stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
גביע דייוויס 1958
משחקי פלייאוף > בית אמריקה

הבית כלל 7 נבחרות לרבות ישראל.
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 | 13 | 14 | 15 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|   | רבע הגמר אפריל- יולי | רבע הגמר אפריל- יולי | רבע הגמר אפריל- יולי |  |  | חצי הגמר 11-21 ביולי | חצי הגמר 11-21 ביולי | חצי הגמר 11-21 ביולי |  |  | משחק הגמר 15-18 באוגוסט | משחק הגמר 15-18 באוגוסט | משחק הגמר 15-18 באוגוסט |  |  |
|   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |  |  |
 : 
|   |  |  ישראל ישראל |  |   |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
|   |  |   |  |   |   | בואנוס איירס, ארגנטינה, חימר | בואנוס איירס, ארגנטינה, חימר | בואנוס איירס, ארגנטינה, חימר | בואנוס איירס, ארגנטינה, חימר | בואנוס איירס, ארגנטינה, חימר |  |  |  |  |  |
|   |   |   |   |   |   |  |  ישראל ישראל | 0 |   |  |  |  |  |  |  |
| בואנוס איירס, ארגנטינה, חימר | בואנוס איירס, ארגנטינה, חימר | בואנוס איירס, ארגנטינה, חימר | בואנוס איירס, ארגנטינה, חימר |   |   |  |  ארגנטינה ארגנטינה | 5 |   |  |  |  |  |  |  |
|   |  |  ארגנטינה ארגנטינה | 5 |   |  |  |  |  |   |  |  |  |  |  |  |
|   |  |  האיים הקריביים | 0 |   |   |   |   |   |   |   | ריי, ארצות הברית, דשא | ריי, ארצות הברית, דשא | ריי, ארצות הברית, דשא | ריי, ארצות הברית, דשא | ריי, ארצות הברית, דשא |
|   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |  |  ארגנטינה ארגנטינה | 0 |  |  |
|   | טורונטו, קנדה, חימר | טורונטו, קנדה, חימר | טורונטו, קנדה, חימר | טורונטו, קנדה, חימר | טורונטו, קנדה, חימר |   |   |   |   |   |  |  ארצות הברית ארצות הברית | 5 |  |  |
|   |  |  קנדה (1957-1965) קנדה | 5 |   |  |  |  |  |   |  |  |  |  |  |  |
|   |  |  קובה קובה | 0 |   |   | טורונטו, קנדה, חימר | טורונטו, קנדה, חימר | טורונטו, קנדה, חימר | טורונטו, קנדה, חימר | טורונטו, קנדה, חימר |  |  |  |  |  |
|   |   |   |   |   |   |  |  קנדה (1957-1965) קנדה | 0 |   |  |  |  |  |  |  |
| קראקס, ונצואלה | קראקס, ונצואלה | קראקס, ונצואלה | קראקס, ונצואלה |   |   |  |  ארצות הברית ארצות הברית | 5 |   |  |  |  |  |  |  |
|   |  |  ונצואלה ונצואלה | 0 |   |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
|   |  |  ארצות הברית ארצות הברית | 5 |   |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
משחקי פלייאוף > בית אירופה

הבית כלל 24 קבוצות, כולל ברזיל, מקסיקו, צ'ילה, הודו ומצרים. לאחר משחקים מוקדמים החלו משחקי רבע הגמר.
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 | 13 | 14 | 15 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|   | רבע הגמר 5-8 ביוני | רבע הגמר 5-8 ביוני | רבע הגמר 5-8 ביוני |  |  | חצי הגמר 18-21 ביולי | חצי הגמר 18-21 ביולי | חצי הגמר 18-21 ביולי |  |  | משחק הגמר 1-3 באוגוסט | משחק הגמר 1-3 באוגוסט | משחק הגמר 1-3 באוגוסט |  |  |
|   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |  |  |
|   | קופנהגן, דנמרק, חימר | קופנהגן, דנמרק, חימר | קופנהגן, דנמרק, חימר | קופנהגן, דנמרק, חימר | קופנהגן, דנמרק, חימר |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
|   |  |  איטליה איטליה | 5 |   |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
|   |  |  דנמרק דנמרק | 0 |   |   | ורשה, פולין | ורשה, פולין | ורשה, פולין | ורשה, פולין | ורשה, פולין |  |  |  |  |  |
|   |   |   |   |   |   |  |  איטליה איטליה | 4 |   |  |  |  |  |  |  |
| ורשה, פולין | ורשה, פולין | ורשה, פולין | ורשה, פולין |   |   |  |  פולין פולין | 1 |   |  |  |  |  |  |  |
|   |  |  מקסיקו מקסיקו | 2 |   |  |  |  |  |   |  |  |  |  |  |  |
|   |  |  פולין פולין | 3 |   |   |   |   |   |   |   | מילאנו, איטליה, חימר | מילאנו, איטליה, חימר | מילאנו, איטליה, חימר | מילאנו, איטליה, חימר | מילאנו, איטליה, חימר |
|   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |  |  איטליה איטליה | 4 |  |  |
|   | פריז, צרפת, חימר | פריז, צרפת, חימר | פריז, צרפת, חימר | פריז, צרפת, חימר | פריז, צרפת, חימר |   |   |   |   |   |  |  בריטניה בריטניה | 1 |  |  |
|   |  |  צרפת צרפת | 3 |   |  |  |  |  |   |  |  |  |  |  |  |
|   |  |  שוודיה שוודיה | 2 |   |   | מנצ'סטר, בריטניה, חימר | מנצ'סטר, בריטניה, חימר | מנצ'סטר, בריטניה, חימר | מנצ'סטר, בריטניה, חימר | מנצ'סטר, בריטניה, חימר |  |  |  |  |  |
|   |   |   |   |   |   |  |  צרפת צרפת | 0 |   |  |  |  |  |  |  |
| סקרבורו, בריטניה, דשא | סקרבורו, בריטניה, דשא | סקרבורו, בריטניה, דשא | סקרבורו, בריטניה, דשא |   |   |  |  בריטניה בריטניה | 5 |   |  |  |  |  |  |  |
|   |  |  בריטניה בריטניה | 5 |   |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
|   |  |  גרמניה המערבית גרמניה המערבית | 0 |   |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
משחקי פלייאוף > בית המזרח

הבית כלל 5 נבחרות. במשחק המוקדם יפן ניצחה את תאילנד
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|   | חצי גמר | חצי גמר |  |  | גמר | גמר |

|  | טוקיו, יפן | טוקיו, יפן |  |  |  |  |
|  |  יפן יפן | 2 |   |  |  |  |
|  |  הפיליפינים הפיליפינים | 3 |   |  |  |  |
|  |  |  |   |  |  |  |
|  |  |  |   |  | מנילה, הפיליפינים | מנילה, הפיליפינים |
|  |  |  |   |  |   הפיליפינים הפיליפינים | 5 |
|  |  |  |   |   |   סרי לנקה ציילון | 0 |
|  |  |  |   |   |  |  |
|  | סינגפור, דשא | סינגפור, דשא |   |   |  |  |
|  |  סרי לנקה ציילון | 3 |   |   |  |  |
|  |  פדרציית מלאיה פדרציית מלאיה | 1 |   |   |  |  |
משחקי פלייאוף > משחקים בין מנצחי הבתים

המשחקים נערכו במהלך דצמבר 1958 באוסטרליה
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|   | חצי גמר | חצי גמר |  |  | גמר | גמר |


|  |   ארצות הברית ארצות הברית |  |   |  |  |  |
|  |   |  |   |  |  |  |
|  |  |  |   |  |  |  |
|  |  |  |   |  | פרת', אוסטרליה, דשא | פרת', אוסטרליה, דשא |
|  |  |  |   |  |  ארצות הברית ארצות הברית | 5 |
|  |  |  |   |   |  איטליה איטליה | 0 |
|  |  |  |   |   |  |  |
|  | סידני, אוסטרליה, דשא | סידני, אוסטרליה, דשא |   |   |  |  |
|  |  הפיליפינים הפיליפינים | 0 |   |   |  |  |
|  |  איטליה איטליה | 5 |   |   |  |  |
משחקי פלייאוף > משחק על התואר

| אוסטרליה   אוסטרליה   2 | אוסטרליה   אוסטרליה   2 | בריזביין, אוסטרליה   31-29 בדצמבר 1958  דשא | בריזביין, אוסטרליה   31-29 בדצמבר 1958  דשא | ארצות הברית   ארצות הברית   3 | ארצות הברית   ארצות הברית   3 | ארצות הברית   ארצות הברית   3 | ארצות הברית   ארצות הברית   3 | ארצות הברית   ארצות הברית   3 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| . | . | . | . | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| 1 | אוסטרליה | מלקולם אנדרסון |  | 6 | 6 | 3 | 7 | 6 |
| 1 | ארצות הברית | אלכס אולמדו |  | 8 | 2 | 9 | 8 |  |
| 2 | אוסטרליה | אשלי קופר |  | 4 | 6 | 6 | 6 |  |
| 2 | ארצות הברית | בארי מקיי |  | 6 | 3 | 2 | 4 |  |
| 3 | אוסטרליה | מלקולם אנדרסון/ניל פרייזר |  | 12 | 6 | 14 | 3 | 5 |
| 3 | ארצות הברית | אלכס אולמדו/הם ריצ'רדסון |  | 10 | 3 | 16 | 6 | 7 |
| 4 | אוסטרליה | אשלי קופר |  | 3 | 6 | 3 | 4 |  |
| 4 | ארצות הברית | אלכס אולמדו |  | 6 | 4 | 6 | 8 |  |
| 5 | אוסטרליה | מלקולם אנדרסון |  | 7 | 13 | 11 |  |  |
| 5 | ארצות הברית | בארי מקיי |  | 5 | 11 | 9 |  |  |
ישראל בגביע דייוויס

בשנת 1958 נבחרת ישראל שובצה בבית אמריקה ושיחקה נגד נבחרת ארגנטינה.
| ארגנטינה   ארגנטינה   5 | ארגנטינה   ארגנטינה   5 | בואנוס איירס, ארגנטינה   21-19 ביולי 1958  חימר | בואנוס איירס, ארגנטינה   21-19 ביולי 1958  חימר | ישראל   ישראל   0 | ישראל   ישראל   0 | ישראל   ישראל   0 | ישראל   ישראל   0 | ישראל   ישראל   0 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| . | . | . | . | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| 1 | ארגנטינה | אדוארדו סוריאנו |  | 6 | 2 | 6 | 6 |  |
| 1 | ישראל | אלעזר דודמן |  | 3 | 6 | 1 | 0 |  |
| 2 | ארגנטינה | אנריקה מוראה |  | 6 | 6 | 6 |  |  |
| 2 | ישראל | אריה אבידן-וייס |  | 3 | 2 | 2 |  |  |
| 3 | ארגנטינה | אנריקה מוראה/אדוארדו סוריאנו |  | 6 | 6 | 6 |  |  |
| 3 | ישראל | אריה אבידן-וייס/אלעזר דודמן |  | 3 | 3 | 2 |  |  |
| 4 | ארגנטינה | אדוארדו סוריאנו |  | 6 | 6 | 6 |  |  |
| 4 | ישראל | אריה אבידן-וייס |  | 1 | 3 | 1 |  |  |
| 5 | ארגנטינה | אנריקה מוראה |  | 7 | 3 | 6 | 7 |  |
| 5 | ישראל | אלעזר דודמן |  | 5 | 6 | 4 | 5 |  |
כלא באר שבע

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 סוג:  בית סוהר 
 מיקום:  באר שבע 
 מדינה:  ישראל 
 
 קואורדינטות:  31°12′25″N 34°48′40″E﻿ / ﻿31.206879°N 34.811057°E﻿ / 31.206879; 34.811057
  מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת באר שבע מוגדלת) כלא באר שבע(למפת באר שבע רגילה) כלא באר שבע(למפת צפון הנגב רגילה) כלא באר שבע(למפת צפון הנגב מוגדלת) כלא באר שבע  he כלא באר שבעhe כלא באר שבעמפת  __ באר שבע  __ עומר  __ תל שבע  __ שגב שלום  __ לקיה [‌למפה דינמית של צפון הנגב‌]מצפון, ממזרח ומערב: __ מועצה אזורית בני שמעון ממזרח: __ מועצה אזורית אל קסום, __ מיתר מדרום: __ מועצה אזורית מרחבים tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
he
כלא באר שבע הוא מתחם הכולל ארבעה בתי סוהר, כ-5 ק"מ דרומית לעיר באר שבע: בית סוהר אשל, בית מעצר אוהלי עוז, בית סוהר דקל ובית סוהר אלה.  במתחם גם מפקדת מחוז הדרום של שירות בתי הסוהר.
בית הסוהר אשל

בית הסוהר אשל הוא הגדול והמרכזי שבבתי הסוהר במתחם, וסוהריו הם שמספקים את האבטחה ההיקפית לכלל המתחם.
החלטה כללית להקים בית כלא בבאר שבע נתקבלה עוד בשנת 1951. בשנת 1961 החליט אריה ניר על הקמת בית הכלא, כדי שישמש לכליאה ברמת האבטחה הגבוהה ביותר. החלטה רשמית על הקמת בית הכלא, על ידי שרי האוצר והמשטרה, ניתנה בינואר 1964. במהלך שנת 1964 תוכנן בית הסוהר. תחילה עלתה הכוונה להקים את בית הכלא ליד קיבוץ חצרים, אולם בהמשך הוא הועבר למקומו דרומית לבאר שבע. כלא באר שבע היה בית הסוהר הראשון בישראל שהוקם במבנה שיועד לכך מלכתחילה (בעשורים הראשונים של מדינת ישראל, רבים מבתי הסוהר הוקמו במצודות טגארט שהקימה המשטרה הבריטית). מכרז להקמת בית הסוהר יצא במחצית השנייה של שנת 1967. על פי המכרז, אורך חומת בית הסוהר היה מעל קילומטר וגובהה 7 מטרים.
בסוף 1970, הוחל לכלוא בו אסירים ביטחוניים שהשתתפו בעבודות הקמת הכלא. בשנת 1971 היו בו 516 אסירים מיהודה ושומרון, רצועת עזה וסיני, שהיו שפוטים לתקופות ארוכות.
בית הסוהר אשל הוא אחד מארבעת בתי הסוהר של שירות בתי הסוהר ברמת ביטחון מרבית.
בבית הסוהר כ-900 אסירים מכל הסוגים, ויש בו 12 אגפים, מהם אגף אחד המיועד לאסירים ביטחוניים. כן יש בבית הסוהר אגף המיועד לאסירים בגמילה מסמים, אגף שיקום לאסירים שמועד שחרורם קרוב, ומפעלים לתעסוקת אסירים.
בית מעצר אוהלי עוז

בית המעצר אוהלי קידר הוקם ב-1984, תחילה כבית מעצר שהכיל ארבעה אגפים, ובו הוחזקו עצירים שהוצא נגדם צו מעצר עד תום ההליכים. ב-1993 נוספו לאגפי העצורים שלושה אגפים נוספים, המכילים 300 מקומות כליאה ומיועדים לאסירים שתקופת מאסרם אינה עולה על 7 שנים. בבית הסוהר אגפים מיוחדים לאסירים ולעצירים נקיים מסמים ולאסירים שומרי מסורת, כמו כן פועל בבית המעצר מרכז להכשרה מקצועית.
בעקבות טבח שבעה באוקטובר, וכן בדגש על יישובי עוטף עזה ביניהם היישובים "ניר עוז" ו"נחל עוז" וגילויי הגבורה אשר בלטו במהלך מלחמת חרבות ברזל. בשנת 2024 הוחלף שמו של "בית המעצר אוהלי קידר" ונקרא כעת  "בית מעצר אוהלי עוז". החלפת השם שימרה את הרצף ההיסטורי של בית המעצר, וכן הנציחה את עוז רוחו של עם ישראל ותושבי עוטף עזה .
"בית מעצר אוהלי עוז" משמש גם כמעבר מחוזי וארצי.
במרץ 2020 הועברה האחריות של "בית מעצר אילת" מ"בית הסוהר דקל" ל"בית מעצר אוהלי עוז", כשלוחה של בית המעצר, וכפוף לו מבחינה ניהולית ופיקודית.
בית הסוהר דקל

בית הסוהר דקל נחנך בשנת 2003. בבית הסוהר אסירים פליליים שיתרת מאסרם אינה עולה על שבע שנות מאסר ואסירים פלסטינים שיתרת מאסרם אינה עולה על שלוש שנות מאסר, לרבות שוהים בלתי חוקיים.
בין האגפים בבית הסוהר דקל, יש גם אגף לשומרי מצוות, הנותן מענה לאסירים שבחרו באורח חיים דתי. האסירים באגף זה מחויבים לנהל אורח חיים דתי הכולל תפילות, שמירת שבת, אי-צפייה בטלוויזיה וכו'. בנוסף, נמצאת במקום מדרשה בה לומדים את תחומי היהדות והמסורת כ-75 אסירים.
עד שנת 2020 האחריות של "בית מעצר אילת" היה בסמכות "בית סוהר דקל", בשנה זו הועברה אחריות פיקוד וניהול "בית מעצר אילת" לידי "בית מעצר אוהלי עוז".
בית הסוהר אלה

בית הסוהר אלה הוקם בשנים 2005–2009, והוא מכיל כ-800 מקומות. בית הסוהר אמור היה להיות בית סוהר פרטי. הוא הוקם בידי חברת א.ל.א. ניהול והחזקה, בבעלותן של אפריקה ישראל ומנרב, שהייתה גם אמורה להפעיל אותו במשך 25 שנים. בעקבות פסיקת בית המשפט העליון בבג"ץ המרכז האקדמי למשפט ולעסקים, בה נקבע כי הפרטת בתי סוהר אינה חוקתית, רכש שירות בתי הסוהר את בית הסוהר מידי החברה. האגף הראשון אוכלס באמצע 2010, ועד סוף שנה זו אוכלסו גם יתר האגפים, לבית הסוהר הועברו עצורי המשט לעזה במאי אותה שנה.
הערות שוליים

↑  בית הסוהר - בית חרושת לפושעים, מעריב, 25 במרץ 1951
↑  חזון בית הכלא בנגב, מעריב, 2 ביוני 1961
↑  פגיעה בכללי המינהל התקין בשירות בתי הסוהר, דבר, 19 באפריל 1966
↑  בית־כלא בתחומו של קיבוץ, על המשמר, 8 בינואר 1965
↑  מיכרז לבנין בית הסוהר המרכזי בבאר שבע יוצא בשבועות הקרובים, הצופה, 26 ביוני 1967
↑  יגאל לב, ביקור בכלא למחבלים, מעריב, 8 באוקטובר 1971
↑  פצצת-זמן - בחומות הכלא, מעריב, 22 ביולי 1977
↑  עזה הכלא הגדול, מעריב, 25 במאי 1971
↑  רע"ב 8858/15 דידי סיבוני נ' שירות בתי הסוהר, סעיף 10
יונתן דובי

| --- | --- |

 לידה:  1976 (בן 49 בערך) באר שבע, ישראל ישראל
 ענף מדעי:  פיזיקה תאורטית
 מקום מגורים:  תל אביב
 מקום לימודים:  אוניברסיטת בן-גוריון בנגב
 מנחה לדוקטורט:  יגאל מאיר 
 מוסדות:  אוניברסיטת בן-גוריון בנגב  אוניברסיטת קליפורניה בסן דייגו  המעבדה הלאומית לוס אלמוס 
 פרסים והוקרה:  פרס קריל (2017) 
 https://yonatandubi.wixsite.com/jdubi
 
יונתן דובי (נולד ב־1976) הוא פרופסור חבר במחלקה לכימיה באוניברסיטת בן-גוריון בנגב. נודע בציבור בעיקר בשל הרצאותיו ומאמריו שבהם נטען, בניגוד לקונצנזוס המדעי בנושא, שאין קשר ברור בין ההתחממות הגלובלית לבין הפעילות האנושית, ושהרעיון בדבר קשר כזה אינו מוכח מדעית.
קורות חיים

נולד בבאר שבע לאריה ולנחמה ולו שלושה אחים. בצבא שירת בסיירת גולני.
ב־2001 סיים תואר ראשון בפיזיקה בהצטיינות מאוניברסיטת בן-גוריון בנגב. ב־2003 סיים תואר שני בפיזיקה בהצטיינות מאוניברסיטת בן-גוריון בנגב. ב־2007 סיים דוקטורט בפיזיקה מאוניברסיטת בן-גוריון בנגב בהנחיית פרופסור יגאל מאיר ופרופסור ישי אבישי. ב־2009 סיים פוסט דוקטורט באוניברסיטת קליפורניה בסן דייגו. ב־2010 סיים פוסט דוקטורט במעבדה הלאומית לוס אלמוס.
דובי כתב את ההקדמה למהדורה העברית לספר "אפוקליפסה אף פעם – כיצד בהלת האקלים פוגעת בחברה" מאת מייקל שלנברגר.
בשנים 2007 ו־2008 זכה דובי בפרס קיטל.
ב־2017 זכה בפרס קריל על הצטיינות במחקר מדעי. נושא המחקר היה מעבר והמרת אנרגיה במערכות ננומטריות.
ב־2023 פרסם מאמר בכתב העת "Climate" שביקר את המתודולוגיה של מחקר שמצא קונצנזוס של 99% בנושא שינוי האקלים, וטען כי מסקנות המחקר שגויות.
תחומי מחקר

תחומי המחקר העדכניים שלו כוללים דינמיקה קוונטית של מערכות פתוחות, פוטוקטליזה ננו־פלאזמונית, הולכה מגנטית בצמתים מולקולריים וחישוב קוונטי על רשתות הולכה.
עמדתו במשבר האקלים

בהרצאותיו ומאמריו טוען דובי, בניגוד לקונצנזוס המדעי בנושא, שאין קשר ברור בין ההתחממות הגלובלית לבין הפעילות האנושית, ושהרעיון בדבר קשר כזה אינו מוכח מדעית.
בנוסף,  שההתחממות אינה מהווה משבר אקלים משום שבעבר התרחשו התחממויות גלובליות דומות. דובי מביא כדוגמה את תקופת החום הימי ביניימית (אנ'), שהתקיימה בצפון האוקיינוס האטלנטי בסביבות המאה העשירית וה-11 לספירה – זאת על אף שעל פי ההערכות המקובלות לא היה מדובר בהתחממות גלובלית.
דובי טוען שדו"ח ה-IPCC האחרון מדגים שבמאה השנים האחרונות לא חלו שינויים גלובליים באירועי קיצון כגון שיטפונות, בצורות, או סופות, שכמות השריפות בעולם ירדה משמעותית ושכמות ההרוגים מאירועי קיצון מטאורולוגיים ירדה ב-98% במאה השנים האחרונות.
חיים אישיים

דובי מתגורר בתל אביב  ולו ארבעה ילדים. הוא מוזיקאי חובב ומנגן בחליל ובסקסופון וכן גולש סאפ חובב.
הערות שוליים

↑  נושא התזה: "Transport and other properties of disordered superconductors and superconducting thin films"
↑  מייקל שלנברגר, בשם פעילי הסביבה, אני מתנצל על בהלת האקלים, באתר מידה, 1 ביולי, 2020
↑  אלי ציפורי, ‏ההתקפה על כל מי שמרוויח כסף הגיעה לשיא עם התלונות על פייזר, באתר מעריב אונליין, 17 באפריל 2021
↑  APS Physics, Far West Section, Prizes & Awards
↑  ד"ר יונתן דובי מהמחלקה לכימיה באוניברסיטת בן-גוריון זוכה פרס קריל להצטיינות במחקר מדעי לשנת 2017
↑  Dr. Yonatan Dubi of the Department of Chemistry to be awarded prestigious Krill Prize
↑  המחקר באתר האינטרנט של MDPI, המוציאה לאור
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007296712405171  ISNI: 0000 0000 6877 5444  ORCID: 0000-0002-8988-4935  VIAF: 2158167265486872610003   WorldCat (עם VIAF): 2158167265486872610003
היסטוריה של קולומביה הבריטית

מפה של קולומביה הבריטית משנת 1896
ההיסטוריה של קולומביה הבריטית, הפרובינציה המערבית ביותר של קנדה, מתחילה בהתיישבות האינדיאנית באזור לאחר תום עידן הקרח האחרון, וממשיכה בראשית הקולוניזציה האירופאית באזור אשר כללה בתחילה משלחות מחקר ולבסוף גם התיישבות קבע. במהלך המאה ה-19 הפך אזור קולומביה הבריטית באופן סופי לחלק בלתי נפרד מהאימפריה הבריטית, ובהמשך עם עצמאותה של קנדה כמדינה עצמאית, הפכה קולומביה הבריטית לפרובינציה קנדית. במהלך המאה ה-20 ועוד קודם לכן, עברה קולומביה הבריטית מודרניזציה ותיעוש מואצים, וכיום אזור זה מהווה את אחד המקומות המבוססים והעשירים ביותר בעולם.
לפני בוא האירופים

המתיישבים הראשונים בקולומביה הבריטית היו בני האינואיט. מתיישבים אלו, אשר דיברו יותר משלושים שפות שונות, קבעו את מקום מושבם בקולומביה הבריטית בעיקר בשל משאבי הטבע הרבים שבאזור. לאחר עידן הקרח האחרון לפני כ-10,000 שנה, הם החלו ליישב את אזורי החוף והעמקים הפנימיים של קולומביה הבריטית. מרבית תושבי האזור התגוררו בדרך כלל בכפרים עצמאיים אשר כללו אוכלוסייה של בין 200 ל-1,000 תושבים בקירוב, כאשר תושבי כפרים אלו מקיימים אורח חיים מסורתי ומתבססים בעיקר על ציד ולקט. בעוד תושבי העמקים הפנימיים הגיעו לרמות פיתוח נמוכות יחסית ואלו כללו בעיקר קבוצות נוודים, תושבי אזורי החוף הגיעו לא פעם לרמות פיתוח מתקדמות יחסית. תושבי החוף הפסיפי של קולומביה הבריטית הקימו כפרי דייגים רבים ופיתחו טכניקות דיג מתקדמות. דוגמה מפורסמת להתיישבות בני החוף של קולומביה הבריטית זה הכפר נינסטינטס שבאי היידה השוכן במערב קולומביה הבריטית, כפר המפורסם בעמודי הטוטם המרשימים שלו.
קולוניזציה אירופאית > מחקר והתיישבות מוקדמת (המאה ה-18)

האירופאים הראשונים שביקרו בקולומביה הבריטית היו מגלי ארצות ומשלחות מחקר אשר פקדו את יבשת אמריקה לאחר גילויה, בשלהי המאה ה-15. בתחילה היו אלו ספנים ספרדים אשר הפליגו לאורך החוף המערבי של יבשת צפון אמריקה תחת כתר האימפריה הספרדית. עם זאת, עד המאה ה-17 נעדרה קולומביה הבריטית מביקורים תכופים של משלחות מחקר אירופאיות, בעיקר בשל ריחוקו של האזור מהמרכזים האירופאים של צפון אמריקה וכן בשל בידודו הטופוגרפי מעבר להרי הרוקי.
חשיבות רבה במיוחד נודעה למסעו של הנווט הספרדי יליד מקסיקו חואן חוסה פרז הרננדז אשר הפליג בשנת 1774 צפונה מאזור נאיאריט שבדרום, כאשר משימתו אותה קיבל מהכתר הספרדי הייתה להגיע עד לקו האורך 60 צפון, על מנת לאסוף מידע אודות ההתיישבות הרוסית באלסקה. לבסוף, הגיעה משלחתו של הרננדז עד לקו אורך 55 צפון, ושם החלה המשלחת במיפוי של החופים והאיים שלאורך דרום מערב קולומביה הבריטית. בהמשך אותו המסע, היה הרננדז לאירופאי הראשון אשר יניח את כף רגלו על האי ונקובר. בשנים שלאחר מסעו של חואן חוסה פרז הרננדז לאורך חופיה הצפון מערביים של צפון אמריקה, שיחזרו את מסללו כמה משלחות מחקר ספרדיות נוספות, כאשר כארבע שנים מאוחר יותר, ערך הצי הבריטי המלכותי בראשות הקפטן ג'יימס קוק מסע במסלול זה גם כן. מטרת מסעו של קוק הייתה לאתר את המעבר הצפון-מערבי. בהגיעה של המשלחת הבריטית לאי ויקטוריה, היא קיימה סחר עם בני האינואיט שבמקום, ולקחה עימה סחורות מקומיות לרבות פרוות ייחודיות של לוטרת הים. הסחורות שאספה משלחתו של קוק הגיעו בסוף מסעם לבריטניה, דבר אשר הביא ביקוש רב לפרוות מעין אלו. עקב כך, בשנים הבאות הדבר הוביל לנהירה של סוחרים בריטים לחוף קולומביה הבריטית, וכך החלו להתמסד קשרי מסחר בין האוכלוסיות הילידיות של קולומביה הבריטית לסוחרים האירופים.
לאחר שמשלחות מחקר ומגלי ארצות רבים יותר יותר החלו תרים לאורך חופיה המערביים של קולומביה הבריטית, ובמקביל ידעו תושבי האזור פריחה כלכלית כתוצאה מהמסחר עם האירופאים, הפך האזור לידוע ברחבי העולם. במהלך המאה ה-18, החלו ניצנים ראשונים של התיישבות אירופאית באזור אשר כללה רכש קרקעות מהילידים והקמתן של תחנות סחר לאורך החופים. כל זאת, כאשר עיקר ההתיישבות באזור מבוצעת על ידי ספרדים מחד ובריטים מאידך. הדבר הביא מפעם לפעם לחיכוכים בין האוכלוסייה האירופאית לזו הילידית, אך עם זאת, השקט ושיתוף הפעולה נשמר יחסית עד למאה ה-19. בה בעת התרבו התנגשויות בין בריטים לספרדים, כאשר האזור הופך עד מהרה לשטח מריבה בין שתי האימפריות. המתחים הגיעו לשיאם במסגרת משבר נוטקה בשנת 1789, משבר דיפלומטי אשר כמעט והביא למלחמה בין בריטניה לספרד. לבסוף, נפתר המשבר באמצעים דיפלומטיים, ובסיומו של משבר זה הסיגה ספרד את תביעותיה המסחריות והטריטוריאליות בקולומביה הבריטית, ובכך נפתח השער לבריטיזציה מלאה של האזור.
לקריאה נוספת

Barman, Jean. The West Beyond the West: A History of British Columbia U. of Toronto Press, 1991. 430pp
Carlson, Roy L. and Bona, Luke Dalla, eds. Early Human Occupation in British Columbia. Vancouver: U. of British Columbia Press, 1996. 261 pp.
Carty, R. K., ed. Politics, Policy, and Government in British Columbia. Vancouver: U. of British Columbia Press, 1996. 381 pp.
Francis, Daniel, ed. Encyclopedia of British Columbia. Madeira Park, B.C.: Harbour, 2000. 806 pp.
Griffin, Harold. Radical Roots: The Shaping of British Columbia. Vancouver: Commonwealth Fund, 1999.
Hak, Gordon. Turning Trees into Dollars: The British Columbia Coastal Lumber Industry, 1858-1913. U. of Toronto Press, 2000. 239 pp.
Harris, Cole. The Resettlement of British Columbia: Essays on Colonialism and Geographical Change. Vancouver: U. of British Columbia Press, 1997. 314 pp.
Hayes, Derek. Historical Atlas of British Columbia and the Pacific Northwest: Maps of Exploration. Vancouver: Cavendish, 1999. 208 pp.
Johnston, Hugh, ed. The Pacific Province: A History of British Columbia. Vancouver: Douglas & McIntyre, 1996. 352 pp.
McGillivray, Brett. Geography of British Columbia: People and Landscapes in Transition. Vancouver: U. of British Columbia Press, 2000. 235pp
Muckle, Robert J. The First Nations of British Columbia. Vancouver: U. of British Columbia Press, 1998. 146pp.
Norris, John. Strangers Entertained: A History of Ethnic Groups in British Columbia. Vancouver: Evergreen Press, 1971. 254 pp.
Ormsby, Margaret A. British Columbia: A History (Macmillan, 1958) online edition
Recksten, Terry. The Illustrated History of British Columbia. Vancouver: Douglas & McIntyre, 2001. 280 pp.
Woodcock, George. British Columbia: A History of the Province. Vancouver: Douglas & McIntyre, 1990. 288 pp.
Whitcomb, Dr. Ed. A Short History of British Columbia. Ottawa. From Sea To Sea Enterprises. 2006. 71 pp.
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6 7  הערך קולומביה הבריטית באתר האנציקלופדיה הקנדית, פסקת "History". נכתב על ידי ג'יי לואיס רובינסון, 11/18/10
↑  "First Nations – People of the Northwest Coast". B.C. Archives. 1999. Retrieved April 11, 2010.
↑  Centro de Investigación Científica y de Educación Superior de Ensenada
↑  Nootka Sound Service LTD's website
↑  "Resolution Cove". BC Geographical Names.
↑  הערך מחלוקת נוטקה סאונד באתר האנציקלופדיה הקנדית. נכתב על ידי בארי מ. גאף, 02/07/06
↑  Pethick, Derek (1980). The Nootka Connection: Europe and the Northwest Coast 1790-1795. Vancouver: Douglas & McIntyre. p. 18. ISBN 0-88894-279-6.
↑  Our History: Timelines: Early Stores
↑  The Fur Trade
↑  Ingham, John M. (1983). Biographical dictionary of American business leaders. Westport, Conn: Greenwood Press. pp. 26–27. ISBN 0-313-23907-X.
↑  הערך אמנת אורגון באתר האנציקלופדיה הקנדית. נכתב על ידי נ. ל. ניקולסון, 02/07/06
↑  אמנת אורגון, ויקיטקסט האנגלי
↑  Canada in World War II - Facts and Information
↑  Suigan, Pamela (2004). "Memories of Internment: Narrating Japanese Canadian Women's Life Stories". The Canadian Journal of Sociology (3): 360.
↑  Rowlett, Russ. "Lighthouses of British Columbia". The Lighthouse Directory. University of North Carolina at Chapel Hill. Retrieved July 24, 2008.
בתי שבט היידה, שבט בני אינואיט אשר התיישב באזור החוף של קולומביה הבריטית
במהלך המאה ה-19 עבר האזור פיתוח מהיר, אשר כלל בניית דרכים וכבישים רבים. בתמונה: כביש הקאריבו, צילום משנת 1867/1868
רחובות ניו וסטמינסטר שבקולומביה הבריטית, התמונה צולמה בשנת 1940, ועונה לשם אבא, חכה לי, Wait for Me, Daddy. מצעד רגימנט של הצבא הקנדי טרם הפלגתו לקרבות מלחמת העולם השנייה באירופה
בשנת 2010 זכתה קולומביה הבריטית לפרסום בינלאומי עקב משחקי החורף האולימפיים ה-21 במספר אותם אירחה העיר ונקובר, העיר הגדולה בקולומביה הבריטית. בתמונה: טקס הפתיחה של האולימפיאדה
טוני נאדר

| --- | --- |

 לידה:  לבנון
 מדינה:  לבנון 
 השכלה:  האוניברסיטה האמריקנית בביירות  המכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס 
 
טוני אבו נאדר (באנגלית: Tony Nader; בערבית: طوني أبو ناضر, טוני אבו נאצ'ר) הוא מדען מוח לבנוני. חוקר, דיקן אוניברסיטה והמנהל העולמי של תוכנית המדיטציה הטרנסנדנטלית.
נאדר עבד עם דיפאק צ'ופרה במרכז הרפואי "מהרישי איורוודה" במסצ'וסטס וב-1994 פרסם את ספרו הראשון, "הביטוי של הוודה והספרות הוודית בפיזיולוגיה אנושית". הוא נשיא האוניברסיטה למינהל מהרישי (הולנד) והאוניברסיטה הפתוחה ע"ש מהרישי.
בשנת 2000 קיבל נאדר את התואר "הריבון הראשון של המדינה הגלובלית לשלום עולמי (אנ')" ממייסד המדיטציה הטרנסנדנטלית מהרישי מהש יוגי, בשנת 2008, הוכרז כממשיך דרכו של המהרישי כמנהיג הכלל-עולמי של ארגון המדיטציה הטרנסנדנטלית. נאדר פרסם את ספרו השני, "הראמאיאנה בפיזיולוגיה האנושית" בשנת 2011. בשנת 2015 ייסד נאדר את "כתב העת הבינלאומי למתמטיקה ולתודעה", שהוא משמש כעורכו הראשי.