stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
העזרה (ספר)
אודות

סיפור הדמויות משתלב לכדי עלילה המתרחשת בעיר הדרומית ג'קסון בשיא תקופת המאבק למען זכויות האזרח במדינות הדרום של ארצות הברית. העלילה הבדיונית משולבת במציאות ובמידע היסטורי. בין השאר מוזכרים חוקי ג'ים קרואו, רצח מדגר אוורס, פעיל התנועה לזכויות האזרח של ארצות הברית על ידי הקו קלוקס קלאן והמצעד לוושינגטון למען תעסוקה וחירות בו נאם מרתין לותר קינג את נאומו "יש לי חלום".
הרומן מסופר מנקודת מבטן של שלוש דמויות:
אייבילין, עוזרת שחורת עור מבוגרת שבמהלך חייה גידלה ילדים רבים במשפחות לבנות. בנה נהרג לאחרונה בתאונת עבודה.
מיני, עוזרת שחורה שלא מצליחה לסתום את הפה ולכן המעסיקים הלבנים מפטרים אותה שוב ושוב. בנוסף – היא אשה מוכה, המתקשה לעזוב את בעלה.
סקיטר (יתוש), יוג'יניה, צעירה לבנה. כשחזרה לבית הוריה מהלימודים בקולג' גילתה שעוזרת הבית האהובה שגידלה אותה נעלמה באורח פתע.
הערות שוליים

↑   Tower Theatre Part 7 - A Novel Idea 2010 - Kathryn Stockett, סרטון  באתר יוטיוב
הנעלמים (מיני-סדרה)

| --- | --- |

 מבוסס על:  "הנעלמים" מאת הרלן קובן
 סוגה:  מותחן מסתורין
 יוצרים:  דייוויד אלקיים וינסנט פוימירו
 בימוי:  חואן קרלוס מדינה
 שחקנים:  פינגן אולדפילד ניקולס דובושל גיום גואי גרנס מריליה נייליה הרזון גרגור קולין תומאס למרקיס
 ארץ מקור:  צרפת צרפת
 שפות:  צרפתית
 מספר עונות:  1 
 מספר פרקים:  5 
 הפקה
 מפיק:  חוויאר מתייה
 מפיקים בפועל:  דייוויד אלקיים וינסנט פוימירו הרלן קובן
 חברת הפקה:  Calt Studio נטפליקס
 אתר צילומים:  ניס, סרדיניה 
 אורך פרק:  247 דק' 
 שידור
 רשת שידור:  נטפליקס
 תקופת שידור מקורית:  2021 
 קישורים חיצוניים
 דף התוכנית ב-IMDb
 
הנעלמים (בצרפתית: Disparu à jamais) היא מיני-סדרת מתח צרפתית שנוצרה על ידי דייוויד אלקיים ווינסנט פוימירו, המבוססת על ספרו של הרלן קובן באותו השם.
מיני-הסדרה עלתה לשידור ב-13 באוגוסט 2021 בשירות הזרמת המדיה "נטפליקס".
תקציר העלילה

לפני עשור, גיום לוצ'סי איבד שני אנשים שהיו קרובים אליו. בהווה, לאחר שבת זוגו נעלמת, גיום נשאב לתעלומה שמערערת את כל מה שידע על הסובבים אותו.
צוות השחקנים והדמויות

פינגן אולדפילד – גיום לוצ'סי
ניקולא דובושל – פרד
גיום גואי- דה קוסטה
גרנס מריליה – סוניה
נייליה הרזון – ז'ודית
גרגור קולין - קסלר
תומאס למרקיס - אוסטרטאג
הפצה

ב-21 ביולי 2021, חשפה נטפליקס טריילר רשמי למיני-הסדרה, בו נחשף כי המיני-סדרה תעלה לשידור ב-13 באוגוסט 2021.
הערות שוליים

↑  Reetam Bodhak, “Gone For Good": Netflix’s has released the trailer of the thriller film, TechnoSports, ‏July 21, 2021
הנסיך גוסטב אדולף, דוכס וסטרבוטן

הנסיך גוסטב אדולף, דוכס וסטרבוטן (שוודית Gustaf Adolf Hertig av Västerbotten‏, 22 באפריל 1906 - 26 בינואר 1947), היה בנו של גוסטב השישי אדולף, מלך שוודיה, ואביו של קרל השישה עשר גוסטב, מלך שוודיה.
ביוגרפיה

גוסטב אדולף נולד בסטוקהולם ב-22 באפריל 1906 לגוסטב אדולף, נסיך הכתר של שוודיה ומרגרט, נסיכת קונוט, בתם של לאופולד, דוכס אולבני ולואיזה מרגרטה, נסיכת פרוסיה. בקרב בני המשפחה נקרא גוסטב אדולף בשמו האחרון - אדמונד.
ב-19 באוקטובר 1932, התחתן גוסטב אדולף עם זיבילה, נסיכת סקסוניה-קובורג-גותה, בתם של קרל אדוארד, דוכס סקסוניה-קובורג-גותה - נכדה של ויקטוריה, מלכת הממלכה המאוחדת, וויקטוריה אדליידה, נסיכת שלזוויג-הולשטיין.
בשנות ה-30 נפגש גוסטב אדולף עם מנהיגים נאציים בכירים, ביניהם אדולף היטלר והרמן גרינג, ועל אף שדעותיו הפוליטיות לא היו ידועות, לא התקבלו השמועות על אהדתו לנאצים בעין יפה בקרב השוודים. גוסטב אדולף הביע את תמיכתו בפינלנד במהלך מלחמת החורף ומלחמת ההמשך, ואף רצה להילחם לצד הפינים במלחמת החורף, אולם אביו לא התיר לו לעשות זאת.
ב-26 בינואר 1947 היה גוסטב אדולף בדרכו מהולנד לשוודיה, לאחר מסע ציד וביקור אצל יוליאנה, נסיכת הכתר של הולנד וברנהרד, נסיך הולנד, ועצר לחניית ביניים בקופנהגן, דנמרק. בעת המראת המטוס, המריא המטוס לגובה של כ-150 רגל, ולפתע צנח והתרסק, וכל נוסעי המטוס, ובכללם גוסטב אדולף, נהרגו. בשנת 1950 עלה אביו לשלטון כגוסטב השישי אדולף, מלך שוודיה, ובשנת 1973 עלה בנו לשלטון כקרל השישה עשר, מלך שוודיה.
פעילותו בתנועת הצופים

גוסטב אדולף הצטרף לתנועת הצופים בצעירותו וכשהיה בוגר הפך למדריך בצופים. הוא עבר הכשרה של תג היער בפארק גילוול באנגליה. כאשר הוקם הארגון הארצי של צופי שוודיה הוא היה הנשיא הראשון של הצופים או "ראש הצופים". הוא הוביל משלחת של צופי שוודיה לג'מבורי הצופים העולמי ה-5 בשנת 1937 ולאירוע ה-Moot העולמי של הצופים בשנת 1939. החל מחודש מאי 1937 ועד מותו הוא התנדב בארגון הצופים העולמי בתפקידים רבים.
משפחתו

ב-19 באוקטובר 1932, התחתן גוסטב אדולף עם זיבילה, נסיכת סקסוניה-קובורג-גותה, בתם של קרל אדוארד, דוכס סקסוניה-קובורג-גותה וויקטוריה אדליידה, נסיכת שלזוויג-הולשטיין, ממנה נולדו לו 5 ילדים:
מרגרטה, נסיכת שוודיה (נולדה ב-1934), התחתנה עם יוהאן אמבלר
בירגיטה, נסיכת שוודיה (נולדה ב-1937), התחתנה עם יוהאן גאורג, נסיך הוהנצולרן
הנסיכה דזירה, ברונית סילפברכיאלד (נולדה ב-1938), התחתנה עם הברון נילס אוגוסט סילפברכיאלד
כריסטינה, נסיכת שוודיה (נולדה ב-1943), התחתנה עם טורד מגנוסון
קרל השישה עשר, מלך שוודיה (נולד ב-1946)
הערות שוליים

↑  John S. Wilson, Scouting Round the World, Blandford Press, 1959
↑  Douglas DC-3C (C-47A-30-DK) PH-TCR Kobenhavn-Kastrup Airport, Aviation Safety Network
↑  Susan, Prince Gustaf Adolf of Sweden, Duke of Västerbotten, Unofficial Royalty, ‏2013-04-22 (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BIBSYS: 6077820  BnF: cb16741074t (data)  GND: 129859974  ISNI: 0000 0000 5483 8619  KulturNav: be29c069-c478-4ee0-9806-cd72b56f9abf  LCCN: no2006084226  NTA: 295846925  SELIBR: 226410  SUDOC: 112510388  VIAF: 33088756   WorldCat (עם VIAF): 33088756
המפקד העליון של בעלות הברית באירופה

המפקד העליון של בעלות הברית באירופה (באנגלית: (SACEUR) Supreme Allied Commander Europe) הוא תוארו של המפקד על כוחות נאט"ו ברחבי אירופה. תפקיד זה נחשב לשני בחשיבותו בתוך ההיררכיה של נאט"ו, כפוף רק ליושב ראש הוועדה הצבאית של נאט"ו. באופן מסורתי, המפקד העליון הוא תמיד גנרל מהכוחות המזוינים של ארצות הברית, אשר נבחר בידי נשיא ארצות הברית, וכסגנו מתמנה גנרל מצבא בריטניה או מהבונדסוור. בהתאם לכך, המפקד העליון של בעלות הברית באירופה משמש במקביל גם כמפקד פיקוד אירופה של ארצות הברית.
בתחום סמכותו של המפקד העליון כלולים פיקוד הכוח המשותף בברונסום, פיקוד האוויר של בעלות הברית, הפיקוד הימי של בעלות הברית, פיקוד היבשה של בעלות הברית, סוכנות שירותי התקשורת ומערכות המידע של נאט"ו, פיקוד הכוח המשותף של בעלות הברית בנאפולי ופיקוד הכוח המשותף בנורפוק.
משכנו הרשמי של המפקד העליון נמצא בכפר קסטאו שבבלגיה. המפקד העליון הנוכחי הוא כריס קאוולי.
רשימת המפקדים העליונים

| דרגה | שם | זרוע | תחילת כהונה | סיום כהונה | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|   גנרל הצבא | דווייט אייזנהאואר |  צבא ארצות הברית | 2 באפריל 1951 | 30 במאי 1952 | המפקד העליון הראשון. |
|  גנרל | מת'יו רידג'וויי |  צבא ארצות הברית | 30 במאי 1952 | 11 ביולי 1953 |  |
|  גנרל | אלפרד גרונטר |  צבא ארצות הברית | 11 ביולי 1953 | 20 בנובמבר 1956 |  |
|  גנרל | לאוריס נורסטד |  חיל האוויר של ארצות הברית | 20 בנובמבר 1956 | 1 בינואר 1963 | המפקד הראשון מחיל האוויר. |
|  גנרל | לימן לימניצר |  צבא ארצות הברית | 1 בינואר 1963 | 1 ביולי 1969 |  |
|  גנרל | אנדרו גודפאסטר |  צבא ארצות הברית | 1 ביולי 1969 | 15 בדצמבר 1974 |  |
|  גנרל | אלכסנדר הייג |  צבא ארצות הברית | 15 בדצמבר 1974 | 1 ביולי 1979 |  |
|  גנרל | ברנהרד רוג'רס |  צבא ארצות הברית | 1 ביולי 1979 | 26 ביוני 1987 |  |
|  גנרל | ג'ון גאלבין |  צבא ארצות הברית | 26 ביוני 1987 | 23 ביוני 1992 |  |
|  גנרל | ג'ון שאליקשווילי |  צבא ארצות הברית | 23 ביוני 1992 | 22 באוקטובר 1993 |  |
|  גנרל | ג'ורג' ג'ולוואן |  צבא ארצות הברית | 22 באוקטובר 1993 | 11 ביולי 1997 |  |
|  גנרל | וסלי קלארק |  צבא ארצות הברית | 11 ביולי 1997 | 3 במאי 2000 |  |
|  גנרל | ג'וזף רלסטון |  חיל האוויר של ארצות הברית | 3 במאי 2000 | 17 בינואר 2003 |  |
|  גנרל | ג'יימס ג'ונס |  חיל הנחתים של ארצות הברית | 17 בינואר 2003 | 7 בדצמבר 2006 | המפקד היחיד מחיל הנחתים. |
|  גנרל | בנץ קראדוק |  צבא ארצות הברית | 7 בדצמבר 2006 | 2 ביולי 2009 |  |
|  אדמירל | ג'יימס סטוורידיס |  צי ארצות הברית | 2 ביולי 2009 | 13 במאי 2013 | המפקד היחיד מהצי. |
|  גנרל | פיליפ ברידלוב |  צבא ארצות הברית | 13 במאי 2013 | 4 במאי 2016 |  |
|  גנרל | קרטיס סקפרוטי |  צבא ארצות הברית | 4 במאי 2016 | 3 במאי 2019 |  |
|  גנרל | טוד וולטרס |  חיל האוויר של ארצות הברית | 3 במאי 2019 | 4 ביולי 2022 |  |
|  גנרל | כריס קאוולי |  צבא ארצות הברית | 4 ביולי 2022 | מכהן |  |
הנסיך הסטודנט

| --- | --- |
כרזת הסרט
כרזת הסרט
 מבוסס על:  אופרטה של זיגמונד רומברג ודורותי דונלי (1924)
 בימוי:  ריצ'רד ת'ורפ
 הופק בידי:  ג'ו פסטרנק
 תסריט:  סוניה לוויאן, ויליאם לדוויג
 עריכה:  ג'ין רוג'ריו
 שחקנים ראשיים:  אדמונד פורדום אן בליית' 
 מוזיקה:  זיגמונט רומברג
 צילום:  פול ווגל
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 חברת הפקה:  מטרו גולדווין מאייר 
 חברה מפיצה:  מטרו גולדווין מאייר
 הקרנת בכורה:  15 ביוני 1954
 משך הקרנה:  107 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  סרט מוזיקלי 
 תקציב:  2,438,000 דולר
 הכנסות:  5,341,000 דולר
 דף הסרט ב־IMDb
 
הנסיך הסטודנט (באנגלית: The Student Prince) הוא סרט מוזיקלי אמריקאי משנת 1954 בבימויו של ריצ'רד ת'ורפ, עם אדמונד פורדום ואן בליית' בתפקידים הראשיים.
הסרט הוא עיבוד קולנועי של האופרטה "הנסיך הסטודנט" של זיגמונד רומברג (מוזיקה) ודורותי דונלי (מחזה) משנת 1924. האופרטה מבוססת על המחזה הגרמני "Alt Heidelberg" (היידלברג הישנה) מאת וילהלם מאייר-פורסטר (אנ') משנת 1901.
העלילה היא על נסיך במדינה בדיונית שנאלץ לבחור בין אהבה אמיתית למוזגת לבין חובותיו כנסיך וכמלך.
מריו לנצה היה אמור להשתתף בתפקיד ראשי אבל הוא הסתכסך עם המפיקים ופוטר. לפי החוזה עם מטרו גולדווין מאייר הוא נאלץ להשאיר בידיהם את הקלטות השירים שבוצעו לפני ההסרטה. במקומו נבחר אדמונד פורדום, שחקן בריטי לא ידוע ש"שירתו" מדובבת  בקולו של לנצה. שלושה שירים נוספו להפקה הזאת והעלילה קוצרה כדי שתתאים למדיום הקולנועי. זו היה תחילת ההידרדרות בקריירה הקצרה והמזהירה של לנצה. למרות הסכסוך - שמו של לנצה מופיע בכתוביות הסרט ובכל כרזות הפרסומת שלו.
מהשירים התפרסמו "שיר השתייה" ("Drink! Drink! Drink!") ושירת המנון הסטודנטים גאודיאמוס איגיטור וה"סרנדה" בקולו של מריו לנצה.
תקציר העלילה

המלך פרדיננד (לואיס קלהרן) של ממלכת קרלסברג (שם בדיוני) בתוך הקיסרות הגרמנית, קשיש וחולה. הוא מייעד את נכדו הנסיך קרל (אדמונד פורדום) ליורשו. קרל מצטיין בהטלת משמעת צבאית וציות אך אינו מסוגל להתנהג ברוך ובאמפתיות. המלך רוצה להשיאו ליוהנה הנסיכה מנורדהאוזן כדי למזג את שתי הנסיכויות. בנשף נפגשים קרל ויוהנה (ברטה סט. ג'ון) אבל לא נוצרת ביניהם אהבה ואמה, מלכת נורדהאוזן (אוולין ורדן) מעירה על כך לפרדיננד.
פרדיננד מחליט לשלוח את קרל לאוניברסיטת היידלברג כדי שיתערה שם בין הסטודנטים וישנה את התנהגותו. הוא מצרף אליו את המחנך הוותיק פרופסור יוטנר (אדמונד גוון) ואת המשרת הוותיק לוץ (ג'ון ויליאמס) שישגיח עליו שלא יסטה מהתנהגות שמתאימה לנסיך.
הם מתאכסנים בפונדק של יוזף רודר (ס.ז. סאקאל) בו עובדה אחייניתו קייטי (אן בליית') שמוזגת ומגישה בירה לסטודנטים ושרה אתם. קרל מתאהב בה ממבט ראשון. הוא מצטרף לסטודנטים ושר אתם את "שיר השתייה" ("Drink! Drink! Drink!").
היחסים בין קרל לקייטי הם למורת רוחו של לוץ שמדווח על כך למלך. כאשר קרל מנשק את קייטי היא דוחפת אותו ולוץ דורש מרודר לפטר אותה. היא מוצאת עבודה במסעדה סמוכה וקרל מגיע לשם אך היא אינה רוצה לדבר איתו, מפילה מגש ומפוטרת מיד.
קרל מנסה לפייס אותה ואט אט היא נופלת בזרועותיו והוא שר לה את הסרנדה המפורסמת.
בין הסטודנטים יש שתי קבוצות: הווסטפלים הם יותר עממיים ואילו קבוצת הסאקסו-בורוסיאן (אנ') הם יותר מכובדים ממעמד גבוה וסנובים. בראשם עומד הרוזן פון אסטנבורג (ג'ון אריקסון). הוא מגלה לכולם שקרל הוא נסיך ודורש ממנו להצטרף אליו. כשקרל מסרב הוא מזמין אותו לדו-קרב שמסתיים בניצחונו של קרל הפוצע אותו בלחיו.
האהבה בין קרל לקייטי פורחת, הוא שר לה את "אהובתי" (Beloved) והם מתכוננים לברוח ביחד אבל אז מגיע ראש הממשלה (ג'ון הויט) ומודיע לקרל שהמלך חולה מאד. קרל מגיע לקרלסברג ואומר למלך שהוא מאוהב בקייטי אך המלך מצווה עליו להתחתן עם יוהנה ולמלא את חובותיו לממלכה לאחר מותו.
קרל נכנע אבל לאחר מות המלך, בדרך לנישואיו בנורדהאוזן, הוא נעצר בפונדק בהיידלברג ונפרד בעצב בפעם האחרונה מקייטי.
צוות השחקנים

| שם השחקן/ית | שם הדמות | הערות |
| --- | --- | --- |
| אדמונד פורדום | הנסיך קרל |  |
| אן בליית' | קייטי רודר |  |
| לואיס קלהרן | המלך פרדיננד | מלך קרלסברג |
| ס.ז. סאקאל | ג'וזף רודר | בעל מלון ומסבאה |
| ג'ון ויליאמס | לוץ | משרת/משגיח |
| אדמונד גוון | פרופ' יונטר | מחנך של הנסיך |
| ברטה סט. ג'והן | הנסיכה יוהנה |  |
| אוולין ורדן | מלכת נורדהאוזן | אמא של יוהנה |
| ג'ון אריקסון | הרוזן פון אסטנבורג | סטודנט |
| ג'ון הויט | פון מרק | ראש ממשלה |
הנסיך הירוק (סרט)

| --- | --- |

 בימוי:  נדב שירמן 
 שחקנים ראשיים:  מסעב חסן יוסף גונן בן יצחק 
 מוזיקה:  מקס ריכטר 
 צילום:  Hans Fromm 
 מדינה:  גרמניה 
 חברה מפיצה:  נטפליקס 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  27 בנובמבר 2014 
 משך הקרנה:  95 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית, עברית 
 סוגה:  סרט תיעודי 
 פרסים:  Sundance World Cinema Audience Award: Documentary 
 thegreenprince-film.de
 דף הסרט ב־IMDb
 
הנסיך הירוק הוא סרט תיעודי ישראלי-בריטי-גרמני משנת 2014 בבימויו של נדב שירמן. הוא מבוסס על האוטוביוגרפיה של מוסב חסן יוסף, "בן החמאס".
הסרט קיבל ארבעה פרסים: פרס אופיר (2014), פרס הקהל במהלך פסטיבל הסרטים הבינלאומי במוסקבה (2014), פרס הסרט התיעודי הטוב ביותר בפסטיבל סאנדנס (2014) והסרט התיעודי הטוב ביותר בפרס הסרט הבווארי (אנ') (2015).
עלילה

הסרט מגולל את סיפורו של מסעב חסן יוסף, בנו של מנהיג חמאס, שייח חסן יוסף, שבמשך עשר שנים היה מרגל של השב"כ. הסרט התיעודי כולל בעיקר ראיונות עם מסעב חסן יוסף ועם המפעיל שלו גונן בן יצחק, וצילומים מקוריים מהאירועים שסוקרו, בעיקר מהאינתיפאדה השנייה. הוא מכסה את מאמצי המלחמה בטרור של ישראל באותה תקופה.
הערות שוליים

↑  Issacharoff, Avi (24 בפברואר 2010). "Haaretz exclusive: Hamas founder's son worked for Shin Bet for years". Haaretz. נבדק ב-28 ביולי 2014. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Harel, Amos (24 בפברואר 2010). "When Palestinians keep Israelis safe". Haaretz. נבדק ב-28 ביולי 2014. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Yousef, Mosab Hassan; Yitzhak, Gonen Ben; Yousef, Sheikh Hassan (2014-11-27), The Green Prince, נבדק ב-2017-04-19
↑  "The Green Prince review – gripping Israeli spy documentary".
↑  "The Green Prince review: Israel's man in Hamas".
| פרס אופיר לסרט התיעודי הטוב ביותר |
| --- | --- | --- |
| שנות התשעים של המאה העשרים | שאנן שיא (1991) • שנת 66' הייתה טובה לתיירות (1992)  • סנג'ין (1993)  • אל תגעו לי בשואה (1994)  • באבא לובה (1995)  • בית שאן: סרט מלחמה (1996)  • האולימפיאדה הראשונה של אמא (1997)  • יומן ראש הממשלה (1998) • הקומדיאנטים (1999) |  |
| העשור הראשון של המאה העשרים ואחת | רשימת אהבה (2000) • תומר והשרוטים (2001) • מייק ברנט - לס מואה ט'מה (2002) • ההרוג ה-17 (2003) • את שאהבה נפשי (2004) • 18 קילו אהבה (2005) • סובנירים (2006) • מרגל השמפניה (2007) • ילדי השמש (2008) • שיטת השקשוקה (2009) |  |
| העשור השני של המאה העשרים ואחת | חיים יקרים (2010) • הדירה (2011) • הצלמניה (2012) • שומרי הסף (2013)  • הנסיך הירוק (2014) • שיח לוחמים. הסלילים הגנוזים (2015) • פרינסס שואו (2016) • בן-גוריון, אפילוג (2017) • ארץ זרה (2018) • יונתן אגסי הציל את חיי (2019) |  |
| העשור השלישי של המאה העשרים ואחת | לאה צמל, עורכת דין (2020) • שפר בדרך להוליווד (2021) • מחברות שחורות (2022) • אם זה נגמר - ענבל פרלמוטר (2023) |  |
הגדעונים (ארגון)

הגדעונים הוא ארגון שהוקם כאגודה חשאית בשנת 1913 (סוכות, תרע"ד) על ידי צעירים (גברים בלבד), בני אכרים במושבה זכרון יעקב. בראש הארגון עמד אלכסנדר אהרנסון, שפעל בהשראת אחיו הבכור אהרן אהרנסון ואבשלום פיינברג, ובהשפעת אחותו שרה אהרנסון.
הארגון נחשב לארגון הנוער הראשון שהוקם ביישוב ועסק בפעולות הגנה ושמירה, בדומה לארגון השומר שהוקם על ידי אנשי העלייה השנייה. בנוסף לשמירה ניסו כוחם גם בהתיישבות, כאשר עשרה מחבריהם התנחלו באדמות יק"א שבשוני. כמו כן, עסקו הגדעונים בפעילויות למען הקהילה בזכרון יעקב כגון שיקום דרכים, מבנים ובית הקברות.
האגודה התפרקה כ-14 חודשים לאחר הקמתה, בשל הגיוס לצבא הטורקי בראשית מלחמת העולם הראשונה ובשל יציאתם מן הארץ של פעיליה המרכזיים.
רקע היסטורי להקמת הארגון

מראשית המאה החלו להתגבש בארץ ישראל תרבויות נוער, התארגנויות והסתדרויות. ביישובים השונים נוצרה שכבה דורית מקומית בעלת מאפיינים ייחודיים, וערב מלחמת העולם הראשונה ניתן היה להבחין בשלוש קבוצות עיקריות שהנהיגו את הדור הצעיר: קבוצה אחת הייתה מורכבת מנוער המושבות, הקבוצה השנייה כללה את הנוער הלומד העירוני, והקבוצה השלישית, אנשי העלייה השנייה.
היה הבדל רב בין צורות הארגון של בני הארץ לעומת אנשי העלייה השנייה: בני הארץ הקימו ארגונים מקומיים ואנשי העלייה השנייה הקימו מפלגות לאומיות בעלות קשרים בינלאומיים. אך בשני המקרים נוצרה מודעות קולקטיבית חדשה, חלו שינויים בקודים התרבותיים, בנורמות ובדפוסי ההתנהגות שייחדו את הדור החדש והפרידו אותו מדור המייסדים. המתח בין הדורות השפיע על מבנה הכוח בארץ ישראל ועל ההגמוניה בה.
המושבה זכרון יעקב הייתה בת טיפוחיו של הברון רוטשילד, והיחס המיוחד והטיפול של הנדיב במושבה זו, אם כי היה רצוף קשיים ואי הבנות, היה אחד מגורמי הרגשת הייחוד שאתם התהלכו בני זכרון יעקב ובגללה זכו לכינוי הלגלגני "נכדי הברון".
בראשית 1900 עברה זכרון יעקב עם כל מושבות הברון לרשות יק"א. יק"א הנהיגה במושבות מדיניות חדשה תוך מאמצים להביא להתייעלותן ולהפיכתן של המושבות לבלתי תלויות בתמיכה כלכלית, אך פקידי יק"א לא האמינו בעתידה של המושבה ופעלו לצמצומה. הפועלים היהודים שעבדו בה פוטרו כולם, חלק מן האיכרים נדרש לעזוב את המקום ולשאר הוצע להיות שכירי יום בכרמי זכרון יעקב וביקביה. החל מאבק קשה בין האיכרים לבין יק"א וזה חישל את רגש הקניין הפרטי ואת הפטריוטיות המקומית של בני זכרון יעקב. במהרה הגיעה זכרון יעקב לעצמאות כלכלית מלאה והייתה לאחת המושבות המבוססות ביותר.
בשנת 1913 (תרע"ד), במהלך חג סוכות, התארגנה בזכרון יעקב קבוצה של בני מושבות בשם "הגדעונים" שביקשו להשתחרר מסמכות המייסדים, לקבל את ההנהגה ולקדם את החיים הכלכליים והחברתיים ולהשליט תרבות לאומית חילונית.
הגדעונים נגד אנשי העלייה השנייה

ביעדים שהציבו "הגדעונים" לארגונם לא הוזכר המאבק במפלגות השמאל של העלייה השנייה, אך דרך התנהלותם הייתה מלאה בביטויי תחרות ומאבק, החל בשאלות השמירה והעבודה העברית וכלה בתחרות על בנות המושבה. בנוסף לרצונם לחולל רפורמות במושבות, בני המושבות הזדהו גם עם הוריהם וייצגו את הוותיקים המבוססים ובעלי הרכוש, ואילו "הזרים" או "הרוסים" החדשים היו מבחינתם נוודים בעלי דעות חברתיות מהפכניות שביקשו להשתלט על החברה הנבנית בארץ ולאכוף עליה את האידאולוגיה שלהם. הגדעונים הרגישו רגשי הנחיתות לעומת "המוסקובים" הסוציאליסטים, האינטלקטואלים ושובי לב הנערות, והיחס כלפיהם נהיה עוין יותר ויותר.
הגדעונים, בראשותו של אלכסנדר אהרנסון, היוו גרעין אופוזיציוני ראשון של בני הנוער בארץ כנגד מפלגות הפועלים, ושנאתם לפועלים הוגדרה כ"אנטישמיות יהודית בארץ היהודים". הגדעונים הואשמו בשנאה ובנקמנות שהגיעה לידי עירוב השלטונות כדי לעשות שפטים בפועלים. אך באופן אבסורדי, הגדעונים אימצו לעצמם סמלים ודפוסי פעולה של הפועלים וארגוניהם: חולצה לבנה עם עניבה כחולה, משמעת צבאית, עזרה הדדית וכדומה.
נקודת התורפה של הגדעונים הייתה בתפיסתם הסוציאלית-לאומית. תפיסה שיצרה ניגוד עמוק בין הפועלים וארגוניהם, בייחוד בין "השומר" לבין צעירי זכרון יעקב (ניגוד זה האריך ימים גם בתקופת ניל"י, הגדודים העבריים ואף בימי ההגנה). הפועלים לחמו בחירוף נפש עבור עבודה עברית ואילו נוער המושבות הזדהה עם עמדת הוריו למען עבודה ערבית זולה והאשימו את בני העלייה השנייה שבגללם אין יחסי שכנות טובים עם הסביבה הערבית. האשמה זו חרגה מתחום הוויכוח ואף הוקם ארגון שנלחם ב"זרים" ודחק את רגליהם מן העבודה במושבה ומהשמירה ואפילו במחיר עבודה ושמירה ערבית.
בנוסף להבדלי הגישות, המוצא, ההשכלה והאינטרסים נוספה עם פרוץ המלחמה גם הנטייה הפרו-בריטית של בני משפחת אהרנסון בתמיכת הגדעונים שהקימו את ארגון הריגול "ניל"י", ארגוני הפועלים, לעומתם, ראו בכך הסתבכות העשויה לסכן את היישוב כולו. בעיתונם של פועלי ציון "האחדות" מיום כ' באייר תרע"ד נכתב על הגדעונים: "את האמת צריך להגיד, כי אכן הרבה דברים מועילים עשו הגדעונים...אך אותה הבערות החברתית, אותה הסתגלות והשתעבדות למרות הערבים, אותם חיים בלי תוכן, בלי שאיפות ובלי אידיאלים, והעיקר אותה שנאה העזה כמוות לזרים". האהבה לעבודה לא הייתה כנראה בגדר תוכן המספיק לעסקן של פועלים ציוניים בעיני אנשי העלייה השנייה. מנגד הגדעונים ניסו להשפיל את הפועלים ולקרוא להם בטלנים.
מטרות הארגון ופעולותיו

הקמת הגדעונים הייתה מפעלו של אלכסנדר אהרנסון, אחיו של אהרון אהרנסון, בשיתופו של אבשלום פיינברג. הגדעונים חשו כי יש צורך בתשועה פנימית נוכח קשיי העבודה, סכנת הזרים, האדישות וההתפוררות החברתית.
אגודת ה"גדעונים", בניגוד לארגונים מקומיים אחרים, הייתה בעלת שאיפות לצאת מגבולות המושבה במטרה להתגבש כארגון ארצי בעל יעדים משותפים כנגד אנשי השמאל, "העולים החדשים".
בספר היובל שנכתב בשנת 1942 מצוי מסמך של ועד הגדעונים בו מתוארות מטרותיו של הארגון: "להטביע בלב הדור הצעיר אהבה וכבוד להורינו החלוצים, להביא לידי התקרבות והתקשרות בין הצעירים, לעורר את ההכרה העצמית של הצעירים, להשריש בלב הצעירים אהבה עזה למושבתם, ולעזור בכל כוחותיהם להפרחתה". במקור נוסף צוין כי מטרתה של האגודה הייתה "לאחד ולסדר את צעירי המושבה, לשמור על הקיים, לבנות את החרב ולמלא את החסר למושבה בשביל שתהייה מושבה עברית הראויה לשמה".
תפקידיהם המעשיים של הגדעונים היו: ניקוי בית העלמין, סידור תעלות המים, חגיגות לכבוד החלוצים הראשונים, קבלות פנים לאורחים נכבדים ובמיוחד קבלת פני הנדיב, קיום ועד השלום ליישוב סכסוכים בין חברי הארגון ועזרה הדדית בעבודה ובמחלה. הגדעונים עסקו גם בענייני הגנה, רכישת נשק והכנת פצצות ולכן התקנות אסרו על פרסום פעולותיה של האגודה. הגדעונים עודדו את חבריהם למלא את חובתם לממשלה ולהתגייס לצבא הטורקי, העמיסו על עצמם את חובת השמירה, אמנם בעיקר כרוכבים לשם ביקורת על שומרים ערבים.
התארגנות הגדעונים שמנתה כשלושים איש, ניסתה להפוך את המושבה זכרון יעקב לציבור מאורגן. הם הקדישו מאמץ לחינוך פוליטי של הילדים במושבה, וקראו לעתודה הצעירה "שמשונים". נשים לא הורשו להתקבל כחברות בארגון. הגדעונים עודדו עזרה הדדית בין האיכרים בעת מחלה וצרה, דאגו לאירועי תרבות בכוחם העצמי של תושבי המקום, ותבעו זכות בחירה לוועד המושבה לכל תושב קבע. הם עודדו עבודה גופנית על ידי תיקון רחובות המושבה בידיהם והלכו יחד עם הפועלים בניסיון להקים קבוצת כיבוש בשוני אך לא החזיקו מעמד ועזבו את המקום.
הגדעונים הפעילו את כוחם גם מחוץ לזכרון יעקב. אבשלום פיינברג למשל, שראה עצמו פעם נעלב מדבריהם של שומרים מראשון לציון, בא למושבה בלווית ארבעה גדעונים מזוינים עם אלכסנדר אהרנסון, ואיים על הפועלים ועל ועד השמירה שעמד לשפוט בעניין הסכסוך. אנשי אהרנסון לא ראו צורך להסביר את דעותיהם למתנגדים.
ארגון הגדעונים הפך לבסיס לגיוס ולמייסד תא הריגול של ניל"י במלחמת העולם הראשונה, ובכך הפך מארגון מקומי לבסיסו של ארגון-מחתרת ארצי בעל יומרות ושאיפות מרחיקות לכת. בקרב הגדעונים שררה בתחילת המלחמה נכונות להשתתף במאמץ המלחמתי לצדה של טורקיה, ואלכסנדר אהרנסון, נשיא הגדעונים, ואבשלום פיינברג קראו לחברי הארגון להתגייס לצבא, אולם לאחר תקופת שירות קצרה בצבא שינו הגדעונים את דעתם וצעירי זכרון יעקב שילמו דמי כופר והשתחררו מהצבא. תפיסתם האנטי טורקית של משפחת אהרנסון וארגון הגדעונים תאמה את גישתו של זאב ז'בוטינסקי, ואכן נוצרו קשרים בינו לבין אהרון אהרנסון.
לארגון הגדעונים הייתה תהודה והשפעה רבה מארגוני נוער מקומיים אחרים. זאת בשל ההנהגה של הארגון והיוזמה להקמתו שבאו ממשפחת אהרנסון, משפחה שפיתחה קשרים בינלאומיים עם מנהיגים יהודים, אך תקופת הפעילות של "הגדעונים" הייתה קצרה. ארבעה עשר חודשים לאחר הקמתו כאשר החל גיוס צעירים לצבא הטורקי, חדלה פעולתו של הארגון. באוגוסט 1917 התקיימה בעתלית פגישה במטרה לחדש את פעילות הארגון כדי שיחזק וישמש תמיכה לפעולות הריגול של ניל"י אולם הניסיון לא עלה יפה.