stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
כלכלת יפן

| --- | --- |

גורדי שחקים במרכז הפיננסי שינג'וקו, טוקיו
 דירוג עולמי:  4 (2023)
 מטבע:  ין יפני (JPY)
 ארגוני סחר:  WTO, OECD, APEC
 ענפי תעשייה עיקריים:  כלי רכב, תעשייה וציוד לתחבורה, אלקטרוניקה, כימיקלים, פלדה, מתכות, מזון מעובד
 סטטיסטיקה
 תמ"ג:  4,028 טריליון דולר (2007)
 תמ"ג לנפש:  38,500 דולר (2006)
 צמיחה כלכלית:  2.8% (2006) (דירוג: 187; הערכה לשנת 2015)
 תמ"ג לפי מגזר:  חקלאות (1.6%), תעשייה (25.3%), שירותים (73.1%) (2006)
 אינפלציה (מה"ל):  0.3% (2006)
 אוכלוסייה מתחת לקו העוני:  13.5% (2006)
 מדד ג'יני:  37.9 (דירוג: 74; 2011)
 כוח עבודה:  66.44 מיליון נפש (2006) (הערכה לשנת 2015)
 כוח עבודה לפי מקצוע:  חקלאות (4.6%), תעשייה (27.8%), שירותים (67.7%) (2004)
 אבטלה:  5.7% (2009)
 קשרי מסחר
 יצוא:  678.1 מיליארד דולר (2007)
 מדינות עיקריות:  ארצות הברית (20.4%), סין (15.3%), קוריאה הדרומית (7.6%), טייואן (6.3%), הונג קונג (5.4%)
 יבוא:  573.3 מיליארד דולר (2007)
 מדינות עיקריות:  סין (20.5%), ארצות הברית (11.6%), ערב הסעודית (5.7%), איחוד האמירויות (5.2%), אוסטרליה (5%), קוריאה הדרומית (4.4%), אינדונזיה (4.2%) (2007)
 חוב חיצוני:  1,547 מיליארד דולר (176.2% מהתמ"ג) (2006)
 מימון ציבורי
 הכנסות:  1,411 מיליארד דולר (2006)
 הוצאות:  1,639 מיליארד דולר (2006)
 סיוע כלכלי בינלאומי:  9.7 מיליארד דולר מה-ODA). (2007)
 
 הנתונים מבוססים בעיקר על:  ספר העובדות העולמי של ה-CIA הסכומים הנקובים בדולרים בערך זה, הכוונה לדולר אמריקאי, אלא אם כן צוין אחרת
הכלכלה היפנית חבה את התפתחותה לפרויקטים של בנייה בסדר גודל אסטרונומי הממומנים על ידי הממשלה. בתמונה: נמל התעופה קנסאי שבאוסקה, הנבנה על אי מלאכותי בהשקעה של 30 מיליארד דולר
קצב הצמיחה של התמ"ג של יפן, 1956 - 2008
כלכלת יפן היא הכלכלה הרביעית בגודלה בעולם (אחרי ארצות הברית, סין וגרמניה) עם תמ"ג של כ-5.4 טריליון דולר (2010). המטבע המקומי הוא הין היפני, המטבע השלישי הנסחר ביותר בעולם אחרי הדולר האמריקני והאירו.
בכלכלת יפן חלה צמיחה חסרת תקדים מתום מלחמת העולם השנייה עד שנות ה-80 של המאה ה-20, באמצעותה הפכה לכח כלכלי מרכזי. עם זאת, בשנות ה-90 ותחילת המילניום חלה נסיגה משמעותית בקצב הצמיחה שלה בשל סיבות כלכליות ודמוגרפיות, ויפן התמודדה עם שנות מיתון שקיבלו את הכינוי "העשור האבוד של יפן". בשני העשורים הראשונים של המאה ה-21 התייצבה בהדרגה כלכלת יפן במרבית הפרמטרים, אולם עדיין סבלה ממספר מגמות מטרידות.
היסטוריה

בתקופת מייג'י (1868–1912) אימצה יפן דפוסים חינוכיים וכלכליים מן המערב, והממשל, אשר החליט להסתמך על המגזר הפרטי כמנוע לצמיחה ולפיתוח, פעל לתיעוש המדינה ולבניית מערכות תחבורה מתקדמות. המדינה בנתה מפעלים ומספנות, ומכרה אותם ליזמים פרטיים. הסתמכות זו הביאה ליצירת תאגידים רבי עצמה ("זאיבצו") אשר נשלטו על ידי מספר קטן של משפחות, אשר החזיקו תחתיהם חברות בת רבות ובנקים פרטיים ופעלו כמונופלים (ביניהן ניתן למנות את קבוצת מיצובישי שפועלת גם במאה ה-21).
לפני מלחמת העולם השנייה מעל כ-45% ממשקי הבית היפנים התפרנסו מחקלאות. האדמה המעובדת היפנית מוקדשת בעיקר לאורז, למעשה יפן הייתה אחראית על כ-15% מייצור האורז העולמי בשנת 1937.
המחסור במשאבי טבע בשטחה של יפן והתלות שלה בסחר חוץ, הביאו בשנות ה-30 וה-40 לניסיונות להעמיק את השפעתה הכלכלית ביבשת אסיה, ניסיונות שהיו כרוכים במהלכי כיבוש אלימים כנגד שכנותיה, כגון סין וקוריאה. לאחר תבוסת יפן במלחמת העולם השנייה, החליטה ארצות הברית ששלטה ביפן באותן שנים לפעול לפירוק הזאיבצו, אך היא זכתה להצלחה מועטה, וגם לאחר מכן המשיכה כלכלת יפן להתבסס במידה רבה על תאגידי ענק בעלי מאפיינים מונופוליסטיים ("קיירצו"), שכל אחד מהם מומן על ידי בנק-על משלו ("Main Bank").
שיתוף פעולה ממשלתי-תעשייתי, מוסר עבודה גבוה, שליטה בטכנולוגיה עילית, דגש חזק על חינוך ותקציב הגנה קטן יחסית עזרו לקדם את יפן באורח מהיר ביותר לאחר תום מלחמת העולם השנייה, והפכו אותה לאחת מהמעצמות הכלכליות הגדולות בעולם, לצד ארצות הברית והאיחוד האירופי. במשך שלושה עשורים, הצמיחה הכלכלית הכללית הייתה גבוהה ביותר: ממוצע של 10% בשנות ה-60, 5% בשנות ה-70, ו-4% בשנות ה-80. על רקע זה במיוחד בלטה הפריחה של ענפי הרכב והאלקטרוניקה.
היסטוריה > ההאטה החל מ-1990

הצמיחה הואטה באופן בולט בשנות ה-90 בעיקר בשל ההשפעות של השקעת יתר בסוף שנות ה-80, ריבית גבוהה ומדיניות כלכלית שיצרה בועה כלכלית בשוקי המניות והנדל"ן. התפוצצות הבועה, החל משנת 1990, הביאה בתחילה להזרמת כספים עצומה מצד הבנקים לחברות כושלות שלא היו מחזיקות מעמד ללא סיוע זה (בספרות המקצועית חברות אלו מכונות "זומבים"). סיוע זה רק תרם להעמקת המשבר והביא לפשיטות רגל רבות של חברות מתחום התעשייה והבנקאות וקריסה של בורסת טוקיו. לדוגמה, מספר הבנקים הגדולים ביפן ירד מ-21 בשנת 1994, ל-10 בלבד בשנת 2006.
בעקבות המשבר בשנות ה-90 (שהעניק לעשור זה את הכינוי "העשור האבוד"), ניסתה הממשלה היפנית ליישם צעדים רבים שיחדשו את הצמיחה הכלכלית. בין היתר היא יצרה גירעונות ענק והורדות ריבית דרסטיות, לצד הגברת הרגולציה בתחום ההגבלים העסקיים ורפורמות מבניות בענף הבנקאות. אך המהלכים לא זכו להצלחה רבה והופרעו על ידי המשבר בכלכלת אסיה ב-1997 ולאחר מכן ההאטה הכללית בכלכלות האמריקאיות והאסייתיות בשנים 2001 - 2002.
היסטוריה > מדיניות תקופת ההקלה כמותית

מאז שנת 2003 היה שיפור מסוים וחזרה לצמיחה מתונה.
פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
היסטוריה > המשבר הכלכלי העולמי

בשנת 2008 המשבר הכלכלי העולמי הביא למיתון נוסף, קצב צמיחה שלילי ושיעור האבטלה הגבוה ביותר מאז תום מלחמת העולם השנייה (5.7%). כלכלנים רבים ברחבי העולם (בהם בולט זוכה פרס נובל לכלכלה, פול קרוגמן) ניסו לפצח את הסיבות למעגל החולשה של המשק היפני, אך ללא הצלחה רבה.
ממשלת ג'וניצ'ירו קואיזומי ששלטה עד 2006, ניסתה (לא תמיד בהצלחה) להעביר חוקי הפרטה והשקעת-חוץ על מנת להעיר את הכלכלה היפנית מתרדמתה. הגם שחלק מחוקים אלו עברו, הכלכלה נענתה להם בצורה חלקית בלבד.
היסטוריה > אבנומיקס

בעשור השני של המאה ה-21 תוכנית רפורמה של ממשלת שינזו אבה הצליחה לגרום להתאוששות מסוימת של הכלכלה, ובין השאר להגדיל את כמות המשרות ולשפר את נתוני המניות היפניות, וכן שינתה מדיניות במגוון נושאים כמו שילוב נשים בשוק העבודה והקלות על קליטת מהגרי עבודה.
כלכלת יפן של תחילת שנת 2020 נמצאת במגמה כללית של שיקום ארוך-טווח, אולם עדיין סובלת ממספר מגמות המקשות על התחזקותה, ביניהן ירידה בצריכה הפרטית, תלות הכלכלה במימון ממשלתי, והאוכלוסייה המזדקנת של יפן. בשנת 2024 פורסם כי כלכלת יפן ירדה מהמקום השלישי למקום הרביעי וגרמניה נהפכה לכלכלה השלישית בעולם (אחרי סין וארצות הברית). בהמשך, בשנת 2027, בשל הזדקנות האוכלוסיות של גרמניה ויפן, צפויה הכלכלה בהודו לעקוף את שתיהן.
מאפיינים

ממאפייניה הבולטים של הכלכלה היפנית היא העבודה יחד של תעשיינים, ספקים, מפיצים ובנקים בקבוצות מרוכזות הקרויות קרייטסו; איגודי היזמים החזקים וה"שונטו"; יחסים קרובים עם הבירוקרטיה הממשלתית, הבטחת משרה לכל החיים ("שושין קויו") בחברות הגדולות, והצנחת עובדי ממשל בגמלאות כ - ״אמאקודרי״ בחברות. בתקופה האחרונה, חברות יפניות החלו לנטוש חלק מהנורמות האלה בניסיון להגדיל את הרווחיות ולהביא לתחלופה רבה יותר של העובדים.
לאחר תקופת המשבר שבסוף המאה ה-20, במקביל לעליית החשיבות של הכלכלה הסינית, איבדה הכלכלה היפנית את ההובלה העולמית בתעשיית האלקטרוניקה. עם זאת, עדיין נותרה הכלכלה היפנית גורם משמעותי בנישות מסוימות בתחום האלקטרוניקה בהן חברות יפניות הלכו והתמחו, אם כי בתחומים הרווחיים ביותר, בהם עלתה התחרות, לא הצליחו החברות היפניות להתמודד עם התחרות העולה. לצד זאת, יפן של אחרי המשבר בעלת כלכלה יעילה יותר במובנים מסוימים, בין היתר מבחינת השימוש בדלקים.
בעקבות צפיפות אוכלוסייה גדולה מאוד, בעיקר בערים הגדולות, בערי יפן הגדולות הולכים ותופסים תאוצה מיזמי-ענק של בנייה לגובה, של גורדי שחקים אשר יהוו בית לאלפי בני אדם; דוגמאות למיזמים אלו הן התוכניות ההיפותטיות לבניית סקיי סיטי 1000 ואקס-סיד 4000 אשר, על פי הצעות שהועלו, ייבנו בטוקיו.
המגזר החקלאי

רק כ-12% משטח יפן מתאים לעיבוד חקלאי, ולכן נעשה בה שימוש בשיטה של חקלאות טרסות. על פי המדד של ייצור ליחידת שטח, יפן היא מהמתקדמות ביותר בעולם. אך המגזר החקלאי הקטן של יפן גם מקבל סובסידיות והגנות כלכליות רבות, עם תקנות ממשלתיות שמקלות על גידול בקנה מידה קטן ולא בקנה מידה גדול כפי שנהוג בצפון אמריקה. על אורז מיובא, הגידול המוגן ביותר, משולם מכס של 490% וחלקו מוגבל ל-7% בלבד משוק האורז. אם כי יפן בדרך כלל מגדלת מספיק אורז בשביל התצרוכת שלה, על המדינה לייבא כ-50% משאר הדגנים ומאכלי הבהמות (בעיקר מארצות הברית), ונסמכת על יבוא לרוב אספקת הבשר שלה. יפן היא השוק הגדול ביותר עבור היצוא החקלאי של מדינות האיחוד האירופי. במדינה מגדלים פירות כגון תפוזים, אגסים ותפוחים.
ליפן יש אחד מציי הדיג הגדולים בעולם, וכ-15% מהדגים בעולם מגיעים מספינותיה, ויש שטוענים כי הדיג היפני מביא לדיג-יתר במינים מסוימים כמו טונה. ישנה גם ביקורת על החלטתה של יפן לתמוך בציד לווייתנים מסוים.
המגזר התעשייתי

| סוג רכב | כמות שיוצרה בחודש |
| --- | --- |
רכבי נוסעים: 692,000
אוטובוסים: 4,700
משאיות: 97,000
התעשייה, המפיקה רבע מהתוצרת הלאומית היפנית הכללית, תלויה מאוד בייבוא של חומרי גלם ודלקים. נכון לשנת 2005, חצי מהאנרגיה היפנית מיוצרת מנפט, 20% מפחם ו-14% מגז טבעי. כ-25% מהחשמל מיוצר על ידי אנרגיה גרעינית ויפן מעוניינת להכפיל נתון זה בעשור הבא על מנת להפחית את תלותה בדלקים פוסיליים. התלות הגבוהה בנפט ומוצריו הובילה לקשרי מסחר נרחבים עם ערב הסעודית ואיחוד האמירויות הערביות.
בשוק הבינלאומי, יפן מפורסמת בתעשיות הרכב והאלקטרוניקה שלה, כבסיסן של חברות גדולות כמו טויוטה, הונדה, ניסאן, מאזדה, סוני, מיצובישי, מצושיטה, טושיבה והיטאצ'י. ליפן יש גם פלח שוק גדול בשוק הטכנולוגיה העילית – מוליכים למחצה, כימיקלים תעשייתיים, מכונות ייצור ותעשיות אוויריות.
בנייה הייתה תמיד אחת התעשיות הגדולות ביפן, בעזרת חוזים ממשלתיים במיליארדי דולר רבים במגזר האזרחי. הרובוטיקה חשובה מאוד בעוצמה הכלכלית ארוכת הטווח, וברשותה של יפן מצויים 410,000 מתוך 720,000 ה"רובוטים העובדים" בעולם.
מגזר השירותים

מגזר השירותים של יפן מהווה כשלושה רבעים מהתוצרת הכללית. בנקים, ביטוח, נדל"ן, קמעונאות, תחבורה ותקשורת הם כולם תעשיות חשובות. ממשלתו של קואיזומי מתחילת המילניום פעלה להפריט את שירות הדואר היפני, שהוא אחד המוסדות הגדולים במדינה לשירותי ביטוח וחסכונות. ההפרטה תוכננה להסתיים עד שנת 2014.
כח העבודה

כח העבודה, הכולל נכון לשנת 2008 כ-66 מיליון בני אדם, נמצא במגמת ירידה מתמדת. שיעור הילודה הנמוך תורם לירידה זו. בשנת 2007 עבר מספר הפטירות ביפן את מספר הלידות, ומאז החלה אוכלוסיית יפן לפחות. אף שאחד הפתרונות שהוצעו לכך הוא הגמשת מדיניות ההגירה למדינה, פתרון כזה לא מקובל מבחינה תרבותית וממשלת יפן אינה מקדמת זאת. לצד הירידה בילודה, לתושבי יפן תוחלת חיים מהגבוהות בעולם, עובדה שתורמת להזדקנות האוכלוסייה, ולירידת שיעור המשתתפים בכח העבודה.
נורמות העבודה של יפן המודרנית – לפיהן גברים עובדים שעות רבות ולאחר מכן יוצאים יחד לשתות, כך שהחזרה הביתה למשפחה היא בשעה מאוחרת – גרמה במקרים מסוימים לקשיי השתלבות של נשים בתעסוקה, ולהעמקת מעמדן כאחראיות על ניהול משק הבית, ובמקרים אחרים למשקי בית בהן שני בני הזוג נמצאים מחוץ לבית שעות רבות ובוחרים לדחות את הבאתם של הילדים לעולם או לצמצם את כמות הילדים הרצויה. נכון לשנת 2008 כוח העבודה היפני מורכב מ-40% נשים.
ביולי 2009 עלה שיעור האבטלה ל-5.7%, הגבוה ביותר מאז תום מלחמת העולם השנייה. במקביל לכך חלה ירידה במשכורות.
כח העבודה > חברות

בדירוג השנתי של פורצ'ן גלובל 500 של המגזין פורצ'ן לשנת 2024, ארבעים מטות נמצאים ביפן.
181 חברות מדורגות במדד פורבס גלובל 2000 לשנת 2024.
כח העבודה > עושר

נכון לשנת 2024, ביפן ישנם 2,827,956 מיליונרים המהווים 2.7% מהאוכלוסייה הבוגרת, לפי שווי נקי (בדולרים אמריקאים) על סמך הערכה שנתית של עושר ונכסים שנאספה ופורסמה על ידי הבנק השווייצרי קרדיט סוויס.
רשימת 10 המיליארדרים (מתוך 41 סך הכול) היפנים הבאה מבוססת על הערכה שנתית של עושר ונכסים שחיברה ופורסמה על ידי פורבס בשנת 2024:
טדאשי ינאי ומשפחתה (מקום 29 בעולם),  42.8 מיליארד דולר.
מסיושי סאן (מקום 51 בעולם),  32.7 מיליארד דולר.
טאקמיטסו טקיזאקי (מקום 87 בעולם),  23.1 מיליארד דולר.
טאקהיסה טקהרה (מקום 432 בעולם),  6.4 מיליארד דולר.
אקיו ניטורי (מקום 686 בעולם),  4.6 מיליארד דולר.
יאסומיצו שיגטה (מקום 686 בעולם),  4.6 מיליארד דולר.
טקאו יאסודה (מקום 775 בעולם),  4.1 מיליארד דולר.
מסאהירו מיקי (מקום 835 בעולם),  3.8 מיליארד דולר.
הירושי מיקיטני (מקום 835 בעולם),  3.8 מיליארד דולר.
מסאהירו נודה (מקום 835 בעולם),  3.8 מיליארד דולר.
ראו גם

משרד האוצר
בנק יפן
מדע וטכנולוגיה ביפן
אינטרנט ביפן
מכון בוצריוס לחקר החברה וההיסטוריה הגרמנית בת זמננו

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מכון מחקר
 תקופת הפעילות:  2001–הווה (כ־24 שנים) 
 מייסדים:  ZEIT-Stiftung Bucerius 
 מיקום
 מדינה:  ישראל ישראל
 קואורדינטות:  32°45′45″N 35°01′05″E﻿ / ﻿32.762627193724°N 35.018158676798°E﻿ / 32.762627193724; 35.018158676798
 bucerius.haifa.ac.il
 he
 
מכון בוצריוס לחקר החברה וההיסטוריה הגרמנית בת זמננו (באנגלית: Bucerius Institute for Research of Contemporary German History and Society) באוניברסיטת חיפה נוסד ב-2001 על ידי Zeit-Stiftung Ebelin und Gerd Bucerius ויושב ראש שלו, פרופ' מנפרד לאנשטיין. המכון עוסק בהיסטוריה בת זמננו וכן בנושאים חברתיים, פוליטיים ותרבותיים בגרמניה של היום. המייסדת והמנהלת הראשונה של המכון הייתה פרופ' יפעת וייס. מ־2008 מנהל את מכון בוצריוס ד"ר עמוס מוריס-רייך.
מחקר

המכון מקדם מחקר בתחום ההיסטוריה בת זמננו ועל המציאות החברתית, התרבותית והפוליטית של גרמניה ופועל להביא להבנה טובה יותר של גרמניה המודרנית בקרב הקהילה האקדמית. כמו כן הוא מסייע לחילופים בין גרמניה, אירופה וישראל. מבחינה תמאטית ומתודולוגית עסק המכון, בעשור האחרון, בזהות, הגירה, אינטגרציה, רב-תרבותיות, אזרחות וליברליזם וכן בנושאים "גזע", "היסטוריה ויזואלית" ותולדות המדעים בהקשר גרמני, ישראלי ואירופי. המכון שואף לשתף דיסציפלינות מרקעים שונים ומתודולוגיות שונות, תקופות היסטוריות והקשרים גאוגרפיים כדי להציב בחזית אספקטים של גרמניה המודרנית והיסטוריה יהודית היכולים לגלות פנים מורכבות של ההיסטוריה המסובכת של גרמניה המודרנית. המכון הפך למקור חשוב של מידע על התפתחויות מסוימות בגרמניה של אחרי המלחמה ובאירופה בכלל. במידע זה משתמשים, באופן קבוע, סטודנטים וחוקרים באוניברסיטת חיפה וכן הציבור הרחב.
פעילויות אקדמיות וציבוריות

המכון מארגן מדי שנה בשנה כנסים, סדנאות והרצאות אורח כמו "התנסויות הומוסקסואליות ברייך השלישי והשואה "(Queer experiences during the Third Reich and the Holocaust) ו"מושג הגזע בהיסטוריה של מדעי הרוח." ("Concepts of "Race" in the Humanities"). המכון עוסק בטווח רחב של נושאים במסגרת תחום ההתעניינות שלו ותורם בייזום דיונים מחקריים. בנוסף לכך דמויות ציבוריות גרמניות כמו ריטה זיסמות (Rita Süssmuth), יוזף יופֶה (Josef Joffe) ווולף בירמן הרצו בו בערבים מיוחדים.
מדי פעם מארגן המכון ערבים מיוחדים כמו פסטיבלי סרטים והופעות מוזיקליות המושכים קהל גדול מחוץ לאוניברסיטה. ב־2007 נטל המכון חלק בארגון פסטיבל הקולנוע DEFA/GDR שהתייחס לנושא "הקולנוע הגרמני שמאחורי מסך הברזל" וב־2008 בוצעה בו דרמה מוזיקלית בשם המיתוס והחיים האמתיים של מרלן דיטריך."The Myth and the) Real Life of Marlene Dietrich").
מלגות וחילופים אקדמיים

למכון בוצריוס יש תוכנית חילופי סטודנטים פעילה לתלמידים לתואר שני ושלישי עם מענקים ומלגות. מספר רב של חוקרים אורחים הרצו והעבירו סמינרים בחסות המכון.
למכון בוצריוס יש שותפויות עם כמה מכוני מחקר בינלאומיים כמו מכון ליאו בק, הקרן הגרמנית-ישראלית למחקר מדעי (German-Israeli Foundation for Scientific Research (GIF), מכון שמעון דובנוב להיסטוריה ותרבות יהודית (Simon Dubnow Institut für Jüdische Geschichte und Kultur), מכון להיסטוריה של יהודי גרמניה (Institut für die Geschichte der deutschen Juden), מכון המבורג למחקר חברתי (Hamburger Institut für Sozialforschung), קבוצת הדיון "דידקטיקה של הביולוגיה" של אוניברסיטת ינה, ארגונים גרמניים שונים בישראל ומוסדות אקדמיים אחרים בגרמניה ובישראל.
פרסומים

במרץ 2005 פרסם מכון בוצריוס את הקובץ "זיכרון ושכחה: גרמניה והשואה" (Memory and Amnesia: The Holocaust in Germany) שנערך על ידי יפעת וייס וגלעד מרגלית (בעברית). כרך זה מציג את המוצר הסופי של סדנה שבועית שאורגנה על ידי מכון בוצריוס בשנים 2001/2002 והשתתפו בה חוקרים מובילים של השואה מישראל, גרמניה, אירופה וארצות הברית. בסדנה השתמשו בהיסטוריוגרפיה, במחקר ספרותי ובמחקר קולנוע כדי לנתח את הנרטיבים המרכזיים של הקרבן, של הפושע ושל העומד מן הצד ביצירות העוסקות בשואה. כמה מן המאמרים שפורסמו בעקבות הוועידה "אירופה וישראל: מה הלאה?" (?Europe and Israel: What Next) ועסקו בחזרה לגרמניה, נכללו בשנתון לאון בק לשנת 2004. בנוסף לכך פרסמה פרופ' יפעת וייס מאמר בשם "כשהשכן דופק בדלתך" יחד עם פרופ' אולריך בילפלד (Ulrich Bielefeld), והוא פורסם בכתב העת Mittelweg מס' 36, כתב העת של מכון המבורג למחקרים חברתיים, שנה 13, אוקטובר/נובמבר 2004.
פרסומי המכון עוסקים בין היתר בהיסטוריה העכשווית של גרמניה וביחסים בין יהודים ולא יהודים בגרמניה, באירופה ובישראל.
הערות שוליים

↑  Newsletter der Universität Haifa, 03/2001, p. 3, in German
↑  Newsletter der Universität Haifa, 01/2007, p. 11, in German
↑  זיכרון ושכחה: גרמניה והשואה. יפעת וייס, גלעד מרגלית (עורכים), תל אביב: הקיבוץ המאוחד, 2005.
↑  Leo Baeck Institute Yearbook. 49, 2004.
↑  Wenn der Nachbar von einst an deine Tür klopft, in: Mittelweg 36, 13 Jg. Oktober/November 2004, pp. 23-33.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  VIAF: 147597089   WorldCat (עם VIAF): 147597089
1978 בספרות

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  |  | 1978  בספרות |  |
< · 1976 · 1977 — 1978 — 1979 · 1980 · >
כל ערכי השנים בספרות במאה ה-20 · כל ערכי השנים בספרות במאה ה-21 · פורטל הספרות
בערך זה מצוינים אירועים בולטים שהתרחשו במהלך שנת 1978 ונוגעים לתחום הספרות.
אירועים בולטים

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
ספרים חדשים נבחרים > סיפורת

"העמדה" מאת סטיבן קינג
"העולם על פי גארפ" מאת ג'ון אירווינג
"הגורם האנושי" מאת גרהם גרין
"מלחמה וזיכרון" מאת הרמן ווק
"רקוויאם לחלום" מאת יוברט סלבי ג'וניור
"1985" מאת אנתוני ברג'ס
ספרים חדשים נבחרים > ספרות עברית

"ספר סופר וספור" מאת שמואל יוסף עגנון
"אוניית הכושים" מאת נחום גוטמן
פרסים

פרס נובל לספרות מוענק ליצחק בשביס-זינגר
פרס ברנשטיין מוענק ליעקב שבתאי
פרס פוליצר מוענק לקרל סייגן על ספרו דרקוני גן עדן
פרס ישראל לספרות ילדים מוענק לנחום גוטמן
ראו גם

1977 בספרות
1978
1979 בספרות
שנים בספרות
ספרות
אלדו צ'קאטו

| --- | --- |

 לידה:  18 בפברואר 1934 (בן 90) מילאנו, ממלכת איטליה 
 מוקד פעילות:  רומא 
 מקום לימודים:  אקדמיה מוזיקלה קיג'אנה 
 סוגה:  מוזיקה קלאסית 
 שפה מועדפת:  איטלקית 
 חברת תקליטים:  EMI, פיליפס רקורדס 
 פרסים והוקרה:  אביר הצלב הגדול של מסדר ההצטיינות של הרפובליקה האיטלקית 
 
אלדו צ'קאטו (איטלקית: Aldo Ceccato; נולד ב-18 בפברואר 1934) הוא מנצח איטלקי.
ביוגרפיה

צ'קאטו הוא יליד מילאנו. הוא עבד כעוזרו של סרג'יו צ'ליבידאקה והיה מנהל מוזיקלי של תזמורת דטרויט משנת 1973 עד 1977. בין השנים 1985 ל-1990 היה המנהל המוזיקלי של הפילהרמונית של ברגן, נורווגיה. צ'קאטו הוא חתנו של המנצח ויקטור דה סאבאטה והקליט את יצירותיו של דה סאבאטה לחברת היפריון.
רני רהב

| --- | --- |

 לידה:  29 באפריל 1964 (בן 60) רמת גן, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 מקום מגורים:  סביון 
 תקופת הפעילות:  מ-1986
 תפקיד:  איש יחסי ציבור 
 בת זוג:  הילה רהב
 מספר צאצאים:  1
 www.ran-rahav.co.il
 
רן (רני) רהב (נולד ב-29 באפריל 1964) הוא יחצ"ן ומנהל ישראלי, בעלים ויו"ר של משרד יחסי הציבור "רן רהב תקשורת ויחסי ציבור" וקונסול כבוד של איי מרשל.
ביוגרפיה

רהב נולד וגדל ברמת גן.
בצה"ל שירת כמש"ק חינוך בחיל האוויר. לאחר שחרורו מהצבא, בגיל 22, מונה למנהל מחלקת יחסי ציבור ובידור במלון דן פנורמה תל אביב. בגיל 23 מונה לדובר חברת מלונות דן ומשמש בתפקיד זה עד היום.
בשנת 1991 הקים רהב את משרד "רן רהב תקשורת ויחסי ציבור" בשותפות עם איש העסקים ברוך איבצ'ר. מספר שנים לאחר מכן קיבל את 50 האחוזים של איבצ'ר והפך לבעלים המלאים של המשרד.
משרדו של רהב מייצג כ-120 חברות ומונה 41 עובדים. עם לקוחות המשרד נמנות בין היתר חברת ישראכרט, אל על, שופרסל, סלקום, טבע, ובנק הפועלים. בעבר טיפלה החברה בחברת רמדיה ישראל במהלך המשבר של פרשת רמדיה, בהנהלת קבוצת IDB בראשותו של נוחי דנקנר ובחברת שטראוס. בין הפרשיות המפורסמות בהן טיפל משרדו של רהב הייתה פרשת "משחקי חברה" אשר במסגרתה התנהלה חקירה נגד הזמר אייל גולן אותו רהב מייצג. כמו כן נחשב רהב כמי שהיה יועץ הסתרים של ראש הממשלה לשעבר יצחק רבין.
ביוגרפיה > הופעותיו בטלוויזיה

בסוף שנת 2013, שימש רהב כשופט בעונה הראשונה של התוכנית "הכוכב הבא", אשר שודרה בזכיינית קשת בערוץ 2.
במרץ 2019 החל להגיש לצד שרון גל את תוכנית האירוח "שרון ורני בע"מ", בימי שישי ברשת 13. ב-31 ביולי הכריז רהב על כוונתו לפרוש מהנחיית התוכנית. במכתב ההתפטרות שפרסם הוא ביקש שמנחה אישה תחליף אותו אחרי פגרת החגים.
מאוגוסט 2023 שימש כפאנליסט בתוכנית הפטריוטים ב"עכשיו 14".
פעולותיו הבולטות

רהב ורעייתו הילה נוהגים לערוך אירועים חברתיים בהשתתפות בכירים במגזר הציבורי והפרטי בישראל. אירועים אלו עוררו, לא אחת, ביקורת ציבורית. מקרה בולט אירע בפברואר 2007, כאשר ערך רהב אירוע גרנדיוזי לרגל בר המצווה של בנו, בהשתתפות כ-5,000 מוזמנים. האירוע זכה לסיקור רב בכלי התקשורת ועם זאת לביקורת בקרב הציבור וחלק מהעיתונאים, כדוגמת רענן שקד בטורו ב"ידיעות אחרונות" וירון לונדון בתוכניתו "לונדון וקירשנבאום". באירוע לקחו חלק בעלי תפקידים ציבוריים ובהם מפכ"ל המשטרה, משה קראדי, שופטים, שרים ואישי ציבור נוספים. חרף נוכחותם במקום של מספר אנשים נגדם התנהלו באותה עת הליכי חקירה משטרתית או הליכי משפט פלילי. הטענה הייתה כי נוכחות אנשי הציבור באירוע הייתה פגיעה בממלכתיות שנדרשה מהם. רהב פרסם מאמר שבו הגיב לביקורת זו.
מקרה נוסף שהעלה את רהב לכותרות היה יציאתו הפומבית נגד שלי יחימוביץ' עקב ביקורתה על שרי אריסון, אשר הייתה מיוצגת על ידי משרדו ונחשבת לידידת המשפחה. המכתב הופץ למאות עיתונאים וכלל 34 סעיפים המבקרים את יחימוביץ'. בהמשך, עם עזיבת אריסון את ישראל, שלח רהב מכתב גלוי נוסף בגנות יחימוביץ' שנפתח במילים "שלי, ניצחת".
בימי מחאת האוהלים (2011) התראיין רהב בשל ראיון שנתן לסדרה הדוקומנטרית "התעוררות", שם אמר שכעס הציבור הישראלי, אותו כינה "חארות", כלפי העשירים אינו מוצדק.
בנובמבר 2013, כאשר באינטרנט התנהלה חרושת שמועות על חשדות למעשים פליליים של הזמר אייל גולן, ניצב רהב בראש המגוננים על גולן.
בינואר 2014 פרסמה העיתונאית שרון שפורר הקלטה מספטמבר 2013 בה נשמע מאיים עליה אם לא תסיר פרסום שלילי אודותיו, ובין היתר אמר: "תחטפי ממני טיל רעל בטלוויזיה, שאת לא תצאי מהבית...תאמיני לי, גם בפני החברים שלך לא תצאי, אחריותי". דבריו עוררו ביקורת כנגדו ואף לקריאות ופעילויות אזרחיות מאורגנות להחרמת חברות שעובדות עמו. בעקבות פרסום ההקלטה התנצל רהב בפני שפורר אך גם הביע תמיהה מדוע פרסמה את ההקלטה זמן רב לאחר המקרה.
ברדיו 103FM ראיין גבי גזית את ישראל גודוביץ על מרפסות שנפלו מבניין חדש בחדרה שנבנה על ידי גינדי השקעות. בעת הריאיון לא צוין שמו, אך רהב ייחס אליו את הנאמר ותבע במיליון ש"ח את רדיו 103, את גזית ואת גודוביץ. בית המשפט פסק לרהב פיצוי והוצאות בסך 8,500 ש"ח מהרדיו, עקב פרסום הריאיון עם שמו ותמונתו של רהב באתר האינטרנט של התחנה, וחייב את רהב בתשלום הוצאות לגזית וגודוביץ בגובה 100,000 ש"ח משום שלא ציינו את שמו בשידור. רהב הודיע שיערער, וגודוביץ שוקל תביעה נגדית. רהב משך את ערעורו בתביעה לאחר שהשניים הבהירו כי דבריהם לא כוונו כלפי רהב.
במאי 2018 נקלע למאבק משפטי מול העיתונאי חיים לוינסון. לוינסון פרסם בטוויטר תמונה של מכונית, לטענתו מכוניתו של רהב, חונה באדום-לבן, וכינה אותו "חזיר חניה". רהב הגיש נגדו תביעת לשון הרע על סך 100,000 ש"ח, ואליה השיב לוינסון בתביעת דיבה משלו עקב דברי רהב שהוא מסובך בחובות והיה מעורב באלימות במערכת "הארץ". במאי 2021 נפסק כי המכונית לא הייתה של רהב, ומאחר שלוינסון לא בדק מספיק את הפרסום לא עומדת לו הגנת "אמת דיברתי" בלשון הרע. עם זאת, מאחר שהוכח שרהב נוהג לחנות שלא כחוק כדבר שבשגרה החליט בית המשפט לפסוק פיצוי קל לרהב בסך של 17,500 ש"ח בתוספת 10,000 ש"ח על ציוצים נוספים, שהתקזזו מ־27,500 ש"ח שנפסקו לטובת לוינסון בגין דברי רהב על אודות החובות.  באותה שנה ייצג את בז"ן בנושא התעשייה במפרץ חיפה יחד עם אחרים.
חיים אישיים

בשנת 1992 נישא להילה קליין ולהם בן יחיד. הילה רהב היא מנכ"לית חברת "רהב תקשורת" ויו"ר אגודת ידידי תיאטרון בית ליסין על שם ברוך איבצ'ר. רני רהב הוא יו"ר "רהב תקשורת". רהב ואשתו ידועים כאספני אמנות ישראלית.