stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הוריקן איידה
נזקי הסופה > ארצות הברית

נזק נרחב נרשם בלואיזיאנה, כאשר מספר רב של בתים ניזוקו או נהרסו בשל הרוחות החזקות לצד נזקים בשל הצפות נרחבות. עשרות תושבים מתו, בעיקר בלואיזיאנה, ניו ג׳רזי וניו יורק. בלואיזיאנה נרשמו הנזקים הגדולים ביותר, מרביתם באזור החוף. נזק זה כלל בין היתר בתים רבים שנהרסו, שירותי תקשורת שהושבתו באופן זמני, מכוניות שהתהפכו וקווי חשמל שנפלו.
נזקי הסופה > קנדה

רוחות חזקות נשבו וגשם כבד הציף את החוף המזרחי של קנדה ב-2 בספטמבר, בשל כך כ-1000 משקי בית חוו הפסקות חשמל. ההצפות שנגרמו כתוצאה מהגשמים הביאו לפינויים של מספר בתים בנוסף לסגירה זמנית של שני כבישים.
פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
הערות שוליים

↑  Jesse.Enloe@noaa.gov, Billion-Dollar Weather and Climate Disasters | National Centers for Environmental Information (NCEI), www.ncdc.noaa.gov (באנגלית)
↑  Daniel P. Brown (23 באוגוסט 2021). "Tropical Weather Outlook" (TXT). Miami, Florida: National Hurricane Center. נבדק ב-27 באוגוסט 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Stacy Stewart (23 באוגוסט 2021). "Tropical Weather Outlook" (TXT). National Hurricane Center. נבדק ב-27 באוגוסט 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Papin; Bevin (25 באוגוסט 2021). "Tropical Weather Outlook" (TXT). Miami, Florida: National Hurricane Center. נבדק ב-27 באוגוסט 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Papin; Bevin (26 באוגוסט 2021). "Tropical Weather Outlook" (TXT). Miami, Florida: National Hurricane Center. נבדק ב-27 באוגוסט 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Death toll rises to at least 20 in western Venezuela floods, www.aljazeera.com (באנגלית)
↑  McKinley, Jesse; Schweber, Nate; Rosa, Amanda; Marcius, Chelsia Rose (2021-09-02). "Flooding From Ida Kills Dozens of People in Four States". The New York Times (באנגלית אמריקאית). ISSN 0362-4331. נבדק ב-2022-01-26.
↑  https://twitter.com/chicagomweather/status/1432080438919680001, Twitter
↑  Cleanup efforts underway following one of the rainiest days ever on P.E.I., CBC News, ‏03/09/2021
מסלול הוריקן איידה (מימין לשמאל)
ליאם ניסן

| --- | --- |

ניסן, 2012
 לידה:  7 ביוני 1952 (בן 72) צפון אירלנד באלמינה, צפון אירלנד, הממלכה המאוחדת 
 שם לידה:  William John Neeson 
 מדינה:  אירלנד, ארצות הברית, הממלכה המאוחדת 
 תקופת הפעילות:  מ-1976
 מקום לימודים:  אוניברסיטת המלכה בבלפסט  St Patrick's College 
 בן או בת זוג:  נטשה ריצ'רדסון (יולי 1994–18 במרץ 2009) 
 צאצאים:  מייקל ריצ'ארד אנטוניו ניסן, דניאל ג'ק ניסן 
 מספר צאצאים:  2 
 פרסים והוקרה:  קצין במסדר האימפריה הבריטית (31 בדצמבר 1999)  פרס אריה הזהב (1996)  פרס עולם התיאטרון (1993)  גביע וולפי לשחקן הטוב ביותר (1996)  פרס אגודת מבקרי הקולנוע של לוס אנג'לס לשחקן הטוב ביותר (2004)  פרס ליגת הדרמה  מסדר האימפריה הבריטית 
 פרופיל ב-IMDb
 
ויליאם ג'ון "ליאם" ניסן (באנגלית: William John "Liam" Neeson; נולד ב-7 ביוני 1952) הוא שחקן צפון-אירי. במהלך הקריירה זכה למספר שבחים, כולל מועמדויות לפרס אוסקר, פרס באפט״א, שלושה פרסי גלובוס הזהב ושני פרסי טוני. בשנת 2020, הוא הוצב במקום השביעי ברשימת 50 שחקני הקולנוע הגדולים של אירלנד ב"אייריש טיימס". ניסן מונה לחבר כבוד של מסדר האימפריה הבריטית בשנת 2000.
ביוגרפיה

ניסן נולד בבאלמינה, צפון אירלנד שבממלכה המאוחדת, למשפחה קתולית. הוא קיבל את הכינוי "ליאם" על שם הכומר המקומי. הוא חונך כקתולי. בגיל 9 החל ללמוד אגרוף במועדון הנוער המקומי והוכתר כאלוף הנוער באגרוף, אולם איבד את הכרתו באחד הקרבות ופרש.
ב-1971 הוא החל ללמוד פיזיקה ומדעי המחשב באוניברסיטת המלכה בבלפסט, אך לא סיים את לימודיו.
ב-1978, החל ניסן לשחק בקולנוע כשגילם את ישו בסרט "מסעות ההלך". לאחר מכן גילם דמויות משנה בסרטים מצליחים כמו "אקסקליבר" (1981), "הבאונטי" (1984) לצדו של אנתוני הופקינס ומל גיבסון. בשנת 1986, שיחק בסרט "המשימה" לצדו של ג'רמי איירונס, והתארח בפרק בסדרה "מיאמי מחלק מוסר". בשנת 1988 שיחק ב"משחק המוות" (הסרט החמישי בסדרת "הארי המזוהם") לצד קלינט איסטווד. 
למרות זאת ניסן כמעט לא הצליח להתפרסם.
פריצת הדרך של ניסן למיינסטרים התחילה בשנת 1990 כשזכה לגלם את דמותו של גיבור העל דארקמן בסרט הפעולה "דארקמן" של סם ריימי, שצבר הצלחה באופן לא צפוי והפך לסרט פולחן. בשנת 1992, שיחק בסרט "בעלים ונשים". באותה שנה, סטיבן ספילברג הציע לו את תפקידו של אוסקר שינדלר בסרט רשימת שינדלר לאחר שראה אותו משחק במחזה "אנה כריסטי" בברודוויי. בדצמבר אותה שנה, הצטרף ניסן לצוות השחקנים. השתתפותו בסרט "אנה כריסטי" הקנתה לו הערכה רבה ואף מועמדות לפרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר (בסופו של דבר הוענק הפרס לטום הנקס על משחקו ב"פילדלפיה"). ב-1996, כיכב בסרט הביוגרפי "מייקל קולינס".
בשנת 1999, הוא שיחק במלחמת הכוכבים.
בשנת 2002, שיחק לצידו של האריסון פורד בסרט "קיי-19" על האסון הגרעיני שפקד את הצוללת הסובייטית K-19. ב-2003, שיחק ב"אהבה זה כל הסיפור".
בשנת 2005, שיחק בתפקידים משניים בסיפורי נרניה: האריה, המכשפה וארון הבגדים, ממלכת גן עדן ובבאטמן מתחיל. חלק מהדמויות מהוות "אב רוחני" לגיבור, ומוצאות את מותן במהלך הסרט. באותה שנה, דיבב ניסן את דמותו של כומר חביב בסדרה משפחת סימפסון, שממיר את הומר ובארט לקתוליות. כמו כן, אירח וגילם דמויות במערכוני תוכנית הבידור האמריקנית "סאטרדיי נייט לייב".
בשנת 2006 גילם את דמותו של מורסמן קרבר במערבון "מלאכים נופלים" לצד פירס ברוסנן.
בשנת 2007 היווה ליאם ניסן חלק מצוות הדיבוב של המשחק "Fallout 3" שהופץ ב-2008. במשחק דיבב ליאם ניסן את דמותו של ג'יימס. אביו של גיבור המשחק Lone Wandrer (או Vault Dweller). מפיק המשחק טוד הווארד אמר: "התפקיד הזה נכתב במיוחד בשביל ניסן ומספק את הטון הדרמטי לאורך כל המשחק". ב-2008, שיחק בסרט "סיפורי נרניה: הנסיך כספיאן".
בשנת 2009, שיחק בסרטים: "החיים שאחרי", "חמש דקות של גן עדן" ו"קלואי".
בשנת 2010, שיחק את דמותו של זאוס בסרט "התנגשות הטיטאנים". ב-2012 שיחק בסרט המדע בדיוני "באטלשיפ" בבימויו של פיטר ברג, בהשתתפות ריהאנה וטיילור קיטש.
בשנים 2015–2014, התארח בתפקיד עצמו בסדרה "איש משפחה".
בשנת 2016 כיכב בסרטו של מרטין סקורסזה "שתיקה", דרמה היסטורית שמתרחשת במאה ה-17 ביפן, לצד אנדרו גארפילד ואדם דרייבר.
בשנת 2020, כיכב בסרטים "גנב עם כבוד" ו"הבית באיטליה", לצד בנו, השחקן מייקל ריצ'רדסון.
חיים אישיים

ניסן נישא לשחקנית האנגלייה נטשה ריצ'רדסון ב-3 ביולי 1994. לזוג נולדו שני בנים: השחקן מייקל ודניאל. הם התגוררו במילברוק, ניו יורק. ב-18 במרץ 2009 נפצעה ריצ'רדסון באורח אנוש בתאונת סקי בקנדה ומתה זמן קצר לאחר מכן.
במרץ 2011, מונה לשגריר של רצון טוב מטעם קרן החירום הבינלאומית של האומות המאוחדות לילדים.
לניסן אזרחות אירית, בריטית, ואמריקאית.
פילמוגרפיה נבחרת

| שנה | סרט | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 1981 | אקסקליבר | סר גאווין |  |
| 1984 | הבאונטי | צ'ארלס צ'רצ'יל |  |
| 1987 | חשוד | קרל וויין אנדרסון |  |
| 1988 | אם במבחן | ליאו קאטר |  |
| 1988 | משחק המוות | פיטר סוואן |  |
| 1989 | קרוב המשפחה הבא | בריאר גייטס |  |
| 1990 | דארקמן | פייטון ווסטלייק / דארקמן |  |
| 1993 | רשימת שינדלר | אוסקר שינדלר |  |
| 1994 | נל | ג'רום לובל |  |
| 1995 | רוב רוי | רוב רוי |  |
| 1996 | מייקל קולינס | מייקל קולינס |  |
| 1998 | עלובי החיים | ז'אן ולז'אן |  |
| 1999 | מלחמת הכוכבים - פרק 1: אימת הפנטום | קווי-גון ג'ין |  |
| 2002 | קיי-19 | מיכאיל פוליינין |  |
| 2003 | אהבה זה כל הסיפור | דניאל |  |
| 2004 | קינסי | אלפרד קינסי |  |
| 2005 | באטמן מתחיל | הנרי דוקארד / ראס-אל-גול |  |
| 2005 | סיפורי נרניה: האריה, המכשפה וארון הבגדים | אסלן | דיבוב |
| 2005 | ממלכת גן עדן | גודפרי |  |
| 2006 | מלאכים נופלים | מורסמן קרוור |  |
| 2008 | סיפורי נרניה: הנסיך כספיאן | אסלן | דיבוב |
| 2009 | חטופה | בריאן מיילס |  |
| 2009 | החיים שאחרי | אליוט דיקן |  |
| 2009 | קלואי | דייוויד סטיוארט |  |
| 2009 | חמש דקות של גן עדן | אליסטר דיקן |  |
| 2010 | התנגשות הטיטאנים | זאוס |  |
| 2010 | צוות לעניין | ג'ון "חניבעל" סמית' |  |
| 2010 | שלושת הימים הבאים | דיימון פנינגטון |  |
| 2011 | זהות לא ידועה | מרטין האריס |  |
| 2012 | שטח פראי | ג'ון אוטוואי |  |
| 2012 | באטלשיפ | טרנס שיין |  |
| 2012 | זעם הטיטאנים | זאוס |  |
| 2012 | עלייתו של האביר האפל | ראס-אל-גול |  |
| 2012 | חטופה 2 | בריאן מיילס |  |
| 2013 | חדשות בהפרעה | כתב ערוץ ההיסטוריה | הופעת קמע |
| 2014 | נון-סטופ | ביל מרקס |  |
| 2014 | לגו: הסרט | שוטר טוב / שוטר רע | דיבוב |
| 2014 | מיליון דרכים להתפגר | קלינץ' לת'רווד |  |
| 2014 | גוף שלישי | מייקל לירי |  |
| 2014 | הדרך לגיהנום | מאט סקודר |  |
| 2014 | חטופה 3 | בריאן מיילס |  |
| 2014 | הנביא | מוסטפא | דיבוב |
| 2014 | שודדי הפיצוחים | רקון | דיבוב |
| 2015 | מרדף לילי | ג'ימי קונלון |  |
| 2015 | טד 2 | עצמו | הופעת קמע |
| 2016 | שתיקה | כריסטובו פריירה |  |
| 2016 | 7 דקות אחרי חצות | המפלצת |  |
| 2017 | האיש שהפיל את הבית הלבן | מארק פלט |  |
| 2018 | הנוסע | מייקל מק'קאולי |  |
| 2018 | אלמנות | הארי רולינס |  |
| 2019 | מרדף קר | נלסון קוקסמן |  |
| 2019 | גברים בשחור: אינטרנשיונל | ראש הסניף הבריטי של גברים בשחור |  |
| 2019 | אהבה פשוטה | טום טומפסון |  |
| 2019 | מלחמת הכוכבים - פרק 9: עלייתו של סקייווקר | קווי-גון ג'ין | דיבוב, הופעת קמע |
| 2020 | גנב עם כבוד | טום קרטר |  |
| 2020 | הבית באיטליה | רוברט פוסטר |  |
| 2021 | הצלף (אנ') | ג'ים הנסון |  |
| 2021 | דרך הקרח | מייק מק'קאן |  |
| 2022 | סוכן הצללים | טראוויס בלוק |  |
| 2022 | נקמה ללא מעצורים | אלכס לואיס |  |
| 2023 | במלכוד | מאט טרנר |  |
| 2023 | תעלומת הבלונדינית שחורת העיניים (אנ') | פיליפ מרלו |  |
| 2024 | ארץ החטאים (אנ') | פינבר מרפי |  |
| 2025 | האקדח מת מצחוק ½4: חוק הקשיחות (אנ') | פרנק דרבין ג'וניור |  |
| TBA | Cold Storage | רוברט קווין |  |
| TBA | Thug |  |  |
פילמוגרפיה נבחרת > טלוויזיה

| שנה | סדרה | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 1986 | הימור כפול | אנדריי טריג'ננט | 2 פרקים |
| 2005 | משפחת סימפסון | הכומר שון | דיבוב, פרק אחד (עונה 16, פרק 20) |
| 2010 | מזל סרטן | איש הדבורים | פרק אחד (עונה 1, פרק 12) |
| 2011–2014 | מלחמת הכוכבים: מלחמת המשובטים | קווי-גון ג'ין | דיבוב, 3 פרקים |
| 2022 | נערות דרי | המפקח ביירס | פרק אחד (עונה 3, פרק 1) |
| 2022 | אובי-וואן קנובי | קווי-גון ג'ין | פרק אחד (עונה 1, פרק 6) |
| 2022 | סיפורי הג'דיי | קווי-גון ג'ין | דיבוב; 6 פרקים |
פילמוגרפיה נבחרת > משחקי וידאו

| שנה | משחק | דיבוב |
| --- | --- | --- |
| 2005 | Lego Star Wars: The Video Game | קווי-גון ג'ין |
| 2008 | Fallout 3 | ג'יימס |
| 2015 | LEGO Dimensions | שוטר טוב / שוטר רע |
הערות שוליים

↑  סוכנויות הידיעות, שוברי קופות: ליאם ניסן לפני כולם, באתר ynet, 29 בינואר 2012
↑  Anthony Breznican, Joanna Robinson, 25 Star Wars: The Rise of Skywalker Cameos You Might Have Missed, ואניטי פייר, ‏19 בדצמבר 2019 (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007428869405171  PLWABN: 9810587120205606  BIBSYS: 1001691  BNE: XX1091756  BnF: cb139542836 (data)  CANTIC: a11878538  CiNii: DA13233737  GND: 119430487  ICCU: RAVV102705  ISNI: 0000 0001 1030 4399  LCCN: no94029451  LNB: 000274556  MusicBrainz: 40b9df23-21eb-4a9d-8859-def8577edacb  NKC: xx0044873  NLA: 35154421  NTA: 074034626  RERO: 02-A010178570  SNAC: w6qv3t1g  SUDOC: 068917074  Trove: 844540  VIAF: 85584210   WorldCat (עם VIAF): 85584210
עמוס ירון

| --- | --- |

האלוף עמוס ירון, בעת שכיהן כנספח צה"ל בארצות הברית
 לידה:  5 בפברואר 1940  (בן 85) חולון, פלשתינה (א"י) המנדט הבריטי
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  אוניברסיטת תל אביב 
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 תקופת הפעילות:  1957–1990 (כ־33 שנים)
 דרגה:    אלוף
 תפקידים בשירות
 מפקד גדוד הנח"ל המוצנח  מפקד בסיס האימונים של חטיבת הצנחנים  מפקד חטיבה 646  מפקד חטיבת הצנחנים  מפקד אוגדת יהודה  ראש מחלקת מבצעים במטה הכללי  קצין חי"ר וצנחנים ראשי  מפקד אוגדה 96  ראש אגף כוח אדם  נספח צה"ל בארצות הברית ובקנדה
 פעולות ומבצעים
   מלחמת ששת הימים   מלחמת ההתשה   מלחמת יום הכיפורים   מבצע שלום הגליל    המערכה ברצועת הביטחון  האינתיפאדה הראשונה
 תפקידים אזרחיים
 מנכ"ל משרד הביטחון
 
עמוס ירון (רוזנברג) (נולד ב-5 בפברואר 1940 בחולון) הוא אלוף צה"ל בדימוס, מנכ"ל משרד הביטחון לשעבר, שימש יושב ראש חברת קו צינור אילת אשקלון (קצא"א) ומשמש דירקטור חיצוני של השותפות המוגבלת דלק-קידוחים, שהיא אחת מהחברות בתאגיד הגז של יצחק תשובה.
ביוגרפיה

עמוס רוזנברג נולד ב-5 בפברואר 1940 בקריית עבודה בחולון. בנם של אליעזר לבית רוזנברג וזהבה לבית דז'לדובסקי, ולו אחות גדולה, רותי שגדולה ממנו ב-4 שנים. אמו עלתה בגפה בהיותה בת 17 לארץ ישראל מפולין ורבים מקרובי משפחתה נספו בשואה. בגיל שנתיים אובחנה אצלו בעיה בלב והוא אושפז במשך חודשיים בבית החולים "הדסה" בתל אביב. אמו הייתה עקרת בית ואביו החל כפועל בניין ולאחר מכן עבד כקבלן בניין בעיר חולון.במלחמת העצמאות היה אביו חבר בארגון "ההגנה" ובלילות היה יוצא להגן מפני ירי הצלפים הערבים משכונת תל א-ריש במזרח יפו (כיום תל גיבורים).
ירון היה חבר בתנועת הנוער העובד והלומד ולאחר שהתאהב בעבודת השדה בקיבוצים, החליט בכיתה י"א לעבור וללמוד בבית הספר החקלאי "כדורי". באמצע כיתה י"ב עזב את בית הספר "כדורי" לאחר שהבין כי בכך לא יוכל להתגייס עם חברי ילדותו מתנועת הנוער בחולון ביחד לנח"ל ושב לבית הוריו. הוא לא סיים את לימודיו התיכוניים ואת תעודת הבגרות השלים רק לאחר שנים.
ירון הוא בעל תואר ראשון בלימודי המזרח התיכון והיסטוריה מאוניברסיטת תל אביב, ובוגר המכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה (קורס פו"ם), המכללה לפיקוד ומטה של המארינס בארצות הברית והמכללה לביטחון לאומי (מב"ל).
שירותו בצה"ל

ביולי 1957 התגייס ירון לצה"ל במסגרת גרעין נח"ל שיועד לקיבוץ פלמחים יחד עם חבריו. הוא עבר את שלושת חודשי הטירונות במחנה 80 והתנדב לצנחנים לגדוד הנח"ל המוצנח (כיום גדוד 101), שם עבר מסלול הכשרה כלוחם. לאחר מכן עבר קורס מ"כים חי"ר במשך כחמישה חודשים במחנה ליד באר טוביה. ב-1959 סיים את קורס קציני החי"ר בפיקודו של משה ינוקא. לאחר שסיים את קורס הקצינים נשלח לפקד על היאחזות הנח"ל נוטרה באצבע הגליל (דרומית לקיבוץ גונן).
לאחר מכן שירת במשך כשנה כמדריך בבית הספר לקצינים (בה"ד 1), ואז כסגנו של אלי ידגרוב, מפקד פלוגה בגדוד 50 של הצנחנים. בין חייליו בגדוד היה אורי סלונים שמאוחר יותר היה לחברו הקרוב ולפרקליטו בפני ועדת כהן. לאחר מכן שימש כקצין המבצעים (קמב"ץ) של הגדוד ולבסוף מפקד פלוגה א' בגדוד 50. בין פקודיו נמנה אורי דורי, שלאחר שירותו הצבאי עבד ירון בחברת הבנייה שהקים. לאחר כשנה וחצי כמפקד הפלוגה מונה לקצין המבצעים של חטיבת הצנחנים. בשנת 1963 חתם קבע ושנה לאחר מכן שלח אותו מפקד החטיבה, רפאל איתן להשתתף בקורס קומנדו בארצות הברית. קורס הקומנדו ארך תשעה שבועות והתקיים בין היתר בבסיס פורט בנינג במדינת ג'ורג'יה ובביצות מדינת פלורידה. לאחר שובו מהקורס שירת במשך כשנה כמדריך מחלקתי בבית הספר לקצינים.
שירותו בצה"ל > מלחמת ששת הימים

בשנת 1966 היה ממייסדי חטיבה 55 בפיקודו של מרדכי (מוטה) גור ושימש כקצין האג"ם של החטיבה. כקצין האג"ם של החטיבה כתב ירון את פקודת המבצע לכיבוש מזרח ירושלים והעיר העתיקה.
במהלך הקרב לחם ירון בזחל"ם הפיקוד של המח"ט גור. בהחלטת פיקוד החטיבה יצאו לוחמיה בלילה לשלב הראשון בתוכנית כדי להפחית את יעילות הצלפים הירדנים, במה שנודע כקרב על גבעת התחמושת. בלילה יעילות הצלפים הייתה נמוכה כמתוכנן, אך עם התמשכות הקרב ועלות השחר של 6 ביוני הפכו לוחמי צה"ל לחשופים יותר והחטיבה ספגה אבדות כבדות בקרב. בעקבות מספר האבדות והנפגעים הרב (37 חיילי צה"ל הרוגים) נמתחה ביקורת על קבלת ההחלטות של צמרת הפיקוד בחטיבה וירון בתוכה.
שירותו בצה"ל > לאחר המלחמה

בסוף יוני 1967 מונה לקצין האג"ם של חטיבת הצנחנים הסדירה. הוא שימש בתפקיד זה ב"מבצע תופת", פשיטת כוחות צה"ל ובהם כוחות הצנחנים על מפקדת הפת"ח בעיירה כראמה שבירדן ב-21 במרץ 1968. בקיץ 1968 סיים את תפקידו ויצא לשנת לימודים במכללה הבין זרועית לפיקוד ומטה.
בשנת 1969 מונה למפקד בסיס האימונים של חטיבת הצנחנים (בא"ח צנחנים) בדרגת סגן-אלוף. באותה העת שכן הבא"ח במחנה צבאי ירדני ישן ליד הכפר א-ראם, אך לטעמו של ירון המחנה לא היה מסוגל לאכלס את כל כמות הטירונים ולכן החליט על העברתו למחנה ירדני ישן באזור הכפר סנור, שם שכן הבא"ח עד לשנת 2003. בתקופתו בעקבות מלחמת ההתשה גדל הבסיס משלוש פלוגות לשבע, לאחר שהגדודים הלוחמים בגבולות לא יכלו לקחת אחריות גם על הכשרת בוגרי הטירונות, ולכן האימונים המתקדמים וקורסי המכ"ים עברו לאחריות הבא"ח.
שירותו בצה"ל > מבצע רודוס

בינואר 1970, לאחר מספר שנים בהם שימש בעיקר כמדריך וכקצין מטה החליט כי ברצונו לצאת לפעילות מבצעית. הוא הרכיב כוח פלוגתי של כ-70 אנשי סגל (קצינים, מפקדי כיתות וכו') בעיקר מפלוגתו של סרן יהודה דובדבני. הכוח ירד במטוסים לשארם א-שייח', שם התאמן לקראת היציאה למבצע. במסגרת הפשיטה על אי האלמוגים שדואן בפתח מפרץ סואץ, שזכתה לשם "מבצע רודוס", פיקד סא"ל ירון על כוח העתודה שיועד להתערב בקרב במקרה שבו אחד הכוחות מסתבך או שנוצרים יעדים חדשים לתקיפה תוך כדי הקרב. הכוח בפיקודו של ירון הונחת במסוקי סופר פרלון בחלקו הדרומי של האי שדואן לאחר שהמח"ט, חיים נדל החליט לערב אותם בלחימה בעקבות התנגדות מצרית קשה. הכוח בהובלתו של ירון הסתער על הכוח המצרי שהיה מחופר בעמדותיו וחיסל אותו בהצלחה.
שירותו בצה"ל > מבצע ברדס 20

בקיץ 1970, לאחר סיום מלחמת ההתשה, מונה למפקד גדוד 50 (הנח"ל המוצנח), בו החל את דרכו כחייל. בינואר 1971 במסגרת מבצע ברדס 20 הוטלה על סא"ל ירון המשימה לפקד על כוח א' שתפקידו לפשוט על שני בסיסי אימונים של מחבלים פלסטינים בלבנון שזכו לשמות הקוד "דליה" ו"כלנית" (ראו מפת המבצע), הממוקמים ממזרח לראס א-שק, צפונית לעיירה סרפנד, במרחק של 250 מטרים זה מזה. בסיסים אלו שכנו על חוף הים שבין צור לצידון ובהם התאמנו המחבלים לחדירה לשטח ישראל באמצעות סירות גומי דרך הים. על פי התוכנית היה על הכוח של ירון להגיע על סטי"ל אל מול היעדים ומשם לנחות באמצעות סירות גומי על חוף "תפוח", לנוע רגלית אל עבר הבסיסים, להשמידם ולחזור לשטח ישראל דרך הים. "כוח עמוס" כלל 42 לוחמים מגדוד 50, ביניהם 4 חבלנים, רופא וחוקר שבויים וכן 6 לוחמים מיחידה 707.
בשל תנאי מזג האוויר הגשום נדחתה הפעולה שתוכננה ללילה שבין ה-12 ל-13 בינואר ללילה שבין ה-14 ל-15 בינואר. בתאריך זה עלה הכוח על הסטי"ל. בסביבות השעה 23:00 ירד הכוח אל סירות הגומי. תחילה שטו לוחמי השייטת אל החוף ואבטחו אותו לקראת הגעת כוח הצנחנים. לאחר מכן הכוחות הפזורים ב-7 סירות גומי בהובלתו של ירון נעו לכיוון החוף. הלוחמים ירדו מהסירות, ירון סימן לכוח להתפרש, לשכב ולצפות על השטח. לאחר מכן החל הכוח בתנועה ואז נפתחה לעברו אש מכיוון צפון על ידי שמונה מחבלים שהיו כנראה בסיור אבטחה, ממנה נפצעו שני לוחמים בהם שמואל ריפמן (לימים ראש מועצה אזורית רמת הנגב). בעקבות הירי החליט ירון שלא לנוע בציר שנקבע מראש לעבר היעדים אלא לבצע איגוף עמוק מימין דרך הפרדסים שבמקום. הפצועים הושארו עם רופא וכוח מאבטח וירון והלוחמים המשיכו לעבר היעדים דרך הפרדסים. הכוח הגיע לעבר המקום ממנו תוכנן להסתער. בין שני הבסיסים שכן מבנה גבוה שכונה "הבית האמריקאי", לפני המבצע העריכו כי הוא אינו משמש את המחבלים ולכן אינו יעד לתקיפה. הערכות אלו התבררו כשגויות ומבית זה נורו צרורות ירי לעבר הכוח. בעקבות זאת החליט ירון על שינוי נוסף בתוכניות, הצוות שתוכנן לתקוף את בסיס "דליה" יתקוף את "הבית האמריקאי", חולית מקלע תשמש כרתק על "דליה" והצוות שתוכנן לתקוף את "כלנית", יתקוף כמתוכנן. לאחר מכן יצאו הצוותים להסתערות כאשר לאחר מכת אש חזקה של הכוח פרצו הלוחמים וכבשו את "כלנית" ללא התנגדות. לאחר מכן ירו הלוחמים פצצות ררנ"ט לעבר "הבית האמריקאי" וכבשו אותו ללא התנגדות. המחבלים שהיו בבסיסים אלו ברחו בטרם הסתערו לוחמי הצנחנים. לאחר שנכבשו שני הבסיסים האלו, פוצצו וקרסו, החליט ירון כי אין טעם להשמיד גם את בסיס "דליה" והכוח שב לנקודת האיסוף. במבצע הושמדו הבסיסים, נשק ותחמושת של המחבלים ולכוח עמוס היו ארבעה פצועים קל ואחד בינוני.
שירותו בצה"ל > מבצע ברדס 54‏-55

בקיץ 1971 מונה לסגנו של מפקד חטיבת הצנחנים, לוי חופש ולאחר מכן של עוזי יאירי. בפברואר 1973 פיקד על כוח א' במבצע ברדס 55 במחנה הפליטים אל בדווי צפונית לטריפולי בלבנון שתפקידו היה לפשוט ולהשמיד את יעדי "גאולה": המשרד הראשי של הפת"ח, מחסן תחמושת, בסיס אימונים, מחנה מחבלים, מפקדת הפת"ח ובית סוהר. לצידו פיקד מפקדו, עוזי יאירי על כוח ב' שיועד להשמיד את יעדי "אהובה" במחנה הפליטים נהר אל-בארד. הכוח של ירון הורכב מכ-25 לוחמים מגדוד 890 של הצנחנים בפיקודו של רס"ן יצחק מרדכי, כ-6 לוחמים משייטת 13 בפיקודו של רס"ן גדי שפי ו-20 לוחמים מגדוד המכ"ים 450 של הצנחנים בפיקודו של רס"ן דורון רובין. ב-20 בפברואר הפליג הכוח על ספינת טילים מבסיס חיפה בדרכו ללבנון. הכוח הגיע אל חופי לבנון באמצעות סירות גומי ומשם צעד לעבר היעדים. שלושת הצוותים בפיקודו של ירון התפצלו לתקוף שלושה יעדים: "גאולה 1" - הבסיס הימי של הפת"ח, "גאולה 3" - משרד ארגון החזית העממית לשחרור פלסטין שמוקם במבנה חד קומתי ו-"גאולה 2" - מפקדת ארגון "המאבק המזוין", מבנה חד קומתי ששכנה בקרבת החוף. שלושת הצוותים עמדו במשימתם אך במהלך הניסיון להשמדת היעד "גאולה 2", נורו יריות מחלון המבנה לעבר לוחמי השייטת. רס"ן אילן אגוזי הורה להשליך רימון לעבר חלון המבנה, אך בחלון היו סורגים והרימון שהשליך אחד הלוחמים ניתז בחזרה לעבר הכוח. אגוזי הבחין ברימון ואחז בו במטרה להשליכו רחוק מן הכוח אך הוא התפוצץ בידו ופצע אותו באורח קשה. לאחר השמדת היעד, שאל ירון את הרופא שבכוח אם אגוזי ישרוד פינוי רגיל באמצעות ספינת הטילים שהובילה אותם ללבנון ואמורה להחזירם. הרופא אמר כי אגוזי מאבד דם וחייב להגיע לבית חולים בקדימות. ירון דיווח בקשר כי הוא מבקש פינוי מוסק, איתר שטח לנחיתת המסוק, פרש את הכוח סביב מנחת המסוק המאולתר והורה לכוח לפתוח באש תופת ברגע שהמטוס מנמיך לנחיתה בכדי להרחיק את המחבלים. המסוק נחת, הכוח העלה אליו את אגוזי ועלה אחריו על המסוק ושב עמו בחזרה לחיפה.
שירותו בצה"ל > מבצע אביב נעורים

באפריל 1973, במסגרת תפקידו כסמח"ט הצנחנים, ניתנה לו האפשרות לבחור באחת משתי משימות שהוטלו על הצנחנים: האחת, תקיפת בסיסי מחבלים בביירות בשיתוף פעולה עם המוסד והשנייה, פשיטה על יעדי מחבלים בצידון. ירון סבר כי הפעולה הראשונה לא תצא אל הפועל ולכן קיבל על עצמו את הביצוע של הפעולה בצידון. המשימה בביירות הוטלה על מפקד גדוד 50 של הצנחנים, סא"ל אמנון ליפקין-שחק (לימים הרמטכ"ל ה-15 של צה"ל, עוטר על פיקודו במבצע בעיטור העוז). במסגרת המבצע שזכה לשם "אביב נעורים", הוטל על הכוח בפיקודו של ירון שהורכב מסגל של גדוד 202 של הצנחנים וסגלים מפלוגת חיל ההנדסה הקרבית לפשוט על יעד "יהודית" - מוסך מצפון לצידון ששמש את אנשי הפת"ח כסדנה לתיקון כלי נשק ותחמושת. בלילה שבין ה-9 ל-10 באפריל 1973 יצאו הכוחות בפיקודו של ירון על סטי"לים של חיל הים בדרכם אל חופי לבנון. בהגיעם מול חופי לבנון ירדו הכוחות אל סירות הגומי. בסטי"ל הפיקוד נותרו המח"ט יאירי וקצין חי"ר וצנחנים ראשי עמנואל שקד. עם הגעת הכוח אל החוף הבחינו הלוחמים ברכב סיור של הצבא הלבנוני שמתקרב אליהם עם אורות נמוכים. ירון נתן את הפקודה שלא לירות על הרכב מחשש כי זה יוביל להבערת השטח ולחשיפת הכוח בטרם הגעתם אל היעד. לאחר שעבר הרכב המשיך הכוח רגלית אל היעד, הגיע והשתלט עליו, המבנה מולכד והוכן לפיצוץ. הכוחות התרחקו וירון וקצין ההנדסה הקרבית נותרו בקרבת המבנה כדי ללחוץ על כפתור ההפעלה של הנפץ. בעת ניסיון ההפעלה הראשונה הנפץ לא התפוצץ. ירון וקצין ההנדסה שבו אל המבנה וגילו כי הקצין טעה בהפעלת המערכת. ירון והקצין סידרו פעם נוספת את המערכת, התרחקו מהמבנה והיעד הושמד בהצלחה.
שירותו בצה"ל > מלחמת יום הכיפורים

לאחר כשנתיים כסגן מפקד חטיבת הצנחנים, מפקד פיקוד המרכז האלוף רחבעם זאבי וקצין חי"ר וצנחנים ראשי עמנואל שקד הציעו לירון לנסוע לשנת לימודים בבסיס חיל הנחתים קוונטיקו, בסיס ההכשרה המרכזי של חיל הנחתים של ארצות הברית. ביולי 1973 טס ביחד עם רעייתו אילנה וילדיהם לוושינגטון ומשם לבסיס קוונטיקו שם עברו להתגורר. ב-6 באוקטובר 1973 פרצה מלחמת יום הכיפורים. ירון שניוועץ עם הנספח הצבאי בארצות הברית, מוטה גור ובאהוד ברק שגם היה בתקופת לימודים באותה הזמן בארצות הברית החליט לשוב לישראל. אשתו וילדיו נסעו להתגורר ביחד עם קרובי משפחה בבולטימור וירון המריא מניו יורק ונחת בישראל ב-8 באוקטובר.
על ירון הוטלה משימה שזכתה לשם "מבצע פונטיאק". במאי שנת 1973 הוחלט במפקדת קצין תותחנים ראשי על הקמת סוללת תותחנים שתוכשר למבצעים מוטסים ומוצנחים. פלגה מהסוללה ולוחמי סיירת מטכ"ל גויסו לטובת המבצע. ירון ומפקד טייסת 118, יובל אפרת עבדו על תכנון המבצע בלילה שבין ה-10 ל-11 באוקטובר וכבר באותו הלילה המריאו מבסיס רפידים שני מסוקי היסעור מטייסת דורסי הלילה (118) ועליהם 22 לוחמים ביניהם תותחנים ואנשי מילואים מסיירת מטכ"ל שאיבטחו אותם וירון כקצין קישור, שני תותחי M-102 (אנ') יבילי אוויר בקליבר 105 מ"מ ופגזים לג'בל עתקה במצרים מכיוון דרום (דרך ראס סודר). כוח זה טיווח וירה 90 פגזים על מפקדות הארמייה השלישית וצומת חיוני באזור הק"מ ה-101 על ציר קהיר-סואץ והסב להם נזקים ואבדות בטרם התפנה ללא נפגעים.
לאחר מבצע זה חבר לחטיבה 35 בפיקודו של עוזי יאירי שהתמקמה לפני החווה הסינית. ירון פיקד על גדוד צנחנים שתפקידו היה למנוע מהקומנדו המצרי לנחות באזור אבו רודס. לאחר מכן הועבר עם הכוח לשארם א-שייח' שם התכונן ביחד עם כוחות נוספים למבצע שבסוף לא יצא אל הפועל וזכה לשם "אור ירוק", מבצע שתכליתו הייתה להנחית אוגדת שריון בגדה המערבית של מפרץ סואץ. הכוח בפיקודו של ירון ערך אימונים לקראת המבצע אך הוא בוטל והכוח חבר לחטיבה שהייתה באותה עת בתעלת המים המתוקים באזור איסמעיליה עד לסוף המלחמה.
לאחר המלחמה שב לארצות הברית והשלים את שנת הלימודים בבסיס קוונטיקו. ביוני 1974 מונה למפקדה הראשון של עוצבת שועלי מרום (אז חטיבה 525, כיום חטיבה 646), חטיבת צנחנים במילואים שהייתה כפופה לפיקוד הדרום ושירת בתפקיד עד אוגוסט 1976.