stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
לאורה פאפו
הערות שוליים

1 2 3  אליעזר פאפו, חייה ומפעלה הספרותי של לאורה פאפו – בוכוריטה, המחזאית הראשונה שכתבה בספרדית-יהודית., באתר ladino.org.il.
↑  לאורה פאפו בוכורטה – הספרדייה הפמיניסטית הראשונה, באתר autograf.hr (בקרואטית).
↑  סיפורים על נשים בוסניות – לאורה פאפו בוכורטה, באתר stav.ba (בבוסנית).
↑  גורדנה קואיץ' - ביוגרפיה, באתר האינטרנט של גורדנה קואיץ' (באנגלית).
↑  אליעזר פאפו, משנתה הלשונית  של לאורה פאפו, בוכוריטה, בהקשרה ההיסטורי והחברתי, פעמים, גיליון 118, עמודים 123–173, באתר יד בן צבי.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007299210105171  PLWABN: 9811293956105606  BnF: cb15038446t (data)  GND: 1015316026  ICCU: SBTV011119  ISNI: 0000 0000 5521 5165  LCCN: no2006021347  NKC: js2005312139  SUDOC: 163851573  VIAF: 56894210   WorldCat (עם VIAF): 56894210
לטאה ירוקה

| לטאה ירוקה |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: זוחלים
סדרה:: קשקשאים
תת־סדרה:: לטאות
משפחה:: לטאיים
סוג:: לטאה
מין:: לטאה ירוקה
שם מדעי
 Lacerta Media ‏Lantz & Cyrén, 1920
תחום תפוצה


לטאה ירוקה (שם מדעי: Lacerta Media) היא מין של לטאה שחיה באסיה מהמזרח התיכון וצפונה לעבר הים הכספי ועד לרוסיה. היא מגיעה לאורך של 45 סנטימטרים. בישראל מצוי תת-מין אנדמי של הלטאה, לטאה ירוקה ישראלית (Lacerta Media Israelica). צבעה ירוק בוהק עם כתמים שחורים. היא ניזונה מחרקים, פרוקי רגליים, מכרסמים קטנים ואף לטאות אחרות. היא פעילת יום. בישראל היא חיה בצפון הארץ, בעיקר בגליל, בגולן ובאזור הכרמל. תת-המין הישראלי מצוי בסכנת הכחדה קלה כתוצאה מאיבוד שטחי מחיה.
רבייה

בעונת הרבייה האוזניים והגרון של הזכר נוצצים בכחול עז. הזכר מחזר אחרי הנקבה ומזדווג איתה פעמים אחדות. בסוף האביב הנקבה מטילה כעשר ביצים בגומה שחפרה בקרקע. כעבור שלושה חודשים בוקעים הצעירים אך רק מעטים מהם מגיעים לבגרות.
לקריאה נוספת

אביעד בר, גיא חיימוביץ ואמיר ארנון, זוחלים ודו-חיים בישראל - מדריך שדה, מהדורה שלישית 2022. ISBN 978-965-91880-2-4, עמודים 93–94
הערות שוליים

↑  לטאה ירוקה באתר הרשימה האדומה של IUCN
ערך זה הוא קצרמרבנושא זוחלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
לטאה שטוחה מצויה

| לטאה שטוחה מצויה |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: זוחלים
סדרה:: קשקשאים
תת־סדרה:: Scleroglossa
משפחה:: קורדיליים
סוג:: לטאה שטוחה
מין:: לטאה שטוחה מצויה
שם מדעי
 Platysaurus intermedius ‏מטשי, 1891

זוג לטאות שטוחות נאבקות בפארק הלאומי קרוגר בדרום אפריקה.
לטאה שטוחה מצויה (שם מדעי: Platysaurus intermedius) היא לטאה בעלת גוף שטוח השייכת למשפחת הקורדיליים וחיה בדרומה של אפריקה.
מאפיינים

לטאות ייחודיות אלה חיות רק בדרומה של אפריקה והיא בעלת קשקשים שחורים על רוב גופה עם פסים לבנים על הגב. הבטן חומה אך השוליים לבנים. הראש כחול בוהק והצדדים ירקרקים עד אדומים והנב כתום או שחור. ללטאה תשעה תת-מינים, ולכל אחד מהם צבע מעט שונה. הגוף מוארך מעט והבטן צמודה לאדמה מה שנתן ללטאה את השם.
לטאות אלה הם נפוצות ביותר בסוגם ומכאן שמם. הם חיים ברחבי דרומה של אפריקה במגוון אזורים כולל מדבריות חמים בזימבבואה, זמביה, מפומלנגה וקוואזולו-נטאל שבדרום אפריקה, דרום מלאווי, מזרח בוצוואנה, סווזילנד ומוזמביק. לעיתים הם נמשכים לגדות נהרות כדי לתפוס שם זבובים עליהם הם מזנקים באמצעות הזנב הארוך.
תת-מינים

Platysaurus intermedius inopinus
Platysaurus intermedius intermedius
Platysaurus intermedius natalensis
Platysaurus intermedius nigrescens
Platysaurus intermedius nyasae
Platysaurus intermedius parvus
Platysaurus intermedius rhodesianus
Platysaurus intermedius subniger
Platysaurus intermedius wilhelmi
הערות שוליים

↑  לטאה שטוחה מצויה באתר הרשימה האדומה של IUCN
לטאה מוכתמת-צד

| לטאה מוכתמת-צד |
| --- | --- |
לטאה מוכתמת-צד בפארק הלאומי עץ יהושע לטאה מוכתמת-צד בפארק הלאומי עץ יהושע  לטאה מוכתמת-צד צעירה
מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: זוחלים
סדרה:: קשקשאים
תת־סדרה:: דמויי איגואנה
משפחה:: לטאות מקרינות
סוג:: אוטה
מין:: לטאה מוכתמת-צד
שם מדעי
 Uta stansburiana ‏ברד וז'ראר, 1852
תחום תפוצה


לטאה מוכתמת-צד (שם מדעי: Uta stansburiana) היא מין של לטאה מהמשפחה לטאות מקרינות, החיה בדרום ארצות הברית וצפון מקסיקו באזורים צחיחים ומדבריים.
תיאור

זוהי לטאה קטנה שאורכה הכולל עד 60 מילימטרים בזכרים, כשהנקבות קטנות מעט יותר. הלטאה היא קרובה רחוקה של האיגואנה, והיא בעלת מבנה גוף דומה, הכולל רגליים שריריות וחזקות, רכס קצר של קוצים לאורך עמוד השדרה וראש בעל לסתות גדולות. לטאות אלה בעלות צבעים רבגוניים בגווני חום-אדמדם עד קרם ועל הגב והצדדים פסים כתומים או צהובים עד כחולים ומעט שחורים. שני הזוויגים משתמשים בצבעיהם למטרות ראווה.
בעונת הרבייה הזכרים מנצלים סלעים טבעיים, בהם הם משתמשים כזירות תצוגה ו"מנופפים" מהסלעים הגבוהים באזור לנקבות. הם מתחרים אחד בשני באגרסיביות כדי למשוך כמה שיותר נקבות לסלעים הגבוהים והחמימים ביותר. לעיתים רחוקות, הצאצאים נולדים מגוף אם שמתה כבר, לאחר מאמצים גדולים, אך לרוב הנקבות מטילות מגוון ביצים בסביבת הזכר השליט באזור.
הלטאות הן ציידות של פרוקי-רגליים מדבריים שונים, והם צדים בהתאם לגודלם, כך שהנקבות הקטנות יותר מחפשות פחות מזון. בתורם הם עלולות להיטרף בידי עופות דורסים, נחשים, שועלים וראקונים. להגנה הם נמלטות במהירות לנקיקי סלעים צרים.
תת-מינים

Uta stansburiana stansburiana
Uta stansburiana nevadensis
'Uta stansburiana uniformis
Uta stansburiana elegans
Uta stansburiana stellata
Uta stansburiana concinna
Uta stansburiana martinensis
Uta stansburiana taylori
ישנם תת-מינים נוספים שהתבטלו או אף הפכו למינים עצמאיים.
הערות שוליים

↑  לטאה מוכתמת-צד באתר הרשימה האדומה של IUCN
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007529642805171
ליברטי (מנהטן)

| --- | --- |

 מידע כללי
 אורך:  1 ק"מ 
 מיקום
 עיר:  מנהטן, ניו יורק 
 קואורדינטות:  40°42′35″N 74°00′42″W﻿ / ﻿40.709722222222°N 74.011666666667°W﻿ / 40.709722222222; -74.011666666667
 he
 
רחוב ליברטי (באנגלית: Liberty Street) הוא רחוב בעיר ניו יורק המתחיל מזרח-מערב מאמצע מנהטן תחתית עד איסט ריבר. הוא גובל באתרים כגון רחוב ליברטי 28, ליברטי פלאזה 1, מרכז הסחר העולמי ועוד. בעבר שכן ברחוב בניין סינגר, שהיה הבניין הגבוה ביותר בעולם מ-1908 עד 1909.
היסטוריה

לפני המהפכה האמריקאית, רחוב ליברטי נודע כרחוב קראון, שהורכב מרחוב ליברטי המודרני וכן משעול העלמה הנוכחי בין רחוב ליברטי ורחוב פרל. השם של הרחוב שונה לרחוב ליברטי ב-1793.
בסוף שנות ה-60 של המאה ה-20 נהרסו כל הבניינים שהשתרעו בצד הצפוני של הרחוב (כולל בניין סינגר) כדי לפנות מקום למרכז הסחר העולמי.
חלקו המערבי של הרחוב ניזוק רבות מפיגועי 11 בספטמבר. קטע זה של הכביש, הסמוך למגדל הדרומי שבמגדלי התאומים, נמחץ על ידי פסולת ונעטף באבק ועשן כאשר הבניין קרס בשעה 09:59 בבוקר. לבניין בנק ברחוב ליברטי 130 נגרם נזק כבד ולאחר מכן נהרס. גם בניינים אחרים ברחוב ליברטי נפגעו מהפיגועים. סניף הברגר קינג בפינת הרחוב שימש כמפקדה זמנית של משטרת העיר ניו יורק בימים שלאחר הפיגועים. אתר מרכז הסחר העולמי פותח מאז כמגדל החירות.
הערות שוליים

↑  Liberty Street - New York Songlines
כתר אפיפיורי

דמותו של האפיפיור קלמנס השמיני ועל ראשו כתר האפיפיור בעבודת פסיפס
אף שבחר לא להיות מוכתר בכתר אפיפיורי, סמלו של יוחנן פאולוס הראשון נושא בהבלטה את הכתר כסמל לריבונותו
כתרו של האפיפיור פיוס התשיעי בתצוגה בקפלה הסיסטינית
כתר אפיפיורי מוזהב
כתר אפיפיורי  או  טיארה   (מכונה בלטינית:Tiara  או  Triregnum) הוא כתר בעל שלוש קומות אשר שימש אפיפיורים. מקורו המשוער הוא מן התקופה הביזנטית או ממקור פרסי. הכתר מהווה סמל בולט לכס האפיפיור. הוא מופיע על דגל קריית הוותיקן וסמלה ולאורך דורות הופיע על סמלו של האפיפיור המכהן.
היסטוריה

כתרים אפיפיורים עיטרו את ראשי האפיפיורים ברומא ובאביניון החל מן האפיפיור קלמנס החמישי (נפטר בשנת 1314) ועד להכתרת האפיפיור פאולוס השישי אשר עמד בראש הכנסייה החל משנת 1963. פאולוס השישי הפסיק להשתמש בכתר האפיפיורי לאחר ועידת הוותיקן השנייה, לאחר שהניח אותו באופן סמלי לרגלי המזבח בבזיליקת פטרוס הקדוש ותרם את שוויו לעניים. אולם, בחוקה האפיפיורית שפרסם בשנת 1975 (Romano Pontifici Eligendo), באשר לדרך בחירת האפיפיורים, הוא עדיין חזה שיורשיו יוכתרו לכהונתם עטורים בכתר האפיפיור והותיר את השימוש בכתר לשיקול דעתם.
האפיפיור הבא, יוחנן פאולוס הראשון, החליט שאינו חפץ בטקס הכתרה ותחת זאת קיים טקס בו צוינה כניסתו לתפקיד האפיפיור. לאחר מותו הפתאומי של יוחנן פאולוס הראשון, אמר האפיפיור יוחנן פאולוס השני בעת טקס כניסתו לתפקיד:
האפיפיור האחרון שהוכתר היה פאולוס השישי בשנת 1963, אולם לאחר טקס ההכתרה הרציני הוא מעולם לא השתמש שוב בכתר האפיפיור והותיר לממשיכיו את חופש הבחירה בעניין זה. יוחנן פאולוס הראשון, שזכרו כה טרי בליבנו, לא רצה כתר אפיפיור; אף ממשיכו היום אינו חפץ בכך. אין זה הזמן לשוב לטקס ולחפץ שבעיני רבים, בטעות, נחשב לסמל הגשמי של האפיפיורים. הזמנים שבהם אנו חיים מצווים עלינו, מאיצים בנו, מחייבים אותנו להביט נכוחה באדוננו ולהשקיע עצמנו בהגות צנועה ואדוקה במסתורין של כוחו העליון של הצלוב עצמו.
אף שהכתר אינו חלק ממלבושיו הרשמיים של האפיפיור בימינו, הוא ממשיך לסמל את האפיפיורות ולהופיע באופן בולט על הדגל והסמל של קריית הוותיקן. עד לתקופת כהונתו של בנדיקטוס השישה עשר הופיע הכתר אף על סמלם האישי של האפיפיורים המכהנים. בניגוד למסורת קודמיהם, על סמלם של בנדיקטוס השישה עשר וממשיכו, פרנציסקוס, מופיעה מצנפת האפיפיור ולא כתרו.
עיצוב הכתר

אף שהמונח "כתר אפיפיורי" הוא בלשון יחיד, לאורך ההיסטוריה היו כתרים אפיפיורים רבים, בעיצובים שונים, ו-22 מהם עדיין שמורים. רוב הכתרים האפיפיורים המוקדמים (ראויים לציון כתרם של יוליוס השני וזה המיוחס לסילבסטר הראשון) הושמדו, פורקו או נבזזו בידי פולשים, או בידי האפיפיורים עצמם. כך למשל, האפיפיור קלמנס השביעי ציווה בשנת 1527 להתיך את כל כתרי האפיפיור וחפצי מלכות אחרים כדי לאסוף כופר בסך 400,000 דוקט ולשלמו לידי חיילי צבאו של קרל החמישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה. מתוך 22 כתרים אפיפיורים ששרדו עד ימינו, המוקדם ביותר נוצר עבור גרגוריוס השלושה עשר בן המאה ה-16.
רבים מן הכתרים נתרמו לאפיפיור על ידי מנהיגי העולם, בהם איזבלה השנייה, מלכת ספרד, וילהלם הראשון, קיסר גרמניה, פרנץ יוזף הראשון, קיסר אוסטריה ונפוליאון בונפרטה. הכתר שהוענק על ידי נפוליאון לאפיפיור פיוס השביעי היה עשוי מחלקים מכתרים אפיפיורים קודמים שנהרסו לאחר נפילת רומא, וניתן לאפיפיור לציון חתונתו של נפוליאון לז'וזפין ערב הכתרתו כקיסר. כתרים רבים הוענקו במתנה ממקום כהונתו האחרון של האפיפיור בטרם נבחר לתפקיד.
האפיפיורים לא הוגבלו בשימוש בכתר אחד, ולדוגמה, האפיפיור יוחנן העשרים ושלושה השתמש בכתרים שונים בהזדמנויות שונות. רוב כתרי האפיפיורים נמצאים בתצוגה בוותיקן, אף שחלקם נמכר או נתרם לגופים קתולים שונים. חלק מן הכתרים הוצגו ברחבי תבל, בתערוכה נודדת של חפצים היסטוריים מן הוותיקן. כתרו של האפיפיור פאולוס השישי נתרם לבזיליקה הקתולית בוושינגטון די. סי. ומוצג שם לקהל.
עיצוב הכתר > צורה

רוב הכתרים האפיפיורים ששרדו הם בצורת כוורת טבעית עגלגלה, אשר בסיסה עשוי מכסף. חלק מן הכתרים עוצבו בצורת קונוס, ואחרים בולבוסיים. כל הכתרים, להוציא את זה של פאולוס השישי, היו מעוטרים באבני חן רבות. כל הכתרים שלוש "קומות" מעל הבסיס, כאשר בין קומה אחת למשנייה מפרידות טבעות מעוטרות מוזהבות, לעיתים בצורת צלבים ולעיתים בצורת עלעלים. בראש רוב הכתרים ניצב צלב מעל מונד, המסמל את ריבונותו של האפיפיור על העולם.
בצידו האחורי של כל כתר שני סרטי בד מעוטרים ועליהם רקומים סמלי האפיפיורות וסמלי מעניק התשורה בחוטי זהב.
שני כתרים בולטים בעיצובם החריג. האחד הוא כתרו של פיוס השביעי, העשוי מעיסת נייר, אשר נבחר והוכתר בעודו בגלות. השני הוא כתרו של פאולוס השישי, אשר הוכתר בשנת 1963, שצורתו דומה לכדור רובה, והוא מעוטר בצנעה רבה.
עיצוב הכתר > משקל

להוציא את הכתר האפיפיורי העשוי עיסת נייר, הכתר הקל ביותר נוצר עבור יוחנן העשרים ושלושה בשנת 1959. הכתר שוקל 910 גרם, בדומה לכתר שנוצר עבור פיוס האחד עשר בשנת 1922. בניגוד להם, כתרו של פאולוס השישי שוקל 4.5 ק"ג. הכתר האפיפיורי הכבד ביותר בנמצא הוא הכתר שנתרם על ידי נפוליאון בשנת 1804, השוקל 8.2 ק"ג. כתר זה מעולם לא היה בשימוש כיוון שהיקפו היה קטן מכדי להתאים לראשו של האפיפיור.
עיצוב הכתר > סמליות

אין כל ודאות באשר למשמעותם של שלושת הכתרים (הקומות) המרכיבים את הכתר האפיפיורי, וקיימות לכך פרשנויות רבות ושונות. יש המייחסים זאת לסמכות המשולשת של האפיפיור: כומר אוניברסלי (כתר עליון), הסמכות הדתית המחוקקת העליונה (כתר אמצעי) ומחזיק הכוח החילוני (כתר תחתון). אחרים מפרשים את שלושת הכתרים כהיות האפיפיור אביהם של נסיכים ומלכים, שליט העולם, נציגו של ישו. מקורה של פרשנות זו הוא במילים הנאמרות בעת הכתרת האפיפיור:
Accipe tiaram tribus coronis ornatam, et scias te esse Patrem Principum et Regum, Rectorem Orbis, in terra Vicarium Salvatoris Nostri Jesu Christi, cui est honor et gloria in sæcula sæculorum.
(החזר לחיים את הנזר הזה המקושט בשלושה כתרים ודע כי אתה אבי נסיכים ומלכים, שליט העולם, שליחו של מושיענו ישו על פני האדמה, שלו הפאר והתהילה עידן ועידנים)
שימוש

הכתר האפיפיורי אינו משמשת בטקסים דתיים כגון מיסה. באירועים כגון אלה חובש האפיפיור, כמו גם הבישופים, מצנפת בד ועיסת נייר. אולם האפיפיורים נהגו בעבר להשתמש בכתר האפיפיורי בתהלוכות קבלת פנים ופרידה, כאשר האפיפיור נישא על כס המלכות. האפיפיור נהג לחבוש את הכתר אף בעת שבירך את הקהל שנאסף בכיכר פטרוס הקדוש בחג המולד ובחג הפסחא בברכה המסורתית "לבני העיר ולבאי עולם" (בלטינית: Urbi et Orbi). יש ובטקסים חגיגיים היו מציבים את הכתר על המזבח.
שימוש > טקס ההכתרה

האירוע הבולט ביותר בו היה שימוש בכתר האפיפיורי היה בעת הכתרת האפיפיור. טקס הנמשך כשש שעות, במהלכו האפיפיור נישא על כס המלכות, כשמשרתיו מפיחים עליו רוח בעזרת נוצות יען, אל מקום הכתרתו בבזיליקת פטרוס הקדוש. באופן מסורתי האפיפיור הוכתר במילים: "קבל נא את הכתר המורכב משלושה כתרים ודע כי אתה אבי נסיכים ומלכים, שליט העולם, חליפו של משיחנו ישו הצלוב."
האפיפיור פאולוס השישי, האחרון שלו נערך טקס הכתרה, בחר בטקס קצר יותר. בדומה לטקסי הכתרה מן העידן המודרני, עיקר משמעותו הייתה סמלית, היות שהאדם שהומלך קיבל למעשה את תפקידו מעת שנבחר בקונקלווה. מאז לא נערכו עוד טקסי הכתרת אפיפיור.
הערות שוליים

↑  Tu Es Petrus
↑  http://www.vatican.va/news_services/press/documentazione/documents/sp_ss_scv/insigne/triregno_en.html
| כתרים |
| --- | --- | --- |
| סוגי כתרים | כתר רעייה • כתר הכתרה •  כתר קיסרי • כתר ממלכתי • כתר אפיפיורי • עטרה • נזר |  |
| חלקי הכתר | חצאי קשתות •  מונד •  צלב • צלב פאטה |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4185411-1
לאשה טלחדזה

לאשה טלחאדזה (גאורגית: ლაშა ტალახაძე; נולד ב-2 באוקטובר 1993) מרים משקולות גאורגי, מחזיק בשיא העולמי הנוכחי בהנפה (Snatch (weightlifting))  225 ק"ג, בדחיקה (Clean and jerk) 267 ק"ג, ובסך הכל, 492 ק"ג.
הוא נחשב לאחד מגדולי מרימי המשקולות אי פעם. הוא אלוף אולימפי, בעל שלוש מדליות זהב ברציפות - ריו, טוקיו ופאריז, אלוף עולם ארבע פעמים, וחמש פעמים אלוף אירופה המתמודד בקטגוריית משקל כבד-על (+105 ק"ג עד 2018 ו-+109 ק"ג החל משנת 2018 לאחר שהפדרציה הבינלאומית להרמת משקולות ארגנה מחדש את הקטגוריות).  הוא זכה שלוש פעמים בתואר מרים המשקולות של השנה של הפדרציה הבינלאומית להרמת משקולות.
קריירה > תחילת הקריירה וקטגוריית +105 ק"ג

טלחדזה ייצג את גאורגיה באליפות העולם בהרמת משקולות בשנת 2015, ובמקור סיים שני עם 454 ק"ג בסך הכל. בדצמבר 2015 אלכסיי לובצ'ב (מדליסט הזהב המקורי ובעל שיא העולם בדחיקה ובסך הכל) נכשל במבחן סמים לאחר שנמצא חיובי לאיפמורלין. הפדרציה הבינלאומית להרמת משקולות שללה את מדליית הזהב וביטלה את שיאי העולם שלו, וכתוצאה מכך טלחדזה הפך לאלוף העולם.
באולימפיאדת 2016 הוא הניף 215 ק"ג ובכך שבר את שיא העולם הקודם של 214 ק"ג, שקבע בהדד סלימי, אך שיא זה נשבר באותה אולימפיאדה. עם זאת הוא קבע שיא עולמי חדש של 473 ק"ג בסך הכל וזכה במדליית הזהב  עם 22 ק"ג בסך הכל יותר מזוכה מדליית הכסף גור מינאסיאן.
כבר בתחרות הראשונה לאחר זכייתו במדליית הזהב באולימפיאדת קיץ 2016, הוא קבע שיא עולם חדש בהנפה באליפות אירופה בהרמת משקולות 2017 עם 217 ק"ג.
באליפות העולם בהרמת משקולות 2017, שבר טלחאדזה שוב את שיא העולם בהנפה עם 220 ק"ג. בחלק הדחיקה של התחרות הוא הרים 257 ק"ג ובכך קבע שיא עולמי חדש לסך הכל עם 477 ק"ג, ועבר גם את הסך הכל הגבוה ביותר בכל הזמנים של ליאוניד טראננקו משנת 1988. בתחרות הוא זכה בכל שלוש מדליות הזהב וקבע 2 שיאי עולם.
קריירה > בקטגוריית +109 ק"ג

ב-2018 שינתה הפדרציה את חלוקת קטגוריות המשקל של המתחרים וביטלה את שיאי העולם הקיימים. באליפות העולם בהרמת משקולות 2018 הניף 217 ק"ג, דחק 257 ק"ג ובסך הכל 474 ק"ג, משקלים שלא עברו את אליפות העולם הקודמת, אך עדיין העמידו אותו במקום הראשון בעולם בקטגוריית +109 ק"ג.
באליפות אירופה בהרמת משקולות 2019 הוא הניף 218 ק"ג וקבע שיא עולמי חדש בדחיקה של 260 ק"ג ושיא עולמי חדש בסך הכל של 478 ק"ג וזכה במקום הראשון.
באליפות העולם בהרמת משקולות 2019, הוא שחזר את שיאו מ-2017 עם הנפה של 220 ק"ג, וקבע שוב שיא עולמי חדש בדחיקה של 264 ק"ג ושיא עולמי חדש בסך הכל של 484 ק"ג וזכה במקום הראשון.
באליפות אירופה בהרמת משקולות 2021 הוא קבע שיא עולמי חדש עם הנפה של 222 ק"ג, דחק 263 ק"ג וקבע שיא עולמי של סך הכל 485 ק"ג וזכה במקום הראשון.
באולימפיאדת טוקיו (2020) זכה במדליית זהב לאחר ששבר שלושה שיאי עולם: 223 ק"ג בהנפה, 265 ק"ג בדחיקה ובסך הכל 488 ק"ג.
ב אולימפיאדת פריז (2024) זכה במדליית זהב השלישית ברצף האולימפיאדות: 215 ק"ג בהנפה, 255 ק"ג בדחיקה ובסך הכל 470 ק"ג.
ביאורים

↑  מרימי המשקולות מדורגים בתחרויות על פי 3 פרמטרים: משקל תרגיל ההנפה, משקל תרגיל הדחיקה והמשקל המצטבר של ההנפה והדחיקה הכבדות ביותר שבוצעו באותה תחרות בצורה חוקית
↑  שיאי העולם נחשבים החל מהשינוי האחרון של החלוקה לקטגוריות, שינוי שנעשה כמה פעמים. לכן יש שיא עולם רשום שנחשב על ידי הפדרציה הבינלאומית ושיא של כל הזמנים שהוא משקל אבסולוטי ללא קשר לקריטריונים שמשתנים עם השנים
הערות שוליים

↑  "Giorgi Asanidze wins Coach of the Year". IWF.net. נבדק ב-10 בנובמבר 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Georgia's Lasha Talakhadze three-peats as 'world's strongest man' | NBC Olympics, www.nbcolympics.com (באנגלית)
↑  נתונים על טלחדזה באתר האולימפיאדה
↑  תוצאות אליפות העולם 2015 באתר הפדרציה הבינלאומית להרמת משקולות
↑  Barbend.com. "Four Russian Weightlifters, Including Aleksey Lovchev, Banned for Doping". נבדק ב-9 בדצמבר 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "IWF suspends world champion Aleksei Lovchev". Associated Press. נבדק ב-25 במרץ 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Russian weight lifter Lovchev banned for 4 years for doping". Reuters. נבדק ב-25 במרץ 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "World champion among 4 Russian weightlifters caught doping". Associated Press. נבדק ב-25 במרץ 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Lasha Talakhadze Wins Gold, Behdad Salimi Bombs Out After World Record Snatch". BarBend.com (באנגלית אמריקאית). 16 באוגוסט 2016. נבדק ב-17 באוגוסט 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Lasha Talakhadze (GEO) Snatches World Record 217kg At 2017 IWF Euros". floelite.com. נבדק ב-8 באפריל 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  תוצאות אליפות העולם 2017 באתר הפדרציה הבינלאומית להרמת משקולות
↑  Lift Up. "TARANENKO, 266KG: THE UNTOLD STORY". נבדק ב-10 בדצמבר 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  תוצאות אליפות 2018 באתר הפדרציה הבינלאומית להרמת משקולות
↑  תוצאות אליפות אירופה 2019 באתר הפדרציה הבינלאומית להרמת משקולות
↑  תוצאות אליפות העולם 2019 באתר הפדרציה הבינלאומית להרמת משקולות
↑  תוצאות אליפות אירופה 2021 באתר הפדרציה האירופית להרמת משקולות
↑  Lasha Talakhadze wins +109kg weightlifting gold with three world records, Tokyo 2020 (באנגלית אמריקאית)
↑  Greatest Ever: Lasha Talakhadze Wins Weightlifting Gold at 2024 Olympics | BarBend, ‏2024-08-10 (באנגלית אמריקאית)
טלחדזה דוחק משקל של 258 ק"ג באולימפיאדת 2016
כלב ים רוס

| כלב ים רוס |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: טורפים
תת־סדרה:: דמויי כלב
משפחה:: כלבי ים
שבט:: כלבי ים לובודונים
סוג:: Ommatophoca
מין:: כלב ים רוס
שם מדעי
 Ommatophoca rossii ‏גריי, 1844
תחום תפוצה


כלב ים רוס (שם מדעי: Ommatophoca rossii) הוא מין של כלב ים, היחיד מהסוג Ommatophoca, אשר חי רק באנטארקטיקה. נקרא ע"ש מגלהו סר ג'יימס קלארק רוס, שנתקל בלהקות ממין זה בעת משלחתו באנטארקטיקה ב-1839–1843. נפוץ פחות משאר כלבי הים האנטארקטיים.
כלב ים זה הוא קרוב משפחתי למינים נוספים של כלבי ים אנטארקטיים כמו לובודון הסרטנים (Lobodon carcinophaga), כלב ים ודל (Leptonychotes weddellii) וכלב ים נמרי (Hydrurga leptonyx) - כולם מהשבט כלבי ים לובודונים (Lobodontini).
אורכו של כלב הים 1.68–2.09 מטרים ומשקלו 129–216 ק"ג. הנקבות גדולות יותר ומגיעות לאורך 1.96–2.5 מטרים. העיניים של כלב ים רוס גדולות מאוד יחסית ומקלות על זיהויו כמו גם קולותיו המגוונים שהוא משמיע מעל ומתחת לקרח, שיכולים להישמע למרחק רב.
כלב הים חי רק באנטארקטיקה ובאוקיינוס הסמוך לה, שם הוא ניזון מדגים ודיונונים ובעיקר מהדג Pleuragramma antarcticum. טורפיו היחידים הם אורקה וכלב ים נמרי.
הערות שוליים

↑  כלב ים רוס באתר הרשימה האדומה של IUCN
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007546163405171
כוח המשלוח הברזילאי

| --- | --- |
סמל כוח המשלוח הברזילאי - נחש מעשן מקטרת
סמל כוח המשלוח הברזילאי - נחש מעשן מקטרת
 פרטים
 מדינה:  ברזיל ברזיל
 שיוך:  הכוחות המזוינים של ברזיל 
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  1943–1945 (כשנתיים) 
 מלחמות:  מלחמת העולם השנייה 
 
כוח המשלוח הברזילאי (בפורטוגזית: "Força Expedicionária Brasileira" ובקיצור - FEB), היה חיל משלוח בן כ-25,300 חיילים שהוקם על ידי ממשלת ברזיל בראשותו של הדיקטטור ז'טוליו ורגאס, כלל כוחות רגלים, ארטילריה ואוויר, ונלחם כחלק מבעלות הברית במערכה האיטלקית במלחמת העולם השנייה, בשנים 1944–1945.
רקע היסטורי

עם פרוץ מלחמת העולם השנייה שמרה ברזיל על נייטרליות וסחרה הן עם בעלות הברית והן עם מדינות הציר. נראה היה כי "המדינה החדשה" ("Estado Novo") של הרודן ורגאס היא מדינה פשיסטית נוסח המדינות הפשיסטיות האירופיות, אך היה זה רושם חיצוני, ולמעשה היה שיתוף פעולה מסוים בין אנשי מפלגתו של ורגאס ובין נציגים קומוניסטים, על אף שרשמית הייתה פעילותם אסורה. נראה כי הגורם המכריע היה כניסתה של ארצות הברית למלחמה. בשנת 1941 התירה ממשלת ברזיל לארצות הברית להציב בתחומה בסיסי חיל אוויר וצי במדינות באהיה, פרנמבוקו וריו גראנדה דו נורטה. בסיסים אלו היוו "מקפצה" חשובה לכוחות בעלות הברית שנלחמו בצפון אפריקה והיו בסיס שילוח לפטרולים אוויריים שאבטחו את הדרכים הימיות בדרום האוקיינוס האטלנטי. בנוסף, התגייסה הכלכלה הברזילאית, בעיקר באזור  מדינת סאו פאולו, למאמץ המלחמתי, ומינרלים שונים, כמו גם גומי שהפיקו עשרות אלפי "חיילי הגומי" באמזונאס, סייעו לתעשיית המלחמה הצפון אמריקאית.
שיתוף הפעולה הגובר עם בעלות הברית הוביל את הממשלה הברזילאית להכריז ב-28 בינואר 1942 על ניתוק היחסים הדיפלומטיים עם גרמניה, יפן ואיטליה.
ביולי 1942 הוטבעו שלוש עשרה ספינות סוחר ברזילאיות בידי צוללות גרמניות. כמאה אנשים נהרגו בהתקפות אלו, רובם אנשי צוות הספינות. בה בעת החליט ורגאס שלא לנקוט בצעדים נוספים נגד מדינות הציר, כדי להימנע מסחף שיוביל למעורבות ישירה במלחמה.
באוגוסט 1942 הטביעה צוללת גרמנית אחת, U-507, חמישה כלי שיט ברזילאים בתוך יומיים, וגרמה למותם של שש מאות אנשים. הדבר הוביל לכעס רב בברזיל. בריו דה ז'אנירו החלו אנשים בפעולות נקמה כנגד בעלי עסקים ממוצא גרמני. נראה כי עמדתה הפסיבית של הממשלה לא היה בה די כדי להרגיע את הרוחות הסוערות. לבסוף הכריזה ברזיל מלחמה על מדינות הציר ב-22 באוגוסט 1942.
פיקוד וארגון

"הדיוויזיה הברזילאית הראשונה" של ה-FEB הוצבה תחת פיקוד "קבוצת הארמיות ה-15" הבריטית-אמריקנית, עליה פיקד הפילדמרשל הרולד אלכסנדר, ולאחר מכן הגנרל מארק קלארק. במסגרת קבוצת הארמיות הייתה הדיוויזיה נתונה לפיקודה של הארמייה האמריקנית החמישית, עליה פיקד בתחילה הגנרל קלארק ולאחר מכן הגנרל לוסיאן טראסקוט. במסגרת הארמייה הייתה היא תחת פיקוד הקורפוס הרביעי עליו פיקד גנרל ויליס קריטנברגר. רכיבי חיל האוויר שנכללו בחיל המשלוח היו תחת פיקוד "הפיקוד האווירי הטקטי ה-22" שהיה חלק מ"חיל האוויר הטקטי של בעלות הברית באזור הים התיכון". מטה חיל המשלוח תפקד הן כמטה פיקודי והן כמטה אדמיניסטרטיבי, וסיפק את הקשר לפיקוד העליון של צבא ברזיל ולשר המלחמה גספאר דוטרה, אשר לאחר נפילתו של הרודן ורגאס, בשנת 1945, החליפו בנשיאות ברזיל. מפקד כוח המשלוח היה הגנרל מסקרנייס דה מוראייס, וכן הגנרלים זנוביו דה קוסטה (מפקד דיוויזיית הרגלים הראשונה), וקורדיירו דה פריאס (מפקד כוחות הארטילריה).
יחידות החי"ר של חיל המשלוח אורגנו כיחידות חי"ר של צבא ארצות הברית, בכל מובן, לרבות הלוגיסטיקה, שכללה יחידות דואר ושירותי בנקאות. חיל המשלוח הורכב מרגימנטי החי"ר הראשון, השישי והאחד עשר של צבא ברזיל. לכל רגימנט היו שלושה גדודים ולכל גדוד שלוש פלוגות רובאים, שהורכבו מארבע מחלקות, ופלוגה מסייעת.
בנוסף כללה הדיוויזיה, גדוד הנדסה, גדוד רפואה, אגד ארטילרי ובו שלוש סוללות תותחי 105 וסוללה אחת של תותחי 155, פלוגת סיור ממונעת וכן מספר יחידות קטנות יותר, כגון יחידת תצפיתנים ארטילריים אוויריים. הדיוויזיה מנתה כ-15,000 לוחמים ובנוסף להם שירתו באיטליה כ-10,000 חיילים נוספים שנועדו להחליף את הנפגעים. מסיבה זו כלל כוח המשלוח הברזילאי יחידות רבות שלא נכללות בדיוויזיה בדרך כלל.