stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מצעדי גאווה בישראל

בית עיריית תל אביב-יפו מואר בצבעי דגל הגאווה ברחבת כיכר רבין אשר במהלכה, התקיימה מחאת הלהט"ב הראשונה בישראל בשנת 1974
בישראל קיימת קהילה להט"ב פעילה, עם אירועי גאווה שנתיים, למען זכויות להט"ב בישראל, שמתקיימים בתל אביב מאז שנת 1998 ובירושלים מאז 2002. אירועים נוספים מתקיימים באופן קבוע גם בערים חיפה, פתח תקווה, חדרה, רעננה, אילת, באר שבע וראשון לציון. בשנת 2012 התקיימו במהלך חודש יוני ובתחילת חודש יולי מצעדי גאווה לראשונה בערים: חדרה, פתח תקווה, רעננה והרצליה.
בשנת 1974 ארגן פעיל זכויות הלהט"ב הישראלי סיוון מלכיאור את "מצעד המסכות" בכיכר מלכי ישראל, במהלכו כ-20 מפגינים הומוסקסואלים חבשו מסכות עבור הסתרת זהותם ודרשו מהממשלה חקיקת שוויון זכויות. מלכיאור היה למפגין היחיד שצעד ללא מסכה. כיום, הפגנה זו מוגדרת כמצעד הגאווה הראשון בישראל. מלכיאור היה בנוסף למפגין היחיד שהסכים להתראיין לאחר ההפגנה בפנים חשופות לערוץ הראשון. מצעדים דומים בתל אביב התקיימו בשנים 1977 ו-1979 תחת הכותרת "העליזיאדה", ומשנת 1989 התקיימו ברציפות מדי שנה בעיר. בקיץ 2019 נערכו אירועי גאווה ברחבי המדינה במספר שיא כאשר נערכו לראשונה אירועים בערים רבות בהן: ראש העין, הרצליה, פתח תקווה, רמת גן, קריית אונו, בת ים, בית שמש, טבריה, קריית ביאליק, זכרון יעקב, עמק הירדן, פרדס חנה-כרכור, יבנה, ועוד.
בקיץ 2020 בוטלו מרבית מצעדי הגאווה בערי ישראל בשל התפשטות מגפת הקורונה. כתוצאה מכך, התקיימו עצרות ואירועי גאווה בקנה מידה קטן בהם בעיר נהריה לראשונה. בערים באר שבע, תל אביב, חיפה ובבירה ירושלים התקיימו עצרות חלופיות בו זמנית עם אלפי מפגינים. ביולי 2021 נערך לראשונה אירוע גאווה בעיר ההתנחלות אריאל. עם זאת במהלכו, חבורת נערים השליכו ביצים וריססו גז מדמיע על המשתתפים. מהמשטרה נמסר כי שלושה משתתפים נפגעו וטופלו במקום. העירייה הודיעה בתגובה כי "ראש העיר אליהו שבירו עדכן מידית את המשטרה במעשה, העירייה מגנה בחריפות את התקיפה האלימה והמכוערת" והוספה באומרה כי "העירייה ותושביה לא יסבלו אלימות מכל סוג וימשיכו לאפשר לכל אחד ואחת להביע את עצמם בביטחון מלא". לקראת מצעדי הגאווה של השנים 2022 ו-2023 הקדימה עיריית תל אביב, ופרסמה מבעוד מועד את התאריכים בהם יתקיימו, 10 ביוני, ו-9 ביוני, בהתאמה.
אילת

מצעד הגאווה באילת הוא מצעד שנתי המתקיים בעיר הדרומית אילת החל משנת 2001. במהלך המצעד של שנת 2009 אשר משך כ-3,500 מפגינים, הותקף משתתף בן 34 על ידי קבוצת נערים מקומיים ופונה למרכז הרפואי יוספטל עם שבר באפו. האגודת למען הלהט"ב הגישה תלונה במשטרה לאחר המקרה. שנה לאחר מכן מסלול המצעד שונה ומשתתפיו צעדו מרחבת סיטי סנטר לאורך שדרות התמרים, כיכר שדה התעופה, כביש 90, כיכר התיירות, דרך קאמפן, רחוב קאמן דרך מלונות קראון פלאזה, רימונים מרינה קלאב, המלך שלמה עד לנקודת הסיום בחוף נביעות. במהלכו, נכח חבר הכנסת ניצן הורוביץ והותקפו כ-3 גברים הומוסקסואלים שלקחו חלק בציונו. בשנת 2013 נבחר מלון קראון פלאזה לשמש כאזור הרשמי בו יתקיימו אירועי הגאווה ה-12 בעיר.
אשדוד

בשנת 2013 נערך לראשונה מצעד גאווה באשדוד, עם כ-1,300 מפגינים, בעוד מספר דומה השתתפו שנה לאחר מכן. בין משתתפי המצעד בשנת 2016 אשר הוקם על ידי ארגון "גאווה אשדודית" צעדו חברי הכנסת מירב בן ארי (כולנו), מרב מיכאלי (המחנה הציוני) אילן גילאון (מרצ) ונציגות משגרירות ארצות הברית בישראל. בשנת 2017 לא התקיים ברחבי העיר מסיבות לא ידועות.
בשנת 2018 התקיימה מהדורת המצעד הרביעי אל מול מחאת נגד מטעם הארגון ההלכתי "חותם". מנכ"ל הארגון, עמיטל בראלי, הצהיר בתגובה כי "קבוצת מיעוט חשוכה של להט"בים שהגיעה מחוץ לאשדוד מעוניינת להחזיר אותנו לתקופת החושך, לסדום ועמורה, שם עשו מצעדי גאווה". בשנת 2019 התקיים מצעד הגאווה החמישי בעיר במהלכו צעדו כ-500 איש בהם חברי הכנסת אילן גילאון וניצן הורוביץ תחת אבטחת משטרה מרחבת בניין העירייה עד חוף הקשתות, בו נערך הפנינג רחב.
אשקלון

בחודש יוני 2019 התקיים לראשונה אירוע גאווה באשקלון בהשתתפות של כ-150 איש בהנחייתו של העיתונאי גל אוחובסקי. באוגוסט 2019 התקיימה המהדורה השנייה של האירועים בעיר בהם לקחו חלק כ-500 משתתפים כולל חברי הכנסת איתן גינזבורג ויוראי להב-הרצנו (כחול לבן).
מאז מתקיימים אירועי גאווה ברחבת חוף דלילה באשקלון מדי שנה בחודש יוני והמארגנים הם ממרכז הצעירים באשקלון.
באר שבע

ב-2 באוגוסט 2009, בעקבות פיגוע הירי בברנוער בתל אביב, קיימה עמותת הבית הגאה עצרת מחאה וצעדה ספונטנית שקטה ברחבי באר שבע מרחבת בית המשפט המחוזי בעיר, דרך השוק העירוני, מדרחוב קרן קיימת לישראל ועד לסניף העמותה. במהלכה השתתפו כ-400 מפגינים והיא הוכרה כמצעד הגאווה הראשון בעיר. בשנת 2010 התקיים לראשונה אירוע גאווה רשמי בעיר שמשך כמות משתתפים רבה מזו בשנה שעברה (כ-600 איש) תחת הכותרת "אירוע הגאווה והסובלנות של באר שבע" בסיוע העירייה. באירוע נאמה אילה כץ, אמו של ניר כץ אשר נרצח בפיגוע הברנוער.
שנה שלאחר מכן, התקיים אירוע רחב יותר תחת המשפט "גאווה, אהבה הבנה" בהפקתה של ענת ניר אליו הגיעו כ-900 משתתפים, אף שספג התייחסויות ביקורתיות מצד גופים דתיים. לפי דרישת העירייה שסייעה במימון, ובהסכמת הבית הגאה, התקיים הפנינג צבעוני לקהל הרחב על גג מרכז הצעירים ולא ברחובות העיר. באירוע הגאווה שהתקיים בשנת 2012, "הגאווה מחזקת את באר שבע", נרשמה השתתפות של מעל 1,500 איש והאירוע הוגדר בעיתונות כגדול והמוצלח ביותר בעיר עד כה. זו הייתה הפעם הראשונה שאירוע הגאווה העירוני ירד למפלס הרחוב, במקום בו ישנה נראות ציבורית. באירוע נאם חבר הכנסת ניצן הורביץ. באירוע הגאווה של שנת 2013, "גאה בבאר שבע", לקחו חלק במהלכו מעל 2,000 משתתפים ובכך הפך לאירוע הגאווה השלישי בגודלו בישראל. באירוע נאמו חברות הכנסת מיכל בירן ומיכל רוזין. בשנת 2014 לא התקיים אירוע גאווה בעיר עקב מבצע צוק איתן שהתקיים בזמנו.
בינואר 2015 התקיים טקס הפתיחה החגיגי של העמותה "בית גאה בבאר שבע" בו נאם ראש העיר רוביק דנילוביץ'. לאירוע העיר בשם "אוהבות גאים בכל המגדרים" באותה שנה הגיעו מעל 2,000 משתתפים, ונאמו בו, מלבד ראש העיר דנילוביץ' שנאם לראשונה באירוע גאווה, השרה לשוויון חברתי גילה גמליאל, שרת החוץ לשעבר ח"כ ציפי לבני, שרת הבריאות היוצאת ח"כ יעל גרמן, ח"כ תמר זנדברג, יו"ר התא הגאה בליכוד ולימים שר המשפטים וביטחון הפנים, אמיר אוחנה וסיגל מורן ראש מועצה אזורית בני שמעון. בשנת 2016, מצעד הגאווה הרשמי הראשון אי פעם שנקבע בשטחי העיר בוטל על ידי בית המשפט העליון והבית הגאה עקב שינוי וקיצור המסלול שנקבע והוסכם על ידי המשטרה אשר ברגע האחרון, חזרה בה מההסכמות. בהפגנת המחאה על ביטולו שהתקיימה במקום המצעד השתתפו כ-2,500 מפגינים אשר סוקרה בכל ערוצי הטלוויזיה ובעיתונות הארצית בעוד פוליטיקאים רבים השתתפו במהלכה והתראיינו, כאשר הנראות שההפגנה זכתה לה הייתה רבה משמעותית מהנראות הסבירה עבור מצעד רגיל. ביקורת על החלטת הביטול נשמעה מפי משפטנים בכירים בהם פרופ' אייל גרוס ומפי ראש העיר דנילוביץ'.
ביוני 2017 נערך מצעד הגאווה לראשונה בהשתתפותם של מעל 5,000 איש לצד הופעתם של עידן אלתרמן ואבי גרייניק בהתנדבות. בסיום המצעד התקיים אירוע בהפקת העירייה בו נשא ראש העיר נאום. במהלכו, עצרה המשטרה חרדי חמוש בסכין אשר ניסה לחדור בכוח למתחם החגיגות. ב-28 ביוני 2018 התקיים מצעד הגאווה השני ברחבי העיר מרחוב וינגייט פינת שדרות רגר אל עבר רחבת העירייה. במהלכו השתתפו חברי הכנסת אילן גילאון, איציק שמולי, מרב מיכאלי, תמר זנדברג ורויטל סויד. ב-20 ביוני 2019 התקיימה המהדורה השלישית של המצעד לצד הופעתה של מאיה בוסקילה והשתתפותם לראשונה של אגודת הסטודנטים באוניברסיטת בן-גוריון, ארגון הצעירים הגדול בבאר שבע. בשנת 2020 בשל מגפת הקורונה בישראל, בוטל המצעד והתקיים אירוע מקוון במקומו.
חדרה

בשנת 2012 התקיים לראשונה מצעד גאווה בחדרה. לאחר הפסקה של כ-3 שנים מאז קיומו בשנת 2013, נערך במהדורתו השלישית עם כ-350 מפגינים ב-2016.
חיפה

מצעד הגאווה בחיפה מתקיים באופן שנתי מאז 2007 בשטחי העיר הצפונית של חיפה. אורך מסלולו הוא כ-3 ק"מ, והוא מגיע לשיאו בפארק גן האם שבאזור המגורים מרכז הכרמל שבהר הכרמל. בשנת 2003 ארגנה עמותת הפורום החיפאי לקהילת הלהט"ב את מצעד הגאווה הממונע הראשון בעיר. מספר ימים קודם לכן נאם השר יוסף פריצקי בפתיחת אירועי הגאווה בעיר. החל משנת 2007, ומדי שנה מאז, עורכת העמותה מצעד רגלי לאורך רחובות מרכז הכרמל המסתיים בעצרת בגן האם. מאז שנת 2008 החל להיות מאורגן בשיתוף עם עיריית חיפה. המצעדים הוגדרו תחת אבטחה משטרתית כבדה, ונענו במחאה נגדית פושרת יחסית מקרב הקהילה הדתית של העיר בשנים הראשונות. בשנת 2010 השתתפו במצעד כ-1,000 מפגינים, וראש העירייה יונה יהב נשא נאום מעל בימת עצרת הסיום בעודו הפך לראש העיר השני בישראל שנאם במצעד גאווה. עם זאת, נאומו נענה בקריאת בוז ומחאה מצד מספר פעילים בקהל כתוצאה מהפרת הבטחתו להיפגש עם פעילי זכויות להט"ב בעירייה.
בשנת 2011 עבר המצעד, לראשונה, בשדרות הנשיא לאורך כ-800 מטרים עד גן האם, מסלול מרכזי ובולט בהשוואה לטיילת יפה נוף, שבה עברו מצעדי השנים הקודמות. בשנים שלאחר מכן נערכו מצעדי גאווה נוספים בעיר אותם ארגנו תומכים ופעילים שונים שהסתיימו ברחבת עיריית חיפה.
ירושלים

החל משנת 2002 מתקיימים מדי שנה מצעדי גאווה מקומיים בבירה ירושלים ברחובות העיר ביוזמת הבית הפתוח. יוצאת דופן היא שנת 2006, אז התקיים אירוע הגאווה במתכונת מוגבלת שכללה התכנסות במתחם אצטדיון גבעת רם ללא צעדה. בניגוד לאופן ציונו בתל אביב, המצעד בעיר נושא אופי של צעדת מחאה. בשנת 2005 בעיצומו של המצעד התפרץ מחבל חרדי בשם ישי שליסל לתוך קהל המפגינים בניסיון להתנקש בחיי הצועדים בדקירות סכין. שליסל דקר כשלושה מהצועדים ונעצר בכוח על ידי מספר שוטרים שאבטחו את המפגינים. בפברואר 2006 הורשע בפגיעה בשלושת הקורבנות, בניסיון לרצח אחד מהם, בפציעה בנסיבות מחמירות של השנייה ובחבלה בכוונה מחמירה של השלישי, ונידון ל-12 שנות מאסר ולתשלום פיצוי כספי בסכום כולל של 280,000 ש"ח.
בשנת 2006, שנה לאחר דקירת הצועדים, יצאו מאות חרדים להפגנות אלימות בשכונות החרדיות בבירה, במחאה על קיום המצעד שעתיד היה להתקיים. במקביל להפגנות הושמעו דברי הסתה ואיומים ברצח כלפי חברי קהילת הלהט"ב בישראל, וכנגד אנשי שלטון, שגיבו את המצעד מתוקף תפקידם. בסופו של דבר הוסט המצעד למתחם סגור בגלל חוסר יכולתה של המשטרה לאבטח את קיומו במצב הביטחוני המתוח ששרר ולאור האיומים באלימות שקיבלו המשתתפים לאחר תקיפת הצועדים בשנה הקודמת. המצעדים בשנים 2008 ו-2009 עברו בשקט יחסי, לאחר משא ומתן שקט בין נציגי הבית הפתוח לנציגים של רבנים חרדים בעלי השפעה, ומאז התקיימו כרגיל.
ב-30 ביולי 2015 שוב פרץ לתוך קהל הצועדים ישי שליסל, ששוחרר ממאסרו כשלושה שבועות לפני האירוע, רצח את שירה בנקי בת ה-16 ופצע חמישה נוספים. ב-19 באפריל 2016 הורשע בכל סעיפיו וב-26 ביוני נגזרו עליו מאסר עולם בגין רצח, 31 שנות מאסר נוספות בגין שישה ניסיונות רצח ופציעה בנסיבות מחמירות, שנת מאסר נוספת בגין הפעלת תנאי ממשפטו הראשון ופיצוי לנפגע עבירה, לכל אחד משבעת הנפגעים, בסכום המרבי בחוק, העולה יחד לסכום של 2,064,000 ש"ח. ביולי 2016 צעדו כ-25,000 מפגינים במצעד הגאווה הגדול ביותר שנערך בעיר אשר הוקדש לזכרה של בנקי. לקראת קיומו ב-2021, הודיע הבית הפתוח על קיומו במתכונת שונה, ללא אירוע סיום בגן העצמאות, זאת בשל אתגרים כלכליים עקב מגפת הקורונה בישראל.
כפר סבא

ב-1 ביוני 2018 נערך לראשונה מצעד גאווה בעיר כפר סבא שהתאפשר לאחר התערבות עתירת המארגנים לבג"ץ לאור דרישת משטרת ישראל להקים גדרות מסביב למצעד. במהלכו, השתתפו מעל 3,000 מפגינים. שנה לאחר מכן התקיימה המהדורה השנייה של המצעד בעיר עם כ-2,500 איש. סגן ראש העירייה עילאי הרסגור-הנדין בירך על האירוע באומרו כי "האווירה הייתה נהדרת. באו אלי אנשים וסיפרו כמה הם מתרגשים מכך שכפר סבא מחבקת את הקהילה. אך אסור לשכוח, כפי שאמרה פליאה קטנר בנאומה בתחילת האירוע, שהמצעד נועד למחות על אפליה ודעות קדומות שיש בארץ ובכלל כלפי קהילת הלהט"ב. זוהי מטרתו, ולכן מיקומו המרכזי בעיר כל כך חשוב. אנחנו כבר רואים את השינוי בדעת הקהל לאחר השנה שעברה ואת ההבנה שהמצעד בכפר סבא אינו כמו המצעד שרגילים לראות בתל אביב. האופי שלו היה מאוד כפר סבאי ומאוד קהילתי, ולכן הוא גם כל כך מרגש".
מצפה רמון

ב-2 ביולי 2021 נערך לראשונה מצעד גאווה במועצה המקומית הדרומית מצפה רמון עם כ-300 מפגינים בהם חברי הכנסת יוראי להב-הרצנו, יסמין פרידמן ומוסי רז. המצעד התקיים לאחר דבריו של ראש המועצה רוני מרום במכתב אשר פרסם כלפי תושבי הלהט"ב בעיר באומרו "אינני מכיר בדגל הלהט"ב ואינני מוכן לכנותם קהילה" לצד סירובו להקצות כספים מתקציב המשרד לשוויון חברתי לטובת קיום אירועים עבור חברי הקהילה המקומית.
נתיבות

בשנת 2022 התארגנו פעילי להט"ב בנתיבות לארגן בפעם הראשונה מצעד גאווה בעיר. בעקבות כך נשלחו איומים לאמו של מארגן המצעד, נזרקו אבנים למכוניתה, והונח קליע אקדח על דלת ביתה. איומים אלו גרמו למארגנים לבטל את המצעד.
נתניה

בקיץ 2019 התקיים לראשונה מצעד גאווה בנתניה מרחבי הטיילת המרכזית ועד לכיכר העצמאות עם כ-400 משתתפים בהם חבר הכנסת ניצן הורוביץ.
עפולה

ביוני 2019 נערך לראשונה מצעד גאווה בעיר הצפונית עפולה.
פתח תקווה

בשנים 2012–2013 נערכו מצעדי הגאווה הראשונים בפתח תקווה.
רחובות

ביוני 2018 התקיים לראשונה מצעד גאווה ברחובות בהשתתפות של מעל 4,000 איש בהם חברי המועצה מתחנת הרכבת לאורך שדרות ח"ן.
ראשון לציון

בשנת 2010 התקיים לראשונה מצעד גאווה בראשון לציון עם כ-200 מפגינים. בשנת 2012 העיר הייתה זו שפתחה את אירועי הגאווה בכלל המדינה בחודש יוני אשר במהלך קיום מצעדה השנתי השתתף חבר הכנסת ניצן הורוביץ לצד הנחייתה של השחקנית אורלי ויינרמן. המצעד לא נתמך באותה שנה על ידי העירייה שהגיבה באומרה כי "לעיריית ראשון לציון אין סמכות החלטה בעניין קיום המצעד, הסמכות מצויה בידי משטרת ישראל. עם זאת, לבקשת המארגנים לתמיכה כספית בקיום המצעד השיבה העירייה כי אינה יכולה להעניק תמיכה כספית לגוף אשר לא הגיש בקשה כנדרש לוועדת התמיכות העירונית. העירייה מעניקה שירותים לבני הקהילה במסגרות השונות, בין השאר, אגף הנוער מפעיל קבוצה לבני נוער, וכן קיימת אפשרות להורים להשתתף בקבוצת תמיכה במסגרת מכללת הורים. עיריית ראשון לציון תמשיך להיות עיר פתוחה, סובלנית וליברלית לכל הבאים בשעריה והמתגוררים בגבולותיה".
בשנת 2013 התקיים מצעד הגאווה הרביעי בעיר שכלל התכנסות ברחבת מרכז בן-גוריון וצעדה לכיוון גן המושבה. האירוע התקיים בשיתוף מכללת BPM ובמעמד חברי הכנסת דב חנין, בועז טופורובסקי, סתיו שפיר, אמיר אוחנה ורז קינסטליך (המשנה לראש העיר ראשון לציון, לימים ראש העיר), שי דויטש (יו"ר האגודה למען הלהט"ב בישראל) ורבים נוספים. בשנת 2017 האירוע הופק בתמיכת ראש העיר ובשיתוף פעולה של האחווה הגאה במכללה למנהל והארגונים: האגודה למען הלהט"ב בישראל, תהל"ה ואיגי לצד הופעתה של זוכת האירוויזיון 1998, דנה אינטרנשיונל. שנה לאחר מכן המצעד התקיים יום לאחר פרסום מודעות נאצה שפוזרו ברחבי העיר על ידי גורמים דתיים שהציגו את המשתתפים כ-"חולים במחלות מידבקות" בהשתתפות מאות צועדים בהם חבר הכנסת אילן גילאון. העירייה הודיעה בתגובה להצגת המודעות כי "תמשיך להיות עיר ליברלית". במצעד התשיעי ב-21 ביוני 2019 שהתקיים במחאה על מעמד חוק הפונדקאות בישראל עבור זוגות הומוסקסואלים, הופיעה הזמרת אגם בוחבוט ברחבת העירייה.
רעננה

ביוני 2019 נערך מצעד הגאווה הראשון ברעננה בהשתתפות 2,000 מפגינים כולל ראש העיר חיים ברוידא ו-8 חברי כנסת ממפלגת כחול לבן בהם ראש העיר לשעבר, איתן גינזבורג, ההומוסקסואל המוצהר הראשון שכיהן כראש עיר במדינת ישראל.
תל אביב

האווירה הציבורית במדינת ישראל בעשורים הראשונים לקיומה הוגדרה כשמרנית והומופובית ובעלת היעדר סובלנות כלפי אזרחי להט"ב בשטחה. אף על פי הקשיים החברתיים, מספר פעמים נעשו ניסיונות לקיים מצעד גאווה בתל אביב. בשנת 1975 נוסדה אגודת הלהט"ב, שכונתה עם היווסדותה "האגודה לשמירת זכויות הפרט" על ידי אנשים פרטיים. בשנים הראשונות לקיומה היה עיקר פועלה של העמותה עריכת מסיבות ומפגשים חברתיים לחברי הקהילה. באותה תקופה, די היה באזכור נטייתו המינית של אדם כהומוסקסואל או לסבית, על מנת שייפגעו מעמדו החברתי והתעסוקתי באופן ניכר. חברי האגודה נרשמו תחת שמותיהם הפרטיים, ומסרו רק את כתובות תאי הדואר שלהם. בין 1977 ועד אמצע שנות השמונים של המאה ה-20, פעלה האגודה מביתו של הפעיל יונתן דנילוביץ'. בשנת 1979 אירחה האגודה ביוזמת דנילוביץ' את "כנס ארגוני הלהט"ב היהודיים". אורחים מחוץ לישראל השתתפו באירוע שישנם המחשיבים אותו כמצעד הגאווה הראשון בישראל, שהתקיים בכיכר מלכי ישראל. פעילות זו הייתה ראשונה מסוגה במדינת ישראל באותם זמנים, ולוותה בעוינות, גינוי ציבורי רב ואף חששות מאלימות, ולא חזרה להתקיים במשך זמן רב לאחר מכן.
בשנות התשעים ביקשו ראשי ציבור הומואים ולסביות בתל אביב, לקיים אירועים פומביים בדרישה לשיויון זכויות. הפעילים קיימו מספר אירועים סמליים שהתאפיינו במספר מפגינים מועט, בשל החשש להיראות בפומבי באירועים הקשורים לנושאים הומוסקסואלים. האירוע הראשון לציון "יום הגאווה" התקיים ב-4 ביולי 1993 בגינת שינקין בעיר. במקום הוצב ארון עץ ממנו יצאו הנוכחים באופן טקסי. צילום של חייל במדים שיצא מארון התפרסם בעיתון "חדשות" ובעקבותיו הועמד לדין על כך שהתראיין לעיתון והצטלם ללא אישור, זאת בעוד חיילים אחרים שהצטלמו לעיתון והתראיינו באותו שבוע בנושאים אחרים לא זכו להתייחסות דומה. החייל שנקרא יוסי מקיטון נשפט ל-28 ימי מאסר על תנאי וסולק ממסגרת הנח"ל.
אירוע גאווה פומבי נוסף התקיים ב-1996 שאורגן על ידי אור מרוני-פנר ובמסגרתו יצאה שיירה של כ-40 כלי רכב פרטים ממסוף רידינג לכיוון גן מאיר, מעוטרת בדגלי גאווה ושלטים הדורשים שיויון זכויות. השיירה כונתה "המתגלגאים" ואף על פי שלא נדרש אישור משטרתי לקיומה, המשטרה עצרה במהלכה שתי רוכבות אופנוע לסביות שנסעו בקדמת השיירה בטענה שעברו על החוק האוסר רכיבה בצמד במקביל. רק ב-1998 הפך מצעד הגאווה בעיר, לראשונה, לאירוע רב המשתתפים המוכר כיום. בשנת 1998 התקיימו שני אירועים שתרמו לכך, בהם זכייתה של הזמרת הטרנסג'נדרית הישראלית דנה אינטרנשיונל בתחרות הזמר של האירוויזיון, וציון אירועי ויגסטוק בעיר, שהסתיימו בעימות חריף עם המשטרה. מאז, מתקיים המצעד בעיר בכל שנה.
כיום, נחשב המצעד לאחד מאירועי התרבות החשובים בישראל, ומהווה מקור משיכה משמעותי לתיירות להט"ב, בהביאו לישראל עשרות אלפי תיירים במשך השנים. ב-2016, על פי דיווחי עיתונות שונים, הגיעו לישראל כ-35,000 תיירים במיוחד עבור צעידה במהלכו. ב-2017 דווח כי תרמו כמאה מיליון ש"ח לכלכלת העיר תל אביב. ב-2018 מספר משתתפי המצעד דווח עם מעל 250,000 משתתפים, ושוב מעל ל-250,000 שנה לאחר מכן ובכך, הוכתר כמצעד הגדול ביותר במזרח התיכון וביבשת אסיה יחד עם מצעד הגאווה בבירת טאיוואן, טאיפיי. בשנת 2022 הופיעה במהלכו לראשונה בישראל הראפרית האוסטרלית איגי אזליה לצד סדרת זמרים ישראלים בהם: שחר סאול, הראל סקעת, רביב כנר, לירן דנינו, זהבה בן, אנה זק, יסמין מועלם, נסרין קדרי, רוני דואני, הצמד כרקוקלי, נונו ועוד בהנחיית בל אגם ומגי אזרזר.
ראו גם

זכויות להט"ב באוקיאניה
זכויות להט"ב באירופה
זכויות להט"ב באמריקה
זכויות להט"ב באסיה
זכויות להט"ב באפריקה
זכויות להט"ב בחבר העמים הבריטי
זכויות להט"ב במדינות ברית המועצות לשעבר
זכויות להט"ב במזרח התיכון
מחאת הלהט"ב (2018)
תיירות גאה
שכונת ברנע

| --- | --- |

"הקזינו" - הוקם על ידי צבי סגל
 מידע
 עיר:  אשקלון
 תאריך ייסוד:  1949
 על שם:  קדש ברנע 
 קואורדינטות:  31°41′22″N 34°34′22″E﻿ / ﻿31.689534049611°N 34.572805724307°E﻿ / 31.689534049611; 34.572805724307
 שכונות נוספות באשקלון
  (למפת השפלה מוגדלת) שכונת ברנע(למפת השפלה רגילה) שכונת ברנע(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום שכונת ברנע(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום שכונת ברנע
 
שכונת ברנע היא שכונה בצפון אשקלון, שהוקמה בשנות ה-50. כיום השכונה כוללת שש שכונות: ברנע, ברנע ב', ברנע ג', נאות ברנע, גני ברנע, והנשיא הרצוג. השכונה משתרעת מצפון קו החוף עד היציאה הצפונית מהעיר ואינה מאופיינת בסגנון בנייה אחיד, היא כוללת אזורים ישנים לצד שכונות יוקרה חדשות. האוכלוסייה בשכונה מתאפיינת במעמד סוציו-אקונומי בינוני עד גבוה.
היסטוריה

בתחילת שנות ה-50 הגה צבי סגל רעיון ליצור עיר סרטים ישראלית, בשנת 1949, קיבל סגל זיכיון על שטח בצפונה של מגדל גד כדי לממש את הפרויקט. סגל ייסד את חברת “ברנע בע”מ – עיר תיירות והסרטה” אך נתקל בקשיים בגיוס משקיעים ולכן באמצע שנות ה-50 ולכן שינה את התכנית להקמת שכונת מגורים אקסקלוסיבית שבה ימכור מגרשים לבנייה עצמית.
השכונה הוקמה בשנות ה-50 ועד שנות ה-70, כללה רק בתי קרקע עד שבאותו עשור נבנו הבניינים הראשונים בשכונה. בשנות ה-90 ובתחילת שנות האלפיים החלה בנייה מסיבית בשכונה בעקבות העלייה מברית המועצות לשעבר. הבנייה המסיבית כללה את בניית שכונות ברנע ב' וג' בתחילת שנות ה-2000 ושכונת הרצוג, שכונה בבנייה נמוכה אליה התפנו מפוני גוש קטיף.
הערות שוליים

↑  אשקלון - שכונות אפרידר וברנע, באתר המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל, ‏2018-01-01
↑  רנית נחום-הלוי‏, שכונת ברנע באשקלון - בדרך להתרחבות, באתר וואלה, 4 בדצמבר 2009
↑  גדי גולן, ‏אשקלון: הסכם יאפשר בנייה בברנע, באתר גלובס, 13 בינואר 2002
↑  רחובות "שכונת המפונים" ינציחו את יישובי גוש קטיף, באתר nrg
שלט ב"הקזינו" שבנה צבי סגל בתוכניתו לבנות את ברנע כעיר סרטים ישראלית
בית הכנסת "עדות המזרח" בשכונת ברנע
מוזיאון השואה הלאומי של הולנד

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  מוזיאון להנצחת זכר השואה, מוזיאון 
 מיקום:  עיריית אמסטרדם 
 מדינה:  הולנד 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  2016–2024 (כ־8 שנים)
 תאריך פתיחה רשמי:  10 במרץ 2024
 אדריכל:  Office Winhov 
 
 קואורדינטות:  52°22′01″N 4°54′40″E﻿ / ﻿52.36692°N 4.91099°E﻿ / 52.36692; 4.91099
 אתר רשמי
  (למפת אמסטרדם מוגדלת) מוזיאון השואה הלאומי של הולנד(למפת אמסטרדם רגילה) מוזיאון השואה הלאומי של הולנד he
 
מגן דוד צהוב עם הטקסט "ג'וד" (יהודי) שיהודי הולנד חויבו לענוד במהלך הכיבוש הגרמני של הולנד במלחמת העולם השנייה.
מוזיאון השואה הלאומי ההולנדי (בהולנדית: Nationaal Holocaust Museum) הוא המוזיאון הרשמי הראשון העוסק בשואה בהולנד. המוזיאון הוקם לזכר קורבנות שואת יהודי הולנד ומספר את סיפור השואה דרך חייהם של גברים, נשים וילדים שנרצחו בשואה. המוזיאון ממוקם ברובע היהודי ההיסטורי של אמסטרדם, בקרבת אנדרטה שנחנכה רשמית בשנת 2021.
במהלך השואה שלושה רבעים מיהודי המדינה, האחוז הגבוה ביותר במערב אירופה, בסך הכול 102,000 בני אדם, נרצחו בעת הכיבוש הנאצי של הולנד בשנים 1940–1945.
היסטוריה

באוקטובר 1942, ביוזמתו של ולטר סוסקינד, נבנה בית יתומים יהודי בבית ספר תורני לשעבר, ה"קרש" (De Creche – "הפעוטון"), אשר שימש כתחנת מעבר לחלק מהילדים היהודים. בית היתומים היה מיועד לילדים עד גיל שתים-עשרה ששכנו בו, מופרדים מהוריהם, עד לגירושם המתוכנן. בינואר 1943, עובדי ה"קרש" ביקשו מהמנהל של המכון הפדגוגי הקלויניסטי להכשרת מורים באמסטרדם, יוהאן ואן הולסט, לאפשר לכמה ילדים לנמנם אחר הצהריים בבית הספר. באמצעות שיתוף הפעולה והאמון ההדדי הזה, הפך בית הספר לדרך העיקרית להצלת ילדים ב-1943. ולטר סוסקינד, יחד עם עובדי המועצה היהודית ובשיתוף עם יוהאן ואן הולסט וקבוצות התנגדות, הצליחו להציל יותר מ-600 ילדים מגירוש. העוזרים נהנו מהעובדה שאז (כמו היום) הייתה תחנת חשמלית מול התיאטרון ההולנדי. כשהחשמלית עצרה וחסמה את הנוף, הם רצו לצד החשמלית עם ילד ביד ועלו בתחנה הבאה. למרות שנהגי החשמלית והנוסעים ראו זאת וידעו מהיכן הגיעו הילדים, הם מעולם לא נבגדו. הם הבריחו ילדים קטנים יותר מ"בית הילדים" בסלסילות כביסה או בתרמילים. הוריהם סיפקו להם בובות קש שהיו עטופות בשמיכות כדי לדמות תינוקות. הילדים הובאו למקום מבטחים במשפחות אומנה.
מאז מאי 2016 שוכן בבית הספר לשעבר מוזיאון השואה הלאומי, שהיה בבנייה עד לפתיחתו ב-2024. המוזיאון כבר הציג תערוכות בקומת הקרקע של הבניין ונערכו בו באופן קבוע הרצאות, ימי עיון והנצחה. בשאר הקומות של המוזיאון עבדו אמנים שונים, בעיקר פליטים. בפתיחתו בשנת 2016, הוצגה במוזיאון התערוכה De ondergang van Abraham Reiss (תרגום: "המפלה של אברהם רייס") מאת האמן ירון קרבה, שעסקה בסיפורו של סבו. בשלב זה התוכנית הייתה להרחיב את המוזיאון לתערוכה קבועה על היהודים בתקופת השואה בהולנד. היוזמים ציינו כי המטרה היא לספק ייצוג מקיף ככל האפשר של האירועים, אשר לא צריך להיות מוגבל לשנים 1940 עד 1945, אלא צריך לכלול גם את שנות ה-30.
בינואר 2020 הסכימה הממשלה הפדרלית הגרמנית לתמוך בפיתוח המוזיאון בארבעה מיליון יורו. קנצלרית אוסטריה תמכה בבנייה בסכום כולל של 400,000 אירו. הפתיחה הסופית של המוזיאון, שנסגר זמנית מאז קיץ 2019 עקב עבודות שיפוץ, נדחתה מספר פעמים.
ההיסטוריה של הרדיפה השיטתית של יהודים מוצגת במוזיאון באמצעות חפצים, תמונות, סרטים ומיצבים. חדר אחד מעוטר בחוקים ובתקנות גזע בנוגע להדרת יהודים, החדר מציד את כל החוקים המגבילים את זכויותיהם של יהודים בהולנד שנחקקו על ידי הכובש הנאצי שפלש להולנד ב-10 במאי 1940. המטרה במיצג היא להראות כיצד המשטר הנאצי, בסיוע עובדי מדינה הולנדים, ביצע דה-הומניזציה של יהודים עוד לפני שהם נלקחו למחנות ההשמדה. מה שממחיש את שלילת הזכויות והבידוד ההדרגתית שלהם. עוד ניתן לראות חפצים אישיים של חלק מהקורבנות בוויטרינות. בחצר המוזיאון יש מיצב אמנותי של האמן גבריאל לסטר (אנ'). בניגוד למוזיאוני שואה אחרים, הנוטים לצבעים כהים, מוזיאון השואה הלאומי בהיר ומוצף באור. כי "צבע השואה הוא לבן. זה לא היה חשוך, זה קרה לאור יום", על פי אמיל שרייבר, מנכ"ל רובע התרבות היהודי.
היסטוריה > טקס פתיחה

המוזיאון נפתח ב-10 במרץ 2024 על ידי המלך וילם-אלכסנדר בנוכחות נשיא מדינת ישראל יצחק הרצוג. נשיאת הבונדסטאג מנואלה שווזיג ייצגה את נשיא גרמניה פרנק-ולטר שטיינמאייר בטקס זה בבית הכנסת הפורטוגזי באמסטרדם, והנשיא אלכסנדר ואן דר בלן ייצג את אוסטריה. בפתיחה, יותר מ-1,000 בני אדם הפגינו נגד המלחמה של ישראל וחמאס בעזה ונהדפו על ידי המשטרה.
היסטוריה > טקס פתיחה > הנאום של מלך הולנד וילם-אלכסנדר

בנאום הפתיחה שלו הצהיר המלך (בתרגום חופשי) כי המוזיאון "מחיה את סיפוריהם של אנשים שהיו מבודדים משאר החברה ההולנדית, שזכויותיהם נשללו מהם, שהגנה משפטית נשללה מהם, שרוכזו, נכלאו, נפרדו מיקיריהם, ונרצחו". הוא ציין בנאום כי הגורם לכך הוא אנטישמיות וכי על כולנו לעצור את האנטישמיות לפני שהיא תגרום להוריקן שיעיף את כל מה שיקר לנו. לעולם אל נשכח שסוביבור התחיל בפונדלפארק עם שלט שכתוב עליו "אסור ליהודים". עוד ציין כי "קירות המוזיאון מכוסים – קיר אחר קיר אחר קיר – במאות הרבות של פקודות, חוקים, הוראות ואיסורים על האוכלוסייה היהודית.
ראו גם

יהדות הולנד
שואת יהודי הולנד
מוזיאון המחתרת ההולנדית
המכון ההולנדי ללימודי רצח עם, שואה ומלחמה