stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
צדוק דולגופולסקי

| --- | --- |

תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  11 באוגוסט 1879 הרדוק, בלארוס 
 פטירה:  16 ביולי 1959 (בגיל 79) מינסק, ברה"מ 
 מדינה:  ברית המועצות 
 תקופת הפעילות:  1898–1959 (כ־61 שנים) 
 מעסיק:  Belarus 
 מפלגה:  הבונד 
 
צדוק דולגופולסקי (ביידיש: צדוק דאָלגאָפּאָלסקי; 11 באוגוסט 1879 הרדוק - 16 ביולי 1959 מינסק) היה סופר יידי סובייטי.
קורות חיים

נולד למשפחה ענייה בעיירה קטנה הרדוק קרוב לעיר ויטבסק (כיום חלק מבלארוס). בהיותו בן 13 הוא החל לעבוד במפעל. הוא היה אוטודידקט, הוא הצליח לעבור מבחנים לקבלת אישור לעסוק בהוראה ופתח בית ספר לילדים יהודים בעירו. בסוף שנות התשעים של המאה ה-19 הוא החל לכתוב מאמרים קצרים בנושא חייהם של הפועלים בשביל כתבי עת ביידיש.
ב-1917, לאחר המהפכה הוא עבר להתגורר במינסק, שם פרסם סיפורים בכתבי עת ועיתונים. ב-7 בנובמבר 1929 בתיאטרון היהודי הממלכתי הועלה מחזה פרי עטו של דולגופולסקי. מדי פעם הוא כתב ביקורת סאטירית תחת שם העיט הורודיקער.
ב-1936 הוא נעצר יחד עם מספר סופרי יידיש בלארוסים, אך הוא שוחרר ועבר להתגורר עד ראשית שנות החמישים בוויטבסק.
חלק מפרסומיו

בילדער פון שטעטל (תמונות משטעטל), וילנה, 1914.
דעם זיידנס קללה (קללת סבא), 1919.
בא געעפענטע טויערן (ליד השער הפתוח), וייסרוסלענדישער מעלוכע-פארלאג, 1928.
אויף סאוועטישער ערד (על האדמה הסובייטית), 1931.
הערות שוליים

↑  צדוק דולגופולסקי, באנציקלופדיית ייִוואָ ליהודי מזרח אירופה (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007311817105171  ISNI: 0000 0000 6886 0569  SUDOC: 267447981  VIAF: 311349730   WorldCat (עם VIAF): 311349730
פלורנטיו מסקרה

| --- | --- |
 לידה:  1540 ברשה, הרפובליקה של ונציה 
 פטירה:  1584 (בגיל 44 בערך) ברשה, הרפובליקה של ונציה 
 שפה מועדפת:  איטלקית 
 כלי נגינה:  עוגב 
 
פלורנטיו מסקרה (באיטלקית: Florentio Maschera; ‏1540-1584) או פיורנצו מסקרה (Maschera, Fiorenzo) היה מלחין, נגן עוגב וכלי קשת איטלקי מסוף תקופת הרנסאנס.
ביוגרפיה

פלורנטיו מסקרה נולד בעיר ברשה. הוא למד כנראה מאביו ברתולומאו מסקרה, שהועסק כמורה ללטינית לנערים ששרו במקהלת הקתדרלה של ברשה. מסקרה קיבל שיעורי מוזיקה מקלאודיו מרולו בוונציה. בהמשך, בשנת 1557, התמודדו פלורנטיו מסקרה, אנדראה גבריאלי וקלאודיו מרולו על משרת נגן העוגב בכנסיית סנט מארק בוונציה. לבסוף זכה במשרה זו קלאודיו מרולו.
כתוצאה מכך, פנה מסקרה למציאת תפקיד חדש, ועבודתו הראשונה הייתה כנגן עוגב במנזר "סנטו ספיריטו אין איזולה" בוונציה, שם החל לעבוד (בגיל 17 בלבד) ב-22 באוגוסט 1557 בשכר התחלתי של 180 לירטות. בתקופה זו המשיך ללמוד אצל מרולו. בתחילת המאה ה-17 נבנה עוגב חדש בסגנון הבארוק בקתדרלה של ברשה. ומסקרה נתמנה לנגן העוגב בקתדרלה זו. בתפקיד זה כיהן למשך כל חייו. בונה כלי הנגינה גספארו דה סאלו, תושב ברשה בעצמו, ציין כי מסקרה היה נגן ויולה דה גמבה מעולה. באותה תקופה הייתה ברשה מרכז לבניית כלי נגינה, במיוחד כלי קשת, בדומה גם לעיר מנטואה. מסקרה נחשב לנגן עוגב מחונן ומוכשר, שני רק לקלאודיו מרולו.
בשנת 1584 מת מסקרה בעיר ברשה. את תפקידו בקתדרלה של ברשה תפס אחריו קונסטנצו אטנייטי, המלחין, נגן העוגב ובונה העוגבים, אשר העיד כי מסקרה הצטיין בצליל יפה ומתוק. יוהאן גוטפריד ולתר אף ציין ב"לקסיקון המוזיקלי" שלו (בגרמנית: Musicalisches Lexicon; לייפציג 1732), כי מסקרה היה נגן כלי קשת (כינור, ויולה וויולה דה) גמבה יוצא מהכלל, אשר ניגן לעיתים קרובות בערים רבות בצפון איטליה.
יצירותיו

מסקרה ידוע בעיקר ב-21 הקנצונות הכליות שלו תחת הכותרת "Il primo libro de canzoni da sonar". קנצונות אלה, לארבעה כלים, כתובות בעיקר במרקם פוליפוני עם מעט מאוד מרקם הומופוני. הן כוללות גם קטעי דואטים המופיעים לסירוגין בין זוגות הקולות. האוסף פורסם לראשונה בשנת 1582 אבל לא שרדו ממהדורה זו עותקים. המהדורה הראשונה ששרדה היא משנת 1584. נדפסו בסך הכל שש מהדורות: מ 1582, 1584, 1588, 1593, 1596, 1607 ו 1621. זהו האוסף המוקדם ביותר של קנצונות שיש בידינו (פרט לאלה של וינצ'נטי) ואשר נכתבו במיוחד להרכב כלי ולא עיבודים של יצירות קוליות קודמות.
ברנרד תומאס, במאמרו למהדורה של 5 קנצונות של מסקרה (לונדון, 1977), אף משער שמסקרה המציא את ז'נר הקנצונה. 2 קנצונות נוספות לארבעה כלים מאת מסקרה נדפסו באנתולוגיה של אלסנדרו ראוורי מ 1608, הכוללת 36 יצירות מאת מבחר מלחינים כגון: ג'ובאני גבריאלי, ג'ירולאמו פרסקובלדי, קלאודיו מרולו ועוד. מוקדם יותר פורסמו קנצונות של מסקרה בעיבוד לכלי הפריטה ציטרן בספרו של Paolo Virchi בשם "Citthara tabolatura" וזאת כבר בשנת 1574 עוד לפני המהדורה המודפסת הראשונה של מסקרה עצמו משנת 1582. 12 מיצירות מסקרה הופיעו בעיבודים עתירי קישוטים בספריו של ג'ובני טרצי ללאוטה משנת 1593 ומשנת 1599. יצירות נוספו נדפסו באנתולוגיות שונות באיטליה ובגרמניה. וכן בעיבודים לכלי מקלדת, כמו למשל בטבלטורה של יוהאן וולץ (Johann Woltz) משנת 1607. במהדורה מ 1590 של מסקרה עצמו אף צוין כי היצירות מתאימות לנגינה בעוגב, אף על פי שהן מתאימות לנגינה גם בלאוטה או בהרכבים כליים (של ויולים, חליליות וכו').
הקלטות

נגן העוגב Liuwe Tamminga הקליט מבחר מהקנצונות של מסקרה בנוסח לעוגב יחד עם יצירות לעוגב של מלחינים אחרים בחברת Passacaille records
https://web.archive.org/web/20150701144234/http://www.passacaille.be/CD.aspx?ID=69
לקריאה נוספת

Eleanor Selfridge-Field, Venetian Instrumental Music, from Gabrieli to Vivaldi. New York, Dover Publications, 1994. ISBN 0-486-28151-5
Gustave Reese, Music in the Renaissance. New York, W.W. Norton & Co., 1954. ISBN 0-393-09530-4
Fiorenzo Maschera. "Five canzonas for four instruments SATB". London, London Pro Musica Edition, 1977
Fiorenzo Maschera. "Libro primo de canzoni ... a quattro voci" : Brescia, 1584". New York : Garland, 1995
אלינור סלפרידג'-פילד, "מוזיקה אינסטרומטאלית ונציאנית, מגבריאלי עד ויוואלדי" ניו יורק, הוצאת דובר 1994.
גוסטב ריז, "מוזיקה ברנסאנס", ניו יורק, ו.ו. נורטון ושות', 1954.
קאיו דואיליו (אונייה מחופת שריון)

| --- | --- |
אוניית הצי המלכותי האיטלקי "קאיו דואיליו"
אוניית הצי המלכותי האיטלקי "קאיו דואיליו"
 תיאור כללי
 סוג אונייה:  אונייה מחופת שריון (ironclad)
 צי:  הצי המלכותי האיטלקי
 דגל הצי:  
 סדרה:  Caio Duilio-class battleship 
 ציוני דרך עיקריים
 מספנה:  Regio Cantiere di Castellammare di Stabia 
 תחילת הבנייה:  24 באפריל 1873
 הושקה:  8 במאי 1876
 תקופת הפעילות:  6 בינואר 1880 – 1906 (כ־25 שנים)
 אחריתה:  הוצאה משירות ב-1906 ונגרטה ב-1909
 מידות
 הֶדְחֶק:  11,138 טון (הדחק בטעון מרבי 12,267 טון)
 אורך:  109.2 מטרים
 רוחב:  19.79 מטרים
 שוקע:  8.8 מטרים
 נתונים טכניים
 מהירות:  15 קשרים (בהספק 7,710 כוחות סוס)
 גודל הצוות:  420 איש
 טווח שיוט:  3,760 מייל ימיים במהירות חסכונית
 הנעה:  2 מנועי קיטור בוכנאיים דו-דרגתיים, 8 דודי קיטור מוסקים בפחם
 אמצעי לחימה
 שריון:  חגורת שריון בקו המים בעובי 550 מ"מ; שריון צריחי התותחים בעובי 450 מ"מ, שריון המבנה העילי 400 מ"מ
 חימוש:  2 תותחי 450 מ"מ דו-קניים ונטעני לוע, 3 תותחי 120 מ"מ, 2 תותחי 75 מ"מ, 8 תותחי 57 מ"מ, 22 תותחי 37 מ"מ, 3 צינורות טורפדו
 
קָאיוֹ דוּאִיליוֹ (Caio Duilio) הייתה הבכורה בסדרה בת שתי אוניות מלחמה מחופות שריון שנבנו באיטליה בשנות השבעים של המאה ה-19 עבור הצי המלכותי האיטלקי.
היא ואחותה "אנריקו דָנְדוֹלוֹ" היו חמושות כל אחת בשני תותחי 450 מ"מ במשקל 100 טון, ונחשבו לאוניות המלחמה החזקות ביותר בשעתן.
במרץ 1873 הכריז מיניסטר הצי המלחמתי, אדמירל סימוֹנֶה אָרטוּרוֹ סיינט-בּוֹן, על בניית שלוש אוניות מערכה חדשות עבור הרֶגָ'ה מָרִינָה, בעלות עוצמת אש ושריון חזקים משל כל אונייה אחרת עד אז. האוניות תוכננו על ידי הארכיטקט הימי בֶּנֶדֶטוֹ בְּרִין. "קאיו דואיליו", שהושקה ראשונה, נקראה על שמו של הקונסול גאיוס דואיליוס, מי שנחל את הניצחון  הגדול הראשון של רומא העתיקה בקרב ים ב-260 לפנה"ס. בסופו של דבר הושלמה הבנייה של שתי אוניות בלבד מבין השלוש שתוכננו.
קאיה קאנפי

| --- | --- |

קאיה קאנפי ב-2007
 לידה:  10 ביוני 1985 (בת 39) האפסלו, אסטוניה
 מדינה:  אסטוניה אסטוניה
 מקום מגורים:  האפסלו, מחוז לאנה, אסטוניה
 גובה:  1.81 מטר
 יד חובטת:  ימין
 פעילות כמקצוענית:  2000–הווה (כ־24 שנים)
 סה"כ פרסים שצברה:  8,468,238 דולר אמריקאי 
 יחידים
 מאזן קריירה:  586–352 
 דירוג שיא:  15 (20 באוגוסט 2012)
 זכיות בטורנירים:  9 (1 בסבב ה-WTA ו-8 בסבב ה-ITF)
 זוגות
 מאזן קריירה:  47–69 
 דירוג שיא:  143 (3 במאי 2010)
 זכיות בטורנירים:  2 (בסבב ה-ITF)
 שיאי גראנד סלאם
 זכיות 0
 אליפות אוסטרליה הפתוחה:  סיבוב שלישי (2009)
 אליפות צרפת הפתוחה:  רבע גמר (2008,2012)
 וימבלדון:  רבע גמר (2010)
 אליפות ארצות הברית הפתוחה:  רבע גמר (2010,2017)
 
קאיה קאנפי (אסטונית : Kaia Kanepi; נולדה ב-10 ביוני 1985) היא שחקנית טניס מקצוענית מאסטוניה. דורגה בשיאה במקום 15 בעולם ובמקום ה-25 בדירוג WTA בינואר 2012.
קאנפי זכתה עד היום ב-9 תוארי יחידות (1 בסבב ה-WTA ו-8 בסבב ה-ITF) ובשני תוארי זוגות (שניהם בסבב ה-ITF).
קאנפי משחקת בנבחרת אסטוניה מאז שנת 2000. מאזנה עומד על 35 ניצחונות (22 במשחקי יחידות ו-13 במשחקי זוגות) ו-13 הפסדים (10 במשחקי יחידות ו-3 במשחקי זוגות).
צפיפות אופטית

צפיפות אופטית (באנגלית: Optical Density; בראשי תיבות: OD) הן היחידות בהן מבוטאת מידת הבליעה של גלים אלקטרומגנטים. לעיתים משתמשים במונח בליעה (Absorbance) ואז הסימון יהיה A.
כאשר מעבירים דרך תמיסה המכילה חומר בולע - נבלעים רק אורכי הגל הגורמים לעירור החומר הבולע.
כדי למצוא ריכוז של חומר מסוים הנמצא בתמיסה יש להקרין באורך גל מסוים הגורם לעירורו של החומר. השנוי שיחול בקרן בעקבות הבליעה נמדד בעזרת ספקטרופוטומטר.
מתמטית, הצפיפות האופטית מוגדרת על ידי:
 OD_{\lambda }=A=-\log _{10}\left({T}\right)
כאשר  T היא העברה ומוגדרת על ידי:  T=({I \over I_{0}})
I היא עוצמת הקרן הנמדדת לאחר מעבר בחומר, ו- I_{0} היא עוצמת הקרן הפוגעת בחומר.
סה"כ ניתן לרשום כי  OD_{\lambda }=A=-\log _{10}({I \over I_{0}})
מידת השינוי בקרן (שיעור הבליעה) הוא ביחס ישר לריכוז החומר שבתמיסה C, לקבוע הבליעה של החומר, ε ולאורך תא המדידה l:
OD=\epsilon \times l\times c
פלורנט חסאני

פלורנט חסאני (באלבנית: Florent Hasani; נולד ב-30 במרץ 1997) הוא כדורגלן קוסובני, המשחק בעמדת הקיצוני הימני בקיי אף טירנה.
קריירת מועדונים

חסאני, התחיל את הקריירה שלו בקבוצת הנוער של ושטריה, ובדצמבר 2014 הצטרף לקבוצה הבוגרת. עד לסיום העונה, רשם 15 הופעות בליגה וכבש שער אחד. ב-20 ביוני 2015, חסאני חתם בטרפצ'ה 89.
ב-25 בינואר 2018, חסאני חתם בדיושג'ר מליגת העל ההונגרית. ב-20 בפברואר, חסאני ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 2–0 נגד ואץ במסגרת הגביע ההונגרי. ב-4 במאי 2019, חסאני הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 2–1 נגד פהראוור.
ב-10 בפברואר 2021, חסאני חתם לשנה וחצי בהפועל כפר סבא מליגת העל.
ב-23 ביוני 2021, חסאני חתם בגיירמוט גיור מליגת העל ההונגרית.
קריירה בינלאומית

ב-22 בינואר 2018, חסאני זומן לראשונה לסגל נבחרת קוסובו, אך רשם את הופעת הבכורה שלו בנבחרת כשנה וחצי מאוחר יותר ב-10 בספטמבר 2019, בהפסד 3–5 לאנגליה.
ב-10 באוקטובר 2019, חסאני הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 1–0 נגד גיברלטר.
תארים

ליגת העל הקוסובנית: 2016/2017
הגביע הקוסובני: 2017/2018
הערות שוליים

↑  דורון בן דור, ‏רשמי: ג'יימי הופקאט ופלורנט חסאני חתמו בכפ"ס, באתר ONE‏, 10 בפברואר 2021
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "פלורנט חסאני".
פעיל שלום

פעיל שלום הוא אדם הפועל למען פתרון של שלום לסכסוכים בין מדינות או עמים. פעילות למען השלום אינה מחייבת השתייכות למפלגה כלשהי. חלק ניכר מפעילי השלום היו חלק מתנועות שלום בלתי-מפלגתיות, שלא שאפו להיבחר לפרלמנט, ולא תמכו במפלגה מסוימת.
לעיתים קרובות יש ויכוח על מטרותיהם של פעילים אלו ואם הם באמת ובתמים חותרים לשלום, לעיתים יש הסכמה על מטרותיהם אך נטוש ויכוח בשאלה אם פעילותם אכן עוזרת בסופו של דבר לקידום מטרותיהם, או שמא היא מעכבת ואף מונעת אותן. יש הסוברים שלפעילי השלום יש השפעה עקיפה על המדיניות גם כשהם נכשלים במימוש מטרותיהם הישירות, לדוגמה ד"ר לורנס ויטנר סבור שאף שתנועות השלום בארצות הברית נכשלו באופן עקבי במניעת מלחמות ובהפסקתן, הייתה להן השפעה ממתנת על מדיניות החוץ האמריקאית, שלדבריו הייתה עשויה להיות אגרסיבית הרבה יותר לולא פעילי השלום.
פעילי שלום שונים נוקטים במגוון של דרכים שונות לקידום מטרותיהם, ובהן הפגנות, תעמולה, שביתת רעב, וכן מפגש ישיר עם הצד היריב, גם כאשר מפגש כזה אסור על פי חוק.
פרס נובל לשלום ניתן לעיתים לפוליטיקאים מובהקים שע"פ ועדת הפרס תרמו להשכנת שלום, לפקידי ממשל שעסקו בכך, ובין מקבליו גם פעילי שלום אחדים.
ראו גם

פציפיזם
הערות שוליים

↑  Lawrence S. Wittner, "Have Peace Activists Ever Stopped a War?", History News Network [online journal], 16.01.2006
ערך זה הוא קצרמרבנושא מדע המדינה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
צדוק הבשי

| --- | --- |

 לידה:  22 במרץ 1868 אסוד, טרנסלייטניה, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 פטירה:  1 בפברואר 1943 (בגיל 74) בודפשט, ממלכת הונגריה 
 שם לידה:  Handler Simon 
 ענף מדעי:  רב, ביקורת המקרא, תאולוגיה, סופר, יהדות 
 מקום לימודים:  בית המדרש לרבנים בבודפשט (העשור של 1890)  אוניברסיטת אטווש לוראנד (1892) 
 צאצאים:  פרנץ הבשי 
 
הרב צדוק (שמעון) הֶבֶשִי (במקור הנדלר, בהונגרית: Hevesi Simon; אסוד, 22 במרץ 1868 –  בודפשט, 1 בפברואר 1943) היה תאולוג ופילוסוף יהודי-הונגרי, רב, פרופסור באוניברסיטה. הוא אביו של הרב פרנץ הבשי.
ביוגרפיה

צדוק הבשי נולד באסוד, אחד מחמשת ילדיהם של הרב אברהם מרדכי (מרק) הנדלר, אב"ד העיר, ורעייתו יוליאנה רוזנברג. הבשי סיים את לימודיו בכיתות העליונות של התיכון כבר בבית מדרש לרבנים בבודפשט. הוא הוסמך כדוקטור בשנת 1892 וכרב בשנת 1894. נשא לאישה את יאנקה ברודי מאורדיאה ונולדו להם 4 בנים ובת. משנת 1894 עד 1897 היה רבה של קושיצה, בין 1897 ל־1905 של לוגוז'. בשנת 1905 נבחר לרבה של הקהילה היהודית של פֶּשט. הוא הפך למורה וחבר דירקטוריון במכון הארצי להכשרת רבנים, עם הזמן ליו"ר התאחדות הרבנים הלאומית, למייסד אומיקה - ההתאחדות הלאומית היהודית-הונגרית לחינוך, לעורך משותף של המגזין סקירה יהודית-הונגרית, של הצופה, לעורך משותף של "יבנה" – המגזין ההומילטי, ולחבר מועצת האגודה הספרותית יהודית-הונגרית (IMIT). הבשי היה דמות מובילה בחיי החברה והתרבות היהודית-הונגרית. הוא הקים כאמור את אומיקה, מה שהפך תחת הנהגתו לאחד ממוסדות התרבות החשובים ביותר של יהדות הונגריה. הוא השתתף באופן פעיל גם בפעילותו של מִיקֵפֶה. בשנת 1927 הנהגת הקהילה רצתה למנות אותו כנציגה לבית העליון של הפרלמנט ההונגרי, אך האלקטורים בחרו בעמנואל לעף, רבה הראשי של העיר סגד. לימים זכה הבשי על עבודתו יוצאת הדופן בחיי הדת למינוי הרב הראשי של הקהילה היהודית של פשט.
כתביו

מאמריו המדעיים ואלה שנכתבו לקראת החגים ומחקרי הפילוסופיה הדתית שלו התפרסמו בחלקם בהונגרית ובחלקם בעברית. כתביו על בעיית ספר איוב, על קאנט ועל מדריך הרמב"ם הם בין יצירות הספרות הפילוסופית החשובות. עבודותיו העיקריות:
שיר השירים (1892)
בעיית ספר איוב (1905)
אתיקה בתלמוד (עם יהודה אריה בלוי ומאיר צבי וייס 1920)
עמנואל קאנט (1925)
הערות על מורה נבוכים (1928)
לקריאה נוספת

צדוק הבשי באנציקלופדיה יודאיקה.
הודעה על מותו בניו יורק טיימס ב-4 במרץ 1943.
לקסיקון יהודי הונגרי Magyar zsidó lexikon. Szerk. Ujvári Péter. Budapest: Magyar Zsidó Lexikon. 1929.
לקסיקון הונגרי לקורות חיים Magyar életrajzi lexikon I–IV. Főszerk. Kenyeres Ágnes. Budapest: Akadémiai. 1967–1994.
הערות שוליים

↑  למשל: וזאת ליהודה, קובץ מאמרים בחכמת ישראל. הוצאת בית המדרש לרבנים בבודפשט, תרפ"ו. עמ' שער.
↑  ראה חתימתו במכתב לאיגנץ גולדציהר; תמונתו כאן
↑  גנאלוגיה של משפחת הנדלר-הבשי
↑  http://mek.oszk.hu/04000/04093/html/szocikk/12071.htm
↑  http://mek.oszk.hu/00300/00355/html/index.html
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007262671605171  BnF: cb16745059w (data)  GND: 173334652  ICCU: RMLV076661  ISNI: 0000 0001 0866 3536  LCCN: n89619295  NKC: zmp2016921087  NTA: 304532673  VcBA: 495/112540  VIAF: 6538022   WorldCat (עם VIAF): 6538022
פירושקה טאבורי

| --- | --- |

 לידה:  20 בנובמבר 1892 בודפשט, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 התאבדה:  2 במאי 1947 (בגיל 54) בודפשט, הרפובליקה ההונגרית 
 מדינה:  הונגריה 
 מקום קבורה:  בית הקברות קרפשי 
 בן או בת זוג:  Zoltán Závodszky (1924–2 במאי 1947) 
 
פירושקה טאבורי (במקור טאובר; בהונגרית: Tábori Piroska;‏ בודפשט, 20 בנובמבר 1892 – בודפשט, 2 במאי 1947) הייתה משוררת, סופרת נוער, מתרגמת ספרותית, ספרנית, עורכת עיתון יהודייה-הונגרייה בתו של הסופר רוברט טאבורי. אחד משיריה הפך לסמל לאומי אחרי מלחמת העולם הראשונה וגם ספרי הבישול שלה הפכו לחדשנים ומוכרים.
קורות חייה

פירושקה טאובר נולדה במשפחה יהודית כבתם של רוברט טאבורי (1855–1906) ושל אאוגניה אנגל (1862–1900). אמה נפטרה בהיותה בת שמונה והיא גודלה למעשה על ידי אמה החורגת (אשתו השנייה של אביה), אנה טוטשק. טאבורי קיבלה את תעודת ההוראה שלה בבית הספר לנשים ארז'בט ב-1914 בתוקף לחטיבות הביניים. אחרי שלימדה בבראשוב ובקלוז'וואר, בשנת הלימודים 1915–1916, הייתה מורה בבית הספר בבודפשט, ולאחר מכן עבדה בספרייה הפדגוגית של בודפשט עד 1922. היא לימדה שוב במשך שנתיים ולאחר נישואיה לזמר האופרה זולטאן זאבודסקי ב-1924, עסקה רק בכתיבה ובעריכת עיתונים (Képes Kis Lap).
היא כתבה כבר מגיל ארבע עשרה. הכרך הראשון שלה יצא לאור ב-1918. יצירותיה הן בעיקר ספרי ילדים ונוער, תרגומים ספרותיים וספרי בישול (שהיו חדשניים באותה התקופה). היא כתבה את השיר "מסר מטרנסילבניה" שיוחסה למורה סקלרית (דמיונית לחלוטין ולא קיימת) בשם פירושקה קרפאטי. סדרת רומני הנוער שלה בשם "דני דוגו ופטי צ'באר" (בתרגום: דני פקק ופטי בורג) הפכו לפופולריים. יצירותיה הוכרזו להשמדה (לגריסה) ב-1944 בשל מוצאו היהודי והיא הוכרזה בצו ממשלתי כסופרים אסורים. היא שרדה את השואה ושמה קץ לחייה לאחר ש"תפסה את בעלה בשעת מעשה" עם אהובתו. דיוקנה נמצאת,באוסף FSZEK Budapest. ללא ציון שנה ומחבר.
עבודותיה העיקריות

Závodszky Zoltánné: A batunok földjén. Kalandos történet; Tolnai, Bp., ? (Tolnai ifjúsági könyvtára)
Halk muzsika (versek, Bp., 1918)
Aranyszív. Regény fiatal leányok számára; Singer-Wolfner, Bp., 1928
Zsuzsa Párisban (regény, Bp., 1930)
A ma szakácskönyve. 2000 recept, diétás ételek, olcsó és gyorsan készülő ételek, weekend főzés, nyers ételek; diétás étrendet összeáll. Vincze Jenő; Dante, Bp., 1932
Köszöntők és ünnepi játékok. Az ifjúság számára; Singer-Wolfner, Bp., 1932
Hétköznapok (regény, Bp., 1936)
A mintaosztály (regény, Bp., 1936)
Somogyi Béla–Stumpf Károlyné–Z. Tábori Piroska: A magyar háziasszony lexikona; Dante, Bp., 1936
Verses mesék; Dante, Bp., 1937
Závodszky-Tábori Piroska: Nagyika. Regény fiatal leányok számára; Szent István Társulat, Bp., 1938
Készüljünk a télre! Cukornélküli befőzés, gyümölcsök stb. tárolása. Gyakorlati tanácsok; összegyűjt. Z. Tábori Piroska; Singer-Wolfner, Bp., 1940
Hústpótló ételek hústalan napokra. Hústalan étrendek az egész esztendőre; összeáll. Z. Tábori Piroska; Singer és Wolfner, Bp., 1940
Háztartás háztartási alkalmazott nélkül; Singer-Wolfner, Bp., 1941
Üzent az orgonás. Regény fiatal leányok számára; Singer-Wolfner, Bp., 1941
Kevésből jót! Mai idők szakácskönyve; összeáll. Z. Tábori Piroska; Singer-Wolfner, Bp., 1942
A ma szakácskönyve; diétás étrendet összeáll. Vincze Jenő; Dante, Bp., 1942
Mit is főzzek? A mai idők szakácskönyve; Új Idők, Bp., 1946
Vetéstől aratásig. Regény fiatal lányoknak; Dante, Bp., 1947
הערות שוליים

↑  "Születési bejegyzése a Pesti Izraelita Hitközség születési akv. 2602/1892. folyószáma alatt". נבדק ב-2019-11-01.
↑  "Tábori Róbertné halotti bejegyzése a Budapest VII. kerületi polgári halotti akv. 130/1900. folyószáma alatt". נבדק ב-2019-11-01.
↑  "Házasságkötési bejegyzése a Budapest III. kerületi polgári házassági akv. 156/1924. folyószáma alatt". נבדק ב-2019-11-01.
↑  "Ki írta az Üzenet Erdélyből című irrendenta verset?". Világ: 5. 1920-09-10.
↑  Eldobta magától az életet a kicsik kedvenc írónője, Tábori Piroska. 2023. április 26. ÚM-Újságmúzeum
ראו גם

לקסיקון ביוגרפי הונגרי I-II . עורך ראשי. אגנס הלחם. בודפשט, הוצאת אקדמיה, 1967-1969.
לקסיקון ביוגרפי חדש הונגרי . עורך ראשי. לאסלו מרקו. בודפשט, מועדון הספר ההונגרי.
לקסיקון ספרותי הונגרי חדש . עורך ראשי. פטר לאסלו. בודפשט, הוצאה לאור אקדמית, 1994.
באלאז' אבלונצי 2022: האם תוקפו יפוג בעוד מאה שנים? פרק המשוררת הבדיונית (בשם המופץ בטעות, פירושקה קרפאטי: "מסר מטרנסילבניה"). בודפשט. 2022. 56–58. הוא.
לקריאה נוספת

הנפילה של זיגפריד = בלוג Caruso 6 בפברואר 2017
לקסיקון של נשים הונגריות. איסוף, הקדמה ועריכה: מרגיט בוזאי. בודפשט, 1931. סטפנום סט. עמודה 944
פירושקה טאבורי. אינדקס ביוגרפי הונגרי. המוזיאון הספרותי פטפי.
הפרופיל המקצועי שלה ב-Moly.hu
אחד מספריה "כיתה לדוגמה"
צדוק בסן

| --- | --- |

 לידה:  16 באוגוסט 1882 ירושלים, האימפריה העות'מאנית 
 פטירה:  26 במאי 1956 (בגיל 73) ירושלים 
 מקום קבורה:  הר המנוחות 
 
צדוק בַּסָּן (או: באסאן; א' באלול ה'תרמ"ב, 16 באוגוסט 1882 – 26 במאי 1956) היה צלם ירושלמי, מראשוני הצלמים היהודים בארץ ישראל בתקופת היישוב והצלם היהודי הראשון יליד הארץ.
קורות חיים

צדוק, בן לרב יהושוע השיל יואל בסאן ונכד לרב אליהו שלמה זלמן בסאן, נולד בירושלים ונקרא על שם סב-סבו הרב צדוק בסן מתלמידי הגר"א מווילנה. בצעירותו התנסה בציור דיוקנאות ונופים, למד במוסדות תורניים, ולצד לימודיו למד צילום אצל ויליאם אדלשטיין. בשנת ה'תרס"א (~1901) נישא ללאה שרה בת אפרים ניסן זקס, בת העיר העתיקה בירושלים.
ב-1900 הקים את הסטודיו הראשון שלו בעיר העתיקה, ומאוחר יותר הקים את חנות הצילום (ה"צלמוניה") שלו, ברחוב החבשים במרכז ירושלים. הוא התחרה בצלמים הארמנים שפעלו בירושלים לפניו לבדם.
רבים מדיוקנותיהם המפורסמים של אישים ביישוב הישן צולמו בידי בסן.
ב-1954 מסר בסן לארכיון הציוני המרכזי את ארכיון צילומיו ובו למעלה מ-1,000 צילומים מחמישים שנות צילום בירושלים וסביבותיה.
בספטמבר 2005 הוצגה תערוכה מעבודותיו בשם "יתומות", שאצר הצלם וחוקר הצילום הארץ-ישראלי גיא רז, ובה הוצג תיעוד מחיי היומיום של בית היתומות הכללי ע"ש דוד וינגרטן בשכונת קריית משה שצילם בסן מאז הקמת המוסד ב-1902 ועד 1934, צילומי התערוכה לקוחים ברובם מאוסף בוקי בועז לצילום ישראלי, מבשרת ציון.
משפחה

אחותו, גולדה רוזנטל, הייתה מרַפאה ומיילדת ידועה בירושלים. בתה אסתר איטה שטמפפר הייתה אשתו של שלמה יצחק שטמפפר (בנו של יהושע שטמפפר). נכדה בנימין שטמפפר היה ממייסדי נתניה, ונכדתה שושנה הייתה מחלוצות העבודה הסוציאלית בארץ. בין ניניה: פרופ' יהושע בן אריה, פרופ' שאול שטמפפר ופרופ' דוד תמר.
לקריאה נוספת

יתומות: בית היתומות הכללי ע"ש דוד וינגרטן, ירושלים: תצלומים, 1934–1902 / צדוק בסן; אוצר התערוכה ועורך הקטלוג: גיא רז;, ירושלים : בית האמנים; תל אביב: מוזיאון ארץ ישראל, 2005.
מאיר ויגודר, 'צילום והידור: צדוק בסן – צלם החצר של ירושלים', תיאוריה וביקורת 19 (2001), 215–222. (המאמר באתר כתב העת)
גיא רז, צלמי הארץ, תל אביב 2003, עמ' 32–33.
Vivenne Silver-Brody, "Tsadok Bassan," Documentors of the Dream: Pioneer Jewish Photographers in the Land of Israel, 1890–1933, Jerusalem: Magnes Press, Hebrew University of Jerusalem, 1998, pp. 91 ff.
הערות שוליים

↑  אוסף תצלומים לארכיון הציוני בירושלים, הצופה, 23 באוגוסט 1954. ברחבי המדינה: הצלם הירושלמי הותיק..., הַבֹּקֶר, 23 באוגוסט 1954.
↑  דוד תמר, "שריד מאש: לדמותו של הגאון רבי יחיאל יעקב ויינברג זצ"ל", קובץ הציונות הדתית ג (תשס"א), עמ' 385
(המאמר הופיע גם בספר אשכולות תמר, הוצאת ראובן מס, תשס"ב).
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ICIA: 271858  NLI: 987007296388305171  ISNI: 0000 0000 6693 9310  LCCN: nr2006001215  PIC: 338808  VIAF: 14728461   WorldCat (עם VIAF): 14728461 
גן ילדים בירושלים, 1907, בתמונה שצילם בסן
פרשת רכישת מסוקי העטלף

פרשת רכישת מסוקי העטלף היא פרשת שחיתות שהייתה כרוכה ברכש מסוקי יורוקופטר AS-565 פנתר (שכונו בישראל עטלף) על ידי ישראל מארצות הברית.
רקע

ה-AS565 פנתר הוא מסוק בינוני, דו-מנועי, רב משימתי, מתוצרת חברת איירוספסיאל (בהמשך יורוקופטר, ואחר כך איירבוס הליקופטרס), הצרפתית. למסוק יכולת לבצע מגוון משימות לסיוע לכוחות ימיים ויבשתיים, ובהם סיור ימי, חיפוש והצלה, פינוי נפגעים, תספוקת אנכית, פיקוח ומעקב, תובלת סער לכוחות מיוחדים, לוחמה נגד צוללות ולוחמה נגד יחידות שטח. לפנתר שני מנועי טורבו-ציר טורבומקה אריאל, המניעים את הרוטור ואת רוטור הזנב, הבנוי בתצורת פנסטרון. המסוק נוח לתמרון ויכול לעמוד בעומסי ג'י משמעותיים ולשמור על רמה גבוהה של יציבות.
חיל האוויר הישראלי מפעיל מסוקי פנתר עבור משימות של חיל הים הישראלי. המסוקים נרכשו מחברת בת של חברת איירוספסיאל הפועלת בארצות הברית, "אמריקן יורוקופטר", כדי שמדינת ישראל תוכל להשתמש בכספי הסיוע האמריקאי, המחייבים רכש מארצות הברית. המסוקים הראשונים הגיעו לישראל ב-12 באוגוסט 1996 ונקלטו בטייסת 193 ("מגיני המערב"). בסך הכל נרכשו חמישה מסוקים, שהוטסו מארצות הברית במטוס מטען כשהם מפורקים בארגזים. עלות המסוקים הייתה כ-9 מיליון דולר למסוק. מסוקי ה"עטלף" נועדו להחליף את היורוקופטר HH-65 דולפין, שסבלו במהלך שירותם בטייסת מתקלות רבות. במסוקים הוכנסו מספר שינויים שנועדו להתאמתם לצורכי חיל האוויר הישראלי. בין השאר, הותקנו על המסוקים אמצעי הגנה שכללו משגרי מוץ ונורים ומערכת לוחמה אלקטרונית. ב-1997 יצאו סופית מסוקי ה-HH-65A ("דולפין") משירות בחיל האוויר הישראלי.