stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
נתיבי ישראל – החברה הלאומית לתשתיות תחבורה
כבישים בין-עירוניים > ניקיון כבישים

חברת נתיבי ישראל אחראית גם על הניקיון בכבישים שבאחריותה. האחריות חלה על הכביש עצמו ועל צידי הכביש, השול עד מרחק 10 מטר מהכביש[דרוש מקור]. לשם כך היא שוכרת שירותי קבלני ניקיון. על פי מדיניות החברה כבישים מקומיים אמורים להיות מנוקים פעם בחודשיים[דרוש מקור], בעוד שכבישים ארציים ואזוריים אמורים לעבור ניקיון כל כמה שבועות. אם אזרחים רואים מפגעי ניקיון, הם יכולים להתקשר למוקד של נתיבי ישראל, בו אפשר להודיע על מפגעים בכביש כולל מפגעי ניקיון.
מסילות רכבת

משנת 2012 קיבלה החברה גם אחריות לביצוע של קווי מסילות רכבת:
מסילת העמק – הושלמה, התחילה לפעול ב-16 באוקטובר 2016.
מסילת עכו-כרמיאל – הושלמה, התחילה לפעול ב-20 בספטמבר 2017.
המסילה הרביעית באיילון – בביצוע. (נתיבי ישראל אחראית על ביצוע המקטע שבין גנות לתחנת תל אביב – ההגנה)
המסילה המזרחית – בביצוע. המסילה תחבר את לוד, ראש העין וחדרה (נתיבי ישראל אחראית על ביצוע המקטעים הצפוניים A ו-B בין חדרה לכפר סבא). בהמשך מתוכנן חיבור בין המסילה המזרחית למסילת העמק באמצעות הקמת מסילה חדשה – מסילת מנשה, שתעבור סמוך לחריש.
בינואר 2019 הציג מנכ"ל נתיבי ישראל, ניסים פרץ, את תוכנית החומש בתקציב של כ-60 מיליארד שקלים, במסגרתה החברה אחראית לתכנון של כמה מסילות: כרמיאל-קריית שמונה, עפולה-טבריה, דימונה-ירוחם, באר שבע-ערד ואת קו הרכבת לאילת. מסילות אלו הן חלק מהתוכנית האסטרטגית של רכבת ישראל לשנת 2040. בנוסף מקדמת החברה את הפרויקט להקמת המסילה החמישית והשישית באיילון.
כמו כן קיבלה החברה, בשיתוף עם רכבת ישראל, אחריות למימוש פרויקט חשמול הרכבת בקווים שהיא מקימה.
פרויקטים במרחב העירוני והמטרופוליני

ביולי 2020 קיבלה החברה מספר פרויקטים מידיה של "יפה נוף", החברה העירונית של חיפה, לאחר שמשרד התחבורה החליט להפסיק את ההתקשרות עם "יפה נוף". חברת נתיבי ישראל קיבלה אחריות לביצוע פרויקט הרכבלית בחיפה ואת המשך סלילתם של 2 מקטעי מטרונית חדשים: בין חיפה לנשר ובין חיפה לעכו.
במרץ 2022 הוטל על החברה לבצע פרויקטים נוספים במרחב העירוני והמטרופוליני (בנוסף לחברת נתיבי איילון). בין השאר החברה מתכננת את הרכבת הקלה בבאר שבע.
הקמת שדה תעופה בינלאומי חדש

בחברה הוקמה מנהלת מקצועית, האמונה על הקמת שדה תעופה בינלאומי חדש, שעתיד לקום בשנים הקרובות ויהיה שדה משלים לנתב"ג, בעיקר עבור טיסות Low Cost.
מבנה החברה

מטה החברה שוכן באור יהודה, בו מועסקים רוב עובדי החברה בתשע חטיבות שונות:
הנדסה ופיתוח
תפעול ואחזקה – כוללת ארבעה מרחבים: במרכז – בסמיכות למחלף גן רווה, בצפון – בנצרת, בדרום – בבאר שבע וביו"ש – במעלה אדומים.
חטיבה רכבתית
מנהלת הקמת שדה תעופה
כספים
משאבים ומינהל
לשכה משפטית
חוזים והתקשרויות
חדשנות
ראשי החברה > יושבי ראש

| מספר | דיוקן | שם | שם החברה | תקופת כהונה |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 |  | עמירם לוין | החברה הלאומית לדרכים | 2003 – 2009 |
| 2 |  | מיכה גולדמן | החברה הלאומית לדרכים | 2009 – 2011 |
| 3 |  | יאיר שמיר | נתיבי ישראל | 2012 – 2013 |
| 4 |  | עודד שמיר | נתיבי ישראל | 21 בינואר 2015 – 2 בדצמבר 2020 |
| 5 |  | יגאל עמדי | נתיבי ישראל | 21 בדצמבר 2020 – מכהן |
ראשי החברה > מנהלים כלליים

| מספר | דיוקן | שם | שם החברה | תקופת כהונה | שר ממונה | משרד ממונה |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 |  | מרדכי שטרן | מ.ע.צ | 1948 – 1949 | מרדכי בנטוב | משרד העבודה |
| 2 |  | אליעזר אהרונוב | מ.ע.צ | 1949 – 1952 | גולדה מאיר | משרד העבודה |
| 3 |  | אביגדור ברתל | מ.ע.צ | 1952 – 1959 | גולדה מאיר מרדכי נמיר | משרד העבודה |
| 4 |  | ברוך בסין | מ.ע.צ | 1959 – 1971 | גיורא יוספטל יגאל אלון יוסף אלמוגי | משרד העבודה |
| 5 |  | מיכאל גולן | מ.ע.צ | 1971 – 1980 | יוסף אלמוגי יצחק רבין משה ברעם | משרד העבודה |
| 5 |  | מיכאל גולן | מ.ע.צ | 1971 – 1980 | גדעון פת דוד לוי | משרד הבינוי והשיכון |
| 6 |  | משה שהמי | מ.ע.צ | 1980 – 1985 | דוד לוי | משרד הבינוי והשיכון |
| 7 |  | יהודה כהן | מ.ע.צ | 1985 – 1993 | דוד לוי אריאל שרון בנימין בן אליעזר | משרד הבינוי והשיכון |
| 8 |  | סלמן בן ציון | מ.ע.צ | 1993 – 2000 | בנימין בן אליעזר בנימין נתניהו | משרד הבינוי והשיכון |
| 8 |  | סלמן בן ציון | מ.ע.צ | 1993 – 2000 | אריאל שרון | משרד התשתיות הלאומיות |
| 8 |  | סלמן בן ציון | מ.ע.צ | 1993 – 2000 | אליהו סויסה | משרד התשתיות הלאומיות |
| 8 |  | סלמן בן ציון | מ.ע.צ | 1993 – 2000 | יצחק מרדכי אמנון ליפקין שחק | משרד התחבורה |
| 9 |  | עמי לקס | מ.ע.צ | 2000 – 2003 | אמנון ליפקין שחק אפרים סנה צחי הנגבי אביגדור ליברמן | משרד התחבורה |
הפיכת מ.ע.צ לחברה ממשלתית
| 1 |  | אלכס ויז'ניצר | החברה הלאומית לדרכים | 2003 – 2010 | אביגדור ליברמן מאיר שטרית שאול מופז ישראל כ"ץ | משרד התחבורה |
| 2 |  | שי ברס | החברה הלאומית לדרכים, נתיבי ישראל | 2010 – 2014 | ישראל כ"ץ | משרד התחבורה |
| 3 |  | ניסים פרץ | נתיבי ישראל | 2015 ואילך | ישראל כ"ץ בצלאל סמוטריץ' מירי רגב מרב מיכאלי | משרד התחבורה |
סמלילי החברה ההיסטוריים

סמליל "החברה הלאומית לדרכים", אשר שימש את החברה עד שנת 2012
סמליל "מ.ע.צ.", אשר שימש את החברה עד שנת 2004
לקריאה נוספת

פריצקי, ש. (עורך), מ.ע.צ. – ספר העשור, הוצאת מ.ע.צ., משרד העבודה, ירושלים, 1959
רייכמן, ש. ובראשי, ד., התפתחות רשת הכבישים הבנעירוניים בישראל בשנים 1948–1970, מכון ישראלי לתכנון ומחקר תחבורה, ירושלים, 1972
רינה רייניץ אידן, נתיבים לישראל : ספר המורשת של מ.ע.צ ונתיבי ישראל, יד יצחק בן צבי, ירושלים 2018.
יואל לביא

יואל לביא ודן שפירו ביום הזיכרון לחללי צה"ל, 2012
יואל לביא (נולד ב-8 בפברואר 1950 בשם יואל לבקוביץ') הוא איש ציבור שכיהן כראש עיריית רמלה בשנים 1993–2017.
ביוגרפיה

בעל תואר ראשון בהיסטוריה כללית מאוניברסיטת תל אביב, מוסמך במדעי החברה והמתמטיקה מטעם אוניברסיטת חיפה ומוסמך למנהל עסקים מטעם אוניברסיטת הריוט-ואט.
לביא שירת בצה"ל כשבין השאר שירת כמפקד גדוד 75 בחטיבה 7 (בתקופת המח"ט יוסי בן-חנן), כראש מחלקת ארגון באגף התכנון, קצין אג"ם של מפקדת פיקוד הדרום, מפקד חטיבת שריון במילואים, וכן עוזרו של האלוף במילואים משה (בריל) בר כוכבא, חבר בצוות מטכ"לי להפקת לקחים בצה"ל, ובהכנת תרגילים אסטרטגיים לתרגול המפקדות הבכירות בצה"ל. בוגר קורס מפקדי גדודים, בוגר קורס מפקדי חטיבות במכללה לביטחון לאומי ובוגר המכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה. הוא סיים את שירותו הצבאי בפברואר 1992 בדרגת אלוף-משנה. עקב פציעתו במלחמת יום הכיפורים הוכר כנכה צה"ל.
בשנים 1991–1993 כיהן כמנכ"ל חברת "נוף המפרץ אילת" העוסקת במלונאות ובשיווק דלק וגז. בשנת 1993 נבחר לראשות עיריית רמלה, תפקיד בו כיהן חמש קדנציות ברציפות. בתקופת כהונתו זכתה העיר בפרס חינוך ארצי, והייתה לעיר הראשונה בישראל שהנפיקה אג"ח מוניציפלי וגייסה 140 מיליון שקל בריבית צמודת מדד של 5.9%.
בתקופה בה כיהן בראש העירייה כרתה רמלה ברית ערים תאומות עם קנזס סיטי (ארצות הברית), פאודוסיה (אוקראינה), פונביץ' (ליטא) ודאוגבפילס (לטביה).
מאז 1996 מכהן לביא גם כיו"ר איגוד ערים אילון. הוא גם חבר בוועדה המחוזית לתכנון ובנייה מ-1999, חבר דירקטוריון בממן - מסופי מטען וניטול מאז 2003, חבר דירקטוריון חברת החשמל בין השנים 1997–2000, וחבר דירקטוריון בחברת ההיי-טק "chip pc".
עם הקמת קדימה פורסם בסוף ינואר 2006 שלביא נשאר בליכוד וסירב להצעה להיות מוצב במקום ריאלי ברשימת קדימה לכנסת, אולם עוד לפני הבחירות לכנסת ה-17 הזדהה עם קדימה. בבחירות לכנסת ה-18 הוצב לביא ברשימת קדימה במקום ה-114 והוא הביע עמדה פומבית נגד הצטרפות קדימה לממשלת נתניהו.
בשנת 2008 נמנה על ידי ועדת איתור כאחד משלושה מועמדים מובילים לתפקיד מנכ"ל מינהל מקרקעי ישראל. השר זאב בוים וראש הממשלה אהוד אולמרט, התכוונו למנותו לתפקיד, אולם היועץ המשפטי לממשלה, מני מזוז, פסל את המינוי בגלל התבטאויות שלו כלפי ערבים שפורסמו בתקשורת, ובג"ץ סמך ידיו על קביעתו זו של היועץ המשפטי לממשלה.
בשנת 2016 הודיע לביא כי לא יתמודד על ראשות העיר בבחירות הקרובות, לאחר שהודיע על פרישה מראשות העיר לאחר 23 שנים בתפקיד. ב-18 באפריל 2017 הגיש לשר הפנים את התפטרותו.
במאי 2017 מונה לביא ליו"ר החברה ממשלתית אשרא, העוסקת בביטוח סיכונים ליצואנים בישראל. במקביל הוא יעבוד כיו"ר חברת א.ב התחדשות עירונית.
ביוני 2023 הודיע על התמודדותו בבחירות המוניציפליות לראשות העיר רמלה. בבחירות שנערכו ב-27 בפברואר 2024, התמודד ועלה לסיבוב השני מול ראש העיר המכהן מיכאל וידל. בסיבוב השני שהתקיים ב-10 במרץ 2024, הפסיד לווידל.
ספורט

לביא מוכר כחובב ספורט נלהב בעירו. הוא מלווה את קבוצת כדורסל הנשים של העיר, אליצור רמלה, כבר שנים רבות, ונחשב לאוהד מספר אחת של הקבוצה. לביא רואה בקבוצה נכס אסטרטגי משמעותי ויוקרתי בתהליך קידום הכדורסל בעיר, בשיפור תדמיתה ובתרומתה לקהילה. עם זאת, אנשי הכדורסל הישראלי מותחים ביקורת על מעורבות היתר שלו בקבוצה.
פרשיות בהן היה מעורב

בשנת 1998 אברהם אסא, איש עסקים חבר ילדות של לביא, ובעליה של תחנת דלק ביציאה הצפונית בכביש 44 עוקף רמלה (בסמוך לפסי הרכבת, תחנה שזכתה להצלחה בזכות מסעדת "הסינית הצהובה") סלל כביש המחבר את התחנה שלו לכביש הראשי. אסא לא רק מימן את סלילת הכביש, אלא גם סלל אותו בעצמו והציב את התמרורים. הכביש הושלם בטרם ניתן היתר הבנייה. אחר כך אושר הכביש בוועדה המקומית לתכנון ולבנייה ברמלה, למרות שרק ועדות מחוזיות מוסמכות לאשר סלילת כבישים. בדיעבד, אחרי הסלילה, קבעה הוועדה המחוזית מרכז שהוועדה המקומית של רמלה בראשות לביא, נתנה לאסא היתר בנייה בלתי חוקי, שלא בסמכותה.
בין השנים 2003 ל-2009 כיהן לביא כדירקטור חיצוני בחברת ממ"ן, הנשלטת על ידי קבוצת תעבורה, תוך הימצאות בניגודי עניינים, ומבלי לקבל את אישור משרד המשפטים לכך. באותן שנים נערכה עסקת חילופי קרקע בין מינהל מקרקעי ישראל לבין רכבת ישראל ולקבוצת תעבורה; עסקה שבמסגרתה אמורה הייתה הקבוצה לפנות ולהחזיר את המתחם הישן שלה ברמלה, על מנת לקבל את השטח הישן לשם שימוש בו לשיפור קו המסילה לבאר שבע, במקביל למעברה למתחם חדש מעבר לכביש. רכבת ישראל שילמה למינהל 20 מיליון שקלים עבור הקרקע החדשה שאליה עברה קבוצת תעבורה, וכן כ-11 מיליון דולרים למימון העברת המתחם. על אף שתעבורה עברה למתחם החדש שלה, היא ממשיכה להחזיק עוד ארבע שנים בשטח המתחם הישן, והפעילה ממנו חלק מעסקיה. מהתכתבות בין העירייה לתעבורה, עלה שהחברה קיבלה ב-2005 מהעירייה היתרי בנייה, מבלי ששילמה מראש את כל האגרות וההיטלים כנדרש, ומבלי שעמדה בכמה תנאים שנדרשו בעת הוצאת היתרי הבנייה. בתגובה לטענות נגדו אמר לביא שכל ההקלות שקיבלה קבוצת תעבורה אושרו על ידי היועץ המשפטי של העירייה
במאי 2005 נדחתה תביעת דיבה של לביא נגד עיתון "הארץ" והוטל עליו תשלום הוצאות בגובה 20 אלף שקל. לביא, תבע את העיתון בגין ארבע כתבות, ובהן נטען בין היתר, כי היה מעורב בבחירתה של ח"כ ענבל גבריאלי, במסגרת דילים, וכן שהתקיימו קשרים כלכליים בין עיריית רמלה לבני משפחת גבריאלי. על-פי הנטען, לביא סייע להגדלת שטחי הבנייה בפרויקט בניה ברמלה, כשאחד מבני משפחת גבריאלי היה שותף בו. בית המשפט קבע כי קיים עניין ציבורי בדיווח על איך הצליחה גבריאלי, ללא רקע ציבורי, להיבחר לכנסת.
בפברואר 2009 הודיעה המשטרה כי בכוונתה להמליץ להעמיד את לביא לדין בחשד לעבירה הקשורה לחוק הרשויות המקומיות, לפיו לא פעל כנדרש בחוק בעניין ההסכמים הקואליציוניים בבחירות לעירייה. עיריית רמלה שכרה את עו"ד רונאל פישר, באופן רשמי כדי לטפל בעניינים הקשורים לתחום התחבורה, אך פישר סייע גם בעניין ההסכמים הקואליציוניים ומספר חודשים לאחר המלצת המשטרה להעמיד אותו לדין הוא לא הואשם.
הערות שוליים

↑  אליהו גבאי, לעודד אג"ח מוניציפלי במקום לשפוך כסף לרשויות, באתר הארץ, 21 ביוני 2007
↑  יואב יצחק, הליכוד בלם חטיפת יואל לביא, באתר News1 מחלקה ראשונה, 31 בינואר 2006
↑  כעס על נתניהו שפסל ממשלה עם אולמרט, באתר חדשות וואלה, 12 במרץ 2006
↑  ענת ביין-לובוביץ', ‏בעלה של לבני מתמודד במכרז של ראש העיר רמלה, המקורב לקדימה, באתר גלובס, 16 ביולי 2009
↑  בג"ץ 4646/08 יואל לביא נ' ראש הממשלה
↑  אביעד גליקמן ושי פאוזנר, מזוז פסל את מינוי יואל לביא לראש מינהל מקרקעי ישראל, באתר ynet, 15 באפריל 2008
↑  ראש עיריית רמלה יואל לביא הגיש התפטרותו לשר הפנים, באתר וואלה, 19 באפריל 2017
↑  ענת דניאלי, ראש עיריית רמלה לשעבר יואל לביא מונה ליו"ר אשרא במקביל לתפקידו בחברת נדל"ן פרטית, באתר כלכליסט, 28 במאי 2017
↑  רמלה: מיכאל וידל ימשיך לכהונה נוספת, באתר ynet, 10 במרץ 2024
↑  אריה ליבנת, כדורסל נשים: יואל לביא הוא הבוס האמיתי של אליצור רמלה, באתר הארץ, 22 בינואר 2010
↑  אריה לבנת, "נשים של גבר אחד, יואל לביא", באתר הארץ, 8 במרץ 2010
↑  נעה ווסרמן-עמיר, ‏"זה בכלל לא כביש", באתר גלובס, 2 בינואר 2000
↑  משה ליכטמן, ‏עוקף רמלה - המתחם הכפול של קבוצת תעבורה, באתר גלובס, 20 במאי 2010
↑  משה ליכטמן, ‏יואל לביא מגיב לתחקיר G: "היועץ המשפטי מורה לי לחתום!", באתר גלובס, 10 ביוני 2010
↑  הדס מגן, ‏נדחתה דיבה של ראש עיריית רמלה נגד "הארץ", באתר גלובס, 24 במאי 2005
↑  המשטרה: להעמיד לדין את ראש עיריית רמלה יואל לביא בגין הפרת חוק הרשויות המקומיות, באתר גלובס, 20 בפברואר 2009
↑  משה ליכטמן, ‏עיריית רמלה שכרה את עו"ד פישר - וראש העיר לא הואשם, באתר גלובס, 29 ביוני 2015
אליהו אורשנסקי

| --- | --- |

 לידה:  1846 יקטרינוסלב 
 פטירה:  1875 (בגיל 29 בערך) יקטרינוסלב, האימפריה הרוסית 
 מדינה:  האימפריה הרוסית 
 השכלה:  אוניברסיטת אודסה 
 מעסיק:  אוניברסיטת חרקוב 
 
אליהו (איליה גריגורייביץ) אוֹרְשַנְסקי (ברוסית: Илья Григорьевич Оршанский;‏ 1846 – 1875) היה משפטן, עיתונאי, פובליציסט, סופר והיסטוריון יהודי-רוסי, חוקר ההיסטוריה של עם ישראל.
את מחקריו כתב ברוסית. כמה ממאמריו נכתבו בעיתון היהודי-רוסי "ראזסווייט", וכונסו לימים בקובץ אחד.
קורות חיים

אורשנסקי נולד בשנת 1846 ביקטרינוסלב, אוקראינה במשפחת יהודית אמידה. המשפחה נקטה בעקרונות ליברליים. אחיו הצעיר של אליהו, משה, שהיה ידוע בשם העט מ. גאלבי, הפך לעיתונאי. את השכלתו הראשונית רכש בחדר, שם למד תלמוד וספרות עברית עתיקה. ובנעוריו התפרסם בקרב הקהילה היהודית בעירו כעילוי. חרף זאת, לא המשיך ללמוד בישיבה, ותחת זאת הלך ללמוד משפטים באוניברסיטאות, ובשנת 1864 התקבל ללימודים בשנה הראשונה של הפקולטה למשפטים באוניברסיטת חרקוב ואודסה.
אורשנסקי נחשב בין ההיסטוריונים המוקדמים של התנועה החסידית.
אורשנסקי היה אחד הדיוקנאות הראשונים שהופיעו בספר השנה "כנסת ישראל" של שפ"ר.
אחיו, יצחק (איסאק) אורשנסקי, היה פרופסור לפסיכיאטריה באוניברסיטת חארקוב, ומאנשי העיתון היהודי-רוסי "ראזסווייט".
תלמידו היה שמעון יהודה סטניסלבסקי.
לקריאה נוספת

יצחק מאור, 'אליהו אורשאנסקי ומקומו בהיסטוריוגראפיה של יהודי רוסיה', העבר, כ' (תשל"ג), עמ' 49–61
ד"ר פ. יאמפאלסקי, 'זכרונות ימי נעורי', ספר השנה "כנסת ישראל" של שפ"ר, עמ' 888-855
כוח ההגנה של ברבדוס

| --- | --- |
 מדינה:  ברבדוס ברבדוס
 תקופת הפעילות:  15 באוגוסט 1979 – הווה (45 שנים)
 זרועות בצבא:  הרגימנט של ברבדוס  משמר החופים
 סוגי נשקים:  בעיקר נשק קל
 שם קצר:  BDF
 מטה:  מבצר סנט אן, סנט מייקל, ברבדוס
 מנהיגות
 המפקד העליון:  נשיא ברבדוס
 שר ההגנה:  מיה מוטלי
 ראש המטה:  קרלוס לאבל
 כוח אדם
 סוג שירות:  התנדבותי
 גיל הגיוס:  18
 כוחות פעילים:  כ-600
 תקציב
 אחוזי תמ"ג:  0.8 (2022)
 תעשייה
 ספקים זרים:  בריטניה בריטניה ארצות הברית ארצות הברית
 
 https://bdfbarbados.com/
 
כוח ההגנה של ברבדוס (באנגלית: Barbados Defence Force, בראשי תיבות: BDF) הוא הכוח הצבאי של מדינת האי ברבדוס. הוא אחראי להגן על הריבונות הטריטורילית של ברבדוס ולסייע לגופי ביטחון פנים אחרים הפועלים ברבדוס.
היסטוריה

לאחר קבלת העצמאותה של ברבדוס ובדומה ליתר המדינות החדשות מקבוצת איי הודו המערבית, חתרה גם ברבדוס העצמאית להקים כוח הגנה צבאי על בסיס יחידות קודמות שפעלו באיים, וזה לבסוף הוקם ב-15 באוגוסט 1979.
כוח הגנה של ברבדוס עורך שיתופי פעולה עם מדינות אחרות, ובין היתר השתתף במבצע זעם דחוף בגרנדה בהובלת ארצות הברית.
עד 30 בנובמבר 2021 הוגדר באופן רשמי מלך בריטניה גם מלך ברבדוס והסמכות העליונה במדינת, זה יוצג על ידי מושל הכללי מטעמו, ומכאן שסמכותו הייתה תקפה גם עבור העומד בראש כוח ההגנה של ברבדוס. אם זאת מאז הפכה ברבדוס לרפובליקה נשיאות. סמכות המפקד העליון עברה לידי נשיא ברבדוס.
ארגון

המפקד העליון של כוח הגנה של ברבדוס הוא נשיא ברבדוס והעומד בפעולה בראש כוח הגנה לצורך תפקודה השגרתי הוא הרמטכ"ל בדרג מייג'ור גנרל. הכוח כולל מעל 600 חיילים המחולקים בצורה הבאה:
רגימנט ברבדוס: זרוע היבשה
יחידות סדירות
פלוגת מטה: באחריות לספקה את התמיכה הלוגיסטית והמנהלית לכל הגדוד.
פלוגת תמיכה: זו מספקת את התמיכה ההנדסית והמכנית, ומשמשת כיחידה תומכת לחימה.
הפלוגה למבצעים מיוחדים: יחידה סדירה המשמש ככוח הלוחם העיקר בזמן שלום או בעיתות חירום כאשר נדרש לספק כוח תגובה מהירה, בנוסף כוח זה מקיים גם שיתופי פעולה נרחבים עם המשטרה ומשמר החופים.
יחידות מילואים
פלוגת מטה כוח המילואים – כוללת גם את הלהקה הצבאית.
2 פלוגות לוחמות במילואים
יחידת שירות האוויר: יחידה קטנה המפעילה כלי טיס לצורך סיוע לכוחות הקרקע.
משמר החופים של ברבדוס: הוא זרוע ים, שעיקר משימות היא שמירה על המים הטריטוריאליים של ברבדוס וביצועה פעולות שיטור כגון מניעת הברחות וסחר לחוקי. משרתים בו כ-150 חיילים בסדיר ובמילואים וציודו כולל כ-10 ספינות סיור לצד מספר כלי שיט נוספים כגון סירות גומי.
חיל הצוערים של ברבדוס: גוף חוץ צבאי המופעל בידי חיילים עבור הכשרת צבאית לצעירים המעוניינים בקריירה צבאית.
עיקר הציוד והאימונים של כוח ההגנה של ברבדוס מגיע ממדינות כמות ארצות הברית, צרפת ובריטניה – זאת האחרונה גם שלטה ברבדוס בתקופה הקולוניאלית, ומכאן גם הושפעה צורת הארגון בכוח ההגנה של ברבדוס.
גלריה

סמל הרגימנט של ברבדוס
סמל משמר החופים של ברבדוס
דגל משמר החופים של ברבדוס
מסדר צבא בכניסה לבית הנבחרים
תרגיל משותף בין חיילים מארצות הברית ומברבדוס
טקס המעבר למשטר נשיאותי ברבדוס
הערות שוליים

↑  GOV.BB, www.gov.bb (באנגלית)
1 2  Military - Barbados Pocket Guide, www.barbadospocketguide.com
↑  {{{מחבר}}}, Barbados, The World Factbook, Central Intelligence Agency, 2025-02-05
רבאול

| --- | --- |

 מדינה:  פפואה גינאה החדשה פפואה גינאה החדשה
 מחוז:  בריטניה החדשה המזרחית
 חבל ארץ:  האי בריטניה החדשה
 תאריך ייסוד:  1878
 גובה:  4.0 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  7,029 (2009)
 קואורדינטות:  4°11′53″S 152°10′05″E﻿ / ﻿4.1980555555556°S 152.16805555556°E﻿ / -4.1980555555556; 152.16805555556 
 אזור זמן:  UTC +10
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת פפואה גינאה החדשה מוגדלת) פורט מורסבי לאה קונדיאבה גורוקה וואבג מדנג קוקופו וייווק אלוטאו איי שלמה  א י נ ד ו נ ז י ה  או. ים ביסמרק ים האלמוגים  ים שלמה  האוקיינוס השקט רבאול(למפת פפואה גינאה החדשה רגילה) פורט מורסבי לאה קונדיאבה גורוקה וואבג מדנג קוקופו וייווק אלוטאו איי שלמה  א י נ ד ו נ ז י ה  או. ים ביסמרק ים האלמוגים  ים שלמה  האוקיינוס השקט רבאול  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
נחתות יפניות ממלחמת העולם השנייה במנהרה ליד רבאול
רבאול (Rabaul) היא עיירה במחוז בריטניה החדשה המזרחית, שבאי בריטניה החדשה בארכיפלג ביסמרק שבפפואה גינאה החדשה. העיירה הייתה בירת המחוז והיישוב החשוב ביותר בו עד שנהרסה ב-1994 מנשירת אפר געשי במהלך התפרצות געשית באזור. האפר שנפלט בעת ההתפרצות גרם להתמוטטות כ-80% ממבני העיירה. לאחר ההתפרצות עברה הבירה לעיר קוקופו, המרוחקת 20 קילומטר מרבאול.
רבאול שימשה מפקדת גינאה החדשה הגרמנית עד לכיבושה על ידי חבר העמים הבריטי בעת מלחמת העולם הראשונה, אז הפכה לבירת טריטוריית גינאה החדשה - שטח תחת מנדט אוסטרלי - עד 1937. במהלך מלחמת העולם השנייה נכבשה רבאול על ידי האימפריה היפנית, והפכה לבסיס הצבאי והימי הראשי של היפנים באזור דרום האוקיינוס השקט.
כיום מהווה רבאול יעד תיירותי חשוב בפפואה גינאה החדשה ובאזור דרום האוקיינוס השקט.
היסטוריה > התקופה הקולוניאלית ולאחריה

ב-1910 עברה נציגות גרמניה הקולוניאלית לסימפסונהאפן (Simpsonhafen), ביחד עם בית המשפט המחוזי, בית חולים ומתקני מכס ודואר. היישוב החל לצמוח במהירות ושמו שונה לרבאול, שפירושו מנגרובים בשפת הקואנואה המקומית, מכיוון שחלק מהעיירה נבנה על ביצת מנגרובים.
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה כבשה אוסטרליה, לבקשת בריטניה, את גינאה החדשה הגרמנית. לאחר תבוסת גרמניה במלחמה, נמסר השטח לאוסטרליה ב-1920 כחלק ממנדט חבר הלאומים, ורבאול הפכה לבירת הטריטוריה החדשה.
היסטוריה > ההתפרצות של שנת 1937

תחת השלטון האוסטרלי התפתחה רבאול למרכז האזורי. אך ב-1937 התפרצו שני הרי הגעש הסמוכים לעיירה, וולקן וטבורבור. העיירה כוסתה באפר, והצונאמי שבא בעקבות ההתפרצות השליך אוניות על החוף. בהתפרצות נהרגו 507 אנשים ונגרם נזק רב. בעקבות זאת החליט השלטון האוסטרלי המקומי להעביר את הבירה ללָאֶה (Lae) המרוחקת והבטוחה יותר.
היסטוריה > מלחמת העולם השנייה

לאחר ההתקפה על פרל הארבור התבהר לאוסטרלים שהיפנים עתידים לתקוף גם את רבאול. לכן פונו כל הנשים והילדים מהעיירה בדצמבר 1941. היפנים החלו להפציץ את רבאול בינואר 1942, וב-23 בינואר החל קרב רבאול עם נחיתת אלפי נחתים יפנים בעיירה.
במהלך תקופת שלטונם פיתחו היפנים את רבאול לבסיס צבאי חזק יותר ממה שהקימו האוסטרלים, ולכך עתידה הייתה להיות השפעה על העיירה בתקופה שלאחר המלחמה. הצבא היפני הקיסרי הקים בעיירה מערכת מנהרות באורך קילומטרים כהגנה מפני מטוסי בעלות הברית שהחלו לתקוף את האי מיד לאחר כיבושו. ב-1943 הגיע מספר החיילים היפנים ברבאול לכ-110,000 חיילים, והצבא היפני אף הקים בתי בושת בעיירה שנועדו לספק את צורכיהם.
ב-18 באפריל 1943, הופל מטוסו של אדמירל איסורוקו יממוטו, אדריכל ההתקפה על פרל הארבור, מעל האי בוגנוויל לאחר שהמריא מרבאול. מפענחי הצפנים של המודיעין האמריקאי יירטו תשדורת יפנית שהכילה את פרטי הטיסה של יממוטו, ו-18 מטוסי P-38 לייטנינג המריאו מגוודלקנל והפילו את מטוסו ואת מלוויו.
במהלך המלחמה החליטו בעלות הברית שלא לכבוש את רבאול אלא לנתק אותה באמצעות הקמת בסיסי אוויר וצי באיים שמסביב לה. לאחר שנותק מקווי האספקה בשל התקפות אוויריות תכופות הפך הבסיס ברבאול לחסר תועלת. היפנים החזיקו ברבאול עד כניעתם ב-15 באוגוסט 1945.
היסטוריה > ההתפרצות של שנת 1994

בשנים 1983 ו-1984 הייתה רבאול על סף פינוי בשל התחממות הרי הגעש. ההתפרצות לא התרחשה עד 19 בספטמבר 1994, אז התפרצו הרי הגעש וולקן וטבורבור בשנית, וזרם פירוקלסטי מהר וולקן הגיע למרחק של שלושה קילומטרים. שדה התעופה המקומי והעיירה כולה כוסו באפר געשי. לתושבי העיירה ניתנה אזהרה 19 שעות לפני ההתפרצות ורובם הספיקו להתפנות. תכנון ההתפנות ותרגולות תכופות סייעו לשמירה על הסדר בעת ההתפנות, ובזכות זאת מספר ההרוגים היה מועט. מרבית המבנים בחצי הדרום מזרחי של העיירה קרסו תחת משקל האפר הגעשי. התפרצות זאת הביאה את השלטונות להעביר את הבירה המחוזית לקוקופו הסמוכה. למרות זאת ממשיכה הבנייה באזורי הסיכון ברבאול.
הר הגעש וולקן נותר רדום לאחר ההתפרצות ובטבורבור מתרחשות לעיתים התפרצויות קטנות היקף. תצפית הרי געש ממשלתית הוקמה בקצה הצפוני של רבאול ותפקידה הוא לנטר אחר הרי הגעש הסמוכים לעיירה אך גם אחר הרי הגעש בבריטניה החדשה ובאיים הסמוכים.
שדה התעופה של רבאול נחרב בהתפרצות של שנת 1994. השדה היה במסלולו הישיר של האפר הגעשי. השדה נבנה מחדש בעיירה טוקואה (Tokua), דרומית-מזרחית לרבאול, מחוץ לטווח הרי הגעש, אך מדי פעם הוא נסגר בשל פעילות געשית.
לרבאול מפרץ כמעט-מעגלי לחלוטין והוא אחד מהמעגנים הטובים בדרום האוקיינוס השקט לספינות משא. השימוש במפרץ זה היה אחד הגורמים שהביאו את האימפריה היפנית לכבוש את העיירה ב-1942.
הערות שוליים

↑  אתר Global Volcanism Program
↑  אתר Global Volcanism Program
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007562229405171  GND: 4271710-3  LCCN: n84226064  NARA: 10044295  NDL: 00629405  VIAF: 136098391   WorldCat (עם VIAF): 136098391 
.
שרידי מדרגות פנימיות של מבנה שנהרס בהתפרצות הר הגעש בשנת 1994.
בן סימונס

| --- | --- |

סימונס במדי ברוקלין נטס, 2022
 לידה:  20 ביולי 1996 (בן 28) מלבורן שבאוסטרליה
 עמדה:  רכז, פאוור פורוורד
 גובה:  2.08 מטר
 מספר:  10
 מכללה:  אוניברסיטת המדינה של לואיזיאנה
 דראפט:  בחירה ראשונה, 2016 פילדלפיה 76'
 קבוצות כשחקן
 2017–2022   2022–2025   2025–:  פילדלפיה 76'   ברוקלין נטס   לוס אנג'לס קליפרס
 הישגים כשחקן
 3 בחירות למשחק האולסטאר (2019–2021)  בחירה לחמישייה השלישית של העונה (2020)  2 בחירות לחמישיית ההגנה של העונה (2020, 2021)  זוכה פרס רוקי השנה (2018)‏  חמישיית הרוקיז של העונה (2018)
בנג'מין "בן" סימונס (באנגלית: Benjamin "Ben" Simmons; נולד ב-20 ביולי 1996) הוא כדורסלן אוסטרלי שמשחק בקבוצת לוס אנג'לס קליפרס מליגת ה-NBA, לאחר שנבחר ראשון בדראפט ה-NBA 2016. גובהו 2.11 מטרים והוא משחק בעמדות הרכז והפאוור פורוורד, כאשר הוא משמש לעיתים קרובות כפוינט פורוורד. שחקן נבחרת אוסטרליה הבוגרת מאז שנת 2013.
השנים הראשונות > נעורים

סימונס נולד בעיר מלבורן וגדל בניוקאסל, אוסטרליה. אביו של סימונס, דייב, היה כדורסלן אמריקאי ששיחק בליגת העל האוסטרלית בין השנים 2001-1989. בשנת 2006, כשהיה בן 10, חזר סימונס עם משפחתו למלבורן, ובגיל 15 קיבל מלגת לימודים ככדורסלן ב"מכון הספורט של אוסטרליה" שבקנברה. באותה שנה זומן להשתתף במשחקיה של נבחרת אוסטרליה באליפות העולם בכדורסל עד גיל 17, ועזר לקבוצתו לזכות במדליית הכסף. לאורך הטורניר העמיד סימונס ממוצעים של 9 נקודות ו-5.4 ריבאונדים למשחק, כולל משחק של 26 נקודות בניצחון קבוצתו על נבחרת צ'כיה.
השנים הראשונות > קריירת תיכונים

בשנת 2013 עבר לעיר מונטוורדה שבפלורידה, ארצות הברית, כדי לשחק באקדמיית הכדורסל של מונטוורדה. באותה עונה, כתלמיד בשנת הסופמור שלו, זכה סימונס עם קבוצתו באליפות התיכונים של ארצות הברית. לאחר סיום העונה חזר למלבורן ושיחק בקבוצת "בולין בומרס" מ"ליגת ה-Big V" החצי-מקצועית עד סוף חופשת הקיץ. בעונה הבאה רשם סימונס ממוצעים של 18.5 נקודות ו-9.8 ריבאונדים עבור קבוצת מונטוורדה, והוביל אותה, לצד הרכז דיאנג'לו ראסל, למאזן ניצחונות מושלם 28–0 וזכייה שנייה ברציפות באליפות התיכונים. במשחק הגמר, מול "אקדמיית אוק היל" היוקרתית, קלע סימונס 24 נקודות, הוריד 12 ריבאונדים וזכה בתואר ה-MVP של המשחק. בסיום העונה זכה בתואר הג'וניור המצטיין של ליגת התיכונים. במהלך עונת התיכונים האחרונה שלו שיפר את ממוצעיו ל-28.0 נקודות, 11.9 ריבאונדים, 4 אסיסטים ו-2.6 חטיפות למשחק, וזומן להשתתף במשחק מקדונלד'ס אול-אמריקן בו קלע 7 נקודות והוריד 10 ריבאונדים. קבוצתו ניצחה 28 מתוך 29 משחקיה באותה עונה, וזכתה באליפות התיכונים בפעם השלישית ברציפות, כשסימונס מוביל אותה במשחק הגמר, שוב מול אקדמיית אוק היל, עם 20 נקודות ו-11 ריבאונדים.