stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אקס-מן: הפניקס האפלה
עתיד הסדרה

במאי 2016, קינברג אמר בראיון כי הוא מקווה לפצוח בטרילוגיה חדשה בסדרת הסרטים יחד עם סרט זה. עם זאת, בדצמבר 2017, לאחר רכישתה של פוקס בידי חברת וולט דיסני, בוב אייגר הכריז כי הזיכיון יאותחל וישתלב ביקום הקולנועי של מארוול. אם כך, "אקס-מן: הפניקס האפלה" הוא האחרון בסדרת הסרטים.
בית הממשלה (ברבדוס)

ערך זה עוסק בבית הממשלה בעיר ברידג'טאון בירת ברבדוס. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  בניין ממשל מקומי 
 מיקום:  ברידג'טאון 
 מדינה:  ברבדוס 
 קואורדינטות:  13°06′04″N 59°35′59″W﻿ / ﻿13.1012°N 59.5996°W﻿ / 13.1012; -59.5996
  (למפת ברבדוס מוגדלת) ברידג'טאון ספייטסטאון אויסטינס בת שבע הולטאון קראב היל גרינלנד הילבי הים הקריביבית הממשלה(למפת ברבדוס רגילה) ברידג'טאון ספייטסטאון אויסטינס בת שבע הולטאון קראב היל גרינלנד הילבי הים הקריביבית הממשלה
 
בית הממשלה (באנגלית: The Government House) היה מקום מגוריו הרשמי, ומשרדו של המושל הכללי של ברבדוס. המבנה ממוקם על גבעת הממשלה, בעיר ברידג'טאון, בירת ברבדוס.
במבנה מצויים חדרי שינה שהיו שמורים לשימושה של המלכה. החל מהפיכתה של ברבדוס לרפובליקה והתנתקותה מהכתר, הפך בית הממשלה למשכנה של נשיאת ברבדוס.
היסטוריה

המבנה נבנה בתקופה הקולוניאלית (שקדמה לעצמאות ברבדוס מהממלכה המאוחדת, בשנת 1966), והוא שימש את מושל ברבדוס (הקולוניאלי).
בית הממשל היה פעם מטע של קוואקרים, ונקרא "בית פלגרים הגדול" (Pilgrim Great House), על שמו של תומאס פילגרים (Thomas Pilgrim), שבנה את המבנה.
בשנת 1703 נחכר המבנה על ידי הממשל הקולוניאלי, על מנת שישמש כבית המושל.
המבנה נרכש על ידי ממשלת המושבה בשנת 1736 על מנת לשמש כבית המושל.
בשנת 1755 שופץ המבנה ולמעשה נבנה מחדש, ומאז לא נעשו בו שינויים, למעט תיקון ניזקי סופות הוריקן.
ב-30 בנובמבר 2021 הפך המבנה למשכנה של נשיאת ברבדוס, עקב ביטול המלוכה.
ראו גם

חצר אילארו בית המגורים הרשמי של ראש ממשלת ברבדוס
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6  ההיסטוריה של המבנה
פיטר ברונט

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  23 ביוני 1917 קולסדן, הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  5 בנובמבר 2005 (בגיל 88) אוקספורד, הממלכה המאוחדת 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 השכלה:  אוריאל קולג'  בית ספר איפסוויץ' 
 מעסיק:  אוניברסיטת אוקספורד, קולג' גונוויל וקאיוס, אוניברסיטת סנט אנדרוז, Minister of Shipping, קולג' ברייזנוז 
 פרסים והוקרה:  עמית האקדמיה הבריטית 
 
פיטר אסטבורי ברונט (באנגלית: Peter Astbury Brunt‏; 23 ביוני 1917 - 5 בנובמבר 2005) היה היסטוריון בריטי אשר התמחה בעת העתיקה. היה פרופסור להיסטוריה עתיקה באוניברסיטת אוקספורד.
ביוגרפיה

ברונט נולד ב-23 ביוני 1917 בעיר קולסדון שבמחוז סארי. אביו סמואל ברונט היה כומר מתודיסטי, ואמו הייתה גלדיס איילין לבית בלויט. הוא התחנך בבית הספר באיפסוויץ' (Ipswich School), וב-1935 זכה במלגה ללימודי היסטוריה באוריאל קולג' (Oriel College) השייך לאוניברסיטת אוקספורד. במהלך מלחמת העולם השנייה הוא רצה להתנדב לצבא בריטניה, אולם נדחה כיוון שלקה בפלטפוס. במקום זאת הוא שרת בתפקידי מנהל ומטה. ב-1946 חזר ללימודים באוקספורד, ולאחר מכן בבית הספר הבריטי ברומא (British School at Rome). ב-1947 הוצע לו תפקיד של מרצה באוניברסיטת סנט אנדרוז, אולם ב-1951 הוא פרש מהתפקיד כיוון שמצא אותו קשה מדי. הוא הפך למרצה באוריאל קולג' שבאוקספורד. בין 1959-1964 הוא שימש כדקאן הקולג'. ב-1968 עזב את אוקספורד, ועד 1970 לימד בגונוויל וקאיוס קולג' (Gonville and Caius College) השייך לאוניברסיטת קיימברידג'. בתקופה זו פרסם שני ספרים העוסקים ברומא העתיקה. ב-1970 חזר לאוקספורד והחל ללמד כפרופסור בברייזנוז קולג' (Brasenose College).
מ-1971 עד 1979 הוא שימש גם כנציג אוקספורד בעיתונות. בין 1972-1987 הוא היה חבר במועצת בית הספר הבריטי ברומא, ובין 1980-1983 הוא היה נשיא האגודה לקידום לימודי רומא (Society for the Promotion of Roman Studies). הוא פרש מההוראה ב-1982 בגלל מצב בריאותי מעורער. לאחר פרישתו פרסם שלושה ספרים נוספים. בסתיו 2005 התגלה אצלו גידול סרטני בוושט, אולם הוא סירב לקבל טיפול. הוא נפטר ב-5 בנובמבר של אותה שנה.
במהלך התקופה בה לימד באוניברסיטת סנט אנדרוז, התאהב ברונט באחת מתלמידותיו, אך היא דחתה את הצעת הנישואין שלו. מאוחר יותר היא עברה לארצות הברית ונישאה שם. ברונט מעולם לא שקל להינשא לאחר מכן, אך תצלומה של אותה תלמידה נותר תמיד על הכוננית שלו. הוא חי עם אמו עד מותה.
ספריו

Italian manpower 225 B.C.–A.D. 14. Clarendon Press, Oxford 1971.
Social conflicts in the Roman republic. Chatto & Windus, London 1971.
The fall of the Roman Republic and related essays. Clarendon Press, Oxford 1988.
Roman imperial themes. Clarendon Press, Oxford 1990.
Studies in Greek history and thought. Clarendon Press, Oxford 1993.
ביתו של ג'ים תומפסון

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  מוזיאון 
 על שם:  ג'ים ת'ומפסון 
 מיקום:  בנגקוק 
 מדינה:  תאילנד 
 מייסדים:  ג'ים ת'ומפסון 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ? – העשור של 1950
 תאריך פתיחה רשמי:  שנות ה־50 של המאה ה־20 
 קואורדינטות:  13°44′57″N 100°31′42″E﻿ / ﻿13.74916667°N 100.52833333°E﻿ / 13.74916667; 100.52833333
 www.jimthompsonhouse.com
  (למפת בנגקוק מוגדלת) ביתו של ג'ים תומפסון(למפת בנגקוק רגילה) ביתו של ג'ים תומפסון
 
שלט במוזיאון
ביתו של ג'ים תומפסון הוא מוזיאון בבנגקוק. זהו קומפלקס של שבעה מבנים תאילנדים שונים שליקט איש העסקים האמריקאי ג'ים ת'ומפסון מכל רחבי תאילנד בשנות ה-50 וה-60. זהו אחד מיעדי התיירות הפופולריים ביותר בתאילנד.
בה בעת שתומפסון פיתח את חברת המשי שלו, הוא גם נעשה אספן של אמנות דרום-מזרח אסיה, שבאותה תקופה לא הייתה ידועה במיוחד בעולם. הוא בנה אוסף גדול של אמנות בודהיסטית וחילונית, לא רק מתאילנד, אלא גם ממיאנמר, קמבודיה ולאוס, ארצות אליהן הוא נסע לעיתים תכופות למסעות קניות.
בשנת 1958 הוא החל במה שהיה פסגת הישגיו הארכיטקטוניים, בית חדש שיציג לראווה את אוסף האמנות שלו. הוא הרכיב את הבית משישה בתים תאילנדיים עתיקים, ביתו (שבנייתו הושלמה ב-1959) ישב על גדות הקלונג (תעלה) לרוחב בנקרו, שם הטווים שלו שכנו באותו זמן. רוב הבתים מהמאה ה-19 פורקו והובאו מאיוטהאיה, אולם הבית הגדול ביותר – ביתו של אורג (כיום חדר המגורים) הובא מבנגקואה (Bangkrua).
לקריאה נוספת

Lenzi, Iola (2004). Museums of Southeast Asia. Singapore: Archipelago Press. pp. 200 pages. ISBN 981-4068-96-9.
פורטה ניגרה

פורטה ניגרה
פורטה ניגרה (מלטינית השער השחור; בגרמנית: Schwarzes Tor) הוא שער רומי עתיק בעיר העתיקה בגרמניה טריר שבמדינת ריינלנד-פפאלץ. זהו השער המשומר ביותר מצפון לאלפים. השער הוכרז כאתר מורשת עולמית ב-1986 לצד שרידים רומאיים נוספים (הריכוז הגבוה בגרמניה).
הוא נבנה מאבן חול בשנים 186–200 והיה אחד מארבעת השערים של העיר. עם השנים התפוררו ונהרסו שאר השערים ביחד עם החומה. את השער הזה הצילה העובדה שבשנים 1208–1035 התגורר בתוכו הנזיר היווני סימון שלאחר מותו הוכרז כקדוש. הפורטה ניגרה הפך לכנסייה ולידה הוקם מנזר על שם סימון.
נפוליאון בונפרטה שביקר במקום ב-1804 הורה להפסיק להשתמש במקום ככנסייה ולהחזירו למצבו הקדום כאתר רומי עתיק.
כיום שער זה הוא האתר התיירותי המפורסם ביותר בטריר. מאתר זה מוביל מדרחוב שמעון מטריר הקדוש (Simeonstraße) לכיכר השוק הראשי (Hauptmarkt) ובה עמוד צלב השוק (Marktkreuz) ומזרקת פטרוס הקדוש (Petrusbrunnen).
פארק המפטון קורט

| --- | --- |

 נתונים ומידות
 שטח:  88.9 הקטאר
 מיקום
 מדינה:  הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת
 מיקום:  ריצ'מונד שעל התמזה 
 קואורדינטות:  51°24′13″N 0°19′36″W﻿ / ﻿51.4036°N 0.32655°W﻿ / 51.4036; -0.32655
 אתר רשמי
  (למפת לונדון מוגדלת) קנט סארי ברקשייר בקינגהאם הרטפורדשייר אסקספארק המפטון קורט(למפת לונדון רגילה) קנט סארי בר. בקי. הרטפורדשייר אסקספארק המפטון קורט(למפת רובע ריצ'מונד שעל התמזה רגילה) פארק המפטון קורט(למפת רובע ריצ'מונד שעל התמזה מוגדלת) פארק המפטון קורט
 
מראה ארמון המפטון קורט מהפארק
פארק המפטון קורט (באנגלית: Hampton Court Park; מכונה גם פארק הום - Home Park) הוא פארק המצוי בסמוך לארמון המפטון קורט בדרום מערב לונדון.
הפארק היה במקורו פארק צביים ושטחו 2.8 קמ"ר. הפארק הפך לשטח ציבורי פתוח בשנת 1894.
הפארק נמצא בין כביש A308 ונהר התמזה צפונית לכביש A308 מצוי פארק בושי.
יריד הפרחים השנתי

מאז שנת 1990 נערכת בפארק מדי שנה בפארק תערוכת הפרחים של האמפטון קורט המאורגנת על ידי ה- Royal Horticultural Society. התערוכה היא הידועה בעולם בתחומה בשל מספר זני הצמחים הייחודיים הרב המוצגים ונמכרים בה. התערוכה ספגה ביקורת בשל החשש מהנזקים שיגרמו הקמת התערוכה ומתקניה וכן מספר המבקרים הרב למתקני הפארק ולצמחי הפארק.[דרוש מקור]
פולוניה (ספינה)

| --- | --- |
האניה פולוניה עוגנת בנמל קונסטנצה
האניה פולוניה עוגנת בנמל קונסטנצה
 תיאור כללי
 סוג אונייה:  אוניית נוסעים
 צי:  Russian American Line 
 חברת ספנות:  "הקו גדנסק-אמריקה"
 ציוני דרך עיקריים
 מספנה:  Barclay, Curl & Co, Glasgow
 הושקה:  7 ביולי 1910
 תקופת הפעילות:  ?–1939
 אחריתה:  פורקה ב-1939
 מיקום:  56°23′00″N 7°19′00″W﻿ / ﻿56.38333333°N 7.31666667°W﻿ / 56.38333333; -7.31666667 
 מידות
 תפוסה:  7,500 טון
 מעמס:  7,200 טון
 אורך:  137.5 מטר
 רוחב:  17.2 מטר
 שוקע:  7.6 מטר
 נתונים טכניים
 מהירות:  14 קשר
 גודל הצוות:  290
 מספר נוסעים:  800
 טווח שיוט:  6,000 קילומטר
 הנעה:  שתי טורבינות קיטור, ארבעה צילינדרים, 6,000 כוח סוס
 
עולים בני העלייה החמישית על סיפון האוניה פולוניה, מרץ 1937
מודעת פרסום להפלגה בפולוניה
זימון משנת 1937 מאת "המשרד הארצישראלי המרכזי בוורשה" לחלוץ העולה לארץ ישראל להפליג בפולוניה לארץ
פולוניה (Polonia) הייתה אוניית נוסעים פולנית שבה הגיעו לארץ ישראל רבים מעולי העלייה החמישית מפולין, בין השנים 1933 ל-1938.
רקע

העלייה החמישית ידועה כעלייתם לארץ ישראל של יהודי גרמניה, שנמלטו מאימת המשטר הנאצי, אולם במהלכה נמשך ביתר שאת גל העלייה של יהודי פולין שהחל בעלייה הרביעית. בעלייה החמישית עלו לארץ כמאתיים אלף יהודים מפולין, שהצילו בעלייתם את עצמם מן הגורל שנגזר על יהודי פולין בשואה. עליית יהודי פולין לארץ, בימי העלייה החמישית, הייתה בדרך הים. המסלול עבר מפולין ברכבת לנמל קונסטנצה שברומניה, לחוף הים השחור, וממנו בספינות לארץ ישראל. הספינה שבה הגיע חלק ניכר מעולים אלה הייתה הספינה "פולוניה". בזאת קנתה לה "פולוניה" מקום בהיסטוריה של היישוב.
חברת "קו גדנסק-אמריקה"

חברת הספנות הפולנית "קוו גדיניה-אמריקה" Gdynia-America Line נוסדה בשנת 1930 על ידי ממשלת פולין לשם הפעלת קו ימי להובלת נוסעים ומטען בין גדיניה לקופנהגן ומשם לצפון אמריקה: להליפקס וניו יורק. בשנת 1933 החלה החברה להפעיל קו נוסעים לנמל חיפה בארץ ישראל ומשנת 1936 הפעילה קו נוסף לדרום אמריקה: למונטווידאו, בואנוס איירס וריו דה ז'ניירו.
הקורסק

בשנת 1930 רכשה החברה שלוש ספינות נוסעים גדולות שנבנו במספנות בריטיות בגלאזגו בין השנים 1910 ל-1915 שניתן להן הכינוי "אבני החן של הנסיכה דגמרה", מאחר שדאגמאר, אלמנתו של הצאר אלכסנדר השלישי, מכרה את תכשיטיה כדי לממן את בניית שלוש הספינות. בניית הספינות נסתיימה 16 שנים לאחר מותו של הצאר. אחת מהן הייתה הספינה "קורסק" שהושקה ב-7 ביולי 1910 והייתה בשרות צי הסוחר הרוסי והפליגה לנמלי אירופה וצפון אמריקה.
הפולוניה

בשנת 1921 נמכרה הקורסק לחברת "הקו הבלטי-אמריקאי" ושמה הוסב ל"פולוניה" (שמה של פולין בלטינית ובשפות הרומאניות). בשנת 1930 נמכרה הפולוניה לחברת "הקו גדנסק-אמריקה" שזה אך נוסדה. ספינות החברה הפליגו לצפון ולדרום אמריקה והובילו אליהן נוסעים, ובהם מהגרים רבים מפולין ומשאר מדינות אירופה, וכן הובילו נוסעים לצפון ומערב אירופה ולבריטניה. בשנת 1933 החלה הפולוניה להוביל נוסעים מנמל קונסטנצה ברומניה, דרך איסטנבול ופיראוס לנמל חיפה בארץ ישראל. הסוכנת של הספינה בארץ הייתה חברת הספנות דיזנגוף. הקו לארץ ישראל פעל באופן סדיר והוביל רבבות נוסעים עד להפסקת פעילותו בשנת 1938. ב-11 באפריל 1938 הייתה לספינת הנוסעים הראשונה אשר הגיעה לנמל תל אביב. בשנת 1939 נמכרה הספינה בת 29 השנים לאיטליה, שם נגרטה.
הברחת נשק לארץ ישראל

הספינה פולוניה נוצלה גם להובלה חשאית של נשק לארץ ישראל עבור ארגון ההגנה. יהודה ארזי ממפקדי הארגון הצליח ליצור קשר עם שלטונות פולין ואלה, מתוך רצון שארץ ישראל תהווה יעד להגירת היהודים מארצם, הסכימו למכור נשק ליישוב העברי. ארזי נסע עם משפחתו לפולין ורכש נשק, רובים, מקלעים, כדורים ומכונות לייצור כדורים. את הרכש הטמין בתוך הגלגלים הכבדים של שני מכבשי דרכים, אותם העמיס על הספינה פולוניה, שהביאה אותם לארץ ישראל מבלי שצוות הספינה ידע כי הוא מוביל נשק ומבלי שהדבר התגלה לשלטונות המנדט הבריטי.
זכרונות

בספרי ההיסטוריה המתארים את העלייה החמישית לא מוקדש מקום לספינה "פולוניה", אולם היא הייתה שמורה בזכרונם של העולים מפולין, שהגיעו לארץ ישראל על סיפונה, שבדיעבד התברר להם שמילטו נפשם בעוד מועד מגיא ההריגה. גם רבים מצאצאיהם ששמעו עליה מהוריהם, מבקשים פרטים על הספינה בפורטלים ובאתרי שיחה באינטרנט.
באתרי זכרונות משפחתיים באינטרנט מוזכר שמה של הספינה ככלי השיט שהוביל את העולים בים, במשך חמישה ימים, לאחר מסע של שלושה ימים ברכבת מערי פולין כוורשה וכלבוב לנמל קונסטנצה.
הפולוניה נזכרת בזיכרונותיהם של המעפילים שניסו להגיע לארץ בשנת 1934 במסע תלאות בספינה ולוס, עד שנאלצו לנטוש אותה ולחזור לגבול פולין, בתנאי שהעמידו שלטונות פולין שייצאו ממנה במהרה ובסרטיפיקטים שהסוכנות היהודית תעמיד לרשותם. עלייתם הוסדרה לבסוף וכשעלו על סיפון הפולוניה היא נראתה בעיניהם כספינת פאר.
בסדרת הטלוויזיה של הערוץ הראשון עמוד האש ובסדרה "פה לן יה", ששודרה בערוץ זה, על ההיסטוריה של יהדות פולין, משולבים קטעים מיומני קולנוע, המראים את העולים על סיפון הספינה ואת ירידתם לחוף בחיפה.
הערות שוליים

↑  האונייה פולוניה מגיעה לנמל תל אביב, יומני כרמל, 1938
עולים בספינה פולוניה, 1937
פארוק לע'ארי

סרדאר פארוק אחמד ח'אן לע'ארי (באורדו: سردار فاروق احمد خان لغاری; ‏ 29 במאי 1940 – 20 באוקטובר 2010) היה פוליטיקאי פקיסטני שכיהן כנשיא פקיסטן השמיני החל מנובמבר 1993 ועד להתפטרותו בדצמבר 1997. הוא היה נשיא פקיסטן הבלוצ'י הראשון.
לע'ארי נולד למשפחה רבת השפעה ולמד בקולג' פורמן הנוצרי בלאהור ובקולג' סנט קתרין באוניברסיטת אוקספורד בבריטניה. עם שובו מלימודיו הוא החל את הקריירה שלו בשירות הציבורי שהתמשכה עד לכניסתו לפוליטיקה ב-1973, עת נבחר כחבר בסנאט של פקיסטן שייצג את מחוז בלוצ'יסטן מטעם מפלגת העם הפקיסטנית בין השנים 1975–1977. בשנות ה-80 של המאה ה-20 הוא הוביל את ההפגנות נגד הנשיא מוחמד זיא אל-חאק שהובילו לעריכת הבחירות הכלליות ב-1988. בין השנים 1990–1993, הוא כיהן כסגנה של בנזיר בהוטו שהייתה אז מנהיגת האופוזיציה והוא השתתף בבחירות שהתקיימו ב-1993.
כישוריו והמוניטין שלו הובילו אותו בסופו של דבר להיות מועמדה של ראש הממשלה בהוטו לנשיאות וב-1993 הוא נבחר למשרה. אף על פי כן, הוא החל לספוג ביקורת על המינויים השנויים במחלוקת שביצע לתפקיד שופטי בית המשפט העליון של פקיסטן והוא הסתבך בשערוריית בנק בהרן. ב-1995 התגלעו מחלוקות בינו לבין ראש הממשלה בהוטו וב-1996 הוא פיטר את ממשלתה. שאיפותיו הפוליטיות התנגשו מאוחר יותר עם דעותיו של ראש הממשלה נוואז שריף והתערבותו לטובת המשך כהונתו של סג'אד עלי שאה כנשיא בית המשפט העליון של פקיסטן גרמו בסופו של דבר להתפטרותו ב-1997. הוא המשיך להיות פעיל בפוליטיקה וב-2004 הוא הצטרף לליגה המוסלמית של פקיסטן, אך זמן קצר לאחר מכן הוא פרש מהחיים הפוליטיים. לע'ארי מת ממחלת לב שסבל ממנה זמן רב בבית החולים בעיר רוואלפינדי ב-20 באוקטובר 2010.
ראשית חייו

פארוק לע'ארי נולד בצ'וטי זרין, כפר במחוז פנג'אב שבהודו הבריטית (כיום בפקיסטן). משפחת לע'ארי הייתה משפחה בלוצ'ית שנודעה בשל עושרה הרב ושהוציאה מקרבה ראשי שבטים והייתה פעילה בפוליטיקה במשך כל תקופת השלטון הבריטי בהודו. אביו וסבו היו שניהם מנהיגים פרוגרסיביים שחשפו את שבטם לרעיונות העולם המודרני. אביו לקח חלק פעיל בתנועה הפקיסטנית ונכלא כאסיר פוליטי ב-1946. לאחר חלוקת הודו שימש אביו כשר בממשלת מחוז פנג'אב בין השנים 1949–1955.
פארוק לע'ארי למד בתחילה בקולג' איצ'יסון היוקרתי בלאהור וסיים את לימודיו שם ב-1957. הוא המשיך את לימודיו בקולג' האוניברסיטאי הנוצרי פורמן בלאהור ושם סיים ב-1960 לימודי תואר ראשון בהצטיינות בכלכלה. הוא נסע לבריטניה, שם הוא המשיך את לימודיו בקולג' סנט קתרין שבאוניברסיטת אוקספורד וסיים שם לימודי תואר שני בפילוסופיה, במדע המדינה ובכלכלה.
לע'ארי היה ספורטאי נלהב ושיחק טניס ופולו. ב-1974 הוא ייצג את פקיסטן בירי ספורטיבי במשחקי אסיה שנערכו בטהראן שבאיראן.
קריירה פוליטית

ב-1964, עם שובו לפקיסטן, הצטרף לע'ארי לשירות הממשלתי במזרח פקיסטן ולאחר מכן עבר לעבוד במערב פקיסטן. ב-1973 הוא התפטר מן השירות הממשלתי והצטרף למפלגת העם הפקיסטנית בהזמנתו של ראש ממשלת פקיסטן, זולפיקר עלי בהוטו. ב-1975 הוא נבחר לסנאט של פקיסטן וייצג שם את מחוז בלוצ'יסטן מטעם מפלגת העם. הוא מונה כשר התעשיות הביטחוניות וב-1978 הוא מונה למזכיר הכללי של מפלגת העם.
בשנות ה-80 של המאה-20 נודע לע'ארי כדמות המובילה בהפגנות ההמוניות שהתקיימו אז נגד ממשלו של הנשיא מוחמד זיא אל-חאק והוא נעצר מספר פעמים על ידי המשטרה. הוא השתתף בבחירות הכלליות שהתקיימו ב-1988 ובממשלתה של בנזיר בהוטו הוא כיהן כשר המים והארגיה. כהונתו זו נקטעה באופן פתאומי כאשר נשיא פקיסטן, ע'ולאם איסחאק ח'אן פיטר את בהוטו ואת כל שרי הממשלה. בבחירות שהתקיימו ב-1990 הוא שמר על מושבו בפרלמנט. כאשר כיהנה בהוטו כמנהיגת האופוזיציה, שימש לע'ארי כסגנה כשמנגד כיהן ראש הממשלה נוואז שריף.
ב-1993 התפטרו הנשיא ח'אן וראש הממשלה נוואז שריף ולע'ארי הצטרף לממשלה הזמנית בראשותו של מועינודין אחמד קורשי כשר האוצר. באותה תקופה הוא שימש כיושב הראש של ועידת שרי החוץ של הארגון לשיתוף פעולה אסלאמי שנערכה בקראצ'י באפריל 1993. בבחירות הכלליות שנערכו באותה שנה הוא המשיך לשמור על מושבו בפרלמנט. בנובמבר 1993 היה לע'ארי מועמדה של בהוטו לתפקיד שר החוץ, אך עד מהרה הוא היה למועמדה לתפקיד נשיא פקיסטן.
נשיא פקיסטן

כישוריו ושמו הטוב והתנגדותו למעשי השחיתות ולעבירות הצווארון הלבן, הקנו ללע'ארי את תמיכתם של בנזיר בהוטו ושל מפלגת העם הפקיסטנית. הוא קיבל על עצמו את המועמדות לנשיאות ובבחירות לתפקיד הוא התמודד מול וסים סג'אד, שהיה אז הנשיא בפועל ומועמדה של הליגה המוסלמית בראשותו של נוואז שריף.
כתוצאה משיטת ההצבעה הבלתי-ישירה זכה לע'ארי ב-274 קולות מול 168 הקולות של סג'אד. ב-13 בנובמבר 1993 הוא נבחר כנשיא פקיסטן לתקופת כהונה של חמש שנים. הוא גמר אומר לבטל את התיקון השמיני לחוקת פקיסטן, שעל פיו הייתה אז לנשיא סמכות לפזר את הפרלמנט ולפטר את הממשלה, והביע את תמיכתו בראש הממשלה בנזיר בהוטו. אף על פי כן, לא הוגשה הצעת חוק לביטול התיקון השמיני. מצב החוק והסדר בפקיסטן החמיר, במיוחד בקראצ'י, שם כתוצאה מפעולותיה של המשטרה נגרמו מספר מקרי מוות.
בשנים 1994 – 1995 נחשפה שערורייה מרכזית באמצעות תרגיל עוקץ של סוכנות החקירות הפדרלית של פקיסטן שמשכה את תשומת הלב הלאומית. במסגרת הפרשה, שנודעה בכינוי "מהרנגייט", הוזכרו בכלי התקשורת שמותיהם של לע'ארי ובהוטו כמי שהיו מעורבים בשערוריית שחיתות. אף על פי כן, מפלגת העם בלמה את חקירת הסוכנות, את הבירורים המשפטיים ואת פרסומי התקשורת. לע'ארי העניק את תמיכתו למדיניות הפנים והחוץ של ממשל בהוטו וליוזמותיה של ראש הממשלה ברמה הלאומית. בעת כהונתו הוא קיים פגישות עם ראש ממשלת הודו פמולפרטי ונקטה נאראסימה ראו ועם אליזבת השנייה, מלכת הממלכה המאוחדת כאשר זו קיימה ביקור מלכותי בפקיסטן.
יחסיו הפוליטיים של לע'ארי עם בנזיר בהוטו נעשו קרירים על רקע שאלות מדיניות הפנים ועל רקע מינויי שופטים לבית המשפט העליון של פקיסטן ב-1996. ב-1993 אישר לע'ארי את מינויו כנשיא בית המשפט העליון של סג'אד עלי שאה, שהיה הידוע כקרוב לאידאולוגיה של מפלגת העם. ב-1994 הציגה בהוטו את מועמדותם של עשרים שופטים בכירים לבית המשפט העליון, של-13 מתוכם היו קשרים פוליטיים עם מפלגת העם. כמה מהם כלל לא שימשו קודם לכן כשופטים והיה להם מוניטין שנוי במחלוקת בחוגי המשפט. הממשלה החלה להפעיל לחץ על נשיא בית המשפט העליון שאה כדי להניא אותו מלהביע את הסתייגויותיו כלפי אותם מועמדים. הנשיא לע'ארי גיבה את נשיא בית המשפט העליון שאה בסוגיה זו וכך נתגלעו חיכוכים בינו לבין בהוטו שראתה בכך קשירת קשר מצדו של נשיא בית המשפט העליון. הפרסומים בנוגע למינויים אלו הוציאו שם רע ללע'ארי בחוגים המשפטיים, שכן, הם נתפשו כבלתי ראויים.
מערכת היחסים הגרועה בין לע'ארי לבין בהוטו הסלימה עוד יותר כאשר לע'ארי העלה את סוגייתה מעורבותם של שרים בכירים בשחיתות ואת מינויו של אסיף עלי זרדארי לתפקיד שר ההשקעות. לע'ארי גם חשד שבהוטו וזרדארי (שהיה בן זוגה) היו מעורבים ברצח של מיר מורטאזה בהוטו, אחי אשתו, שאירע ב-1996, אף על פי שבהוטו רמזה על מעורבותו של לע'ארי בכך. בחודשים אוקטובר-נובמבר אותה שנה התקיימו מספר פגישות בין בהוטו לבין לע'ארי כדי לפתור את הסוגיה, אך שני הצדדים הפעילו את קהיליית המודיעין זה כנגד זה. המיתון הכלכלי הסלים בהמשך את העימות בין השניים ובאופן מפתיע פיטר לע'ארי את ממשלת בהוטו תוך שהוא עושה שימוש בסמכותו על פי התיקון השמיני לחוקה, וזאת על רקע האשמות בשחיתות, המיתון הכלכלי, הפקרות והחשדות למעשי הרצח.
התפטרותו

לאחר פיטורי ממשלת בהוטו הוקמה ממשלה זמנית בראשותו של מאליק מראג' חליד ובבחירות הכלליות שנערכו ב-3 בפברואר 1997 ניצח נוואז שריף ברוב סוחף בכל רחבי המדינה. ראש הממשלה שריף ביטל את התיקון השמיני לחוקה באמצעות חקיקת התיקון ה-13 וכתוצאה מכך ניטלו מנשיא פקיסטן כל הסמכויות הביצועיות והוא הפך לדמות טקסית. לע'ארי שאף להציג את מועמדותו לתקופת כהונה שנייה, אך הסיכויים לבחירתו אפסו בשל הפיכתה של מפלגת העם למפלגת מיעוט בפרלמנט.
העימותים בין נשיא בית המשפט העליון שאה לבין ראש הממשלה שריף הסלימו עוד יותר כאשר שאה החליט לקיים דיון על עתירות שהוגשו על התיקונים ה-14 וה-15 לחוקה ותומכי הליגה המוסלמית תקפו אותו ב-1997 בבית המשפט. הנשיא לע'ארי ניסה להתערב בסוגיה והביע את תמיכתו בשאה, אך עמדתו זו רק החמירה את המצב כאשר ראש הממשלה שריף החליט לפתוח בתהליך הדחה כנגד לע'ארי. ב-2 בדצמבר 1997 הגיש לע'ארי את התפטרותו כדי להימנע מתהליך ההדחה וכתוצאה מכך באותה שנה התפטר גם נשיא בית המשפט העליון שאה.
שנותיו האחרונות

התקופה שלאחר הנשיאות עמדה מבחינתו של לע'ארי בסימן של מעורבות פעילה בפוליטיקה. הוא ייסד את "מפלגת האומה" שחברה לקואליציה של שבע מפלגות שנודעה בשם "הברית הלאומית" שהשתתפה בבחירות הכלליות של 2002. הברית הלאומית זכתה במספר מושבים מספיק כדי להקים ממשלה קואליציונית עם הליגה המוסלמית שתמכה בבחירתו לנשיאות של פרבז מושארף. ב-2004 עזב לע'ארי את מפלגתו, הצטרף לליגה המוסלמית ותמך בבנו, אוואיס לע'ארי שהיה לשר בממשלה. בנו הבכור, ג'מאל לע'ארי נבחר כחבר בסנאט מטעם הליגה המוסלמית.
ב-2003 בתשובה לביקורת שהוטחה בו ממפלגת העם, הסביר לע'ארי שהסיבה לפיטוריה של ממשלת בהוטו הייתה הפרת כללי ההתנהלות התקינה.
במהלך העשור הראשון של המאה ה-21 התמודד לע'ארי עם מחלת לב. פארוק לע'ארי מת ב-20 באוקטובר 2010 ברוואלפינדי במהלך ניתוח לב שעבר בבית החולים הצבאי שבעיר. הוא נטמן באחוזת קברי משפחתו בעיירת הולדתו.
פיטר בראון (זמר)

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  11 ביולי 1953 (בן 71) בלו איילנד, ארצות הברית 
 מוקד פעילות:  ארצות הברית 
 סוגה:  מוזיקה אלקטרונית 
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 
פיטר בראון (באנגלית: Peter Brown; נולד ב-11 ביולי 1953) הוא זמר-יוצר ומפיק מוזיקלי אמריקאי. בראון היה מוזיקאי פופולרי בסוף שנות ה-70 ותחילת שנות ה-80. הצלחתו הגדולה ביותר הייתה בעת הוצאת אלבומו מ-1977 בשם A Fantasy Love Affair שהפיק את להיטי הדיסקו "Do Ya Wanna Get Funky with Me" ו-"Dance With Me".
הוא כתב, עם רוברט ראנס, את הלהיט של מדונה "Material Girl".
ביוגרפיה

בראון נולד בבלו איילנד (אנ'), אילינוי, וגדל בפאלוס הייטס (אנ'), אילינוי, שניהם פרוורי שיקגו, ארצות הברית. אמו, וירג'יניה, הייתה מוזיקאית שהעניקה לפיטר שיעורי מוזיקה כבר בגיל צעיר. אביו של פיטר, מוריס, היה מהנדס אלקטרוני, שעזר לפיטר ללמוד את ההיבטים הטכניים של הקלטת מוזיקה.
קריירה

בראון פיתח את הקריירה המוזיקלית שלו עוד בשנות הערה לחייו, כשניגן על תופים. ההשראות הגדולות ביותר שלו במוזיקה באותה תקופה היו סנטנה, Earth, Wind & Fire ושיקגו (אנ').
בסוף 1977, TK רקורדס הודיעו כי המכירות של גרסת ה-12 אינץ' של "Do Ya Wanna Get Funky With Me" הניבו למעלה ממיליון דולרים, מה שהפך אותו לסינגל ה-12 אינץ' הראשון בהיסטוריה שקיבל את תואר הזהב. תוך זמן קצר גם האלבום עצמו זכה לתואר הזהב. בסוף שנת 1978 דירגו בילבורד את בראון כאמן האלבומים המצליח ביותר.
בהמשך הקריירה שלו, עבד על הלהיט "Material Girl" של הזמרת-יוצרת האמריקאית מדונה. השיר סומן כהשפעה מעצימה לנשים, והיה נושא לוויכוחים.
הערות שוליים

1 2 3 4  Colin Larkin, ed. (1992). The Guinness Encyclopedia of Popular Music (First ed.). Guinness Publishing. p. 347. ISBN 0-85112-939-0.
1 2 3  Peter Brown Biography, Songs, & Albums, AllMusic (באנגלית)
↑  Song “Material Girl” - MusicBrainz, musicbrainz.org
↑  Songfacts, Material Girl by Madonna - Songfacts, www.songfacts.com (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007387896305171  BNE: XX866724  BnF: cb140463224 (data)  CANTIC: a11365663  ISNI: 0000 0001 0784 4319  LCCN: no2013046683  MusicBrainz: 4c2cafdf-4261-4b3d-9858-5d1319dad6d7  VIAF: 79721329   WorldCat (עם VIAF): 79721329
פורד פלקון XT

| --- | --- |

Ford Falcon (XT)
 מאפיינים כלליים
 נקרא גם:  Ford Fairmont (XW)
 יצרן:  "Ford Australia" (אנ')
 שנות ייצור:  1968–1969
 יחידות שיוצרו:  79,290
 הרכבה:  אוסטרליה אוסטרליה
 מודל קודם:  פורד פלקון XR
 מודל אחריו:  פורד פלקון XW
 חברת אם:  פורד (שם מלא: Ford Motor Company)
 מרכב:  Front-engine, rear-wheel-drive layout
 אורך:  4,689 מ"מ
 רוחב:  1,875 מ"מ
 גובה:  1,389 מ"מ
 משקל:  1.324 ק"ג (דגם סדאן)
 בסיס גלגלים:  2,819 מ"מ
 מפרט טכני
 מנוע:  6 צילינדרים, 3.1 ליטר  6 צילינדרים, 3.6 ליטר  V8 צילינדרים, 4.95 ליטר
 הילוכים:  תמסורת ידנית - 3 מהירויות  תמסורת ידנית - 4 מהירויות (דגם GT)  תמסורת אוטומטית - 3 מהירויות מסוג "Fordomatic"  תמסורת אוטומטית - 3 מהירויות מסוג "SelectShift Cruis-o-matic"
פורד פלקון XT (באנגלית: Ford Falcon (XT), קרוי גם: Ford Fairmont (XT)) היא מכונית משפחתית גדולה מתוצרת יצרנית הרכב פורד אוסטרליה (אנ'), חברת בת של פורד אשר יוצרה בין השנים 1968–1969 באוסטרליה.
תצורות

4 דלתות - סדאן
5 דלתות - סטיישן.
2 דלתות - מסחרית.
2 דלתות - טנדר ("Falcon Utility").
"פורד פלקון XT"

דגמי "פורד פלקון (XT)" יוצרו ממרץ 1968 – יוני 1969. "דגם GT" יוצר ממאי 1968.
יוצרו 79,290 יחידות.
מנוע קדמי.
מנוע בנזין.
סוג הנעה: הנעה אחורית.
קיבולת מכל דלק - 74.6 ליטר.
מערכת חשמל: 12 וולט.
תאוצה בין 0–97 קמ"ש היא 10.1 שניות (דגם V8 צילינדרים, 4.95 ליטר).
מחיר היחידה (דגם סדאן, 4 דלתות בארצות הברית) עמד על 2,230 דולר (שנת 1968).
"פורד פלקון (XT)" דגם "GT" הוגדרה כ"מכונית שרירים". בדגם הורכב מנוע V8 צילינדרים, 4.95 ליטר, המפיק 230 כ"ס, יחס דחיסה 10.0:1. הדגם הגיע למהירות 217 קמ"ש. בדגם הורכבו צמיגים 14x185 אינץ'.