המרכז היהודי באושוויינצ'ים
היסטוריה

אושוויינצ'ים היא עיירה פולנית ששמה הפך מאוחר יותר שם נרדף לשואה. לפני מלחמת העולם השנייה, מנתה העיירה כ-10,000 תושבים, ומחצית מהם היו יהודים שהתיישבו בה לפני כ-400 שנה. בעיירה התפתחה תרבות יהודית משגשגת והיא כונתה בשם "עיר ישראל". התושבים היהודים קיימו חיי דת, חינוך, תרבות וחברה ערים, הקימו מפעלי סעד ומפעל לייצור וודקה שהיה ראשון המפעלים שקמו בפולין.
דת: כ-20 בתי כנסת נבנו בעיירה ו-3 מתוכם היו שייכים לחסידות בובוב. בשנת 1588 הוקם בית הכנסת הראשון עשוי כולו עץ, אך שריפה שהתחוללה בשנת 1711 כילתה אותו יחד עם כיכר העיר והרחובות הסמוכים. ברפרודוקציה של מסמך שהוצג בתערוכה במוזיאון למורשת יהודית בניו - יורק, נרשם כי האציל הפולני יאן פיוטרשבסקי תרם לקהילה היהודית אדמות לבניית בית כנסת ובית קברות.
חינוך: פעלו בה תלמודי תורה וישיבה גדולה שתלמידיה הגיעו מהעיר והעיירות הסמוכות וכן 2 גני ילדים שהוקמו על ידי ויצו.
תרבות וחברה: במועדון התרבות היהודי "אולם הקריאה" התקיימו בכל שבת הרצאות בנושאים שונים: מדע, תרבות, חברה ופוליטיקה; חוגים שונים כמו עברית, אנגלית ודרמה שבני נוער רבים השתתפו בהם; הוועד המקומי של ההסתדרות הציונית הקים בה אוניברסיטה עממית; הוקם בעיר סניף שוחרי האוניברסיטה העברית בירושלים; מועדון ספורט - "קדימה" שנוסד בשנת 1922 והיו חברים בו כ-200 בני נוער וכן קבוצת כדורגל יהודית. כמו כן פעלו בעיר תנועות נוער בהן "המזרחי", "החלוץ", "עקיבא", "השומר הצעיר" ו"גורדוניה".
תעשייה: אחד המפעלים הראשונים שקמו בפולין בשנת 1804, על יד הגשר החוצה את נהר הסולה (Sola River), היה מפעל לוודקה ומשקאות אלכוהוליים של יעקב הברפלד (Jakob Haberfeld). שנים לפני פרוץ המלחמה, סללה משפחת הברפלד מסילת ברזל שהובילה לאזור הביצות מחוץ לעיר. פסי רכבת אלה שימשו מאוחר יותר את הגרמנים כדי להביא את משלוחי היהודים שהגיעו ברכבות מכל רחבי אירופה לסוף מסעם - "הרמפה היהודית הישנה" מחוץ לבירקנאו, שם ערכו רופאי ה-SS את ה"סלקציות" לתאי הגזים. מפעל נוסף בעיירה היה מפעל אגרוכימיה של משפחת שונקר.
בתקופה שבין המלחמות, שררה בעיר אווירה אנטישמית וכרזות רחוב הכריזו על החרמת חנויות ובתי מלאכה של יהודים. פעמים רבות תפסו יהודים ברחוב והכו אותם. עם כל זאת, נבחרו בשנים הללו למשרות ציבוריות בעיר אנשי ציבור שעמדו בראש הקהילה היהודית ולפי ההסכם במועצת העיר, סגן ראש העיר היה יהודי (סגן ראש העיר האחרון היה ד"ר אמיל רייך).
בשנת 1939, לאחר פלישת גרמניה לפולין, ברחו רבים מהתושבים היהודים למזרח, לשטחים שהיו בידי ברית המועצות. על היהודים שנשארו הוטלו הגבלות וגזרות: בתיהם נלקחו, חנויותיהם הוחרמו, הם נאלצו להעביר כסף, רכוש ומזון לגרמנים, הושתו עליהם הגבלות תנועה כמו האיסור לנסוע ברכבת במחוזות קטוביץ ואופולה וכן הוראה מוחלטת לענוד על הזרוע השמאלית סרט לבן עם מגן דוד כחול. בעיר הוקם יודנראט שהיה אחראי למימוש כל דרישות הגרמנים ובראשו הועמד יוסף גרוס. היודנראט היה חייב לספק לגרמנים עובדים לעבודות כפייה ובפברואר 1940, הורו לו הגרמנים לספק להם בעלי מקצוע לענף הבניין (בנאים, נגרים, זגגים, צבעים), אשר יצאו לעבוד ולהכין מבנים מחוץ לעיר, שהיו שייכים לצבא הפולני, על מנת שאפשר יהיה לקלוט בהם אסירים. מאוחר יותר הפכו מבנים אלה למחנה הריכוז אושוויץ 1.
באפריל 1941, פורסם צו על ידי הגרמנים, שבו נאמר כי כל יהודי אושוויינצ'ים חייבים לפנות את בתיהם ולעבור לערים אחרות בשלזיה, בעיקר לסוסנוביץ ולבנדין. גירוש 5,000 יהודי אושוויינצ'ים בוצע בשבוע אחד, במהלך "אקציה" מצולמת במיוחד. תושביה הנוצרים של העיירה צפו בגירוש מחלונות בתיהם, כאשר אנשי ה-SS הצעידו את היהודים אל הלא נודע - קהילת אושוויינצ'ים חדלה להתקיים. בגל השילוחים בקיץ ובסתיו 1942 גורשו יהודי העיירה למחנה ההשמדה אושוויץ.
90% מיהודי העיירה נרצחו במלחמה ורק 77 איש חזרו עם סיומה. בין החוזרים היו: מוריסי בודנר, חיים וולנרמן, סמואל נטוביץ, פאוול גליקסמן, ליאון שונקר, אפרים אוירבך. בשנת 1946 היו 10 משפחות בעיירה אך בשל קשיים מרובים נאלצו לעזוב, ובעשור שנות ה-60–70 עזבו כולם, פרט לשמעון קלוגר תושב העיירה אשר עזב את העיירה אך חזר אליה וגר בבית בו נולד עד יום פטירתו בשנת 2000.