stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
המפלגה הליברלית של גיברלטר
בחירות

בבחירות הכלליות לאספה המחוקקת של גיברלטר בשנת 1991, קיבלה המפלגה (אז עוד "המפלגה הלאומית של גיברלטר") 4.7% מהקולות, ולא קיבלה מושבים בכלל בפרלמנט.
בבחירות הכלליות לאספה המחוקקת של גיברלטר בשנת 1996, קיבלה המפלגה 4.68% מהקולות, ולא קיבלה מושבים בכלל בפרלמנט.
בבחירות הביניים לאספה המחוקקת של גיברלטר בשנת 1999, שהתקיימו לאחר מותו של חבר הפרלמנט רוברט מור ממפלגת העבודה הסוציאליסטית של גיברלטר (GSLP), זכתה המפלגה הליברלית בראשותו של ד"ר ג'וזף גרסיה ב-51.46% מהקולות ובמושב.
בבחירות הכלליות לאספה המחוקקת של גיברלטר בשנת 2000, זכתה המפלגה (ברשימה מאוחדת עם ה-GSLP) ב-40% מהקולות, ובשני מושבים בפרלמנט.
בבחירות הכלליות לאספה המחוקקת של גיברלטר בשנת 2003, זכתה המפלגה (ברשימה מאוחדת עם ה-GSLP) ב-39.7% מהקולות, ובשני מושבים בפרלמנט.
בבחירות הכלליות לפרלמנט של גיברלטר בשנת 2007, זכתה המפלגה (ברשימה מאוחדת עם ה-GSLP) ב-45.49% מהקולות, וב-3 מושבים בפרלמנט.
בבחירות הכלליות לפרלמנט של גיברלטר בשנת 2011, זכתה המפלגה (ברשימה מאוחדת עם ה-GSLP) ב-48.88% מהקולות. המפלגה הליברלית וה-GSLP זכו במרבית הקולות, והן הרכיבו את הממשלה, כאשר למפלגה הליברלית יש 3 מושבים בפרלמנט (ואילו ל-GSLP יש 7 מושבים).
הערות שוליים

↑  "רשימת החברים המלאה של האינטרנציונל הליברלי (באנגלית).
↑  "Our Liberal Values", אתר המפלגה הליברלית של גיברלטר (באנגלית).
↑  "Aims And Objectives of The Liberal Party", אתר המפלגה הליברלית של גיברלטר (באנגלית).
↑  "The Challenge For Our Generation", אתר המפלגה הליברלית של גיברלטר (באנגלית).
↑  "general_election_results_16_january_1992"
↑  "general_election_results_16_may_1996"
↑  "by_election_results_4_february_1999"
↑  "general_election_results_10_february_2000"
↑  "general_election_results_27_november_2003"
↑  "general_election_results_11_october_2007"
↑  "general_election_results_8_december_2011"
הראקליה מינואה

| --- | --- |

 אתר ארכאולוגי
 אתר אינטרנט:   אתר האינטרנט הרשמי של הראקליה מינואה
 מיקום
 מדינה:  איטליה 
 קואורדינטות:  37°23′38″N 13°16′51″E﻿ / ﻿37.393952777778°N 13.280747222222°E﻿ / 37.393952777778; 13.280747222222
 he
 
הֵראקְלֵיָה מִינוֹאָה (ביוונית: Ἡράκλεια Μινῷα, בלטינית: Heraclea Minoa) היא עיר יוונית עתיקה בסיציליה, ששכנה בחופו הדרומי של האי, בשפך הנהר האליקוס, 25 קילומטרים מערבית לאַקְרַגָס (אגריג'נטו של ימינו). השרידים הארכאולוגיים מלמדים, כי נוסדה באמצע המאה ה-6 לפנה"ס וננטשה בתחילת המאה ה-1 לספירה לערך.
ראשיתה של הראקליה כמעוז קדמי של הקולוניה היוונית סֶלִינוּס (סלינונטה של ימינו), אחר כך נכבשה על ידי הקרתגים ומאוחר יותר הפכה לעיר גבול של אקרגס. היא עברה לידי הקרתגים לאחר המלחמה הפלופונסית על פי תנאי ברית שנחתמה ב-405 לפנה"ס, נכבשה שוב ב-397 לפנה"ס על ידי דיוניסיוס הראשון טיראן סירקוסאי במהלך מלחמתו הראשונה בקרתגים, אך נפלה שוב לידי אויביו ב-383 לפנה"ס. דיון נחת בחופה של הראקליה ב-357 לפנה"ס, במהלך השתלטותו על סירקוסאי. אנשי אקרגס כבשו אותה מחדש ב-309 לפנה"ס, אך לא חלף זמן רב והיא שוב נפלה, הפעם לידי אגתוקלס, טיראן סירקוסאי. ב-277 לפנה"ס השתלט עליה לזמן קצר פירוס מלך אפירוס.
המוזיאון לאמנות מודרנית של אוסטין

| --- | --- |

מתחם מרכז ג'ונס של המוזיאון לאמנות מודרנית של אוסטין
מתחם מרכז ג'ונס של המוזיאון לאמנות מודרנית של אוסטין
 מידע כללי
 סוג:  מוזיאון לאמנות מודרנית
 כתובת:  Jones Center, 700 Congress Ave, Austin, TX 78701  Laguna Gloria, 3809 West 35th Street, Austin, TX 78703
 מיקום:  אוסטין
 מדינה:  ארצות הברית 
 מנהל:  Sharon Maidenberg
 אוצר ראשי:  Heather Pesanti
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1911
 תאריך פתיחה רשמי:  1911
 קואורדינטות:  30°18′43″N 97°46′27″W﻿ / ﻿30.312073781996148°N 97.77430396007254°W﻿ / 30.312073781996148; -97.77430396007254
  אתר האינטרנט הרשמי של המוזיאון לאמנות מודרנית של אוסטין (באנגלית)
  (למפת אוסטין מוגדלת) המוזיאון לאמנות מודרנית של אוסטין(למפת אוסטין רגילה) המוזיאון לאמנות מודרנית של אוסטין he
 מתחם לגונה גלוריה של המוזיאון לאמנות מודרנית של אוסטין
 
המוזיאון לאמנות מודרנית של אוסטין, (באנגלית: The Contemporary Austin) נקרא גם מוזיאון אוסטין העכשווית. הוא המוזיאון הראשי לאמנות עכשווית של מדינת טקסס. המוזיאון מורכב משני מתחמים ובית ספר לאמנות. מוזיאון אוסטין העכשווי מציג ספקטרום רחב של יצירות אמנות עכשווית באמצעות תערוכות מוזמנות, תוכניות לימודים ואוסף עבודות משלו. באוסטין, המוזיאון מכונה לעיתים קרובות "העכשווי".
היסטוריה

בשנת 1911 הוקם איגוד האמנויות היפות של טקסס (the Texas Fine Arts Association -TFAA). במהלך השנים, איגוד TFAA רכש את "מוזיאון לגונה גלוריה לאמנות", שלאחר מכן הפך למוזיאון אוסטין לאמנות (the Austin Museum of Art - AMOA). מרכז אמנות נוסף שהיה בעיר נקרא "מרכז ג'ונס לאמנות עכשווית", שמאוחר יותר הוחלף שמו ל-Arthouse במרכז ג'ונס. בנובמבר 2011, המוזיאון (AMOA) חגג 50 שנה לקיומו ולרגל המאורע נענה לקריאה להתמזג עם Arthouse שבמרכז ג'ונס. מיזוג שני הארגונים העיקריים היווה את TFAA. מוזיאון אוסטין העכשווי הוא תוצאה של הפיכת המוזיאון ובית ספר בני מאה שנה, AMOA-Arthouse, לישות חדשה עם חזון ומשימה ייחודיים לאחד את שני המקומות המרכזיים למוזיאון אחד, לגונה גלוריה (אנ') ומרכז ג'ונס (אנ').
מרכז ג'ונס לאמנות עכשווית

מרכז ג'ונס לאמנות עכשווית (אנ') ממוקם בשדרת הקונגרס, הוא עוצב על ידי האדריכלים לואיס. צורמקי. לואיס, המרכז כולל 475 מטרים מרובעים של חלל תצוגה, יחד עם חדר קהילה ומרפסת גג לאירועים ותוכניות חינוכיות. בשנת 2015 הוכרז כי הבניין יעבור שיפוץ והרחבה שיביאו את שטח התצוגה הכולל ליותר מ-650 מטרים רבועים ותבנה חופה קבועה בגובה 21 מטר כגג.
אוסטין העכשווי - לגונה גלוריה

המוזיאון עדיין שומר על המבנה המקורי שלו באחוזת קלרה דריסקול, שם הוא היה ידוע במשך 34 שנים כמוזיאון לאמנות לגונה גלוריה (אנ'). בעבר היה המקום בבעלותו של סטיבן פ. אוסטין  אתר לגונה גלוריה הוכרז כאתר מורשת לאומי והוא נמצא ברשומות של העיר, מדינת טקסס ובמרשם הלאומי של המקומות ההיסטוריים האמריקאי. המבקרים יכולים לצפות בווילה המשוחזרת בסגנון איטלקי משנת 1916, שהייתה ביתה של מייסדת לגונה גלוריה, קלרה דריסקול. האתר משתרע על שטח של 14 דונם מעל אגם אוסטין, ובנוסף לווילה ההיסטורית של דריסקו, הוא כולל את גלריית Gatehouse ואת פארק הפסלים על שם בטי ואדוארד מרקוס. המבקרים במקום יכולים לראות במקום יצירות אמנות עכשווית ומיצבי פיסול.
בלגונה גלוריה נמצא בית הספר לאמנות עכשווית של אוסטין, אחד מבתי הספר הגדולים במדינת טקסס הקשורים למוזיאון, שבו לומדים במשך כל השנה מבוגרים וילדים.
בית הספר לאמנות בלגונה גלוריה

בבית הספר לאמנות, הממוקם באתר לגונה גלוריה על שפת האגם של האוסטין, לומדים קצת פחות מ-5,000 תלמידים, הוא מציע מלגות לכ-50 תלמידים בשנה. מדי שנה מבקרים במקום כ־10,000 תלמידים מבתי ספר שמחוץ לאוסטין, במסגרת סיורים מודרכים.
קבוצת Crit

מוזיאון אוסטין העכשווי מקיים תוכנית שנתית לפיתוח אמנים הפעלים בכל הדיסציפלינות, שחיים ועובדים במחוז טראוויס. Crit Group מנוהלת על ידי שורה של מנטורים ואוצרים, כולל סטרלינג אלן, אנט דימיו קרלוצי ואנדראה מלארד. הרשימה המלאה של בוגרי התכנית כוללת רשימה ארוכה של אמנים אמריקאים ידועים.
קלרה דריסקול

קלרה דריסקול, המכונה "המושיעה של אלאמו ", נולדה ב-2 באפריל 1881, בסנט מרי, טקסס, במפרץ קופאנו, לחוואים העשירים רוברט וג'וליה פוקס דריסקול.  בשנת 1903 היא שילמה אלפי דולרים כדי למנוע את מכירת מנזר אלאמו לחברת מלונות, דבר שזיכה אותה בתואר "מושיעת אלאמו". עד אז, הנכס היחיד של אלאמו שהיה בבעלות המדינה היה כנסיית המיסיון, שנרכשה ב-1883. בשנת 1905 קלרה העבירה את המנזר לרשות בית המחוקקים של טקסס (אנ'). בתמורה, כל הכסף שהיא שלמה עבור המנזר הוחזר לה. מאידך כל רכוש אלאמו נמסר למשמרת לארגון ההנצחה בנות הרפובליקה של טקסס (אנ').
בשנת 1906, נישאה דריסקול לעורך והמוציא לאור של העיתון " אוסטין אמריקאין-סטייטסמן ", Hal Sevier. בשנת 1914 בני הזוג רכשו את הנכס וקראו לו לגונה, כי המקום הזכיר להם את אגם קומו באיטליה, שבו הם שהו בירח הדבש שלהם כמה שנים קודם לכן. בשנת 1916 הם בנו בית על הקרקע שרכשו, שתוכנן על ידי אדריכל סן אנטוניו הארווי ל. פייג'. הם קראו לבית לגונה גלוריה על שם אחת החוות של משפחתה במחוז דובאל (אנ'), "לה גלוריה".
ראו גם

אמנות עכשווית
הערות שוליים

↑  The Contemporary Austin website.
↑  היסטוריה של המוזיאון באתר המוזיאון
↑  Griffin, Nicole. "$1.3 MILLION GRANT FROM THE MOODY FOUNDATION TO SUPPORT MAJOR RENOVATION AND EXPANSION OF THE CONTEMPORARY AUSTIN – JONES CENTER". The Contemporary Austin. The Contemporary Austin. נבדק ב-29 באוקטובר 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  The Contemporary Austin, The Contemporary Austin (באנגלית)
↑  Friis-Hansen, Dana. Austin Museum of Art Brochure. 2008.
↑  Faires, Robert. Austin Arts. 2005.
↑  "Crit Group Reunion". The Contemporary Austin (באנגלית). נבדק ב-2021-11-29.
↑  "Crit Group". The Contemporary Austin (באנגלית). נבדק ב-2020-05-12.
↑  Valerie Lawhorn, Clara Driscolll, Savior Of The Alamo, Houston Public Media, ‏2013-01-25 (באנגלית אמריקאית)
↑  Clara Driscoll, Savior of the Alamo., www.texasescapes.com
↑  "The Contemporary Austin". The Contemporary Austin.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007454365205171  BIBSYS: 2077646  CiNii: DA16189187  LCCN: nr97022201  SUDOC: 061744891  ULAN: 500306529  VIAF: 261476073   WorldCat (עם VIAF): 261476073 
המוזיאון העכשווי של אוסטין - מתחם מרכז ג'ונס, בשדרת הקונגרס
המוזיאון העכשוי של אוסטין - מתחם לגונה גלוריה
התאחדות הכדורסל הרוסית

| --- | --- |

 ענפי ספורט:  כדורסל
 תחום השיפוט:  ארצי, רוסיה
 השתייכות:  פיב"א אירופה
 תאריך ההשתייכות:  1991 (פיב"א)
 מיקום המטה:  מוסקבה, רוסיה
 יושב ראש:  רוסיהאנדריי קירילנקו
 תאריך ייסוד:  1991
 RussiaBasket.Ru
סמל ההתאחדות בשנים 1991–2016
התאחדות הכדורסל הרוסית (ברוסית: РФБ, Российская федерация баскетбола) היא ארגון הספורט הבכיר ברוסיה האחראי לניהול הכדורסל הרוסי ונבחרת רוסיה בכדורסל. ההתאחדות הוקמה ב-12 בנובמבר 1991.
היסטוריה

הכדורסל הרוסי יצא לדרך בתחילת המאה ה-20, עם הגעתו של העשיר האמריקני ג'יימס סטוקס, ששניים מבניו נהרגו בקווקז. הוא הקים לזכרם אגודת ספורט לנוער בסנקט פטרבורג, שנקראה בשם מאיאק. אגודת הספורט מאיאק התחילה לשחק כדורסל ב-1902. בשנת 1906 אגודת הספורט מאיאק ארגנה לראשונה קבוצת כדורסל והייתה זו קבוצת הכדורסל התקנית הראשונה באימפריה הרוסית. ב-1909 כבר התקיימו שישה מועדוני כדורסל ברוסיה שהתמודדו יחדיו בגביע אגודת "מאיאק" שהיה טורניר הכדורסל הראשון ברוסיה. קבוצת "לילוביך" תחת הנהגת סטפן ואסילייב מאגודת "מאיאק" היא שזכתה בגביע מאיאק. ב-1910 מאיאק הפכה לאגודת "בוגאטיר" - אגודת הספורט הגדולה ביותר ברוסיה שעסקה בזמנו גם בחקר המדע. בשנים 1913–1916 הכדורסל ברוסיה התחיל להתמקצע ולהפוך למקצועני יותר ואולם האליפות המקצוענית הראשונה נערכה לאחר פרוץ המהפכה.
וכך, אליפות ברית המועצות בכדורסל יצאה לדרך ב-1934 והייתה למעשה האליפות המקצוענית הראשונה בכדורסל בשטחי האימפריה הרוסית לשעבר. ב-1991 ירשה את האליפות הסובייטית "אליפות חבר העמים" וב-1992 הוקמה ליגת העל הרוסית בכדורסל אשר פורקה בשנת 2010 לאחר שבמאי אותה שנה פרצה שערוריית שחיתות רצינית בדרגים הגבוהים של ההתאחדות שכונתה בשם "בסקטגייט", כשבמסגרתה התגלו אי-סדרים בשיפוט המשחקים. כתוצאה מגילוי הפרשה מועדונים גדולים דרשו לפרק את הליגה העליונה. ב-15 ביוני 2010, תשע ממשתתפות ליגת העל הרוסית התאספו והחליטו לפרק את הליגה ולהקים ליגה אחרת במקומה: ליגת הכדורסל המקצוענית של רוסיה, שכעבור זמן פורקה אף היא ואת מקומה כליגה בכירה תפסה ליגת VTB.
עקב כישלון נבחרת רוסיה בכדורסל נשים, ביורובאסקט 2013, הגיש יו"ר ההתאחדות את התפטרותו ובמקומו מונתה יוליה אניקייבה לממלאת מקום והיא הובילה מהלך לפיטורי בכירים רבים שמונו על ידי היו"ר הקודם, קרסננקוב.
ביולי 2015, פיב"א החליטה להשעות את האיגוד הרוסי מכל פעילות בעקבות אי סדרים וחשד לשחיתות ובעקבות כך ירדה למעשה נבחרת הקדטים הרוסית לדרג השני ביבשת מבלי בכלל להשתתף באליפות אירופה. בסופו של דבר פיב"א התרצתה אחרי שמשלחת רוסית הגיעה לשיחות עם הארגון העולמי והשיבה את הנבחרות לפעילות.
באוגוסט 2015 נערכו בחירות פנימיות לבחירת יו"ר חדש לאיגוד ואנדריי קירילנקו נבחר ליו"ר הפדרציה הרוסית בכדורסל והוביל מהלך מיתוג מחדש של ההתאחדות לרבות עיצוב סמל חדש ותמיכה בקבוצות הנוער וקידום טורנירי כדורסל רחוב. בקיץ 2017 קירילנקו הצהיר כי ההתאחדות הצליחה לצאת מהגרעון התקציבי שהייתה נתונה בו מאז 2015.
ראשי ההתאחדות

| שם | שנים בתפקיד |
| --- | --- |
פיוטר מורוזוב: 1991–1994
אלכסנדר גומלסקי: 1991–1992
סרגיי בלוב: 1995–1998
ואלרי קוזין: 1999–2003
סרגיי צ'רנוב: 2003–2010
אלכסנדר קרסננקוב: 2010–2013
יוליה אניקייבה: 2013–2015
אנדריי קירילנקו: 2015–
ראו גם

התאחדות כדורסל המכללות (רוסיה)
הערות שוליים

↑  אלכס נירנבורג, עשה התאמות: פוציס קציקאריס כבר לא מאמן רוסיה, באתר nrg‏, 23 ביולי 2013
↑  Андрей Кириленко: «РФБ раздала все долги и в мае начала новую жизнь», מתוך ריאיון של אנדריי קירילנקו לערוץ Match TV. מקור (ברוסית)
| כדורסל ברוסיה רוסיה |
| --- | --- | --- |
| ניהול | התאחדות הכדורסל הרוסית • קבוצות • מגרשי כדורסל • תחרויות |  |
| תחרויות ליגה | הליגה המאוחדת של VTB • ליגת המשנה הרוסית בכדורסל • ליגת הנוער המאוחדת של VTB |  |
| תחרויות ליגה לנשים | ליגת העל הרוסית בכדורסל נשים • ליגת המשנה הרוסית בכדורסל נשים |  |
| תחרויות גביע | הגביע הרוסי בכדורסל • הגביע הרוסי בכדורסל נשים |  |
| נבחרות | הנבחרת הלאומית (גברים) • הנבחרת הלאומית (נשים) |  |
הת'ר אורורק

| --- | --- |

הת'ר בפארק השעשועים דיסנילנד
 לידה:  27 בדצמבר 1975 סן דייגו, קליפורניה 
 פטירה:  1 בפברואר 1988 (בגיל 12) סן דייגו, ארצות הברית 
 מקום קבורה:  בית הקברות ווסטווד וילג' 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  1981–1988 (כ־7 שנים) 
 http://www.heatherorourke.net
 פרופיל ב-IMDb
 
הת'ר אורורק (באנגלית: Heather O'Rourke; 27 בדצמבר 1975 –  1 בפברואר 1988) הייתה שחקנית אמריקאית מפורסמת בשנות ה-80 של המאה ה-20.
שנותיה הראשונות

הת'ר נולדה בסן דייגו קליפורניה וכבר בגיל צעיר הופיעה בפרסומות, תחרויות והופעות בטלוויזיה. שיא הקריירה שלה הוא טרילוגיית סרטי האימה של פולטרגייסט. בגיל שלוש זכתה במקום הראשון בתחרות "Little Miss" בזמן שרקדה ושרה עם אחותה בת השבע תמי. בגיל ארבע הפכה לדוגמנית של יצרנית הצעצועים "מטל" ורשת מקדונלד'ס. לאחר מכן הופיעה לראשונה בטלוויזיה בסדרה "Fantasy Island".
בשנת 1980 זכתה תמי אחותה בתפקיד בסרט הוליוודי. באחד הימים בהם הייתה הת'ר בהוליווד, ישבו תמי אחותה, הת'ר ואמם לאכול באולפני MGM בזמן הפסקת הצילומים, כשסטיבן ספילברג עבר במסעדה וראה אותה. ספילברג, שבאותו זמן בדיוק חיפש דמות הילדה הקטנה והתמימה בסרטו "פולטרגייסט", ניגש אליה בזמן שישבה לבד והציג את עצמו. הת'ר הייתה אדישה אליו ואמרה לו שאסור לה לדבר עם זרים, אך הוא צחק ושיחק איתה ולספילברג היה ברור שהוא רוצה אותה עבור סרטו זה. מאוחר יותר סופר שהשחקנית המפורסמת דרו בארימור בת ה-6, שנבחנה אף היא לאותו התפקיד נכשלה במקום על ידי ספילברג שטען כי היא לא נראית תמימה מספיק. בעייתו היחידה של ספילברג הייתה גילה הצעיר של הת'ר, אך עם זאת, ספילברג בכל זאת הזמין אותה לאודישן אצלו במשרד וביקש ממנה לצרוח ולהראות פאניקה. הת'ר עמדה במבחן ונכנסה לתפקיד.
הקריירה

בעקבות ההצלחה המסחררת של סרט הקולנוע "פולטרגייסט", הפכה הת'ר לכוכבת ומאותה שנה שיחקה בסדרות אמריקאיות שונות של אותה תקופה, שהבולטת בהן היא התוכנית המפורסמת "ימים מאושרים", שבה גילמה את בתה של אשלי פפיסטר, חברתו של ה"פונז" בעונה העשירית של הסדרה (1982–1983), ב-12 פרקים בסך הכל. בשנת 1984 צולם סרט הדרמה Surviving בו גילמה הת'ר אחות צעירה במשפחה שבה טרגדיה לא צפויה מתרחשת כאשר האח הבכור מתאבד. בין השחקנים בסרט זה מופיע ריבר פיניקס שנפטר מסמים ב-1993.
בשנת 1985 החלו צילומים לסרט הקולנוע "פולטרגייסט 2". רוב השחקנים בסרט חזרו פעם נוספת לצילומי הסרט השני בסדרה. באותו הזמן הת'ר בת התשע החלה להרגיש ברע והתלוננה בפני אמה על כאבי בטן. כמו כן, רגליה היו נפוחות. היא נלקחה לרופא משפחה אשר טען כי בעל חיים עקץ אותה. מאוחר יותר נלקחה לבדיקות והפעם טענו הרופאים שמדובר בסוג של שפעת, ניתנו לה תרופות והיא החלימה. בשנת 1986 יצא לאור הסרט "פולטרגייסט 2" וזכה להצלחה. בעקבות הצלחת הסרט, הוחלט להמשיך עם סרט שלישי בסדרה, "פולטרגייסט 3". צילומיו החלו בשנת 1987. הבמאי גארי שרמן לקח על עצמו את הסרט ונקשר מאוד להת'ר. לעומת זאת, מצבה של הת'ר המשיך להיות גרוע והתרופות שניתנו לה גרמו לה נפיחות בפנים, דבר אשר ניתן לראות בבירור בסרט זה.
מחלתה ומותה

כאשר התחילה הפקת הסרט "פולטרגייסט 3" בתחילת 1987, הייתה אורורק חולה למשך כמה חודשים, ולבסוף התגלה שהיא חולה במחלת קרוהן. לאחר חופשה משפחתית, חזרה אורורק לביתה בקליפורניה, ומחלתה (לכאורה) הפסיקה.
היא הרגישה טוב וללא סימפטומים עד לבוקר ה-1 בפברואר 1988, בצילומי הסצנות האחרונות לסרט ניגשה הת'ר לארוחת הבוקר והתלוננה על כאבי בטן ואי יכולתה לבלוע. רגעים ספורים לאחר מכן היא התעלפה, ואמה הזמינה אמבולנס באופן מיידי. ניידת האמבולנס שהגיע לבית מצא את הת'ר מטושטשת אך בהכרה. הת'ר הקיאה בכניסה לבית בזמן שפונתה לבית החולים.
אורורק נפטרה בבית החולים בסן דייגו מאוחר יותר, בגיל 12 בלבד. בניתוח שלאחר המוות גילו הרופאים שהיה לה מום מולד במעי. התברר כי המעי שלה התפוצץ והיא מתה מזיהום שנוצר במקום.
הרפובליקה העממית של קונגו

הרפובליקה העממית של קונגו (בצרפתית: République populaire du Congo) הייתה מדינה סוציאליסטית מרקסיסטית-לניניסטית שהתקיימה ברפובליקה של קונגו מ-1969 עד 1992.
הרפובליקה העממית של קונגו נוסדה בדצמבר 1969 כמדינה המרקסיסטית-לניניסטית הראשונה באפריקה שלושה חודשים לאחר הדחת ממשלתו של אלפונס מסמבה-דבאט בהפיכה בספטמבר 1968. מפלגת העבודה הקונגולית השלטת מינתה את מריאן נגובי לנשיא אשר הכריז על קונגו כממשלה קומוניסטית חד-מפלגתית המיושרת עם ברית המועצות. נגואבי נרצח ב-1977 וירש אותו יואכים יומבי-אופנגו ששלט עד שהופל ב-1979. דניס ססו-נגוסו ירש את יומבי-אופנגו, אישר את שלטון ה-PCT בקונגו עם חוקה חדשה, יצר קשרים הדוקים יותר עם צרפת ואיפשר השקעות זרות גדולות יותר במדינה. הרפובליקה העממית של קונגו עברה לדמוקרטיה רב-מפלגתית קפיטליסטית בעקבות פירוק ברית המועצות ב-1991, תוך החזרת השם והדגל הקודמים של המדינה במרץ 1992. אנדרה מילונגו מונה לראש ממשלת מעבר בזמן שסאסו נשאר כנשיא.
דמוגרפיה

ברפובליקה העממית של קונגו חיו 2,153,685 תושבים ב-1988, אשר השתייכו ל-15 קבוצות אתניות, אם כי רוב האנשים היו בני קונגו, סנגהה, מ'בוצ'י או טקה. במדינה חיו גם 8,500 אירופאים, רובם ממוצא צרפתי. צרפתית הייתה השפה הרשמית, אך שפות מוכרות אחרות כללו את קיטובה ולינגלה. רוב האוכלוסייה התרכזה באזורים עירוניים כמו ברזוויל. שיעור האוריינות במדינה היה 80%, אך גם תמותת התינוקות הייתה גבוהה.
היסטוריה > רקע

אלפונס מסמבה-דבאט, שהפך לנשיא הרפובליקה של קונגו ב-1963, היה ראש המדינה האפריקאי הראשון שהכריז על עצמו בגלוי כמרקסיסט. הוא הקים מערכת חד-מפלגתית ב-1964 סביב המפלגה הפוליטית שלו, תנועת המהפכה הלאומית (Mouvement National de la Révolution). מסמבה-דבאט נבחר למזכיר הכללי של תנועת המהפכה הלאומית ואילו אמברוז נומזלה הפך למזכירה הראשון. המפלגה היחידה בקונגו נתמכה על ידי מיליציה עממית חמושה היטב, ה-Defense Civile, בראשות אנג' דיווארה. עם זאת, עד 1968 הפגנות מתגברות הביאו את מסמבה-דבאט לכלוא את אחד ממנהיגיה, קפטן מריאן נגובי.
היסטוריה > הכרזה

משראה שהאופוזיציה השמאלנית המיליטנטית לא מוותרת, מסמבה-דבאט בסופו של דבר נכנע והכריז על חנינה, ושחרר את מריאן נגואבי, בין שאר האסירים הפוליטיים באמצע 1968. בעקבות החנינה, מסמבה-דבאט ויתר על כוחו בספטמבר ופינה את מקומו לתקופה של חוסר יציבות. לבסוף, ב-31 בדצמבר 1968 הפך מריאן נגובי לראש המדינה. המנהיג החדש הכריז באופן רשמי על מדינה בעלת אוריינטציה סוציאליסטית בדמות "רפובליקה עממית" ב-31 בדצמבר 1969. הממשל הפך לריכוזי מאוד בברזוויל ותפקידי הממשלה העיקריים נשלטו על ידי מפלגת הפועלים של קונגו - Parti congolais du travail (PCT) - לאחר ביטול האספה הלאומית של הרפובליקה הקודמת. ה-PCT המרקסיסטית-לניניסטית ערכה קונגרס מכונן בבירה בין ה-29 ל-31 בדצמבר 1969, והפכה למפלגה היחידה של המדינה החדשה. מריאן נגואבי הציגה עוד מספר מדיניות קומוניסטית - כמו הלאמת אמצעי הייצור - בשנים שלאחר מכן. נגואבי נרצח ב-1977 וירש את מקומו הקולונל יואכים יומבי-אופנגו, ששלט עד פברואר 1979, אז עלה דניס ססו-נגוסו לשלטון.
באותו אופן כמו מדינות קומוניסטיות אפריקאיות אחרות בתקופת המלחמה הקרה, הרפובליקה העממית של קונגו חלקה קשרים הדוקים עם ברית המועצות.  אסוציאציה זו נותרה חזקה לאחר רצח נגואבי ב-1977. עם זאת, ממשלת PCT שמרה גם על קשר הדוק עם צרפת לאורך כל קיומה.
היסטוריה > מעבר

באמצע 1991 הסירה הוועידה הלאומית הריבונית את המילה populaire ("עממית") מהשם הרשמי של המדינה, תוך כדי החלפת הדגל וההמנון שהיו בשימוש תחת ממשלת PCT. הוועידה הלאומית הריבונית סיימה את ממשלת ה-PCT, ומינתה ראש ממשלת מעבר, אנדרה מילונגו, שקיבל סמכויות ביצוע. הנשיא דניס ססו-נגוסו הורשה להישאר בתפקיד בתפקיד טקסי במהלך תקופת המעבר.
אירועים וסמלים

הנשיא מריאן נגואבי עם מנהיג רומניה ניקולא צ'אושסקו (1972)
משלחת יחסי ציבור של קונגו במהלך ביקור רשמי בגרמניה המזרחית (1982)
דגל צבא הרפובליקה העממית של קונגו (1970–1992)
רונדל של חיל האוויר של PRC ‏(1970–1990)
הערות שוליים

1 2  Albert M'Paka, Démocratie et administration au Congo-Brazzaville, L'Harmattan, 2005, pp. 181–182
↑  Timeline: Republic of the Congo
↑  John F. Clark, "Congo: Transition and the Struggle to Consolidate", in Political Reform in Francophone Africa (1997), ed. John F. Clark and David E. Gardinier, page 65.
↑  Clark, "Congo: Transition and the Struggle to Consolidate", page 69.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  VIAF: 173167475   WorldCat (עם VIAF): 173167475
הר ת'ור (אלסקה)

ערך זה עוסק בהר באלסקה. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |

 מידע כללי
 גובה:  3,816 מ' 
 מדינה:  ארצות הברית 
 מיקום:  אלסקה, ארצות הבריתארצות הברית
 רכס הרים:  הרי צ'וגאץ' 
 קואורדינטות:  61°29′07″N 147°08′46″W﻿ / ﻿61.4853°N 147.146°W﻿ / 61.4853; -147.146
  (למפת אלסקה מוגדלת) ג'ונו אנקורג' פיירבנקס סיטקה קטצ'יקן אנאלסקה בארו נום קוצביו קנדה רוסיה האוקיינוס השקט ים ברינג ים צ'וקצ'י ים בופורהר ת'ור(למפת אלסקה רגילה) ג'ונו אנקורג' פיירבנקס סיטקה קטצ'יקן אנאלסקה בארו נום קוצביו קנדה רוסיה האוקיינוס השקט ים ברינג ים צ'וקצ'י ים בופורהר ת'ור
 
הר ת'ור (באנגלית: Mount Thor) הוא הר בהרי צ'וגאץ' במדינת אלסקה שבארצות הברית.
גאוגרפיה

ההר הוא ההר השני בגובהו בהרי צ'וגאץ', וה-65 בגובהו באלסקה.
גובהו של ההר 3,816 מטרים מעל פני הים.
ההר מתנשא לגובה של 950 מטרים מעל סביבתו.
היסטוריה > מקור השם

ההר נקרא על שמו של האל הנורדי ת'ור - שהוא אל הרעם במיתולוגיה הנורדית. שם זה נבחר בשל קולם של מפולות השלגים בהר, שמזכיר צליל רעמים.
היסטוריה > הטיפוס על ההר

הראשונים שטיפסו על ההר היו תומאס הרינגטון "הארי" בלדוורת' (Thomas Harrington "Harry" Bludworth), וינפורד קרוסבי "דאב" בלאדוורת' הבן (.Winford Crosby "Dub" Bludworth, Jr), ג'ון וינסנט "וין" האומן (John Vincent "Vin" Hoeman), בשנת 1968.
לקריאה נוספת

• Colby Coombs, Michael Wood, , PP 140-141
הערות שוליים

↑  הרי אלסקה לפי גובהם
↑  לפי מקור אחר גובהו של ההר 3,619 מטרים מעל פני הים
↑  לפי מקור אחר גובהו של ההר 3,698 מטרים מעל פני הים
1 2 3  מידע גאוגרפי והיסטורי
↑  מידע גאוגרפי
↑  לפי מקור אחר ההר מתנשא לגובה של 997 מטרים מעל סביבתו
המוזיאון לאמנות עכשווית של ברצלונה

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  גלריה לאמנות
 כתובת:  פלאסה דלס אנג'לס, אל רבאל
 מיקום:  ברצלונה
 מדינה:  ספרד 
 מבקרים בשנה:  331,694 (2018)
 מנהל:  אלווירה דיאנגאני אוסה
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ? – 28 בנובמבר 1995
 תאריך פתיחה רשמי:  28 בנובמבר 1995
 מידות
 שטח:  14,300 מ"ר 
 קואורדינטות:  41°23′0″N 2°10′1″E﻿ / ﻿41.38333°N 2.16694°E﻿ / 41.38333; 2.16694
 https://www.macba.cat/en
  (למפת ברצלונה מוגדלת) המוזיאון לאמנות עכשווית(למפת ברצלונה רגילה) המוזיאון לאמנות עכשווית
 
המוזיאון לאמנות עכשווית של ברצלונה (בקטלאנית: Museu d'Art Contemporani de Barcelona,‏ IPA: [muˈzɛw ˈðaɾt kuntəmpuˈɾani ðə βəɾsəˈlonə],‏ MACBA) הוא מוזיאון לאמנות עכשווית הממוקם בפלאסה דלס אנג'לס בשכונת אל רבאל שבמחוז סיוטט וליה, ברצלונה, קטלוניה, ספרד. המוזיאון נפתח לציבור ב-28 בנובמבר 1995. המנהלים הקודמים כוללים את דניאל ג'ירלט-נס (Daniel Giralt-Miracle;‏ 1988–1994), מיקאל מולינס נוביולה (Miquel Molins Nubiola;‏ 1995–1998), מנואל ג'יי בורג'ה-ויל (Manuel J. Borja-Villel;‏ 1998–2007), ברתומאו מארי (Bartomeu Marí;‏ 2015–2008), ופראן בארנבליט (Ferran Barenblit;‏ 2021–2015), בעוד שהמנהלת הנוכחית היא אלווירה דיאנגאני אוסה (Elvira Dyangani Ose).
היסטוריה

בשנת 1959, מבקר האמנות אלכסנדר צ'יריצ'י פליצר הקים קבוצה של אמנים עכשוויים שהציגו עבודות בסדרה של 23 תערוכות מתוך רצון להתחיל אוסף למוזיאון חדש לאמנות עכשווית בברצלונה. רק ב-1986 המליצה מועצת העיר ברצלונה לאדריכל האמריקאי ריצ'רד מאייר (1987–1995) לתכנן את המוזיאון. מבקרי האמנות פרנצ'סק מיראלס ורוזה קוראלט נשכרו לכתוב את האפיון של המוזיאון. בשנת 1987 הוקמה קרן MACBA. בשנה שלאחר מכן ייסדה קרן MACBA, בשיתוף עם ז'נרליטט דה קטלוניה ומועצת העיר ברצלונה, את קונסורציום MACBA כדי לקדם את תהליך הקמת המוזיאון. הקונסורציום הזמין את מאייר מאוחר יותר באותה שנה לתכנן את המוזיאון. היה זה נושא שנוי במחלוקת בהתחשב בכך שלמוזיאון לא היה אוסף בזמן הבנייה. המוזיאון נפתח לקהל ב-1995, הרבה אחרי אולימפיאדת הקיץ של 1992, שאליה הוא תוכנן להיפתח.
בשנת 2014, המוזיאון רכש מקום נוסף להקמה שלו, הכולל קפלה מהמאה ה-15 שהוסבה ושני אולמות גדולים, בסך הכל כ-2,000 מטרים רבועים, וכן את כיכר פלאסה דל אנג'לס המרכזית. בעוד ש-MACBA השתמשה זמן רב בקפלה עבור הופעות ומתקנים ספציפיים לאתר, הפעם העירייה השאילה את כל האשכול ההיסטורי למוסד לתקופה לא מוגדרת.