stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אידליון
גלריה > מהאתר

חלקה א' בעיר התחתית, הכוללת בתים פרטיים ומתקני תעשייה, המאות ה־13 לפנה"ס עד ה־1 לספירה
חלקה ב' בעיר התחתית, הכוללת את המקדש לזוג האלוהי, המאה ה־8 לפנה"ס עד התקופה הרומית
שרידים (מכוסים בחלקם) על פסגת האקרופוליס המערבי, עליו עמד מקדש ענת־אתנה
אחד האקרופוליסים של אידליון לפני החפירות המשמעותיות
גלריה > מהאתר > הארמון

מבט לכיוון דרום־מערב על חצר פנימית א' בארמון. ניתן לראות את הבאר שבחצר (מכוסה בקרשים) וחלק ממכלול המבנים שהקיף את החצר ושימש לאחסון
חדר אחסון מצפון לחצר פנימית א', עם כדי ענק באתרם
חדרים מדרום לחצר פנימית א'; הקירות הגבוהים הנראים מאחור השתמרו עד לגובה הקומה השנייה
מבנה השמירה שליד חצר פנימית ב' בארמון, משמאל ניתן לראות את שרידי המגדל ששמר על הדרך הראשית שהתגלתה בארמון
אזור עיבוד הנחושת שליד חצר פנימית ב' בארמון, ברקע ניתן לראות את החצר, ומאחוריה את החומה המערבית של הארמון
מבט מבחוץ על השער המערבי בארמון
מבט מחוץ לארמון על החומה המערבית המבוצרת של הארמון
מפת האזורים החפורים מהארמון
בית הבד בארמון
חדר כתישת הזיתים ושרידי הרחיים
לוחית הסבר על הרחיים
חדר כבישת הזיתים: שרידי המכבש עם שני בסיסי הכבישה (השלישי הועתק ממקומו) והמשקולות, וכן הבאר (מכוסה באבן עגולה)
חדר כבישת הזיתים
חדר כבישת הזיתים
לוחית הסבר על חדר כבישת הזיתים ושחזורו
גלריה > ממצאים

כותרת פרוטו־איולית שנמצאה בדרך הראשית בארמון, וכנראה עיטרה אותה
כותרת פרוטו איולית מהאקרופוליס
קערה מתכת פיניקית (אנ') בסגנון מצרי עם סצנות מיתולוגיות, המאות ה־8–7 לפנה"ס, מהייבוא הפיניקי באידליון
'הקדשת המלך' מאבן גיר ממקדש רשף (רשף מכל, הוא אפולון אמוקלוס)
פסלון ברונזה של מתפלל עם שנדית (אנ') (בגד מצרי) ממקדש רשף
פסל טרקוטה מאידליון, המאה ה־7 או ה-6 לפנה"ס, המציגה אדם בעל חזות שמית
הכתובת הדו־לשונית מאידליון, כתובת פיניקית־יוונית (בכתב קיפרי הברתי (אנ')) שהקדיש בעלרם האדון (wanax) ל[[רשף (אל)|]]־אפולון
אוסטרקונים פיניקיים מהארכיון הפיניקי שנמצא בארמון
לקריאה נוספת

Pamela Gaber, The History of History: Excavations at Idalion and the Changing History of a City-Kingdom, Near Eastern Archaeology 71, 2008, עמ' 52–63 doi: 10.1086/nea20361348
Einar Gjerstad, John Lindros, Erik Sjöqvist, Alfred Westholm, Swedish Cyprus Expedition: Finds And Results Of The Excavations In Cyprus 1927–1931, כרך 2 (Text), The Swedish Cyprus Expedition, 1935, עמ' 460–641
L. Stager, A. Walker, G. E. Wright (eds.), American Expedition to Idalion: First Preliminary Reports: Seasons of 1971 and 1972, The American School of Oriental Studies, 1974
Lawrence E. Stager, Anita M. Walker, American expedition to Idalion, Cyprus 1973–1980, Chicago: Oriental Institute Press, 1989, ISBN 0-918986-52-4
Maria Hadjicosti, Excavations at Idalion (1991-1995), Cahiers du Centre d’Études Chypriotes 24, 1995, עמ' 25–28 doi: 10.3406/cchyp.1995.1294
Maria Hadjicosti, The Kingdom of Idalion in the Light of New Evidence, Bulletin of the American Schools of Oriental Research, 1997, עמ' 49–63 doi: 10.2307/1357409‏, JSTOR 1357409
Cecilia Beer, The Kourotrophos temenos at Idalion (Cyprus). New evidence from the American Expedition 1971-1980, Cahiers du Centre d'Etudes Chypriotes 27, 1997, עמ' 47–58 doi: 10.3406/cchyp.1997.1317
Maurice Sznycer, Idalion, capitale économique des rois phéniciens de Kition et d'Idalion, Cahiers du Centre d’Études Chypriotes 34, 2004, עמ' 85–100 doi: 10.3406/cchyp.2004.1456
William G. Dever, Preliminary Excavation Reports: Sardis, Idalion, and Tell el-Handaquq North, The Annual of the American Schools of Oriental Research 53, 1995, עמ' 1–154 doi: 10.2307/3768566
סשה ארגוב

| --- | --- |
סשה ארגוב ורעייתו נוסיה בהופעה במועדון החמאם, 1963
סשה ארגוב ורעייתו נוסיה בהופעה במועדון החמאם, 1963
 לידה:  26 באוקטובר 1914 מוסקבה, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  27 בספטמבר 1995 (בגיל 80) תל אביב-יפו, ישראל 
 מקום קבורה:  בית העלמין ירקון 
 מוקד פעילות:  ישראל, האימפריה הרוסית, פלשתינה (א"י) 
 תקופת הפעילות:  1935–1995 (כ־60 שנה)
 שפה מועדפת:  עברית 
 כלי נגינה:  פסנתר 
 פרסים והוקרה:  פרס ישראל (1988) 
 פרופיל ב-IMDb
 
לוחית זיכרון על ביתו של אלכסנדר (סשה) ארגוב ברח' סירקין 35 בתל אביב
בול דואר ישראלי משנת 2009 לזכרו של סשה ארגוב
תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן.
נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
אלכסנדר (סָשָה) אַרגוֹב (26 באוקטובר 1914 – 27 בספטמבר 1995) היה מלחין ישראלי, הנחשב לאחד מגדולי המלחינים בזמר העברי, וחתן פרס ישראל בתחום זה לשנת תשמ"ח (1988).
הנצחה

על שמו נקראו רחובות במספר ערים בישראל: בתל אביב, ראשון לציון, רעננה, כפר סבא, רמלה, ובנתיבות.
ב-22 במאי 2009 הנפיק דואר ישראל סדרה של 12 בולי דאר על  "מוזיקה ישראלית"; בסדרה זו הוקדש בול לזכרו של סשה ארגוב שעליו מופיע דיוקנו. האמנית מירי ניסטור סופר  עיצבה את הבול. על השובל (בולאות), כיתוב של השורה הפותחת את הלהיט "פנס בודד"  שהלחין ארגוב: "היה היה פנס בודד בקצה שכונה".
דיסקוגרפיה

זמרים / זמרות שהוציאו אלבומים משיריו
עדנה גורן וקובי רכט - שירי סשה ארגוב - 1968
נסיעה מדומה - משירי לאה גולדברג - 1971
סשה ארגוב מנגן משיריו; שירה: אורה זיטנר - 1979
אורה זיטנר שרה סשה ארגוב - 1981
אריק איינשטיין - ארץ ישראל הישנה והטובה חלק ד': משירי סשה ארגוב - 1980
מתי כספי - שר סשה ארגוב - 1982
מתי כספי - מתתיהו ואלכסנדר - 1984
עפרה חזה – "עוד מחכה לאחד" – 1985
רונית אופיר - שרה סשה ארגוב - פתאום געגוע - 1992
שמיניית ווקאל - בראשית - שירי סשה ארגוב - 1995
עדנה גורן וקובי רכט - שירי סשה ארגוב - מהדורה מחודשת - 2003
דורון תבורי - עמוק בלילה - שירי סשה ארגוב - 2005
רונית אופיר - שרה סשה ארגוב - פתאום געגוע - מהדורה מחודשת - 2005
כשאור דולק בחלונך - רוני גינוסר וגון הלוי שרים סשה ארגוב - 2014
קיץ תם - יונית שקד-גולן - שירים מן העיזבון של סשה ארגוב 2005.
אוספים
Sasha Argov-Great Jewish Music-2003
סשה ארגוב - המיטב - סט כפול - 2005
סשה ארגוב - מנגינה מאירה מצלצלת - סט משולש - 2005
משירי סשה ארגוב - פונוקול - 2006
מסע אספלט - ביצועים חדשים לשירי סשה ארגוב - 2011 WebCite query result, www.webcitation.org
תפוח זהב - סשה ארגוב - השירים היפים - 1974
ספרים

שיריו
ככה סתם - שירי סשה ארגוב, הוצאת ידיעות אחרונות, 1979.
את מה שרציתי - משירי סשה ארגוב, הוצאת ידיעות אחרונות, 1983.
שירי סשה ארגוב - התווים לפסנתר, הוצאת ידיעות אחרונות.
מעבר לתכלת, הוצאת יוסף שרברק, 2001
לקריאה נוספת

נפתלי וגנר, את המלל את הלחן ואת מה שביניהם: משקל פואטי ומוזיקלי בשירי סשה ארגוב, ירושלים: מוסד ביאליק, 2003.
אילנה איבצן, רֹב נגינות יש וצלילים: סשה ארגוב - חייו ויצירתו, תל אביב: הקיבוץ המאוחד, תשע"ד.
חנוך רון, "סאשה ארגוב: איש אחד שהוא סגנון", מוזיקה 5 (1987), 28–33.
נפתלי וגנר, ככה סתם אך לא סתם ככה: עימות בין משקל פואטי למשקל מוזיקלי בשירי ארגוב", מחקרי ירושלים בספרות עברית כ (תשס"ו), 39–51.
הערות שוליים

↑  אלכסנדר (סשה) ארגוב באתר זמרשת
↑  אלכסנדר סשה ארגוב - ביוגרפיה (המשך), באתר הספרייה הלאומית
↑  הקבר של אלכסנדר (סשה) ארגוב בבית העלמין ירקון, באתר BillionGraves.
↑  מידע על בול סשה ארגוב, באתר התאחדות בולאי ישראל
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007310167605171  BnF: cb15501931q (data)  CiNii: DA16175499  GND: 1052657273  ISNI: 0000 0000 8352 7975  LCCN: n2003070852  MusicBrainz: 23e76ed7-0ac6-4174-90c3-22ad8ab38204  NLA: 53140674  SNAC: w6f76krf  VIAF: 5233994   WorldCat (עם VIAF): 5233994
איציק קלה

| --- | --- |

 לידה:  3 במאי 1953 (בן 71) ירושלים, ישראל
 שם לידה:  יצחק קלה
 מוקד פעילות:  ישראל 
 תקופת הפעילות:  מ-1971
 עיסוק:  זמר
 סוגה:  מוזיקה מזרחית
 שפה מועדפת:  עברית 
 itzik-kala.com
 
יצחק (איציק) קלה (נולד ב-3 במאי 1953) הוא זמר ישראלי ומהבולטים שבז'אנר המוזיקה הים תיכונית.
ביוגרפיה > פרשיות מס הכנסה

קלה היה מעורב במספר פרשיות מס מול שלטונות מס הכנסה:
בשנת 1987 הגיע קלה להסכם כופר עם מס הכנסה.
בשנת 2000 הורשע בעבירות העלמת מס ונגזרו עליו שלוש שנות מאסר על תנאי וכן הוטל עליו קנס.
במרץ 2008 הורשע בעבירות מרמה, השמטת הכנסות ודיווח כוזב למע"מ, ובספטמבר 2008 גזר עליו בית המשפט שלושה חודשי עבודות שירות, שישה חודשי מאסר על תנאי וקנס בסך 80 אלף ש"ח.
בין אלבומיו

על הרי הקסטל (1978)
איציק קלה והכוכבים (1981)
מאמי מאמי / בחצות הליל (1985)
מלאך שלי (1986)
עד מתי
תני לי יד
כולנו בחפלה (1987)
מכתב אהבה (1987)
אדם ועולמו (1988)
להיטי זהב (1989)
כל עוד נאמין (1991)
הלהיטים הגדולים (1991)
השירים השקטים (1993)
השירים השמחים (1993)
בי נשבעתי (1992/1993)
והיא איננה (1995)
אנא כורדי
אני קורא בשמך (1997)
חפלה ערבית (1998)
שמור עלינו (2000)
שאלי (2001)
מחפש את הדרך (2002)
תביני אותי (2003)
איציק קלה וחברים (2004)
בהופעה חלק א (2004)
בהופעה חלק ב (2004)
להיטי זהב (2004)
תסתכלי לי בעיניים (2005)
המיטב (2005)
מתגעגע (2007)
שר ומארח (2007)
בשירי מסורת (2009)
המובחרים (2009)
שיהיה רק במזל (2010)
לך אלי (2012)
מאז ולתמיד (2013)
שירי נוסטלגיה (2014) (עם תמיר גל)
הערות שוליים

↑  איציק קלה, באתר www.ishim.co.il
↑  בתוכנית פתחי את שי בערוץ 14 04\06\2024
↑  אסף נבו, ‏גם איציק קלה יופיע בקיסריה, באתר ‏מאקו‏, 24 ביוני 2009
↑  IDF Court sentences 4 Palestinians for infamous rock throwing incident, The Jerusalem Post | JPost.com (באנגלית אמריקאית)
↑  מערכת mako סלבס, ‏עצוב: בתו של הזמר איציק קלה הלכה לעולמה, באתר ‏מאקו‏, 24 באוקטובר 2023
↑  בר חיים, "הנשמה שלי הלכה לעולמה": איציק קלה משתף על הטרגדיה, באתר עכשיו 14, 29 בפברואר 2024
↑  יוסי אלי , איציק קלה שוב מסתבך, באתר nrg‏, 20 בספטמבר 2008
↑  תפ (י-ם) 4071/05 מדינת ישראל - פרקליטות מחוז ירושלים נ' יצחק קלה
↑  רותי אברהם, הזמר איציק קלה נשלח ל-3 חודשי עבודות שירות, באתר News1 מחלקה ראשונה, 17 בספטמבר 2008
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007303459505171  ISNI: 0000 0000 6835 8472  LCCN: n2018024618  MusicBrainz: 73971e9b-35f7-4d2a-a0d5-b0c835055182  VIAF: 97340428   WorldCat (עם VIAF): 97340428
בתיה פרוסט

| --- | --- |

 לידה:  10 בנובמבר 1938 בודפשט, הונגריה
 פטירה:  27 בינואר 2025 (בגיל 86)
 מדינה:  ישראל 
 פעילות בולטת:  ממייסדי המחלקה למתורגמנות בבר-אילן
 השכלה:  בית הספר לתרגום ומתורגמנות 
 מעסיק:  אוניברסיטת בר-אילן 
 בן או בת זוג:  יוסי פרוסט 
 מספר צאצאים:  3 
 
בתיה (ברברה) פרוסט (10 בנובמבר 1938 – 27 בינואר 2025) הייתה מתורגמנית ישראלית, ממייסדי המחלקה לתרגום וחקר התרגום באוניברסיטת בר-אילן ששימשה כמתורגמנית ברבים מהאירועים הבינלאומיים המרכזיים בתולדות ישראל בתחומי הפוליטיקה, הכלכלה, התרבות והמשפט.
ביוגרפיה > ראשית חיים והשכלה

נולדה ב-1938 בבודפשט שבהונגריה, ללוטה ועקיבא שלזינגר. פרוסט היא נצר למשפחת רבנים ידועה ששורשיה ברב עקיבא איגר והחת"ם סופר ובעלת הוצאת ספרי קודש, כמו גם ספרי ילדים וספרי אמנות "סיני", לה היו טרם מלחמת העולם השנייה סניפים בווינה ובבודפשט. בשנת 1939, נוכח עליית האיום הנאצי עלו פרוסט והוריה לפלשתינה. פרוסט למדה בגימנסיה גאולה בתל אביב ושירתה בחיל המודיעין.
בשנת 1958 עם תום שירותה הצבאי, יצאה פרוסט ללימודים בתחום המתורגמנות ב-School of Translation and Interpretation (אנ') בז'נבה שבשווייץ.
ביוגרפיה > קריירה כמתורגמנית

בתחילת שנות השבעים הקימו אדם ריכטר ופרוסט את המגמה לתרגום בכתב ולתרגום בעל פה באוניברסיטת בר-אילן, בה לימדה ואותה פיתחה, כמרצה בכירה, במגמות תרגום בכתב ותרגום סימולטני בשפות עברית, אנגלית, גרמנית וצרפתית והעמידה תלמידים הרבה, עד לפרישתה ב-1991.
במקביל לעיסוקה האקדמאי, עסקה פרוסט במתורגמנות ובארגון צוותי מתורגמנים בישראל ומחוצה לה וקולה נשמע מעל גלי האתר באירועים מרכזיים רבים בהיסטוריה של מדינת ישראל, כשלתהודה הרבה ביותר זכה קולה בתרגום המשפט ששודר ברדיו ובטלוויזיה נגד ג'ו איוון דמיאניוק.
החל משנת 1973 פרוסט הייתה חברה בארגון הבינלאומי למתורגמני ועידות AIIC.
פרוסט שימשה כמתורגמנית לנשיאי ישראל ולראשי ממשלתה וכן שימשה כמתורגמנית במשרד החוץ באין ספור ביקורים בינלאומיים. פרוסט משמשת כראש צוות המתורגמנים בכנסת ישראל ושימשה מתורגמנית, בין היתר, בביקורה בכנסת של ביאטריס מלכת הולנד, בביקוריהם הנשיאותיים של ביל קלינטון וג'ורג' בוש, הקאנצלרים של גרמניה קוהל, שרודר ומרקל, הנשיאים מיטראן ושיראק מצרפת, כמו גם נשיאי ניגריה, בולגריה וקניה, ראש ממשלת בריטניה בלייר וראשי ממשלות יוון, קרואטיה ורומניה.
במסגרת עבודתה, פרוסט שימשה מתורגמנית ברפרטואר נרחב של נושאים שונים ומגוונים – בין אם כמתורגמנית באיחוד האירופאי, בין אם בכנסים יהודיים (הקונגרס הציוני, מכבי עולמי, ויצו, הדסה, הקונגרס היהודי העולמי, הסוכנות היהודית ועוד) בין אם בנושאי ספורט - בכנסים בנושאים רפואיים (Periodontics, Nephrology, Ophthalmology, Psychiatry, Optometry, MSD Reflexology ,Dermatology ,Geriatrics), באירועי תרבות (כפרס וולף ופרס דן דוד, הקונגרס הבינלאומי של מבקרי תיאטרון, האקדמיה למוסיקה, פסטיבל השירה ועוד) בתחומי התעשייה, הכלכלה והטכנולוגיה (בתחום האנרגיה הסולארית, קונגרס הבנקאות הבינלאומי, הקונגרס הבינלאומי במיסים וחשבונאות, כנס "כלכלה פיתוח ושלום", "כנס העסקים של ישראל" ועוד) ובתחומי המשפט, ראש וראשונה, כאמור, במשפט דמיאניוק, בו שימשה כמתורגמנית בית המשפט, כמו גם במשפט פושע המלחמה ההונגרי שנערך בטורונטו קנדה.
פרסומים

בשנת 1984 פרוסט תרגמה וערכה את ספרו של פרנסואה מיטראן "כאן ועכשיו-שיחות עם מיטראן".
חיים אישיים

הייתה נשואה ליוסי פרוסט, שהיה מזוהה עם רבים ממפעלות התרבות והאמנות בישראל, ואם לשלושה. נפטרה בינואר 2025.
הערות שוליים

↑  מרים שלזינגר, אלעדה ויצמן ופרנסין קופמן, המחלקה לתרגום וחקר התרגום מהכשרה מקצועית לדיסציפלינה אקדמית, אוניברסיטת בר-אילן מראיון למעש כרך א - אבני דרך ותולדותיהן של המחלקות, עמ' 449-462
↑  ⁨מעריב⁩ | עמוד 29 | 19 דצמבר 1977 | אוסף העיתונות |, באתר הספרייה הלאומית
↑  משפט דמיאניוק 28.7.1987, נבדק ב-2022-10-18
↑  Experience & Résumé, ‏2015-09-02 (באנגלית)
↑  כאן ועכשיו: שיחות עם גי קלס - קו אדום - פרנסואה מיטראן
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987013219957105171
אמה מאיירס

| --- | --- |

 לידה:  2 באפריל 2002 (בת 22) אורלנדו, פלורידה, ארצות הברית ארצות הברית
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-2010 
 פרופיל ב-IMDb
 
אמה מאיירס (באנגלית: Emma Myers; נולדה ב-2 באפריל 2002), היא שחקנית אמריקאית. החלה את הקריירה שלה כילדה-שחקנית ב-2010, כשהופיעה בסדרת הטלוויזיה "קרחות יער" (The Glades). קבלה את פרסומה ב-2022 בעקבות השתתפות בתפקיד ראשי בסדרת הטלוויזיה של נטפליקס "ונסדיי". שם שיחקה את  אניד סינקלייר, שותפתה למעונות של ונסדיי אדמס, ונערת זאב. ב-2024 קבלה תפקיד ראשי בסדרה ״המדריך לרצח לילדות טובות״ שמבוססת על רומן מאת הולי ג׳קסון באותו שם.
ראשית חייה

אמה מאיירס נולדה ב-2 באפריל 2002 באורלנדו, פלורידה, ארצות הברית. יש לה אחות אחת, איזבל מאיירס. למדה בקואופרטיב של חינוך ביתי ו"מעולם לא חוותה חוויה של בית ספר". סיפרה שלא היו לה הרבה אינטראקציות חברתיות כילדה והייתה ילדה מופנמת ואאוטסיידרית. את החלטתה לעסוק במשחק קיבלה כשצפתה בסרט המתאר את מאחורי הקלעים של שר הטבעות.
קריירה

מאיירס החלה לשחק בגיל 8 כשחקנית ילדה בשנת 2010, אז הופיעה לראשונה בסדרת הטלוויזיה "The Glades" ובתפקיד קטן בסרט "מכתבים לאלוהים".
ב-2020 היא הופיעה ב-3 תוכניות טלוויזיה: בתפקיד משנה בסדרה האמריקאית "האופה והיפה" (המבוססת על הסדרה הישראלית להיות איתה), בסדרה "המת בלילה" ובסרט הטלוויזיה "טעימה מחג המולד". ב"האופה והיפה" שחקה בתפקיד סטפני, בסדרה "המת בלילה" שחקה בתפקיד הנערה ממגנוליה ובסרט הטלוויזיה "טעימה מחג המולד" בתפקיד ביבי ג'ורדן. ב-2021 שיחקה בסרט "נערה במרתף" בתפקיד מארי קודי.
בנובמבר 2022 החלה לשחק בתפקיד ראשי בסדרה של נטפליקס "ונסדיי", בתפקיד אניד סינקלייר, נערת-זאב ושותפתה לחדר של ונסדיי. את ונסדיי בסדרה מגלמת השחקנית ג'נה אורטגה.
ב-2023 שיחקה בסרט "Southern Gospel" בתפקיד אנג'י בלקברן. באותה שנה הופיעה בתפקיד הראשי בקומדיה של נטפליקס "משפחה לא מחליפים".
ב-2024 שיחקה בתפקיד הראשי כפיפה פיץ-אמובי בעיבוד לסדרה של BBC לרומן של הולי ג'קסון "המדריך לרצח לילדות טובות".
חיים אישיים

מאיירס היא מעריצה של ז'אנר הקיי-פופ, במיוחד של הלהקה סבנטין. בראיון היא סיפרה כי שר הטבעות ומלחמת הכוכבים השפיעו רבות על תפיסת העולם שלה כנערה.
פילמוגרפיה > קולנוע

| שנה | סרט | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2010 | מכתבים לאלוהים | ילדה קטנה באוטובוס |  |
| 2021 | נערה במרתף | מרי קודי |  |
| 2023 | Southern Gospel | אנג'י בלאקברן |  |
| 2023 | משפחה לא מחליפים | סיסי ווקר |  |
| 2025 | מיינקראפט: הסרט | נטלי | מצטלם |
פילמוגרפיה > טלוויזיה

| שנה | סדרה | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2010 | הגליידס | פייג' סלייטון |  |
| 2020 | האופה והיפה | סטפני |  |
| 2020 | המת בלילה | הנערה ממגנוליה |  |
| 2020 | טעימה מחג המולד | ביבי ג'ורדן |  |
| 2022 - היום | ונסדיי | אניד סינקלייר |  |
| 2024 - היום | המדריך לרצח לילדות טובות | פיפ פיץ-אמובי | תפקיד ראשי; 6 פרקים |
הערות שוליים

↑  yuval saar, הלהיט של נטפליקס: הספין־אוף של משפחת אדמס, באתר מגזין פורטפוליו, ‏6 בדצמבר 2022
↑  Condé Nast, Netflix Star Emma Myers Is Wednesday’s Biggest Fan, Teen Vogue, ‏2022-11-24 (באנגלית אמריקאית)
↑  Condé Nast, Netflix Star Emma Myers Is Wednesday’s Biggest Fan, Teen Vogue, ‏2022-11-24 (באנגלית אמריקאית)
↑  Emma Myers Behind The Scenes of Netflix "Family Leave" #emmamyers #familyleave #behindthescenes, נבדק ב-2023-05-02
↑  Max Goldbart, ‘Wednesday’ Star Emma Myers To Lead The BBC’s ‘A Good Girl’s Guide To Murder’ Adaptation, Deadline, ‏19 ביוני 2023
רשת מדיה

| --- | --- |

 נתונים כלליים
 סוג:  בעלת רשת 13 וחדשות 13, בעלת "ערוצי הדרמות הטורקיות", "ערוצי הסדרות ההודיות", "ערוצי הדרמות הספרדיות", ערוץ הריאליטי, ערוץ השעשועונים וערוץ הנופש, ערוץ העיצוב, ערוץ האופנה הישראלי, מפעילת אתר האינטרנט של ערוץ 13 לשעבר (6 בנובמבר 1993 – 28 באוקטובר 2017) זכיינית שידור טלוויזיונית של ערוץ 2
 תקופת הפעילות:  15 באפריל 1992 – הווה
 מיקום המטה:  תל אביב-יפו 
 משרד ראשי:  הברזל 23, רמת החייל, תל אביב, ישראל
 שליטה בחברה:  לן בלווטניק (52%) האחים וורנר-דיסקברי (21%) נדב טופולסקי (13.5%) אודי אנג'ל (8%) שטראוס גרופ (5.5%)
 מוצרים עיקריים:  תכנים טלוויזיוניים הפעלת ערוצי טלוויזיה ואתרי אינטרנט
 מנכ"ל:  אמיליאנו קלמזוק
  
 13tv.co.il
 
"רשת מדיה בע"מ" (לשעבר "רשת-נגה"), המוכרת במותג הטלוויזיה "רשת 13", היא חברת תוכן ישראלית, אשר הפעילה את ערוץ 2 מ-4 בנובמבר 1993 ועד 31 באוקטובר 2017, יחד עם שידורי קשת, הטלוויזיה החינוכית וחברת החדשות (ועד 29 באוקטובר 2005 גם לצד טלעד). ב-28 באוקטובר 2017 הסתיימו שידורי הזכיינית בערוץ 2 והחל מחצות הלילה של 1 בנובמבר, שידורי החברה מתקיימים במסגרת ערוץ 13.
החל מ-16 בינואר 2019, מפעילה גם את "חדשות 13" כחלק ממיזוג "רשת" עם ערוץ עשר. החברה מפעילה גם ערוצי סדרות דרמה בשפות טורקית, הודית וספרדית (לצופי HOT ,yes, פרטנר tv וסלקום tv), ערוץ הריאליטי, ערוץ הנופש וערוץ השעשועונים (לצופי yes‏, HOT‏ סלקום TV ופרטנר TV) ואת אתר האינטרנט "13tv.co.il" (לשעבר reshet.tv), שכולל בתוכו גם את ארכיון nana10 (שבהמשך הפך לאתר חדשות 13, שכיום הוא חלק מ-13tv.co.il).
היסטוריה

בשנת 1984 היה דן שילון מנכ"ל חברת רשת-תקשורת והפקות בע"מ. דייוויד פדרמן כיהן בעבר כיו"ר החברה.
ב-4 בנובמבר 1993 עלה לראשונה לשידור הערוץ השני המסחרי, הנמצא במסגרת הרשות השנייה לטלוויזיה ולרדיו. עם הקמת הערוץ נמנו שלוש זכייניות שידור האחריות לגוף השידורים ולתוכני הערוץ – "שידורי קשת", "טלעד" ו"רשת". שלוש הזכייניות, אשר קיבלו חוזה שידורים לעשור אחד, החליטו שכל תקופת זמן יחליפו ביניהן ימי שידור, כך שאחת מהן תקבל שלושה ימי שידור, והשתיים האחרות – שניים.
באפריל 2005, עם סיום העשור, התקבלה החלטה על ידי ועדה הנכללת במשרד התקשורת, שרק שתי זכייניות תקבלנה חוזי שידור לעשור העוקב. מתוך ארבע המתמודדות (המתמודדת הרביעית הייתה כאן, גוף אשר לא שידר בעבר) נבחרו "קשת" ו"רשת" להוביל את לוח המשדרים. "קשת", אשר זכתה בציון סופי הגבוה במכרז, קיבלה ארבעה ימי שידור, בעוד ש"רשת" זכתה לשדר רק שלושה. לפיכך שידרה "רשת" עד 2007 בימים ראשון–שלישי ו"קשת" רביעי–שבת. בשנים 2008, 2010 וב-1 בינואר 2012 השתנו ימי השידור והיא משדרת ברביעי–שבת. מאז הזכייניות החליפו ביניהן את הימים מדי שנה.
עד מרץ 2009, שימש יוחנן צנגן כמנכ"ל החברה, אז החליפו אבי צבי.
עד 2013, השותפים בחברה היו אודי אנג'ל ומשפחת עופר באמצעות "ל.י.ן אור תקשורת" (51%), אביב גלעדי ונפתלי ש.ש. אחזקות (20%), עוגן ים אחזקות (13%), ושטראוס גרופ (16%).
באוגוסט 2012 רכשה רשת מ-Castaway את זכויות השידור של "הישרדות" בישראל. לפיכך, שידור העונות הבאות של תוכנית המציאות התקיים בערוץ 2. ערוץ 10 מחה על כך שתוכנית הדגל שלו נגנבה-לכאורה ומסר שיפתח בצעדים שונים כדי להשיב אליו את הזיכיון לתוכנית.
בדצמבר 2013 רכשה חברת "אנדמול" ההולנדית 33% מחברת "רשת". 51% מהחברה הם בידי אודי אנג'ל, ו-16% בידי משפחת שטראוס.
בנובמבר 2015 שונה שם החברה מ"רשת-נגה בע"מ" אל "רשת מדיה בע"מ".
ב-13 באוקטובר 2016 נודע כי רשת הגישה בקשת רישיון למעבר ל-7 ימים בשבוע.
בין 6 ל-7 בספטמבר 2017 העלתה רשת קדימון לשידורי ערוץ 13 החדש שבבעלותה, תחת הכותרת "ערוץ 2 עובר לערוץ 13". הכותרת הוגדרה על ידי הרשות השנייה כמטעה ונדרשה תגובת הזכיין לקדימון. כמו כן הרשות הורתה לזכיין להסיר את התשדיר מהשידור במיידי.
יום השידורים המלא האחרון של רשת במסגרת שידורי ערוץ 2 היה יום שבת, 28 באוקטובר 2017. אולם ב-31 באוקטובר, יום השידורים האחרון של ערוץ 2 בכלל, קיבלה רשת זמן אוויר מקשת כדי לקדם את עליית ערוץ 13 לאוויר. מ-1 בנובמבר 2017 מפעילה החברה את ערוץ 13 החדש, ומשדרת בו רצוף, שבעה ימים בשבוע.
המיזוג עם ערוץ עשר

עוד בתקופת ערוץ 2 דובר רבות על מיזוג של שחקנים בשוק התקשורת, בין אם מהלך שיאחד את זכייניות ערוץ 2 לכדי זכיינית אחת (מהלך שעל פי החשד קודם לכאורה עבור ארנון מילצ'ן בסיועו לכאורה של רה"מ בנימין נתניהו כדי שמילצ'ן ירכוש את מניות הזכיינית "רשת"), ובין אם מהלך שיאחד בין אחת מהזכייניות של ערוץ 2 עם ערוץ עשר. בתחילה דובר על מגעים בין "רשת" לזכיינית המתחרה, "שידורי קשת", מהלך שלא צלח, אך רבות דובר על איחוד אפשרי בין הזכיינית רשת לבין ערוץ עשר, כבר משנת 2008.
בעת הפיצול טענו הערוצים המסחריים כי הם מתקשים להתמודד עם הרגולציה וכי ההכנסות מפרסום ירדו באופן משמעותי[דרוש מקור], וכתוצאה מכך נבחנה שוב האפשרות למזג בין רשת לערוץ עשר. לפי דיווחים בכלי תקשורת התקיימו מגעים בין הצדדים, תוך אפשרות ש"קשת" תרכוש את חלקה של "רשת" בחברת החדשות (דבר שקשת ניסתה לעשות כבר בערב הפיצול, אך לא יצא לפועל בשל סירובה של "רשת") ואילו "רשת", ביחד עם ערוץ עשר, תהיה בעלת השליטה בחברת חדשות 10. ב-20 במרץ 2018 פורסם ב"TheMarker" כי בעלת השליטה בערוץ ובחברת החדשות, RGE, מתכוונת למכור את חברת החדשות בתמורה ל-200 מיליון שקל. מנכ"ל ערוץ עשר, יוסי ורשבסקי, הגיב לפרסום שמדובר ב"ידיעה שקרית".
ב-13 ביוני 2018 העבירו בעלי המניות ב"רשת" וערוץ עשר מזכר הבנות עליו חתמו שתי החברות, המבקש לפתוח בהליך מיזוג ביניהן. ב-4 ביולי 2018 חתמו רשת וערוץ עשר על הסכם המיזוג. ב-8 באוגוסט 2018 אושר המיזוג על ידי הממונה על ההגבלים העסקיים.
ב-15 באוקטובר 2018 הודיעו בעלי המניות של רשת מבטלים את המיזוג עם ערוץ עשר לאור עיכוביה של הרשות השנייה בקבלת החלטה לגבי המיזוג. עם זאת, נקבע כי הרשות השנייה תדון בנושא המיזוג שוב ותגיע להכרעה ב-7 בנובמבר 2018. שר התקשורת איוב קרא דחה את הדיון ל-8 בנובמבר 2018, ובו אושר המיזוג בין שני הגופים ותחילת שידורי הערוץ הממוזג ב-1 בינואר 2019. עקב כך, צפוי ערוץ עשר לסיים את שידוריו ב-31 בדצמבר 2018, כשבאותו יום יסתיימו שידורי חברת החדשות בערוץ 13, וביום למחרת "רשת" תשדר את תוכני ערוץ עשר ואת תוכניות חדשות עשר.
לפי הערכות, המיזוג עלול להתקיים רק במהלך ינואר 2019 ולא בתחילתו, ובשל כך ערוץ עשר וערוץ 13 יסיימו את שידוריהם במתכונתם הנוכחית רק במהלך ינואר.
ב-3 בינואר 2019 אושר המיזוג על ידי ועדת הריכוזיות. ב-15 בינואר הסתיימו שידורי ערוץ עשר, וב-16 בינואר החלו שידורי הערוץ הממוזג באפיק 13.
חלק ניכר מעובדי שני הערוצים התנגד למהלך המיזוג מפאת חששותיהם לזכויותיהם ומקומות עבודתם. ב-23 בינואר, שבוע לאחר תחילת שידורי הערוץ הממוזג, הושג הסכם קיבוצי שאושר על ידי ההסתדרות, הנהלת הערוץ הממוזג ונציגי ועד העובדים בערוץ. לפי ההסכם, 80 עובדים משני הערוצים יפוטרו, מי שיהיו מעוניינים בכך יוכלו לפרוש מרצונם בתנאים מיטיבים, ואם יפתחו תקנים חדשים או יתפנו תקנים קיימים בעתיד, תינתן עדיפות באיושם למועמדים שעבדו בערוצים אלה בעבר.
תביעת לשון הרע

באוגוסט 2024 חויבה רשת מדיה, יחד עם "חדשות 13", גיא לרר ואדם שפיר, בתשלום פיצוי כולל של 410 אלף ש"ח לאלעזר שטרן, בתביעת לשון הרע שהגיש עקב פרסומים שייחסו לו טיוח תלונות על הטרדה מינית.
סמלילי החברה

רשת כזכיינית שידור שינתה את סמלילה במהלך השנים, פעמים רבות משאר הזכייניות בערוץ.
סמליל החברה הראשון היה צלחת לוויין המשדרת וקולטת את אותות התחנה ושמשה בתור האות ש' בכתב בלוגו ששתי האותיות האחרות היו אותיות דפוס, ובשנות ה-90', שתי קשתות משתלבות ויצרו את האות ש' בכתב שהוקפו בשנת 1999 בצורה מעוגלת ורודה. בשנת 2000 עיצב איתן ברטל סמל ריבוע המוקף בריבוע אחר שהיה חדשני ושונה לתקופתו. עם זאת, בין השנים 2000–2015 עבר המותג שינויי עיצוב באופן תכוף, כמעט מידי כמה חודשים ללא קו מנחה אחיד. בעקבות פיצול ערוץ 2, עוצב סמליל ערוץ 13 כספרות הערוץ שנסגר אך הן שונו בהמשך לסמל בועת דיבור. בשנת 2022 פושטו אותיות הסמל שוב.
סמלילה הראשון של רשת עד 1997
סמלילה של רשת בשנים 1997–2000
הופעה נוספת לסמליל רשת 1997–2000
סמלילה של רשת שעוצב על ידי איתן ברטל בשנת 2000, והופיע עד שנת 2005
סמלילה של רשת בשנים 2005–2008
סמלילה של רשת בשנים 2008–2010
סמלילה של רשת בין השנים: 2010–2011
סמליל רשת בשנים: 2010–2011 בגוון מוזהב
סמלילה של רשת בשנים 2011–2015
סמלילה של רשת בשנים 2015–2016
סמלילה של רשת בשנים 2016–2017
סמליל ראשוני שהופיע בפרסומים לאחר מכרז האפיקים ב-2017, בו רשת קיבלה את אפיק 13
הסמליל של רשת החל מנובמבר 2017, עת המעבר לשידור עצמאי בערוץ 13 (טרם מיזוג רשת-עשר)
סמליל ערוץ 13 ששימש את הערוץ לאחר המיזוג של רשת וערוץ עשר ב-16 בינואר 2019 עד לסוף שנת 2021
סמליל רשת 13 החל מראשית שנת 2022
תכנים בולטים בשידורי הזכיינית

עד לאמצע שנות ה-2020, תוכניותיה של "רשת" זכו לרייטינג יציב ולעיתים גבוה. בין התוכניות שזכו להצלחה, בעיקר בימיה כזכיינית ב-ערוץ 2, ניתן למנות את משחק מכור, אקס פקטור, המירוץ למיליון, The Voice, הישרדות, הכול הולך, החיים זה לא הכל ורוקדים עם כוכבים. חוץ מהפקות המקור הישראליות, שידרה "רשת" בימיה כזכיינית גם סדרות רכש מצליחות, ביניהן סקס והעיר הגדולה והסופרנוס.
תכנים בולטים בשידורי הזכיינית > תכנים בולטים בהווה > סדרות דרמה וקומדיה

"חברות" (עברה מערוץ עשר) (2019–הווה): סדרה קומית בכיכובה של ליטל שוורץ.
"לה פמיליה" (עברה מערוץ עשר) (2019–הווה): סדרה קומית בכיכובם של רותם אבוהב, מריאנו אידלמן ונורמן עיסא.
"בלקספייס" (2020–הווה): סדרת דרמה בדיונית בכיכובו של גורי אלפי.