stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יונו (אסטרואיד)
מאפיינים

יונו הוא האסטרואיד העשירי בגודלו בחגורת האסטרואידים, ומסתו מהווה 1.0% לערך ממסת חגורת האסטרואידים. הוא מתחרה עם אונומיה על התואר הגוף הגדול ביותר מהסוג הסלעי S. ההערכות העדכניות ביותר מציבות את יונו במקום השני. נדיר שאסטרואידים מסוג S מחזירים אור, מה שמצביע על אפשרות למאפיינים שונים מהרגיל של פני השטח. שילוב בין החזרת האור לאקסצנטריות גבוהה מאוד (הכי גבוהה של כל אובייקט מוכר עד לגילוי פולהימניה ב-1854) מסביר את גודלו היוצא דופן, ומהווה בסיס לגילוי אסטרואידים גדולים נוספים כמו היגיאה, אירופה, דוידה, ואינטרמניה. זהו הגוף הראשי במשפחת יונו. יחד עם קרס, פאלאס, ווסטה הוא נחשב כוכב לכת לפני שגובש והוגדר המבנה העדכני של מערכת השמש. עם גילוים של אסטרואידים רבים נוספים הוא, יחד עם קרס, פאלאס ווסטה, סווג כאסטרואיד. גודלו הקטן יחסית וצורתו יוצאת הדופן לא מאפשרת לו להיות מסווג מחדש ככוכב לכת ננסי לפי הגדרות האיגוד האסטרונומי הבינלאומי.
יונו מסתובב בכיוון האופייני לגופים שמימיים סביב ציר של 510.
מחקרים של פני השטח שלו מצביעים שייתכן והוא כונדריט - קבוצת מטאוריטים מוכרת המאופיינת בסיליקטים מתכתיים כמו אוליבין ופירוקסן. הטמפרטורה המקסימלית שנמדדה על פני הכוכב כשהוא פונה לשמש היא 293 קלווין, ב-21 באוקטובר 2001. בהתחשב בשלב הקפתו סביב השמש הטמפרטורה המקסימלית האפשרית עומדת על 301 קלווין, (+310) בפריהליון.
על יונו מכתש בקוטר 100 ק"מ, שנוצר בשלב בו היה צעיר גאולוגית.
תצפיות

אלו הן כמה מאבני הדרך בהיסטוריה של תצפיות על יונו:
יונו הוא האסטרואיד הראשון עליו נצפה ליקוי. הוא חלף על פני כוכב עמום (SAO 112328) ב-19 בפברואר 1958 והסתיר אותו לזמן קצר. מאז, כמה ליקויים נוספים נצפו, כשהפורה מביניהם הוא ב-11 בדצמבר 1979, שתועד על ידי 11 אסטרונומים.
אותות רדיו מחללית במסלול סביב מאדים עזרו להעריך את גודלו של יונו בעזרת התנודות הזעירות שהוחזרו ממנו ומפני השטח שלו אל מאדים.
מחקר של ג'יימס ל. הילטון (1999) מעלה סברה, "מאוד הגיונית" לדבריו, שמסלולו של יונו השתנה באופן קל ב-1893 בגלל תנודות שהשפיעו על אסטרואיד חולף שזהותו לא וודאה. ואפשרות נוספת, הרבה פחות סבירה היא שבאותו זמן פגע גוף בעל גודל משמעותי ביונו.
בשנת 1996 יונו צולם על ידי טלסקופ הוקר במצפה הר וילסון בעזרת עזרי וידאו משופרים. הצילומים הציגו מבחר תמונות וחשפו צורה יוצאת דופן (גושית) עם אזור אפל על האסטרואיד שמצביע על התנגשות טרייה.
השוואת גודל: עשרת האסטרואידים הראשונים מושווים אל הירח של כדור הארץ (בקנה מידה). יונו הוא השלישי משמאל
יהודה הימית

מטבע IVDAEA NAVALIS
יהודה הַיַּמִּית (בלטינית: Ivdaea Navalis) הוא כיתוב שהופיע על מטבע שהוצג כרומאי ונדיר. הגישה שהתקבלה תחילה היא שהמטבע הוטבע לרגל הכיבוש השני של יפו בידי הצבא הרומי בשנת 67, לאחר קרב ימי עקוב מדם. החוקר יעקב משורר ציין כי המטבע הוכרז כמזויף בשנת 1872.
תיאור המטבע

על צדו האחד של המטבע מצויה הצדודית הימנית של הקיסר הרומי טיטוס והכיתוב "T-CAES-IMP-AVG-F-TR-P-COS-VI-CENSOR" (רשימת קיצורי תאריו של טיטוס; למשל - CAES=CAESAR) ועל צדו השני דמות אישה היושבת בוכיה לרגלי עץ תמר המסמלת את יהודה עם הכיתוב IVDAEA NAVALIS, והתוספת SC בתחתית המטבע, קיצור המילים senatus consulto, כלומר "בצו הסנאט". קיימת גרסה נוספת שבה רואים את ויקטוריה אלת הניצחון עם הכיתוב VICTORIA NAVALIS ("ניצחון ימי"). מטבעות אלה דומים למטבעות מסדרת יהודה השבויה מבחינת מאפייניהם הגרפיים (דמות הקיסר מצד אחד, האישה הבוכייה מן הצד השני), הגם שהכיתובית עליהם שונה.
המחלוקת על המטבע

בספרות המחקר הוזכר המטבע לראשונה ב-Numismatic Journal מ-22 ביולי 1836, במכתב שהופנה אל מ' דומרסן (צרפתית: Dumersan), אוצר האוסף המלכותי למטבעות בפריז, שבו הודיע האספן מ' לייס על מטבע ברונזה נדיר ולא ידוע שברשותו. המטבע נמצא, על פי ההודעה, סמוך לפון סיר יון שבצרפת. בעוד שמטבעות "יהודה השבויה" (IVDAEA CAPTA) ו"יהודה המובסת" (IVDAEA DEVICTA) היו ידועים עוד קודם לכן, הכיתוב "יהודה הימית" לא היה מוכר לקהילה המדעית קודם לפרסום זה, ועל כן נדרש הסבר לכיתוב המיוחד.
על בסיס הצלבה עם האמור בספרו של יוסף בן מתתיהו "מלחמות היהודים", הלוחמה הימית במהלך המרד הגדול קיבלה ייצוג בתהלוכת הניצחון ברומא: "ואחרי-כן עברו גם אניות רבות ואחריהן שלל המלחמה לאין-קץ".
הגישה המסורתית שנתקבלה הייתה שהמטבע מתייחס לניצחון הרומי על יורדי הים היהודים ביפו במהלך המרד. על פי דבריו של יוסף בן מתתיהו, לאחר ניצחונו של קסטיוס גאלוס על יהודי יפו הוקם היישוב מחדש על ידי יהודים שנמלטו מיישובים אחרים, ונגד אלה נלחם אספסיינוס. בן מתתיהו כתב: "בימים ההם התקבצו אנשים רבים, אשר גורשו מן הערים לרגלי המלחמות מבית ואשר נמלטו ממהפכת האויב, ובנו את העיר יפו ההרוסה בידי צסטיוס לעיר משגב להם". במילים אחרות, היה זה ניצחון רומי שני, והפעם מכריע. כדי למנוע התקבצות נוספת של יהודים במקום הקים אספסיינוס מחנה במקום מצודת העיר והותיר שם כוחות צבא.
כמו כן, מדובר בקרב שנערך בחלקו בים הפתוח מול "צי" יהודי גדול למדי, אם כי - על פי עדות יוסף בן מתתיהו - לא היה זה צי צבאי של ממש אלא צי של ספינות ששימשו לשוד ימי: "ויען אשר נבצר מהם לפשוט על מקומות היבשה, אשר נלחמו עליהם האויבים, על כן שמו את פניהם לשוד הים. הם בנו להם ספינות שודדים רבות והרבו לעשות שוד וחמס בדרך הים... עד אשר לא יכלה אוניה להפליג בים הזה מפחדם וממוראם". על פי תיאורו של בן מתתיהו נראה כי כוחות הטבע שיחקו לטובת הרומאים בקרב זה: סערה שהתחוללה בים גרמה לרבות מאוניות היהודים להתנגש זו בזו, או להתנפץ על סלעי החוף עד שהים האדים מדם; 4,200 גופות נסחפו אל החוף, והפליטים הומתו על ידי הצבא הרומאי.
בעקבות הקרב הוטבעו מטבעות עם כיתוב מיוחד (IVDAEA NAVALIS), שונה מן הכיתוב המצוי על מטבעות אחרים, נפוצים וידועים הרבה יותר, שהוטבעו בעקבות דיכוי המרד הגדול (IVDAEA CAPTA, יהודה השבויה). אספנים וחוקרים טענו כי מטבעות אלה נטבעו לכבוד ניצחונו של אספסינוס על הצי של ויטליוס בנמל אוסטיה שברומא בשנת 69. ניצחון זה סלל את דרכו של אספסינוס לקיסרות, ואין לו קשר למרד הגדול; בדומה למטבעות רבים עם הכיתוב VICTORIA NAVALIS הופיעו בשמם של אספסינוס וטיטוס ועליהם נראית ויקטוריה, אלת הניצחון, נוחתת על חרטומה של ספינה.
בעקבות ספקות שהועלו בדבר אמיתותו של המטבע, החליטו חוקרי המטבעות בקבינט הנומיסמטי שבספרייה הלאומית בפריז לבדוק אותו, ובשנת 1872 הכריזו עליו כמזויף. לדבריהם, הזיפן נטל מטבע שחוק מסוג "יהודה השבויה" ושינה את הכיתוב ל"יהודה הימית".
מופעים בתרבות הישראלית

זאב וילנאי הביא את ציור המטבע במדריך ארץ ישראל מפרי עטו, שראה אור בשנות השלושים והארבעים בארץ ישראל. לאחר קום המדינה, הציע וילנאי לקרוא לרחוב ראשי ביפו, אשר נסלל על ידי הבריטים לאחר מלחמת העולם הראשונה ונקרא על שם פייסל, בשם יהודה הימית, ושם הרחוב הוחלף לזכר המטבע והקרב. הרחוב מחבר את שדרות ירושלים לאזור הנמל. בין היתר שוכנת בו תחנת הרדיו גלי צה"ל.
לקריאה נוספת

יעקב משורר, הצד השלישי של המטבע, ירושלים: הוצאת יד יצחק בן-צבי, תשס"ו-2006.
"Judaea Navalis coin", Coin News, Vol. 36 (8), p. 25, 1999
הערות שוליים

↑  Dumersan, “An Inedited Coin of Titus”, Numismatic Journal, Vol. 1, pp. 88-89, 1836
↑  יוסף בן מתתיהו, תולדות מלחמת היהודים עם הרומאים, ספר ז', פרק ה', פסקה ה'.
↑  ראו גם (דיווח בצרפתית על הממצא): M. Akerman, “Preuves des Faits Évangéliques Tirées des Médailles et des Monnaies”, Annales De Philosophie Chrétienne, No. 120, pp. 450, 457-458, 1849
↑  מלחמות היהודים ספר ג, פרק ט, סימן ב.
↑  שם, שם, שם, סימן ד.
↑  שם, שם, שם, סימן ב..
↑  יוסף בן-מתתיהו, מלחמות היהודים, ספר ג, פרק ט, סימן ג.
↑  Joseph Offord, “Inscriptions Relating to the Jewish War of Vespasian and Titus”, Proceedings of the Society of Biblical Archeology, p. 30, 32, 1903: "Money was struck to commemorate the destruction of the Jewish pirates at Joppa, with the legend IVDAEA NAVALIS…"
↑  יעקב משורר, הצד השלישי של המטבע, ירושלים: הוצאת יד יצחק בן-צבי, תשס"ו-2006, עמ' 118.
↑  צור שיזף, מדריך יפו
יוסטון קומטס

יוסטון קומטס (באנגלית: Houston Comets) הייתה קבוצת כדורסל נשים אמריקאית ששיחקה כדורסל בליגת ה-WNBA. הקבוצה נוסדה ב-1997, והייתה אחת הקבוצות המקוריות של ליגת ה-WNBA. הקבוצה זכתה בארבע האליפויות הראשונות של הליגה, ובכך הייתה לשושלת הראשונה של הליגה. לקבוצה יש את מספר האליפויות הגבוה ביותר בליגה במשותף עם הלינקס והסטורמס.
הרכב הקומטס היה ידוע בחוזקה ההתקפית שלו ובשלל הכוכבות ששיחקו בו - סינתיה קופר (ה-MVP הראשונה של הליגה), שריל שוופס וטינה תומפסון.
הקומטס הייתה קבוצת-אחות של היוסטון רוקטס.
ב-2008 התפרקה הקבוצה והנהלת הליגה הסירה אותה מהקבוצות המתמודדות משום שלא נמצאה לה בעלות.
היסטוריה

יוסטון קומטס היא אחת מהקבוצות המקוריות של ליגת ה-WNBA. ב-1997, הם ניצחו את ניו יורק ליברטי בגמר ה-WNBA וזכו באליפות הראשונה בתולדות הליגה. בעונה שלאחר מכן, עברה הקבוצה ממחוז המזרח למחוז המערב. באותה שנה, זכתה הקבוצה באליפות שנייה, לאחר שניצחה בסדרת הטוב משלוש את פיניקס מרקורי.
ב-1999, הובילו "שלוש הגדולות" (סינטייה קופר, שריל שוופס וטינה תומפסון), את יוסטון לאליפות שלישית ברציפות, לאחר ניצחון בגמר על ניו יורק ליברטי של תרזה וותרספון. באותה השנה, איבדה הקבוצה את קים פרוט, שנפטרה ממחלת הסרטן. על שמה של פרוט נקרא פרס הספורטיביות של ה-WNBA.
בשנת 2000 הגיעו הקומטס לגמר ה-WNBA בפעם הרביעית ברציפות, וזכו באליפות ללא מאמץ לאחר ניצחון על ניו יורק ליברטי. עקב כך, הפכה יוסטון קומטס לשושלת ידועה בספורט העולמי. בשנת 2001, לאחר פרישתה של סינטייה קופר, הודחה יוסטון כבר ברבע הגמר על ידי לוס אנג'לס ספארקס. שנה לאחר מכן, עקב פציעתה של שריל שוופס, הודחה שוב פעם הקבוצה ברבע הגמר. בעונת 2004, הקבוצה לא עלתה לפלייאוף בפעם הראשונה בתולדותיה, אבל שנה לאחר מכן, כבר הייתה בו שוב.
שחקניות בולטות

סינתיה קופר
ג'נט ארקיין
קלי גיבסון
פראן האריס
סוניה הנינג
טמי ג'קסון
אדוויג לוסון
קים פרוט
ג'ניפר ריזוטי
קוקווייסי וושינגטון
טינה תומפסון
שריל סוופס
מישל סנואו
דון סטיילי
יוסי מלמד

| --- | --- |

 לידה:  29 באוגוסט 1945 גליל ים, פלשתינה (א"י)
 פטירה:  6 בינואר 2005 (בגיל 59)
 מדינה:  ישראל 
 כינוי:  יוסי
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 דרגה:   תת-אלוף
 תפקידים בשירות
 מפקד גדוד 75  מפקד חטיבת קרייתי  מפקד חטיבה 188  סגן מפקד עוצבת געש  מפקד חטיבה 460  מפקד אוגדה 440  מפקד עוצבת סיני  ראש מטה פיקוד הדרום  סגן מפקד חילות השדה
 פעולות ומבצעים
   מלחמת ששת הימים   מלחמת ההתשה   מלחמת יום הכיפורים   מבצע שלום הגליל  האינתיפאדה הראשונה    המערכה ברצועת הביטחון
 תפקידים אזרחיים
 עוזר השר לביטחון הפנים
 
יוסף (יוסי) מלמד (29 באוגוסט 1945 – 6 בינואר 2005) היה תת-אלוף בצה"ל ויועץ לשרים לביטחון הפנים.
ביוגרפיה

מלמד נולד בקיבוץ גליל ים לאסתר ומשה מלמד, בן שני מתוך ארבעה ילדים.
התגייס לחיל השריון, שירת כלוחם חרמ"ש בגדוד 9 של חטיבה 7.
במלחמת ששת הימים פיקד על פלוגת חרמ"ש עמה לחם בחזית המצרית. השתחרר לאחר המלחמה וחזר לשירות הקבע ב-1969. הוא פיקד על פלס"ר 7.
במלחמת יום הכיפורים שירת כסגן מפקד גדוד 75 ובהמשך מונה למפקד הגדוד ולסגן מפקד חטיבה 7. שירת כמפקד חטיבת קרייתי, חטיבת מילואים. ב-1980 מונה למפקד חטיבה 188, אותה הכין לקראת מבצע של"ג, אך התחלף עם מאיר דגן בפיקוד על החטיבה חודשים ספורים לפני פרוץ המלחמה. במבצע עצמו שירת כסגנו של מפקד אוגדה 36, אביגדור קהלני.
ב-1984 מונה למפקד חטיבה 460, חטיבת ההכשרות של חיל השריון. כיהן כמפקד אוגדה 440, כמפקד אוגדה 252, ראש מטה פיקוד הדרום וכסגן מפקד חילות השדה.
ב-1996 השתחרר מצה"ל.
לאחר שחרורו מונה על ידי קהלני לעוזרו במשרד לביטחון הפנים ושימש בתפקיד זה גם תחת ארבעת השרים הבאים - שלמה בן-עמי, עוזי לנדאו, צחי הנגבי וגדעון עזרא.
חיים אישיים

היה נשוי לנועה בן נון מלמד, צלמת. לשניים נולדו שני בנים: שאולי מלמד, במאי ועורך קולנוע, יוצר הסרט התיעודי "מיני די וי" ומתן מלמד, פסיכולוג קליני.
יוסף מלמד נפטר בביתו מדום לב, ב-2005, בגיל 59, ונקבר בקיבוץ גליל ים.
הערות שוליים

↑  Shauly Melamed, Docushuk (באנגלית אמריקאית)
↑  נטלי פרישקולניק ואפרת וייס, יוסי מלמד, יועץ השר לביטחון פנים, נפטר בגיל 59, באתר ynet, 7 בינואר 2005
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007401281005171  VIAF: 4896157226622385410000   WorldCat (עם VIAF): 4896157226622385410000
יהודה שפיגל

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  10 בנובמבר 1912 כ"ט בחשון ה'תרע"ג אונגוואר שבצפון-מזרח הונגריה (כיום אוז'הורוד, באוקראינה) 
 פטירה:  16 בספטמבר 1995 (בגיל 82) כ"א באלול ה'תשנ"ה תל אביב-יפו, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 מקום מגורים:  תל אביב
 פעילות בולטת:  העלאת יהודים לארץ ישראל  בין מייסדי ארגון המורים הדתיים ואליצור
 השכלה:  הפקולטה למשפטים באוניברסיטה העברית  דוקטור למשפטים מטעם אוניברסיטת מינכן
 תפקיד:  סמנכ"ל משרד הדתות  סמנכ"ל משרד הבריאות
 תואר:  דוקטור למשפטים
 מפלגה:  מפלגה דתית לאומית
 השקפה דתית:  יהדות אורתודוקסית
 בת זוג:  שרה לבית אדלר
 
יהודה שפיגל (כ"ט בחשון ה'תרע"ג, 10 בנובמבר 1912 – כ"א באלול ה'תשנ"ה, 16 בספטמבר 1995) היה פעיל ציוני דתי, פעיל למען יהדות הונגריה, עורך דין ופעיל במפד"ל. בשנות החמישים כיהן כסמנכ"ל משרד הדתות וב-1962 היה סמנכ"ל משרד הבריאות.
קורות חיים

שפיגל נולד בעיר אונגוואר שבצפון-מזרח הונגריה (כיום אוז'הורוד, באוקראינה). אביו, משה יוסף, היה עסקן רב פעלים, ויושב ראש הקהילות האורתודקסיות ברוסיה הקרפטית. אמו חיה נעכא למשפחת מוסקוביץ, הייתה בתו של יוסף שמואל, ממקימי בית הכנסת האשכנזי באונגוואר ונשיאו.
בצעירותו, למד בישיבות אונסדורף, חוסט וישיבת פרשבורג, וקיבל שם היתר הוראה. במקביל למד בעצמו לבחינות הבגרות, אותן סיים בהצלחה. מצעירותו, היה פעיל בתנועת תורה ועבודה, המקבילה בגולה לפועל המזרחי שהיה בארץ ישראל, ומילא בה תפקידים שונים. שפיגל היה המזכיר הכללי של המזרחי בצ'כיה, וגייס חלוצים להכשרה, והקים סניפים במקומות שונים למטרה זאת. הוא הקים את תנועת "החלוץ הדתי", שבמשך הזמן הפכה לארגון הציוני החזק ביותר ברוסיה הקרפטית. נוסף על אלה כתב בקביעות במספר שבועונים ביידיש ובהונגרית.
שפיגל פעל רבות להעלאת יהודים לארץ ישראל במסגרות שונות, לעיתים תוך סיכון עצמי במוסרו את דרכונו האישי לאנשים שעלו לארץ ישראל. על אף שארוסתו, שרה למשפחת אדלר, אחותו של ברוך אדלר, עלתה עם משפחתה לישראל, נשאר שפיגל בגולה שלוש שנים נוספות כדי לארגן עליות נוספות של יהודים. בשנת 1937 עלה לארץ ישראל ונשאה לאשה.
בישראל עבד כמורה, והיה חבר הפועל המזרחי. הוא היה בין מייסדי ארגון המורים הדתיים, ונמנה עם חברי ההנהלה הראשונים. הוא אף נמנה עם מקימי אליצור, והיה חבר בהנהלתה המצומצמת. עם הקמת מדינת ישראל והקמת משרד הדתות, נתמנה למזכירו האישי של הרב יהודה לייב פישמן מימון, שר הדתות הראשון. מתוקף תפקידו, היה מעורב בהחלטות הנוגעות להקמת הרבנות הראשית, הרבנות הצבאית ועוד. מונה לסמנכ"ל משרד הדתות בתקופת הרב מימון ועבד גם תחת השר חיים משה שפירא, תפקיד בו החזיק עד סוף 1958. עם כניסתו של יעקב משה טולידאנו לתפקיד שר הדתות, עזב את משרד הדתות, והחל לעבוד כעורך דין עצמאי.
עם פרוץ המרד ההונגרי ב-1956, נשלח לאוסטריה, כדי לשכנע את הפליטים לעלות לישראל, ועם בואם לארץ ישראל סייע להם במידת האפשר.
ב-1955 סיים את הפקולטה למשפטים באוניברסיטה העברית. ב-1970 קיבל תואר דוקטור למשפטים מטעם אוניברסיטת מינכן. הוא פרסם מאמרים שונים בהצופה, בעיתון הספרותי במישור ובכתב העת סיני, והיה פעיל למען יהדות הונגריה וכיהן אף כיושב ראש התאחדות עולי הונגריה.
קורות חיים > פרשת תל גיבורים

במרץ 1962 מונה לסמנכ"ל משרד הבריאות. שר הבריאות היה חיים משה שפירא וסגן השר יצחק רפאל. בינואר 1963 נעצר על רקע פרשת תל גיבורים. משרד הבריאות תכנן להקים בית חולים בתל גיבורים שבחולון (לימים המרכז הרפואי וולפסון), והאדריכלים והמהנדס יעקב רכטר, משה זרחי ומיכה פרי התלוננו כי נדרשו לשלם שוחד כדי לזכות בתכנון. שפיגל הואשם בלקיחת שוחד כדי לתת את זכות הבנייה לאנשים מסוימים. בפברואר 1964 הורשע ונידון לשנת מאסר. שפיגל ערער על ההרשעה והתביעה ערערה על קולת העונש. בית המשפט המחוזי הכפיל את עונשו לשנתיים מאסר. בהתייחס לטענה שהכסף לא נועד לכיסו האישי קבע בית המשפט שבהיותו יו"ר הישיבה לה יועדה התרומה היא מוסיפה יוקרה לשמו. שפיגל ערער לבית המשפט העליון בטענה שלא היה קשר בין התרומה של יראוני למתן העבודות בבית החולים אך ערעורו נדחה. הוא השתחרר מבית סוהר מעשיהו בסוף פברואר 1966.
בציבור עלתה ההשערה שיצחק רפאל היה בסוד העניין של קבלת השוחד. השופט גולן נתבקש לחקור את הנושא ולאחר לחץ רב טען שפיגל שרפאל ידע על השוחד. על סמך הדברים הועמד רפאל לדין, אך שפיגל סירב להעיד במשפט ורפאל זוכה. כשדובר על מינוי יצחק רפאל כשר בממשלה בשנת 1974 יצא שפיגל נגד המינוי, אך גם אז סירב בסופו של דבר לדבר.
שפיגל קיבל חנינה מנשיא מדינת ישראל, חיים הרצוג, בשנת 1988.
משפחתו

הותיר אחריו אישה, שרה, ושלושה בנים. יעקב שפיגל, פרופסור לתלמוד באוניברסיטת בר-אילן, עורך דין חיים שפיגל והיהלומן משה שפיגל.
ספריו

כל הספרים יצאו בהוצאת המחבר.
התנ"ך כערש למשפט העמים, תל אביב, תש"ן.
עיונים משפטיים ודקדוקיים בתורה, תל אביב, תש"ן.
תולדות החסידות ברוסיה הקרפטית, תל אביב.
אוז'הורוד-אונגוואר, תל אביב, תשנ"ג.
תולדות היהודים ברוסיה הקרפטית, תל אביב, תשנ"ז.
הערות שוליים

↑  התובע כופר במטרות הקדושות, חרות, 18 בפברואר 1964
↑  סגן מנכ"ל משרד הבריאות, מעריב, 17 בינואר 1963
↑  דן מרגלית, ראיתי אותם, עמ' 153
↑  שפיגל הורשע בכל פרטי האישום, מעריב, 16 בפברואר 1964
↑  שפיגל ויראוני לשנת מאסר, דבר, 20 בפברואר 1964
↑  עונש המאסר של שפיגל הוכפל, חרות, 2 ביולי 1964
↑  שפיגל הגיש ערעור לבית המשפט העליון, דבר, 10 ביולי 1964
↑  ביהמ"ש העליון מוקיע את "שיטת השלל", חרות, 3 בדצמבר 1964; המשך
↑  שפעל שוחרר מכלא "מעשיהו", דבר, 1 במרץ 1966
↑  פרקים מתוך הפרטיכלים של גולן, מעריב, 20 בינואר 1966; המשך
↑  מחלתו של משרד הבריאות, דבר, 14 בספטמבר 1966
↑  יהודה שפיגל תמיד, מעריב, 3 במרץ 1974
↑  שאול הון, שפיגל מדבר, מעריב, 16 בספטמבר 1974
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007294332505171  ISNI: 0000 0000 4951 7079  LCCN: nr93014550  VIAF: 56481985   WorldCat (עם VIAF): 56481985
יאשי (מחוז)

| --- | --- |
סמל יאשיסמל יאשי

 מדינה:  רומניה רומניה
 חבל ארץ:  מולדובה
 רשות מחוקקת:  Iași County Council 
 בירת המחוז:  יאשי
 שטח:  5,476 קמ"ר
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ במחוז:  760,774 (1 בדצמבר 2021)
  ‑ צפיפות:  140 נפש לקמ"ר (2011)
 קואורדינטות:  47°15′0″N 27°18′36″E﻿ / ﻿47.25000°N 27.31000°E﻿ / 47.25000; 27.31000
 אזור זמן:  UTC+2
 www.icc.ro
  מפת מיקום  מפה מפורטת     לחצו כדי להקטין חזרה    לחצו להגדלה     he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
מחוז יאשי (ברומנית: judeţ Iaşi) הוא מחוז באזור מולדובה בצפון רומניה.
בירת המחוז היא העיר יאשי שהיא השנייה בגודלה ברומניה אחרי בוקרשט.
מחוז יאשי מסומן על פי התקן הרומני באותיות IS.
גאוגרפיה

למחוז זה שטח כולל של 5,476 קמ"ר. הוא שוכן במישור בין נהר הנהרות סירט לנהר פרוט. שני נהרות נוספים עוברים דרך המחוז: נהר בהלואי (שעל גדותיו שוכנת העיר יאשי) ונהר ג'יג'יה.
גאוגרפיה > מחוזות שכנים

מולדובה במזרח - מחוז אונגני
מחוז ניאמץ במערב
מחוז בוטושאן ומחוז סוצ'אבה בצפון מערב
מחוז וסלוי בדרום
דמוגרפיה

לפי מפקד האוכלוסין של 20 באוקטובר 2011, מנה מחוז יאשי 772,348 תושבים. מצד שני, על פי נתוני 2012 שסופקו על ידי שירות מרשם האוכלוסין של המחוז, סך האוכלוסייה הרשומה של המחוז מגיע ל-873,662 תושבים. אוכלוסיית מחוז יאשי בימינו כמעט כפולה מזו שהייתה לפני שישים שנה.
| שנה | אוכלוסיית המחוז |
| --- | --- |
1948: 431,586 
1956: 516,635 
1966: 619,027 
1977: 729,243 
1992: 816,910 
2002: 452,834 
2011: 772,348
דמוגרפיה > הרכב אתני

רומנים - 97.61%
צוענים - 1.55%
ליפובנים - 0.39%
אחרים - 0.3%
דמוגרפיה > גידול האוכלוסין במהלך השנים

1948: 431,586
1956: 516,635
1966: 619,027
1977: 729,243
1992: 811,342
2002: 816,910; צפיפות אוכלוסין: 149/קמ"ר
2011: 772,348
פוליטיקה

מועצת מחוז יאשי, שחודשה בבחירות המקומיות ב-2020, מורכבת מ-36 נציגים ("יועצים"). הרכב מועצת המחוז הוא כלהלן:
|  | מפלגה | חברים | הרכב המועצה | הרכב המועצה | הרכב המועצה | הרכב המועצה | הרכב המועצה | הרכב המועצה | הרכב המועצה | הרכב המועצה | הרכב המועצה | הרכב המועצה | הרכב המועצה | הרכב המועצה | הרכב המועצה | הרכב המועצה | הרכב המועצה | הרכב המועצה | הרכב המועצה |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | המפלגה הלאומית ליברלית (PNL) | 17 |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
|  | המפלגה הסוציאל-דמוקרטית (PSD) | 10 |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
|  | האיחוד "הצילו את רומניה"  (USR) | 6 |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
|  | מפלגת תנועת העם (PMP) | 3 |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
חלוקה מנהלית

במחוז יאשי יש 2 רשויות עירוניות (מוני'ציפיו), 3 ערים ו-93 כפרים גדולים (קומונות):
חלוקה מנהלית > רשויות עירוניות (מוני'יציפי)

יאשי Iaşi
פשקאן Paşcani
חלוקה מנהלית > ערים

טרגו פרומוס Târgu Frumos (היריד היפה)
חרלאו Hârlău
פודו אילואיי Podu Iloaiei
כלכלה

מחוז זה הוא בעיקר חקלאי, בשל הטופוגרפיה שלו. התעשייה מרוכזת בערים. הענפים העיקריים הם:
תוֹכנה
תרופות
רכב
מטלורגיה וייצור ציוד כבד
אלקטרוניקה ואלקטרוטכניקה
טקסטיל
ייצור מזון
יוסטון סטיוארט צ'מברלין

| --- | --- |

 לידה:  9 בספטמבר 1855 סאות'סי, Hampshire, הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד 
 פטירה:  9 בינואר 1927 (בגיל 71) ביירוית, רפובליקת ויימאר 
 מדינה:  רפובליקת ויימאר, הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד 
 מקום קבורה:  Stadtfriedhof Bayreuth 
 השכלה:  אוניברסיטת ז'נבה  קולג' צ'לטנהאם  Stubbington House School 
 מפלגה:  מפלגת המולדת של גרמניה, המפלגה הנאצית 
 בן או בת זוג:  אווה וון בילוב  אנה הורסט 
 
יוסטון סטיוארט צ'מברלין (באנגלית: Houston Stewart Chamberlain;‏ 9 בספטמבר 1855 - 9 בינואר 1927) היה הוגה דעות וסופר גרמני ממוצא בריטי שדגל בתורת הגזע.
ביוגרפיה

צ'מברלין נולד בסאות'סי (אנ') שבאנגליה. אמו הייתה ממוצא סקוטי. בגיל 14 חלה ומשפחתו לקחה אותו למעיינות מרפא ברחבי אירופה, בלווית מורה גרמני אשר לימד אותו את התרבות וההיסטוריה הגרמניים.
בשנת 1899 הוציא לאור בגרמנית את ספרו המפורסם "יסודות המאה ה-19" (The Foundations of the Nineteenth Century). ספר זה סקר את תולדותיה של אירופה מן התקופה העתיקה ועד העת החדשה על יסוד עקרונות הגזענות. על פי הספר יש לבחון את האירועים ההיסטוריים והתרבותיים המתרחשים באירופה לאור השפעתם של שני גורמים: הגורם ה"ארי" הגרמני, החיובי, והגורם היהודי השלילי.
צ'מברלין, הגרמנופיל, סבר שכל החיובי שבעולם מקורו בגזע הארי, הגרמני. באשר ליהודים שאל את עצמו צ'מברלין את השאלה הבסיסית, היא שאלת הקיום הפרדוקסלי של העם היהודי. כיצד ייתכן שכאשר עמים עלו וירדו, מדינות נבנו ונהרסו, ממשיכים עדיין היהודים להתקיים? כשהיהודים נמצאים בגלות הם גוזלים כוח חיות מהעמים האחרים. לכן אין ליהודים נחלה וחלק בחברה האנושית. העם היהודי נענש להיות נע ונד כפי שהיה עונשו של קין כשרצח את אחיו הבל. בנוסף ממשיך צ'מברלין לטעון בספרו כי העם היהודי משקף את התגלמות העקרות, חוסר הדמיון וכוח היצירה, אך כישרונו ותחבולותיו מופנים לערעור מעמדו של הגזע העליון.
צ'מברלין טען בספרו כי רעיונותיהם של היהודים החלו לחדור לאירופה במאה ה-19 ועל כן התחזקה השליטה של הגזע הנחות ביותר, הגזע היהודי, ומצד שני הגזע הארי נאלץ להיאבק נגדם כדי לגבור על השפעותיו של הגזע הנחות.
צ'מברלין הטיף למאבק ביהודים, שחורים, יפנים ואחרים, וניסה להוכיח כי ישו לא היה יהודי מזרח-תיכוני אלא ארי בלונדיני.
ברעיונות אלו הושפע צ'מברלין מן הסופר הגזעני הצרפתי הרוזן ארתור דה גובינו. כמו כן, צ'מברלין היה מקורב מאוד לריכרד וגנר, שאב ממנו רעיונות ובסוף ימיו, לאחר גירושיו מאשתו הראשונה, היה נשוי לבתו אווה.
בימי חייו היו רעיונותיו של צ'מברלין פופולריים מאוד באירופה ובמיוחד בגרמניה, והוא הוזמן לחצרו של הקייזר וילהלם השני.
הקיסר היה משמיע מדי ערב בפני משפחתו ופמלייתו קטעים מתוך כתביו, וניסה להפוך אותם לחומר לימוד חובה בבתי הספר בגרמניה, אולם משרד החינוך לא פעל על פי המלצתו.
לרעיונותיו של צ'מברלין הייתה השפעה רבה על תנועות לאומניות בגרמניה, ביניהן התנועה הנאצית ועל אחדים מבכיריה דוגמת אדולף היטלר ואלפרד רוזנברג. במהלך מלחמת העולם הראשונה כתב צ'מברלין מספר עלוני תעמולה כנגד ארצו, בריטניה, ולאחר מכן קיבל אזרחות גרמנית. ב-1923 נפגש צ'מברלין עם היטלר והתבטא בפניו שתקוותו אודות שליטת הגזע הארי נכזבה בערוב ימיו, ורק היטלר חולל מהפכה ושוב החיה את תקוותו זו. היטלר מצידו הודה בהשפעה הרבה שיש לצ'מברלין על תורתו, וכינה אותו "נביא הרייך השלישי".
הערות שוליים

1 2  עמוס אילון, רקוויאם גרמני, עמ' 266.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007259704305171  PLWABN: 9810686218905606  BIBSYS: 90103017  BNE: XX873668  BnF: cb123617967 (data)  CANTIC: a10289513  CiNii: DA04420223  GND: 118675508  ICCU: RAVV035576  ISNI: 0000 0001 1057 1825  LCCN: n80103726  LNB: 000271132  NDL: 00520626  NKC: skuk0000223  NLA: 35027106  NLG: 145207  NSK: 000104708  NTA: 06840638X  RERO: 02-A003093304  SELIBR: 182796  SNAC: w68343rz  SUDOC: 032623240  Trove: 800621  VcBA: 495/10599  VIAF: 39455347   WorldCat (עם VIAF): 39455347 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
טקס פרסי האקדמיה הבריטית לקולנוע ה-8

| --- | --- |
 תאריך:  10 במרץ 1955 
 מיקום:  אודאון כיכר לסטר 
 המועמדים והזוכים הבולטים
 הסרט הטוב ביותר:  שכר האימה
 →7 9←
 
טקס פרסי האקדמיה הבריטית לקולנוע ה-8 שמעניקה האקדמיה הבריטית לאמנויות הקולנוע והטלוויזיה, נערך בשנת 1955, בו הוענקו פרסים לסרטים הטובים ביותר של שנת 1954.
זוכים ומועמדים > הסרט הטוב ביותר

שכר האימה
המרד על הקיין
קרינגטון ו.ס.
The Divided Heart
רופא בבית
Executive Suite
For Better, For Worse
בחירתו של הובסון
איך להינשא למיליונר
Jigokumon
The Maggie
The Moon is Blue
חופי הכרך
Pane, amore e fantasia
The Purple Plain
חלון אחורי
Riot in Cell Block 11
רובינזון קרוזו
רומיאו ויוליה
שבע כלות לשבעה אחים
זוכים ומועמדים > הסרט הבריטי הטוב ביותר

בחירתו של הובסון
קרינגטון ו.ס.
The Divided Heart
רופא בבית
For Better, For Worse
The Maggie
The Purple Plain
רומיאו ויוליה
זוכים ומועמדים > השחקן הזר הטוב ביותר

מרלון ברנדו – חופי הכרך
חוזה פרר – המרד על הקיין
פרדריק מארץ' – ידיים רעבות לשלטון
ג'יימס סטיוארט – סיפורו של גלן מילר
נוויל ברנד– Riot in Cell Block 11
זוכים ומועמדים > השחקן הבריטי הטוב ביותר

קנת' מור – רופא לעת צרה
דייוויד ניבן – קרינגטון ו.ס.
ג'ון מילס – בחירתו של הובסון
רוברט דונאט – Lease of Life
מוריס דנהאם – מישור הארגמן
דונלד וולפיט – סוונגלי
זוכים ומועמדים > השחקנית הבריטית הטובה ביותר

איבון מיטשל – The Divided Heart
מרגרט לייטון – קרינגטון ו.ס.
נואל מידלטון – קרינגטון ו.ס.
ברנדה דה בנזי – בחירתו של הובסון
אודרי הפבורן – סברינה