stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דיילי הרלד
ההיסטוריה של העיתון > "דיילי הרלד" בגלגולו הרביעי - 1930-1964

בשנת 1930 מכר קונגרס האיגודים המקצועיים (TUC) % 51 מהחזקותיו בעיתון ל"אודהמס פרס" (Odhams Press), שהוציא לאור את "The People", עיתון ליום ראשון. אודהמס היה מעוניין להשתמש במכונות הדפוס שלו בימי חול. ב-TUC היו מעוניינים במומחיותם של מנהלי אודהם בקידום עיתונים. יצא לדרך מסע פרסומי שבעקבותיו בשנת 1933 הפך "דיילי הרלד" ליומון הנמכר ביותר בעולם, עם מכירות יומיות של 2 מיליון עותקים. הישג זה גרר אותו לתחרות קשה עם עיתונים יותר שמרנים שבלונדון, כדוגמת "דיילי אקספרס".
דיילי הרלד גינה בחריפות את הסכם ריבנטרופ–מולוטוב ואת הפלישה הסובייטית לפינלנד. במאמר מערכת על המתקפה הסובייטית הנ"ל טען העיתון כי
כעת הגיעה רוסיה של סטלין להקריב את כל הזכויות לכבוד מצד מעמד הפועלים... ברית הרפובליקות הסוציאליסטיות הסובייטיות מתה. החליפה אותה רוסיה האימפריאליסטית החדשה של סטלין
אחרי המלחמה עמדו מכירות העיתון במקום או ירדו, אך עדיין ב-1958 נהנה מההערכה הגבוהה ביותר בקרב "עיתוני הפועלים". 59% מקוראיו בקרב הזקנים והעניים היו גברים. לדברי רוי גרינסלייד, המערכת הייתה באותה תקופה חצויה בין המסרים הפופוליסטיים לפוליטיקה ללא סינתזה בין העמדות.
בסביבות 1961 חברת אודהמס והחזקותיה בעיתון יחד איתה נרכשה על ידי IPC Media (International Publishing Corporation). ב-1964 חברת IPC רכשה גם את חלק ה-TUC.
בשנת 1964 ככל הנראה בגלל שינויים חברתיים, איבד העיתון לטובת דיילי מירור את רוב קוראיו. אולם הוא עמד להיוולד מחדש תחת השם "סאן" בראש עם העורך סידני ג'ייקובסון. 
ב-1969 ל"סאן" בגרסתו הראשונה היו עדיין פחות קוראים מאשר ל"דיילי הרלד" בסוף קיומו. העיתון נמכר לקבוצת News Limited של רופרט מארדוק והפורמט ולבסוף קוו הפוליטי השתנו ללא היכר.
ארכיון הצילומים של "דיילי הרלד", לרבות יצירותיהם של צלמים כמו ג'יימס ג'ארצ'ה נמצא במוזיאון הלאומי למדיה בברדפורד.
לקריאה נוספת

Huw Richards - The Bloody Circus:Daily Herald and the Left, Pluto Press 1997
George Lansbury The Miracle of Fleet Street - The Story of the Daily Herald, Spokesman, Russell House 2009
Jonathan Schneer - George Lansbury, Manchester University Press 1990
John Shepherd George Lansbury: At the Heart of Old Labour Oxford University Press 2002
Kevin Morgan Labour Legends and Russian Gold, Lawrence and Wishart 2006,
הערות שוליים

↑  Concise History of the British Newspaper in the Twentieth Century,British Library/
"השלום ובשר התותחים הבא"-קריקטורה מאת ויל דייסון על מנהיגי מדינות ההסכמה - קלמנסו, וילסון, אורלנדו ולויד ג'ורג', אחרי חתימת חוזה ורסאי, שכפה על גרמניה פיצויי מלחמה ענקיים. " ה“טיגריס” (קלמנסו):«מוזר. נדמה לי שאני שומע בכי של ילד»". מעל ראש הילד כתוב "המחזור 1940". פורסמה ב-"דיילי הרלד", מאי 1919
ג'ורג' לנסברי
אזרח בריטי קורא "דיילי הרלד" באולם עיון בעיתונים של ספרייה ציבורית, צ'רצ' ליין, לייטונסטון, בספטמבר 1944
בית"ר רמלה

בית"ר רמלה הייתה קבוצת כדורגל ישראלית מהעיר רמלה, ששיחקה בליגה השנייה במשך 22 שנה ב-3 קדנציות, ב-2019, לאחר הפרישה מהאיחוד עם בית"ר תל אביב, הוקמה הקבוצה מחדש בשם מועדון ספורט רמלה וכיום היא משחקת בליגה ב'.
היסטוריה

הקבוצה נוסדה בשנת 1951 ואירחה את משחקי הבית שלה באצטדיון העירוני ברמלה. הקבוצה החלה את דרכה בליגה ג' מחוז דרום, שהייתה השלישית בחשיבותה בכדורגל הישראלי. במאי 1957 הואשמה הקבוצה בשיתוף פעולה עם מכבי ירושלים, כדי לפגוע בסיכוי ההעפלה של סקציה נס ציונה לליגה ב'. על פי האשמה מכבי ירושלים שילמה לבית"ר רמלה כדי לא להופיע למשחק נגדה ולקבל ניצחון טכני.
בעונת עונת 1957/1958 העפילה לסיבוב הרביעי בגביע המדינה, והוגרלה לשחק נגד היריבה העירונית מכבי רמלה.
בסיום עונת 1958/1959 העפילה הקבוצה לליגה ב', ושיחקה במחוז דרום יחד עם שתי יריבות עירוניות, מכבי רמלה והפועל רמלה.
בסיום עונת 1962/1963 העפילה הקבוצה לליגה א' (ליגה שנייה) מהמקום השני. ההישג הגבוה של הקבוצה היה המקום השלישי בבית הדרומי בעונת 1964/1965.
בשנת 1971, במסגרת דיוני ועדת עציוני, שחקרה שחיתויות והטיות תוצאות משחקים, הואשמה הקבוצה בניסיון לשחד שופט.
בנובמבר 1973 העפילה לשמינית גמר גביע המדינה.
בסיום עונת 1975/1976, עם הקמת הליגה הארצית בכדורגל, נשרה בית"ר רמלה לליגה השלישית.
בסיום עונת 1979/1980 העפילה הקבוצה לליגה הארצית, בה שיחקה בליגת המשנה במשך שבע עונות רצופות. בשנים אלו אימנו את הקבוצה שחקני העבר שמואל רוזנטל (הישראלי הראשון שזכה לחוזה מקצועני באירופה), בתחילת עונת 1984/1985, ונחום סטלמך בשנים 1986/1987. באוקטובר 1984 חתם על חוזה בקבוצה בלם קבוצת הפועל ירושלים עלי עות'מאן. זו הייתה הפעם הראשונה בתולדות מרכז בית״ר, ששחקן ערבי חתם בקבוצה המסונפת אליו. לאחר ירידת ליגה חזרה בית"ר רמלה לליגה הארצית לאחר עונה, אך בסיום עונת 1988/1989 ירדה פעם נוספת לליגה השלישית.
הקבוצה שיחקה בליגה השלישית עד לעונת 1998/1999 במהלכה לא התייצבה למספר משחקים. כתוצאה מכך היא ירדה ליגה ובהמשך התפרקה. על בסיס הקבוצה הוקמה קבוצת עירוני רמלה שבשנת 2011 התמזגה לבית"ר תל אביב רמלה.
מועדון ספורט רמלה

במאי 2019 האיחוד עם בית"ר תל אביב בוטל, ביוזמת ראש העירייה מיכאל וידל, שביקש להקים את בית"ר רמלה מחדש כקבוצה עצמאית.
הקבוצה החלה שוב את דרכה בליגה ג' בשם "מ.ס. רמלה" (רשמית הקבוצה נקראת "מועדון ספורט כדורגל בגין רמלה (ע"ר)"), בסוף עונת 2020/2021 העפילה הקבוצה לליגה ב', לאחר שסיימה את העונה הרגילה ברצף של 15 ניצחונות ו-0 הפסדים. במשחקי הפלייאוף השיגה הקבוצה 4 ניצחונות ותיקו אחד, כאשר משחק ההכרעה היה נגד הפועל נחלת יהודה אותה ניצחה בית"ר בתוצאה 2:0.
הערות שוליים

↑  ספורט - כדורגל השבת, על המשמר, 27 במרץ 1953
כדורגל, הארץ, 6 בנובמבר 1953
↑  "מכבי" ירושלים הואשמה "בקניית" שחקנים, על המשמר, 16 במאי 1957
המשחקים המבוימים, קול העם, 22 במאי 1957
↑  סיבוב רביעי בגביע המדינה, הארץ, 18 באפריל 1958
↑  "הפיכה" חיפאית בליגה הלאומית, קול העם, 20 בינואר 1959
↑  בריהן, קבוצות עלו מליגות ב' - לליגה א', מעריב, 26 במאי 1963
↑  קבוצת בית"ר רמלה ניסתה לשחד שופט, על המשמר, 5 באוגוסט 1971
↑  בית״ר רמלה עלתה לשמינית הגמר, על המשמר, 8 בנובמבר 1973
↑  המנורה השלישית בארצית, בעיתון חדשות הספורט (עמוד 4) 19 במאי 1980
↑  רוזנטל התפטר, חדשות, 18 בספטמבר 1984
מאיר ריפמן, רוזנטל - המאמן הראשון שהתפטר, מעריב, 18 בספטמבר 1984
↑  אבי חזקיה, ביתי ר רמלה – מסתדרים בלי הנהלה, חדשות, 19 באוקטובר 1986
אבי חזקיה, סטלמך התפטר, חדשות, 2 במרץ 1987
↑  אבי חזקיה, עותמן לבית״ר רמלה, חדשות, 30 באוקטובר 1984
↑  רחמים יפת, בית"ר רמלה: בזכות העורף המוצק, מעריב, 26 במאי 1988
↑  נבו זעירא, ‏תתרגלו: לא בית"ר/שמשון, אלא בית"ר רמלה ת"א, באתר ONE‏, 22 ביוני 2010
↑  ראש העיר רמלה חתם על הסכם פרידה מבית"ר ת"א, באתר ONE‏, 29 במאי 2019
↑  יונתן גינזבורג, ‏שכונה ברמלה: חוזה על פיסת נייר וחשד להלנת שכר, באתר ONE‏, 3 באוקטובר 2021
↑  תומר רוט, גאוות העיר: בית"ר רמלה עלתה לליגה ב', באתר "דאבלפס", 12 ביוני 2021
סמל קבוצת מועדון ספורט רמלה עם המנורה מאחורה המייצגת את תנועת בית"ר
הסרטונים הישראליים הנצפים ביותר ביוטיוב

הסרטונים הישראליים הנצפים ביותר ביוטיוב מכיל את רשימת הסרטונים הנצפים ביותר באתר יוטיוב אשר נוצרו בידי ישראלים (או שמככבים בהם ישראלים), מכל הזמנים. ברשימה זו מופיעים כ-50 סרטונים שעברו את רף ה-50 מיליון צפיות לפחות. הרשימה אינה כוללת סרטוני יוטיוב שורטס ("קצרים"), מפני אינפלציה.
רוב הסרטונים ברשימה הם קליפים מוזיקליים ורצועות שמע. מתוך 50 סרטונים, רק 6 מהם בשפה העברית.
נכון לספטמבר 2022, הסרטון "Alika Pretend Play" של ערוץ הילדים "GLOBIKI" הוא הסרטון המוביל ברשימה, עם 692 מיליון צפיות. במקום השני, סרטון לא רשמי של השיר "Nevermind" מאת דניס לויד, עם 283 מיליון צפיות. ובמקום השלישי, הקליפ "Bassa Sababa", של נטע ברזילי עם 266 מיליון צפיות.
האקט בעל מספר הסרטונים הרב ביותר ברשימה הם ויני ויצ'י (עם 5 סרטונים) וסטטיק ובן אל (עם 4 סרטונים) שעברו את רף ה-50 מיליון צפיות.
השנה הראשונה שבה מניין הצפיות בסרטון ישראלי בודד (באותה השנה) עלה על 10 מיליון צפיות היא 2015 (בשיר "טרמינל 3" של דודו אהרון). השנה הראשונה שבה מנין הצפיות עלה על 20 מיליון היא 2016 (בשירים "סלסולים" ו"כביש החוף" של סטטיק ובן-אל תבורי. בשנת 2017 מנין הצפיות כבר עלה על 40 מיליון צפיות לשיר בודד (בשיר "טודו בום" של סטטיק ובן אל תבורי).
ב-11 בדצמבר 2018 הפך הקליפ לשיר "Toy" של נטע ברזילי (זה שהועלה על ידי ערוץ היוטיוב של האירוויזיון) לקליפ הישראלי השני בהיסטוריה שחצה את רף ה-100 מיליון במספר הצפיות ביוטיוב.
ב-9 בספטמבר 2021 הפך הקליפ לשיר "Bassa Sababa", גם הוא של ברזילי, לקליפ הישראלי השני שחצה את רף ה-200 מיליון במספר הצפיות ביוטיוב.
הסרטונים הישראליים המובילים > המוזיקאים בעלי המספר הרב של סרטונים ברשימה

עדכון מלא של נתוני הטבלה בוצע לאחרונה ב-31 באוקטובר 2022.
| אמן | מספר הסרטונים |
| --- | --- |
ויני ויצ'י: 5
סטטיק ובן-אל תבורי: 4
דניס לויד: 3
עמיר חדד: 3
אלכס קלייר: 3
נטע ברזילי: 2
בורגור: 2
אסף אבידן והמוג'וס: 1
מארק אליהו: 1
יסמין לוי: 1
צפריר יפרח: 1
עומר אדם: 1
בלסטויז: 1
אומיקי, WHITENO1SE (מוזיקאי): 1
אייל גולן: 1
בניה ברבי: 1
ראו גם

ערוצי היוטיוב הישראליים בעלי מספר המנויים הגדול ביותר
רשימת הסרטונים הנצפים ביותר ביוטיוב
ערוצי היוטיוב בעלי מספר המנויים הגדול ביותר
האלבומים הישראליים הנמכרים ביותר בכל הזמנים
ביאורים

↑  אודיו לא רשמי של השיר
↑  הקליפ הרשמי בערוץ תחרות האירוויזיון
הערות שוליים

↑  לדוגמה: ערוץ TIKTORIKI הישראלי, מחזיק לבדו כ-60 סרטוני Shorts שעברו את רף ה-50 מיליון צפיות, מתוכם כמה אף עברו את רף ה-100 וה-200 מיליון
1 2  הראשון שעשה זאת היה הקליפ לשיר "ONE DAY" של אסף אבידן והמוג'וס
↑  Netta - "Bassa Sababa" (Official Music Video) נטע ברזילי - באסה סבבה, נבדק ב-2019-11-14
↑  Eurovision Song Contest (2018-03-11), Netta - TOY - Israel - Official Music Video - Eurovision 2018, נבדק ב-2019-03-12
↑  הנצפים ביותר: יוטיוב מסכמת שנה, באתר ‏מאקו‏, 6 בדצמבר 2017 "יוטיוב חשפה מהו הסרטון הכי נצפה בעולם ב-2017". Time Out תל אביב. הסרטונים הישראליים הנצפים ביותר ביוטיוב, סרטון  באתר יוטיוב (אורך: 3:20)
שירות למען הילד

שירות למען הילד הוא יחידת סמך של משרד העבודה, הרווחה והשירותים החברתיים, האגף לשירותים אישיים וחברתיים, האחראי על פי חוק אימוץ ילדים, תשמ"א-1981.
היסטוריה

בעשור הראשון של מדינת ישראל לא היה האימוץ מוסדר במדינת ישראל. בשנת 1960 חוקק חוק האימוץ והטיפול באימוץ טופל בידי לשכות הסעד המקומיות ברשויות המקומיות. בשנת 1965 מונתה אביבה ליאון כפקידת אימוץ ראשית במשרד והיא הייתה אחראית על שירות האימוץ של המשרד שטיפל בחלק מההיבטים של האימוץ בישראל. בסוף שנות ה-70 שונה שם השירות לשם "השירות למען הילד". בשנת 1981 יזמה אביבה ליאון את הקמת ועדת עציוני ובהמשך את שינוי חוק האימוץ 1960.
פעילות

השירות למען הילד מרכז, מטפל ואחראי על כל נושא אימוץ ילדים בישראל, בפיקוח על עמותות פרטיות שעוסקות באימוץ ילדים מחוץ לישראל ואימוץ בין-ארצי.
בראש השרות עומדת פקידת סעד ארצית.
לשירות למען הילד משרדים ומרכזי שרות וטיפול במשפחות בחיפה, בירושלים, בבאר שבע ובתל אביב.
תחומי פעולה עיקריים
טיפול בנשים שהרו מחוץ למסגרת הנישואים
טיפול בתינוקות שנולדו לנשים מחוץ לנישואים
טיפול בתינוקות שנולדו לקטינות
טיפול, ליווי והדרכה של משפחות מאמצות
הכוונה טיפול וסיוע במשפחות המועמדות לאמץ.
תיקי האימוץ נשמרים בשירות למען הילד, ובהגיע הילד המאומץ לגיל 18 הוא רשאי לעיין בתיק האימוץ שלו. אם הוריו הביולוגיים אישרו את מסירת פרטיהם, יוכל הילד לקבל פרטים אלה בהגיעו לגיל 18.
הערות שוליים

↑  יש לרכז את הטיפול בנושא אימוץ ילדים, מעריב, 6 בפברואר 1972
↑  אישים ומוסדות, הצופה, 28 באוקטובר 1965
↑  נדחתה בקשה להחזרת ילדה מאומצת לאמה הלא נשואה, הצופה, 30 באפריל 1969
מי מאמץ את מי, מעריב, 10 באוגוסט 1971
↑  אריאלה ראובני, אבי "בנות" נדר ונתן ילדתו - בתקווה שייוולד זכר, דבר, 6 במרץ 1978
| ישראל מוסדות ממשלתיים בישראל |
| --- | --- | --- |
| כלכלה | המוסד לביטוח לאומי • שירות התעסוקה • רשות התחרות • בנק ישראל • רשות המסים בישראל • רשות ניירות ערך • הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה • מכון התקנים הישראלי • רשות החברות הממשלתיות • הרשות הלאומית להסמכת מעבדות • רשות שוק ההון, ביטוח וחיסכון • רשות החדשנות • הרשות להגנת הצרכן ולסחר הוגן • רשות ההשקעות |  |
| תחבורה | הרשות הלאומית לבטיחות בדרכים • רשות שדות התעופה • רשות התעופה האזרחית • רשות הספנות והנמלים • הרשות הארצית לתחבורה ציבורית |  |
| אנרגיה ותשתיות | רשות החשמל • רשות הגז הטבעי • רשות המים |  |
| סביבה | רשות הטבע והגנים • רשות העתיקות • השירות המטאורולוגי הישראלי |  |
| בינוי ושיכון | המרכז למיפוי ישראל • הרשות הממשלתית להתחדשות עירונית • רשות מקרקעי ישראל • הרשות לאכיפה במקרקעין • מינהל התכנון • הרשות לפיתוח והתיישבות הבדואים בנגב |  |
| דת | הרבנות הראשית לישראל • מערך הגיור |  |
| תקשורת וטכנולוגיה | רשות השידור (בעבר) • תאגיד השידור הישראלי • הרשות השנייה לטלוויזיה ולרדיו • המועצה לשידורי כבלים ושידורי לוויין • דואר ישראל (בעבר) • ארכיון המדינה • לשכת העיתונות הממשלתית • מערך הסייבר הלאומי • רשות התקשוב הממשלתי • מערך הדיגיטל הלאומי |  |
| חברה | רשות השירות הלאומי-אזרחי • הרשות לשיקום האסיר  • הרשות לקידום מעמד האישה  • הרשות לפיתוח כלכלי של מגזר המיעוטים • מבקר המדינה • נציבות פניות ילדים ונוער בהשמה חוץ ביתית • הרשות לזכויות ניצולי השואה • יד ושם • הרשות לפיתוח כלכלי-חברתי של המגזר החרדי |  |
| בריאות | רשות בתי החולים הממשלתיים (בעבר) • התאגיד לפיקוח וטרינרי |  |
| משפטים | רשות התאגידים • רשות האכיפה והגבייה • הרשות לאיסור הלבנת הון ומימון טרור • היחידה הממשלתית לחופש המידע • הרשות להגנת הפרטיות • רשות הפטנטים • הרשות לרישום והסדר זכויות מקרקעין |  |
| חינוך | המועצה להשכלה גבוהה |  |
| ביטחון לאומי | שירות בתי הסוהר • הרשות הארצית לכבאות והצלה • הרשות להגנה על עדים • רשות המאגר הביומטרי הלאומי • הרשות הלאומית לביטחון קהילתי |  |
| פנים | רשות האוכלוסין וההגירה |  |
| ביטחון | רשות מעברים יבשתיים • הרשות לפינוי מוקשים • רשות חירום לאומית |  |
ערך זה הוא קצרמרבנושא חינוך. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
רכבת לילה

ערך זה עוסק ברכבת הפעילה בלילה. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
רכבת לילה בתחנה בווינה, אוסטריה
קלדוניאן סליפר (אנ') (רכבת לילה בקו לונדון–סקוטלנד) בתחנת יוסטון (אנ') בלונדון, הממלכה המאוחדת
רכבת לילה היא רכבת נוסעים הפועלת בשעות הלילה. על פי רוב מדובר ברכבת הנוסעת למרחק ארוך, עם עצירות ביניים מועטות, בשעות השינה של הנוסעים. רכבות לילה בדרך כלל מציעות קרונות נוסעים מצוידים במיטות – קרונות שינה (אנ') או קוּשֶט (couchette (אנ')). המונח "רכבת לילה" עשוי לתאר גם רכבת למרחקים קצרים הפועלת בלילה.
ראו גם

תחבורה לילית
קווי לילה
טיסת לילה (אנ')
אצטדיון קרני

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 כינוי:  אצטדיון רעננה
 כתובת:  רחוב ההסתדרות 33
 מיקום:  ישראל רעננה, ישראל
 קואורדינטות:  32°11′12″N 34°52′21″E﻿ / ﻿32.186536°N 34.872503°E﻿ / 32.186536; 34.872503
 תקופת הפעילות:  1955–הווה (כ־70 שנה)
 הורחב:  2000
 בעלים:  ההסתדרות ועיריית רעננה
 משטח:  דשא
 קבוצות:  הפועל רעננה מ.כ בני רעננה
 מושבים:  2,500
  מפת מיקום  מפה מפורטת #invoke:תבנית חוזרת tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
אצטדיון קרני הוא אצטדיון כדורגל הנמצא ברחוב קרן היסוד פינת רחוב ההסתדרות רעננה, ומשמש כאצטדיון ביתי עבור קבוצת הפועל רעננה ועבור קבוצת בני רעננה שמשחקת בליגה ג' (מחוז שרון). האצטדיון מכיל כ-2,500 מקומות ישיבה. באצטדיון שני יציעים המכילים 1,000 מקומות ישיבה, ויציע נוסף המכיל 500 מקומות ישיבה המיועד למכובדים ועיתונאים.
היסטוריה

עם עלייתה של הפועל רעננה לליגה הלאומית בשנת 2000, שופץ והורחב האצטדיון. בעונת 2009/2010, בה שיחקה רעננה לראשונה בתולדותיה בליגת העל, נאלצה הקבוצה לערוך את משחקיה הביתיים באצטדיון לויטה שבכפר סבא, עם חזרתה של הקבוצה לליגת העל בעונת 2013/2014, נאלצה הקבוצה לערוך את משחקיה הביתיים באצטדיון נתניה, מאחר שאצטדיון קרני לא עמד בתקנים של ליגת העל.
בעונת 2020/2021 שבה הפועל רעננה לליגה הלאומית, אולם היא נאלצה לארח את משחקיה הביתיים באצטדיון רמת גן, היות שאצטדיון קרני לא עמד בסטנדרטים הדרושים לקיום משחקים בליגה הלאומית.
לעומת זאת בעונת 21/22 כאשר ירדה הקבוצה לליגה א', אושר המגרש והקבוצה חזרה לאחר יותר מעשור לארח במגרשה הביתה.
עם חזרת הקבוצה לליגה הלאומית בעונת 2024/2025, שבה לשחק באצטדיון לויטה בכפר סבא.
מבנה האצטדיון

הקבוצה הביתית: יציע מערבי, דרומי - 1,000 מקומות.
הקבוצה האורחת: יציע מערבי, צפוני - 1,000 מקומות.
תא כבוד: יציע מזרחי - 500 מקומות
גן שורק

| --- | --- |
אקליפטוס נאה בגן שורקאקליפטוס נאה בגן שורק
מדינה: ישראל ישראל
מחוז: המרכז
מועצה אזורית: גן רווה
גובה ממוצע: ‎37 מטר
תאריך ייסוד: 1950
תנועה מיישבת: תנועת המושבים
סוג יישוב: מושב
נתוני אוכלוסייה לפי הלמ"ס לסוף 2023
  - אוכלוסייה: 333 תושבים
    - מתוכם, תושבי ישראל: 319 תושבי ישראל
 מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת גוש דן מוגדלת) גן שורק(למפת גוש דן רגילה) גן שורק(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום גן שורק(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום גן שורק31°56′42″N 34°45′40″E﻿ / ﻿31.944925200143°N 34.7610843342617°E﻿ / 31.944925200143; 34.7610843342617  heמפת היישובים של מועצה אזורית גן רווה באדום - גן שורק בירוק - מיקום בניין המועצה tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
מדד חברתי-כלכלי - אשכול לשנת 2021: 9 מתוך 10

גַּן שׂוֹרֵק הוא מושב במישור החוף הדרומי התיכון, כ-4 ק"מ דרומית לראשון לציון. המושב נמצא בתחומי המועצה האזורית גן רווה, והוא משתייך לתנועת המושבים.
מקור שם המושב הוא בנחל שורק הזורם מדרום לו. המושב נוסד ב-1950 בידי עולים מרומניה ומפולין. שטחו 700 דונם.
ליד מזכירות המושב יש אתר הנצחה לנופלים בקרב עיון קרא במלחמת העולם הראשונה ומוזיאון קטן עם ממצאים מהקרב הזה.
אזכורים בתרבות המודרנית

ב-16 בפברואר 2016 אוזכר המושב בשירם של להקת ערוץ הכיבוד "עור ברווז" בשורה: "ואם את מאשדוד – אז אני מגן שורק".
הערות שוליים

1 2  אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור 
סוף דצמבר 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור

סוף 2023.
↑  הנתונים לפי טבלת מדד חברתי כלכלי של למ"ס נכון לשנת 2021
↑  לידוי, אסטמה ושקד פררה - עור ברווז (ביט של מנטוס), נבדק ב-2023-04-24
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007588162005171 
אתר הנצחה לקרב עיון קרא במושב עין שורק
יוחנן וולך

יוחנן וולך (נולד ב־14 במאי 1945) הוא כדורגלן עבר ישראלי, מהבולטים בשחקני הפועל חיפה בכל הזמנים, אשר שיחק בעמדת הבלם והשתתף עם נבחרת ישראל במונדיאל 1970. לאחר פרישתו שימש פרשן ספורט, היה יושב ראש אגודת מכבי חיפה וניהל את קבוצת הכדורגל וקבוצת הכדורסל של המועדון, וכיום כמנכ"ל לשכת הספנות הישראלית.
קריירה ככדורגלן

וולך החל לשחק כדורגל בקבוצת הנוער של מכבי קריית ביאליק, השתלב בקבוצת הבוגרים של המועדון כבר בגיל 16, ושיחק בשורותיה כשלוש שנים. הוא התגייס לצה"ל כלוחם בנח"ל וזכה עם נבחרת הכדורגל של החטיבה באליפות צה"ל בשנת 1965. יחד עמו שיחקו דרור קשטן, יהודה שהרבני, אהרון שורוק ורוני מוסקוביץ', והחמישה הפכו במהרה לשחקנים מובילים בליגה הבכירה. הזכייה הזניקה את קריירת הכדורגל של וולך, וכבר באותה שנה הצטרף לקבוצת הכדורגל של הפועל חיפה. שנה לאחר מכן, בשנת 1966, זכה עם הקבוצה בגביע המדינה.
גובהו הרם וממדי גופו הרחבים של וולך זיכו אותו בכינוי ה"טנק" והביאו את מאמנו להציבו בתפקיד החלוץ. על אף שבשנת 1967 כבש את שער הניצחון בדרבי מול מכבי חיפה, סבר כי התפקיד לא היטיב עמו, ומאמנו הבא, מייק דה יונג ההולנדי, העביר אותו לתפקיד הבלם, עמדה אליה הסתגל במהירות. תוך זמן קצר הפך וולך לשחקן מפתח בהפועל חיפה והצטיין במשחקים רבים. ב-1969 זומן לסגל נבחרת ישראל על ידי המאמן עמנואל שפר, ואת הופעת הבכורה שלו ערך במשחק ידידות מול אוסטריה באצטדיון רמת גן. וולך שיחק בשני הניצחונות מול ניו זילנד במסגרת מוקדמות מונדיאל 1970 והיה שותף להישגה הגדול ביותר של הנבחרת כאשר העפילה בפעם היחידה בתולדותיה למשחקי גביע העולם. בטורניר עצמו שנערך במקסיקו נכנס וולך כמחליף בהפסד 0–2 לאורוגוואי, ופתח בהרכב במשחק מול שוודיה שהסתיים בתיקו 1–1, בו הוחלף במחצית השנייה לאחר שנפצע. בסך הכול ערך 12 הופעות במדי הנבחרת.
ב-1971 היה וולך, בשיתוף עם חברי הכנסת אהוד אולמרט ויוסי שריד, מראשי המאבק בשחיתות בכדורגל בישראל, כאשר עצרו את משחקי הליגה לתקופה ארוכה והובילו להקמת ועדת חקירה ממלכתית (ועדת עציוני), בראשות השופט העליון משה עציוני, במטרה לחקור שחיתויות ומכירות משחקים בכדורגל. פרסום תוצאות הוועדה ב-21 בספטמבר 1971 זיעזעו את הספורט בישראל, וכתוצאה מכך שונה עד היסוד ענף הכדורגל בארץ וענף הטוטו.
בשנת 1972 הנהיגו וולך ויצחק אנגלנדר מרד שחקנים שגרם להדחת מנהל הפועל חיפה הוותיק יצחק בן-זאב, וגרמו בעקיפין לכך שהקבוצה לא תופיע למשחק ליגה. ההדחה נעשתה בעקבות סכסוך בין המאמן הגרמני אובה קלימצ'בסקי לבין מועצת הפועלים. בן-זאב הודח וההנהלה אמנם הוחלפה, אך קלימצ'בסקי התפטר מאימון הקבוצה וחזר לגרמניה.
ב-1974 זכה עם הפועל חיפה פעם נוספת בגביע המדינה, תחת הדרכתו של המאמן יעקב גרונדמן. ב-1975, לאחר משחק מול מכבי יפו, פנה וולך למספר חברי כנסת ופעל נמרצות במטרה לחסל שוב את תופעת השחיתות ומכירת המשחקים בכדורגל.
עקב הצטיינותו בליגה זומן על ידי הפועל באר שבע ומכבי תל אביב כשחקן חיזוק במפעלים האירופיים בשנת 1976.
ב-1977 זיהה וולך בעיות ניהוליות במועצת הפועלים בחיפה והתריע בפני ראשי הפועל כי הם עומדים בפני קריסה, וביקש לנהל את הקבוצה יחד עם אנגלנדר. המועצה סירבה להצעה והשניים נאלצו לעזוב את הפועל חיפה ולעבור לשחק בשורותיה של היריבה העירונית מכבי חיפה. עד לעזיבתו השלים וולך שלוש עשרה עונות במדי הפועל חיפה והיה אחד משחקני ההגנה החשובים ביותר של הקבוצה. צעד זה הותיר רושם רב בעולם הכדורגל הישראלי דאז, בייחוד לאור העובדה שוולך ואנגלנדר נחשבו בעיני אוהדים רבים לסמלים המובהקים של הפועל חיפה.
לאחר המעבר למכבי חיפה שיחק וולך בשורותיה במשך כשנתיים לפני שפרש ממשחק פעיל בשנת 1979.
קריירה כמנהל, עסקן ספורט וכדורגלן במזרח אסיה

מיד לאחר פרישתו ממשחק פעיל, קיבל וולך בהתנדבות את ניהול קבוצת הכדורגל של מכבי חיפה. במהלך תקופתו כמנהל הקבוצה זכתה מכבי חיפה בשתי האליפויות הראשונות שלה, ב-1984 וב-1985. כמו כן, לאחר שהיה אחראי להדחתו של המאמן ג'ק מנסל, דחף להחתמתו של שלמה שרף ומנע שחרורם של שחקני מפתח רבים, ביניהם אבי רן ורוני רוזנטל. בנוסף דחף וולך להשקיע בנוער ולהתבסס על כמה שיותר שחקני בית צעירים. וולך נחשב לנדבך המרכזי להפיכת המועדון לאחד המובילים בכדורגל תוך החדרת דפוסי ניהול מקצועיים ונחשב ל"מוח המקצועי" מאחורי בניית הקבוצה.
במהלך התקופה בה ניהל את מכבי חיפה המשיך לעבוד בחברת הספנות צים, שם עבד עוד כשהיה כדורגלן פעיל, ובשנת 1985 נשלח מטעם החברה להונג קונג לשליחות בת חמש שנים. במקביל, החל לשחק ככדורגלן בקבוצת מועדון כדורגל הונג קונג(אנ'), מהליגה הראשונה בהונג קונג שבסין, ושיחק בשורותיה עד 1990.
מכבי חיפה והפועל חיפה הציעו לוולך להצטרף לשורותיהם, ובסופו של דבר, למרות התפקיד שהוצע לו על ידי אנגלנדר להחליפו כיו"ר הפועל חיפה, בחר וולך להשתלב מחדש בהנהלת מכבי חיפה כחבר הנהלה וגזבר הקבוצה, ונציג המועדון בהתאחדות לכדורגל. במהלך התקופה זכתה הקבוצה פעם אחת באליפות המדינה (1991), ופעמיים בגביע המדינה (1991, 1993).
בשלהי 1993 עזב וולך את הנהלת מועדון הכדורגל, ושנה לאחר מכן הצטרף לאגודת מכבי חיפה כחבר הנהלה. בשנת 1998 הוא נבחר ליו"ר קבוצת הכדורסל, ובין השנים 1998–2002 שימש כחבר הנהלת איגוד הכדורסל. ב-1998 התמנה לגזבר אגודת מכבי חיפה ומ"מ יו"ר, ובשנת 1999 נבחר ליושב ראש האגודה, תפקיד אותו מילא עד שנת 2015.
במקביל לעיסוקיו שימש וולך שנים רבות כפרשן ספורט בתוכנית הרדיו שירים ושערים ובמקומונים "קול חיפה" ו"כותרת חיפה".
מחוץ למגרש

וולך נולד בקריית ביאליק ובגיל 13 עבר וולך עם משפחתו לחיפה. את לימודיו התיכוניים עשה בבית הספר הריאלי בחיפה.
לוולך תואר ראשון בהיסטוריה ומדע המדינה מאוניברסיטת חיפה ותואר שני במנהל עסקים מהאוניברסיטה העברית בירושלים.
לאחר שחזר מהמונדיאל ב-1970, בעת שרגלו עדיין החלימה משבר ברגלו שהתגלה לאחר המשחק מול שוודיה, גילה וולך שיחידת המילואים הקבועה שלו סיימה כבר את הפעילות המבצעית שלה בעודו שוהה במקסיקו. הוא החליט לשלוח מכתב לראש אכ"א, האלוף שמואל איל כדי שזה יציבו ביחידה אחרת על מנת ש"יוכל להחזיר חובו למדינה". ראש אכ"א נענה בחיוב לבקשתו החריגה של וולך שהוצב בקו האש בגזרה המרכזית מול אסמאעיליה. וולך זכה לביקור ולשבחים מהרמטכ"ל חיים בר-לב ואלוף פיקוד הדרום אריאל שרון שלוו בצמרת צה"ל. בפעם אחרת, סוקר רבות כאשר יחידתו לכדה חוליית מחבלים בגבול הצפון. במלחמת לבנון הראשונה שימש וולך כמ"מ בגדוד מילואים של עוצבת חירם, שפעלה בגזרה המזרחית, ואת שירותו במילואים סיים וולך בדרגת רב-סרן.
וולך היה מנכ"ל ויו"ר של חברת מ. דיזנגוף (צים) ושות', וכיהן כדירקטור בחברות אייר קונסולידטורס ישראל, אלחוט ים, הדרים חיפה, חברת טאל אספקה בינלאומית לאניות, צים דיוטי-פרי, קדם חברת הגשר היבשתי, מכבסת קיטור הקישון, סלע חברה לטכנולוגיה, רמון ביטוח ופיננסים.
ב-4 במרץ 2012 נבחר וולך לתפקיד מנהל לשכת הספנות הישראלית.
תארים ככדורגלן

גביע המדינה: 1965/1966, 1973/1974
חבר היכל התהילה של הכדורגל הישראלי: 2009
"נבחרת היובל" של חיפה
שחקן היובל של חיפה בעמדת הבלם הקדמי
נבחר לגדול סמליה ושחקניה של הפועל חיפה במשאל 60 שנה למדינת ישראל
הערות שוליים

↑  הדרבי הגדול מספר 29, באתר הפועל חיפה
↑  יונתן הללי, יוחנן וולך המוח שמאחורי ההצלחה של מכבי חיפה, מעריב, 10 ביוני 1985
↑  Benjamin Strack-Zimmermann, Yochanan Vollach (Player), www.national-football-teams.com (באנגלית)
↑  Yochanan VOLLACH, www.footballdatabase.eu
↑  תוצאות המשאל, באתר הפועל חיפה
| נבחרת ישראל – מונדיאל 1970 |
| --- | --- | --- |
|  1 ויסוקר •  2 בר •  3 בלו •  4 פרימו •  5 רוזן •  6 רוזנטל •  7 שום •  8 שפיגל •  9 פייגנבוים •  10 שפיגלר •   11 בורבה •  12 שווגר • 13 חזום •  14 רום • 15 טלבי • 16 וולך • 17 בן רימוז' • 18 רומנו • 19 שורוק • 20 קרקו • 21 המאירי • 22 נוסובסקי • מאמן: שפר |  1 ויסוקר •  2 בר •  3 בלו •  4 פרימו •  5 רוזן •  6 רוזנטל •  7 שום •  8 שפיגל •  9 פייגנבוים •  10 שפיגלר •   11 בורבה •  12 שווגר • 13 חזום •  14 רום • 15 טלבי • 16 וולך • 17 בן רימוז' • 18 רומנו • 19 שורוק • 20 קרקו • 21 המאירי • 22 נוסובסקי • מאמן: שפר | ישראל |