stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
רש"ר הירש
קורות חיים > פרנקפורט > שנותיו האחרונות

ב-1880 בערך, התנגד הירש לפרסום הספר "דבר אזהרה לישראל" מאת הרב הילה וכסלר. הילה, מקובל פרנקוני, חלם חלומות אותם פירש כנבואה אודות חורבן גמור הצפוי להתחולל ליהודי אירופה, וקרא להם לעלות לארץ ישראל. התנגדותו של הירש נבעה בעיקר מיחסו השלילי הכללי לדברי אגדה ומיסטיקה; במכתב שהוצא ככל הנראה על ידו, קבע המחבר כי מי שטוען לחלומות נבואיים בימים אלו חייב להיות רמאי או מטורף.
בעקבות הפרעות והגזרות ברוסיה פנה הרב יצחק אלחנן ספקטור אל הרש"ר הירש ואישים נוספים בבקשה שיסייעו ליהדות רוסיה, על ידי הפעלת לחץ בדעת הקהל העולמית, וכן על ידי שימוש בקשרים דיפלומטיים. הרש"ר הירש נענה למשימה. ופנה לגורמים שונים, בהם קיסר גרמניה וילהלם הראשון, שהיה דודו של הצאר אלכסנדר השלישי, בבקשה להתערבות. כמו כן, פרסם מאמרים בעיתונות הגרמנית על המתרחש ברוסיה, מאמרים שתורגמו והועתקו לעיתונים נוספים, וגייס כספים לסיוע לפליטים היהודים שברחו מרוסיה. בנוסף, פנה לרבני הקהילות בגרמניה, וביקש מהם לקבוע ימי צום ותפילה בקהילותיהם.
הרב הירש נפטר בגיל שמונים והותיר אחריו עשרה ילדים. בנו בכורו היה הרב מנדל הירש אשר ניהל את מוסדות החינוך של קהל עדת ישורון. אחת מבנותיו היא ציפורה סופי שהתחתנה עם הרב שלמה זלמן ברויאר, שמילא את מקומו של הרב הירש ברבנות בפרנקפורט. בת אחרת היא הסופרת שרה גוגנהיימר.
הגותו > טעמי המצוות במשנתו

רש"ר הירש סיווג את המצוות בשישה חלקים המבוססים על שלושה עקרונות יסוד: אמת, צדק ואהבה:
תורות – עקרונות האמת והטוב כפי שנתגלו מפי הגבורה, שעלינו לקלוט אותם ברוח ובנפש למען יולידו את הכרת האמת והרצון לעשיית טוב.
עדות – מעשים ודיבורים סמליים המייצגים את האמיתות היסודיות של עם ישראל (תורות) למען יהוו בסיס לחיי ישראל.
משפטים – מעשי צדק המכוננים את היחסים בין בני אדם.
חוקים – מעשי צדק המכוננים את היחסים בין האדם וכל מה שכפוף לו: בעלי חיים, צמחים והאדמה; ואפילו גופו, רוחו, מחשבתו ודבריו.
מצוות – מעשים בהם מתגשמות המטרות האלוהיות: חסד, צדקה, משפט, אהבה ורחמים; צדק כלפי הבורא.
עבודה – טיהור וקידוש כוחותינו הפנימיים על ידי מעשה או דיבור סמלי, כדי שנכיר את ייעודינו ביתר בירור ונהיה מזומנים יותר לעשותו.
רעיון זה הוצג לראשונה בספרו איגרות צפון, והורחב בספר חורב אותו סידר רש"ר הירש לפי שישה חלקים אלו.
רבים נוטים לראות את עיקר חידושו בפרשנותו הסמלית למצוות; כפי שהוצג לעיל נראה שזאת אמת חלקית. בחלקי ה"עדות" וה"עבודה" המעשים והדיבורים סמליים לגמרי, וה"משפטים", ה"חוקים" וה"מצוות" הם מעשיים על פי רוב, אם כי לפעמים משולב בהם האלמנט הסמלי[דרוש מקור].
פרשנותו למצוות סתרה את הגישה הרציונלית של הרמב"ם, שעליה לא היסס רש"ר הירש למתוח ביקורת.
הגותו > יחסו לתרבות הכללית

שנות ה־40 של המאה ה־19 עמדו בסימן בירור והצטללות עמדות ביהדות גרמניה לאחר דור של בוקה ומבולקה שהתלוותה למודרניזציה המואצת; בעוד שמורי ההלכה הקשישים המעטים שנותרו ראו בהיכחדות החברה הישנה אסון וחורבן, הירש, שמעולם לא היה רב מסורתי, ראה בכך התפתחות חיובית והזדמנות להשיב את היהדות לתפארתה מקדם ומעבר לעיוותים שדבקו בה – בין היתר בתחום החינוך, שהירש שאף להנחיל בו את העקרונות ההומניסטיים והרציונליים ברוח הנאורות. רק עלייתם של כוחות רדיקליים יותר משמאל, בעיקר עם הצטללותה של התנועה הרפורמית, מיקמה אותו בקוטב השמרני־ריאקציונרי, וגם זה רק באופן יחסי ובגרמניה בלבד.
הירש תמך ברעיונות ההשכלה המתונה. הוא אף אימץ שינויים חיצוניים רבים בסדרי בית־הכנסת, כמו מקהלה וכובד ראש בתפילות. במקביל היה קיצוני לגבי כל סטייה מעיקרי הדת, ועל בסיס זה תקף את הרפורמים והקונסרבטיבים, שמייסדיהם בגרמניה נטו לזהירות והמעיטו בשינויים מעשיים. ממניע זהה פסל כל עיסוק במדעי היהדות, שפגעו לדעתו במעמד הבלתי־מעורער של כתבי הקודש והמסורת.
פרופ' יעקב יוסף פטוכובסקי (אנ') כתב:
”שמשון רפאל הירש לא היה רב אורתודוקסי מהדור הישן. בניקלשבורג כונה לעתים קרובות "רפורמטור" מפני שלא רק שהאמין בסינתזה בין התורה למודרנה, אלא גם יישם זאת על עצמו... ההדר בתפילות בית־הכנסת האורתודוקסי בפרנקפורט היה יכול להתחרות בכל מוסד רפורמי... אך החשיבות בסינתזה שיצר נחה בדיוק בכך שמבחינתו חוקי התורה היו בלתי־ניתנים לשינוי כחוקי הטבע. התורה, מבחינתו, כיסתה כל פרט עד לאחרון הדקדוקים במנהג. ברור שלא האמין כלל בהתפתחות של הדת, וברור באותה המידה שבשל כך, היהדות הרפורמית והיהדות הקונסרבטיבית – זו האחרונה דגלה במחקר ביקורתי של מה שראה ככתובים שנמסרו מפי הגבורה – היו חייבות להיות שיקוץ בעיניו.”
הגותו > יחסו ללאומיות הגרמנית

הירש הטיף להזדהות עם הלאומיות והתרבות הגרמנית ולהשתלבות גמורה בחיים המודרניים, כל עוד אלה לא סתרו את חוקי הדת. מאחר שראה את הקולקטיב היהודי כמבוסס על הדת גרידא, יכל להטיף לאינטגרציה בהוויה הגרמנית בכל שדה אחר; את הנבואות אודות שיבה לציון דחק לשעת הגאולה הרחוקה והעמומה. הוא הדגים זאת באופן מעשי בדרכים רבות: בין היתר העריץ את פרידריך שילר ונשא דרשה חגיגית לילדי בית-הספר שלו לרגל יום הולדתו המאה של המשורר ב-1859. הירש, כתב סטיבן לוונשטיין, הטיף לקוֹנְפֶסְיוֹנַלִיזַצִיה (הגדרה כזרם דתי) של היהדות שהייתה קיצונית רק מעט פחות משל מתנגדיו הרפורמים.
כתבו עליו דוד אלינסון ויצחק שורש:
”הירש, ממש כמו הרפורמים, יצר פילוסופיה של היהדות שהותאמה למעמד בורגני להוט להשתתף בתרבות הגרמנית... (שורש ציין ש-) כמותם, הוא הסיר כל דרישה לאוטונומיה משפטית ושימור הדין האזרחי היהודי. הוא התעקש על היות היהדות בעלת אופי דתי בלעדי, הפחית בחשיבות הימים בהם הייתה ליהודים עצמאות, ועיקר את הרעיון המשיחי מהקשריו הפוליטיים. ברציונליות ובהגליאניות שחלק עם הרפורמים, אותם תיעב, אף הוא הדגיש את תכנה המוסרי ושליחותה האוניברסלית של היהדות. ללא ספק, מגננתו הנמרצת על מקורה האלוהי של התורה הרתיחה את הרפורמים, אך אין להתעלם משטחי החפיפה הנרחבים שנכפו על ידי אותם הלחצים החיצוניים.”
הוא כתב כי כשם שלקתולים ולפרוטסטנטים יש אגודות דתיות משלהם, כך זכאים לכך היהודים. בימי המאבק ברפורמים, בתגובה לטענותיהם על זיקה אתנית בין יהודים בנוסף לקשר הדתי, "הכין הירש טענה נגדית: היהדות היא קולקטיב דתי גרידא... מבחינתנו - אנו האורתודוקסים גרמנים בני דת משה, והם הרפורמים גרמנים בני דת אחרת."
בדרשתו בט' באב תרט"ו (1855) תקף רב רפורמי שטען כי המשך האבלות ביום הצום מהווה בגידה במולדת. הרש"ר אמר כי לו היו היהודים מייחלים לחידוש לאומי היה הלה צודק לחלוטין, אך הדבר היחיד שמתאבלים עליו הוא ריבונות התורה.‏Alan Mittelman, Some German Jewish Orthodox Attitudes toward the Land of Israel and the Zionist Movement.‏ טאהש, עמ' 204-205.‏לטקסט המקורי: חורב, עמ' 93, חלק עדות, פרק תעניות, באתר היברובוקס
באוקטובר 1850, במכתב תשובה ששלח לשי"ר מפראג בנוגע לילד שלא נימול ושהוריו תבעו לרשמו כחבר הקהילה, הביע רשר"ה את עמדתו כי ראשית כל, אסור לבקש את הרשויות להתערב. הפתרון לסחף ההמון מהדת לא היה בניסיון לכפותה עליו כמימים ימימה אלא בהיפרדות: ”כי מי יודע אם לא הגיע ימי ליבון, הגיעו ימי הצירוף לראות בין עובד ה' לאשר לא עבדו”.
הגותו > יחסו לפרשנות אגדות חז"ל

הרש"ר הירש כתב, שאגדות חז"ל מבטאות את רוח היהדות, אך לא באופן מפורש, כי אם ברמזים. זאת על מנת שעיקר התורה תישאר בעל פה והכתובים ישמשו רק כמזכירים.
ואז העלו את רוח התנ"ך והגמרא בכתב בחלק ה"אגדות"; אבל גם כאן הסתפקו רק ברמזים, למען תתקיים החדירה העצמית לתוך האגדות ותסייע לגלות את הרוח הנמסר מדור לדור בלימוד שבעל־פה.
ביחס לסמכות דברי חז"ל בחלקי האגדה שבתלמוד ובמדרש, נקט הרש"ר הירש גישה מבדלת בין דברי חז"ל ההלכתיים לאלו העוסקים בענייני אגדה:
גדר גדול גדרו חז"ל, וחומה נשגבה ובצורה הקימו בין דברי השמועה וההלכה. וכלל גדול מסרו לידינו: "אין למדין הלכה מן דברי האגדה, ואין משיבין מהם ועליהם". וכן בדין לעניות דעתי, דהא מלבד שכל דברי האגדה אינם מיוסדים על קבלה מסיני שעליה נכרת ברית הנעשה והנשמע, אלא רק סברת החכם המגיד הם, באומד דעתו. ואף שודאי מי שיש לו מוח בקדקדו, ולב אדם להבין ולהשכיל, בלב שמח ונפש חפצה יכוף ראשו לדעת כל חכם וחכם מחז"ל, אף שאינו מבאר הקבלה אלא מרוח בינתו הוציא מלין, אשר כל אחד ואחד מהם גדול ונשגב מכולנו יחדיו אשר כחגבים נדמינו בעינינו נגדם, מ"מ אינו מכלל חיוב הישראלי, וגם לא כמין וכופר יחשב מי שסברתו נוטה מסברת אחד מחכמינו ז"ל בענין מה השייך להאגדה, בפרט שגם בהרבה דברים גם דעתם שונה זו מזו ולא נאמר כלל "הלכה כדברי פלוני" באגדה כמו בשמעתתא
הגותו > יחסו לארץ ישראל ולגלות ולשיבה לארץ ישראל

הארץ היא ארץ התורה, וללא תורה היא איננה ארץ ישראל
הרש"ר הירש רואה בארץ ישראל את "ארץ התורה", המקום הייעודי – גם מבחינה גשמית גרידא – לקיום התורה, וה' רוצה שהיא תתקיים דווקא שם, והיא איננה רק כאמצעי בר תחליף בכל ארץ אחרת. הרש"ר הירש מכנה את הארץ: "גן עדן לעם התורה האלוהית", וזה מפני שהיא אחד משלושת העדים הנצחיים על גילוי כבוד ה' בעולם, בכך שהיא מגיבה בשפת שכר ועונש בהתאם לקיום או אי קיום התורה, דבר שלא קיים בשום ארץ אחרת. לכן גם ממילא, הצעד הראשון בגאולת ישראל - וגאולת העולם בכלל - הוא בכניסה לארץ ישראל, ודווקא משם יהיו אור לגוים.
אמנם, מצד שני, אין ארץ ישראל סיבת התאחדות של שבטי ישראל, ולא מתוך הארץ נולדה האומה הישראלית, אלא דווקא במדבר. דווקא שם הרחק מגבול הארץ נהיו ישראל לעם וקיבלו את החוקה שלהם התורה, וגם ניתן לקיים אותה – אמנם באופן מוגבל – בכל תפוצות תבל. רק אחרי שקיבלו את החובה המוטלת עליהם – עלו לארץ התורה ששם יקימו את מצוותיה, ורק בקיומה של התורה תלוי כל השגשוג של עם ישראל בארצו.
מפורסם מכתב שהרש"ר הירש כתב בתגובה לאיגרת ששלח אליו הרב צבי הירש קלישר מראשוני חובבי ציון. שם רואים בבירור שהרש"ר הירש התנגד לרעיון לאומי מצד עצמו, ללא ריח התורה, וחשש מפני הפיכת הרעיון הלאומי של ארץ ישראל למטרה בפני עצמה, שיכול להביא לשכחת העיקר – קיום התורה. ממילא, גם לא איבדו עם ישראל תפקיד וייעוד בגלות, וגם שם עליהם לקיים את הייעוד של גילוי מלכות ה' בעולם, שגם יגיע לפסגה שלו כאשר ישוב ה' ויקבץ אותנו חזרה לארץ ישראל שוב להקים את "מדינת התורה". לא יוכלו ישראל לקיים את תפקידם בין אומות העולם בצורה מושלמת, אלא דווקא בארץ ישראל כשהם "בטח בדד עין יעקב" פרודים מן האומות.
מתוך כך מובן, אם כן, מה שכותב הרש"ר הירש – על פי דברי ירמיהו הנביא – שבארצות הגולה, יחד עם האבל על חורבן ארצנו והתקווה לגאולה, עלינו מצד אחד לדעת להשתלב בנאמנות למדינה המארחת ולדעת שכאשר תגיע העת ה' ידאג לגאול אותנו מהגלות, דבר שרק יתקיים כאשר נמלא את חובותינו על פי התורה. הרי התורה יכולה להתקיים בחוץ לארץ מחד, וגם לא נוכל לשוב ללאומיותנו השלמה בארץ בלי קיום התורה כהלכה.
בנוסף, מדבריו בחורב ומהמכתב שלו לרב קלישר משתמע שהייתה לו סיבה נוספת להתנגדות לפעולה אקטיבית לקידום הגאולה, וזהו איסור שלושת השבועות שבחז"ל, אך הוא לא שלל עקרונית פעולות התיישבות של יחידים בארץ ישראל, והיה שותף בפעילות ארגון הפקוא"מ, שסייע ליישוב הישן בארץ, ואף פרסם מכתב קריאה לסיוע למושבה פתח תקווה.
ספריו > "איגרות צפון"

בשנת ה'תקצ"ו 1836 הוציא רש"ר הירש את ספרו הראשון, איגרות צפון, בשם העט "בן עוזיאל". הספר נכתב בשפה הגרמנית כחליפת מכתבים בין בנימין, הצעיר היהודי המתלבט, לבין חברו נפתלי, רב צעיר השומר אמונים למסורת. בנימין שוטח את טענותיו ותלונותיו על היהדות, ונפתלי מעורר אותו לשים לב לכך שכל היכרותו עם היהדות היא חלקית, חיצונית ושטחית, והוא לא בחן מעולם את השקפותיה של היהדות ביחס לשאלות היסוד, לתכלית האדם, ולתפקידו של עם ישראל. לאורך האיגרות נפתלי סוקר את משמעותה של היהדות ואת תפקידן של המצוות, ודרך כך משיב לתלונותיו של בנימין. הוא מסביר שבמהלך הדורות נשמר במסירות הקיום המעשי של המצוות, אך הרוח שעומדת בבסיסן נשכחה, ובשל כך בני הדור פוגשים יהדות בלתי מובנת ורבים מהם עוזבים אותה. הוא מציב כמשימה לדור את שאיבת רוח היהדות מתוך היהדות עצמה – התנ"ך ודברי חז"ל, ולא ממקורות חיצוניים, ובכך להפוך את היהדות למובנת. הוא מציג את תוכניתו לכתיבת ספר שיבאר את המצוות וטעמיהן; ספר זה יצא כתקדים לספר חורב, ע"פ דרישת המו"ל לבחינת ההתעניינות בנושאי הספר.
לימים תורגמו 'איגרות צפון' גם לעברית (מספר פעמים ועל ידי מתרגמים שונים). בהוצאה החרדית נצח הודפס החיבור עם צנזורה ועריכה של חלק קטן מן האיגרות, כך שיסתירו את ביקורתו של רש"ר הירש על החרדיות המזרח אירופית (לה הוא רומז בדבריו כנגד היצמדות טכנוקרטית לדקדוקי מצוות מעשיות מצוות אנשים מלומדה), את הבעת ריחוקו מעולמה הרעיוני והספרותי של הקבלה, ביקורתו על גישתו של הרמב"ם וכן על הנטייה הישיבתית להתעלם מלימוד התנ"ך במקורו. ההוצאה האחרונה היא של מוסד הרב קוק משנת תשע"ז, תרגום של ד"ר אברהם פורת, ובלי הצנזורה של הוצאת נצח.
ספריו > "חורב"

לאחר הצלחתו של איגרות צפון, בשנת ה'תקצ"ז הודפס הספר 'חורב'. הספר מחולק למאמרים בנושאי המצוות ו"המידה המוטלת עלינו לקיימן". הספר כתוב בסגנון דיבור רטורי, כמו היה הרב הירש נואם אל הקורא דרך דפי הספר. חורב זכה לתפוצה רחבה ולביקוש רב, בגרמניה ומחוצה לה. תפוצת הספר 'חורב' הביאה למינויו של הרב הירש לתפקיד רב הקהילה החדשה האותודוקסית בפרנקפורט.
כאמור, ספרי הרב הירש נחלו הצלחה כבירה. צבי גרץ, לימים היסטוריון נודע, שהיה אז בחור צעיר, התרשם מהם כל כך עד שהגיע לביתו של הרש"ר הירש כדי ללמוד ממנו ועשה במחיצתו שלוש שנים מחייו. בהמשך חייו, אף על פי שפנה והפך לאחד ממבשרי היהדות הקונסרבטיבית ולאויבו המושבע, כינה גרץ את הרש"ר הירש "מורה בלתי נשכח" ו"ידיד אבהי".
ספריו > כתבים נוספים

מעבר לספריו המפורסמים של הירש, חורב, איגרות צפון ופירושו הגדול לתורה (במסגרתו גם תרגם את התורה וההפטרות) כתב הירש עוד מגוון גדול של ספרים ומאמרים בתחומים שונים ביהדות. חלק ממאמריו של הירש התפרסמו לראשונה בכתב העת "ישורון" אותו יצר הירש ולימים נאספו ופורסמו באוספים ייעודיים. עד כה תורגמו רק חלק מכתביו הנוספים של הירש לעברית ולאנגלית, ואלו פורסמו בבמות שונות. כלל כתביו הוצאו לאור במקובץ בין 1902 ל-1910, בדפוס קאופמן שבפרנקפורט, בשישה כרכים. אוסף זה תורגם ברובו לאנגלית על ידי הוצאת פלדהיים בשם Collected Writings of Rabbi Samson Raphael Hirsch. כמו הצנזורה של "איגרות צפון" בהוצאת נצח, אי-פרסום של כתבים אחרים נבע מהקושי של העולם האורתודוקסי עם דעותיו[דרוש מקור]. דרשתו הנלהבת לזכר פרידריך שילר, לדוגמה, עוררה מבוכה לאחר השואה ולא תורגמה. בין כתבים וספרים נוספים אלו ניתן למנות:
פירושו לתורה. תורגם על ידי הרב פרופ' מרדכי ברויאר, הוצאת מוסד הרב יצחק ברויאר תשע"ו. ותורגם שוב בידי הרב שמואל גלובס ופורסם על ידי הוצאת פלדהיים תשע"ב.
שמש מרפא: שאלות ותשובות, חידושי הש"ס, איגרות ומכתבים, (הוצאת ארטסקרול תשנ"ב).
המצוות כסמלים - על תפקידן ומשמעותן של המצוות ועל הרלוונטיות התמידית שלהן, נכתב כחלק מפולמוסו כנגד הרפורמה. פורסם על ידי מוסד הרב קוק.
פירוש על תהילים. פורסם על ידי מוסד הרב קוק בשנת תשי"ט, ועל ידי הוצאת פלדהיים בתרגום מחדש בשנת תשפ"א.
סידור תפילות ישראל - פירושו של הירש על הסידור. תורגם על ידי מוסד הרב קוק תשנ"ב.
נפתולי נפתלי - ספר הביקורת של הירש על הרפורמה של אברהם גייגר. בהמשך פרסם הירש חיבור דומה גם על גישתו של שמואל הולדהיים. פורסמו בכרך ה-9 של לקט כתביו באנגלית,ובכרך ה' בעברית על ידי הוצאת פלדהיים.
חכמת משלי - ביאורים על ספר משלי, תורגם על ידי הרב משה צוריאל יצא בהוצאת פלדהיים.
פירושו למסכת אבות - יצא לאור על ידי הרב מיכאל שרביט בהוצאת מוסד הרב קוק.
מחקרים על ספר ישעיה. תורגם בכרך ז' בעברית על ידי הוצאת פלדהיים.
עטרת צבי - פירוש על פרקי אבות. נמצא בפירוש של הרש"ר הירש על הסידור כנ"ל, וגם תורגם בנפרד על ידי הוצאת נצח.
יסודות החינוך - לקט של 2 כרכים המרכזים את מאמריו על חינוך. תורגם על ידי הוצאת נצח.
במעגלי השנה- לקט של 4 כרכים המרכזים את כתביו של הירש על המועדים. תורגם על ידי הוצאת נצח.
מתנה טובה, הגיונות לשבת - לקט מאמריו של הירש על השבת. תורגם על ידי הוצאת נצח.
ביקורת מפורטת על ספרו של היינריך גרץ "דברי ימי ישראל" ועל ספרו של זכריה פרנקל - דרכי המשנה (תורגם לעברית על ידי הוצאת פלדהיים, אוסף כתבי הרש"ר הירש כרך ג).
נוסף לכל אלו כתב הירש מאמרים נוספים בסוגיות כגון: מעמד האישה ביהדות (פורסם בלקט כתביו באנגלית ובגרמנית וכן בעברית בלקט "ישורון", הוצאת "תפוצה", 1983), ערכיו המוסריים-חברתיים של התלמוד, מעמדה של האגדה, מאמרים הקשורים לפולמוס הפרדת הקהילות, מאמרים שונים הקשורים לתפיסתו על תורה ודרך ארץ או אף נושאים אחרים כמו מאכלות אסורות.
ליקוט קטעים נוספים מכתבי הירש בנושאים שונים פורסמו במסגרת האנתולוגיה "באר השר" שיצא על ידי מוסד הרב קוק, ובמסגרת תרגומו להגדה של פסח "נחלת השר" אליה הוספו קטעים ודרשות מכתביו על ידי נכדו שמשון ברויאר.
מורשתו

בערוב ימיו פעל למען איחוד עולמי בין החרדים, שהיווה בסיס לאגודת ישראל. ככלל, היו מנהיגיה הראשונים של אגודת ישראל, אישים כמו הרב ד"ר יצחק ברויאר והרב יעקב רוזנהיים, תלמידיו ותלמידי שיטתו. תרמה לכך התנגדותו לשלילת הגלות. תפיסתו נתנה בסיס להתנגדות לציונות.
עוד בראשית המאה ה־20 החלו צעירים, דור שלישי ל"תורה עם דרך ארץ", להתרחק מרעיונותיו תחת השפעת מה שכונה אז "כת האוסטיודן". נכדו יצחק ברויאר ואחרים העריצו את יהודי מזרח אירופה, שנראו להם אותנטיים ושורשיים, בניגוד למה שתפשו כקיום המנוון ומלא־הסתירות של הוריהם שהיו שקועים בתרבות הגרמנית. רגשות אלה באו לידי ביטוי בין היתר בהקמת 'אגודת ישראל' ב־1912, ובעיקר בפנייה של רבים בגרמניה לקבל חינוך בישיבות בליטא ובפולין. הבוגרים שיצאו משם, כמו הרב יחיאל מיכל שלזינגר, תוארו על ידי מרדכי ברויאר כנציגי מגמת "הלאה מהירש!" התגברות האנטישמיות ועליית היטלר לשלטון ב־1933 נראו כאישור גורף לתחושות אלה. בעוד שרבים הגנו על הסינתזה ההירשיאנית וסירבו להסכין עם קביעת הנאצים שהם זרים לתרבות אירופה, אחרים אימצו במלואו את האתוס הלמדני והמסתגר של המזרח. ב־1934 חיבר שמעון שוואב הצעיר את "שיבה ליהדות" (Heimkehr ins Judentum), בו תיאר את "תורה עם דרך ארץ" כצורך השעה שנכפה על רשר"ה בתוקף הנסיבות; הייתה זו התנערות מפורשת ראשונה של חניך השיטה ממנה.
בהוויה החרדית (שיוצאי מזרח אירופה נעשו בה דומיננטיים לגמרי) נדחקה דרכו הצידה, בכל מובניה של "תורה עם דרך ארץ": יורשיו באגודת ישראל נאלצו להתמודד עם מתן סמכויות גורפות ואף חוץ־הלכתיות למעמד ההנהגה הרבני, בניגוד להשקפה הדמוקרטית־קהילתית בענייני הלכה שהתחנכו עליה, ועם התנגדות חזקה לתרבות האירופאית. בהמשך המאה, נמוגה כמעט כליל השפעת הנאו־אורתודוקסיה. בעולם החרדי מתורצת כיום "תורה עם דרך ארץ" כאמצעי חירום שהיה נכון לשעתו בלבד כדי למנוע נטישה המונית של הדת; עם זאת, בשל מעמדו המכריע כמייסד ארגונים ושיטות שהיה להם חלק מרכזי בהקמת אגודת ישראל, ובניגוד לרבנים חדשניים אחרים בני דורו, רש"ר כן נחשב כרב מקובל בקרב הציבור והגותו נלמדת, לעיתים תוך הסתייגות או התעלמות מקטעים שונים במשנתו. שוואב, שהיה לאידאולוג חרדי ליטאי, המליץ לצנזר שני מכתבים בשו"ת 'שמש מרפא' בהם דן הירש באי־תקפותן של התפישות המדעיות של חז"ל מפני ש"הם שנויים במחלוקת וודאי לא יובנו, ופרסום רק היה מביא צרות". בחוגים אחדים, בעיקר בקרב יוצאי גרמניה בארצות הברית, נשתמר העיון והעיסוק במורשת 'תורה עם דרך ארץ' כערך מרכזי. נכדו, הרב יוסף ברויאר, כתב ”יום לפני פטירתו, אמר אלי אאמ"ו זצ"ל: 'אני מובטח בבטחון גמור – הדרך אשר הרב הירש זצ"ל הורה לנו תקרב את הגאולה'. הרי זו צוואה” (המעיין, תמוז תשכ"א), והסביר כי תורה עם דרך ארץ היא שיטה התקפה בכל מפגש חרדי עם המודרנה, ואיננה הוראת שעה.
לקריאה נוספת

Roland Tasch. Samson Raphael Hirsch: Jüdische Erfahrungswelten im historischen Kontext. ולטר דה גרויטר, 2011.
Eliyahu Meir Klugman .Rabbi Samson Raphael Hirsch: Architect of Judaism for the Modern World. Brooklyn, NY: Artscroll Mesorah, 1996. ISBN 0-89906-632-1.
יעקב כ"ץ, הקרע שלא נתאחה, מרכז זלמן שזר, 1995, עמ' 265-285.
יעקב כ"ץ, רבי שמשון רפאל הירש, המימין ומשמאיל. בתוך: מרדכי ברויאר (עורך): תורה עם דרך ארץ – התנועה, אישיה רעיונותיה. אוניברסיטת בר-אילן, רמת גן תשמ"ז, 1987, עמ' 13 – 31.
מרדכי ברויאר, פרקים מתוך ביוגרפיה. בתוך: יונה עמנואל (עורך): הרב שמשון רפאל הירש - משנתו ושיטתו. עזרא, ארגון הנוער החרדי בארץ ישראל – קרן הלימוד, ירושלים תשכ"ב, עמ' 11 – 44.
מרדכי ברויאר, שיטת תורה עם דרך ארץ במשנתו של ר' שמשון רפאל הירש. המעיןהמעין, כתב עת מוצא לאור על ידי מוסד יצחק ברייער של פועלי אגודת ישראל. חלק ראשון - כרך ט', גיליון א', תשרי תשכ"ט, עמ' 1–16; חלק שני – כרך ט', גיליון ב', טבת תשכ"ט, עמ' 10 – 29.
אדלשטיין איתמר, "עומד בשער - חייו משנתו וחידתו של הרש"ר הירש". הוצאה פרטית בסיוע מכון "מעליות" של ישיבת ההסדר "ברכת משה" במעלה אדומים, 2014.[דרוש מקור]
חוה קרוסקל, מי לה' אלי!: סיפור חייו של רבי שמשון רפאל הירש, הוצאת פלדהיים, ירושלים תשע"א.
מרדכי ברויאר, פירוש רבי שמשון רפאל הירש לתורה, מחניים, גיליון 4 (ב') תשנ"ג. באתר דעת.
הרב יחיאל יעקב וינברג, תורת החיים. בתוך: הרב שמשון רפאל הירש - משנתו ושיטתו. נערך על ידי מר יונה עמנואל, י"ל על ידי עזרא, ארגון הנוער החרדי בארץ ישראל – קרן הלימוד, ירושלים תשכ"ב, עמ' 185 – 199. הודפס שוב על ידי הוצאת פלדהיים תש"ע. כ"כ הובא בספרו "שרידי אש", חלק ד', וכן בספרו "לפרקים". כן הובא גם בסידור תפילות ישראל, הוצאת מוסד הרב קוק.
שלמה שרתוק, קנקן ישן מלא חדש, שמרנות וחידוש בפרשנות הרש"ר הירש על התורה, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2009.
אליעזר שביד, תולדות פילוסופיית הדת היהודית בזמן החדש, חלק שני: חכמת ישראל והתפתחות התנועות המודרניות. הוצאת עם עובד ומכון שכטר למדעי היהדות, תל אביב תשס"ב – 2002, עמ' 108 - 119.
הרב שלמה וולבה, בעניין תורה עם דרך ארץ, המעין, תשרי תשנ"ב. באתר דעת.
פרופ' מיכאל רוזנק, להיות "תמים עם ה'" - חינוך ל"תורה עם דרך ארץ" בדורנו. ניב המדרשיה, ט"ז-י"ז (תשמ"ג-מ"ד) עמ' 226–245. באתר דעת.
אפרים חמיאל, הדרך הממוצעת - ראשית צמיחת הדתיות המודרנית: הוצאת כרמל, 2011, עמ' 68–81, 157–177, 182–208, 269–303, 375–408, 449–465, 508–532.
אליעזר שטרן, אישים וכיוונים, פרקים בתולדות האידיאל החינוכי של תורה עם דרך ארץ, הוצאת אוניברסיטת בר-אילן תשמ"ז. פרקים א-ב.
עופר חן, "מ'קהילה פורשת' לאוונגרד ציוני חלוצי: יסודות הרעיון הממלכתי בפילוסופיית ההלכה הנאו-אורתודוקסית', דעת, 67 (תשע"ט), עמ' 589–609.
אליעזר היון, הרש"ר הירש - מיתוס חריג בחברת הלומדים החרדית, מכון ירושלים למחקרי מדיניות, יולי 2017
Matthias Morgenstern, ‏Rabbi S.R. Hirsch and his Perception of Germany and German Jewry‏, בתוך: The German-Jewish Experience Revisited. ולטר דה גרויטר, 2015. עמ' 207–229.
מרדכי הופמן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  28 בפברואר 1876 ג' באדר תרל"ו האימפריה האוסטרו-הונגרית סנטה, האימפריה האוסטרו-הונגרית
 פטירה:  6 בינואר 1973 (בגיל 96) י"ב בטבת תשל"ד ישראל בני ברק, ישראל
 מקום קבורה:  בית הקברות שומרי שבת, בני ברק, ישראל
 תאריך עלייה:  1948
 מקום פעילות:  האימפריה האוסטרו-הונגרית האימפריה האוסטרו-הונגרית
 תקופת הפעילות:  ? – 6 בינואר 1973 
 תחומי עיסוק:  דיין ומורה הוראה
 מעסיק:  קהילת יהודי ברטיואויפאלו
 רבותיו:  משה פולק, זעקל פולק, יהודה גרינוולד
 חיבוריו:  אמרי מרדכי
 בת זוג:  ליבא רוזנברג
 אב:  חיים לייב הופמן
 צאצאים:  אברהם הופמן
 מספר צאצאים:  10
 
הרב מרדכי הופמן (28 בפברואר 1876, ג' באדר תרל"ו – 6 בינואר 1973, י"ב בטבת תשל"ד) היה פוסק ודיין של קהילת יהודי ברטיואויפאלו שבהונגריה. בתקופת השואה ניצל מהשמדה על ידי רכבת קסטנר, עלה לארץ ישראל ושימש כדיין בבני ברק שבישראל.
ביוגרפיה

נולד ב-28 בפברואר 1876 (ג' באדר תרל"ו) בעיר סנטה שהייתה תחת שליטת האימפריה האוסטרו-הונגרית לאביו חיים לייב תלמידו של יקותיאל יהודה טייטלבוים (ייטב לב). לאחר שהגיע לגיל בר מצווה נשלח ללמוד בישיבתו של הרב משה פולק בבונהאד. אחרי פטירת רבו עבר ללמוד אצל הרב זעקל פולק תלמידו של החתם סופר ולאחר מכן אצל הרב יהודה גרינוולד. בהמשך עבר ללמוד אצל האדמו"ר מסיגט חנניה יום טוב ליפא טייטלבוים במשך שש שנים. כשרצה הופמן לעלות לארץ ישראל ביקש רשות מהאדמו"ר ונענה בסירוב ומשכך נשאר בהונגריה.
בשנת תר"ס התחתן עם ליבא רוזנברג בתו של יצחק רוזנברג אב בית הדין בהיידוהדהאז ונינתו של הלל ליכטנשטיין שם קבע את מגוריו והחלו להתקהל סביבו תלמידים. בשנת תרע"ב מונה לדיין ומורה הוראה של קהילת יהודי ברטיואויפאלו. הוא מילא תפקיד זה במשך 36 שנה.
ביוגרפיה > בתקופת השואה

ביוני 1944 שלחו הנאצים אותו אשתו ושתי בנותיו הצעירות לאוראדיה, בעוד שבעת ילדיו נשלחו למחנה ההשמדה אושוויץ עם 21 מנכדיו. כעבור תשעה עשר ימים חילקו הנאצים את 3,100 היהודים שקובצו באוראדיה לשתי קבוצות משום שהיו ביניהם חמש משפחות שהיו מיועדות לעלות על רכבת קסטנר. הפקיד הנאצי שהיה ממונה לחלוקת הקבוצות טעה וסבר כי על כל חמש המשפחות להיות משפחות רבנים, ומשום שארבע מתוך חמשת המשפחות שנכללו ברשימה לא היו משפחות רבנים הוא החליף אותם בשלוש משפחות רבנים אחרות, ביניהם משפחתו של מרדכי הופמן שכללה את אשתו ושתי בנותיו. משם הם נסעו ברכבת לבודפשט שם מרדכי ואשתו נאלצו להיפרד מבנותיהם שעלו על הרכבת למחנה הריכוז ברגן-בלזן ומשם לשווייץ הנייטרלית.
ביוגרפיה > לאחר השואה

לאחר סיום המלחמה חזרו מרדכי ואשתו לביתם והתאחדו עם בניהם אברהם וחיים ששרדו את מחנה אושוויץ. הם עלו לארץ ישראל בשנת 1948 והתיישבו בבני ברק שם התיידד מרדכי עם החזון איש.
הוא נפטר בבני ברק ב-6 בינואר 1973 (י"ב בטבת תשל"ד), ונקבר בבית הקברות שומרי שבת שבעיר.
ספריו

בשנת תשנ"ט יצא לאור הספר "אמרי מרדכי" אשר קיבץ חלק מאמרותיו המתועדות על התורה, תהילים וספר קהלת, שקובצו על ידי נכדו מאיר זית.
הערות שוליים

1 2 3 4  יצחק ברנד, סיפורו של הסבא הרב מרדכי הופמן זצ"ל, באתר מכון בריתי יצחק, ‏23/06/14
1 2  מרדכי הופמן, אמרי מרדכי, עמ' קט"ז
1 2 3 4  מרדכי הופמן, אמרי מרדכי, עמ' קי"ז
1 2 3  מרדכי הופמן, אמרי מרדכי, עמ' צ"ז
↑  יצחק ברנד, קונטרס היסטוריה של רחל ברנד, איך ניצלה מן השואה, עמ' 3
1 2  יצחק ברנד, קונטרס היסטוריה של רחל ברנד, איך ניצלה מן השואה, 2013, עמ' 7
↑  יצחק ברנד, קונטרס היסטוריה של רחל ברנד, איך ניצלה מן השואה, 2013, עמ' 4
↑  מרדכי הופמן, אמרי מרדכי, עמ' ק'
↑  מרדכי הופמן, אמרי מרדכי, עמ' צ"ח
↑  יצחק ברנד, קונטרס היסטוריה של רחל ברנד, איך ניצלה מן השואה, עמ' 8
1 2  יצחק ברנד, קונטרס היסטוריה של רחל ברנד, איך ניצלה מן השואה, עמ' 9
↑  יצחק ברנד, קונטרס היסטוריה של רחל ברנד, איך ניצלה מן השואה, עמ' 10
↑  יצחק ברנד, קונטרס היסטוריה של רחל ברנד, איך ניצלה מן השואה, עמ' 11
1 2  יצחק ברנד, קונטרס היסטוריה של רחל ברנד, איך ניצלה מן השואה, עמ' 12
↑  יצחק ברנד, קונטרס היסטוריה של רחל ברנד, איך ניצלה מן השואה, עמ' 13
↑  יצחק ברנד, קונטרס היסטוריה של רחל ברנד, איך ניצלה מן השואה, עמ' 16
↑  מרדכי הופמן, אמרי מרדכי, עמ' קי"ח
↑  מרדכי הופמן, אמרי מרדכי, בני ברק, ישראל, תשנ"ט, עמ' 5-6
1 2  מרדכי הופמן, אמרי מרדכי, בני ברק, ישראל, תשנ"ט, עמ' 10
1 2 3  מרדכי הופמן, אמרי מרדכי, בני ברק, ישראל, תשנ"ט, עמ' 11
↑  משה ויסברג, החסיד מקרית אתא ומגייס הכספים של ויז'ניץ, באתר בחדרי חרדים, 12 ביוני 2019
יוסף גרינבוים, החסיד מויז’ניץ שכיהן כיו”ר אגודת ישראל בקריית אתא נפטר בגיל 96, באתר חרדים10, 12 ביוני 2019
1 2  יצחק ברנד, מעלת נושא ונותן באמונה וקביעות עתים לתורה, באתר בריתי יצחק