stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
רשומה בדויה
הערות שוליים

1 2 3 4  Henry Alford, Not a Word, The New Yorker, ‏22 באוגוסט 2005
1 2  Nihilartikel באתר worldwidewords1
↑  הערך Mountweazel באנציקלופדיה The New Columbia encyclopedia, אתר internet archive
↑  ברוכים הבאים לעיירת הרפאים של גוגל, באתר הארץ, 5 בנובמבר 2009
↑  אלון תמרי, סיפורי רחובות: מי אַת ענבר לדרמן?, בבלוג "עונג שבת", 25 במאי 2015
↑  סיור ברחובות חיפה מבלי לקום מהכורסא (כ"ד) ב"חיפה מבלי לקום מהכורסא"
↑  כאן | דיגיטל - תאגיד השידור הישראלי (2017-08-02), כאן | דורון פישלר מצא כמה רחובות פיקטיביים, נבדק ב-2024-05-27
↑  מילון אוקספורד עמ' 591
↑  Andrew Pourciaux, Fake Towns and Trap Streets were Purposefully Inserted into Old Maps | The Vintage News, thevintagenews, ‏2018-08-26 (באנגלית)
↑  Guardian staff reporter, The imaginary American town that became a tourist attraction, The Guardian, ‏3 במאי 2020
↑  Columbo Poster, www.columbo-site.freeuk.com
↑  Feist Publications, Inc. v. Rural Tel. Serv. Co., 499 U.S. 340 (1991), Justia Law (באנגלית)
↑  Nester's Map & Guide Corp. v. Hagstrom Map Co., 796 F. Supp. 729 (E.D.N.Y. 1992), Justia Law (באנגלית)
אהרון בר האב

הכומר אהרון בר האב (באנגלית: Aaron Burr‏; 4 בינואר 1716 - 24 בספטמבר 1757) היה מחנך חשוב באמריקה הקולוניאלית, ממייסדי אוניברסיטת פרינסטון ואביו של סגן נשיא ארצות הברית השלישי, אהרון בר הבן.
ביוגרפיה

בר נולד בקונטיקט, ורכש תואר ראשון באוניברסיטת ייל ב-1735. לאחר סיום לימודיו, עבד ככומר פרסבטריאני בניוארק, ניו ג'רזי ופתח שם בית ספר ללימודים קלאסיים. ב-1752, נישא בר לאסתר אדוארדס, בתו של התאולוג המפורסם ג'ונתן אדוארדס.
ב-1746, מחלוקת בדבר שיוכה הדתי של אוניברסיטת ייל גרמה לבר, לחמו אדוארדס ולג'ונתן דיקינסון (אנ') לפרוש מהאוניברסיטה הוותיקה ולהקים את הקולג' של ניו ג'רזי בעיירה אליזבת. דיקינסון נבחר לעמוד בראש האוניברסיטה, אך מת תוך זמן קצר וב-1747 מונה בר לנשיא הקולג' והפך בגיל 32 לנשיא הצעיר ביותר של המוסד. במהלך כהונתו עבר הקולג' לפרינסטון, ניו ג'רזי, ושמו שונה לאוניברסיטת פרינסטון.
ב-1755 פרש בר מעבודתו ככומר כדי להשקיע את מרב זמנו בפרינסטון. בסתיו 1757 מת בר מקדחת, לאחר ששב מנסיעה להלווייתו של מושל מסצ'וסטס ג'ונתן בלצ'ר (אנ'), בה נשא הספד לזכרו. אלמנתו מתה שבעה חודשים לאחר מכן, והותירה את בתם בת השלוש ובנם בן השנתיים יתומים. שרידיו נקברו בבית הקברות המקומי בפרינסטון.
מרמוסט שחור-ראש

| מרמוסט שחור-ראש |
| --- | --- |

מצב שימור
 מצב שימור: קרוב לסיכון קרוב לסיכון (NT) 
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: פרימטים
תת־סדרה:: בעלי אף יבש
משפחה:: מרמוסטיים
סוג:: מרמוסט בהיר
מין:: מרמוסט שחור-ראש
שם מדעי
 Mico nigriceps
תחום תפוצה


מרמוסט שחור-ראש (שם מדעי: Mico nigriceps) הוא מין פרימט קטן ממשפחת המרמוסטיים מהסוג מרמוסט בהיר, המצוי ביערות אמריקה הדרומית והוא אנדמי ליערות מזרח ברזיל. אף שתפוצתו אינה ברורה לחלוטין היא כנראה נמצאת בין נהר מדיירה במערב, הנהר "Dos Marmelos River" בצפון ובמזרח ובדרום עד לנהר "Ji-Paraná River". קוף זה נמצא בטבע במצב של קרבה לסיכון והוא תואר ב-1992 בידי החוקרים פרארי ולופז.
מאפיינים

זהו קוף קטן באורך של 21 ס"מ בקירוב והזנב מגיע לאורך 33 ס"מ והוא מגיע עד למשקל 370 גרם. הוא בעל שיער אפור זית בגבו והחזה והרגליים צהבהבים. הזנב שחור והפנים אפורות כהות וחסרות שיער. במראהו הוא מזכיר מאוד את המין מרמוסט כסוף, אשר לו פנים ורודות.
הקוף חי בטבע ביערות גשם טרופיים ויערות סבוכים, לעיתים באזורים מוצפים או ביערות לחים נוספים. הם פעילי יום שוכני עצים היורדים לקרקע לעיתים רחוקות ולרוב ניזונים בקבוצות קטנות מהעצים, כשמזונם כולל פירות, חרקים שונים ולשד ושרף עצים.
הערות שוליים

↑  מרמוסט שחור-ראש באתר הרשימה האדומה של IUCN
משפחת עבד אל-האדי

משפחת עבד אל-האדי (בערבית: عبد الهادي) היא משפחה ערבית-פלסטינית, שלצד משפחת טוקאן, הייתה אחת משתי החמולות החשובות והמיוחסות (אם כי לא העתיקות) שבאזור העיר שכם.
תולדות המשפחה

על פי מסורתה של משפחת עבד אל-האדי, מוצאה באחד משבטי ערב הקדומים שבמדבר הערבי ובמשך מאות שנים ישבה בעבר הירדן המזרחי. על פי אחת המסורות, במאה ה-12 העביר צלאח א-דין את המשפחה מעבר הירדן לכפר עראבה הסמוך לג'נין, אולם על פי מסורת אחרת, הגיעה המשפחה לארץ ישראל רק במאה ה-17. במשך מאות שנים היה עראבה מקום מוצאה של המשפחה ומשם התפשטו בניה והתיישבו בעיקר בג'נין ובשכם. בחלוף הזמן נחלקה המשפחה לפלגים יריבים שונים, שנמצאו לעיתים במריבת-דמים. הפלג השליט היה הפלג המשפחתי שהתרכז בכפרי נפת ג'נין, באזורים של עמק יזרעאל ועמק בית-שאן הגובלים באזור ג'נין ובחלק הצפוני של מחוז שכם. המשפחה נמנית עם המשפחות הכפריות-העירוניות, שבסיסן בכפר או בקבוצת כפרים, אך חלק מבניהן, ובמיוחד המנהיגים שבדור הצעיר, עבר לשבת בעיר. כך היה בתקופת המנדט החלק של המשפחה שישב בעראבה, אך גם בג'נין ובשכם, כאשר ג'נין הייתה נתונה לשלטונה של המשפחה, לצד משפחת עבושי, ואילו פלג אחר של המשפחה שלט בשכם.
במשך דורות רבים, ניטשה בשכם מלחמה קשה בין משפחות עבד אל-האדי וטוקאן על שלטון והשפעה, שהביאה לשפיכות דמים. המשפחות החשובות בעיר היו מפולגות על פי החלוקה לקייס וימן. משפחת עבד אל-האדי ומשפחת נימר עמדו בראש הפלג הימני ועם הכיבוש המצרי בשנות ה-30 של המאה ה-19, תמכו בו וכיהנו בתפקידי מושלים. בשל תמיכה זו, כונה הפלג הפרו-מצרי "דאר אל-מצרי", עד העשור השני של המאה ה-20. בפרוץ מרד הפלאחים של שנת 1834, כרתו בני משפחת עבד אל-האדי ברית עם הממשל המצרי. הקונסול הבריטי באמצע המאה ה-19, ג'יימס פין, מספר בספר זיכרונותיו על מלחמות דמים בין משפחת אל-האדי ומשפחת טוקאן בשנות ה-50 של המאה ה-19, ולדבריו נהרגו בהן בין 300 ל-400 איש במשך כשנתיים. פין מתאר את בני משפחת עבד אל-האדי בזמנו כנוטים פוליטית לאבראהים פחה המצרי ולצרפתים והעריך אותם כ"מתקדמים" ו"ליברליים" יותר מבני המשפחה היריבה שלהם.
משפחת עבד אל-האדי נזכרת כבעלת זיכיון החכירה מהממשלה העות'מאנית של גביית המיסים מכפרים ערביים במהלך המחצית השנייה של המאה ה-19, ובהם גם הכפרים ממזרח לפתח תקווה. בזכרונותיו של השומר אברהם שפירא, מסופר על עימות פיזי בינו ובין בן המשפחה, סלים עבד אל-האדי, שהתרחש בשנת 1895 מיד לאחר רצח הקצב שמואל יעקב רוזנצוויג (או רוזנטל), בעת ביקור של עבד אל-האדי במושבה. שפירא לקח אותו בכח אל המושבה ולמחרת נלקח עבד אל-האדי על ידי השלטונות לכלא יפו. במשפט שנערך לו כנאשם הראשי ברצח, נדון למאסר למספר שנים מועטות בלבד, בשל יחוסו המשפחתי.
בשלהי התקופה העות'מאנית בארץ ישראל, סירבה משפחת עבד אל-האדי בשכם, כמו שתי המשפחות החשובות האחרות בעיר, לצדד באחת המשפחות שהשתייכו לאליטה הירושלמית.
בג'נין התחרתה המשפחה עם משפחת עבושי על השליטה בעיר. בתקופת המרד הערבי הגדול שיתפה משפחה זו פעולה עם הטרור ואילו משפחת עבד אל-האדי, הודות לקשריו של פח'רי עבד אל-האדי עם השלטונות, שלטה משנת 1939 בעיר. עקב רכושה הקרקעי הגדול, גם השפעתה על כפרי הסביבה הייתה גדולה. על פי הערכות שנעשו על ידי ועדה מטעם פועלי ציון ב-1920, החזיקה משפחת עבד אל-האדי בסוף תקופת המנדט הבריטי כ-60,000 דונם קרקע. היא הייתה אחת המשפחות הפלסטיניות הבולטות שמכרו אדמות ליהודים.
בתחילת שנות ה-20 החלה לפעול האגודה המוסלמית הלאומית האופוזיציונית, שהוקמה כמשקל-נגד לאגודות המוסלמיות-נוצריות. באזורי שכם וג'נין, התבססה האגודה על אנשים ממשפחת טוקאן וענף של משפחת עבד אל-האדי, שהתנגדו למנהיגו של הפלג היריב, אל-חאג' תופיק חמאד.
בני משפחה בולטים בתקופת המנדט הבריטי

בן המשפחה הבולט ביותר במחצית הראשונה של המאה ה-20, אם כי לא נחשב כראש המשפחה, היה עווני עבד אל-האדי, עורך דין ידוע, מהוותיקים ביותר והפעילים ביותר בתנועה הלאומית הפלסטינית, שהקים את הסניף הפלסטיני של מפלגת אל-איסתקלאל. עווני עבד אל-האדי היה נשוי לדודניתו, הפעילה הפוליטית טרב עבד אלהאדי.
משפחת עבד אל-האדי הייתה פרו-נשאשיבית.
אחד מראשי הפלג של המשפחה שישב בכפר עראבה בנפת ג'נין, היה פח'רי עבד אל-האדי, מראשי הכנופיות במרד הערבי הגדול וסגנו של פאוזי קאוקג'י, ולאחר מכן מארגן "כנופיות השלום", שנלחמו בכנופיות הטרור באמצעות טרור נגדי.
מאז הופעת "חבורות השלום", הפכה משפחת עבד אל-האדי מטרה להתקפות המורדים. המשפחה סייעה לשני מנהיגי הכוחות האנטי-חוסיינים בשכם להקים "חבורות שלום" חדשות, שהצליחו לבלום את התקפות המורדים על כפרים ותושבים שסירבו לתמוך בהם, בין היתר באמצעות חטיפת אנשים התומכים במורדים.
פח'רי עבד אל-האדי נרצח באפריל 1943 על ידי ח'ליל חלמי עבד אל-האדי, מבני הפלג השכמי של המשפחה.
בני משפחה בולטים בתקופת המנדט הבריטי > בני משפחה בולטים נוספים

אמין עבד אל-האדי - חבר המועצה המוסלמית העליונה, שהיה מהנוטים לשיתוף פעולה עם השלטונות שהמשיכו לכהן בתפקידם גם אחרי הדחתו של נשיא המועצה, אמין אל-חוסייני, ב-1937. היה היחיד מבני המשפחה בשכם שכיהן כמושל נפה מחוץ למחוזו המקורי.
מאג'ד עבד אל-האדי - שופט בבית הדין העליון.
רוחי עבד אל-האדי - מן הפקידים הגבוהים ביותר בממשלת המנדט - עוזרו של המזכיר הראשי. ב-1946 החל לכהן כחבר ב"וועדה המשולשת" להנהלת הווקף.
תחסין עבד אל-האדי - ראש עיריית ג'נין עד 1946
נעים עבד אל-האדי - קצין מחוז.
פואד עבד אל-האדי (אחיו של עווני) - עורך דין.
שַוקי ושפיק עבד אל-האדי - קציני משטרה.
מוסה עבד אל-האדי - קצין בצבא הבריטי-פלשתינאי.
חוסני עבד אל-האדי - קצין גיוס לצבא.
שאפע עבד אל-האדי - מנהל הווקף באזור שכם.
שיראז עבד אל האדי - אשת חינוך בכירה במועצה אזורית גלבוע.
עבד אל-קדר עבד אל-האדי (מת ב-1946) - מנכבדי שכם. בתקופת המרד הערבי הגדול שימש שופט ראשי בבתי הדין של הכנופיות.
הַדיה עבד אל-האדי - סופרת, אחת הנשים הפלסטיניות הבודדות שעסקו בספרות בתקופת המנדט.
מאיסה עבד אל-האדי - שחקנית קולנוע וטלוויזיה
בתקופת המנדט היו גם בני משפחה רבים שהייתה להם השפעה רבה על סביבתם, משום שהיו בעלי קרקעות נרחבות מאוד, במיוחד במרחב ג'נין–גלבוע–עפולה.
לקריאה נוספת

יעקב שמעוני, ערבי ארץ ישראל, תל אביב: עם עובד, תש"ז
הערות שוליים

1 2  שמעוני, עמ' 228.
↑  שמעוני, עמ' 229.
↑  שמעוני, עמ' 210, הערה 3.
1 2  יהושע פורת, צמיחת התנועה הלאומית הערבית הפלסטינית 1918–1929, עמ' 13.
↑  ברוך קימרלינג ויואל שמואל מגדל, פלסטינים: עם בהיווצרותו, עמ' 17, 46.
↑  שמעוני, עמ' 228, הערה 16.
↑  אברהם יערי, זכרונות ארץ ישראל, כרך א, פרק לה: אברהם שפירא, ראש השומרים בפתח־תקוה, מזכרונותיו, נרשמו בידי יהודה אידלשטין, עמ' 328–332.
↑  ברוך קימרלינג ויואל שמואל מגדל, פלסטינים: עם בהיווצרותו, עמ' 73.
↑  שמעוני, עמ' 234.
↑  שמעוני, עמ' 168, הערה 13.
↑  בני מוריס, קורבנות, עמ' 46.
↑  יהושע פורת, צמיחת התנועה הלאומית הערבית הפלסטינית, עמ' 176.
1 2 3 4  יעקב שמעוני, ערבי ארץ ישראל, עמ' 230.
↑  יהושע פורת, ממהומות למרידה: התנועה הלאומית הערבית הפלסטינית 1929–1939, עמ' 229.
↑  יהושע פורת, ממהומות למרידה, עמ' 303.
↑  שמעוני, עמ' 229, הערה 17.
↑  שמעוני, עמ' 231.
עווני עבד אל-האדי
פח'רי עבד אל-האדי
ד'תתקל"ו

ד'תתקל"ו (4936)  היא שנה עברית  אשר  החלה ביום א' בתשרי, אור ל-18 בספטמבר 1175 (לפי הלוח היוליאני, שהיה נהוג אז), והסתיימה ביום כ"ט באלול, 5 בספטמבר 1176. שנה מסוג הכז, איננה מעוברת, ואורכה 354 ימים. זו שנה ראשונה לשמיטה.
אירועים

כתיבת הלכות שמיטה ויובל בספר זרעים, במשנה תורה לרמב"ם
לוח שנה > מאפייני לוח השנה

שנה מסוג הכז, ובה 354 ימים.
שנה "פשוטה": שאיננה מעוברת ובה חודש אדר אחד.
שנה "כסדרה": שבה חשוון בן 29 יום ואילו כסלו בן 30 יום
ג' בתשרי חל בשבת, ולכן צום גדליה נדחה ליום ראשון ד' בתשרי.
י"ז בתמוז חל בשבת, ולכן צום שבעה עשר בתמוז נדחה ליום ראשון י"ח בתמוז
ט' באב חל בשבת, ולכן צום תשעה באב נדחה ליום ראשון י' באב
היסטוריה של עם ישראל
גמר ליגת האלופות 2001

גמר ליגת האלופות 2001 התקיים בסן סירו במילאנו, איטליה ב-23 במאי 2001, ובו נקבע כי הזוכה בטורניר ליגת האלופות לעונת 2000/2001 היא באיירן מינכן מגרמניה, שניצחה במשחק את ולנסיה הספרדית בתוצאה 4-5 בדו-קרב בעיטות עונשין, לאחר 1-1 בתום ההארכה.
המשחק הפגיש את שתי המפסידות בשני משחקי הגמר הקודמים, כשולנסיה הפסידה לריאל מדריד במשחק הגמר הקודם, ובאיירן הפסידה ב-1999 למנצ'סטר יונייטד. באיירן זכתה בתואר בפעם הרביעית בתולדותיה, ובכך השוויתה את הישגן של ליברפול ואייאקס אמסטרדם, עם המקום השלישי בטבלת הזכיות במפעל. באיירן זכתה בתואר בפעם הראשונה בעידן ליגת האלופות, ולראשונה מזה 25 שנים, אז השלימה רצף של שלוש זכיות רצופות בגביע אירופה. היה זה משחק גמר ליגת האלופות השביעי בהיסטוריה של הקבוצה. עבור ולנסיה, משחק הגמר השני ברציפות בו היא משתתפת היה לשני בסך הכל בתולדותיה. בעקבות ההפסד, הייתה ולנסיה לקבוצה השנייה בהיסטוריה שמפסידה שני משחקי גמר רצופים, אחרי יובנטוס (1997, 1998). בנוסף, ולנסיה הייתה לקבוצה השנייה בהיסטוריה ששיחקה ביותר ממשחק גמר אחד ולא זכתה בתואר מעולם, אחרי סטאד ריימס.
עוד לפני שהמשחק הוכרע בדו-קרב פנדלים, שלושה פנדלים כבר נבעטו במהלך המשחק עצמו. ולנסיה ניצלה כדור עונשין כדי לעלות ליתרון כבר לאחר שלוש דקות, לפני שבאיירן החמיצה פנדל בעצמה במהלך המחצית הראשונה, והבקיעה מפנדל חמש דקות בתוך המחצית השנייה.
מאמן באיירן, אוטמאר היצפלד, היה למאמן השני בהיסטוריה, אחרי ארנסט האפל, שזוכה בתואר עם שתי קבוצות שונות. זכייתו עם באיירן התווספה לזכייה עם בורוסיה דורטמונד ב-1997. מצד שני, מאמנה הארגנטינאי של ולנסיה, הקטור קופר, השלים שלושה הפסדים רצופים בשלוש עונות במשחקי גמר אירופים, אחרי ההפסד עם ולנסיה בגמר ליגת האלופות שנה קודם לכן, והפסד עם מיורקה בגמר גביע אירופה למחזיקות גביע שנתיים קודם לכן.
הדרך אל הגמר > באיירן מינכן

בהגרלת שלב הבתים הראשון שובצה באיירן בבית ו', יחד עם פריז סן-ז'רמן, רוזנבורג והלסינגבורג. באיירן פתחה את משחקיה עם שני ניצחונות רצופים, אך אז רשמה את הפסדה היחיד בשלב הבתים, בחוץ מול פריז סן-ז'רמן (0-1). במשחק הרביעי באיירן ניצחה 0-2 את הצרפתים בביתה, לפני שרשמה שתי תוצאות תיקו שהספיקו לה כדי לסיים במקום הראשון בבית.
| שלב הבתים הראשון - באיירן מינכן> קבוצה | שלב הבתים הראשון - באיירן מינכן> משחקים | שלב הבתים הראשון - באיירן מינכן> ניצחונות | שלב הבתים הראשון - באיירן מינכן> תיקו | שלב הבתים הראשון - באיירן מינכן> הפסדים | שלב הבתים הראשון - באיירן מינכן> שערי זכות | שלב הבתים הראשון - באיירן מינכן> שערי חובה | שלב הבתים הראשון - באיירן מינכן> הפרש שערים | שלב הבתים הראשון - באיירן מינכן> נקודות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| גרמניה באיירן מינכן | 6 | 3 | 2 | 1 | 9 | 4 | 5+ | 11 |
| צרפת פריז סן-ז'רמן | 6 | 3 | 1 | 2 | 14 | 9 | 5+ | 10 |
| נורווגיה רוזנבורג | 6 | 2 | 1 | 3 | 13 | 15 | 2- | 7 |
| שוודיה הלסינגבורג | 6 | 1 | 2 | 3 | 6 | 14 | 8- | 5 |
בשלב הבתים השני שובצה באיירן לבית ג' לצידן של ארסנל, אולימפיק ליון וספרטק מוסקבה. לאחר ניצחון ביתי של 0-1 על ליון, הפגינה באיירן אופי רב כשחזרה מפיגור של שני שערים מול ארסנל בהייבורי, בדרך לשוויון 2-2 בסיום. באיירן הבטיחה את ראשות הבית כבר לאחר המשחק הרביעי, בו הביסה במשחק החוץ שלה במוסקבה 0-3 את ספרטק. באיירן שמרה על רשת נקייה בארבעה מששת המשחקים בשלב זה.
| שלב הבתים השני - באיירן מינכן> קבוצה | שלב הבתים השני - באיירן מינכן> משחקים | שלב הבתים השני - באיירן מינכן> ניצחונות | שלב הבתים השני - באיירן מינכן> תיקו | שלב הבתים השני - באיירן מינכן> הפסדים | שלב הבתים השני - באיירן מינכן> שערי זכות | שלב הבתים השני - באיירן מינכן> שערי חובה | שלב הבתים השני - באיירן מינכן> הפרש שערים | שלב הבתים השני - באיירן מינכן> נקודות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| גרמניה באיירן מינכן | 6 | 4 | 1 | 1 | 8 | 5 | 3+ | 13 |
| אנגליה ארסנל | 6 | 2 | 2 | 2 | 6 | 8 | 2- | 8 |
| צרפת אולימפיק ליון | 6 | 2 | 2 | 2 | 8 | 4 | 4+ | 8 |
| רוסיה ספרטק מוסקבה | 6 | 1 | 1 | 4 | 5 | 10 | 5- | 4 |
בשלב רבע הגמר פגשה באיירן את מנצ'סטר יונייטד מאנגליה, בשחזור גמר ליגת האלופות 1999. באותו גמר ניצחה מנצ'סטר בצורה דרמטית עם שני שערים בתוספת הזמן של המשחק, והפעם במשחק הראשון באולד טראפורד, הייתה זו באיירן שהשיגה ניצחון דרמטי, בזכות שער של פאולו סרג'יו ארבע דקות לסיום. במשחק הגומלין באצטדיון האולימפי במינכן, השלימה באיירן ניצחון כפול במפגש, הפעם בתוצאה 1-2, לאחר שכבר הובילה 0-2 במחצית המשחק, והעפילה לחצי הגמר.
בשלב חצי הגמר התמודדה באיירן מול אלופת אירופה המכהנת, ריאל מדריד. התוצאות בצמד המשחקים היו זהות לתוצאות אותן השיגה שלב קודם לכן, כשבמשחק באצטדיון סנטיאגו ברנבאו שבמדריד, כבש ג'ובאני אלבר את השער היחיד במשחק, ובאיירן ניצחה 0-1, ובגומלין השלימה הקבוצה ניצחון כפול, כשגברה על ריאל בתוצאה 1-2. באיירן מעפילה לגמר לאחר ארבעה ניצחונות רצופים מול שתי אלופות אירופה הקודמות.
הדרך אל הגמר > ולנסיה

ולנסיה העפילה לשלב הבתים דרך שלב הפלייאוף של המוקדמות, בו פגשה את טירול אינסברוק האוסטרית. לאחר שוויון 0-0 בחוץ, ניצחה ולנסיה בתוצאה 1-4 במסטאייה, אצטדיונה הביתי, מצמדים של גאיסקה מנדייטה ודייגו אלונסו.
בהגרלת שלב הבתים הראשון שובצה ולנסיה לבית ג', לצידן של אולימפיק ליון, אולימפיאקוס והירנביין. בארבעת המשחקים הראשונים השיגה ולנסיה ארבעה ניצחונות, כולל צמד ניצחונות על ליון. כבר בשלב זה הבטיחה הקבוצה את ראשות הבית ואת העפלתה לשלב הבא.
| שלב הבתים הראשון - ולנסיה> קבוצה | שלב הבתים הראשון - ולנסיה> משחקים | שלב הבתים הראשון - ולנסיה> ניצחונות | שלב הבתים הראשון - ולנסיה> תיקו | שלב הבתים הראשון - ולנסיה> הפסדים | שלב הבתים הראשון - ולנסיה> שערי זכות | שלב הבתים הראשון - ולנסיה> שערי חובה | שלב הבתים הראשון - ולנסיה> הפרש שערים | שלב הבתים הראשון - ולנסיה> נקודות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| ספרד ולנסיה | 6 | 4 | 1 | 1 | 7 | 4 | 3+ | 13 |
| צרפת אולימפיק ליון | 6 | 3 | 0 | 3 | 8 | 6 | 2+ | 9 |
| יוון אולימפיאקוס | 6 | 3 | 0 | 3 | 6 | 5 | 1+ | 9 |
| הולנד הירנביין | 6 | 1 | 1 | 4 | 3 | 9 | 6- | 4 |
בשלב הבתים השני, ולנסיה הוגרלה לבית א' יחד עם מנצ'סטר יונייטד, שטורם גראץ ופנאתינאיקוס. ולנסיה רשמה מאזן נקי מהפסדים בשלב זה, כשרשמה שלושה ניצחונות ושלוש תוצאות תיקו, ביניהן שוויון 0-0 בבית ושוויון 1-1 בחוץ מול מנצ'סטר יונייטד, מה שנתן לה את המקום הראשון בבית בזכות יתרון בשערי חוץ מול האנגלים, שסיימו עם מספר נקודות זהה.
| שלב הבתים השני - ולנסיה> קבוצה | שלב הבתים השני - ולנסיה> משחקים | שלב הבתים השני - ולנסיה> ניצחונות | שלב הבתים השני - ולנסיה> תיקו | שלב הבתים השני - ולנסיה> הפסדים | שלב הבתים השני - ולנסיה> שערי זכות | שלב הבתים השני - ולנסיה> שערי חובה | שלב הבתים השני - ולנסיה> הפרש שערים | שלב הבתים השני - ולנסיה> נקודות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| ספרד ולנסיה | 6 | 3 | 3 | 0 | 10 | 2 | 8+ | 12 |
| אנגליה מנצ'סטר יונייטד | 6 | 3 | 3 | 0 | 10 | 3 | 7+ | 12 |
| אוסטריה שטורם גראץ | 6 | 2 | 0 | 4 | 4 | 13 | 9- | 6 |
| יוון פנאתינאיקוס | 6 | 0 | 2 | 4 | 4 | 10 | 6- | 2 |
ברבע הגמר פגשה ולנסיה את ארסנל. במשחק הראשון בהייבורי, ולנסיה כבר הובילה במחצית משער של רוברטו אז'אלה, אך הפסידה בסיום בתוצאה 1-2. בגומלין במסטאייה, חלוץ הקבוצה ג'ון קארו מצא את הרשת בדקה ה-75, והעלה את ולנסיה לשלב חצי גמר בזכות יתרון בשערי חוץ.
בחצי הגמר ולנסיה פגשה קבוצה אנגלית שלישית במספר במהלך הטורניר, הפעם הייתה זו לידס יונייטד. לשתי הקבוצות היה מאזן גמרים זהה, הפסד אחד בהופעה אחת, ושתיהן רצו את הכרטיס לגמר. לאחר משחק ראשון שקול באלנד רואד שהסתיים בשוויון 0-0, ולנסיה לא הותירה לאנגלים שום סיכוי בגומלין. חואן סנצ'ס כבש ראשון בדקה ה-16 וקבע את תוצאת המחצית. שתי דקות מפתיחת המחצית השנייה הוסיף סנצ'ז את השני שלו, ומנדייטה קבע את תוצאת המשחק חמש דקות אחר כך, 0-3 לוולנסיה והופעה שנייה ברציפות בגמר המפעל.
סיכום המשחק > מחצית ראשונה

למשחק הגיעה באיירן ללא אחד משחקני ההרכב הפותח הקבועים שלה במרכז המגרש, ינס ירמיס הפצוע. מנגד, ולנסיה פתחה בהרכב עם חמישה שחקנים שפתחו גם בגמר הקודם, במטרה להשיג הפעם את המטרה ולזכות בגביע.
המשחק החל בסערה כשכבר בדקה השלישית בסן סירו, השופט ההולנדי, דיק יול הצביע על הנקודה הלבנה וקבע פנדל לוולנסיה. לאחר שנוצרה ערבוביה ברחבה, בלם באיירן, פטריק אנדרסון, נגע בכדור בידו כשהוא שרוע על הדשא. קפטן ולנסיה, גאיסקה מנדייטה, לקח את האחריות והכניע את אוליבר קאן, 0-1 לוולנסיה. מנגד, רק שבע דקות חלפו ובאיירן קיבלה פנדל גם היא, לאחר עבירה של ז'וסלין אנגלומה על שטפן אפנברג בתוך הרחבה. קשר באיירן, מהמט שול, היה זה שלקח את הבעיטה, אך סנטיאגו קניסארס עצר את הבעיטה ושמר על יתרון קבוצתו. עד לסיום המחצית באיירן שלטה יותר בכדור וניסתה לשלוח כדורים קדימה אל עבר ג'ובאני אלבר, אך הגנת ולנסיה החזיקה מעמד ושמרה על היתרון, 0-1 בהפסקה.
סיכום המשחק > מחצית שנייה

עם פתיחת המחצית השנייה, שתי הקבוצות ערכו חילוף אחד. בוולנסיה דויד אלבלדה החליף את פאבלו איימר, בעוד ערכה באיירן חילוף התקפי, כשהמגן וילי סניול יצא, ובמקומו נכנס החלוץ קארסטן יאנקר. חמש דקות מפתיחת המחצית, אמדאו קרבוני נגע בכדור בידו בתוך הרחבה, ובאיירן קיבלה פנדל שני לזכותה ושלישי במשחק. הפעם הבועט היה אפנברג, שהטעה את קניסארס והשווה את התוצאה. באיירן הוסיפה לשלוט גם אחרי השער, אך ולנסיה נראיתה מעט יותר התקפית ויוזמת, הקצב ירד ובסיום הזמן החוקי התוצאה הייתה 1-1, והמשחק הלך להארכה.
סיכום המשחק > הארכה ובעיטות הכרעה

באיירן הוסיפה להחזיק יותר בכדור גם בדקות ההארכה, אך שתי הקבוצות מיעטו לסכן את השער. בסיום ההארכה התוצאה נשארה 1-1, והקבוצות עברו להכרעה בדו-קרב בעיטות עונשין. בפעם השישית בהיסטוריה של המפעל, ולראשונה מאז 1996, ההכרעה נופלת בפנדלים.
באיירן הוגרלה לבעוט ראשונה, והבועט היה פאולו סרג'יו, שנכנס כמחליף שלישי רק בדקה ה-108, והבעיטה שלו הלכה מעל השער. לאחר רצף של ארבע בעיטות מוצלחות, הגיע תורו של הבועט השלישי של ולנסיה, זלאטקו זחוביץ'. הסלובני נהדף על ידי קאן, ולאחר שלוש בעיטות לכל קבוצה, התוצאה עמדה על 2-2. הבאים בתור לבעוט היו שני שחקנים שגרמו לפנדל במהלך המשחק, פטריק אנדרסון ואמדאו קרבוני. שני השחקנים החמיצו את הבעיטה, כשהבעיטה של אנדרסון נעצרה על ידי קניסארס, וקרבוני בעט למשקוף. לאחר שערים בבעיטה החמישית של אפנברג ורובן בראחה, התוצאה עמדה על 3-3 אחרי חמש בעיטות, והדו-קרב המשיך. ביצ'נטה ליזארזו וקילי גונסאלס עמדו בלחץ וכבשו. בלמה של באיירן תומאס לינקה כבש אף הוא, וברגע המכריע של המשחק אוליבר קאן עצר את הבעיטה של מאוריסיו פלגרינו, ובאיירן זכתה בתואר הרביעי בתולדותיה.
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 23 במאי 2001 | גרמניה באיירן מינכן | 1–1‏ה | ספרד ולנסיה | סן סירו, מילאנו, איטליה צופים: 71,500 שיפוט: הולנד דיק יול |
| 23 במאי 2001 | שטפן אפנברג  50' (פ) | (סיקור) | גאיסקה מנדייטה  3' (פ) | סן סירו, מילאנו, איטליה צופים: 71,500 שיפוט: הולנד דיק יול |
|   |   | תוצאת פנדלים |   |   |
|   | פאולו סרג'יו    חסן סליהמיצ'יץ'    אלכסנדר ציקלר    פטריק אנדרסון    שטפן אפנברג    ביצ'נטה ליזארזו    תומאס לינקה  | 5–4 | גאיסקה מנדייטה    ג'ון קארו    זלאטקו זחוביץ'    אמדאו קרבוני    רובן בראחה    קילי גונסאלס    מאוריסיו פלגרינו  |   |
סיכום המשחק > הרכבי הקבוצות

| --- | --- |
              באיירן מינכן :               ולנסיה
סיכום המשחק > נתוני משחק

|  | באיירן מינכן | ולנסיה |
| --- | --- | --- |
שערים: 1
| בעיטות לשער | 19 | 9 |
| בעיטות למסגרת | 5 | 4 |
| החזקת כדור | 64% | 36% |
| קרנות | 10 | 3 |
| עבירות | 24 | 23 |
| נבדלים | 2 | 6 |
כרטיסים צהובים: 2
כרטיסים אדומים: 0
טרנס היל

| --- | --- |

טרנס היל, 1968
 לידה:  29 במרץ 1939 (בן 85) ונציה, איטליה 
 שם במה:  Terence Hill 
 שם לידה:  Mario Girotti 
 סוגה מועדפת:  מערבון ספגטי, סרט קומדיה 
 מדינה:  איטליה, גרמניה 
 תקופת הפעילות:  מ-1951 
 מקום לימודים:  אולפן השחקנים  ספיינצה – אוניברסיטת רומא 
 בן או בת זוג:  Lori Zwicklbauer 
 צאצאים:  ג'ס היל, רוס היל 
 פרסים והוקרה:  פרס דוד דה דונטלו למפעל חיים (2010)  פרס במבי (1975)  honorary citizen of Lommatzsch (12 במרץ 1995) 
 http://www.terencehill.com/
 פרופיל ב-IMDb
 
טרנס היל ובאד ספנסר בשנות ה-80
טרנס היל, 2018
מריו ג'ירוטי (באיטלקית: Mario Girotti, שנודע בשם הבמה שלו, טרנס היל (באנגלית: Terence Hill)‏; נולד ב-29 במרץ 1939), הוא שחקן קולנוע ממוצא איטלקי, שהתפרסם בשנות ה-70 ככוכב סדרת "מערבוני הספגטי", טריניטי.
קורות חייו

טרנס היל נולד בשנת 1939 בוונציה בשם מריו ג'ירוטי, לאב איטלקי מן העיר גוביו ואם גרמניה מן העיר דרזדן, למשפחה בת שלושה ילדים.
בשנת 1943 עבר עם משפחתו לעיירה בקרבת דרזדן, בה עבד האב ככימאי. בילדותו דיבר גרמנית.
בשנת 1947 שבה המשפחה לאיטליה, לעיר אמליה שבאומבריה, שם סיים את לימודיו התיכוניים. הוא התגלה כשחקן מוכשר כבר בהיותו ילד, ושיחק בסרטים איטלקיים רבים תפקידי ילדים. בגיל 15 למד שלוש שנים בבית ספר למשחק. משם המשיך בלימודי ספרות באוניברסיטת רומא.
הוא השתתף במספר סרטים איטלקיים, ביניהם של הבמאי לוקינו ויסקונטי. לאחר מכן השתתף ב-4 מערבונים של "וינטו", המבוססים על ספריו של קרל מאי.
בשנת 1967 השתתף במערבון שצולם בדרום ספרד. המפיקים ביקשו שיופיע תחת פסאודונים בעל צליל אמריקאי ולכן החליט להסב את שמו האיטלקי לשם "טרנס היל".
בסרט זה הכיר את אשתו לעתיד, לורי צוויקלבאואר, אמריקאית ממוצא בווארי. השניים נישאו לאחר היכרות של חודשיים.
קורות חייו > טריניטי

היל הופיע במשותף לראשונה ב-1959 בסרט "חניבעל" עם השחקן באד ספנסר.
השניים כיכבו החל משנת 1970 בסדרת סרטי "טריניטי ובמבינו". היל גילם את "טריניטי" ואילו באד ספנסר גילם את "במבינו".
הסרט הראשון נקרא "קוראים לי טריניטי", ולאחריו הסרט "עדיין קוראים לי טריניטי"/"שמי הוא עדיין טריניטי". זה הפך לסרט האיטלקי המצליח ביותר. מאז הכינויים דבקו בהם.
קורות חייו > בסרטי אריה להולה

היל הופיע בכמה מערבונים בבימויו של אריה להולה בתחילת שנות השישים. אחד מסרטים אלו, "דו-קרב בשמש (1965)" (אנ'), הוא מערבון בהפקה גרמנית-איטלקית שהופץ ב-1965 ובו שיחק טרנס היל באחד התפקידים הראשיים.
התסריט היה של להולה בשיתוף עם מארק חלאסקו.
קורות חייו > חיים אישיים

טרנס היל נשוי לשחקנית לורי צוויקלבאואר. יש להם שני ילדים משותפים: ג'ס (נולד 1969) ורוס (בן מאומץ, נולד 1973). רוס נהרג בתאונת דרכים ב-1990.
StarTram

הדמיה של נמל חלל עבור הסטארטראם. צינורות השיגור נראים ממרכז התמונה וממשיכים ימינה. בסמוך לצינורות נמצאת תחנת כוח.
StarTram היא הצעה למערכת שיגור לחלל המבוססת על טכנולוגיית מגלב.
מערכות הדור הראשון יוכלו לשאת מטען בלבד וישוגרו מפסגות הרים שגובהם 3-7 קילומטר. הערכות ראשוניות גורסות כי באמצעות שיטה זו ניתן יהיה להטיס בכל שנה 150,000 טונות לחלל. מערכות הדור השני יוכלו לשאת, בנוסף למטען, גם בני אדם. השיגור יתבצע כאשר החללית תאיץ בתוך צינור שבו ישרור לחץ אוויר נמוך (בדומה לרכבת רִיק) המתחיל בקרקע וקצהו יסתיים בגובה 22 ק"מ מעל פני הקרקע. משם תצא החללית לאטמוספירה ותמשיך בדרכה לחלל. ניתן לדמות את החללית כקליע היוצא מלוע הקנה של רובה.
הפורום הבינלאומי למדעי החלל, הנעה ואנרגיה (SPESIF קיצור של Space, Propulsion & Energy Sciences International Forum) טען בשנת 2010 כי ניתן יהיה להפעיל את מערכות הדור הראשון משנת 2020 ואילך, ומערכות הדור השני משנת 2030.