stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
רודולף נורייב
הערות שוליים

↑  מתוך שאלות נפוצות אודות רודולף נורייב באתר www.nureyev.org.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007304179405171  PLWABN: 9810590321705606  BIBSYS: 90214086  BNE: XX1514328  BnF: cb13166908p (data)  CANTIC: a11518674  CiNii: DA04655056  GND: 118589024  ICCU: RAVV070712  ISNI: 0000 0001 2275 5891  LCCN: n79063858  LNB: 000101918  MusicBrainz: 0c7c124e-a107-4fd7-aea7-7a40f5952600  NARA: 10580598  NDL: 00621222  NKC: jn19992000797  NLA: 35393173  NLG: 98962  NLK: KAC2020N4151  NSK: 000482733  NTA: 069560366  RERO: 02-A000123019  SELIBR: 196251  SNAC: w63j3fg2  SUDOC: 080878695  Trove: 724092  VIAF: 148483   WorldCat (עם VIAF): 148483
גיל אגינסקי

| --- | --- |

 מדינה:  ישראל 
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 תקופת הפעילות:  1988–2020 (כ־32 שנים)
 דרגה:   תת-אלוף
 תפקידים בשירות
 מפקד שייטת הצוללות  נספח חיל הים בארצות הברית  מפקד בסיס חיפה
 
גיל אגינסקי-פרץ הוא קצין צה"ל במילואים בדרגת תת-אלוף, בתפקידו האחרון כיהן כמפקד בסיס חיפה של חיל הים.
ביוגרפיה

אגינסקי התגייס לצה"ל ב-1988 ועשה את מרבית שירותו בחיל הים בשייטת הצוללות, כחייל וכקצין בצוללות מסדרת גל ומסדרת דולפין. פיקד על הצוללת אח"י תקומה. בשנים 2011 עד מאי 2015 פיקד על שייטת הצוללות. בתקופת כהונתו הוכנסה לשירות הצוללת הראשונה מסדרת דולפין AIP "אח"י תנין". בתפקידו הבא שירת כנספח חיל הים בארצות הברית. באוגוסט 2017 קודם לדרגת תת-אלוף ומונה למפקד בסיס חיפה. ביולי 2020 סיים את תפקידו בצה"ל.
באפריל 2022 הצטרף לחברת טורבוג'ן, העוסקת בפיתוח מיקרו-טורבינה.
הערות שוליים

↑  אמיר בוחבוט‏, החבר'ה הטובים עם הטורפדו: הכירו את מפקדי הצוללות, באתר וואלה, 27 בפברואר 2014
↑  עמי רוחקס דומבה, ‏תא"ל גיל אגינסקי - המפקד החדש של בסיס חיל הים בחיפה, באתר "IsraelDefense‏", 17 באוגוסט 2017
↑  חנן גרינווד, מפקד בסיס חיפה היוצא: "חיזבאללה ינסה לפגוע באסדות הגז", באתר ישראל היום, 24 ביולי 2020
↑   יוסף חרש, החברה הישראלית שמצטרפת למהפכת המימן - ומגייסת את מפקד שייטת צוללות לשעבר, באתר TheMarker‏, 12 באפריל 2022
ג'ון היי ויטני

| --- | --- |

 לידה:  17 באוגוסט 1904 אלסוורת', ארצות הברית 
 פטירה:  8 בפברואר 1982 (בגיל 77) מנהסט, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 מקום קבורה:  Christ Church Cemetery 
 השכלה:  קולג' ייל 
 תפקיד:  שגריר ארצות הברית בממלכה המאוחדת 
 מפלגה:  המפלגה הרפובליקנית 
 בן או בת זוג:  בטסי קושינג רוזוולט ויטני (1942–1982)  ליז ויטני טיפלט (1930–1940) 
 פרסים והוקרה:  פרס אלייג'ה פאריש לאבג'וי (1964)  מדליית בנג'מין פרנקלין (1963) 
 
ג'ון היי ויטני (באנגלית: John Hay Whitney;‏ 17 באוגוסט 1904 - 8 בפברואר 1982), נודע גם בכינוי "ג'וֹק" (Jock), היה איל הון אמריקאי. בעליה של קרן ההון סיכון הראשונה‏, .J.H. Whitney & Co, מו"ל העיתון ניו יורק הרלד טריביון ושגריר ארצות הברית בבריטניה בין השנים 1957–1961.
שנים ראשונות

נולד במיין, בן למשפחת ויטני (אבות המשפחה היו ויליאם ברדפורד שהגיע לארצות הברית על סיפון ה"מייפלאואר" וג'ון ויטני, פוריטן שהגיע למסצ'וסטס ב-1635). אמו הייתה אשת החברה, מגדלת סוסי המירוץ והמשוררת הלן היי ויטני. בין באי בית הוריו היו אילי ההון ג'יימס ביוקנן דיוק וג'ון ד. רוקפלר. את השכלתו רכש בייל קולג'.
בנעוריו עסק באופן מקצועי בענפי ספורט כמרוצי סוסים ופולו. כספורטאי הופיע על שער גיליון טיים מגזין מה-27 במרץ 1933‏.
ב-1929 החל לעבוד במשרד עורכי דין בניו יורק והשקיע בחברת כריית הגופרית .Freeport Texas Co, עד מהרה היה לבעל המניות הפרטי הגדול בחברה וב-1933 היה ליו"ר הדירקטוריון שלה.
ב-1930 נשא לאשה את אשתו הראשונה ליז (Mary Elizabeth "Liz" Altemus), השניים התגרשו ב-1940. במהלך נישואיהם נקשר שמו של ויטני בפרשיות עם מספר נשים אחרות בהן פולט גודארד וג'ואן קרופורד.
עסקי קולנוע ותקשורת

ב-1933 החליט להשקיע, יחד עם ראשי RKO בטכנולוגיית הטכניקולור והקים את חברת Pioneer Pictures, שהפיקה סרטים שהופצו על ידי RKO. יחד עם דודנו, קורניליוס ואנדרבילט ויטני, רכש 15% מחברת טכניקולור. ויטני הפך לידיד קרוב של השחקן והרקדן פרד אסטר, כבר בראשית שנות השלושים השקיע במופעיו בברודוויי ועם הידוק קשריו בקולנוע הביא את אסטר ל-RKO. כמו כן השקיע כמחצית מסכום ההפקה של "חלף עם הרוח". ב-1940 מימן את הפקת סרטו של אלפרד היצ'קוק "רבקה".
ויטני ארגן מסיבות בהן נכחו כוכבי וכוכבות סרטים, אנשי הון וכלכלה ובכירי החברה הניו יורקית. באחת ממסיבות אלה הכירו קלארק גייבל וקרול לומברד. ב-1942 נשא ויטני לאשה את בטסי קושינג רוזוולט (Betsey Cushing Roosevelt Whitney), בתו של מנתח המוח הארווי קושינג ואשתו לשעבר של ג'יימס רוזוולט, בנו של פרנקלין דלאנו רוזוולט.
מלחמת העולם השנייה ואחריה

עם פרוץ מלחמת העולם השנייה התגייס ויטני למודיעין חיל האוויר האמריקאי בתפקיד של קצין מודיעין. הוא נפל בשבי בדרום צרפת אך הצליח להימלט מהרכבת שהובילה אותו למחנה השבויים.
ב-1946 ייסד יחד עם בֵּנוֹ שמידט את קרן ההון סיכון הראשונה. היה זה שמידט שטבע את המונח.
עסקי הקולנוע והתקשורת בבעלותו (שכללו גם תחנות רדיו ומגזינים) אוחדו תחת התאגיד .Whitney Communications Corp, שרכש ב-1958 את העיתון "ניו יורק הרלד טריביון" שהופץ באירופה. ויטני שימש כמו"ל העיתון עד 1966.
במהלך הבחירות לנשיאות ארצות הברית 1956 היה ויטני תומך נלהב של דווייט אייזנהאואר. משנבחר אייזנהאואר לנשיא ארצות הברית, מינה את ויטני לשגריר בבריטניה. ויטני כיהן במשרה זו עד 1961. שישים שנה קודם לכן כיהן במשרה זו בדיוק סבו של ויטני, ג'ון היי. אחת מהצלחותיו של ויטני הייתה שיפור היחסים בין ארצות הברית לבריטניה, שהתערערו במהלך מלחמת סיני, בה פעלה בריטניה בשיתוף פעולה עם צרפת וישראל, ללא תיאום עם ארצות הברית ובניגוד למדיניותה.
פילנתרופיה

ויטני תרם רבות לאוניברסיטת ייל, לבית החולים הפרסביטריאני בניו-יורק, לספריית העיר ניו יורק, לקרן למפעלי חינוך ולמלגות.
לקריאה נוספת

Kahn Jr., E.J. (1981). Jock: The Life and Times of John Hay Whitney. Garden City, NY: Doubleday & Company, Inc. ISBN 0-385-14932-8
הערות שוליים

↑  The Origins of Venture Capital
↑  שער טיים מגזין, 27 במרץ 1933
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007365286505171  BnF: cb12652591h (data)  GND: 12382740X  ISNI: 0000 0000 6679 801X  LCCN: n81022919  NTA: 375266542  SNAC: w6dr3cwg  ULAN: 500117452  VIAF: 2310149108404868780008   WorldCat (עם VIAF): 2310149108404868780008
כל החבר'ה

ערך זה עוסק בשיר של מוניקה סקס. אם התכוונתם לשיר של איזי, ראו .
כל החבר'ה הוא סינגל הבכורה של להקת הרוק הישראלית מוניקה סקס אשר יצא לאור ב-1 בפברואר 1995 על ידי חברת התקליטים הד ארצי כחלק מאלבום הבכורה שלהם, "פצעים ונשיקות" על ידי חברת התקליטים הד ארצי. את השיר כתב יהל סובול, הלחינו סובול ופיטר רוט, והפיק ירמי קפלן.
השיר עוסק בפרשת האונס הקבוצתי בקרית טבעון שהתרחשה ב-1994 ונחשב לאחד משירי המחאה הגדולים של הרוק הישראלי.
רקע

בשנת 1994 התנהל משפט בבית המשפט המחוזי בחיפה בפרשת האונס הקבוצתי בקרית טבעון.  7 נערים בני 15 עד 17 הואשמו בסדרה של מעשי אונס קבוצתי וניצול מיני של נערה בת 14 בקריית טבעון. בבוקר אחד בו יהלי סובול, סולן להקת הרוק הישראלית מוניקה סקס, נחשף לסיקור הפרשייה בעיתון מה שהוביל לכתיבת השיר:
באותו בוקר כשקראתי את הכתבה הזאת, זה פשוט עצבן אותי... אני לא יודע למה נתפסתי על זה באותו רגע. אבל כן זוכר שממש באותו רגע הנחתי את העיתון, לקחת דף A4, ופשוט כתבתי את השיר.
העבודה על השיר הזה ארכה עשרים דקות-חצי שעה עבודה, אולי. זה שיר כזה.. שיצא ככה.
לימים סיפר יהלי על מקרה שהתרחש בילדותו שלדעתו השפיע על כתיבת השיר:
אני בן 8–9, הוא בן 14–15, והוא קורא לי "בוא נעלה נשחק אצלך בבית".. ואז אנחנו עולים ומתחיל משחק כזה של התגוששות כזאת. לא עוברת דקה, ואמא שלי פותחת את הדלת, והיא אמרה לו לך הביתה.

בדיעבר פתאום קלטתי אחרי שנים.. שלי הייתה את האמא ברגע הזה שתגיד לילד "תלך" כי זה נראה לה לא בסדר וחשוד. זה חלק ממה שנגע לי, הסיפור הזה.
כתיבה, לחן ומשמעות השיר

ביצירת הלחן ניסה יהלי סובול ליצור לחן אדיש למילים, כך שיתאר את אדישות המערכת כלפי הנערה. את שאר הלחן חיבר פיטר רוט, חבר הלהקה והוא הופק בידי ירמי קפלן.
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| ” | כל החבר'ה חוזרים כל לילה לביקור בתוכך  הרופאים מקשיבים אם משהו זז בבטן  אבל הם לא מקשיבים ללבך | “ |

|  – מתוך מילות השיר |  – מתוך מילות השיר |  |
השיר עוסק באונס קבוצתי שחוותה נערה תוך שהוא מבקר את תגובת הסובבים כלפיה, את הרופאים העוסקים רק בדאגה מההיריון הלא מתוכנן ולא במצבה הנפשי של הנערה, את השופט בעקבות האשמת הקורבן, ואת מערכת המשפט בכלליות על היצמדות לחוק היבש.
סובול רצה לתאר את האנסים ככאלו הנמצאים במרכז המעגל החברתי הישראלי במשפט: ”הם מהסוג שהלך לקרבי, הם מהסוג שמרים את הדגל כשקוראים את 'יזכור' ביום השואה”. שחר אבן צור סיפר כי הייתה לו בעיה עם האזכור של השירות הקרבי משום שהוא עצמו שירת בקרבי, וכן עם האזכור של יום השואה שלדעתו הרגיש לא נכון ולכן שונה המשפט בשיר לגרסה חסרת אזכור של יום השואה: ”הם מהסוג שמרים את הדגל בטקסים בבית ספר ובתנועה”.
סובול סיים את השיר במשפט ”החוק היבש לא נרטב אף פעם, אפילו לא מדמעה של ילדה” אך המפיק ירמי קפלן סבר כי זה סגנון אדיש מדי והורה לחזור על המשפט האחרון של השיר שוב ושוב, כאלמנט המבטא זעקה השוברת את האדישות אשר מלווה את השיר.
יציאה לאור

השיר יצא לאור ב-1 בפברואר 1995 כחלק מאלבום הבכורה של הלהקה, "פצעים ונשיקות" על ידי חברת התקליטים הד ארצי. יהלי סובול אמר כי בעקבות הטקסט הנוקב של השיר הוא סייע ללהקה לבלוט בתחילת דרכה. גם שחר אבן צור סיפר לימים:
הרגיש לנו נכון לצאת עם מסר, לצאת עם שיר שהוא מעבר לשיר אהבה סטנדרטי כזה או אחר.. זה התחבר ל-DNA של הלהקה, מוניקה סקס זו להקה של טקסט לפני הכל. אפשר לעטוף את זה בכל סגנון מוזיקה או בכל עיבוד, אבל זו להקה של טקסט נוקב, והשיר הזה נתן את אקורד הפתיחה הכי נכון ללהקה הזו.
לאחר צאת השיר, המרכז לנפגעות תקיפה מינית יצרו קשר עם חברי הלהקה והכניסו אותם ואת השיר לקליפ שלהם. עם זאת ציין יהלי:
בהתחלה הוא הושמע המון. ההד התקשורתי היה גדול... אחרי זמן מה השיר נדחק אחורה על ידי שיר אחר מהאלבום, 'מכה אפורה', ומאז הוא לא מושמע יותר מדי.
ביצועים

בשנים הראשונות לאחר צאת השיר הוא בוצע בכל הופעה של הלהקה דבר שנפסק לאחר זמן מה, עקב תחושה של חברי הלהקה כי הקהל מתעלם מהמסר הנוקב של השיר. עם זאת, בעשור השני של המאה העשרים ואחת חזרה הלהקה לבצעו בהופעות וברדיו. סובול התבטא על כך בראיון:
היו תקופות ארוכות שלא התחשק לי לעשות אותו. בזמן האחרון אני נהנה לשיר שורות שעשויות להרגיז מישהו, לטלטל אותו, אז חזרתי אליו. המיינסטרים נהיה פה כל כך חנפני, שאני נהנה לשיר אותו.
בשנת 2001 ביצעה הלהקה את השיר במופע שהתקיים באולפני גלי צה"ל, ובשנת 2015, ביצעה אותו ברדיו תל אביב לרגל ציון 20 שנה לצאת השיר והאלבום. ב-20 בספטמבר 2011 בוצע גרסת כיסוי לשיר על ידי המוזיקאית הישראלית מאיה בלזיצמן, ובמאי 2024 שידר תאגיד השידור כאן פרק בפודקאסט שיר אחד העוסק בשיר.
קבלת השיר

בועז כהן מ"מעריב" תיאר את השיר ככזה ש"חונק את הגרון מזעם וכאב", ו"כמוהו לא נכתב מעולם שיר רוק עברי שלוקח סוגיה משפטית כנקודת משען". הוא כתב כי המרירות הצינית, המפוכחת והארסית של השיר מנטרלת את הזעם האפשרי ומותירה תמונת מצב חדה, ברורה וקרה. וציין כי יש מעט מאוד שירי רוק בעברית שאפשר להגדיר אותם כשירים חשובים כמו זה.
עינב שיף מאתר "וואלה!" כתב כי קשה למצוא 10 שירים ישראליים כתובים טוב משיר זה, ושגיא בן נון מ"וואלה!" כתב כי זהו שיר רוק חשוב וציין כי הוא נותר רלוונטי גם כעשרים שנה אחרי צאתו.
חלי טל שלם מאתר "פוליטיקלי קוראת" כתבה כי זהו שיר ביקורתי שחושף את המוסכמות החברתיות של אותה התקופה, לפיהן, העובדה שקורבן האונס לא הייתה בתולה, היוותה עילה מוסרית להקלה בעונש התוקפים. לבנת בן-חמו מ"גלגלצ" תיארה אותו כשיר חשוב שממחיש את היכולת של המוזיקה לבטא את מה שקשה לבטא בטקסט רגיל, וב"כאן 11" תיארו אותו כאחד משירי המחאה הגדולים של הרוק הישראלי.
בתודעה הציבורית בישראל נעשה הקשר בין השיר לפרשת האונס בשמרת, יהלי סובול הדגיש שהשיר נכתב על אונס שאירע בטבעון, אך ציין כי מילות השיר מתאימות גם למקרה זה.
מיקומי שיא > מצעדים שבועיים

|   ‏‏‏  1994> מדינה |   ‏‏‏  1994> מצעד |   ‏‏‏  1994> מיקום שיא |   ‏‏‏  1994>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  ישראל | המצעד השבועי של רשת ג | 21 |  |
ראו גם

כשאת אומרת לא
פרשת האונס בשומרת
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6 7 8 9 10  #שיר אחד
1 2 3  בועז כהן, ‏בועז כהן חזר יחד עם מוניקה סקס לתור הזהב של המוזיקה הישראלית, באתר מעריב אונליין, 1 בפברואר 2015
↑  יעל סלומון, השיר במשפט והמשפט בשיר, לשכת עורכי הדין, 2009
↑  דודי פטימר, ‏צלילים ראשונים: שירי הבכורה הישראלים הטובים בכל הזמנים | חלק ב', באתר מעריב אונליין, 27 במאי 2023
↑  דודי פטימר, ‏"לא יצא לי טייק, אז זרקתי את הגיטרה": פיטר רוט חושף סודות, באתר מעריב אונליין, 23 באפריל 2017
↑  מוניקה סקס - כל החבר'ה (באנגלית), נבדק ב-2023-05-08
↑  בועז כהן, השיר הכי חשוב שנכתב בעברית, באתר לונדון קולינג, ‏2011-04-15
↑  סטריאו ומונו, סטריאו ומונו, אתר הדיסקוגרפיה של המוסיקה הישראלית
↑   מוניקה סקס - כל החבר'ה - רדיו תל אביב 102FM, סרטון בערוץ "radio102fm", באתר יוטיוב (אורך: 04:13)
↑   מאיה בלזיצמן בתמונע - כל החבר'ה, סרטון בערוץ "יובל אראל", באתר יוטיוב (אורך: 05:02)
↑   כל החבר'ה, סרטון בערוץ "Maya Belsitzman & Matan Ephrat - Topic", באתר יוטיוב (אורך: 05:24)
↑  מאיה בלזיצמן, כל החברה, באתר ספוטיפיי, ‏2011
↑  עינב שיף, צילומים: נמרוד סונדרס‏, מספיק בני אדם: על הופעת מוניקה סקס בהאנגר 11, באתר וואלה, 25 בפברואר 2011
1 2  שגיא בן נון‏, פיטר רוט: "יש בישראל הידרדרות מוסרית וחברתית", באתר וואלה, 24 באוגוסט 2020
1 2  משיר השכונה עד קאקדילה: יש שינוי בתרבות האונס והשירה? | פוליטיקלי קוראת, באתר פוליטיקלי קוראת, ‏2022
1 2  גלי צה"ל, הדברים של לבנת בן חמו הבוקר בשידור. לקרוא ולשמור... "החוק היבש לא נרטב אף פעם, אפילו לא מדמעה של ילדה", באתר פייסבוק, ‏21 באוגוסט 2020
↑  לבנת בן-חמו, הבוקר בשידור אמרתי כמה דברים מהלב ויצא שהן נגעו בהרבה אנשים, אז ביקשו ממני בגלגלצ להעלות אותם על הכתב., באתר אינסטגרם, ‏21 באוגוסט 2020
↑  עכשיו 14 אקטואליה וחדשות, יעל גרימברג, קורבן האונס הקבוצתי בשמרת בשנת 1988 הלכה לעולמה, באתר עכשיו 14, 7 במאי 2023
↑  עידן אבני, הלכה לעולמה קורבן האונס בקיבוץ שמרת, באתר ישראל היום, 7 במאי 2023
↑  "כל החבר'ה לא נכתב על האונס בשמרת, אלא על מקרה אחר": הסודות מאחורי השירים של מוניקה סקס, באתר ynet, 4 במרץ 2022
↑  המצעד השבועי של רשת ג' מתאריך 13 בדצמבר 1994, באתר פזמונט
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz work: 4f6a9b5f-f38e-4197-a436-ecde6280e794
ההסכמה הלבבית

גלויה צרפתית משנת 1904 המציגה את בריטניה הבריטית ומריאן הצרפתייה רוקדות ביחד, כביטוי לידידות החדשה בין שתי המדינות.
ההסכמה הלבבית (בצרפתית: Entente Cordiale) הוא הכינוי להסכם שנחתם בלונדון בין צרפת לבריטניה ב-8 באפריל 1904. ההסכם עצמו דן בפתרון סכסוכים בין שתי המדינות בנוגע למספר מושבות קולוניאליות באפריקה, באסיה, ובאמריקה. אולם חשיבותה של "ההסכמה הלבבית" התבטאה בהתקרבות בין שתי המדינות, ושיפור ניכר ביחסים ביניהן, אחרי מאות שנים של איבה. התקרבות זו והתגברות האיום הגרמני הובילה לשיתוף פעולה ביניהן נגד גרמניה, שהגיע לשיא במלחמת העולם הראשונה.
הדוחף העיקרי להסכם היה תאופיל דֵלְקַסֵה, שמונה לשר החוץ של צרפת ביוני 1898. עד מהרה נאלץ להתמודד עם "תקרית פשודה" בה היה מאבק בין הקולוניאליזם הצרפתי והבריטי על השליטה בסודאן, ויצירת רצף קולוניאלי באפריקה. דלקסה הוביל בצרפת את הקו שקרא לנסיגה ולוויתור לבריטים. סיבה אחת לעמדתו זו הייתה הכרתו בעליונות הצי הבריטי. אולם סיבה נוספת הייתה רצונו, דווקא בנקודת שפל זו ביחסים בין המדינות, לחזק בעתיד את הקשרים עם בריטניה כמשקל נגד לאיום הגרמני. קו זה אכן הכריע את הכף והביא לסיום העימות ללא שימוש בכוח.
רקע

ניצחונה היקר של בריטניה במלחמת הבורים השנייה (1899–1902) שכנע את ההנהגה הבריטית כי אין ביכולתם לשמר את האימפריה שלהם ללא בעלות ברית. הייתה זו חריגה ממדיניות הבדידות המזהרת שאפיינה את מדיניות החוץ הבריטית במחצית השנייה של המאה ה-19. לכן, ב-1902 חתמה בריטניה על הסכם הגנה עם יפן. בין השנים 1898–1902 ניסה הקבינט הבריטי, ובייחוד שר המושבות ג'וזף צ'מברלין, לקדם ברית עם האימפריה הגרמנית. אולם הגרמנים רצו שבריטניה תצטרף לברית שלה עם הקיסרות האוסטרו-הונגרית ואיטליה (הברית המשולשת), דבר שבריטניה לא רצתה להסכים לו בשל רצונה להימנע ממעורבות עמוקה באירופה. עם נפילת רעיון הברית הבריטית-גרמנית, ורצונם של הצרפתים להגיע להסכם, פנו המדינאים הבריטים למשא ומתן רציני עם צרפת על נקודות המחלוקת הקולוניאליות.
במהלך מגעים אלו, במאי 1903 ערך המלך אדוארד השביעי ביקור ממלכתי בצרפת. בתחילה הוא התקבל בקרירות על ידי הציבור, וכאשר הוא והנשיא אמיל לובה נסעו בשדרות האליזה, נשמעו קריאות "יחי הבורים" בקהל. אולם עד מהרה כבש אדוארד את לב הפריזאים, בין השאר בעזרת הצרפתית המעולה שבפיו. הוא יצא מגדרו על מנת להראות את ידידותו לצרפתים. עם תום הביקור, ב-4 במאי, כבר זכתה שיירתו לתרועות הקהל. שינוי זה בדעת הקהל הצרפתית הזריק מרץ חדש במגעים בין המדינות.
ביוני הגיע הנשיא לובה, מלווה בשר החוץ דלקסה, לביקור גומלין בבריטניה. שני ביקורים אלה הכשירו את דעת הקהל לקראת הברית בין המדינות. במקביל ניהלו שרי החוץ, דלקסה והלורד לנדסדון, משא ומתן על ההסכם, שנחתם בלונדון על ידי שר החוץ הבריטי הלורד לנדסדון, והשגריר הצרפתי בבריטניה ויד ימינו של דלקסה, פול קמבון (Paul Cambon).
אף על פי שההסכם יישב רק סכסוכים קולוניאליים, הוא פתח את הדלת בפני יצירת ברית בין שתי המדינות, ברית שעיצבה את פני מערך הכוחות באירופה עצמה. ב-1907 חתמה בריטניה על הסכמה עם רוסיה, בנוגע לתחומי השליטה בפרס ובאפגניסטן. רוסיה הייתה בעלת בריתה של צרפת עוד מ-1892, וכך נוצרה "ההסכמה המשולשת", כמשקל נגד לברית המשולשת של גרמניה, אוסטרו-הונגריה ואיטליה. החלוקה בין שתי בריתות אלו היוותה את הבסיס למערך הכוחות במלחמת העולם הראשונה.
ב-2004 ציינו בריטניה וצרפת מלאת 100 שנה לחתימה על ההסכם. בין האירועים היו ביקורים של מלכת בריטניה בצרפת ושל נשיא צרפת בבריטניה, והשתתפות של הצבא הבריטי במצעד יום הבסטיליה בפריז.
עיקרי ההסכם

אנטנט הורכב משלושה מסמכים:
המסמך הראשון והחשוב ביותר היה ההצהרה המכבדת את האינטרסים של שתי המדינות במצרים ובמרוקו. בתמורה לכך שהצרפתים הבטיחו לא "להפריע" לפעולות הבריטיות במצרים, הבריטים הבטיחו לאפשר לצרפתים "לשמור על הסדר ולהעניק סיוע" לפעולות הצרפתיות במרוקו (עם זאת על הצרפתים נאסר להקים ביצורים על חופי מרוקו). חופש התנועה הצרפתי בתעלת סואץ הובטח, סעיף נוסף הכניס את אמנת קונסטנטינופול לתוקף.
המסמך השני עסק בניופאונדלנד ובחלקים ממערב ומרכז אפריקה. הצרפתים ויתרו על זכויותיהם (הנובעות מהסכם אוטרכט) על החוף המערבי של ניופאונדלנד, אם כי ניתנה להם הזכות לשמור על זכות הדייג באזור. בתמורה, הבריטים העניקו לצרפתים את העיירה יארבוטנדה (ליד הגבול המודרני בין סנגל לגמביה) ואת האיי דה לוס (חלק מגינאה המודרנית). הוראה נוספת עסקה בגבול בין הרכוש הצרפתי והבריטי ממזרח לנהר הניז'ר.
המסמך האחרון התייחסה לסיאם, מדגסקר וההברידים החדשים (ונואטו), הבריטים הכירו בתחום השפעה צרפתי מוצע ממזרח לאגן נהר צ'או פראיה שבתאילנד; בתורם, הצרפתים הכירו בהשפעה בריטית מוצעת על השטח שממערב לאגן הנהא. שני הצדדים ויתרו בסופו של דבר על כל רעיון של סיפוח שטח תאילנדי כלשהו. הבריטים משכו את התנגדותם שהצרפתים יפעילו מכס במדגסקר.
ראו גם

המשבר המרוקאי הראשון
יחסי הממלכה המאוחדת–צרפת
הערות שוליים

↑  Margaret Macmillan, The War That Ended Peace: The Road to 1914 (2013) ch 6
↑  A.J.P. Taylor, The Struggle for Mastery in Europe, 1848–1918 (1954) pp 408–17
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb160072963 (data)  GND: 4152333-7  SUDOC: 133566633 
מטבע בריטי חגיגי לציון 100 שנה לחתימה על ההסכם
הממשלה הפדרלית של ארצות הברית

הממשל הפדרלי של ארצות הברית (באנגלית: The Federal Government of the United States
ידוע גם בתור:
The U.S Administration) הוא מערכת הממשל הכלל ארצית (פדרלית) של ארצות הברית של אמריקה, רפובליקה חוקתית בצפון אמריקה המורכבת מ-50 מדינות, ממחוז פדרלי אחד ומ-14 טריטוריות. הממשל כולל בתוכו את שלוש רשויות השלטון: הרשות המחוקקת, הרשות המבצעת והרשות השופטת, אשר סמכויותיהן מוקנות להן בחוקת ארצות הברית, באמצעות הקונגרס, הנשיא ובתי המשפט הפדרליים, בהתאמה. סמכויות וחובות נוספות של הממשל הפדרלי וזרועותיו מוגדרות בחקיקה של הקונגרס.
היסטוריה

הממשל הפדרלי של ארצות הברית נוסד בהתאם לחוקה שכוננה בשנת 1788 ונכנסה לתוקף בשנת 1789. בין 15 בדצמבר 1788 ל-10 בינואר 1789 התקיימו הבחירות הראשונות לנשיאות, לסנאט ולבית הנבחרים, והנבחרים בהן הושבעו ב-4 במרץ 1789. בפברואר 1790 התקיים הדיון הראשון של בית המשפט העליון.
לאחר שאישרו מדינות ארצות הברית את החוקה, העבירה כל אחת מהמדינות חלק מסמכויותיה לשלטון הפדרלי, אך שמרה חלק מריבונותה לעצמה. כעיקרון - חינוך, רפואה, תחבורה ותשתיות נותרו בסמכות המדינות, בעוד החלטות בנוגע לסחר חוץ, מדיניות צבאית ומדיניות בינלאומית עברו לידי השלטון הפדרלי. הממשל הפדרלי מתערב במערכת המדינתית בצורה מוגבלת. לגבי טריטוריות ומדינות חסות, סמכותו של הממשל הפדרלי אף קטנה יותר.
הממשל הפדרלי מבוסס על עקרון הפרדת הרשויות ועקרונות הפדרליזם והרפובליקניזם, הדוגלים בהגבלת כוחו של השלטון המרכזי ובקשר בינו לבין השלטון המדינתי.
הדיון החוקתי המרכזי בארצות הברית הוא בשאלת הגבלת השלטון המרכזי. יש הטוענים כי כוחן של המדינות גדול יותר מזה של השלטון המרכזי (אלו נקראים אנטי-פדרליסטים), ויש הטוענים לעליונותו של השלטון המרכזי (ואלו נקראים פדרליסטים). דיון זה הגיע לשיאו במלחמת האזרחים של ארצות הברית, שפרצה סביב שאלת זכותו של השלטון המרכזי להגביל ולבטל את העבדות במדינות הדרום. מאז ניצחונם של כוחות הצפון הוכרע הוויכוח בדבר עליונותו של השלטון המרכזי.
עמוד התווך המרכזי של עקרונות השלטון המרכזי הוא איזונים ובלמים. לפי עיקרון זה, כל אחת מרשויות השלטון מפקחת על עבודת רעותה, ומסוגלת לבטל חלק מפעולותיה, לדוגמה: בית המשפט העליון יכול לבטל חוק של הקונגרס, אך שופטיו ממונים על ידי הקונגרס והנשיא. הנשיא יכול להטיל וטו על חקיקה של הקונגרס, אך הקונגרס יכול להתגבר על וטו זה ברוב מיוחס.
הרשות המחוקקת

הרשות המחוקקת בארצות הברית נקראת הקונגרס של ארצות הברית. הקונגרס מורכב משני בתים: הסנאט שהוא הבית העליון, ובית הנבחרים שהוא הבית התחתון.
הקונגרס הוקם ע"פ הסעיף הראשון בפרק הראשון של חוקת ארצות הברית:
כל סמכויות החקיקה המוענקות בזה נתונות ביד הקונגרס של ארצות הברית, שיהיה מורכב מסנאט ומבית נבחרים.
המקור באנגלית
All legislative Powers herein granted shall be vested in a Congress of the United States, which shall consist of a Senate and House of Representatives.
מושבו של הקונגרס הוא בבניין הקפיטול בוושינגטון הבירה. הסנאט שוכן באגף הצפוני ובית הנבחרים שוכן באגף הדרומי.
הרשות המחוקקת > מבנה הקונגרס

בית הנבחרים
הקפיטול
הסנאט
הרשות המחוקקת > מבנה הקונגרס > הסנאט

הסנאט של ארצות הברית מורכב ממספר שווה של שני סנאטורים לכל מדינה, וכיום חברים בו 100 סנאטורים. כהונתו של סנאטור היא בת 6 שנים, כאשר בכל שנתיים מתקיימות בחירות לשליש מן הסנאטורים. בראש הסנאט עומד נשיא הסנאט שהוא סגן נשיא ארצות הברית, ויש לו סמכות הכרעה במקרה של שוויון בהצבעה. בעת שסגן הנשיא לא מנהל את הישיבה מנהל אותה הנשיא הזמני של הסנאט או מי מסגניו.
הרשות המחוקקת > מבנה הקונגרס > בית הנבחרים

בית הנבחרים של ארצות הברית מורכב ממספר חברים לא קבוע, ויש בו ייצוג יחסי לכל מדינה בהתאם לגודל אוכלוסייתה. מספר הנציגים של כל מדינה בבית הנבחרים נקבע במפקד אוכלוסין הנערך בכל 10 שנים, ומשנקבע מספר הנציגים בכל מדינה נקבעים בה מחוזות ייצוגיים כמספר הנציגים בבית הנבחרים, כך שבכל מחוז כאמור יהיה מספר שווה ככל שניתן של תושבים. המפקד האחרון נערך בשנת 2020 ובו נקבע כי מספר החברים בבית הנבחרים הוא 435. כמו כן יש בבית הנבחרים 6 חברים נוספים שאינם בעלי זכות הצבעה שמייצגים כל אחד את וושינגטון הבירה, גואם, איי הבתולה, סמואה האמריקנית, איי מריאנה הצפוניים ופוארטו ריקו. כהונתו של חבר בבית הנבחרים היא בת שנתיים, כאשר בכל שנתיים נערכות בחירות כלליות לבית הנבחרים. בראש בית הנבחרים עומד יושב ראש בית הנבחרים, ובעת שהוא איננו מנהל את הישיבה מנהל אותה מי מסגניו.
הרשות המחוקקת > מבנה הקונגרס > ועדות הקונגרס

הן לסנאט והן לבית הנבחרים יש ועדות לעניינים שונים. כל ועדה בכל בית עוסקת בנושאים נרחבים מאוד (מביטחון או יחסי חוץ ועד עסקים קטנים או חקלאות), ולכן מוקמות ועדות משנה, שעוסקות בנושאים נקודתיים יותר. כיום קיימות כ-150 ועדות משנה בקונגרס כולו, וכמו כן קיימות 4 ועדות משותפות לשני הבתים.