stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פטר סטמבוליץ'
ביוגרפיה

סטמבוליץ' נולד בברזובה, מחוז איוואניצה, ממלכת סרביה. הוא למד בפקולטה לחקלאות של אוניברסיטת בלגרד.
הייתה לו קריירה ארוכה במפלגות סרביות ויוגוסלביות. במהלך מלחמת העולם השנייה הוא היה חייל בכוחות הפרטיזנים הקומוניסטים. ההיסטוריה המרשימה שלו בצבא כוללת את התקפת הפרטיזנים על העיר סייניצה (אנ'), שהייתה באותה עת מעוזו של לגיון קרמפלר (אנ') מהאס אס. האחיין של סטמבוליץ', איוואן סטמבוליץ', היה ראש ממשלת הרפובליקה הסוציאליסטית של סרביה.
סטמבוליץ' שירת כנשיא הוועדה המרכזית של המפלגה הסרבית הקומוניסטית בין השנים 1948–1957. במהלך הזמן הזה שימש גם ראש ממשלת סרביה (1948–1953), ולאחר מכן שירת כיו"ר הפרלמנט הסרבי עד 1957, וכנשיא האספה הפדרלית של הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה מ-26 במרץ 1957 ועד 29 ביוני 1963. הוא שירת גם כנשיא המועצה המנהלת הפדרלית של יוגוסלביה מ-1963 עד 1967, וכנשיא יוגוסלביה ב-1982–1983.
סטמבוליץ' מת בבלגרד שבסרביה בשנת 2007.
הערות שוליים

↑  בתקופת הרפובליקה
1 2  פדרציית עיתונאי יוגוסלביה, 762–765, סקירה של אירועים בין לאומיים, כרך 33, עמ' 15
↑  http://scindeks-clanci.ceon.rs/data/pdf/0353-9008/2011/0353-90081131247Z.pdf
1 2  https://books.google.com/books?id=CTIlDwAAQBAJ&pg=PA123
↑  https://books.google.com/books?id=yHCdDwAAQBAJ&pg=PT270
↑  סלובודן סטנקוביץ', סוף עידן טיטו: הדילמות של יוגוסלביה, 1981, עמ' 138, מסת"ב 978-0-81797-362-9
↑  https://www.danas.rs/drustvo/umro-petar-stambolic/
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb11544354q (data)  GND: 1011853701  ISNI: 0000 0001 1939 2663  LCCN: n2010051740  NKC: jx20110105012  VIAF: 123395721   WorldCat (עם VIAF): 123395721
ענת עינהר

| --- | --- |

 לידה:  1970 (בת 54 בערך) פתח תקווה, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 עיסוק:  סופרת, מעצבת ומאיירת
 מקום לימודים:  בצלאל, בית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה
 
ענת עינהר (נולדה ב-1970, בפתח תקווה) היא סופרת, מעצבת ומאיירת ישראלית.
ביוגרפיה

עינהר, ילידת פתח תקווה, נשואה, אם לשתי בנות, ומתגוררת בתל אביב היא בוגרת לימודי תקשורת חזותית בבית הספר בצלאל וכן לימודי תסריטאות בבית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה.
סיפורים פרי עטה פורסמו בכתב העת "קשת החדשה", וספרה הראשון, קובץ הנובלות "טורפים של קיץ", שיצא ב-2008, זכה בפרס ספיר לספר ביכורים לשנת 2010 וכן בפרס טובה ויצחק וינר ליצירה ספרותית מקורית. הספר תורגם לאיטלקית בשנת 2014.
ב-2013 פרסמה ספר לילדים בשם "פיל מתרחק", וב-2015 יצא לאור ספרה השני למבוגרים, קובץ הנובלות "תמונות עירום".
מזה כמה שנים עינהר מנחה סדנאות כתיבה בשיתוף סופרות אחרות כגון נעה ידלין ומעין בן הגיא.
בעבר פרסמה טורי קומיקס באתר וואלה! ובכתב העת מסמרים.
ספרה "תמונות עירום" (הוצאת עם עובד) נכלל ברשימה הקצרה של המועמדים לפרס ספיר לשנת 2015.
ספריה

"טורפים של קיץ", קובץ נובלות, תל אביב: עם עובד, 2008
"פיל מתרחק", ספר לגיל הרך, תל אביב: עם עובד, 2013
"תמונות עירום", קובץ נובלות, תל אביב: עם עובד, 2015
אף יהודי, קובץ סיפורים, כנרת זמורה דביר, 2022.
הערות שוליים

1 2  שירי לב-ארי, מתח בין צעירות לבגרות, באתר הארץ, 11 בספטמבר 2007
↑  מוסף ספרים, הגן המוטל בספק, באתר הארץ, 13 באפריל 2011
↑  טורפים של קיץ, באתר המכון לתרגום ספרות עברית
↑   גילי איזיקוביץ, הכי קווירים שיש: רגע לפני חלוקת פרס ספיר, הכירו את הספרים המועמדים, באתר הארץ, 1 במרץ 2016
↑  טל ניב, טורפים של קיץ, ענת עינהר | פרפר מתחת לתקרה, באתר הארץ, 3 בדצמבר 2008
↑  ביקורות:
 יצחק לאור, אולי עוד תמוטט יום אחד את קירות צינוקה ותצא לחופשי, באתר הארץ, 24 ביולי 2015
 חן שטרס, "תמונות עירום" חורג מכובד הראש של הפרוזה הישראלית, באתר הארץ, 2 באוגוסט 2015
סימונה באט, "תמונות עירום": טסט שני שעבר בהצלחה, באתר ynet, 21 ביוני 2015
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007308420105171  BnF: cb16117733z (data)  GND: 141728949  ISNI: 0000 0000 8397 8354  LCCN: no2009010913  VIAF: 82528114   WorldCat (עם VIAF): 82528114
פיטר היל-ווד

פיטר דניס היל-ווד (אנגלית: Peter Denis Hill-Wood;‏ 25 בפברואר 1936 – 28 בדצמבר 2018) היה איש עסקים בריטי ששימש כיושב-ראש מועדון הכדורגל ארסנל.
ביוגרפיה

היל-ווד נולד בקנסינגטון שבלונדון. אביו, שלושת דודיו וסבו היו שחקני קריקט מקצועניים במועדון הקריקט דרבישייר. היל-ווד למד באיטון קולג' ביחד עם סר רוג'ר גיבס שהיה דירקטור בהנהלת ארסנל. לאחר שסיים את איטון הוא שירת בצבא הבריטי, ולאחר שחרורו החל לעבוד בתחום הבנקאות כאשר בסופו של דבר הוא מגיע למשרת סגן היושב-ראש של בנק המברוז.
לאחר שפרש מהמברוז הוא החל לעבוד כדירקטור בחברת קאוונהאם בע"מ ובקרן הלניק אנד ג'נרל.
היל-ווד נישא ב-1971, והיה אב לשלושה ילדים.
נפטר ב-28 בדצמבר 2018.
הבעלות על ארסנל

היל-ווד היה דור שלישי במשפחתו ששימש בתפקיד יושב ראש ארסנל, לאחר אביו דניס (1962–1982) וסבו סמואל (1929–1936, 1946–1949). הוא החליף את אביו שהלך לעולמו ב-1982, אך כיושב ראש הוא לא היה אחראי על הפעילויות העסקיות הקבועות של ארסנל; בדרך כלל המועדון נוהל על קן פריאר כאשר המאמן ארסן ונגר היה אחראי על תחום הכדורגל והנושאים הנוגעים לסגל השחקנים הבכיר.
היל-ווד הביא לארסנל את צ'יפס קסוויק שעבד עמו בהמברוז על מנת לנצל את קשריו לתועלת המועדון שהיה זקוק למימון לצורך בניית האצטדיון החדש.
היל-ווד מכר את רוב האחזקות של משפחתו בארסנל לדייוויד דין (לשעבר סגן יושב-ראש ארסנל) בשנות ה-80 ובשנות ה-90.
ענת מלמוד

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  19 באוקטובר 1988 (בת 35) ישראל רמת מגשימים, ישראל
 מוקד פעילות:  ישראל
 תקופת הפעילות:  מ-2013
 עיסוק:  זמרת ויוצרת, פסנתרנית
 כלי נגינה:  פסנתר
 בן זוג:  אין כרגע
 
ענת מלמוד (נולדה ב-19 באוקטובר 1988) היא זמרת יוצרת ופסנתרנית ישראלית. זכתה בפרס אקו"ם לעידוד היצירה למלחינה לשנת 2015. ב-2016 יצא לאור אלבום הבכורה שלה, "לפני השינה".
ביוגרפיה

נולדה ברמת מגשימים, מושב של תנועת הפועל המזרחי ברמת הגולן. גדלה עם שישה אחים, להורים ויקטור ומיכל שעלו לישראל מארגנטינה. אביה, מהנדס במקצועו, נהג לחשוף אותה ואת אחיה לערבי נגינה ושירה משותפת. קיבלה חינוך קלאסי, תחילה באורגנית ובגיל עשר החלה לנגן בפסנתר. את המעבר ליצירה החלה בבית ספר תיכון בליווי שירים, אלתור וכתיבת שירים למגירה. התנדבה בשירות לאומי במסגרות החינוך המיוחד והוסיפה לעבוד שם כמה שנים, במקביל ללימודים לתואר ראשון בירושלים. בוגרת המסלול להכשרת מורים באקדמיה למוזיקה בירושלים.
מלמוד כותבת ומלחינה את שיריה ובשנת 2013 החלה להופיע איתם בהופעות סולו ביתיות ברחבי הארץ.
זכתה בפרס אקו"ם לעידוד היצירה למלחינה לשנת 2015.
באפריל 2016 הוציאה את אלבום הבכורה "לפני השינה", בהפקה עצמאית של צח דרורי.
באוגוסט 2017 הוציאה את השיר הראשון מאלבומה השני, השיר נקרא "חי ונושם" בו היא מארחת את היוצר אדם בן אמיתי.
מלמוד רואה בנופי ילדותה, בינות לנחלי הגולן, מקור השפעה על יצירתה. המוזיקה נתפסת בעיניה כשפה המבטאת את הצורך "לספר, להוציא החוצה", רעיון שבא לידי ביטוי בסינגל הראשון שהוציאה בשנת 2013 "ניגון", שפותח במילים: "יש שדיבור ישנה את כיוון הניגון". השיר נכתב לאחר חוויה משמעותית במהלכה חשה תלויה בחסדי מילים ובאמונה של אנשים בה שעזרו לה להאמין בעצמה. הסינגל השני שלה, "מולדת", מביע מחויבות עמוקה לאדמת ארץ ישראל בהחיותו את שירו של אברהם שטרן מ-1934, "הרי את מקודשת לי".
מבקר המוזיקה יוסי חרסונסקי תיאר ברשמיו את מלמוד כבעלת "צניעות אותנטית. התפתלותה של המנגינה, ההרמוניה והעיבוד מעניקים לטקסט יופי ייחודי מפעים". מבקר המוזיקה גיא טנא כתב בביקורת לאלבום הבכורה כי הוא "הפקה עדינת מגע אך עזת מבע, מתפייט וגדוש רגש". בין נקודות התורפה שמצא באלבום, מנה המבקר נטייה לחזרתיות, תחושה של "חלושס" וחוסר כוח ותשוקה לעיתים.
חיים אישיים

בשנת 2015 נישאה למתן סטביסקי, והשניים התגרשו ביוני 2020. בשנים 2021 עד 2023 מלמוד הייתה בזוגיות עם תובל שפיר.
הערות שוליים

1 2  לשנות את כיוון הניגון: שיחה עם ענת מלמוד לכבוד צאת אלבום הבכורה שלה
↑  הוכרזו שמות הזוכים בפרס אקו"ם בתחום הזמר העברי לשנת 2015, באתר אקו"ם
↑  nrg תרבות, "מולדת": סינגל חדש לענת מלמוד בבכורה, באתר nrg
↑  ענת מלמוד - Anat Malamud (2017-08-13), ענת מלמוד ואדם בן אמיתי - חי ונושם, נבדק ב-2017-08-14
1 2  גיא טנא, שיר ערש, באתר "רעש לבן"
↑  ענת מלמוד באתר yosmusic
↑    אריאל שנבל, ‏מיוצרת לזמרת: הדרך המוזיקאלית של ענת מלמוד, בעיתון מקור ראשון, 9 באוגוסט 2020
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007404374305171  VIAF: 164155104029276202240   WorldCat (עם VIAF): 164155104029276202240
עמדת הסנטוריום

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  אנדרטה 
 על שם:  ישראל שפירא
 מיקום:  הרי יהודה 
 מדינה:  ישראל 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1979
 תאריך פתיחה רשמי:  1979 
 יוצר:  מיכאל שפירא
 קואורדינטות:  31°48′58″N 35°07′22″E﻿ / ﻿31.816022°N 35.122776°E﻿ / 31.816022; 35.122776
  (למפת הרי ירושלים מוגדלת) עמדת הסנטוריום(למפת הרי ירושלים רגילה) עמדת הסנטוריום(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום עמדת הסנטוריום(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום עמדת הסנטוריום
 
לוחית זיכרון לקרב על גבי קיר העמדה
הפסל על גג עמדת הבטון שבכניסה לבית הקברות בקריית ענבים
עמדת הסנטוריום, המוכרת גם בשם אנדרטת הצבי היא מצדית בטון, ששימשה כמוצב חוץ של קיבוץ קריית ענבים בימי המנדט הבריטי ומלחמת העצמאות. היא משמשת כיום כאנדרטה.
תולדות האתר

העמדה הוקמה עוד בשנת 1936, בימי המרד הערבי הגדול, כדי לחזק קטע חשוף בקו ההגנה של קריית ענבים. היא מוקמה במעלה מדרון ההר הידוע כיום כהר ההגנה, המתנשא מעל קריית ענבים. שמה ניתן לה מהעובדה שעל אותו הר ניצבו בתי מרגוע של קיבוץ מעלה החמישה. העמדה ניצבה כ-400 מטרים מצפון לקריית ענבים, כ-800 מטרים ממערב למעלה החמישה וכ-1,100 מטרים מדרום-מערב למוצב הבריטי בגבעת הרדאר (כיום – היישוב הר אדר), ובינו לבינה השתרע גיא עמוק.
המצדית מוקמה באופן בולט על מדרון ההר, שהיה אז חשוף מעצים. היא נבנתה כמבנה בטון רבוע באורך וברוחב של כשלושה מטרים ובעל שלושה מפלסים. בקירות הבטון שלה נפערו חרכי תצפית וירי. קיר מגן בצורת האות ר' חיפה על פתח הכניסה למצדית. המצדית חוזקה עם השנים ועובי קירותיה הגיע ל-40 סנטימטרים. למרות זאת היא הייתה עמידה בפני אש נשק קל בלבד.
תולדות האתר > העמדה במלחמת העצמאות

ב-13 במאי 1948 כבש הגדוד הרביעי של הפלמ"ח את מוצב גבעת הרדאר. בבוקר 26 במאי תקף הלגיון הירדני את גבעת הרדאר וכבש אותה מידי כוחותינו. החיילים הישראלים נסוגו מהמוצב אל קריית ענבים דרך הגיא שבינה לבין עמדת הסנטוריום. הלגיון ניסה לנצל את ההצלחה ולהתקדם מגבעת הרדאר אל מעלה החמישה והכביש לירושלים. בראש הכוח הירדני המתקדם נעו ארבע שריוניות נושאות תותח.
בעמדת הסנטוריום נמצא מקלע אחד של מגיני קריית ענבים. מהקיבוץ נשלח לעמדה כוח עתודה עם המקלע השני של הקיבוץ, בפיקודו של סגן המא"ז (מפקד אזור) של הקיבוץ, ישראל שפירא (זוזיה).
כוח עתודה של הגדוד הרביעי נשלח לבלום את הירדנים המתקדמים. השריוניות עצרו ופתחו באש תותחים ומקלעים לעבר מעלה החמישה, הגיא שבו נעו הנסוגים ועמדת הסנטוריום החשופה והבולטת בשטח, שנמצאה כ-500 מטרים מהן.
המפקד שפירא פקד על אנשיו לצאת את המצדית ולתפוס מחסה סביבה. הוא נשאר במפלס העליון של העמדה כדי לצפות בירדנים ולכוון את האש נגדם. מיד לאחר מכן פגעו מספר פגזי תותחים מהשריוניות במצדית, ומאחת הפגיעות נהרג שפירא.
בהמשך הצליחו חיילי הגדוד הרביעי לבלום את ההתקפה הירדנית, לאחר שהטילו על השריוניות בקבוקי מולוטוב ושקיות חומר נפץ. בקרב נהרגו 19 חיילי צה"ל.
ב-30 במאי עמדו שוב חיילי עמדת הסנטוריום בקרב והשתתפו בהדיפת התקפה מגבעת הרדאר על קריית ענבים.
לאחר המלחמה התמשך קו שביתת הנשק (הקו הירוק) בגיא שבין עמדת הסנטוריום לבין גבעת הרדאר.
תולדות האתר > האתר כיום

כיום ניצבת עדיין המצדית על כנה, וסביבה משתרע יער שניטע בשנות החמישים. בקיר המצדית פעורים מספר חורים שהותירו פגיעות הפגזים בה.
בשנת 1979 פיסל הפסל מיכאל כץ פסל מתכת של צבי על פי דגם שיצר מיכאל שפירא, בנו של ישראל שפירא. הפסל הוצב על גבי גג העמדה ובשלו ניתן לה הכינוי "אנדרטת הצבי". הפסל, שהחליד עם השנים, הוחלף בשנת 2010 על ידי קרן קיימת לישראל בהעתק חדש שלו.
שלט זיכרון לשפירא, המעוצב ממתכת כספר תורה, נקבע בקרבת המבנה. לימים נקבעו לוחות זיכרון נוספים לזכר שפירא על הקיר האחורי של המצדית.
שביל ביער מוביל אל המצדית מן הכביש ממעלה החמישה להר אדר. בצד השביל אל האנדרטה ניצבת מצדית בטון נוספת, המשקיפה דרומה.
העתק נוסף של פסל הצבי ניצב על גבי מצדית בטון הניצבת ליד שער בית הקברות הצבאי בקריית ענבים.
לקריאה נוספת

אריה יצחקי, בעקבות לוחמים: מדריך לאתרי גבורה בישראל, תל אביב: בר, 1988.
פיגועי באלי (2005)

| --- | --- |

מיקום הפיצוצים
 תאריך:  1 באוקטובר 2005 
 מקום:  באלי 
 קואורדינטות:  8°22′09″S 115°08′18″E﻿ / ﻿8.36916667°S 115.13833333°E﻿ / -8.36916667; 115.13833333
 סוג:  פיגוע התאבדות
 נשק:  מכונית תופת
 הרוגים:  17
 פצועים:  100
 מבצע:  אל-ג'מאעה אל-אסלאמיה בדרום מזרח אסיה
 מספר מפגעים:  3
 מפגעים הרוגים:  3
 מניע:  טרור אסלאמי
 he
 
מיקום האי באלי
פיגועי הטרור שאירעו בבאלי ב-1 באוקטובר 2005 כללו סדרה של פיצוצים באתרי נופש בבאלי שבאינדונזיה, בהם נהרגו 17 קורבנות וכן שלושת המפגעים.
רקע

באלי הוא אחד מאיי הארכיפלג האינדונזי המשמש כאתר תיירות פופולרי. מרבית תושבי האזור הם הינדים, בעוד שיתרת תושבי אינדונזיה הם מוסלמים. ב-12 באוקטובר שנת 2002, כ-3 שנים לפני סדרת הפיגועים המדוברת, אירעו במקום שרשרת פיגועי טרור נוספים שבוצעו על ידי ארגון אל-ג'מאעה אל-אסלאמיה בדרום מזרח אסיה המסונף לארגון אל-קאעידה, ובו נהרגו 202 אנשים.
פיגוע הטרור

בשעה 6:50 בערב, לפי שעון מקומי, אירעו שני פיצוצים בשוק מקומי, ליד חוף תיירותי ידוע ובקרבת מספר בתי מלון. בשעה 7:00 אירע פיצוץ נוסף בכיכר העיר קוטה (הנמצאת דרומית לדנפסאר), אשר הייתה הומה אדם באותה השעה. אזור זה היה הומה תיירים מערביים (אירופאים, אוסטרלים ואמריקאים) - על פי השערות, מספרם באזור היה גדול מ-7,500.
שלוש פצצות נוספות באזור התגלו בטרם התפוצצו. חוקרי משטרה משערים כי מדובר בפיגועי התאבדות בידי שלושה מפגעים.
נפגעים

מספר ההרוגים בפיגוע היה 26 וכמה עשרות נוספים נפצעו. על פי סוכנות הידיעות רויטרס, נהרגו 12 תושבי אינדונזיה, שלושה אוסטרלים (בהם שני ילדים) ותייר יפני אחד. בין הפצועים היו 17 אוסטרלים, שישה דרום קוריאנים, שלושה אמריקנים, שלושה יפנים ותייר בריטי.
חשודים

מפכ"ל המשטרה האינדונזי אנסייד מבאי ציין את שמותיהם של שני חשודים בארגון הפיגועים - אזהארי חוסין, חבר ארגון הטרור ג'מאעה אל-אסלאמיה, מהנדס במקצועו ובעל תואר דוקטור בהנדסה מאוניברסיטת רדינג, ונורדין מוחמד טופ, כימאי במקצועו. מבאי סבור כי שניהם היו בין המתאבדים.
הערות שוליים

↑  Backpacks found at Bali blast sites. 02/10/2005. ABC News Online, web.archive.org, ‏2006-05-23
↑  CNN.com - Bali terrorist blasts kill at least 26 - Oct 2, 2005, edition.cnn.com
↑  Indonesia investigates Bali bombings. 02/10/2005. ABC News Online, web.archive.org, ‏2006-01-05
↑  נורדין מחמד טופ היה אזרח מלזיה, פורע חק מבוקש גם שם. כשהבינו באינדונסיה אודות הקשר שלו לפגוע ב-12 באוקטובר 2002, החלו כוחות הביטחון לרדוף אותו. כשחשבו שהרגוהו באחת ההזדמנויות התברר מבדיקה אצל משטרת מלזיה שמדובר בטעות בזהוי. הוא חוסל במהלך מרדף, ב-17 בספטמבר 2009 ואז זוהתה גופתו.
פיאט מרנגו

| --- | --- |

Fiat Marengo (Regata)
 מאפיינים כלליים
 יצרן:  פיאט
 שנות ייצור:  1979–2003
 הרכבה:  איטליה איטליה
 מודל אחריו:  Fiat Doblò (אנ') (כרכב מסחרי)  Fiat Stilo MultiWagon (כרכב משפחתי)
 סיווג:  מכונית סטיישן
 אורך:  4,264 מ"מ (דור ראשון)  4,260 מ"מ (דור שני)  4,472 מ"מ (דור שלישי)  4,484 מ"מ (דור רביעי)
 רוחב:  1,644 מ"מ (דור ראשון)  1,650 מ"מ (דור שני)  1,695 מ"מ (דור שלישי)  1,741 מ"מ (דור רביעי)
 גובה:  1,426 מ"מ (דור ראשון)  1,450 מ"מ (דור שני)  1,540 מ"מ (דור שלישי)  1,500 מ"מ (דור רביעי)
 משקל:  1,050-1,220 ק"ג (דור ראשון)  905-1,200 ק"ג (דור שני)  1,190-1,380 ק"ג (דור שלישי)  1,280-1,340 ק"ג (דור רביעי)
 מפרט טכני
 מנוע:  4 צילינדרים, 1,585 סמ"ק (מנוע בנזין) (דור ראשון, דור שני)  4 צילינדרים, 1,995 סמ"ק (מנוע בנזין) (דור ראשון, דור שלישי)  4 צילינדרים, 1,995 סמ"ק (מנוע דיזל) (דור ראשון)  4 צילינדרים, 2,445 סמ"ק (מנוע דיזל) (דור ראשון)  4 צילינדרים, 1,929 סמ"ק (מנוע דיזל) (דור שני, דור שלישי)  4 צילינדרים, 1,998 סמ"ק (מנוע דיזל) (דור רביעי)  4 צילינדרים, 1,910 סמ"ק (מנוע בנזין) (דור רביעי)  4 צילינדרים, 2,387 סמ"ק (מנוע בנזין) (דור רביעי)
פיאט מרנגו (באיטלקית: Fiat Marengo) היא סדרת מכוניות סטיישן מתוצרת יצרנית הרכב האיטלקית פיאט אשר יוצרה בין השנים 1979–2003.
מנועים

מנוע בנזין
מנוע דיזל
דורות > דור ראשון

"FIAT 131 Marengo"
יוצר בין השנים 1979-1995
התבסס על דגם פיאט 131
3 דלתות
דורות > דור שני

"FIAT Regata Marengo"
יוצרה בין השנים 1985-1991
דגם ה"פיאט מרנגו" יוצא לשווייץ
דורות > דור שלישי

"FIAT Tempra Marengo"
יוצרה בין השנים 1985-1996
כרית אוויר - אופציונלי
דורות > דור רביעי

"FIAT Marea Marengo"
יוצרה בין השנים 1997-2003 "פיאט מרנגו"
תמונות

"פיאט מרנגו", 3 דלתות - דור ראשון
"פיאט מרנגו", 5 דלתות - דור שני
"פיאט מרנגו"
ראו גם

פיאט
הערות שוליים

↑  "פיאט מרנגו" דיזל polovniautomobili.com/auto-oglasi/12606985/fiat-marengo-19jtd
↑  Automobil Revue 1994, p. 102
↑  "פיאט מרנגו" דור רביעי auto.sapo.pt/comerciais/Fiat-MARENGO-1-9-JTD-110-CV-AR-CONDICIONADO
↑  פיאט מרנגו mojagaraza.rs/g/Fiat-Marengo-1996
פטר עמנואל גרדנויץ

| --- | --- |

 לידה:  24 בינואר 1910 ברלין, הקיסרות הגרמנית 
 פטירה:  27 ביולי 2001 (בגיל 91) תל אביב-יפו, ישראל 
 שם במה:  Piet Grando 
 מוקד פעילות:  ישראל 
 מקום לימודים:  הקולג' לפילוסופיה של האוניברסיטה הגרמנית של פראג 
 שפה מועדפת:  גרמנית, עברית 
 
פטר ורנר עמנואל גְרָדֶנִוִיץ (בגרמנית: Peter Gradenwitz;‏ 24 בינואר 1910 - 27 ביולי 2001) היה מוזיקולוג, מלחין, מבקר מוזיקה, ומו"ל, מחברם של ספרי עיון רבים בנושאי מוזיקה. מייסדו של "בית הוצאת המוזיקה הישראלית" ומנהלו במשך שנים רבות. מרצה באוניברסיטת תל אביב ופרופסור של כבוד באוניברסיטת פרייבורג.
התמחה בחקר הסגנון הסימפוני המוקדם, מוזיקה יהודית, מוזיקה בישראל, יצירתו של ארנולד שנברג וקשרים מוזיקליים בין מזרח ומערב.
חייו

פטר עמנואל גרדנויץ נולד בברלין בירת הקיסרות הגרמנית בשנת 1910, בנם של שרלוטֶה לבית מֶנדֶל ופליקס גרדנויץ.
בשנים 1928–1930 למד מוזיקולוגיה, ספרות ופילוסופיה באוניברסיטאות ברלין ובפרייבורג. מוריו בברלין היו ארנולד שֶרִינג (Schering) וקורט זאקס, ובפרייבורג – וִילִיבַּלד גוּרלִיט (Gurlitt). בנוסף למד בבית הספר הגבוה למוזיקה בברלין. קומפוזיציה למד אצל הנס אַייזלֶר ואצל המוזיקולוג יוזף רוּפֶר בברלין, אצל המלחין יוליוס וייסמן בפרייבורג וב-1934 אצל המלחין דריוס מִיוֹ בפריז.
ב-1934, על רקע עליית הנאצים לשלטון בגרמניה, עזב את גרמניה והתגורר תקופות קצרות בפריז, בלונדון ובפראג.
ב-1936 קיבל תואר דוקטור מאוניברסיטת פראג. הדיסרטציה שהגיש הייתה מונוגרפיה שהוקדשה לחייו של יוהאן שטאמיץ (Johann Stamitz: Das Leben); היא פורסמה בברנו באותה שנה, ולימים הרחיבהּ גרדנויץ לכדי ספר בן שני כרכים (Johann Stamitz: Leben, Umwelt, Werke; וילהלמסהאפן 1984).
ב-1936 עלה לארץ ישראל עם אשתו. בארץ פרסם ספרים בנושא מוזיקה וארגן קונצרטים. כן פרסם ביקורות מוזיקה בכתבי-עת כגון Das Orchester,‏ Opernwelt‏ ו-Neue Zeitschrift fuer Musik.
בשנת 1949 ייסד את ההוצאה לאור הישראלית הראשונה שהתמחתה במוזיקה קלאסית, "בית הוצאת המוזיקה הישראלית", וכיהן כמנהלו עד 1982, אז עבר המוסד לבעלים חדשים.
במשך שנים רבות כיהן כמזכיר הסניף הישראלי של החברה הבינלאומית למוזיקה בת-זמננו וייצג אותו בכנסים רבים. בשנת 1954 ארגן את הפסטיבל העולמי ה-28 של החברה בחיפה, שהפגיש בפעם הראשונה מוזיקאים מרחיבי העולם עם מלחינים ישראלים. כמו כן ייצג לראשונה את ישראל במועצה הבינלאומית של אונסקו.
בשנים 1968 עד 1977 כיהן כמרצה באוניברסיטת תל אביב. כן הרצה באירופה ובארצות הברית. משנת 1980, עת התמנה כפרופסור של כבוד באוניברסיטת פרייבורג, הורה בה סמינרים.
גרדנויץ נפטר בתל אביב ב-2001 ונקבר בקיבוץ צרעה. ארכיונו מהשנים 1924–1972, הכולל בין היתר יצירות בכתב יד והעתקי יצירות, עיבודים, ספרים ומאמרים, שמור במרכז למוזיקה של הספרייה הלאומית בירושלים.[דרושה הבהרה]
חייו > משפחה

בשנת 1933 נישא גרדנויץ לרוֹזי ווֹלפסון, ולזוג נולדו בן ובת. בנו דוד, ששירת בקהילת המודיעין הישראלית, נהרג בשנת 1963, בגיל 26. ב-1965 נפטרה גם אשתו. ב-1967 נישא גרדנויץ בשנית, לזמרת האלט אוּרסוּלָה מאיֶיר-רַיינַאך, שנפטרה שנים ספורות לאחר פטירתו.
בתו יהודית ונדר, שנישאה ב-1973, היא אנליטיקאית יונגיאנית, חברת מכון ישראלי לפסיכולוגיה יונגיאנית, חברת קיבוץ צרעה ואם לשלושה: נועה רועי ועדו.
יצירתו המוזיקלית

רביעיית מיתרים (1934), פראג, בוצעה שם בשנת 1935
שלישייה לחליל, ויולה וצ'לו (1937) בוצעה ב-1938 על ידי אוּרי טֶפְּלִיץ, עדן פַּרטוֹש ותאו זלצמן
סוויטה של מחולות מאת סלומונה רוסי, (1938), השמעת בכורה בקול ירושלים ב-1939
פרק לחמישיית כלי נשיפה (1938), שגרדנויץ הקדים לו מוטו מספר איוב, פרק ל"ו
"סימפוניית הווריאציות" (1941) כוללת בפרק אחד את המרכיבים הצורניים של סימפוניה קלאסית בעלת ארבעה פרקים, שכל אחד מנושאיה מהווה וריאציה על הנושא הראשי הפותח את היצירה.
"סרנדה לכינור ותזמורת קטנה" (1941) מכילה גם היא פרק אחד
"ארבעה נופים ישראליים" לאבוב ופסנתר (1946), בוצעו בניו יורק בשנת חיבורם.
כתביו (רשימה חלקית) > בהוצאת מסדה

"עולם הסימפוניה" (1945)
"המוזיקה הקאמרית" (1948)
"עולם הפסנתרן" (1952)
"2000 שנות מוזיקה - אישים ותקופות בעיני דורם" (1976), ערך וליקט פ. ע. גרדנויץ עם אבנר בהט
כתביו (רשימה חלקית) > בהוצאות אחרות

אנציקלופדיה "תבל ומלואה - המוזיקה של עמי העולם" (1962), הוצאת מזרחי
המוזיקה בישראל מימות קדם עד ימינו אלה, מהדורה שנייה מורחבת ומשוכללת. ירושלים: הוצאת ראובן מס, 1954
"המוזיקה של עמי העולם", הוצאת מזרחי
לקריאה נוספת

"Gradenwitz, Peter (Emanuel)", in: Harry Schneiderman and Itzhak J. Carmin (Eds.), Who's who in world Jewry, 1978, p. 359.
הערות שוליים

↑  כך על פי תיאור ארכיונו בקטלוג הספרייה הלאומית.
↑  יהודה כהן, "נעימי זמירות ישראל", עמ' 152-3.
↑  אורסולה מאייר-ריינאך, באתר WorldCat;‏ Musikarchiv: Peter Gradenwitz Archiv, באתר האקדמיה למוזיקה בברלין.
↑  יהודית לבית גרדנויץ – יעקב ונדר: נישאו, מעריב, 21 בדצמבר 1973.
↑  חברי המכון, אתר מכון ישראלי לפסיכולוגיה יונגיאנית.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007311579505171  PLWABN: 9810576051705606  BIBSYS: 90226261  BNE: XX983883  BnF: cb12171699v (data)  CANTIC: a10826129  CiNii: DA00910683  GND: 120486962  ICCU: SBLV109753  ISNI: 0000 0001 1032 2300  LCCN: n85059250  NDL: 00441460  NKC: jn20020523003  NLA: 35803220  NTA: 071702423  RERO: 02-A003312754  SELIBR: 169319  SUDOC: 067062261  Trove: 1094402  VcBA: 495/82874  VIAF: 108626335   WorldCat (עם VIAF): 108626335 
קבר פטר עמנואל גרדנויץ בקיבוץ צרעה
עמנואל פיליפ

עמנואל לורנץ פיליפ (באנגלית: Emanuel Lorenz Philipp;‏ 25 במרץ 1861 –  15 ביוני 1925) היה פוליטיקאי אמריקאי מוויסקונסין, איש המפלגה הרפובליקנית, שכיהן כמושל ויסקונסין ה-23 בשנים 1915–1921.
ראשית חייו

עמנואל פיליפ נולד בעיירה הוני קריק שבוויסקונסין כבנם של סבינה (לבית לודוויג) ולוצי פיליפ, שניהם מהגרים משווייץ. הוא התחנך בבתי ספר מקומיים ועבד כמפעיל טלגרף ברכבת בעיר בארבו שבוויסקונסין לפני שהיה למפעיל טלגרף וסוכן עבור חברת הרכבות שיקגו וצפון המערב בעיר לודי.
פיליפ עבד גם עבור המערכת הטרנס-יבשתית גולד (Gould transcontinental system) וכמנהל במבשלת הבירה שליץ.
ב-1887 נשא פיליפ לאישה את ברתה שווקה, ולשניים נולדו שלושה ילדים. בנם, סיירוס ל. פיליפ, שימש כיושב ראש המפלגה הרפובליקנית בוויסקונסין.
בעת שהיה מנהל בחברת עצים במיסיסיפי בשנים 1894–1902, ייסד פיליפ שטח גלילי בשם פיליפ במחוז טאלאהאצ'י שבמיסיסיפי. ב-1903 הוא רכש את חברת יוניון להובלה בקירור בסנט לואיס, וארגן אותה מחדש כחברת יוניון להובלה בקירור של ויסקונסין לאחר שעבר למילווקי.
קריירה פוליטית

פיליפ החזיק בכמה משרות פוליטיות בוויסקונסין. הוא שירת יחד עם רוברט לה פולט כיושב ראש הוועידה של מחוז מילווקי, לפני שנקלע עמו לחילוקי דעות בנוגע לפיקוח על הרכבות. בשנים 1909–1914 הוא היה נציב משטרת מילווקי.
כאיש האגף השמרני של המפלגה הרפובליקנית, כתב פיליפ, יחד עם אדגר ורלוק ב-1910 את הספר "רפורמה פוליטית בוויסקונסין: סקירה היסטורית של נושאי הבחירות המקדימות, המיסוי והפיקוח על הרכבות".
מושל ויסקונסין

ב-1914 נבחר פיליפ כמועמד הרפובליקנים למשרת מושל ויסקונסין. הוא ניצח בבחירות הכלליות של אותה שנה ונבחר לשתי תקופות כהונה נוספות. הוא כיהן כמושל ויסקונסין ה-23 בשנים 1915–1921.
במלחמת העולם הראשונה הואשם פיליפ על כך שהחזיק בנאמנות כפולה לארצות הברית ולקיסרות הגרמנית, זאת בשל התנגדותו הפוליטית למלחמה. בתקופת כהונתו כמושל חוותה ויסקונסין את עלייתה של סיעת המתנגדים לאמריקאים ממוצא גרמני, שכונו "היפר-פטריוטים". הוא המשיך והצליח להיאבק בהיסטריה האנטי-גרמנית במדינה.
שנותיו האחרונות

לאחר תום כהונתו כמושל, שב פיליפ לעסקיו הפרטיים. הוא ניהל שתי חוות לדוגמה והיה חבר במועצת המנהלים של אוניברסיטת מרקט.
עמנואל פיליפ נפטר במילווקי ב-15 ביוני 1925, בגיל 64. הוא נטמן בבית הקברות פורסט הום שבעיר.
לקריאה נוספת

Sobel, Robert, and John Raimo, eds. Biographical Directory of the Governors of the United States, 1789–1978, Vol. 4, Westport, Conn.; Meckler Books, 1978, pp. 1743-1745
הערות שוליים

1 2  Federal Writers' Project of the Works Progress Administration, and Herman, Jennifer L. (2008). Wisconsin Encyclopedia. North American Book Dist LLC. p. 220.
1 2  Hannan, Caryn (2008). Wisconsin Biographical Dictionary (2008-2009 ed.). Hamburg, Mich.: State History Publications. p. 317.
↑  Wisconsin History
↑  Emanuel L. Philipp. Political Reform in Wisconsin. Milwaukee, Wis.: Author, 1910.
↑  Industrial Commission (1917). State of Wisconsin Blue Book. Industrial Commission. p. 499.
↑  Sperling, Hayley (2018-08-27). "The Rise Of Wisconsin's 'Hyper-Patriots' During World War I". WisContext.
↑  "Philipp, Emanuel Lorenz 1861 - 1925". Wisconsin Historical Society.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1191376494  ISNI: 0000 0000 6404 2278  LCCN: no2005059762  SNAC: w6zk6m03  Trove: 946552  VIAF: 63743646   WorldCat (עם VIAF): 63743646