stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הצ'מפיונשיפ הסקוטי
הערות שוליים

↑  SPFL: חשף מותגי ליגה סקוטית חדשים, באתר BBC Sport ‏, 24 ביולי 2013
↑  ליגת הכדורגל הסקוטית המקצועית ‏, 11 בנובמבר 2013
↑  לא התקיים פלייאוף, הליגה נעצרה במחזור ה-28
↑  הקבוצה העפילה לליגה הראשונה מן הפלייאוף
| כדורגל בסקוטלנד סקוטלנד |
| --- | --- | --- |
| ניהול | התאחדות הכדורגל הסקוטית • SPFL • קבוצות • אצטדיונים • תחרויות |  |
| תחרויות ליגה | הפרמיירשיפ הסקוטית • הצ'מפיונשיפ הסקוטי • הליגה הסקוטית הראשונה • הליגה הסקוטית השנייה • מבנה הליגות |  |
| תחרויות גביע | הגביע הסקוטי • גביע הליגה הסקוטית • גביע האתגר הסקוטי |  |
| נבחרות | הנבחרת הלאומית • הנבחרת הצעירה |  |
| ליגות המשנה בכדורגל האירופי (אופ"א) |
| --- | --- | --- |
| מדינה | אוסטריה • אוקראינה • אזרבייג'ן • איטליה • איי פארו • איסלנד • אירלנד • אלבניה • אנגליה • אנדורה • אסטוניה • ארמניה • בולגריה • בוסניה והרצגובינה • בלארוס • בלגיה • גאורגיה • גרמניה • דנמרק • הולנד • הונגריה • ויילס (צפון), (דרום) • טורקיה • יוון • ישראל • לוקסמבורג • לטביה • ליטא •  מולדובה • מונטנגרו • מלטה • מקדוניה הצפונית • נורווגיה • סלובניה • סלובקיה • סן מרינו • ספרד • סקוטלנד • סרביה • פולין • פורטוגל • פינלנד • צ'כיה • צפון אירלנד • צרפת • קוסובו • קזחסטן • קפריסין • קרואטיה • רומניה • רוסיה • שוודיה • שווייץ |  |
רצח ענבל עמרם

רצח ענבל עמרם היה מעשה רצח שהתרחש ב-4 במרץ 2006. תושב קלקיליה, מוחמד בן טאלב ג'עידי, דקר למוות צעירה בשם ענבל עמרם בעת ניסיון לגנוב את מכוניתה. הרצח הסעיר את המדינה וזכור בשל המחדל המשטרתי שהתעכבה בפתיחת החיפושים אחרי עמרם, לאחר שאביה דיווח למשטרה על היעלמותה.
הרצח

ביום שבת, 4 במרץ 2006, סמוך לחצות, יצאה ענבל עמרם בת ה-20 מביתה שבפתח תקווה כדי לאסוף את אחותה הקטנה עומרית, אך לא הגיעה אליה ליעד. בחלוף מספר דקות התקשרה עומרית להוריה, ושאלה מדוע לא מגיעים לקחת אותה. אביה התקשר מיד לטלפון הנייד של ענבל, אך היא לא ענתה. לאחר שניסה ליצור עמה קשר שוב ושוב ללא הצלחה, נסע האב לתחנת המשטרה בפתח תקווה, כדי להגיש תלונה שבתו נעדרת אך נדחה לאור פרק הזמן הקצר שעבר מהיעדרותה. האב החליט לא לחכות 48 שעות, כפי שהתבקש במשטרה, ופנה לבן משפחה המשרת במשטרת מחוז תל אביב. בשעה שלוש לפנות בוקר, התחילו השוטרים לבצע חיפושים. בחברת התקשורת איכנו את הטלפון, והוא נמצא באזור פי גלילות ליד מחלף גלילות. יותר מאוחר הובא מסוק משטרתי לאזור האירוע, שם אותרה מכוניתה של ענבל שנמצאה בתוכה כשעל גופה סימני חבלות וגרונה דקור, ולאחר מכן נקבע מותה.
החקירה

המשטרה פתחה בחקירה, במסגרתה אספו החוקרים, בין היתר, את המחשב האישי של עמרם, כדי לבדוק האם הרוצח הוא אדם אותו הכירה. התפנית הגיעה כאשר למעבדה המשטרתית נשלח מכל דלק שהיה בסמוך לרכב הנערה, ועליו אותרה טביעת אצבע. הממצא הוביל לחשוד פלסטיני בן 20 מקלקיליה בשם מוחמד בן טאלב ג'עידי, המוכר למשטרה כגנב מתכות ורכבים. המצוד אחר החשוד נמשך מספר שבועות, תחת מעטה של צו איסור פרסום. לאחר כחודש הצליחו אנשי שירות הביטחון הכללי למצוא את החשוד.
מחקירתו של ג'עדי עלה כי הוא הסתנן לישראל, תוך עקיפת גדר הביטחון, והגיע לפתח תקווה כאשר הוא מצויד בסכין על מנת לשדוד ולגנוב כלי רכב. הוא הגיע לשכונה שבה התגוררה עמרם. את תשומת לבו משכה מכונית הפיג'ו 406 שחנתה בקרבת הבית, כשלפתע הבחין בעמרם. ג'עדי המתין סמוך למכונית, וכאשר הבחין בעמרם נכנסת ומתניעה, הוא פתח את הדלת ודחף אותה בכוח לכיסא שליד הנהג תוך שהוא מאיים עליה בסכין. במקביל החלה עמרם להיאבק בו וניסתה להימלט מהרכב, ובשלב מסוים במהלך המאבק ג'עדי דקר אותה בסכין שברשותו בגרונה דקירה קטלנית, ועמרם התמוטטה כשהיא איננה מצליחה לנשום, ודם רב זרם מגרונה. ג'עדי החל לנסוע בפראות בניסיון לאתר כביש מוכר, עד שלבסוף נתקע עם המכונית בסמוך למקום מציאתה באזור פי גלילות ליד מחלף גלילות. ג'עדי ניסה להצית את הרכב כדי שהראיות יעלו באש אך נכשל, ולבסוף נמלט מהמקום כשהוא מותיר את גופתה של ענבל ברכב. ג'עדי שיתף פעולה בחקירה וביצע שחזור מלא של הרצח.
אחרית דבר

ב-31 באוקטובר 2006 הרשיע בית המשפט המחוזי בתל אביב את ג'עידי, ברצח עמרם. בית המשפט קיבל את הסדר הטיעון בין הפרקליטות לבין ג'עידי, שעל פיו הוא הודה והורשע גם בעבירות של חטיפה, שוד, הצתה ושהייה בלתי חוקית. למרות הרשעתו בשורת העבירות, קובע ההסדר כי ג'עידי ירצה עונש של מאסר עולם בגין עבירת הרצח בלבד.
האחראים למחדל המשטרתי נענשו משמעתית. לאחר מותה הגישה משפחתה תביעת רשלנות נגד המדינה וטענה כי עמרם "פרפרה במשך שעות בין החיים למוות", בזמן שבני המשפחה ניסו לגרום למשטרה לחפש אחריה ולפתוח בחקירה. הפרקליטות והמשטרה סירבו לקחת אחריות ולפצות את המשפחה וניהלו משפט שלכל אורכו טענו כי לא ניתן היה להציל את חיי עמרם. ב-30 באוגוסט 2010 קבע בית המשפט המחוזי כי המדינה אחראית ברשלנות לאי-מניעת הרצח של עמרם. במסגרת פסק הדין נקבע כי המשטרה פעלה באופן רשלני, למן הרגע שבו נודע על היעלמה של עמרם ועד גילוי גופתה. בנובמבר 2011 נקבע כי המדינה תפצה את קרוביה של עמרם ב־3,050,000 ש"ח בגין רשלנות המשטרה בטיפול במקרה.
בשנת 2008 צילם אילן שושן את הסרט התיעודי "ענבל עמרם אינה עונה".
באוגוסט 2017 נפטרה אמה של ענבל, חבצלת, מסרטן, וכשנתיים לאחר מכן, באוגוסט 2019 הלך לעולמו אביה של ענבל, חנניה, גם הוא מסרטן.
הערות שוליים

↑  רענן בן צור, "ילדה יוצאת למספר דקות מהבית ונרצחת", באתר ynet, 4 במרץ 2006
↑  אבי כהן, הותר לפרסום: ענבל עמרם נרצחה ע"י גנב רכב, באתר ynet, 4 באפריל 2006
↑  גיל סלומון, מוחמד ג'עידי הורשע ברצח ענבל עמרם, באתר nrg‏, 31 באוקטובר 2006
↑  חן מענית, ‏ביהמ"ש: המדינה אחראית ברשלנות לאי-מניעת הרצח של ענבל עמרם, באתר גלובס, 30 באוגוסט 2010
↑  נעמה כהן פרידמן, 3 מיליון שקלים פיצוי לקרובי ענבל עמרם, באתר ynet, 1 בנובמבר 2011
↑  משה בנימין, רייטינג: סרטו של אילן שושן "ענבל עמרם אינה עונה" שני אחרי חדשות 2, באתר ביזפורטל, 23 באוקטובר 2008
↑  ענבל עמרם אינה עונה, באתר חדשות 13, 15 בספטמבר 2010
↑  אור רביד‏, 11 שנה אחרי הרצח: אמה של ענבל עמרם הלכה לעולמה ונקברה לצדה, באתר וואלה, 27 באוגוסט 2017
↑  מזל טלבי לוי, "הוא לא יכל להכיל את זה". חנניה עמרם הלך לעולמו 13 שנה אחרי שבתו ענבל נרצחה, אתר מלאבס, 15 באוגוסט 2019
אמריקה (ספר)

| --- | --- |

כריכת המהדורה השנייה
 The Stoker  בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 מידע כללי
 מאת:  פרנץ קפקא
 שפת המקור:  גרמנית
 סוגה:  נובלה
 מקום התרחשות:  ארצות הברית 
 הוצאה
 תאריך הוצאה:  1927
 מספר עמודים:  מהדורה ראשונה - 270 מהדורה שנייה - 264
 הוצאה בעברית
 הוצאה:  שוקן
 תאריך:  מהדורה ראשונה - 1945 מהדורה שנייה - 1997
 תרגום:  מהדורה ראשונה - יצחק שנברג מהדורה שנייה - אברהם כרמל
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  001780254, 002061596, 002061593, 002061589, 003510279
 
אמריקה או הנעדר (בגרמנית: Der Verschollene) היא נובלה בלתי גמורה של פרנץ קפקא. ספר זה היה הרומן הראשון שכתב קפקא ונכתב בין השנים 1911–1914, אך פורסם רק ב-1927, כ-4 שנים לאחר מותו של קפקא.
הספר כולל היבטים רבים שהושפעו מקרובי משפחתו של קפקא אשר היגרו לארצות הברית. שמו של הספר במקור, "Der Verschollene" הוא האדם שנעלם, אך השם "אמריקה" נבחר על ידי מקס ברוד, כאשר אסף את החלקים הבלתי גמורים של הספר ופרסם אותם לאחר מותו של קפקא.
הספר מתחיל עם סיפור קצר בשם "המסיק", שפורסם בשנת 1913. קפקא כתב את הסיפור במטרה שיהיה הפרק הראשון של הספר, אך לבסוף זנח את עבודתו על הספר ופרסם את הסיפור בנפרד.
קפקא הושפע מאוד מהאוטוביוגרפיה של בנג'ימין פרנקלין (אנ') ומספריו של צ'ארלס דיקנס, וכתב ביומנו כי בכוונתו לכתוב ספר בסגנונו של דיקנס.
עלילה

קרל רוסמן, נער גרמני שפותה על ידי המשרתת של הוריו והכניס אותה להיריון, נשלח על ידי הוריו לארצות הברית. אחרי ההגעה לנמל ניו יורק הוא נזכר ששכח את המטרייה שלו באונייה. הוא מפקיד את המזוודה שלו בידי אחד משותפיו להפלגה וחוזר לבטן האונייה המתרוקנת, שם הוא כמעט הולך לאיבוד ופוגש את מסיק התנורים שמתלונן בפני רוסמן על יחס מזעזע כלפיו בידי שוּבּאל, המכונאי הראשי. בשלב זה רוסמן כבר לא בטוח אם השותף להפלגה שמר על המזוודה או הלך לדרכו, והוא הולך עם המסיק ומגיע לישיבה של הקברניט והצוות. לאחר הדיון בנושא המסיק, מתגלה שאחד הנוכחים בישיבה הוא איש עשיר ומוכר בארצות הברית, שהוא דודו הרחוק של רוסמן. הדוד מבטיח לאמץ אותו ולקחת אותו לביתו.
בבית הדוד לומד רוסמן אנגלית וזוכה לחדר ואף להבטחות לעתיד אקדמי וקריירה בארצות הברית, אך בעת מפגש עם חברו של דודו, שמגלה ידידות רבה כלפי רוסמן, ולאחר שהלך לאיבוד בווילה שלו, שמתוארת בצורה אבסורדית כענקית ואינסופית, יחד עם בת חברו של דודו, ולאחר שלקח הזמנה מחברו בלי אישורו של דודו בעל העקרונות המחמירים, דודו מגרש אותו מביתו.
לאחר שרוסמן חזר להיות כמעט חסר כל, הוא עובר לאכסניה, שם הוא פוגש מהגר אירי בשם רובינזון ומהגר צרפתי בשם דילאמארש שמדיחים אותו לדבר עבירה. הוא מצליח להשתחרר מהם ומוצא עבודה כבל-בוי בבית מלון המתואר גם הוא כענק ואינסופי. לאחר תקופת הסתגלות ומשמרות ארוכות, מואשם רוסמן בידי המלצר הראשי על עבירה שלא ביצע ונזרק מהמלון בבושת פנים. הוא נתקל שוב בדילאמארש ורובינזון, שגרים עכשיו בדירה יחד עם זמרת בשם ברונילדה ומזמינים אותו לגור איתם.
אחרי חיכוכים נוספים עם דילאמארש ורובינזון, מצטרף רוסמן לתיאטרון נודד ענק מאוקלהומה, שם הוא רושם את עצמו בתור "נגרו, עובד טכני" והולך לאיבוד בתוכו. סוף זה הוא יחסית אופטימי ליצירת קפקא, ומצד שני אמביוולנטי ומעורפל.
תרגומים לעברית

פרנץ קפקא, אמריקה: רומן; תרגם: יצחק שנברג, ירושלים: שוקן, תש"ה. (מהדורה שנייה, תשכ"ד)
פרנץ קפקא, הנעדר (אמריקה); תרגום מגרמנית: אברהם כרמל, ירושלים ותל אביב: שוקן, תשנ"ח 1997.
הערות שוליים

↑  במהדורה זו מופיע המתרגם בשמו המעוברת: יצחק שנהר.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007522290705171  BNE: XX2037096  GND: 4099252-4  LCCN: n83211214  NLA: 35783203  SELIBR: 319513  SUDOC: 027469425  VIAF: 186489883   WorldCat (עם VIAF): 186489883
עבאס זכי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  12 בנובמבר 1942 (בן 82) סיעיר, מדינה פלסטינית 
 שם לידה:  شريف علي حسين مشعل 
 מדינה:  פלשתינה (א"י), ירדן, מדינה פלסטינית 
 השכלה:  אוניברסיטת דמשק 
 תפקיד:  Ambassador of Palestine to Sudan (העשור של 1970–העשור של 1980) 
 מפלגה:  פת"ח 
 השקפה דתית:  אסלאם 
 
עבאס זכי (בערבית: عباس زكي, ידוע בשם אבו משעל; נולד ב-12 בנובמבר 1942) הוא פוליטיקאי פלסטיני, חבר הוועד המרכזי של פת"ח והאחראי על יחסי הוועד עם מדינות ערב. לשעבר נציג אש"ף בלבנון.
זכי נולד בשם "שריף עלי משעל" בכפר סעיר שבנפת חברון, ובו גם העביר את ימי ילדותו ובחרותו. בין השנים 1963–1967 עבד זכי במערכת החינוך הפלסטינית, בין היתר כמורה בבית ספר בירושלים. בשנת 1967 פרש מעבודתו על מנת להקדיש את כל כולו למלחמה בישראל. מאוחר יותר השלים זכי תואר במשפטים באוניברסיטת דמשק שבסוריה.
ביוגרפיה

זכי הצטרף לפת"ח בשנת 1962, שלוש שנים בלבד לאחר ייסודו הבלתי רשמי ושלוש שנים טרם תאריך הייסוד הרשמי של הארגון.
הוא אינו נחשב לאחד ממייסדי הפת"ח, אך הוא אחת מהדמויות המובילות בשנותיו הראשונות של הארגון.
בשנת 1968, זכה זכי לתהילתו הגדולה הראשונה במסגרת הארגון, בשל היותו בורג מרכזי במערך הפלסטיני במסגרת "הניצחון" בפעולת כראמה. זכי היה חלק מהכוח שהיה צמוד ליעד המרכזי של הפעולה, יאסר ערפאת, ולסגנו ח'ליל אל-וזיר. לאחר פעולתו המוצלחת בקרב, זכה זכי לכינויו שמלווה אותו עד ליום זה, ככל הנראה בניסיון להטעות את צה"ל בהנחה כי זה מסתמך על רישומי שמותיהם האמיתיים של חברי הארגון.
בשנת 1970 נבחר זכי לכהן כחבר במועצה המהפכנית של פת"ח, אשר הייתה בזמנו הרשות המבצעת, ושתכליתה הייתה לבצע בפועל את החלטות הארגון בוועידה הכללית. בין השנים 1971–1974 כיהן כנציג מדיני מטעם פתח באזור ירמוכ שבסוריה. בשנת 1974 מונה לנציג אש"ף בתימן. בשנת 1986, לאחר שפעל במסגרת דיפלומטית אל מול מדינות ערביות ומערביות, מונה למנכ"ל המחלקה הבינלאומית באש"ף.
באותה השנה נבחר זכי לכהן כציר במועצה הלאומית של אש"ף. שלוש שנים לאחר מכן, בשנת 1989, נבחר גם לחבר בוועד המרכזי של פתח, בו הוא חבר עד היום. עם בחירתו, מונה זכי לתפקיד מזכ"ל "ועדת האינתיפאדה", אשר בראשה עמד ערפאת, ולאחר מכן אף נשלח על ידי ערפאת כנציגו האישי לדיונים אל מול ראשי מדינות.
ביוגרפיה > השיבה לשטחים ותפקידיו ברשות

זכי שב לשטחים בספטמבר 1995, ומיד עם שובו סייע בהקמת סניפים של פתח בשלושה מחוזות ברצועת עזה. בינואר 1996 נבחר זכי לציר מטעם פתח במועצה המחוקקת הפלסטינית ממחוז חברון, לאחר שזכה במירב הקולות מבין כלל המתמודדים בגדה המערבית. במסגרת תפקידו במועצה המחוקקת, עמד זכי בראש ועדת החינוך והעניינים החברתיים של המועצה, אשר אחראית בין היתר על תחומי החינוך, הבריאות, התרבות, העובדים ומשפחות השהידים. במהלך האינתיפאדה השנייה מונה זכי לאחראי תיק חברון באש"ף. לאחר מכן, כיהן מספר שנים בתפקיד נציג אש"ף בלבנון. במהלך תפקיד זה, היה זכי קורבן לניסיון התנקשות בחייו, בעת פיצוץ מטען חבלה סמוך לשיירה בה נסע בצאתו ממחנה הפליטים מיה מיה שבפאתי צידון, אשר גרם למותו של סגנו, כמאל נאג'י. עם זאת, זכי עצמו לא נפגע בפיצוץ.
ביוגרפיה > בחירתו לוועד המרכזי של פתח ופעילותו כיום

בוועידת פתח השישית שהתקיימה באוגוסט 2009 נבחר זכי לכהן כחבר הוועד המרכזי של פתח, בו הוא מכהן עד היום. בישיבה הראשונה של הוועד, נבחר זכי לכהן בתפקיד שהיה מוכר לו מעברו – האחראי על היחסים עם מדינות ערב.
בחודש מרץ 2011 נעצר זכי על ידי צה"ל לאחר שהשתתף בהפגנה נגד גדר ההפרדה שהתקיימה צפונית לבית לחם. זכי הובא יחד עם 9 פלסטינים נוספים שנעצרו בהפגנה למשפט בבית הדין הצבאי בעופר, דבר שהוביל להפגנות המוניות סמוך למחסום ביתוניא, בהן השתתפו רבים מבכירי פתח ואף שרים בממשלה הפלסטינית. בסופו של יום שוחררו זכי ויתר העצורים בערבות של 15,000 ש"ח, שעליה התחייב חבר הכנסת אחמד טיבי.
בחודש יוני 2011 פרסם השבועון "כל אל-ערב" היוצא לאור בנצרת "חשיפה", על פיה זכי הוא המועמד המוביל לרשת את יושב ראש הרשות הפלסטינית, אבו מאזן, לאחר שזה יפרוש מתפקידו. העיתון הסתמך בדיווחו על מקור עלום שם המוגדר "מהימן ובכיר", ודיווח כי זכי זוכה לתמיכה אף בקרב חברי הוועד המרכזי של ארגון הפתח. זכי עצמו הגיב לדברים בביטול, וציין כי הוא מקווה שאבו מאזן ימשיך בתפקידו. בשנים מאוחרות יותר לא נתפס כמועמד לרשת אותו.
בספטמבר 2011, בעקבות נאום נשיא ארצות הברית אובמה בעצרת האומות המאוחדות, אמר זכי בריאיון ל"אלג'זירה" כי אובמה ונתניהו הם "חלאות" ומטרתם הסופית של הפלסטינים נותרה הכחדת ישראל (תוכנית השלבים) אך "אין זה מקובל להתבטא כך".
ב-2019 העניק זכי בשבתו כחבר הוועד המרכזי של פתח, אות הוקרה למשפחתו של עמר אבו לילא, מחבל שביצע פיגוע דקירה וירי באזור אריאל.
לאחר טבח שבעה באוקטובר אמר זכי: "תודה לגדודי עז א-דין אל-קסאם שהתכוננו ל-7 באוקטובר ולפלוגות אל-קודס, הם יוכלו להצליח להסיר את הסגר על רצועת עזה ולהביא לנסיגת כוחות הכיבוש מהגדה המערבית".
הערות שוליים

↑  ניר יהב‏, ועידת פתח: ברגותי נכנס, אבו עלא בחוץ, באתר וואלה, 11 באוגוסט 2009
↑  טיבי התחייב והעצורים שוחררו, 1 באפריל 2011, באתר ערוץ 7
↑  עינב חלבי, נערכים ליום שאחרי אבו מאזן: זהו קרב הירושה הצפוי ברשות - ואלו המועמדים, באתר ynet, 11 ביוני 2023
↑  אבישי עברי, העבאס שלא נתפס, לאטמה, 27 בספטמבר 2011
↑  האדרת מחבלים וסיוע להם של פתח והרשות הפלסטינית: המקרה של עמר אבו לילא, שרצח שני ישראלים באזור אריאל, באתר מרכז המידע למודיעין וטרור, ‏04/07/2019
↑   ציוץ של  شبكة فلسطين للحوار: "في تصريح صحفي.. القيادي بحركة فتح، عباس زكي ברשת החברתית אקס (טוויטר), 14 באוקטובר 2023
ג'ובראן ח'ליל ג'ובראן

| --- | --- |

 לידה:  6 בינואר 1883 האימפריה העות'מאנית החל מ-1844 בשרי, האימפריה העות'מאנית 
 פטירה:  10 באפריל 1931 (בגיל 48) ארצות הברית ניו יורק, ארצות הברית 
 שם לידה:  جُبْران خَليل ميخائيل سَعْد جُبْران 
 מדינה:  האימפריה העות'מאנית, State of Greater Lebanon, הרפובליקה הלבנונית תחת המנדט הצרפתי 
 לאום:  מרוני
 מקום קבורה:  בשרי 
 מקום מגורים:  בניין הסטודיו ברחוב העשירי 
 מקום לימודים:  אקדמיה ז'וליאן 
 שפות היצירה:  ערבית, צרפתית, אמהרית, אנגלית 
 סוגה:  שירה, משל, סיפור קצר, parable, מחזה 
 זרם ספרותי:  אל-מהג'ר, סימבוליזם 
 יצירות בולטות:  הנביא, חול וקצף, כנפיים שבורות, תהלוכות 
 תקופת הפעילות:  1902–1931 (כ־29 שנים) 
  אתר האינטרנט הרשמי של ג'ובראן ח'ליל ג'ובראן
 חתימה:  
 
ח'ליל ג'ובראן
ג'ובראן ח'ליל ג'ובראן (בערבית: جبران خليل جبران; 6 בינואר 1883 – 10 באפריל 1931) היה סופר, משורר ואמן חזותי אמריקאי-לבנוני-מרוני. שירתו נחשבת יוצאת דופן, בשל השימוש בשפה הגבוהה ובשל ההבחנה בנושאי החיים בהשתמשו במושגים רוחניים. ג'ובראן נחשב גם לפילוסוף (אף על פי שג'ובראן עצמו דחה את היותו פילוסוף במהלך חייו). הוא למד אמנות בבוסטון ובפריז, וצרפתית וערבית בלבנון. הוא ידוע בעיקר כמחברו של "הנביא", אשר יצא לאור לראשונה בארצות הברית ב-1923, ואשר נמנה בין הספרים הנמכרים ביותר בכל הזמנים, תוך שהוא מתורגם ללמעלה ממאה שפות (אנ').
חייו בארצות הברית

ב-25 ביוני 1895, פתחו ג'ובראן ומשפחתו במסע לעבר ניו יורק והאם, קמילה, הפכה למפרנסת המשפחה. הג'ובראנים התיישבו בחלקה הדרומי של בוסטון בה התגוררה אז הקהילה הלבנונית השנייה בגודלה בארצות הברית, לאחר ניו יורק. האזור השונה מבחינה תרבותית הרגיש מוכר לאמו של ג'ובראן בזכות קהילת המהגרים הלבנונית והשפה הערבית אשר דוברה בקרב קהילה זו.
בבית הספר, טעות ברישום באותיות לטיניות שינתה את שמו לנצח ל"ח'ליל ג'יבראן", שנשאר ללא שינוי לשארית חייו, למרות ניסיונות חוזרים ונשנים להחזיר את שמו לצורתו הנכונה. ג'ובראן החל ללמוד בבית הספר ב-30 בספטמבר 1895, בקושי חודשיים אחרי הגעתו לארצות הברית ללא שום חינוך רשמי. הוא מוקם בכיתה הלא מדורגת שנשמרה לילדים מהגרים, שהיו צריכים ללמוד אנגלית מההתחלה. ג'ובראן משך את תשומת לבם של מוריו בעזרת הסקיצות והציורים שלו, תחביב שהתפתח אצלו עוד בילדותו, בלבנון.
בעקבות טבח תרפ"ט בקיץ 1929, גינה ג'ובראן את התנפלות הערבים על יהודים בפרעות. הוא טען כי טבעי שיהודים רוצים לשוב לארץ ישראל, וכי התחרות בין ערבים ליהודים צריכה להיות לא במלחמה אלא במי מצליח יותר בתעשייה ובתרבות.
קריירה

סקרנותו של ג'ובראן הובילה אותו לצד התרבותי של בוסטון, שחשף אותו לעולם עשיר של תיאטרון, אופרה וגלריות אמנות. בזכות השפע התרבותי שחווה וציוריו האמנותיים, ג'ובראן תפס את תשומת לבם של מוריו בבית הספר, שראו עתיד אמנותי לילד. הם יצרו קשר עם פרד הולנד דיי, אומן, צלם, ותומך באומנים שפתח בפני ג'ובראן עולם אמנותי וסלל לו את הדרך לתהילה אמנותית.
ב-1904 הציג ג'ובראן את התערוכה הראשונה שלו בבוסטון. מ-1908 עד 1910 הוא למד אמנות בפריז כתלמידו של אוגוסט רודן. ב-1912 התיישב בניו יורק, שם הקדיש את עצמו לכתיבה וציור. עבודותיו המוקדמות של ג'ובראן נכתבו בערבית, ומ-1918 הוא פרסם בעיקר באנגלית. בין עבודותיו הידועות ביותר נמצא "הנביא", ספר ובו עשרים ושישה מאמרים פואטיים שתורגם ליותר מ-20 שפות.
ב-1920 הוא הקים חבורה ספרותית בשם "ליגת העט" (אל-מהג'ר). בין חבריה היה מיכאיל נעימה.
מורשת

ג'ובראן נפטר ב-10 באפריל 1931, בניו יורק. סיבת המוות זוהתה כמחלת השחמת בכבד, ושחפת. הוא נקבר בכנסיית מאר סארקיס בלבנון. הוא כנראה הסופר הערבי-אמריקני המפורסם ביותר שהיה אי-פעם, וספרו, "הנביא" נשאר פופולרי מאוד, וחלקים ממנו נקראים בחתונות וטקסי הטבלה. עבודותיו של ג'ובראן היו בעלות השפעה רבה במיוחד בתרבות האמריקאית של שנות ה-60 של המאה ה-20. אמריקאים רבים סברו בטעות כי הוא מוסלמי בגלל שמו הערבי, אולם הרבה מכתביו עוסקים בנצרות.
חוקר ספרות בולט של יצירתו של ג'ובראן היה הפרופסור הבהאי יליד ארץ ישראל המנדטורית, סוהיל בדיע בושרואי, אשר עמד בראש מרכז ח'ליל ג'ובראן לערכים ולשלום על שם ג'ורג' וליסה זאקם שבאוניברסיטת מרילנד. בין תרומותיו הידועות של בושרואי למחקר על ג'ובראן, ניתן למנות את הספר הביוגרפי "ג'ובראן ח'ליל ג'ובראן: אדם ומשורר". בנוסף, בושרוי עסק במתן פרשנות והערות לספרו הידוע ביותר של ג'ובראן, ”הנביא” (The Prophet).
מבחר מיצירותיו שתורגמו לעברית

הנביא, הוצאת מודן, 1980 (תרגום: נועה זאלוד)
כנפיים שבורות, הוצאת תמוז, 1981 (תרגום: שאול סלאמה); הוצאת ביתן, 1997 (תרגום: פרץ-דרור בנאי)
חליל לאוהבים, הוצאת ש. זק, 1984 (תרגום: שמשון ענבל)
מיתת כלולות, הוצאת אסטרולוג, 2002 (תרגום: איריס ברעם)
המשוגע, הוצאת אסטרולוג, 1994 (תרגום: איריס ברעם, אלישע בן מרדכי)
הנווד, הוצאת אסטרולוג, 2002 (תרגום: אלישע בן מרדכי, ש. מאיר, א. גסנר)
נשיקה ראשונה, הוצאת אסטרולוג, 2002 (תרגום: איריס ברעם)
שחוק ודמע: שירים, אנתולוגיה משיריו, הוצאת עקד, 1969 (תרגום: יצחק לבטוב)
מבחר יצירות, הוצאת אסטרולוג, 1999 (תרגום: איריס ברעם, אלישע בן מרדכי)
רוחות מרדניות, הוצאת נהר ספרים, 2014 (תרגום: רעיה ג'קסון)
מלב אל לב, הוצאת אסטרולוג, 2015, 281 עמודים.
לקריאה נוספת

ג'ובראן חליל ג'ובראן, פנטום האושר של האהבה וההבנה, באתר "העוקץ", 14 בנובמבר 2014 - פרק מהספר "רוחות מרדניות"
סוהייל בושרוי, ג'ובראן ח'ליל ג'ובראן: אדם ומשורר (באנגלית)
Kahlil Gibran: Beyond Borders - ג'ובראן ח'ליל ג'ובראן: מעבר לגבולות
Kahlil Gibran: A Biography - ג'ובראן ח'ליל ג'ובראן: ביוגרפיה
Prophet: The Life and Times of Kahlil Gibran - נביא: חייו ותקופתו של ג'ובראן ח'ליל ג'ובראן
The Complete Works of Kahlil Gibran: All poems and short stories by Kahlil Gibran,General Press - אוסף יצירותיו המלא של ח'ליל ג'ובראן: מכלול שירים וסיפורים קצרים
A Third Treasury of Kahlil Gibran - האוצר השלישי של ג'ובראן ח'ליל ג'ובראן
הערות שוליים

↑  Moussa, Hiba (2006). "(Re)Viewing Gibran and The Prophet on Stage". Gibran K. Gibran : pionnier de la renaissance à venir (1931-2006), p. 207
↑  Kairouz, Wahib (1995). Gibran in His Museum. Bacharia. p. 107
↑  Montross Gallery, Exhibition of pictures by Kahlil Gibran [electronic resource], New York : Montross Gallery, 1914
1 2  Bushrui, Suheil B. and Jenkins, Joe, Kahlil Gibran, Man and Poet: a New Biography 1998, Oneworld Publications ISBN 978-1-85168-267-6
↑  The Arab World, p. 11
↑  SPIRITUAL REVIVAL AND SOCIAL REBELLION IN WILLIAM BLAKE AND KAHLIL GIBRAN: A COMPARATIVE PERSPECTIVE, A THESIS SUBMITTED FOR THE AWARD OF THE DEGREE OF DOCTOR OF PHILOSOPHY IN ENGLISH, BY SHABIR HUSSAIN GANAIE
↑  ג'ובראן ח'ליל ג'ובראן: אדם ומשורר
↑  Moreh 1988, p. 141.
↑  Contemporary Arabic Readers.
↑  Critical Survey of Poetry. 3. Salem Press. 2003., p. 1413
↑  Jayyusi, Salma Khadra, ed. (1987). Modern Arabic Poetry, An Anthology. Columbia University Press.
↑  Kahlil Gibran's The Prophet: Why is it so loved?, BBC News, May 12, 2012, Retrieved May 12, 2012.
↑  Oweis, Fayeq (2008). Encyclopedia of Arab American Artists., p. 136
↑  Ghougassian, Joseph P. (1973). Kahlil Gibran: Wings of Thought. New York: Philosophical Library., p. 51
↑  Congressional Serial Set., p. 90
↑  משורר ערבי מגנה את התנפלויות הערבים בא"י, דואר היום, 24 בספטמבר 1929
↑  ג'ובראן ח'ליל ג'ובראן באתר http://www.famousauthors.org
↑  The George & Lisa Zakhem Kahlil Gibran Chair for Values and Peace
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007261759205171  PLWABN: 9810651264105606  BIBSYS: 90211842  BNC: 000037524  BNE: XX1154018  BnF: cb11904838q (data)  CANTIC: a10092298  CiNii: DA02400156  GND: 118680935  ICCU: CFIV009825  ISNI: 0000 0000 0106 6256  LCCN: n79095627  LNB: 000016227  MusicBrainz: d8d798d4-995d-43e9-b504-71bc3223495d  NCL: 001567824  NDL: 00440851  NKC: jn19981001339  NLA: 35122483  NLG: 75251  NLK: KAC199610009  NSK: 000030159  NTA: 06842776X  RERO: 02-A000077542  RKD: 426859  SELIBR: 55874  SNAC: w6md9p5g  SUDOC: 026890453  TDVİA: cibran-halil-cibran  Trove: 832955  ULAN: 500053530  VcBA: 495/28490  VIAF: 88896061   WorldCat (עם VIAF): 88896061 
תצלום של ח'ליל ג'ובראן שצולם על ידי פרד הולנד דיי
ליגת המשנה הטורקית

| --- | --- |

 תחום:  כדורגל 
 מדינות:  טורקיה 
 קבוצות:  19
 תקופת הפעילות:  2001–הווה (כ־24 שנים) 
 אלופה נוכחית:  סמסונספור (2022/2023)
 מפעל גבוה:  ליגת העל הטורקית
 מפעל מקביל:  הגביע הטורקי
 מפעל נמוך:  הליגה הטורקית השלישית
 אתר רשמי
 
ליגת המשנה הטורקית בכדורגל (TFF First League) היא הליגה השנייה בחשיבותה בכדורגל הטורקי.
היסטוריה

הליגה נוסדה בשנת 2001 כליגה הטורקית השנייה לאחר ארגון מחדש של ליגת הכדורגל השנייה, שהייתה הליגה השנייה בטורקיה בין 1963 ל-2001. הליגה נקראה Türk Telekom Lig A בשנים 2006–2007, ושמה שונה ל- TFF First League לפני עונת 2007/2008. החל מ-16 בינואר 2008 שונה שם הליגה לבנק אסיה 1. Lig. באפריל 2012 בנק אסיה פרש כספונסר של הליגה. בין השנים 2012 ל-2016 הליגה הייתה בתור PTT 1. Lig. כיום הליגה נקראת שוב הליגה הראשונה של TFF.
מבנה הליגה ושיטה

הליגה כוללת 19 קבוצות. לפני עונת 2005/20016, שלוש הקבוצות המובילות עלו לליגת העל הטורקית, ושלוש הקבוצות שסיימו אחרונות ירדו לליגה הטורקית השנייה בקטגוריה B. מאז עונת 2005/2006 עד 2008/2009, שתי הקבוצות המובילות עולות ישירות לליגה העל, הקבוצות שסיימו במקום השלישי עד ה-6 התמודדו בפלייאוף. הקבוצה במקום השלישי שיחקה משחק עם הקבוצה שבמקום השישי, בעוד שהקבוצה במקום הרביעי שיחקה מול הקבוצה שבמקום החמישי. המנצחות בשני המשחקים שיחקו במשחק אחד מכריע כדי להכריע מי תהיה הקבוצה השלישית שתעלה. בשנים 2009/2010 הקבוצה השלישית נקבעה על ידי משחקי קבוצת בפלייאוף, בהם קבוצות שסיימו במקומות 3, 4, 5 ו-6 של העונה הרגילה שיחקו בשיטת ליגה של משחק אחד במקום נייטרלי. בעונת 2010/2011 שיטת הפלייאוף השתנה שוב ומערכת משחקי ההדחה חזרה אך הפעם על בסיס שני משחקים (בית וחוץ), ומשחק גמר מכריע.
קבוצות לעונת 2023/2024

| קבוצה | מיקום | אצטדיון | תכולה |
| --- | --- | --- | --- |
| אדנאספור | אדנה | אצטדיון אדנה החדש | 33,543 |
| אומרנייספור | איסטנבול | אצטדיון עיריית אומרנייה | 3,513 |
| איופספור | איסטנבול | אצטדיון איופ | 2,500 |
| איסטנבולספור | איסטנבול | Esenyurt Necmi Kadıoğlu Stadium | 4,491 |
| אלטאיי | איזמיר | אצטדיון אלסנקאק מוסטפא דניזלי | 14,000 |
| ארזורומספור | ארזורום | אצטדיון קאזים קראבקיר | 21,374 |
| באנדרימספור | באליקסיר | אצטדיון 17 איילול | 12,725 |
| בולוספור | בולו | אצטדיון בולו אטאטורק | 8,456 |
| בורדומספור | מוגלה | אצטדיון בורדום ליצ' | 4,563 |
| גזטפה | איזמיר | אצטדיון גורסל אקסל | 20,035 |
| גירסונספור | גירסון | מתחם הספורט צ'וטנאק | 21,500 |
| גנצ'לרבירלי | אנקרה | אצטדיון אריאמן | 20,560 |
| טוזלספור | איסטנבול | אצטדיון טוזלה בלאדיה | 2,000 |
| מלאטיספור | מלטיה | אצטדיון מלטיה החדש | 27,044 |
| מניסה | מניסה | אצטדיון מאניסה 19 במאי | 16,597 |
| סאקריספור | סקריה | אצטדיון סקריה החדש | 28,154 |
| סאנלורפספור | אורפה | אצטדיון סאנלורפה GAP | 28,965 |
| קורום | קורום | אצטדיון קורום שהיר | 15,000 |
| קאצ'יוראנגוצ'ו | אנקרה | אצטדיון אנקרה אקטה | 4,883 |
| קוקיליספור | איזמיט | אצטדיון קוקאלי | 34,712 |