stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הפריה מלאכותית
הערות שוליים

↑  The art of artificial insemination, 2013, Doctor's Review
↑  הזרעה מלאכותית לנשים, הארץ, 19 ביוני 1963
| מיניות האדם |
| --- | --- | --- |
| תופעות פיזיולוגיות | זוויג • עוררות מינית • זקפה • נוזל טרום-שפיכה • סיכוך נרתיקי • אורגזמה (שפיכה נשית / שפיכה גברית) • היריון |  |
| בגרות מינית וחינוך מיני | התבגרות מינית • מניעת הריון • קונדום • מין בטוח • חינוך מיני • טיפול מיני • סרוגייט • מדריך למיניות |  |
| זהות | זהות מגדרית • זהות מינית • נטייה מינית (הומוסקסואליות / ביסקסואליות / לסביות / א-מיניות) • הטרוסקסואליות • אינטרסקס • טיפול המרה • גברים המקיימים יחסי מין עם גברים • נשים המקיימות יחסי מין עם נשים • יחסי מין הומוסקסואליים • יחסי מין לסביים |  |
| מין וחוק | חוק למניעת הטרדה מינית • גיל ההסכמה • הדבקת HIV במזיד‏ • גילוי עריות • מעשה מגונה • חוסר צניעות בציבור • מעשה מגונה בפומבי • אונס • התעללות מינית • ניצול מיני • הטרדה מינית • התנהגות מינית פסולה • אלימות מינית • מעשה סדום • בעילה אסורה בהסכמה • פדופיליה • חטיפת נשים |  |
| סקסולוגיה ותופעות היסטוריות | האבולוציה של הרבייה המינית • היסטוריה של ייצוגים מיניים • מיניות ברומא העתיקה • זנות ביוון העתיקה • זנות ברומא העתיקה • פדרסטיה ביוון העתיקה • המהפכה המינית |  |
| זוגיות וחברה | חיי מין • משיכה מינית • אהבה • מונוגמיה • פוליאמוריה • מין מזדמן • סווינגינג • נישואים • פיקוח ילודה • פאראפיליה • מופקרות • דת ומיניות • התנזרות ממין • הון ארוטי • אתיקה מינית • אובייקטיפיקציה מינית • מתאם אינטימיות • דיבור ארוטי • סלנג מיני |  |
| יחסי מין | מין קבוצתי • מזמוז • אוננות • משחק מקדים • החדרת אצבעות • תנוחות מין • יחסי מין מחוץ לנישואים • יחסי מין ללא נישואים • יחסי מין ללא חדירה • מין אוראלי • מין אנאלי • מציצה עצמית • BDSM • פטיש לכפות רגליים • פטישיזם (סקסולוגיה) • פטיש לכפות ידיים • פוטג'וב • הנדג'וב • אורגיה • גאנג באנג • שלישייה • רביעייה • סייברסקס • שיחה ארוטית • חנק ארוטי • מעגל מאוננים • יחסי מין בפומבי • קשירה • קונילינגוס |  |
| שירותי מין | תעשיית המין • ארוטיקה • פורנוגרפיה • סרט פורנוגרפי • תיירות מין • מוזיאון מין • מועדון מין • מועדון חשפנות • חשפנות • זנות (זנות קטינים / זנות גברית / בית בושת / עבדות מין) • יחסי מין תמורתיים • חנות מין • אביזר מין • בובת מין • מכונת מין • רובוט מיני |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  TDVİA: ilkah  TE: E1.0.0.0.0.0.14 
הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
היישוב

.
.
היישוב הוא כינוי המשמש לישות היהודית בארץ ישראל החל מהרבע האחרון של המאה ה-19, עם יציאתם של אנשי היישוב הישן מבין חומות העיר העתיקה בירושלים וייסודן של מקוה ישראל ופתח תקווה, ונמשכה בעלייה הראשונה בשנת 1881 וייסוד המושבות, וברצף היסטורי עד ליום הכרזת מדינת ישראל.
ישות זו נקראה גם "היישוב העברי" ובשם זה היא נזכרת במגילת העצמאות.
לביטוי "היישוב" יש צורות נוספות, "היישוב היהודי" או "היישוב היהודי בארץ ישראל" – לשם הבדלה בין היהודים בארץ ישראל לבין ערביי הארץ, "היישוב החדש" – להבדלה בין מתיישבי הארץ הציונים לבין תושבי הארץ היהודיים זה מכבר בני "היישוב הישן", ו"היישוב המאורגן" – להבדלה בין הסרים למרות הנהגת היישוב לבין אלו שלא סרו למרותה.
קיצור תולדות היישוב

במרוצת השנים שמאז ייסוד מקווה ישראל ב-1870 וייסוד פתח תקווה ב-1878 ועד ליום הכרזת המדינה ב-14 במאי 1948 גדלה האוכלוסייה היהודית בארץ ישראל מכ-26,000 נפש ("היישוב הישן") לכ-650,000 נפש. במרוצת אותן שנים התפתח היישוב בכל היבט: תנועות התיישבותיות הקימו ערים ומושבות ונוצרו צורות התיישבות ייחודיות לארץ כמו הקיבוץ ומושב העובדים; במקביל נרכשו קרקעות וביצות שהיו לשדות ופרדסים, נוצרה חקלאות משגשגת וכן התפתחה תעשייה מודרנית.
היישוב סיגל את השפה העברית, המשותפת לכל העדות, היא הייתה לשפת ההוראה ברוב מערכות החינוך, קמו מוסדות להשכלה גבוהה, עיונית ומדעית ברמה בין-לאומית, נוצרה עיתונות עברית רבת תפוצה. התפתחו חיי תרבות בספרות, באמנות, בתיאטרון ובמוזיקה.
היישוב הקים מוסדות מעין-שלטוניים, נוסדו מפלגות, נערכו בחירות ואף נוסד בית משפט השלום עברי.
היישוב למד להגן על עצמו והוקמו בו ארגונים צבאיים וארגוני מחתרת ונלחם בהתקפות ערביי הארץ. הארוכה בהן, הנקראת "מאורעות תרצ"ו–תרצ"ט" ארכה שלוש שנים עקובות מדם. ארגון ההגנה שהיה הארגון הצבאי הגדול ביישוב, העמיד לרשות היישוב, עוד לפני מלחמת העצמאות, שש חטיבות חי"ר וארבעה גדודי עלית של הפלמ"ח.
בתקופת היישוב עברה הארץ משלטון עות'מאני עוין לשלטון המנדט הבריטי, שיחסו אל היישוב השתנה מעת לעת, בהתאם לאישיותם של הנציבים העליונים השונים ולנוכח אירועי הזמן. עם ההגבלות על עליית יהודים לארץ ישראל, שהוטלו בספר הלבן מ-1939, ארגנה הנהגת היישוב תנועת העפלה שהביאה לארץ, על אפם וחמתם של הבריטים, כ-80,000 עולים עד לקום המדינה.
בתקופת השואה העמיד היישוב, שמנה אז פחות מ-500,000 נפש, כ-30,000 מתנדבים לשירות בצבא הבריטי וכן 32 צנחנים (ביניהם שלוש נשים: חנה סנש, חביבה רייק ושרה ברוורמן), שיצאו בשליחות רבת סיכונים, אל מעבר לקווי האויב הנאצי, בניסיון לחבור ליחידות הפרטיזנים ולאחיהם היהודים באירופה. 12 מהם נתפסו בשליחותם ושבעה מהם הוצאו להורג.
עם החלטת עצרת האו"ם, במועד הידוע כ"כ"ט בנובמבר" 1947 נפתחה על ערי היישוב ודרכי התחבורה בו, התקפה של ערביי ארץ ישראל, שנעזרו בכוחות צבא ההצלה והיישוב עמד על נפשו. בהתקרב מועד הכרזת המדינה, עמדה הנהגת היישוב בפני הכרעה גורלית, האם להכריז על העצמאות במועד שנקבע לכך בהחלטת עצרת האו"ם, או לדחות את ההכרזה עקב סכנת הפלישה של הצבאות הסדירים של מדינות ערב, שהיו מצוידים בארטילריה, שריון ומטוסים. הדעות על כך בהנהגת היישוב נחלקו ואף שר ההגנה האמריקאי צידד בדחייה. למרות הכול ב-14 במאי 1948, ביום ו' בשעות בין הערביים, בעיר העברית הראשונה תל אביב, הכריז דוד בן-גוריון על הקמת המדינה. תם פרק היישוב והחלה תקופת מדינת ישראל, שנפתחה עם בוקר ה-15 במאי 1948, בפלישת חמשת צבאות ערב אל תחום המדינה שזה עתה קמה.
תקופת השלטון העות'מאני

התקופה העות'מאנית בארץ ישראל החלה בשנת 1517, והסתיימה במלחמת העולם הראשונה.
תקופת השלטון העות'מאני > היישוב הישן

"היישוב הישן" הוא כינוי לרוב המסורתי הוותיק ביישוב היהודי בארץ ישראל שהתקיים בה בדורות שקדמו לעלייה הראשונה. הכינוי נוצר בשלהי המאה ה-19, והופיע בספרות ובעיתונות. רוב אנשי "היישוב הישן" התגוררו בארבע ערי הקודש: ירושלים, צפת, טבריה וחברון, וכן ביישובים פקיעין, כפר יאסיף, עכו, שכם, שפרעם ועזה. במשך המאה ה-19 התיישבו גם ביפו וחיפה, חלק ניכר מאנשי היישוב הישן עסק בלימוד תורה ובתפילה והתפרנס מכספי החלוקה, שהיו תרומות של יהודים בגולה למען המתגוררים בארץ ישראל.
תקופת השלטון העות'מאני > במלחמת העולם הראשונה

היישוב היהודי במלחמת העולם הראשונה סבל מאוד ממחסור, גירושים, תחלואה ותמותה. ב-28 במרץ 1917 הורה ג'מאל פאשה על גירוש התושבים מיפו ותל אביב. תושבי תל אביב היהודים גלו אל מושבות הדרום וצפון הארץ. כ-5,000 איש גורשו וחיו חיי מצוקה כפליטים עד לכיבוש הארץ על ידי הבריטים.
המושל הצבאי ג'מאל פאשה היה איש צבא ומדינאי טורקי שנמנה עם תנועת הטורקים הצעירים. מאז שנת 1913 היה אחד משלושת השליטים ששלטו במשותף בטורקיה ונתמנה כמושל צבאי של סוריה, שארץ ישראל הייתה אז חלק ממנה. בראשית תקופת שלטונו גילה אהדה מסוימת ליהודי הארץ בשל השכלתם וכישוריהם המקצועיים, אך במהלך מלחמת העולם הראשונה שינה את יחסו כלפי היישוב החדש והחל בצעדי דיכוי ורדיפה נגדו. הוא הטיל על היישוב גזרות קשות, גיוס כפוי לצבא הטורקי, חובת התעת'מנות – קבלת האזרחות העות'מאנית, ביטול "הסכמי הקפיטולציות" – זכויות היתר של יהודים אזרחי חוץ, הוצאות להורג, גירושים מן הארץ. השיא היה בגירוש תל אביב בחורף 1917. רוב ההתקפות של השלטון העות'מאני כוונו כנגד אנשי העלייה הראשונה והשנייה, כלומר בעיקר לעולים החדשים בארץ. היישוב הישן לא נפגע מן הפורענות הטורקית באותה תקופה. גם חובת הגיוס לא חלה על יהודי היישוב הישן אלא החדש, כתל אביב בלבד.
חלק ממנהיגי התנועה הציונית צידדו בהצהרת הזדהות עם טורקיה וגרמניה; אך לבסוף הוחלט על עמדה נייטרלית. המנהיגים חיים ויצמן וזאב ז'בוטינסקי צידדו בתמיכה בבעלות הברית. ויצמן פעל להשגת תמיכה בריטית ביעדי הציונות בארץ ישראל, מאמץ שהוביל להצהרת בלפור. יוסף טרומפלדור וז'בוטינסקי פעלו להקמת הגדודים העבריים במצרים ובריטניה. בהנהגתו של אהרן אהרנסון קמה רשת המודיעין ניל"י שסייעה למאמץ המלחמה הבריטי בפעולות ריגול, וניהלה הבאת כסף באוניות ליהודי הארץ. אנשי היישוב ציפו בכיליון עיניים לבוא הבריטים. הבריטים התקבלו על ידי היישוב כמשחררים, אולם לא ארך הזמן והתקוות שתלה היישוב בהם ובשלטונם נכזבו.
תקופת המנדט הבריטי > העליות בתקופת המנדט הבריטי

גל עלייה ציוני, סוציאליסטי וחלוצי מרוסיה, מפולין ומרומניה וכן משאר הפזורה היהודית. החל עם תום מלחמת העולם הראשונה. רבים מן העולים פנו לעבודת כפיים בסלילת כבישים במסגרת "עבודות ציבוריות". הם הקימו מסגרות חלוציות, כמו גדוד העבודה וגדוד שומריה. פיתחו את היישוב העירוני בירושלים, תל אביב וחיפה, והקימו את הקיבוצים בית אלפא, עין חרוד, תל יוסף וקיבוץ מרחביה ואת מושבי העובדים נהלל וכפר יחזקאל. בימי העלייה השלישית נוסדה ההסתדרות הכללית.
תקופת המנדט הבריטי > במלחמת העולם השנייה

בתקופת השואה העמיד היישוב, שמנה אז כ-500,000 נפש, כ-30,000 מתנדבים לשירות בצבא הבריטי וכן 32 צנחנים (ביניהם שלוש נשים: חנה סנש, חביבה רייק ושרה ברוורמן), שיצאו בשליחות רבת סיכונים, אל מעבר לקווי האויב הנאצי, בניסיון לחבור ליחידות הפרטיזנים ולאחיהם היהודים באירופה. 12 מהם נתפסו בשליחותם ושבעה מהם הוצאו להורג.
במשך מחצית השנה שמאז אביב 1942 ועד 3 בנובמבר 1942 עברו על היישוב מאתיים ימי חרדה, שבהם עמד בפני סכנת פלישת הצבא הנאצי, שהתקדם מצפון אפריקה מזרחה לעבר תעלת סואץ, זאת בעת שכבר הגיעו לארץ ידיעות על דבר השמדת יהודי אירופה. הנהגת ארגון ההגנה הכינה את התוכנית של "מצדה על הכרמל", לריכוז כל בני היישוב על הר הכרמל וסביבותיו, להגנה נואשת מפני הפולש, על כל המשמעויות שנודעו לשם מצדה. הסכנה חלפה עם הניצחון הבריטי בקרב אל עלמיין השני.
תקופת המנדט הבריטי > המאבק בשלטון הבריטי

עם תום מלחמת העולם השנייה גברה תנועת ההעפלה לארץ. שלטונות המנדט ניסו לעצור את ספינות המעפילים. בליל 23 בנובמבר 1945 פוצצו כוחות הפלמ"ח תחנות מכ"ם לאורך חופי הארץ, שעקבו אחרי תנועת הספינות. בין היתר חובלה תחנת המשטרה בגבעת אולגה. למחרת הטילו הבריטים מצור על קיבוץ גבעת חיים בכוחות צבא, משטרה וצנחנים, במטרה לפרוץ לתוכו ולאתר את מבצעי הפעולה בגבעת אולגה. מצעד של אלפי מתנדבים נע לעבר הקיבוץ. בהתנגשות עם הכוח הבריטי נהרגו שמונה מן הצועדים וארבעים ושניים נפצעו.
יום שבת 29 ביוני 1946 שבו, בעקבות פעולות תנועת המרי העברי, ערכו שלטונות המנדט סדרת פעולות דיכוי כנגד היישוב, הטילו עוצר על ערים וקיבוצים, ערכו חיפושים אחר נשק ופעילי ביטחון בבתים ובמוסדות ציבור ובין היתר חשפו מחסן נשק גדול בקיבוץ יגור. רבים ממנהיגי היישוב נעצרו ובהם משה שרת (אז שרתוק), יצחק גרינבוים, דוד רמז ודב יוסף. בסך הכול נעצרו יותר מ-2,700 איש ונכלאו במחנות מעצר בלטרון וברפיח.
היה פיגוע תופת שבוצע על ידי האצ"ל, נגד השלטון הבריטי בארץ ישראל ב-22 ביולי 1946. האצ"ל פוצץ את האגף הדרומי של מלון המלך דוד, שבו שכנה המפקדה הצבאית של שלטון המנדט הבריטי ובו שהו אנשי מנהל של השלטון המנדטורי. בפיצוץ נהרגו כתשעים אנשים, רובם ערבים ובריטים, וכן כ-15 יהודים. כ-45 אנשים נפצעו.
תשעה מלוחמי האצ"ל ושלושה מלוחמי הלח"י שנשפטו ונידונו למוות בתלייה. שמונה מהם נדונו על ידי בתי דין צבאיים בריטיים ושניים מהם – על ידי בית דין צבאי מצרי. עשרה מן הנידונים הוצאו להורג בתלייה ושניים מהם שמו קץ לחייהם לפני מועד הוצאתם להורג.
לקראת הכרזת המדינה

בשנת 1947 הוקמה ועדת האו"ם לעניין ארץ ישראל. ב-31 באוגוסט 1947 הגישה הוועדה את תוכניתה לאו"ם, לפיה יסתיים המנדט בריטי והארץ תחולק לשתי מדינות, יהודית וערבית, שתקיימנה שיתוף פעולה כלכלי ביניהן ואילו ירושלים תהיה לאזור בין-לאומי. ב-29 בנובמבר 1947 הכריעה עצרת האו"ם בהצבעה ברוב של 33 מדינות נגד 13 ו-10 נמנעות, על קבלת תוכנית החלוקה ועל סיום המנדט הבריטי על ארץ ישראל ב-15 במאי 1948. בזאת הונח היסוד להקמתה של מדינת ישראל.
היישוב במלחמת העצמאות

עם החלטת עצרת האו"ם, במועד הידוע כ"כ"ט בנובמבר" 1947 נפתחה על ערי היישוב ועל דרכי התחבורה בו התקפה של ערביי ארץ ישראל, שנעזרו בכוחות צבא ההצלה והיישוב עמד על נפשו. בהתקרב מועד הכרזת המדינה, עמדה הנהגת היישוב בפני הכרעה גורלית, האם להכריז על העצמאות במועד שנקבע לכך בהחלטת עצרת האו"ם, או לדחות את ההכרזה עקב סכנת הפלישה של הצבאות הסדירים של מדינות ערב, שהיו מצוידים בארטילריה, שריון ומטוסים. הדעות על כך בהנהגת היישוב נחלקו ואף שר ההגנה האמריקאי צידד בדחייה.
ב-14 במאי 1948, ביום שישי בשעות בין הערביים, בבית דיזנגוף בתל אביב, הכריז דוד בן-גוריון על הקמת המדינה. תם פרק היישוב והחלה תקופת מדינת ישראל, שנפתחה עם בוקר ה-15 במאי 1948 בפלישת חמשת צבאות ערב אל תחום המדינה שזה עתה קמה.
ראו גם

עליות קדומות לארץ ישראל
היישוב הישן
היישוב היהודי בארץ ישראל בימי מלחמת העולם השנייה
כרונולוגיה לתולדות היישוב היהודי בארץ-ישראל
לקריאה נוספת > ספרות יפה והדרכה

מרדכי נאור, ספר המאה – היסטוריה מצולמת של ארץ ישראל במאה העשרים, תל אביב: משרד הביטחון – ההוצאה לאור ועם עובד, 1998. (הספר בקטלוג ULI)
רוברט שרשבסקי ואחרים, מאה שנה ועוד עשרים – היסטוריה מצולמת של ארץ ישראל ממחצית המאה ה-19, 1–3, תל אביב: הוצאת מעריב, 1968. (הספר בקטלוג ULI)
יגאל לוסין, עמוד האש, הוצאת שקמונה, 1982. (הספר בקטלוג ULI)
מרדכי נאור ודן גלעדי, ארץ ישראל במאה העשרים. מיישוב למדינה, 1900–1950, תל אביב: משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 1990 (הספר בקטלוג ULI)
לקריאה נוספת > מחקרים

אמיר בן פורת, היכן הם הבורגנים ההם? תולדות הבורגנות הישראלית, ספרית אשכולות, מכון לוי אשכול והוצאת מאגנס, האוניברסיטה העברית בירושלים, תשנ"ט. (הספר בקטלוג ULI)
בן-ציון גת, היישוב היהודי בארץ-ישראל בשנות הת"ר–התרמ"א (1840–1881), (עבודת דוקטור), שהוגשה ב-1948, ירושלים: הוצאת אגודת שוחרי הגמנסיה העברית, תשכ"ג 1963. (הספר בקטלוג ULI)
אלכס ביין, תולדות ההתיישבות הציונית, תל אביב: הוצאת מסדה, תש"ג–1942, 1970. (הספר בקטלוג ULI)
דן הורוביץ ומשה ליסק, מישוב למדינה: יהודי ארץ-ישראל בתקופת המנדט הבריטי כקהיליה פוליטית, תל אביב: עם עובד, תשמ"ו–1986. (הספר בקטלוג ULI)
אניטה שפירא, חרב היונה – הציונות והכוח 1881–1948, תל אביב: עם עובד, תשנ"ב, 1992. (הספר בקטלוג ULI)
אביבה חלמיש, מבית לאומי למדינה בדרך: היישוב היהודי בארץ-ישראל בין מלחמות העולם,תל אביב: האוניברסיטה הפתוחה, 2004 (קריאת הספר בתצוגה מלאה באתר "גוגל ספרים" )
גרסיאלה טרכטנברג, בין לאומיות לאמנות: כינון שדה האמנות הישראלי בתקופת היישוב ובראשית שנות המדינה, ירושלים: הוצאת מאגנס, תשס"ו 2005. (הספר בקטלוג ULI)
משה ליסק (עורך), תולדות היישוב היהודי בארץ-ישראל מאז העלייה הראשונה (שישה כרכים בנושא היישוב מתוך שבעת כרכי הסדרה): (הספר בקטלוג ULI)
משה ליסק, ישראל קולת וגבריאל כהן (עורכים), התקופה העות'מאנית: חלק א; משה ליסק, ישראל קולת (עורכים), התקופה העות'מאנית: חלק ב, האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים ומוסד ביאליק, ירושלים
זהר שביט (עורכת ומחברת ראשית), בנייתה של תרבות עברית בארץ-ישראל, חלק א, האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים ומוסד ביאליק, ירושלים, 1998.
משה ליסק (עורך), המנדט הבריטי: חלק א; משה ליסק, אניטה שפירא וגבריאל כהן (עורכים), המנדט הבריטי: חלק ב; משה ליסק (עורך), המנדט הבריטי: חלק ג, האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים ומוסד ביאליק, ירושלים, 1989–2009
משה ליסק ודן הורוביץ, "גיוס פוליטי ובינוי מוסדות ביישוב היהודי בתקופת המנדט", בתוך: הנ"ל ועמנואל גוטמן (עורכים), המערכת הפוליטית הישראלית, תל אביב: הוצאת עם עובד, 1977, עמ' 51–60
תום שגב, ימי הכלניות – ארץ ישראל בתקופת המנדט הבריטי, הוצאת כתר, ירושלים, 1999
הערות שוליים

↑  הגדרה זו, למשל, על פי הסדרה: משה ליסק, גבריאל כהן (עורכים), תולדות היישוב היהודי בארץ-ישראל מאז העלייה הראשונה, ירושלים: האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים, א–ג, 1989–2009
↑  ישראל ברטל, "היישוב הישן", עת-מול גיליון כ' 3 (119), פברואר 1995
↑  להרחבה ראו "תגובת היישוב היהודי בארץ ישראל לשואה"
↑  בטרם וגם למרות נעילת שעריה ליוצאים מהמדינה.
↑  ביקורת: יעקב שביט,'"`UNIQ--nowiki-00000007-QINU`"'‏בחיפוש אחר הבורגנות הישראלית, קתדרה 95, אפריל 2000, עמ' 159–164
↑  ביקורת: מרגלית שילה,'"`UNIQ--nowiki-00000009-QINU`"'‏נדבך נוסף בכתיבת תולדות היישוב, קתדרה 96, יולי 2000, עמ' 175–179
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4478755-8 
אנשי היישוב הישן בתלבושות אופייניות, ממזרח ומערב, 1895
כיכר המייסדים במושבה ראשון לציון שנוסדה ב-1882, בגלויה בהוצאת האחים אליהו משנות ה-20
חלוצים בגן שמואל, 1913
מצביא הצבא הבריטי, הגנרל אדמונד אלנבי, נכנס בראש כוחותיו אל עיר העתיקה בירושלים, דצמבר 1917
גבולות המנדט הבריטי, 1920
תצלום משפחה משובץ בתבנית נופי הארץ, גלוית שנה טובה, ראש השנה, תרצ"ב–1931
"קבוצת מכורה" של הקיבוץ הדתי, 1945
חיילים בריטים מחפשים נשק בקיבוץ יגור במהלך השבת השחורה, 1946
ההכרזה על הקמת מדינת ישראל, צילם רודי ויסנשטין
אזורי התיישבות יהודים עיקריים בארץ ישראל, ב-1947
חגי סגל

| --- | --- |
סגל, 2014
סגל, 2014
 לידה:  24 בינואר 1957 (בן 68) חיפה, ישראל 
 מדינה:  ישראל ישראל
 השכלה:  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 צאצאים:  עמית סגל, ארנון סגל 
 קישורים חיצוניים
 פייסבוק:  100007788132760
 טוויטר (X):  haggai_segal
 
חגי סגל (נולד בכ"ב בשבט התשי"ז, 24 בינואר 1957) הוא עיתונאי, סאטיריקן ופובליציסט ישראלי. כותב בעיתון "מקור ראשון", ובשנים 2014–2023 שימש כעורכו. בשנת 1980 נמנה עם חברי המחתרת היהודית ובעקבות פעילותו הורשע בעבירות של גרימת חבלה חמורה וחברות בארגון טרור ונידון לשלוש שנות מאסר.
ביוגרפיה

סגל נולד בחיפה לשלום סגל, יליד רומניה שעלה ארצה במסגרת העלייה הרביעית, שהוריו היו מהמשפחות המייסדות של שכונת אחוזת שמואל (אחוזה), איש האצ"ל ומזכיר בתנועת החרות לשעבר, ולאביבה סגל, ילידת אנגליה שעלתה ארצה ב-1947, וגדל בעכו. הוא בן אחיו של ידידיה סגל, איש האצ"ל שנחטף בידי אנשי ההגנה ומאוחר יותר נמצאה גופתו.
למד בתיכון הדתי "קנדי" בעכו. את שירותו בצה"ל עשה במערך הנ"מ וכמדריך טירונים. סיים תואר ראשון במתמטיקה באוניברסיטה העברית בירושלים, הצטרף ליישוב עפרה ונמנה עם ראשוני הירחון "נקודה".
ביוגרפיה > המחתרת היהודית

בשנת 1980 השתתף, במסגרת ארגון הטרור שכונה לימים "המחתרת היהודית", בהתנקשות בראשי הערים הפלסטינים שחלקו בה היה מלכוד מכוניתו של ראש עיריית רמאללה, כרים ח'אלף, ומלכוד דלת המוסך של ראש עיריית אל-בירה, איבראהים טאוויל. מטען הנפץ הראשון התפוצץ וגרם לקטיעת רגלו של ח'אלף, והשני לעיוורונו של חבלן מג"ב סלימאן חירבאווי, שנשלח לנטרל את המטען.
סגל נתפס בשנת 1984 עם שאר חברי המחתרת והורשע בעברות של גרימת חבלה חמורה, החזקת נשק ופעילות בארגון טרור. הוא נידון לשלוש שנות מאסר בפועל ושנתיים על תנאי. מאסרו קוצר בשליש. במהלך מאסרו כתב את הספר "אחים יקרים", העוסק בפעילותה של המחתרת.
ביוגרפיה > קריירה עיתונאית

סגל היה שדרן וראש מערכת החדשות ב"ערוץ שבע", עורך הירחון "נקודה", ובעל טור בעיתונים "חדשות", "מעריב", "בשבע", ידיעות אחרונות ו"מקור ראשון".
פרסם מספר ספרים: "התנחלות דמה", ספר סאטירי על המתנחלים; "ימית סוף", העוסק בקורות התנועה לעצירת הנסיגה מסיני; "והיום עוטפים בזה דגים", שנכתב במשותף עם אורי אורבך ו"כבשה טרפה זאב" שנכתב גם הוא עם אורבך ומציג את תגובת התקשורת והפוליטיקאים לטבח מערת המכפלה כצבועה לכאורה.
בשנת 2003 נבחר לחתן הפרס לביקורת התקשורת מטעם "האגודה לזכות הציבור לדעת". באותה שנה הועמד לדין, עם מנהלים נוספים בתחנת הרדיו "ערוץ 7", בגין חלקו בשידורים הבלתי חוקיים של התחנה, ונידון לשישה חודשי מאסר על תנאי וקנס בסך 30,000 ש"ח.
ב-8 ביולי 2014 מונה לעורך הראשי בעיתון "מקור ראשון". הוא הגיש את תוכנית האקטואליה "ראש בראש" בערוץ הכנסת. בעבר הגיש יחד עם זהבה גלאון ואנשי ציבור מתחלפים אחרים. ב-2023 סיים את תפקידו[דרושה הבהרה].
ב-2025 פורסם ספרו "משיח בשדה בוקר" העוסק ביחסיו של בן-גוריון עם אנשי ימין, עם לאומיות, עם ארץ־ישראל השלמה, ונושאים נוספים שבין ימין לשמאל.
חיים אישיים

סגל נשוי ואב לחמישה, בהם העיתונאים ארנון סגל ועמית סגל.
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |  |
|  ידידיה סגל  ידידיה סגל     |  ידידיה סגל  ידידיה סגל     |  ידידיה סגל  ידידיה סגל     |   |  שלום סגל  שלום סגל     |  שלום סגל  שלום סגל     |  שלום סגל  שלום סגל     |     |  אביבה סגל  אביבה סגל     |  אביבה סגל  אביבה סגל     |  אביבה סגל  אביבה סגל     |
|   |   |   |   |   |   |   |     |   |   |  |
|   |   |   |   |  חגי סגל  חגי סגל     |  חגי סגל  חגי סגל     |  חגי סגל  חגי סגל     |   |  טננולד  טננולד     |  טננולד  טננולד     |  טננולד  טננולד     |
|   |   |   |   |   |     |   |  |  |   |   |
|  ארנון סגל  ארנון סגל     |  ארנון סגל  ארנון סגל     |  ארנון סגל  ארנון סגל     |   |  עמית סגל  עמית סגל     |  עמית סגל  עמית סגל     |  עמית סגל  עמית סגל     |  |  רותי טננולד  רותי טננולד     |  רותי טננולד  רותי טננולד     |  רותי טננולד  רותי טננולד     |
פרסומים

אחים יקרים - קורות המחתרת היהודית, ירושלים תשמ"ז.
יחד עם אורי אורבך, והיום עוטפים בזה דגים - נבואות חורבן ומעשיות 1967–1992, ספריית בית אל, תשנ"ב.
התנחלות דמה - ספר סאטירי על המתנחלים, ספריית בית אל תשנ"ב. הוצאה מחודשת ומעודכנת בשם חמש דקות מכפר סבא, תשע"ג.
יחד עם אורי אורבך, כבשה טרפה זאב - סיפור מהג'ונגל, סיפור על רקע הטבח בחברון, ספריית בית אל תשנ"ד.
מונכון: מילון ערוץ 7 לעברית משודרת ומוסף אתיקה, בית אל תשנ"ח, מהדורה מעודכנת שם תשס"א.
ימית, סוף., המאבק לעצירת הנסיגה בסיני, ספריית בית אל תשנ"ט.
בעריכתו, הכתובת הייתה באוויר, ערוץ 7 בעידן אוסלו, ספר ותקליטור, בית אל תשס"ג.
יחד עם אורי אורבך, הבטחתם יונה – תחזיות שווא עיתונאיות 2000–2006, ירושלים תשס"ו.
רק לא מלחמת אחים - פרשת מותו של איש אצ"ל ידידיה סגל (דודו של חגי) שנחטף בידי ארגון ההגנה, בית אל תשס"ט.
שטחים תמורת חלום - יומן לאומי מתש"ח ועד הלום, ידיעות ספרים, תשע"ג.
משיח בשדה בוקר - לגלות מחדש את בן-גוריון, ידיעות ספרים, תשפ"ד.
הערות שוליים

↑  '"`UNIQ--templatestyles-00000001-QINU`"'"הלח"י השנייה: התעלומה של נערי הגבעות משנות הארבעים". מקור ראשון. 2018-02-12. נבדק ב-2018-05-30.
↑  פסק הדין של חברי המחתרת היהודית, מאגר "נבו"
↑  ת"פ (י-ם) 4830/98 מדינת ישראל נגד יעקב כץ ואחרים, ניתן ב-29.12.2003
↑  שלמה פיוטרקובסקי, חגי סגל מונה לעורך מקור ראשון, באתר ערוץ 7, 8 ביולי 2014
↑  משיח בשדה בוקר, ידיעות ספרים, 2025
↑  '"`UNIQ--templatestyles-00000006-QINU`"'"מרואיין בהפתעה: סל תרבות עם חגי סגל". מקור ראשון. 2018-03-02. נבדק ב-2018-05-30.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007278860405171  BnF: cb16754762p (data)  GND: 1089794223  ISNI: 0000 0000 8408 7190  LCCN: n88660313  VIAF: 111442668   WorldCat (עם VIAF): 111442668
ניר עוז

| --- | --- |

מדינה: ישראל ישראל
מחוז: הדרום
מועצה אזורית: אשכול
גובה ממוצע: ‎106 מטר
תאריך ייסוד: 1955
תנועה מיישבת: התנועה הקיבוצית
סוג יישוב: קיבוץ
נתוני אוכלוסייה לפי הלמ"ס לסוף 2023
  - אוכלוסייה: 421 תושבים
    - מתוכם, תושבי ישראל: 396 תושבי ישראל
 מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת מערב הנגב מוגדלת) ניר עוז(למפת מערב הנגב רגילה) ניר עוז(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום ניר עוז(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום ניר עוז31°18′39″N 34°24′08″E﻿ / ﻿31.3108928892469°N 34.4020939925692°E﻿ / 31.3108928892469; 34.4020939925692  heמפת היישובים של מועצה אזורית אשכול באדום - ניר עוז בירוק - מיקום בניין המועצה tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
מדד חברתי-כלכלי - אשכול לשנת 2021: 6 מתוך 10

שלט בכניסה לקיבוץ, המציין את שנת הקמתו (1955)
נִיר עוֹז הוא קיבוץ בחבל אשכול, שבמערב הנגב הצפוני, כשלושה קילומטרים ממערב למגן וכשני קילומטרים מנירים.
במהלך הטבח בניר עוז במתקפת הטרור ב-7 באוקטובר 2023 כרבע מתושבי הקיבוץ נרצחו או נחטפו לעזה.
היסטוריה

ניר עוז הוקם בספטמבר 1955 באזור "ביר גרא" מול חאן יונס, על ידי גרעין של הקיבוץ הארצי, כהיאחזות הנח"ל ה-15 והקיבוץ ה-70 של הקיבוץ הארצי. טקס העלייה על הקרקע התקיים ב-29 בספטמבר 1955 בנוכחות אברהם הרצפלד ומפקד פיקוד הנח"ל, אהרון דורון. לקיבוץ הוקצו בראשיתו 6,000 דונם והוא יועד להתבסס על לול, רפת, גידולי שדה, בעיקר שעורה, ומטעים. בעת הקמתו התגוררו מתיישביו בצריפים ולצורך חדר אוכל הוקם אוהל גדול. העלייה על הקרקע התאפשרה הודות לצינור מפעל ירקון-נגב שסיפק מים להשקיית 200 דונם שלחין באזור.
באפריל 1957 הגיע למקום גרעין הקבע של הקיבוץ.
מאז שנת 1960, פועל במקום נקודה ירוקה – הגן הבוטני בקיבוץ ניר עוז. זהו גן בוטני מוכר, השייך לקבוצה מצומצמת של גנים בוטניים בישראל, הזכאים למימון ממשלתי. הוא משמש בעיקר לניסויים בהתאמת צמחים לתנאי מדבר. הגן משתרע על 120 דונם ומגודלים בו למעלה מ-900 זני צמחים.
ב-8 במרץ 1972 התקיים בניר עוז כנס של נציגי 13 קיבוצים של השומר הצעיר שיצאו נגד ההתנחלויות ברצועת עזה ובסיני וטענו שההתנחלויות פוגעות בתושבים המקומיים.
בשנת 2008 עלתה הצעה להפרטת הקיבוץ וההצעה נדחתה. בשנת 2015 התקבלה החלטת הפרטה כדי להיות יותר אטרקטיביים לנקלטים חדשים.
היסטוריה > הטבח בניר עוז

במתקפת הפתע על ישראל אירע הטבח בניר עוז שבו רצחו מחבלי חמאס 38 מחברי הקיבוץ וחטפו 77 חברים לרצועת עזה (בסך הכול כשליש מחברי הקיבוץ). מאות מחבלים ואזרחים עזתים השתתפו בטבח, וכן במעשי ביזה ושרפה נרחבת של בתים. מתוך כ־400 מבני מגורים, רק שישה בתים לא נשרפו או לא נחטפו מתוכם תושבים. חברי הקיבוץ ששרדו פונו לאילת. הקיבוץ הוגדר כשטח צבאי סגור. כשלב ביניים, התושבים החליטו לגור בקריית גת, וב-2 בינואר 2024 הושלם מעבר התושבים למגורים הזמניים בשכונת כרמי גת שבצפון קריית גת.
ב-24 בנובמבר 2023, בפעימה הראשונה של שחרור החטופים במהלך עסקת שחרור החטופים ישראל–חמאס, רוב המשוחררים היו מהקיבוץ. ב-27 בנובמבר 2023 שוחררו חטופים נוספים מהקיבוץ.
ב-11 בנובמבר 2024 פורסם שחברי קיבוץ ניר עוז החליטו להקים מחדש את הקיבוץ שנהרס. עלות ההקמה מחדש נאמד ב-230 מיליון שקל. בפברואר 2025 טרם אושרה תוכנית השיקום.
כלכלה

שטח הקיבוץ הוא כ-20,000 דונם. ענפי החקלאות של הקיבוץ כוללים: פלחה, שלחין, מטעים, בקר (עגלים לבשר) ולול. בקיבוץ נמצא מפעל נירלט לייצור חומרי איטום סיליקוניים, צבעים וחומרי בניין, וגם חברה לתכנון ופיתוח הנדסי.
מפעל נירלט ספג פגיעה בעקבות תקיפת הטרור מאזור עזה ב-7 באוקטובר 2023. בינואר 2024 חזר מפעל החברה בניר עוז לפעילות חלקית.
בהיותו יישוב חקלאי או יישוב באזור פיתוח, עובדים המעתיקים את מקום מגוריהם ליישוב וגרים בו לפחות שישה חודשים רצופים, נהנים מכך שאם  התפטרו לשם כך מעבודתם, ההתפטרות תיחשב להם כפיטורים. בהיותו אחד מיישובי עוטף עזה, ניתן לתושביו זיכוי ממס הכנסה בהתאם לסעיף 11 לפקודת מס הכנסה.