stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שלזוויג-הולשטיין (אוניית מערכה, 1906)

| --- | --- |
אוניית הצי הקיסרי הגרמני "שלזוויג-הולשטיין" בשנות ה-30
אוניית הצי הקיסרי הגרמני "שלזוויג-הולשטיין" בשנות ה-30
 תיאור כללי
 סוג אונייה:  אוניית מערכה פרה-דרדנוט
 צי:  הצי הקיסרי הגרמני
 דגל הצי:  הצי הקיסרי הגרמנירייכסמרינהקריגסמרינה
 סדרה:  דויטשלנד
 ציוני דרך עיקריים
 מספנה:  גרמניה ורפט 
 הוזמנה:  11 ביוני 1904
 תחילת הבנייה:  18 באוגוסט 1905
 הושקה:  17 בדצמבר 1906
 תקופת הפעילות:  6 ביולי 1908 – 1944 (כ־35 שנים)
 אחריתה:  הוטבעה על ידי מפציצים ב-1944; הושמדה ב-21 במרץ 1945; נמשתה והושקה לשימוש ארוך טווח כאוניית מטרה ב-1948; הוצאה משירות ב-1966
 מיקום:  59°19′58″N 23°32′00″E﻿ / ﻿59.332851103065°N 23.533416644352°E﻿ / 59.332851103065; 23.533416644352 
 מלחמות וקרבות:  מלחמת העולם השנייה מלחמת העולם הראשונה 
 מידות
 הֶדְחֶק:  סטנדרטי: 13,191 טון, מקסימלי: 14,218 טון
 אורך:  127.6 מטר
 רוחב:  22.2 מטר
 שוקע:  7.7 מטר
 נתונים טכניים
 מהירות:  18 קשרים
 גודל הצוות:  743 קצינים ומלחים
 טווח שיוט:  10,800 ק"מ במהירות 10 קשר
 הנעה:  מנועי קיטור בהספק 17,453 כוחות סוס (13 מגה-וואט)
 צורת הנעה:  מנועי קיטור
 אמצעי לחימה
 שריון:  חגורת שריון 240 מ"מ   צריחי תותחים 280 מ"מ   סיפון 40 מ"מ
 חימוש:  ארבעה תותחי SK L/40‏ 11 אינץ' (280 מ"מ)   14 תותחי SK L/40‏ 6.7 אינץ' (170 מ"מ)   20 תותחי SK L/45‏ 3.5 אינץ' (88 מ"מ)   6 צינורות טורפדו 17.7 אינץ' (450 מ"מ)
 
"שלזוויג-הולשטיין" (בגרמנית: SMS Schleswig-Holstein) הייתה אחת מחמש אוניות מערכה פרה-דרדנוט מסדרת דויטשלנד שנבנו עבור הצי הקיסרי הגרמני בין 1904 ל-1906. היא נקראה על שם מחוז שלזוויג-הולשטיין, הונחה במספנת גרמניהוורפט בקיל באוגוסט 1905 והוכנסה לצי כמעט שלוש שנים מאוחר יותר. האונייה הייתה חמושה בסוללה של ארבעה תותחי 28 ס"מ (11 אינץ') והגיעה למהירות מרבית של 18 קשרים (33 קמ"ש). האוניות של הסדרה שלה כבר היו מיושנות כשהן נכנסו לשירות, היו נחותות בגודלן, בשריון, בכוח האש ובמהירות מאוניית המערכה החדשה והמהפכנית אה"מ דרדנוט.
שלזוויג-הולשטיין לחמה בשתי מלחמות העולם. במהלך מלחמת העולם הראשונה, היא שירתה בשייטת אוניות המערכה השנייה של צי הים הפתוח, ואף השתתפה בקרב יוטלנד ב-31 במאי – 1 ביוני 1916. שלזוויג-הולשטיין לחמה במהלך הקרב, ונפגעה על ידי פגז אחד בקוטר גדול. לאחר הקרב, שלזוויג-הולשטיין הועברה לתפקיד סיור בשפך נהר האלבה לפני שהוצאה משירות בסוף 1917. כאחת מאוניות המערכה הבודדות שהותרו לגרמניה על פי תנאי הסכם ורסאי, שלזוויג-הולשטיין שוב נכנסה. לשירות הצי בשנות ה-20. בשנת 1935 הוסבה אוניית המערכה הישנה לספינת אימונים לצוערים ימיים.
שלזוויג-הולשטיין ירתה את היריות הראשונות של מלחמת העולם השנייה כאשר הפגיזה את הבסיס הפולני בווסטרפלאטה של דנציג בשעות הבוקר המוקדמות של 1 בספטמבר 1939. הספינה שימשה ככלי אימון במשך רוב המלחמה, והוטבעה על ידי מפציצים בריטים בגוטנהאפן בדצמבר 1944. שלזוויג-הולשטיין נמשתה לאחר מכן ולאחר מכן הועלתה לחוף לשימוש הצי הסובייטי כאוניית מטרה. החל משנת 1990, הפעמון של הספינה הוצג במוזיאון ההיסטוריה הצבאית של הבונדסוור בדרזדן.
תכנון

העברת חוק הצי השני בשנת 1900 בהנחייתו של ויצה-אדמירל אלפרד פון טירפיץ השיג מימון לבניית עשרים אוניות מערכה חדשות במהלך שבע עשרה השנים הבאות. הקבוצה הראשונה, חמש אוניות המערכה מסדרת בראונשווייג, הונחו בתחילת שנות ה-1900, וזמן קצר לאחר מכן החלה עבודת התכנון על עיצוב המשך, שהפך לסדרת דויטשלנד. אוניות הסדרה היו דומות בגדול לאוניות מסדרת בראונשווייג, והן כללו שיפורים מצטברים בהגנה על שריון. הם גם נטשו את צריחי התותחים עבור תותחי הסוללה המשניים, והעבירו אותם בחזרה לקזמטים מסורתיים כדי לחסוך במשקל. אוניית המערכה הבריטית אה"מ דרדנוט - חמושה בעשרה תותחי 12 אינץ' (30.5 ס"מ) - נכנסה לשירות בדצמבר 1906. העיצוב המהפכני של דרדנוט הפך כל אוניית ראשה של הצי הגרמני למיושנת, כולל האוניות מסדרת דויטשלנד.
אורכה של שלזוויג-הולשטיין היה 127.6 מ' (418 רגל 8 אינץ') בסך הכל, רוחב של 22.2 מ' (72 רגל 10 אינץ'), ושוקע של 8.21 מ' (26 רגל 11 אינץ'). הדחק האונייה היה 13,200 טון (13,000 טון ארוך) בתפוסה סטנדרטית ו-14,218 טון (13,993 טון ארוך) בתפוסה מלאה. האונייה צוידה בשני תרנים צבאיים כבדים ומנועים תלת דרגתיים שדורגו ב-17,453 כוחות סוס (13,015 קילוואט) והעניקו לה מהירות מרבית של 19.1 קשרים (35.4 קמ"ש). קיטור סופק על ידי שנים עשר דוודי שולץ-ת'ורניקרופט; שלוש ארובות הוציאו עשן משריפת פחם בדוודים. לאונייה הייתה קיבולת דלק של עד 1,540 טון (1,520 טון ארוך) של פחם. בנוסף להיותה האונייה השנייה הכי מהירה בסדרה שלה, שלזוויג-הולשטיין הייתה השנייה הכי חסכונית בדלק. במהירות שיוט של 10 קשרים (19 קמ"ש), היא יכלה להפליג לטווח של 5,720 מיילים ימיים (10,590 ק"מ). הצוות שלה מנה 35 קצינים ו-708 מלחים.
החימוש העיקרי של שלזוויג-הולשטיין כלל ארבעה תותחי SK L/40 בקוטר 28 ס"מ (11 אינץ') בשני צריחים תאומים. החימוש ההתקפי שלה חוזק עם סוללה משנית של 14 תותחי 17 ס"מ (6.7 אינץ') SK L/40 שהותקנו בנפרד. בקזמטים. סוללה של 22 תותחי 8.8 ס"מ (3.5 אינץ') SK L/45 ברכיבים בודדים סיפקה הגנה מפני סירות טורפדו. הספינה הייתה חמושה גם בשישה צינורות טורפדו בקוטר 45 ס"מ (17.7 אינץ'), כולם שקועים בגוף הספינה. אחד בחרטום, אחד בירכתיים וארבעה בצד הרוחב. שריון מוצק של קרופ הגן על האונייה. חגורת השריון שלה הייתה בעובי של 240 מילימטרים (9.4 אינץ') בחלק המרכזי, שם היא הגנה על מחסני התחמושת ועל חללי המכונות שלה, בעוד ציפוי דק יותר כיסה את קצוות הגוף. שריון הסיפון הראשי שלה היה בעובי 40 מ"מ (1.6 אינץ'). לצריחי הסוללה הראשיים היו 280 מ"מ (11 אינץ') של ציפוי שריון.
היסטוריית שירות

שלזוויג-הולשטיין הונחה ב-18 באוגוסט 1905 במספנת Germaniawerft בקיל. היא הושקה ב-17 בדצמבר 1906, והייתה אוניית המערכה הפרה-דרדנוט האחרונה של הצי הגרמני. בטקס ההשקה של שלזוויג-הולשטיין, היא הוטבלה על ידי אוגוסטה ויקטוריה משלזוויג-הולשטיין, קיסרית גרמניה; וילהלם השני, קיסר גרמניה היה גם כן. ארנסט גינתר, דוכס שלזוויג-הולשטיין, נשא את נאום ההזמנה.
עם כניסתה לשירות, שלזוויג-הולשטיין החלה בניסויים ימיים ב-6 ביולי 1908. הצוות שלה הגיע ברובו מאוניית האחות שלה שלזיין. ב-21 בספטמבר הוקצתה האונייה לשייטת אוניות המערכה השנייה של צי הים הפתוח, לצד אחיותיה. בנובמבר נערכו תרגילי צי ויחידות בים הבלטי . משטר האימונים שבו שלזוויג-הולשטיין השתתפה עקב אחר דפוס דומה במהלך חמש השנים הבאות. תמרוני הצי נערכו באביב, ולאחר מכן שייט קיץ לנורווגיה, ואימוני צי נוספים בסתיו. זה כלל שייט נוסף לאוקיינוס האטלנטי, מ-7 ביולי עד 1 באוגוסט 1909.
החל מספטמבר 1910 תפס פרידריך בודיקר את הפיקוד על האונייה, תפקיד שמילא בשלוש השנים הבאות. ב-3 באוקטובר 1911 הועברה הספינה חזרה לשייטת אוניות המערכה השנייה. עקב משבר אגאדיר ביולי, הפלגת הקיץ הייתה רק לים הבלטי. בשנת 1913, היא זכתה בפרס ה-Kaiser's Schießpreis (פרס ירי) מהקייזר. ב-14 ביולי 1914 החל שייט הקיץ השנתי לנורווגיה, אך איום המלחמה באירופה קיצר את הסיור; תוך שבועיים שלזוויג-הולשטיין ושאר השייטת השנייה חזרו לווילהלמסהאפן.
היסטוריית שירות > מלחמת העולם הראשונה

עם פרוץ המלחמה ביולי 1914, שלזוויג-הולשטיין קיבלה תפקידי סיור בשפך נהר האלבה בזמן ששאר הצי התגייס. בסוף אוקטובר, היא ואחיותיה נשלחו לקיל כדי לבצע שיפורים במערכת ההגנה התת-ימית שלהן כדי להפוך אותן לעמידות יותר בפני טורפדות ומוקשים. לאחר מכן שייטת II הצטרפה לשאר צי הים הפתוח לפעולות התקפיות נגד בריטניה. הראשון שבהם היה הפשיטה על סקרבורו, הרטליפול וויטבי ב-15 בדצמבר. סיירות המערכה של קבוצת הסיור I תקפו את העיירות בניסיון לפתות חלק מהצי הגדול הבריטי, בעוד אוניות המערכה של צי הים הפתוח המתינו לתמיכה בתקווה לארוב ולהשמיד כל כוחות בריטיים שיגיעו לקראתם. במהלך הלילה שבין 15 ל-16 בדצמבר, צי הקרב הגרמני של 12 דרדנוטים ושמונה פרה-דרדנוטים הגיע לטווח של 10 מיילים ימיים (19 ק"מ) של שייטת מבודדת של שש אוניות מערכה בריטיות. התכתשויות בין מסכי המשחתות היריבות שכנעו את המפקד הגרמני, אדמירל פרידריך פון אינגנול, שהוא מתעמת עם כל הצי הגדול, ולכן הוא הפסיק את הקרב ופנה לגרמניה בחזרה. באפריל 1916, שניים מתותחי ה-8.8 ס"מ הוסרו והוחלפו ב תותחי נ"מ 8.8 ס"מ.
לאחר מכן השתתפה שלזוויג-הולשטיין בגיחת הצי אל שרטון דוגר ב-21–22 באפריל 1915. ב-11–12 בספטמבר ביצעה קבוצת הסיור II מבצע הנחת מוקשים מול גדת סווארט עם תמיכה מהשייטת השנייה. לאחר מכן בוצעה סריקה נוספת של הצי ב-23–24 באוקטובר שהסתיימה ללא תוצאות. הדרדנוטים של שייטות אוניות המערכה II ו-III ביצעו גיחה לים הצפוני ב-5–7 במרץ 1916; שלזוויג-הולשטיין ושאר השייטת השנייה נשארו במפרץ הגרמני, מוכנים להפליג לתמיכה. ב-24–25 באפריל 1916, פומרן ואחיותיה הצטרפו לדרדנוטים של צי הים הפתוח כדי לתמוך בסיירות המערכה, שעליהם הוטל שוב לבצע פשיטה על החוף האנגלי. במהלך הדרך אל המטרה, מוקש פגע בסיירת המערכה זיידליץ. היא נותקה כדי לחזור הביתה, ושאר הספינות המשיכו במשימה. עקב ראות לקויה, סיירות המערכה ערכו הפגזה קצרה של נמלי ירמות' ולואוסטופט. המבצע הופסק במהירות, מה שמנע מהצי הבריטי להתערב.
היסטוריית שירות > מלחמת העולם הראשונה > פעולות מאוחרות יותר

שלזוויג-הולשטיין הוכנסה למבדוק לצורך תיקונים בין 10 ל-25 ביוני 1916. הצי החליט אז למשוך את ארבע האוניות שנותרו מסדרת דויטשלנד, בשל התיישנותן ופגיעותן להתקפות תת-מימיות, כפי שהוכח מאובדן פומרן. לאחר מכן, האונייה שימשה כספינת מטרה לצוללות, למעט במהלך 12–23 בפברואר 1917, כאשר היא שימשה כספינת סיור. באפריל נשלחה שלזוויג-הולשטיין לאלטנברוך בפתח האלבה; כאן היא הושבתה ב-2 במאי. לאחר מכן פורקה שלזוויג-הולשטיין מנשקה והוקצתה לשייטת הצוללות לשמש כאוניית בסיס בברמרהאפן. בשנת 1918 הועברה האונייה לקיל, שם נשארה לשארית המלחמה.
היסטוריית שירות > בין המלחמות

בעקבות התבוסה הגרמנית במלחמת העולם הראשונה, הצי הגרמני אורגן מחדש כרייכסמרינה על פי חוזה ורסאי. הצי החדש הורשה להחזיק שמונה אוניות מערכה פרה-דרדנוט לפי סעיף 181 - שתיים מהן יהיו בעתודה - להגנת החוף. שלזוויג-הולשטיין הייתה בין האוניות שנשמרו, יחד עם אחיותיה הנובר ושלזיין וכמה מאוניות המערכה מסדרת בראונשווייג. שלזוויג-הולשטיין הופעלה מחדש כספינת הדגל החדשה של הצי ב-31 בינואר 1926 לאחר שיפוץ נרחב, עם בקרת אש חדשות ומבנה-עילי אחורי מוגדל עבור מטה האדמירל. תותחי החימוש המשני בקוטר 17 ס"מ הוחלפו בתותחי 15 סנטימטרים (5.9 אינץ') וארבע צינורות טורפדו בקוטר 50 ס"מ הותקנו בקזמטים של הסיפון הראשי מלפנים ומאחור, והחליפו את הצינורות השקועים.
שלזוויג-הולשטיין ואחותה הנובר יצאו לשייט אימונים לאוקיינוס האטלנטי שנמשך בין 14 במאי ל-17 ביוני 1926; במהלך השייט, היא ביקרה בפלמה דה מיורקה בים התיכון בין 22 ל-30 במאי. היא עצרה בברצלונה עם אלזס בין 1 ל-7 ביוני, ולאחר מכן המשיכה לוויגו בין 12 ל-14 ביוני, שם הצטרפה להסן, אלזס והנובר. שם נפגש ראש הצי, ויצה-אדמירל קונרד מומסן, עם המלך אלפונסו השלושה עשר. שלזוויג-הולשטיין יצאה לשייט אימונים נוסף בין 30 במרץ ל-14 ביוני 1927 אל האוקיינוס האטלנטי. היא ביקרה בשורה של נמלים איבריים, כולל ליסבון, פורטוגל, שם קיבל את פני מומסן אוסקר קרמונה, נשיא פורטוגל. בדצמבר 1927 שלזוויג-הולשטיין חזרה למעגן, והופיעה מחדש בינואר 1928 כשהארובה הקדמית שלה אוחדה לתוך השנייה ושתי הארובות הנותרות מוגברות, כפי שנעשה בעבר עם אחותה שלזיין.
עם קליטת אוניות המערכה של כיס מסדרת דויטשלנד החל משנת 1933, אוניות המערכה הישנות יותר הוצאו בהדרגה משירות הקו הקדמי. במאי 1935, הרייכסמרינה אורגן מחדש כקריגסמרינה על ידי הרפורמות שהנהיג אדולף היטלר שהקימו את הוורמאכט. שלזוויג-הולשטיין חדלה להיות ספינת הדגל של הצי ב-22 בספטמבר 1935, והושבה כספינת אימון לצוערים במהלך ינואר-מרץ ומאי-יולי 1936. השינויים כללו הסרת תותחי ה-15 ס"מ שנותרו מהסיפון העליון וצינורות הטורפדו שלה, ושני חדרי הדוודים האחוריים שלה הוסבו לדגמי נפט, למרות שהדודים הקדמיים נשארו על בסיס פחם. גם הצוות הסטנדרטי של האונייה הצטמצם מ-35 קצינים ו-708 מלחים ל-31 קצינים ו-565 מלחים. לצוות נוספו 175 צוערים, שהוצאו להפלגות ארוכות בשלזיין ובשלזוויג-הולשטיין, האחרונה הפליגה באוקטובר 1936 במסע של שישה חודשים לאמריקה הדרומית והקריביים. בשנה שלאחר מכן, היא הפליגה ברחבי אפריקה, וב-1938–1939 חזרה לאמריקה הדרומית והקריביים. גוסטב קיסריצקי שימש כמפקד האונייה מיוני 1938 עד אפריל 1939.
באמצע שנות ה-30 החל היטלר לנהל מדיניות חוץ אגרסיבית יותר ויותר; ב-1936 סיפח מחדש את ארץ הריין, וב-1938 השלים את האנשלוס של אוסטריה וסיפוח חבל הסודטים. לאחר מכן דרש שליטה גרמנית על העיר דנציג, שהפכה לעיר חופשית לאחר מלחמת העולם הראשונה.
היסטוריית שירות > מלחמת העולם השנייה

ב-1 בספטמבר 1939 פלשה גרמניה הנאצית לפולין. שלזוויג-הולשטיין הוצבה בנמל דנציג, ועגנה קרוב למחסן התחמושת הפולני בווסטרפלאטה במסווה של ביקור טקסי באוגוסט. בסביבות השעה 04:47 ב-1 בספטמבר, האונייה פתחה באש עם הסוללה הראשית שלה לעבר העמדות הפולניות על וסטרפלאטה, ובתוך כך ירתה את היריות הראשונות של מלחמת העולם השנייה. יריות אלו היו האות לכוחות הקרקע להתחיל בהסתערותם על המתקן, אם כי המתקפה הקרקעית הגרמנית הראשונה בקרב וסטרפלאטה נהדפה זמן קצר לאחר מכן. תקיפה שנייה החלה מאוחר יותר באותו בוקר, שוב בתמיכת שלזוויג-הולשטיין, אם כי גם היא לא הצליח לפרוץ למבצר בסביבות הצהריים.
לשלזוויג-הולשטיין הצטרפו ב-4 בספטמבר ספינות הטורפדו T196 ופון דר גרבן. כוח הנדסה וחי"ר גרמנים ירדו לחוף כדי להשתלט על המבצר, בסיוע אש כבדה משלזוויג-הולשטיין. הפולנים הצליחו לעכב את הגרמנים עד שנאלצו להיכנע ב-7 בספטמבר בשעה 10:30. בעקבות הכניעה הפולנית החלה שלזוויג-הולשטיין להפגיז עמדות פולניות בהל וברדלובו; פעולות אלה נמשכו עד 13 בספטמבר. בין 25 ל-27 בספטמבר חזרה אוניית המערכה הישנה להל עם אחותה שלזיין; שני כלי השיט ערכו שם הפגזות נוספות על עמדות פולניות. ב-25 בספטמבר שלזוויג-הולשטיין ניזוקה קל על ידי סוללות החוף הפולניות בהל.
הצבא הגרמני הפנה אז את תשומת ליבו מערבה, ובאפריל 1940 פלש לדנמרק. שלזוויג-הולשטיין הוקצתה לקבוצה Gruppe 7, חלק מהרכיב הימי של כוח הפלישה הגרמני לדנמרק. יחד עם סירת הטורפדו קלאוס פון בפרן וכמה ספינות עזר, מטרתה הייתה לתמוך בכיבוש קורסור וניבורג. במהלך הפלישה, האונייה קורקעה לזמן קצר בחגורה הגדולה, ממערב לאגרסו. בעקבות המבצע היא הועברה חזרה לתפקידי הכשרה, כספינת הדגל של ראש יחידות ההדרכה. בסוף 1943, הוחלט על הפעלתה מחדש של שלזוויג-הולשטיין, בין השאר בשל העובדה שהיא שמרה על כמה דוודים על בסיס פחם, לאור מצב אספקת הנפט ההולך ומחמיר. כך, ב-1 בפברואר 1944 היא שוב נכנסה לשירות מחדש, תחילה נכנסה לתפקידה הישן כספינת הכשרה לצוערים, ולאחר מכן עגנה בגוטהאפן (גדיניה) לשיפוץ מחדש. היא הייתה אמורה לעבור הסבה לספינת ליווי של שיירה עם חימוש נ"מ משופר מאוד, אך לאחר שנפגעה שלוש פעמים על ידי מפציצים של חיל האוויר המלכותי ב-18 בדצמבר 1944, היא טובעה בסופו של דבר במים רדודים. מאחר שהספינה הושבתה לצמיתות, הצוות שלה נשלח לחוף כדי לסייע בהגנה על מרינבורג.
לאחר כיבוש העיר בידי הסובייטים, הצוות שנותר פוצץ מטעני הטבעה עצמית בשרידי האונייה ב-21 במרץ כדי להשמיד עוד יותר את האונייה. לאחר המלחמה, הספינה נמשתה במהלך השנים 1945–1946 על ידי הצי הסובייטי והועברה לטאלין. למרות שספרי עיון קבעו זמן רב שהיא נגרטה שם או במרינבורג, למעשה היא נגררה החוצה בשנת 1948 והושקה לחוף לשימוש ארוך טווח כספינת מטרה במים רדודים מול האי אוסמוסאר במפרץ פינלנד. היא הייתה בשימוש אחרון לאימון מטרות בסביבות 1966, והשרידים טבועים כעת. הפעמון שלה הוחזק באוסף המוזיאון להיסטוריה צבאית של הבונדסווהר בדרזדן החל משנת 1990.
תרשים של אוניית מערכה מסדרת דויטשלנד
תרשים של קרב יוטלנד המציג את התנועות העיקריות
שלזוויג-הולשטיין במעבר תעלת קייזר וילהלם ב-1932
שלזוויג-הולשטיין מפגיזה עמדות פולניות בווסטרפלאטה, ספטמבר 1939
שלזוויג-הולשטיין מול חופי דנמרק במהלך מבצע וזריבונג, 9 באפריל 1940
תהום מילווקי

שקע פוארטו ריקו, בשיאו - תהום מילווקי
תהום מילווקי, או בשמו הנוסף שקע מילווקי, היא הנקודה העמוקה ביותר באוקיינוס האטלנטי ובשקע פוארטו ריקו. לתהום זו עומק מקסימלי של 8,380 מטרים. התהום ממוקמת 122.3 קילומטרים צפונית לאי פוארטו ריקו.
שמה של התהום ניתן לה על שם הסיירת הקלה "מילווקי" של חיל הים האמריקאי שגילתה אותה ב-14 בפברואר 1939, ומדדה לה עומק מרבי של 8,740 מטרים.
עובדת קיום שקע עמוק בצד האוקיינוס האטלנטי של האיים הקריביים הייתה ידועה כמאה שנים לפני גילוי התהום. הבריג "דולפין" עברה מעל שקע פוארטו ריקו ב-12 ביוני 1852 והעריכה שעומקו 7,000 מטרים.
תהודת שומאן

אנימציה של תהודת שומן
תהודת שומאן (בגרמנית: Schumann-Resonanz) היא תופעה המתרחשת בין קרקע כדור הארץ לבין שכבת היונוספירה באטמוספירה. בתופעה זו מתחוללת תהודה של גלים אלקטרומגנטיים בין הקרקע ליונוספירה כתוצאה מפריקת ברק במקום כלשהו על פני כדור הארץ.
התופעה התגלתה על ידי הפיזיקאי הגרמני וינפרייד אוטו שומאן (אנ') אשר חזה אותה מתמטית בשנת 1952.
ת'ו כריסטיאנסן

ת'ו כריסטיאנסן (בדנית וגרינלנדית: Thue Christiansen;‏ 25 בפברואר 1940 – 26 ביוני 2022) היה מורה, אמן ופוליטיקאי גרינלנדי. כריסטיאנסן נודע בעיקר כמעצב הדגל של גרינלנד, שאומץ רשמית ב-21 ביוני 1985.
ביוגרפיה

כריסטיאנסן נולד במאמוריליכּ (אנ'), גרינלנד. עבד כמורה בדנמרק וגרינלנד. בשנת 1964 נשא לאישה את קתרין. הוא שימש כשר התרבות והחינוך של גרינלנד משנת 1979 עד 1983. בשנת 1985 עיצב את הדגל של גרינלנד. הוא עבד גם כצייר, פסל ומתווך תרבותי והציג את יצירותיו בגרינלנד ובעולם. הוא גם עיצב לוגואים לחברות, ארגונים ומוסדות.
נפטר ב-26 ביוני 2022.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BIBSYS: 1642068374099  NTA: 069822743  SUDOC: 263193268  VIAF: 291039401   WorldCat (עם VIAF): 291039401 
ערך זה הוא קצרמרבנושא גרינלנדים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
תיאום מס

תיאום מס הוא נוהל של רשות המסים בישראל שתכליתו קביעת גובה אחוז מס הכנסה אותו ישלם שכיר שיש לו הכנסה ממספר עבודות. מטרת תיאום המס היא למנוע תשלום מס יתר לאורך שנת המס.
מס הכנסה

מס הכנסה הוא תשלום של אחוז מסוים מהכנסותיו של אדם למדינה. בישראל נהוג מס פרוגרסיבי, כלומר גובה המס שונה לכל חלק של המשכורת - דבר הנקרא "מדרגות מס". ככל שהמשכורת גבוהה יותר כך גם אחוז המס גבוה יותר, ובאופן זה בעלי הכנסות גבוהות ישלמו יותר מס, ובעלי הכנסות נמוכות ישלמו פחות. נכון לשנת 2018 מדרגת המס הראשונה היא משכורת מ-0 ש"ח ועד 6,240 ש"ח בחודש, עליה נגבה מס בשיעור של 10 אחוזים, כלומר ממשכורת של 6,240 ש"ח ייגבו 624 ש"ח מס הכנסה. מי שמרוויח משכורת גבוהה יותר, עד 8,950 ש"ח בחודש, ישלם מס הכנסה על החלק הנוסף בשיעור של 14 אחוזים, כלומר על חלק המשכורת מ-6,241 ש"ח ועד 8,950 ש"ח ישלם 14 אחוזים שהם 379 ש"ח. סך הכל אדם המרוויח 8,950 ש"ח בחודש, ישלם 624 ש"ח על מדרגת המס הראשונה ו- 379 ש"ח על מדרגת המס השנייה - סך הכל 1,003 ש"ח.
תיאום מס

גביית מס ההכנסה לעובדים שכירים היא באמצעות המעסיק. על המעסיק לפתוח עבור העובד תיק ניכויים במס הכנסה דרכו הוא מעביר את תשלום המס ישירות לרשות המיסים. כאשר יש לעובד משכורת ממעסיק יחיד, המעסיק יכול לחשב בקלות את גובה אחוז המס שעליו לנכות משכר העובד על פי מדרגות המס. כאשר יש לעובד משכורת ממעסיק נוסף, עליו להצהיר אצל מעסיק זה, בטופס 101, שזו משכורת נוספת, שממנה ינוכה מס הכנסה בשיעור המרבי (בשנת 2018 - 47%).
בדרך כלל אין הצדקה לשיעור מס גבוה זה. תיאום מס מאפשר לעובד להביא למעסיקו הנוסף אישור לניכוי מס בשיעור נמוך יותר, התואם את גובה הכנסתו השנתית האמיתית. דוגמה: אם שכרו הכולל של העובד, משני מקומות העבודה שלו, הוא 6,240 ש"ח בחודש - תקרת מדרגת המס הראשונה, הרי שללא תיאום מס ישלם על משכורתו השנייה מס בשיעור 47 אחוזים, ואילו לאחר תיאום מס ישלם עליה מס בשיעור 10 אחוזים בלבד. בנוסף לתיאום מדרגות המס, נדרשת לעיתים בתיאום המס התייחסות לחלוקת הקלות מס בין שני המעסיקים, למשל גובה הזיכוי שייתן כל מעסיק בגין מגורי העובד ביישוב המזכה בזיכוי לפי סעיף 11 לפקודת מס הכנסה, או התקרה לכל מעסיק להפרשה פטורה ממס לקרן פנסיה ולקרן השתלמות.
את תיאום המס ניתן לעשות במרבית המקרים באתר האינטרנט של רשות המיסים. במקרים אחרים יש לגשת למשרד פקיד השומה. לשם כך יש להצטייד במספר תיק הניכויים של כל אחד מהמעסיקים ובפרטים אישיים. את האישורים על תיאום מס, הנמסרים לעובד, עליו להעביר לכל אחד ממעסיקיו. באישור רשום כמה אחוזי מס צריך המעסיק לנכות משכרו של העובד, ולעיתים מצורפות הנחיות בעניין הקלות מס לעובד.
מכיוון שאדם המועסק בשתי עבודות רשום תחת אותו מספר תעודת זהות, קל לרשות המיסים להבחין שנכנס מס הכנסה משני מעסיקים שונים בו זמנית בלי שיש לאותו אדם תיאום מס. כך שניתן לזהות בקלות יחסית אדם שמצהיר על כל עבודה כאילו זו העבודה היחידה שלו.
תיאום דמי ביטוח לאומי

כמו מס הכנסה גם תשלומי ביטוח לאומי וביטוח בריאות הם מס פרוגרסיבי, הנגבים דרך הביטוח הלאומי. גם תשלומים אלו מצריכים לעיתים תיאום. בתשלומים לביטוח לאומי יש שתי מדרגות בלבד. נכון ל-2018, המדרגה הראשונה היא מ-0 ש"ח ועד 5,944 ש"ח. במדרגה זו משלם העובד 0.40 אחוזים לביטוח לאומי ו-3.10 אחוזים לביטוח בריאות, שהם 3.50 אחוזים סך הכל. על כל חלק מהשכר מעל 5,944 ש"ח ועד 43,370 ש"ח נדרש העובד לשלם 7.00 אחוזים לביטוח לאומי ו-5.00 אחוזים לביטוח בריאות, שהם סך הכל 12.00 אחוזים. כאשר עובד מועסק בשני מקומות עבודה ללא תיאום, מקום עבודתו השני מחויב לחשב את דמי הביטוח לפי המדרגה הגבוהה, גם אם השכר במקום העבודה הראשון אינו מצדיק זאת. בהתאם לכך יידרש לתאם את דמי ביטוח לאומי רק מי שעובד ביותר ממקום עבודה אחד ושכרו הכולל הוא מעל 43,370 ש"ח בחודש, או מי שעובד ביותר ממקום עבודה אחד ושכרו במקום עבודתו העיקרי נמוך מ-5,944 ש"ח.
דוגמה: עובד מועסק בשני מקומות עבודה. בעבודה הראשונה שכרו 4,000 ש"ח ברוטו לחודש, ובשני שכרו 1,000 ש"ח ברוטו לחודש. מקום העבודה הראשון ינכה ממנו דמי ביטוח לאומי וביטוח בריאות בשיעור של 3.5%. בלי תאום ביטוח לאומי מקום העבודה השני ינכה ממנו דמי ביטוח בשיעור 12%, אבל לאחר התיאום ינוכו דמי ביטוח בשיעור 3.5% בלבד.
בדמי ביטוח לאומי קיימת גם הפרשה של המעביד, וגם היא פרוגרסיבית לפי אותן מדרגות. ואולם המעביד אינו מושפע מתיאום דמי הביטוח.
עבודה רק בחלק מחודשי השנה

מצב נוסף שבו נדרש תיאום מס, פשוט יותר, הוא של עובד שלא עבד בחלק מחודשי השנה. במקרה זה נדרש תיאום מס משום שחישוב המס הוא שנתי, אך כברירת מחדל רשאי המעסיק לחשב מס רק על החודשים שבהם עבד העובד אצלו. תיאום מס למי שלא עבד מתחילת השנה ניתן לערוך על פי הצהרת העובד, אך במקרה של חוסר עבודה במהלך שנת המס נדרש אישור מפקיד השומה.
החזר מס

אדם שלא עשה תיאום מס כך שגבו ממנו במשך תקופה מס גבוה ממה שהיה אמור לשלם, רשאי להגיש תביעה להחזר כספי באמצעות מילוי דו"ח שנתי לפקיד השומה. בכל מקרה בו גבו מאדם מס לא מוצדק הוא רשאי לתבוע את הכסף עד 6 שנים אחורה. תיאום מס נעשה במהלך שנת המס, ומונע ניכוי מס עודף. אם לא נעשה תיאום מס במהלך שנת המס, ניתן להגיש עם תום שנת המס דין וחשבון שנתי לפקיד השומה, ולקבל החזר מס.
ת'אנדרבירד

| --- | --- |

ת'אנדרבירד המקורי, כפי שהופיע על עטיפת החוברת Giant-Size X-Men: Thunderbird #1 ממאי 2022, אמנות מאת קן לאשלי וחואן פרננדז.
 סוג:  גיבור-על
 הוצאה לאור:  מארוול קומיקס
 הופעה ראשונה:  פראודסטאר: Giant-Size X-Men #1 (מאי 1975) שאארה: X-Men Vol.2 #100 (מאי 2000
 יוצרים:  לן ויין, דייב קוקראם (פראודסטאר) כריס קלרמונט, לייניל פרנסיס יו (שאארה)
 גילום הדמות:  בלייד רדפורד (פראודסטאר; "בעלי היכולות")
 מידע
 שם אמיתי:  ג'ון פראודסטאר ניל שאארה
 סטטוס:  פעיל
 מקום לידה:  Camp Verde 
 מקצוע:  גיבור-על, תלמיד, חיל נחתים
 כוחות:  כוחות על-אנושיים, מהירות, סיבולת גבוהה, חושים מחודדים שאארה: הפקת פלזמה מחוממת.
 חבר לשעבר בקבוצה:  אקס-מן תאגיד אקס אקסטרים אקס-מן (שאארה)
 אזרחות:  ארצות הברית 
 דמויות קשורות
 משפחה:  ניל ומריה פראודסטאר (הורים, מתים) ג'יימס פראודסטאר (אח)
 
ת'אנדרבירד (באנגלית: Thunderbird, בעברית: ציפור הרעם) הוא דמות בדיונית של גיבור-על מוטאנט המופיעה בחוברות הקומיקס אקס-מן ביקום מארוול קומיקס. דמותו הופיעה לראשונה בחוברת Giant-Size X-Men #1 ממאי 1975, ונוצרה על ידי הכותב לן ויין והמאייר דייב קוקראם.
ת'אנדרבירד המקורי הוא האלטר אגו של ג'ון פראודסטאר, מוטאנט אינדיאני משבט האפאצ'י בעל כוחות על-אנושיים, סיבולת גבוהה וחושים מחודדים. חיי ההרפתקנות שלו בקבוצת האקס-מן היו קצרים, משום שהוא מת לאחר משימתם השנייה. ת'אנדרבירד השני הוא ניל שאארה, אינדיאני בעל כוחות פירוקינטיקה, מה שמאפשר לו להמיר אנרגיה לפלזמה מחוממת.
את דמותו של ת'אנדרבירד המקורי מגלם בסדרת הלייב אקשן "בעלי היכולות" השחקן בלייר רדפורד.
תיאון גרייג'וי

| --- | --- |

תיאון גרייג'וי בגילום אלפי אלן
 שם ספר:  שיר של אש ושל קרח
 תוכנית טלוויזיה:  משחקי הכס
 הופעה ראשונה:  בסדרת הספרים: "משחקי הכס", (1996) בסדרת הטלוויזיה: "החורף מגיע", 2011
 הופעה אחרונה:  בסדרת הטלוויזיה: עונה 8 פרק 4   "אחרוני הסטארקים"
 יוצרים:  ג'ורג' ר. ר. מרטין 
 גילום הדמות:  אלפי אלן 
 מידע
 כינויים:  "סרחן" (Reek)
 סטטוס:  בסדרת הטלוויזיה: מת בסדרת הספרים: חי
 גיל:  21/23
 תאריך לידה:  279AC‏/280AC, פייק
 מקום לידה:  Pyke 
 גזע:  בן אדם
 מין:  זכר
 מקצוע:  רוצח, עובד משק בית
 שיוך:  בית גרייג'וי
 אזרחות:  שבע הממלכות 
 מקום פטירה:  ווינטרפל 
 דמויות קשורות
 משפחה:  באלון (אבא), אלאניס (אמא), רודריק (אח), מארון (אח), אשה/יארה (אחות), נד סטארק (אבא מאמץ), יורון (דוד), ויקטאריון (דוד), אאירון (דוד)
 חברים:  רוב סטארק (לשעבר), סאנסה סטארק, דאינריז טארגאריין (בת ברית)
 אויבים:  רמזי בולטון, יורון גרייג'וי, בית סטארק: רוב, קייטלין, בראן, ריקון, ג'ון שלג
 
תיאון גרייג'וי (באנגלית: Theon Greyjoy) הוא דמות בדיונית המופיעה בסדרת הספרים שיר של אש ושל קרח מאת ג'ורג' ר. ר. מרטין ובסדרת הטלוויזיה המצליחה משחקי הכס, המבוססת עליה.
תיאון הוא בנו האחרון של ביילון גרייג'וי ויורש איי הברזל. לאחר כישלון המרד של בית גרייג'וי הוא נלקח כשבוי על ידי נד סטארק וגודל בווינטרפל. בספר הראשון בסדרה, "משחקי הכס", תיאון היה דמות משקיפה (כלומר, לא סופרו פרקים מנקודת מבטו) אך בספר ההמשך "עימות המלכים" ו"ריקוד עם דרקונים" הפך לאחד מדמויות התצפית הראשיות.
בעיבודה הטלוויזיוני של הסדרה, הוא מגולם על ידי השחקן האנגלי אלפי אלן.
ביוגרפיה בדיונית > באירועים הקודמים ל"משחקי הכס"

נולד כבנו השלישי והקטן של באלון גרייג'וי, ראש בית גרייג'וי ואדון איי הברזל. בגיל 10 יצא אביו למרד (שנודע מאוחר יותר כמרד של בית גרייג'וי), שכשל והביא למות שני אחיו הגדולים, רודריק ומארון, מה שלמעשה הפך את תיאון ליורש לבית גרייג'וי ולאיי הברזל. עם זאת, בתום המרד הוא נלקח מאביו כשבוי של לורד אדארד סטארק וגודל בווינטרפל (מושבם של בית סטארק) במשך תשע שנים הבאות עד לאירועים שפתחו את הספר הראשון בסדרה, "משחקי הכס".
בווינטרפל, גדל תיאון לצד ילדיו של אדארד סטארק, וכמוהם, קיבל חינוך פרטי על אף היותו שבוי - הוא הודרך על ידי המלומד לואין ועבר אימוני לחימה על ידי סר רודריק קאסל. מערכת היחסים שלו עם הסטארקים הייתה קרובה ומשפחתית, והוא החשיב את רוב הן לחברו הטוב ביותר והן לאחיו הצעיר. כשדיבר עם קייטלין סטארק אמר לה שהוא מרגיש שנד היה כמו אבא שני בשבילו, אך שלמרות זאת, לעיתים הרגיש שהוא התייחס אליו בקרירות. כילד, הוא חשב שאדארד אולי יחתן אותו עם בתו הגדולה סאנסה ושאולי יכריז עליו באופן רשמי כעל בנו.