעמד של בתי ספר לספורט מיוחדים של העתודה האולימפית ויכלו להכשיר ספורטאים לייצג את המדינה באולימפיאדות וזכו לתקצוב ממשלתי. לפתיחתם של אותם בתי ספר לספורט של העתודה האולימפית היה תפקיד משמעותי בהכנת ספורטאים ברמה הגבוהה ביותר. ספורטאים צעירים בגילאי 10-17 עברו אימוני ספורט בבתי ספר אלה באמצעות תוכניות מיוחדות.
נבחרת ברית המועצות בכדוריד התקיימה משנת 1960 ובשנות קיומה זכתה באליפות העולם 1982 (ועוד פעמיים נוספות סיימה כסגנית אלופה, בשנים 1978, 1990) בנוסף, זכתה פעמיים במדליית זהב ופעם אחת במדליית כסף במשחקיפ האולימפיים והתקיימה עד 1991. בשנת 1992 הוחלפה על ידי נבחרת חבר המדינות שזכתה במדליית זהב ולאחר התפרקות ברית המועצות, נבחרת רוסיה הוקמה במקומה של הנבחרת הסובייטית ומאז 1993 זכתה לפחות פעם אחת באליפות עולם, באליפות אירופה וזכתה במדליית זהב במשחקים האולימפיים בענף הכדוריד. ברם מאז 2002 נכרת מגמת שקיעה והנבחרת מתקשה לשוב לימיה הגדולים.
הישגי הנבחרת

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
| שנה | אולימפיאדה | אליפות העולם | אליפות אירופה |
| 1993 |  | 1 |  |
| 1994 |  |  | 2 |
| 1995 |  | 5 |  |
| 1996 |  | 5 | 1 |
| 1997 |  | 1 |  |
| 1998 |  |  | 4 |
| 1999 |  | 2 |  |
| 2000 | 1 |  | 2 |
| 2001 |  | 6 |  |
| 2002 |  |  | 5 |
| 2003 |  | 5 |  |
| 2004 | 3 |  | 5 |
| 2005 |  | 8 |  |
| 2006 |  |  |  6 |
| 2007 |  | 6 |  |
| 2008 | 6 |  | 13 |
| 2009 |  | 16 |  |
| 2010 |  |  | 12 |
| 2011 |  | לא העפילה |  |
| 2012 | לא העפילה |  | 10 |
| 2013 |  | 7 |  |
| 2014 |  |  | 9 |
| 2015 |  | 19 |  |
| 2016 | לא העפילה |  | 9 |
| 2017 |  | 12 |  |
| 2018 |  |  | לא העפילה |
| 2019 |  | 11 |  |
| 2020 |  |  | 22 |
| 2021 | לא העפילה | 14 |  |
| 2022 |  |  | 9 |