עינן כהן
ביוגרפיה

עינן כהן נולד בזאגרב, בשם לאו כהן (Leo Kohn), לאם חד-הורית ולאב שזהותו לא נודעה לו מעולם. בהיותו בן שמונה, נתפסה אימו שהייתה יהודייה-קומוניסטית ונורתה בידי האוסטאשה, הארגון הלאומני הקרואטי ביוגוסלביה, ששיתף פעולה עם הנאצים. בעקבות רצח האם עבר כהן להתגורר עם דודותיו שהיו נשואות לנוצרים. ואולם, הן חששו לחייו ולחייהן, משום שהאוסטאשה המשיך לרדוף אחריו. הוא הועבר לבית יתומים שממנו נמלט ושב אל דודותיו. לאחר זמן מה ובעצת מכר של המשפחה נשלח בזהות בדויה כמוסלמי למחנה הנוער של האוסטאשה, שם שהה שלוש שנים.
בשנת 1948 עלה לארץ במסגרת עליית הנוער והגיע לקיבוץ שער העמקים. עם עלייתו ארצה בחר לעצמו את השם התנ"כי עינן.
עינן החל לצייר בעקבות ידידותו עם אלכס לוי, חבר קיבוץ בן גילו, אף הוא יוצא יוגוסלביה, צייר מחונן ששמו הלך לפניו. במהלך שנותיו בקיבוץ הרחיב עינן את השכלתו האמנותית ואף הוקצו לו "ימי ציור" כמקובל אז בקיבוצים. באותה תקופה גם למד ציור בסמינר הקיבוצים באורנים (1954).
את שירותו הצבאי עשה תחילה כגשש ולאחר מכן, במסגרת הנח"ל, שבו שימש אחראי תרבות במועדוני הנח"ל. הוא התקבל ללהקת הנח"ל כמעצב תפאורות בתקופתם של דני קרוון וחיים טופול.
לאחר שחרורו מהצבא עזב את הקיבוץ ועבר לחיפה שם עבד במפעל כצייר על כלי קרמיקה. באותה שנה פגש עינן את מי שהייתה לרעייתו הראשונה ואם שני ילדיו, אוריאלה לבית בריליאנט, ממייסדי קיבוץ שפיים. הם נישאו בשנת 1957, עינן עבר עימה לשפיים ושם נולד בנו הבכור דגן. בשפיים קיבל עינן סטודיו ועסק בעבודות קרמיקה, ציור ועיצוב תכשיטים. בעודו בשפיים למד שנה אצל הצייר מירון סימה. בין השנים 1957–1959 יצא ללימודי אמנות במכון אבני בתל אביב אצל נפתלי בזם, יחזקאל שטרייכמן, ואביגדור סטימצקי. ב-1963 עבר עם משפחתו לנתיב הל"ה שם נולדה בתו נועה.
בשנת 1958 התקיימה תערוכת היחיד הראשונה שלו בגלריה כץ בתל אביב. באותה עת נמנה עם קבוצת אמנים צעירים שאימצו את סגנון הריאליזם הסוציאליסטי והציג עם חברי הקבוצה בתערוכות קבוצתיות.
בשנת 1964, בעקבות מלגה שקיבל מוועדת התרבות של הקיבוץ המאוחד בראשותם של משה קופפרמן ויחיאל שמי, יצא לאירופה. באירופה חי בפריז, ציריך ובריסל. בפריז התרועע עם אמנים ישראלים וביניהם אלימה, שאיתה גם למד באבני, ולבסוף השתקע באמסטרדם שבה חי במשך שני עשורים (1984-1964). בעת שהותו בעיר נמנה עם האמנים שנתמכו בידי הארגון הממשלתי BKR. באותה עת נהג הארגון לתמוך באמנים באמצעות רכישת עבודותיהם תמורת תשלום והצגתן על קירות משרדי הממשלה.
עינן השתלב היטב בחיי התרבות באמסטרדם. בשנת 1968 היה מעורב בהקמת מועדון "פרדיסו", מראשוני המועדונים של תרבות הפופ, שבעבורו ביצע כמה מיצבים. הוא התנסה בעבודה עם חומרים פלסטיים רכים ויצר עבודת תלת מימד לצד אובייקטים אלקטרו-סטטיים שהשתנו במגע יד. בחיפוש מתמיד אחר אמצעי ביטוי חדשים התחיל להתעניין בסרטי אנימציה (1972). את רזי המקצוע למד בפראג ובזאגרב שבה היו אולפני אנימציה מן הידועים בעולם. במסגרת זו ביים סרטי אנימציה שייצגו את הולנד בפסטיבלים לסרטי אנימציה במדינות רבות בעולם.
באותה עת, אצר עינן, יחד עם צוות אוצרים במוזיאון סטדליק, תערוכת עבודות של במאי אנימציה הולנדים שכללה גם מעבודותיו שלו. הוא שימש גם יועץ אמנותי לסרט שהוקרן בטלוויזיה ההולנדית בשם A to Z. בשנת 1969 שיתף אותו הבמאי הצרפתי ז'אק טאטי בעשיית הסרט Traffic שהוסרט בהולנד.
בשנת 1982 בהשפעת הציור והפילוסופיה הסיניים, שבהם מצא עניין רב, הוסיף עינן לעבודתו ממד חדש. אצל הצייר הסיני הגולה M.F. Lay למד את רזי הרישום בשחור לבן ורישום נוף וטבע דומם במכחול סיני. לימודים אלה החזירו אותו לצייר מהטבע שהיה בעבורו מעיין בלתי נדלה של צורות, קווים, קומפוזיציות וצבעים. לימים לימד ציור במכחול סיני באקדמיה המלכותית של אמסטרדם ובבית הספר הבינלאומי לאמנות באמסטרדם. וזאת לאחר שבשנות השבעים שימש מרצה אורח באקדמיה ריטפלד (Rietveld), ולימד עיצוב בחומרי פלסטיק חדשים שצבר ניסיון רב בשימוש בהם. גם בארץ לימד רישום במכחול סיני בבתי הספר לאמנות מימד, קלישר, מכון אבני ושנקר.
ב-1979 הסתיימו נישואיו בגירושין ושנה לאחר מכן פגש בניו יורק את שושנה ארנפלד, אוצרת אמנות במקצועה, והשניים נישאו ב-1984. שושנה הצטרפה אליו באמסטרדם ובשובם ארצה לצמיתות ב-1986 רכשו דירה ביפו ששימשה לו גם סטודיו. ב-1988 נולדה בתם היחידה אביה.
בין השנים 1989–1991 צייר עינן בעיקר את יפו וסביבתה בשאיפה להתחבר לנוף המקומי. בשנת 1989 אף יצר את "ידיים בים", במחאה על זיהום האוויר וקו החוף הצפוף ביפו. יצירה זו הייתה מורכבת מזרועות וכפות ידיים שצפו מעל פני הים, בגובה של ארבעה מטרים מעל המים, וייצגו דמות טובעת הזועקת לעזרה. היצירה זכתה לתהודה רבה בתקשורת. משנות האלפיים שב ליצור אובייקטים תלת־ממדיים. נאמן לרעיון שמונה (Monet) היטיב להגדירו "אני מתרגש ממה שקורה לי ברווח שבין הטבע למכחול", חזר עינן לצייר נוף, ויצא לרשום בטבע במכחול סיני מדי שבוע.
במהלך שנות התשעים ושנות האלפיים ועד שחלה ב-2008 עסק עינן בפיסול ובעיצוב עבודות תלת-ממד מעיסת נייר ופרץ דרך בציורי מים בטכניקה ייחודית לו. עיסת הנייר אפשרה לו לבטא היבטים של הומור ואירוניה ביצירתו. טעון במיוחד היה העיסוק שלו במסכות, שכן בתקופה זו גילה באקראי במוזיאון היהודי בבלגרד צילום שלו, שלא ידע על קיומו, כילד יהודי נושא טלאי. הסתבר שצילום זה מופיע גם ביד ושם.
תגלית זו הציפה את זיכרונות ילדותו הקשה, שאותם הדחיק מרבית חייו. תקופה זו הסתיימה באירוע מוחי קשה. כל תקופת מחלתו שהה בבית ובשנת 2014 הלך לעולמו ונטמן בבית הקברות בקיבוץ שפיים.