stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
חיבור (מטריצות)

גודל המטריצות זהה
חיבור מטריצות הוא פעולה במתמטיקה בה מחברים שתי  מטריצות על ידי חיבור הרכיבים התואמים של כל אחת מהן. קיימות פעולות חיבור נוספות (סכום ישר וסכום קרונֶקֶר) המוסברות בהמשך.
חיבור רגיל

על שתי המטריצות להיות עם אותו מספר שורות ועמודות.
סכום המטריצות A ו B המסומן ב A + B, הוא מטריצה בעלת מספר שורות ועמודות זהה, בו כל רכיב הוא סכום הרכיבים התואמים ממטריצות המקור:
לדוגמה:
באופן דומה ניתן לחסר מטריצה אחת מחברתה כל עוד ממדיהן זהים (כמו בחיבור).
הפעולה A − B מבוצעת על ידי חיסור הרכיב ב B מהרכיב התואם ב A.
לדוגמה:
{\begin{bmatrix}1&3\\1&0\\1&2\end{bmatrix}}-{\begin{bmatrix}0&0\\7&5\\2&1\end{bmatrix}}={\begin{bmatrix}1-0&3-0\\1-7&0-5\\1-2&2-1\end{bmatrix}}={\begin{bmatrix}1&3\\-6&-5\\-1&1\end{bmatrix}}
לפעולת חיבור זו על מטריצות  A\,,  B\, ו  C\,  שאיבריהן שייכים לשדה הממשיים (למשל) יש מספר תכונות:
חילופיות -  A+B=B+A\,
קיבוציות -  A+B+C=(A+B)+C=A+(B+C)\,
איבר יחידה - יהי  O\, מטריצת אפסים, אז  A+O=A\,    ו  O+A=A\,
סימטריה - תהי  -A\, המטריצה בה קיים איבר נגדי לכל איבר תואם ב   A\,,  אזי  A+(-A)=O\,      ו   (-A)+A=O\,.
סכום ישר

פעולת חיבור אחרת, פחות בשימוש, היא סכום ישר שמצוינת ב ⊕. משתמשים בסימן זה גם לפעולת החיבור סכום קרונקר וניתן ללמוד מההקשר באיזו משתי הפעולות מדובר.
הסכום הישר של שתי מטריצות: A בגודל  m × n ו B בגודל  p × q הוא מטריצה שגודלה  (m + p) × (n + q):
לדוגמה:
הסכום הישר של מטריצות הוא למעשה סוג של מטריצת בלוקים. בפרט הסכום הישר של מטריצה ריבועית הוא מטריצת בלוקים אלכסונית (ראה: מטריצה אלכסונית).
באופן כללי, סכום ישר של n מטריצות הוא:
\bigoplus _{i=1}^{n}\mathbf {A} _{i}={\rm {diag}}(\mathbf {A} _{1},\mathbf {A} _{2},\mathbf {A} _{3}\cdots \mathbf {A} _{n})={\begin{bmatrix}\mathbf {A} _{1}&{\boldsymbol {0}}&\cdots &{\boldsymbol {0}}\\{\boldsymbol {0}}&\mathbf {A} _{2}&\cdots &{\boldsymbol {0}}\\\vdots &\vdots &\ddots &\vdots \\{\boldsymbol {0}}&{\boldsymbol {0}}&\cdots &\mathbf {A} _{n}\\\end{bmatrix}}\,\!
האפסים הם בלוקים של אפסים, כלומר מטריצות אפסים.
כל רכיב בסכום הישר של שני מרחבים וקטוריים של מטריצות יכול להיות מוצג כסכום ישר של שתי מטריצות.
מטריצת השכנות של איחוד גרפים זרים או מולטיגרף היא סכום ישר של מטריצות השכנות שלהם.
סכום קרונקר

כאמור, גם סכום זה מסומן ב ⊕. הוא מוגדר באמצעות שימוש במכפלת קרונקר המסומנת ב ⊗ עם חיבור מטריצות רגיל. אם A הוא בגודל n × n ו B בגודל m × m ו   \mathbf {I} _{k} מציין את מטריצת הזהות k × k, סכום קרונקר מוגדר על ידי:
| נושאים באלגברה ליניארית |
| --- | --- | --- |
| מושגי יסוד | שדה • מרחב וקטורי • משוואה ליניארית • מערכת משוואות ליניאריות • העתקה ליניארית • מטריצה |  |
| וקטורים | סקלר • כפל בסקלר • צירוף ליניארי • תלות ליניארית • קבוצה פורשת • בסיס • וקטור קואורדינטות • ממד |  |
| מטריצות | כפל מטריצות • שחלוף • דטרמיננטה • דירוג מטריצות • דרגה • עקבה • מטריצה מצורפת • מטריצת מעבר • מטריצה משולשית • דמיון מטריצות • ערך עצמי • פולינום אופייני • לכסון מטריצות • צורת ז'ורדן |  |
| העתקות | העתקה ליניארית • קואורדינטות • מטריצה מייצגת • גרעין • אנדומורפיזם • איזומורפיזם • העתקה אפינית • העתקה פרויקטיבית |  |
| מרחבי מכפלה פנימית | מכפלה סקלרית • מכפלה וקטורית  • אורתוגונליות  •  מטריצה סימטרית • אופרטור הרמיטי • אופרטור אוניטרי • טרנספורמציה נורמלית • נורמה • מטריקה |  |
| תבניות | תבנית ביליניארית • תבנית סימטרית •  תבנית הרמיטית • תבנית סימפלקטית • חפיפת מטריצות • משפט סילבסטר • תבנית מולטי-ליניארית אנטי-סימטרית • אוריינטציה • צפיפות • טנזור |  |
אופן חיבור מטריצות
חנקן נובי

| חנקן נובי |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: ציפורי שיר
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: חנקניים
סוג:: חנקן
מין:: חנקן נובי
שם מדעי
 Lanius nubicus ‏ליכטנשטיין, 1823
תחום תפוצה


חַנְקָן נוּבִּי (שם מדעי: Lanius nubicus) הוא מין של ציפור שיר מהסוג חנקן ממשפחת החנקניים.
הוא מתרבה בדרום מזרח אירופה ובמזרח אגן הים התיכון, יחד עם אוכלוסייה נפרדת במערב איראן. זהו מין נפוץ בטורקיה, קפריסין, ישראל וסוריה. החנקן הנובי הוא מין נודד בחורף בצפון מזרח אפריקה.
מאחר שמדובר באזור נדידה קטן, פרט שנמצא בסקוטלנד באוקטובר 2004 היה דוגמה יוצאת יוצאת דופן לנוודות (Vagrancy), על אף שמקרה שני התרחש בסיינט מרי'ז באיי סילי בנובמבר 2006.
חנקן נובי מתרבה בשטחי יער שאינם צפופים ובשטחים מעובדים. הקן נבנה על עץ ובכל הטלה ישנן 4–7 ביצים.
החנקן הנובי הוא בעל כיסוי נוצות שחורות ולבנות וצדיה כתומות. ציפור שיר זו, היא הקטנה בחנקניים וגודלה 17–18 ס"מ. חלקיה העליונים, עטרתה וזנבה הארוך בעיקר שחורים; ישנים כתמים לבנים גדולים על הכנפיים, אשר בולטים בתעופה. פניה לבנות, מלבד פס שחור הנמשך לאחור מאזור העיניים. שאר החלקים התחתונים לבנים, והצדדים כתומים.
במהלך ניסוי שבחן 21 ציפורי שיר מהמין חנקן נובי, שעצרו למנוחה בישראל במהלך נדידתן מאפריקה לאירופה, נצפה כי טשטוש הפס השחור באמצעות צבע לבן מיוחד, המתכלה מעצמו לאחר 24 שעות, גרם לציפורים לצוד את טרפן כשגבן מופנה אל השמש. לעומת זאת חנקנים נוביים מקבוצת הביקורת, להם לא טושטש הפס השחור, המשיכו לצוד את טרפם כשפניהם לכיוון השמש. תוצאות הניסוי תומכות בהשערה כי הפס השחור מועיל בין היתר למניעת סינוור מהשמש.
אצל הנקבות והציפורים הצעירות החלקים העליונים בגוון אפור כהה יותר מאשר שחור, והחלקים הכתומים בהירים פחות וקטנים בהיקפם. אצל הפרטים הצעירים יש לאורך גופם פסים צפופים ופתלתלים.
החנקן הנובי ניזון מחרקים גדולים, ציפורים קטנות, נברנים ולטאות, שאותם, בדומה לחנקנים אחרים, משפד על קוצים. השיח שעליו משופד הטרף משמש פעמים רבות כ"מזווה". לעיתים הגוויות המשופדות נשארות זמן רב על השיח, עד שאינן אכילות. על פי מחקר שנערך על ידי פרופסור ראובן יוסף, מומחה לצפרות, השיפוד אינו משמש אך ורק ל"אחסון" המזון, אלא גם להרשמת הנקבות, מעין "תערוכות שיפוד".
הערות שוליים

↑  חנקן נובי באתר הרשימה האדומה של IUCN
↑  נושאו של קטע "הידעת?" בעמוד השער של ויקיפדיה העברית, 30 בספטמבר 2014.
↑  החברה להגנת הטבע - חשבתם שרק הישראלים משפדים?
מדיה וקבצים בנושא  בוויקישיתוף
חינה מרוקאית

חינה מרוקאית הוא טקס מעבר המציין את סיום פרק הרווקות בחיי הכלה, והוא חלק מאירועי הפרידה של הכלה מבית הוריה. טקס החינה היהודי מתקיים בבית הכלה טרום החתונה, וכולל מריחת עיסת חינה על ידי כפות ידי הכלה, החתן והאורחים, לעיתים על שיער הכלה, ובעבר גם על רגליה. הטקס מלווה במוזיקה ופיוטים, ובמעמד מסירת מתנות יקרות ערך ממשפחת החתן לכלה, וממשפחת הכלה לחתן. למריחת החינה משמעות מגית הנועדה לגונן מפני שדים ועין הרע. טקסי החינה נועדו גם להפגשת שתי המשפחות ומעגלי החברים. בחברה המוסלמית במרוקו, טקסי חינה משולבים באירועים שונים במעגל החיים, חתונה, לידה או בר מצווה.
משמעות הטקס

משמעותם של טקסים מסורתיים משתנה לאורך הדורות, ומותאמת לתקופה, להקשר התרבותי ולאופן בו המשתתפים יוצקים לתוכם משמעות, ומפרשים אותם.
טקס החינה נשען על סגולות הטיהור, החיטוי וההגנה המגית המיוחסים לצמח החינה בעת העתיקה במטרה הייתה להגן על החתן והכלה מפני מזיקים ועין הרע. לטקס נוספה משמעות של הכנת הכלה למעמדה החדש ולפרידה מבית הוריה, והטקס הפך לאירוע קהילתי אליו מוזמנים קרובי משפחה ואורחים.
עם הזמן הפך הטקס לחלק מתרבות הקהילה בסדרת אירועים שציינו את החתונה היהודית. חברי הקהילה משחזרים טקסים אלה כחלק מזהותם והשתייכותם, גם לאחר פיזורם מארץ המוצא.
החינה

החינה היא עיסה המופקת מטחינת עלי כופר לבן (Lawsonia inermis) מיובשים וערבובם במים או מים מבושמים. צמח זה מוזכר בשיר השירים כאשכול הכופר בהקשר של אהבה וחיזור:
לְסֻֽסָתִי֙ בְּרִכְבֵ֣י פַרְעֹ֔ה דִּמִּיתִ֖יךְ רַעְיָתִֽי׃ נָאו֤וּ לְחָיַ֙יִךְ֙ בַּתֹּרִ֔ים צַוָּארֵ֖ךְ בַּחֲרוּזִֽים׃ תּוֹרֵ֤י זָהָב֙ נַֽעֲשֶׂה־לָּ֔ךְ עִ֖ם נְקֻדּ֥וֹת הַכָּֽסֶף׃ עַד־שֶׁ֤הַמֶּ֙לֶךְ֙ בִּמְסִבּ֔וֹ נִרְדִּ֖י נָתַ֥ן רֵיחֽוֹ׃ צְר֨וֹר הַמֹּ֤ר דּוֹדִי֙ לִ֔י בֵּ֥ין שָׁדַ֖י יָלִֽין׃ אֶשְׁכֹּ֨ל הַכֹּ֤פֶר דּוֹדִי֙ לִ֔י בְּכַרְמֵ֖י עֵ֥ין גֶּֽדִי׃ הִנָּ֤ךְ יָפָה֙ רַעְיָתִ֔י הִנָּ֥ךְ יָפָ֖ה עֵינַ֥יִךְ יוֹנִֽים׃ הִנְּךָ֨ יָפֶ֤ה דוֹדִי֙ אַ֣ף נָעִ֔ים אַף־עַרְשֵׂ֖נוּ רַעֲנָנָֽה׃ קֹר֤וֹת בָּתֵּ֙ינוּ֙ אֲרָזִ֔ים רַהִיטֵ֖נוּ בְּרוֹתִֽים׃
מקור הטקס

טקסי חינה נהוגים בתרבות המקומית במרוקו, האמזירית (ברברית) והמוסלמית. בקרב המוסלמים במרוקו, מריחת חינה על האישה או אף על היילוד נעשים באופן יומיומי, לרוב כציור או כיתוב דקורטיבי, הנעשים בידי אמנית מומחית המכונה נקאשה. מומחים אלה ידועים גם במשיכת תיירים. אצל המוסלמים טקסי חינה מתקיימים גם בבית החתן.
בקרב היהודים, מריחת חינה שמורה בעיקר לטקסי חתונה ולעיתים בר מצווה, ואינה מלווה בציורים.
בעבר היו נהוגים מספר טקסי חינה בחגיגות שקדמו לחתונה. חתונה זו נמשכה בין שבוע לשבועיים ואף יותר. הטקסים נערכו בבית הכלה, על ידי נשות המשפחה, וביטאו את חלקה של משפחת הכלה באירועי החתונה.
מקור הטקס > טקסי חינה בעבר

טקס האזמומג Azmomeg הרחקת הסכנה: השתתפו בו נשים בלבד - אֵם הכלה, אחיותיה, בנות משפחה קרובות ונשים מבוגרות שליוו את הטקס בשירת נשים, אשר אסורה בפני גברים. במהלך הטקס מרחו חינה וביצה על שיערה של הכלה ועטפו אותו במטפחת לבנה, אכּנבוס, עד היום בו טבלה במקווה. הסרת החינה נעשתה בטקס האזלומין: טקס סירוק השיער. בקצב איטי המדמה תנועת סירוק שיער, מבכות האם ובתה את עזיבתה של הבת הרחק מעבר להרים, ובהגזמה פואטית מברכות אך גם מלינות על אביה שמסרה לחתנה. את הטקס ליווה השיר "סרקי, סרקי שיערה" לו גרסאות רבות ומגוונות בקהילות מרוקו השונות.
טקס החינה הקטנה: נועד בעיקר להפגשת בני משפחת הכלה ובני משפחת החתן. במהלך הטקס מרחו את כפות ידיהם של הכלה והחתן בחינה, ונהגו לקיים סעודה גדולה.
טקס החינה הגדולה: השתתפו בו אורחים של שתי המשפחות. במהלך הטקט מרחו את כפות ידיהם של הכלה והחתן בחינה וכן את ידי כל האורחים ונהגו לשחוט בו עגל או פרה ולקיים סעודה גדולה. בטקס הופיעה תזמורת אשר ביצעה שירים עממיים, שירי חינה ושירי חתונה. בתום הארוחה נערך טקס הרְ'ראמָָה – הענקת מתנות בהכרזה.
את ימי הטקסים ליוו תהלוכות מלוות צהלולים של החלפת מְנחוֹת בין המשפחות - מגשים עמוסי כל טוב, מאכלים ודברי מתיקה. המוזמנים אכלו מהם במקום או לקחו אותם לבתיהם. תהלוכה זו משוחזרת בתהלוכת נשיאת מגשי העוגיות אל מקום הטקס, כאשר האורחים מוזמנים לעטות עליהם קפטאן לאישה וגְ'לאבייה לגבר.
עם תהליכי המודרניזציה וכניסת השלטון הצרפתי למרוקו בשנת 1912, שונה בהדרגה אופיו של הטקס. החגיגות החלו להתקיים מחוץ לבתים הפרטיים, באולמות אירועים, ובנוכחות נרחבת יותר של מוזמנים.
באמצע המאה ה-20, עם פיזור הקהילה היהודית בישראל, צרפת, קנדה וארצות אחרות, התפרק המבנה המסורתי של קשרי המשפחה והקהילה, ועימו אופן עריכת החתונה והחינה.
טקס החינה

טקס החינה בימינו מתחיל עם תהלוכות האורחים לקול צהלולים כשבידיהם מגשי עוגיות לכל שירים מסורתיים אופייניים לטקס. בטקס עצמו נערכת הענקת מתנות הדדית ומריחת חינה על כפות ידי החתן הכלה והאורחים, תוך ברכה.
טקס החינה > שירי חינה וחתונה

טקסי החינה לוו בשירים ייחודיים שאצרו בתוכם שמחה על האירוע המשמעותי אך באותה עת גם עצב וכאב של הכלה שבתום החתונה תעזוב את בית הוריה. במרוקו נישאו נערות צעירות ולעיתים נשלחו מאות קילומטרים הרחק מבית ההורים, והפרידה הייתה קשה.
השירים שהיו נהוגים אז בזמן הטקס היו שירים כמו אביידי אנא של זוהרה אלפאסייה ויא נאס יא נאס (טימ פארי פאטים). היום התחברו שירים פופולריים כמו מחרוזת חינה של להקת סהרה, מייק קרוצ'י ואחרים כמו כן שירי להקת "שפתיים" ובראשם הלהיטים "אהלן וסהלן ביכּוּם", "חביבי דיאלי", "אללה ימללי" ועוד.
טקס החינה > טקס המתנות

בטקס החינה נהוג להעניק מתנות אישיות לכלה, וכן מתנות בסגנון נדוניה (סוּרָא). הענקת המתנות ההדדיות ממשפחת החתן לכלה ולהפך, משחזרת את טקס הרְ'ראמָָה המסורתי בו הוענקו מתנות וכסף באופן פומבי - מנחה הטקס הכריז: "האד ל'הַדייָה" או "האד לר'ראמה" "זוהי מתנת... יוסיף לו האל מטובו!" וזו נרשמה כתרומה לנדוניה.
קיים מנהג בו משפחות החתן והכלה מעניקות מתנות יקרות ערך, כתכשיט לאשה ושעון לגבר. לעיתים מוצגות המתנות לראווה בסלסאות עמוסות במתנות שונות לגבר ואישה.
טקס החינה > עוגיות מרוקאיות

בטקס החינה מוגשות עוגיות מרוקאיות מסורתיות במגשים מקושטים אותם נושאים האורחים בתהלוכה אל מקום הטקס. מאפים אלה מהווה תרבות קולינרית שלמה כאשר לעוגיות השונות יש מועדים שונים
העוגיות המרוקאיות מושפעות מן המטבח האַמַזירי (בֵּרְבֵּרי), מעמים מן המזרח שהביאו עימם חומרי גלם חדשים - שקדים מתוקים, דבש, פיסטוק, שומשום ובוטנים, וכן מן היהודים והמוסלמים שעברו מאנדלוסיה למרוקו והביאו עימם את השימוש הרב בשקדים ומרציפן. השְבַּקייה (עוגייה מטוגנת טבולה בדבש) נוהגים המוסלמים לאכול עם צאת צום הרמאדן, בצמוד למרק החְרירָה (מרק חומוס וירקות). עוגיות על טהרת השקדים והאגוזים, לעיתים מבושמות במי ורדים או הדרים, נהוגות בשמחות. אחת העוגיות הבולטות מעוצבת כמנורת שמן קטנה (קְנאדֵל) ממולאת בשקדים טחונים, ביצה מוקצפת וסוכר, קרויה בשמות שונים מַסַפָּן או קנידְלָה, תלוי באזור במרוקו.
במרוקו נהוג היה לקחת תְסַ'אָסימָה – כמה עוגיות בתוך מפית לחלוק עם בני ביתך שלא השתתפו בטקס.
טקסי החינה בישראל

עם תמורות השנים וכניסת ההשפעה הצרפתית, הלכו והצטמצמו אירועי החינה המסורתיים ונותר טקס החינה הגדולה במשמעותו הסמלית, אשר עוד במרוקו עברו לקיימו באולמות אירועים. עם תפוצת הקהילה, קשיי קליטה ופרנסה ובעיקר מדיניות כוך ההיתוך, התקיימו טקסי החינה בחיק המשפחה והקהילה. משנות ה-70 החלה להתפתח מודעות חדשה לזהות קהילתית וזו גברה משנות ה-90 עם הנסיעות למרוקו וייבוא התרבות החומרית המרוקאית.
עם השנים הפך טקס החינה לחגיגה קולינרית, מוזיקלית ובידורית כגון הכנסת החתן והכלה על אפיריון והחלפת תלבושות רבות על ידי הכלה. חברות רבות מציעות שירותים לאירועי החינה, השכרת תלבושות והכנת עוגיות מסורתיות.
טקס החינה מתקיים לרוב כמה ימים לפני לחתונה, כאירוע למעגל משפחה וחברים קרובים, והוא משמש אמצעי לשחזור מורשת העבר, חיבור לשורשים והצהרה על זהות קהילתית.
ראו גם

חינה (טקס)
חינה (יהדות הודו)
לקריאה נוספת

יוסף שטרית ואחרים, החתונה היהודית המסורתית במרוקו, אוניברסיטת חיפה, 2003 (הספר בקטלוג ULI)
יששכר בן עמי, Le mariage traditionnel chez les Juifs Marocains, ספר יהדות מרוקו: פרקים בחקר תרבותם, הוצאות ראובן מס, ירושלים 1975, עמ' 9–103
להקת צפון-מערב, שירים ופיוטים של יהדות מרוקו; מסכת חתן וכלה, אוניברסיטת חיפה, 1990 בערך
מעגל החיים, שלום צבר, בתוך מרוקו, בעריכת חיים סעדון, סדרת קהילות ישראל במזרח במאות התשע עשרה והעשרים, הוצאת יד בן צבי, ירושלים, תשס"ד
נינה פינטו אבקסיס, טרנספורמציות בטקס הנוצ'ה דה פניוס: מן הרחוב אל תמונת עץ השורשים החזותי, פעמים: רבעון לחקר קהילות ישראל במזרח 150-152 (תשע"ז), עמ' 139–162
אורלי סימון, דוד גדג', משה שטרית, הגדת חינה מרוקאית, ירושלים, 2024
הערות שוליים

1 2 3 4  יוסף שטרית, טקסי החינה בחתונה היהודית במרוקו והתחדשותם בישראל, החתונה היהודית המסורתית במרוקו, אוניברסיטת חיפה, 2003, עמ' 571-608
↑  Edward Westermarck, Marriage Ceremonies in Morocco, London, 1914
↑  Patricia Kelly Spurles, Henna for Brides and Gazelles: Ritual, Women's Work and Tourism in Morocco, Canada: Université de Montréal, 2004
↑  הירשנברגר, פני, 1949-, שירת הנשים כמשקפת חברה ותרבות של יהודי מרוקו., טללי אורות; שנתון מכללת אורות ישראל טו, (תשסט), עמ' 205-228
↑  Belaid, The Art of Moroccan Pastries and Sweets, https://kechart.com, ‏December 24, 2023
↑  אורלי סימון, דוד גדג', משה שטרית, הגדת חינה מרוקאית, ירושלים, 2024
הצמח כופר לבן מעליו מופקת אבקת החינה
אבקת חינה
טקס האזמומז - מריחת חינה על ראש הכלה על ידי נשות המשפחה
תהלוכה עם מגשי עוגיות, מוזיקה וצהלולים מלווה את החתן והכלה לעבר טקס החינה המרוקאית
עוגיות מרוקאיות
שבקייה וסיגרים מתוקים ממולאים במרציפן, מטוגנים וטבולים בסירופ
חרוט טיילור

תצלום של יצירת סיב על ידי משיכתו מנוזל המושפע ממתח חשמלי. זהו למעשה תהליך ה-electrospinning
חרוט טיילור הוא צורת החרוט אשר נצפה כאשר טיפת מים מושפעת על ידי שדה חשמלי חיצוני. חשיבותו נובעת מהשימושים הרבים שנגזרו מתופעה זו ומהעובדה שהטיפה המיוננת פולטת סילון של נוזל מעבר למתח סף מסוים, כגון תהליך הנקרא electrospraying (התזת נוזל על ידי שימוש במתח חשמלי), electrospinning (יצירת סיבים מנוזל) ותהליכי ריסוס הידרודינמיות שונות. בנוסף, חרוט טיילור חשוב במדחפי FEEP וקולואיד אשר משמשים בבקרה יעילה של דחף חלליות.
דיאגרמה המתארת את תהליך ה-electrospraying
היסטוריה

תופעה זו תוארה על ידי סר ג'. א. טיילור בשנת 1964 מבחינה מתמטית במאמר. המאמר נבע מתופעות שתועדו במאמרים קודמים, כגון עבודתו של זלני, שצילם קונוס-סילון של גליצרין תחת שדה חשמלי גבוה, וכן עבודות אחרות של כמה מדענים אחרים: וילסון וטיילור (1925), נולאן (1926) ומקי (1931). טיילור היה מעוניין בעיקר בהתנהגות של טיפות מים בשדות חשמליים חזקים, כמו בסופות רעמים.
היווצרות חרוט טיילור

כאשר נפח קטן של נוזל מוליך חשוף לשדה חשמלי, צורת הנוזל מתחילה להתעוות מהצורה הסטנדרטית של טיפה, שנובעת ממתח פנים וגרוויטציה בלבד. שדה חשמלי קטן יגרום לטיפה להתחיל לקבל צורה של חרוט, עם צדדים קמורים וקצה מעוגל. עם הגדלת השדה החשמלי הקצה של החרוט מתחדד, עד שמתקבל חרוט עם קצה חד יותר במצב שיווי משקל, כאשר הזווית בקצה היא 98.6 מעלות. כאשר מגדילים את המתח (ובכך את השדה החשמלי) מעבר למתח סף מסוים נוצר היפוך בקצה החרוט ונפלט מהקצה סילון של הנוזל. זה נקרא חרוט-סילון ומהווה את תחילתו של תהליך ה-electrospraying, שבו הנוזל המיונן עשוי להיות מועבר לשלב הגז. נמצא כי על מנת להשיג קונוס-סילון יציב צריך להשתמש במתח גבוה במעט ממתח הסף. הפעלת מתח גדול בהרבה יכול ליצור מצבים אחרים של התפוררות החרוט.
תאוריה

סר ג'. א. טיילור תיאר את התופעה לראשונה בשנת 1964 באופן תאורטי, כאשר המחקר נשען על שתי הנחות כלליות: (1) פני השטח של החרוט הוא משטח שווה פוטנציאל, ו-(2) הקונוס קיים במצב של שיווי משקל יציב. טיילור מצא כי על מנת לענות על שני קריטריונים אלו המתח צריך להיות אקסי-סימטרי מבחינת האזימוט וכן נדרש שיהיה לפוטנציאל תלות בשורש הרדיוס העקמומיות של החרוט  {\sqrt {R}}\,. טיילור מצא כי הפוטנציאל הנדרש הוא:
כאשר  P_{1/2}(\cos \theta _{0})\, הוא פולינום ליג'נדר מסדר חצי, ו  \theta _{0}\, הוא האפס הראשון של פולינום זה. מהביטוי הזה לפוטנציאל נובע כי כאשר מגדילים את המתח למתח הסף כך שמשטח החרוט יהיה שווה פוטנציאל, ייווצר חרוט מושלם בזווית של  \pi -\theta _{0}\,, או 98.6°.
הערות שוליים

↑  Sir Geoffrey Taylor (1964). "Disintegration of Water Droplets in an Electric Field". Proceedings of the Royal Society A. 280 (1382): 383. Bibcode:1964RSPSA.280..383T. doi:10.1098/rspa.1964.0151. JSTOR 2415876.
↑  Zeleny, J. (1914). "The Electrical Discharge from Liquid Points, and a Hydrostatic Method of Measuring the Electric Intensity at Their Surfaces". Physical Review. 3 (2): 69. Bibcode:1914PhRv....3...69Z. doi:10.1103/PhysRev.3.69.
↑  Wilson, C. T.; G. I Taylor (1925). "The bursting of soap bubbles in a uniform electric field". Proc. Cambridge Philos. Soc. 22 (5): 728. Bibcode:1925PCPS...22..728W. doi:10.1017/S0305004100009609.
↑  Nolan, J. J. (1926). "Proc. R. Ir. Acad. Sect. A". 37: 28. {{cite journal}}: Cite journal requires |journal= (עזרה)
↑  Macky, W. A. (1 באוקטובר 1931). "Some Investigations on the Deformation and Breaking of Water Drops in Strong Electric Fields". Proceedings of the Royal Society A. 133 (822): 565–587. Bibcode:1931RSPSA.133..565M. doi:10.1098/rspa.1931.0168. {{cite journal}}:  (עזרה)
טבח לודוש

טבח לודוש או הטבח בלודוש היה טבח, שהתרחש בעיר לודוש שברומניה בתקופת מלחמת העולם השנייה בין 5 ל-13 בספטמבר 1944. בטבח נורו למוות 15 יהודים ו-2 רומנים על ידי חיילים הונגרים.
האירוע

בין התאריכים 5–13 בספטמבר 1944 נכבשו יישובי הגבול לודשו וסרמאשו, שנמצאים בצפון טרנסילבניה, על ידי יחידות של הצבא והז'נדרמריה ההונגרית. לאחר כיבוש היישובים, ירו מספר חיילים ב-17 תושבים שהתגוררו בפאתי הכפר, 15 יהודים ו-2 רומנים, מרביתם נשים שנאנסו לפני הירצחן.
חקירת האירוע

לאחר הטבח החלה חקירה לאיתור האשמים בו. החקירות התרחשו בין השנים 1945–1946. החיילים ההונגרים שירו בתושבי העיר מעולם לא זוהו, אך שתי ילידות העיר, בלה סבבו ואליזבתה ברטה, נמצאו אשמות על ידי בית הדין העממי בקלוז' שברומניה.
הערות שוליים

1 2 3  Masacrele de la Sărmașu și Luduș, Ziarul de mures, ‏2005-02-28 (באנגלית אמריקאית)
ערך זה הוא קצרמרבנושא רומניה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
חתולה על גג פח לוהט (סרט, 1958)

| --- | --- |

כרזת הסרט
 מבוסס על:  חתולה על גג פח לוהט 
 בימוי:  ריצ'רד ברוקס 
 הופק בידי:  לורנס ויינגארטן 
 תסריט:  מחזה: טנסי ויליאמס תסריט: ריצ'רד ברוקס ג'יימס פו
 עריכה:  פריס ובסטר 
 שחקנים ראשיים:  אליזבת טיילור פול ניומן ברל אייבס ג'ודית' אנדרסון
 מוזיקה:  צ'רלס וולקוט 
 צילום:  ויליאם דניאלס 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  מטרו גולדווין מאייר, KCET 
 חברה מפיצה:  מטרו גולדווין מאייר
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  20 בספטמבר 1958
 משך הקרנה:  107 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט דרמה 
 תקציב:  2,345,000‏$
 הכנסות:  11,285,000‏$
 הכנסות באתר מוג'ו:   catonahottinroof
 פרסים:  מועצת ביקורת הקולנוע האמריקנית: עשרת הסרטים הטובים ביותר 
 דף הסרט ב־IMDb
 
חתולה על גג פח לוהט (באנגלית: Cat on a Hot Tin Roof) הוא סרט דרמה משנת 1958 בבימויו של ריצ'רד ברוקס ובהפקתו של לורנס ויינגארטן. תסריט הסרט מבוסס על מחזה זוכה פרס פוליצר בשם זהה מאת טנסי ויליאמס.
תקציר עלילת הסרט

בסצנה הפותחת נראה בריק פוליט (פול ניומן) השיכור במסלול אימונים של גימנסיה מקומית, כשהוא מנסה לדלג מעל משוכות כמו שעשה בצעירותו כספורטאי מצטיין. ברקע נשמעות תרועות קהל דמיוני, אך בריק מועד ונופל ושובר את רגלו, מה שמחייב אותו לצעוד בעזרת קביים לאורך כל המשך הסרט.
ביום שלמחרת נראים בריק ואשתו מגי "החתולה" (אליזבת טיילור) בבית הוריו שבמזרח מיסיסיפי, כחלק מההתכנסות המשפחתית לכבוד חגיגות יום הולדתו ה-65 של אביו, המכונה "ביג דדי" (ברל אייבס). מלבדם נמצאים בבית גם הבן הבכור גופר עם אשתו מאי וחמשת ילדיהם. בריק ומגי מנהלים שיחה המשרטטת את היחסים ביניהם: בריק מרבה בשתיית משקאות חריפים ומתנכר למאמציה של מגי להתקרב אליו, ואינו מגיב גם לאזהרותיה בנוגע לאחיו ואשתו שינסו להשתלט על הירושה לאחר מותו של ביג דדי.
המשפחה כולה, מלבד בריק, נוסעת לקבל את פניהם של ביג דדי וביג מאמא שחוזרים מסדרת בדיקות רפואיות שנערכו לביג דדי, והם מתבשרים כי על אף החשש, הוא בריא ואין כל סכנה לחייו. עם זאת, זמן קצר לאחר מכן מגלה הרופא לבריק שלמעשה ביג דדי גוסס מסרטן. גופר, מאי ומגי מתוודעים למצב גם הם.
ביג דדי, שמגיב בקוצר רוח, גסות וזלזול לחגיגות שנערכו לכבודו על ידי מאי וביג מאמא, עולה לחדרו של בריק ומתעקש לשוחח איתו. הוא מנסה לברר את המקור לבעיית השתייה של בריק, ועל אף התנגדותו של זה, בהדרגה מתברר הסיפור כולו. בריק החל לשתות לאחר שחברו הטוב ביותר, סקיפר, התאבד. טיב היחסים ביניהם אינו ברור לחלוטין, אך בריק מגיב בהתגוננות אגרסיבית ומוגזמת אפילו כלפי תחילת רמיזה על כך שהקשר ביניהם היה הומוסקסואלי. מגי, שנקראת לספר על חלקה בפרשה, מודה שתמיד קינאה בסקיפר על החלק הניכר שקיבל מזמנו ומרגשותיו של בריק. כשסקיפר היה מעורער אחרי שגרם להפסד של קבוצתו במשחק פוטבול, היא ניצלה את ההזדמנות ופיתתה אותו לשכב איתה, במטרה לסכסך בינו לבין בריק. עם זאת, לטענתה ועל אף שבריק לא מאמין לה, חזרה בה ברגע האחרון כיוון שפחדה שהצעד ירחיק דווקא בינה לבין בריק. בריק מספר שבאותו לילה סקיפר התקשר אליו מבולבל ומפוחד והתוודה על מה שקרה, אבל הוא ניתק את השיחה ולא ענה לצלצולים שחזרו במשך הלילה. בריק מודה שהוא חש אשמה ונגעל מעצמו, ושותה כדי להדחיק זאת.
במהלך ויכוח שמתפתח ביניהם, בריק חושף בפני אביו את האמת על תוצאות הבדיקה, וביג דדי הנסער יורד להסתגר במרתף הבית. לאחר זמן מה מצטרף אליו בריק, והם מנהלים שיחה רגועה ומפויסת יותר, לאחר שבריק הוכיח את אביו על כך שמעולם לא הביע אהבה כראוי, והתמקד בעיקר בתפיסה חומרנית ופשטנית של המציאות ושל יחסים אנושיים. בסיום השיחה מציע ביג דדי שהוא יתמודד עם מותו הצפוי ובריק יתמודד עם חייו, והם עולים במדרגות כשהם נתמכים זה בזה.
בשיחה שמתנהלת במקביל בסלון, מספרים גופר ומאי לביג מאמא על מצבו האמיתי של ביג דדי. היא מתקשה לקבל את החדשות ומתכחשת אליהן, ודוחה גם את ניסיונותיהם של גופר ומאי להציג תוכנית לטיפול בנכסים המשפחתיים לאחת מותו של ביג דדי, תוך שהיא מאמצת את שפתו הבוטה והנחרצת. ביג דדי ובריק מצטרפים לנוכחים בסלון, וגופר ומאי נסוגים ומנסים להסתיר את דפי התוכנית מפני דמותו הבטוחה והסמכותית של האב. מגי מבקשת להציג את מתנת יום ההולדת שלה ומכריזה שהיא בהיריון, ולאחר שהוא בוחן אותה, מכריז ביג דדי כי אכן "לבחורה הזאת יש חיים בגוף שלה". לאחר שביג דדי וביג מאמא יוצאים יחד מהחדר, מאי מאשימה את מגי ששיקרה, אך בריק מגבה את אשתו ומאשר את דבריה. בסצנת הסיום של הסרט קורא בריק למגי אל חדרם, ושם הוא מנשק אותה בזמן שהוא משליך את הכרית שלו מהספה אל המיטה הזוגית, כרמז לחידוש היחסים ביניהם.
צוות השחקנים הראשי

אליזבת טיילור בתפקיד מגי ("מגי החתולה") פוליט
פול ניומן בתפקיד בריק פוליט
ברל אייבס בתפקיד הארווי "ביג דדי" פוליט
ג'ודית' אנדרסון בתפקיד אידה "ביג מאמא" פוליט
ג'ק קרסון בתפקיד גופר פוליט
מדלין שרווד בתפקיד מיי פוליט
לארי גייטס בתפקיד ד"ר באו
ווהן טיילור בתפקיד דיקן דייוויס
הפקה

המחזה המקורי של טנסי ויליאמס הוצג לראשונה על במה ב-24 במרץ 1955, עם אייבס ושרווד בתפקידים אותם שיחקו בסרט. במאי המחזה היה איליה קאזאן, ואת התפקיד הראשי של "בריק" בהצגה מילא בן גזארה. בשלבי ההפקה הראשונים של הסרט עצמו היה ג'יימס דין מתוכנן לגלם את בריק, אך הוא נהרג בתאונת דרכים בשנת 1955. כמו כן סירב לתפקיד בריק השחקן המתחיל אלביס פרסלי. לתפקידה של "מגי" בסרט היו מועמדות בין היתר לנה טרנר וגרייס קלי, לפני שלוהקה אליזבת טיילור.
הפקת הסרט החלה ב-12 במרץ 1958. כשבוע לאחר מכן תכננה טיילור לטוס עם בעלה מייק טוד לניו יורק, אך ביטלה את טיסתה עקב מחלה. אותה טיסה התרסקה במקסיקו ב-22 במרץ, וכל נוסעיה נהרגו, כולל טוד. לאחר שהתאוששה ממות בעלה חזרה טיילור לסט הצילומים ב-14 באפריל.
ביקורות

כותב המחזה, טנסי ויליאמס, התרעם על תסריט הסרט אשר התעלם כמעט לחלוטין מהתמות ההומו-אירוטיות שעמדו בבסיס המחזה המקורי. פול ניומן, כוכב הסרט, הצהיר גם הוא על אכזבתו מעיבוד התסריט. הנחיות קוד הייז הגבילו את מפיקי הסרט ולמעשה לא אפשרו להציג את היחסים בין בריק לסקיפר כהומוסקסואליים, כפי שהוצגו במחזה המקורי המבקר הומופוביה וסקסיזם. סלידתו של ויליאמס מהתסריט המסורס הייתה כה גדולה עד שקרא לאנשים בקופות הקולנוע לחזור לבתיהם, בטענה ש"הסרט הזה יחזיר את תעשיית הקולנוע 50 שנה אחורה".
על אף הביקורת מצד ויליאמס, זכה הסרט לשבחים רבים על ידי מבקרי הקולנוע והקהל כאחד.