הקרב על בריטניה
מהלך הקרב > שלב שלישי - תקיפת לונדון

יום 7 בספטמבר מוכר כנקודת מפנה בקרב על בריטניה בה החל הלופטוואפה להתקיף את לונדון במקום את בסיסי חיל האוויר, מטוסיו ומפעלי המטוסים. החלטה זאת לא הייתה שרירותית אלא נחתמה ב-3 בספטמבר לאחר ישיבה בה השתתפו גרינג ובכירי ציי האוויר. למרות התנגדותו של ספרל שבאה מהתרשמותו כי לבריטים יש כ-1,000 מטוסי קרב, וכי יש להמשיך את המערכה נגד חיל האוויר, הערכות המודיעין כי לחיל האוויר הבריטי בקושי נותרו מטוסי קרב שכנעו את גרינג ואת קסלרינג כי המתקפה עליו מיצתה את עצמה וכי יש לעבור למטרות צבאיות אחרות. לונדון הייתה מטרה מפתה כיוון שהייתה מרכז מסחר שלטון, צבא והרבה מטרות אסטרטגיות רוכזו בה. בנוסף על כך שיערו הגרמנים כי חיל האוויר לא יבחל באמצעים להגן עליו, ויזרוק לקרב את כל שארית מטוסי הקרב שלו.
לעומתם, החליט דאודינג לארגן את כוחות האוויר שלו מחדש כדי להתאימם לתנאי התשה קשים. הוא סיווג את טייסות הקרב שלו לשלוש קטגוריות: קטגוריה A- טייסת כשירה מלהק 10 או 12 אשר עשויה להיקרא לעזרתו של להק 11. קטגוריה B- טייסת כשירה ללחימה, וקטגוריה C- טייסת שספגה הרבה אבדות ועברה ללהק אחר למנוחה והצטיידות מחדש. בנוסף על כך יכלו טייסים מנוסים מכל טייסת להיקרא לתגבר כל טייסת אחרת בה נדרשים אנשי צוות אוויר. אמנם בשיטה זאת איבדו הרבה טייסים את הקשר לטייסתם, אך תמיד נשאר גרעין טייסים מנוסים בטייסות הנלחמות בלהק 11.
ב-7 בספטמבר היו מסכי המכ"מים ריקים בשעות הבוקר. בשעה 15:54 נרשמו הזיהויים הראשונים של מטוסי אויב על ידי מרכזי היירוט ותוך כמה דקות נרשמו מאות זיהויים נוספים. סך הכל נשלחו 965 מטוסים (348 מפציצים ו-617 מטוסי קרב), אשר טסו בגבהים שבין 4,268 ל-7,010 מטר (14,000-23,000 רגל) והתקדמו בחזית באורך 32.2 קילומטר. הבריטים שהניחו כי הכוח העצום הזה יתפצל ויתקוף שדות תעופה הזניקו את מירב המטוסים, וב-16:30 היו 21 טייסות באוויר אך רובן לא הגיעו כלל ללונדון שהותקפה כמעט ללא התנגדות מצד הבריטים. בשעה 17:45 פסקה המתקפה ומטוסי האויב שבו על עקבותיהם. בשעה 20:10 תקף גל שני של 318 מפציצים את העיר. הכבאים באותו יום התמודדו עם 9 שריפות גדולות שהצריכו הפעלה של 100 משאבות מים כל אחת, ועוד שרפה גדולה בנמל שהצריכה 300 משאבות. הקרבות שהתחוללו באותו יום בין המיירטים הבריטים הסתכמו ב-32 מטוסים מופלים לבריטים ו-38 מטוסים לגרמנים. בשל ההתנגדות המועטה הסיק המודיעין של הלופטוואפה כי חיל האוויר הבריטי היה על סף יכולתו וכי הוא הסתמך על מטוסי הקרב האחרונים שלו. הגרמנים המשיכו להתקיף את עיר הבירה בימים שלאחר מכן, עם תקיפות יום מועטות כאשר עיקר הדגש היה בתקיפות לילה, הגרמנים תקפו מאז במשך 76 לילות רצופים עם יוצא אחד מהכלל. מערכה זו, אשר נקראה הבליץ, תרמה רבות להחלשת חיל האוויר הגרמני אשר השקיע בה הרבה מאמצים וכוח אדם שהיו נחוצים במקום אחר. אך בין 8 ל-15 בספטמבר הלחימה הייתה פחותה, אף על פי שהייתה בהחלט קשה, לדוגמה ב-9 בספטמבר השיג חיל האוויר הבריטי 24 הפלות מול 21 אבדות. ב-15 בספטמבר (יום הקרב על בריטניה) תקפו הגרמנים את לונדון בשני גלים גדולים. הגל הראשון, אשר כלל כ-100 מטוסי Do 17 וכ-140 מטוסי Bf 109‏ יורט בדרכו ללונדון. ביירוט הראשון מטוסי הליווי העסיקו את המיירטים ומבנה המפציצים לא סבל אבדות משמעותיות, אך קרב זה בזבז את הדלק של מטוסי הליווי ואלה נאלצו לפנות בחזרה לצרפת, בעוד מעל לונדון ציפו לגרמנים עוד עשרות מיירטים אשר הסבו להם אבדות קשות מאוד. הגל השני הורכב מכ-24 מטוסי He 111‏, 43 מטוסי Do 17 ו-361 מטוסי קרב. התקיפה לא התבצעה כמתוכנן ומטרותיהם של המפציצים היו מוסוות בעננים, המפציצים נאלצו לתקוף מטרות מזדמנות ולכן הנזק הצבאי לכלכלה ולתשתיות היה זניח. לעומתם הוזנקו כ-170 מטוסי קרב שיירטו את המבנים בעודם מעל קנט, בעוד מעל לונדון חיכו להם חמש טייסות נוספות. האבדות הקשות של הלופטוואפה שהסתכמו ב-55 אבדות מול 27 אבדות לבריטים הפריכו את הטענה כי חיל האוויר הבריטי על סף קריסה. גרינג אמנם דחה את הטענות כי חיל האוויר הבריטי לא קרוב אפילו לקריסה אבל הורה להסב את התקיפות בחזרה על שדות חיל האוויר ותעשיית המטוסים. אך במשך השבוע בין 8 ל-15 בספטמבר הצליחו הבריטים לבנות עתודה של כ-160 מטוסי קרב ועוד כ-400 מטוסים שהיו צריכים להיות זמינים שבוע לאחר מכן. למעלה מזאת, טייסות וטייסים הצליחו לנוח, טייסים חדשים הספיקו לעשות טיסות היכרות עם מטוסיהם ואף להתאמן, מה שהיה בלתי אפשרי בחודש הקודם. פארק, מפקד להק 11, לא היה מרוצה מכמות ההפלות שהוצגו לפניו וחש כי כוחותיו היו צריכים להפיל יותר, הוא שינה את ההוראה לפיה יש להתרכז בהפלת מפציצים להוראה בה מטוסי הספיטפייר היו צריכים להתמודד מול מטוסי הקרב המלווים את המפציצים, וההוריקנים הפחות זריזים היו צריכים להתרכז במפציצים.
בלילה שבין 17 ל-18 בספטמבר הפציצו מפציצים של פיקוד המפציצים הבריטי בהצלחה רבה את צי הפלישה בנמל העיר אנטוורפן והצליחו להרוס כ-500 דוברות וכן 500 טונות של חימוש. הצלחת היירוט ב-15 בספטמבר והמתקפה המוצלחת על הדוברות גרמו לדחיית מבצע ארי הים לאלתר. הקרב המשיך עד לסוף אוקטובר אך הפעילות שבתקופה זאת לא הייתה יוצאת מהכלל עדיין התאפיינה בקרבות ואבדות קשות לשני הצדדים. החל מסוף ספטמבר ועד סוף הקרב החל מזג האוויר מעל דרום בריטניה להיות קשה יותר ויותר, מה שהגביל את תקיפות היום של הגרמנים, עד לסיומן בסוף אוקטובר בו מזג האוויר הפך קשה מדי.