stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
נחל האלה
הערות שוליים

↑  מערכת ישראל היום, "לנזקי ההצפה הייתה משמעות מבצעית", באתר ישראל היום, 13 בינואר 2020
↑  אור הלר, ‏תקלה חמורה: סוללת "כיפת ברזל" הושבתה בשל הצפות, באתר "IsraelDefense‏", 26 בפברואר 2013
↑  יואב זיתון, בכיר בחיל האוויר מודה: "טעינו שלא פינינו את מטוסי הקרב", באתר ynet, 13 בינואר 2020
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007475797705171 
ערך זה הוא קצרמרבנושא נהרות ונחלים ובנושא ישראל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
סוס מנצח

| --- | --- |

 בימוי:  יורוס לין 
 שחקנים ראשיים:  טוני קולט ניקולס פארל שאן פיליפס ג'ואנה פייג' דמיאן לואיס פיטר דייוויסון 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  24 בינואר 2020 
 משך הקרנה:  113 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט דרמה, סרט קומדיה 
 אתר רשמי
 דף הסרט ב־IMDb
 
סוס מנצח (באנגלית: Dream Horse) הוא סרט קולנוע משנת 2020 בבימויו של יורוס לין, מבוסס על תסריט מאת ניל מקיי.
רקע

הסרט מסוג דרמה-קומית וסרט ספורט. הסרט עוקב אחר סיפורו האמיתי של סוס המרוצים בשם Dream Alliance, או בקיצור Dream. הסוס השתתף במרוצי סוסים גדולים ונחשבים, בין היתר במירוץ הסוסים הלאומי של וולש. הסרט מבוסס על סרט תיעודי משנת 2015 בשם: Dark Horse: The Incredible True Story of Dream Alliance.
הקרנת הבכורה העולמית של הסרט הייתה בפסטיבל הסרטים סאנדנס ב-24 בינואר 2020, והוא יצא לאקרנים בארצות הברית ב-21 במאי 2021. בבריטניה הקרנת הבכורה הייתה ב-4 ביוני 2021, שם הופץ הסרט על ידי אולפני האחרים וורנר.
בסרט מככבים טוני קולט, דמיאן לואיס, אוון טיל, ג'ואנה פייג', קארל ג'ונסון, אנתוני או'דונל, ניקולס פארל, שאן פיליפס ועוד.
תקציר העלילה

הסרט מספר את הסיפור האמיתי של סוס בשם Dream Alliance, סוס מרוץ לא טיפוסי שנוצר וטופח על ידי ברמנית קשת יום, וולשית בשם ג'אן ווקס. ג'אן עובדת בשתי עבודות, נשואה, אמא לשני ילדים בוגרים שכבר פרחו מהקן ובת לזוג הורים קשישים, מחליטה להגשים חלום. עם מעט מאוד כסף וללא ניסיון, ג'אן משכנעת את השכנים שלה וחבריה המתגוררים באותו כפר, להשתמש במעט החסכונות שבידיהם כדי לסייע בהגשמת החלום הזה: הכלאה בין שני סוסי מרוץ כדי שימליטו סייח שיכול בעתיד להתחרות במרוצי הסוסים הטובים ביותר. למרות שבתחילה נראה שמדובר בהימור לא בטוח, בסופו של דבר ההשקעה של הקבוצה משתלמת כאשר הסוס מתחיל להתחרות ולאט ובנחישות מטפס בסולם הדרגות ומעפיל לפסגת המרוצים עד שבסופו של דבר הוא מגיע להתחרות במירוץ החשוב והגדול ביותר באזור, ה-Welsh Grand National.
שחקנים ודמויות

טוני קולט - ג'אן ווקס
דמיאן לואיס - הווארד דייוויס
אוון טיל - בריאן ווקס
ג'ואנה פייג' - אנג'לה דייוויס
ניקולס פארל - פיליפ הובס
שאן פיליפס - מורין
קארל ג'ונסון - קרבי
פיטר דייוויסון - לורד אייברי
סטפן רודרי - גרווין
אנתוני אודונל - מאלדווין
די בוטצ'ר - נריס
אלכס ג'ורדן - ג'ונסון ווייט
מקס האצ'ינסון - ג'יימס לינגספורד
לינדה ברון - אלסי
קתרין ג'נקינס בתפקיד עצמה
קלייר באלדינג בתפקיד עצמה
הפקה

במרץ 2019 הוכרז כי יורוס לין מביים את הסרט, עם טוני קולט ודמיאן לואיס בתפקידים הראשיים. שאר השחקנים: אוון טיאל, ג'ואנה פייג', ניקולס פארל, סיאן פיליפס וקארל ג'ונסון לוהקו בחודש מאי שלאחר מכן. הצילומים החלו במאי 2019 בוויילס. הסרט הוצג בבכורה עולמית בפסטיבל הסרטים סאנדנס ב-24 בינואר 2020. הסרט היה אמור לצאת במקור בבריטניה ב-17 באפריל 2020, ובארצות הברית ב-1 במאי 2020 אבל יציאתו לאור התעכבה בעקבות מגפת הקורונה. הסרט יצא בסופו של דבר לבתי הקולנוע ב-21 במאי 2021 ויצא ב-DVD ב-20 ביולי 2021.
תגובות > בקופות

הסרט גרף רווחים של למעלה מ - 796,000 דולר מ-1,254 בתי קולנוע בסוף השבוע הראשון בו הוצג. נשים היוו 62% מהקהל, וכ 85% מהצופים היו מעל גיל 25.
תגובות > תגובות המבקרים

באתר ביקורות הסרטים Rotten Tomatoes אחוז הביקורות החיוביות 88% בהתבסס על 126 ביקורות חיוביות, עם דירוג ממוצע של 6.8 מתוך 10. בקונצנזוס הביקורתי של האתר נכתב, בין היתר: "בניצוחה של השחקנית טוני קולט המעולה, לסרט Dream Horse יש את הנוסחה המנצחת להנאה של הקהל, שמביאה גם לניצול מקסימלי של הסיפור מאחורי הסרט" באתר הסרטים Metacritic, קיבל הסרט ציון ממוצע משוקלל של 68 מתוך 100, המבוסס על 22 מבקרים, מה שמצביע על "ביקורות חיוביות בדרך כלל". על פי אתר פוסט טראק, 81% מהצופים נתנו לסרט ציון חיובי, כאשר 57% אמרו שהם בהחלט ימליצו עליו.
הערות שוליים

↑  Wiseman, Andreas (13 במרץ 2019). "Toni Collette & Damian Lewis To Star In 'Dream Horse' For Raw, Film4; Warner Bros UK, Cornerstone Also In The Saddle". {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Wiseman, Andreas (13 במאי 2019). "Bleecker Street & Topic Studios Board U.S. Rights To Toni Collette-Damian Lewis Starrer 'Dream Horse' — Cannes". {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Moody, Tom (12 במאי 2021). "Valleys roads closed this week as Hollywood stars film the incredible true story a barmaid who bred a Welsh National-winning racehorse". South Wales Argus (באנגלית). נבדק ב-8 ביוני 2021. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Siegel, Tatiana (4 בדצמבר 2019). "Sundance Unveils Female-Powered Lineup Featuring Taylor Swift, Gloria Steinem, Abortion Road Trip Drama". The Hollywood Reporter. נבדק ב-4 בדצמבר 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Lang, Brent (25 באוקטובר 2019). "Bleecker Street Buys Harvey Weinstein-Inspired Drama 'The Assistant'". Variety. נבדק ב-25 באוקטובר 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Brew, Simon (13 במרץ 2020). "Eight more movies have their release dates pulled". {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Dream Horse". Launching Films. נבדק ב-26 באוקטובר 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Anthony D'Alessandro, Anthony D'Alessandro, ‘Spiral’ Puts ‘Saw’ Franchise Over $1B; ‘Demon Slayer’ Ranks As No. 2 Anime Pic As Domestic B.O. Remains Sluggish – Update, Deadline, ‏2021-05-23 (באנגלית אמריקאית)
↑  "Dream Horse Reviews", Metacritic, נבדק ב-30 במאי 2021 {{citation}}:  (עזרה)
↑  D'Alessandro, Anthony (22 במאי 2021). "'Spiral' Leads Sluggish Weekend Ahead Of Summer's Launch; 'Demon Slayer' Ranks As No. 2 Anime Pic At Domestic B.O." Deadline Hollywood. נבדק ב-23 במאי 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
סטודיו פיירו

| --- | --- |

 נתונים כלליים
 תקופת הפעילות:  מאי 1972 – הווה (כ־52 שנים) 
 חברות בנות:  Studio Signpost 
 מיקום המטה:  Mitaka 
 קואורדינטות:  35°42′00″N 139°33′59″E﻿ / ﻿35.700137436306°N 139.56627324478°E﻿ / 35.700137436306; 139.56627324478 
 ענפי תעשייה:  תעשיית אנימה 
 מוצרים עיקריים:  אנימה 
  
 pierrot.jp
  (למפת טוקיו מוגדלת) סטודיו פיירו(למפת טוקיו רגילה) סטודיו פיירו
 
סטודיו פיירו (ביפנית: スタジオぴえろ, באנגלית: Studio Pierrot) הוא אולפן אנימציה יפני. האולפן נוסד בשנת 1979 על ידי עובדים לשעבר באולפני טאצונוקו הפקות.
לאורך השנים הפיק האולפן מעל ל-70 סדרות טלוויזיה. סטודיו פיירו התמחה בעבר בעיקר בהפקת סדרות מסוגת מאהו שוג'ו (סגנון המתמקד בנערות בעלת כוחות קסומים) כאשר אחת הסדרות הנודעת שבהן היא הסדרה "טוקיו מיו מיו". מתחילת העשור הראשון של המאה ה-21 האולפן החל להתמקד יותר בהפקה של סדרות שונן כאשר הנודעות שבהם הן "בליץ'", "היקארו נו גו" ו"נארוטו".
בנוסף, השתתף האולפן, יחד עם סטודיו מיר הקוריאני, בהנפשת העונה השנייה של "האגדה של קורה", עבור ערוץ ניקלודיאון.
הלוגו של החברה הוא ליצן.
הפקות בולטות לאורך השנים

נילס הולגרסון (1980–1981)
ערי הזהב הנסתרות (1982–1983)
גברת פלפלת (1983–1984)
יו יו האקושו (1992–1995)
היקארו נו גו (2001–2003)
טוקיו מיו מיו (2002–2003)
נארוטו (2002–2017)
הימים של מידורי (2004)
בליץ' (2004–2012)
שוגר שוגר רון (2005–2006)
תלתן שחור (2017–2021)
בורוטו (2017-רץ)
נשק כבד

תותח מתנייע M-109 מהווה דוגמה קלאסית לנשק כבד
בעת המודרנית, המונח נשק כבד מתייחס לאמצעי לחימה שאינם ניתנים לסחיבה על ידי חייל בודד, ובדרך כלל מופעלים על ידי צוות חיילים. הגדרה זו קצת רופפת ולעיתים נשק כבד מאופיין בהיותו כלי נשק שאינו נשק קל.
כל מערכות הלחימה הממונעות (כגון טנקים, נגמ"שים, מטוסי קרב וספינות מלחמה), כלי ארטילריה כגון תותחים, הוביצרים, מרגמות, תותחים מתנייעים, משגרי רקטות וטילים בינוניים וכבדים (כגון טילי קרקע-קרקע) נכללים תחת הגדרה זו.
מקלעים כבדים, מטולי רקטות אישיים וטילי כתף ניתנים להכללה בקטגוריה זו מאחר שבדרך הכלל הנזק שהם גורמים גדול יותר מהנזק שגורמים כלי נשק קלים דוגמת מקלעים, רובים ורימוני יד.
ראו גם

נשק קל (נק"ל)
ארטילריה
סטרייד (מוזיקה)

| --- | --- |

ארט טאטום
 מקורות סגנוניים:  ג'אז, רגטיים
 מקורות תרבותיים:  המאה ה-20, ארצות הברית
 נגזרות:  קנזס סיטי ג'אז
סטרייד (באנגלית: Stride; לעיתים קרובות מוכר כסטרייד ג'אז פיאנו) הוא ז'אנר במוזיקה המנוגן על פסנתר, אשר התפתח בהארלם, ניו יורק בשנות העשרים. הסגנון יורש רבים ממאפייני סגנון הראגטיים. בסגנון, כמו גם בסגנונות פסנתר נוספים מאותה תקופה, חשיבות רבה ליד שמאל בנגינה. אבות הסגנון הם הפסנתרנים לוקי רוברטס, ג'יימס פ. ג'ונסון ופאטס וולר.
מאפיינים

מאפייניו הברורים ביותר של הסגנון הם כאמור ביד השמאלית של הפסנתרן; היא מנגנת בס כל רבע, ונותנת את הבסיס הקצבי וההרמוני של היצירה. בניגוד לסגנונות כמו ראגטיים ובוגי ווגי התפקיד של יד שמאל חופשי מאוד, היא יכולה לנגן אקורדים בפעימה השנייה והרביעית של התיבה, היא קופצת מרווחים גדולים יותר, והתפקיד שלה יכול להיות הרבה יותר מלודי. ניתן לראות הרבה השפעה של התפתחות הג'אז, והנגינה מאלתרת הרבה יותר. כמו כן, להרבה קלאסיקות של הראגטיים כמו מייפל ליף ראג (אנ') נגני הסטרייד החליפו את המלודיה בסדרה של ריפים והפכו את תפקיד יד שמאל למלודי יותר. במשך הזמן התחילו להופיע גם בלו נוטס, ותפקידי הבס החלו להעשות לפעמים באוקטבות מקבילות או לסגנונו של ואלר גם במרווחים מקבילים אחרים.
גם ליד ימין תפקיד מהותי בצליל הייחודי של הסגנון. לרוב, במקום לנגן מלודיה, יד ימין למעשה מאלתרת על ההרמוניה של השיר, ויוצרת ריפים שונים על כל אקורד, כמו כן היא תשתמש במוטיבים מקונטרפונקט. ישנם סימני היכר של הסגנון כגון "קריסה לטרצות" כששני קולות נכנסים לתוך הטרצה של האקורד משני הצדדים.
בתקופה ההיא הסגנון עדיין נקרא ראגטיים ואת ההפרדה עשו רק מאוחר יותר. אחד הגורמים להתפתחות הזו שלו הייתה תרבות המועדונים בניו יורק שבה הפסנתרנים היו צריכים לנגן שעות על גבי שעות, מול קהל, ולהישאר מעניינים וחדשים. לאט לאט הם שינו את המלודיות, הם פיתחו את הבס, הם חיפשו טכניקות שילהיבו את הקהל.
הנגנים עצמם היו לרוב נגני ראגטיים שהושפעו ממוזיקת הסווינג. כדי לנגן את הסגנון חייבת להיות לנגן שליטה וירטואזית בטכניקה, ולמעשה לעיתים היו נגני סטרייד מתחרים ביכולות הטכניות שלהם בתחרויות שמשכו קהל רב. בין הנגנים המפורסמים של הסגנון ניתן למנות את: לוקי רוברטס, ג'יימס פ. ג'ונסון, פאטס ואלר, וילי "האריה" סמית', ג'לי רול מורטון, ארט טאטום, דונלד לאמברט ועוד.
סוס פינטו

| --- | --- |

 מיון
 משפחה:  סוסיים
 מין:  סוס רמכי
סוס פינטו (מספרדית: Caballo pío) הוא שם כולל לכמה גזעי סוס עם כתמים בצבעים שונים על הגוף, אחד מהם לבן.
היסטוריה

פינטו הוא נדיר יחסית, אבל הוא פופולרי, ולכן הוא הורבה בברירה מלאכותית והופיע הרבה באומנות. בהירוגליפים במצרים העתיקה נראו סוסים כאלה, ונמצאו ראיות ארכאולוגיות לסוסים כאלה גם ברוסיה העתיקה.הרנאן קורטס הביא סוסים כאלה לאמריקה, וחלקם התפראו וביותו מחדש על ידי אינדיאנים. עד היום בארצות הברית יש את מספר סוסי הפינטו הגדול בעולם.
מראה חיצוני

סוס פינטו יכול להיות שחור לבן כמו עורב אפור, לבן-ערמוני או עם 3 צבעים (טריקולור).
הוא יכול להיות עם כתמים גדולים (Tobiano),
בצבע כלשהו עם כתמים לבנים קטנים (Overo)
או בעל גוף לבן עם כתם קטן יחסית בצבע אחר (Tovero).
סוס לבן לגמרי איננו נחשב פינטו.
ההבדל בין פינטו לפיינט

ההבדל בין פינטו לפיינט הוא שפיינט הוא גזע נפרד, וסוס מכל גזע שהוא בעל פרווה מתאימה יכול להיות פינטו.

סוסי פיינט הם תמיד פינטו, אבל גם סוס מגזע אחר יכול להיות פינטו.
אפלוסה

ישנם כאלה הטוענים כי סוסי אפלוסה נחשבים פינטו, אבל האיגוד האמריקאי לסוסי פינטו החליט כי האפלוסה אינם פינטו.
ברירה מלאכותית

כדי להרבות את סוסי הפינטו, מקפידים להרבות אותם בינם לבין עצמם, ויש המקפידים לא להרבות סוסים מדפוסים שונים. הקפדה זו לעיתים גורמת להם לחלות.
מימין זה סוס אפלוסה, ומשמאל פינטו. קל לראות את ההבדל.
סטודיו רולי

| --- | --- |

הסמל השלישי של סטודיו רולי. האותיות רו' ולי'- רוטשילד וליפמן, 1959
 נתונים כלליים
 סוג:  סטודיו לעיצוב
 מייסדים:  גרד רוטשילד וזאב ליפמן
 תקופת הפעילות:  1946 – שנות ה־80 של המאה ה־20
 מיקום המטה:  תל אביב
 ענפי תעשייה:  מותג 
 
סטודיו רולי (רוטשילד את ליפמן) היה סטודיו לעיצוב גרפי שנוסד בתל אביב בשנת 1946 ופעל עד שנות ה־80 של המאה ה־20. מייסדיו היו גרד רוטשילד וזאב ליפמן, מעצבים גרפיים שעלו לארץ ישראל בשנות ה-30 של המאה ה-20, לאחר שירותם הצבאי בצבא הבריטי ושמו נגזר משמות המשפחה שלהם.
סטודיו רולי נחשב לאחד מבתי הסטודיו המובילים שפעלו בשנות בישראל ה־50 וה־60, ועבודות שעוצבו במסגרתו זכו בלמעלה מ־120 פרסי עיצוב.
הסטודיו שכן במרבית ימיו בפינת הרחובות נחלת בנימין ולילינבלום בתל אביב.
פעילות הסטודיו

עבודת העיצוב התחלקה בין שני המעצבים כאשר רוטשילד שהיה מעצב גרפי ומאייר, עסק בעיקר באיור ורישום וליפמן שהתמחה בטיפוגרפיה, התמקד בעיקר בכתב. הם הושפעו באופן ניער מרודי דיין, ראש המחלקה שבה למדו בבית הספר לעיצוב בצלאל בין השנים 1936 ל-1939.
עם סיום הלימודים פתחו השניים בתחילה עם חבר נוסף מהלימודים בשם שלמה זבדי את "סטודיו השלושה" בחיפה אך הוא לא צלח ונסגר בשנת 1942.
ליפמן שהיה טיפוגרף בהכשרתו, עיצב בין השאר את הגופנים "רולית", "שרונה", "חן" ו"בזק". בשנת 1951 נכללו הגופנים בספר "כתב עברי אמנותי", שאותו חיברו עם ל"פ טובי וסקר את התפתחות הטיפוגרפיה העברית. בספר זה נכללו דגימות גופני התקופה כחלק מהקליגרפיה העברית והוא מהווה עד היום את אחד מארכיוני הגופנים המשמעותיים ביותר.
השפה הגרפית של הסטודיו לא הייתה אחידה, והושפעה בין השאר גם ממגזינים גרמניים ושווייצרים עליהם היו מנוים ובעקבותיהם נחשפו לגרפיקה מארצות הברית, יפן ואירופה.
במהלך השנים עיצבו השותפים כרזות לאומיות, סמלילים, למעלה מ-40 בולי דואר, ספרים, מדליות, מטבעות ועוד. בין עבודות הסטודיו החשובות: כרזטת יום העצמאות ה'תשי"ד (1954) ו-ה'תשי"ט (1958), כרזת המכביה השישית (1961) ולוגו חברת האוטובוסים דן (שנות ה־60).
עבודות העיצוב נחלקו לעבודות לאומיות ובהן סמל העיר אילת משנת 1958, סמל מצפה רמון משנת 1956, קריית גת משנת 1959, אופקים, התעשייה האווירית. בנוסף עיצבו את כרזות "חבל על כל טיפה" ו"הצנחנים קוראים לך, התנדב!".
בחלק המסחרי בעבודתם עיצבו את סמלילי גן החיות של תל אביב וחברת ארטיק. כמו כן עיצבו כרזות רבות לחברות דובק, כרמל מזרחי, עלית ועסיס. בשנת 1965 עיצבו את הגדת איחוד הקבוצות והקיבוצים עם המאייר יעקב אלוני שעוטרה בקליגרפיה יוצאת דופן.
הערות שוליים

↑  קטלוג עתיד בזק, הלשכה לטיפוגרפיה עברית, 2012
↑  כתב אמנותי עברי, הלשכה לטיפוגרפיה עברית, 31 באוקטובר 2012
↑  ספר, כתב אמנותי עברי, מרכז שנקר לתיעוד וחקר העיצוב בישראל
↑  יגאל זורע, ציפורן מרובעת - בואו ללמוד קליגרפיה, אולי עוד ייצא מכם משהו גדול, בלוג קווים ונקודות, 21 ביולי 2013
↑  עודד בן יהודה, באולימפיאדה הזו הרבה יותר קל עם המדליות: המכביה ה-20 יוצאת לדרך, באתר Xnet‏, 22 באוגוסט 2016
↑  הגדות גרפיות ששווה להכיר – חלק ז׳, מגזין אאא בית לטיפוגרפיה עברית
↑  הגדות גרפיות ששווה להכיר – חלק ד׳, מגזין אאא בית לטיפוגרפיה עברית
סטפן אודה

סטפן אודה (בצרפתית: Stéphane Houdet; נולד ב-20 בנובמבר 1970, סן-נאזר) הוא טניסאי צרפתי.
קורות חיים

אודה התחיל לשחק טניס בגיל 8. הוא בעל נכות לאחר תאונת דרכים. בשנת 1998 הוא סיים לימודי וטרינריה ופתח מרפאה פרטית.
בשנת 2005 הוא חזר לטניס והחל להתחרות בטניס בכיסאות גלגלים. לאורך הקריירה זכה אודה במספר תוארי גראנד סלאם במיוחד בתחרויות זוגות ומדליות אולימפיות. בשנת 2014 הוא היה הטניסאי הראשון שזכה ב-4 תחרויות גראנד סלאם בתחרויות זוגות בעונה יחידה.
סטפן אודה זכה ב-2 מדליות זהב אולימפיות: בשנת 2008 וב2016 בתחרות זוגות.
בתחרויות רבות הוא שיחק לצד שינגו קוניאדה וביחד הם זכו ב-9 פרסי גראנד סלאם לזוגות.
סטפן-פטר גריינר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  מאי 1966 (בן 58) שטוטגרט, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 מדינה:  גרמניה 
 עיסוק:  בונה כינורות
 greinerviolins.com
 
סטפן-פטר גריינר (בגרמנית: Stefan-Peter Greiner, נולד ב-1966) הוא בונה כינורות, היושב דרך קבע בבון, גרמניה.
גריינר, יליד בשטוטגרט שבגרמניה, עובד עם הפיזיקאי בתחום האקוסטיקה היינריך דינוואלד.
הדגם של גריינר מבוסס על גוארנרי.
בין האמנים המופיעים על בימות העולם עם כלים מעשה ידיו של גריינר כריסטיאן טצלאף, קים קשקשיאן, איזבלה ואן קוילן, פרנץ הלמרסון ונגנים מרביעיית האגן ורביעיית אלבן ברג.
לקריאה נוספת

Stefan-Peter Greiner and Florian Leonhard: Jean-Baptiste Vuillaume, Bocholt 1998; ISBN 3-00-002088-8
נמל התעופה הבין-לאומי מסקט

נמל התעופה הבין-לאומי מסקט הוא נמל התעופה הגדול ביותר בעומאן. הוא ממוקם בפרבריה המערביים של בירת המדינה מסקט ומשמש כבסיסה הראשי של חברת התעופה הלאומית עומאן אייר.
בשנת 2017 עברו בנמל 14,034,865 נוסעים.
היסטוריה

נמל התעופה נפתח בשנת 1973 והחליף שדה תעופה קטן יותר שהיה ממוקם כ-20 קילומטר ממזרח למסקט. ניתן לו השם נמל התעופה הבינלאומי סיב (Seeb) על שם העיירה שלידה נבנה. בשנת 2008 הוחלף שמו לשמו הנוכחי.
הנמל כלל במקור מסלול טיסה אחד וטרמינל נוסעים אחד, אשר הורחב מספר פעמים. בימי מלחמת המפרץ השתמשו בנמל מטוסי ביון ומטוסי תדלוק של חיל האוויר המלכותי הבריטי.
בשנת 2007 החלה בנייתם בנמל של טרמינל חדש, מגדל פיקוח חדש, רחבות חנייה נוספות ומסלול טיסה שני (מקביל למסלול הראשון), כולם בשטח שמצפון לטרמינל ומסלול הטיסה המקוריים. הם הושלמו בשנת 2018. הקמת הטרמינל החדש הייתה פרויקט הבנייה הגדול ביותר שנערך בעומאן עד אותה עת.
הנמל משמש גם את חיל האוויר של עומאן, שמתקניו ממוקמים בעברו הדרומי של הנמל.
מתקנים

הטרמינל הפעיל בנמל, טרמינל 1, הוא הטרמינל החדש שנפתח בשנת 2018. הוא בעל קיבולת של 20 מיליון נוסעים לשנה. מיועדים לו שני שלבי פיתוח נוספים, שיביאו את קיבולת הנמל ל-24 מיליון ול-48 מיליון נוסעים בשנה. שטח הטרמינל הוא 580 אלף מטר רבוע ובו שלוש זרועות. נמצאים בו 118 דלפקי בידוק, 82 עמדות לביקורת גבולות, 45 שערי עלייה למטוס - מהם 28 המצוידים בגשרי עליה למטוס - ועשרה מתקני מסירת מטען לטיסות נכנסות. הטרמינל ערוך לטפל במטוסים רחבי גוף מדגם בואינג 747 ואיירבוס A380. בסמוך אליו נסללו 30 רחבות חנייה למטוסים. מגדל הפיקוח החדש, הצמוד לטרמינל, מתנשא לגובה של 97 מטר.
הטרמינל המקורי של הנמל, הנקרא כעת טרמינל 2, היה מבנה דו קומתי שלא כלל גשרי עלייה למטוס. לאחר פתיחת הטרמינל החדש הוא נסגר ונמצא בתהליכי הסבה לשירות של חברות לטיסות חסך.
שטחו הכולל של נמל התעופה הוא 21 קילומטר רבוע.
פעילות ויעדים

הנמל משרת כ-32 חברות תעופה (נכון לשנת 2020). החברות מפעילות קווי תעופה אל יעדים באתרים אלו:
עומאן, איראן ומדינות חצי האי ערב
נפאל, הודו, פקיסטן, סרי לנקה, האיים המלדיביים
תאילנד, אינדונזיה, מלזיה, הפיליפינים, סין
אזרבייג'ן, גאורגיה, סוריה, ירדן
צפון אפריקה ומזרח אפריקה
רוסיה, טורקיה, בוסניה והרצגובינה, יוון, איטליה, שווייץ, הולנד, גרמניה ובריטניה
הנמל משמש כבסיס פעולה מרכזי של חברת עומאן אייר ושל חברת טיסות החסך סלאם אייר.
הטרמינל ומגדל הפיקוח הישנים בנמל
נוירו-כלכלה

נוירו-כלכלה (באנגלית: Neuroeconomics) הוא ענף מדעי בין-תחומי ששואף להסביר קבלת החלטות אנושית, את היכולת לעבד חלופות מרובות ולבחור מסלול פעולה אופטימלי. התחום חוקר כיצד התנהגות כלכלית יכולה לעצב את הבנתנו על המוח וכיצד תגליות מתחום מדעי המוח יכולות להגביל ולכוון מודלים כלכליים.
התחום משלב בין שיטות המחקר של מדעי המוח, כלכלה התנהגותית וניסויית ופסיכולוגיה חברתית וקוגניטיבית. בהשראת הפיכת חקר התנהגות קבלת ההחלטות לממוחשב יותר, משלב תחום הנוירו-כלכלה גישות חדשות מביולוגיה מתמטית, מדעי המחשב ומתמטיקה. בנוירו-כלכלה חקר קבלת ההחלטות מתבסס על שילוב בין תחומים אלו, על מנת למנוע את החסרונות שנובעים מגישה של נקודת מבט אחת. בכלכלת המיינסטרים, אקסיומות פון נוימן-מורגנשטרן והרעיון של סוכן רציונלי, עדיין נמצאים בשימוש. התנהגויות כלכליות רבות אינן מוסברות במלואן באמצעות מודלים אלו, דוגמת היוריסטיקות ומסגור. כלכלה התנהגותית לוקחת בחשבון חריגות אלו על ידי שילוב של גורמים חברתיים, קוגניטיביים ורגשיים בהבנת החלטות כלכליות. נוירו-כלכלה מוסיפה שכבה נוספת באמצעות שימוש בשיטות מתחום מדעי המוח בהבנת יחסי הגומלין בין התנהגות כלכלית למנגנונים עצביים. על ידי שימוש בכלים מתחומים שונים טוענים חלק מהחוקרים בתחום כי נוירו-כלכלה מציעה דרך אינטגרטיבית יותר בהבנה של קבלת החלטות.
מבוא

התחום של קבלת החלטות עוסק בעיקר בתהליכים באמצעותם אנשים מבצעים בחירה יחידה מבין אפשרויות רבות. בדרך כלל נהוג להניח כי תהליכים אלו מתקיימים בצורה הגיונית כך שההחלטה עצמה היא בלתי תלויה בהקשר. אפשרויות שונות מתורגמות תחילה למטבע משותף כגון ערך כספי ולאחר מכן מושוות זו לזו, והחלופה עם ערך התועלת הכולל הגדול ביותר היא זו שצריכה להיבחר. בעוד שיש תמיכה להשקפה כלכלית זו של קבלת החלטות, ישנם גם מצבים בהם נראה שמופרת ההנחה של קבלת החלטות אופטימלית.
תחום הנוירו-כלכלה צמח מתוך מחלוקת זו. באמצעות מחקר על האזורים במוח שפעילים בתהליך של קבלת החלטות, נוירו-כלכלנים מקווים להבין טוב יותר את טבען של החלטות שנראות לא אופטימליות ולא הגיוניות. בעוד שרוב המדענים בתחום מתמקדים בניסויים בבני אדם, אחרים משתמשים במודלים של בעלי חיים בהם המחקרים יכולים להיות נשלטים בצורה הדוקה יותר, וניתן לבדוק באופן ישיר את ההנחות של המודל הכלכלי.
לדוגמה, Padoa-Schioppa & Assad עקבו אחר נוירונים בודדים בקורטקס האורביטופרונטלי של קופים, בזמן שבעלי החיים בחרו בין שני סוגים של מיץ. קצב הירי של הנוירונים היה במתאם ישיר עם התועלת של פריטי המזון ולא היה שונה כאשר הוצעו סוגים אחרים של מזון. הדבר מצביע על כך, שבהתאם לתאוריה הכלכלית של קבלת החלטות, הנוירונים משווים ישירות בין סוגים שונים של תועלות על פני אפשרויות שונות, ובוחרים בחלופה בעלת הערך הרב ביותר. באופן דומה, מחקר אחר מצא מתאם בין מדד ה-FrSBe, שמשמש להערכת פגיעה בתפקוד של קליפת המוח הקדם-מצחית, לבין מדדים שונים של התנהגות כלכלית ויחס לכסף. דפוס זה תומך גם הוא ברעיון שפעילות מוחית משקפת היבטים חשובים בתהליכי קבלת החלטות כלכליות.
תחומי מחקר עיקריים בנוירו-כלכלה > קבלת החלטות בתנאי סיכון וחוסר ודאות

רוב החלטותינו מתקבלות תחת תנאים מסוימים של סיכון. מדעי ההחלטה כמו פסיכולוגיה וכלכלה מגדירים בדרך כלל את הסיכון כחוסר ודאות לגבי כמה תוצאות אפשריות כשההסתברות לכל אחת מהן אינה ידועה. פונקציית תועלת שהוצגה לראשונה על ידי דניאל ברנולי ב-1738, נמצאת בשימוש על מנת להסביר קבלת החלטות בתנאים של סיכון. התאוריה מניחה שאנשים הם רציונליים ויעריכו חלופות בהתבסס על תוחלת התועלת הצפויה מכל אחת מהן.
המחקר והניסיון חשפו מספר רחב של אנומליות של תוחלת התועלת ושל דפוסי התנהגות מקובלים שאינם עולים בקנה אחד עם העיקרון של מִקסום התועלת. לדוגמה, הנטייה האנושית להיות שונא סיכון או מחפש סיכון. כמו כן, הנטייה לשקלול יתר של הסתברויות קטנות ולשקלול חסר של הסתברויות גדולות. דניאל כהנמן ועמוס טברסקי הציעו את תורת הערך על מנת להקיף את התצפיות הללו ולהציע מודל חלופי.
נראה כי ישנם אזורים רבים במוח המעורבים בהתמודדות עם סיטואציות של חוסר ודאות. במשימות הדורשות מאנשים לבצע הערכות כאשר ישנה מידה מסוימת של חוסר ודאות לגבי התוצאה, ישנה עלייה בפעילות באזור ברודמן 8 בקליפת המוח המצחית, כמו גם גידול כללי יותר בפעילות של ה-mesial prefrontal cortex ושל ה-frontoparietal cortex. קליפת המוח הקדם-מצחית מעורבת בדרך כלל בכל תהליכי החשיבה וההבנה ולכן אזורים אלו בפרט עשויים להיות מעורבים באופן ספציפי בקביעת דרך הפעולה הטובה ביותר כאשר לא כל המידע הרלוונטי זמין.
בסיטואציות בהן מעורב סיכון ידוע ולא חוסר ודאות, ישנה פעילות גבוהה באינסולה. לדוגמה, במשחקים של "כפול או לא כלום" (double or nothing) שבהם אפשר להפסיק את המשחק ולשמור על הזכיות שנצברו או לקחת סיכון שיסתיים בהפסד מוחלט או בהכפלת הזכייה, הפעילות באינסולה הימנית מוגברת כאשר הפרט לוקח את ההימור. הועלתה השערה שהתפקיד העיקרי של הקורטקס האינסולרי בעת קבלת החלטות הוא לדמות את ההשלכות השליליות הפוטנציאליות של לקיחת ההימור.
בנוסף לחשיבות של אזורים ספציפיים במוח לתהליך ההחלטה, ישנן עדויות שהמוליך העצבי דופמין עשוי להעביר מידע באשר לחוסר ודאות ברחבי קליפת המוח. לנוירונים דופמינרגיים מעורבות עמוקה בתהליך התגמול והם הופכים לפעילים ביותר לאחר שמתרחש תגמול לא צפוי. בקופים, רמת הפעילות הדופמינרגית נמצאת במתאם גבוה עם רמת חוסר הוודאות, כך שהפעילות מוגברת יחד עם חוסר הוודאות. יתרה מזאת, חולדות עם נגעים בגרעין האקומבנס שהוא חלק חשוב במסלול הגמול של הדופמין במוח, נוטות להפגין שנאת סיכון חזקה הרבה יותר מזו שמפגינות חולדות רגילות. הדבר מצביע על כך שדופמין עשוי להיות מתווך חשוב להתנהגות שואפת סיכון.
שנאת הפסד

היבט מעניין אחד של קבלת החלטות אנושית הוא שנאה חזקה של הפסד פוטנציאלי. לדוגמה, העלות של הפסד סכום מסוים של כסף היא גבוהה מהערך של זכייה בסכום זהה של כסף. אחת המחלוקות בהבנת שנאת הפסד היא באשר לשאלה האם התהליך מוּנע בידי מערכת עצבית אחת שמשווה ישירות בין חלופות ובוחרת ביניהן, או שמא ישנן מערכות מתחרות, אחת אחראית להשוואה מנומקת בין חלופות ואילו האחרות יותר אימפולסיבית ואמוציונלית, המונעת בידי שנאה לתוצאות שליליות פוטנציאליות. בעוד שמחקר אחד לא מצא כל עדויות להגברה בפעילות באזורים המקושרים לתגובות אמוציונליות שליליות בתגובה לשנאת הפסד, מחקר אחר מצא שפרטים עם אמיגדלה פגועה סבלו ממחסור בשנאת הפסד אף על פי שהייתה להם רמה נורמלית של שנאת סיכון כללית, מה שמצביע על כך שההתנהגות היא ספציפית להפסדים פוטנציאלים. מחקרים סותרים אלו מצביעים על האפשרות שיש צורך בעריכת מחקרים נוספים על מנת לקבוע האם ישנם אזורים במוח שמגיבים ספציפית להפסד פוטנציאלי, או שמא שנאת סיכון היא תוצר לוואי של תהליכי חשיבה כלליים יותר.
מחלוקת נוספת הנוגעת למחקר אודות שנאת הפסד היא ביחס לשאלה האמנם הפסדים נחווים בצורה שלילית יותר מזכיות באותם הסכומים, או שמא המדובר רק בצפי לחוויה כואבת יותר, אך למעשה הם נחווים בעוצמה שווה. המחקר הנוירו-כלכלי ניסה להבחין בין ההיפותזות באמצעות מדידת שינויים פיזיולוגיים שונים, הן בתגובה להפסד, הן בתגובה לרווח. מחקרים מצאו שמוליכות חשמלית של העור, הרחבת אישונים וקצב הלב, כולם גבוהים יותר בתגובה להפסד כספי, ביחס לרווח זהה. שלושת המדדים הללו מעורבים בתגובות דחק, כך שנראה שהפסד סכום מסוים של כסף, נחווה חזק יותר מזכייה באותו הסכום.