אלברט ברואר
מושל אלבמה > פעילות ביצועית

אף על פי שברואר היה מודע למחלת הסרטן של לורלין וולאס, לא הייתה ברורה לו חומרת מחלת עד לימים האחרונים לפני מותה. וולאס הלכה לעולמה ב-7 במאי 1968, וכפי שמוגדר בחוקת אלבמה, ירש אותה ברואר כמושל אלבמה. את שבועת האמונים שלו כמושל הוא נשא בנוכחות משפחתו ובנוכחות ג'ורג' וולאס בלבד. הוא היה זהיר מאוד בנוגע לתחושותיו והשקפותיו בראשית ימי כהונתו, ועיכב את כניסתו למעון המושל עד אשר וולאס מצא מגורים עבור משפחתו. היועץ המשפטי לשעבר של וולאס, ססיל ג'קסון, תדרך את כל חברי הקבינט להציע את התפטרותם לברואר כדי לאפשר לו להקים קבינט על פי בחירתו. בסופו של דבר השאיר ברואר את רוב חברי הקבינט במשרותיהם, אף על פי שהוא פיטר את מנהל הבטיחות הציבורית ואת מנהל מחלקת השימור לאחר שהם סירבו להגיש את התפטרותם, ולאחר שמנהל מחלקת השימור היה מעורב בקטטה פיזית עם עובד מדינה אחר.
זמן קצר לאחר השבעתו, חשפו ברואר ומנהל הכספים החדש של המדינה, בוב אינגרם, את ההיקף הנרחב של העדפת תומכי ממשל וולאס בניהול העסקים עם המדינה, כולל תשלומים לכאורה לחוזי סלילת כבישים ובקשה מכוחות המשטרה המדינתיים לגרור רכבים נטושים על ידי חברות גרירה מועדפות. ברואר היא מוטרד אישית ממעשים בלתי ראויים אלו, אך בשל רצונו להיבחר בזכות עצמו בבחירות של 1970, הוא חש שיהיה זה לא נבון מצידו לעורר את חמתם של תומכי וולאס על ידי חשיפה פומבית וגינוי ההתנהלות הזו. כחלק מניסיונם לבצע רפורמות שקטות בזרוע המבצעת, טיפחו ברואר ואינגרם משרתי ציבור מנוסים שאותם הם ראו כאנשים בעלי אתיקה, כמו טום בראסל, שמונה כעוזר מנהל הפיננסים של המדינה. על אף המחויבות לרפורמה, לעיתים הוא התערב בתהליכי העסקת עובדים ובענייני מדינה אחרים כדי לסייע לידידים וכדי לחלק טובות הנאה. ככלל, הפוליטיזציה בממשלו של ברואר הייתה מעומעמת יותר בהשוואה לממשלים של המושלים הקודמים, והמוסר של משרתי הציבור השתפר במהלך תקופת כהונתו.
שלא כמו קודמיו, קיים ברואר מסיבת עיתונאים שבועית. באחד מהאירועים הללו ביוני 1968, הוא קרא להקמתו של מערך נסיעות משותפות בצי הרכב המדינתי, באומרו שהוא ייצור מערך כזה באמצעות צו מושל ולאחר מכן יבקש מבית המחוקקים לאשר אותו. מערך הנסיעות המשותפות, שברואר קיווה שיגביל את ההיקף הבלתי הולם של השימוש ברכבי המדינה לצרכים פרטיים, דרש שכל כלי הרכב ייבדקו וכל הדלק יירכש מהמדינה. בנוסף, סמל המדינה הוצמד באופן בולט לכל כלי הרכב כדי להגדיל את הנראות של הרכוש הממשלתי. כל כלי הרכב שנמצאו בלתי נחוצים, בסך הכל כ-1,000, הופקעו מסוכנויות ממשלתיות שונות והועמדו למכירה, כולל הלימוזינה של המושל. בסופו של דבר, הרפורמה חוללה חיסכון מזערי למדינה. הוא גם דאג למכירתן של מכונות צילום מיותרות, גיבש את מערכת המחשוב המדינתית, ביטל 12 משרות של עוזרים בכירים, והחזיר כמה אנשי סגל שבני הזוג וולאס השאילו למשרד המושל בחזרה לסוכנויות שמהן הם הגיעו.
ג'ורג' וולאס מתח ביקורת על כמה מהרפורמות של ברואר, במיוחד בנוגע למערך הנסיעות המשותפות, והלין על כך שהם שיקפו תוכחות דה פקטו של רעייתו המנוחה. בעוד שבתחילה הוא היה זהיר בהשמצתם של בני הזוג וולאס, התלונות של וולאס הרגיזו את ברואר והובילו אותו לנטוש את כוונותיו המקוריות. הוא גם יזם חקירה בנוגע לגביית עמלות על ידי סוכנים של מועצת הפיקוח על משקאות אלכוהוליים. בעוד שהנוהג הופסק להלכה במסגרת חוק ב-1963 שזכה לתמיכה הן של וולאס והן של ברואר, רבים מסוכני המועצה גבו לכאורה עמלות על המכירות של המזקקות ללא סמכות במהלך תקופות הכהונה של בני הזוג וולאס. ג'ורג' וולאס הכחיש שהוא ידע על התנהלות זו וברואר העיד על חפותו, אך וולאס עדיין מתח ביקורת על ברואר על הפומביות שהשערורייה הזאת קיבלה.
ברואר גם נקט בצעדים בהתאם להשקפותיו החברתיות השמרניות שהיו פופולריות בקרב רוב תושבי אלבמה. לאחר שנודע לו מפי אשתו שסרטים פורנוגרפים הוצגו בבסמר, פרבר של ברמינגהאם, הוא אישר ביצוע סדרה של פשיטות על בתי הקולנוע שהציגו את הסרטים. הוא גם יזם פעולות נגד שימוש לרעה באלכוהול ובסמים. לאחר סדרה של שערוריות בבית המחוקקים, הוציא ברואר צו מושל להקמת ועדת אתיקה שעליה הוטלה המשימה לנסח קוד אתי כהצעה לאימוצה על ידי בית המחוקקים. בין הצעותיו היו האיסור על קבלת מתנות על ידי פקידי ממשל, איסור על פקידי ממשל לעבוד ולקבל שכר מגופים שעליהם הם פיקחו, ומיסוד כללי חשיפה לניגוד עניינים. הוא הציע הקצאת מימון מתוך תקציב משרדו כדי לממן את עבודת הוועדה.
כדי לקדם את הפיתוח הכלכלי, קידם ברואר גיוס מפעלי תעשייה למעבר לאלבמה. הוא נסע לניו יורק כדי לנהל דיונים עם מנהלי תאגידים ואירח כמה פגישות אישיות עם נציגי חברות. הוא הקים את משרד תוכנית הפיתוח של אלבמה שיקשר בין בקשות למענקים פדרליים לבין מאמצי פיתוח של גופי הממשל המקומיים. בעקבות סדרה של מקרי תמותה של דגים בנהרות המדינה, שנגרמו על ידי זיהומי כימיקלים, עודד בקרואר את המדינה לנקוט בפעולה כנגד חברת הכימיקלים גייג'י ולחוקק חוקים חדשים נגד זיהומים.