stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פוזיטיביזם משפטי
לקריאה נוספת

ד"ר עומר שפירא, "תורת המשפט" (בורסי הוצאה לאור, 2007), עמ' 33–134
ג'ון אוסטין, (Lectures on Jurisprudence(Lecture 1
אפלטון, מינוס או על החוק, כתבי אפלטון (תרגם י"ג ליבס) כרך 5, עמ' 283–297 (א 1 עמ' 1)
קלזן - אנגלרד, מבוא לתורת המשפט, פרק חמישי (א 16, עמ' 238).
הארט - H.L.A. Hart, 'Positivism and the Separation of Law and Morals,' 71 Harvard Law Review (1958) 583
הארט –The Concept of Law, ch. 5 (א 18, עמ' 327).
דבורקין - R. Dworkin, Taking Rights Seriously, The Model of Rules I
הערות שוליים

↑  ד"ר עומר שפירא, "תורת המשפט" (בורסי הוצאה לאור, 2007), עמ' 33–134
↑  אפלטון, מינוס או על החוק, כתבי אפלטון (תרגם י"ג ליבס) כרך 5, עמ' 283–297 (א 1 עמ' 1)
↑  ג'ון אוסטין, (Lectures on Jurisprudence(Lecture 1
↑  H.L.A. Hart, 'Positivism and the Separation of Law and Morals,' 71 Harvard Law Review (1958) 583
↑  אנגלרד, מבוא לתורת המשפט, פרק חמישי (א 16, עמ' 238).
↑  R. Dworkin, Taking Rights Seriously, The Model of Rules I
| חוק ומשפט |
| --- | --- | --- |
| ענפים עיקריים | משפט ציבורי • משפט חוקתי • משפט מנהלי • משפט פלילי • דיני חיובים • דיני חוזים • דיני נזיקין • דיני עשיית עושר ולא במשפט • דיני קניין • דיון אזרחי • דיון פלילי • משפט בינלאומי פומבי • דיני היושר |  |
| תחומים נוספים | משפט ימי • דיני חדלות פירעון • דיני תאגידים •  דיני הגבלים עסקיים • משפט בינלאומי פרטי • דיני הגנת הצרכן • דיני משפחה • דיני ירושה • קניין רוחני • דיני עבודה • משפט צבאי • דיני מיסים • דיני נאמנות |  |
| מקורות המשפט | חוקה • חוק • תקנות • צו • תקדים • קודקס • מנהג • פקודה • אסדרה |  |
| שיטות משפט | משפט קאנוני • המשפט המקובל • המשפט הקונטיננטלי • המשפט הרומי • משפט עברי • שריעה • יאסה • השיטה האינקוויזיטורית • השיטה האדברסרית |  |
| תורת המשפט | פוזיטיביזם משפטי • פורמליזם משפטי • ריאליזם משפטי • הגישה הביקורתית למשפט • משפט הטבע • משפט השוואתי • הגישה הפמיניסטית למשפט • ניתוח כלכלי של המשפט • מחשבה מדינית |  |
| מוסדות ובעלי תפקידים | רשות מחוקקת • הרשות השופטת • רשות מבצעת • שופט • עורך דין • בוררות |  |
הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואין לראות בו ייעוץ משפטי.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007560403605171  BNE: XX534222  GND: 4177252-0  LCCN: sh85075766 
ג'רמי בנת'ם
האנס קלזן
פנלופה לבנת-ציצה

| פנלופה לבנת-ציצה |
| --- | --- |

מצב שימור
 מצב שימור: פגיע פגיע (VU) 
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: תרנגולאים
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: הוקיים
סוג:: פנלופה
מין:: פנלופה לבנת-ציצה
שם מדעי
 Penelope pileata ‏ואגלר, 1830
תחום תפוצה


פנלופה לבנת-ציצה (שם מדעי: Penelope pileata) היא מין של עוף קרקע מהסוג פנלופה שבמשפחת ההוקיים. היא אנדמית לאגן האמזונאס של מזרח ברזיל ומצויה בסכנת הכחדה עקב אובדן בית גידולה בקצה מואץ. תחום מחייתה בטבע הוא בין נהר הארגואייה לגדות האמזונאס ביובל נהר פארה ועד לאי מרז'ו במזרח.
עוף זה מגיע לאורך 80 ס"מ ובעל נוצות חומות-אדמדמות עם כנפיים שחורות, זנב שחור ארוך וגוף מנוקד בלבן. הראש בעל עור כחול כהה מוקף בנוצות שחורות והציצה לבנה. כמו מרבית הפנלופות היא בעלת שק ורדרד מתחת מקורה האפור. הפנלופה בעלת יציבה נמוכה אך בעלת רגליים ארוכות העוזרות לה לנוע מהר על הקרקע.
תחום מחייתה הוא ביערות הגשם של האמזונאס אך היא תימצא גם בסראדו. היא מותאמת גם ליערות מוצפים עונתית, בהם היא נתלית מהענפים. באזורים אחרים, בייחוד ביערות הרריים בהם עצים נמוכים היא תעדיף לנוע על הקרקע. הפנלופה ניזונה מפירות, זרעים שונים ומחסרי חוליות ביער.
הערות שוליים

↑  פנלופה לבנת-ציצה באתר הרשימה האדומה של IUCN
פרנס דה מונק

פרנס דה מונק (בהולנדית: Frans De Munck;‏ 20 באוגוסט 1922 – 24 בדצמבר 2010) היה כדורגלן ומאמן הולנדי, ששיחק בעמדת השוער. נחשב לאחד מגדולי השוערים ההולנדים בכל הזמנים. דה מונק זכה לכינוי ה"פנתר השחור" בשל שיערו השחור, החולצה והרפלקסים דמויי החתול שלו.
קריירת קבוצות > VV חוס

דה מונק בגיל 8 צפה באופן קבוע באימוני הקבוצה המקומית VV חוס, בה הוזמן להיות לשוער, בזמן שהקבוצה הבוגרת תרגלה בעיטות לשער. חלומו של דה מונק היה לשחק כחלוץ, אך בעקבות פציעת ברך זה לא התאפשר. עם זאת, זו הפכה להזמנות מצוינת עבורו להמשיך כשוער. דה מונק שהיה לכישרון בשער, עשה את הופעת הבכורה בקבוצה הבוגרת בגיל 15 בלבד בשנת 1937, נגד
TSC Oosterhout [דרוש תעתוק].
תארים > כשחקן

הגביע ההולנדי: 1956/1957
אליפות הולנד: 1957/1958
תארים > כמאמן

הגביע הבלגי: 1969/1970
פרובינציות דרום אפריקה

דרום אפריקה מחולקת מבחינה מנהלית לתשע פרובינציות. חלוקה זו בתוקף משנת 2004. הפרובינציות מחולקות לנפות.
הפרובינציות

| דגל   | פרובינציה   | עיר הבירה   | העיר הגדולה ביותר   | שטח (בקמ"ר)  | אוכלוסייה (2022)  | צפיפות (לקמ"ר)  | פיתוח אנושי |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|   | חאוטנג Gauteng  | יוהנסבורג  | יוהנסבורג  | 18,178   | 12,353,000  | 675.1  | 0.74 |
|   | קוואזולו-נטאל KwaZulu-Natal  | פיטרמריצבורג  | דרבן  | 94,361  | 10,273,000  | 108.8  | 0.63 |
|   | הכף המזרחי Eastern Cape  | בישו  | פורט אליזבת  | 168,966  | 6,566,000	  | 38.8  | 0.62 |
|   | הכף המערבי Western Cape  | קייפטאון  | קייפטאון  | 129,462  | 5,826,000  | 45.0  | 0.77 |
|   | לימפופו Limpopo  | פולוקוונה  | פולוקוונה  | 125,754  | 5,396,000  | 43.  | 0.59 |
|   | מפומלנגה Mpumalanga  | נלספרייט  | נלספרייט  | 76,495  | 3,993,000  | 52.8  | 0.65 |
|   | צפון מערב North West  | מפיקנג  | רסטנבורג  | 104,882  | 3,496,000  | 33.5  | 0.61 |
|   | המדינה החופשית Free State  | בלומפונטיין  | בלומפונטיין  | 129,825   | 2,732,000  | 21.1  | 0.67 |
|   | הכף הצפוני Northern Cape  | קימברלי  | קימברלי  | 372,889  | 1,136,000  | 3.1  | 0.69 |
|   | דרום אפריקה South Africa  | פרטוריה, קייפטאון ובלומפונטיין  | יוהנסבורג  | 1,220,813  | 51,771,000  | 42.4  | 0.67 |
יחידות מנהליות בדרום אפריקה שלפני תום האפרטהייד

| דגל> פרובינציות | שם> פרובינציות | שנות קיום> פרובינציות | עיר בירה> פרובינציות | שטח (בקמ"ר)> פרובינציות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
|  | כף התקווה הטובה | 1910–1994 | קייפטאון | 569,020 |
|  | נטאל | 1910–1994 | פיטרמריצבורג | 91,610 |
|  | מדינת אורנג' החופשית | 1910–1994 | בלומפונטיין | 129,152 |
|  | טרנסוואל | 1910–1994 | פרטוריה | 288,000 |
בנטוסטנים
|  | טרנסקאי | 1963–1994 | אומטטה | 43,798 |
|  | גאזאנקולו | 1971–1994 | גיאני | 7,730 |
|  | סיסקאי | 1972–1994 | בישו | 9,000 |
|  | לבווה | 1972–1994 | סשגו | 24,540 |
|  | בופוטאצוואנה | 1972–1994 | ממהאבתו | 44,109 |
|  | ונדה | 1973–1994 | סיבאסה | 7,410 |
|  | קוואקווא | 1974–1994 | פותאדיטז'אבה | 620 |
|  | קאנגוואנה | 1981–1994 | שומנסדאל | 3,000 |
|  | קוואנדבלה | 1981–1994 | קוואמלאנגה | 1,970 |
|  | קוואזולו | 1981–1994 | אולונדי | 32,130 |
מנדטים
|  | דרום מערב אפריקה | 1915–1990 | וינדהוק | 825,615 |
הערות שוליים

↑  Census 2011: Census in brief. Pretoria: Statistics South Africa. 2012. ISBN 9780621413885.
↑  Adelzadeh, Asghar; et al. South Africa Human Development Report 2003 (PDF). Cape Town: Oxford University Press. p. 282. ISBN 978-0-19-578418-3.
| חלוקה מנהלית של מדינות אפריקה |
| --- | --- | --- |
| מדינות | אוגנדה • אלג'יריה • אנגולה • אסוואטיני • אריתריאה • אתיופיה • בורונדי • בורקינה פאסו • בוטסואנה • בנין • גבון • גאנה • ג'יבוטי • גינאה • גינאה ביסאו • גינאה המשוונית • גמביה • דרום אפריקה • דרום סודאן • זימבבואה • זמביה • חוף השנהב • טוגו • טנזניה • כף ורדה • לוב • ליבריה • לסוטו • מאוריטניה • מאוריציוס • מאלי • מדגסקר • מוזמביק • מלאווי • מצרים[1] • מרוקו • הרפובליקה המרכז-אפריקאית • ניז'ר • ניגריה • נמיביה • סאו טומה ופרינסיפה • סודאן • סומליה • סיישל • סיירה לאון • סנגל • צ'אד • קומורו • קונגו • הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו • קמרון • קניה • רואנדה • תוניסיה |  |
| חבלי ארץ "לא מוכרים" | סומלילנד • סהרה המערבית |  |
[1] חלק משטח המדינה נמצא באסיה
פרס קלינגה

| --- | --- |
 תיאור:  עבור תרומה לפופולריזציה של המדע
 מדינה:  הודו 
 הגוף המעניק:  אונסק"ו 
 תקופת הפרס:  1951–הווה (כ־73 שנים) 
 נקרא על שם:  אודישה 
 אתר רשמי
 
פרס קלינגה (באנגלית: Kalinga Prize) הוא פרס המחולק על ידי אונסק"ו מאז שנת 1952 לאישים שתרמו לפופולריזציה של המדע והנגשת ידע מדעי לקהל הרחב.
זוכי הפרס הם אישים אשר השתמשו באמצעי תקשורת, ספרים, סרטים, הרצאות, שידורי רדיו וטלוויזיה, להנגשת הידע המדעי לקהל הרחב והדגשת חשיבות המדע לקידום האנושות. רבים מהזוכים היו מדענים, אולם היו גם עיתונאים, מורים וסופרים שזכו בפרס.
הפרס מחולק מדי שנה. בשנים זוגיות הוא מחולק בניו דלהי ובשנים אי זוגיות הוא מחולק בחגיגות יום המדע העולמי שחל בתאריך 14 במרץ שהוא גם יום הפאי ויום הולדתו של אלברט איינשטיין. מועמדים לפרס מוצגים על ידי המדינות החברות באונסק"ו, כאשר כל מדינה רשאית להמליץ על מועמד אחד לקבלת הפרס. הזוכה נבחר על ידי מנכ"ל אונסק"ו על פי המלצת ועדה מייעצת בת ארבעה חברים, הכוללת שלושה נציגים של המדינות החברות באונסק"ו על פי חלוקה גאוגרפית, ונציג של קרן קלינגה.
פנלופה אלביפניס

| פנלופה אלביפניס |
| --- | --- |

מצב שימור
 מצב שימור: בסכנת הכחדה סכנת הכחדה (EN) 
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: תרנגולאים
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: הוקיים
סוג:: פנלופה
מין:: פנלופה אלביפניס
שם מדעי
 Penelope albipennis ‏Taczanowski, 1878
תחום תפוצה


פנלופה אלביפניס (שם מדעי: Penelope albipennis) היא מין של עוף קרקע נדיר, מהסוג פנלופה שבמשפחת ההוקיים. פנלופה זו מצויה בטבע רק ביערות של צפון-מערב פרו.
מאפיינים

אורך הפנלופה 70 סנטימטרים בקירוב והיא בעלת נוצות חומות כהות עם קצוות כנפיים לבנות. הראש שחור עם פנים תכולות, דלדול עור כפול אדמדם ומקור דק כחול-בהיר. הפנלופה בעלת רגליים צהובות חזקות העוזרות לה להיאחז בענפים שבין עצי היער. היא יכולה לעוף אך תעופתה מגושמת יחסית לעופות אחרים.
הפנלופות מסתובבות בקבוצות קטנות ומחפשות פירות, זרעים וחרקים הן על הקרקע והן על העצים. אין הרבה הבדלים בין שני הזוויגים.
פנלופה זו מצויה בסכנת הכחדה. בעבר חשבו שהיא נכחדה לחלוטין, מחמת נדירותה. הסיבות להיעלמותה הן כריתת יערות הגשם הטרופיים - בהם היא חיה - וצייד לא חוקי למטרת מאכל.
ב-2018 נספרו כ-200 פרטים באוכלוסיות קטנות בצפון-מערב פרו. יש בפרו כ-10 אזורי מקלט מוגנים לעוף זה, בהם מקלט חיות הבר בלאמבאייק (Laquipampa Wildlife Refuge) שבלאמבאייק ואתר "Chaparri Private Conservation Area". האוכלוסייה באזור זה משתקמת לאיטה, והולכת וגדלה.
הערות שוליים

↑  פנלופה אלביפניס באתר הרשימה האדומה של IUCN
פרנטישק טרייבל

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  24 בדצמבר 1882 פראג 
 פטירה:  5 באוקטובר 1947 (בגיל 64) פראג, צ'כוסלובקיה 
 הישג בולט:  היה אלוף צ'כיה  1907
 מדינה:  האימפריה האוסטרו-הונגרית, צ'כוסלובקיה
 הערות:  אחיו הבכור של קארל טרייבל
 
פרנטישק טרייבל (בצ'כית: František Treybal ;‏ 24 בדצמבר 1882 – 5 באוקטובר 1947) היה שחמטאי צ'כי, אלוף צ'כיה בשנת 1907.
קריירה

בשנת 1907 ניצח באליפות צ'כיה השנייה שהתקיימה בברנו. באותה שנה ניצח בתחרות ברלין, וחלק מקום 5–6 בתחרות פראג (ניצח: אולדריך דוראס). בשנת 1908 סיים במקום ה-20 בתחרות פראג (ניצחו: אולדריך דוראס וקרל שלכטר). בשנת 1908 סיים במקום הרביעי בפראג (ניצח: אולדריך דוראס). בשנת 1910 חלק מקום 1–2 ביחד עם לדיסלב פרוקש בתחרות פראג. בשנת 1913 ניצח בתחרות ברלין וסיים במקום השני, אחרי קארל הרומאדקה באליפות צ'כיה החמישית.
לאחר מלחמת העולם הראשונה שיחק טרייבל במספר תחרויות בפראג. בשנת 1921 חלק מקום 1–2 עם הרומאדקה. בשנת 1924 חלק מקום 4–5 (ניצח: יאן שולץ). בשנת 1927 חלק מקום 5–8 (ניצח: הרומאדקה). בשנת 1929 סיים במקום השני, אחרי סאלו פלור.
פרנטישק טרייבל היה אחיו הבכור של קארל טרייבל.
פילאנדר נוקס

פילאנדר צ'ייס נוקס (באנגלית: Philander C. Knox;‏ 6 במאי 1853 –  12 באוקטובר 1921) היה עורך דין ופוליטיקאי אמריקאי שכיהן כתובע הכללי, כמזכיר המדינה של ארצות הברית וכסנאטור מטעם פנסילבניה.
ראשית חייו

פילאנדר נוקס נולד בבראונסוויל, פנסילבניה כאחד מתשעת ילדיהם של רבקה (לבית פייג') ודייוויד ס. נוקס, בנקאי. הוא נקרא על שמו של הבישוף האפסיקופלי פילאנדר צ'ייס. הוא התחנך בבית ספר ציבורי בבראונסוויל עד גיל 15. לזמן מה הוא למד באוניברסיטת וירג'יניה המערבית ולאחר מכן בקולג' מאונט יוניון, שם הוא סיים את לימודיו ב-1872 וקיבל תואר בוגר אוניברסיטה. בעת לימודיו הוא יצר קשרי ידידות שנמשכו כל חייהם עם ויליאם מקינלי, לימים נשיא ארצות הברית, שבאותה תקופה שימש כתובע המחוזי המקומי. לאחר מכן שב נוקס לבראונסוויל ועבד במשך זמן קצר כמדפיס בעיתון המקומי, ולאחר מכן כפקיד בבנק שבו עבד אביו עד לפטירתו זמן קצר קודם לכן. עד מהרה הוא עזב לפיטסבורג, שם הוא למד משפטים כאשר עבד במשרדי עורכי הדין של ה. ר. סוופ ודייוויד ריד.
ב-1880 נשא נוקס לאישה את ליליאן "לילי" סמית', בתו של אנדרו דרסי סמית', שהיה שותף בחברת הפלדה "סמית', סאטון, ושות'". לנוקס ולרעייתו נולדו כמה ילדים, שאחד מהם היה שחקן הפוטבול יו נוקס.
קריירה משפטית

ב-1875 התקבל נוקס ללשכת עורכי הדין והחל לעסוק במקצוע בפיטסבורג. בשנים 1876–1877 הוא היה עוזר התובע הפדרלי של המחוז המערבי של פנסילבניה. נוקס היה לאחד מעורכי הדין המובילים בפיטסבורג בשותפות עם ג'יימס היי ריד, שאיתו הוא הקים את המשרד "נוקס וריד", כיום "ריד סמית'" (Reed Smith). ב-1897 הוא היה לנשיא לשכת עורכי הדין של פנסילבניה. יחד עם ג'סי ה. לפנקוט, עמיתו לחברות במועדון ציד, שימש נוקס כדירקטור בבנק הלאומי החמישי של פיטסבורג. יחד עם הנרי קליי פריק ואנדרו ויליאם מלון הוא היה דירקטור בבנק הסחר הלאומי של פיטסבורג. כיועץ המשפטי של חברת הפלדה קרנגי, לקח נוקס חלק בולט בארגון תאגיד הפלדה של ארצות הברית (U.S. Steel) ב-1901.
קריירה משפטית > השיטפון בג'ונסטאון

נוקס היה חבר במועדון הדיג והציד של סאות' פורק, שהחזיק מבנה במעלה הנהר בג'ונסטאון, פנסילבניה. המועדון הקים סכר עפר כדי ליצור אגם סביב למבנה כדי שישמש לצורכי דיג. במאי 1889 קרס הסכר, וכך אירע השיטפון בג'ונסטאון (Johnstown Flood), בו נגרמו אבדות רבות בנפש וברכוש במורד הנהר. כאשר הגיעה הידיעה על קריסת הסכר לפיטסבורג, התאספו פריק וחבריים אחרים של המועדון להקים את ועדת ההצלה של פיטסבורג לסיוע לנפגעי השיטפון.
כיועצים המשפטיים שלו, הצליחו נוקס וריד להדוף ארבע תביעות משפטיות שהוגשו נגד המועדון, כנגד נשיאו הקולונל אונגר וכנגד חמישים חברי המועדון. התיקים הללו "יושבו או הושעו, וככל הידוע לא הוגשה שום תביעה בשל כך". המועדון לא נתפס כאחראי לאסון. נוקס וריד טענו בהצלחה שקריסת הסכר הייתה אסון טבע שנבע מכוח עליון ולא שולם שום פיצוי לשורדי השיטפון.
קריירה פוליטית > התובע הכללי של ארצות הברית

ב-1901 מונה נוקס על ידי ידידו הנשיא ויליאם מקינלי כתובע הכללי של ארצות הברית. לאחר רצח מקינלי הוא המשיך לכהן בתפקיד תחת הנשיא החדש תאודור רוזוולט עד 1904. בעת כהונתו בתפקיד תחת הנשיא רוזוולט, פעל נוקס במרץ ליישם את "דיפלומטית הדולר" (Dollar diplomacy). אמירתו לנשיא רוזוולט "אני סבור שיהיה זה טוב יותר עבורך לפעול ללא שום כתם של חוקיות" נאמרה בהקשר לבנייתה של תעלת פנמה.
קריירה פוליטית > סנאטור

ביוני 1904 מונה נוקס על ידי מושל פנסילבניה סמואל פניפקר לאייש את מושבו בסנאט של ארצות הברית של מת'יו קוואי שנפטר. ב-1905 הוא נבחר על ידי בית המחוקקים של המדינה עד לתום תקופת הכהונה בסנאט ב-1909.
בבחירות לנשיאות של 1908 התמודד נוקס ללא הצלחה על בחירתו כמועמד לנשיאות מטעם המפלגה הרפובליקנית.
קריירה פוליטית > מזכיר המדינה של ארצות הברית

בפברואר 1909 מינה הנשיא הנבחר ויליאם הווארד טאפט את נוקס כמזכיר המדינה של ארצות הברית. בתחילה הוא נחשב כבלתי זכאי לכך מבחינת החוקה, בשל העובדה שהקונגרס החליט על הגדלת משכורת מזכיר המדינה בעת שנוקס כיהן כסנאטור, וכך עלולה הייתה להיווצר הפרה של סעיף הכשירות (Ineligibility Clause). נוקס נבחר לכהן בסנאט בתקופת הכהונה שהייתה אמורה להמשך בין מרץ 1905 לבין מרץ 1911. במהלך הדיון על אישור העלאת השכר ב-26 בפברואר 1907 ובדיון שהחל ב-4 במרץ 1908, הוא תמך בעקביות בהעלאת השכר לחברי הקבינט, שבסופו של דבר הייתה בתוקף לשנת הכספים של 1908. גילוי התסבוכת החוקתית הגיעה בהפתעה לאחר שהנשיא הנבחר טאפט הכריז על כוונתו למנות את נוקס.
ועדת המשפט של הסנאט הציעה פתרון לבעיה באמצעות השעיית העלאת השכר והסנאט אישר זאת פה אחד ב-11 בפברואר. בית הנבחרים גילה יותר התנגדות לצעד זה והפיל אותו. לאחר שיושם תהליך פרוצדורלי מיוחד, ההחלטה עברה ברוב של 173 מתנגדים מול 115 תומכים. ב-4 במרץ הופחת גובה משכורתו של מזכיר המדינה מ-12,000 דולר ל-8,000 דולר וב-6 במרץ הושבע נוקס לתפקידו. הליך זה, שלימים נודע כ"תיקון סקסבי" (Saxbe fix), בוצע שוב בהמשך במספר נסיבות דומות.
נוקס כיהן כמזכיר המדינה בקבינט של הנשיא טאפט עד לתום נשיאותו במרץ 1913. כמזכיר המדינה הוא ארגן מחדש את מחלקת המדינה, הרחיב את מערכת המינויים לשירות הדיפלומטי על בסיס כישוריהם של בעלי התפקידים עד לתפקיד ראש משלחת דיפלומטית, קידם מדיניות לעידוד השקעות אמריקאיות מעבר לים והגנה עליהן, הכריז באופן שעורר מחלוקת על אשרור התיקון ה-16 לחוקת ארצות הברית ודאג ליישוב המחלוקות שהיו קשורות לפעילות בים ברינג ובשטחי הדיג בצפון האוקיינוס האטלנטי.
בתקופת נשיאותו של טאפט היה הדגש במדיניות החוץ לעודד השקעות אמריקאיות בארצות חוץ ולהן עליהן, במסגרת מה שכונה "דיפלומטיית הדולר". מדיניות זו יושמה לראשונה ב-1909 בניסיון הכושל לסייע לסין להשיג את הבעלות על מסילות הרכבת במנצ'וריה. נוקס חש שמטרת דיפלומטיית הדולר הייתה לא רק לשפר את ההזדמנויות העסקיות, אלא גם לעשות שימוש בהון פרטי כדי לקדם את האינטרסים של ארצות הברית מעבר לים. על אף הצלחותיה, כשלה דיפלומטיית הדולר בפעולות נגד חוסר יציבות כלכלית וכנגד התנועות המהפכניות במקומות כמו מקסיקו, הרפובליקה הדומיניקנית, ניקרגואה וסין.
קריירה פוליטית > שובו לסנאט

לאחר תום כהונתו כמזכיר המדינה, חידש נוקס את פעילותו בעריכת דין בפיטסבורג. ב-1916 הוא נבחר שוב לסנאט. הייתה זו הפעם הראשונה בה הבחירות היו כלליות בהשתתפות ציבור הבוחרים בעקבות העברתו של התיקון ה-17. הוא כיהן בסנאט מ-1917 ועד מותו. בעת כהונתו זו בסנאט הוא מתח ביקורת קשה על חוזה ורסאי, ששם סוף למלחמת העולם הראשונה, באומרו "חוזה זה לא מוביל לשלום אלא למלחמה - מלחמה מעציבה יותר ומייאשת יותר בהשוואה לזו שהסתיימה זה עתה".
בוועידה הארצית של המפלגה הרפובליקנית של 1920 נחשב נוקס למועמד פשרה אפשרי שיוכל לאחד את הסיעות הפרוגרסיבית והשמרנית של המפלגה. רבים סברו שהסנאטור מקליפורניה היירם ג'ונסון יאפשר לנציגיו להעניק גיבוי לנוקס שהיה ידידו, אך ג'ונסון לא עשה זאת. תחת זאת עלה כוחו של וורן הרדינג כמועמד של פשרה והוא ניצח בבחירות של 1920. לאחר הבחירות דחק נוקס בנשיא הרדינג לשקול את מינויו של אנדרו מלון לתפקיד מזכיר האוצר, שבסופו של דבר הוא מונה לתפקיד.
באפריל 1921 הגיש נוקס לסנאט הצעת החלטה לסיים באופן רשמי את מעורבותה של ארצות הברית במלחמת העולם הראשונה. הצעת החלטה זו הייתה משולבת בהחלטה דומה של בית הנבחרים שהפכה ל"החלטת נוקס-פורטר" (Knox–Porter Resolution) ונחתמה על ידי הנשיא הרדינג ב-2 ביולי אותה שנה.
נוקס כונה "פיל הישנוני" (Sleepy Phil), שכן הוא נהג להירדם במהלך ישיבות ששעממו אותו, או בשל פזילתו. אך הוא זכה בכינוי זה גם בשל נטייתו להיות פסיבי בשאיפותיו הפוליטיות.
פילאנדר נוקס נפטר בוושינגטון די. סי. ב-12 באוקטובר 1921, בגיל 68. הוא נטמן בקפלת הזיכרון לוושינגטון שבפילדלפיה.
הערות שוליים

↑  Dodds, A. John (Mar–Jun 1950). "Philander C. Knox – Legal Adviser to Pittsburgh Business". The Western Pennsylvania Historical Magazine. 33: 11–20.
↑  Beveridge, Albert J. (1923). "Philander Chase Knox, American Lawyer, Patriot, Statesman". The Pennsylvania Magazine of History and Biography. 47 (2): 89–114.
↑  ""The Johnstown Flood", by Robert D. Christie, The Western Pennsylvania Historical Magazine, Volume 54, Number 2, April 1971". Archived from the original on 2019-06-03.
↑  Morris, Edmund (2001). Theodore Rex. New York: The Modern Library. pp. 300-301.
1 2 3  "Knox Relief Bill Passes in Senate". The New York Times. 1909-02-12.
↑  "Way Clear For Knox to Enter Cabinet". The New York Times. 1909-02-16.
↑  "Dollar Diplomacy, 1909–1913". Office of the Historian, United States Department of State.
↑  TREATY OF VERSAILLES, SPEECH OF HON. PHILANDER CHASE KNOX OF PENNSYLVANIA, DELIVERED IN THE SENATE OF THE UNITED STATES, FRIDAY, AUGUST 29, 1919.
↑  "Harding Nominated for President on the Tenth Ballot at Chicago; Coolidge Chosen for Vice President". New York Times. 13 June 1920.
↑  Cannadine, David (2006). Mellon: An American Life. A. A. Knopf. pp. 266-274.
↑  "The Knox-Porter Resolution". History, Art & Archives ~ Office of the Historian. U.S. House of Representatives. June 30, 1921.
↑  James T. Wall, Wall Street and the Fruited Plain: Money, Expansion, and Politics in the Gilded Age, University Press of America, 2008, p. 323.
↑  Philander Chase Knox - Profiles in Time
↑  Mike Bertram, The Forgotten Statesman: Philander Knox and the Politics of the Early 1900s,  Tredyffrin Easttown History Quarterly,  Vol. 47 No. 1.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007378715705171  BnF: cb105502118 (data)  ISNI: 0000 0000 2759 3783  LCCN: n86053399  NARA: 10570639  SNAC: w6fj2r24  SUDOC: 168622564  ULAN: 500337230  US Congress: K000296  VcBA: 495/155319  VIAF: 70408047   WorldCat (עם VIAF): 70408047
פוזן (אוניית מערכה, 1908)

| --- | --- |
אוניית הצי הגרמני הקיסרי "פוזן"
אוניית הצי הגרמני הקיסרי "פוזן"
 תיאור כללי
 סוג אונייה:  אוניית מערכה
 צי:  הצי הקיסרי הגרמני
 דגל הצי:  הצי הגרמני הקיסרי
 סדרה:  נסאו
 ציוני דרך עיקריים
 מספנה:  גרמניה ורפט 
 תחילת הבנייה:  11 ביוני 1907
 הושקה:  12 בדצמבר 1908
 תקופת הפעילות:  31 במאי 1910 – 16 בדצמבר 1918 (8 שנים)
 אחריתה:  נגרטה ב-1922
 מלחמות וקרבות:  מלחמת העולם הראשונה 
 מידות
 הֶדְחֶק:  18,873 טון (סטנדרט), 21,000 טון (בתפוסה מלאה)
 אורך:  146.1 מטר
 רוחב:  26.9 מטר
 שוקע:  8.76 מטר
 נתונים טכניים
 מהירות:  20.2 קשרים
 גודל הצוות:  1,087 קצינים ומלחים
 טווח שיוט:  15,400 ק"מ במהירות 12 קשר
 הנעה:  12 דוודים המזינים מנועי קיטור בהספק 22,000 כוחות סוס
 צורת הנעה:  מנועי קיטור
 כמות הדלק:  2,700 טון פחם, 160 טון דלק
 אמצעי לחימה
 שריון:  חגורת שריון 300 מ"מ   צריחי תותחים 280 מ"מ   מגדל הניווט 400 מ"מ   ברבטות 160 מ"מ   מחיצות טורפדו 30 מ"מ
 חימוש:  12 תותחים בקוטר 11 אינץ' (280 מ"מ)   12 תותחים בקוטר 5.9 אינץ' (150 מ"מ)   16 תותחים 3.5 אינץ' (88 מ"מ)   6 צינורות טורפדו 17.7 אינץ' (450 מ"מ)
 
פוזן (בגרמנית: SMS Posen) הייתה אחת מארבע אוניות מערכה מדגם "נסאו" של הצי הקיסרי הגרמני. האונייה הונחה במספנת Germaniawerft בקיל ב-11 ביוני 1907, הושקה ב-12 בדצמבר 1908, ונכנסה לשירות בצי הים הפתוח ב-31 במאי 1910. היא הייתה מצוידת בסוללה ראשית של 12 תותחי 28 סנטימטרים (11 אינץ') בשישה צריחים תאומים בסידור משושה יוצא דופן.
האונייה שירתה עם שלוש האוניות האחיות שלה במשך רוב מלחמת העולם הראשונה. היא ראתה שירות נרחב בים הצפוני, שם השתתפה בכמה גיחות של הצי. אלה הגיעו לשיאם בקרב יוטלנד ב-31 במאי – 1 ביוני 1916, שם פוזן הייתה עסוקה רבות בלחימה לילית נגד כוחות קלים בריטיים. בתוך הבלבול, הספינה נגחה בטעות בסיירת הקלה אלבינג, שנגרם לה נזק חמור וטבעה מאוחר יותר בלילה.
האונייה גם ביצעה מספר פריסות לים הבלטי נגד הצי הרוסי. בראשון שבהם, פוזן תמכה בהסתערות ימית גרמנית בקרב מפרץ ריגה. האונייה נשלחה חזרה לים הבלטי בשנת 1918 כדי לתמוך בפינים הלבנים במלחמת האזרחים הפינית. בתום המלחמה, פוזן נשארה בגרמניה בזמן שרוב הצי היה כלוא בסקפה פלו. בשנת 1919, בעקבות הטבעת הצי הגרמני בסקפה פלו, היא נמסרה לבריטים כתחליף לאוניות שהוטבעו. לאחר מכן היא נשלחה לגורטי ספינות בהולנד ונגרטה ב-1922.
תיאור

עבודת התכנון על סדרת נסאו החלה בסוף 1903 בהקשר של מרוץ החימוש הימי האנגלו-גרמני; באותו זמן, אוניות מערכה של ציים זרים החלו לשאת סוללות משניות כבדות יותר ויותר, כולל אוניות איטלקיות ואמריקאיות עם תותחי 20.3 ס"מ (8 אינץ') ואוניות בריטיות עם תותחי 23.4 ס"מ (9.2 אינץ'), ועלו על אוניות המערכה הגרמניות הקודמות מסדרת דויטשלנד עם תותחי ה-17 ס"מ (6.7 אינץ') שלהן של החימוש המשני. מתכננים גרמנים שקלו בתחילה ספינות מצוידות בתותחי 21 ס"מ (8.3 אינץ') לסוללה המשנית, אך דיווחים שגויים בתחילת 1904 כי אוניות המערכה מסדרת לורד נלסון יהיו מצוידות בסוללה משנית של תותחי 25.4 ס"מ (10 אינץ') הניעו אותם לשקול אונייה חזקה עוד יותר חמושה חימוש תותחים גדולים המורכב משמונה תותחי 28 ס"מ (11 אינץ'). במהלך השנתיים הבאות, העיצוב שוכלל לכלי שיט גדול יותר עם שנים עשר תותחים, עד אז השיקה בריטניה את אוניית המערכה המהפכנית אה"מ דרדנוט.
אורכה של פוזן היה 146.1 מ' (479 רגל), רוחב 26.9 מ' (88 רגל 3.1 אינץ'), והיה לה שוקע של 8.9 מ' (29 רגל 2.4 אינץ'). הדחק האונייה היה 18,873 טון (18,575 טון ארוך) בתפוסה סטנדרטית, ו-20,535 טון (20,211 טון ארוך) במעמס מלא. באונייה היו צוות של 40 קצינים ו-968 מלחים. פוזן שמרה על מנועי קיטור תלת דרגתיים עם 12 דוודים על בסיס פחם במקום מנועי טורבינה מתקדמים יותר. מערכת ההנעה שלה דורגה ב-28,000 כוחות סוס (20,594 קילוואט) והיא סיפקה מהירות מרבית של 20 קשרים (37 קמ"ש). היה לה טווח שיוט של 8,300 מיילים ימיים (15,400 ק"מ) במהירות של 12 קשרים (22 קמ"ש). סוג זה של מכונות נבחר הן לבקשת אדמירל אלפרד פון טירפיץ והן לבקשת מחלקת הבנייה של הצי; האחרון קבע ב-1905 כי "השימוש בטורבינות בספינות מלחמה כבדות אינו מומלץ". החלטה זו התבססה אך ורק על עלות: באותה תקופה, פארסונס החזיקה במונופול על טורבינות קיטור ודרשה עמלת תמלוגים של מיליון גולדמרק עבור כל מנוע טורבינה. חברות גרמניות לא היו מוכנות להתחיל בייצור של טורבינות בקנה מידה גדול עד 1910.
פוזן נשאה סוללה ראשית של 12 תותחי SK L/45 בקוטר 28 ס"מ (11 אינץ') בתצורה משושה יוצאת דופן. החימוש המשני שלה כלל 12 תותחי 15 ס"מ (5.9 אינץ') SK L/45 ו-16 תותחי 8.8 ס"מ (3.5 אינץ') SK L/45, שכולם היו מותקנים בקזמטים. מאוחר יותר בקריירה שלה, שניים מהתותחים בקוטר 8.8 ס"מ הוחלפו בתותחי נ"מ בעלי זווית גבוהה באותו קליבר להגנה מפני מטוסים. הספינה הייתה חמושה גם בשישה צינורות טורפדו שקועים בקוטר 45 ס"מ (17.7 אינץ'). צינור אחד הורכב בחרטום, צינור אחר בירכתיים, ושניים בכל צד רוחב, בשני קצותיו של מחיצת הטורפדו. חגורת השריון של האונייה הייה בעובי של 300 מ"מ (11.8 אינץ') במצודה המרכזית, והסיפון המשוריין היה בעובי 80 מ"מ (3.1 אינץ'). לצריחי הסוללה הראשיים היו דפנות בעובי של 280 מ"מ (11 אינץ'), ומגדל הניווט היה מוגן בציפוי שריון של 400 מ"מ (15.7 אינץ').