מוזיאון הנגב לאמנות
מוזאון הנגב לאמנות

בין השנים 1999–2004 נערך שיפוץ מקיף במבנה, שימור ושיקום שבוצע על ידי מחלקת השימור של רשות העתיקות והאדריכל זאב גור והותאם לצורכי מוזיאון. במסגרת השיפוץ הותקנו מעלית ומערכת מיזוג אוויר, נערך שינוי בחללים הפנימיים תוך התאמתם לתצוגה, ונוספה תוספת של חזית זכוכית. המוזאון בעל שתי קומות בהן כמה אולמות תצוגה, והוא מציג תערוכות מתחלפות של יצירות אמנות, בעיקר אמנות ישראלית.
בין התערוכות שהוצגו במוזאון היו "פגישה לאין קץ" בשנת 2006, תערוכה לאמנים מיכאל גרוס ואורי ריזמן, זיווג "מתבקש" שעם זאת לא נעשה עד אז; "חלוצים", שלוש תערוכות לשלושה אמנים ותיקים מהדרום: חיים מאירס וייס, יהודית מאיר ומשה שק; ב-2007 תערוכה לפסל והאמן הסביבתי עזרא אוריון וב-2008 "60-90-60" תערוכה לציון 60 שנה לבאר שבע העברית ו-90 שנים לכיבוש העיר על ידי כוחות אנז"ק האוסטרליים. ב-2009 הוצגה התערוכה "אשת חייל מי ימצא – דימויי נשים לוחמות בשנות הקמת המדינה". אצרה את התערוכות נוגה ראב"ד אשר שימשה מנהלת ואוצרת המוזאון בשנים 2002–2010.
בשנת 2011, מוזאון הנגב לאמנות עבר לניהול חברה-בת של עיריית באר שבע, כיוונים - החברה לתרבות הפנאי באר שבע, ולתפקיד מנהלת ואוצרת המוזאון נכנסה ד"ר דליה מנור, היסטוריונית אמנות ואוצרת שהתמחתה בתחום האמנות הישראלית.
התערוכה שפתחה את עונת התערוכות לשנת 2011 היא "רוח דרומית: מבטים על הנגב באמנות ישראלית עכשווית" בה השתתפו בין השאר: מיכל רובנר, רועי קופר, גלעד אופיר, שרון יערי, יוסף-ז'וזף דדון וגלעד אפרת. באותה שנה הוצגו: תערוכה של פיסול, הדפס וציור של מנשה קדישמן "מן הטבע אל האמנות" שאצרה דליה מנור והתערוכה "בין לבין: אמנות נייר בינלאומית" שאצרה שיר מלר-ימגוצ'י.
מדי פעם מוצגים פסלים גדולים ברחבת המוזיאון. החל מקיץ 2011 מוצג בהשאלה פסלו של מנשה קדישמן "ארץ מולדת" (1995). בסתיו 2012 הוצג על הדשא ברחבה, בתצוגת בכורה, פסלה המונומנטלי של סיגלית לנדאו, "מקלט" (2012) במסגרת תערוכת היחיד שלה במוזאון.
בעקבות שיפוץ בתוך המוזיאון בקיץ 2012 הוסבו חדרי משרדים בקומה השנייה לחדרי תצוגה וכך נוספה למוזיאון גלריה קטנה לתצוגות מן האוסף או לפרויקטים מיוחדים. תצוגה ראשונה הוקדשה לציורים של לאון אנגלסברג שהתקבלו לאוסף מוזיאון הנגב לאמנות ולאחריה הוצגה בחדר הפרויקטים תערוכה של ג'אסר אבו רביעה "עבודת אדמה" שכללה מיצב שהוכן במיוחד לחלל הקטן וסדרת רישומים.
בשנת 2012 נחשף לראשונה חלק מאוסף פרטי חשוב שהיה מוכר עד אז רק למעטים בתערוכה "צבע מקומי: אמנות ישראלית מאוסף הללה טל" והוצגו בה עבודות של בכירי האמנים הישראלים, בהם משה גרשוני, יגאל תומרקין, לאה ניקל, אביבה אורי, מיכאל דרוקס, רפי לביא, מיכל נאמן, אורי ליפשיץ, בוקי שוורץ, פיליפ רנצר ואחרים. את התערוכה אצרה דליה מנור שאצרה גם תערוכות רבות במשך השנים. המוזאון הציג תערוכות יחיד של אמנים ישראלים בולטים: סיגלית לנדאו בתערוכה "קריאטידה" שכללה מיצבים, פסלים מחומרים שונים, עבודות סאונד ווידאו ופסל חוץ גדול "מקלט"; מיכה בר-עם בתערוכה "דרומה" שהוקדשה למבחר מצילומיו מבאר שבע והנגב לאורך התקופות; דני קרוון בתערוכה שהוקדשה לאנדרטת חטיבת הנגב והפיסול הציבורי שיצר בעקבותיה. אצרה את התערוכה עדי אנגלמן ונכללו בה דגמים של האנדרטה, רישומים היסטוריים וחדשים, צילומים וסרטי וידאו; פבל וולברג שתערוכתו "רודינה מאט/מולדת" התמקדה בצילומים מבאר שבע, שם גדל, וצילום מסנט פטרסבורג בה נולד וממקומות אחרים ברחבי ברית המועצות לשעבר; דב הלר (אמן), איש קיבוץ נירים ומחשובי אמני האוונגרד של שנות ה-70 בתערוכה "מסעות" שהוקדשה לציורים ולהדפסים מאוחרים; אתי אברג'ל במיצב שהשתרע על כל חללי המוזאון; חנה סהר בתערוכת צילום שמסכמת 20 שנות יצירה; נועם רבינוביץ בתערוכה "חיטה" בעקבות פרויקט של זריעת חיטה במוזאון. תערוכות יחיד קטנות הציגו גם שלומית באומן, אוסוולדו רומברג, דוריס ארקין. תערוכה קטנה של ציורי מחשב של ביאנקה אשל גרשוני בתחילת 2020 הייתה תערוכתה האחרונה של האמנית.
בד בבד המוזאון נותן במה לאמנים צעירים בתערוכת יחיד ראשונה: התערוכה "וירוס" של אייל אסולין, "נופל במקום" של אייל סגל ו"פירורי פחם" של זוודיתו יוסף-סרי, וחושף מחדש אמנים מהעבר: לודוויג בלום, מרסל ינקו (בשיתוף מוזיאון ינקו דאדא, עין הוד), דליה אמוץ, אנה טיכו.
באוקטובר 2013 במלאת 40 שנה למלחמת יום הכיפורים הוצגה התערוכה "דם המכבים: זיכרון ושכול באמנות ישראל", תערוכה קבוצתית שאצרה הד"ר מירי גל-עזר. התערוכה הציגה את הנושא לאורך הדורות, ממלחמת העצמאות ועד מלחמת לבנון והוצגו בה אמנים מדורות שונים: מנחם שמי, צבי גלי לודוויג בלום, יגאל תומרקין, דוד וקשטיין, דוד ריב, אסד עזי, חיים מאור, אפרת נתן, דרורה דומיני ועוד. לרגל התערוכה יצא לאור גיליון מיוחד של כתב העת "פנים" בעריכת רוביק רוזנטל וד"ר מירי גל-עזר שהוקדש לנושא הזיכרון והשכול בתרבות בישראל. תערוכות קבוצתיות אחרות: "אם אין קמח" שאצרה מרי שק, בהשתתפות מאיה ז"ק, מאיה גלר, יפעת בצלאל, רעיה ברוקנטל; "חמור עכשיו" שאצרה ציונה שמשי; "אשת חיל" תערוכה של אמני קומיקס ישראלים שאצרו נמרוד רשף ויובל כספי; "מחנה ציור 2016: פעילים" – תערוכה רבת משתתפים (120 אמנים) שגיבש ואצר האמן דוד וקשטיין; "חלומות מבטון: הסגנון שבנה את באר שבע" שהוקדשה לאדריכלות הברוטליזם בבאר שבע ואצרו ד"ר הדס שדר, ערן טמיר טאוויל, עמרי עז אמר; "מה נשמע בבית" בקיץ 2020 שהציגה 55 יוצרים מבאר שבע והנגב, בהם אייל אסולין, חיים מאור, זיוה ילין, דניאלה מלר, ואחרים שהגיבו על מגפת הקורונה.
מוזאון הנגב לאמנות מציג גם תערוכות של אמנים בינלאומיים: האמן האיטלקי יאניס קונליס (Jannis Kounellis) שאצרה אדאקיארה צבי, תערוכתו האחרונה של האמן בחייו; תערוכה החוקרת את הקשרים בין מדע ואמנות בפרויקט EDEN של האמנית הרוסיה-צרפתייה אולגה קיסלבה (Olga Kisseleva). ב-2014 שולבו לראשונה אמנים בינלאומיים עם אמנים ישראלים בתערוכה קבוצתית "ארץ החול" שהוקדשה לנושא המדבר ואצרה רווית הררי; תערוכת הדפסים של אמני פופ אמריקאים ובריטיים מאוסף מוזיאון ישראל, ירושלים; התערוכה "סיפור על נייר" שיזמה האמנית לורה בכר הציגה אמנים ישראלים ובינלאומיים היוצרים בנייר, תחום אמנותי שפותח בארץ בבאר שבע על ידי האמנית ג'ויס שמידט. התערוכה התפרשה על מספר חללים בעיר העתיקה של באר שבע. ב-2016 הוצגה במוזאון התערוכה הבינלאומית הנודדת Graphic Detail שהוקדשה לאמניות קומיקס יהודיות ואצרה האמנית הבריטית שרה לייטמן (Sarah Lightman). באוקטובר 2017, במלאת מאה שנה לקרב באר שבע ההיסטורי, שצוין במספר אירועים בעיר, יזם המוזאון תערוכה של אמנים עכשוויים מאוסטרליה, "נתיבים ועקבות" בשיתוף עם האוצרת והאספנית ג'ין שרמן וקרן שרמן לאמנות עכשווית (SCAF) בסידני, אוסטרליה; ב-2019 אירח המוזאון את התערוכה הבינלאומית הנודדת "חוט של מחשבה: סיפורים גלובליים בטקסטיל" (The Event of a Thread) שיזם המכון לקשרי תרבות בינלאומיים בשטוטגרט (ifa) ובסיוע מכון גתה. התערוכה הוצגה גם בגלריה טרומפלדור של אוניברסיטת בן-גוריון בנגב.
ד"ר דליה מנור סיימה את תפקידה בשנת 2020.
בשנת 2023 נבחר רון ברטוש, אוצר וחוקר אמנות, לתפקיד האוצר הראשי של מוזאון הנגב לאמנות.
בשנת 2023 אצר ברטוש את התערוכה "נירית טקלה:כרומטיק", על פני כל חללי המוזיאון. תערוכה זו, אשר לוותה בספר מקיף על יצירתה של האמנית, פרשה לראשונה מבט רחב על העשור הראשון של עבודתה של טקלה, ועל חלקה של האמנית בייצוג קהילת ביתא ישראל באמנות הישראלית.
במרץ 2024 נערכה במוזיאון התערוכה "מתן בן כנען: כל הסימנים מראים", שאצר רון ברטוש, אשר נבחרה בהשראת בית משירו של חיים גורי, אשר נפתח במילים: "כָּל הַסִּימָנִים מַרְאִים שֶׁהַהִיסְטוֹרְיָה חוֹזֶרֶת". במקביל לתערוכתו של בן כנען נערכה התערוכה "חוה מחותן: חמש נשים", שהוקדשה לדמות האישה בפסליה של חוה מחותן, מהפסלות החשובות בהיסטוריה של האמנות הישראלית, ומחלוצות שדה האמנות והתרבות בנגב ובבאר שבע. ביולי 2024 אצר רון ברטוש את "מיכה אולמן: אשמורת ראשונה", תערוכת יחיד חדשה לאמן מיכה אולמן, שמתמקדה בסדרת רישומים מוקדמת שיצר האמן בתקופות של שירות מילואים. לכבוד התערוכה יצא לאור ספר במקביל לתערוכה זו הוצגה תערוכה קבוצתית בשיתוף פעולה עם זומו- המוזיאון שבדרך בשם "23'-73': סלון וידאו בין שתי מלחמות", שאצרו מילנה גיצין-אדירם, מעין שלף ושחר בן-נון, אשר הציגה אנתולוגייה של עבודות וידאו שנוצרו בישראל בין השנים 2023-1973.
בשנת 2025 נפתחה התערוכה "חן שיש: תאווה לעיניים", עליה נכתב כי "התערוכה מרובת העיניים שלפנינו היא פרי של פיתוח, הרחבה והעמקת עיסוקה של חן שיש במוטיב העין, אשר מלווה את יצירתה כבר שלושה עשורים [...] הציור של שיש לא רק מתאווה לעיניים אלא גם שהוא עצמו תאווה לעיניים, כלומר מרהיב, מושך ומפתה בחזותו, כמו הפיתוי הגן־עדני הנקשר לציוריה של שיש: ”וַתֵּרֶא הָאִשָּׁה כִּי טוֹב הָעֵץ לְמַאֲכָל וְכִי תַאֲוָה-הוּא לָעֵינַיִם, וְנֶחְמָד הָעֵץ לְהַשְׂכִּיל, וַתִּקַּח מִפִּרְיוֹ, וַתֹּאכַל; וַתִּתֵּן גַּם-לְאִישָׁהּ עִמָּהּ, וַיֹּאכַל"."