stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
נחל פרסה

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 אורך:  כ־17 ק"מ
 שפך:  ים המלח 
 מדינות באגן הניקוז:  ישראל 
  (למפת צפון הנגב מוגדלת) נחל פרסה(למפת צפון הנגב רגילה) נחל פרסה(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום נחל פרסה(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום נחל פרסה
 
נחל פרסה הוא נחל אכזב בדרום מדבר יהודה, שמקורו ברכס חצרה ושפכו בערבה, ליד ים המלח. אורכו כ-17 קילומטרים, והוא ידוע בעיקר בגלל המפל הענק שנמצא בחלקו העליון, והקניון היפה שנחרט בחלקו התחתון.
שם הנחל

מקור שמו של נחל פרסה הוא בערבית: “وادي الفارس” (וָאָדִי פֶּרֶס), שמשמעותו מרבד, מזרן או מיטה. הכוונה לשטח שטוח ונמוך, והערבים שכינו כך את הנחל התכוונו לעמק מישורי סגור, הנמצא מצפון לגבי פרסה, ומתאים לרעיית גמלים
צמחיית הנחל

צמחי הגדות בנחל פרסה הם מגוונים ומרהיבים. בטיול בחלקו התחתון של נחל פרסה, תוכל לפגוש את הטוב ביותר של צפון הנגב וצפון הערבה. המסלול, עובר לאורך נחל פרסה ומוביל אל מגוון נקודות קסומות. גבי פרס, המתגלים במלוא תפארתם לאחר הגשמים, וקוביות ענק, מוסיפים קסם לטיול.
מפל הפרסה

מפל פרסה הוא אחד מהאתרים המרהיבים בנחל פרסה, הנמצא בדרום מדבר יהודה. הנחל פרסה מציע חוויה טבעית מרהיבה, והמפל הוא חלק ממסלולי הטיול המגוונים באזור. הנה כמה פרטים נוספים על מפל פרסה:
מפל פרסה הוא מקום מרהיב שבו המים זורמים מסלע ענק בצורת פרסה. בזמן שיטפונות, המפל מתמלא במים ומציע תצפית מרהיבה.
מסלולי הטיול בנחל פרסה מציעים חוויות טבע מגוונות. ניתן לבחור במסלול סנפלינג בנחל התחתון, שמאפשר פגישה עם הטבע המרהיב של צפון הנגב וצפון הערבה
הערות שוליים

↑  שרלו אתגרים - טיול סנפלינג בנחל פרסה לאור ירח, באתר www.sharloetgarim.co.il
1 2 3  טיול סנפלינג נחל פרסה תחתון
אאוחניה סוארס

| --- | --- |

סוארס, 2023
 לידה:  9 במרץ 1992 (בת 32) ארגנטינה בואנוס איירס, ארגנטינה
 שם במה:  "צ'ינה" סוארס
 שם לידה:  מריה אאוחניה סוארס ריביירו
 מדינה:  ארגנטינה 
 תקופת הפעילות:  מ-2000
 עיסוק:  זמרת, דוגמנית, שחקנית, מעצבת אופנה
 בן זוג:  ניקולס קברה (2012–2013) בנחמין ויקוניה (2015–2021)
 מספר צאצאים:  3 
 פרסים והוקרה:  פרסי בחירת הילדים ארגנטינה (2011)  פרסי האקדמיה לאמנויות ומדעי הקולנוע של ארגנטינה (2015)
 פרופיל ב-IMDb
 
מָרִיָּה אֵאוּחֶנְיָה סוּאָרֶס רִיבֶּיְרוֹ (בספרדית: María Eugenia Suárez Riveiro; נולדה ב-9 במרץ 1992), הידועה בשם צִ'ינָה סוּאָרֶס, היא שחקנית, זמרת ודוגמנית ארגנטינאית.
סוארס ידועה בתפקידיה בטלנובלות הארגנטינאיות של כריס מורנה; "פינת אור", "פלוריסיינטה" ו"כמעט מלאכים".
ביוגרפיה

סוארס נולדה בבואנוס איירס, ארגנטינה לגיז'רמו סוארס ומרסלה ריביירו מיצומורי. יש לה אח גדול ושמו אגוסטין. סבתה מצד אמה, מרתה מיצומורי, ילידת ארגנטינה והיא ממוצא יפני. במהלך ילדותה, עברה סוארס בין בתי ספר רבים. סוארס הודתה לאחר מכן כי סבלה מבריונות על ידי כמה מחבריה לבית הספר, מכיוון שהייתה מפורסמת והופיעה בטלוויזיה.
אביה של סוארס, גיז'רמו סוארס, נפטר ב-17 באוקטובר 2012.
קריירה

סוארס התחילה את הקריירה שלה בתור דוגמנית בגיל שש. את הופעת הבכורה שלה כשחקנית ערכה בגיל 11 בסדרה "פינת אור" (2003), שנוצרה על ידי כריס מורנה. ב-2004 שיחקה בסדרה "פלוריסיינטה" את דמותה של פאס, שנה לאחר מכן שיחקה בטלנובלה "אהוב שלי" בתפקיד ויולטה וב-2006 השתתפה בתוכנית "עקרת בית", שם שיחקה את דמותה של קאטלינה.
בשנים 2007–2010 גילמה את חסמין רומרו בסדרת הנוער של כריס מורנה, "כמעט מלאכים". הסדרה לוותה בלהקת נוער - טין אנג'לס, שבה סוארס לקחה חלק. בתחילת שנת 2011 עזבה סוארס את הלהקה, ובמקומה הלהקה צירפה אליה את רוסיו איגרסבל. על תפקידה בסדרה "כמעט מלאכים" קיבלה את פרס השחקנית בטקס פרסי בחירת הילדים של ניקלודיאון בארגנטינה.
בשנת 2011 שיחקה בטלנובלה "Los unicòs" ("היחידים") מסוגת גיבורי על, בה גילמה את דמותה של סופיה רייס, לצדם של מריאנו מרטינס, ניקולס ואסקס, ברנדה אסניקר וחימנה ברון. הסדרה הצליחה מאוד בארגנטינה וזכתה לקהל מעריצים שבוי. ב-2012 שבה הסדרה לעונה שנייה עקב רייטינג נמוך הסתיימה לאחר 53 פרקים. בשנת 2011 שיחקה לצד ניקולס פאולס במיני סדרה "30 ימים ביחד".
ב-2013 השתתפה בטלנובלה "רק אתה", לצד עמיתתה מכמעט מלאכים, מריאנה אספוסיטו, וב-2014 כיכבה בסדרה "דרך לאהבה" לצד מריאנו מרטינס וקרינה סמפיני. באותה השנה התארחה בעונתה השנייה של התוכנית "Tu cara me suena", שם חיקתה את ניקול קידמן בסרט מולין רוז'. בנוסף, השתתפה בקליפ של דויד ביסבל.
ב-2015 הופיעה לראשונה על המסך הגדול בסרט "אבזורדה", שלפסקול שלו גם נתנה את קולה בחידוש ל-Trátame suavemente של סודה סטריאו. בסרט שיחקה את דמותה של "סיילו'. על תפקידה בסרט קיבלה את פרס פריצת השנה הנשית בקולנוע הארגנטינאי. בנוסף, שימשה שגרירה של הקולנוע הארגנטינאי בפסטיבל הסרטים האוטוביוגרפיים. במהלך שנה זו השיקה סוארס קו בגדים משלה.
ב-2016 כיכבה בסרט "החוט האדום", לצד בנחמין ויקוניה.
ב-2017 שיחקה בסרט "אתה חי רק פעם אחת", לצד חואן פדרו לנסאני.
ב-2019 שיחקה בטלנובלה "Argentina, tierra de amor y venganza" שם גילמה את דמותה של רחל נובק, צעירה פולנית המהגרת לארגנטינה עם הבטחה להינשא לגבר עשיר, אבל עם הגעתה משודלת לזנות. בנוסף, באותה שנה היא הייתה הקריינית של פרק בסדרה "Otros pecados", ועשתה הופעת קמע בפרק של הסדרה "Chueco en línea" יחד עם אדריאן סואר.
ב-2021 כיכבה בסדרה "Terapia alternativa", יחד עם בנחמין ויקוניה, שם הם גילמו זוג מאהבים שנעזרים בטיפול פסיכולוגי כדי להיפרד. באותה שנה, היא חזרה על תפקיד הדיבוב הספרדי של הסרט "לשיר 2", שם היא חזרה לגלם את מינה.
ב-2022 חידשה את הקריירה המוזיקלית שלה. באפריל היא הוציאה את הסינגל "El Juego del Amor", עם המוזיקאי סנטיאגו צ'לי, שנכתב והולחן על ידי צ'לי, והושמט מאלבומו האחרון. הסינגל כלל גם קליפ עם הופעה של שניהם. בחודש מאי היא השתתפה בתחרות הכישרונות המוזיקליים של אורוגוואי, "Quién es la máscara?", שבה מפורסמים שונים שרים שירים ומסתירים את זהותם בתחפושת, ומתחרים כדי להיות האדם האחרון שמתגלה. שם השתתפה סוארס לבושה בתחפושת גלידה ושרה שני שירים לפני שהתגלתה: "Libre soy" מהסרט של דיסני, "לשבור את הקרח", ו-"Let It Be" של הביטלס. ביולי הוציאה את הסינגל המקורי השני שלה, הפעם סולו, ששמו "Lo Que Dicen De Mi", מלווה בווידאו קליפ. זה השיר הראשון שכתבה בעצמה.
חיים אישיים

בשנת 2009 הייתה בת זוגו של השחקן הארגנטינאי ניקולאס ריירה, ששיחק לצידה בטלנובלה "כמעט מלאכים".
בשנים 2012–2013 יצאה עם השחקן ניקולס קברה, ולהם בת אחת, רופינה, שנולדה ב-18 ביולי 2013.
בשנים 2015–2021 הייתה במערכת יחסים עם השחקן בנחמין ויקוניה, איתו יש לה שני ילדים: בת, מגנוליה, שנולדה ב-7 בפברואר 2018, ובן, אמנסיו, נולד ב-28 ביולי 2020.
דיסקוגרפיה > סינגלים

| שם | שנה | מיקומי שיא> ארגנטינה | מיקומי שיא> אורוגוואי |
| --- | --- | --- | --- |
| "El Juego del Amor" (עם CELLI) | 2022 | 67 | — |
| "Lo Que Dicen De Mi" | 2022 | — | — |
| "Ya No Quiero Verte" (עם אל פולאקו) | 2022 | 16 | — |
| "Hipnotizados" (עם ראשרקינג) | 2023 | 72 | 9 |
| "Desaniversario" | 2023 | — | — |
| "Pasatiempo" (עם ECKO) | 2023 | — | — |
דיסקוגרפיה > סינגלים שיווקיים

| שם | שנה | סרט |
| --- | --- | --- |
| "Trátame Suavemente" | 2015 | Abzurdah |
| "You Know I'm No Good" | 2015 | החוט האדום |
פילמוגרפיה > קולנוע

| שנה | סרט | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2015 | אבסורדה | סיילו לטיני |  |
| 2016 | החוט האדום | אפריל |  |
| 2016 | לשיר | מינה | דיבוב (גרסה לטינית) |
| 2017 | Los Padecientes | פאולה ונוסי |  |
| 2017 | Sólo se vive una vez | פלאביה |  |
| 2019 | Así habló el cambista | גרסיאלה |  |
| 2021 | לשיר 2 | מינה | דיבוב (גרסה לטינית) |
| 2022 | אבידות ומציאות | שרה |  |
פילמוגרפיה > טלוויזיה

| שנה | סדרה | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2000 | Tiempo final | בת | פרק: "Aficionados" |
| 2003 | פינת אור | פיה קונטררס | דמות חוזרת |
| 2005-2004 | פלורסיינטה | פס אלקנטרה | דמות חוזרת |
| 2005 | Amor mio | ויולטה סינקלייר | דמות ראשית |
| 2006 | Amo de casa | קטלינה זנאטי | דמות חוזרת |
| 2010-2007 | כמעט מלאכים | חסמין רומרו | תפקיד ראשי (4 עונות); 570 פרקים |
| 2012-2011 | Los Únicos | סופיה רז'ס | תפקיד משני (עונה 1) תפקיד ראשי (עונה 2); |
| 2012 | 30 días juntos | אלנה "לני" קראה | תפקיד ראשי; 13 פרקים |
| 2014-2013 | רק את | חולייטה קוסטאו | דמות חוזרת |
| 2014 | דרך לאהבה | פיה אריאגה | דמות ראשית |
| 2018 | Sandro de América | סוסנה חימנס | הופעת אורח במערכון |
| 2018 | Sitiados | מרגרטה מאוסטריה, מלכת ספרד | תפקיד ראשי (עונה 2); |
| 2019 | ארץ אהובה (אנ') | רחל נובק זימרמן | תפקיד ראשי (עונה 1); 205 פרקים |
| 2019 | Otros pecados | מספרת | פרק: "Kadish para un bar mitzvah" |
| 2021–2024 | Terapia alternativa | מלינה | תפקיד ראשי (2 עונות); 17 פרקים |
| TBA | Solitaries Anonymous | ליז | סדרה עתידית |
אאוחניה סוארס במופע כמעט מלאכים בפסח 2010 בישראל
משה למנס

| --- | --- |

 לידה:  5 בנובמבר 1785 
 פטירה:  17 באוקטובר 1832 (בגיל 46) 
 
משה למנס (בהולנדית: Mozes Lemans;‏ 5 בנובמבר 1785, נארדן (אנ'), הולנד – 17 באוקטובר 1832, אמסטרדם, הולנד) היה בלשן ומתמטיקאי יהודי-הולנדי, ומנהיג תנועת ההשכלה בהולנד. הוא היה מייסד אגודת המתמטיקאים היהודים Mathesis Artium Genetrix, ופרסם מספר יצירות על דקדוק ומתמטיקה.
למנס נולד בנארדן ובצעירותו התחנך על ידי אביו. הוא עזר לייסד את ”חנוך לנער על פי דרכו” – חברה לרפורמה בחינוך היהודי, עבורה פרסם גם מספר ספרי לימוד בעברית. בשנת 1818 מונה לראש בית הספר הראשון ליהודים נזקקים באמסטרדם, ובשנת 1828 החל לכהן כמורה למתמטיקה בגימנסיה באמסטרדם.
ב-1808 הוציא לאור את ”מאמר אמרה צרופה”, שבו תמך בביטול ההגייה אשכנזית של העברית לטובת ההגייה הספרדית. ב-1820 פרסם חוברת על דקדוק עברי. בשיתוף עם שמואל ישראל מולדר הוא פרסם מילון עברי-הולנדי בשנים 1829–1831. בנוסף פרסם עוד כמה ספרים, כולל ביוגרפיה של הרמב"ם, מדריך לציור מפות וספר על תולדות האסטרונומיה. הבולט מבין שיריו העבריים הוא אפוס על המהפכה הבלגית.
למנס היה מעורב גם במאמצים להפיץ בקרב יהודי הולנד את ידיעת השפה ההולנדית, על ידי תרגום ספרי תפילה להולנדית.
על פעילותו למען הקהילה היהודית הוענקה לו מדליה מטעם ממשלת הולנד.
הערות שוליים

1 2 3 4  Lemans, Moses | Encyclopedia.com, www.encyclopedia.com
1 2 3  LEMANS, MOSES - JewishEncyclopedia.com, www.jewishencyclopedia.com
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007506367105171  BPN: 70226880  GND: 143894056  ISNI: 0000 0001 1654 633X  LCCN: nb2007015975  NTA: 069855897  RERO: 02-A013238165  VIAF: 61071809   WorldCat (עם VIAF): 61071809
רות נשבעת אמונים לנעמי

| --- | --- |

 מידע כללי
 צייר:  יאן ויקטורס 
 תאריך יצירה:  1653 
 טכניקה וחומרים:  קנבס, צבע שמן 
 ממדים בס"מ
 רוחב:  137.2 ס״מ 
 גובה:  108.6 ס״מ 
 
רות נשבעת אמונים לנעמי (בהולנדית: Ruth zweert haar trouw aan Naomi) הוא ציור שמן משנת 1653 מאת הצייר ההולנדי יאן ויקטורס. היצירה מתארת את הרגע המקראי שבו רות מביעה את נאמנותה לנעמי ומצהירה: "כִּי אֶל אֲשֶׁר תֵּלְכִי אֵלֵךְ וּבַאֲשֶׁר תָּלִינִי אָלִין עַמֵּךְ עַמִּי וֵאלֹהַיִךְ אֱלֹהָי" (רות א', ט"ז).
תיאור הציור

במרכז הציור מתוארות רות ונעמי בשיח טעון רגשות. נעמי, הלבושה בבגדים כהים וצנועים, מפנה את גופה לעבר רות בתנועת יד המזמינה אותה לשוב אל עמה, כפי שעשתה כלתה השנייה, ערפה. מנגד, רות לבושה בבגדים בהירים ומפוארים יותר, המבליטים את מוצאה הזר. הבעת פניה משדרת נחישות ומסירות, המדגישות את התחייבותה לנעמי.
הקשר מקראי

הציור מבוסס על הכתוב במגילת רות א', ט"ו-ט"ז:
וַתֹּאמֶר הִנֵּה שָׁבָה יְבִמְתֵּךְ אֶל־עַמָּהּ וְאֶל־אֱלֹהֶיהָ שׁוּבִי אַחֲרֵי יְבִמְתֵּךְ׃
וַתֹּאמֶר רוּת אַל־תִּפְגְּעִי־בִי לְעָזְבֵךְ לָשׁוּב מֵאַחֲרָיִךְ כִּי אֶל־אֲשֶׁר תֵּלְכִי אֵלֵךְ וּבַאֲשֶׁר תָּלִינִי אָלִין עַמֵּךְ עַמִּי וֵאלֹהַיִךְ אֱלֹהָי׃
"
רגע זה מציין לא רק קשר משפחתי אלא גם מעבר תרבותי ורגשי עמוק, שבו רות מאמצת את עמה ודתה של נעמי.
מאפיינים סגנוניים והשוואה ליצירות נוספות

הציור מאופיין בקומפוזיציה מאוזנת, כאשר שתי הדמויות תופסות את מרכז הבמה. השימוש בתאורה רכה מדגיש את פני הדמויות ויוצר אווירה אינטימית. ויקטורס, שהתמחה בציורי ז'אנר וסצנות מקראיות, מדגיש את הקשר האנושי העמוק בין שתי הנשים דרך מחוות גוף והבעות פנים. חוקרת האמנות דברה מילר מציעה כי ציור זה מהווה זוג (pendant) ליצירה נוספת של ויקטורס, עשו ומרק הנזיד (Esau and the Mess of Pottage), השוכנת כיום במוזיאון הלאומי בוורשה. שני הציורים חולקים קומפוזיציה דומה של דמויות חצי-אורך בקדמת התמונה, וכן נושא משותף – ההמשכיות של שושלת האבות המקראית והחשיבות שבשמירה על קו היוחסין של עם ישראל.
הקשר לתקופתו של ויקטורס

הציור נוצר בתקופת תור הזהב של הציור ההולנדי, תקופה שבה האמנים הפרוטסטנטים גילו עניין מיוחד בנושאים מקראיים. סיפורי התנ"ך שימשו כמקורות השראה להעברת מסרים מוסריים וחברתיים, והציור של ויקטורס משתלב במגמה זו בכך שהוא מדגיש ערכים של מסירות, נאמנות ובחירה אישית.
תערוכות ומכירות

לאורך השנים נמכר הציור במספר הזדמנויות והוצג בתערוכות בינלאומיות. בין היתר, הוא נמכר בבית המכירות הפומביות סותבי'ס, שם זכה לתשומת לב בזכות איכותו האמנותית וחשיבותו ההיסטורית.
הערות שוליים

1 2 3 4  Achia Anzi, Migration, Exile, and Homecoming in the Book of Ruth, Open Theology 7, 2021-01-01, עמ' 514–530 doi: 10.1515/opth-2020-0178
1 2  (#41) Jan Victors, Sothebys.com (באנגלית)
הקיץ של אביה (סרט)

| --- | --- |

עטיפת ה-DVD של הסרט
 מבוסס על:  הקיץ של אביה 
 בימוי:  אלי כהן
 הופק בידי:  גילה אלמגור   איתן אבן
 תסריט:  גילה אלמגור  חיים בוזגלו  אלי כהן
 שחקנים ראשיים:  גילה אלמגור קאיפו כהן אביטל דיקר
 מוזיקה:  שם טוב לוי
 מדינה:  ישראל 
 חברה מפיצה:  יונייטד קינג
 הקרנת בכורה:  15 ביולי 1988
 משך הקרנה:  95 דקות
 שפת הסרט:  עברית פולנית
 סוגה:  סרט דרמה 
 פרסים:  פרס בפסטיבל ברלין
 סרט הבא:  עץ הדומים תפוס (1995)
 דף הסרט ב־IMDb
 
אריק שרון מבקר באתר הסרט "הקיץ של אביה", כשלצידו גילה אלמגור וקאיפו כהן (צילם יוני המנחם)
הקיץ של אביה הוא סרט קולנוע ישראלי, משנת 1988, בבימויו של אלי כהן. הסרט מבוסס על ספר בעל שם זהה שכתבה גילה אלמגור, אך עם שינויים מהסיפור המקורי. הספר מבוסס על סיפור ילדותה של אלמגור, שגם כתבה את התסריט לסרט, הפיקה אותו ושיחקה בו תפקיד ראשי בתור אמהּ, ובנוסף היא קריינה בסרט משפטים הלקוחים מהספר. הסרט צולם בשכונת כפר אברהם בפתח תקווה.
"הקיץ של אביה" מכר כ-200,000 כרטיסים בבתי-הקולנוע בישראל. בשנת 1994 יצא סרט המבוסס על ספר ההמשך, הנקרא "עץ הדומים תפוס".
הפקה

בדצמבר 1985 יצא לאור ספרה של אלמגור "הקיץ של אביה", ושנה אחר כך החלה לעבוד על התסריט לסרט המבוסס על הספר, בשיתוף עם חיים בוזגלו. כתיבתה של גרסה ראשונה של התסריט הסתיימה בפברואר 1987, ואלמגור החלה לחפש מימון להפקת הסרט, וילדה שתככב בתפקיד הראשי. באוגוסט קיבל התסריט מימון מהקרן לעידוד סרטי קולנוע ישראליים איכותיים. אלמגור בחנה כמעט 2,000 ילדים, לפני שבחרה בקאיפו כהן לתפקיד הראשי. באפריל 1988 החלו צילומי הסרט בתקציב של 350,000 דולר. חלק מהתקציב התקבל מ"קרן וורנר" של חברת האחים וורנר, לתמיכה בסרטים ישראלים.
עלילה

אביה היא ילדה בת עשר, יתומה מאב, החיה בפנימייה. היא ואמא שלה הן משפחה חד-הורית.
אמה של אביה, הניה היא ניצולת השואה, חולה בנפשה, המאושפזת בבית חולים פסיכיאטרי. בטקס סיום הלימודים בפנימייה ב-1951, להפתעתה של אביה, מגיעה אמהּ לפנימייה ומוציאה אותה משם כי גילתה שהשיער של בתה מלא כינים. אחרי שהן חוזרות הביתה לפתח תקווה, אמהּ מספרת את אביה כדי לבער את נגע הכינים שהתגלה בשערה. הקרחת שיצרה האם, היא מושא לעג של הילדים במושבה.
גם הניה היא מושא ללעג ולבוז עבור ילדי המושבה המכנים אותה "פרטיזונכה" ו"משוגעת". אביה לא מאמינה שאביה מת. יום אחד בא למושבה אדם בשם מקס גנץ. אביה, המוצאת דמיון בינו לבין אביה המנוח המופיע בתמונה, ומדמיינת לעצמה שהוא אביה.
אביה רוצה להשתתף בשיעורי הבלט של מאיה אברמסון, אך מאחר שאין לה בגדים יפים, מאיה לא נותנת לה להיכנס לשיעור. אביה מקללת את מאיה ואת אימה רות אברמסון ולאחר שרות שופכת עליה דלי מים, זורקת אביה אבן, פוגעת בפניה של מאיה וגורמת לה לעיוורון זמני. אביה מבקרת את מאיה בבית החולים, מביאה לה פרחים ומבקשת ממנה סליחה, וזו סולחת לה. אביה מגלה לה שגנץ הוא אביה. שתיהן מבטיחות זו לזו, לא לחשוף סודותיהן בפני אחרים.
אביה חוגגת את יום הולדתה העשירי ואף אחד מהילדים בשכונה לא מגיע. אביה עצובה ומאוכזבת מאוד.
במסיבה שעורכת רות אברמסון לכבוד החלמתה של מאיה, בוגדת מאיה באמון שנתנה בה אביה ומספרת לאימה שגנץ הוא אביה. רות מספרת זאת ללנה, אשתו של מקס גנץ. מקס, שמגלה מלנה את השקר לפיו הוא הבעל של הניה ואביה של אביה, כועס על אביה וקורא לה "ילדה רעה".
בסוף הסרט לוקה הניה בהתמוטטות עצבים ונלקחת בחזרה למוסד הרפואי. מאיה דופקת על דלת ביתה של אביה, שכועסת עליה על כי גילתה את הסוד. היא מבקשת ממנה שתפתח לה, אך לשווא. אביה מבינה שהיא יתומה מלידה. היא אומרת לדודתה אליס שאביה מת ושהיא לא רוצה לדבר עליו יותר.
בסוף הסרט אביה חוזרת לפנימייה.
פרסים

הסרט השתתף בשורה של פסטיבלי קולנוע בינלאומיים, ביניהם פסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין, וזכה במספר פרסים:
פרס דוב הכסף בפסטיבל ברלין בקטגוריית "ההישג האמנותי המצטיין".
פרס הסרט האיכותי ביותר - פסטיבל הסרטים בסן-רמו, איטליה.
פרס "שיבולת הזהב" בפסטיבל ואיאדוליד, ספרד.
הסרט זכה בשני פרסי "מנורת הכסף" שחולק לראשונה ב-1988 (המקביל לפרס אופיר של אותם ימים), בקטגוריות: "השחקנית הטובה ביותר" לגילה אלמגור, "הבמאי הטוב ביותר" לאלי כהן.
הסרט היה נציג ישראל לפרס האוסקר לסרט הזר הטוב ביותר, אך לא נבחר לתחרות.
בתרבות הישראלית

שם הסרט ״הקיץ של אביה״ הוטבע כמטבע לשון ככינוי למסיבת יום הולדת שאיש מן המוזמנים לא מגיע אליה, כשם הסצנה המפורסמת בה איש אינו מגיע ליום הולדתה של אביה.
שחקנים

| שחקן/ית | דמות ותיאורה |
| --- | --- |
גילה אלמגור: הניה אלכסנדרוביץ' - הניה היא אישה חולת נפש, עקב מות בעלה בתקופת מלחמת העולם השנייה. אם לאביה. מתאשפזת בסוף הסרט במוסד לחולי נפש (למעשה אלמגור גילמה בסרט זה את אמה המציאותית).
קאיפו כהן: אביה אלכסנדרוביץ' - ילדה טובה ומסכנה, עקב מחלתה של אמה היא נאלצת לעזוב את המוסד בו חיה, ולהיות אומללה בצריף קטן, יחד עם אמה. ילדי השכונה מתעללים בה עקב אמה וגזירת שיערה. אביה מנסה להיות חברה של כולם, אך ללא הצלחה. מטפלת באמה.
אלי כהן: מקס גנץ - השכן החדש בשכונה, אביה בטוחה שהוא קשור איכשהו לאמה, ואף מספרת למאיה שהוא אביה, השמועה מגיעה לאשתו, והוא ומשפחתו מחליטים להגר לאוסטרליה. מחבב את הניה ומביע אלייה חיזורים, חיבה ואהבה.
מרינה רוסטי: לנה גנץ - אשה עצבנית, אמה של מאשה. לאחר שאביה מספרת שבעלה ואמה הם בני זוג, היא מחליטה להגר יחד עם משפחתה לאוסטרליה.
אביטל דיקר: מאיה אברמסון - אישה גסה, אך מעמידה פנים כליידי. מאיה מבטיחה לאביה לא לספר את הסוד שסיפרה לה, אך היא מגלה אותו ומתחילה מהומה. אביה גרמה לה להיות בבית חולים, לאחר שזרקה עליה אבן שפגעה בעינייה.
דינה אברך: רות אברמסון - רעה ואנוכית, שפכה דלי מים מלוכלכים על אביה. מחליטה שמאיה תייסד את סטודיו המחול הראשוני במושבה הקטנה.
יעקב איילי: אלתר - פליט, מכיר את הניה בדרך כלשהי
רמי ברוך: חיים אלטמן - המוכר במכולת הקטנה של המושבה
יוסי קאנץ: שכן
אריאלה רובינוביץ: פועה - האחראית במוסד שאביה למדה בו
רותי ויסנביק: מאשה גנץ - ילדתם של השכנים החדשים, אביה מנסה להיות לחברה שלה ללא הצלחה - היא כמו כל שאר הבנות, צוחקת עליה.
סנדרה שדה: דודה אליס אלכסנדרוביץ' - דודתה של אביה, הגיעה אליה ביום שאשפזו את אמה של אביה.
סולי גנור: ד"ר אנגל
ההצגה

אלמגור העלתה לראשונה את "הקיץ של אביה" כהצגת יחיד ב-12 במאי 1987, בבימוי של איציק ויינגרטן. ההצגה זכתה בפרס רובינא והוצגה מאז מאות פעמים.
לקריאה נוספת

ליאת שטייר-לבני, שתי פנים במראה – ייצוג ניצולי השואה בקולנוע הישראלי 1945 - 2008, ירושלים: הוצאת מאגנס – אשכולות, 2009, עמ' 132–136
הערות שוליים

↑  Frank Bren, Amy Kronish. World cinema: Israël. Flicks Books, 1996. עמ' 241.
↑  קובי ניב, ספר נעורים - פוטנציאל בלבד, חדשות, 17 בדצמבר 1985
↑  עידית שחורי, גילה אלמגור תפיק סרט, חדשות, 8 בדצמבר 1986
↑  עידית שחורי, אלמגור מחפשת במאי עם רגישות לילדים, חדשות, 9 בפברואר 1987
↑  עירית שמגר, גילה אלמגור ־ התסריטאית היחידה שזכתה לתמיכה, מעריב, 16 באוגוסט 1987
↑  גילה אלמגור, על המבחנים שערכה לסרט "הקיץ של אביה", חדשות, 5 בספטמבר 1988
↑  עירית שמגר, הקיץ של קאיפו, מעריב, 6 באפריל 1988
↑  שני תסריטים זכו בפרסי עידוד של קרן וורנר בישראל, מעריב, 20 במרץ 1988
↑  עירית נחמני, "הקיץ של אביה" ל־4 פסטיבלים, חדשות, 9 באוגוסט 1988
↑  עדנה פיינרו, "הקיץ של אביה" להיט בפסטיבל ברלין, חדשות, 19 בפברואר 1989
↑  עדנה פיינרו (ברלין), רונן טל, פרס "דב הכסף" ל"קיץ של אביה", חדשות, 22 בפברואר 1989
1 2  רונן טל, סי"צ (מונפלייה), "הקיץ שר אביה" במקום הראשון בפסטיבל בספרד, חדשות, 30 באוקטובר 1989
↑  "מנורת הכסף"-השם העברי שיחליף את "האוסקר ישראלי", מעריב, 9 באוגוסט 1988
↑  אמיר פלג, "מנורת הכסף" למצטייני הקולנוע הישראלי, חדשות, 19 בספטמבר 1988
↑  עירית נחמני, טל יניב, "הקיץ של אביה" מועמד ישראל לאוסקר, חדשות, 31 באוקטובר 1988
↑  יוסי עוזרד, בכורה -  בעצב חשוף, חדשות, 13 במאי 1987
עידית שחורי, מה עכשיו? רק בריאות, חדשות, 14 במאי 1987
↑  ההצגה "הקיץ של אביה" באתר ארכיון "הבימה"
סיסקו קיד

| --- | --- |

 סוגה:  מערבון טלוויזיה 
 ארץ מקור:  ארצות הברית 
 שפות:  אנגלית 
 מספר עונות:  6 
 מספר פרקים:  156 
 הפקה
 הפצה:  MGM Television 
 שידור
 רשת שידור:  סינדיקציית שידור 
 תקופת שידור מקורית:  5 בספטמבר 1950 – 22 במרץ 1956 
 קישורים חיצוניים
 דף התוכנית ב-IMDb
 
סיסקו קיד (באנגלית: The Cisco Kid) היא סדרת טלוויזיה אמריקאית ששודרה בסינדיקציה בין השנים 1950 ל-1956. התוכנית התבססה על הדמות הבדיונית סיסקו קיד שנוצרה במקור על ידי או. הנרי בסיפורו הקצר "The Caballero's Way" משנת 1907. סדרת הטלוויזיה הייתה מהראשונות שצולמו בצבע, אם כי שודרה במקור בשחור-לבן.
תקציר העלילה

עלילת הסדרה מתמקדת בהרפתקאותיהם של הגיבור הכריזמטי והאמיץ סיסקו קיד והעוזר הנאמן שלו, פנצ'ו, בעודם מטיילים ברחבי המערב הישן של אמריקה, פועלים לתקן עוולות שונות, ועוזרים לנזקקים. בכל פרק הופיעו סיסקו ופנצ'ו נתקלו בפורעי חוק שונים, אנשי חוק מושחתים ואזרחים שונים שזקוקים לעזרתם.
השחקנים הראשיים

דאנקן רנלדו בתפקיד סיסקו קיד - הגיבור הנועז והאצילי של הסדרה אשר הוא אקדוחן מיומן.
ליאו קאריו בתפקיד פנצ'ו - בן לוויה הנאמן של סיסקו.
אודיסיאה – תוכנית ללימודים אקדמיים במדעים

אודיסיאה היא תוכנית ללימודים אקדמיים במדעים לנערים מחוננים. התכנית פועלת כחלק ממרכז מדעני העתיד ומתקיימת בשישה מוסדות אקדמיים: אוניברסיטת בן-גוריון בנגב (במרכז חוסידמן למדע), אוניברסיטת בר-אילן, אוניברסיטת תל אביב (בבניין צ'ק פוינט), האוניברסיטה העברית בירושלים, הטכניון, המכללה האקדמית תל-חי.
המיונים לתוכנית מתקיימים במהלך כיתה ח' והלימודים מתחילים בסמסטר א' של השנה שלאחר מכן. בסיום הלימודים התלמידים עוברים להיות חברים ברשת אסכולה. במהלך הלימודים משתתפים בפעילויות חברתיות, בכל שנה יש מפגש של כל תלמידי התכנית מכל רחבי הארץ.
מסלולים

באודיסיאה ישנם שלושה מסלולים:
פיזיקה (בבר-אילן המסלול הוא פיזיקה קוונטית)
מדעי המחשב וסייבר
כימיה
תלמידים מצטיינים בתוכנית יכולים להשתלב בלימודים לתואר במוסד בו הם לומדים.
קבלה

על מנת להתקבל לתוכנית יש לעבור ארבעה שלבים מסננים:
מבחנים פסיכוטכניים הבודקים ידע כללי - זהים לכל המסלולים
הרצאה בנושא מדעי הרלוונטי למסלול אליו מנסים להתקבל ולאחריו מבחן בחומר הנלמד בהרצאה, בו בודקים את כישורי הלמידה של התלמידים.
מכינה של כשבועיים בה לומדים נושא רלוונטי למסלול אליו מנסים להתקבל.
ראיון אישי
כמות התלמידים במחזור משתנה משנה לשנה ומבין מוסד אקדמי כזה לאחר, אבל טיפיקלי שיתחילו 35 תלמידים במחזור.
הערות שוליים

↑  מרכז חוסידמן לנוער שוחר מדע
↑  בנין צ'ק פוינט
קו המים ההולנדי החדש

קו המים ההולנדי החדש (הולנדית Nieuwe Hollandse Waterlinie) הוא מערך הגנתי במערב הולנד, שהיה בשימוש בין השנים 1870–1945. מערך ההגנה משתרע לאורך 85 ק"מ, ממרקרמיר בצפון ועד נהר ואל בדרום, ורוחבו בין 3–5 ק"מ.
המערך כולל שדות הצפה, מעל מאה מתקנים הידראוליים, 6 ערים מבוצרות, 46 מבצרים שהוקמו בעיקר במקומות שלא ניתן היה להציף, כגון דרכים ומסילות ברזל או מקומות גבוהים, וכן מאות עמדות צבאיות.
אף על פי שהמבצרים הם המרכיב הבולט ביותר בקו ההגנה, החלק העיקרי שלו הוא שדות ההצפה שנועדו ליצור מכשול מים ברוחב של מספר קילומטרים ובעומק של 30 עד 60 ס"מ. עומק זה מנע מעבר של חיל רגלים מחד ושימוש בכלי שיט מאידך.
רוב המבצרים השתמרו וחלקם אף שופץ, אך שדות ההצפה השתנו בשל עיור, נטיעת עצים וסלילת כבישים ומסילות ברזל. המערך הוכר כמונומנט לאומי בשנת 2009, ובשנת 2021 הוכרז כאתר מורשת עולמית וצורף לקווי ההגנה של אמסטרדם שהוכרזו כאתר מורשת עולמית ב-1996. שני מערכי ההגנה מהווים את אתר המורשת העולמית קווי הגנת המים ההולנדיים.
היסטוריה

קו המים ההולנדי החדש החליף מערך ביצורים מהמאה ה-17 שהגן על אמסטרדם והאג, ואשר זכה בעקבות הקמתו של הקו החדש לשם "קו המים ההולנדי הישן". התוכניות הראשונות למערך החדש הוכנו ב-1796 והתבססו על תוואי מזרחי יותר מזה של המערך הישן, כך שהעיר אוטרכט נכללה במערך ההגנה. רק ב-1815, לאחר נפילת נפוליאון, החליט המלך וילהלם הראשון לאשר את הקמת מערך ההגנה, ועבודות ההקמה הושלמו סופית רק מקץ 55 שנה, ב-1870. עבודות לשיפור המבצרים שלאורך הקו נמשכו בהשפעת חידושים בתחום הארטילריה והתחמושת, עד פרוץ מלחמת העולם השנייה. המערך הוצף כולו או חלקו ארבע פעמים - בעת מלחמת צרפת–פרוסיה ב-1870, במלחמת העולם הראשונה, ופעמיים במלחמת העולם השנייה - בידי ההולנדים בתחילת המלחמה ובידי הגרמנים לקראת סופה.
גלריה

מצודה ליד אוטרמיר
לובסטיין
מצודת וכטן
מצודת הט פוסגט
בקרסקיל
תעלת הצפה ליד טיל
הערות שוליים

↑  New Dutch Waterline
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007561464005171  LCCN: sh2001010299  VIAF: 246265843   WorldCat (עם VIAF): 246265843