stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
גברי פונטה
הערות שוליים

↑  "Gabry Ponte Discography at Discogs". Discogs. נבדק ב-2010-12-11.
↑  "Gabry Ponte Al Subway... e il Sabato Sera diventa Leggenda". Subwayviterbo.it (באיטלקית). 20 במרץ 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Top 100 DJs 2014 - DJMag.com". DJ Mag. נבדק ב-2014-10-20.
↑  Martiradonna, Giacomo (2025-02-08). "Tutta l'Italia di Gabry Ponte: significato del jingle ufficiale di Sanremo 2025" [Tutta l'Italia by Gabry Ponte: meaning of the official Sanremo 2015 jingle]. La Gazzetta dello Sport (באיטלקית). נבדק ב-2025-02-13.
↑  Mazoyer, Vincent (25 בפברואר 2025). "SM RTV announces the 20 finalists of San Marino Song Contest". ESCXtra. נבדק ב-25 בפברואר 2025. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb146453160 (data)  GND: 135370736  ICCU: CAGV429538  ISNI: 0000 0000 5671 3203  MusicBrainz: 5a578188-781d-46a3-ac29-1974060702ad  SUDOC: 161906648  VIAF: 80140181   WorldCat (עם VIAF): 80140181 
פונטה, 2011
אימרה רובוז

| --- | --- |

 לידה:  15 בפברואר 1892 בודפשט, האימפריה האוסטרו-הונגרית האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 פטירה:  28 בינואר 1945 (בגיל 52) בודפשט, הונגריה הונגריה 
 שם לידה:  Roth Imre 
 מדינה:  הונגריה 
 צאצאים:  ז'וז'ה רובוז 
 פרופיל ב-IMDb
 
אימרה רובוז (במקור רוט-Roth, בהונגרית: Roboz Imre; בודפשט, 15 בפברואר 1892 – בודפשט, 28 בינואר 1945) היה עורך עיתונים ומנהל תיאטרון יהודי-הונגרי, שנרצח בשואה. הוא החל את עבודתו בקולנוע ובהמשך הפך לבמאי והמנכ"ל המוביל של תיאטרון הקומדיה של בודפשט בין שתי מלחמות העולם. אחיו הגדול הוא במאי הקולנוע ובמאי התיאטרון אלדאר רובוז ובתו היא הציירת ז'וז'ה רובוז.
קריירה

אימרה רובוז נולד במשפחה יהודית בבודפשט כבנם של דניאל רוט וינקה אונגרליידר. לאחר סיום לימודיו בגימנסיה בבירה הפך למזכיר דודו, היזם מור אונגרליידר, אחד ממייסדיה והמנכ"ל של חברת הסרטים פרויקטוגרף (המייסד השני היה יוז'ף נוימן). רובוז מונה גם לעורך מגזין "יומן הקולנוע" שהיה בבעלות החברה. על פעילותו זו נכתב בשנת 1920: "באותה תקופה, אימרה רובוז ניהל מקצועית ובצורה רצינית את מגזין הקולנוע הראשון והכשיר דור של כתבים מקצועיים לסינמטוגרפיה ההונגרית."
בשנת 1914 מינה אותו דודו למנהל "חברת הסרטים פניקס בע"מ". הוא הפך את אחד מבתי הקולנוע של החברה בשם אפולו (המקום בו נמצא כיום הכלבו קורווין) למועדון קברט וחתם חוזה עם הסופר והמנחה אנדרה נאג' (גרוס בשמו הקודם) לניהול הקברט. נאגי הפך לימים ל"אבי הקברט ההונגרי". רובוז נשא לאישה את השחקנית איצה לנקפי (אחת מכוכבות הסרט האילם ההונגרי) בבודפשט, ב־8 ביוני 1918, אך התגרש ממנה בשנת 1923. לימים התחתן עם אדית גרוס. בתקופת הסרט האילם המוקדמת כתב רובוז שני תסריטים במשותף עם איוואן שיקלושי; את שני הסרטים ביים הבמאי ההונגרי-יהודי לימים האמריקאי-יהודי מייקל קורטיז:
היום ומחר (1912)
אסירי ללילה (1914)
משנת 1921 רובוז התחבר בצורה מאוד אינטנסיבית לחיי התיאטרון של בודפשט לאחר שבן בלומנטל, הנציג האירופי של חברת הקולנוע האמריקאית סרטי פרמאונט, רכש את תיאטרון הקומדיה של בודפשט (בגרסה אחת, רובוז "מכר לבלומנטל" את התיאטרון. רובוז הפך ונשאר במאי ומנכ"ל התיאטרון במשך 18 שנה (דניאל יוב היה מנהלו האמנותי). בלומנטל רכש בשנת 1922 גם את תיאטרון האופרטה של בודפשט ומסר לניהולו של רובוז. בשנת 1926 מכר בלומנטל את שניהם וחיסל את עסקיו בהונגריה. על פי גרסה אחת רובוז היה השוכר של תיאטרון הקומדיה משנת 1926 עד 1939, על פי גרסה אחרת הוא קנה את מניות התיאטרון ב 1926 והפך לבעלים האמיתי שלו. בשנת 1935 הוסיף כתיאטרון קאמרי מועדון הלילה לשעבר ברחוב רֵוַואִי בשם "התיאטרון של פשט" (Pesti Szinház). בשנת 1939 נאלץ לוותר על הכול בגלל החוקים האנטי-יהודיים שנחקקו משנה זו ואילך (החוק היהודי הראשון, השני והשלישי) אז נרכש ממנו התיאטרון תמורת 350 אלף פנגו על ידי התעשיין וילמוש בצ'אי.
לאחר שנאלץ להיפרד בעל כורחו מהתיאטרון, רובוז התמנה למנהל הכספים של התיאטרון. הוא היה סגן נשיא "התאחדות מנהלי התיאטרון בבודפשט" משנת 1921, ובשנים 1931 עד 1939 היה נשיא ההתאחדות. במהלך מלחמת העולם השנייה השיג מסמכי פטור ויכול היה לעזוב את הונגריה, אך לא עשה זאת. הוא נאלץ להתחבא לאחר שמפלגת צלב החץ עלתה לשלטון. עבר ממקום מסתור אחד למשנהו מדצמבר 1944 עד סוף ינואר 1945. הוא הסתתר בבודה, בוילה של השחקנית המפורסמת גיזי באיור. באחת מיציאותיו מהווילה אנשי צלב החץ ירו בו למוות ברחוב.
מורשת

בתו ז'וז'י שהיגרה ללונדון בשנת 1947 בגיל שמונה, ייסדה פרס על שמו בשנת 1991 לזכר אביה, שמחולק כל שנה לאיש תיאטרון בדרך כלל.
לקריאה נוספת

לקסיקון יהודי הונגרי. אימרה רובוז. Magyar zsidó lexikon. Szerk. Ujvári Péter. Budapest: Magyar Zsidó Lexikon. 1929. 748. o. Online elérés
Magyar életrajzi lexikon II. (L–Z). Főszerk. Kenyeres Ágnes. Budapest: Akadémiai. 1969.
לקסיקון הונגרי לאומנות הבמה Magyar színházművészeti lexikon. Főszerk. Székely György. Budapest: Akadémiai. 1994. ISBN 963-05-6635-4
מר רובוז המנכ"ל Molnár Gál Péter: Roboz igazgató úr. Pestiszinhaz.hu
אימרה רובוז Roboz Imre az Internet Movie Database oldalon (באנגלית)
הערות שוליים

↑  Halálesete bejegyezve a Bp. XII. ker. állami halotti akv. 3852/1945. folyószáma alatt.
↑  "Roboz Imre". Magyar Életrajzi Index.
↑  Lányi Viktor, Radó István, Held Albert (1920). "A 25 éves mozi". Budapest: Filmspirál, 23. (2000/2. szám). נבדק ב-2014-09-24.{{cite web}}:  תחזוקה - ציטוט: multiple names: authors list (link)
↑  A házasságkötés bejegyezve a Bp. VII. ker. állami házassági akv. 666/1918. folyószáma alatt.
↑  36.P.40217/1923/2. sz. budapesti tszéki ítélet.
1 2  Molnár Gál Péter, i. m.
↑  Magyar színházművészeti lexikon (főszerk. Székely György)
↑  "Magyar színháztörténet 1920–1949: A Vígszínház". אורכב מ-המקור ב-2012-02-22.
↑  Takács István. "Lenkeffy Ica". Szineszkonyvtar.hu. אורכב מ-המקור ב-2015-09-24.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1061438112  VIAF: 71149066570765601582   WorldCat (עם VIAF): 71149066570765601582
ליאו ואלדז

| --- | --- |
 שם ספר:  גיבורי האולימפוס, גורלו של אפולו
 הופעה ראשונה:  הגיבור האבוד
 הופעה אחרונה:  המגדל של נירון
 יוצרים:  ריק ריירדן
 מידע
 שם אמיתי:  ליאו ואלדס
 סטטוס:  חי
 תאריך לידה:  7 ביולי (1994)
 גזע:  אל למחצה (בן הפייסטוס)
 מין:  זכר
 שיוך:  מחנה החצויים
 נטייה:  טוב
 כוחות:  שליטה באש וחסינות לאש
 כלי רכב:  פסטוס (דרקון ארד)
 אזרחות:  ארצות הברית ארצות הברית
 מקום מגורים:  בילדותו ביוסטון, אחר כך בבתי אומנה ובסוף במחנה החצויים
 דמויות קשורות
 משפחה:  הפייסטוס (אב) אספרנסה ואלדז (אם, מתה) סמי ואלדז (סבא רבא, מת)  קליפסו (בת זוג) זאוס (סבא) הרה (סבתא)
 חברים:  פרסי ג'קסון, אנבת' צ'ייס, ג'ייסון גרייס, פייפר מקלין, הייזל לבסק, פרנק ז'אנג, ניקו די אנג'לו, ריינה אווילה רמירס-אריאנו, גליסון הדג'
 אויבים:  אוקטביאנוס ענקים גאיה קיסרים רומים
 
ליאו ואלדז הוא דמות בדיונית בסדרת הספרים "גיבורי האולימפוס" ו"גורלו של אפולו", מאת ריק ריירדן.
ביוגרפיה בדיונית

ליאו הוא בנם של הפייסטוס, אל הכבשנים והאש במיתולוגיה היוונית ושל אספרנסה ואלדז. הוא נולד ב-7 ביולי 1994. לליאו הייתה שמרטפית בשם ליאה קלידאה כשיהיה קטן שניסתה להרוג אותו כל פעם מחדש, שמתגלה לבסוף כלא אחרת מאשר הרה. אימו של ליאו נהרגה בתאונה שנגרמה באשמת גאיה, אלת האדמה. לאחר מות אימו הוא עובר בין בתי אומנה שונים. ליאו פוגש את פייפר מקלין וג'ייסון גרייס בבית הספר לטבע, ומשם מגיע למחנה החצויים. הוא מגלה בונקר מלחמה ישן, שם הוא מצליח לתקן את דרקון המתכת שאיים על המחנה, ומסיר את הקללה מעל הביתן של הפייסטוס. הוא עוזר לג'ייסון ולפייפר להציל את הרה. כשהם חוזרים הוא הופך להיות ראש הבית, ומצטרף לשבעה במסעם לאתונה. הוא משתמש בכוחו כדי להציל את חבריו ופוגש את קליפסו. אחרי שההרפתקאה מסתיימת (לכאורה במותו) הוא חוזר לאוגיגיה ומשחרר אותה והם מגדירים את עצמם כזוג. בגורלו של אפולו חוזרים ליאו וקליפסו ומצטרפים לאפולו במסעותיו.
נשק

לליאו יש חגורת כלים קסומה שממנה הוא יכול להוציא מה שהוא רוצה וכמו כן יש לו תכונה נדירה בקרב בני הפייסטוס המאפשרת לו ליצור אש.
משפחה

סבא רבא של ליאו, סמי היה החבר הטוב ביותר של הייזל לבסק ולמשך זמן קצר גם בן זוגה. היא נתנה לו יהלום בהבטחה שהוא לא ימכור אותו כי הוא מקולל אך בסופו של דבר סמי מכר את היהלום והיה בטוח שהייזל מתה באלסקה בגלל המעשה הזה.
אמו של ליאו אספרנסה ואלדז מתה בשריפה שליאו יצר לא במודע בעזרת כוחות האש שלו.
אביו של ליאו הוא הפייסטוס, אל הנפחות והאש.
הערות שוליים

↑  Happy Birthday, Percy! | Rick Riordan, ‏2022-08-18 (באנגלית אמריקאית)
↑  בדרכים כגון נחש סכינים והשכבה בתוך אח
קרב סולטאן יעקוב

קרב סולטאן יעקוּבּ הוא קרב שריון שנערך בלילה ובבוקרו של 11 ביוני 1982, כ' בסיוון ה'תשמ"ב, יומו השישי של מבצע שלום הגליל, שעות ספורות בטרם הוכרזה הפסקת אש. בקרב לחם צה"ל מול הצבא הסורי על צומת דרכים מדרום לכפר סולטאן יעקוב על ובסביבות ציר התנועה המרכזי ב"בקאע הקטנה" שממזרח לג'בל ערבה ולרכס היוצא ממנו צפונה – ציר "מיכה" במפת הקוד הצה"לית.
הקרב הסתיים בנסיגת כוחות צה"ל מהצומת, לאחר שגדוד הטנקים 362 מחטיבה 399 שפרץ קדימה גילה כי הוא מכותר בתוך מתחם סורי גדול, וחילץ עצמו לאחור בסיוע מסך אש ארטילרי כבד לאחר קרב שארך שמונה שעות. ניהול הקרב נחשב לאחד הכישלונות הגדולים של צה"ל במבצע שלום הגליל.
הקרב זכור בעיקר בשל ההרוגים, הפצועים והשבויים הרבים שספג צה"ל, ושלושת חיילי המילואים הנעדרים ששניים מהם, יהודה כץ וצבי פלדמן, נעדרים עד עצם היום הזה. גופתו של הנעדר השלישי, זכריה באומל, הוחזרה 37 שנים לאחר הקרב, במהלך אפריל 2019, בסיוע משרד ההגנה הרוסי.
זירת הקרב

רכס ג'בל ערבה, שכיוונו צפון-צפון-מזרח – דרום-דרום-מערב, מפריד בין החלק הדרומי של הבקאע במערב ובין "הבקאע הקטנה" במזרח. ממערב לבקאע נמצא רכס הר הלבנון. בגזרה זו בולט רכס ג'בל בארוכ, ומדרום לו אגם קרעון. ממזרח ל"בקאע הקטנה" נמצא רכס מול הלבנון המהווה גם את קו הגבול בין סוריה ולבנון. שטח הבקאע באזור הוא מישורי ומשמש לעיבוד חקלאי. שטח זה בעייתי ללוחמת שריון עקב תעלות ההשקיה החוצות אותו ובשל היותו נשלט בתצפית ובאש מהרכסים ממזרח וממערב. השטח שממזרח לג'בל ערבה ולרכס היוצא ממנו צפונה הוא הררי יותר והתנועה בו מוגבלת לאזורי הצירים. "כביש הבקאע המזרחי", שעובר באזור הקרב במערב ה"בקאע הקטנה", שסביבו התנהל הקרב, הוא בכיוון צפון-צפון-מזרח – דרום-דרום-מזרח (במפת הקוד הצה"לית – "ציר מיכה" וכינויו: "ציר הפיתולים"). הנקודות הבולטות עליו הן העיירה ראשיא שבדרום והעיירה ענג'ר שבצפון. הכפר סולטאן יעקוב א-פוקא (סולטאן יעקוב העילית) נמצא מעל ציר זה על גבעה בולטת, שהיא חלק מהרכס הממשיך מג'בל ערבה צפונה. ממערב לכפר, על שיפולי הרכס, נמצא הכפר סולטאן יעקוב א-תחתא (סולטאן יעקוב התחתית).
באזור נמצאים שני צירי רוחב: הדרומי הוא ציר היוצא מכפריא שבמערב (למרגלות רכס ג'בל בארוכ) וממשיך מזרחה דרך הכפר הגדול ג'וב ג'נין שם הוא פוגש את הציר המגיע מכיוון אגם קרעון וממשיך מזרחה דרך הכפר כאמד א-לוז עד הצומת עם כביש האורך, במתחם שנקרא במפה הצה"לית "משולש טובלנו". ציר הרוחב הצפוני יוצא מכפר ענה (למרגלות רכס ג'בל בארוכ) מזרחה דרך הכפר ע'זה ועד סולטאן יעקוב א-תחתא.
היערכות הכוחות > כוחות צה"ל

לאחר הקרב על אגם קרעון נערכו כוחות צה"ל בגזרה המזרחית לקראת כיבוש הבקאע עד כביש ביירות-דמשק ומעבר לו לאזור בעלבכ.
אוגדה 90, שעד בוקר יום חמישי 10 ביוני מיעטה לקחת חלק פעיל בלחימה השתלבה בגזרת המאמץ המרכזי של גיס 446 על 'ציר מיכה'. בראש האוגדה פעלה חטיבה 399, בפיקוד מיקי שחר, שנלחמה בשריון סורי באזור ראשיא אל-ואדי. בסביבות 15:00 השתלטה פלוגה כ' מגדוד 363 בפיקוד שוקי ברוק, שהובילה בחוד חטיבה 399 באותו היום, על 'צומת המים' שעל 'ציר מיכה'. חטיבה 14 שנעה בשני שלישים הרכס מעל ציר מיכה הגיע לצומת כפר משכי ובשעה 16:00 לערך השתלטה על כאוכבא אבו ערב. במקביל הצליחה חטיבה 943, בפיקוד נחמן ריבקין, להשתלט באותו יום אחר הצהריים על ג'בל ערבה ותפסה עמדות לכיוון צפון ומזרח לכיוון ציר ההתקדמות המתוכנן של כוחות צה"ל. כוחות צה"ל תכננו לצאת עם שחר ביום שישי למתקפה גדולה לגירוש הצבא הסורי מלבנון. במסגרת הכנות אלו נשלח גדוד טנקים ליצור חסימות במהלך הלילה כדי לאפשר לכוחות ההתקפה להתקדם בדרכם עם שחר.
היערכות הכוחות > כוחות הצבא הסורי

דיוויזיה 1 הסורית הוכתה בקרב על אגם קרעון ונערכה כשחטיבת השריון 91 שלה באגף המזרחי (אזור ראשיא אל-ואדי) ונסוגה מול הלחץ הישראלי בצורה מסודרת, וחטיבת השריון 76 שהוצבה באגף המערבי נסוגה בצורה פחות מסודרת תחת הלחץ של כוחות צה"ל מאוגדה 90. התכנון הישראלי קבע כי "כוח ורדי" ימשיך להעסיק וללחוץ על חטיבה 76. חטיבת החי"ר הממוכן 58 ודרגי האספקה והחימוש נשארו בעורף. במקביל, דיוויזיה 3 הסורית, שתפקידה העיקרי היה אבטחת סוללות טילי הנ"מ בצפון בקעת הלבנון, החלה בשעות אחר הצהריים ב-10 ביוני בתנועה דרומה לתגבור הכוח הסורי שבמגע עם צה"ל, אולם לא נכנסה ללבנון לפני יום שישי בבוקר. תוכנית המתקפה הייתה לאפשר לדיוויזיה השלישית להיכנס לבקעת הלבנון ולהשמידה.
היערכות הכוחות > מודיעין

אף על פי שתצפית של צה"ל שהייתה מוצבת על הר חרמון זיהתה תנועה של נגמ"שי BMP-1 סוריים בציר "מיכה" דרומה, מעבר ל"משולש טובלנו", לא היה ברור למודיעין הישראלי לאיזה כוח שייכים הנגמ"שים ולא היה ברור היכן הם פרוסים. תצפית של הכוחות שעלו על ג'בל ערבה דיווחה אחר הצהריים כי השטח שמצפון וממזרח ריק מכלים סוריים, אף שבפועל היו נגמ"שים סוריים באזור הצומת לכפר מדוחה (אנ') (צומת דרומי לצומת "משולש טובלנו" שנקרא במפת הקוד הצה"לי "טונשקה"). למעשה, בשעות אחר הצהריים והערב ב-10 ביוני, לא היה ברור למפקדי הכוחות הישראלים היכן נמצאת חטיבה 58 הסורית ועד היכן הדרימה דיוויזיה 3 הסורית. בתחקירים לאחר הקרב נטען כי המידע המודיעיני על הימצאות כוחות סוריים באזור "משולש טובלנו" היה מצוי בידי המודיעין הישראלי, אולם קיימת אי הסכמה אם ירד מידע זה אל דרגי השטח ובאיזה שלב של הלחימה הגיע המידע אל מפקדי השדה.
מהלך הקרב

לקרב היו שני שלבים עיקריים:
שלב ראשון – המארב: כניסה של גדוד 362 למתחם חטיבתי סורי, מחופר היטב, בירידה לקראת משולש הדרכים "משולש טובלנו".
שלב שני – החילוץ: תיגבור על ידי חטיבת שריון, ניהול קרב קשה מחצות הלילה עד יום שישי ב-10:00, ועד נסיגת כל החטיבה הסורית ומתן אפשרות לגדוד 362 הנצור לחלץ את עצמו לאחור.
מהלך הקרב > שלב ראשון – הכניסה למתחם הסורי

למפקדי הכוחות הישראלים היה ידוע כי ביום שישי עומדת להיכנס לתוקף הפסקת אש, ובכוונתם היה לנסות ולתפוס נקודת אחיזה בכביש ביירות-דמשק לפני הפסקת האש. בשעות הערב המוקדמות של יום חמישי, 10 ביוני 1982, הורה מפקד הגזרה המזרחית בלבנון, האלוף אביגדור בן-גל, לרוב יחידות אוגדה 90 להתחמש ולתדלק ולהיות מוכנות להתקדמות עם שחר, ולחטיבה 399 להתקדם ולתפוס את "מיכה 40" (כ-2 קילומטר מדרום לסולטאן יעקוב). בשעת ערב מאוחרת המריא בן גל במסוק לדיון במפקדת פיקוד הצפון והעביר את הפיקוד על הגזרה לסגנו, אהוד ברק. תוכנית הגיס הישראלי הייתה שחטיבה 399 תתפוס עוד באותו לילה את קו "ג'וב ג'נין - כאמד א-לוז - ינטא" ובבוקר 11 ביוני תעמוד אוגדה 880 (שחטיבה 399 תוכפף אליה) בחזית הכוח המשוריין שיתקדם צפונה. בחוד חטיבה 399 הועמד גדוד טנקי המילואים 362, בפיקוד עירא אפרון, לתפוס את משולש הדרכים מדרום לכפר סולטאן יעקוב, 'משולש טובלנו' במפת הקוד הצה"לית. הפקודה לגדוד 362 כללה דיווח מודיעיני על מנוסת הסורים, נטישת כלים שלהם בשטח, ציר פנוי, ו'משולש טובלנו', נקי מאויב. הפקודה ניתנה תוך התעלמות של מפקדת הגיס, אוגדה 90, חטיבה 399 וגדוד 362 ממידע רלוונטי סותר שהיה בידיהם והסתמכות על דיווח מוטעה, שנבע מחוסר התמצאות בשטח של מפקד חטיבה 943, נחמן ריבקין.
סמוך לשעה 20:00 החלה חטיבה 399 לנוע צפונה, כאשר פלוגה ח בפיקודו של ניר הדר מובילה את הכוח. אף על פי שניתנה פקודה לנוע במהירות בחסות החשיכה מתוך הנחה מוטעית שהמערך הסורי במקום התמוטט כליל, החל הכוח הישראלי בתנועה איטית בשטח ולא על הציר המרכזי (רק בסביבות 00:00 עלה הכוח הישראלי על הכביש). הכוח קיבל שתי הנחיות נוספות: לא לפתוח באש על כוחות סוריים נסוגים ולא לפתוח באש ללא זיהוי מדויק. כמו כן ניתנה הנחיה לא לפתוח באש לכיוון רפיד שם נמצאת חטיבה 943. שני טנקים נתקעו עקב תקלות בדרך, וסמוך לשעה 23:30 הגיע יתר הגדוד לצומת ליד כפר דניס (אנ') לקראת עליה על ציר מיכה לכיוון צפון. הכוח זיהה על ציר מיכה כלים שנראו ככלי אויב, עצר והיה מוכן לירי תותחים לחיסול הכלים שנתגלו. נשלחו שני תשמועים לווידוא שהכח על ציר מיכה הוא כח אויב. במקביל דווחה המצאות הכח החשוד למפקד החטיבה. לאחר בדיקות חוזרות ונשנות זוהה הכח על הציר ככוח ישראלי ונמנעה השמדתו. מגד 362 קיבל פקודה להמשיך בתנועה צפונה ולא לפתוח באש. בתחקירים שלאחר המלחמה זוהה הכוח הבלתי מזוהה, כגדוד תותחנים ישראלי (שכלל אף שני אוטובוסים) שטעה בדרכו ונע לעבר הכוחות הסורים, ועצר אותם ללא שנורתה אש.
בשלב זה נכנס מפקד הגיס לרשת החטיבתית והאיץ במג"ד לנוע במהירות למשימותיו. מפקד הגיס, אביגדור בן-גל, שסיים את הישיבה במטה פיקוד צפון בשעה זו, עלה על רשת הקשר הגדודית וגער במפקד הגדוד על ההתקדמות האיטית. על פי גרסת קצין המודיעין של אוגדה 90 היו מילותיו: "אני במקומך עם ג'יפ הייתי מבצע את זה לבד לפני ארבע שעות".
בסביבות שעה 00:00, המשיך גדוד 362 לנוע צפונה על ציר מיכה. משימת הגדוד 362 שונתה לבצע חסימה אחת לכיוון צפון במיכה 40 במקום שלוש חסימות פלוגתיות במקור. עם התקדמותו נפתחה על גדוד 362 אש מטנקים ישראלים מחטיבה 943 (באזור ג'בל ערבה, ליד א-רפיד) שסברו כי מדובר בכוח סורי למרות התיאום איתם. מהאש נפגעו שני טנקים של גדוד 362 וחמישה שריונאים נהרגו. למרות הפגיעה המשיך גדוד 362 לנוע קדימה, תפס עמדות על השוליים הדרומיים של משולש טובלנו והחל לגלוש לשטח הנמוך. בהיותו בשטח הנמוך במשולש נפתחה על גדוד 362 אש שהלכה והתגברה. האש כללה ירי נק"ל ונ"ט מטווח קצר מאוד שהלכה והתגברה כל העת. המגד הורה לכל הגדוד להיחלץ לפנים לאזור מיכה 40 לשטח שולט שלא היה מוצף באש.
מהלך הקרב > התותחנים בקרב סולטן יעקוב

בגדוד 362 שהסתבך בקרב סולטן יעקוב, היו משובצים שני קציני תותחנים שתפקידם היה להפעיל אש ארטילרית לטובת הגדוד במקרה הצורך. אולם, זמן קצר לאחר תחילת הקרב, נותק הקשר בין המג"ד אפרון לבינם והגדוד נותר ללא סיוע ארטילרי מסודר. מפקדי הפלוגות החלו להעביר בקשות לסיוע לקצין הסיוע החטיבתי רס"ן עמוס פיק. כבר בשעה 02:00 הבין מפקד קצין הסיוע של אוגדה 90, אל"ם אהוד בכר שהגדוד במצוקה והפנה לטובתו את כל גדודי עוצבת תבור (במקור ההקצאה הייתה של גדוד תותחנים אחד לכל החטיבה).
בשלב מוקדם של הקרב דיווח בכר למפקד הסיוע של הגיס, תא"ל אריה מזרחי (שכיהן גם כקתמ"ר) על הבעיה של גדוד 362. מזרחי החל להקצות ולקדם את רוב גדוד הארטילריה של הגיס, בסך הכל שלושה אגדים (שהיו כוח התותחנים שהוקצה במקור עבור שלוש אוגדות), לטובת סיוע לגדוד. הדבר חייב דילוג של הגדודים כדי לקצר טווח אל סולטן יעקוב. מזרחי הפעיל את כל כובד משקלו כדי להפנות גדודים לצורך משימת החילוץ. לדבריו הוא אמר לאחד ממפקדי האגדים שהתנגד, "כדאי לו לפחד ממני יותר מאשר ממפקד האוגדה". משמעות הדברים הייתה שבזמן ששרשרת הפיקוד מעל הגדוד לא עמדה על חומרת המצב ולא קבלה החלטות בזמן, מפקדי התותחנים הבינו מהר מאוד שמדובר במצב חירום ונקטו את הפעולות שאפשרו בסופו של דבר את חילוץ הגדוד בבוקר.
קצין הסיוע החטיבתי פיק הפעיל במהלך הלילה בכמה מקרים אש על הטנקים כדי לפגוע בחיילי קומנדו סורי שניסו לטפס עליהם. כאשר מח"ט 399 שחר החליט להתקרב לגדוד 362, הוכפף פיק לאוגדה 880 ונותק הקשר עם אוגדה 90.
לאחר שבכר הבין שפיק אינו עונה לו הוא פנה בקשר ישירות למג"ד 362, אולם, המג"ד היה עסוק בניהול הקרב ולא השיב. בשלב מסוים החליט הקמ"ן של גדוד 362, עירון בן פורת לענות לבכר ומאותו רגע החל לתפקד כקש"א של הגדוד. בן פורת תיאר בשפה חופשית לבכר את המטרות, בכר וצוותו הפכו את התיאור למטרות תותחנים והעבירו אותן לגדודים. בכר סיפר כי לקראת אור ראשון אמר לו המג"ד אפרון "אל תעזוב אותי".
במהלך הלילה החליט מפקד הגיס על העברת גדוד 362 עם חטיבה 399 מאוגדה 90 לאוגדה 880. מזרחי ששמע את הפקודה בקשר הבין שלא ניתן לבצע את ההעברה תוך כדי הקרב. "באותו רגע זה לא הזיז לי... גדוד נמצא במצוקה, ולא זה הרגע לבצע שינוי כפיפות בתחום הפעלת האש... החלטתי שבכר, מפקד הסיוע של אוגדה 90 שכביכול כבר לא הייתה אחראית לגזרה, ימשיך לבצע את ריכוז האש לחילוץ".
בבוקר הוחלט לחלץ את הגדוד בחסות חיפוי ארטילרי כבד. בכר כיוון את התותחים לירות למרחק של 150–200 מטר מהכביש ויצר מסדרון ארוך של אש ועשן לחיפוי. בשלב מסוים נתן המג"ד אפרון את הפקודה וכל הטנקים התקינים התחילו בנסיעה מהירה על הכביש דרומה. במקביל פנה אפרון לבכר בשעה 08:50 "להוריד עכשיו! להוריד עכשיו אש לכל הכיוונים, עבור!". לפקודת תא"ל גיורא לב מאוגדה 90 הפעיל בכר 120 תותחים במקביל.
קמב"ץ 362 עמי זגגי תיאר כך את התנועה מהעמק: "הארטילריה ירתה משני הצדדים. נזכרתי באיור מספר שהיה בבית של ההורים, בו רואים את בני ישראל בקריעת ים סוף, עוברים בחרבה. ככה הרגשתי באותם רגעים של החילוץ באש. אש ועשן. תחושה מדהימה. מרגשת ממש".
מהלך הקרב > לחימת חטיבה 645 מול הסורים

בחצות הלילה שבין יום חמישי לשישי, קיבלה חטיבת השריון 645, שהייתה כבר בסיום ההיערכות לחניון לילה, בסמוך ל"צומת המים" ליד כפר משכי (אנ'), פקודה לנוע צפונה כ-20 ק"מ, לקראת חבירה עם כוחות שריון שמנהלים קרב קשה עם הסורים באזור ציר מיכה 34, לקראת משולש הדרכים "טובלנו". בשעה 04:00 לערך, בקטע הכביש שבין הצומת המוביל לח'ירבת רוחא (אנ') (במפה הצה"לית: ציר מזובשה) ובין הצומת המוביל למדוחה (במפה הצה"לית: ציר טונשקה), בעת שחלף על פני הכוחות הקדמיים של חטיבה 399 (אלו שלא היו מכותרים בסולטאן יעקוב), נפתחה אש חזקה על גדוד 8132 המוביל. הכוחות השיבו באש והחל להתנהל קרב. התברר שבאזור הבתים התמקם חי"ר סורי שהיה חלק מחטיבת השריון שישבה על כל הרכס השולט מזרחית לצומת. החטיבה, בפיקודו של אמציה אטלס, ניהלה קרב קשה מול הכוח הסורי ובסופו כבשה את טלעת אבו עמר, על הרכס שמדרום מזרח לצומת הכבישים שבמרכז "משולש טובלנו", שבה ישב גדוד חי"ר סורי.
חטיבה 645 ספגה בקרב זה אבדות כבדות, 11 הרוגים ו-33 פצועים, יותר מאלו שספגה חטיבה 399 שהייתה מכותרת לילה שלם בלב המערך הסורי ונסוגה לאחור.
באותו היום, בשעה 12:00, נכנסה הפסקת האש לתוקפה.
תוצאות הקרב

מגח 3 צה"לי שהשתתף בקרב, נשבה, והוצג במוזיאון השריון של קובינקה
הטנק הוחזר לישראל ב-2016 והוצב ביד לשריון
מבחינת צה"ל תוצאות הקרב היו קשות; לא הושגה המטרה של פריצת הדרך לכביש ביירות-דמשק. לצה"ל היו בקרב 21 הרוגים ולמעלה מ-30 פצועים, שני שבויים ושני נעדרים. צה"ל איבד במהלך הקרב עשרות כלים משוריינים, מהם הושארו בשטח 6 טנקים ו-3 נגמ"שים. אחד השבויים, חזי שי, שוחרר ב"עסקת ג'יבריל", ושבוי שני, אריאל ליברמן יחד עם גופתו של הנעדר זוהר ליפשיץ הושבו בעסקת חילופי שבויים עם סוריה. שניים מהנעדרים, יהודה כץ וצבי פלדמן, נעדרים עד היום. גופתו של זכריה באומל אותרה לאחר 37 שנים והושבה לישראל באפריל 2019.
למרות האבדות שספגו הסורים בקרב, נחשבה אצלם עצירת כוחות צה"ל כניצחון. כשנלקחו בחשבון נחיתותם המספרית בכוחות ובחימוש בגזרת הלחימה כולה ושליטתו המוחלטת בזירה של חיל האוויר הישראלי, יכולת הלחימה של הכוחות ותוצאות הקרב נחשבו אצל הסורים כאחת משעותיהם היפות. הקרב נכנס למורשת הקרב הסורית והוא מוצג בקבר החייל האלמוני בדמשק בתצוגה אחת יחד עם ארבעה קרבות נוספים הנחשבים כחלק ממורשת הקרב הסורית; קרב קרני חיטין, קרב הירמוך, קרב מייסלון והכיבוש הסורי של החרמון ב-1973.
לאחר הקרב

במהלך השנים ניהלו הורי הנעדרים מאבק ציבורי לבירור גורל בניהם ולהשבתם לישראל. לאחר הסכמי אוסלו הועברה על ידי יאסר ערפאת חצי דיסקית זיהוי של החייל זכריה באומל. בשנת 2004 החליט הרב הראשי הצבאי ישראל וייס להכריז על שלושת הנעדרים כחללים שמקום קבורתם לא נודע, אולם בעקבות מאבק המשפחות נמנע המהלך. ב-18 בדצמבר 2010 דיווח העיתון "ג'ואיש כרוניקל" כי ברשות ממשלת בריטניה דיווח משגריר בריטניה בסוריה, איוור לוקאס, שכלל עדות על שביית החיילים בידי הכוחות הסוריים.
ב-7 במאי 2013 דיווחה רשת הטלוויזיה האוסטרלית ABC שבן זיגייר נעצר, כי סיכל את השבת שרידי נעדרי סולטאן יעקוב.
טנק "מגח" של צה"ל שהשתתף בקרב, ונלקח שלל על ידי הסורים, נמסר לברית המועצות והוצב במוזיאון השריון של קובינקה שליד מוסקבה. במאי 2016 נענה נשיא רוסיה, ולדימיר פוטין, לבקשת ראש ממשלת ישראל, בנימין נתניהו, והורה להשיב את הטנק לישראל. בתמורה העבירה ישראל לרוסיה טנק זהה ממחסני צה"ל להצבה במוזיאון. ב-9 ביוני הגיע הטנק לישראל.
ביקורת על ניהול הקרב

ביקורת קשה נמתחה על ניהול הקרב לאורך כל שרשרת הפיקוד החל בדרג הגדוד, עבור בחטיבה, באוגדה 90, בגיס 446, בפיקוד צפון וכלה ברמטכ"ל. הטענות המרכזיות היו על מודיעין שלא ירד לדרגים הלוחמים לגבי הימצאות כוחות סוריים באזור הציר המרכזי שעליו נע גדוד 362.
בנוסף נטען כי הגדוד שנקלע לכיתור נע בשטח עוין ללא שהציב תצפיות, ללא חיפויים באגפו המזרחי וללא אבטחה, כשמטרתו היא להתמקם בשטח נחות החשוף לירי מהאגפים וללא אפשרות להפעיל את יתרונות השריון: כוח אש, טווח ירי ותנועה מהירה. עלו גם טענות כי מפקד הגדוד טעה בניווט והתקדם צפונה מדי, אך טענות אלו נדחו על ידי המג"ד שטען כי היה מודע למיקומו במהלך כל הקרב.
יאנוש בן גל לקח על עצמו האחריות על כישלון הקרב, אך צה"ל לא ערך תחקירים מקיפים על הקרב ולא הגדיר אשמים. המחקר התנהל על ידי ד"ר רפי יקר, עבור מחלקת ההיסטוריה של צה"ל, אך הוגדר על ידי גורמים בצה"ל כסודי ונאסר לפרסום. בינואר 2020 יצא המחקר לאור בהוצאת מודן-משרד הביטחון עם השמטות זניחות בנימוק של ביטחון מידע.
סרט תיעודי 'סיפור סגור'

ב-8 ביוני 2015 הוקרן בערוץ הראשון סרטו התיעודי של מיכה ליבנה, "סיפור סגור'". הסרט מתאר את האירועים מנקודת מבטו של ליבנה שהשתתף בקרב כסגן מפקד הגדוד תחת פיקודו של עירא עפרון. במהלך הסרט נטען כי נאמר למפקד הגדוד שאין אויב בשטח, וזה בעצם מה שהחל את שרשרת המחדלים. חזי שי, שנחשב לנעדר מאותו הקרב וישב 3 שנים בשבי הסורי טען כי האשמה על כך מוטלת על הדרגים הגבוהים.
לקריאה נוספת

עורך: אל"ם (במיל') בעז זלמנוביץ, הקרב בסולטאן יעקוב, מבוסס על מחקרו של ד"ר רפאל יקר ממחלקת ההיסטוריה של צה"ל, מודן, משרד הביטחון – ההוצאה לאור, צה"ל - המחלקה להיסטוריה, 2020
רונן ברגמן, "מדינת ישראל תעשה הכל - הקרב החשאי על השבויים והנעדרים", הוצאת כנרת זמורה-ביתן, 2009 (פרק 3)
זאב שיף ואהוד יערי, "מלחמת שולל", הוצאת שוקן, 1984, פרק תשיעי "המלחמה בסורים", עמ' 183–222
אלישיב שמשי, נוע כבר, לכל הרוחות!" על מהירות בשדה הקרב, הוצאת מערכות ומודן, 2011, עמ' 135 - 166 - הפרק מתאר את תפקוד הארטילריה בקרב
יעקב זיגדון מעיין זיגדון (עורך), יעקב זיגדון וסימן טוב שגיא (מחברים), תותחנים בשל"ג: סיפור מלחמה, זכרון יעקב: בית התותחן, 2005, 2016, עמ' 170–236
פסח מלובני, קרב סולטן יעקב 1982 מנקודת המבט הסורית, בהוצאת המרכז למורשת המודיעין, יד לשריון, אפי מלצר בע"מ, מחקר והוצאה לאור, 2018
לאסלו בקפי

| --- | --- |

 לידה:  4 בינואר 1891 סגד, הונגריה 
 פטירה:  21 בינואר 1962 (בגיל 71) ציריך, שווייץ 
 בן או בת זוג:  Magda Jankovich 
 
לאסלו בקפי (בהונגרית: Békeffi László; סגד, 4 בינואר 1891 – ציריך, 21 בינואר 1962) היה קומיקאי יהודי-הונגרי, מנחה בקברט, מחזאי קברט, שחקן. בנו של הסופר אנטל בקפי, בן דודו של מחזאי הקברט אישטוואן בקפי.