stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ז'אק סוסטל
הרפובליקה החמישית

על אף שהיה מנאמניו האישיים של דה גול, ועל אף שידו הייתה רבה בעלייתו לשלטון, נתפס סוסטל כקיצוני, ודה גול נמנע, בתחילה, מלצרפו לממשלתו. בסופו של דבר, לאחר התלבטות ארוכה, הוזמן סוסטל לפריז, ומונה לשר ההסברה בממשלת דה גול, שהייתה הממשלה האחרונה ברפובליקה הרביעית.
בספטמבר 1958 ניצל סוסטל מניסיונות התנקשות של טרוריסטים אלג'יראים, שירו במכוניתו כאשר זו עצרה ברמזור ליד שער הניצחון. סוסטל נפצע קל, עובר אורח נהרג, ושלושה אחרים נפצעו.
בסוף 1958 התמודד סוסטל בבחירות בראשות מפלגה גוליסטית בשם "האיחוד למען הרפובליקה החדשה". בממשלתו של מישל דברה, הממשלה הראשונה של הרפובליקה החמישית, שימש כשר במשרד ראש הממשלה לענייני הסהרה, הטריטוריות שמעבר לים, והכוח האטומי, ולמעשה היה סגנו של דברה.
בשנת 1960 כאשר שינה דה גול את טעמו, והחל את המהלך ההיסטורי שהוביל לעצמאות אלג'יריה, החל סוסטל להתנגד לו בגלוי. בתחילה הודח סוסטל מן הממשלה, ולאחר מכן מהממשלה הגוליסטית. סוסטל החל לפעול בגלוי ובמחתרת כנגד דה גול. הוא הצטרף לארגוני הטרור הקיצוניים OAS ‏(Organisation de l'armée secrète - ארגון הצבא הסודי) ו-CRN (‏Conseil national de la Résistance - מועצת ההתנגדות הלאומית, ארגון בהנהגת ז'ורז' בידו). פעילות זו הביאה לרדיפתו על ידי שלטונות החוק הצרפתים, וליציאתו לגלות שהחלה בשנת 1961. במהלך הגלות שהה בארצות שונות באירופה, לרבות איטליה ושווייץ, ואף ביקר בישראל.
ב-1968 נהנה סוסטל מתוצאות החנינה הכללית ושב לצרפת. הוא חידש את הקריירה הפוליטית שלו. בתחילה התמודד בבחירות מוניציפליות בעירו ליון, והצליח להיבחר. בין 1973 ל-1978 שימש שוב כחבר האספה הלאומית. ב-1978 כשל בניסיונו להיבחר שוב בבחירות.
לאחר הפרישה מהפוליטיקה

לאחר פרישתו מן הקריירה הפוליטית המשיך בקריירה האקדמית, אותה ניהל במקביל. הוא שימש כפרופסור לאנתרופולוגיה בבית הספר ללימודים גבוהים במדעי החברה בפריז ובאוניברסיטת ליון. ב-1983 נבחר לחבר האקדמיה הצרפתית. ב-1990 מת. הוא טמון לצד רעייתו ז'ורז'ט (שמתה בשנת 1999) בכנסיית סן מרטן דה מיריבל בעיר אן.
ידיד ישראל

לאורך כל הקריירה הפוליטית שלו היה סוסטל ידיד נאמן למדינת ישראל. ב-1956 הקים ביחד עם פייר אנדרה, אלפרד קוסט פלורה, מישל דברה ואחרים, ועד פרלמנטרי למען ברית ישראלית צרפתית, ועמד בראשו. בוועד היו פעילים 94 חברי פרלמנט מן השמאל ומן הימין. הוועד כינס עצרות עם בדרישה לחתום על ברית רשמית בין צרפת ובין ישראל.
פעילות הוועד לא הביאה לתוצאות מעשיות. ראשי המדינות הכריזו כי הברית בין המדינות, שהביאה לשיתוף פעולה מעשי ומשמעותי, אינה זקוקה לעיגון פורמלי. נראה כי ישראל חששה מהתקשרות למעצמה קולוניאלית, ואילו צרפת חששה כי הסכם רשמי יגביל את האפשרויות שלה בעולם הערבי. בחוגים רבים נתפסה פעילות זו כברית בין הימין הלאומני הצרפתי בראשו עמד סוסטל, ובין תנועות הימין בארץ, בראשות ידידו האישי של סוסטל מנחם בגין. עם עליית דה גול לשלטון, הביעו דה גול, ולאחריו בן-גוריון, שלילה לגבי רעיון הברית.
סוסטל המשיך להיות תומך נלהב בישראל בכל גלגוליו הפוליטיים. הוא ביקר בישראל עשרות פעמים, לעיתים בראש משלחות סולידריות פרלמנטריות. הוא קיים קשרים אישיים עם מנהיגי המדינה, והיה, בין היתר, ידידם האישי של מנחם בגין ושמעון פרס. בין היתר היה מעורב ביזמתו של פרס להחכיר לישראל את גיאנה הצרפתית שתשמש לה כמושבה, אך בסופו של דבר נדחה הרעיון בשל דמי החכירה, בסך שני מיליון דולר, שנתפסו כגבוהים מדי.
הערות שוליים

1 2  מפיל הממשלות הודח מן הממשלה, מעריב, 7 בפברואר 1960
↑  חבר ממשלת דה גול הוזמן להרכיב ממשלה בצרפת, חרות, 26 בדצמבר 1952
↑  ימיו האחרונים של מנדס פרנס, מעריב, 3 בפברואר 1955
↑  יום דמים במארוקו ובאלג'יר, דבר, 21 באוגוסט 1955
↑  ארבעת הגלגולים של ז'אק סוסטל, מעריב, 17 ביוני 1958
↑  70 אלף הפגינו בקריאה - 'סוסטל הישאר איתנו', מעריב, 3 בפברואר 1956
↑  מצב חרום בצרפת - סוסטל נמלט לאלג'יר, דבר, 18 במאי 1958
↑  יאיר זלטנרייך, דמוקרטיות - משטרים רפובליקניים בצרפת במאה העשרים: בין יציבות למשברים (רעננה: האוניברסיטה הפתוחה, 2004), עמ' 82
↑  סוסטל צורף לממשלת דה גול, דבר, 8 ביולי 1958
↑  הרוג ופצועים בהתנקשויות נפל של אלג'יריים בחיי סוסטל, דבר, 17 בספטמבר 1958
↑  יהודי ואישה מוסלמית בממשלת צרפת, מעריב, 9 בינואר 1959
↑  דה גול הדיח את סוסטל מתפקידו, דבר, 5 בפברואר 1960
↑  סוסטל - מאושר לדרוך שוב על אדמת מדינת ישראל, מעריב, 24 באפריל 1967
↑  ז'אק סוסטל נבחר בליאון, מעריב, 15 במרץ 1971
↑  בצרפת יש תחושה שהמדיניות כלפי המזרח התיכון זקוקה להערכה מחדש, מעריב, 5 באפריל 1978
↑  מיכאל בר זהר, גשר על הים התיכון, הוצאת עם הספר, 1964, עמ' 210
↑  עפרי אילני, הפקולטה למדעי שמעון פרס, באתר הארץ, 23 באוקטובר 2009
↑  יהושוע סימון, ‏האימפריה הישראלית, באתר גלובס, 17 בינואר 2006
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007592359205171  PLWABN: 9810618984705606  BIBSYS: 90068235  BNE: XX993581  BnF: cb119252737 (data)  CiNii: DA02108620  GND: 118798138  ICCU: CFIV074099  ISNI: 0000 0001 1610 6756  LCCN: n50014153  LNB: 000188395  MusicBrainz: 1b487679-d049-441f-8e2b-31171f8c4d06  NDL: 00457207  NKC: jn20010309478  NLA: 35513456  NLG: 76457  NSK: 000050237  NTA: 068473265  RERO: 02-A003850582  SELIBR: 305972  SNAC: w6df7fwq  SUDOC: 027905454  Trove: 980418  VIAF: 27071839   WorldCat (עם VIAF): 27071839 
דגלו האישי של סוסטל כנציב באלג'יריה. הדגל כולל את ראשי התיבות של סוסטל, J-S, את הסהר האלג'ירי ושבעת הכוכבים המסמלים את דרגת הנציב, את צלב לוריין המסמל את נאמנותו לרעיונות צרפת החופשית, והאריה המאזכר את ליון מקום הולדתו.
קברם של סוסטל ורעייתו ז'ורז'ט בעיר אן. על גבי המצבה מצוין כי סוסטל הוא "המושל הכללי לשעבר של אלג'יר".
כוורת – המופע האחרון

"כוורת – המופע האחרון" הוא אלבום ההופעה השלישי של להקת הרוק הישראלית כוורת. האלבום הוקלט בפארק הירקון, תל אביב ב-8 באוגוסט, ויצא לאור ב-27 בנובמבר 2013.
רקע

ב־10 במרץ 2013 הודיעה הלהקה במסיבת עיתונאים כי היא צפויה להתאחד פעם נוספת לשתי הופעות ביוני של אותה שנה בבריכת הסולטאן בירושלים, במסגרת פסטיבל ישראל ולציון 40 שנה לצאת אלבום הבכורה סיפורי פוגי. כל הכרטיסים לשתי ההופעות הללו אזלו תוך שעות ספורות, ולאור זאת החליטה הלהקה על קיום הופעה נוספת, ב־22 ביוני, שגם אליה אזלו כל הכרטיסים תוך מספר שעות. לאור הביקוש הנוסף הוכרז על קיומה של הופעה בפארק הירקון בתל אביב ב־8 באוגוסט, שגם לה אזלו 45 אלף הכרטיסים תוך 12 שעות בלבד. ב־30 באפריל 2013, הודיעה הלהקה כי בעקבות הביקוש העצום היא מוסיפה הופעה אחרונה בפארק הירקון, ב־7 באוגוסט 2013. בסך הכול צפו בהופעות האיחוד של שנה זו כ־120,000 איש.
בהופעות הראשונות בסיבוב הופיע גידי גוב כשידו חבושה לאחר ששבר את כתפו סמוך להופעה הראשונה. לצד ההצלחה במכירת הכרטיסים, זכה סיבוב ההופעות לשבחים רבים על שימור האיכויות המוזיקליות והאמנותיות על אף הזמן הרב שעבר מאז הפסקת פעילותה הרציפה של הלהקה. בריאיון לידיעות אחרונות הצהיר דני סנדרסון כי זהו האיחוד האחרון של הלהקה.
לקראת האיחוד יצא באותה שנה מארז מיוחד של כוורת שנקרא כוורת בקופסא המכיל קטעים שרואים אור לראשונה על גבי דיסק, ביניהם "פינות פוגי", אופרות הרוק המקוריות והופעות מוקלטות ב-DVD. המארז נמכר בכ־10,000 עותקים. ההופעה עצמה תועדה בסרט DVD ובאלבום כפול בשם כוורת - המופע האחרון שהגיע למעמד אלבום זהב. החזרות למופע תועדו בסרט שק של סנטימנטים של הבמאי אבידע לבני ששודר ב-Yes דוקו באפריל 2014.
משתתפים > כוורת

גידי גוב - זמרה
דני סנדרסון - גיטרה חשמלית, זמרה
אפרים שמיר - גיטרה חשמלית, זמרה
יצחק קלפטר - גיטרה חשמלית, זמרה
יוני רכטר - פסנתר חשמלי, פנדר רודס, זמרה
אלון אולארצ'יק - גיטרה בס, זמרה
מאיר פניגשטיין - תופים, זמרה
משתתפים > משתתפים נוספים

שי וצר - תופים, כלי הקשה
גיא מזיג - גיטרה חשמלית, גיטרה אקוסטית, קולות רקע
עידו זלזניק - קלידים, קולות רקע
גילי שפירא - גיטרה אקוסטית, קולות רקע
יותם בן חורין - גיטרה אקוסטית, קולות רקע
הערות שוליים

1 2  אסף נבו, ‏כוורת נפרדה: ההופעה האחרונה בפארק, באתר ‏מאקו‏, 8 באוגוסט 2013
↑  אחרי הפציעה ולפני האיחוד: גידי גוב שוחרר מבית החולים, באתר וואלה, 13 ביוני 2013
↑  מערכת גיא פינס, להקת כוורת מתאחדת שוב, באתר nana10‏, 26 במרץ 2014
ורן טרויר

| --- | --- |

טרויר, 2017
 לידה:  1 בינואר 1969 מישיגן, ארצות הברית
 פטירה:  21 באפריל 2018 (בגיל 49) לוס אנג'לס, קליפורניה, ארצות הברית
 שם לידה:  Vernon Jay Troyer 
 סוגה מועדפת:  קומדיה
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  1994–2018 (כ־24 שנים)
 עיסוק:  פעלולן
 בן או בת זוג:  Brittney Powell (2007–2018) 
 פרופיל ב-IMDb
 
ורן ג'יי טרויר (באנגלית: Verne Jay Troyer; ‏1 בינואר 1969 – 21 באפריל 2018) היה שחקן ופעלולן אמריקאי. היה ידוע בעיקר בשל גובהו – 81 ס"מ בלבד, בשל גמדות ממחלת אכונדרופלזיה. טרויר החל את הקריירה ההוליוודית שלו ב-1994 בתור כפיל, ובשלהי שנות התשעים החל לגלם תפקידים קטנים בסרטים כמו "גברים בשחור" ו"פחד ותיעוב בלאס וגאס". הפריצה הגדולה שלו הייתה ב-1999 כשהחל לגלם את דמותו של מיני מי בסדרת סרטי "אוסטין פאוורס".
חיים אישיים

טרויר נולד במישיגן וסיים את לימודיו התיכוניים בשנת 1987. ב־22 בפברואר 2004 התחתן עם הדוגמנית ג'נביב גלן אך הגיש בקשה לביטול הנישואים יום לאחר החתונה. ב־25 ביוני 2008 דלפה לאינטרנט קלטת לוהטת בכיכובו של טרויר וחברתו. טרויר סבל במהלך השנים מהתמכרויות שונות כמו התמכרות לקוקאין ואלכוהוליזם.
נפטר ב-21 באפריל 2018 בלוס אנג'לס, קליפורניה.
פילמוגרפיה > קולנוע

1997: גברים בשחור
1998: פחד ותיעוב בלאס וגאס
1998: סופר ג'ו יאנג
1999: אוסטין פאוורס: המרגל שתקע אותי
2000: הגרינץ'
2001: נער הבועה
2001: הארי פוטר ואבן החכמים
2002: אוסטין פאוורס - גולדממבר
2008: לאב גורו
2008: אמריקן קולג'
2009: מופע הפלאים של דוקטור פרנסוס
פילמוגרפיה > טלוויזיה

1996: כוח המסכה (שחקן הגוף של פרבוס)
2002: סברינה
2003: בוסטון פאבליק
2009: האח הגדול VIP
2009: WWE RAW
הערות שוליים

↑  "Verne Troyer Dead at 49". TMZ. 21 April 2018
↑  אבנר שביט‏, ורן טרויר (מיני מי ב"אוסטין פאוארס") מת בגיל 49 בלבד, באתר וואלה, 22 באפריל 2018
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: 1999: ג'קי צ'אן וכריס טאקר – "שעת שיא" | פרס הסרטים של MTV – הצמד הטוב ביותר על המסך  2000: מייק מאיירס וורן טרויר – "אוסטין פאוורס: המרגל שתקע אותי" | הבא: 2001: דרו ברימור, קמרון דיאז ולוסי לו – "המלאכיות של צ'רלי" |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007349855705171  GND: 1061577236  ISNI: 0000 0001 0991 7315  LCCN: no2008095996  VIAF: 78593565   WorldCat (עם VIAF): 78593565
ג'יימי לוולינג

ג'יימי לוולינג (בגרמנית: Jamie Leweling; נולד ב-26 בפברואר 2001) הוא כדורגלן גרמני ממוצא גנאי המשחק בעמדת החלוץ והקשר בשטוטגרט ובנבחרת גרמניה בכדורגל.
קריירת מועדונים

לוולינג החל את קריירת המשחק שלו בקבוצת הנוער של נירנברג המקומית, ובשנת 2017 עבר לקבוצת הנוער של גרויטר פירט.
ב-28 ביולי 2019 ערך את הופעת הבכורה שלו במדי הקבוצה הבוגרת של גרויטר פירט בבונדסליגה השנייה, כשעלה כמחליף בדקה ה-85 בהפסד 0–2 לארצגבירגה אווה. בתום עונת 2020/2021 העפיל עם הקבוצה לבונדסליגה. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה הבכירה ב-14 באוגוסט 2021, בהפסד 1–5 לשטוטגרט, ואף כבש את השער המצמק לזכות קבוצתו. בתום עונת 2021/22, בה הבקיע לוולינג 5 שערים עבור גרויטר פירט, נשרה הקבוצה בחזרה לבונדסליגה השנייה.
ביולי 2022 חתם באוניון ברלין מהבונדסליגה. לוולינג שיחק עונה אחת באוניון ברלין, ערך בה 25 הופעות בכל המפעלים, בהן הבקיע שער אחד, וסיים עם הקבוצה במקום הרביעי המפתיע.
בקיץ 2023 הושאל לוולינג לעונה אחת לשטוטגרט. בעונת 2023/24 היה לוולינג חלק חשוב בעונה מצוינת של שטוטגרט, בה סיימה במקום השני בבונדסליגה. לוולינג הבקיע ארבעה שערי ליגה בעונה זו. במאי 2024 שטוטגרט בחרה לממש את אופציית הרכישה של לוולינג, והיא רכשה אותו מאוניון ברלין, והוא חתם על חוזה בשטוטגרט עד לסיום עונת 2027/28.
קריירה בינלאומית

בהיותו ממוצא גאנאי, זומן לוולינג לנבחרת גאנה באוקטובר 2020, אך לא ערך בה הופעת בכורה, ושב לשחק בנבחרות הצעירות של גרמניה. באוקטובר 2024 זומן לוולינג לסגל נבחרת גרמניה הבכירה, למשחקי ליגת האומות של אופ"א מול בוסניה והולנד, בעקבות פציעתו של ג'מאל מוסיאלה. לוולינג ישב על הספסל במשחק מול בוסניה ולא שיחק במשחק זה. במשחק מול הולנד פתח בהרכב, ובהופעת הבכורה שלו בנבחרת הבוגרת הבקיע את השער במשחק בו ניצחה גרמניה 1-0 את הולנד במסגרת ליגת האומות.
טאיצ'י פוקואי

טאיצ'י פוקואי (ביפנית: 福井 太智; נולד ב-15 ביולי 2004) הוא כדורגלן יפני שמשחק כקשר בארוקה מליגת העל הפורטוגלית בהשאלה מקבוצת המילואים של באיירן מינכן.
קריירה

נולד במחוז קנגאווה. התחיל לשחק בקבוצות הנוער של קוריהמה FC ואחר כך עבר למחלקת הנוער של סגאן טוסו. כשהיה תלמיד תיכון, בגיל 16 ו-7 חודשים, שיחק בגביע הליגה היפני, מה שהפך אותו לשחקן הצעיר ביותר בתולדות המועדון שמשתתף בטורניר. במרץ 2022, כשהיה בן 17, חתם על חוזה מקצועני עם הקבוצה הבוגרת של סגאן טוסו.
ב-28 בספטמבר 2022 הוכרז שהוא יעבור באופן מלא לבאיירן מינכן מהבונדסליגה החל מינואר 2023.
נבחרת לאומית

נכלל בסגל נבחרת יפן עד גיל 20 לטורניר גביע העולם עד גיל 20 בשנת 2023.
הערות שוליים

↑  【鳥栖】18歳福井太智がバイエルンに来年１月から完全移籍「世界から置いていかれると感じ」, nikkansports
↑  U-20 Japan National Team squad - FIFA U-20 World Cup Argentina 2023™, האתר הרשמי של התאחדות הכדורגל היפנית
הנריקה אראוז'ו

הנריקה פריירה אראוז'ו (בפורטוגזית: Henrique Pereira Araújo; נולד ב-19 בינואר 2002 בפונשל שבפורטוגל) הוא כדורגלן פורטוגזי המשחק בעמדת החלוץ בקבוצת ארוקה מליגת העל הפורטוגלית בהשאלה מבנפיקה ליסבון.
קריירת מועדונים

אראוז'ו גדל במחלקות הנוער של אנדוריניה, מאריטימו ובנפיקה ליסבון. בשנת 2020 החל לשחק בקבוצת המילואים של בנפיקה ליסבון. ב-29 בינואר 2022 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הראשונה של המועדון, בהפסד 2-1 לספורטינג ליסבון במסגרת גביע הליגה הפורטוגלית. ב-2 בפברואר ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל הפורטוגלית, בהפסד 2-1 לז'יל ויסנטה במסגרת המחזור ה-20 לעונת 2021/2022. ב-11 במרץ הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון, בתיקו 1-1 נגד ויזלה במסגרת המחזור ה-26 בליגה. בסך הכל ערך חמש הופעות ליגה בעונת 2021/2022, בהן הבקיע שני שערים.
ב-2 בנובמבר 2022 ערך אראוז'ו את הופעת הבכורה שלו בליגת האלופות, בניצחון 6-1 על מכבי חיפה במסגרת שלב הבתים לעונת 2022/2023. במשחק זה הבקיע את שער הבכורה שלו במפעל.
החולמים (סרט, 1987)

| --- | --- |
כרזת הסרט
כרזת הסרט
 בימוי:  אורי ברבש
 הופק בידי:  כתריאל שחורי, לודי בקן, בן אלקרבוט
 תסריט:  בני ברבש, ערן פרייס
 עריכה:  טובה אשר
 שחקנים ראשיים:  קלי מקגיליס ארנון צדוק ג'ון שי כריסטין בואסון
 מוזיקה:  מישה סגל
 צילום:  אמנון סלומון
 מדינה:  ישראל ישראל הולנד הולנד
 חברה מפיצה:  סרטי בלבו
 הקרנת בכורה:  26 בספטמבר 1987
 משך הקרנה:  112 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית ערבית
 סוגה:  סרט דרמה 
 תקציב:  2,000,000 דולר
 הכנסות:  2,000 צופים
 פרסים:  שני פרסי מרכז הסרט הישראלי
 דף הסרט ב־IMDb
 
החולמים הוא סרט דרמה ישראלי משנת 1987 בבימויו של אורי ברבש ותסריט של בני ברבש, עם קלי מקגיליס וארנון צדוק בתפקידים הראשיים.
העלילה היא על קבוצת צעירים יהודים העוזבים את אירופה מיד לאחר מלחמת העולם הראשונה והפוגרומים שקרו בעקבותיה, להגשים חלום ולפתוח דף חדש בחייהם ובחיי עמם. מדובר בחבורת אינדיבידואליסטים, חדורי-אמונה החולמים על חברה אוטופית, משוחררת מכבלי דת ושואפת לשיוון מוחלט. בהגיעם לארץ אבותיהם הם נוכחים לדעת שהארץ אינה ריקה ועליהם להיאבק כדי להתקיים ולוותר על חוקי האוטופיה הנוקשים.
לאורך הסרט מוקראים חלקים מיומני החברים ובהם פרטים אישיים וקבוצתיים.
הסרט הוצג לראשונה בפסטיבל הקולנוע בטוקיו אך נכשל כישלון חרוץ בקופות עם זאת, הסרט זכה בשני פרסי מרכז הסרט הישראלי, משרד המסחר והתעשייה: על הצילום - אמנון סלומון, ועל העיצוב אמנותי - איתן לוי.
תקציר העלילה

בשנת 1919 מגיעה קבוצת צעירים להתיישב בנקודה נטושה בגליל. הם עזבו משפחות וקריירה כדי להקים במקום קומונה שיתופית עם עקרון ראשי של שוויון, הנזרות ממין, הסתפקות במועט ושיתופיות קבוצתית. האדמה נרכשה כחוק מקבוצת משפחות דתיות שהתיישבו ועזבו את המקום פרט להלפרין (שמואל שילה).
בראש הקבוצה עומד זאב (אוהד שחר), בחור ישיבה שחזר בשאלה. הוא מקפיד על ההחלטה שכל הרכוש הפרטי יעבור למחסן קבוצתי. סימה (כריסטין בואסון) מסרבת למסור את שמלתה ונתקלה בעוינות. היא מחזרת אחרי זאב והוא דוחה אותה. יולק (רוברטו פולק) מחזר אחריה אך היא לא נמשכת אחריו.
לבסוף נענית סימה ליולק והם שוכבים. היא אכולת רגשות אשם ומתאבדת בירייה. בלוויה מבקש הלפרין לקרוא קדיש, אך זאב עוצר בעדו.
למקום נשלח השומר אמנון (ארנון צדוק) לעזור להם בהגנת המקום. הערבים ובראשם סלים (מוטי שירין), לא מקבלים את העובדה שיהודים התיישבו במקום ומתקיפים אותם בעת החריש. מתנהל ויכוח בין החברים כשחלק מהם מבינים את טענם הערבים שישבו שם מימים ימימה וחלק טוען שמבחינה חוקית השטח שלהם.
בין החברים בולט מרקוס (ג'ון שי), איש ספר וכנר. כאשר הוא מתבקש להביא את הספרים למחסן הציבורי הוא מתפרע ושורף את הספרים והכינור.
בראש הערבים עומד מוחמד (עמוס לביא). לילה אחד הוא מביא בחשאי את בתו החולה לקבוצה. אנדה (קלי מקגיליס) שהשלימה לימודי רפואה בווינה מתנדבת לטפל בה למרות התנגדות החברים.
בין אמנון ואנדה מתחיל רומן אהבה חשאי. מוחמד מכנס את אנשי שבטו ומבקש מהם לקבל את היהודים כשכניהם. אמנון מודיע לחברים שאפשר לחרוש את האדמה. כולם שמחים ומנציחים את האירוע בתמונה קבוצתית.
אנשי השבט לא מקבלים את בקשתו של מוחמד וטומנים לחורשים מארב ויולק וחברו נהרגים. אנשי השבט רוצחים את אשתו של מוחמד והוא נס על נפשו פצוע ליהודים שם מקבל אותו אמנון ומטפל בו.
הערבים צרים על המקום ברצון להרוג את מוחמד. היהודים מבינים כי כל עוד מוחמד במקום חייהם בסכנה. מוחמד מחליט לעזוב ואמנון מחליט להצטרף אליו למרות מחאותיהם של אנדה וזאב.
לבסוף שומעים החברים יריות ויודעים שזה סופם של השניים.
צוות השחקנים

| שם השחקן/ית | שם הדמות |
| --- | --- |
קלי מקגיליס: אנדה
ארנון צדוק: אמנון
אוהד שחר: זאב
עמוס לביא: מוחמד
כריסטין בואסון: סימה
ג'ון שי: מרקוס
רוברטו פולק: יולק
שמואל שילה: הלפרין
זארה ורתניאן: אינגלה
יעקב איילי: אליהו
אבי גואטה: סלים
סיני פתר: דניאל
מוטי שירין: סלים
נטע מורן: תמה
מלכה מרין: אסתר
מילוש ביקוביץ'

| --- | --- |

 לידה:  13 בינואר 1988 (בן 36) בלגרד, הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה 
 מדינה:  סרביה סרביה
 תקופת הפעילות:  מ-2003 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת בלגרד  הפקולטה לאמנויות הדרמה של בלגרד 
 פרסים והוקרה:  מדליית פושקין (24 באוקטובר 2018)  Gran pri Naisa (2018)  בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 פרופיל ב-IMDb
 
מילוש ביקוביץ' (בסרבית: Милош Биковић; נולד ב-13 בינואר 1988, בלגרד, יוגוסלביה) הוא שחקן קולנוע ותיאטרון סרבי ורוסי. בסרביה, זכה לתהילה בעקבות גילום התפקיד הראשי בסרט ההיסטורי ובסדרות הטלוויזיה "מונטווידאו: חזון אלוהי". זכה בפרסים קולנועיים בסרביה. ברוסיה, הקריירה שלו החלה עם השתתפותו בסרט "מכת שמש" מאת ניקיטה מיכאלקוב ולאחר מכן בסרט "נטול נשמה 2" לצד דנילה קוזלובסקי. זכה לפופולריות בשל סדרת הטלוויזיה "מלון אלאון".
ביוגרפיה

מילוש ביקוביץ' נולד ב-13 בינואר 1988 בבלגרד. הוא סיים את לימודיו באוניברסיטת בלגרד לאמנויות (הפקולטה לאומנות דרמטית). מילוש מופיע בתיאטרון הלאומי של בלגרד.
קריירה

הוא השתתף בעיקר בסדרות טלוויזיה ובזיכיון מונטווידאו שזכה להצלחה רבה בסרביה.
ב-2013 הכיר את ניקיטה מיכאלקוב בפסטיבל הסרטים הבינלאומי במוסקבה שליהק אותו לסרטו "מכת שמש". זמן קצר לאחר מכן קיבל הזמנות להשתתף בשלל סרטי קולנוע רוסיים והשתתף בשובר הקופות קרח, במיני-סדרה "כנפי האימפריה" ובסרטים "נטול נשמה 2", "מוסקבה פינת הוליווד", "מעבר למציאות", "הגבול הבלקני" ו"תרדמת".
בשנת 2020 סרטו "מעושר לאושר" הפך לשובר קופות ולסרט הקולנוע הרוסי הרווחי ביותר כשהכניס יותר מ-3 מיליארד רובלים (50 מיליון דולר).
ב-2019 חזר לסרביה והוא נוטל חלק בהפקה הטלוויזיונית של חברת KINODANZ הרוסית והטלוויזיה הסרבית על חייו של ניקולה טסלה.
בינואר 2024 הוא לוהק לעונה השלישית של "הלוטוס הלבן".
חייו האישיים

ב-2016 נפגש מילוש ביקוביץ' עם הדוגמנית הרוסייה סאשה לוס, אך הזוג נפרד. מאז שנת 2016, נפגש מילוש עם אגלאיה טראסובה - כוכבת הסרט "קרח" שבו היא כיכבה בצמד עם מילוש, אך בתחילת 2018 נפרדו בני הזוג. כרגע, מילוש מנהל יחסים עם הדוגמנית הסרבית ברברה טטאלוביץ'.
פילמוגרפיה

| שם | שם בשפת המקור | שנה | פורמט | מדינה |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| הלוטוס הלבן |  | יפורסם בהמשך | סדרת אנתולוגיה | ארצות הברית |
| לידתה של אימפריה | Рождение империи | יפורסם בהמשך | סרט דרמה היסטורי | רוסיה |
| מעושר לאושר 2 | ‏Холоп 2 | 2024 | סרט | רוסיה |
| רוצה להינשא |  | 2022 | סרט קומדיה | רוסיה |
| קושארה | Kosare | 2021 | סרט מלחמה | סרביה |
| טסלה | Tesla | 2020 | סדרת טלוויזיה | סרביה ורוסיה |
| מגומאייב | Магомаев | 2020 | סדרת טלוויזיה | רוסיה |
| מלון בלגרד | Отель Белград | 2020 | סרט | סרביה ורוסיה |
| תרדמת | Кома | 2020 | סרט | רוסיה |
| רוח דרומית | Јужни ветар | 2020 | סדרת טלוויזיה | סרביה |
| מעושר לאושר | ‏Холоп | 2019 | סרט | רוסיה |
| סן | San | 2019 | סרט | סרביה |
| הגבול הבלקני | Балканский рубеж | 2019 | סרט | רוסיה, סרביה |
| מעבר למציאות | За гранью реальности | 2018 | סרט | רוסיה |
| על הקרח | Лёд | 2018 | סרט | רוסיה |
| גרנד | Гранд | 2018 | סדרת טלוויזיה | רוסיה |
|  | Апсурдни експеримент | 2018 | סרט | סרביה |
| רוח דרומית | Јужни ветар | 2018 | סרט | סרביה |
| כנפי האימפריה | Крылья Империи | 2017 | סדרת טלוויזיה | רוסיה |
| מוסקבה פינת הוליווד | Мифы | 2017 | סרט | רוסיה |
| מלון אלאון | Отель Элеон | 2016 | סדרת טלוויזיה | רוסיה |
| ללא גבולות | Без границ | 2015 | סרט | רוסיה |
| נטול נשמה 2 | Духless 2 | 2015 | סרט | רוסיה |
|  | Бићемо прваци света | 2015 | סרט | סרביה, קרואטיה,  סלובניה, מקדוניה,   בוסניה והרצגובינה |
| מכת שמש | Солнечный удар | 2014 | סרט | רוסיה |
|  | Самац у браку | 2014 | סדרת טלוויזיה | סרביה |
|  | Монтевидео, видимо се! | 2014 | סרט | סרביה |
|  | Кад љубав закасни | 2014 | סרט | סרביה |
|  | Ravna Gora | 2013—2014 | סדרת טלוויזיה | סרביה |
|  | Грејт | 2013 | סרט קצר | גרמניה |
|  | Шешир професора Косте Вујића | 2012 | סרט | סרביה |
|  | Мешано месо | 2010 | סרט | סרביה |
|  | Монтевидео, бог те видео! | 2010 | סרט | סרביה |
|  | Задатак: Десет минута | 2009 | סרט | סרביה |
|  | Вратиће се роде | 2007—2008 | סדרת טלוויזיה | סרביה |
|  | Бела лађа | 2006—2011 | סדרת טלוויזיה | סרביה |
|  | Стижу долари 2 | 2005—2006 | סדרת טלוויזיה | סרביה |
|  | Стижу долари | 2004—2005 | סדרת טלוויזיה | סרביה |
הערות שוליים

↑  "Знаменитости. Актеры. Милош Бикович". 24СМИ.
↑  "Биография". GM PRODUCTION. אורכב מ-המקור ב-2017-10-23. נבדק ב-2018-09-09.
↑  "Милош Бикович". КиноПоиск.
↑  "Фильмография". GM PRODUCTION. אורכב מ-המקור ב-2017-10-23. נבדק ב-2018-09-09.
↑  "Милош Бикович". Вокруг ТВ.
↑  Милош Бикович для HELLO.RU: "Если я даю совет своей девушке, она все делает по-другому", 25.04.2016, HELLO.RU
1 2  Joe Otterson, ‘White Lotus’ Season 3 Adds Five to Cast, Including ‘Zone of Interest’ Star Christian Friedel, Variety, ‏2024-01-12 (באנגלית אמריקאית)
↑  "Милош Бикович: биография, инстаграм, фото, фильмы, личная жизнь, вк, рост актера". rustars.tv. נבדק ב-2017-05-17.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb17791700c (data)  GND: 1048753476  ISNI: 0000 0004 3072 0455  LCCN: no2016102688  MusicBrainz: f742ccea-5dff-45e1-b40a-9b846c1e7e6c  NTA: 431208174  SUDOC: 241432588  VIAF: 308179018   WorldCat (עם VIAF): 308179018
הטבח בוורמס

בטבח בוורמס נרצחו לפחות 800 יהודים מהקהילה היהודית בוורמייזא, כחלק מגזירות תתנ"ו בימי מסע הצלב הראשון. הטבח נערך בעיר וורמס שבאימפריה הרומית הקדושה (כיום בגרמניה), בידי צלבנים בהנהגת רוזן פלונהיים אמיכו מליינינגן (אנ') בכ"ג באייר ושוב בא' בסיוון (18 ו-25 במאי 1096).
הטבח בוורמס היה אחד ממספר התקפות נגד קהילות יהודיות שנערכו במהלך מסע הצלב הראשון. חסידיו של הרוזן אמיכו הגיעו לוורמס ב-18 במאי 1096. כלל הפרעות כנגד יהודים באירופה בימי מסע הצלב הראשון זכו בהיסטוריוגרפיה היהודית לכינוי "גזירות תתנ"ו", על שם השנה העברית שבה התרחשו.
רקע

בועידת קלרמון בשנת 1095, קרא האפיפיור אורבנוס השני לשחרר את ירושלים וארץ ישראל מהשלטון המוסלמי. בתגובה, התארגן בראשית 1096 מסע הצלב הראשון, שיצא מארצות אירופה לכיוון ארץ ישראל על מנת לכבוש את ארץ ישראל מהשלטון הסלג'וקי. המסע היה מורכב ממסע צלב מאורגן, שהורכב בעיקר מבני אצולה ואבירים מאזורי צרפת ופרובאנס, ולצדו מסע צלב עממי שהורכב מאיכרים שהחלו לנוע מזרחה באופן בלתי מאורגן.
בדרכם מזרחה, עברו הצלבנים דרך הקהילות היהודיות בעמק הריינוס. ההתלהבות מן היציאה למלחמה בכופרים המוסלמים, הובילה לקריאה לתקוף גם את הכופרים הנמצאים באזור, דהיינו היהודים. במהלך חודשי האביב של 1096 (ד'תתנ"ו) הותקפו קהילות יהודיות רבות בידי הצלבנים. הצלבנים לרוב דרשו מן היהודים להתנצר או למות, ורבים מהם בחרו למות על קידוש השם.
הטבח

בכ"ג באייר ד'תתנ"ו (18 במאי 1096) הגיעו צלבנים, בהנהגת אמיכו מליינינגן (אנ') לוורמס. בסמוך להגעתם, התפשטה שמועה כי היהודים הרתיחו נוצרי בחיים, והשתמשו בגופתו כדי לזהם ולהרעיל את בארות העיר.
האוכלוסייה המקומית שילבה כוחות עם אמיכו ופתחה במתקפה נגד יהודי העיר. רבים מיהודי העיר קיבלו מקלט בארמונו של הבישוף אדלברט, וכך ניצלו. אלה שלא הסתתרו בחצר ההגמון הועמדו בפני הברירה להתנצר או למות. רבים מהם סירבו להתנצר ונהרגו בידי הצלבנים, ואחרים הסכימו לקבל על עצמם את הנצרות למראית עין. בנוסף, בזזו הצלבנים גם את בתי היהודים, וחיללו ספרי תורה ותשמישי קדושה. לאחר שבוע, פרץ צבאו של אמיכו בסיוע תושבי העיר, את חומות הארמון, ושחט את מבקשי המקלט שם, שסירבו להתנצר. ידוע גם על מקרה אחד של תגובה יהודית, שבו אחד היהודים הרג שלושה מהצלבנים שניסו לנצר אותו. כמו בקהילות אחרות, רבים מן היהודים בחרו להתאבד ואף להרוג את בני משפחתם, כאשר ראו שהצלבנים מתקרבים. זאת, מתוך הבנה שהם נהרגים על קידוש השם.
בסך הכל נהרגו כ-800, בנוסף למספר יהודים שהוטבלו לנצרות בכוח. בין הקורבנות הייתה מינה מוורמס. בשוך הפרעות, התיר היינריך הרביעי למתנצרים לשוב ליהדות.
ככלל, המידע על הטבח בוורמס מועט, כיוון שהכרוניקות היהודיות על הגזירות מפרטות בעיקר על תיאור הפרעות במגנצא ובקלן, ומקצרות בתיאור הפרעות בוורמס ובשפיירא.