stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
חודש המודעות לאנדומטריוזיס

חודש המודעות לאנדומטריוזיס חל בחודש מרץ. בחודש זה נהוג בכל המדינות בעולם לפעול נמרצות למען העלאת מודעות למחלה על מנת לתרום לאבחון מוקדם של אנדומטריוזיס בקרב נשים שסובלות מהמחלה ועדיין לא אובחנו, להשיג זכויות במוסדות ממשלתיים וגופים ציבוריים כגון ביטוח לאומי, קופות החולים, ושיפור תנאים במוסדות כמו צבא ומוסדות השכלה.
אחד המנהגים הנפוצים בחודש זה הוא הצעדה לאנדומטריוזיס. הצעדה הבינלאומית הראשונה התקיימה ב-13 במרץ 2014 ב-43 מדינות שונות בעולם,  ואורגנה על ידי ה-WorldWide EndoMarc-יוזמה של אקטיביסטיות החוות באנדומטריוזיס ושל ד"ר קאמראן נזהאט, מומחה בעל שם עולמי. הצעדה השנייה התקיימה ב-28 במרץ 2015 ומאז הצעדה השנייה, 28 במרץ הוא התאריך הקבוע לצעדה זו בכל רחבי העולם.
הצעדה הישראלית הראשונה להעלאת מודעות לאנדומטריוזיס אורגנה על ידי הדר אדוי, עדי מזור וניצן ברנשטיין והתקיימה ב-23 במרץ 2018 בשד' רוטשילד ובכיכר הבימה. מאחר שבשנה זאת התאריך הבינלאומי המקובל חל ביום שבת, שינו את המועד על מנת שגם יהודים דתיים יוכלו להשתתף בצעדה.
הערות שוליים

↑  Murillo, Michelle. "Women rally to raise awareness of endometriosis". WTOP: Washington DC Top News. נבדק ב-11 ביולי 2015. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  WORLDWIDE ENDOMARCH, WORLDWIDE ENDOMARCH (באנגלית)
ערך זה הוא קצרמרבנושא בריאות ובנושא תרבות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ז'אן מאיבלין, אדון ביירות

ז'אן מאיבלין, אדון ביירות, המכונה "הזקן" (1179–1236), היה אציל צלבני בעל השפעה בממלכת ירושלים. הוא היה ראש משפחת איבלין החזקה ושימש עוצר וקונטאבל ממלכת ירושלים וממלכת קפריסין.
קורות חייו > שנים ראשונות

הוא היה בנו של בליאן מאיבלין אדון שכם ואשתו מריה קומננה (אלמנתו של אמלריך הראשון, מלך ירושלים). בשנת 1198 הוא קיבל את תפקיד הקוניטאבל של הממלכה - כלומר מפקד הצבא והאחראי על התשלומים לגייסות ושכירי החרב. ייחוסו וקשריו עם איזבל הראשונה, מלכת ירושלים הפכו אותו לאדם בעל השפעה בממלכת ירושלים.
קורות חייו > אדון ביירות

ביום 23 באוקטובר כבשו הצלבנים בפיקודו של אמלריך השני, מלך ירושלים את ביירות והעיר נמסרה לז'אן ד'איבלין שנודע מאז בשם הזקן של ביירות. העיר שנמסרה לידיו הייתה עיר פרזות חרבה, לאחר כיבושה על ידי צלאח א-דין בשנת 1187 וז'אן מאיבלין הקדיש את עצמו לבנייה מחדש של העיר, ביצוריה ומעמדה.  הנוסע הגרמני ווילברנד מאולדנבורג מספר על הארמון המבוצר שבנה ז'אן מאיבלין כמקום מושבו בביירות - קירות מעוטרים בציורי קיר, רצפות מוזאיקה ומזרקות עשויות משיש בחצר, היו חלק מהאוצרות שפיארו את המבנה. הארמון היה מבוצר היטב ובשנת 1231 בעת התפוררות ממלכת ירושלים עמד הארמון בהתקפה אינטנסיבית של הצבא הממלוכי שנמשך מספר חודשים.  בשנת 1207 התחתן ז'אן מאיבלין עם מליסנד מארסוף, צירף את העיר ארסוף לנכסיו והפך לאציל העשיר בממלכת ירושלים.
קורות חייו > אדון ביירות > עוצר ממלכת ירושלים

עם מות איזבל הראשונה, מלכת ירושלים בשנת 1205 עבר התואר מלכת ירושלים לידי מריה ממונפראטו ילדה בת 13. ז'אן מאיבלין, אחיה למחצה של איזבל האם, (ודודה של מריה) שימש עוצר בשמה משנת 1205 עד 1210, בעיית הכתר - או היעדר מלך בראש ממלכת ירושלים, דרשה פתרון ואצילי הממלכה פנו בהתאם למסורת לפיליפ השני, מלך צרפת.  הוא הועיד לתפקיד אביר "קטן" בשם ז'אן דה בריין שעשה לעצמו שם כלוחם אמיץ.
קורות חייו > עוצר ממלכת קפריסין > ייסוד הממלכה הצלבנית של קפריסין

במהלך מסע הצלב השלישי חברו האחים לבית ליזיניאן לצבא האנגלי בפיקודו של ריצ'רד לב הארי מתוך תקווה כי בכך יוכלו להחזיר לעצמם את מעמדם לפני קרב קרני חיטין. משהתערער מעמדו של גי דה ליזיניאן בעקבות מות סיביל בשנת 1190 פעל ריצ'רד להסדיר את ענייניו של גי דה ליזיניאן, והעביר לידיו את כיסא המלוכה של האי קפריסין אותו כבש ריצ'רד לב הארי בדרכו ממסינה לעכו. האי נמכר למסדר הטמפלרים אך שלטונם הנוקשה הביא את תושבי האי לידי מרד, המסדר היה מעוניין לחזור בו מהרכישה והיו מוכנים להחזיר את האי בתמורה לדמי הקדימה ששולמו למלך האנגלי. גי דה ליזיניאן שילם דמי קדימה אלו למסדר הטמפלרים ובכך קנה את זכותם על האי והתחייב לשלם את שאר המחיר על האי לריצ'רד. כך עזב דה ליזיניאן את חופי ארץ ישראל ונחת בקפריסין שם ייסד את שושלת בית ליזיניאן ממנה יצאו במאה ה-13 מלכים לממלכת ירושלים הדועכת, ושלטה באי עד סוף המאה ה-15.
קורות חייו > עוצר ממלכת קפריסין > מאבקים על השלטון באי

החל משנת 1217 החלו בני משפחת איבלין להתערב בפוליטיקה של ממלכת קפריסין. אחיו של ז'אן מאיבלין - פיליפ מאיבלין (אנ') שימש עוצר הממלכה עבור המלך הקטין אנרי הראשון, מלך קפריסין. במות פיליפ מאיבלין ניסתה אליס משמפאן - אימו של אנרי השני להסיר מעליה את חסותה הכפויה של משפחת איבלין ולהעבירה לאצילי האי, אך לאחר מאבק עברה האפוטרופסות לידיו של ז'אן מאיבלין.
קורות חייו > מסע הצלב השישי

ביום 28 ביוני 1228 יצא פרידריך השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה מנמל ברינדיזי לממש את שבועתו לצאת למסע צלב ועימו צי קטן של כארבעים ספינות וכמה מאות חיילים. מסע בן שלושה שבועות הביא את הצי אל נמל לימסול בקפריסין. ביקורו של הקיסר בקפריסין לא היה מקרי אלא חלק מפעולות שנועדו לביסוס מעמדו כשליט בזכות של ממלכות הצלבנים במזרח. מול הקיסר שכוחו החוקי נשען על מודל של שלטון אבסולוטי ומועצות של אצילים הן בעלות מעמד מייעץ בלבד עמד המודל הצלבני שמקורו נובע מהדלדלות בכוחה של המונרכיה והכוח השולט בה מצוי בידי אוליגרכיה של אבירים. מעמד שולט זה שואב כוחו מחוק פיאודלי הנותן תוקף מוחלט למועצת הברונים של הממלכה ומונע פגיעה בחברי המועצה ובני המעמד הברוני.
בספטמבר 1228 נערך העימות בין הקיסר פרידריך השני לצלבני ממלכת קפריסין וירושלים. בארוחת ערב בארמון משפחת איבלין בלימסול פנה הקיסר לז'אן מאיבלין בדרישה -בגיבוי כוח צבאי קיסרי חמוש - כי הלה יעביר לידיו את העיר ביירות והכנסות המדינה הצלבנית בקפריסין. בניגוד לצפיותיו  כי דרישותיו יתקבלו ללא ערעור, ויוציאו את משפחת איבלין מהמשחק - מעצם משקלן הפיננסי - נתקל הקיסר בהתנגדות מנומקת על פי החוק המקומי ודרישה מצד ז'אן מאיבלין להעמיד את תביעת הקיסר למבחן בית משפט של ממלכת ירושלים.
המצב הגיע אל סף רתיחה והצדדים פרשו למחנותיהם, בני משפחת איבלין העמידו את כוחותיהם באי בכוננות אך לא היו מוכנים להיכנס לעימות צבאי מול הקיסר שמצדו לא היה מוכן לסכן את מעמדו המעורער בלאו הכי בהיותו מוחרם על ידי הכנסייה. המסדרים הצבאיים תיווכו שביתת נשק שסיכומה הוא העברת מבצרי האי לשליטת המלך הקטין, מינוי מפקדים למבצרים מטעם הקיסר והעברת הכנסות ממיסוי האי לידי הקיסר פרידריך השני והתחייבות של שני הצדדים לשיתוף פעולה בארץ ישראל.
קורות חייו > מלחמת הלונגוברדים

סיומו של מסע הצלב השישי פתח מלחמת אזרחים בין מפלגת האצילים המקומית בראשות משפחת איבלין לבין נציגי הקיסר ה"לומברדים", המאבק השתולל הן בארץ ישראל והן בקפריסין כאשר המסדרים הצבאיים והקומונות הימיות האיטלקיות לוקחות בו חלק פעיל וידוע כמלחמת הלנגוברדים, במהלכו של העימות לא הצליחו הצדדים להגיע לכלל הכרעה ומאזן הכוח התנדנד מצד לצד.
פעולות האיבה התפרצו בקפריסין במהלך שנת 1229 בין צבא של משפחת איבלין לבין אצילים קפריסאים שהתנגדו לשלטונם של האיבלינים. העימות הגיע לשיאו במצור על מבצר דיידאמור (סנט הילריון) שנמשך מיולי 1229 עד מאי 1230, בסופו נכנעו המגינים שהיו על סף רעב. בהסכם בין הצדדים נמסרו מבצרי קפריסין והמלך הקטין לידי האיבלינים.
בתגובה שלח פרידריך השני, שראה את קפריסין כחלק מהקיסרות ואת עצמו כצד בסכסוך, צבא לאי בשנת 1231 תחת פיקודו של ריקרדו פילאנגאירי. הניסיון לכבוש את קפריסין לא צלח והמלחמה התפשטה אל שטחי ממלכת ירושלים, במהלך מפתיע נחת הצי הקיסרי בביירות - מרכז הכוח האיבליני שנותרה ללא חיל מצב, העיר נמסרה לידי נציג הקיסר אך מצודת העיר וארמונו של ז'אן מאיבלין נותרו תחת מצור.
בעכו כינס נציג הקיסר אספה מיוחדת אך הקרע היה בלתי ניתן לגישור, מחד ראה הקיסר את ז'אן מאיבלין ביירות ותומכיו כבוגדים בכתר ודרש להחזיר לידיו את מושכות השלטון במדינה והכרה בשליחו כנציב עליון, ומאידך ראו האיבלינים את הקיסר כמי פוגע בזכויותיהם הפיאודליות ומנסה לשדוד את רכושם ודרשו הסרת המצור על ביירות ושמירת זכויותיהם.
בפברואר 1232, במטרה להסיר את המצור על מצודת ביירות ולהכריע את המאבק שכנע ז'אן מאיבלין-ביירות את אצילי קפריסין כי האיום מצד הקיסר מקיף את זכויות כל הווסלים הצלבניים ובלווית אנרי הראשון, מלך קפריסין וצי משותף נחת בסמול לטריפולי. כוחם הצבאי של תומכי ז'אן מאיבלין לא עמד לשחרר הנצורים במצודת ביירות, והקרע בממלכה מנע מהאיבלינים מלהשיג תמיכה גורפת לעמדתם, הצלחתם העיקרית הייתה בהקמת "קומונה" בעיר עכו והצבת ז'אן מאיבלין בראש העיר והקומונה בתואר מיור. ביום 3 במאי 1232 נפגשו הצבאות בסמוך לאכזיב  הצבא הקיסרי הביס את האיבלינים ובמהלך מהיר השתלט על קפריסין.
הקערה התהפכה על פיה משחזר אנרי מלך קפריסין - עתה בגיר לממלכתו ובקרב אגרידי (Agridi) נוצח הצבא הקיסרי על האי. ממלכת ירושלים נחלקה בעוד משפחת איבלין החזיקה בעכו בזכות בחירתו של ז'אן מאיבלין-ביירות כראש העיר החזיק נציג הקיסר בערים חשובות לאורך מישור החוף, ניסיונות פשרה נדחו על הסף ובהיעדר שליט מוסכם החזיק ז'אן מאיבלין ביירות משפחתו ותומכיהם מהקומונה של ג'נובה בעמדות הכוח בממלכה.
בהתערבות הכס הקדוש וביוזמת ראש המסדר הטבטוני נשלח נציג של האפיפיור בשנת 1234 לעכו לפזר את הקומונה שבראשה עמד ז'אן מאיבלין ולהחזיר את השלום בממלכת ירושלים על כנו. ז'אן מאיבלין עורר מהומות בעכו במהלכם הוצת הרובע הצפוני של העיר. בתגובה הטיל נציג האפיפיור חרם נידוי על העיר ועל ז'אן מאיבלין. בשנת 1236 השתנו יחסי הכוחות באיטליה והכס הקדוש מצא עצמו עומד  - שוב - בעימות מול הקיסרות והאפיפיור נטה חסד לז'אן מאיבלין. נציג הקיסר סולק ורכושו הוחזר לו במלואו תמורת שבועת נאמנות שניתנה לקיסר ובנו קונראד השני, מלך ירושלים יורש העצר.
מותו של ז'אן מאיבלין

ניצחון פירוס זה של ז'אן מאיבלין אכן חיזק את מעמדו אך החליש את ממלכת ירושלים ורושש אותה מאמצעים החל את התהליך עליית כוחם של המסדרים הצבאיים והקומונות האיטלקיות שהמאבקים ביניהם והאינטרסים המנוגדים שלהם יתרמו רבות לחורבן הממלכה. היה זה גם ניצחונו האחרון, הוא נפטר בשנת 1236 בעכו.
ראו גם

היסטוריה של ממלכת ירושלים
לקריאה נוספת

יהושע פראוור, תולדות ממלכת הצלבנים בארץ ישראל, כרך ב, מוסד ביאליק, מהדורה ראשונה, 1963, מהדורה שלישית מורחבת ומתוקנת, 1973, הדפסה שישית, 2005; הספר זכה בפרס ישראל בתרגומו לצרפתית בפרס האקדמיה הצרפתית.
יהושע פראוור, הצלבנים - דיוקנה של חברה פיאודלית, מוסד ביאליק, מהדורה ראשונה 1975, מהדורה שנייה מורחבת ומתוקנת 1985
Steven Runciman, A History of the Crusades, Cambridge university press, 1952 ISBN 0521061628
Christopher Tyerman, God's war: a new history of the Crusades, Harvard University Press, 2006
הערות שוליים

↑  יהושע פראוור, תולדות ממלכת הצלבנים בארץ ישראל, מוסד ביאליק ודביר, ירושלים 1971. כרך ב. עמוד 115
↑  Philip de Novare: Les Gestes des Ciprois, No. 126-28, ed. Gaston Reynaud, (Geneva: Jules-Guillaumefick, 1887), 37-43, translated by James Brundage, The Crusades: A Documentary History, (Milwaukee, WI: Marquette University Press, 1962), 227-30
טסקר אודי

טסקר לונדס אודי (באנגלית: Tasker Lowndes Oddie‏; 20 באוקטובר 1870 – 17 בפברואר 1950) היה פוליטיקאי אמריקאי, שכיהן כמושלהּ ה-12 של מדינת נבדה בשנים 1911–1915, ולאחר מכן ייצג אותה בסנאט של ארצות הברית ממרץ 1921 ועד 1933.
ביוגרפיה

אודי נולד באוקטובר 1870 ברובע ברוקלין שבעיר ניו יורק. ב-1895 קיבל תואר ראשון במשפטים מבית הספר למשפט של אוניברסיטת ניו יורק, ועד 1898 התמחה בעריכת דין בניו וירק, עת עבר אל נבדה. שם שימש כעורך הדין וסוכן העסקים של משפחת סטוקס האמידה. בשנת 1898 התקבל אל לשכת עורכי הדין של מדינת נבדה. אודי צבר את הונו בשגשוג יסוד הכסף בשנת 1900 בעיר טונופַּה (Tonopah) שבנבדה, והפך למנהל "חברת הכרייה טונופה". הוא היה התובע המחוזי של מחוז ניי מ-1900 עד 1902. בשנים 1903–1906 שירת כחבר הסנאט המדינתי של נבדה, מטעם המפלגה הרפובליקנית.
בראשית ינואר 1911 אודי הושבע לתפקידו כמושל נבדה. מכיוון שלא היה נשוי באותה העת, אמו אלן ואחיותיו שימשו כמארחות הרשמיות במעון המושל. ב-17 במרץ 1911 חתם על צו שהעניק ללאס וגאס מעמד של עיר, ובמהלך כהונתו קיבלו נשים זכות בחירה, אושר חוק הרכב המדינתי, מוסדה חקיקה לבטיחות בענף הכרייה, וחלו שיפורים בשיפויים ובהטבות של פועלי הצווארון הכחול. ב-30 בנובמבר 1916 נישא לדייזי רנדל.
בשנת 1921 ייצג את נבדה בסנאט של ארצות הברית, אך בבחירות 1932, בהן התמודד לתקופת כהונה שלישית, הפסיד את מושבו לפט מקראן (אנ'). במהלך 1938 זכה במועמדות מפלגתו לייצוג נבדה בסנאט, אך הפסיד פעם נוספת לסנאטור המכהן מקראן, הפעם בהפרש גדול עוד יותר.
אודי נפטר ב-17 בפברואר 1950 בסן פרנסיסקו, בגיל 79.
הערות שוליים

↑  טסקר אודי, באתר המדריך הביוגרפי של הקונגרס של ארצות הברית (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007271945905171  GND: 119027364  ISNI: 0000 0000 3238 7407  LCCN: n92041034  NTA: 270342591  SNAC: w6s774z7  SUDOC: 114576475  US Congress: O000035  VIAF: 5732002   WorldCat (עם VIAF): 5732002
חוסה לאנדרו אנדראדה

חוסה לאנדרו אנדראדה (בספרדית: Jose Leandro Andrade;‏ 22 בנובמבר 1901 – 5 באוקטובר 1957) היה כדורגלן אורוגוואי, ששיחק בעמדת הקשר אחורי. כינויו היה "הפלא השחור". נחשב לאחד השחקנים הטובים בעולם בתקופתו.
ביוגרפיה

אנדראדה נולד ב-22 בנובמבר 1901 בסלטו שבאורוגוואי לאמא ארגנטינאית. מגיל צעיר הוא התגורר אצל דודתו במונטווידאו. לפני שהתחיל לשחק כדורגל עבד בכמה עבודות, כמו מוזיקאי, סוחר נעליים ומוכר עיתונים. כנער שיחק כדורגל בקבוצה מונטווידאו קלוב מיסיונס.
בתחילת שנות ה-20 של המאה ה-20 שיחק בקבוצה בז'ה ויסטה, שם ערך 71 הופעות וכבש 7 שערים. אחרי זה עבר לנסיונל עימה זכה בארבעה תוארי אליפות. לאחר ששיחק בנסיונל במשך כ-6 שנים עבר לפניארול בשנת 1930, וערך שם 88 הופעות. גם כשהיה צעיר שיחק בפניארול, אך לא התקבל לקבוצה הבוגרת. לקראת סוף הקריירה עבר לשחק בארגנטינה בקבוצות אטאלנטה ולאנוס טאלרס, ואז שב בחזרה לאורוגוואי, שם סיים את הקריירה בקבוצה וונדררס.
ביוגרפיה > נבחרת אורוגוואי

בנבחרת אורוגוואי הוא ערך 33 הופעות וכבש שער אחד, במשך שבע שנים. אנדראדה זכה שלוש פעמים באליפות דרום אמריקה בשנים 1923, 1924 ו-1926.
אנדראדה זכה במדליית זהב האולימפית הראשונה שלו באולימפיאדת 1924 שנערכה בפריז. הוא היה לשחקן שחום העור הראשון ששיחק במשחקים האולימפיים. הוא כונה בשם "הפלא השחור". לאחר הניצחון באולימפיאדה שיחקה אורוגוואי צמד משחקים נגד ארגנטינה. במשחק השני שנערך באצטדיון ספורטיבו באראקס, הושלכו אבנים לכיוונו של אנדראדה מצד הקהל הארגנטינאי, ולאחר מכן הצוות האורוגוואי השליך אבנים בחזרה, ובכך המשחק פוצץ לאחר שהאורוגוואים סירבו להמשיך.
אנדראדה זכה במדליית זהב אולימפית שנייה באולימפיאדת 1928 שנערכה באמסטרדם. במהלך משחק חצי הגמר נגד איטליה הוא התנגש בעמוד השער ונפגע בעינו. כתוצאה מכך, התעוור בעין זו.
הוא היה שותף לזכיית נבחרתו במונדיאל 1930 ונבחר להיכלל בנבחרת המצטיינת של הטורניר. בשנת 1994 דורג על ידי מגזין פראנס פוטבול במקום העשירי מתוך 100 ברשימת השחקנים הטובים ביותר בהיסטוריית המונדיאל.
ביוגרפיה > אחרי הפרישה

לכבוד הישגיו הוצב לוח על שמו באצטדיון סנטנאריו.
לאחר פרישה מהקריירה המצב הבריאותי של אנדראדה התדרדר והוא אף התמכר לאלכוהול. הוא נפטר ב-5 באוקטובר 1957, בבית מקלט שבמונטווידאו, בגיל 55. אחיינו, ויקטור רודריגס אנדרדה, היה גם כן כדורגלן שזכה עם אורוגוואי במונדיאל 1950.
תארים

אליפות אורוגוואי (4): 1920, 1922, 1923, 1924
אליפות אורוגוואי (2): 1932, 1935
קופה אמריקה (3): 1923, 1924, 1926
מדליית זהב אולימפית (2): 1924, 1928
מונדיאל: 1930
מקום 29 בתואר שחקן המאה
כדור הארד של המונדיאל: 1930
המצטיינת של המונדיאל: 1930
השחקן המצטיין בקופה אמריקה: 1926
מקום עשירי מתוך 100 ברשימת השחקנים הטובים ביותר בהיסטוריית המונדיאל (1930–1990) על ידי המגזין פראנס פוטבול
חיסרון לגודל

חיסרון לגודל (המונח האנגלי המקביל: Diseconomies of scale) הוא מונח מתחומי הכלכלה והניהול המתאר מצב בו ארגון גדול סובל מחיסרון על פני ארגון קטן יותר, מעצם היותו גדול יותר.
הגדרה

חיסרון לגודל בא לידי ביטוי כאשר עוצמת הארגון מקזזת את היתרונות לגודל שמשיג הארגון, והארגון יוצא נפסד. כאשר עלויות מסוימות של העסק עולות בצורה רבה יותר לעומת העלייה בגודלו, מדובר בחיסרון לגודל. הגדרה מדויקת יותר היא כי העלות הממוצעת ליחידה לטווח הארוך עולה עם עלייה בתפוקה. המושג חיסרון לגודל משמש הן בהיבט המחקרי והן בהיבט של קבלת החלטות.
את הגודל מאפיינים על פי העניין. מאפייני גודל שכיחים כוללים את כמות אנשים, היקפי פעילות כגון כמות היחידות המיוצרות, כמות מכירות הון וכדומה.
הגורמים

הסיבות לחיסרון לגודל הן לרוב סיבות פנימיות של הפירמה. 
אחת הסיבות העיקריות היא הקושי בניהול ארגון גדול - ככל שהארגון גדול יותר כך קשה יותר לפקח עליו. הוא מורכב יותר ולכן תיאום ותקשורת בין מחלקות שונות הופך להיות קשה יותר. בנוסף, העובדים בארגון גדול עשויים להרגיש פחות מחויבים אליו והמעסיקים יכולים לגורם לעובדים להרגיש פחות מוערכים וכתוצאה מכך נגרמת ירידה בתפוקה.
חיסרון לגודל יכול להתרחש גם מסיבות חיצוניות לפירמה. לדוגמה, כאשר העסק הופך להיות גדול יותר עלול לפעול לחץ על אספקה של חומרי גלם ומחירי התשומות יעלו.
בענפים מסוימים, הרגולציה יכולה להיות הדוקה יותר על חברות גדולות כתוצאה של דיני תחרות או עבור תעשייה מסוימת. עם זאת, בדרך כלל, יש יתרון לגודל בהתמודדות עם הרגולציה.
דרכי התמודדות

דרך הפתרון במצב שבו יש השפעה של חיסרון לגודל היא לפצל את הפירמה לכמה ארגונים קטנים. זה יכול לקרות כברירת מחדל כאשר החברה נמצאת בקשיים כלכליים ונאלצת לסגור את החטיבות הלא רווחיות או שזה יכול לקרות באופן מתוכנן אם ההנהלה מוכנה.
כדי למנוע השפעות שליליות של חיסרון לגודל על הפירמה להיצמד ככל האפשר לעלות הממוצעת המינימלית שלה ולא לחרוג ממנה. על-מנת להגיע לעלויות הממוצעות הנמוכות ביותר, על החברה להתרחב למדינות נוספות כדי ליצור ביקוש נוסף למוצריה או לייצר מוצרים חדשים שאינם מתחרים במוצריה המקוריים. עם זאת, הפעולות הללו לא יוכלו להבטיח שלא יהיו בעיות תקשורות וניהול.
בנוסף, הפירמה צריכה לבצע ניתוח שיטתי ועיצוב מחדש של תהליכים עסקיים, על-מנת להפחית את מורכבות הייצור וזה יוביל להגברת התפוקה. מערכות ניהול משופרות ומתקדמות יאפשרו שליטה יעילה על העבודה ובכך ניתן יהיה להוריד את התקורה.
דוגמאות למצבים של חיסרון לגודל

בענפי ייצור בהם השינוע יקר בצורה משמעותית ביחס לייצור, למשל מוצרים הדורשים הובלה בהקפאה כגון גלידה, ביזור הייצור למפעלים קטנים ומפוזרים יהיה כלכלי יותר ממפעל ריכוזי, למרות כפילות המשאבים.
ראו גם

יתרון לגודל
אפקט הרשת
הערות שוליים

↑  Diseconomies of scale, https://moneyterms.co.uk/diseconomies-of-scale/
↑  Diseconomies of scale, https://moneyterms.co.uk/diseconomies-of-scale/
↑  https://www.investopedia.com/terms/d/diseconomiesofscale.asp, Investopedia - Diseconomies of scale
↑  McLean, Timothy A. "Lean for Small and Medium Sized Manufacturing Enterprises". TXM Lean Solutions.
ערך זה הוא קצרמרבנושא כלכלה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
נקודת המינימום היא נקודת הייצור Q שבה מתקבלת העלות הממוצעת המינימלית בטווח הארוך. החלק הימני של העקומה LRAC ׁׁׁׁמ(LONG-RUN AVERAGE COST) ממחיש את ההשפעה של החיסרון לגודל. החלק הימני מתאר את העלייה בכמות הייצור Q עם עלייה גדולה יותר של העלות הממוצעת ואילו החלק השמאלי ממחיש את היתרון לגודל של הפירמה – ככל שהכמות עולה העלות הממוצעת פוחתת.
טי. וי. בודהה

| --- | --- |

תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 מידע כללי
 פַּסל:  נאם ג'ון פייק
 תאריך יצירה:  1974 
 טכניקה וחומרים:  מיצב; פסל בודהה מהמאה ה-18, מוניטור, מצלמה
 ממדים בס"מ
 רוחב:  60
 גובה:  80
 עומק:  200
 נתונים על היצירה
 מיקום:  מוזיאון סטדלק, אמסטרדם (BA 3536(1-5)); מרכז נאם ג'ון פייק לאמנות, דרום קוריאה (גרסה מ-2002; 008)
 
טי. וי. בודהה (באנגלית: TV Buddha) הוא שמו של מיצב וידאו משנת 1974 של האמן אמריקאי יליד קוריאה הדרומית נאם ג'וּן פייק.
העבודה מורכבת מכן לבן עליו מונח פסל בודהה עשוי ברונזה. אל מול הפסל מותקנת מצלמת וידאו אשר מעבירה את דמותו אל מוניטור קטן הניצב מול הדמות. למעשה, השיקוף של הדמות במוניטור יוצר "מעגל סגור" ובו הפסל מתבונן בעצמו. בתיאור סיטואציה כזו מובעת ביקורת על האופן התפיסה של הווידאו ושל התרבות הוויזואלית הפוסט מודרנית, ביקורת אשר הובעה גם ביצירות אחרות של פייק.
סוג ביקורת זה, המצביע על הייצוג העצמי המוגבר של המדיום הטלוויזיוני, הופיע החל מאמצע שנות השישים של המאה ה-20 בארצות הברית, אצל חוקרים כגון מרשל מקלוהן אשר טבע את האימרה "המדיום הוא המסר".
חוף סיפל

ערך זה עוסק באיזור חוף באנטארקטיקה. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
|  נתונים גאוגרפיים |
| --- | --- |
 קואורדינטות:  82°S 155°W﻿ / ﻿82°S 155°W﻿ / -82; -155
 נתונים מדיניים
 על שם:  פול סיפל 
  (למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיחוף סיפל(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיחוף סיפל
 
חוף סיפל (באנגלית: Siple Coast) הוא חוף באנטארקטיקה, בצד המזרחי של מדף הקרח רוס שבאנטארקטיקה.
חוף סיפל ממוקם בין חוף גולד שמדרום לו, לבין חוף שיראסה שמצפון לו.
היסטוריה > מקור השם

שמו הקודם של החוף היה "חוף קירטון" (Kirton Coast).
בשנת 1961 שינתה ועדת השמות האנטארקטית של ניו זילנד את שם החוף.
כיום החוף נקרא על שמו של חוקר אנטארקטיקה דוקטור פול אולמן סיפל (Paul Allman Siple), שהיה חבר במשלחת החקר של אדמירל בירד.
לקריאה נוספת

• Bindschadler, R. (1993), , Journal of Glaciology, 39(133), 538-552. doi:10.3189/S0022143000016439
הערות שוליים

1 2 3 4  מידע גאוגרפי והיסטורי
טפיר אוגוסטוס

| טפיר אוגוסטוס |
| --- | --- |
 טפיר אוגוסטוס
תקופה
תחילת הפליסטוקן- תחילת הולוקן כ-1,800,000–10,000 שנה לפני זמננו PreЄ Є O S D C P T J K Pg N     
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: מפריטי פרסה
משפחה:: טפיריים
סוג:: טפיר
מין:: טפיר אוגוסטוס
שם מדעי
 Tapirus augustus

טפיר אוגוסטוס
טפיר אוגוסטוס (שם מדעי: Tapirus augustus) הוא מין נכחד של מפריט פרסה מהסוג טפיר אשר התקיים בתקופת הפליסטוקן והגיע עד לתחילת תקופת ההולוקן בין 1.8-0.01 מיליון שנה מהיום. מאובני הטפיר התגלו ב-1923 במחוז גואנגשי שבדרום סין וייתכן שבנוסף הוא נמצא באי ג'אווה ווייטנאם. בעבר השתייך טפיר זה לסוג Megatapirus.
טפיר אוגוסטוס הגיע לאורך 2.1–3.5 מטר ולגובה 0.9–1.5 מטר בכתפיים. משקלו הגיע ל-500 ק"ג, מה שהופך אותו לטפיר הגדול ביותר שהיה מעולם. כמו קרוביו, היה טפיר אוגוסטוס בעל חדק שפוף ששימש לליקוט עלים והכנסתם לפיו.
הטפיר חי עד לתחילת ההולוקן בטווח של 10,000–11,000 שנה מהיום ונכחד כחלק מההכחדת ההולוקן. הטפיר הקרוב ביותר למין נכחד זה הוא הטפיר האסייתי מדרום-מזרח אסיה.
חודש הגאווה

| --- | --- |
מצעד גאווה בסן פרנסיסקו, קליפורניה, 2018
מצעד גאווה בסן פרנסיסקו, קליפורניה, 2018
 סוג:  תרבותי
 סיבה:  חגיגת הגאווה, הזכויות והתרבות של קהילת הלהט"ב  מחאה למען קידום זכויות להט"ב
 מועד
 תאריך:  יוני   (צוין לראשונה: 1970)
חודש הגאווה הוא חודש בשנה, בדרך כלל יוני, המוקדש לחגיגה ולציון גאוותם של לסביות, הומוסקסואלים, ביסקסואלים וטרנסג'נדרים (להט"ב). חודש הגאווה צוין לראשונה בעקבות מהומות סטונוול, סדרת הפגנות של התנועה לשחרור הגייז (Gay liberation) שנערכה בשנת 1969 ומאז התפשט גם אל מחוץ לארצות הברית. כיום, חודש הגאווה נועד להוקרה של התנועה למען זכויות הלהט"ב וכן לחגיגה של התרבות הלהט"בית.
היסטוריה > שורשים

הרעיון של חודש הגאווה עלה לראשונה בתקופת מהומות סטונוול, סדרת הפגנות למען הפסקת הדיכוי נגד להט"בים (מטרה שזכתה לכינוי "שחרור הגייז"), אשר החלו ב-28 ביוני 1969. המהומות החלו בתגובה לפשיטה משטרתית על הסטונוול אין, גיי בר הממוקם בשכונת גריניץ' וילג' במנהטן, ניו יורק. הצתת המהומות מיוחסת לזכות פעילי זכויות הלהט"ב מרשה פ. ג'ונסון, סילביה ריברה וסטורמה דלארברי (אנ'), אם כי ג'ונסון חלקה על מעורבותה בדבר.
בשנה הראשונה לאחר המהומות, נערכו צעדות גאווה ראשונות במספר ערים בארצות הברית. הצעדה בעיר ניו יורק נערכה במטרה לחגוג את "יום השחרור של רחוב כריסטופר", מקום מושבו של בר הסטונוול אין, אשר היה לסמל עבור הקהילה הלהט"בית בעיר. צעדה זו, יחד עם צעדות נוספות שנערכו במקביל ברחבי ארצות הברית, נחשבות לקו פרשת המים בקשר לזכויות להט"ב. הפעיל פרד סרג'נט (אנ'), אשר השתתף בארגון כמה מהצעדות הראשונות, אמר כי מטרתם הייתה להנציח את מהומות סטונוול ולהמשיך לדחוף לעבר שחרור. הוא ציין כי אמנם הצעדות הראשונות דמו יותר להפגנה מאשר לחגיגה, אך הדבר עזר להזכיר לאנשים על קיומה של קהילת הלהט"ב, ועל כך שייתכן שמי מבני המשפחה או מהחברים שלהם משתייך אליה. עם זאת, במקומות שונים צוין כי נשים טרנסג'נדריות ואנשים שאינם לבנים הודרו או הושתקו בצעדות הראשונות, על אף חלקם המשמעותי בהתחלת המהומות.
היסטוריה > התרחבות לשאר העולם

בעקבות מהומות סטונוול ומצעדי הגאווה הראשונים, הופיעו בעולם יותר ויותר קבוצות של אנשים מקהילת הלהט"ב, ותנועת הגאווה בארצות הברית הפכה לרחבה יותר כעבור מספר שנים. נכון לשנת 2023, מרבית חגיגות הגאווה המתקיימות באזורים עירוניים מרכזיים ברחבי העולם נערכות בחודש יוני, אם כי בערים מסוימות הן נערכות בתקופות שונות של השנה, בין היתר בגלל שמזג האוויר ביוני אינו אופטימלי לאירועים כאלה בהן.
הכרה

ביוני 1999 הכריז נשיא ארצות הברית ביל קלינטון על "אירועי השנה ל[מהומות] סטונוול מדי חודש יוני כחודש הגאווה ההומוסקסואלית והלסבית של אמריקה". בשנת 2011 הנשיא ברק אובמה הרחיב רשמית את חודש הגאווה כך שיכלול את כלל קהילת הלהט"ב. עם זאת, בשנת 2017 דונלד טראמפ סירב לשמור על ההכרה הפדרלית של חודש הגאווה בארצות הברית, אם כי ב-2019 הוא הכיר בו בציוץ בטוויטר ששימש מאוחר יותר כהצהרה נשיאותית. לאחר שנכנס לתפקידו ב-2021, ג'ו ביידן הכיר בחודש הגאווה ונשבע לקדם זכויות להט"ב בארצות הברית, על אף שבעברו נהג להצביע נגד הצעות שונות בנושא בסנאט, כדוגמת נישואים חד-מיניים וחינוך בנושאי להט"ב בבתי ספר.
ביקורת

קיימת ביקורת על חברות מסחריות אשר משחררות מוצרים שונים בקשר לחודש הגאווה, המשווה נוהג זה לרעיון של "סלקטיביזם", שכן החברות נתפסות כמשתמשות בנושא זכויות הלהט"ב כאמצעי לייצור רווח, מבלי לתרום למאבק באופן משמעותי. אחרים מתחו ביקורת על האופי הצבוע לכאורה של חברות וארגונים אשר מחליפים את תמונות הפרופיל שלהם ברשתות החברתיות לתמונות בצבעי דגל הגאווה (לדוגמה, לוגו של חברה בצבעי הדגל), בעוד הם לא משנים אותה בפרופילים שלהם הפונים למדינות או ציבורים שונים בהם הקבלה של קהילת הלהט"ב נמוכה יותר.
גרסאות אחרות

בשנת 2018 התפרסם מם אינטרנט סביב הרעיון של "חודש הזעם" (Wrath Month), משחק מילים על גאווה וזעם, שניהם חלק משבעת חטאי המוות בנצרות, שיתרחש ביולי לאחר סוף חודש הגאווה.