stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אחוז הצבעה
ירידת אחוז ההצבעה

מאז שנות ה-60 ירד אחוז ההצבעה בעקביות בדמוקרטיות המבוססות. מגמה זו הורגשה בארצות הברית, במערב אירופה, ביפן ובאמריקה הלטינית. המגמה הביאה לדאגה בקרב אנשי מדע המדינה, באשר נראה כי היא קשורה לירידה בהשתתפות הפוליטית במדינות אלו כגון השתתפות מרצון במפלגות פוליטיות, או באסיפות מקומיות. הירידה באחוזי ההצבעה לוותה גם בירידה בהשתתפות במוסדות החברה האזרחית בכללותם, כגון בהליכה לכנסייה, בחברות באיגודים מקצועיים, בגופי סטודנטים, בתנועות נוער, וכיוצא בזה[דרוש מקור]. בה בעת גדלה ההשתתפות בצורות אחרות של מעורבות. אנשים נוטים להיות מעורבים בחרם צרכנים, במחאות ציבוריות ותורמים יותר למסעות הסברה פוליטיים.
עד לסוף המאה ה-19 הייתה זכות ההצבעה כה מוגבלת עד ששאלת אחוז ההצבעה הייתה חסרת חשיבות. חריג חשוב הייתה ארצות הברית, שבה הייתה זכות הצבעה לכל הגברים הלבנים כבר ב-1840. בארצות הברית הייתה עלייה יציבה באחוז ההצבעה במהלך המאה ה-19, שהגיעה לשיא לאחר מלחמת האזרחים האמריקנית. בין 1890 ושנות ה-30 ירד אחוז ההצבעה, ולאחר מכן עלה שוב עד לשנות ה-60, שבהן החל בירידה קבועה ומתמשכת. באירופה גדל אחוז ההצבעה בעקביות מאז החלת זכות הבחירה לכל, הגיע לשיא בסוף שנות ה-60, ומאז הוא בירידה קבועה ומתונה. במדינות מסוימות באירופה נותרו אחוזי ההצבעה יציבים, ואף עלו במקצת. בעולם כולו ירדו אחוזי ההצבעה בחמישה אחוזים מאז שנות ה-60.
ירידת אחוז ההצבעה > הסיבות לירידה

סיבות רבות הוצעו לירידה זו, שילוב של גורמים הוא הסביר ביותר. כאשר הם נשאלים מדוע אינם מצביעים, אנשים רבים טוענים כי אין להם זמן לכך. אך בשנים האחרונות כמות הזמן הפנוי העומדת לרשות האנשים אך גדלה. רווחת התפיסה שאדם הוא עסוק יותר, והשפעתה דומה לזו של חוסר זמן פנוי במציאות. ניידות גאוגרפית עלתה בעשורים האחרונים. ישנם מחסומים להצבעה במחוזות שבהם המצביע הגיע אך לאחרונה, ויש להניח כי הידע שלו על הנושאים והמועמדים העומדים להצבעה מועט. הגיל הממוצע לנישואים עלה, ואחוז הגירושים עלה אף הוא. רווקים נוטים פחות להצביע.
פרנסיס פוקויאמה האשים את מדינת הרווחה, וטען כי הירידה באחוז ההצבעה באה זמן קצר לאחר שהמדינה הפכה למעורבת יותר בחיי האנשים. הוא טען כי ההון החברתי הדרוש לאחוזי הצבעה גבוהים, מבוזבז בהתערבות הממשלה. טענה זו אינה מבוססת אמפירית, באשר מדינות שבהן ישנה מעורבות רבה של הממשלה במדיניות הרווחה נוטות לאחוז הצבעה גבוה. נטען כי שיטת ה"אלקטורים" בבחירות לנשיאות בארצות הברית מרתיעה אנשים מלהצביע במדינות הנוטות להצבעה לאחת המפלגות באופן מסורתי, שכן מצביעים אלו רואים את קולם כבלתי חשוב.
בארצות הברית הביאו מלחמת וייטנאם, פרשת ווטרגייט ואירועי שנות ה-70 לאובדן האמון של הבוחרים במנהיגיהם. ארצות אחרות חוו בתקופה זו מחאה וניכור, הקשורים לאפקט הדמוגרפי של ה"בייבי בום" (עלייה דרמטית בשיעורי הילודה לאחר מלחמת העולם השנייה). האמון בממשל ובפוליטיקאים קטן במהלך שנים אלו. הסימנים הראשונים לירידה באחוז ההצבעה הגיעו זמן מה לפני כן, בתחילת שנות ה-60. רוברט פטנאם מייחס את הירידה באחוז ההצבעה לכניסתה של הטלוויזיה. כאשר הפכה הטלוויזיה לאמצעי הבידור העיקרי, סוגי בילוי חברתי מחוץ לבית איבדו מחשיבותם. מומחים אחרים טוענים כי בעידן שלפני הטלוויזיה הופנו משאבי המפלגות לפעילויות שהוציאו את הבוחרים מביתם. המעבר לתעמולה טלוויזיונית השאיר את הבוחר בבית, כיצור פסיבי, ותרם לירידה באחוזי ההצבעה.
יש המייחסים את הירידה לנטייה האמריקנית ל"תעמולה שלילית", להתקפות על אופיים של המתחרים, ולהשמצות הדדיות, המשפיעות על הדרך שבה תופס הבוחר את ההליך הדמוקרטי בכללותו. מחקרים מצאו כי להשמצות והתקפות אופי יש השפעה שלילית על אחוזי ההצבעה, אך להתקפה על מדיניות המפלגה היריבה ישנה השפעה חיובית על אחוזי ההצבעה.
הירידה באחוזי ההצבעה מרוכזת באוכלוסייה הצעירה. אלו שהחלו להצביע לפני 1960 שומרים על אחוזי ההצבעה הגבוהים של תקופה זו. בכל דור שחלף מאז יורדים אחוזי ההצבעה באופן מתמיד. ניסיונות למסעות תעמולה בכלי תקשורת המיועדים לצעירים כגון MTV היו בעלי השפעה שולית על אחוז ההצבעה של הצעירים בני 18 עד 25 בארצות הברית.
אחוז ההצבעה בישראל

אחוז ההצבעה בבחירות הכלליות הראשונות, הבחירות לאספה המכוננת שנערכו בשנת 1949, היה הגבוה ביותר אי פעם, וכ-87% מן הכשירים להצביע אכן מימשו את זכותם. עד לסוף שנות ה-60 עמד אחוז ההצבעה על שיעורים גבוהים של למעלה מ-80% מכלל המצביעים (פרט לירידה זמנית בזמן הבחירות לכנסת השנייה ב-1951), אך מאז 1969 נרשמו ירידות במספר מערכות בחירות. בבחירות לכנסת החמש עשרה אחוז ההצבעה ירד ל-78.7% מכלל המצביעים, לבחירות לכנסת השש עשרה בהן היה אחוז ההצבעה 68.9% מכלל המצביעים. בבחירות לכנסת השבע עשרה נרשם שיא שלילי, ואחוז המצביעים עמד על 63.5%. בבחירות לכנסת השמונה עשרה עמד אחוז ההצבעה על 65.2% מכלל המצביעים, בבחירות לכנסת התשע עשרה עלה 67.8%, בבחירות לכנסת העשרים עלה ל-72.3% מכלל קולות המצביעים ובבחירות לכנסת העשרים ואחת ירד ל-68.5%. בבחירות לכנסת העשרים ושתיים עלה אחוז ההצבעה ל-69.4%, בבחירות לכנסת העשרים ושלוש עלה פעם נוספת ל-71.5%, בבחירות לכנסת העשרים וארבע ירד ל-67.2% ובבחירות לכנסת העשרים וחמש עלה ל-70.6%.
אחוז הצבעה נמוך ביותר היה גם בבחירות לראשות הממשלה בשנת 2001, שבהן התמודד אריאל שרון מול אהוד ברק, אך אלו הוסברו בחרם שהטילו חלק מערביי ישראל על הבחירות, בשל אירועי אוקטובר 2000 שרבים מקרב האוכלוסייה הערבית ראו את אהוד ברק כאחראי להם, בעובדה כי הבחירות לא נערכו לכנסת אלא רק לראשות הממשלה, דבר שהביא לאי השתתפותו של "המצביע הסקטוריאלי", ובצפי ששרון ינצח בבחירות בכל מקרה, כך שההצבעה לא תועיל.
בין הגורמים שנמנו לאחוז ההצבעה הנמוך בבחירות בשנת 2006 היו תדירותן של הבחירות בעשור האחרון, שהביאה לעייפות הבוחרים; אדישות בקרב האוכלוסייה ותחושת מיאוס מן הפוליטיקה הישראלית שהתבטאה גם בהצבעה הנתפסת כהצבעת מחאה עבור מפלגת גיל, ותחושה שהבחירות אכן הוכרעו לטובת "קדימה", לה נתן פומבי אהוד אולמרט בנאום שנשא כשבוע לפני הבחירות. לפי הערכות הלמ"ס ב-2009, מספר בעלי זכות הבחירה שאינם גרים דרך קבע בישראל עומד על כחצי מיליון איש. לפיכך, ממליצה הלמ"ס להוסיף 7% להערכת אחוז ההצבעה בישראל החל מהבחירות לכנסת ה-16.
למגזרים שונים בחברה הישראלית יש אחוזי הצבעה שונים באופן מובהק. הדתיים לאומיים והחרדים הם בעלי שיעור הצבעה גבוה מאוד, בעוד הערבים בעלי שיעור הצבעה נמוך בבחירות לכנסת, בפרט הבדואים שלהם שיעורי הצבעה נמוכים במיוחד. לעומת זאת, שיעור ההצבעה בבחירות לרשויות המקומיות ביישובים הערביים גבוה במיוחד.
להעלאת שיעור ההצבעה מתפרסמות מודעות מטעם ועדת הבחירות המרכזית הקוראות לציבור להשתתף בבחירות, וגם אישי ציבור יוצאים בקריאה להצביע. גם המפלגות קוראות למי שנחשבים לתומכיהן לצאת ולהצביע. לעומתם, יש קבוצות השוללות את הלגיטימיות של המדינה וקוראות לחבריהן להחרים את הבחירות.
הערות שוליים

↑  דניאל בלוך, המפץ שלא היה, אופקים חדשים - מגזין לשאלות מדינה כלכלה וחברה
↑  הודעה לעיתונות 024/2009, למ"ס.
↑  מאור שלום סויסה, בכירי המשק בקריאה לעובדים: צאו להצביע, באתר כלכליסט, 16 בספטמבר 2019
| בחירות |
| --- | --- | --- |
| שיטות בחירה | בחירות ישירות • בחירות יחסיות • טופס כללי • בחירות אזוריות • בחירות ארציות • בחירות רובניות • הצבעה בשני סיבובים • הצבעת אישור • שיטת בורדה • שיטת ג'פרסון • שיטת הבונוס להשגת רוב קואליציוני • שיטת שולצה • שיטת הקול הנייד • חבר האלקטורים |  |
| הצבעה | אחוז הצבעה • הצבעה בדואר • הצבעה במעטפות כפולות • הצבעה חשאית • הצבעה מוקדמת • הצבעה ממוחשבת • הצבעה מרחוק • הצבעה באינטרנט • זכות בחירה • חובת הצבעה |  |
| אמצעי הצבעה | קלפי • מכונת הצבעה • פתק הצבעה • קלרוטריון |  |
| מונחים | כלכלת בחירות • דממת בחירות • רשימה • שריון • הסכם עודפים • עימות בחירות • בחירות מקדימות • חוג בית • בחירות ביניים • בחירות בזק |  |
| נוספים | פיקוח על בחירות • אחוז החסימה |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  HDS: 017366  LCCN: sh2012000623  NKC: ph750886 
אחוז ההצבעה בבחירות הכלליות (הבחירות בשנת 2001 היו בחירות מיוחדות לראשות הממשלה בלבד)
אנדרו דסבורג

| --- | --- |

 לידה:  4 במאי 1887 הרובע התשעה-עשר של פריז, צרפת 
 פטירה:  13 באוגוסט 1979 (בגיל 92) טאוס, ארצות הברית 
 מקום לימודים:  ליגת הסטודנטים לאמנות של ניו יורק 
 תחום יצירה:  ציור 
 זרם באמנות:  קוביזם 
 הושפע על ידי:  פול סזאן 
 פרסים והוקרה:  מלגת גוגנהיים (1932) 
 בן או בת זוג:  גרייס מוט ג'ונסון 
 www.andrewdasburg.com
 
אנדרו דסבורג, באנגלית: Andrew Dasburg (4 במאי 1887 - 13 באוגוסט 1979) היה צייר מודרניסטי אמריקאי ו"אחד הנציגים הראשונים של הקוביזם באמריקה".
ביוגרפיה

דסבורג נולד ב-1887 בפריז. הוא היגר מגרמניה לעיר ניו יורק עם אמו האלמנה בשנת 1892. לאחר פציעה קשה, הוא העביר את הזמן בהבראה בשרטוט. ב-1902 הצטרף לליגת הסטודנטים לאמנות של ניו יורק,  שם לימד אותו קניון קוקס.  בבית הספר הקיץ של הליגה בוודסטוק, ניו יורק, הוא למד נופים אצל בירג' הריסון.
ב-1909 ביקר דסבורג בפריז והצטרף למעגל האמנים המודרניסטי שחי בה, כולל מורגן ראסל, ג'ו דיווידסון וארתור לי. במהלך טיול ללונדון באותה שנה הוא התחתן עם הפסלת גרייס מוט ג'ונסון. ג'ונסון חזרה לארצות הברית בתחילת השנה שלאחריה, אך דסבורג נשאר בפריז שם פגש את אנרי מאטיס, גרטרוד סטיין וליאו שטיין, והושפע מציוריו של פול סזאן והקוביזם.
עד מהרה הפך למקדם נלהב של הסגנון הקוביסטי.
דסבורג חזר לוודסטוק, ניו יורק, באוגוסט והוא וג'ונסון הפכו לחברים פעילים בקהילת האמנים. ב-1911 נולד בנם אלפרד, באותה שנה שבה נערכה התערוכה הראשונה של דסבורג. דסבורג הציג שלושה שמנים ופסל בתערוכה הבינלאומית לאמנות מודרנית, הידועה יותר בתערוכת הארמורי, בניו יורק בשנת 1913 והציגה בפני אנשי ניו יורק הנדהמים את האמנות המודרנית. שלושת השמנים בעלי אוריינטציה קוביסטית שהוצגו בתערוכת 1913 נחשבו ל"ניסיוניים בצורה נועזת". בשנים שלאחר תערוכת הארמורי, הוצגו עבודותיו של דסבורג יחד עם אלה של מודרניסטים אחרים בגלריה 291 של אלפרד שטיגליץ.
בתערוכת הארמורי הציג דסבורג את הפסל היחיד שאי פעם עשה. לפני התערוכה, הוא עיבד מחדש בהרחבה פסל, במקור ראש גבס יצוק בגודל טבעי מאת ארתור לי, על ידי גילוף פנים ישירות לתוך הטיח.
דסבורג וג'ונסון חיו בנפרד במשך רוב נישואיהם. עד 1917 הם נפרדו ודסבורג החל ללמד ציור בוודסטוק ובניו יורק. ב-1918 הוא הוזמן לטאוס, ניו מקסיקו, על ידי מייבל דודג' לוהן, וחזר ב-1919, ג'ונסון הצטרפה אליו לשם לתקופה מסוימת. לאחר שעבר לסנטה פה, ניו מקסיקו, בשנת 1921, דסבורג שילב את סגנונות הבנייה המסורתיים בניו מקסיקו באמנות הקוביסטית שלו.
בשנת 1924, דסבורג שיתף פעולה עם קבוצה של אמנים וסופרים אחרים כדי להקים את חברת המסחר הספרדית. בשנת פתיחתה, מכרה החנות את אוסף השמיכות האינדיאניות והמקסיקניות של דסבורג, וכלי הכסף של ויטר ביינר.
גם בניו יורק וגם בטאוס, הוא היה חלק מהעולם החברתי שכלל את ג'ורג'יה אוקיף וגרטרוד סטיין, וחברה קרובה של מייבל דודג' לוהן. ציור בשם "היעדרותה של מייבל דודג' צויר לכאורה כדי ללבות את קנאתו של אהובה באותם ימים, חברו המשותף ג'ון ריד, ובמשך ארבע שנים של דסבורג וריד. אהובה אחרת לואיז בראיינט ניהלה איתו רומן.
הוא גם היה מעורב במשך זמן מה עם אידה ראו, מייסדת שותפה של ה-Provincetown Players, ושניהם היו חברים עם ד.ה. לורנס ואשתו פרידה פון ריכטהופן, ועזרו ללורנס להתאושש מהתקף שחפת שכמעט מנע ממנו להיכנס לארצות הברית בגבול עם מקסיקו.
ב-1933 הוא נישא למשוררת מרי צ'אנינג "מרינה" וויסטר, בתו של אוון וויסטר.
דסבורג מת בביתו בטאוס, ניו מקסיקו, ב-13 באוגוסט 1979, בגיל 92. לאחר מותו, ערך מוזיאון ניו מקסיקו לאמנות בסנטה פה תערוכה רטרוספקטיבית בת 96 עבודות, שמומנה בחלקה על ידי הקרן הלאומית לאמנויות. עבודותיו נמצאות בין היתר באוספים של מוזיאון וויטני לאמנות אמריקאית, מוזיאון המטרופוליטן לאמנות, מוזיאון ניו מקסיקו לאמנות ומוזיאון דנבר לאמנות.
ביתו בסנטה פה, ניו מקסיקו, ב-520 ו-524 Camino del Monte Sol, רשום במרשם הלאומי של מקומות היסטוריים.
הערות שוליים

↑  A Finding Aid to the Andrew Dasburg and Grace Mott Johnson papers, 1833-1980, bulk 1900-1980 | Digitized Collection | Archives of American Art, Smithsonian Institution, www.aaa.si.edu (באנגלית)
↑  Native American, Modern, Early Western Art, Medicine Man Gallery (באנגלית)
↑  Gertrude Stein, Carl Van Vechten, The Letters of Gertrude Stein and Carl Van Vechten, 1913-1946, Columbia University Press, 1986, ISBN 978-0-231-06308-1. (באנגלית)
↑  Steve Shipp, American art colonies, 1850-1930 : a historical guide to America's original art colonies and their artists, Westport, Conn : Greenwood Press, 1996, ISBN 978-0-313-29619-2
↑  [A Finding Aid to the Andrew Dasburg and Grace Mott Johnson Papers, 1833-1980 (bulk 1900-1980) A Finding Aid to the Andrew Dasburg and Grace Mott Johnson Papers, 1833-1980 (bulk 1900-1980)]
↑  A Finding Aid to the Andrew Dasburg and Grace Mott Johnson Papers, 1833-1980 (bulk 1900-1980)
↑  "Andrew Dasburg, Cubist Painter, Dies. Said to Be Last Surviving Artist of the Armory Show of 1913"
↑  A Finding Aid to the Andrew Dasburg and Grace Mott Johnson Papers, 1833-1980 (bulk 1900-1980)
↑  "Mexico, Both Sides of the Border, From the Century's First Half"
↑  Ross Wetzsteon, Republic of dreams : Greenwich Village, the American Bohemia, 1910-1960, New York : Simon & Schuster, 2002, ISBN 978-0-684-86995-7
↑  D. H. Lawrence: The Life of an Outsider
↑  "Miss Mary C. Wister Betrothed to Artist; Daughter of Owen Wister, the Novelist, and Herself a Poet to Wed Andrew Dasburg.", "Miss Mary C. Wister Betrothed to Artist; Daughter of Owen Wister, the Novelist, and Herself a Poet to Wed Andrew Dasburg."
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 174198353  ISNI: 0000 0000 8215 8848  LCCN: n85250100  RKD: 20091  SNAC: w6fq9w5h  SUDOC: 071571841  ULAN: 500019289  VIAF: 30984319   WorldCat (עם VIAF): 30984319 
אנדרו דסבורג, אימפרוביזציה, 1916
צבעוניים, אנדרו דסבורג, 1926
אנדרו דייוויס

ערך זה עוסק במנצח בריטי. אם התכוונתם לתסריטאי וסופר, ראו .
| --- | --- |

דייוויס, 1987
 לידה:  2 בפברואר 1944 אשרידג', הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  20 באפריל 2024 (בגיל 80) שיקגו, ארצות הברית 
 שם לידה:  אנדרו פרנק דייוויס
 מוקד פעילות:  הממלכה המאוחדת 
 מקום לימודים:  הקולג' המלכותי למוזיקה, Watford Grammar School for Boys, קינגס קולג', האקדמיה הלאומית למוזיקה סנטה צ'צ'יליה 
 סוגה:  מוזיקה קלאסית 
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 כלי נגינה:  עוגב, צ'מבלו 
 חברת תקליטים:  Angel, Chandos Records, Columbia Masterworks 
 שיתופי פעולה בולטים:  תזמורת רשות השידור הבריטית
 בן או בת זוג:  Gianna Rolandi (1989–20 ביוני 2021) 
 פרסים והוקרה:  מפקד במסדר האימפריה הבריטית (1992)  Knight Bachelor (1999) 
 www.sirandrewdavis.com
 פרופיל ב-IMDb
 
סר אנדרו פרנק דייוויס (באנגלית: Sir Andrew Frank Davis;‏ 2 בפברואר 1944 – 20 באפריל 2024) היה מנצח בריטי.
ביוגרפיה

דייוויס נולד באשרידג', הרטפורדשייר ולמד בקולג' המלכותי למוזיקה, קינגס קולג' באוניברסיטת קיימברידג' (שם השתלם בנגינת עוגב) ואחר כך אצל פרנקו פרארה ברומא.
המשרה החשובה הראשונה שהחזיק הייתה כמנצח חבר של התזמורת הסימפונית הסקוטית של ה-BBC משנת 1970. בשנת 1975 התמנה למנצחה הראשי של התזמורת הסימפונית של טורונטו. הוא פרש מתפקידו בשנת 1988 אך נשאר קרוב אל התזמורת, כמנצח כבוד שלה.
בשנת 1988 התמנה דייוויס למנהל מוזיקלי של פסטיבל גליינדבורן, שם פגש את הסופרן ג'אנה רולנדי, שהייתה לאחר זמן לאשתו. דייוויס חזר ל-BBC בשנת 1989 כדי להתמנות למנצח הראשי של תזמורת רשות השידור הבריטית, משרה בה החזיק עד 2000, כאשר פינה את מקומו לליאונרד סלטקין. דייוויס היה למנהל המוזיקלי של האופרה הלירית של שיקגו בשנת 2000.
דייוויס ניצח על רפרטואר רחב ומגוון, אם כי הוא ייחס חשיבות מיוחדת למוזיקה בריטית בת זמננו. שמו נקשר במיוחד בזה של מייקל טיפט, הוא ניצח על הבכורה הבריטית של יצירתו "מסכת הזמן" ודרש להפיק את "נישואי קיץ" (שהוצגה בשנת 2005) כאשר הצטרף לאופרה הלירית של שיקגו. הקלטתו לאופרה "מסכת אורפיאוס" של האריסון בירטוויסל זכתה לשבחי הביקורת.
בין השנים 2013–2019 כיהן כמנצחה הראשי ומנהלה האמנותי של התזמורת הסימפונית של מלבורן.
ב-20 באפריל 2024 מת בשיקגו מלוקמיה.
הערות שוליים

↑  Barry Millington, Sir Andrew Davis obituary, The Guardian, ‏22 באפריל 2024
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: קארל אנצ'רל | מנהלים מוזיקליים, התזמורת הסימפונית של טורונטו 1975 - 1988  | הבא: גינתר הרביג |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: ברנרד הייטינק | מנהל מוזיקלי, פסטיבל גליינדבורן 1988 - 2000  | הבא: ולדימיר יורובסקי |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: ג'ון פריצ'רד | מנצח ראשי, תזמורת רשות השידור הבריטית 1989 - 2000  | הבא: ליאונרד סלטקין |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: גנאדי רוז'דסטוונסקי | מנצח ראשי, התזמורת הפילהרמונית המלכותית של סטוקהולם 1995 - 1998  (עם פאבו ירווי)  | הבא: אלן גילברט |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: ברונו ברטולטי | מנהל מוזיקלי, האופרה הלירית של שיקגו 2000 - 2021  | הבא: אנריקה מזולה |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: מאריס יאנסונס | מנהל אמנותי, התזמורת הסימפונית של פיטסבורג 2005 - 2008 (עם יאן פסקל טורטלייה ומארק ינובסקי)  | הבא: מנפרד הונק |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: טאדאקי אוטאקה | מנצח ראשי, התזמורת הסימפונית של מלבורן 2013 - 2019  | הבא: חיימה מרטין |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007439589305171  PLWABN: 9810553239705606  BIBSYS: 1024652  BNE: XX1643598  BnF: cb140168190 (data)  CiNii: DA08438220  GND: 129406430  ICCU: UBOV630716  ISNI: 0000 0001 1042 6097  LCCN: n84087150  LNB: 000068906  MusicBrainz: 2630df0b-56ab-445c-a25f-dbaae15458f3  NKC: xx0062204  NLA: 35399162  NLK: KAC201515778  NSK: 000612476  NTA: 073183709  RERO: 02-A012345958  SNAC: w6377gpk  SUDOC: 083049339  VIAF: 19878598   WorldCat (עם VIAF): 19878598
אנדראס זיידל

| --- | --- |

זיידל, 2019
 לידה:  6 בינואר 1976 (בן 48) פסאו, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 מדינה:  גרמניה 
 השכלה:  האוניברסיטה הטכנית של מינכן 
 תפקיד:  מנכ"ל קבוצת סאובר
 
אנדראס זיידל (בגרמנית: Andreas Seidl, נולד ב-6 בינואר 1976) הוא מהנדס גרמני, המשמש כמנכ"ל קבוצת הפורמולה 1 סאובר. שימש בעבר כמנהל הטכני של קבוצת פורשה באליפות העולם במרוצי סיבולת.
קריירה

זיידל למד הנדסת מכונות באוניברסיטה הטכנית של מינכן. בשנת 2000 החל לעבוד כמהנדס בקבוצת ב.מ.וו בפורמולה 1. לאחר פרישתה של הקבוצה מהאליפות בעונת 2009 היה שותף לחזרתה של הקבוצה לפעילות באליפות גרמניה למכוניות תיור (DTM) בשנת 2012. בשנת 2013 הצטרף לקבוצת פורשה כמנהל המרוצים של הקבוצה בקטגוריית LMP1 באליפות העולם במרוצי סיבולת. שנה לאחר מכן קודם לתפקיד מנהל הקבוצה. במאי 2019 שב לפורמולה 1 כמנהל קבוצת המרוצים מקלארן.
בדצמבר 2022 עזב את מקלארן והתמנה למנכ"ל קבוצת סאובר.
הערות שוליים

↑  Porsche Forms Its LMP1 Works Team For The WEC In 2014, 10 December 2013
↑  Andreas Seidl: McLaren Formula 1 team boss to begin role on 1 May, BBC, 12 February 2019
↑  Andreas Seidl leaves McLaren to join Sauber ahead of Audi transition; Andrea Stella appointed McLaren team principal, Sky Sport, 13 December 2022
אלן גומי

| --- | --- |

אלן גומי. 2017
 לידה:  6 במרץ 1972 (בן 52) פריז, צרפת 
 מדינה:  צרפת, סנגל 
 תקופת הפעילות:  מ-1999 
 עיסוק:  תסריטאי ובמאי קולנוע
 פרסים והוקרה:  פרס דוב הכסף של חבר השופטים (2017)  Stallion of Yennenga (2013)  Stallion of Yennenga (2017) 
 
אלן גומי (בצרפתית: Alain Gomis; נולד בפריז ב-6 במרץ 1972) הוא תסריטאי ובמאי קולנוע צרפתי-סנגלי.
סרטו משנת 2017 "Félicité" היה לסרט הסנגלי הראשון שהתמודד לפרס אוסקר לסרט הזר הטוב ביותר בטקס פרסי אוסקר ה-90 (מרץ 2018). סרט מפורסם אחר שלו, הוא הסרט "Aujourd'hui" (אנ') משנת 2012, שהתמודד בפסטיבל הסרטים הבינלאומי ה-62 של ברלין (אנ') ובו שיחק הראפר האמריקאי סאול ויליאמס (אנ') את דמותו של סצ'י, בחור שנערך לבלות את היום האחרון בחייו.
גומי הוא זוכה פרס דוב הכסף של חבר השופטים (2017).
ביוגרפיה

גומי נולד בפריז לאם צרפתייה ואב סנגלי. הוא למד היסטוריה של האמנות והשלים לימודי תואר שני בסורבון שבפריז. עבודות הווידאו הראשונות שלו היו בעיקר רפורטז'ות על חיי מהגרים בצרפת.
בשנת 2001 צילם את סרטו "L'Afrance" (צר') שזיכה אותו כעבור שנה בפרס חביב הקהל בפסטיבל ה-12 לקולנוע אפריקני במילאנו.
בשנת 2017 זכה בפרס דוב הכסף בפסטיבל ברלין לקולנוע בשל סרטו "Félicité".
פילמוגרפיה > סרטים קצרים

"Caramels et chocolats" (דוקומנטרי, 1996)
"Tourbillons" ‏(1999)
"Petite Lumière" ‏(2003)
"אחמד" (צר') ‏(2006)
פילמוגרפיה > סרטים באורך מלא

"L'Afrance" ‏(2001)
"אנדלוסיה" ‏(2001)
"Les délices du monde" ‏(2008)
"Aujourd'hui" (אנ')‏ (2012)
"פליסיטה" ‏(2017)
הערות שוליים

↑  פרופיל באתר פסטיבל הקולנוע האפריקני, להלן "קישורים חיצוניים".
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BNE: XX5051253  BnF: cb141021208 (data)  GND: 112181851X  ISNI: 0000 0001 1807 4057  NTA: 325806209  SUDOC: 121849767  VIAF: 169024816   WorldCat (עם VIAF): 169024816 
ערך זה הוא קצרמרבנושא קולנוע ובנושא אפריקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אלברט רוסנאק

אלברט רוסנאק (בצ'כית: Albert Rusnák; נולד ב-7 ביולי 1994) הוא כדורגלן צ'כי- סלובקי המשחק בסיאטל סאונדרס בעמדת הקשר התקפי.
קריירת מועדונים

רוסנאק התחיל לשחק כדורגל כבר בגיל 3 בקבוצת האפרוחים של מ.פ.ק. קושיצה בה שיחק עד גיל 16 אז הצטרף לאקדמיה לכדורגל של מנצ'סטר סיטי. בקיץ 2013 הושאל לאולדהאם אתלטיק. ב-31 באוגוסט 2013 ערך את הופעת הבכורה שלו במשחק בוגרים בהפסד 1-0 לטרנמיר רוברס. ב-17 בספטמבר חוזהו של רוסנאק באולדהם הופסק והוא חזר לסיטי.
ב-21 בינואר 2014 הושאל לברמינגהאם סיטי מהפוטבול ליג צ'מפיונשיפ לחודש אחד, אך ב-18 בפברואר חוזהו בקבוצה הוארך עד לסיום העונה.
ב-25 ביולי 2014 הושאל לקמבור מליגת העל ההולנדית עד לינואר 2015. ב-9 באוגוסט 2014 רוסנאק ערך את הופעת הבכורה שלו בקמבור בתיקו 1-1 נגד טוונטה בה גם הבקיע את שער הבכורה שלו בקריירה.
ב-18 בדצמבר 2014 חתם לשלוש שנים בחרונינגן. ב-3 במאי 2015 רוסנאק הבקיע צמד בגמר הגביע ההולנדי נגד זוולה שנתן לחרונינגן גביע ראשון בתולדותיה.
ב-6 בינואר 2017 חתם בריאל סולט לייק מה-MLS.
ב-13 בינואר 2022 הצטרף לסיאטל סאונדרס
קריירה בינלאומית

ב-15 בנובמבר 2016 רוסנאק ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת סלובקיה בתיקו 0-0 נגד אוסטריה. ב-22 במרץ 2018 הבקיע את שערו הראשון בנבחרת בניצחון 2-1 על איחוד האמירויות הערביות.
תארים

הגביע ההולנדי: 2014/2015
אלברט קרוסט

אלברט קרוסט דומנך (בספרדית: Albert Crusat Domènech; נולד ב-13 במאי 1982) הוא כדורגלן עבר ספרדי, ששיחק בעמדת הקיצוני.
קריירה

קרוסט התחיל את הקריירה שלו בקבוצת הכדורגל של רובי ובגיל 14 הצטרף לאקדמיה לכדורגל של אספניול. בשנת 2000 הצטרף לקבוצת המילואים. ב-2 בספטמבר 2002, קרוסט ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת בהפסד 0–2 לריאל מדריד. עד לסיום העונה, רשם 5 הופעות בקבוצה הבוגרת.
בקיץ 2003 חתם בראיו ואיקאנו מהליגה הספרדית השנייה, בה שיחק חצי עונה. בינואר 2004 חתם בליידה, עימה העפיל לליגה השנייה בסיום העונה.
בקיץ 2005, קרוסט חתם באלמריה. בעונת 2006/2007 היה מהשחקנים הבולטים בקבוצה, כאשר כבש 11 שערי ליגה. בסיום העונה, עלתה אלמריה לליגת העל הספרדית. ב-19 בינואר 2011, כבש בניצחון 2–3 נגד דפורטיבו לה קורונה במסגרת רבע גמר גביע המלך הספרדי. בזכות הניצחון במשחק זה, אלמריה העפילה לחצי גמר הגביע לראשונה בתולדותיה.
ב-3 בספטמבר 2011, קרוסט חתם בויגאן את'לטיק מהפרמייר ליג תמורת 2 מיליון פאונד. ב-10 בספטמבר, ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בהפסד 0–3 למנצ'סטר סיטי. ב-19 בנובמבר, הבקיע את שער השוויון בתיקו 3-3 נגד בלקברן רוברס, שהיה גם שער הבכורה שלו בקבוצה.
ב-22 במאי 2013, שוחרר מוויגאן ואת עונת 2013/2014 התחיל כשחקן חופשי. ב-30 בינואר 2014, חתם בבני סכנין מליגת העל, במדיה שיחק ארבעה משחקים. בסיום העונה פרש מכדורגל.
תארים

הליגה הספרדית השלישית: 2003/2004
אליפות אירופה בכדורגל עד גיל 16: 1999
הערות שוליים

↑  דורון בן דור, ‏קרוסאט חתם בסכנין, הקבוצה נגד המשטרה, באתר ONE‏, 30 בינואר 2014
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "אלברט קרוסט".
אנדראס ויימן

אנדראס ויימן (בגרמנית: Andreas Weimann, נולד ב-5 באוגוסט 1991) הוא כדורגלן אוסטרי המשחק בבלקברן רוברס מהצ'מפיונשיפ.
קריירת מועדונים

ויימן התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של ראפיד וינה ובגיל 16 הצטרף לקבוצת המילואים של אסטון וילה. לאחר שהצטיין בקבוצת המילואים חתם על חוזה לשנתיים במועדון. ב-8 במאי 2010, ערך ויימן את הופעת הבכורה שלו במועדון נגד בלקברן רוברס. ב-19 באוגוסט 2010 ערך את הופעת הבכורה שלו במסגרת הליגה האירופית נגד ראפיד וינה כאשר נכנס כמחליף, אך כעבור 3 דקות הוא נפצע וחזר לשחק רק בינואר 2011.
ב-19 בינואר 2011, הושאל לווטפורד עד לסיום העונה. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו לווטפורד בהפסד לברייטון במסגרת הגביע האנגלי. ב-1 בפברואר 2011 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה נגד קריסטל פאלאס, ובאותו משחק גם כבש את שער הבכורה שלו במועדון. ב-26 באוגוסט האריך את חוזהו באסטון וילה עד 2014 והושאל שוב לווטפורד עד לינואר 2012.
ב-10 במרץ 2012 הבקיע את שער הבכורה שלו באסטון וילה בדקה ה-92 שנתן ניצחון 0–1 לקבוצתו. ב-10 בנובמבר 2012 הבקיע צמד בהפסד 2–3 נגד מנצ'סטר יונייטד. ב-3 במאי 2014 הבקיע צמד בניצחון 1–3 נגד האל סיטי שהבטיח לקבוצתו עוד עונה בפרמייר ליג.
ב-18 ביוני 2015 חתם לארבע שנים בדרבי קאונטי מהצ'מפיונשיפ. ב-8 באוגוסט 2015 ערך את הופעתו הבכורה בקבוצה כשעלה כמחליף, בתיקו 0-0 נגד בולטון וונדררס. ב-31 באוקטובר 2015 כבש את שערו הראשון בקבוצה בניצחון 0–3 על רות'רהאם יונייטד.
בינואר 2017 הושאל וולברהמפטון וונדררס.
ב-3 ביולי 2018 חתם בבריסטול סיטי לשלוש עונות עם אופציה לעונה נוספת. בינואר 2024 הושאל לוסט ברומיץ' אלביון.
ב-1 באוגוסט 2024 חתם בבלקברן רוברס.
קריירה בינלאומית

ויימן שיחק עבור כל הנבחרות הצעירות של אוסטריה. ב-12 באוקטובר 2012, ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הבוגרת בתיקו 0-0 נגד קזחסטן. ויימן טרם כבש את שער הבכורה שלו בנבחרת.
אנונד יקוב, מלך שוודיה

אנונד יקוב (בשוודית: Anund Jakob;‏ 25 ביולי 1008 – 1050) היה מלך שוודיה מ-1022 ועד מותו. כאשר בחרה בו אספת האצילים כשליט-שותף של שוודיה, הביע העם השוודי את התנגדותו לשמו הלא-סקנדינבי, "יקוב", לפיכך הוסף לשמו השם "אנונד". ברשימת המלכים הנספחת לקובץ "החוק הוסטרוגוטי" (Västgötalagen), מצוין ששמו היה "קולברנה" (Kolbränna, בשוודית: "שורף הפחם"), על שם מנהגו להעלות באש את בתי מתנגדיו.
סדר היום הפוליטי שלו כלל שמירה על מאזן הכוחות בסקנדינביה, וזו הסיבה לתמיכתו במלכים הנורווגים, אולף השני ומגנוס הראשון, כנגד קנוט הגדול, מלך דנמרק, בשנות העשרים והשלושים של המאה ה-11. בקרב הלגה הובסו אנונד יקוב ואולף על ידי קנוט.
כאשר היה מגנוס הראשון למלך נורווגיה ודנמרק ב-1042, תמך בו אנונד יקוב עד למותו של מגנוס ב-1047, תקופת מלכותו של אנונד יקוב תוארכה באופן מסורתי החל מ-1022 ועד למותו בשנת 1050 לערך, אך קיימת אי ודאות גדולה בנוגע לשנת מותו. בשנת 1049 הוא היה ככל הנראה עדיין בחיים ואחיו ויורשו, אמונד, מלך בוודאות על שוודיה בקיץ 1060.