stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
צ'ארלס ויטאקר
ראשית חייו

צ'ארלס ויטאקר נולד בחווה ליד טרוי שבקנזס, כבנם של צ'ארלס אדוארד ויטאקר, חוואי, ושל אידה איב מילר, מורה בבית ספר מהייגרסטאון, מרילנד. הוא למד בבית הספר הסמוך בבוש קריק, שבו היה חדר לימוד אחד, ולאחר מכן המשיך את לימודיו בבית הספר התיכון של טרוי עד לנשירתו מהלימודים בגיל 16 בעקבות מותה של אמו. את שלוש השנים הבאות הוא בילה בעבודה בחווה המשפחתית ועסק גם בציד ובהנחת מלכודות. ויטאקר החל לגלות עניין במשפטים בעקבות קריאת ידיעות בעיתונים על משפטים פליליים. בקיץ 1920 הוא הגיש בקשה ללמוד לימודי ערב באופן חלקי בבית הספר למשפטים של קנזס סיטי (כיום בית הספר למשפטים של אוניברסיטת מיזורי בקנזס סיטי) ולאחר שיחה עם נשיא בית הספר למשפטים, אוליבר דין, הוא התקבל בתנאי שישלים את לימודיו התיכוניים. מיד לאחר מכן הוא נרשם לבית הספר התיכון מנואל שבקנזס סיטי. את ארבע השנים הבאות הוא העביר בעבודה במהלך היום כדי לפרנס את עצמו, ובערבים למד בבית הספר התיכון במקביל ללימודיו בבית הספר למשפטים. אחד מחבריו לספסל הלימודים בבית הספר התיכון היה הארי טרומן, לימים נשיא ארצות הברית. ויטאקר סיים את לימודיו ב-1924 עם תואר במשפטים ובאותה שנה התקבל ללשכת עורכי הדין של מיזורי. הוא הצטרף למשרד עורכי הדין "ווטסון, אס, מרשל ואינגס" בקנזס סיסטי, שם הוא עבד קודם לכן במשרה מלאה כנער שליח. הוא צבר ניסיון בדיני תאגידים כשבין לקוחותיו נמנו חברת יוניון פסיפיק, חברת הקמעונאות מוטגומרי וורד (Montgomery Ward), וסיטי ניישונל בנק. הוא פיתח קשרים הדוקים עם המפלגה הרפובליקנית.
שופט פדרלי

ב-11 במאי 1954 מונה ויטאקר על ידי הנשיא דווייט אייזנהאואר כשופט בבית המשפט הפדרלי של המחוז המערבי של מיזורי, במקומו של השופט אלברט ריבס, שקיבל מעמד של שופט בכיר (פרישה למעשה). ב-7 ביולי אושר המינוי על ידי הסנאט של ארצות הברית. בתפקיד זה כיהן ויטאקר עד לקידומו לבית המשפט הפדרלי בסבב השמיני ב-21 ביוני 1956.
ב-16 במרץ 1956 מינה הנשיא אייזנהאואר את ויטאקר כשופט בבית המשפט הפדרלי השמיני לערעורים במקומו של השופט ג'ון קסקי קולט שנפטר. ב-4 ביוני אושר מינויו על ידי הסנאט. בתפקידו זה כיהן ויטאקר עד 24 במרץ 1957, עת מונה לבית המשפט העליון של ארצות הברית.
שופט בבית המשפט העליון של ארצות הברית

ב-2 במרץ 1957 מינה הנשיא אייזנהאואר את ויטאקר כשופט בבית המשפט העליון של ארצות הברית במקומו של השופט סטנלי ריד שפרש. ב-19 במרץ אושר המינוי על ידי הסנאט וב-25 במרץ הוא הושבע לכהונתו. ויטאקר היה אחד מארבעת שופטי בית המשפט העליון הרפובליקנים שמונו על ידי אייזנהאואר (שלושת האחרים היו: ארל וורן, ג'ון מרשל הרלן השני ופוטר סטיוארט) בנוסף לויליאם ברנן הדמוקרט. במקביל לכהונתו בבית המשפט העליון שירת ויטאקר כשופט בבתי המשפט הפדרליים לערעורים בסבב השמיני והעשירי. בשל מצב בריאותו הוא קיבל מעמד בכיר (פרישה למעשה) ב-31 במרץ 1962, וב-30 בספטמבר 1965 הוא פרש סופית מכהונתו.
שופט בבית המשפט העליון של ארצות הברית > משנתו השיפוטית

בבית המשפט העליון שהיה מפולג באותה תקופה, היה ויטאקר לשון המאזניים. לדבריו של פרופסור האוורד בול, היה ויטאקר "שופט חלש והססן באופן קיצוני", "שחוזר על ידי שתי הקליקות של בית המשפט בשל העובדה שבדרך כלל הצבעותיו היות תלויות באוויר ובאופן טיפוסי הוא חבר לקליקה שהעלתה את הטיעון האחרון, אך לא בהכרח הטוב ביותר". ויטאקר כשל בפיתוח משנה שיפוטית עקבית ודווח שהוא עצמו חש כלא כשיר לתפקידו כמו שאר שופטי בית המשפט העליון. לאחר שהתייסר במשך חודשים על הצבעתו בפסק הדין "בייקר נגד קאר" (Baker v. Carr), פסק דין שהיה ציון דרך ועסק בחלוקה מחדש של מחוזות הבחירה, סבל ויטאקר במהלך אביב 1962 מהתמוטטות עצבים. בעצתו של נשיא בית המשפט העליון, ארל וורן, פסל ויטאקר את עצמו מלדון בתיק ופרש מפעילותו בבית המשפט העליון החל מה-31 במרץ אותה שנה, בציינו את תשישותו מעומס העבודה הכבד ואת המתח שסבל ממנו כסיבה להתפטרות.
שנותיו האחרונות

ב-30 בספטמבר 1965 פרש ויטאקר סופית מכהונתו בבית המשפט העליון והיה ליועץ המשפטי הראשי של חבר ג'נרל מוטורס. הוא גם היה למבקר תקיף של בית המשפט העליון בנשיאותו של וורן וכן של התנועה האפרו-אמריקאית לזכויות האזרח. הוא אפיין את המרי האזרחי מהסוג שהובילו מרטין לותר קינג וחסידיו כבלתי חוקי. הוא כתב מאמר לכתב העת FBI Law Enforcement Bulletin שבו הוא יעץ למוחים לפעול דרך בתי המשפט במקום לצאת לרחובות.
צ'ארלס ויטאקר נפטר ב-27 בנובמבר 1973 בבית החולים סנט לוק שקנזס סיטי כתוצאה ממפרצת בטנית. הוא הותיר אחריו את רעייתו וינפיריד ר. פו, שאותה נשא לאישה ב-1928, ואת שלושת בניו: צ'ארלס קית ויטאקר, נוירוכירורג; קנט א. ויטאקר, עורך דין; וגרי ט. ויטאקר, ברוקר.
בית המשפט הפדרלי שבמרכז קנזס סיטי, שבו שוכן בית המשפט הפדרלי של המחוז המערבי של מיזורי, קרוי על שמו.
הערות שוליים

↑  Ball, Howard. Hugo L. Black: Cold Steel Warrior, Oxford University Press. 2006, p. 126.
↑  "Whittaker is leaving U.S. Supreme Court", Pittsburgh Post-Gazette, 30 March 1962
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007376544905171  GND: 124117163  ISNI: 0000 0000 9111 5866  LCCN: n87853397  SNAC: w66t0rv8  VIAF: 937823   WorldCat (עם VIAF): 937823
צומת אל-על

| --- | --- |

צומת אל-על ואיירפורט סיטי, 2012
 מיקום:  נתב"ג, קריית שדה התעופה
 כבישים בצומת:    כביש 40   כביש 46   כביש 453   כביש 4503
 מסילות בצומת:  המסילה המזרחית
 אתרים סמוכים:  נמל התעופה בן-גוריון, איירפורט סיטי
 קואורדינטות:  31°59′22″N 34°54′24″E﻿ / ﻿31.989365°N 34.906725°E﻿ / 31.989365; 34.906725
  (למפת גוש דן מוגדלת) צומת אל-על(למפת גוש דן רגילה) צומת אל-על(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום צומת אל-על(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום צומת אל-על he
 
צומת אל-על הוא צומת במרכז ישראל בו נפגשים כביש 40, כביש 46, כביש 453 וכביש 4503 (כביש נתב"ג). הוא ממוקם ליד נמל התעופה בן-גוריון. הצומת מאופיין בפקקים מרובים בשעות העומס.
בצומת עוברת המסילה המזרחית של רכבת ישראל.
בשל היותו ציר תנועה מרכזי אל נמל התעופה המרכזי של ישראל וממנו מתרחשים בו מעת לעת חסימות כבישים במסגרת מחאה ציבורית. בכמה מקרים גרמו חסימות אלה לביטולי טיסות.
בניית המחלף

בדצמבר 2017 אישרה הוועדה הארצית לתשתיות הלאומיות מותנה בכפוף לאישור ממשלה, בניית מחלף בצומת אל-על, האמור לספק פתרון לפקקים באזור. 
הפרויקט יבוצע על ידי החברה הממשלתית נתיבי ישראל בעלות כוללת של כ-400 מיליון ש"ח.
ביצועו ייקח על פי הערכות כשלוש שנים לפחות ויבוצע בשני שלבים. השלב הראשון - ביצוע מחלף במפגש של כבישים 40 ו-453, כאשר כביש 453, יעבור מעל כביש 40 בגשר. הרמזור הקיים כיום בצומת אל-על יתבטל לבאים מכביש 1 משני הכיוונים שיעברו מתחת לגשר. בשלב השני של הפרויקט, כביש 40 יתבטל במקטע שבין כביש 1 ל-46 ויחובר ישירות לנתב"ג.
לצורך בניית המחלף, נבנה מעקף זמני לכבישים 40 ,46 ,453 וצומת אל-על הוסט 100 מטר צפונה. הצומת, במקומו החדש, נפתח לתנועה בסוף מאי 2024.
גלריה

מפגש כביש - מסילת רכבת בצומת אל-על, יולי 2020 (מפגש 123).
לקריאה נוספת

האוטוסטרדה המזרחית, גדי כפיר, באתר קק"ל
הערות שוליים

↑  מבזק תנועה: כביש 40 - צומת אל-על נחסם בכל הכיוונים עקב הפגנה, באתר ynet, 28 בינואר 2004
↑  אמיר אלון ואיתי בלומנטל, חזרו לכבישים: הנכים חסמו את הכניסה לנתב"ג, באתר ynet, 22 בינואר 2018
↑  סוניה גורודיסקי, ‏סוף לפקקים? אושרה תוכנית חדשה למחלף בצומת אל-על, באתר גלובס, 17 בדצמבר 2017
↑  מחלף אל על באתר חברת נתיבי ישראל
↑  הודעת חברת נתיבי ישראל: הסטת צומת אל על, 22 במאי 2024  ,אתר "אבן שוהם נט"
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: מחלף לוד | מחלפים וצמתים בכביש 40 | הבא: צומת התעשייה האווירית |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: אין | מחלפים וצמתים בכביש 46 | הבא: צומת ברקת |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: צומת איירפורט סיטי | מחלפים וצמתים בכביש 453 | הבא: אין |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: כיכר הזקן | מחלפים וצמתים בכביש 4503 | הבא: אין |
ערך זה הוא קצרמרבנושא תחבורה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
פרשת החלטת אונסק"ו בעניין הר הבית והכותל

הצבעת חבר המנהלים של אונסק"ו, הוועדה לקשרי חוץ, מיום 13 אוקטובר 2016, בנושא פריט 25: פלסטין הכבושה, טיוטת החלטות.

     בעדː איראן, אלג'יריה, בנגלדש, ברזיל, דרום אפריקה, הרפובליקה הדומיניקנית, וייטנאם, לבנון, מאוריציוס, מוזמביק, מלזיה, מצרים, מרוקו, ניגריה, ניקרגואה, סודאן, סין, סנגל, עומאן, פקיסטן, צ'אד, קטר, רוסיה.

     נמנעוː אוגנדה, אוקראינה, איטליה, אלבניה, אל סלוודור, ארגנטינה, גאנה, גינאה, קוריאה הדרומית, האיטי, הודו, חוף השנהב, טוגו, טרינידד וטובגו, יוון, יפן, מקסיקו, נפאל, סיינט קיטס ונביס, ספרד, סרי לנקה, פרגוואי, צרפת, קמרון, קניה, שוודיה.

     נגדː אסטוניה, ארצות הברית, בריטניה, גרמניה, הולנד, ליטא.

     נעדרוː טורקמניסטן, סרביה.

     איננה חברה בחבר המנהלים של אונסק"ו


↑  הביעה הסתייגות מההחלטה לאחר מכן

↑  ראש הממשלה הצהיר לאחר מכן שהוא מתנגד להחלטה

↑  תחילה הצביעה בעד, אך לאחר מכן שינתה הצבעתה להימנעות.
פרשת החלטת אונסק"ו בעניין הר הבית והכותל הייתה סערה ציבורית ותקשורתית בישראל, אשר זכתה להתייחסות גם בכמה מקומות בעולם, בעקבות החלטה שהתקבלה באונסק"ו (ארגון החינוך, המדע והתרבות של האו"ם) ב-13 באוקטובר 2016. ההחלטה פתחה בהכרה ב"חשיבותה של ירושלים לשלוש הדתות המונותאיסטיות", אולם במקומות רבים בתקשורת הישראלית ההחלטה הוצגה כמגדירה את הר הבית ורחבת הכותל המערבי כ"אתר קדוש מוסלמי" ללא ציון קדושת אתרים אלה גם ליהודים. היו שפירשו את ההחלטה כשוללת זיקה בין היהודים להר הבית והכותל. בהחלטה תמכו 24 מדינות, התנגדו 6 מדינות ונמנעו 27. שלוש מדינות שינו את עמדתן מספר ימים לאחר מכן, בהן שתי מדינות שבהתחלה תמכו בהחלטה ומדינה נוספת שבהתחלה נמנעה.
ההחלטה גררה תגובות רבות וגינויים בישראל ובעולם, כשגויה וכפוגעת בעם היהודי. גם מזכ"לית אונסק"ו, אירינה בוקובה יצאה נגד ההחלטה.
מלבד משמעות סמלית, להחלטה אין משמעויות אחרות, פרקטיות, מכיוון שמנכ"לית אונסק"ו הודיעה בעבר שהחלטות הקשורות לנושאים בעלי מחלוקות פוליטיות שלא מתקבלות פה אחד לא ייושמו, וכן אין ביד הארגון כלים מעשיים ליישום ההחלטה.
רקע

הסערה בשל החלטת אונסק"ו בעניין הר הבית והכותל נגרמה בעקבות דיון באונסק"ו ב-13 באוקטובר 2016, אז הצביעו באונסק"ו במעמד 57 מדינות, בעד הצעת החלטה שניסחו הרשות הפלסטינית וירדן אשר בה תמכו יחד עמן 24 מדינות. בתחילה פתחו הנ"ל בפנייה לאונסקו כחלק מהליך בירוקרטי, שמטרתו היא הכרזה על ירושלים העתיקה כאתר מורשת עולמי לשימור. אך ההליך הפך ביוזמתן להצבעה על מסמך שכלל גם האשמות וגינויים כלפי מדינת ישראל ואשר בין היתר הגדיר את הר הבית והכותל המערבי כ"אתר קדוש מוסלמי".
נוסח ההחלטה

סעיף 3 מאשרר את חשיבותה של העיר העתיקה בירושלים לשלוש הדתות המונותאיסטיות, ומציין במפורש כי להחלטה זו אין משמעות או השפעה על מעמדה המשפטי של ירושלים ואין השפעה על מועצת הביטחון או האספה הכללית של האו"ם.
3. Affirming the importance of the Old City of Jerusalem and its Walls for the three monotheistic religions, also affirming that nothing in the current decision, which aims, inter alia, at the safeguarding of the cultural heritage of Palestine and the distinctive character of East Jerusalem, shall in any way affect the relevant Security Council and United Nations resolutions and decisions on the legal status of Palestine and Jerusalem,
סעיף 8 מגנה את ישראל על מניעת גישה של מוסלמים לאתר הקדוש להם, על מניעת פולחן ועל צעדים נגד הווקף ומבקש מישראל לכבד את הסטטוס קוו ההיסטורי ולהפסיק אמצעים אלה;
8. Strongly condemns the escalating Israeli aggressions and illegal measures against the Awqaf Department and its personnel, and against the freedom of worship and Muslims' access to their Holy Site Al-Aqsa Mosque/Al-Haram Al-Sharif, and requests Israel, the occupying Power, to respect the historic status quo and to immediately stop these measures;
החלטת אונסק"ו כללה טקסט ממנו עולה כי הר הבית (הקרוי בהחלטה "מסגד אל-אקצא /אל-חרם אל-שריף") ובכלל זה הכותל המערבי, מקודש למוסלמים:
13. Regrets the damage caused by the Israeli Forces, especially since 23 August 2015, to the historic gates and windows of the al-Qibli Mosque inside Al-Aqsa Mosque/Al-Haram Al-Sharif, and reaffirms, in this regard, the obligation of Israel to respect the integrity, authenticity and cultural heritage of Al-Aqsa Mosque/Al-Haram Al-Sharif, as reflected in the historic status quo, as a Muslim holy site of worship and as an integral part of a world cultural heritage site;
תרגום: חובת ישראל לכבד את האותנטיות והמורשת התרבותית של מסגד אל-אקצא / אל-חרם אל-שריף, כפי שהיא משתקפת בסטטוס קוו ההיסטורי, כאתר תפילה קדוש מוסלמי וכחלק בלתי נפרד של המורשת התרבותית בעולם.
רחבת הכותל המערבי קרויה בהחלטה Al-Buraq Plaza - על פי המונח המוסלמי אל בוראק, ולאחר מכן מוזכר במירכאות “Western Wall Plaza” - "רחבת הכותל", כהמשך לכך ההחלטה גם תוקפת את הכוונה לבנות מעלית (שמטרתה לשמש נכים) ברחבת הכותל:
16. Deplores the Israeli decision to approve a plan to build a two-line cable car system in East Jerusalem and the so called "Liba House" project in the Old City of Jerusalem as well as the construction of the so called "Kedem Center", a visitor centre near the southern wall of the Al-Aqsa Mosque/Al-Haram Al-Sharif, the construction of the Strauss Building and the project of the elevator in Al-Buraq Plaza "Western Wall Plaza" and urges Israel, the occupying Power, to renounce the above-mentioned projects and to stop the construction works in conformity with its obligations under the relevant UNESCO conventions, resolutions and decisions;
בהמשך, תחת סעיף מעלה המוגרבים נאמר:
17. Reaffirms that the Mughrabi Ascent is an integral and inseparable part of Al-Aqsa Mosque/Al-Haram Al-Sharif;
כלומר שמעלה המוגרבים הוא חלק בלתי נפרד מ"מסגד אל-אקצא / אל-חרם אל-שריף" (כלומר האתר הקדוש המוסלמי).
לאחר ההחלטה

מזכ"לית הארגון, אירינה בוקובה, יצאה נגד החלטת הארגון והצהירה כי "הר הבית קדוש גם ליהודים" והוסיפה כי "להכחיש או למחוק היסטוריה שלמה ליהודים, נוצרים או למוסלמים, חותרת תחת האמינות של המקום ויוצאת נגד מה שמייצגת המורשת העולמית של ארגון אונסק"ו".
בעקבות ההחלטה, שר החינוך נפתלי בנט הורה להשעות כל פעילות עם אונסק"ו למרות הסתייגותה של בוקובה.
ב-18 באוקטובר 2016, ביקשה מקסיקו לערוך הצבעה חוזרת ולשנות את עמדתה מתמיכה להימנעות, זאת בנימוק שהטקסט "פוגעני כלפי העם היהודי". גם ברזיל שתמכה בהצבעה הביעה לאחר מכן הסתייגות. ואולם מאוחר יותר באותו היום, משכה מקסיקו את הבקשה והסתפקה בשינוי הצבעתה. באותו ערב אשרר הוועד המנהל של אונסק"ו את ההחלטה.
החלטות נוספות

ארגון אונסק"ו קיבל שורה של החלטות דומות, שגם הן ספגו ביקורת דומה.
החלטות נוספות > ההחלטה השנייה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
ב-26 באוקטובר 2016 אימצה הוועדה למורשת עולמית של אונסק"ו את טיוטת החלטה 40COM 7A.13, שם, תחת הסעיף "העיר העתיקה של ירושלים וחומותיה" ("Old City of Jerusalem and its Walls"), הצעת ירדן, יש הפניה להחלטה WHC/16/40.COM/7A, מ-27 ביוני 2016. גם החלטה זו גונתה בחריפות על ידי ישראל. ויושב ראש הכנסת יולי אדלשטיין הוציא מכתב לקרדינל פייטרו פרולין, מזכיר המדינה של הוותיקן בו הוא מציין שההחלטה פוגעת הן ביהדות והן בנצרות, בהתעלמות משני המקדשים שהיו על הר הבית, המקודשים הן ליהדות והן לנצרות. האפיפיור נשא בדרשתו ב-26 באוקטובר 2016 מספר משפטים בדבר הקשר הבלתי מעורער בין העם היהודי לארץ ישראל.
החלטות נוספות > ההחלטה השלישית

ב-2 במאי 2017, יום העצמאות של מדינת ישראל, קיבל הארגון ברוב של 22 מדינות החלטה שקובעת כי ישראל היא כוח כובש בירושלים ולא מכירה בחוק איחוד העיר. גם החלטה זו ספגה גינויים חריפים בישראל ובעולם.
החלטות נוספות > ההחלטה הרביעית

ב-4 ביולי 2017, ועדת המורשת של אונסק"ו אישרה הצעה הקובעת שישראל אינה הריבון בירושלים ומגנה את ישראל על החפירות הארכאולוגיות בעיר העתיקה. ההחלטה, שיזמו מדינות ערב, לא עברה בקונצנזוס. עשר מדינות תמכו בה: אזרבייג'ן, אינדונזיה, לבנון, תוניסיה, קזחסטן, כווית, טורקיה, וייטנאם, זימבבווה וקובה. שלוש התנגדו - הפיליפינים, ג'מייקה ובורקינה פאסו. ושמונה נמנעו - אנגולה, קרואטיה, פינלנד, פרו, פולין, פורטוגל, קוריאה הדרומית וטנזניה.
תגובות > תגובות בישראל

ההחלטה ספגה גינויים בישראל, מהם גינויים חריפים. ראש ממשלת ישראל הגיב: "בהחלטה האבסורדית הזאת אונסק"ו איבד את מעט הלגיטימיות שנשארה לו".
בתגובה להחלטה החליטה ישראל על השעיית שיתוף הפעולה עם אונסק"ו. שר החינוך נפתלי בנט, אמר בתגובה להחלטת אונסק"ו השנייה: "זוהי הכחשת היסטוריה, וההיסטוריה תמחק את ההחלטה המביכה הזו כמו את קודמותיה. דבר אחד קבוע: ירושלים היא בירת ישראל לנצח. על כן, החלטתי להשעות את פעולותינו מול אונסק"ו עומדת בעינה. לא נשתף פעולה עם גוף שמכחיש את הקשר של העם היהודי לירושלים".
בנוסף, הורה ראש הממשלה בנימין נתניהו על החזרת שגריר ישראל לאונסק"ו, כרמל שאמה הכהן, להתייעצות.
בשנת 2019 ישראל החליטה לגמול לאנדרס רומר, שגריר מקסיקו בארגון שהצביע בניגוד להוראת ארצו ובעקבות זה הודח מתפקידו. עיריית רמת גן הסבה שם את רחוב "אל על" לרחוב רומר. רומר התרגש מהמחווה ושלח מחווה משלו לתושבי הרחוב. לאחר שהתפרסמו חשדות לעבירות מין חמורות שרומר לכאורה ביצע במקסיקו, ולאחר מאבק של האופוזיציה ברמת גן, שונה שם הרחוב.
תגובות > תגובות בעולם

בארצות הברית גינו את ההחלטה 40 חברי הקונגרס משתי המפלגות וכן נשיא ארצות הברית לעתיד (אז מועמד), דונלד טראמפ. הליגה נגד השמצה (ADL) גינתה את ההחלטה ותיארה אותה כ"פברוק ההיסטוריה" ששולל את הזיקה היהודית לירושלים והר הבית, ומעלה האשמות שווא כנגד ישראל.
הפרלמנט הצ'כי (119 צירים מול 4 מתנגדים) גינה את החלטת אונסק"ו וקרא לממשלתו להנחות את נציגיה להתנגד להצעות דומות. במקביל, חברי פרלמנט ושרים מ-17 מדינות שונות, חתמו על הצהרה משותפת המגנה את החלטת אונסק"ו. ראש ממשלת איטליה, מתיאו רנצי, גינה בחריפות את ההחלטה: "לומר שליהודים אין קשר לירושלים זה כמו לומר שהשמש עושה חושך". רנצי הוסיף כי יזמן לבירור את שר החוץ שלו, עקב הימנעותה של איטליה בהצבעה.
השגרירות הנוצרית הבינלאומית התרעמה על החלטת אונסק"ו וציינה כי "ההחלטה של אונסק"ו שקולה למחיקתן של 4,000 שנים של זיקה יהודית להר הבית ואלפיים שנים של זיקה נוצרית".
ב-24 במאי 2017, כתגובה להחלטה השלישית של אונסק"ו, השוללת את זכותה של ישראל על ירושלים, העביר הפרלמנט הצ'כי (ברוב של 112 תומכים מתוך 156 צירים) החלטה המכירה בירושלים כבירת ישראל, ומגנה את אונסק"ו על החלטותיו האנטי-ישראליות.
ב-12 באוקטובר 2017 הודיעה מחלקת המדינה של ארצות הברית כי ארצות הברית תפרוש מאונסק"ו בסוף 2018 בשל הטיה ממושכת נגד ישראל.
לקריאה נוספת

"Occupied Palestine: draft decisions", המסמך הרשמי באתר אונסק"ו.
ד"ר יוסף נדבה, משפט הכותל, מכללת הרצוג
הלל נוייר, הפלסטינים נחלו תבוסה באונסק”ו: איבדו את צרפת, האיחוד האירופי, הודו ואפריקה, באתר UN Watch,‏ 16 באוקטובר 2016.
צנטרליזם דמוקרטי

הצנטרליזם הדמוקרטי הוא אחד מעקרונות היסוד של הלניניזם. על פי עיקרון זה, מוסדות המפלגה הם בעלי צביון דמוקרטי פנימי - כלומר, יש הכרה בזכות הוויכוח הפנימי והביקורת ובזכות מוסדות מייצגים לבחור את גופי הביצוע וההנהגה (הדרישה הדמוקרטית), ואולם מרגע שנתקבלה החלטת ההנהגה היא מחייבת את כל החברים ואת כל המוסדות לפעול על פיהן (צנטרליזם (אנ')) (מרכזיות). תפיסה ארגונית זו נוסחה בבירור בתקנות המפלגה משנת 1934 כ"חופש בדיון, אחדות בפעולה".
הצנטרליזם הדמוקרטי הוא צורת ארגון מפלגתית שיצר לנין במטרה לזרז את המהפכה הקומוניסטית העולמית. הרעיון הוא שהמפלגה בנויה מבסיס שמתפשט לענפים שונים בחברה על ידי שילוב בין עקרון ריכוזי לדמוקרטי. העקרונות הדמוקרטים מתבטאים בכך שכל מוסד נבחר, כל החלטה מתקבלת לאחר דיון חופשי וברוב קולות ועד לרגע קבלת ההחלטה ניתן להתנגד לה. העיקרון הריכוזי הוא שכל מוסד נמוך מציית למוסד גבוה יותר. ועד מרכזי מקבל מידע מדרגים נמוכים ועל סמך זה מקבל החלטות שמחייבות את שאר הגופים. כך בעצם מספר קטן של מנהיגים מקבלים החלטות ולארגונים שמתחתיהם יש יכולת לתת גושפנקה המונית להחלטה. כך עוצמת המפלגה נראתה גדולה בהרבה מהעצמה האמיתית שלה. צורת ארגון זו השפיעה מאוד על ההיסטוריה הרוסית והסינית.
ארגונים לניניסטים ניסחו את הצנטרליזם הדמוקרטי כך:
בחירה של כל גופי המפלגה, מהתאים (הגוף הקטן ביותר) לוועידה (הגוף הגדול ביותר).
אחריות כלפי כל גופי המפלגה.
משמעת מודעת ומקפידה. על חברי המיעוט בהצבעה להעמד מאחורי ההחלטה עד שההחלטה תשונה.
החלטת גוף גבוה יותר, בעלת משמעות גבוהה משל גוף נמוך יותר.
שיתוף פעולה באופן קולקטיבי בין כל גופי המפלגה, ובמקביל, אחריות אישית של חברי המפלגה על המשימות שלקחו.
צינור הגז מגרב-אירופה

| --- | --- |

צינור הגז מגרב-אירופה מסומן בצהוב
 סוג:  צינור גז טבעי
 מדינות:  אלג'יריה, מרוקו, ספרד
 מוצא:  אלג'יריה
 יעד:  ספרד
 עובר דרך:  מרוקו
 מפעיל:  Europe - Maghreb Pipeline LTD
 אורך:  1,620 ק"מ (1,010 מייל)
 קוטר:  1,219 מילימטר (48 אינץ') בחלק היבשתי עד אנדלוסיה, החיבור לפורטוגל 711 מ"מ (28 אינץ') ו-813 מ"מ (32 אינץ'). החלק התת-ימי הוא שני צינורות של 559 מ"מ (22 אינץ')
 קיבולת מקסימלית:  12 מיליארד מטר מעוקב (BCM) לשנה
 כיוון זרימה:  מדרום-לצפון
 תאריך הפעלה:  1996
צינור הגז מגרב-אירופה (באנגלית: Maghreb–Europe Gas Pipeline ; המכונה גם: צינור פדרו דוראן פארל) הוא צינור גז המוביל גז טבעי מצפון אפריקה לאירופה. הצינור המוביל גז טבעי משדה הגז הסי ראמל באלג'יריה, דרך מרוקו, לעיר קורדובה שבספרד ומשם לרשתות הגז של ספרד ופורטוגל. אורכו הכולל של הצינור הוא 1,620 ק"מ, עלות בנייתו הסתכמה ב-2.3 מיליארד דולר והוא נמצא בשימוש משנת 1996.
היסטוריה

ההצעה לבניית הצינור עלתה לראשונה מצד חברות צרפתיות בשנת 1963. אולם, בגלל הסכסוך על השליטה בסהרה המערבית, כל נתיב דרך מרוקו נגנז. יתרה מכך, צריכת הגז בספרד הייתה נמוכה מכדי להצדיק את ההשקעה.
הפרויקט החל לקרום עור וגידים בתחילת שנות ה-90. בשנת 1992 הסכימו שרי ממשלה ספרדים ואלג'יראים על הקמת הצינור. שתי המדינות חתמו על הסכמים ארוכי טווח לאספקת גז טבעי. באותה שנה נחתמה אמנה להסדרת הבניה ותפעול הצינור והוקמה חברת Europe - Maghreb Pipeline LTD. בשנת 1994 הצטרפה פורטוגל להסכם.
בניית הצינור החלה ב-11 באוקטובר 1994 והושלמה כעבור שנתיים בנובמבר 1996.
מפרט טכני

אורכו של צינור הגז הוא 1,620 ק"מ (1,010 מייל). הקיבולת ההתחלתית של הצינור הייתה 8.8 מיליארד מטר מעוקב (BMC) ובהמשך קיבולת גדלה ל-12 מיליארד מטר מעוקב (BMC). עלות בנייתו 2.3 מיליארד דולר.
ראו גם

צינור הגז מדגז
צינור הגז הטרנס-סהרי
צנטריול

| --- | --- |

 שיוך:  MTOC 
 מזהים
 FMA:  63839 
 קוד MeSH:  A11.284.430.214.190.750.585.160.130 
 מזהה MeSH:  D002502 
 מערכת השפה הרפואית המאוחדת:  C0007708 
 
צילום של צנטריול (מסרטן חוף מצוי) במיקרוסקופ אלקטרוני, הגדלה פי  100,000
צנטריול (באנגלית: Centriole) הוא מבנה חלבוני המצוי בציטופלזמה של תאים ביולוגיים, בסמיכות לגרעין התא. שני צנטריולים הסדורים בצורת האות L, מהווים את מרכז ארגון המיקרוטובולים (MTOC בפרוקריוטים) של התא, הצנטרוזום (באאוקריוטים) הצנטריול עשוי כצינור, המורכב מעשרים ושבעה מיקרוטובולים, הסדורים בתשע שלשות בהיקפו. הצנטריולים מהווים את נקודת ההתחלה של המיקרוטובולים, סיבי הכישור של התא, המהווים חלק מהציטוסקלטון - השלד התאי. לצנטריול תפקיד חשוב בחלוקת התא, בהעברת חלבונים תוך-תאית, בתנועת התא ובכל שאר התהליכים התאיים בהם מעורבים המיקרוטובולים.
המיקרוטובולים מעבירים חלבונים ומולקולות אחרות בתוך התא כשהם מקובצים בבועיות, הנישאות לאורך המיקרוטובולים באמצעות חלבוני עזר מוטוריים. הצנטריולים מהווים בסיסי ונקודת התחלה בבניית המיקרוטובולים, בעוד ממברנת התא מהווה עבורם עוגן שני ונקודת קצה. כך נוצרים מבנים רדיאליים, שבסיסם בצנטריולים. בזמן חלוקת התא הצנטרוזום מכפיל עצמו, ושני עותקיו נעים לעבר קטבים מנוגדים בתא. לאחר שהתמקמו בקטבים, שולחים הצנטריולים מיקרוטובולים הקושרים את הכרומוזומים באזור צר הנקרא קינטוכור, ומושכים אותם אל הקטבים, כך שכל קוטב יקבל בדיוק חצי מהחומר הגנטי, וממספר שווה של עותקים לכל כרומוזום. תקלות בתהליך הקריטי הזה, עלולות לקרום לאנאפלואידיה - חוסר איזון במספר הכרומוזומים בתאי הבת, אשר בדרך-כלל תוצאותיה קטלניות או גורמות למחלות גנטיות קשות.
קארי אדום

| --- | --- |

 
 מאכלים
 סוג:  קארי תאילנדי 
 מוצא:  תאילנד 
 מרכיבים עיקריים:  משחת קארי אדום, חלב קוקוס 
 
קארי אדום עם בשר עוף
קארי אדום (בתאית: แกงเผ็ด - "קארי חריף") הוא מאכל פופולרי במטבח התאילנדי המבוסס על חלב קוקוס חם, ממרח קארי חריף שצבעו אדום ורוטב דגים. יש המוסיפים למאכל זה עלי קאפיר, חציל, ניצרי חזרן, ריחן תאילנדי ובשר (עוף, בקר, חזיר או חסילון). יש גרסאות ללא בשר של מאכל זה בהן מחליפים את הבשר בטופו או חלבון צמחי אחר (אף שהמנה אינה צמחונית מאחר שממרח הקארי האדום כולל מחית חסילונים).
המאכל, דמוי המרק, מוגש עם אורז.
ראו גם

קארי (תבלין)
קארי ירוק
קארי צהוב