stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ערוץ עשר
המיזוג עם "רשת" > לפני המיזוג

עוד בתקופת ערוץ 2 דובר על מיזוג של שחקנים בשוק התקשורת, בין אם מהלך שיאחד את זכייניות ערוץ 2 לזכיינית אחת (מהלך שעל פי החשד קודם לטובת ארנון מילצ'ן ובסיועו לכאורה של ראש הממשלה בנימין נתניהו כדי שמילצ'ן ירכוש את מניות הזכיינית "רשת"), ובין אם מהלך שיאחד בין אחת מהזכייניות של ערוץ 2 עם ערוץ 10. בתחילה דובר על מגעים בין "רשת" לזכיינית המתחרה, "קשת", מהלך שלא צלח, אך דובר גם על איחוד אפשרי בין הזכיינית רשת לבין ערוץ עשר, כבר משנת 2008.
ב-13 ביוני 2018 פרסמו שתי החברות כי הן הגישו בקשה לממונה על הגבלים עסקיים בנושא, לאחר שחתמו על מזכר הבנות, המבקש לפתוח בהליך מיזוג ביניהן. כחודש לאחר מכן, ב-4 ביולי 2018, חתמו רשת וערוץ עשר על הסכם המיזוג. ב-8 באוגוסט 2018 אושר המיזוג על ידי הממונה על הגבלים עסקיים.
המיזוג עם "רשת" > הליך המיזוג

על פי ההבנות שהושגו בין החברות בתחילת הדרך, אמור היה המיזוג לצאת לפועל בין סוף ספטמבר לאמצע אוקטובר 2018, פחות משנה לאחר פיצול ערוץ 2. תחילה הוחלט כי "רשת" תהיה בעלת 60% מהשליטה בערוץ החדש, ואילו RGE, בעלת השליטה בערוץ עשר, תחזיק ב-40% מהערוץ המשותף. עוד הוסכם כי "רשת" תחדל מלשדר את שידורי חברת החדשות, שנמכרה לשידורי קשת בשווי של כ-280 מיליון ש"ח. בערב השידורים האחרון של ערוץ 2 ניסתה "קשת" לרכוש את חלקה של "רשת" בחברת החדשות, אך זו סירבה, ו"רשת", ביחד עם ערוץ עשר, תהיה בעלת השליטה בחברת חדשות עשר. בתחילה הוחלט כי מנכ"ל הערוץ הממוזג יהיה אבי צבי, לשעבר מנכ"ל "רשת", וחלק מן התוכניות ששודרו בשני הערוצים היו צפויות לרדת משידור, כמו גם תוכניות בהפקת "חדשות עשר", שבנוסף לשינויים הצפויים, תעתיק את מקומה מאולפני הבירה ירושלים לאזור אולפני נווה אילן, ומבית הוורד שבגבעתיים אל בית רשת ברמת החייל שבתל אביב.
למרות רצונן של "רשת" ו"ערוץ עשר" להתחיל את הערוץ המשותף באוקטובר 2018, ולמרות התכנון הראשוני של ערוץ עשר להפסיק את רצועת הבוקר שלו ב-30 באוקטובר, נדחתה הורדת הרצועה, מאחר שברשות השנייה עדיין לא הוחלט על אישור המיזוג. יו"ר הרשות, יוליה שמאלוב-ברקוביץ', הציעה לצדדים לבחון חלופות אחרות, לרבות הקלות רגולטוריות, אשר מצריכות שינויים רבים בחוק, לרבות החובה לשדר חדשות מבירת ישראל. אחת החלופות שהציעה יו"ר הרשות הייתה הפיכת ערוץ עשר לערוץ חדשות. בערוץ עשר דחו את ההצעה בטענה שהיא נבחנה כבר בעבר והתגלתה כלא רווחית, וככזו שאף תזרז את סגירת הערוץ כתוצאה מהפסדים כספיים רבים. ב-21 בספטמבר 2018 הודיעה הרשות השנייה הן ל"רשת" והן לערוץ עשר כי המיזוג ביניהן בלתי אפשרי מבחינת החוק, וכי על פי החוק, אם ערוץ עשר יחזיר את רישיונו לשידור באפיק 14, האפיק יוצא למכרז ואילו חדשות עשר תירכש על ידי גוף אחר שאינו "רשת".
ב-7 באוקטובר 2018 קיימה הרשות השנייה לטלוויזיה ולרדיו ישיבה שהייתה אמורה להכריע לגבי עתידו של מיזוג רשת-עשר, ועל עתידה של חברת חדשות עשר, אך ההחלטה לא התקבלה עד לישיבה נוספת ב-8 בנובמבר 2018. בדיון הצביעו תשעה חברי מועצה בעד המיזוג, והמתנגדת היחידה הייתה יוליה שמאלוב-ברקוביץ'. לאחר אישור הרשות השנייה בנושא המיזוג, ועדת הריכוזיות בראשה של מיכל הלפרין דנה בנושא המיזוג ואישרה אותו. לאחר אישור המיזוג, ברשת וערוץ עשר הודיעו כי ב-1 בינואר 2019 יתחילו שידורי הערוץ הממוזג.
ב-12 בנובמבר 2018 פורסם כי מנכ"ל ערוץ 10 יוסי ורשבסקי יהיה מנכ"ל הערוץ הממוזג.
ב-17 בנובמבר 2018 פורסם כי קשת חוזרת בה מהסכום שהסכימה לשלם תמורת חלקה השני של חברת החדשות, וכי בניגוד לסיכומים הקודמים שקשת תשלם 140 מיליון ש"ח היא מוכנה לשלם בסביבות 100–110 מיליון ש"ח בלבד, זאת בעקבות שינוי הזמן ברשימת הטלאנטים של הממונה על ההגבלים.
ב-15 בינואר 2019 המהדורה המרכזית של "חדשות עשר" סיימה את שידורי חדשות עשר בשם זה, ובסיומה הוחלף הלוגו במסכי האולפן בלוגו החברה החדש ובמהלך אותו יום גם הסמליל באתר ערוץ עשר הוחלף לזה של רשת 13.
סמלילי הערוץ

סמלילו הראשון של הערוץ, בין השנים 2002–2005.
סמלילו השני של הערוץ, בימיו כ"ישראל 10" – 2005 עד אוגוסט 2006
סמלילו השלישי של הערוץ, אוגוסט 2006 עד 2011
סמלילו הרביעי של הערוץ, בין השנים: 2011 עד 18 בינואר 2016
סמליל ערוץ 10 האחרון (כ"ערוץ 10"), שינויים קלים מהסמליל השלישי, בין ינואר 2016 ל-19 בספטמבר 2017
סמליל "ערוץ עשר", החל מחודש אוקטובר 2017 ועד הסגירה ב-16 בינואר 2019. וריאציה נוספת שלו בשילוב עם הסמליל הקודם (מימין) שודרה החל מ-19 בספטמבר 2017 ועד לתחילת חודש אוקטובר 2017. הסמליל השישי והאחרון של הערוץ, היחיד באפיק 14.
סמליל ערוץ עשר כפי שהופיע באתר האינטרנט של הערוץ "10.tv", כאשר שודר הערוץ באפיק 14 בטלוויזיה
.
תוכניות וסדרות מקור בערוץ > תוכניות חדשות ואקטואליה

"מהדורת החדשות המרכזית של ערוץ עשר" (2002–2019) – בהגשתה של תמר איש-שלום לסירוגין עם טלי מורנו ונגה ניר נאמן.
"המגזין" (בעבר "חדשות השבת") (2002–2019) – עם אושרת קוטלר.
"היום שהיה" (2003–2019) – בהגשת גיא זהר ומגישים מתחלפים עד מיזוג רשת-עשר.
"שישי" (2006–2009, 2013–2019) – מגזין סוף השבוע של הערוץ בהגשת איילה חסון.
"הצינור" (2010–2019) מיטב הסרטונים ברשת, בהגשת טל ברמן. בעבר הגיש את התוכנית גיא לרר (עד 2015, נקראה התוכנית "צינור לילה").
"מהדורת 19:00" (2011–2019) – מהדורה מוקדמת של כותרות המהדורה המרכזית בהגשת אלי ראכלין.
"המטה המרכזי" (2013–2019) – תוכנית אקטואליה פוליטית בהגשת איילה חסון.
"הכל כלול" (2013–2019) – תוכנית צרכנות בהגשת סיוון כהן.
"16:30" (2017–2019) – מגזין יומי בנושאי היום בהגשת אלי ראכלין.
"לבחור נכון" (2017–2019) – תוכנית אורח חיים בריא בהנחיית מיכל צפיר.
"עושות שרירים" (2018–2019) – תוכנית ספורט ועיצוב בהנחיית ענת הראל ושר סנדה.
"אורלי וחי" (2018–2019) – תוכנית העוסקת בבעלי חיים בהנחיית אורלי וילנאי.
"לונדון את קירשנבאום" (2002–2019) – בהגשת ירון לונדון. שותפו בעבר להגשה היה מוטי קירשנבאום, אשר נפטר ב-2015. שם התוכנית נשמר על מנת להנציח את זכרו.
"חמש עם רפי רשף" (2005–2019) – בהגשת רפי רשף. נקראה גם "חמש בערב". עברה לקשת 12 ב-16 בינואר 2019 ובעקבות כך ירדה ב-14 בינואר 2019.
"אורלי וגיא" (2011–2019) – תוכנית העוסקת בענייני היום, חברה ובנושאים המשפחתיים והזוגיים בהגשת אורלי וילנאי וגיא מרוז.
"בוקר אור" (2016–2019) – תוכנית הבוקר בהגשת מגישים מתחלפים.
"בין החדשות" (2002) – תוכנית אקטואליה יומית בהגשת בן כספית, עמנואל רוזן ויעל דן לסירוגין.
"השבוע בעולם" (2002) – מהדורת חדשות המסכמת את אירועי השבוע בישראל ומחוצה לה בהגשתו של ניצן הורביץ.
"האולפן המרכזי בשישי"–מהדורת חדשות בימי שישי בהגשת גלעד עדין.
"מועצת החכמים" (2006–2010) – בהגשת דן מרגלית.
"חמש וחצי" (2006–2011) (עבר מערוץ הילדים ב-2006 והופקה על ידי חדשות 10 עד 2011) – תוכנית חדשות ואקטואליה העוסקת באירועי השבוע שחלף, בהגשת גיא זהר.
"השבוע" (2010–2012) – תוכנית המגזין של חדשות 10 ליום שישי, בתחילתה הוגשה על ידי מיקי רוזנטל, בדצמבר 2010 החל גיא זהר להגיש את התוכנית וב-2012 הוגשה על ידי נסלי ברדה.
"שישי בבוקר" (2011–2016) – תוכנית הבוקר של ימי שישי של הערוץ. מחליפה את אורלי וגיא בימי שישי. אין לה מגישים קבועים.
"לילה כלכלי" (2009–2017) – תוכנית כלכלה בהגשת גדי סוקניק, בין השנים 2009–2013 הייתה התוכנית בהגשת שרון גל ועם התפטרותו בשנת 2013 המגיש הזמני של התוכנית היה דב גיל-הר.
"ברקוד" (2015) – תוכנית צרכנית-כלכלית בהגשת נגה ניר נאמן.
"דני רופ עד 10" (2016–2017) – תוכנית הבוקר מהשעה 09:00 עד 10:00, בהגשת דני רופ.
"אור ומיה" (2016–2017) – תוכנית הבוקר שהחליפה פעמיים בשבוע את אורלי וגיא בהגשת אור הלר ומיה זיו וולף.
"חדר מצב" (2017) – תוכנית חדשות ואקטואליה ששודרה לפני מהדורת החדשות המרכזית.
"אוטוטו שבת" (2018) – תוכנית המסכמת את חדשות היום והשבוע, בהנחיית אלמוג בוקר.
"עובר ושב" (2017–2018) – תוכנית הבוקר הכלכלית של ערוץ עשר, הסוקרת את כותרות היום בהגשת סיון קלינגבייל וסמי פרץ.
תוכניות וסדרות מקור בערוץ > תוכניות תחקירים

"המקור" (2009–2019) בהגשת רביב דרוקר וברוך קרא. בעבר הגישו את התוכנית עופר שלח ומיקי רוזנטל.
"פנים אמיתיות" (2011–2019) – תוכנית תחקירים עם אמנון לוי.
"עושות חשבון" (2015–2019) – תוכנית תחקירים בהנחיית העיתונאיות טליה פלד קינן וסיון קלינגבייל.
"כלבוטק" (2013–2014) (עברה מערוץ 2, רשת) – תוכנית תחקירים בהגשת רפי גינת.
"שומר מסך" (2005–2010) (עברה מערוץ 2, טלעד) – בהגשת אמנון לוי.
תוכניות וסדרות מקור בערוץ > תוכניות דוקומנטריות

בית. פזמון (2018–2019) – בית. פזמון היא סדרת דוקומנטרית המספרת את תולדות הארץ כפי שהם משתקפים דרך המוזיקה הישראלית. שודרה במקור בערוץ yes דוקו.
"אללה אסלאם" (2012) – תוכנית דוקומנטרית על האסלאם הקיצוני באירופה עם צבי יחזקאלי.
"בזהות בדויה" (2017) – סדרה תיעודית על המנגנון הסודי ושיטת הארגון של האחים המוסלמים בסוריה, טורקיה, אירופה וארצות הברית.
"אמהות" (2017) – תוכנית דוקמנטרית הבוחנת את נושא האימהות מכיוון חדש ומנסה להגדיר מיהי אמא עם מירי נבו.
הקברניטים (2018) – סדרה תיעודית של רביב דרוקר, על החלטות הגורליות שעשו מנהיגי ישראל.
תוכניות וסדרות מקור בערוץ > תוכניות בידור, אירוח ומערכונים

"גב האומה" (עברה מרשת) (2015–2019) – תוכנית סאטירה בהנחיית ליאור שליין, בהשתתפות אורנה בנאי, עינב גלילי ואורחים מתחלפים, התוכנית שודרה במשך 8 עונות בערוץ 2 אצל רשת בשם "מצב האומה".
"שי בשידור" (2014–2019) – תוכנית בידור ואירוח עם שי שטרן.
"מה נסגר?" (2011–2018) (עברה לערוץ כאן 11) – תוכנית סאטירית שבה מוצגים קטעים ששודרו בטלוויזיה עם פרשנות של רועי בר נתן
"ערב טוב עם גיא פינס" (2010–2017) (עברה מ-HOT3‏, ובהמשך עברה לערוץ קשת 12) – חדשות מעולם הבידור בהגשת גיא פינס.
"כל לילה עם אסף הראל" (2004–2005) – בהגשת אסף הראל.
"הלילה עם ליאור שליין" (2006–2009) – בהגשת ליאור שליין.
"גם להם מגיע" (2008) – תוכנית בידור קומית בהנחיית ליאור אשכנזי.
"מקום לדאגה" (2008–2009) – תוכנית מערכונים אבסורדית עם דביר בנדק.
"שורדות בבית" (2008–2010) – תוכנית אירוח בהגשת נעמה קסרי וליה גיל.
"של מי השורה הזאת?" (2006–2007) – תוכנית הומור ובידור בהנחיית עידן אלתרמן.
"נבחרת ישראל בטלוויזיה" (2011) – תוכנית בידור ומערכונים בהגשת ירון ברובינסקי.
"לילה טוב עם אסף הראל" (2016–2017) – תוכנית לייט-נייט קומית בהגשת אסף הראל.
"בובה של מדינה" (2013) – תוכנית בידור עם שחקנים ובובות עם אלי יצפאן ושלישיית מה קשור, תוכנית המשך לבובה של לילה.
"עשר" (2012–2015) – תוכנית נלוות ל"גיא פינס" המציגה את עשרת אירועי הבידור המובילים שהיו במהלך השבוע, בהגשת לירון ויצמן
"שעת הדרקון" (2012–2015) – תוכנית נלוות ל"גיא פינס" בנושא אופנה, בהגשת דורין אטיאס.
"לא לפני הילדים" (2007–2009) – עם עידן אלתרמן, יעל לבנטל, יעל שרוני, ורד פלדמן, יוסי מרשק ועוד.
"הרדאר" (2017–2018) – תוכנית חדשות בידור בהנחיית אריאל מרגלית וסיון קליין.
"הכל עשר עם דודו טופז" (2006–2007) – בהגשת דודו טופז.
"אמבוש" (2013) – תוכנית מתיחות בהנחיית עפר שכטר.
"הכל אבוד" (2016–2015) – תוכנית בידור ואירוח בהנחיית טל פרידמן, בהשתתפות דב נבון ואורחים מתחלפים.
"המופע המרכזי" – תוכנית קומדיה הומוריסטית בהשתתפות רותם אבוהב, מיקי גבע ורבים אחרים.
תוכניות וסדרות מקור בערוץ > תוכניות ראיונות

"אינטימי" (2015–2019) – תוכנית ראיונות בהגשת רפי רשף.
תוכניות וסדרות מקור בערוץ > שעשועונים

"לעוף על המיליון" (2011–2019) – שעשועון טלוויזיה מקורי בהנחיית ירון ברובינסקי.
"תראו מי שואל" (2015–2019) – שעשועון מבית היוצר של יגאל שילון בהנחיית מולי שולמן.
"קופה משותפת" (2018–2019) – שעשועון חדש בהנחיית עינב גלילי.
"5 טבעות זהב" (2018–2019) – שעשועון חדש מבית היוצר של ג'ון דה מול בהנחיית ירון ברובינסקי.
"מצלצלים" (2007–2008) – שעשועון לילי ששודר ממזרח אירופה בהנחיית מגישה ישראלית ובו הצופים מתקשרים ומנסים לענות על החידות שעל המסך.
"ראש בקיר" (2008) – שעשועון בהגשת שי גולדשטיין ודרור רפאל.
"Moon Time"‏ (2013–2014) – שעשועון לילי שמשודר ממזרח אירופה בהנחיית מגישה ישראלית ובו הצופים מתקשרים ומנסים לענות על החידות שעל המסך.
"מישהו בבית?" (2009–2010) – דרור רפאל מגיע לבתים אקראיים ושואל את הדיירים שאלות הקשורות לסביבה בה הם גרים.
תוכניות וסדרות מקור בערוץ > סדרות עלילתיות

"החברים של נאור" (2006–2011, 2016–2019) – הקומדיה המצליחה בהשתתפות נאור ציון, בני אבני ומלי לוי.
"חברות" (2013–2019) – סדרה קומית בכיכובה של ליטל שוורץ.
"לה פמיליה" (2015–2019) – סדרה קומית בכיכובם של רותם אבוהב, מריאנו אידלמן ונורמן עיסא.
"מסובך" (2016–2019) – סדרת דרמה, גבר בן 40, גרוש + שלוש בנות, מתאהב בצעירה אך לא יכול לנהל איתה מערכת יחסים סדירה במקביל לבלגן בחייו.
"נפלת חזק" (2016–2019) – סדרה קומית בכיכובו של מיקי גבע.
"שאטו עין כרם" (2017–2019) – סדרת דרמה-קומית שיצרו חנן סביון וגיא עמיר.
"ויקי ואני" (2017–2019) – סדרה קומית חדשה בכיכובה של מגי אזרזר.
"הרוסים" (2016–2017) – סדרה קומית בכיכובם של לב ברודינסקי ואדם רבינוביץ'.
"אהבה זה כואב" (2004) – דרמה קומית בכיכובם של דנה מודן ואסי כהן.
"פיק אפ" (2005) – עם בר רפאלי, ששי קשת ואוולין הגואל.
"חמישה גברים וחתונה" (2007) – דרמה קומית עם מיקי גבע, סמי הורי, נירו לוי, לירון וייסמן, ארז בן הרוש, יחזקאל לזרוב, דאנה איבגי והילה וידור.
"המקום" (2007–2008) – בהשתתפותם של אלי אלטוניו, רננה רז ויונתן סגל.
"מתי נתנשק" (2008) – בהשתתפותם של עדי עזרוני, ליאור אשכנזי ויעל שרוני.
"לאהוב את אנה" (2008–2009) – בהשתתפותם של יאנה גור, משה איבגי ועפר שכטר.
"האמת העירומה" (2008–2009) – דרמת מתח בהשתתפותם של נתי רביץ וליאור אשכנזי.
"מגדלים באוויר" (2009) – דרמה משפחתית עם טלי שרון ואלון אולארצ'יק.
"נשות הטייסים" (2009–2010) – עם גלית גוטמן והנרי דוד.
"מתלהבת" (2010) – מיני סדרה קומית בכיכובה של מיה דגן.
"כאן גרים בכיף" (2010–2012) – סיטקום משפחתי בהשתתפות נתי קלוגר, גיא לואל, דניאל מורשת, מעיין אלוני וטוני ברמן.
"2.3 בשבוע" (2011) – דרמה בסגנון דוקומנטרי בהשתתפות נועה תשבי ואורי פפר.
"אלנבי" (2012) – סדרת דרמה על תעשיית הזנות במועדוני החשפנות עם מורן אטיאס ואביב אלוש.
"פרופיל 64" (2013) – סדרה קומית המבוססת על מה שקורה ביחידה צבאית בכיכובם של דנה פרידר, מיכאל מושונוב ועוד
"מלבי אקספרס" (2013) – סדרה קומית בכיכובם של מיקי גבע, עדי הימלבלוי, קותי סבג המבוססת על ספר באותו השם שכתב מיקי גבע.
ישראל (2013) – סדרה קומית בכיכובו של הבדרן ישראל קטורזה.
"אחת אפס אפס" (2011–2015) – דרמת אקשן משטרתית בהשתתפות עמוס תמם ואפרת דור
"בנות הזהב" (2011–2016) – סיטקום המבוססת על הסדרה האמריקאית בכיכובן של רבקה מיכאלי, חנה לסלאו, מיקי קם ותיקי דיין.
"חשודה" (2015) – סדרת מתח בכיכובה של מלי לוי.
"אשתו של גיורא" (2015) – סדרת דרמת קומית אשר עוסקת בשחקנית ממורמרת הנשואה לשרברב מיליונר בכיכובם של ליאת אקטע ואורי הוכמן.
"להתבגר" (2015) – סדרת נוער העוסקת בקבוצת נערים המשתתפים בריאלטי, בכיכובם של ריקי בליך ומולי שולמן.
"בני ערובה" (2013–2015) – סדרת מתח בכיכובה של איילת זורר, זוכת פרס האקדמיה לשחקנית הטובה ביותר על תפקידה בסדרה.
תוכניות וסדרות מקור בערוץ > במסגרת החינוכית

קופה ראשית (2018) – סדרה קומית על חייהם של עובדי לקוחות סופרמרקט.
תוכניות וסדרות מקור בערוץ > משדרי ספורט

"יורו 2016" – משחקים מטורניר אליפות הכדורגל האירופאי.
תוכניות וסדרות מקור בערוץ > תוכניות אחרות

"החוליה החלשה" (2002–2004) – בהגשת פנינה דבורין ולאחר מכן חנה לסלאו.
"רמי ורד" (2002–2003) – בהגשת רמי ורד.
"אודטה" (2003–2007) – בהגשת אודטה שוורץ.
"המראה" (2006–2007) – בהגשת אורנה דץ.
"בלתי נתפס" (2006–2008) – עם נמרוד הראל. עלה לשידור בעונה נוספת בתור "המופע הבלתי נתפס".
"נקמת המחוננים" (2008) – בהגשת אלי אילדיס.
"שינויים בלוח השידורים" (2008–2009) – בהנחיית ערן זרחוביץ' ושרון טייכר.
"העוקץ" (2008–2009) – עם נמרוד הראל.
"הבלוק" (2009) – בהגשת חיים אתגר.
"אהרוני" (2009–2011) – תוכנית בישול יומית בהגשת השף ישראל אהרוני. בכל יום התוכנית עוסק בנושא אחר. התוכנית משודרת בשידורים חוזרים בערוץ 12.
"משחק מקדים" (2004–2005) – תוכנית שידוכים עם גלית גוטמן.
"הרשות נתונה" (2005–2007) – תוכנית דת בהנחיית עליזה לביא ששודה בימי שישי אחר הצהריים.
מארק דסוניה

מארק ג'יימס דֶסוֹנְיֶה (באנגלית: Mark James DeSaulnier; נולד ב-31 במרץ 1952) הוא פוליטיקאי אמריקאי, המכהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס העשירי של מדינת קליפורניה, ברציפות מאז 2015. בשנים 2023-2015 ייצג את מחוז הקונגרס ה-11. מחוז הקונגרס שלו כולל את מרבית מחוז קונטרה קוסטה, מחוז פרוורי במזרח אזור מפרץ סן פרנסיסקו. מאז שנת 2000 הוא חבר המפלגה הדמוקרטית, וקודם לכן היה חבר המפלגה הרפובליקנית. טרם כהונתו בקונגרס היה חבר מועצת המפקחים של מחוז קונטרה קוסטה וחבר האספה המדינתית של קליפורניה.
ביוגרפיה

דסוניה נולד בלוול שבמסצ'וסטס, בנם של אדוארד ג'וזף דסוניה הבן ו-וירג'יניה אן דסוניה (לבית בורק). הוא גדל במשפחה קתולית. את לימודיו הגבוהים השלים במכללת הצלב הקדוש השוכנת בווסטר, שם קיבל תואר ראשון בהיסטוריה. לאחר שאביו, שופט בבית המשפט העליון של מסצ'וסטס, הסתבך בשערורייה ציבורית בראשית שנות ה-70 של המאה ה-20, עברה משפחת דסוניה לקליפורניה והתיישבה בקונקורד. הוא עבד כקצין מבחן, נהג משאית ואף השתלב בתעשייה המלונאות. מאוחר יותר היה בעלים של מסעדות אחדות באזור מפרץ סן פרנסיסקו.
בשנת 1988 מונה דסוניה לחבר בוועדת התכנון של עיריית קונקורד. ב-1991 הוא נבחר למועצת העיר קונקורד, וכבר כעבור שנתיים החל למלא את תפקיד ראש העירייה. בנוסף, היה דסוניה חבר בוועדה המייעצת לתוכנית המחקר וההוראה לחומרים רעילים באוניברסיטת קליפורניה. בראשית 1994 דסוניה מונה על ידי מושל קליפורניה פיט וילסון, אז עמיתו למפלגה הרפובליקנית, אל מועצת המפקחים של מחוז קונטרה קוסטה. המינוי היה כדי למלא את מקומה של המפקחת סאני מקפיק (Sunne McPeak) אשר התפטרה מתפקידה. הוא נבחר כהלכה בהמשך אותה השנה ובשנים 1998 ו-2002 נבחר מחדש למועצה. במהלך שנת 2000 השלים את המהפך האידאולוגי שלו ועבר לשורות המפלגה הדמוקרטית.
בפריימריז של המפלגה הדמוקרטית ב-2006, נבחר דסוניה למועמד מפלגתו אל האספה המדינתית של קליפורניה עם 52% מקולות הבוחרים. הוא זכה לתמיכתה של חברת הסנאט של ארצות הברית ברברה בוקסר ושל מערכת העיתון "סן פרנסיסקו כרוניקל", ובבחירות הכלליות ניצח את ארן סימונסן הרפובליקני ואת קורי נוט, מועמד המפלגה הליברטריאנית, עם 66% מקולות הבוחרים. בספטמבר 2007 הציג הצעת חוק ששמה לה למטרה להגביל רכישת מוצרי טבק במרשתת, אך המושל ארנולד שוורצנגר הטיל וטו על ההצעה. כהונתו כנציג מחוז הבחירה ה-11 באספה המדינתית תמה ב-30 בנובמבר 2008, כאשר נבחר לסנאט המדינתי.
במהלך כהונתו בסנאט המדינתי התמודד דסוניה לראשונה לקונגרס של ארצות הברית. הוא התמודד למועמדות המפלגה הדמוקרטית בפריימריז של הבחירות המיוחדות לבית הנבחרים של ארצות הברית במחוז הקונגרס העשירי של קליפורניה, שנערכו בעקבות התפטרותה של חברת הקונגרס אלן טאושר (אנ'). במהלך הבחירות המקדימות הפסיד לסגן המושל ג'ון גרמנדי. לאחר ההפסד שב לעיסוקיו בסנאט של קליפורניה. בבחירות 2014 הכריז ג'ורג' מילר (אנ') על פרישתו מהקונגרס, ובעקבות זאת הודיע דסוניה כי יתמודד למושבו של מילר בבית הנבחרים. הוא נבחר לתפקיד בבחירות הכלליות והושבע לתפקידו ב-3 בינואר 2015.
הערות שוליים

↑  ההשתייכויות הדתיות של חברי הקונגרס ה-116 של ארצות הברית, מסמך מאת Pew Research Center (באנגלית)
↑  מייקל היית'ה, Supervisor Goes From Saloon Keeper to Key Power Broker / Mark DeSaulnier, owner of TR's, pours himself into politics, באתר סן פרנסיסקו כרוניקל, 10 בספטמבר 1998 (באנגלית)
↑  קן רודין, Garamendi Tops Dem Primary, Favored To Succeed Tauscher In Congress, באתר NPR‏, 2 בספטמבר 2009 (באנגלית)
↑  דייוויד מילס, State Sen. Mark DeSaulnier To Run For Congressman George Miller's Seat, באתר Patch‏, 13 בינואר 2014 (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  SNAC: w6233kvv  US Congress: D000623
לויד דוגט

לויד אָלטון דוגט השני (באנגלית: Lloyd Alton Doggett II; נולד ב-6 באוקטובר 1946) הוא פוליטיקאי אמריקאי, המכהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מדינת טקסס, ברציפות מאז 1995. במהלך כהונתו ייצג ארבעה מחוזות שונים, כולם חולשים על חלקים מבירת טקסס אוסטין. דוגט, חבר המפלגה הדמוקרטית, כיהן טרם היבחרו לקונגרס כחבר הסנאט של טקסס בשנים 1973–1985 וכשופט בבית המשפט העליון של טקסס.
ביוגרפיה

דוגט נולד באוסטין, בנם של אליס פולין (פרידנפלד) ולויד אלטון דוגט. סבו וסבתו מצד אמו היו שוודים. דוגט השלים את לימודיו הגבוהים עם תואר ראשון במנהל עסקים ותואר שני במשפטים באוניברסיטת טקסס באוסטין. במהלך שנתו האחרונה כסטודנט היה נשיא התאחדות הסטודנטים באוניברסיטה. ב-18 באוגוסט 1973 החל את כהונתו בסנאט של טקסס כנציג מחוז הבחירה ה-14. במהלך 1984 היה מועמד המפלגה הדמוקרטית לסנאט של ארצות הברית, אך הפסיד בפער גדול לסנאטור המכהן פיל גראם מהמפלגה הרפובליקנית. בעקבות זאת עזב את הסנאט המדינתי ב-8 בינואר 1985.
בשנת 1989 התמנה לשופט בבית המשפט העליון של טקסס, במקביל לעבודתו כמורה מן החוץ בבית הספר למשפטים של אוניברסיטת טקסס באוסטין. בבחירות 1994 נבחר דוגט לבית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס ה-10 של טקסס, לאחר שג'. ג'. פיקל שכיהן מזה 32 שנה פרש מהחיים הפוליטיים. הוא היה אחד הדמוקרטים הבודדים שזכו במושב פתוח בניצחון הרפובליקני הגדול בבחירות אמצע אלה. בהתמודדות לכהונה שנייה ב-1996, דוגט ניצח את המועמדת הרפובליקנית תרזה דוגט, שבמקרה חלקו את אותו שם משפחה. הייתה זו הפעם השנייה ברציפות בה ניצח מועמדת אפרו-אמריקאית מהמפלגה הרפובליקנית. במחזורי הבחירות שלאחר 1996 זכה דוגט בעקביות בסביבות 85% מהקולות, מול יריבים ליברטריאנים בלבד. מחוז הקונגרס העשירי, שבעבר יוצג בידי לינדון ג'ונסון, היה זה מכבר מעוז דמוקרטי ליברלי בטקסס שהלכה ונהייתה רפובליקנית ושמרנית.
דוגט, שתואר כ"מין בסכנת הכחדה", היה אחד משלושת הדמוקרטים היחידים במשלחת טקסס לקונגרס שהיו גברים לבנים בקונגרס ה-113 (האחרים היו ג'ין גרין (אנ') ובטו או'רורק). מאז פרישתם של גרין ואו'רורק בבחירות 2018, דוגט הוא הדמוקרט הלבן היחיד המייצג את טקסס בקונגרס. הוא אחד הדמוקרטים הליברלים ביותר בדרום ארצות הברית, ואחד האנשים הליברליים ביותר שייצגו את טקסס בקונגרס. דייוויד הוקינגס מ-"Roll Call" תיאר את מדיניות המס והסביבה שלו כ"פרוגרסיביות שרירית". בבחירות שנערכו בשנת 2023 שינו גבולות של אזור בחירה שהוא זכו בו ובמקום נבחר גרג קסר. דוגט זכה לכהונה נוספת באזור אחר.
הערות שוליים

↑  ההשתייכויות הדתיות של חברי הקונגרס ה-116 של ארצות הברית, מסמך מאת Pew Research Center (באנגלית)
↑  דייוויד הוקינגס, Sober Look at the Depth Chart Intensifies for House Democrats, באתרה Roll Call‏, 2 בפברואר 2014 (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: no2012121907  SNAC: w6718s54  US Congress: D000399  VIAF: 263253683   WorldCat (עם VIAF): 263253683
רון ג'ונסון (פוליטיקאי)

רונלד הרולד "רון" ג'ונסון (באנגלית: Ron Johnson; נולד ב-8 באפריל 1955) הוא פוליטיקאי אמריקאי חבר המפלגה הרפובליקנית. מכהן כסנאטור מטעם מדינת ויסקונסין, ובעבר היה יו"ר הוועדה לביטחון המולדת ועניינים ממשלתיים של הסנאט של ארצות הברית.
ביוגרפיה

ג'ונסון נולד במנקטו שבמינסוטה. ב-1988 סיים תואר ראשון בחשבונאות ובניהול באוניברסיטת מינסוטה, לאחר מכן למד לימודי ערב לתואר שני במנהל עסקים באוניברסיטת מינסוטה אך לא השלים את התואר. במקביל עבד כרואה חשבון בחברת Jostens במיניאפוליס. ב-1979 עבר לאושקוש שבויסקונסין והקים עם גיסו את חברת ייצור חומרי האריזה PACUR. הוא כיהן כמנכ"ל החברה עד בחירתו לסנאט.
בינואר 2011 החל לכהן לסנאט של ארצות הברית לאחר שניצח בבחירות בשנת 2010 את הסנאטור המכהן מטעם המפלגה הדמוקרטית ראס פיינגולד ברוב של 52%. בבחירות ב-2016 נבחר לכהונה נוספת. בשנים 2021-2015 ישב בראשות הוועדה לביטחון המולדת ועניינים ממשלתיים. כמו כן הוא חבר בוועדת התקציב, בוועדת המסחר, המדע והתחבורה, חבר בוועדת החוץ ומכהן כיו"ר ועדת המשנה שלה לענייני אירופה, ברית נאט"ו ושיתוף פעולה ביטחוני אזורי.
ג'ונסון נשוי ואב לשלושה.
דן גולדמן

דניאל זקס גולדמן (באנגלית: Daniel Sachs Goldman; נולד ב-26 בפברואר 1976) הוא עורך דין ופוליטיקאי יהודי אמריקאי, המכהן כחבר בית הנבחרים בארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס העשירי של מדינת ניו יורק מאז 2023. גולדמן, חבר המפלגה הדמוקרטית, שימש כמוביל התביעה של הרוב הדמוקרטי בבית הנבחרים בהליך ההדחה הראשונה נגד דונלד טראמפ ויועץ ראשי למנהלי בית הנבחרים במשפט ההדחה של טראמפ השני. גולדמן הוא בין חברי הקונגרס העשירים ביותר, עם הערכת הון אישי של עד 253 מיליון דולר.
ביוגרפיה

גולדמן נולד בוושינגטון די. סי. הבירה לסוזן (לבית זקס) וריצ'רד וו. גולדמן. אביו היה תובע פדרלי בוושינגטון הבירה. הוא נפטר כשגולדמן היה ילד. סבו וסבתו מצד אביו היו רודה האס גולדמן וריצ'רד גולדמן, מיליארדרים אמריקאים ידועים. סבא רבא שלו היה ולטר א. האס, נשיא לוי שטראוס ושות', וסבו של סבא רבא שלו היה אברהם האס, מייסד רשת חנויות המזון Smart & Final. הוא גדל במשפחה יהודית קונסרבטיבית עם אחיו הצעיר ביל גולדמן, שמת בגיל 38 בהתרסקות מטוס בסונומה, קליפורניה, ועם אחותו אליס רייטר. הוא יורש להון של לוי שטראוס ושות'.
גולדמן למד בבית הספר Sidwell Friends בוושינגטון, שם שימשה אמו בעבר כיו"ר מועצת המנהלים. הוא סיים תואר ראשון בהיסטוריה באוניברסיטת ייל בשנת 1998, ותואר דוקטור משפטנים בהצטיינות באוניברסיטת סטנפורד בשנת 2005. לפני בית הספר למשפטים, הוא היה חוקר אולימפיאדה וכותב עבור רשת NBC Sports.
לאחר שסיים את לימודי המשפטים, עבד גולדמן עבור צ'ארלס ברייר מבית המשפט המחוזי עבור המחוז הצפוני של קליפורניה ורוברט ד' סאק מבית המשפט לערעורים בארצות הברית. משנת 2007 עד 2017 היה גולדמן עוזר פרקליט ארצות הברית במחוז הדרומי של ניו יורק בפיקודו של פריט בהארה. הוא העמיד לדין את הפשע המאורגן הרוסי, מאפיונרים של משפחות פשע, ועוד מגוון פשעי צווארון לבן והונאות בניירות ערך. בשנת 2017, גולדמן היה התובע הראשי נגד בילי וולטרס, מהמר ספורט שהורשע בגין סחר במידע פנים. לאחר שעזב את המחוז הדרומי, גולדמן הפך למנתח משפטי של NBC News ו-MSNBC.
גולדמן נשכר כיועץ בכיר ומנהל חקירות בוועדת המודיעין של בית הנבחרים בפברואר 2019, ולאחר מכן הפך ליועץ הראשי בחקירת ההדחה הראשונה נגד דונלד טראמפ. הוא חקר עדים בשם הרוב במהלך הדיונים הפומביים של ועדת המודיעין של בית הנבחרים. ב-9 בדצמבר 2019 הוא מסר עדות בדיון הציבורי של ועדת בית המשפט.
קריירה פוליטית

ב-16 בנובמבר 2021 הכריז גולדמן על מועמדותו למועמדות הדמוקרטית למשרת התובע הכללי של ניו יורק בבחירות 2022, מאוחר יותר נסוג וויתר על מועמדותו.
ב-1 ביוני 2022 הכריז גולדמן על מועמדותו לבית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס העשירי של ניו יורק. הוא קיבל תמיכה מפתיעה מדונלד טראמפ, שכינה אותו "מאוד חומל ומתפשר לחברי ההמפלגה הרפובליקנית".
גולדמן גייס יותר מ-1.2 מיליון דולר מיותר מ-2,100 תרומות בודדות בחודש לאחר שהכריז על מועמדותו. הקמפיין של גולדמן גייס במהירות יותר מ-200,000 דולר מבני משפחה ואחרים, זמן קצר לאחר שהכריז על מועמדותו לקונגרס. משפחתו גם תרמה יותר מ-600,000 דולר ב-2021 כאשר חשב להתמודד על המועמדות הדמוקרטית לתובע הכללי של ניו יורק. הוא תרם יותר מ-4 מיליון דולר לקמפיין שלו, מה שהוביל יריבים להאשים אותו בניסיון "לקנות את המושב בקונגרס".
גולדמן זכה במועמדות הדמוקרטית בפריימריז, וקיבל 16,686 קולות (25.8%). הוא הוסיף וניצח בבחירות הכלליות כשגבר על המועמד הרפובליקני בנין חמדאן עם 83.9% מהקולות.
גולדמן מתנגד לשלטון הישראלי ביהודה ושומרון, אך מתנגד לתנועת ה-BDS וכינה אותה "הפגנה דקיקה של אנטישמיות".
בשנת 2023, הצביע נגד H.Con.Res. 21, שהורה לנשיא ג'ו ביידן להסיג חיילים אמריקאים מסוריה בתוך 180 יום.