stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דליס דה בורגון
מאפיינים > תיאור

קליפה פורחת לבנה
מרקם הומוגני – מצבע שנהב עד לצבע צהוב חיוור
ניחוחות של פטריות ליד הקליפה
טעם עדין – מתון, חמאתי ומעט חמצמץ
מאפיינים > התאמה

יינות לבנים (כלומר שמפניה, מירסו, שאבלי גראן קרו)
יינות אדומים (כלומר Epineuil)
מאפיינים > סוגים

דליס דה בורגון 2 ק"ג (יישון = שבועיים)
דליס דה בורגון 200 גרם (יישון = שבוע)
הסהר האדום הפלסטיני

| --- | --- |

 תחום:  emergency and relief 
 מדינה:  מדינה פלסטינית 
 מטה הארגון:  אל-בירה 
 תקופת הפעילות:  26 בדצמבר 1968 – הווה (56 שנים) 
 www.palestinercs.org/ar
 
אמבולנס פלסטיני משמש כמגן אנושי על מיידי אבנים
אמבולנס של הסהר הפלסטיני האדום בירושלים, עם לוחית רישוי ישראלית.
הסהר האדום הפלסטיני (בערבית: جمعية الهلال الأحمر الفلسطيني) הוא ארגון סיוע ועזרה ראשונה הפועל בשטחי הרשות הפלסטינית ביהודה ושומרון, במזרח ירושלים וברצועת עזה.
פעילות

הארגון הוקם בשנת 1968, על ידי ד"ר פתחי ערפאת, אחיו של יאסר ערפאת. הארגון עוסק בהפעלת בתי חולים, שירותי רפואת חירום ושירותי אמבולנס ומטהו נמצא ברמאללה. הארגון מפעיל כ-41 תחנות אמבולנס בשטחי הרשות וכ-122 אמבולנסים.
בדצמבר 2005 נחתם הסכם לשיתוף פעולה בין הסהר האדום הפלסטיני לבין ארגון מגן דוד אדום הישראלי. ההסכם מאפשר לסהר האדום הפלסטיני להיעזר בשירותי הארגון הישראלי, שציודו מתקדם יותר, ומסדיר טוב יותר את מעבר האמבולנסים של הסהר האדום בתקופות של מתיחות ביטחונית.
בשנת 2006 הארגון הוכר רשמית על ידי הוועד הבינלאומי של הצלב האדום (ICRC) והפדרציה הבינלאומית של אגודות הצלב האדום והסהר האדום (The International Federation of Red Cross and Red Crescent Societies).
נשיא הסהר האדום הפלסטיני הוא ד"ר יונס אל חטיב.
פעילות טרור

ארגוני הטרור עושים שימוש באמבולנסים ובתיעוד של הסהר האדום הפלסטיני להברחת מבוקשים ואמצעי חבלה ולביצוע פעולות טרור. כמו כן, אותרו מקרים של שימוש בתיעוד רפואי, בגדי רופאים ואף גיוס הרופאים עצמם כמסייעים לפעולות טרור. הג'יהאד האסלאמי הפלסטיני פרסם פוסטרים בהם הוא מתגאה בביצוע פיגוע טרור באמצעות אמבולנס עמוס חומרי נפץ.
בתקופת האינתיפאדה השנייה נתפסו מבוקשים פעילי טרור וכן אמצעי לחימה וחומרי נפץ שהוברחו באמבולנסים של הסהר האדום.
ב-27 במרץ 2002 עצר מחסום צה"ל דרומית לרמאללה אמבולנס לטיפול נמרץ. מתחת לאלונקה עליה שכב ילד חולה התגלו חגורת נפץ ומטעני חבלה. הנהג, אסלאם ג'בריל, מבוקש תנזים, עבד בסהר האדום הפלסטיני כנהג אמבולנס, והודה בחקירתו כי אמצעי הלחימה יועדו להימסר לפעילי התנזים ברמאללה. ביוני 2002 נעצר ד"ר אמג'ד עזת חסן מצטפא, רופא בבית החולים בג'נין, אשר גויס על ידי החמאס בג'נין כמבריח מחבלים מתאבדים לישראל. ב-2002 נעצר פעיל תנזים מרמאללה שהודה בחקירתו כי עסק בהברחות אמצעי לחימה באמצעות אמבולנסים. במרץ 2002 עשו מבוקשים חמושים ברמאללה שימוש באמבולנסים לשם מעבר ממקום למקום. המבוקשים לבשו בגדי רופאים וחלקם אף נהגו להסתתר במחלקות השונות בבתי החולים בעיר.
במרץ 2012 נעצרו מספר עובדים בארגון בחשד לביצוע פיגוע ירי לעבר כוחות צה"ל.
ב-13 בנובמבר 2015 בשעה 14:50 מחבל פתח באש לעבר רכב ליד עתניאל. בפיגוע הירי נרצחו הרב יעקב ליטמן ובנו נתנאל. אם המשפחה וארבעה מהילדים נפצעו. לפי תחקיר מד"א, אמבולנס של הסהר האדום הפלסטיני שהגיע לזירת הפיגוע נמנע מלהגיש עזרה לפצועים בניגוד לכללי האתיקה הרפואית, דבר שגרר מחאה חריפה מצד ישראל. הסהר האדום הכחיש את הדברים וטען שטיפל בפצועים.
הערות שוליים

↑  The Palestine Red Crescent Society (באנגלית)
↑  Terrorism-info The Meir Amit Intelligence and Terrorism Information Center
↑  ארגוני הטרור הפלסטיניים ומנגנוני הביטחון של "הרשות" עושים שימוש באמבולנסים, בתיעוד של "הסהר האדום", בכלי רכב ובתיעוד של ארגונים בינ"ל להברחת מבוקשים ואמצעי חבלה ולביצוע פעולות טרור. זאת על מנת לעקוף את הבדיקות המתבצעות במחסומי צה"ל תוך ניצול חופש התנועה המוענק לרכבים אלה
ולמשתמשים בהם, מרכז המידע למודיעין וטרור, ינואר 2004
↑  ניר דבורי, ‏החשוד בתכנון פיגוע: שוער נבחרת פלסטין, באתר ‏מאקו‏, 2 באפריל 2012
↑  אור הלר, אב ובנו נרצחו בפיגוע ירי בדרום הר חברון, המחבלים נמלטו, באתר nana10‏, 13 בנובמבר 2015
↑  אלון בן דוד, בעקבות חשיפת חדשות 10: ישראל תגיש מחאה נגד הסהר האדום, באתר nana10‏, 14 בנובמבר 2015
↑  אריאל כהנא ואמרי סדן, הסהר האדום לפצועים בעתניאל: "תפנו למד"א", באתר nrg‏, 15 בנובמבר 2015
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007256712705171  LCCN: n79130834  VIAF: 155930283   WorldCat (עם VIAF): 155930283
השחתת איבר המין הנשי בקניה

מנהג השחתת איבר המין הנשי נתפס בקניה כסמל לשימור מרחב אתני ומנהגים, זאת מתוך היותו מרכיב מהותי בטקסי חניכה. ההקשר החברתי שבו המילה מתקיימת, משתנה בהתאם לאזור הגאוגרפי ולהשתייכות האתנית. בקהילה בקניה חשיבות המנהג הייתה בעיקר מעבר מילדות לבגרות, והוא היה מסמן את הבנות כמוכנות לשלב הבא: נישואין והקמת משפחה. כיום, בקבוצות מסוימות בקניה המילה נחשבת כסמל קריטי של זהות אתנית או כדרישה דתית וכתנאי הכרחי לנישואין. לצד זאת, בקבוצות מסוימות, המילה מסמלת הישגיות נשית וכן כאמצעי לשימור הבתולים. יש הטוענים כי טקס זה מרסן את הדחפים המיניים של האישה ובכך מבטיח נאמנות מצידה. על כן, בצורה זו נשים רבות, ביניהן גם משכילות ובעלות מעמד, אשר מודעות לסכנות הבריאותיות והנזקים הנובעים כתוצאה מהשחתת איבר המין הנשי מגנות על מנהג זה שכן הן חשות כי הוא מהווה חלק מתרבותן וזהותן האישית. בתוך מרחב מגדרי זה-השחתת איבר המין הנשי משויכת להגעה לגיל בגרות המאפשר נישואים. הגעה לגיל ולשלב זה בחיי הפרט בחברה מצוין כחלק מטקס חניכה.
הקשר בין השחתת איבר המין הנשי לדת

מבחינת ההקשר לדת קיימים חילוקי דעות. פעמים רבות, במיוחד בעולם המערבי, קל להניח במנהג כפרקטיקה המזוהה עם הדת. אולם, למרות שהשחתת איבר המין הנשי הוא מנהג המצוי בקרב דתות שונות, כמו מוסלמים, באף אחד מספרי הקודש של הדתות לא מוזכר או מתואר מנהג זה. ישנם מנהיגים דתיים אשר תומכים בתופעה ואף מחשיבים אותה כמנהג דתי ולוקחים בה חלק, יש כאלו אשר מגנים אותה ורואים בה כאיום לדת ולתרבות וכאלו אשר אינם ברורים לגביה או מתעלמים ממנה. בקניה המנהג הוא חלק מעולם דתי שלם ומבוצע על ידי אנשים מתרבויות, מוצא אתני ודתות שונות; מוסלמים, נוצרים ודתות אפריקאיות מסורתיות. ההקשר הרחב מתייחס לאורח חיים ולקשר שיש לבני הקבוצה האתנית עם אבות קדומים אשר יצרו מנהגים ודפוסי חיים הכוללים בתוכם את טקסי החניכה. בני קבוצות שונות כדוגמת הקיקויו, הקבוצה האתנית הגדולה ביותר בקניה, מאמינים כי הם יכולים ליצור קשר עם אבותיהם באמצעות דבקות במנהגים כמו מילה, כמו גם באמצעות מנהגים כדוגמת הקרבת קורבנות לאבותיהם השוכנים במופעי הטבע-גשם, הרים, כוכבים וכו'.
טקס המילה בקניה וחשיבותו

קניה מונה כ-48.46 מיליון בני אדם, כיום ידוע כי מנהג המילה נפוץ בקרב מספר קבוצות אתניות בקניה, כאשר בקרב קבוצת הסומלים אחוז התופעה מצביע על כ־98%. ישנן קבוצות מרכזיות נוספות בהן נעשה המנהג כמו קבוצת הקיסי (Kisii) המהווים 96%, שבט המסאי Masai)) המהווה 73%, קבוצת האמבו (Embu) המהווים 51%, קבוצת הקלנג'ין Kalenjin)) המהווים 40% ואחרות (Knbs et al, 2010: [null 265).
באזורים בהם המנהג מתקיים באופן נרחב, הוא נתמך על ידי נשים וגברים כאחד.
ישנו טקס ריקוד גדול ומפואר הנקרא מאטומו (Matuumo). טקס זה כולל שירים וריקודים, נערך במתחם שבו תתבצע המילה לפני זריחת השמש, ונמשך לכל אורך היום. לפני הטקס, המנתח המסורתי, יחד עם בוגר השבט בוזקים אבקה ודבש על הקרקע וזאת על מנת לטהרה ולמנוע את כניסתם של כוחות מרושעים אשר עלולים לפגוע בילדות שעוברות את הטקס. לאחר מכן, הילדות נכנסות מעוטרות בבדים חגיגיים ועלים מקודשים אל תוך המתחם וההליך מבוצע.
המילה מסמלת צעד להפיכתם של הנערים והנערות לחברים מלאים בחיי הקהילה הכפופים לחוק, לכשירים לפעילות מינית, ולקיום למנהגים חברתיים הכוללים את השתתפותם בפעילויות פוליטיות, כלכליות ודתיות. לפיכך, מנהג זה תופס מקום מרכזי בחברה המסורתית בקניה שכן הוא אירוע פסיכולוגי וחברתי החשוב והמכריע ביותר בחיי הפרטים ולימים יחזק את הזהות האתנית והתת-קבוצתית.
טקס המילה בקניה וחשיבותו > משמעות הטקס עבור הנשים

בקניה, אצל רוב הנשים, נישואין והקמת משפחה חיוניים לביטחון כלכלי וחברתי ארוך טווח, במיוחד כאשר הגישה לעדר צאן או בקר, לקרקע או להכנסה תלויה במידה רבה בגברים. לפיכך, לעיתים רצונן של הנשים בנישואין ראויים המעניקים לה יציבות כלכלי, ביטחון חברתי וחיי משפחה הוא כה חזק, כך שזה מה שמניע אותן לדבוק במנהג זה. בנוסף, נשים אשר לא עברו את תהליך המילה עלולות להיתפס כטמאות בעיני החברה, ומכאן ככאלו אשר אינן ראויות לנישואין. על כן, הטקס מבטיח לנשים תמיכה כלכלית וחברתית לכל חייהן. כמעט בכל הקבוצות האתניות נשים לוקחות על עצמן את האחריות על טקס החניכה ותהליך המילה. היבט זה של המנהג, אשר קובע כי על הנשים להיות אחראיות מוסיף דינמיקה היררכית מסוימת בקרב הנשים והבנות. הנשים המעורבות בתהליך היזום של ההכנות, הטקסים וחיתוך איבר המין, זוכות לסמכות מוגברת על פני אחרים ואחרות.
הערות שוליים

↑  http://www.who.int/mediacentre/factsheets/fs241/en/
↑  11. Middleton, J., & Kershaw, G. (2017). The Kikuyu and Kamba of Kenya: East Central Africa. Routledge.
↑  9. Press.KNBS, M. I., NASCOP, N., & KEMRI, N. (2010). Kenya demographic and health survey 2008-09. Calverton, Maryland.
↑  7. Ahlberg, B. M., Njau, W., Kiiru, K., & Krantz, I. (2000). Gender masked or self-inflicted pain: Female circumcision, eradication and persistence in Central Kenya. African Sociological Review/Revue Africaine de Sociologie, 4(1), 35-53.
↑  15. Thomas, L. (2000). Ngaitana (I will circumcise myself)”: Lessons from colonial campaigns to ban excision in Meru, Kenya. Female “circumcision” in Africa: Culture, controversy, and change, 139-50.
↑  4. Natsoulas, Theodore. 1998.” The Politicization of the Ban on Female Circumcision and the Rise of the Independent School Movement in Kenya”. Jurnal of Asian and African Studies, 33 (2).
↑  4. Natsoulas, Theodore. 1998.” The Politicization of the Ban on Female Circumcision and the Rise of the Independent School Movement in Kenya”. Jurnal of Asian and African Studies, 33 (2).
↑  1. צבר פרידמן, גליה. תמרקין, מרדכי.1997. קניה- מהתיישבות קולוניאלית למדינה עצמאית. תל אביב: האוניברסיטה הפתוחה.
↑  5. ENCYCLOPEADIA BRITANNICA, KENYA COLONY https://www.britannica.com/place/Kenya/Kenya-colony#ref921410 [accessed: February 13, 2018]
↑  4. Natsoulas, Theodore. 1998.” The Politicization of the Ban on Female Circumcision and the Rise of the Independent School Movement in Kenya”. Jurnal of Asian and African Studies, 33 (2).
↑  1. צבר פרידמן, גליה. תמרקין, מרדכי.1997. קניה- מהתיישבות קולוניאלית למדינה עצמאית. תל אביב: האוניברסיטה הפתוחה.
↑  1. צבר פרידמן, גליה. תמרקין, מרדכי.1997. קניה- מהתיישבות קולוניאלית למדינה עצמאית. תל אביב: האוניברסיטה הפתוחה.
↑  1. צבר פרידמן, גליה. תמרקין, מרדכי.1997. קניה- מהתיישבות קולוניאלית למדינה עצמאית. תל אביב: האוניברסיטה הפתוחה.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987011874007205171
קהילת יהודי מילווקי

|  אוכלוסייה |
| --- | --- |
 25,800 לערך (2011)
 ריכוזי אוכלוסייה עיקריים
 בעיקר בפרברים הצפוניים והמערביים של העיר
 שפות
 אנגלית, עברית, יידיש
 
הקהילה היהודית במילווקי היא אחת מהקהילות היהודיות הגדולות ביותר באזור המערב התיכון. האוכלוסייה היהודית, אשר נמצאת בעיקר בפרברים הצפוניים והמערביים של העיר, התיישבה במקור במילווקי באמצע המאה ה-19 ומילאה לאורך השנים תפקיד משמעותי בפיתוח התרבותי, החברתי והכלכלי של העיר.
היסטוריה

המתיישבים היהודים הראשונים בעיר הגיעו למילווקי במהלך שנות ה-40 של המאה ה-19, והיו בעיקר יהודים אשכנזים מגרמניה ואוסטריה-הונגריה. המהגרים הללו היגרו לאזור בחיפוש אחר הזדמנויות כלכליות.
בית הכנסת הראשון בוויסקונסין הוקם במילווקי בשנת 1850. רוב המהגרים היהודים במילווקי באותה העת היו רפורמים. לקראת סוף המאה ה-19 הגיעו למילווקי יהודים אורתודוקסים ממזרח אירופה. בעקבות גל ההגירה ממזרח אירופה גדלה האוכלוסייה היהודית באופן ניכר ועד שנת 1875 חיו מעל ל-2,000 יהודים במילווקי. באותה העת מרבית היהודים בעיר גרו באזור מרכז העיר ובאיסט סייד.
במהלך המאה ה-19 חלק גדול מהיהודים במילווקי עבדו בתעשיות ההלבשה וההנעלה. לקראת סוף המאה ה-19 כמעט כל מפעלי ההלבשה בעיר היו בבעלות יהודית. ארגונים יהודיים רבים נוסדו במילווקי במהלך אותה התקופה, כמו המיסיון היהודי של מילווקי וארגון בני ברית.
בשנת 1925 חיו מעל ל-22,000 יהודים במילווקי, מה שהפך אותה לאחת מהקהילות היהודיות הגדולות ביותר בארצות הברית. גלי הגירה נוספים של מהגרים יהודים שברחו מאירופה בעקבות עליית הנאציזם הגיעו לעיר במהלך שנות ה-30. גל גדול נוסף של מהגרים יהודים הגיע למילווקי מברית המועצות בין שנות ה-70 לשנות ה-90. אותם המהגרים התיישבו בעיקר בשכונות שרמן פארק ושורווד.
הקהילה היהודית תרמה באופן ניכר לכלכלת מילווקי לאורך השנים כאשר יהודים רבים הקימו בתי עסק רבים, כולל חנויות מכולת ומפעלי בגדים ואפילו חברות גדולות כמו Kohl's (אנ') ומנפאואר. על אף שעד שנת 1951 האוכלוסייה היהודית בעיר היוותה רק 3% מכלל אוכלוסיית העיר, כ-20% מהרופאים בעיר ו-17% מעורכי הדין בעיר באותה התקופה היו יהודים.
בשנת 1921 החל לפעול בעיר העיתון היהודי ה-Wisconsin Jewish Chronicle, אשר עדיין קיים כיום. בשנת 1997 החל להיערך מדי אוקטובר פסטיבל הסרטים היהודי של מילווקי אשר ממוקד אך ורק בהצגת סרטים יהודיים. בשנת 2008 נפתח לקהל הרחב המוזיאון היהודי של מילווקי.
במילווקי פועלים כיום ארגונים יהודיים רבים, כמו בין היתר הארגון הלל מילווקי לסטודנטים וצעירים, מרכז חב"ד ומחלקה למדעי היהדות באוניברסיטת ויסקונסין-מילווקי.
דמוגרפיה

לפי הערכה של אוניברסיטת ויסקונסין-מילווקי בשנת 2011 הקהילה היהודית במילווקי מנתה כ-25,800 יהודים, שהיוו כ-1.8% מאוכלוסיית העיר וכ-78% מכל היהודים במדינת ויסקונסין. הקהילה היהודית במילווקי מגוונת, וכוללת אוכלוסיות יהודיות אורתודוקסיות, קונסרבטיביות, רפורמיות וחילוניות.
יהודים בולטים ממילווקי

גולדה מאיר (1898–1978) - ראש ממשלת ישראל בין 1969 ל-1974. גדלה במילווקי.
ולטר אננברג (1908–2002) - מוציא לאור, דיפלומט ונדבן. נולד וגדל במילווקי.
שרלוט ריי (1926–2018) - שחקנית וזמרת אמריקאית אשר נודעה בעיקר בזכות הדמות עדנה גארט אותה היא גילמה בקומדיית המצבים "על טעם ועל ריח". נולדה וגדלה במילווקי.
ג'ין ויילדר (1933–2016) - שחקן, קומיקאי, סופר ויוצר קולנוע. נולד וגדל במילווקי.
הרב קוהל (1935–2023) - איש עסקים, נדבן ופוליטיקאי שכיהן בין השנים 1989–2013 בסנאט האמריקני כנציג מדינת ויסקונסין מטעם המפלגה הדמוקרטית. נולד וגדל במילווקי.
יחיאל מיכל טברסקי (נולד ב-1939) - רב, אדמו"ר ומלחין חסידי.
צוקר, אברהמס וצוקר - שלישיית יוצרי קומדיות קולנועיות אשר ידועים בעיקר בזכות סרטם "טיסה נעימה" וסדרת סרטי "האקדח מת מצחוק".
הערות שוליים

↑  Avner, Jane. "Jews". Encyclopedia of Milwaukee. נבדק ב-1 באוגוסט 2022. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Jews in Wisconsin". Wisconsin Historical Society (באנגלית). 3 באוגוסט 2012. נבדק ב-1 באוגוסט 2022. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Cohen, Sheila Terman (25 בספטמבר 2019). "What Happened To Wisconsin's Once-Thriving Smaller Jewish Communities?". WisContext (באנגלית). נבדק ב-1 באוגוסט 2022. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "About Wisconsin Jewish Chronicle". www.jewishchronicle.org. נבדק ב-1 באוגוסט 2022. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "25th Annual Milwaukee Jewish Film Festival". JCC Milwaukee. Harry & Rose Samson Family Jewish Community Center. 29 באוגוסט 2022. נבדק ב-31 באוקטובר 2022. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "About Jewish Museum Milwaukee". jewishmuseummilwaukee.org. נבדק ב-1 באוגוסט 2022. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "About". HILLEL MILWAUKEE (באנגלית). נבדק ב-2 באוגוסט 2022. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Chabad at UW-Milwaukee". Chabad-Lubavitch of Wisconsin. Chabad.org. נבדק ב-2 באוגוסט 2022. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "The Sam and Helen Stahl Center for Jewish Studies - UW-Milwaukee". The Sam and Helen Stahl Center for Jewish Studies. University of Wisconsin-Milwaukee. נבדק ב-2 באוגוסט 2022. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Cohen, Leon (29 באפריל 2015). "Revised community study finds fewer Milwaukee Jews". www.jewishchronicle.org. The Wisconsin Jewish Chronicle. נבדק ב-1 באוגוסט 2022. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Miller, Ron; Kotler-Berkowitz, Laurence; Percy, Stephen. "2011 Jewish Study Greater Milwaukee (Revised March 2015)". www.jewishdatabank.org. Berman Jewish Databank. נבדק ב-1 באוגוסט 2022. {{cite web}}:  (עזרה)
אלאסן ואטארה

אלאסן דראמאן ואטארה, הידוע גם בכינוי "אדו", ADO, לפי ראשי התיבות של שמו (בצרפתית: ‏Alassane Dramane Ouattaraקובץ:En-us-Alassane Ouattara from Ivory Coast pronunciation (Voice of America).ogg‏Ⓘ‏, נולד ב-1 בינואר 1942 בדימבוקרו) הוא פוליטיקאי וכלכלן איווּאָרי, המכהן כנשיא חוף השנהב החל מאז 6 במאי 2011. כיהן גם כראש ממשלת חוף השנהב מנובמבר 1990 ועד דצמבר 1993, ולפני כן עבד בקרן המטבע הבינלאומית ובבנק המרכזי של מדינות מערב אפריקה (BCEAO).
בתקופה שבה כיהן כראש הממשלה תרם להבראת אוצר המדינה ולזינוק מחדש של כלכלתה, במחיר מדיניות של צנע תקציבי.
בשנת 1999 נבחר בראש מפלגת "התלכדות הרפובליקנים", אך לא הורשה להתייצב בבחירות לנשיאות בשנים 1995 ו-2000 בגלל טענות כי מוצא חלק ממשפחתו הוא כביכול מבורקינה פאסו. בשנת 2010 הוא נבחר בבחירות שהיו אמורות להוביל לסיום מלחמת האזרחים, אך הנשיא לוראן גבאגבו סירב לעזוב את השלטון. ואטארה נכנס לתפקיד רק ב-21 במאי 2011, לאחר שגבאגבו נעצר בידי כוחות צרפתיים שהתערבו במשבר במדינה כדי לבלום את האלימות שהתחדשה עד לכדי מלחמת אזרחים נוספת. אלאסן ואטארה משתייך לקבוצה האתנית באולה. לאחר שמועמדו לנשיאות, ראש הממשלה אמאדו גון קוליבאלי, מת ממחלה באוגוסט 2020, רץ ואטארה פעם שלישית לתפקיד הנשיאות באישור בית המשפט החוקתי של המדינה ונבחר בבחירות שהוחרמו במידה רבה על ידי האופוזיציה.
ביוגרפיה > ראשית חייו

אלאסן דראמאן ואטארה נולד בשנת 1942 בדימבוקרו, במרכז חוף השנהב (בימינו - במחוז נזי-קומואה) כבנם של קראמאן אוטארה, מורה וסוחר מבוסס, ושל חאג'ה נבינטו לבית סיסה. הוא נצר למשפחת אצילים מוסלמים ששלטו בממלכת קונג, שנודעה גם כממלכת ואטארה. ממלכה זו כללה בזמנו שטחים מבורקינה פאסו, מחוף השנהב, מגאנה וממאלי של ימינו. מצד אביו ואטארה הוא צאצא ישיר של המלך סקו עומר ואטארה (1745-1665), מייסד ממלכת קונג.
הוא סיים בשנת 1965 תואר ראשון במנהל עסקים במכון דרקסל לטכנולוגיה, הקרוי בימינו אוניברסיטת דרקסל בפילדלפיה.
סיים בהמשך באוניברסיטת פנסילבניה תואר שני (1967) ואחר כך דוקטורט (1972) בכלכלה.
ביוגרפיה > הקריירה ככלכלן

בשנים 1968–1990 עשה ואטארה קריירה במסגרת קרן המטבע הבינלאומית.
בשנת 1972 הוא התחיל לעבוד בבנק המרכז של מדינות מערב אפריקה BCEAO ובשנים 1983–1984 התמנה לסגן נגיד שלו. לאחר מכן חזר לקרן המטבע הבינלאומית כמנהל מחלקת אפריקה (1988-1984) ובשנת 1988 התמנה לנגיד הבנק BCEAO.
ביוגרפיה > ראש ממשלה 1990–1993

באפריל 1990, בזמן שחוף השנהב נמצאה במשבר כלכלי בעקבות צניחת מחירי החומרים הגולמיים והצטברות חוב חיצוני כבד, במסגרת התוכנית להתאמה מבנית שכנעה קרן המטבע הבינלאומית את הנשיא פליקס הופואה-בואני למנות את ואטארה ליושב ראש הוועד הבין-משרדי לקאורדינציה של תוכנית הייצוב והשיקום הכלכלי של חוף השנהב. במקביל המשיך ואטארה לשמש נגיד לבנק BCEAO. ב-7 בנובמבר 1990 מינה אותו הנשיא הופואה-בואני לראש הממשלה הראשון, אחרי ששונתה החוקה על מנת ליצור את התפקיד. בחוקה צוין גם כן שבמקרה פטירת הנשיא ראשות המדינה הזמנית תוטל על יושב ראש האספה הלאומית. עם כנסתו לתפקיד ראש הממשלה עזב ואטארה את תפקידו בבנק. ימים אחדים לאחר מכן התקיימו במדינה בחירות פרלמנטריות רב-מפלגתיות בהן זכתה במקום ראשון המפלגה הדמוקרטית של קוט דאיוואר, המפלכה היחידה הוותיקה, שבה היה חבר גם ואטארה.
כראש ממשלה ניהל ואטארה מדיניות צנע שהקשתה על האוכלוסייה. עם זאת תוכנית הייצוב והשיקום הכלכלי שהופעלה (צמצום הוצאות, הרחבת המיסוי, הפרטות וכו') הביאה להבראת האוצר הציבורי ושיקמה את אמון המשקיעים. הממשלה העניקה רישיונות שהייה לעובדים הזרים. באותה תקופה ראש האופוזיציה, לוראן גבאגבו שהצליח ב-1990 להיבחר במושב אחד ויחיד בפרלמנט נידון ב-6 במרץ 1992 לשנתיים מאסר. הוא שוחרר לבסוף מתוקף חנינה כללית ב-31 ביולי 1993.
הועלו האשמות כלפי ואטארה שבעת כהונתו כראש ממשלה ביקש לאמץ סמכויות כמו-נשיאותיות, במיוחד בתקופה שבין מרץ-דצמבר 1993 שבה היה הופואה בואני חולה. ב-7 בדצמבר 1993 נפטר הנשיא הופואה-בואני מסיבוכים של סרטן הערמונית וואטראה היה זה שהודיע לאומה את בשורת מותו, במילים "חוף השנהב היא יתומה".
בעקבות מות המנהיג, פרץ מאבק קצר על השלטון בין ואטארה לבין אנרי קונאן בדיה, יושב ראש האספה הלאומית. לפי החוקה, לבדיה הגיעה הזכות החוקית לעמוד בראש המדינה במקרה שהנשיא לא היה מסוגל להנהיג. בסופו של דבר ניצח בדיה וב-9 בדצמבר הודיע ואטארה על התפטרותו מראשות הממשלה. במקומו התמנה דניאל קבלן דאנקן.
ביוגרפיה > בימי נשיאותו של אנרי קונאן בדיה 1993–1999

ואטארה חזר לעבוד בקרן המטבע הבינלאומית כסמנכ"ל הקרן עד 1 ביולי 1994.
הוא היה האפריקאי הראשון שמילא תפקיד בעל חשיבות כזו במוסד בינלאומי זה.
בהיעדרות המנכ"ל מישל קמדסוס, הוא מילא את מקומו.
בדצמבר 1994 הצביעה האספה הלאומית של חוף השנהב בעד שינוי בחוק הבחירות, לפיו נשיא חוף השנהב אינו יכול להיות אלא מישהו שנולד במדינה, מהורים ילידי הארץ בלבד, ובתנאי שהתגורר בחוף השנהב לפחות חמש שנים לפני הבחירות ושאינו מחזיק בעוד אזרחות של מדינה אחרת.
סעיפים אלו נקבעו על מנת למנוע מאלאסן ואטארה שנטען כי הוריו נולדו בשטחי בורקינה פאסו ושהתגורר בוושינגטון, להציג מועמדות לנשיאות. במדינה פרצו בנסיבות אלה יריבויות אתניות ומעשי אלימות על רקע פוליטי ואתני. הנשיא בדיה לא היה מוכן לשנות את השינויים בחוקה. בנסיבות אלה ואטארה ויתר על מועמדותו והחזית הרפובליקנית - ברית פוליטית בין החזית העממית האיווארית של לוראן גבאגבו ל"התלכדות הרפובליקנים" של חוף השנהב" החליטה להחרים את הבחירות הנשיאותיות.
קונאן בדיה נבחר לנשיא ב-22 באוקטובר 1989 עם 99,44% מהקולות.
ביולי 1999 עזב ואטארה את משרתו כסמנכ"ל קרן המטבע הבינלאומית כדי לשוב לחיים הפוליטיים.
למחרת כינס כנס בהיכל הספורט בטרשוויל. ב-1 באוגוסט 1999 הוא נבחר ליושב ראש "התלכדות הרפובליקנים של חוף השנהב", מפלגת מרכז-ליברלית שהוקמה 5 שנים קודם לכן על ידי ג'ני קובינה. לקראת הבחירות הנשיאותיות בשנת 2000 הודיע ואטארה על מועמדותו לנשיאות כשהוא הצהיר שהוא כשיר לחלוטין להיבחר בהתאם לדרישות החוקה - בנוגע למוצא, להורים ולמגורים.
אולם השלטון הוציא נגדו צו מעצר בגין "זיוף זהות" ושימוש בתעודות מנהליות מזויפות", דבר שאילץ אותו להימלט בספטמבר 1999 לצרפת.
ביוגרפיה > ימי הוועד הלאומי להצלה

בחג המולד 1999 פרץ מרד צבאי באביג'אן בראשות הגנרל רובר גאי. הנשיא קונאן בדיה הודח על ידי הפיכה צבאית. השלטון החדש שחרר את האסירים הפוליטיים. אלאסן ואטארה, שדיבר כמו לוראן גבאגבו, על "מהפכת צפורנים" (שם המזכיר את מהפכת פורטוגל משנת 1975), חזר מהגלות ב-29 בדצמבר 1999. רובר גאי הקים ממשלת מעבר מורכבת מאנשי צבאי ואזרחים. הוקמה גם ועדה מיעצת שכללה קצינים ונציגי כל המפלגות ונועדה לערוך חוקה חדשה שהייתה אמורה לקבל את אישור הציבור במשאל עם.
גם בחוקה שהוצעה ושאושרה ברפרנדום ביולי 2000, נדרש שהמועמדים לנשיאות יהיו ילידי חוף השנהב, ילדים להורים איווארים בלבד. בית המשפט העליון אסר גם על מועמדות ואטארה בבחירות לפרלרנט שהתקיימו בעיר קונג. קודם לכן אושרה מועמדותו על ידי ועדת בחירות. במאי 2000 התפטרו שרי RDR שהיו הרוב בממשלה אחרי ההפיכה. אלאסן ואטארה, שנבחר ב-14 באוגוסט 2000 למועמד הרשמי של RDR לנשיאות, הורחק גם מן המירוץ לנשיאות, יחד עם עוד 13 אישים, על ידי בית המשפט העליון. הטענה שהועלתה נגד ואטארה הייתה שמוצאו הלאומי הוא "מפוקפק".
הפגנת חברי RDR דוכאה והמפלגה החליטה להחרים את הבחירות. באוקטובר 2000 נבחר לוארן גבאגבו לנשיא ובנובמבר 2000 נאלץ ואטארה לצאת שוב לגלות צרפת.
ביוגרפיה > בימי נשיאות גבאגבו

במרץ 2001 הלכה מפלגתו RDR והתחזקה בבחירות העירוניות. היא זכתה ב-64 יישובים לעומת 59 ל-PDCI ו-33 ל-FPI שבראשות הנשיא גבאגבו.
ב-30 בנובמבר 2001 חזר ואטארה למולדת כדי להשתתף ב"פורום לפיוס לאומי". הפורום, שכלל ימי הסברה ודו-שיח בהשתתפות הפוליטיקאים החשובים של המדינה, אורגן על ידי הנשיא גבאגבו בלחץ הקהיליה הבינלאומית. ב-22 בינואר 2002 אורגן ביאמוסוקרו מפגש בין מנהיגי ארבע המפלגות העיקריות (התלכדות הרפובליקנים RDR של ואטארה, המפלגה הדמוקרטית של אנרי קונאן בדיה, החזית העממית האיווארית של גבאגבו והאיחוד למען דמוקרטיה ושלום של רובר גאי). המפגש גיבש עשר המלצות, שנשארו כמו החלטון הפורום לפיוס, על הנייר בלבד.
ב-19 בספטמבר 2002 פרצו בצפון המדינה מהומות אלימות שבהן השתתפו בין השאר זרים מוסלמים שמחו נגד הנשיא גבאגבו. המורדים, שקראו לעצמם "הכוחות החדשים", ניסו לבצע הפיכה צבאית ולכבוש את הערים אביג'אן, בואקה וקורהוגו.
בסופו של דבר לא הצליחו לכבוש את אביג'אן אך נכנסו לשתי הערים האחרות וביצעו מעשי טבח במתנגדים ובלא מוסלמים. ניסיון הפיכה זה נוצל על ידי השלטון כדי להתפטר מראש האופוזיציה. ב-20 בספטמבר הוצתה ונשדדה אחוזתו של ואטארה על גדת לגונת אבריה בקוקודי, על ידי חסידי גבאגבו ("פלוגות המוות"). ואטארי עצמו ואשתו הצליחו לטפס על החומה שהפרידה בין ביתו לבית השגרירות הגרמנית ולהימלט לתוך השגרירות.
ב-19 בספטמבר 2002 ברובע קוקודי של אביג'אן נרצחו הגנרל רובר גאי, אשתו וילדיו על ידי אלמונים, ייתכן כי מקרב תומכי גבאגבו. התפרסם גם "הטבח ביופוגון" שבו נתגלו 57 גופות של אנשים שנחשבו ככל הנראה לתומכים של ואטארה.
אחרי שנפוצה הידיעה לגבי גילוי הגופות פרצו עימותים אלימים בין תומכי הנשיא הנבחר לבין פעילים של RDR שנהרו ברחובות אביג'אן ודרשו בחירות חוזרות.
באותו רגע פרץ מרד בשם תומכי ואטארה שהתפשט בכל מחצית הצפונית של המדינה. ואטארה ששוב חשש מסכנה נמלט אחרי חודשיים לגבון ואחרי חודש משם לצרפת.
בדצמבר שיגרה צרפת כוח התערבות צבאי לחוף השנהב.
בינואר 2003 בלינאס-מרקוסי ובמרץ 2003 ואחר כך ביולי 2004 באקרה חתם ואטארה הסכמי שלום שנועדו לשים קץ למשבר הפוליטי-צבאי בארצו. באפריל 2005 אילץ ניסיון תיווך של נשיא דרום אפריקה תאבו מבקי את גבאגבו להסכים למועמדות ואטארה בבחירות הנשיאותיות שתוכננו לאוקטובר.
אולם הבחירות עוכבו מיסות ארגוניות. ב-26 בינואר 2006 חזר ואטארה לחוף השנהב כדי לנהל את מערכת הבחירות בבחירות העתידיות לנשיאות. הוא יצר ב-2005 ברית עם יריבו, הנשיא לשעבר קונאן בדיה.
ב-28 בפברואר ושוב ב-5 בספטמבר 2006 נפגשו גבאגבו, ואטארה, קונאן בדיה וראש "הכוחות החדשים" המורדים, גיום סורו, ביאמוסוקרו כדי לנסות לחדש את תהליך השלום. ב-4 באפריל 2007, בהתאם להסכם ואגאדוגו שנחתם מתוך שאיפה להשכין את השלום ולאחד מחדש את המדינה, התמנה גיום סורו לראש ממשלה.