stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הרי אנסריה
הערות שוליים

1 2  פרופיל של סוריה, מחלקת המחקר הפדרלית, ספריית הקונגרס.
↑  הורשיו ב. האקט (1870), "Dr. William Smith's Dictionary of the Bible: comprising its antiquities, biography, geography, and natural history", עמ' 3142
↑  The Crusades and the Military Orders: Expanding the Frontiers of Medieval Latin Christianity
↑  ע. ג. חורון, קדם וערב, דביר, 2000, עמ' 151
↑  Meindert Dijkstra, The weather-God on two mountains, Ugarit-Forschungen 23, 1991, עמ' 135
1 2  "סוריה - הרי אנסריה", שושי זינגר, אתר מט"ח
| --- | --- |
בקרת זהויות :  VIAF: 315171206   WorldCat (עם VIAF): 315171206
אלקטרוניקה רפואית

אלקטרוניקה רפואית כוללת את שלל האבזרים והכלים האלקטרוניים המשמשים את הרפואה.
סורק CT
כלים אלה הם משלושה סוגים:
כלים המשמשים את הרופא באבחון מצב בריאותו של הנבדק.
כלים למתן טיפול רפואי.
כלים המשמשים את החולה להתגברות על בעיה רפואית שהוא סובל ממנה.
כלי אבחון

צילום רנטגן
אלקטרוקרדיוגרם (מכונה א.ק.ג., באנגלית: EKG — Electrocardiogram)
אלקטרואנצפלוגרם (מכונה א.א.ג., באנגלית: EEG — Electroencephalogram)
הדמיית אולטראסאונד
טומוגרפיה ממוחשבת (באנגלית: CT — Computerized Tomography)
הדמיית תהודה מגנטית (באנגלית: MRI — Magnetic Resonance Imaging‏)
PET
מכשור לטיפול רפואי

רדיותרפיה
מכשור לסיוע לחולה

עזרי שמיעה
קוצב לב
מכשור למעבדה רפואית

תהודה מגנטית גרעינית
אלקטרופורזה
ספקטרוסקופיה
ספקטרוסקופיית פורייה
פסיחה

פְּסִיחָה, או גלישה, היא אמצעי ספרותי בשירה שבו נקטע הרצף התחבירי בסוף הטור השירי וממשיך בטור הבא. הפסיחה גורמת לשהות בשטף הקריאה, וכך מדגישה את המילה האחרונה בטור ובונה מתח אשר מופג רק לאחר המשך קריאת הטור הבא.
השימוש בפסיחה מתועד מימי השירה הקדומה, לרבות בשירתו של המשורר היווני הומרוס. משוררים אנגלים בעידן האליזבתני עשו שימוש נרחב באמצעי זה בשירה הדרמטית והסיפורית. בפייטנות הקלאסית הייתה הפסיחה נדירה, ואף שבשירת ספרד כל שורה הייתה ליחידה תחבירית עצמאית, לא הייתה הקפדה יתרה על כלל זה, וניתן למצוא שירים שהפסיחה בהם שירתה את קריאת השיר.
הפסיחה משמשת אף בשירה המחורזת, למרות הסתירה לכאורה בין החריזה כאמצעי הסוגר מעגל והפסיחה כקוטעת רצף, והיא עשויה לשרת את החרוז בהעצמת הקשר שבין הטורים החרוזים.
הבית האחרון בשיר "עקרה" מאת רחל, אשר מדגים את השימוש בפסיחה.
תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן.
נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
דוגמה לשימוש בפסיחה נמצאת בשיר "עקרה" מאת רחל (ראו משמאל), שבו הפסיחה בין הטור השלישי בבית האחרון לטור והרביעי בו מדגישה את ההמתנה של הדוברת לבנה המיוחל.
לקריאה נוספת

Harai Golomb, Enjambment in Poetry: Language and Verse in Interaction, Tel-Aviv: Tel-Aviv University – Porter Institute for Poetics and Semiotics (Meaning and Art), 1979.
עוזי שביט, "בין שורה למשפט: לסוגיית הפסיחה ורושמה בשירי ביאליק, מחקרי ירושלים בספרות עברית, ח (תשמ"ה), עמ' 39–49, באתר JSTOR.
הערות שוליים

↑  פסיחה, בלקסיקון ספרות באתר המרכז לטכנולוגיה חינוכית
↑  אמנון ששון, פסיחה, בלקסיקון אתר הפיוט והתפילה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007548262005171  BNE: XX5363725  BnF: cb12240352p (data)  GND: 4152299-0  LCCN: sh85044026 
ערך זה הוא קצרמרבנושא ספרות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
הנציגות הארצית של יהודי גרמניה

הנציגות הארצית של יהודי גרמניה (בגרמנית: Reichsvertretung der Deutschen Juden), בשמה הרשמי: נציגות הרייך של יהודי גרמניה בתקופת המשטר הנאצי, הייתה ארגון גג שהוקם ב-17 בספטמבר 1933 בעקבות עליית הנאצים לשלטון, במטרה להקיף את כל תחומי החיים הפנימיים של יהודי גרמניה ולייצגם כלפי השלטונות. הארגון פורק ב-1939 על ידי המשרד הראשי לביטחון הרייך. לכל אורך תקופת קיומה של הנציגות עמד בראשה הרב ליאו בק.
רקע

יהדות גרמניה הנאצית מנתה בתחילה כ-550,000 יהודים, שרובם עסקו במסחר והתגוררו בערים הגדולות. יהודי גרמניה הוותיקים היו מעורים באופן עמוק בתרבות, בחיי האקדמיה, האמנות, הכלכלה, והפוליטיקה של גרמניה ומרביתם זיהו את עצמם כבני הלאום הגרמני.
הקהילה היהודית בגרמניה הורכבה מקבוצות רבות ושונות שלעיתים אף לא היה להן שום דבר משותף (מה שהקשה גם על יצירת תגובה אחידה למדיניות האנטישמית של הנאצים): ליברלים חילוניים ששאפו להיטמע בחברה הגרמנית, דתיים אורתודוקסים שחיו באורח חיים נבדל וציונים ששאפו לטפח את יהדותם ולעלות לארץ ישראל בבוא היום.
המדיניות הנאצית, כפי שבאה לידי ביטוי בפעולות שונות בשנים 1933-1939, יצרה בלבול ומבוכה רבה בקרב היהודים. העובדה שהיהודים היו מעורים בתחומי הכלכלה והתרבות בגרמניה, העצימה את ההלם והקושי להתמודד עם השינויים הללו, ולכן התגובה למדיניות הנאצית לא הייתה אחידה, כפי שיתואר בהמשך.
האגודה המרכזית של בני דת משה (Centralverein deutscher Staatsbürger jüdischen Glaubens) תמכה בגישה של "עד יעבור זעם". חלק מיהודי גרמניה התקשו להאמין כי בארץ תרבותית ונאורה כגרמניה גילויי האנטישמיות יימשכו לאורך זמן. הם חיו באשליה לפיה הם משולבים היטב באוכלוסייה הגרמנית ולכן אף ששערי גרמניה היו פתוחים להגירה חופשית הם האמינו שהסערה תחלוף כפי שהיה בעבר עם גילויי האנטישמיות ולכן הם נשארו בגרמניה. חברי האגודה המרכזית של אזרחים גרמנים בני הדת היהודית האמינו כי יש להימנע מהגירה בכל מחיר וכי יש לבטל את הניסיון לבודד את היהודים. עיקר פועלם היה בתחום המשפטי בניסיון לשמר את הזכויות המשפטיות של הקהילה היהודית (בדרך כלל ללא הצלחה).
הברית הארצית של חיילי החזית היהודים (Reichsbund Juedischer Frontsoldaten) הייתה ארגון של חיילים יהודים שלחמו במלחמת העולם הראשונה, כ-16,000 במספר. הברית הדגישה את עברם הצבאי של חבריה ותרומתם לגרמניה, הברית ניסתה לפעול למען עצמם ובני משפחותיהם וכל עוד היה הנשיא פאול פון הינדנבורג בחיים, הם הצליחו להיעזר בו ולהשיג לעצמם הקלות. אך עם מותו ובייחוד עם פרסום חוקי נירנברג ב-1935, נכשל ניסיון זה והלך מצבם והורע.
התאחדות ציוני גרמניה (ZVfD, Zionistische Vereinigung für Deutschland) ייצגה את הציונים שלא ראו עצמם כחלק מהעם הגרמני ושאפו לחידוש הלאומיות היהודית (עלייה לארץ ישראל). מטבע הדברים. מטרת ההתאחדות הייתה לזרז הגירה יהודית לארץ ישראל. עם זאת, ההתאחדות התנגדה להגירה בלתי מאורגנת ולכן שאפה להגיע עם ממשלת גרמניה להסדר שיאפשר הגירה יהודית לארץ ישראל לכל מי שיחפוץ בכך, אך גם יאפשר לאלה המעוניינים להישאר בגרמניה, להמשיך להתקיים כמיעוט בעל זכויות משפטיות. על לקדם זאת, פעלו חברי ההתאחדות בקרב צעירים יהודים, כשהקימו חווה להכשרת צעירים לעבודה חקלאית ובמסגרת זו הוקמה תנועת "עליית הנוער" (Kinder-und Jugend-Alijah).
היסטוריה

עם עלייתו של אדולף היטלר לשלטון ב-1933, לא היה ליהודים ארגון כולל שיתמודד עם הבעיות החמורות שחוו תחת המשטר הנאצי החדש ורבים בקהילה היהודית טענו שיש להתלכד ולחזק את המסגרת הקהילתית, כך שתוכל לייצג היטב את היהודים בפני השלטון.
ב-17 בספטמבר 1933 התלכדו ארגונים יהודים שונים ברחבי גרמניה לנציגות ארצית אחת, על מנת לחזק את הארגון הפנימי וליצור הערכה מחודשת של יהדות גרמניה ותגובתה אל מול המדיניות האנטישמית של הנאצים.
הנציגות המרכזית של יהודי גרמניה נוסדה ב-17 בספטמבר 1933 כשברלין נקבעה כמטה הארגון. הארגון פעל כשדולה ייצוגית של היהודים בגרמניה ופעלה בשתדלנות מול השלטונות, היא יוצגה על ידי נשיא האגודה הרב ליאו בק שהיה רבהּ של ברלין ואישיות מוערכת מאוד בקרב היהודים בגרמניה, כאשר ליושב ראש ההנהלה שלה נבחר אוטו הירש. כמה קבוצות של יהודים אורתודוקסים, אנשי האיגוד הארצי של יהודי גרמניה ופלג של הציונות רוויזיוניסטית, לא הצטרפו לאגודה. עם זאת, הנציגות הקיפה כמעט את כל הארגונים היהודיים הגדולים שייצגו את כל הקהילות הדתיות הגדולות. משימות המפתח כללו תמיכה ביהודים קשיי יום תוך הענקת עזרה סוציאלית והכשרה חקלאית עבור אלה שהתכוונו להגר אל ארץ ישראל. כמו מחוקי הגזע של נירנברג שנחקק ב-1935, פגעו בשתדלנות היהודית אל מול שלטונות הרייך והמטרות השתנו - הארגון החל לחפש אחר פתרונות פנימיים, אלטרנטיביים, למצבם הנואש של היהודים. הנציבות ארגנה מחאה נגד חוקי נירנברג ונגד הפרסומים האנטשמיים ומעשי הטרור נגד היהודים. אך הגרמנים התעלמו לחלוטין מנציגות זו.
בשנת 1938, הארגון נחלש מאוד בשל האיסור על יהודים להחזיק רכוש ובפברואר 1939, הארגון התקשה מאוד לפעול וביולי אותה שנה, המשרד הראשי לביטחון הרייך הורה על פירוק הארגון בשל פעילותו הלא חוקית, מאחר שיהודים כבר לא הוכרו כאזרחי המדינה. את הארגון הזה החליפו הגרמנים בהתאחדות הארצית של היהודים בגרמניה, ארגון שנועד לסייע לגרמנים להמשיך בביצוע מטרות המשטר בכל הנוגע ליהודים - גרימת הגירתם והחרמת רכושם.
היום המועצה המרכזית של יהודי גרמניה והלשכה המרכזית לרווחה של יהודי גרמניה (Zentralwohlfahrtsstelle der Juden in Deutschland) פועלים כארגון הגג וארגון הסיוע בהתאמה, של יהודי גרמניה.
היסטוריה > תגובת הנציגות לפעולות הנאצים

תגובותיה של הנציגות הארצית של יהודי גרמניה התבטאה במספר תחומים:
היסטוריה > תגובת הנציגות לפעולות הנאצים > חינוך

ילדי גרמניה היהודים סבלו בבתי הספר מהשפלה, התעללות ואפליה וגם מורים יהודיים פוטרו ממשרתם וחיפשו פתרון למצבם. הוחלט להקים מסגרות לימוד יהודיות נפרדות עבור הציבור היהודי על מנת להתמודד עם המצב. האווירה בבתי הספר היהודיים הייתה קשה, אך שררה בהם הרגשה של תמיכה הדדית. הנציגות הארצית והקהילות היהודיות השקיעו רבות בכתיבת תוכניות לימוד בעלות תכנים יהודיים, הכשרה מקצועית והשכלה כללית. נפתחו בתי ספר תורניים ובתי ספר יהודיים שלימדו עברית, היסטוריה יהודית, היסטוריה של ארץ ישראל ולימודים כלליים. בנוסף, מרטין בובר, פילוסוף ופרופסור ליהדות, שפוטר מעבודתו באוניברסיטת פרנקפורט, הקים את הארגון להשכלת מבוגרים והוא פעל לביסוס היהדות בקרב מבוגרים באמצעות קריאת התנ"ך ולימוד מחשבת ישראל. בין יתר פעילויותיה בתחום זה, נשאה הנציגות ברוב הוצאותיו של בית המדרש למורים בווירצבורג.
היסטוריה > תגובת הנציגות לפעולות הנאצים > תרבות

בשל נידוי אמנים יהודים ממסגרות התרבות של גרמניה וסילוק יהודים ממוסדות חברה ותרבות, נוצר צורך להקים מסגרת תרבותית יהודית ועצמאית. כך הוקם כבר ב-1933 האגודה לתרבות יהודית שבמסגרתה אמנים יהודים יצרו והופיעו בפני הקהל היהודי (משפחתה של חנה מרון הייתה דווקא מהאמנים היהודים הראשונים שהריחו את הסכנה ונמלטו). הוקמו תיאטרון, אופרה ותזמורות סימפוניות. הנציגות אף סייעה גם בהוצאה לאור של עיתונים יהודיים וספרות יהודית.
היסטוריה > תגובת הנציגות לפעולות הנאצים > רווחה

מצבם הכלכלי העגום של יהודי גרמניה, עורר צורך לספק להם עזרה סוציאלית במסגרת הקהילה היהודית. הוקמו לשכות תעסוקה והסבה מקצועית ליהודים שפוטרו ממשרותיהם במסגרת חוק לשיקום שירות המדינה המקצועי. הוקם גם פרויקט תמיכה לנזקקים שכלל הקמת בתי תמחוי ועוד. הוענק סיוע לקשישים וחולים ותמיכה ליתומים, אלמנות ויהודים אחרים. התרומות למען מטרות אלה גויסו מבעלי אמצעים בקרב הקהילה היהודית בגרמניה.
היסטוריה > תגובת הנציגות לפעולות הנאצים > הגירה

כמה מיהודי גרמניה שהבינו את גודל הסכנה החליטו לעזוב את גרמניה. חלק מההגירה הייתה מכוונת למדינות אחרות במערב (כמו צרפת וארצות הברית) וחלקה הייתה מכוונת על ידי נציגי התאחדות ציוני גרמניה - שראו בעלייה לארץ ישראל את הפתרון הנכון. ההכשרה לעלייה נעשתה במסגרת עליית הנוער.
ההגירה נעשתה בשלושה שלבים:
מ-1933 ועד 1935: בתקופה זו יהודים רבים יכלו להגר עם כל רכושם ואכן כ-60,000 יהודים שפוטרו מעבודותיהם (עובדי מדינה, אמנים, רופאים, סוחרים ועוד) או שחששו בשל עברם הפוליטי, עזבו את גרמניה. בין הסוכנות היהודית בארץ ישראל ובין הממשלה הנאצית נחתם הסכם העברה באוגוסט 1933 שאפשר ליהודי גרמניה להגר לארץ ישראל תוך הוצאת חלק מרכושם מגרמניה, בתמורה התחייבו המוסדות הציוניים לרכוש סחורה גרמנית, כשהתחייבות זו עמדה בסתירה לחרם הכלכלי שהטילו היהודים בעולם על גרמניה ועוררה ביקורת וויכוח קשה בקרב ארגונים יהודיים שונים.
מ-1935 ועד 1938: בעקבות חוקי נירנברג היגרו מגרמניה כ-70,000 יהודים נוספים, כשהמכשול המרכזי שעמד בפני המבקשים להגר היה חסימת שערי ההגירה על ידי מדינות בעולם וסגירת שערי ארץ ישראל על ידי הבריטים. מכשול נוסף היה מניעת יציאתם של יהודים מגרמניה בידי השלטונות מטעמים כלכליים - כל יהודי שחפץ לעזוב את גרמניה התחייב להשאיר את כל רכושו מאחור ולהפקידו בידי השלטון הנאצי. באותה עת הייתה גם תופעה של יהודים שבאו לארץ ישראל וכשראו את המצב קשה בארץ ישראל חזרו לגרמניה.
מ-1938 ועד 1939: מרבית יהודי גרמניה קיוו ב-1938 כי ניתן יהיה להתמודד עם המצב הקיים ופעילותם התמקדה בחיזוק מסגרות החיים היהודיות והפנימיות. רובם טרם השכילו להבין את ההגירה כפתרון מציאותי מכמה סיבות: קושי בהתנתקות ממשפחה ותרבות, קשיי התאקלמות ומיעוט אפשרויות ההגירה. 1938 הייתה שנת מפנה כשבעקבות ההקצנה במדיניות הנאצית כלפי היהודים והאלימות הגלויה, אבדה תחושת הביטחון ונהרסה התשתית הקהילתית. כתוצאה מכך החלה בריחה המונית מגרמניה לכל מקום שהסכים לקלוט מהגרים. בעקבות פוגרום ליל הבדולח הובהר ליהודים מצבם החמור והנואש ולכן בתקופה זו נמלטו מגרמניה כ-70,000 יהודים וסך הכל מ-1933 ועד 1941 נמלטו כ-400,000 יהודים סך הכל וכ-100,000 מיהודי גרמניה מצאו את מותם במדינות אירופה שאליהן ברחו ושנכבשו על ידי גרמניה במהלך מלחמת העולם השנייה.
ארגונים יהודיים דוגמת עליית הנוער בגרמניה פעלו להכשיר יהודים לקראת עלייתם ארצה. עליית הנוער פעל במסגרת התנועה הציונית והתאחדות ציוני גרמניה ודאג להעלאתם של ילדים ונוער מגרמניה לארץ ישראל ללא הוריהם, כאשר אלה התנגדו לעלות לארץ ישראל. הארגון אג ללימודיהם ולהכשרתם בקיבוצים ובמושבים בארץ ועד שנת סוף 1939 עלו באמצעות "עליית הנוער" כ-500 ילדים ונוער מגרמניה ואוסטריה.
ראו גם

האגודה המרכזית של אזרחים גרמנים בני הדת היהודית
ברית חיילי החזית היהודים
המועצה המרכזית של יהודי גרמניה
לקריאה נוספת

יהויקים כוכבי, הארכיון המשוחזר של "הנציגות הארצית", על Kulka, Otto Dov (Hrsg.), "Deutsches Judentum unter den Nationalsozialismus, Bd. 1: Dokumente zur Geschichte der Reichsvertretung der deutschen Juden 1933-1939" (1997), דפים לחקר תקופת השואה, ט"ו, תשנ"ט, עמ' 309-315.
הערות שוליים

↑  על מעון החינוך הכפרי בהרלינגן, באתר יד ושם
↑  על פעילות הארגון להשכלת מבוגרים, באתר יד ושם
↑  תערוכת אינטרנט על וירצבורג באתר יד ושם
↑  על חוות הסבה מקצועית שהוקמה בעזרת הנציגות הארצית של יהודי גרמניה, באתר יד ושם
↑  על סיוע הנציגות הארצית של יהודי גרמניה לקהילת ויסבאדן, באתר יד ושם
מרטין בובר, פרופסור אוניברסיטת פרנקפורט היה מורה למחשבת ישראל במסגרת "הנציבות הארצית של יהודי גרמניה", שנות ה-40
יהודים מברלין אורזים חפציהם ועוזבים את גרמניה הנאצית בדרכם לניו יורק, 1939
חבורת עבדת

חבורת עבדת ליד ניצנה
חבורת עבדת היא חבורה גאולוגית בארץ ישראל שהוגדרה באזור עבדת על ידי עזרא זילברמן בשנת 1989.[דרוש מקור] החבורה מכונה בעבודות קודמות על ידי זלצמן, (1964) וגולני, (1961) "הקבוצה הגירית" או"הקבוצה האאוקנית".
הסלעים המרכיבים את חבורת עבדת הם: גיר וקירטון. הסלעים משתנים, הן בחתך אנכי והן במרחב, מגיר קשה עד גיר קירטוני ועד לקירטון. גיל החבורה הוא אאוקן.
חבורת עבדת מונחת על חבורת הר הצופים. סלעי החבורה שקעו בסביבה ימית ולכן מכילים מאובנים ימיים. מעליהם מופיע רצף של חולות וחלוקים ששקעו באגמים ובנחלים, כלומר בסביבה יבשתית.
חבורת עבדת בונה את קער שכם וסלעיה שולטים במחצית המזרחית של גיליון המפה טופוגרפית של שכם.
הגדרת החבורה

בתקופת האאוקן היו שני אירועי הצפה בנגב, האחד באאוקן התחתון ורוב האאוקן התיכון והשני באאוקן העליון. במהלך שתי הצפות אלו הורבדו סלעי הנגב. בעקבות תהליכי סחיפה שבמהלכם נסחפו סלעי האאוקן העליון שכיסו את רמת ברנע נחשפו מבני חבורת עבדת המהווים היום גג רמה זו. באזור הר חמרן ורמת ברנע נחשף חתך מלא של יחידות הסלע ששקעו בתקופת האאוקן. בהר חמרן ניתן לראות את בסיס חבורת עבדת מן האאוקן התחתון ובהר חורשה ניתן לראות את תצורת הר עקרב מן האאוקן המאוחר.
כמאגר מים

שכבת סלעי הקירטון של חבורת עבדת מגיל האאוקן משתרעים על שטח נרחב בשפלה הדרומית ובצפון מערב הנגב. מקצתם נחשפים על פני השטח (במזרח) ומקצתם מכוסים בשכבות סלע צעירות יותר (במערב). בתוך סלעי הקירטון משולבות שכבות של גיר ומעט שכבות צור דקיקות. העובי המקסימלי של סלעי חבורת עבדת מגיע ל-30 מטר.
אקוות האאוקן מכילה מים מועטים, והמילוי החוזר ממוצע מוערך ב-10–15 מטר מעוקב לשנייה. האקווה מכילה כמות מים זעומה למרות השתרעותה הגאוגרפית הרחבה, וזאת משלוש סיבות:
הגשמים באזור מועטים.
קשה למים לחלחל לתוך האקווה בשל תכונותיה ההידראוליות הגרועות.
האידוי והנגר העילי גדולים יחסית.
בשומרון

חבורת עבדת מתבטאת בהרי השומרון בסלעי גיר וקירטון עם מעט צור וקוורצוליט מגיל האאוקן בעובי כולל של כ-350 מטר, וכמו כן בהרי הגלבוע בעובי גדול יותר של כ-600 מטר. הסלעים מכילים מאובנים, בעיקר מיקרוסקופיים, המעידים על הרבדה בים רדוד.
מחשופי החבורה מרוכזים בשני גושים גדולים משני צידי קמר הפריעה: האחד, מזרחי בקער הסרטבה והשני, מערבי, בקער שכם ובקער גלבוע.
בהרי הנגב הצפוני

חבורת עבדת כוללת ביסודה ארבע תצורות עיקריות:
תצורת מור - קירטון, הכולל שכבות ביניים דקות שמצויות בהן תרכיזי צור, והיא מתוארכת לתקופת האאוקן הקדום. היא תצורת המסלע העתיקה והנמוכה.
תצורת ניצנה - גיר עם מאובני נומוליט.
תצורת חורשה - קירטון רך ומסיבי.
תצורת מטרד - גיר קשה עם נומוליטים.
תצורת הר עקרב - שכבות גיר אופקיות מן האאוקן המאוחר.
שלוש התצורות האחרונות הן מתקופת האאוקן התיכון.
באזור הר הנגב מתחתרים ערוצים בגיר ובקירטון, היוצרים נוף טופוגרפי עמוק, וכן אזורים נרחבים שבהם מדרונות תלולים, עם כיסוי קרקעי של אבנים.
לקריאה נוספת

אלי שדות - רשות שמורות הטבע, יעקב מימרן - המכון הגאולוגי, מיפוי שימושי שטח - גיליון שכם, מחקרי יהודה ושומרון, קובץ בעריכת יעקב אשל, מכללת יהודה ושומרון - מכון מחקר, 1993, קדומים אריאל.
יעקב מימרן - המכון הגאולוגי, הייחוד הגאולוגי של השומרון, מחקרי יהודה ושומרון - דברי הכנס הראשון תשנ"א - 1991, קובץ בעריכת זאב ח' ארליך ויעקב אשל, מכללת יהודה ושומרון - מכון מחקר, 1992, קדומים אריאל, הוצאת ראובן מס - ירושלים.
הערות שוליים

↑  מקור: הערכת סכנה לגלישות מדרון בזמן רעידות אדמה בגילינות מפה טופוגרפית: טבריה וארבל - עמוד 37 - משרד התשתיות הלאומיות
↑  חיים גבירצמן, משאבי המים בישראל, ירושלים, 2002
מבט למסלע חבורת עובדת
מטבעות עות'מאניים

אקצ'ה (פני המטבע), הסולטאן מוראט השני ,

1430-1431
מטבעות עות'מאניים שימשו בכל רחבי האימפריה העות'מאנית, לעיתים לצד מטבעות אירופאים אחרים. רוב המטבעות העות'מאניים מקושטים בדימוי הטורה, חתימתו של הסולטאן העות'מאני.
המטבעות העות'מאניים היו המטבעות העיקריים בשימוש בארץ ישראל במאה ה-19. מטבעות נוספים הוכנסו לשימוש על ידי נתינים וקונסוליות של מדינות אחרות, כגון רוסיה ובריטניה, וזאת כחלק ממשטר הקפיטולציות באימפריה העות'מאנית.
להלן פירוט של המטבעות העיקריים וערכם היחסי:
אקצ'ה
פארה = 3 אקצ'ה
מטליק = 20 פארה
גורוש (גרוש, קורוש, פיאסטר) = 40 פארה
בישליק = 5 קורוש
מג'ידי = 20 קורוש
לירה טורקית = 100 קורוש
לקריאה נוספת

גד פרומקין, דרך שופט בירושלים, תל אביב: הוצאת דביר, תשט"ו-1955, עמ' 35.
אריך בראואר

| --- | --- |

 לידה:  28 ביוני 1895 ברלין, הקיסרות הגרמנית 
 פטירה:  9 במאי 1942 (בגיל 46) פתח תקווה, פלשתינה (א"י) 
 ענף מדעי:  אנתרופולוגיה 
 מקום קבורה:  בית הקברות נחלת יצחק 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת לייפציג  אוניברסיטת פרייבורג  אוניברסיטת הומבולדט של ברלין 
 
ד"ר אֶרִיךְ (עמנואל) בּרַאוּאֶר (נקרא גם ברויאר; בגרמנית: Erich Brauer; 28 ביוני 1895 –  9 במאי 1942) היה אנתרופולוג יהודי-גרמני.
ביוגרפיה

בראואר, יליד ברלין,  היה גרפיקאי לפני שהפך אתנולוג. גם לאחר מעבר המקצוע הייתה האמנות חשובה לו; הוא עיטר את מכתביו וכתביו בציורים ובצילומים, ועסק גם בציור נוף ארץ-ישראלי. השתייך לקבוצת צעירים בברלין בעלי רקע משפחתי מתבולל שהתעניינה בציונות ובארץ ישראל, והיו חברי יוּנג יוּדה ("יהודה הצעיר"). בין חבריו בקבוצה זו נמנה גם גרשם שלום, שהיה מקורב אליו. השניים הוציאו לאור בשנים 1915–1916, שנות מלחמת העולם הראשונה, כתב עת ליתוגרפי בשם "המשקפיים בכחול לבן" (Die Blauweisse Brille, די בלאו-וייסה ברילה), שאותו הדפיסו בדפוסו של אביו של שלום, ובו התייחסו למלחמה מזווית יהודית וציונית, אך קומית והיתולית. בראואר כתב שם בסגנון אקספרסיוניסטי. בעקבות כתיבתם בעיתון הוזמנו לפגוש את מרטין בובר.
את לימודיו האקדמיים התחיל באוניברסיטאות ברלין, לייפציג ופרייבורג, ולמד בין השאר אצל פליקס פון לושאן (אנ'). באותה תקופה התעניין בעיקר באתנולוגיה אפריקאית. ב-1923 הוענק לו דוקטורט על מחקר בנושא דתם של בני ההררו, שפורסם כספר שנתיים מאוחר יותר בלייפציג. בראואר נשלח לראשונה לארץ ישראל בשנת 1925 על ידי המוזיאון לפולקלור בלייפציג על מנת לאסוף חפצי אתנולוגיה של ערביי הארץ. כשחזר פעם נוספת לארץ ישראל, ב-1927 החל לחקור על יהודי בוכרה (מחקריו בנושא לא פורסמו), ולאחר שנתיים של מחקר עבר למחקר על יהודי תימן. בשנות מחקרו בנושא שיתף והשתתף במחקריו של שלמה דב גויטיין. ב-1929 זכה בפרס הלורד פלומר על עבודתו בשדה מחקר זה, וב-1931 חזר לברלין והמשיך לעבוד עליו. ספרו על יהדות תימן יצא לבסוף בשנת 1934, בתמיכת הממשלה הנאצית. ב-1932 הוצעה לו משרת מרצה באוניברסיטת ברלין, אך המשא ומתן על ההצעה פסק בשל הנסיבות הפוליטיות בגרמניה באותה תקופה. הוא עלה לארץ ישראל במהלך שנות השלושים והתיישב בתל אביב, ומאוחר יותר בשכונת רחביה שבירושלים. בראואר היה בקשר עם האוניברסיטה העברית בירושלים ודרש מראשיה לעסוק במחקר גם בתחום האנתרופולוגיה והאתנולוגיה היהודית. חבריה היו אף הם בקשר איתו, אך היוזמות השונות שבראשן עמד לא התממשו. כמו כן שאף להקים מוזיאון אתנולוגי יהודי, ולקח חלק בהקמת המוזיאון לפולקלור של ארץ-ישראל. הוא גילה עניין רב בפרצופים כחלק מעיסוקו האנתרופולוגי ותיעד למעלה מ-2,000 דיוקנאות של יהודים מזרחיים. תצלומי הדיוקנאות ותצלומים אתנוגרפיים נוספים שצילם הופיעו בשתי תערוכות: בברלין ב-1938 ובאוניברסיטה העברית בירושלים ב-1939. בנוסף לכך, ליקט וקנה פריטים אתנוגרפיים וערך ראיונות עם מושאי מחקריו. התמקד בעיקר במחקר על יהודי המזרח ובפרט יהודי תימן וכורדיסטן שפגש בהם בשהותו בירושלים בשנות השלושים והארבעים. לבד מאתנולוגיה יהודית עסק בחקר דתם של בני ההררו, ובחקר עמים נוספים שאינם יהודים; אך מחקר זה היה בעיקר הכנה למחקרו העיקרי: אתנולוגיה של שבטי ישראל.
נפטר בגיל 47 ממחלה קשה בבית החולים בילינסון, ונקבר בבית הקברות נחלת יצחק. שלושה ימים טרם מותו ניסח את תפקיד חייו: "אני אהיה האתנולוג של עם ישראל - גם אם עם ישראל איננו רוצה בכך". ספרייתו נתרמה על ידי משפחתו, כדי שתשמש ספרייה לאומית ואוניברסיטאית למדעי היהדות.
שמו העברי היה "עמנואל", אך הוא העניק לעצמו את השם "חירם", וטרח להזכיר שם בלתי נפוץ זה ולהסביר את משמעותו הסמלית.
אוסף על שמו שמור בספרייה הלאומית
מספריו

Erich Brauer, Züge aus der Religion der Herero. Ein Beitrag zur Hamitenfroge. Institut der VÖlkerkunde. R. Voigtländers Verlag, Leipzig, 1925
Erich Brauer, Ethnologie der Jemenitischen Juden (Heidelberg), 1934
אריך בראואר, יהודי אפגניסתאן, ירושלים, סיני, 1944.
אריך בראואר, החקלאות והמלאכה אצל יהודי תימן, תש"ה.
אריך בראואר (עורך: רפאל פטאי), יהודי כורדיסתאן: מחקר אתנולוגי, הוצאת המכון הארץ ישראלי לפולקלור ואתנולוגיה, ירושלים, 1947.
לקריאה נוספת

אורית אבוהב, "אריך בראואר, "האתנולוג הראשון של עם ישראל": דיוקנו של אנתרופולוג שנשכח", בית ברל, 2008.
אורית אבוהב, "פני אדם: על תרומתם של האתנולוגים אריך בראואר ורפאל פטאי לחקר האנתרופולוגיה של היהודים", מחקרי ירושלים בפולקלור יהודי כ', עמ' 155–173.
Vered Madar, Dani Schrire, "From Leipzig to Jerusalem: Erich Brauer, a Jewish Ethnographer in Search of a Field, Naharaim", 2014, 8(1): 91–119
ש. ד. גויטיין, "על אריך בראואר ז"ל", בתוך: ישראל ישעיהו ואהרן צדוק (עורכים), שבות תימן, תל אביב: הוצאת "מתימן לציון", תש"ה, עמ' 92–95
הערות שוליים

↑  גרשם שלום, מברלין לירושלים - זכרונות נעורים (ערך אברהם שפירא), הוצאת עם עובד, ירושלים, תשמ"ב-1982, עמ' 61
1 2 3  ש. ד. גויטיין, "על אריך בראואר ז"ל", בתוך: ישראל ישעיהו ואהרן צדוק (עורכים), שבות תימן, תל אביב: הוצאת "מתימן לציון", תש"ה, עמ' 95
↑  גרשם שלום, מברלין לירושלים - זכרונות נעורים (ערך אברהם שפירא), הוצאת עם עובד, ירושלים, תשמ"ב-1982, עמ' 72
↑  גרשם שלום, מברלין לירושלים - זכרונות נעורים (ערך אברהם שפירא), הוצאת עם עובד, ירושלים, תשמ"ב-1982, עמ' 73
↑  גרשם שלום, מברלין לירושלים - זכרונות נעורים (ערך אברהם שפירא), הוצאת עם עובד, ירושלים, תשמ"ב-1982, עמ' 74
1 2  Erich Brauer, Züge aus der Religion der Herero. Ein Beitrag zur Hamitenfroge. Institut der VÖlkerkunde. R. Voigtländers Verlag, Leipzig, 1925
1 2 3  ש. ד. גויטיין, "על אריך בראואר ז"ל", בתוך: ישראל ישעיהו ואהרן צדוק (עורכים), שבות תימן, תל אביב: הוצאת "מתימן לציון", תש"ה, עמ' 92
↑  שלמה דב גויטיין, "דרכי בחקר יהדות תימן", בתוך: מנחם בן-ששון (עורך), התימנים: היסטוריה  •  סדרי חברה  •  חיי רוח - מבחר מחקרים, ירושלים: מכון בן-צבי לחקר קהילות ישראל במזרח, תשמ"ג, עמ' 10
1 2  LIBRARY PRESENTED TO HEBREW UNIVERSITY, פלסטיין פוסט, 27 בינואר 1943
1 2  אורית אבוהב, "פני אדם: על תרומתם של האתנולוגים אריך בראואר ורפאל פטאי לחקר האנתרופולוגיה של היהודים", מחקרי ירושלים בפולקלור יהודי כ'.
↑  THE ETHNOLOGY OF ORIENTAL JEWS, פלסטיין פוסט, 13 ביוני 1939
↑  Th. F. M., Rembrandt's Models on Show: Oriental Jews in Photographs, פלסטיין פוסט, 30 ביוני 1939
↑  טקסט מקטלוג התערוכה "דיוקן תימני" במוזיאון ארץ ישראל, 2012, באתר ערב רב
↑  ד"ר אריך ברויאר, דבר, 10 במאי 1942
↑  ארכיון אריך בראואר, בספרייה הלאומית
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007259178005171  BnF: cb13479520w (data)  GND: 1055164251  ISNI: 0000 0000 8373 2514  LCCN: n92121977  NTA: 120654547  SUDOC: 035310502  VIAF: 37286017   WorldCat (עם VIAF): 37286017
התאחדות הכדורגל הפלסטינית

| --- | --- |

 ענפי ספורט:  כדורגל
 תחום השיפוט:  הרש"פ
 השתייכות:  פיפ"א קונפדרציית הכדורגל של אסיה
 תאריך ההשתייכות:  1995 (חברה זמנית) 1998 (פיפ"א) 1995 (חברה זמנית) 1998 (קונפדרציית הכדורגל של אסיה)
 מיקום המטה:  ירושלים 
 יושב ראש:  הרשות הפלסטינית ג'יבריל רג'וב
 תאריך ייסוד:  1952
 http://www.pfa.ps
 
התאחדות הכדורגל הפלסטינית (בערבית: الاتحاد الفلسطيني لكرة القدم) היא הגוף המרכזי לכדורגל ברשות הפלסטינית והמנהלה של נבחרת פלסטין בכדורגל. יושב ראש ההתאחדות כיום הוא ג'יבריל רג'וב.
היסטוריה > המועדון הערבי הפלסטיני

פדרציית הכדורגל החדשה פלסטין נוסדה בשנת 1952. מחליפתה, התאחדות הכדורגל הפלסטינית, הוקמה בשנת 1962, היא הייתה חברה באיגוד התאחדויות הכדורגל הערביות מאז הקמתה ב-1974.
היסטוריה > הרשות הפלסטינית

היא התקבלה כחברה בפיפ"א ב-1998, לאחר הקמתה של הרשות הפלסטינית. ההתאחדות נעשתה חברה גם בקונפדרציית הכדורגל של אסיה (AFC) באותה שנה ובהתאחדות הכדורגל של מערב אסיה.
ב-11 בפברואר 2011, התאחדות הכדורגל הפלסטינית הקימה את ליגת הנשים הראשונה.