stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
משטרת הרוכבים שובל
נקודת משטרת הרוכבים ביר זְבַּאלֶה

נקודת משטרת הרוכבים ביר זְבַּאלֶה מוקמה בנקודת-מעבר ושליטה אסטרטגית על הדרך באר שבע - פלוג’ה (פלוגות) וג’מַאמָה (היום קיבוץ רוחמה) שעל דרך חברון - עזה. היא נמצאת בנקודה גבוהה השולטת ברדיוס 360 מעלות על משורי צפון הנגב. גובה הנקודה 211 מטר מעל פני הים. התחנה ממוקמת נכון לשנות האלפיים על כביש 264. מצפון לתחנה נמצא קיבוץ שובל והכניסה המערבית לעיר רהט. ממזרח לתחנה נמצאת העיר רהט. מדרום לתחנה במרחק של כאחד קילומטר נמצא אפיק נחל גרר והכניסה הדרום מערבית לעיר רהט.
בימי מלחמת העצמאות התחנה נקראה בפקודות הצבא משטרת הוזייל, כך גם קראו לה הבדואים תושבי רהט וכך התחנה רשומה בגזך המדינה בתיק בשם: נקודות משטרות אלהוזייל מזהה פיזי מ-5149/1 .
תחנת הרוכבים ביר זבאלה הייתה כפופה למפקדת נפח באר שבע. בתחנה שרתו 25 שוטרים בדואים. שוטרי התחנה פעלו במסגרת פלוגת הגמלים (הג'אנה) במרחבי הנגב, בגזרת סיור של יום רכיבה מנקודה לנקודה. מנקודת המשטרה יצאו סיורים רכובים של שוטרים באופן סדיר וקבוע. בתחילת שנות ה-20 הכוח היה נייד בעיקרו. מטרת הסיורים להפגין את נוכחות החוק והשלטון הבריטי בין השבטים הבדואים, ולהתערב במקרי פשיעה באזור. לא אחת קיימו מרדפים אחרי גנבים ושודדים.
מבנה התחנה נבנה מאבני גזית. המבנה הוא מבנה חד קומתי מלבני. בתוך המבנה מספר חדרים משני צידי מסדרון שעובר לכל אורכו. בקצוות המסדרון ומתוך המבנה, מדרום ומצפון כניסות לשתי עמדות שמירה מעוגלות החולשות ביחד ב-360 מעלות על כל צדדי התחנה. בקיר של עמדות השמירה מוקמו חרכי ירי מוגנים. צורת המבנה עם 2 עמדות השמירה המעוגלות העניקו לבנייני המשטרה הבנויים בצורה זו את הכינוי משטרת מיקי מאוס על שם הדמות המצוירת. בחצר הייתה אורווה לגמלים והסוסים. עד היום נמצאת ליד הבניין השוקת ששמשה להשקות אותם.
עם סיום המנדט הבריטי בחודש מאי 1948 הנקודה נמסרה לערבים וצה"ל נאלץ לכבוש אותה. הנקודה (משטרת הוזייל) נכבשה ללא קרב על ידי צה"ל בתאריך 1 במאי 1948 במסגרת מבצע ברק, בצפון הנגב בשלב נטילת היוזמה בחזית הדרום. לאחר מלחמת העצמאות הפכה הנקודה, לנקודת משטרה של משטרת ישראל. במקביל המבנה שימש גם מרפאה לפזורה הבדואית שחיה באזור עד הקמת מרפאה בעיר רהט. במקום גם התקיים בית הדין השבטי הבדואי. בחלק מהזמן הבניין שימש גם כבית ספר הראשון ברהט.
בשנות האלפיים תלמידי בית הספר “מבואות הנגב” שבקיבוץ שובל ותלמידי בית הספר “אל-נור” מהעיר רהט אמצו את משטרת הרוכבים ודואגים לטפח את המקום. משטרת הרוכבים שובל, הוכרזה כאתר מורשת מטעם המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל.
נקודת משטרת הרוכבים ביר זְבַּאלֶה > מקור השם ביר זְבַּאלֶה

השם ביר זְבַּאלֶה, הופיע כבר במפת הקרן לחקירת ארץ ישראל (PEF) הבריטית מ-1878. אף על פי ששם המקום דומה למילה מזבאלה, מקור השם לא היה גל אשפה ('זְבָּאלֶה' בערבית), אלא שיבוש שם המקום סוֹבִּילָה (SOBILA), שם עיר בשם סובילה מופיע במקום כבר במפת מידבא, מהתקופה הביזנטית. השם סובילה כשלעצמו הוא כנראה שיבוש של השם התנ"כי שובל, שנזכר פעם כשמו של אחד מבני שֵׂעִיר (דברי הימים א', א', ל"ח) ופעם כשמו של אחד מבני שבט יהודה (דברי הימים א', ד', א').
גלריית תמונות

מתחם משטרת הרוכבים, מראה מדרום מזרח, שוקת השקיית הגמלים והסוסים, שער הכניסה והמבנה המבוצר
משטרת הרוכבים, מראה משער הכניסה המקורי למתחם, ניתן לראות בסמוך למבנה התחנה את אורווה הגמלים והסוסים
משטרת הרוכבים שובל/אל הוזייל על רקע העיר רהט
משטרת הרוכבים שובל, צילום מדרום מערב, כולל 2 עמדות השמירה המעוגלות כאוזני מיקי מאוס, מדרום ומצפון
משטרת הרוכבים שובל, צילום מרחפן. עמדות השמירה העגולות משני צידי המבנה מעניקות למבנה את הכינוי משטרת מיקי מאוס
מבט מקרוב על עמדת השמירה המעוגלת וחרכי הירי
תצפית מזרחה על העיר רהט מעמדת השמירה הצפונית של תחנת משטרת הרוכבים
מראה פנימי בתוך משטרת הרוכבים שובל. המיסדרון והחדרים משני צידיו.
השאויש" (סמל המחלקה, קורפורל) וצוות הסיור המדברי ממשטרת הרוכבים בתל אל מילְח (תל מלחתה) בינואר 1940
סיור מדברי 20 מייל מצפון לבאר שבע בינואר 1940
גנרל פרדריק פיק הבריטי
רוכבי גמלים בימי המנדט הבריטי
ראו גם

משטרת עין חוצוב
המנדט הבריטי
משטרת המנדט
סלמאן אל הוזייל
הלגיון הערבי
הערות שוליים

1 2  דן גזית, כך שלטו כאן הבריטים, ככה זה, 154, ספטמבר אוקטובר 2016, עמ' 26
↑  פרופסור קובי כהן-הטב, משטרת המדבר: נקודות המשטרה הבריטיות בנגב, 1948-1917, אוניברסיטת תל אביב, 26 מרס 2019
1 2 3 4  כך שלטו כאן הבריטים | אבני גזית
↑  משטרת ישראל אגף היסטוריה, שלב המסד 1948–1958, תולדות משטרת ישראל א', עמ' 24
1 2  יוסף אבני: משטרה ושיטור בנגב לפני קום המדינה, באתר ייצור ידע, ‏1999-10-23
1 2  מושגים, באתר www.palmach.org.il
↑  אבני יוסף, משטרה ושיטור בנגב לפני קום המדינה, משטרה וחברה, עמ' 93-94
1 2  הוזייל (משטרה) | מפת אתרי מלחמת העצמאות
↑  קח2 - פרק 2, באתר amikam (באנגלית)
1 2  ביקור אצל בני שייח' סלמאן אל הוזייל השני, באתר עמירם במשעולי ישראל, ‏2019-05-26
1 2  כך שלטו כאן הבריטים | אבני גזית
↑  מבנה משטרת הרוכבים - עמוד ענן, באתר amudanan.co.il
↑  פעילויות מהשטח, באתר המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל
לורד ביירון

.
| --- | --- |

ג'ורג' גורדון ביירון, בציור מאת תומאס פיליפס
 לידה:  22 בינואר 1788 ממלכת בריטניה הגדולה לונדון, ממלכת בריטניה הגדולה 
 פטירה:  19 באפריל 1824 (בגיל 36) יוון 1828 מיסולונגי, הרפובליקה ההלנית 
 שם לידה:  ג'ורג' גורדון ביירון
 מדינה:  הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד, ממלכת בריטניה הגדולה 
 מקום קבורה:  נוטינגהאמשייר 
 מקום לימודים:  בית הספר הארו, אוניברסיטת קיימברידג', טריניטי קולג', Aberdeen Grammar School 
 שפות היצירה:  אנגלית 
 סוגה:  שירה עלילתית, ספרות גותית 
 זרם ספרותי:  הרומנטיקה 
 יצירות בולטות:  Childe Harold's Pilgrimage, Don Juan, Manfred 
 הושפע מ:  Giovanni Battista Casti, לואיג'י פולצ'י, ויליאם וורדסוורת' 
 בן או בת זוג:  ליידי ביירון (2 בינואר 1815–1816)  Claire Clairmont  Augusta Leigh  Claire Clairmont  Margarita Cogni 
 צאצאים:  עדה לאבלייס, Elizabeth Medora Leigh, Allegra Byron 
 פרסים והוקרה:  עמית החברה המלכותית 
 חתימה:   
 
ג'ורג' גורדון ביירון, הברון השישי מביירון, שנודע כלורד ביירון (באנגלית: George Gordon Byron;‏ 22 בינואר 1788 – 19 באפריל 1824) היה מגדולי המשוררים הרומנטיים האנגלים.
לורד ביירון מאת ברטל תורוואלסן
לורד ביירון מאת תומאס פיליפס במוזיאון בנאקי (אנ') באתונה
מנגינות עבריות

ספר השירים מנגינות עבריות (Hebrew Melodies) הוא יצירה משותפת של ביירון ושל המלחין הבריטי היהודי יצחק נתן. בשנת 1815 התפרסם קונטרס המכיל תריסר שירים בלוויית תווים. בדף השער נאמר: "מבחר של מנגינות עבריות (Hebrew Melodies), עתיקות וחדשות, עם עיבוד וליווי מתאים, מאת ג'והן בראהאם ויצחק נתן. השירים נכתבו במיוחד ליצירה זו בידי כבוד הלורד ביירון. מתפרסם ונמכר בידי יצחק נתן". אחר כך נוספו עוד שירים ובסך הכול יש בחיבור "מנגינות העבריות" שלושים שירים. שלושה עשר שירים הם שירים רומנטיים בסגנונו של ביירון, ואין להם כל רקע עברי, אבל למרבית השירים יש רקע מקראי. הדמויות והאירועים ההיסטוריים המופיעים בשירים הם שאול, בת יפתח, איוב, קהלת, סנחריב, בלשצר, הורדוס ומרים וטיטוס.
תרגומים לעברית

תרגומים של מאיר הלוי לטריס, בקובץ, "עפרות זהב: שירים מגדולי משוררי העמים, עשויים בדמותם ונעתקו ללשון עבר", וינה 1852– כולל כמה שירים מתוך "מנגינות עבריות" והשיר Darkness
נעימות עבר – תרגום של "מנגינות עבריות" ושל השיר Darkness מאת מתתיהו שמחה רבנר, 1862, צ'רנוביץ) עם מבוא מאת הרב אליעזר אליהו איגל
תרגומים מאת יהודה ליב גורדון של שבע מתוך המנגינות העבריות – פורסמו ב-1884
"שירי ישורון" בתרגום שלמה מנדלקרן ל"מנגינות העבריות" (1890)
דון חואן, מאנגלית בן-ציון בן-משה. כפר סבא, חנות הספרים, 2018.
קין – מליצה בת שלוש מערכות. העתקה חופשית במשקול התנועות ומלעיל: יאקב צבי ברבי אברהם הלוי לאֶוו. סדרת "סְדָר - לספרות גנוזה", הוצאת 'דחק', 2022.
ראו גם

התנועה הרומנטית
לקריאה נוספת

Jerome John McGann, Byron and Romanticism, Cambridge University Press, 2002 (הספר בקטלוג ULI)
Norbert Lennartz, Byron and Marginality, Edinburgh University Press, 2018 (הספר בקטלוג ULI)
Richard Lansdown, The Cambridge Introduction to Byron, Cambridge University Press, 2012 (הספר בקטלוג ULI)
William D. Brewer, The Shelley-Byron Conversation, University Press of Florida, 1994 (הספר בקטלוג ULI)
Clare Bucknell, Matthew Ward (eds.), Byron Among the English Poets: Literary Tradition and Poetic Legacy, Cambridge University Press, 2021 (הספר בקטלוג ULI)
Peter Cochran, The Burning of Byron's Memoirs: New and Unpublished Essays and Papers, Cambridge Scholars Publications, 2014 (הספר בקטלוג ULI)
James Soderholm, Fantasy, Forgery, and the Byron Legend, University Press of Kentucky, 1996 (הספר בקטלוג ULI)
Paul Elledge, Lord Byron at Harrow School: Speaking Out, Talking Back, Acting Up, Bowing Out, Johns Hopkins University Press, 2000 (הספר בקטלוג ULI)
John Nichol, Byron, Macmillan, 1880 (הספר בקטלוג ULI)
Benita Eisler, Byron: Child of Passion, Fool of Fame, Knopf, 1999 (הספר בקטלוג ULI)
הערות שוליים

↑  Tsiamis C, Kalantzis G, Tompros N, Poulakou-Rebelakou E. (2011). Lord Byron's first voyage in Greece (1810) and the neglected case of malaria. Journal of the Royal Society of Medicine. 104(8):316-20. PMID 21816929
2. 100 גאים מאת פול ראסל הוצאת ידיעות ספרים
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007259233605171  PLWABN: 9810567451105606  BIBSYS: 90349842  BNC: 000071988  BNE: XX1164521  BnF: cb11894686q (data)  CANTIC: a10443484  CiNii: DA00326449  GND: 118518208  HDS: 041410  ICCU: CFIV000442  ISNI: 0000 0001 2103 1939  LCCN: n81026857  LNB: 000021641  MusicBrainz: 63224112-15ae-409d-a072-1528422e6b0a  NDL: 00435022  NKC: jn19990001284  NLA: 35024477  NLG: 79847  NLK: KAC199604144  NLR:   NSK: 000008162  NTA: 068387717  RERO: 02-A000024636  RSL: 000080852  SELIBR: 176389  SNAC: w6cv4g4z  SUDOC: 026760746  Trove: 798327  ULAN: 500254532  VcBA: 495/5181  VIAF: 95230688   WorldCat (עם VIAF): 95230688
אריס סאן

| --- | --- |

אלבום אוסף של אריס סאן בעריכת אילן בן שחר, יצא בשנת 2002 לציון עשר שנים למותו
 לידה:  19 בינואר 1940 ממלכת יוון קלמטה, יוון 
 פטירה:  25 ביולי 1992 (בגיל 52) הונגריה בודפשט, הונגריה
 שם לידה:  אריסטידיס סאיסאנאס
 מקום קבורה:  בית הקברות פלאשינג 
 מוקד פעילות:  ישראל ישראל
 תקופת הפעילות:  1957–1992 (כ־35 שנים)
 סוגה:  מוזיקה ים תיכונית
 שפה מועדפת:  עברית, יוונית, ספרדית 
 כלי נגינה:  גיטרה חשמלית
 שיתופי פעולה בולטים:  עליזה עזיקרי
 בת זוג:  פופי סאן
 פרופיל ב-IMDb
 
אריס סאן מימין עם מוני רוני (מוני הרשקוביץ) במועדון "מקסים", 1961
אָריס סאן (ביוונית: Άρης Σαν‏; 19 בינואר 1940 – 25 ביולי 1992) היה זמר ומוזיקאי יווני שהשתקע בישראל בסוף שנות החמישים ובמהלך שנות השישים. נחשב לאמן פורץ דרך שהביא את המוזיקה היוונית והים-תיכונית לישראל והפך אותה לפופולרית עד ימינו.
ביוגרפיה

סאן נולד בשנת 1940 בקלמטה שביוון למשפחה יוונית אורתודוקסית והוטבל בשם אריסטידיס סאיסאנאס (Αριστείδης Σεϊσανάς). כשהיה בן 8 עבר עם משפחתו לאתונה, שם השלים את לימודיו בבית ספר עממי. כשהיה בן 11 זכה בתחרות כישרונות צעירים ובגיל 16 החל להופיע בטברנות כשהוא שר ומנגן בגיטרה.
ביוגרפיה > ישראל

בשנת 1957, בגיל 17, שט באונייה לישראל. בריאיון טלוויזיה לרבקה מיכאלי בטלוויזיה הישראלית סיפר שבעת ביקורו בטורקיה הכיר נערה ישראלית והתאהב בה, וזמן מה אחרי ששבה לישראל בא בעקבותיה אך אז התברר לו שהיא מאורסת ועומדת להינשא; הוא ויתר על אהבתו לאותה נערה אבל לא היה מוכן לוותר על אהבתו לישראל ועל כן החליט להישאר ולחיות בה.
בישראל שינה את שמו ל"אריס סאן" והחל להופיע ביפו במועדון "מפגש הסבלים" של שמואל ברזילי. המקום, שעד מהרה שינה את שמו ל"אריאנה", היה מועדון הלילה היווני הראשון בישראל והפך לאחד ממוקדי הבילוי המועדפים באזור תל אביב. במועדון שר סאן משיריו ביוונית והתחכך עם אנשי תרבות ותקשורת ישראלים רבים.
בתחילה, הגיעו למועדון בעיקר יהודים ממוצא יווני. אחד מהם, מרדכי (מנטש) צרפתי, היה מקורב מאוד לראשי מפא"י -מפלגת השלטון דאז, ולראשי צה"ל. הוא נהג לארגן להם מסיבות, ונחשד בידי המשטרה כעבריין בכיר. מנטש הביא למועדון את החברה הגבוהה של ישראל הצעירה, והביא את סאן למסיבות פרטיות שלה. סאן הופיע גם במסיבות פרטיות של בכירי צה"ל, בהם שר הביטחון משה דיין. הוא התחבב על הקצונה הבכירה וביקש מהם שיפעלו כדי שיקבל אזרחות ישראלית, ואכן לאחר זמן קצר התאזרח. בגיל 20 התחתן עם פופי, יוונייה נוצרייה מרמלה.
בדצמבר 1961 יצא סאן לראשונה אל מחוץ למועדונים ביפו והגיע להופיע בלב הקונצנזוס הישראלי, בבנייני האומה בירושלים, במסגרת הפקה שערך הרדיו הישראלי בשם "הווי המזרח"
סאן החל להרוויח והיה שותף בארבעה מועדונים. הוא החל להקליט גם בעברית, ושירו "בחיים הכול עובר" הפך ללהיט. הוא הופיע במספר סרטים ישראליים: "פורטונה" (לצד גילה אלמגור, שגם הקליטה והוציאה תקליטון משיריו) ו"הסנדלר העליז" (לצד גדעון זינגר ויענקל'ה בן-סירא). באותם הימים הכיר זמרת צעירה, בוגרת להקה צבאית - עליזה עזיקרי, אשתו הטרייה של השחקן ניסים עזיקרי, ואמא טריה לבתו של ניסים עזיקרי. סאן החל לחזר אחר עזיקרי, שנענתה לחיזוריו ועזבה את בעלה. הוא כתב לה את שירי האלבום "נערה ממש אוצר".
לאחר מלחמת ששת הימים יצאו אריס סאן ולהקתו להופיע בפני חיילים בכל קצות הארץ. הוא שמר על קשר חם עם שועי המדינה והופיע בחתונה הכפולה של ילדיו של משה דיין, אסי ויעל.
בשנת 1968 הוציא את התקליט "אריס" והיה מועמד לפרס כינור דוד, אך לא זכה. שירו "בּוּם פָּם" היה הצלחה גדולה, והוא היה לזמר הישראלי הראשון אשר מכר יותר ממאה אלף עותקים. גם השיר "סיגל", שכתב לאחייניתו, זכה להצלחה רבה.
סאן שילב במוזיקה שלו אלמנטים של מוזיקה יוונית מסורתית עם עיבודים של מוזיקה פופולרית – שילוב ייחודי לאותה תקופה – כאשר הצליל הדומיננטי היה צליל הגיטרה החשמלית שלו אשר עליה ניגן בטכניקת נגינה הדומה לנגינה בבוזוקי, גם צליל ייחודי לאותה תקופה. סגנון נגינה זה נקרא כיום ״גיטרה מזרחית״. הסגנון אומץ בידי יהודה קיסר, שליווה את בכירי הזמר המזרחי הישראלי, והפך לאחד מסימני ההיכר שלו. בשיר "בום פם", שילב סאן קטעים משירו הערבי של מוחמד עבד אל-והאב (ששרה אום כולתום) "אינתה עומרי" – צעד שנחשב נועז באותה תקופה.
בשנת 1969 הוציא סאן את אלבומו "הוקלט ביוון".
בארץ פשטה שמועה לפיה אריס סאן הוא מרגל, וסאן הכחיש שמועה זו מכול וכול. הוא שב לככב בטורי הרכילות, אשר היו מלאים בצילומים שלו עם כוכבניות תורניות. בינתיים, הרתה עזיקרי לסאן. הילדה שנולדה קיבלה את השם סאני. הלידה הייתה שיאה של התפוררות מערכת היחסים בין סאן לעזיקרי, אשר אף התדרדרה לאלימות.
ביוגרפיה > ארצות הברית

בשנת 1970 עזב סאן את ישראל וטס לניו יורק. שם שינה את מראהו – גילח את שפמו וחבש פאה נוכרית. הוא הביא לשם את הנגנים שלו, ובאוקטובר 1971 פתח בלב מנהטן את מועדון "סירוקו" (Sirocco). בין נגני המועדון היה אבי פרין. במשך תקופה מסוימת, שרה שם גם ריקי גל. אמרגנו, אלי דישי, שכנע אותו להופיע גם באולמות גדולים יותר, והוא אמנם הופיע בקרנגי הול ובאולמות מפורסמים נוספים ברחבי ארצות הברית וקנדה. סאן לא שכח את ישראל, ובמלחמת יום הכיפורים שב אליה כדי להופיע בפני החיילים.
לאחר שחזר לארצות הברית נחל המועדון הצלחה גדולה, ומשך אליו שחקנים כגון מלינה מרקורי, טלי סוואלס ואנתוני קווין. עם השנים התחלף קהל המבלים, ובמועדון החלו לבקר אנשי המאפיה, ובראשם ג'וזף גאלו, ואלו הביאו עימם את הסמים גם לחייו של סאן, שהתמכר לקוקאין. בשנת 1985 המשטרה פשטה על המועדון ותפסה בו את אנשיו של גאלו וכמות ניכרת של סמים. גם סאן נעצר. חוקרי ה-FBI דרשו מסאן להעיד נגד גאלו ואנשיו, אך הוא סירב. הוא נשפט ונגזר עליו מאסר של שנתיים על ניסיון להדחת עד בחקירה.
לאחר שנתיים יצא סאן מהכלא אדם שבור. הוא מכר עופות ופתח מספר בתי עסק אך אלו כשלו ונסגרו. אמרגנו, דישי, שכנע אותו לשוב לבמה, ואריס החל להשתקם.
בשנת 1988 הגיע סאן לביקור בארץ כדי להשיק אלבום ושיר חדש בעברית ("אני אוהב אותך"). הוא התארח שוב בתוכניתה של רבקה מיכאלי במה שהפך לראיון האחרון שלו לטלוויזיה הישראלית.
הפרויקט הגדול הבא שלו היה המועדון "קוסמיקו" בניו יורק, אלא שמועדון זה לא נחל הצלחה כמו מועדון "סירוקו", וסאן ודישי שקעו בחובות, למלווי כספים מפוקפקים. דישי וסאן חוו איומים ואלימות.
ביוגרפיה > הונגריה

בשנת 1992 ברחו סאן ואמרגנו לבודפשט מפחד הנושים, שם מצאו עבודה במועדון "קזבלנקה" של הישראלי יוסי שפילמן. נראה היה שמזלו של סאן שוב מאיר לו פנים, אך אז הותקף על ידי בריונים וידו נשברה. בריאותו התדרדרה והוא אושפז, ולאחר כמה ימים נפטר מדום לב. גופתו נשרפה במצוות אשתו פופי, שאמרה שכך ביקש בצוואתו, ושרידיו נקברו בבית העלמין פלאשינג (אנ') בניו יורק. קברו של אריס סאן צמוד לקברו של נגן הג'אז המפורסם לואי ארמסטרונג.
דיסקוגרפיה ופילמוגרפיה חלקית > דיסקוגרפיה

To my Friends (1966)
Aris San's Best Sellers (1966)
נערה ממש אוצר – עליזה עזיקרי עם אריס סאן ותזמורתו (1966)
גילה אלמגור שרה אריס סאן (1967)
"אריס" (1968)
הוקלט ביוון (1969)
צלילי הים התיכון (1969)
דם דם
אריס סאן – סיגל, בום פם, פפלומה (1970)
התקליט השביעי (1974)
Dringi Dringi (1974)
אריס סאן – להיטי זהב (1974)
שירים עבריים (1975)
אריס סאן – שר בספרדית שירים ישראליים
אני אוהב אותך (1988)
השירים האחרונים (יצא אחרי מותו 1995)
האוסף המשולש 10 שנים למותו (2002)
דיסקוגרפיה ופילמוגרפיה חלקית > פילמוגרפיה

פורטונה (1966)
הסנדלר העליז (1973)
מחוות > סרט

בשנת 2007 הוקרן בפסטיבל ירושלים הסרט "תעלומת אריס סאן" (בבימוי דני דותן ודליה מבורך), המגולל את סיפור חייו, יצירתו ומותו המסתורי. בסרט התראיינו אנשים רבים שהיו שותפים לתחנות חייו הרבות של סאן. אולם אשתו החוקית, ילדיו החוקיים, הוריו ואחיו לא רואיינו.
מחוות > מופע

בספטמבר של שנת 2002 העלו מופע מחווה בהשתתפות אמנים שונים ובהנחיית שמעון פרנס הנקרא: "אריס סאן חוזר ליפו", ערב הוקרה לזכרו. בשנת 2008 העלה הזמר היווני-ישראלי ניסים אלחנטי את המופע "נערה ממש אוצר" (על שם אחד מלהיטיו הגדולים של סאן, שהוקדש לעליזה עזיקרי), אשר בוסס על סיפור חייו של אריס סאן וכלל את מיטב הלהיטים שכתב וביצע ביוונית ובעברית. במופע השתתפה בתם של סאן ועליזה עזיקרי, סאני עזיקרי כרמל. אלחנטי וסאני הקליטו במסגרת המופע את הלהיט הגדול של סאן "סיגל" בעיבוד חדש של גדי גולדמן. במסגרת זאת סאני הוקלטה שרה לראשונה בחייה.
מחוות > מחזמר

בשנת 2010 העלה צוות הווי ובידור של מלון קלאב הוטל אילת מופע מחזמר כמחווה לאריס. המחזמר נקרא "אריס", והוא כולל את סיפור חייו של אריס סאן (מנקודת המבט בה הוא מכר את נשמתו לשטן) ואת שיריו. באותה שנה העלה "הסטודיו לאמנויות התיאטרון מיסודו של יורם לוינשטיין" את המחזמר "סיגל", המתאר את סיפור אהבתם הטראגי של אריס סאן ועליזה עזיקרי. בעקבות ההצלחה הועברה ההפקה לתיאטרון הלאומי "הבימה" בכיכובם של ארז רגב והדר רצון-רותם (שגילמו את התפקידים הראשיים בסטודיו של יורם לוינשטיין), גיא זו-ארץ, רותם אבוהב וורד פלדמן.
מחוות > עיבודים מוזיקליים

בשנת 2004 הקליטו להקת בום פם וברי סחרוף שתי גרסאות כיסוי לשיר "בום פם", אחת קצרה ואחת ארוכה.
בשנת 2012 יצא לאור הסינגל "רק אתמול נולדה", שעובד על ידי אהרון קימיגרוב.
ארז לב ארי ביצע רבים משיריו הפחות מוכרים.
ראו גם

מוזיקה יוונית בישראל
הערות שוליים

↑  בן רד, אריס סאן – הרוקר הישראלי הראשון / בן רד, באתר NotenBaRock, ‏2024-07-25
↑  ניו-יורק מגזין, 22 במאי 1972, עמ' 71
↑  יוסי חרסונסקי, סיגל. אורחת: סני הבת של אריס סאן: ניסים אלחנטי והחוויה היוונית, יוסמיוסיק, 20 בפברואר 2009; ניסים אלחנטי ו"החוויה היוונית" אורחת סאני סינגל "סיגל", באתר "תקליט"
↑  סיגל תכניית המחזמר "סיגל" של תיאטרון "הבימה"
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007297430005171  ISNI: 0000 0000 6886 2820  LCCN: no2014052243  MusicBrainz: 5e176ccf-8238-42b4-8ae6-907edfb4e7b4  VIAF: 97390969   WorldCat (עם VIAF): 97390969
הנוקמים: מלחמת האינסוף

| --- | --- |

 מבוסס על:  הנוקמים מאת סטן לי וג'ק קירבי
 בימוי:  אנתוני רוסו, ג'ו רוסו 
 הופק בידי:  קווין פייגי 
 תסריט:  כריסטופר מרקוס וסטיבן מק'פילי
 עריכה:  ג'פרי פורד 
 שחקנים ראשיים:  ראו שחקנים
 מדבבים:  וין דיזל (גרוט) קרי קונדון (Features of the Marvel Cinematic Universe) בראדלי קופר (רוקט) 
 מוזיקה:  אלן סילבסטרי 
 צילום:  טרנט אופאלוך 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  אולפני מארוול
 חברה מפיצה:  סרטי אולפני וולט דיסני
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  27 באפריל 2018 (ארצות הברית)   26 באפריל 2018 (ישראל)
 משך הקרנה:  149 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט גיבורי-על
 מקום התרחשות:  ניו יורק, Knowhere, נידאבליר, Wakanda, אדינבורו, Titan 
 תקציב:  400-316 מיליון דולר
 הכנסות:  2.048 מיליארד דולר (27 באפריל 2018)
 הכנסות באתר מוג'ו:   marvel0518
 סרט קודם:  כרונולוגית (MCU): "הפנתר השחור" סרטי הנוקמים: "קפטן אמריקה: מלחמת האזרחים"
 סרט הבא:  כרונולוגית (MCU): "אנטמן והצרעה" סרטי הנוקמים: "הנוקמים: סוף המשחק"
 אתר רשמי
 דף הסרט ב־IMDb
 
הנוקמים: מלחמת האינסוף (באנגלית: Avengers: Infinity War) הוא סרט גיבורי על קרוס אובר אמריקאי, שובר קופות המבוסס על חוברות הקומיקס האוונג'רס של חברת מארוול קומיקס. הסרט יצא לאקרנים ב-2018 בהפקת אולפני מארוול ובהפצת וולט דיסני. סרט זה הוא חלק מהיקום הקולנועי של מארוול והוא סרט המשך לסרטים "הנוקמים" משנת 2012 ו-"הנוקמים: עידן אולטרון" משנת 2015. כריסטופר מרקוס וסטיבן מק'פילי כתבו את התסריט, ואנתוני וג'ו רוסו ביימו. בסרט זה מככב אנסמבל שחקנים רחב, המורכב כמעט מכל גיבורי העל אלה אשר הופיעו בסרטי היקום הקולנועי של מארוול.
שנתיים לאחר שהנוקמים מפוצלים אחרי אירועי "קפטן אמריקה: מלחמת האזרחים", הטיטאן תָאנוֹס ממשיך במסע של חורבן ורצח במטרה לאסוף את כל אבני האינסוף ולשבץ אותן בכפפה שתאפשר לו לכופף את המציאות כרצונו ולהשמיד מחצית מאוכלוסיית היקום כולו. הנוקמים, שומרי הגלקסיה, דוקטור סטריינג' והפנתר השחור, משלבים כוחות בניסיון לעצור אותו.
הסרט קיבל ביקורות מצוינות ששיבחו את צוות השחקנים, המשקל הרגשי של הסיפור, שבירת המוסכמות של סרטי גיבורי-על, סצנות האקשן והאפקטים הוויזואליים. הסרט הרוויח בסוף השבוע הראשון להקרנתו 630 מיליון דולר בכל העולם, שהופכים אותו לסרט שובר קופות עם הפתיחה הטובה ביותר בתולדות הקולנוע, לאחר שהוא אסף בסוף שבוע אחד יותר משהכניסו מהיר ועצבני 8 (שהכניס 542 מיליון דולר) ומלחמת הכוכבים: הכוח מתעורר (שהכניס 528 מיליון דולר). סרט זה הוא הסרט הרווחי ביותר לשנת 2018. סרט המשך הנוקמים: סוף המשחק יצא לאקרנים ב-24 באפריל 2019.
הסרט היה החמישי בכל הזמנים שהכניס יותר מ-2 מיליארד דולר בקופות, ונכון ל-2019 הוא הסרט החמישי המכניס ביותר, אחרי הנוקמים: סוף המשחק, אווטאר, טיטניק, ומלחמת הכוכבים: הכוח מתעורר, אווטאר 2.
הקדימון לסרט פורסם בנובמבר 2017, וצבר למעלה מ-205 מיליון צפיות באתר יוטיוב בתום 24 שעות בלבד מזמן העלתו לאתר, וכך הפך לקדימון הנצפה ביותר.
תקציב הסרט מוערך ב-316–400 מיליון דולר, מה שהופך אותו לסרט השלישי היקר ביותר בהיסטוריה.
הפקה

אולפני מארוול החלו בפיתוחם של שני סרטים חדשים המתרחשים ביקום הקולנועי של מארוול כבר במקביל להפקתם של סרטים קודמים בסדרה, שגם בהם שולב מוטיב "אבני האינסוף". הליהוק לשני סרטים אלו החל בשלהי 2013, כאשר רוברט דאוני ג'וניור הוחתם לשוב ולגלם את דמותו של טוני סטארק / איירון מן; במהלך אותה השנה הוכרזו רשמית השמות הצפויים לשני הסרטים: "הנוקמים: מלחמת האינסוף - חלק 1" ו"הנוקמים: מלחמת האינסוף - חלק 2".
האחים רוסו, מרקוס ומק'פלי, הצטרפו לפרויקט בתחילת 2015. בחודש יולי 2016, אולפני מארוול חשפו כי המילים "חלק 1" ו-"חלק 2" יושמטו משמות שני הסרטים; שמו של הסרט הראשון יהיה "הנוקמים: מלחמת האינסוף", בעוד ששמו של הסרט השני הנוקמים: סוף המשחק הוכרז רק מספר חודשים לאחר צאתו של הסרט הראשון לאקרנים. הסרטים צולמו במקביל, החל מחודש ינואר 2017 באטלנטה, ג'ורג'יה, ויהיו הסרטים הראשונים שיצולמו במלואם בטכנולוגיית IMAX, באמצעות מצלמה דיגיטלית 2D חדשה שפותחה על ידי Arri.
הפקה > שיווק

בפברואר 2017 שוחרר סרטון קצר ליוטיוב בו מתראיינים חלק מהשחקנים, המפיקים והבמאים של הסרט ומדברים על מה שמתוכנן להיות בו.
בנובמבר אותה שנה שוחרר לראשונה הקדימון לסרט וכרזת הסרט הראשונה. בתחילת חודש מרץ 2018, נודע כי יציאת הסרט לאקרנים הוקדמה בשבוע ל-27 באפריל. ב-16 במרץ באותה שנה, יצא הטריילר השני והכרזה הרשמית לסרט.
הפקה > מדיה ביתית

הסרט שוחרר בהפצה דיגיטלית ב-31 ביולי 2018, כשתאריך הפצתו בבלו-ריי ו-DVD נקבע ל-14 באוגוסט.
ביקורות והכנסות > ביקורות

עם צאתו לאקרנים זכה הסרט לביקורות משבחות מצד המבקרים והקהל כאחד שכיוונו את השבחים כלפי סצנות האקשן, האפקטים הוויזואליים, המשקל הרגשי והעמוק של הסיפור העלילתי, על היות הסרט שובר מוסכמות אחרות של סרטי גיבורי-על וכן על ההומור הקומי, פסקול הסרט וצוות השחקנים.
אתר הביקורות "Rotten Tomatoes" העניק לסרט ציון של כ-84% "טרי לגמרי" בהתבסס על כ-337 ביקורות כשרק 58 ביקורות הן שליליות. קונצנזוס המבקרים של האתר כותב: "'הנוקמים: מלחמת האינסוף' מלהטט במערכה מסחררת של גיבורי ה-MCU במאבק כנגד האיום החמור ביותר שלהם והתוצאה היא שובר קופות מרתק ומהדהד רגשית שמבין את שאיפותיו העצומות".
באתר Metacritic זכה הסרט לציון משוקלל של כ-68 מתוך 100 בהתבסס על 53 ביקורות, כשהאתר מציין כי הסרט זכה ל"ביקורות חיוביות מאוד".
אילן קפרוב, מבקר קולנוע של אתר וואלה! תרבות ובידור, כתב בביקורתו: "'הנוקמים: מלחמת האינסוף' הוא הישג קולנועי מסעיר ומרשים" ולאחר מכן כתב: "הסרט הענק שאליו התנקז עשור של סרטי מארוול הבטיח הרבה, ולשם שינוי גם קיים. האחים ג'ו ואנתוני רוסו שולטים ביד רמה על עשרות דמויות וקווי עלילה, ומספקים אקשן נפלא ומרהיב. לצדם התסריט החכם והמפתיע שוזר טרגדיה והומור בחוויה שעושה כבוד למונח "שובר קופות"".
סקוט קולורה, מבקר קולנוע מאתר IGN העניק לסרט ציון של כ-9/10 "מדהים", בציינו: "ביצוע טוב לגבי הבטחתו של ניק פיורי מלפני 10 שנים, 'מלחמת האינסוף' הוא כיפי, מרתק ומרגש.".