stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דיסקוגרפיה של צ'יק קוריאה
אלבומים > אלבומי סולו

(Piano Improvisations Vol. 1 (1971
(Piano Improvisations Vol. 2 (1972
(Delphi I (1979
(Delphi II & III (1980
(Children's Songs (1984
(Expressions (1994
(Solo Piano: Originals (2000
(Solo Piano: Standards (2000
(Solo Piano – Portraits (2014
(Plays (2020
אלבומים > דואטים

An Evening with Herbie Hancock & Chick Corea: In Concert (1978) (עם הרבי הנקוק)
CoreaHancock (1979) (עם הרבי הנקוק)
Chick Corea & Lionel Hampton in Concert (1980) (עם ליונל המפטון)
Voyage (1984) (עם סטיב קוג'לה)
Play (1992) (עם בובי מקפרין)
The Enchantment (2007) (עם בלמו פלק)
Duet (2008) (עם הירומי)
Orvieto (2010) (עם סטפנו בולנו)
Two (2015) (עם בלה פלק)
אלבומים > דואטים > עם גארי ברטון

Crystal Silence (1972)
Duet (1979)
In Concert, Zürich, October 28, 1979 (1980)
Lyric Suite for Sextet (1982)
Native Sense - The New Duets (1997)
The New Crystal Silence (2008)
Hot House (2012)
אלבומים > דואטים > עם סטנלי קלארק

Children of Forever (1973)
Journey to Love (1975)
Rocks, Pebbles and Sand (1980)
Up (2014)
אלבומים > עם מיילס דייוויס

Water Babies (1976)
Filles de Kilimanjaro (1969)
In a Silent Way (1969)
Live in Europe 1969: The Bootleg Series Vol. 2 (2013)
Bitches Brew (1970)
Bitches Brew Live (2011)
Black Beauty: Miles Davis at Fillmore West (1977)
Miles Davis at Fillmore: Live at the Fillmore East (1970)
Miles at the Fillmore - Miles Davis 1970: The Bootleg Series Vol. 3 (2014)
Jack Johnson (1971)
Circle in the Round (1979)
Live-Evil (1971)
On the Corner (1972)
Big Fun (1974)
אלבומים > עם Chick Corea Electronic Band

The Chick Corea Elektric Band (1986)
Light Years (1987)
Eye of the Beholder (1988)
Inside Out (1990)
Beneath the Mask (1991)
Elektric Band II: Paint the World (1993)
Live from Elario's (The First Gig) (1996)
To the Stars (2004)
Live in Tokyo 1987 (2017)
אלבומים > עם Return to Forever

Return to Forever (1972)
Light as a Feather (1973)
Hymn of the Seventh Galaxy (1973)
Where Have I Known You Before (1974)
No Mystery (1975)
Romantic Warrior (1976)
Musicmagic (1977)
Live (1978)
Returns (2009)
Forever (2011)
The Mothership Returns (2012)
אלבומים > עם Circle

Circling In (1975)
Circulus (1978)
Circle 1: Live in Germany Concert (1971)
Circle 2: Gathering (1971)
Paris Concert (1972)
אלבומים > עם ג'ו פארל

Joe Farrell Quartet (1970)
Outback (1971)
Skate Board Park (1979)
אלבומים > עם סטן גץ

Sweet Rain (1967)
What the World Needs Now: Stan Getz Plays Burt Bacharach and Hal David (1968)
Captain Marvel (1972)
אלבומים > עם ג'ו הנדרסון

Relaxin' at Camarillo (1979)
Mirror Mirror (1980)
Big Band (1997)
אלבומים > עם הרבי מאן

Herbie Mann Plays The Roar of the Greasepaint – The Smell of the Crowd (1965)
Monday Night at the Village Gate (1966)
Latin Mann Afro to Bossa to Blues (1965)
Standing Ovation at Newport (1965)
אלבומים > אלבומי אוסף

Inner Space (1973)
The Complete "Is" Sessions (2002)
Chick Corea/Herbie Hancock/Keith Jarret/McCoy Tyner (1976)
Chick Corea Compact Jazz (1987)
Best of Chick Corea (1993)
Selected Recordings (2002)
Very Best of Chick Corea (2004)
Herbie Mann-Chick Corea: The Complete Latin Band Sessions (2007)
Electric Chick (2008)
ביאורים

↑  כמוביל הרכב
↑  בניגוד למקובל, המושג "אלבומי סולו" לא מתייחס לאלבומים שבהם קוריאה הוא הכותב ומוביל ההרכב (לשם כך קיימת פסקת "כמוביל הרכב"), אלא לאלבומים בהם מנגן קוריאה בלבד על הפסנתר
הערות שוליים

↑  http://chickcorea.com/bio/1941-71/
↑  https://www.arts.gov/honors/jazz/chick-corea
ה'תרס"ח

ה'תרס"ח (5,668) ובקיצור תרס"ח – היא שנה עברית  אשר החלה ביום א' בתשרי, אור ל-9 בספטמבר 1907, והסתיימה ביום כ"ט באלול, 25 בספטמבר 1908.
המולד של תשרי חל ביום ראשון, 2 שעות ו-167 חלקים. לפיכך זו שנה מסוג בחה. היא מעוברת, ואורכה 383 ימים.
זו שנה חמישית לשמיטה, ושנת 6 במחזור העיבור ה-299. תקופת ניסן שבשנה זו היא תחילת שנת 12 (סימנה יביגז) במחזור השמש ה-203.
שנה זו היא שנת 1,839 לחורבן הבית, ושנת 2,219 לשטרות.
אירועים

כ"ב בתשרי (שמחת תורה) - נוסדה אגודת  "בר גיורא", לימים ארגון "השומר", ארגון השמירה הראשון בארץ ישראל, לשמירה על היישובים היהודיים
ג' באלול - מתכנסת ועידת צ'רנוביץ, הוועידה הראשונה לשפה היידית, בצ'רנוביץ בירת דוכסות בוקובינה
נולדו

י"ח בטבת - אברהם שטרן (יאיר), משורר, מהפכן, ומייסד ארגון המחתרת "לח"י"
ג' בשבט - מנחם אבידום, מלחין ישראלי (נפטר ה'תשנ"ו)
י"ג בשבט - מרדכי אולמרט, חבר הכנסת ואביו של אהוד אולמרט (נפטר ה'תשנ"ח)
י"ח בשבט - מרדכי סורקיס, ראש העיר הראשון של כפר סבא וחבר הכנסת מטעם רפ"י והמערך (נפטר ה'תשנ"ה)
י"ט בשבט - לב לנדאו, פיזיקאי יהודי-רוסי, חתן פרס נובל לפיזיקה (נפטר ה'תשכ"ח)
כ"ט באדר ב' - אברהם מאסלו, פסיכולוג יהודי אמריקאי (נפטר ב-ה'תש"ל)
י"ט בניסן - ישראל ישעיהו-שרעבי, פוליטיקאי ישראלי, יושב ראש הכנסת ושר (נפטר ב-1979)
כ"ז בניסן - אוסקר שינדלר, איש עסקים צ'כי, חסיד אומות העולם
ט' באייר - יחיאל אהרון אליאש, מייסד בני עקיבא ומשמרות אליצור, אחראי על הפלוגות הדתיות בהגנה
ט"ז בסיוון - חיים לייב פקריס, מחלוצי המחשוב בישראל (נפטר ב-ה'תשנ"ג)
י"א באב - ארתור גולדברג, פוליטיקאי ומשפטן יהודי-אמריקאי (נפטר ב-ה'תש"ן)
נפטרו

י"ח בתשרי - רבי מאיר יהודה שפירא מייסד חסידות בוקווסק
כ"ב באדר ב' - רבי יחיאל מיכל הלוי אפשטיין, בעל ערוך השולחן
לוח שנה > מאפייני לוח השנה

שנה מסוג בחה, ובה 383 ימים.
שנה מעוברת ובה שני חודשי אדר - אדר א' ואדר ב'. חג הפורים נחוג בשנה כזו באדר ב'. בנוסף, בי"ד באדר א' מציינים פורים קטן, ובט"ו באדר א' מציינים שושן פורים קטן.
שנה "חסרה": שבה חשוון וכסלו בני 29 יום כל אחד
היסטוריה של עם ישראל
הבשורה של רבולה

צליבת ישו
ישו עולה לשמים
לוח קאנוני עם דמויות מתי ויוחנן
הבשורה של רבולה (באנגלית: Rabula Gospels) היא כתב יד הכתוב בסורית ומאויר מן המאה ה-6 לספירה. כתב היד מציג את הבשורות הנוצריות ונחשב לדוגמה טובה לאמנות הציור בחלקים המזרחיים של האימפריה הביזנטית.
כתב היד מציג את "מַפַּקְתָא פְּשִיטְתָא" (בסורית: ܡܦܩܬܐ ܦܫܝܛܬܐ), "הגרסה הפשוטה", תרגום לסורית של כתבי הבשורה הנוצרית. הוא הושלם בשנת 586 במנזר יוחנן הקדוש מזגבה (Zagba), אשר במסופוטמיה. הוא נושא את חתימתו של רבולה (Rabula; Rabbula), אשר היה כנראה נזיר שאין אנו יודעים עליו דבר. דפי הקובץ נכרכו כנראה מספר פעמים. גודלם הנוכחי הוא 34 ס"מ על 27 ס"מ והטקסט שבהם כתוב בדיו בצבע חום-כהה או שחור, בשני טורים. בתחתית כמה מן הדפים מופיעות הערות הכתובות בדיו אדום.
בסוף המאה ה-13 או בתחילת המאה ה-14 הגיע כתב היד למנזר קאנובין בלבנון. עד המאה ה-16 הגיע כתב היד אל ספריית מדיצ'י בבזיליקת סן לורנצו (Biblioteca Mediceo Laurenziana) שבפירנצה, שם הוא נמצא עד היום.
האיורים המופיעים בכתב היד מוגבלים ל-14 הדפים (פוליו) הראשונים של הקודקס. נושאי האיורים בכתב היד הם:
בכתב היד מופיעים "לוחות קאנוניים". אלו הם לוחות אשר ניסוחם הראשון היה בידי אוזביוס מקיסריה ושימשו כקונקורדנציה המשווה בין הגרסאות השונות של חיי ישו בספרי הבשורות. דפי הלוחות מעוצבים כמבנה אדריכלי של קשתות דקורטיביות הנשענות על עמודים. המבנה משתנה בין מבנה של ארבעה חללים מקבילים בתחילת הלוחות, המשווים בין ארבעת האוונגליונים, עד למבנה בעל חלל אחד בלבד, לאירועים הופיעים בגרסה אחת בלבד. לצד המבנים מופיעים עיטורים ובהם סצנות מינאטוריות הרשומות בקונטור של דיו כהה וצבועות בדיו צבעונית. במראן הן משלבות את מסורת האמנות ההלניסטית עם השפעות הציור המזרחי, המתבטאת בעיצוב עיניים גדולות ובסטאטיות של הדמויות. גם עיטור הקשתות בדגמים דקורטיביים ועשירים מצביע על ההשפעה של האמנות המזרחית הסאסאנית. בנוסף לקשתות מופיעים בכל דף גם תיאורים של נביאי הברית הישנה אשר צופים את אירועי הברית החדשה במסורת הפרה-פיגורציה. שני דפים נוספים בלוחות מציגים את דמויותיהם של האוונגליסטים.
בתיאור הצליבה של ישו, ישו מתואר כלובש בגד טוניקה ארוך (Collobium) בצבעי סגול וזהב וסביב ראשו הילה. בפרשנות של עיצוב הבגד הזה מוצאו חוקרים את ההשפעה של האיקונוגרפיה המזרחית, באופן הדומה לתיאור ישו על גבי אמפולות מאוסף מונזה-בוביו. משני עבריו של ישו מופיעים שני הגנבים אשר נצלבו עמו. לצד ראשו מופיעים דימויים אסכטולוגיים של שמש וירח, המוזכרים גם בשפרי הבשורה. זהו אחד מן הייצוגים המוקדמים ביותר של ישו הצלוב. תיאור זה שם את הדגש על הצגתו של ישו בכבוד, דבר המתבטא בבגד המפואר. מתחת לתיאור, באותו דף, הופיע גם תיאור של הקבר הריק של ישו.
הערות שוליים

↑  כנען-קדר, נורית, האמנות הנוצרית בימי-הביניים, מושגי יסוד, הוצאת משרד הביטחון, תל אביב, 1990, עמ' 133-134.
↑  Rodley, Lyn, Byzantine Art and Architecture, An Intreduction, Cambridge University Press, Cambridge, 1994, p. 106.
↑  ראו: הבשורה על-פי לוקס, כג' 43-46.
↑  Jensen, Robin Margaret, Understanding Early Christian Art, Routledge, London, 2000, p. 131, 150, 166.
הגירה פנימית (התנגדות)

הגירה פנימית (בגרמנית: Innere Emigration; בצרפתית: émigration intérieure) או "גלות פנימית" הוא מושג המתאר סופרים גרמנים שהתנגדו לנאציזם ובכל זאת בחרו להישאר בגרמניה לאחר שהנאצים תפסו את השלטון בשנת 1933. את המונח טבע פרנק טיס (Frank Thiess) בתגובתו לדבריו של תומאס מאן בשידור ב-BBC בנושא האשמה הגרמנית. הרעיון עשוי לחול על סיטואציות דומות בהן אנשים חשים ניתוק מתרבותם, מממשלתם, מחברתם או מסביבתם, עקב תנאים פוליטיים, חברתיים או כלכליים מעיקים, ובכל זאת נשארים במדינתם.
מקור המושג

דלפין דה ז'ירארדן, כתבה בשנת 1839 על האצולה הצרפתית במהלך המונרכיה של יולי:
דוגמאות > תקופת גרמניה הנאצית

הסופר שטפן צווייג כתב בספרו "העולם של אתמול" על תחושתו בתור מתנגד למלחמת העולם הראשונה, יחיד בתחושתו זו מבין סובביו: "נותרה דרך אחת: להסתגר בתוכי ולשתוק כל עוד השאר קודחים וצועקים. לא קל היה הדבר. כי הבדידות בגלות, למדתי זאת די והותר, אינה קשה כבדידות במולדת. הרחקתי מעלי את ידידי הוותיקים, ולחפש חדשים לא הייתה השעה כשרה."
בגלות, בארצות הברית בשנות הארבעים של המאה העשרים, עסק הסופר הגרמני תומאס מאן בסוגיית האחריות הגרמנית למלחמת העולם השנייה ולשואה. הוא כתב כמה מאמרים בנושא, ביניהם "Deutsche Schuld und Unschuld" ("האשמה והחפות הגרמנית") ו-"Über Schuld und Erziehung" ("על אשמה וחינוך"). לאחר שקרא על שחרור מחנות הריכוז הנאציים בשנת 1945, אמר מאן בשידור ברשת ה-BBC בשפה הגרמנית:
פרנק טיס טען שרק למי שחווה את החיים בגרמניה הנאצית הייתה זכות לדבר בפני גרמנים על אשמתם, וכי ה-"innere Emigranten" ('המהגרים הפנימיים') הראו אומץ מוסרי יותר מאלה שצפו באירועים ממרחק בטוח. בתגובה הצהיר מאן כי כל היצירות שפורסמו תחת שלטונו של היטלר היו בסימן "Blut und Schande" ('דם ובושה') ויש להשמידן. כתוצאה ממחלוקת זו, יש שעדיין מסווגים את הספרות הגרמנית מהתקופה הנאצית על ידי שיפוט מעמדם המוסרי של הכותבים, ולא על ידי אומדן התוכן הפוליטי או הערך האסתטי של כתביהם.
בין הסופרים ואישי הרוח הגרמנים שמקורות חייהם עולה כי בתקופת המשטר הנאצי יישמו את "ההגירה הפנימית" היו אריך קסטנר, קרל יאספרס והנס פאלאדה.
דוגמאות > ארצות הברית בתקופת מקארתי

בשנת 1950 החרימה מחלקת המדינה של ארצות הברית את דרכונו של פול רובסון, בטענה ש"יציאה של רובסון מחוץ לגבולות ארצות הברית מזיקה לאינטרסים של ממשלת ארצות הברית". הדרכון הוחזר לו רק בשנת 1958. אותה שנה אף חזר להופיע על הבמה בארצות הברית. במהלך תקופה זו לא יכול היה לצאת מגבולות ארצות הברית, וחווה חרם אמריקני על הופעותיו. למרות ה"הגלייה הפנימית" שחווה, רובסון הצליח להישאר פעיל. הוא הקים חברת תקליטים פרטית בשם Records Othello וכך יכול היה להקליט את שיריו ונאומיו ולשלוח אותם אל מעבר לים.
דוגמאות > איראן הח'ומייניסטית

הסופרת אזאר נפיסי תיארה משכיל איראני שיצא ל"גלות פנימית" לאחר המהפכה האיראנית:
מחלוקת

הסוגיות המוסריות סביב הגירה פנימית הן נושא לוויכוח. יש הטוענים כי סופרים מסוימים שנשארו מאחור בגרמניה מתחו ביקורת על המשטר הנאצי בדרכים עדינות, באלגוריות או במשתמע, בעוד שאחרים טוענים כי ביקורות כאלה היו "כה עדינות עד שהן בלתי נראות". הוויכוח מסובך עוד יותר בגלל המדרגות השונות בהן היו נתונים לאיומים סופרים שונים, אישיותם השונה וכן העוצמה המשתנה של מחאותיהם. לגבי חלק מהכותבים שטענו שהם מהגרים פנימיים, נטען שעשו לביתם במהלך המלחמה, בעוד שאחרים נכלאו ויצירותיהם נאסרו.
באירוע ההיסטוריונים Deutscher Historikertag (אנ') בשנת 1998 היו מעורבים ההיסטוריונים פיטר שטלר (Peter Schöttler), גץ עלי ומייקל פלבוש (Michael Fahlbusch) בוויכוח בנוגע לתפקידם של היסטוריונים גרמנים בתקופת הרייך השלישי. השלישייה אתגרה את הגנתם של תיאודור שיידר (Theodor Schieder), ורנר קונצה (Werner Conze) וקרל-דיטריך ארדמן (Karl-Dietrich Erdmann) מבחינת נושא ההגירה הפנימית בטענה שאלו האחרונים היו מעורבים בקשרים עם השלטון הנאצי יותר מכפי שהיו מוכנים להכיר בכך בני הדור הבא של ההיסטוריונים הגרמנים, שרבים מהם היו תלמידיהם.
שימושים אחרים של המושג

המושג "הגירה פנימית" עשוי לחול בצורה רחבה יותר, ולכלול גם מקרים אחרים, כמו אמנים חזותיים. המושג עשוי לחול גם על מצב כללי יותר או מטאפורי: ניתוק נפשי מארצו או מסביבתו של האדם. לדוגמה, אנגלו-איריים אשר היו נאמנים לאנגליה ולא לאירלנד מולדתם, זוהו כמהגרים פנימיים. כך גם תושבי קומונות בשנות השישים.
המשוררת סבינה מסג ציטטה את עמוס עוז, שלדבריה אמר על נטייתה לניתוק מסביבתה, מהאקטואליה, מהחדשות, מהחברה: "נדמה לי שעמוס עוז אמר עלי שזה כמו ירידה [גלות] פנימית".
ראו גם

ספרות גרמנית: גרמניה הנאצית
אשמה קולקטיבית גרמנית (אנ')
לקריאה נוספת

Klieneberger, H. R. (1965). "The 'Innere Emigration': A Disputed Issue in Twentieth-Century German Literature". Monatshefte. 57 (4): 175.
Sims, Amy (2005). "The unsettling History of German Historians in the Third Reich".  In Donahue, Neil H.; Kirchner, Doris (eds.). Flight of Fantasy: New Perspectives on Inner Emigration in German Literature, 1933-1945. Berghahn Books.
Wenke, Monika (2010). Aspects of Inner Emigration in Hannah Höch: 1933 – 1945 (Thesis). University of Cambridge. Retrieved 8 April 2015.
Donahue, Neil; Kirchner, Doris (2005). Flight of Fantasy: New Perspectives on Inner Emigration in German Literature, 1933-1945. Berghahn Books. ISBN 978-1571810021.
הערות שוליים

↑  de Girardin, Delphine (1860–1861). Oeuvres complètes de madame Émile de Girardin, née Delphine Gay.... Tome 4 / [introduction par Théophile Gautier]. Gallica. נבדק ב-2015-07-14.
↑  Fleming, William (ביוני 1986). Arts and Ideas. Harcourt School. ISBN 9780030056697. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  שטפן צווייג, העולם של אתמול, (מחברות לספרות, 2012, ע' 190)
↑  Chevalier, Tracy (2012). Encyclopedia of the Essay. Routledge. p. 526. ISBN 9781135314101.
↑  Wyman, David; Rosenzveig, Charles (1996). The World Reacts to the Holocaust. JHU Press. p. 413. ISBN 9780801849695.
↑  Watanabe-O'Kelly, Helen (2000). The Cambridge History of German Literature. Cambridge University Press. p. 443. ISBN 9780521785730.
↑  סי"ץ, רובסון חזר לבמה, דבר, 11 במאי 1958
↑  "שיר כושי": ספיריטואלס אפרו-אמריקאים בשנות החמישים והשישים בישראל. עבודת גמר לשם קבלת תואר מוסמך בתוכנית אישית, מאת נועה בן-סעדיה, האוניברסיטה העברית בירושלים, 2016, ע' 6.
↑  Grenville, Anthony (באוגוסט 2012). "Thomas Mann and the 'inner emigration'". The Association of Jewish Refugees. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  "The Fallacy of 'Inner Emigration'". Dialog International. 24 במרץ 2007. נבדק ב-8 באפריל 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Gray, Billy (Summer 2009). ""The Lukewarm Conviction of Temporary Lodgers": Hubert Butler and the Anglo-Irish Sense of Exile". New Hibernia Review / Iris Éireannach Nua. 9 (2): 84–97. doi:10.1353/nhr.2005.0038. JSTOR 20646499. Their emotional withdrawal from Ireland led to a profound sense of social and political dislocation, which in turn encouraged a communal retreat, a loss of power, and a form of 'inner emigration' among the Anglo-Irish.
↑  Gildea, Robert (2013). Europe's 1968: Voices in Revolt. Oxford University Press. p. 198. ISBN 9780191651274.
↑  אביבה לורי, חיי סבינה, באתר הארץ, 13 בינואר 2004
ה'תרע"ג

ה'תרע"ג (5,673) ובקיצור תרע"ג – היא שנה עברית  אשר החלה ביום א' בתשרי, אור ל-12 בספטמבר 1912, והסתיימה ביום כ"ט באלול, 1 באוקטובר 1913.
המולד של תשרי חל ביום רביעי, 23 שעות ו-733 חלקים. לפיכך זו שנה מסוג השג. היא מעוברת, ואורכה 385 ימים.
זו שנה שלישית לשמיטה, ושנת 11 במחזור העיבור ה-299. תקופת ניסן שבשנה זו היא תחילת שנת 17 (סימנה יזלגא) במחזור השמש ה-203.
שנה זו היא שנת 1,844 לחורבן הבית, ושנת 2,224 לשטרות.
אירועים

ט"ו בשבט - חג הנטיעות הראשון של בתי הספר בירושלים
נולדו

ד' באייר - הרב פרופ' בנימין זאב בנדיקט - רבה של שכונת אחוזה בחיפה
כ"ו בכסלו - דב גרונר, חבר באצ"ל (נפטר ב-1947)
כ"ג בטבת - צבי צימרמן (בונה), חבר הכנסת, עורך דין ונוטריון, שגריר ישראל בניו זילנד, סגן יושב ראש הכנסת, סגן ראש עיריית חיפה (נפטר ב-ה'תשס"ו)
כ"א בשבט - הרב משה צבי נריה, מייסד ישיבת כפר הרוא"ה, חבר הכנסת השביעית, מראשי "בני עקיבא" המכונה "אבי דור הכיפות הסרוגות". (נפטר י"ט בכסלו ה'תשנ"ו).
ז' באדר - הרב רפאל עבו, דיין בבית הדין הרבני הגדול (נפטר בה'תשמ"ג).
י' בניסן - חביב כנען, עיתונאי ישראלי וחוקר פרקים בתולדות היישוב
ל' בניסן - שלמה בן-יוסף, לוחם מחתרת ישראלי, ראשון לעולי הגרדום (הוצא להורג ה'תרצ"ח)
כ"ז באייר - יצחק ברמן, פוליטיקאי ישראלי
י"ג באב - מנחם בגין, ראש ממשלת ישראל
כ"ב בסיוון - מיכאל חזני שר וחבר הכנסת
ב' באלול - הרב שמואל הלוי ואזנר, פוסק, אב"ד, מחבר שו"ת שבט הלוי ומחשובי מנהיגי החרדים במפנה המאה ה-21
נפטרו

ו' באדר ב' – יחיאל מיכל פינס, הוגה דעות ציוני, מאבות הציונות הדתית, איש חיבת ציון. (נולד בכ"ג בתשרי ה'תר"ד)
כ"ח באדר א' – אברהם אבל אדולף ארליך, רב בלטביה ובפרוסיה (נולד בה'תקצ"ז)
י"ב בחשוון – יואל משה סלומון, ממיסדי נחלת שבעה, מאה שערים ופתח תקווה, שד"ר, עיתונאי, עורך ומדפיס, ואחד מפורצי חומות ירושלים (נולד בה'תקצ"ח)
לוח שנה > מאפייני לוח השנה

שנה מסוג השג, ובה 385 ימים.
שנה מעוברת ובה שני חודשי אדר - אדר א' ואדר ב'. חג הפורים נחוג בשנה כזו באדר ב'. בנוסף, בי"ד באדר א' מציינים פורים קטן, ובט"ו באדר א' מציינים שושן פורים קטן.
שנה "שלמה": שבה חשוון וכסלו בני 30 יום כל אחד.
ג' בתשרי חל בשבת, ולכן צום גדליה נדחה ליום ראשון ד' בתשרי.
י"ג באדר ב' חל בשבת, ולכן תענית אסתר מוקדמת ליום חמישי י"א באדר ב'.
היסטוריה של עם ישראל
הארוקיצ'י היאקוטאקה

| --- | --- |

 לידה:  25 במאי 1888 סאגה, האימפריה היפנית 
 פטירה:  10 במרץ 1947 (בגיל 58) האימפריה היפנית 
 מדינה:  יפן 
 השתייכות:  הצבא היפני הקיסרי 
 תקופת הפעילות:  מ-1909 
 דרגה:  גנרל 
 תפקידים בשירות
 מפקד הארמייה ה-17
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם השנייה
 עיטורים
 מסדר השמש העולה, דרגה ראשונה 
 
זהו שם יפני; שם המשפחה הוא .
הרוקיצ'י היאקוטאקה (ביפנית:百武 晴吉‏; 25 במאי 1888 - 10 במרץ 1947) היה גנרל בצבא היפני הקיסרי במלחמת העולם השנייה. לעיתים נקרא הרויושי היאקוטאקה וסייקיצ'י היאקוטאקה. שניים מאחיו הגדולים - סאבורו היאקוטאקה וגנגו היאקוטאקה - היו אדמירלים בצי הקיסרי היפני.
ביוגרפיה > ראשית חייו

היאקוטאקה נולד במחוז סאגה. הוא סיים את לימודיו באקדמיה הצבאית הקיסרית כקצין חיל רגלים ב-1909, במחזור ה-21 שבו למד גם צ'יאנג קאי שק. ב-1921 החל ללמוד במחזור ה-33 במכללת המטה של הצבא הקיסרי ועם סיום לימודיו נשלח למטה הכללי של הצבא הקיסרי היפני.
בין השנים 1925 ל-1927 שהה היאקוטאקה, אז בדרגת לויטננט קולונל, בפולין כקצין הצבא היפני. ב-1928 הוא נשלח למטה צבא קוואנטונג בסין. ב-1932 קיבל היאקוטאקה את דרגת הקולונל ולימד בבית הספר הצבאי למודיעין אותות. לאחר מכן קיבל מינוי מפקד מחלקה במטה הכללי עד 1935. לאחר שפיקד במשך שנה על רגימנט הרגלים ה-78, התמנה היאקוטאקה באפריל 1936 למפקח בית הספר הקדם צבאי בהירושימה, ובמרץ 1937 קיבל את דרגת מייג'ור-גנרל.
באוגוסט 1937 התמנה היאקוטאקה למפקח בית הספר למודיעין אותות. במרץ 1939 קיבל את הפיקוד על החטיבה העצמאית המעורבת ובאוגוסט של אותה שנה קיבל את דרגת לויטננט גנרל. מחודש פברואר 1940 עד חודש אפריל 1941 שימש היאקוטאקה מפקד הדיוויזיה העשרים.
ביוגרפיה > מלחמת העולם השנייה

במאי 1942 קיבל היאקוטאקה את הפיקוד על הארמייה ה-17 ונשלח למפקדתה ברבאול שבדרום מערב האוקיינוס השקט. במסגרת תפקידה נטלה הארמייה ה-17, תחת פיקודו של היאקוטאקה, חלק במערכות בגינאה החדשה, בגוודלקנל ובאיי שלמה. לאחר שמרבית הפעילות בזירה הוטלה על הארמייה השמינית, הפנה היאקוטאקה את יחידותיו לאיי שלמה בלבד, בעיקר לבוגנוויל. במהלך המערכה בבוגנוויל, נלכדו הוא ואנשיו על האי לאחר שבעלות הברית הקימו מתחם הגנה חזק בכף טורוקינה, ונותקו מקווי האספקה והתגבורת. התקפתו על המתחם נהדפה ויחידותיו נאלצו להתקיים ממה שמצאו באי ולהתחבא בג'ונגל ובמערות עד תום המלחמה.
באפריל 1945 לקה בשבץ מוחי וחודש לאחר מכן החליף אותו גנרל מסטאנה קנדה. היאקוטאקה נפטר ב-10 במרץ 1947.
לקריאה נוספת

Gailey, Harry A. Bougainville, 1943-1945: The Forgotten Campaign. University Press of Kentucky, 1991. ISBN 0813190479.
הערות שוליים

↑  Gailey, עמ' 186.
הופ פאוול

הופ פטריסיה פאוול (אנגלית: Hope Powell;‏ נולדה ב-8 בדצמבר 1966) הוא כדורגלנית עבר ומאמנת כדורגל אנגלייה, המאמן את קבוצת ברייטון אנד הוב אלביון. פאוול נחשבת לאחת מחלוצות כדורגל הנשים באנגליה, וב-2003 הפכה לאישה השנייה שזכתה להיכנס להיכל התהילה של הכדורגל האנגלי הממוקם במוזיאון הכדורגל הלאומי במנצ'סטר.
קריירה > כשחקנית

פאוול נולדה בדצמבר 1966 באנגליה, וכבר בילדותה הופיעה בכותרות העיתונים כאשר חוקי ה-FA אסרו עליה לייצג את נבחרת בית הספר שלה כשהגיעה לגיל 11. זמן קצר לאחר מכן, היא החלה לשחק בקבוצת "לביאות מילוול". במילוול שיחקה פאוול תחת המאמן אלן מיי, מנהל בכיר בבריטיש טלקום, ומי ששימש עבורה כמנטור ומקור השראה. שנים אחר כך, כשפאוול מונתה למאמנת נבחרת אנגליה, שימש מיי כראש מערך סקאוטים שלה.
כשהייתה עדיין בבית הספר, ערכה פאוול את הופעת הבכורה של בנבחרת אנגליה, במשחק שנערך מול אירלנד ב-9 בספטמבר 1983. זמן קצר לאחר מכן, היא השתתפה עם הנבחרת באליפות אירופה הראשונה אי פעם, ובה אנגליה הפסידה במפגש הגמר הכפול לשוודיה. שנה אחר כך, בקיץ 1985, זכתה פאוול עם אנגליה במונדיאליטו השלישי שנערך באיטליה, לאחר ניצחון 2-3 על המארחת.
ב-1991 השיגה פאוול את התואר הקבוצתי הראשון שלה, כשזכתה יחד עם מילוול בגביע האנגלי, לאחר ניצחון 0-1 בגמר על דונקסטר בלס. אחרי עונה זו, היא עברה יחד עם מספר שחקניות ממילוול לקבוצת ברומלי בורו, שבדיוק הוקמה. בהנהגה של פאוול, הצליחה הקבוצה להתקדם במהירות במעלה ליגות המשנה, עד שבסיום עונת 1994 העפילה לפרמייר ליג.
לגביע העולם 1995, שהיה הראשון בתולדות הנבחרת האנגלית, זומנה פאוול לסגל יחד עם חמש מחברותיה לקבוצה. היא נכנסה כמחליפה בכל שלושת משחקיה של אנגליה בשלב הבתים, אך בהפסד 3-0 לגרמניה ברבע הגמר כבר לא שותפה. שנה לאחר מכן, היא הגיעה להישג הקבוצתי הגדול ביותר בקריירה שלה - כשזכתה עם ברומלי בורו (ששינתה את שמה לקרוידון ליידיס) בדאבל. היא שיחקה בקרוידון עוד שנתיים, ובסיום עונת 1998, לאחר הפסד בגמר הגביע האנגלי לארסנל, הודיעה על פרישה על מנת לקבל את משרת המאמנת הראשית בנבחרת אנגליה.
קריירה > כמאמנת

בגיל 31 בלבד, הפכה פאוול לאישה הראשונה אי פעם ולאדם הצעיר ביותר שאימן את הנבחרת הנשים של אנגליה. משחקה הראשון כמאמנת היה ב-26 ביולי 1998, בהפסד 1-0 לשוודיה משער של מאלין מוסטרם. חודש לאחר מכן היא אימנה במשחק התחרותי הראשון שלה, כשאנגליה הפסידה 2-0 לנורווגיה במסגרת מוקדמות גביע העולם 1999.
הטורניר הגדול הראשון בו השתתפה פאוול כמאמנת הייתה אליפות אירופה 2001 שנערכה בגרמניה. בטורניר עצמו, האנגליות לא הרשימו וסיימו במקום האחרון בבית, אחרי שני הפסדים ותיקו אחד. שנתיים אחר כך, היא הפכה לאישה הראשונה שסיימה את ההכשרה וקיבלה תעודת פרו של אופ"א.
בשנים הבאות העפילו פאוול ואנגליה לטורנירים הגדולים, אך הנבחרת לא הצליחה להגיע להישגים משמעותיים - היא הודחה בשלב הבתים של יורו 2005 (למרות ששימשה כמארחת הטורניר) והפסידה ברבע גמר גביע העולם 2007 לגרמניה (שזכתה בסופו של דבר). ב-2009, לאחר שבמשך 11 שנים לא הצליחה להגיע עם הנבחרת להישג משמעותי, הובילה פאוול את אנגליה לגמר אליפות אירופה שנערכה בפינלנד. היא פגשה בגמר את גרמניה, שבאותם ימים נחשבה לנבחרת הטובה בעולם, והתקשתה לעמוד מולה. המשחק נגמר בתבוסה 6-2, והגרמניות קטפו את התואר בפעם החמישית ברציפות.
בגביע העולמי שנערך ב-2011, הפסידה אנגליה לצרפת ברבע הגמר, לאחר הפסד 3–4 בדו-קרב בעיטות הכרעה. אחרי המשחק פאוול כינתה את השחקניות שלא התנדבו לבעוט את הפנדלים "פחדניות", וזכתה לביקורת רבה מצד התקשורת האנגלית ומצד השחקניות עצמן. שנה לאחר מכן, היא נבחרה לאמן את נבחרת בריטניה בטורניר הכדורגל של אולימפיאדת לונדון. הנבחרת הוקמה במיוחד לצורך המשחקים האולימפיים, והיא כללה 16 שחקניות מאנגליה ושתיים מסקוטלנד. בשלב הבתים של הטורניר, ניצחה הנבחרת בכל משחקיה והעפילה לרבע הגמר מהמקום הראשון בבית. ברבע הגמר היא הפסידה 2-0 לקנדה והודחה מהטורניר.
אחרי שאנגליה הודחה בשלב הבתים של אליפות אירופה 2013, הביקורות על פאוול גברו, אך היא עדיין זכתה לתמיכה מצד ההתאחדות האנגלית. אף על פי כן, ב-20 באוגוסט 2013, הוחלט לפטרה מאימון הנבחרת לאחר כ-15 שנים.
לאחר הפסקה של ארבע שנים מאימון, קיבלה פאוול את משרת המאמנת של קבוצת הנשים של ברייטון אנד הוב אלביון, וכבר בעונה הראשון עלתה איתה לסופר ליג.