stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קווינטוס טיניאוס רופוס
תולדות חייו

קווינטוס טיניאוס רופוס שירת כנציב הפרובינקיה הקיסרית-פריטורית תראקיה, בשנים 123–126. הוא שירת כקונסול ממשיך בחודשים פברואר-מאי של שנת 127,
לאחר תום הקונסולאט שלו הוא נתמנה לנציב יהודה, כפי שעולה מכתובת הקדשה של פסל הקיסר שהתגלתה בקיסריה, ומתוארכת כנראה לכבוד ביקור הקיסר בקיסריה בשנת 130. קומתו של פסל אדריאנוס שהתנוסס מעל הכתובת הייתה אפוא גבוהה מקומת אדם. וזוהי הכתובת:
לכבוד הקיסר, קיסר טראיאנוס אדריאנוס אוגוסטוס, בנו של טראיאנוס פרתיקוס האלוהי, נכדו של נרווה האלוהי, פוניפקס מקסימוס, בטריבונאט הארבעה-עשר, קונסול בפעם השלישית, אבי האומה, [מאת] ה-beneficiarii של טיונוס רופוס, מושל קיסרי בדרגה של פראיטור
ניתן אולי לשייך את הפסל של אדריאנוס שמצא אבי יונה לכתובת זו. עוד מסקנה שניתן להבין מהכתובת הזו, היא שטיונוס רופוס הוא שהיה אחראי ליסוד איליה קפיטולינה – שהיום כבר ידוע לנו שנוסדה לפני המרד – ודבר זה עשוי להיות היסוד לעוינות שהובאה כלפיו במקורות היהודים.
הכתובת הזו, וכן הקדשות לאשתו ובתו שהתגלו בסקיתופוליס, הן העדויות האפיגראפיות הראשונות לתפקידו של טיניאוס רופוס כמושל יהודה. רופוס כיהן כמושל יהודה משנת 130 ויורשו בתפקיד, יוליוס סוורוס, לא הגיע ליהודה לפני שנת 133, כאשר טיניאוס רופוס כבר כיהן כמושל לפחות שלוש שנים. למרות שחילופי התפקידים מעידים על כישלון צבאי יש הסבורים שהיה לו חלק גדול בדיכוי היהודים בשלבי המרד הראשונים והכנת הצבא הרומי להתמודדות טובה עם המורדים.
בזמן המרד היה אחראי על הריגת רבבות יהודים ושעבוד אדמות תושבי הארץ היהודים.
אין מידע על הקורות אותו לאחר מרד בר כוכבא.
בתלמוד

חוקרי חכמת ישראל מהמאה ה-19 זיהו את טורנוסרופוס המוזכר בדברי חז"ל כקווינטוס טיניאוס רופוס. בהתאם זוהה "חרישת העיר" בתשעה באב עם בניית איליה קפיטולינה. האזכור של טורנוסרופוס עם רבן גמליאל הוסבר כטעות בנוסח שיש לייחס לדמות אחרת. ההבדל בין השם שלו לבין הכינוי בתלמוד מוסבר בכך שחז"ל בכוונה שינו את השם לטורנוס רופוס (ככל הנראה מהמילה היוונית Tyrannusׂׂ - רודן אכזר), בגלל אכזריותו. דעה זאת מקובלת גם בקרב חוקרים מאוחרים יותר.
יצחק אייזיק הלוי טוען שרק חלק מהאזכורים של "טונוסטרופוס" מתייחסים לקווינטוס טיניאוס רופוס. הוא מסכים שקווינטוס טיניאוס רופוס הוא המוציא להורג של רבי עקיבא ומצביע על כך שבמסכת סוטה בתלמוד ירושלמי מוזכר שמו בהקשר זה כ"טונוס טרופוס". לעומת זאת, הוא טוען שקווינטוס טיניאוס רופוס לא יכל להיות זה שחרש את ההיכל כיוון שרבן גמליאל מת הרבה לפני שנכנס לתפקידו ומכיוון שבניית איליה קפיטולינה, היא היפך החרישה.
פרופ' רנון קצוף מפרש את הסיפור במסכת תענית על רדיפת רבן גמליאל כמתייחסת לקווינטוס טיניאוס רופוס עצמו, שמתאבד כדי להציל את רבן גמליאל. הוא מעלה את ההשערה שההתאבדות נועדה לכפר על פשעיו בדיכוי האכזרי של מרד בר כוכבא. בכך הוא מסביר את ההגיון בכך שמותו של האדון מבטלת את הגזירה. מכיוון שהוא עצמו הוציא את הגזירה, הגזירה מתבטלת עם מותו.
לקריאה נוספת

אפלבאום שמעון, 'טיניוס רופוס ויוליוס סוורוס', מרד בר-כוכבא - מחקרים חדשים, ירושלים, יד יצחק בן-צבי, (1984), עמ' 147–152.
כותן חנה מ., והק וורנר, מושלים ופרסונל בכתובות לטיניות מקיסריה מריטימה, קתדרה 122 (תשסז), 2006, עמ' 31–52
S. Applebaum, 'Tineius Rufus and Julius Severus', in: Judaea in Hellenistic and Roman Times: Historical and Archaeological Essays, Brill, 1989, pp.117-123
W. Eck, 'Rom und die Provinz Iudaea/Syria Palaestina: Der Beitrag der Epigraphik', in: A. Oppenheimer (ed.), Jüdische Geschichte in hellenistisch-römischer Zeit Oldenbourg, 1999, pp.237-264.
E.M. Smallwood, The Jews Under Roman Rule. From Pompey to Diocletian, Brill, 2001, p.551.
קפיר

| --- | --- |

 
 מאכלים
 סוג:  yoghurt and other types of milk or cream, fermented or soured, מוצרי חלב מותסס, למעט שמנת חמוצה וגבינת קוטג׳, מוצרי חלב, מוצר חלב מותסס, משקה מותסס, משקה קל, בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 מוצא:  צ'רקסיה 
 מרכיבים עיקריים:  חלב 
 
גרגרי קפיר
קֵפִיר הוא משקה חלב שמקורו בקווקז ומופק בתסיסה הומולקטית בדומה ליוגורט.
מבנהו של הקפיר

גרגירי קפיר הם למעשה מושבה סימביוטית של חיידקים מהסוג לקטובצילוס אצידופילוס ושמרים במטריצה של חלבונים, ליפידים וסוכרים. הצירוף המדויק של חיידקים ושמרים משתנה מתערובת לתערובת. כשמשרים את הגרגירים בחלב הם מתחילים את תהליך התסיסה והמשקה שנוצר, הקרוי גם הוא קפיר, הוא מוגז קלות וקצת אלכוהולי.
כדי להבטיח אחידות, במוצרים מסחריים משתמשים באבקת בסיס במקום בגרעינים. עם זאת, אבקה אינה יוצרת גרעיני גיבוש או ממשיכה לצמוח ללא סוף.
את חיידקי הקפיר מגדלים בחלב (בעיקר חלב פרה או עז הבית) למשך יום או יותר בטמפרטורת החדר. התוצאה דומה מאוד ליוגורט.
קפיר מים הוא קפיר שגדל במים עם סוכר, פירות יבשים (כמו תאנים למשל) ומיץ לימון, גם כן למשך יום או יותר בטמפרטורת החדר. בקפיר מים נהוג להשתמש כדי להכין משקאות תוססים שאינם על בסיס חלב.
בצ'ילה משקה זה מכונה "Yoghurt de Pajaritos".
בשל כמות האלכוהול הנמוכה בקפיר, במזרח אירופה יש המשתמשים בו לטיפול בחמרמורת ("האנג אובר").
בישראל

בישראל קפיר פופולרי מאוד בקרב יוצאי מדינות ברית המועצות לשעבר. ומספר מחלבות ישראליות מיצרות את המשקה, לדוגמה: מחלבת ארגמן, מחלבת דן, מחלבת י. מרדכי.
הערות שוליים

↑  נוסו אף נוזלים אחרים כגון: חלב סויה ומי אורז אך נצפה כי המומלץ ביותר הוא חלב
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007543440605171  BNE: XX545459  BnF: cb131817415 (data)  GND: 4193603-6  LCCN: sh85072025  NKC: ph575625  SUDOC: 035324864 
הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
ראובן רמתי

| --- | --- |
ראובן רמתי, בצילום משנת 1972
תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  25 בפברואר 1937 טימישוארה, ממלכת רומניה 
 פטירה:  8 באפריל 2001 (בגיל 64) סילבר ספרינג, ארצות הברית 
 ענף מדעי:  אסטרופיזיקה
 מקום מגורים:  ארצות הברית
 מקום לימודים:  אוניברסיטת תל אביב  אוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס 
 מוסדות:  אוניברסיטת מרילנד  מרכז טיסות החלל גודרד 
 פרסים והוקרה:  1975 - פרס הקרן על שם אלכסנדר פון הומבולדט למדענים אמריקאים בכירים  1981 - מדליית נאס"א להישג מדעי יוצא דופן.  2001 - פרס יוד לקרינה קוסמית מטעם האיחוד הבינלאומי לפיזיקה  לאחר מותו הוסב שם הלוויין HESSI על שמו: Reuven Ramati High Energy Solar Spectroscopic Imager.
 תרומות עיקריות
 אסטרופיזיקה
 
ראובן רמתי (באנגלית: Reuven Ramaty, שמו בלידה היה רייטר Reiter ‏ 25 בפברואר 1937 טימישוארה, רומניה - 8 באפריל 2001, סילבר ספרינג, מרילנד) היה מדען ישראלי-אמריקאי, יליד רומניה, חוקר בתחומי האסטרונומיה של קרינת גמא, אסטרופיזיקה גרעינית, וקרינה קוסמית. היה שותף מרכזי בפרויקט HESSI, לוויין מחקר של נאס"א (High Energy Solar Spectroscopic Imager), שלאחר מותו נקרא על שמו.
ביוגרפיה

רמתי נולד ב-1937 בעיר טימישוארה, בחבל באנאט שברומניה, למיכאל רייטר ואליזה לבית מרקוביץ. ב-1948 עלה לישראל יחד עם הוריו. היה מתלמידיה הראשונים של המחלקה לפיזיקה באוניברסיטת תל אביב, בה סיים את התואר הראשון בשנת 1961. לימד בהמשך פיזיקה בבית ספר תיכון למשך שלוש שנים. בשנת 1964 נסע לארצות הברית והחל לימודי דוקטורט באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס, ובשנת 1966 קיבל תואר דוקטור.
ב-1967 התקבל לעבודה במרכז טיסות החלל גודרד, והיה שם אחד מאנשי התאוריה המרכזיים. ב-1980 התמנה לראש המחלקה התאורטית במעבדה לאסטרופיזיקה של אנרגיות גבוהות. מ-1983 שימש גם כפרופסור חבר לפיזיקה באוניברסיטת מרילנד בקולג' פארק.. היה פרופסור אורח באוניברסיטת נאגויה ביפן (1993) מדען אורח באוניברסיטאות סטנפורד, ברקלי, סן דייגו ופנסילבניה.
נודע קודם כל הודות למחקריו בתחום האינטראקציות של החלקיקים בהתלקחויות הסולאריות. יחד עם ריצ'רד לינגפלטר, שהיה שותפו למחקרים לאורך שנים רבות, הראה רמתי בשנת 1967 שקווי קרינת גאמא ומדידות נייטרונים מתוך ההתלקחויות הסולאריות עשויים להיות כלי אבחוני רב עוצמה בהערכת התכונות של חלקיקים מואצים בהתלקחויות הסולאריות. מאוחר יותר, יחד עם בן ציון קוזלובסקי מאוניברסיטת תל אביב ואחרים, המשיך רמתי לשכלל טכניקות אלה.
מחקריהם רחבי היקף שכללו מדידות ההתלקחויות הסולאריות במסגרת הפרויקט Solar Maximum Mission והמצפה קומפטון עם קרני גאמא בדקו מנגנוני האצת חלקיקים ואת גודש החלקיקים המואצים והגודש הקורונלי.
יחד עם לן פיסק מאוניברסיטת ניו המפשייר ובן ציון קוזלובסקי מאוניברסיטת תל אביב, הציע רמתי תאוריה שזכתה להסכמה רחבה בימינו, לפיה מקור הקרינה הקוסמית האנומלית, בעלת האנרגיה הנמוכה, הוא ביוניזציה ובהאצת הגז הבין-כוכבי הנאוטרלי בהליוספרה החיצונית.
רמתי, פיסק וקוזלובסקי נודעו, בין השאר בתאוריה, הזוכה בימינו להסכמה כללית, לגבי מקור הקרינה הקוסמית האנומלית, בעלת אנרגיה נמוכה.
לראובן רמתי הייתה תרומה מכריעה גם בפרויקט הלוויין HESSI - High Energy Solar Spectroscopic Imager.
רמתי היה פעיל במרכז גודרד יותר מ-30 שנה, עד מותו.
רמתי נפטר בשנת 2001 מסיבוכים של מחלת לו גריג, בביתו בסילבר ספרינג, מרילנד. עיין בנתונים חדשים על הקרניים הקוסמיות עד לשעות חייו האחרונות. השאיר אשה, ורה, ושתי בנות.
קרב קוסובו

קרב קוסובו (בסרבית: Косовска битка - Kosovska bitka או Бој на Косову, בטורקית: Kosova Savaşı או Kosova Meydan Muharebesi) הוא קרב שהתנהל ב-15 ביוני 1389 בין קואליציה של אצילים סרבים בפיקודו של הנסיך לזר חרבליאנוביץ' ולצבא הפולש העות'מאני בפיקוד הסולטן מוראט הידאוונדיגאר ובניו, יאקוב ובאיזיט. הצבא הסרבי כלל פרט לצבא של הנסיך לזר גם לוחמים בפיקודו של האציל ווּק ברנקוביץ' ועוד גדוד סרבי מבוסניה שנשלח על ידי המלך טוורטקו הראשון ובפיקוד הוויווד הגדול ולטקו ווקוביץ'. הנסיך לזר היה שליט "סרביה המוראבית" והחזק שבשליטים המקומיים הסרבים באותה עת. ווק ברנקוביץ' ששלט במחוז ברנקוביץ' באזור קוסובו ובשטחים סמוכים, היה בן חסותו של לזר.
שדה הקרב שנקרא בסרבית קוסובו פולייה, כלומר "שדה השַחֲרוּר" נמצא בזמנו ב"סרביה של בני ברנקוביץ'", בימינו במחוז פרישטינה של אזור קוסובו. אתר הקרב נמצא במרחק של כחמישה קילומטרים דרומית-מערבית מן העיר פרישטינה.
קיימים מעט מקורות מהימנים על התנהלות הקרב. חלק רב מלוחמי שני הצבאות איבדו את חייהם בלחימה. מתו גם שני המפקדים העליונים :הנסיך לזר נפל בשבי והוצא להורג, והסולטן מוראט מת, כשלפי הפולקלור הסרבי, נהרג על ידי הגיבור מילוש אוביליץ'. אף על פי שידם של העות'מאנים הייתה על העליונה והצליחו לחסל את הצבא הסרבי, הם סבלו אבדות כה כבדות שנאלצו לסגת מדרכם לכיוון אדירנה. הנסיגה הטורקית נגרמה גם על ידי פחדיהם של יורשי הסולטן מוראט לקראת המאבק הפנימי על השלטון. הסרבים נותרו עם מעט מדי לוחמים היכולים להגן ביעילות על ארצותיהם, בעוד הטורקים החזיקו כוחות צבאיים רבים במזרח. משום כך, בשנים הבאות נפלו הנסיכויות הסרביות בזו אחר זו תחת החסות העות'מאנית.
קרב קוסובו הפך לאירוע מכונן בהיסטוריה העממית והרשמית ובתודעה הלאומית הסרבית. גיבוריו הסרבים העיקריים - הנסיך לזר ומילוש אוביליץ' החצי-אגדי הוכרו מאוחר יותר כקדושים של הכנסייה האורתודוקסית הסרבית.
במשך שנים צוין ה-15 ביוני, על פי הלוח היוליאני, כיום אבל לאומי של הסרבים.
רקע

אחרי מות הצאר סטפאן אורוש הרביעי דושאן "החזק" (1355-1311) עלה לכס המלכות בסרביה בנו סטפאן אורוש החמישי "החלש" (1371-1355) שזמנו הוחלש השלטון המרכזי וקמו בסרביה מספר רב של נסיכויות כמעט עצמאיות. תקופה זו ידועה כ"תקופה השפל של האימפריה הסרבית". אורוש החמישי לא היה מסוגל לשמור על הממלכה הגדולה שנוצרה על ידי אביו, לא הצליח להדוף את האיומים מבחוץ ואת מגמות הפילוג של האצולה מבפנים. הוא מת ללא ילדים ב-4 בדצמבר 1371, אחרי קרב מריצה עם הטורקים משנת 1370 שבו נהרגו רבים מאצילי סרביה.
לזר חרבליאנוביץ', ששלט בסרביה המורבית, בצפון האימפריה הסרבית לשעבר, היה ער לאיום מצד הטורקים העות'מאנים ולכן החל בהכנות דיפלומטיות וצבאיות נגדם.
אחרי שהצליח לזר לנצח ניצחון זמני את הטורקים בקרב פלוצ'ניק (1386) ובקרב בילצ'ה (1388), הזיז הסולטאן מוראט הראשון באביב 1388 את כוחותיו בשטחי בולגריה מפיליפופול לאיחטימן. משם עבר צבאו דרך ולבוז'ד וקראטובו (כיום בשטח רפובליקת מקדוניה). על אף שזו הייתה דרך ארוכה יותר מן הדרך החלופית דרך סופיה ועמק נישבה, הוביל המסלול שנבחר אל קוסובו שהיה אחד הצמתים החשובים ביותר בבלקן. מקוסובו יכול היה צבאו של מוראט לתקוף שתי נסיכויות סרביות חשובות - זו של לזר וזו של ווק ברנקוביץ' גם יחד. אחרי שהות מסוימת בקראטובו, יצא מוראט עם לוחמיו דרך קומנובו, פרשבו וגילן אל פרישטינה, לשם הגיע ב-14 ביוני 1389.
מהמעט שידוע על הכנותיו של לזר, הוא כינס את כוחותיו על יד ניש, על הגדה הימנית של מורבה הדרומית. ככל הידוע, נשאר צבאו שם עד שהגיע לידיעתו כי מוראט עבר לוולבוז'ד. אז עבר לזר דרך פרוקופליה לקוסובו. זה נראה ללזר המקום המתאים ביותר לעימות מכיוון שנתן לו אפשרות לשלוט על כל הדרכים הפנויות בפני מוראט.
דיווחים היסטוריים מהימנים על הקרב הם מעטים: עם זאת, השוואה בקורתית עם קרבות מאותה תקופה ממש, כמו קרב אנקרה או קרב ניקופול מאפשרת שחזור סביר.
השלב המקדים > הרכב הצבאות

צבאו של מוראט מנה בין 27,000 ל-40,000 לוחמים. בתוכם לא יותר מ 2,000 יניצ'רים, כמו כן 2,500 פרשים ממשמר הסולטאן, 6,000 ספאחיים, 2,000 אזאפים ואקינג'ים ו-8,000 חיילים של בני חסותו.
מרקו ודראגאש, למרות היותם בני חסות של העות'מאנים, לא השתתפו בקרב זה.
הצבא העות'מאני נתמך גם על ידי כוחות טורקמנים מן הבייליק איספנדיאר באנטוליה.
צבאו של לזר מנה 12,000 עד 30,000 לוחמים. לפי אנציקלופדיה יוגוסלבית משנת 1972, היו לו 30,000 לוחמים: 12,000 עד 15,000 היו תחת פיקוד לזר עצמו, 5,000 עד 10,000 בפיקודו של ווק ברנקוביץ', אציל סרבי מקוסובו, שנשא את התואר דספוט, ועוד מספר זהה בפיקודו של ולטקו ווקוביץ', שנשלח על ידי מלך בוסניה, טברטקו הראשון קוטורומניץ'. הצטרפו גם כמה אלפי אבירים הוספיטלרים שנשלחו על ידי האביר הקרואטי איוואן פאליז'נה.
פרט לכך קיימים כמה דיווחים אנכרוניסטיים לפיהם "צבאו הנוצרי" של לזר היה גדול יותר ושכלל גם יחידות שנשלחו על ידי עמים אחרים, אך הדבר לא ניתן להוכחה.
השלב המקדים > התפרסות הכוחות

שני הצבאות נפגשו בשדה קוסובו.
בראש הצבא העותמ'אני עמד הסולטאן מוראט הראשון עם שני בני:יארוב - משמאלו, ובייזיט מימינו. כאלף קשתים עמדו בקדמת האגפים, מגובים על ידי אזאפים ואקינג'ים; בקדמת החלק המרכזי עמדו יניצ'רים, ומאחוריהם עמד מוראט מוקף בפרשי משמרו; שיירות האספקה מאחור נשמרו על ידי מספר קטן של חיילים.
אחד המפקדים העות'מאנים היה פאשה ייגיט ביי.
במרכז הצבא הסרבי עמד הנסיך לזר, מימינו ניצב ווק ומשמאלו - ולטקו. בקדמת הצבא הסרבי עמדו הפרשים הכבדים ומצדם - עמדו פרשים קשתים, כשהרגלים מאחור. על אף ההתפרסות המקבילה, שני מערכי הצבאות לא היו סימטריים כשלצבא הסרבי חזית רחבה מאשר החלק המרכזי של העות'מאנים.
הקרב

הדיווחים הסרבים והטורקים על הקרב שונים זה מזה, מה שמקשה על שחזור האירועים. הדעה הרווחת היא שהקרב התחיל כשקשתים עות'מאנים ירו על הפרשים הסרבים, שהיו מוכנים למתקפה.
לאחר שנפרסו בצורת טריז הצליחו הפרשים הסרבים לפרוץ אל האגף העות'מאני השמאלי אבל לא צלחו באותה מידה נגד הכוח המרכזי והאגף הימני של האויב.
הסרבים נהנו מיתרון אחרי מתקפתם הראשונה, שגרם לנזקים משמעותיים לאגף הטורקי שבפיקודו של יאקוב ג'לבי. אחרי סיום מתקפת האבירים, עבר חיל הפרשים הקל הרגלים העות'מאנים למתקפת נגד וכאן השריונות הכבדים של הסרבים הפכו לחיסרון. במרכז התחילו החיילים הסרבים להדוף אחורה את הכוחות העות'מאנים, פרט לאגף של בייזיט, שעמדו בקושי מול לוחמיו של ולטקו ווקוביץ'. ווקוביץ' גרם לעו'תמאנים אבדות כבדות ביותר. בסופו של דבר העות'מאנים, במתקפה נגדית נסערת בפיקוד בייזיט, הדפו גם את הסרבים לאחור והכריעו את חיל הרגלים הסרבי. עדיין שני האגפים בצדדים הסרבים החזיקו מעמד, והיסחפות לוחמי ווקוביץ' מרכזה פיצתה על האבדות הגדולות של הרגלים הסרבים.
לפי עדויות היסטוריות ווק ברנקוביץ' שהבחין כי לא הייתה תקווה לניצחון נמלט משדה הקרב כדי להציל כמה שיותר מכוחותיו. הוא ברח אחרי שלזר נפל בשבי, אך שירי העם האשימו אותו שבגד בלזר והשאיר אותו ליפול באמצע הקרב ואינם מציינים שהוא ברח אחרי לכידתו של לזר והאבדות הכבדות של מרכז הצבא הסרבי.
זמן מה אחרי נסיגתו של ברנקוביץ' גם הכוחות הבוסנים והסרבים הנותרים עזבו את שדה הקרב, בראותם שלא היה יותר סיכוי לנצח.
הערות שוליים

↑  מכתבי סופרינו, הצפירה, 3 ביולי 1889
↑  מכתבי סופרינו, הצפירה, 14 ביולי 1889
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007548350705171  LCCN: sh85073180  NKC: ph164186
קרל השביעי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה

קרל השביעי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה (בגרמנית: Karl VII Heiliger Römischer Kaiser; ‏6 באוגוסט 1697 בריסל - 20 בינואר 1745 מינכן), היה הנסיך הבוחר מבוואריה, וקיסר האימפריה הרומית הקדושה במהלך מלחמת הירושה האוסטרית.
ביוגרפיה

קרל אלברכט נולד ב-6 באוגוסט 1697 למקסימיליאן השני עמנואל, הנסיך הבוחר מבוואריה ותרזה סובייסקה, בתם של יאן השלישי סובייסקי, מלך פולין ומריה קז'ימייז'ה. במהלך מלחמת הירושה הספרדית פוצלה משפחתו, וקרל שהה במעצר בווינה עד לשנת 1715. בשנת 1717 הצטרף קרל אלברכט לאוסטרים, במלחמה ההבסבורגית-עות'מאנית (1716–1718).
ב-26 בפברואר 1726 מת אביו מקסימיליאן השני עמנואל, הנסיך הבוחר מבוואריה, וקרל אלברכט עלה לשלטון במקומו. במהלך שלטונו, הצליח קרל לשמור על יחסים טובים הן עם ממלכת צרפת, והן עם ממלכת הבסבורג.
לאחר מותו של קרל השישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה בשנת 1740, סירב קרל אלברכט לקבל את הסנקציה הפרגמטית, ובשנת 1741 כרת ברית עם צרפת וספרד ופלש לאוסטריה. בתחילה חשב קרל אלברכט לעלות על וינה, אך לבסוף פנה לעבר פראג וכבש אותה, והוכתר ב-19 בדצמבר 1741 למלך בוהמיה.
ב-20 בינואר 1742 נבחר קרל אלברכט פה אחד לקיסר האימפריה הרומית הקדושה, בין השאר על ידי עזרה מאחיו קלמנס אוגוסט מבוואריה, שהיה הארכיבישוף של קלן. אולם בהמשך גברה ידם של האוסטרים, וקרל אלברכט ברח מבוואריה, שנפלה בידי האוסטרים, ונשאר עם תואר בלבד, ללא כוח ממשי.
ב-20 בינואר 1745 מת קרל אלברכט במינכן, ובנו מקסימיליאן יוזף עלה לשלטון בבוואריה במקומו. ב-13 בספטמבר 1745 נחתם הסכם פיסן, ובו נבחר פרנץ מלורן לקיסר האימפריה הרומית הקדושה.
משפחתו

ב-5 באוקטובר 1722 התחתן קרל אלברכט עם מריה אמליה, ארכידוכסית אוסטריה בתם של יוזף הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, ורעייתו וילהלמינה אמליה מבראונשווייג-לינבורג, ממנה היו לו 7 ילדים:
מקסימיליאנה מריה (1723).
מריה אנטוניה (1724–1780).
תרזה בנדיקטה (1725–1743).
מקסימיליאן יוזף (1727–1777).
יוזף לודוויג לאו (1728–1733).
מריה אנה יוזפה (1734–1776).
מריה יוזפה (1739–1767).
בנוסף היה לקרל אלברכט בן נוסף מפילגשו סופיה קרולינה פון אינגלהיים:
פרנץ לודוויג פון הולנשטיין (1723–1780).
הערות שוליים

↑  שלפיה הייתה אמורה בתו מריה תרזה לרשת אותו, ולא בנותיו של יוזף הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, וביניהן אשתו של קרל אלברכט.
| מלכים וקיסרים גרמניים |
| --- | --- | --- |
| פרנקיה המזרחית (843–918) | קרל השני • לודוויג הראשון • לודוויג השני • קרלומן • לודוויג השלישי • קרל השלישי • ארנולף • לודוויג הילד • קונראד הראשון | גרמניה    האימפריה הרומית הקדושה    גרמניה הנאצית (1933–1935) |
| ממלכת גרמניה (919–962) | היינריך הצפר • אוטו הראשון | גרמניה    האימפריה הרומית הקדושה    גרמניה הנאצית (1933–1935) |
| האימפריה הרומית הקדושה (962–1806) | אוטו הראשון • אוטו השני • אוטו השלישי • היינריך השני • קונראד השני • היינריך השלישי • היינריך הרביעי • היינריך החמישי • לותאר השלישי • קונראד השלישי • פרידריך הראשון • היינריך השישי • פיליפ משוואביה • אוטו הרביעי • פרידריך השני • קונראד הרביעי • רודולף הראשון • אדולף • אלברכט הראשון • היינריך השביעי • לודוויג הרביעי • קרל הרביעי • ונצל • רופרכט • זיגיסמונד • אלברכט השני • פרידריך השלישי • מקסימיליאן הראשון • קרל החמישי • פרדיננד הראשון • מקסימיליאן השני • רודולף השני • מתיאס • פרדיננד השני • פרדיננד השלישי • לאופולד הראשון • יוזף הראשון • קרל השישי • קרל השביעי • פרנץ הראשון • יוזף השני • לאופולד השני • פרנץ השני | גרמניה    האימפריה הרומית הקדושה    גרמניה הנאצית (1933–1935) |
| הקונפדרציה של הריין (1806–1813) | נפוליאון בונפרטה | גרמניה    האימפריה הרומית הקדושה    גרמניה הנאצית (1933–1935) |
| הקונפדרציה הגרמנית (1815–1848) | פרנץ השני • פרדיננד הראשון • פרנץ יוזף הראשון | גרמניה    האימפריה הרומית הקדושה    גרמניה הנאצית (1933–1935) |
| הקונפדרציה הצפון-גרמנית (1867–1871) | וילהלם הראשון | גרמניה    האימפריה הרומית הקדושה    גרמניה הנאצית (1933–1935) |
| הקיסרות הגרמנית (1871–1918) | וילהלם הראשון • פרידריך השלישי • וילהלם השני | גרמניה    האימפריה הרומית הקדושה    גרמניה הנאצית (1933–1935) |
פורטל גרמניה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987009348840205171  PLWABN: 9810655065905606  BIBSYS: 1512647516165  BnF: cb12033654c (data)  BPN: 27962141  CiNii: DA10639098  GND: 118560115  ICCU: MUSV013565  ISNI: 0000 0001 2101 424X  LCCN: n82238717  NKC: jn20000700860  NLG: 154575  NTA: 072015160  RERO: 02-A012432084  RKD: 488167  SELIBR: 354795  SUDOC: 028516206  ULAN: 500355702  VcBA: 495/139490  VIAF: 54163752   WorldCat (עם VIAF): 54163752
קוונטינה

תגליף אבן של האלה קוונטינה.
תגליף אבן עליו מופיעה שלוש פעמים האלה קוונטינה.
קוונטינה (Coventina) הייתה אלת המעיינות והבארות במיתולוגיה הקלטית.
פולחנה של קוונטינה היה נפוץ בבריטניה בתקופה הרומית. מספר רב של כתובות המוקדשות לאלה התגלו בנורת'מברלנד, בסמוך לחומת אדריאנוס.
ישנה מחלוקת האם כתובת שהתגלתה בהיספניה (ספרד של ימינו) ובגאליה נארבוננסיס (בצרפת של ימינו) מוקדשות אף הן לקוונטינה.
אתרים מקודשים

אתר מרכזי המוקדש לאלה היה מעיין שנקרא על שמה של האלה, בקארווברג של ימינו, בסמוך לחומת אדריאנוס. באתר התגלו גם נימפאום ומיתראאום (מקדש לאל מיתרס). מקדש זה נבנה ככל הנראה בעת בניית המצודה הרומית באתר (בין השנים 128–133).
האתר נחקר על ידי הארכאולוג הבריטי ג'ון קלייטון (John Clayton) בשנת 1876. מבחינת הממצאים שהתגלו באתר התגלה כי הפולחן הופסק בשנת 388 - ככל הנראה בשל עלייתו לשלטון של הקיסר הרומי תיאודוסיוס הראשון.
תיאור האלה

בפסלים שהתגלו באתר בקארווברג מתוארת האלה בדמות נימפה רומית.
קוורסקס

| --- | --- |
סמל קוורסקססמל קוורסקס

 מדינה:  ליטא ליטא
 מחוז:  מחוז אוטנה
 מחוז משנה:  אניקשט
 תאריך ייסוד:  1538
 גובה:  82 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  485 (1 בינואר 2023)
 קואורדינטות:  55°26′00″N 24°55′40″E﻿ / ﻿55.433333333333°N 24.927777777778°E﻿ / 55.433333333333; 24.927777777778 
 אזור זמן:  UTC +2
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת ליטא מוגדלת) וילנה קלייפדה שיאוליאי מריאמפולה קובנה פוניבז' אוטנה אליטא טלז טאורגה לטביה בלארוס פולין רוסיה מחוז קלינינגרד קוורסקס(למפת ליטא רגילה) וילנה קלייפדה שיאוליאי מריאמפולה קובנה פוניבז' אוטנה אליטא טלז טאורגה לטביה בלארוס פולין רוסיה מחוז קלינינגרד קוורסקס  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
קוורסקס (בליטאית: Kavarskas) היא עיר בחבל אוקשטאיטייה, המשויכת מבחינה מנהלית למחוז המשנה אניקשט במחוז אוטנה שבמזרח ליטא. זכתה למעמד של עיר בשנת 1551.
עם פחות מ-600 תושבים, קוורסקס היא העיר הרשמית הרביעית בקוטנה בין ערי ליטא כולה.
הקהילה היהודית

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
קוורטט הדיאלוג הלאומי בתוניסיה

| --- | --- |

נציגי הקוורטט הדיאלוג הלאומי בתוניסיה, בעת ביקור בווינה, 2016
 מדינה:  תוניסיה 
 תקופת הפעילות:  2013–הווה (כ־11 שנים) 
 פרסים והוקרה:  פרס נובל לשלום (2015)  מפקד בלגיון הכבוד 
 
קוורטט הדיאלוג הלאומי התוניסאית היא קבוצה של ארבעה ארגונים תוניסאים שפעלו למען כינונה של דמוקרטיה פלורליסטית במדינה, בעת מהפכת היסמין בשנת 2011. על פעולותיה אלו זכתה הקבוצה בפרס נובל לשלום לשנת 2015.
רביעיית הדיאלוג הלאומית מורכבת מארבעה ארגונים הפועלים בחברה האזרחית בתוניסיה:
איגוד העובדים הכללי בתוניסיה (בצרפתית: Union Générale Tunisienne du Travail) - איגוד מקצועי תוניסאי שהוקם ב-1946, ומאגד 517,000 עובדים.
הקונפדרציה התוניסאית לתעשייה, מסחר ומלאכה (בצרפתית: Union tunisienne de l'industrie, du commerce et de l'artisanat) - ארגון מעסיקים שהוקם ב-1947. הארגון מאגד כ-150,000 חברות פרטיות, רובן עסקים קטנים ובינוניים, בעיקר מסקטורי התעשייה, המסחר והמלאכה.
הליגה התוניסאית לזכויות אדם (בצרפתית: Ligue tunisienne des droits de l'homme) - ארגון למען זכויות האדם שהוקם ב-1977. בשנות ה-70 וה-80 ביצע הארגון מעקב אחר משפטים פוליטיים במדינה, והיה בין המתנגדים לעונש המוות. ב-1985 מנה הארגון כ-3,000 פעילים.
מסדר עורכי הדין התוניסאי (בצרפתית: Ordre National des Avocats de Tunisie) - ארגון א-פוליטי המאגד את עורכי הדין במדינה.