stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ריצ'רד דאד
מחלת נפש ואשפוז

עם שובו באביב 1843, הוא אובחן כבלתי שפוי ונלקח על ידי משפחתו כדי שיחלים, לאזור פריבקנט. באוגוסט אותה שנה, לאחר שהשתכנע שאביו הוא השטן בתחפושת, דאד הרג אותו בסכין ונמלט לצרפת.  בדרך לפריז, ניסה דאד להרוג נוסע עם סכין, אך נתפס על ידי המשטרה ונעצר. דאד הודה בהריגת אביו והוחזר לאנגליה, שם הוכנס למחלקה הפלילית בבית החולים הפסיכיאטרי בביתלם. ומאוחר יותר הועבר לבית החולים "ברודמור". הוא טופל בידי הרופאים ויליאם ווד, ויליאם אורנג' וסר צ'ארלס הוד.
דאד ככל הנראה סבל מסכיזופרניה פרנואידית. שניים מאחיו היו במצב דומה.
בבית החולים עודדו את דאד להמשיך לצייר, ובשנת 1852 יצר דיוקן של אחד מרופאיו, אלכסנדר מוריסון, שתלוי כעת בגלריית הדיוקנאות הלאומית הסקוטית. דאד צייר רבות מיצירות המופת שלו בזמן שהיה מאושפז. כולל הציור הסוריאליסטי-מיסטי המסובך בדמויות ובמשמעויות "מכת המחץ של חוטב העצים של הפיות", עליו עבד בין 1855 ל-1864. הציור מתאר חוטב עצים שעומד לפצח אגוז כדי לבנות כירכרה למלכת הפיות.
עוד בשנות החמישים של המאה ה-19 הוא ייצר 33 ציורי צבעי המים שכותרתם "סקיצות להמחשת הרגשות", הכוללים צער, אהבה וקנאה, טירוף וייסורים. כמו מרבית יצירותיו, אלה בוצעו בקנה מידה קטן והציגו פנים בעלות עיניים במבט ייחודי ולא ממוקד דאד גם ייצר סצנות נופים רבים במהלך אשפוזו, אלה בוצעו בצורה מיניאטורית עם פרטים שהם תוצר של שילוב דמיון וזיכרון.
מוות

לאחר 20 שנה אשפוז בביתלם, הועבר דאד לבית החולים ברודמור, מתקן מעצר עם אבטחה גבוהה מחוץ ללונדון. כאן הוא נשאר, צייר ללא הרף וקיבל מבקרים נדירים.
ב-7 בינואר 1886, הוא נפטר "ממחלת ריאות". מספר מיצירותיו נותרו בתצוגה בברודמור.
אחותו נישאה לחברו הצייר ג'ון פיליפ, ואף היא בסופו של דבר חלתה במחלת נפש כמו אחיה.
מורשת

פרדי מרקורי, להקת קווין, קיבל השראה לכתוב את השיר 'הפיות' המבוסס על ציורו של דאד, שראה בגלריית טייט.
אנג'לה קרטר כתבה מחזה רדיו המבוסס על חייו של דאד, שודר לראשונה בשנת 1979.
בשנת 1987 התגלה ציור צבעי מים אבוד של דאד "עצירה במדבר" בתוכנית הטלוויזיה BBC Antiques Roadshow. הוא נוצר בזמן הכליאה של האמן, ומבוסס על רישומים שערך במהלך הסיור שלו במזרח התיכון, ומציג את משלחתו במאהל מול ים המלח.  מאוחר יותר הציור נמכר תמורת 100,000 ליש"ט למוזיאון הבריטי.
גלריה

שוק דגים ליד הים
הבריחה ממצרים
טאטיינה ישנה
החולות הזהובים
הערות שוליים

↑  Richard Dadd: Masterpieces of the asylum, The Independent, ‏2011-08-30 (באנגלית)
↑  Allderidge, Patricia (1974). The Late Richard Dadd 1817–1886. London: The Tate Gallery.
↑  The Richard Dadd Page, www.noumenal.com
↑  מכת המחץ של חוטב העצים - האתר של דר' גילה לוי עצמון, באתר sites.google.com
↑  "Neil Gaiman's fantasy painting". The Economist. ISSN 0013-0613. נבדק ב-2020-08-04.
↑  "Artist's Halt in the Desert by Moonlight", www.leicestergalleries.com
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007307209605171  BNE: XX5570720  CiNii: DA07957856  GND: 122968883  ISNI: 0000 0000 8114 6634  LCCN: n50041566  MusicBrainz: 1ee9f432-63a6-403d-984c-efc9d093a2ad  NDL: 00465211  NLA: 35032958  NTA: 147627079  RKD: 19600  SNAC: w6z331p2  SUDOC: 082071578  Trove: 805573  ULAN: 500014877  VcBA: 495/134721  VIAF: 35351853   WorldCat (עם VIAF): 35351853 
ריצ'רד דאד, חוטב העצים של הפיות, 1864
ריצ'רד דאד, ההתכתשות של אוברון וטאטיינה, 1858
פיל סקוט

פיל סקוט (באנגלית: Phil Scott; נולד ב-4 באוגוסט 1958) הוא יזם ופוליטיקאי אמריקאי מן המפלגה הרפובליקנית אשר מכהן כמושל ורמונט ה-82 מינואר 2017. משנת 2011 ועד היבחרו למושל המדינה, כיהן כסגן המושל. בין השנים 2001–2011 שימש סקוט כחבר הסנאט של ורמונט.
ביוגרפיה

סקוט נולד בוורמונט ב-4 באוגוסט 1958. הוא סיים את לימודיו התיכוניים בשנת 1976 ובשנת 1980 סיים תואר ראשון בתעשייה באוניברסיטת ורמונט. לאחר סיום לימודיו, החל סקוט לעבוד בניהול חברות בניה יחד עם בן דודו. בשנות ה-90 החל להשתתף (ואף לנצח) במרוצי מכוניות.
ביוגרפיה > קריירה פוליטית

בשנת 2000 סקוט נבחר לראשונה לסנאט של ורמונט. הוא נבחר מחדש לתפקיד כארבע פעמים (2002, 2004, 2006, 2008). במהלך עשר שנותיו בסנאט, כיהן סקוט סגן יו"ר ועדת התחבורה, יו"ר ועדת המוסדות של הסנאט וכחבר בוועדת הטבע והאנרגיה. ב-2 בנובמבר 2010 נבחר סקוט לתפקיד סגן המושל, עם כ-49% מהקולות. הוא נבחר שוב לתפקיד בשנים 2012 ו-2014. תקופתו של סקוט כחבר הסנאט וכסגן המושל התאפיינה בעידוד הסחר המקומי, והוא אף זכה לתמיכה רבה מצד פעילי המפלגה הדמוקרטית.
בספטמבר 2015 סקוט הכריז על מועמדותו לתפקיד מושל מדינת ורמונט. עוד בהתחלת הקמפיין, הסקרים הניבו לסקוט תוצאות חיוביות בפריימריז. הוא לבסוף ניצח בפריימריז (שהתקיימו ב-9 באוגוסט) עם רוב של כ-60.5%. הוא לא הכריז על תמיכה במועמד הרפובליקאי לנשיאות שהתמודד באותה השנה, דונלד טראמפ. הוא זכה בבחירות הכלליות לתפקיד המושל בנובמבר 2016 עם כ-52% מקולות הבוחרים (כריסטין הלקוויסט הפסידה בבחירות) ונכנס לתפקידו ב-5 בינואר 2017.
בתחילת כהונתו, סקוט הכריז כי ממשלו יתמקד בפיתוח הכלכלה, הפיכת המדינה לזולה יותר והגנה על החלשים. לאחר הבחירות הוא מילא את הבטחתו למכור את מניותיו בחברת הבנייה אותה הקים עם בן דודו, על מנת למנוע ניגוד עניינים. סקוט הרוויח ממכירה זו כ-2.5 מיליון דולרים.
סקוט מתנגד להעלאת מיסים, ובו זמנית גם בהשקעה נרחבת בחינוך ובדיור בר-השגה. הוא גם תומך בנישואים חד-מיניים, עידוד יוזמות והשקעות כלכליות, עזרה לעסקים קטנים והקטנת שיעורי האבטלה. הוא מתנגד במידה חלקית ללגליזציה של סמים קלים.
הערות שוליים

↑  About The Governor, State of Vermont, Office of the Governor
| מושלי ורמונט ורמונט |
| --- | --- | --- |
| מושלי רפובליקת ורמונט | תומאס צ'יטנדן • מוזס רובינסון • תומאס צ'יטנדן |  |
| מושלי ורמונט | תומאס צ'יטנדן • פול בריגהאם • אייזק טיצ'נור • ישראל סמית' • אייזק טיצ'נור • ג'ונאס גלושה • מרטין צ'יטנדן • ג'ונאס גלושה • ריצ'רד סקינר • קורנליוס פ. ואן נס • עזרא בטלר • סמואל קרפטס • ויליאם פאלמר • סילאס ג'ניסון • צ'ארלס פיין • ג'ון מטוקס • ויליאם סלייד • הוראס איטון • קרלוס קולידג' • צ'ארלס ויליאמס • ארסטוס פיירבנקס • ג'ון רובינסון • סטיבן רויס • ריילנד פלטשר • הילנד הול • ארסטוס פיירבנקס • פרדריק הולברוק • ג'. גרגורי סמית' • פול דילינגהאם • ג'ון פייג' • פיטר וושבורן • ג'ורג' וייטמן הנדי • ג'ון וולקוט סטיוארט • ג'וליוס קונברס • עשהאל פק • הוראס פיירבנקס • רדפילד פרוקטור • רוזוול פרנהאם • ג'ון ברסטו • סמואל פינגרי • אבנעזר אורמסבי • ויליאם דילינגהאם • קרול פייג' • לוי פולר • אורבן וודברי • ג'וזאיה גראוט • אדוארד קרטיס סמית' • ויליאם סטיקני • ג'ון מקאלה • צ'ארלס בל • פלטשר פרוקטור • ג'ורג' פראוטי • ג'ון מיד • אלן פלטשר • צ'ארלס גייטס • הוראס גרהאם • פרסיבל קלמנט • ג'יימס הארטנס • רדפילד פרוקטור הבן • פרנקלין בילינגס • ג'ון ויקס • סטנלי וילסון • צ'ארלס מנלי סמית' • ג'ורג' אייקן • ויליאם הנרי וילס • מורטימר פרוקטור • ארנסט ויליאם גיבסון הבן • הרולד ארתור • לי אמרסון • ג'וזף ג'ונסון • רוברט סטאפורד • פ. ריי קייזר הבן • פיליפ הוף • דין דייוויס • תומאס סלמון • ריצ'רד סנלינג • מדלן קונין • ריצ'רד סנלינג • האוורד דין • ג'ים דאגלס • פיטר שמלין • פיל סקוט |  |
הדס מלכא

| --- | --- |

 לידה:  16 בינואר 1994 ד' בשבט תשנ"ד  אשדוד, ישראל ישראל
 נהרגה:  16 ביוני 2017 (בגיל 23) כ"ב בסיון תשע"ז  ירושלים, ישראל ישראל
 מדינה:  ישראל 
 השתייכות:   משטרת ישראל
 דרגה:  רב-סמל ראשון (לאחר מותה)
 תפקידים בשירות
 מפקדת טירונים, מפקדת צוות סיור
 עיטורים
  צל"ש המפכ"ל
 
הדס מלכא (16 בינואר 1994 – 16 ביוני 2017) הייתה מפקדת צוות סיור במשטרת ישראל, מעוטרת צל"ש המפכ"ל לאחר נפילתה באירוע הפיגוע המשולב בירושלים (2017).
ביוגרפיה

מלכא נולדה באשדוד וגדלה ביישוב הקהילתי עזר, השלישית מבין שישה ילדים במשפחה. היא למדה בבית הספר התיכון האזורי בבאר טוביה והייתה חניכה ומדריכה בתנועת בני המושבים. למדה צורפות במכללת שנקר ועסקה בציור, שחייה וכדורסל. בהמשך הייתה שחקנית נבחרת הפועל באר טוביה.
בשנת 2012 התגייסה לשירות צבאי. שירתה בתפקיד מש"קית תיאום ימי בחיל הים וכעבור שבעה חודשים אושרה בקשתה לעבור לשירות במשמר הגבול. מלכא שירתה כלוחמת ביחידת סיור מיוחדת במרחב עוטף ירושלים ובהמשך הוכשרה לפיקוד על טירונים בבסיס ההדרכה של משמר הגבול וכמפקדת צוותים בעוטף ירושלים.
בסיום השירות הסדיר השתחררה ועבדה בנמל אשדוד, עד חזרתה בשנת 2016 לשירות קבע כמפקדת צוות ביחידת סיור משמר הגבול המופקדת בקביעות על גזרת דרום הארץ ושותפה לסירוגין במשימות במרחבי עוטף עזה ועוטף ירושלים. מלכא נערכה לסיום השירות ולמדה במכון וינגייט לימודי תזונה והדרכת חדר כושר.
ב-16 ביוני 2017 שירתה באזור העיר העתיקה בירושלים במסגרת תגבור כוחות. היא הותקפה ונדקרה בסמוך לשער שכם, תוך כדי מאבק במחבל ושמירה על נשקה האישי. כעבור מספר שעות נקבע מותה.
לאחר מותה הועלתה לדרגת רב-סמל ראשון ובשנת 2018 הוענק לה צל"ש המפכ"ל "על הצטיינותה בפעילות משטרתית, שנעשתה תוך חירוף נפש".
זכרה הונצח בשיר של היוצר יוני יעיש ובשיר "לוחמת" של היוצרים מאור ומוטי דרעי. בבית הכנסת של בסיס משמר הגבול ביד מרדכי נערך טקס הכנסת ספר תורה לזכרה.
בשנת 2020 קראה עיריית ירושלים את שביל המדרגות המוביל אל שער שכם בשם מעלות הדר והדס, לזכרן של הדס מלכא והדר כהן.
בשנת 2021 הקימה משפחתה את עמותת מרכז מורשת לוחמת מג"ב הדס מלכא.
ארבע שנים לאחר מותה התגייסה אימה לשורות המשטרה כתובעת משטרתית.
הערות שוליים

↑  גיבורות בכחול ובירוק: שוטרות מעוטרות
↑  מעלות הדר והדס: הוצב השלט להנצחת שמותיהן של הלוחמות רב שוטר הדר כהן ז"ל ורס"ר הדס מלכא ז"ל
↑  מרכז מורשת לוחמת מג"ב הדס מלכא הי"ד (ע"ר)
↑  גלעד כהן, ארבע שנים אחרי שהבת לוחמת מג"ב נרצחה בפיגוע - האם התגייסה למשטרה, באתר ynet, 19 באוגוסט 2021
אבו מנצור אל-מאתורידי

| --- | --- |

 לידה:  853 סמרקנד, טרנסאוקסאניה, בית עבאס
 פטירה:  944 (בגיל 91 בערך) סמרקנד, טרנסאוקסאניה, בית עבאס 
 מדינה:  בית עבאס 
 מקום קבורה:  Mausoleum of Abu Mansur al-Maturidi 
 השקפה דתית:  אסלאם, אסלאם סוני 
 
אבו מנצור, מוחמד בן מוחמד בן מחמוד א-סמרקנדי (853–944), המוכר כאבו מנצור אל-מאתורידי (בערבית: أبو منصور الماتريدي), ובתואר הכבוד האימאם מאתורידי, היה פוסק הלכה והוגה דעות מהאסכולה החנפית. משנתו והגותו התפתחו לאסכולה תאולוגית שלמה שנקרא על שמו: האסכולה המאתורידית, אשר הפכה לאסכולה הדומיננטית במרכז אסיה ואף הייתה התאולוגיה המועדפת על אימפריות אסלאמיות, כגון האימפריה העות'מאנית.
קורות חייו

האימאם אל-מאתורידי נולד במאתוריד, כפר או רובע בשכונת סמרקנד, בשנת 853. לפי אחת הביוגרפיות, הוא צאצא של אבו איוב אל-אנצארי (אנ') מאל-מדינה. על קורות חייו לא ידוע הרבה, מפני שרוב המקורות בנוגע לחייו אינם בנויים כביוגרפיות, אלא כרשימות של עבודות שהורחבו בענייניהם באמצעות הצהרות והסברים בנוגע לחייו הפרטיים, ואשר כללו בדרך כלל גם כמה מילים בשבחו של האימאם. עם זאת, ידוע שהוא חי כאיש רוח, ולא היה באורח חייו דבר שרמז שיש לו מעמד חברתי גבוה משל האחרים. אף על פי שאינו מתואר תמיד כמיסטיקן, סברה מקובלת אומרת שהוא קיים קשרים עם הסופים בסביבתו, מפני שהתאולוגיה החנפית שבאזור שלו התאפיינה באלמנטים מיסטיים, ורבים מפוסקי ההלכה החנפים של האזור שלו היו מיסטיקנים סופים.
תאולוגיה

מאתורידי תמך בשיטת פרשנות אלגורית לביטויים אנתרופומורפיים בקוראן, אף-על-פי שדחה על הסף חלק גדול מהפרשנויות שאליהן הגיעו אנשי המועתזילה באמצעות השיטה הזאת. במקרים אחרים, מאתורידי העדיף להיצמד לקריאת פסוקי הקוראן על פי הפשט שלהם.
מאתורידי חלק לא רק על דעותיהם של המועתזילה, אלא גם על חלק מדעותיהם של האשעריה. למשל: בעניין תכונותיו ומעשיו של אללה, מאתורידי גרס כי מעשיו של אללה נצחיים כמו תכונותיו, ולכן לא רק שתמיד הוא היה בורא, אלא שהוא גם תמיד עסק בבריאה.
מאתורידי צידד בדעה שהמאמינים יחזו, פשוטו כמשמעו, באללה, כאשר הם יגיעו לגן העדן, אך הוא התנגד לדעה שזה יקרה באמצעות העיניים.
מאתורידי גרס שהאמונה אינה פוחתת או גוברת, כי אם נותרת יציבה. האדיקות והיראה הן אשר פוחתות או גוברות. זאת בניגוד לאשעריים, אשר גורסים כי האמונה עצמה פוחתת או גוברת. עוד גרס מאתוריד כי מוחו של האדם יודע, ללא סיוע ממקור אלוהי, שכמה מהחטאים הגדולים, כמו שתיית אלכוהול ורצח, הם רעים מיסודם. האשעריים, לעומת זאת, טוענים שללא סיוע אלוהי, לא יודע האדם מה רע ומה טוב, מה חוקי ומה לא.
נקודה נוספת, ומהותית, שבה נבדלות האסכולה האשערית והאסכולה המאתורידית, היא החנינה לכמה מאלו שאינם מוסלמים בחיי העולם הבא. האימאם אל-ע'זאלי טען, כי הלא-מוסלמים שלא הגיעה אליהם בשורת האסלאם, או שהגיעה אליהם בדרך מעוותת, אינם נושאים באחריות לכך בעולם הבא. לעומתו, מאתורידי וחסידיו טענו שקיומו של האל הוא כה ברור וגלוי, שמי שניחנו ביכולת חשיבה ובזמן לחשוב (בניגוד לאלה המוגבלים שכלית, למשל) ובכל זאת הם אינם מאמינים באללה – הם יגיעו לגיהנום, גם אם לא הגיעו אליהם המסרים של האסלאם; ואילו מי שאינם מוסלמים ומאמינים באללה, ומסריו של האסלאם לא הגיעו אליהם, יזכו לחנינה בעולם הבא.
אל-מאתורידי, כמו האימאם אבו אל-חסן אל-אשערי וכמו האימאם א-טחאווי, התבסס על התאולוגיה של האימאם אבו חניפה, ופיתח אותו על פי הבנתו. שלושת ההוגים נחשבים לכמה מגדולי התאולוגים בהיסטוריה של האסלאם, אשר כל אחד מהם זכה לזרם תאולוגי על שמו (הטחאוויה, המאתורידיה והאשעריה). הזרם הנפוץ ביותר, אשר לאורו הולכים רוב המוסלמים בעולם, הוא האשעריה. שלושת הזרמים הללו התפתחו מהגותו של האימאם אבו חניפה.
מורשתו

אף על פי שהאסכולה האשערית הפכה לאסכולה התאולוגית הנפוצה ביותר באסלאם – דעותיו ומסקנותיו של האימאם אל-מאתורידי נשארו עד היום חשובים בעיניהם של מוסלמים רבים, והתאולוגיה המאתורידית היא השנייה בחשיבותה בקרב המוסלמים, לאחר האשעריה.
תאריו

בין התארים שלהם זכה האימאם היו:
"האימאם של ההדרכה" (בערבית: إمام الهدى)
"מתקן היסודות של המוסלמים" (בערבית: مصحح عقائد المسلمين)
"ראש אנשי הסונה" (בערבית: رئيس أهل السنة)
"האימאם של אנשי הסונה" (בערבית: إمام أهل السنة والجماعة)
"השיח' של אנשי הסונה" (בערבית: شيخ أهل السنة والجماعة)
"השיח' של האסלאם" (בערבית: شيخ الإسلام)
"מניף הדגלים של אנשי הסונה" (בערבית: رافع أعلام السنة والجماعة)
"הדוגמה הטובה לאנשי הסונה" (בערבית: قدوة أهل السنة)
ספריו

בין ספריו הרבים ניתן למנות את:
כִּתַאבּ א-תַוְחִיד (בערבית: كتاب التوحيد)
כתאב אל-מקאלאת (בערבית: كتاب المقالات)
כתאב אל-אוסול (בערבית: كتاب الأصول)
תאווילאת אל-קוראן (בערבית: تأويلات القرآن)
כתאב אל-ג'דל (בערבית: كتاب الجدل)
הערות שוליים

↑  The biographical encyclopedia of Islamic philosophy, London: Bloomsbury Academic
↑  Albayrak, Halis, 1955-, Glaube und Vernunft in Christentum und Islam., Stuttgart: Kohlhammer Verlag, 2016
↑  Islam : a worldwide encyclopedia, Santa Barbara, California: ABC-CLIO
↑  The Qurʼan : an encyclopedia, London: Routledge, 2006
↑  The word of Islam, Thames and hudson
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007441165405171  BIBSYS: 90738296  BnF: cb13185748j (data)  CiNii: DA13251003  GND: 11908581X  ISNI: 0000 0000 7820 7395  LCCN: n83047889  NKC: jn20031111009  NLA: 49284250  NTA: 086399454  SELIBR: 33498  SNAC: w6bk3d37  SUDOC: 077108744  TDVİA: maturidi  VcBA: 495/34784  VIAF: 72145067131266630830   WorldCat (עם VIAF): 72145067131266630830
אוליב מודי-קוק

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1890 לונדון, הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד 
 התאבדה:  11 בספטמבר 1925 (בגיל 35 בערך) צרפת 
 מקום לימודים:  גולדסמית'ס, אוניברסיטת לונדון  בית הספר לאמנות עץ בסנט ג'ון 
 
אוליב מודי-קוק (באנגלית: Olive Mudie-Cooke‏; 1890 – 11 בספטמבר 1925) הייתה אמנית בריטית, הידועה בעיקר בזכות הציורים שיצרה במהלך מלחמת העולם הראשונה. מודי-קוק שימשה כנהגת אמבולנס בצרפת ובאיטליה במהלך המלחמה וחוויות אלה באו לידי ביטוי ביצירותיה.
ביוגרפיה ויצירה

מודי-קוק נולדה במערב לונדון, הצעירה מבין שתי בנותיו של הנרי קוק, סוחר שטיחים, וביאטריס מודי. היא למדה אמנות בבית הספר לאמנות בסנט ג'ון ובמכללת גולדסמית'. היא עבדה גם בוונציה תקופה קצרה.
בינואר 1916 מודי-קוק ואחותה הבכורה פיליס, שלמדה ארכאולוגיה, נסעו לצרפת כאחיות מתנדבות ביחידת הסיעוד והעזרה ראשונה. בזמן שנסעה באמבולנסים של היחידה, בצרפת בין השנים 1916–1918, החלה מודי-קוק לשרטט ולצייר את הסצנות שראתה סביבה. היא תיעדה את חבריה נהגי האמבולנס והן את הצוות הרפואי שהיה בהם. ציורי המים וציורי הגיר שלה התמקדו לעיתים קרובות בחיילים פצועים שפונו, והלוגיסטיקה של הפינוי ברכבות אמבולנס. כמו בחזית המערבית, מודי-קוק שימשה גם כנהגת אמבולנס באיטליה במהלך המלחמה.
מודי-קוק שלטה בצרפתית, איטלקית וגרמנית ולכן עבדה לעיתים כמתורגמנת עבור הצלב האדום.
בשנת 1919 שמה של מודי-קוק הגיעה לידיעת ועדת המשנה לעבודות נשים במוזיאון המלחמה המלכותי, שרכשה מספר ציורים לאוסף החדש שלהם. רכישה זו כללה את התמונה המפורסמת ביותר שלה, "באמבולנס: מדליקה סיגריה לחולה". בשנת 1920 הזמין אותה הצלב האדום הבריטי לחזור לצרפת כדי לתעד את פעילותן של יחידותיו שעדיין סיפקו שם טיפול וסיעוד.
ציוריה מביקור זה כוללים דוגמאות לנזקי מלחמה, לנופים המופצצים של שדות הקרב לשעבר ולנשים המטפלות בקברים בבית קברות. מודי-קוק עבדה בעיקר בצבעי מים.
מודי-קוק חזרה לניולין בקורנוול והמשיכה לעבוד כאמנית וקיימה תערוכה מעבודותיה בשנת 1921 באגודת האדריכלות של אוניברסיטת קיימברידג'.
בשנת 1920 ואילך נסעה מודי-קוק ברחבי אירופה ואפריקה, בעיקר לדרום אפריקה, שם קיימה תערוכה מעבודותיה בשנת 1923.
היא חזרה לאנגליה לתקופה קצרה לפני שנסעה לצרפת בשנת 1925, שם שמה קץ לחייה.
תערוכת עבודותיה נערכה בשנה שלאחר מכן וכעבור כמה שנים אחותה פיליס תרמה עוד מיצירותיה למוזיאון המלחמה הקיסרי.
גלריה

אמבולנס
מחנה בגנואה
אבוויל
סערה בסום
אוהל
סנט ג'ין
אהלים
בית קברות צבאי
הערות שוליים

↑  Women at war: The female British artists who were written out of, The Independent, ‏2011-04-08 (באנגלית)
↑  "Battle Lines", www.spectator.co.uk
↑  War through women’s eyes, www.newstatesman.com (באנגלית)
↑  6 Stunning First World War Artworks By Women War Artists, Imperial War Museums (באנגלית)
אוליב מודי-קוק, מתנדבת מדליקה סיגריה באמבולנס
ג'ני אוגוסטה בראונסקום

| --- | --- |

 לידה:  10 בדצמבר 1850 אונסדייל, ארצות הברית 
 פטירה:  5 באוגוסט 1936 (בגיל 85) ניו יורק, ארצות הברית 
 מקום לימודים:  קופר יוניון  האקדמיה הלאומית לעיצוב 
 
ג'ני אוגוסטה בראונסקום (באנגלית: Jennie Augusta Brownscombe;‏ 10 בדצמבר 1850 – 5 באוגוסט 1936) הייתה ציירת, מעצבת מסחרית ומאיירת אמריקאית. בראונסקום למדה אמנות במשך שנים בארצות הברית ובפריז. היא הייתה חברה מייסדת, סטודנטית ומורה בליגה לסטודנטים לאמנות בניו יורק. היא ציירה ציורי ז'אנר, של היסטוריה אמריקאית וקולוניאלית.
ביוגרפיה > חיים אישיים

בראונסקום נולדה ב־10 בדצמבר 1850 בבית חווה ליד אירווינג קליף בהונשדייל, פנסילבניה, ילדתם היחידה של חקלאי מדבונשייר, אנגליה, ויליאם בראונסקום, ואלווירה קנדי בראונסקום האמריקאית. על פי ההערכה, אביה היגר לארצות הברית בערך בשנת 1840 ובנה את הבית בו נולדה וגדלה. אמה, אלווירה קנדי בראונסקום, הייתה צאצא של נוסע במייפלאואר אייזק סטרנס שהגיעה לקולוניה בשנת 1630. במהלך חייה ג'ני בראונסקום הייתה חברה פעילה ב״בנות המהפכה האמריקאית״, ו״צאצאי המייפלאואר״ ובאגודה לשימור הנוף ההיסטורי.
אמה, סופרת ואמנית מוכשרת, טיפחה את התעניינותה של ג׳ני בשירה ואמנות. היא זכתה בפרסים ביריד מחוז וויין על עבודתה כשהייתה תלמידה בתיכון.
לאחר מותו של אביה בשנת 1868, הרוויחה בראונסקום כסף למחיה בבית הספר התיכון בהונשדייל כאשר יצרה איורים לספרים ומגזינים, בהשראת הנוף סביב ביתה ובקרבת מקום.
בראונסקום למדה אמנות בניו יורק ואחר כך בפריז בשנת 1882. היא חזרה לארצות הברית ופציעה בעין מנעה ממנה לצייר עד שנת 1884. לעיתים קרובות היא ביקרה את אמה בהונסדייל, עד מותה בשנת 1891.
בין השנים 1885 - 1896 בילתה בראונסקום את החורף ברומא איטליה, שם פגשה את האמן ג'ורג' הנרי הול שהפך לבן לוויה ומנטור שלה. החל משנת 1908 לערך הם חלקו סטודיו בעונות הקיץ בפאלנוויל בהרי קטסקיל בניו יורק עד שהול נפטר בשנת 1913.
הול "השפיע עמוקות על הסגנון, הצבע והגישה של בראונסקום". כשנפטר הול הוא הוריש את ביתו ורכושו בקטסקיל לבראונסקום. לאחר מותו של הול, בילתה בראונסקום את החורף בבייסייד ובניו יורק ובקיץ בקטסקיל. היא תרמה מגוון רחב של עבודות אמנות, גם מהירושה של הול, למוזיאון ברוקלין לאמנות.
ביוגרפיה > השכלה

בשנת 1871 היא נסעה לניו יורק, למדה אצל ויקטור נהליג וסיימה את לימודיה בבית הספר לעיצוב לנשים במכון קופר בשנת 1872. היא למדה באקדמיה הלאומית לעיצוב במשך מספר שנים אצל למואל וילמרת. עד שהפכה לחברה מייסדת וסטודנטית בליגת הסטודנטים לאמנות בניו יורק. היא ציירה איורים, כתבה קטעים קצרים על אמנות לעיתונים, ולימדה שיעורי אמנות בליגה לסטודנטים לאמנות כדי להרוויח שכר לימוד והוצאות אחרות ולמדה שם עד 1878, אז המשיכה בלימודים בבית הספר האקדמיה הלאומית לעיצוב עד 1881. באקדמיה זכתה בראונסקום בפרסים אחדים. לאחר שסיימה את לימודיה באקדמיה, נסעה לאירופה ולמדה בפריז אצל הנרי מוסלר, צייר ז'אנר באולפני בריטניה ופריז.
קריירה

בראונסקום עבדה בצבעי מים ושמן, הייתה מאיירת, ליתוגרפית, מעצבת ואמנית מסחרית. היא ציירה דיוקנאות וציורי ז'אנר היסטוריונית האומנות אלינור טופטס אמרה שלברונסקום הייתה "נטייה לציור עלילתי בדגש ריאליזם." ציוריה הוצגו בניו יורק, פילדלפיה, שיקגו ולונדון. היא מכרה את זכויות התעתקה ליותר ממאה מיצירותיה, שהופקו מהם כרטיסי ברכה, לוחות שנה והדפסים בסוף המאה ה-19.
חלק מציוריה הפופולריים הם חזון אידיאליסטי של חיי כפר מסורתיים ומשפחתיים כמו בציור "חלום צעיר של האהבה" (1887), ו"חג ההודיה הראשון בפלימות" (1914), שמוצג באוסף מוזיאון הצליינים בפלימות'. מסצ'וסטס. בשנת 1899 תוארה על ידי ״ניו יורק וולד״ כ"אחד האמנים הטובים ביותר של אמריקה."
היא הייתה חברה באגודת הציירים של ניו יורק, הליגה המקצועית לאמנים אמריקאיים, מועדון האמנויות הלאומי והחברה העירונית לאמנות.
ציורי ז'אנר

הציור הראשון שלה שנמכר היה "אוצרות סבתא", שנעשה בשנת 1876. הוא הוצג בתערוכת האקדמיה הלאומית לעיצוב בשנת 1876 אף על פי שעשתה בעיקר ציורי ז'אנר, היא גם ציירה דיוקנאות והתנסתה באימפרסיוניזם, כמו ציור, 1885, "פרדסי התפוחים בחודש מאי״, שם ניקדה בצבעי ירוק-לבן "כדי ליצור רושם של פריחת התפוח המעורפלת והמקסימה בעצים באביב."
"אשה חדשה"

ככל שהזדמנויות החינוך הועמדו לרשותם יותר במאה ה-19, הפכו אמניות נשים לחלק מארגונים מקצועיים, כולל הקמת עמותות אמנות משלהן. יצירות אמנות שנעשו על ידי נשים נחשבו לנחותות, וכדי לסייע להתגבר על כך הנשים הפכו ל"קולניות ובטוחות יותר ויותר" בקידום עבודותן, וכך הפכו לחלק מהדימוי המתהווה של "האשה החדשה", המשכילה, המודרנית והחופשית יותר.
אמנים "שיחקו תפקידים מכריעים בייצוג האישה החדשה, הן על ידי רישום תמונות של האייקון והן על ידי הפעלת הסוג המתהווה הזה דרך חייהן." בסוף המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20 כ־88% מהמנויים של 11,000 כתבי-עת וכתבי-עת היו נשים. עם כניסת נשים לקהילת האמנים, שכרו המו"לים נשים כדי ליצור איורים המתארים את העולם באמצעות נקודת מבט של אישה.
עבודתה של בראונסקום הביעה נקודת מבט רגשית, כמו ״בחלום צעיר של האהבה״ ונקודת מבט נשית ניכרת ב"חג ההודיה הראשון בפלימות" המתאר אישה בקדמת התמונה עם שני ילדיה. מאיירות מצליחות נוספות היו ג'סי וילקוקס סמית, רוז אוניל, אליזבת שיפן גרין, ויולט אוקלי.
התחייה הקולוניאלית

בראונסקום הייתה בין קבוצת אמנים מתנועת התחייה הקולוניאלית שהעריצו גיבורים קולוניאליים כמו ג'ורג' וושינגטון וההיסטוריה הקולוניאלית. אמנים אחרים כללו את האוורד פייל, ז'אן-לאון ז'רום, הנרי אלכסנדר אוגדן, אדוארד פרסי מורן וג'ון וורד דונסמור. עבודותיהם, בהשראת יצירות אמנות קודמות וביוגרפיות של ג'ורג' וושינגטון, פורסמו בצבע בספרים, כתבי-עת, לוחות שנה ומוצרים מסחריים אחרים, תוך ניצול התקדמות טכנית בהדפסות ליתוגרפיות. ציורים רבים נמכרו גם לאוספים פרטיים. היא גם נעשתה מודעת יותר לשורשים הקולוניאליים של משפחת אמה.
מבין הציורים שעשתה מדמויות היסטוריות, היא הכינה 20 ציורים ומעלה של ג'ורג' וושינגטון, שחלקם הועתקו על ידי חברת גרלך בארקלו, כולל נישואי ג'ורג' ומרתה וושינגטון והמפגש הראשון של קולונל וושינגטון וגברת קרטיס, אשר נרכשו ממנה בשנת 1919 ו- 1920. היא ציירה ציורים של סצנות קולוניאליות אחרות בשנות התשעים של המאה התשע עשרה.
"חג ההודיה הראשון", 1914, מתאר את האירוע ההיסטורי בו קולוניאליסטים ואמריקאים ילידים, בראשות מסאסוייט, התכנסו בשנת 1621 כדי לחגוג את שפע האסיף הראשון שלהם בהתאם למסורת האנגלית. בציור חג ההודיה יש כמה אי דיוקים היסטוריים, בעיקר בעניין ייצוג האינדיאנים, אותם תיקנה בגרסה נוספת של הציור בשנת 1925.
דיוקנאות

בשנות העשרים של המאה העשרים ציירה דיוקנאות של שופטי בית הדין לערעורים, הנאמן של אוניברסיטת רוטגרס ויליאם הופקינס לאופ ורופא בית החולים ד"ר צ'ארלס סטורי. בראונסקום יצרה איורים לסיפורי מגזין "הרפר וויקלי", "סקריבנר"
שנים מאוחרות יותר

היא השלימה את הציור "ילדים משחקים בפרדס בבית הספר לינקולן בהונסדייל" בשנת 1932 . בראונסקום ציירה עד שנת 1934 כשהייתה בת 84.
היא נפטרה ב־5 באוגוסט 1936 בבייסייד, ניו יורק ונקברה בבית העלמין בהונסדייל ליד הוריה.
היא מעולם לא נישאה ולא היו לה ילדים.
מורשת

עבודותיה המשיכו להימכר בהצלחה בארצות הברית ובאירופה במהלך השפל הגדול. בשנת 1982, היא הייתה בין "הנשים האגדיות" באזור הרי צפון-מזרח, תוכנית בחסות מושל פנסילבניה אד רנדל. הנשים הכלולות בקבוצה זו מתוארות כדלקמן: "נשים שעשו היסטוריה - נשים שנלחמו נגד סטריאוטיפים, דעות קדומות ושפע מכשולים, והפכו לחלק ממורשת פנסילבניה."
האגודה ההיסטורית של מחוז ויין בהונסדייל בפנסילבניה קיימה תערוכה רטרוספקטיבית של עבודותיה בשנת 1996.
בתחילת 2011 נערכה תערוכת יחיד של יצירתה בגלריה הופ הורן בסקרנטון, פנסילבניה.
חלק מהציורים מהתערוכה הגיעו מאוסף האגודה ההיסטורית של מחוז ויין, פנסילבניה.