stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הדיוויזיה הכחולה
פירוק הדיוויזיה

בסופו של דבר, החלו בעלות הברית וספרדים אוהדי בריטניה ללחוץ על פרנקו להסיג את הכוחות. פרנקו החל שיחות באביב 1943 והעביר פקודה לנסיגה ב-10 באוקטובר.
כמה חיילים ספרדים סירבו לסגת. הממשלה הספרדית ב-3 בנובמבר אילצה את כולם לחזור לספרד, או שיאבדו את אזרחותם. בסופו של דבר מספר החיילים שלא חזרו היו כ-3,000. ספרדים הצטרפו גם כן ליחידות גרמניות אחרות כמו הוואפן אס אס. בסופו של דבר כלל היחידות כולן נקראו הלגיון הכחול (Legión Azul).
הספרדים שנשארו תחילה שרתו כחלק מהדיוויזיה ה-121, נדרשו לחזור במרץ 1944 והועברו חזרה לספרד ב-21 במרץ. שארית המתנדבים נקלטו ביחידות גרמניות.
השפעת הדיוויזיה הכחולה על היסטורית הצבא הספרדי

רוב הקצינים הבכירים בצבא הספרדי בשנים בין 1960–1970 שירתו בדיוויזיה הכחולה. השירות בה השפיע על תפקידם ועל השקפת עולמם בנוגע למעבר לדמוקרטיה בספרד של סוף שנות ה-70. רבים מהגנרלים אשר לקחו חלק בניסיון ההפיכה הצבאית בספרד ב-23 בפברואר 1981, שירתו בדיוויזיה הכחולה במהלך מלחמת העולם השנייה, ביניהם היו אלפונסו ארמדה (אנ') וחיימה מילנס דל בוש (אנ').
השפעת הדיוויזיה הכחולה על היסטורית הצבא הספרדי > צלב סופיה הקדושה של נובגורוד

ב-2004 הממשלה הספרדית החזירה את צלב הקתדרלה האורתודוקסית סופיה הקדושה לנובגרוד. הצלב נלקח כשלל במהלך הפגזת העיר אשר שימשה את מפקדת הדיוויזיה במהלך מלחמת העולם השנייה. הצלב נלקח לספרד, ראשית לבורגוס ולאחר מכן לאקדמיה להנדסה צבאית הספרדית באויו דה מנסנרס (אנ') ליד מדריד.
אזכורים בתרבות הפופולרית

חוויאר גונסלס (Javier González) "הכתר החמישי" (La Quinta Corona) - תרגם יורם מלצר, אגם הוצאה לאור 2007. רומן הקושר בין ספרד של שנת 2005 לדיוויזיה הכחולה בחזית סנקט פטרבורג.
לקריאה נוספת

Gerald R. Kleinfeld and Lewis A. Tambs. Hitler's Spanish Legion: The Blue Division in Russia. Southern Illinois University Press (1979), 434 pages, ISBN 0-8093-0865-7.
Xavier Moreno Juliá. La División Azul: Sangre española en Rusia, 1941-1945. Barcelona: Crítica (2005).
Wayne H. Bowen. Spaniards and Nazi Germany: Collaboration in the New Order. University of Missouri Press (2005), 250 pages, ISBN 0-8262-1300-6.
הערות שוליים

↑  ראה קישור
| גרמניה הנאצית דיוויזיות הוורמאכט ורמאכט |
| --- | --- | --- |
| דיוויזיות חי"ר | 1 • 2 • 3 • 4 • 5 • 6 • 7 • 8 • 9 • 10 • 11 • 12 • 13 • 14 • 15 • 16 • 17 • 18 • 19 • 20 • 21 • 22 • 23 • 24 • 25 • 26 • 27 • 28 • 29 • 30 • 31 • 32 • 33 • 34 • 35 • 36 • 38 • 39 • 44 • 45 • 46 • 47 • 48 • 49 • 50 • 52 • 56 • 57 • 58 • 59 • 60 • 61 • 62 • 64 • 65 • 68 • 71 • 72 • 73 • 75 • 76 • 78 • 79 • 81 • 82 • 83 • 84 • 85 • 86 • 87 • 88 • 89 • 90 • 91 • 92 • 93 • 94 • 95 • 96 • 97 • 98 • 99 • 100 • 101 • 102 • 111 • 112 • 113 • 121 • 122 • 123 • 125 • 126 • 129 • 131 • 132 • 134 • 137 • 141 • 148 • מילואים 148 • 151 • 153 • מילואים 153 • 157 • 158 • 161 • 162 • טורקסטנית 162 • 163 • 164 • 167 • 168 • 169 • 170 • 176 • 177 • 179 • 180 • 182 • 183 • 187 • 189 • 193 • 196 • 197 • 198 • 203 • 205 • 206 • 207 • 208 • 209 • 211 • 212 • 213 • 214 • 215 • 216 • 217 • 218 • 221 • 223 • 225 • 227 • 228 • 232 • 239 • 240 • 242 • 243 • 244 • 246 • 250 • 251 • 252 • 253 • 254 • 255 • 256 • 257 • 258 • 260 • 262 • 263 • 267 • 268 • 269 • 272 • 275 • 276 • 277 • 282 • 286 • 290 • 291 • 292 • 293 • 294 • 295 • 296 • 297 • 298 • 299 • 300 • 301 • 302 • 303 • 305 • 306 • 319 • 320 • 326 • 327 • 329 • 332 • 333 • 334 • 335 • 336 • 337 • 339 • 340 • 342 • 344 • 345 • 346 • 347 • 352 • 353 • 355 • 356 • 357 • 359 • 362 • 363 • 370 • 371 • 376 • 383 • 384 • 385 • 387 • 389 • 390 • 404 • 462 • 463 • 490 • 526 • 554 • 604 • 707 • 708 • 709 • 710 • 711 • 712 • 714 • 715 • 716 • 717 • 718 • 719 • 999 |  |
| דיוויזיות חי"ר הרריות | 1 • 2 • 3 • 4 • 5 • 6 • 7 • 8 • 9 • 157 • 188 • סקי 1 |  |
| דיוויזיות חי"ר גרנדיר | 6 • 31 • 36 • 45 • 78 • 153 • 552 • 553 • 560 • 561 |  |
| דיוויזיות חי"ר פולקסגרנדיר | 6 • 9 • 12 • 16 • 18 • 19 • 22 • 26 • 31 • 36 •  46 • 47 • 61 • 62 • 167 • 183 • 211 • 212 • 246 • 256 • 257 • 272 • 276 • 277 • 320 • 326 • 337 • 340 • 347 • 352 • 363 • 462 • 553 • 560 • 561 • 564 • 565 • 566 • 568 • 570 • 571 • 572 • 573 • 574 • 575 • 577 • 578 • 579 • 580 • 581 • 582 • 583 • 586 • 587 • 588 • 708 |  |
| דיוויזיות חי"ר פאנצרגרנדיר | 3 • 10 • 15 • 16 • 18 • 20 • 25 • 29 • 60 • 90 • 233 • גרוסדויטשלנד |  |
| דיוויזיות שריון | 1 • 2 • 3 • 4 • 5 • 6 • 7 • 8 • 9 • 10 • 11 • 12 • 13 • 14 • 15 • 16 • 17 • 18 • 19 • 20 • 21 • 22 • 23 • 24 • 25 • 26 • 27 • 116 • 178 • 232 • 233 • הולשטיין • טטרה • להר • פלדהרנהאלה • פלדהרנהאלה 2 • קורמארק • קלאוזביץ |  |
| דיוויזיות שריון מילואים | 155 • 179 • 233 |  |
| דיוויזיות שריון מוצנחות | 1 • 2 |  |
| דיוויזיות צנחנים | 1 • 2 • 3 • 4 • 5 • 6 • 7 • 8 • 9 • 10 |  |
| דיוויזיות יגר | 5 • 8 • 28 • 42 • 97 • 100 • 101 • 114 • 117 • 118 |  |
| דיוויזיות אבטחה | 52 • 203 • 207 • 213 • 221 • 286 • 390 |  |
| דיוויזיות השדה של הלופטוואפה | 3 • 4 • 6 • 7 • 9 • 10 • 12 • 13 • 16 • 20 • 21 |  |
| דיוויזיות פרשים | 1 |  |
| דיוויזיות נ"מ | 9 • 19 |  |
| דיוויזיות ארטילריה | 18 |  |
| דיוויזיות אימונים | 286 • 404 |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007454352505171  BnF: cb13180482p (data)  CANTIC: a11143575  GND: 4007063-3  LCCN: n82112065  NKC: ko2016915079  SUDOC: 035304987  VIAF: 173148080   WorldCat (עם VIAF): 173148080
בתי דין דתיים בישראל

בתי דין דתיים הם מוסדות שקיבלו סמכות שפיטה מטעם המדינה לדון בענייני מעמדם האישי של האזרחים, כדוגמת נישואים, גירושים, ירושה, אפוטרופסות, אימוץ ועוד. בשיטת המשפט בישראל, לכל עדה דתית המוכרת על ידי המדינה: יהדות, אסלאם, נצרות והדת הדרוזית בית דין משלה, הדן על-פי דיני הדת.
בתי דין רבניים

בתי הדין הרבניים עוסקים במעמדם האישי של בני הדת היהודית, ובכלל כך גם בגיור. השופטים בבתי דין רבניים נקראים דיינים, הממונים לתפקידם על ידי ועדת מינויים בראשות שר הדתות. לרוב יושבים הדיינים בהרכב של שלושה, אך במקרים דחופים ובהסכמתם של שני הצדדים ניתן לשפוט גם בהרכב של דיין אחד. בתי הדין הרבניים פוסקים על פי ההלכה היהודית האורתודוקסית.
בישראל קיימים תריסר בתי דין רבניים אזוריים וכן בית דין מיוחד לענייני גיור. בית הדין הרבני הגדול לערעורים יושב בירושלים, ונשיאו משמש כאחראי על מערכת השיפוט הרבנית בישראל (למעשה, תפקידו מקביל לזה של נשיא בית הדין הארצי לעבודה).
על הצד הלוגיסטי של בתי הדין אמונה הנהלת בתי הדין הרבניים, כיום (ינואר 2016) בראשות עו"ד שמעון יעקבי (מנכ"ל זמני).
בתי דין רבניים > בתי דין רבניים פרטיים

לצד מערכת בתי הדין הרבניים קיימת בישראל מערכת בתי דין רבניים פרטיים, הדנים בסכסוכים אזרחיים על פי ההלכה. המסגרת החוקית היא חוק הבוררות, המקנה תוקף חוקי להכרעת הדין, זאת בכפוף לחתימה על הסכם בוררות. בישראל יש מאות בתי דין פרטיים, שרובם משרתים בעיקר את הקהילה המקומית או את החוג עימו הם מזוהים. רבים מהם מכנים עצמם "בד"ץ" - בית דין צדק. ידוע במיוחד בית הדין של  העדה החרדית בירושלים.
בתי דין שרעיים

בית הדין הדתי המוסלמי נקרא בית דין שרעי (מהמילה "שריעה" כלומר ההלכה המוסלמית) והוא מהווה מוסד מרכזי בחיי האוכלוסייה המוסלמית בישראל. במדינת ישראל פועלים שמונה בתי דין שרעיים אזוריים בערים באקה אל-גרבייה, עכו, חיפה, נצרת, טייבה, יפו, באר שבע וירושלים. בנוסף להם פועלים בית הדין לערעורים והנהלת בתי הדין השרעיים, אשר ממוקמים בירושלים.
בית הדין האזורי דן בהרכב של דן יחיד (המכונה קאדי) ובית הדין השרעי לערעורים דן בהרכב של שלושה.
בראש מערכת בתי הדין השרעיים עומד נשיא בית הדין השרעי לערעורים. החל משנת 1994 משמש בתפקיד זה הקאדי אחמד נאטור.
מנהל מערכת בתי הדין השרעיים הוא איאד זחאלקה.
בתי הדין הדתיים של העדה הדרוזית

בתי הדין הדתיים של העדה הדרוזית ממוקמים בעכו ובמסעדה שברמת הגולן, ודנים בהם בענייני המעמד האישי של בני העדה. חבר בית הדין נקרא קאדי-מד'הב.
בתי הדין פועלים מכוח חוק בתי הדין הדרוזיים, התשכ"ג-1962, והחלו פעולתם ביום 30 בדצמבר 1963. ב-2 בנובמבר 1961 אומץ על ידי העדה חוק המעמד האישי של העדה הדרוזית בלבנון כדין האישי של הדרוזים בישראל, ובתי הדין הדתיים הדרוזיים דנים על-פי חוק זה.
בראש בית הדין הדתי הדרוזי לערעורים עמד עד מותו בשנת 1993 השייח' אמין טריף. מאז מותו לא אוישה משרת ראש בית הדין הדתי הדרוזי לערעורים.
כיום מכהנים בבתי הדין שלושה קאדים-מד'הב: שייח' מוואפק טריף ושייח' עמאד אבו ריש ושייח' ענתיר מועדי בבית הדין לערעורים, ושייח' כמאל קבלאן ושייח' אחסאן חלבי בבית הדין הדתי הדרוזי של ערכאה ראשונה.
בתי דין נוצריים

הכנסיות של עשר העדות הנוצריות המוכרות בישראל (יוונית-אורתודוקסית, רומית-קתולית, ארמנית-אורתודוקסית, ארמנית-קתולית, סורית-קתולית, כשדית-קתולית, יוונית-קתולית, מרונית-קתולית, סורית-אורתודוקסית, ואנגליקנית) מספקות לבני עדותיהן שירותי דת שונים, ובכללם גם בתי דין נוצריים. פסיקות אלה מוכרות על ידי המדינה.
חוקים המקנים סמכויות עזר לבתי הדין הדתיים

בתי הדין נהנים מסמכות שיפוט המוכרת על ידי המדינה בחוק יסוד: השפיטה.
על מנת לאפשר לבתי הדין הדתיים לבצע תפקידם נחקקו במהלך השנים חוקים שונים בעניין סמכויות הנתונות לבתי הדין. בין אלה ניתן למנות את חוק בתי דין דתיים (כפיית ציות ודרכי דיון), התשט"ז-1956 ואת חוק בתי דין דתיים (מניעת הפרעה), התשכ"ה-1965.
ראו גם

דיני פניות ציבור במשרדי מדינת ישראל בנושאי אישות ומשפחה
המשרד לשירותי דת
הרבנות הראשית
לקריאה נוספת

שלמה שעשוע, בתי-דין מסלמים במדינת ישראל, חולון : חב' פרג' להדפסות, 1981. (הספר בקטלוג ULI)
איריס מרקוס, ביטול הסכמים בראי בית-המשפט לענייני משפחה ובית-הדין הרבני : (הסכמי ממון, הסכמי גירושין, הסכמי חתנה ועוד), פתח תקווה: אוצר המשפט לאור בע"מ, 2020. (הספר בקטלוג ULI)
Martin Edelman, Courts, politics, and culture in Israel, Charlottesville, VA : University Press of Virginia,1994 (הספר בקטלוג ULI)
עוזיה צדוק

| --- | --- |

עוזיה צדוק ב-2020
 לידה:  8 במרץ 2002 (בן 22) אבני חפץ, ישראל
 מוקד פעילות:  ישראל 
 שפה מועדפת:  עברית 
 
עוזיה צדוק (נולד בכ"ה באדר ה'תשס"ב, 8 במרץ 2002) הוא זמר ישראלי. זוכה העונה השלישית של תוכנית המציאות בית ספר למוסיקה.
ביוגרפיה

צדוק נולד ומתגורר ביישוב אבני חפץ שבשומרון. שמיני מבין 11 ילדים. למד בבית הספר ברקאי נווה מנחם שבקרני שומרון. את דרכו המוזיקלית החל בגיל אחת עשרה כאשר הוציא עם להקת ה"יאמאן סטייל" את הקאבר ל"יא מאמא" בהפקתו של יקיר ונה.
לאחר פרסומו לראשונה הוצג על ידי FDD פרודקשיין והמפיק דוד פדידה לקחו תחת חסותו והוציא איתו ב-2014 את האלבום הראשון "שומר ישראל" ובו 11 שירים, הבולטים שבהם: "כוכב מאיר" – על הרב עובדיה יוסף, שיר הנושא "שומר ישראל", שהולחן לשלושת הנערים החטופים, ו"הכל זה לטובה". האלבום זכה להצלחה רבה, ובמצעד שנתי של רדיו קול ברמה הוכתר כזמר השנה.
ב-2015 השתתף בתוכנית הריאליטי "בית הספר למוסיקה" ובלט עם ביצועיו לשירים "צל עץ תמר", "יא מאמא", "כשאת עצובה" ו"כשהלב בוכה", וזכה במקום הראשון. לאחר התוכנית הוציא שני סינגלים מהאלבום השני, "פסגות חייך", שכתב והלחין דורון מדלי, ו"תודה" שכתב והלחין איציק דדיה. הסינגל "פסגות חייך" קיבל את המקום הראשון במצעד ההשמעות הארצי.
ב-2016 הוציא אלבום DVD מתוך מופע ייחודי שנערך ברידינג 3 תל אביב.
ב-2018 הוציא שיר בשם "שיר ימיך".
ב-2019 סיים את הקשר המקצועי עם המפיק דוד פדידה והחל לעבוד עם המפיק יקיר ונה, אשר פרסם אותו לראשונה בשנת 2013.
באוקטובר 2020 הוציא את השיר "כנס ללב".
החל משנת הלימודים תשפ"א למד בישיבת ההסדר קרני שומרון ובאפריל 2022 התגייס לצה"ל.
בשנת תשפ"ד עוזיה התחיל ללמוד בישיבת ההסדר חיבורים עפולה. התארס בנובמבר 2024, ונישא בדצמבר.
הערות שוליים

↑  השיר באתר יוטיוב
↑  ה"יאמאן סטייל" מארחים את יואב יצחק: "ממעון שמיך", באתר ‏מאקו‏, 9 ביולי 2013
↑  נועה שטרנברג, "ילד הפלא הסרוג שזכה בבית ספר למוסיקה התגייס לקרבי", אתר כיפה, 25 באפריל 2022
↑  דוד אזדר, מזל טוב: זוכה בית הספר למוסיקה התארס עם בחירת ליבו, באתר עכשיו 14, 6 בנובמבר 2024
↑  מזל טוב: רגע לפני חתונתו, זה מה שעשה הזמר עוזיה צדוק, באתר "סרוגים", 29 בדצמבר 2024
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007412811905171  MusicBrainz: 757f26a9-9655-4b3a-b50d-245447945edf  VIAF: 570155104027376202100   WorldCat (עם VIAF): 570155104027376202100
קטלוג

קטלוג כרטיסיות באמצעות כרטסת - ספריית אוניברסיטת גראץ
קָטָלוֹג (מיוונית: katalogos, רשימה, פירוט) הוא אמצעי לארגן ולקבץ יחד נתונים בנושא מסוים, והוא משמש בתחומים שונים: ספרנות, פרסום, מסחר ועוד. הקטלוג משמש מאגר מידע, וניתן לדלות ממנו מידע רב.
עבודת המיון והרישום בקטלוג מכונה קִטְלוּג. במהלכה נקבע מקומו של פְּריט כלשהו או של מידע כלשהו בתוך רשימה על פי סדר מסוים (לרוב אלפביתי או נושאי או שניהם). את המילים קִטְלוּג, קִטְלֵג, קֻטְלַג והִתְקַטְלֵג חידש המילונאי ראובן אלקלעי ב-1932.
קטלוג מלאי

במערכת ניהול מלאי משמש הקטלוג לרישום מלאי הפריטים שבמערכת. ביחס לכל פריט נרשמים שם הפריט, מספר קטלוגי, תיאור הפריט, מיקומו במחסנים וכמות פריטים בכל מיקום. כאשר זהו מלאי שמיועד למכירה, נרשם בקטלוג גם המחיר לצרכן. רישום מלאי מזערי נדרש מאפשר לקבל התרעה כאשר המלאי הגיע לרף זה ומצריך רכישת מלאי נוסף. במערכות ניהול מלאי גדולות, כגון ניהול מלאי של חיל אוויר מכיל הקטלוג מאות אלפי פריטים, ומהווה דרך יחידה להתמצאות במלאי.
כניסה למלאי של פריט חדש שלו חלפים רבים (למשל רכש דגם מטוס חדש לחיל אוויר) מצריכה מלאכת קטלוג נרחבת של כל החלפים של מטוס זה, תוך הימנעות מכפילויות שעלולות לנבוע מכך שחלפים של פריט זה כבר קיימים בפריטים קודמים שנמצאים במלאי.
קטלוג ספרייה

בספריות הקטלוג הוא רשימת הפריטים (הספרים, כתבי העת והחומר האור-קולי) הנמצאים בספרייה מסוימת, והוא מאפשר גישה אל כל פריט ופריט בתוכה. הקטלוג כולל רישום של פרטים מזהים על אודות הפריטים בספרייה, בדרך כלל מספר מדף, כותר, מחבר, תיאור פיזי, נושא והערות מיוחדות.
בעבר הצורה הנפוצה לקטלוגים הייתה בכרטיסיות או בספרים. כיום נפוץ בעיקר השימוש בקטלוגים ציבוריים מקוונים המאפשרים גם גישה מרחוק באמצעות האינטרנט. המחשוב מאפשר גם יצירת קטלוגים משותפים של רשת ספריות עצמאיות.
קטלוג הספרים הישראלי של עמותת המרכז לספריות וספרות בישראל משמש כמקור ידע השוקד על פיתוח וייעול כלי עזר לספריות הציבוריות בישראל.
קטלוג תערוכה

קטלוג תערוכה הוא קובץ המופק במקביל להעלאת התערוכה, לרוב בתצורת חוברת או ספר (לעיתים גם קובץ דיגיטלי הזמין למשל באתר אינטרנט). קטלוג התערוכה מכיל מידע על פריטי התערוכה ולעיתים גם על ההקשר ההיסטורי, גאוגרפי, ארכאולוגי, אמנותי וכדומה, בהתאם לנושא התערוכה. קטלוגים של תערוכות אמנות מציגים גם פרטים טכניים על אודות היצירה כגון טכניקת העבודה (למשל "שמן על בד"), מידות היצירה ושנת יצירתה, ולרוב גם את צילומי היצירות ומידע על האמן. קטלוג תערוכה עשוי לכלול גם מאמרים רלוונטיים, למשל מאת אוצר התערוכה או אנשי אקדמיה. יש קטלוגים של תערוכות שרוחב יריעתם ותוכנם ממצבים אותם כספרי עיון. חלקם הם פריטים מעוצבים המהווים יצירת אמנות בפני עצמה. קטלוגים של תערוכות מהווים גם פריטי אספנות.
קטלוג מסחרי

קטלוגים מסחריים מיועדים להציג נתונים אודות מוצר או שירות לשם פרסום ושיווק.
ישנם קטלוגים המיועדים לפרסום בלבד, וכן קטלוגים שנועדו לאפשר להזמין את המוצר מהיצרן או המפיץ, באמצעות הטלפון, הדואר, דואר אלקטרוני או אתר אינטרנט. קטלוגים שנועדו להזמנות מכילים בדרך כלל יותר מידע אודות המוצר, כגון מידות, צבעים, מאפיינים   ומחירים. על פי רוב, קטלוגים פרסומיים מופקים על נייר באיכות משובחת, ומכילים תמונות ותרשימים.
שער הקטלוג של בית המסחר לתשמישי קדושה של הרבנים עמרם אבורביע ויוסף שלוש, ירושלים, תחילת המאה ה-20
דף מקטלוג חברת אופנה אמריקאית משנת 1954
הערות שוליים

↑  ראובן אלקלעי, מלון עברי שלם, כרך 3, הוצאת גליל, 1994
↑  "אות עברית חדש" קטלוג תערוכה, בבלוג "הלשכה לטיפוגרפיה עברית"/ירונימוס
↑  עודד בן יהודה, זה שיורד וזה שעולה: שני קטלוגים מוצלחים של תערוכות ישראליות, באתר Xnet‏, 8 ביולי 2014
↑  קטלוג תערוכה - שורשים משותפים, מוזיאון העיצוב חולון
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007284862005171  BnF: cb119759407 (data)  GND: 4188171-0  LCCN: sh85020898  NKC: ph121510 
קטלוג תערוכה משנת 1962 במוזיאון פרנס הלס בהארלם (הולנד)
הקץ לנשק

ערך זה עוסק ברומן מאת ארנסט המינגוויי. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |

הקץ לנשק בהוצאת ידיעות אחרונות
 מידע כללי
 מאת:  ארנסט המינגוויי
 שפת המקור:  אנגלית
 סוגה:  רומן מלחמה אוטוביוגרפיה למחצה
 נושא:  מלחמת העולם הראשונה 
 הוצאה
 הוצאה:  סקריבנר
 מקום הוצאה:  ארצות הברית 
 תאריך הוצאה:  1929
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  001855365, 001855366, 002494431, 001855364
 
הקץ לנשק (באנגלית: A Farewell to Arms) הוא רומן אוטוביוגרפי למחצה שכתב ארנסט המינגוויי בשנת 1929 המספר על חוויותיו כחייל אמריקני בעמק סוצ'ה בחזית האיטלקית במלחמת העולם הראשונה. הרומן יצא לאור במקור בארצות הברית בשפה האנגלית. הוא מורכב מחמישה ספרים וכולל 41 פרקים.
רקע

הרקע לרומן הוא ניסיונו האישי של המינגוויי שניסה בתחילת שנת 1918 להתגייס לצבא ארצות הברית, אך נכשל בבדיקות הרפואיות. הוא התגייס לחיל האמבולנסים של ארגון הצלב האדום ועבר לאיטליה. ביומו הראשון בשירות התפוצץ מפעל לייצור תחמושת בפרברי מילאנו. המינגוויי השתתף באיסוף גופות וחלקי גופות, בעיקר של נשים שעבדו במפעל. חרף הניסיון העגום שחווה רצה המינגוויי להתקרב לחזית. הוא נפצע בליל 8 ביולי, כאשר רכב על אופניו לכיוון המפקדה כדי להעביר שוקולד לחיילים. לאחר שנפצע מרסיסי פגז מרגמה בשתי רגליו חילץ קצין איטלקי פצוע משדה הקרב. על כך הוענקה לו מדליית כסף על אומץ לב מטעם ממשלת איטליה.
המינגוויי פרסם את ספרו הקץ לנשק בתקופה שספרים רבים אחרים כמו במערב אין כל חדש פורסמו בעקבות מלחמת העולם הראשונה. צירי לידה הקשים של אשתו השנייה, פאולין, נתנו לו השראה לציריה של קתרין ברומן. ארנסט ופאולין טיילו ברחבי ארצות הברית בזמן הלידה, וכמו הנרי, ניסו לברוח מהעבר. בערך באותו הזמן, התאבד אביו של המינגוויי בירייה באקדח ישן מימי מלחמת האזרחים האמריקנית שהיה ברשותו. כמקובל בספריו של המינגוויי, דמויות רבות גם ברומן זה מבוססות על דמויות של אנשים אמיתיים. כך הדמות של הלן פרגוסון, שמזכירה לקורא את קיטי קאנל. אחד הנושאים הראשיים של הרומן הוא האיחוד בין החיים והמוות, נושא המתואר במספר תמונות נוקבות, כאשר החיילים סוחבים קופסאות אלומיניום, מאבקו של פרדריק בקרון המלא בכלי נשק ומותה של קתרין בעת הלידה. לאחר פרסום ספריו וזרח השמש בשנת 1926 והקץ לנשק בשנת 1929 הפך המינגוויי לסופר מבוקש ובעל שם בינלאומי.
אודות הספר

הספר איננו רומן על מלחמה, אלא כדברי אנתוני בורגס, עמדה מסובכת על טבע הנאמנות האנושית, נוכח זוועות המלחמה. המוות ואכזריות המלחמה נמצאים שם תמיד, תופחים מתחת לפני השטח, ומתפרצים אך ורק לעיתים רחוקות לעיני הדמות הראשית. הקץ לנשק הוא פנטזיה גברית, כמו חלומו הרטוב של נהג האמבולנס. נדמה שסגן הנרי יודע תמיד מה לעשות ומה להגיד. הנשים נמשכות אליו, גברים מכבדים אותו. האיטלקים מתייחסים אליו כאל איטלקי. האחות בארקלי מתייחסת אליו כה יפה, עד שהיא כמעט ולא חושבת על משהו אחר. בעת סכנה, לא משנה כמה גדולה, הוא תמיד מצליח להימלט. הספר כולו בנוי על פנטזיה זו, אך יחד עם זאת אפילו העלילה הלא מסובכת, מתוארת ביופי השמור רק להמינגווי. תיאור הפרטים וראיית הסיפור היא ללא מתחרים.
ארנסט המינגוויי מיטיב לתאר קטעי פעולה וקרבות. הוא מתאר את גיבור הספר הנרי במהלך הנסיגה של הגייסות האיטלקיים בקרב קפורטו. שוטרים צבאיים מוציאים להורג קצינים שלא נשארו להילחם למרות חוסר התוחלת הברור של הלחימה בקו ההגנה הקודם, והם מנסים להוציא להורג גם את סגן הנרי. הנרי מצליח להימלט מהם בסצנת פעולה מרשימה ומתחיל את מנוסתו מהמלחמה עם אהובתו ההרה. הגיבור עורק עם אהובתו לשווייץ ועושה זאת בבריחת לילה דרך אגם המפריד בין איטליה למדינה הנייטרלית. הקץ לנשק נחשב אולי לרומן האמריקני הטוב ביותר שנכתב אודות מלחמת העולם הראשונה.
עלילה

בספר הראשון פוגש הנרי את קתרין ברקלי, ומתחילה להירקם ביניהם מערכת יחסים אישית. הנרי נפצע בחזית האיטלקית מפגז מרגמה ונשלח לבית חולים בעיר מילאנו.
בספר השני מתהדקים יחסי הקרבה בין קתרין לבין הנרי, כאשר קתרין נשלחת לשרת בבית החולים בו הנרי מאושפז והם מרבים לבלות ביחד. הנרי מתאהב בקתרין. קתרין נמצאת בחודש השלישי להריונה.
בספר השלישי, הנרי חוזר לשרת ביחידתו לאחר שהחלים מהפציעה. הצבא האוסטרי מצליח לפרוץ את קו החזית של האיטלקים בקרב קפורטו, והצבא האיטלקי הניגף נסוג. המשטרה הצבאית האיטלקית עוצרת את קציני הצבא הנסוגים ואלה נשפטים בעוון בגידה כי נטשו את יחידותיהם והם מוצאים להורג. הנרי מצליח להימלט בקפיצה לנהר.
בספר הרביעי נפגשים קתרין והנרי שוב והם שטים באגם בסירת משוטים כדי למצוא מקלט בשווייץ.
בספר החמישי חיים קתרין והנרי בשלווה בהרי שווייץ. קתרין יולדת ילד מת, סובלת מדימום כתוצאה מהלידה ומקפחת את חייה.
עיבודים (תיאטרון וקולנוע)

העיבוד הבימתי הראשון של הרומן נעשה על ידי המחזאי לורנס סטאלינגס ב-1930.
לאחר מכן, ב-1932, הופק סרט הקולנוע "הקץ לנשק", בבימויו של פרנק בורזייגי ובכיכובם של הלן הייז, גרי קופר, מרי פיליפס ואדולף מנז'ו. את התסריט כתבו אוליבר גארט ובנג'מין גלזר, ומתוך ארבע מועמדויות לפרס האוסקר (כולל פרס הסרט הטוב ביותר) זכה הסרט בשני פרסים - על הצילום ועל הסאונד.
ב-1957 הופקה גרסה קולנועית נוספת, "הקץ לנשק", בבימויו של צ'ארלס וידור. התסריט, שנכתב על ידי בן הכט, התבסס בחלקו על מחזהו של סטאלינגס, והסרט צולם באתרים שונים באיטליה ובהרי האלפים. בסרט כיכבו השחקנים רוק הדסון, ג'ניפר ג'ונס, איליין סטריץ' וויטוריו דה סיקה. הסרט זכה לביקורות שליליות מצד מבקרי הקולנוע ונחשב לכישלון.
תרגומים לעברית

הספר יצא לאור בעברית במספר תרגומים ומהדורות:
בתרגום של יאיר בורלא, הוצאת מסדה, 1969.
בתרגום של עמיהוד ארבל, הוצאת משרד הביטחון, 1983.
בתרגום של יואב כ"ץ, הוצאת ספרי פן - ידיעות אחרונות, 2005.
לקריאה נוספת

ארנסט המינגוויי, הקץ לנשק. תרגם לעברית יואב כ"ץ. הוצאת ספרי פן - ידיעות ספרים. 372 עמודים, 2005.
הערות שוליים

↑  אראל סגל, גבר גבר: על ארנסט המינגווי, באתר nrg‏, 7 ביוני 2011.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007588286605171  PLWABN: 9810542795405606  BNE: XX2017477  BnF: cb11943643b (data)  GND: 4099228-7  LCCN: no2012068831  NLA: 35186452  SUDOC: 027382540  VIAF: 182399836   WorldCat (עם VIAF): 182399836
פאתן חמאמה

| --- | --- |

 לידה:  27 במאי 1931 Abdin, מצרים 
 פטירה:  17 בינואר 2015 (בגיל 83) קהיר, מצרים 
 שם במה:  Faten Hamama 
 מדינה:  מצרים 
 תקופת הפעילות:  1939–2001 (כ־62 שנים) 
 מקום לימודים:  המכון הגבוה לקולנוע 
 בן או בת זוג:  עז א-דין זוליפקאר (1947–1954)  עומאר שאריף (1955–1974)  בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 צאצאים:  טארק שריף 
 מספר צאצאים:  2 
 פרסים והוקרה:  מסדר רפובליקת מצרים (1965)  מסדר הארז (2001)  תואר אקדמי לשם כבוד (1999)  דוקטור לשם כבוד מהאוניברסיטה האמריקנית בביירות (2013) 
 פרופיל ב-IMDb
 
פאתן גמהור (בערבית: فاتن حمامة‏; 27 במאי 1931 – 17 בינואר 2015) הייתה שחקנית קולנוע וטלוויזיה מצרית שנחשבה לאחת מגדולות כוכבות הקולנוע המצרי במאה ה-20. היא השתתפה בכ-100 סרטים וכונתה "הגברת של הקולנוע הערבי".
קריירה

חמאמה נולדה גמהור בעיר אל-מנצורה שבדלתא של הנילוס. הופעת הבכורה שלה על המסך הייתה בשנת 1939, בהיותה רק בת שבע, בסרט בכיכובו של עבד אל והאב. תפקידיה הראשונים היו קטנים, אך פעילותה והצלחתה ההדרגתית סייעו במיצובה כשחקנית בעלת חשיבות. ב-1946 עברה עם משפחתה לקהיר והחלה ללמוד משחק. בשנות ה-50 הגיעה למעמדה ככוכבת נערצת בקולנוע המצרי. היא שיחקה גם בסרטים רומנטיים (ברבים מהם מול הזמר עבד אל-חלים חאפז) אך גם בסרטים שיצאו כנגד אי-צדק חברתי ופגיעה בנשים. בהמשך הקריירה שלה אף הפיקה חמאמה סרטים, סייעה בפיתוח תעשיית הקולנוע במצרים, והדגישה את חשיבותן של נשים בקולנוע ובחברה מצרית.
בשנות ה-90 הפסיקה לפעול, אך לאחר שבע שנות הפסקה, חזרה להופיע בסדרות טלוויזיה. בשנת 2000 נבחרה לכוכבת המאה על ידי ארגון הסופרים והמבקרים המצרי. בשנת 2007, שמונה מהסרטים בהם כיכבה נכללו ב-100 הסרטים החשובים בהיסטוריה של הקולנוע המצרי, רשימה שהורכבה על ידי ועדת הקולנוע של המועצה העליונה לתרבות בקהיר.
חיים אישיים

ב-1947 היא התחתנה עם הבמאי עז א-דין זולפיקאר (אנ'). נישואיהם ארכו שבע שנים ובמהלכם נולדה להם בת, נדיה. ב-1954 היא נישאה לכוכב הקולנוע המצרי עומר שריף, שהמיר את דתו עבור הנישואים מנצרות לאסלאם. הם נפרדו לאחר עשרים שנות נישואין. נולד להם ילד אחד, טארק. לאחר מכן נישאה לרופא מצרי, מוחמד עבד אל ואהב מחמוד, עמו חיה בקהיר עד מותה.
הערות שוליים

1 2 3  מצרים: הלכה לעולמה שחקנית הקולנוע פאתן חממה, באתר רשות השידור, 17 בינואר 2015
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007591200605171  BnF: cb141849407 (data)  GND: 1102411396  ISNI: 0000 0001 2209 0279  LCCN: n81117164  NTA: 312808755  SUDOC: 071541144  VIAF: 16099434   WorldCat (עם VIAF): 16099434 
ערך זה הוא קצרמרבנושא קולנוע ובנושא מצרים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
עפרה שונית

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1942 
 פטירה:  1999 (בגיל 57 בערך) 
 שם לידה:  עפרה סמוליאנוב 
 מדינה:  ישראל 
 מקום מגורים:  רחובות 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת בר-אילן 
 שפות היצירה:  עברית 
 סוגה:  שירה 
 בן או בת זוג:  גבריאל מוקד 
 צאצאים:  ענבל פרלמוטר 
 
עפרה שונית (1942–1999) הייתה משוררת ישראלית.
ביוגרפיה

שונית החלה לפרסם משיריה בעיתונות בסוף שנות החמישים. בגיל מאוחר, לאחר הוצאת ספרה הראשון, למדה ספרות אנגלית באוניברסיטת בר-אילן לתואר השני. בשנת 1994 כתבה עבודת תזה בנושא "השפה העברית באוניברסיטאות אנגליה במאה ה-18". עפרה השתתפה בערבי קריאת שירה עם מיטב הסופרים של התקופה.
התחתנה ב-1960 עם העורך ומייסד כתב העת "עכשיו" גבריאל מוקד. לאחר גירושיהם התחתנה עם מורה הגיטרה הקלאסית אברהם פרלמוטר. נולדו להם שתי בנות, איריס וענבל, לימים הזמרת ענבל פרלמוטר. לאחר שהתאלמנה מבעלה השני, ושנתיים לאחר מות בתה ענבל בתאונת דרכים בשנת 1997, נפטרה מסיבוכי מחלת אלצהיימר.
כתיבתה

בספרה "הקומקום הסגול" עסקה עפרה שונית בסימבוליזם וידויי בתחושות של בדידות, ניכור וחריגות. כמו כן בדומה לחברתה המשוררת דליה הרץ עסקה בשירים אחדים בבעיות של מוסר כללי אל מול מוסר אישי (הסוביקטיביות של המוסר), ובשאלה האם כדי להיות אדם טוב יותר יש להתרחק מחברת אנשים.
ספריה

הקומקום הסגול, שירים, תל אביב, הוצאת "עכשו", 1963.
הקומקום הסגול (הוצאה מחודשת), שירים, הוצאת עכשיו, תל אביב, 1988.