stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בית הלוי
היסטוריה

מושב בית הלוי עלה לקרקע ב-1945, לאחר מלחמת העולם השנייה. המושב הוקם על ידי עולים מארצות הבלקן (בעיקר בולגריה ויוגוסלביה) כמושב שיתופי ונקרא על שמו של המשורר רבי יהודה הלוי. המושב היה היישוב הראשון באזור ואדי קובני.
הרעיון להקים ארגון של יוצאי הבלקן, נרקם כאשר ב-1943 רצחו הנאצים את יהודי מקדוניה ויוון.
ארגון בית הלוי הוקם בארץ ישראל ב-1943, במטרה להקים מסגרת התיישבות של יהודי הבלקן.
בעזרת תרומה, לקרן היסוד, של יהודים מארגנטינה שנועד לעזור להתיישבות זו, התארגנו ארבעים חברים עולים מארצות הבלקן. הוצעו מספר מקומות מהן נבחר סופו הדרומי של ואדי קובני בעמק חפר.
ליאון י. רקנאטי, ששימש בסלוניקי כנשיא הקהילה היהודית, היה חבר הנהלת קרן היסוד ויו"ר החברה בנים לגבולם, שפעלה למען התיישבות יהודים ספרדים בארץ ישראל, ופעל להקמת מושב בית הלוי.
עם ההחלטה על מיקום היישוב, הועלו שאלות לגבי סוג ההתיישבות. הוחלט על מושב שיתופי. בשונה ממולדת וכפר חיטים, שהיו מושבים שיתופיים, הוחלט שהנשים לא תצטרפנה לעבודות במשק, אלא תעסוקנה בגידול הילדים ובטיפול במשק העזר הקטן.
ראשוני המתיישבים היו הגברים שגרו באהלים והחלו לעבד את האדמות.
אבן הפינה הונחה ב-12 באוגוסט 1945, ג' אלול תש״ח, יחד עם מגילה עליה נכתב: "אנו קורעים את מגילת ה"ספר הלבן" ומניחים מגילת הבניין. הננו הנקודה הראשונה של הפועלים במולדת שהוקמה לאחר הניצחון במלחמת ההשמדה של עמנו".
בהמשך, הצטרפו הנשים והילדים. מושב בית הלוי, שהתחיל את דרכו כמושב השיתופי השלישי בארץ, הפך כעבור שנתיים למושב עובדים. המבנה הראשון שנבנה הייתה באר המים.
היסטוריה > היישוב כיום

ענפי החקלאות העיקריים הם פרדסים, מטעים וחממות פרחים. ענפים נוספים: לולי תרנגולי הודו ורפתות.
הערות שוליים

1 2  אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור 
סוף דצמבר 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור

סוף 2023.
↑  הנתונים לפי טבלת מדד חברתי כלכלי של למ"ס נכון לשנת 2021
↑  עמק חפר מרחיב גבולותיו מזרחה, משמר, 13 באוגוסט 1945;
"בית־הלוי" – מושב חקלאי ליהודי ארצות הבלקן, הארץ, 13 באוגוסט 1945
↑  כינוס המועצה האזורית של עמק חפר, הצופה, 3 בפברואר 1946
↑  לא ידוע, תיעוד בית הלוי, בית הלוי: מושב בית הלוי, לא ידוע
↑  ⁨עמק־וופו ־ _מו־ח _יב : * מלות יי !מורח ה ⁩ - ⁨⁨על המשמר⁩ 13 אוגוסט 1945⁩ - הספרייה הלאומית של ישראל │ עיתונים, באתר www.nli.org.il
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007588165405171 
ערך זה הוא קצרמרבנושא מושבים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
רופינירול

|  נתונים כימיים |
| --- | --- |
 מסה מולרית:  260.188863 יחידת מסה אטומית מאוחדת 
 מזהים
 קוד ATC:  N04BC04 
 מספר CAS:  91374-21-9
 PubChem:  5095
 ChemSpider:  4916
 
תרשים המתאר את המבנה הכימי המולקולרי של רופינירול.
רופינירול (Ropinirole) הוא אגוניסט דופמינרגי שאינו ארגולין (Ergoline). תרופה זו משמשת לטיפול במחלת פרקינסון ובתסמונת הרגליים חסרות המנוחה (restless legs syndrome).
רופינירול היא אחת משלוש תרופות המאושרות על ידי ה-FDA לטיפול בתסמונת הרגליים חסרות המנוחה, יחד עם פרמיפקסול וגאבאפנטין אנקרביל.
רישום הפטנט של רופינירול פג במאי 2008 ומאז הוא קיים כתרופה גנרית. מחקר משנת 2020 מצא כי התרופה עשויה לשמש גם חולי ALS על ידי האטת קצב ההידרדרות במצבם. לצורך בחינת שימוש רפואי לטיפול במחלת ALS, נמצאת התרופה בשלבים מתקדמים של ניסויים קליניים.
שימושים רפואיים

רופינירול ניתן בעיקר לטיפול במחלת פרקינסון, תסמונת הרגליים חסרות המנוחה וסימפטומים אקסטרה-פירימידאליים. בנוסף יכולה התרופה לעזור לתופעות הלוואי הנגרמות כתוצאה משימוש ב-SSRI, הכוללות פרקינסוניזם ובעיות בתפקוד המיני.
שימושים רפואיים > ניסויים קליניים ברופינירול לטובת שימושים רפואיים נוספים

מחקר שנערך בבית הספר לרפואה של אוניברסיטת קיו (Keio) ביפן ופורסם ביוני 2023 בחן את בטיחותה ויעילותה של תרופת הרופינירול בחולי טרשת אמיוטרופית צידית (ALS). הממצאים הראו כי קיים קשר חיובי בין מידת התגובה של תאי העצב של החולים לתרופה לבין חומרת מחלתם: מטופלים שתאי העצב התנועתיים שלהם הגיבו לרופינירול בצורה חזקה, הושפעו טוב יותר מהתרופה וההידרדרות במצבם הייתה איטית יותר. חולים אלה היו פעילים יותר מבחינה גופנית, חוו ירידה איטית יותר בניידות, וגם כוח השרירים ותפקוד הריאות שלהם היו טובים יותר מאשר אלו של חולים בקבוצת הביקורת. לעומת זאת, בקרב חולים שקיבלו את התרופה אך תאיהם לא הגיבו אליה, המחלה התקדמה מהר יותר. מסקנתם של החוקרים אפוא שהטיפול עשוי להיטיב עם חלק מהחולים, כאשר מתחילים לקחת את התרופה בשלב מוקדם של המחלה ומתמידים בטיפול לאורך זמן. המחקר אמנם מצא את תרופת הרופינירול בטוחה לשימוש, אך מידת יעילותה עדיין אינה ברורה ונדרשת להיבחן במחקרים נוספים ומקיפים יותר. השלב השלישי של הניסוי הקליני יכלול קבוצות גדולות יותר של חולים וצפוי להיערך במרוצת שנת 2023.
מנגנון פעולה

לחולי פרקינסון יש ניוון בסיבי עצב דופמינרגיים ולכן נדרשת הגדלת הפעילות של דופמין במוח. 
במערכת העצבים המרכזית, קיימים מספר קולטנים לדופמין כאשר ניתן לחלק אותם לשתי משפחות עיקריות: D1 ו-D2. קיימת חלוקת משנה לקולטנים אלו לחמישה קולטנים עיקריים. במשפחה של D2 יש שני קולטנים חשובים מבחינת מחלת פרקינסון והם הקולטנים D2, D3. רופינירול בעל אפיניות גבוהה לרצפטור D2 ומחקה את פעילותו של הדופמין. בכך הוא מביא להקלה על התסמינים של מחלת פרקינסון.
פרמקולוגיה

רופינירול פועל כאגוניסט על הרצפטוריים הדופמינרגיים D2, D3, ו-D4, כאשר לרצפטור D2 יש לו אפיניות גבוהה ביותר.
רופינירול פועל, אם כי לא בצורה חזקה, על הרצפטורים 5HT2 ואלפא2, ואין לו אפיניות לרצפטורים GABA, mAChRs, 5HT1, אלפא1 וביתא-אדרנוצפטורים.
רופינירול עובר מטאבוליזם בעיקר על ידי cytochrome P450 CYP1A2 ויוצר שני מטאבוליטים; SK&F-104557 ו-SK&F-89124, אשר מופרשים באמצעות הכליות.
במינונים גבוהים מהמינונים הרפואיים המומלצים רופינירול עובר מטאבוליזם גם על ידי CYP3A4.
תופעות לוואי

רופינירול עלול לגרום לבחילות, סחרחורות, הזיות, ירידת לחץ דם בעת שינוי תנוחה (לדוגמה מישיבה לקימה), והתקפי שינה במהלך היום.
תופעות לוואי יוצאות דופן המשויכות לאגוניסטים לרצפטור D3 (רופינירול, פרמיפקסול) עלולות לכלול עלייה קיצונית בדחפים מיניים והימורים כפייתיים, גם בקרב חולים ללא היסטוריה של התנהגות מסוג זה.
הערות שוליים

1 2  אילת זאוברמן, אותה תרופה, מחלה אחרת, באתר מכון דוידסון: הזרוע החינוכית של מכון ויצמן למדע, ‏19 ביולי 2023
1 2  Morimoto et al., Phase 1/2a clinical trial in ALS with ropinirole, a drug candidate identified by iPSC drug discovery, Cell Stem Cell, 2023, עמ' 766-780 doi: https://doi.org/10.1016/j.stem.2023.04.017
↑  Bostwick JM, Hecksel KA, Stevens SR, Bower JH, Ahlskog JE (2009). "Frequency of new-onset pathologic compulsive gambling or hypersexuality after drug treatment of idiopathic Parkinson disease". Mayo Clinic Proceedings. 84 (4): 310–6. doi:10.4065/84.4.310. PMC 2665974. PMID 19339647.{{cite journal}}:  תחזוקה - ציטוט: multiple names: authors list (link)
↑  הרופאים לא הזהירו: התרופה הפכה נשים למכורות למין מסוכן - וואלה בריאות, באתר וואלה, ‏2025-03-12
פו הדב (דמות)

ערך זה עוסק בדמות ספרותית. אם התכוונתם לספרו של אלן אלכסנדר מילן, ראו .
| --- | --- |

 הוצאה לאור:  חברת וולט דיסני
 שם ספר:  פעוטים היינו אנחנו שנינו פו הדוב הבית בקרן פו בחזרה ליער מאה העצים פו הדב הכי טוב בעולם מילון פו השלם פו היה אומר ספר הנימוסין של פו הטאו של פו התה של חזרזיר
 שם סרט:  פו הדב ועץ הדבש פו הדב ביום סגריר פו הדב ויני פוך ויני פוך בבית של שפן ויני פוף וחגיגת יום ההולדת של איה ויני פוך מלא בדבש ויני פוך מגיע לביקור ויני פוך ויום עמוס פו הדב וטיגר גם הרפתקאותיו של פו הדב פו הדב ויום ההולדת של איה פו הדב: ההרפתקה הגדולה ביותר טיגר: הסרט חזרזיר: הסרט פו הדב: האביב של רו פו הדב: סיפורו של פיל נפיל כריסטופר רובין פו הדוב: דם ודבש פו הדוב: דם ודבש 2
 תוכנית טלוויזיה:  הרפתקאות פו הדוב חבריי טיגר ופו לומדים ומשחקים עם פו הדב אני ופו הדב אני ופו הדב: קצרים
 הופעה ראשונה:  פעוטים היינו (1924)  פו הדב (1926)
 הופעה אחרונה:  אני ופו הדב: קצרים (2023)
 יוצרים:  א. א. מילן ארנסט שפארד
 גילום הדמות:  סטרלינג הולוויי האל סמית ג'ים קאמינגס
 דיבוב:  סטרלינג הולוויי האל סמית ג'ים קאמינגס
 דיבוב בשפה העברית:  יובל זמיר סער בדישי אסף קורמן
 מידע
 כינויים:  פו ויני ויני פו ויני פוך
 גזע:  דוב צעצוע
 מין:  זכר
 מקום מגורים:  יער ת"ק פרסאות 
 דמויות קשורות
 חברים:  כריסטופר רובין טיגר חזרזיר ארנב קנגה רו איה ינשוף
 
פו הדב (באנגלית: Winnie-the-Pooh; ויני הפו) הוא הדמות הראשית בסדרת ספרי "פו הדב" של א.א. מילן, ובסדרת סרטי האנימציה של וולט דיסני המבוססת עליהם.
בגרסה של וולט דיסני, לפו פרווה זהובה וחולצה אדומה.
אישיות

פו הוא דובון טוב לב, המתגורר ביער ת"ק פרסאות יחד עם חברים כמו נמיר (טיגר), חזרזיר, איה, ארנב, ינשוף, קנגה ורו, וחברו הטוב כריסטופר רובין שגידל אותו.
פו מתואר כנאיבי ואיטי, אך הוא גם ידידותי ומתחשב. על אף שהוא וחבריו מגדירים אותו לא אחת כ"דוב בעל מוח קטן מאוד", ומודים לו מדי פעם כאשר יש לו רעיון חכם, המונע בדרך כלל על ידי השכל הישר. פו הוא משורר מוכשר, והספרים משובצים לעיתים קרובות ביצירותיו.
פו אוהב מאוד אוכל, בעיקר דבש, אך גם חלב מרוכז ומאכלים אחרים. לעיתים קרובות הוא מתקשה להימנע מלאכול כאשר מונח מאכל לפניו. לדוגמה, אף על פי שכוונתו הייתה לתת לאיה צנצנת דבש ליום הולדתו, פו לא יכול היה להתאפק מלאכול את הדבש, בדרכו למסור את המתנה ולכן הוא נותן לאיה את הצנצנת הריקה בתור "צנצנת שימושית להכנסת דברים".
פו הוא מאוד חברתי. אחרי כריסטופר רובין, חברו הקרוב ביותר הוא חזרזיר, והוא לרוב בוחר לבלות את זמנו עם אחד מהם או שניהם. עם זאת, הוא גם מבקר את שאר חבריו בעלי החיים האחרים, לעיתים קרובות מחפש חטיף או קהל לשירתו, אך גם את חברותם. טוב ליבו מגיע עד כדי שהוא יוצא מגדרו להיות ידידותי לאיה, נותן לו מתנות יום הולדת ובונה לו בית, למרות שלרוב קיבל בעיקר זלזול מאיה בתמורה.
הופעותיו של פו > הופעותיו של פו בספרים

"פעוטים היינו" (1924)
"פו הדב" (1926)
"אנחנו שנינו" (1927)
"הבית בקרן פו" (1928)
"בחזרה ליער מאה העצים" (2009)
הופעותיו של פו > הופעותיו של פו בסרטים ובסדרות

"פו הדב ועץ הדבש" (1966)
"פו הדב והיום הסוער" (1968)
ויני פוך (סרט רוסי) (1969)
ויני פוך בבית של שפן (סרט רוסי) (1970)
ויני פוך וחגיגת יום ההולדת של איה (סרט רוסי) (1972)
ויני פוך מלא בדבש (סרט רוסי) (1973)
"פו הדב וטיגר גם" (1974)
"הרפתקאותיו הרבות של פו הדב" (1977)
"פו הדב ויום ההולדת של איה" (1983)
"פו הדב וחברים" (1985)
"הרפתקאות פו הדב" (1988)
"פו הדב: ההרפתקה הגדולה ביותר" (1997)
"טיגר" (2000)
"הסרט הגדול של חזרזיר" (2003)
"פו הדב: האביב של רו" (2004)
"פו הדב: סיפורו של פיל נפיל" (2005)
"חבריי טיגר ופו" (2007)
"פו הדב: הזנב של איור" (2011)
"כריסטופר רובין (סרט)" (2018)
"פו הדב: דם ודבש" (2023)
"לומדים ומשחקים עם פו הדב"  (2023)
"אני ופו הדב" (2023)
דיבוב פו הדב

סטרלינג הולוויי (1966-1977)
האל סמית (1983–1986)
ג'ים קאמינגס (1988-עד היום)
בגרסה העברית, דובב פו הדב על ידי יובל זמיר משנת 1993 עם דיבוב הסרט ״פו הדב ועץ הדבש״ (בהמשך דובבו עוד שני סרטונים שלאחריהם אוגדו כל שלושת הדיבובים בסרט ״הרפתקאותיו של פו הדב״ שהופץ במקור באנגלית ב-1977 והוצא למכירה עברית ב-1997 שכולל את כל שלושת הסרטונים) עד לשנת 1999 בסרט ״פו הדב ההרפתקה הגדולה ביותר״ לאחר מכן הוחלף יובל זמיר, והתפקיד הועבר לסער בדישי, שמדבב את פו הדב מהסרט ״טיגר: הסרט״ עד היום.
ראו גם

"פו הדב" - הספר המקורי.
טוני בנט
שנותיו הראשונות

בנט נולד ב-3 באוגוסט 1926, בבית החולים סנט ג'ון בלונג איילנד סיטי שבקווינס, ניו יורק. אביו, ג'ון בנטו, עבד כזבן במכולת השכונתית, ואילו אמו אנה הייתה תופרת. בשנת 1906 היגר ג'ון מפודרגוני, שכונה כפרית מזרחית בעיר רג'ו די קלבריה שבדרום איטליה, לארצות הברית. לעומתו, אנה נולדה בניו יורק, כמה חודשים לאחר שהיגרו לשם הוריה מקלבריה. משפחתם המורחבת הצטרפה אליהם כחלק מההגירה ההמונית של האיטלקים בשנים 1800–1914. בנט גדל יחד עם אחותו הבכורה, מרי, ואחיו הגדול, ג'ון ג'וניור. אביו היה חולה מאוד, והוא גדל למשפחה ענייה. כשהיה בן עשר נפטר אביו. עם זאת, הוא הספיק להחדיר בבנט את האהבה לאמנות, למוזיקה ולספרות. כיוון שלא תמך במדיניות הכלכלית של הרברט הובר הרפובליקני בתקופת השפל הגדול, הזדהה בנט עם עקרונות המפלגה הדמוקרטית ותמך בה.
כנער, האזין בנט בעיקר לשירי ג'אז של מוזיקאים רבים, דוגמת אל ג'ולסון, אדי קנטור, ג'ודי גרלנד, בינג קרוסבי, לואי ארמסטרונג וג'ק טיגרדן. דודו דיק, שהיה רקדן סטפס מוכר במופעי וודוויל, הנחה את בנט בראשית דרכו בקריירה המוזיקלית שלו. כבר בגיל עשר הוא הופיע בטקס פתיחת גשר רוברט פ. קנדי לצד ראש עיריית ניו יורק ה-99 פיורלו לה גוארדיה. בגיל 13 החל לעבוד כמלצר מזמר במספר מסעדות איטלקיות במקום מגוריו.
הוא למד ציור ומוזיקה בבית הספר לאמנות תעשייתית. עם זאת, בגיל 16 נאלץ לנשור מבית הספר כדי לסייע לכלכל את ביתו. הוא עבד בעיקר בבית הייצור של סוכנות הידיעות Associated Press במנהטן, אם כי מדי פעם נסע לפרוורי העיר לעבודות מזדמנות אחרות. כיוון שרצה לנהל קריירה ענפה כזמר, חזר לעבודתו כמלצר מזמר. הוא שר במגוון אירועים, ביניהם חתונות, הלוויות וימי הולדת.
מלחמת העולם השנייה ואחריה

בנובמבר 1944, בשלביה האחרונים של מלחמת העולם השנייה, גויס בנט לשירות בצבא ארצות הברית. את הכשרתו הבסיסית לשירות בחיל רגלים כרובאי עשה בפורט דיקס (אנ') ובפורט רובינסון (אנ'). אחד הסמלים שפיקד על יחידתו של בנט לא חיבב אותו, כיוון שהיגר מאיטליה. הוא הכריח אותו לבצע עבודות ניקיון של המטבח הצבאי או של רובי בראונינג אוטומטיים. בינואר 1945 הוצב בנט כחייל חי"ר ברגימנט ה-255 של דיוויזיה ה-63. יחד הם ניצחו בקרב על הבליטה, שנערך בין דצמבר 1944 לינואר 1945. במרץ אותה השנה הוצב בקו הקדמי באחד הקרבות נגד מדינות הציר.
כאשר החלו הנאצים להידחק חזרה לגבולות גרמניה לחמו בנט ועמיתיו בקרבות בתנאי החורף האירופאי הקשה. לעיתים קרובות הסתתרו ימים שלמים בעמדות ירי אמריקניות, במטרה לחמוק מאש תותחי נ"מ 88. בסוף מרץ הם חצו את נהר הריין ונכנסו לגבולות גרמניה. הם עברו עיר אחר עיר כדי לכלוא את החיילים הנאצים שנותרו. במהלך השבוע הראשון של חודש אפריל הם הספיקו לחצות את הקוכר, ולקראת חודש מאי כבר הגיעו לדנובה. במהלך הקרבות ניצל בנט ממוות מספר פעמים. המראות והחוויות הקשים שעבר בשדה המלחמה קירבו אותו לאידאולוגיה הפציפיסטית. בשלהי המלחמה היה מעורב בשחרור מחנה ריכוז של הנאצים ליד מחוז לנדזברג, שבו היו כמה שבויי מלחמה אמריקאים.
בזמן שהותו בגרמניה הנאצית הצטרף ללהקה צבאית מאולתרת והופיע מול הכוחות האמריקניים ששרתו עמו. במרוצת שירותו כמבצע בלהקה צבאית, נפגש עם נגנים רבים והחל לבסס את מעמדו כזמר מקצועי. בעקבות סעודה שערך עם חברו מילדותו, שהיה ממוצא אפריקאי, הוא הורד בדרגה ושובץ לתפקידי משרד ורישום.
בשנת 1946 השתחרר בנט משירותו הצבאי ושב לביתו בארצות הברית. הוא החל ללמוד בענף התיאטרון האמריקאי, בהתאם לחוק שעבר ב-22 ביוני 1944, המספק סיוע בשיקום חייהם של הבאים מהמלחמה. הוא למד את טכניקת השירה האיטלקית המדוקדקת "בל קנטו", כדי לשמור על קולו במיטבו גם כשהיה איש שיבה. הוא חזר לעבודתו כמלצר מזמר, והשתדל להופיע בכל רחבי העיר ניו יורק. הוא שמע לעצתו של אחד המורים בענף התיאטרון האמריקני, והחל לחקות צלילים וקולות מפורסמים, בעיקר אלו הקשורים לתעשיית המוזיקה דוגמת הסקסופון של סטן גץ והפסנתר של ארט טייטום. הדבר עזר לו ללמוד לעומק את יכולת האלתור בשירתו.
בשנת 1949 ביקשה פרל ביילי מבנט לשמש כמופע החימום שלה בגריניץ' וילג'. במופע נכח הבדרן הבריטי בוב הופ, שהציע לו לשנות את שמו המיושן בנדטו לבנט. בשנת 1950 חתם על חוזה הקלטות עם חברת התקליטים קולומביה רקורדס.
קריירה > 1951–1959: ראשית הקריירה המוזיקלית

בניגוד למוזיקה המאפיינת את שנות ה-50, החל בנט את הקריירה שלו כחובב פופ מיינסטרים. הסינגל הראשון שלו, "Because of You", יצא לאור ב-30 באפריל 1951. זהו שיר בסגנון בלדה שהפיק מיץ' מילר בעיבוד תזמורתי של פרסי פיית'. הוא צבר פופולריות רבה בג'וקבוקס, וב-8 בספטמבר באותה השנה ניצב במקום הראשון של הבילבורד הוט 100 במשך עשרה שבועות רצופים. ב-19 בינואר 1952 הגיע "Because of You" למקום הראשון גם במצעד הסינגלים האוסטרלי. מילר המשיך לעבוד עם בנט על הקלטות נוספות. "Blue Velvet" (אנ') יצא לאור ב-21 בספטמבר 1951. בנט ביצע אותו רבות בקונצרט הקבוע שלו בתיאטרון פרמאונט בניו יורק.
בשנת 1953 הגיע שירו השלישי של בנט, "Rags to Riches", למקום הראשון בבילבורד הוט 100 לאחר יציאתו לאור. בניגוד לקודמיו, היה "Rags to Riches" בעל מקצב מהיר וצלילי ביג בנד. בחלקו האינסטרומנטלי נוגנו צלילים של כלי נשיפה ממתכת וטנגו. הוא ניצב בראש מצעד הבילבורד במהלך שמונה שבועות רצופים. מאוחר יותר באותה השנה פנו מפיקי "קיסמט", אחת מהפקות התיאטרון של ברודוויי, לבנט בבקשה להקליט את "Stranger in Paradise", בניסיון לקדם את המחזמר בעת שביתת כלי התקשורת בניו יורק. "Stranger in Paradise" הגיע למקום השני בבילבורד הוט 100, ולמקום הראשון במצעד הסינגלים הבריטי והאוסטרלי. הוצאת השיר נחשבת לאבן דרך משמעותית בראשית הקריירה של בנט כזמר, שכן באותה התקופה החל להתפרסם באירופה גם כן.
במחצית השנייה של שנות ה-50 של המאה ה-20 החלה מגמת עלייה באהדת ז'אנר הרוק אנד רול, והפרסום שקיבלו זמרי הפופ באותה התקופה דעך. באותה תקופה אף פרשו מספר אמנים מהקריירה המוזיקלית שלהם, כיוון שלא הצליחו לחזור למיינסטרים. עם זאת, הצליח בנט להגיע שמונה פעמים לארבעים השירים הפותחים של הבילבורד הוט 100 עם שירים שונים. בשנת 1957 אף הגיע שירו "In the Middle of an Island" בשיאו למקום התשיעי.
במהלך חודשי אוגוסט-ספטמבר 1956 הנחה בנט תוכנית טלוויזיה קבועה, ששודרה במוצאי שבת, בשם "The Tony Bennett Show". התוכנית באה להחליף את תוכניתו של פרי קומו, שלא שודרה בעונת הקיץ. פטי פייג' ויוליוס לה רוזה הנחו את התוכנית גם כן כמה חודשים לפני בנט. בשנת 1959 הוא נחלץ פעם נוספת לעזרתו של קומו, שנעדר בעונת הקיץ, והנחה את התוכנית לצד תרזה ברואר וג'יי פי. מורגן.
קריירה > 1965–1979: דעיכה משמעותית בהצלחתו

בשנת 1965 התפטר ראלף שרון מתפקידו כמנהל המוזיקלי של בנט. מנכ"ל חברת התקליטים קולומביה רקורדס, קלייב דייוויס, ראה את נתוני המכירות של אלבומיו יורדות בהתמדה. לכן, הציע לו להקליט באלבומו החדש חומרים עכשוויים, שזכו כבר להצלחה מסחרית בשווקים הבין–לאומיים. לטענתו של דייוויס, הרפרטואר של בנט היה מיושן, ולא פנה לקהל הצעיר החדש. באותה תקופה פנתה חברת התקליטים לרבים מן האומנים החתומים בה, דוגמת לנה הורן וברברה סטרייסנד, במטרה לשנות את סוגם המוזיקלי המועדף. חלק מהמוזיקאים ראו בהצעה הזדמנות להשתלב ברוח העכשווית של מוזיקת המיינסטרים, כמו פגי לי, אולם בנט חשד במניעי ההצעה של קולומביה רקורדס. ”לאחר שחברת התקליטים פנתה אליי ניסיתי לבחור כמה שירי רוק עכשוויים שיכולתי לסבול. זאת אומרת שרוב השירים שהאזנתי להם עוררו בי בחילה” – כתב באוטוביוגרפיה שלו. בעצת חברת התקליטים יצא לאור האלבום Tony Sings the Great Hits of Today!, שכלל את "MacArthur Park" של ריצ'רד האריס ו-"Something" של הביטלס. שתי הרצועות זכו להצלחה בין–לאומית באותה התקופה, ועל-כן ציפו מנהלי חברת התקליטים מ-"Tony Sings the Great Hits of Today!" להפוך לאלבום מצליח מאוד של בנט. הציפיות של חברת התקליטים היו לשווא, והאלבום הגיע למקום ה-144 בלבד בבילבורד 200.
בין השנים 1971–1972 הוציא בנט לאור את אלבומי האולפן Love Story,‏ Summer of '42 ו-With Love שהגיעו למקום ה-67, ה-182 וה-167 בבילבורד 200 בהתאמה. אולם המשיך ונצר במוחו את מורת רוחו כשהתבקש על ידי קולומביה רקורדס לייצר חומר עכשווי. הוא אף השווה את הבקשה הזו לאמו, שהתבקשה מכמה מלקחותיה שחיו מהיד אל הפה לתפור עבורם שמלה "זולה". על רקע הסכסוך בינו לבין קולומביה רקורדס החליט בנט לעזוב אותה ולעבור לחברת ורב רקורדס. לאחר מכן עבר לתקופה ללונדון, שם הנחה תוכנית טלוויזיה בשם "Tony Bennett at the Talk of the Town".‏ יחד עם חברת התקליטים החדשה שלו ניסה עוד כמה סוגות מוזיקליות שונות, כולל עוד כמה יצירות של הביטלס, אך המשיך להיכשל בשווקים הבין־לאומיים מבחינה מסחרית. כעבור כמה שנים פקע החוזה בינו לבין ורב רקורדס, והוא נותר במשך כמה חודשים ללא ליווי של חברת תקליטים.
בעקבות כך הקים בנט חברת תקליטים משלו בשם "אימפרוב רקורדס". הוא הקליט את השיר "What is This Thing Called Love?", והוציא שני אלבומי אולפן לאור עם ביל אוונס, The Tony Bennett/Bill Evans Album ‏(1975) ו-Together Again ‏(1977). אך לחברה שהקים לא היה הסכם עם חברת תקליטים גדולה שתממן את הוצאותיה, ולכן עד שנת 1977 פשטה את הרגל.
כששנות ה-70 קרבו לסיומן לא היה לבנט חברת תקליטים, מנהל מוזיקלי וקונצרטים שהזמינו אותו מחוץ ללאס וגאס. הוא פיתח התמכרות לסמים, הונו ירד באופן משמעותי, ושירות הכנסות הפנים של ארצות הברית ניסה להוציא צווים משפטיים נגד בנט, כיוון שלא שילם את חובותיו.
קריירה > 1979–1989: שינוי בקו הקריירה המוזיקלית

בשנת 1979 לקח בנט מנת יתר של קוקאין, שכמעט גרמה למותו. לאחר מכן התקשר לבניו, דני ודיי, וציין כי הוא מרגיש אבוד הן בחייו האישיים והן בקריירה המקצועית שלו כזמר ג'אז. הוא הוסיף וטען כי קהל היעד הקבוע שלו כבר לא מעוניין להאזין למוזיקה ביצירתו.
גם דני בנט, בדומה לאביו, הגיע לנקודת שפל בקריירת המוזיקה שלו. להקתו, שהוקמה יחד עם אחיו דיי בשם "Quacky Duck and His Barnyard Friends", הגיעה למיצוי מבחינה מסחרית. מגבלותיו הווקאליות של דני הורגשו באלבום האחרון של הלהקה, אך הוא התגלה כאיש עסקים מצליח. לעומת זאת, לאביו, היה כישרון מוזיקלי אדיר, אולם לא היה לו ידע פיננסי לתכנן ולכלכל את הקריירה המוזיקלית שלו. לכן, הפך דני למנהל המוזיקלי של אביו. הוא השתלט על ההוצאות הכספיות של אביו, החזיר אותו לניו יורק, והחל לארגן לו הופעות קבועות בקולג'ים ובתיאטראות קטנים כדי לגמול אותו מהתמכרותו לסמים. לאחר מאמץ מסוים הנהיג דני תוכנית פיננסית חדשה ומוצלחת בה יוחזרו כל החובות של בנט לשירותי המס של ארצות הברית. עד שנת 1986 הוחתם בנט מחדש בקולומביה רקורדס, הפעם עם שליטה על תוכני היצירות שהוא מוציא לאור. לאחר מכן הוציא את האלבום "The Art of Excellence", שהגיע למקום ה-160 בבילבורד 200 – האלבום הראשון של בנט שנכנס למצעד מאז 1972.
"Life in a Looking Glass" שהיה שיר הנושא של סרט הקולנוע "סיפור חיים" בוצע על ידי בנט וקיבל מועמדות לפרס אוסקר בקטגוריית "השיר המקורי הטוב ביותר".
קריירה > 1990–1995: קהל יעד חדש

דני, בנו של ובנט ומנהלו המוזיקלי, סבר כי המוזיקה של אביו יכולה לקבל אהדה רבה מהקהל הצעיר יותר, שטרם נחשף לשיריו. אף שינוי במראה הפורמלי של בנט, בסגנון השירה, בליווי המוזיקלי (שלישיית ראלף או תזמורת) או בבחירת השיר (בדרך כלל שירים שהוכללו בספר השירים האמריקאי הגדול) לא היו נחוצים כדי לחשוף אותו לקהל צעיר יותר. דני החל להזמין את אביו להתארח בתוכנית "Late Night" של דייוויד לטרמן – תוכנית שכוונה לבני הנוער. לאחר מכן הופיע בנט גם ב-"Late Night" של קונאן או'בריאן, "The Simpsons",‏ "Muppets Tonight" ובתוכניות MTV שונות. בשנת 1993 ניגן בנט בסדרת קונצרטים שאורגנו על ידי תחנות הרדיו של הרוק האלטרנטיבי ברחבי ארצות הברית. התוכנית של דני עבדה; בנט אף סיפר לימים כי השוני והייחודיות שלו בנוף המוזיקלי של בני הנוער באותה התקופה גרמו לו להצלחה.
בשנת 1990 הוציא לאור את האלבום Astoria: Portrait of the Artist, ששמו שאוב מהשכונה בה גדל אסטוריה. באלבום זה סיפר בנט על ילדותו ועל תהליך ההתבגרות שלו כנער ממוצא איטלקי המתגורר בארצות הברית. שני אלבומיו הבאים, Perfectly Frank (1992) ו-Steppin' Out (1993) היו מחוות לפרנק סינטרה ופרד אסטר בהתאמה. שניהם קיבלו תואר זהב מאיגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי וזכו בפרס גראמי לאלבום הפופ הווקאלי העממי הטוב ביותר – פרס הגראמי הראשון בו זכה בנט מאז 1962. הם ביססו את עוצמותיו של בנט כאחד מזמרי הג'אז המוכרים ביותר בארצות הברית ומחוצה לה.
כשבנט הופיע בפרסי הווידאו קליפים של MTV לצד אמנים כמו רד הוט צ'ילי פפרז ופלייבור פלייב, וכשהווידאו קליפ שלו ל-"Steppin' Out with My Baby" זכה לשידור ב-MTV‏ נראה שבנט הצליח להתגבר על פער הגילים בינו לבין קהל היעד שלו. הניו יורק טיימס טען שבנט הרס לגמרי את פערי הדורות בינו לבין המאזינים שלו.
בשנת 1994 הגיע הקהל החדש של בנט להופעתו ב-MTV Unplugged. במהלך השידור עלו לבמה מספר אמנים ששרו לצד בנט, כמו אלביס קוסטלו וקיי די לאנג. אלבום ההופעה MTV Unplugged קיבל תואר פלטינה מאיגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי, ואף זכה בפרס גראמי לאלבום הפופ הווקאלי העממי הטוב ביותר ולאלבום השנה.
קריירה > 1996–2006: העשור השביעי לחייו

מאז חזרתו לעולם המיינסטרים עלתה הכנסתו הכספית עד מאוד. עד 1990 עמד שווי נכסיו בין 15 ל-20 מיליון דולר. על-אף גילו המופלג לעולם לא עלתה במוחו מחשבה לפרוש מקריירת המוזיקה שלו. הוא טען כי אמן אמיתי ימשיך בעבודת חייו עד מותו, בדיוק כמו פבלו פיקאסו, ג'ק בני ופרד אסטר. בנט המשיך להופיע מול קהלו ברחבי העולם. בממוצע ערך מאה קונצרטים בשנה עד שלהי שנות ה-90. הוא מקפיד לעיתים קרובות לבצע שיר אחד (בדרך כלל את "Fly Me to the Moon") ללא מיקרופון או הגברה, כדי להפגין את יכולותיו הווקאליות שנותרו לו גם בגילו המופלג. תוכנית בהנחייתו בשם "Tony Bennett's Wonderful World: Live From San Francisco" הפכה לספיישל טלוויזיוני קבוע של PBS. בנט הגה את רעיון הסדרה "Live by Request" של A&E עליה זכה בפרס אמי, ואף כיכב בה כשחקן ראשי. מעבר להופעותיו בטלוויזיה ערך מדי פעם הופעת קמע בסרטי קולנוע כמו "בואו נדבר על זה" ו"ברוס הגדול מכולם".
בשנת 1998 עלה על בימת פסטיבל גלסטונברי ביומו האחרון. כל רשימת השירים הורכבה מסינגלים על מזג האוויר. באותה שנה פרסם את האוטוביוגרפיה הרשמית שלו, "The Good Life: The Autobiography of Tony Bennett". סדרת האלבומים שבאה לאחר מכן, Tony Bennett: The Playground,‏ Bennett Sings Ellington: Hot & Cool,‏ Playin' with My Friends: Bennett Sings the Blues ו-A Wonderful World, התבססה על דואטים או שירי בלוז וג'אז משל דיוק אלינגטון, בילי הולידיי ולואי ארמסטרונג. כל האלבומים קיבלו ביקורות חיוביות מצד מבקרי המוזיקה ושלושת האחרונים אף זכו בפרס גראמי לאלבום הפופ הווקאלי העממי הטוב ביותר, והצטרפו לסך כל אחת עשרה זכיותיו של בנט בפרס.
על תרומתו לתעשיית המוזיקה קיבל בנט כוכב בשדרת הכוכבים של הוליווד ברחוב ויין 1560. בשנת 1997 נכנס להיכל התהילה של הביג בנד והג'אז, ובשנים 2001–2002 קיבל שני פרסים למפעל חיים אחד מהאקדמיה הלאומית לאמנויות ומדעי ההקלטה כפרס גראמי והשני מהאגודה האמריקאית למלחינים, מחברים ומוציאים לאור. בשנת 2002 כלל מגזין "Q" את בנט ברשימת "50 האמנים שתצטרך לשמוע לפני שתמות". ב-4 בדצמבר 2005 זכה בפרס מרכז קנדי. מאוחר יותר הופק רביו מוזיקלי לשיריו בשם "I Left My Heart: A Salute to the Music of Tony Bennett". בין השירים שבוצעו ניתן למנות את "I Left My Heart in San Francisco" ו-"Because of You".‏ בשנה שלאחר מכן נכנס להיכל התהילה של המוזיקה בלונג איילנד.
בזמנו הפנוי מרבה בנט לתרום למטרות צדקה. הוא אף כונה "Tony Benefit".‏ באפריל 2002 הצטרף למייקל ג'קסון, לכריס טאקר ולנשיא ביל קלינטון במסע גיוס הכספים עבור הוועדה הדמוקרטית הלאומית בתיאטרון אפולו שבניו יורק. הוא הקליט תשדירי שירות ציבורי עבור ארגון השירות האזרחי.
דני המשיך לנהל את חייו הציבוריים של בנט. בן נוסף של בנט, דיי, הוא מפיק מוזיקלי שעבד על מספר פרויקטים של אביו, ואף פתח את אולפני "בנט" באינגלווד שבניו ג'רזי. הוא נסגר עקב הורדת התקציבים שקיבל מחברות התקליטים הגדולות. בתו הצעירה של בנט, אנטוניה, המשיכה בדרכו והפכה לזמרת ג'אז.