stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
תומאס בלאט
הבריחה מסוביבור

בלאט היה אחד מ-300 אסירים שלקחו חלק במרד במחנה סוביבור באוקטובר 1943 והצליחו להימלט. בעודו נמלט מאנשי האס-אס בגיל 16, איכר פולני שהסתיר אותו בגד באמונו וירה לו בלסת. הוא הצליח להימלט ולשרוד את תקופת המלחמה, אך הוא עדיין נשא את הקליע שפגע בו. לאחר הבריחה ההמונית מהמחנה, הגרמנים סגרו והרסו את מחנה סוביבור. הם עברו עם דחפורים על שטח המחנה ושתלו עצים כדי להסתיר את ההריסות. אזור המחנה משמש כאתר זיכרון מאז סיומה של המלחמה.
בשנת 1958 עלה לישראל ולאחר מכן היגר לארצות הברית. בשנות השבעים והשמונים עבד יחד עם הסופר ריצ'רד רשקה כדי לאתר ניצולים נוספים מהמחנה. ביחד הם הוציאו לאור ספר בשם "הבריחה מסוביבור" (1983), שעסק במרד הגדול במחנה.
בשנת 1983 הוא ראיין את קרל פרנצל, גרמני שהיה שלישי בדרגתו במחנה סוביבור, לאחר שחרורו מהכלא. פרנצל הורשע בבית משפט ונשפט למאסר עולם על מעשיו במחנה. לאחר שריצה 16 שנות מאסר הוא שוחרר עקב ערעורו. בלאט האמין שהריאיון שערך היה הפעם הראשונה שבה אסיר ממחנה השמדה ישב ושוחח פנים מול פנים עם איש מסגל המחנה.
הסרט "הבריחה מסוביבור", שזכה בפרסים, מתאר את שאירע במחנה המוות. בלאט שימש כיועץ טכני לסרט. מנהיגי המרד - ליאון פלדהנדלר ואלכסנדר פצ'רסקי, בלאט עצמו ואסירים יהודים אחרים מהמחנה גולמו על ידי שחקנים.
לאחר מכן פרסם בלאט שני ספרים נוספים על סוביבור. ספר זיכרונותיו "מעפר סוביבור" (1997), מספר על חוויותיו במחנה, וכן על חלקו במזימה למרוד שהובילה לניסיון הבריחה של כ-600 אסירים ב-14 באוקטובר 1943. הוא כתב גם על חייו לפני המלחמה, וכן על הכיבוש הגרמני של עיירת הולדתו בפולין ועל המשלוח שלו ושל משפחתו למחנה המוות.
בלאט כתב גם ספר נוסף בשם "סוביבור, המרד הנשכח" (1997), ספר היסטורי המתבסס על שנות מחקריו. בהמשך הקים אתר אינטרנט בעל אותו שם, המציג קישורים לאירועים שתיעד.
בשנותיו האחרונות התגורר בסנטה ברברה קליפורניה.
תומאס בלאט נפטר ב-31 באוקטובר 2015, והוא בן 88.
הערות שוליים

↑  הלך לעולמו תומאס בלאט, ניצול השואה מסוביבור שהעיד נגד דמיאניוק, באתר וואלה, 2 בנובמבר 2015
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007258599805171  PLWABN: 9810536556705606  BNE: XX4931402  GND: 122155386  ISNI: 0000 0001 1000 3262  LCCN: n97027398  NTA: 355516500  SUDOC: 072311649  VIAF: 97682524   WorldCat (עם VIAF): 97682524
מאט מיד

מתיו הנסן מיד (באנגלית: Matthew Hansen Mead;‏ ‏נולד ב־11 במרץ 1962) הוא עורך דין, איש עסקים ופוליטיקאי אמריקאי, איש המפלגה הרפובליקנית, שכיהן כמושל ויומינג ה-32 בשנים 2011–2019. לפני כן, בשנים 2001–2007, הוא כיהן כתובע הפדרלי של המחוז השיפוטי של ויומינג.
ראשית חייו

מאט מיד, נולד בג'קסון, ויומינג, כבנם של פיטר ברדפורד מיד, ומרי אליזבת הנסן מיד. סבו מצד אימו, קליפורד הנסן, היה גם הוא מושל ויומינג.  ב-1984 הוא סיים תואר בוגר אוניברסיטה בתקשורת באוניברסיטת טריניטי בסן אנטוניו, טקסס, שם הוא היה חבר באחוות הנמר הבנגלי (Bengal Lancer fraternity) בין שאר עיסוקיו. הוא קיבל תואר במשפטים באוניברסיטת ויומינג. לאחר מכן הוא שימש כתובע מחוזי ופדרלי ועסק בעריכת דין במגזר הפרטי.
תובע פדרלי

ב-2001 מונה מיד על ידי הנשיא ג'ורג' ווקר בוש כתובע הפדרלי של המחוז השיפוטי של ויומינג. בתפקיד זה הוא שימש עד יוני 2007, כאשר הוא התפטר כדי להתמודד על המושב בסנאט של ארצות הברית שהתפנה בעקבות מותו של הרפובליקני קרייג תומאס.
על פי חוקי מדינת ויומינג, בחרה המפלגה הרפובליקנית שלושה מועמדים, שמתוכם היה על מושל המדינה הדמוקרטי, דייב פרוידנטל, לבחור את הסנאטור המחליף. בסבב ההצבעה השלישי, הוציאה הוועדה המרכזית של הרפובליקנים במדינה את מיד מרשימת המועמדים ברוב של 14 קולות. פרוידנטל בחר בסופו של דבר בחבר הסנאט המדינתי ג'ון באראסו, כשהאחרים שהיו ברשימה היו גזברית המדינה לשעבר סינתיה לומיס ויושב ראש המפלגה לשעבר במדינה טום סנסונטי, שהיה עוזרו של תומאס.
מושל ויומינג > בחירות 2010

ב-2010 ניצח מיד בבחירות המקדימות של הרפובליקנים למשרת מושל ויומינג, כאשר זכה ב-30,272 קולות והביס את מבקרת המדינה ריטה מאייר, שקיבלה 29,558 קולות, זאת על אף התמיכה שהיא קיבלה ממושלת אלסקה שלעבר שרה פיילין. למקום השלישי הגיע רון מיצ'לי שקיבל 27,592 קולות, ולמקום הרביעי, יושב ראש בית הנבחרים המדינתי קולין מ. סימפסון עם 16,673 קולות.
כשפרוידנטל לא התמודד על תקופת כהונה שלישית בשל הגבלת כהונה, היה מיד מועמד מועדף בבחירות הכלליות, שכן ויומינג היא מדינה בה התמיכה ברפובליקנים רחבה.
מסע הבחירות של מיד הדגיש את תמיכתו בזכות לשאת נשק. הוא התנגד לנישואים של זוגות מאותו המין ולהפלות מלאכותיות, אך הוא ציין כי צריכים להיות יוצאים מן הכלל שיאפשרו הפלות כאשר בריאות או חיי האם בסכנה ובמקרים של אונס וגילוי עריות. ב-2 בנובמבר הביס מיד בקלות את לסלי פיטרסון, לשעבר יושבת ראש המפלגה הדמוקרטית בויומינג, כאשר זכה ב-65 אחוזים מהקולות, מול 23 האחוזים שקיבלה פיטרסון.
מושל ויומינג > בחירות 2014

בסוף ינואר 2013, הודיעה המפקחת על החינוך הציבורי של ויומינג, הרפובליקנית סינדי היל, על כוונתה להתמודד בבחירות למשרת המושל ב-2014. כמועמדת מועדפת של תנועת מסיבת התה, התמודדה היל בבחירות המקדימות של הרפובליקנים ב-19 באוגוסט 2014 מול מיד. מוקדם יותר, בחודש ינואר, חתם מיד על חקיקה שצמצמה משמעותית את תחומי האחריות של תפקידה של היל, והפך אותו לטקסי.
בבחירות המקדימות ניצח מיד בקלות, כאשר זכה ב-53,626 קולות בהשוואה ל-31,940 הקולות של דר' טיילור היינס ו-12,443 הקולות של היל. בבחירות הכלליות ב-4 בנובמבר הביס מיד בקלות את פיט גוסאר, לשעבר יושב ראש המפלגה הדמוקרטית בוויומינג ואחיו של חבר בית הנבחרים מאריזונה, פול גוסאר. באותה מערכת בחירות, ניצחה הרפובליקנית ג'יליאן באלו, בגיבויו של מיד, בבחירות למשרת המפקחת על החינוך והחליפה את היל.
מושל ויומינג > כהונתו

ב-26 באוקטובר 2012 מינה מיד את מארק גורדון כגזבר המדינה במקומו של ג'וזף ב. מאייר, שנפטר בעת כהונתו.
ב-17 בפברואר 2015 הטיל מיד וטו על חקיקה שנועדה למנוע מהמדינה אפשרות של החרמה תמידית של רכוש פרטי באמצעות חילוט אזרחי עד לאחר הרשעה בעבירה. החקיקה זכתה לתמיכה רחבה ועברה בבית המחוקקים המדינתי, כשהרוב שהושג עבורה הגיע לשני שלישים בשני בתי המחוקקים. הניסיון לעקוף את הווטו כשל.
חיים אישיים

למיד יש אח גדול, ברדפורד סקוט "ברד" מיד, עורך דין מג'קסון, ואחות גדולה, מאפי מיד-פרו מסולט לייק סיטי, שכתבה את הספר "וידויים של אם רשלנית" (Confessions of a Slacker Mom).
אימו של מיד, מרי (אנ'), הייתה מועמדת למשרת מושל ויומינג מטעם הרפובליקנים ב-1990. היא נחשבה רוכבת סוסים מומחית. היא נהרגה ב-1996, ביום הולדתה ה-61, בתאונת נפילה מסוס כאשר עבדה בגידול בקר בפארק הלאומי גרנד טיטון. ב-2003 העמידו מיד, אחיו, ואחותו את החווה המשפחתית שבפארק למכירה. המחיר שבו נמכרה החווה עמד על 110 מיליון דולר.
דודתו של מיד מצד אביו, אנדראה מיד לורנס (אנ'), הייתה ספורטאית סקי אלפיני, שהתחרתה בשלושה ממשחקי החורף האולימפיים, וזכתה בשתי מדליות זהב.
מיד נשוי לקרול ולשניים שני ילדים.
הערות שוליים

↑  "Mead Seeking Seat". Jackson Hole News & Guide. June 12, 2007.
↑  Linda Feldmann (July 30, 2010). "Sarah Palin anoints a new 'mama grizzly': Does it make a difference?". CSMonitor.com.
↑  ourcampaigns.com - WY Governor - R Primary 2010
↑  ourcampaigns.com - WY Governor 2010
↑  ourcampaigns.com - WY Governor - R Primary 2014.
↑  ourcampaigns.com - WY Governor 2014.
↑  Aaron Schrank (November 5, 2014). "Republican Jillian Balow Elected Wyoming Schools Chief". Wyoming National Public Radio.
↑  "Mark Gordon takes oath as Wyoming treasurer". Gillette, Wyoming, News Record. Archived from the original on January 24, 2013.
↑  BEN NEARY, Senate votes not to override veto on asset-forfeiture bill, The Washington Times, February 27, 2015.
↑  Mead-Ferro, Muffy (2004). Confessions of a Slacker Mom. Da Capo Lifelong.
↑  Angus M. Thuermer Jr. "Mead Ranch on the Block". Jackson Hole News. Archived from the original on September 28, 2007.
↑  Andrea Mead Lawrence at Olympics.com
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1185545204  ISNI: 0000 0001 1410 8846  LCCN: no2011001968  VIAF: 166932103   WorldCat (עם VIAF): 166932103
יברוד (סוריה)

ערך זה עוסק בעיר בסוריה. אם התכוונתם לכפר ערבי ברשות הפלסטינית, ראו .
| --- | --- |

 מדינה:  סוריה סוריה
 מחוז:  מחוז ריף דמשק
 נפה:  יברוד (ער')
 גובה:  1,423 מטרים
 דת:  אסלאם סוני, נצרות
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  25,891 (2009)
  ‑ במטרופולין:  45,257 (2009)
 קואורדינטות:  33°58′N 36°40′E﻿ / ﻿33.967°N 36.667°E﻿ / 33.967; 36.667
 אזור זמן:  UTC +2
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת סוריה מוגדלת) דמשק חלב חומס לטקיה חמה דיר א-זור אל-חסכה א-רקה הים התיכון  ישר. לבנון ירדן עיראק טורקיהיברוד(למפת סוריה רגילה) דמשק חלב חומס לטקיה חמה דיר א-זור אל-חסכה א-רקה הים התיכון  ישר. לבנון ירדן עיראק טורקיהיברוד  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
יברוד
יַבְּרוּד (בערבית: يبرود, באנגלית: Yabroud) היא עיר במחוז ריף דמשק בסוריה.
יברוד נחשבת לעיר חשובה מאוד מבחינה ארכאולוגית, משום שיש בה קבוצה גדולה מאוד של אתרים ארכאולוגיים ומבנים עתיקים מתקופות שונות, מתקופת האבן ועד לתקופת האסלאם.
ב-2009 מנתה האוכלוסייה של יברוד 25,891 תושבים, רובם מוסלמים סונים, וחלקם נוצרים המשתייכים ברובם לכנסייה המלכיתית היוונית-קתולית.
גאוגרפיה ואקלים > גאוגרפיה

העיר יברוד ממוקמת כ-80 ק"מ צפונית לדמשק, עיר הבירה של סוריה, כ-8 ק"מ דרומית לא-נַּבֶּכּ (ער'), וכ-16 ק"מ מגבול לבנון–סוריה. היא עומדת בתוך רכס הרי קלמון אשר מהווים את החלק הצפון-מזרחי של רכס הרי "מול הלבנון", בגובה של כ-1,500 מטר מעל פני הים.
את העיר מקיפים מרוב צידיה הרים גבוהים מאוד, שהגבוהים שבהם מתנשאים לכ-2,000 מטרים. בסמיכות לעיר שוכנים ואדיות ועמקים רבים, ביניהם עמק סקיפטה המרוחק כ-15 ק"מ מן העיר, ואדי משכונה, ואדי קרינה, ועוד עמקים רבים נוספים.
גאוגרפיה ואקלים > אקלים

האקלים ביברוד הוא אקלים קר מאוד בחורף, בו הטמפרטורה בעיר עשויה להגיע ל-16 מעלות צלזיוס מתחת לאפס. יש המשערים שמקור שמה של העיר הוא במילה הארמית-סורית "יברו", המבטאת קור. בשל היותה בצל הגשם, המשקעים ביברוד מועטים, ובעיר יורדים בשנה פחות מ-150 מ"מ של משקעים.
היסטוריה > בתקופה הפרה-היסטורית

ההתיישבות באזור יברוד החלה בתקופה הפלאוליתית התחתונה (תחילת תקופת האבן) על ידי הומו ארקטוס או טיפוס אדם קדם-מודרני אחר, שהתגורר במערות ובמחסות הסלע בעמק סקיפטה ובואדיות נוספים הסמוכים ליברוד. ההתיישבות במערות אלו המשיכה לאורך כל התקופה הפרה-היסטורית, גם על ידי האדם הניאנדרטלי והאדם הנבון. ביברוד התקיימו ציוויליזציות ותרבויות ייחודיות, שהבולטת שבהן היא התרבות היברודית שהתקיימה בשלהי התקופה הפלאוליתית התחתונה, לפני כ-400 עד 200 אלפי שנים.
היסטוריה > בתחילת התקופה ההיסטורית

ההתיישבות בואדיות יברוד המשיכה ברציפות גם בתקופת הברונזה ותקופת הברזל. עד סוף אלף השלישי לפנה"ס התיישבו באזור אוכלוסיות של נוודים. בסוף האלף השלישי לפנה"ס התחולל שינוי תרבותי באזור, והתושבים החדשים, שהיו גם הם נוודים, התיישבו במקום לאורך כל האלף השני לפנה"ס. על פי ההערכות, בסוף האלף השני לפנה"ס הגיעו למקום מתיישבים חדשים שבנו את העיר מחדש במרכז האזור.
בתקופה הארמית, יברוד כבר הייתה עיר חשובה ומוכרת, כפי שמעידים אזכורים שלה בלוחות חרס של מסופוטמיה, בהם כתבים מתקופת שלמנאסר השלישי (המאה ה-9 לפנה"ס) ואשורבניפל (המאה ה-7 לפנה"ס) מלכי אשור.
היסטוריה > בתקופה הקלאסית

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
היסטוריה > במלחמת האזרחים בסוריה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
ב-7 בדצמבר 2024 במסגרת קרב דמשק במתקפת המורדים הסורים כוחות צבא אסד נסוגו מהעיר.
ארכאולוגיה

עתיקות יברוד והעמקים הסמוכים לה נחפרו לראשונה בין השנים 1930–1933 על ידי אלפרד רוסט (אנ'), ארכאולוג גרמני ששהה בבית החולים הדני בא-נַּבֶּכּ לרגל מחלתו, ובמהלך הבראתו חקר את המערות בעמק סקיפטה הסמוך ליברוד במשך מספר חודשים. הוא חשף שם מערה עתיקה ושישה מחסות סלע (אנ'), ובשנת 1950 פרסם את המאמר "תגליות מערות יברוד", בו פירט על תוצאות המחקר הארכאולוגי שערך בעמק סקיפטה, שלמעשה היה המחקר הארכאולוגי הראשון שנעשה על התקופה הפלאוליתית בסוריה. הוא היה הראשון שזיהה את התרבויות הייחודיות שהתקיימו באזור בתקופה זו, ואף נתן לתרבות היברודית את שמה, על שם העיר יברוד הסמוכה.
לאחר מכן, בין השנים 1934–1940, חקר האב ג'וזף נסראללה, מספר ואדיות ועמקים נוספים הסמוכים ליברוד. הוא הוזמן על ידי מינהל העתיקות הסורי, ותוצאות מחקריו פורסמו בכתב העת "תולדות הארכאולוגיה הסורית". בחלק מהמערות ומחסות הסלע שהוא חשף, נמצאו שרידים המתוארכים לסוף התקופה האפיפלאוליתית ושייכים לתרבות הנאטופית, ובחלקם נמצאו כלי אבן המתוארכים לתקופה הכלקוליתית ושייכים לתרבות הע'סולית בארץ ישראל.
בשנות ה-60 של המאה ה-20 נחקרו האתרים הארכאולוגיים הסמוכים ליברוד באינטנסיביות על ידי מספר קבוצות חוקרים. בין השנים 1963–1965 נערכו מספר חקירות ארכאולוגיות במקום, על ידי קבוצה אמריקאית מאוניברסיטת קולומביה בניו יורק, בראשותו של ראלף סולקי (אנ'). הוא השלים את מחקריו בעמק סקיפטה יחד עם אשתו ב-1987 וב-1989.
במקביל, בשנים 1964–1965, נערכו מספר חקירות וחפירות ארכאולוגיות ביברוד, על ידי המנהל הכללי הסורי לעתיקות ומוזיאונים בראשות עלי אבו עסאף וקאסם טווייר, לאחר שמספר בתי קברות אמוריים-כנעניים מתקופת הברונזה התיכונה, נתגלו במקרה על ידי איכר בצפונו של עמק סקיפטה.
הקברים נמצאו בעומק של 30–50 ס"מ, ומידותיהם היו בערך 240 X ‏135 ס"מ, מידה נפוצה לקברים בלבנט באותה תקופה, שבה נבנו גם הקברים בתל מגידו, תלוליות ע'סול, ואתרים סורים נוספים כמו אוגרית. הקברים היו קברים משפחתיים, ובכל אחד מהם היו מונחות עצמותיהם של חמישה בני אדם לפחות. בקבר השלישי נמצא להב של חנית ברונזה התקוע בחוליותו של אחד המתים, מה שמעיד על הריגתו.
הקבר הרביעי היה יוצא דופן בכך שהיה בו עשרה שלדים. נראה שהוא שימש כקבר במשך תקופה ארוכה של כמעט ארבע מאות שנים, שכן נמצאו בו שני חותמות, שאחד מהם מתוארך לתקופה הבבלית הקדומה (המאה ה-19 לפנה"ס), והשני מתוארך לתקופה בה שלטה בסוריה ממלכת מיתני (1500–1350 לפנה"ס). בקבר נמצאו גם רהיטים מכובדים וכלי מתכת רבים, ביניהם ארבעה גרזנים, שלשה פגיונות, סכינים, תכשיטים, קערות, כדי שמן, וכלים נוספים, המעידים על כך שבקבר נקבר אדם מכובד מהמעמד העליון.
במהלך חפירותיו של עלי אבו אסף, נחשפו גם יסודות של בתי מגורים פשוטים מהתקופה הכלקוליתית, שבהם נמצאו תנורים וכלים אבן שונים, המתוארכים לאלף הרביעי לפנה"ס. בשכבה הארכאולוגית העליונה, נחשפו שרידי מגורים נוספים וכלי חרס שונים, המתוארכים לאלף השלישי לפנה"ס.
ב-1967 וב-1968 נמשכו החפירות במערות שגילה אלפרד רוסט, על ידי קבוצת ארכאולוגים יפנים, שמצאו כלי אבן נוספים המתוארכים לתקופה הפלאוליתית התחתונה.
לאחר הפסקה של יותר מ-20 שנה, נמשכו החפירות במערת סקיפטה בין השנים 2007–2010, על ידי משלחת של ארכאולוגים גרמנים, בראשות ניקולאס קונארד מאוניברסיטת טיבינגן. המשלחת חשפה שרידים ארכאולוגיים רבים מהתקופה הפלאוליתית, בהם כלי אבן ייחודיים ועצמות של יונקים שונים.
לקריאה נוספת

ד. ציפר, מחסה II ביברוד - התעשיה הליתית ומיקומה במכלול התרבותי של הפלאולית העליון בלבנט, מתקופת האבן, כרך ט"ו (תשל"ח/1977), עמ' 1–30 (המאמר זמין לצפייה במאגר JSTOR לאחר הרשמה)
הערות שוליים

1 2  מפקד אוכלוסין כללי 2004, הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה של סוריה (אנ') (CBS), נפת ריף דמשק. (בערבית)
↑  אלפרד רוסט (1950). "יברוד הקדומה (יברוד)".
↑  עלי אבו עסאף, באתר המנהל הכללי הסורי לעתיקות ומוזיאונים (בערבית)
↑  Conard, Nicholas; Masri, M; Bretzkei, K; Naipieralai, H.A.; Weltel, B; Kandel, Andrew, The 2008 excavation at the Middle Paleolithic site of Wadi Mushkuna Rockshelter, Damascus Province, Syria (עמ' 13–22), ‏01-10-2008
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007538054705171  GND: 4109181-4  LCCN: nr98033598  SUDOC: 174421672  VIAF: 144701969   WorldCat (עם VIAF): 144701969 
מערת איסקפטה
דני רהב וולף

.
| --- | --- |

תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  21 ביוני 1937 באר טוביה, פלשתינה (א"י)
 פטירה:  19 באפריל 2004 (בגיל 66)
 מדינה:  ישראל 
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 תקופת הפעילות:  1955–1978 (כ־23 שנים)
 דרגה:    אלוף-משנה
 תפקידים בשירות
 מפקד סיירת שקד  מפקד חטיבה 55
 פעולות ומבצעים
 פעולות התגמול   מבצע קדש   מלחמת ששת הימים   מלחמת ההתשה   מלחמת יום הכיפורים
 עיטורים
   עיטור המופת
 
דני רהב וולף (21 ביוני 1937 – 19 באפריל 2004) היה קצין צה"ל בדרגת אלוף-משנה, מוותיקי חטיבת הצנחנים ומפקד סיירת שקד. מעוטר עיטור המופת.
חייו

וולף נולד במושב באר טוביה בשנת 1937 בשם דני וולף, בנם השני של עליזה וד"ר יהודה וולף (1899–1960), רופא שעלה מגרמניה עם עליית הנאצים לשלטון בשנת 1933, התיישב בבאר טוביה ותוך זמן קצר נודע בדרום כולו.
במאי 1955 התגייס וולף לצה"ל והתנדב לצנחנים. הוא שובץ בגדוד 890 וצורף לפלוגה ב'. בצנחנים עבר מסלול הכשרה כלוחם ולחם בפעולות התגמול ובהן פעולת הסבחה ובמבצע כנרת. בסוף שנת 1956 נשלח לקורס מ"כים חי"ר. כמפקד כיתה השתתף בפעולה כנגד משטרת א-רהווה, בפעולת התגמול בע'רנדל, במבצע לולב ובפעולת קלקיליה. במבצע קדש צנח במיתלה. לאחר המלחמה, סיים קורס קציני חי"ר ושימש כמפקד מחלקה, מפקד פלוגה וכקצין חבלה חטיבתי בצנחנים.
וולף, שקרא את הספר "מפקד הרפאים", העריץ את דייוויד סטירלינג, מייסדה ומפקדה של יחידת הקומנדו הבריטית SAS שלחמה במדבר המערבי במלחמת העולם השנייה ותקפה שדות תעופה ובסיסים בעומק המערך הגרמני. לפני מותו, סיפר לידיד כי שאף להידמות לו. הוא נחשב למומחה ללוחמה זעירה ולקומנדו. במלחמת ששת הימים הוביל וולף, יחד עם דן שומרון, את חוד החנית של חטיבת הצנחנים לתעלת סואץ. על אומץ לבו, תעוזתו וכושר המנהיגות שהפגין הוענק לו עיטור המופת. אחרי מלחמת ששת הימים הוצב וולף במפקדת קצין חי"ר וצנחנים ראשי ותכנן מבצעים מעבר לקווי האויב. הוא היה מהבולטים ומהראשונים ביוזמי מבצעים מיוחדים, בעלי אופי אסטרטגי, במסגרות גדולות של עוצבות מוטסות. כן השתתף במבצע תשורה כמפקד אחד מכוחות המשנה של הצנחנים, ובכך זכה להידמות לגיבורו, סטירלינג, ולפשוט על שדה תעופה. מאוחר יותר פיקד על קורס קומנדו ולאחר מכן למד במכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה (פו"ם).
ב-1970, בשיאה של מלחמת ההתשה, קיבל וולף את הפיקוד על סיירת שקד. תחת פיקודו פעלה הסיירת בשתי זירות עיקריות: מבצעים ברצועת עזה, שכללו בין השאר הפעלת מסתערבים נגד הטרור הפלסטיני ברצועת עזה, ומבצעים בתעלת סואץ נגד מצרים, ובהם מבצע סרג'נט ולמבצע ויקטוריה מעבר לתעלה, מבצעים שנחשבו למסובכים ופורצי דרך בתחומם. כן פעלה הסיירת לאורך הגבול הירדני. לקראת סיום תפקידו חלה בסרטן והוחלף על ידי סגנו אמציה חן (פצי).
במלחמת יום הכיפורים שימש וולף כמדריך בפו"ם. הוא מיהר לחזית הדרום והתמנה למפקד כוח סיור מיוחד באוגדת שרון. הכוח כלל קצינים ולוחמים במילואים ובקבע, רובם יוצאי סיירת שקד והצנחנים, שלא היה להם תפקיד מוגדר בתחילת המלחמה. בין אנשי הכוח היו מאיר דגן, שלחם יחד עם וולף בעזה כמפקד סיירת רימון, ואמציה חן (פצי), שפיקד על כוח בשם "כוח פצי". לתקופה קצרה פעל עם כוח הסיור של וולף גם כוח מסיירת מטכ"ל תחת פיקודו של עוזי דיין. הכוח עסק בעיקר בלחימה בחיילי קומנדו מצריים ובהריגת קציני תצפית קדמיים של הצבא המצרי. לאחר המלחמה מונה וולף למפקד חטיבת צנחנים במילואים בדרגת אלוף-משנה.
עם שחרורו מצה"ל בשנת 1978 עבר עם משפחתו למושב אורות, שם עסק בחקלאות ייחודית ובבניית בתי עץ. הוא עסק בכך עד למותו.
השקפותיו

וולף תמך בהחלטה 242 של מועצת הביטחון של האו"ם, שקראה לנוסחת שטחים תמורת שלום לפתרון הסכסוך הישראלי-ערבי. אחרי שחרורו מצה"ל היה חבר במועצה לשלום ולביטחון, והטיף לפשרות מדיניות. רב-אלוף רפאל איתן, הרמטכ"ל, שלל ממנו את המינוי למפקד חטיבה במילואים. הפרשה העיבה על ידידותם של וולף ואיתן אך לא שמה לה קץ. יחסיו עם חברו, אריאל שרון, נותקו בשל הביקורת שמתח וולף על מלחמת שלום הגליל. זמן קצר לפני מותו התפייס וולף עם שרון.
עד שחלה נחשב וולף לאחד מהבולטים במפקדי היחידות המיוחדות וזכה להערכה רבה בצה"ל. בין ידידיו ומוקיריו מאז ועד ליום מותו ניתן למנות את האלופים אריאל שרון, ישראל טל וראשי המטה הכללי דן שומרון ורפאל איתן. כן זכה וולף להערכה רבה מצד פקודיו בסיירת שקד.
לקריאה נוספת

אורי מילשטיין ודב דורון, סיירת שקד, הוצאת ידיעות אחרונות, 1994
רן אדליסט, "האנציקלופדיה לצבא וביטחון – 'צה"ל בחילו'", הוצאת רביבים (מהדורת מעריב), 1983, כרך 14 -"סיירות ומיעוטים", עמודים 12–43
הערות שוליים

↑  ד"ר וולף יהודה באתר ההסתדרות הרפואית בישראל; ד"ר יהודה וולף, דבר, 11 במאי 1960 (עם פטירתו); ר. מגל, לזכר נעדרים: ד"ר יהודה וולף, דבר, 18 ביולי 1960.
↑  רן אדליסט, "האנציקלופדיה לצבא וביטחון – 'צה"ל בחילו'", הוצאת רביבים (מהדורת מעריב), 1983, כרך 14 -"סיירות ומיעוטים", עמוד 32
1 2 3  אמיר אורן, בסוף ימיו, אחרי נתק של 20 שנה, דני וולף שוב דיבר עם אריאל שרון, באתר הארץ, 20 באפריל 2004
↑  יוסף ארגמן, זה היה סודי ביותר: 30 פרשיות מודיעין וביטחון בישראל הוצאת משרד הביטחון, 1990, מבצע תשורה, עמ' 209–294
↑  אמיר אורן, היחידות המיוחדות והמלחמה הבאה, באתר הארץ, 22 ביולי 2011
↑  "מגדוד בט"ש לגדוד קומנדו", באתר סיירת שקד
↑  גל פרל פינקל, הפיראטים של סיני, הבלוג על הכוונת, ‏  22 באוקטובר 2019.
↑  גל פרל, "מלחמה מסוג זה – רגע אתה גנרל… וברגע הבא אתה חייל", הבלוג על הכוונת, ‏ 15 באוקטובר 2020.
↑  עוזי דיין, למדנו את הלקח תחת אש קטלנית, באתר ישראל היום, 17 בספטמבר 2010
↑  "מלחמת יום הכיפורים", באתר סיירת שקד
↑  "אל"ם דני רהב - וולף ז"ל", באתר "שקדניק"
נדירה שלהוב-קיבורקיאן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  19 ביולי 1960 (בת 64) חיפה, ישראל 
 שם לידה:  نادره شلهوب
 מדינה:  ישראל, ארצות הברית 
 מקום מגורים:  העיר העתיקה 
 השכלה:  אוניברסיטת דרום קליפורניה  האוניברסיטה העברית בירושלים  אוניברסיטת חיפה 
 מקצוע:  פרופסור מן המניין לקרימינולוגיה ולעבודה סוציאלית, האוניברסיטה העברית בירושלים ומרצה למשפטים   פרופסור למשפטים, אוניברסיטת קווין מרי בלונדון
 מעסיק:  האוניברסיטה העברית בירושלים, אוניברסיטת קווין מרי בלונדון 
 צאצאים:  3
 פרסים והוקרה:  פרס גרובר לזכויות נשים (2008)
 
נדירה שלהוב-קיבורקיאן (בערבית:  نادره شلهوب- كيفوركيان תעתיק מדויק: נאדִרה שׁלהובּ-כיפורכיאן; נולדה ב-19 ביולי 1960) היא פרופסור מן המניין לקרימינולוגיה ולעבודה סוציאלית באוניברסיטה העברית בירושלים, מחזיקת קתדרה במשפט גלובלי באוניברסיטת קווין מרי בלונדון.
ביוגרפיה

נדירה שלהוב (نادره شلهوب) נולדה למשפחה ערבית-נוצרית בחיפה, ישראל. אביה, ג'מיל שלהוב, היה חבר מועצת עיריית חיפה ויש על שמו רחוב בעיר הולדתה.
ביוגרפיה > פעילות אקדמית

ב-1980 סיימה תואר ראשון במדע המדינה ופילוסופיה באוניברסיטת חיפה. ב-1982 סיימה תואר ראשון בעבודה סוציאלית באוניברסיטה העברית בירושלים. ב-1989 סיימה תואר שני בקרימינולוגיה באוניברסיטה העברית בירושלים וב-1994 תואר דוקטור במשפטים במכון לקרימינולוגיה בפקולטה למשפטים באוניברסיטה העברית. את עבודת הדוקטורט, על תופעת נשים מוכות בחברה הפלסטינית במזרח ירושלים, כתבה בהנחיית סטנלי כהן ושמחה לנדאו. בתקופת השתלמותה לימדה באוניברסיטת בית לחם מדעי החברה ועבודה סוציאלית.
את הפוסט-דוקטורט עשתה באוניברסיטת דרום קליפורניה.
בשובה לישראל שימשה מרצה בבית הספר לעבודה סוציאלית ובמכון לקרימינולוגיה באוניברסיטה העברית. ב-2003 מונתה למרצה בכירה, ב-2010 לפרופסור חבר ומ-2018 היא פרופסור מן המניין. משנת 2006 היא מנהלת את תוכנית הלימודים המגדרית במדה אל-כרמל, המרכז הערבי למחקר חברתי יישומי בחיפה.
עבודתה האקדמית, שהתבססה על הדוקטורט שכתבה, ושהתמקדה בנשים פלסטיניות שחוו גילויי אלימות במשפחה ותקיפות מיניות, זכתה להכרה בינלאומית. כתיבתה נסובה סביב השפעותיו של הכיבוש הישראלי על נשים פלסטיניות מנקודת מבט משפטית וחברתית-פסיכולוגית. שלהוב-קיבורקיאן מתמקדת בפמיסייד וצורות אחרות של אלימות מגדרית, פשעים של ניצול מרות בהקשרים קולוניאליים, מעקב סמוי, ביטחוניזציה (אנ') (או ביטְחוּן; securitization) וטראומה באזורים שהם תחת כיבוש ומשטר צבאי.
במרץ 2024 חתמו עמיתיה במכון לקרימינולוגיה באוניברסיטה העברית על מכתב שבו נאמר, בין השאר: "פרופ' שלהוב-קיבורקיאן מטשטשת בין מחקר לעמדה פוליטית, בין אידאולוגיה למדע ועובדות". על טענות שהעלתה במחקריה לפיהן לכאורה חיילי צה"ל משתמשים בפרקטיקות של אונס כחלק מהסכסוך, ומערכת הביטחון משתמשת בילדים פלסטינים כמעבדה לפיתוח כלי נשק כדי לשווק אותם בחו"ל נאמר במכתב כי אלו "טענות משוללות יסוד אותן היא מציגה כעובדות אמפיריות או אובייקטיביות, למרות שאינן מגובות בראיות מחקריות".
באוגוסט 2024 פרשה שלהוב-קיבורקיאן מהוראה באוניברסיטה.
חיים אישיים

היא נישאה לארמני נוצרי, תושב ירושלים. לשלהוב-קוברקיאן שלושה ילדים משותפים. מתגוררים ברובע הארמני שבעיר העתיקה, בירושלים. בעלת אזרחות ישראלית ואמריקאית.
מאמרים וספרים

2004 - Mapping and Analyzing the Landscape of Femicide in Palestinian Society
2009 - "הכלכלה הפוליטית של טראומת ילדים: חקר מקרה הריסת בתים בפלסטין" מאמר שפורסם בכתב העת Feminism & Psychology בו חקרה את המורכבות של טראומת הריסת הבתים בקרב ילדים פלסטינים.
2010 - Militarization and Violence against Women in Conflict Zones in the Middle East (בעברית: מיליטריזציה ואלימות נגד נשים באזורי סכסוך במזרח התיכון). ספר זה בוחן את הקשיים שעומדים בפני נשים אשר הן סובלות מאלימות המתרחשת נגדן באזורים מסוכסכים ומיליטריסטיים. שלהוב-קיבורקיאן טוענת בספר זה כי המיליטריזציה של המרחב הפרטי והציבורי מגבירה את הפגיעות של גברים ונשים כאחד, ומגבירה את הכוחות ההגמוניים הפטריארכליים. באמצעות הסיפורים והחוויות של נשים פלסטיניות תחת המשטר הצבאי בגדה המערבית, עולה כי "חשיבה ביטחונית", "פחד מטירור", לאומיות, שימור "אותנטיות תרבותית" ושמירה על הקרקע יכולה להפוך את גופותיהן של הנשים ואת חייהם לסמני גבול, ובכך לאתרי אלימות, תחרויות והתנגדות.
2015 - Security Theology, Surveillance and the Politics of Fear (בעברית: תאולוגיה ביטחונית, מעקב ופוליטיקה של פחד). הספר מתמקד בפוליטיקה האינטימית של היומיום, חיי המשפחה, הזיכרון וההנצחה, הלידה והמוות כאירועים קריטיים בחיים של פלסטינים בהקשר של הקולוניאליזם הישראלי ובוחן כיצד התאולוגיות והאידאולוגיות הישראליות של ביטחון, מעקב ופחד יכולות לעמעם את האלימות ואת הדינמיקה של הכוח תוך כדי הנצחה של יחסי כוחות. שלהוב-קבורקיאן הגדירה בספר הזה את המושגים "תאולוגיה ביטחונית ישראלית" ו"פוליטיקה של פחד".
2019 - Understanding Campus-Community Partnerships in Conflict Zones: Engaging Students for Transformative Change
2021 - When Politics are Sacralized: Comparative Perspectives on Religious Claims and Nationalism
2022 - Incarcerated Childhood and the Politics of Unchilding
2023 - The Cunning of Gender Violence: Geopolitics and Feminism