stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ביל פקסטון
קריירת משחק

פקסטון החל את קריירת הקולנוע שלו בשנות ה-80 במספר תפקידי משנה ותפקידים קטנים, בסרטים כגון: "שליחות קטלנית" ו"קומנדו". חשיפתו הראשונית הייתה באמצע שנות ה-80 בסרטים חלומות צעירים של ג'ון יוז בו גילם את האח הגדול והמאיים ו"שובו של הנוסע השמיני" של ג'יימס קמרון, שם הופיע בתור טוראי ויליאם הדסון, הטכנאי של יחידת מארינס עתידנית שנשלחת לבדוק מה התרחש במושבת הכוכב LV-426, כ-57 שנים אחרי עלילת הסרט הראשון.
בתחילת שנות ה-90 הופיע בסרט הטורף 2 בו גילם את הבלש ג'רי לאמברט ממשטרת לוס אנג'לס, והוא זכור בעיקר כדמות הקומית בסרט. בהמשך הופיע בתפקיד ראשי בסרט האקשן של ג'יימס קמרון "שקרים אמיתיים" בתור סיימון ובמערבון טומבסטון עיר ללא חוק בו גילם את מורגן ארפ, אחיו הצעיר של ואייט ארפ.
ב-1995 נבחר פקסטון על ידי רון הווארד לגלם את דמותו הביוגרפית של האסטרונאוט פרד הייז בדרמה ההיסטורית אפולו 13". שנה לאחר מכן הופיע בסרט האסונות טוויסטר, שם גילם את איש תחזית מזג האוויר ביל הארדינג שעומד בפני פרידה מרעייתו ד"ר ג'ו הארדינג (הלן האנט), חוקרת סופות הנחושה להגיע אל עין סופת טורנדו הרסנית המשתוללת ברחבי אוקלהומה לצורך מחקר. תנאי האקלים הקשים מאחדים את שניהם במאבק לחיים מול איתני הטבע.
פקסטון עבד בפעם הרביעית תחת ג'יימס קמרון בדרמת האסונות הרומנטית "טיטניק". בסרט שיחק פקסטון את ברוק לובט, צייד אוצרות העומד בראש צוות חיפושים אחר היהלום הכחול "לב האוקיינוס" הנמצא על שרידי אוניית הטיטניק הטבועה.
ב-1998 זכה להערכה רבה על תפקידו הראשי בסרט שקר גדול אחד, המבוסס על ספר אודות ההתערבות של ארצות הברית במלחמת וייטנאם. הופיע בדרמת הפשע של סם ריימי תוכנית פשוטה ובמותחן ההרפתקאות סופר ג'ו יאנג.
בשנת 2000 שיחק בדרמת המלחמה זוכת פרס האוסקר U-571. ב-2006 החל פקסטון להופיע בסדרת הטלוויזיה "אהבה גדולה", שם הופיע בדמותו הראשית של ביל הנריקסון, פקסטון הופיע בסדרה במשך 5 שנים.
ב-2012 השתתף במיני סדרת הטלוויזיה הטפילדס ומקויס של ערוץ ההיסטוריה. הסדרה עוסקת בסכסוך הטפילד-מק'קוי, סכסוך המשפחות המפורסם ביותר בתולדות ארצות הברית, בו נרצחו לפחות 12 אנשים משתי המשפחות בשנים 1863–1891. פקסטון גילם את ראש משפחת מקוי רנדולף מקוי לצידו של קווין קוסטנר שגילם את ראש משפחת הטפילד ויליאם אנדרסון הטפילד.
ב- 2014 הופיע בסדרה סוכני S.H.I.E.L.D. וגילם את הסוכן ג'ון גארט.
ב-2016 שיחק בסרטו של פיטר בילינגסלי "במנוסה".
קריירת משחק > כבמאי

פקסטון החל לביים בשנת 2001. בסרטו הראשון, המותחן הפסיכולוגי סדוק, השתתף כדמות הראשית, אביהם של פנטון בן השתים עשרה ואדם בן התשע, הנהנים ממערכת יחסים אידיאלית עם אביהם המצטייר כאיש אדיב ורגיש המתאושש מפטירת אשתו האהובה. הילדים מאושרים ומוגנים, עד אשר אירועים פתאומיים ולא מובנים משנים את חייהם לנצח. האב מכריז באופן פתאומי שמלאך ביקר אותו בחלום והטיל עליו משימה קדושה. אלוהים בחר בו ובבניו להרוג "שדים" אשר מתחזים לבני אדם רגילים. המלאך יספק להם רשימת שמות, והם יצטרכו למצוא את אותם "שדים" ולהרוג אותם. הסרט לא הפסיד בקופות וקיבל ביקורות חיוביות יחסית.
בשנת 2005 ביים פקסטון את דרמת הספורט הביוגרפית "כנגד כל הסיכויים" המבוססת על סיפור חייו של שחקן הגולף פרנסיס אומיט בכיכובו של שיה לה-באף. הסרט הצליח בקופות אחרי שגרף למעלה מ-50 מיליון דולרים, וזכה בעיקר לתגובות טובות בקרב המבקרים.
חיים אישיים

ב-1979 פקסטון התחתן עם קלי רואן, והם התגרשו שנה לאחר מכן.
מאוחר יותר הוא פגש את לואיז ניוברי באוטובוס מספר 37 בלונדון, שם הייתה סטודנטית, והם נישאו ב-12 במאי 1987. הם התגוררו בעיר אוג'אי (אנ'), קליפורניה, ונולדו להם שני ילדים: הבן ג'יימס פקסטון (יליד 1994), שהוא גם שחקן, ובתם, לידיה (ילידת 1997).
הוא היה קרוב משפחה של השחקנית שרה פקסטון.
חיים אישיים > מותו

ב-14 בפברואר 2017, הוא עבר ניתוח לב פתוח במרכז רפואי בלוס אנג'לס כדי לתקן את מסתם שנפגע ולתקן מפרצת באבי העורקים הבטני (אנ'). יום לאחר מכן, הוא עבר ניתוח חירום שני לתיקון נזק שנעשה בעורק הכלילי. מצבו הידרדר במהלך 10 הימים הבאים, עד שעבר שבץ מוחי קטלני ב-25 בפברואר ומת בגיל 61. גופתו נשרפה ואפרו נקבר בפארק הזיכרון פורסט לון (אנ') בשכונת הוליווד הילס (אנ'), לוס אנג'לס.
שנה לאחר מותו של פקסטון, משפחתו הגישה תביעת מוות שלא כדין נגד עלי חוינז'אד, המנתח שביצע את הניתוח שלו, בטענה כי חוינז'אד השתמש בשיטות "סיכון גבוהות ולא קונבנציונליות" וכי הוא לא נכח בחדר הניתוח כאשר פקסטון פיתח סיבוכים כגון תפקוד לקוי של חדרי הלב, טכיקרדיה ועורק כלילי ימני שנפגע, שלטענתם תרמו לנזק לעורק הכלילי שדרש ניתוח שני ובסופו של דבר הוביל למותו של פקסטון.
בפברואר 2022 הגיעה משפחתו של פקסטון להסדר חלקי תמורת מיליון דולר. באוגוסט 2022 הוסדר התיק נגד המרכז הרפואי וד"ר חוינז'אד בתנאים שטרם פורסמו.
פילמוגרפיה > קולנוע

| שנה | סרט | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 1975 | Crazy Mama | ג'ון | ללא קרדיט |
| 1981 | Butcher, Baker, Nightmare Maker | אדי |  |
| 1981 | שים פס על הפס (אנ') | חייל #8 |  |
| 1983 | Reckless | בובו |  |
| 1983 | The Lords of Discipline | גילבראת' |  |
| 1983 | Mortuary | פול אנדרוז |  |
| 1983 | Taking Tiger Mountain | בילי האמפטון |  |
| 1984 | רחובות לוהטים (אנ') | קלייד |  |
| 1984 | Impulse | אדי |  |
| 1984 | שליחות קטלנית | מנהיג פאנק |  |
| 1985 | חלומות צעירים | צ'ט דונלי |  |
| 1985 | קומנדו | קצין |  |
| 1986 | שובו של הנוסע השמיני | ויליאם הדסון (אנ') | פרס סאטורן לשחקן המשנה הטוב ביותר (אנ') (1987) |
| 1987 | Near Dark | סברין |  |
| 1988 | Pass the Ammo | ג'סי ווילקס |  |
| 1989 | Slipstream | מאט אוונס |  |
| 1989 | Next of Kin | ג'רלד גייטס |  |
| 1989 | Back to Back | בו בראנד |  |
| 1990 | Brain Dead | ג'ים רסטון |  |
| 1990 | The Last of the Finest | הווארד ג'ונס |  |
| 1990 | יחידת אריות הים | פלויד דיין |  |
| 1990 | הטורף 2 (אנ') | הבלש ג'רי למברט |  |
| 1991 | The Dark Backward | גאס |  |
| 1992 | צעד לא מחושב | דייל "הוריקן" דיקסון |  |
| 1992 | The Vagrant | גרהאם קרקובסקי |  |
| 1992 | זהב מעבר לגבול | וינס |  |
| 1993 | Boxing Helena | ריי אומ'אלי |  |
| 1993 | קיץ אינדיאני | ג'ק בלסטון |  |
| 1993 | Monolith | טאקר |  |
| 1993 | טומבסטון עיר ללא חוק | מורגן ארפ (אנ') |  |
| 1994 | Future Shock | וינס |  |
| 1994 | שקרים אמיתיים | סימון |  |
| 1994 | פרנק וג'סי (אנ') | פרנק ג'יימס (אנ') |  |
| 1995 | אפולו 13 | פרד הייז |  |
| 1995 | ארוחת הערב האחרונה | זאקרי קודי |  |
| 1996 | טוויסטר | ביל הארדינג | מועמד פרס סאטורן לשחקן הטוב ביותר (אנ') (1997) |
| 1996 | כוכב של ערב | ג'רי ברוקנר |  |
| 1997 | נוסע צועני | בוקי | גם מפיק |
| 1997 | טיטניק | ברוק לובט |  |
| 1998 | תוכנית פשוטה | האנק מיטשל |  |
| 1998 | סופר ג'ו יאנג (אנ') | פרופסור גרגורי אוהרה |  |
| 2000 | צוללת U-571 | מייק דהלגרין |  |
| 2000 | מעבר לגבול הסכנה (אנ') | אליוט ווהן |  |
| 2001 | סדוק (אנ') | דאד מייקס | גם במאי מועמד פרס סאטורן לבמאי הטוב ביותר (אנ') (2003) |
| 2002 | ספיי קידס 2: אי החלומות האבודים | דינקי ווינקס |  |
| 2003 | אהבה במחתרת | טד ברייס |  |
| 2003 | ספיי קידס 3: סוף המשחק | דינקי ווינקס |  |
| 2004 | קלאב מת | פיט וובאש |  |
| 2004 | כנפי הרעם (אנ') | ג׳ף טרייסי (אנ') |  |
| 2004 | חוף מבטחים | קארל רידלי |  |
| 2005 | כנגד כל הסיכויים (אנ') |   | במאי |
| 2007 | The Good Life | רובי | גם מפיק בפועל |
| 2011 | בגידה כפולה | ג'ון קיין |  |
| 2011 | Tattoo |   | סרט קצר; במאי ותסריטאי |
| 2012 | Shanghai Calling | דונלד |  |
| 2013 | המושבה (אנ') | מייסון |  |
| 2013 | אקדח כפול | ארל |  |
| 2013 | Red Wing | ג'ים וורט |  |
| 2013 | פארקלנד (אנ') |   | מפיק |
| 2014 | יד בשווי מיליון דולר | טום האוס (אנ') |  |
| 2014 | קצה המחר | מאסטר סרג'נט פארל |  |
| 2014 | חיית הלילה | ג'ו לודר |  |
| 2015 | Pixies | אדי בק | דיבוב |
| 2016 | במנוסה (אנ') | הבלש ג'ו קינן |  |
| 2016 | Mean Dreams | ויין קארווי |  |
| 2017 | המעגל | ויני הולנד | שוחרר לאחר מותו |
פילמוגרפיה > טלוויזיה

| שנה | סדרה | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 1983 | Deadly Lessons | אדי פוקס | סרט טלוויזיה של ABC |
| 1985 | קיפאון מוקדם (אנ') | בוב | סרט טלוויזיה של NBC |
| 1985 | The Atlanta Child Murders | קמפבל | מיני-סדרה |
| 1986 | Fresno | בילי ג'ו בוב | מיני-סדרה |
| 1986 | מיאמי מחלק מוסר | הבלש ויק רומנו | פרק: "Streetwise" |
| 1987 | The Hitchhiker | טרוט | פרק: "Made for Each Other" |
| 1993 | אגדות מעולם המסתורין | בילי דה לוקה | פרק: "People Who Live in Brass Hearses" |
| 1998 | שקר גדול אחד (אנ') | ג'ון פול ואן (אנ') | סרט טלוויזיה של HBO מועמד פרס גלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר במיני-סדרה או בסרט טלוויזיה (1999) |
| 2003 | פרייז'ר | ארני | פרק: "Analyzed Kiss" |
| 2006–11 | אהבה גדולה | ביל הנריקסון (אנ') | תפקיד ראשי (5 עונות); 53 פרקים מועמד פרס גלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר בסדרת דרמה (08-2007; 2010) מועמד פרס סטלייט לשחקן הטוב ביותר בסדרת דרמה (אנ') (07-2006; 2009) |
| 2012 | הטפילד ומק'קוי (אנ') | רנדולף מק'קוי (אנ') | מיני-סדרה מועמד פרס אמי לבידור בפריים טיים לשחקן הטוב ביותר במיני-סדרה או בסרט טלוויזיה (אנ') (2012) |
| 2014 | סוכני S.H.I.E.L.D. | ג'ון גארט | 6 פרקים |
| 2015 | עליית טקסס (אנ') | סם יוסטון | מיני-סדרה |
| 2015 | The Gamechangers | ג'ק תומפסון (אנ') | סרט טלוויזיה של BBC Two |
| 2017 | יום אימונים מסוכן (אנ') | הבלש פרנק רורק | תפקיד ראשי; 13 פרקים |
הערות שוליים

↑  Bill Paxton, actor known for roles in 'Twister' and 'Aliens,' dead at 61 due to complications from surgery, family says באתר הדיילי ניוז (באנגלית).
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007434762805171  PLWABN: 9810633086205606  BIBSYS: 98032186  BNE: XX1163441  BnF: cb14019825n (data)  GND: 124109640  ICCU: TO0V342893  ISNI: 0000 0001 1691 7639  LCCN: no95055952  MusicBrainz: c5d24a0f-5f54-4d5f-be4b-6d9d19bee3ea  NKC: pna2007370888  NLA: 41425437  NLK: KAC2020K9330  NTA: 175158274  RERO: 02-A009439563  SNAC: w61r7m6h  SUDOC: 077719778  Trove: 1225158  VIAF: 100239251   WorldCat (עם VIAF): 100239251
ברוך איבצ'ר

| --- | --- |

 לידה:  17 בפברואר 1940 (בן 84) חדרה, פלשתינה (א"י) המנדט הבריטי 
 מדינה:  ישראל ישראל
 השכלה:  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 תקופת הפעילות:  מ-1970
 
ברוך איבצ'ר ברונשטיין (נולד ב-17 בפברואר 1940 בחדרה) הוא איש עסקים ישראלי בעל עסקים בישראל, בפרו ובמדינות נוספות בדרום אמריקה. ביוני 2022 העריך העיתון הכלכלי "TheMarker" את הונו בכ-360 מיליון דולר, ברשימת 500 עשירי ישראל שפרסם.
ביוגרפיה

איבצ'ר נולד ב-1940 בחדרה ושירת בצה"ל  בחיל הקשר. בשנת 1968 סיים תואר במשפטים באוניברסיטה העברית בירושלים, אחר כך פתח משרד עורכי דין קטן בחדרה והתחתן עם נעמי.
אחיו, מנחם, שהיה סוכן  מזרנים בוונצואלה, הקים מפעל בלימה בירת פרו עם שותף יהודי מקומי, השותף פרש והוא ביקש מאיבצ'ר לנהל אותו. ב-1970 (בסיום לימודי אשתו  בבצלאל) הגיע לפרו לנהל את המפעל, מתוך כוונה להישאר שנתיים. המפעל קטן, "פאראיסו" (שפירושו בספרדית "גן עדן״) יצר 50 מזרנים ביום בלבד, תוך שנים ספורות הפך ליצרן המזרנים השני בגודלו בפרו. ב-1978 קיבל תואר תעשיין השנה במדינה. ב-1982 הציעו לו שני חברים פרואנים, שאחד מהם היה שר החקלאות, להיכנס כשותף בערוץ טלוויזיה חדש (ספ'), בנימוק שיוכל לפרסם את מוצריו. איבצ'ר רכש תחילה 11% מהמניות, ולא נטל חלק בניהול הפעיל של התחנה. שנתיים אחר כך רכש את השליטה בתחנה (54%), החל להיות מעורב גם בהפקת סדרות טלוויזיה וסרטי קולנוע, והיה בעל זיכיון להפצת סרטי אולפני הוליווד בפרו. בנוסף שיווק בפרו את מערכת התדלוק האוטומטי "דלקן" של חברת רפק תקשורת ותשתיות הישראלית.
בשנים 1978–1983 הפעיל את "בית ברוך" בלימה, שאירח תרמילאים ישראלים במהלך טיולם בפרו. הוא נסגר לאחר שאחד האורחים סחר בסמים במקום.
בשנות ה-80 החל להשקיע גם בישראל, בין השאר היה שותף בחווה חקלאית לגידול שקדים, בחברת ההשקעות "להט-לב" (שהקים שלמה להט לאחר שפרש מתפקיד ראש עיריית תל אביב), במשרד יחסי הציבור של רני רהב, ובהפקת הסרטים: "הקיץ של אביה" ו"הינשוף" (1988).
ב-1996 החלה תוכנית תחקירים בתחנת הטלוויזיה שבבעלותו בחשיפת שחיתויות של נשיא פרו אלברטו פוג'ימורי וראש המשטרה החשאית, בין השאר שידרה כתבה על הברחות סמים במטוסו של הנשיא. בתחילת 1997 ראש המשטרה החשאית הציע לאיבצ'ר שוחד, והצעה לרכישת התחנה לה סרב. בספטמבר 1997 נשללה אזרחותו הפרואנית והוחרמו עסקיו של איבצ'ר. עוד לפני קבלת ההחלטה הוא ומשפחתו עברו למיאמי, הוא גם שכר דירה בהרצליה ושהה חלק מהזמן בישראל. במשך שלוש שנים הוא פעל להחזרת אזרחותו ביחד עם קומץ עיתונאים שחברו אליו מערוץ הטלוויזיה כשבסופם מוחזרת לו אזרחותו ורוב רכושו והוא חוזר לפרו בסוף שנת 2000. לאחר חזרתו היה שותף בלוטו הפרואני אך לאחר מספר שנים מכר את חלקו.
בשנת 2000 היה איבצ'ר שותף להקמת רשת בתי הקפה "קופי בין", הוא מכר את חלקו ברשת בשנת 2008. באותן השנים היה שותף גם בחברת "דנה הפקות", המפיקה סדרות טלוויזיה בישראל.
פילנתרופיה

מאז שנות ה-80 של המאה ה-20 איבצ'ר תומך בקבוצת הכדורסל מכבי חדרה, יחד עם אחיו תרם לבניית אולם עבור הקבוצה על שם אביהם חיים איבצ'ר.
מאז 1994 הוא תרם כספים למרכז הבינתחומי הרצליה (אוניברסיטת רייכמן), מייסד המרכז אוריאל רייכמן היה חברו לספסל הלימודים באוניברסיטה העברית. בין השאר תרם לבניית אודיטוריום גדול. כמו כן תרם כספים לבניית "מכון ברוך איבצ׳ר לחקר מוח, קוגניציה וטכנולוגיה" במרכז הבינתחומי, בניין בן 4 קומות המאגד את לימודי בית הספר לפסיכולוגיה. ביוני 2022 זכה לקבל תואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת רייכמן על תרומתו ופועלו למען האוניברסיטה.
בדצמבר 2019 תרם 25 מיליון שקל לשיפוץ תיאטרון בית ליסין, שנקרא מאז על שמו.
במרץ 2020 תרם להטסת ישראלים שנתקעו בפרו בעקבות מגפת הקורונה חזרה לישראל.
חיים אישיים

איבצ'ר נשוי לנעמי ולהם ארבע בנות. מתגורר בלימה ובתל אביב. ב-1984 קיבל אזרחות פרואנית. איבצ'ר היה מקורב ומיודד במשך השנים לנשיא פרו אלאן גארסיה.
בסוף שנת 2000 רכש קומת פנטהאוז וחצי קומה נוספת במגדלי אקירוב בתל אביב. הוא מכר אותן בשנת 2004 לאיש העסקים סמי עופר, תמורת 10 מיליון דולר, שהייתה אז המחיר הגבוה ביותר ששולם עבור דירה בישראל.
הערות שוליים

↑  איתן אבריאל, צמרת העושר בישראל שווה 337 מיליארד דולר, באתר TheMarker
1 2 3 4 5 6  אפרת נוימן וסמי פרץ, "אלוהים העניש  אותי שנכנסתי לתקשורת", באתר הארץ, 12 במרץ 2008
↑  מקבלי תארים באוניברסיטה העברית, למרחב, 18 בפברואר 1968
1 2 3  נווית זומר, דולרים על המזרון, חדשות, 13 באוקטובר 1987
1 2 3  "השורשים פה, הבית שם", באתר גלובס, 7 בדצמבר 1997
↑  יגאל לביב, 950 אלף דולר תמורת חווה בלי נפט, חדשות, 3 ביולי 1984
↑  שי שלו, ‏להט-לב: לא מספיק לקרוא לעצמך "בנק השקעות" ולנפנף במשקיעים מפורסמים, באתר גלובס, 16 באפריל 1997
↑  איילה צורף, רני רהב, הלוחש לבכירים - הראיון המלא, באתר TheMarker‏, 20 בנובמבר 2005
↑  אורנה רביב, ‏ביהמ"ש בפרו שלל את אזרחותו של ברוך איבצ'ר, באתר גלובס, 18 בספטמבר 1997
↑  ידיעות אחרונות, ‏איש עסקים ישראלי נאלץ להימלט מפרו, באתר גלובס, 16 ביוני 1997
↑  מעריב, ‏המיליונר ברוך איבצ'ר הצטרף כשותף לרשת קופי בין הישראלית, באתר גלובס, 18 במאי 2000
↑  עדי דברת, בעלי סבארו, דני הרשקוביץ ודני ורנר, רכשו את רשת קופי בין, באתר TheMarker‏, 1 בדצמבר 2008
↑  דפנה יודוביץ', ‏עזבו נמכור קריאייטיב, כפכפים, באתר גלובס, 17 ביולי 2007
↑  אירית רותם, מיליונר מחפש הצעות, מעריב, 14 באוקטובר 1987
↑   שותפים לדרך – ברוך איבצ'ר | הבינתחומי הרצליה, סרטון בערוץ "Reichman University (IDC Herzliya)", באתר יוטיוב (אורך: 03:39)
↑  הזמנה לטקס הענקת תואר דוקטור לשם כבוד מטעם אוניברסיטת רייכמן, יוני 2022
↑  שירי דובר, ‏המיליונר ברוך איבצ'ר תרם 25 מיליון שקל לתיאטרון בית ליסין שייקרא על שמו, באתר גלובס, 2 בדצמבר 2019
 שוקי שדה, תרם 25 מיליון שקל - ותיאטרון בית ליסין ייקרא על שמו, באתר TheMarker‏, 2 בדצמבר 2019
↑  מיכל רז-חיימוביץ', ‏מבצע פרו: מי באמת מימן את הטסת הישראלים שנתקעו במדינה, באתר גלובס, 18 במרץ 2020
↑  TheMarker digital, חוגגים בפרו, באתר TheMarker‏, 22 בפברואר 2010
↑  מירי ריילי, איבצ'ר רכש 2 פנטהאוזים ב-8 מ' ד', באתר הארץ, 19 במרץ 2001
↑  נווית זומר, נמכרה הדירה היקרה בישראל, באתר ynet, 18 במאי 2004
בעלי גלגול מלא

| בעלי גלגול מלא |
| --- | --- |
 Panorpa communis מהסדרה ארוכי כנף
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: פרוקי-רגליים
על־מחלקה:: שש-רגלים
מחלקה:: חרקים
על־סדרה:: בעלי גלגול מלא
שם מדעי
 Endopterygota ‏שארפ, 1898
בעלי גלגול מלא (שם מדעי: Endopterygota או Holometabola) הם חרקים מתת-מחלקה Pterygota (אנ') המאופיינים במחזור החיים הייחודי של ביצה, זחל, גולם, בוגר. מחזור חיים זה נקרא גלגול מלא.
על-סדרה זו היא המגוונת ביותר בין על-הסדרות ומכילה כ-680,000 פריטים ברחבי העולם.
חרקים מסדרה זו מתפתחים בסדר הבא:
ביצה
פגית (זחל)
גולם
בוגר
הזחל והבוגר שונים מאוד במאפייניהם, דבר המאפשר ניצול של משאבים שונים בזמנים שונים. חלוקה כזו במחזור החיים מאפשרת הסתגלות לסביבה משתנה, לדוגמה בשינוי במקורות המזון בין עונות השנה. בדרך כלל הזחל מתמחה באכילה ובגדילה ואילו הבוגר מתמחה בתפוצה ורבייה. במהלך ההתגלמות, מתארגנות מחדש הרקמות בגופו של החרק וחלקיו השונים מתעצבים מחדש.
סדרות תחת על-סדרה זו

סדרת פרפראים (Lepidoptera)
סדרת שעירי כנף (Trichoptera)
סדרת חיפושיות (Coleoptera)
סדרת זבובאים (Diptera)
סדרת דבוראים (Hymenoptera)
סדרת ארוכי כנף (Mecoptera)
סדרת פרעושים (Siphonaptera)
סדרת כנף מניפתיים (Strepsiptera)
קבוצת רקומי-כנף (Neuropterida)
סדרת כנפתנאים (Megaloptera)
סדרת מרושתי כנף (Neuroptera)
סדרת ארינחשאים (Raphidioptera)
ראו גם

בעלי גלגול חסר
על גלגול
בלקן בוטבגרד

מועדון כדורסל בלקן (בבולגרית: Баскетболен клуб Балкан) היא קבוצת כדורסל בולגרית מהעיר בוטבגרד. המתמודדת בליגת העל הבולגרית וביורופקאפ.
מועדון הכדורסל "בלקן" הוקם בשנת 1947, ובעונת 2005/06 החל את הקדנציה הנוכחית בליגה הבכירה בבולגריה. בעונת 1989/90 השתתפה הקבוצה במוקדמות גביע אירופה לאלופות והודחה על ידי אריס סלוניקי בשני מפגשים. בעונת 2010/11, השתתפה הקבוצה  בליגה הבלקנית. ובעונתה הראשונה לא עברה את שלב הבתים. בעונת 2013/14 חזרה הקבוצה להשתתף בהליגה הבלקנית, בו הגיעה עד לחצי הגמר והפסידה ללבסקי סופיה 85-94 לאחר הארכה. חוג אוהדי הקבוצה המלווים אותה גם למשחקי חוץ רחוקים, נקרא "צוות בני היער".
אולם ביתי

החל מתאריך 6 באפריל 2014 החלה הקבוצה לארח בבוטבגרד ארנה החדש, המכיל 4,000 מקומות ישיבה. עד אז ארחה הקבוצה בארנה בלקן הישן, שהמכיל 1,000 מקומות ישיבה.
תארים והישגים

הליגה הבולגרית :
אליפות (7): 2023 ,2022, 2019 ,1974, 1987, 1988, 1989
מקום שני: 1972, 2008, 2024
חצי גמר: 2013
הגביע הבולגרי :
זכייה (4): 1970, 1986, 1987, 1988
חצי גמר: 2010, 2014
הליגה הבלקנית :
חצי גמר: 2014, 2022
שחקנים בולטים

ארצות הברית דווין מורטון
בולגריה לובומיר לילוב
בולגריה ג'ורדן בוזוב
בולגריה קרום דויצ'ינוב
בולגריה גיאורגי דוידוב
בלקניזציה

מצג נע של אזור הבלקן בשנים 1796 עד 2008
בַּלְקָנִיזַצְיָה הוא מונח גאופוליטי המשמש לתיאור תהליך של פיצול אזור שהיה בשליטה הומוגנית לכמה מדינות קטנות יותר, שלרוב שוררים ביניהם יחסי עוינות או לפחות אינן משתפות פעולה יחדיו.
אומות וחברות

המונח במקורו מתייחס לחבל הבלקן שנשלט בעבר על ידי האימפריה העות'מאנית ופוצל למספר מדינות קטנות בין השנים 1817 ו-1912. המונח "הוטבע" לראשונה בתחילת המאה ה-19 ונחשב בעל משמעות שלילית. לאחר מלחמת העולם הראשונה המונח הפך לנפוץ מאוד ותיאר אזורים נוספים באירופה שהתפצלו לאחר הקריסה של האימפריה האוסטרו-הונגרית והאימפריה העות'מאנית.
לעיתים המונח משמש גם בהקשרים חיוביים כאשר הוא משמש לתיאור תהליכי ביזור סמכויות.
ראו גם

מלחמות יוגוסלביה
חברה רב-אתנית
הסכם סוור
בלקניזציה של האינטרנט
הערות שוליים

↑  "Balkanization" Encyclopædia Britannica
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4363910-0
ג'ורג' גיילורד סימפסון

| --- | --- |

 לידה:  16 ביוני 1902 שיקגו, ארצות הברית 
 פטירה:  6 באוקטובר 1984 (בגיל 82) טוסון, ארצות הברית 
 ענף מדעי:  פלאונטולוגיה, ביולוגיה אבולוציונית 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת ייל (1926)  תיכון איסט 
 מנחה לדוקטורט:  ריצ'רד סוואן לול 
 מוסדות:  אוניברסיטת אריזונה  אוניברסיטת הרווארד  אוניברסיטת קולומביה 
 פרסים והוקרה:  מדליית דניאל אליוט (194)  הפרס הגאולוגי לזכר היידן (1950)  מדליית ליניאוס (1962)  מדליית מרי קלארק תומפסון (1943)  חבר זר של החברה המלכותית (24 באפריל 1958)  מדליית וילבור קרוס (1969)  מדליית דניאל אליוט (1965)  מדליית דרווין (1962)  מדליית פנרוז (1952)  מדליית דרווין-וולאס (1958)  מדליית העמותה הפלאונטולוגית (1973)  המדליה הלאומית למדעים (1965)  מלגת גוגנהיים 
 צאצאים:  Joan Simpson Burns 
 
ג'ורג' גיילורד סימפסון (באנגלית: George Gaylord Simpson;‏ 16 ביוני 1902 – 6 באוקטובר 1984) היה פליאונטולוג אמריקאי מהמשפיעים ביותר במאה העשרים. ספריו "Tempo and Mode in Evolution"‏ (1944), "המשמעות של האבולוציה" (1949) ו"המאפיינים העיקריים של האבולוציה" (1953) תרמו תרומה מרכזית בתהליך הסינתזה האבולוציונית המודרנית.  היה מומחה ליונקים שנכחדו ולנדידה הבין יבשתית שלהם וניפץ את המיתוס כי האבולוציה של הסוס הייתה תהליך ליניארי שהגיע לשיאו בסוס הבית המודרני. סימפסון טבע את המילה hypodigm בשנת 1940, ופרסם בהרחבה על הטקסונומיה של יונקים; מאובנים וקיימים בתקופתנו כאחד.
סימפסון שימש כפרופסור לזואולוגיה באוניברסיטת קולומביה, והיה אוצר במחלקה לגאולוגיה ופלאונטולוגיה במוזיאון האמריקאי להיסטוריה של הטבע בין השנים 1945-1959. היה גם אוצר במוזיאון לזואולוגיה השוואתית באוניברסיטת הרווארד בין השנים 1959-1970, ופרופסור למדעי כדור הארץ באוניברסיטת אריזונה עד לפרישתו בשנת 1982.
זוכה מדליית פנרוז לשנת 1952.
זוכה מדליית דרווין לשנת 1962.
זוכה המדליה הלאומית למדעים - 1965.
ברונו פונטקורבו

| --- | --- |

 לידה:  22 באוגוסט 1913 פיזה, איטליה 
 פטירה:  24 בספטמבר 1993 (בגיל 80) דובנה, רוסיה 
 ענף מדעי:  פיזיקה גרעינית, פיזיקה, פיזיקת חלקיקים, מחקר ופיתוח 
 מקום קבורה:  בית העלמין הפרוטסטנטי של רומא 
 מקום לימודים:  ספיינצה – אוניברסיטת רומא  אוניברסיטת פיזה 
 מנחה לדוקטורט:  אנריקו פרמי, פרדריק ז'וליו-קירי 
 מוסדות:  ספיינצה – אוניברסיטת רומא  המכון המאוחד למחקר גרעיני  מעבדות צ'וק ריבר 
 תלמידי דוקטורט:  Revaz Salukvadze 
 פרסים והוקרה:  פרס סטלין  עיטור הדגל האדום של העמל  פרס לנין  עיטור מהפכת אוקטובר  עיטור לנין  מדליה להנצחת 100 שנים להולדתו של לנין 
 
ברונו פונטקורבו, צילום משנת 1955.
ברונו פונטקורבו (באיטלקית:  Bruno Pontecorvo; ‏22 באוגוסט 1913 – 24 בספטמבר 1993) היה פיזיקאי יהודי יליד איטליה שפעל בפיתוח פצצת האטום, וסייע לפרויקט מנהטן בימי מלחמת העולם השנייה. בשנת 1950 ערק לברית המועצות.
ראשית דרכו

ברונו פונטקורבו נולד בעיר פיזה באיטליה למשפחה יהודית חילונית, והיה בן דודו של אנצו סרני. בשנת 1931, בגיל 18, נתקבל ללימודי פיזיקה באוניברסיטת רומא שהתנהל בהדרכתו של הפיזיקאי אנריקו פרמי, מי שעתיד להיות לימים מאבות פצצת האטום. פונטקורבו הפך לאחד מעוזריו הקרובים של פרמי והשתייך לקבוצת תלמידיו הנבחרים שכונתה אחר-כך "הבחורים מוויה פניספרנה", על שם הרחוב בו שכן המכון לפיזיקה שבו עבדו. בשנת 1934 נטל חלק בניסוי שערך פרמי שהוביל לגילוי הביקוע הגרעיני. בשל חוקי האפליה נגד היהודים שנחקקו באיטליה הפשיסטית עבר פונטקורבו בשנת 1936 לפריז לעבוד במעבדתו של הפיזיקאי פרדריק ז'וליו-קירי חתן פרס נובל לכימיה.
בימי מלחמת העולם השנייה

עם כניסת הנאצים לפריז ביוני 1940 נמלט פונטקורבו לספרד ומשם הגיע לארצות הברית בה השיג עבודה בחברת נפט בטולסה שבמדינת אוקלהומה. בשל דעותיו השמאליות לא נקרא פונטקורבו להצטרף לפרויקט מנהטן בו פותחה פצצת האטום, אך בשנת 1943 הוא נקרא להצטרף למעבדת מונטריאול בקנדה שסייעה לפרויקט מנהטן. בקנדה הגיש פונטקורבו בקשה לקבלת אזרחות בריטית.
בתוכנית האטום הבריטית ועריקתו

לאחר שקיבל אזרחות בריטית יצא פונטקורבו בשנת 1948 לבריטניה והצטרף לתוכנית הגרעין הבריטית בתחנת הניסויים האטומית בהרוול. בשנת 1950 הוא נתמנה לתפקיד ראש המחלקה לפיזיקה באוניברסיטת ליברפול ואמור היה להתחיל בתפקידו בינואר 1951. למרות המינוי, ב-31 באוגוסט 1950, בהיותו בחופשה באיטליה יצא עם אשתו הלנה מיאנה ושלושת ילדיו לסטוקהולם ומשם המשיכו בדרכם לפינלנד. בני המשפחה הוסעו במכונית של השגרירות הסובייטית לנמל ויצאו בספינה לברית המועצות.
בברית המועצות

עריקתו של פונטקורבו גרמה לדאגה בשירותי הביון של מדינות המערב, שחששו מהעברת סודות הנשק הגרעיני לברית המועצות, לאחר שכחצי שנה קודם לכן ב-1 במרץ 1950 הועמד לדין בארצות הברית מדען האטום הבכיר קלאוס פוקס, ונמצא אשם בהעברת מידע גרעיני לסובייטים ונדון ל-14 שנות מאסר. החששות הופגו כאשר נתברר כי לפונטקורבו הייתה גישה מוגבלת בלבד למידע סודי.
בברית המועצות זכה פונטקורבו בכבוד רב, הוענקו לו זכויות היתר השמורים לנומנקלטורה, חוג בכירי השלטון והמפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות. הוא עבד במכון למחקר גרעיני בעיר דובנו צפונית למוסקבה. הוא עסק במחקר עיוני ובשנת 1953 הוענק לו פרס סטלין.
חמש שנים לאחר עריקתו, בפברואר 1955, נתן פונטקורבו בגלוי אישור לכך כי הוא נמצא בברית המועצות. היה זה כשפרסם בשני העיתונים הסובייטיים החשובים ביותר, פראבדה, ביטאון המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות ואיזבסטיה, ביטאון ממשלת ברית המועצות, מאמר פרי עטו הקורא לאיסור הנשק הגרעיני. במאמר הגדיר עצמו כ"פרופסור ובעל פרס סטלין". במקביל הופיע במסיבת עיתונאים בה הסביר את מניעיו לעזוב את המערב ולעבוד בברית המועצות. שנים רבות לא יצא פונטקורבו מברית המועצות. לראשונה עשה כן בשנת 1978 כאשר הגיע לביקור באיטליה ארץ הולדתו.
בשנת 1958 הוא נתקבל כחבר באקדמיה הרוסית למדעים וזכה לקבל פעמיים את "אות לנין".
ברונו פונטקורבו נפטר בדובנו בשנת 1993. גופתו נשרפה על פי צוואתו. מחצית מאפרו נטמנה בבית הקברות הפרוטסטנטי של רומא ומחצית נטמנה בדובנו. בן 80 היה במותו.
לקריאה נוספת

אלן מורהד, מרגלי האטום, הוצאת כתבים 1953.