stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פרשת השחיתות הקטרית בפרלמנט האירופי
תגובת ממשלת קטר

ממשלת קטר הכחישה כל מעורבות בפרשה. שגריר קטר לאיחוד האירופי הצהיר: "מדינת קטר דוחה במפגיע כל ניסיון לקשור אותה עם האשמות באי-סדרים. כל קישור של הממשלה הקטרית עם הטענות שבדיווחים הן משוללות יסוד ומבוססות על מידע מוטעה. מדינת קטר פועלת דרך מגעים בין מוסדות ופועלת בתיאום מלא עם החוק והתקנות הבינלאומיים."
בשלב מאוחר יותר האשימה קטר את איחוד האמירויות הערביות ב"תפירת" הפרשה. העיתונאי ג'ק פרוק דיווח כי ממשלת קטר טענה ש"כולם" מאמינים שאיחוד האמירויות נמצאת מאחורי הפרשה. על פי ארגון Middle East Monitor (MEMO), הממומן על ידי ממשל קטר, "פרלמנט האיחוד האירופי פתח בחקירה רשמית בתיקי ובחשדות שחיתות עם מעורבות של פקידים בכירים מאיחוד האמירויות במטרה לייצר קמפיין הכפשה נגד קטר בעודה מארחת את גביע העולם בכדורגל 2022." קטר טוענת כי "מאז 2017 מרגישה קטר כי היא קורבן של התקפות תקשורתיות שמנוהלות על ידי גורמים מאבו דאבי, וכוללות מסמכים מזויפים ופייק ניוז."
הממשלה הקטרית הצהירה כי היא "מותקפת נקודתית" על ידי הרשויות הבלגיות והביעה אכזבה מכך שהממשלה הבלגית "לא טרחה לתקשר עם הממשלה שלנו כדי לבסס את העובדות."
קטר הזהירה כי קישור מתמשך של קטר אל הפרשה ישפיע בצורה שלילית על שיתוף הפעולה בתחום האנרגיה בין האיחוד האירופי לקטר.
מעורבות דרום אפריקאית וישראלית

אחד המעורבים בארגון Fight Impunity של פנצרי אשר שימש להעברת הכספים מהמדינות הערביות, היה דימיטריס אברמופולוס (אנ'), לשעבר שר החוץ של יוון ובין השנים 2014–2019 שר ההגירה והפנים בנציבות האיחוד האירופי. עם תחילת הפרשה התפטר מהארגון והעיד בראיון כי איש העסקים הדרום אפריקאי השנוי במחלוקת איקבאל סורבה (אנ') הוא התורם הגדול ביותר של Fight Impunity, דרך קרן סקונג'לו לפיתוח (אנ') הנמצאת בבעלותו. סורבה הסתבך בעבר בהעברות כספים לפוליטיקאים בדרום אפריקה, ונחשב מקושר לג'ייקוב זומה, ראש הממשלה לשעבר של דרום אפריקה שבעצמו היה מעורב בפלילים. הוא גם שימש במספר תפקידים במסגרת ארגון BRICS, ואף מונה ליו"ר קרן הדרך והחגורה של אפריקה.
הקשר בין סורבה ל־Fight Impunity זוהה לראשונה במסגרת פרויקט NGO Monitor של המכון לחקר ארגונים לא-ממשלתיים, ארגון מישראל שפועל לזהות מעורבות של ארגונים, ממשלות וקרנות בקמפיינים של דה-לגיטימציה נגד ישראל. נשיא המכון, פרופסור ג'רלד שטיינברג, ציין שהקרן של סורבה נחשבת בין מייסדי Fight Impunity, וקרא לחקירה נוספת כדי להבין את מהותו של הקשר בין הקרן, הארגון וחברי הפרלמנט האירופיים. שטיינברג משמש בין השאר יועץ לממשלת ישראל וחבר בוועדת ההיגוי למלחמה באנטישמיות במשרד ראש הממשלה.
מעורבות דרום אפריקאית וישראלית > תוכנת פגסוס

ביוני 2023 אמרה קאילי "לא ריגלו אחרי עם פגסוס, אך אנו מאמינים שמרוקו, ספרד, צרפת ובלגיה כן ריגלו אחרי הוועדה של הפרלמנט." בהצהרה אחרת טענה ששירותי הביון הבלגיים עקבו אחריה בשל עבודתה בוועדת הפרלמנט שחקרה את השימוש ברוגלת פגסוס באירופה, והוסיפה שזהו "הסקנדל האמיתי". פגסוס היא רוגלה שמפותחת בידי קבוצת NSO מישראל.
ראו גם

DarkMatter Group
פרשת השחיתות בפיפ"א 2015
לה קורבוזיה

| --- | --- |

 לידה:  6 באוקטובר 1887 לה שו-דה-פון, שווייץ 
 פטירה:  27 באוגוסט 1965 (בגיל 77) רוקברין-קאפ-מרטן, צרפת 
 שם לידה:  Charles-Édouard Jeanneret 
 מקום קבורה:  רוקברין-קאפ-מרטן 
 תחום יצירה:  אדריכלות 
 זרם באמנות:  אדריכלות מודרנית, ברוטליזם, פיוריזם 
 הושפע על ידי:  אוגוסט פרה 
 יצירות ידועות:  Tsentrosoyuz building, העיר הקורנת, יחידת מגורים, וילה סבואה, כנסיית נוטרדאם די או 
 פרסים והוקרה:  פרס סיקנס (1963)  מפקד מסדר האמנויות והספרות (1957)  מדליית פרנק פ. בראון (1961)  מדליית הזהב המלכותית (1953)  מדליית הזהב של AIA  דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת ציריך  דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת קיימברידג'  דוקטור לשם כבוד מהמכון הטכנולוגי של ציריך  קצין בכיר בלגיון הכבוד  דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת ז'נבה  מפקד בלגיון הכבוד 
 בן או בת זוג:  Yvonne Le Corbusier 
 חתימה:   
 
דמותו של לה קורבוזיה על שטר שווייצרי
כנסיית נוטרדאם די או
בניין בית המשפט העליון בצ'אנדיגאר
שארל-אדואר ז'אנרה-גרי, הנודע בשם לֶה קוֹרְבּוזְיֶה (בצרפתית: Le Corbusier-Charles-Édouard Jeanneret-Gris;‏ 6 באוקטובר 1887 – 27 באוגוסט 1965) היה אדריכל שווייצרי רב-השפעה, שתרם רבות להתגבשות האדריכלות המודרנית במאה ה-20 וסגנון הבנייה הבינלאומי בפרט. נחשב בעיני רבים לאחד האדריכלים החשובים ביותר בהיסטוריה ואף נכלל בסוף שנת 1999 ברשימת 100 האישים המשפיעים ביותר של המאה ה-20 על ידי מגזין טיים. במקביל לעיסוקו כאדריכל שלח ידו גם בציור, פיסול, עיצוב רהיטים וכתיבה.
בשנת 2016 זכה מבחר של 17 מבנים שתכנן בשבע ארצות שונות להכרה כאתר מורשת עולמית.
ביוגרפיה

לה קורבוזיה נולד בשם שארל-אדואר ז'אנרה (Charles-Edouard Jeanneret-Gris), ושינה את שמו ל-Le Corbusier לפי שמו של סבו מצד אמו, כדי להפגין שכל אדם יכול להמציא עצמו מחדש (אחדים התלוצצו וקראו לו "הדומה לעורב", שכן בצרפתית המילה "עורב" היא Corbeau).
בשנת 1907 עבר לגור בפריז והחל לעבוד ולהתלמד במשרדו של האדריכל הצרפתי הנודע אוגוסט פרה. פרה היה מחלוצי השימוש בבטון מזוין והשפעתו על לה קורבוזיה בתחום זה הייתה ניכרת. בתקופה הקצרה שבין אוקטובר 1910 ומרץ 1911 עבד במשרדו של פטר ברנס בברלין, שם הכיר את האדריכל הצעיר מיס ון דר רוהה עמו פעל יחד בתקופה מאוחרת יותר. בשנים שבהן עבד בברלין התרחבה גם השפעתו של לה קורבוזיה בגרמניה.
עד סוף שנות ה-20 פעל לה קורבוזיה בעיקר בתכנון בתים פרטיים. בתקופה זו פיתח את פרויקט בית ה-"Dom-Ino", רעיון של שימוש בבטון מזוין על מנת ליצור תוכניות חופשיות בכל קומה וחזית משוחררת מאילוצים מבניים. רעיון זה, שנראה היום פשוט ומובן מאליו, היה פריצת דרך במחשבה באופן שבו טכנולוגיית בנייה חדשה יכולה לשנות את פני האדריכלות. לפי שיטה זו תכנן מספר בתים פרטיים במהלך שנות ה-20 וה-30, לרבות ביתו של הצייר הקוביסטי אמדי אוזנפאנט, שעמו התיידד כבר ב-1918.
משנות ה-20 ועד 1940 ניהל לה קורבוזיה משרד פעיל בשותפות עם בן דודו, פייר ז'אנרה. בשנת 1928 יזם את ייסוד CIAM יחד עם 27 אדריכלים אירופאים נוספים בעלי השפעה באותה תקופה. ייסוד הארגון נבע מהעיסוק המתמיד של לה קורבוזיה, כמו גם אדריכלים רבים אחרים בתקופתו, בפיתוח של תפישות האדריכלות המודרנית. ביניהם האדריכלית הצעירה שארלוט פאריו.
קורבוזיה הוא אחד האדריכלים השנויים ביותר במחלוקת במאה ה-20. חלק מרעיונותיו נתנו השראה לכל האדריכלים המודרניסטים וחלקם גבלו בטירוף, כמו למשל תוכניתו (שלא יצאה לפועל) להרוס חלק נרחב ממרכז פריז ולבנות במקום מגדלים עצומים מוקפים בפארקים. בשנות החמישים תכנן לה קורבוזיה את העיר צ'אנדיגאר בהודו, הנחשבת לאחת ההצלחות הגדולות שלו.
ב-27 באוגוסט 1965, בניגוד להמלצת רופאו, יצא לה קורבוזיה לשחייה בחוף הים. גופתו נמצאה צפה במים לאחר שככל הנראה לקה בלבו בעת שהיה בים. לאחר מותו זכה למחוות רבות מצד אדריכלים, אמנים ואנשי רוח רבים מכל העולם.
עקרונות

קורבוזיה היה בין האדריכלים והמהנדסים הראשונים שלמדו לנצל את יתרונותיו של הבטון המזוין, שהומצא רק בסוף המאה ה-19, כדי ליצור אדריכלות חדשנית ופחות מוגבלת. את רעיונותיו בנושא זה ישם בכמה ממבניו הראשונים ואף הגדיר את חמשת העקרונות הבסיסיים לתכנון הנובעים מהאפשרויות שנותן הבטון המזוין. חמשת עקרונות אלו באו לידי ביטוי בצורה הטובה ביותר בווילה סבואה הנחשבת ליצירת מופת באדריכלות המודרניסטית:
את הבניין יש להרים על עמודים כך שאפשר להשתמש בחלל שמתחתם כקומה ראשונה פתוחה וזורמת. לעמודים במבנה על פי עקרונותיו קראו "פילוטי".
שלד הבניין צריך להיות מבוסס על עמודים היוצרים את החלוקה הגאומטרית הפנימית שלו, הם מוסתרים בתוך הקירות ומשחררים את הקירות מנשיאת המבנה.
החלונות מתמשכים כקו אופקי רצוף המשמש כמוטיב במעטפת הבניין וכיוון שהקירות אינם משמשים עוד כקירות נושאים ניתן לפתוח בהם כל פתח רצוי להכניס אור, אוויר ותחושת זרימה לתוך המבנה.
חלל הפנים חופשי לחלוטין מבחינה תכנונית. מקום קירותיו הפנימיים ומידותיו מותאמים לחלוטין לפעולות הנדרשות לדיירים.
הגג השטוח מיועד לאזור בילוי ומרגוע לדיירים באוויר הפתוח, שימושי לחלוטין. מכיל לעיתים גינה קטנה וסולריום שהיא מרפסת שיזוף עילית.
העקרונות של לה קורבוזיה לא היו פנטזיות עיצוביות או גחמות אופייניות אלא הכתיבו דפוס חדש של בניה.
עקרונות > תפישה אורבנית

לה קורבוזיה האמין שהמצאת המכונית הפרטית (בעיקר שיכלול הייצור התעשייתי שלה) היא הזדמנות לחולל שינויים מרחיקי לכת גם במבנה העיר. עוד בטרם החל תהליך הפרבור בארצות המערב (ובעיקר בארצות הברית) חזה לה קורבוזיה את העיר המשתרעת על פני עשרות קילומטרים ומקושרת על ידי כבישים מהירים. לה קורבוזיה התייחס למכונית ואל הגישה מהבית אל המכונית ומשם העירה בכל תכנוניו. עוד הוא טען כי תכנון עירוני המבטל את המרחקים הגדולים בזכות הגישה המהירה והקלה לכל מקום על ידי מכונית פרטית, משחרר את מרכזי הערים מצפיפות מיותרת, מחלות ופשע הנובעים מהצפיפות הרבה וכי תכנון זה הוא בריא יותר לעיר ולחברה.
תפישה זו, שהייתה מקובלת מאוד משנות ה-50 ועד שנות ה-80 בערך, סופגת היום (בדיעבד) ביקורת קשה מאוד על כך שהרסה את הערים וגם פגעה בחברה ובטבע.
תפיסה אורבנית מפותחת אשר הביא לעולם ומבואת בפירוט רב בספרו לה גראנד (LA GRAEND) היא ההפרדה המפלסית במדרכות בכרך האורבנית שבניגוד לתפישה המכונית במרחב הביא לשינוי מהפכני בתכנון הערים.
עקרונות > מכונת מגורים ויחידת מגורים

מכונת מגורים - לה קורבוזיה תפס את האדריכלות כחלק מהעידן התעשייתי. הוא פיתח תאוריה של "טוהר" (purism). התכנון האורבני בכללו והבניינים בפרט צריכים להיענות לכללי תכנון פשוטים ונטולי קישוטים מסולסלים. סטנדרטיזציה ויעילות של המבנה כמו קו הרכבה תעשייתי. הוא אמר שבית הוא "מכונה לגור בה", וכוונתו הייתה שכל חלק בתוכנית הבית צריך להיות פונקציונלי ולשרת את יעודו של הבית, כפי שהיו מעוצבות סירות, מכוניות ומטוסים. ל"תעשייתיות" של התכנון מתלווה מתן מענה לצרכים של הכנסת הטבע לחיי התושבים. תכנונו הרעיוני של עיר כלל יצירת שלושה אזורים למגורים, למסחר ולתעשייה. הפרדה בין האזורים על ידי רצועות ירק.
יחידת מגורים (Unité d'Habitation)  – בשנת 1952 הסתיימה במרסיי בנייתו של בניין המהווה "כפר אנכי". בבניין זה ישם לה קורבוזיה את רעיונותיו. המבנה בן 17 הקומות המוקף בפארק, כולל מגורים ל-1600 איש ב-337 דירות. המבנה הוא יחידת מגורים גם במובן של "איחוד". בנוסף למגורים הוא מאחד בתוכו את כל הצרכים העירוניים של תושביו: רחוב חנויות באחת הקומות, רחבת בילוי ונופש וגן ילדים על הגג, מלון לאורחים, שירותים רפואיים ועוד. רחובות פנימיים (מוארים באמצעות מנורות בפתחי הדירות) מובילים לדירות קטנות יחסית אך מוארות באור טבעי ופונות לטבע. גם מבחינת חומרי הבניה יש בבניין חידוש. זהו הבניין הראשון שנבנה תוך שימוש בבטון חשוף (סגנון הברוטליזם).
לאחר השלמת 'יחידת המגורים' נבנו עוד ארבעה מבנים נוספים באותו סגנון, בעיר רזה (Reze) בצרפת 55–1953, ברלין 1957, ברייה אן פורי (Briete en Forey) בצרפת 1956–1963, ובפירמיני 1959–1967. מבנים אלה שמרו על העקרונות והצורה הבסיסיים של המבנה המקורי אולם עברו התאמות ושינויים בהתאם לצרכים ולתנאים הספציפיים. לדוגמה, היחידה שנבנתה בברלין בשנים 1956–1959 היא בנין בן 17 קומות המכיל מעל 500 דירות הגדולות יותר מהבניין במרסיי. עם זאת למעט משרד דואר ומספר חנויות אין בו את כל השירותים שבמבנה המקורי.
עקרונות > המודולור

קורבוזיה עסק רבות במחקר אדריכלי. אחד ממחקריו המפורסמים היה ה"מודולור". בדומה לאדם הוויטרובי של לאונרדו דה וינצ'י מדד קורבוזיה את כל חלקי גוף האדם והציג אותם בתרשים המציג את פרופורציות הזהב בגוף האדם. מתרשים זה הסיק כי יש לתכנן כל דבר, מריהוט ועד מבנים שלמים בהתאם לפרופורציות אלו.
דגם העיר הקורנת

לה קורבוזיה הציג את דגם עיר של עיר חסרת צפיפות המתוכננת עבור 3 מיליון תושבים בסלון הסתיו בשנת 1922 ולאחר מכן בספרו: "אורבניזם" בשנת 1926.
עיצוב מוצרים ורהיטים

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
בנוסף לעיסוקו באדריכלות ובתכנון עירוני, עסק לה קורבוזיה גם בעיצוב של ריהוט ושל מוצרים תעשייתיים שונים. החל מ-1928 עיצב מספר רהיטים אשר חלקם אף זכו להצלחה מסחרית רבה.
תמיכתו בפשיזם ובאנטישמיות

בשנות ה-30 החל לה קורבוזיה לאמץ רעיונות פשיסטיים ודגל באנטישמיות. תפיסתו האדריכלית בתכנון ערים הייתה כי קל יותר ליישם רעיונות אדריכליים תחת משטר סמכותני, המסוגל להתעלם מזכויות הפרט לטובת הכלל. הוא פרסם מספר מאמרים אנטישמיים בכתבי עת נאציים.
בשנת 1934 נפגש עם נציגי ממשלת בניטו מוסוליני ברומא, ולאחר מכן הציע לשתף פעולה עם המשטר הפשיסטי בשיקום אדיס אבבה, לאחר שכיבוש אתיופיה במהלך המלחמה האיטלקית-אתיופית השנייה גונה על ידי חבר הלאומים.
לאחר כניעת צרפת ב–25 בנובמבר 1940 הוא זומן לעבוד עם משטר וישי, ושיתף איתו פעולה מרצון. למרות זאת הוא נתקל בהתנגדויות מקצועיות ובבירוקרטיה, ועזב את וישי ביולי 1942.
במכתב לאמו, לפני שהצטרף למנגנון וישי, הוא הביא לידי ביטוי את תפיסתו האנטישמית: "היהודים עוברים תקופה קשה. לעתים אני מלא חרטה, אך נראה כי צימאונם העיוור לכסף הרקיב את המדינה".
פרויקטים נבחרים

1905 - Villa Fallet, La Chaux-de-Fonds, שווייץ
1912 - Villa Jeanneret, La Chaux-de-Fonds, שווייץ
1916 - Villa Schwob, La Chaux-de-Fonds, שווייץ
1923 - Villa LaRoche/Villa Jeanneret, פריז
1924 - ביתן ה-"L'Esprit Nouveau", פריז (נהרס)
1924 - Quartiers Modernes Frugès, פסאק, צרפת
1925 - תוכנית וואזן, מרכז פריז, צרפת. הוצגה במסגרת התערוכה הבינלאומית לאמנויות דקורטיביות ותעשייתיות מודרניות
1926 - Villa Cook, Boulogne-sur-Seine, צרפת
1927 - שיכון וייסנהוף, שטוטגרט, גרמניה. פרויקט משותף לכמה אדריכלים מודרניסטים חשובים שנבנה במסגרת תערוכת הסגנון הבינלאומי.
1928 - וילה סבואה, Poissy-sur-Seine, ליד פריז
1929 - Armée du Salut, Cité de Refuge, Paris, France
1930 - Pavillon Suisse, Cité Universitaire, פריז
1933 - בניין הממשל צנטרוסויוץ (Tsentrosoyuz), מוסקבה, ברית המועצות
1938 - מגדל קרטזיאן ("Cartesian")
1947-1952 - יחידת המגורים (Unité d'Habitation), מרסיי, צרפת
1948 - Maison Curutchet, לה פלאטה, ארגנטינה
1949 - Usine Claude et Duval, Saint-Dié-des-Vosges, צרפת
1949-1952 - בניין המזכירות של האומות המאוחדות במנהטן, ניו יורק (בשיתוף אדריכלים נוספים)
1950-1955 - כנסיית נוטרדאם די או (Chapelle Notre Dame du Haut), רונשמפ, צרפת
1951 - Cabanon Le Corbusier, Roquebrune-Cap-Martin
1951 - ניי-סיר-סן Maisons Jaoul צרפת
1952-1959 - מבנים שונים בעיר צ'אנדיגאר, הודו
1953 - Maison du Brésil, העיר האוניברסיטאית, פריז
1956 - Unité d'Habitation de Briey en Forêt, Briey en Forêt, צרפת
1957-1960 - Sainte Marie de La Tourette, ליד ליון, צרפת
1957 - יחידת המגורים Unité d'Habitation de Berlin-Charlottenburg, ברלין
1958 - ביתן פיליפס, התערוכה העולמית של בריסל (1958) (נהרס)
1960 - Unité d'Habitation de Firminy, פרמיני, צרפת
1961 - מרכז קרפרנטר לאומנות חזותית, אוניברסיטת הרווארד, מסצ'וסטס
1965 - מוזיאון היידי וובר, ציריך (הושלם לאחר מותו)
ראו גם

אדריכלות מודרנית
הסגנון הבינלאומי
CIAM
לקריאה נוספת

מדיה וקבצים בנושא  בוויקישיתוף
לה קורבוזיה, לקראת ארכיטקטורה (תרגום מצרפתית: עידו בסוק), הוצאת בבל, 1998.
הערות שוליים

1 2   דן דרין, קצרי רוח העבר האפל של שלושת אבות האדריכלות במאה ה-20, באתר הארץ, 3 במרץ 2025
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007264324405171  PLWABN: 9810570231305606  BIBSYS: 90059168  BNC: 000057674  BNE: XX965811  BnF: cb119115569 (data)  CANTIC: a1043804x  CiNii: DA00371545  GND: 118676873  HDS: 019085  ICCU: CFIV003328  ISNI: 0000 0001 2280 3718  KulturNav: 7e22cec4-2e3d-4b62-b7f1-4b2656df2dfa  LCCN: n79021788  LNB: 000072979  Léonore: 194871  NDL: 00447073  NGV: 3382  NKC: jn19981001733  NLA: 35244358  NLG: 80402  NLK: KAC199613825  NSK: 000033054  NTA: 068884680  PIC: 68481  RERO: 02-A000103305  RKD: 48519  SELIBR: 70380  SIKART: 4000293  SNAC: w6mw2g9z  SUDOC: 027304612  Trove: 879772  ULAN: 500027041  VcBA: 495/3918  VIAF: 56612471   WorldCat (עם VIAF): 56612471 
מונומנט היד הפתוחה, צ'אנדיגאר
Unité d'Habitation שבברלין. אחת מבין "יחידות מגורים" רבות בתכנון לה קורבוזיה
מרכז היידי וובר
קטע מחזית יחידת מגורים בברלין
מבנה יחידת מגורים במרסיי של האדריכל לה קורבוזיה (1952)
בניין המזכירות של האומות המאוחדות בניו יורק
בילבי (סדרת טלוויזיה, 1969)

| --- | --- |

פתיח הגרסה ההולנדית בו השתמשו בשידורים בארץ.
 מבוסס על:  דמותה של בילבי, מסדרת ספרים הנושאת את שמה שכתבה אסטריד לינדגרן
 שיר הנושא:  "אני בילבי לא-כלום" (במקור בוצע על ידי אינגר נילסון, ובעברית בוצע על ידי נורית לפקוביץ אמיר)
 סוגה:  סדרת הרפתקאות, סדרת קומדיה
 כותבים:  אסטריד לינדגרן, אולה הלבום
 בימוי:  אולה הלבום
 שחקנים:  אינגר נילסון (בילבי)  מריה פרסון (Annika Settergren)  פר סונדברג (Tommy Settergren) 
 מדבבים בעברית:  נורית לפקוביץ אמיר ניצה שאול בלה גולדברג יהודה אפרוני גדעון זינגר שלמה בר-שביט שפרירה זכאי ראובן שפר 
 ארץ מקור:  שוודיה שוודיה גרמניה גרמניה
 שפות:  שוודית (הסדרה דובבה לשפות נוספות, ביניהן עברית)
 מספר עונות:  1
 מספר פרקים:  13 פרקים במקור, 21 בארץ ישראל
 הפקה
 מפיק:  Olle Nordemar 
 חברת הפקה:  Nord Art Sveriges Radio
 צלמים:  Kalle Bergholm 
 מוזיקה:  גיאורג רידל, Jan Johansson 
 אורך פרק:  23 דקות
 שידור
 רשת שידור:  ערוץ Sveriges Television
 רשת שידור בישראל:  הערוץ הראשון
 תקופת שידור מקורית:  8 בפברואר 1969 – 3 במאי 1969
 תקופת שידור בישראל:  9 במאי 1973 – 14 בנובמבר 1973
 קישורים חיצוניים
 דף התוכנית ב-IMDb
 
בילבי (בשוודית: Pippi Långstrump) היא סדרה שוודית המבוססת על ספרה של אסטריד לינדגרן "בילבי". עלילת הסדרה נפרסה במקור לאורך 13 פרקים (בארץ שודרו 21 פרקים). לסדרה יצאו ארבעה סרטים, כאשר שניים מהם נעזרים בקטעים מפרקי הסדרה, ושני סרטים מקוריים שנעשו לאחר סיום הסדרה.
שיר הנושא של הסדרה "אני בילבי לא-כלום" ("Här Kommer Pippi Långstrump") הולחן בידי יאן יוהנסון, לצד תמלול של אסטריד לינדגרן. השיר הושר בידי כוכבת הסדרה אינגר נילסון, ובעברית בוצע על ידי נורית לפקוביץ אמיר. את השיר תרגם דן זכאי.
הסדרה שודרה פעמיים בישראל. השידור המקורי החל ב-9 במאי 1973 עד 14 בנובמבר 1973 ולאחר מכן שודרה הסדרה בסבב שני ויצאה להפסקה, והשידור השני החל ב-22 בנובמבר 1976, אם זאת נקטע הסבב השני של השידור באמצע, היות שהופעלו לחצים להורדת הסדרה בעקבות קפיצתו של ילד בן 4 - יניב תם מחלון הקומה הרביעית בביתו בערב יום העצמאות ה-20 באפריל 1977 בניסיון לחקות את מעשיה שלי בילבי.
שמה של בילבי

במקור השוודי נקראת בילבי "פיפי ארך גרב" (Pippi Långstrump) – שמה המלא הוא "Pippilotta Viktualia Rullgardina Krusmynta Efraimsdotter Långstrump".
ההקשר השלילי בעברית של המילה "פיפי", שבשוודית משמעה ציוץ של ציפור, חייב את המתרגמים לשנות את שמה של הילדה. בתרגום הראשון לעברית של אביבה חיים שיצא לאור בשנת 1956 כונתה הילדה "גילגי". כאשר הופק הדיבוב לסדרה, היה צורך בשם הנהגה באופן דומה ויזואלית – באמצעות עיצורים דו-שפתיים, כך שיהיה דומה לתנועת השפתיים של הדמויות, ולכן, שונה שמה ל-"בילבי", או בשמה המלא "בילבילונת פילפילונה קוקוריקה מצחיקונת בתו של אפרים ארך-גרביים".
במהדורות הספר שיצאו בתרגומים שונים לאחר צאת הסדרה נשאר מאז שמה כ-"בילבי". ולמעשה, על המתרגמים היה לבקש מרשות השידור להשתמש בשם הזה.
הגרסה העברית

ב-1973 שודרו פרקי הסדרה בטלוויזיה הישראלית. הסדרה שודרה בשעה המיועדת לילדים, כשהיא מדובבת, דבר שלא היה מקובל באותה התקופה, שבה שודרו סדרות ילדים זרות כשהן מלוות בכתוביות, ובכך, למעשה, הסדרה היא התוכן השלישי שדובב לעברית. הסדרה זכתה לפופולריות רבה בעת שידורה בארץ.
במקור, הסדרה יוצרה עם 13 פרקים שנערכו לאחר מכן לשני סרטים, ולאחר סיום שידורה יצאו עוד שני סרטים לאחר אירוע הסדרה:
"בילבי" (Pippi Långstrump) ‏1969. בנוי מקטעים של הפרקים: "בילבי עוברת לביתה החדש", "בילבי עורכת קניות", "בילבי מוזמנת למסיבה", "בילבי מקבלת אורחים", "בילבי מחפשת ספונק", "טיול בכדור פורח", "מסע אל אי בודד", "אבא אפרים בא לבקור", "בילבי מתכוננת להפלגה".
"החופשה הגדולה של בילבי" (Här kommer Pippi Långstrump) ‏ 1969
"בילבי מפליגה בים הדרומי" (Pippi Långstrump på de sju haven) ‏ 1970
"הבריחה הגדולה עם בילבי בת-גרב" (På rymmen med Pippi Långstrump) ‏ 1970
בארץ שודרו 21 פרקים, מאחר ששמונה פרקים נוספו מהסרט השלישי והרביעי של הסדרה, "בילבי מפליגה בים הדרומי" (Pippi Långstrump på de sju haven) ו-"הבריחה הגדולה עם בילבי בת-גרב" (På rymmen med Pippi Långstrump). לסרט הרביעי אף יצא ספר נלווה שתורגם לעברית.
כיום, לסרט הראשון נותר רק עותק אחד פגום שלו. הסרט יצא תחת חברת ״קלסיקלטת״ ב-DVD בשנת 2011, יחד עם כל הקפיצות שנמצאות בעותק הפגום. פרקי הסדרה שרדו בגרסתם העברית, אך לא שודרו מאז שידורם האחרון בשנות השבעים.
עלילה

ילדה קטנה, בילבי לא-כלום עוברת לגור בוילה מצחיקולה הנטושה. בילבי האדמונית, חיה לבדה אך לצד קוף העונה לשם מר נילסון וסוס חסר שם אשר בילבי קוראת לו "סוסי האביר". היא מתחברת עם טומי ואניקה. גברת פרסיליוס המודאגת לשלומה של בילבי ורוצה כי תעבור לגור בבית ילדים, רותמת את עזרתם של שוטרי העיירה קלינג וקלאנג.
פרקי הסדרה

| מספר הפרק | שם הפרק בעברית | תאריך שידור בישראל ישראל |
| --- | --- | --- |
| 1 | בילבי עוברת לביתה החדש | 9 במאי 1973 |
| 2 | בילבי עורכת קניות | 16 במאי 1973 |
| 3 | בילבי מוזמנת למסיבה | 23 במאי 1973 |
| 4 | בילבי מזמינה את הילדים לטיול | 13 ביוני 1973 |
| 5 | בילבי מקבלת אורחים | 20 ביוני 1973 |
| 6 | בילבי הולכת ללונה-פארק | 27 ביוני 1973 |
| 7 | השלג הראשון / בילבי בבית הספר | 4 ביולי 1973 |
| 8 | ההכנות לחג | 11 ביולי 1973 |
| 9 | בילבי מחפשת ספונק | 18 ביולי 1973 |
| 10 | טיול בכדור פורח | 25 ביולי 1973 |
| 11 | מסע אל אי בודד | 1 באוגוסט 1973 |
| 12 | אבא אפרים בא לבקור | 8 באוגוסט 1973 |
| 13 | בילבי מתכוננת להפלגה | 15 באוגוסט 1973 |
| 14 | בילבי יוצאת להציל את אביה | 22 באוגוסט 1973 |
| 15 | בילבי מצליחה לחדור למצודת שודדי הים | 29 באוגוסט 1973 |
| 16 | בילבי פוגשת את אביה | 5 בספטמבר 1973 |
| 17 | הבריחה מהאי ומציאת האוצר / בילבי ואביה עוזבים את טקה טוקה | 12 בספטמבר 1973 |
| 18 | משוטטים עם בילבי (חלק ראשון) | 19 בספטמבר 1973 |
| 19 | משוטטים עם בילבי (חלק שני) | 3 באוקטובר 1973 |
| 20 | משוטטים עם בילבי (חלק שלישי) | 7 בנובמבר 1973 |
| 21 | משוטטים עם בילבי (חלק רביעי) | 14 בנובמבר 1973 |

הפרקים המודגשים הם הפרקים שנוספו לשידור בארץ, עקב פיצול הסרט השלישי והרביעי לפרקים. חלק מהפרקים שונו בשמם בשידור השני שלהם, וכך מצוין, אם קרה הדבר. שני הפרקים האחרונים שודרו בהפרש של חודש עקב פריצת מלחמת יום הכיפורים.
הפרקים מסומנים בצבע לפי הסרטים שנוצרו בעקבותיהם. הפרקים בצבע ירוק נערכו מחדש בעבור הסרט "בילבי" הראשון. הפרקים בצבע ורוד נערכו מחדש בעבור הסרט "החופשה הגדולה של בילבי". פרקים המסומנים בצבע סגול מופיעים בשני הסרטים הראשונים, המבוססים על פרקי הסדרה, בקטעים שונים. הפרקים בצבע התכול נלקחו מהסרט "בילבי מפליגה בים הדרומי" ופוצלו בארץ לפרקים 14–17, הפרקים בצבע הצהוב נלקחו מהסרט "הבריחה הגדולה עם בילבי בת-גרב" ופוצלו בארץ לפרקים 18–21.
צוות השחקנים והמדבבים של הסדרה

| שחקן | דמות אותה מדבב השחקן |
| --- | --- |
נורית לפקוביץ אמיר: בילבי
ניצה שאול: אניקה
בלה גולדברג: טומי, קולות רקע נשיים
שפרירה זכאי: גברת סטרגרן, גברת פריסליוס, "קלאופטרה", מורה, "רוזלינדה" התוכי, קולות רקע נשיים
ראובן שפר: מר סטרגרן, קלינג, רופא, "סכינאי", קונרד, קולות רקע גבריים
יהודה אפרוני: קלאנג, מנהל בלונה פארק, פרופסור, קפטן "צמא-דם", קולות רקע גבריים
שלמה בר-שביט: דונדר קרלסון, מוכר בבית מרקחת, קפטן אפרים ארך גרביים, גנן, חוואי, שוטר, קולות רקע גבריים
גדעון זינגר: בלום, קולות רקע גבריים
הסדרה הוקלטה בארץ באולפני זינקו ובוימה תחת ניצוחה של שפרירה זכאי ששימשה גם כמפיקה ומעבדת. מתרגם השירים היה דן זכאי. הסדרה הייתה הסדרה השלישית, אחרי הסדרה "דוקטור דוליטל" ו"סחרחרת הקסמים" שדובבה לעברית.
הסרט

| --- | --- |

כרזת הסרט בעברית
 מבוסס על:  דמותה של בילבי, מסדרת ספרים הנושאת את שמה שכתבה אסטריד לינדגרן
 בימוי:  אולה הלבום
 הופק בידי:  ארנסט ליזנהוף אולה נורדמר
 תסריט:  אסטריד לינדגרן, אולה הלבום
 עריכה:  ג׳ן פרסון ג׳וטה שווידן
 שחקנים ראשיים:  אינגר נילסון מריה פרסון פר סונדברג
 מדבבים בעברית:  נורית לפקוביץ אמיר, יואב רן, לימור הוד, רולף ברין, שלמה בר-שביט, יהודה אפרוני, ראובן שפר, שפרירה זכאי
 מוזיקה:  גיאורג רידל, Jan Johansson 
 צילום:  Kalle Bergholm 
 מדינה:  שוודיה שוודיה גרמניה גרמניה
 חברת הפקה:  Nord Art Sveriges Radio
 חברה מפיצה:  פורום פילם
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  גרמניה 9 במאי 1969 ישראל 18 ביולי 1975
 משך הקרנה:  100 דקות
 שפת הסרט:  גרמנית
 סוגה:  סדרת טלוויזיה פנטזיה, סדרת טלוויזיה משפחתית, סדרת טלוויזיה קומית, סדרת טלוויזיה לילדים, סדרת הרפתקאות טלוויזיונית, סדרה המבוססת על ספר, סדרת דרמה 
 סרט הבא:  Pippi in the South Seas 
 דף הסרט ב־IMDb
 
בשנת 1975, כשהסרט הופץ לקולנוע בארץ, הוא דובב מחדש, כאשר הוחלפו השחקנים שדיבבו את הילדים, בילדים אמיתיים ולא בנשים שעשו קולות של ילדים. הנוסח העברי של הסרט נשאר זהה לסדרה למעט שינויים קלים. את קולות הילדים דיבבו ילדים תחת הקרדיט "ילדי מעוז אביב".
אינגר נילסון / נורית לפקוביץ אמיר - בילבי לא-כלום, או בשמה המלא בסדרה "בילבילונת פילפילונה קוקוריקה מצחיקונת בתו של אפרים ארך-גרביים"
פר סונדברג / יואב רן - טומי סטרגרן
מריה פרסון / לימור הוד - אניקה סטרגרן
בפה וולגרס / רולף ברין - קפטן אפרים ארך גרביים
מרגו טרוגר / שפרירה זכאי - גברת פריסיליוס
האנס קלארין / שלמה בר-שביט - דונדר קרלסון
פול אסר / רולף ברין - בלום
אולף ג. ג'ונסון / רולף ברין - קלינג
גות' גרפבו / יהודה אפרוני - קלאנג
פרדריק הואלסון / ראובן שפר - מר סטרגרן
הולגרד וולטון / שפרירה זכאי - גברת סטרגרן
הסרט הוקלט בארץ באולפני זינקו ובוים תחת ניצוחו של ג'רום קניג. מפיקי הדיבוב היו ג'רום ושולמית קניג וצבי זינדר. מעבדת הדיבוב הייתה שפרירה זכאי ומתרגם השיר היה דן זכאי.