stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ג'י וילו וילסון
ביבליוגרפיה > קומיקס > מארוול קומיקס

"Girl Comics" כרכים 1# - 2# (אמנות מאת מינג דויל, 2010)
"הנשים של מארוול" מס' 1 (אמנות מאת פיטר נגוין, 2010)
"מיסטיק" אוסף מס' 2 (סדרה מוגבלת של 4 גיליונות, עם אמנות מאת דייוויד לופז 2011)
"קמלה קאן" מס' 1 - 19 (אמנות מאת אדריאן אלפונה, 2014 - 2015)
"אקס מן" כרך 2 מס' 23–26 (אמנות מאת רולנד ברושי)
"צוות A" כרך 1 (סדרה מוגבלת של 5 גליונות, עם אמנות מאת מרגרט בנט וחורחה מולינה, 2015)
"האוונג'רס - אינטרנט רנדוס" כרך 1 (אמנות מאת מחמוד א-אסרר)
"דורות: קמלה קאן" (כחלק מקבוצת הקומיקס "דורות" (אנ'), אמנות מאת פאולו וילאנלי)
ביבליוגרפיה > ספרי קריאה

"מסגד הפרפר" (יוני 2010, Grove Press, כריכה קשה (מהדורה ראשונה) ISBN 1-84354-828-3; כריכה רכה (מהדורה שנייה), יוני 2011, ISBN 0-8021-4533-7)
"אליף הבלתי נראה" (ב, יולי 2012)
"מלך הציפורים" (Grove Press, מרץ 2019), ISBN 978-0-8021-2903-1
הערות שוליים

↑  George Marston 17 June 2020, G. Willow Wilson returns to Ms. Marvel for a pandemic prose story, Newsarama (באנגלית)
1 2 3  Jia Tolentino, The Writer Behind a Muslim Marvel Superhero on Her Faith in Comics, The New Yorker (באנגלית)
↑  Wangsness, Lisa. "Beneath the veil". Boston.com. נבדק ב-2020-09-19.
↑  מתוך מסגד הפרפר, מאת ג'י וילו וילסון, 2011
↑  Heart and Soul — Bostonia Fall 2010, www.bu.edu
1 2  DFREE, ACRL 2015 keynote speakers announced, News and Press Center, ‏2014-09-15 (באנגלית)
↑  G. Willow Wilson, The Show-Me Sheikh, The Atlantic, ‏2005-07-01 (באנגלית)
↑  Butterfly Mosque American Womans Journey, www.amazon.com
↑  Johanna, Best of 2007, Comics Worth Reading, ‏2008-01-05 (באנגלית)
↑  admin, 2009 Top Ten Great Graphic Novels for Teens, Young Adult Library Services Association (YALSA), ‏2009-01-22 (באנגלית)
↑  G. Willow Wilson talks "Air", CBR, ‏2008-07-07 (באנגלית)
↑  2009: The Comics That Clung, NPR.org (באנגלית)
↑  Best 100 Comics of 2008: Master List, CBR, ‏2009-01-05 (באנגלית)
↑  MC Book Club: Air by G. Willow Wilson, Marie Claire, ‏2009-09-09 (באנגלית)
↑  Flying the Friendly Skies!, web.archive.org, ‏2011-08-06
↑  Janelle Okwodu, A New Wonder Woman Wonders Whether War Is Ever Worth It, Vogue (באנגלית)
1 2  Interview: G. Willow Wilson on Ms. Marvel and the Muslim-American Experience, Comics Bulletin, ‏2016-11-14 (באנגלית)
1 2  Gustines, George Gene (2013-11-05). "Mighty, Muslim and Leaping Off the Page". The New York Times (באנגלית אמריקאית). ISSN 0362-4331. נבדק ב-2020-09-20.
↑  Between the Panels: Why Ms. Marvel Is the New Spider-Man - IGN (באנגלית), נבדק ב-2020-09-20
↑  Aja Romano, This Muslim-American superhero has become a real-world protest icon, Vox, ‏2017-02-02 (באנגלית)
↑  Marvel's David Gabriel on the 2016 Market Shift, icv2.com (באנגלית)
↑  Feminist Frequency, FREQ #15: G. Willow Wilson: Diversity is Realism, Medium, ‏2017-05-27 (באנגלית)
↑  Middle East Book Award Winners Youth Literature, www.fictiondb.com
↑  2013 Pacific Northwest Book Awards Announced, NW Book Lovers (באנגלית)
↑  World Fantasy Awards -- Complete Listing, web.archive.org, ‏2013-10-15
↑  BF Awards 2014 - Best Writer, Mainstream: G. Willow Wilson, Broken Frontier, ‏2014-12-26 (באנגלית)
↑  Amid A Hubbub At The Hugos, 'Puppies' See Little Success, NPR.org (באנגלית)
↑  Alexander Jones, Syndicated Comics, The Beat, ‏2016-02-21 (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007306454105171  PLWABN: 9810543924805606  BIBSYS: 1642068491045  BNE: XX5024319  BnF: cb166751228 (data)  CANTIC: a10798821  CiNii: DA18732177  GND: 141498919  ISNI: 0000 0001 1072 1969  LCCN: no2007153114  NDL: 001256488  NKC: xx0183657  NLA: 54715191  NTA: 327951036  RERO: 02-A023358819  SUDOC: 169714632  VIAF: 78574263   WorldCat (עם VIAF): 78574263
גודמן ליפקינד

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1878 
 פטירה:  1973 (בגיל 95 בערך) 
 השקפה דתית:  יהדות 
 
הרב גודמן ליפקינד (27 ביוני 1878 - 1 במאי 1973) היה רב רפורמי לונדוני שהיגר לארצות הברית. מכותבי האנציקלופדיה היהודית.
ליפקינד כיהן כרבן של כמה קהילות ברחבי ארצות הברית, וזכור בשל היותו האב-טיפוס לדיוקנו של 'יוסף סטרליצקי', הרב שהיגר לאמריקה, בספר ילדי הגטו של ישראל זנגוויל.
ביוגרפיה

נולד לג'ון ולרבקה ליפקינד בווייטצ'אפל, לונדון. הוא התמחה כרב ואף היה שותף לכתיבת ערכים באנציקלופדיה היהודית. בראשית המאה ה-20 היגר לארצות הברית ובה נשא במשרות רבנות בקהילות שונות של היהדות הרפורמית. רישומים על אודות חלק מהקהילות שבהן שימש השתמרו בעיתונות התקופה.
ב-13 ביוני 1911 דיווח המילווקי ג'ורנל (אנ') כי קהילת 'אחדות ישראל' בצ'סטרפילד מיזורי (השם העברי הרשמי של הקהילה, המכונה בשמה הלועזי: United Hebrew Congregation, המוכרת בראשי התיבות: UHC (אנ')), שתוארה בכתב העת כ"קהילה העברית הגדולה בארצות הברית", בחרה ברב גודמן ליפקינד, עד אז רבה של קהילת "סיני" במילווקי, לרשת את הנרי מסינג כרבה החדש של הקהילה. הוא שימש בתפקידו זה עד 1914.
ב-15 באוקטובר 1915, דיווח הניו יורק טיימס על נישואיו של ליפקינד לשרלוט ג'. האריס בטמפל של רחוב שמונים ושש, שבו כיהן אז כרב.
עד 1926 כיהן כרב של טמפל "Gates of Heaven" ("שערי גן עדן") בסקנקטדי, ניו יורק.
את שנותיו האחרונות עשה בלונג ביץ' שבה נפטר ב-1 במאי 1973.
ג'ון ר. הורנר

| --- | --- |

 לידה:  15 ביוני 1946 (בן 78) שלבי, ארצות הברית 
 ענף מדעי:  פלאונטולוגיה
 מקום מגורים:  ארצות הברית ארצות הברית
 מקום לימודים:  אוניברסיטת מונטנה 
 מוסדות:  אוניברסיטת מונטנה  אוניברסיטת מונטנה  מוזיאון הרי הרוקי 
 פרסים והוקרה:  מדליית רומר-סימפסון (2013)  עמיתי מקארתור 
 www.museumoftherockies.org
 תרומות עיקריות
 חקר תהליכי גדילה של דינוזאורים
 
ג'ון "ג'ק" ר. הורנר (באנגלית: John "Jack" R. Horner; נולד ב-15 ביוני 1946) הוא פלאונטולוג אמריקאי מפורסם המתמחה בחקר דינוזאורים.
ביוגרפיה

הורנר נולד וגדל בשלבי, מונטנה. הוא למד 7 שנים באוניברסיטת מונטנה והתמחה בגאולוגיה וזואולוגיה. הוא שירת שנתיים בחיל הנחתים האמריקאי ושירת בכוחות המיוחדים בזמן מלחמת וייטנאם. הורנר לא השלים את התואר הראשון מאחר שנכשל בקורסים בשפה זרה (מאחר שיש לו דיסלקסיה והוא לא היה יכול לקרוא היטב גרמנית). למרות זאת הוא הגיש תזה מכובדת על הפאונה של אבן הגיר של Bear Gulch, אתר מאובנים מפורסם ושמור היטב לאורך המיסיסיפי. ב-1986 העניקה לו אוניברסיטת מונטנה דוקטורט במדע והוא זכה למלגת מק'ארתור (MacArthur Fellowship) היוקרתית.
הורנר פרסם יותר מ-100 מאמרים ו-6 ספרי מדע פופולרי (בהם Dinosaurs Under the Big Sky, וספר הילדים Maia: A Dinosaur Grows Up).
כיום הוא האוצר של מחלקת הפלאונטולוגיה במוזיאון הרי הרוקי, פרופסור לפלאונטולוגיה ואוצר מצורף למוזיאון הלאומי להיסטוריה של הטבע. הוא גם מרצה בתוכנית ה-Honors Program היוקרתית באוניברסיטת המדינה מונטנה.
הורנר גם היה יועץ מדעי לסדרת הסרטים פארק היורה ועבד עם חברי ההפקה בכל הסרטים. ואולם ההפקה לא תמיד הקשיבה לעצותיו, למשל ביצירתם את הסטיגימולוק שע"פ הורנר נחשב לפרט צעיר של פכיצפלוזאורוס.
בנוסף הוא השתתף בסרט עולם היורה (2015) בתפקיד עובד תחזוקה (ליד חצר הולוסירפטורים).
הישגים מדעיים

באמצע שנות ה-70 של המאה ה-20 גילה הורנר את המאיאזאורה - דינוזאור הדרוזאורי המוכיח שהיו דינוזאורים שטיפלו בצאצאיהם.
הורנר גילה עוד מיני דינוזאורים בהם אורודרומאוס (Orodromeus makelai). על שמו נקראים מינים של אכלוזאורוס (Achelousaurus horneri) ואנאסזיזאורוס (Anasazisaurus horneri).
בקהיליה הפלאונטולוגית הורנר ידוע במחקריו על גדילה של דינוזאורים. ממחקריו הסיק הורנר שמינים רבים של דינוזאורים שנחשבו לסוגים נפרדים הם למעשה אותו סוג בשלבי גדילה שונים.
בעשור הראשון של המאה ה-21 עסקו צוותים של הורנר בחפירת וגילוי מאובנים ומצאו 5 פרטים של טירנוזאורוס רקס, אחד מהם אף גדול יותר מ"סו" - פרט של טירנוזאור שנחשב לגדול והשלם ביותר עד לגילויו של הורנר. הורנר טען שהטירנוזאורוס לא היה טורף מובהק ונהג כנראה לאכול יותר נבלות מאשר לצוד (עם זאת הוא היה הורג טרף פצוע או חלש). טיעון זה נראה בפירוט בתוכנית של ערוץ דיסקברי: העמק של הטירנוזאורוס רקס.
ב-2005 היה חלק מצוות מדענים שגילה רקמה רכה בתוך מאובן של טירנוזאורוס רקס.
ב-2010 פרסם עם ביחד עם תלמידו ג'ון סקנלה את המאמר המפורסם שטוען שטורוזאורוס הוא לא סוג טקסונומי נפרד אלא בעצם צורה מבוגרת של טריצרטופס. מאמר זה עורר ויכוח מדעי רחב שנמשך עד היום הזה והתזה שלו לא נהפכה לקונצנזוס מדעי.
בין תלמידיו הידועים נכללים הפלאונטולוגים המובילים גרגורי אריקסון (שחוקר ביומכניקה של תנינאים ודינוזאורים), סקוט סמפסון, קריסטי קרי-רוג'רס ודייוויד ואריקיו.
על הישגיו קיבל הורנר עיטור כבוד בשנת 2006.
גודפריד גופנס

| --- | --- |

 לידה:  22 ביולי 1823 האסלט, בלגיה 
 פטירה:  11 ביולי 1901 (בגיל 77) סכארבק, בלגיה 
 
גודפריד גופנס (באנגלית: Godfried Guffens;‏ 22 ביולי 1823 – 11 ביולי 1901) היה צייר בלגי. הוא ידוע בעיקר בזכות ציורי הקיר הדתיים וההיסטוריים המונומנטליים שלו.
ביוגרפיה

הוא נולד בעיר האסלט בבלגיה. כשהיה רק בן חמש עשרה, הוא התקבל לאקדמיה המלכותית לאמנויות יפות, שם למד אצל ניקז דה קייזר. מאוחר יותר הוא נסע לאיטליה כדי לראות את יצירותיהם של מיכלאנג'לו ורפאל. בהיותו שם, הוא פגש את יוהאן פרידריך אורבק, חבר בתנועת הנצרתיים, שהייתה לו השפעה מכרעת על סגנונו. לפיכך רעיונות אלה גרמו לו לבקר בגרמניה ולחקור את סוגי ציורי הקיר החדשים שהתפתחו שם.
ציור הקיר הגדול ביותר שלו נמצא בכנסיית סנט ג'ורג' באנטוורפן, אותה צייר יחד עם יאן סוורטס מ-1859 עד 1871. כמה ציורי קיר בולטים אחרים כוללים את אלה בבתי העירייה של קורטרייק והאסלט, המקהלה והטבילה של קתדרלת סנט קוונטין והמקהלה של כנסיית סנט אורסולה בלנקן. ציור הקיר שלו באולם הבדים של איפר אבד במהלך מלחמת העולם הראשונה.
הוא היה חבר באקדמיה לאמנויות יפות באנטוורפן ובאקדמיה המלכותית למדע, כתיבה ואמנויות יפות של בלגיה. הוא גם היה חבר מקביל במכון דה פראנס.
בשנת 1900, הוא לקה בשבץ בזמן שלימד שיעור באקדמיה ומת בשנה שלאחר מכן בסכארבק.
להאסלט ולשארביק יש רחובות שנקראים על שמו.
גלריה

בדואי
ילדיו של צ׳ארלס
מוזת השירה
אודליה
הערות שוליים

↑  E. Benezit, Dictionnaire des Peintres, Sculpteurs, Dessinateurs et Graveurs (Benezit Dictionary of Artists), Paris, 1976.
↑  Hasselt website: Brief biography of Guffens Archived 2014-04-24 at the Wayback Machine, with links to several other sources
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb14975288q (data)  GND: 116919981  ISNI: 0000 0000 6663 8219  LCCN: n82074673  NTA: 072323280  RKD: 34510  SELIBR: 296788  SUDOC: 181110601  ULAN: 500074678  VIAF: 69204039   WorldCat (עם VIAF): 69204039
גודפרי בינייסה

גודפרי לוקונגווה בינייסה (באנגלית: Godfrey Lukongwa Binaisa;‏ 30 במאי 1920 - 5 באוגוסט 2010) היה נשיא אוגנדה במהלך 1979–1980 ומי ששימש במהלך שנות ה-60 כיועץ המשפטי של ממשלת אוגנדה.
השכלה וקריירה טרום נשיאותית

בינייסה רכש את השכלתו בבתי-ספר ומכללות מכובדים וסיים לימודיו לתואר ראשון במשפטים באוניברסיטת לונדון. הוא מונה להיות פרקליט הכתר והקים משרד עורכי דין בקמפלה, אוגנדה. בשנות ה-50 הוא היה חבר במפלגות "הוועידה העממית של אוגנדה" ו"הוועידה המאוחדת". בשלב מאוחר יותר הוא הצטרף ל"ועידת אנשי אוגנדה" אשר הקימה ב-1962 את הממשלה העצמאית הראשונה (שלא תחת חסות בריטית). ב-1962 (עם קבלת העצמאות), הוא מונה להיועץ המשפטי לממשלה ונשאר בתפקיד זה עד שנת 1968. בשנה זו הוא החליט לפרוש מתפקידו על רקע חילוקי-דעות עם הנשיא, מילטון אובוטה, בנוגע לעניינים חוקתיים ובעיקר בנוגע לסמכויותיו של הנשיא. ב-1969, בינייסה פנה לעסוק בעריכת-דין באופן עצמאי וב-1971, עם עלית אידי אמין לשלטון הוא גורש לארצות הברית. בזמן שהותו בארצות הברית הוא עסק בעריכת-דין ותמך בארגונים אוגנדיים אשר התנגדו לשלטון אמין.
קריירה נשיאותית

לאחר הדחתו של אידי אמין ב-1979, בינייסה חזר להתגורר באוגנדה. ב-20 ביוני 1979, לאחר הדחתו של יוסוף לול אשר כיהן כנשיא 68 ימים, "ועדת הייעוץ העממית" בחרה בבינייסה לנשיא. באותה תקופה, "ועדת הייעוץ העממית" הייתה הגוף החזק והקובע ב"חזית הליברלית העממית" - קואליציה של גולים אוגנדים לשעבר אשר תרמו להדחת אידי אמין. ב-12 במאי 1980, לאחר שבינייסה פיטר את אחד מבכירי צבא אוגנדה, הוא הודח מהנשיאות בידי "הוועידה הצבאית", אחד מן הגופים החזקים בחזית הליברלית אשר בראשו עמד פאולו מוואנגה (סגנו של מוואנגה, יוורי מוסבני, היה מנהיג "התנועה הפטריוטית של אוגנדה"). לאחר ההדחה, אוגנדה נשלטה בידי "הוועידה הנשיאותית של אוגנדה" (אשר הוקמה מספר ימים לאחר ההפיכה) אשר הונהגה בידי פאולו מוואנגה, יוורי מוסבני וטיטו אוקולו. "הוועידה הנשיאותית" שלטה באוגנדה עד הבחירות הכלליות בדצמבר 1980. בינייסה הצטרף ל"תנועה הפטריוטית של אוגנדה ומונה להיות סגן הנשיא שלה. בבחירות ניצחה מפלגת "הוועידה של אנשי אוגנדה", בראשות מילטון אובוטה, אך תוצאות הבחירות עורערו ונחשדו כמזויפות. עובדה זו גרמה למוסבני לפתוח במלחמת גרילה כנד השלטון - דבר אשר קידם אותו, בסופו של דבר, לנשיאות ב-1986. צורת הממשל של "התנועה הפטריוטית" מיוחסת פעמים רבות להשקפותיו של בינייסה. בינייסה השתמש בצורת ממשל זו (בזמן כהונתו כנשיא) כדי לבסס את מעמדו ולאחד את כל תושבי אוגנדה תחת השקפה פוליטית אחת. קשה לומר אם מעשיו של בינייסה נבעו משיקולים אישיים בלבד או שמא באמת היה בכוונתו לרסן את המחלוקות בחברה האוגנדית. במהלך שנות ה-80 וה-90 בינייסה גר בניו-יורק ועבד כמשפטן. לאחר מכן, חזר לאוגנדה וזכה להגנה ממשלתית בהתאם לחוקה שנכתבה ב-1995.
מת ב-2010.
ראו גם

פוליטיקה של אוגנדה
נשיא אוגנדה
גבעות וסטפולד

| --- | --- |

 מידע כללי
 על שם:  וסטפולד 
 מיקום:  אזור הברית האנטארקטית,
 קואורדינטות:  68°33′S 78°15′E﻿ / ﻿68.55°S 78.25°E﻿ / -68.55; 78.25
  (למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיגבעות וסטפולד(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיגבעות וסטפולד
 
גבעות וסטפולד (באנגלית: Vestfold Hills) הן גבעות מעוגלות, וסלעיות, בצידו הצפוני של קרחון סרסדאל, בחוף אינגריד כריסטנסן שבארץ הנסיכה אליזבת שבאנטארקטיקה.
גאוגרפיה

שטח אזור הגבעות - 411 קמ"ר.
אזור הגבעות מחולק לשלושה רכסים, המצויים על שלושה חצאי איים לכיוון מערב, שביניהם מפרידי פיורדים צרים. גובה הגבעות נע בין 30 ל-90 מטרים מעל פני הים.
הפסגה הגבוהה ביותר ברכס הגבעות מגיעה לגובה 160 מטרים מעל פני הים.
הגבעות אינן מכוסות שלג וקרח, ולכן הן נחשבות נווה מדבר אנטארקטי.
גאוגרפיה > אזור האגמים

באזור הגבעות 300 אגמים, והאזור כולל את הריכוז הגבוה בעולם של אגמים משוכבים (Meromictic lakes) - ברכס הגבעות 37 אגמים משוכבים באופן קבוע (כל השנה).
יש שונות גבוהה בין האגמים:
המליחות בהם משתנה בין 4 גרם לליטר ל-235 גרם לליטר;
הטמפרטורה משתנה בין 14- מעלות צלזיוס לבין 24 מעלות צלזיוס;
פני השטח של האגמים נע בין 29 מטרים מעל פני הים ל-30 מטרים מתחת לפני הים;
עומק האגמים נע בין 5 ל-110 מטרים;
שטח האגמים נע בין 36 דונמים ל-1460 דונמים.
באזור מצויים אגם ברטון ואגם קרוק.
בשל המליחות הגבוהה של האגמים הם אינם קופאים בחורף.
היסטוריה > גילוי רכס הגבעות

גבעות וסטפולד התגלו ב-20 בפברואר 1935, עת קבוצת הנחיתה של אניית דיג הלווייתנים הנורווגית ת'ורסהוון (Thorshavn), ירדה לחוף, שבראשם רב החובל קלריוס מיקלסן, ורעייתו (קרולין מיקלסן) וכן שבעה אנשי צוות נוספים.
בירידה זו אל החוף הייתה קרולין מיקלסן לאישה הראשונה אשר דרכה על אדמת אנטארקטיקה.
אזור הגבעות והאיים הסמוכים לו מופו באמצעות תצלומי אוויר שצולמו על ידי משלחת לארס כריסטנסן (1937–1936). לאחר מכן ביקרו באזור לינקולן אלזוורת', ויוברט וילקינס בשנת 1939.
הגבעות צולמו מהאוויר במסגרת מבצע קפיצה לגובה של צי ארצות הברית (בשנים 1947–1946).
הגבעות מופו על ידי משלחת המחקר הלאומית האוסטרלית לאנטארקטיקה בראשות פיליפ לואו.
משלחת החקר הלאומית האוסטרלית הקימה באזור את תחנת דייוויס בינואר 1957.
היסטוריה > מקור השם

הגבעות נקראות על שם מחוז וסטפולד שבנורווגיה, בו, בעיר סאנדיורד הייתה ממוקמת עיקר תעשיית ציד הלווייתנים של נורווגיה.
לקריאה נוספת

• Beau Riffenburgh, , P 680
•  Johanna Laybourn-Parry, Jemma L. Wadham, , PP 92 - 93
• DAMIAN B. GORE, I. SNAPE and M.R. LEISHMAN, , Antarctic Science 15 (2): 259–269 (2003),  DOI: 10.1017/S0954102003001263
• BROLSMA, HENK, , Australian Antarctic Data Centre
• P.H.G.M.Dirks, J.D.Hoek, C.J.L.Wilson, J.Sims, , https://doi.org/10.1016/0301-9268(94)90109-0
• Kirkwood, J.M., Burton, H.R., , Mar. Biol. 97, 445–457 (1988). https://doi.org/10.1007/BF00397776
• Gibson, J. (1999), , Antarctic Science, 11(4), 419-426. https://doi.org/10.1017/S095410209900053X
• Australian Antarctic Division, , Dataset
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11  מידע גאוגרפי והיסטורי
1 2 3  ראו ב"לקריאה נוספת" בספרו של Beau Riffenburgh
↑  ראו ב"לקריאה נוספת" בספר Antarctic Lakes
↑  תיאור הירידה לחוף של קלריוס מיקלסן וקרולין מיקלסן
↑  נשים ראשונות באנטארקטיקה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007536678605171  GND: 4407679-4  LCCN: sh85142951  VIAF: 315526577   WorldCat (עם VIAF): 315526577 
גבעות וסטפולד, מבט לעבר הקצה הצפוני של אגם סטינאר
גד זאבי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  13 בנובמבר 1939 (בן 84) מסדה, פלשתינה (א"י) 
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  הטכניון – מכון טכנולוגי לישראל 
 
גד זאבי (נולד ב-13 בנובמבר 1939) הוא איש עסקים ויזם נדל"ן ישראלי.
ביוגרפיה > תחילת הדרך

זאבי נולד ב-1939 בקיבוץ מסדה שבעמק הירדן, ליעקב ורבקה שעלו מבסרביה ב-1932. הוריו הכירו בבסרביה, התחתנו בארץ ישראל והיו ממיסדי הקיבוץ.
ב-18 במאי 1948, בזמן מלחמת העצמאות, פונה עם משפחתו לחיפה בעקבות התקפה של הצבא הסורי. משפחתו בחרה להישאר בחיפה והתגוררה במושבה הגרמנית. בסוף שנות ה-50 הקים אביו חברה לעבודת עפר ופיתוח, אליה צורף כשותף גם גיסו.
זאבי למד לתואר ראשון באווירונאוטיקה בטכניון ואחר כך הצטרף לעסק המשפחתי, בין השאר עסק בביצוע עבודות תשתית בסיני אחרי מלחמת ששת הימים. בסוף שנות ה-60 נפרדו דרכיהם של גד זאבי וגיסו, זאבי עבר לפעילות מחוץ לישראל באפריקה, והקים את "קבוצת זאבי" שפעלה תחילה באוגנדה, ואחר-כך בקניה, שם החלה הקבוצה לפעול בתחום ההנדסה האזרחית ואחר-כך התרחבה לעסקים אחרים, כגון מפעל להרכבת משאיות, ביטוח ומימון פיננסי, בעלות על חברת תעופה אזורית, ונדל"ן. בסוף שנות ה-70 החלה הקבוצה להשקיע שם גם בתחום הדלק. במקביל השקיע בעסקים שונים בישראל, בין השאר, היה שותף בהקמת חברת ההשקעות גרנית הכרמל בינואר 1981. שההשקעה הראשונה שלה הייתה רכישת חברת סונול וחברת הבת שלה סופרגז תמורת 44 מיליון דולר. בשנת 1984 רכש רבע ממניות חברת הדלק פז, תמורת כ-35 מיליון דולר וב-1988 רכש את השליטה בבנק הספנות. אחרי מספר שנים מכר את מניותיו בשתי החברות.
בינואר 1989 הודיע שרכש את סוכנות הרכב "נוע", יבואנית רכבי דייהטסו מחברת נצבא, אך כמה חודשים אחר כך היא נמכרה לרמי אונגר.
ביוגרפיה > ממיליארדר למיליונר

לאחר עשור של רכישות ממונפות החל להיקלע לקשיים בהחזר החובות. בנק אגוד היה הבנק הראשון שהגיש נגד חברה בבעלותו בקשה לפירוק בשל חוב של 8.3 מיליון שקל שלא נפרע, של חברת "זאבי אחזקות" (לשעבר "כלל סחר"), על הלוואה שלקחה עוד לפני שזאבי רכש את החברה. חובו הכולל של זאבי לבנקים בישראל באותה עת הוערך בכמיליארד דולר, כ-660 מיליון דולר בגין רכישת מניות בזק ועוד כ-250–330 מיליון דולר בגין הקבוצות מירג' וזאבי אחזקות וחברות מחוץ לישראל. בעסקת בזק חלוקת האשראי הייתה בנק הפועלים שמימן 31% מהעסקה, בנק לאומי 24%, הבנק הבינלאומי כ-16%, דיסקונט ומרכנתיל 15%, המזרחי - 10% ובנק אגוד - 4%. בקשת בנק אגוד לפירוק "זאבי אחזקות", כישלון ההשקעה ב"בלקן אייר" והתנפצות "בועת הדוט-קום", שהביא לירידה חדה במחיר מניות בזק, הביא את הבנקים לחשוש להחזר החוב ולעקל לזאבי את מניות בזק שרכש. הם מינו את עורך הדין אלקס הרטמן ככונס נכסים שהחזיק בהן במשך מספר שנים. בשנת 2009 מכרו הבנקים את מניותיו בבזק ברווח (לאחר שמחיר המנייה עלה מעל מחיר העסקה המקורי) ובעקבות החלטת בית המשפט העליון כי עליהם להחזיר לזאבי את ריבית פיגורים שנגבתה ממנו שלא כדין, קיבל זאבי על פי ההערכות סכום של כמה מאות מיליוני שקלים כהחזר מהבנקים.
את העשור הבאה בילה במכירת נכסים לשם החזר חובותיו. בדצמבר 2004 מכר את המניות שהחזיק בזכיינית ערוץ 2 שידורי קשת. ביולי 2005, מכר 50% ממניות יבואנית סובארו, לחברת ההשקעות הבורסאית "מטיס קפיטל" (לשעבר חברת "אלקטרוניקס ליין"), תמורת 37.5 מיליון דולר, מתוכן 7.5 מיליון דולר כהלוואה לזאבי. בינואר 2010, לאחר סכסוך עם שותפיו לבעלות, רכש בחזרה את המניות תמורת 120 מיליון שקל. אך בינואר 2012 ביקש דחייה בתשלום איגרות החוב של חברת יפנאוטו החזקות, החברה האם של יפנאוטו, עקב התדרדרות בעסקי החברה. את שנת 2012 סיימה עם מכירות של 1,746 כלי רכב, נתח שוק של 0.9% בלבד. בדצמבר 2012 סיכם על מכירת יפנאוטו לזכיין סובארו בירושלים, שמעון ברזילי, אך לבסוף רוב המניות נמכרו לחברת סמל"ת, יבואנית פיאט.
ביולי 2005, מכר 50% מגרנד קניון חיפה, תמורת 100 מיליון שקל, לחברת "נכסי אזורים" (שבהמשך שונה שמה לחברת "בריטיש ישראל"). בסוף 2012 רכשה חברת מליסרון את מלוא הבעלות בקניון, בעקבות הסדר חוב בנוגע להלוואה של 100 מיליון שקל שהעניקה "בריטיש ישראל" לזאבי בתחילת 2011 בריבית שנתית של 10%, שכנגדה שועבדו המניות של זאבי בקניון. במרץ 2006, מכר את מתחם אסותא הישן לאיש העסקים שעיה בוימלגרין, תמורת 50 מיליון דולר. ביוני 2017 רכשה רשת בתי החולים הפרטית נארא, שבשליטת איש העסקים צביקה בארינבוים, את פעילות בית החולים אלישע מידי זאבי (מבנה בית החולים נשאר בבעלותו של זאבי).
באפריל 2019 השתתף באספת מחזיקי האג"ח של חברת אינטרנט זהב בעלת השליטה בבזק והודיעה שהוא מוכן להשקיע שוב בחברה.
פעילות ציבורית ופילנתרופית

בשנת 1998 רכש, במכרז של מינהל מקרקעי ישראל, מספר מגרשים בואדי סאליב בחיפה וביקש להקים במקום קריית מוזיאונים. אך הפרויקט לא יצא לפועל.
בשנת 2000, קיבל את אות ההומניטריות המיוחד של ארגון בני-ברית, על תרומותיו השונות לקהילה. על-פי הערכות, תרם זאבי במהלך השנים עשרות מיליוני שקלים, בין היתר לטכניון, לאוניברסיטת חיפה, לבית-החולים הדסה, למכון ויצמן למדע, לתזמורת הפילהרמונית, לאופרה הישראלית, לאופרה הצעירה, לבית הספר בסמ"ת בחיפה, ולקרן מלגות לעולי מדינות חבר-העמים ולחיילי צה"ל.
בדצמבר 2017 יזם את הקמת את עמותת "שינוי לחיפה", שמטרתה שינוי פניה של חיפה בתחומי הכלכלה, החינוך והחברה, תוך דגש על הפיכת העיר לאטרקטיבית לצעירים באמצעות יצירת מקומות עבודה לאקדמאים ופיתוח איכות חיים, בילוי ותרבות. לדברי זאבי, הצורך בהקמת העמותה נובע מ"הכישלון של הנהלות העיר לדורותיהן בפיתוח העיר, שאיבדה את נכסיה, ומהעיר המובילה בארץ הפכו אותה לעיר שולית". ביולי 2019, הצטרפה לדרישת העירייה, בהליך שמתנהל בבית המשפט המחוזי בעיר, נגד התוכנית המפורטת לנמל המפרץ. העמותה הביעה תמיכה בהליך והצטרפה לדרישתה של העירייה להאריך את מסלול ההמראה והנחיתה בנמל התעופה חיפה ל-2,400 מטר, כך שיוכל לשמש לטיסות בינלאומיות ישירות לאירופה ואסיה. על פי התוכנית המפורטת לנמל הימי, יבנו מתקנים בשטח שיועד להארכת המסלול, כך שתיחסם האפשרות להרחיב אותו.
ג'ון ביליין

| --- | --- |

ביליין בשנת 2013
 לידה:  5 בפברואר 1953 (בן 71) ניופיין שבניו יורק, ארצות הברית
 מכללה:  מכללת וילינג
 קבוצות כמאמן
 1978–1982   1982–1983   1983–1992   1992–1997   1997–2002   2002–2007   2007–2019   2019–2020:  מכללת אירי   מכללת נזארת'   מכללת לה מוין   מכללת קנישיוס   אוניברסיטת ריצ'מונד   אוניברסיטת וירג'יניה המערבית   אוניברסיטת מישיגן   קליבלנד קאבלירס
 הישגים כמאמן
 2 העפלות לפיינל פור אליפות המכללות (2013, 2018)   2 אליפויות מחוז ה-Big Ten‏ (2012, 2014)   אליפות טורניר ה-NIT‏ (2007)   אליפות מחוז ה-CAA‏ (2001)   אליפות מחוז ה-MAAC‏ (1994)
ג'ון פטריק בִּילַיין (באנגלית: John Patrick Beilein; נולד ב-5 בפברואר 1953) הוא מאמן כדורסל אמריקאי.
ראשית חייו

ביליין נולד בעיר ניופיין שבניו יורק, ולמד בלוקפורט הסמוכה. פרדריק נילנד, אשר סיפורו היווה את ההשראה לתסריט סרט הקולנוע "להציל את טוראי ריאן", הוא בן דודו של ביליין. בין השנים 1971–1975 למד במכללת וילינג אשר בווירג'יניה המערבית, ושיחק בקבוצת הכדורסל שלה לאורך תקופת לימודיו.
קריירת אימון > תחילת הקריירה (1975–1992)

עם סיום לימודיו האקדמיים בשנת 1975 חזר לעיר הולדתו, והחל לאמן את קבוצת הכדורסל של "תיכון ניופיין". בין השנים 1978–1992 אימן את קבוצות הכדורסל של מכללת אירי, מכללת נזארת' ומכללת לה מוין מהליגות הנמוכות של ארגון ה-NCAA.
קריירת אימון > ליגת המכללות הבכירה (1992–2019)

בשנת 1992 עבר לאמן את מכללת קנישיוס אשר בבאפלו, ועזר לה להעפיל פעמיים ל"טורניר ההזמנה הלאומי" (1994, 1995), ופעם אחת לטורניר אליפות המכללות (1996). בין השנים 1997–2002 אימן את אוניברסיטת ריצ'מונד אשר בריצ'מונד, וירג'יניה, וכבר בעונתו הראשונה הוביל אותה לטורניר אליפות המכללות, לראשונה מזה 7 שנים. בשנת 2002 מונה למאמן אוניברסיטת וירג'יניה המערבית, ובעונת 2004/2005 הוביל אותה להישגה הגדול ביותר מאז שנת 1959 – העפלה לשלב רבע גמר טורניר אליפות המכללות ("NCAA Elite Eight"). בעונתו האחרונה בקבוצה, 2006/2007, זכתה הקבוצה באליפות "טורניר ההזמנה הלאומי".
בקיץ 2007 מונה למאמן קבוצת אוניברסיטת מישיגן, ונשאר בתפקיד זה במשך 12 עונות עד שנת 2019. הודות ליכולת טובה של השחקנים טריי ברק, ניק סטאוסקאס, טים הארדוויי וגלן רובינסון, העפילה מישיגן בעונת 2012/2013 לגמר אליפות המכללות, לראשונה מאז 1992, אך הפסידה במשחק הגמר מול אוניברסיטת לואיוויל בתוצאה 76–82. בעונת 2017/2018 שחזרה מישיגן הישג זה כאשר הפסידה במשחק הגמר מול אוניברסיטת וילאנובה בתוצאה 62–79.
קריירת אימון > ליגת ה-NBA‏ (2019–2020)

לקראת עונת 2019/2020 מונה ביליין למאמן קליבלנד קאבלירס מליגת ה-NBA, כמחליפו של לארי דרו. כבר 54 משחקים, בהם רשמה קבוצתו מאזן שלילי 14–40, התפטר ביליין מתפקידו והוחלף על ידי עוזרו ג'יי. בי. ביקרסטאף.
הערות שוליים

↑  כתבת פרופיל על ביליין, באתר ESPN,‏ 5 במרץ 2013
↑  סטטיסטיקות המשחק בין מישיגן ללואיוויל, באתר sports-reference.com
↑  סטטיסטיקות המשחק בין מישיגן לווילאנובה, באתר sports-reference.com
↑  קילבלנד ממנה את ביליין כמאמן ראשי, באתר הקבוצה, 13 במאי 2019
↑  ביליין מתפטר מתפקידו בקאבלירס, באתר הקבוצה, 19 בפברואר 2020