stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
תמונת הילד היהודי מגטו ורשה
הערות שוליים

↑  ה"וֶרטֶאֶרפָסוּנג" (Werteerfassung) שניהל קצין האס אס אוֹבֶּרשטוּרמְפיהרר (מקביל לסגן-סרן) פרנץ קונרד היה המשרד שריכז את הרכוש היהודי לאחר שבעליו נרצחו או גורשו למחנות הריכוז וההשמדה.
↑  "כיצד ילד קטן נעשה הפנים של השואה", באתר טיים, 100 התמונות המשפיעות ביותר בכל הזמנים, 17 בנובמבר 2016
↑  תמונה עם 6 מיליון שמות Maltz, Judy (3 March 2011). "Holocaust Studies / A picture worth six million names
↑  שירה שטיין, מי זה הילד בתמונה המפורסמת בגטו ורשה?, 24 באוגוסט 2014, Who is that Boy in the Famous Warsaw Ghetto Picture
↑  "תמונת הילד היהודי מגטו ורשה" - לוי זילינווארגר, Holocaust Education & Archive Research Team
↑  "תמונת הילד היהודי מגטו ורשה" - כתבה על צבי נוסבאום, The 'Warsaw Ghetto Boy' By Mark Weber, INSTITUTE FOR HISTORICAL REVIEW
↑  "תמונת הילד היהודי מגטו ורשה", National Archives and Records Administration, College Park
↑  "תמונת הילד היהודי מגטו ורשה" - גולדה סטאבורובסקי, The Boy in the Photo? The Warsaw Ghetto & The Stroop Report / ראו: Golda Stavarowski
↑  גולדה סטאבורובסקי - נכדיה המתגוררים בישראל: ד"ר זהבה סטבורובסקי, ד"ר חנוך סטבורובסקי, נכדיה המתגוררים באוסטרליה: גולדה סטאר-שולקס, הנרי (חנוך-ויקטור) סטאר (נכון לשנת 2018)
↑  דן פורת, הילד: מסע בעקבות תצלום, ירושלים, כתר, עמ' 219
↑  "תמונות המאה 1900–2000", מוסף מיוחד של ידיעות אחרונות, בשיתוף מפעל הפיס, עריכה: רון ירון. "נחום ברנע, איתן הבר, ירון לונדון, סבר פלוצקר - כותבים על הרגעים הגדולים של המאה ה-20", 31 בדצמבר 1999 עמ' 38–39.
↑  מנחם גנץ - סופר מעריב ברומא, "הילד הנכנע בעמוד הראשון", מעריב, 26 בדצמבר 1999
↑  על אודות הספר, באתר הוצאת מקמילן (באנגלית)
גולדה סטאבורובסקי, 1941
גולדה והבנים מרדכי ומנדל, 1925
תקרית ולה

סימון איי הנסיך אדוארד, מקום התקרית
תקרית וֶלָה (באנגלית: Vela incident), המוכרת גם בשם ההבזק הדרום-אטלנטי (South Atlantic Flash), הייתה אירוע "הבזק כפול" של אור שזוהה על ידי הלוויין האמריקאי "ולה 5" ב-22 בספטמבר 1979.
מומחים שבחנו את המידע שיערו כי ייתכן שההבזק הכפול – מאפיין מוכר של פיצוץ גרעיני – היה תוצאה של ניסוי בנשק גרעיני: "המסקנות של הפאנל הנשיאותי היו מרגיעות, שכן הן הניחו כי ההסבר הסביר ביותר לזיהוי של ולה הוא פגיעת מטאורואיד בלוויין – בעיקר בגלל אי-ההתאמה בקריאות הבהאנגמטר. אחרים שניתחו את המידע, ביניהם סוכנות הביון של משרד ההגנה האמריקני, המעבדות הלאומיות וקבלנים של משרד ההגנה, הגיעו למסקנה שונה מאוד – לפיה המידע תמך באפשרות כי ב-22 בספטמבר 1979, לווין ולה 6911 זיהה פיצוץ גרעיני."
למרות זאת, מעולם לא יצא מכלל אפשרות שהאות של ההבזק הכפול היה אות אלקטרוני שגוי שנוצר על ידי חיישן מזדקן בלוויין הישן. מעולם לא זוהתה או התאמתה תזת הפיצוץ, כדוגמת נוכחותם של תוצרי-לוואי גרעיניים באוויר וזאת על אף גיחות רבות באזור של מטוסי חיל האוויר האמריקאי שהותאמו במיוחד לזהות נשורת רדיואקטיבית באוויר.
בנוסף, צוין כי מטאורואידים מסוימים יוצרים פרצי פיצוץ שנמדדים בין כמה קילוטונים של TNT (האירוע המזרח-תיכוני) ועד מגהטונים של TNT (אירוע טונגוסקה) בעודם נכנסים לאטמוספירה. במקרים כאלה הגילויים הפיזיקליים לרוב שונים מאוד מאלה שנצפו בתקרית, מכיוון שמטאורואידים בודדים אינם מפיקים את מאפיין ההבזק הכפול של פיצוץ גרעיני. עם זאת, עלו השערות נוספות, לפיהן הלוויין הבודד זיהה שילוב נדיר וחריג של תופעות טבעיות - כלומר החיישנים תפקדו כראוי, אך האירוע היה לא-גרעיני.
זיהוי

"ההבזק הכפול" זוהה ב-22 בספטמבר 1979, ב-00:53 GMT, על ידי הלוויין האמריקאי ולה הוטל 6911, שנשא חיישנים שונים שעוצבו במיוחד על מנת לזהות פיצוצים גרעיניים. בנוסף להיותו מסוגל לזהות קרני גמא, קרני-X ונייטרונים, הלוויין הכיל גם שני בהאנגמטרים מסיליקון מוצק שמסוגלים להבחין בהבזק האור הכפול המקושר עם פיצוצים גרעיניים - הבזק אור עוצמתי ומהיר ואחריו הבזק שני, ארוך יותר.
הלוויין דיווח על מאפייני ההבזק הכפול של פיצוץ גרעיני פנים-אטמוספירי בעוצמה של 2–3 קילוטונים באוקיינוס ההודי בין איי קרוזט (אי קטן ומיושב בדלילות בחזקה צרפתית) ואיי הנסיך אדוארד ששייכים לדרום אפריקה ב-47°S 40°E﻿ / ﻿47°S 40°E﻿ / -47; 40.
למרות הזמן שחלף, עדיין קיים ספק רב לגבי אמיתות הדיווח של הלוויין. הלוויין ולה הוטל 6911 היה פרט מזוג לוויינים ששוגרו ב-23 במאי 1969 - למעלה מעשר שנים לפני תקרית ההבזק הכפול, ולווין זה כבר עמד יותר משנתיים אחרי "אורך החיים המתוכנן" שלו ביום התקרית. היה ידוע כי ללווין יש חיישן הבזק אלקטרו-מגנטי (EMP) תקול והוא פיתח פגם (ביולי 1972) בזיכרון ההקלטה שלו, אולם הפגם הזה פתר עצמו עד מרץ 1978.
בנוסף, הערכות טכניות מוקדמות בחנו את האפשרות לפיה ולה הקליט צירוף של תופעות טבעיות, דוגמת ברק בשילוב עם פגיעת מטאור. כתבות חדשות מוקדמות נוספות מאותה תקופה דנו באפשרות של פגיעת גוף חיצוני גדול, כדוגמת אסטרואיד, בלוויין. חיישני ההבזקים של ולה היו רגישים לברקי-על, דבר שהוביל לנסיעתם של שני מדענים, ג'ון וורן ורוברט פריימן מהמעבדה הלאומית לוס אלמוס, לחקור ברק-על נדיר שהתרחש מעל היבשה באי בל, ניופאונדלנד באפריל 1978. התצפיות שלהם מהאירוע, המוכר בשם 'הפיצוץ באי בל', דיברו על נזק מבני, חיות חווה מתות ומכשירי חשמל שהושמדו בנוסף לראיות נוספות (הרעם של ברק-העל נשמע בקייפ-ברויל, מרחק 55 קילומטרים ממקום האירוע). הפיצוץ באי בל הוא אחד מכ-600 פיצוצים מסתוריים שהתרחשו לאורך קו-החוף המזרחי של צפון אמריקה בין סוף 1977 לאמצע 1978.
טענות למעורבות ישראל באירוע

עוד לפני תקרית ולה, סוכנויות המודיעין בארצות הברית העריכו כי ישראל מפתחת נשק גרעיני. לדברי העיתונאי סימור הרש, האירוע היה ניסוי גרעיני משותף לישראל ולדרום אפריקה, השלישי במספר, וישראל שלחה לאירוע שתי ספינות של חיל הים וקבוצת אנשי צבא ומומחי גרעין. גם חוקר הגרעין ריצ'רד רודס טען כך, והוסיף שלדעתו ממשלת ארצות הברית טשטשה עובדה זו בכוונה כדי לשמור על מערכת יחסים טובה עם ממשל דרום אפריקה. חוקרים נוספים בתחום הגרעין סבורים אף הם כי האירוע היה ניסוי גרעיני משותף לישראל ולדרום אפריקה, בהם המדען דייוויד אולברייט, שפרסם בשנת 1992 מאמר בביטאון מדעני האטום המחזק טענה זו.
בשנת 2010 פרסם נשיא ארצות הברית דאז ג'ימי קרטר את ספרו "יומן הבית הלבן", ובתאריך 22 בספטמבר 1979 הוא כתב ביומן: "זוהה פיצוץ גרעיני באזור דרום אפריקה - אולי דרום אפריקה וישראל עשו זאת באמצעות ספינה, או שזה כלום". ב-27 בפברואר 1980 כתב ביומן: "יש לנו אמונה גוברת בקרב המדענים שלנו שהישראלים אכן ביצעו ניסוי בפצצת גרעין באוקיינוס ההודי, סמוך לדרום אפריקה."
תומאס ריד, שהיה מזכיר חיל האוויר של ארצות הברית באותה תקופה, פרסם בשנת 2009 ספר על פיתוחי נשק גרעיני במדינות שונות בעולם, ובו כתב שלדעתו תקרית ולה הייתה ניסוי ישראלי בפצצת נייטרון. לדבריו, ישראל נקטה באמצעי זהירות שימנעו את גילוי האירוע: הניסוי נעשה בזמן שהתרחשה סופת טייפון, ושעת הניסוי נבחרה ב"חלון זמן" שבו על פי נתונים רשמיים לא היו אמורים להיות לוויינים פעילים מסוג "ולה" מעל לאוקיינוס ההודי. הלוויין שזיהה את הפיצוץ היה מיושן ולכן הוגדר כ"לא פעיל" על ידי ממשלת ארצות הברית, אך בפועל עדיין היה מסוגל לקבל נתונים, וכך זוהה הניסוי.
טענות אחרות

בשנת 1959 ערכה ברית המועצות מספר ניסויים גרעיניים באוקיינוס השקט, אך בשנת 1963 חתמה על האמנה למניעת ניסויים גרעיניים באטמוספירה, בחלל החיצון, ותחת פני המים. על אף זאת טענה בשנת 1979 סוכנות הביון של משרד ההגנה האמריקני שייתכן שברית המועצות הפרה את האמנה וייחסה לה את הניסוי.
חוקרים בודדים סבורים כי מדובר בניסוי גרעיני של ברית המועצות, פקיסטן, ישראל, הודו או צרפת.
תומאס אלוי מרטינס

| --- | --- |

 לידה:  16 ביולי 1934 טוקומאן, ארגנטינה 
 פטירה:  31 בינואר 2010 (בגיל 75) בואנוס איירס, ארגנטינה 
 מדינה:  ארגנטינה 
 מקום לימודים:  סורבון, אוניברסיטת טוקומאן 
 שפות היצירה:  ספרדית 
 צאצאים:  Ezequiel Martínez 
 פרסים והוקרה:  פרס אלפגוארה (2002)  מלגת גוגנהיים  פרסי אורטגה אי גאסט 
 fundaciontem.org
 
תומאס אלוי מרטינס (בספרדית: Tomás Eloy Martínez‏; 16 ביולי 1934 – 31 בינואר 2010) היה סופר ועיתונאי ארגנטינאי, שספריו תורגמו ל-36 שפות.
מרטינס נולד בטוקומאן, ארגנטינה ב-1934. את לימודיו האקדמיים סיים עם תואר ראשון בספרדית ובספרות באוניברסיטת טוקומאן. את התואר השני הוא סיים בסורבון אשר בצרפת. בין השנים 1957–1961 שימש כמבקר קולנוע בעיתון La Nacion ולאחר מכן הפך לעורך הראשי של המגזין Primera Plana. בין השנים 1969–1970 עבד כעיתונאי בפריז ובתקופה זו ראיין את נשיא ארגנטינה הגולה חואן דומינגו פרון, הראיונות עם פרון היוו את הבסיס לרומנים המפורסמים ביותר של מרטינס: הרומן של פרון (1985) וסאנטה אוויטה (1995). ב-1972 בהיותו עורך במגזין הפנורמה תיאר דיכוי התקוממות אסירים פוליטיים בבית כלא המצוי בפרובינציית צ'ובוט. הדיווח סתר את הגרסה הרשמית של ממשלת ארגנטינה. בין השנים 1975–1983 הוגלה מרטינס מארגנטינה והוא חי בקראקס, ונצואלה ועבד כעיתונאי עבור עיתון שייסד בוונצואלה. בשנות השמונים החל מרטינס לעבוד כמרצה באוניברסיטת מרילנד בארצות הברית. כשחזר לארגנטינה שב לעבודתו ב-La Nacion וגם החל לכתוב עבור הניו יורק טיימס. ב-2010 מת תומאס אלוי מרטינס בבואנוס איירס בעקבות מחלת הסרטן.
ספריו שתורגמו לעברית

מעוף המלכה, הוצאת הקיבוץ המאוחד (סימן קריאה), מספרדית: אורי פרויס, 2002
זמר הטנגו, מחברות לספרות, מספרדית: ליה נירגד, 2009
תחנת ודנ"ח

| --- | --- |

 מידע על הבנייה
 חנוכת התחנה:  1 במאי 1958 
 אדריכל:  Ivan Taranov, Nadezhda Bykova 
 מיקום
 מדינה:  רוסיה רוסיה
 קואורדינטות:  55°49′20″N 37°38′29″E﻿ / ﻿55.822283333333°N 37.641494444444°E﻿ / 55.822283333333; 37.641494444444
 תחנות סמוכות:  Botanichesky Sad, Alekseyevskaya 
 מידע על התחנה
 רציפים:  2 
 קווים העוברים בתחנה:  קו קלוז'סקו-ריז'סקאיה 
 קוד התחנה:  090 
  (למפת מוסקבה מוגדלת) תחנת ודנ"ח(למפת מוסקבה רגילה) תחנת ודנ"ח
 
תחנת ודנ"ח (ברוסית: ВДНХ) היא תחנת הרכבת התחתית של מוסקבה בקו קלוז'סקו-ריז'סקאיה.
תחנת ודנ"ח נפתחה ב-2 במאי 1958 וממוקמת על גבול הרבעים אוסטנקינו ואלכסייבסקי.
התחנה מקושרת במעבר עם תחנת ויסטבוצ'ני צנטר של המונורייל.היא נמצאת בעומק של 53.5 מטר מתחת לפני הקרקע. בזמן פתיחת התחנה, היא הייתה התחנה העמוקה ביותר במטרו של מוסקבה. היא נשארה כזו עד ל-30 בדצמבר 1979, אז נפתחה תחנת מרקסיסטסקאיה, ששוכנת בעומק של 60 מטר.
התחנה קיבלה את שמה מממרכז ירידים ותערוכות בינלאומי (ודנ"ח), הנמצא בקרבה.
גלריה

לובי צפוני
מבט על לובי צפוני אנדרטת כובשי החלל ומגדל אוסטנקינו
הערות שוליים

↑  http://www.visit-plus.com/ru/node/5121
ערך זה הוא קצרמרבנושא רוסיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
שרה קרנסון

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  17 ביוני 1916 יוהנסבורג, דרום אפריקה 
 פטירה:  30 באוקטובר 2015 (בגיל 99) קייפטאון, דרום אפריקה 
 מדינה:  דרום אפריקה 
 מעסיק:  Morning Star 
 מפלגה:  המפלגה הקומוניסטית הדרום אפריקאית 
 
שרה קרנסון (17 ביוני 1916 - 30 באוקטובר 2015) הייתה מתאמת עבודה דרום אפריקאית ופעילה נגד אפרטהייד.
ראשית חייה

שרה רובין נולדה ב-1916 ביוהנסבורג, בתם של המהגרים היהודים ממזרח אירופה זליק רובין (חייט) ואנה רובין. הוריה היו ממייסדי המפלגה הקומוניסטית בדרום אפריקה (אנ'), ורובין הצעירה הצטרפה לליגה הקומוניסטית הצעירה כנערה.
קריירה

רובין עבדה במשרדי המפלגה הקומוניסטית ביוהנסבורג, והייתה חברה ב"ליגה נגד פשיזם ומלחמה". היא לימדה שיעורי אוריינות לעובדים, ועבדה בחנות הספרים של המפלגה ביוהנסבורג. מ-1936 עד 1940, הייתה מעורבת בארגון ותיאום עבודה, עם עובדי טבק ועובדי סוכר בדרבן. ב-1945 היא הפכה למזכירה הכללית של איגוד הרכבות והנמלים של דרום אפריקה, שבסיסו בקייפטאון.
על שרה ובעלה נאסרה ההשתתפות בהתכנסויות ציבוריות תחת חוק דיכוי הקומוניזם משנת 1950. המשך מעורבותו של בעלה, פרד, במפלגה הקומוניסטית הביא למעצרו ולמשפטו ב-1956. ב-1960 גם שרה קרנסון נעצרה ושוחררה עם תנאי להישאר בקייפטאון תחת השגחה. פרד נכלא ב-1965, ושרה עזבה את דרום אפריקה לאנגליה ב-1968. באנגליה, היא המשיכה לעבוד עבור האיגודים המקצועיים, ובעיתון Morning Star . בני הזוג קרנסון התאחדו מחדש ב-1972 בלונדון וחזרו לדרום אפריקה בשנת 1991.
חיים אישיים

שרה רובין נישאה לפרד קרנסון ב-1943, בזמן שהיה עדיין בשירות פעיל במלחמת העולם השנייה. נולדו להם שלושה ילדים, לין, ג'ון ורות. שרה התאלמנה בשנת 2000. שרה עצמה נפטרה ב-2015, בגיל 99, ב- מיוזנברג, קייפטאון. אירוע זיכרון לאומי נערך בקייפטאון לזכרה, ובו השתתפו מנהיגי המפלגה הקומוניסטית הדרום אפריקאית, הקונגרס הלאומי האפריקאי וה-Congress of South African Trade Unions.
בתם לין פרסמה ביוגרפיה של בני הזוג קרנסון: אדום בקשת: החיים והזמנים של פרד ושרה קרנסון (2011). בנוסף, נערכה תערוכה על בני הזוג קרנסון, גם היא בשם "אדום בקשת", במוזיאון "בית העבדים" בקייפטאון בשנת 2015.
תקרית הדם המושחת

תקרית הדם המושחת (באנגלית: Corrupted Blood incident) הייתה מגפה וירטואלית במשחק ה-MMORPG וורלד אוף וורקראפט שהחלה ב-13 בספטמבר 2005 ונמשכה כשבוע.
התנאים והתגובות למגפה עוררו עניין רב בקרב אפידמיולוגים, בגלל הדמיון לצורת ההתנהגות האפשרית של האוכלוסייה האנושית במקרה של מגפה אמיתית.
סקירת התקרית

המגפה החלה כאשר צורפה למשחק הפשיטה Zul'Gurub והבוס שלה, Hakkar, שכאשר הובס היה מטיל לחש בשם "דם מושחת" שהוריד את נקודות החיים של השחקן בכמויות גדולות לאורך זמן.
הלחש, שאמור היה לפעול במשך מספר שניות בלבד, ורק בתוך האזור Zul'Gurub, התפשט במהרה בתוך העולם הווירטואלי בגלל טעות בקוד שאפשרה לחיות מחמד ולמשרתים לשאת את ה"מחלה" אל מחוץ לאזור המוגדר. בכוונה ובטעות, כלומר שהיו "טרולים" שהפיצו את המחלה בכוונה, החלה מגפה שהרגה במהרה דמויות בדרגות נמוכות, פגעה בדמויות בדרגות גבוהות ושינתה את טקטיקת המשחק עד מאוד, שכן שחקנים עשו מה שביכולתם כדי להימנע מהידבקות.
על אף ניסיונות לפתרון הבעיה כמו הסגרים כפויים על ידי המתכנתים ובריחה של שחקנים מהשרתים, נמשכה המגפה שבוע עד שסדרה של אתחולים והוספה של טלאי תוכנה אפשרה השתלטות על המגפה.
שימוש במחקר > שימוש במחקר אפידמיולוגי

במרץ 2007 פרסם רן בליצר, רופא ואפידמיולוג מאוניברסיטת בן-גוריון בנגב, מאמר בירחון "אפידמיולוגיה" אשר מתאר את הדמיון בין ההתפרצות הזו לבין התפרצויות של מחלות אחרות, כגון סארס או שפעת העופות. בליצר טען כי משחקי תפקידים יכולים לשמש כפלטפורמה מתקדמת למידול של הפצת מחלות.
ב-2008, בכנס Games for Health בבולטימור, מרילנד קראה נינה פפרמן, דוקטור לבריאות הציבור ורפואת משפחה באוניברסיטת טאפטס, לחקר התקרית, וציינה את הדמיון בינה לבין מגפות אחרות, בנוסף להיות הנבדקים אנשים אמיתיים ולא סימולציות, והציעה ליצור מגפות מבוקרות בתוך המשחק לצרכים מחקריים.
ד"ר גארי סמית', פרופסור לגנטיקה של אוכלוסיות ולאפידמיולוגיה באוניברסיטת פנסילבניה, העיר שהסתכלות על התקרית עדיפה על מודלים מתמטיים, שכן "מודלים מתמטיים לא לוקחים בחשבון את התנהגות החולה".
במודלים שנבנו בעקבות התקרית נעשה שימוש במהלך התפרצות מגפת הקורונה.
שימוש במחקר > שימוש בחקר טרור

באנליזה של התקרית, אמר צ'ארלס בלייר, סגן מנהל במרכז לחקר טרור ומודיעין, כי התקרית יכולה לשמש כדרך חדשה לחקר התנהלות של תאי טרור. על אף שהארגון כבר חוקר את הנושא באמצעות מודלים ממוחשבים, אומר בלייר שהתקרית מדמה את המצב בצורה יותר מציאותית כיוון שבתקרית הזו היו מעורבים אנשים אמיתיים, ולכן יכולה התקרית לספק מודלים יותר מציאותיים למנתחי מידע שעוסקים בתחום המודיעין הצבאי.
הערות שוליים

1 2 3  קייל אורלנד, GFH: The Real Life Lessons Of WoW's Corrupted Blood, באתר gamasutra, ‏20 במאי 2008 (באנגלית).
1 2 3  Virtual game is a 'disease model', באתר ה-BBC, ‏21 באוגוסט 2007 (באנגלית).
1 2 3  מארק וורד, Deadly plague hits Warcraft world, באתר ה-BBC, ‏22 בספטמבר 2005 (באנגלית).
1 2 3  טום מקנאמרה, World Of Warcraft Gets Plagued, באתר IGN, ‏22 בספטמבר 2005 (באנגלית).
↑  רן בליצר, Modeling infectious diseases dissemination through online role-playing games‏, אפידמיולוגיה 18, Lippincott Williams and Wilkins‏, 2007‏, עמ' 260–261 doi: 10.1097/01.ede.0000254692.80550.60.
↑  אלכס קרוטוצקי, Corrupted Blood: what the virus that took down World of Warcraft can tell us about coronavirus, באתר Sciencefocus,‏ 11 באפריל 2020 (באנגלית)
↑  דייוויד ת'ייר, GFH: The Real Life Lessons Of WoW's Corrupted Blood, באתר wired, ‏20 במרץ 2008 (באנגלית).
תחנת וורוביובי גורי

| --- | --- |

 מידע על הבנייה
 חנוכת התחנה:  12 בינואר 1959 
 אדריכל:  Nina Aleshina, Boris Tkhor 
 מיקום
 מדינה:  רוסיה רוסיה
 קואורדינטות:  55°42′37″N 37°33′33″E﻿ / ﻿55.7103°N 37.5592°E﻿ / 55.7103; 37.5592
 תחנות סמוכות:  תחנת ספורטיבנאיה, תחנת אוניברסיטת 
 מידע על התחנה
 רציפים:  2 
 קווים העוברים בתחנה:  קו סוקולניצ'סקאיה 
 קוד התחנה:  016 
  (למפת מוסקבה מוגדלת) תחנת וורוביובי גורי(למפת מוסקבה רגילה) תחנת וורוביובי גורי
 
תחנת וורוביובי גורי (ברוסית: Воробьёвы горы) היא תחנת הרכבת התחתית של מוסקבה בקו סוקולניצ'סקאיה. ממוקמת על גבול הנפות, גגארינסקי, חמובניקי וראמנקי.
התחנה קרויה על שם האזור ההיסטורי וורוביובי גורי.
תחנת וורוביובי גורי נפתחה ב-12 בינואר 1959 והייתה סגורה בגלל עבודות שיפוץ בין 1983 עד 2002.
התחנה נבנתה על פי פרויקט מיוחד בשכבה התחתונה של גשר המטרו לוז'נצקי (אנ') מעל נהר מוסקבה. זו תחנת המטרו הראשונה ברוסיה הממוקמת על גשר מעל נהר.
גלריה

כניסה לתחנה
מבט מלמעלה
הערות שוליים

↑  https://um.mos.ru/houses/stantsiya-metro-vorobevy-gory/
ערך זה הוא קצרמרבנושא רוסיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
שמואל ביקסון

| --- | --- |
שמואל ביקסון (משמאל) עם שולמית נדלר ומשה גיל בפתיחת התערוכה "עבודת צוות", 2013
שמואל ביקסון (משמאל) עם שולמית נדלר ומשה גיל בפתיחת התערוכה "עבודת צוות", 2013
 לידה:  27 בנובמבר 1926 ירושלים, פלשתינה (א"י)
 פטירה:  28 בספטמבר 2018 (בגיל 91)
 תקופת הפעילות:  1951–2002 (כ־51 שנים)
 תחום יצירה:  אדריכלות
 יצירות ידועות:  תיאטרון ירושלים
 פרסים והוקרה:  פרס רוקח
שמואל ביקסון (27 בנובמבר 1926 - 28 בספטמבר 2018) היה אדריכל ישראלי.
ביוגרפיה > חייו המוקדמים

שמואל (מוליק) נולד ב-27 בנובמבר 1926 בשכונת כרם אברהם בירושלים, כבן בכור ליצחק (אייזיק) ובתיה (לבית גורדון), אנשי גדוד העבודה. בשנת 1928 עברה המשפחה לשכונת הפועלים ליד בית הכרם. המשפחה חיה בצריף, כמו שאר תושבי השכונה, עד לבניית בית האבן (הראשון בשכונה) בשנת 1932.
בשנת 1930 הלך שמואל לגן הילדים בבית הוועד בבית הכרם ובשנת 1932 עלה לכתה א' בבית הספר בבית הכרם. במהלך לימודיו פגש במחנכים ומורים מאושיות החינוך והתרבות הישראלי: המחנכים בלהה יפה ודוד בנבנישתי, המורה לחשבון אברהם אבן-שושן והמורה לכימיה וביולוגיה ישעיהו ליבוביץ.
ביוגרפיה > תנועת הנוער וגיוס

בשנת 1937 הצטרף לתנועת מחנות העולים ובשנת 1940 הפך חבר בהגנה. ביקסון וחבריו התאמנו בירי באקדחים ובשימוש במכשירי קשר במרתף שמתחת לסמינר בית הכרם.
בשנת 1944 סיים את לימודיו בבית הספר התיכון בבית הכרם ויצא עם חבריו ממחנות העולים להכשרה מגויסת בקיבוץ דפנה בגליל, ועזרה ליישוב חולתה בדייג באגם החולה.
לאחר תקופת ההכשרה, התגייס ביקסון עם יתר המחלקה לפלמ"ח, לפלוגה ח' (אשר כונתה "חיות הערבה"). מחצית החודש עסקו בעבודה בקיבוץ בית הערבה בצפון ים המלח ומחצית החודש באימוני שדה.
אחרי שנה, עברה ההכשרה לקיבוץ חפציבה, והתפלגה במפלגה ובהכשרה. המיעוט הירושלמי הצטרף להכשרת אפיקים.
ביוגרפיה > לימודים בתקופת מלחמת העצמאות

בשנים 46–1945 עזב את ההכשרה והתקבל ללימודי אומנות בבצלאל. בנוסף ללימודיו בבצלאל, למד פיסול בסטודיו של הפסל זאב בן-צבי ותולדות האמנות באוניברסיטה העברית בירושלים. ב-1947 התקבל ללימודי אדריכלות בטכניון בחיפה.
כשלשה חודשים לאחר תחילת הלימודים פרצה מלחמת העצמאות. ביקסון גויס למערכה בגיוס הרזרבה של הפלמ"ח בטכניון והעברתם למעלה החמישה. פלגתו גויסה לשורות הגדוד השישי, שלחם בהגנה על השיירות לירושלים. כעבור זמן קצר, עבר קורס מכ"ים בג'וערה וחזר למלחמה בירושלים. ב-3 במאי 1948 נפצע בפיצוץ הדווידקה בהר הצופים. לאחר החלמה חזר לגדוד. ב-1949 שוחרר ביקסון מהצבא וחזר ללימודים בטכניון.
ביוגרפיה > שותפות במשרד אדריכלים

ב-1951 סיים ביקסון את לימודיו והחל לעבוד במשרדם של האדריכלים שולמית ומיכאל נדלר בתל אביב. בעקבות מעורבותו הגדולה בפרויקט בו זכה המשרד בתחרות במקום הראשון לתכנון תיאטרון ירושלים, הפך לשותף במשרד (1958). ב-1970 זכה בפרס רוקח יחד עם שותפיו למשרד על תכנון בניין ספריית סוראסקי באוניברסיטת תל אביב. במסגרת המשרד היה ביקסון מעורב בתכנונם של עשרות פרויקטים, בעיקר מבני ציבור שהתאפיינו במונומנטליות ובעיצוב פלסטי. מבנה בולט נוסף בו מורגשת גישתו האדריכלית הוא בניין עיריית באר שבע.
בשנת 2002 פרש מהמשרד ומתחום התכנון.
ביוגרפיה > מורשתו האדריכלית

ב-2013 נערכה בגלריה בבית האדריכל התערוכה "עבודת צוות" הסוקרת את עבודות המשרד בין השנים 1946–2010. שנתיים לאחר מכן נפתחה התערוכה מחדש במוזיאון בית אורי ורמי נחושתן. ב-2016 יצא לאור ספר מקיף המסכם את יצירתו של משרד האדריכלים "נדלר, נדלר, ביקסון, גיל" בעריכת צבי אלחייני ומיכאל יעקובסון. ב-2018 אצר יעקובסון את התערוכה "אסם הידע" שהוצגה באולם המבואה של ספריית סוראסקי והתמקדה באדריכלות הבניין ביובל להקמתה. את התערוכה ליווה פרסומו של ספר שגם אותו כתב יעקובסון.
בשנת 1953 נישא לאביגיל (לבית גורביץ) ונולדו להם שלוש בנות ובן. ביקסון ניפטר ב-28 בספטמבר 2018.
עבודות נבחרות

מרכז תרבות העמים לנוער, ירושלים, 1956
תיאטרון ירושלים, 1984-1958.
"בית אלישבע", ירושלים, 1960.
בית ספר בויאר, ירושלים, 1961
הספרייה המרכזית ע"ש ארן באוניברסיטת בן-גוריון בנגב, 1968
מרכז חינוך ליאו באק, חיפה, 1965.
מוזיאון בית אורי ורמי נחושתן, אשדות יעקב איחוד (הרחבה), 1970
בנין הקרן לביטוח פועלי הבניין בירושלים, 1972
בית הספר להנדסאים 'אורט' בגבעת רם, ירושלים, 1978
שכ' קהילתית לדוגמה בקטמונים ירושלים, 1983
הספרייה למדעים מדויקים והנדסה באוניברסיטת תל אביב, 1983
מועדון הסגל בטכניון בחיפה, 1996
היכל המשפט בנצרת, 2000
בית הסטודנט והספרייה המרכזית במכללת ספיר, 2000
מרכז הספורט ע"ש לרנר באוניברסיטה העברית, הר הצופים, 2002
בית הספר התיכון ליד האקדמיה למוסיקה בגבעת רם ירושלים, 2003
גלריית תמונות

הספרייה המרכזית ע"ש ארן בקמפוס באר שבע של אוניברסיטת בן-גוריון בנגב
תיאטרון ירושלים
מגדל תצפית ופיקוח בכפר הנוער מבואות ים
ביקסון בביתו, 2014
לקריאה נוספת

מיכאל יעקובסון וערן תמיר-טוויל: עבודת צוות - העבודות של משרד נדלר-נדלר-ביקסון-גיל עם אלקון, 2010-1946, גלריית בית האדריכל, עמותת האדריכלים, קטלוג תערוכה, 2013.
מיכאל יעקובסון וערן תמיר-טוויל: עבודת צוות - העבודות של משרד נדלר-נדלר-ביקסון-גיל עם אלקון, 2010-1946, מוזיאון בית אורי ורמי נחושתן, קטלוג תערוכה, 2014.
צבי אלחייני ומיכאל יעקובסון: האדריכלות של נדלר-נדלר-ביקסון-גיל, 2010-1946, הוצאה עצמית, 2016
מיכאל יעקובסון: אסם הידע - אדריכלות הספרייה המרכזית ע"ש סוראסקי ביובל להקמתה, אוניברסיטת תל אביב, 2018
רונסקייפ

| --- | --- |

הלוגו של המשחק החל משנת 2014
 כללי
 תאריך הוצאה:  רונסקייפ קלאסיק: ה-4 בינואר 2001,  רונסקייפ 2: ה-29 במרץ 2004,  רונסקייפ HD: ה-14 ביולי 2008 רונסקייפ Evolution of Combat: ה-20 בנובמבר 2012 רונסקייפ 3 ה-1 בינואר 2014
 סוגה:  משחק תפקידים המוני ברשת
 פיתוח:  ג'גאקס
 הוצאה לאור:  ג'גאקס 
 ארץ מקור:  הממלכה המאוחדת 
 שפות:  אנגלית, גרמנית, צרפתית, פורטוגזית ברזילאית 
 הפצה:  ג'גאקס
 דרישות תוכנה
 גרסה:  RS3
 מנוע משחק:  RuneTek 
 מצבי משחק:  משחק רשת
 פלטפורמות:  תומכות ג'אווה (ווינדוס, לינוקס, סולריס, מקינטוש FreesBSD, OS).
 מדיה:  מבוסס דפדפן (ג'אווה)
 המשחק הקודם:  RuneScape Classic 
 המשחק הבא:  Old School RuneScape 
 דרישות מערכת
 זיכרון:  איכות נמוכה: 128MB RAM + 500MHz CPU  איכות גבוהה: 256MB RAM + 1.5GHz CPU
 בקרים:  מקלדת, עכבר
 www.runescape.com
 
רוּנסְקֵייפְּ (באנגלית: RuneScape, מילולית: "נוף של רוּנות") הוא משחק תפקידים ממוחשב מרובה משתתפים (MMORPG), מבוסס דפדפן, המושתת על פלטפורמת ג'אווה (Java). השחקן מגלם אווטאר המתנהל בעולם פנטסטי של יצורים מיתיים, גיבורים, כשפים והרפתקאות. מפעילת המשחק היא חברת ג'גאקס (Jagex) הבריטית, המתמחה בפיתוח משחקי רשת.
למשחק גרסה חופשית של עולם המשחק המלווה בהודעות פרסום ואינה כרוכה בתשלום, אך גישה מלאה לעולם המשחק המלא והמורחב כרוכה בתשלום דמי מנוי חודשיים. נכון לשנת 2009 המשחק זמין בשפות האנגלית, הגרמנית, הצרפתית והפורטוגזית.
המשחק זכה להכרה בספר השיאים של גינס של 2008 כמשחק התפקידים המקוון החינמי הפופולרי ביותר בעולם, עם למעלה מ-6.5 מיליון שחקנים פעילים (כניסה לפחות כל שבועיים) ומעל למיליון מנויים בתשלום, המשחק שני רק לעולם של וורקראפט ברשימת הפופולריות של משחקי התפקידים המקוונים.
פיתוח המשחק

קוד המשחק המקורי נכתב על ידי אנדרו גוואר בשנת 1998, עבור המשחק "DeviousMUD".
מאוחר יותר שכתבו אנדרו ואחיו פול את מנוע המשחק "רונטק" והשיקו בגרסת בטא ב-4 בינואר 2001 את המשחק תחת השם "רונסקייפ". אנדרו כתב את הקוד, פול היה אחראי לעיצוב הגרפי. האחים פעלו מביתו של אנדרו ואת המשחק המלא הציעו לכל דורש ללא תשלום. עד סוף שנת 2001 הגיע מספר המנויים הפעילים לכמיליון.
לאור ההצלחה חברו שני האחים לשותף שלישי בדצמבר 2001 להקמת החברה ג'גאקס (עד לאחרונה היה המשחק המוצר היחידי שלה).
שירות מנויים בתשלום הוצג לראשונה ב-27 בפברואר 2002. השירות כלל סידרה של הרחבות שלא נכללו בגרסה החופשית.
החברה הוציאה את הגרסה השנייה והמוכרת יותר של המשחק שהציגה ממשק גרפי תלת־ממדי חדש ועדכני יותר במרץ 2004. שמה של הגרסה הקודמת שונה אז ל"רונסקייפ קלאסיק" (RuneScape Classic) והגרסה החדשה אימצה את השם "רונסקייפ 2".
תרגום של המשחק לשפה הגרמנית (התרגום הראשון של המשחק לשפה שאיננה אנגלית) ראה אור ב-14 בפברואר 2007. 
מספר המנויים בתשלום הגיע עד סוף שנת 2007 למיליון.
החברה נקטה בסדרה ארוכה של צעדים במטרה למנוע את הסחר בנכסים וירטואליים מחוץ לעולם המשחק (Real World Trading) מ-2007 ועד היום. לאחר מספר שינויים משניים שנערכו במהלך 2007, החלה החברה בסופה של אותה השנה לנקוט באמצעים חריפים יותר עם הצגת בית הסחר בנובמבר, וביטולו של ה"ישימון" בדצמבר, אזור הנועד לקרבות בין-שחקנים ויכל לשמש ככלי לעקיפת הגבלות הסחר. 
ניסיון למנוע עסקאות לא מאוזנות, ראה הכנסה של מגבלות נוספות על הסחר החופשי בינואר 2008. הפרות בוטות של המגבלות החדשות גררו סגירה של כ-60,000 חשבונות על ידי החברה בתקופה שלאחר מכן.
גרסה חדשה למשחק הושקה ביולי 2008 תחת השם "Runescape HD". הגרסה החדשה, שהתבססה על הגרסה הרביעית של רונטק, מציגה ביצועים ויכולות גרפיים משופרים למשחק (High Detail).
עולמות משחק חדשים בהם שחקנים יכולים להילחם זה בזה כמעט בכל מקום על מפת המשחק (עולמות PvP) הוספו למשחק באוקטובר 2008.
החברה החזירה את אפשרות הסחר החופשי וביטלה את משחקיות ה-PvP (שחקן נגד שחקן) בפברואר 2011 לאחר הצבעה בה נטלו חלק כ-90% מהמשתמשים.
הגרסה העדכנית של מנוע המשחק היא רונטק 5.