stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ג'ורדנו ברונו
פסלו של ג'ורדנו ברונו

כמעט 300 שנה אחרי מותו של ברונו, ב-9 ביוני 1889, נחנכה האנדרטה לזכרו בקמפו די פיורי, מקום שם הוא עלה על המוקד. פסל הברונזה הוא עבודתו של הפסל הרומאי אטורה פררי (אנ'). במקור, התוכנית הייתה שפניו של הפסל יפנו אל השמש, אך בסופו של דבר הוחלט להעמיד את הפסל עם פניו אל הוותיקן, הנמצא בצד הצפון. כתוצאה מהחלטה זו, פני הפסל של ברונו נמצאים תמיד בצל. על האנדרטה, מתחת לקומת הפסל, מוצבים שמונה מדליונים של אישים והם: פאולו סארפי (אנ'), תומאזו קמפנלה, פייטרו ראמו, ג'וליו צ'סרה (לוצ'יליו) ואניני, מרטין לותר, אוניו פלאריו (אנ'), מיכאל סרווטוס, ג'ון וויקליף ויאן הוס. שבעה מהם נרדפו על ידי הכנסייה הקתולית ורק מיכאל סרווטוס יוצא דופן. הוא הועלה על המוקד בז'נבה, על ידי קלוויניסטים. מתחת לקומת המדליונים ארבעה לוחות תבליט: אחד מהווה הקדשה לג'ורדנו ברונו, השני מתאר את ברונו מרצה בפני תלמידיו, השלישי מביא תיאור של משפט האינקוויזיציה נגד ברונו והרביעי מתאר את ברונו על המוקד.
גלריה

פסלו של ברונו בקמפו די פיורי, ברומא
ג'ורדנו ברונו בפני שופטי האינקוויזיציה
ג'ורדנו ברונו מרצה באוקספורד
ג'ורדנו ברונו על המוקד
ראו גם

אינקוויזיציה
רפורמציה
היקום
קופרניקוס
רנסאנס
לקריאה נוספת

Yates, Frances A., Giordano Bruno and the Hermetic Tradition, University of Chicago Press, 1964. ISBN 0226950077 chap.
אפרים שמואלי, הוגה הרנסאנס: קורותיו ותורתו של ג'ורדנו ברונו, תל אביב: נ' טברסקי, תשי"ג 1953.
צבי הרמן, רוח לא כבולה: רומאן על חיי ג'יורדנו ברונו, ירושלים: כתר, 1983. (הדפסה נוספת: תל אביב: י' גולן, 1997)
הערות שוליים

↑  "ברונו נשרף על המוקד בשנת 1600 על כי סירב להתכחש לכפירותיו", פיטר סינגר, שחרור בעלי-החיים, 1998, עמ' 237
↑  ברונו מתאים למודל המרטיר במאבק בין הכנסייה למדע, כמרטירים של מאבקים בין-כנסייתיים אחרים לקראת ובעקבות הרפורמציה. ברם, היפאסוס תלמידו של פיתגורס, לו מיוחסת הוצאה להורג מידי הפיתגוראים עצמם בעקבות הגילוי של מספר אי-רציונלי, קדם לו בכמעט אלפיים שנים
1 2 3 4  The Real Story of Giordano Bruno | Why Was He Burnt Alive?, Youtube
↑  Rosie O' Maley, Giordano Bruno: universe's infinity, Time Squaterrs
1 2  J, J, O'Connor and E. F. Robertson, Giordano Bruno, Mac Tutor-School of Mathematics and Statistics,University of St Andrews, ‏אפריל 2002
1 2 3 4  צוות האתר, Bruno English.ppt Jordano Bruno, אתר פרטי. המצגת המתבססת על Internet Culturali - Italia
↑  Hilary Gatti, GIORDANO BRUNO'S "ASH WEDNESDAY SUPPER" AND GALILEO'S "DIALOGUE OF THE TWO MAJOR WORLD SYSTEMS", Bruniana & Campanelliana Vol. 3, No. 2, Rome: Accademia Editoriale, 1997, עמ' 283-300 (באנגלית)
1 2 3  שרון כהן, הנזיר שהאמין בחוצנים ושילם על כך בחייו., באתר "הספרנים"- בלוג הספריה הלאומית, ‏נובמבר 2018
1 2  צוות מרכז לטכנולוגיה חינוכית, מדינת האפיפיור, באתר הספריה הוירטואלית של מט"ח(המרכז לטכנולוגיה חינוכית)
1 2  Christopher Graney, Johannes Kepler, Giordano Bruno, and Scientific Martyrdom, Skeptic () Vol. 26, Issue 2, Altadena, CA: Skeptics Society & Skeptic Magazine, אביב2021
↑  H.Blumenberg, תרגום: R.M. Wallace, The Genesis of the Copernican World, Cambridge, MA: MIT Press, 1987
↑  H.Gatti, (ed.), 2002,, M.A.Finocchiaro: “Philosophy versus Religion and Science versus Religion: the Trials of Bruno and Galileo,”, Giordano Bruno: Philosopher of the Renaissance, Aldershot: Ashgate, 2002
1 2  Corey S. Powell, Did "Cosmos" Pick the Wrong Hero?, Discover Magazin, ‏מרץ 2014
↑  J.J.O'Connor and E.F.Robertson, Nicolaus Copernicus, MacTutor,St-Andrews University, ‏נובמבר 2002
↑  צוות האתר, למה ג'ורדנו ברונו הוצא להורג על שצדק?, באתר אנציקלופדיה אאוריקה
↑  Charles Seife, Vatican Regrets Burning Cosmologist, Science News, ‏מרץ 2000
↑  David Lown, Monument to Giordano Bruno, Walks in Rome, ‏אפריל 2019
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007258997805171  PLWABN: 9810646511405606  BIBSYS: 90269020  BNE: XX1154866  BnF: cb11894377x (data)  CANTIC: a10464578  CiNii: DA00822859  GND: 118516221  ICCU: CFIV011211  ISNI: 0000 0001 2281 2585  LCCN: n79090025  LNB: 000031717  MusicBrainz: 7aaf809c-3e88-450b-929c-977be9e74c00  NDL: 00434649  NKC: jn20000700247  NLA: 35023139  NLG: 61679  NLK: KAC2018O1678  NSK: 000005589  NTA: 068652968  RERO: 02-A027069957  RSL: 000101106  SELIBR: 179482  SNAC: w64j37hb  SUDOC: 027344010  Trove: 797117  ULAN: 500338736  VcBA: 495/16503  VIAF: 68926311   WorldCat (עם VIAF): 68926311 
המודל ההליוצנטרי של קופרניקוס
האנדרטה לג'יובנו ברונו כולל המדליונים
MVP של ה-NFL

| --- | --- |
 ענף:  פוטבול
 תאריך ייסוד:  1938
 מדינות משתתפות:  ארצות הברית ארצות הברית
 זוכה:  למאר ג'קסון
 הכי הרבה זכיות:  פייטון מאנינג (5)
 
פייטון מאנינג שזכה בפרס חמש פעמים, יותר מכל שחקן אחר, והיחיד שזכה בתואר עם שתי קבוצות שונות
ארון רוג'רס שזכה בפרס ארבע פעמים
טום בריידי שזכה בפרס שלוש פעמים
ג'וני יוניטיס שזכה בפרס שלוש פעמים
ברט פארב שזכה בתואר שלוש פעמים
ג'ו מונטנה שזכה בפרס פעמיים
ג'ים בראון שזכה בפרס שלוש פעמים
ה-MVP של ה-NFL (בשם הרשמי באנגלית: Associated Press NFL MVP) הוא תואר שמוענק לשחקן המצטיין במהלך העונה הסדירה של ליגת ה-NFL.
הזוכה בתואר נבחר בתום העונה הסדירה על ידי פאנל של כתבים ושדרנים מתחום הפוטבול המאורגן על ידי סוכנות אסושיאייטד פרס, והזוכה מוכרז יום לפני משחק הסופרבול.
פייטון מאנינג זכה בפרס חמש פעמים, יותר מכל שחקן אחר בתולדות הליגה. אחריו, ארון רוג'רס זכה בפרס ארבע פעמים. ארבעה שחקנים זכו בתואר שלוש פעמים: ג'ים בראון, ג'וני יונייטיס, ברט פארב וטום בריידי. חמישה שחקנים זכו בפרס פעמיים: ג'ו מונטנה, סטיב יאנג, קורט וורנר, פטריק מהומס ולמאר ג'קסון.
מרבית הזוכים עד 2024 היו שחקנים ששיחקו בעמדת הקוורטרבק (46 פעמים), לאחר מכן רצים (18 פעמים), שחקני הגנה (פעמיים) ופעם אחת זכה בתואר בועט.
MVP של משחק הסופרבול

| --- | --- |
 ענף:  פוטבול
 תאריך ייסוד:  1967
 מדינות משתתפות:  ארצות הברית ארצות הברית
 זוכה:  פטריק מהומס
 הכי הרבה זכיות:  טום בריידי (5)
 
טום בריידי שזכה בפרס חמש פעמים
ג'ו מונטנה שזכה בפרס שלוש פעמים
ברט סטאר שזכה בתואר פעמיים
איליי מאנינג שזכה בתואר פעמיים
טרי בראדשו שזכה בתואר פעמיים
ה-MVP של משחק הסופרבול הוא תואר שמוענק לשחקן המצטיין במשחק הסופרבול, משחק הגמר של ליגת ה-NFL.
הזוכה בתואר נבחר במהלך משחק הסופרבול על ידי פאנל של כתבים ושדרנים מתחום הפוטבול המהווה 80% משקלול סך הקולות והצבעת האוהדים המהווה 20%. התואר מוענק החל מהסופרבול הראשון שהתקיים בינואר 1967. עד 1989 הוענק הפרס על ידי מגזין הספורט "Sport" ומשנת 1990 מוענק על ידי הנהלת ה-NFL. החל מסופרבול XXV שנערך בינואר 1991 מוענק לשחקן הנבחר גם גביע על שם קומישנר הליגה לשעבר פיז רוזל. הזכייה בתואר מלווה גם בזכייה במכונית חדשה מתוצרת הספונסר של הפרס.
טום בריידי הוא שיאן הזכיות וזכה בפרס חמש פעמים. ג'ו מונטנה ופטריק מהומס זכו בתואר שלוש פעמים. שלושה שחקנים זכו בתואר פעמיים: ברט סטאר, טרי בראדשו ואיליי מאנינג.
למעט בסופרבול V בכל הפעמים הוענק הפרס לשחקן מהקבוצה המנצחת.
שלישייה מספר 2 לפסנתר (שוברט)

כתב היד של הפרק השני של השלישייה מספר 2 לפסנתר
השלישייה מספר 2 במי במול מז'ור לפסנתר, כינור וצ'לו, דויטש 929 היא אחת מהיצירות האחרונות של פרנץ שוברט והיא מתוארכת לנובמבר 1827. היצירה פורסמה כאופוס 100 בסוף 1828, זמן קצר לפני מותו של שוברט ובוצעה לראשונה במסיבה פרטית בינואר 1828 שנערכה לכבוד אירוסיו של חברו של שוברט, יוזף פון שפאון.
היצירה בנויה מארבעה חלקים:
אלגרו
אנדנטה קון מוטו
סקרצו. אלגרו מודרטו
אלגרו מודרטו
היצירה משמשת כפסקול במגוון סרטים, בהם בארי לינדון, כוננות מיידית, המורה לפסנתר והמכונאי (2011).
גראנד ואלס בריליאנט

| --- | --- |
: גראנד ואלס בריליאנט במי במול מז'ור, אופוס 18 
: לעזרה בהפעלת הקובץ
גראנד ואלס בריליאנט (בצרפתית: Grande valse brillante) במי במול מז'ור, אופוס 18, מאת פרדריק שופן הוא ואלס שחובר בשנת 1833 ויצא לאור ב-1834. היה זה הוואלס הראשון שלו לפסנתר סולו שיצא לאור, אף כי עוד לפני 1834 כתב שופן לפחות 16 ואלסים, שחלקם הושמדו וחלקם יצאו לאור לאחר מותו.
שופן נתן את השם Grande valse brillante לשלושת הוואלסים הבאים, בקובץ של אופוס 34, שיצא לאור בשנת 1838.
ב-1909 יצר המלחין הרוסי איגור סטרווינסקי תזמור לוואלס זה בשביל הבלט "הסילפידות" של סרגיי דיאגילב מאותה שנה. עוד מלחינים שתזמרו את הוואלס לבלט זה הם אלכסנדר גרצ'נינוב, גורדון ג'ייקוב, רוי דאגלס ובנג'מין בריטן.
שלישיית פסנתר (קלרה שומאן)

שלישיית פסנתר בסול מינור של קלרה שומאן, אופוס 17, נכתבה בשנת 1846 בדרזדן לפסנתר, כינור וצ'לו. היא נחשבת להישגה הגדול ביותר. ליצירה ארבעה פרקים:
אלגרו מודראטו בסול מינור.
סקרצו וטריו בסי במול מז'ור ומי במול מז'ור בהתאמה.
אנדנטה בסול מז'ור.
אלגרטו בסול מינור.
זוהי יצירתה הראשונה שנכתבה ליותר מקול ופסנתר. לאחר נישואיה עם רוברט שומאן השניים למדו את המוזיקה הקמארית של היידן, מוצארט ובטהובן. היא ניגנה מוזיקה קמארית מהתקופה הקלאסית וארגנה את אחת מסדרות המוזיקה הקמארית הראשונות בדרזדן. עוד בנובמבר 1834 היא ניגנה את טריו הארכידוכס של בטהובן, אופ. 97, שבאותה תקופה נחשב לבחירה יוצאת דופן לנגן לקהל שהורגל לשמוע יצירות שמציגות לראווה את כישרונו של המבצע.
רוברט שומאן כבר הלחין יצירות קמאריות, כדוגמת חמישיית הפסנתר שלו (1842) שהפכה לאבן פינה ברפרטואר של קלרה שומאן, אך כשהיא כתבה את שלישיית הפסנתר הוא עוד לא כתב להרכב זה. מספר חודשים לאחר שהיא סיימה לכתוב את היצירה הוא כתב בספר משק הבית שלו: "מחשבות על טריו". שלישיית הפסנתר מס. 1 ברה מינור, אופ. 63 שלו בוצעה לראשונה ב-13 בספטמבר 1847, במקביל לפרסום השלישייה שלה בדפוס. רמת היצירה שלו ערערה את ביטחונה העצמי, אף על פי שהוא ואחרים כיבדו ואף העריצו את היצירה שלה. השלישייה שלה נוגנה רבות במהלך המאה ה-19, לעיתים קרובות לצד השלישייה של רוברט.
הערות שוליים

↑  Nancy B. Reich, "Schumann, Clara", Grove Music Online, Oxford University Press
↑  Nancy B. Reich, Clara Schumann: The Artist and the Woman, Cornell University Press, 2013, p. 231
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb13918896b (data)  GND: 300144385  LCCN: no96047060  MusicBrainz work: d866c709-fc3a-4e7d-a3af-3f27145937cd  VIAF: 180842535   WorldCat (עם VIAF): 180842535
גביע וינס לומברדי

| --- | --- |
ראסל וילסון מניף את הגביע

 ענף:  פוטבול
 תאריך ייסוד:  1967
 מדינות משתתפות:  ארצות הברית ארצות הברית
 שמות קודמים:  גביע אליפות העולם
 זוכה:  פילדלפיה איגלס
 הכי הרבה זכיות:  פיטסבורג סטילרס וניו אינגלנד פטריוטס (6)
 www.superbowl.com
 
גביע וינס לומברדי (באנגלית: Vince Lombardi Trophy) הוא גביע ספורט המוענק לקבוצה הזוכה בסופרבול, אליפות ליגת ה-NFL.
היסטוריה

שמו המקורי של הגביע הוא "גביע אליפות העולם", תחת שם זה הוענק בין 1967 ל-1969, בשלושת הסופרבולים הראשונים, כשעוד אלו כונו אליפות העולם בין ליגת ה-AFL לליגת ה-NFL.
משנת 1970 הגביע נקרא על שם מאמן הפוטבול האגדי של הגרין ביי פאקרס, וינס לומברדי, שהוביל את הפאקרס לזכייה בשני תארים ב-1967, ו-1968, ונפטר מסרטן ב-1970.
מדי שנה מיוצר גביע חדש והקבוצה המנצחת בסופרבול רשאית להחזיק את הגביע במתקניה, למעט מקרה חריג בודד: בהתאם להסכם פשרה שנחתם לאחר סכסוך משפטי ממושך, הגביע של סופרבול V, בו זכתה קבוצת בולטימור קולטס, נשאר בחזקת עיריית בולטימור וזאת לאחר שבעלי הקולטס העבירו את הקבוצה לאינדיאנפוליס.
החל מסופרבול XXX ב-1996, בו זכתה קבוצת הדאלאס קאובויס, מוענק הגביע לקבוצה הזוכה בטקס המתקיים על כר הדשא, קודם לכן הוענק בטקס בחדר ההלבשה.
תיאור ומידות

אורכו של הגביע כ-56 ס"מ והוא שוקל כ-3.2 ק"ג, הוא עשוי כולו מכסף סטרלינג, מלאכת יד של חברת טיפאני ושות'. עיצוב הגביע מבוסס על רישום מ-1966, ששרטט סגן נשיא חברת טיפאני בפני הקומישינר של ה-NFL פיט רוזל. צורתו לא השתנתה כלל לאורך השנים: דמות כדור פוטבול בגודל תקני על בסיס של מתקן בעיטה, מה שהוסיף למיצובו כאחד הסמלים הידועים בתרבות האמריקאית.
על פי חברת טיפאני, ביצירת הגביע מוקדשים לפחות 72 שעות מלאכת יד של אומן, בתחילה מעוצבים ומורכבים שני חצאי הכדור המולחמים זה לזה בדיוק מושלם, צורף מומחה חורץ על הגביע את צורת התפרים האופיינית לכדור פוטבול אמיתי ולאחר מכן ממסמר ומלחים אותו למוט כסף ולבסיס. לאחר הכנתו נחקק על הגביע סמל הליגה וכן מספר הסופרבול של אותה שנה. לאחר המשחק חוזר הגביע לתיקוני נזקים אם נוצרו, וכן נחרטים עליו שם הקבוצה הזוכה, תאריך הזכייה ותוצאת המשחק.
מחולות סלאביים

עמוד השער לסדרה הראשונה של המחולות הסלאביים עם הקדשה של דבוז'אק
מחולות סלאביים הם סט של 16 נעימות מחולות שהולחנו על ידי אנטונין דבוז'אק ב-1878 (אופוס 46) וב-1886 (אופוס 72). הלחנים נכתבו במקור עבור פסנתר בארבע ידיים, המחולות הסלאבים הושפעו מהמחולות ההונגריים של יוהנס ברהמס וכן ממאפיינים לאומיים סלאבים, ותוזמרו לתזמורת לבקשת המוציא לאור של דבוז'אק זמן קצר לאחר ההלחנה. 
המחולות התקבלו היטב בזמן פרסומם וגם היום הם נחשבים לאחת היצירות המפורסמות ביותר של המלחין.

ביצוע מלא של כל אחד מהחלקים נמשך כ-40 דקות.
הלחנה

לפני פרסום המחולות הסלאביים (אופוס 46), לא היה דבוז'אק מלחין ידוע במיוחד. בשל כך הוא הגיש מועמדות למלגה (Austrian State Music Prize) כדי לממן את עבודת ההלחנה שלו. אחרי זכייתו במלגה שלוש פעמים במשך ארבע שנים (1874, 1876-77), הפנה ברהמס (אחד מחברי ועדת המלגה) את דבוז'אק למוציא לאור שלו. היצירה הראשונה שפורסמה הייתה הדואטים המוראבים, שזכה להצלחה עולמית. מעודד מההצלחה ביקש המוציא לאור מדבוז'אק כי ילחין משהו בעל אופי ריקודי יותר.
במהלך ההלחנה נעזר דבוז'אק במחולות הונגריים של בראמס והם שימשו לו כמודל. למרות זאת ישנם מספר הבדלים בין שתי היצירות. לדוגמה, בראמס השתמש בלחנים עממים הונגריים נפוצים ודבוז'אק לעומתו השתמש רק במאפיינים המקצביים של לחנים עממיים סלאביים, המנגינה חוברה כולה בידי דבוזאק. המוציא לאור התרשם מהמוזיקה שחיבר דבוז'אק (במקור לפסנתר בארבע ידיים), וביקש ממנו לתזמר גרסה לתזמורת של היצירה. שתי הגרסאות פורסמו באותה שנה, והמוניטין העולמי של דבוז'אק בוסס. ההצלחה הכבירה של אופוס 46 הוביל את המוציא לאור לבקש ב-1886 מדבוז'אק כי ילחין סט נוסף של מחולות סלאביים. דבוז'אק נענה לבקשה והלחין את אופוס 72 במתכונת דומה.
אינסטרומנטציה

הרכב הכלים למחולות הסלאביים כולל (בשינויים קטנים בכל חלק):
כלי נשיפה מעץ:
פיקולו, 2 חלילים, 2 אבובים, 2 קלרינטים ו2 בסונים.
כלי נשיפה ממתכת:
4 קרנות יער, 2 חצוצרות ו3 טרומבונים.
כלי הקשה:
תוף דוד, מצילתיים, תוף בס ומשולש.
כלי קשת:
כינור ראשון, כינור שני, ויולות, צ'לים וקונטרבסים.
סונאטת קרויצר (יאנאצ'ק)

סונאטת קרויצר, רביעיית מיתרים מס' 1 מאת לאוש יאנאצ'ק, נכתבה בפרק זמן קצר מאוד, בין 13 ל-28 באוקטובר 1923, בתקופה של תפוקה יצירתית עצומה. שינויים נעשו ביצירה בכתב ידו של המלחין בין 30 באוקטובר ל-7 בנובמבר 1923.
את ההשראה ליצירה שאב יאנאצ'ק מן הנובלה של לב טולסטוי, סונאטת קרויצר, שהיא עצמה נכתבה בהשראת סונאטה לכינור אופוס 9 מאת בטהובן, שנקראה על שם הכנר רודולף קרויצר.
ביצוע הבכורה של הרביעייה התקיים ב-17 באוקטובר 1924, בנגינת הרביעייה הצ'כית בקונצרט של האגודה למוזיקה בת זמננו (Spolek pro moderní hudbu) ב"מוצרטאום" בפראג. פרטיטורת כיס של היצירה יצאה לאור באפריל 1925 בהוצאת הודבני.
יאנאצ'ק עשה שימוש בנובלה של טולסטוי גם ב-1908–1909, כאשר חיבר בהשראתה שלישיית פסנתר בשלושה פרקים, שאבדה מאז. קטעים ששרדו מן השלישייה מרמזים לדמיון רב לרביעיית המיתרים, ושחזורים של שלישיית הפסנתר מבוצעים מדי פעם.
מבנה וסגנון

"ציירתי לי בדמיוני אישה אומללה, מיוסרת ומותשת, ממש כזו שהסופר הרוסי טולסטוי מתאר ב"סונאטת קרויצר" שלו", סיפר יאנאצ'ק באחד ממכתבת אל ידידתו הצעירה קאמילה סטוסלובה. במוזיקה של הרביעייה גלומה דרמה פסיכולוגית, המכילה רגעי קונפליקט כמו גם התפרצויות רגשיות, יצירה רבת יצרים, הנחפזת אל קתרזיס ושיא מסיים.
ביצירה ארבעה פרקים:
הפרק הראשון מציג חילופי מקצב תכופים בין אדג'ו ל-קון מוטו (איטי - עם תנועה)
הפרק השני הוא פרק מהיר: קון מוטו - [מהר יותר (עם תנועה)]
הפרק השלישי נוטה להיות פרק מתון אך בעל חילופי מקצב תכופים גם הוא: קון מוטו - ויוו - אנדנטה (איטי עם תנועה - מלא חיים - בקצב הליכה לחלופין)
הפרק הרביעי פותח כפרק איטי  אשר המקצב בו עולה, יורד וחוזר חלילה קון מוטו אדג'ו - פיו מוסו (עם תנועה - (לאט) - מהר יותר, לחלופין)
הרעיון התמאטי המרכזי ליצירה כולה דומה מאוד לנושא "סימפוניית דנובה" של המלחין (1923–1925). הרביעייה משתמשת בעיקרון של מונטאז' תמאטי ונוטשת כמעט את התחומים המסורתיים של הרמוניה, הומופוניה וקונטרפונקט. במקומם היא עושה שימוש חופשי בגורמים הצליליים השונים הטיפוסיים ליאנאצ'ק, לרבות נטיות מודאליות.
פרטיטורה

יאנאצ'ק, לאוש: רביעיית מיתרים מס' 1, נאמנה למקור, פראג: הוצאת ברנרייטר, 2000. TP 520
אלי ז'וניור קרופי

אלי ז'וניור אריק אנאט קרופי (בצרפתית: Eli Junior Eric Anat Kroupi; נולד ב-23 ביוני 2006 בלוריאן שבצרפת) הוא כדורגלן צרפתי המשחק בעמדת החלוץ בקבוצת לוריאן מליגת המשנה הצרפתית, בהשאלה מבורנמות'.
חיים אישיים

אביו הוא כדורגלן העבר האיווארי אלי קרופי (אנ').
קריירת מועדונים

קרופי גדל במחלקת הנוער של לוריאן, ובשנת 2022 החל לשחק בקבוצת המילואים של המועדון. בשנת 2023 החל לשחק בקבוצה הראשונה של המועדון במסגרת ליגת העל הצרפתית.
ב-3 בפברואר 2025 חתם בבורנמות' מהפרמייר ליג, והושאל בחזרה ללוריאן עד לתום עונת 2024/2025.
הערות שוליים

↑  La Ligue 1 de père en fils, une riche promotion 2022-2023, L'Équipe (בצרפתית)
↑  L'OM s'attaque à l'espoir Eli Kroupi Junior (FC Lorient) • Actufoot • Actu du foot pro/amateur, Actufoot (בצרפתית)
↑  "FC Lorient. « Avec sa formation, le FCL a un bel avenir devant lui », assure Régis Le Bris". Ouest-France.fr (בצרפתית). 2022-03-23. נבדק ב-2025-02-07.
↑  Junior Kroupi a bien grandi - pays-lorient - football | newsouest.fr, newsouest.fr
↑  Eli Junior Kroupi a fait ses débuts en N2 - Foot Amateur Bretagne, footamateur.letelegramme.fr, ‏2024-07-10 (בצרפתית)
↑  Cherries confirm Eli Junior Kroupi signing באתר הרשמי של בורנמות', 3 בפברואר 2025 (באנגלית)
מקבת' (ורדי)

| --- | --- |
בירגיט נילסון בתפקיד ליידי מקבת', 1947
בירגיט נילסון בתפקיד ליידי מקבת', 1947
 מידע כללי
 מלחין:  ג'וזפה ורדי
 לבריתן:  פרנצ'סקו מריה פיאבה 
 מבוסס על:  מקבת' 
 סוגה:  אופרה לירית-טראגית
 שפה:  איטלקית
 מספר מערכות:  4
 זמן התרחשות העלילה:  המאה ה-11
 מקום התרחשות העלילה:  סקוטלנד
 תפקידים
 מקבת' (בריטון) - גנרל, ואחר כך מלך סקוטלנד  ליידי מקבת' (סופרן) - אשתו  בַּנְקוֹ (בס)- גנרל, ידיד של מקבת'  מקדאף (טנור) - אציל, נאמן לדנקן מלך סקוטלנד  משרתת (מצו סופרן)  מלקולם (טנור) - בן של דנקן  דוקטור (בס)  משרת של מקבת' (בס)  שליח (בס)  רוצח (בס)  שלוש רוחות (שתי סופרן ובס)  מקהלות - מכשפות, שליחים, אצילים, משרתים, פליטים
 
מקבת' (Macbeth) היא אופרה בארבע מערכות, מאת המלחין האיטלקי ג'וזפה ורדי. הלברית נכתבה על ידי פרנצ'סקו מריה פיאבה ואנדראה מאפאי. האופרה מבוססת על המחזה "מקבת'" מאת המחזאי האנגלי ויליאם שייקספיר. לאופרה קיימות שתי גרסאות מאת המלחין, המוקדמת הועלתה לראשונה ב-1847, והמאוחרת ב-1865.
היסטוריה

ורדי הלחין את האופרה בין השנים 1846–1847 ללברית של פיאבה המבוסס על תרגום לאיטלקית של קרלו רוסקוני (תרגום שיצא לאור בטורינו בשנת 1838). ב-4 בספטמבר 1846 כתב ורדי אל הלבריתן פיאבה:
טרגדיה זו היא מהיצירות האנושיות הגדולות ביותר! אם לא נצליח לעשות ממנה משהו גדול, נשתדל לפחות לעשות משהו בלתי רגיל.
ורדי לא קרא את המחזה המקורי, אלא לאחר הופעת הבכורה של האופרה, שנערכה בתיאטרו דלה פרגולה שבפירנצה ב-14 במרץ 1847. לאחר הצגת הבכורה קרא הקהל לוורדי אל הבמה 25 פעמים והמוני מעריצים ליוו אותו מבית האופרה אל המלון.
ממכתבו של ורדי אל המו"ל טיטו ריקורדי עשר שנים לאחר הצגת הבכורה עולה, כי השפעתו של הלבריתן פיאבה על עיצוב הדרמה באופרה הייתה מבוטלת, כיון שוורדי עצמו הוא שכתב את הדרמה כולה בפרוזה ואף חילק אותה למערכות ותמונות, ומסר אותה לפיאבה למלאכת החריזה בלבד. גם החריזה לא הניחה את דעתו והוא פנה אל ידידו המשורר אנדראה מאפאי לעריכת הלברית. גם למאפאי לא הייתה השפעה של ממש על עיצוב האופרה, שהייתה למעשה כל-כולה פרי פרשנותו האישית של ורדי לטרגדיה של שקספיר.
בשנות ה-60 של המאה ה-19 התבקש ורדי להוסיף קטעי מוזיקה נוספים לאופרה על ידי התיאטר ליריק מפריז, ובעקבות בקשה זו שינה ורדי מעט את האופרה והוסיף קטע בלט. הגרסה החדשה של האופרה הועלתה לראשונה ב-21 באפריל 1865. האופרה הועלתה 13 פעמים לאחר מכן, אולם בראשית המאה ה-20 פחתה הפופולריות שלה והיא כמעט ולא הועלתה (האופרה הוצגה בברלין בשנות ה-30 ובפסטיבל גליינדבורן בשנת 1938).
בשנת 1960 הוצגה האופרה בבית האופרה המלכותית שבקובנט גארדן וזכתה להצלחה רבה, ומאז הועלתה שוב, בין היתר על ידי המטרופוליטן אופרה בשנת 2008.
הבדלים בין המחזה לאופרה

האופרה כמעט זהה למחזה של שייקספיר, למעט מספר הבדלים - בעוד שבמחזה ישנן שלוש מכשפות, באופרה של ורדי שרה מקהלה שלמה של מכשפות (בהרמוניה בת שלושה קולות - המיצגת את המכשפות במחזה). ורדי בחר להציג את חבורת המכשפות כנערות כפר עליזות, הנהנות בכל לבן מן התעלול שצלח בידן בהעברת המסר למקבת' ובנקו. על אף הזקנים הצמודים לפניהן, אין במכשפות בנוסח ורדי שום דבר מבעית או על-טבעי. כשהן חוזרות ומופיעות לאחר תגובת מקבת' ובנקו על הדברים ששמעו מהן, בתמונה שאיננה קיימת במחזה, עומד מחול הטרנטלה העולץ שלהן סביב הקלחת הרוחשת בסתירה גמורה לטקסט מעורר החלחלה, שהן מזמרות במשובה ילדותית כמעט. במערכה השלישית מתקבצים פליטים ליד הגבול האנגלי-סקוטי, ולסיום הוסיף ורדי בגרסה המאוחרת מקהלה ששרה שיר ניצחון על הרודנות.
תקציר העלילה

העלילה מתרחשת בסקוטלנד במהלך המאה ה-11.
תקציר העלילה > מערכה ראשונה

קבוצה של מכשפות מתאספת ביער בסמוך לשדה קרב. אל היער מגיעים מפקדי הצבא המנצחים מקבת' ובאנקו. המכשפות מברכות את מקבת' כשליט קוואדור וכמלך סקוטלנד, את באנקו כראש שושלת של מלכי סקוטלנד, ועוזבות את המקום. שליחים מגיעים מטעם המלך למנות את מקבת' לשליט קוואדור.
לידי מקבת' מקבלת ממנו מכתב ובו תיאור פגישתו עם המכשפות. היא מחליטה להביא לעלייתו לשלטון של מקבת', וכשהיא מגלה שדאנקן, מלך סקוטלנד יהיה בטירתם באותו לילה, היא מחליטה להביא לרציחתו. כאשר מקבת' שב משדה הקרב היא מנסה לשכנע אותו לרצוח את המלך. מקבת' מתחיל במעשה הרצח אך מפחד להמשיך בו ("Mi si affaccia un pugnal?" - "האם אני רואה פגיון לפני?") ליידי מקבת' לועגת לפחדנותו ומשלימה בעצמה את הפשע, מפלילה את שומריו בכך ששופכת עליהם את דמו של המלך בשנתם, ומניחה לידם את הפגיון. בבוקר מקדאף מגלה את הרצח, והמקהלה קוראת לנקמה מאת האלים ברוצחים.
ורדי מציג את ליידי מקבת' כאישה חזקה, החלטית ואופטימית, נטולת מצפון וממוקדת כל כולה בשאפתנות שאיננה יודעת גבולות. במכתב אל הלבריתן סלבטורה קמאראנו מ-23 בנובמבר 1848 כתב ורדי, "אני רוצה שלליידי יהיה קול חריף, חנוק וחלול", תביעה קשה מזמרת בל-קאנטו. הזמרת מארה זאמפיירי מהווה דוגמה לפרשנות מוצלחת לדמות, כיון שהיא מצליחה ליישב את הסתירה בדרישותיו הקוליות של המלחין.
תקציר העלילה > מערכה שנייה

מקבת' הומלך על סקוטלנד, אולם הוא מודאג מנבואה האומרת שבאנקו, ולא הוא עצמו, יקים אחריו שושלת מלוכה. על מנת למנוע את הנבואה, הוא ואשתו מחליטים לרצוח את באנקו ואת בנו בבואם לנשף בטירה.
קבוצה של רוצחים מחכה לבאנקו, באנקו מגיע בלווית בנו פלאנזיו, וחושש מפני מה שעלול לקרות (Come dal ciel precipita, הו איזו חשכה נופלת ממרום). הרוצחים מנסים לתפוס אותו, אך הוא נלחם ומאפשר לפלאנזיו להימלט. הרוצחים תופסים את באנקו, ורוצחים אותו.
מקבת' נמצא באולם הנשפים של הטירה ופוגש את אנשי האצולה, אורחי הנשף. האווירה חגיגית, וליידי מקבת' שרה "Si colmi il calice" - "מלאו את הכוס". הרוצחים מדווחים למקבת' על הרצחו של באנקו, אולם אז מופיע בכיסאו רוחו של באנקו. מקבת' מקלל את הרוח, ומתמלא חרדה ממנה, האורחים בנשף חושבים שאיבד את שפיות דעתו. ליידי מקבת' מנסה להרגיע אותו, אך ללא הצלחה. מקבת' ממשיך להשתולל נגד הרוח, והנאספים עוזבים בבהילות את הנשף.
תקציר העלילה > מערכה שלישית

במערת המכשפות
המכשפות מסתובבות סביב קדרה. כאשר מקבת' מגיע ודורש מהן לגלות לו את עתידו, הן קוראות לשלוש רוחות. הראשונה, מזהירה אותו ממקדאף, השנייה אומרת כי לא יפגע אלא על ידי "שאינו ילוד אישה"י והשלישית אומרת שהוא לא יובס עד שיער בירנם יצעד לעברו. מקבת' שמח, מאחר שעצים אינם יכולים לצעוד (O lieto augurio, הו, סימן משמח!). לאחר מכן מופיעות רוחותיהם של באנקו ושמונה צאצאיו עם כתרים על ראשיהם, המאמתים את הנבואה המקורית. מקבת' מתעלף, ומתעורר שוב בטירתו. הוא מספר לאשתו מה אירע, והם מחליטים לרדוף את משפחותיהם של באנקו ומקדאף ולרצוח אותם ("Ora di morte e di vendetta" - "שעת המוות והנקמה").
תקציר העלילה > מערכה רביעית

מקהלה של פליטים על הגבול בין אנגליה וסקוטלנד, בסמוך ליער בירנם שרה על "Patria oppressa" - "הארץ המדוכאת". מגיע ומיודע על רצח אשתו וילדיו בידי מקבת', מקדאף מבכה את מותם ואת העובדה שלא היה עמם להגן עליהם (Ah, la paterna mano, הה, יד אבהית), ונשבע לנקום את מותם. מלקולם, בנו של דאנקן מצטרף אל מקדאף. מלקולם מורה לחיילים לחתוך את ענפי יער בירנם ולשאת איתם את הענפים, והם צועדים לקרב ("La patria tradita" - "הארץ הנבגדת").
רופא נקרא לטירה, לעזור לליידי מקבת' שרגשי האשם מוציאים אותה מדעתה, היא הולכת בשנתה ומנסה לנקות מידיה את כתמי הדם.
מדווחים למקבת' על ההתקפה נגדו ועל התאבדותה של אשתו. באוספו את חייליו הוא מגלה שיער בירנם צועד לעברו.
בגרסה המאוחרת יותר, מקדאף נלחם במקבת', ומספר לו שהוא לא נולד מבטן אישה אלא הוצא בניתוח. את מותו של מקבת' לא רואים הצופים, אולם מקהלה שרה שיר ניצחון לאחר שמסופר לה על מותו, ומלקולם מוכתר למלך.
הערות שוליים

↑  פרופסור יהואש הירשברג, קולוקוויום ורדי בבית הספר למוזיקה ע"ש בוכמן-מהטה, אוניברסיטת תל אביב, 3 בינואר 2011
↑  הירשברג, שם
↑  הירשברג, שם
↑  הירשברג, שם
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007321910405171  BnF: cb13920569w (data)  GND: 300165838  MusicBrainz work: 9ba64e41-8036-4591-87a5-0120123a10cf  SELIBR: 215844  VIAF: 178121113   WorldCat (עם VIAF): 178121113
גדוד 32 (דרום אפריקה)

| --- | --- |

 Proelio Procusi (חושלו בקרב)
 פרטים
 כינוי:  הנוראים, גדוד התאו
 מדינה:  דרום אפריקה
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  1975–1993 (כ־18 שנים)
 מקים היחידה:  קולונל יאן ברייטנבך
 מלחמות:  מלחמת הגבול של דרום אפריקה
גדוד 32 (באנגלית: 32 Battalion) מכונה גם גדוד התאו (באנגלית: Buffalo Battalion) וגם הנוראים (בפורטוגזית: Os Terríveis) היה גדוד חי"ר קל של צבא דרום אפריקה שנוסד בשנת 1975. בשונה מרוב היחידות בצבא דרום אפריקה באותו הזמן, לגדוד גויסו חיילים שחורים וזאת למרות חוקי האפרטהייד שאסרו זאת. הגדוד פורק ב־26 במרץ 1993.