stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מטאלורג פיקאליובו
הישגים לפי עונה

| עונה | ליגה | מיקום | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 1992 | הליגה הרוסית השלישית, צפון | 4 |  |
| 1993 | הליגה הרוסית השלישית, צפון-מערב | 3 |  |
| 1994 | הליגה הרוסית השלישית, אזור 4 | 13 |  |
| 1995 | הליגה הרוסית השלישית, אזור 4 | 11 |  |
| 1996 | הליגה הרוסית השלישית, אזור 4 | 4 |  |
| 1997 | הליגה הרוסית השלישית, צפון-מערב | 2 |  |
| 1998 - 1999 | — | — | פורקה |
| 2000 - 2001 | הליגה הרוסית השלישית, צפון-מערב | 4 |  |
| 2002 | הליגה הרוסית השלישית, צפון-מערב | 5 | העפילה לליגה השנייה |
| 2003 | הליגה הרוסית השנייה, מערב | 19 |  |
| 2004 - 2014 | — | — | פורקה |
| 2015 | אליפות מחוז לנינגרד | 5 |  |
| 2016 | אליפות מחוז לנינגרד | 3 |  |
| 2017 | אליפות מחוז לנינגרד |  |  |
תארים

אליפות מחוז לנינגרד: 1967, 1976, 1985, 1986
מחזיקת גביע מחוז לנינגרד: 1966, 1978, 1982, 1986, 1987, 1988, 1990, 1992, 1993, 1999
הערות שוליים

↑  ИЗ ИСТОРИИ ФУТБОЛА ЛЕНИНГРАДСКОЙ ОБЛАСТИ НА ВСЕСОЮЗНОЙ (ВСЕРОССИЙСКОЙ) АРЕНЕ
מלון לוט

| --- | --- |
מלון לוט (ימין) וקראון פלאז'ה (משמאל)
מלון לוט (ימין) וקראון פלאז'ה (משמאל)
 מיקום:  ים המלח, ישראל
 סוג המלון:  מלון נופש וספא
 חדרים:  199
 בעלות:  פרטית
 בניית המלון
 תאריך פתיחה:  1982
 קואורדינטות:  31°11′58.85″N 35°21′54.32″E﻿ / ﻿31.1996806°N 35.3650889°E﻿ / 31.1996806; 35.3650889
 http://www.lothotel.co.il
  (למפת צפון הנגב מוגדלת) מלון לוט(למפת צפון הנגב רגילה) מלון לוט(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום מלון לוט(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום מלון לוט
 
מלון ספא לוט, מבתי המלון הוותיקים בים המלח, ממוקם במרכז עין בוקק באזור מלונות ים המלח ובעל חוף ים צמוד.
מלון ספא לוט הוקם בשנת 1982 על ידי קבוצת משקיעים יהודים מישראל ומהעולם, ובמשך מספר שנים נוהל על ידי חברות שונות. החל משנת 1982, מנוהל המלון על ידי בעליו באמצעות מנכ"ל ממונה. בשנת 1996 נוסף למלון מרכז בריאות – ספא גדול, הכולל בריכות גופרית, בריכה ממי ים המלח, חמאם טורקי, ומציע לאורחי המלון טיפולים ועיסויים מגוונים.
במלון מועבר קורס דו שנתי למינהל בתי מלון בו לומדים עובדי המלון ועובדי מלונות אחרים.
קליניקת D.M.Z

המלון פעיל בתחום המחקר של הרפואה האקלימית בים המלח ובשיווק תיירות המרפא לים המלח וזאת בשיתוף עם קליניקת D.M.Z ומחלקת עור ומין בבי"ח הדסה עין כרם, ירושלים.
משנת 1989 מהווה הקליניקה מרכז מוביל לרפואה אקלימית בים המלח. המרפאה מנוהלת על ידי ד"ר מרקו הררי, מרצה לרפואה אקלימית באוניברסיטה העברית בירושלים ומעסיקה רופאים מומחים בתחומים שונים, אחיות ויועצים מקצועיים. המרפאה מטפלת באמצעות טיפול אקלימי בריפוי של מחלות עור (פסוריאזיס, דלקת עור אטופית, ויטיליגו), מחלות מפרקים, כאבים כרוניים, אסתמה, סיסטיק פיברוזיס ועוד.
מרגריט מנווארה

מרגריט מנווארה (בצרפתית: Marguerite de Navarre, ‏11 באפריל 1492 - 21 בדצמבר 1549) הייתה מלכת נווארה וסופרת צרפתייה, אחותו הגדולה של פרנסואה הראשון, מלך צרפת וסבתו מדרגה שנייה של אנרי הרביעי, מלך צרפת.
ביוגרפיה

מרגריט נולדה בעיר אנגולם שבמערב צרפת לשארל, רוזן אנגולם וללואיזה, נסיכת סבויה. כשהייתה בת שנתיים משפחתה עברה להתגורר בעיר קוניאק הסמוכה, שם נולד אחיה פרנסואה (לימים פרנסואה הראשון, מלך צרפת). קיבלה חינוך מעולה מטובי המורים. למדה ספרדית, איטלקית, לטינית, יוונית ועברית, וקראה את התנ"ך ואת סופוקלס בשפת המקור. ב-1509 אולצה להינשא לשארל הרביעי, דוכס אלנסון, על ידי צו של דודה, לואי השנים עשר, מלך צרפת, שבאמצעות נישואין אלה המשיך להחזיק בחבל ארמניאק שבמערב צרפת. אחרי 1515, כאשר פרנסואה ירש את כתר צרפת, הפכה מרגריט לאישה בעלת ההשפעה הגדולה ביותר בממלכה. היא פרשה את חסותה על אמנים ומחברים ובהם פרנסואה רבלה וקלמאן מארו. החוג הספרותי שקיימה בחצרה בערים פו ונראק שבדרום מערב צרפת נודע בשם "הפרנאסוס החדש". לאחר שהובס פרנסואה הראשון בידי קרל החמישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, בקרב פאביה בצפון איטליה (24 בפברואר 1525), ונלקח בשבי, נסעה מרגריט אחותו למדריד והביאה לשחרורו.
לאחר מות בעלה ב-1525 נישאה מרגריט לאנרי השני, מלך נווארה (ממלכה שהתקיימה בצפון ספרד ובאזור הרי הפירנאים), וב-1528 ילדה לו את ז'אן ד'אלברה, אמו של מלך צרפת לעתיד אנרי הרביעי. ב-1530 ילדה בן שמת בחג המולד של אותה שנה. מאורע זה גרם לה לכתוב את הפואמה "ראי נפשה של החוטאת" (1531), שביטאה את אבלה הכבד. פואמה זו גונתה בידי התאולוגים באוניברסיטת סורבון בפריז, שראו בה כפירה, אולם המלך פרנסואה הראשון אילץ אותם לחזור בהם ולהתנצל בפניה. מרגריט מנווארה הייתה פטרונית של אנשי רוח ובהם פרנסואה רבלה, קלמאן מארו ופייר דה רונסאר. היא כתבה פואמות ומחזות רבים, ואת קובץ הסיפורים "הפטמרון" שהתפרסם עשר שנים אחרי מותה.
מרגריט אהבה מאוד את אחייניתה, שארלוט, נסיכת צרפת (אנ'), שמתה בילדותה.
משפחתה

בשנת 1509 התחתנה מרגריט עם שארל הרביעי, דוכס אלנסון, אך לא היו לה ילדים ממנו.
בשנת 1525 התחתנה מרגריט עם אנרי השני, מלך נווארה, ממנו נולדו לה שני ילדים:
ז'אן השלישית, מלכת נווארה (1528–1572), התחתנה עם אנטואן דה בורבון, דוכס ונדום. בנם יהיה לימים למלך צרפת, אנרי הרביעי.
ז'אן, נסיך נווארה (1530), נפטר בינקותו.
מלפי

המצודה
הקתדרלה
מלפי (באיטלקית: Melfi) היא עיירה בנפת פוטנצה שבדרום מחוז בזיליקטה שבדרום איטליה. העיירה שוכנת על גבעה למרגלות הר ולוטורה (Monte Vulture) והיא העיירה החשובה ביותר במחוז, הן כמקור משיכה תיירותי והן כמרכז כלכלי.
היסטוריה > ימי הביניים

מלפי יושבה על ידי הדאוניאנים (Daunians) ועל ידי הלוקאנים. בתקופת השלטון הרומי העיירה הייתה כלולה בשטח שיפוטה של המושבה ונוסה והיא נוסדה בשנת 291 לפנה"ס. בימי הביניים, לאחר נפילתה של האימפריה הרומית המערבית, עלתה חשיבותה של מלפי כנקודה אסטרטגית בין אזורי השליטה של הביזנטים ושל הלומברדים.
מלפי נכבשה מספר פעמים על ידי המעצמות שנאבקו על השליטה באזור, עד אשר היא הפכה לנחלתו של המנהיג הנורמני ויליאם הראשון. משפחתו של ויליאם החלה מכאן את כיבושיה בדרום איטליה, שבראשית המאה ה-12 הובילו ליצירתה של ממלכת סיציליה הנורמנית.
ב-1059 מלפי הפכה לבירתה של דוכסות פוליה. מועצות אפיפיוריות נערכו בעיר באותה שנה ובשנת 1109. ב-1231, הכריז כאן פרידריך השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה על החוקות של מלפי (Constitutiones Augustales) וחיזק את השליטה על נחלתו המתרחבת. הוא יצר את מערכת המנהל הציבורי שבין שאר הדברים הטילה מיסים על השליטים הפאודליים המקומיים, שהתרעמו על כך אך לא יכלו להתנגד לו.
בהמשך, כמו כל ממלכת נאפולי, חוותה מלפי תקופה של שקיעה. שארל השני, מלך נאפולי ציווה לשפץ ולהרחיב את המצודה והוא הפך אותה למקום מגוריה הרשמי של אשתו, מארי נסיכת הונגריה.
היסטוריה > העת החדשה

במהלך המלחמה בין פרנסואה הראשון, מלך צרפת לבין קרל החמישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה על ממלכת נאפולי, צרו צבאות צרפת על מלפי במרץ 1528 וטבחו בכ-3000 מתושבי העיר כולל נשים וילדים. לאחר שהוכה על ידי הצרפתים, העניק קארל החמישי לאנדראה דוריה את התואר "נסיך מלפי" כאות הוקרה ללחימתו העזה. משפחתו החזיקה בעיר עד לסוף קיומו של הפיאודליזם ובבעלותה היו נכסים בעיר עד הרפורמה האגררית שבוצעה באמצע המאה ה-20.
מלפי הייתה בתחומיה של הרפובליקה של נאפולי שהוכרזה על יד הצרפתים ב-1799. לאחר איחוד איטליה הייתה מלפי מעורבת במלחמת אזרחים עקובה מדם והיא נכבשה ב-15 באפריל 1861.
בתקופת השלטון הפשיסטי הייתה מלפי מקום גלות למתנגדי המשטר. העיר הוכתה ברעש אדמה ב-1930 ובמהלך מלחמת העולם השנייה היא סבלה מהפגזות של בעלות הברית ב-26 בספטמבר 1943.
מלפי זכתה לתחיה בסוף המאה ה-20 ולאחרונה היא נהנתה משגשוג כאשר חברת ייצור המכוניות פיאט הקימה בה בית חרושת. מלפי הייתה מועמדת להיות בירתה של נפה עצמאית כמה פעמים. ההצעה הראשונה הועלתה כבר ב-1866 ורבות אחרות הועלו במשך השנים. האחרונה שביניהן ב-2006.
אתרים חשובים > המצודה

מצודת מלפי שולטת על העיירה. היא נבנתה ככל הנראה על ידי הנורמנים במאה ה-11, שכן לא נתגלו ממצאים מהתקופה הביזנטית או הלומברדית במקום. במקור הייתה ככל הנראה המצודה בנויה בצורת מרובע עם מגדלים מרובעים ועם מגדלים נוספים המגינים על השער הראשי. אחד המבנים הפנימיים נבנה בשלב מאוחר יותר במאה ה-16 עד המאה ה-18. תחת שלטון אנז'ו התווסף למצודה אגף חדש. המצודה נבחרה על ידי אשתו של שארל השני, מארי מהונגריה כמקום מגוריה הרשמי. מלכי בית אראגון העניקו את המצודה למשפחת קראצ'ולו (Caracciolo) אשר בנו מחדש את חזית המצודה הפונה לכיוון העיר וחפרו תעלת מגן. בהמשך היית המצודה לרכושה של משפחת דוריה רבת העוצמה.
אתרים חשובים > הקתדרלה

הקתדרלה נבנתה במאה ה-11 על פי רצונו של רובר גיסקאר. לאחר כמה רעשי אדמה היא שופצה בסגנון הבארוק, להוציא את מגדל הפעמונים הנורמני המקורי. פנים הקתדרלה כולל פרסקו מפואר מהמאה ה-13.
אתרים חשובים > ארמון הבישופות

ארמון הבישופות (Palazzo del Vescovado) הוקם במאה ה-11 אך נבנה מחדש בסגנון הבארוק במאה ה-18 לאחר שניזוק ברעידות אדמה.
אתרים חשובים > החומות הנורמניות

העיירה מתפתלת לאורך חומות מהתקופה הנורמנית שלאורכן כמה שערים.
אתרים חשובים > מוזיאון

מאז שנת 1976 המצודה היא מקום משכנו של המוזיאון הארכאולוגי הלאומי של מלפי ובו ממצאים מהאזור, החל מהתקופה הפרהיסטורית ומכל התקופות במהלך ההיסטוריה של האזור. המוצג המפורסם ביותר הוא הסרקופג מראפולה (Rapolla), דוגמה מייצגת של הפיסול מהמאה השנייה לספירה שנתגלה ב-1856. קיימים אוספי מוצגים מהתקופה הארכאית (המאות ה-6 וה-7 לפני הספירה), כולל חפצי קבורה. מהמאה ה-5 לפני הספירה מוצגים ממצאי קרמיקה יוונית אדומה. אדומה. כמו כן מוצגים במוזיאון ממצאים סאמניטים מהמאות ה-3 וה-5 לפני הספירה, בעיקר ממצאי שנהב ועצם לצד ממצאים קרמיים.
כלכלה

מלפי הייתה בעיקרה מרכז חקלאי עד לראשית שנות התשעים של המאה ה-20. מאז זכה המגזר התעשייתי לדחיפה חזקה בדמותו של בית החרושת של חברת פיאט. המפעל תרם להתאוששות הכלכלית של החברה באמצע שנות התשעים.
כמו כן פועלים במלפי כ-30 מפעלים הקשורים למפעל פיאט, שאחד מהם הוא מאגנטי מרלי. מפעל פיאט מתמקד בייצור מכוניות הפיאט גראנדה פונטו ויוצרו בו 5 מיליון יחידות בשנת 2010.
כמו כן פועל במלפי מפעל של חברת ברילה שהוקם ב-1994 ומפעל למים מינרליים מבין הגדולים באיטליה. העיר היא גם מקום לייצור יינות ומוצרי מזון.
הערות שוליים

| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007555247205171  GND: 4115088-0  LCCN: n82222512  MusicBrainz: 0a85e9de-7a0b-460c-af03-ef8425854dd3  NKC: ge1155580  VIAF: 146694469   WorldCat (עם VIAF): 146694469
מרטין קיפנברגר

| --- | --- |
קיפנברגר (משמאל) וג'ורג' שליק (במרכז)
קיפנברגר (משמאל) וג'ורג' שליק (במרכז)
 לידה:  25 בפברואר 1953 דורטמונד
 פטירה:  7 במרץ 1997 (בגיל 44) וינה
 מקום קבורה:  Jennersdorf Cemetery 
 לאום:  גרמני
 מקום לימודים:  האוניברסיטה לאמנות יפה בהמבורג 
 תחום יצירה:  אמנות מושגית, אדריכלות, אמנות שימושית, פיסול, אמנות חזותית, ציור, צילום 
 זרם באמנות:  אמנות מופשטת, אמנות דואר 
 יצירות ידועות:  Zuerst die Füße 
 בן או בת זוג:  Elfie Semotan (1996–1997) 
 
"Transportabler U-Bahn-Eingang", מיצב של קיפנברגר בשווייץ
מרטין קיפנברגר (גרמנית: Martin Kippenberger;‏ 25 בפברואר 1953, דורטמונד – 7 במרץ 1997, וינה) היה צייר, אמן מיצב, אמן מיצג וצלם גרמני.
ביוגרפיה

קיפנברגר נולד בדורטמונד בשנת 1953, ולו חמש אחיות. אביו היה מנהל של מכרה פחם ואימו רופאת שיניים. לאחר שאימו נהרגה בתאונה, הוא זכה בירושה די הצורך כדי להתפרנס. הוא למד בבית הספר הגבוה לאמנויות חזותיות בהמבורג, שם הושפע מזיגמאר פולקה (על אף שלא לימד אותו ישירות).
קיפנברגר שהה זמנית בפירנצה, שם הציג תערוכת יחיד ראשונה בשנת 1977. הוא השתקע בברלין בשנת 1978. בשנה זו הוא ייסד את "משרד קיפנברגר" יחד עם גיזלה קפיטיין, והם אצרו תערוכות שלו ושל חבריו. בתקופה זו קיפנברגר התמנה למנהל של "SO36", חלל מיצג, קולנוע ומוזיקה. כן ייסד להקת פאנק בשם "The Grugas".
לאחר עזיבתו את ברלין מילא קיפנברגר חלק מרכזי בסצנת האמנות של קלן בתחילת שנות ה-80. בקלן קיפנברגר לא הגביל את עצמו לייצור עבודות אמנות, אלא פעל בשלל האספקטים של הצגת האמנות, גם המשניים שבה. ב-1984 ייסד יחד עם אלברט אוהלן את הלורד ג'ים לודג' - חבורת אמנות גרמנית שפעלה עד שנות ה-90.
ב-1989 היגר ללוס אנג'לס. בסוף חייו לימד באקדמיה לאמנות שבקאסל.
מרטין קיפנברגר מת בשנת 1994 מסרטן הכבד.
עבודתו

קיפנברגר לא דגל בגישה אחידה לאמנות ומדיום יחיד, ויצר מגוון יצירות במדיה מגוונת: פיסול, ציור, עבודות על נייר, צילומים, מיצבים, הדפסים ומיצגים ברי חלוף.
בשוק האמנות, בעודו בחיים, נמכרה יצירה של קיפנברגר בכמיליון דולר בשנת 1991. לאחר מותו ערך יצירותיו עלה משמעותית.
מנאמה (עג'מאן)

| --- | --- |
 מדינה:  איחוד האמירויות הערביות איחוד האמירויות הערביות
 אמירות:  עג'מאן עג'מאן
 שטח:  25 קמ"ר
 גובה:  233 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיירה:  5,823 (2017)
  ‑ צפיפות:  226.3 נפש לקמ"ר (2017)
 קואורדינטות:  25°19′48″N 56°01′19″E﻿ / ﻿25.33°N 56.021944444444°E﻿ / 25.33; 56.021944444444 
 אזור זמן:  UTC+04:00
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת איחוד האמירויות הערביות מוגדלת) אבו דאבי דובאי שארג'ה אל-עין עג'מאן ראס אל-ח'ימה פוג'יירה ק ט ר  ערב הסעודית עומאן עומאן המפרץ הפרסימנאמה(למפת איחוד האמירויות הערביות רגילה) אבו דאבי דובאי שארג'ה אל-עין עג'מאן ראס אל-ח'ימה פוג'יירה ק ט ר  ערב הסעודית עומאן ע. המפרץ הפרסימנאמה  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
מנאמה (בערבית: المنامة) היא עיירה באיחוד האמירויות הערביות והיא אחת משתי המובלעות של אמירות עג'מאן (המובלעת השנייה היא מספוט) שהן גם השטח היבשתי היחיד של אמירות עג'מאן. העיירה מופרדת משטחה של שאר האמירות על ידי האמירות השכנה, שארג'ה. השטח ניתן בעיקר לשימוש החקלאי.
על פי מפקד האוכלוסין של שנת 2017 יש בעיר כ-5,823 תושבים שמתגוררים בשטח של כ-25 קמ"ר, עם צפיפות אוכלוסין של כ-226.3 נפש לקמ"ר.
מנאמה הייתה, בתחילת המאה ה-20, כפר של שבעה או שמונה בתים שהיו חלק משבט שרקיין. לאחר שענף הפנינים באיחוד האמירויות הערביות ירד מגדולתו, זיהה שליט עג'מאן, חומייד בן רשיד א-נועיימי את מנאמה כאזור בעל פוטנציאל שיכול להתפתח רבות ובעקבות כך החליט להשקיע בשתילת גידולים רבים של עצי פפאיה ולימון ואף ייצור של דבש ייחודי שבא מזן של דבורה ששטח המחיה העיקרי שלו הוא באזור העיירה.
בעיירה נמצאת תחנת דואר שמייצרת בולים רבים לאספני בולים בכל רחבי העולם.
תחנת הדואר של מנאמה
הערות שוליים

↑   Area recalculated from population and population density.
↑  Lorimer, John (1915). Gazetteer of the Persian Gulf, Vol II. British Government, Bombay. p. 619.
↑  Wilson, Graeme (2010). Rashid, Portrait of a Ruler. UAE: Media Prima. pp. 68–71. ISBN 9789948152880.
ערך זה הוא קצרמרבנושא איחוד האמירויות הערביות ובנושא יישובים במזרח התיכון. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מרטין קלונס

| --- | --- |

 לידה:  28 בנובמבר 1961 (בן 62) וימבלדון, הממלכה המאוחדת 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 תקופת הפעילות:  מ-1982 
 מקום לימודים:  Royal Russell School  בית הספר לאומנויות  Yardley Court 
 פרסים והוקרה:  קצין במסדר האימפריה הבריטית 
 פרופיל ב-IMDb
 
מרטין קלונס (באנגלית: Martin Clunes; נולד ב-28 בנובמבר 1961) הוא שחקן בריטי וקומיקאי, ידוע בתפקידו כרופא בסדרה "דוק מרטין".
בצעירותו, שיחק כאחד הבנים בסדרת הטלוויזיה של ה-BBC "אין כמו בבית"
ביוגרפיה

נולד בווימבלדון, דרום מערב לונדון שבבריטניה. קלונס הוא בנו של השחקן הקלאסי אלק קלונס, תחילת דרכו הייתה בתיאטרון, ובתפקיד אורח בסדרה דוקטור הו.
בשנת 1990 התחתן עם השחקנית לוסי אשטון. בשנת 1997 הם התגרשו והוא התחתן עם מפיקת הטלוויזיה פיליפה בריית'ווייט. בשנת 1999 נולדה להם בת. מרטין, בריית'ווייט ובתם מתגוררים בעיר בימינסטר במחוז דורסט בדרום-מערב אנגליה.
קריירה

קלונס שיחק בעברו בגלוב תיאטרון בלונדון, ובתור שחקן רדיו בתוכנית "באלדי" ב"ביביסי רדיו 4".
בשנת 2002 שיחק בתפקיד הרוצח הסדרתי ג'והן ג'ורג' היי בסרט "הכל בשביל אסיד" ובתפקיד מר צ'יפינג בסרט הטלוויזיה "היה שלום, מר צ'יפס" מבית רשת הטלוויזיה ITV, המבוסס על הרומן באותו שם מאת ג'יימס הילטון.
בשנת 2019 במיני-סדרת הטלוויזיה הבריטית "מצוד" (Manhunt) בתפקיד ראשי של הבלש קולין סאטון.
הופיע בפרק הראשון של "סקוטלנד: הבריחה לטבע".
מערכת פוספוטרנספראז

מערכת PTS: בתרשים ניתן לראות את שרשרת הזרחון בחלבונים המעורבים בקליטת סוכר.
מערכת פוספוטרנספראז (phosphotransferase system או PTS), מערכת בחיידקים האחראית על צריכת סוכרים שבה מקור האנרגיה הוא פוספואנולפירובט (PEP). מערכת זו היא מערכת מרובת רכיבים, שבה משתתפים אנזימים המצויים על פני הממברנה ואנזימים הנמצאים בציטופלסמה. דוגמה למערכת זו אופיינה ונחקרה ב-E. coli.
מערכת פוספוטרנספראז מעורבת בהעברת סוכרים שונים, בהם גלוקוז, מנוז, פרוקטוז וצלוביוז, אל תוך תא החיידק. סוכרי PTS עשויים להיות שונים בין קבוצות חיידקים שונים, בהתאם למקורות הפחמן הנפוצים בסביבה שבה התפתחו החיידקים. קבוצת הפוספוריל ב-PEP מועברת אל הסוכר הנצרך דרך מספר חלבונים. קבוצת הפוספוריל מועברת מ-PEP לאנזים EI וממנו ל-HPr, אנזימים אלו כלליים לסוגי סוכר שונים. בהמשך המסלול נמצא EII שמקבל את קבוצת הפוספוריל בשייר היסטידין שמור - חלק זה של המערכת ספציפי יותר לסוגי הסוכר המוכרים. באנזים EIIB מועברת קבוצת הפוספריל לרוב לשייר ציסטאין, ולעיתים להיסטידין.
למצב הזרחון של EIIA עשוי להיות תפקיד בקרתי, לדוגמה:
בריכוזי גלוקוז נמוכים, EIIA מזורחן מצטבר וזה משפעל את האנזים אדנילט ציקלאז הקשור לממברנה. ריכוז ה-cAMP בתא עולה, ובעקבות זאת מופעל חלבון CAP (‏catabolite activator protein) המעורב ברפרסיה קטבולית (ראו: אופרון הלקטוז).
בריכוזי גלוקוז גבוהים, EIIA מצוי בעיקר בצורה לא מזורחנת, ובעקבות זאת מעוכבים אדנילט ציקלאז, גליצרול קינאז, לקטוז פרמאז ומלטוז פרמאז.
מלון לנינגרדסקאיה

| --- | --- |

 מיקום:  Kalanchevskaya Street 21/40 
 קומות:  26 
 בעלות:  הילטון 
 בניית המלון
 תאריך פתיחה:  1954 
 אדריכל:  Leonid Michailovič Poljakov 
 קואורדינטות:  55°46′26″N 37°39′06″E﻿ / ﻿55.77401°N 37.65173°E﻿ / 55.77401; 37.65173
 האתר הרשמי
  (למפת מוסקבה מוגדלת) מלון לנינגרדסקאיה(למפת מוסקבה רגילה) מלון לנינגרדסקאיה he
 
מלון לנינגרדסקאיה (שמו הרשמי: הילטון מוסקבה לנינגרדסקאיה) הוא בניין רב־קומות, שנבנה בקראסנוסלסקי, מוסקבה בכיכר קומסומולסקאיה בשנים 1949–1954.
המלון נפתח למבקרים ב-1 בנובמבר 1953 והוא הנמוך מבין שבעת גורדי השחקים הסטליניסטיים — הצריח שלו מגיע לגובה 139 מטרים. תכנון המבנה פותח על ידי האדריכלים לאוניד פוליאקוב ואלכסנדר בורצקי. בתחילה היו למלון 349 חדרים: מחדרי מיטה בודדת בשטח של 12 מ"ר ועד סוויטות עם שלושה חדרים.
מאז 2008 המלון פועל תחת רשת הילטון, בשם "הילטון מוסקבה לנינגרדסקאיה".
גלריה

כיכר קלאנצ'בסקאיה (קומסומולסקאיה) במוסקבה בשנות העשרים של המאה העשרים, לפני בניית המלון
תוכנית שחזור של מוסקבה עם שבע האחיות הסטליניסטיות, 1939
בול דואר סובייטי ובו נראה מלון לנינגרדסקאיה
מראה למלון מתחנת קאזאן, 1982
יולי 2010
חזית המלון והאנדרטה לפבל מלניקוב, 2015
הערות שוליים

↑  "Hilton Moscow Leningradskaya". Hilton.com. 2008. נבדק ב-2018-05-28.
מלון מטרופול (וינה)

| --- | --- |
תצלום המלון, משנות ה-70 של המאה ה-19
תצלום המלון, משנות ה-70 של המאה ה-19
 מידע כללי
 סוג:  גרנד הוטל 
 מיקום:  אינרה שטאדט 
 מדינה:  אוסטריה 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1873
 תאריך פתיחה רשמי:  1873 
 תאריך פירוק:  1940
 אדריכל:  קארל שומאן, לודוויג טישלר 
 מידות
 קומות:  6 
 קואורדינטות:  48°12′47″N 16°22′27″E﻿ / ﻿48.213056°N 16.374167°E﻿ / 48.213056; 16.374167
 he
 
האנדרטה הניצבת באתר שבו עמד המלון
מלון מטרופול (בגרמנית: Hotel Métropole) היה בית מלון בווינה, בירת אוסטריה, אשר הוקם במאה ה-19. לאחר סיפוח אוסטריה על ידי גרמניה הנאצית הוא שימש כמטה הגסטפו בעיר. המבנה נהרס בהפצצות במהלך מלחמת העולם השנייה.
המבנה

מלון מטרופול נבנה לקראת התערוכה העולמית בווינה ב-1873 ונפתח באותה שנה. הוא תוכנן על ידי קארל שומאן ולודוויג טישלר. בעיצובו שולבו עמודים קורינתיים, קריאטידות ואטלסים (אנ'). החצר הפנימית של המבנה חופתה בתקרת זכוכית.
לאחר האנשלוס של אוסטריה ב-1938 החרים הגסטפו את המלון והפך אותו למטהו בווינה. סגל העובדים בו מנה 900 איש, ש-80% מהם גויסו משורות משטרת אוסטריה. ככזה הוא היה המטה הגדול ביותר של הארגון מחוץ לברלין. מבניין זה ניהל הגסטפו באוסטריה תחילה לאחר האנשלוס את רדיפת מתנגדי המשטר, ובהמשך את גירוש יהודי וינה להשמדה וניצול של עובדי כפייה שהגיעו לאוסטריה. במהלך המלחמה נחקרו ועונו בבניין אסירים רבים, במיוחד יהודים. האסירים לא הוכנסו לבניין מחזיתו המקושטת אלא מפתחו האחורי.
במהלך מלחמת העולם השנייה נפגע מבנה המלון בהפצצה אווירית ועלה באש. שרידיו נהרסו לאחר המלחמה על מנת שלא להותיר זכר ממנו. באתר שבו עמד ניצב כיום מתחם מגורים.
המבנה > האנדרטה

בשנת 1951 הקימו ניצולי מחנות ריכוז אנדרטה בקרבת האתר שבו עמד המלון. בשנת 1985 הוחלפה האנדרטה באנדרטה גדולה ממנה, שבנייתה מומנה על ידי עיריית וינה. היא כוללת סלעי גרניט שהובאו מן המחצבה הידועה לשמצה של מחנה מאוטהאוזן שבאוסטריה, וביניהם הוצב פסל המסמל ניצול.
מרגריטה, נסיכת ליינינגן

מרגריטה, נסיכת ליינינגן (בגרמנית: Margarita Prinzessin zu Leiningen;‏ 9 במאי 1932 - 16 ביוני 1994) הייתה נסיכה גרמנייה מבית ליינינגן.
ביוגרפיה

מרגריטה נולדה ב-9 במאי 1932 בקובורג, לקרל, נסיך ליינינגן ולמריה קירילובנה, הנסיכה הגדולה של רוסיה, בתם של קיריל ולדימירוביץ', הנסיך הגדול של רוסיה וויקטוריה מליטה, נסיכת אדינבורו וסקסה-קובורג-גותה. ב-5 בינואר 1951 התחתנה מרגריטה עם פרידריך וילהלם, נסיך הוהנצולרן, בנו הבכור של פרידריך, נסיך הוהנצולרן, ומרגרטה קרולה, נסיכת סקסוניה, ממנו נולדו לה שלושה בנים. ב-16 ביוני 1994 התאבדה מרגריטה בביתה באיברלינגן.
משפחתה

ב-5 בינואר 1951 התחתנה מרגריטה עם פרידריך וילהלם, נסיך הוהנצולרן, בנו הבכור של פרידריך, נסיך הוהנצולרן, ומרגרטה קרולה, נסיכת סקסוניה, ממנו נולדו לה שלושה בנים:
קרל פרידריך, נסיך הוהנצולרן (נולד ב-1952)
אלברכט, נסיך הוהנצולרן (נולד ב-1954), התחתן עם נטלי רוקבאדו דה ויטס.
פרדיננד, נסיך הוהנצולרן (נולד ב-1960), התחתן עם הרוזנת אילונה קאלנוקי דה קרספאטאק.
הערות שוליים

↑  Darryl Lundy (20 בספטמבר 2006). "Margarita Ileana Viktoria Prinzessin zu Leiningen". ThePeerage.com. נבדק ב-2008-12-28. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Paul Theroff. "LEININGEN". Paul Theroff's Royal Genealogy Site. נבדק ב-2008-12-28.
↑  Theroff, Paul. ""Hohenzollern"". www.angelfire.com/realm/gotha/ (Paul Theroff’s Royal Genealogy Site). אורכב מ-המקור ב-2009-04-28. נבדק ב-2018-11-25.
מואיז בן הראש

| --- | --- |

 לידה:  7 באוקטובר 1959 (בן 65) תטואן, מרוקו 
 מדינה:  ישראל 
 שפות היצירה:  עברית, ספרדית 
 
מואיז (משה) בן הראש (נולד ב-7 באוקטובר 1959) הוא סופר, מתרגם ומשורר ישראלי.
ביוגרפיה

בן הראש נולד בתטואן שבמרוקו. עלה לישראל בשנת 1972. למד לימודים מגוונים של פיזיקה, מתמטיקה, ספרות אנגלית ולימודים ספרדיים ולטינו-אמריקניים באוניברסיטה העברית בירושלים.
קריירה

בעבר עסק יותר ברפואה טבעית ובהנהלת חשבונות ובהווה עוסק בעיקר בכתיבה ובתרגום. בן הראש הוא מראשוני הכתיבה הספרותית באינטרנט וב״בלוג״ ברשת.
קריירה > כתיבת שירים וסיפורים

כבר בשירותו הצבאי ב-1979 התפרסמו שיריו הראשונים בעיתון במחנה. בשנות השמונים פורסמו שיריו בכתבי העת חדרים ועיתון 77 ואחרים, ובמוסף לספרות של מעריב,  והיה ממייסדי ועורכי "מראות", כתב עת ירושלמי לספרות (1981–1986).
בן הראש פרסם רומנים, ספרי שירה, ספרי סיפורים ותרגומים.
ספרו הראשון שיצא לאור הוא הרומן "תקרא אותי! "(הר ואש, 1993).
ב-1999 נכללו שיריו באנתולוגיה לספרות מזרחית "מאה שנים מאה יוצרים" בעריכת תסמי שלום שטרית
ספר השירים "קינת המהגר: דיוקן עצמי של המשורר בראי המשפחה (ירון גולן, 1994)" נודע בחשיבותו, כאשר חלק מהשירים התפרסמו ב׳הארץ׳, והספר תורגם לאנגלית (2001).קינת המהגר תורגם עד היום לשש שפות.
בן הראש כותב גם בספרדית (שהיא שפת אימו) ובאנגלית ופרסם ספרים בשפות אלה.
שיריו ויצירותיו תורגמו במהלך השנים ל: ספרדית, אנגלית, צרפתית, אורדו, סינית ופורטוגזית. ההוצאה לאור דסטינו (DESTINO) בספרד פרסמה בשנת 2008 את הרומן "בשערי טנג'יר".
מאז סוף 2013, התפרסמו רבים משיריו החדשים בכתב העת ביטאון שירה.
ב-15 בדצמבר 2021 פרסם בעיתון "הארץ" את שירו ״והגדת לבנך״ עם השורה שהפכה למפורסמת: "זָכוֹר אֶת אֲשֶׁר עָשׂוּ לְךָ הָאַשְׁכְּנַזִּים".
קריירה > תרגומים

בנוסף, תרגם בן הראש לעברית משירי צ'ארלס בוקובסקי, פבלו נרודה, קלוד ויז'ה, טאהר בן ג'לון, עמנואל עידו, רושל מאס, טרזה פורסקנסקי ועוד, ופרוזה מאת מיגל דליבס, אדמונד ז'אבס, נהיד רחלין, דניאל רדפורד, קטלין טסארו, אלמודנה גרנדס, פאבלו סימונטי, ליה לופט.
קריירה > תכנים בכתיבתו והשפעות

ספריו של מואיז בן הראש עוסקים, בין היתר, בקשר שבין הגולה המרוקאית לישראל וליהדות, הם מתארים את היחסים בין יהודים למוסלמים ולנוצרים, יחסים עשירים ומתוחים, על פני אלף שנה, וכן מתארים את החיים של היהודים הספרדים.
כתיבתו מושפעת משירתו של ארז ביטון, ותכני שירתו מהווים חלק מרכזי בשירה המזרחית
לבן הראש ביקורת על הממסד בישראל בכלל ועל הממסד הספרותי בפרט. לטענתו של בן הראש, ממסד זה נשלט על ידי אליטה אשכנזית, המונעת פרסום של יצירות שנכתבו על ידי יוצרים מזרחים ובכך תורמת לדיכוי התרבותי של קבוצה זו.
פרסים

2008 פרס ראש הממשלה לסופרים עבריים (פרס אשכול)
2012 פרס יהודה עמיחי על ספרו 'לא הולך לשום מקום' (הוצאת רסיס נהרה 2010).
2021 פרס ספר הפרוזה הישראלי ע״ש ז׳קלין כהנוב
2023 פרס אריק איינשטיין.
מספריו

קינת המהגר - שירה (1994) (תורגם ל: ספרדית, צרפתית, פורטוגזית, אנגלית, איטלקית).
הספר הבא - חמש נובלות (1997)
שירת סוף העולם - שירה (1999)
מפתחות לתטואן - רומן (1999)
לחם החלום - שירה (2000)
האיש הקטן שאוכל גרעינים - אוסף סיפורים (2000)
משקל הדיו - שירה (2001)
חודש פריזאי - רומן (2002)
לוסנה - רומאן (2002)
מסכת מכות - שירה (2005)
בשערי טנג'יר - רומן (2006) (תורגם ל: אנגלית, צרפתית, ערבית, ספרדית, גרמנית, פורטוגזית).
קראתיך בשם - שירה (2006)
משם באתי - שירה (2008)
לא הולך לשום מקום - שירה (הוצאת רסיס נהרה, 2010)
דרזדן יכולה לחכות - פרוזה (הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2012)
שפת הים - שירה (הוצאת פרדס, 2013)
קצרה הדרך - שירה (הוצאת מובן, 2014)
השקט יכה - שירה (הוצאת ביטאון שירה, 2016)
זוהר השבר- שירת הכלולי (2021, הוצאת ביטאון שירה)
שירים שהזמן גרמם, מבחר וחדשים, הוצאת אמזון 2022.