stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
רצח יצחק רבין
לאחר הרצח > נוער הנרות

במהלך תקופת ה"שבעה" לאחר הרצחו של ראש הממשלה פקדו נערים ונערות רבים את כיכר מלכי ישראל, בתי ספר ומרכזי ערים נוספות, כשהם מדליקים נרות נשמה רבים, מניחים פרחים ושרים שירי אבל לצד תמונתו של ראש הממשלה המנוח. נוער הנרות הביע את דעותיו ורגשותיו באמצעות כתיבה על קירות המקיפים את הכיכר. התופעה הפתיעה רבים מהמבוגרים בחברה הישראלית אשר הניחו שהנוער הישראלי מנותק ויהיה אדיש לרצח.
לאחר הרצח > התגובה החרדית

פרק זה אינו כולל מקורות או הערות שוליים, ואף שהמידע בו כנראה אמין רצוי להוסיף לו מקורות. 
אנא שקלו לשפר את אמינות הפרק באמצעות הבאת מקורות לדברים ושילובם בגוף הפרק בצורת הערות שוליים. (22 במאי 2023)
בציבור החרדי התחולל מעבר מהיר מהלם לתגובת נגד. בימים הראשונים שאחרי הרצח היה זעזוע עמוק, שבוטא על ידי המודיע, יומון אגודת ישראל, בדרך חריגה. רבין זכה להצמדת 'ז"ל' לשמו, דבר שאינו מקובל בו כאשר מדובר באישים חילוניים. יתד נאמן, ביטאון הליטאים, נתן לאירוע כותרת ראשית גדולה ביותר: "תדהמה וזעזוע! זו התחושה הראשונית לאחר פרסום הידיעה הרשמית על הרצח המזוויע של ראש הממשלה יצחק רבין", הכריז העיתון. אחר כך הופיעה ב"יתד נאמן" נימת התנצלות שלא היה בכותרת הגדולה משום השתתפות ב"אבל הלאומי" (המירכאות במקור).
הערכת תוצאות הרצח > השפעה על תהליך השלום

קשה להעריך את השפעתו של הרצח ביחס למציאות שהייתה נוצרת אילולא בוצע. עם זאת, בניגוד לדעה הנפוצה, נראה כי מהזיכרון הקולקטיבי הישראלי נמחו תהליכים שאיימו על יכולת העמידה בהסכם אוסלו גם אילולא הרצח. "מדד השלום", המודד את תמיכת הציבור הישראלי בשלום, הראה ירידה של כ־15% בשנה שקדמה לרצח. לדברי משה יעלון, רבין עמד לעצור את הסכמי אוסלו לאחר שהתברר כי ערפאת עומד מאחורי הטרור.
היו שטענו שבטווח הרחוק השיג הרצח את תכליתו. נשיא ארצות הברית ביל קלינטון טען שאילולא נרצח רבין, היה מושג הסכם שלום מקיף בין ישראל לפלסטינים בתוך שלוש שנים.
בבחירות שלאחר הרצח התייחסה סיסמת הבחירות של הימין לשלום: "עושים שלום בטוח", אולם תשדירי הבחירות לא כללו התייחסות לרצח ולטראומה ממנו.
הערכת תוצאות הרצח > השפעה על המפה הפוליטית

סקרים שנערכו בתקופה שלפני הרצח הראו תמיכה ציבורית רחבה ביותר לימין ולבנימין נתניהו. בין אמצע 1994 לאמצע 1995 הוביל נתניהו על רבין בעקביות, בהפרשים משתנים. תוך ימים אחדים חלה הידרדרות ברורה בתמיכה הציבורית בנתניהו, ולאורך החודש לאחר הרצח היה ברור כי פרס מוביל על נתניהו בכ־30%. עם זאת, לא היה שינוי בהרכב המחנות הפוליטיים בישראל. בינואר 1996 החל שינוי במגמה, אף שפרס עוד הוביל בכ־20%, והפיגועים שהתרחשו עד הבחירות הטו את הכף לטובת נתניהו, ברוב קטן ביותר.
בועז העצני טען: "אי אפשר להגזים בחומרת הנזק שגרם רצח רבין לעם ישראל, ארץ ישראל ומדינת ישראל". לדבריו: "רבין עמד לנחול תבוסה מוחצת בבחירות 1996, שהייתה מובילה להתמוטטות הלגיטימציה להסכמים... הרצח מנע הכרעה בדעת הקהל נגד ההסכמים ואיפשר את המשך ההידרדרות".
יונה יהב, ראש עיריית חיפה, טען בשנת 2012 כי "לא קיים בהיסטוריה רצח פוליטי שהצליח כל כך כמו רצח רבין. רוב העם הפך ימני, השיח הפוליטי הפך להיות לגמרי ימין. הפסקנו לחלוטין את השיח עם שכנינו ועם הפלסטינים תושבי ישראל. גרמנו להתרחקות של הדור הצעיר בארצות הברית ממדינת ישראל. התחלנו להימאס על המועמדים לנשיאות בארצות הברית". דבריו נוגדים את הראיות לפיהן לא חל שינוי בהרכב המחנות הפוליטיים בישראל והתמיכה הציבורית בנתניהו, מנהיג הימין באותה עת, ירדה בעשרות אחוזים בעקבות הרצח.
העמדה לדין

חמישה אנשים הועמדו לדין בעקבות הרצח, אך איש מלבד יגאל עמיר לא הואשם ברצח באופן ישיר. הועמדו לדין:
יגאל עמיר, שהורשע ברצח יצחק רבין ונידון למאסר עולם על הרצח ולעוד שש שנות מאסר על פציעת מאבטחו של ראש הממשלה. במשפט נוסף (עם אחיו חגי ועם דרור עדני) נידון לעוד חמש שנות מאסר (שלאחר ערעור המדינה הוחמרו לשמונה שנים), על השתתפות בקשר לרצח רבין, על קשירת קשר לביצוע פיגועי טרור נגד פלסטינים ועל ייצור והחזקת נשק שלא כחוק. העונשים נגזרו עליו במצטבר. בשנת 2001 תוקן חוק שחרור על־תנאי ממאסר, תשס"א–2001, ונקבע בו שוועדת השחרורים לא תמליץ על קציבת עונשו של אסיר עולם שהורשע ברצח ראש הממשלה עקב מניע פוליטי־אידאולוגי, ולא תמליץ על מתן חנינה לאסיר כזה. החוק לא פגע בסמכותו של הנשיא לקצוב את העונש או לחון את האסיר.
חגי עמיר, אחיו של יגאל עמיר, הורשע בקשירת קשר לרצח ראש הממשלה ובהחזקת נשק, ונגזר עליו עונש של 12 שנות מאסר (שלאחר ערעור המדינה הוחמר ל־16 שנים). בהיותו בכלא נידון (בשנת 2006) למאסר של שנה (מתוכה חצי שנה לריצוי נוסף למאסרו הקיים וחצי שנה בחופף) ושמונה חודשים על־תנאי בגין איומים על ראש הממשלה אריאל שרון. בקשתו לשחרור מוקדם נדחתה ב־2006, והוא שוחרר במאי 2012.
מרגלית הר־שפי, ממכרותיו של יגאל עמיר, הורשעה באי־מניעת פשע, על כך שידעה על כוונתו של הרוצח ולא דיווחה על כך למשטרה. נגזר עליה עונש של 24 חודשי מאסר, מהם תשעה חודשים לריצוי בפועל והיתרה מאסר על־תנאי. ראש השב"כ עמי אילון המליץ לחון אותה, ולימים נימק זאת בטענה שעל סמך המידע המודיעיני שנחשף לו, היא לא ידעה על כוונת הרצח.
אבישי רביב, סוכן של השב"כ, הואשם אף הוא באי־מניעת פשע, בטענה שידע על כוונותיו של יגאל עמיר ולא דיווח עליהן למפעיליו, אך זוכה במשפט. במסגרת תפקידו הסית רביב נגד רבין, לרבות הפצת תמונתו במדי האס אס לאמצעי התקשורת. בגין ההסתה הוא לא הועמד לדין, כי היא התבצעה במסגרת פעילותו כסוכן. הקטין שהכין את התמונה נידון לשלושה חודשי מאסר על־תנאי ול־150 שעות עבודה בשירות הציבור. קטין נוסף שהניף אותה בהפגנה ב־5 באוקטובר של אותה השנה נידון לשלושה חודשי מאסר על־תנאי ולקנס של 900 ש"ח. שמם אסור בפרסום.
דרור עדני, חברו של יגאל עמיר, נידון לשבע שנות מאסר, על קשר לרצח ראש ממשלה ועל קשר לפגוע בערבים, וריצה אותן במלואן עקב קביעת ועדת השחרורים כי עדני מסוכן לציבור ולכן אין לקצר את עונשו. עדני טען לאורך כל השנים כי הוא חף מפשע, ובצאתו מהכלא אמר שהיה קורבן לעלילה כמו זאת שנרקמה סביב אלפרד דרייפוס. מאז שב לאלמוניותו שמלפני הרצח.
ראו גם

הנצחת יצחק רבין
תגובת החברה הדתית לרצח רבין
ועדת שמגר (רצח רבין)
תאוריות הקשר על רצח רבין
ימים נוראים
רצח אמיל גרינצווייג
לקריאה נוספת

דנה אריאלי־הורוביץ, יוצרים בעומס יתר: רצח רבין, אמנות ופוליטיקה, ירושלים: הוצאת מאגנס, 2005.
יורם פרי, יד איש באחיו – רצח רבין ומלחמת התרבות בישראל, הוצאת בבל, 2005.
מחזור 95' – אנתולוגיה ספרותית בעקבות רצח יצחק רבין, הוצאת דרור לנפש, 2013. עורכים: ברק סלע, ירדן בן־צור ואלון בר.
דביר קריב, יצחק – רצח רבין: הסיפור שלא סופר, טפר הוצאה לאור, 2015.
דנה אריאלי (עורכת), אחרי עשרים שנה: עיצוב זיכרון רבין, מכון טכנולוגי חולון ועמותת נט״ל, תל אביב, 2015.
חזי כאלו, דמו הותר – רצח רבין: עדות מבפנים, ידיעות ספרים, 2021.
אשר אילני, התנקשויות פוליטיות בארץ ישראל, הוצאת כרמל, 2004.
Dan Ephron, Killing a King: The Assassination of Yitzhak Rabin and the Remaking of Israel, W. W. Norton & Company 2015.
מאורו ארמבארי

מאורו וילני ארמבארי רוסה (בספרדית: Mauro Wilney Arambarri Rosa; נולד ב-30 בספטמבר 1995 בסלטו שבאורוגוואי) הוא כדורגלן אורוגוואי המשחק בעמדת הקשר בקבוצת חטאפה מהלה ליגה ובנבחרת אורוגוואי.
קריירת מועדונים

ארמבארי גדל במחלקות הנוער של גלדיאדור, טרופסון, נסיונל דה סלטו ודפנסור ספורטינג. בשנת 2013 החל לשחק בקבוצה הבוגרת של דפנסור ספורטינג במסגרת ליגת העל האורוגוואית. הוא ערך 44 הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע שער אחד.
ב-31 בינואר 2016 חתם ארמבארי על חוזה לארבע עונות וחצי בז'ירונדן דה בורדו מליגת העל הצרפתית. ב-3 בפברואר ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בהפסד 3-0 לאולימפיק ליון במסגרת המחזור ה-24 בליגה לעונת 2015/2016. בסך הכל ערך תשע הופעות ליגה במדי המועדון.
ב-8 באוגוסט 2017 חתם ארמבארי בבוסטון ריבר מליגת העל האורוגוואית, והושאל מיד למשך עונה אחת לחטאפה מלה ליגה. ב-11 ביוני 2018 חתם על חוזה קבוע לחמש עונות בחטאפה.
קריירה בינלאומית

ב-8 באוקטובר 2020 ערך ארמבארי את הופעת הבכורה שלו בנבחרת אורוגוואי, בניצחון 2-1 על נבחרת צ'ילה במסגרת מוקדמות מונדיאל 2022.
הערות שוליים

↑  Transfers – Arambarri and Malcom join Bordeaux באתר הרשמי של ז'ירונדן דה בורדו, 31 בינואר 2016 (באנגלית)
↑  Mauro Arambarri rejoint Boston River באתר הרשמי של ז'ירונדן דה בורדו, 8 באוגוסט 2017 (באנגלית)
↑  Arambarri nuevo jugador del Getafe באתר הרשמי של חטאפה, 9 באוגוסט 2017 (בספרדית)
↑  Antunes y Arambarri del Getafe באתר הרשמי של חטאפה, 11 ביוני 2018 (בספרדית)
סלעית שיחים

| סלעית שיחים |
| --- | --- |
 סלעית שיחים, גוג'ל, גילגיט-בלטיסטן, פקיסטן
מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: ציפורי שיר
תת־סדרה:: דמויי־דרור
משפחה:: חטפיתיים
סוג:: סלעית
מין:: סלעית שיחים
שם מדעי
 Oenanthe pleschanka ‏Lepyokhin, 1770
תחום תפוצה
 תחום התפוצה של סלעית שיחים   מקייצת   חורפת

סַלְעִית שִׂיחִים (שם מדעי: Oenanthe pleschanka) היא מין של ציפור מהסוג סלעית, ששויך בעבר למשפחת הקיכליים, אך כיום מקובל להגדירו כחלק ממשפחת החטפיתיים. סלעית זו מקייצת מהדרום-מזרח הקיצוני של אירופה עד לסין, ונמצאה חורפת בהודו ובצפון-מזרח אפריקה. היא מזדמנת נדירה מאוד במערב אירופה.
הזכר בצבעי שחור-לבן בולטים. הכיפה הלבנה מנוקדת בחום ומנוגדת לפנים ולגרון השחורים ולעל-שת הלבן. הנקבה חומה יותר, והראש בגוון חולי. הנקבות כהות יותר מהנקבות של הסלעית האירופית, והן נראות קטנות יותר ומראות פחות לבן בעל-שת. נוצות הזנב לבנות עם סימנים שחורים אופייניים, היוצרים דגם "T" שחור הפוך המזכיר את זנבה של סלעית קיץ. ציפור זו מקננת באזורים פתוחים, סלעיים, בצמחייה דלילה, מטילה ארבע עד שש ביצים בחור, מתחת לאבן או בנקיק סלע. סלעית שיחים אוכלת בעיקר חרקים אך תלקט גם זרעים.
בישראל היא חולפת נדירה אך קבועה, בנדידת הסתיו, בעיקר בסוף אוקטובר-תחילת נובמבר, ובאביב, במרץ. מומלץ לצפות בה בעיקר באזור אילת. מדי כמה שנים מתקיים בישראל אירוע התפרצות בנדידה, ואז נרשמות תצפיות של כמויות יוצאות דופן, כמו במרץ 2012, אז נצפו כמויות גדולות יחסית של סלעיות שיחים וסלעיות קפריסאיות. המופע לבן-גרון נדיר ביותר בישראל ונצפה רק פעמים ספורות.
טקסונומיה ואטימולוגיה

שם הסוג Oenanthe נגזר מהמילים ביוונית העתיקה oenos (οίνος), "יין" ו-anthos (ανθός), "פרח". זה מתייחס לחזרתה של הסלעית האירופית ליוון באביב בדיוק בזמן פריחת הגפנים. שם המין הספציפי pleschanka הוא השם הרוסי של סלעית שיחים ומתייחס לכיפתה הלבנה (plesch הוא כתם קרחת על הראש). השם האנגלי לסלעית "wheatear" אינו נגזר מ"חיטה" או "אוזן", אלא הוא השחתה לשונית מהמאה ה-16 של "לבן" ו"עכוז", ומתייחס לשת הלבן הבולט שנמצא ברוב המינים.
בבולגריה תועדו בני-כלאיים שלה עם סלעית אירופית באזורי חפיפת התפוצה של המינים.
זהו מין מונוטיפי, כלומר לא תוארו תת-מינים נפרדים.
תיאור

הכיפה, העורף והצוואר של הזכר הבוגר בצבע חום בהיר בכמות משתנה, לנוצות יש קצוות חיוורים ובסיסים לבנים. הגב וסוככות השכמה שחורים עם קצוות צהבהבים לנוצות. החלק האחורי, השת וסוככות הזנב העליונות בצבע לבנבן. זוג נוצות הזנב המרכזיות שחור עם בסיסים לבנים אבל שאר הנוצות בזנב לבנות עם קצוות שחורים, כשלזוג החיצוני יש יותר צבע שחור מלשאר. ישנו קו צר בצבע חום המשתרע מבסיס המקור ועד מעל העין; וקדמת העין, סוככות האוזניים, הסנטר, הגרון והחזה העליון שחורים ומתחברים לגב ולשכמות השחורות, בשונה מאצל סלעית קיץ. שאר החזה בצבע צהבהב או לבן, הבטן לבנבנה וסוככות הכנפיים והשחי שחורות עם קצוות לבנים. נוצות הכנפיים שחורות עם קצוות צהבהבים. היא מבצעת חילוף נוצות בסוף הקיץ ועד השנה שלאחר מכן, קצוות הנוצות נשחקים והכיפה והעורף לבנים והגב, השכמה והכנפיים שחורות. המקור והרגליים שחורים והעיניים חומות כהות. אורכה הממוצע עומד על כ-14.6 מ"מ.
הנקבה הבוגרת דומה לזכר אך הגב וסוככות השכמה חומים עם קצוות צהובים ולא שחורים, נוצות הזנב חומות ולבנות ונוצות הכנפיים חומות עם קצוות צהובים. שוב, השחיקה מתקיימת בקצות הנוצות והציפור הופכת לחום ולבן בצורה אחידה יותר עם חלקים תחתונים בצבע שמנת. הנקבה קטנה מעט מהזכר. הצעיר דומה לנקבה אך לנוצות של החלק העליון החום יש מרכזים חיוורים ליד הקצות המעניקים לציפור מראה מנומר.
תיאור > מופע לבן-גרון

בדומה לסלעית קיץ, קיים אצל סלעית שיחים ווריאנט לבן-גרון הקרוי ויטאטה ("Vittata"). הוצע בעבר כי מדובר בתת-מין או אוכלוסיית ביניים בינה לבין מין קרוב (כמו סלעית קיץ מערבית), אך מחקרים תומכים בכך שאין לבצע פיצול במין.
תיאור > קולות

הקריאות הן "צאק צאק" קשוח. השירה נמוכה ומוזיקלית ומבוצעת על-ידי הזכר בתחילת הקיץ ושוב באוגוסט. היא מורכבת מסדרה משתנה, חיקוי של תווים, לפעמים דמויי עפרוני ולפעמים שורקים, הנשפכים בזרם מתמשך. היא מבוצעת מיציבה על סלע או מקום גבוה אחר, או באוויר במהלך מעוף.
תפוצה ובית גידול

מוצאה של סלעית השיחים בדרום-מזרח אירופה ובמערב אסיה. טווח הקינון משתרע מרומניה ובולגריה עד סיביר, הרי אלטאי ומונגוליה ודרומה לקווקז, טורקמניסטן, איראן ואפגניסטן. הקינון מתקיים בגבהים של עד 2,000 מטר באלטאי ועד 3,000 מטר בטיין שאן.
היא נודדת לצפון-מזרח אפריקה, ועוברת בדרך בדרום-מערב אסיה. בעונת הקינון היא נמצאת בשטח פתוח וסלעי, ערבות עם צמחייה מועטה, מדרונות אבנים וארץ הררית. בשטחי החריפה שלה היא נמצאת במקומות דומים עם סלע, אדמות בור ומישורים עם שיחים קוצניים. לפעמים היא מבקרת במדשאות ובגנים. היא הזדמנה לאיטליה, הלגולנד, צרפת והאיים הבריטיים, ודרומה עד זימבבואה.
התנהגות

זוהי סלעית ביישנית למדי, אך היא בולטת כאשר מבחינים בה. היא אינה מין קבוצתי וציפורים בודדות או זוגות מצויים באזורים כפריים וסלעיים. היא אוהבת להתיישב על שיח או סלע, ערנית ומסתכלת מסביב ומטלטלת את זנבה למעלה ולמטה. כאשר היא מבחינה בפריט טרף, היא צונחת לקרקע לזמן קצר כדי להרים אותו לפני שהיא חוזרת לעמדה שלה. תזונתה מורכבת מחסרי חוליות קטנים כמו נמלים, חגבים, חיפושיות, זבובים ועשים והזחלים שלהם, עכבישים ואקריות, ואף מלקטת מדי פעם זרעים.
קינון

עונת הקינון היא מתחילת מאי באוקראינה, ממאי עד יוני באפגניסטן ועד אוגוסט בצפון פקיסטן. הקן בצורת גביע שטוח ורפוי העשוי מגבעולים ושורשים צמחיים גסים, ומרופד בגבעולים עדינים, כמה נוצות פלומתיות, או שיער בעלי-חיים וצמר, ובדרך כלל בעל בסיס ו/או במת כניסה של זרדים קטנים. הוא ממוקם בתוך חלל קטן מתחת לאבן, או בקיר של סלע, גדות נהר או בניין. ארבע עד שש ביצים כחולות-ירקרקות עם כתמים בצבע חלודה בקצה הרחב יותר מוטלות מתחילת מאי ואילך. גודלן הממוצע 19.3 על 15.1 מ"מ, ולרוב מתבצע מחזור קינון אחד בעונה.
סטטוס

לסלעית שיחים יש תפוצה נרחבת במזרח אירופה ובמערב אסיה והיא נפוצה בטווח זה. על פי ההערכות ישנם באירופה בין 23,700–107,000 זוגות, מה שמשתווה ל-47,500–215,000 פרטים בוגרים. מכיוון שאירופה מהווה כ-10% מטווח התפוצה העולמית, הערכה ראשונית מאוד של גודל האוכלוסייה העולמית עומדת על 475,000–2,150,000 פרטים בוגרים, אם כי יש צורך באימות נוסף של הערכה זו. מאמינים שהאוכלוסייה יציבה ללא איומים מיוחדים ולכן הציפור מסווגת ברמת "ללא חשש" על ידי האיגוד הבינלאומי לשימור הטבע ומשאבי הטבע (IUCN).
גלריה

זכר בלבוש קיץ, גוג'ל, גילגיט-בלטיסטן, פקיסטן
מופע לבן גרון "Vittata", גוג'ל, גילגיט-בלטיסטן, פקיסטן
זכר בחורף
נקבה קוראת מסלע, פקיסטן
צעיר, חונזה, גילגיט-בלטיסטן, פקיסטן
Oenanthe pleschanka
לקריאה נוספת

Small, Brian J. (1994) Separation of Pied Wheatear and Cyprus Pied Wheatear. צפרות הולנדית 16: 177–185
Ullman, Magnus (1994) Identification of Pied Wheatear and Eastern Black-eared Wheatear צפרות הולנדית 16(5): 186-194
פלינט, פיטר (1995) Separation of Cyprus Pied Wheatear from Pied Wheatear ציפורים בריטיות (אנ') 88: 230–241
הערות שוליים

↑  סלעית שיחים באתר הרשימה האדומה של IUCN
↑  Jobling, James A. (2010). The Helm Dictionary of Scientific Bird Names. London, United Kingdom: Christopher Helm. pp. 280, 310. ISBN 978-1-4081-2501-4.
↑  Hagemeijer, E.J.M. and Blair, M.J., The EBCC atlas of European breeding birds: their distribution and abundance., London: T. and A. D. Poyser, 1997
↑  Pied Wheatear, Oenanthe pleschanka, (Lepechin, 1770), Birds of the World, The Cornell Lab of Ornithology
1 2 3 4 5 6  Witherby, H. F., ed. (1943). Handbook of British Birds, Volume 2: Warblers to Owls. H. F. and G. Witherby Ltd. pp. 160–163.
↑  Seyed Mahmood Ghasempouri,Mansour Aliabadian, Bahram H. Kiabi, Hossein Barani-Beiranvand, SYSTEMATIC STATE OF OENANTHE PLESCHANKA VITTATA (HEMPRICH ET EHRENBERG, 1833) BASED ON MORPHOLOGICAL DATA, terrestrial vertebrates of arid ecosystems (Dedicated to the memory of N.A. Zarudniy). . 24-28 October.At: National University of Uzbekistan, Tashkent, Uzbekistan
↑  "Pied Chat (Oenanthe leucomela leucomela)". AVIS IBIS. Foundation for Ecological Security. אורכב מ-המקור ב-2013-09-25. נבדק ב-2013-08-14.
↑  Pied Wheatear, Oenanthe pleschanka, ebird.org
1 2  Pied Wheatear, Oenanthe pleschanka, BirdLife Data Zone
זכר במופע לבן-גרון "Vittata", פקיסטן
הכובש נבואתו

הכובש נבואתו (בספרות התנאית: הכובש את נבואתו או הכובש על נבואתו) הוא נביא הנמנע מלהעביר את תוכן ההתגלות אל מי שבשבילו או בשבילם נתגלתה לו הנבואה. חטא זה הוא אחד החטאים החמורים ביהדות שעונשם הוא מיתה בידי שמיים.
הגדרת האיסור ומקורו

האיסור על הנביא לכבוש נבואתו נמנה במשנה (סנהדרין פרק יא משנה ה) בתוך שורת עברות בתחום הנבואה שעונשן מיתה בידי שמיים: "אבל הכובש את נבואתו והמוותר על דברי נביא ונביא שעבר על דברי עצמו מיתתו בידי שמים, שנאמר: (דברים יח) אנכי אדרוש מעמו".
במשנה לא הוזכר מקור האיסור, האזהרה, אלא רק המקור לעונש המיתה בידי שמים. וכך גם בדברי הרמב"ם העוסקים בדין זה (הלכות יסודי התורה, פרק ט הלכה ג).
אך במקום אחר (הלכות סנהדרין, פרק יט הלכה ג) מוסיף הרמב"ם את מקור האיסור עצמו אגב דיון בשאלת עונש המלקות על עבירה זו, שנחלקו אמוראים (בבלי, סנהדרין דף פט עמוד ב) אם הנביא הכובש נבואתו לוקה על כך. עצם האפשרות ללקות על עבירה כזו מעלה שאלות ראייתיות (כיצד יוכלו עדים להעיד ולהתרות בנביא שקיבל התגלות ונמנע מלדווח על כך?) שנידונו בסוגיית התלמוד, הרמב"ם קובע להלכה כשיטה שאין הנביא לוקה על כיבוש נבואתו מסיבה אחרת: איסור זה הוא לאו הבא מכלל עשה שאין לוקים עליו. ”וכן נביא שכבש נבואתו... אינו לוקה שהן באים מכלל עשה שנאמר "ואליו תשמעון"”. פרשני הרמב"ם (לחם משנה על אתר) תמהו על דבריו אלו ומתקשים בהבנת המקור בציווי 'ואליו תשמעון' לאיסור כיבוש הנבואה.
מלקות

נחלקו אמוראים (בבלי, סנהדרין דף פט עמוד ב) אם הנביא הכובש נבואתו לוקה על כך. מדברי ראשונים עולה כי גם המצדדים במלקות, אינם מתכוונים לעונש המלקות המוכר בהלכה, אלא לחיוב "כפייה על המצוות" המוטל על בית הדין בכל דור ותכליתו לכפות את מי שמסרב לקיים מצוות עשה המוטלת עליו, לקיימה. ואולם יש מן האחרונים שנקטו שהמצדדים במלקות סבורים באופן כללי לגבי כל לאו הבא מכלל עשה שלוקים עליו.
מקרים של כיבוש נבואה

במקרים אחדים בתנ"ך עברו נביאים לכאורה על דיני הנבואה והדבר עורר מחלוקת פרשנית בשאלה האם אותם נביאים אכן עברו על הדין. לגבי דין 'כובש נבואתו' בולט סיפורו של יונה הנביא שניסה להימנע מלהתנבא על "נינוה העיר הגדולה" ונידונה השאלה האם מעשיו ענו במחדל על תנאי האיסור של 'כובש נבואתו':
הגמרא במסכת סנהדרין (דף פט עמוד א) מציגה את יונה הנביא ובריחתו כדי לא למסור את דברי נבואתו לאנשי נינוה, כדוגמה ל"כובש נבואתו". אך בדברי הראשונים נראה שפירשו את חטאו של יונה בעצם סירובו לקבל את השליחות לנבואה בנינוה ולדעתם לא עבר בפועל על האיסור של 'כובש נבואתו'.
נידונים נוספים

בספרות האחרונים נידונו שאלות נוספות בתחום האיסור של כיבוש נבואה:
האם יש שיעור לעיכוב העברת דברי הנבואה ומהו השיעור?
האם כאשר שולח הנביא את דבריו באמצעות שליח ולא אומר אותה בעצמו, נחשב ככובש נבואתו?
האם איסור זה נאמר רק כלפי נביא זכר, אך אישה המקבלת נבואה וכובשת אותה מוחרגת מדין זה, כפי שניתן להבין מדיון הגמרא (מגילה יד ב) לגבי נבואתה של חולדה הנביאה?
האם איסור זה תקף גם בדברי נבואה שלא נאמרו לנביא במפורש אך היה עליו להסיק אותן בדרך היקש וקל וחומר?
לקריאה נוספת

סוגיית הבבלי, מסכת סנהדרין, דף פ"ט. ומפרשי התלמוד על אתר.
משנה תורה לרמב"ם, הלכות יסודי התורה, פרק ט הלכה ג. מפרשי הרמב"ם וספר המפתח (פרנקל) על אתר.
הרב יצחק סנדר, בית שרגא : מאמרים ומחקרים בענייני הנביא והנבואה לאור ההלכה, ניו יורק תשכ"ח, פרק תשיעי: דין הכובש נבואתו. עמ' קצא-קצח
הנ"ל, מחזה עליון : חקרי הלכות ובירורים בענייני נביא ונבואה; קבלתם, אמירתם וכתיבתם, ניו יורק תשמ"ז, פרק שנים עשר: דין כובש נבואתו. עמ' רע-רפז
הערות שוליים

↑  נוסחת הירושלמי.
↑  ראו: רבי חזקיה די סילוה, פרי חדש, שם, שתמה מדוע לא התייחס הרמב"ם לשאלת חיוב המלקות. אך ראו להלן שהוא אכן דן בה במקום אחר.
↑  תוספות שם עמוד א ד"ה הכובש.
↑  רבי חיים בנבנישתי, חמרא וחיי, סנהדרין פט ב. וראו: רבי ידידיה שמואל טאריקה, בן ידיד, על רמב"ם הלכות יסודי התורה, פרק ט הלכה ג.
↑  רבי דוד בן זמרא, שו"ת רדב"ז, ב, סימן תתמב - על פי רשב"א, שו"ת הרשב"א, חלק א סימן יא; רבנו בחיי בן אשר, כד הקמח, כיפורים א.
↑  להרחבה וסיכום דברי הגאונים והראשונים בסוגיה זו של יונה וכיבוש נבואתו, ראו: הרב שבתי שפטיל וייס, 'מבוא לספר יונה', בתוך: הנ"ל, משבצות זהב - ספר יונה, ירושלים, תשסז. פרקים ח-ט, עמ' טז-כב. מן האחרונים שדן בסוגיה זו: הרב יוסף רוזין, "הרוגצ'ובי", בספרו צפנת פענח, הלכות עבודה זרה, פרק ד הלכה י. ראו שם שהחריג נבואות שנמסרו מחוץ לארץ ישראל מאיסור 'כובש נבואתו' וביאר בכך את טעותו של יונה שלדבריו אכן חטא וכבש נבואתו, אך עשה זאת מתוך טעות.
↑  הרב יוסף באב"ד, מנחת חינוך, מצווה תקטז.
↑  האדר"ת בספרו זכור לדוד. מובא ב"ישורון", אלול תשסג, עמ' קכא.
↑  הרב דוב בריש ויידנפלד, דובב מישרים, א, סימן צב אות ג. ראו שם ההנמקות להחרגה זו באיסור כובש נבואתו בפרט ובלאו שאין בו מעשה בכלל. אך האדר"ת, חשבונות של מצווה, מצווה תקט"ז, נוקט בפשיטות שאין הבדל בין נביא זכר לנביאה אישה בדין זה ושניהם אסורים לכבוש נבואתם וחייבים מיתה בידי שמיים אם כבשו.
↑  הרב אפרים גרבוז, הר אפרים על המכילתא דרבי ישמעאל, תחילת הספר. הוא מסיק שאף שמדברי ראשונים עולה כי יש חיוב על הנביא לחדש דבר מכח קל וחומר מנבואתו והרי זה בכלל הנבואה שנמסרה לו, מכל מקום אין החלק הזה של הנבואה בכלל האיסור והעונש של 'כובש נבואתו'.
אברהם גדילייא

רבי אברהם בן ר' שמואל גדיליא (גדיליה/גדליה) הראשון, שד"ר ירושלים ומחבר ברית אברהם, הפירוש הקדום ביותר על הילקוט שמעוני.
ביוגרפיה

בשנת ת"ח (1648) יצא מירושלים לאיטליה כדי להדפיס את ספרו "ברית אברהם", ושהה באיטליה שתים עשרה שנה.
לפני צאתו לדרכו קיבל הסכמות על ספרו מרבני ירושלים: רבי ישראל בנימין, ר' ישראל ב"ר עזריה זאבי, ור' אליעזר בן ארחא. הסכמה נוספת קיבל באיטליה מרבי משה זכות, שאף חיבר שיר לכבודו.
בזמן שהותו בליוורנו התפרנס ר' אברהם גדליה מהגהת ספרים בבית הדפוס של ידידיה גבאי. בין הספרים שהגיה שם: שו"ת רדב"ז (שנת תי"ב 1652), תשובות הרשב"א בקובץ "תולדות אדם" (תי"ז, 1657), וכנסת הגדולה על או"ח (תי"ח 1658). בהקדמתו ל"תולדות אדם" ציין ר' אברהם גדליה את תקוותו לשוב לירושלים, מאחר שכבר גמר להדפיס את ספרו על הילקוט שמעוני "בדפוס אהובי אשר כנפשי כה"ר ידידיה גבאי נר"ו".
תשובה אליו, בעת היותו בליוורנו, בשו"ת "דבר שמואל" מאת ר' שמואל אבוהב (סי' עב).
לאחר חזרתו לארץ ישראל, היה מתומכי שבתי צבי, ואף שלח מכתבים לידידיו באיטליה.
ערך סדר תפילות ולימוד לפוקדים את קבר שמואל הנביא, כולל תפילה קצרה שניסח בעצמו.
ספרו "ברית אברהם"

הספר הודפס בליוורנו בשנים ת"י - תי"ז (1650 - 1657)
ספר זה הוא הפירוש הקדום ביותר שנכתב על הילקוט שמעוני. נדפס יחד עם הילקוט שמעוני, ובמהדורה זו הוסיף ר' אברהם גדליה קטעים חדשים לילק"ש על הנ"ך ממדרשים שונים, כגון "אגדת בראשית", שלא היו בדפוסים הקדומים של הילקוט
פירושו "ברית אברהם" כולל מובאות מפרשנים קדומים מכתבי יד שהיו בידו, כגון פירוש הספרי המיוחס לראב"ד, פירוש רבנו הלל ופירוש רבי חיים חבריא על מדרש ההלכה תורת כהנים. כמו כן הביא דברים ששמע מפי רבי חיים הכהן תלמיד רבי חיים ויטאל.
פירוש זה מצוטט רבות בספרות התורנית, כגון בפירוש "זית רענן" על הילקוט שמעוני מאת בעל המגן אברהם. בחלק מספרי הכתובים פירוש "זית רענן" אינו אלא העתקה מה"ברית אברהם". כפי הנראה בעל המגן אברהם לא השלים את ספרו, והמדפיסים הוסיפו חלקים אלה לצורך השלמת הספר.
משפחתו

שני בניו, ר' יעקב ור' יוסף גדיליא, נהרגו בשנת תס"ה (1705) על ידי שודדים בדרך בין עזה לחברון. ר' יוסף זה היה שד"ר של ארץ ישראל ביוון, תלמיד חכם, שכמה מתשובותיו נדפסו בספר "כרם שלמה" מאת רבי שלמה אמריליו, רבה של סלוניקי.
נכדו, ר' אברהם גדילייא השני, היה אף הוא שד"ר, בשליחות העיר חברון.
לקריאה נוספת

אריה ליב פרומקין, תולדות חכמי ירושלים (תרפ"ח) כרך א חלק ב עמ' 33
אברהם יערי, שתי תעודות לתולדות היישוב בחברון (תש"ט) עמ' 1 - 2.
אברהם יערי, שלוחי ארץ ישראל (תשי"א) עמ' 272
הערות שוליים

↑  קובץ ספונות ח עמ' רנ והלאה
↑  יעקב שמואל שפיגל, "לתולדות הרב שלמה אלגאזי והדפסת ספריו" עמ' 135 - 136, ראו שם בהרחבה.
↑  העיר על כך הרב יהודה לייב מימון, יחוסי תנאים ואמוראים, ערך 'זכאי', עמ' קנב הערה 2.
↑  ברית אברהם על הילק"ש יחזקאל סי' כ, צוטט על ידי החיד"א בספרו לב דוד סימן לא
↑  ר' מתתיהו שטראשון, "מבחר כתבים", עמ' רלג
דון קרלוס ביואל

| --- | --- |
דון קרלוס ביואל
דון קרלוס ביואל
 לידה:  23 במרץ 1818 לואל, אוהיו, ארצות הברית
 פטירה:  19 בנובמבר 1898 (בגיל 80) רוקפורט, קנטקי, ארצות הברית
 מקום קבורה:  בית הקברות בלפונטיין 
 מדינה:  ארצות הברית 
 השכלה:  האקדמיה הצבאית של ארצות הברית 
 השתייכות:  צבא האיחוד
 תקופת הפעילות:  1841–1864 (כ־23 שנים)
 דרגה:   מייג'ור גנרל
 תפקידים בשירות
 מפקד ארמיית אוהיו
 פעולות ומבצעים
 מלחמת ארצות הברית–מקסיקו מלחמת האזרחים האמריקנית
 
דון קרלוס ביואל (באנגלית: Don Carlos Buell;‏ 23 במרץ 1818 - 19 בנובמבר 1898) היה מייג'ור גנרל בצבא ארצות הברית שנלחם בקרבות הסמינול, במלחמת ארצות הברית–מקסיקו ובמלחמת האזרחים האמריקנית.