stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אדוארד טלר
קורות חיים > פעילות לאחר תוכנית הגרעין האמריקאית > עדות נגד אופנהיימר

בשנת 1952 עזב טלר את מעבדות לוס אלמוס, ועבר ללמד פיזיקה באוניברסיטת קליפורניה, שם השתתף בייסוד מעבדות לורנס ליברמור. האנטגוניזם המעמיק בין טלר לרבים מעמיתיו לשעבר הגיע לשיאו כאשר רוברט אופנהיימר הואשם בחוסר נאמנות ונחשד בשיתוף פעולה עם גופים קומוניסטים המערערים את יציבותה ואת ביטחונה של ארצות הברית. טלר העיד במשפטו של אופנהיימר, הוא אמנם לא תקף אותו אישית והאשים אותו בשותפות עם גופים חתרניים, אבל כאשר הסיווג הביטחוני של אופנהיימר בוטל, רבים מחבריו האשימו את טלר.
בשימועים שערך הממשל הפדרלי ב-1954 כדי לקבוע אם אופנהיימר מהווה סיכון ביטחוני, עדותו של טלר הייתה בהחלט לא סימפתית עבור מנהלו לשעבר אופנהיימר. "אני ארגיש בטוח יותר באופן אישי", אמר לוועדת החקירה, "אם ענייני הציבור היו מונחים בידיים אחרות". לאחר סיום הדיונים, הסיווג הביטחוני של אופנהיימר כאמור בוטל, והקריירה שלו כמנהל מחקר מדעי הסתיימה. עדות טלר לא הייתה מכריעה, אך בקרב רבים בקהילה המדעית הוא תויג כבוגד שהפקיר את חברו ורבים ניתקו עמו את הקשר. במקביל לפעילותו במעבדת ליברמור טלר היה פרופסור לפיזיקה באוניברסיטת קליפורניה בברקלי, מ-1953 עד 1960 והיה פרופסור כללי שם עד 1970.
טלר, אנטי-קומוניסט מובהק, הקדיש זמן רב בשנות ה-60 למאבק לשימור עוצמתה ועליונותה של ארצות הברית לפני ברית המועצות בתחום ארסנל הנשק הגרעיני. הוא התנגד להסכם האיסור על ניסויים גרעיניים משנת 1963, שאסר על ניסויים בנשק גרעיני באטמוספירה, והוא היה תומך נלהב של פרויקט פלאושהר (Plowshare), תוכנית ממשלתית פדרלית לא מוצלחת למציאת שימושים שאינם צבאיים לחומרי נפץ אטומיים. בשנות ה-70 נותר טלר יועץ ממשלתי בולט בנושאי מדיניות הנשק הגרעיני, ובשנים 1982–1983 הוא היה בעל השפעה רבה על הנשיא רונלד רייגן.
קורות חיים > פעילות לאחר תוכנית הגרעין האמריקאית > שינוי אקלים

טלר היה דובר פומבי מוקדם יחסית שהתריע מפני ההשפעות של שינוי אקלים והתחממות עולמית, זמן רב לפני שעמדתו הפכה למקובלת בקרב הקונצנזוס המדעי. בין היתר, הוא טען שההערכות הקיימות בדבר ההשפעות של שינוי האקלים מפחיתות מהערך האמיתי של השינויים שיתקיימו בפועל. בנובמבר 1959 הוא התקבל בתור אורח כבוד בעיר ניו יורק, בחגיגת יום השנה ה-100 לתעשיית הנפט האמריקאית בהנחיית מוסד הפטרוליום האמריקאי, איגוד סחר רב השפעה התומך בכמעט 8% מסך הכלכלה האמריקאית.
באותו המפגש לכבוד מאה שנה לתעשיית הנפט האמריקאית, טלר נאם והעביר מסר לא צפוי ובמסגרתו הזהיר מפני שינוי אקלים: ”משאבי האנרגיה הללו (נפט ודלקים טבעיים) יחסרו ככל שנשתמש ביותר ויותר מהדלקים המאובנים. אבל אני רוצה להזכיר סיבה נוספת שבגללה אנחנו כנראה צריכים לחפש אספקת דלק נוספת. וזו, באופן מוזר, שאלת זיהום האווירה. [….] בכל פעם שאתה שורף דלק קונבנציונלי, אתה יוצר פחמן דו חמצני. [….] הפחמן הדו חמצני אינו נראה, הוא שקוף, אי אפשר להריח אותו, הוא לא מסוכן לבריאות, אז למה צריך לדאוג מזה? לפד"ח יש תכונה מוזרה. הוא מקרין אור נראה אך הוא סופג את קרינת האינפרה האדומה הנפלטת מכדור הארץ. נוכחותו באטמוספרה גורמת לאפקט חממה. [….] חשבו שעליית טמפרטורה המקבילה לעלייה של 10 אחוזים בפד"ח תספיק כדי להמיס את כיפות הקרח ולהטביע את ניו יורק. כל ערי החוף יהיו מכוסות, ומכיוון שאחוז ניכר מהמין האנושי חי באזורי החוף, אני חושב שהזיהום הכימי הזה חמור יותר ממה שרוב האנשים נוטים להאמין.”
קורות חיים > שאלת הגרעין הישראלית

למטרת פיתוח תוכנית הגרעין של ישראל, נעשה ניסיון לגייס למענה מדעני גרעין אמריקאים, ביניהם אופנהיימר וטלר. בין היתר נפגשו עמו שמעון פרס, מנכ"ל משרד הביטחון, וראובן שילוח, ראש שירותי הביטחון. במשך כעשרים שנה ייעץ טלר לישראל בענייני גרעין. ב-1952 קיימו טלר ואופנהיימר פגישה ארוכה עם דוד בן-גוריון בתל אביב, ואמרו לו שהדרך הטובה ביותר לצבור פלוטוניום היא המרת אורניום טבעי (238) בכור גרעיני. החל מ-1964 נוצר קשר בין טלר לישראל דרך הפיזיקאי יובל נאמן, בעל עמדות פוליטיות דומות לשל טלר. בין השנים 1964–1967 ביקר טלר בישראל שש פעמים, הרצה באוניברסיטת תל אביב וייעץ לראשי החוג המדעי-ביטחוני בישראל וכן לראשי ממשלה וחברי קבינט.
ב-1967, הודיע טלר לנאמן שהוא עומד לספר ל-CIA שישראל מפתחת נשק גרעיני, ולהסביר שהפיתוח מוצדק על רקע מלחמת ששת הימים. לאחר שנאמן הודיע על כך לראש הממשלה לוי אשכול, תדרך טלר את ראש משרד המדע והטכנולוגיה של ה-CIA ולבסוף הגיע הנושא לידיעתו של הנשיא לינדון ג'ונסון. טלר גם פעל לשכנע את הממשל להפסיק את ניסיונותיו לבדוק את הפיתוחים בקריה למחקר גרעיני – נגב. בשנות ה-80, ביקר טלר שוב בישראל כדי לייעץ לממשלת ישראל בבניית כור גרעיני. שלושה עשורים לאחר מכן, אישר טלר כי בביקוריו הגיע למסקנה שישראל מחזיקה בנשק גרעיני. בין היתר הוא טען כי לישראל ישנן גם פצצות מימן.
קורות חיים > יוזמת ההגנה האסטרטגית

טלר אמר כי צר לו על החלטת טרומן להטיל את פצצת האטום על הערים הירושימה ונגסאקי ביפן. לדבריו, היה צריך לעשות ניסוי ראווה בפצצה, בתקווה שההנהגה היפנית תתרשם דיה כדי להכריז על קץ המלחמה. עם זאת, היה טלר תומך נלהב בחיזוק עוצמתה הצבאית של ארצות הברית. בשנות השמונים עמד תחת ביקורת נוקבת כאשר תמך בהתלהבות בתוכניתו של הנשיא רונלד רייגן לפיתוח מטריית הגנה בחלל, יוזמת ההגנה האסטרטגית - שנודעה בכינוי "מלחמת הכוכבים". "בלי טלר, העולם היה מקום הרבה יותר טוב", טען פעם איזידור רבי, חתן פרס נובל ועמיתו של טלר לפרויקט מנהטן.
התעניינותו של רייגן בטכנולוגיית טילים ליירוט טילים בליסטיים החלה בשנת 1967 כאשר, כמושל קליפורניה, הוא ביקר אצל טלר במעבדה הלאומית לורנס ליברמור. על פי הדיווחים, רייגן התלהב מאוד מהתדריך של טלר על נשק מכוון באנרגיה (DEW), כמו לייזרים וקרינה מייננת. טלר טען כי מטוסי DEW יכולים להתגונן בפני מתקפה גרעינית, ואפיין אותם כ"דור שלישי של נשק גרעיני" לאחר ביקוע גרעיני והיתוך גרעיני. לדברי ג'ורג' שולץ, מזכיר המדינה בתקופת נשיאותו של רייגן, הפגישה עם טלר הייתה "ההברקה הראשונה בעיניו של רונלד רייגן של מה שהפך מאוחר יותר ליוזמת ההגנה האסטרטגית." הדיווח הזה אושר גם על ידי טלר, שכתב, "חמש עשרה שנים מאוחר יותר, גיליתי ש[רייגן] התעניין מאוד ברעיונות האלה." אף כי הושפעה ממדענים כמו טלר, יוזמת ההגנה האסטרטגית הייתה בסופו של דבר החזון האישי של רייגן מכיוון שהיא התבססה על טכנולוגיה שטרם הומצאה. מומחים מדעיים לא גילו שום תגליות פורצות דרך בשנים שקדמו להכרזה על היוזמה, והם היו רחוקים מלהיות בטוחים אם מערכת כזו בכלל אפשרית. ההתפתחות המדעית לא השפיעה על המדיניות במקרה זה; זו הייתה מדיניות שנועדה להשפיע על המדע. רייגן אישר עובדה זו במכתב מ-1984: "למען האמת, אין לי מושג מה יכול להיות טבעה של יוזמת הגנה כזו. פשוט ביקשתי מהמדענים שלנו לבדוק את האפשרות לפתח הגנה כזו."
גם העיצוב בפועל של היוזמה לא היה ברור; מדענים ומומחים שקלו מספר עצום של אפשרויות. האפשרויות כללו גם לייזרים שימוקמו בחלל וגם לייזרים מבוססים על הקרקע, כמו גם מגוון רחב של טילים ומערכות מעקב. טלר מצידו היה חסיד מוקדם של ירי קרינת רנטגן מלוויינים, אם כי בסופו של דבר היוזמה לא יצאה לפועל.
קורות חיים > אחרית חייו

טלר קיבל פרסים רבים במהלך הקריירה שלו, לרבות פרס אלברט איינשטיין, פרס אנריקו פרמי והמדליה הלאומית למדעים. חודשיים לפני מותו, העניק לו הנשיא ג'ורג' ווקר בוש את מדליית החירות הנשיאותית, עיטור הכבוד הגבוה ביותר לאזרחים בארצות הברית. האסטרואיד 5006 Teller שהתגלה באפריל 1989 על ידי אלינור הלין, נקרא על שמו. השם הוענק ביום הולדתו ה-84 של טלר, בזמן שנכח בסדנא של נאס"א על הגנה מפני אסטרואידים.
אדוארד טלר נפטר ב־9 בספטמבר 2003 בסטנפורד, קליפורניה, ליד מכון הובר, שבו פעל כעמית מחקר בכיר.
אחדים מספריו

The Legacy of Hiroshima (1975)
Better a Shield Than a Sword (1987)
Energy from Heaven and Earth (1979)
Pursuit of Simplicity (1980)
Conversations on the Dark Secrets of Physics (1991)
Memoirs: A Twentieth-Century Journey in Science and Politics (2002)
לקריאה נוספת

אמיל פוירשטיין, יהודים מפורסמים במדע, 1956. עמ' 117–136.
הערות שוליים

↑  G Gamow, E Teller, [https://journals.aps.org/pr/abstract/10.1103/PhysRev.49.895 Selection Rules for the
β
-Disintegration], Physical Review 49, 1936, עמ' 895
↑  G. Gamow E. Teller, The Rate of Selective Thermonuclear Reactions, Physical Review 53, 1938, עמ' 608
↑  H. A. Jahn, E. Teller, Stability of polyatomic molecules in degenerate electronic states - I -Orbital degeneracy, Proceedings of the Royal Society A 161, 1937, עמ' 220
↑  J. Ashkin, E. Teller, Statistics of Two-Dimensional Lattices with Four Components, Physical Review 64, 1943, עמ' 178
↑  Nicholas Metropolis et al, Equation of State Calculations by Fast Computing Machines, Journal of Chemical Physics 21, 1953, עמ' 1087-1092
1 2  Edward Teller, Ph.D., Academy of Achievement (באנגלית אמריקאית)
↑  [https://nbi.ku.dk/english/
↑  וולטר אייזקסון, איינשטיין: חייו והיקום שלו, תל אביב: הוצאת ידיעות אחרונות, 2011, עמ' 524
↑  וולטר אייזקסון, איינשטיין, 2011, עמ' 606
↑  וולטר אייזקסון, איינשטיין, 2011, עמ' 678
↑  Edward Teller, Atomic Heritage Foundation (באנגלית)
↑  Edward Teller | Biographies, www.atomicarchive.com
↑  אדוארד טלר, באתר אנציקלופדיה בריטניקה
1 2  Jose Aguilar, 60 Years Ago, Edward Teller Warned Oil Industry About Global Warming, The Green Optimistic, ‏2018-01-09 (באנגלית אמריקאית)
↑  תום שגב, מדינה בכל מחיר: סיפור חייו של דוד בן-גוריון, ישראל: הוצאת כתר, 2018, עמ' 571
↑  Gábor Palló, THE HUNGARIAN PHENOMENON IN ISRAELI SCIENCE, Hungarian Academy of Science
↑  Upi (1982-12-06). "Edward Teller in Israel To Advise on a Reactor". The New York Times (באנגלית אמריקאית). ISSN 0362-4331. נבדק ב-2022-06-21.
↑  Strategic Defense Initiative (SDI), Atomic Heritage Foundation (באנגלית)
↑  Gordon, Michael R. (1992-07-21). "'Star Wars' X-Ray Laser Weapon Dies as Its Final Test Is Canceled". The New York Times (באנגלית אמריקאית). ISSN 0362-4331. נבדק ב-2022-06-21.
↑  "(5006) Teller =  ‏ 1989 GL5 =  ‏ 1932 EY = ‏ 1982 BN8 =  ‏ 1986 TS2". Minor planet center.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007312089205171  PLWABN: 9810577245105606  BIBSYS: 90150009  BnF: cb12395775v (data)  CANTIC: a11480373  CiNii: DA00857092  GND: 118801589  ICCU: RAVV063909  ISNI: 0000 0001 0905 7765  LCCN: n79022081  LNB: 000350840  MusicBrainz: ed5ee639-6b38-42f3-8a44-f8d8b2db306d  MGP: 105772  NARA: 10582454  NDL: 00458450  NKC: xx0014756  NLA: 35542939  NLK: KAC201430166  NSK: 000015985  NTA: 068996314  RERO: 02-A003891763  SELIBR: 241408  SNAC: w62v2hcz  SUDOC: 033052190  Trove: 990267  VIAF: 59168499   WorldCat (עם VIAF): 59168499 
אדוארד טלר בילדותו.
ניסוי קיסוס מייק, הניסוי הראשון בפצצת מימן על בסיס המודל המשותף של טלר ואולם, 1952.
טלר בהיותו דירקטור מעבדות לורנס ליברמור, 1958.
הנשיא רונלד רייגן לוחץ ידיים עם טלר בחדר הסגלגל, הבית הלבן, 1989.
טלר בשנותיו האחרונות.
א טרייב קולד קווסט

| --- | --- |

 מקום הקמה:  ניו יורק 
 תקופת הפעילות:  1985–2017 (כ־32 שנים) 
 סוגה:  היפ הופ של החוף המזרחי, ג'אז ראפ, מוזיקת היפ הופ, היפ הופ אלטרנטיבי, ראפ פרוגרסיבי 
 חברת תקליטים:  ג'ייב רקורדס, אפיק רקורדס 
 פרסים והוקרה:  Brit Award for International Group (2017)  היכל התהילה של הרוק אנד רול (2024)  הסורס (1994) 
 www.atribecalledquest.com
 פרופיל ב-IMDb
 חברים
 עלי שאהיד מוחמד קיו-טיפ Jarobi White בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 
א טרייב קולד קווסט (באנגלית: A Tribe Called Quest) היה הרכב היפ הופ אמריקאי, שהוקם בניו יורק בשנת 1985, וכלל את הראפר והמפיק הראשי קיו-טיפ, הראפר פייף דוג, הדי ג'יי והמפיק המשני עלי שאהיד מוחמד והראפר ג'ארובי וייט. ההרכב הוא מבין חלוצי ז'אנר ההיפ הופ האלטרנטיבי.
היסטוריה

בשנת 1990 הוציא ההרכב את אלבום הבכורה שלו, People's Instinctive Travels and the Paths of Rhythm, בלייבל ג'ייב רקורדס. האלבום זכה להצלחה מסחרית מתונה ושבחים רבים ממבקרי המוזיקה, תוך שנחשב בעיני המבקרים כאחד מאלבומי ההיפ הופ המשפיעים ביותר. בשנה שלאחר מכן, ב-1991, הוציאו את אלבומם השני, The Low End Theory, שסייע בעיצוב סוגת ההיפ הופ האלטרנטיבי בשנות ה-90.
ב-1993 הוציא ההרכב את האלבום Midnight Marauders, שהיה לאלבומם הראשון שהגיע לעשירייה הפותחת במצעד הבילבורד 200. הסינגל המוביל, "Award Tour", היה לשירם שהגיע למקום הגבוה ביותר במצעד הבילבורד הוט 100, והגיע למקום ה-47.
ב-1996 הוציאו את אלבומם הרביעי, Beats, Rhymes and Life, שהיה לאלבומם הראשון שהגיע למקום הראשון במצעד הבילבורד 200 ואף הועמד לפרס גראמי לאלבום הראפ הטוב ביותר. השיר "1nce Again" מתוך האלבום היה מועמד בקטגוריית ביצוע הראפ הטוב ביותר של צמד/להקה.
בשנת 1998 התפרק ההרכב, זמן קצר לפני צאת האלבום The Love Movement, אך בשנת 2006 חזר לפעילות ויצא לסיבוב הופעות בארצות הברית. בשנת 2016 הוציא ההרכב את אלבומו האחרון, We Got It from Here... Thank You 4 Your Service, שהיה בהכנה בעת מותו הפתאומי של פייף דאוג במרץ 2016, והושלם על ידי חברי ההרכב האחרים לאחר מותו. האלבום היה לאלבומם השני שהגיע למקום הראשון במצעד הבילבורד 200.
דיסקוגרפיה > אלבומי אולפן

1990: People's Instinctive Travels and the Paths of Rhythm
1991: The Low End Theory
1993: Midnight Marauders
1996: Beats, Rhymes and Life
1998: The Love Movement
2016: We Got It from Here... Thank You 4 Your Service
דיסקוגרפיה > אלבומי אוסף

1992: Revised Quest for the Seasoned Traveller
1999: The Anthology
2003: Hits, Rarities & Remixes
2006: The Lost Tribes
2008: The Best of A Tribe Called Quest
דיסקוגרפיה > מיני-אלבומים

1994: A Tribe Called Quest EP
1997: The Jam EP
הערות שוליים

↑  Lewis, Miles (באוקטובר 1998). "After the Love is Gone". The Source. L. Londell McMillan. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  Q-Tip Red Bull Music Academy. Accessed on January 4, 2019.
↑  Jaleesa M. Jones (2016-03-23). "In honor of The Five Footer: 5 musicians inspired by A Tribe Called Quest". USA Today. נבדק ב-2019-11-23.
↑  Exclusive: Q-Tip Interview. MOOVMNT.com. Retrieved on 2017-06-25.
↑  "A Tribe Called Quest Biography". Rolling Stone. 2014-04-19. אורכב מ-המקור ב-2015-12-06. נבדק ב-2014-04-24.
↑  Nisha (17 באפריל 2015). "Today in Hip Hop History: A Tribe Called Quest Releases Debut Album". The Source. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  5 Mic Albums. The Source. Retrieved 2010-09-15.
↑  Chinen, Nate (October 17, 2007). "CMJ Music Marathon: Q-Tip Catches the Fever". הניו יורק טיימס. Accessed on November 13, 2018.
↑  "Midnight Marauders – A Tribe Called Quest". AllMusic. נבדק ב-3 במרץ 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  "End of Discussion: Why A Tribe Called Quest's "Midnight Marauders" Is Better Than "The Low End Theory"". Complex. נבדק ב-3 במרץ 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Ryan, Kyle (19 בנובמבר 2013). "Beats, Rhymes And Life was A Tribe Called Quest's commercial peak—and first misstep". The A.V. Club. נבדק ב-2 בפברואר 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "A Tribe Called Quest | Biography & History". AllMusic.
↑  Touré (2 בנובמבר 2016). "Loss Haunts A Tribe Called Quest's First Album in 18 Years". הניו יורק טיימס. נבדק ב-4 בנובמבר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Strauss, Matthew (3 בנובמבר 2016). "A Tribe Called Quest Reveal Artwork for New Album We got it from Here Thank You 4 Your service". Pitchfork. נבדק ב-4 בנובמבר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Caulfield, Keith (20 בנובמבר 2016). "A Tribe Called Quest Returns to No. 1 on Billboard 200 Chart After 20-Year Wait". Billboard. נבדק ב-1 במרץ 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007414312705171  BIBSYS: 8063819  BnF: cb139326346 (data)  GND: 10293615-8  ISNI: 0000 0000 9892 0585  LCCN: n92048101  MusicBrainz: 9689aa5a-4471-4fb4-9721-07cecda0fa9f  NKC: xx0140187  SUDOC: 156002388  VIAF: 146742104   WorldCat (עם VIAF): 146742104
איגור קולומויסקי

| --- | --- |

 לידה:  13 בפברואר 1963 (בן 61) דניפרופטרובסק, ברה"מ 
 מדינה:  אוקראינה, ברית המועצות, קפריסין, ישראל 
 השכלה:  האקדמיה הלאומית של אוקראינה למטאורולוגיה 
 מפלגה:  UKROP 
 פרסים והוקרה:  מסדר ההצטיינות האוקראיני, דרגה 3 (19 באוגוסט 2006)  Registered firearms  Medal "For sacrifice and love of Ukraine" (28 במרץ 2015) 
 
איגור ולריוביץ' קולומויסקי (באוקראינית: Ігор Валерійович Коломойський; נולד ב-13 בפברואר 1963) הוא איש עסקים יהודי ואוליגרך אוקראיני. דורג במקום ה-57 ברשימת 500 העשירים של ישראל, של העיתון "TheMarker" לשנת 2020, עם הון בשווי מיליארד דולר.
קורות חיים

קולומויסקי נולד בעיר דנייפרופטרובסק שבאוקראינה הסובייטית. בוגר לימודי מטלורגיה בשנת 1985. לקולומויסקי יש אזרחות משולשת של אוקראינה, ישראל וקפריסין, למרות שחוק האוקראיני אוסר על אזרחות כפולה. קולומויסקי הצהיר כי: "החוקה אוסרת אזרחות כפולה אך אזרחות משולשת אינה אסורה".
קולומויסקי, יחד עם גנאדי בוגולובוב, הוא ממייסדי תאגיד "פריבט גרופ", ומונה ליו"ר דירקטוריון החברה בשנת 1997. תחומי הפעילות שלו כוללים: כריית ברזל, פיננסים (באמצעות פריבט-בנק), נפט ומוצריו, תעופה ותקשורת. בנוסף החזיק בקבוצת הכדורגל דניפרו, בקבוצת כדורסל והוקי קרח.
קורות חיים > קריירה עסקית

בתחילת שנות ה-90 של המאה ה-20 הוא התחיל בקריירה עסקית ושיתף פעולה עם אולכסנדר פטרובסקי.
קולומויסקי, באמצעות פריבט-בנק, שלט בחברת התעופה אארוסוויט, דניפראוויה ודונבאסאירו (שפשטה את הרגל). באמצעות חברת ניהול הנכסים Mansvell Enterprises Limited, הוא שלט בחברות התעופה בדנמרק ושוודיה שפשטו את הרגל, סקייווייס אקספרס, סיטי איירליין וחברת קימבר סטרלינג. יש לו גם החזקה בקבוצת המדיה 1+1, המפעילה שמונה ערוצי טלוויזיה אוקראינים.
מאז שנת 2010 נפוצו שמועות על כך שנכסיו של קולומויסקי החלו להיות במעקב ולחץ מצד הרשויות.
בספטמבר 2013 ספג קולומויסקי ביקורת על ידי שופט בבית משפט בלונדון, בעקבות סכסוך בניסיון השתלטות עוינת על חברת הנפט והגז JKX של אלכסנדר ז'וקוב. השופט קבע כי יש לקולומויסקי יש מוניטין של אדם המשתלט על עסקים באיומי אקדח.
לאחר סיפוח חצי האי קרים בשנת 2014 בידי רוסיה, הולאמו נכסיו בקרים. לדברי מנהיג קרים סרגיי אקסיונוב זה היה "מוצדק לחלוטין בשל העובדה שהוא אחד היוזמים והמממנים של הפעולה המיוחדת נגד הטרור במזרח אוקראינה שבה נהרגים אזרחים רוסים". בתגובה הגיש קולומויסקי תלונה נגד רוסיה לבית המשפט הבינלאומי לבוררות. רוסיה טענה כי, לבית המשפט אין סמכות שיפוט בנושא ושהיא לא תשתתף פעולה בהליכים.
בסוף 2016 הלאימה ממשלת אוקראינה את פריבט-בנק, שמחזיק בכשליש מפקדונות אזרחי המדינה, לאחר שהיה על סף קריסה עקב המשבר הכלכלי במדינה והממשלה נאלצה להזרים לו הון בסך 5.6 מיליארד דולר. קולומויסקי ובוגלובוב שהחזיקו ב-49% ממניות הבנק הואשמו במעילה. בדצמבר 2017, בית המשפט העליון בלונדון הורה על הקפאת נכסים שבבעלות קולומויסקי ובוגלובוב בשווי של 2.5 מיליארד דולר. קרן המטבע הבינלאומית, שאוקראינה תלויה בהלוואותיה, אף עצרה את העברת הכספים למדינה בעקבות שערוריית פריבט-בנק. השניים הכחישו כי מעלו בכספי הבנק, אך קולומויסקי נאלץ לעזוב את המדינה. בדצמבר 2019, הבנק הגיש תביעה על סך 2.1 מיליארד שקל נגד איגור קולומויסקי ושותפו גנדי בוגולובוב; וכן נגד בנק דיסקונט, בו נוהל חשבון אליו קולומויסקי ובוגולובוב העבירו כספים, שלפי התביעה מקורם במעילת ענק מהבנק. קולומויסקי ובוגולובוב התגוררו באותה עת בישראל. אחר כך חזר קולומויסקי לאוקראינה בניסיון להחזיר לעצמו את השליטה בבנק באמצעות קשריו הפוליטיים, לאחר שתמך בולדימיר זלנסקי, שנבחר לתפקיד נשיא אוקראינה.
קורות חיים > מעורבות פוליטית באוקראינה

קולומויסקיי היה בן ברית של הפוליטיקאית האוקראינית יוליה טימושנקו ומפלגתה. אך היחסים עלו על שרטון כנראה בשל סירובו לממן את מערכת הבחירות של טימושנקו בשנת 2010. העיתון הקרואטי נסיונל טען בספטמבר 2007 כי קולומויסקי הפך לבעל בריתו של נשיא אוקראינה ויקטור יושצ'נקו, ומימן את מפלגתו.
קורות חיים > מעורבות פוליטית באוקראינה > מושל מחוז דניפרופטרובסק

ב-2 במרץ 2014, בעקבות הסכסוך האוקראיני-רוסי, מינה הנשיא בפועל אולכסנדר טורצ'ינוב את קולומויסקיי למושל מחוז דניפרופטרובסק. יומיים לאחר מכן, תיאר נשיא רוסיה ולדימיר פוטין את קולומויסקיי כ"נוכל", ואמר שאזרחי דניפרופטרובסק אינם מרוצים מהמינוי שלו למושל המחוז. לדברי פוטין, קולמויסקי הונה את רומן אברמוביץ'. פוטין טען כי קולומויסקי התנער מחוזה עם אברמוביץ' לאחר שזה העביר לו כמה מיליארדים.
שבועות ספורים לאחר שמונה למושל, הצטלם קולומויסקי כשהוא לובש חולצה בצבעי שחור־אדום ששילבה את מנורת שבעת הקנים עם סמל הלאומנות האוקראינית - קלשון מחודד. מתחת הופיע הכיתוב "ז'ידובנדרה" - שילוב של מילת הגנאי ברוסית ובאוקראינית ליהודים ושמו של מנהיג התנועה הלאומנית האוקראינית, סטפן בנדרה, הדמות השנויה ביותר במחלוקת בהיסטוריה של אוקראינה, שלפחות חלק מתומכיו השתתפו בפוגרומים ומסעי הרג של יהודים,
באפריל 2014 הציע קולומויסקי כסף לכל מי שילכוד לוחמים הנתמכים על ידי רוסיה ותמריצים להפעלת נשק נגדם. הוא גם הוציא כ-10 מיליון דולר להקמת גדוד המתנדבים דנייפרו-1, וגם מימן גדודי ההתנדבות נוספים בלחימה נגד רוסיה, בהם רגימנט אזוב, יחידה עליה נטען כי היא ימנית קיצונית ונאו-נאצית. בתגובה רוסיה ביקשה להכניס את קולומויסקיי לרשימת המבוקשים של אינטרפול. ב-2 ביולי 2014 אישר בית המשפט המחוזי הרוסי צו מעצר נגדו בגין "ארגון הרג אזרחים".
במרץ 2015, לאחר פיטוריו של אולכסנדר לזורקו, שהיה בן חסותו של קולומויסקיי, כמנכ"ל חברת UkrTransNafta, מפעילת צינורות הנפט בבעלות המדינה באוקראינה, דיווחו גברים מהמיליציה האישית של קולומויסקי פשטו על מטה אוקטרנסנפטה לגרש את ההנהלה החדשה. בזמן שלזורקו היה אחראי על הצינורות בבעלות המדינה, הן העבירו נפט לבית זיקוק בבעלות קולומויסקי על פני המתחרים.
ב-25 במרץ 2015 חתם נשיא אוקראינה על צו שפיטר את קולומויסקיי מתפקידו כמושל המחוז.
קורות חיים > מעורבות פוליטית באוקראינה > הבחירות לנשיאות אוקראינה 2019

במהלך הבחירות לנשיאות אוקראינה 2019 היה אחד מהאוליגרכים שעומדו מאחורי המועמד לנשיאות שנבחר, וולודימיר זלנסקי. קולומויסקי הוא הבעלים של ערוץ הטלוויזיה המשדר את הסדרה "משרת העם", שבה זלנסקי כיכב.
קורות חיים > מעורבות פוליטית באוקראינה > שלילת אזרחות אוקראינית

ב-21 ביולי 2022, חבר הראדה העליונה סרגיי ולסנקו (אנ'), ממפלגת האיחוד הכל-אוקראיני "מולדת", פרסם בפייסבוק תמונה של מסמך שהוגדר כצו של נשיא אוקראינה וולודימיר זלנסקי מס' 502. הצו הורה לשלול אזרחות אוקראינית מכמה אנשים כולל איגור קולומויסקי.
קורות חיים > מעורבות פוליטית באוקראינה > שלילת אזרחות קפריסאית

בספטמבר 2024 פורסם שממשלת קפריסין שללה את אזרחותם של שמונה אנשים, כולל איש העסקים האוקראיני איגור קולומויסקי.
פלילים

בתחילת ספטמבר 2023, נעצר קולומויסקי בצו בית המשפט באוקראינה בחשד להונאה והלבנת הון.
מ-2 בספטמבר 2023 קולומויסקי נמצא במעצר. ב-28 בפברואר 2024 פורסם שקולומויסקי יישאר במעצר לפחות עד 25 באפריל 2024.
ב-9 במאי 2024, נודע כי קולומויסקי יישאר במעצר לפחות עד 7 ביולי 2024 ללא אפשרות ערבות בגין תיק פלילי חדש שבו הוא חשוד כי מעורב בעסקה של ביצוע רצח בתשלום של עורך דין.
פילנתרופיה

קולומויסקי ושותפו גנאדי בוגולובוב תורמים כספים ליד ושם.
בשנת 2008 תרם יחד עם שותפו בוגלובוב וודים רבינוביץ' לשחזור בית הכנסת החורבה, ברובע היהודי בירושלים[דרוש מקור]. וב-21 בספטמבר 2011 ייסד יחד עם ודים רבינוביץ' את ערוץ החדשות היהודי שפעל בשנים 2011–2014.
חיים אישיים

קולומויסקי נשוי ואב לשני ילדים. הוא מחזיק בבית מפואר בהרצליה פיתוח, אך מתגורר מאז 2015 רוב הזמן בשווייץ.
במרץ 2012 העריך המגזין פורבס את הונו של קולומויסקי בכ-3 מיליארד דולר. במרץ 2015, לאחר הירידה החדה בערך הריבניה (המטבע האוקראיני), העריך המגזין "אקונומיסט" את הונו בכ-1.36 מיליארד דולר.
הערות שוליים

↑  איתמר כהן, איגור קולומויסקי, באתר TheMarker
1 2 3   אשר שכטר, רק אל תקראו להם גאידמק, באתר TheMarker‏, 30 ביוני 2013
↑  וול סטריט ג'ורנל, ‏ממשלת אוקראינה הלאימה את הבנק הפרטי הגדול במדינה, באתר גלובס, 19 בדצמבר 2016
↑  מתן ברניר, ‏"מעילת ענק": הבנק הגדול באוקראינה תובע 2 מיליארד שקל משני אוליגרכים ומבנק דיסקונט, באתר גלובס, 19 בדצמבר 2019
↑   בלומברג ורויטרס, לאחר שחזר מישראל - נסללה הדרך לביטול הלאמת הבנק של האוליגרך שהעלה את נשיא אוקראינה לשלטון, באתר TheMarker‏, 1 ביולי 2020
1 2   טלי גולדשטין, האוליגרך היהודי שתמך בנשיא אוקראינה הנבחר: "הוא אינטליגנטי ומוכשר ממני", באתר TheMarker‏, 23 באפריל 2019
↑  אנשיל פפר וקייב, בחירות באוקראינה בצל התנגדות הבדלנים, באתר הארץ, 25 במאי 2014
↑  ז'ניה פרומין, אוקראינה - האירועים האחרונים, באתר "העוקץ", 28 בפברואר 2014
1 2   אנשיל פפר, ימים של חג ליהודי אוקראינה, באתר הארץ, 4 ביוני 2014
↑   סטיוון ארלנגר, ניו יורק טיימס, האוליגרכיה האוקראינית מתגייסת לעזרת המדינה, באתר הארץ, 4 במרץ 2014
↑   אנשיל פפר, איגור קולומויסקי, המיליארדר היהודי שפוטין מתעב, באתר הארץ, 6 באוקטובר 2014
↑  https://nv.ua/ukraine/politics/zelenskiy-lishil-grazhdanstva-kolomoyskogo-50258053.html
↑  https://eadaily.com/ru/news/2024/09/15/kolomoyskiy-lishilsya-grazhdanstva-kipra
↑  אוקראינה נלחמת בשחיתות: האוליגרך היהודי קולומויסקי נעצר בחשד להונאה, באתר וואלה, 2 בספטמבר 2023
↑  https://incident.obozrevatel.com/crime/kolomojskomu-prodlili-soderzhanie-pod-strazhej-i-umenshili-razmer-zaloga-podrobnosti.htm
↑  https://www.rbc.ua/ukr/news/kolomoyskomu-obrali-zapobizhniy-zahid-spravi-1715254002.html
↑  אלכסנדר כץ, ביה"ד לעבודה: בוטלו פיטורי 6 עובדי ערוץ החדשות היהודי jn1 שהתאגדו, באתר אייס, 20 במאי 2014
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007298874805171  GND: 1200616995  LCCN: nb2015010359  VIAF: 297054689   WorldCat (עם VIAF): 297054689
אחוזת נפתלי

| --- | --- |

החורשה בה נמצאים שרידי אחוזת נפתלי (למרגלות קרני חיטין)
 מדינה:  ישראל ישראל
 תאריך ייסוד:  מאי 1949 
 על שם:  נחלת שבט נפתלי 
 תאריך נטישה:  שנות ה־50 של המאה ה־20 
 קואורדינטות:  32°47′44″N 35°28′13″E﻿ / ﻿32.7955°N 35.4702°E﻿ / 32.7955; 35.4702 
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת הגליל העליון מוגדלת) אחוזת נפתלי(למפת הגליל העליון רגילה) אחוזת נפתלי(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום אחוזת נפתלי(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום אחוזת נפתלי  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
שרידי אחוזת נפתלי (למרגלות קרני חיטין)
אחוזת נפתלי היה יישוב קטן של פאג"י שהתקיים בקרבת קיבוץ לביא בעשור הראשון של מדינת ישראל.