stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אורורה אוסטרליס (ספר)
הערות שוליים

↑  Shackleton, Ernest (1909). The Heart of the Antarctic: being the story of the British Antarctic Expedition, 1907-1909. London: Heinemann. vol. 1, p.217.
↑  Shackleton, Ernest (1909). The Heart of the Antarctic: being the story of the British Antarctic Expedition, 1907-1909. London: Heinemann. vol. 1, p.216.
↑  Lewis, Paul (13 במרץ 2006). "Shackleton's Aurora could fetch £20,000". Guardian Unlimited. נבדק ב-2008-01-14. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  For example, the National Library of Australia's copy is known as 'Butter 267'. Mawer, Allen (במרץ 2009). "Light in the South" (PDF). The National Library Magazine. 1 (1): 8–11. נבדק ב-18 בינואר 2011. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  Shackleton, Ernest (1986). Aurora Australis. Alburgh, Harleston, Norfolk: Paradigm Press. p. xx.
הודעת זכויות היוצרים מאורורה אוסטרליס מציינת את מקורותיה.
אגרוף במשחקים האולימפיים

המתאגרף האמריקאי אדי איגן, האלוף האולימפי במשקל קל-כבד באולימפיאדת אנטוורפן (1920)
המתאגרף הבלגי ז'אן דלארז', האלוף האולימפי במשקל חצי-כבד באולימפיאדת פריז (1924)
המתאגרף הארגנטינאי סנטיאגו לוול, האלוף האולימפי במשקל כבד באולימפיאדת לוס אנג'לס (1932)
קרב הגמר במשקל זבוב באולימפיאדת לונדון (1948): מימין האיטלקי ספרטקו בנדינלי ומשמאל הארגנטינאי פסקואל פרס (שניצח)
המתאגרף ההונגרי לאסלו פאפ, אלוף אולימפי בשלוש אולימפיאדות רצופות בין 1948 ל-1956
המתאגרף האמריקני מוחמד עלי, האלוף האולימפי במשקל קל-כבד באולימפיאדת רומא (1960)
חלוקת מדליות במשקל בינוני באולימפיאדת לוס אנג'לס (1984). מימין: זוכי מדליות הארד, הפוארטו ריקני אריסטידס גונסאלס והאלג'יראי מוחמד זאווי, ומשמאל זוכה מדליית הזהב הדרום קוריאני שין ג'ון-סופ
המתאגרף הקובני גיירמו ריגונדו, האלוף האולימפי במשקל תרנגול באולימפיאדת סידני (2000) ובאולימפיאדת אתונה (2004)
המתאגרפת הבריטית ניקולה אדמס, האלופה האולימפית הראשונה במשקל זבוב, באולימפיאדת לונדון (2012)
המתאגרף הבריטי אנתוני ג'ושוע, האלוף האולימפי במשקל סופר-כבד באולימפיאדת לונדון (2012)
אגרוף הוא ענף במשחקים האולימפיים מאז אולימפיאדת סנט לואיס (1904), למעט אולימפיאדת סטוקהולם (1912). טורניר אגרוף לנשים נערך לראשונה באולימפיאדת לונדון (2012). האגרוף הוא אחד משני הענפים האולימפיים היחידים, לצד ההיאבקות, שבו הספורטאים המשתתפים במשחקים חייבים להיות חובבנים, ולא להתחרות בתחרויות מקצועניות תמורת תשלום.
שיטה

בכל קטגוריית משקל מתחרה לכל היותר מתאגרף אחד מכל מדינה. הטורניר נערך בשיטת נוקאאוט בת ארבעה או חמישה שלבים, בהתאם למספר המתאגרפים שנרשמו. המנצח בשלב הגמר זוכה במדליית זהב, והמפסיד זוכה במדליית כסף. החל מאולימפיאדת הלסינקי (1952) לא נערך קרב על מדליית הארד, ושני המתאגרפים שהודחו בחצי הגמר זוכים במדליית ארד.
המשחקים האולימפיים לנוער

אגרוף הוא חלק מהתוכנית של המשחקים האולימפיים לנוער מראשיתם. באולימפיאדת הנוער סינגפור (2010) חולקו המתאגרפים ל-11 קטגוריות משקל, שנמדדו בקילוגרמים: קל-זבוב (עד 48 ק"ג), זבוב (עד 51 ק"ג), תרנגול (עד 54 ק"ג), נוצה (עד 57 ק"ג), קל (עד 60 ק"ג), קל-חצי-כבד (עד 64 ק"ג), חצי-כבד (עד 69 ק"ג), בינוני (עד 75 ק"ג), קל-כבד (עד 81 ק"ג), כבד (עד 91 ק"ג) וסופר-כבד (91 ק"ג ומעלה). אולם בניגוד לנהוג במשחקים האולימפיים, נערך קרב על מדליית הארד ולכן מחולקת רק מדליית ארד אחת ולא שניים.
באולימפיאדת הנוער נאנג'ינג (2014) בוצעה שינוי בתחרויות בדומה לשינויים באולימפיאדת לונדון (2012). נוספו תחרויות אגרוף לבנות בהן המתאגרפות חולקו לשלוש קטגוריות משקל: זבוב (48 עד 51 ק"ג), קל (57 עד 60 ק"ג) ובינוני (69 עד 75 ק"ג). בתחרויות הבנים בוטלה קטגוריית משקל נוצה, כך שמספרן ירד לעשר, ושונה סיווג המשקל של שלוש קטגוריות: קל-זבוב (46 עד 49 ק"ג), זבוב (עד 52 ק"ג) ותרנגול (עד 56 ק"ג).
באולימפיאדת הנוער בואנוס איירס (2018) תתווסף תחרות לבנות בקטגוריה משקל נוצה (54 עד 57 ק"ג) ותבוטל קטגוריית משקל קל-זבוב בתחרויות הבנים, כך שמשקל זבוב (49 עד 52 ק"ג) יהיה קטגוריית המשקל הנמוכה ביותר בתחרויות הבנים.
טבלת מדליות > ספורטאים מובילים

לאורך השנים תשעה מתאגרפים זכו ב-3 מדליות אולימפיות כל אחד בנפרד.
| דירוג | שם | מדינה | זהב | כסף | ארד | סך הכל |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | פליקס סבון | קובה קובה | 3 | 0 | 0 | 3 |
| 1 | טאופילו סטיבנסון | קובה קובה | 3 | 0 | 0 | 3 |
| 1 | לסלו פאפ | הונגריה הונגריה | 3 | 0 | 0 | 3 |
| 4 | דזואו שמינג | הרפובליקה העממית של סין סין | 2 | 0 | 1 | 3 |
| 4 | בוריס לגוטין | ברית המועצות ברית המועצות | 2 | 0 | 1 | 3 |
| 4 | אולג סאיטוב | רוסיה רוסיה | 2 | 0 | 1 | 3 |
| 7 | רוברטו קמארלה | איטליה איטליה | 1 | 1 | 1 | 3 |
| 8 | זביגנייב פייטרקובסקי | פולין פולין | 0 | 1 | 2 | 3 |
| 9 | ארנולד ואנדריד | הולנד הולנד | 0 | 0 | 3 | 3 |
מתאגרפים ישראלים במשחקים האולימפיים

חמישה מתאגרפים ייצגו את ישראל במשחקים האולימפיים, והם השתתפו בשלוש אולימפיאדות: אולימפיאדת לוס אנג'לס (1984), אולימפיאדת סיאול (1988) ואולימפיאדת אטלנטה (1996). את ההישג הגבוה ביותר רשם יעקב שמואל, שהעפיל לשלב רבע הגמר בסיאול.
| אולימפיאדה | ספורטאי | קטגוריית משקל | דירוג | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| לוס אנג'לס 1984 | יהודה בן חיים | קל-זבוב (עד 48 ק"ג) | סיבוב שני (מקומות 9–16) |  |
| לוס אנג'לס 1984 | שלמה ניאזוב | קל (עד 60 ק"ג) | סיבוב ראשון (מקומות 33–40) |  |
| סיאול 1988 | יהודה בן חיים | קל-זבוב (עד 48 ק"ג) | סיבוב שני (מקומות 17–32) | לא התייצב לקרב, מאחר שנקבע ליום כיפור, והודח אוטומטית |
| סיאול 1988 | יעקב שמואל | נוצה (עד 57 ק"ג) | רבע גמר | ההישג הטוב ביותר של מתאגרף ישראלי במשחקים האולימפיים |
| סיאול 1988 | אהרן יעקובישווילי | בינוני (עד 75 ק"ג) | סיבוב ראשון (מקומות 33–34) |  |
| אטלנטה 1996 | ולדיסלב ניימן | זבוב (עד 51 ק"ג) | סיבוב ראשון (מקומות 17–32) |  |
הערות שוליים

↑  שאול אדר, איגרוף הנשים עלה לזירה, באתר הארץ, 9 באוגוסט 2012
↑  "Qualification system – Youth Olympic Games Buenos Aires 2018 - Boxing", BAYOGOC, ‏12 September 2016 (ארכיון)
| ענפי ספורט אולימפיים |
| --- | --- | --- |
| משחקי הקיץ | משחקי הקיץ |  |
| אופניים | אופני BMX • אופני BMX בסגנון חופשי • אופני הרים • אופני כביש • אופני מסלול |  |
| משחקי כדור | בדמינטון • גולף • הוקי שדה • טניס • טניס שולחן • כדורגל • כדוריד • כדורמים • כדורסל • כדורסל 3x3 • כדורעף • כדורעף חופים • רוגבי שביעיות |  |
| ספורט גופני | אתלטיקה • ברייקינג • הרמת משקולות • טיפוס • טריאתלון • ירי תחרותי • סקייטבורדינג • סיף • קרב חמש מודרני • קשתות |  |
| התעמלות | התעמלות אמנותית • התעמלות מכשירים • טרמפולינה |  |
| ספורט ימי | גלישת גלים • חתירה • קאנו/קיאק • שיט |  |
| ענפי קרב | אגרוף • ג'ודו • היאבקות (סגנון חופשי, סגנון יווני רומי) • טאקוונדו |  |
| רכיבה | איוונטינג • רכיבה אמנותית • קפיצות ראווה |  |
| שחייה | קפיצה למים • שחייה תחרותית • שחייה צורנית • שחייה במים פתוחים |  |
| משחקי החורף | משחקי החורף |  |
| ענפי קרח | הוקי קרח • קרלינג |  |
| סקי | ביאתלון • גלישת שלג • סקי אלפיני • סקי בסגנון חופשי • סקי למרחקים • סקי נורדי משולב • קפיצות סקי |  |
| מזחלות | בובסלי • סקלטון • לוז' |  |
| החלקה על הקרח | החלקה אמנותית • החלקה מהירה • החלקה מהירה במסלול קצר |  |
| ענפי עבר במשחקי הקיץ | ענפי עבר במשחקי הקיץ |  |
| ענפי עבר | בייסבול • כדור בסקי • כדור כף יד • כדור מחבט • לקרוס • מרוץ סירות מנוע • משיכת חבל  • סופטבול • פולו • קרוקט • קרוקט אמריקאי • קראטה • קריקט |  |
יעקב שמואל
מריסה פארדס

| --- | --- |

פארדס, פברואר 2024
 לידה:  3 באפריל 1946 מדריד, ספרד
 פטירה:  17 בדצמבר 2024 (בגיל 78) מדריד, ספרד
 מקום קבורה:  בית הקברות סאן איסידרו 
 שם במה:  Marisa Paredes 
 שם לידה:  María Luisa Paredes Bartolomé 
 מדינה:  ספרד 
 תקופת הפעילות:  1960–2024 (כ־64 שנים) 
 צאצאים:  María Isasi 
 פרסים והוקרה:  פרס הקולנוע הלאומי של ספרד
 פרופיל ב-IMDb
 חתימה:   
 
מריה לואיסה פארֵדֶס ברתולומה (בספרדית: María Luisa Paredes Bartolomé;‏ 3 באפריל 1946 – 17 בדצמבר 2024), מוכרת בשם הבמה מריסה פארדס, הייתה שחקנית ספרדייה.
קריירה

פארדס, ילידת מדריד, החלה לשחק בתיאטרון בשנות ה-60. ב-1960 שיחקה לראשונה בקולנוע, בסרט "091, מדברים מהמשטרה". לאחר הסרט נעשתה אלילת נוער בספרד. פארדס שיחקה מאז בסדרות טלוויזיה וביותר מ-90 סרטים, רובם הפקות ספרדיות אך גם איטלקיות, מקסיקניות וצרפתיות. הופעותיה בטלוויזיה היו בעיקר בתפקיד עצמה, בטלנובלות.
פארדס הופיעה בסרטים רבים שזכו לאהדת המבקרים ולהצלחה קופתית, בהם סרטיו של פדרו אלמודובר "הרגלים מגונים" (1983), "עקבים גבוהים" (1991), "פרח הסוד שלי" (1995), עליו זכתה בפרס הקולנוע הלאומי של ספרד, ו"הכל אודות אמא" (1999), והסרט "החיים יפים" (1998) של רוברטו בניני. בשל הופעותיה החוזרות בסרטים של אלמודובר, דבק בה לעיתים הכינוי "נערת אלמודובר" (Chica Almodóvar).
בשנת 1996 שיחקה לצד השחקן האיטלקי מרצ'לו מסטרויאני בסרט הצרפתי "חיים משולשים ומוות רק אחד" של הקולנוען הצ'יליאני ראול רואיס.
ב-2007, היא הופיעה בסרט הקצר "El camino de Ana" (דרכה של אנה). ב-2019 שיחקה בקומדיה הספרדית "למרות הכל" לצדה של רוסי דה פלמה.
פארדס הייתה נשיאת האקדמיה לקולנוע בספרד.
חיים אישיים

פארדס נפטרה ב-17 בדצמבר 2024.
הערות שוליים

↑  השחקנית מריסה פארדס ("הכל אודות אמא") הלכה לעולמה בגיל 78, באתר ynet, 17 בדצמבר 2024
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007442176205171  PLWABN: 9810582058805606  BIBSYS: 99002286  BNE: XX960977  BnF: cb140189052 (data)  CANTIC: a11705255  CiNii: DA14193478  GND: 129996793  ISNI: 0000 0001 1455 888X  LCCN: n94091688  NKC: pna2006322532  NLK: KAC2020M9988  NTA: 152427996  RERO: 02-A009397726  SUDOC: 059566949  VIAF: 118184714   WorldCat (עם VIAF): 118184714
איאן המילטון גרנט

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  21 בנובמבר 1963 (בן 61) בריסטול, הממלכה המאוחדת 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת ווריק 
 זרם:  ריאליזם ספקולטיבי
 תחומי עניין:  פילוסופיה, תרגום, תרגומים מצרפתית 
 עיסוק:  פילוסוף, מתרגם, מרצה באוניברסיטה 
 הושפע מ:  אפלטון, שלינג, דלז, לאנד, ליוטר, בודריאר
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 
איאן המילטון גרנט (באנגלית: Iain Hamilton Grant ; נולד ב-21 בנובמבר 1963) הוא פילוסוף בריטי, מרצה בכיר באוניברסיטת מערב אנגליה. תחומי המחקר שלו כוללים אונטולוגיה, אידיאליזם גרמני (בדגש על הגותו של פרידריך וילהלם שלינג) ונטורפילוסופיה. לעיתים קרובות הוא מזוהה עם הזרם הפילוסופי "ריאליזם ספקולטיבי".
ביוגרפיה

גרנט כתב את עבודת הדוקטורט שלו על קאנט וליוטר במחלקה לפילוסופיה באוניברסיטת ורוויק. בעת שהותו בוורוויק הוא היה חלק מ"היחידה לחקר התרבות הקיברנטית" (Cybernetic Culture Research Unit).
גרנט נודע בתחילה כמתרגם של הפילוסופים הצרפתים הבולטים ז'אן בודריאר וז'אן-פרנסואה ליוטר. המוניטין שלו כפילוסוף עצמאי מגיע בעיקר מספרו Artificial Earth (ארץ מלאכותית) . בספר זה, גרנט מותח ביקורת קשה על ניסיונות חוזרים ונשנים של פילוסופים להציג "פלאטוניזם מהופך", וטוען שעליהם לנסות להפוך קאנטיאניזם במקום זאת. הוא מבקר מאוד את הדגש שניתן לאתיקה ופילוסופיית החיים בפילוסופיה הקונטיננטלית, שלדעתו רק מחזקות את הפריבילגיה המופרכת של האדם. כנגד מגמות אלו, גרנט קורא לטיפול מחודש בתחום האי-אורגני (inorganic).
גרנט רואה באפלטון ובפרידריך וילהלם שלינג את בני בריתו העיקריים בקרב דמויות פילוסופיות קלאסיות, ובאופן כללי מתנגד הן לאריסטו והן לקאנט בשל מה שהוא רואה כנטייתם לרדוקציה של המציאות לביטוי שלה עבור בני אדם.
בספרו Philosophies of Nature After Schellingהוא מנסח את התנגדותו לעמדה שהוא מכנה "סומטיזם" (somatism), דהיינו הפילוסופיה והפיזיקה של הגופים. בספר הוא מנסח מחדש את תולדות הפילוסופיה על סמך האופן בו הגדירו הפילוסופים חומר. לפיו, אריסטו, בשונה מאפלטון, הבדיל בין צורה לבין חומר באופן שבו החומר היה בלתי נגיש לפילוסופיה, ואילו גרנט טוען שיש לחזור למובן אפלטוני של חומר, כלומר לחשוב על חומר לא רק כאבני הבניין הבסיסיות של המציאות, אלא גם ככוחות והעוצמות השולטים במציאות שלנו. הוא מתחקה אחר טיעון דומה שהעלו האידיאליסטים הגרמניים יוהאן גוטליב פיכטה ופרידריך וילהלם שלינג, וטען כי ההבחנה בין חומר כסובסטנטיבי לעומת החומר כפיקציה שימושית, נמשכת עד היום, וכי עלינו לסיים את ניסיונותינו להתגבר על אפלטון ובמקום זאת לנסות לגבור על קאנט ולחזור ל"פיזיקה ספקולטיבית "במסורת האפלטונית, כלומר לא פיזיקה של גופים, אלא "פיזיקת הכל [tou pantos phuseos]".
ביבליוגרפיה חלקית

Co-authored New Media: A Critical Introduction (London and New York: Routledge, 2003).
Philosophies of Nature After Schelling (London and New York: Continuum, 2006).
Idealism: The History of a Philosophy (with Jeremy Dunham & Sean Watson) (Durham: Acumen, 2010).
On The World Soul and Other Naturephilosophical Writings." Translated from the German by Grant, Iain H. New York: State University Press of New York. [Submitted] Available from: http://eprints.uwe.ac.uk/26289.
Lindner, E., ed. (2016) *Die Natur der Natur. Translated from the English by Lindner, Eckardt. Berlin: Merve. מסת"ב 9783883963723 Available from: http://eprints.uwe.ac.uk/26287.
Dunham, J., Grant, I. H. and Watson, S. (2011) *Idealism: The History of a Philosophy. London: Acumen. מסת"ב 9781844652419ISBN 9781844652419 Available from: http://eprints.uwe.ac.uk/12077.
הערות שוליים

↑  "Dr Iain Grant - UWE Bristol".
↑  Speculative Realism in Collapse: Journal of Philosophical Research and Development (Falmouth: Urbanomic, 2007), pp. 306-449.
↑  On an Artificial Earth: Philosophies of Nature After Schelling. London, New York 2006.
↑  ENR // AgencyND // University of Notre Dame (2007-05-10). "On an Artificial Earth: Philosophies of Nature after Schelling // Reviews // Philosophical Reviews // University of Notre Dame". Ndpr.nd.edu. אורכב מ-המקור ב-24 ביולי 2011. נבדק ב-2011-09-21. {{cite journal}}:  (עזרה); Cite journal requires |journal= (עזרה)
↑  Iain Hamilton Grant, Philosophies of Nature After Schelling, עמ' 7
↑  Lister, Martin;  et al. (2003). New media : a critical introduction (Reprinted. ed.). London: Routledge. ISBN 978-0415223782.
↑  "A review of the book in the Notre Dame Philosophical Review". אורכב מ-המקור ב-24 ביולי 2011. נבדק ב-21 בינואר 2008. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Dunham, Jeremy; Grant, Iain Hamilton; Watson, Sean (2010). Idealism: A History of a Philosophy. Durham: Acumen Publishing Ltd. ISBN 9781844652419.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007448453705171  BIBSYS: 4091676  BnF: cb160393478 (data)  CiNii: DA08839491  GND: 134268946  ICCU: PUVV417644  ISNI: 0000 0000 6668 1428  LCCN: no2004049986  LNB: 000093834  NKC: osd20191029180  NTA: 115502211  RERO: 02-A013207259  SUDOC: 132460718  VIAF: 63720160   WorldCat (עם VIAF): 63720160
סיראצ'ה

| --- | --- |

 
 מאכלים
 סוג:  רוטב, hot sauce, רוטב לתיבול 
 על שם:  Si Racha 
 
| סיראצ'ה |
| --- | --- |

חריפות:  נמוכה
סולם סקוביל: 1,000–2,500  SHU
סיראצַ'ה או סְריראצ'ה (מתאית: ศรีราชา, ‏האזנהקובץ:Sriracha (TH).opus‏Ⓘ‏) הוא רוטב חריף הנקרא על שם העיר סי ראצ'ה שבמפרץ תאילנד. הרוטב עשוי פלפל חריף (לרוב חלפניו), חומץ, שום, סוכר ומלח, ונפוץ במספר מטבחים דרום-מזרח אסייתים, למשל במטבח התאילנדי, המטבח הווייטנאמי, המטבח האינדונזי ועוד.
שימושים

בתאילנד, סירצ'ה משמשת לעיתים קרובות כמטבל, במיוחד עבור פירות ים ומנות המכילות חביתה. במטבח הווייטנאמי, הסירצ'ה מוגש לצד מרק פו ואטריות מוקפצות, עם ספרינג רול ובמנות נוספות.
בעשור של שנות ה-2010 הפך רוטב סיראצ'ה פופולרי במערב ומוגש לצד המבורגרים ומנות מזון מהיר נוספות. בנוסף הוא צבר מעמד פולחני בקרב פודיז במערב, ולכן משווקות גם ריבות, סוכריות על מקל, קוקטיילים וחטיפי תפוחי אדמה המכילים סיראצ'ה.
בשנת 2013 הוציא הקולנוען האמריקאי גריפין האמונד סרט בשם סיראצ'ה, סרט דוקומנטרי על מקורו וייצורו של רוטב סיראצ'ה בארצות הברית, ספציפית על גרסתו המפורסמת ביותר המיוצרת על ידי חברת הוּי פוֹנג.
ראו גם

טבסקו
הערות שוליים

↑  Lee, Jolie (26 February 2014). "Why do we love Sriracha? Science!". USA Today. Retrieved 23 October 2016.
↑  Magazine Monitor (21 בדצמבר 2013). "Sriracha: How a sauce won over the US". BBC News. נבדק ב-29 ביוני 2015. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Shyong, Frank (12 באפריל 2013). "Sriracha hot sauce purveyor turns up the heat". Los Angeles Times. נבדק ב-29 ביוני 2013. Roland Foods in New York makes its own variety, Sriracha Chili Sauce, in a similarly shaped yellow-capped bottle featuring two dragons instead of a rooster. Frito-Lay is testing a sriracha-flavored potato chip, and Subway is experimenting with a creamy sriracha sauce for sandwiches. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Anderson, L.V. (2013-12-12), "Sriracha the Movie: Griffin Hammond's documentary about David Tran, reviewed.", Slate, נבדק ב-2017-12-20
מרדכי אלמליח

הרב מרדכי אלמליח (נפטר ב-19 ביולי 1983) היה רבה הספרדי של קריית גת.
ביוגרפיה

נולד במרוקו, והתגורר בקזבלנקה.
לאחר עלייתו של חיים נחמני לישראל, החליפו בתפקיד כמוציא לאור של השבועון "כבאראת עלא כואננא בארץ ובגולה" (בעברית: "חדשות על אחינו בארץ ובגולה") שיצא לאור בשיתוף קרן קיימת לישראל.
בשנת ה'תשט"ו עלה לישראל ומונה לרבה של קריית גת.
בינואר 1962 עורר סערה לאחר שסירב להעניק תעודת רווקות לנערה מקהילת בני ישראל.
בחודש אלול תשכ"ג חשף במסגרת רישום נישואין, נכרי שהוריו הסתירו ממנו את אי-יהדותו.
ניהל עם עמיתו הרב שלום דרמר מאבקים רוחניים בעיר, בהם מאבק למען שמירת השבת.
נפטר בתשעה באב ה'תשמ"ג, ונקבר בבית העלמין קריית גת. הרב שלמה בן חמו החליפו בתפקיד כרב הספרדי.
הערות שוליים

↑  דוד גדג', העיתון שעדכן את יהודי מרוקו ב"חדשות על אחינו בארץ ובגולה", בבלוג "הספרנים" של הספרייה הלאומית, 8 ביולי 2018
↑  הרב שלום דרמר – רב של קרית גת, הצופה, 27 במרץ 1959
↑  לדברי משפחתו של הרב אברהם אלמליח המינוי היה בשגגה בתוך עמך עמ' 74)
↑  הרב מאשקלון מסרב לתת תעודת־רווקות ל'בת ישראל', מעריב, 21 בינואר 1962
↑  הורים העלמו מכנם שאיננו יהודי, הצופה, 11 בספטמבר 1962
↑  חרדים הפגינו בקרית גת נגד פתיחת בריכה בשבת, מעריב, 17 באוגוסט 1969
Grüß Gott

Grüß Gott (בגרמנית, מילולית: "ברכת האל". פונטית, "גריס גוט") היא ברכה, לעיתים רחוקות ברכת פרידה, באזור דובר גרמנית עילית (oberdeutschen), במיוחד במדינות קתוליות, אך גם בחלק הפרוטסטנטי-אוונגליסטי של וירטמברג ופרנקוניה. הברכה הזו, בכמה גרסאות, היא הנפוצה ביותר בחלקים של דרום גרמניה, אוסטריה ודרום טירול. הביטויים השווייצריים של הכנסייה הרפורמית "גריזי" (grüezi) ו"גריס-אך" (grüess-ech) קשורים ל-גריס גוט.
צורה ומקור

גריס גוט הוא קיצור של grüß[e] Gott, כלומר, ברכת האל. קיימות גרסאות ניבים: griaß di (אלוהים מברך אותך), griaß eich או griaß, בכינוי ברבים, אלוהים (האלים) מברכים אותך. זהו מודוס אופטטיבי הן מבחינה סמנטית והן מבחינה פורמלית. יש מבנים מקבילים רבים, למשל behüte dich Gott ("אלוהים יגן עליך", ברכת שלום), helfe dir Gott ("אלוהים יעזור לך" - נאמר אחרי התעטשות) או vergelt’s Gott ("אלוהים יגמול לך", ברכת תודה).
המשמעות המקורית של הברכה היא "שאלוהים יפגוש אותך בטובו" או "ה' יברך אותך". תושבי האזור הצפוני דובר הגרמנית מכירים לרוב רק את הצורה בלי dich, כלומר "אותך", ולכן מפרשים את הברכה בצורה שגויה, כבקשה לברך את אלוהים - ברך את אלוהים - ולכן מגיבים לפעמים בהערות סרקסטיות, למשל "כשאראה אותו"; "אני מקווה שלא כל כך מהר"; "לא, אני לא אעשה את זה".
לודוויג זהטנר (Zehetner) סבר שהביטוי הושאל מאירית, שכן בה יש ברכות בעלות תוכן דומה וסדר מילים זה. באירלנד ובאזור דובר הגרמנית הדרומית, באזור המיסיון לשעבר של הנזירים האירים, נכללת הברכה גריס גוט. הנס אולריך שמיד (Schmid) ובלשנים אחרים הראו כי הברכה משמשת גם בשפות אחרות וכי העדויות הכתובות הראשונות ששרדו עבור גריס גוט עלו רק מאות רבות לאחר קיום המיסיונריות האירית בבוואריה.
סימן מסחרי

גרסת הדיאלקט griass di הוגנה על ידי חברה גרמנית כסימן מסחרי עבור קבוצות מוצרים מסוימות ב-2011. בגרמניה נעשה ניסיון להגן על המילה, ניסיון שנכשל, אך ב-2011 זכה הביטוי להגנה במשרד הקניין הרוחני של האיחוד האירופי (EUIPO) כסימן מסחרי של האיחוד האירופי. עם זאת, ערך זה נמחק לבקשת צד שלישי.
קבלה

עבור היהודים בדרום גרמניה עלתה השאלה אם הברכה, הנדושה לעיתים, "גריס גוט" היא הפרה של הציווי "לא תישא את שם ה' אלוהיך לשווא". אולם הברכה דומה לברכות שבהן ברכו בועז המקראי וקוצריו זה את זה בשדה. במגילת רות בועז אמר זאת לקוצרים - וְהִנֵּה בֹעַז בָּא מִבֵּית לֶחֶם וַיֹּאמֶר לַקּוֹצְרִים יְהוָה עִמָּכֶם וַיֹּאמְרוּ לוֹ יְבָרֶכְךָ יְהוָה (ב', ד') - כך שברכת "גריס גוט" תואמת את ההלכה היהודית.
האמנית אורסולה ביילר עיצבה בשנת 2008 על האוטובאן ליד קופשטיין, באחו, שלט שחור עם כיתוב אדום-לבן-אדום GRÜSS GÖTTIN בגובה 2.5 מ' ובאורך 5 עד 6 מ', גלוי לנהגים הנוסעים מגרמניה לאוסטריה. הייתה מחלוקת על אישורו והוא הוסר לזמן קצר, אך לימים הורחב על ידי אלמוני ל-"GRÜSS GOTT IN TYROL" (ברכת האל בטירול).
יוהנה אדוריין (Adorján) דנה בשאלה המצפונית כיצד מתמודדים אתאיסטים עם ביטוי זה.
ספרות

Deutsches Wörterbuch von Jacob und Wilhelm Grimm, Band 9, Sp. 1013, unter Bedeutung grüszen B5c. Online.
Badisches Wörterbuch, Band II, S. 489.
Schwäbisches Wörterbuch, Band II, Sp. 887/888.
הערות שוליים

↑  vgl. Atlas zur deutschen Alltagssprache: Gruß.
↑  Grüezi ist eine Verkürzung von Gott grüez-i «Gott grüsse Euch», siehe Schweizerisches Idiotikon, Band II, Spalte 511/512, unter Gott (Digitalisat) und Spalte 812/813, unter grüessen (Digitalisat).
↑  Deutsches Wörterbuch, Band IV, I. Abteilung, 6. Teil, Spalte 1013 f., Artikel grüszen Bedeutung B5 (online)
↑  Vgl. im Mariengebet „Gegrüßet (= gesegnet) seist du, Maria, voll der Gnade“.
↑  Ludwig Zehetner: Basst scho! Wörter und Wendungen aus den Dialekten und der regionalen Hochsprache in Altbayern, Band 1. edition vulpes, Regensburg, 2009, S. 139 ff.
↑  Hans Ulrich Schmid: Bairisch: Das Wichtigste in Kürze.
↑  Wolfgang Näser: Warum sagt man in Bayern „Grüß Gott“?, Materialsammlung für eine Anfrage des BR, August 2000
↑  Deutsche Firma patentierte „Griaß di“ auf ORF vom 7. August 2012, abgerufen am 7. August 2012
↑  Gunda Trepp: Der letzte Rabbiner. Das unorthodoxe Leben des Leo Trepp. Darmstadt 2018, S. 84.
↑  http://tirol.orf.at/news/stories/2754928/ „Grüss Göttin“-Schild verlässt Kufstein, orf.at, 29. Jänner 2016, abgerufen am 29. Jänner 2016.
↑  http://tirol.orf.at/news/stories/2741189/ Umstrittenes Schild von Unbekannt „erweitert“ orf.at, 8. November 2015, abgerufen am 29. Jänner 2016.
↑  http://tirol.orf.at/news/stories/2662583/ Auf Wiedersehen für „Grüss Göttin“ orf.at vom 11. August 2014, abgerufen am 29. Jänner 2016.
↑  Unerwünschter Segen. In: SZ-Magazin, 18. März 2021, abgerufen am 18. März 2021.
יחסי סומליה–סין

| יחסי סומליה–סין |
| --- | --- |
סומליה: הרפובליקה העממית של סין


סומליה: סין
שטח (בקילומטר רבוע)
637,657: 9,596,967.75
אוכלוסייה
19,277,145: 1,417,968,458
תמ"ג (במיליוני דולרים)
11,680: 17,794,782
תמ"ג לנפש (בדולרים)
606: 12,549
משטר
רפובליקה: רפובליקה עממית

יחסי סומליה–סין הם היחסים הדו-צדדיים בין סין לסומליה.
היסטוריה

לסומליה וסין יש יחסים ארוכים במונחים של סחר, צבא, תרבות ושפה.
היסטוריה > ימי הביניים

היחסים בין סומליה לסין החלו עוד בימי הביניים. באמצעות המסחר יצרו עמי שני האזורים יחסים טובים. ג'ירפות, זברות וקטורת יוצאו לאימפריית מינג הסינית, אשר ביססה את הסוחרים הסומלים כמובילים במסחר בין אסיה ואפריקה, ותוך כדי כך השפיעה על השפה הסינית עם השפה הסומלית ולהפך. הסינים ייצאו מוצרי צלדון, תבלינים ומוסקטים בתמורה לסוסים, חיות אקזוטיות ושנהב. החוקר החווי הבולט, הימאי, הדיפלומט ואדמירל הצי, ג'נג חה, הגיע בבמסעו הרביעי והחמישי לערים הסומליות מוגדישו, זיילה, מרקה וברברה. סעיד ממוגדישו, חוקר סומלי, נסע לסין במאה ה-14, כאשר סין נשלטה על ידי שושלת יואן, וציין את קהילות המסחר של הנמלים והערים הסיניות.
היסטוריה > עידן המלחמה הקרה

היחסים הרשמיים בין ממשלות סומליה וסין כוננו ב-14 בדצמבר 1960. סומליה וסין חתמו מאוחר יותר על הסכם הסחר הרשמי הראשון שלהן ביוני 1963.
בתקופת המלחמה הקרה, ממשלת סומליה שמרה על קשרים פעילים עם מקבילה הסיני. השלטונות הסומליים פעלו למען קץ לבידוד הדיפלומטי של סין ותמכו במקום זאת בכניסתה לאומות המאוחדות.
לפילוג הסיני-סובייטי הייתה השפעה רבה על יחסי סין עם מדינות אפריקה. כבר ב-1964 תוארה סומליה כמרכז הגדול הראשון של היריבות הסינית-סובייטית ביבשת. כאשר הצד הסומלי גירש נציגים סובייטים בסוף 1977, סין הסכימה להשתלט על רבים מפרויקטי הפיתוח שהחלו על ידם.
זכויות אדם

ביוני 2020, סומליה הייתה אחת מ-53 מדינות שתמכו בחוק הביטחון הלאומי בהונג קונג באו"ם.
הסכמים

ביולי 2007, חברת הנפט הסינית בבעלות המדינה CNOOC חתמה על הסכם חיפושי נפט עם ממשלת סומליה במחוז צפון-מרכז מודוג, הממוקם באזור פונטלנד האוטונומי.
בספטמבר 2013 חתמו שתי הממשלות על הסכם שיתוף פעולה רשמי במוגדישו כחלק מתוכנית הבראה לאומית לחמש שנים בסומליה. ההסכם יראה את הרשויות הסיניות משחזרות כמה ציוני דרך מרכזיים בתשתית בבירת סומליה ובמקומות אחרים, כולל התיאטרון הלאומי, בית חולים ואצטדיון מוגדישו, כמו גם את הכביש בין גלקאיו לבוראו בצפון סומליה. בנוסף, שגריר סין ליו גואנגיון ציין כי סין תפתח מחדש את שגרירותה במוגדישו על קרקע שנתרמה למטרה זו על ידי ממשלת סומליה.
באפריל 2015, שר החוץ של סומליה עבדיסלם עומר נפגש במוגדישו עם שגריר סין בסומליה וי הונגטיאן כדי לדון בקשרים בין שתי המדינות. הפגישה הסתיימה בהסכם דו-צדדי חתום, המחזק את היחסים הדיפלומטיים ושיתוף הפעולה. כחלק מהוראות האמנה, 13 מיליון דולר בכספים סיניים יועדו ליוזמות שיקום ופיתוח במגזרי הכלכלה, הבריאות, החינוך והתשתיות בסומליה. לדברי השגריר וי, הרשויות הסיניות אמורות להמשיך את תמיכתן במאמצי הייצוב של ממשלת סומליה. עומר שיבח את ממשלת סין על שיתוף הפעולה המתמשך שלה.
נציגויות דיפלומטיות

סומליה מחזיקה בסין שגרירות בבייג'ינג.
סין מחזיקה בסומליה שגרירות במוגדישו.
Berufsverbot

Berufsverbot ("איסור מקצועי", ובגרמנית: Berufsverbot) הוא צו של "פסילה מקצועית" לפי החוק הגרמני. ניתן לתרגם את Berufsverbot לאנגלית כ"איסור מקצועי".
Berufsverbot פוסל את המקבל מלעסוק במקצועות או בפעילויות מסוימות על רקע רישום פלילי, הרשעות פוליטיות או חברות בקבוצה מסוימת.