stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ספיידרמן: משאלת מוות

| --- | --- |

עטיפת החוברת The Amazing Spider-Man #700 מדצמבר 2012, אמנות מאת הומברטו ראמוס.
 מידע קומיקס
 יוצר:  דן סלוט
 סוגה:  קומיקס
 תקופת פרסום מקורית:  נובמבר 2012 – דצמבר 2012 (כ־31 ימים)
 ארץ מקור:  ארצות הברית ארצות הברית
 שפת המקור:  אנגלית
 מוציא לאור:  מארוול קומיקס
 מספר החוברות:  3 (ראשי) 31 (חוברות קשורות, ספיידרמן העליון)
 קומיקס קודם בסדרה:  "קצוות הארץ"
משאלת מוות (באנגלית: Dying Wish) היא קשת סיפור שפורסמה בחוברות הקומיקס ספיידרמן ביקום מארוול על ידי חברת מארוול קומיקס, בכתיבתו של דן סלוט ובאיורם של הומברטו ראמוס וריצ'רד אלסון. הסיפור החל בחוברת הפרולוג The Amazing Spider-Man #698 והסתיים בחוברת מספר 700 - הגיליון האחרון שמסיים את הרצתה בת חמישים השנים של סדרת הדגל The Amazing Spider-Man. את הסדרה החליפה סדרת The Superior Spider-Man, שהחלה בפרסום בינואר 2013.
הסיפור מסיים קשת סיפור ארוכה שהחלה עוד בחוברת מספר 600 (יולי 2009), שבה התגלה שאויבו המושבע של ספיידרמן, דוקטור אוקטופוס, הוא חולה סופני כתוצאה מחיי הפשע שלו וממלחמתו הממושכת נגד גיבורי-העל. בראותו את מותו הקרוב, דוקטור אוקטופוס מתכס תוכנית שהחלה בקשת הסיפור "קצוות הארץ", כשבסופה הנבל החליף בין התודעות שלו ושל האלטר אגו של ספיידרמן, פיטר פארקר. בכך, הוא גזר את דינו של פארקר לגסוס לאיטו בגוף של איש זקן.
קשת הסיפור עוררה מחלוקת רבה, כאשר פארקר מת בגופו של אוקטופוס, ואילו אוקטופוס שרד והחל לקרוא לעצמו בכינוי "ספיידרמן העליון". הסיפור היה לאחד מהסיפורים הנמכרים ביותר של שנת 2012, כאשר חוברת מספר 700 נחשבה לאחת מארבע חוברות הקומיקס הרווחיות ביותר לאותה שנה.
עלילה > הקדמה

בחוברת מספר 600, התברר שדוקטור אוקטופוס גוסס מפציעות חמורות שנגרמו לו לאורך השנים כתוצאה מלחימה בגיבורי-העל, בעיקר ספיידרמן. הדבר גורם לו להנחיל סדרה של מהלכים במטרה להציל את חייו (שתחילתם בסיפור "מוצא המינים" מ-2010) ובהמשך להקריב את חייהם של שבעה מיליארד אנשים כדי להאדיר את שמו (בסיפור "קצוות הארץ" מ-2012). ספיידרמן מסכל את תוכניתו, ואוקטופוס נכלא בכלא "הרפסודה" ומחובר למכשיר החייאה בעודו מחכה למותו.
עלילה > השלכות

הסיפור מסיים הרצה בת חמישים שנים של סדרת הדגל הוותיקה, ומתאר את מותו של פיטר פארקר ואת החלפתו בידי דוקטור אוקטופוס בתור ספיידרמן בסדרה חודשית משלו, The Superior Spider-Man. בנוסף לכך היו התפתחויות לדמויות אחרות - מרי ג'יין ווטסון נעשתה מעורבת רומנטית עם אוקטופוס, בהאמינה שמדובר בפיטר פארקר; ג'יי ג'ונה ג'יימסון תיקן את מערכת היחסים שלו עם אביו המרוחק, ג'יי ג'ונה ג'יימסון האב; וכן הוצג רעיון מולקולת הנשמה של הנבל הידרו-מן, מולקולה בודדת שמחזיקה בתודעה שלו.
בנוסף, חוברת מקושרת (The Amazing Spider-Man #699.1) תיארה כיצד בריחתו מכלא "הרפסודה" של פארקר הביאה לבריחתו של הנבל מורביוס. הדבר הוביל ליציאתו של כרך שני לחוברות Morbius: The Living Vampire בינואר 2013.
אוקטביוס נשאר פעיל בתור ספיידרמן העליון למרבית הרצתה של סדרת החוברות החדשה, עד אשר הוא מקריב את חייו כדי לשחזר את תודעתו של פיטר פארקר ובכך לסכל את מזימתו החדשה של נורמן אוסבורן. אולם, כחודש לפני מותו, אוקטביוס יצר העתק דיגיטלי של תודעתו, ללא כל זיכרון לאירועים שהובילו להקרבתו לטובת פארקר. בהתאם לכך, השיבוט חזר לבצע פשעים בגוף חדש שמבוסס על מבנה הגוף של פארקר.
עלילה > גרסאות אחרות

במהלך הסיפור "יקום העכביש" משנת 2014 התברר שמזימתו של אוקטביוס להוריד את תודעתו לתוך ספיידרמן נכשלה בארץ-94 - עולם שבו בן ריילי היה עדיין ספיידרמן. לא ברור אם כל המזימה נכשלה או שריילי הצליח לקחת את גופו בחזרה לפני שגופו של אוקטביוס כשל.
בהמשכיות של Spider-Man: Life Story (יקום שבו הדמויות מזדקנות באופן רגיל אחרי שפארקר הופך לספיידרמן בשנת 1962), אוקטביוס לקח את גופו של מיילס מוראלס במקום את זה של פארקר, שהיה כבר בשנות ה-70 לחייו כאשר מוראלס הפך לספיידרמן החדש. במהלך משימה לחלל שהם היו בה כדי להפעיל את פעימת יום-הדין שתשמיד את כל הטכנולוגיה של דוקטור דום, פארקר מסיק שאוקטביוס נמצא בגופו של מוראלס לאחר מספר היתקלויות בקרייבן שנגוע בסימביוט ונום והידע המדעי שלו. אוקטביוס מנסה להרוס את מוחו של פארקר, אך זה האחרון משתמש בזיכרון של הדודה מיי (שהייתה אשתו לשעבר של אוקטביוס ביקום זה) כדי לשכנע אותו לקבל את מגבלות חייו הרגילים. פארקר שולח בחזרה את אוקטביוס לכדור הארץ באמצעות תא המילוט היחיד ומקריב את חייו כדי להבטיח שפעימת יום-הדין תופעל. אחרי שהוא מגיע חזרה לכדור הארץ, אוקטביוס מחזיר למוראלס חזרה את גופו, ולסירוגין.
אזכור במדיות אחרות > סדרות טלוויזיה

גרסה שונה של הסיפור מופיעה בעונתה השנייה של סדרת האנימציה ספיידרמן (2017). בפרק Between an Ock and a Hard Place (משחק מילים לביטוי "בין הפטיש לסדן"), דוקטור אוקטופוס מפעיל מניפולציה על קרולין טריינר כדי לגנוב קריסטלים עבור מתקן הראש הנוירולוגי שלו ולהילחם בספיידרמן בעזרת האוקטובוטים שלו. אולם, טריינר בוגדת באוקטביוס ומסכלת את תוכניתו להעצים את מוחו, מה שגורם לו להיכנס לתרדמת. אוקטביוס מעביר את מוחו למכונה כדי להישאר בחיים, אך הוא נלכד בעולם דיגיטלי. הוא מתחזה לדמות אפלולית ומשכנע את זיקית לשים פרס על ראשו של ספיידרמן, ולאלץ את הגיבור להילחם באסופת נבלים שכוללת את מיסטריו, ג'ק-או-לנטרן, אלקטרו, פראולר וסילברמיין בקשת סיפור רבת פרקים ששמה Bring On the Bad Guys. לאחר מכן, דוקטור אוקטופוס לוקח את גופו של המוח האנושי ומעמיד פנים שהוא עוזר לספיידרמן ולמיילס מוראלס. הוא מעלף את מוראלס וחושף את עצמו כמי שעומד מאחורי המזימה. הוא מפליל את ספיידרמן בהשמדת הרכוש של אוסקורפ ועוקב אחריו למתקן החזקה של נבלי-על, תוך התגרות בו לקרב אחרון ביניהם. עקב העייפות הרבה שספיידרמן חש אחרי העימותים הרבים שלו עם נבלי-העל, הוא ואוקטביוס מחליפים ביניהם גופות. כעת כשאוקטביוס נמצא בגופו של פארקר, הוא נשבע להרוות את צמאונו לכוח. אולם, אוקטביוס משתכנע להפוך לגיבור בזכות זכרונותיו של פארקר על הדוד בן בזמן שפארקר מנסה להוריד את תודעתו לזרועות המכניות של אוקטביוס. הדבר גורם לאוקטביוס להעביר חזרה את פארקר לגופו לפני שהזרועות ישמידו את תודעתו. אוקטביוס חוזר לגופו ומתפקד לזמן מה כגיבור, אך מקריב את חייו תוך עזרה לספיידרמן להביס את אומת הגובלינים בהנהגת אדריאן טומס באמצעות הטכנולוגיה שלו.
אזכור במדיות אחרות > משחקי ווידאו

ספיידרמן העליון מופיע כדמות שניתן לשחק בה במשחק הווידאו "לגו מארוול גיבורי על" משנת 2013, בדיבובו של ג'יימס ארנולד טיילור.
ספיידרמן העליון מופיע כתלבושת חלופית במשחק הווידאו משנת 2014 שמבוסס על "ספיידרמן המופלא 2".
ספיידרמן העליון מופיע כתלבושת חלופית במשחק הווידאו "ספיידרמן 2" משנת 2023.
ביקורת

תגובות המעריצים לסיפור היו מאוד חלוקות. כמה מהן מתחו ביקורת על מותו של פארקר, כמה מהן בירכו על השינוי, והיו אלה שטענו שהמוות שלו יופרך בהמשך. למרות שהכותב דן סלוט העיר על כך שהמוות של הגיבור הוא עובדה גמורה, ההחלטה לשנות את רוע הגזירה הגיעה כשסדרת Amazing Spider-Man חזרה להרצה מחודשת באפריל 2014 עם כרך שלישי. בעקבות ההדלפה בדבר מותו של ספיידרמן, סלוט קיבל מכתבי איום שאותם החשיב כרציניים ודיווח עליהם לרשויות, אולם היו אלה מקרים בודדים והשינוי קיבל משוב חיובי לרוב. יוצר הדמות סטן לי ציין שבתחילה חשש מרעיון הסיפור, אך בחר לשמור על ראש פתוח בעניין.
ביקורת > מכירות

הגיליון הראשון של הסיפור (Amazing Spider-Man #698) מכר כ-81,350 עותקים במהלך הרצתו המקורית - כעלייה של 21,472 עותקים מגיליון קודם, שהיקף מכירותיו עמד על 59,878 עותקים. מכירות הגיליון הבא עמדו על 74,901 עותקים, ומכירות גיליון מספר 700 עמדו על 200,957 עותקים, מה שהפך אותו לקומיקס הנמכר ביותר לחודש דצמבר. לדברי מפיצי אמריקה הצפונית Diamond Comic Distributors, היה זה הקומיקס הרביעי הנמכר ביותר של שנת 2012, כשבעקבותיו גיליון מספר 698 במקום ה-94,, גיליון מספר 699 במקום ה-130 וגיליון 699.1 במקום ה-182.
הערות שוליים

↑  The Amazing Spider-Man #698, November 2012
↑  The Amazing Spider-Man #699, December 2012
↑  The Amazing Spider-Man #700, December 2012
פוגרום מישקולץ

פוגרום מישקולץ היה פוגרום שהתרחש ב-30 ביולי וב-1 באוגוסט 1946 בעיר מישקולץ שבהונגריה. בפוגרום נהרג סוחר יהודי, נפצע אדם נוסף ונהרג שוטר יהודי בעיר. הפוגרום התרחש על רקע משבר כלכלי ואנטישמיות.
האירוע

גורמים (כנראה המשטרה) דיווחו כי נעצרו שלושה סוחרים בשוק השחור, מתוכם שניים יהודים. כאשר הועברו לכלא, אנשים רבים המתינו להם, והניפו שלטים בהם נכתב "מוות ליהודים" ו"מוות לסוחרים השחורים". לאחר מספר דקות, הסתער ההמון על הסוחרים, ועקב כך נהרג אחד הסוחרים יהודים, הסוחר היהודי השני הוכה בצורה קשה והסוחר השלישי נמלט. באותו אחר הצהריים, המשטרה עצרה 16 חשודים במעשה. עקב כך, ההמון תקף את המשטרה, כבש את תחנת המשטרה והרג שוטר יהודי.
לאחר קיץ 1946 לא אירעו עוד התפרצויות אלימות כנגד היהודים, ויש המסבירים זאת כתוצאה של חינוך מחדש וכרזות ממשלתיות נגד האנטישמיות שפורסמו לאחר האירוע. אחרים סבורים שהאלימות פסקה בשל שינוי לטובה במצב הכלכלי וסיומה של האינפלציה הדוהרת בהונגריה.
הערות שוליים

↑  מישקולץ - הונגריה: ערים. מישקולץ היא עיר תעשייתית גדולה ב, באתר Blog
ערך זה הוא קצרמרבנושא יהדות ובנושא הונגריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
עונת 2022 של נורשפין

עונת 2022 של מועדון הכדורגל נורשפין היא העונה ה-82 (וה-11 ברציפות) של נורשפין בליגת העל השוודית. בעונה זו, המועדון משתתף בליגה השוודית הבכירה ובטורניר הגביע השוודי. העונה החלה במשחקי שלב הבתים בגביע בחודש פברואר ובליגה הבכירה באפריל, והסתיימה בסוף העונה בנובמבר.
בעונה זו, נורשפין העפילה לרבע גמר הגביע.
סגל השחקנים

סגל השחקנים לעונת 2022:
תוצאות > ליגת העל השוודית > טבלה

| מיקום | קבוצה | משחקים | נצחונות | תיקו | הפסדים | שערים> זכות | שערים> חובה | שערים> הפרש | נקודות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | האקן | 30 | 18 | 10 | 2 | 69 | 37 | 32 | 64 |
| 2 | יורגודן | 30 | 17 | 6 | 7 | 55 | 25 | 30 | 57 |
| 3 | האמברי | 30 | 16 | 8 | 6 | 60 | 27 | 33 | 56 |
| 4 | קאלמאר | 30 | 15 | 6 | 9 | 41 | 27 | 14 | 51 |
| 5 | סולנה | 30 | 14 | 8 | 8 | 45 | 36 | 9 | 50 |
| 6 | אלפסבורג | 30 | 13 | 10 | 7 | 55 | 35 | 20 | 49 |
| 7 | מאלמה | 30 | 13 | 7 | 10 | 44 | 34 | 10 | 46 |
| 8 | גטבורג | 30 | 14 | 3 | 13 | 42 | 39 | 3 | 45 |
| 9 | מיילבי | 30 | 11 | 10 | 9 | 33 | 33 | 0 | 43 |
| 10 | ורנמו | 30 | 9 | 10 | 11 | 34 | 47 | 13- | 37 |
| 11 | סיריוס | 30 | 9 | 8 | 13 | 31 | 42 | 11- | 35 |
| 12 | נורשפין | 30 | 8 | 10 | 12 | 40 | 42 | 2- | 34 |
| 13 | דיגרפור | 30 | 7 | 10 | 13 | 32 | 49 | 17- | 31 |
| 14 | ורברי | 30 | 8 | 7 | 15 | 31 | 57 | 26- | 31 |
| 15 | הלסינגבורג | 30 | 4 | 5 | 21 | 22 | 52 | 30- | 17 |
| 16 | סונדסוואל | 30 | 4 | 2 | 24 | 28 | 80 | 52- | 14 |
תוצאות > הגביע השוודי 2021/2022 > שלב הבתים

| בית ה'> קבוצה.קבוצה | בית ה'> משחקים.משחקים | בית ה'> ניצחונות.ניצחונות | בית ה'> תיקו.תיקו | בית ה'> הפסדים.הפסדים | בית ה'> שערים.שערי זכות | בית ה'> שערים.שערי חובה | בית ה'> שערים.הפרש שערים | בית ה'> נקודות.נקודות | בית ה'> הערות.הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| נורשפין | 3 | 2 | 1 | 0 | 7 | 2 | 5+ | 7 | העפילה לשלב הנוקאוט |
| ורברי | 3 | 2 | 0 | 1 | 3 | 2 | 1+ | 6 |  |
| אסטר | 3 | 0 | 2 | 1 | 2 | 3 | 1– | 2 |  |
| סולנטונה | 3 | 0 | 1 | 2 | 1 | 6 | 5– | 1 |  |
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 19 בפברואר 2022 | נורשפין | 1 - 1 | אסטר | ניה פארק נורשפין |
| 19 בפברואר 2022 | יעקב אוטמרק  4' | (סיקור) | אחמד בונה  90' | ניה פארק נורשפין |
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 28 בפברואר 2022 | סולנטונה | 0 - 4 | נורשפין | גרימסטה סטוקהולם |
| 28 בפברואר 2022 |  | (סיקור) | כריסטופר נימאן  15' יונתן לוי  28' ז'יין קרלוס דה בריטו  35' לינוס ואלקוויסט  80' | גרימסטה סטוקהולם |
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 5 במרס 2022 | נורשפין | 2 - 1 | ורברי | ניה פארק נורשפין |
| 5 במרס 2022 | כריסטופר נימאן  67', 80' | (סיקור) | יון בירקלפט  39' | ניה פארק נורשפין |
תוצאות > הגביע השוודי 2021/2022 > רבע הגמר

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 5 במרס 2022 | האמברי | 3 - 2 | נורשפין | אצטדיון Tele2 סטוקהולם |
| 5 במרס 2022 | נאיר באסרה  24' דוריאן בויאניץ'  50' אסטריט סלמני  57' | (סיקור) | כריסטופר נימאן  17', 20' | אצטדיון Tele2 סטוקהולם |
הערות שוליים

↑  מעודכן ל-15 במרס 2022
אצטדיון ניה פארק, בו מארחת נורשפין את משחקיה הביתיים
מאמן המועדון ריקארד נורלין
עבד אל-עזיז אבן מוחמד

עבד אל-עזיז אבן מוחמד אבן סעוד (בערבית: عبد العزيز بن محمد بن سعود, נולד במחצית הראשונה של המאה ה-18 - 2 באוקטובר 1803) היה אימאם והאמיר השני של אמירות א-דרעיה, בנו בכורו ויורשו של מוחמד אבן סעוד, ושלט בשנים 1765- 1803. הוא נבחר ליורש הכתר עוד בחיי אביו וימי הנהגתו הרוחנית של מייסד הווהאביה מוחמד אבן עבד אל-והאב שתמך בשלטון אביו ואישר את בחירתו. שמו כלוחם אמיץ עזר לו לעלות ללא קשיים על כס המלכות בשנת 1765. האידאולוגיה הווהאבית תרמה רבות לרוח הלוחמנית (עקרון הג'יהאד) שהביאה להתפשטות אמירות א-דרעיה בחצי האי ערב.
רקע

במחצית הראשונה של המאה ה-18 קמה אמירות א-דרעיה בהנהגת בית סעוד כעיר-מדינה מן החזקות בחצי האי ערב. בירתה א-דרעיה הייתה לא רחוק מריאד. התאולוג והמטיף מוחמד אבן עבד אל-ווהאב, שהפיץ תורה אסלאמית-סונית "מתוקנת", שמרנית וטהרנית, העוינת לשיעים ולפולחן הקדושים, הורחק מחצר האמיר עות'מאן של אל-עוינה, בלחץ אנשי דת אחרים, אחרי תקופה שבה נהנה מתמיכת השליט המקומי. הוא נמלט לא-דרעיה ובשנת 1744 כרת ברית עם השליט שלה, מוחמד אבן סעוד. אבן עבד אל-והאב הפך למופתי של האמירות וקיבל יד חופשית ליישם את עקרונותיו. עם זאת בתפקיד האימאם, ראש הדת המוסלמית הרשמי במדינה, כיהן האמיר מוחמד עצמו. אבן עבד אל-והאב הביע נכונות שלא למנוע את תוכניות ההתפשטות של האמיר מוחמד אבן סעוד, ותורתו אומצה בפועל כאידאולוגיה רשמית של האמירות העולה. ברית זו בין המנהיג המדיני ומנהיג הרוחני המשיכה גם אחרי מות מוחמד אבן סעוד בשנת 1765, כשעלה על כס האמירות בנו, עבד אל-עזיז אבן מוחמד.
שלטונו > כיבוש ריאד

בימי שלטון אביו השתתף עבד אל-עזיז בפשיטות נגד שבטים בדואים שכנים. בשנת 1755, בראש כוח של 20 פרשים ו-800 לוחמים רגלים, הוא כבש את נווה המדבר חוריימאלה והבריח משם את סולימאן אבן עבד אל-והאב, שהקים התנגדות חריפה נגד הסעודים ונגד אחיו, מוחמד אבן עבד אל-והאב. בשנת 1764 מילא את מקום אביו במאבק קשה נגד הכוחות של שבט נג'ראן ושל בעל בריתם, אראיאר אבן דוג'יין, ראש בני אראיאר מאל-חאסאע. בני נג'ראן הביסו אותו, אך לא הצליחו לכבוש את א-דרעיה ויצאו זמנית מהלחימה אחרי משא ומתן עם אבן עבד אל-והאב. ב-1765 הגן עבד אל-עזיז בהצלחה על א-דרעיה מול מצור של בני אראיאר.
אחרי מות אביו באותה שנה, עלה עבד אל-עזיז על כס אמירות א-דרעיה וירש ממנו גם את תפקיד האימאם. במקביל בתפקיד המופתי בא-דרעיה המשיך לכהן עבד אל-והאב.
בשנת 1744 התחתן עבד אל-עזיז עם בתו של האמיר מאלעוינה, עות'מאן בן מוחמד בן מועמר. מנישואים אלה נולד בשנת 1748 בנו יורשו, סעוד.
בשנים הראשונות לשלטונו כבש האמיר החדש את ואשם ואת סודייר, הביס את שבטי הנוודים סובאי וזפיר ואילץ את רוב בני אל-קסים להישבע אמונים לסמכותו.
עבד אל-עזיז המשיך במאבק נגד אמירות ריאד. אחרי 27 שנות התנגדות, נשבר האמיר הקשיש דחאם אבן דוואס בעקבות מות שניים מבניו באחד הקרבות. בקיץ 1773 בפני התקרבות הכוחות הסעודים, הוא ברח עם משפחתו מריאד לאל-אחסא, כשיחד עמו נמלטו רבים מתושבי העיר, ועבד אל-עזיז כבש את העיר השוממה ללא קרב. הישגו של עבד אל-עזיז בריאד העצים את מעמד אמירות א-דרעיה ככוח המוביל בנג'ד.
אחרי כיבוש ריאד התרחק המטיף אבן עבד אל-והאב מהחיים הציבוריים וויתר על תפקידו הדתי הרשמי.
שלטונו > ההשתלטות על נג'ד

בשנת 1774, שנה אחרי כיבוש ריאד, התמודד עבד אל-עזיז עם איום מחודש מצד אראיאר. אולם אראיאר מת באופן פתאומי לפני שהספיק לצאת למתקפה על א-דרעיה. בקרב אנשיו פרצו מאבקים פנימיים שהחלישו את עוצמת שבטו.
בשנות ה-1780 השתלט בית סעוד על הנג'ד כולה. כוחו הצבאי של עבד אל-עזיז וגישתו השמרנית לדת ברוח תורתו של עבד אל-והאב זיכו אותו ואת בני משפחתו באהדה בקרב רבים מבני האזור, שהיו מאוכזבים מהמנהיגים המקומיים. הוא נהג לכנס מפגשים פומביים עם זקני השבטים השונים ולשמוע לדעתם, מנהג שתרם גם הוא לעלייה בפופולריות שלו.[דרוש מקור]
אחרי נפילת ריאד היריב העיקרי של הסעודים בנג'ד נשאר זאיד אבן זמיל, אמיר דילם ואל חרג'. אחרי ניסיון כושל לכרות ברית עם נג'ראן, הגיע האמיר זאיד להסכם עם הווהאבים, אולם הפר אותו כעבור זמן קצר.
מאוחר יותר, ב-1783 נרצח[דרושה הבהרה]. בן בריתו של זאיד ויריב מסוכן אחר, סעדון אבן אראיאר, בנו של אראיאר, ליכד תחת פיקודו כוחות של בני ח'אלד, שַׁ֫מַּר, וזפיר, אך מתקפתו בקסים נכשלה.
בשנים 1783–1786 הוכתה נג'ד בבצורת קשה ורעב. אל חרג', הנצורה על ידי הווהאבים, נמצאה במצב מיואש. ב-1785 דילם נכבשה אחרי הסתערות, האמיר ברק אבן זאיד ותומכיו נהרגו והתושבים נשבעו אמונים לעבד אל-עזיז.
שלטון הסעודים בנג'ד הלך והתחזק. קאדים והאבים התמנו כנציגי הסדר הפוליטי-הדתי החדש. רוב האמירים של נג'ד, נותרו על כיסאם כמנהיגים חצי עצמאיים, בתנאי שקיבלו על עצמם לשלם למנהיג הסעודי זכאת כביטוי לכניעתם.
בשנת 1788 יחד עם עבד אל-והאב שהיה בערוב ימיו אישר האמיר עבד אל-עזיז את מעמד בנו סעוד כיורשו ודאג להשיג את נאמנות כל האזורים הכבושים כלפיו. באותן השנים נכנעו לסעודים גם אל-אפלאג' וא-דוואסיר. מרגע מינוי יורשו, נסוג עבד אל-עזיז בפועל מניהול ענייני המדינה והעביר אותו לבנו, סעוד. הסכמים או חוזים המשיך לחתום סעוד בשם אביו.
שלטונו > מסעות הכיבוש מזרחה, צפונה ומערבה

עד שנת 1800 שמו הסעודים קץ לשלטונם של בני ח'אלד באל-אחסא שבמזרח תושבי אל-אחסא היו ברובם שיעים שנחשבו בעיני הווהאבים למקרה קיצוני של "אהל אל-בידעה" (אנשי החידושים הלא רצויים") ונרדפו על ידיהם.
בשנים 1792-1791 השתלטו הסעודים על קטיף אחר כך פנו כוחותיהם אל המפרץ הפרסי ועומאן. בשנת 1786 ארגן סעוד את הפשיטה הראשונה בחוף המפרץ הפרסי. בעקבותיה באו פשיטות נוספות.
בשנת 1797 שבטי קטר ואחר כך גם בחריין הכירו בסמכותם ושילמו להם זכאת. בהמשך כבשו הסעודים גם את חוף שודדי הים (לימים חוף שביתת הנשק).
ב-1797 בויוק סולימאן פאשה מבגדאד יצא עם כוח צבאי של כ-4,000–5,000 חיילים טורקים ועוד כ-8,000–10,000 לוחמים ערבים נגד האמירות הסעודית. הם צרו על אל-חסאע ואחרי חודש נאלצו לסגת מפני כוח יותר גדול שהגיע למקום, בפיקוד בנו של האמיר, סעוד.
בתחילת המאה ה-19 אחרי מסעות נפוליאון במצרים ובארץ ישראל וההתערבות הבריטית נגדו העבירה האימפריה העות'מאנית חלק מכוחותיה מחצי האי ערב (לרבות מכה וג'דה) ומעיראק (מכופה ובצרה) אל אנטוליה, וכך נוצרה זמנית החלשת נוכחותה באזורים אלה. מציאות זו נוצלה על ידי המדינה הסעודית הראשונה בראשות עבד אל-עזיז שיזם מסעות צבאיים באזורים אלה. בהתחלת המאה ה-19 אחרי כישלון המסעות הצבאיים נגד הווהאבים, מפקד בשם עלי פאשה חתם בשם השלטון העותמאני הסכם שביתת נשק איתם לשש שנים.
שלטונו > ההתקפה על השיעים בעיראק

בשנים 1801–1802 (1216 להג'רה) הפר שלטונו של עבד אל-עזיז את הסכם שביתת הנשק עם העות'אמנים. כ-20,000 לוחמים בפיקוד סעוד אבן עבד אל-עזיז, כבשו זמנית את כרבלא ואת נג'ף בעיראק ושדדו אותן. הסעודים התחילו לאיים על חלקים חיוניים של האימפריה העו'תמאנית. הווהאבים טבחו כ-5,000 מתושבי כרבלא, אך נמנעו לפגוע בזקנים, נשים וטף. לבמשך חמישה ימים הם שדדו והרסו את המקומות מקודשים המפוארים של השיעים: קבריהם של חוסיין אבן עלי, ושל אביו, עלי בן אבי טאלב, שהיו מלאים באוצרות מטורקיה ופרס, וחזרו מעיראק עם שלל רב.
המגעים בשנים 1771–1790 בין השריפים של מכה (מוסעד, סורור, ראלב בן מסעוד) לווהאבים לא הניבו פירות, כשמנהיגי מכה חששו מאוד מהדוקטרינה הדתית הווהאבית שהוכרזה על ידיהם "כופרנית". שלושים מומחים והאבים בדין האסלאמי שהגיעו למכה על מנת לבקש רשות להשתתף בחג' זכו ליחס משפיל.
בסביבות 1790 התחילו פעולות צבאיות בין שני המחנות. החל משנת 1795 הקרבות בחג'אז התרחבו. בעקבות התבוסה בקומרה בשנת 1798 נאלץ השריף ראלב לחתום על הסכם שלום. בשנה הבאה, 1799 הוא הרשה ליורש הכתר סעוד עם פמלייתו להשתתף בעליית לרגל במכה.
שלטונו > התחלת כיבושה של חג'אז

בזמן מסעותיו של סעוד בעיראק, כבש השריף של מכה, ראלב, את היישוב שארה באזור קסים. בשובו לאזור גברה נחישותו של סעיד לפלוש לחג'אז. השריף ראלב משך הרבה שנאה בממלכתו משום ניהולו הכושל והמסים הכבדים שהטיל על נתיניו. בנסיבות אלה רבים מהם הפנו תקוות אל שליטי נג'ד החדשים.
ב-1802 לוחמיו של סעוד כבשו את טאיף אחרי מצור קשה, טבחו בתושביה והרסו, בהתאם לתורה הווהאבית, את קברי הקדושים כמו, את קברו המפואר של אל-עבאס, דודו של הנביא מוחמד. ב-27 באפריל 1803 נכנס סעוד גם למכה. נמנע כאן ממעשי טבח או שוד, אך הרס את כל שמונים הקברות המרשימים של צאצאיו ומקורביו של מוחמד, כולל של אשתו הראשונה, ח'דיג'ה. נאסרו בעיר לא רק המשקאות החריפים אלא גם עישון הטבק, התושבים הוזמנו להפטר מדברי מותרות ומבגדים יקרים, בוטלו התפילות המיוחדות לכבוד הסולטאן העות'מאני במסגד הגדול, לעומת זאת הקל סעוד על נטל המיסים וב-3 במאי 1803 שלח איגרת לסולטאן הטורקי שבה הודיע לו על כיבוש מכה וביקש שהפחוות הטורקים יימנעו מלהביא למכה ומדינה אפריוני פאר, חצוצרות ותופים. במקום ראלב מינה סעוד לשריף את עבד אל-מאין, אחי השריף המודח. העיר ג'דה הצליחה להישאר מחוץ לתחום שלטונו.
מותו

ההרס והשוד שהביאו הסעודים על הערים השיעיות בעיראק גרמו לזעם הקהילות השיעיות.
ב-2 באוקטובר 1803 נדקר למוות עבד אל-עזיז בא-דרעיה על ידי גבר אורח מכונה עות'מאן ייתכן מעמרה שבעיראק, בזמן שניהל את תפילת סלאת א-זוהר במסגד א-טוריף בא-דרעיה. לדעת אחדים, הרוצח היה שיעי שהתנקם על הטבח וההרס בכרבלא. לפי סברות אחרות היה כורדי יליד מוסול או אולי שכיר חרב שנשלח על ידי הפאשה בבגדאד. בהתנקשות נפצע גם אחי האמיר, עבדאללה. אחרי מותו ירש את השלטון סעוד הראשון אבן עבד אל-עזיז.
הישגי שלטונו

תוך כדי הרחבת המדינה הסעודית הראשונה הצליח עבד אל-עזיז, בגיבויו של אבן אבד על-והאב, להכניע לעצמו את המנהיגים המקומיים, אמירים וראשי שבטים, ממונים או תלויים בו, תוך שימוש בעונשי הגלייה, הצבת חילות מצב ליד נאות המדבר והכפרים והערים הגדולים שכבש, חייב את התושבים להשתתף במסעות הג'יהאד שערך. הישג ניכר נחשבה הבטחת ביטחון אישי לנוסעים ולעולי הרגל למכה.
ההיסטוריון הערבי עות'מאן אבן עבדאללה אבן בישר שיבח את עבד אל-עזיז במילים אלה:
אכן הגיע לעבד אל-עזיז התואר מהדי של תקופתו, מפני שיכולת לנסוע עם כסף לאן שרצית, בקיץ או בחורף, שמאלה או ימינה, מזרחה או מערבה, בנג'ד, חג'אז,תימן תיהאמה או למקום אחר. הוא לא פחד מאיש פרט לאלהים: לא מגנב ולא משודד
לקריאה נוספת > ספרים אחרים

DeLong-Bas, Natana J., Wahhabi Islam: From Revival and Reform to Global Jihad, Oxford, 2004.
Martin, Richard C., ed., Encyclopedia of Islam and the Muslim World, Macmillan, 2004.
Schwartz, Stephen, The Two Faces of Islam: The House of Sa'ud from Tradition to Terror, Doubleday, 2002.
הערות שוליים > מקרא

| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1143970381  LCCN: n2005201774  VIAF: 70807973   WorldCat (עם VIAF): 70807973 
התפשטות המדינה הסעודית הראשונה במאות ה-18–19
עקרונות יסוד (משפט)

עקרונות יסוד הם האלמנטים היסודיים, האמנה העומדת בלִיבה של צורת חיים משותפת של אנשים (כגון: חברה, תאגיד עסקי, קיבוץ, מושב וכדומה), והן עומדות כאכסיומות המעצבות את הבסיס הערכי, החברתי, המשפטי, הכלכלי, והתרבותי של הקבוצה. ערך זה עוסק בעקרונות היסוד של השיטה המשפטית בכלל ושיטת המשפט הישראלית בפרט.
עקרונות יסוד וחוקה

בשיטות משפט רבות בעולם קיימת חוקה (כגון: חוקת ארצות הברית, החוקה של דרום אפריקה, חוקת גרמניה, ועוד), המאגדת את עקרונות היסוד של אותה שיטה משפטית, ועומדת בראש הסולם הנורמטיבי של הדין.
בישראל טרם נחקקה חוקה. לאחר הקמת המדינה, נמנעה הכנסת מלחוקק חוקה, שתעמוד בראש ההיררכיה הנורמטיבית, מעל החוקים הרגילים, ותאגד את עקרונות היסוד של השיטה המשפטית הישראלית, וזאת בשל חילוקי דעות עקרוניים ופערים רחבים מאוד בין קבוצות שונות באוכלוסייה שנבעו בין השאר בשל היות החברה הישראלית מורכבת מקיבוץ של גלויות שונות.
במקום זאת, החליטה הכנסת לפעול בדרך של חקיקה מדורגת, קרי חקיקת חוקי יסוד, שלכשתושלם חקיקתם, תאוגד מהם חוקתה של מדינת ישראל.
ההיזקקות לעקרונות יסוד

במובן המשפטי, נדרשים ל"עקרונות היסוד של השיטה" במספר מצבים טיפוסיים:
מקום שישנה הוראת דין (חוק רגיל, תקנה, חוק עזר, הוראה, צו) אשר סותרת או אינה מתיישבת עם עקרונות יסוד מוכרים בשיטת המשפט והמשטר;
מקום שנדרשת פרשנות לחקיקה ישראלית לאור עקרונות יסוד של השיטה, בין היתר, אלה העולים מחוק יסוד: כבוד האדם וחירותו וחוק יסוד: חופש העיסוק;
מקום שעולה שאלה משפטית שאין לה פתרון בחוק בפסיקה או בדרך היקש (ראו ערך: חוק יסודות המשפט).
בתורת המשפט הישראלית קיים מדרג נורמטיבי בקשר לדין (שהוא שם כללי לכלל סוגי הוראות חוק ופסיקה), לפיו סדר להכפיפות היא:
1. חוקי-היסוד עומדים במדרג הנורמטיבי הגבוה ביותר;
2. חוקים "רגילים" של הכנסת; כפופים לחוקי היסוד ובמדרג נורמטיבי נמוך יותר.
3. חקיקת המשנה למיניה של הרשות המבצעת או הרשות המקומית (תקנות, חוקי עזר, צווים ועוד); כפופה לחוקי הכנסת.
4. פסיקת בתי המשפט. בתוך הפסיקה יש להבדיל בין פסיקה של בית המשפט העליון אשר מהווה תקדים המחייב את כל בתי המשפט מתחתיו ואת רשויות המדינה האחרות לבין פסיקת בתי המשפט המחוזיים והשלום שרק מנחה את בתי המשפט האחרים מתחתם או באותו מדרג (ראו גם: חוק יסודות המשפט).
בהיעדר חוקה בישראל, עולות שאלות בדבר הכרה ב'עקרונות יסוד', המקור להם, מעמדם ביחס לדין וכדומה.
כך למשל, לאחר קום המדינה לא הוסדרו בחוק עקרונות המקובלים במשטר דמוקרטי, כגון: עקרון השוויון, חופש הביטוי, חופש ההפגנה ועוד. בסדרה ארוכה של פסקי דין הכיר בית המשפט העליון ב'זכויות-יסוד-שאינן-עלי-ספר', תוך שהוא משתמש במקורות משפטיים שונים. במסגרת זו היה על בית המשפט, בצד ההכרה בעקרונות-יסוד, אף לנסח את 'נוסחאות האיזון' שיש לנקוט בין עקרונות-יסוד מתנגשים, ובין עקרונות יסוד והוראות דין. כך, הכיר בית המשפט העליון בעקרון חופש הביטוי כחלק מ'שיטתנו המשפטית', הגם שאינו מצוי בדין, עוד בסמוך לקום המדינה, וקבע כי זו מקודשת עד כדי כך שרק ודאות קרובה לוודאי לפגיעה בסדר הציבורי תביא לנסיגתה מפני ערכים אחרים (הלכת קול העם). באופן דומה הכיר בית המשפט העליון כבר בראשית ימי המדינה ולפני חקיקת חוק היסוד, בעיקרון של חופש העיסוק (בג"ץ 1/49 בז'רנו נ' שר המשטרה).