stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שער טיטוס
תבליטים > שחזור תהלוכת הניצחון

הציור מדגים את אופן התהלוכה: בראש הולכים החיילים היהודים השבויים. על המרכבה, חבוש בעטרת הקיסר, עומד המצביא המנצח במערכה. סוסים לבנים רתומים למרכבה הפתוחה. משני צידי המרכבה, המשמר הפרטי של המנצח. מאחור, השבויים המכובדים, השלל, והביזה עם נושאיה. מאחורי המרכבה נראה באופן בולט סמל השלטון הרומאי, הנשר הרומאי. ההבחנה בין סוגי האנשים היא לפי הלבוש, ובעיקר הכובע. מעניינת היא העובדה כי ה"צועדים" בציור אינם צועדים לכיוון רומא, אלא להפך, לכיוון היציאה מרומא.
מטרת בניית השער

השושלת הפלאבית, הקיסר אספסיאנוס ובנו טיטוס, רצו להצדיק את שלטונם על האימפריה הרומית. אספסיאנוס, שנבחר לקיסר על אף שלא היה ממשפחה מיוחסת, היה מעוניין להצדיק את שלטונו, ולכן הפריז בכוחם של המורדים היהודים, ופיאר את בנו שפיקד על הלחימה בירושלים. השושלת הפלאבית הטביעה את מטבעות "יהודה השבויה" ומימנה את כתיבת דברי ימי המלחמה בספרו של יוספוס פלאביוס - מלחמת היהודים. אספסינוס עצמו הקים את הקולוסאום במימון השלל שנלקח מבית המקדש. טיטוס הקים את שער טיטוס בקירקוס מקסימוס לכבוד ניצחונו וכיבוש ירושלים. דומיטיאנוס הקים את שער טיטוס בוויה סקרה, ובכך שייך את עצמו לניצחון ודיכוי המרד הגדול, אף על פי שלא השתתף בלחימה.
שער טיטוס (קירקוס מקסימוס)

בשנת 81 לספירה, 11 שנה לחגיגת הטריומף של אספסינוס וטיטוס לדיכוי המרד הגדול, הציבו הרומאים קשת ניצחון בקירקוס מקסימוס ועליה כתובת הנצחה - שער טיטוס (קירקוס מקסימוס). הכתובת עצמה לא נשמרה, אך הטקסט הועתק בימי הביניים וכך הגיע לידינו. בכתובת נמסר על החלטת הסנט והעם הרומאי לתת כבוד לטיטוס (שתאריו המלאים נמנים אחד לאחד) על אשר, בצייתו לעצת אביו אספסינוס ולאותות השמים, הכניע את העם היהודי והחריב את ירושלים - עיר ששום מנהיג או מלך לפניו לא הצליח לכובשה. השער הזה היה השער המקורי שהוצב על ידי טיטוס.
הקשר היהודי בעת החדשה

לאחר כיבוש איטליה על ידי בעלות הברית ב-1944, החיילים היהודים נהגו לבלות את חופשתם ברומא. חנה מרון ויוסי ידין ביצעו אז את השיר שכתב יצחק יצחק והלחין צבי בן-יוסף, כל הדרכים מובילות לרומא. אחד הבתים בשיר מתאר מה קרה בשער טיטוס בחופשות בזמן המלחמה.
ותחת שער טיטוס, בצל העתיקות - תפרחנה נשיקות - מה יש עוד לחכות. הוי, טיטוס, טיטוס, לו אתה ראית - למי טריומף, למי שירי הלל - על יד השער שאתה בנית - זוג מאוהב מארץ ישראל - על יד השער ש"כבוד האימפרטור" אז בנית - זוג חיילים דווקא מארץ ישראל!
יהודי רומא נהגו לא לעבור תחת שער טיטוס. הם חרגו מנוהג זה ביום ההכרזה באו"ם על הקמת מדינת ישראל, ב-29 בנובמבר 1947. הם צעדו מתחת לשער, אבל בכיוון ההפוך שצעד מצעד הניצחון של טיטוס, מהפורום רומאנום, דרומה, לכיוון ארץ ישראל. בכך באה לידי ביטוי השיבה מהגלות למולדת העתיקה.
מספר פעמים עלה הרעיון לפרק את "שער טיטוס" ולהעביר אותו לירושלים. לראשונה דווח כי איתמר בן-אב"י דן בנושא בפגישה עם בניטו מוסוליני בשנות ה-20 של המאה ה-20, ב-1956 דווח כי לוי אשכול העלה את הרעיון בעת ביקור באיטליה, וב-1973 שר־החוץ האיטלקי, ג'וזפה מדיצ'י, הציע להעביר את השער לירושלים כמחווה לישראל.
בשנת 1949 נבחר סמל מדינת ישראל שעוצב על ידי האחים גבריאל ומקסים שמיר, ובמרכזו - מנורת שבעת הקנים כפי שהיא מופיעה בשער טיטוס.
בשנת 1987 החל פרויקט, שנמשך כשלוש שנים, לשימור וניקוי השער מפיח שהצטבר עליו במהלך השנים.
בשנת 2017 ערכו הוותיקן והקהילה היהודית ברומא תערוכה משותפת על ההיסטוריה של השער ומנורת בית המקדש.
גלריה

ריצוף הדרך הרומית עליה הובלו השבויים היהודיים. נחשף רק בימי מוסוליני עם שאר הפורום רומאנום
השער לפני שיפוצו ב-1754, ציור מאת קאנאלטו
מבט אל פנים השער. יהודים לא עברו דרך השער עד ההכרזה באו"ם על הקמת מדינת ישראל.
תקרת הקשת
ראו גם

שער טיטוס (קירקוס מקסימוס)
פורום רומאנום
המרד הגדול
הערות שוליים

↑  י. נ. שמחוני, תולדות מלחמת היהודים עם הרומאים, הערות ובאורים לספר שביעי, פרק חמישי, פסקה ה, עמ' 511
↑  תצלום הכתובת החדשה מ-1821
↑  Arch of Titus, Roman Forum (81-82 CE) Architecture, Judaism and Rome
↑  Rāḥēl Ḥa̱klîlî, The Menorah, the Ancient Seven-armed Candelabrum: Origin, Form, and Significance, BRILL, 2001. עמ' 48–49
↑  ראו לדוגמה: History of Art, Abrams, 1974. עמ' 190; Art through the Ages: The Western Perspective, עמ' 82; גרשון בר-כוכבא, אהרן הורביץ ואייל מירון (עריכה מדעית), מקדש בלהבות, ספרי מגיד, הוצאת קורן, ירושלים, 2014. מסת"ב: 978-965-526-179-0, עמ' 105
↑  Knight, William. The Arch of Titus and the Spoils of the Temple: an historical and critical lecture with authentic illustrations; London : Longmans, Green, Reader, and Dyer, 1867. p79
↑  תחת שער טיטוס, הארץ, 22 בינואר 1920
↑  ברומא עם הבשורה על הקמת מדינה יהודית, דבר, 15 בדצמבר 1947
1 2  שער טיטוס, מעריב, 29 באוקטובר 1957
↑  מדיציי: שער טיטוס יועבר לישראל, מעריב, 1 באפריל 1973
↑  נדב שרגאי, האם נפתרה המחלוקת על צורתה של מנורת בית המקדש?, באתר הארץ, 22 בדצמבר 2008
↑  שער טיטוס, מעריב, 17 ביולי 1987
↑   אליזבטה פובולדו , הניו יורק טיימס, בעקבות שער טיטוס - הוותיקן והקהילה היהודית ברומא משיקים תערוכה על מנורת בית המקדש שנעלמה, באתר הארץ, 22 בפברואר 2017
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007541806505171  GND: 4224634-9 
שער טיטוס כתובת קדמית
תבליט המתאר את הטריומף (מצעד ניצחון)
העתק התבליט (המשוחזר) המוצב במוזיאון בית התפוצות
ציור המשחזר את תהלוכת הניצחון
מטבע יהודה השבויה
מצעד יהודי רומא לכבוד הכרזת מדינת ישראל, בסמוך לשער קונסטנטינוס
סמל מדינת ישראל ובמרכזו מנורת שבעת הקנים כפי שהיא מופיעה בשער טיטוס
ישי בוכריס

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  ה'תשכ"ה (בן 59 בערך)
 מדינה:  ישראל 
 מקום פעילות:  אשקלון
 השתייכות:  הציונות הדתית
 תחומי עיסוק:  דיני ממונות
 תפקידים נוספים:  אב בית הדין הרבני באשקלון; ראש כולל דיינות ור"מ בישיבת כרם ביבנה.
 
הרב ישי בוכריס (נולד בישראל בשנת תשכ"ה 1965) הוא אב בית הדין הרבני באשקלון וראש כולל הדיינות בישיבת כרם ביבנה לשעבר.
ביוגרפיה

למד בישיבת "מדרשית נעם" פרדס חנה. משנת תשמ"ד (1984) למד בישיבת "כרם ביבנה" במשך 5 שנים. בשנת תשמ"ח המשיך את לימודיו ברבנות ודיינות בכולל "ארץ חמדה", מכון גבוה לדיינות בירושלים, במשך 7 שנים. משנת תשנ"ה (1995) התחיל ללמד כר"מ בישיבת כרם ביבנה.
משנת תשס"ד שמש כראש כולל לדיינות בישיבת כרם ביבנה. מתלמידיו: הרב עו"ד יוסף עיני, הרב נתנאל שושן, והרב אופיר שירה.
הוסמך לרבנות על ידי הרבנות הראשית לישראל. קיבל כושר לדיינות על ידי הרבנות הראשית לישראל בשנת תשנ"ו (1995).
כיהן כדיין בבית הדין לממונות ליד ישיבת כרם ביבנה, הוא בעל תעודת הוראה של משרד החינוך בלימודי תורה שבעל פה.
בשירותו בצה"ל במסגרת ישיבת הסדר שימש כלוחם בחטיבת גבעתי ואף במילואים שירת כלוחם ביחידת חי"ר.
במסגרת פעילותו הציבורית, מרביץ שיעורי תורה במושבים באזור גדרה, אשדוד, ובפתח תקווה ורעננה.
בשנת 2008 מונה לדיין בבית הדין הרבני באשקלון ובשנת 2018 מונה לאב בית דין.
חיים אישיים

נשוי לד"ר אפרת בוכריס המשמשת כמרצה במספר מכללות וגר בנוף איילון.
בין ילדיו: הרב אוריאל (ר"מ בישיבת ההסדר ראשון לציון, נשוי לבתו של הרב שמואל אריאל), ואביעד (דובר ארגון בצלמו ויועץ תקשורת).
בורוטו: נארוטו הסרט

| --- | --- |

 בימוי:  הירויוקי יאמשיטה
 הופק בידי:  Takayuki Hirobe, Koichi Machiyama, Shoji Matsui 
 תסריט:  מסאשי קישימוטו, Ukyō Kodachi 
 עריכה:  Seiji Morita 
 מוזיקה:  Yasuharu Takanashi 
 צילום:  Atsuho Matsumoto 
 מדינה:  יפן 
 חברת הפקה:  סטודיו פיירו 
 חברה מפיצה:  טוהו 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה, הפצה לאולמות הקולנוע 
 הקרנת בכורה:  7 באוגוסט 2015 
 משך הקרנה:  96 דק' 
 שפת הסרט:  יפנית 
 סוגה:  סרט פעולה, סרט הרפתקאות 
 הכנסות באתר מוג'ו:   borutonarutothemovie
 סרט קודם:  האחרון: נארוטו הסרט
 www.boruto-movie.com
 דף הסרט ב־IMDb
 
בורוטו: הסרט נארוטו (ביפנית: ボルト ナルト・ザ・ムービー) הוא סרט אמנויות לחימה יפני מונפש משנת 2015 המבוסס על סדרת המאנגה והאנימה נארוטו מאת מסאשי קישימוטו. הסרט בוים על ידי הירויוקי יאמשיטה.
הקרנת הבכורה של הסרט התקיימה ביפן ב-7 באוגוסט 2015. גרסת הסרט עם הדיבוב האנגלי יצא לשווקים בתקליטורי בלו-ריי ו-DVD ב-28 במרץ 2017.
הסרט זכה להצלחה מסחרית וגרף מעל ל-39.5 מיליון דולרים ברחבי העולם.
תקציר העלילה

עלילת הסרט ממשיכה מהמקום בו הסתיימה הסאגה המקורית של נארוטו ומתמקדת בדור הבא של הנינג'ות, כאשר גיבור הסרט הוא בנו של נארוטו אוזומאקי, בורוטו אוזומאקי.
נארוטו אוזומאקי הוא בהווה ההוקאגה השביעי של כפר העלים הנסתר. בתחילת הסרט בורוטו מתרעם על התפקיד התובעני של אביו, ועל כך שלפי דעתו נארוטו מזניח בשל כך את משפחתו.
בורוטו הופך בהמשך לתלמידו של סאסקה אוצ'יהא, חברו ויריבו הוותיק של נארוטו. תחת הדרכתו של סאסקה, בורוטו מתאמן לקראת בחינות הצ'ונין.
במהלך בחינות הצ'ונין כפר העלים הנסתר מותקף על ידי שני יצורים רבי עוצמה - מומושיקי וקינישיקי אוצוטסוקי. נארוטו מקריב את עצמו על מנת להציל את הכפר ונשלח לממד אחר. רגע זה משפיע עמוקות על בורוטו, שמבין את עומק המסירות של אביו.
ברוטו, אשר נחוש להציל את אביו ולהגן על הכפר, משתף פעולה עם סאסקה ומצליח להביס את הנבלים ולחלץ את נארוטו.
הערות שוליים

↑  "Boruto -Naruto the Movie- Film Main Staff, Illustrated Poster Revealed". Anime News Network. 2 באפריל 2015. ארכיון מ-2 באפריל 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Top 39 Grossing Domestic Japanese Films of 2015 Listed". Anime News Network. 30 בינואר 2016. ארכיון מ-4 בפברואר 2016. נבדק ב-9 בפברואר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Boruto: Naruto the Movie". Box Office Mojo. ארכיון מ-5 בנובמבר 2017. נבדק ב-18 בפברואר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
זבולון גרז

אין תמונה חופשית
הרב זבולון אריה גרז (תרס"ג, 25 בספטמבר 1903 -  י"ג באב תשמ"ט, 24 ביולי 1989) היה אב"ד רחובות במשך כשלושים וחמש שנה.
תולדותיו

נולד בשנת 1903 בפלונגיאן, בנו של הרב נתנאל יוסף גרז, מתלמידי ישיבת סלובודקה וקלם, ורב העיירה אוז'וונט. אמו, מיכלה, היא בת הרב זבולון בריט, רבה של פלונגיאן. הרב בריט נפטר מספר שבועות לפני לידתו והוא נקרא על שמו. כעבור זמן עברה המשפחה לוורז'ן, שם כיהן אביו כרב הקהילה. עוד בהיותו תינוק נפטרה אמו. לאחר מותה נישא אביו בנישואים שניים לבתיה לאה זלצמן.
למד בישיבות מיר, טלז וסלובודקה. בכ' באלול תרפ"ד (1924) עלה לארץ ישראל עם קבוצת תלמידי הישיבה שייסדה את הישיבה בחברון. בטבח חברון (תרפ"ט) שהה בבית אליעזר דן סלונים, הפורעים סברו שהוא מת לאחר ששכב תחת הרב צבי דרבקין.
בשנת 1931 נישא לאסתר מלצר מסלבודקה. בשנת 1941 הגיע לארץ ישראל,  בהמשך עבר לגור בחדרה.
אביו, אחיו, שרגא פייבל וליפמן ואחותו ציפורה נספו בשואה. כמו כן, נספו אחיו למחצה נחום, חיים, ניסן ויהושע.
אחרי הגעתו לארץ ישראל, מונה לר"מ בישיבת קלצק פרדס חנה שהוקמה על ידי הרב צבי יהודה מלצר. בשנת 1947, הרב מלצר שמונה לרבה של רחובות, מינהו לרב בית הכנסת "שונה הלכות" בעיר רחובות, לצד היותו ר"מ בישיבה שהוקמה מחדש ברחובות. כן שימש כדיין בבית דינו של הרב מלצר בעיר. לאחר 10 שנים התפטר הרב מלצר מתפקידו ומינהו לאב"ד רחובות במקומו, תפקיד בו כיהן כ-35 שנה. בנוסף כיהן כדיין בבית הדין הרבני, תפקיד ממנו פרש בתחילת 1976. יחד עם אחיו, יצחק ברית, גידל זן מיוחד של אתרוגים (אורדנג חדרה). יקיר העיר רחובות.
נפטר בשנת 1989, ונקבר בבית הקברות פוניבז'. לאחר מותו נקרא על שמו רחוב ברחובות.
משפחתו

אחות סבתו, אשת הרב זבולון באריט, הייתה גולדה פרנק, אשת שרגא פייבל פרנק וחותנתם של הרבנים משה מרדכי אפשטיין ואיסר זלמן מלצר.
אחיו הוא יצחק בריט, ואחותו (מנישואיו השניים של האב) היא רחל טוקר, אשת יצחק טוקר, מוותיקי ישיבת חברון .
בניו הם: הרב אהרן גרז - כיהן כראש ישיבת בר-אילן בתל אביב, יצחק גרז - כיהן כיו"ר המועצה הדתית ברחובות, ומשה גרז מירושלים. נכדו הוא חתנו של הדיין הרב אברהם שרמן.
הערות שוליים

↑  רבנות ראשית כרך א', באתר ארכיון המדינה, עמ' 53
↑  הודעה בדבר גמר כהונתם של דיינים, ילקוט הפרסומים 2196, 1976, עמ' 1257
↑  יקירי רחובות לשנת 1978.
↑  נקרא על שם משפחת אמו; נישא לקרובת משפחתם שרה פרומה פרנק, בתו של תנחום פרנק מחדרה, בנו של יהודה לייב פרנק.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007407296105171  VIAF: 37153530985548702844   WorldCat (עם VIAF): 37153530985548702844
שחקן פורנוגרפיה

שחקן פורנוגרפיה הוא אדם שמופיע בסרטים ובסרטונים פורנוגרפיים. רוב השחקנים והשחקניות שמופיעים בסרטים הפורנוגרפיים עוסקים בסרטים הללו בפעילות מינית, אשר כוללים לרוב צילומי תקריב של איברי המין שלהם, כאשר לרוב כל המשתתפים עירומים.
הסרטים הפורנוגרפיים מצולמים לרוב במגוון רחב של ז'אנרים, מהפקות מיינסטריים עתירות תקציב ועד לתוכן נישה או סרטי חובבים. שחקני פורנוגרפיה רבים מתמחים בפנטזיות מיניות שונות, והם לרוב מלוהקים לתפקיד על סמך התאמתם לפנטזיה בה ממוקד הסרט. הז'אנרים וסוג האקטים המיניים בסרטים מתבססים לרוב בהתאם למידת הביקוש לסרטים מסוג מסוים בקרב צרכני פורנוגרפיה. בעוד שחלק מסוים מהשחקנים הפורנוגרפיים זוכים לתהילה משמעותית בתעשיית הפורנוגרפיה, רוב האנשים שמשחקים בסרטים פורנוגרפיים לרוב משתתפים בהפקות קטנות ועצמאיות או יוצרים תוכן לשוקי נישה.
בעוד שבמדינות רבות מדובר במקצוע לגיטימי בתעשיית הבידור, במגזרים ובמדינות רבות ברחבי העולם מקצוע זה שנוי במחלוקת ושחקני הפורנוגרפיה נחשבים לעוסקים בסוג של זנות. בעוד שהקריירה של שחקני פורנוגרפיה יכולה להיות מאוד רווחית מבחינה כלכלית, היא גם טומנת בחובה אתגרים מהותיים שונים, לרבות סטיגמות ואפליה חברתית אשר עלולות להשפיע רבות על חייהם האישיים של שחקני הפורנוגרפיה ועל האפשרויות שלהם להצליח בתחומים אחרים לאחר שהם פורשים מעיסוק זה. בנוסף, משום שהשחקנים הפורנוגרפים מקיימים לרוב יחסי מין עם כמות גדולה יחסית של אנשים, קיימים פרוטוקולים קפדניים עליהם כל שחקני הפורנוגרפיה נדרשים להקפיד על מנת למנוע ככל האפשר את הסיכון להתפשטות של מחלות מין בקרב השחקנים והשחקניות בתעשיית הפורנוגרפיה.
בניגוד לתעשיית הקולנוע המסורתית, בה גברים בדרך כלל מקבלים משכורות גבוהות יותר מאשר נשים, שחקניות פורנוגרפיות מקבלות לרוב משכורת גבוהות יותר מהשחקנים הגברים שעוסקים בתחום.
רוב השחקנים והשחקניות בתחום הפורנוגרפיה משתמשים בשמות במה על מנת לשמור על פרטיותם ועל מנת ליצור הפרדה ברורה בין הפרסונה המקצועית לבין חייהם האישיים.
מאז סוף שנות התשעים האינטרנט, ובמיוחד פלטפורמות הסטרימינג של תוכן למבוגרים, חוללו מהפכה עצומה בתעשיית הפורנוגרפיה אשר סיפקה לשחקנים פורנוגרפים רבים חשיפה בינלאומית עצומה במיוחד וסייעה להנגיש את התוכן לקהל גדול מתמיד במדינות רבות ברחבי העולם. האינטרנט הגביר גם באופן ניכר את התחרות בתחום, אך גם אפשרה לכמות גדולה ומגוונת מתמיד של שחקני פורנוגרפיה להצליח בתעשייה זו.
גלריה

שחקנית הפורנוגרפיה לשעבר אילונה סטאלר, הידועה יותר בשם הבמה שלה צ'יצ'ולינה, הפכה בהמשך לפוליטיקאית באיטליה.
שחקנית הפורנוגרפיה לשעבר ג'נה ג'יימסון הפכה בהמשך גם לאשת עסקים, יזמית, ומחברת ספרים והיא נחשבת לאחת משחקניות הפורנוגרפיה הידועות והמפורסמות בעולם.
שחקן הפורנוגרפיה רון ג'רמי דורג על ידי המגזין AVN במקום הראשון ברשימת כוכבי הפורנוגרפיה הגדולים ביותר של כל הזמנים, וכן מחזיק שיא גינס עבור "מספר ההופעות הרב ביותר בסרטים למבוגרים".
שחקנית הפורנוגרפיה לשעבר סשה גריי הפכה גם למוזיקאית ומחברת ספרים והיא נחשבת לאחת משחקניות הפורנוגרפיה הידועות והמפורסמות בעולם
ראו גם

ערכים שעוסקים בשחקני ושחקניות פורנוגרפיה
הערות שוליים

↑
↑  "AVN: The 10 Top Porn Stars of All Time". Adult Video News. Action-DVD.com. בינואר 2002. אורכב מ-המקור ב-30 בספטמבר 2007. נבדק ב-24 בדצמבר 2006. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Product Description". Being Ron Jeremy. Amazon.com, Inc. נבדק ב-25 בדצמבר 2006. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NKC: ph255075 
ערך זה הוא קצרמרבנושא סוציולוגיה ובנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מגדלור אשדוד

| --- | --- |

המגדלור מתנשא מעל גבעת יונה, 2024
 מידע כללי
 סוג:  מגדלור 
 כתובת:  גבעת יונה 
 מיקום:  רובע א',  אשדוד
 מדינה:  ישראל ישראל
 מפעיל:  נמל אשדוד, חיל הים
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1965
 תאריך פתיחה רשמי:  1966 
 מידות
 גובה:  42 מ' 
 גובה מעל פני הים:  138 מ' 
 קואורדינטות:  31°48′50″N 34°38′47″E﻿ / ﻿31.81390556°N 34.64633056°E﻿ / 31.81390556; 34.64633056
  מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת אשדוד מוגדלת) מגדלור אשדוד(למפת אשדוד רגילה) מגדלור אשדוד(למפת השפלה רגילה) מגדלור אשדוד(למפת השפלה מוגדלת) מגדלור אשדוד  he מגדלור אשדודhe מגדלור אשדודמפת  __ אשדוד (in English: Ashdod)  __ גן יבנה (in English: Gan Yavne) [‌השפלה וסביבותיה‌]מצפון וממזרח: __ מועצה אזורית חבל יבנה (in English: Hevel Yavne Regional Council) ממזרח ומדרום: __ מועצה אזורית באר טוביה (in English: Be'er Tuvia Regional Council) ממערב: הים התיכון (in English: PAM) tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
מגדלור אשדוד הוא מגדלור הנמצא על גבעת יונה ברובע א' באשדוד ובעבר שימש את נמל אשדוד, וכן את חיל הים. המגדלור היה ועודנו נחשב לסמל בולט של העיר אשדוד.
היסטוריה

המגדלור נבנה בשנת 1965 כחלק מבניית נמל אשדוד שהוקם אז בישראל, בראשו הוקם גם מתקן מכ"ם של חיל הים. הוא ממוקם על גבעת יונה והוא מגיע עד לגובה 138 מטר מעל פני הים. מידי 20 שניות נצפים מראש המגדלור שלושה הבזקי אור הנראים למרחק של כ-25 מייל. המגדל בנוי בחלקו התחתון במבנה משולש ובחלקו העליון הוא הופך לעגול, הזכוכית שבראש המגדלור נלקחה מן המגדלור ביפו שהוצא מפעילות אז.
בשנת 2006, נסגר המתקן הצבאי בגבעה והוא נותר נטוש מאז.
בשנת 2009 הונצח המגדלור על בול שהונפק על ידי דואר ישראל.
בעשור הראשון של המאה ה-21 הופסק השימוש במגדלור עם כניסתם לשימוש של אמצעי ניווט מתקדמים.
מועדון הנוער

בדצמבר 2020 הודיעה עיריית אשדוד כי במתקן שתחת המגדלור יקום מועדון נוער, לאחר שהוסדרה העברתו ממשרד הביטחון לידיה. במאי 2022 הוחלט לקרוא לו על שם אילן גילאון, חבר הכנסת לשעבר מטעם מרצ וסגן ראש עיריית אשדוד שהיה הממונה על תיק התרבות והנוער בעירייה, ופעיל חברתי בעיר בנעוריו.
הערות שוליים

↑  משה אדמון, אשדוד: למה כבה האור במגדלור בגבעת יונה?, באתר nrg‏, 6 ביולי 2010
1 2  מגדלור בגובה 40 מטרים – על "גבעת יונה" באשדוד, מעריב, 20 ביוני 1965
↑  מפת אזור אשדוד, 1969, עם סימון המגדלור ב'מצפה יונה', באתר אוסף המפות ע"ש ערן לאור, הספרייה הלאומית
↑  נמל יפו, באתר טיולים ישראל שלי
↑  שמואל גילר, "מגדלור נמל יפו" בפרויקט בן-יהודה
↑  דור גפני, המתקן הצבאי בגבעת יונה נסגר מזמן – אבל המדינה המשיכה לשלם ארנונה במאות אלפים, באתר "כאן דרום - אשדוד", 6 בדצמבר 2019
↑  הבול שהונפק על ידי דואר ישראל
↑  משה אדמון, אשדוד: למה כבה האור במגדלור בגבעת יונה?, באתר nrg‏, 6 ביולי 2010
↑  המגדלור האשדודי חוגג 55, באתר אשדוד אונליין, ‏30 בנובמבר 2019
↑  דור גפני, מהפך בגבעה: במקום המתקן הצבאי הנטוש יוקם מתחם נוער ראשון מסוגו באשדוד, באתר "כאן דרום - אשדוד", 12 בדצמבר 2020
↑  בכתבה מתייחסים למועדון הנוער כפעיל, אך זוהי טעות מאחר שנכון לעת פרסומה, טרם נפתח.
↑  מערכת ישראל היום, "מגדלור של אנושיות": כך ינציחו באשדוד את אילן גילאון, באתר ישראל היום, 12 במאי 2022
↑  דוד לוי, המגדלור ע"ש גילאון: עיריית אשדוד תנציח את אילן גילאון ז"ל בגבעת יונה, באתר כאן דרום אשדוד, ‏12 במאי 2022
| אשדוד  |
| --- | --- | --- |
| ערכים ראשיים | אשדוד • רובעי העיר • תכנון העיר • אדריכלות • כיכרות |  |
| גנים ופארקים | פארק אשדוד-ים • פארק בן-גוריון • פארק אקולוגי מצודת-ים אשדוד • גן אלישבע • פארק לכיש • גבעת יונה • עד הלום |  |
| רחובות | רחוב רוגוזין • רחוב שבי ציון • מדרחוב הנביאים • שדרות בני ברית • שדרות הרצל • שדרות מנחם בגין • שדרות משה דיין |  |
| תחבורה | תחבורה ציבורית • מסוף ריביירה • מסוף בני ברית • מסוף ביג |  |
| מוסדות | מרכז כיוונים • המשכן לאמנויות הבמה • הארכיון לתולדות אשדוד • אוניברסיטת אשדוד (עתידי) • בית אריה קלנג • מוזיאון אשדוד לאמנות • אצטדיון אשדוד (עתידי) |  |
| תעשייה | נמל אשדוד • תחנת הכוח אשכול • נמל הדרום • אלתא מערכות |  |
| היסטוריה | אשדוד ים (העיר העתיקה) • תל אשדוד • תל מור • רצועת החוף |  |
| נושאים מרכזיים נוספים | העירייה ומועצת העירייה • סמל העיר • יקיר העיר אשדוד • חברת אשדוד • החברה לפיתוח אשדוד |  |
| קטגוריה ראשית | כל הערכים על העיר |  |
חיל האוויר המלכותי הדני

| --- | --- |

סמל חיל האוויר המלכותי הדני
 פרטים
 מדינה:  דנמרק דנמרק
 סוג:  חיל אוויר, מתמחה בלוחמה אווירית
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  1950–הווה (כ־74 שנים) 
 מלחמות:  מלחמת יוגוסלביה, מלחמת אפגניסטן, מבצע שחר האודיסאה
 נתוני היחידה
 כוח אדם:  3,476
 פיקוד
 דרגת המפקד:  מרשל אוויר ראשי
 מפקד נוכחי:  סר סטפן היליאר
| --- | --- |

 
 זרועות
  הצבא המלכותי הדני
  הצי המלכותי הדני
  חיל האוויר המלכותי הדני
  משמר המולדת הדני
 עיטורים ומבנה פיקודי
 עיטורי כוחות ההגנה של דנמרק
 דרגות כוחות ההגנה של דנמרק
 היסטוריה צבאית
 היסטוריה צבאית של דנמרק
 היסטוריה של דנמרק
רונדל חיל האוויר המלכותי הדני
טקס לציון 25 שנים להקמת גיס התעופה של הצבא בשדה התעופה בקלוברמרקן (Kløvermarken) - 1937
חיל האוויר המלכותי הדני (בדנית: Flyvevåbnet) הוא הזרוע האווירית של כוחות ההגנה של דנמרק, ותפקידו לבצע את ההגנה האווירית על שטחה של דנמרק ולהשתתף במשימות ביטחוניות בינלאומיות.
היסטוריה > גיס התעופה של הצבא הדני

ב-1 באפריל 1912 סיים קצין מהצבא המלכותי הדני את הכשרתו כטייס בבית ספר פרטי לטיסה. בעליו של בית הספר תרם מטוס לצבא וב-12 ביולי הוקם רשמית בית הספר לטיסה של הצבא בקלוברמרקן (Kløvermarken) שליד קופנהגן.
הפעילות האווירית בצבא הייתה מצומצמת יחסית בשל מחסור בתקציב ובפרוץ מלחמת העולם הראשונה היו ברשותו שני מטוסים כשירים. בשלב זה החלו לזרום יותר תקציבים אך קשה היה להשיג מטוסים ומנועים מתאימים. עם זאת, ב-1915 עבר השדה בקלוברמרקן במלואו לידי הצבא והוקמו בו כמה האנגרים. האנגרים נוספים הוקמו בשטחי האימונים של הצבא ברחבי הארץ ושדה תעופה ראשי הוקם בלונדטופטה (Lundtofte) שמצפון לקופנהגן ב-1917.
לאחר המלחמה, ב-1919, עם התרחשותן של תאונות רבות עקב התיישנות המטוסים, הוצאו מהשירות המטוסים הפחות מתאימים ובאפריל היו ברשות הצבא שישה מטוסים כשירים. עם הפסקת המימון בתקופה שלאחר המלחמה, לא ניתן היה לרכוש מטוסים נוספים ובשלב זה טיסות האימון התבצעו באמצעות מטוסים אזרחיים שכורים. בשנת 1922 נחקק חוק להקמת גיס התעופה שהוקם ב-1 בפברואר 1923, שהיה מורכב למעשה מטייסת אחת של מטוסי סיור. ב-1925 התחדשו הכשרות הטייסים במסגרת הצבאית וב-1926 הן הועברו לשדה התעופה בלונדטופטה. ב-1928 הועברה כל הפעילות המבצעית לשדה התעופה האזרחי בקופנהגן, נמל התעופה קופנהגן קסטרופ, שם קיבל לרשותו הצבא את אחד ההאנגרים.
ב-1 בנובמבר 1932 הוקמו "כוחות התעופה של הצבא" (Hærens Flyvertropper) שכללו את הכנפות של זילנד ושל יוטלנד. התכנון הראשוני כלל שתי טייסות קרב ושלוש טייסות סיור, בנוסף לבית הספר לטיסה, שירותים טכניים, בתי מלאכה לייצור מטוסים ויחידת כדורים פורחים. יחד עם זאת, כמות כלי הטיס שהיו בשירות אפשרה להקים בשלבים הראשונים רק שלוש טייסות (מס' 1, 2 ו-3). טייסת 5 הוקמה רק בשנת 1935. בשנת 1934 הוקם בסיס חיל האוויר החדיש בוורלוסה (Værløse) שמצפון לקופנהגן, בית הספר לטיסה עבר אליו ושנה לאחר מכן הועברו אליו כל היחידות המבצעיות להוציא את יחידת הכדורים הפורחים.
חוק הגנה חדש שחוקק בשנת 1937 גרם להאטה בתהליך ההתחדשות של הצבא. מבחינתם של כוחות התעופה היה הדבר כרוך בצמצום סדר הכוחות שלהם לארבע טייסות קטנות וטייסת מס' 4 מעולם לא הוקמה. הכנף של יוטלנד הוקמה ב-1 בנובמבר 1937 וכללה את טייסות 2 ו-5 שנשארו ב-וורלוסה יחד עם טייסות 1 ו-3. עם פרוץ מלחמת העולם השנייה, כללו כוחות התעופה של הצבא בעיקר מטוסים שכבר היו מיושנים ובמקביל הואץ תהליך בנייתם של מטוסים ומתקנים חדשים, אך היה זה כבר מאוחר מדי.
בבוקרו של ה-9 באפריל 1940 תקפו מטוסי מסרשמיט Bf 110 של הלופטוואפה את שדה התעופה בוורלוסה והפילו מטוס פוקר CV שהמריא לטיסת סיור, השמידו על הקרקע 8 מטוסים וגרמו לנזק ל-16 מטוסים נוספים. הצבא הגרמני השתלט על השדה ועל כל המטוסים שאוחסנו בו ובהמשך, לאחר שממשלת דנמרק הפסיקה את מדיניות שיתוף הפעולה שלה עם גרמניה ב-29 באוגוסט 1943, הועברו כמה מהמטוסים לידי הגרמנים שהפעילו אותם בחזית המזרחית.
כמו עמיתיהם משירות האוויר של הצי התאמנו הטייסים של כוחות האוויר של הצבא על דאונים בין השנים 1941 עד 1943, אך רבים מהם עזבו את דנמרק והצטרפו לחיל האוויר המלכותי הבריטי (26 מהם נפלו בקרבות) ואחרים היו בין אלה שהקימו את הבריגדה הדנית בשוודיה. יחידה זו קיבלה לקראת סיום המלחמה 15 מטוסי סאאב B.17C, אך באותו זמן כבר נכנע הצבא הגרמני בדנמרק ב-4 במאי 1945 והמטוסים הוחזרו לחיל האוויר השוודי.
היסטוריה > שירות האוויר של הצי

ב-14 בדצמבר 1911 החלה הכשרתם של כמה קציני צי כטייסים. ב-25 במרץ 1912 קיבל הצי המלכותי הדני את המטוס הראשון שלו. תאריך זה נחשב למועד הקמתו של "שירות האוויר של הצי" (Marinens Flyvevæsen).
הפעולות האוויריות הראשונות של הצי התקיימו בקלוברמרקן (Kløvermarken) שליד קופנהגן, שם הוקם האנגר לאחסון שני מטוסים ימיים שנרכשו בצרפת. החל מסתיו 1913 כל אימוני הטיסה בוצעו על פני המים וב-20 באפריל 1915 עבר מרכז הפעילות של שירות האוויר של הצי לתחנה למטוסים ימיים שהוקמה מדרום לרפשאלאון (Refshaleøen) בסמיכות לבסיס הצי בקופנהגן.
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה היו ברשות שירות האוויר רק שני מטוסים ימיים, אך באותה תקופה החלו המספנות של הצי לייצר מטוסים ימיים משל עצמם. עד 1919 היו המספנות הספקיות היחידות של מטוסים לשירות האוויר של הצי ואז החלו להתקבל מטוסים ממקורות נוספים. תחנה נוספת למטוסים ימיים הוקמה בסליפסהאבן (Slipshavn) שבאי פין ב-1916, אך פעולתה הופסקה ב-1918.
ב-1921 חודשו אימוני הטיסה משדות תעופה יבשתיים ובשנתיים הבאות שימש לכך שדה התעופה באבדור (Avedøre). לאחר מכן שימש לכך נמל התעופה קסטרופ בקופנהגן עד להעברתו של בית הספר לטיסה של הצי לרינגסטד (Ringsted) ב-1926.
מבחינה פיקודית הפך שירות האוויר של הצי לכוח עצמאי ב-15 בספטמבר 1923. לפני כן היה הפיקוד על פעולות התעופה של הצי בידי שייטת הצוללות ולפני כן בידי מפקדת הצי. ב-1926 הוקמו שתי שייטות תעופה: שייטת האוויר הראשונה שהפעילה מטוסים ימיים במשימות סיור והפצצה שפעלה מהתחנה בקופנהגן ושייטת האוויר השנייה שהפעילה מטוסי קרב מהבסיס ברינגסטד. בשנת 1930 הוקם בסיס שלישי באבנו (Avnø) לצורך שימושו של בית הספר לטיסה. ב-1937 עברה השייטת השנייה לבסיס זה.
בסוף שנות השלושים, במסגרת מדיניות חדשה, השימוש במטוסים ימיים צומצם ולמעט מקרים מיוחדים השתמש שירות האוויר רק במטוסים יבשתיים. ערב פרוץ מלחמת העולם השנייה הייתה תוכנית לרכוש מטוסי קרב איטלקיים מדגם מאצ'י C.200 ומפציצי פיירי פולמאר 4/34, אך ב-9 באפריל 1940 פלשו הגרמנים לדנמרק ובמועד זה לא היו ברשות שירות האוויר של הצי מטוסים חדישים. הגרמנים אסרו על כל פעילות אווירית צבאית וכל המטוסים נכנסו לאחסון. כוח האדם של השירות שוחרר ואילו בין השנים 1941 עד 1943 הורשו הקצינים להתאמן בטיסה על דאונים. ב-29 באוגוסט 1943, במהלך מבצע ספארי, הוטבעו רוב הספינות של הצי המלכותי הדני כדי שלא יפלו בידי הגרמנים וב-22 בנובמבר בוצעו חבלות במטוסים המאוחסנים והם נשרפו.