קיווית להקנית
סטטוס > מגמות באוכלוסייה

מאז ומתמיד היה קשה לכמת את אוכלוסיית הקיוויות הלהקניות. ההערכה הייתה שהאוכלוסייה תמיד הייתה בירידה, ובמיוחד בעקבות צניחה גדולה במספרים לקראת סוף המאה ה-20, שהותירה את האוכלוסייה הנוכחית רק על 20–25 אחוזים מהמספרים ההיסטוריים שלה, ועל פי הערכות אחרות האוכלוסייה קטנה בלמעלה מ-90% אחוזים מאז 1930.
המין מתרבה בצפון ובמרכז קזחסטן ובדרום-מרכז רוסיה (ולפחות בעבר, במחוז שינג'יאנג, מערב סין), ונודד דרך קירגיזסטן, טג'יקיסטן, אוזבקיסטן, טורקמניסטן, אפגניסטן, ארמניה, גאורגיה, אזרבייג'ן, איראן, עיראק, ערב הסעודית, סוריה, טורקיה ומצרים, לאתרי החריפה המרכזיים בסודאן, פקיסטן (להקה של 28 פרטים תועדה ליד הכפר אחמדאבאד במחוז ג'פראבאד בשנת 2015) וצפון מערב הודו (למשל 45 פרטים בראן הקטן של קוץ' בנובמבר 2007, 30 בראן הגדול של קוץ' בנובמבר 2008, ובשנת 2012, נצפתה להקה של 90 פרטים). מספר קטן של פרטים חורפים באופן קבוע בסעודיה, עומאן ואיחוד האמירויות. ישנן תצפיות קבועות במזדמנים באירופה והוצע כי מספר קטן של פרטים עלול לחרוף באיבריה. המין סבל מירידה מהירה מאוד באוכלוסייה והתכווצות טווח התפוצה. בצפון קזחסטן נרשמה ירידה של 40% במהלך השנים 1930–1960, ולאחריה ירידה נוספת במספרים במהלך השנים 1960-1987.
עבודת שטח עדכנית יותר הראתה שהאוכלוסייה גדולה ממה שחששו פעם. סקרים בשנת 2006 בקזחסטן נספרו 376 זוגות מקננים בשטח של 145,000 קמ"ר. אקסטרפולציה של צפיפות אוכלוסייה זו על פני טווח הקינון מניבה גודל אוכלוסייה כולל אפשרי של 5,600 זוגות מקננים, כלומר 11,200 פרטים בוגרים. קיווית המתויגת במשדר לוויני ממרכז קזחסטן אותרה בטורקיה באוקטובר 2007 בלהקה של 3,200 פרטים. ספירות סימולטניות שנעשו במרץ 2007 בצפון סוריה ובדרום-מזרח טורקיה הסתכמו ב-1,500-2,000 פרטים בהתאמה. מאז עקבו אחרי מספר פרטים עד לאזורי החריפה בסודאן, מה שמעיד על כך שהאתרים במזרח התיכון משמשים לעצירת ביניים בדרך לאפריקה. סקרים מספטמבר 2009 אישרו את חשיבותו של שקע קומה-מאניץ' (אנ') בדרום רוסיה כאתר עצירת ביניים עם הערכות של עד 2,000 פרטים. בסתיו 2011, 2012 ו-2013, נרשמו 170, 50 ו-72 פרטים בהתאמה באזורי הביצות של מאניץ'. עם זאת, מעט פרטים עברו באזור בסתיו 2015, אולי כתוצאה ממזג אוויר קר ורטוב. שלושה פרטים מתויגים במשדר לוויני עפו ישירות מעל הים הכספי, נתיב שנראה בעבר רק באביב. בטורקיה יש אתרי עצירת ביניים חשובים במישור מוס ובשמורת הציפורים בקיילנפינאר (1,300 קיוויות תועדו שם באוקטובר 2012). להקת שיא של יותר מ-400 פרטים שנצפתה באגם טלימרז'אן, אוזבקיסטן בספטמבר 2012 מעידה על כך שאזור זה מהווה אתר שהייה חשוב למין. בשנת 2015 תועדו 4,225 פרטים באוזבקיסטן ו-3,675 בטורקמניסטן, ואלו המספרים הגבוהים ביותר של המינים שתועדו בארץ כלשהי מאז המאה ה-19. המספר הכולל של הקיוויות המצויות באזור נאמד ב-6,000-8,000, ואולי מייצג את כלל אוכלוסיית הנתיבים המזרחיים של המין ופוטנציאל למחצית מהאוכלוסייה העולמית. למרות עבודות הסקר, עד כה לא אותרו קיוויות להקניות בעיראק.
אומדנים של פרודוקטיביות והישרדות בשטחי גידול הליבה במרכז קזחסטן בין השנים 2005–2012 מצביעים על כך שהאוכלוסייה נמצאת בירידה קלה עד חמורה, עם אומדן שנתי ממוצע של קצב גידול האוכלוסייה של 0.81, בעוד שלאחר 5 שנים של יציבות יחסית מספר הקינים באותו אזור ירד במהירות לאחר 2010. בשנת 2011 אותרו 105 קנים אך בשנת 2012 נמצאו רק 44. מספרים נמוכים אלו עשויים לנבוע מתנאי מזג אוויר גרועים בעונת הקינון. נאמנות לאתרי הקינון וחזרת צעירים לארתי ההתבגרות שלהם היו נמוכים והמושבות השתנו מאוד בגודלן בין שנים, מה שהקשה על הערכת מגמות האוכלוסייה וההישרדות.
אומדן האוכלוסייה המשוער גדל בעקבות מחקרים ארוכים של עשרות שנים, ובאוקטובר 2007, התגלתה להקת-על של כ-3,200 קיוויות להקניות בטורקיה, לדברי גובן אקן, מנהל אגודת הטבע הטורקית. בנוסף, נמצאו 1,500 קיוויות חורפות בסוריה. האוכלוסייה מוערכת כיום על כ-17,000 פרטים, ודווח על עלייה בקינונים בכל שנה עד 2007, אולם קשה לקבוע אם מדובר בגידול או שפשוט נמצאו עוד קנים כתוצאה מיותר עבודת שטח. טווח התפוצה שלה התכווץ מאוד מהטווח ההיסטורי שנפרש מאוקראינה ועד סין.
מוערך כי באירופה חלה ירידה של 80% או יותר במשך 27 שנים (3 דורות), וב-25% או יותר במשך 9 שנים (דור אחד).
עבודת השטח שעברה שהובילה לגילויין של אלפי קיוויות להקניות הביאה לכך שהאוכלוסייה הייתה גדולה בהרבה ממה שחששו בעבר, אולם התגלה גם שלבוגרים יש שיעורי הישרדות נמוכים, והאוכלוסייה צפויה להמשיך לרדת בקצב דומה או מואץ. הסיבות לצניחה באוכלוסייה אינן ידועות ברובן, אך ציד לאורך נתיבי נדידה יוחס כאיום בולט לכל הפחות.