stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אירינה בוקובה
פרסים ותוארי כבוד

מסדר כוכב הקוטב (2015)
מסדר דוסטיק, דרגה 1 (2014)
מסדר הגבורה (2014)
דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת לאוול (2012)
מפקד מסדר האמנויות והספרות (2014)
הצלב הגדול של מסדר אלפונסו העשירי החכם (2017)
מפקד במסדר המלכותי עלווי (2014)
דוקטור לשם כבוד של אוניברסיטת טונג'י (2013)
קצינה במסדר הלאומי של קוויבק (2017)
הילאל-י פקיסטן (2014)
פרס השימור של דוכס אדינבורו (2016)
מסדר סטארה פלנינה (31 במרץ 2014)
המסדר הלאומי של חואן מורה פרננדז
הצלב הגדול של מסדר אלפונסו העשירי החכם
מסדר ההצטיינות בשירות הדיפלומטי של דרום קוריאה
מסדר "אל-פחר"
המסדר הלאומי של צ'אד
מסדר השמש של פרו
מסדר אלפונוסו העשירי החכם
המסדר הלאומי של בנין
המסדר הלאומי של קוויבק
מסדר ההצטיינות בתרבות של מונקו
Magtymguly Pyragy medal
העיטור הלאומי של מאלי
המסדר המלכותי אל-עלאווי
המסדר של פקיסטן
מפקד במסדר הלאומי של מאלי
דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת מוסקבה
מסדר חוזה מטיאס דלגדו
אביר הצלב הגדול של השמש של פרו
עיטור מסדר הידידות בין עמים
מסדר ההצטיינות של בנין
מסדר ההצטיינות בשירות הדיפלומטי של דרום קוריאה
קצין במסדר ההצטיינות בתרבות של מונקו
Dank Medal
דוקטור לשם כבוד של אוניברסיטת חיפה
דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת ז'נבה
דוקטור לשם כבוד מהמכון הממשלתי ליחסים בינלאומיים של מוסקבה
דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת דרהאם
מסדר דוסטיק, דרגה 2
דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת אדינבורו
מפקדת בלגיון הכבוד
בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה
הערות שוליים

↑  פנחס וולף‏, שר התרבות המצרי לא ימונה לראשות אונסק"ו, באתר וואלה, 22 בספטמבר 2009
↑  מקבלי התואר דוקטור כבוד מאוניברסיטת חיפה, אוניברסיטת חיפה
↑  אלי לאון ומתי טוכפלד, האנטישמי יישאר במצרים, ישראל היום, 23.9.2009
↑  האו"ם ביטל תערוכה העוסקת בקשר בין היהודים וארץ ישראל, באתר גלי צה"ל, 17 בינואר 2014
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: גאורגי פירינסקי | שר החוץ של בולגריה  14 בנובמבר 1996 - 12 בפברואר 1997 | הבא: סטויאן סטאלב |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007520628105171  PLWABN: 9810591232505606  BnF: cb165008242 (data)  GND: 1138941298  ISNI: 0000 0001 1896 691X  LCCN: n2002105527  NKC: pna2013748193  NLK: KAC201414369  NTA: 392862425  SUDOC: 155263269  VIAF: 170064277   WorldCat (עם VIAF): 170064277
המכונים לחקר המדבר ע"ש יעקב בלאושטיין

| --- | --- |

 מכון מחקר
 תקופת הפעילות:  1974–הווה (כ־51 שנים) 
 מיקום
 מדינה:  ישראל ישראל
 קואורדינטות:  30°51′15″N 34°46′57″E﻿ / ﻿30.85415833°N 34.78247778°E﻿ / 30.85415833; 34.78247778
 אתר רשמי
  (למפת צפון הנגב מוגדלת) המכונים לחקר המדבר ע"ש יעקב בלאושטיין(למפת צפון הנגב רגילה) המכונים לחקר המדבר ע"ש יעקב בלאושטיין(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום המכונים לחקר המדבר ע"ש יעקב בלאושטיין(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום המכונים לחקר המדבר ע"ש יעקב בלאושטיין
 
המכונים לחקר המדבר ע"ש יעקב בלאושטיין מהווים יחד אחת מהפקולטות האקדמיות של אוניברסיטת בן-גוריון בנגב. המכונים ממוקמים בקמפוס שדה בוקר של האוניברסיטה, שנמצא במדרשת בן-גוריון שבלב הנגב, ישראל.
במכונים לחקר המדבר לומדים כ-220 סטודנטים לתארים מתקדמים וכ-50 לפוסט-דוקטורט. הסטודנטים מגיעים מ-20 מדינות שונות בעולם. המכון לחקר המדבר כולל שלושה מכוני מחקר מוכרים: מכון צוקרברג לחקר מים, המכון השווייצרי לחקר הסביבה והאנרגיה היבשתית והמכון לחקלאות וביוטכנולוגיה של אזורים צחיחים על-שם שוחרי צרפת.
מטרתו המוצהרת של המכון היא להילחם במדבור ולחקור אתגרים עולמיים על מחקר סביבתי.
היסטוריה

בשנת 1972 המליצה המועצה להשכלה גבוהה להקים מכון מחקר שיבצע חקירות מדעיות בדרום הנגב, המלצה זו קיבלה את אישורה של ממשלת ישראל ב-1973 ושנה לאחר מכן הוקם המכון לחקר המדבר במדרשת בן-גוריון. עמוס ריצ'מונד מונה להיות המנהל הראשון של המכון. ב-1976 אוחד המכון לחקר המדבר עם אוניברסיטת בן-גוריון בנגב והפך למעשה לפקולטה נפרדת של האוניברסיטה. ב-1980, בעקבות תמורה נדיבה של קרן ג'ייקוב והילדה בלאושיין למכון לחקר המדינה שונה שמו של המכון ל"מכון יעקב בלאושטיין לחקר המדבר".
בתחילת המאה ה-21 אורגן מחדש המכון והוא חולק ל-3 תת-מכוני מחקר נפרדים אך שקשורים זה לזה ולעיתים קרובים גם עושים מחקרים משותפים אחד עם השני.
מכוני המחקר > מכון צוקרברג לחקר מים

מכון צוקרברג לחקר מים הוא מכון רב תחומי שמתקמד בפיתוח טכנולוגיות חדשניות לאספקת מים לענפי התעשייה והחקלואה וכן לקידום השימוש הבר קיימא במקורות המים. במכון פועלות שתי מחלקות: המחלקה להידרולוגיה סביבתית והמחלקה להתפלה וטיפול במים.
מכוני המחקר > המכון לחקלאות וביוטכנולוגיה של אזורים צחיחים על-שם שוחרי צרפת

המכון לחקלאות וביוטכנולוגיה של אזורים צחיחים על-שם שוחרי צרפת עוסק במחקר וביישום פתרונות חקלאיים שמטרתם היא שיפור ייצור המזון בעולם, אך במיוחד באזורים צחיחים בהם שיטות חקלאיות מסורתיות הן קשות או לעיתים אף בלתי אפשריות ליישום.
מכוני המחקר > המכון השווייצרי לחקר הסביבה והאנרגיה היבשתית

המכון השווייצרי לחקר הסביבה והאנרגיה היבשתית עוסק ביישום ובהפצת ידע בתחומי האנרגיה סולארית, פיזיקה סביבתית ואקולוגיה מדברית. המכון כולל שתי מחלקות, המחלקה לאנרגיה סולארית ופיזיקה סביבתית והמחלקה לאקולוגיה מדברית.
בית הספר הבינלאומי ללימודי המדבר על שם אלברט כץ

בית הספר הבינלאומי ללימודי המדבר על שם אלברט כץ הוא בית ספר בינלאומי הממוקם במכון לחקר המדבר ע"ש יעקב בלאושטיין, המהווה חלק מאוניברסיטת בן-גוריון בנגב שהוקם ב-1999. בית הספר מציע מספר תוכניות לימוד, התוכנית הראשונה בלימודי המדבר, השנייה עוסקת באקולוגיה ושמירה על הטבע, השלישית מתעסקת בפיזיקה סביבתית ואנרגיה סולארית והאחרונה מתמקדת בהידרולוגיה ואיכות.
הערות שוליים

↑  "The Jacob Blaustein Institutes for Desert Research - Message from the Director". in.bgu.ac.il. נבדק ב-2021-03-03.
↑  "The Jacob Blaustein Institutes for Desert Research - Overview". in.bgu.ac.il. נבדק ב-2021-03-03.
↑  "The Jacob Blaustein Institutes for Desert Research - Welcome to BIDR". in.bgu.ac.il. נבדק ב-2021-03-04.
↑  "French Associates Institute for Agriculture and Biotechnology of Drylands - Our Tasks". in.bgu.ac.il. נבדק ב-2021-03-03.
↑  "Welcome to FAAB". in.bgu.ac.il. נבדק ב-2021-03-03.
↑  "The Swiss Institute for Dryland Environmental & Energy Research - SIDEER". in.bgu.ac.il. נבדק ב-2021-03-03.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007269114005171  ISNI: 0000 0004 0611 9539  LCCN: no2016079429  VIAF: 160491522   WorldCat (עם VIAF): 160491522 
בניין המחלקה ללימודי אנרגיה סולארית ופיזיקה סביבתית
אלכסנדר קינשצ'ק

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  20 באוקטובר 1962 (בן 62) 
 מדינה:  רוסיה 
 השכלה:  המכון הממלכתי ליחסים בין-לאומיים של מוסקבה 
 פרסים והוקרה
 עיטור האומץ  עיטור הכבוד של הפדרציה הרוסית  מדליה על הישגים למען המולדת דרגה שנייה  עיטור אלכסנדר נבסקי 
 
אלכסנדר אלכסנדרוביץ' קינשצ'ק (ברוסית: Александр Александрович Кинщак; נולד ב-20 באוקטובר 1962) הוא דיפלומט רוסי.
קריירה

קינשצ'ק סיים את לימודיו במכון הממלכתי ליחסים בין-לאומיים של מוסקבה ב-1988, והמשיך לעבוד במשרד החוץ הרוסי.
משנת 2006 שימש כסגן מנהל מחלקת המזרח התיכון וצפון אפריקה במשרד החוץ הרוסי.
ב-28 בינואר 2008 מונה על ידי נשיא רוסיה ולדימיר פוטין לשגריר רוסיה בכווית.
בין 22 בדצמבר 2014 ל-29 באוקטובר 2018 שימש השגריר רוסיה בסוריה. מאז 30 בנובמבר 2018 הוא מנהל מחלקת המזרח התיכון וצפון אפריקה במשרד החוץ.
הערות שוליים

1 2 3  МИД России | 01/28/2008 | КИНЩАК АЛЕКСАНДР АЛЕКСАНДРОВИЧ назначен Чрезвычайным и Полномочным Послом Российской Федерации в Государстве Кувейт, web.archive.org, ‏2011-06-14
↑  "УКАЗ Президента РФ от 28.01.2008 N 102" (ברוסית). Presidential Press and Information Office. אורכב מ-המקור ב-2011-06-04. נבדק ב-2008-10-17.
↑  "Указ Президента Российской Федерации от 22.12.2014 г. № 803" (ברוסית). Kremlin.ru. 22 בדצמבר 2014. נבדק ב-4 בספטמבר 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Указ Президента Российской Федерации от 29.10.2018 г. № 613" (ברוסית). Kremlin.ru. 29 באוקטובר 2018. נבדק ב-4 בספטמבר 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "КИНЩАК АЛЕКСАНДР АЛЕКСАНДРОВИЧ назначен директором Департамента Ближнего Востока и Северной Африки" (ברוסית). Ministry of Foreign Affairs. נבדק ב-4 בספטמבר 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
הוועד להגנה על עיתונאים

| --- | --- |

 מדינה:  ארצות הברית 
 מטה הארגון:  ניו יורק 
 מייסדים:  מייקל מאסינג 
 עובדים:  41 (נכון ל־2020) 
 תקופת הפעילות:  1981–הווה (כ־44 שנים) 
 פרסים והוקרה:  פרס הצדק וזכויות האדם ע״ש תומאס דוד (2009)  The Sidney Award (2011)  פרס אוולין פ. ברקי 
 cpj.org
 
הוועד להגנה על עיתונאים (CPJ) הוא ארגון עצמאי אמריקאי ללא מטרות רווח ולא ממשלתי שבסיסו בעיר ניו יורק. הוועד מקדם את חופש העיתונות ומגן על זכויות העיתונאים. מגזין ה-American Journalism Review כינה את הארגון " הצלב האדום של עיתונות".  מאז סוף שנות ה-80, CPJ מפרסמת מפקד שנתי של עיתונאים שנהרגו או נכלאו בנסיבות הקשורות לעבודתם.
היסטוריה ותוכניות

הוועד להגנה על עיתונאים נוסד בשנת 1981 בתגובה להתנכלות לעיתונאי מפרגוואי אלקיביאדס גונזלס דלוואלה. יושב הראש המייסד שלה היה וולטר קרונקייט. מאז 1991 היא מקיימת ארוחת ערב שנתית בה היא מעניקה את "פרס חופש העיתונות הבין-לאומית של הוועד להגנה על עיתונאים" לעיתונאים ותומכי חופש העיתונות שספגו מכות, איומים, הפחדות וכלא על דיווח החדשות.
מאז 1992, הארגון ערך רשימה שנתית של כל העיתונאים שנהרגו במילוי תפקידם ברחבי העולם. סיכום שנתי של מספר העיתונאים שנהרגו מ-1992 זמין באתר הקבוצה, כמו גם הסטטיסטיקה של כל שנה נתונה. [ דרוש מקור לא ראשוני ] נתוני הארגון נמוכים בדרך כלל מספירות שוטפות דומות של כתבים ללא גבולות או הפדרציה הבין-לאומית של עיתונאים בגלל הפרמטרים שנקבעו ותהליך האישור של CPJ. הארגון מפרסם גם מפקד שנתי של עיתונאים כלואים.
בשנת 2008 השיק הארגון "מדד החסינות" שנתי של מדינות שבהן עיתונאים נרצחים והרוצחים אינם עומדים לדין.
הארגון הוא חבר מייסד של הבורסה הבין-לאומית לחופש הביטוי (IFEX), רשת עולמית של יותר משבעים ארגונים לא ממשלתיים העוקבת אחר הפרות ביטוי חופשי ברחבי העולם ומגנה על עיתונאים, סופרים ואחרים שנרדפים בשל מימוש זכותם לחופש הביטוי. במאי 2016, ועדה של האו"ם הצביעה על שלילת מעמד מייעץ ל-CPJ, בראש ובראשונה על ידי מדינות עם חופש עיתונות גרוע כמו סין, סודן ורוסיה. האיסור בוטל ו-CPJ קיבל מעמד של ייעוץ ביולי 2016.
באוקטובר 2016, ובניגוד למנהגו להתרחק מפוליטיקה, הזהיר הוועד מפני הסכנה שדונלד טראמפ מציב לחופש העיתונות בארצות הברית וברחבי העולם.
ראו גם

שחיקה דמוקרטית
חופש העיתונות
הערות שוליים

↑  Ricchiardi, Sherry (בדצמבר 1997). "Journalism's Red Cross – Under-Staffed and Low-Profile, the Committee to Protect Journalists Rides to the Rescue of Reporters and Editors Who Run Afoul of Governments Hostile to the Press". American Journalism Review. אורכב מ-המקור ב-18 באוקטובר 2013. נבדק ב-12 בספטמבר 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "CPJ's database". נבדק ב-18 באוקטובר 2024. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Committee to Protect Journalists (CPJ) Report". CivilsDaily. 16 בדצמבר 2022. נבדק ב-6 בדצמבר 2024. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2 3  "Committee to Protect Journalists records, 1978-2008". Columbia University Libraries Archival Collections. ארכיון מ-23 ביוני 2016. נבדק ב-16 באוקטובר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Journalists Killed Since 1992/Motive Confirmed (אורכב 08.12.2016 בארכיון Wayback Machine)".
↑  "Frequently Asked Questions". Committee to Protect Journalists (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2024-12-18.
↑  "2015 prison census: 199 journalists jailed worldwide - Committee to Protect Journalists". www.cpj.org. 22 בינואר 2015. ארכיון מ-24 ביוני 2016. נבדק ב-2016-06-28. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Getz, Arlene (באוקטובר 2023). "Haiti joins list of countries where killers of journalists most likely to go unpunished". Committee to Protect Journalists. נבדק ב-13 בספטמבר 2024. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Israel, Haiti top CPJ list of states where journalist murders go unpunished". Al Jazeera (באנגלית). 30 באוקטובר 2024. נבדק ב-2024-12-18. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Press freedom watchdog denied UN credentials". The Times of Israel. ארכיון מ-1 באוקטובר 2017. נבדק ב-2017-09-30. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "U.N. body overturns rejection, accredits press freedom watchdog". Reuters. 25 ביולי 2016. ארכיון מ-30 בספטמבר 2018. נבדק ב-2017-09-30. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Sullivan, Margaret (2023-09-10). "How the Committee to Protect Journalists broke with tradition to protest Trump". Washington Post (באנגלית אמריקאית). ISSN 0190-8286. נבדק ב-2024-08-13.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007259919705171  BnF: cb13333322k (data)  CiNii: DA07395825  GND: 5148408-0  ISNI: 0000 0001 0943 6730  LCCN: n83127434  NKC: ko2002103141  SUDOC: 03574233X  Trove: 865403  VIAF: 140750628   WorldCat (עם VIAF): 140750628
חוסיין אבו כף

השייח' חוסיין אבו כף (בערבית: حسين أبو كف; 1855 – 1955) היה השייח' של שבט אלחריזאת, אשר כלל שלושה פלגים: אבו כף, אלאטרש, אלבטון. חוסיין אבו כף היה אחד מהשייח'ים הבולטים והמכובדים בנגב. בתקופת השלטון העות'מאני כיהן כחבר פרלמנט, ובתקופת המנדט שימש כראש עיריית באר שבע (1924 – 1927), וכדיין בבית הדין השבטי בבאר שבע.
בתקופת המנדט הבריטי בשנת 1923 מונה על ידי הנציב העליון הבריטי כשופט בבית המשפט בבאר שבע.
רכושו

אבו כף החזיק באדמות רבות בשטח היישוב אום בטין שבנגב, ועל חלקן יושבים היום נכדיו וצאצאיו, בני שבט אבו כף. אדמותיו גובלות ביישוב עומר (מדובר בחלק שהופקע על ידי המדינה). בנוסף, היו בבעלותו קרקעות בכפר הלא-מוכר אלזרנוק, ועוד אדמות רבות באזור אבו תלול. בנוסף, היו לו שני בארות מים בבאר שבע שנקראו על שמו, וכן בוסתן באזור העיר העתיקה (סמוך לשוק העירוני בבאר שבע).
מטה "א־תיאהא"

שבט אל־חריזאת שייך למטה א־תיאהא, שהיה אחד מארבעת המטות הגדולים בבאר שבע. מקור השם הוא מאזור "א־תייה". אב המטה הגיע עם בני משפחתו מחצי האי ערב עם צבאות האסלאם לאזור. הם השתכנו באזור ורכשו חלק גדול מהאדמות בבאר שבע.
מטה זה כלל שבטים רבים אשר חלקם נמצאים עד היום בנגב, דוגמת שבט אבו כף, אלנבארי ואלאסאד. חלק משבטים אלה גורש למדינות שכנות עם כיבושה של העיר באר שבע והקמת מדינת ישראל בשנת 1948. לאחר כיבוש העיר באר שבע, גורשו רוב השייח'ים בעלי השליטה באזור, וביניהם השייח' חוסיין אבו כף שגורש מאדמותיו בבאר שבע. לאחר גירושו, הוא עבר לחברון, שם נקבר ונפטר. חלק מבני משפחתו עברו להתגורר באזורים שונים בירדן, וחלק מבניו נותרו באזור אום בטין.
הערות שוליים

1 2 3  עארף אל עארף, תולדות באר שבע ושבטיה, ירושלים: אריאל, 1948
↑  עארף אלעארף, המשפט אצל הבדואים, ירושלים: אלקודס, 1933
↑  חיה נוח, הכפרים שישנם ואינם, באר שבע: פרדס, 2009
1 2  אחמד אבו שנאר, מטה אל-תיאהא- תרבות והיסטוריה, דאר אלמעתז, 2017
תליין

הוצאה להורג של פיראטים בהמבורג, 1573
תליין הוא אדם הכפוף לרשות שופטת והוא המוציא לפועל של עונשי מוות הנקבעים על ידי המדינה או סמכות חוקית אחרת.
תליינים בחברה

במערב אירופה וקולוניותיה, התליינים נודו על ידי שכניהם. גישת ההגליה הזו תועדה במספר רומנים, כמו "שלושת המוסקטרים" של אלכסנדר דיומא האב, וסרטים כמו "האלמנה מסנט פייר". מסיבה זו ביצירות שונות נוהגת דמות התליין לכסות לעיתים קרובות את פניה בעזרת מסכה או ברדס.
ביפן, תליינים נחשבו כחלק מהבוראקומין, מעמד חברתי שנחשב תת-אנושי בתקופה הפיאודאלית.
באימפריה העות'מאנית, רק צוענים יכלו להיבחר לתפקיד התליין, מתוך תפיסה חברתית שאנשים המבצעים את התפקיד דינם גיהנום בעולם הבא.
בבריטניה, משפחת התליינים המפורסמת ביותר היא פיירפוינט, ממנה יצאו, בין השנים 1902–1956, שלושה תליינים - הנרי, אחיו תומאס ובנו של הנרי, אלברט.
הכשרה

חוקר שקרא חומר הדרכה לתליינים בריטים טוען כי חוק עונש מוות יחייב את הקמתה של מכללה שתכשיר תליינים, ולאחר התמחות תעניק תעודת־סיום מקצועית.
הערות שוליים

↑   ישראל אורון, מה מלמד המחקר על אצ"ל, באתר הארץ, 21 בנובמבר 2023
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4179402-3  HDS: 016389  NKC: ph121522 
ערך זה הוא קצרמרבנושא חוק ומשפט. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
בית החולים שיפא

| --- | --- |

 מאפייני הארגון
 בעלים:  משרד הבריאות של רצועת עזה
 מנכ"ל:  ד"ר מדת עבאס
 היסטוריה
 תאריך ייסוד:  1946
 שירותים
 מספר מחלקות:  6
 מיטות:  564
 גאוגרפיה
 מיקום:  עזה, רצועת עזה
 קואורדינטות:  31°31′27″N 34°26′39″E﻿ / ﻿31.524166666667°N 34.444166666667°E﻿ / 31.524166666667; 34.444166666667
  (למפת עזה מוגדלת) בית החולים שיפא(למפת עזה רגילה) בית החולים שיפא
 
תמונה שצולמה בחדר המיון של בית החולים ביום 11 באוקטובר 2023, בעיצומה של מלחמת חרבות ברזל
הרחבת בית החולים שיפא, ינואר 2009
בית החולים שיפאא' (בערבית: الشفاء – מזוֹר, החלמה תעתיק מדויק: א-שִּׁפַאאְ') היה בית החולים המרכזי של רצועת עזה, ששכן בשכונת א-רימאל במערב העיר עזה. בית החולים הפך למוקד לחימה במהלך מלחמת חרבות ברזל וניזוק חמורות במהלכה. בתחילת המלחמה הוסתרו בו חטופים, ובהמשך התנהלו בו קרבות בין כוחות צה"ל לכוחות חמאס, שבהם נהרגו ונעצרו מחבלים רבים. בעקבות הקרבות נגרמו נזקים רבים למבנה ולציוד, ובית החולים יצא מכלל שימוש.
לפי צה"ל, טרם תחילת המלחמה, מפקדת החמאס שכנה בקומת המרתף של אחד ממבני בית החולים. מחקירות מחבלים שנחקרו בידי צה"ל עולה כי הם הסתתרו בין מחלקות בית החולים, ובמרתף שבו נמצאת המפקדה. בינואר 2024 דווח כי גם בארצות הברית קיבלו את הודעת צה"ל שבבית החולים הייתה מפקדה צבאית ושהוחזקו במקום חטופים.
מפקדת החמאס ושימוש לצורכי טרור

בינואר 2009, במהלך מבצע עופרת יצוקה, טען ראש השב"כ, יובל דיסקין, כי אנשי חמאס מסתתרים בבית החולים, מתוך ביטחון כי צה"ל לא יתקוף את המבנה. מנגד, טען מנהל בית החולים שיפא כי טענה זו שקרית. לטענת גורמי שב"כ, מרתף בית החולים הופקע על ידי החמאס ומשמש כמפקדה.
ביולי 2014, בעת מבצע צוק איתן, טען כתב הוושינגטון פוסט, כי משרדי בית החולים משמשים הלכה למעשה כמפקדה הראשית של החמאס וכי ניתן לראות את ראשי החמאס מסתובבים במסדרונות ובמשרדי בית החולים. בחקירה של פעיל חמאס שנעצר במהלך המבצע הודה הפעיל כי איסמעיל הניה ובכירי חמאס מסתתרים במרתף של בית החולים. באותה שנה, עיתונאית פינית דיווחה שראתה מחבלים משגרים רקטות מבית החולים.
ב-27 באוקטובר 2023 בתדרוך לתקשורת הזרה חשף דובר צה"ל דניאל הגרי מידע מודיעיני שמוכיח שחמאס מיקם מתחת לבית החולים שיפא את המפקדה הראשית שלו ומפקדות נוספות, רשת מנהרות טרור, מקלטים לבכירי חמאס, מרכזי ניהול ירי רקטי ותשתיות טרור נוספות, במטרה להשתמש בבית החולים כמגן אנושי, ולמנוע תקיפות של צה"ל על תשתיות הטרור ובכירי חמאס. בתיעוד שפורסם על ידי צה"ל ושב"כ נראים חטופים מישראל מובלים לתוך בית החולים על ידי מחבלים חמושים בבוקר 7 באוקטובר.
מפקדת החמאס ושימוש לצורכי טרור > השתלטות צה"ל על המבנה

ב- 15 בנובמבר 2023 במהלך מלחמת חרבות ברזל השתלטו כוחות גדוד 77, גדוד 82 , גדוד 12, גדוד 603 של הנדסה קרבית, יהל"ם, יחידת שלדג, חטיבת החילוץ ועוקץ תחת צק"ח 7 על מתחם בית החולים וביצע חיפושים בחלקים בתוכו.
ב-19 בנובמבר 2023  כוחות צק"ח 7 חשפו מנהרת טרור מתחת לבית החולים שיפא. אחת המנהרות הייתה בעומק 10 מטר ואורך 55 מטר שבה אחת הכניסות חסומה בידי דלת משוריינת עם חרך ירי. באותו ערב חשף דובר צה"ל תמונות ממצלמות אבטחה מבית החולים שיפא שמראות מחבלים חמושים לוקחים לשם אזרחים שנחטפו ב-7 באוקטובר. כמו כן חשף שמחבלי חמאס רצחו את החטופה נועה מרציאנו בתוך בית החולים שיפא. בעקבות המקרים נעצר מנהל בית החולים והועבר לחקירת שב"כ. במהלך המבצע חולצו גופותהן של נועה מרציאנו ויהודית וייס.
ב-18 במרץ 2024 החל מבצע ניתוח מקומי שבו פשטו כוחות מיוחדים של צה"ל ושירות הביטחון הכללי שכללו את שייטת 13 ויחידה 504 של אמ"ן על בית החולים שיפא לאחר שהתקבל מודיעין שלפיו חמאס הקים מפקדה בבית החולים והשתמש בו לצורכי טרור. כוחות של אוגדה 162, בהובלת צק"ח 401, הכולל גדודים של חטיבת הנח"ל וחטיבת גבעתי, כיתרו את המתחם. במהלך הפעילות התנהלו חילופי אש כבדים במתחם שבו שהו אלפי עקורים, שבהם נהרגו שלושה חיילים.
בפעולה נהרגו כ-200 מחבלים, ביניהם פאא'ק מבחוח, ראש מנהלת המבצעים בביטחון הפנים של חמאס, ונעצרו כ-800 חשודים, מהם מעל 500 מחבלים, בהם בכירים רבים בחמאס ובגא"פ כגון מחמוד קוואסמה, שהיה מעורב בחטיפת שלושת הנערים ב-2014, מפקדי מטה הגדה של חמאס, מפקדים בגא"פ ובכירים נוספים.  בסריקות נמצאו בבית החולים אמל"ח רב וכספים (למעלה מ-11 מיליון ש"ח) שיועדו לטרור. בנוסף תפסו כוחות צה"ל והשב"כ בבית החולים חומר מודיעיני רב ואיכותי. במקביל לפעולה הצבאית, הכניס צה"ל סיוע הומניטרי לבית החולים, שכלל מי שתייה, מזון, ציוד רפואי וגנרטור. המבצע הסתיים ב-1 באפריל 2024.
בימים שלאחר יציאת כוחות צה"ל מהאזור, ההגנה האזרחית בעזה דיווחה על כ-400 הרוגים שנמצאו במתחם בית החולים ובאזור ח'אן יונס.
לקריאה נוספת

Tamara Barnea and Rafiq Husseini, Cooperate and Separate: The Disengagement of the Palestine Health Care System from Israel and Its Emergence as an Independent System, Greenwood Publishing Group, 2002, pp. 135–141. (באנגלית)
אקנתוכרונולוגיה

קוצים שגדלו בסדרה על קקטוס סגווארו בגובה של כמטר בטוסון, אריזונה. המספרים הכתובים על הקקטוס בדיו שחורה מציינים את סדר גדילת הקוצים – הצעיר ביותר לכיוון הקודקוד, המבוגר ביותר לכיוון הבסיס.
אקנתוכרונולוגיה היא חקר קוצי קקטוס או קוצי חלבלוב (אופורביה) הגדלים בשלבים עוקבים בזמן. מאפיינים פיזיקליים, מורפולוגיים וכימיים שלהם, ומידע על הסדר היחסי או הגיל של הקוצים, משמשים לחקר האקלים או הפיזיולוגיה של הצמח בעבר.
לדוגמה, קוצי קקטוס עומדים, עמודיים, צומחים מקודקוד הצמח. לאחר מספר שבועות הקוצים מפסיקים לגדול ועוברים לצד הגבעול. הקוצים הישנים נשארים במקומם במשך עשרות שנים וקוצים חדשים נוצרים בפסגה הגדלה ללא הרף. התוצאה היא שלאורך כל "צלע" חיצונית של הקקטוס יש סדרה של קוצים שמסודרים לפי סדר גדילתם: הקוצים העתיקים ביותר נמצאים בתחתית והקוצים הצעירים ביותר נמצאים בחלק העליון. ניתן לתארך את הקוצים הללו באמצעות עלייה פתאומית בריכוז של פחמן-14 (שנקראת Bomb pulse או Bomb spike). איזוטופים של פחמן (פחמן-13) וחמצן (חמצן-18) עשויים לשמש כדי להסיק מסקנות לגבי האקלים בעבר, למשל משקעים או טמפרטורה, צמיחת הגזע או פיזיולוגיה של הצמח, למשל תהליכי פוטוסינתזה. לחלופין, ניתן להשתמש ברוחב של פסים רוחביים קטנים, רצועות בעמוד השדרה כדי להסיק מידע ברזולוציה של תיארוך יומי לגבי כיסוי עננים או פוריות צמחים. רצועות שעווה קבועות בצידי קקטוס קוסטה ריקה (Lemaireocereus aragonii) מצביעים על צמיחה שנתית וניתן להשתמש בהם ככרונומטרים (מלשון "כרונומטריה", מדידת זמן) זמניים.
תת-דיסציפלינה זו של פלאוקלימטולוגיה ואקופיזיולוגיה היא חדשה יחסית. אקנטוכרונולוגיה קשורה קשר הדוק לדנדרוכרונולוגיה, דנדרוקלימטולוגיה וגיאוכימיה באמצעות איזוטופים, ושואלת רבות מהשיטות והטכניקות מתת-הדיסציפלינות הללו של מדעי כדור הארץ. היא גם שואבת רבות מתחום האקופיזיולוגיה, ענף בביולוגיה, כדי לייחס מאפייני שדרה או קוצים למשתנים סביבתיים או פיזיולוגיים מסוימים.[דרוש מקור]
המאמר הראשון שעבר ביקורת עמיתים שהציג והסביר סדרת שדרה שנבחנה באמצעות תיארוך איזוטופים נכתב ב-2007 ועסק בקקטוס סגווארו בטוסון, אריזונה. מאמר זה ומאמרים אחרים מראים שסדרות זמן של פחמן-14 ואיזוטופ שמקורם בשדרה יכולות לשמש למחקרים דמוגרפיים או פלאו-אקלימיים.
לקריאה נוספת

Doménech-Carbó, Antonio (2015). "Dating: An analytical task". Chemtexts. 1. doi:10.1007/s40828-014-0005-6.
הערות שוליים

↑  Mauseth, J. D (2006). "Structure-Function Relationships in Highly Modified Shoots of Cactaceae". Annals of Botany. 98 (5): 901–926. doi:10.1093/aob/mcl133. PMC 2803597. PMID 16820405.
↑  Hua, Quan; Barbetti, Mike (2004). "Review of Tropospheric Bomb 14C Data for Carbon Cycle Modeling and Age Calibration Purposes". Radiocarbon. 46 (3): 1273–1298. Bibcode:2004Radcb..46.1273H. doi:10.1017/s0033822200033142.
1 2  English, Nathan B; Dettman, David L; Sandquist, Darren R; Williams, David G (2007). "Past climate changes and ecophysiological responses recorded in the isotope ratios of saguaro cactus spines". Oecologia. 154 (2): 247–258. Bibcode:2007Oecol.154..247E. doi:10.1007/s00442-007-0832-x. PMID 17724618.
1 2  Delgado-Fernández, Mariana; Garcillán, Pedro P; Ezcurra, Exequiel (2016). "On the Age and Growth Rate of Giant Cacti: Radiocarbon Dating of the Spines of Cardon (Pachycereus Pringlei)". Radiocarbon. 58 (3): 479–490. Bibcode:2016Radcb..58..479D. doi:10.1017/RDC.2016.25.
↑  Hultine, Kevin R; Dettman, David L; English, Nathan B; Williams, David G (2019). "Giant cacti: isotopic recorders of climate variation in warm deserts of the Americas". Journal of Experimental Botany. 70 (22): 6509–6519. doi:10.1093/jxb/erz320. PMID 31269200.
1 2  English, Nathan B; Dettman, David L; Sandquist, Darren R; Williams, David G (2010). "Daily to decadal patterns of precipitation, humidity, and photosynthetic physiology recorded in the spines of the columnar cactus,Carnegiea gigantea". Journal of Geophysical Research: Biogeosciences. 115 (G2): n/a. Bibcode:2010JGRG..115.2013E. doi:10.1029/2009JG001008.
↑  Buskirk, Ruth E; Otis, Gard W (1994). "Annual Waxy Bands on a Costa Rican Cactus". Biotropica. 26 (2): 229. doi:10.2307/2388815. JSTOR 2388815.
Gloomhaven

| --- | --- |

 כללי
 תאריך הוצאה:  2017
 סוגה:  משחק קופסה משחק לגאסי משחק שיתופי
 מספר שחקנים:  1-4
 פיתוח:  אייזק צ'יילדרס
 הוצאה לאור:  Cephalofair Games
 ארץ מקור:  ארצות הברית
 עיצוב:  אלכסנדר אליכב ג'וש מק'דואל אלווארו נבוט
 סדרה:  Gloomhaven 
 זמן המשחק:  90–115 דקות עבור כל תרחיש
 
 אתר רשמי
 
Gloomhaven (בתעתיק עברי: גלומהייבן) הוא משחק קופסה שיתופי מסוגת Dungeon crawler שפותח על ידי אייזק צ'יילדרס ויצא לאור על ידי Cephalofair Games בשנת 2017. המשחק מכיל קמפיין סיפורי רחב, המכיל 95 תרחישים ייחודיים, ו-17 מקצועות אותם ניתן לשחק. מאז יציאתו לאור המשחק זכה לשבחים רבים על ידי מבקרים, ותואר כאחד ממשחקי הקופסה הטובים ביותר בכל הזמנים.