stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
זהות (מפלגה)
היסטוריה > הבחירות לכנסת העשרים ואחת

הוועידה הראשונה של המפלגה התקיימה ב-28 בפברואר 2017 בהאנגר 11 בנמל תל אביב ובה השתתפו כאלפיים איש. בוועידה, נבחר פייגלין ליו"ר המפלגה ואושר מצע המפלגה, שנכתב על ידי כ-60 מחבריה ואורכו 312 עמודים.
השלב הראשון של הבחירות המקדימות לרשימת המפלגה לבחירות לכנסת ה-21 התקיים ב-12 בספטמבר 2017 ובו נבחרו 15 המועמדים שעברו לשלב הבא. ב-29 בינואר 2019 נערכו פריימריז פתוחים שבהם הגיע הכלכלן גלעד אלפר למקום הראשון כשאחריו ד"ר רונית דרור ועו"ד ליבי מולד. בינואר 2019 הודיע הרב חיים אמסלם על הצטרפותו למפלגה והוא הוצב במקום השני ברשימה לכנסת. ב-30 בינואר השיקה המפלגה את קמפיין הבחירות שלה.
בבחירות עצמן המפלגה קיבלה 2.74% מהקולות ולא עברה את אחוז החסימה.
היסטוריה > הבחירות לכנסת העשרים ושתיים ולאחריהן

לאחר ההפסד בבחירות הקודמות נפרדה זהות ממפלגת עם שלם של חיים אמסלם. לאחר שניסיונה לחבור למפלגות אחרות כשל, נרשמה המפלגה בוועדת הבחירות ללא שותפים.
ב-12 ביולי 2019 התפטר פייגלין מתפקיד יו"ר המפלגה בעקבות סכסוך מול הוועד המנהל שלה, לאחר שזה לא אישר את בקשתו לשריין את מנכ"ל המפלגה, שי מלכה, במקום השלישי ברשימת המפלגה לכנסת, המיועד לשריון היו"ר. הוא חזר בו לאחר שעות אחדות. בעקבות כך עזבו את המפלגה חלק מחברי הוועד המנהל וכן המועמדת ליבי מולד. ב-21 ביולי הוחלט כי פייגלין ימשיך לכהן כיו"ר המפלגה, לאחר ששאר המתמודדים פרשו.
המפלגה נרשמה גם בבחירות לכנסת ה-22 שהתקיימו בספטמבר 2019, אולם עוד קודם להן חתמה הסכם עם הליכוד שלפיו תפרוש המפלגה ותתמוך בליכוד. בתמורה הבטיח נתניהו תפקיד שר כלכלי לפייגלין, לגליזציה של קנאביס רפואי לחולים ופתיחת שוק הקנאביס הרפואי לייבוא, וכן קיזוז הוצאות ממיסים לעסקים קטנים שנתיים מפתיחתם עד היקף של 2 מיליון ש"ח. ההסכם אושר על ידי מתפקדי זהות ברוב של 77%. לאחר ההסכם, שלושה מחברי הרשימה, גלעד אלפר, ליבי מולד ורפאל מינס, הודיעו שיתמכו בבחירות במפלגת ימינה בראשות איילת שקד. ההסכם לא מומש כיוון שלא עלה בידי נתניהו להקים ממשלה.
לקראת הבחירות לכנסת העשרים ושלוש שנערכו במרץ 2020 הודיע פייגלין כי המפלגה לא תתמודד, בנימוק שהציבור אינו מוכן לבשורה שלה. עם זאת חלק מפורשי המפלגה התמודדו במפלגת "עוצמה ליברלית – כלכלית" בראשות גלעד אלפר שקיבלה בבחירות 3,781 קולות. לאחר הבחירות לכנסת העשרים וארבע הודיע פייגלין על חזרתו לליכוד ובבחירות לכנסת הבאה הוא התמודד על מקום ברשימה והוצב במקום ה-54 הלא ריאלי ברשימה הסופית.
היסטוריה > הקמה מחדש

במהלך מלחמת חרבות ברזל עזב פייגלין את הליכוד וב-17 בינואר 2024 הכריז בכנס פעילים על הקמתה מחדש של מפלגת זהות ועל ריצה לראשות הממשלה.
רשימת מועמדים

| בחירות לכנסת | מועמדים | הערות |
| --- | --- | --- |
| הבחירות לכנסת ה-21 (2019) | משה פייגלין, חיים אמסלם, גלעד אלפר, רונית דרור, ליבי מולד, שי מלכה, רפאל מינס ואלברט לוי |  מועמדים נוספים לכנסת: אסיה אנטוב (מקום 16) וגדי וילצ'רסקי (מקום 17).  הרשימה לא עברה את אחוז החסימה. |
נוער זהות

נוער זהות הוא ארגון הנוער של מפלגת זהות. פעילים בו נערים ונערות בגילאי 13–20 (כולל). הארגון הוקם רשמית בשנת 2015 זמן קצר יחסית לאחר הקמת המפלגה, אך החל לפעול באופן שוטף בתחילת 2018 עד שנת 2022 עקב סגירת המפלגה. ב-17 בינואר 2024 הודיעה יו"ר זהות משה פייגלין על הקמת המפלגה מחדש ולאחר כחודשיים ארגון הנוער הוקם ושב לפעילות עם מדיניות חדשה.
פעילי הארגון מונים לדברי אנשיו כמה עשרות בני נוער, המבצעים את פעילותם בארגון באמצעות פעילות שטח, פעילות דיגיטלית ברשתות החברתיות ועוד.
לנוער זהות קיימות 4 מחלקות אשר כל אחת פועלת לפי תחום מסוים, מחלקת ניהול וגיוס, מחלקת תוכן ודיגיטל, מחלקת שטח ופעילות ומחלקת ציוד ותרומות.
הפעילות כוללת עמידה בדוכנים באירועי המפלגה/ אירועים חיצוניים, השתתפות בכנסים, חוגי בית, אירועים והפגנות, חלוקה ושימוש בציוד ועוד.
ניר קברטי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  5 בפברואר 1968 (בן 56) חולון, ישראל 
 מוקד פעילות:  סנטה ברברה, ארצות הברית
 מקום לימודים:  בית הספר למוזיקה ע"ש בוכמן-מהטה, האוניברסיטה למוזיקה ואמנויות הבמה של וינה 
 שפה מועדפת:  עברית 
 כלי נגינה:  פסנתר
 שיתופי פעולה בולטים:  התזמורת הסימפונית של סנטה ברברה
 https://www.nirkabaretti.com/
 פרופיל ב-IMDb
 
ניר קַבָּרֵטִי (נולד ב-5 בפברואר 1968 בחולון) הוא מנצח ישראלי.
קריירה

קברטי שימש בעבר כמנהל המוזיקלי של התזמורת הסימפונית של דרום מערב פלורידה, וממשיך את כהונתו כמנהל מוזיקלי ומנהל אמנותי של התזמורת הסימפונית של סנטה ברברה, קליפורניה. הוא נמנה כיום על השורה הראשונה של המנצחים הצעירים הישראלים הפועלים בישראל ומחוצה לה, וזוכה למוניטין בינלאומי רב הן בתחום הסימפוני והן בתחום האופרה.
לצד לימודי פסנתר באקדמיה למוזיקה ע"ש רובין בתל אביב למד ניצוח באופן פרטי אצל המלחין והמנצח נעם שריף, ולאחר מכן השלים תואר שני בניצוח באוניברסיטה למוזיקה ואמנויות הבמה של וינה.
באוסטריה קיבל את משרתו הראשונה כפסנתרן ומנצח מקהלת בית האופרה של וינה. בשנת 2000 התמנה לתפקיד עוזר המנהל המוזיקלי בתיאטרון המלכותי של ספרד במדריד, והחל בשיתוף פעולה הדוק עם בית האופרה של פירנצה, מאג'ו מוזיקלה פיורנטינו, שם כיהן בתפקיד מנצח הבית ועוזרו האישי של המנהל המוזיקלי, זובין מהטה.
ניר קברטי ניצח על התזמורת הסימפונית הישראלית ראשון לציון, התזמורת הפילהרמונית הישראלית, התזמורת הסימפונית ירושלים, התזמורת הסימפונית חיפה, התזמורת הקאמרית הישראלית, תזמורת נתניה הקאמרית הקיבוצית, התזמורת הפילהרמונית של טוקיו, התזמורת הפילהרמונית של תיאטרו קולון (בואנוס איירס), התזמורת הפילהרמונית של זאגרב, תזמורת הקפיטול הלאומית של טולוז, התזמורת הפילהרמונית של האיים הקנרים, התזמורת הסימפונית של מדריד, התזמורת הקאמרית של וינה, התזמורת הקאמרית של לוזאן, התזמורת הסימפונית של אוסטריה התחתונה, התזמורת הסימפונית של בוכום ועוד.
בין השנים 2002–2008 היה המנהל המוזיקלי של תזמורת סימפונט רעננה, שם הוא נענה להחליף בתפקיד את אלוורו קסוטו, שפוטר על ידי הנהלת התזמורת.
בתחום האופראי ניצח על הפקות בבית האופרה של פירנצה ("החטיפה מן ההרמון" מאת מוצרט, "מקבת" ו"הטרובדור" מאת ורדי, "ג`אני סקיקי" מאת פוצ`יני, "המסע לריימס" מאת רוסיני), בית האופרה של מדריד ("סינדרלה" מאת רוסיני, "הוולקירה" מאת וגנר), האופרה הישראלית ("פידליו" מאת בטהובן, "מנון לסקו" מאת פוצ'יני), התיאטרון הלאומי החדש של טוקיו ("הספר מסביליה" מאת רוסיני), ובית האופרה של לוזאן ("כובע הקש מפירנצה" מאת נינו רוטה).
כמו כן ניצח על האופרה "יומנה של אנה פרנק" מאת ג. פריד, עם הסולנית הישראלית ענת אפרתי בפסטיבל ברגנץ שבאוסטריה, וכן באקספו 2000 בהנובר שבגרמניה (הפקה של בית האופרה הממלכתי של וינה), והוביל את בית האופרה סן קרלו שבנאפולי עם היצירה "הטרובדור" לסיורו הראשון ביפן.
הופעתו הראשונה בתיאטרון לה סקאלה במילאנו בהפקת הבלט "מפצח האגוזים" מאת צ'ייקובסקי, בעונת 2005-2004, זכתה לשבחים רבים, ולאחרונה ניצח שם, בשנית, על "חלום ליל קיץ" מאת מנדלסון (הופעה שהוקלטה עבור הטלוויזיה האיטלקית).
בשנת 2018 נבחר למנהל המוזיקלי של הסינפונייטה הישראלית באר שבע, שם ניצח על שיחזור הקונצרט ההיסטורי שהתקיים בניצוחו של ליאונרד ברנשטיין באוקטובר 1948 לאחר כיבוש באר שבע. קברטי סיים את תפקידו בסינפונייטה בשנת 2023.
הערות שוליים

↑  אלדד בק, הקונצרט ההיסטורי ישוחזר בב"ש, באתר ישראל היום, 10 באוקטובר 2018
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007587726605171  BNE: XX5263642  BnF: cb15600239g (data)  ISNI: 0000 0000 0478 3912  LCCN: no2008015634  SUDOC: 158751019  VIAF: 20002571   WorldCat (עם VIAF): 20002571
אליהו אהרן מילייקובסקי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1860 ה'תר"כ ווינדוי, לטביה
 פטירה:  4 ביוני 1947 (בגיל 87 בערך) ט"ז בסיוון ה'תש"ז תל אביב
 מקום קבורה:  בית הקברות היהודי בהר הזיתים 
 מקום פעילות:  גרייבה שבלטביה, חרקוב שבאוקראינה
 תקופת הפעילות:  ? – 4 ביוני 1947 
 תחומי עיסוק:  רב הערים גרייבה וחרקוב
 רבותיו:  הנצי"ב מוולוז'ין
 חיבוריו:  שו"ת אהלי אהרן
 
הרב אליהו אהרן מילייקובסקי-סמונוב (תר"כ, 1860 – ט"ז בסיוון ה'תש"ז, 4 ביוני 1947) היה רבן של גרייבה שבלטביה וחרקוב שבאוקראינה, ולאחר עלותו לארץ ישראל היה מרבני תל אביב-יפו וראש אבות בתי הדין בעיר.
תולדותיו

נולד בווינדוי שבלטביה, בנו של רב העיר, הרב מרדכי אוריה סמונוב. אחיו הוא הרב גרשון מנדל סמונוב, אביו של הרב אפרים סמונוב (חתנו של הרב חיים ברלין), שמילא את מקום סבו ברבנות וינדוי.
בקטנותו התייתם מאביו. בשנת תרל"ז (1877) החל ללמוד בישיבת וולוז'ין והיה לתלמידו המובהק של הנצי"ב. בתקופת לימודיו בישיבה נהג לדרוש בשבתות בפני תושביה היהודים של העיר. נישא לבת משפחת בונימוביץ מוולוז'ין. עם הקמת כולל ברודסקי, בשנת תרמ"ז (1887), נמנה עם קבוצת האברכים הראשונה שלו.
בשנת תרנ"ב (1892) התמנה לרבה של גרייבה. בשנת תרס"ט (1909) הוציא את ספר השו"ת "אהלי אהרן". בשנת תרע"ב (1912) התמנה לרבה של חרקוב. בשנות מלחמת העולם הראשונה ולאחריה פעל רבות לסיוע לפליטים היהודים באזור.
בשנת תרפ"ח (1928), בהיותו בן 68, עלה לארץ ישראל והתיישב בתל אביב. זמן קצר לפני כן נפטר רבה של פתח תקווה, הרב ישראל אבא ציטרון, ורבה של תל אביב, הרב שלמה הכהן אהרונסון, המליץ בפני "ועדת הרבנות" בפתח תקווה על הרב מילייקובסקי לתפקיד. תמך בזיכוים של סטבסקי ואחימאיר מאשמת רצח ארלוזורוב.
היה מרבניה הבולטים של תל אביב-יפו. במשך 19 שנה כיהן כראב"ד וכן כרב בית הכנסת הגדול בצפון הישן של העיר (רחוב בן יהודה 126). מלבד היותו דיין ופוסק בלט כדרשן והרבה להזכיר דברי תורה של רבו הנצי"ב. הוציא לאור את דרשותיו בספר "דבר אליהו". נמנה בין הרבנים שנתנו הסכמה לספרו של הרב בן-ציון מאיר חי עוזיאל שו"ת "משפטי עוזיאל". בשנת תש"ג יצא לפנסיה מתפקידו כאב בית הדין בשל חולשתו, ובמקומו מונה הרב חיים מרדכי ברונרוט.
נפטר בביתו בט"ז בסיוון ה'תש"ז, 4 ביוני 1947, ונקבר בהר הזיתים בירושלים.
שותפותו בתנועה הציונית

בשנותיו בארץ הרבה להשתתף בפעילות הציונית של תנועת המזרחי, בהעברת הרצאות, תרומות ומכתבי ברכה.
בדרשות הטיף להתחזקות בשמירת תורה ומצוות, וביקר את תופעת החילוניות השוררת בארץ. כמו כן, ביסס והסביר את עדיפותה של "הציונות החרדית":
כן הוא בעסק הציוניות שלנו, דוגמת הכספים המיועדים לחשבון ההולך ושב הם המה הקונגרסים, המשא ומתן עם הממשלה, השתדלות אצל חבר הלאומים ועוד כהנה וכהנה, וכל זה אפשר שלא יצליחו חס ושלום [...] ומה נעשה אם נגיע לקצה הגבול של היכולת ועדיין לא נושענו? כאן אנחנו באים לההבדל שבין הציוני החופשי ובין הציוני החרדי. הציוני החופשי בהיותו נשען רק על עבודתו וכחו ועוצם ידו, שהם מוגבלים והם כבר הגיעו עד קצה הגבול, וקרן שמורה אין לו, הוא קרוב לפשוט את הרגל. אבל הציוני החרדי בזמן שכלו כל הקיצין של השתדלות והוא עשה כל מה שביכולתו. וכל זה ללא הועיל, הציוני החרדי בראותו כך, הוא פונה לעזרת הקרן השמורה שלו, שהיא בודאי תצליח [...] "אני מאמין באמונה שלמה בביאת המשיח", ובכן אם יתנו לנו האומות - טוב. ואם לאו - ויתן לך אלקים.. זאת היא הקרן השמורה, ו"יתן לך האלקים" שלנו בעסק הציוניות ואנחנו בטוחים בישועת ישראל ממה נפשך, ולכך אנו שמחים
לאחר שנודעו ממדי האסון של השואה, קרא באחת מדרשותיו:
אבא, היכן היא המדינה? היכן הסוף של הצרות? המדינה היכן היא? המדינה, כמו כל העמים היושבים גוי גוי במדינתו במנוחה. היכן היא המדינה של עם ישראל, המדינה העברית היכן היא? עד מתי נהיה נע ונד בין האומות בארצות לא לנו?
ספריו

שו"ת אהלי אהרן, תרס"ט (2 חלקים)
דבר אליהו, על התורה ודרשות, תר"צ, תש"א (3 חלקים)
כמו כן תרגם מגרמנית את ספריו של הרש"ר הירש "חמש חנוכות" ו"עונג שבת".
הערות שוליים

↑  בדו"ח שכתב הרב מאיר לוין, שהיה מיוזמי הכולל ומנסח התקנון שלו, מופיע שמו של הרב מילייקובסקי ראשון ברשימת הקבוצה המייסדת של אברכי כולל ברודסקי.
↑  ארכיון ובו תיק עלייתו ארצה, באתר ארכיון המדינה, עמ' 428-477
↑  , מלך ביופיו לפתח תקווה, המעיין, חנוכה תשע"ב
↑  ⁨לחיזוק הסניגוריה על השלשה | ⁨דאר היום⁩ | 9 מאי 1934 | אוסף העיתונות | הספרייה הלאומית, באתר www.nli.org.il
↑  ⁨בישיבת המועצה הדתית בת"א ⁩ | ⁨הצפה⁩ | 10 מרץ 1943 | אוסף העיתונות | הספרייה הלאומית, באתר www.nli.org.il
↑  ⁨הגיע הרב ברונרוט ⁩ | ⁨הארץ⁩ | 31 אוגוסט 1943 | אוסף העיתונות | הספרייה הלאומית, באתר www.nli.org.il
↑  ⁨שבת"האינוה של המזרחי למוץ הראי"ה קוק דל למלאת עשר שנים ⁩ | ⁨הצפה⁩ | 10 אוגוסט 1945 | אוסף העיתונות | הספרייה הלאומית, באתר www.nli.org.il
↑  ⁨ברנות לכעוס ⁩ | ⁨הצפה⁩ | 29 אוקטובר 1945 | אוסף העיתונות | הספרייה הלאומית, באתר www.nli.org.il
↑  ⁨זמני הדלקת הנרות ⁩ | ⁨הארץ⁩ | 18 מרץ 1938 | אוסף העיתונות | הספרייה הלאומית, באתר www.nli.org.il
↑  ⁨המפעל להקמת בית מרכזי של "המזרחי" בירושלים | ⁨הצפה⁩ | 27 אפריל 1945 | אוסף העיתונות | הספרייה הלאומית, באתר www.nli.org.il
↑  דבר אליהו, חלק ג' עמ' כח-כט; סח; קכט ועוד
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007310460405171  ISNI: 0000 0000 6692 4610  LCCN: nr93013206  VIAF: 24471045   WorldCat (עם VIAF): 24471045 
ענג שבת, תל אביב תרצ"א
סמסרה

.
סמסרה (בסנסקריט ובפאלי: "תנועה מתמשכת" או "זרימה מתמשכת") הוא מונח המתייחס למעגל של גלגול נשמות או לידה מחדש בהינדואיזם, בודהיזם, ג'ייניזם, וסיקהיזם ובדתות קשורות נוספות. משמעותו המדויקת של המעגל משתנה ואף מגדירה זרמים במסורות המזרח כמו הינדואיזם ובודהיזם.
אטימולוגיה

סמסרה נובעת מ"לזרום יחדיו", או לעבור דרך מצבים, לנדוד. דלת מסתובבת בין החיים והמוות וחיים חדשים בגלגול חיים חדש. ידועה גם כמשחק בהודו העתיקה.
מעגל של לידה מחדש

ברוב המסורות הפילוסופיות ההודיות, כולל במערכת ההינדית, הבודהיסטית, הסיקית והג'יינית, קיימת הנחה שלפיה הטבע נשלט על ידי מחזור מתמשך של לידה, מוות ולידה מחדש. אולם מסורות אלה נבדלות באופן ניכר בטרמינולוגיה שבה הן מתארות את התהליך ובמטפיזיקה שבה הן משתמשות כדי לפרש אותו. רוב המסורות הללו, בצורתן המפותחת, מתייחסות לסמסרה באופן שלילי, כמצב ירוד שיש לברוח ממנו. חלקן, כמו האדוואיטה וודאנטה רואות בעולם ובהשתתפות בסמסרה שבו דבר אשלייתי הקרוי מאיא.
חלק מהיישומים המאוחרים יותר של מסורות אלו רואה בסמסרה מטפורה ולא יותר.
הארה מלאה היא ההבנה שהסמסרה והנירוואנה חד הן.
סמסרה בהינודאיזם

בסוגים מסוימים של הינדואיזם, סמסרה נתפסת כבורות מהאני האמיתי, ברהמן, וכך הנפש מובלת לחשוב באמיתות של העולם הזמני, עולם התופעות.
בהינדואיזם זוהי אבידיה, או הבורות אודות האני האמיתי, ברהמן, שמובילה לתודעת-אגו של הגוף, שבו הנפש מובלת לחשיבה באמיתות של העולם הזמני, עולם התופעות. דבר זה מקרקע את הישות בתשוקה והשרשרת המתמשכת של קארמה וגלגול נשמות. מצב האשליה ידוע כ "מאיה".
בהינדואיזם יש מונחים רבים למצב של השחרור כמו מוקשה, מוקטי, נירוואנה ו"מהא-סאמאדהי" (ריכוז מדיטטיבי עילאי, עמוק/רחב).
מסורות היוגה ההינדית מחזיקות באמונות שונות. ניתן להגיע למוקשה באמצעות אהבת אישוור\האל (ראו תנועת בהקטי), על ידי מדיטציה פסיכו-פיזית (ראג'א יוגה), על ידי הבחנה בין מהו אמיתי ומהי אשליה על ידי התבוננות עמוקה (ג'אנה יוגה) ועל ידי קארמה יוגה, הנתיב לפעולה לא-אנוכית שחותרת תחת האגו ומחזקת את ההבנה של ההוליזם או האחדות של הכל. על פי הזרם אדוואיטה וודאנטה, שהשפיע באופן משמעותי על היוגה ההינדית, ה"ברהמן", התודעה-אמת-אושר-עילאי האולטימטיבית היא המציאות האינסופית הבלתי אישית.
סמסרה בבודהיזם

סמסרה בבודהיזם מתייחסת למעגל הלידה (ג'אטי) הדעיכה והמוות (ג'אראמאנא), שבו משתתפות כל הישויות ביקום, ושממנו ניתן להימלט באמצעות הבנה ומודעות לתהליך, במצב תודעתי של "הארה". סמסרה מקושרת עם סבל, והיא בדרך כלל נחשבת לאנטי-תיזה של נירוואנה.
לפי התפישה הבודהיסטית - הסמסרה נתפשת כרצף מחשבה הזורם בזמן, גלגול תודעתי המתרחש בהווה, ולא בין העבר לעתיד, כפי שנהוג לחשוב.
ההבנה המלאה (חכמה, פאניה) של האופן שבו מתרחשת התהוותו של ההווה מבטלת את המחשבה מכוונת המטרה, הנקראת קארמה. ההגעה להארה מסמנת את ההחלצות ממעגל הלידה והמוות של המצב התודעתי הרגיל, ושחרור מהסבל הנובע מבורות, השתוקקות ודחייה. מצב תודעתי זה, החופשי מחוויית הסמסרה, הוא הנירוואנה.
ראו גם

גלגול נשמות
גלגל החיים
זאב וילהלם הרצברג

| --- | --- |
הרצברג, 1890
 לידה:  30 בנובמבר 1827 שצ'צ'ין, ממלכת פרוסיה 
 פטירה:  21 באפריל 1897 (בגיל 69) בריסל, בלגיה 
 מדינה:  ממלכת פרוסיה 
 שפות היצירה:  גרמנית, לטינית, אנגלית, עברית 
 
זאב וילהלם הֶרצבֶּרג (בעברית לעיתים בנימין זאב הרצברג; בגרמנית: Wilhelm Herzberg;‏ 30 בנובמבר 1827, שטטין, פרוסיה המערבית – 21 באפריל 1897, בריסל) היה סופר ומחנך יהודי פרוסי יליד שטטין, ממייסדי בית היתומים העברי הראשון בירושלים ובית הספרים "מדרש אברבנאל וגנזי יוסף" (לימים הספרייה הלאומית).
קורות חיים

וילהלם בן ראובן הרצברג נולד בעיר שטֶטִין (Stettin) שבפרוסיה המערבית, (כיום שצ'צ'ין, בפולין) למשפחה יהודית מתבוללת. קיבל חינוך גרמני וכן חינוך יהודי מועט. למד באוניברסיטאות בגרמניה וצרפת, ועבר השתלמות בשפה וספרות האנגלית. בשנת 1850 קיבל תואר דוקטור לפילוסופיה מאוניברסיטת האלה-ויטנברג (כותרת הדיסרטציה: Quid Gregorius VII intenderit atque ef fecerit in restituenda ecclesia praecipue Germanica).‏
עם תום לימודיו התקבל הרצברג לתקופת ניסיון כמורה בגימנסיה בשטטין, אולם כעבור שנה, למרות ההמלצה שקיבל ממנהל הגימנסיה, סירב שר החינוך הפרוסי לאשר לו משרה קבועה, בשל היותו יהודי. הרצברג נמנע מלהמיר את דתו (בניגוד לחלק מאחיו), והתפרנס כמורה פרטי בביתו של אחד מעשירי המבורג ומכתיבה בעיתונים. במשך מספר שנים התגורר בבתי שלושת אחיו הסוחרים בברלין, סנקט פטרבורג ולונדון.
בשנת 1868 פרסם הרצברג בהמבורג את ספרו כתבי-משפחה עבריים: מכתביו של מיסיונר (Jüdische Familienpapiere: Briefe eines Missionairs) הוציא הרצברג בשנת תחת שם העט גוסטאב מיינהרדט (Gustav Meinhardt). בספרו הביע ביקורת על יסודות הנצרות אל מול העליונות המוסרית של היהדות, וציין כי הפתרון האפשרי עבור היהודים נמצא בהחייאת ארץ ישראל יהודית בתוך אדמת צרפת. בהמשך תמך הרצברג ברעיון הקמת מדינה יהודית בארץ ישראל. הספר זכה לתפוצה והתרשמות רבה בקרב הקהילה היהודית. הוא זכה למהדורות רבות, תורגם לאנגלית בניו יורק וחלקים ממנו תורגמו לעברית על ידי פרץ סמולנסקין בירחון "השחר". בעקבות קריאת הספר החלה נהידה רות לצרוס להתכתב עם הרצברג.
בשנת 1876 עלה הרצברג לארץ ישראל, ובשנת 1877 (תרל"ז) התמנה למנהל בית הספר החקלאי מקוה ישראל ביפו במקום יצחק שמאש מבגדאד. כעבור שנתיים, בשנת 1879, עזב משרה זו והשתקע בירושלים, שם שקד בלימוד השפה העברית, ותרגם לגרמנית, יחד עם יחיאל מיכל פינס, את "אהבת ציון" לאברהם מאפו.
בשנת תרל"ט התמנה למנהל בית היתומים העברי הראשון (או בית היתומים האשכנזי של הרצברג) שנוסד על ידי הוועד הפרנקפורטי; חרדים שהתנגדו למוסד המלמד ילדים גם לימודי חול הקימו בית יתומים נוסף – בית היתומים דיסקין.
בתרמ"ז איחד הרצברג את בית היתומים עם בית הספר למל, עסק בעניינים ציבוריים ותמך בנושא התחייה והתקומה במטרה להפעיל כוחות שיסייעו ליישוב. בט"ז בסיוון ה'תרמ"ח (26 במאי 1888) כינס הרצברג בביתו תשע מהדמויות המובילות את התחייה הלאומית בירושלים: אליעזר בן-יהודה, חיים הירשנזון, דוד ילין, אפרים כהן, א. מ. לוּנְץ, עוזר דב ליפשיץ, יוסף מיוחס, ישראל דב פרומקין ושמעון שטרן. יחד הם ייסדו את הלשכה הירושלמית של בני ברית – שהייתה הלשכה הראשונה בארץ ישראל, והארגון הראשון בארץ שניהל את ישיבותיו בעברית. הרצברג שימש כנשיא הארגון בשנים תרמ"ח–תרמ"ט.
מרבית פעילות הארגון התמקדה ביסוד שיעורי ערב ובהקמת בית הספרים הכללי "מדרש אברבנאל וגנזי יוסף" (לימים הספרייה הלאומית של ישראל). את הקמת בית הספרים יזמו בשנת 1892 חברי בני ברית: הרצברג, כהן, הירשנזון, לונץ, ילין וזאב יעבץ בשיתוף עם יוסף חזנוביץ (גנזי יוסף), שהיה אספן וביבליופיל ידוע.
בשנת תרנ"א אולץ הרצברג לעבור לבריסל בשל המצב בארץ, שם המשיך בעבודתו הספרותית.
בשנת תרנ"ה נבחר לייצג בוועידת בני ברית בארצות הברית את לשכות בני ברית שבארץ ישראל והארצות השכנות, אולם בשל מחלה נאלץ לשוב לאחר זמן קצר לבריסל. הרצברג נפטר בי"ט בניסן תרנ"ז, חודשים ספורים לאחר שספרו תורגם לעברית.
ספריו

כתבי משפחה עבריים / מתורגמים לעברית על ידי יחיאל מיכל פינס ור' בנימין, ירושלים: לשכת הגליל הגדולה מספר י"ד לאגודת חורין בני ברית בא"י: ולשכת ירושלים בירושלם, תר"ץ.
Jüdische Familienpapiere: Briefe eines Missionairs / herausgegeben von Gustav Meinhard, Hamburg: Otto Meissner, 1868.
Jewish family papers: or Letters of a missionary / Tr. from the German of Dr. Wilhelm Herzberg ["Gustav Meinhardt"], by the Rev. Dr. Frederic de Sola Mendes, New York: American Jewish Publication Society, 1875.
W. Herzberg, Irrgänge der Seele: Erzählungen, Trier: Sigmund Mayer, 1891. (סיפורים עם מוטיבים יהודיים)
W. Herzberg, Der freie Wille: Novelle, Leipzig: Leiner, 1875. (נובלה בנושא יהדות)
לקריאה נוספת

אליעזר רפאל מלאכי, 'בנימין זאב הרצברג וספרו "כתבי משפחה עברית"', התורן, י, ג (תרפ"ג–תרפ"ד), עמ' 7–16 (נדפס שוב בתוך: אלחנן ריינר, חגי בן-שמאי (עורכים), מנגד תראה: אסופה ממאמרי א.ר. מלאכי בענייני ארץ-ישראל, ירושלים: יד יצחק בן-צבי, תשס"א, עמ' 501–510).
Reuven Michael, 'Dr. Wilhelm Herzberg (1827-1897): eine lückenhafte Biographie,' Bulletin des Leo Baeck Instituts 65 (1983), 53-86. (בגרמנית)
הערות שוליים

↑  Arbeiten aus der Universitäts- und Landesbibliothek Sachsen-Anhalt in Halle a.d. Saale, vol. 3, p. 416. (בגרמנית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007272709005171  GND: 129515418  ISNI: 0000 0000 3219 8542  LCCN: n87893699  NTA: 175420033  VIAF: 77395781   WorldCat (עם VIAF): 77395781
משה יוסף מרדכי מיוחס

הרב משה יוסף מרדכי מיוחס (טבת ה'תצ"ח, 1738 – י"ג בתשרי ה'תקס"ו, 6 באוקטובר 1805) היה מחכמי ירושלים, שד"ר והראשון לציון.
ביוגרפיה

נולד בירושלים לרב רפאל מיוחס בן למשפחת מיוחס אשר הגיעה לארץ בתקופת עליית מגורשי ספרד. הוא נין לרב ישראל יעקב חגיז וחימש לרב משה גאלנטי.
בגיל 15 נתפרסם שמו בין רבני ירושלים. בימי בחרותו למד עם החיד"א בישיבת המקובלים בית אל וחיבר ספרים רבים. היה חתנו של הרב יום-טוב אלגאזי. בספר תולדות גדולי ישראל נכתב שהיה רופא וקנה לו שם טוב בין הישמעאלים ומעולם לא יצא מארץ ישראל. הרב שלמה חזן כותב שבינו לבין חברו החיד"א שררה קנאת סופרים כך שכאשר החיד"א הוציא את ספרו "שער יוסף" הוציא הרב משה יוסף מיוחס (מי"ם) את הספר "שער המים", וכאשר זה הוציא את הספר "ברכות יוסף" הוציא השני את "ברכות המים" וכאשר הוציא את "חיים שאל" הדפיס את "מים שאל".
החל משנת ה'תקכ"א (1760) נקרא לעמוד בראשות ישיבת כנסת ישראל, בתפקיד זה החזיק עד יום מותו.
בעת מסע נפוליאון בארץ ישראל (1798–1799) כשחנה ברמלה שנכבשה ללא התנגדות, נפוצה שמועה כי פניו מועדות לירושלים. יהודי ירושלים השתתפו בעבודות ביצור העיר, ואף קיבלו רשות מהרב מרדכי יוסף מיוחס, לעבוד ביום השבת לשם כך. לעובדה זו ישנה חשיבות לנוכח ניסיונותיו של נפוליאון לאחר מכן להטות את לבם של היהודים כלפיו בהבטחות לגאולה לאומית.
בשנת ה'תקס"ב נתמנה לראשון לציון ושימש בתפקיד זה עד פטירתו.
נפטר בי"ג תשרי ה'תקס"ו (1805), ונקבר בהר הזיתים.
מחיבוריו

ברכות מים – חידושים על ארבעה טורים, שאלוניקי ה'תקמ"ט. באתר HebrewBooks
מים שאל עם קונטרס מים ראשונים – שו"ת על יורה דעה ו-אבן העזר, שלוניקי ה'תקנ"ט. באתר HebrewBooks.
שער המים – חידושים על השו"ע הלכות טריפות, חידושים על מסכת חולין ושו"ת, שאלוניקי ה'תקכ"ח. באתר HebrewBooks.
פני המים – על תולדות חכמי ישראל.
עין המים – קרא לספר בשם זה משום שהתחיל להתעוור.
כתב חיבורים נוספים אשר נשארו בכתב יד ולא נדפסו.
ראו גם

משפחת מיוחס
לקריאה נוספת

משה דוד גאון - יהודי המזרח בארץ ישראל חלק ב באתר הספרים העבריים.
דוד הלחמי, רבי משה מרדכי יוסף ברבי שמואל מיוחס, ראשון לציון, חכמי ישראל, תל אביב תשי"ח, חלק א', עמ' קצ"ד, באתר אוצר החכמה (צפייה מוגבלת למנויים)
אברהם בן יעקב, ירושלים בין החומות לתולדות משפחת מיוחס, הוצאת ראובן מס, 1977. (קטעים מהספר באתר עיר דוד)
הערות שוליים

↑  המעלות לשלמה, מערכת גדולים אות מ, יט.
↑  מאיר בניהו, ירושלים ב, עמוד קיג, מוסד הרב קוק, תש"ט. וראה עוד בהקדמתו לספרו "ברכות מים".
| הרבנים הראשיים לירושלים |
| --- | --- | --- |
| הרבנים האשכנזים | מאיר אוירבך • שמואל סלנט • חיים ברלין • אברהם יצחק הכהן קוק • צבי פסח פרנק • בצלאל ז'ולטי • יצחק קוליץ  • אריה שטרן |  |
| הרבנים הספרדים | לוי בן חביב • דוד בן שלמה אבן אבי זמרה • משה גאלנטי • חיים ויטאל • בצלאל אשכנזי • גדליה קורדוברו • יצחק גאון • ישראל בנימין • יעקב צמח • שמואל גרמיסון • משה בן חביב • משה חיון • אברהם בן דוד יצחקי • בנימין הכהן מעלי • אלעזר בן יעקב נחום • ניסים חיים משה מזרחי • ישראל יעקב אלגאזי • חיים רפאל אברהם בן אשר • יום-טוב אלגאזי • משה יוסף מרדכי מיוחס • יעקב משה עיאש אל-מגרבי • יעקב קוראל • רפאל יוסף חזן • יום טוב דאנון • סלומון משה סוזין • יונה משה נבון • יהודה רפאל נבון • חיים נסים אבולעפיה • חיים דוד חזן • אברהם אשכנזי • רפאל מאיר פאניז'ל • יעקב שאול אלישר • אליהו משה פאניז'יל • נחמן בטיטו  • משה יהודה פרנקו • חיים משה אלישר • נסים יהודה דנון • אליהו פרדס • שלום משאש • שלמה משה עמאר |  |
| הראשונים לציון |
| --- | --- | --- |
| חכם באשי | רבי משה גאלנטי • רבי משה בן חביב • רבי אברהם רוויגו • רבי אברהם בן דוד יצחקי • רבי בנימין הכהן מעלי • רבי אליעזר נחום • רבי ניסים חיים משה מזרחי • רבי יצחק הכהן רפפורט  • רבי ישראל יעקב אלגאזי • רבי רפאל בן רבי שמואל מיוחס • רבי חיים רפאל בן אשר • רבי רפאל משה בולה • רבי יום-טוב אלגאזי • רבי משה יוסף מרדכי מיוחס • רבי מרדכי הלוי • רבי יעקב משה עייאש • רבי יעקב קוראל • רבי רפאל יוסף חזן • רבי יום טוב דאנון • רבי שלמה משה סוזין • רבי יונה משה נבון • רבי יהודה נבון • רבי חיים אברהם גאגין • רבי יצחק קוב'ו • רבי חיים נסים אבולעפיה • רבי חיים דוד חזן • רבי אברהם אשכנזי • רבי רפאל מאיר פאניז'ל • רבי יעקב שאול אלישר • רבי אליהו משה פאניז'יל • רבי נחמן בטיטו • רבי משה יהודה פרנקו • רבי נסים יהודה דנון • רבי חיים משה אלישר |  |
| ברבנות הראשית | הרב יעקב מאיר • הרב בן-ציון מאיר חי עוזיאל • הרב יצחק נסים • הרב עובדיה יוסף • הרב מרדכי אליהו • הרב אליהו בקשי דורון • הרב שלמה עמאר • הרב יצחק יוסף • הרב דוד יוסף |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007310464305171  GND: 1067788530  ISNI: 0000 0000 6693 2151  LCCN: n95020183  NTA: 24487705X  VIAF: 63250445   WorldCat (עם VIAF): 63250445
ניסים חיים משה מזרחי

הרב ניסים חיים משה מזרחי, (סביבות שנת ה'ת"ן (1690) - ד' בתמוז ה'תק"ט - 9 ביוני 1749), מרבני ירושלים במאה ה-18, כיהן בתפקיד הראשון לציון בשנים ה'תק"ה (1745) - ה'תק"ט (1749).