stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בית גוברין (עיר קדומה)
היסטוריה

בימיו של המלך הורדוס (37 עד 4 לפנה"ס) ירשה בית גוברין את העיר מרשה כבירת חבל אדומיאה (חבל אדום, השתרע מדרום הר חברון ושפלת יהודה עד בקעת באר שבע וערד). בשנות המרד הגדול (66 עד 70 לספירה) היה במקום ישוב יהודי שנהרס במסע הכיבוש של אספסיאנוס. אספסיאנוס הרג כ-10,000 איש מתושבי המקום ושבה כ-1,000. לאחר הכיבוש הרומי נותר בעיר חיל מצב, בזכות תנאי המקום הנוחים לחניית כוחות.
בימי המשנה והתלמוד הייתה בה קהילה יהודית גדולה, שהעמידה תנאים ואמוראים נודעים. במהלך הזמן פחת שיעורם של היהודים ביישוב, והכפר היהודי הפך ליישוב רומי בעל אוכלוסייה מעורבת. העיר נכללה בתקנתו של רבי יהודה הנשיא הפוטרת תושבי ערים מעורבות מתרומות ומעשרות. באמצע המאה השנייה הוקם בעיר אמפיתיאטרון ובהמשך הוקמו אמות מים - האחת מגיעה מהר חברון, השנייה הוקמה לאורך הדרך המובילה מהשפלה לירושלים. 
בשנת 200 העלה הקיסר ספטימיוס סוורוס את מעמדה של העיר לעיר פוליס, ושינה את שמה ל"אלאותרופוליס" (ביוונית: Ἐλευθερόπολις, תעתיק: Eleutheropolis, "עיר בני החורין"). אז עלה מעמדה של העיר והיא שלטה על מחוז רחב.
עם תחילתה של התקופה הביזנטית (324 עד 638) מעמדה של אלאותרופוליס נעשה חשוב עוד יותר, והיא שלטה על שטחים נרחבים - מבקעת באר שבע ועד עמק האלה בצפון, ומים המלח במזרח עד מישור החוף במערב. בעיר הוקמו כנסיות ומנזרים, והיא אף מופיעה במפת מידבא כעיר גדולה מוקפת חומה, ובה מבני ציבור ומספר כנסיות.
בתקופה הערבית הקדומה יורדה אלאותרופוליס מגדולתה, ושמה הפך ל"בית ג'וברין", בהיגוי ערבי. במהלך המאות ה 8-9 נחצבו מערות הפעמון הגדולות של בית גוברין ושל לוזית, וע"פ חוקרים מסוימים חומר הגלם שימש לבניית העיר רמלה.
בשנת 1099 כבשו הצלבנים את א"י, ונאלצו להתמודד עם המצרים הפאטימים שגורשו מירושלים ונמלטו לאשקלון. סביב אשקלון, שאותה לא הצליחו הצלבנים לכבוש בשנותיהם הראשונות בא"י, הקימו מספר מצודות, אחת מהן היא מצודת גיבלין בבית גוברין שב-1136 הועברה יחד עם רכושה למסדר ההוספיטלרים. המתיישבים הפרנקים החלו להתגורר בסמוך למצודה לפני 1170. על פי בנימין מטודלה התגוררו בתקופה זו 3 משפחות יהודיות. ב-1173 התרחב מאוד היישוב במקום, והוא כלל פרנקים, נוצרים סורים ונוצרים יוונים. עוד ידוע כי התקיים מנזר יווני על שם ג'ורג' הקדוש בתקופה זו.
לאחר כיבושה של אשקלון בשנת 1153 התיישבו במצודה בבית גוברין נזירים ממסדר ההוספיטלרים, שסולקו בעת הכיבוש המוסלמי (1187).
בתקופה העות'מאנית התקיים במקום יישוב ערבי - הכפר בית ג'יבריל / בית ג'יברין. במאה ה-18 הפך הכפר לאחד מ-24 כפרי הכס שבהם ישבו מוח'תארים בארמון, או מצודה ושלטו על האזור.
הכפר נכבש במלחמת העצמאות, וכל בתיו נהרסו לבד מבית המוכתר. קיבוץ בית גוברין עלה לקרקע ביום ה' סיוון תש"ט, 2 ביוני בשנת 1949, ממערב לבית גוברין הקדומה; ברחבת חדר האוכל של הקיבוץ מוצג כיום חלק מקורת גג מעוטרת (אפריז) של אכסניה מהמאה ה-4 עם הכיתוב: "בימיו של סלאוויס קינטיאנוס והקומס והדוכס המזהיר ביותר נבנתה האכסניה מהיסוד".
ראו גם

בית גוברין - מרשה
לקריאה נוספת

עמוס קלונר, אלן הובש ומיכאל כהן,  "האמפיתיאטרון הרומי בבית גוברין", קדמוניות 133, 2007, עמ' 57–48
הערות שוליים

↑  יוסף בן מתתיהו, מלחמת היהודים, ספר א, פרק שני, פסקה ו, סעיף 63; ספר ד, פרק שמיני, פסקה א, סעיף 447; קדמוניות היהודים, ספר יג, פרק ט, פסקה א, סעיף 257.
↑  Ptolemy, Geographia, V, 15:5; M. Stern, Greeks and Latin Authors on Jews and Judaism, Vol.2, CIV. Ptolemy (Claudius Ptolemaeus), p. 170
↑  ההכרזה באתר של אונסק"ו
↑  דליה מזורי,'"`UNIQ--nowiki-00000006-QINU`"'גן לאומי בית גוברין הוכרז כאתר מורשת עולמית, באתר nrg‏, 22 ביוני 2014.
↑  כל מקום ואתר, בעריכת ברוך שראל, עמוד 56, הוצאת כרטא ירושלים, משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 1980
↑  ירושלמי דמאי פרק ב', הלכה א'
↑  Macalister, R. A. Stewart; Masterman, E. W. G., "Occasional Papers on the Modern inhabitants of Palestine, part I & part II", Quarterly Statement - Palestine Exploration Fund, 1905, עמ' עמ' 356-343
↑  זאב וילנאי, "אנציקלופדיה לידיעת הארץ", הוצאת ידיעות אחרונות, תשט"ז, 1956, כרך א', עמוד 93
| דגל ישראל סמל אונסק"ו אתרי מורשת עולמית בישראל |
| --- | --- | --- |
| אתרים | העיר העתיקה בירושלים וחומותיה • מצדה • העיר העתיקה בעכו • העיר הלבנה בתל אביב • מערות בית גוברין ומרשה בגבעות יהודה (בית גוברין ומרשה) • בית שערים |  |
| המקומות הבהאים הקדושים בחיפה ובגליל המערבי | המרכז הבהאי העולמי: מקדש הבאב • אל-באהג'ה • בית הצדק העולמי |  |
| תלים מקראיים | תל מגידו • תל חצור • תל באר שבע |  |
| דרך הבשמים | עבדת • ממשית • חלוצה • שבטה • מואה הנבטית • חורבת קצרה • מצד נקרות • מצד גרפון • מצד סהרונים • מצד מחמל |  |
| נחל מערות | מערת תנור • מערת גמל • מערת הנחל • מערת הגדי |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007547547605171  GND: 1085178552  VIAF: 754145856868222920050   WorldCat (עם VIAF): 754145856868222920050 
שרידי אמפיתיאטרון רומי בבית גוברין
שרידי הכנסייה הצלבנית בבית גוברין
לירן אבישר בן-חורין

לירן אבישר בן-חורין (נולדה ב-30 באוגוסט 1976) היא עורכת דין ישראלית אשר שימשה בין יוני 2020 למרץ 2023 כמנכ"לית משרד התקשורת.
ביוגרפיה

אבישר בן-חורין נולדה וגדלה במגדל העמק. אביה עלה ממרוקו בעליית הנוער בגיל 11 והיה לפעיל ציוני וחבר תנועת בית"ר, ואמה ילידת תוניסיה.
בילדותה הדריכה ושימשה כמרכזת שבט מגדל העמק של תנועת הצופים ובגיל 17 הייתה חברת משלחת של תנועת הצופים לטקסס שבארצות הברית. התפרסמה כאשר התעמתה כנערה עם שרת החינוך שולמית אלוני.
במסגרת שירותה בצה"ל סיימה קורס קצינים בהצטיינות ושימשה כמ"פ קורס קצינות יחידות שדה בדרגת סגן.
ביוגרפיה > השכלה

אבישר בן-חורין בוגרת תואר ראשון בניהול ותואר ראשון במשפטים בהצטיינות מהפקולטה למשפטים באוניברסיטת תל אביב, ותואר שני במשפטים מהפקולטה למשפטים של אוניברסיטת ניו יורק. היא בוגרת תוכנית מעוז להכשרת מנהיגות ציבורית, ובמסגרתה עברה קורס מנהלים באוניברסיטת הרווארד.
ביוגרפיה > קריירה

אבישר בן-חורין הייתה לעוזרת משפטית בנושאים כלכליים-פיסקליים ליועץ המשפטי לממשלה, מני מזוז, לאחר שהתמחתה אצלו. לאחר מכן, באוגוסט 2006 יצאה לשליחות בת ארבע שנים בארצות הברית - שנתיים כשליחת העלייה הראשונה של התנועה הרפורמית ושנתיים נוספות כראש משלחת עליה של הסוכנות היהודית בצפון אמריקה.
עם שובה לישראל שימשה בתפקיד היועצת למנכ"ל משרד ראש הממשלה אייל גבאי ולאחר מכן שימשה כראש מטה מנכ"ל ראש הממשלה, הראל לוקר, במשך שלוש שנים, במסגרתו פעלה כזרוע מקשרת בן מזכירות הממשלה לבין לשכת ראש הממשלה, הובילה את עבודת המטה של המטה החברתי כלכלי של ראש הממשלה וליוותה את קידומן של רפורמות רבות בתחום הממשל והחברה. ובכלל זאת רפורמות כלכליות ושינויים מבניים בענפים שונים, לרבות שוק התקשורת. בתקופה זו יועז הנדל שימש ראש מערך ההסברה הלאומי במשרד.
בשנת 2013 בחר אותה מגזין TheMarker לאחת מ-40 הצעירים המבטיחים במדינה. באותה השנה מונתה למנהלת 'פרויקט מסע', פרויקט של ממשלת ישראל והסוכנות היהודית לעידוד שהות של צעירים יהודים בישראל. במסגרת ניהולה עלתה החברה באופן משמעותי בכמות הצעירים המגיעים לישראל לשנת התמחות או התנדבות.
בדצמבר 2019 פרשה מתפקידה כמנהלת 'פרויקט מסע', לאחר מינוייה כנציגה מקצועית של מפלגת תל"ם במשא ומתן הקואליציוני.
ביוני 2020 היא מונתה למנכ"לית משרד התקשורת על ידי השר יועז הנדל. במסגרת תפקידה הובילה את חקיקת חוק הסיבים האופטיים המאפשר אינטרנט מהיר, ביטול ההפרדה בין ספק לתשתית ועוד רפורמות משמעותיות.
במרץ 2023 הודיעה על פרישתה מתפקיד מנכ״לית המשרד.
עם הקמתה של מנהלת תקומה לשיקום יישובי עוטף עזה מונתה בה אבישר בן-חורין לראש צוות שותפויות רב־מגזריות ושיתוף הציבור.
בדצמבר 2023 הצטרפה לקרן קיסטון העוסקת בתחום התשתיות.
חיים אישיים

אבישר בן-חורין נשואה לאיתי בן חורין, איש תקשורת ומבעלי משרד לייעוץ אסטרטגי-תקשורתי בן חורין אלכסנדרוביץ', שימש כקמפיינר של מפלגת כחול לבן בבחירות אפריל 2019. הם מתגוררת בכפר סירקין ולהם שני ילדים.
הערות שוליים

1 2 3 4 5  אביאור אבו,'"`UNIQ--nowiki-00000003-QINU`"'הנדל מינה את לירן אבישר בן-חורין למנכ"לית משרד התקשורת, באתר כלכליסט, 20 במאי 2020
1 2  '"`UNIQ--nowiki-00000005-QINU`"'יסמין גואטה,'"`UNIQ--nowiki-00000006-QINU`"'מנכ"לית משרד התקשורת פורשת מתפקידה, באתר TheMarker‏, 12 במרץ 2023
1 2  לירן אבישר בן-חורין, באתר מעוז - רשת מנהיגים ומנהיגות מכל החברה הישראלית
1 2 3 4  צביקה קליין, "אם סוגיות בחברה הישראלית מעסיקות צעירים בתפוצות – הצלחנו", באתר 13 באוקטובר 2018, ‏מקור ראשון
↑  '"`UNIQ--nowiki-00000009-QINU`"'רותם שטרקמן,'"`UNIQ--nowiki-0000000A-QINU`"'לירן אבישר בן-חורין: "הסטודנטים היהודים בחו"ל אומרים לעצמם: 'ישראל - כבר לא מותג להזדהות אתו'", באתר TheMarker‏, 13 בינואר 2016
1 2  לירן אבישר בן-חורין, באתר של משרד התקשורת
1 2  תומר גנון,'"`UNIQ--nowiki-0000000E-QINU`"'ראש המטה של הראל לוקר מונתה למנכ"לית פרויקט מסע, באתר כלכליסט, 12 בספטמבר 2013
1 2  עמי רוחקס דומבה, מנכ"לית חדשה למשרד התקשורת, באתר ישראל דיפנס, ‏21 במאי 2020
1 2  אחת מ-40 הצעירים המבטיחים בארץ, באתר ידיעות הגליל - עפולה והעמקים, ‏6 בדצמבר 2013
↑  צבי זרחיה,'"`UNIQ--nowiki-00000011-QINU`"'הממשלה החלה להכיר במינויים הכושלים שלה, באתר כלכליסט, 4 בנובמבר 2023
↑  '"`UNIQ--nowiki-00000013-QINU`"'יוסף חרש,'"`UNIQ--nowiki-00000014-QINU`"'ממשרד התקשורת לשוק ההון: לירן אבישר בן חורין מצטרפת לקרן קיסטון, באתר TheMarker‏, 17 בדצמבר 2023
שרפת הספרים בקמניץ

שרפת הספרים בקמניץ-פודולסקי הייתה אירוע שבו נשרפו כרכי תלמוד וספרים יהודיים נוספים בעיר קמניץ-פודולסקי, שבאזור הגבול בין מדינת-החסות העות'מאנית מולדובה לחבל פודוליה באיחוד הפולני-ליטאי. האירוע התרחש בשנת תקי"ח (1757), ומהווה חלק ממסכת רדיפות תרבותיות ודתיות כנגד היהודים באותה תקופה.
רקע

שורשה של הגזירה נעוץ במאורע שהתרחש בכ"ו בשבט תקט"ז (27–28 בינואר 1756) נתפסה בעיירה לנצקורון (כיום: זריצ'נקה), מחוז קמניץ, חבורה של חברי כת הפרנקיסטים, בראשות מנהיגם יעקב פרנק, בעיצומה של הילולה שנערכה בביתו של אחד מאנשי הכת. הילולה זו כללה מעשי פריצות חמורים אשר זעזעו את יהודי פולין, וחשפו בפניהם את חומרת האיום הנשקף מכת זו על חומת הדת והמסורת היהודית. בעקבות האירוע, החלה מלחמתם של קהילות ישראל בכת הפרנקיסטים. בכ"ו באייר בשנת תקט"ו (1755), התכנסו גדולי הרבנים בעיר ברודי בגליציה, והתפרסו כרוז בשם "וחרב פיפיות", בו החרימו את כל מאמיני כת הפרנקיסטים. משפט רשמי נערך בסטנוב, במהלכו נגבו עדויות שהצביעו על מעשיהם החמורים של חברי הכת. בהמשך לכך, ביום כ"ו בסיוון תקט"ז (1756), נערכה אספת ועד גליל לבוב, בה השתתפו גם מספר רבנים, והוכרז חרם רשמי על אנשי הכת. החרם, שהופץ באמצעות הדפוס בכל קהילות פולין, סימן את תחילתה של רדיפה נרחבת כנגד חברי הכת.
בעקבות החרמות שהוטלו עליהם הגיעו הפרנקיסטים אל העיר קמניץ, וקיבלו את חסותו של הבישוף האנטישמי מיקולאי דמבובסקי (פול') שנודע בשנאתו העזה ליהודים. בעקבות הלשנתם הבישוף הורה לקיים עימות בין הפרנקיסטים לרבני היהודים ולאחר שניסו הרבנים וזקני הקהילות לדחות את ההתמודדות מספר פעמים, הם נאלצו בסופו של דבר להתייצב לעימות. העימות החל בב' בתמוז תקי"ז (20 ביוני 1757), ונמשך כשמונה ימים. על אף שהיהודים טענו כי ניצחו את הפרנקיסטים, ביום ג' בחשוון תקי"ח (17 באוקטובר 1757) פסק הבישוף כי דתם של הפרנקיסטים נוטה לעיקרי הנצרות, ולכן יש להלקות את המתנפלים על הפרנקיסטים בלנצקורון, לקנוס את הקהילה, ולשרוף את ספרי התלמוד בפודוליה. צו זה הוצא אל הפועל ברחובות הראשיים של העיר.
רקע > האירוע

בשנת 1757 נשרף התלמוד עם עוד ספרים בפומבי בשוק העיר קמניץ. השרפה התרחשה בעקבות הלשנה של חברי כת הפרנקיסטים, אשר שכנעו את הבישוף האנטישמי מיקולאי דמבובסקי (פול') שבעבר גם הוציא צו לגרש את היהודים מהעיר קמניץ ב-10 במרץ 1750, לכפות על הרבנים להתייצב בפניו לוויכוח דתי עם הפרנקיסטים בנושאי אמונה. לאחר הוויכוח דמבובסקי פסק כי הוויכוח הוכיח, לכאורה, את "הרע שבתלמוד", ולכן יש לשרוף את ספרי התלמוד בשוק העיר. למחרת היום, ד' בחשוון תקי"ח, אושר פסק הדין על ידי בית המשפט האזרחי בקמניץ. בפסק הדין הוצהר כי בית המשפט מקבל את "צדקת תביעתם של מתנגדי התלמוד מבני הברית הישנה", אשר דרשו את שרפת ספרי התלמוד באופן מיידי. בנוסף, הוא התכוון להרחיב את הגזירה גם לאזורים נוספים, אך חודש לאחר השרפה הוא מת לפתע, והגזירה נעצרה.
היהודים ראו במותו של דמבובסקי את יד ה': עונש אלוהי למי שהעז להרים יד על תורת ישראל.
רקע > לאחר השרפה

הפסק קבע כי "ספרים אלו, שאינם ראויים אלא לאש חולפת ואף לאש נצח, יימסרו לידי התליין לשם שריפתם על המוקד לעיני כל הציבור". פסק הדין בוצע עוד באותו היום, כאשר ספרי התלמוד ושאר ספרים נשרפו בפומבי לפני בניין העירייה, לעיני תושבי העיר.
המאורע זעזע את יהודי פולין כולה, במיוחד לאור העובדה שבינתיים מונה דמבובסקי לארכיבישוף של לבוב, והתעורר חשש ממשי שהוא ירחיב את שרפת הספרים לכל רחבי פולין. בתגובה, שתדלן ועד ארבע ארצות, רבי ברוך מארץ יון, פנה להיינריך פון בריהל (אנ'), איש אמונו של אוגוסט השני, מלך פולין. בריהל הצליח לשכנע את המלך להורות לנונציוס של האפיפיור בפולין לחקור מחדש את העניין ולחדש את המשפט. במקביל בקהילות היהודים הוכרז על יום תענית ונישאו תפילות לביטול הגזרה.
כחודש ימים לאחר השרפה חלה הבישוף ומת ב-27 בנובמבר (ט"ו או ט"ז בכסלו).
המסורות העממיות מספרות כי לאחר הלוויה, דמבובסקי זוהה כערפד (בלשון פולנית "Upiór" (אנ')), הוא התחיל לצאת מהקבר ולהפחיד, להכות ולהרוג אנשים, והמגפה פרצה בקמניץ. כדי למנוע את פעילותו לאחר מותו, הוחלט לחפור את גופתו ולכרות את ראשו בעזרת עורב. עם זאת, גם לאחר מכן, הוא נראה מסתובב עם ראשו מתחת לזרועותיו. לבסוף, ביום ט"ז בניסן גופתו נשרפה באותו המקום שבו הועלו הספרים באש, ואפרו פוזר לכל עבר ברוח.
הנצחת המאורע

רבי ישראל חריף מסטנוב שהיה קרוב במקום ובזמן למקום המאורע, נדר להתענות מדי שנה ביום ד' בחשוון לזכר השרפה.
מאידך גיסא, יש שכתבו שראוי לקבוע יום שמחה על ההצלה מן הגזרה. רבי יעקב עמדין מתאר את הנס שנעשה במות הבישוף ותבוסת הפרנקיסטים ב'חצי כסלו', ומציע לקבוע בו פורים שני: "וראוי לקבעו יום טוב ליהודים בהודאה והלל, ולשלוח מנות ומתנות לאביונים".
רבי פנחס מקוריץ נהג הוא לעשות יום שמחה לזכר המאורע ביום ג' בכסלו. בעקבותיו, נוהגים בחסידות סקווירא שלא לומר תחנון ביום זה.
לקריאה נוספת

אברהם יערי, ‏שריפת התלמוד בקאמניץ פודולסק (במלאת מאתים שנה לגזירה), באתר "דעת" מתוך: סיני מ"ב, תשי"ח
פרופ' מאיר בלבן, לתולדות התנועה הפרנקית, תל אביב תרצד, באתר היברובוקס
אלכסנדר קרויזהאר (גר'), "פראנק ועדתו", ווארשא, תרנ"ו, עמ' 81–96, באתר אוצר החכמה (צפייה חופשית – מותנית ברישום)
בנימין שלמה המבורגר, משיחי השקר ומתנגדיהם, מכון מורשת אשכנז תשע"ט, עמ' 239–245
הערות שוליים

↑  נוסח הכרוז התפרסם על ידי יוסף כהן-צדק בכתב עת "אוצר חכמה", א, תרי"ט (1859) עמ' 22–28, ושנית על ידי אלכסנדר קרויזהאר (גר'),'"`UNIQ--nowiki-00000000-QINU`"'"פראנק ועדתו", ווארשא, תרנ"ו, עמ' 77–81, באתר אוצר החכמה'"`UNIQ--nowiki-00000001-QINU`"'(צפייה חופשית – מותנית ברישום)
↑  מיקולאי דמבובסקי, באתר 'The Hierarchy of the Catholic Church'. תאריך זה תואם גם את המובא בידי ר' יעקב עמדין (להלן) שמת ב'חצי כסלו'. במקורות אחרים מצויים תאריכים נוספים, ראו בלבן, לתולדות התנועה הפראנקית, ב, עמ' 190.
↑  כן כתב רבי יעקב עמדין ב"ספר שמוש", דף פ ע"א, ודף פב ע"א, הובא ברבי פנחס שפירא מקוריץ,'"`UNIQ--nowiki-00000005-QINU`"'אמרי פנחס השלם, בני ברק תשס"ג, באתר אוצר החכמה'"`UNIQ--nowiki-00000006-QINU`"'(צפייה מוגבלת למנויים)
↑  עטרת תפארת ישראל, פרשת לך, דף ה ע"א.
↑  כן כתב רבי יעקב עמדין,'"`UNIQ--nowiki-00000009-QINU`"'ספר שמוש, אלטונא
↑  רבי פנחס שפירא מקוריץ, אמרי פנחס השלם, בני ברק תשס"ג, א, עמ' תצו.
↑  יששכר יואל אונגער,'"`UNIQ--nowiki-0000000C-QINU`"'לוח מעגל השנה <סקווירא> - תשע"ד, ניו סקוור, תשע"ד, עמ' קלז, באתר אוצר החכמה'"`UNIQ--nowiki-0000000D-QINU`"'(צפייה חופשית – מותנית ברישום)
בישוף מיקולאי דמבובסקי
בית העיירה בקמניץ, מקום שרפת הספרים
שרפת הספרים מ"ספר שמוש" להיעב"ץ
הכומר נופל מהמרכבה
הבישוף בלא ראש
הבישוף שותה יין
ג'וליאנה מרגוליס

| --- | --- |

 לידה:  8 ביוני 1966 (בת 58) ספרינג ואלי, ארצות הברית 
 שם לידה:  Julianna Luisa Margulies 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1991 
 מקום לימודים:  קולג' שרה לורנס  High Mowing School 
 בן או בת זוג:  Keith Lieberthal (2007–?)   רון אלדרד (1991–2003) 
 צאצאים:  Kieran Lindsay Lieberthal 
 מספר צאצאים:  1 
 פרסים והוקרה:  פרס לוסיל לורטל לשחקנית הטובה ביותר (2001)  פרס אמי לשחקנית המשנה הטובה ביותר בסדרת דרמה (1995)  פרס אמי לשחקנית הטובה ביותר בסדרת דרמה (2014)  פרס אמי לשחקנית הטובה ביותר בסדרת דרמה (2011)  פרס בחירת מבקרי הטלוויזיה  כוכב בשדרת הכוכבים בהוליווד  פרס גילדת שחקני המסך  פרס גלובוס הזהב 
 פרופיל ב-IMDb
 
ג'וליאנה מרגוליס (באנגלית: Julianna Margulies; נולדה ב-8 ביוני 1966) היא שחקנית אמריקאית-יהודייה. לאחר מספר תפקידים קטנים בטלוויזיה, זכתה מרגוליס להכרה רחבה על תפקידה בתור קרול האת׳וויי (אנ') בסדרת הדרמה הרפואית "ER"‏ (2000-1994) ברשת NBC, עבורו קיבלה את פרס אמי לשחקנית המשנה הטובה ביותר בסדרת דרמה (1995). שנים לאחר מכן, כיכבה בתור אלישה פלוריק (אנ') בסדרת הדרמה המשפטית "האישה הטובה" (2016-2009) ברשת CBS, על הופעתה זכתה לשבחים, וזכתה בשני פרסי אמי לשחקנית הטובה ביותר בסדרת דרמה ובפרס גלובוס הזהב.
מרגוליס זכתה בשמונה פרסי גילדת שחקני המסך, מה שהפך אותה לאישה השנייה הכי מוענקת אי פעם ב-SAG אחרי ג'וליה לואי-דרייפוס, כמו כן בפרס גלובוס הזהב ושלושה פרסי אמי. בשנת 2015, Time Magazine כינה אותה כאחת מ-100 האנשים המשפיעים ביותר בעולם. מרגוליס גם זכתה לכוכב בשדרת הכוכבים של הוליווד.
קורות חיים

מרגוליס נולדה בכפר ספרינג ואלי, בניו יורק; הצעירה מתוך שלוש בנות. אמה, פרנצ'סקה (לבית גולדברג, לימים גרדנר) הייתה רקדנית בלט ומורה לאמנות התנועה במקצועה. אביה, פול מרגוליס (אנ') היה סופר, פילוסוף ופרסומאי.
הוריה היו שניהם יהודיים, צאצאים של מהגרים יהודים אשכנזים מרומניה, אוסטריה, הונגריה ורוסיה. לפני יום הולדתה הראשון, משפחת מרגוליס התגוררה בישראל לזמן מה ולאחר-מכן שבו לניו יורק. הם התגרשו כשהייתה בת שנה.
מרגוליס למדה בבתי ספר רבים בילדותה, כולל בית ספר גרין מדו (אנ') כחלק מחינוך ולדורף בעיירה ראמפו (אנ') בניו יורק, ולאחר מכן בפנימייה של תיכון היי מווינג (אנ') בניו המפשייר. לאחר מכן, סיימה תואר ראשון בתולדות האמנות ובאנגלית בשרה לורנס קולג', עם התמחות בחוג לתיאטרון, שם הופיעה במספר הצגות בקמפוס. היא נרשמה תחילה לקולג' במטרה להיות עורכת דין, כמו סבתה, או פסיכולוגית, אך התאהבה במלאכת המשחק.
אקטיביזם

מרגוליס היא חברת מועצת המנהלים של MCC Theatre Company בניו יורק. היא גם תומכת במחקר על טרשת אמיוטרופית צידית באמצעות פרויקט ALS, כמו גם בחוק ארין.
בשנת 2022, היא אירחה את הגאלה הווירטואלית של רופאים לזכויות אדם, "חגיגה של גיבורי בריאות וזכויות אדם" בהשתתפותם של חלק מחבריה לסדרה "ER".
באוקטובר 2023, מרגוליס, יחד עם שחקנים, קומיקאים ומנהלי בידור מהוליווד חתמו על מכתב פתוח לנשיא ביידן. הם קראו לשחרור בני ערובה המוחזקים על ידי ארגון הטרור חמאס. הקמפיין שהושק לצד המכתב נקרא #NoHostageLeftBehind. המכתב מדגיש את הרצון לחופש הן לישראלים והן לפלסטינים לחיות בשלום ומגנה את האלימות של חמאס.
חיים אישיים

מ-1991 עד 2003, מרגוליס הייתה במערכת יחסים עם השחקן רון אלדרד, אותו הכירה בשיעורי משחק.
ב-10 בנובמבר 2007, מרגוליס נישאה לעורך הדין קית' ליברטל, בנו של הפרופסור קנת' ליברטל (אנ'), בטקס שנערך בעיירה לנוקס (אנ'), מסצ'וסטס. יש להם בן אחד, קירן לינדזי ליברטל. הם מתגוררים במנהטן. לבני הזוג יש גם בית כפרי באפסטייט ניו יורק.
פילמוגרפיה > קולנוע

| שנה | סרט | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 1991 | סוגר חשבון | ריקה |  |
| 1997 | נוסע צועני | ג'ין |  |
| 1997 | לחיות בצל הכבוד | טופסי מריט |  |
| 1998 | נערי ניוטון | לואיז בראון |  |
| 1998 | אשת חיל מי ימצא | רייצ'ל |  |
| 1999 | The Big Day | שרה |  |
| 2000 | What's Cooking? | קרלה |  |
| 2000 | דינוזאור | נירה | דיבוב |
| 2002 | האיש משדות גן עדן | דינה |  |
| 2002 | אוולין | ברנדט ביטי |  |
| 2002 | ספינת רפאים | מורין אפס |  |
| 2005 | Slingshot | קארן |  |
| 2006 | פרס של טיפשים | קרלה |  |
| 2006 | נחשים על המטוס | קלייר מילר |  |
| 2006 | Beautiful Ohio | גברת קובאנו |  |
| 2009 | סיטי איילנד | ג'ויס ריזו |  |
| 2012 | לילה אחרון בעיר | נינה הירש |  |
| 2019 | אפ-סייד | לילי פולי |  |
| 2020 | שלושה משיחים | לילי פולי |  |
פילמוגרפיה > טלוויזיה

| שנה | סדרה | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 1993 | רצח במשיכת קולמוס | רייצ'ל נובארו | פרק: "Murder at a Discount" |
| 1993 | חוק וסדר | רות מנדוזה | פרק: "Conduct Unbecoming" |
| 1994 | רצח מאדום לשחור | לינדה | 2 פרקים |
| 1994 - 2000; 2009 | ER | קרול האת׳וויי (אנ') | תפקיד ראשי (עונות 6-1) תפקיד אורח (עונה 15); 135 פרקים זכיות: פרס אמי לשחקנית המשנה הטובה ביותר בסדרת דרמה (1995) פרס גילדת שחקני המסך לשחקנית הטובה ביותר בסדרת דרמה (1999-98) מועמדויות:מועמדת פרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר בסדרת דרמה (1995, 1999-97) מועמדת פרס אמי לשחקנית המשנה הטובה ביותר בסדרת דרמה (1996) מועמדת פרס אמי לשחקנית הטובה ביותר בסדרת דרמה (2000-97) מועמדת פרס גילדת שחקני המסך לשחקנית הטובה ביותר בסדרת דרמה (1996) מועמדת פרס סטלייט לשחקנית הטובה ביותר בסדרת דרמה (1998-97) |
| 1998 | אלן | שחקנית המגלמת את אלן | פרק: "Ellen: A Hollywood Tribute: Part 1" |
| 2001 | ערפילי אבלון | מורגן לה פיי | מיני-סדרה מועמדת פרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר במיני-סדרה או בסרט טלוויזיה |
| 2001 | Jenifer | פסיכיאטרית | סרט טלוויזיה של CBS |
| 2003 | היטלר: עלייתו של הרשע | הלן האנפשטנגל | מיני-סדרה |
| 2004 | סקראבס | נינה ברודריק | 2 פרקים |
| 2004 | רשת טרור | מרין ג'קסון | מיני-סדרה מועמדת פרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר במיני-סדרה או בסרט טלוויזיה |
| 2006 | החדר האבוד | ג'ניפר בלום | מיני-סדרה |
| 2006 - 2007 | הסופרנוס | ג'וליאנה סקיף | 4 פרקים |
| 2008 | חוקי קנטרברי | אליזבת קנטרברי | תפקיד ראשי; 6 פרקים גם מפיקה |
| 2009 - 2016 | האישה הטובה | אלישה פלוריק (אנ') | תפקיד ראשי (7 עונות); 156 פרקים גם מפיקה זכיות: פרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר בסדרת דרמה (2009) פרס אמי לשחקנית הטובה ביותר בסדרת דרמה (2011, 2014) פרס גילדת שחקני המסך לשחקנית הטובה ביותר בסדרת דרמה (2010-09) מועמדויות: מועמדת פרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר בסדרת דרמה (2014-10) מועמדת פרס אמי לשחקנית הטובה ביותר בסדרת דרמה (2010, 2012) מועמדת פרס סטלייט לשחקנית הטובה ביותר בסדרת דרמה (2012-09; 2014) מועמדת פרס גילדת שחקני המסך לשחקנית הטובה ביותר בסדרת דרמה (2012-11; 2015-14) |
| 2010 | רחוב סומסום | ד"ר ברגר | פרק: "Big Bird Sprains His Wing" |
| 2017 | Nightcap | עצמה | פרק: "Out of the Box" |
| 2018 | דיאטלנד | קיטי מונטגומרי | תפקיד ראשי; 10 פרקים |
| 2019 | האזור החם | ד"ר ננסי ג'אקס | תפקיד ראשי (עונה 1); 6 פרקים |
| 2020 | מיליארדים | קתרין ברנט | 3 פרקים |
| 2021 | תוכנית הבוקר | לורה פטרסון | תפקיד ראשי (עונה 2); 6 פרקים |
פילמוגרפיה > תיאטרון

| שנה | מחזה | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 1999 | מונולוגים מהווגינה | שחקנית | תיאטרון ווסטסייד (אנ'), אוף ברודוויי |
| 2003 | The 24 Hour Plays 2003 | מולי | תיאטרון סלווין (אנ'), ברודוויי |
| 2005 | Escape: 6 Ways to Get Away 2 | שחקנית | Circle in the Square Theatre (אנ'), ברודוויי |
| 2006 | החגיגה (אנ') | הלנה | Music Box Theatre (אנ'), ברודוויי |
| 2006 | The 24 Hour Plays 2006 | אדריאנה | תיאטרון סלווין (אנ'), ברודוויי |
אידיאל ראשוני

במתמטיקה, אידיאל ראשוני הוא אידיאל שאינו יכול להכיל מכפלה של שני אידיאלים בלי להכיל אחד מהם. הגדרה זו מכלילה את התכונה הבסיסית של מספרים ראשוניים בחוג המספרים השלמים: מספר ראשוני אינו מחלק מכפלה בלי לחלק את אחד הגורמים שלה. לאידיאלים הראשוניים, ולחוגים הראשוניים לצידם, תפקיד חשוב בתורת המבנה של החוגים בשל הזמינות של טיעונים אינדוקטיביים הכרוכים בהם. בפרט, בחוגים קומוטטיביים, אפשר לתרגם טענות גאומטריות לטענות על אידיאלים ראשוניים, ולהפך. בהקשר זה יש חשיבות רבה לאורך המקסימלי של שרשרת של אידיאלים ראשוניים, הקרוי ממד קרול.
הגדרה

אידיאל (אמיתי, היינו שאינו שווה לכל החוג)  P נקרא ראשוני אם לכל שני אידיאלים  A ו- B, מההכלה  AB\subseteq P נובע  A\subseteq P או  B\subseteq P. זה שקול לכך שחוג המנה  R/P הוא ראשוני. עבור אידיאל בחוג קומוטטיבי, אפשר להגדיר גם לפי איברים:  P ראשוני אם מ- ab\in P נובע ש- a\in P או  b\in P.
אם חוג המנה  R/P הוא תחום, אומרים ש- P ראשוני לחלוטין (ההגדרות מתלכדות בחוגים קומוטטיביים).
דוגמאות

בחוג קומוטטיבי  R, אידיאל האפס הוא ראשוני אם ורק אם החוג הוא תחום שלמות, ובאופן כללי יותר, האידיאל  P ראשוני אם ורק אם חוג המנה  R/P הוא תחום שלמות. אידיאל ראשי  Rp בתחום שלמות הוא ראשוני אם ורק אם האיבר  p ראשוני. בפרט, האידיאל  \mathbb {Z} n ראשוני בחוג המספרים השלמים אם ורק אם  n מספר ראשוני.
כל אידיאל מקסימלי הוא ראשוני, אבל ההפך אינו נכון, משום שקיימים תחומי שלמות שאינם שדות (וחוגים ראשוניים שאינם פשוטים).
בחוג קומוטטיבי, האיחוד על פני שרשרת של אידיאלים ראשוניים הוא אידיאל ראשוני. לעומת זאת, במקרה הלא קומוטטיבי הטענה איננה נכונה.
מיקום

בחוג קומוטטיבי  R, אידיאל  P הוא ראשוני אם ורק אם המשלים שלו סגור לכפל, ולכן הוא מונואיד. כך אפשר לבצע מיקום של החוג ביחס לאותו אידיאל; החוג המתקבל  R_{P} הוא חוג מקומי, שהאידיאלים שלו מתאימים לאידיאלים המוכלים ב- P; בפרט, האידיאל המתאים ל- P הוא האידיאל המקסימלי היחיד.
חוגי דדקינד

אידיאלים ראשוניים הופיעו לראשונה בתורת המספרים האלגברית, בניסיון להכליל את המשפט היסודי של האריתמטיקה על פירוק יחיד של מספר שלם לגורמים ראשוניים, לחוגי מספרים כללים יותר. פירוק כזה היה נחוץ לצורך הוכחת המשפט האחרון של פרמה. ריכרד דדקינד מצא שבחוגים מסוימים (הקרויים על-שמו חוגי דדקינד) יש פירוק יחיד של כל אידיאל כמכפלה של אידיאלים ראשוניים.