ג'יין אייר
נושאים

הרומן עוסק רבות ביחסים בין-מעמדיים ובין-מיניים. ג'יין מתחילה את חייה בעמדת חולשה משתי הבחינות הללו, ושואפת לבטל את החולשה או לעקוף אותה עד כמה שניתן. דבר זה בולט במיוחד בסיפור האהבה עם רוצ'סטר: ברור מהרומן כי נישואיה עם רוצ'סטר הם בין שווים. כשהם נפגשו לראשונה, דבר זה לא היה אפשרי, כי הם היו שווים ברוח ובעוצמת הרגשות אך לא במעמד חברתי או בניסיון חיים. אך צמיחתה הרגשית של ג'יין והשינוי במעמדה הכלכלי, יחד עם היכולות הפיזיות המוחלשות ואיבוד האחוזה של רוצ'סטר, הופכים את הקערה על פיה. כעת ג'יין היא בעלת האופציות והעצמאות.
דת היא נושא בולט נוסף ברומן. ג'יין פוגשת בשלוש סמכויות דתיות: מר ברוקלהורסט, הלן ברנס, וסנט-ג'ון ריברס. הם מייצגים אידיאלים דתיים שונים, אך ג'יין נוטשת את כל המודלים האלה לטובת גישתה שלה.
הרומן "ג'יין אייר" עוסק באהבה, אחריות והקונפליקט בין יושרה אישית לבין רצון למלא אחר רצונם של אחרים.
יש מבקרים הטוענים[דרוש מקור: מי?] כי התיאור של אשתו של רוצ'סטר, ברטה, בתו של בעל מטע מג'מייקה, רומז על כך שהייתה חולת עגבת בשלב מתקדם. אחרים טוענים[דרוש מקור: מי?] שה"אשה המשוגעת" היא אמצעי עלילתי, שמטרתו להכריח את ג'יין לקבל החלטה חשובה וקשה, וללמד אותה דבר משמעותי לגבי עצמה ("אין לי משפחה או חברים, למי אכפת מה יקרה לי? למי אכפת אם אני לא אהיה מוסרית ואתית? לי אכפת. אני זו שמשנה"). ברטה מייסון היא יותר סמל רב עוצמה (או, בניתוח פסיכולוגי, חלק של התת-מודע של ג'יין) מאשר מקרה רפואי אמיתי. כמו כן, נאמר בפירוש כי ברטה לא הייתה נאמנה בנישואיה. למרות זאת, ולמרות אי בהיריות אחרות ברומן, הוא עדיין רומן יוצא דופן ומושך, שראוי למקומו בפסגה של הספרות האנגלית. הקול המספר חזק מאוד, מרגש ומשכנע, וג'יין היא גיבורה לא רגילה, במחשבה במראה ובמעשה.
הצגת דמותה של ברטה, לצד דמויות אחרות שאינן חלק מהתרבות המערבית, מעיד על השקפת העולם האירופוצנטרית-קולוניאליסטית שהייתה נפוצה באותם הימים. דמויות לא-מערביות שונות מוצגות כפראיות. ברטה עצמה מתוארת כ"גסה, לא טהורה, מושחתת, ובעלת מוח נפשי", ועם זאת כחושנית ומלאת תשוקה באופן שגורם לרוצ'סטר להתנהג כ"מטורף, שד". דוגמאות נוספות בספר מחדדות הסתכלות מערבית זו על תרבויות אקזוטיות, כמו בן דודה של ג'יין שגוסס בהודו בסוף הספר, לאחר ניסיונות חסרי תוחלת "לביית" את הילידים האקזוטיים.
ברומן זה יש נקודות דמיון רבות עם "וילט" של שרלוט ברונטה. אחת מהן היא הדעה הקדומה של הגיבור כנגד ילדות צרפתיות (הילדות האנגליות מתוארות כטובות יותר מבחינה מוסרית ואיטלקטואלית).
הרומן עוסק בזעיר אנפין בנושא הדת. תחילה, דבריו של אדון ברוקלהרסט אל ג'יין הילדה, משקפים היטב את המיסיונריות האנגלית הפונדמנטליסטית, כאשר הוא מאיים על ג'יין, כי אם תמשיך לנהוג כילדה רעה ומחוצפת היא תישלח לגיהנום, וכי בילדים מסוגה יש לנהוג באמצעות זרועה הנוקשה של המשמעת. בנקודה מאוחרת יותר ברומן, כאשר לומדת ג'יין להכיר היטב את אדיקותו הדתית של סנט ג'ון ריבס, מגלה ג'יין כי הוא מיסיונר בעל שאיפות רחבות יריעה, כאשר הוא מבקש ממנה להתלוות אליו להודו בתפקידיו המיסיונריים. הטבע הדתי מתבטא דרך דמותו של סנט ג'ון כנגזרת של הממסד האנגלי קפוא הפנים, אשר תואם את קור רוחו ועקשנותו הקיצונית לשמר את ערכי הדת מבלי לערב את ליבו או כל רמז כחוש לרגש שבהערצה האלוהית. דמותו היא דתית בנקודת מבט קונפורמיסטית גרידא.
בנוסף, קיימים ברומן אזכורים אחדים של כת הקוויקרים הנוצרית שנוסדה והתפתחה באנגליה, הידועה גם כ"אגודת הידידים"; ג'יין, בנקודה מסוימת ברומן, מצהירה: "הייתי לבושה בעצמי בלבוש הקוויקרי השגרתי שלי." הקוויקרים, בעקבות אמונתם' הניכרת בפשטות בדיבור ובהליכות, נהגו ללבוש לבוש צנוע ושמרני המאופיין אצל הנשים בשמלות ארוכות ומגבעות השייכות לאופנת תקופתה של אנגליה הוויקטוריאנית - כפי שג'יין נוהגת להתלבש. הקוויקרים נהגו להתלבש בצבעי לבוש שחורים, חומים ואפורים. במהלך הרומן ג'יין עוטה לבוש שחור כמנהג יומי ולבוש רשמי יותר בצבע אפור. אפילו כאשר רוצ'סטר מתעקש לרכוש עבורה שמלות משי חדשות, היא מבקשת ממנו לרכוש רק שמלות בצבעים שחור ואפור. ג'יין מגלה הבנה ואהדה כלפי מצוקת העבדים, והקוויקרים דיברו בגנות העבדות באופן רשמי. צניעותה ואופיה המעודן, החומל, האדיב והנדיב מתאימים לאורחות המאמינים הקווייקרים, שבנוסף לפעולותיהם ההתנדבותיות למען נזקקים ואביונים, גם תמכו בפציפיזם ובהתנגדות בלתי-אלימה.