stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
גיא בר-עוז

| --- | --- |
גיא בר עוז
גיא בר עוז
 לידה:  1967 (בן 57 בערך)
 ענף מדעי:  ארכאולוגיה,ארכאוזואולוגיה
 מקום מגורים:  ישראל
 מקום לימודים:  אוניברסיטת תל אביב (1994)  אוניברסיטת תל אביב (1996)  אוניברסיטת תל אביב (1998) 
 מוסדות:  אוניברסיטת חיפה (2009–2014)  סמית'סוניאן (2009–2010) 
 תרומות עיקריות
 לימוד השפעות האדם על סביבות עתיקות, תהליך ביות בעלי החיים וראשית החקלאות
 
גיא בר-עוז (נולד בישראל, 1967) הוא פרופסור מן המניין בחוג לארכאולוגיה באוניברסיטת חיפה ומומחה לארכאוזואולוגיה. הוא ייסד את המעבדה לארכאוזואולוגיה במכון לארכאולוגיה ע"ש זינמן באוניברסיטת חיפה, ועומד בראשה. מחקריו עוסקים בשחזור תרבויות וסביבות קדומות, לימוד השפעות האדם על סביבות עתיקות, תהליך ביות בעלי החיים וראשית החקלאות, תרבות ואוכל, ואכילת בשר ואבולוציה של האדם. עמד בראש החוג לארכאולוגיה ומ-2023 משמש כראש החוג למורשת התרבות החומרית בבית הספר לארכאולוגיה ותרבויות ימיות באוניברסיטת חיפה. במאי 2024 נבחר כחבר האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים.
קריירה אקדמית

בר-עוז למד באוניברסיטת תל אביב, שם השלים בשנת 1994 תואר ראשון במדעי החיים ובשנת 1998 תואר ראשון בארכאולוגיה. התארים המתקדמים נעשו בהנחיית פרופ' תמר דיין במחלקה לזואולוגיה. במסגרת התואר השני בזואולוגיה ואקולוגיה (1996), התמחה בר-עוז בארכאוזואולוגיה ובמסגרתו עיבד ופרסם את מאסף שרידי בעלי החיים (עצמות, שיניים, קרניים) בן כ-16,000 שנה, מהאתר הכבארי-גאומטרי נווה דוד. עבודת הדוקטורט שלו שאושרה בשנת 2001, שינויים תרבותיים ואקולוגיים במישור החוף המרכזי בסוף תקופת הקרח האחרונה השוותה בין דגמי שימור העצמות והתנהגות הציד בארבעה אתרים אפיפלאוליתיים (11,500-20,000 שנים לפני זמננו). העבודה אפשרה, לראשונה באופן שיטתי, להשוות בין דגמי הציד של בני התרבות הנטופית למנהגי הציד הקדם-נטופיים באזור גאוגרפי דומה. כך הודגם כי הציד הנטופי התמקד בבעלי חיים קטנים (כארנבות וצבים) על חשבון הפרסתנים הבינוניים והגדולים (יחמור ושור הבר), ככל הנראה בשל צפיפות אוכלוסין גוברת והולכת. גרסה מעודכנת של הדוקטורט פורסמה כספר בהוצאת Brill ‏: "Epipalaeolithic Subsistence Strategies in the Levant: A Zooarchaeological Perspective".
לאחר סיום הדוקטורט זכה בר-עוז במלגת רוטשילד ויצא להשתלמות בתר-דוקטורט במחלקה לאנתרופולוגיה באוניברסיטת הרווארד, שם החל בקשר ארוך השנים עם הפרהיסטוריה של הקווקז. לאחר שנה בהרווארד זכה בר-עוז במלגת אלון ונקלט בסגל החוג לארכאולוגיה באוניברסיטת חיפה, בשנת 2010 מונה כפרופסור-חבר בחוג. קורסים אותם מלמד בר-עוז כוללים: מבואות לארכיאוזואולוגיה וטפונומיה; ביות בעלי החיים (האדם וחיות אחרות - ההיסטוריה התרבותית של חיות הבית); האבולוציה של הציד האנושי; תרבויות הציד של האפיפלאולית; תרבות האוכל; החי בארצות המקרא; מטבח ודיאטה בישראל הקדומה. בחודש יוני 2014, מונה לדרגת פרופסור מן המניין.
בשנת 2003 הקים בר-עוז את המעבדה לארכאוזואולוגיה במסגרת המכון לארכאולוגיה ע"ש זינמן באוניברסיטת חיפה, והוא עומד בראשה. המעבדה מהווה מרכז למחקר והוראה של מורשת יחסי-הגומלין בין האדם ועולם החי הקדום של ישראל. המעבדה מצוידת בעזרי מחקר חדישים הכוללים מיקרוסקופים, מצלמות, מכשירי מדידה, מתקנים לניקוי עצמות ארכאולוגיות ולהכנת שלדי בעלי חיים, וכן אוסף השוואתי מקיף של שלדי בעלי חיים מחיות הארץ. החוקרים ותלמידי המחקר במעבדה מתמחים בלימוד מכלולים ארכאוזואולוגיים ממגוון רחב של אתרים מן התקופות הפרהיסטוריות, המקראיות והקלאסיות מכל רחבי הארץ.
בשנת 2022 פרופ' בר עוז היה חבר ועדה במלגת רוטשילד במדעי הרוח והחברה.
פרויקטים נבחרים

מחקריו של בר-עוז עוסקים בעיקר באינטראקציה בין בני אדם לסביבתם בכלל, ולעולם החי בפרט, החל מהתקופה הפלאוליתית וכלה בעת החדשה, בלבנט ובקווקז. פרויקטים נבחרים בשנים האחרונות כוללים:
מתקני ציד המוני בשחר ההיסטוריה בלבנט - מתקני ציד המוני, המכונים 'עפיפונים', הם גדרות אבן נמוכות וארוכות מאוד, המתכנסות לשוחה או למכלאה. מתקנים אלה שימשו לציד המוני של עדרים באלפי השנים האחרונות באזורים הצחיחים יותר של הלבנט. בר-עוז מוביל מחקר רב-תחומי על 'עפיפוני המדבר' בנגב ובערבה (עם דני נדל ודן מלקינסון מאוניברסיטת חיפה, עוזי אבנר ממכון הערבה, ואחרים) וכן מחקר של עצמות הצבי הפרסי הקשורים לעפיפונים בצפון סוריה (עם מלינדה זידר, מכון הסמיתסוניאן).
האקולוגיה והתנהגות הצייד של הניאנדרטלים והאדם המודרני בקווקז - ניתוח שרידי בעלי החים משורה של אתרים פרהיסטוריים בקווקז (גאורגיה וארמניה) כדי ללמוד על האקולוגיה האנושית ומנהגי הציד. האתרים ברובם מייצגים את המעבר מהאוכלוסייה הניאנדרטלית של הפלאולית התיכון המאוחר באזור זה, לאוכלוסייה של אדם מודרני בפלאולית העליון הקדום לפני כ-35,000 שנים. הפרויקטים בשיתוף חוקרים מגאורגיה, ארצות-הברית, ישראל ואירלנד.
אבולוציית הציד של הצבאים - מחקר שרידי הצבי ארץ ישראלי למן התקופה הפלאוליתית בדרום הלבנט, בדגש על תקופת המעבר לישיבת קבע ולחקלאות וביות בעלי החיים (כ-8,000-15,000 שנים לפני זמננו). הפרויקט כולל לימוד מפורט של צבאים מודרניים, במטרה לקבוע דרכים מדויקות לזיהוי גיל, זוויג ותכולת השומן לפי עצמות ושיניים. פרויקט משותף עם נטלי מונרו, אוניברסיטת קונטיקט.
ממשק בעלי חיים בתקופות המקראיות בישראל הקדומה - מחקר זה עוסק באספקטים של אתניות ותזונה בעת העתיקה ומשלב גישות ארכיאוזואולוגיות לשחזור הכלכלה, הנוף האנושי ומגוון מסורות המזון בתקופות הברונזה והברזל במזרח הקדום.
חקלאות קדומה בהר הנגב - פרויקט משותף עם יותם טפר (רשות העתיקות) ושותפים נוספים, שמטרתו לחפור ולהבין את שרידי החקלאות וגידול היונים בשורת אתרים בהר הנגב בתקופה הרומית והביזנטית.
ניסיון להשיב את עצי הפרי הקדומים של המדבר הארץ ישראלי.מחקר זה מתמקד בשאלה אילו זנים ובאילו שיטות הצליחו תושבי ארץ ישראל בתקופות הקדומות לגדל עצי זית, תמר, גפנים במדבר. על מחקר זה זכה פרופ' גיא בר-עוז מבית הספר לארכאולוגיה ותרבויות ימיות של זכה בפרס ה-ERC היוקרתי של האיחוד האירופי על סך 3.5 מיליון יורו.
פרסומים בולטים בספרות המדעית > ספרים

Bar-Oz, G. 2004. Epipalaeolithic Subsistence Strategies in the Levant: A Zooarchaeological Perspective. Boston: The American School of Prehistoric Research (ASPR) Monograph Series, Brill Academic Publishers Inc., 156 pages.
Munro, N. D. and Bar-Oz, G. 2004. (Editors) Debating Issues of Equifinality in Ungulate Skeletal Part Studies. Special volume of Journal of Taphonomy, 246 pages.
יורם יום-טוב וגיא בר-עוז, הכחדות ותמורות: עולם החי בעברה של ארץ ישראל. הוצאת דן פרי, 2022.
פרסומים בולטים בספרות המדעית > מאמרים

רם בוכניק, גיא בר-עוז ורוני רייך, טביעת אצבע יהודית בשרידי עצמות בעלי החיים מסוף ימי הבית השני בירושלים, בתוך: ברוך, א. ופאוסט, א. (עורכים): חידושים בחקר ירושלים, 13, רמת גן, אוניברסיטת בר-אילן, 2007, עמ' 86-73.
ליאור וויסברוד וגיא בר-עוז, ארכאוזואולוגיה בזעיר אנפין, קדמוניות 136, החברה לחקירת ארץ-ישראל ועתיקותיה, תשס"ט
Bar-Oz, G. and Munro, N. D. 2004. Beyond cautionary tales: a multidimensional taphonomic approach for identifying subpatterns in ungulate body-part data. Journal of Taphonomy, 2: 201-220.
Munro, N. D. and Bar-Oz, G. 2005. Gazelle bone fat processing in the Levantine Epipalaelithic. Journal of Archaeological Science, 32: 223-239.
Adler, D. S., Bar-Oz, G., Belfer-Cohen, A. and Bar-Yosef, O. 2006. Ahead of the game: Middle and Upper Palaeolithic hunting behaviors in the southern Caucasus. Current Anthropology, 47: 89-118.
Bar-Oz, G. and Munro, N. D. 2007. Gazelle bone marrow yields and Epipalaeolithic carcass exploitation strategies in the southern Levant. Journal of Archaeological Science, 34: 946-956.
Bar-Oz, G., Bouchnick, R., Weiss, E., Weissbrod, L., Lernau, O., Bar-Yosef Mayer, D. E. and Reich, R. 2007. "Holy Garbage": a quantitative study of the city-dump of Early Roman period Jerusalem. Levant, 39: 1-12.
Bar-Oz, G., Belfer-Cohen, A., Mesheviliani, T., Jakeli, N. and Bar-Yosef, O. 2008. Taphonomy and zooarchaeology of the Upper Palaeolithic cave of Dzudzuana, Republic of Georgia. International Journal of Osteoarchaeology, 18: 131-151.
Raban-Gerstel, N., Bar-Oz, G., Zohar, I., Sharon, I. and Gilboa, A. 2008. Early Iron Age Dor (Israel): a faunal perspective. Bulletin of American Schools of Oriental Research, 349: 25-59.
Bar-Oz, G., Avner, U., Malkinson, D. and Nadel, D. 2009. The Negev (southern Levant) desert kites: a preliminary report. Antiquity
Stutz, A. J., Munro, N. D. and Bar-Oz, G. 2009. Increasing the resolution of the broad spectrum revolution in the southern Levantine Epipalaeolithic (19-12 ka). Journal of Human Evolution, 56: 294-306.
Tsahar, E., Izhaki, I., Lev-Yadun, S. and Bar-Oz, G. 2009. Distribution and Extinction of Ungulates during the Holocene of the Southern Levant. PLoS ONE, 4(4): e5316.doi:10.1371/journal.pone.0005316.
Bar-Oz G., Zeder M., Hole F. 2011. Role of mass-kill hunting strategies in the extirpation of Persian gazelle (Gazella subgutturosa) in the northern Levant. Proceedings of the National Academy of Sciences 108: 7345-7350.
The Prey Pathway: A Regional History of Cattle (Bos taurus) and Pig (Sus scrofa) Domestication in the Northern Jordan Valley, Israel מאמר של מרום ובר-עוז על ביות הבקר והחזיר בתקופה הנאוליתית.
הערות שוליים

↑  החברים: פרופ' גיא בר-עוז, באתר האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים
↑  הודעה על המינוי באתר הפקולטה למדעי הרוח באוניברסיטת חיפה
↑  The Negev (southern Levant) desert kites: a preliminary report
↑  Distribution and Extinction of Ungulates during the Holocene of the Southern Levant
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007517177505171  BnF: cb150742940 (data)  GND: 1042590907  ISNI: 0000 0003 6245 2611  LCCN: n2004007048  NTA: 272602647  ORCID: 0000-0002-1009-5619  SUDOC: 09236781X  VIAF: 224770410   WorldCat (עם VIAF): 224770410
יוסף קולודני

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  23 בנובמבר 1935 פריז, צרפת
 פטירה:  1 בדצמבר 2024 (בגיל 89) כפר סבא, ישראל
 תחום יצירה:  אדריכלות ותכנון ערים
 יצירות ידועות:  תוכנית המתאר ה-4 של כפר סבא, תכנון שכונת דפנה בירושלים
 פרסים והוקרה:  פרס רכטר (פעמיים), תואר יקיר העיר כפר סבא לשנת 2011
 
יוסף קולודני (23 בנובמבר 1935 – 1 בדצמבר 2024) שימש בתפקיד אדריכל העיר כפר סבא בשנים 1976–1991.
חייו

יוסף קולודני נולד בפריז ועלה ארצה בגיל 11 עם משפחתו.
הוא למד בתיכון "כצנלסון", שבכפר סבא, וסיים את לימודיו האקדמיים בטכניון בשנת 1957.
יוסף קולודני התחיל לעסוק בתכנון ערים בשנת 1963, ובשנת 1976 נתמנה על ידי ראש עיריית כפר סבא זאב גלר, ושימש בתפקיד זה 15 שנה.
נפטר ב-1 בדצמבר 2024 בכפר סבא, והובא למנוחות בבית העלמין האזרחי מנוחה נכונה בעיר.
פרויקטים בולטים

יוסף קולודני תכנן את תוכנית המתאר הרביעית של כפר סבא בשנת 1976. היא כללה את הרעיון, שכפר סבא תהיה עיר הטובלת בירק, שמשמעה הפרדה חלקית של הולכי הרגל מהתנועה המוטורית במרחבי העיר באמצעות גנים. בנוסף התוכנית כללה בנייה של מרכז עיר חדש בצפון העיר, שיחבר את השכונות המזרחיות עם שאר חלקי העיר. הצפיפות בעיר תוקטן ביחס לערים אחרות.
פרסים

פרס רכטר על תכנון השכונה דפנה שבירושלים (חלק מקבוצת אדריכלים), 1974.
פרס רכטר על תכנון תוכנית המתאר ה-4 של כפר סבא, 1984.
תואר יקיר העיר כפר סבא בשנת 2012.
ספריו

אלפיים שנה בכפר סבא (1987)
הערות שוליים

1 2  יוסף קולודני אדריכל העיר המיתולוגי קיבל את אות "יקיר העיר" כפר סבא בטקס מרגש ורב משתתפים, באתר www.kfar-saba.muni.il
↑  יוסף קולודני, אלפיים שנה בכפר סבא, הוצאת העירייה, 1987
↑  חולק פרס רכטר לאדריכלות
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007282788305171  LCCN: nr91045477  SUDOC: 11067958X  VIAF: 36777102   WorldCat (עם VIAF): 36777102 
מגדל המים של כפר סבא.
רחוב רוטשילד בכפר סבא
דוד וינבך

| --- | --- |

 לידה:  10 באוקטובר 1969 (בן 55) רחובות, ישראל 
 שם במה:  וינבך 
 מוקד פעילות:  ישראל 
 עיסוק:  חזן
 סוגה:  חזנות
 סוג קול:  טנור ספינטו
 שפה מועדפת:  עברית 
 
דוד וינבך (נולד ב-10 באוקטובר 1969) הוא חזן ומורה לפיתוח קול ישראלי.
ביוגרפיה

וינבך נולד ברחובות למשפחה חסידית-ירושלמית. אביו שרגא פייבל וינבך היה ראש הקהל של חסידות קרעטשניף (בְּרוּרִים), הוא התחנך בישיבות גבוהות בירושלים. את מסורת החזנות ירש מאביו וסבו, והוא מתגורר בבני ברק.
קריירה

בגיל צעיר היה סולן במקהלות ילדים ולמד במכון תל אביב לחזנות בהנהלת החזן נפתלי הרשטיק(סרוגים), ובהמשך התמחה אצל החזנים יצחק אשל ומשה שטרן.
עוד במהלך לימודיו במכון לחזנות, שימש כחזן בבתי הכנסת הגדולים של פתח תקווה ורחובות. בשנת 1999 התמנה לחזן הראשי של בית כנסת הגדול ברמת גן. לאחר מכן כיהן כ-10 שנים כחזן בבית כנסת ישראל הצעיר בפורסט הילס בקווינס, ניו יורק. בהמשך התמנה לחזן הראשי בבית כנסת הגדול תפארת דוד וירושלים המאוחד במונטריאול.
וינבך מופיע בקונצרטים ברחבי העולם והופיע בין היתר בסדרת הקונצרטים של "יובל" בליווי התזמורת הפילהרמונית הישראלית.
חוץ מעיסוקו בחזנות הוא מעביר הרצאות וסדנאות על חזנות ונוסח התפילה.
דיסקוגרפיה

וינבך השתתף במספר פרויקטים מוזיקליים, בהם האלבום "קהילות הקודש" משנת 2004.
הספרייה הלאומית
דיסקוגרפיה > שיתופי פעולה

הכינור שנדם - מחווה ליוסל'ה רוזנבלט 2011
חזני העולם שרים קרליבך 2008
הבן יקיר לי וידאו 2005
לשמוע אל הרינה ואל התפילה 2004
הבן יקיר לי cd
להלן ביצוע של החזן דוד וינבך לפיוט "א-ל מלך" מתוך סליחות תשע"א:
הערות שוליים

↑  בית ספר לחזנות תל אביב, באתר https://web.archive.org/web/20220704230327/http://taci.org.il/default.asp?V_DOC_ID=1630
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007502614005171  MusicBrainz: 225dbbc0-f9c8-4e7f-9b0b-a14dda26dc7c  VIAF: 308279494   WorldCat (עם VIAF): 308279494
בלוטת סקין

| --- | --- |

תרשים המתאר את המיקום האנטומי של בלוטת סקין: 1) השפתיים הגדולות, 2) דגדגן, 3) השפתיים הקטנות, 4) השופכה, 5) בלוטת סקין, 6) הנרתיק, 7) בלוטת ברטולין
 שיוך:  מערכת הרבייה הנקבית 
 תיאור ב:  האנטומיה של גריי (מהדורה 20) (1213) 
 על שם:  אלכסנדר סקין
 מזהים
 לטינית (TA98):  glandulae vestibulares minores 
 טרמינולוגיה אנטומיקה:  A09.2.01.017 
 TA2 (2019):  3564 
 FMA:  20083 
 
באנטומיה של גוף האשה, בלוטת סקין (ידועה גם בשם בלוטת סקנה) או בריבוי, בלוטות סקין (באנגלית: Skene's glands, Skene glands, periurethral glands, paraurethral glands, ו-female prostate) הן בלוטות הממוקמות לפני שלפוחית השתן (פאראוריטליות), או המקבילה ההומולוגית הנקבית לבלוטת הערמונית. אלה הן בלוטות אקסוקריניות הממוקמות על הקיר הקדמי של הנרתיק, סביב הקצה התחתון של השופכה. הן מתנקזות לתוך השופכה וליד פתח השופכה ולעיתים קרובות ממוקמות ליד או כחלק מנקודת הג'י. בלוטות אלו מוקפות ברקמה אשר כוללת את החלק של הדגדגן, אשר מגיעה לתוך הנרתיק ומתנפחת בדם במהלך עוררות מינית.
הבלוטות מכונות על שמו של הרופא שתיאר אותן לראשונה בספרות המערבית, אלכסנדר סקין.
מבנה ותפקוד

המיקום של בלוטות סקין הוא האזור הכללי של הפות, והן ממוקמות על הקיר הקדמי של הנרתיק סביב הקצה התחתון של השופכה. בלוטות סקין הן ההומולוגיה הנשית של בלוטת הערמונית אצל גברים, אך הן עצמן אינן מקבילות מפורשות של בלוטת הערמונית הגברית. במהלך ההתפתחות העוברית הרקמות מתחלקות לאיברים נשיים או זכריים בהתאמה למין העובר. אצל גברים הרקמה מתפתחת להיות איבר ייחודי באנטומיה הגברית, הנקרא בלוטת הערמונית ואילו אצל נשים הרקמה מתפתחת להיות איבר אחר ייחודי באנטומיה הנשית, הנקרא בלוטת סקין. בלוטת הערמונית ובלוטת סקין אומנם חולקיות הומולוגיה זהה, אך מבחינה אנטומית ותפקודית הן שונות ונפרדות לגמרי. בשל היותן איברים היסטולוגיים, לעיתים קרובות מתייחסים לבלוטות סקין כמקבילה הומולוגית לבלוטת הערמונית. דוגמה נפוצה אחרת של רקמות הומולוגיות מובהקות היא העטרה של הדגדגן והעטרה של הפין. הדגדגן הוא הומולוגי לפין, עם זאת, הדגדגן הוא לא הפין. לבלוטות סקין יש זוג צינורות המובילים מהבלוטה אל פני השטח של הפות, אל הצד הימני והשמאלי של פתח השופכה.
ישנה הנחה מקובלת על פיה בלוטות סקין הן המקור לשפיכה נשית. לשפיכה נשית, אשר עשויה להתרחש במהלך פעילות מינית עבור חלק מהנשים במיוחד במהלך אורגזמה נשית, יש הרכב דומה במידת מה לנוזל הנוצר אצל גברים על ידי בלוטת הערמונית. חומר זה מכיל סמנים ביוכימיים של התפקוד המיני, כמו חלבון 1 בשתן, והאנזים PDE5, כשאצל נשים ללא הבלוטות יש ריכוז נמוך יותר של חלבונים ואנזימים אלו. במחקרים על הבלוטות בדקו את ההפרשות בעזרת מיקרוסקופ אלקטרוני, והבלוטות הראו הפרשה דומה של המבנים, כששניהם התנהגו באופן דומה במונחים של אנטיגן ספציפי, הערמונית וחומצה זרחתית. כיוון שהתפיסה הולכת וגוברת לפיה בלוטות סקין היא גרסה שונה של אותה בלוטה, ישנם חוקרים שנמנעים מהמונח בלוטות סקין ומתייחסים אליהן כבלוטת הערמונית הנשית.
בשנת 2002, עמנואל גאניני, חוקר איטלקי, הראה כי עשוי להיות הסבר לקיום של שפיכה נשית ובמקביל להכחשות תכופות לקיומה. בלוטות סקין משתנות אנטומית אצל כל אשה ואשה ובמקרים קיצוניים הן נעדרות לחלוטין. אם בלוטות סקין הן האחראיות לשפיכה נשית ואורגזמה שמקורה בנקודת הג'י, זה עלול לתת הסבר להיעדרות התופעה אצל נשים רבות.
הוכח כי כמות גדולה של נוזלים יכולים להיות מופרשים מבלוטות אלו כאשר הן מגורות מהחלק הפנימי של הנרתיק. ישנם דיווחים המצביעים על כך שמבוכה לגבי שפיכה נשית, מקורו ברעיון כי החומר הוא שתן, והוא יכול להוביל במצבים מסוימים לדיכוי של פורקן מיני, ועלול להוביל נשים לקבלת טיפול רפואי ואפילו לעבור ניתוח לבריחת שתן.
חשיבות קלינית: הפרעות בבלוטה

הפרעות של בלוטות סקין או הקשורות אליהן כוללות:
זיהום בבלוטות סקין (סקניטיס-skenitis)
ציסטה בצינורות הבלוטה
היסטוריה

בעוד הבלוטות תוארו לראשונה על ידי המנתח הצרפתי אלפונס' גוורן (1816–1895), הן נקראות על שמו של הגינקולוג הסקוטי אלכסנדר סקין, אשר כתב עליהן, בספרות הרפואה המערבית בשנת 1880.
ראו גם

בלוטת ברטולין
בלוטת הערמונית
הומולוגיה
שפיכה נשית
בלפרוספזם

| --- | --- |

 תחום:  נוירולוגיה 
 מיקום אנטומי:  עיניים
 שכיחות:  נדירה. ההשערה 5–32 מקרים לכל מיליון אנשים
 תסמינים:  תנועות לא רצוניות של העפעפיים
 טיפול:  botulinum toxin type A  ציפרוהפטדין 
 קישורים ומאגרי מידע
 eMedicine:  1212176 
 MeSH:  D001764
 
בְּלֶפָרוֹסְפַּזְם, עווית העפעפיים או עוויתיות בלתי רצונית של העפעפיים (ביוונית עתיקה: Blepharospasm) היא מחלה הכוללת עוויתות לא רצוניות של שרירי העפעפיים, השרירים בתוך או סביב העיניים האחראים על פתיחה וסגירה של העפעפיים.
ישנה הבחנה בין שני סוגי בלפרוספזם:
ראשוני - ללא סיבה ברורה או ספציפית (מחלה אידיופתית) ולרוב המחלה מופיעה בצורה הדרגתית, והגורמים העיקריים יכולים להיות מתפקוד חריג של חלקים במוח האחראים על שליטה בתנועות השרירים.
משני - הנגרם ממצב רפואי אחר (כמו מחלת פרקינסון או שבץ מוחי) והשפעה של תרופות.
קיימת הערכה כי בכל שנה מאובחנים כ-2,000 חולים חדשים בארצות הברית. מספר החולים בכל העולם אינו ודאי כי ייתכן שחלקם אינם מאובחנים או שהעווית חלפה באופן ספונטני.
המחלה מתפרצת לרוב בגילאים 40–60 ושכיחה יותר אצל נשים.
תסמינים

שמורות העיניים נעצמות ללא שליטה. תחילת התהליך הוא מצמוץ מופרז, עצבנות עיניים ורגישות גבוהה לאור בוהק, במיוחד בחשיפה לאור השמש. עם התפתחות המחלה השרירים מתכווצים למשך זמן קצר עד ארוך וקיים קושי בשמירה על עיניים פקוחות. במקביל לעוויתות הבלתי רצוניות של העפעפיים ייתכנו תסמינים נוספים כמו נעילת לסתות, כולל בפיהוק, שירה ופתיחה רחבה של הפה. במצב החמור של עווית העפעפיים החולה אינו מסוגל לפקוח את עיניו.
בתחילת המחלה ישנה הרגשה של גרגרי חול בעיניים או כאבים, יובש בעיניים וצניחת עפעפיים. ההתכווצות המוגברת של שרירי העפעפיים גורמת להפרשה שומנית וחומצתית מבלוטות החלב אל לעין וההפרשה גורמת לגירוי של הקרנית והלחמית.
גורמים

הגורמים לבלפרוספזם אינם ידועים וישנן סברות כי המחלה יכולה להיגרם ממתח, עייפות, רגישות לאור בהיר ויובש בעיניים.
אחת התיאוריות לפעילות הבלתי רצונית של העפעפיים היא הפרעה מסיבה נוירולוגית - דיסטוניה בה קיימת פעילות חריגה של הגרעינים הבזליים (הבסיס) במוח הגדול, הגרעינים אשר אחראים על ויסות התנועות הרצוניות ושליטה בתנועות. סיבה נוספת אפשרית היא בתאי עצב הפנים הפועלים ללא שליחת אותות מהמוח.
הבלפרוספזם אינו נחשב כהפרעה גנטית אבל אם מקור המחלה הוא גנטי, הוא ילווה בדיסטוניה כללית של קבוצת שרירים נוספת בגוף.
טיפול

הפחתת מתח וחרדה.
משקפיים עם עדשות כהות החוסמות או מסננות אורכי גל של אור כחול. (משקפיים FL-41)
הזרקת רעלן הבוטולינום (בוטוקס) כל 3–4 חודשים להרפיית השרירים ונטרול פעולת המצמוץ הלא רצונית.
ניתוח במקרים חמורים ובמקרים שלא חלה הטבה עם טיפולי הבוטולינום.
ראו גם

עפעף
טיפולי בוטוקס
ניתוח עפעפיים
הערות שוליים

↑  When a Blink Gets In Your Way: What Is Blepharospasm?, Cleveland Clinic (באנגלית)
↑  בלפרוספזם | ד"ר דניאל בריסקו
↑  אינפומד, עוויתות בלתי רצוניות של העפעפיים
↑  Blepharospasm, Yale Medicine (באנגלית)
הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
אנחנו (רומן)

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  יבגני זמיאטין 
 שפת המקור:  רוסית
 סוגה:  דיסטופיה, מדע בדיוני
 הוצאה
 הוצאה:  אייבון 
 תאריך הוצאה:  1924 
 פרסים
 פרס פרומתיאוס – היכל התהילה (יבגני זמיאטין, 1994) 
 
אנחנו (ברוסית: Мы) הוא רומן דיסטופי של הסופר הרוסי יבגני זמיאטין, שנכתב בשנים 1920–1921. הרומן פורסם לראשונה כתרגום לאנגלית מאת גרגורי זילבורג בשנת 1924 על ידי א.פ. דוטון בניו יורק. הרומן מתאר עולם של הרמוניה במדינה טוטליטרית מאוחדת, כאשר ישנה שליטה מוחלטת טוטאלית באדם פרטי (שמות ושמות משפחה מוחלפים באותיות ומספרים, המדינה אף שולטת בחיים האינטימיים), המבוססת באופן אידאולוגי על מדענות והכחשת פנטזיה, הנשלטת על ידי "המיטיב" אשר "נבחר" על בסיס בלתי מעורער. ג'ורג' אורוול טען ש"עולם חדש מופלא" של אלדוס האקסלי משנת 1931 חייב להיות מושפע מ"אנחנו", אך האקסלי הכחיש זאת.
בתקופת רוסיה הסובייטית הרומן לא פורסם: מבקרי ספרות תפסו אותו כקריקטורה מרושעת של החברה הסוציאליסטית והקומוניסטית של העתיד. בנוסף, הרומן הכיל רמיזות לאירועים מסוימים במלחמת האזרחים ("מלחמת העיר נגד הכפר"). בסוף שנות העשרים של המאה העשרים נפל זמיאטין למסע הטרדות מצד הרשויות הספרותיות. במגזין הספרות הממשלתי נכתב כי "על יבגני זמיאטין להבין את הרעיון הפשוט שמדינת הסוציאליזם הנבנית יכולה להסתדר בלי סופר כמוהו."
הספר פורסם תחילה בארצות הברית בשנת 1924, ב־1927 פורסמה גרסה מקוצרת וב־1952 פורסם שוב, הספר יצא לאור לראשונה בברית המועצות רק ב־1988. תורגם לעברית בשנת 1999.
התרחשויות

הרומן מתרחש בעתיד. D-503, מהנדס חלליות, גר במדינה "אחת", עיר-מדינה הבנויה כמעט כולה מזכוכית, המסייעת למעקב המוני. מבנה המדינה הוא דמוי פנאופטיקון והחיים מנוהלים מדעית בסגנון פ.ו. טיילור. אנשים צועדים זה לצד זה ולובשים מדים. אין דרך להתייחס לאנשים אלא על פי מספרי הנתונים שלהם. החברה מנוהלת אך ורק על ידי הגיון או התבונה כהצדקה העיקרית לחוקים או למבנה החברה. התנהגותו של הפרט מבוססת על היגיון באמצעות נוסחאות ומשוואות המתוארות על ידי המדינה "אחת".
עלילה

המאה ה-32. כמה מאות שנים לאחר שהמדינה "אחת" כבשה את העולם כולו, נבנית החללית אינטגרל במטרה לפלוש ולכבוש כוכבי לכת מחוץ לכדור הארץ. בינתיים, המהנדס הראשי של הפרויקט, D-503, מתחיל כתיבת יומן שהוא מתכוון לעלות לחללית לכשתושלם.
כמו כל שאר אזרחי מדינה אחת, D-503 מתגורר בבניין דירות עשוי זכוכית ונצפה בקפידה על ידי המשטרה החשאית, או לשכת השומרים. אהובתו של D-503, שמה O-90 והוטל עליה על ידי מדינה אחת לבקר אותו בלילות מסוימים. היא נחשבת כנמוכה מכדי ללדת ילדים והיא חשה דיכאון ממצבה בחיים. מאהבה האחר של O-90 וחברו הטוב ביותר של D-503 הוא R-13, משורר מטעם המדינה שקורא את שירתו בהוצאות להורג פומביות.
במהלך טיול ייעודי עם O-90, D-503 פוגשת אישה בשם I-330. ‏I-330 מעשנת סיגריות, שותה אלכוהול ומפלרטטת ללא בושה עם D-503 במקום להגיש בקשה לביקור מיני לא-אישי, כנדרש בחוק; כל אלה אינם חוקיים ביותר על פי חוקי מדינה אחת.
שניהם דוחים ומרתקים, D-503 נאבק כדי להתגבר על משיכתו ל-I-330. היא מזמינה אותו לבקר בביתה העתיק, שהוא הבניין האטום היחיד במדינה אחת, למעט חלונות. שם מאוחסנים חפצים בעלי חשיבות אסתטית והיסטורית שנחפרו ברחבי העיר. שם, I-330 מציעה לו את שירותיו של רופא מושחת כדי להסביר את היעדרותו מהעבודה. כשהוא אחוז אימה, D-503 נשבע להסגיר אותה ללשכת השומרים, אך מגלה שהוא לא יכול.
הוא מתחיל לחלום חלומות, מה שמפריע לו, שכן חלומות נחשבים לסימפטום של מחלה נפשית. לאט לאט, I-330 מגלה בפני D-503 שהיא מעורבת ב"מפי", ארגון המתכנן להפיל את מדינה אחת. היא מעבירה אותו דרך מנהרות חשאיות בתוך הבית העתיק אל העולם שמחוץ לחומה הירוקה, המקיפה את עיר-המדינה בה הוא חי. שם, D-503 פוגש את תושבי העולם החיצון: בני אדם שגופם מכוסה בפרווה של בעלי חיים. מטרת מפי היא להשמיד את החומה הירוקה ולאחד את אזרחי מדינה אחת עם העולם שבחוץ.
למרות הקרע ביחסים ביניהם, O-90 מתחננת בפני D-503 שיקבלו אותה בצורה לא חוקית. לאחר ש-O-90 מתעקשת שהיא תציית לחוק על ידי שתמסור את ילדם שיגודל על ידי המדינה האחת, D-503 מסכים. עם זאת, ככל שההיריון מתקדם, O-90 מבינה שהיא לא יכולה לסבול פרידה מתינוקה בשום פנים ואופן. לבקשת D-503, I-330 דואג להבריח את O-90 מחוץ לחומה הירוקה.
בכתיבתו האחרונה ליומן, D-503 מספר באדישות שהוא נקשר בכוח לשולחן והיה נתון ל"מבצע הגדול", שהועמד לאחרונה לכל אזרחי מדינה אחת על מנת למנוע מהומות אפשריות; לאחר שעוצבו מחדש בהתערבות פסיכו-כירורגית למצב של "אמינות" מכנית כדי לתפקד כ"טרקטורים אנושיים". ניתוח זה מסיר את הדמיון והרגשות על ידי מיקוד חלקים במוח באמצעות צילומי רנטגן. לאחר פעולה זו D-503 חושף ברצון בפני "המיטיב" על פעולתו החתרנית של ארגון "מפי". עם זאת, D-503 מביע פליאה שאפילו עינויים לא הצליחו לגרום ל-I-330 להסגיר את חבריה. למרות סירובה, I-330 ואלה שנעצרו עמה נידונים למוות.
בינתיים מרד ה"מפי" אוסף כוחות; חלקים מהחומה הירוקה נהרסו, ציפורים מאכלסות מחדש את העיר ואנשים מתחילים לבצע מעשי מרד חברתי. אף על פי ש־D-503 מביע תקווה ש"המיטיב" יחזיר את "התבונה", הרומן מסתיים בהטלת ספק בהישרדותה של מדינה אחת.
נושאים עיקריים > החברה הדיסטופית

החברה הדיסטופית המתוארת מנוהלת על ידי "המיטיב" והיא מוקפת על ידי חומה ירוקה ענקית כדי להפריד בין האזרחים לבין הטבע הבלתי מאולף הפרימיטיבי. כל האזרחים מכונים "מספרים". כל שעה בחייו של אדם מנוהלת על ידי "השולחן".
האירועים מתרחשים בזמן כלשהו לאחר מלחמת מאתיים שנה, שחיסלה את כולם מלבד "0.2 מאוכלוסיית כדור הארץ". המלחמה הייתה על רקע חומר נדיר שהוזכר רק בספר באמצעות מטפורה מקראית; החומר נקרא "לחם" כפי ש"הנוצרים שמחו עליו" כמו במדינות שנלחמות במלחמות קונבנציונליות. המלחמה הסתיימה רק לאחר השימוש בנשק להשמדה המונית, כך שמדינה אחת מוקפת נוף פוסט-אפוקליפטי.