stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יצחק יודלוב
מפרסומיו

יודלוב פרסם חיבורים רבים העוסקים בספר העברי ובתולדותיו. בין השאר:
תערוכת ספרים ביבליופיליים עבריים - התערוכה והקטלוג נערכו בידי י’ יודלוב. ירושלים: בית הספרים הלאומי והאוניברסיטאי, תשל"ג
ספר יחוס בעלזא: מגלת יוחסין של כ"ק רבותינו הקדושים אדמור"י בעלזא. ירושלים: מכון לתולדות החסידות, תשמ"ד
ספר גנזי ישראל: ספרים, חוברות ועלונים מאוסף ד"ר ישראל מהלמן אשר בבית הספרים הלאומי והאוניברסיטאי. ירושלים: בית הספרים הלאומי והאוניברסיטאי, תשמ"ה
שלשלת היוחסין: מקור מחצבת היחס לבית קרעטשניף והסתעפות שושילתא קדישא. רחובות, קריית קרעטשניף: קהל "עטרת משה" דחסידי קרעטשניף, תשמ"ה.
תולדות רבינו יהונתן אייבשיץ. בתוך: ספר יערות דבש: דרשות ותוכחת מוסר אשר דרש ברבים...מה"ו יהונתן אייבשיץ. ירושלים: מכון אור הספר, תשמ"ח.
תורתן של גאונים: אוסף חבורי הלכה ותשובות של גאוני בבל וארץ ישראל שנאספו מתוך קבצים וכתבי עת בעריכת יצחק יודלוב, שלמה ז. הבלין. 7 כרכים. ירושלים: ח’ וגשל, תשנ"ב-תשנ"ג
מפתח כללי לקטלוגים של יודאיקה ירושלים. ירושלים: יודאיקה ירושלם, תשנ"ג.
אוצר ההגדות: ביבליוגרפיה של הגדות פסח מראשית הדפוס העברי עד שנת תש"ך בעריכת יצחק יודלוב. ירושלים: הוצאת ספרים ע"ש י"ל מאגנס, תשנ"ז 1997
דגלי מדפיסים: חמישים וארבעה סמלי מדפיסים, מו"לים ומחברים עבריים / אסף והעיר יצחק יודלוב. ירושלים: י’ יודלוב, תשס"ב
סידורים ’נוסח האר"י’, תקס"ג-תש"ך, רשימה ביבליוגרפית מאת הרב יצחק יודלוב. בתוך: הסידור: מבנה ונוסח סידורו של אדמו"ר הזקן בעל התניא - רבי שניאור זלמן מליאדי. מאנסי: היכל מנחם, תשס"ג
ספרי מוסד הרב קוק שיצאו לאור בשנים תש"ל-תשס"ז. בתוך: הספר - יובל ה-70 למוסד הרב קוק: גנוזות, חידושי תורה, מחקרים בנושא הספר, סקירה ורשימה ביבליוגרפית של ספרי הוצאת מוסד הרב קוק. ירושלים: מוסד הרב קוק, תשס"ח
המחזור כמנהג רומה, דפוס שונצינו רמ"ו - היבטים טקסטואליים, ביבליוגרפיים והלכתיים - יצחק יודלוב. בתוך: מחזור כמנהג רומה: שונצין -קאזאל מיורי, רמ"ו (1485–1486): מהדורת פקסימיליה על פי הטופס הנדפס על קלף אשר במוזיאון יהדות איטליה ע"ש ש"א נכון בירושלים: ונלווה אליו קובץ מחקרים על מחזור כמנהג בני רומא בעריכת אנג’לו מרדכי פיאטלי. ירושלים: הוצאת ספרים ע"ש י"ל מאגנס - האוניברסיטה העברית, תשע"ב
פנקס קהל קאסאלי מונפיראטו: שמ"ט-תי"ח, ההדיר על-פי כתב-היד יצחק יודלוב. ירושלים: הוצאת ספרים ע"ש י"ל מאגנס - האוניברסיטה העברית, תשע"ב
המהר"ל מפראג וחיבוריו מאת יצחק יודלוב. בתוך: גבורות ה’ השלם למרנא רבינו יהודה ליווא בהרב בצלאל מפראג. ירושלים: תפארת הוצאה לאור והפצה, תשע"ה
כוויית אבקה

כוויית אבקה היא כווייה הנגרמת כתוצאה מחשיפה לגזים לוהטים היוצאים מלוע כלי ירייה בעת הירי.
כוויות אלו נגרמות רק כאשר האדם עומד קרוב מאוד ללוע כלי הירייה, ממנו יוצאים הגזים, משום שהגזים מתפוגגים במהירות. כוויית אבקה משמשת לעיתים כאימות במקרה שמסקנת הפתולוג היא כי האדם נורה מטווח קצר.
הערות שוליים

↑  "powder burn - definition of powder burn by the Free Online Dictionary, Thesaurus and Encyclopedia". Thefreedictionary.com. נבדק ב-2012-04-14.
↑  "In order to leave powder burns on a body, how close would a gun have to be when fired? – The Blogs at HowStuffWorks". Blogs.howstuffworks.com. 2009-08-17. אורכב מ-המקור ב-2009-08-21. נבדק ב-2012-04-14.
ערך זה הוא קצרמרבנושא רפואה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
ירחי נפטון

נפטון (למעלה) וירחו טריטון (למטה) שלושה ימים לאחר שוויאג'ר 2 חלפה על פניהם ב־1989
ירחי נפטון הם 16 הירחים הידועים של כוכב הלכת נפטון. היות שנפטון קרוי על שם אל הים הרומי, הוחלט לקרוא גם לירחיו של כוכב הלכת על שמם של אלי ים אחרים.
הגדול והרחוק שבין ירחי נפטון הוא טריטון. הירח התגלה ב־10 באוקטובר 1846 על ידי ויליאם לאסל, רק 17 ימים לאחר גילויו של נפטון עצמו. בניגוד לשאר הירחים הפלנטריים במערכת השמש טריטון נמצא במסלול נסיגה דהיינו הוא נע בניגוד לכיוון, דבר המעיד על כך שנלכד בכוח המשיכה של נפטון, וכנראה מקורו בחגורת קויפר. לירח מסלול מסונכרן וקבוע סביב כוכב הלכת אולם הוא הולך ומתקרב לנפטון עד שלבסוף הוא יגיע לגבול רושל ויתפרק.
עברו יותר ממאה שנה עד גילויו של הירח השני של נפטון. הירח נקרא נראיד והוא התגלה ב־1 במאי 1949 על ידי ג'ררד קאיפר. נראיד בעל צורה לא רגילה וגופו בעל מסלול האליפטי הקיצוני ביותר במערכת השמש.
בין יולי לספטמבר 1989 גילתה הגשושית וויאג'ר 2 שישה ירחים נוספים הסובבים את נפטון - נייד, תלסה, דספינה, גלתיאה, לריסה ופרוטאוס.
בשנת 2001 צוות שביצע סקר שמיים, בעזרת טלסקופים קרקעיים ענקיים, איתר חמישה ירחים נוספים. שני סקרי שמיים נוספים בשנים 2002 ו־2003 אישרו את גילוי הירחים. חמישה ירחים נוספים הם - הלימיד, סאיו, לאומדיה, סאמטי וניסו.
ב־1 ביולי 2013, צוות בראשותו של מארק שואוולטר גילה את הירח היפוקמפ בעזרת צילומים שבוצעו על ידי טלסקופ החלל האבל מהשנים 2004–2009. זהו הירח הקטן ביותר של נפטון שהתגלה עד כה.
ב-23 בפברואר 2024 נתגלו שני ירחים נוספים, אשר שמם עדיין לא נקבע: S/2002 N 5 ו-S/2021 N 1.
| מרחק מנפטון | שם | מזהה | קוטר (ק"מ) | ממדים | מסה (1016 ק"ג) | רדיוס מסלולי ממוצע (ק"מ) | משך זמן סיבוב בימים * | שנת גילוי |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | נייד | נפטון III | 60.4 | 096×060×052 | ~13 | 48,224 | 0.2944 | 1989 |
| 2 | תלסה | נפטון IV | 81.4 | 108×100×052 | ~35 | 50,074 | 0.3115 | 1989 |
| 3 | דספינה | נפטון V | 156 | 180×148×128 | ~170 | 52,526 | 0.3346 | 1989 |
| 4 | גלתיאה | נפטון VI | 174.8 | 204×184×144 | ~280 | 61,953 | 0.4287 | 1989 |
| 5 | לריסה | נפטון VII | 194 | 216×204×168 | ~380 | 73,548 | 0.5555 | 1981 |
| 6 | היפוקמפ | נפטון XII | 34.8 ± 4.0 |  | ~2.2 | 105,283 | 0.9500 | 2013 |
| 7 | פרוטאוס | נפטון VIII | 420 | 436×416×402 | ~3,900 | 117,646 | 1.1223 | 1989 |
| 8 | טריטון | נפטון I | 2,705.2 ± 4.8 | 2,709×2,706×2,705 | 2,139,000 | 354,759 | -5.8769 | 1846 |
| 9 | נראיד | נפטון II | 357 ± 13 |  | ~2,400 | 5,504,000 | 360.14 | 1949 |
| 10 | הלימיד | נפטון IX | 62 |  | ~12 | 16,590,500 | -1879.78 | 2002 |
| 11 | סאיו | נפטון XI | 44 |  | ~3.4 | 22,239,900 | 2919.43 | 2002 |
| 12 | S/2002 N 5 |  | 38 |  | ~3 | 23,414,700 | 3156.56 | 2002 |
| 13 | לאומדיה | נפטון XII | 42 |  | ~3.4 | 23,499,900 | 3176.13 | 2002 |
| 14 | סאמטי | נפטון X | 40 |  | ~2.9 | 47,615,100 | -9149.51 | 2003 |
| 15 | ניסו | נפטון XIII | 60 |  | ~11 | 49,895,300 | -9794.99 | 2002 |
| 16 | S/2021 N 1 |  | 25 |  | ~0.8 | 50,700,200 | -10036.65 | 2021 |
* משך זמן סיבוב שלילי (בארבעת הירחים המסומנים) מצביע על מסלול נסיגה סביב נפטון, דהיינו סיבוב בכיוון מנוגד לכיוון סיבובו של כוכב הלכת.
יחסי דרום אפריקה – לסוטו

| יחסי דרום אפריקה – לסוטו |
| --- | --- |
דרום אפריקה: לסוטו


דרום אפריקה: לסוטו
שטח (בקילומטר רבוע)
1,219,090: 30,355
אוכלוסייה
64,192,939: 2,343,924
תמ"ג (במיליוני דולרים)
377,782: 2,046
תמ"ג לנפש (בדולרים)
5,885: 873
משטר
דמוקרטיה פרלמנטרית: מונרכיה חוקתית

יחסי דרום אפריקה–לסוטו הם היחסים הדיפלומטיים בין רפובליקת דרום אפריקה לבין ממלכת לסוֹטוֹ. לסוטו מוקפת מכל צדדיה בדרום אפריקה, ותלויה בדרום אפריקה ברוב ענייניה הכלכליים, ומדיניות החוץ שלה תואמת לעיתים לזו של פרטוריה. שתי המדינות חברות בחבר העמים הבריטי, באיגוד המכס בדרום אפריקה ובקהילת הפיתוח של דרום אפריקה. לדרום אפריקה נציגות עליונה במסרו, בירת לסוטו והנציג שלה שם הוא רב ה. מ. מג'יק. ללסוטו קונסוליה ביוהנסבורג, והקונסול שלה שם הוא מופחט סיקאמאנה.
היסטוריה

האזור המכונה לסוטו מוקף לחלוטין בדרום אפריקה. לסוטו (בעבר באזוטולנד, תחת חסות בריטית) סופחה למושבת קייפ ב-1871, אך נפרדה ממנה (כמושבת כתר) ב-1884. כאשר האיחוד של דרום אפריקה נוסד ב-1910, היו ניסיונות של בריטניה לכלול את לסוטו באיחוד. ממשלת דרום אפריקה לחצה על בריטניה על שילוב האזור לשטחה. עם זאת, באוקטובר 1966 קיבלה הממלכה עצמאות מלאה. למרות העצמאות הפורמלית, הממשלה בדרום אפריקה מילאה תפקיד מרכזי בעניינים הכלכליים והפוליטיים של השכן, כולל תמיכה בממשלת לסוטו, ראש ממשלת ליאבוואה ג'ונתן. ב-1986, דרום אפריקה תמכה בהפיכה בלסוטו שהביאה את ג'סטין לח'ניה לשלטון. בתורו גירשה ממשלת לח'ניה את חברי הקונגרס הלאומי של אפריקה וכן טכנאים מצפון קוריאה, והדבר הוביל ליחסים טובים יותר בין שתי המדינות.
בספטמבר 1998, דרום אפריקה הובילה התערבות צבאית בלסוטו בשם SADC, לאחר פרעות שלאחר הבחירות ושמועות על הפיכה אפשרית. כוחות SADC נסוגו מלסוטו בחודש מאי של השנה הבאה.
היסטוריה > היחסים לאחר עידן האפרטהייד

בדרום אפריקה נערכו בחירות דמוקרטיות ראשונות בשנת 1994, כאשר השתתפו בהן לראשונה אזרחי דרום אפריקה השחורים. מאז, השפעתה של דרום אפריקה על לסוטו גדלה. היא מעורבת בפרויקט המים של הר לסוטו, אספקת מים מתמשכת ופרויקט כוח הידרו. בחודש אוגוסט 2010, נשיא דרום אפריקה, ג'ייקוב זומה, הוביל קבוצה של משקיעים ופוליטיקאים ללסוטו, שם דנו בשיתוף פעולה בין שתי המדינות ובהתפתחויות פוליטיות אזוריות.
הצעות לסיפוח לסוטו

בשל היחסים הכלכליים והגאוגרפיים של לסוטו עם דרום אפריקה, פעלו כמה פעילים בלסוטו למען סיפוח המדינה לדרום אפריקה. לסוטו (אז באזוטולנד, תחת חסות בריטית) סופחה למושבת קייפ ב־1871, אך שוב הופרדה ב־1884. כאשר האיחוד של דרום אפריקה נוסד ב־1910, היו מהלכים של בריטניה לכלול את לסוטו באיחוד, אבל אלה נדחו בידי העם.
בשנת 2010 פתח באיגוד המקצועי, ויאני טיהאלי, עתירה התומכת בסיפוח: "יש לנו 30 אלף חתימות, לסוטו לא רק סמויה – דרום אפריקה נעולה, היינו שמורת עבודה לאפרטהייד בדרום אפריקה, אין לנו שום סיבה להתקיים עוד כאומה עם מטבע וצבא משלה". נטאטה מניני, מנהל ארגון צדקה, ציין את מגפת האיידס כסיבה לכך שלסוטו לא תוכל עוד לשרוד כמדינה עצמאית: "לסוטו נלחמת על הישרדות, יש לנו אוכלוסייה של כ־1.9 מיליון, אבל אולי יש כ־400,000 יתומים לאיידס בקרבנו, תוחלת החיים הממוצעת ירדה לגיל 34. אנחנו נואשים".
ראו גם

גבול דרום אפריקה–לסוטו
יחסי מיאנמר–רוסיה

| יחסי מיאנמר–רוסיה |
| --- | --- |
מיאנמר: רוסיה


מיאנמר: רוסיה
שטח (בקילומטר רבוע)
676,578: 17,098,242
אוכלוסייה
54,588,239: 144,612,532
תמ"ג (במיליוני דולרים)
64,815: 2,021,421
תמ"ג לנפש (בדולרים)
1,187: 13,978
משטר
דמוקרטיה נשיאותית: רפובליקה פדרלית נשיאותית

יחסי מיאנמר–רוסיה הם היחסים הדו-צדדיים בין מיאנמר לרוסיה. מיאנמר מחזיקה ברוסיה שגרירות במוסקבה ואילו רוסיה מחזיקה במיאנמר שגרירות ביאנגון.
היסטוריה

ברית המועצות כוננה יחסים דיפלומטיים עם מיאנמר, כשהיא נעשתה עצמאית ומערכת היחסים נותרה על כנה גם לאחר נפילת ברית המועצות. סין ורוסיה הטילו בעבר וטו על החלטת מועצת הביטחון של האו"ם שנועדה להעניש את מיאנמר. בשנים האחרונות סין הראתה חוסר נכונות לתמוך בממשלת מיאנמר וניסתה לייצב את המצב הפוליטי במיאנמר.
הסכמים

ביוני 2016 חתמו שתי המדינות על הסכם לשיתוף פעולה ביטחוני. מין אונג האלינג וסרגיי שויגו הודיעו על כוונתם להרחיב את שיתוף הפעולה הצבאי בישיבה ב-2018.
שיתוף פעולה גרעיני

בשנת 2007, רוסיה ומיאנמר ביצעו עסקה על מרכז מחקר גרעיני שנויה במחלוקת. על פי ההודעה לעיתונות, "המרכז יכלול כור מים קלים של 10 מגה-ואט העובד על אורניום -235-מועשר ב-20%, מעבדה לניתוח הפעלה, מעבדה לייצור איזוטופים רפואיים, מערכת אילוח מסיליקון, טיפול בפסולת גרעינית ומתקני קבורה".
יעקב זיגדון

| --- | --- |

 לידה:  1955 (בן 69 בערך) חולון, ישראל
 מדינה:  ישראל 
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 דרגה:    תת-אלוף
 תפקידים בשירות
 מפקד גדוד 404  מפקד עוצבת עמוד האש  מפקד תותחנים פיקודי בפיקוד הצפון  ראש מטה פיקוד המרכז  מפקד המכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה
 תפקידים אזרחיים
 מנכ"ל עיריית חדרה
 
יעקב זיגדון (נולד ב-7 בדצמבר 1955)  הוא קצין צה"ל במילואים בדרגת תת-אלוף ומנכ"ל עיריית חדרה בעבר. כיהן כמפקד המכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה וכראש מטה פיקוד המרכז.
קורות חייו

זיגדון נולד ב-1955 במעברה בחולון להורים עולים חדשים מלוב, ילד שישי מתוך שבעה, אח לחמש אחיות. בוגר הפנימייה הצבאית לפיקוד בתל אביב.
זיגדון התגייס לצה"ל בנובמבר 1973. עשה את מרבית שירותו הצבאי בחיל התותחנים. במלחמת ההתשה במובלעת הסורית שירת במפקדת אגד ארטילרי 282. ב-1975 סיים קורס קציני תותחנים ושובץ בגדוד 411, בו שימש קת"ק (קצין תצפית קדמי), קע"ת (קצין עמדה) ומסו"ל (מפקד סוללה). בהמשך שירותו שימש מפקד בקורס קציני תותחנים בביסל"ת, עוזר קצין אג"ם באגד ארטילרי 282, ומד"ר בביסל"ת. במלחמת לבנון הראשונה היה זיגדון שותף להפעלת האש הגייסי בקרב סולטאן יעקוב, תחת פיקודו של אהוד ברק. לאחר המלחמה מונה לסגן מפקד גדוד 404 ופיקד על הגדוד בשנים 1984–1985. בתפקידו הבא פיקד על קורס קציני תותחנים. שימש קצין אג"ם במפקד קצין תותחנים ראשי ומפקד ענף אימון יחידות. ב-1990 מונה למפקד אגד ארטילרי 215 ולאחר מכן שימש מפקד התותחנים הפיקודי של פיקוד הצפון.
ב-1997 מונה לראש מטה פיקוד המרכז ושימש בתפקיד בפרוץ האינתיפאדה השנייה.. בשנים 2001 עד 2004 כיהן כמפקד המכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה. בשירות המילואים שירת במטה הגיס המטכ"לי כמפקד מרכז האש.
מחבר הספרים "בניין הכוח הצבאי" ו"תותחנים בשל"ג".
לאחר שחרורו מונה באוקטובר 2005 לסמנכ"ל השמה בשירות התעסוקה. ב-2013 מונה למנכ"ל עיריית חדרה.
זיגדון בעל תואר ראשון בגאוגרפיה עם התמחות בתכנון עירוני מהאוניברסיטה העברית בירושלים ובעל תואר שני במדע המדינה מאוניברסיטת חיפה. הוא בוגר המכללה לביטחון לאומי ובית הספר לתותחנות של צבא ארצות הברית. נשוי לנילי ואב לשלושה.
לקריאה נוספת

יעקב זיגדון, "עיונים בתורת בניין הכוח הצבאי", הוצאת צה"ל - המכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה, 2004.
יעקב זיגדון וסימן טוב שגיא, "תותחנים בשל"ג – סיפור מלחמה", הוצאת כנרת זמורה ביתן, 2016.
הערות שוליים

1 2  אחי רז , במחנה, האלוף הראשון מחיל התותחנים?, באתר web.archive.org, ‏1998-01-19
↑  יעקב זיגדון, באתר "בהשקט ובבטחה"
↑  מאת אמיר אורן, תורת לחימה לפינוי התנחלויות, באתר הארץ, 24 באוקטובר 2002.
↑  מופז: הפלשתינאים חצו כל הקווים, באתר הארץ, 1 באפריל 2001.
↑  עמיר רפפורט, עידן דן, באתר nrg‏, 25 בפברואר 2005.
↑  עמוס הראל, האלוף שלא מתבייש לא להסתער, באתר הארץ, 11 במאי 2012.
↑  חן אברמוביץ’, חדרה: מנכ"ל ואיש ספר, "מגזין המושבות", ‏ 16.03.2015.
↑  "אלוהים, תן לי להגיע בשלום למכשיר הקשר", באתר ‏מאקו‏, 9 ביוני 2016.
יסנאיה פוליאנה

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  מוזיאון ביוגרפי
 מיקום:  Yasnaya Polyana 
 מדינה:  רוסיה 
 בעלים:  בית קרצוב 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ? – 10 ביוני 1921
 תאריך פתיחה רשמי:  10 ביוני 1921 
 קואורדינטות:  54°04′30″N 37°31′35″E﻿ / ﻿54.075127°N 37.526385°E﻿ / 54.075127; 37.526385
 ypmuseum.ru
  (למפת מחוז טולה מוגדלת) טולה נובומוסקובסק דונסקוי אלקסין יפרמוב בוגורודיצק סובורוב יאסנוגורסק מוסקבה קלוגה אוריול ליפצק רי.יסנאיה פוליאנה(למפת מחוז טולה רגילה) טולה נובומוסקובסק דונסקוי אלקסין יפרמוב בוגורודיצק סובורוב יאסנוגורסק מוסקבה קלוגה אוריול ליפצק רי.יסנאיה פוליאנה
 
תמונתו היחידה של טולסטוי בצבע, מצולם ביסנאיה פוליאנה, מאת סרגיי פרוקודין-גורסקי (1908).
יסנאיה פוליאנה (מרוסית: Ясная Поляна, קרחת יער נקייה) היה ביתו של לב טולסטוי, הממוקם 12 ק"מ דרומית מערבית מהעיר טולה שברוסיה. הסופר נולד, חי, הקים משפחה מרובת ילדים יחד עם אשתו, סופיה אנדרייבנה ונקבר במקום זה.
היסטוריה

מיד לאחר מותו, הפכה האחוזה למוזיאון לזכרו. היא נוהלה בתחילה על ידי אלכסנדרה טולסטיה, בתו של הסופר, וגם מנהלה הנוכחי הוא אחד מצאצאיו. המוזיאון עדיין מכיל את חפציו האישיים ורהיטיו, כמו גם את ספרייתו בת 22,000 הכרכים. שם כתב לב טולסטוי את ספריו הגדולים מלחמה ושלום ואנה קארנינה.
המוזיאון כולל את אחוזתו של הסופר, את בית הספר שהקים עבור ילדי האיכרים וכן את קברו המינימליסטי. במהלך מלחמת העולם השנייה נכבשה האחוזה על ידי הגרמנים, אולם הרכוש היקר ביותר פונה משם לפני כן על ידי השלטונות הסובייטים. בניגוד לתעמולה סובייטית על פיה המוזיאון לא נהרס על ידי הגרמנים, בעדויות במשפטי נירנברג נאמר על ידי רוברט ה. ג'קסון "הם השמידו את האחוזה של לאו טולסטוי, יסנאיה פוליאנה, וחיללו את קברו של הסופר", אם כי נעשה בה שימוש כבית חולים צבאי.[דרוש מקור]
לאחר המלחמה שוחזרה האחוזה למצבה המקורי בדיוק רב, והיא מהווה אבן שואבת לתיירים. בשנת 2007 למנהל המוזיאון מונה ולדימיר טולסטוי, מצאצאי המשפחה. בין היתר, הוא מארגן במקום כינוסי צאצאי הסופר מכל העולם.
יחסי דרום אפריקה – לוב

| יחסי דרום אפריקה – לוב |
| --- | --- |
דרום אפריקה: לוב


דרום אפריקה: לוב
שטח (בקילומטר רבוע)
1,219,090: 1,759,540
אוכלוסייה
64,192,939: 7,400,489
תמ"ג (במיליוני דולרים)
377,782: 50,492
תמ"ג לנפש (בדולרים)
5,885: 6,823

יחסי דרום אפריקה–לוב הם היחסים הדו-צדדיים שבין רפובליקת דרום אפריקה לבין מדינת לוב.
היסטוריה > משטר האפרטהייד

במהלך כל תקופת שלטונו של מועמר קדאפי בין השנים 1969 עד 1994 המשטר בלוב נתפס כעוין כלפי משטר האפרטהייד שמשל בפרטוריה. לוב סיפקה סיוע ותמיכה בתנועות שפעלו נגד האפרטהייד לצד אימונים צבאיים לכוחות הקונגרס הלאומי האפריקני. לאחר שהקונגרס הלאומי האפריקני הפך לחוקי נלסון מנדלה ביקר בלוב וערך פגישה עם קדאפי במאי 1990, במהלכה הודה לו על הסיוע שלוב סיפקה לתנועה.
היסטוריה > הקונגרס הלאומי האפריקני

לאחר שבאפריל 1994 נערכו הבחירות הדמוקרטיות הראשונות בדרום אפריקה בסופן נלסון מנדלה ניצח והפך לנשיא דרום אפריקה. לאחר הבחירות היחסים בין דרום אפריקה לבין לוב השתנו מקצה לקצה. העוינות מצד משטר קדאפי התחלפה בשיתוף פעולה והשקעות הדדיות. דרום אפריקה מצידה ביצעה מחוות גדולות במטרה לקדם את היחסים ושחררה שני אזרחי לוב שהיו מעורבים בפיצוץ בטיסה 103 של פאן אמריקן שהתרסקה מעל לוקרבי.
בשנת 1994 מועמר קדאפי שהיה באותה עת מנודה על ידי הקהילה הבינלאומית, הוזמן לטקס ההשבעה של נלסון מנדלה. דרום אפריקה אף העניקה לקדאפי ב-1997 את אות התקווה הטובה, אחד מהעיטורים הגבוהים ביותר במדינה.
היסטוריה > מלחמת האזרחים בלוב

אף על פי שהעניקה גיבוי להחלטה 1973 של מועצת הביטחון של האו"ם שקבעה אזור אסור לטיסה מעל שמי לוב, דרום אפריקה התנגדה להפצצות נאט"ו על כוחותיו של קדאפי ותמכה ב"מפת הדרכים לשלום" של האיחוד האפריקאי שקראה להפסקת אש, סיוע הומניטרי ושיחות בין המורדים לממשלה.
במהלך המלחמה נתפסה הנהגת ה-ANC כאוהדת לקדאפי, ולפי אחד האנליסטים היו לכך שש סיבות: דחיית מעורבות חיצונית מערבית באפריקה; להשיב את תמיכת הקיצוניים שאבדו לקונגרס בתמיכה בהחלטה 1973; מדיניות דרום אפריקה בקשר לסכסוך הישראלי-פלסטיני; תפיסה שמעצמות עולות יתפסו את האחריות הפוליטית שקשורה לאפריקה; מדיניות דרום אפריקה של הפעלת לחץ לפתרון סכסוכים; והסתמכות של ה-ANC על כספים שהועברו על ידי משטר קדאפי וההשקעות הלוביות הרבות בדרום אפריקה.
היסטוריה > כיום

בימיה הראשונים של מועצת המעבר הלאומית דרום אפריקה עקבה אחר התגובה האפריקאית לשלטון החדש, ובהדרגה החלה להכיר בה כממשלה הלגיטימית של לוב בספטמבר 2011, כחודש אחרי רוב מדינות המערב ושבועיים אחרי סין ורוסיה.
יעקב ורדי

אין תמונה חופשית
יעקב אלול ורדי  (נולד ב-30 במאי 1937) הוא פרופסור לרפואה המומחה לנוירולוגיה ונוירופסיכיאטריה, מנהל מחלקת נוירולוגיה בדימוס במספר בתי חולים בהם בית החולים שערי צדק, ובמאי קולנוע.
ביוגרפיה

ורדי נולד ברומניה ושרד את השואה. כילד עלה ארצה ונקלט בקיבוץ אפיקים, בגיל התיכון נאלץ ורדי לנטוש את הקיבוץ, לאחר שנמנע ממנו להגשים את שאיפתו להתקבל ללימודים גבוהים. הוא השתלם ברפואה אצל פרופ' משה רחמילביץ', התמחה בנוירולוגיה בבית החולים איכילוב, בנוירופסיכיאטריה בבית החולים האוניברסיטאי של אילינוי בשיקגו וברפואת השינה בבית החולים האוניברסיטאי בבזל. לאחר מכן שב לישראל וכיהן כמנהל מחלקת נוירולוגיה במספר בתי חולים בהם בית החולים שערי צדק.
מלבד עיסוקו ברפואה, ורדי התנסה בתחומים נוספים כמו בימוי סרטים והוראתו, כתיבה ספרותית וכתיבת שירה.
חיים אישיים

הוא מתגורר ביישוב אלעזר שבגוש עציון ובבעלותו גם חווה חקלאית ב"הר השחור" שבמושבה מגדל.
יעקב ורדי נשוי לנילי, פסנתרנית, ואב לשני בנים ובת. בשנת 1981 חזרו הוא ואשתו בתשובה.
הערות שוליים

↑  ראו צוות ההוראה, באתר בית הספר "מעלה".
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007465480805171  LCCN: n82204302  VIAF: 16127087   WorldCat (עם VIAF): 16127087 
ערך זה הוא קצרמרבנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
יצחק יונסי

| --- | --- |

 לידה:  18 באוקטובר 1962 (בן 61) אשקלון, ישראל 
 מידע כללי
 מדינה:  ישראל 
 ספורט
 ענף ספורט:  ירי ספורטיבי 
 
יצחק יונסי (נולד ב-18 באוקטובר 1962) הוא עורך דין ונוטריון ישראלי, קלע לשעבר, חבר משלחת ישראל באולימפיאדת לוס אנג'לס (1984) ומשלחת ישראל באולימפיאדת סיאול (1988) ונושא דגל ישראל בטקס הפתיחה באולימפיאדה זו. השתתף במספר אליפויות עולם ואליפויות אירופה, ובאמתחתו גם זכייה במקום הרביעי באליפות העולם ברובה קשת.
ביוגרפיה

יונסי נולד וגדל באשקלון, ובה גם התחיל את קריירת הקליעה שלו. ב-1976 הוא הצטרף למועדון הקליעה של הפועל אשקלון, ושנה לאחר מכן כבר זכה בפעם הראשונה באליפות ישראל. מ-1977 ועד 1991, זכה יונסי לפחות באחת מתוך שלוש הקטגוריות בהן התחרה באליפויות ישראל. בתקופה זו, נבחר יונסי מספר פעמים ל"ספורטאי השנה" ואף בתואר המכובד: "איש כפועלו" על תרומתו להאדרת שמה של מדינת ישראל בעולם מטעם מרכז "הפועל".
ב-1984, במהלך אולימפיאדת לוס אנג'לס, היה יונסי אחראי להישג השיא של הקליעה הישראלית במשחקים האולימפיים, כשסיים במקום השמיני במקצוע רובה אוויר ל-10 מטר, ובהישג זה אף קבע שיא ישראלי חדש בשיפור של 10 נקודות. ארבע שנים לאחר מכן, יונסי זכה לכבוד לשאת את דגל ישראל בטקס הפתיחה של אולימפיאדת סיאול 1988.
ב-1995, פרש יונסי מתחרויות קליעה מקצוענית ונבחר כחבר הנהלה בהתאחדות הקליעה בישראל. כחבר הנהלה מילא יונסי מגוון רחב של תפקידים מרכזיים, עד אשר נבחר בשנת 2009 לתפקיד יו"ר התאחדות הקליעה ובשנת 2017 נבחר לנציג ענף הקליעה בוועד האולימפי הישראלי, תפקידים אותם מילא עד לשנת 2020.
במקביל לעשייתו בתחום הספורט, שירת יונסי בשירות הקבע בצה"ל עד לפרישתו לגמלאות בשנת 2006, בין שלל התפקידים אותם מילא בצה"ל, היה אחראי להחלפת מטרת האיפוס שהייתה נהוגה בצה"ל עד אותה העת (מטרת "ח") במטרת איפוס מדויקת יותר הנמצאת בשימוש עד היום. בכך, תרם יונסי תרומה גדולה מאוד להעלאת רמת הקליעה בחילות השדה ובכלל צה"ל.
בתום שירות הקבע, המשיך יונסי בהתנדבות בשירות מילואים בדרגת סגן אלוף.
במהלך השירות הצבאי, למד יונסי שלושה תארים אקדמיים: B.A במדעי ההתנהגות, M.B.A במנהל עסקים ו-LL.B במשפטים.
לאחר פרישתו משירות קבע בצה"ל פתח יונסי משרד עורכי דין המתמחה בין היתר במקרקעין, פשיטת רגל, הוצאה לפועל, חוזים וענייני משפחה.
בנוסף לעיסוקו כעורך דין, עוסק יונסי בהוראת מקצועות משפטיים בקורסים ייעודיים במכללה האקדמית אשקלון.
יונסי אב לשלושה ילדים.
הערות שוליים

↑  ‏איגודי הקליעה, כדורמים ואופניים הצטרפו להנהלת הוועד האולימפי, באתר ספורט1, 29 באוגוסט 2017
| נושאי דגל ישראל בטקס הפתיחה של המשחקים האולימפיים |
| --- | --- | --- |
| משחקי הקיץ | הלסינקי 1952: אברהם שניאור • מלבורן 1956: יואב רענן • רומא 1960: גדעון אריאל • טוקיו 1964: גדעון אריאל • מקסיקו סיטי 1968: גרשון שפע • מינכן 1972: הנרי הרשקוביץ • מונטריאול 1976: אסתר רוט-שחמורוב • לוס אנג'לס 1984: זהבה שמואלי • סיאול 1988: יצחק יונסי • ברצלונה 1992: אלדד אמיר • אטלנטה 1996: לידיה חטואל-צוקרמן • סידני 2000: רוגל נחום • אתונה 2004: אריק זאבי • בייג'ינג 2008: מיכאל קולגנוב • לונדון 2012: שחר צוברי • ריו דה ז'ניירו 2016: נטע ריבקין • טוקיו 2020: יעקב טומרקין וחנה קנייזבה-מיננקו • פריז 2024: אנדראה מורז ופיטר פלצ'יק |  |
| משחקי החורף | לילהאמר (1994): מיכאל שמרקין • נאגנו (1998): מיכאל שמרקין • סולט לייק סיטי (2002): גלית חייט • טורינו (2006): גלית חייט • ונקובר (2010): אלכסנדרה זרצקי • סוצ'י (2014): ולדיסלב ביקנוב • פיונגצ'אנג (2018): אלכסיי ביצ'נקו • בייג'ינג 2022: יבגני קרסנופולסקי ונועה סולוש |  |
|  משלחת ישראל לאולימפיאדת לוס אנג'לס (1984)  |
| --- | --- | --- |
|  איגרוף | יהודה בן חיים • שלמה ניאזוב |  |
|  אתלטיקה | מאיה בן-צור • אריה גמליאל • מארק הנדלסמן • שם טוב סבג  • יהודה צדוק  • זהבה שמואלי |  |
|  ג'ודו | אדי קואז • משה פונטי |  |
|  הרמת משקולות | מאיר דלויה |  |
|  התעמלות מכשירים | ננסי גולדשמידט • יעקב לוי • יוחנן מויאל • לימור פרידמן |  |
|  התעמלות אמנותית | ליאת חנינוביץ |  |
|  טניס | עמוס מנסדורף |  |
|  סיף | שלומי איל • נילי דרורי • יצחק חטואל • לידיה חטואל |  |
|  קיאק | אבירם מזרחי |  |
|  קליעה | גרי ארמיסט • יאיר דוידוביץ • יצחק יונסי |  |
|  שחייה | יורם כוכבי • אייל שטיגמן • הדר רובינשטיין |  |
|  שיט | יהודה אטדגי • אלדד אמיר • יואל סלע • שמשון ברוקמן • איתן פרידלנדר |  |
|  משלחת ישראל לאולימפיאדת סיאול (1988)  |
| --- | --- | --- |
|  איגרוף | יהודה בן חיים • יעקב שמואל • אהרון יעקובי |  |
|  היאבקות | דב גרוברמן • אבן ברנשטיין |  |
|  התעמלות מכשירים | רויטל שרון |  |
|  התעמלות אמנותית | שולמית גולדשטיין • רקפת רמיגולסקי |  |
|  טניס | עמוס מנסדורף • שחר פרקיס • גלעד בלום • אילנה ברגר |  |
|  קליעה | אדוארד פפירוב • יצחק יונסי |  |
|  שחייה | אייל שטיגמן |  |
|  שיט | רן טורטן • דן טורטן • אלדד אמיר • יואל סלע |  |
יסנטוקי (כדורגל)

| --- | --- |

 מידע כללי
 תאריך ייסוד:  2016
 אצטדיון:  יסנטוקי ארנה
 ליגה:  הליגה הרוסית השנייה 
 fcessentuki.ru
 
יסנטוקי (ברוסית: Ессентуки) הוא מועדון כדורגל מקצועני ברוסיה מהעיר בעלת אותו שם במחוז סטברופול, שנוסד בשנת 2016. מאז עונת 2020/21 הוא מתמודד באליפות PFL, השלישית בחשיבותה ברוסיה.
היסטוריה

קבוצת הכדורגל של יסנטוקי הופיעה בשנת 2016 והחלה להתמודד בתחרויות חובבניות במחוז סטברופול, שם הקבוצה סיימה במקום השישי וחזרה על הישג זה שנה לאחר מכן.
בשנת 2018 המועדון סיים במקום העשירי והאחרון בטבלת האליפות, לאחר שניצח רק משחק אחד מתוך 18. בשנת 2019, עם העלאת מספר המשתתפות באליפות ל-14, סיימה הקבוצה במקום הלפני אחרון.
ב-29 ביולי 2020 נודע שהמועדון עבר בהצלחה את הליך הרישוי להשתתפות בטורנירים רשמיים בחסות התאחדות הכדורגל הרוסית. המשחק הראשון של המועדון ברמה המקצוענית היה המפגש עם ספרטק נלצ'יק במסגרת שלה 1/256 בגביע הרוסי (0:5).