stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שמואל טנקוס
משק לשעת חירום

לאחר שפרש מניהול בית הספר לקציני ים, הזמין מוניה מרדור את טנקוס לשרת בוועדת מל"ח פיקוד צפון. בשנת 1971 מונה ליושב ראש הוועדה לאחר שאלוף מאיר אילן נהרג בתאונת דרכים. הקמת הנושא באה לידי ביטוי במלחמת יום הכיפורים; המשק האזרחי במרחב הצפון סבל פחות עקב ההכנות והתושייה שגילו בעלי המפעלים. לאחר המלחמה הופקו ויושמו לקחים. בשנת 1979 הגיע טנקוס לגיל פרישה 65. משה גת המ"מ קבוע ליו"ר ועדת המל"ח יזם פניה לשרי הממשלה. ושר הביטחון עזר ויצמן האריך את כהונתו בשנה נוספת. בשנת 1980 פרש טנקוס לגמלאות אך המשיך לעסוק בנושא המל"ח כגמלאי מתנדב.
ציונים וכיבוד

שמואל טנקוס היה תושב חיפה משנת 1952. בשנת 2001 העניקה לו עיריית חיפה את תואר יקיר העיר חיפה.
ב-14 במרץ 2004 כובד טנקוס בפרס יגאל אלון למעשה מופת חלוצי. לפי מכתב המלצה לפרס (הקישור אינו פעיל)שנשלח על ידי אלופי צה"ל. ”חייו של טנקוס הם דוגמה ומופת של דור מפלס דרך, שמעשיו משולבים בחיי העם והמדינה.”
ב-3 במרץ 2016 נחנך בבית הספר לקציני-ים בעכו מוזיאון ימי קטן על שמו של אלוף (מיל') טנקוס, ובו תצוגה מתמדת של מכשירי ניווט ושיט, חלקי מכונות וכלי עבודה ימיים.
בשנת 2019 נקראה על שמו כיכר בדרך המובילה לבה"ד חיל הים בבת גלים בחיפה.
משפחה

בשנת 1942 נשא טנקוס את יפה גרובשטיין. נולדה להם בת אחת, רות, ששירתה בחיל הים. הוא התאלמן בשנת 1990.
טנקוס הובא למנוחות בבית הקברות שדה יהושע בחיפה, בטקס צבאי מלא. מפקד חיל הים, רם רוטברג, נשא דברי הספד, וקדטים של בית הספר לקציני ים עכו היוו את משמר הכבוד.
ספרים ומאמרים שכתב

שיט מפרשים. הוצאת מרכז החבל הימי לישראל, מרץ 1945.
נביגציה חופית. תל אביב, הוצאת מרכז החבל הימי לישראל, יוני 1952.
פקודת יום - לקבלת הפיקוד על חיל הים, מערכות ים כ' יולי 1954, עמ' 3.
תולדות הימאות העברית, 'מערכות ים' דצמבר 1954, עמ' 23.
דברי מפקד החייל- אנו נתבעים למאמצים מוגברים, 'מערכות ים' ל"ז-ל"ח, קובץ העשור לחיל הים, יולי 1958,	עמ' 3.
עם רכישת הצוללות, 'מערכות ים' ל"ט-נ, מרץ 1959, עמ' 4–5.
ריאיון עם מפקד חיל הים, 'מערכות ים' מ"ה-מ"ו, מרץ 1960. עמ' 5.
הספינות שבדרך, ימים עלי ימים - מערכות חיל הים, מפקדת חיל הים, ספטמבר 1974, עמ' 24.
חלק מן הערכים על ימאות ב"הגנה" אצל מרדכי נאור בלקסיקון כח המגן – ההגנה, תל אביב: משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 1992.
לקריאה נוספת

עזרה להד ותמר שנהר, ראיון פרידה עם מפקד חיל הים - אלוף שמואל טנקוס, "מערכות" ביטאון חיל הים מרץ 1960, עמ' 5–7.
צדוק אשל, שמואל טנקוס, מהירקון עד חיל הים, משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 2003.
שי חורב, ספינות בטרם שחר, הוצאת פרדס, 2004.
שמשון בובר הימיה אסופת סיפורי הפלוגות הימיות' דפוס אפעל 2004, שמואל טנקוס עמ' 9–10, 42, 218,
הערות שוליים

↑  קורס ימי בקיסריה, דבר, 7 ביולי 1942
הקצבת החבל הימי לישראל, דבר, 30 ביולי 1942
↑  חיפה - הספינה ארלוזורוב חזרה, דבר, 15 באוקטובר 1944
↑  ראש הממשלה ביקר במחנה הדרכה של הצי, דבר, 18 בספטמבר 1949
↑  אלוף מ. לימון סיים תפקידו כמפקד חיל הים, דבר, 1 ביולי 1954
↑  ישעיהו קלינמן, הצוללת "תנין" נתקבלה בחיפה בטקס רב רושם, חרות, 17 בדצמבר 1959, המשך
↑  א/מ יוחאי בן-נון נתמנה מפקד חיל הים, דבר, 1 במרץ 1960
↑  עזרא להדראיון מיוחד עם מפקד חיל הים - אלוף שמואל טנקוס, 'מערכות ים'מרץ 1960, עמ' 7.
↑  טנקוס - מנהל ביה"ס הימי; אנריקו לוי - לנמל אילת, מעריב, 6 במרץ 1960.
↑  היום תתחיל גביית עדויות, מעריב, 8 ביולי 1968
↑  'בין גלים' גיליון 6, אפריל 2004, עמ' 12.
↑  נרשמו לנישואין, הצופה, 13 במאי 1942

לחברנו שמואל טנקוס לנישואיו, דבר, 28 במאי 1942
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007296640305171  BnF: cb145935863 (data)  ISNI: 0000 0000 6916 5066  LCCN: nr99008144  VIAF: 97457833   WorldCat (עם VIAF): 97457833 
טנקוס מתארח בגשר ספינת סער מפקד השייטת הדר קמחי משמאל, וראש מספן כוח האדם דב שפיר מימין, 1971.
ככר על שם האלוף שמואל טנקוס בשכונת בת גלים בחיפה.
שלושת גשרי הירדן בג'יסר אל-מג'מעייה

| --- | --- |

שלושת הגשרים ליד גשר ההיסטורית: 1) גשר רכבת העמק העות'מאני 2) גשר הבטון הבריטי 3) הגשר הממלוכי
 מידע כללי
 סוג:  גשר
 שימוש:  גשר רכבת גשר כביש
 על שם:  מפגש הירדן והירמוך
 מיקום:  חצר גשר הישנה
 מדינה:  ישראל / ירדן
 נגישות:  באישור צה"ל
 מידות
 אורך:  גשר ממלוכי: 70 מטר
 רוחב:  גשר ממלוכי: 6 מטר
 גובה:  גשר ממלוכי: 10 מטר
 גובה מעל פני הים:  -257 מטר
 קואורדינטות:  32°37′28″N 35°33′52″E﻿ / ﻿32.624542°N 35.564346°E﻿ / 32.624542; 35.564346
 he  (למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום שלושת הגשרים(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום שלושת הגשרים
 
סקיצה של חצר גשר הישנה כשבחלקה העליון מצוינים שלושת הגשרים
שלושת גשרי הירדן בג'יסר אל-מג'מעייה הם שלושה גשרים שנבנו מעל נהר הירדן באתר ג'יסר אל-מג'מעייה (כיום ליד קיבוץ גשר בעמק בית שאן). שניים מהם שימשו למעבר הולכי רגל ורכב והשלישי למעבר רכבת. הגשרים נבנו בנקודת מעבר אסטרטגית בין עבר הירדן לים התיכון ולכן היוו סלע מחלוקת לאורך ההיסטוריה. ב-1948 חובלו שלושת הגשרים מחשש שישמשו את צבא עיראק לפלישה לארץ ישראל ומאז הפסיק השימוש בהם. הגשרים מהווים חלק מהאטרקציות המוצעות למבקרים בחצר גשר הישנה.
רקע

האזור בו נבנו הגשרים נקרא ג'יסר אל-מג'מעייה (באנגלית: Jisr el-Majami, בערבית: جسر المجامع) שפירושו "גשר המפגש" כשההערכה היא שהשם נגזר מהמפגש של נהר הירדן ונהר הירמוך כשלושה ק"מ מצפון לגשר.
לאורך ההיסטוריה חיפשו תושבי עבר הירדן ומסופוטמיה נקודות נוחות למעבר בטוח לגדה המערבית של הירדן כדי להגיע לערים ממערב לירדן, לאתרים הקדושים וכדי לייצא סחורות דרך הנמלים ביפו ובעכו. ניתן היה, אומנם, להשתמש במעברות הירדן אולם אלו לא היו בטוחים ולא עבירים בזמן זרימה חזקה לכן חיפשו השלטונות בארץ ישראל ועבר הירדן נקודות לאורך הירדן בהן קיימים קירות אבן יציבים שאיפשרו לבנות גשרים. אחת מנקודות אלו הייתה ג'יסר אל-מג'מעייה שם הצרו סלעי בזלת את מעבר המים ואיפשרו בניית גשר.
ההיסטוריה של הגשרים > הגשר הממלוכי

ההערכה היא שהראשונים שבנו גשר בנקודה זו היו הרומאים ששילבו אותו ברשת הדרכים המפותחת שבנו ברחבי העולם העתיק. הגשר, שנהרס ברעידת אדמה, שופץ על ידי הצלבנים בתחילת האלף השני. במאה ה-12 שופץ הגשר שוב על ידי הממלוכים, בהנהגתו של ביברס בתחילת תקופת שלטונם בארץ ישראל. בצידו המערבי של הגשר בנו המממלוכים ח'אן שיועד למנוחת העוברים בגשר. במפה צרפתית מ-1799 (תקופת פלישת צבא נפוליאון לארץ ישראל) מופיע הגשר בשם "פונט דה מגמה" Pont de magma. במהלך קרב מגידו נכבש הגשר על ידי רגימנט הרמחים ה-19 (אנ') במסגרת כיבוש עפולה ובית שאן.
הגשר בנוי מאבני בזלת מסותתות, אורכו כ-70 מטר ורוחבו כ-6 מטר:
במרכז הגשר קשת גדולה שגובהה כ-10 מטר מפני הירדן כשאמות הגשר נשענות על סלעים משני צידי הנהר. הקשת הראשית אופיינית לקשתות ממלוכיות בהן ראש הקשת מחודד בניגוד לקשתות רומיות שהיו עגולות תוך שימוש באבן הראשה.
ממזרח לקשת הראשית ממשיך הגשר על גבי שש קשתות משנה הבנויות בשני מפלסים (שתי קשתות גדולות במפלס התחתון וארבע קשתות קטנות במפלס העליון).
ממערב לקשת הראשית היו שתי קשתות משנה בשני מפלסים שקרסו במהלך פיצוץ הגשר.
הגשר ב-1917 בתקופת מלחמת העולם הראשונה
ציור, מתקופת מלחמת העולם הראשונה של הגשר כשעליו יחידה צבאית. מימין הח'אן
צילום (צבוע) של הגשר ב-1924
הגשר לאחר השיפוץ ב-2014
גשר הברזל שהונח ב-1994 על קטע הגשר שפוצץ והתמוטט ב-1948
ההיסטוריה של הגשרים > גשר הבטון הבריטי

עד תחילת שלטון המנדט הבריטי בארץ ישראל ועבר הירדן שימש הגשר הממלוכי למעבר כלי רכב בין עבר הירדן למערב הירדן. לאור הגידול בהיקף התחבורה ועליית משקל המשאיות והאוטובוסים חששו הבריטים מיציבותו של הגשר הממלוכי ובנו ב-1925 גשר בטון בצמוד אליו שאיפשר את הסטת התנועה אליו והקטנת העומס מהגשר הישן.
גשר הבטון ב-2011
גשר הבטון ב-2019. ניכרת הקרבה לגשר הממלוכי
הריסות גשר הבטון. משמאל רואים את הגשר הממלוכי
ההיסטוריה של הגשרים > גשר הרכבת העות'מאני

בשלהי המאה ה-19 רכשה משפחת סורסוק אדמות באזור ג'יסר אל-מג'מעייה בתקווה להנות מעליית ערך הקרקע עם סיום סלילתה של רכבת העמק. עם תחילת הסלילה הפקיע השלטונות העות'מאניים חלק משטחים אלו. גשר הרכבת נבנה ב-1905 עשרות מטרים מדרום לגשר הממלוכי ובעזרתו חצתה רכבת העמק את הירדן לכוון עבר הירדן
ממערב לגשר נקבעה תחנת רכבת שנקראה "באלט אל-מאחטה" שהייתה תחנת הרכבת הנמוכה בעולם (-246 מטר מתחת לפני הים התיכון). התחנה הייתה ממוקמת כ-75 ק"מ מתחנת המוצא בחיפה והייתה השישית במניין התחנות בתקופה העות'מאנית. כמו כן נבנו ממערב לגשר בית מכס וקרנטינה.
הגשר כלל חמש קשתות כשהקשת השנייה ממערב פגועה מאז 1948.
גשר הרכבת ב-1908
הגשר ב-2011 - מבט מצפון
הקרונות על הגשר ב-2019
הקשת שפוצצה ב-2014
פיצוץ הגשרים

בערבו של 14 במאי 1948 נודע לארגון ההגנה על הכוונה של אנשי תחנת הכוח בנהריים להיכנע ללגיון הירדני והועלה חשש שצבאות ירדן ועיראק ינצלו את הגשרים בג'יסר אל-מג'מעייה כדי לפלוש לארץ ישראל. כדי למנוע זאת הוחלט בהגנה לפוצץ את הגשרים. מנגנון ההפעלה מרחוק של מטענים שהוצמדו לשלושת גשרים גרם לפיצוץ של גשר אחד בלבד (הגשר הממלוכי) ואיש גולני, אמיל בריג, זחל תחת אש לשני הגשרים האחרים, חיבר פתיל השהיה חדש, הצית אותו ידנית וגרם לפיצוצם. מעשה זה עיכב את הפלישה ואילץ את חיל המשלוח העיראקי לנוע כשלושה ק"מ דרומה כדי לעבור את הירדן.
הגשרים כיום

ב-1994, במסגרת שיחות השלום עם ירדן הקים צה"ל גשר ברזל בין חלקי הגשר הממלוכי כדי לאפשר מעבר חיילים בין שתי הגדות. ב-2014 שופצה הקשת הגדולה של הגשר תוך שיתוף פעולה ישראלי-ירדני. גשר הבטון וגשר הרכבת נשארו כמות שהם מאז 1948. מספר קרונות היסטוריים הוצבו בצידו המערבי של הגשר להדגים את האופן בה עברה במקום רכבת העמק.
על הגשרים הוקמו שתי תצפיות על שם שוקה דורפמן ואסתר ארדיטי. הגשרים מהווים חלק מאתרי המורשת של חצר גשר הישנה כשמסיבות ביטחוניות נדרש אישור מיוחד כדי לעבור את גדר הביטחון ולגשת לגשרים. ממזרח לגשרי הרכב (בגדה המזרחית) ניתן לראות בשטח שיני דרקון שפוזרו כדי למנוע מכלי רכב משוריינים לחצות את הירדן.
המבנים של תחנת הרכבת והקרנטינה, שהוקמו כחלק מרכבת העמק, נהרסו ברובם בשנות ה-50 מחשש שישמשו להסתרת פדאין.
לקריאה נוספת

דוד תירוש, רכבת העמק, הוצאת החברה להגנת הטבע, 1988
אילן פלקוב, רכבות בארץ ישראל, הוצאת רכבת ישראל, 1982
פול קוטרל "ישרו בערבה מסילה" - הוצאת רכבת ישראל 2008
מרדכי נאור, בחזרה לרכבת העמק, הוצאת ספריית יהודה דקל, המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל, 2009
מאיר שפירא, "רכבת-העמק תחנות וסיפורים" הוצאה פרטית
יהודה לבנוני,  מ"חמורו של הסולטן" ל"רכבת העמק", הוצאת ארז הלבנון, 2015
יאיר ספרן, 100 שנה לרכבת החיג'אזית ולתחנת חיפה מזרח, חיפה - ביטאון העמותה לתולדות חיפה, גיליון 3, נובמבר 2005, עמ' 2
הערות שוליים

↑  מפת האזור, 1949 עם ציון האתר 'ג'סר אל מג'מע', באתר הספרייה הלאומית, אוסף המפות ע"ש ערן לאור
↑  קשתות ממלוכיות דומות קיימות בגשר לוד ובגשר יבנה
↑  מדרום לג'יסר אל-מג'מעייה הייתה תחנת הרכבת בבית שאן ומצפון התחנות בתחנת הכוח בנהריים, בסמח' ובאל-חמה
↑  על מעשה זה זכה בריג בעיטור הגבורה
| רכבת העמק |
| --- | --- | --- |
| מסילות קשורות | מסילת הרכבת החיג'אזית • מסילת הרכבת דרעא–צמח • מסילת העמק • מסילת השומרון • הרכבת הצבאית העות'מאנית | תחנת חיפה מזרח |
| אישים | לורנס אוליפנט • עבדול חמיד השני • יהודה לבנוני • יעקב מושלי • היינריך אוגוסט מייסנר • קלוד קונדר • ברוך קטינקא • גוטליב שומאכר | תחנת חיפה מזרח |
| ארגונים ומוסדות | הרכבת המנדטורית • משמר הרכבת • משפחת סורסוק | תחנת חיפה מזרח |
| תחנות | אל חמה • אלרואי • בית שאן • חיפה מזרח • חיפה מרכז • כפר יהושע • עפולה • צמח | תחנת חיפה מזרח |
| גשרים | אל חמה • נהר הירדן • נחל יששכר • נחל קישון • נחל תבור | תחנת חיפה מזרח |
| אירועים | ליל הגשרים • ליל הרכבות • קרב סמח' | תחנת חיפה מזרח |
| הנצחה | חצר גשר הישנה • מוזיאון רכבת ישראל • רכבת האלונים • רכבת העמק (סרט) | תחנת חיפה מזרח |
שפות יניסייות

תפוצת שפות היניסיי במאה ה-17
השפות היניסייות (נקראות על שם נהר היניסיי בסיביר שברוסיה) הן קבוצה של שפות פליאו-סיביריות המדוברות בפי עמים היושבים, או ישבו בעבר, על גדול נהר היניסיי. נקראות כ"הקשר בין העולם הישן והעולם החדש" על ידי תומכי תאורית השפות הדנה-יניסייות, המקשרת בין השפות היניסייות לבין שפות הנה-דנה המדוברות באמריקה הצפונית. השפה השורדת היחידה במשפחת שפות זו היא השפה הקטית, המדוברת על ידי כמה מאות אנשים במחוז קראסנוירסק שבמרכז סיביר.
משמות של נהרות ולמידה גנטית, ניתן להסיק כי השפות היניסייות דוברו בעבר באזור גדול הרבה יותר מכיום, ושההגירה של דוברי השפות צפונה לכיוון הנהר יניסיי היא חדשה יחסית.
על פי סברות מסוימות, השפות היניסייות היו קשורות לשפה שהייתה מדוברת בפי השיונגנו, קונפדרציה של שבטי נוודים ששכנו באזור מונגוליה וצפון סין מהמאה ה־3 לפני הספירה ועד המאה הראשונה לספירה.
השפות היניסייות ככל הנראה תרמו גם מונחים מסוימים לשפות הטורקיות והמונגוליות, כמו התואר "חאן" והמילה המונגולית והטורקית לאל, "טנגרי".
מיון השפות

פרוטו-יניסייאית (לפני שנת 500 לפני הספירה, עד כשנת 1 לספירה)
יניסייאית צפונית
קט (כ־150 דוברים)
יוג (ד'וק) – נכחדה בשנות ה־70 של המאה ה־20
יניסייאית דרומית
קוט (נכחדה במאה ה־19)
אסאן (נכחדה במאה ה־19)
ארין-פומפוקול
ארין (נכחדה במאה ה־19)
פומפוקול (נכחדה במאה ה־18)
ג'יה (קשר לא מוכח, נכחדה)
הערות שוליים

↑  Alexander Vovin, Xiong-nu_Part2
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007531838105171  LCCN: sh85149125  NKC: ph121341
שלוה (ארגון)

| --- | --- |
לוגו אגודת שלוה
 פעילות:  טיפול באנשים עם מוגבלויות ושילובם בחברה
 מדינה:  ישראלישראל
 מטה הארגון:  דרך שלוה 1 ירושלים
 מייסדים:  קלמן ומלכי סמואלס
 נשיא:  קלמן סמואלס
 תקופת הפעילות:  1990–הווה (כ־34 שנים)
 http://www.shalva.org.il
 
שלוה - האגודה הישראלית לטיפול באנשים עם מוגבלויות ושילובם בחברה היא עמותה רשומה הפועלת לסייע לאנשים עם מוגבלויות ובני משפחותיהם בישראל. העמותה עובדת עם מגוון רחב של אנשים עם מוגבלויות: שכלית-התפתחותית, עיכוב התפתחותי, ליקויי למידה, הפרעת קשב וריכוז, תסמונות הקשת האוטיסטית, צרכים מיוחדים המוכרים כנכות (ילדים עם מוגבלות שכלית התפתחותית קל עד בינוני, תסמונת דאון, תסמונת האיקס השביר, ריבוי מוגבלויות) ועוד, תוך ניסיון לעזור לילדים ולהקל על משפחותיהם.
היסטוריה

הארגון נוסד על ידי קלמן סמואלס בשנת 1990, ומפעיל מגוון תוכניות לכ -2000 אנשים עם מוגבלות, החל מילדות ולאורך כל שלבי החיים. המרכז אשר ממוקם בירושלים, מפעיל טיפולים מסביב לשעון וכולל מסגרות חינוכיות, תוכניות פנאי, הכשרה מקצועית, הפוגה ותמיכה במשפחה. שלוה דוגלת בשילוב אנשים עם מוגבלות באמצעות תוכניות תעסוקה, יוזמות קהילתיות ומחקר מוגבלות. שלוה משתפת פעולה עם קהילות ברחבי העולם, כמו גם מוסדות ממשלתיים, אקדמיים ותרבותיים והיא חלוצה בפתרונות טיפול חדשניים סביב המטרה המשותפת לשפר את חייהם של אנשים עם מוגבלות ולקדם את שילובם בחברה. הארגון נתמך על ידי רשת רחבה של מתנדבים מהקהילה וכן מתנדבי השירות הלאומי.
כהורים לילד מוגבל, הבינו מלכי וקלמן סמואלס את הצורך בהקמת מוסד שיעזור להורים עם המורכבות בגידול ילד עם מוגבלות. בנם יוסי סמואלס נולד בשנת 1977 כילד בריא, אך לאחר שקיבל חיסון משולש פגום שהותיר אותו עיוור, חירש והיפראקטיבי, הוא נסגר לתוך עצמו ולא הייתה דרך לתקשר עמו. מתוך ניסיונם האישי עם הקושי שבהתארגנות במשפחה ובחיי היום יום, כאשר בכל עת ישנו הצורך לטפל בילד בעל צרכים מיוחדים, החליטו בשנת 1990 להקים את אגודת שלוה.
המרכז הראשון הוקם בדירה פרטית בשכונת הר נוף בירושלים, וטיפל בכמה עשרות ילדים ירושלמים. לאור הצורך הגדל רכשה האגודה מבנה בשכונת הר נוף והחלה להרחיב את פעילותה; המבנה נקרא בהמשך "בית נחשון" על שמו של נחשון וקסמן. במהלך השנים הוקמו מסגרות ייעודיות לפעוטות בשיטות טיפול חדשניות, והאגודה החלה לממן מחקרים בנושאים שונים הקשורים לתחומי עיסוקה[דרוש מקור].
התוכניות של "שלוה" זכו בכמה פרסים. ביניהם, פרס נשיא ישראל למצוינות (1994); פרס ראש עיריית ירושלים לשירות יוצא מן הכלל (1999); פרס קרן שלם על "התוכנית הייחודית ביותר בישראל למען נפגעי נפש" (2004); פרס איכות החיים של יו"ר הכנסת למנהיגות ומצוינות ציבורית (2005); פרס קרן רודרמן לשילוב ילדים עם צרכים מיוחדים (2012); ומעמד מייעץ למועצה הכלכלית-חברתית של האו"ם (2018). תקני הניהול של הארגון מוכרים על ידי הסמכת ISO 9001/2001 ו-Midot's Seal for Outstanding E ectivity.
סיפור הקמתה של "שלוה" מתואר בספר "חלומות שלא חלמתי" שחיבר מייסד הארגון, קלמן סמואלס. הספר פורסם במאי 2020 על ידי הוצאת קורן ונמכר בחנויות.
הארגון פועל מ"מרכז שלוה", בשכונת בית וגן בירושלים.
המרכז הלאומי שלוה

בספטמבר 2016 נפתח המרכז הלאומי. המרכז נועד להעניק שירות לאלפי בעלי מוגבלות בישראל, ומשמש מרכז למחקר בסוגיית הלקויות במחקרים בינלאומיים
בניית המרכז הלאומי שלוה החלה בשנת 2008, סמוך למרכז הרפואי שערי צדק בירושלים. המרכז בשטח 220,000 מ"ר פתח את שעריו בספטמבר 2016 ויש בו מתקנים נגישים לבעלי מוגבלויות. המרכז כולל מרכז ספורט ייעודי, כולל מגרש כדורסל מונגש ומותאם, בריכות שחיה לתרפיות, מרכז הכשרה לתעסוקה, אודיטוריום המונגש ומותאם לנכים, בית קפה בשם „קפה שלוה״ - בית קפה חברתי המשלב בפעילותו בעלי צרכים מיוחדים, ופארק רצוף מתקני משחק ופעילות מונגשים ומסלולי הליכה רבים.
המרכז הלאומי החדש של שלוה הוא הגדול מסוגו בישראל והמוביל בעולם. המרכז משמש כמרכזה של קהילת האנשים עם מוגבלויות בישראל, וכן תוכנן ועוצב באופן ייעודי לטובת ילדים עם צרכים מיוחדים . לצד אלה מעניק המרכז הלאומי שלוה מענה לבני המשפחה המורחבת המטפלים בילדים אלה.
מסגרות טיפוליות בשלוה > אני ואימי

"אני ואימי" היא תוכנית שהקומה בספטמבר 2001. מטרתה היא התערבות מוקדמת וטיפול בתינוק עם מוגבלות משלב הלידה. התכנית מסייעת לקידומו הפיזי והרגשי של הילד ובמקביל תומכת בהורים ונותנת להם את הכלים להתמודד ולטפל בילדם. בשנים האחרונות מתקיימים מספר מחקרים במסגרת תוכנית "אני ואימי" בראשות כלת פרס ישראל לחקר החינוך, פרופ' מלכה מרגלית מבית הספר לחינוך באוניברסיטת תל אביב, שמטרתם הבנה טובה יותר של צורכי הפעוטות המיוחדים ובני משפחותיהם, שיפור המענה הטיפולי ושאיפה לקראת הטמעתו במערכי הטיפול השונים בישראל.
מסגרות טיפוליות בשלוה > מעון יום שיקומי

התוכנית הוקמה בשנת 2003 כהמשך לתוכנית "אני ואימי", על מנת ליצור רצף טיפולי, מתוך הכרה בחשיבותה של ההתערבות המוקדמת ותרומתה המשמעותית להקניית בסיס איתן להתפתחותו העתידית של הפעוט. במעונות פועלות גננות וסייעות לכל קבוצת גיל, וצוות מטפלים פרא-רפואיים המעניקים טיפולים פרטניים וקבוצתיים מגוונים. כחלק מראייה טיפולית רחבה הדוגלת בהטמעת תהליך השיקום גם בחיק המשפחה והגברת שיתוף הפעולה, משולבים הורי הילדים בתהליכי הטיפול, ומקדמים את יכולותיהם להמשיך ולהעניק לילדם את הטיפול הרצוי בבית.
מסגרות טיפוליות בשלוה > גני ילדים

הגנים מופעלים על ידי צוות גננות ולצידן צוות פרא-רפואי המעניקים טיפול פרטני וקבוצתי מגוון. הילדים נמצאים בליווי צמוד של עובדת סוציאלית. בגנים מופעלת תוכנית של שילוב בקהילה, בה הילדים משתלבים יום בשבוע במסגרת בקהילה שלהם, במטרה ליהנות מיתרונות השילוב בחברת ילדים נורמטיבית.
מסגרות טיפוליות בשלוה > גני שילוב

בשלוה פועלים גני שילוב ומעונות שילוב במסגרתם מתקיים שילוב חברתי בין ילדים עם ובלי מוגבלויות. השילוב נשען על מודלים, מהמתקדמים בעולם בתחום.
מסגרות טיפוליות בשלוה > תוכנית אחר הצהריים

בכל יום לאחר שעות בית הספר, מגיעים למרכז שלוה מאות ילדים ובני נוער בעלי מוגבלויות שונות, כדי להשתתף במגוון פעילויות טיפוליות, כגון: הידרותרפיה, קלינאות תקשורת, פיזיותרפיה, תרפיה במחשב, טיפול במחול, תרפיה רב-חושית (סנוזלן), טיפול במוזיקה, טיפול בעזרת בעלי חיים, טיפול בדרמה וטיפול באמנות. לכל ילד נבנית תוכנית אישית וקבוצתית .
תוכנית אחר הצהריים היא התכנית הראשונה של שלוה, אשר החלה בביתם של קלמן ומלכי סמואלס עם 6 ילדים בלבד. כיום, התכנית נותנת מענה למאות ילדים מדי יום.
מסגרות טיפוליות בשלוה > נופשון

תוכנית הנופשון פועלת בכל ימות השבוע, ומאפשרת לילדי שלוה לינה קבועה אחת לשבוע מחוץ לבית, ופעם בחודש סוף שבוע בן שני לילות. מטרת התוכנית לאפשר למשפחות הילדים לנהל אורח חיים תקין ובמקביל ללמד את הילדים עצמאות לקראת חייהם הבוגרים.
מסגרות טיפוליות בשלוה > תוכניות הקיץ

מסגרת הקיץ - במשך שמונה שבועות בכל קיץ פועלת בשלוה מסגרת קיץ בת שבעה ימים בשבוע, משעות הבוקר ועד הערב. זאת היות שבחופשת הקיץ, כאשר מערכת החינוך מושבתת מפעילות, קיים מחסור משמעותי במסגרות מתאימות לילדי החינוך המיוחד.
מחנה קיץ - מידי קיץ מקיימת האגודה מחנה קיץ במשך שמונה ימים, ביעד מתחלף, אשר מטרתו להעניק לילדים מיומנויות חשובות ועצמאות. במקביל נוצרת למשפחות הילדים ההזדמנות לבלות בחופשת הקיץ שלהם ללא הצורך לדאוג לילד המיוחד.
מסגרות טיפוליות בשלוה > תוכנית הבוגרים

תוכנית הבוגרים כוללות מסגרות המשך לנערים שסיימו את תוכנית אחר הצהריים, מטרתן להמשיך את התמיכה הנפשית והעצמת יכולות הבוגרים, כדי להקל על חייהם וללוות אותם בדרכם העצמאית . הבוגרים של שלוה הם צעירים בגילאי 21 עד 36, חיים בדרך כלל בקרב משפחותיהם או בדיור מוגן. הבוגרים של שלוה מאופיינים כבעלי לקות שכלית קלה, תסמונת דאון ובעיות רגשיות ונפשיות.
תוכניות הבוגרים יוצרות הזדמנויות חשובות לעצמאות וקהילתיות, תכונות חיוניות כל כך לבוגרי שלוה ומשפחותיהם.
מסגרות טיפוליות בשלוה > פרויקט עולים דרגה

פרויקט עולים דרגה הוא פרויקט לשילוב בוגרים עם מוגבלויות בצבא. המתנדבים גרים בדיור של שלוה, לומדים במכון לב ומתנדבים בשירות מג"ב (משמר הגבול). תוכנית השירות הצבאי של שלוה להתנדבות לצעירים עם מוגבלות. התוכנית בת 3 שנים, הושקה בסתיו 2019 ומשלבת מדי שנה 10-12 משתתפים חדשים. ישנם 36 משתתפים בתוכנית אשר פועלים ככל יכולתם. התוכנית משלבת שלושה מרכיבים עיקריים: שירות צבאי בהתנדבות בצבא ההגנה לישראל, לימודים אקדמיים במכללה הטכנולוגית בירושלים (JCT) וטיפול שיקומי מקצועי של שלוה.
ראו גם

להקת שלוה
הערות שוליים

↑  אלי מנדלבאום וטלי פרקש, "הטרגדיה שלנו הפכה לנס גדול": הרב החרדי מאחורי תופעת "שלוה", באתר ynet, 4 באוקטובר 2019
↑  דודו לוי רייך, ‏איך מיזמים חברתיים פרטיים יכולים לסייע בצמצום הפערים במדינה?, באתר מעריב אונליין, 17 בספטמבר 2021
↑  קובי פינקלר, ספר וקפה: חלומות שלא חלמתי, באתר ערוץ 7, 1 בספטמבר 2019
↑  bluma, המרכז הלאומי שלוה, באתר שלוה
↑  bluma, וועדת מחקר בינלאומית, באתר שלוה
↑  "בדיקת הקשר בין אווירה משפחתית, קוהרנטיות ותקווה הורית להשתתפותם של ילדים ומתבגרים עם פיגור שכלי בגילי 21-10" (PDF). www.kshalem.org.il. ד"ר אורית ברט ד"ר נאוה רצון, פרופ' מלכה מרגלית. אורכב מ-המקור (PDF) ב-2014-08-25. נבדק ב-30 בינואר 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
המרכז הלאומי שלוה אשר פתח את שעריו בספטמבר 2016
הכניסה ל"בית נחשון" - מרכז שלוה בשכונת הר נוף, ירושלים
שפות כושיות

| --- | --- |
 תפוצה גאוגרפית:  מצרים, סודאן, קרן אפריקה, אפריקה המזרחית
 צורה קדומה:  שפות אפרו-אסיאתיות
 שפה אם:  פרוטו-כושית
 חלוקות משנה:  באג'ה כושיות מרכזיות – שפות אגאו שפות דולאי כושיות מזרחיות הרריות – שפות סידאמיות כושיות מזרחיות שפלתיות, כולל סומלית, אורומו, ועפרית
 מזהים
 קוד ISO 639-2:  cus
 קוד ISO 639-5:  cus
 קוד גלוטולוג:  cush1243
 מפת תפוצה
 
 מפת השפות הכושיות (באנגלית)
 
השפות הכושיות (באנגלית: Cushitic) הן ענף במשפחת-העל האפרו-אסיאתית (שבעבר נקראה "שמיות-חמיות"). השם "כושיות" הוטבע על שמו של כוש בן חם בן נח המקראי. הכינוי מתבסס על המיון בספר בראשית של העמים השונים בין בניו של נח, שעל פי סיפור המבול, האנושות כולה היא מצאצאיו:
ובני חם: כוש ומצרים ופוט וכנען. ובני כוש: סבא וחוילה וסבתה ורעמה וסבתכא...
אלה בני חם למשפחתם ללשנתם בארצתם בגויהם...
ומאלה נפרדו הגוים בארץ אחר המבול.
שפות כושיות חיות ומספר דובריהן

השפות הכושיות מדוברות בעיקר באזור קרן אפריקה, שלוחה במזרח אפריקה החודרת לאוקיינוס ההודי, מדרום למפרץ עדן.
אורומו - כ-25 מיליון דוברים.
סומלית - כ-15 מיליון דוברים בסומליה, באתיופיה, בג'יבוטי, בתימן ובקניה.
סידאמית - כ-2 מיליון דוברים באתיופיה.
האדייה - כ-1.6 מיליון דוברים במחוז האדייה שבמדינת האומות, הלאומים ועמי הדרום.
עפרית - בת כ-1.5 מיליון דוברים באריתריאה, אתיופיה וג'יבוטי.
קמבאטה (אנ') - כ-1.4 מיליון דוברים באתיופיה.
דאהלו (אנ') - מדוברת בקניה.
מיון

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
הבלשן ג'וזף גרינברג מיין בעבודתו, את משפחת השפות הכושיות כדלהלן:
קבוצת השפות הכושיות המרכזיות, המכונה גם אגאו: כולל אוונגי, בלין, כיילה, קווארה (שני אלו שימשו את ביתא ישראל) והמתית. דוברי שפות אלו ידברו לרוב גם שפה אחרת, למשל אמהרית או אחת מהשפות השמיות.
קבוצת השפות הכושיות המזרחיות: כולל אורומו, סומלית, סידאמית, סאהו, עפרית, אף-מאי, קונסו, ליבידו, בוּן ובוּסה.
קבוצת השפות הכושיות הדרומיות, המכונה גם ריפט: כולל איראקו-אלאגואה, בורונגה, ואולי גם דהאלו הקניתית העומדת על סף הכחדה.
ייתכן שגם שפת באג'ה (בדאווי) כנציגת קבוצת השפות הכושיות הצפוניות.
בלשנים אחרים, המתמחים בשפות אלה, הציעו תאוריות שונות אודות מיונן. חלקם מעלים סברות שכל קבוצת שפות למעשה מהווה ענף נפרד במשפחת-העל של השפות האפרו-אסיאתיות, ומנגד חלקם מקבצים אחרת את הקבוצות, למשל לשפות תושבי ההרים (כמו סידאמו) לעומת שפות תושבי השפלה (כמו עפרית, סומלית ואורומו).
תחרות העל בבילבאו 2015

| --- | --- |
 ענף:  שחמט 
 תקופת התחרות:  25 באוקטובר 2015 – 1 בנובמבר 2015 (8 ימים) 
 מספר מתמודדים:  4 
 עיר מארחת:  בילבאו 
 → תחרות העל בבילבאו 2014 תחרות העל בבילבאו 2016 ← 
 
תחרות העל השמינית בסדרת ה"גרנד-סלאם מאסטרס" בשחמט התקיימה בבילבאו, בין התאריכים 25 באוקטובר 2015 ל-1 בנובמבר 2015. 
 התחרות, בה השתתפו ארבעה שחמטאים, התנהלה בשיטת ליגה בסיבוב כפול: כל שחמטאי שיחק מול יתר השחקנים פעמיים: פעם אחת בצבע לבן ופעם נוספת בצבע שחור, כך שנערכו שישה סיבובים. ניצחון נחשב כשלוש נקודות ותיקו כנקודה אחת.
לאחר ששני מתמודדים, וסלי סו ואניש גירי, צברו את אותו מספר נקודות (8) בראש הטבלה בסיום התחרות, נערך ביניהם דו-קרב, בו ניצח סו בתוצאה 1.5-0.5, והוא הוכרז כזוכה בתחרות.
הדירוג הראשוני של משתתפי התחרות

וישוואנתן אנאנד- רב אמן הודי המדורג רביעי בעולם עם 2803 נקודות במד כושר (נכון לאוקטובר 2015).
אניש גירי - רב אמן הולנדי, המדורג חמישי בעולם עם 2798 נקודות
דינג לירן - רב אמן סיני המדורג שמיני בעולם עם 2782 נקודות
וסלי סו - רב אמן אמריקאי המדורג שנים עשר בעולם עם 2760 נקודות.