stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
גמר ליגת האלופות 2019
הדרך לגמר

| אנגליה טוטנהאם הוטספר | אנגליה טוטנהאם הוטספר | אנגליה טוטנהאם הוטספר | אנגליה טוטנהאם הוטספר | סיבוב | אנגליה ליברפול | אנגליה ליברפול | אנגליה ליברפול | אנגליה ליברפול |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| יריבה | תוצאה | תוצאה | תוצאה | שלב הבתים | יריבה | תוצאה | תוצאה | תוצאה |
| איטליה אינטר מילאנו | 1–2 (חוץ) | 1–2 (חוץ) | 1–2 (חוץ) | מחזור 1 | צרפת פריז סן-ז'רמן | 2-3 (בית) | 2-3 (בית) | 2-3 (בית) |
| ספרד ברצלונה | 4-2 (בית) | 4-2 (בית) | 4-2 (בית) | מחזור 2 | איטליה נאפולי | 1-0 (חוץ) | 1-0 (חוץ) | 1-0 (חוץ) |
| הולנד פ.ס.וו. איינדהובן | 2–2 (חוץ) | 2–2 (חוץ) | 2–2 (חוץ) | מחזור 3 | סרביה הכוכב האדום בלגרד | 0-4 (בית) | 0-4 (בית) | 0-4 (בית) |
| הולנד פ.ס.וו. איינדהובן | 1-2 (בית) | 1-2 (בית) | 1-2 (בית) | מחזור 4 | סרביה הכוכב האדום בלגרד | 2-0 (חוץ) | 2-0 (חוץ) | 2-0 (חוץ) |
| איטליה אינטר מילאנו | 1–0 (בית) | 1–0 (בית) | 1–0 (בית) | מחזור 5 | צרפת פריז סן-ז'רמן | 2-1 (חוץ) | 2-1 (חוץ) | 2-1 (חוץ) |
| ספרד ברצלונה | 1–1 (חוץ) | 1–1 (חוץ) | 1–1 (חוץ) | מחזור 6 | איטליה נאפולי | 0-1 (בית) | 0-1 (בית) | 0-1 (בית) |
| סגנית בית ב' | סגנית בית ב' | סגנית בית ב' | סגנית בית ב' | דירוג | סגנית בית ג' | סגנית בית ג' | סגנית בית ג' | סגנית בית ג' |

| יריבה | סיכום | משחק ראשון | משחק שני | נוק אאוט | יריבה | סיכום | משחק ראשון | משחק שני |
| גרמניה בורוסיה דורטמונד | 4–0 | 3–0 (בית) | 1–0 (חוץ) | שמינית הגמר | גרמניה באיירן מינכן | 3–1 | 0–0 (בית) | 3–1 (חוץ) |
| אנגליה מנצ'סטר סיטי | 4–4 | 1–0 (בית) | 3–4 (חוץ) | רבע הגמר | פורטוגל פורטו | 6–1 | 2–0 (בית) | 4–1 (חוץ) |
| הולנד אייאקס | 3–3 | 0–1 (בית) | 3–2 (חוץ) | חצי הגמר | ספרד ברצלונה | 4–3 | 0–3 (חוץ) | 4–0 (בית) |
מהלך המשחק

המחצית הראשונה הסתיימה בתוצאה 1–0 לטובת ליברפול. את השער לאדומים כבש בדקה השנייה מוחמד סאלח בפנדל שנוי במחלוקת (לאחר נגיעת יד ברחבה של מוסא סיסוקו). ברוב המחצית הראשונה שתי הקבוצות התבססו על כדורים ארוכים להתקפה ומיעטו להגיע למצבי הבקעה.
במחצית השנייה טוטנהאם השתפרה והחלה ללחוץ על ליברפול. היא הגיעה למספר מצבים אך כל הבעיטות למסגרת נעצרו על ידי שוער ליברפול אליסון בקר.
בדקה ה-87 הבקיע דיבוק אוריגי שער נוסף לליברפול, אחרי בעיטת קרן, ובסיום ניצחה ליברפול את המשחק בתוצאה 2–0 וזכתה בגביע.
סיכום המשחק

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 ביוני 2019 | אנגליה טוטנהאם הוטספר | 0–2 | אנגליה ליברפול | אצטדיון ונדה מטרופוליטנו, מדריד, ספרד צופים: 63,272 שיפוט: סלובניה דמיר סקומינה |
| 1 ביוני 2019 |  |  | סלאח  2' (פ)   אוריגי  87' | אצטדיון ונדה מטרופוליטנו, מדריד, ספרד צופים: 63,272 שיפוט: סלובניה דמיר סקומינה |
סיכום המשחק > סטטיסטיקות

| קבוצה | החזקת כדור | בעיטות | בעיטות למסגרת | הצלות | מסירות | בעיטות קרן | נבדלים | עבירות | צהובים | אדומים |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| טוטנהאם | 61% | 16 | 8 | 1 | 510 | 8 | 3 | 5 |  |  |
| ליברפול | 39% | 14 | 3 | 8 | 273 | 9 | 2 | 6 |  |  |
סיכום המשחק > הרכבים

| --- | --- |
              טוטנהאם הוטספר :               ליברפול
סיכום המשחק > שופטים

שופט: סלובניה דאמיר סקומינה 

קוונים: סלובניה רוברט ווקן, סלובניה ג'ור פרפרוטניק 

שופט רביעי: ספרד אנטוניו מתאו לאהוז 

שופט קו: סרביה ננאד דוקיץ' 
 סרביה דנילו גרוגיץ'
אנטון מיטריושקין

אנטון ולדימירוביץ' מיטריושקין (ברוסית: Анто́н Влади́мирович Митрю́шкин; נולד ב-8 בפברואר 1996, קרסנויארסק, רוסיה) הוא כדורגלן רוסי, המשחק בעמדת השוער בחימקי. שיחק במדי נבחרת הנוער של רוסיה וזכה עמה באליפות אירופה לנוער 2013.
ביוגרפיה

אנטון נולד בקרסנויארסק. בגיל שבע עבר עם משפחתו להתגורר אצל קרובי משפחה ברוסטוב על הדון. אביו, ולדימיר מיטריושקין, הוא אלוף ברית המועצות בבנדי במדי יניסיי קרסנויארסק.
קריירה > קריירת מועדונים > ספרטק

הוא החל לשחק כדורגל בבית הספר של מועדון סק"א רוסטוב שברוסטוב על הדון, כאשר התגורר סמוך לאצטדיון המועדון. המאמן הראשון של מיטריושקין היה קונסטנטין בויקו ואז עבר למחנה האימונים של מועדון מקומי אחר - "רוסטוב". בזמן שהתאמן כחלק מההרכב, הוא קיבל הזמנה לשחק בנבחרת המקומיתלליגת הכדורגל לילדים. באחד המשחקים לכד את תשומת לבם של הסקאוטים של מועדון הכדורגל המוסקבאי ספרטק. כתוצאה מכך, בגיל 14, מיטריושקין הגיע לאקדמיה של ספרטק, שם החל לעבוד עם מאמן השוערים יורי דרווין.
בתחילת 2013 הוא צורף לסגל קבוצת המילואים ספרטק-2 ובסוף מרץ ערך את הופעת הבכורה שלו במדי קבוצת הנוער של ספרטק באליפות רוסיה לנוער. ב-30 במרץ הוא שיחק 90 הדקות במשחק הביתי מול קובאן קרסנודאר, בו האדומים-לבנים ניצחו. כבר במשחק הבא ברוסטוב נגד חבריו לשעבר, מיטריושקין שוב הגן על שערי קבוצתו כבר מהדקות הראשונות. בדקה ה-82, עם התוצאה 4:0, הוא פינה את מקומו לוולדיסלב טרשקין ברחבה ושותפיו בסוף המפגש הצליחו לכבוש את השער החמישי. ב-10 באפריל, המאמן הראשי ואלרי קרפין, במקום סרגיי פסיאקוב הפצוע, הזמין את מיטריושקין בן ה-17 לאימונים וכבר לקראת המשחק של המחזור הבא בליגת העל הרוסית מול אמקר פרם, הוא נכנס לראשונה לרשימת השחקנים הרכב הקבוצה הבוגרת של ספרטק. עם חזרתו מאליפות אירופה 2013 בה נבחרת זכתה, המשיך להתאמן במחנה האימונים של ספרטק בטושינו והשתתף בהכנות לקראת המשחק האחרון של העונה מול אלניה.
את הופעת הבכורה שלו בהרכב הבוגרים של ספרטק ערך ב-8 במרץ 2014 במשחק נגד טרק גרוזני הצ'צ'נית ובכך הפך לשוער הראשי הצעיר ביותר בתולדות המועדון. עם זאת, ספג שער כבר בשנייה ה-33, שהפך ליחיד במשחק. ב-5 בספטמבר 2014 הוא השתתף במשחק הפתיחה של אצטדיון אוטקריטיה ארנה, במשחק זה הוא נכנס כמחליף.
קריירה > קריירת מועדונים > סיון

ב-1 בפברואר הוא חתם במועדון סיון השווייצרי. ספרטק שמרה את זכות העדיפות לרכוש את מיטריושקין למקרה שיקבל הצעה ממועדון בליגה הרוסית. ב-23 באפריל, במשחק נגד לוגאנו, ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל השווייצרית. במחזור הבא, במשחק עם מוליכת הטבלה בזל, הפך מיטריושקין לשחקן הטוב ביותר של המשחק על פי בחירת האוהדים. במשחק המחזור ה-34 הוא בישל שער והציל בעיטת עונשין.
הוא הציל שתי בעיטות ישירות בדו-קרב פנדלים בחצי גמר הגביע השווייצרי מול לוצרן (0-0, 6-5 בפנדלים) וסייע לקבוצתו לעלות לגמר הגביע השווייצרי 2016/17. במחזור השני של עונת 2017/18, במשחק עם לוזאן-ספורט, הוא הוביל את הקבוצה עם סרט קפטן והפך לקפטן הצעיר ביותר בתולדות המועדון. ב-26 בנובמבר 2017, פגע ברקמת הסחוס של מפרק הברך השמאלית במשחק נגד גראסהופרס וב-4 בדצמבר הוא עבר ניתוח, אך תהליך ההחלמה התעכב ומיטריושקין החל להתאמן רק בינואר 2019. בסוף מאי הוארך החוזה שלו עם הקבוצה לשלוש עונות. ב-19 ביולי הוא שיחק את המשחק הרשמי הראשון מזה שנה וחצי: במשחק הבייתי של המחזור הראשון איבדה סיון את אליפות שווייץ לבזל 1:4. ב-30 ביוני 2020 עזב מיטריושקין את המועדון השווייצרי.
ביולי הוא התאמן במחנה האימונים של מונקו, אך לאחר הגעתו של ניקו קובאץ' החליט שלא להצטרף לקבוצה.
קריירה > קריירת מועדונים > פורטונה דיסלדורף ודינמו דרזדן

באוקטובר 2020 חתם לשנתיים בפורטונה דיסלדורף, אך לא שותף באף משחק וביוני 2021 כבר חתם בדינמו דרזדן.
קריירה > קריירה בנבחרת

במדי נבחרת הנוער של רוסיה, המורכבת משחקנים ילידי 1996, הוא שיחק מאז 2011, אז ערך את הופעת הבכורה שלו במשחק ידידות. בשנת 2012, הוא השתתף בטורניר הבינלאומי "מונטגו" ובטורניר ויקטור באניקוב. בטורניר הנבחרת סיימה במקום השני והפסידה בגמר נבחרת אוקראינה בדו-קרב פנדלים. מיטריושקין שיחק שלושה משחקים בטורניר זה וספג שער אחד.
ב-25 בספטמבר 2012 הוא שיחק במשחק המוקדמות הראשון לאליפות אירופה לנוער 2013 בסלובקיה מול צ'כיה וספג 3 שערים באותו משחק. עם זאת, בהמשך נבחרת רוסיה ניצחה את נבחרות דנמרק ומונטנגרו והגיעה לסיבוב המוקדמות העליון. כאן הנבחרת בהדרכתו של דמיטרי חומוקה גברה על נבחרות סלובניה ואנגליה בתוצאה זהה 2:1 והפסידה לפורטוגלים, אך במקביל הצליחה לזכות בכרטיס לטורניר הגמר. בטורניר הגמר שנערך בסלובקיה, מיטריושקין ספג שער אחד בלבד בחמישה משחקים במשחק עם האיטלקים ובמפגש חצי הגמר עם נבחרת שוודיה שהסתיים בתיקו ללא שערים, המשחק הוכרע בד-קרב פנדלים 10:9 לטובת הרוסים. מיטריושקין בלם כדור אחד של מירזה חלוואז'יץ' ואז, בתורו, בעט לשער. המפגש האחרון עם איטליה הסתיים גם בתיקו נטול שערים בזמן החוקי ואחרי שמיטריושקין בלם שלוש בעיטות ישירות, הנבחרת הרוסית ניצחה 5:4 והפכה לאלופת אירופה לנוער. בסוף הטורניר אופ"א חגגה את משחקו של הרוסי הצעיר וכינתה את מיטריושקין השחקן הטוב ביותר באליפות והוא סומן כשוער מוצלח בעצירת בעיטות פנדל.
בשנת 2015 הוא זכה במדליית הכסף באליפות אירופה לנוער ביוון. בטורניר הוא שיחק במשחקים מול הולנד, גרמניה, יוון ופעמיים מול ספרד.
תארים > קבוצתיים

אליפות רוסיה לנוער: 2012/13
אלופת אליפות ליגת הכדורגל המקצוענית: 2014/15 (אליפות מערב)
גמר הגביע השווייצרי: 2016/17
אליפות אירופה (U17) — 2013
סגנות אליפות אירופה (U19) — 2015
תארים > אישיים

השחקן הטוב ביותר באליפות אירופה לנוער: 2013
הערות שוליים

1 2  "Антон Митрюшкин: «Всегда с отцом болели за «Спартак»" (ברוסית). Spartak.com. 2013-04-08. אורכב מ-המקור ב-2013-05-22. נבדק ב-2013-05-17.
↑  Тимур Ганеев. (2013-05-13). "Митрюшкин: «Моя цель — стать первым номером «Спартака»" (ברוסית). «Известия». אורכב מ-המקור ב-2013-05-22. נבדק ב-2013-05-17.
↑  "Спартак (мол.) — Кубань (мол.) 1:0" (ברוסית). Sportbox.ru. 2013-03-30. אורכב מ-המקור ב-2013-05-22. נבדק ב-2013-05-17.
↑  "Ростов (мол.) — Спартак (мол.) 0:5" (ברוסית). Sportbox.ru. 2013-04-05. אורכב מ-המקור ב-2013-05-22. נבדק ב-2013-05-17.
↑  "Митрюшкин тренировался с основой «Спартака»" (ברוסית). spartakworld.ru. 2013-04-10. נבדק ב-2013-05-17.
↑  "Спартак (мол.) — Амкар (мол.) 2:0" (ברוסית). Sportbox.ru. 2013-04-14. אורכב מ-המקור ב-2013-05-22. נבדק ב-2013-05-17.
↑  "Митрюшкин тренировался с основой" (ברוסית). Spartak.com. 2013-05-21. אורכב מ-המקור ב-2013-05-23. נבדק ב-2013-05-21.
↑  Championat.com — «Спартак» и «Црвена Звезда» сыграли вничью в первом матче на «Открытие Арене»
↑  Championat.com — Отчет о матче открытия стадиона «Открытие Арена» между командами «Спартак» Москва и «Црвена Звезда» Белград
↑  «Сьон» объявил о переходе Митрюшкина и Гекаса
↑  У «Спартака» есть приоритетное право выкупа Митрюшкина
↑  "Сьон VS. Лугано 3:1" (ברוסית). soccerway.com. 2016.
↑  "Антон Митрюшкин признан лучшим игроком матча с «Базелем» по версии болельщиков". Евроспорт. 2016-05-01. נבדק ב-2016-06-27.
↑  "Вратарь Митрюшкин сделал голевую передачу и отразил пенальти в матче с «Туном»". Чемпионат.com. 2016-05-17. נבדק ב-2016-06-27.
↑  "Митрюшкин приступил к тренировкам".
↑  Чудовищная ошибка Антона Митрюшкина. Как?
↑  Иван Соколов. "Антон Митрюшкин покинул «Сьон»". www.championat.com (ברוסית). נבדק ב-2020-06-30.
↑  Головин отметился голом в товарищеском матче «Монако», Митрюшкин вышел на замену
↑  «У меня нет столько времени». Антон Митрюшкин покинул «Монако»
↑  "Антон Митрюшкин" (ברוסית). RFS.ru. אורכב מ-המקור ב-2013-05-22. נבדק ב-2013-05-17.
↑  "Юношеская сборная России заняла второе место на турнире памяти Банникова" (ברוסית). football.kulichki.net. 2012-05-07. נבדק ב-2013-05-17.
↑  "Чехия (U-17) — Россия (U-17) 3:0" (ברוסית). Sportbox.ru. 2013-04-14. אורכב מ-המקור ב-2013-05-22. נבדק ב-2013-05-17.
↑  Евгений Трушин, Евгений Вагин. (2013-03-29). "На Евро через поражение" (ברוסית). «Газета.Ru». נבדק ב-2013-05-17.
↑  "Россия (U-17) — Швеция (U-17) 0:0" (ברוסית). Чемпионат.com. 2013-05-14. אורכב מ-המקור ב-2013-05-22. נבדק ב-2013-05-17.
↑  "Сборная России – чемпион Евро-2013!" (ברוסית). RFS.ru. 2013-05-17. אורכב מ-המקור ב-2013-05-23. נבדק ב-2013-05-21.
↑  Richard Binks. (2013-05-19). "2013: Anton Mitryushkin" (באנגלית). UEFA.com. אורכב מ-המקור ב-2013-05-23. נבדק ב-2013-05-21.
↑  "Нидерланды (до 19) VS. Россия (до 19) 1:0" (ברוסית). soccerway.com. 2015-07-07.
↑  "Россия (до 19) VS. Германия (до 19) 2:2" (ברוסית). soccerway.com. 2015.
↑  "Россия (до 19) VS. Греция (до 19) 4:0" (ברוסית). soccerway.com. 2015.
↑  "Испания (до 19) VS. Россия (до 19) 1:3" (ברוסית). soccerway.com. 2015-10-07.
↑  "Испания (до 19) VS. Россия (до 19) 2:0" (ברוסית). soccerway.com. 2015.
מיכאיל יורייביץ' ביריוקוב

מיכאיל יורייביץ' ביריוקוב (ברוסית: Михаи́л Ю́рьевич Бирюко́в; נולד ב-7 במאי 1958, אורחובו-זויבו) הוא כדורגלן לשעבר ומאמן השוערים של זניט סנקט פטרבורג, היה שוערה וקפטן הקבוצה בשנות השמונים.
ביוגרפיה

הוא בוגר בית הספר לכדורגל של מועדון "זנאמיה טרודה", מהעיר אורחובו זוייבו. לאחר מכן עבר לזניט לנינגרד ובשורותיה שיחק באליפות ברית המועצות 252 משחקים. בעונת 1984 זכה בפרס שוער השנה.
הוא שיחק גם בנבחרת ברית המועצות 2 משחקים (נגד מקסיקו ב-19 באוגוסט 1984 כשעלה להחליף בדקה ה-84 וב-25 בינואר 1985 נגד יוגוסלביה כששיחק את כל תשעים הדקות, כשהוא סופג 2 שערים).
בשנים 1992–1993 שיחק בפינלנד במועדון ליגת העל מייפה-47. הוא סייע לקבוצה לקחת הגביע הפיני בשנת 1992 ולסיים כסגנית אלופת פינלנד ב-1993. המועדון היה מוכן להמשיך לשתף פעולה עם השחקן, אך סירב להעלות את המשכורת שלו, אז ביריוקוב חזר לסנקט פטרבורג.
הוא שיחק זמן קצר באסטוניה לפני שסיים את קריירת המשחק בגיל 42. הוא קיבל את הזמנת מועדון "רוטור" מוולגוגרד לכהן כמאמן שוערים, אבל אחרי שישה חודשים הוזמן לסנקט פטרבורג על ידי מאמן זניט, יורי מורוזוב. במשך שנתיים ביריוקוב היה לעוזרו הראשי של מורוזוב ומ-5 ביולי ועד ל-26 באוגוסט 2002, כיהן כממלא מקום המאמן של הקבוצה. בפברואר 2003, הוא הוביל, יחד עם מורוזוב את קבוצת "פטרוטרסט". בשנת 2006 — מונה למאמן שוערים ב"זניט".
הוא איש הקבוצה היחיד מכל צוות המועדון שהיה מעורב בדרך כלשהי בכל חמשת תוארי האליפות של הקבוצה — כשחקן ב-1984 וכמאמן השוערים בשנים 2007, 2010, 2012 ו-2015.
תארים > קבוצתיים

אליפות ברית המועצות (1984)
מחזיק גביע העונה (1985)
מחזיק גביע פינלנד (1992)
תארים > אישיים

זוכה פרס "שוער השנה": 1984
חבר במועדון האגדות של "זניט" (383 משחקים בשורות המועדון)
חבר במועדון ליאוניד איבנוב (123 משחקים ללא ספיגה ב"זניט" ומשחק אחד עבור הנבחרת הלאומית של ברית המועצות)
השוער הטוב ביותר באליפות פינלנד (1992, 1993)
הליגיונר הטוב ביותר באליפות פינלנד (1992, 1993)
פרוסט בנק סנטר

| --- | --- |


סן אנטוניו ספרס נגד הדאלאס מבריקס, פלייאוף ה-NBA‏ 2014
 על שם:  AT&T 
 שמות קודמים:  SBC סנטר (2002–2005) AT&T סנטר (2006–2023)
 מיקום:  ארצות הברית סן אנטוניו, טקסס, ארצות הברית
 קואורדינטות:  29°25′37″N 98°26′15″W﻿ / ﻿29.426944444444°N 98.4375°W﻿ / 29.426944444444; -98.4375
 אבן יסוד:  24 באוגוסט 2000
 תקופת הפעילות:  18 באוקטובר 2002 – הווה
 עלות הבנייה:  186 מיליון דולר (מוערך כ-244 מיליון דולר בהתאמה לשווי הדולר ב-2015)
 בעלים:  מחוז בקסאר 
 מפעיל:  ספרס ספורט ובידור 
 משטח:  פרקט, קרח, קשה
 אדריכל:  AECOM. אדריכלות (לשעבר "אלרב בקט אדריכלות") קל מוניוס אדריכלות לייק פלאטו אדריכלות
 קבוצות:  סן אנטוניו ספרס (NBA‏)(2002-היום) סן אנטוניו סטארס (WNBA)‏(2014-2003; מ-2016 ואילך) סן אנטוניו ראמפג' (AHL)‏(2002-היום) סן אנטוניו סטוק שואו ורודיאו (2003-היום)
 מושבים:  כדורסל: 18,581 (2009 ואילך); 18,797 (2009-2002) הוקי קרח: 16,000 הופעות: 19,000 (קיבולת מקסימלית)
 www.frostbankcenter.com
 he
 
מראה האולם בלילה
פרוסט בנק סנטר (Frost Bank Center; בעבר: AT&T Center) הוא היכל ספורט רב־שימושי במזרח סן אנטוניו, טקסס. האולם מכיל עד ל-18,581 אנשים למשחקי כדורסל, 16,000 למשחקי הוקי קרח ו-19,000 למופעים (קונצרטים, התכנסויות דתיות וכיוצא בזה). האולם מכיל 2,018 מושבי חברי מועדון, 50 סוויטות יוקרתיות ו-32 מקלחות.
בנייתו של האולם הושלמה ב-2002, תחת השם SBC סנטר, ועלתה 186 מיליון דולר. למימון הבנייה הוצאו איגרות חוב של מחוז בקסאר, אשר נתמכו על ידי מס מיוחד שהוצא לבתי מלון והשכרות רכב. בנוסף למאמצים אלו, תרומה נוספת למימון בגובה 28.5 מיליון דולר, התקבלה מסן אנטוניו ספרס, שזהו אולמה הביתי.‏ SBC תקשורת בע"מ רכשה את זכויות השיום של האולם עבור 41 מיליון דולר. ההסכם תקף ל-20 שנה, ונחתם מול: מחוז בקסאר, הספרס וסן אנטוניו סטוק שואו רודיאו. בנובמבר 2005 שינתה SBC תקשורת את שמה ל"At&t בע"מ". האולם שינה את שמו רשמית בינואר 2006.
באולם מתקיים אירוע שנתי קבוע של אגודת הקאובואים והרודיאו האמריקאית בסביבות פברואר. בנוסף לאירועי הספורט והקהילה השונים שמתקיימים באולם, מדי חודש מגרש החניה של האולם מארח את תחרות כלי רכב בטוחה, של איגוד מכוניות הספורט של סן אנטוניו.
הערות שוליים

↑  Roy Bragg,‏Multimillion-dollar arena, two years in the making, tips off with style, a few rough edges and a Spurs loss מתוך "San Antonio Express-News" פורסם ב-19 באוקטובר 2002
↑  Consumer Price Index (Estimate) 1800- מתוך אתר הפדרל ריזרב של מיניאפוליס
1 2 3  AT&T Center מתוך אתר הבית של AECOM
↑  מס אשר נקרא בשם העממי "מס תיירים"
↑  About AT&T Center מתוך אתר הבית של At&t center
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz: 05d00d1c-7701-4d17-94d4-b4cffce9a1ff
תעשיית הרכב בישראל

במהלך שנות קיומה של מדינת ישראל הוקמו בה מפעלים אחדים לייצור מכוניות ומשאיות, אך מיזמים אלה כשלו מבחינה כלכלית, עקב היקף הייצור המצומצם. נמשכים פיתוח וייצור של כלי רכב לכוחות הביטחון (גם ליצוא), וכן הרכבה של אוטובוסים. כן הוקמו בישראל מפעלים שונים לייצור רכיבים לתעשיית הרכב, כגון מצברים וצמיגים, מכלולי הנעה, חלקים ביציקה מדויקת, בעיבוד פלסטי ובעיבוד שבבי. בהתאחדות התעשיינים בישראל קיימת סקציה של ארגון תעשיות הרכב במאה ה-21 תפסה ישראל מקום נכבד בתעשיית התוכנה והחומרה הייעודיים לכלי רכב.
תעשיית הרכב בישראל בשנות השלושים והארבעים

מקובל לראות את תחילתה של תעשיית הרכב בישראל עוד בשנות השלושים (1935), בניסיון ראשון של חברה א"י למובילים להרכיב בארץ כלי רכב בריטי – הסטנדרד כרמל. ניסיון זה בא אל קצו לאחר הרכבתן של מכוניות ספורות.
עם קום המדינה ולאורך שנותיה הראשונות, החלה ממשלת ישראל לנסות וליזום הקמת מפעלי תעשייה בארץ. בשנים אלה היצוא היה מצומצם, ומחסור תמידי במטבע חוץ אפיין את הפעילות הכלכלית והקשה על ייבוא של מוצרים הכרחיים למדינה המתפתחת. היו אלה גם ימי התגבשותו של החרם הערבי שיצר קשיים רבים בייבוא חומרי גלם ומוצרים רבים ארצה, ובהם כלי רכב.
נסיונותיה של הממשלה לקיים בארץ מפעלי רכב כשלוחות של יצרנים בינלאומיים, נכשלו. תוכניות להקמת מיזמים כאלה בשיתוף עם פורד האמריקאית ופיאט האיטלקית לא יצאו אל הפועל בלחץ החרם הערבי.
בבסיסו של הצורך להקמת תעשייה מקומית ובכלל זה תעשיית רכב, עמדו כמה גורמים, ובהם הצורך ביצירת מקומות תעסוקה, הצורך באספקה סדירה לשוק המקומי, ואולי החשוב מכל - הכנסת מט"ח ארצה מתוצרת מיוצאת.
החלוצה: חברת קייזר-פרייזר לישראל

בשנת 1951 נחנך מפעל הרכב הראשון בישראל. המפעל, "קייזר-פרייזר לישראל", מיזם של איש העסקים אפרים אילין וקייזר פרייזר (Kaiser-Frazer), שהייתה חברת מכוניות אמריקאית חדשה, שנוסדה לאחר מלחמת העולם השנייה. המפעל החל להרכיב בישראל מגוון כלי רכב, ראשית מתוצרת קייזר-פרייזר כגון "קייזר מנהטן" ו"הנרי ג'יי", ובהמשך ג'יפים מתוצרת ויליס, "דופין" ו"קטר שבו" של רנו הצרפתית, (קונטסה 900, קונטסה 1300,
וטנדרים הינו בריסקה) מתוצרת חברת הינו מוטורס היפנית ו"לארק" הקומפקטית האמריקנית של סטודיבייקר.
חייו של המפעל היו רצופים תלאות, חלקן תוצאה של תמורות שחלו אצל שותפותיה לדרך מעבר לים: קייזר האמריקאית סבלה נזקים מהחרם הערבי עקב מעורבותה בפרויקט, אך המשיכה. לעומתה, רנו הצרפתית נכנעה לאותו לחץ וביטלה את חוזה הייצור בארץ של מכוניות מתוצרתה, ויצורן של הקונטסה והלארק הופסק בחברות האם. בשנת 1969, מקץ 18 שנות פעילות, שבמהלכן יוצרו כ־56 אלף כלי רכב, נמכר מפעל א. אילין תעשיות בע"מ (כשמו אז) למתחרה הישראלי העיקרי שלו - אוטוקרס.
אוטוקרס חב' בע"מ

ראשית דבר בשנת 1952, בסדנה חיפאית של לדיסלאב שנלר. סדנה זו ייצרה תלת אופן פשוט, שייעודו המקורי חלוקת חלב, ברישיון רליאנט הבריטית (אנ'). באמצע שנות ה-50 חבר אל שנלר איש העסקים יצחק שובינסקי, שהיה דמות מוכרת בעולם המסחר הישראלי. שובינסקי שאף לפתח תעשיית רכב של ממש ולא להסתפק באותו רכב תלת גלגלי, ובשנת 1957 שינתה הסדנה הקטנה של שנלר את פניה והפכה לחברת "אוטוקרס" (Autocars).
תחילת הדרך, בדומה למפעלו של אילין, הייתה בחיפוש אחר דגמי מכוניות המיוצרות בהצלחה בעולם והרכבתם במפעל בארץ. גם יצחק שובינסקי נתקל באותם קשיים שמקורם בחרם הערבי, והחברה התקשתה מאוד ליצור שיתופי פעולה מסוג זה, למעט אותו שיתוף פעולה קיים עם רליאנט הבריטית. קושי זה הוביל את "אוטוקרס" להכרה כי יזדקקו לרכב מתכנון מקורי. כך, לראשונה בישראל, החלה לקרום עור וגידים תוכנית לייצור רכב שאינו מבוסס על הרכבה מקומית של דגם קיים, אלא על תכנון של רכב חדש שמכלוליו יתבססו ככל שניתן על רכיבי מדף הקיימים בעולם.
אוטוקרס חב' בע"מ > תחילת הדרך: הרכב הישראלי הראשון – סוסיתא

רליאנט נרתמה למלאכת התכנון, ואבטיפוס ראשון נבנה באנגליה והגיע לישראל בשנת 1958. מרכבו של הרכב המתוכנן נבנה מפיברגלאס ולא ממתכת כמקובל בענף הרכב, בעיקר בשל מגבלותיה של התעשייה הישראלית הצעירה בתחום עיבוד המתכת ובשל ההשקעות האדירות שדרשה בניית מפעל מתכת יצרני כזה.
במקביל לתכנון החל מסע חיפושים קדחתני אחר חברות בינלאומיות שיספקו מכלולים לייצור השוטף. גם כאן נתקלה "אוטוקרס" בקשיים רבים עקב החרם הערבי ועקב הכמויות הקטנות יחסית של הייצור המתוכנן. לאחר חתימת הסכמים עם 27 יצרנים של מכלולים, ולאחר רכישת 100 מנועים ראשונים מתוצרת פורד.
במהלך 1958 הלך ונבנה המפעל החדש של "אוטוקרס". המפעל העסיק בתחילת דרכו 17 פועלים שהחלו בהרכבת לוחות הפיברגלאס על שלדות המתכת והמכלולים שהגיעו מאנגליה. המגבלה העיקרית בעבודה עם לוחות הפיברגלאס הלכה והתבררה באופן חיבור הלוחות לשלדת המתכת של כלי הרכב. הפתרון נמצא בדמותה של מסגרת עץ שחוברה לשלדה - ואליה שודכו לוחות הפיברגלאס של המרכב. תנאי ממשלת ישראל למפעל לא אפשרו בשלב זה ייצור עבור השוק המקומי, ומאה היחידות הראשונות בתצורת ה"קובייה" נשלחו לארצות הברית, טורקיה ודרום אפריקה, תחת השם "סברה".
רובן של מכוניות ה"סברה" מצא את דרכו בחזרה למפעל בדרגות התפרקות שונות. אופן חיבור הפיברגלאס למסגרת העץ ולשלדת הפלדה התברר כעמיד לכמה אלפי קילומטרים בלבד.
בשנים 1960-1959 התחוללו מספר שינויים. המתחרה הישיר בארץ, "קייזר-אילין", איבד את החוזה עם "רנו", ולא ייצר עוד דגמי סטיישן וטנדר לשוק המקומי, ובעקבות כך אישרה הממשלה ל"אוטוקרס" לייצר כלי רכב בפלח זה לשוק המקומי. בנוסף, עבר המפעל למיקום חדש, גדול יותר, והשילדות החלו מיוצרות בארץ. גם בתחום הבעלות על החברה חלו שינויים. המהנדס שנלר עזב, ותחתיו נכנסה החברה הישראלית לאוטומובילים, סוכני פורד בישראל, כשותפיו של יצחק שובינסקי.
בשלב זה העסיק המפעל כ-70 עובדים. שיטות הייצור השתפרו ועברו לייצור בשיטת הסרט הנע.
במהלך 1960 יוצרה הסדרה השנייה של כלי הרכב, 300 במספר, רובם ככולם לשוק המקומי, ורובם ככולם סובלים מאותן בעיות חיבור פיברגלאס-עץ-מתכת. באותה שנה בוצעו שינויים תכנוניים במבנה המכונית, שנקראה "סוסיתא". בעיית מסגרת העץ נפתרה עם החלפת מבנה הפיברגלאס לאחוד (מיציקה אחת), והותקנו מנועים חדשים מתוצרת פורד. שנה מאוחר יותר, ב-1961, הגיעו מכירות המכונית ל-760 יחידות. כדי לענות על הביקוש לרכב שהלך והתברר כהצלחה, התרחב המפעל, מספר העובדים הגיע ל-150, ושובינסקי החל לחפש אחר רעיונות לדגמים נוספים.
אוטוקרס חב' בע"מ > כלי רכב נוספים

שנותיה הראשונות של אוטוקרס אופיינו בפיתוח מואץ ובחיפוש מתמיד אחר דגמים ואפשרויות נוספות. בשנת 1961 הוקם מפעל מפעלי רכב אשדוד להרכבת משאיות ואוטובוסים בשותפות של חברת ליילנד מוטורס הבריטית (Leyland Motors) (אנ'), והחברה המאוחדת למזרח הקרוב בהיקף של 500 משאיות בשנה וגם ליצוא, המפעל עבד עד סוף 1984 וסיפק גם לצה"ל משאיות וגוררי טנקים.
אוטוקרס חב' בע"מ > כלי רכב נוספים > רכב הספורט – סברה ספורט (SABRA sport)

בשנת 1960 החל יצחק שובינסקי להתעניין בייצורה של מכונית ספורט שתתאים לשוק הבינלאומי, ובעיקר לשוק האמריקאי. שובינסקי מצא באנגליה תוכניות לבניית שלדה ומרכב פיברגלאס המיועדים למכונית ספורט. התוכניות נרכשו על-ידו, ובחברת "רליאנט" החל הליך התכנון המפורט על-בסיס השלדה והמרכב. רכיבים וחלקים נרכשו מיצרנים שונים, ובהם מנוע פורד בנפח 1703 סמ"ק.
האבטיפוס נבנה בזמן שיא, והוצג לראשונה בשנת 1961 בתערוכת הרכב בניו יורק. התגובות היו יוצאות דופן. ה"סברה" כיכבה בשערים של מגזינים מובילים, וההזמנות, לרכב שעדיין לא היה לו פס ייצור במפעלי אוטוקרס, החלו לזרום. ייצור המכונית נעשה בישראל ובאנגליה, ורובן יוצאו לארצות הברית וקנדה. הרכב זכה לקבלת פנים נלהבת בעולם, ואף השתתף במספר מרוצים בינלאומיים, אך לאחר ייצורן של כ-280 מכוניות (מתוכן כ-100 במפעל בישראל) – נפסק בשנת 1965 ייצורה של מכונית הספורט העברית הראשונה, בעיקר עקב כישלונן של אוטוקרס ורליאנט לקיים מערך שירות ראוי לכלי הרכב.
אוטוקרס חב' בע"מ > כלי רכב נוספים > "כרמל"

בשנת 1962 עלתה אל פס הייצור מכונית משפחתית קטנה וחדשה – ה"כרמל". הכרמל עוצבה בדומה לאחותה האנגלית מבית רליאנט – ה"Regal". הרכב שווק בשני דגמים – 1000 (מנוע 997 סמ"ק) ו-1200 (מנוע 1197 סמ"ק) אך הוא התקשה להתחרות בתוצרת "קייזר-אילין" ואף בסוסיתא. בשנת 1965 יצא אל השוק דגם משופר ומרווח יותר - ה"כרמל 12". דגם זה נחל הצלחה לא מעטה, בין השאר כרכב שרד של קציני צה"ל.
בין השנים 1976–1978 יוצר דגם הרום כרמל 1300 ובין השנים 1978–1981 מחליפתה רום כרמל 1301. דגמי הרום כרמל יוצרו במספר גרסאות: סדאן, מסחריות, וסטיישן. דגם ה"רום כרמל 1301" יוצר גם בגרסת טנדר. צה"ל רכש כ-2,140 יחידות מדגם "רום כרמל 1301" כרכב שירות לקצינים בעלי דרגת סא"ל.
אוטוקרס חב' בע"מ > "טריומף 1300" ו"טריומף 1500"

בשנים 1967–1973 עלתה על פס הייצור מכונית משפחתית "טריומף 1300", 4 דלתות שהורכבה מקיטים, מורכבים חלקית, שיובאו מאנגליה. סך הכל הורכבו 3,716 יחידות מהדגמים "טריומף 1500" ו- טריומף 1300.
אוטוקרס חב' בע"מ > פורד אסקורט

בישראל הורכבו 27,605 יחידות של פורד אסקורט (מהדור הראשון והדור השני). ההרכבה בוצעה על ידי חברת אוטוקרס בראשות יצחק שובינסקי, במפעל החברה בנצרת. ההרכבה החלה בינואר 1968 ונמשכה עד 1981.
מהדור הראשון של הפורד אסקורט הורכבו כלי רכב בעלי מנועי 1,100 סמ"ק, בתצורת 2 דלתות, ותמסורת ידנית. מחיר היחידה בשנת 1970 היה במדינת ישראל 14,575 ל"י. הורכבו מהדור הראשון 14,905 יחידות, כולל 400 טנדרים.
מהדור השני של הפורד אסקורט הורכבו רכבים בעלי מנוע 1,100 סמ"ק ו-1,300 סמ"ק, רוב המכוניות יוצרו בתצורת 4 דלתות ורק 150 יחידות בתצורת 2 דלתות. סך הכל הורכבו 12,700 יחידות. בשנת 1976 - הורכבו 3,801 יחידות. באפריל 1981 יצאה מהמפעל בנצרת הפורד אסקורט האחרונה שהורכבה בארץ.