stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דת'-דום
היסטוריה

הסימנים הראשונים לז'אנר הדת'/דום מקורם באמצע שנות ה-80 כאשר אבות ראשונים כמו Dream Death ו-Celtic Frost החלו לערבב דום מטאל מסורתי עם ת'ראש מטאל וסצנת הדת' מטאל המתהווה. תקליטים מוקדמים בשנות ה-90 של להקות כמו Autopsy,‏ Paradise Lost,‏ Sempiternal Deathreign,‏ Winter,‏ Goatlord,‏ My Dying Bride ו-Anathema שילבו את צליל הדום מטאל של אמצע שנות ה-80 של להקות כמו Candlemass ו-Saint Vitus עם שימוש בגראולינג, לעיתים שירה נשית או קלידים, ובמקרה של My Dying Bride, אף כינורות. השפעתן של להקות אלו זכתה להולדה ולהכרה של להקות מטאל גותי כמו Within Temptation,‏ Lacuna Coil ו-The Gathering. נראה שסגנון הדת'-דום הפך פחות פופולרי לקראת סוף העשור, שכן רבים מאבות הסצנה נטשו את הסאונד המוקדם שלהם כדי לאמץ כיוון פופולרי, נגיש ומובן יותר.
עם זאת, הסגנון נמשך בצורה של פיונרל דום (Funeral Doom, "דום לוויות"). פיונרל דום הוא סגנון של דום מטאל שניתן לתאר כמעין סגנון מלנכולי של דת'-דום, בעל קצב נגינה איטי במיוחד, בהשראת שירי לוויה ואבל (dirge). פיונרל דום שם דגש על יצירת תחושה של ריקנות, ייאוש ומצב רוח דיכאוני. נעשה שימוש רב בדיסטורשן של הגיטרות החשמליות, ואלמנטים של דארק אמביינט, כגון שימוש בקלידים, משמשים לעיתים כדי ליצור אווירה דמוית-חלום. השירה נעשית בדרך כלל במזמורים מלאי-אבל וגראולינג. הלהקות החלוצות של הפיונרל דום הן Mournful Congregation (אוסטרליה), Esoteric (בריטניה), Evoken (ארצות הברית), Funeral (נורווגיה), Thergothon ו-Skepticism (פינלנד). להקות ידועות אחרות בסגנון זה הן Shape of Despair,‏ Frowning ו-Remembrance.
רשימת להקות

| --- | --- |
 להקות חלוצות בתחום ארצות הברית Autopsy  הממלכה המאוחדת Paradise Lost  הולנד Sempiternal Deathreign  ארצות הברית Winter  ארצות הברית Goatlord  הממלכה המאוחדת My Dying Bride  הממלכה המאוחדת Anathema (בראשיתה) להקות דת'-דום נוספות פינלנד Hooded Menace  הולנד Asphyx  אוסטרליה Disembowelment  שוודיה Runemagick  ארצות הברית Temple of Void  ארצות הברית Druid Lord  יפן Coffins  ארצות הברית Spectral Voice  פינלנד Krypts  ארצות הברית Mortiferum  ארצות הברית Cianide  ארצות הברית Funeral Leech  ארצות הברית Acid Witch  פינלנד Solothus  ארצות הברית Thorr's Hammer  יפן Anatomia  ישראל Sonne Adam  ארצות הברית Void Rot  ארצות הברית Night Hag להקות בלאקנד דת'-דום ארצות הברית Goatlord  שוודיה Katatonia (בראשיתה)  הממלכה המאוחדת Dragged into Sunlight  הממלכה המאוחדת Abyssal  הולנד Soulburn  גרמניה Morast  ארצות הברית Hands of Thieves  גרמניה Necros Christos:  להקות דום-דת' מלודי או דת'-דום גותי פינלנד Swallow the Sun  ארצות הברית Novembers Doom  ארצות הברית Daylight Dies  שוודיה October Tide  הממלכה המאוחדת Paradise Lost  הממלכה המאוחדת My Dying Bride  הממלכה המאוחדת Anathema (בראשיתה)  שוודיה Draconian  שוודיה Katatonia (בראשיתה)  שוודיה Tiamat (בראשיתה)  הולנד The Gathering (בראשיתה)  נורווגיה Tristania (בראשיתה)  דנמרק Saturnus  פינלנד Barren Earth  פינלנד Rapture  שוודיה Slumber  ספרד Evadne  פינלנד Red Moon Architect  רוסיה Wine From Tears  פינלנד Kaunis Kuolematon  רוסיה The Morningside  ישראל Orphaned Land (בראשיתה)  איי פארו Hamferð  ישראל Defiled Embrace  רוסיה Amederia  צרפת Angellore  יוון Daylight Misery  ישראל Edellom  סרביה Tales of Dark  שוודיה When Nothing Remains להקות פיונרל דום מטאל אוסטרליה Mournful Congregation  הממלכה המאוחדת Esoteric  ארצות הברית Evoken  נורווגיה Funeral (בראשיתה)  פינלנד Skepticism  פינלנד Thergothon  גרמניה Frowning  פינלנד Colosseum  ארצות הברית Bell Witch  ארצות הברית Rigor Sardonicous  הונגריה Dreams After Death  גרמניה Remembrance  פינלנד Shape of Despair  שוודיה DOOM:VS
ראו גם

דום מטאל
דת' מטאל
מטאל גותי
דת'-דום גותי
הערות שוליים

1 2 3  Tracey, Ciaran (March 2006). "Doom/Death: United in Grief", Terrorizer #142, pp.54-55.
↑  Chris Jennings, 6 Under-Appreciated Classics Of Death/Doom!, Worship Metal, ‏2015-08-10 (באנגלית)
↑  Bardin, Olivier (May 2006). "Forgotten Doom: Raiders of the Lost Art", Terrorizer #144, p.56
↑  Metal Hammer #173
↑  Metal Injection, Funeral Doom Friday: FUNERAL MOURNING's Blackened, Deadly Inertia of Dissonance (A Sermon in Finality), Metal Injection, ‏2016-09-09 (באנגלית אמריקאית)
1 2 3  Funeral Doom Metal - Music genre - RYM
הבחירות הכלליות בגרמניה המערבית 1969

הבחירות הכלליות בגרמניה המערבית נערכו ב-29 בספטמבר 1969 והובילו למהפך פוליטי, כאשר לראשונה מאז ימי רפובליקת ויימאר נוצר רוב להקמת קואליציה בראשות המפלגה הסוציאל-דמוקרטית של גרמניה בהנהגתו של וילי ברנדט בעוד המפלגה הנוצרית-דמוקרטית הגרמנית בראשות קורט גאורג קיזינגר פנתה למושבי האופוזיציה. קודם הבחירות עמדה בהנהגת גרמניה המערבית "קואליציה גדולה" שכללה את המפלגה הסוציאל-דמוקרטית (SPD) והאיחוד של המפלגה הנוצרית-דמוקרטית (CDU) והמפלגה הנוצרית-סוציאלית בבוואריה (CSU). בעקבות הבחירות פרשה ה-SPD מן הקואליציה הגדולה והקימה ממשלה צרה בקואליציה עם המפלגה הדמוקרטית החופשית (FDP) בראשות ולטר של.
קודם הבחירות הרכב הבונדסטאג, אשר מספר חבריו הכולל 518, היה כזה:
CDU\CSU - 245
SPD - 202
FDP - 49
לאחר הבחירות ההרכב השתנה לכדי:
CDU\CSU - 242
SPD - 224
FDP - 30
תוצאות

| מפלגה | קולות | אחוזים | מושבים |
| --- | --- | --- | --- |
| המפלגה הסוציאל-דמוקרטית | 14,402,374 | 44% | 127 |
| המפלגה הנוצרית-דמוקרטית | 12,137,148 | 37.1% | 87 |
| המפלגה הנוצרית-סוציאלית בבוואריה | 3,094,176 | 9.5% | 34 |
| המפלגה הדמוקרטית החופשית | 1,554,651 | 4.8% | 0 |
| המפלגה הנציונל-דמוקרטית של גרמניה | 1,189,375 | 3.6% | 0 |
| מפלגות ומועמדים אחרים | 335,792 | 1% | 0 |
הבחירות הכלליות בגרמניה המערבית 1980

הבחירות הכלליות בגרמניה המערבית נערכו ב-5 באוקטובר 1980 ובמהלכן נראה שינוי משני במושבים של הסיעות הגדולות בבונדסטאג (הבית התחתון של הפרלמנט הגרמני). שינוי זה ניכר לטובת הקואליציה הקיימת של המפלגה הסוציאל-דמוקרטית של גרמניה (SPD) והמפלגה הדמוקרטית החופשית (FDP), שהמשיכו לתפקד כקואליציה בראשות הקנצלר המכהן הלמוט שמידט.
לקראת הבחירות החליפה האופוזיציה, שהורכבה מן האיחוד המפלגתי של המפלגה הנוצרית-דמוקרטית הגרמנית (CDU) והמפלגה הנוצרית-סוציאלית בבוואריה (CSU) את מנהיגם המועמד למשרת הקנצלר, מהלמוט קוהל לפרנץ יוזף שטראוס. שטראוס, שנחשב לפוליטיקאי ניצי לעומת שמידט המתון, הוביל לנסיגת חלק מקהל בוחריו ומעברו לתמיכה בקואליציה הסוציאל-ליברלית. כך תוצאות הבחירות הובילו לירידת האיחוד ב-17 מושבים, עליית ה-SPD ב-4 מושבים ועליית ה-FDP ב-14 מושבים. ממשלת שמידט החדשה (שהייתה לממשלתו השלישית) התפרקה באמצע כהונתה, כאשר מאבקים פנים-קואליציוניים הובילו להדחת הקנצלר בהצבעת אי-אמון ב-1983 ולהחלפתו בהלמוט קוהל, שהתמנה מחדש למנהיג מפלגות האיחוד CDU\CSU.
קודם הבחירות הרכב הבונדסטאג, על 518 חבריו, היה כזה:
CDU\CSU - 243
SPD - 214
FDP - 39
בעקבות הבחירות, השתנה ההרכב לכדי:
CDU\CSU - 226
SPD - 218
FDP - 53
לקריאה נוספת

R. E. M. Irving, W. E. Paterson, THE WEST GERMAN ELECTION OF 1980: CONTINUITY PREFERRED TO CHANGE, Parliamentary Affairs, Volume XXXIV, Issue 2, Spring 1981, Pages 191–209
הבחירות הכלליות בגרמניה המערבית 1976

הבחירות הכלליות בגרמניה המערבית התקיימו ב-3 באוקטובר 1976 לבחירת חברי הבונדסטאג (הבית התחתון של הפרלמנט הגרמני) השמיני מאז הקמתה של גרמניה המערבית. לקראת הבחירות, כל מנהיגי המפלגות הגדולות התחלפו. קודם הבחירות התקיימה בגרמניה קואליציה צרה של המפלגה הסוציאל-דמוקרטית של גרמניה (SPD) והמפלגה הדמוקרטית החופשית (FDP). האיחוד של המפלגה הנוצרית-דמוקרטית הגרמנית (CDU) והמפלגה הנוצרית-סוציאלית בבוואריה (CSU) הרכיב את האופוזיציה בבונדסטאג.
ב-1974, פרשיית ריגול הובילה להתפטרותו של הקנצלר המכהן, וילי ברנדט, והחלפתו בהלמוט שמידט. ברנדט המשיך בהנהגת ה-SPD אם כי שמידט היה למועמדה למשרת הקנצלר. ביולי אותה השנה, מנהיג ה-FDP, ולטר של, התמודד וניצח בבחירות לנשיאות גרמניה המערבית, והוחלף בהנהגת מפלגתו בהנס-דיטריך גנשר. לאחר ההפסד המר בבחירות 1972, העמיד האיחוד CDU\CSU את הלמוט קוהל כמועמד מטעמו למשרת הקנצלר במקום ריינר ברצל.
בעקבות הבחירות איבדה ה-SPD את מעמדה כסיעה הגדולה ביותר בבונדסטאג, תואר ששב לאיחוד של ה-CDU\CSU. עם זאת, לאיחוד עדיין לא היה רוב נדרש בבונדסטאג, והקנצלר שמידט המשיך לכהן בראשות ממשלה צרה דרך שימור הקואליציה של ה-SPD וה-FDP. קודם הבחירות הרכב הבונדסטאג, על 518 חבריו, היה כזה:
SPD - 230
CDU\CSU - 225
FDP - 41
בעקבות הבחירות, השתנה הרכב הבונדסטאג לכדי:
CDU\CSU - 243
SPD - 214
FDP - 39
הערות שוליים

↑  עם מינויו לנשיא גרמניה, היה על ולטר של להתפטר מכל משרותיו המפלגתיות, מכיוון שעל נשיא גרמניה להיות בהכרח א-פוליטי וחסר השתייכות מפלגתית.
| גרמניה מערכות בחירות בגרמניה |
| --- | --- | --- |
| רפובליקת ויימאר רפובליקת ויימאר וגרמניה הנאצית גרמניה הנאצית | 1932 (יולי) • 1932 (נובמבר) • 1933 (מרץ) 1933 (נובמבר) • 1936 • 1938 |  |
| גרמניה המערבית גרמניה המערבית | 1969 • 1972 • 1976 • 1980 • 1983 • 1987 |  |
| גרמניה גרמניה | 1990 • 1994  • 1998 • 2002 • 2005 • 2009 • 2013 • 2017 • 2021 |  |
האגודה הלאומית הנורווגית של הסאמים

| --- | --- |

 מדינה:  נורווגיה נורווגיה
 מנהיגים:  ביאטריס פלויסטאד
 תקופת הפעילות:  30 בנובמבר 1968 – הווה (55 שנים)
 אידאולוגיות:  אגרריות, פוליטיקה של זהויות
 מטה:  קאוטוקיינו 
 נציגויות בפרלמנטים
 הפרלמנט הסאמי:  16 / 39
 www.sametinget.no
 
האגודה הלאומית הנורווגית של הסאמים (בנורווגית: Norske Samers Riksforbund, בסאמית צפונית: Norgga Sámiid Riikasearvi, בסאמית דרומית: Nøørjen Saemiej Rijhkesiebrie בלולה סאמי: Vuona sámij rijkasiebre, בראשי תיבות: NSR) היא הארגון הסאמי הגדול ביותר בנורווגיה.
הNSR מקדמת עשיה חברתית, תרבותית והסברתית באמצעות הצוותים המקומיים והעמותות הסאמיות שלה, ומתמודדת לבחירה בפרלמנט הסאמי. ישנן 24 עמותות סאמיות ששייכות ל־NSR.
הNSRR נוסדה ב־1968 ותרמה לבניה ולפיתוח של החברה והתרבות הסאמיים עוד לפני הקמת הפרלמנט הסאמי. ה־NSR שואפת לאחד את העם הסאמי במגוון תחומים, לכן אין לה שיוך דתי או פוליטי.
הNSR היא המפלגה הדומיננטית בפרלמנט הסאמי מאז היווסדו ב־1989, וכמעט כל נשיאי הפרלמנט הסאמי הגיעו ממנה: אולה הנריק מאגה (אנ') מקאוטוקיינו (1989-1997), סוון-רואלד ניסטו (אנ') מטיספיורד (1997–2005), איילי קסקיטאלו (אנ') מקאוטוקיינו (2005–2007, 2013-2016, 2017-2021) וסילייה קארינה מוטקה מאלטה (2021-2025).
נשיאי האגודה

רשימת נשיאי האגודה מאז היווסדה:
| Name | כהונה | הערה |
| --- | --- | --- |
| יוהאן מאיס קלמטסן (נו') | 1969–1971 |  |
| רגנור סולבאק (נו') | 1971–1974 |  |
| אוד מאתיס הטה (נו') | 1974–1976 |  |
| פדר אנדרסן (נו') | 1976–1979 |  |
| אוד איבר סולבאק (נו') | 1979–1980 |  |
| אולה הנריק מאגה (נו') | 1980–1985 |  |
| ראגנהילד לידיה ניסטאד (נו') | 1985–1991 |  |
| נילס תומאס אוטסי (נו') | 1991–1995 |  |
| סוון רואלד ניסטו (נו') | 1995–1997 |  |
| גייר טומי פדרסן (נו') | 1997–1998 | בפועל |
| יאנוש טרוסטן (נו') | 1998–2001 |  |
| קלמט ארלנד הטה (נו') | 2001–2003 |  |
| איילי קסקיטאלו | 2003–2005 |  |
| מרטי אורהיים (נו') | 2005–2006 | בפועל |
| סילייה קארינה מוטקה | 2006–2008 |  |
| איילי קסקיטאלו (נו') | 2008–2013 |  |
| גון בריט רטר (נו') | 2013–2014 | בפועל |
| נילאס ביאסקה (נו') | 2014–2018 |  |
| רונאר מירנס באלטו (נו') | 2018–2021 |  |
| וידאר אנדרסן (נו') | 2021–2022 | בפועל |
| ביאטריס פלויסטאד (נו') | 2022–כיום |  |
הערות שוליים

1 2  "NSRs historie" [ההיסטוריה של NSR] (בנורווגית). נבדק ב-2024-06-18.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  VIAF: 270724447   WorldCat (עם VIAF): 270724447
דגל לבן

ערך זה עוסק בשימושים שונים בדגל לבן. אם התכוונתם לדגל הצי המלכותי הבריטי, ראו .
דגל לבן
דגל לבן מסמל בימינו בעיקר כניעה. לדגל בצבע זה היו שימושים רבים ושונים במהלך ההיסטוריה.
שימושים בימינו

הדגל הלבן הוא סימן בינלאומי המסמל כניעה או הפסקת אש על מנת לנהל משא ומתן. דגל לבן הנישא על ידי שליח מסמל כי השליח אינו חמוש וברצונו לנהל משא ומתן. על פי דיני המלחמה ובהתאם לאמנת ז'נבה, אין לירות על אדם הנושא דגל לבן.
נשיאת דגל לבן במרמה, ועל מנת לתקוף במפתיע, מהווה עבירה על דיני המלחמה ונחשבת לפשע מלחמה.
מקור השימוש בדגל

האזכור הראשון של שימוש בדגל הלבן על מנת לסמל כניעה מקורו בזמן שלטון שושלת האן שבסין. ההיסטוריון קורנליוס טקיטוס מזכיר שימוש בדגל לבן בזמן כניעה בקרב משנת 109 לספירה. קודם לשימוש בדגל זה נהגו חיילים רומאים לסמל כניעה על ידי הרמת מגניהם מעל ראשיהם.
בית אומיה

בית אומיה השתמשו בדגל הלבן כסמלם לזכר קרב בדר, ועל מנת להבדיל בינם לבין בית עבאס, תוך העדפת השימוש בצבע הלבן במקום הצבע השחור לאות אבל.
אצל הבדואים

הבדואים בתקופת הנוודות היו תולים דגל לבן מעל האוהל כדי להזמין לחתונה שנערכה במקום.
צרפת

במהלך המאה ה-18, בתקופה שקדמה למהפכה הצרפתית שימש הדגל הלבן כדגלם של אנשי הצבא הצרפתי וכדגל צרפת. לאחר המהפכה, בשנת 1794 אומץ דגל שלושת הצבעים (ה"טריקולור") כדגל הלאומי של צרפת, ואילו הדגל הלבן הפך דגל של המלוכנים שהתנגדו למהפכה. במהלך תקופת השבת השלטון המלוכני בצרפת שב הדגל הלבן להיות דגל המדינה. הדגל הלבן נזנח לבסוף במהפכת יולי של 1830.
בודהיזם

בדת הבודהיסטית הצבע הלבן בכלל והדגל הלבן בפרט מסמל אבל.
דגל אפגניסטן

לאחר כיבוש קאבול על ידי הטליבאן במלחמת האזרחים באפגניסטן נבחר הדגל הלבן כדגל האמירות האסלאמית של אפגניסטן, בשל היותו מסמל את "טוהר האמונה והממשל". מאוחר יותר נוסף כיתוב השהאדה לדגל.
בספרות

דגלים לבנים הם הדגלים של שמשי גונדור בספרי הארץ התיכונה פרי עטו של ג'ון רונלד רעואל טולקין.
הערות שוליים

↑  "כשיש חתונה לא מזמינים. שמים דגל לבן על האוהל. פעם זה היה שלושים יום היום שבעה ימים.", עדינה מאייר, ריאד הבדואי משבט רמאדין מספר באתר בית הספר לתיירות
הבחירות הכלליות בגרמניה המערבית 1972

הבחירות הכלליות בגרמניה המערבית נערכו ב-19 בנובמבר 1972 לבחירת חברי הבונדסטאג השביעי של גרמניה המערבית מאז הקמתה. הבחירות הובילו לחיזוק הקואליציה הקיימת בראשות המפלגה הסוציאל-דמוקרטית של גרמניה (SPD) והמפלגה הדמוקרטית החופשית (FDP). במהלך הבחירות, לראשונה ה-SPD השיגה מספר מושבים רב יותר מזה של ברית המפלגה הנוצרית-דמוקרטית הגרמנית (CDU) והמפלגה הנוצרית-סוציאלית בבוואריה (CSU). במהלך הבחירות האיחוד CDU\CSU העמיד כמועמד מטעמו למשרת הקנצלר של ריינר ברצל במקום קורט גאורג קיזינגר. לאחר הבחירות המשיך מנהיג ה-SPD, וילי ברנדט, לכהן כקנצלר.
קודם הבחירות הרכב הבונדסטאג, על 518 חבריו, היה כזה:
CDU\CSU - 242
SPD - 224
FDP - 30
לאחר הבחירות ההרכב השתנה לכדי:
SPD - 230
CDU\CSU - 225
FDP - 41
לקריאה נוספת

William E. Laux, West German Political Parties and the 1972 Bundestag Election, The Western Political Quarterly Vol. 26, No. 3 (Sep., 1973), pp. 507-528 (22 pages), University of Utah
האיטים (קבוצה אתנית)

| --- | --- |

דגל האיטי
 אוכלוסייה
 כ-13 מיליון ברחבי העולם   האיטי האיטי - 10,604,000   ארצות הברית ארצות הברית - 1,036,385   הרפובליקה הדומיניקנית הרפובליקה הדומיניקנית - 800,000   קובה קובה - 300,000   צ'ילה צ'ילה - 185,865   קנדה קנדה - 165,095 (2016)   ברזיל ברזיל - 135,828 (2020)   איי בהאמה איי בהאמה - 80,000   צרפת צרפת - 62,448   גיאנה גיאנה - 33,350   ונצואלה ונצואלה - 30,000  
 שפות
 צרפתית, קריאולית האיטית, טאינו (נכחדה)
 דת
 נצרות קתולית, נצרות פרוטסטנטית, דתות מקומיות נוספות
האיטים (בצרפתית: Haïtiens, בקריאולית האיטית: Ayisyen) הוא שמם של אזרחי האיטי ושל צאצאיהם פרי הורות ישירה בפזורה. האיטים הם בדרך כלל צאצאיהם המודרניים של עבדים אפריקנים משוחררים, יושבי האיים הקאריביים, אשר התיישבו בשטח היסטורי המכונה סן דומנג. הקבוצה כוללת גם מיעוט מולאטי ממוצא אירופי, בדרך כלל מתיישבים ממוצא צרפתי. על בסיס תודעה היסטורית, הרוב המכריע של ההאיטים מזהה עצמו עם מוצא אפריקני משותף, אם כי חלק קטן מקבוצה אתנית זו מקורם במהגרים בני זמננו מהלבנט שבמהלך מלחמת העולם הראשונה ומלחמת העולם השנייה חיפשו ומצאו מקלט במדינת האיטי.
דן סואן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1933 (בן 91 בערך) ירושלים, פלשתינה (א"י) 
 ענף מדעי:  סוציולוגיה 
 
דן סואן הוא פרופסור לסוציולוגיה, ששימש ראש המחלקה למדעי החברה והרוח באוניברסיטת אריאל.
ביוגרפיה

סואן לימד במשך שנים רבות במכללת עמק יזרעאל אוניברסיטת אריאל וסמינר הקיבוצים.
בספרו "ארץ עברה וזעם", שיצא בשנת 2003, מתאר את החברה הישראלית לאור ארבעה שסעיה המרכזיים כפי שהוא מאבחן אותם. השסעים הם משבר הזהות, השד העדתי, הקרע בין הדתיים לחילוניים והמחלוקת בין היהודים לערבים.
סואן הוא מייסד ועורכו הראשי של כתב העת "סוגיות חברתיות בישראל" העוסק בסוגיות סוציולוגיות וחברתיות בישראל.
מספריו

ישראל: ממדינת רווחה לדרוויניזם חברתי: השסע הריבודי בישראל, הוצאת צ'ריקובר,  2005
היסטוריה של השלטון המקומי בעולם - יסודות השלטון המקומי - יחידה 1, האוניברסיטה הפתוחה, 2004
השלטון המקומי במגזר הערבי - יסודות השלטון המקומי - יחידה 5, האוניברסיטה הפתוחה, 2004
ארץ עברה וזעם: שסעים וזהות בחברה הישראלית, הוצאת אח, 2003
עדות ובעיות אתניות בישראל, הוצאת בית ברל (עורך), 1998
דנייפרובסקי (רובע)

דניפרובסקי ראיון (באוקראינית: Днепровский район) הוא רובע או "ראיון" של קייב, עיר הבירה של אוקראינה.
דניפרובסקי הוא אחד משלושה ראיונים של קייב, הנמצא על הגדה השמאלית של נהר דנייפר.
בדניפרובסקי ראיון ממוקמים אי טרוחנוב (אנ'), הידרופארק, וגדת רוסנובסקאיה (אוק').
מחירי הנדל"ן בדניפרובסקי הכי גבוהים מכל הראיונים שנמצאים על הגדה השמאלית של דנייפר.
שישה גשרים ממוקמים בדניפרובסקי ראיון, המחברים בין הגדה הימנית והשמאלית של קייב.
הערות שוליים

↑  Днепровский район: разнообразный и впечатляющий , Segodnya.ua
ערך זה הוא קצרמרבנושא גאוגרפיה של אוקראינה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
דרך האיילות

דרך האיילות היא דרך עפר המחברת את אזור לטרון לנקודה על כביש 38 מצפון למסילת ציון, סמוך לאנדרטת מח"ל.
כחלק מהמערכה על ירושלים במלחמת העצמאות שימשה הדרך להעברת מספר שיירות אספקה לירושלים במהלך מבצע מכבי בחודש מאי 1948, לאחר שערביי הכפר דיר איוב פגעו בשיירה של חטיבת גבעתי ב-12 במאי 1948. הדרך עוברת מדרום לרכס ח'תולה, ולכן נסתרת מדיר איוב. הדרך יצאה משימוש לאחר שהלגיון הירדני השתלט על רכס לטרון ב-18 במאי.
מקור שמה של הדרך - משורייני הליווי כונו בשם הקוד 'אַיִל' (מלשון 'אֵיל-ברזל'). נראה שהאלחוטנים והאלחוטניות של גבעתי כינו את השיירות 'איילות' (במקום 'אֵילִים') שכן היו בהן מספר משוריינים.
הערות שוליים

↑  http://www.eyarok.org.il/trip.aspx?id=301
דן סימונס

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  4 באפריל 1948 (בן 76) פאוריה, אילינוי
 מדינה:  ארצות הברית 
 לאום:  אמריקאי
 עיסוק:  סופר
 מקום לימודים:  אוניברסיטת וושינגטון בסנט לואיס, קולג' וובש 
 שפות היצירה:  אנגלית
 תחום כתיבה:  סיפורת
 סוגה:  ספרות ספקולטיבית מדע בדיוני פנטזיה אימה
 יצירות בולטות:  השיר של קאלי (1985) הקנטוס של היפריון (1997-1989) איליום (2003) אולימפוס (2005)
 תקופת הפעילות:  מ-1983
 הושפע מ:  קארל צ'אפק, Kevin Kelly, הרלן אליסון, Yunmen Wenyan, ג'ק ואנס 
 פרסים והוקרה:  פרס הוגו היפריון, (1990)  פרס לוקוס היפריון (1990)  נפילת היפריון (1991)  עליית אנדימיון (1998)  איליום (2003)
 dansimmons.com
 
דן סימונס (באנגלית: Dan Simmons; נולד ב-4 באפריל 1948) הוא סופר מדע בדיוני ואימה אמריקאי. סימונס מוכר בעיקר בזכות יצירות המדע הבדיוני זוכות הפרסים שלו, "הקנטוס של היפריון" והדואולוגיה "איליום"/"אולימפוס", בנוסף לספרים בז'אנרים נוספים כגון אימה, פנטזיה ועוד. סימונס נוהג לשלב ביצירות שלו רפרנסים רבים מעולם הספרות, אומנות והביוגרפיות של יוצרים אחרים (משוררים וסופרים בעיקר), דוגמת ספרו מ-2009 "דרוד", שמתאר את חמש השנים האחרונות בחייו של צ'ארלס דיקנס, קשרי החברות שלו עם הסופר וילקי קולינס ועבודתו של דיקנס על ספרו האחרון אותו לא הספיק לסיים, "תעלומת אדווין דרוד". סימונס זכה בפרסים רבים במהלך קריירת הכתיבה שלו, ביניהם פרס הפנטזיה העולמי, פרס לוקוס, פרס הוגו, פרס בראם סטוקר ועוד. סימונס זכה לראשונה בתשומת לב והכרה ככותב עם זכייתו בפרס הפנטזיה העולמי עבור ספרו "השיר של קאלי" ב-1985.
ביוגרפיה

סימונס נולד בפאוריה, אילינוי. הוא קיבל BA באנגלית מקולג' וובש ב-1970 ועשה תואר שני בחינוך באוניברסיטת וושינגטון בסיינט לואיס ב-1971. סימונס היה מעורב עוד בתקופת לימודי התואר הראשון בכתיבה עיתונאית ויצירתית, ואף זכה בפרס הצטיינות בכתיבה מטעם האחווה הלאומית לסטודנטים פי בטא קפא. לאחר סיום הלימודים, החל סימונס לעבוד כמורה בבתי ספר יסודיים, תפקיד אותו הוא ביצע במשך 18 שנים. קריירת הכתיבה של סימונס לא התחילה רשמית עד 1982, כשהסיפור הקצר שלו "הנהר סטיקס זורם במעלה הזרם", פורסם וזכה בפרס הראשון בתחרות של מגזין "אזור הדמדומים". ספרו הראשון "השיר של קאלי" פורסם ב-1985 וזכה בפרס הפנטזיה העולמי ב-1986. בזמן זה, סימונס עבד כמורה בבית ספר יסודי בקולרדו, והמשיך בעבודתו זו עד ל-1989, אז הפך לכותב במשרה מלאה. ב-1995 זכה סימונס לקבל דוקטורט של כבוד מטעם קולג' וובאש, עבור תרומתו הענפה לתחום החינוך ועבור כתיבתו.
הערות שוליים

↑  1986 Award Winners & Nominees, רשימת המועמדים והזוכים בספרות פנטזיה ומדע בדיוני ב-1986 מתוך אתר  worldswithoutend.com
↑  Karen Handley, Nationally Acclaimed Writer, Dan Simmons, to Give a Reading at Wabash College מרץ 31, 2003, מתוך "מגזין וובאש"
↑  ABOUT DAN Biographic Sketch, מתוך אתר הסופר dansimmons.com (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007304916505171  PLWABN: 9810585002705606  BIBSYS: 7060381  BNE: XX839201  BnF: cb121109667 (data)  CANTIC: a11416634  CiNii: DA08959686  GND: 120399792  ICCU: CFIV114276  ISNI: 0000 0001 2283 8339  LCCN: n85026246  MusicBrainz: f0784bdf-9f9c-4366-ac42-ea793ff56ff0  NDL: 00475117  NKC: ola2002112695  NLA: 35718551  NLK: KAC200713113  NSK: 000066088  NTA: 07328131X  RERO: 02-A003832808  SNAC: w6wb362v  SUDOC: 029494141  VIAF: 107011235   WorldCat (עם VIAF): 107011235
דרגון בול Z: סופר אנדרואיד 13

| --- | --- |

כרזת הסרט
 מבוסס על:  "דרגון בול Z"
 בימוי:  דייסוקה נישיו
 הופק בידי:  צ'יאקי אימדה טומיו אנזאי
 תסריט:  טקאו קויאמה 
 עריכה:  שיניצ'י פוקומיצו
 מוזיקה:  שונסוקה קיקוצ'י 
 צילום:  טושיהארו טאקיי
 מדינה:  יפן 
 חברת הפקה:  טואי אנימציה 
 חברה מפיצה:  טואי
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה, direct-to-video 
 הקרנת בכורה:  יפן11 ביולי 1992 ארצות הברית4 בפברואר 2003
 משך הקרנה:  46 דקות
 שפת הסרט:  יפנית 
 סוגה:  פנטזיה, אנימה, אמנויות לחימה
 הכנסות:  2.55 מיליארד ין (ביפן)
 סרט קודם:  דרגון בול Z: שובו של קולר
 סרט הבא:  דרגון בול Z: ברולי: הסופר סאיין האגדי
 דף הסרט ב־IMDb
 
דרגון בול Z: סופר אנדרואיד 13 (באנגלית: Dragon Ball Z: Super Android 13!, ביפנית: ドラゴンボールZ 極限バトル!!三大超サイヤ人) הוא סרט קולנוע יפני מסוגת האנימה. את הסרט ביים דייסוקה נישיו. היה זה הסרט השביעי המבוסס על הסדרה "דרגון בול Z".
הסרט יצא לאור בבתי הקולנוע היפניים ב-11 ביולי 1992, ולאחר מכן עשתה גרסה אנגלית את דרכה אל בתי הקולנוע בצפון אמריקה ב-4 בפברואר 2003. הסרט גם דובב לעברית.
עלילה

הסרט מתחיל עם מותו של המדען המטורף ד"ר ג'ירו מ"צבא הסרט האדום" מידי יצירי כפיו, האנדרואידים שמספרם 17 ו-18, מאורע המוזכר גם במאנגה המקורית. עם זאת, מתגלה כי הדוקטור העביר את תודעתו למחשב אשר ממשיך בסוד לייצר אנדרואידים חדשים על מנת להגשים את מטרתו - לנקום בסון גוקו ולשעבד את האנושות.
גוקו וחבריו מבלים ביום כיף בקניון כשלפתע שני יצורים מסתוריים מגיחים ומחוללים מהומה. השניים מאתרים את מיקומו של גוקו בקניון ומשתמשים במתקפת אנרגיה על מנת להשמיד את המקום בו הוא נמצא ולהרוג אותו, אך גוקו וחבריו מצליחים לשרוד את המתקפה ולהציל את יתר הנוכחים. השניים מציגים את עצמם כאנדרואידים מספר 14 ו-15 ותוקפים את גוקו ישירות לפני שטראנקס העתידי מתערב. גוקו מציע לשני האנדרואידים להגיע למקום ריק מאדם על מנת להמשיך את הקרב מבלי לפגוע בחפים מפשע, והם מסכימים ועפים אל שממה קוטבית סמוכה.
גוקו וטראנקס פונים להלחם באנדרואידים כאשר לפתע מגיח אנדרואיד שלישי, אנדרואיד 13. אנדרואיד 13 מסביר להם כי הוא ושותפיו נוצרו על ידי המחשב של ד"ר ג'ירו ותוכנתו על מנת להשלים את משימתם לנקום בגוקו אשר השמיד את צבא הסרט האדום לפני שנים רבות. שלושת האנדרואידים גוברים בקלות על גוקו וטראנקס ומצויים בחסרון מספרי לעומת האנדרואידים, כאשר לפתע מופיע וג'יטה ומצטרף לקרב כנגד האנדרואידים בנימוק שרק לו "יש את הזכות להרוג את גוקו". בסופו של דבר, שלושת הלוחמים הופכים ל"סופר סאיין". בעזרת כוח זה, מצליחים טראנקס ווג'יטה להשמיד את 14 ו-15 בזמן שגוקו מצליח לגבור על 13, הודות לפיקורו שאף הוא הופיע בזירה. ברגע ש-13 מבין ששותפיו הושמדו, אוסף 13 את חלקיהם ההרוסים של 14 ו-15 בעזרת טלקינזיס ומספח אותם לגופו, ובכך משתנה לצורה חזקה ועוצמתית בהרבה - סופר אנדרואיד 13.
סופר 13 גדל הגוף מתגלה כחזק וחסון בהרבה מצורתו הרגילה, גובר בלי מאמץ על נסיונותיהם של גוקו, וג'יטה, פיקורו וטראנקס ומכה בהם מכות רצח. לאחר שהוכה קשות על ידי 13, מבין גוקו שאין מנוס אלא לאסוף אנרגיה מהיצורים החיים שבעולם על מנת ליצור את כדור ה"גנקי דמה" (ספיריט בומב). בזמן ששותפיו מסיחים את דעתו על מנת להרוויח זמן עבור גוקו, מבין סופר 13 מה גוקו רוצה לעשות ומנסה לעצור אותו אך פיקורו מתערב ומאפשר לגוקו להפוך שוב לסופר סאיין, לספוח אל גופו את האנרגיה של כדור ה"גנקי דמה" ולהשתמש בה על מנת להשמיד את 13. בזמן ש-13 מושמד, המחשב של ג'ירו מושמד אף הוא.
בסיום הסרט, נראה כי החבורה חוגגת את תבוסתו של האנדרואיד פרט לפיקורו ווג'יטה, שמעדיפים להתבודד על קרחון הרחק אחד מהשני.
דמויות ומדבבים

| דמות | מדבב ביפנית | מדבב בעברית | מדבב באנגלית |
| --- | --- | --- | --- |
| סון גוקו | מאסאקו נוזאווה | אבי מאיר וענונו | שון שמל |
| סון גוהאן | מאסאקו נוזאווה | תובל שפיר | סטפני נדולני |
| פיקורו | טושיו פורוקאווה | צביקה שוורצברג | כריסטופר ר. סאבאט |
| וג'יטה (מקיטה) | ריו הוריקאווה | עמי מנדלמן | כריסטופר ר. סאבאט |
| טראנקס העתידי | טאקאשי קוסאו | לירון לב | אריק וייל |
| קרירין | מאיומי טאנאקה | שמחה ברבירו | סאני סטרייט |
| צ'יצ'י | נאוקו וטאנאבה | אורלי טרי | סינתיה קראנז |
| אולונג | נאוקי טאטסוטה | חנן רוזן | בראד ג'קסון |
| אנדרואיד 13 | קאזויוקי סוגאבה | אלי לולאי | צ'אק הבר |
| אנדרואיד 14 | היסאו אגאווה | ניר רון | כריס רג'ר |
| אנדרואיד 15 | טושיו קוביאשי | יורם יוספסברג | ג'וש מרטין |
| ד"ר ג'ירו | קוג'י יאדה | מיכה אוזין סליאן | קנט ויליאמס |
| מאסטר רושי | קוהיי מיאוצ'י | דב רייזר | מייק מקפארלאנד |
| קריין | ג'וג'י יאנאמי | דב רייזר | קייל הרברט |