stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אריות הים

| --- | --- |

סמל יחידת הקומנדו הימי האמריקני
 The Only Easy Day Was Yesterday   (היום הקל היחיד היה אתמול)
 פרטים
 כינוי:  The Teams  ('הצוותים')
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 שיוך:   הצי האמריקני פיקוד המבצעים המיוחדים
 סוג:  כוחות מיוחדים, קומנדו ימי
 בסיס האם:  קורונדו, קליפורניה ליטל קריק, וירג'יניה
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  1962–הווה (כ־62 שנים)
 מקים היחידה:  לוטננט קומנדר רוי בוהאם
 מלחמות:  המלחמה הקרה, מלחמת קוריאה, מלחמת וייטנאם, מבצע זעם דחוף, מבצע מטרה צודקת, מלחמת המפרץ, הפלישה האמריקאית לאפגניסטן, מלחמת עיראק
 פיקוד
 יחידת אם:  פיקוד הלוחמה המיוחדת של צי ארצות הברית
 יחידות בת:  11 צוותים ובהם צוות 6
 דרגת המפקד:   אדמירל משנה זוטר
חיילי אריות הים
לוחמי אריות הים יורדים ממסוק CH-46D
אריות הים (באנגלית: The United States Navy Sea, Air and Land; בראשי תיבות: SEAL) היא יחידת כוחות מיוחדים המשתייכת לפיקוד הלוחמה המיוחדת של צי ארצות הברית. יחידה זו מתמקדת בפעילות של לוחמה בטרור ובמשימות מיוחדות אחרות ברחבי הגלובוס, וידועה בביצוע פעולות מבצעיות מסובכות רבות ומגוונות החל ממחציתה השנייה של המאה ה-20.
היחידה מתמקדת בפעולות ימיות, בדומה לשייטת 13 בצה"ל ויחידות קומנדו ימי אחרות, אך לא רק המרחב הימי מהווה כר לפעילות היחידה. לוחמי "אריות הים" פועלים במשולב גם במרחב היבשתי והאווירי, ולמעשה בכל סוגי השטח ובמגוון רחב של פעילויות, כפי שההיסטוריה היחידתית המבצעית מלמדת אודות מעורבותם בקונפליקטים מלחמתיים שונים ברחבי העולם.
מבנה היחידה מחולק לכמה צוותים, ולכל צוות היכולת להגיע ולפעול בכל מקום בעולם בהתאם למיומנותו ואופי המשימה. להלן פירוט הצוותים ומיקומם:
צוותים 1, 3, 5, 7, 17 - ממוקמים בקורונדו במדינת קליפורניה.
צוותים 2, 4, 8, 10, 18 - ממוקמים בליטל קריק במדינת וירג'יניה.
צוות 6 - (הידוע גם בתור DEVGRU) - נמצא תחת פיקוד המבצעים המיוחדים המשולבים, בעל התמחות מיוחדת בלוחמה בטרור. כוח זה נחשב לטוב ביותר מבין כל צוותי אריות הים, ולו סמכות בלעדית לגייס חיילים מכל צוות אחר (אשר מהווים את המקור היחיד לגיוס לוחמים).
שמה המקובל של היחידה בשפה העברית מקורו בטעות תרגום שהשתרשה, שכן פירוש המילה Seal הוא כלב ים, ולא אריה ים. מקור הטעות הראשוני, אינו ידוע.
רקע היסטורי

ראשית הקומנדו הימי האמריקאי היה במלחמת העולם השנייה עת נדרשה יחידה מיוחדת שתבצע סיור טרם נחיתה של המארינס על היעדים בחזית האוקיינוס השקט. מקים היחידה היה לוטננט קומנדר דרפר קופמן ב-6 במאי 1943. היחידה נקראה NCDU שפירושו Naval Combat Demolition Units. לאחר מכן יסד את היחידה שנקראה היחידה לחבלה תת-ימית (Underwater Demolition Team UDT).
בשנת 1962 החליט נשיא ארצות הברית ג'ון קנדי כי על הצי לייסד יחידת קומנדו ימי במתכונת חדשה - יחידת "אריות הים". מדובר ביחידה בעלת מסורת ואתוס הנשענת על כמה יחידות של הצי האמריקני שפעלו במלחמת העולם השנייה, ובהן יחידת החבלה התת-ימית (UDT), יחידת החבלה הקרבית של הצי ויחידת השחיינים המבצעיים של ה-OSS (המשרד לשירותים אסטרטגיים). את היחידה הקים לוטננט קומנדר רוי בוהאם, ותיק הלחימה במלחמת העולם השנייה ובקוריאה, אשר בשנת 1955, בגיל 31, עבר את קורס ההכשרה של יחידת החבלה התת-ימית. בוהאם הוא שהגה את המודל על-פיו הוקמה יחידת אריות הים ואף אימן את אנשיה. המלחמה הראשונה בה השתתפו לוחמי היחידה הייתה מלחמת וייטנאם. במהלך המלחמה ביצעו לוחמי היחידה פשיטות רבות לאיסוף מודיעין, השמדת מטרות וכן סיורי חדירה עמוקים מעבר לקווי האויב. היחידה התמחתה גם בפעילות קומנדו קרקעית ולא רק בזירה הימית. בשנת 1970 ביצע צוות לוחמים של היחידה, בפיקודו של דיק קאוץ', את אחת הפשיטות המוצלחות הבודדות באותה מלחמה לחילוץ שבויי מלחמה אמריקנים.
"צוות שש", צוות העלית של היחידה, הוקם רק בשלב מאוחר יותר, כחלק מהפקת הלקחים מניסיון החילוץ הכושל של בני הערובה האמריקאיים באיראן, בשנת 1980. תחילה התמחתה היחידה רק במשימות ימיות מיוחדות, אך לאחר פיגועי 11 בספטמבר במגדלי התאומים, הורחב טווח פעילותה גם למבצעים יבשתיים, והיא השתתפה בפעילויות שונות במסגרת המלחמות בעיראק ובאפגניסטן. גודלה של היחידה לא פורסם רשמית, אך מעריכים כי מבין 3,000 לוחמי "אריות הים", מונה "צוות שש" כ-300 לוחמים, המהווה מספר כפול מזה שלפני פיגועי 11 בספטמבר.
בין הבולטים שבמפקדי הקומנדו הימי האמריקני ניתן למנות את אריק אולסון וויליאם מקרייוון.
הכשרה ואימונים

לוחמי יחידת "אריות הים" נבחרים מבין מועמדים רבים ועוברים הכשרה ממושכת, קשה ומפרכת. במסגרת הכשרתם עוברים הלוחמים אימונים מיוחדים של חבלה תת-ימית במשך חצי שנה. ידוע במיוחד לשמצה בקרב הלוחמים, שבוע אימונים מרוכז שמכונה "שבוע גיהנום". במהלכו מתאפשרת שינה רק למשך סך כולל של 5 שעות, במהלך חמש יממות רצופות של פעילות מאומצת שכוללת ריצה, שחייה במים בטמפרטורה שקרובה לאפס מעלות וזחילה בבוץ. לוחמי היחידה מתאמנים גם בהפעלת כלבים, שמאומנים לפעול במצבי לוחמה שונים לאיתור בני אדם בשטח בנוי כמו גם לזיהוי ונטרול מטעני נפץ מאולתרים, שגורמים לרוב הפגיעות במקרים אלה. כשמונים אחוז מהמועמדים נושרים במהלך ההכשרה. לאחר מספר שנות שירות ביחידה, נבחרים הטובים ביותר לצוות העלית של היחידה - "צוות 6".
שירות נשים ביחידה

על פי תקנות צי ארצות הברית עד אמצע שנת 2015 רק גברים הורשו לשרת בצוותי היחידה. באוגוסט 2015 דווח כי "הצי מתכנן לפתוח את צוותי העילית של היחידה לנשים המסוגלות לעבור את משטר האימונים המפרך." ב-3 בדצמבר 2015 עודכנו תקנות הצי, הוכרז כי "אין עוד חריגים" לכלל התפקידים במערך הכוחות המזוינים של ארצות הברית, ונשים יכולות להשתלב גם בצוותי יחידת "אריות הים".
באוגוסט 2017 אישה החלה את תקופת ההכשרה הראשונית ביחידה, אך פרשה כעבור שבוע. בשנת 2019 השלימה אישה אחרת לראשונה את כל מסלול ההכשרה התת-ימית, אך נשרה לאחר מכן.
צוות שש

צוות שש הוא כינויו של הצוות המובחר ביותר מבין צוותי "אריות הים", Naval Special Warfare Development Group הידוע גם כ-DEVGRU. היחידה הוקמה בשנת 1981 כלקח ממבצע "טופר העיט". מפקדה ומייסדה הראשון היה קומנדר ריצ'רד מרסינקו, שלחם בשורות הקומנדו הימי במלחמת וייטנאם. יחידה זו נשלחה לתפיסת פושעי מלחמה בבוסניה, לחמה בקרבות הקשים והמסובכים ביותר בעיראק ובאפגניסטן, ופעלה במבצע לחילוץ אזרח אמריקאי שנתפס כבן ערובה על ידי פיראטים סמוך לסומליה ב-2009, במהלכו חוסלו שלושה מהחוטפים. המבצע המפורסם ביותר של יחידה זו הוא "מבצע חנית נפטון" לחיסול הטרוריסט הסעודי אוסאמה בן לאדן, מנהיג ארגון הטרור אל-קאעידה, שנערך ב-2 במאי 2011, בפקיסטן. באוגוסט אותה שנה נהרגו 22 מלוחמי היחידה כשהופל המסוק בו הוטסו למבצע באפגניסטן.
לוחמי היחידה ידועים במיומנותם הרבה בהפעלת כוח קטלני באופן מושכל ונבון, גם כאשר הנסיבות בעייתיות ובלתי ברורות. בנוסף לאימונים שזכו להם לוחמי היחידה במסגרת הרגילה של "אריות הים", כוללים האימונים המיוחדים של המועמדים ל"צוות שש" גם צניחה מגובה 30 אלף רגל, תוך שימוש במסכות חמצן, ופעילות ימית ותת-ימית מגוונת בלב ים, לרבות השתלטות על ספינות אויב. רק כמחצית מהמועמדים ל"צוות שש" (שנבחרים מבין הלוחמים הוותיקים של "אריות הים") מצליחים להתקבל אליו, ולכן גילם הממוצע של רוב לוחמי הצוות נע בין 30 ל-40, כעשור מעל הגיל הממוצע של מרבית חיילי הכוחות המזוינים של ארצות הברית.
מבצעים נודעים

לוחם צוות 6 מאבטח את נשיא אפגניסטן חאמיד כרזאי.שנות ה-70: מלחמת וייטנאם, ובכלל זה לקיחת חלק בתוכנית פיניקס.
אוקטובר 1983: מבצע זעם דחוף - הפלישה לגרנדה.
דצמבר 1989: הפלישה האמריקאית לפנמה.
1991–1990: מלחמת המפרץ.
2001-והלאה: מבצע חירות מתמשכת.
2003-2010: מבצע חירות לעיראק.
2004: המלחמה בצפון-מערב פקיסטן.
12 באפריל 2009: חילוץ רב החובל ריצ'רד פיליפס מידי פיראטים שלקחו אותו כבן ערובה. על אירוע זה מבוסס הסרט "קפטן פיליפס".
2 במאי 2011: מבצע חנית נפטון, מבצע חיסולו של אוסאמה בן לאדן.
25 בינואר 2012: חילוץ שני עובדי סיוע, אמריקנית ודני, בסומליה משבי הפיראטים.
אמצעי לחימה

רובי סער:
הקלר וקוך HK416 בקליבר 5.56x45 מ"מ נאט"ו - רובה הסער העיקרי של צוות 6.
FN SCAR-H בקליבר 7.62 מ"מ נאט"ו תחת הציון Mk 17.
רובה M14 משופר מוד 0 ומוד 1 בקליבר 7.62 מ"מ.
קולט M4A1 קרבין "פלאט-טופ" - לשעבר הרובה העיקרי של היחידה, מוחלף לטובת ה-HK416.
תת-מקלעים:
הקלר וקוך MP7 - נשק הגנה אישי.
הקלר וקוך MP5N - מוצא בהדרגה מהשירות.
אקדחים:
זיג זאואר P226 תחת הציון Mk 25 - עם גוף עשוי מפלדת אל-חלד ועל חלקם מסילות לעזרים טקטיים.
זיג זאואר P239 - אקדח קומפקטי למשימות חשאיות.
הקלר וקוך Mk 23 מוד 0 - פותח על ידי הקלר וקוך במיוחד עבור היחידה אך לא נמצא בשימוש עקב מגבלות בתכנון.
הקלר וקוך HK415CT - אקדח שנועד להחליף את Mk 23.
רובי שוטגאן:
רמינגטון 870 - בעיקר גרסה בעלת קנה קצר.
בנלי M4 תחת הציון M1014 Joint Combat Shotgun
מקלעים:
מקלע M249 תחת הציון Mk 46 Mod 1 - מקלע קל בקליבר 5.56 מ"מ נאט"ו, גרסה של ה-FN Minimi עם מספר שינויים.
מקלע Mark 48 מוד 1 - מקלע בקליבר 7.62 מ"מ נאט"ו המבוסס על סימן 46 מוד 0.
מקלע M60 תחת הציון Mk 43 Mod 1 - בשימוש מועט.
רובי קלעים וצלפים:
SR-25 תחת הציון Mk 11 Mod 0 - רובה צלפים חצי-אוטומטי בקליבר 7.62 מ"מ נאט"ו.
הקלר וקוך HK417 - רובה קלעים בקליבר 7.62 מ"מ נאט"ו עם קנה באורך 20 אינץ'.
FN Mk 20 Mod 0 Sniper Support Rifle - גרסה של FN SCAR-H המשמשת כרובה קלעים וצלפים.
Mk 13 Mod 5 - רובה צלפים בריחי בקליבר 0.300 וינצ'סטר מגנום על בסיס רמינגטון מודל 700.
Mk 15 Mod 0 Special Applications Sniper Rifle - רובה צלפים כבד נגד ציוד מדגם מקמילן TAC-50 בקליבר 12.7 מ"מ נאט"ו (0.5 BMG).
מקמילן TAC-338 - רובה צלפים לטווחים ארוכים בקליבר 0.338 לפואה מגנום.
Mk 22 Advanced Sniper Rifle - רובה צלפים מודולרי מדגם בארט MRAD התומך במספר קליברים: 7.62x51 מ"מ נאט"ו, 0.300 וינצ'סטר מגנום ו-0.338 נורמה מגנום.
מטולי רימונים:
מטול רימונים M203 המותקן מתחת לקנה רובה סער ויורה רימוני 40 מ"מ.
מטול רימונים M320 המותקן מתחת לקנה רובה סער ויורה רימוני 40 מ"מ.
מטול רימונים M79.
מטולי רקטות:
M72 לאו - רקטות כתף בקוטר 66 מ"מ
M136 AT4 CS - רקטות נ"ט בקוטר 84 מ"מ.
קרל גוסטב M3 MAAWS - נשק נ"ט.
יחידות עלית אחרות בצבא האמריקני

סיירת חיל הנחתים (The U.S Marine Corps Force Reconnaissance)
כוח דלתא
הכומתות הירוקות
האגף לפעולות מיוחדות
הריינג'רס
יחידות החילוץ של חיל האוויר האמריקני (The U.S Air Force Pararescue)
צוות 6
לקריאה נוספת

מרק בודן, בן לאדן - החיסול, אור יהודה: כנרת זמורה-ביתן, 2012.
שון ניילור "יום שלא טוב למות בו", תל אביב: המכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה - המכון - לחקר הטקטיקה, הוצאת משרד הביטחון, 2007.
• "לא גיבור סיפורו של לוחם יחידת עילית אמריקאית"
מארק אוון & קווין מורר, [הוצאת כתר],2015.
ראו גם

אריות הים (סדרת טלוויזיה)
הערות שוליים

↑  אנשיל פפר, חיסול אוסמה בן לאדן פרשנות: שעתם הגדולה של המודיעין וכוחות הקומנדו האמריקאים, באתר הארץ, 3 במאי 2011
↑  "אריות הים" - יחידת העילית שחיסלה את בן לאדן, באתר ynet, 3 במאי 2011
↑  בריאן לם, שאלות ותשובות עם דיק קאוץ', C-SPAN, ‏ 06.05.2011.
↑  אנשיל פפר, חיסול אוסמה בן לאדן | פרשנות: שעתם הגדולה של המודיעין וכוחות הקומנדו האמריקאים, באתר הארץ, 3 במאי 2011.
↑   צוות 6 של אריות הים: מכונת ציד האדם הגלובלית של ארה"ב, באתר הארץ, 8 ביוני 2015.
↑  Copter downing in Afghanistan kills 30 Americans, אתר Associated Press, ‏6 באוגוסט 2011
↑  ynet, הקומנדו הימי צנח אל מפרץ עדן: כך חולץ הקפטן, באתר ynet, 13 באפריל 2009
↑  אי-פי, רויטרס, כוח קומנדו אמריקאי מוסק חילץ בני ערובה בסומליה, באתר הארץ, 25 בינואר 2012, "במהלך הפשיטה הרג הכוח האמריקאי, מיחידת אריות הים, שחיסלו גם את אוסמה בן לאדן, תשעה פיראטים".
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007586316005171  BNC: 000841566  BNE: XX4945119  CANTIC: a11455123  LCCN: n80130756  LNB: 000229339  SUDOC: 135668530  VIAF: 316750597   WorldCat (עם VIAF): 316750597 
לוחם SEAL עם מקלע M60.
לוחם SEAL עם רובה M4A1 קרבין וכוונת ELCAM.
לוחם SEAL עם רובה Mk 17
לוחם SEAL עם אקדח זיג זאואר P226 סימן 25
פיטר פיטרסון

פיטר ג'ורג' פיטרסון (באנגלית: Peter George Peterson‏; 5 ביוני 1926 – 20 במרץ 2018) היה בנקאי השקעות אמריקאי, שכיהן כמזכיר המסחר של ארצות הברית בשנים 1973–1972 תחת הנשיא ריצ'רד ניקסון.
אחרי כהונתו כמזכיר המסחר, פיטרסון היה יו"ר ומנכ"ל ליהמן ברדרס בשנים 1984-1973. ב-1985 הוא ייסד את חברת ההשקעות הפרטית "קבוצת בלאקסטון", ונתמנה ליושב ראש הקבוצה. פיטרסון היה יו"ר המועצה ליחסי חוץ עד שפרש ממנה ב-2007, ואחר כך שימש כיו"ר אמריטוס של המועצה. ב-2008 דורג פיטרסון במקום ה-149 ברשימת "400 האמריקאים העשירים ביותר" עם שווי נקי בן 2.8 מיליארד דולר אמריקני. הוא היה ידוע גם כמייסד ומנהל קרן פיטר ג'. פיטרסון, אשר מוקדשת לקידום קיימות פיסקלית.
ביוגרפיה

פיטרסון נולדבעיר קרני(אנ') שבנברסקה, הבכור מבין שלושת ילדיהם של ונטיה "ונט" פול ושל ג'ורג' פיטרסון, זוג אשר היגר אל ארצות הברית מדרום יוון. מלבד אחיו ג'ון, בן הזקונים במשפחת פיטרסון, לפיטרסון הייתה אחות צעירה, שמתה בטרם עת כתוצאה מדלקת גרון, קנה נשימה וסימפונות כשהייתה בת שבע. אביו של פיטרסון היגר לארצות הברית כשהיה בן 17 ועבד כמדיח כלים עבור יוניון פסיפיק והתגורר בקרון בילום. ב-1923, אביו פתח ואף ניהל דיינר יווני בעיר הולדתו של בנו, מייד לאחר שאינגלז את שמו מגאורגיוס פטרופולוס – לג'ון פיטרסון. פיטר החל לעבוד בקופה רושמת כבר כשהיה בן שמונה.
אחרי שלמד שנה אחת במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס, מאוחר יותר קיבל פיטרסון תואר ראשון מבית הספר לניהול ע"ש קלוג באוניברסיטת נורת'ווסטרן, אחרי שסיים לימודיו בכבוד רב ביותר ב-1947. ב-1951 הוא קיבל תואר ראשון במנהל עסקים מבית הספר לעסקים של אוניברסיטת שיקגו.
קריירה

ב-1953 הצטרף פיטרסון לסוכנות הפרסום "מקאן אריקסון" שבסיסה בשיקגו, שם כיהן כדירקטור. חמש שנים אחר כך, ב-1958, הצטרף ל"תאגיד בל האוול" המייצר ציודי קולנועי כסגן נשיא בכיר.
מאוחר יותר, הוא החליף את מי שעתיד להיות לימים נציגה של מדינת ניו יורק בסנאט של ארצות הברית צ'ארלס פרסי כיו"ר ומנכ"ל התאגיד, תפקידים בהם החזיק בשנים 1971–1963. ב-1969 הוא הוזמן על ידי הנדבן ג'ון ד. רוקפלר השלישי, יו"ר ה-CFR ג'ון ג'. מקלוי, ומזכיר האוצר לשעבר דאגלס דילון, לשבת בראשות ועדת נדבנות פרטית, שנודעה בשם "ועדת פיטרסון".
ב-1971 הוא מונה לעוזר נשיא ארצות הברית לענייני כלכלה בינלאומיים בידי הנשיא ריצ'רד ניקסון. ב-1972 הוא מונה למזכיר המסחר של ארצות הברית, תפקיד אותו מילא במשך כשנה. עם כניסתו אל מחלקת המסחר, שימש פיטרסון בנוסף כיו"ר הוועדה הלאומית לפריון כלכלי ומונה ליו"ר הוועדה המסחרית של ארצות הברית וברית המועצות. במהלך כהונתו, פיטרסון היה מבקר חריף של החוב הפיננסי הגובר של ארצות הברית. אחרי שעזב את ממשל ניקסון ופרש מן החיים הפוליטיים, היה יו"ר ומנכ"ל  חברת השירותים הפיננסיים  "ליהמן ברדרס" בשנים 1977–1973. ב-1985 הוא ייסד עם סטיבן א. שוורצמן את חברת ההשקעות הפרטית "קבוצת בלאקסטון", והיה במשך שנים רבות יושב הראש שלה. בבלאקסטון צבר פיטרסון הון אישי בן 1.9 מיליארד דולר אמריקני.
פיטרסון החליף את דייוויד רוקפלר כיו"ר המועצה ליחסי חוץ ב-1985 ושימש בתפקידו עד שפרש ב-2007. ב-1992 הוא היה אחד ממייסדי "קואליציית קונקורד", קבוצה דו-מפלגתית של אזרחים המצדדים בהפחתת הגירעון בתקציב המדינה הפדרלי של ארצות הברית. ב-2008 ייסד את קרן פיטר ג'. פיטרסון (PGPF), ארגון המוקדש להפיץ את המודעות הציבורית בנושאים הקשורים לקיימות פיסקלית, החוב לאומי, גירעונות פדרליים, מדיניות ביטוח לאומי אמריקאי ומדיניות מס. ב-2010 הצטרף פיטרסון למיזם "התחייבות הנתינה" ביוזמת וורן באפט וביל גייטס.
חיים אישיים

נישא ב-1948 לקריס קרנגל, סטודנטית לעיתונאות באוניברסיטת נורת'ווסטרן. אולם הזוג התגרש ב-1950.
ב-2018 הלך פיטרסון לעולמו מנסיבות טבעיות בביתו שבמנהטן, ניו יורק.
הערות שוליים

↑  ג'יימס ר. האגרטי, Peter Peterson, Blackstone Co-Founder, Dies At 91, באתר וול סטריט ג'ורנל, 20 במרץ 2018 (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007301239505171  PLWABN: 9810691568705606  BIBSYS: 97008596  BnF: cb12456029b (data)  CiNii: DA01777534  GND: 170230198  ISNI: 0000 0001 1624 8789  LCCN: n87876488  NARA: 10571211  NDL: 00472980  NLA: 35419194  NTA: 072822155  SNAC: w67s85cz  SUDOC: 033721564  Trove: 946110  VIAF: 39474362   WorldCat (עם VIAF): 39474362
זליכה שיהאבי

| --- | --- |

 לידה:  1901 ירושלים, האימפריה העות'מאנית 
 פטירה:  13 במאי 1992 (בגיל 91 בערך) ירושלים, ישראל 
 שם לידה:  زليخة الشهابي 
 
זליכה אל-שיהאבי (בערבית: زليخة الشهابي; 1903–1992) הייתה מנהיגת נשים ערביות ממזרח ירושלים.
ביוגרפיה

שיהאבי נולדה בשנת 1903 בירושלים פלשתינה (א"י) לאיצהאק שיהאבי, מהמשפחות הידועות בירושלים. היא למדה בבית ספר של אחיות ציון. בשנת 1929 השתתפה בייסוד הסניף הירושלמי של התאחדות הנשים הערביות ובשנת 1937 מונתה לראש הסניף הירושלמי, עמדה בה החזיקה עד מותה ב-1992. באותה תקופה התפצלה תנועת הנשים לשניים, ושיהאבי שהייתה מזוהה עם משפחת חוסייני, עמדה בראש התאחדות הנשים הערביות שהייתה יותר פוליטית וחתרה לשיתוף עם ארגוני נשים ערביות במדינות אחרות. בשנת 1944 אמרה שיהאבי שנשים פלסטיניות לא תדרושנה זכויות מעבר למה שמותר על פי הקוראן, וכי טרם הגיע הזמן לדרישת זכויות פוליטיות לנשים.
בשנת 1953 לא הורשתה על ידי השלטונות הירדניים להשתתף בוועידה של התאחדות הנשים, אלא אם תסכים להשתתף כנציגת ממלכת ירדן. בתור פרו נאצרית הייתה שיהאבי בעימות עם השלטונות הירדניים. בשנות ה-60 ניהלה את הסניף לאם ולילד במזרח ירושלים. בשנת 1964 הייתה בוועדה המכינה של המועצה הלאומית הפלסטינית. ביולי 1965 ישבה בראש קונגרס של ההתאחדות הכללית של נשים פלסטיניות במזרח ירושלים. אולם שיהאבי גרסה שאין לערב את ארגוני צדקה בפעילות פוליטית גלויה מדי ולאחר זמן הפסיקה לעמוד בראש ההתאחדות הכללית של נשים פלסטיניות שהייתה מזוהה עם אש"ף.
לאחר מלחמת ששת הימים השתתפה שיהאבי בארגון הפגנות נשים, והפיצה תעמולה נגד היחס של השלטונות הישראליים לפלסטיניים. ב-6 בספטמבר 1968 גורשה על ידי שלטונות ישראל לממלכת ירדן, בטענה שהיא ארגנה הפגנות אלימות נגד ישראל ושארגונה העביר כספים למחבלים. מיד לאחר גירושה החלו חמדי כנען, ראש עיריית שכם, והמשוררת פדווא טוקאן בפעילות להשבתה לירושלים. לאחר כחודשיים, באמצע נובמבר 1968, הושג הסדר על פיה שיהאבי התחייבה להימנע מהפרת החוק והסדר הציבורי והורשתה לשוב לירושלים.
שיהאבי מעולם לא נישאה ובמותה הותירה אחריה את בית משפחת שיהאבי שהיה לקונסרבטוריון במזרח ירושלים.
במשך השנים היה שמה של שיהאבי למיתוס. בין האגדות שנקשרו סביבה היה שהיא הייתה המייסדת של התאחדות הנשים הערביות. בחלק מהמקורות היא אף מוצגת כמי שיסדה את ההתאחדות בשנת 1921, בגיל 18.
הערות שוליים

↑  זליחה שהאבי בין 4 המגורשים, מעריב, 8 בספטמבר 1968
1 2  Amal Kawar, Daughters of Palestine: Leading Women of the Palestinian National Movement, page 31
↑  ישראל שטוקמן, על עכברים ונשים, דבר, 1 בנובמבר 1968
↑  Fleischmann, page 150
↑  Ellen Fleischmann, The Nation and Its "new" Women: The Palestinian Women's Movement, 1920-1948, page 189
↑  Khamsin: Journal of Revolutionary Socialists of the Middle East, Issues 14-15, page 157
1 2  ארבעת המגורשים לירדן - ראשי המסיתים, מעריב, 8 בספטמבר 1968
↑  Amal Kawar, Daughters of Palestine: Leading Women of the Palestinian National Movement, page 31
↑  Fleischmann, page 151
↑  ראש עיריית שכם מגיש עצומה, מעריב, 10 בספטמבר 1968
↑  חמדי כנען ופדואה טוקאן, דבר, 15 בנובמבר 1968
↑  זליכה שיהאבי הורשתה לחזור מירדן לירושלים, דבר, 14 בנובמבר 1968
↑  The National Music Consenatoire (Edward Said)
↑  Jerusalem Women Remembered for Role in Palestinian Politics
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "זליכה שיהאבי".
טכניקת הרפיה

טכניקת הרפיה או אימון הרפיה היא כל שיטה או תהליך שמסייע לאדם להגיע למצב של רגיעה או להפחית את רמת החרדה או הדחק בה הוא נתון. מטרת הטכניקה היא לסייע בהפחתת מתח השרירים, הורדת לחץ דם, והאטת קצב הנשימה ופעימות הלב. הטכניקה משמשת לעיתים קרובות בתוכניות שונות להתמודדות עם חרדה ודחק, בטיפולים פסיכולוגיים (בעיקר טיפול קוגניטיבי התנהגותי), בהרפיה עצמית של האדם, ועוד.
רקע

אחת הדרכים המקובלות כיום להסביר את היווצרותן של הפרעות חרדה או תחושת חרדה ומתח באופן כללי, היא בשילוב שלושה מרכיבים של החרדה:
המרכיב ההתנהגותי, שעוסק בתגובות הימנעות ובריחה שמתקיימות במהלך חרדה מגירוי מסוים או חרדה בביצוע משימה (המכניזם נקרא לעיתים "Fight or Flight", והוא מופעל בעת תחושת איום).
המרכיב הקוגניטיבי, שכולל מחשבות, הצהרות עצמיות, אמונות, פרשנויות, ציפיות ודמיון סביב הגירוי מעורר החרדה.
המרכיב הפיזיולוגי, שקשור לתחושות הפיזיות השונות או לרגשות שמתעוררים בנוכחות הגירוי מעורר החרדה.
שלושת מרכיבי החרדה הללו קשורים אחד לשני. למשל, הקוגניציות יכולות לגרום לעלייה בעוררות הפיזיולוגית, שאז מפורשת כחרדה, ובתורה זו עשויה להפריע להתנהגות הגלויה. או הפוך – לעיתים אנשים מגיבים לתחושות פיזיות על ידי פרשנותן כסימנים לחרדה, והדבר מעלה את הסבירות לחוש אפילו יותר חרדים.
התחושות הפיזיות של חרדה הן תוצאה של שינויים בעוררות הפיזיולוגית בעקבות עלייה בפעילות מערכת העצבים הסימפטטית, שנועדה להתמודד עם המצב המאיים. נוצרים שינויים גופניים טבעיים שאינם נעימים, אך גם אינם מסוכנים. אך במקרים רבים, האדם מפרש את התחושות הפיזיות כמאוד מסוכנות או מאיימות. למשל, הוא נעשה מודע לכל שינוי בתחושותיו הגופניות, וכשהוא מזהה האצה של קצב הלב, הוא מפרש שינוי זה כסימן לכך שהוא עומד למות, להתעלף או לאבד שליטה. הפרשנות, שלרוב אינה נכונה, יכולה להיות מאוד מפחידה, וכך להעלות את רמת החרדה. עלייה זו בחרדה, תביא לרמות גבוהות יותר של עוררות פיזיולוגית, שבתגובה יכולות לגרום לדאגה רבה עוד יותר. כך נוצר מעגל הרסני, שיוצר הרגשת חרדה גוברת.
הרפיה היא מצב של עוררות נמוכה שהאדם יוצר, באמצעות שחרור הדרגתי של חלקי הגוף השונים, עד כדי מנוחה כוללת של כל הגוף. מטרתה היא להפחית את הסימפטומים הפיזיולוגיים הלא נעימים הללו, את המתח בשרירים ואת החרדה. הטכניקה משתמשת במערכות גופניות שהאדם יכול לשלוט עליהן, כגון הנשימה והשרירים, וזאת כדי שבהדרגה ניתן יהיה להשפיע גם על מערכות גופניות עדינות יותר שיש לאדם פחות שליטה עליהן, כגון קצב פעימות הלב. במחקרים נמצא כי במהלך הרפיה עמוקה נמצאים גלי המוח של האדם בתבנית "גלי אלפא", שמקושרת לתחושה של מרגוע ואושר. כיום אחת ההנחות המקובלות היא כי אימון בהרפיה מאפשר רגיעה ותחושת שליטה, המקלה על תחושות החרדה.
אוכלוסיית היעד לשימוש בהרפיה

הרפיה מתאימה כשיטת טיפול בעיקר לאנשים שסובלים ממתיחות, לחץ נפשי וחרדה, בין אם מדובר בהפרעת חרדה או פאניקה קיצונית מאובחנת, ובין אם מדובר בלחץ יומיומי נורמטיבי כתוצאה מעיסוק תובעני, בו שימוש בטכניקה יכול להיות דרך לשיפור איכות החיים ויכולת ההתמודדות. על פי מחקרים רבים שנערכו בתחום החל משנות ה-60, נראה כי יש להרפיה יתרונות גם כאמצעי לשליטה בכאבים, הפחתת קצב לב ולחץ דם גבוה, ושיפור המערכת החיסונית, ולפיכך היא מתאימה גם לשימוש במצבים רפואיים. מכיוון שרוב האנשים סובלים מצורה כלשהי של לחץ נפשי, יש הטוענים כי השיטה יכולה לעזור כמעט לכל אחד. עם זאת, מרבית הפסיכולוגים מסתייגים מכך, ממליצים שלא לתלות ציפיות גבוהות מדי בהרפיה כפתרון לכל בעיה, ומעדיפים לשלב את הטכניקה עם שיטות אחרות, כגון טיפול קוגניטיבי במחשבות השליליות של האדם, לימוד אסטרטגיות התמודדות, אימון באסרטיביות, ופסיכותרפיה מעמיקה לסוגיה.
במקרים כגון אדם הסובל מהפרעת אישיות כלשהי – יש צורך בבחינה עמוקה יותר של חיי הנפש של המטופל, בשיטות פסיכותרפיה מעמיקה למיניהן. עם זאת, ניתן להשתמש בשיטה גם עבור אנשים בעלי קשיים אלו, אם יש להם קושי ספציפי של תחושת חרדה, למשל אדם עם הפרעת אישיות שסובל מחרדת בחינות - ניתן לטפל ספציפית בחרדה זו באמצעות הרפיה.
לגבי דיכאון הדעות חלוקות, יש הטוענים כי הרפיה רק תשלח את האדם עמוק אל תוך עצמו כאשר הוא זקוק דווקא לכך ש"יוציאו אותו החוצה" ויפיחו בו שמחת חיים, בעוד אחרים טוענים כי מרבית הסובלים מדיכאון חווים קומורבידיות עם חרדה, ולפיכך הרפיה תוכל להועיל להם. דיון נוסף הוא לגבי אנשים שחשים נסערים, מתקשים לשבת במנוחה ונוטים לאי שקט – יש הממליצים עבורם שיטות פעילות יותר של הרפיה, כגון מסאז' או יוגה.
באופן כללי, אנשים שמגלים התנגדות לאימון בהרפיה, אין להם עניין בכך, ולאחר זמן עדיין מורגש כאילו הדבר נכפה עליהם – ייתכן כי אינם מתאימים להמשך טיפול מסוג זה, אלא לטיפולים מסוגים אחרים.
תהליך הטיפול באמצעות הרפיה

בטיפול באמצעות הרפיה, למשל במקרה של חרדה, מנסים תחילה המטפל והמטופל להבין את הסיבה לאימוני ההרפיה, למשל באמצעות פירוט התאוריה הנ"ל על מרכיבי החרדה והאופן בו הרפיה תוכל לעזור. בהמשך המטפל מתאר מה יהיה תהליך האימון ושלביו.
תפקיד המטפל בטיפול בהרפיה הוא משמעותי - הוא צריך לתת למטופל תחושה רגועה, להביע התנהלות שקטה ומלאת ביטחון. זאת במטרה להמחיש למטופל בדוגמה אישית את עקרונות ההרפיה, וכן במטרה להעניק לו תחושת ביטחון ורוגע, וליצור אמון, שהוא מרכיב חיוני במפגש בו המטופל לרוב עוצם עיניים ומאזין להוראות המטפל. המטפל יכול להביע רוגע בהתנהלותו באמצעות שפת גוף רגועה, קול איטי ורך, מקצב דיבור מותאם, ועוד.
החדר בו מתבצעת ההרפיה צריך להיות שקט, ללא רעשי רקע והפרעות, שרוי בטמפרטורה מעט מעל הממוצע (ככל שעובר הזמן, עשוי אדם שיושב או שוכב בלי תנועה במהלך ההרפיה לחוש בקור, ותחושת הקור עלולה להגביר את החרדה מתסמין פיזיולוגי זה), אור מעומעם יחסית, ובישיבה על כיסאות נוחים או מזרן / שטיח רך. יש המשתמשים גם בהשמעת מוזיקה מרגיעה, שנועדה להגביר את החוויה והאווירה, אך נטען כי רצוי לא להשתמש בה כל הזמן, כדי שהמטופל לא יהיה תלוי בה ויוכל לבצע הרפיה גם בלעדיה.
מבחינת הזמן המתאים לתרגול הרפיה - מומלץ לבצע הרפיה לא מיד אחרי הארוחה, לא כשרמת העייפות גבוהה, ולא לפני השינה (המטרה בהרפיה אינה להירדם אלא להפחית לחץ וחרדה). ניתן להסיר משקפיים, לחלוץ נעליים ולשחרר מעט חגורות ובגדים הדוקים מדי. יש לתכנן את הזמן כך שהתרגיל יימשך בין 20 דקות לשעה, אך יש תרגילים מקוצרים שעשויים להימשך 5-10 דקות.
תנוחת הגוף המומלצת בהרפיה לרוב היא תנוחת שכיבה, אך אנשים רבים חשים פגיעים וחרדים בתנוחה זו בהקשר זה, או נוטים יותר להירדם, ולכן תנוחת ישיבה עשויה להתאים יותר.
תנוחת שכיבה – גב ישר, רגליים במרווח מסוים זו מזו, כפות רגליים נופלות מעט החוצה, השכמות משוכות מעט לאחור כדי לאפשר מרחב לבית החזה, הזרועות במרחק מסוים מהגוף עם גב היד כלפי הרצפה. אם יש תחושת אי נוחות בצוואר, ניתן להוסיף כרית.
תנוחת ישיבה – גב ישר ונתמך במשענת הכיסא, רגליים פשוקות מעט, כפות רגליים על הרצפה, בית החזה פתוח, זרועות לצדדים והידיים בחיק, גב היד כלפי מטה, צוואר מוארך עם סנטר מעט פנימה – ניתן להשתמש בכרית.
נשימה נשלטת היא מרכיב מרכזי בהרפיה. מצב הנשימה עובר באופן טבעי מנשימות קצרות ושטוחות יחסית, למצב שבו הנשימות ארוכות ועמוקות יותר. נשימה נכונה במצב הרפיה צריכה להיות איטית, עמוקה, מאוזנת, זורמת בצורה חלקה ובתבנית קבועה פנימה והחוצה, בקלילות. בהרפיה יש חשיבות, בין השאר, לשָלָב של נשיפת האוויר, בכל שחרור של האוויר החוצה נכנס הגוף להרפיה עמוקה יותר. טכניקה אפשרית לשימוש בנשימה יחד עם טכניקות הרפיה למיניהן, היא למשל הסבת תשומת הלב למרווחים הקבועים של הנשימה, ולאופן שבו היא נכנסת ויוצאת.