stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ארז אדום מערבי
תיאור

ארז אדום מערבי הוא עץ מחטני חד-ביתי (כלומר בעל אצטרובל זכרי ונקבי על אותו העץ) גדול מאוד שגובהו מגיע בין 65 ל-70 מטרים וקוטר גזע בין 3 ל-4 מטרים בגובה חזה, ובמקרים מיוחדים אפילו יותר. בעצים הגדלים בשטח פתוח נוף העץ יכול להגיע עד לקרקע, בעוד שבעצים הגדלים בחורשה צפופה הנוף יהיה רק בצמרת, היכן שהאור יכול להגיע לעלים. העץ מאריך חיים, כשפרטים אחדים יכולים לחיות מעל אלף שנים, כשהעץ העתיק ביותר שגילו אומת הוא מעל ל-1,460 שנים. מערכת השורשים רדודה (ציצת שורשים), המתפשטת לרוחב ולכן העץ פגיע לרוחות. קליפת הגזע בגוון אדום-חום או (בייחוד כשהעץ חשוף לשמש) אפור-חום. עובייה בין 10 ל-25 מילימטרים, סיבית, ובה חריצים רדודים לאורך והיא מתקלפת בקלות.
העלווה בצורת מניפה כשהעלים דמויי קשקשים בזוגות ענפים נגדיים, כשזוגות רצופים גדלים בזווית של 90 מעלות ביניהם. העלווה ירוקה מלמעלה וירוקה עם קווי פיוניות לבנים מלמטה. העלים בעלי ריח עז המזכיר אננס כאשר מועכים אותם. אורך עלה בודד בין מילימטר ל-4 מילימטרים ורוחבו בין למילימטר לשניים במרבית הענפים, אבל באורך עד 12 מילימטרים על נצרים.
האצטרובלים הנקביים דקים באורך בין 10 ל-18 מילימטרים ורוחב בין 4 ל-5 מילימטרים, ובהם בין 8 ל-12 (14 במקרים נדירים) קשקשים דקים חופפים. צבעם ירוק עד ירוק-צהוב, והם מבשילים לגוון חום בסתיו, כשישה חודשים לאחר ההאבקה, ונפתחים כשהם מבשילים על מנת לשחרר את הזרעים. הזרעים באורך 4 עד 5 מילימטרים ורוחב מילימטר אחד, כשאליהם צמודה כנף צרה דמוית נייר משני צדי הזרע. אורך אצטרובלי האבקה הם בין 3 ל-4 מילימטרים, וצבעם אדום או סגול בתחילה והם מפזרים גרגירי אבקה צהובים באביב.
תפוצה

ארז אדום מערבי הוא בין העצים הנפוצים ביותר באזור הפסיפיק נורת' וסט, מאלסקה עד צפון קליפורניה, שבהם הוא גדל בחברת אשוח דאגלס, אשוחית סיטקה וצוגה מערבית. מזרחית משם הוא התפשט לאיידהו ומונטנה. הוא מצוי מגובה פני הים ועד למקסימום גובה של 2,290 מטרים בקרייטר לייק באורגון. הוא גדל ביערות עבותים, על מורדות ההרים, על גדות הנהר ובביצות. העץ סובל צל ומסוגל להתרבות גם כשהוא שרוי רוב הזמן בצל.
העץ נשתל בהצלחה במקומות אחרים שבהם האקלים ממוזג, כולל בריטניה ומערב אירופה, אוסטרליה (לפחות צפונה עד סידני), ניו זילנד, מזרח ארצות הברית ובמקומות הגבוהים בהוואי.
טקסונומיה ושמות העץ

השם המדעי של העץ הוא Thuja plicata, כשהעץ הוא אחד משני המינים השייכים לסוג תויה (Thuja) הגדלים באמריקה הצפונית, המין השני הוא תויה מערבית (Thuja occidentalis). השם של המין - פליקטה (plicata) נגזר מהמילה בלטינית plicāre שפירושה בצורת צמה, תוך התייחסות לעלים הקטנים של העץ.
השם "תויה ענקית" מייצג את הסוג ואת העובדה כי זו התויה הגדולה ביותר, וזה אחד משמות העץ בספרדית (tuya gigante) ובצרפתית (Thuya géant). השם "ארז אדום מערבי" הוא תרגום של השם הנפוץ באנגלית "western redcedar". שם זה נכתב לעיתים גם עם מקף כ"western red-cedar" על מנת לציין שהעץ איננו ארז אמיתי (הסוג Cedrus), אף כי יש מקורות שכותבים את שמו כ-"western red cedar". שם נוסף מקובל בארצות הברית הוא "Giant arborvitae", כאשר מקור המילה Arborvitae היא בלטינית "עץ החיים", כלומר "עץ החיים הענק". זהו גם שם העץ בגרמנית (Riesen-Lebensbaum). בדרך מקרה האינדיאנים של מערב ארצות הברית מכנים את העץ "יוצר החיים הארוכים".
עצים בולטים

העץ הגדול ביותר שעדיין חי הוא ענק צ'יוואט (Cheewhat Giant) בשמורת הפארק הלאומי שולי הפסיפי (Pacific Rim National Park Reserve) באי ונקובר כשהנפח שלו הוא 449 מטרים מעוקבים. העץ החי הגבוה ביותר הידוע הוא עץ וילאבי קריק (Willaby Creek Tree) דרומית לאגם קווינולט (Lake Quinault) בגובה 59 מטרים.
"ארז אדום של אגם קווינולט" (Quinault Lake Redcedar) היה הארז האדום המערבי הגדול ביותר בעולם כשנפח העץ היה 500 מטרים מעוקבים. העץ צמח סמוך לחוף הצפון-מערבי של אגם קווינולט (Lake Quinault) צפונית לאברדין במדינת וושינגטון, כ-34 קילומטרים מהאוקיינוס השקט. נפח העץ היה כשליש מנפח העץ הגדול ביותר הידוע, הסקוויה הענקית המכונה גנרל שרמן. גובהו של הארז האדום של אגם קווינולט היה 53 מטרים וקוטרו היה 5.9 מטרים בגובה חזה. הארז האדום של אגם קווינולט נהרס בסדרת סופות בשנים 2014 ו-2016 וכיום הוא גדם מפואר. העץ החמישי בגודלו היה ארז קלאלוך (Kalaloch Cedar) בפארק הלאומי אולימפיק בנפח 350 מטרים מעוקבים עד שנהרס בסופה במרץ 2014.
ארז אדום בגובה מעל 71 מטרים וקוטר של 4.5 מטרים וגילו מעל ל-700 שנים גדל בקתדרל גרוב (Cathedral Grove) באי ונקובר בקולומביה הבריטית, לפני שעלה באש ונהרס על ידי משחיתים ב-1972. עץ זה שוכן כיום ב"קבר הענק" (Giant's Grave), "קבר" שנוצר מעוצמת הנפילה של העץ.
שימושים > שימושים היסטוריים בחברות הילידים

התושבים הילידים של אזור צפון-מערב הפסיפי, מחוף אורגון ועד דרום-מזרח אלסקה, עשו במהלך ההיסטוריה שימוש נרחב בארז אדום מערבי. כמה שבטים בחוף הצפון-מערבי התייחסו לעצמם כאל "האנשים של הארז האדום" בשל התלות הגדולה שלהם בעץ לחומרים בסיסיים. העץ שימש לבניית מגורים ועמודי טוטם, וגולף לחפצים רבים, כולל מסיכות, כלי מטבח וכלים אחרים, קופסאות, לוחות, סירות קאנו וחפצי פולחן. ארז אדום מערבי קשור גם למסורת ארוכה של שימור מזון ובישול דגים מעל אש גלויה. השורשים והקליפה שימשו לקלוע סלים, קערות, חבלים, בגדים, שמיכות וטבעות.
שימושים > חומר גלם

העץ של הארז האדום המערבי הדוק, קוויו ישרים ויש בו מעט "עיניים". העץ מוערך בשל צורתו האופיינית, ריחו, והעמידות הטבעית הגבוהה לריקבון, ומשמש באופן נרחב לבנייה חיצונית בצורת עמודים, רצפות דק, רעפים ולחיפוי קירות. הוא משמש לעיתים קרובות לבניית השלד והשדרית של ספינות מפרשים קלות וקייקים. בספינות גדולות יותר משתמשים בו לעיתים קרובות כשהוא משמש מילוי בין שיטות שכבות של שרף אפוקסי או פיברגלס או מוצרים דומים. בשל משקלו הסגולי הנמוך – בין 390 ל-400 קילוגרם למטר מעוקב כשהוא יבש – הוא כ-30% קל יותר מעצים מסורתיים המשמשים לבניית ספינות, כדוגמת מהגוני. בהשוואה למשקלו הוא חזק למדי, אבל יכול להיות פריך. הוא נדבק היטב בשימוש עם שרף אפוקסי או דבק רסורצינול.
העץ משמש כרפידה דוחה חרקים לשידות, אם כי השידה המכונה בארצות הברית "שידת ארז" (Cedar chest) משתמשת בערער וירג'יניה (Juniperus virginiana) המכונה בארצות הברית "ארז אדום" (red cedar).
העץ הוא חומר גלם פופולרי לבניית גיטרות ולוחות תהודה (Soundboard) בשל משקלו הקל, חוזקו והקול האפל והחמים המופק ממנו. הוא גם עץ פופולרי באירופה ובאמריקה לבניית המסגרת לכוורות.
שימושים > עץ נוי

כמו קרובו תויה מערבית (Thuja occidentalis) ומינים רבים אחרים של מחטניים נוהגים לגדל את הארז האדום המערבי כצמח נוי, כשובר רוח וכגדר חיה בגנים ובפארקים ברחבי העולם. העץ זמין במגוון צורות גדלים וצבעים.
הזנים הבאים זכו בפרס מצטיין הגן (Award of Garden Merit) של החברה המלכותית להורטיקולטורה (Royal Horticultural Society):
Atrovirens
Aurea
Stoneham gold
שימושים > קוטל פטריות

תויאפליצין (Thujaplicin) הוא תרכובת אורגנית הקיימת בעצים בוגרים ומשמשת כקוטל פטריות טבעי, ומונעת בכך ריקבון של העץ. ההשפעה של החומר נמשכת גם כשהעץ נכרת קרוב למאה שנים. עם זאת, התויאפליצין קיים רק בעצים בוגרים. נבטים שלא מייצרים את הכימיקל נרקבים לעיתים קרובות בשלב מוקדם, ולכן חלק מהעצים גדלים כשהגזע שלהם רקוב וחלול.
גלריה

הקליפה סיבית ומתולמת לאורכה
בחלק התחתון של העלים יש סימנים לבנים
נצר עם אצטרובלי אבקה
נצר עם אצטרובלי זרעים בשלים
לקריאה נוספת

Bitner, Richard L. (2007). Conifers for Gardens: an Illustrated Encyclopedia. United Kingdom: Timber Press. ISBN 0-88192-830-5.
Chedgy, Russell J.; Lim, Young Woon; Breuil, Colette (2009). "Effects of leaching on fungal growth and decay of western redcedar (Thuja plicata)". Canadian Journal of Microbiology. 55 (5): 578–586. doi:10.1139/W08-161. PMID 19483786.
DeCapua, Sarah (2010). The Tlingit. First Americans. Tarrytown, New York: Marshall Cavendish Benchmark. ISBN 0-7614-4135-2.
Dill, J. Gregory (2006). Myth, Fact, And Navigators' Secrets: Incredible Tales of the Sea And Sailors. Guilford, Connecticut: The Lyons Press. ISBN 1-59228-879-0.
Farjon, A. (2005). Monograph of Cupressaceae and Sciadopitys. Royal Botanic Gardens, Kew. ISBN 1-84246-068-4.
Gardner, J. A. F. (1963). The Chemistry and Utilization of Western Red Cedar. Ottawa, Ontario: Department of Forestry. OCLC 65814710.
Hill, Anthony (1985). Antique Furniture in Australia. Victoria, British Columbia: Viking Press. ISBN 0-670-80319-7.
McNeese, Tim (2002). Early North America. St. Louis, Missouri: Milliken Publishing. ISBN 0-7877-0527-6.
Miller, Mike (2008). Alaska's Southeast: Touring the Inside Passage (11th ed.). Guilford, Connecticut: Globe Pequot Press. ISBN 0-7627-4535-5. ISSN 1545-1941.
Pritzker, Barry M. (1998). Native Americans: An Encyclopedia of History, Culture, and Peoples. Vol. 1. Santa Barbara, California: ABC-CLIO. ISBN 0-87436-836-7.
Stewart, Hilary (1984). Cedar: Tree of Life to the Northwest Coast Indians. Vancouver, British Columbia: Douglas & McIntyre. ISBN 0-88894-437-3.
Van Pelt, Robert (2001). Forest Giants of the Pacific Coast. Global Forest Society and University of Washington Press. ISBN 0-295-98140-7.
Zsolt Debreczy; Istvan Racz (2012).  Kathy Musial (ed.). Conifers Around the World (1st ed.). DendroPress. p. 1089. ISBN 963-219-061-0.
ביאורים

↑  באנגלית Diameter at breast height או בראשי תיבות DBH שהיא שיטה מקובלת למדידת קוטר גזע בגובה חזה אדם מעל לקרקע, בדרך כלל 1.3 או 1.4 מטרים מעל לקרקע
הערות שוליים

↑  ארז אדום מערבי באתר הרשימה האדומה של IUCN
↑  Thuja plicataThuja plicata
↑  "Agathis australis". Conifers. אורכב מ-המקור ב-2012-04-29. נבדק ב-2018-11-24.
1 2 3 4 5  Gymnosperm Database
↑  Thuja plicata Donn ex D. Don
↑  Skolmen, Roger G. "Natural Durability of Some Woods Used in Hawaii". Pacific Southwest Forest and Range Experiment Station. U.S. Forest Service.
↑  Exotic Hikes, "Olympic National Park’s Kalaloch Cedar Destroyed by Storm"
↑  Picture of the Cathedral Grove stump.
↑  Hilary Stewart, Cedar: Tree of Life to the Northwest Coast Indians
↑  Chase, Jeri (Fall 2008). "Western Redcedar, "Tree of Life"" (PDF). Forests for Oregon. Oregon Department of Forestry. pp. 18–19.
↑  "RHS Plant Selector - Thuja plicata 'Atrovirens'". אורכב מ-המקור ב-2013-05-16. נבדק ב-2018-11-30.
↑  "RHS Plant Selector - Thuja plicata 'Aurea'". אורכב מ-המקור ב-2013-05-16. נבדק ב-2018-11-30.
↑  "RHS Plant Selector - Thuja plicata 'Stoneham Gold'". אורכב מ-המקור ב-2013-05-16. נבדק ב-2018-11-30.
↑  Analysis of Western Redcedar (Thuja plicata Donn) Heartwood Components by HPLC as a Possible Screening Tool for Trees with Enhanced Natural Durability
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007536582105171  LCCN: sh85135097 
ארז אדום של אגם קווינולט היה הארז האדום המערבי הגדול ביותר בעולם
בני שבט הקלאלם וקאנו, סביב 1914
ברפיליה

| --- | --- |

גבעת ברפיליה בצילום מצפון מזרח. משמאל רחוב פז במודיעין.
 מדינה:  ישראל ישראל
 מחוז:  מחוז לוד
 נפה:  נפת רמלה
 שפה רשמית:  ערבית
 תאריך ייסוד:  לפני המאה העשירית
 שטח:  7,134 דונם עות'מאני (1945)
 סיבת נטישה:  מבצע דני
 תאריך נטישה:  15 ביולי 1948
 יישובים יורשים:  מודיעין-מכבים-רעות
 דת:  מוסלמים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ ביישוב לשעבר:  730 (1945)
 קואורדינטות:  31°54′36″N 34°59′22″E﻿ / ﻿31.91°N 34.98944444°E﻿ / 31.91; 34.98944444 
 אזור זמן:  UTC +2
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת גוש דן מוגדלת) ברפיליה(למפת גוש דן רגילה) ברפיליה(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום ברפיליה(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום ברפיליה  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
ברפיליה (בערבית: برفيلية) היה כפר ערבי באזור גבעות יהודה, שהשקיף אל שפלת לוד ממערב ואל הרי ירושלים ממזרח. הכפר היה ממוקם באזור מודיעין-מכבים-רעות של ימינו וכ-11 קילומטרים מזרחית לרמלה, על גבעה בגובה 230 מטר מעל פני הים. הכפר היה שייך לנפת רמלה במחוז לוד. כיום נמצאת הגבעה בקצה המערבי של מודיעין, ליד שכונת אבני-חן.
היסטוריה

ברפיליה שכן על הדרך הרומית העתיקה שהובילה מיפו לירושלים. גבעת ברפיליה הייתה מיושבת כבר בתקופה ההלניסטית וההתיישבות במקום נמשכה בתקופה הרומית, הביזנטית, בימי הביניים ובתקופה העות'מאנית. מהמאה ה-16, וייתכן שאף מוקדם יותר, הייתה הגבעה מיושבת בקביעות.
בתקופת האימפריה העות'מאנית היה במקום ישוב שכלל 8 משפחות מוסלמיות. התושבים התפרנסו מעבודת אדמה ושילמו מס בשיעור של 25% מגידוליהם. ברשימת כפרים עות'מאנית מ-1870 נכתב כי בכפר התגוררו 28 משפחות וכ-175 גברים.
בזמן מלחמת העולם הראשונה השתמשו הבריטים בדרך הרומית שעברה מצפון לגבעה לצורך הנעת כוחות ואספקה. בברפיליה הוקם מחנה צבאי אשר שימש כוחות סקוטים.
בתקופת המנדט הבריטי גדל היישוב. במפקד של 1922 נמנו בכפר 411 תושבים, ובסקר הכפרים בארץ ישראל בשנת 1945 נמנו בו 730 נפשות. שטח אדמות הכפר היה 7,134 דונם.
היסטוריה > מלחמת העצמאות

במהלך פינוי לוד ורמלה במלחמת העצמאות התפנו חלק מתושבי הערים אל ברפיליה.
שלושה ימים מאוחר יותר, במהלך השלב השני של מבצע דני ב-15 ביולי 1948, נכבש הכפר על ידי כח של חטיבת יפתח ותושביו עזבוהו. מפקדת החטיבה נקבעה על הגבעה ומכאן המשיכו כוחות החטיבה לכיבוש אל בורג' (גבעת התיתורה) וביר מאעין (מגדל המים ברעות). במהלך המלחמה ולאחריה החליטה ממשלת ישראל שלא לאפשר לתושבים לחזור. באוקטובר 1949 פורסם בעיתונות הערבית שצה"ל השמיד את בתי הכפר כדי למנוע אפשרות של חזרת הפליטים ששהו באזור רמאללה. בתחום הכפר צילם בוריס כרמי את זיוה ארבל בזמן מלחמת העצמאות בתמונה שכונתה: "החיילת השותה מהכד".
עד שנות ה-80 נכלל הכפר בשטח אש של צה"ל. כיום נמצאים שרידי הכפר בקצה המערבי של מודיעין-מכבים-רעות, ליד שכונת אבני-חן. בגבעת ברפיליה ממצאים רבים מתקופות שונות כולל בורות מים עתיקים רבים, גתות חצובות בסלע, גדרות אבן ומערות קבורה.
מקור השם

במפות מהתקופה הצלבנית נקרא המקום "פורפיריה", שמשמעותו תעשיית הצבע ארגמן. ייתכן והמקום היה מרכז תעשייה לצביעת בדים באותה תקופה. השם ברפיליה בא משיבוש השם המקורי בתקופה מאוחרת יותר.
הערות שוליים

↑  אתר הסקר הארכיאולוגי של ישראל, באתר survey.antiquities.org.il
↑  גיליון 130 לשנת 2018מודיעין, ברפיליה, באתר www.hadashot-esi.org.il
↑  Palestine Census (1922)
↑  נגה קדמן, בצדי הדרך ובשולי התודעה, ספרי נובמבר, 2008, עמ' 145.
↑  צבא ישראל הולם בלגיון בחזית לאטרון, המשקיף, 18 ביולי 1948
↑  אמנון ברקאי, לזכרונות על שיחרור לוד, דבר, 24 ביולי 1961
↑  בני מוריס לידתה של בעיית הפליטים הפלסטינים 1947–1949 - הפרקים "ההחלטה נגד שיבת הפליטים, אפריל-דצמבר 1948" (עמוד 184), ו"חסימת השיבה"(עמוד 213)
↑  היהודים משמידים כפרים ערביים, חרות, 16 באוקטובר 1949
↑  אריה יצחקי, הכפרים הנטושים, מעריב, 27 באוקטובר 1986
מאהל סקוטי למרגלות ברפיליה, 1917
ג'ואן סטאבי

| --- | --- |

 לידה:  11 ביוני 1946 (בת 78) שמפיין, ארצות הברית 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת קליפורניה בברקלי  אוניברסיטת פנסילבניה 
 מוסדות:  המכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס  בית הספר לרפואה באוניברסיטת ייל  ויליאמס קולג'  אוניברסיטת ויסקונסין-מדיסון 
 תלמידי דוקטורט:  Michelle Chang, J. Martin Bollinger Jr., Squire Booker, Mohammad Seyedsayamdost 
 פרסים והוקרה:  פרס פייזר בכימיית אנזימים (1986)  Murray Goodman Memorial Prize (2010)  מדליית פ. א. קוטון (1998)  Arthur C. Cope Scholar Award (1993)  Clarivate Citation Laureates (2018)  מדלית פריסטלי (2020)  פרס רמסן (2015)  מדלית ג'ון סקוט (2005)  עמיתת האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים (2014)  פרס פרל מייסטר גרינגרד (2017)  פרס במדעים כימיים של האקדמיה הלאומית למדעים (2008)  המדליה הלאומית למדעים (2008)  פרס ולש בכימיה (2010)  מדליית בנג'מין פרנקלין (2010)  פרס נאקאנישי (2009)  מדליית פרלוג (2009)  Alfred Bader Award in Bioinorganic or Bioorganic Chemistry 
 
ג'ואן סטאבי (באנגלית: JoAnne Stubbe; 11 ביוני 1946, שמפיין) היא כימאית אמריקאית הידועה ביותר עבור גילויה על תפקיד אנזימי ה-RNR בשכפול ותיקון DNA באמצעות רדיקלים חופשיים, עבורם זכתה במדליה הלאומית למדע בשנת 2008 ובמדליית פריסטלי בשנת 2020. סטאבי זכתה במגוון פרסים על גילויה הרבים בתחום הכימיה והביוכימיה. סטאבי פרשה בשנת 2017 לאחר 30 שנים באוניברסיטת MIT, שבה הייתה האישה הראשונה שקיבלה קביעות במחלקת הכימיה.
קורות חיים ולימודים אקדמיים

ג'ואן סטאבי נולדה בשנת 1946 באורבנה-שמפיין, אילינוי, ארצות הברית. הוריה עסקו בהוראה. לאחר שנתיים, עברה לווסטר, מסצ'וסטס. בילדותה, התעניינה בטבע, בחיות ובצמחים. היא נהגה לדוג דגים עם סבה ולבלות איתו ביערות. עד שהגיעה לתיכון לא התעניינה במדע כלל. כשהגיעה לתיכון, החלה סטאבי להתעניין במדע לראשונה בעקבות השתתפות במעבדת מחקר כימיה אורגנית פיזיקלית בראשות אדוארד טרכטנברג מאוניברסיטת קלארק (אנ'). לאחר מכן, בשנת 1968, סיימה תואר ראשון בכימיה באוניברסיטת פנסילבניה. ב-1971 קיבלה דוקטורט בכימיה אורגנית בהנחייתו של פרופסור ג'ורג קניון באוניברסיטת קליפורניה בברקלי. במהלך לימודיה האקדמיים שקלה מספר פעמים לפרוש מלימודי הכימיה לטובת קריירה בטניס, מכיוון שפחדה מתנאי הבטיחות הרופפים במעבדות דאז.
מחקר

ג'ואן סטאבי הצליחה להסביר את מנגנוני הפעולה של כמה מהאנזימים המורכבים ביותר בטבע, ולרשום תהליכי תגובה כימיים מפורטים עבורם. בנוסף, היא הייתה חלוצה בתחום הביוכימיה בזכות מחקרים שביצעה על האנזימים פירובט קינאז (אנ') ואנולאז הפועלים בתהליך הגליקוליזה, ובשימוש בספקטרומטר לחקירת תגובות אנזימטיות.
סטאבי הקדישה את רוב הקריירה שלה להבנת השימוש ברדיקלים חופשיים בתהליכים אנזימטיים ביולוגיים. היא התמקדה בחקר המכניזם מאחורי אנזימי RNR (ribonucleotide reductases) ובאופן השימוש שלהם ברדיקלים חופשיים. אנזימי RNR, המופיעים בכל האורגניזמים, מזרזים את ההמרה של ריבונוקלאוטידים (אנ') (אבני הבניין של ה-RNA) לדהאוקסינוקלאוטידים (אבני הבניין של ה-DNA). הם ממלאים תפקיד מרכזי במטבוליזם של חומצות גרעין (RNA ו-DNA), ושולטים במאגרי הדיאוקסינוקלאוטידים לצורך שכפול ותיקון DNA. סטאבי בחרה לחקור את אנזימי ה-RNR בשל ייחודם: אנזים אחד מייצר ארבע אבני בניין באמצעות הכימיה של רדיקלים חופשיים. לכן, שליטה בריאקציות עם אותם אנזימים קריטית כדי שלא ייווצרו מוטציות לא רצויות. האנזימים מסירים את קבוצת ההידרוקסיל מפחמן 2′ על טבעת הסוכר של הריבונוקלאוטיד, וכך יוצרים דיאוקסינוקלאוטיד. סטאבי ועמיתיה גילו את מנגנון הפעולה של אנזימי ה-RNR והצליחו לרשום אותו בפירוט לאורכו. המפתח להתרחשות התהליך הוא רדיקל טירוסיל באנזים ה-RNR. כחלק מתהליך הזירוז, מתרחשת סדרת תהליכים שבמהלכה עובר אלקטרון ערכיות מרדיקל טירוסיל לצורך יצירת רדיקל תיל (thiyl radical) באתר הפעיל של האנזים. תהליך זה גורם בסופו של דבר להשתחררות קבוצת ההידרוקסיל מהריבונוקלאוטיד ובשל כך להפיכתו לדיאוקסינוקלאוטיד.
בנוסף, סטאבי חקרה את המכניזם של התרופה הקלינית, בלאומיצין, שנמצאת בשימוש לטיפול בסרטן. בשיתוף עם ג'ון קוזריך (John Kozarich), הצליחה לגלות את מנגנון הפעולה של התרופה ולמעשה כיצד היא שוברת גדילי DNA בתא הסרטני, מה שגורם למוות תאי. סטאבי חקרה גם את החומר PHB (polyhydroxybutyrate), פולימר מתכלה שניתן לסנתז על ידי חיידקים בתנאים מסוימים, ולהמירו לפלסטיק. בנוסף על כך, חקרה אנזימי תיקון DNA ו-mechanism-based inhibitors.
פרסים

ג'ואן סטאבי זכתה בפרסים על גילויה בתחום הביוכימיה:
האקדמיה האמריקאית לאומנויות ולמדעים, עמיתה, שנת 1991
האקדמיה הלאומית למדעים, עמיתה, שנת 1992
המדליה הלאומית למדע, הקרן הלאומית למדע, שנת 2008
פרס וולש בכימיה, שנת 2010
האקדמיה הלאומית למדעים, פרס למדעי הכימיה, שנת 2010
האגודה האמריקאית לקידום המדע, עמיתה, שנת 2014
פרס פרל מייסטר גרינגרד, אוניברסיטת רוקפלר, שנת 2017
מדליית פריסטלי, האגודה האמריקנית לכימיה, שנת 2020
הערות שוליים

↑  JoAnne Stubbe, National Medal of Science, Chemistry, 2008, nationalmedals.org
1 2 3 4  Celia Henry Arnaud, 2020 Priestley Medalist JoAnne Stubbe digs deep into the details of enzymes, https://cen.acs.org/
↑  A Conversation with JoAnne Stubbe, https://biology.mit.edu/
1 2  JoAnne Stubbe's MIT homepage, https://biology.mit.edu/
↑  JoAnne Stubbe's visiting scholar webpage at Harvard University, https://chemistry.harvard.edu/
↑  Infinite History Project: JoAnne Stubbe, https://biology.mit.edu/
↑  JoAnne Stubbe's Bio, https://www.chem.purdue.edu/
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ORCID: 0000-0001-8076-4489
ג'ודית קפלן

| --- | --- |

ג'ודית קפלן בשחזור חגיגת הבת מצווה שלה, בהיותה בת 82
 לידה:  10 בספטמבר 1909 ניו יורק, ארצות הברית 
 פטירה:  14 בפברואר 1996 (בגיל 86) מרילנד, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 השכלה:  אוניברסיטת קולומביה 
 השקפה דתית:  יהדות רקונסטרוקטיבית 
 בן או בת זוג:  עירא אייזנשטיין 
 
בית הכנסת ליהדות מתקדמת בניו יורק ברחוב 86W במנהטן, שם עלתה לראשונה לתורה ב-1922
ג'ודית (יהודית) קפלן אייזנשטיין (באנגלית: Judith Kaplan Eisenstein;‏ 10 בספטמבר 1909 – 14 בפברואר 1996), הייתה מוזיקאית אמריקאית והיסטוריונית ומתעדת של מוזיקה יהודית. בתו של הרב מרדכי קפלן, מייסד זרם היהדות הרקונסטרוקטיבית ואשתו של הרב עירא אייזנשטיין. נודעה כבת הראשונה שעלתה לתורה במסגרת טקס בת מצווה.
ביוגרפיה

נולדה בניו יורק, בתו הבכורה של הרב מרדכי קפלן. בהיותה בת 12, לאחר שהביעה רצון לעלות לתורה ולאחר שאביה בחן את הנושא וגילה שאיננו מנוגד להלכה, התיר לה בית הכנסת הקונסרבטיבי בניו יורק לעלות לתורה בשינוי בשבת ה-18 במרץ 1922. היא קראה את הברכות בניגון, אך את פרשת השבוע קראה בעברית ובאנגלית מתוך ספר תורה מודפס למרגלות בימת בית הכנסת. קפלן-אייזנשטיין שחזרה את המעמד בהיותה בת 82, תוך עלייה לתורה כמקובל בקהילות היהדות המתקדמת.
למדה באוניברסיטת קולומביה ובבית הספר ג'וליארד למוזיקה. ב-1932 השלימה תואר מוסמך אוניברסיטה בחינוך מוזיקלי. באמצעות אביה הכירה את תלמידו וממשיך דרכו, עירא אייזנשטיין, והשניים נישאו ב-1934. בין השנים 1929 ל-1954 לימדה חינוך מוזיקלי והיסטוריה של מוזיקה יהודית בסמינר למורים שליד בית המדרש לרבנים באמריקה (JTS) ויצרה את תוכנית הלימודים במוזיקה יהודית. כן ערכה את האנתולוגיה הראשונה של שירי ילדים יהודיים וחקרה אותם (מהדורה ראשונה: Gateway to Jewish Song, ‏1937; מהדורה שנייה ומורחבת: Songs of Childhood; ‏1955). כאשר זיהתה מחסור בחומרים מוזיקליים לילדיה, חיברה יחד עם בעלה מספר ספרי ילדים (שירי מועד לחגי ישראל בעברית ובאנגלית ואגדות מחורזות משולבות בשירים מקוריים).
בנוסף, פעלה כמלחינה וחיברה מספר קנטטות ומחזה מוזיקלי ("עקדת יצחק").
בשנת 1959, בגיל חמישים, החלה לימודים לקראת תואר דוקטור בהיברו יוניון קולג', אותם סיימה ב-1966. עבודה הדוקטורט שלה עסקה בשירת יהדות ספרד והשוואתה עם שירת הטרובדורים והמדריגלים. ב-1972 ראה אור מחקרה הנרחב: Heritage of Music: The Music of the Jewish People.
בין השנים 1966-1979 לימדה בהיברו יוניון קולג' ולאחר מכן (בשנים 1978-1981) לימדה בבית המדרש לרבנים ליהדות מתחדשת בפילדלפיה.
כתביה

Eisenstein, Judith Kaplan (1939). The Gateway to Jewish Song. Behrman House.
Eisenstein, Judith Kaplan (1943). Festival Songs Shirey Mo'ed. Bloch Publishing Co., New York
Eisenstein, Judith K. and Ira (1947). The Seven golden buttons: a legend with music. Jewish Reconstructionist Foundation.
Eisenstein, Judith Kaplan; Eisenstein, Ira (1952). Reborn: an episode with music. Jewish Reconstructionist Foundation.
Eisenstein, Judith Kaplan; Prensky, Frieda (1955). Songs of Childhood. United Synagogue of America Book Service. ISBN 9780838107225.
Eisenstein, Judith Kaplan (1972). Heritage of music: the music of the Jewish people.  Seforim House.
Eisenstein, Judith Kaplan (1972). The sacrifice of Isaac; a liturgical drama. Reconstructionist Press.
Eisenstein, Judith Kaplan (1974). Shir ha-shahar.
הערות שוליים

↑  מיכאל מאיר, בין מסורת לקידמה, תולדות תנועת הרפורמה ביהדות, הוצאת מרכז שז"ר, 1990[דרושה הבהרה]
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007260598505171  ISNI: 0000 0000 6736 5136  LCCN: n83177200  NLA: 35059935  NTA: 146135512  SNAC: w6bc51wp  VIAF: 91384624   WorldCat (עם VIAF): 91384624
ברנהרד השני, דוכס בראונשווייג-לינבורג

ברנהרד השני, דוכס בראונשווייג-לינבורג (בגרמנית: Bernhard II, Herzog zu Braunschweig und Lüneburg;‏ 1437 – 9 בפברואר 1464), היה הדוכס של דוכסות בראונשווייג-לינבורג בין השנים 1464–1471.
ביוגרפיה

ברנהרד נולד בשנת 1437, לפרידריך השני, דוכס בראונשווייג-לינבורג ולמגדלנה מברנדנבורג, בתם של פרידריך הראשון, הנסיך הבוחר מברנדנבורג ואליזבת מבוואריה, נסיכת הבוחר מברנדנבורג.
בשנת 1452 נבחר ברנהרד לעוזרו של מגנוס מסקסוניה-לאוונבורג, בישוף הילדסהיים, ולאחר מותו של מגנוס הפך ברנהרד ליורשו. אולם ברנהרד לא דאג לאינטרסים של הילדסהיים כנגד נסיכות בראונשווייג-וולפנביטל, אלא דאג בראש ובראשונה לאינטרסים של משפחתו.
בשנת 1457 מסר אביו פרידריך השני, דוכס בראונשווייג-לינבורג את השלטון בדוכסות לברנהרד, יחד עם אחיו אוטו החמישי, דוכס בראונשווייג-לינבורג. בשנת 1463 התחתן ברנהרד עם מטילדה מהולשטיין-שאונבורג, בתו של אוטו השני, רוזן שאונבורג-פינברג, אולם ב-9 בפברואר 1464 מת ברנהרד ללא ילדים, ואחיו אוטו תפס את השלטון לבדו. לאחר מותו התחתנה אשתו עם וילהלם השלישי, דוכס בראונשווייג-לינבורג.
ג'ורג' טופו החמישי, מלך טונגה

ג'ורג' טופו החמישי (4 במאי 1948 – 18 במרץ 2012) היה מלך טונגה משנת 2006 ועד מותו בשנת 2012.
ביוגרפיה

ג'ורג' טופו החמישי נולד בטונגה לטאופאאהאו טופוו הרביעי. הוא למד באוניברסיטת אוקספורד ובאקדמיה הצבאית המלכותית בסנדהרסט. ב-2006 עלה לכס המלוכה לאחר מות אביו המלך טופו הרביעי וכעבור כמה ימים מינה את אחיו הצעיר אהואטו טוקוהאו ליורש העצר. המלך ג'ורג' טופו החמישי ספג ביקורת מצד אזרחי המדינה על המצב הכלכלי הקשה במדינה ואף דרשו לבטל את המלוכה ולהפוך את המדינה לרפובליקה, בשנת 2008 קיצץ ג'ורג' טופו החמישי בסמכויותיו האבסולוטיות למען הדמוקרטיה ואמר שישאיר את ניהול המדינה לממשלה.
לאחר מותו, ללא ילדים, ירש אותו אחיו, שמלך בשם המלכותי טופו השישי.
ג'ונתן פיטרויפה

בנינוונדה יאן ג'ונתן פיטרויפה (נולד ב-12 באפריל 1986) הוא כדורגלן עבר בורקינאי, ששיחק בעמדת הקיצוני.