stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מלון קאמיניץ
היסטוריה

הבניין נבנה על ידי היהודי המומר מלוויל ברגהיים, נרכש על ידי הנדבן יעקב פיכטנהולץ, שהעבירו לרשות כולל ווהלין. הכולל השכיר את הבית, כנראה החל משנת 1891, למשפחת קאמיניץ, שהחזיקה בתי מלון בסגנון אירופי בחברון, ביפו, ביריחו וכן מלון קטן בפתח תקווה.
בשנת 1883 המלונאי אליעזר ליפמן קאמיניץ, שהיה עד אז מזכיר כולל הורודנא, העביר את בית המלון שהקימה משפחתו סמוך לשער יפו למבנה ברחוב יפו שהיה בבעלות הבנקאי חיים אהרן ולירו (כיום עומד שם מרכז כלל). בהתחלה שימש המלון גם כמושב זקנים אך בהמשך סגר את מושב הזקנים, לאחר שראה שקשה לנהל את שני המוסדות במקום אחד. לאחר מספר שנים עבר המלון למבנה של כולל ווהלין בין רח' יפו לרח' הנביאים, הוא הוסיף אגף לבניין ששימש כלובי וחדר קבלה, נטע גן גדול בפתחו, וסלל שביל מיוחד למרכבות מרחוב יפו.
בית המלון נחשב בעיני בני התקופה למקום יוקרתי ומפואר ביותר, בו שהו תיירים רבים, ונערכו בו חתונות מפוארות. למלון היו הסכמי עבודה עם חברות התיירות "תומאס קוק ובנו" ו"קלארק".
בשנת 1908 היה המקום כבר צר מדי, והמלון הועבר לאזור שער יפו. הבניין הישן הושב לכולל ווהלין ובהמשך השתכן בו האדמו"ר מרחמסטריווקא, רבי מרדכי טברסקי. בפרוץ מלחמת העולם הראשונה הוחרם המבנה ברחוב הנביאים על ידי הטורקים שהפכוהו לבית דואר. בהמשך שימש כבית ספר, וכיום המקום משמש למגורים ולבית מלאכה. הבית מוזנח, ולמרות שהוא מיועד לשימור, ישנה סכנה שייהרס.
אורחים מפורסמים

הברון אדמונד ג'יימס דה רוטשילד
בנימין זאב הרצל
מנחם אוסישקין
דוד וולפסון
הרב יצחק ניסנבוים
הרב שמואל מוהליבר
הרב חיים ברלין
הסופר דוד פרישמן
ארתור רופין, שלום אש ושמריהו לוין
אורח שלא נמצא לו מקום במלון - הרצל

בנימין זאב הרצל הגיע לירושלים ביום שישי 28 באוקטובר 1898, כדי להפגש (כעבור 5 ימים) עם קיסר גרמניה וילהלם השני, בעת ביקורו בארץ ישראל.
הרכבת הגיעה לירושלים בין השמשות, כשהרצל קודח מחום, ובכל זאת הלך ברגל מרחק לא קצר מתחנת הרכבת שבעמק רפאים ועד מלון קאמיניץ - כדי להימנע מחילול שבת, וכדי שלא לפגוע ברגשות יהודי העיר, שרובם היו חרדים. להרצל ולאנשיו הוזמנו מראש שלושה חדרים במלון, אולם הם הוחרמו על ידי קצינים גרמניים שליוו את ביקור הקיסר. הרצל נאלץ ללון על מיטה במסדרון, או לפי גרסה אחרת על שולחן ביליארד, ולמחרת עברו הרצל ואנשיו ללון בבית פרטי - בית משפחת שטרן בממילא
גלריית תמונות

פרסומת למלון מראשית המאה ה-20
ידיעה על העברת המלון לאזור שער יפו, בעיתון השקפה, מאי 1908
מה שנותר מהכניסה המפוארת (2007)
לקריאה נוספת

הספר: "סיפורי בתים : סיפורם של שבעים בתים בתולדות ההתיישבות", עמ' 38-40.
הערות שוליים

↑  אורחים ספרותיים, השקפה, 18 ביוני 1907
↑  52 שנה לביקור הרצל בירושלים, באתר ישראל היום
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007516499405171
יומארי

| --- | --- |

 
 מאכלים
 סוג:  קינוח
 מטבח:  נפאלי
 מוצא:  נפאל נפאל
 מרכיבים עיקריים:  קמח, הל, קוקוס
יומארי (בנפאלית: योमरी) הוא מאכל מסורתי נפאלי מתוק, הנפוץ בעיקר בקרב הקהילות הנוואריות בנפאל.
המאכל מורכב מבצק אורז שאותו מעצבים כדמעה וממלאים בתערובת מתוקה המכונה "צ'אקו" (Chaku), העשויה ממולסה, קוקוס מגורד והל ומבשלים באידוי.
נהוג להגיש את היומארי באירועים חגיגיים ובעיקר בפסטיבל יומארי פונהי (Yomari Punhi), המתקיים בליל הירח המלא של חודש מרג'יטקה (Margashirsha) בלוח השנה הנפאלי.
על פי המסורת המקומית, יומארי נחשב לסמל של שפע וברכה בקהילת הניווארים.
הערות שוליים

↑  Timothy G. Roufs, Kathleen Smyth Roufs, Sweet Treats around the World: An Encyclopedia of Food and Culture: An Encyclopedia of Food and Culture, ABC-CLIO, 2014-07-29, ISBN 978-1-61069-221-2. (באנגלית)
↑  Darra Goldstein, The Oxford Companion to Sugar and Sweets, Oxford University Press, 2015, ISBN 978-0-19-931339-6. (באנגלית)
↑  Yomari Punhi, web.archive.org, ‏2002-06-01
↑  www.wisdomlib.org, Yamari: Significance and symbolism, www.wisdomlib.org, ‏2024-09-21 (באנגלית)
מאיר אבנר

| --- | --- |

 לידה:  19 בספטמבר 1872 צ'רנוביץ, דוכסות בוקובינה, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 פטירה:  12 בדצמבר 1955  (בגיל 83) גבעתיים, ישראל 
 מדינה:  האימפריה האוסטרו-הונגרית   ממלכת רומניה
 תפקיד:  חבר בית הנבחרים של רומניה 
 מפלגה:  המפלגה היהודית הרומנית 
 
מאִיר (מַאיֶיר) אֶבּנֶר (בגרמנית: Mayer (Meir) Ebner;‏ 19 בספטמבר 1872, צ'רנוביץ, בוקובינה – 12 בדצמבר 1955, תל אביב) יו"ר ההסתדרות הציונית בבוקובינה ברומניה ברציפות בין שתי מלחמות העולם. מראשי התנועה הציונית ברומניה כולה. ציר בסנאט הרומני ושלוש פעמים חבר בפרלמנט הרומני. ראש קהילת צ'רנוביץ, יו"ר המועצה הלאומית היהודית, יו"ר המפלגה הלאומית היהודית, עיתונאי והוגה דעות, משפטן בהכשרתו. בשנת 1940 עלה לארץ ישראל.
שנותיו הראשונות

אבנר נולד בעיר המחוז צ'רנוביץ שבבוקובינה, האימפריה האוסטרו-הונגרית, בן ליעקב ומכלה אבנר (לבית פרנקל). אח לעוד 7 אחים ואחיות. אביו יעקב אבנר הושפע מרעיונות החסידות וההשכלה. סבו יוסף רובינזון – אבנר, עבד בבית דפוס בצ'רנוביץ, שם הדפיס ספרים ברוסית ועברית וזכה על עבודתו זו לקבל מהקיסר פרנץ יוזף אות הצטיינות.
אבנר זכה לחינוך יהודי מסורתי, התעניין בהיסטוריה ופילוסופיה וכנער למד תנ"ך ותלמוד, (הסבא רבא היה רב) אך במקביל למד בגימנסיה הכללית, שם ספג את יסודות הסאטירה הפוליטית ששימשה אותו יותר מאוחר כנשק אינטלקטואלי לטובת המיעוט היהודי; את לימודי המשפטים סיים באוניברסיטת צ'רנוביץ, ועסק בעריכת דין גם בשנים הסוערות של פעילותו המדינית.
את אשתו אדלה אבנר (לבית טרייסטר) נשא לאישה בשנת 1899. נולדו להם 2 בנות ובן; אלמה אבנר- מנצ'ר נספתה בטרנסניסטריה עם בעלה ארווין ובנם אריאל; נטלי אבנר- קרמניצר עלתה ארצה בשנת 1950 עם בעלה עו"ד ד"ר לוציוס קרמניצר (ללא ילדים) ובן ד"ר יוסף אבנר עלה ארצה עוד בשנת 1934, נשא לאשה את ברונקה אבנר (לבית אייזנברג), נולדה להם בת.
תחילת הפעילות הציונית

ב-14 ביולי 1891 נוסדה בהשראת אגודת "קדימה" הווינאית, אגודת הסטודנטים הציונים הלאומיים בצ'רנוביץ תחת השם "חשמוניאה" (חשמונאים- Hasmonea) בראשות מאיר אבנר ביחד עם חבריו יצחק שמירר, יוסף בירר (חלוץ הנחלת השפה העברית בצ'רנוביץ), שלמה קאסנר ופיליפ מנצ'ל (מייסד השבועון הציוני הראשון במחוז בוקובינה בשפה הגרמנית -ההד היהודי).
לקונגרס הציוני הראשון (בזל 1897) נשלחו מבוקובינה -מאיר אבנר, יצחק שמירר וליאון פיקר. מאיר אבנר נשא שם נאום שהתמקד במצב יהודי בוקובינה.
"חשמוניאה" התמקדה במאבק נגד ההתבוללות, חיזוק ההכרה הלאומית היהודית וניהלה מלחמות נגד אגודות הסטודנטים האנטישמיות. את החוברת הראשונה שלהם בשם "נגד ההתבוללות היהודית" פתח מאמר של מאיר אבנר נגד היטמעות היהודים בתרבות הגרמנית ששלטה שם.
בעקבות "חשמוניאה", נוסדו בצ'רנוביץ עוד חמש אגודות סטודנטים ביניהם אגודת "אמונה" שהוציאו לאור את הכתבים הציוניים של ליאון קלנר ונתן בירנבוים אשר התמקדו יותר בצד הארגוני של ההסתדרות הציונית, בעוד מאיר אבנר יו"ר "חשמוניאה" התמקד בפעילות המדינית.
המדיניות הלאומית הריאלית

מאיר אבנר צידד ב"מדיניות ריאלית" (מדיניות ההווה) שתקדם את האינטרסים היהודיים החיוניים הן בפרלמנט הקיסרי לבית האבסבורג והן בפרלמנטים של כל חבלי"רומניה הגדולה"ובכל מוסדות הייצוג האחרים.
משנת 1900 הקדיש מאיר אבנר את עיקר פעילותו וכתיבתו לביסוס "המדיניות הריאלית" שלו ולהנחת יסודות למדיניות הלאומית - הציונית, ולכן נעדר מהקונגרסים הרביעי חמישי וששי, אך השתתף בכל שאר הקונגרסים עד יום מותו במדינת ישראל בשנת 1955
היה זה דווקא פיליפ מנצ'ל נציג בוקובינה בקונגרס הששי 'קונגרס אוגנדה' (1903) אשר צידד בבדיקת היתכנות להקים מדינה יהודית דווקא באפריקה.
במספר מאמרים משנת 1901 שהוו התכתבות בין אבנר למנצ'ל ופורסמו בביטאון התנועה הציונית העולמית "העולם" (Die Welt) באו לידי ביטוי חילוקי הדעות האידאולוגיים בין השניים שבאו לידי ביטוי בהמשך במאמרי המערכת שפרסם אבנר בעיתון שהוציא לאור.
אבנר התמסר לא רק להגנה על שוויון הזכויות האישי והאזרחי של היהודים כפרטים, כי אם נתן דעתו לזכויותיהם בתור קבוצה כמיעוט לאומי וטען כי עליהם לנהל "מדיניות יהודית" גם בתפוצות, במקביל לפעילותם למען בניין ארץ ישראל. הוא דבק באמונתו זו במשך ארבעים שנות פעילותו הציונית בגולה ולמעשה עיצב את אופייה של הפעילות המדינית שניהלה הנהגת ציוני בוקובינה.
בשנת 1901 נבחר ליאון קלנר מעוזריו הקרובים של הרצל בראשית ימי ההסתדרות הציונית העולמית ליו"ר ההסתדרות הציונית בבוקובינה - אבנר וטאובס נבחרו לסגניו.
" המועצה הלאומית היהודית" (Judischer Volksrat - Jewish national council)בראשות ליאון קלנר ומאיר אבנר קמה בשנת 1911 וזאת בעקבות החלטת הוועידה המחוזית של ציוני בוקובינה לארגן בחירות כלליות למועצה ולקבל את גישת "המדיניות הרייאלית" של אבנר. השניים אף הוציאו במשך תקופה קצרה שבועון בשם זהה.
פעילות במהלך מלחמת העולם הראשונה

בתקופת מלחמת העולם הראשונה גויסו מירב פעילי התנועה הציונית לצבא הקיסרי וחלקם אף נהרגו. מאיר אבנר ופיליפ מנצ'ל הוגלו בשנת 1915 עם הכיבוש הרוסי לסיביר בהיותם שני הפעילים הציונים הראשיים, וזאת בעקבות המדיניות האנטישמית המוצהרת של הממשלה הרוסית . השניים שוחררו רק בשנת 1917;
הצהרת בלפור מ-2 נובמבר 1917 למען הקמת "בית יהודי לעם היהודי בארץ ישראל" עוררה מחדש את התקוות בקרב התנועה הציונית העולמית ועם חידוש השלטון ההבסבורגי במרץ 1918 חודשה הפעילות הציונית בבוקובינה בהנהגת אבנר ועוזרו תיאודור וייסלברגר (קלנר, טאובס ומנצ'ל השתקעו עם סיום המלחמה באוסטריה)
לאחר מלחמת העולם הראשונה

"המועצה הלאומית היהודית" חידשה את פעילותה בשנת 1918 על ידי מאיר אבנר ביחד עם יעקב פיסטינר עת סופחה בוקובינה לרומניה ובמסגרת זו פעלה ההסתדרות הציונית בשנים הראשונות לאחר המיזוג. בתחילה הצטרף לפעילותם גם בנו שטראוכר יריבו האידאולוגי של אבנר אך במהרה נפרדו דרכיהם סופית.
בפועל הורכבו מוסדות המועצה בראשות אבנר מנהיג הציונים, ופיסטינר מנהיג הסוציאליסטים היהודים רק בנובמבר 1918 – יום אחד בלבד לפני כניסת הצבא הרומני לצ'רנוביץ.
בשנת הפעילות היחידה (נוב' 1918 - דצמ' 1919) של המועצה, עד שפורקה על ידי השלטונות הרומנים, הדגישה המועצה בפני הממשל הרומני (פלונדור ובהמשך ניסטור) שהיא דורשת שיובטח ליהודי בוקובינה וליהודי שאר חבלי השטחים שסופחו לרומניה שוויון זכויות פוליטי ואזרחי כמיעוט לאומי;
המועצה פעלה אצל השלטונות למניעת פרעות, להתרת שיבת פליטים והשתתפה בוועדות שנועדו להכין את חוקי היסוד למיזוג בוקובינה עם רומניה. כמו כן השתתפה המועצה בוועדות לצורך הכנת חוק הבחירות שהתקיימו באוק' 1919 אך בסופו של דבר החליטה המועצה להחרים את הבחירות של הממשל הרומני החדש.
ליו"ר ההסתדרות הציונית בבוקובינה נבחר מאיר אבנר בוועידה הציונית המחוזית הראשונה לאחר מלחמת העולם ה-1 בסוף אוקטובר 1919; אבנר מילא תפקיד זה ברציפות בין שתי מלחמות העולם עד עלייתו ארצה ב-1940. אבנר התמקד בפעילות המדינית - ציונית וחברי ההנהלה קינסברונר ווייסלברגר נשאו בעול המערך הארגוני.
באפריל 1919 החל אבנר להוציא לאור את העיתון הציוני בשפה הגרמנית עיתון יהדות מזרח אירופה Ostjudische Zeitung: וכעורך העיתון הוא ייצג במאמריו באמצעות שופר זה את עמדתו הלוחמנית כנגד האנטישמיות, בעד זכויות למיעוט היהודי, הכרה בחזון הציוני והכרה בלאום היהודי. (העיתון נסגר בדצמבר 1937 בצו הממשלה האנטישמית של גוגה- קוזה).
בבחירות לקונגרס הציוני העולמי ה-12(קרלסבד 1921) נבחרו כנציגי בוקובינה - מאיר אבנר, הרב יעקב הופמן, ומנפרד רייפר. לאחר מכן קיבל מאיר אבנר מעמד של חבר קבוע בוועד הפועל הציוני עד סוף ימיו.
"מפלגת האחדות היהודית" ופעילות בפרלמנט ובסנט

בשנים 1923- 1924 גברה האנטישמיות ב'רומניה הגדולה' עקב תהליך הרומניזציה בשטחים המסופחים (בוקובינה, בסרביה, טרנסילבניה) ונוצר איום על שוויון הזכויות למיעוט היהודי. הוחלט שהסתדרות ציוני בוקובינה תתרכז רק בפעילות הציונית, ותהיה הפרדה בין הפעילות הציונית לבניין ארץ ישראל, לבין המדיניות הפנים ארצית להגנה על הזכויות האזרחיות של היהודים כמיעוט לאומי. "מפלגת האחדות היהודית" (United Jewish Party; Judische Einheits Partei)" קמה במטרה להגשים מדיניות זו בראשות מאיר אבנר - ולשם כך התאחדו ציוני בוקובינה יחד עם קבוצת ברנרד פלמינגר (שהתפלגה מקבוצת שטראוכר) כדי לאחד את יהודי כל חבלי רומניה לנושאי מדיניות פנים והגנה על זכויות הפרט.
לפרלמנט הרומני - נבחר מאיר אבנר לראשונה בשנת 1926 בעקבות הסכם בחירות עם מפלגת העם הרומנית, אך במקביל לא זנח את משימותיו האחרות והמשיך לכהן גם כראש ההסתדרות הציונית, לעמוד בראש נציגותה בקונגרס הציוני העולמי, לפעול כראש 'מפלגת האחדות היהודית', לערוך ולכתוב עבור ה"אוסטיידישה צייטונג" העיתון שייסד, ולכהן גם כראש ההנהלה הממונה על הקהילה בצ'רנוביץ יחד עם ברנרד פלמינגר במשך 14 חודש .
רצח הסטודנט היהודי דוד פאליק ב-1926 על מדרגות בית המשפט בעקבות הפגנה של סטודנטים יהודים על קשיים בקבלה ללימודים גבוהים, הלהיט את הרוחות והנושא עלה בפרלמנט על ידי אבנר אשר הוזהר על ידי השלטונות לא להתייצב לדיון בנושא, עקב איומים על חייו . אבנר סירב והשמיע נאום תוכחה ועמד יחיד מול משמיציו האנטישמים.
לסנאט הרומני נבחר אבנר בשנת 1928, ובמקביל שימש בפרלמנט כיו"ר הסיעה היהודית כנציג בוקובינה (The Jewish parliamentary club). הסיעה כללה 5 חברים מכל חבלי רומניה; לסגנו נבחר מישו ויסמן (מיכאל עמיר). הוחלט שהסיעה תעסוק רק בסוגיות יהודיות לאומיות.
בשנת 1932 עת הגיע אבנר לגיל 60 זכה להכרה ציבורית נוספת ורחוב בצ'רנוביץ נקרא על שמו (שם הרחוב שונה יותר מאוחר בעת עליית המשטר האנטישמי).
בשנת 1933 בקונגרס המיעוטים הלאומיים שהתקיים בז'נבה נבחר לסגן נשיא הקונגרס הציוני בעקבות פטירת ליאו מוצקין.
"המפלגה הלאומית היהודית"

"המפלגה הלאומית היהודית" קמה בשנת 1931 כאשר הסיעה היהודית בפרלמנט בראשות מאיר אבנר, היוותה למעשה את הגרעין להקמת מפלגה זו.
מפלגה זו שללה בעיקרון את התפיסה שקראה להשתלבות היהודים במפלגות הרומניות והרוב המכריע של הנהגתה דבק בחזון הציוני וברעיון בניית מדינה יהודית בארץ ישראל.
מפלגה זו עמדה במרכז של 4 מערכות בחירות אליהן התייצבה בשנים 1931, 1932 1933 1937. הניסיונות להקים מסגרת ארגונית שתכלול את יהודי כל חבלי "רומניה הגדולה" הצליחו בפועל רק בשנת 1935 כאשר הוקמה בבוקרשט מועצה ציונית עליונה שכללה את בוקובינה, בסרביה, טרנסילבניה והרגט (רומניה הישנה). מהלך זה לא פגע במקביל באוטונומיה הארגונית שלהן והפעילות הציונית שלהם התנהלה בכל חבל ארץ בשפה אחרת: ברומנית, יידיש, הונגרית וגרמנית.
בסוף 1936 התכנסה בצ'רנוביץ הוועידה המחוזית האחרונה של ציוני בוקובינה עד פרוץ מלחמת העולם השנייה ואורח הכבוד בה היה נחום גולדמן אשר הפך מאז קונגרס לוצרן בשנת 1935 לדמות המרכזית בציונות העולמית.
בסוף שנת 1937 נסגרו בהוראת ממשלת גוגה-קוזה האנטישמית כל העיתונים היהודיים ובעקבות ההפיכה של המלך קרול השני בשנת 1938 הושם קץ למשטר הדמוקרטי ברומניה, נאסרה פעילות מפלגתית פוליטית ששמה קץ לפעילות המפלגה הלאומית היהודית.
עלייה לארץ ישראל

אבנר היה שותף לדרכו המדינית של נשיא ההסתדרות הציונית העולמית חיים ויצמן והשתתף החל מקונגרס בזל בכמעט כל הקונגרסים הציונים, כולל הקונגרס שהתקיים בירושלים בשנת 1951; אחרי הקונגרס הציוני שהתקיים בשנת 1939 חזר לצ'רנוביץ לזמן קצר ובראשית 1940 נסע לישראל לבקר את בנו והחליט לעלות ארצה ולהשתקע בה.
עם עלייתו לארץ המשיך להיות חבר בוועד הפועל הציוני וכאמור זכה להיות בטקס הכרזת העצמאות, נכח בטקס העלאת עצמות בנימין זאב הרצל לישראל והרבה בכתיבה לעיתונות המקומית (הארץ, היום, הבוקר ועוד) בזכות תרומתו לכלל יהודי רומניה הוא נבחר לנשיא הכבוד של התאחדות עולי רומניה בישראל (התאחדות עולי בוקובינה קמה מאוחר יותר).
נפטר ב-12 בדצמבר 1955 ונקבר בבית הקברות נחלת יצחק שבתל אביב.
הנצחה

על שמו של מאיר אבנר נקראו רחובות בירושלים, ראשון לציון, רמת גן, נתניה ותל אביב.
הוא הונצח בפרסומים, במחקרים היסטוריים של מכוני מחקר אוניברסיטאיים ובאנציקלופדיות רבות בארץ ובעולם.
בבית העצמאות בתל אביב ניתן לראות את סרטון הכרזת העצמאות שם אבנר מופיע עם ד"ר שליט -ציר נוסף מהקונגרס הציוני הראשון.
לקריאה נוספת

שערי דוד, יהדות בוקובינה בין שתי מלחמות העולם, הוצאת המרכז לחקר התפוצות ע"ש גולדשטיין –גורן אוניברסיטת תל אביב, תשס"ד.
שערי דוד, "המדיניות הריאלית של ההנהגה הלאומית של יהודי בוקובינה." מתוך: ואגו ר. רוטמן ל, "תולדות היהודים ברומניה " חלק ג. הוצאת מרכז גורן גולדשטיין לתולדות היהודים ברומניה. תשנ"ו.
יעבץ צבי, צ'רנוביץ שלי. הוצאת כנרת זמורה-ביתן, דביר- 2007.
שערי דוד, "המועצה הלאומית היהודית", מתוך: יהדות בוקובינה בין שתי מלחמות העולם, אוניברסיטת תל אביב תשס"ד.
שערי דוד, "הרקע לצמיחת 'המדיניות הרייאלית 'של מאיר אבנר". מתוך: יהדות בוקובינה בין שתי מלחמות העולם, אוניברסיטת תל אביב, תשס"ד.
שערי דוד, " ייחודה של התנועה הציונית בבוקובינה". מתוך: יהדות בוקובינה בין שתי מלחמות העולם, אוניברסיטת תל אביב, תשס"ד.
Schaary David, The Realpolitik of the Jewish National Leadership of Bukovina in “ The History of the Jews in Romania part 3. The Goldstein-Goren Research center – T.A University Ed by Rotman, I. & Vago R. 2005
Reifer Manfred “ DR. Mayer Ebner Ein Juedisches Leben” - Sefer “ press Tel Aviv 1947
Gold Hugo, Geschichte der Juden in der Bukovina. Tel Aviv 1954
Glass Hildrun ” Zerbrochene Nachbarschaft ” 1918- 1938, Sudost Institut Munchen, Oldenburg 1996. " יחסי שכנות שבורים" יחסי יהודים גרמנים ברומניה.1918-1938(גרמנית)
Hausleitner Mariana, “Die Rumaenisierung der Bukowina 1918-1944” Muenchen Oldenburg 2001
Manfred Reifer, Doktor Mayer Ebner: ein juedisches Leben, Tel-Aviv: Edition OLympia-M. Feuchtwanger, 1947 (בגרמנית)
Ostjudische Zeitung 1919- 1937 (מיקרופילם הספרייה הלאומית)
הערות שוליים

↑  מאיר אבנר באתר GRAVEZ
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007260643105171  GND: 1026668743  ISNI: 0000 0003 8209 3855  VIAF: 263985055   WorldCat (עם VIAF): 263985055
ריקרדו פצ'יפיצ'י

| --- | --- |

 לידה:  18 בפברואר 1904 פירנצה, ממלכת איטליה 
 פטירה:  12 בדצמבר 1943 (בגיל 39) אושוויץ I, רפובליקת פולין 
 מדינה:  ממלכת איטליה 
 מקום מגורים:  ג'נובה 
 השכלה:  אוניברסיטת פירנצה 
 השקפה דתית:  יהדות 
 
לוחית זיכרון (שטולפרשטיין) על שם ריקרדו פצ'יפיצ'י המצויה בפסאז' גלריה מאציני בג'נובה - המקום בו נתפס פצ'יפיצ'י על ידי הנאצים
ריקרדו ראובן פצ'יפיצ'י (באיטלקית: Riccardo Reuven Pacifici‏; 18 בפברואר 1904 – 12 בדצמבר 1943) היה רב וסופר יהודי-איטלקי. שימש כרב קהילת יהודי ג'נובה בעת שנרצח במחנה ההשמדה אושוויץ במהלך השואה.
חייו

נולד בפירנצה, בנם של מרדכי פצ'יפיצ'י וגילדה בורגי, נצר למשפחת רבנים ספרדית שהתיישבה בטוסקנה במאה ה-16. לאחר שסיים ליצ'או קלאסיקו (בית ספר תיכון בדגש על לימודים קלאסיים), למד באוניברסיטת פירנצה וסיים לימודים קלאסיים ב-1926. ב-1927 קיבל סמיכה לרבנות מבית המדרש לרבנים בפירנצה, שם למד בין היתר תחת אליה שמואל הרטום, משה דוד קאסוטו ושמואל צבי מרגליות.
שימש כמשנה לרב קהילת ונציה בשנים 1930-1928, כמנהל בית המדרש לרבנים ברודוס מ-1930 והתמנה גם כרב הראשי של יהודי רודוס ושימש בתפקיד זה עד 1936. ב-1935 פרסם את ספרו הראשון שעסק בכתובות של בית הקברות היהודי העתיק בוונציה. מ-1936 ועד גירושו לאושוויץ ב-1943 שימש כרב הראשי של קהילת ג'נובה. ב-1939 פרסם ספר שעסק בבית הכנסת בג'נובה (איט') (שנחנך ב-1935) ובתולדות הקהילה היהודית בעיר במאה ה-17 וה-18.
במשך שנות מלחמת העולם השנייה המשיך למלא את תפקידו כרב הקהילה. בשנים 1943-1942 ערך מספר מסעות למחנה המעצר פרמונטי די טרזיה שליד קוזנצה במחוז קלבריה שבדרום איטליה במטרה להעניק תמיכה מוסרית ורוחנית לעצורים שם ולספק להם שירותי דת. ב-1943 אף יצא ספרו השלישי שהיה אנתולוגיה של מדרשים שעסקו בסיפורי ודמויות המקרא. 

למרות שסוכן ביתו בג'נובה, אנריקו סרג'אני, הכין עבורו בביתו מחבוא ואף הזהיר אותו לבל יצא לרחוב, התעקש פצ'יפיצ'י לצאת מדי בוקר לפתוח את בית הכנסת בעיר. ב-3 בנובמבר 1943, הוסגר פצ'יפיצ'י לנאצים ונשלח למחנה ההשמדה אושוויץ, שם נרצח יחד עם אשתו, ונדה לבית אבנעים, ובני משפחה נוספים.

בניו, עמנואל ורפאל, ניצלו לאחר שהוסתרו באותה עת במנזר בסטיניאנו, הסמוך לפירנצה. נכדו, ריקרדו (בנו של עמנואל), שימש בין השנים 2008 ל-2015 כראש הקהילה היהודית ברומא.

ב-1994 וב-1995 הכיר מוסד יד ושם בבני הזוג סרג'אני ובשלוש אמהות מנזר באזור פירנצה שסייעו בהסתרת יהודים זמן השלטון הגרמני באיטליה כחסידי אומות העולם.
הנצחה

כיכר קטנה בג'נובה נקראת מ-1966 על שמו, Largo Riccardo Pacifici. כמו כן, דרך כפרית הסמוכה למחנה המעצר פראמונטי שבקלבריה נקראת Viale Riccardo Pacifici. ב-2012 הוצבה אבן נגף הנושאת את שמו בפסאז' גלריה מציני שבג'נובה, שם נעצר על ידי הנאצים.
ראו גם

עמנואל פצ'יפיצ'י
הערות שוליים

↑  Emanuele Pacifici, "Non di Voltare", 1993
1 2 3  Vespignani FAMILY, חסידי אומות העולם באתר יד ושם
↑  ונדה פצ'פיצ'י הסתתרה בנפרד במנזר סנטה מריה דל קרמינה (איט') בפירנצה ונתפסה בסוף נובמבר 1943 על ידי חיילים גרמנים שפרצו למנזר.
↑  האחים עמנואל ורפאל פצ'יפיצ'י יחד עם הנזירה שהסתירה אותם וחייל הבריגדה שמצא אותם, באתר יד ושם
↑   סביונה מאנה, ראש הקהילה היהודית מרומא נלכד באושוויץ ונחקר שעות במשטרה, באתר הארץ, 28 בינואר 2015
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007311485205171  GND: 1215049730  ICCU: MILV102567  ISNI: 0000 0000 4770 716X  LCCN: nr89013300  VIAF: 78624417   WorldCat (עם VIAF): 78624417
יהודה בן נתן

| --- | --- |
 לידה:  1050 
 פטירה:  1140 (בגיל 90 בערך) 
 תקופת הפעילות:  ?–1140 
 רבותיו:  רש"י 
 בן או בת זוג:  מרים 
 
רבי יהודה בן נתן (נודע בראשי תיבות: הריב"ן) היה תלמיד חכם, פרשן ופוסק צרפתי. היה מגדולי תלמידיו של רש"י, ונישא לבתו השנייה, מרים. בניו היו רבי יום טוב מפלייזא ורבינו אליעזר. נכדתו (בת בתו) הייתה נשואה לרבי אלעזר מגרמייזא.
חיבוריו

הריב"ן הוסיף תכנים לפירושי רש"י המוכרים לנו כיום, והגיה אותם. הוא גם כתב פירושים משל עצמו לרוב מסכתות הש"ס, אך רק חלק קטן מהם הגיע לידינו, ומרוב המסכתות נותרו רק ציטוטים מעטים בקובצי התוספות ובספרות הראשונים. פירושיו ששרדו:
חלק מפירושו נדפס בסוף מסכת מכות כהשלמה לפירוש רש"י החסר לדפים אלה. בתחילת הפירוש, בדף י"ט, ב', מופיע המשפט: ”רבנו גופו טהור ויצאה נשמתו בטהרה, לא פירש יותר, ומכאן ואילך לשון תלמידו ר' יהודה ב"ר נתן.”
בשנת תשל"ז הוציא לאור א' קופפר חלקים מפירושו למסכת יבמות, ובשנת תשמ"ו מ"י בלוי הוציא חלקים נוספים.
הפירוש הנדפס ברש"י לפרק חלק, הוא ככל הנראה פירושו של ריב"ן, כפי שהוכיחו י"נ אפשטיין וא"א אורבך.
הפירוש שמובא הרבה בשיטה מקובצת למסכת כתובות בשם "רש"י מהדורה קמא" הוא למעשה פירוש ריב"ן. י"נ אפשטיין ליקט קטעים אלה והדפיסם בתוספת קטעים מכ"י בשנת תרצ"ג.
מדפיסי ש"ס וילנא ייחסו אליו את הפירוש המיוחס לרש"י על מסכת נזיר, והביאו תיקוני גרסה לפרוש זה תחת הכותרת "נוסחת ריב"ן". אמנם י"נ אפשטיין טען שזיהוי זה מוטעה, והפירוש הוא למעשה קונטרס מגנצא. הוא שיער שהפירוש נערך על ידי חתן אחר של רש"י, ר'  מאיר מרמרו, אך א"א אורבך (שהסכים שהפירוש איננו מריב"ן) חלק על זיהוי זה.
יש שזיהו את פירוש רש"י על הרי"ף במסכת ראש השנה כמלוקט מתוך פירוש ריב"ן
פירושיו מסתמכים בדרך כלל על פירוש רש"י, אף על פי שלא פעם חלק עליו. ברוב המקומות שהוא הולך בעקבות רש"י הוא משתמש בלשונו של רש"י ומוסיף עליו. מלבד פירוש רש"י הוא השתמש בקונטרס מגנצא ובפירושים אחרים מבתי המדרש באשכנז, לצד פירושים מחבריו תלמידי רש"י ופירוש רבנו חננאל. בפירושיו אפשר למצוא את ההתחלה של דרך הלימוד שתתפתח בהמשך לשיטת התוספות.
בקובצי תוספות על התורה נזכר שחיבר גם "פירושים של חומש".
בשנת תש"ג נדפס "ספר ריב"ן" על הלכות טריפות, אמנם החיבור הוא אינו לריב"ן חתנו של רש"י אלא לחכם מאוחר יותר.
משפחת רש"י > מקרא

- גיס
לקריאה נוספת

י"נ אפשטיין, פירושי הריב"ן ופירושי וורמייזא, תרביץ ד חוברת א, תרצ"ג. המשך המאמר, שם חוברת ב-ג. תיקונים למאמר, שם.
על פירוש הריב"ן לסוף מכות, ירמיהו מלחי, מחקרי מורשתנו.
א"א אורבך, בעלי התוספות, ירושלים תשמ"ו, עמ' 38–41.
הערות שוליים

↑  ספר הנייר סימן מד מביא הלכה בשמה. ייתכן שאמה היא אלווינא בת ריב"ן שעליה כתב אברהם ברלינר (חיי היהודים באשכנז בימי הביניים, עמ' 8) שלימדה את ר"י מנהגים מסוימים שקבלה מאמה, מרים בת רש"י.
↑  לדוגמאות ראה במאמרו של י"נ אפשטיין (ראה 'לקריאה נוספת') הערה 26.
↑  רשימת אזכורים אצל אורבך, בעלי התוספות, עמ' 38-39.
↑  אמנם פירוש ריב"ן אינו עד סוף המסכת, אלא עד אמצע דף כ"ד ע"א. יצוין שפירוש זה אינו השלמה לפירוש רש"י אלא חלק מפירוש שנכתב על כל המסכת.
↑  אפשטיין, בעלי התוספות, עמ' 39 ובהערה 20.
↑  בחלק השני של מאמרו.
↑  בעלי התוספות עמ' 43-45.
↑  א' ליכטנשטיין, חידושי הריטב"א על מסכת ר"ה, מהד' מוה"ק, מבוא עמ' 10. הוא טען כך בגלל הקבלה בין מובאה בדברי הר"ן (ו' ע"ב) בשם ריב"ן לבין פירוש שנמצא ברש"י על הרי"ף (א' ע"ב). פירוש הריב"ן למסכת ר"ה נזכר בראשונים נוספים.
↑  א"א אורבך, בעלי התוספות עמ' 38.
↑  אורבך, בעלי התוספות, עמ' 40
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007520999705171  VIAF: 308274442   WorldCat (עם VIAF): 308274442
איליה דומיטרסקו

איליה דומיטרסקו (ברומנית: Ilie Dumitrescu; נולד ב-6 בינואר 1969 בבוקרשט) הוא כדורגלן עבר רומני. הוא נחשב לשחקן התקפה מחונן, והיה חלק משלישיית ההתקפה המפורסמת והנחשבת של נבחרת רומניה, כאשר שיחק לצידם של גאורגה חאג'י ופלורין רדוצ'ויו. שלושת השחקנים הללו היו חלק מהנבחרת הרומנית שהדיחה בהפתעה רבה את נבחרת ארגנטינה בשמינית גמר מונדיאל 1994.