stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שינג'יאנג טיין שאן
רקע > צמחייה

בשינג'יאנג טיין שאן יש 2,622 מינים של צמחים וסקולריים השייכים ל-635 סוגים ב-106 משפחות. מתוכם:
שרכאים – 41 מינים השייכים ל-19 סוגים ב-14 משפחות (1.56% מכלל המינים).
חשופי זרע – 15 מינים השייכים ל-4 סוגים ב-3 משפחות (0.57% מכלל המינים).
בעלי פרחים – 2,566 מינים השייכים ל-612 סוגים ב-89 משפחות (97.87% מכלל המינים).
בשינג'יאנג טיין שאן יש 110 מינים של צמחים נדירים או בסיכון, מתוכם 18 ברשימה האדומה של ה-IUCN כדוגמת: Ammopiptanthus nanu‏, Cistanche deserticola‏, Betulatianschanica‏, Armeniaca vulgaris ו-Tulipa sinkiangensis. מינים נדירים שחלים עליהם הגבלות הסחר של אמנת וושינגטון כוללים את Neottia camtschate‏, Corallorhiza trifida Chatel‏, Listera ovata ואת Platanthera minutiflora.
התנאים האקלימיים, המיקום ומגוון צורות נוף יצרו סביבה שבה רבים הצמחים האנדמיים, 118 מינים המהווים כ-4.5% מכלל מיני הצמחים באתר המורשת. בין הצמחים האנדמיים: Asplenium tianshanicum‏, Salix pyrolifolia‏, Calligonum roborovskii‏, Delphinium wuqiaense‏, Arabidopsis tuemurica‏, Ferula sinldangensis‏, Pyrola xinjiangensis ו-Physochlaina capitata.
בעידן הקרח של הרביעון שימשו הרי טיין שאן מקלט ביולוגי חשוב בלב יבשת אסיה. באתר המורשת יש מינים צמחים רליקטים הרריים רבים מתקופה זו כולל צמחים מהסוגים Ephedra‏, Artemisia ו-Chenopodiaceae. השיח Ammopiptanthus nanu הוא מאובן חי, שיח ירוק עד בעל עלים רחבים יוצא דופן בסביבה המדברית. Gymnocarpos przewalskii השייך למשפחת הציפורניים משתייך לצמחייה הים תיכונית, והימצאותו באזור זה מעידה כי היה פעם חלק מאזור הים התיכון ומאז חלו שינויים גדולים בנוף.
רקע > בעלי חיים

רכס הר טיין שאן מהווה הן מחסום והן גשר להגירת בעלי חיים. מרבית הפאונה של טיין שאן שייכת לאזור הפליארקטי. בשטח אתר המורשת נמנו 550 מינים של בעלי חוליות, מתוכם 355 מסווגים ברשימה האדומה של ה-IUCN כמינים נדירים או בסיכון ו-22 הם מינים אנדמיים. 550 המינים משתייכים ל-276 סוגים ב-90 משפחות ו-36 סדרות:
דגים - 40 מינים המשתייכים ל-30 סוגים בעשר משפחות ושש סדרות
דו-חיים - שישה מינים המשתייכים לשלושה סוגים בשלוש משפחות ושתי סדרות
זוחלים - 32 מינים המשתייכים ל-16 סוגים בשמונה משפחות ושתי סדרות
עופות - 370 מינים המשתייכים ל-163 סוגים ב-52 משפחות ו-19 סדרות. בין המינים: אווז אפור, מלכישליו חלודי ונחליאלי זנבתן. מינים בולטים נוספים כוללים את:
ברבור שר – אדמות הביצה והאגמים של רכס טיין שאן הם בית גידול ואתר רבייה חשוב עבור הברבור השר. השמורה הלאומית באיינבולוקה המשתרעת על כ-1,400 קילומטרים רבועים היא בית הגידול והרבייה הגדול ביותר בסין עבור הברבור השר. בתקופת הרבייה יש בשמורה בין 3,000 ל-7,000 פרטים של ברבור שר.
עיט זהוב – דורס גדול שניתן לצפות בו מעל היערות ההרריים וערבות הדשא האלפיניות. ריכוזים של עיט זהוב מצויים בשלושה מתוך ארבעת האזורים של אתר המורשת העולמית: טומור, קאלג'ון-קוארדנינג ובוגדה. הקזחים, הקירגיזים, הטג'יקים ועמים נוודים אחרים נוהגים ללכוד את העיט ולאלף אותו.
תרנגול שלג ההימלאיה (Tetraogallus himalayens) – עוף יבשתי גדול השייך למשפחת הפסיוניים. עופות אלו שוכנים באחו אלפיני או תת-אלפיני בגבהים שבין 2,000 ל-5,000 מטרים. מרבית האוכלוסייה של תרנגולי השלג שבשינג'יאנג שוכנת בהרי טיין שאן, אבל אף שבעולם לא נחשב עוף זה בסיכון, הציד הבלתי חוקי ותנאי מזג האוויר הקשים גרמו לכך שהאוכלוסייה בטיין שאן היא כעת קטנה.
יונקים - 102 מינים המשתייכים ל-64 סוגים ב-17 משפחות ושבע סדרות. בין היונקים: דלק הסלעים, השונר צפוני, חתול פאלאס, Ochotona iliensis (מין של פיקה), סמור משויש וסמור הררי (Mustela altaica ). יונקים בולטים נוספים כוללים את:
נמר השלג, בעל חיים נדיר שמצב השימור שלו מוגדר בסכנת הכחדה. נמר השלג חי בגבהים שבין 2,000 ל-6,000 מטרים (אם כי לעיתים הוא יורד לאזורים בגובה 1,500-600 מטרים). מעריכים את גודל אוכלוסיית הנמרים ברכס טיין שאן בשינג'יאנג בכ-500 עד 600 פרטים, כשהריכוז הגדול ביותר באזור טומור, שם יש אוכלוסייה בת 80 עד 100 פרטים.
דוב חום – בעל חיים נפוץ שמצב השימור שלו ללא חשש. ברכס יש ריכוז גדול של דובים חומים. הדוב נפוץ במערב הרכס בערבות ההרריות, ביערות ובאחו התת-אלפיני בגבהים שבין 3,300-1,500 מטרים. בדרום תחום תפוצתו בין גובה 2,200 מטרים ל-3,400 מטרים.
כבש ארגאלי – מין הכבש הגדול ביותר. הוא נפוץ בכל רכס טיין שאן, הן במדבריות האלפיניים בגבהים שבין 3,000 ל-5,000 מטרים והן במדבריות בגבהים שבין 1,000 ל-3,000 מטרים בשטחים פתוחים ועל מדרונות מתונים. בית הגידול שלו חופף לזה של יעל סיבירי בגבהים הגבוהים ולזה של צבי הזפק בגבהים הנמוכים. הכבש הוא חית ציד מבוקשת ולכן מצבו מוגדר קרוב לסיכון.
יעל סיבירי – היעל נפוץ בכל ההרים במרכז אסיה ושוכן באחו אלפיני בגבהים שבין 3,000 ל-6,000 מטרים באזורי צוקים. ברכס טיין שאן היעל היא הטרף העיקרי של נמרי השלג והזאבים כמו גם של ציידים בלתי חוקיים. אוכלוסיות של יעלים שוכנות באזור טומור ובצוקים החשופים של אזור קאלג'ון-קוארדנינג.
אתרי המורשת

אתרי המורשת העולמית כוללים ארבעה אזורים ברכס טיין שאן והם (ממערב למזרח): טומור (Tomur), קאלג'ון-קוארדנינג (Kalajun-Kuerdening), באיינבולוקה (Bayinbuluke) ובוגדה (Bogda). אזורים אלו מייצגים את מגוון צורות הנוף, האקלימים, הצמחייה ובעלי החיים של הרכס, וכוללים נופים מגוונים של פסגות מכוסות בשלג-עד, קרחונים, נהרות, ביצות, אגמים אלפיניים, אחו, יערות וערבות דשא, קניונים של אבן חול אדומה ומדבריות. סך כול השטח הכלול בכל ארבעת האתרים הוא 5,759 קמ"ר וסך כל אזורי החיץ העוטפים אזורים אלו, שבהם יש הגבלות בנייה הוא 5,156 קמ"ר. בכל האזורים אין יישובי קבע, כאשר בקיץ בין יוני לספטמבר נוהגים לעלות כמה אלפי רועים עם עדריהם לאזורים אלו.
הערות שוליים

↑  כך על פי ה-Nomination file מאתר אונסקו. במקומות אחרים המתבססים על האנציקלופדיה הסובייטית הגדולה מופיע הגובה 7,439 מטרים
↑  שלמה שובאל מגדיר כ"אזור הים הרדוד, תחום האוקיינוס שמעל אדן היבשה, המתמשך מן החוף ועד האזור שעומק המים בו כ-200 מטרים."
↑  שלמה שובאל מגדיר גאוסינקלינה כ"שקע אוקייני מוארך ועמוק בשולי היבשה שבתוכו מורבד חתך עבה של משקעים"
פסגת חאן טנגרי
תמונה של מרכז רכס טיין שאן שנעשתה ממעבורת החלל. ניתן לראות בה קרחונים קרקסיים וקרחונים שזורמים בעמק
חגורות הצומח על הרי טיין שאן
יער של האשוחית Picea schrenkiana
עיט זהוב
שונר צפוני
פסגת טומור
קרחונים למרגלות חאן טנגרי
נמר השלג
קוארדנינג
יער של אשוחית השלג (Picea schrenkiana)
פריחה של תפוח בר (Malus sieversii)
סמור משויש
Hippuris vulgaris
אווז הודי
ברבור שר
תמונת לוויין מעובדת של שקע טורפאן והרי בוגדה (בחלק העליון של המפה)
אגם טְייֵנְצְ'ה
Carex humilis
דוב חום מתת-המין Ursus arctos isabellinus
הפארק הלאומי עץ יהושע

| --- | --- |
הסלע המכונה סייקלופס (מימין) והסלע המכונה פי-וי (משמאל) סמוך לאתר המחנאות "העמק הנעלם" בשעת שחר
הסלע המכונה סייקלופס (מימין) והסלע המכונה פי-וי (משמאל) סמוך לאתר המחנאות "העמק הנעלם" בשעת שחר
 מידע כללי
 על שם:  עץ יהושע 
 תאריך הקמה:  31 באוקטובר 1994
 מבקרים בשנה:  2,505,286 (נכון ל־2016)
 גוף מנהל:  שירות הפארקים הלאומיים של ארצות הברית
 נתונים ומידות
 שטח:  3,200 קמ"ר
 מיקום
 מדינה:  קליפורניה בארצות הברית
 מיקום:  מחוז ריברסייד, מחוז סן ברנרדינו 
 קואורדינטות:  33°47′N 115°54′W﻿ / ﻿33.79°N 115.9°W﻿ / 33.79; -115.9
 Joshua Tree National Park
  (למפת ארצות הברית מוגדלת) וושינגטון ניו יורק לוס אנג'לס שיקגו סן פרנסיסקו אטלנטה דאלאס יוסטון בוסטון סיאטל מיאמי ה א ט ל נ ט י  ה ש ק ט  מפרץ מקסיקו  קנדה מקסיקו איי בהאמה הפארק הלאומי עץ יהושע (למפת ארצות הברית רגילה) וושינגטון ניו יורק לוס אנג'לס שיקגו סן פרנסיסקו אטלנטה דאלאס יוסטון בוסטון סיאטל מיאמי ה א ט ל נ ט י  ה ש ק ט  מפרץ מקסיקו  קנדה מקסיקו איי בהאמה הפארק הלאומי עץ יהושע (למפת קליפורניה רגילה) סקרמנטו לוס אנג'לס סן פרנסיסקו סן דייגו סן חוזה פרזנו בייקרספילד אורגון נבדה א ר י ז ו נ ה  מקסיקו האוקיינוס השקטהפארק הלאומי עץ יהושע (למפת קליפורניה מוגדלת) סקרמנטו לוס אנג'לס סן פרנסיסקו סן דייגו סן חוזה פרזנו בייקרספילד אורגון נבדה א ר י ז ו נ ה  מקסיקו האוקיינוס השקטהפארק הלאומי עץ יהושע 
 
מפת הפארק הלאומי עץ יהושע
הפארק קרוי על שם עץ יהושע
הפארק הלאומי עץ יהושע (באנגלית: Joshua Tree National Park, ג'ושוע טרי) הוא פארק לאומי בדרום-מזרח מדינת קליפורניה שבמערב ארצות הברית. הפארק מנוהל על ידי שירות הפארקים הלאומיים של ארצות הברית. האתר היה במעמד של מונומנט לאומי מ-1936, והוכרז פארק לאומי של ארצות הברית ב-1994, כאשר הקונגרס של ארצות הברית אישר את הצעת החוק חוק הגנת המדבר של קליפורניה של 1994 (California Desert Protection Act). הוא קרוי על שם הצמח עץ יהושע, שגדל באופן טבעי באזור.
גאוגרפיה ובוטניקה

הפארק משתרע על שטח בן 3,200 קילומטרים רבועים בדרום-מזרח מדינת קליפורניה. 1,738 קילומטרים רבועים משטח זה מוגדרים אזור טבע בראשיתי, הרמה הגבוהה ביותר של הגנה על שטח טבעי. רוב שטח הפארק הוא מעל לגובה של 1,200 מטרים. הפארק משתרע על הגבול בין המחוזות סן ברנרדינו וריברסייד, וכולל חלקים משני מדבריות, כל אחד מהם הוא מערכת אקולוגית שמאפייניה נקבעים בעיקר על ידי קו הגובה: חלקו המערבי של הפארק, הגבוה יותר והגשום יותר, שייך למדבר מוהאבי, וחלקו המזרחי של הפארק, שגובהו מתחת ל-900 מטרים והוא נמוך וצחיח יותר מהחלק המערבי, שייך למדבר קולורדו (חלק ממדבר סונורה). הפארק כולל חלקים משישה רכסי הרים: רכס הרי ליטל סן ברנרדינו (Little San Bernardino Mountains) חוצה את הקצה הדרום-מערבי של הפארק, אחריו רכסי ההרים קוטונווד (Cottonwood Mountains), פינטו (Pinto Mountains), הקסי (Hexie Mountains) ואיגל (Eagle Mountains). רכסי הרים אלו הם חלק מרכסי טרנסוורס (Transverse Ranges), שכיוונם הכללי ממזרח למערב. כיוונו של הרכס האחרון והמזרחי ביותר בפארק, רכס קוקסקומב (Coxcomb Mountains), הוא צפון-דרום והוא חלק מפרובינציית אגן ורכס.
גאוגרפיה ובוטניקה > מדבר מוהאבי

חלקו המערבי של הפארק שייך למדבר מוהאבי הגבוה והקריר יותר. המדבר הוא בית הגידול הייחודי של Yucca brevifolia, עץ יהושע, שעל שמו קרוי הפארק. העץ גדל בפארק בפיזור משתנה מיערות צפופים ועד פרטים בודדים הגדלים במרחק זה מזה. בנוסף ליערות עץ יהושע מכיל החלק המערבי של הפארק כמה מתוואי הנוף הגאולוגיים המעניינים ביותר שניתן לראות במדבריות קליפורניה. תוואי הנוף הגאולוגיים השולטים בנוף זה הם הרים של סלע חשוף הנשברים בדרך כלל לגושי סלע רופפים. הרים אלו חביבים על מטפסים העוסקים בטיפוס מצוקים ובסקרמבלינג, המישורים שבין הרים אלו מיוערים בדלילות בעצי יהושע. יחד עם ערימות גושי הסלעים ותצורות הסלעים המכונות "סלע הגולגולת" (Skull Rock) יוצרים העצים נוף שלא מהעולם הזה.
עצי יהושע שולטים במרחבים הפתוחים של הפארק, אבל בינות למקבצי הסלעים גדלים אורן חד-מחטי (Pinus monophylla), ערער קליפורני (Juniperus californica), אלון טורבינלה (Quercus turbinella), אלון טאקר (Quercus john-tuckeri) ואלון מולר (Quercus cornelius-mulleri). תנאי האקלים הנוכחיים מעמידים חבורות צומח אלו תחת מועקה מכיוון שעד שנות ה-30 היה האקלים גשום יותר, ואז תנאי יובש וחום שגרמו לתופעת אגן האבק השפיעו גם על האקלים המקומי. מחזורי אקלים אלו אינם תופעה חדשה, אבל הצמחייה המקורית לא שבה לשגשג כאשר שבו מחזורי האקלים הגשומים יותר. ייתכן שההבדל נובע מפעילות אנושית. מרעה בקר הסיר חלק מהכיסוי הטבעי וגרם לו להיות עמיד פחות לשינויים. אבל הבעיה הגדולה יותר היא ככל הנראה מינים פולשים, כדוגמת ברומית הגגות (Bromus tectorum), מין פולש של דגניים שהובא בטעות, שבתקופות הגשומות ממלא את השטחים בין האורנים ועצי האלון. בתקופות יובש הם קמלים, אבל לא נרקבים במהירות. עקב כך השרפות הפורצות באופן טבעי חמות והרסניות יותר, והם קוטלות עצים שהיו מצליחים אחרת לשרוד. כשהאזור מתחדש שוב יוצרים העשבים הפולשים שכבת דשא עבה המקשה על נבטי האורן והאלון להכות שורש.
גאוגרפיה ובוטניקה > מדבר קולורדו

החלק המזרחי של הפארק מתחת לגובה של 900 מטרים שייך למדבר קולורדו. המדבר הוא בית גידול לשיחי לראה משולשת, Fouquieria splendens (בספרדית ובאנגלית Ocotillo), אמברוסיה שיחית (Ambrosia dumosa) ובתה מעורבת כולל יוקה ומין הקקטוס Cylindropuntia bigelovii (באנגלית Cholla cactus). באזורים מסוימים הקקטוס גדל בצפיפות כה גדולה שהוא נראה כגן טבעי. חלק התחתון של עמק קואצ'לה הוא בצדו הדרום-מזרחי של הפארק שבו גדלים עשבים על הקרקע חולית ויש בו דיונות מדבריות.
הדקל וושינגטוניה חוטית (Washingtonia filifera), היחיד הגדל טבעי בקליפורניה, גדל באופן טבעי בחמשת נאות המדבר שבפארק, אזורים נדירים שבהם יש מים כל השנה ושפע של חיות בר.
אקלים

רוב הימים בהירים כשהלחות היא בדרך כלל פחות מ-25%. הטמפרטורות הנוחות ביותר הן באביב ובסתיו ונעות בממוצע בין 10°C ל-29°C. החורף באזור קר כשביום הטמפרטורה הממוצעת היא סביב 16°C והלילות קפואים. שלג יורד לעיתים במקומות הגבוהים. הקיצים לוהטים, מעל ל-38°C ביום והטמפרטורה אינה יורדת מתחת ל-24°C עד השעות המוקדמות של הבוקר.
כמות המשקעים הנמוכה במזרח קליפורניה שהפארק הוא חלק ממנו נובעת משני גורמים: מדבר צל גשם בשל ההרים הגבוהים במערב החוסמים את הלחות המגיעה מהאוקיינוס השקט, וקיומה של הרמה של הוואי (Hawaiian High), גוש אוויר בלחץ גבוה קבוע למחצה, במהלך חודשי הקיץ. רמה זו מעל צפון-מזרח האוקיינוס השקט חוסמת מעבר של סופות אל קליפורניה. הרמה נחלשת לעיתים, במהלך הקיץ והסתיו ואוויר לח חודר לאזור ממפרץ מקסיקו לרוחב אריזונה וגורם לסופות רעמים, תופעה המכונה המונסון של אמריקה הצפונית. מסיבה זו אוגוסט הוא החודש הגשום ביותר בפארק בניגוד לאזורים הגשומים ביותר בקליפורניה שבהם אוגוסט הוא דווקא החודש הצחיח ביותר. בחורף הרמה של הוואי מתפוגגת בדרך כלל, ודרום קליפורניה מקבלת בממוצע בין ארבע לחמש סופות שמקורן בחזית קרה מצפון האוקיינוס השקט. לכן יש בפארק תקופה גשומה שנייה בחודשים דצמבר-ינואר. כמות המשקעים השנתית הממוצעת ביישוב טוונטיניין פאלמס (Twentynine Palms, מילולית "29 דקלים"), השוכן בנווה מדבר בקצה הצפוני של הפארק היא 114 מילימטרים, אבל במקומות גבוהים יותר כמות המשקעים גבוהה יותר. עצי יהושע יכולים לשמש כמד גשם באותם אזורים במדבר שבהם לא נערכות מדידות משום שהם זקוקים ללפחות 250 מילימטרים על מנת לשרוד.
הטבלה להלן מייצגת את תבנית האקלים בנווה המדבר "29 דקלים" בגובה 600 מטרים מעל פני הים בכניסה הצפונית לפארק. במקומות גבוהים יותר בפארק הטמפרטורות יהיו נמוכות ב-6 מעלות וכמות המשקעים גבוהה ב-90 מילימטרים.
| אקלים בטוונטיניין פאלמס> חודש.טמפרטורה יומית מרבית ממוצעת (C°).טמפרטורה יומית מזערית ממוצעת (C°).משקעים ממוצעים (מ"מ) | אקלים בטוונטיניין פאלמס> ינואר.16.4.4.9.13.2 | אקלים בטוונטיניין פאלמס> פברואר.18.5.6.3.14.5 | אקלים בטוונטיניין פאלמס> מרץ.22.4.9.11.4 | אקלים בטוונטיניין פאלמס> אפריל.26.6.12.1.3.3 | אקלים בטוונטיניין פאלמס> מאי.31.8.16.9.2.3 | אקלים בטוונטיניין פאלמס> יוני.36.7.20.9.0.3 | אקלים בטוונטיניין פאלמס> יולי.39.3.24.6.13.7 | אקלים בטוונטיניין פאלמס> אוגוסט.38.3.24.20.3 | אקלים בטוונטיניין פאלמס> ספטמבר.34.8.20.9.9 | אקלים בטוונטיניין פאלמס> אוקטובר.28.2.13.8.4.6 | אקלים בטוונטיניין פאלמס> נובמבר.20.8.7.9.6.1 | אקלים בטוונטיניין פאלמס> דצמבר.15.6.4.3.14.5 | אקלים בטוונטיניין פאלמס> שנה.27.4.13.7.114.1 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
מקור: NowData – NOAA Online Weather Data
גאולוגיה

הסלעים העתיקים ביותר, בהם גנייס פינטו מהפרקמבריון, הם בני 1.65 עד 1.4 מיליארד שנים. הם נחשפו על פני השטח בהרי קוטונווד (Cottonwood Mountains), הרי פינטו (Pinto Mountains) והרי איגל (Eagle Mountains). מאוחר הרבה יותר מלפני 250 מיליון שנים ועד לפני 75 מיליון שנים, דחקו תנועת לוחות טקטוניים חומר געשי כלפי פני השטח באזור זה ויצרו סלעי גרניט, כולל מונזוגרניט הנפוצים באזור ארץ הפלאות של הסלעים (Wonderland of Rocks), חלקים של הרי פינטו, איגל וקוקסקומב (Coxcomb Mountains), ובמקומות אחרים. בסופו של דבר חשפה סחיפה את הסלעים הקשים יותר, גנייס וגרניט, ברמות ושחקה את הסלעים הרכים יותר לחומר מפורר שמילא את הקניונים והאגנים שבין הרכסים. חומר מפורר זה שנע בהשפעת כוח הכבידה ופעולת המים יצר מניפות סחף במוצא הקניונים כמו גם בחאדות כאשר נוצרות מניפות סחף חופפות.
צורתן של התצורות בפארק הלאומי עץ יהושע מושפעת בחלקן ממי התהום, שהסתננו דרך הסדקים הכמעט מלבניים של המונוזוניט ושחקו את הפינות והקצוות של גושי הסלע ובשל שיטפונות בזק, שסחפו את הקרקע שכיסתה את הסלעים והותירו ערימות של גושי סלע מעוגלים. ערימות גושי סלע בולטות אלו מכונות הרי בדד.
מתוך ששת גושי ההרים בפארק, חמישה — הרי ליטל סן ברנרדינו, הקסי (Hexie), פינטו, קוטונווד ואיגל — הם חלק מרכסי טרנסוורס (Transverse Ranges), שכיוונם הכללי ממזרח למערב באזורים בין הרי איגל במזרח ואיי התעלה של קליפורניה במערב. כוחות טקטוניים לאורך המערכת של העתק סן אנדראס דחסו והרימו חומר מקרום כדור הארץ שיצרו רכסים אלו. העתק סן אנדראס עובר דרומית-מערבית לפארק, אבל העתקים מקבילים כולל העתקי דילון (Dillon), בלו קאט (Blue Cut) ופינטו (Pinto) חוצים דרך הפארק, והתנועות ביניהם גרמו לרעידות אדמה. כיוונו של הרכס המזרחי ביותר בפארק, רכס קוקסקומב, הוא צפון-דרום והוא חלק מפרובינציית אגן ורכס.
היסטוריה > עד 1870

התושבים הראשונים המוקדמים של האזור שהפך לימים לפארק הלאומי עץ יהושע היו אנשי תרבות פינטו (Pinto Culture), שחיו וצדו כאן בין 8000 ל-4000 לפנה"ס. כלי האבן וחודי החניתות שלהם, שהתגלו באגן פינטו (Pinto Basin) בשנות השלושים של המאה ה-20, מעידים על כך שהם צדו חיות וליקטו צמחים עונתיים, אבל מעט מאוד ידוע עליהם. תושבים מאוחרים יותר היו בני שבטי הסראנו (אנ'), הקאווייה (Cahuilla) והצ'מהואווי. כל בני שלושת השבטים חיו לעיתים בכפרים קטנים ליד מים או בקרבתם, ובמיוחד בנווה המדבר של מארה (Oasis of Mara), היישוב טוונטיניין פאלמס (Twentynine Palms) של ימינו. הם היו ציידים-לקטים שתזונתם הייתה בעיקר מזונות צמחיים בתוספת חיות ציד קטנות, דו-חיים וזוחלים. הם השתמשו בצמחים אחרים לייצור תרופות, קשתות וחצים, סלים וחפצים אחרים של חיי היום-יום.
קבוצה רביעית, בני המוהאבי, השתמשה במשאבים המקומיים כאשר בני השבט הלכו לאורך הדרכים שבין נהר הקולורדו לחוף האוקיינוס השקט. קבוצה קטנה של בני כל ארבעת השבטים מתגוררים כיום באזור הסמוך לפארק, קבוצת 29 עצי הדקל של האינדיאנים של המיסיון של קליפורניה (Twenty-Nine Palms Band of Mission Indians of California), צאצאים של הצ'מהואווי, הם בעלים של שמורת האינדיאנים בטוונטיניין פאלמס.
בשנת 1772 הייתה קבוצה של ספרדים בראשות פדרו פאחס (Fages) לאירופאים הראשונים שראו את עץ יהושע שעה שרדפו אחרי ילידים שהמירו את דתם לנצרות ונמלטו ממיסיון בסן דייגו. בשנת 1823, השנה שבה זכתה מקסיקו לעצמאות מספרד, הגיעה משלחת מחקר מקסיקנית מלוס אנג'לס (אז בטריטוריה אלטה קליפורניה), מזרחה עד הרי איגל, כיום חלק מהפארק הלאומי. שלוש שנים לאחר מכן הוביל ג'דדיה סמית קבוצה של ציידי פרוות וחוקרים אמריקאים לאורך שביל מוהאבי הסמוך, ואחרים באו בעקבותיו. שני עשורים לאחר מכן, הביסה ארצות הברית את מקסיקו במלחמת ארצות הברית–מקסיקו (1848-1846) והשתלטה על כמחצית משטחה המקורי של מקסיקו, כולל קליפורניה והפארק העתידי.
היסטוריה > אחרי 1870

משנות ה-70 של המאה ה-19 החלו בוקרים להביא בקר למרעה של העשבים הגבוהים שצמחו בשטח הפארק העתידי. ב-1888 הגיעה לאזור כנופיה של גונבי בקר בסמוך לנווה המדבר של מארה. בראשם עמדו האחים ויליאם וג'יימס מקהני (James. B. and William S. McHaney). הם החביאו את הבקר הגנוב בקניון קטן באתר המכונה "מחנה הפרה" (Cow Camp). בכל רחבי האזור חפרו חוואים בארות ובנו מאגרים למי גשמים המכונים "מכלים" ("tanks") כדוגמת המכל הלבן (White Tank) וסכר ברקר (Barker Dam). ב-1900 בנה הכורה והבוקר ק. או. ברקר (C. O. Barker) את סכר ברקר המקורי, מאוחר יותר הגביה החוואי ויליאם "ביל" קיז (William "Bill" Keys) את הסכר. רעיית בקר נמשכה ברחבי הפארק עד 1945. סכר ברקר נוסף למרשם הלאומי של מקומות היסטוריים ב-1975.
בין שנות ה-60 של המאה ה-19 לשנות ה-40 של המאה ה-20 פעלו בשטח הפארק העתידי כ-300 מכרות, רובם קטנים. מהמכרה המצליח ביותר, מכרה הסוס האבוד (Lost Horse Mine), הופקו זהב וכסף בשווי של 5 מיליון דולרים של ימינו. הבעלים המקוריים של מכרה הסוס האבוד, ג'וני לנג (Johnny Lang) ואחרים, התקינו ציוד ריסוק סלעים בן שני ראשים לעבד עפרה באתר, והבעלים הבאים, ג', ד' ריאן (J.D. Ryan), החליף את ציוד הריסוק למכונת ריסוק בת 10 ראשים מופעלת בקיטור. ריאן שאב מים מהחווה שלו אל המכרה וחטב עצים מההרים הסמוכים להרתיח את המים ליצירת קיטור. מרבית המבנים הקשורים למכרה התמוטטו מאז, ומסיבות של בטיחות סתם שירות הפארקים הלאומיים את פיר המכרה, שהתמוטט. מכרה מלכת המדבר (Desert Queen Mine) בחוות מלכת המדבר (Desert Queen Ranch) שבבעלותו של ביל קיז היה מכרה זהב פרודוקטיבי נוסף. בתחילת שנות ה-30 של המאה ה-20 קנה קיז מכונת ריסוק בת שני ראשים הפועלת על בנזין (Wall Street Mill), והעביר אותה לחוותו על מנת לעבד עפרה. החווה ומתקן עיבוד העפרה נוספו למרשם הלאומי של מקומות היסטוריים ב-1975, והמכרה נוסף ב-1976. בחלק מהמכרות באזור הפארק הופקו נחושת, אבץ וברזל.
ב-10 באוגוסט 1936 אחרי שמינרווה הויט (Minerva Hamilton Hoyt) ואחרים שכנעו את ממשלת המדינה והממשל הפדרלי להגן על האזור, השתמש נשיא ארצות הברית פרנקלין רוזוולט בסמכותו על בסיס חוק העתיקות מ-1906 והכריז על הקמת המונומנט הלאומי עץ יהושע (Joshua Tree National Monument). השטח המוגן על ידי המונומנט הלאומי היה 3,340 קילומטרים רבועים. ב-1950 הוקטן שטח המונומנט ב-1,173 קילומטרים רבועים על מנת לפתוח שטחים נוספים לכרייה. המונומנט שודרג למעמד של פארק לאומי ב-31 באוקטובר 1994 כאשר הקונגרס של ארצות הברית אישר את הצעת החוק חוק הגנת המדבר של קליפורניה של 1994 (California Desert Protection Act), שאף הוסיף 946 קילומטרים רבועים לשטח הפארק.
תיירות

בפארק מבקרים בממוצע מעל ל-2.5 מיליון תיירים מדי שנה, מקום 11 ברשימת הפארקים הלאומיים של ארצות הברית. הפעילות המוצעת בפארק כוללת סיורים רגליים, סיורים גאולוגיים, נהיגה בדרכי עפר, רכיבה על אופניים, רכיבה על סוסים, טיפוס מצוקים, צפרות, צפייה בפרחי בר, צפייה בכוכבים ואסטרונומיה, צילום ומחנאות.
תיירות > גישה ולינה

הפארק נמצא במרחק של 220 קילומטרים מזרחית ללוס אנג'לס, 281 קילומטרים צפונית-מזרחית לסן דייגו בקליפורניה, כ-350 קילומטרים דרומית-מערבית ללאס וגאס בנבדה ו-357 קילומטרים מערבית לפיניקס בירת אריזונה.
הפארק פתוח כל השנה כשהתקופות הטובות ביותר לטייל בו הם בסתיו ובאביב. לפארק יש שלוש כניסות:
הכניסה המערבית שוכנת כ-8 קילומטרים דרומית לצומת כביש 62 של קליפורניה עם שדרות הפארק בכפר ג'ושע טרי (Joshua Tree Village).
הכניסה הצפונית שוכנת בטוונטיניין פאלמס דרומית לצומת שבין כביש 62 של קליפורניה ושביל יוטה.
הכניסה הדרומית היא פניה מכביש בין-מדינתי 10, 40 קילומטרים מזרחית לאינדיו.
הכניסה לפארק כרוכה בתשלום.
אין מקומות לינה בתוך הפארק עצמו, אם כי יש מקומות רבים ביישובים הסמוכים. בנוסף יש בפארק תשעה אתרי מחנאות בתשלום ברמת שירות משתנה. בסמוך לפארק יש אתרי מחנאות נוספים. הלינה בשטח הפתוח מותרת לאחר קבלת אישור בכתב. אין מסעדות בפארק, אבל יש 11 אתרי פיקניק מוסדרים.
תיירות > מרכזי מבקרים

בפארק פועלים ארבעה מרכזי מבקרים.
מרכז המבקרים עץ יהושע (Joshua Tree Visitor Center‏ 34°08′02″N 116°18′56″W﻿ / ﻿34.133942°N 116.315586°W﻿ / 34.133942; -116.315586) – שוכן מחוץ לפארק בכפר ג'ושע טרי בדרך אל הכניסה המערבית. המרכז פתוח כל השנה וכולל תערוכה קבועה, בית קפה וחנות ספרים ומזכרות.
מרכז המבקרים אואזיס (Oasis Visitor Center‏ 34°07′44″N 116°02′15″W﻿ / ﻿34.1287532°N 116.0376236°W﻿ / 34.1287532; -116.0376236) – שוכן מחוץ לפארק ביישוב טוונטיניין פאלמס בדרך אל הכניסה הצפונית. המרכז פתוח כל השנה וכולל תערוכה קבועה, שולחנות פיקניק וחנות ספרים ומזכרות. המרכז הוא גם תחילת השביל המקיף את נווה המדבר מארה.
מרכז המבקרים קוטונווד (Cottonwood Visitor Center‏ 33°44′55″N 115°49′26″W﻿ / ﻿33.748579°N 115.823972°W﻿ / 33.748579; -115.823972) – שוכן בפארק מרחק קצר מהכניסה הדרומית. המרכז פתוח כל השנה וכולל תערוכה קבועה, שולחנות פיקניק וחנות ספרים ומזכרות.
מרכז הטבע בלק רוק (Black Rock Nature Center‏ 34°04′24″N 116°23′27″W﻿ / ﻿34.073336°N 116.390712°W﻿ / 34.073336; -116.390712) – שוכן כחלק מאתר המחנאות בלק רוק בפינה הצפון-מערבית של הפארק. המרכז פתוח בין אוקטובר למאי וכולל תערוכה קבועה, שולחנות פיקניק וחנות ספרים ומזכרות.
תיירות > אתרים

קניון בלק רוק (Black Rock Canyon, מילולית "קניון הסלע השחור") – אזור בפינה הצפון-מערבית של הפארק. באזור זה יש יער יפהפה של עץ יהושע. אתר מחנאות, מרכז מבקרים, שבילי הליכה וצפייה בפרחי הבר ובחיות הבר.
מעיין קוטונווד (Cottonwood Spring) – שוכן כעשרה קילומטרים מהכניסה הדרומית במדבר קולורדו. לנווה המדבר קוטונווד יש היסטוריה תרבותית מרתקת כמו גם אתר מצוין לצפרות ולסיורים.
שפלות קובינגטון (Covington Flats) – שוכנות בחלק הצפון-מערבי של הפארק ונגישות בדרך עפר רק לרכבים בעלי מתלה גבוה.
אינדיאן קוב (Indian Cove, מילולית "המפרץ האינדיאני") – אתר שבו יש אתר מחנאות, שבילי הליכה ואתר לטיפוס מצוקים המכונה "ארץ הפלאות של הסלעים" (Wonderland of Rocks).
תצפית קיז (Keys View) – אתר צפייה פופולרי בדרום הפארק שממנו ניתן לצפות בימת סלטון, העתק סן אנדראס, הרי סנטה רוזה והעיר פאלם ספרינגס.
סלע הגולגולת (Skull Rock) – נקודת עצירה פופולרית לאורך הכביש הראשי של הפארק בסמוך לאתר המחנאות ג'מבו רוקס (Jumbo Rocks Campground).
תיירות > אזור טבע בראשיתי

מתוך השטח בן 3,200 הקילומטרים הרבועים של הפארק הוגדרו 1,739 קילומטרים רבועים כאזור טבע בראשיתי (Wilderness), והוא מנוהל על ידי שירות הפארקים הלאומיים בהתאם לחוק אזורי הטבע הבראשיתיים (Wilderness Act). שירות הפארקים מחייב רישום לשהייה בלילה במקומות ספציפיים. דרישות אחרות כוללות שימוש בתנור נייד, משום שאש גלויה אסורה, ושימוש בטכניקת המחנאות אל תשאיר עקבות (Leave No Trace). אף שאסור להשתמש באופניים באזורי טבע בראשיתיים, מותרת הרכיבה על סוסים, אבל חייבים לקבל אישור לסייר באזורים המרוחקים. קליטה סלולרית כמעט ולא קיימת באזורים אלו, ואין להסתמך עליה כשמבקרים בפארק.
לקריאה נוספת

Bill Cunningham, Polly Cunningham, Best Easy Day Hikes Joshua Tree National Park, Rowman & Littlefield, 2010, ISBN 9780762765843
Lary M. Dilsaver, Preserving the Desert: A History of Joshua Tree National Park, George F. Thompson Publishing, 2017, ISBN 9781938086465
Bob Gaines, Best Climbs Joshua Tree National Park: The Best Sport and Trad Routes in the Park, Rowman & Littlefield, 2011, ISBN 9780762777105
Bruce Grubbs, Explore! Joshua Tree National Park: A Guide to Exploring the Desert Trails and Roads, Globe Pequot Press, 2006, ISBN 9780762735433
James Kaiser, Joshua Tree: The Complete Guide: Joshua Tree National Park, James Kaiser, 2016, ISBN 9781940754277
D. D. Trent, Richard W. Hazlett, Joshua Tree National Park geology, Joshua Tree National Park Association, 2002, ISBN 9780967975610
Joseph W. Zarki, Joshua Tree National Park- Images of America, Arcadia Publishing, 2015, ISBN 9781467132817