stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
וס מור
חיים אישיים

מור ואשתו, דאון (לבית פלית'), עברו לקהילת ריברסייד בבולטימור ב-2006. בני הזוג נישאו ב-6 ביולי 2007. יש להם שני ילדים, שנולדו ב-2011 ו-2014. בפברואר 2023, מור אימץ כלב בשם טאקר מבית מחסה מקומי לבעלי חיים.
מור ומשפחתו מתגוררים בבית הממשלה, מעונו הרשמי של מושל מרילנד באנאפוליס.
הצבא הלאומי של צ'אד

| --- | --- |


 מדינה:  צ'אד צ'אד
 תקופת הפעילות:  1969–הווה (כ־55 שנים)
 מטה:  צ'אד נג'מנה, צ'אד
 מנהיגות
 המפקד העליון:  נשיא צ'אד מחמוד דבי איטנו
 כוח אדם
 סוג שירות:  חובה
 גיל הגיוס:  18
 כוחות פעילים:  33,250
 תקציב
 אחוזי תמ"ג:  2%
 תעשייה
 ספקים זרים:  צרפת צרפת   ארצות הברית ארצות הברית ישראל ישראל   בלארוס בלארוס הרפובליקה העממית של סין סין   טורקיה טורקיה מצרים מצרים   ערב הסעודית ערב הסעודית   ניגריה ניגריה   אוקראינה אוקראינה  צרפת צרפת   בלארוס בלארוס  בלגיה בלגיה   רוסיה רוסיה  הודו הודו
 
הצבא הלאומי של צ'אד (בערבית: الجيش الوطني التشادي, בצרפתית: Armée nationale tchadienne, בקיצור: ANT) מורכב מחמשת כוחות ההגנה והביטחון הרשומים בסעיף 185 של החוקה של צ'אד שנכנסה לתוקף ב-4 במאי 2018. הם כוללים את הצבא הלאומי (כולל כוחות היבשה וחיל האוויר), הז'נדרמריה הלאומית, המשטרה הלאומית, המשמר הלאומי ומשטרת המשפט. סעיף 188 של החוקה מציין כי ההגנה הלאומית היא באחריות הצבא, הז'נדרמריה והמשמר הלאומי, בעוד שמירת הסדר והביטחון הציבורי היא באחריות המשטרה, הז'נדרמריה והמשמר הלאומי.
חייל צ'אדי בתרגיל עם צבא ארצות הברית 2017
היסטוריה

מאז עצמאות המדינה ועד לתקופת הנשיאות של פליקס מאלום (1975–1979), הצבא הלאומי הרשמי היה ידוע בשם הכוחות המזוינים של צ'אד (Forces Armées Tchadiennes-FAT). ה-FAT, שהורכב בעיקר מחיילים מדרום צ'אד, היה בעל שורשים מהצבא שגויס על ידי צרפת ובעל מסורות צבאיות ממלחמת העולם הראשונה. FAT איבד את מעמדו כצבא החוקי כאשר הממשל האזרחי והצבאי של מאלום התפרק ב-1979. על אף שנשאר גוף צבאי מובהק במשך כמה שנים, הופחת מעמדו של ה-FAT למעמד של צבא אזורי המייצג את דרום המדינה.
לאחר שהברה ביסס את סמכותו ותפס את הנשיאות ב-1982, צבאו המנצח, הכוחות המזוינים של הצפון (Forces Armées du Nord—FAN), הפך לבסיס של הצבא לאומי חדש. הכוח הוקם רשמית בינואר 1983, כאשר הקבוצות השונות שתמכו בנשיא החדש אוחדו ושונו לכוחות המזוינים הלאומיים של צ'אד (Forces Armées Nationales Tchadiennes-FANT).
הכוחות המזוינים של צ'אד מנו כ-36,000 אנשים בתום משטר הברה, אך גדלו ל-50,000 על פי ההערכות בימי שלטונו הראשונים של דבי. בתחילת 1991 החל ארגון מחדש של הכוחות המזוינים במטרה לצמצם את מספרם ולהפוך את ההרכב האתני שלו לכזה שישקף את המדינה כולה. אף אחת מהמטרות הללו לא הושגה, והצבא עדיין נשלט על ידי קבוצת הזגאווה.
ב-2004 גילתה הממשלה שרבים מהחיילים להם היא משלמת לא קיימים וכי בצבא יש רק כ-19 אלף חיילים, בניגוד ל-24 אלף שסברו בעבר. הפעולות של הממשלה לטיפול בנושא נחשבות כגורם למרד צבאי כושל במאי 2004.
הסכסוך הנוכחי, שבו מעורב צבא צ'אד, הוא מלחמת האזרחים נגד המורדים הנתמכים על ידי סודאן. צבא צ'אד מצליח להדוף בהצלחה את תנועות המורדים. הצבא עושה שימוש במערכות הארטילריה והטנקים שלו, אך מורדים המצוידים היטב הצליחו כנראה להשמיד למעלה מ-20 מסך 60 טנקי ה-T-55 של צ'אד, וכנראה הפילו מסוק קרב Mi-24 Hind, שהפציץ עמדות אויב ליד הגבול עם סודן. בנובמבר 2006 סיפקה לוב לצ'אד ארבעה מטוסי תקיפה קלים מסוג Aermacchi SF.260W. הם משמשים לפגיעה בעמדות אויב אך מטוס אחד הופל על ידי מורדים. במהלך הקרב האחרון בנג'מנה נעשה שימוש במסוקי קרב וטנקים, אשר דחקו את כוחות המיליציה החמושים מהארמון הנשיאותי. לקרב הייתה השפעה על הדרגים הגבוהים ביותר של הנהגת הצבא, שכן דאוד סומיין, רמטכ"ל הצבא, נהרג.
ב-23 במרץ 2020 הותקף בסיס של צבא צ'אד על ידי לוחמי ארגון המורדים הג'יהאדיסטים בוקו חראם. הצבא איבד 92 חיילים ביום אחד. בתגובה, הנשיא דבי פתח במבצע שזכה לכינוי "הזעם של בומה".
תקציב

על פי הערכות התקציב הצבאי של צ'אד עמד בשנת 2021 על 2.5% מהתמ"ג. Chad, The World Factbook, ‏2022-09-06
פריסות בעולם

משלחות האו"ם
משלחות שאינן של האו"ם
צ'אד השתתפה במשימת שלום בסמכות האיחוד האפריקאי ברפובליקה המרכז-אפריקאית השכנה כדי לנסות להרגיע את הסכסוך באזור, אך בחרה לסגת לאחר שחייליה הואשמו בירי לתוך שוק, ללא התגרות.
צ'אד שלחה כ-1,450 חיילים במסגרת כוח הייצוב הרב-לאומי של האו"ם למאלי. צ'אד שלחה בין 1,000-1,500 חיילים כחלק מכוח המשימה הרב-לאומי נגד בוקו חראם.
הערות שוליים

↑  "Constitution of the Republic of Chad enacted 4 May 2018". Official Site of the Presidency of the Republic of Chad. Presidency of the Republic of Chad. אורכב מ-המקור ב-26 במאי 2020. נבדק ב-18 ביולי 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Reuters - Rebels down a Chadian gunship". אורכב מ-המקור ב-2008-07-03. נבדק ב-2008-07-16.
↑  siai-marchetti.nl - SF.260 military customers (אורכב 30.10.2006 בארכיון Wayback Machine)
↑  "Chadian Army Helicopters, Tanks Battle Rebels Besieging Presidential Palace". 2008-09-16. אורכב מ-המקור ב-2008-09-16. נבדק ב-2021-07-27.
↑  Radio Netherlands Worldwide: Chad rebels kill army chief of staff
↑  Ahmed, Kaamil (2020-04-01). "Fears for civilians in Chad after army suffers devastating Boko Haram attack". The Guardian (באנגלית בריטית). ISSN 0261-3077. נבדק ב-2020-04-28.
↑  "CAR crisis: UN says Chad troops fired into market". BBC News.
| כוחות צבאיים בעולם הערבי |
| --- | --- | --- |
| מדינות ריבוניות | אלג'יריה אלג'יריה • בחריין בחריין • קומורו קומורו • ג'יבוטי ג'יבוטי • מצרים מצרים • עיראק עיראק • ירדן ירדן • כווית כווית • לבנון לבנון • לוב לוב • מאוריטניה מאוריטניה • מרוקו מרוקו • עומאן עומאן • קטר (מדינה) קטר • ערב הסעודית ערב הסעודית • סומליה סומליה • סודאן סודאן • סוריה סוריה • תוניסיה תוניסיה • איחוד האמירויות הערביות איחוד האמירויות הערביות • תימן תימן • צ'אד צ'אד |  |
| מדינות עם הכרה מוגבלת | הרשות הפלסטינית הרשות הפלסטינית • רפובליקת סהרה הערבית הדמוקרטית הרפובליקה הדמוקרטית הערבית הסהראווית • סומלילנד סומלילנד |  |
| כוחות מזוינים אזוריים אוטונומיים | פשמרגה |  |
| שחקנים משמעותיים אחרים | המדינה האסלאמית המדינה האסלאמית • חמאס חמאס • חזבאללה חזבאללה • חות'ים חות'ים • היחידות להגנת העם |  |
רכב משוריין של צבא צ'אד
חרכטנחורדל

חרכטנחורדל (בהולנדית: Grachtengordel, מילולית: חגורת התעלות) הוא אזור באמסטרדם המרכזית המשתרע לאורך ארבע תעלות ראשיות: הסינגל, הירנחראכט, קייזרחראכט ופרינסנחראכט. התעלות פחות או יותר מקבילות זו לזו, מוליכות מהבראוורסחראכט בצפון מערב, לדרום מזרח, עם ארבעה עיקולים קלים בדרך, ומסתיימות בנהר האמסטל. המשך התעלות מולביל מהאמסטל עד לאזור הפלאנטז', מזרחית למרכז ההיסטורי. טבעת התעלות נבנתה במהלך המאה ה-17 בתור הזהב של הולנד. בשנת 2010 הוכרזה על ידי אונסק"ו כאתר מורשת עולמית.
היסטוריה

אמסטרדם קיבלה זכויות עיר בסביבות 1300 או 1301. בשלהי ימי הביניים הייתה לאחד ממרכזי הסחר הימי החשובים ביותר באזור, בעיקר בזכות קשרי המסחר עם ברית ערי הנזה. לאורך המאה ה-16 פרצו שורה של מרידות נגד האימפריה הספרדית ובית הבסבורג ששלטו באזור, ובמהלך המרד ההולנדי שפרץ ב-1568 התחלף השלטון בעיר ב-1578. לאחר ביזת אנטוורפן (אנ') ב-1576 וביתר שאת לאחר שהעיר נפלה בעקבות המצור עליה ב-1585, נמלטו הסוחרים הקלוויניסטים העשירים מאנטוורפן, שהייתה אז אחד הנמלים החשובים בעולם, אם לא החשוב בהם, ורבים מהם היגרו לאמסטרדם. מלבדם הגיעו להולנד גלי הגירה של פליטי-דת אחרים, בעיקר יהודים מספרד ופורטוגל, ומאוחר יותר גם הוגנוטים מצרפת. בעקבות זאת הפך נמל אמסטרדם לנמל החשוב ביותר באזור, והעיר התפתחה והפכה לאחד המרכזים הפיננסיים החשובים ביותר בעולם במאה ה-17.
פיתוח העיר

עד שלהי המאה ה-16 הייתה אמסטרדם תחומה באזור שבין תעלת הסינגל ותעלת הקלובנירסבורחוואל (אנ') ממזרח לדאם. כתוצאה מהתפתחותה המהירה של אמסטרדם בשלהי המאה ה-16 לא נותר עוד מקום לבנייה חדשה בגבולות שהותוו על ידי הסינגל. בתחילת המאה ה-17, הוצעה תוכנית מקיפה של שלוש תעלות קונצנטריות בצורת חצי מעגל שתחילתן במפרץ האיי במערב ונמשכות לכיוון דרום מזרח. באמצעות בניית מערכת התעלות מסביב למרכז העתיק ניתן היה לייבש את הביצות שהקיפו את העיר. התוכנית הייתה בין הגדולות ביותר מסוגה באירופה.
ב-1585 נחפר חפיר מחוץ לסינגל. התעלה עברה בתוך חומת העיר במקביל לתעלה שמחוץ לחומת העיר. הפיתול או פניה של התעלה ליד Driekoningenstraat נוצר משום שהתעלה עברה סביב מבצר במקום זה. ב-1612 קיבלה התעלה שהורחבה את השם הירנחראכט (Herengracht), שפירושו תעלת האדונים. ב-1613, במהלך שתים עשרה שנות שביתת נשק החלו ביישום התכנית להרחבת העיר: תעלת חפיר חיצונית חדשה נחפרה עם חומות ומבצרים להגנה וניהול מים (לימים, הסינגלחראכט), ההירנחראכט הורחבה, והתעלות קייזרחראכט (Keizersgracht, תעלת הקיסר) ופרינסנחראכט (Prinsengracht, תעלת הנסיך) נחפרו ב-1615 ו-1614 בהתאמה. התעלות נחפרו מצפון מערב (החל מבראוורסחראכט, Brouwersgracht, תעלת מבשלות הבירה, ליד מפרץ האיי) לכיוון דרום – ולא כפי שטועים לעיתים לחשוב מהמרכז החוצה – עד לפינה הדרום-מערבית שם התחבר קו ההגנה החדש בפיתול קל לחומה הישנה, כיום באזור ליידסחראכט (Leidsegracht, תעלת ליידן).
לאחר חתימת הסכם מינסטר, שוב היה מקום לפיתוח והרחבת העיר. החל משנת 1660 בערך, נחפרו המשך התעלות עד לנהר האמסטל. בסביבות 1680 נחפרו התעלות בצד השני של הנהר בשם ניוּאֶה הירנחראכט (Nieuwe Herengracht, תעלת האדונים החדשה), ניואה קייזרחראכט (Nieuwe Keizersgracht, תעלת הקיסר החדשה) וניואה פרינסנחראכט (Nieuwe Prinsengracht, תעלת הנסיך החדשה) עד לאזור הפלאנטז'. כך קיבלה העיר את צורת הסהר האופיינית, עליה שמרה במשך מאתיים שנה, עד למחצית השנייה של המאה ה-19, אז התרחבה העיר שוב.
אתר מורשת עולמית

ביולי 2006 הודיעה העיר אמסטרדם על כוונתה להציע את טבעת התעלות כאתר מורשת עולמית של אונסק"ו. בגלל דרישות מנהליות חדשות למועמדות המינוי נדחה עד לדצמבר 2008. ב-1 באוגוסט 2010, במושב ה-34 של ועדת המורשת העולמית נוספה טבעת התעלות לרשימת המורשת העולמית.
טבעת התעלות של אמסטרדם הוכרה כאתר מורשת עולמית לפי הקריטריונים II,I ו-IV: "האתר הוא יצירת מופת של פאר היצירה האנושית;", "מציג שינוי חשוב בערכים אנושיים, לאורך תקופת זמן או באזור תרבותי של העולם, באמצעות פתרונות יצירתיים בתחומי: האדריכלות, טכנולוגיה, מפעלי אומנות אדירים, תכנון ערים או עיצוב נוף", ו"מהווה דוגמה יוצאת דופן לסוג בנייה, אדריכלות, טכנולוגיה והנוף המדגים שלבים משמעותיים בתיזמור (ensemble) הכולל שלהם בשלבים משמעותיים בהיסטוריה של האנושות.", בהתאמה.
בהכרזה של אונסק"ו נכללת גם שכונת היורדאן, הנמצאת במערב בין פרינסנחראכט לסינגלחראכט, ונבנתה בהתאם לתוכנית המתאר הישנה של העיר, וכן המרכז העתיק של אמסטרדם, האיים המזרחיים, והאזור שמדרום לפרינסנחראכט עד הסינגלחראכט. אלה נחשבים כאזור חיץ של טבעת התעלות, אך רשמית אינם חלק מהחרכטנחורדל.
בשנת 2013, אמסטרדם חגגה את יום הולדתה ה-400 של החרכטנחורדל.
תיאור האזור

טבעת התעלות היא מערכת של רחובות, רציפים, גשרים ובתים על חלקות זהות למדי באורך ורוחב שווה עם חצרות סגורות. בנייני התעלה האיקוניים מאופיינים בחזית צרה וגבוהה יחסית, עם חזית מעוטרת לעיתים קרובות בעושר, בפרט גמלונים צרים, גבוהים ומגוונים בצורתם. מכיוון שהבניינים שופצו מספר פעמים במהלך מאות השנים, מתקיימים יחד סגנונות אדריכליים וחזיתות רבות ושונות, ודרכם ניתן ללמוד על התמורות שחלו בסגנון האדריכלי באמסטרדם לאורך המאה ה-17 ועד למאה ה-18, וכן על המעבר ההדרגתי מהשילוב בין אדריכלות ימי הביניים לאדריכלות הרנסאנס לשילוב בין אדריכלות הבארוק וההשפעות של אירופה הקלאסית. עיריית אמסטרדם וממשלת הולנד הכריזו על כ-4,000 מבנים מכל הסוגים באזור כמבנים לשימור בדרגות שונות של הגנה.
הערות שוליים

↑  "Seventeenth-century canal ring area of Amsterdam inside the Singelgracht - UNESCO World Heritage Centre". Whc.unesco.org. נבדק ב-2012-01-31.
↑  UNESCO World Heritage Centre, World Heritage Committee inscribes five new cultural sites on World Heritage List and approves two extensions to existing properties, UNESCO World Heritage Centre (באנגלית)
↑  UNESCO World Heritage Centre, The Criteria for Selection, UNESCO World Heritage Centre (באנגלית)
↑  UNESCO Werelderfgoed, Amsterdam Monumentenstad, database van de Amsterdamse grachtengordel
↑  Booming Amsterdam » Archive » Vijf maart: de grachten zijn jarig!, ארכיון אמסטרדם, ‏2013-06-18
↑  Amsterdamse binnenstad, Amsterdam Monumentenstad, database van de Amsterdamse grachtengordel
↑  GRACHTENGORDEL WERELDERFGOED MONITOR 2015/2016, עיריית אמסטרדם
| אמסטרדם אמסטרדם |
| --- | --- | --- |
| מוזיאונים | מוזיאון התנ"ך • מוזיאון אלארד פירסון • בית אנה פרנק • ארמיטאז' אמסטרדם • ארון החתולים • מוזיאון בית רמברנדט • הולנדסה סכאובורך • המוזיאון להיסטוריה של אמסטרדם • המוזיאון להיסטוריה יהודית • המוזיאון הימי של הולנד • מוזיאון וילט הולטהאוסן • מוזיאון ואן גוך • חוויית היינקן • המוזיאון הטרופי • מוזיאון אמסטלקרינג • מוזיאון המחתרת ההולנדית • מוזיאון נמו • מוזיאון סטדלק • רייקסמוזיאום |  |
| שכונות | יורדאן • רובע החלונות האדומים • רובע התעלות של אמסטרדם • חרכטנחורדל |  |
| רחובות | דאמראק  • יודנבריסטראט • ליידססטראט • ספאו • קלוורסטראט • רוקין |  |
| כיכרות | דאם • וטרלופליין • ליידספליין • מוזאומפליין • מונטפליין • נורדרמארקט • ניומארקט • רמברנדטפליין |  |
| מבנים נוספים | הארמון המלכותי של אמסטרדם • תחנת הרכבת המרכזית • מונטורן • קונצרטחבאו  • יוהאן קרויף ארנה • בית הכנסת הגדול של אמסטרדם • בית הכנסת הפורטוגזי באמסטרדם • האצטדיון האולימפי (אמסטרדם) |  |
| תחבורה | החשמלית של אמסטרדם • הרכבת התחתית של אמסטרדם • כביש 10 • נמל התעופה סכיפהול |  |
| אחר | אנה פרנק • סינגל (אמסטרדם) • אמסטל • קווי ההגנה של אמסטרדם • בורסת אמסטרדם • דגל אמסטרדם • הומומונומנט • העץ של אנה פרנק • אולימפיאדת אמסטרדם (1928) • אוניברסיטת אמסטרדם • בית הספר מונטסורי השישי ע"ש אנה פרנק |  |
פורטל אמסטרדם
סינגל
פרינסנחראכט
קייזרסחראכט
הרנחראכט
ההתעוררות הגדולה

ההתעוררות הגדולה הוא מונח המתייחס למספר תקופות של תחייה דתית בהיסטוריה הנוצרית האמריקאית. היסטוריונים ותאולוגים מזהים שלושה או ארבעה גלי התלהבות דתית מוגברת בין ראשית המאה ה-18 לסוף המאה ה-20. כל אחת מ"ההתעוררויות הגדולות" הללו התאפיינה בתחיות דתיות נרחבות שאותן הובילו כמרים פרוטסטנטים אוונגליסטים, בעלייה חדה בעניין הציבורי בדת, בתחושה עמוקה של שכנוע וגאולה מצד המושפעים, בעלייה בשיעורי החברות בכנסייה האוונגליסטית ובהיווצרות של תנועות ועדות נוצריות חדשות.
מקורן של ההתעוררויות היה נוכחותו של מטיף כריזמטי שחיזק בקרב המאזינים את תחושת האשמה הנוצרית האישית, את תחושת חטאם ואת הצורך בכך שייוושעו בידי המשיח. בין האנשים המשפיעים בתקופות ההתעוררות הגדולה היו ג'ורג' וייטפילד, ג'ונתן אדוארדס וג'ילברט טננט, וחלק מהקבוצות המשפיעות במהלך ההתעוררות הגדולה היו "האורות החדשים והאורות הישנים". ההתעוררות הגדולה רחקה מריטואלים ומטקסים והפכה למוקד את החוויה הדתית האישית ואת הקשר הישיר בין המטיף הכריזמטי לבין המאמין. ההתעוררות הגדולה הפכה את הדת לאישית, וטיפחה באדם הממוצע תחושה עמוקה של שכנוע רוחני בדבר חטאו האישי והצורך בגאולה אישית, כמו גם עידוד התבוננות פנימית ומחויבות לאמות מידה חדשות של מוסר אישי. חלק מגלי ההתעוררות הגדולה היו כרוכים בהבאת הנצרות לאפרו-אמריקאים המשועבדים והיו אירועים מרכזיים בשינוי הדתי בניו אינגלנד, שינוי שבמהלכו קראו מטיפים כריזמטיים תיגר על הסמכות הדתית המסורתית. ההתעוררות יצרה פילוג בין מטיפים וממסדים מסורתיים וותיקים שהתעקשו על חשיבותם המתמשכת של הפולחן המסורתי והוראת הטקסטים הדתיים, לבין מטיפי ההתעוררות וחסידיה, שעודדו מעורבות רגשית ומחויבות אישית. הייתה לכך השפעה רבה על עיצובה מחדש של הכנסייה הקהילתית, הכנסייה הפרסביטריאנית, הכנסייה הרפורמית ההולנדית והעדה הרפורמית הגרמנית, כמו גם על חיזוק העדות הבפטיסטיות והמתודיסטיות הקטנות, אם כי השפעה קטנה בלבד על האנגליקנים והקוויקרים. בשונה מההתעוררות הגדולה השנייה, שהחלה בערך בשנת 1800 והגיעה אל אלה שלא היו נוצרים, ההתעוררות הגדולה הראשונה התמקדה באנשים שכבר היו חברי כנסייה. היא שינתה את הטקסים שלהם והגדילה את אדיקותם ואת מודעותם העצמית.
ההתעוררות הגדולה הראשונה

ההתעוררות הגדולה הראשונה החלה בשנות ה-30 של המאה ה-17 ונמשכה בערך עד שנת 1740, אם כי אירועי תחייה התרחשו גם בשנים קודמות, במיוחד בכנסייתו של סולומון סטודארד, סבו של ג'ונתן אדוארדס. קהילתו של אדוארדס הייתה מעורבת בתחייה שכונתה מאוחר יותר "תחיות חזית הגבול" באמצע שנות ה-30 של המאה ה-17, אם כי זו דעכה בשנת 1737. כפי שציין ההיסטוריון הדתי האמריקני סידני א. אלסטרום, עתידה של ההתעוררות הגדולה "עוד היה לפניה, וזו קרתה על ידי ההגירה הגדולה" [מאירופה לאמריקה הצפונית] של צאן מרעיתו של האוונגליסט הבריטי ג'ורג' וייטפילד. וייטפילד הגיע לג'ורג'יה בשנת 1738 וחזר בשנת 1739 לביקור שני במושבות. הוא ערך "מסע ניצחון מפילדלפיה לניו יורק וחזרה לדרום". בשנת 1740 ביקר בניו אינגלנד, והשפעתו הייתה רבה בכל אתרי ביקורו. ראשי קהילות פרוטסטנטיות אוונגליסטיות שונות תמכו בהתעוררות הגדולה. במושבות האמצעיות השפיע וייטפילד לא רק על הכנסיות הבריטיות, אלא גם על ההולנדים והגרמנים. בנוסף, סגנונות ההטפה החלו להשתנות. בתקופה הקולוניאלית המאוחרת (לפני הכרזת העצמאות, ברבע השלישי של המאה ה-18), רוב הכמרים קראו את דרשותיהם, שהיו מבוססות באופן צמוד על התאולוגיה וקידמו טיעון או פרשנות תאולוגית מסוימת. בכך שפתחה מרווחי פרשנות רחבים יותר של הטקסטים הדתיים ואפשרה ביטויים גמישים יותר של החוויה הדתית, מילאה התנועה האוונגליסטית של שנות ה-40 של המאה ה-17 תפקיד מפתח בפיתוח המחשבה הדמוקרטית במושבות הבריטיות בצפון אמריקה, כמו גם בפיתוח חופש העיתונות וחופש המידע. ההתעוררות הגדולה הראשונה התאפיינה בדרך הטפה מסוימת, שמאז זוהתה עם הכתות הפרוטסטנטיות האמריקאיות לסוגיהן, דרך שיש לה מגוון דפוסים ואסטרטגיות תקשורתיות, דרך שמתאפיינת ב"הפיכת לב" (התחזקות דתית) והתחדשות רוחנית בקרב קהלן של ההטפות. התפישות שעוצבו בהתעוררות הגדולה היו התשתית התאולוגית, החברתית והרטורית שהובילה את המהפכה האמריקאית. סגנון הטפה זה, וכן התפיסה שמאחוריו, בדבר חופש הפרשנות הדתי, תרם ליצירת דרישה לחופש דת. ההתעוררות הגדולה הייתה הגל ההמוני הראשון של אימוץ הנצרות על ידי אפריקאים אמריקאים.
בסוף המאה ה-18 הגיעה ההתעוררות הגדולה למושבות האנגליות נובה סקוטיה, ניו ברנזוויק ואי הנסיך אדוארד.
ההתעוררות הגדולה השנייה

ההתעוררות הגדולה השנייה (המכונה לפעמים בפשטות "ההתעוררות הגדולה") הייתה תנועת תחייה דתית שהחלה בארצות הברית בסוף המאה השמונה עשרה ונמשכה עד אמצע המאה התשע עשרה. היא התרחשה בכל חלקי ארצות הברית, אך בלטה במיוחד בצפון מזרח ובמערב התיכון. התעוררות זו חרגה מהאליטה המשכילה של ניו אינגלנד לכיוונם של אלה שהיו פחות אמידים ופחות משכילים. מרכז התחייה היה במערב ניו יורק. אזור בו נוצרו עשרות כתות חדשות, חברות קהילתיות ותנועה רפורמית דתית.
בין עשרות העדות החדשות הללו היו כנסיות של שחורים חופשיים, שנוהלו ללא תלות בקהילות קיימות, בהן הייתה דומיננטיות לבנה. בין המהפכה האמריקאית לאמצע המאה ה-19, ירדה בחדות המעורבות השחורה בכנסיות לבנות, עד להיעלמות כמעט מוחלטת של נוכחות שחורה בכנסיות לבנות ערב מלחמת האזרחים. אחת ההנחות היא שהדבר נבע בעיקר מאפליה גזעית בתוך הכנסייה. אפליה זו התבטאה בבידוד פיזי של השחורים בכנסייה, בהרחקת מקומות הישיבה שלהם ממקומות ישיבתם של הלבנים, ולעיתים בהכרחתם לעמוד בקצה הכנסייה גם אם עדיין היו בה מקומות ישיבה ללבנים. על אפרו-אמריקאים נאסר להצביע בענייני כנסיות או למלא תפקידים בהנהגה בכנסיות לבנות רבות. הכומר ריצ'רד אלן, מייסד הכנסייה האפיסקופלית המתודיסטית האפריקאית, תיאר אירוע של אפליה גזעית בכנסייה לבנה ברובה בפילדלפיה, בה נאמר למטיף עמית שהיה עבד לשעבר מדלאוור אבשלום ג'ונס לעזוב את דוכן המטיף, ומקומו נתפס על ידי מטיף לבן, וזאת בעיצומה של התפילה.
להתעוררות הגדולה השנייה נקשרו תנועות רפורמיות אחרות כמו תנועת ההתנזרות משתייה, ביטול העבדות וזכויות הנשים. תנועת ההתנזרות עודדה אנשים להימנע מצריכת משקאות אלכוהוליים על מנת לשמור על הסדר המשפחתי. תנועת זכויות הנשים צמחה מנשים שתמכו בביטול העבדות וניסו ליישם את המחאה בנושא העבדות למלחמה על זכויותיהן הפוליטיות. הרפורמות נגעו בהיבטים רבים בחיי היומיום, כמו הגבלת השימוש בטבק וכן רפורמות תזונה ולבוש. התנועה לביטול העבדות הגיחה בצפון מההתעוררות השנייה, הגדולה יותר, שבין 1800-1840.
ההתעוררות הגדולה השלישית

ההתעוררות הגדולה השלישית התרחשה במחצית השנייה של המאה ה-19. היא התאפיינה בעדות וכתות חדשות, בעבודה מיסיונרית פעילה, ובגישה של יישום דבריהם של כתבי הקודש (הגוספל) בנושאים חברתיים.  YMCA (שנוסד בשנת 1844) מילא תפקיד מרכזי בטיפוח ההתעוררות בערים בשנת ההתעוררות 1858 ואחריה. מההתעוררות של 1858 צמחה הנהגה שמתוכה יצאו מטיפי דת בצבאות הצדדים השונים במהלך מלחמת האזרחים.
ההתעוררות הגדולה הרביעית

ההתעוררות הגדולה הרביעית היא מושג שנוי במחלוקת, בשונה משלוש הראשונות. יש הטוענים שזו קרתה בסוף שנות ה-60 ותחילת שנות ה-70 של המאה ה-20. תנועת ישו היא אחד התוצרים של התעוררות זו, והיא יצרה שינוי בסגנונות המוזיקה הכנסייתית.
העדות הפרוטסטנטיות הראשיות נחלשו בחדות הן בהצטרפות והן בהשפעה, בעוד שהעדות הדתיות השמרניות ביותר (כמו הבפטיסטים הדרומיים והלותרנים) צמחו במהירות, התפשטו ברחבי ארצות הברית, אך במהרה פקדו אותן מאבקים תאולוגיים פנימיים חמורים ופילוגים. עם זאת, מאורעות אלה לא מנעו את הפיכתן של תנועות אלה לכוחות חזקים מבחינה פוליטית.
טרמינולוגיה

הרעיון של "התעוררות" מרמז על תרדמת או פסיביות בתקופות חילוניות או פחות דתיות. "התעוררות" היא מונח שנבע בעיקר מנוצרים אוונגליסטים, מונח אותו אימצו אלה לעיתים קרובות. בתקופה האחרונה מקדמים אוונגליסטים אמריקאים שמרניים את רעיון ה"התעוררות" כמרכזי בהיסטוריה של ארצות הברית.
הערות שוליים

↑  "The Great Awakening: Spiritual Revival in Colonial America | Biographies". greatawakeningdocumentary.com. נבדק ב-2017-11-16.
↑  "The Great Awakening: Spiritual Revival in Colonial America | Biographies". greatawakeningdocumentary.com. נבדק ב-2017-11-16.
↑  "New Light Schism". www.mb-soft.com (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2017-11-16.
↑  Boles, Richard J. (2013). "Documents relating to African American experiences of white congregational churches in Massachusetts, 1773–1832". The New England Quarterly. 86 (2): 310–323. doi:10.1162/TNEQ_a_00280. JSTOR 43284993.
↑  "Image 6 of The Episcopal Church and the colored people : a statement of facts". Library of Congress, Washington, D.C. 20540 USA. נבדק ב-2018-12-17.
↑  Baker, Peter (13 בספטמבר 2006). "Bush Tells Group He Sees a 'Third Awakening'". The Washington Post. נבדק ב-13 בנובמבר 2017. {{cite news}}:  (עזרה)
אלנקה בראטושק

אלנקה בראטושק (בסלובנית: Alenka Bratušek, נולדה ב-31 במרץ 1970) היא פוליטיקאית סלובנית. היא הייתה ראש ממשלת סלובניה ממרץ 2013 עד מאי 2014, והייתה האישה הראשונה בסלובניה שכיהנה בתפקיד זה. ב-5 במאי 2014 הגישה בראטוסק את התפטרותה כראש ממשלה.
ראשית חיה

בראטושק נולדה בסלובניה בעיר צליה. היא למדה לתואר ראשון בפקולטה למדעי הטבע והטכנולוגיה באוניברסיטת לובליאנה. היא המשיכה ללמוד לתואר שני בניהול, בפקולטה למדעי החברה. לפני כניסתה לפוליטיקה כיהנה במשך שש שנים כראש המנהל לתקציב המדינה, במשרד האוצר.
במרץ 2013, פורסמה ביקורת על כך שלא ציטטה מקור בעמוד אחד של התזה שלה. התזה כללה 88 עמודים עם 34 מקורות רשומים, אבל עיתונאים ספרו רק 11 שצוטטו; ביניהם היו גם מסמכים פנימיים של חברת Javni gospodarski zavod Brdo, שם הייתה חברת מועצת המנהלים ובהמשך יושבת הראש. הפקולטה למדעי החברה, פתחה בחקירה בנוגע לגניבה ספרותית. ועדת החקירה הגיעה למסקנה כי "בראטושק השתמשה בתזה ביצירות של מחברים אחרים בניגוד לשיטות הציטוט הנוכחיות, אך בהתבסס על הערכה ביקורתית של החומר והמקורות שנאספו לא ניתן לקבוע שהתזה אינה עבודה שלה".
קריירה פוליטית

בשנת 2006 התמודדה בראטושק בבחירות המקומיות ברשימת הדמוקרטיה הליברלית של סלובניה (LDS) ונבחרה למועצת העיר קראן. בשנת 2008, ברטושק התמודדה ללא הצלחה לפרלמנט ברשימת המפלגה הסוציאל-ליברלית זארס. בבחירות המוקדמות לפרלמנט בשנת 2011, היא נבחרה ברשימת מפלגת סלובניה החיובית. במהלך כהונתה בפרלמנט הייתה יושבת ראש הוועדה הפרלמנטרית לבקרת תקציבים.
ב-17 בינואר 2013, נבחרה לנשיאת מפלגת סלובניה חיובית לאחר שמנהיגה ומייסדה זוראן ינקוביץ' ויתר זמנית על כל תפקידיו במפלגה, בעקבות האשמות שהועלו על ידי דו"ח הוועדה הרשמית למניעת שחיתות. בעקבות הדיווח, ממשלתו של מנהיג המרכז-ימין יאנז יאנסה הועמדה להצבעת אי אמון.
ב-10 בספטמבר 2014 נבחרה בראטושק להיות אחת מסגני הנשיאים של הנציבות האירופית תחת נשיאותו של יונקר, אך מינויה נדחתה ב-8 באוקטובר 2014, בעיקר בשל חוסר הניסיון שלה.
קריירה פוליטית > ראש ממשלת סלובניה

ב-27 בפברואר 2013, נבחרה ברטושק להקים את הממשלה החדשה של סלובניה. המפלגה הדמוקרטית הסלובנית מהזרם המרכז-ימין הגיבה בציוץ לבחירתה, טוענת כי משך כהונת הממשלה לא יעלה על אורך החצאית שלה". (במקרה זה, אלנקה ברטושק כיהנה כראש ממשלה ממרץ 2013 עד אפריל 2014. גרגור ויראנט בירך על תוצאות ההצבעה, והביע אופטימיות לגבי האפשרות שבחירה זו תאפשר לסלובניה להתקדם. כלי תקשורת בינלאומיים העריכו כי יהיה קשה לברטושק להרכיב ממשלה חדשה ושאלו אם היא תמשיך ברפורמות שהובילה הממשלה הקודמת בראשות יאנשה.
בניסיון להימנע מפשיטת רגל, זכתה ממשלתה בהצבעת אמון ב-50 מול 31 קולות, ב-15 בנובמבר 2013.
ב-29 באפריל 2014 התפטרה ברטושק ממפלגת סלובניה החיובית, לאחר שאיבדה את הנהגת המפלגה לזוראן ינקוביץ' ב-26 באפריל 2014. בעקבות התפתחות זו, הודיעה ברטושק על התפטרותה מתפקיד ראש הממשלה, החל מ-5 במאי 2014. היא הייתה ראש ממשלת סלובניה הראשונה שהתפטרה מתפקידה.
ב-31 במאי 2014 היא הקימה מפלגה משלה בבחירות ביולי זכתה המפלגה בארבעה מושבים באספה הלאומית, כולל אחד לבראטושק.
קריירה פוליטית > נציבות אירופאית

בימיה האחרונים כראש ממשלה, בראטושק מינתה את עצמה לתפקיד סגנית נשיאת הנציבות האירופית תחת נשיאותו של יונקר, אך ב-8 באוקטובר 2014, לאחר דיון אישור קשה בפני הפרלמנט האירופי, מינויה נדחתה, עם 122 מתוך 135 קולות נגד המינוי שלה.
חיה האישים

בראטושק גרה עם בן זוגה בקראן. יש להם בן ובת. בנה, אוסקר, הוא כדורגלן ומשחק באקדמיית הכדורגל של סאות'המפטון.