stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אבק שרפה
ייצור

בתחילת המאה החמש-עשרה התגלה מתכון לתרכובת אבק-שרפה גבישי (Corned-powder), אשר מתכלה לאט יותר. לתרכובת זו היה פוטנציאל ליצור אנרגיית פיצוץ חזקה. המתכון וההוראות לייצור תרכובת גבישית נכתבו לראשונה בספר "עבודה עם אש" ("Feuerwerkbuch"), אשר יצא לאור אחרי שנת 1411 בנירנברג. אופן הכנת התרכובת הגבישית היה: כתישת שלושת הרכיבים הבסיסיים והוספת אלכוהול, על מנת להפכה למשחה. לאחר מכן המשחה יובשה ונדחסה לכדי גביש מוצק. את הגביש ניתן היה לאחסן ולכתוש לפירורים בהתאם לצורך. בנוסף, השיטה עזרה לאבק שרפה לספוח פחות אדי מים מהאוויר והיא נשמרה לאורך זמן רב יותר כתוצאה מכך.
לתרכובת האבק-שרפה הגבישית היו שלושה יתרונות נוספים פרט לעוצמת פוטנציאל הפיצוץ המוגדל. היא הייתה חסכונית, משום שאפשרה להפחית בכמות המְלֵחַת, אשר נחשב ליקר מבין הרכיבים; ניתן היה לנייד אותה בקלות וכן לאחסן אותה לזמן ארוך יותר.
במאה ה-16 אחד ממקורות אבק השרפה היה גואנו - צואת עטלפים. אוניות של המעצמות יצאו לאיים (בעיקר באזור דרום מזרח הודו) והביאו את החומר היבש לאירופה. במהלך המסע חלו רבים מאנשי האניות במחלות זיהומיות עקב המגע עם פרש הציפורים.
עד מלחמת העולם הראשונה אחד הרכיבים בייצורו של קורדיט (סוג של אבקת שרפה ללא עשן) היה אצטון טבעי. ד"ר חיים ויצמן, כימאי נודע באותם ימים, המציא שיטה לייצור אצטון בתהליך ביוטכנולוגי, כך שהבריטים ובני בריתם יכלו להילחם באימפריה האוסטרו-הונגרית, בגרמנים ובאימפריה העות'מאנית.
ייצור > אחסנה

באחסנת אבק השרפה מתמודדים עם שלוש בעיות: על האבקה להישאר יבשה ומוכנה לשימוש, יש למנוע פגיעה חיצונית בחומר בידי אויבים ויש למנוע את הנזק במקרה של תקלה ופיצוץ. בעקבות פיצוץ מחסן אבק השרפה בעיר לוצרן ב-1701, הוחלט לחלק את חומר הנפץ בין שני מגדלי אחסנה.
ב-1751 גרם פיצוץ של כמה חביות אבק שרפה בעיר לבוב, כנראה כתוצאה מרעידת אדמה, למותם של 36 אנשים, ביניהם אשתו ובתו של מנהיג היהודים בעיר הרב יעקב יהושע פלק (פני יהושע).
אבק השרפה מאוחסן כחלק מהתחמושת אותה הוא מרכיב, ב"בונקרים" - מחסנים תת-קרקעיים ששכבת האדמה ולפעמים גם מתכת ובטון אמורים לספוג הן את הפגיעות החיצוניות מידי האויב, והן את ההדף במקרה שמחסן כזה אכן יוצת, ובכך למנוע נזק לסביבה. התחמושת עצמה בדרך כלל אטומה ללחות ומים, ושמורה בארגזים אטומים, ובהם סיליקה ג'ל לספיחת הלחות.
השפעת אבק השריפה על הלוחמה

אבק השריפה נכנס בהדרגה לשימוש צבאי בתקופה הסינית הקיסרית ובימי הביניים של אירופה, ועם השנים השתפרו היכולות כך שכלי הנשק מבוססי אבק השריפה תפסו מקום מרכזי יותר ויותר בלחימה.
במאה ה־17, הודות לפועלם של מאוריץ מאורנז' וגוסטב השני, פותחו טקטיקות חדשות לניצול יעיל יותר של נשקי אבק השריפה בשדה הקרב. טקטיקה שפותחה עבור רובי מוסקט וארקבוז הייתה פריסת חיילים בתצורות ליניאריות שאפשרו טעינה מחדש של הרובים במקביל לחיפוי של כוחות נוספים, וזאת בליווי שורות ראשונות של נושאי רומחים שהגנו מפני פרשים. גוסטב פיתח טקטיקה בה מתקיפים תוך כדי ששורות החיילים מחליפות מקומות וצועדות לכיוונים נגדיים כדי לייעל את הטעינה. מאוריץ וגוסטב שכללו כל אחד גם את השימוש בגדודים קטנים יחסית אשר מאומנים בלחימה מתואמת. שימוש איכותי יותר בנשקי אבק השריפה בשדה קרב הצריך הכשרה והתמקצעות לחיילים, והדרכה מתואמת יותר ואחידה. ההכשרות הנפרדות בבתי האצולה שהיו מקובלים באירופה כבר לא תמיד סיפקו את התוצאות המצופות, והחלו להופיע מוסדות מודרניים להכשרה צבאית, שסיפקו אימונים שוטפים לאורך כל השנה. בתורם, מוסדות הכשרה אלו הגבירו את חשיבותה של המשמעת הצבאית, והיו אבן דרך חשובה בדרך לצבאות מודרניים מקצועיים, ובהדרגה השתנו מבני הקריירה של הקצונה הבכירה והזוטרה.
כלי נשק מבוססים אבק שריפה נכנסו בהדרגה גם לשימוש בחילות פרשים. בתחילה ירו הרוכבים בנשק חם שיועד לשימוש חד פעמי, ואז הסתערו, אולם בהדרגה הלכו והפכו השימושים האפשריים שלהם באקדחים למגוונים יותר. לצד זאת, עם עליית של כלי הנשק מבוססי אבק השריפה, צומצמו בהדרגה חילות הפרשים.
גם חילות הים הושפעו מאבק השריפה וספינות מלחמה החלו להיבנות באופן שמשאיר מקום לתותחים. בתחילה שימשו התותחים למכת אש ראשונית שמטרתה לתת יתרון לפני הסתערות הצוות על הספינה היריבה, אולם בהדרגה הפכו התותחים להיות במרכז הטקטיקה הימית העדכנית, ותיאום ספינות לתמרוני קו קדמי מסודר הפכו להיות נפוצים.
גוסטב השני גם שכלל את השימוש בכלי ארטילריה מוקדמים ככלי משלים לחיל רגלים. בתקופות שלאחר מכן, השתכללות הארטילריה הובילה לשינויים בתכנון הביצורים בכלל, ובפרט מודל מסוים של עיירות ביצורים שהיו גדולות דיו כך שהדרך היחידה לכבוש אותן הייתה מצור עם כוחות גדולים, שיכלו גם לנתק אספקה מהעיירה. אזורים שונים באירופה גילו שהדרך האפקטיבית ביותר לבצר את העיירות האלו היא באמצעות חילות מצב גדולים ותותחים לאיוש עמדות ההגנה, אולם בהדרגה פריסה זו הובילה לכך שצבאותיהם של הצבאות היו נייחים ולא גמישים לתמרון.
ראו גם

חומר נפץ
הערות שוליים

1 2 3 4 5  David Edwards, Changes in warfare in the 16th and 17th centuries - a ‘military revolution’?, משרד ההגנה של אוסטרליה, ‏22/07/2019
↑  Bert S. Hall, Weapons and Warfare in Renaissance Europe: Gunpowder, Technology, and Tactics, Baltimore: Johns Hopkins University Press, 1997
↑  הספר אבקת שרפה חמרי נפץ והמדינה המתאר את התפתחות המדינות והטכנולוגיה סביב כוח ההרג של חומרי הנפץ
↑  The Pulver (Powder) Tower - Luzern
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007545843805171  GND: 4077081-3  LCCN: sh85057937  NKC: ph349439
איסאק פלץ

| --- | --- |

תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  12 בפברואר 1899 בוקרשט, ממלכת רומניה 
 פטירה:  10 באוגוסט 1980 (בגיל 81) בוקרשט, הרפובליקה הסוציאליסטית של רומניה 
 שם לידה:  Isac Natan Peltz
 מדינה:  רומניה 
 מקום קבורה:  בית העלמין היהודי פילנתרופיה
 שפות היצירה:  רומנית 
 תקופת הפעילות:  מ-1915
 
איסאק פלץ, הידוע בשם-העט "י. פלץ", (ברומנית: Isac Peltz;‏ 12 בפברואר 1899 – 10 באוגוסט 1980) היה סופר ועיתונאי יהודי-רומני. נחשב כ"המספר היהודי המובהק ביותר בספרות הרומנית של המאה העשרים" (א.ב. יפה).
מבקר הספרות אאוג'ן לובינסקו הגדיר אותו כ"גדול רוקחי העצבות בספרות הרומנית".
ביוגרפיה > ראשית חייו

יצחק נתן פלץ, ברומנית – איסאק פלץ, נולד בבוקרשט, רומניה ברחוב Sfinților (הקדושים) ברובע היהודי וקרשט, בנם של נתן פלץ, חייט, ואסתר לבית גרמן. אימו החורגת הייתה אסתר לבית רוטנברג, והייתה מכבסת.
למד ב"חדר" לתלמוד תורה, אחר כך קיבל מעט השכלה פורמלית והיה לאוטודידקט. בגיל 16 ערך לבד כתב עת שנקרא "Îndrumarea" (ההדרכה).
בגיל 17 כתב פמפלט שנקרא "Menirea literaturii" (מטרת הספרות) שבו הדגיש את הצורך הסופרים במחויבות מוסרית וחברתית. בשנת 1916 היה לראשונה עורך בעיתון. ערך במגזין Literatorul של המשורר אלכסנדרו מצ'דונסקי פקד את החוגים הספרותיים "זבורטורול" ("Sburătorul – "המעופף") של אמיל לובינסקו ו-Viața românească (ויאצה רומניאסקה – החיים הרומנים).
ביוגרפיה > המשך פעילותו כעיתונאי וסופר

י. פלץ התפרסם מהר כעיתונאי בעל עט מושחז ומאמריו הופיעו בעיתונים חשובים כמו "אדוורול" (Adevărul – "האמת"), "דימיניאצה" (Dimineața – "הבוקר"), "פאקלה" (Facla – "הלפיד") Chemarea (הקריאה), Cuvântul liber (המילה החופשית). בגיל 21 הכיר את אשתו לעתיד, מלכה שיינדל לוטי פלדמן, בת ה-19 ובמהרה נשא אותה לאישה. לזוג היו שתי בנות, טיאה, לימים ציירת ידועה ולאה, שלמדה לימים בלט והוראת חינוך גופני. הבית של איסאק פלץ ברחוב טראיאן מס. 21 היה מקום מפגש לסופרי בוקרשט ובהם גאלא גאלאקטיון, צ'זאר פטרסקו, קאמיל פטרסקו, יונל תאודוריאנו ואחרים.
בשנים 1930–1940 היה, בין השאר, כתב פרלמנטרי, וערך כתבי עת ומגזינים לספרות, כמו Caiete lunare‏ (1929) ו-Zodiac (גלגל המזלות) (1930–1932). פלץ היה סופר פורה שכתב שירים, סיפורים קצרים, רומנים (כאחד או שניים בשנה אחרי שנת 1932).
יצירתו הספרותית של פלץ ינקה מההוויי של בוקרשט, בעיקר של השכונות היהודיות.
הרומן המוערך ביותר שלו "שדרת וקרשט" או "דרך וקרשט" (1934) נקרא לפי שם העורק הראשי של הרובע היהודי וקרשט בבוקרשט ותיאר ללא כחל וסרק את חיי תושביו על כל צדדיהם העצובים, השליליים או הרוחניים.
ברומן הידוע השני של פלץ "דליקה בפונדק התרזות" (1935) העלה הסופר דמויות של נוכלים וספסרים יהודים.
ביוגרפיה > שנות המשטר הצבאי-הפשיסטי

בשנת 1940 סולק הסופר מהתאחדות הסופרים הרומנים בגלל מוצאו היהודי ונאסר עליו לפרסם בעיתונות ובהוצאות לאור הרומניות.
בימי פרעות בוקרשט הסופר והמשפחתו הסתתר, בעוד ביתו הוצת. המשפחה פונתה בהמשך מהבית שהפך לקולנוע צבאי. התפרנס בקושי כשהועסק רק בעיתון היהודי היחיד שיצא לאור בשנים 1940–1944.
בנובמבר 1941 היה פלץ כלול בין האקדמאים היהודים שמכירת ספריהם נאסרה ושהוכרזו "בני ערובה".
ביוגרפיה > שנות המשטר הקומוניסטי

מיד אחרי נפילת המשטר הצבאי-פשיסטי התאפשר לו לחזור לפעילות הספרותית והעיתונאית והוא ערך את העיתונים Drapelul (הדגל) ו-Era nouă (העידן החדש). ב-1946 פרסם את הספר "Israel însângerat" ("ישראל מתבוסס בדמו"), באיכות אמנותית פחות טובה, אבל מוקדש לימי הזוועה של מרד הלגיונרים בבוקרשט.
אולם בימי הטרור בהשראה סטליניסטית שהונהג עם עליית השלטון הקומוניסטי ברומניה, בשנת 1949 נעצר פלץ בעקבות הוצאת דיבה, הואשם בהיותו אויב המשטר ופושע בשנת 1950 נידון לשלוש שנות מאסר. למרות השתדלותם של סופרים רומנים רבים לטובתו (ביניהם מיכאיל סדוביאנו, טודור ארגזי, גאלא גלקטיון, סקרלט קלימאקי ואחרים) עבר שנתיים וחצי בבתי מעצר ובבתי הכלא של רומניה. (כלא וקרשט, כלא ז'ילאווה, פוארטה אלבה).
מאוחר יותר התאפשר לו לכתוב בעיתון Romania liberă ("רומניה החופשית"), בבטאון משרד הפנים Pentru patrie ובכתב העת של פדרציית הקהילות היהודיות של רומניה – Revista Cultului Mozaic.
חזר לכתוב רומנים וסיפורים קצרים, תוך עייפות ומאמצים מסוימים לצנזורה עצמית המחויבת על ידי המשטר, אך לדעת המבקרים לא חזר לרמת הכתיבה שלפני המלחמה. כתב מספר נוסף של רומנים וסיפורים קצרים כמו Max și lumea lui‏ (1957, מאכס ועולמו – ספר עם מסר פוליטי ברוח העידן החדש המוקיע נציגי הבורגנות הגדולה היהודית, ובו רמזים למולטימיליונר מקס אאושניט ודומיו) Inimi zbuciumate,‏ Până-ntr-o zi,‏ Instantanee comice ו-Vadul fetelor.
פלץ היה אביה של הציירת טיאה פלץ שאיירה את ספריו. בשנת 1984 בתו הקטנה, לאה, עלתה לישראל עם בנה, דורו.
איסאק פלץ נפטר בשנת 1980 בבוקרשט.
הובא לקבורה לצד אשתו לוטי בבית העלמין פילנתרופיה בבוקרשט.
פרסים ואותות הוקרה

1929 – פרס התאחדות הסופרים הרומנים
עיטור ההצטיינות בתרבות של רומניה – דרגה א'
1976 – הפרס יעקב גרופר – מישראל
מספריו

1929 Viaţa cu haz şi fără a numitului Stan "החיים המצחיקים יותר ופחות של הנדון סטאן", רומן סאטירי, זכה בפרס התאחדות הסופרים הרומנים.
1932 Horoscop "הורוסקופ".
1933 Calea Văcăreşti "שדרת וקרשט", רומן.
1935 Nopţile domnişoarei Mili "לילות העלמה מילי".
Ţara bună "הארץ הטובה".
Foc la Hanul cu Tei "דליקה בפונדק התרזות".
Actele vorbeşte ! "המסמכים קובע!"
Pui de lele
Am scris numai pentru promovarea omeniei: amintiri și evocări "כתבתי רק למען קידום האנושיות – זכרונות", הספר נכתב בשיתוף עם פלורנטין פופסקו.
1918 – Fiori "צמרמורות" – שירים בפרוזה
Stafia roşie "רוח הרפאים האדומה" סיפור קצר
Meșterul viață (האומן חיים) – סיפור קצר
Paiaţe "ליצנים".
Fantoşe vopsite "מריונטות צבועות".
Amor încuiat "אהבה נעולה".
1946 – Israel însângerat (ישראל מתבוסס בדמו)
מספריו > מחזות

Crimă (פשע)
Ediție specială (מהדורה מיוחדת)
לקריאה נוספת

א"ב יפה – "בשדות זרים – סופרים יהודים ברומניה 1880–1940", המרכז דולשטיין-גורן לתולדות היהודים ברומניה, המכון לחקר התפוצות, אוניברסיטת תל אביב, 1996
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6  1999 G.Iosub
↑  באתר הגניאלוגי geni
1 2 3 4  A. Corbea-Hoisie 2010
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007266438805171  PLWABN: 9810629931105606  BnF: cb13480458b (data)  GND: 1158078528  ISNI: 0000 0000 6651 9164  LCCN: no2001081138  NKC: jx20050121004  NTA: 130245259  SUDOC: 035367040  VIAF: 44449301   WorldCat (עם VIAF): 44449301
גמל

ערך זה עוסק בסוג של יונק. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| גמל |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: מכפילי פרסה
משפחה:: גמליים
סוג:: גמל
מינים
 גמל חד-דבשתי  גמל דו-דבשתי
שם מדעי
 Camelus ‏לינאוס, 1758
תחום תפוצה


גמל (שם מדעי: Camelus) הוא סוג של בעל חיים מכפיל פרסה המותאם לחיים במדבריות.
נקבת הגמל נקראת נָאקָה (ה-א' אינה נהגית), ובעבר התקיימה גם הצורה "גמלה". גמל צעיר נקרא בֶּכֶר. הגמל מכונה גם "ספינת המדבר".
מיון

כיום ישנם שני מינים בסוג, שניהם בויתו:
גמל חד-דבשתי (Camelus dromedarius) – בעל דבשת אחת. זהו המין השכיח יותר.
גמל דו-דבשתי (Camelus ferus) – בעל שתי דבשות, היה נפוץ במרכז אסיה, אך כיום נפוץ בשבי ומצוי בסכנת הכחדה חמורה בבר. כמה חוקרים רואים בגמל הדו-דבשתי המבוית מין עצמאי (Camelus bactrianus).
שני גמלים אלה יכולים להתרבות ביניהם. הצאצא הנדיר של זיווג כזה מכונה גמל כלאיים.
בעבר היו מינים נוספים בסוג זה, אשר חיו בפליוקן עד הפליסטוקן:
Camelus grattardi
גמל קנובלוכי (Camelus knoblochi)
גמל סורי (Camelus moreli)
Camelus sivalensis
Camelus thomasi
מבנה גוף הגמל

גופו של הגמל מותאם לתנאי המדבר, ובכלל זה רגליו הגבוהות והפרווה המכסה אותו. הרגליים הגבוהות של הגמל מרחיקות אותו מן הקרקע הלוהטת בימי הקיץ (לעיתים, ההפרש בין טמפרטורת הקרקע לטמפרטורת האוויר בגובה של מטר מעליה מגיע כדי 20°C). בין שערות פרוותו של הגמל כלוא אוויר המשמש חומר מבודד, המונע את מעבר החום בין הסביבה החמה לגוף הגמל. תכונות אלו עוזרות לגמל להימנע מהתחממות-יתר, ועל כן מצמצמות את הצורך בהפרשת זיעה ומסייעות לגמל לחסוך במים. בגוף הגמל ישנה דבשת בה הוא אוגר שומן, המהווה בידוד הן מפני החום והן מפני הקור: מפני החום הודות לעוביו והרכבו, מפני הקור בגלל מיעוט הוורידים והעורקים, המסייע לגמל לא לאבד חום דרך הדבשת.
מבנה גוף הגמל > תכונות

גובהו של הגמל כשני מטרים או יותר, ואורכו כשלושה מטרים מהפה עד לזנב. צווארו הארוך מאפשר לו לסקור את המדבר למרחק בחיפוש אחר מים. משקלו עד כ-650 ק"ג.
התאמה לתנאי המדבר

הגמל פעיל בדרך כלל בשעות הבוקר ולפנות ערב, כאשר האוויר קריר. בשעות החמות של היום הגמל רובץ בצל או נח בעמידה.
כאשר קיים מחסור במים בגוף הגמל, הוא מפריש שתן מרוכז, המכיל כמויות קטנות של מים, מה שמצמצם את פליטת המים מגופו (בדומה לאדם ובעלי חיים נוספים). הגמל מסוגל להחזיק מעמד במשך שבועיים בלי לשתות ובלי שייגרם נזק לגופו. כאשר הוא מגיע למקור מים הוא שותה מהם בכמויות גדולות.
גם דמו של הגמל מתאים לתנאי המדבר: לתאי הדם האדומים יש צורה סגלגלה (אצל שאר היונקים, צורתם עגולה יותר). תכונה זו של תאי הדם מסייעת להם לזרום בכלי הדם גם במצבי עקה ויובש של הגוף. תאי הדם האדומים של הגמל גם עמידים יותר מתאי הדם של שאר היונקים ומסוגלים לשרוד בתנאי לחצים אוסמוטיים קיצוניים, החל במחסור בנוזלים בכלה ברוויה יתרה אחרי שתיית כמויות גדולות של מים.
לגמל יש ריסים ארוכים להגנה מפני סופות חול ורגליים ארוכות המגינות מהחול החם של המדבר. נוסף למבנה הגוף ולדרכי ההתנהגות גם התהליכים הפנימיים בגופו של הגמל מותאמים לחיים במדבר. בכלל זה יש למנות גם את טמפרטורת הגוף של הגמל. אף שחום גופו הבסיסי הוא בסביבות 39 מעלות צלזיוס, כמו של רוב היונקים, הגמל יכול לשאת עלייה או ירידה של כמה מעלות בחום גופו בלי לסבול כל נזק: ביום חם או בזמן פעילות גופנית מאומצת, טמפרטורת גופו של הגמל עשויה לעלות עד 42 מעלות צלזיוס, ובלילה קר היא עשויה לרדת עד 36 מעלות.
תכונה נוספת המסייעת להתאמתו של הגמל לסביבתו היא שכבת הקרטין (חלבון סיבי חזק, עשיר בגופרית) על ברכיו ועל עצם החזה שלו. שכבה זו מונעת את מעבר החום בהולכה מהחול כאשר הגמל נח על הקרקע.
בניגוד לגמל החד-דבשתי, הגמל הדו-דבשתי מותאם גם לחיים במקומות קרים, כמו מדבריות מרכז אסיה בעת החורף. הגמל הדו-דבשתי יכול לשרוד בטמפרטורות נמוכות ויכול לאכול קילוגרמים רבים של שלג.
רבייה

הנאקה ממליטה בֶּכֶר אחרי היריון של כשנה ויכולה להיכנס להיריון נוסף כעבור שנה נוספת (כלומר, טווח הזמן המינימלי בין שתי המלטות של אותה נאקה הוא שנתיים). רוב ההריונות הם של בכר אחד בלבד.
אורך חייו

הגמל יכול לחיות כ-40 שנים.
ביות

בדומה לסוסים, מקורם של הגמלים באמריקה הצפונית, והם התפשטו דרך ברינגיה אל יבשת אסיה. בני האדם בייתו אותם והפיצו אותם ברחבי העולם. לפני כ-10–12 אלף שנים, הגיעו הילידים ראשונים ליבשות אמריקה ויישבו אותה, בדומה לצמחים ובעלי חיים רבים אחרים בצפון אמריקה, הגמלים הפראיים המקוריים נכחדו כתוצאה מכך אם כי לא נמצאו ראיות ברורות לציד שלהם. רוב הגמלים שחיים כיום הם מבויתים.
קיימת מחלוקת בשאלה מתי בני האדם בייתו לראשונה את הגמלים. נראה כי גמלים בעלי דבשת אחת בויתו בסומליה או בדרום ערב באזור האלף השלישי לפני הספירה, וגמלים דו דבשתיים בויתו במרכז אסיה באזור 2,500 לפני הספירה.
הגמל בתנ"ך

הגמל מוזכר בתנ"ך כ-50 פעמים.
הוא מוזכר לראשונה בעת ירידת אברהם למצרים, אז לקח פרעה את שרה לביתו, ולאברהם (אותו חשב לאחיה) נתן מתנות רבות, ביניהן גמלים.
הגמלים בתנ"ך לרוב שימשו כאמצעי תחבורה למסעות ארוכים, בהם נשאו סחורות או אנשים:
מציאת אישה ליצחק: עבד אברהם לקח ”עֲשָׂרָה גְמַלִּים מִגְּמַלֵּי אֲדֹנָיו” (בראשית, כ"ד, י'), והלך מארץ ישראל לארם נהריים, שם בחר ברבקה בזכות שהתנדבה לשאוב מים לכל הגמלים (הגמלים צורכים כמות רבה של מים, בייחוד לאחר מסעות, והנכונות להשקות את כולם העידה על מסירות וחריצות), והרכיב אותה ואת נערותיה על הגמלים אל הנגב.
בריחת יעקב מלבן: ”וַיָּקָם יַעֲקֹב, וַיִּשָּׂא אֶת בָּנָיו וְאֶת נָשָׁיו עַל הַגְּמַלִּים” (בראשית, ל"א, י"ז), והם יצאו מחרן לארץ ישראל.
מסעם של הישמעאלים שקנו את יוסף, אשר ירדו מן הגלעד למצרים, ”וּגְמַלֵּיהֶם נֹשְׂאִים נְכֹאת וּצְרִי וָלֹט” (בראשית, ל"ז, כ"ה).
כאשר דוד הומלך על ישראל בחברון, גמלים ובהמות אחרות הביאו לחוגגים הרבים מאכלים ומשקאות, אותם ”הֵכִינוּ לָהֶם אֲחֵיהֶם, וְגַם הַקְּרוֹבִים אֲלֵיהֶם, עַד יִשָׂשכָר וּזְבֻלוּן וְנַפְתָּלִי” (דברי הימים א', י"ב, מ'–מ"א).
מסעה של מלכת שבא אל ירושלים, ”בְּחַיִל כָּבֵד מְאֹד: גְּמַלִּים נֹשְׂאִים בְּשָׂמִים, וְזָהָב רַב מְאֹד, וְאֶבֶן יְקָרָה” (מלכים א', י', ב'), ולאחר מכן חזרתה לשבא.
שיבת ציון של העולים הראשונים, שבאו מבבל עם זרובבל בן שאלתיאל, ו”גְּמַלֵּיהֶם אַרְבַּע מֵאוֹת שְׁלֹשִׁים וַחֲמִשָּׁה” (עזרא, ב', ס"ז), נוסף על אלפי בהמות אחרות.
בנוסף, משוער כי בתקופת האבות נצרך גם חלב הנאקות, בהסתמך על הפסוק לפיו שלח יעקב ”גְּמַלִּים מֵינִיקוֹת וּבְנֵיהֶם שְׁלֹשִׁים” (בראשית, ל"ב, ט"ז) כחלק ממנחה לעשו. עם זאת, התורה קבעה כי הגמל טמא ואסור באכילה, ולפי הפרשנות המקובלת גם חלבו אסור בשתייה.
בשל היותם שימושיים למסעות ארוכים, הגמלים מזוהים בתנ"ך עם עמים נוודים - מדין, עמלק, בני קדם וישמעאלים (כמו גם עם האבות, שאף הם נדדו רוב חייהם עם מקניהם). כך תואר מחנה מדין בימי המלכים זבח וצלמונע:
וּמִדְיָן וַעֲמָלֵק וְכָל בְּנֵי קֶדֶם נֹפְלִים בָּעֵמֶק, כָּאַרְבֶּה לָרֹב. וְלִגְמַלֵּיהֶם אֵין מִסְפָּר, כַּחוֹל שֶׁעַל שְׂפַת הַיָּם לָרֹב.
בצווארי גמליהם של זבח וצלמונע היו אף תכשיטים - שַּׂהֲרֹנִים או עֲנָקוֹת. כאשר נלחמו שניים וחצי השבטים ב"הַגְרִיאִים" והביסו אותם, שבו מהם לא פחות מ-50,000 גמלים. בעת מלחמת דוד בעמלק, אף ניצל העם העמלקי מכליה בזכות הגמלים:
וַיַּכֵּם דָּוִד מֵהַנֶּשֶׁף וְעַד הָעֶרֶב לְמָחֳרָתָם, וְלֹא נִמְלַט מֵהֶם אִישׁ, כִּי אִם אַרְבַּע מֵאוֹת אִישׁ נַעַר, אֲשֶׁר רָכְבוּ עַל הַגְּמַלִּים וַיָּנֻסוּ.
הגמל בתנ"ך > דעת המחקר הארכאולוגי

אף שעצמות גמלים קדומות אכן נתגלו ושויכו למרחב המסופוטמי הקדום, נוטה כיום המחקר המודרני לסווגם כגמלים פראים ולא לגמלים המבויתים המוכרים לנו כיום. עוד מוסיף המחקר כי מאות שנים לאחר התרחשות עלילות "סיפורי-האבות" לעיל, הביא עימו פרעה שישק בפלישתו לא"י את ראשוני הגמלים המבויתים כמו גם טכנולוגיות נוספות.
לקריאה נוספת

מתיו טיג, מלכת המדבר – אלפי בדואים מתכנסים עם גמליהם באבו דאבי כדי להכתיר את הפרט היפה ביותר, נשיונל ג'יאוגרפיק ישראל, גיליון 135, אוגוסט 2009
. Wernery, U and Fowler, ME. Color atlas of camelid hematology. (1999B) lackwool, London.
הערות שוליים

↑  ראו תלמוד בבלי,'"`UNIQ--nowiki-00000003-QINU`"'מסכת בכורות,'"`UNIQ--nowiki-00000003-QINU`"'דף ו', עמוד ב'
1 2 3  נעה פישר,'"`UNIQ--nowiki-00000007-QINU`"'מראם ועד עטלף: בעלי חיים שהוזכרו בתנ"ך, באתר ynet, 15 באפריל 2022
↑  ראובן יגיל, התאמות הגמל לבית גידול מדברי, באתר מורי הביולוגיה
↑  Mukasa-Mugerwa, E. (1981). The Camel (Camelus Dromedarius): A Bibliographical Review. International Livestock Centre for Africa Monograph. Vol. 5. Ethiopia: International Livestock Centre for Africa. pp. 1, 3, 20–21, 65, 67–68.
↑  ספר'"`UNIQ--nowiki-00000009-QINU`"'בראשית,'"`UNIQ--nowiki-00000009-QINU`"'פרק'"`UNIQ--nowiki-00000009-QINU`"'י"ב,'"`UNIQ--nowiki-00000009-QINU`"'פסוקים'"`UNIQ--nowiki-00000009-QINU`"'י"ג–ט"ז
↑  אלקנה ביליק, הערך "גמל", בתוך: אנציקלופדיה מקראית, כרך ב', עמ' 520–524
↑  ספר'"`UNIQ--nowiki-0000001A-QINU`"'ויקרא,'"`UNIQ--nowiki-0000001A-QINU`"'פרק'"`UNIQ--nowiki-0000001A-QINU`"'י"א,'"`UNIQ--nowiki-0000001A-QINU`"'פסוק'"`UNIQ--nowiki-0000001A-QINU`"'ד'; ספר'"`UNIQ--nowiki-0000001B-QINU`"'דברים,'"`UNIQ--nowiki-0000001B-QINU`"'פרק'"`UNIQ--nowiki-0000001B-QINU`"'י"ד,'"`UNIQ--nowiki-0000001B-QINU`"'פסוק'"`UNIQ--nowiki-0000001B-QINU`"'ז'
↑  ספר'"`UNIQ--nowiki-00000021-QINU`"'שופטים,'"`UNIQ--nowiki-00000021-QINU`"'פרק'"`UNIQ--nowiki-00000021-QINU`"'ח','"`UNIQ--nowiki-00000021-QINU`"'פסוקים'"`UNIQ--nowiki-00000021-QINU`"'כ"א–כ"ו
↑  ספר'"`UNIQ--nowiki-00000023-QINU`"'דברי הימים א','"`UNIQ--nowiki-00000023-QINU`"'פרק'"`UNIQ--nowiki-00000023-QINU`"'ה','"`UNIQ--nowiki-00000023-QINU`"'פסוק'"`UNIQ--nowiki-00000023-QINU`"'כ"א
↑  דוד פסיג, המפלה החמישית: כיצד מדינת ישראל יכולה להימלט בעתיד מהמלכודת של ההיסטוריה היהודית, ספרי חמד, עמ'268
↑  ”הַחַמֶּרֶת וְהַגַּמֶּלֶת הָעוֹבֶרֶת מִמָּקוֹם לְמָקוֹם, הֲרֵי אֵלּוּ מַצִּילִין אוֹתָהּ.“ (משנה, מסכת סנהדרין – פרק י, משנה ה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BNE: XX540199  LCCN: sh85019119  NDL: 00569261  NKC: ph791113  SUDOC: 027730328  TDVİA: deve 
גמלים נאקות ובכר ביער חדרה, עמק חפר, אביב 2021
זוג גמלים ליד ים המלח
גמל בתבליט אשורי מנינוה. אוסף מוזיאון הוותיקן
גמלים בשיירת סוחרים; פסיפס מהתקופה הרומית באתר בוסרה, סוריה
גמלים דו-דבשתיים, אגן טארים, מערב סין
גמלים בנגב, מרץ 2024
פינוי פצועים משדה הקרב על גב גמל בעת המערכה על ארץ ישראל במלחמת העולם הראשונה, 1918
בדואי חורש בנגב
גמלים בחוף יפו
מרוץ גמלים שנערך בשנת 1969 במסגרת תערוכה של משרד החקלאות בבית לחם שבגדה המערבית
דנקל

| --- | --- |


קו R1 בתחנת שלמה, 2024
 מידע כללי
 מדינה:  ישראל ישראל
 עיר:   תל אביב-יפו   בת ים   רמת גן   בני ברק   פתח תקווה   גבעתיים   קריית אונו   אור יהודה   יהוד   גבעת שמואל    חולון   הרצליה   ראשון לציון
 שם המערכת:   דנקל
 מפעיל:  הקו האדום: תבל מטרו
 מידע על ההקמה
 עלות:  הקו האדום: 18 מיליארד ש"ח  הקו הסגול: 11 מיליארד ש"ח  הקו הירוק: 20 מיליארד ש"ח
 חברה בונה:   נת"ע  הקו האדום: CCECC  הקו הסגול: CAF ושפיר הנדסה  הקו הירוק: אלסטום, דן ואלקטרה
 התחלת בנייה:  הקו האדום: 2015  הקו הסגול: 2018  הקו הירוק: 2019
 פתיחת המערכת:  הקו האדום: 18 באוגוסט 2023  הקו הסגול: 2028 (משוער)  הקו הירוק: 2028 (משוער; המקטע הדרומי), 2030 (הקו המלא)
 מידע על המערכת
 תחילת המערכת:  הקו האדום: תחנה מרכזית פתח תקווה, דפו קריית אריה  הקו הסגול: מסוף ארלוזורוב  הקו הירוק: נווה שרת, אבא אבן
 סיום המערכת:  הקו האדום: הקוממיות  הקו הסגול: בר-אילן – מזרח, דפו הטייסים  הקו הירוק: הקריה החקלאית, מסוף דיין
 אורך המערכת:  הקו האדום: כ-24 ק"מ  הקו הסגול: כ-27 ק"מ  הקו הירוק: כ-39 ק"מ
 רוחב המסילה:  1,435 מ"מ
 מתח חשמלי:  1,500 וולט זרם ישר (DC), קו עילי
 דפו:  הקו האדום: דפו קריית אריה  הקו הסגול: דפו הטייסים  הקו הירוק: דפו חולון
 צבע על המפה:  אדום, סגול, ירוק
 מספר הקווים:  3
 מספר התחנות:  הקו האדום: 34 (כולל דיפו)  הקו הסגול: 43 (כולל דיפו)  הקו הירוק: 62 (כולל דיפו)
 https://www.dankal.co.il
 תרשים המערכת
   לחצו כדי להקטין חזרה   לחצו להגדלה    תרשים של מערך הדנקל בגוש דן: רכבת (בשחור), הרכבת הקלה - הקו האדום (באדום), הרכבת הקלה - הקו הירוק המתוכנן (בירוק), הרכבת הקלה - הקו הסגול המתוכנן (בסגול), שלושת קווי המטרו M1 (בכחול), M2 (בכתום), M3 (בצהוב). 
דנקל (הלחם של המילים דן וקל, מוכרת בציבור כהרכבת הקלה בגוש דן) היא מערכת רכבת קלה, המשמשת אמצעי תחבורה ציבורית בגוש דן ומקשרת בין הערים השונות בו.
המערכת נדונה כבר מקום המדינה, וכללה בגלגוליה השונים תוכניות לשיטות שונות של תחבורה ציבורית, כגון: רכבת מהירה, רכבת קלה, רכבת תחתית, מערך קווי אוטובוסים וכדומה. נכון ל-2021 המערכת כוללת שלושה קווי רכבת קלה (LRT – Light Rail Transit). בנוסף נבחנת היתכנות להקמתם של עוד שלושה קווי מטרו. על תכנון ויישום המערכת מופקדת נת"ע - נתיבי תחבורה עירוניים, שהוקמה בשנת 1996.
ב-2 באוגוסט 2015 החלו העבודות להקמת תחנות הקו האדום, אם כי עבודות על חלקים עיליים ותחתיים של קו זה התבצעו אף לפני 2012. העבודות על התחנות היו צפויות להימשך שש שנים, עד לחנוכתו המתוכננת של הקו האדום כקו הרכבת הקלה הראשון באוקטובר 2021 אך החנוכה נדחתה לנובמבר 2022. אף שהיו אמורות להתחיל עד סוף שנת 2016, העבודות על הקו הסגול החלו בסוף 2018, והעבודות על הקו הירוק החלו בסוף 2019.
באוקטובר 2020, נקבע שם הרכבת הקלה כ"דנקל" (שילוב בין דן וקל), זאת לאחר שלפי בקשת שרת התחבורה מירי רגב התבקשה חברת נת"ע להחליף את השם המתוכנן MetroTLV לשם עברי, ולהפריד את המותג מטרו המוטעה מכיוון שזו רכבת קלה. השם שהוצע על ידי נת"ע היה "דנקל" ואושר על ידי מירי רגב.
ב-17 באוגוסט 2023 נחנך הקו הראשון של המערכת - הקו האדום - והוא החל לפעול למחרת.