stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יקום אווטאר: כשף האוויר האחרון
ארבע האומות > ממלכת האדמה > השלטון בממלכת האדמה

השלטון בממלכת האדמה היה נתון במשך שנים רבות תחת מלך האדמה שישב בבה-סינג-סה, אך רבים מערי המדינה בממלכה היוו אוטונומיות ולהן שליט או מלך משל עצמן כגון עיר המדינה אומשו והעיר זאופו. כשבעים שנה לאחר סיום מלחמת מאה השנים הכריז יורש העצר וו על כוונתו לבטל את מוסד המלוכה ועל קיום בחירות דמוקרטיות בטריטוריות ממלכת האדמה.
ארבע האומות > שבטי המים

כפשי המים מחולקים לשני שבטים  השוכנים אחד בקוטב הדרומי והשני בקוטב הצפוני. שבט המים הצפוני מפותח יותר וחי בעיר עשויה קרח, בעוד שאנשי השבט הדרומי גרים באיגלואים. הם מונהגים על ידי צ'יפים - צ'יף הדרום וצ'יף הצפון. עיצוב אומת המים הושפע מתרבות האינואיטים.
ארבע האומות > נוודי האוויר

אומת כשפי האוויר. על אף שהאנשים של אומה זו מגדירים את עצמם כנוודים, הם בנו לעצמם ארבעה מקדשים קבועים הממוקמים בקצוות רוחות השמיים. נוודי האוויר מנהלים אורח חיים של שלווה, מדיטציה, הארה רוחנית והגנה על החיים. כל נוודי האוויר פרט לאווטאר אנג נטבחו על ידי אומת האש ברצח העם שהם ביצעו במקדשים עם תחילת מלחמת מאה השנים. אנג היה כשף האוויר האחרון עד להולדת בנו טנזן. בתקופתו של טנזן חיו הוא ומשפחתו (שהיו כשפי האוויר היחידים בעולם), באי המקדש שברפאבליק סיטי.
כתוצאה מהמיזוג ההרמוני, חסרי כשפות רבים ברחבי העולם קיבלו כוחות כשפות אוויר. בהנהגת טנזן הם התחילו ליישב את מקדשי האוויר, שהיו נטושים מאז רצח העם. ביוזמתו, החלו כשפי האוויר בפעילות פילנתרופית ברחבי העולם. עיצוב אומת נוודי האוויר הושפע מתרבות טיבט.
ארבע האומות > הרפובליקה המאוחדת

לאחר סיום מלחמת מאה השנים, אווטאר אנג, שליט האש צוקו ומלך האדמה קוואי הגיעו לידי הסכמה על הקמת רפובליקה עצמאית בשטחי מושבות אומת האש שהוקמו בשטחים הכבושים בממלכת האדמה. ברפובליקה חיים בהרמוניה כשפים ולא כשפים מכל האומות, כשצורת השלטון בה היא דמוקרטיה נשיאותית.
בירת הרפובליקה היא העיר רפאבליק סיטי שהחלה את דרכה כמושבה בסגנון כפרי לחופי מפרץ יואה, אך היא חוותה תהליכי תיעוש והתפתחה עם השנים למטרופולין הגדול ברפובליקה עם גורדי שחקים מוקדמים ומבנים תרבותיים מפוארים. ובעלת שימוש נרחב ברכבים, אופנועים וספינות אוויר. אוכלוסיית העיר מגוונת ביותר כמו רוב ערי הרפובליקה והיא מונה מיליוני בני אדם, כשפים ולא כשפים. במועצת הרפובליקה המאוחדת אשר ממוקמת בעיר היו נציגים מכל ארבעת האומות עד להחלפת שיטת השלטון במוסד נשיאותי.
כשפויות

בעולם של אווטאר ישנם ארבעה סוגי כשפות; אש, אדמה, מים ואוויר. כל כשף יכול להחזיק ביכולת אחת מבין הארבעה, מלבד האווטאר.
כשפויות > כשפות אש

כשפי אש הם היחידים שיוצרים את היסוד יש מאין, אותו מוציאים מידיהם, מרגליהם ומפיהם. בניגוד לכשפויות האחרים, כשפות האש שואבת את כוחה מן השמש, ולכן יכולת הכשפות חזקה בימים יותר מאשר בלילות. משום כך, כאשר מתרחש ליקוי חמה כשפות האש איננה וכשפי האש נותרים פגיעים ונטולי כשפות לחלוטין.
תנועות כשפות האש מבוססות על סגנון וו-שו הנקרא שאולין צפוני בו מתאמנים הנזירים הבודהיסטים בזרם הסיני צ'אן (禪) במנזר שאולין.
כשפויות > כשפות אדמה

כשפי האדמה שולטים באדמה ובסלעים. המיומנים שבהם אף מסוגלים להרגיש את התנודות והרעשים באדמה ובכך לחזות את מתקפות היריב ולראות כל מה שסביבם באופן מלא. כשפים נדירים יותר הם כשפי האדמה המסוגלים לשלוט במתכת או בחול, ונדירים עוד יותר הם כשפי הלבה. כשפי האדמה הראשונים היו גיריות הענק העיוורות שחיות במערות מתחת לאדמה.
תנועות כשפות האדמה מבוססות על סגנון וו-שו הנקרא הונג גאר (洪家).
כשפויות > כשפות מים

כשפי מים שולטים במים, בקרח ובאדים, ומסוגלים להפוך את המים ממצב צבירה אחד למשנהו. חלקם מסוגלים לשלוט אף בצמחים, ורבים מהם מחזיקים ביכולות ריפוי. כשפי המים מתחזקים בלילות, בקור ובגשמים, ובעיקר בלילות ירח מלא. כמו כן הם מאבדים את כוחם בליקויי ירח. אנשיו מסוגלים להסתגל לדברים רבים.
יחידי סגולה מבין כשפי המים הם כשפי הדם, אשר באור ירח מלא מסוגלים לשלוט גם בנוזלים שבגופם של יצורים חיים, מה שמאפשר להם לשלוט על תנועות גופם.
תנועות כשפות המים מבוססות על טאי ג'י צ'ואן (太極拳).
כשפויות > כשפות אוויר

כשפי האוויר מסוגלים לכשף את האוויר ואת זרמי הרוח ושולטים בהם בדרכים שונות, כגון יכולת ליצור זרמי אוויר, בועות אוויר ואף להעיף עצמים כלפי מעלה, כולל את גופם של עצמם.
תנועות כשפות האוויר מבוססות על בה גואה ג'אנג (八卦掌).
האווטארים

| אומה | אווטאר | פרטים עיקריים | מדיות עיקריות בהן הוא/היא מופיע/ה |
| --- | --- | --- | --- |
|  | אווטאר קורה | האווטאר הראשון בעל יכולת כשפות מתכת. במהלך חייה הגנה על רפבליק סיטי מניסיון הפיכה של אמון, פתחה את שערי הרוחות ולחמה כנגד חברי הלוטוס האדום וקובירה שליטת ממלכת האדמה. | האגדה של קורה, האגדה של קורה (קומיקס) |
|  | אווטאר אנג | כשף האוויר היחיד שעולם ששרד את רצח העם של כשפי האוויר, הביא לסיומה של מלחמת מאה השנים, הקים את הרפובליקה המאוחדת ורפבליק סיטי. | אווטאר: כשף האוויר האחרון, אווטאר: כשף האוויר האחרון (קומיקס), האגדה של קורה |
|  | אווטאר רֹוקוּ | בצעירותו היה חברו הטוב ביותר של הנסיך סוזין וניסה למנוע ממנו לפתוח במלחמת מאה השנים. | אווטאר: כשף האוויר האחרון, אווטאר: כשף האוויר האחרון – חשבון הנפש של רוקו |
|  | אווטאר קיושי | הרגה את צ'ין הגדול, לוחמות קיושי מבוססות עליה ולבושות כמותה. האי קיושי נקרא על שמה. | אווטאר: כשף האוויר האחרון – עלייתה של קיושי, אווטאר: כשף האוויר האחרון – הצל של קיושי |
|  | אווטאר  קורוק |  | אווטאר: כשף האוויר האחרון |
|  | אווטאר יאנגצ'ן |  | אווטאר: כשף האוויר האחרון – השחר של יאנגצ'ן, אווטאר: כשף האוויר האחרון – המורשת של יאנגצ'ן, אווטאר: כשף האוויר האחרון – הקרע |
|  | אווטאר זיטו |  |  |
: תקופת אווטארים לא מתועדת
|  | אווטאר וואן | האווטאר הראשון. התחיל את מחזור האווטאר בכך שהתאחד עם רוח האור ראבה. הפריד בין עולם בני האדם ועולם הרוחות, וגבר על רוח האפלה וואטו. | האגדה של קורה |
האווטאר הוא האדם היחיד עם היכולת לשלוט בכל ארבעת היסודות, תפקידו הוא להביא איזון לעולם והרמוניה בין ארבע האומות. כאשר האווטאר מת, הוא עובר גלגול נשמות ונולד מחדש באומה אחרת לפי סדר מחזורי: מים, אדמה אש ואוויר.
השפעות

בה-סינג-סה הושפעה מ"העיר האסורה" (紫禁城), כיום גוגונג (故宫)
החומה הגדולה של בה-סינג-סה הושפעה מהחומה הגדולה של סין (萬里長城)
מגדל העגור הצהוב (黃鶴樓) במיקומו המקורי
ילדות אינואיטיות בלבוש מסורתי
העולם של אווטאר מושפע מהפילוסופיה ומדרך החיים האסייתית, דבר הבא לידי ביטוי בסגנונות הלחימה, במוטיבים העל־טבעיים, בלבוש ובארכיטקטורה. העולם מכיל אלמנטים שונים מתרבויות מזרח אסיה דרום אסיה והמערב, ומשלב סגנון חזותי של סדרות אנימציה אמריקניות עם זה של סדרות אנימה יפניות. באחד הפרקים, אנג פוגש גורו במטרה ללמוד להיכנס למצב האווטאר. הגורו מלמד אותו על שבע הצ'אקרות העיקריות ועובר עם אנג על כל אחת מהן ועל איך לפתוח אותן. חייהם של נוודי האוויר מושפעים בצורות רבות מהפילוסופיה הבודהיסטית, בין היתר באמונתם שכל החיים קדושים.
הכתב הסיני המופיע בעולם של אווטאר נכתב על ידי הקליגרף סיו-לונג לי, וסוגי הכשפות עוצבו על ידי סיפו (Shifu) קיסו שביסס אותם על סגנונות של אמנויות לחימה אמיתיים. חלק מהמקומות בסדרה הושפעו ממקומות אמיתיים, כמו העיר האסורה והחומה הגדולה של סין שהיוו השראה לבה־סינג־סה ומגדל העגור הצהוב (אנ') שהיווה השראה למשכנו של שליט האש. אורח החיים של נוודי האוויר הושפע מזה של נזירים בודהיסטים, וכמו כן התרבות של שבט המים הדרומי מבוססת על תרבויות האינואיטים. הלבוש של אנשי שבט המים הדרומי הושפע מלבוש של שבטים אינואיטים והתכנון המקורי למדי אומת האש היה אמור להיות מבוסס על לבוש יפני, אבל שינו זאת במטרה לא ליצור אסוציאציה בין התרבות היפנית לבין נבלי הסדרה.
ראו גם

יקום מארוול
עולם הדיסק
יקום כותרי וורקראפט
יקום חולית
הערות שוליים

1 2  An Avatar Spring Break with Mike and Bryan, חלק 2 (באנגלית)
↑  Cooper Hood, Avatar: The Last Airbender Timeline Explained (Including Legend of Korra), Screen Rant, ‏5 במאי 2020
↑  Juliet Kahn, The Entire Avatar: The Last Airbender Timeline Explained, Looper, ‏5 בundefined 2020 Read More: https://www.looper.com/184086/the-entire-avatar-the-last-airbender-timeline-explained/
↑  Avatar: Zuko Being Roku’s Great-Grandson Makes No Sense, The Nerd Stash, ‏בספטמבר 2022
↑  מייקל דנטה דימרטינו, האגדה של קורה - עונה 4 פרק 13 ("תחנה אחרונה"), באתר ניקלודיאון, ‏19 בדצמבר 2014
↑  מארק לאסוול, Kung Fu Fightin' Anime Stars, Born in the U.S.A., אתר ה-New York Times,‏ 28 באוגוסט 2005
↑  Avatar Spirits, 2010
↑  מייקל דימרטינו ובריאן קונייצקו, Avatar: The Last Airbender: The Art of the Animated Series, דארק הורס קומיקס, 2010, עמ' 130-172
↑  מייקל דימרטינו ובריאן קונייצקו, Avatar: The Last Airbender: The Art of the Animated Series, דארק הורס קומיקס, 2010, עמ' 52
↑  Air Nomads and Buddhism
↑  Nicole Clark, ‘Avatar: The Last Airbender’ Is Still One of the Greatest Shows of All Time, VICE, ‏20 ביולי 2018
מפת כדור הארץ של אווטאר
תרקה

| --- | --- |

 היסטוריה
 תרבויות:  אשור, ממלכת חנה 
 מיקום
 מדינה:  סוריה סוריה
 מיקום:  מחוז דיר א-זור
 קואורדינטות:  34°54′12″N 40°31′50″E﻿ / ﻿34.9032°N 40.530445°E﻿ / 34.9032; 40.530445
  (למפת סוריה מוגדלת) דמשק חלב חומס לטקיה חמה דיר א-זור אל-חסכה א-רקה הים התיכון  ישר. לבנון ירדן עיראק טורקיהתרקה(למפת סוריה רגילה) דמשק חלב חומס לטקיה חמה דיר א-זור אל-חסכה א-רקה הים התיכון  ישר. לבנון ירדן עיראק טורקיהתרקה
 
מפת ערי סוריה באלף השני לפנה"ס
תִרְקַה הייתה עיר עתיקה על גדתו המערבית של נהר הפרת בחלקו האמצעי. בתקופה הנאו-אשורית שמה של העיר היה סירכו. תקופת הפריחה של העיר הייתה באמצע האלף השני לפנה"ס. באותה עת תרקה הייתה מרכז עירוני גדול וכנראה גם עיר הבירה של ממלכת חנה (אנ'). בתקופת הפריחה, אוכלוסייתה הייתה בעיקרה אמורית.
העיר שוכנת כיום בתל עשארה, במחוז דיר א-זור בסוריה במרחק 80 ק"מ מגבול עיראק.
היסטוריה

תרקה שכנה בין שתי תרבויות חשובות, אבלה במערב, ושומר בדרום מזרח. היא הייתה נקודה חשובה באמצע הדרך שדרכה נעשה שילוב של תרבויות שהפרו אחת את השנייה. מאזור זה נכנסו גלי הגירה של עמים שמיים נוודים לעולם האורבני של שומר, בתחילה האכדים ולאחר מכן האמורים. הממצאים הארכאולוגיים מצביעים על תרבות שמית גדולה בסמוך לשומר שפרחה במקביל לה.
קיים מעט מידע על ימיה הראשונים של תרקה. באלף השני לפנה"ס העיר הייתה תחת שליטתו של שמשי-אדד הראשון. לאחריו, בזמנו של המלך זמרי-לים, העיר נשלטה על ידי מָרי, שכבש אותה בשנת 1775/1776 לפנה"ס ומשם המשיך לכיבוש מארי. זמרי-לים ערך בה גם מפקדי אוכלוסין. בתקופת זמרי-לים סבלה הממלכה מהתקפות של בני ימין והם הגיעו גם לאזור העיר תרקה. מושל העיר כברי-דגן כתב לזמרילים שהוא מונע מהם לרדת ממעלה הנהר לעריהם במחוז.
לאחר שמָרי הובסה על ידי חמורבי מלך בבל בשנת 1759 לפנה"ס, תרקה הפכה לעיר הראשית ובירתה של ממלכת חנה (ואיתור־מר קיבל את מעמד האל הראשי של העיר, אף שדגן שמר על מעמדו בעיר כאל "אוניברסלי" חשוב). זאת הממלכה שהתקיימה בין השנים 1500-1750 לפנה"ס. הממלכה צמחה בעת ירידת כוחם של מלכי השושלת הראשונה האמורית בבבל. בלוחות שנמצאו באתר, אותרו שמותיהם של 13 מלכים ששלטו בתקופת ממלכת חנה וכן שמות של 300 אנשים נוספים שגרו בעיר. שמו של אחד המלכים, ידיח-אבו (Yadikh-Abu), מופיע ברשימותיו של המלך הבבלי שמשו-אילונה, שנלחם כנגדו בשנת 1721 לפנה"ס. הוא חי בתקופתו של פוזורום, שבביתו נמצאו רשומות שונות. הערכת החוקרים על פי הממצאים, שבאותה עת ממלכת בבל וממלכת חנה היו כמעט שוות בכוחן. הממלכה השתרעה בחלקו האמצעי של נהר הפרת באזור שבו נהר החבור נשפך לפרת.
לאחר מכן נכנסה הממלכה לתחום שליטתה של ממלכת בבל הכשית, שלאחריו נשלטה על ידי אשור. בחפירות הארכאולוגיות בעיר נמצאה אסטלה המציינת את שמו של המלך האשורי תוכולתי-נינורתה השני, שמלך בשנים 891 עד 884 לפנה"ס.
האל הראשי של תרקה היה דגן, והיא הייתה ממרכזי פולחנו. על פי תעודות שנמצאו בארכיון מָרי, המקדש בתרקה היה מפורסם והוא נבנה או חודש על ידי שמשי אדד הראשון. מלך מרי, זמרילים, הקדיש כיסא מהודר למקדש בתרקה. מכתב של כברי-דגן מושל תרקה מספר על משרתי המקדש ורומז על עלייה לרגל למקדש דגן בתרקה.
ארכאולוגיה

גודלו של האתר שנחפר הוא 81 דונם וגובה התל הוא 18 מטר. חלק מהשרידים של תרקה העתיקה מכוסה על ידי בתי העיר אל-עשארה (אנ'), ובכך מגבילה את אפשרויות החפירה. תרקה העתיקה הייתה תחומה מצפון בעמק החבור ובדרומה עם אדמת הסחף המישורית השטוחה של מסופוטמיה. האזור שהקיף את העיר היה שטח פורה והיה גשר טבעי בין ההרים והמדבר ובים הצפון לדרום.
האתר נחפר קצרות בשנת 1910 על ידי הארכאולוג הגרמני ארנסט הרצפלד. חפירה קצרה נוספת שארכה 5 ימים נערכה ב-1923 על ידי הארכאולוגים הצרפתים פרנסואה תורו-דנז'ן (אנ') ואדואר פול דורם (אנ').
בין השנים 1974–1986 נחפרה תרקה במשך 10 עונות על ידי משלחת משותפת אמריקאית-צרפתית שהורכבה מאוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס, אוניברסיטת המדינה של קליפורניה בלוס אנג'לס (אנ'), אוניברסיטת ג'ונס הופקינס, אוניברסיטת אריזונה ואוניברסיטת פואטייה הצרפתית. לאחר 1987 נכנסה לאתר משלחת של אוניברסיטת ליון הצרפתית.
העיר הייתה עיר מבוצרת. חומות העיר הקיפו אותה בטבעות הגנה מסיביות והם כללו שלושה קירות קונצנטריים מוצקים. הקירות על פי הערכת החוקרים היו בגובה 6.1 מטר. שרידי הקירות בשטח החפירה הם 4.6 מטר מעל פני השטח. רוחבם 18 מטר. מבחוץ, בחזית החומות היה חפיר ברוחב 18 מטר שהקיף את החומה החיצונית. החומות הקיפו במעגל שטח של 240 דונם. חומות אלו נחשבות יוצאי דופן בגודלן ובמורכבותן במזרח הקרוב. רוחב החומה איפשר דרך מעבר מעגלית על הקיר הטבעתי החיצוני. בדיקות פחמן 14 וממצאי הקרמיקה תארכו את בניית הקיר הפנימי לשנת 3000 לפנה"ס לערך, שני הקירות האחרים נבנו בפער של 100 שנה כל אחד, מהפנימי לחיצוני. הקירות הונחו על גושי אבני סלע שהובאו מהגבעות במרחק של 16 ק"מ. מטרת הקירות היו הגנה כנגד אויבים וגם כנגד שיטפונות. הקירות היו בשימוש ותוחזקו לפחות עד תחילת האלף השני לפנה"ס.
ארכאולוגיה > הממצאים העיקריים באתר

550 לוחות בכתב יתדות. לוחות אלה הועברו למוזיאון דיר א-זור.
ארבעה מקדשים לאלה נינכרכ (אנ') שנבנו אחד על גבי השני. התכנון האדריכלי של המקדשים שנבנו על הקודמים נעשה בדרך שתשמר את המקדש הקודם. היסודות של המקדש החדש שולבו לתוך היסודות של המקדש הקדום. האלה נינתינוגה הייתה במיתולוגיה המסופוטמית אלת הבריאות ובת זוגו של אל הציד והמלחמה נינורתה. המקדש תוארך לאלף השלישי לפנה"ס. בתוך המקדש נמצאו לוחות בכתב יתדות וכן תשע חרפושיות מצריות המצביעות על השפעה מצרים במקום. בחפירות נחפרו שלושת המקדשים העליונים. שרידי המקדש הרביעי לא נחשפו, הם מתוארכים לאלף השלישי לפנה"ס.
ביתו של פוזורום - הבית נמצא מצידו השני של הרחוב בו שכן המקדש. הבית עם שלושה חדרים סביב חצר מרכזית. החצר שימשה כאזור המגורים העיקרי, והחדרים לאחסון. בבית נמצאו מספר לוחות חרס בכתב יתדות. הלוחות עסקו בעיקר בחוזי נדל"ן ובפעילות כספית של אדם בשם פוזורום כולל הלוואות שניתנו מהמקדש ובכך שפכו אור על ההתנהלות המינהלית שלו. לוחות החרס היו קטנים בצורת כרית. גודלם אפשר להחזיקם בתוך כף יד. הם היו סגורים במעטפות וחתומים באמצעות חותם גליל. לוחות החרס נמצאו על רצפת חדר האחסון ביחד עם כלים אחרים. בשלב מסוים הבית עלה באש, ותקרת החדר קרסה וחרכה את תכולתו. במזווה של פוזורום נמצאו בתוך קנקן מספר גרעינים של ציפורן. תבלין זה לא היה ידוע במערב לפני התקופה הרומית. מקורו של התבלין הוא באיי מולוקו שבאינדונזיה. מציאת תבלין זה, הדורש נתיבי סחר ארוכים, בביתו של איש כמו פוזורום, אדם פרטי מהמעמד הבינוני, מצביע על רמה גבוהה של מעבר תרבויות.
בתוך השטח התחום על ידי החומות נחשפו מתקנים תעשייתיים כגון תנורים גדולים, כבשנים ומתקני אחסון.
מספר קברים המתוארכים לאלף השלישי לפנה"ס.
בשכבות הגבוהות בעת חפירת ביתו של פוזורום בסמוך לקבר ילד, נמצא חותם בסגנון חתי של ארנבת מסוגננת. ייתכן והוא הושאר שם על ידי צבאו החתי של המלך מורשיליש הראשון שעבר במקום בדרכו לכבוש את בבל בשנת 1595 לפנה"ס.
הערות שוליים

↑  משה ענבר, נבואות, בריתות ושבטים בתעודות מארי , מוסד ביאליק, 2007, עמ' 14
↑  משה ענבר, נבואות, בריתות ושבטים בתעודות מארי , מוסד ביאליק, 2007, עמ' 250
↑  משה ענבר, נבואות, בריתות ושבטים בתעודות מארי , מוסד ביאליק, 2007, עמ' 223
1 2  Georges Dossin, Inscriptions de fondation provenant de Mari, Syria 21, 1940, עמ' 155 doi: 10.3406/syria.1940.4187
1 2 3 4 5  האתר של משלחת החפירות האמריקאת-צרפתית
↑  הערך דגון, אנציקלופדיה מקראית, כרך ב, עמ' 624
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007529778705171  GND: 1022696203  VIAF: 315169912   WorldCat (עם VIAF): 315169912
אחמד סוראדג'י

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  10 בינואר 1949 מדן, אינדונזיה 
 הוצאה להורג:  10 ביולי 2008 (בגיל 59) ג'קרטה, אינדונזיה 
 מדינה:  אינדונזיה 
 תקופת הפעילות:  מ-1986 
 
אחמד סוראדג'י (10 בינואר 1949 – 10 ביולי 2008; ידוע גם בשם Nasib Klenwag ו-Datuk Maringgi) היה רוצח סדרתי אינדונזי שהודה בחניקתן למוות של 42 נשים בגילאי 11–30 בשנים 1986–1997 כחלק מהליך פולחן שהיה אמור להעניק לו כוחות מיסטיים.
ביוגרפיה

סוראדג'י התגורר במדן, עיר הבירה של מחוז צפון סומטרה שבאינדונזיה. הוא היה מגדל בקר ושימש כדוקון, אדם במעמד של בעל כוחות על-טבעיים. קהל הלקוחות של סוראדג'י היו לעיתים קרובות נשים שחיפשו את הדרכתו כיצד למצוא מזל טוב או לשמור על יופיין.
ביוגרפיה > הרציחות

ב-24 באפריל 1997 ביקשה סרי קמלה דיווי מנהג ריקשה בן 15 לקחת אותה לביתו של סוראדג'י, וביקשה ממנו לשמור על כך בסוד. שלושה ימים לאחר מכן נמצאה גופתה הערומה והמרקיבה של דיווי בתוך שדה קני סוכר. נהג הריקשה דיווח למשטרה ולמשפחתה של דיווי שהוא הוריד אותה בביתה של סוראדג'י שלושה ימים קודם לכן, והמשטרה הגיעה לביתו של סוראדג'י כדי לעמת אותו עם הסיפור. אף על פי שהכחיש כל קשר להריגתה של דיווי, המשטרה מצאה בביתו את תיק היד, השמלה והצמיד של דיווי, וב-30 באפריל 1997 הוא נעצר.
במהלך חקירתו נשבר סוראדג'י והודה ברציחתה של דיווי, ואז חשף כי הרג עוד 42 נערות וקבר אותן בשדה קנה הסוכר בו אותרה גופתה של דיווי. בחיפושים שנערכו בשדה נמצאו 42 חלקי גופות, אך חלקן היו רקובות עד כדי כך שלא ניתן היה לזהותן.
הוא סיפר לחוקריו כי בשנת 1986 הופיעה רוח הרפאים של אביו בחלומו ואמרה לו לשתות רוק של 70 צעירות מתות כחלק מהליך פולחן כדי שיוכל להפוך לבעל יכולות מרפא על-טבעיות. סוראדג'י חשש שייקח לו יותר מדי זמן להיתקל ב-70 נשים מתות, ועל כן החליט להרוג 70 נשים בעצמו. בשל תפקידו כשאמאן וכמכשף הגיעו אליו נשים צעירות כדי לקבל עצות רוחניות על מנת להפוך את עצמן ליפות או לעשירות יותר, או כדי שסוראג'י יוכל להטיל כישוף על בני זוגן כדי שלעולם לא יהיה להם רומן. הוא היה לוקח אותן לשדה קנה הסוכר וקובר אותן עד המותניים, בטענה שזה חלק מהטקס. לאחר מכן הוא היה חונק אותן למוות ושותה את הרוק שלהן, מפשיט את הבגדים מגופן כדי להאיץ את הריקבון וקובר אותן שוב באדמה כשראשיהן מופנים לעבר ביתו.
ביוגרפיה > המשפט וגזר הדין

משפטו של סוראדג'י החל ב-11 בדצמבר 1997, וכתב האישום נגדו כלל 363 עמודים. יחד איתו הואשמו שלוש נשותיו, שהיו אחיות, בכך שסייעו ברציחות ובהטמנת הגופות. סוראדג'י טען לחפותו, ונשותיו טענו שהודאותיהן הוצאו בעינויים על ידי המשטרה. ב-27 באפריל 1998 נפסק כי הוא אשם, והוא נידון למוות על ידי כיתת יורים. גם אחת מנשותיו, טומיני, נידונה למוות על סיועה במעשי הרצח, אך עונשה הופחת למאסר עולם. גזר דינו של סוראדג'י בוצע ב-10 ביולי 2008. גופתו הובאה לקבורה בחשאי לאחר זמן מה, מפני שמשפחות הקורבנות תכננו לשבש את הליך לווייתו ביום ההוצאה להורג.
הערות שוליים

↑  Indonesia executes man for 42 murders, NBC News (באנגלית)
↑  Ahmad Suradji: Executed for 42 murders -- chicagotribune.com, web.archive.org, ‏2009-04-14
↑  Andi Saputra, Pria Ini Serial Killer Terganas di Indonesia, 42 Nyawa Melayang!, detiknews (ב־)
↑  BBC News | ASIA-PACIFIC | Indonesian sorcerer sentenced to death, news.bbc.co.uk
↑  Ahmad Suradji Executed in Indonesia For Murder of 42 Women, web.archive.org, ‏2015-06-15
↑  Dukun AS Tewas Ditembus 3 Peluru, detiknews (ב־)
כרמי הורוביץ

| --- | --- |

 לידה:  5 באוקטובר 1943 (בן 81) ו' בתשרי ה'תש"ד קראון הייטס ניו יורק
 מקום לימודים:  ישיבה יוניברסיטי 
 מנחה לדוקטורט:  יצחק אשר טברסקי
 מוסדות:  גבעת וושינגטון 
 
הרב כרמי הורוביץ (נולד בו' בתשרי ה'תש"ד, 5 באוקטובר 1943) הוא פרופסור אמריטוס למחשבת ישראל. מחקריו עוסקים בהיסטוריה אינטלקטואלית יהודית בימי הביניים.
בעבר שימש כמרצה באוניברסיטת בן-גוריון ובאוניברסיטת בר-אילן, היה דיקן שלוחת טורו קולג' בישראל, רקטור מכון לנדר ונשיא מכללת גבעת וושינגטון, וראש התוכנית לתואר שני במחשבת ישראל ותורה שבעל פה במכללה ירושלים.
ביוגרפיה

כרמי הורוביץ נולד ב-5 באוקטובר 1943 וגדל בשכונת קראון הייטס שבברוקלין, ניו יורק, בבית ציוני-דתי. אביו הוא ד"ר אדוארד הורוביץ. הסופר אריאל הורוביץ הוא אחיינו.
ב-1961, לאחר שסיים את לימודיו בישיבה התיכונית של ישיבה יוניברסיטי, הגיע הורוביץ לישראל ולמד במשך שנתיים בישיבת כרם ביבנה. בין השנים 1963–1969 למד לתואר ראשון בפילוסופיה כללית ולתואר שני בפילוסופיה יהודית בישיבה יוניברסיטי. במקביל למד בישיבת רבנו יצחק אלחנן שעל יד ישיבה יוניברסיטי, ושמע שיעורים בתלמוד אצל הרב אהרן סולובייצ'יק והרב יוסף דב סולובייצ'יק, שאף הסמיך אותו לרבנות. כמו כן למד בכולל של הישיבה בראשות הרב אהרן ליכטנשטיין.
ב-1969 החל הורוביץ את לימודיו לקראת דוקטורט בהיסטוריה אינטלקטואלית יהודית באוניברסיטת הרווארד. עבודת הדוקטורט שלו, "ניתוח ספרותי-היסטורי של דרשות על התורה לר' יהושע אבן שועיב", נכתבה בהדרכתו של פרופ' יצחק טברסקי. במקביל לימד בהרווארד כעמית הוראה, ובקיץ 1974 לימד תלמידי חו"ל באוניברסיטה העברית.
ב-1979 הוענק להורוביץ תואר דוקטור מאוניברסיטת הרווארד. באותו קיץ עלה ארצה עם משפחתו ומונה למרצה במחלקה למחשבת ישראל באוניברסיטת בן-גוריון. משנת 1983 עד 2004 שימש גם כמרצה במחלקה לתלמוד באוניברסיטת בר-אילן, ולאחר מכן במדרשה לבנות של האוניברסיטה. בשנת 1985 לימד באוניברסיטת הרווארד ומונה לעמית מחקר במרכז ללימודי יהדות באוניברסיטה.
בשנת 1986 ייסד הורוביץ בירושלים את השלוחה של התוכנית לתואר שני ביהדות של טורו קולג' ניו יורק, וב-1988 עבר לגור בירושלים ומונה לפרופסור חבר בטורו קולג' וכדיקן התוכנית לתואר שני ביהדות. בשנת 2002 מונה לפרופסור מן המניין בטורו קולג', ובשנת 2003 מונה לרקטור שלוחת טורו קולג' בישראל.
בשנת 2004 מונה הורוביץ לרקטור המייסד של מכון לנדר, מוסד עצמאי להשכלה גבוה שהוכר על ידי המועצה להשכלה גבוהה, שירש את תוכניותיה של שלוחת טורו קולג' בירושלים. בתקופתו כרקטור אושרו תוכניות חדשות לתואר ראשון ושני במכון. הורוביץ יזם כנסים אקדמיים, בהם כנסים בשיתוף מרכז זלמן שזר על ספרות הדרשות וכנס בשיתוף אוניברסיטת בר-אילן על פרשנות האגדה.
בשנת 2010 מונה הורוביץ לנשיא המכללה האקדמית להוראה גבעת וושינגטון, וכיהן בתפקיד עד 2014. אחר כך הוא מונה לפרופסור מן המניין ובהמשך ראש התוכנית לתואר שני במחשבת ישראל ותורה שבעל פה במכללה ירושלים שבבית וגן. בשנים אלו עד לפרישתו לגמלאות ב 2019 היה שותף בארגון כנס פרד"ס השנתי, כנס אקדמי בין-לאומי שעסק בתחומים שונים בפרשנות היהדות ובמחשבתה.
משפחתו

הורוביץ נשוי לשרה לבית קולין ולהם חמישה ילדים.
בתו אורלי נשואה לרב יואל מנוביץ' ראש ישיבת הגולן.
בתו עטרה נשואה לרב יעקב אלימלך, ראש ישיבת שבות ישראל לצעירים.
ספר יובל לכבודו

בשנת 2012 הוציאו לאור מכון לנדר וטורו קולג' את הספר כרמי שלי: מחקרים באגדה ובפרשנותה מוגשים לפרופ' כרמי הורוביץ, בעריכת נחם אילן, אברהם גרוסמן, ארנון עצמון, מיכאל שמידמן ויוסף תבורי.
מחקרו

הורוביץ עוסק בהיסטוריה אינטלקטואלית של ימי הביניים, עם דגש מיוחד על ספרות הדרשות ועל פרשנות האגדה, שני תחומים שמורו, פרופ' יצחק טברסקי, עודד והחשיב. הוא פרסם ספר על הדרשות של ר' יהושע אבן שועיב, מראשוני כותבי ספרי דרשות בימי הביניים, עיבוד והרחבה של הדוקטורט שלו. כמו כן כתב מאמרים שעסקו בפרשנות ימי-ביניימית לאגדות חז"ל, כמו פירושו של הרשב"א על אגדות חז"ל, ועסק בפרשנות האגדה במאה השש-עשרה בפראג והסביבה. הוא מלמד קורסים בנושאים הללו כמו גם בתחומים כגון משנתו ההלכתית וההגותית של הרמב"ם, ספרות המוסר, הלכה, פילוסופיה וקבלה, מנהיגות יהודית לאורך הדורות ומשנתו העיונית של הרב יוסף דב סולובייצ'יק.
ספרים פרי עטו ובעריכתו

Carmi Horowitz, The Jewish Sermon in Fourteenth Century Spain: A Study of the Derashot of R. Joshua ibn Shu'eib, Cambridge: Harvard Center for Jewish Studies, Harvard University Press 1989
כרמי הורוביץ, עזרא פליישר, יעקב בלידשטיין ודב ספטימוס (עורכים), מאה שערים: עיונים בעולמם הרוחני של ישראל בימי הביניים לזכר יצחק טברסקי, ירושלים: מאגנס, 2001
כרמי הורוביץ, נחם אילן וקימי קפלן (עורכים), דורש טוב לעמו: הדרשן, הדרשה וספרות הדרוש בתרבות היהודית, ירושלים: מרכז שזר, 2012
יצחק טברסקי, כמעיין המתגבר: הלכה ורוח ביצירת חכמי ימי הביניים, עורך כרמי הורוביץ, ירושלים: מרכז שזר, תש"ף.
משחקי הידידות 1984

משחקי הידידות 1984 או ידידות-84 (באנגלית: The 1984 Friendship Games, or Friendship-84; ברוסית: Дружба-84) אירוע ספורט בינלאומי רב-ענפי שנערך בין ה-2 ביולי ל-16 בספטמבר 1984 בברית המועצות ובשמונה מדינות סוציאליסטיות נוספות אשר החרימו את אולימפיאדת לוס אנג'לס (1984).
על מנת למנוע סכסוך עם הוועד האולימפי הבינלאומי הכחישו מארגני האירוע שמדובר באירוע נגד האולימפיאדה הרשמית. למרות זאת, האירוע כונה לעיתים "האולימפיאדה האלטרנטיבית" של הגוש המזרחי. באירוע השתתפו ספורטאים מחמישים מדינות. בעוד שהמדינות המחרימות היו מיוצגות על ידי האתלטים החזקים ביותר שלהן, מדינות אחרות שלחו ספורטאים שלא הצליחו להתברג לאולימפיאדת לוס אנג'לס.
רקע

ב-8 במאי 1984, כשלושה חודשים לפני פתיחת המשחקים האולימפיים בלוס אנג'לס, הודיעה ברית המועצות על החלטתה להחרים את המשחקים, בנימוק של חוסר אבטחה לספורטאיה בלוס אנג'לס. סוכנות הידיעות טאס"ס האשימה את ארצות הברית בניסיון "לנצל את המשחקים למטרותיה הפוליטיות" וקבעה כי "המהלך השחצני וההגמוני של הממשל בוושינגטון עומד בסתירה לאידיאלים האצילים של התנועה האולימפית." העיתונאי ויקטור לואיס דיווח כי כבר נעשו תוכניות מפורטות ל"משחקים האלטרנטיביים של הגוש הסובייטי" שיוכרזו ברגע האחרון כדי לזרוע כאוס בארגון האמריקאי". ב-10 במאי הצטרפה בולגריה ראשונה לחרם של לברית המועצות, ואחריה מזרח גרמניה, מונגוליה ווייטנאם. תוך מספר ימים הצטרפו לחרם לאוס, צ'כוסלובקיה, אפגניסטן, פולין והונגריה.
ב-21 במאי נערכה ועידה בפראג, צ'כוסלובקיה, על ידי חואן אנטוניו סמראנש, נשיא הוועד האולימפי הבינלאומי, עם הוועדים האולימפיים הלאומיים של אחת עשרה מדינות הגוש המזרחי (שמונה מהמדינות המחרימות' קובה, צפון קוריאה ורומניה) בתקווה לשנות את עמדתן, אך פרט לרומניה שהבטיחה לו שהיא תשתתף בלוס אנג'לס, עשר המדינות הנותרות לא שינו את עמדתן ואף השתמשו בוועידה כדי לדון ב"משחקי הקיץ שלהם". ב-24 במאי הודיע נשיא הוועד האולימפי הצ'כוסלובקי, אנטונין הימל, על משחקי הידידות.