stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דיג
דיג מסחרי > שוקי דגים

בצמוד לרוב הנמלים ימצאו מתקנים לטיפול ועיבוד שלל הדגה. מתקנים אלה יכולים להיות דוכני מכירה של דגים טריים, אולמי מכירה פומבית, היכן שסיטונאים קונים את ההספקה שלהם, או אף מפעלים לעיבוד הכוללים מתקני הקפאה המייצרים מוצרי דגים ארוזים למכירה ישירות לצרכן. עיקר פעילותם של שוקי הדגים היא בשעות הבוקר המוקדמות, ואף שקיימים שווקים קטנים רבים המוכרים לצרכן הביתי או למסעדות, השווקים הגדולים מוכרים בעיקר לסיטונאים.
שוקי הדגים הידועים בעולם הם:
שוק הדגים צוקיג'י – השוק שהיה ממוקם בטוקיו, יפן היה שוק הדגים הגדול בעולם. אל השוק הגיעו מדי יום כ־2,000 טון של כ־450 מינים של דגים ופירות ים. חלק גדול מהשלל שנמכר בשוק הגיע בהטסה ממקומות שונים בעולם. לקראת אולימפיאדת טוקיו בשנת 2020 (שהתקיימה לבסוף שנה אחר־כך) הוחלט לפנות את שוק הדגים ולהעבירו לאתר חדש שוק טויוסו (豊洲市場). שוק צוקיג'י נסגר ב־6 באוקטובר 2018.
שוק הדגים של בילינגסגייט – שוק הדגים של לונדון הוכרז ב־1699 על ידי הפרלמנט של בריטניה כ"שוק פתוח וחופשי לכל סוגי הדגים". השוק עבר כמה מקומות בעיר, וממוקם כיום במתקן מודרני ב־קנרי וורף.
שוק פולטון – שוק הדגים של ניו יורק. השוק הוקם ב־1822 בקצה הדרום־מזרחי של מנהטן ליד מזח על האיסט ריבר. כיוון שמאז שנת 1979 הגיעו הדגים לשוק אך ורק במשאיות קירור מנמלי דיג מרוחקים, נעשה מיקומו הנוכחי למטרד והשוק עבר בתחילת 2005 למתקן מודרני ברובע הברונקס.
שוק הדגים של סידני – השוק הממוקם בסידני, אוסטרליה צמוד לנמל דיג פעיל וכולל בנוסף לדוכני מכירה קמעונאים ואולמות מסחר גם בית ספר לבישול מאכלי ים.
דיג מסחרי > דיג מסחרי כיום

ארגון המזון והחקלאות הידוע כ־FAO, ראשי התיבות של Food And Agriculture Organization, ארגון המסונף לאו"ם מפרסם מדי שנתיים דו"ח על מצב הדיג העולמי. על פי הדו"ח האחרון שיצא בשנת 2002 ומסכם את נתוני שנת 2000 היו נתוני הדיג כדלהלן:
דיג יבשתי: סה"כ 30 מיליון טון דגים, מתוכם 21 מיליון טון דגים מבריכות.
דיג ימי: סה"כ 100 מיליון טון דגים, מתוכם 14 מיליון טון דגים מחקלאות ימית.
סה"כ היבול העולמי לשנת 2000 היה 130 מיליון טון דגים מתוכם 35 מיליון טון דגים שמקורם בחקלאות ימית. על פי נתונים אלה יבול הדיג בשנת 2000 היה הגדול מאז ומעולם. הדיג סיפק כ־15% מכלל צריכת החלבונים מן החי.
מתוך היבול העולמי נצרכו כמזון 96 מיליון טון דגים שהם בממוצע כ־16 ק"ג לאדם, ו־33 מיליון טון היו לשימושים שאינם קשורים למזון. במדינות מתפתחות מספקים דגים כ־20% מתצרוכת החלבון מן החי. במקומות מסוימים כגון יפן, איסלנד ומדינות איים אחרות מתבטאת תרומת הדגים לתזונה היומית בכ־180 קלוריות בממוצע. כמות הדגים שמקורם בחקלאות ימית גדלה בהתמדה והגיעה בסין לקצב מרשים של 11% לשנה.
דיג מסחרי > דיג מסחרי כיום > היצרניות העיקריות

סין היצרנית העיקרית עם יבול של 41 מיליון טון דגים (17 מיליון טון מדיג ו־24 מיליון טון ממדגה – בריכות וחקלאות ימית) וממוצע של 25 ק"ג דגים לאדם[דרוש מקור].
פרו – קרוב ל־11 מיליון טון. פרו נהנית משדות הדיג העשירים שנוצרו בשל זרם הומבולדט.
יפן – 5 מיליון טון.
ארצות הברית – 4.7 מיליון טון.
צ'ילה – 4.3 מיליון טון.
אינדונזיה – 4.1 מיליון טון.
רוסיה – 4 מיליון טון.
הודו – 3.6 מיליון טון.
דיג מסחרי > דיג מסחרי כיום > דיג כמקור תעסוקה

בעולם כיום (2005) מתפרנסים מדיג כ־35 מיליון איש. 65% מדיג ימי, 15% מדיג בנהרות ובאגמים ו־20% מחקלאות ימית. בארצות המפותחות יש מגמה בולטת של ירידה בכמות המועסקים בדיג. ביפן למשל ירד מספר הדייגים מכ־440,000 בשנות ה־70 ל־216,000 כיום. במקביל, קיימת מגמה קבועה של הזדקנות האוכלוסייה העוסקת בדיג משום שמקצוע קשה זה אינו מושך צעירים. לדוגמה ביפן 32% מהדייגים הם בני למעלה מ־60. תופעה אופיינית נוספת לענף הדיג היא שרוב הדייגים הם עצמאים. הערכת ה־FAO היא שבשנת 1998 היו 1.3 מיליון ספינות דיג וכ־2.8 מיליון סירות דיג שמתוכן כ־60% בלתי ממונעות.
דיג מסחרי > דיג מסחרי כיום > סוגי הדגים העיקריים

שטחי הדיג העיקריים הם צפון מערב האוקיינוס השקט, דרום מזרח האוקיינוס השקט, צפון מזרח האוקיינוס האטלנטי ומערב האזור המרכזי של האוקיינוס השקט. סוגי הדגים העיקריים[דרוש מקור]:
Anchoveta – Engraulis ringens – אנשובי פרואני – 11 מיליון טון
Alaska Pollock – Theragra chalcogramma – סוג של בקלה – 3 מיליון טון
Atlantic herring – Clupea harengus – הרינג – 2.4 מיליון טון
Skipjack tuna – Katsuwonus pelamis – טוּנָה אָטוּנָס – 1.9 מיליון טון
Japanese anchovy – Engraulis japonicus – אנצ'ובי יפני – 1.7 מיליון טון
Chilean jack mackerel – Trachurus murphyi – מקרל צ'יליאני – 1.5 מיליון טון
Largehead hairtail – Trichiurus lepturus – כ–1.5 מיליון טון
Chub mackerel – Scomber japonicus – קוֹלְיָס כָּל־יַמִּי – כ־1.5 מיליון טון
Capelin – Mallotus villosus סוג של סלמון – 1.5 מיליון טון
Blue whiting – Micromesistius poutassou – כ־1.4 מיליון טון
מעריכים כי 25% מיבול הדגים הוא מסוגי דגים שניתן להגדיל את כמות הדיג מהם מבלי לפגוע באוכלוסיית הדגים; 49% מהיבול הם מסוגי דגים שנידוגים במספר המקסימלי האפשרי; 18% מהיבול הם ממיני דגים שהדיג פוגע בהם וכמות הדגים הולכת ויורדת מדי שנה; 10% הם בסכנת כליה אם הדיג מהם יישאר במידותיו הנוכחיות[דרוש מקור].
דיג מסחרי > דיג מסחרי כיום > מסחר בדגים

ערך הסחר העולמי במוצרי דגים בשנת 2000 היה 55 מיליארד דולר והוא מייצג גידול מתמשך של 4% לשנה. היצואניות הגדולות ביותר הם תאילנד, סין, נורווגיה וארצות הברית. היבואנית הגדולה ביותר היא יפן. במקומות מסוימים כגון גרינלנד, איי סיישל, איי פארו ואיסלנד מהווים הדגים יותר משני שלישים מערך הסחורות שנמכרו באיים אלה. המסחר בדגים מושפע מתופעות טבע כמו האל ניניו שגורם לתמותת דגים גדולה, ניצול יתר של הדגים ושימוש נרחב באנטיביוטיקה בגידול דגים. שתי התופעות האחרונות גורמות דאגה בדעת הקהל העולמית ועקב כך לחקיקת יבוא מגבילה.
הדיג בארץ ישראל

הדיג היה גורם כלכלי חשוב בארץ ישראל בתקופה הקדומה[דרוש מקור]. דיג ודייגים מוזכרים בתנ"ך כמה פעמים, למשל "וְאָנוּ, הַדַּיָּגִים, וְאָבְלוּ, כָּל־מַשְׁלִיכֵי בַיְאוֹר חַכָּה; וּפֹרְשֵׂי מִכְמֹרֶת עַל־פְּנֵי־מַיִם, אֻמְלָלוּ" (ישעיהו י"ט ח). משערים כי בירושלים היה שוק דגים על סמך אזכורו של "שער הדגים" בצפניה "וְהָיָה בַיּוֹם הַהוּא נְאֻם־ה', קוֹל צְעָקָה מִשַּׁעַר הַדָּגִים" (פרק א, י), בנחמיה "וְאֵת שַׁעַר הַדָּגִים, בָּנוּ בְּנֵי הַסְּנָאָה (ג' ג) ובדברי הימים ב' :"וְלָבוֹא בְשַׁעַר הַדָּגִים" (לג' יד). כמו כן יש אזכור מפורש על תושבי צור שסחרו בדגים בירושלים: "וְהַצֹּרִים יָשְׁבוּ בָהּ, מְבִיאִים דָּאג וְכָל־מֶכֶר" (נחמיה יג' טז).
כיום, מהווה הדיג ענף משני בכלכלת מדינת ישראל. עם זאת, בעבר הייתה לדיג משמעות גדולה יותר מכפי שיש לו כיום בחיי העם היהודי בארץ ישראל.
בישראל קיימים שלושה אזורי דיג טבעיים עיקריים: הים התיכון, מפרץ אילת והכנרת. אזור היסטורי רביעי, אגם החולה, אינו קיים עוד שכן החולה יובשה בשנות ה־50 של המאה ה־20. בנוסף קיים בישראל תחום הולך וגדל של חקלאות ימית: גידול דגים בבריכות ובכלובים.
הדייגים המקצועיים משתמשים במגוון של רשתות: רשתות הקפה, מכמורת, רשתות ראי ורשתות זימים. כן נעשה שימוש במערך חכות. דיג מקצועי מבוצע על ידי יחידים בסירות או על ידי קבוצה בספינות דיג.
דייגים חובבים נוהגים לדוג לאורך החופים, הנחלים ולעיתים מתוך סירות. החובבים משתמשים בחכות ובקרסים מסוגים שונים שעליהם מצמידים פיתיונות כמו בצק לשם דיג דגים אוכלי צמחים כגון הקיפון (בורי) ופיתיונות מן החי כמו ה"סבידה" (דיונון הרוקחים – Sepia Officinalis – Common cuttlefish) וה"גמברי" (חסילון תלת קוצי – Penaeus semisulcatus) לדיג דגים טורפים כמו ה"דקר" (לוקוס).
לקריאה נוספת

פול גרינברג, טביעת רגל גסה בים, נשיונל ג'יאוגרפיק ישראל, גיליון 149, אוקטובר 2010
הערות שוליים

↑  Pokines J, Krupa M. 1997. Self-barbed antler spearpoints and evidence of fishing in the late Upper Paleolithic of Cantabrian Spain. In: Knecht H, editor. Projectile technology. New York: Plenum Press. p 241–262.
↑  נחשפו סודות הדייגים בעמק החולה לפני 13 אלף שנה, באתר ynet, 6 באוקטובר 2021
↑  Cast Nets
↑  Fishing, Hunting and Fowling
1 2 3 4 5 6  Chapter I - The Early History Of Fishing
↑  http://www.flyfishinghistory.com/treatyse.htm A Treatyse of Fysshynge wyth an Angle
↑  The Compleat Angler
↑  New Release of Izaak Walton’s “The Compleat Angler”
↑  Sportfishing in America
↑  "Dry fly fishing is considered the crème de la crème of fishing"
↑  לדוגמה Big-game fishing בחוף קניה עלול לעלות בין 700$ ל-1,000$
↑  לדוגמה אליפות העולם בדיג אוקונוס לשנת 2010
1 2 3 4 5  זה לא רק ספורט, באתר זווית
↑   ניר חסון, דיג בספינות מכמורת גורם לשחרור גזי חממה מקרקעית הים ותורם להחרפת משבר האקלים, באתר הארץ, 12 במרץ 2024
↑  עדי חשמונאי, ‏שוק הדיג פרוץ: "אנחנו אפילו לא קרובים לסטנדרטים הנמוכים בעולם", באתר מעריב השבוע, 26 במרץ 2014
↑  Anita McConnell, Historical instruments in oceanography: background to the oceanography collection at the Science Museum, עמ' 37 "By the end of the 19th century more than 600 steam trawlers were working out of British ports"
↑  דייג קורמורנים בדאלי בסין חלק 1 - אפריל 2011 - YouTube, באתר www.youtube.com
↑  Patent application title: LONG LINE FISHING
↑  /2008/dec/05/japan News World news Japan Tokyo catch: Fish market bars tourists
1 2  רחלי ווקס, לתפוס ברשת את תאגידי הדיג העברייניים, באתר זווית, ‏16 בפברואר 2021
↑  קובץ להורדה מאתר משרד החינוך, משימה בנושא מערכות אקולוגיות, מתוך ערכת ה.ל.ה
↑  נשיונל ג'יאוגרפיק, דייגי הטונה, דיג יתר
↑  שרה אוחיון, Fish on the edge: a meta-analysis reveals edge effects within marine protected areas, Nature Ecology & Evolution
↑  רפורמת הדיג בישראל באתר החצי הכחול
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007536045605171  BnF: cb11944279g (data)  GND: 4154473-0  HDS: 013943  LCCN: sh85048830  NARA: 10638093  NKC: ph125362 
קרס עצם, תקופת האבן, שוודיה
אב ובתו עוסקים בדיג חובבים
דיג על המזח
דיג חכה עם מצוף וחוט מרובה קרסים
דג חרב שנלכד
דיג בבנגלדש
מצרים מביאים דגים ופורסים אותם להמלחה
סצנת דיג. ציור מאת הרמן אוטומר הרצוג
דייג סיני וקורמורן הדיג שלו
תותח המצויד בצלצל לציד לווייתנים
מלכודות דגים
ספינת דיג בנמל שוודי
דגי טונה קפואים בשוק צוקיג'י
ציור מעשה ידי קלרה ארנהיים דייג בהידנזה, מתקן רשת
מוזיאון ארבוני

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  מוזיאון 
 כתובת:  ירוואן 
 מיקום:  Erebuni District 
 מדינה:  ארמניה 
 מנהל:  גאג'יק גיורג'יאן
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1968
 תאריך פתיחה רשמי:  1968 
 אדריכל:  בגהדסאר ארזומניאן שמאבון אזאטיאן א. הרוטיוניאן (פסל)
 
 קואורדינטות:  40°08′28″N 44°32′07″E﻿ / ﻿40.14111111°N 44.53527778°E﻿ / 40.14111111; 44.53527778
 erebuni.am
 he
 
מוזיאון אֶרֶבּוּנִי (בארמנית: Էրեբունի թանգարան, הגייה: ארבונו ט'אנגאראן) נוסד בשנת 1968. הפתיחה של המוזיאון תוזמנה לחפוף עם חגיגות 2750 שנה לירוואן. המוזיאון עומד לרגלי גבעת ארין ברד, עליה עומד מבצר ארבוני האוררטו, מאז 782 לפני הספירה. חפירות התבצעו בעיר-מצודה, חלקים ממנה שוקמו וחוזקו, והמבצר הפך למוזיאון.
כיתוב קיר בכתב יתדות מעיד כי העיר נבנתה על ידי ארגישטי מלך אוררטו ב-782 לפני הספירה. רובו של המבצר נבנה מלבני גלם. המצודה הייתה מוקפת חומות חזקות אשר במספר מקומות נבנו בשלוש שורות. המקדש לאל חאלדי תפס מקום חשוב בתוך המבצר. קירות המקדש היו מעוטרים עם מספר רב של ציורי קיר. ארכאולוגים מצאו כלי אחסון יין ענקיים קבורים באדמה. גלגלי קרמיקה, ופריטים אחרים המשמשים בחיי היום יום. יש אוסף גדול של חפצים, צנצנות, צמידי ברונזה, זכוכית, חרוזי אגת ועוד דברים רבים אחרים המלמדים על החיים במצודה, ועל הטעמים וההרגלים של תושביה. הבניין של המוזיאון מחזיק 12,235 מיצגים, מתקופות רבות, החל מתקופת האוררטו, וכן מהתקופה ההלניסטית, והתקופה הארמנית המוקדמת. המוזיאון, שהפך למרכז חשוב בחקר היסטוריית האוררטו, נבנה על ידי האדריכלים בגהדסאר ארזומניאן ושמאבון אזאטיאן, והפסל א. הרוטיוניאן. יש למוזיאון שני סניפים בשנגאביט וקארמיר בלור, עם 5,288 ו-1,620 פריטים בהתאמה במלאי.
גאג'יק גיורג'יאן הוא מנהל המוזיאון מאז 2009.
גלריה

מוזיאון ארבוני
הערות שוליים

↑  Erebuni Museum, Armenian Heritage
↑  "Erebuni" Historical & Archaeological Museum-Reserve, Museums of the World
↑  2018 a jubilee year for Erebuni Archaeological Museum-Reserve, Yerevan 2800, 06 May 2018
זה קרה לילה אחד

| --- | --- |

 בימוי:  פרנק קפרה 
 הופק בידי:  פרנק קפרה, הארי כהן 
 תסריט:  רוברט ריסקין 
 עריכה:  גן הבליק 
 שחקנים ראשיים:  קלארק גייבל קלודט קולבר
 מוזיקה:  הווארד ג'קסון 
 צילום:  ג'וזף ווקר 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  סרטי קולומביה 
 חברה מפיצה:  סרטי קולומביה, נטפליקס 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  22 בפברואר 1934
 משך הקרנה:  105 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  קומדיה רומנטית 
 מקום התרחשות:  ניו יורק 
 תקציב:  $325,000
 הכנסות באתר מוג'ו:   ithappenedonenight
 פרסים:  פרס אוסקר לסרט הטוב ביותר  פרס אוסקר לבמאי הטוב ביותר (פרנק קפרה)  פרס אוסקר לתסריט המעובד הטוב ביותר (רוברט ריסקין)  פרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר (קלודט קולבר)  פרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר (קלארק גייבל)  פרס מועצת ביקורת הקולנוע האמריקנית לסרט הטוב ביותר 
 דף הסרט ב־IMDb
 
זה קרה לילה אחד (באנגלית: It Happened One Night) הוא סרט קולנוע אמריקאי הנחשב לסרט קומדיה מטורפת הראשון בהיסטוריית הקולנוע, וביים אותו פרנק קפרה בשנת 1934. עלילת הסרט, המבוסס על סיפור מאת סמואל הופקינס אדמס, שאף סיפק את שם הסרט, מתארת בת-עשירים מפונקת (קלודט קולבר), המנסה להתמרד באביה השתלטן ומתאהבת בעיתונאי שובב (קלארק גייבל).
למרות השם של הסרט, העלילה המתרחשת בו נמשכת במשך מספר לילות, הסרט גם זכור בזכות הסצנה שבה אלי לוקחת "טרמפ" שהייתה נחשבת לנועזת באותה תקופה.
בשנת 1993, נבחר הסרט לשימור בארכיון הסרטים הלאומי של ארצות הברית בשל היותו "חשוב מבחינה תרבותית, היסטורית ואסתטית"
תקציר העלילה

בת-העשירים המפונקת אלן "אלי" אנדרוס (קלודט קולבר) מתכננת להינשא לרודף הבצע ווסטלי (ג'יימסון תומאס), בניגוד מפורש לרצונות של אביה העשיר (וולטר קונולי). אביה חובר אליה, לפני שהזוג מספיק לממש את הנישואין, אך אלי בורחת ממנו. היא עולה על אוטובוס לניו יורק, שם מחכה לה בן הזוג החדש שלה. באוטובוס היא פוגשת בנוסע נוסף – עיתונאי צעיר ומובטל בשם פיטר וורן (קלארק גייבל), אשר מזהה אותה, ומציב בפניה אולטימטום: אם היא תיתן לו בלעדיות על הסיפור שלה, הוא יעזור לה להתאחד עם ווסטלי. אם לא – הוא ייצור קשר עם אביה, יספר לו היכן היא נמצאת ויקבל את הפרס המוצע על החזרתה. אלי בוחרת באפשרות הראשונה.
מאחר שברחה ללא כל כסף ברשותה, אלי נאלצת לסמוך לחלוטין על פיטר, בכל הנוגע למגורים ולמזון. השניים עוברים מספר הרפתקאות יחד, במהלך נסיעתם לניו יורק, ואלי הסנובית נפתחת אל פיטר, השניים מתיידדים ואף מתאהבים זה בזו.
לילה אחד, לקראת סיום המסע המשותף שלהם יחד, אלי מתוודה בפני פיטר שהיא אוהבת אותו. פיטר מהרהר על מה שאלי אמרה לו, ומחליט שגם הוא אוהב אותה. לאחר שהיא נרדמת, הוא יוצא לעשות סידורים על מנת להתאחד עם אלי, אולם כאשר היא מגלה שעזב – היא חושבת שהוא נטש אותה ומתקשרת אל אביה.
אביה של אלי כל כך שמח שהיא שבה אליו ללא כל פגע, והוא מסכים לתת לה להתחתן עם ווסטלי. למרות שאלי כבר איננה מעוניינת להיות עם ווסטלי, היא חושבת שפיטר בגד בה תמורת כספי הפרס המוצע על החזרתה, והיא מסכימה לערוך חתונה שנייה, רשמית, עם ווסטלי.
בינתיים, פיטר השיג מעורך העיתון שלו את סכום הכסף לו הוא זקוק על מנת להינשא לאלי. כאשר הוא מגיע לביתה של אלי, אביה מציע לו את פרס הכסף, אבל פיטר מסרב לקבלו, מתוודה בפניו שהוא אוהב את אלי ומתעקש לקבל רק החזר הוצאות על טרחתו – סכום פעוט של כ-40 דולר. מהלך זה שינה את יחסו של האב אל פיטר, והוא החל לחבבו.
במהלך טקס החתונה, כאשר אלי צועדת במעבר עם אביה, הוא מעודד בשקט את אלי לברוח שוב, ואומר לה כי מכוניתו חונה בסמוך, איתה תוכל לברוח. במהלך טקס הנישואין, כאשר הכומר שואל את אלי האם תסכים להינשא לווסטלי, וכולם מצפים ממנה לומר "I do", היא מהרהרת לרגע, מקבלת החלטה ובורחת משם – על מנת למצוא את פיטר.
את ליל הכלולות של אלי ופיטר הזוג מעביר באחד מבתי המלון שלנו בו, במהלך מסעם המשותף.
פרסים

סרט זה היה הראשון שזכה בטקס פרסי אוסקר בכל חמשת הפרסים הגדולים – הסרט הטוב ביותר, הבמאי הטוב ביותר, השחקן הטוב ביותר, השחקנית הטובה ביותר, התסריט הטוב ביותר – הישג שאף סרט לא השתווה לו, עד ל"קן הקוקייה" (1975) ולאחר מכן – "שתיקת הכבשים" (1991).
פרנק קפרה והארי קוהן (מפיקים) – פרס אוסקר לסרט הטוב ביותר
קלארק גייבל – פרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר
קלודט קולבר – פרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר
פרנק קפרה – פרס אוסקר לבמאי הטוב ביותר
רוברט ריסקין – פרס אוסקר לתסריט המעובד הטוב ביותר
השפעות בתרבות

הסצנה המפורסמת שבה פיטר מראה לאלי איך תופסים מונית, כשהוא אוכל גזר ומדבר בו זמנית, נתנה השראה לדמות המצוירת באגס באני.
האובססיה של באגס לגזר והמבטא הניו יורקי המוגזם הושפעו מהופעתו של קלארק גייבל בסרט.
לפי הפילוסוף סטנלי קאבל, הסרט מהווה אחת הדוגמאות הבולטות לתת הז'אנר הקולנועי שהוא מכנה "קומדיית הנישואין מחדש" (The Comedy of Remarriage) כפי שעולה בספרו Pursuits of Happiness: The Hollywood Comedy of Remarriage משנת 1981. בז'אנר זה, שהיה מאוד פופולרי בהוליווד של שנות ה-30 ושנות ה-40, זוגות מתגרשים, מקיימים פרשיות אהבהבים עם אנשים אחרים, אך בסוף מתחתנים מחדש - אמצעי עלילתי לדון ביחסים מחוץ לנישואין ולעקוף את הצנזורה שהייתה נהוגה באותן שנים בקולנוע האמריקאי.
לקריאה נוספת

דני מוג'ה, אהבנו כל כך – 100 סרטי מופת, מפה - מיפוי והוצאה לאור, 2003, הערך "זה קרה לילה אחד", עמ' 29–31
סצנת הטרמפ
יורם בלומנקרנץ

| --- | --- |

 לידה:  30 בינואר 1968 (בן 56) אזור, ישראל 
 מקום לימודים:  קלישר - בית הספר הגבוה לאמנות של תל- אביב
 תקופת הפעילות:  מ-1998
 תחום יצירה:  רב- תחומי
 פרסים והוקרה:  קרן התרבות אמריקה ישראל
 
יורם בלומנקרנץ (נולד; 30 בינואר 1968) הוא אמן רב-תחומי, אוצר, מרצה ופעיל חברתי ישראלי.
ביוגרפיה

בלומנקרנץ נולד באזור לאב יליד פולין ואם ילידת איראן ולו אח ואחות. גדל והתחנך בשכונת שפירא בדרום תל אביב. למד אמנות בבית הספר לאמנות קלישר ותואר שני בהיסטוריה וביקורת של האמנות מאוניברסיטת ליברפול השלוחה שפעלה בישראל.
ב-1997 זכה במלגת 'קרן התרבות אמריקה ישראל' לשנתיים.
בשלהי שנת 2023 הצטרף לגלריה השיתופית גלריה אגריפס 12.
פועלו ויצירתו

דרכו האמנותית נפתחה בתערוכת יחיד בגלריה הקיבוץ (1998) ולאורך השנים הציג בגלריה זו בתערוכות קבוצתיות וכן בגלריות ובחללי תצוגה רבים, בין היתר: במוזיאון ישראל, בבית האמנים בירושלים, בבית בנימיני, בנוה שכטר ובסדנת ההדפס בירושלים במסגרת הביאנלה ה-6 לרישום.
עבודותיו מעלות הקשרים מרחביים – אוטוביוגרפיים, פוליטיים וחברתיים ומשלבות אקטיביזם, חינוך, ויצירת שותפויות תצוגה ומופע אלטרנטיביות. כאמן רב- תחומי, משלב בלומנקרנץ בעבודותיו מדיות שונות אודיו- ויזואליות ופרפורמנס.
יוזם ושותף בתכנון והפקה של אירועי אמנות, תרבות וחברה בדרום תל- אביב. בין היתר הגה וארגן את אירוע ה'לילה השחור' הראשון במסגרת חברותו בארגון 'הקשת הדמוקרטית המזרחית'. אירוע ראשון מסוגו זה, ביזמת 'סלון מזל' התקיים בערב אירועי ה'לילה הלבן' בתל- אביב של שנת 2009. מאז היה שותף בהפקת אירועי 'לילה שחור' נוספים הממשיכים להתקיים בדרום תל- אביב מדי שנה.
בשנת 2011 יזם והפיק במסגרת חברותו ב'קואליציה נגד גזענות' בחסות ארגון 'מוסאווא' תחרות לוגואים 'לוגו לשינוי' בין סטודנטים לעיצוב בפריפריה ואצר תערוכה של המשתתפים בסינמטק תל אביב.
בשנת 2011 כתב את המחזה המוזיקלי 'שבת חלום' למחלקה החינוכית של תזמורת ירושלים 'מזרח מערב' ועיצב את התפאורה.
ביוני 2018 השתתף במחזה 'שלום לזמיר' מאת המחזאית והסופרת ד"ר דליה כהן קנוהל, בהפקה עצמאית במסגרת פסטיבל 'לבי במזרח'. המחזה הוצג בתיאטרון הערבי- עברי ביפו ובתיאטרון החאן.
משנת 2018 מנחה את קבוצת צעירי יפו של פרויקט 'קהילות שרות' בו למד משך שבע שנים.
בשנת 2020 עיצב את הלוגו לארגון האקטיביסטי - פמיניסטי - מזרחי, שוברות קירות.
משמש מורה לאמנות בתוכנית היל"ה לנוער בסיכון, חתום על תוכנית הלימוד באמנות של תוכנית זו ומרכז בה את תחום דעת האמנות.
עבודותיו, שיריו ורשימותיו התפרסמו בכתבי עת שונים – מודפסים ומקוונים.
מעבודותיו באוספים בישראל ומחוצה לה.
מרבה לשתף פעולה עם הפעיל החברתי גולן שריקר-צ'ריקר.
מוזיאון הנסיך פליפה למדע

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  מוזיאון למדע
 על שם:  פליפה השישי, מלך ספרד 
 כתובת:  עיר האמנויות והמדעים 
 מיקום:  ולנסיה 
 מדינה:  ספרד 
 מבקרים בשנה:  2,500,000 (נכון ל־2010)
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–2000
 תאריך פתיחה רשמי:  13 בנובמבר 2000 
 אדריכל:  סנטיאגו קלטרווה 
 מידות
 שטח:  26,000 מ"ר 
 
 קואורדינטות:  39°27′21″N 0°21′06″W﻿ / ﻿39.455798°N 0.35155°W﻿ / 39.455798; -0.35155
 www.cac.es/museo/
  (למפת ספרד מוגדלת) מדריד ברצלונה בילבאו חיחון סרגוסה ואיאדוליד מאלגה קורדובה סביליה גרנדה פלמה מורסיה ויגו ולנסיה מרידה צרפת צרפת פורטוגל מרוקו אלג'יריהמוזיאון הנסיך פליפה למדע(למפת ספרד רגילה) מדריד ברצלונה בילבאו חיחון סרגוסה ואיאדוליד מאלגה קורדובה סביליה גרנדה פלמה מורסיה ויגו ולנסיה מרידה צרפת צרפת פורטוגל מרוקו אלג'יריהמוזיאון הנסיך פליפה למדע
 
חזית המוזיאון
מטוטלת פוקו שבמוזיאון.
מוזיאון הנסיך פליפה למדע (בוולנסית: Museu de les Ciències Príncep Felip, בספרדית: Museo de las Ciencias Príncipe Felipe) הוא מוזיאון ואתר תיירות מרכזי הממוקם בוולנסיה שבספרד. המוזיאון מהווה חלק ממתחם "עיר האמנויות והמדעים".
המוזיאון מנוהל על ידי הסופר והמדען הספרדי מנואל טואריה.
מבנה המוזיאון תוכנן על ידי האדריכל סנטיאגו קלטרווה, ונפתח לציבור ב-13 בנובמבר 2000. שטחו של המוזיאון 40,000 מטרים רבועים, מהם 27,000 מטרים רבועים של שטחי תצוגה. בין השנים 2000 ו-2015 ביקרו במוזיאון כ-30.7 מיליון מבקרים.
צורת המבנה דומה לצורת שלד של דג הלויתן.
במוזיאון מוצגות תערוכות בנושאי מדע, חלל, שינוי אקלים, גוף האדם, וביומטריקה.
מתן פלג

ערך זה עוסק במנכ"ל תנועת אם תרצו. אם התכוונתם לכדורגלן ישראלי-גואטמלי, ראו .
| --- | --- |

 לידה:  1 בינואר 1981 (בן 44) קריית ביאליק
 מדינה:  ישראל
 מקום מגורים:  רמת רזיאל 
 השכלה:  אוניברסיטת חיפה  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 מקצוע:  מנכ"ל אם תרצו
 תפקיד:  מנהל כללי (2013) 
 
מתן פלג (נולד ב-1 בינואר 1981) הוא פעיל ישראלי אשר היה מנכ"ל תנועת "אם תרצו".
קורות חיים

מתן פלג נולד בקריית ביאליק. שירת בצה"ל בחיל השריון.
בעל תואר ראשון במדעי המדינה והמזרח התיכון מאוניברסיטת חיפה, ותואר שני בחקר סכסוכים מהאוניברסיטה העברית בירושלים.
מתן נשוי לאדרית, מורה במקצועה. הם מתגוררים במושב כסלון ולהם שני בנים ובת.
פעילות ציבורית

פלג החליף את רונן שובל בתפקיד מנכ"ל "אם תרצו" בסוף 2013. קודם לכן הקים את תא "אם תרצו" באוניברסיטת חיפה ושימש כמנהל המשימות הארצי של התנועה.
בינואר 2016 השעה עצמו מיו"רות הארגון לשלושה חודשים על רקע קמפיין "השתולים". עם חזרתו להובלת התנועה פרסם חוברת בשם "הקרב על הרעיון הציוני" בה חזר על ההאשמות כלפי האליטה הישראלית שלטענתו מסייעים לתנועת ה-BDS. ביולי 2016 אמר בריאיון לערוץ 7 כי: ”מפחיד אותי שהאליטה הישראלית הדומיננטית כיום תשיג את מטרתה והיא יצירת לחץ אירופי פעיל על שכבת העם בציון, שמסרב ללכת בדרכה ... הרקע למרד החשמונאים מבוסס על אותה בעיה אחד לאחד. תנועת 'אם תרצו' כאן בשביל לדאוג שזה לא יקרה”.
פלג הגיש תוכנית ברדיו קול הכנרת בשם "RADIO ZION – על מודעות ציונית וחברתית".
בשנת 2014 פרסם את ספרו "בין רישיקש להר הבית". בשנת 2022 פרסם את ספרו השני "מדינה למכירה" בהוצאת סלע מאיר.
פלג משתתף באופן קבוע בתוכניות שונות בערוץ 14, כותב טורי דעה במגזין מראה, בערוץ 7 ובאתר מידה, ומנחה אחת לשבוע תוכנית רדיו עם יערה זרד ברדיו גלי ישראל.
ביולי 2024 פרש מתפקידו כיו"ר אם תרצו ומאז עובד כיועץ אסטרטגי ואופרטיבי לארגוני המחנה הלאומי.
פעילות ציבורית > יוזמות חקיקה

פלג היה מיוזמי החקיקה לשלילת תקני השירות הלאומי מארגונים שעיקר ממונם מישויות זרות שהגיש חבר הכנסת אמיר אוחנה.
היה ממובילי הצעת חוק איסור הפליה בכניסה למקומות ציבוריים שהוגשה על ידי חבר הכנסת רוברט אילטוב במטרה למנוע אפליה כלפי לובשי מדים בכניסה למסעדות. המאבק לתיקון החוק החל עוד כשפלג היה הרכז של "אם תרצו" בחיפה.
פלג ותנועתו מהווים אחד הקולות הבולטים בימין לקידום הרפורמה המשפטית והיו ממארגני הפגנת המיליון בעד הרפורמה.
הערות שוליים

↑  אריק בנדר, 96 שנה למות אבשלום פיינברג צויינו באזכרתו, באתר nrg‏, 29 בדצמבר 2013
↑  מתן פלג, מכתב לרקטור אוניברסיטת חיפה, באתר "אם תרצו", ‏3 ביולי 2010
↑  עוזי ברוך, דנון: לעצור ההסתה של הח"כים הערבים, באתר ערוץ 7, 7 בדצמבר 2013
↑  מנכ"ל "אם תרצו" השעה עצמו מתפקידו: "הפרסום - מהלך שגוי", באתר גלי צה"ל, 31 בינואר 2016
↑  משה שטיינמץ‏, לאחר שפרש עקב סערת "שתולים בתרבות": מנכ"ל "אם תרצו" שב לתפקידו, באתר וואלה, 8 במאי 2016
↑  עניין אישי והפעם עם מתן פלג, באתר ערוץ 7, 6 ביולי 2016
↑  מדינה למכירה
↑  גלי ישראל
↑  אביגיל זית, "אנחנו הטרבלמייקרים של הימין", באתר מקור ראשון, ‏7.8.2024
↑  עבר בכנסת: ביטול התקנים ל"בצלם", באתר ישראל היום, 22 במרץ 2017
↑  אושר בכנסת: בתי עסק שיפלו חיילים במדים – ייקנסו, באתר ערוץ 20, 5 ביוני 2017
↑  MK Ilatov Thanks Im Tirtzu and Matan Peleg for Help in Passing Pro-IDF Law, באתר youtube
↑  , באתר youtube
↑  , באתר youtube
↑  חזקי ברוך, מתן פלג לערוץ 7: הפגנת המיליון - צו שמונה למען המדינה, באתר ערוץ 7
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007516705505171  LCCN: no2015025819  VIAF: 310743018   WorldCat (עם VIAF): 310743018
מקס פריש

| --- | --- |

 לידה:  15 במאי 1911 ציריך, שווייץ 
 פטירה:  4 באפריל 1991 (בגיל 79) ציריך, שווייץ 
 שם לידה:  Max Rudolf Frisch 
 מדינה:  שווייץ 
 מקום מגורים:  Valle Onsernone, רומא, ציריך 
 מקום לימודים:  המכון הטכנולוגי של ציריך, אוניברסיטת ציריך 
 שפות היצירה:  גרמנית, איטלקית 
 סוגה:  מחזה, פרוזה 
 בן או בת זוג:  Gertrud Frisch-von Meyenburg (30 ביולי 1942–1959)  Marianne Frisch (1968–1979)  אינגבורג בכמן (1958–1963)  Käte Schnyder-Rubensohn 
 צאצאים:  אורסולה פריס 
 פרסים והוקרה:  מפקד מסדר האמנויות והספרות (1984)  פרס שארל ויון בשפה הגרמנית (1958)  פרס היינריך היינה (1989)  פרס ירושלים (1965)  פרס טובת הכלל (1985)  פרס נוישטדט הבין-לאומי לספרות (1986)  פרס השלום של התאחדות הספרים הגרמנית (1976)  פרס שילר (1973)  פרס ביכנר (1958)  פרס וילהלם ראבה (1954)  פרס קונראד פרדיננד מאייר (1938)  פרס לזכר שילר (1965)  דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת בירמינגהם  דוקטור לשם כבוד מהאוניברסיטה הטכנית של ברלין 
 
מטבע המנציח את דמותו של פריש
מקס רוּדוֹלְף פְרִיש (בגרמנית: Max Rudolf Frisch;‏ 15 במאי 1911, ציריך – 4 באפריל 1991, ציריך) היה סופר ומחזאי שווייצרי, אדריכל בהכשרתו. מן הסופרים והמחזאים הבולטים בשפה הגרמנית בתקופה שלאחר מלחמת העולם השנייה.