stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אולטרה
מקורות והיסטוריה > פיצוח הצופן

את הצעד הראשון במאמץ לפרוץ את האניגמה עשה מריאן רייבסקי בפולין ב-1932, ערב עלייתו של אדולף היטלר לשלטון. המתמטיקאי בן ה-27 השתמש בתורת החבורות, ובפרט בזו של החבורה הסימטרית, כדי לפצח את צופן האניגמה. בשיתוף עם שני עמיתים במודיעין הפולני הוא החל לפתח שיטות מעשיות לפיצוח תשדורות האניגמה. הוא ועמיתיו הצליחו לשכפל את האניגמה ופיתחו ציוד וטכניקות שסייעו במציאת מפתחות הצופן הנחוצים לפיצוח. זמן רב לפני שנת 1938 פענחו הפולנים את רוב תעבורת התקשורת הגרמנית כדבר שבשגרה, אולם שינויים מצטברים בנוהלי ההפעלה הגרמניים ותדירות החלפת המפתחות הגדלה, יחד עם הגדלת ברירות הרוטורים של האניגמה, הקשו על מלאכת הפיצוח. המלחמה שבפתח הובילה את הפולנים להחלטה כי עליהם לחלוק את הישגיהם במחקר המודיעין הטכנולוגי עם צרפת ועם בריטניה כדי ששיטות העבודה לא יאבדו במקרה שהגרמנים יפלשו לפולין. ההעברה התרחשה בעת מפגש מפורסם בפירי, דרומית לוורשה, ב-25 ביולי 1939. מאחר שהן הצרפתים והן הבריטים לא נחלו עד אז הצלחה בפיצוח תעבורת האניגמה, חשיבות המידע שקיבלו מהפולנים הייתה עליונה עבורם.
באותה העת החלו הבריטים בפיענוח תעבורת האניגמה הגרמנית. עבודת הפיצוח לאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה בוצעה ב-PC Bruno שמחוץ לפריז, על ידי מצפינים פולנים שהספיקו לברוח מפולין לפני הפלישה הגרמנית אליה. בתחילת 1939 הקימו שירותי הביון הבריטיים את בית הספר לקידוד ולהצפנה בבלצ'לי פארק, 80 ק"מ צפונית ללונדון, על מנת לפענח את ההודעות.
הבריטים הקימו גם רשת ליירוט הודעות מוצפנות. ההודעות הועברו למצפינים ששהו בבלצ'לי ובחמש תחנות פריפריה: אדסטוק, גייהורסט, וויבנדון, סטאנמור ואיסטקוט.
לבסוף הוקם ארגון גדול לניהול הפצת המידע המפוענח והסודי, שכונה "אולטרה" (Ultra). חוקים נוקשים קבעו את מספר האנשים שידעו אודות אולטרה ושורשיו, בתקווה למנוע כל דליפה או פעולה שעלולה להתריע בפני מדינות הציר שבעלות הברית מסוגלות לקרוא את הודעותיהן.
לפני שנטבע המונח "אולטרה", כונה התוצר של בלצ'לי פארק בשם "Boniface" על מנת לטעת את הרושם במי שאינו בקיא בפרטים שמדובר בסוכן סמוי. הדיווחים שהתקבלו מ-"Boniface" עברו ישירות לראש הממשלה הבריטי, וינסטון צ'רצ'יל, בקופסה נעולה.
עובדי בלצ'לי כללו מגוון של אנשים: חובבי תשבצים, חובבי שחמט, מומחים שונים, מתמטיקאים, וכמה מחלוצי מדעי המחשב. בין האחרונים היה אלן טיורינג, אחד ממתווי הדרך של המחשוב המודרני. עד 1943 נקראה באופן שגרתי ויומיומי כמות רבה של יירוטים (בשיא הפעילות למעלה מ-2,000 יירוטים ביממה), כולל יירוטים של הודעות שנשלחו מהיטלר עצמו. מידע זה איפשר לבעלות הברית לבנות תמונה טובה למדי של התוכניות ופקודות הקרב של האויב. מידע זה היה בעל ערך רב בתכנון האסטרטגיה וטקטיקות הלוחמה.
מקורות והיסטוריה > פיצוח הצופן > שיטות התקפה קריפטולוגיות

ההתקפה הבריטית על האניגמה התבססה על השיטות הפולניות המקוריות, אולם השיטה המשיכה להתפתח ולהתעדכן, בהתאם לעדכונים שביצעו הגרמנים במכשור ובשיטות ההפעלה.
האניגמה של הצי הגרמני הייתה אתגר משמעותי עבור המפענחים. עוד לפני המלחמה היה זה אתגר של ממש גם עבור הפולנים; רק נתח מסוים מתשדורות האניגמה של הצי הגרמני פוענח באגף הגרמני של מטה הצופן הפולני. הסיבה לכך הייתה מחסור בכוח אדם ובמשאבים, ובעיקר הידיעה שתשדורות הצבא הגרמני והלופטוופה הן בעלות ערך רב יותר להגנה על פולין, מאשר תשדורות הצי.
שיטת פיצוח אחת נגד האניגמה התבססה על העובדה שהמשקף (מרכיב ייחודי במכונות האניגמה) הבטיח שאין אות שעשויה להיות מקודדת כאותה אות. לדוגמה, A לא תישלח כ-A. טכניקה נוספת התבססה על ביטויים גרמניים נפוצים שהיה סביר שיופיעו בטקסט מוצפן נתון. ניחוש מוצלח לגבי טקסט מוצפן היה ידוע בבלצ'לי כעריסה. שילוב של קטע קוד מוצפן שידוע בסבירות גבוהה שהוא ביטוי שגור, והידיעה שאין אות שיכולה להיות מקודדת כעצמה, הביא לכך שההודעה המוצפנת כולה עשויה הייתה להתפענח בסבירות גבוהה. הדבר היווה רמז לגבי המפתחות של ההודעה.
בחלק מהמקרים סייעו לבלרי צופן גרמנים למפענחי בעלות הברית. לדוגמה, לבלר התבקש לשלוח הודעת בדיקה ולהקיש על האות T פעמים רבות ולאחר מכן לשדר את האותיות המתקבלות. מפענח בריטי קיבל מתחנת יירוט הודעה ארוכה שלא הכילה אף אות T והבין מיד מה התרחש. במקרים אחרים, כמו לפני המלחמה, השתמשו מפעילי האניגמה באופן עקבי באותה תצורה עבור מפתחות ההודעה - לרוב, ראשי התיבות של שמם או של חברתם. המפענחים ניסו למצוא הודעות כאלה בין ההודעות המיורטות, שכן הדבר איפשר סינון של אפשרויות מספיקות על מנת לאפשר שימוש בשיטות הפולניות כדי למצוא את המפתח היומי. מפעילי אניגמה אחדים אף השתמשו בהודעותיהם בתחזיות מזג האוויר, וכך אותה עריסה יכלה לשמש שוב בכל יום.
אילו היו הגרמנים מחליפים רוטורים בכל המכונות בו-זמנית, ייתכן שהבריטים לא היו מסוגלים להמשיך לפענח את הודעות האניגמה, ואילו נוהלי הפעלת האניגמה היו נוקשים יותר, היה הדבר מעכב את עבודת הפיצוח. אולם בשל המחיר והקושי שהיו כרוכים בהוספת רוטורים אצל כל המשתמשים, הדבר לא בוצע מעולם.
פענוחים של "PURPLE" באירופה

בזירת האוקיינוס השקט, מכונת ההצפנה היפנית שכונתה "PURPLE" (באנגלית - סגול) על ידי האמריקאים, שימשה להצפנת התקשורת של הדרגים היפנים הדיפלומטיים הבכירים ביותר. הצופן פוצח על ידי שירות מודיעין האותות של צבא ארצות הברית. חלק מההודעות המפוענחות הוכחו כנחוצות בזירות אחרות. מקרה מסוים נגע לדיווחים מפורטים של שגריר יפן בגרמניה שהוצפנו על ידי מכונת ה-PURPLE. הדיווחים כללו סקירות של האסטרטגיה והכוונות הגרמניות, דיווחים אודות ביקורי השגריר בביצורי החוף של נורמנדי ודיווחים אודות שיחות ארוכות עם היטלר.
היפנים השיגו מכונת אניגמה כבר ב-1937, זו הייתה מכונה דומה לזו שהייתה לצבא הגרמני למעט חיווטי הרוטורים ולוח הפלאגים.
חשיפת אולטרה לציבור לאחר המלחמה

בריטניה וארצות הברית שמרו את האולטרה בסוד עד סוף המלחמה, אולם אין מידע חד משמעי שמסביר מדוע קיומה נשמר בסוד 29 שנים, עד שנת 1974, אלא רק מספר הסברים אפשריים. ראשית, כפי שטען דייוויד קאהן בסקירה שכתב ב"ניו יורק טיימס" בשנת 1974, לאחר מלחמת העולם השנייה מכרו הבריטים חלק גדול ממכונות האניגמה למדינות עולם שלישי, בידיעה שיוכלו להמשיך לקרוא את ההודעות של בעלי המכשיר החדשים. פרסום האולטרה היה עלול לגרום לביטול המכירה.
הסבר אפשרי שני מתייחס לאירוע שבו צ'רצ'יל חשף בפומבי מידע שהושג מפיענוח תקשורת רוסית, בין מלחמות העולם; חשיפה זו גרמה לרוסים לשנות את שיטת ההצפנה שלהם, והוביל לערפל מודיעיני.
הסבר שלישי, שנתן וינטרבותאם, גורס ששבועיים לאחר יום הניצחון באירופה דרש צ'רצ'יל שאנשים שנחשפו למידע מאולטרה לא יחשפו את החומר או את מקורו. צ'רצ'יל סבר שחשיפה כזו הייתה עשויה לפגוע בפעילותו העתידית של הביון הבריטי.
חשיבות פיענוח האניגמה לניהול המלחמה נותרה חבויה מעיני הציבור. כל דיון אפשרי שהיה נערך על ידי הפולנים או הצרפתים בנוגע לפריצת האניגמה בתחילת המלחמה, לא היה חושף את ההישגים שהתרחשו במהלך המלחמה. מעטה הסודיות הוסר כאשר בשנת 1973 פורסם דבר פיענוח האניגמה, בספר "אניגמה" שכתב גוסטאב ברטראנד, קצין מודיעין צרפתי. הספר הוביל ללחץ ציבורי לחשוף את הסיפור המלא של האולטרה והאניגמה.
הסודיות של אולטרה הוסרה לגמרי כשפרידריך ויליאם וינטרבותאם(אנ'), משתתף מרכזי בהפצת המידע על פרויקט אולטרה, פרסם את ספרו  "The Ultra Secret" (סוד האולטרה). סיפורו הרשמי של המודיעין הבריטי במלחמת העולם השנייה פורסם בחמישה כרכים בין השנים 1979 ל-1988. העורך הראשי היה הארי הינסלי אך כרך אחד נערך על ידי מיכאל הווארד. קיים גם ספר בשם Codebreakers משנת 1993, המכיל את זיכרונותיהם של ותיקי אולטרה. הספר נערך על ידי הינסלי ואלן סטריפ.
לאחר המלחמה נמכרו מכונות אניגמה עודפות ומכונות דמויות אניגמה למדינות רבות בעולם, אשר היו משוכנעות בנוגע למידת האבטחה של מכונות הצופן הלא שגרתיות. האמריקאים והבריטים הפיצו את המכונות הללו משום שהם היו מסוגלים לפצחן. שווייץ אפילו פיתחה גרסה פרטית לאניגמה בשם NEMA והשתמשה בה עד אמצע שנות ה-70 המאוחרות.
על אף כל המאמצים שננקטו, מידע בנוגע לפיענוח האניגמה אכן זלג. ב-1967 כתב ההיסטוריון הצבאי הפולני, ולאדיסלאב קוזאקזוק, בספרו "המלחמה הסודית", כי האניגמה הגרמנית נפרצה על ידי הפולנים לפני מלחמת העולם השנייה. באותה שנה, תיאר דייוויד קהאן בספרו "The Codebreakers" אירוע שהתרחש בשנת 1945, ובו נלכדה האניגמה של הצי הגרמני מצוללת U-505. הוא ציין בחוסר תשומת לב שהודעות אניגמה כבר פוענחו עד אותה תקופה אך הפיענוח הצריך "מכונות שמילאו מספר בניינים".
בשנת 1970 החלו צפנים מבוססי מחשב לצבור אהדה, ככל שהעולם פנה יותר לעבר תקשורת ממוחשבת, והתוחלת שבמכונות האניגמה (ובמכונות מבוססות רוטורים באופן כללי) צנחה במהירות. ב-1974 כבר התקבלה החלטה לחשוף חלק מהפעילויות של בלצ'לי פארק.
ה-NSA של ארצות-הברית הוציא משימוש את האחרונה שבמכונות ההצפנה הרוטוריות שברשותו, סדרת ה-KL-7, בשנות ה-80.
חשיפת אולטרה לציבור לאחר המלחמה > קושי בחשיפת פרטים מסוימים

פורסמו עדויות רבות אודות הפיענוח של האניגמה, אולם חלקן אינן אמינות בהיבטים רבים. הסיבות לכך הן:
לא כל הסופרים היו בעמדת ידיעה - מספר ספרים פורסמו על ידי אנשים שעיסוקם בבלצ'לי היה הפצת מידע האולטרה. אולם, מאחר שהעבודה שם הייתה ממודרת, אנשים אלה ראו תמונה חלקית בלבד.
עבודת הפיענוח הייתה עניין טכני ומטעה - היה דרוש אדם עם הבנה טובה בפיענוח ובאניגמה כדי להבין את אופן פעולת הדברים.
מסמכים שהיו שמורים בארכיונים סודיים נחשפו לציבור באיטיות - משערים שחלק מהמסמכים עדיין לא פורסמו. המסמכים לא נכתבו במטרה להיות ברורים שנים אחר כך; יש צורך בהכרת תקופת המלחמה ובפרספקטיבה על מנת לעשות בהם שימוש מושכל.
ממשלות בחרו לשמור על חשאיות המידע או לחשוף אותו בהתאם למטרותיהן, ולא לצורך דיוק היסטורי או שלמות העובדות.
מספר סופרים היו בעלי עניין אישי שהשתלט על חשיבות הדיוק בעובדות - ישנה תקרית שבה סולף דיווח אודות התקדמות בריטית בפענוח של מערכת צופן יפנית[דרוש מקור: לאותה התקרית שבה סולף דיווח, וכן מקור לעניין האישי של הסופר המסלף]+[דרושה הבהרה].
סופרים רבים לא ערכו מחקר הולם - גורל מרגל האניגמה הנס תילו שמידט לא הובא לידיעת הציבור עד אשר יו סבאג מונטיפיורי עלה על עקבותיה של בתו של המרגל ב-1999. זיכרונותיה מופיעים בספר של מונטפיורי.
ההשלכות האסטרטגיות של אולטרה

יש מחלוקת בנוגע להשפעה שהייתה לפיענוח האניגמה על מהלך המלחמה. ייתכן שיש לשאול שאלה קשה יותר בנוגע להשפעת האולטרה גם על התקופה שלאחר המלחמה.
ההשלכות האסטרטגיות של אולטרה > השלכות בזמן המלחמה

מיצג אודות ה"מלחמה הסודית" שהוצג במוזיאון המלחמה האימפריאלי ב-2003 ציטט מדבריו של צ'רצ'יל, באומרו למלך ג'ורג': "הודות לאולטרה ניצחנו במלחמה". החשש הכבד ביותר של צ'רצ'יל, אפילו לאחר שהיטלר הורה לעכב את מבצע ארי הים ופלש לברית המועצות, היה שהצוללות הגרמניות יצליחו לחנוק את בריטניה ויטילו עליה סגר ימי.
בספר "שעתם היפה ביותר" העיד צ'רצ'יל שסכנת הצוללות הגרמניות היא הדבר היחיד שבאמת עורר בו מורא במהלך המלחמה. מרכיב עיקרי שמנע תבוסה בריטית בקרב על האטלנטי היה היכולת המחודשת לפענח את הודעת האניגמה של הצי הגרמני. למרות עובדה זו היו מרכיבים אחרים שהיטו את הכף בקרב לטובת בעלות הברית. עם הגידול בכיסוי האווירי מעל האוקיינוס האטלנטי ועם הרחבת הסיוע הימי של נושאות המטוסים לספינות בעלות הברית, נעשו מטוסים נגד צוללות אפקטיביים ביותר תוך שימוש בראדאר סנטימטרי ובפצצות עומק. שיפור בשיטות טריאנגולציה איפשר למטוס לחשוף את מיקום הצוללת אפילו אם לא ניתן היה לקרוא את הודעותיה. שיפור בסונאר ובפצצות העומק הגדיל את הסיכוי להטבעת צוללות.
החל מ-1942 ביצע חיל האוויר המלכותי הפצצות שטיח על ערים בגרמניה. ההרס של מרכזי ערים ותשתיות היה רב אך חשובה לא פחות מכך הייתה הפגיעה בתשתיות הטלפון, שאילצה את הכוחות הגרמניים להיות תלויים יותר בתקשורת גלי רדיו מוצפנת. עובדה זו תרמה להגדלת תעבורת ההודעות הניתנות לפענוח באופן ששירת את מטרות בעלות הברית.
לאחר D-Day, עם חידוש ההפצצות מעל גרמניה, נותר האריס מקובע על הרעיון של הפצצות השטיח. ההיסטוריון פרדריק טיילור טוען שבעוד שהאריס לא היה רשאי לדעת אודות אולטרה, הוא קיבל מידע שהושג מהאניגמה אך לא ידע את מקור המידע. זו הסיבה שהוא לא ידע שההוראה להפציץ מתקני נפט גרמניים התקבלה מתוך ניתוח של מקורות גרמניים חסויים ורמי דרג, שמהם עלה כי הפצצה כזו תהיה פגיעה אנושה בגרמנים. לכן ראה האריס בהוראות הללו סטייה מהמטרה העיקרית של החרבת הערים הגרמניות.
ההשלכות האסטרטגיות של אולטרה > השלכות לאחר המלחמה

וינטרבותאם, האיש שתיאר ראשון את השפעת פיענוח האניגמה על מהלך המלחמה, תרם רבות להבנת ההשפעה של אולטרה לאחר המלחמה. ההשפעה ניכרת בעצם הקמת ה-GCHQ הבריטי וה-NSA האמריקאי אבל לא רק בהם. וינטרבותאם מזהיר בפרק 3 של ספרו, שסרטים ותעמולה הובילו לתפיסה שהניצחון במלחמה היה אפוף הילת קרבות. הוא טוען שהמלחמה הייתה עשויה להיגמר במפלה מוחלטת אילו לא הייתה קיימת אולטרה.
הודעות מפוענחות של האניגמה הן בעלות ערך רב ביותר גם כיום, שכן הן מספקות עדות אודות מאמצי המלחמה של הנאצים וכן אודות פשעיהם. "מברק הפלה" הוא שדר לדוגמה הממחיש את מה שידעו בבלצ'לי פארק לגבי פשעי הנאצים.
ראו גם

מודיעין מג'יק - הזירה היפנית
אניגמה
מלחמת העולם הראשונה
בעלות הברית
לקריאה נוספת

יו סבאג מונטיפיורי, אניגמה: סיפור הקרב על הצופן, תל אביב: יבנה, 2003
הערות שוליים

↑  (Kozaczuk, pp. 31, 58)
↑  F.W. Winterbotham, המבוא, The Ultra Secret
↑  Taylor, Fredrick. Dresden:Tuesday 13 February 1945. (NY): HarperCollins, ISBN 0-06-000676-5, (Lon): Bloomsbury. ISBN 0-7475-7078-7. p. 202.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007530340205171  LCCN: sh2001001785
ויקטוריה חנה

| --- | --- |

 לידה:  ירושלים
 מוקד פעילות:  ישראל 
 תקופת הפעילות:  מ-2015 
 שפה מועדפת:  עברית 
 www.victoriahanna.net
 פרופיל ב-IMDb
 
ויקטוריה חנה בהופעה בקרקוב, 21 ביוני 2018
ויקטוריה חנה היא אמנית קול ופרפורמנס ומלחינה ישראלית.
ביוגרפיה

ויקטוריה חנה נולדה בירושלים למשפחה דתית. היא ביתו של רב ספרדי חרדי, ונקראת על שם שתי סבותיה. בילדותה סבלה מגמגום כבד, אשר קירב אותה לדבריה אל המרחבים בהם היא עוסקת כיום: "המגמגם, בניגוד למדבר השוטף, מרגיש יותר את המילה, את הצליל, את הקול. חוויתי על בשרי את המתח שנוצר בפה, בגוף. דווקא מתוך המגבלות נפרצת התודעה". ב-1991 היא למדה משחק בסטודיו של ניסן נתיב בירושלים ומאוחר יותר השתלמה במוזיקה הודית. ויקטוריה חנה נשואה לגיא בירן, שהיה עד לשנת 2017 המנהל האמנותי של הזירה הבין-תחומית. לזוג שלושה ילדים, והם מתגוררים בירושלים.
קריירה

חלק ניכר מיצירותיה של ויקטוריה חנה הם בהשראת טקסטים עבריים עתיקים, כגון ספר הזוהר, ספר יצירה, שיר השירים, וחקר האותיות העבריות כחומר גלם - קולי, מוחשי ורוחני. בעבודתה היא חוקרת את מרחבי הקול האנושי וגבולותיו, בצליל ובשפה. המרחב האמנותי שבו עוסקת חנה נמצא בין עולם הראפ, היפ הופ והמוזיקה האלקטרונית.
ב-2012 התארחה במופע של בובי מקפרין שהתרחש בישראל כחלק מפסטיבל "מוזיקה והעיר הלבנה". בשנת 2014, העלתה חנה, יחד עם גיא שרף, את המופע "לך מחכים כל הפרחים" במסגרת מעבדת מחקר בסאונד ותנועה שפיתח ארקדי זיידס. המופע הורכב משירים קאנוניים שמלפני קום המדינה, שירים שנשכחו ושירים מוכרים באמצעותם חקרה את גבולות הזהות והזיכרון הקולקטיבי הישראלי.
בספטמבר 2015 יצרה מופע משותף עם תמיר מוסקט "בין קסם לכישוף" במסגרת הפסטיבל למוזיקה מקודשת בירושלים. באותה שנה הוציאה את סינגל הבכורה שלה "אל"ף בי"ת", שהפך לויראלי, עם עשרות אלפי צפיות ושיתופים. את הסינגל הבא שלה, "22 אותיות", יצרה באותה שנה במסגרת העבודה על אלבום מלא בהפקת תמיר מוסקט. "22 אותיות" הוגדר כראפ קבלי, ולווה בווידאו שביימה הבמאית והכוריאוגרפית מאיה ברינר. על הגדרתה בתקשורת כ"אמנית קול" אמרה: "זו הגדרה שהמציאו לי. מבחינתי הכל זה הגדרות. אני לא יודעת בעצמי מה זה. אני מתעניינת במילים, בשפה, בקולות, במתיחת הקול כמו תדר. מתעניינת בטקסטים עתיקים, מאוד מחוברת לטקסים אפריקאים עתיקים שנותנים כוח מאגי למילה. לקצב של המילים. אני לא מתייחסת לשפה כאל דבר מובן מאליו". ב-2015 השתתפה חנה גם בפסטיבל הפיוט בבית אבי חי שבירושלים. בפסטיבל זה השתתפו גם ברי סחרוף, אהוד בנאי, ריף כהן, שי צברי, חיים לוק, נועם ענבר, תמיר מוסקט, מורין נהדר ויוצרים ואמנים רבים נוספים. כל האירועים והמופעים בפסטיבל זה היו הפקות מקוריות שיוצרו במיוחד עבור הפסטיבל.
ב-2017 יצא לאור אלבום הבכורה שלה "ויקטוריה חנה", המבוסס כולו על טקסטים עבריים עתיקים, בהפקת תמיר מוסקט ופרנק וואן דר ווי.
ב-2020 הלחינה ושרה על פי שני מכתבים קצרים שכתבה המשוררת זלדה למשוררת יוכבד בת מרים. דבר זה היא עשתה במסגרת פרויקט "גנוזים: מעירים מכתבים ישנים"" במסגרתו חברו אנסמבל עיתים, מכון גנזים וספריית בית אריאלה והעלו לאתר האינטרנט "גנזים" פרשנויות יצירתיות לעשרות מכתבים של סופרים וסופרות.
ב-2021 השתתפה חנה ביצירה מוזיקלית שנוצרה במיוחד עבור פסטיבל העוד בירושלים. היצירה נקראת "הגולם" – והיא יצירה מוזיקלית לפואמה עכשווית מאת חביבה פדיה, רוחמה כרמל ופיקה מגריק, בה השתתפו חנה והמוזיקאי האיראני אמיר שהאסאר.
ב-2022 זכתה בפרס רוזנבלום לאמנויות הבמה על "קולה הייחודי, תרתי משמע, ועל השימוש המיוחד בשפה העברית, המשלב ישן וחדש למהות קולית ישראלית ייחודית". באותה שנה הוציאה בשיתוף בית ביאליק אלבום הכולל 6 משיריו של חיים נחמן ביאליק, את כולם הלחינה מלבד קן ציפור. האלבום הופק על ידי אבשלום אריאל ולווה בסדרת קליפים בבימויו של יובל נהר המאירי.
פרסים

זוכת הקרן למצוינות בתרבות לשנת 2009 ומלמדת בבית הספר לאמנויות המילה בירושלים.
פרס רוזנבלום לאמנויות הבמה לאמנים ויוצרים מצטיינים – 2022
הופעות מרכזיות

1998 – ערכה מסע בעקבות קברטים של קארל שוונק מגטו טרזין ושרה אותם בצ'כית בסרט הגרמני Those days in Terezin, בבימויה של Sibylle Schonmann, סרט שהוצג בפסטיבלים שונים בעולם.
1999 – שיחקה (הלחינה ושרה) את לאה בהצגה הדיבוק בתיאטרון הבימה, בבימויו של חנן שניר.
2000– יצרה את המופע "קמתי אני לפתוח" בבימוי רות קנר בזירה הבין-תחומית ייעוץ אמנותי והדרכת משחק: רות קנר, הזירה הבין-תחומית, תיאטרון ירושלים.
2003 - פסטיבל המוזיקה המקודשת של ניו דלהי בפני הדלאי לאמה.
2005 - "Signals" - מופע שערכה וביימה רות קנר, מתוך חמרי יצירתה של ויקטוריה חנה. העבודה, המשלבת אמצעים קוליים ומוזיקליים ווידאו ארט, שואבת ממקורות של טקסטים עבריים עתיקים העוסקים בלימוד האותיות ככוח יוצר: "ספר יצירה", המיוחס לאברהם אבינו, המתאר את בריאת העולם באמצעות אותיות, המהוות את הקוד הגנטי של המציאות, וספרו של רבי אברהם אבולעפיה שחי במאה השלוש עשרה בספרד והקדיש את כל חייו ללימוד האותיות, שמותיהן וצירופיהן בעלי המשמעויות המיסטיות. המופע הוצג בתיאטרון ה"'קיצ'ן" בניו יורק.
2006 - הופעה מרכזית של שיר השירים בפסטיבל סינגפור לאמנויות הבמה. במופע הזה התארחו אמני קול בינלאומיים שמתעסקים באובר-טונים, התארחו בו גם הרביעייה הישראלית העכשווית, וולפגנג זאוס וחוזי.
2008 - השתתפה בסרט של נורית אביב על השפה העברית בהפקת ארטה. הסרט שודר ברחבי תבל וגם בערוץ 8.
יוני 2009 - "בבל" - פרויקט עם בובי מקפרין בבזל. מופע גדול עם עוד משתתפים וזמרים מחוץ לישראל שמקפרין אסף ובמהלך המופע היה לה איתו דואט.
נובמבר 2010 - הופיעה בפסטיבל העוּד עם היצירה "לך מחכים כל הפרחים", שמבוססת על שירים עבריים קדומים.
נובמבר 2021 - הופיעה בפסטיבל העוד עם "הגולם", יצירה מוזיקלית לפואמה עכשווית של חביבה פדיה, רוחמה כרמל ופיקה מגריק.
הערות שוליים

↑  רונה טאוזינגר, העברית היא כלי עבודה וכלי ריפוי, באתר ישראל היום, 29 בספטמבר 2019
↑  בוגרי ניסן נתיב ירושלים
↑  בובי מקפרין בישראל: "מוזיקה צריך לחלוק", באתר ynet, 30 באפריל 2012
↑  חגית פלג רותם, ‏חופר עמוק: סוף שבוע של מחול עם הרקדן והכוריאוגרף ארקדי זיידס, באתר גלובס, 19 בנובמבר 2014
↑  אלף בית דואט: ויקטוריה חנה ותמיר מוסקט, באתר ynet, 23 באוגוסט 2015
↑  אבי שושן, ויקטוריה חנה: בת הרב שכובשת את הרשת, באתר ynet, 18 בפברואר 2015
↑  אות לבאות: ויקטוריה חנה חוזרת בקליפ חדש, באתר ynet, 9 בספטמבר 2015
↑  הרב חיים לוק קורע שערי שמים, באתר ynet, 17 בספטמבר 2015
↑   בן שלו, ויקטוריה חנה היא בדיוק מה שהמוזיקה העברית צריכה, באתר הארץ, 4 במאי 2017
↑  יובל פלוטקין, מפגש מצמרר עם פתק: המחווה של ויקטוריה חנה לזלדה, באתר ynet, 28 בדצמבר 2020
↑  תימורה לסינגר, ‏“המון חיים אצורים בדפים המתים": פרויקט גנוזים מעיר מכתבים ישֵנים, באתר גלובס, 15 בינואר 2021
↑  בסימן נשים פורצות דרך: פסטיבל העוד הבינלאומי יוצא לדרך | כל העיר, באתר כל העיר ירושלים, ‏2021-11-16
↑  יצירות מוסיקליות לילדים, בביצוע אמנית הקול ויקטוריה חנה, באתר בית ביאליק
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007393697105171  PLWABN: 9810690985805606  GND: 142109975  MusicBrainz: 7f294ae9-da49-4dff-be02-699a0fd442e4  VIAF: 326152742947227730282   WorldCat (עם VIAF): 326152742947227730282
הרפתקאות תום בומבדיל

| --- | --- |

 The Sea-Bell  The Adventures of Tom Bombadil  Errantry  The Man in the Moon Stayed Up Too Late  Fastitocalon  The Mewlips 
 מידע כללי
 מאת:  ג'ון רונלד רעואל טולקין
 איורים:  פולינה ביינס 
 שפת המקור:  אנגלית
 סוגה:  שירה
 מקום התרחשות:  הארץ התיכונה 
 הוצאה
 הוצאה:  ג'ורג' אלן ואנווין 
 תאריך הוצאה:  1962
 מספר עמודים:  106
 הוצאה בעברית
 הוצאה:  הוצאת זמורה ביתן
 תאריך:  1984
 תרגום:  אוריאל אופק
 סדרה
 ספר קודם:  שר הטבעות 
 הספר הבא:  עץ ועלה 
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  000995906
 
הרפתקאות תום בומבדיל; ועוד חרוזים מן הספר האדום (באנגלית: The Adventures of Tom Bombadil) הוא ספר שירה שכתב ג'ון רונלד רעואל טולקין. הספר ראה אור לראשונה בשנת 1962.
הספר תורגם לעברית בשנת 1984 על ידי אוריאל אופק.
"הרפתקאות תום בומבדיל" יצא מחדש במסגרת האסופה מ-1997 "סיפורים מממלכת הסכנה" (יצאה בעברית ב-2012).
תוכן הספר

הספר מכיל 16 שירים, כאשר שניים מהם עוסקים בהרפתקאותיו של תום בומבדיל, דמות מוכרת מספר אחר של טולקין - שר הטבעות, וחלקם חרוזים ופזמונים שונים מהארץ התיכונה אשר התחבבו על הוביטים ונאספו לקראת סוף העידן השלישי. מקור השירים ב"ספר האדום" - ספרו של בילבו בגינס, ויורשו פרודו בגינס, כאשר פרודו עצמו נתקל בבומבדיל במהלך הרפתקאותיו. הספר עצמו מיועד לילדים, אך נחשב לחלק מהלגנדריום של טולקין, שכן הוא מכיל עקבות למורשת גונדור ונומנור.
בפרק המבוא מביא המחבר את מקורותיהם (הבדיוניים) המשוערים של השירים שבספר, הרקע לכתיבתם והשפעות אפשריות עליהן (מריבנדל, או מממלכת גונדור לדוגמה).
תוכן הספר > רשימת השירים

הרפתקאות תום בומבדיל: בפרק המבוא של הספר, מסופר כי מקור השיר הגיע כנראה מבקלנד ומבוסס הוא על אגדות שונות שנקשרו בשמו. מחקר שנערך בשלב מאוחר יותר גילה כי טולקין יצר את דמותו של בומבדיל מבובת עץ ("בובה הולנדית") אותה יצר עבור ילדיו.
בומבדיל יוצא לשיט: כמו השיר הראשון, אף הוא מקורו בבקלנד, אך נראה כי השיר חובר בתקופה מאוחרת, לאחר ביקור פרודו בבית בומבדיל המתואר ב"אחוות הטבעת".
נדודים: השיר מושר במקצב זהה לשיר "שירו של אארנדיל" שהושר על ידי בילבו בביתו של אלרונד בריבנדל, ומקורו באגדות גמדאיות ונומנוריאניות.
הנסיכה מי: נקרא במקור "הנסיכה ני".
איש הסהר נשאר נורא מאוחר: חובר על ידי בילבו באגינס, ומופיע גם בספר "אחוות הטבעת" כאשר פרודו שר את השיר בפונדק "הסוסון המכרכר" בברי. אחד ממקורות ההשראה לשיר היה שיר הילדים "תראו מה קרה, מתעופפת פרה" (Hey Diddle Diddle) מלקט "שירי אמא אווזה".
איש הסהר ירד מוקדם במורד: מקורו, ככל הנראה, מגונדור, שכן הוא מזכיר בני-אדם המתיישבים לאורך חופי מפרץ בלפלס.
טרול האבן: חובר על ידי סם גמג'י ומושר על ידו במהלך מסע ארגורן וההוביטים לריבנדל.
פרי ווינקל: אף הוא חובר על ידי סם גמג'י.
האשמנים: נקרא במקור "Knocking at the Door" ומופיעים בו מקומות שלא מופיעים במפה של הארץ התיכונה.
פילנפיל: שיר זה מושר על ידי סם גמג'י ב"שני הצריחים" שאף מציין כי השיר נחשב כ"יצירה מסורתית באזור" ומתייחס למומקיל - ייצור ענק דמוי פיל.
קפריצב: נקרא במקור "Adventures in Unnatural History and Medieval Metres, being the Freaks of Fisiologus"
חתול: מוזכר כי מחברו הוא סם גמג'י, אם כי סביר להניח שהוא עיבד יצירה קדומה עוד יותר אשר הייתה חביבה על ההוביטים.
כלת הצל: נקרא במקור "The Shadow Man".
המטמון: נקרא במקור "Iúmonna Gold Galdre Bewunden". בדומה לשיר 3 גם שיר זה מקורו ככל הנראה מאגדות גמדאיות ואף מכיל הדים למפגשו של טורין טורמבר עם מים הגמד מסיפור "ילדי הורין".
פעמון הים: בפרק המבוא מוזכר כי מדובר ביצירה המאוחרת ביותר, שככל הנראה נכתבה על ידי פרודו באגינס בראשית העידן הרביעי, ומכיל אזכורים למחלה שתקפה אותו מדי שנה בחודשים מרץ ואוקטובר, מאז סיום מסעו.
הספינה האחרונה: בדומה לשיר 6 גם מקור השיר הזה הוא מגונדור. השיר מזכיר את שבעת הנהרות הזורמים בסמיכות לממלכה (חלקם יובלים של האנדוין המוזכר אף הוא). השיר נקרא במקור "פיריאל", אף הוא שם גונדוריאני.
ראו גם

תום בומבדיל
הערות שוליים

↑  Jane Beal, Who is Tom Bombadil?: Interpreting the Light in Frodo Baggins and Tom Bombadil's Role in the Healing of Traumatic Memory in J.R.R. Tolkien's _Lord of the Rings_, Journal of Tolkien Research 6, 2018-06-27
↑  שר הטבעות: אחוות הטבעת, חלק ראשון פרק 9 "תחת שלט הסוסון המכרכר". במהדורה העברית של "שר הטבעות" בעריכת עמנואל לוטם ניתן למצוא מספר שינויים לשוניים לעומת תרגומו של אופק.
↑  הפרק "אחרית דבר מאת המהדיר" בספר "שר הטבעות: שלושת הספרים בכרך אחד" בעריכת עמנואל לוטם, עמוד 1119.
↑  שר הטבעות: אחוות הטבעת, חלק ראשון פרק 12 "מנוסה אל המעברת". גם כאן יש מספר שינויים לשוניים, מועטים למדי.
↑  שר הטבעות: שני הצריחים, חלק שני פרק 3 "השער השחור סגור". (אצל עמנואל לוטם המונח "פילנפיל" הוחלף בפשטות כ"נפיל").
נחושית נחשונית

| נחושית נחשונית |
| --- | --- |

מצב שימור
 מצב שימור: פגיע פגיע (VU) 
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: זוחלים
סדרה:: קשקשאים
תת־סדרה:: לטאות
משפחה:: חומטיים
סוג:: נחושית
מין:: נחושית נחשונית
שם מדעי
 Chalcides guentheri ‏בולנז'ר, 1887
תחום תפוצה


נחושית נחשונית (שם מדעי: Chalcides guentheri) היא מין של לטאה חסרת רגליים מהסוג נחושית.
כמעט 50% מהנחושיות הנחשוניות חיות בישראל, כשהשאר חיים בלבנון ובחלקים בירדן וסוריה.
מאפיינים

הנחושית הנחשונית חיה באזורי סבך עם אקלים ים תיכוני, ולא יכולה לחיות בסביבות בנויות, מאוכלסות ומתועשות, דוגמת אזורי ערים ומושבים, מה שמצמצם מאוד את שטח המחיה שלה, לכן היא בסכנת הכחדה קלה, אם כי לפעמים נכנסת בטעות לחצרות בתים. נחושיות מסתתרת בעשב לעיתים קרובות וכן מתחת לאבנים. נחושיות נחשוניות הן מין משריץ, כלומר לא מטיל ביצים אלא משריץ ולדות חיים, והנקבה משריצה בממוצע שלושה צעירים בהשרצה אחת. בישראל היא מוגנת בחוק כמו שאר זוחלי הארץ ומצב אוכלוסייתה יציב, בניגוד למצבה במדינות אחרות בהן היא נפגעת דרך קבע עקב פעילות אנושית. הנחושית הנחשונית מאופיינת בגוף ארוך, חלק, בצבע חום בהיר עד ירקרק, כשהבטן בהירה יותר. כמו חלק מבני משפחת החומטים, אין לה רגליים.
רבייה

בקיץ הנקבה משריצה ולדות חיים. מייד בצאתם לאוויר העולם הם עצמאים והנקבה לא מטפלת בהם.
מזון

הנחושית ניזונה בעיקר מחרקים ופרוקי-רגליים אחרים.
קריאה נוספת

אביעד בר, גיא חיימוביץ ואמיר ארנון, זוחלים ודו-חיים בישראל - מדריך שדה, מהדורה שלישית 2022. ISBN 978-965-91880-2-4, עמודים: 132-133
הערות שוליים

↑  נחושית נחשונית באתר הרשימה האדומה של IUCN
↑  Map of Life - Indicators, mol.org
ערך זה הוא קצרמרבנושא זוחלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.