stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
משפחת המלוכה הבריטית
מגורים

מעונו הרשמי של המונרך בלונדון הוא ארמון בקינגהאם. הודעות על לידות ומיתות של בני משפחת המלוכה מוצמדות באופן מסורתי למעקותיה הקדמיים. מקום מגוריה הסקוטי של המלכה אליזבת השנייה היה ארמון הולירוד, שם היא התגוררה בתחילת כל קיץ. בעודה בצפון אירלנד, טירת הילסבורו משמשת כמקום מגורים לבני משפחת המלוכה.
בית קלרנס שימש כמעונו הרשמי של צ'ארלס השלישי כשהיה נסיך ויילס משנת 2003 עד שירש את כס המלכות ב-8 בספטמבר 2022. כמלך, צ'ארלס השלישי ממשיך להתגורר בפועל בבית קלרנס, בזמן שארמון בקינגהאם נמצא בשיפוצים. בית מגורים נוסף בלונדון של נסיך ויילס הוא ארמון סנט ג'יימס, אותו הוא חולק עם הנסיכה המלכותית והנסיכה אלכסנדרה. נסיך ונסיכת ויילס מתגוררים עם ילדיהם בקוטג' אדלייד שבפארק הבית, טירת וינדזור. לדוכס ודוכסית גלוסטר יש מגורים ומשרדים בדירות בארמון קנזינגטון בלונדון. דוכס ודוכסית קנט מתגוררים בבית רן בשטח הארמון. מעונם הרשמי של דוכס ודוכסית סאסקס הממלכה המאוחדת הוא קוטג' פרוגמור. דוכס יורק מתגורר באכסניה המלכותית בפארק וינדזור הגדול, בעוד רוזן ורוזנת וסקס ופורפאר מתגוררים בפארק באגשוט בסארי.
פיל ג'אגיילקה

פיליפ ניקודם ג'אגיילקה (באנגלית: Philip Nikodem Jagielka; נולד ב־17 באוגוסט 1982) הוא כדורגלן עבר אנגלי ששיחק בעמדת הבלם והקשר.
קריירת קבוצות > תחילת הדרך

ג'אגיילקה נולד במנצ'סטר למשפחה ממוצא פולני וסקוטי. הורי אביו נמלטו מפולין במהלך מלחמת העולם השנייה והשתקעו באנגליה.
בילדותו שיחק בכל עמדות הכדורגל בקבוצות ילדים שונות: הוא היה חלק מנבחרת בית הספר היסודי מורלאנדס בו למד, שיחק בקבוצת יום ראשון בשם "הולי פמילי פוטבול קלאב" ומאוחר יותר בקבוצת הייל בארנס. ג'אגיילקה נרשם לאקדמיית הכדורגל של אברטון והתאמן בקבוצות נוער שונות עד שלבסוף הצטרף למחלקת הנוער של שפילד יונייטד בשנת 1998 כשהוא בן 15.
קריירת קבוצות > שפילד יונייטד

בשפילד שיחק ג'אגיילקה בעמדת הקשר המרכזי. הוא התקדם בקבוצות הנוער של המועדון עד ש-5 במאי 2000, בטרם מלאו לו 18, ערך את הופעתו הראשונה במשחק הקבוצה הבוגרת ששיחקה אז בצ'מפיונשיפ. בינואר 2001 חתם על חוזה לשלוש שנים בשפילד. עד לעונת 2002/2003 ביסס ג'אגיילקה את מקומו בהרכב הקבוצה. כל התעניינות בשחקן הצעיר מצד קבוצות אחרות, מהן מהפרמייר ליג, נדחתה על ידי שפילד יונייטד.
לג'אגיילה היה מקום של קבע בהרכב שפילד והוא שיחק בכל משחקי הקבוצה בעונות 2004/2005 ו-2005/2006, בעונת 2005/2006 העפילה שפילד לפרמייר ליג. המשחקים פרמייר ליג לא פגעה בקביעותו של ג'אגיילקה בהרכב והוא שיחק כל דקה ממשחקי הקבוצה בעונת 2006/2007 בסיומה חזרה שפילד לליגת המשנה. ג'אגיילקה לא המשיך עם שפילד יונייטד בצ'מפיונשיפ וביולי 2007 עבר לאברטון תמורת 4 מיליון לירות שטרלינג, הסכום הגבוה ביותר ששולם על העברת שחקן שפילד יונייטד. באברטון חתם ג'אגיילקה על חוזה לחמש שנים.
קריירת קבוצות > אברטון

באברטון עבר ג'אגיילקה לשחק כבלם. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו כשנכנס כמחליף במשחק ידידות נגד ורדר ברמן בגודיסון פארק ב-31 ביולי 2007. הוא הבקיע את שערו הראשון באברטון במשחק בגביע אופ"א נגד א.ז. אלקמאר. ובליגה עשה זאת ב-9 בפברואר 2008 במשחק מול רדינג. בעונות הבאות התבסס מקומו של ג'אגיילקה כבלם הפותח של אברטון עד שנפצע ב-9 בפברואר 2010 ברצועה הצולבת במשחק בליגה האירופית מול ספורטינג ליסבון. ג'אגיילקה חזר לשחק בעונה הבאה, עונת 2010/2011.
בינואר 2013 האריך ג'אגיילקה את חוזהו באברטון עד לשנת 2017, ומאמן אברטון דייוויד מויס הכריז כי ג'אגיילקה ישמש כקפטן הקבוצה בעונה הבאה, עונת 2013/2014. גם חילופי מאמנים באברטון לא פגעו במינוי ג'אגיילקה לקפטן, וגם המאמן החדש רוברטו מרטינס בירך על מינויו ואמר שג'אגיילקה יהיה "קפטן פנומנלי" עונתו הראשונה כקפטן אברטון אכן התבררה כמוצלחת כשהקבוצה צברה 72 נקודות בליגה וסיימה במקום החמישי.
קריירת קבוצות > חזרה לשפילד

ב-4 ביולי 2019 לאחר 12 שנה באברטון, חזר לשפילד יונייטד.
קריירת קבוצות > דרבי קאונטי

ב-17 באוגוסט 2021 חתם על חוזה לחצי שנה עד ינואר 2022 בדרבי קאונטי.
קריירת קבוצות > סטוק סיטי

ב-15 בינואר 2022 עבר לסטוק סיטי, גם היא מליגת המשנה.
נבחרת לאומית

ג'אגיילקה היה חבר בנבחרות הצעירות של אנגליה ורשם שש הופעות ושני שערים בנבחרת אנגליה עד גיל 21. לנבחרת הבוגרת זומן לראשונה במאי 2008, וביוני עשה את הופעת הבכורה במשחק ידידות נגד טרינידד וטובגו. ג'אגיילקה רשם שלוש הופעות נוספות במשחקי ידידות עד ל-2010 אך לא נמנה עם סגל הנבחרת האנגלית למונדיאל 2010.
הטורניר הראשון בו לקח ג'אגיילקה חלק היה מוקדמות יורו 2012, כשפתח במשחקים מול בולגריה ושווייץ ונכנס כמחליף במשחק מול ויילס. מראש לא תוכנן ג'אגיילקה להיכלל בסגל הנבחרת בטורניר עצמו והוא נכלל רק ברשימת ההמתנה, אולם פציעתו של גארת' בארי קידמה אותו לסגל הסופי. למרות זאת ג'אגיילקה לא נטל חלק באף משחק ממשחקי הנבחרת בטורניר.
לאחר הטורניר, ב-15 באוגוסט 2012, כבש שער ראשון במדי הנבחרת במשחק ידידות מול איטליה. שערו השני במדי הנבחרת היה ב-30 במאי 2014, במשחק ידידות נגד פרו לקראת מונדיאל 2014. ג'אגיילקה נכלל בסגל אנגליה למונדיאל 2014.
הערות שוליים

↑  England the next step for Jagielka באתר הגארדיאן
↑  Warnock hails teenage ace באתר ה-BBC
↑  New Everton manager Roberto Martinez believes that Phil Jagielka will be a ‘phenomenal’ captain for the club. באתר footballdirectnews.com
↑  Rams Add Jagielka And Baldock To The Ranks, www.dcfc.co.uk (באנגלית)
↑  סיכום המשחק באתר אופ"א, 3 בספטמבר 2010
↑  סיכום המשחק באתר אופ"א, 7 בספטמבר 2010
↑  סיכום המשחק באתר אופ"א, 26 במרץ 2011
| נבחרת אנגליה – יורו 2012 |
| --- | --- | --- |
|  1 הארט •  2 ג'ונסון •  3 קול •  4 ג'רארד •  5 קלי •  6 טרי •  7 וולקוט •  8 הנדרסון •  9 קארול •  10 רוני •   11 יאנג •  12 ביינס • 13 גרין •  14 ג'ונס • 15 לסקוט • 16 מילנר • 17 פארקר • 18 ג'אגיילקה • 19 דאונינג • 20 אוקסלייד-צ'מברלין • 21 דפו • 22 ולבק • 23 באטלנד • מאמן: הודג'סון |  1 הארט •  2 ג'ונסון •  3 קול •  4 ג'רארד •  5 קלי •  6 טרי •  7 וולקוט •  8 הנדרסון •  9 קארול •  10 רוני •   11 יאנג •  12 ביינס • 13 גרין •  14 ג'ונס • 15 לסקוט • 16 מילנר • 17 פארקר • 18 ג'אגיילקה • 19 דאונינג • 20 אוקסלייד-צ'מברלין • 21 דפו • 22 ולבק • 23 באטלנד • מאמן: הודג'סון | אנגליה |
| נבחרת אנגליה – מונדיאל 2014 |
| --- | --- | --- |
|  1 הארט •  2 ג'ונסון •  3 ביינס •  4 ג'רארד •  5 קייהיל •  6 ג'אגיילקה •  7 וילשר •  8 למפארד •  9 סטארידג' •  10 רוני •   11 ולבק •  12 סמולינג • 13 פוסטר •  14 הנדרסון • 15 אוקסלייד-צ'מברלין • 16 ג'ונס • 17 מילנר • 18 למברט • 19 סטרלינג • 20 לאלאנה • 21 בראקלי • 22 פורסטר • 23 שו • מאמן: הודג'סון |  1 הארט •  2 ג'ונסון •  3 ביינס •  4 ג'רארד •  5 קייהיל •  6 ג'אגיילקה •  7 וילשר •  8 למפארד •  9 סטארידג' •  10 רוני •   11 ולבק •  12 סמולינג • 13 פוסטר •  14 הנדרסון • 15 אוקסלייד-צ'מברלין • 16 ג'ונס • 17 מילנר • 18 למברט • 19 סטרלינג • 20 לאלאנה • 21 בראקלי • 22 פורסטר • 23 שו • מאמן: הודג'סון | אנגליה |
סמדר כהן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 ענף מדעי:  ביוכימיה
 מקום מגורים:  ישראל
 מקום לימודים:  אוניברסיטת תל אביב
 מוסדות:  אוניברסיטת בן-גוריון בנגב 
 פרסים והוקרה:  פרס מפעל הפיס לאמנויות ולמדעים ע"ש לנדאו  פרס ע"ש ברוך רפפורט  פרס מייסדי טבע פרס וולפסון
 
סמדר כהן היא פרופסור לביוכימיה וכיהנה כראש המחלקה להנדסת ביוטכנולוגיה באוניברסיטת בן-גוריון בין השנים 2002–2010, כמו כן היא חברה באגודה האמריקנית לכימיה.
קורות חיים

כהן רכשה את השכלתה באוניברסיטת תל אביב. היא סיימה תואר ראשון בכימיה וביולוגיה ב-1981, תואר שני בביוכימיה וביופיזיקה ב-1983, ותואר שלישי באותו תחום ב-1988. היא ביצעה את הפוסט-דוקטורט ב-MIT‏. המחקר שביצעה במסגרת הפוסט-דוקטורט התמקד בפולימר שישמש נשא לחיסונים ויקנה יתרונות משמעותיים: ללא צורך בקירור החיסון וכן שחרור מושהה של המנות, כך שאין צורך במספר מנות חיסון עוקבות. בסיום המחקר, ארגון הבריאות העולמי הקים תוכנית להכנסת חיסונים אלו לשימוש במדינות אפריקה.
מחקר

כהן עמדה בראש צוות שפיתח מוצר חדשני בתחום הטיפול במחלות לב המאפשר החלמה של רקמת לב פגועה. המוצר מורכב מרב-סוכר בשם אלגינט (Alginate) שמקורו באצות, היוצר מעין פיגום עליו צומחת רקמה חדשה. מטרתו היא לקדם את התאוששות הלב לאחר אירוע כמו התקף לב. המוצר נמצא כיום בבדיקות קליניות.
בנוסף כהן פיתחה תכשיר המורכב משתי שכבות הידרוג'ל גמישות, אשר מטרתו היא לעזור לסחוס להתחדש מהר יותר, במקרים של שחיקת סחוס עקב מחלה או פציעת ספורט.
פרסים והכרה

ב-2016 זכתה פרופ' סמדר כהן בפרס לנדאו למדעים ולמחקר על סך 150 אלף ש"ח. ב-2010 הייתה הראשונה לזכות בפרס ע"ש ברוך רפפורט בתחום הרפואה על סך 100 אלף דולר. ב-2009 זכתה בפרס מייסדי טבע למצוינות מדעית בתחום מדעי החיים והמקצועות הביורפואיים, על סך 200,000 ש"ח. ב-1993 הוענק לה פרס וולפסון למחקר.
כהן נבחרה לאחת מ-50 הנשים המשפיעות בישראל לשנת 2013 על ידי מגזין ליידי גלובס.
הערות שוליים

1 2  אוניברסיטת בן גוריון, פרופ' סמדר כהן נבחרה על ידי המגזין ליידי גלובס לאחת מ-50 הנשים המשפיעות בישראל 2013
↑  Abigail Klein Leichman, for The Jerusalem Post, Science burns in her bones, ‏28/05/2010
↑  אבי בליזובסקי, ‏לראשונה מוענק פרס רפפורט למצוינות בתחום הרפואי, באתר "הידען", 13 במרץ 2010
↑  הדס גייפמן, 50 המשפיעות, הדירוג השנתי 2013, ליידי גלובס
↑  מפעל הפיס,רשימת זוכי פרס לנדאו 2016
↑  דן אבן, פרופ' סמדר כהן מאוניברסיטת בן גוריון היא הזוכה בפרס רפפורט בתחום הרפואה, באתר הארץ, 16 במרץ 2010
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007451042605171  BIBSYS: 97038101  CiNii: DA10109935  ISNI: 0000 0000 8320 5538  LCCN: n96054953  NTA: 333832345  ORCID: 0000-0002-3765-8354  SUDOC: 111171628  VIAF: 115116761   WorldCat (עם VIAF): 115116761
מהומות הר הבית (1990)

הנצחת זכרם של הפלסטינים שנהרגו במהומות בכניסה לבית הקברות המוסלמי שעל יד שער האריות (המצבה המלבנית הארוכה מימין)
מהומות הר הבית היו מהומות שהתרחשו ב-8 באוקטובר 1990 בחול המועד סוכות ה'תשנ"א בהר הבית. המהומות כללו יידוי אבנים של מפגינים מוסלמים לעבר מתפללים יהודים ברחבת הכותל המערבי שמהן נפצעו 34 מתפללים וכן השתלטות על תחנת המשטרה בהר, ובהמשך להרג 17 פלסטינים ופציעת יותר ממאה מירי שוטרי משטרת ישראל. האירוע הביא לגינוי ישראל באו"ם ולמתיחות בין ישראל לארצות הברית על רקע מלחמת המפרץ.
האירוע

לקראת חול המועד סוכות ה'תשנ"א, פרסמה תנועת נאמני הר הבית את כוונתה לקיים ב-8 באוקטובר 1990 טקס הנחת אבן פינה לבית המקדש השלישי. כמו במקרים קודמים, המשטרה לא אפשרה להם להיכנס להר הבית, והם ערכו טקס ברחבת הכותל, וירדו למעיין השילוח לקיים את טקס שאיבת המים. אנשי התנועה משכו עתירה לבג"ץ כנגד המשטרה לאחר שהשופטים הבהירו להם שעקב הסיכון למהומות לא יתערבו בהחלטת המשטרה. המשטרה הודיעה לוואקף שנאמני הר הבית לא יורשו להגיע להר. למרות זאת, לפי מסקנות ועדת זמיר, ב-5 באוקטובר 1990 קרא המואזין של אל אקצה בדרשת יום השישי שלו למוסלמים לבוא להר ולהגן עליו.
ביום שני 8 באוקטובר, י"ט בתשרי, ד' חוה"מ סוכות תשנ"א, התאספו כ-3,000 מוסלמים בהר הבית. המואזין בהר השמיע דברים על הצורך להגן על ערביותה של ירושלים ועל המסגדים. רחבת הכותל המערבי למטה הייתה מלאה מתפללים ומבקרים. כ-44 שוטרים נפרסו אל מול ההמון בצדו הפנימי של הר הבית במטרה להגן על המתפללים ברחבת הכותל. בסביבות השעה 10:30 נשמט מידו של אחד השוטרים רימון גז שהתגלגל לעבר קבוצת נשים בהר, ולטענת המוסלמים ואחד החוקרים בפרשה היה הגורם לפריצת מהומות. שמועה עברה בין המפגינים שנאמני הר הבית עולים להר והמפגינים החלו לידות מטר אבנים לעבר רחבת הכותל שבו היו באותה עת כעשרים אלף יהודים, ולעבר השוטרים בהר. מספר מתפללים ברחבת הכותל נפצעו. הרחבה פונתה במהירות. לפי ועדת זמיר שמונתה לבדוק את האירועים האבנים הוכנו מראש בסמוך לשם יידוי אל עבר הרחבה. ניסיונות של סגן המופתי, אלג'מאל א-ריפאעי, להרגיע את ההמון לא צלחו. לאחר מספר דקות נסוגו השוטרים מההר דרך שער המוגרבים. זריקת האבנים על רחבת הכותל נמשכה גם לאחר שהתרוקנה. במקביל הסתערו מפגינים על תחנת המשטרה בהר. השוטרים הערבים ששהו בה קראו לעזרה ובהמשך נטשו אותה ומצאו מחסה במשרדו של הוואקף. תחנת המשטרה נתפסה על ידי המפגינים והציוד בה הועלה באש.
מפקד מרחב ירושלים במשטרה, תת-ניצב אריה ביבי, קיבל דיווחים על זריקת אבנים מהצד המזרחי של הר הבית לכיוון הכביש שבו נסעו אוטובוסים רבים עם מתפללים שפונו מרחבת הכותל. בנוסף, לאור החשש לחיי השוטרים בתחנת המשטרה בהר שהקשר עמם ניתק ומחשש שנשק הנמצא בתחנה יגיע לידי המתפרעים החליט על פריצה להר. כוחות המשטרה הפורצים נתקלו ביידוי אבנים וכ-20 שוטרים נפצעו. השוטרים ירו אש חיה כנגד המיידים. בעקבות כך נהרגו 17 ונפצעו כ-200 מוסלמים. בפרסומים מוסלמים דובר על 20 או 21 הרוגים. המוסלמים טענו שהשוטרים ירו גם לתוך אמבולנסים שפינו פצועים. בראיון טלוויזיה למחרת אמר ניצב יעקב טרנר כי מעולם קודם לא הותקפה רחבת הכותל מהר הבית, וכי ההסתערות הייתה מוצדקת. המהומות גם תועדו בידי המוסלמים, והואקף פרסם אותן כסרט בשם 'טבח אל-אקצא' עם כתוביות באנגלית.
חקירה

מיד לאחר המהומות הקים המפכ"ל צוות בדיקה פנימית בראשות ניצב עוזי ברגר לבדיקת תפקוד המשטרה במהומות, אך עבודת הוועדה הוקפאה על ידי השר רוני מילוא כדי להקים ועדה חיצונית.
ממשלת ישראל החליטה על הקמת ועדת בדיקה בראשות צבי זמיר לבדיקת האירוע. הוועדה הגישה את מסקנותיה ב-26 באוקטובר 1990. הוועדה ביקרה בחריפות את משטרת ישראל על שלא נערכה בכוחות מספקים לאפשרות של פריצת מהומות למרות הצטברות של מידע מודיעיני, ועל טיפול לקוי באירוע לאחר שהוא החל. הוועדה גם קבעה שההתפרעות לא הייתה מתוכננת מראש, אך הטילה את האשמה לאירועים על המתפרעים שתקפו את המתפללים ברחבת הכותל ואת השוטרים ועל המואזין של מסגד אל-אקצא על שהסית את המפגינים. הוועדה הצדיקה את עצם הפריצה להר ואת השימוש בכדורים חיים לאחר שנשקפה סכנת חיים בעת הפריצה להר, אך ביקרה את השימוש המופרז בנשק חם.
שבוע לאחר המהומות התמנה שופט בית משפט השלום בירושלים עזרא קמא כשופט חוקר לסיבת מותם של ההרוגים במהומות. תפקידו היה לקבוע האם מותם נגרם כתוצאה מעבירה. בניגוד לדוחות של צבי זמיר והווקף, קמא שמע כמאה עדים מהצדדים השונים וקיים עשרים ישיבות. ביולי 1991 הוא החליט כי אין להעמיד לדין אף אחד מהשוטרים המעורבים בירי, אף שלא בכל האירועים בהם ירו השוטרים נשקפה סכנה ממשית לחייהם. היה קושי במקרה זה להשתמש בראיות הרגילות, כדוגמת ממצאים בליסטיים, ולקשור בין פעולות ירי מסוימות במהלך האירועים למות ההרוגים. קמא מתח ביקורת על המשטרה ואמר כי "בשלב הפריצה להר הייתה היסחפות של כוחות לירי". הוא סתר את דברי ועדת זמיר לגבי השתלשלות האירועים בתחילת המהומות וקבע, כפי שדוח הוקף ציין, כי האירוע החל לאחר שרימון גז מדמיע נשמט בטעות מידי איש מג"ב. הוא ציין כי המוסלמים בחרו להתעלם מהודעת המשטרה כי לא יינתן לנאמני הר הבית לעלות להר הבית והמשיכו בהכנות לקדם את פניהם תוך שלהוב יצרים והכנת מאגר אבנים ואמצעים כנגד גז. לעומת זאת לא מצא קמא ראיות כי הייתה הסתה ברמקולים או בכרוזים בבוקר וכי הוכנו סכינים וגרזנים שנשלפו במהומות.
הוא סיכם כי "כל הצדדים האחראים לא השכילו למנוע את ההתדרדרות שהביאה לתוצאה הטרגית"
תוצאות

הואקף הציג את חולצותיהם המוכתמות בדם של חלק מן ההרוגים במשך שנה לאחר הירי, בתערוכה שנקראה 'קדושי אל-אקצה' והפיץ כרוזים הקוראים לנקמה. שנה לאחר מכן ג' חול המועד סוכות ה'תשנ"ב 26 בספטמבר 1991 נרצח זקן בשם שלמה יחיא בקדימה (מושבה). לגופו הוצמד כרוז של הואקף עם תמונת ההרוגים ואזכור המהומות. (רוצחו, איאד חיזראן, יצא מן הכלא במסגרת עסקת שליט בשנת 2011) במשך שנה זו היו מספר מקרים נוספים בהם הותקפו ונרצחו אזרחים יהודים בהקשר של נקמה על הרוגי הר הבית, בין היתר הפיגוע בשכונת בקעה.
בעקבות המהומות הנהיגה המשטרה הגבלות חמורות על ביקור של יהודים דתיים בהר הבית. בתחילה ההר נסגר לגמרי לביקור של אנשי תנועות למען המקדש ולאחר מכן הביקורים הוגבלו לזוגות בלבד, בליווי צמוד של איש משטרה.
פרסומים מאוחרים

סיפורים שונים שלא נמצא להם ביסוס הועלו כהסבר להתחלת השימוש בנשק חם. אלו כללו:
שוטר ישראלי שברח מתחנת המשטרה בהר איבד את נשקו שנלקח על ידי ההמון ובעקבות זאת החל ירי חי אל המפגינים
שוטרים ישראלים במחכמה ירו למוות בפלסטיני שהניף דגל פלסטין ובכך הציתו את ההתלקחות
מתנחלים ששהו במקום פתחו באש על המפגינים.
ראו גם

המהומות בהר הבית
לקריאה נוספת

נדב שרגאי, הר המריבה: המאבק על הר הבית: יהודים ומוסלמים, דת ופוליטיקה , כתר, 1995, עמודים 340–363
דוד חזוני

| --- | --- |

 לידה:  1969 (בן 56 בערך) פרינסטון, ארצות הברית 
 מדינה:  ישראל 
 מקום לימודים:  ישיבה יוניברסיטי, תיכון ברוקלין 
 שפות היצירה:  עברית 
 www.davidhazony.com
 
דוד חזוני (נולד ב-1969) הוא סופר, עורך עיתונות ופובליציסט ישראלי אמריקאי. היה העורך הראשי של "תכלת", בהוצאת מרכז שלם וחבר בכיר בארגון ההסברה הפרויקט הישראלי. עורך כיום את המגזין The Tower ומכהן גם כעורך משנה ב-Forward.
קורות חיים

חזוני נולד בעיירה פרינסטון בארצות הברית להורים ישראלים. אחיו הוא יורם חזוני, מייסדו של מרכז שלם ונשיאו הראשון. במהלך לימודיו באוניברסיטת קולומביה חזר חזוני בתשובה ועבר ללמוד בישיבה יוניברסיטי, שם סיים תואר ראשון ושני במחשבת ישראל. לאחר מכן סיים תואר שלישי בחוג למחשבת ישראל באוניברסיטה העברית.
בשנת 1994 עלה לארץ ושירת בצה"ל. ב-1996 היה אחד מארבעת מייסדי כתב העת תכלת ובשנים 2004–2007 אף כיהן כעורכו הראשי. אחריו, ועד סגירת "תכלת" ב-2012, כיהן בתפקיד זה אסף שגיב. בשנים הללו גם ערך חזוני וסייע בהוצאת כתביו של הרב פרופסור אליעזר ברקוביץ, אשר עליהם התבססה עבודת הדוקטורט שלו.
חזוני הוא כיום העורך של המגזין The Tower ובנוסף לכך גם כותב דרך קבע על דת ופוליטיקה בכתבי עת ובאתרי אינטרנט שונים. מאמריו מופיעים בין השאר גם באתר האינטרנט של CNN, ובכתבי העת והעיתונים קומנטרי, Moment, Jerusalem Post, New York Sun, Jewish Ideas Daily, ניו ריפבליק, ופורוורד. בכתב העת האחרון הוא מכהן כיום גם כאחד העורכים.
בשנת 2007 תרגם חזוני לאנגלית את ספרה של אמונה אלון, שמחה גדולה בשמים.
חזוני הוא אחד ממייסדי מפלגת "עוז לשוויון בשירות" בראשות עינת וילף שנרשמה בסוף 2024.
ספרו

בספטמבר 2010 יצא לאור בהוצאת סיימון אנד שוסטר ספרו, "עשרת הדיברות: מה יש לטקסט בן יותר משלושת אלפים שנה להציע לכל אחד מאיתנו". הספר תורגם לעברית ויצא בתחילת יוני 2011 בהוצאת כנרת זמורה-ביתן דביר
. הספר מציע מבט חדש על עשרת הדיברות תוך שהוא משלב פרשנות מקראית בסיפורי חז"ל, והגות מקורית בסיפורים אישיים. בספר סוקר חזוני כל דיבר ודיבר בנפרד ומנסה להעניק הסבר חדש לטקסט הקדום תוך שהוא חושף את החזון האנושי העומד מאחוריהם.
"עשרת הדיברות" היה ברשימת המועמדים הסופיים לפרס הספר היהודי הלאומי, בקטגוריה "הגות יהודית מודרנית" לשנת 2010.
ראו גם

הוצאת שלם
הערות שוליים

↑  שולי אבני-שוהם, הודעה על הגשת בקשה לרישום מפלגה בפנקס המפלגות, באתר משרד המשפטים - רשות התאגידים, ‏30 בדצמבר 2024
↑  http://catalog.simonandschuster.com/TitleDetails/TitleDetails.aspx?cid=1305&FilterBy=24&FilterVal=September+2010&pn=&showcart=&ob=10&ed=&isbn=9781416562351&find=&a=
↑  http://www.kinbooks.co.il/HTMLs/page_11062.aspx?c0=22948&bsp=13753
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007309749105171  BIBSYS: 7049282  BnF: cb15548560q (data)  ISNI: 0000 0000 6664 4774  LCCN: no2003118785  NTA: 305152300  SUDOC: 155089226  VIAF: 90739062   WorldCat (עם VIAF): 90739062 
הספר "עשרת הדיברות" שיצא בהוצאת כנרת זמורה-ביתן דביר ביוני 2011
פוגרום ביאליסטוק

גופות היהודים שנהרגו בפוגרום ביאליסטוק מונחות בחצר בית החולים היהודי
פוגרום ביאליסטוק התרחש בשנת ה'תרס"ו (1906) בין התאריכים כ"א–כ"ג בסיוון (14–16 ביוני) בעיר ביאליסטוק, פולין (אז חלק מהאימפריה הרוסית). הפוגרום בוצע על ידי חיילי צבא האימפריה הרוסית וארגון הימין הקיצוני המאות השחורות, ובו נהרגו בין 81 ל-88 יהודים ועוד כ-80 נפצעו.
איור של פורע מהאימפריה הרוסית במהלך פוגרום ביאליסטוק
פוגרום ביאליסטוק היה אחד מסדרה של התפרצויות אלימות נגד יהודים בין השנים 1903–1908, כולל פרעות קישינב, פוגרומי אודסה ופוגרום קייב.
הערות שוליים

↑  לפי הלוח הגרגוריאני. בלוח היוליאני שנהג באותה עת באימפריה הרוסית, התרחש הפוגרום בימים 27–29 ביוני.
↑  "Jewish Heritage Trail in Białystok". UWB Official website. נבדק ב-12 בדצמבר 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Encyclopedia Judaica: Bialystok, Poland". Jewish Virtual Library.
↑  Samuel Joseph, "Jewish immigration to the United States, from 1881 to 1910", Columbia University, 1914, pgs. 65-66,
ערך זה הוא קצרמרבנושא היסטוריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
פרויקט מצר-מסר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 סוג:  אירוע 
 מדינה:  ישראל
 מיקום:  מצר, מייסר 
 משתתפים:  מיכה אולמן, נחום טבת, יחזקאל ירדני, אביטל גבע, דב אור-נר, אפרת נתן 
 תקופה:  יוני 1972 – אוקטובר 1972 (כ־123 ימים) 
 
"החלפת אדמות" במסגרת פרויקט מצר-מסר.
"פרויקט מצר-מסר" הוא מיזם אמנותי שכלל סדרה של פעולות אמנותיות, שכללו בעיקר מיצגים ומיצבים, התקיימו בחודשים יוני עד אוקטובר 1972 באזור קיבוץ מצר והכפר הערבי מייסר. המיזם נחשב לאחד מן הביטויים החשובים של האמנות המושגית בישראל והיו שותפים בו אמנים כגון אביטל גבע, מיכה אולמן, משה גרשוני ואחרים.
בעקבות הפסל יצחק דנציגר, ששימש כמעין אב רוחני לאמנים צעירים רבים, התאספה בראשית שנות ה-70, קבוצה של אמנים מושגיים שהושפעה מרעיונותיו אודות אמנות מושגית ו"תיקון הטבע". קבוצת האמנים קיימה פגישות סדירות עם דנציגר בחיפה ובתל אביב והשתתפה בסיורים שארגן. "היינו נעריו של דנציגר, אפשר לומר", סיפר משה גרשוני בטקסט מאוחר, "בתחילת שנות השבעים, בתקופה שהוא עבד על מחצבת נשר ועשה את כל הניסיונות שלו ... זו הייתה התקופה שהוא תלה את החיטה במוזיאון, כל הכיוון הנסיוני הזה שהיה ברוח אחת עם הדברים שאנחנו חיפשנו".
בשונה מעבודותיו של דנציגר, הפעולות שביצעו חברי הקבוצה, נשאו אופי פוליטי וחברתי מובהק יותר. הממד הארס פואטי שברבות מן הפעולות ביטא את הרעיון תפיסת האמנות כאלמנט לקידום חברתי. על חברי הקבוצה נמנו גבע, אולמן, גרשוני, דב אור-נר, אפרת נתן, נחום טבת ויחזקאל ירדני.
חלק מן האמנים ביצעו פעולות שהיו קשורות להשפעת "אמנות האדמה". האמן דב אור-נר, לדוגמה, שלח מכתבים לאנשי הקיבוץ והכפר וביקש מהם לשלוח לו את האשפה שלהם. השקיות הוטמנו בבור בעומק 20 מ' שכוסה בהדרגה. גם מיכה אולמן עסק בפעולת חפירה ובמסגרתה יצר בסוף אוקטובר פעולה של "החלפת אדמות" בין שני בורות שנחפרו בשני היישובים. השפעתה של פעולה זו הייתה בהעלאת מודעות בקרב תושבי היישובים לסיטואציה הפוליטית.
משה גרשוני ביצע עבודה בעלת משמעויות ארס-פואטיות ופוליטיות. בפעולה שלו יצר גרשוני תצלומי נוף בקיבוץ מצר, כינס אספת קיבוץ ובה "חילק" את אדמות הקיבוץ לחברים. אביטל גבע יצר עבודה בעלת משמעויות אקולוגיות, ובה מיין ספרים שנשלחו למיחזור במפעל אמניר והקים ספרייה מאולתרת בתוך אבוסי בקר. בעבודה נוספת רתם גבע בני נוער למחרשה ובפעולה משותפת שנמשכה שבועיים חרש את האדמה החקלאית באזור. בין העבודות הנוספות שנוצרו בפרויקט הייתה מכלאה עשויה ענפים, שנבנתה על ידי נחום טבת.
גלריה

אביטל גבע, ספרייה מאולתרת
אביטל גבע, ספרייה מאולתרת
משה גרשוני, חלוקת אדמות קיבוץ מצר לחברים
לקריאה נוספת

גינתון, אלן, "העיניים של המדינה", אמנות חזותית במדינה ללא גבולות, מוזיאון תל אביב לאמנות, תל אביב, 1998, (בייחוד עמ' 88-98).
צלמונה, יגאל, 100 שנות אמנות ישראלית, מוזיאון ישראל, ירושלים, עמ' 300-301.
תמוז, בנימין (עורך), סיפורה של אמנות ישראל, מסדה, גבעתיים, 1980, עמ' 296-297.
הערות שוליים

↑  גרשוני, משה, "דנציגר בעיני משה גרשוני", סטודיו, 76, אוקטובר-נובמבר 1996,עמ' 19.
↑  ראו: תמוז, בנימין (עורך), סיפורה של אמנות ישראל, מסדה, גבעתיים, 1980, עמ' 297.
יקיר גירון

| --- | --- |

קברו בהר הזיתים
 לידה:  1813 ה'תקע"ג אדירנה, טורקיה
 פטירה:  1874  (בגיל 61 בערך) י"ז בשבט ה'תרל"ד ירושלים
 מקום קבורה:  הר הזיתים, חלקת הספרדים
 מקום פעילות:  אדירנה וקושטא בטורקיה, וירושלים
 תקופת הפעילות:  ? – 4 בפברואר 1874 
 תחומי עיסוק:  רבנות, פעילות ציבורית
הרב יקיר (שמואל דוד) איסטרוג גירון אפנדי (1813 – 1874) היה איש ציבור, רב העיר אדירנה, החכם באשי של קושטא – ראש רבני האימפריה העות'מאנית, ו"מגדולי בוני היישוב העברי".
ביוגרפיה

נולד באדירנה שבטורקיה בשנת 1813 (ה'תקע"ג) למשפחת רבנים שמקורה בז'ירונה שבספרד, ובילדותו חונך אצל אביו. בשנת 1835 (ה'תקצ"ה) נבחר לשמש כרב העיר, וכיהן בתפקיד זה עד לשנת 1842 (ה'תר"ב).
בתקופת כהונתו כרב העיר הנהיג סדרים חדשים בקהילה, ותיקן תקנות חדשות למענה. הודות לפעילותו קיבל מהסולטנים אבדילאזיז ואבדילמג'יט הראשון אותות כבוד חשובים.
כשפרץ בשנת 1842 (ה'תר"ב) סכסוך בין ראשי קהילת יהודי קושטא, הוזמן הרב גירון יחד עם רבי חיים פאלאג׳י והרב מנחם בן ארדיט מטעם הממשל ליישב את הסכסוך, ולאחר מכן הרב גירון שב לאדירנה. לאחר כשבעה חודשים בעקבות המשך הסכסוך מינה הסולטן את הרב גירון לרב וחכם באשי של קושטא וראש רבני טורקיה, במקום הרב יעקב אביגדור. את מקומו באדירנה מילא בנו, הרב אברהם גירון.
בתקופת כהונתו כרב העיר הנהיג סדרים חדשים בקהילה, ותיקן תקנות חדשות למענה. הודות לפעילותו קיבל מהסולטנים אבדילאזיז ואבדילמג'יט הראשון אותות כבוד חשובים.
בעקבות קול קורא של הרב עזריאל הילדסהיימר בנוגע ליהודי אתיופיה, הוציא הרב גירון בשנת 1866 (ה'תרכ"ו) מכתב תחת הכותרת "קול קורא לעזרת בני ישראל בארץ כוש", בו הדגיש כי אין שוני בין יהודי אתיופיה לשאר יהודי הגלויות, התריע על סכנת המיסיון המאיימת על העדה, וקרא לפעול להצלתה. בעקבות קריאות אלו החלו לצאת משלחות סיוע לקהילות היהודיות באתיופיה.
ב-26 במאי 1872 (י"ח באייר ה'תרל"ב) עזב את קושטא לאחר שהתפטר מתפקידו בהסכמת הסולטאן במטרה לעלות לארץ ישראל, וחזר לאדירנה להיפרד ממשפחתו ומכריו. בסוף חודש אב של אותה השנה הגיע בהפלגה ליפו, והתקבל שם על ידי הרב רפאל מאיר פאניז'ל והרב יעקב שאול אלישר. בהגיעו למוצא בתחילת חודש ספטמבר (ראש חודש אלול), יצא לקבל את פניו הראשון לציון הרב אברהם אשכנזי, בליווי 50 רבנים מהעדה הספרדית, ומשם נכנס לירושלים כשהוא מלווה בשיירת כבוד של חיילים, ראשי דתות וקונסולים, כשהוא רכוב על סוס.
בירושלים ייסד את ישיבת "חסד ואמת" ולמד בה יחד עם רבני העיר. בתקופה זו החל לפעול להרחבת היישוב היהודי, והרב צבי קלישר, שראה בו את האדם המתאים לפעילות בניית הארץ, ניהל עמו חלופת מכתבים, ושכנעו לייסד ועד לרכישת קרקעות ולעמוד בראשו. מטרת הוועד, ששמו "החברה ליישוב א"י", הייתה לרכוש קרקעות ולייסד מושבים עבור חקלאים עבריים. הרב גירון הציע לרב קלישר לרכוש חלקת אדמה גדולה באזור יפו, וראשי החברות ליישוב ארץ ישראל בגרמניה התאחדו ושלחו לו סכום כסף כמקדמה. בנוסף התכונן לרכישת שטח אדמה באזור ירושלים עבור עולים מבוקרשט, ועדכן את הרב קלישר על אפשרות לרכוש את חלקת האדמה שבה נמצאת מערת קבר שמעון הצדיק.
הלך לעולמו לפני שהשלים את הרכישות ב-4 בפברואר 1874 (י"ז בשבט ה'תרל"ד), ונקבר בחלקת הספרדים שבהר הזיתים.
לקריאה נוספת

משה דוד גאון, יהודי המזרח בארץ ישראל, חלק ב', עמ' 201