stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
גלישון
לקריאה נוספת

עקיבא פלכסר, גיאולוגיה, יסודות ותהליכים, אקדמון, 1992, מסת"ב 965-350-026-0
שלמה שובאל, צפונות כדור הארץ, האוניברסיטה הפתוחה, מסת"ב 9650608729
Encyclopedia of Geology, Elsevier Academic Press, First edition 2005, ISBN 0-12-636380-3
Michael Allaby, Dictionary of Earth Science, Oxpord University Press, Third edition 2008, ISBN 978-0-19-921194-4
Cliff Oliver and Colin Pain, The Origin of Mountains, Routledge, 2000, ISBN 0-415-19889-5
הערות שוליים

↑  Suture zones and general mechanism of nappe-edifice formation
↑  Encyclopedia of Geology, כרך 2, עמ' 130-132
↑  קמט רובץ (recumbent fold) – קמט הפוך שנטייתו כה חדה עד שצלעותיו ניצבות אופקיות
↑  Discovering garnets along the shore
↑  אוטוכתוני (autochthon) – בגאולוגיה מבנית: מסלע במיקומו המקורי
↑  אלוכתוני (allochthon) – מסלע שהועתק ממיקומו המקורי למיקום חדש
↑  גלישון בבריטניקה המקוונת
↑  היווצרות גלישונים קימוט
↑  גיאולוגיה יסודות ותהליכים, עמ' 141–142
↑  מישור התנתקות (décollement) או העתק התנתקות תשתית (basal detachment fault) – מישור המצוי בין יחידות מסלע שהתנתקו זו מזו והחליקו זו על-גבי זו
↑  סקירה היסטורית של חקר גלישונים
↑  ביוגרפיה של ברטראן
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007558259605171  GND: 4240519-1  LCCN: sh85089781 
היווצרות גלישונים בתהליכי העתקה וקימוט
מגרעת (חלון) וחריגה (שן סלע)
ברטראן
התנתקות שכבות במהלך העתקה
מוקומנטריה

מוקומנטריה (באנגלית: Mockumentary – הלחם של Mock - "ללעוג", ו-Documentary - "תיעודי"; בעברית: סֶרֶט דְּמוּי תִּעוּדִי) היא סוגה טלוויזיוניות, קולנועית וספרותית. היא מוצגת כדוקומנטריה, לרוב קומית, אך למעשה היא פיקטיבית ברובה, על אף שהיא נשענת לעיתים על המציאות.
המוקומנטריה משמשת לרוב כאמצעי פארודי וסאטירי ובצורתה הקומית נקראת גם "דוקו-קומדיה". עם זאת, מוקומנטריה יכולה לשמש כמרכיב דרמטי.
מוקומנטריות מוצגות לרוב כדוקומנטריות היסטוריות עם צילומי ראש ודיונים בנושא, או כקטעי צילום המלווים את הדמויות במהלך האירועים. לעיתים ניתנת לשחקנים בסרט מוקומנטרי הרשות לאלתר.
המושג "מוקומנטריה" – הלחם בין "ללעוג" (to mock) ו"דוקומנטריה" (documentary) – נטבע על ידי הבמאי רוב ריינר באמצע שנות ה-80 בתיאור סרטו "ספיינל טאפ". המושג "תיעודיון" הוא הלחם בין "תעודה" ו"בדיון".
מבשרי הז'אנר

סרטו של לואיס בוניואל משנת 1933 "ארץ ללא לחם"; תסכית הרדיו מ-1938 בו שידר אורסון ולס את הספר "מלחמת העולמות" מאת ה.ג'. וולס כספיישל ליל כל הקדושים אשר גרם לכאורה להיסטריה המונית; "קציר הספגטי השווייצרי" - דוגמה מוקדמת למוקומנטריה סאטירית, מתיחת אחד באפריל אשר הופיעה בתוכנית ה-BBC "פנורמה" בשנת 1957; כמה וכמה סרטים ותוכניות טלוויזיה בסגנון "סִינֵמָה וֵרִיטֶה" בשנות ה-60 וה-70 (ביניהם כמה מסרטי הגל החדש הצרפתי שצולמו בסגנון דוקומנטרי קופצני בצילום ובעריכה) - כל אלה היו בין מבשרי הז'אנר.
דוגמאות מוקדמות כוללות את הסרטים: The Connection" (1961)", "לילה של יום מפרך" (1964, סרט המתיימר לתאר ימים אחדים בחייהם של הביטלס, שיהיה לסרט המוקומנטרי הראשון באורך מלא), "היומן של דייוויד הולצמן" (1967), "פאט פולסון לנשיאות" (1968, עם הנרי פונדה), "קח את הכסף וברח" (1969, סרטו הראשון של וודי אלן, שחזר לסגנון זה בסרטיו "זליג" מ-1983 ו"מתוק ומרושע" מ-1999), "הליצנים" (סרטו של פדריקו פליני מ-1970, שילוב של סרט תיעודי ובדיוני, 'דוקו-פיקציה'), "כל מה שאתה צריך זה מזומן" ("All You Need is Cash", משנת 1978, פארודיה ייחודית על הביטלס, תיעוד לכאורה של מסע הופעות של להקת רוק בריטית בדיונית, בשם The Rutles, עם אריק איידל מחבורת "מונטי פייתון". לסרט הופקו שני סרטי המשך קצרים). "חיים אמיתיים" (1979, סרטו של אלברט ברוקס, פארודיה על סרט תיעודי של הטלוויזיה הציבורית).
שימוש מוקדם בתבנית המוקומנטרית בטלוויזיה ניתן לראות בכמה מערכונים מתוך "הקרקס המעופף של מונטי פייתון" (1969-1974), כגון "סבתות הגיהנום", "האחים פיראנה", "הבדיחה המצחיקה ביותר בעולם" ועוד רבים.
מאז שנות ה-80 > בטלוויזיה

חבורת הקומיקאים הבריטית "קומיק סטריפ" יצרה ב-1983 את הסרט "Bad News Tour" פארודיה רוקומנטרית על להקת מטאל בריטית, שהקדימה את "ספיינל טאפ" בשנה, אך לא ידועה השפעתו על הסרט האמריקני. הסרט הוביל להקלטת שני אלבומים, והלהקה יצאה באמת לסיבוב הופעות, וב-1987 יצא סרט ההמשך "עוד חדשות רעות".
"רחוב סטלה" - סדרה מוקומנטרית ששודרה ב-BBC בין השנים 1997 ל-2001. היא נכתבה על ידי פיל קורנוול, ג'ון סשנס, ופיטר ריצ'רדסון, כששני הראשונים משחקים ומציגים את כל הדמויות בסדרה. הסדרה צולמה במצלמות וידאו ניידות.
"מבצע בחורים טובים" - עוד סיטקום בתקציב נמוך ששודר ב-BBC שלוש סדרות החל בשנת 1997.
"The Games" - סדרה אוסטרלית ששודרה בשנים 1998–2000.
הסדרה הקנדית "זבל לבן" ("טריילר פארק בויז") - המשך לסרטים הנזכרים לעיל.
הסדרה הבריטית "מריון וג'ף" (2000).
"2012 (עשרים שתים-עשרה)" (2011-2012) - סדרה בריטית העוקבת אחר ועדת בדיקות אולימפית בדיונית לקראת אולימפיאדת 2012 בלונדון, ו-"W1A" העוקבת אחרי הדמויות הראשיות של "2012" בתחילת עבודתם ב-BBC.
"המשרד" (2001) - סדרה בריטית מצליחה, שזכתה לגרסה אמריקאית, גרמנית, צרפתית ואף ישראלית.
"בוא טוס איתי" (2010) - סדרה בריטית העוקבת אחר הפעילות בשדה תעופה בדיוני על מגוון עובדיו ונוסעיו.
צמד הקומיקאיות הבריטיות ג'ניפר סונדרס ודון פרנץ' הציגו לעיתים קרובות מערכונים מוקומנטריים בתוכנית הטלוויזיה שלהן "פרנץ' וסונדרס" (1987-2007).
ערוץ דיסקברי פתח את 'שבוע הכריש' השנתי שלו ב-4 באוגוסט 2013 עם הסרט הדוקומנטרי "Megalodon: The Monster Shark Lives", על הישרדותו של המגלודון, כריש קדמון מסוג עמלץ הידוע בעיקר ממאובנים.
עוד כמה דוגמאות פופולריות בולטות: "מחלקת גנים ונוף" (2009-2015); "משפחה מודרנית" (2009-2020); "הקאמבק" של ליסה קודרו; קומדיית האלתורים האמריקנית "רינו 911!" (2003-2009); הסדרה הקומית "החבובות" (2015); סדרת האינטרנט הבריטית "דרק" (2012-2014); סדרות הטלוויזיה של הקומיקאי האוסטרלי כריס ליליי (Chris Lilley).
הסדרה "תיעודי עכשיו!" ("Documentary Now!") (2015-היום), שנוצרה על ידי כמה בוגרי "סאטרדיי נייט לייב", ומשודרת ברשת הטלוויזיה האמריקאית העצמאית IFC, מציגה פארודיות על סרטים דוקומנטריים ידועים, המחקות את הסגנון ואת הנושא של כל אחד מהם.
בשנת 2015 שידרה רשת HBO את "7 ימים בגיהנום", קומדיה מוקומנטרית של ג'ייק סוימנסקי ומוריי מילר, בכיכובו של אנדי סמברג, שנוצרה בהשראת מרתון הטניס אייזנר-מאוטה באליפות וימבלדון 2010. בשנת 2017 יצרו השניים את "Tour de Pharmacy", סרט העוסק בנושא סמים בספורט, על רקע מרוץ טור דה פראנס היוקרתי. משתתפים בסרט אורלנדו בלום, סמברג, ועוד כמה כוכבים הוליוודים גדולים בהופעות אורח. רוכב האופניים לאנס ארמסטרונג, שהודה שהשתמש בסמים בכל שבע זכיותיו בטור דה פראנס, עושה בסרט פארודיה של עצמו כ'מקור אנונימי'.
"מה שאנחנו עושים בצללים" (2019) - קומדיית אימה ערפדית המבוססת על הסרט הנזכר לעיל.
קרייג הייט, בערך "מוקומנטריה" ב"אנציקלופדיה של לימודי ההומור", טוען כי הטלוויזיה היא מדיום טבעי עבור מוקומנטריה, כי היא מספקת "מקורות עשירים להפליא של נכסים ומשמעויות" ("appropriation and commentary").
מאז שנות ה-80 > ברדיו

תוכנית הטלוויזיה והרדיו הבריטית "אנשים כמונו" הופקה על ידי ה-BBC עבור הרדיו כבר ב-1995, שנים אחדות לפני שהגרסה הטלוויזיונית יצאה לפועל, ב-1999.
בספרות

הספרות, ובעיקר בתחום הקומיקס, משמשת כר נרחב ליצירה מוקומנטרית. מבין שלל היצירות בתחום בולט "הגולם", ספר משנת 2003 שבעקבותיו פורסמה סדרת קומיקס אותה הגו אלי אשד ואורי פינק.
הערות שוליים

↑  סֶרֶט דְּמוּי תִּעוּדִי במילון תקשורת המונים (תשע"ב), באתר האקדמיה ללשון העברית
↑  הסדרה "מעצר בית" באתר "אישים"
↑  הסרט "זהירות מצלמה" באתר "אישים"
↑  הסדרה "החיים האמיתיים" באתר "אישים"
↑  מידע על הפסטיבל ורשימת סרטי התחרות באתר "הבמה"
↑  הסרט "הימנית האחרונה של מקס בר" באתר "אישים"
↑  הסרט "אני ביאליק" באתר "אישים"
↑  הסדרה "24/7 - תום אבני" באתר "אישים"
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 7738916-5
שווא

ערך זה עוסק בסימן הניקוד בעברי. אם התכוונתם למונח בפונטיקה לציון תנועה מרכזית חצי-גבוהה לא מעוגלת (בסימון IPA:[ə]), ראו .
השווא העברי (בניקוד הטברני: סימן הניקוד " ְ") הוא כינוי כולל למספר תופעות בדקדוק המסורתי של השפה העברית: שני סוגי השווא העיקריים הם שווא נע, המתייחס לתנועה שנחטפה, כלומר התקצרה, ושווא נח, המתייחס להיעדר תנועה (עיצור שאחריו אין תנועה). בנוסף לשווא הנע והנח קיימים גם שווא מרחף, המתייחס למקרה גבולי בין השווא הנע והנח (ראו להלן), ושווא געיה, המייצג תנועה מלאה (ראו ניקוד טברני / סימן השווא).
הגייתם של סוגי השוואים השונים השתנתה לאורך התקופות. בעברית מתקופות שונות שקדמו לעברית המודרנית נבדלו סוגי השוואים זה מזה גם פונולוגית, אך העובדה שבניקוד הטברני מסומנות שתי התופעות באותו סימן – שתי נקודות זו מעל זו מתחת לאות – עשויה להעיד על כך שהביצוע הפונטי (כלומר, אופן ההגייה) של שתי התופעות היה בתקופה מסוימת דומה או זהה, ובעברית מודרנית התפצלותו הפונמית של השווא לשני אופני הגייה שונה מהחלוקה המסורתית לשווא נע ושווא נח, באופן שבו גם שווא נח וגם שווא נע נהגים לחלופין כמו סגול או אינם נהגים (ראו טבלה: דוגמאות לאופני הגיית השווא בעברית ישראלית).
| דוגמאות לאופני הגיית השווא בעברית ישראלית |
| --- | --- | --- |
|  | שוואים הנהגים כמו סגול (IPA: [e̞]) | שוואים שאינם נהגים |
| שווא נח* | קִמַּטְתְּ [ki'mate̞t]  הִתְמוֹטַטְתְּ [hitmo̞'tate̞t] | קִפַּלְתְּ [ki'palt]  הִתְקַפַּלְתְּ [hitka'palt] |
| שווא נע | שָׁדְדוּ [ʃade̞'du]  לְאַט [le̞'at] | שָׂרְדוּ [saʀ'du]  זְמַן [z'man] |
(*כל השוואים במילים "קִמַּטְתְּ" ו"הִתְמוֹטַטְתְּ" מסווגים על פי הדקדוק כנחים, למרות זאת השווא תחת האות ט׳ מבוטא בעברית ישראלית כמו סגול)
הקלדה

הקלדת השווא במערכות הפעלה שונות:
Windows 8 וגרסאות חדשות יותר, ומערכות לינוקס (ת"י 1492 2012): צירוף של מקש Alt ימני והאות ש
Windows 7 וגרסאות ישנות יותר: בזמן ש־Caps Lock דלוק, לחיצה על Shift והסימן ; (נקודה ופסיק, בקצה השמאלי של שורת הספרות)
macOS‏: Alt-0 (אפס)
אנדרואיד (מקלדת Gboard‏): הקשה ארוכה על האות ש
שווא נע

שווא נע מסמן תנועה שנחטפה. בתקופת העברית הקלאסית (ואולי רק בתקופת הניקוד הטברני) תנועות שהיו מרוחקות מן הטעם הראשי במילה התקצרו ונהגו כתנועות קצרות יותר. את התנועה המקורית אפשר לזהות בצורה היסודית, הבלתי נטויה של המילה, ולפעמים גם בצורת ההפסק של המילה. למשל: במילה "יִשְׁמְעוּ" השווא שתחת האות מ' הוא שווא נע, ועל התנועה המקורית אפשר ללמוד מצורת היסוד יִשְמַע ומצורת ההפסק יִשְמָעוּ. מבחינה דקדוקית מתנהג שווא נע כתנועה לכל דבר; למשל, אם אחרי שווא נע מופיע אחד מעיצורי בגדכפ"ת לא יוטל בו דגש קל. הפייטנים שהשתמשו במשקל היתדות והתנועות התייחסו לעיצור המונע בשווא נע כ"חצי הברה" ולצירוף של חצי הברה כזו עם הברה רגילה קראו "יתד".
בעברית המקראית המאוחרת שווא נע נהגה תמיד כחטף סגול במשקלים קְטוֹל, קְטִיל, וקְטֹלֶת, חלק קטן מהמקרים כשההטעמה נמצאת שתי הברות קדימה ובצורות נטויות של משקלים שהברה הראשונה של צורת היסוד מנוקדת בצירי חסר; תמיד כחטף קמץ בצורות נטויות של משקלים שהברה הראשונה של צורת היסוד מנוקדת בחולם חסר; בשאר המקרים כחטף פתח.
ההגייה התימנית משמרת ככל הנראה את אופן הגיית השווא אצל נקדני טבריה: בדרך כלל הוא מבוצע כחטף פתח ; לפני העיצור י – כחטף חיריק; ולפני עיצור גרוני – כתנועת העיצור הגרוני (למשל יְאוֹר – [jo˘ʔo:r]), הכללים הללו לא חלים על אותיות גרוניות, שם גם אם הן לפני יוד או עיצור גרוני אחר הן תנוקדנה בחטף פתח. מבחינה זו אין הבדל גדול בין הגיית החטפים השונים להגיית השווא, וכנראה שהחטפים סומנו לשם הדגשה שמדובר בשווא נע ולא בשווא נח (לא רק בעיצורים גרוניים – ”אֲרוֹמֲמֶנְהוּ”).
בהגייה הספרדית ביצעו את השווא הנע כתנועת [ɛ ~ e̞], כמו סגול בעברית הישראלית, ואולי כתנועה קצרה במקצת יחסית להן; ביצוע זה התקבל גם בעברית הישראלית, אך בה משך התנועה זהה למשך תנועה רגילה. ואולם בניגוד להגייה הספרדית, שבה היו מבוצעים כל השוואים הנעים, קיבלה העברית הישראלית את תכונתה של ההגייה האשכנזית, שבה רוב השוואים הנעים מבוצעים כאפס תנועה, ורק במקום שנוצר בעקבות כך צרור עיצורים שאינו מתאפשר על ידי הפונולוגיה של העברית הישראלית, מוכנסת תנועת סגול או תנועת פתח כדי לפרק את הצרור. כך למשל במילה מְלוּכָה מבוצע השווא הנע שמתחת לאות מ' כסגול, משום שהפונולוגיה העברית החדשה אינה מאפשרת את הגייתו של צרור העיצורים [ml] בתחילת מילה; ולעומת זאת במילה שְמוּעָה השווא הנע שמתחת לאות ש' אינו מבוצע משום שצרור זה קביל בעברית החדשה. למעשה, שווא נע תחת העיצורים השוטפים למנ"ר + י' בראש מילה לעולם לא יבוטא כחוסר תנועה ולעיתים שווא על אות שאחריה א' או ע', שווא שהאות שאחריו זהה לאות אותה הוא מניע ושווא שני מבין רצף שוואים גם יבוטא כמו סגול.
מדקדקי העברית בימי הביניים הציעו כללים שונים שמטרתם להקל על ההבחנה בין שווא נע לשווא נח. מפורסמים במיוחד חמשת הכללים שהציע במאה ה-16 המדקדק ר' אליהו בחור. הכללים משקפים את המציאות הפונולוגית, שבה שווא נח הוא אפס תנועה הבאה בסוף הברה, ושווא נע הוא תנועה חטופה הבאה באמצע הברה. הכללים מדויקים בדרך כלל, בעיקר ביחס לדקדוק העברי המקובל, אך במקרא יש להם מספר חריגים (בעיקר לכלל החמישי, שלו יש חריגים רבים, ואף יש החולקים עליו לחלוטין). להקלת הזיכרון סומנו הכללים בראשי תיבות המרמזים על הכלל:
א. שווא בראש מילה (א') הוא שווא נע.
ב. השווא השני (ב') מבין רצף שוואים באמצע מילה הוא שווא נע.
ג. שווא שאחרי תנועה גדולה (ג') בלתי מוטעמת הוא שווא נע.
ד. שווא באות הדגושה בדגש חזק (ד') הוא שווא נע.
ה. השווא המסמן את האות הראשונה מבין שתי אותיות זהות (הדומות – ה') רצופות הוא שווא נע.
שווא נע > מעמד פונולוגי

המחקר מציג דעות שונות בשאלה אם בעברית המקראית שווא נע הוא פונמה בפני עצמה או שהוא גיוון אלופוני של התנועות, או, לחלופין, אלופון של השווא הנח. ייתכן שהדבר משתנה במעמדים שונים שבהם נמצא השווא הנח. את הבעיה מקשים הבדלים פונמיים גם בתוך מערכת החטפים (למשל חֲדָשִים (מן חָדָשׁ) – חֳדָשִים (מן חֹדֶשׁ) או אֳנִי (מן אֳנִיָּה) – אֲנִי (מן אָנֹכִי).
בעברית הישראלית חוק החיטוף כבר אינו חל והשוואים הנעים הם ירושה היסטורית בלבד, הם מבוצעים בדרך כלל כאפס תנועה, וביצועם כתנועת [ɛ] הוא גיוון אלופוני מסיבות פונולוגיות בלבד, שמטרתו לפרק צרורות עיצורים שאינם קיימים בעברית המודרנית. לשוואים נעים ונחים אין השפעה מובנית וישירה על ביצוע עיצורי בגדכפ"ת.
שווא מרחף

בכמה קטגוריות דקדוקיות בעברית מזדמן שווא שקשה לסווגו. קטגוריות אלה הן בעיקר בציווי של בניין קל (כִּתְבִי, שִמְרוּ), צורת עתיד שיש בה עיצור גרוני (יַעַמְדוּ), צורת נסמך של המשקלים הסגוליים בריבוי (בִּגְדֵי־, מַלְכֵי־), ולאחר אותיות השימוש (בִּלְבָבִי, כִּכְתָבוֹ). אפשר להציג את המקרים האלה כמצבים שבהם היו אמורים להופיע שני שוואים נעים בזה אחר זה, אולם השחזור הזה איננו מקובל על דעת כל חוקרי העברית.
לפי ההגדרה הבסיסית של שווא נע, שווא שמקורו בתנועה, הרי הוא שווא נע. כך מסתבר גם מהעובדה שאותיות בג"ד כפ"ת שלאחריו אינן מקבלות דגש קל. ואולם העובדה שהוא בא אחרי "תנועה קטנה", וכן הביצוע שלו כאפס תנועה גם בשיטת ההגייה הספרדית ואף בשיטת ההגייה התימנית, הקשו על סיווגו החד-משמעי כשווא נע. בין מדקדקי העברית בימי הביניים וגם בין חוקרי העברית המקראית בעת החדשה, חלוקות הדעות באשר להגדרת שווא זה. מוכרת ביותר הדעה שהעלה לראשונה המדקדק שלמה זלמן הנאו במאה ה-18, שרואה בו מהות פונולוגית בפני עצמה המכונה "שווא מרחף" או "שווא בינוני". אולם סברה זו לא התקבלה במחקר המדעי: רוב המדקדקים המודרניים סבורים שזהו שווא נח לכל דבר, ומבחינה היסטורית מקורו בתנועה. את ריפוי בג"ד כפ"ת שלאחריו מסבירים בהנחה, שבזמן התאפסות התנועה לא חלו חילופים נוספים אוטומטיים בתוך המילה בין ההגייה הפוצצת והחוככת של עיצורים אלה. חיים רבין הציע שמבחינה פונולוגית הוא מייצג את אותה פונמה כמו השווא הנע, אך מבחינה פונטית הוא אלופון המבוצע כאפס תנועה, כלומר כשווא נח.
שווא נח

שווא נח מסמן עיצור שאין אחריו תנועה. בסוף מילה הוא בדרך כלל איננו מסומן, למעט באות ך (סִפְרֵךְ), או באות ת של גוף שני נקבה (שָבַרְתְּ), או כשגם האות שלפניו מנוקדת בשווא (וַיַּרְדְּ) ובמספר מקרים נדירים נוספים. בעיצורים גרוניים גם שווא נח עשוי להתגוון בתנועה חטופה הזהה לתנועה שלפניה, ואולם לכל הדעות אין כאן מעתק פונולוגי אלא רק הידמות פונטית: *יֶחְרַב > יֶחֱרַב. במקרא ישנם גם מקרים נדירים יחסית ששוא נח מסומן כתנועה, ויש לכך עדות נוספת לקרבה בהגיית שווא נח ושווא נע בפי נקדני טבריה.
בניגוד לשווא הנע, שאינו קיים בערבית, שווא נח קיים גם בערבית ונקרא "סֻכּוּן".
לקריאה נוספת

חיים רבין, "התנועות הקטנות בעברית הטברנית", בתוך: הנ"ל, חקרי לשון, ירושלים תשנ"ט, עמ' 176–208
ישראל ייבין, המסורה למקרא, ירושלים תשס"ג, עמ' 231–238
ג'ואל הופמן, ההיסטוריה של השפה העברית, (In the Beginning: A Short History of the Hebrew Language) ניו יורק, תשס"ד.
הערות שוליים

↑  רבי יוסף חיים, שו"ת רב פעלים או"ח חלק ב', סימן כ"ה
↑  יהדות, שיעורים, זמנים, באתר ישיבה
↑  חיים רבין (1915–1996), התנועות הקטנות בעברית הטברנית, אקדמון, תשכ"ו
אולימפיאדת טוקיו (2020)

| --- | --- |

 עיר מארחת:  טוקיו, יפן
 מדינות משתתפות:  205
 ספורטאים משתתפים:  11,090
 תחרויות:  339 ב-33 ענפי ספורט
 טקס הפתיחה:  23 ביולי 2021
 טקס הנעילה:  8 באוגוסט 2021
 נפתח רשמית על ידי:  הקיסר נארוהיטו
 הדליק את הלפיד האולימפי:  נאומי אוסקה
 האצטדיון הראשי:  האצטדיון האולימפי החדש
 הערים שהתמודדו על האירוח:  איסטנבול, מדריד
 → ריו דה ז'ניירו 2016 פריז 2024 ← 
משחקי הקיץ האולימפיים של 2020 היו המשחקים האולימפיים ה-32 בעת החדשה. הם החלו ב-23 ביולי 2021 והסתיימו ב-8 באוגוסט 2021. בהתאם להחלטת הוועד האולימפי הבין-לאומי, שהתקבלה בכינוס ה-125 של הוועד, בבואנוס איירס בשנת 2013, המשחקים נערכו בטוקיו, בירת יפן, שאירחה את האולימפיאדה בפעם השנייה בתולדותיה, אחרי שאירחה את המשחקים האולימפיים בשנת 1964. סה"כ 205 מדינות השתתפו במשחקים. טוקיו אירחה גם את המשחקים הפראלימפיים של 2020.
לאור מגפת הקורונה הוחלט על ידי הוועדה המארגנת של המשחקים והוועד האולימפי הבין-לאומי לדחות את מועד המשחקים בשנה מקיץ 2020 לקיץ 2021. עם זאת, הוחלט כי לא יהיה שינוי בשם המשחקים. הוועדה המארגנת עדכנה במהלך כינוס הוועד האולימפי ה-136 שנערך באופן מקוון כי היא הבטיחה את השימוש בכלל המתקנים עבור המשחקים שנדחו, ופרסמה את לוח הזמנים החדש של התחרויות.
האולימפיאדה התנהלה באופן שונה מתחרויות קודמות, כתוצאה ממשבר הקורונה. הספורטאים חויבו להוריד אפליקציית מעקב מטעם הממשלה ולא הורשו לבקר באתרי תיירות, על המלווים נאסר לשיר ולעודד (מה שבפועל לא קרה). הוועדה המארגנת של המשחקים החליטה במרץ 2021 כי לא תתאפשר כניסה של צופים ממדינות זרות לתחרויות. ב-8 ביולי 2021, הוחלט שהמשחקים יתקיימו ללא קהל.
93 משלחות זכו באולימפיאדה זו לפחות במדליה אחת, יותר מדינות מאשר בכל האולימפיאדות שקדמו לה בהיסטוריה.
המכרז

טוקיו, מדריד ואיסטנבול היו שלוש הערים שהתמודדו במכרז. באקו ודּוֹחַה לא הצליחו להעפיל לשלב הסופי בהתמודדות על האירוח, ואילו רומא פרשה במהלך הקמפיין.
ההצבעה לבחירת המארחת של משחקי הקיץ 2020 התקיימה ב-7 בספטמבר 2013, בקונגרס האולימפי ה-125 בבואנוס איירס, ארגנטינה. בסיבוב הראשון אף עיר לא השיגה רוב של 50% ונוצר שוויון במספר הקולות שקיבלו איסטנבול ומדריד ולכן התקיים סיבוב מיוחד בין שתי ערים אלה, שבסיומו איסטנבול עלתה לסיבוב השני והתמודדה בו מול טוקיו. טוקיו השיגה בסיבוב זה 60 קולות, לעומת 36 שקיבלה איסטנבול וזכתה באירוח המשחקים.
| מכרז עיר האירוח למשחקים האולימפיים 2020 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| עיר | מדינה | סיבוב 1 | שובר שוויון | סיבוב 2 |
| טוקיו | יפן יפן | 42 | — | 60 |
| איסטנבול | טורקיה טורקיה | 26 | 49 | 36 |
| מדריד | ספרד ספרד | 26 | 45 | — |
מתקנים

האצטדיון האולימפי - טקס הפתיחה והנעילה, אתלטיקה, כדורגל (68,000)
אולם הספורט הלאומי יויוגי - כדוריד (12,000)
הגימנסה של מטרופולין טוקיו - טניס שולחן (10,000)
ניפון בודקאן - ג'ודו (12,000)
הפורום הבינלאומי טוקיו - הרמת משקולות (5,000)
ריוגוקו קוג'יקן - אגרוף (10,000)
טוקיו דום - בייסבול (55,000)
אצטדיון טוקיו - כדורגל, קרב חמש מודרני, רוגבי שביעיות (50,000)
מועדון קנטרי - גולף (30,000)
סאיטאמה סופר ארנה - כדורסל (22,000)
אצטדיון יוקוהמה - בייסבול (30,000)
מרכז ספורט המים - שחייה (20,000)
קוליסאום ארייאקה - טניס (20,000)
ארייאקה ארנה - כדורעף (15,000)
מרכז ההתעמלות האולימפי - התעמלות (12,000)
הוולודרום - (6,000)
אינושימה (אנ')- שייט.
האצטדיון הבינלאומי יוקוהמה - 72,000
האצטדיון האולימפי - 68,000
אצטדיון סאיטאמה 2002 - 62,000
אצטדיון טוקיו - 50,000
אצטדיון מייאגי - 48,000
סאפורו דום - 40,000
בנוסף תחרויות המרתון התקיימו בסאפורו כ-850 קילומטרים צפונית לטוקיו בתקווה (שהתבדתה בסופו של דבר) למזג אוויר קריר יותר במהלך המרתון שיקל על הרצים.
השפעת מגפת הקורונה על התחרות

כשלושה חודשים לפני המשחקים יפן נכנסה למצב חרום לאור המגפה. ורוב גדול מהציבור היפני רצה ביטול או דחייה של המשחקים מחשש להתפשטות המגפה.
בשל מגפת הקורונה המשחקים האולימפיים היו שונים מתחרויות אחרות שהתקיימו עד כה. המשחקים התקיימו ללא קהל, כאשר הזרים היחידים שהותר להם להיכנס ליפן הם המשלחות עצמן, שופטים, אנשים טכניים, חברי הוועד האולימפי הבינלאומי ועיתונאים.
הספורטאים, אנשי המשלחות, השופטים והעיתונאים. היו בתנאי בועה. על הספורטאים נאסר לצאת מהכפר האולימפי למעט לאימונים ולתחרויות. והיה עליהם להיות עם מסכה כל הזמן במרחבים הציבוריים למעט בעת אימון, תחרות, אכילה ושתייה. על ספורטאי שסיים את התחרות היה עד 48 שעות לעזוב את המדינה באופן מיידי. כל הבאים לטוקיו, הן הספורטאים והן העיתונאים, עברו בדיקות קורונה בתדירות גבוהה, וחל עליהם איסור מוחלט לצאת מחוץ למתחמים האולימפיים. בפרט למסעדות ולאתרי תיירות.
מרוץ הלפיד

סיסמת הפרסום שנבחרה למרוץ הלפיד היא "תקווה מאירה את דרכנו" (Hope Lights Our Way). מטרתה היא לאחד את העם היפני סביב מסרים של תמיכה, קבלה ועידוד איש לרעהו, תוך שיקוף יכולתו של הלפיד האולימפי לקדם שלום ותקווה.
הלפיד עוצב על ידי טוקוג'ין יושיוקה בהשראת פריחת עץ הדובדבן, עם 5 עמודים בצורת עלי כותרת בקצה הלפיד, וגימור בצבע זהב-ורוד. בבניית הלפיד שולבו חלקי אלומיניום ממוחזר שנלקחו מהמבנים הזמניים שנפרסו בשנת 2011 בעקבות רעידת האדמה והצונמי בסנדאי.
מרוץ הלפיד התקיים ביוון ויפן בלבד לאור החלטה של הוועד האולימפי הבינלאומי משנת 2009 שאסרה על קיום המירוץ במדינות שאינן המדינה המארחת. הלפיד הוצת בטקס המסורתי ב-12 במרץ 2020 באולימפיה, יוון. נושאת הלפיד האולימפי הראשון הייתה הקלעית היווניה, אנה קוראקקי, מדליסטית זהב באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו, שהעבירה את הלפיד לאתלטית היפנית, מיזוקי נוגוצ'י, אלופת מרתון הנשים באולימפיאדת אתונה בשנת 2004. לאור התפרצות מגפת הקורונה טקס הדלקת הלפיד התקיים ללא קהל ומסלול המירוץ ביוון בוטל.
ב-19 במרץ 2020 הלפיד הוטס מיוון ליפן. ביפן מרוץ הלפיד החל בשלושת המחוזות שנפגעו באופן הקשה ביותר ברעידת האדמה והצונמי משנת 2011, מיאגי, איווטה ופוקושימה, תחת האימרה "להבת ההתאוששות". לאור ההחלטה על דחיית המשחקים בשנה, הלפיד הוצג בפוקושימה במשך חודש שלם ולא שלושה ימים ולאחר מכן עבר לטוקיו. בחודשים ספטמבר ונובמבר 2020 הוצגה האש האולימפית במוזיאון האולימפי היפני. מרוץ הלפיד חודש ב-25 במרץ 2021 בפוקושימה כחלק מאירועי ציון עשור לרעידת האדמה והצונמי בסנדאי.
טקסי הפתיחה והנעילה

טקס הפתיחה (אנ') נערך באצטדיון טוקיו ב-23 ביולי 2021, ללא קהל ועם מצעדי משלחות בהרכב מצומצם בכדי למנוע התקהלות.
במהלך הטקס הוזכר במפורש טבח הספורטאים הישראלים במינכן ונערכה דקת דומייה לזכרם, לזכר הרוגי כל האולימפיאדות ולזכר הרוגי מגפת הקורונה.
ב-8 באוגוסט נערך טקס הנעילה של האולימפיאדה (אנ'). את דגל ישראל נשאה לינוי אשרם.
המשחקים > ענפי הספורט

ב-12 בפברואר 2013 החליט הוועד האולימפי הבינלאומי להוציא את ענף ההיאבקות מהתוכנית האולימפית, לאחר משחקי ריו, כדי לפנות מקום לענף ספורט חדש. החלטה זו גרמה להתנגדויות במדינות רבות ובסופו של דבר הוחלט להציב את ההיאבקות, ביחד עם עוד שבעה ענפי ספורט נוספים, ברשימת הענפים המתמודדים על הכללה באולימפיאדת טוקיו 2020. ב-29 במאי 2013 הוחלט ששלושת הענפים שיתמודדו על ההכללה יהיו: סקווש, בייסבול/סופטבול והיאבקות. ב-8 בספטמבר 2013, בכינוס ה-125 של הוועד האולימפי הבינ"ל, הוחלט להשאיר את ענף ההיאבקות לפחות במשחקים האולימפיים של 2020 ו-2024. ב-4 באוגוסט 2016 הוחלט להוסיף חמישה ענפי ספורט חדשים: גלישת גלים, בייסבול/סופטבול, קראטה, סקייטבורדינג וטיפוס צוקים. ענפים אלו יכללו 474 ספורטאים חדשים בסך כולל של 18 תחרויות.
ב-9 ביוני 2017 אישר הוועד המנהל של הוועד האולימפי הבינלאומי את תוכנית תחרויות הספורט. התוכנית המאושרת כוללת תוספת של 15 תחרויות והפחתה של 286 ספורטאים לעומת אולימפיאדת ריו דה ז'ניירו. התוכנית שמה דגש על שיויון מגדרי. לראשונה בארבעת הענפים: הרמת משקולות, חתירה, קאנו/קיאק וקליעה יהיה איזון מגדרי במספר התחרויות. איזון מגדרי במספר הספורטאים והספורטאיות המשתתפים הושג בששת הענפים: ג'ודו, הרמת משקולות, חתירה, קאנו/קיאק, קליעה ושיט. כמו כן, הושג איזון מגדרי במספר התחרויות במקצועות: מרוץ אופני BMX, מרוץ אופני הרים והיאבקות חופשית. התוכנית גם מתמקדת בספורט הפונה לנוער וספורט במרחב העירוני.
להלן ענפי הספורט ומספר התחרויות כפי שאושרו על ידי הוועד האולימפי הבינלאומי:
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  אופניים  אופני הרים (2)   אופני כביש (4)   אופני מסלול (12)   אופני BMX ‏(4)   אגרוף (13)   אתלטיקה (48)   בדמינטון (5)   בייסבול (1)   ג'ודו (15)   גולף (2)   גלישת גלים (2)   הוקי שדה (2) |   היאבקות (18)   הרמת משקולות (14)  התעמלות  התעמלות אמנותית (2)   התעמלות מכשירים (14)   טרמפולינה (2)   חתירה (14)   טאקוונדו (8)   טיפוס (2)   טניס (5)   טניס שולחן (5)   טריאתלון (3)   ירי תחרותי (15) |   כדורגל (2)   כדוריד (2)   כדורסל (4)   כדורעף (2)   כדורעף חופים (2)   סופטבול (1)   סיף (12)  ספורט מים  כדורמים (2)   קפיצה למים (8)   שחייה (35)   שחייה צורנית (2)   שחייה במים פתוחים (2) |   סקייטבורדינג (4)   קאנו/קיאק (16)   קראטה (8)   קרב חמש מודרני (2)   קשתות (5)   רוגבי (2)   רכיבה (6)   שיט (10) |  |  |  |  |
המשחקים > המדינות המשתתפות

במשחקים השתתפו ספורטאים מ-205 מדינות ומשלחת הפליטים. צפון קוריאה היא המדינה היחידה שבחרה לא לקחת חלק במשחקים לאחר דחייתם בשנה בטענה שהיא מגנה על ספורטאיה מפני מגפת הקורונה.
ענפי האולימפיאדה ותוצאותיהם

ארצות הברית (ארצות הברית) זכתה במקום הראשון לאחר שזכתה ב-39 מדליות זהב, 41 מדליות כסף, 33 מדליות ארד ובסך הכל 113 מדליות, יותר מכל מדינה אחרת.
השחיין קיילב דרסל (ארצות הברית ארצות הברית) זכה ב-5 מדליות זהב, יותר מכל ספורטאי אחר במשחקים אלה. השחיינית אמה מקיאן (אוסטרליה אוסטרליה) זכתה ב-7 מדליות, יותר מכל ספורטאי אחר במשחקים אלה, מהן 4 מדליות זהב ו-3 מדליות ארד ובכך הייתה לספורטאית השנייה בהיסטוריה שזכתה ב-7 מדליות באולימפיאדה אחת, אחרי המתעמלת היהודיה מריה גורוחובסקי מברית המועצות (הלסינקי 1952).
ענפי האולימפיאדה ותוצאותיהם > אתלטיקה

במשחקים אלה נשברו 3 שיאי עולם, 2 לנשים ו-1 לגברים. נוסף לכך, במשחקים אלה נשברו 5 שיאים אולימפיים, 2 לנשים ו-3 לגברים.