stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בדיקת ממהפרינט
ניסויים קליניים עיקריים > MINT

(Multi Institutional Neo Adjuvant Therapy MammaPrint Project (MINT
חולות הסובלות מסרטן שד מתקדם מקומי (LABC) מטופלות לעיתים תכופות בכימותרפיה נאו-אדג'ובנטית כדי להביא להתכווצות הגידול לפני ביצוע הניתוח המלא. הדבר מאפשר לאונקולוגים למדוד את תגובת החולה למשטר כימותרפיה נתון in vivo. השגת תגובה פתולוגית מלאה (pCR) לכימותרפיה נאו-אדג'ובנטית מאפשרת ניבוי טוב יותר של הסיכוי לתוצאה טובה.
בדיקות גנומיות המודדות דפוסי ביטוי גנים ספציפיים בגידול הראשוני של החולה הפכו לכלים פרוגנוסטיים חשובים עבור חולות סרטן השד. מחקר זה מיועד לבחון את היכולת של ®MammaPrint, בשילוב עם ®TheraPrint®, Blue Print®, TargetPrint, וכן גורמים פרוגנוסטיים פתולוגיים וקליניים מסורתיים, לנבא את התגובה לכימותרפיה נאו-אדג'ובנטית בחולות עם LABC.
מטרותיו של מחקר זה הן כדלהלן:
לקבוע את כוח הניבוי לרגישות לכימותרפיה עבור השילוב של ממהפרינט ושל BluePrint, כפי שנמדד על פי pCR.
להשוות בין קריאת גן יחידה של ER, PR ו־Her2 לפי TargetPrint ובין הערכה מקומית ומרכזית של ER, PR ו־Her2, באמצעות IHC ו/או CISH/FISH.
לזהות קורלציות אפשריות בין התוצאות של TheraPrint Research Gene Panel ובין תגובה לכימותרפיה.
לזהות ו/או לתקף פרופילים של ביטוי גנים המנבאים תגובה/עמידות קלינית לכימותרפיה.
להשוות את 3 הקטגוריות של תת-סוגים מולקולריים לפי BluePrint לסיווג תת-סוגים בהסתמך על IHC.
ניסויים קליניים עיקריים > NBRST

ניסוי פרוספקטיבי לרישום טיפול נאו-אדג'ובנטי המקשר בין ממהפרינט, קביעת תת-סוג ותגובה לטיפול: (Neoadjuvant Breast Registry - Symphony™ Trial (NBRST (מבוטא: “in breast”). זהו מחקר תצפיתי פרוספקטיבי, במקרים בלבד, המקשר בין MammaPrint, BluePrint, TargetPrint, TheraPrint ופרופילים נוספים אפשריים רלוונטיים ובין תגובה לטיפול, הישרדות ללא הישנות (RFS) והישרדות ללא גרורות מרוחקות (DMFS). אך ורק מטופלות המקבלות טיפול נאו-אדג'ובנטי יכולות להשתתף במחקר. למטרת פרויקט זה, כ־30-20 מוסדות בארצות הברית יוזמנו לתרום נתונים קליניים אודות חולות מתוך החולות המגויסות, לאחר ביצוע מוצלח של בדיקות MammaPrint, BluePrint, TargetPrint ו־TheraPrint ותחילת טיפול נאו-אדג'ובנטי. הטיפול ייקבע לפי שיקול דעתו של הרופא, תוך היצמדות למשטרים המאושרים על ידי NCCN או לחלופה מוכרת.
הנתונים הקליניים יוזנו באופן מקוון ב־4 נקודות זמן, דבר שיסתכם ב-4 טופסי דיווח (CRFs). הנתונים ייאספו על בסיס רציף, יש למלא את ה־CRF הראשון בטווח של 6 שבועות לאחר קבלת התוצאות של MammaPrint, BluePrint, TargetPrint ו־TheraPrint. יש למלא את ה־CRF השני בחלוף 4 שבועות לאחר הניתוח המלא. CRF 3 ו־CRF 4 ימולאו בחלוף 2–3 ו־5 שנים לאחר הניתוח. אנו צופים כי נגייס בערך 500 חולות בתוך 4 שנים.
מטרותיו של מחקר רישום זה הן כדלהלן:
למדוד רגישות לכימותרפיה (המוגדרת על ידי pCR) או רגישות אנדוקרינית (המוגדרת על ידי ירידה בקוטר הארוך ביותר של הגידול או RCB1) בתת-קבוצות מולקולריות, על פי קביעה באמצעות שילוב התוצאות של ממהפרינט ו־BluePrint.
לבחון קורלציה בין רגישות לכימותרפיה (המוגדרת על ידי pCR) ובין התוצאות של TheraPrint Therapy Gene Assay.
להשוות בין תוצאות IHC ו־FISH המקומיות (אם זמינות) ובין תוצאות TargetPrint.
להשוות בין 3 תת-הקבוצות המולקולריות של BluePrint ובין סיווג תת-קבוצות המבוסס על IHC.
לתעד את השפעת התוצאות של MammaPrint, TargetPrint ו־BluePrint על ההחלטה הטיפולית.
להעריך DMFS ו־RFS בחלוף 2–3 שנים ו־5 שנים עבור תת-הקבוצות המולקולריות השונות.
למדוד את הקורלציה בין רגישות לכימותרפיה או רגישות אנדוקרינית ובין דפוסי פרופיל ביטוי חדשניים.
פוליאורכידיזם

פוליאורכידיזם מולד בתינוקות עם 3 אשכים
פוליאורכידיזם נקרא גם אשך משולש, אשך על-מספרי, או באנגלית Polyorchidism או Triochidism או Supernumerary Testis. מתאר מצב נדיר מאוד בו לאדם יש יותר משני אשכים. בדרך כלל 3 אשכים.
אדם שיש לו פוליאורכידיזם מכונה פוליאורקיד.
מבוא

המקרה המתועד הראשון דווח על ידי ליין בשנת 1895. ייתכנו מיקומים שונים לאשך הנוסף, מפשעתי או בטני, אך לרוב הוא יהיה בשק האשכים, בצד שמאל עם תפקוד תקין של ייצור זרע. המצב הוא בדרך כלל א-סימפטומטי ולכן מוצאים אותו במקרה במהלך בדיקה כירורגית אחרת ברוב המקרים, אך ייתכן מצב בו האדם חולה ואז עלולים לגלות זאת יחד עם סיבוכים כמו כאב או נפיחות מפשעתית עקב בקע מפשעתי, קריפטורכידיזם, פיתול, הידרוצלה, וריקוצלה, אפידדימיטיס וממאירות אחרות .
אין הסכמה האם זה תקין להיות עם 3 אשכים, או שזה נחשב הפרעה, כיוון שמדובר בתופעה נדירה.
יותר ממחצית מהמקרים אובחנו בין הגילאים 15–45 שנים, ונראה רק לעיתים רחוקות בינקות או מעל גיל 45.
אבחון

במידה והאשך הנוסף נמצא באזור אחר בגוף למעלה בפנים ולא בשק האשכים מדובר במקרה בו מעורבת תופעה בשם cryptorchidism או תמירות אשכים, ואז ניתן לזהות זאת באמצעות צילום אולטרסאונד. מצב זה מקושר לעיתים עם סרטן באשך.
אך במצב נורמטיבי האשכים כולם יהיו בתוך שק האשכים, ניתן להרגישם במישוש השק, והדבר בטוח ולא מלווה בסימפטומים לא נעימים בדרך כלל. האשכים יכולים להיות בגודל זהה, או בגדלים שונים. לעיתים ניתן לראות זאת מבחוץ גם ללא מישוש.
תפקוד

בדרך כלל לפוליאורקיד יש 3 אשכים מתפקדים. אך ייתכן מצב בו האשך הנוסף נמצא מחוץ לשק והוא גם מנותק ולכן הוא לא יהיה מתפקד. כלומר לא יהיה שותף לפעילות ההזרעה.
סיווג

האשך הנוסף מסווג לסוג A וסוג B לפי פוטנציאל הרבייה שלו והקשר שלו לדיפרן. אשך מסוגי A הוא אשך מתפקד, ואשך מסוגי B הוא אשך לא מתפקד או מתפקד חלקית.
שכיחות

ישנם מקרים מתועדים ומדווחים של פוליארכידיזם גם בקרב חיות אחרות כמו כלבים חתולים וסוסים ולא רק בקרב בני אדם.
הערות שוליים

↑  Spranger R, Gunst M, Kuhn M, et al. (2002) Polyorchidism: A strange anomaly with unsuspected properties. J Urol 168: 198.
↑  B. Wolf, G. G. Youngson, Polyorchidism, Pediatric Surgery International 13, 1998-01, עמ' 65–66 doi: 10.1007/s003830050247
↑  Seyed Mohammad Hadi Kharrazi, Mohammad Reza Rahmani, Majid Sakipour, Saeed Khoob, Polyorchidism: a case report and review of literature, Urology Journal 3, 2006, עמ' 180–183
↑  Robert Bergholz, Katharina Wenke, Polyorchidism: a meta-analysis, The Journal of Urology 182, 2009-11, עמ' 2422–2427 doi: 10.1016/j.juro.2009.07.063
↑  M. Nistal, R. Paniagua, R. Martín-López, Polyorchidism in a newborn: case report and review of the literature, Pediatric Pathology 10, 1990, עמ' 601–607 doi: 10.3109/15513819009067148
הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
ליימן שליסל

| --- | --- |

 נתונים כלליים
 סוג:  חברה פרטית
 מייסדים:  הירש ליימן
 תקופת הפעילות:  1919–הווה (כ־106 שנים)
 משרד ראשי:  ישראל יבנה, ישראל
 מוצרים עיקריים:  ייבוא, שיווק והפצה של מותגי מזון
 עובדים:  500
  
 www.l-s.co.il
 
ליימן שליסל בע"מ היא חברה משפחתית פרטית ישראלית העוסקת בייצור, ייבוא והפצה של מותגים בינלאומיים, בעיקר מוצרי מזון.
החברה פועלת כיבואן וכמפיץ בלעדי בישראל של מספר חברות בינלאומיות, בהן: פרפטי ואן מלה (מנטוס), לואקר, שטורק (טופיפי ומרסי), ג'נרל מילס (nature valley) ועוד רבות אחרות. משרדי החברה שוכנים ביבנה.
היסטוריה

החברה הוקמה בשנת 1919 בעיר ברלין שבגרמניה על ידי הירש ליימן. החברה צמחה מסוכנות ממתקים שהקים.
בשנת 1935, עם עליית המשפחה לארץ, הועתקו עסקיה לישראל. ב-1954, ברוך ליימן, בנו של הירש, וגיסו, אברהם שליסל, חברו להקמת חברה שתייבא מוצרי נוחות שונים לארץ, אך החברה החלה לעסוק בייבוא רק החל משנת 1960. כיום, קבוצת ליימן שליסל בבעלות מוני ליימן וראובן שליסל.
ב-2016 קיבלה החברה מכה קשה כאשר איבדה את הזיכיון לקבוצת המותגים החזקים ביותר שלה ב-45 השנים האחרונות ואשר היוו לפחות כ-60 אחוז ממכירות החברה - פררו - הכוללים את המוצרים פררו רושה, ממרח נוטלה, קינדר, רפאלו, דופלו וסוכריות טיק טק.
במאי 2024 הששתפה, בשיעור 15%, בקבוצה בראשות חברת מילגם שזכתה במכרז להפרטת דואר ישראל.
ליימן שליסל מעסיקה כיום כ-530 עובדים.
הערות שוליים

↑  אילנית חיות, ‏ליימן שליסל בדרך לאבד את זיכיון נוטלה ופררו רושה, באתר גלובס, 23 בנובמבר 2015
↑  נווית זומר, פררו רושה נפרדת מלימן שליסל, באתר ynet, 23 בנובמבר 2015
↑  נורית קדוש, השוקולד מחליף ידיים: ליימן שליסל נכנעה לנוטלה, באתר כלכליסט, 22 ביוני 2021
↑  גולן חזני ועדיאל איתן מוסטקי, האחים ויל מכוונים את הדואר לתחרות בבנקים, באתר כלכליסט, 20 במאי 2024
מלחמות המין הפמיניסטיות

מלחמות המין הפמיניסטיות, הידועות גם כמלחמות הסקס הלסביות, ונקראות גם "מלחמות הסקס" או "מלחמות הפורנו", הוא השם שניתן לתקופה בה חל פילוג בתנועה הפמיניסטית ונערכו אין ספור ויכוחים ודיונים, גם באקדמיה וגם על בימת בית המשפט, בנוגע לאופן ההתייחסות הפמיניסטית למספר פעילויות מיניות ויצוגים מיניים שונים, עיקרם פורנוגרפיה, זנות וBDSM. הדיונים, שחלק מהפמיניסטיות העידו ש"הרגישו כמו מלחמה", פילגו את הקהילה הפמיניסטית של שנות השבעים ותחילת שנות השמונים, ויצרו חיץ שקיים עד היום בין הפמיניזם הליברלי לפמיניזם הרדיקאלי, אך גם בין שתי קבוצות מובחנות בתוך הפמיניזם הרדיקאלי. עם זאת שהחיץ עדיין קיים, רבות ההוגות שהושפעו משני הזרמים.
מצד אחד של הדיבייט היו פמיניסטיות שמתנגדות לפורנוגרפיה, ומצד שני פמיניסטיות סקס-פוזיטיב. הנושאים בדיונים כללו פורנוגרפיה, ארוטיקה, זנות, סקס לסבי, מקומן של נשים טרנסג'נדריות בקהילה הלסבית, סאדו-מאזוכיזם, ונושאים נוספים הקשורים לפרקטיקות מיניות. שסעים עמוקים נוצרו בקהילה הפמיניסטית בעקבות הדיונים.
רקע

בשנות ה-70 של המאה ה-20 השיח הפמיניסטי נסוב סביב שני תחומים עיקריים - לראשון ניתן לכנות באופן כללי "התנועה לשחרור האישה", שכלל מגוון מיזמים וארגונים כמו NOW שהקימה בטי פרידן, ואשר התמקד בנושאים של שוויון פורמלי, כמו אפליה בשכר והזדמנויות בעבודה. במרכז תנועה זו עמדו נשים הטרוסקסואליות ולבנות. והתחום השני, שניתן לכנות "פמיניזם לסבי", שהתמקד באידאולוגיות מגדריות חדשות, וניסה לנסח מחדש את תפקידן המגדרי של נשים כבלתי תלוי בגברים. הייתה חפיפה בין התנועות, כאשר שתיהן רצו למגר את הפטריארכיה ולייצר מציאות חדשה בה נשים משוחררות מדיכוי מגדרי. ואולם בסוף שנות השבעים, השיח החל להשתנות, ולהתמקד בנושאים של מיניות - במיוחד בסוגיה של פרקטיקות מיניות שחלק מהפמיניסטיות ראו כתוצר ישיר של הפטריארכיה, והאמינו שדיכוי של נשים הוא מהותי להן. אלה כללו פורנוגרפיה, עבודת מין, ו-BDSM. פורנוגרפיה במיוחד הפכה למטרה אקטיביסטית מרכזית של זרם הפמיניזם הזה שנולד מתוך הפמיניזם הלסבי, ואז מצא גם תומכות בתנועת שחרור האישה, בעשור בין אמצע שנות השבעים לאמצע שנות השמונים. בו בזמן, פמיניסטיות רבות אחרות התנגדו להנחות היסוד הטמונות בהתנגדויות אלו, והחשיבו אותן לפוריטניות, ממשטרות, ומזיקות לנשים ולזכות הבחירה שלהן. המחלוקות החריפו עם השנים, והגיעו לשיא בתחילת שנות השמונים, ויצרו פילוג בקרב פמיניסטיות. בין היתר, שיום חדש של זרמים נבע מתוך "מלחמות הסקס" - הפמיניזם אנטי-פורנוגרפיה נקרא פמיניזם רדיקלי והוא המשך ישיר של ה-פמיניזם של הגל השני, והזרם שהתנגד להן קיבל את השם פמיניזם סקס-פוזיטיב. פמיניזם חופף זרמים אידאולוגים שונים ולעיתים מתנגדים אחד לשני, ביניהם תנועת זכויות עובדות מין, תאוריה קווירית, ופמיניזם ליברטריאני.
הצדדים

המחנות שנוצרו בעקבות הדיונים תויגו במרוצת הזמן "פמיניסטיות אנטי-פורנוגרפיה" ו"פמיניסטיות סקס-פוזיטיב".
הצדדים > הפמיניסטיות האנטי-פורנוגרפיה

ב-1976 אנדריאה דבורקין ארגנה בניו יורק מחאות נגד הסרט Snuff - סרט ששיווק את עצמו כסרט סנאף אמיתי, ונחשב לסרט שיצר את האגדה האורבנית לגבי סרטי סנאף, בו נרצחת לכאורה אישה אל מול המצלמה כאקט פורנוגרפי. אך היא לא הצליחה למנף את התנועה להמשך פעילות נגד פורנוגרפיה. בלוס אנג'לס נוצרה כמחאה לסרט הארגון "נשים נגד אלימות נגד נשים" (Women Against Violence Against Women), וארגון זה כן הצליח להמשיך למחאות נוספות, כגון התנגדות לאלבום של הרולינג סטונז "Black and Blue", שם המתייחס לחבורות על גופה של אישה מוכה. תנועת האנטי-פורנוגרפיה בארצות הברית קיבלה תנופה כאשר קם ארגון נוסף בשם "נשים נגד אלימות בפורנוגרפיה ובתקשורת" (Women Against Violence in Pornography and Media (WAVPM)) בסן פרנסיסקו ב-1977. הארגון צמח מתוך כנס על אלימות נגד נשים שהתקיים באותה העת, וחברות בארגון כללו את סוזן גריפין, קתלין בארי, ולורה לדרר. WAVPM ארגנו את הכנס הארצי הראשון נגד פורנוגרפיה בסן פרנסיסקו ב-1978, אירוע שכלל את מצעד "לוקחות בחזרה את הלילה" הראשון. בעקבות הכנס, קם ארגון אנטי-פורנוגרפיה בניו יורק, בשם "נשים נגד פורנוגרפיה" (Women Against Pornography), וכן להתארגנויות נוספות ברחבי ארצות הברית. ב-1983, פייג' מליש, שהייתה חברה בארגונים בסן פרנסיסקו וניו יורק, הקימה את "פמיניסטיות נלחמות בפורנוגרפיה" (Feminists Fighting Pornography) כדי להתמקד באקטיביזם פוליטי במאמץ להביא לחקיקה שתגביל את תעשיית הפורנו. אנדריאה דבורקין וקתרין מקינון פעלו במסגרת זו, וכתבו את הצעת החוק "פקודת זכויות האזרח נגד פורנוגרפיה", לפיה פורנוגרפיה צריכה להיות מוכרת כהפרת זכויות האזרח של נשים, כסוג של אפליה מינית, והפרת זכויות אדם.
הצדדים > הפמיניסטיות הפרו-סקס

אלן ויליס, עיתונאית פמיניסטית, הייתה אחת הראשונות שהקימו זעקה נגד הפמיניסטיות האנטי-פורנוגרפיה בשל מה שהיא ראתה כפוריטניזם, סמכותנות מינית, ואיום על חופש הביטוי. המסה שכתבה ב-1981 בשם Lust Horizons: Is the Women's Movement Pro-Sex? (אופק התשוקה: האם תנועת הנשים היא פרו-סקס?) הוא המקור של המונח "פמיניזם פרו-סקס". הפמיניסטיות שהתנגדו לזרם האנטי-פורנוגרפיה קידמו את הרעיון שסקס הוא מקור הנאה לנשים, והחשיבו את המאמצים של תנועת האנטי-הפורנוגרפיה כעומדים בקנה אחד עם המלחמה של הימין הפוליטי השמרני בסקס ומיניות. ארגונים סקס-פוזיטיב מוקדמים כללו את Samois בסן פרנסיסקו, שקם ב-1978, שבין חברותיו נמנו גייל רובין ופט כליפה, ואת מאפיית המין הלסבית (Lesbian Sex Mafia) שהקימה דורותי אליסון עם ג'ו ארנונה בניו יורק ב-1981. כוח המשימה הפמיניסטי נגד צנזורה (Feminists Anti-Censorship Taskforce (FACT)) הוקם ב-1984 על ידי אלן ויליס בתגובה להצעת החוק של דבורקין ומקינון, וב-1989, פמיניסטיות נגד צנזורה, ארגון בריטי, הקים שלוחה אמריקאית, ופמיניסטיות בעד חופש הביטוי קם ב-1992, כאשר בין החברות המקימות היו ורוניקה ורה וקנדידה רויאל.
אירועים מרכזיים

באוקטובר 1980, במליאת הכנס השנתי של הארגון הלאומי לנשים (NOW), נוסחה החלטה לפיה האיומים הגדולים במסגרת המיניות הם "פדופיליה, פורנוגרפיה, סאדו-מאזוכיזם, וסקס ציבורי" אשר במהותם "נצלניים, אלימים, ופולשים לפרטיות", ושהם אינם "אוריינטציות או העדפות מיניות". החלטה זו הכתה גלים חזקים בקהילת הלהט"ב, שבאותה עת נלחמה קשות להכרה באוריינטציות מיניות שאינן בקונצנזוס ההטרונורמטיבי. בתגובה, כתבו שתי נשים לט"ביות - סוזי ברייט, אישה ביסקסואלית ואחת המייסדות של תנועת הפמיניזם סקס-פוזיטיב, וג'נט בלוותר - את "החלטת החופש המיני" (Sexual Freedom Resolution), אשר הוצגה לוועידה הדמוקרטית הארצית על ידי המשלחת הגאה, ולפיה המלחמה במיעוטים מיניים פוגעת במגוון גדול של חברי וחברות הקהילה, בכללם אנשים שחורים, טרנסג'נדרים, הומואים, לסביות, ביסקסואלים, נכים ועוד, ומקדמת סמכותנות והגבלת זכויות, ושעל הקהילה להבטיח חופש מיני, אירוטי, ואחר למען בריאות וזכויות החברים בה.
אחד הקונפליקטים הגדולים אירע ב-1982, כאשר התקיים כנס על הפוליטיקה של מיניות במכללת ברנרד, שאורגן בין היתר על ידי אלן ויליס, אלן גולד, גייל רובין וקרול ואנס, ובו השתתפו פמיניסטיות סקס-פוזיטיב אחרות כמו דורותי אליסון, וקייט מילט. הוועד המארגן לא נתן לפמיניסטיות אנטי-פורנוגרפיה להשתתף בארגון הכנס, אז הן הרימו סדרת מחאות מחוץ לאירוע. האירוע הזה נחשב לעיתים קרובות ל"יריית הפתיחה" של מלחמות הסקס, מכיוון שהסכסוכים במסגרתו אף הפכו אישיים, והפילוג שנוצר התחדד ונשאר כל כנו במהלך העשורים הבאים.
הסוגיות

הנושאים המרכזיים עליהם התנהלו הוויכוחים במלחמות הסקס - בין אם בתקשורת או פנים מול פנים - כללו:
הסוגיות > פורנוגרפיה

לקראת סוף שנות השבעים השיח המרכזי בתנועה הפמיניסטית עבר מנושא לסביות לנושא המיניות, ובעיקר נושא הפורנוגרפיה. הנושא פילג את התנועה, כאשר הפמיניסטיות המתנגדות לפורנוגרפיה טענו שמדובר ביחסי מין על פי מודל פטריארכלי, המתקיימים במסגרת יחסי הכוחות בחברה שנוטים לטובת גברים, ומבוססים על הפעלת כוח. על פי פרספקטיבה זו, פורנוגרפיה מיוצרת על ידי ועבור גברים, ומשקפת פרדיגמה של מין שממרכזת גברים. עוד רעיון שהיה חלק מהאתוס של הפמיניזם הזה בא מהפמיניזם הלסבי של התקופה, לפיו סקס אמור להיות אקט אמוציונאלי ואינטימי המקשר בין שתי נפשות, ומכוון ליחסים ארוכי טווח, ואשר כפר בתפישת הסקס כמשהו פיזי בלבד.
בספרה "פורנוגרפיה: גברים כובשים נשים", טענה אנדריאה דבורקין שהתמה של פורנוגרפיה היא דומיננטיות גברית, וככזו, היא פוגענית כלפי נשים במהותה. דבורקין האמינה שלא רק העשייה של הפורנוגרפיה היא מזיקה, אלא גם הצפייה בה, מכיוון שהצופה מפנים את המיזוגניה המוצגת לו. רובין מורגן תמצתה את העמדה של הפמיניסטיות האנטי-פורנוגרפיה לפיה פורנוגרפיה ואלימות כלפי נשים הן בלתי ניתנים להפרדה באומרה, "פורנוגרפיה היא התאוריה, ואונס הוא הפרקטיקה".
תנועת האנטי-פורנוגרפיה העלתה ביקורת מצד פמיניסטיות סקס-פוזיטיב כגורמת להדחקת מיניות בריאה ומקדמת צנזורה. במאמרה Thinking Sex: Notes for a Radical Theory of the Politics of Sexuality, גייל רובין גרסה כי שחרור מיני הוא יעד פמיניסטי, והדגישה כי אין הפמיניסטיות האנטי-פורנוגרפיה מדברות בשם כל הפמיניסטיות. היא האמינה שצריכה להיות תאוריית מיניות שנפרדת מפמיניזם. הפמיניסטית ונדי מקלרוי כתבה במאמרה XXX: A Woman's Right to Pornography ש"היתרונות שפורנוגרפיה מספקת לנשים עולה בהרבה על כל חיסרון שבה".
הבדלים בעמדות פמיניסטיות מתמקדים הרבה בחיבור בין ייצוג של מיניות לבין התוצאה הצפויה: פמיניזם אנטי-פורנוגרפיה רואה בפורנו נורמליזציה של אלימות כלפי נשים דרך האקטים המוצגים, ומישטור גופן של נשים על ידי הדימויים המקובלים (למשל, שהטרנד של הסרת כל שיער הערווה אצל נשים שהתפתח בעשור האחרון הוא תוצאה ישירה של הגידול בצפייה בפורנו מגיל צעיר יותר עם התפתחות האינטרנט, מכיוון שכך היו נוהגות שחקניות הפורנו). מאידך, פמיניסטיות סקס-פוזיטיב רואות במישטור המיניות סטיגמטיזציה של מיעוטים מיניים, בכללם נשים לט"ביות, בדס"מיות ועובדות מין.
הסוגיות > BDSM

ההתנגשויות בנושא BDSM אירעו בעיקר בסן פרנסיסקו, והחלו ב-1977 כאשר חברות הארגון "נשים נגד אלימות בפורנוגרפיה ובתקשורת" הפגינו מחוץ למועדון חשפניות בו הרקדניות ביצעו אקטים סאדו-מזוכיסטיים אחת בשנייה. המחאה באה למגר כל ייצוג של נשים כ"קשורות, נאנסות, מעונות או מושפלות למטרות סיפוק או הנאה מינית". חברות הארגון ראו ב-BDSM אלימות טקסית נגד נשים והתנגדו לכל פרקטיקה בדס"מית בקהילה הלסבית. ארגון Samois הוקם ב-1978 עבור נשים בקהילת ה-BDSM, ואשר ראו את הפרקטיקות המיניות שלהן כמתואמות לעקרונות הפמיניזם.
הסוגיות > זנות

תנועת האנטי-פורנוגרפיה התנגדה לזנות בטענה שהיא נכפית על נשים שאין להן דרך אחרת, ושמדובר בסחר בגופן של נשים, וכן באונס ממוסד. תנועת הסקס-פוזיטיב, לעומת זאת, גרסה שהטענה הזו מתעלמת מהסוכנות האישית (agency) של נשים בתעשיות המין, ושזנות היא לא מהותנית מבוססת על ניצול של נשים. על פי פעילת זכויות עובדות המין קרול לי, "תנועת זכויות הזונות של שנות השבעים המוקדמות התפתחה באופן ישיר מתוך תנועת הנשים".
על פי הפמיניזם המתנגד לזנות, הזנות היא באופן מהותי פוגעני כלפי כל מי שמעורב בה: שהזנות תורמת להפצת מחלות מין ומעודדת אלימות כלפי זונות, בין אם בידי הלקוחות, הסרסורים, או המשטרה. עמדה זו גם גורסת שכל הנשים מדוכות ונפגעות מקיום הזנות, גם כשאינן מעורבות באופן ישיר, מכיוון שקיומה של נורמה של רכישת גופן של נשים מקדמת אובייקטיפיקציה של נשים ככלל, ומקדמת את התפישה לפיה גברים יכולים לרכוש את גופן של נשים, דבר התורם לאי-השוויון החברתי של נשים. בנוסף, עמדת האנטי-זנות היא שזנות נותנת לגיטימציה לרצונם של גברים לסקס על פי דרישה, באמצעות כפייה ואונס של זונות; שזנות מעניקה לגברים את הכוח והשליטה ב"יחסי" המין. ישנן פמיניסטיות הטוענות שאי אפשר לבחון זנות בכלל מחוץ לקונטקסט הפטריארכלי והקפיטליסטי בו היא מתקיימת, כי למרות שישנן סיבות רבות שנשים מתחילות לעבוד בזנות, הלחצים הכלכליים מהווים מוטיבציה עיקרית. ושלמרות המימרה ש"זנות היא המקצוע היחיד בו נשים מרוויחות יותר מגברים", למעשה רוב זרימת הכסף נשלטת בידי סרסורים. שבחברה פטריארכלית שמציעה פחות הזדמנויות כלכליות ומקצועיות לנשים, הסיכויים גדלים שנשים יפנו לזנות כדי לכלכל את משפחותיהן. שה"בחירה" לכאורה היא פשוט האופציה היחידה הנותרת להן.
העמדה הסקס-פוזיטיב לגבי זנות בזמן מלחמות הסקס הייתה שזונות הן אינדיבידואליות בעלות יכולת לקבל החלטות עצמאיות לגבי חייהן, ואף היו טוענת שיש לעובדות מין כוח כוח בתוך מערך היחסים בעבודתן, כי הן שולטות בכסף ובשירותים המוצעים. הן נתפשו על ידי חלק מהפמיניסיות כנשים משוחררות מינית, שבאפשרותן ליהנות מעבודתן. הפמיניזם פרו-זנות גם התעקש על ראייה הומניסטית כלפי זונות, דרכה לכל אדם יש זכות לבחור את משלח ידו, כולל זנות.
ראייה זו התפתחה לראייה מורכבת יותר, שבה יש הכרה שרוב הנשים שעובדות בזנות אכן נתונות לאלימות מוגברת ואינן מגיעות למקצוע מתוך רצון אלא מתוך מצב של אופציות מוגבלות. הטענה עדיין נותרת שזנות היא לאו דווקא נצלנית או משפילה במהותה, אלא נהייתה כזו בגלל השפעות הפטריארכיה; ושיש מגוון רחב של מצבים וסיפורים של נשים בזנות, ושהן אינן מקשה אחת שניתן לקבוע לפיה את גורלן של כל עובדות המין. פמיניסטיות סקס-פוזיטיב נוטות להיות תומכות של ארגוני זכויות לעובדות מין, וכן של דה-קרימינליזציה של זנות, על פי התפישה שזה יוביל לחופש התארגנות מוגבר לעובדות המין, שיביא בתורו להגנות מוגברות בתחומי הבריאות הביטחון האישי.
סרטן השד בגברים

| --- | --- |
 תחום:  אונקולוגיה 
 מיקום אנטומי:  male breast 
 קישורים ומאגרי מידע
 MeSH:  D001943
 OMIM:  114480
 סיווגים
 ICD-10:  C50
 
סרטן השד אצל גברים הוא מקרה נדיר של סרטן השד, מופיע כאחוז אחד עד שניים מכלל מקרי סרטן השד וכרבע אחוז מכלל מקרי הסרטן בכלל. הוא מופיע לרוב אחרי גיל 50 ובעיקר בגילאים 60–70 וכמו אצל נשים, בעיקר בשד שמאל. נדירות התופעה והמחשבה שסרטן שד הוא ייחודי לנשים גורמים לכך שלרוב לא מאבחנים את הסרטן בזמן.
הסיבה לנדירות מקרי סרטן השד אצל גברים היא העובדה שרוב מקרי סרטן השד מתפתחים בצינוריות החלב ואצל רוב הגברים אין צינוריות חלב ברקמת השד.
אטיולוגיה

בהשוואה לנשים, סרטן השד נדיר יותר אצל גברים, אך עדיין, קרוב לאחוז אחד מכלל המאובחנים בסרטן השד הם גברים. קיימים מעט ממצאי מחקר על ביטויי המחלה בקרב גברים, אך מכיוון שמספר המאובחנים במחלה עולה במהלך השנים, המחקר בתחום גדל בהדרגה. הגורמים לסרטן השד אצל גברים עדיין אינם ידועים ומובנים במלואם. בדומה לסרטן השד אצל נשים, היסטוריה של סרטן מסוג זה במשפחה מגבירה את הסיכון ללקות בו אצל גברים. מבחינה גנטית, לאחוז מסוים מהגברים הסובלים מסרטן השד ישנה מוטציה גנטית מסוג BRCA1(אנ') או BRCA2(אנ'). הימצאות מוטציות גנטיות אלו אצל גברים, ובמיוחד מוטציה של BRCA2, מהווה גורם סיכון גבוה להתפתחות של סרטן השד. קיימים מגוון גורמי סיכון נוספים שנמצאו כמגבירים את הסיכויים בקרב גברים לחלות בסרטן השד, ביניהם: מצבים שבהם מופר איזון הורמונלי בהורמוני האסטרוגן והאנדרוגן אצל גברים, סרטן האשכים, בקע ובעיות פוריות, ומחלות שפירות של השד, כגון שד פיברוציסטי. גם מצבים כמו תסמונת קליינפטר, שימוש חיצוני באסטרוגן או טסטוסטרון, והשמנת יתר נמצאו כמעלים את הסיכון ללקות במחלה.
אבחון

לאור העובדה כי הגידול בקרב גברים הוא נדיר והמודעות לנושא זה נמוכה, סרטן שד בגברים מאובחן בשלבים מתקדמים יותר בהשוואה לנשים. הגודל הממוצע של הגידולים המאובחנים בקרב הגברים הוא בקוטר 24 מ"מ וגם שכיחות הגרורות גבוהה יותר בהשוואה לנשים. האמצעים בהם מאבחנים סרטן שד בגברים דומים לאלה הנפוצים בקרב נשים, לרוב באמצעות אולטרסאונד וממוגרפיה. ברוב המקרים שלב הממוגרפיה מאפשר להבדיל בין התפתחות ממאירה לבין גידול שפיר של הרקמה. מאפיינים רדיוגרפיים המעידים על נגע ממאיר יכללו חריגות מסוימת משולי הנגע ברקמת הפטמה. בבדיקת אולטראסאונד, סרטן פולשני בדרך כלל נמצא במצב מוצק הדורש לקיחת דגימה ביופסית. הביופסיה נעשית או על ידי שאיבת מחט – מחט דקה מוחדרת לנגע כדי לדגום חלק מהרקמה – או על ידי ביופסיית כריתה – הכוללת כריתה של הגוש תחת הרדמה מקומית. כמו כן נבדקת הנוכחות של חלבוני גדילה היכולים להגביר ייצור של תאי סרטן אקטיביים.
ישנם סוגים שונים של סרטן שד. הסוג הנפוץ ביותר בקרב נשים וגברים הוא קרצינומה פולשנית. המצב המוקדם, הטרום-סרטני נקרא קרצינומה צינורית והוא מאובחן אצל גברים לעיתים רחוקות. המצב הטרום-סרטני פירושו שיש תאים סרטניים בשד אבל הם עדיין נמצאים בתוך צינורית השד ולא יכולים להתפשט.
טיפול

הטיפול שניתן כיום דומה ברובו לטיפול בסרטן השד בקרב נשים. כדי לקבוע את סוג הטיפול, רופאים בוחנים את סוג סרטן השד, שלבי התפתחות המחלה (גודלו של הגידול ומידת התפשטותו), דרגת המחלה (הנקבעת על פי מראה התאים תחת מיקרוסקופ, נתון המסייע לחשב את קצב התפתחות הגידול הסרטני). כמו כן, בודקים האם לתאים יש קולטנים לטיפול ממוקד בסרטן.
ישנן מספר דרכי טיפול במחלה: ניתוח של כריתת השד עם דגימה מבלוטות הלימפה ולעיתים גם ניתוח להסרת קשרי בלוטות הלימפה, טיפול תרופתי נוגד הורמונים ושימוש בטמוקסיפן. במקרים מסוימים, כשלגידול יש קולטנים לאסטרוגן ופרוגסטרון, יבוצע טיפול כימותרפי לאחר ניתוח, על מנת להפחית סיכויי הישנות והתפשטות של המחלה. בטיפולים כימותרפיים-מניעתיים, ניתנים לרוב שילובים של כמה תרופות.
פרוגנוזה

סיכויי ההחלמה מהמחלה אצל גברים זהים לסיכויי ההחלמה אצל נשים וזאת בהתאמה לגיל ולשלב האבחון. גידול קטן יותר והיעדר או מיעוט מעורבות של בלוטות הלימפה המקומית מגדיל את סיכויי ההחלמה. טיפול הורמונלי בסרטן שד בגברים עשוי להשפיע על הופעת תופעות לוואי של גלי חום והפרעה בזקפה.