stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דברי איוב
רקע

החיבור התפרסם לראשונה בקובץ כתבי יד מ-1833, תחת השם "צוואת איוב". לדעת אברהם כהנא, שמו הנכון של החיבור הוא "דברי איוב". החיבור המקורי אבד ושרדו רק העתקים ביוונית ובסלאבית עתיקה, כשלדעת כהנא החיבור המקורי נכתב בעברית או ארמית בעוד לדעת יעקב ליכט שפת המקור היא יוונית. כהנא ממקם את זמן כתיבתו של החיבור בין המאה הראשונה לפני הספירה למאה הראשונה לספירה, בעוד דבורה דימנט קובעת בנחרצות כי הוא נכתב במאה הראשונה לפני הספירה ובאלכסנדריה. כבר בספרו על היהודים מן המאה הראשונה לפני הספירה, ההיסטוריון אריסטיאס מזכיר את תוכנו של החיבור.
בעוד כהנא טוען כי החיבור הוא מדרש אגדה המבקש לפתור קשיים אשר עלו בסיפור המקורי המקראי וחננאל מאק מסווג אותו כפרשנות לסיפור המקורי, ליכט גורס כי מדובר בגרסה חילופית מלאה לסיפור המקורי המבקשת לעמוד לגמרי במקומו. החיבור משתייך לסוגת הצוואות שנפוצה בתקופת בית שני, והוא כתוב בפרוזה לעומת הסיפור המקורי שרובו המוחלט הוא קטעי שירה. ליכט ומאק טוענים כי אין בחיבור יצירתיות גדולה שכן תוכנו תלוי בהכרח בסיפור המקורי, ועל כך מוסיפה דימנט כי חלקים משמעותיים בחיבור בכלל מועתקים כמעט מילה במילה מתרגום השבעים. מגרסת תרגום השבעים נלקחו זיהויו של איוב עם יובב בן זרח, ההרחבות הסיפוריות הנוגעות לאשת איוב ושמותיהן של בנות איוב החדשות. מטרת החיבור הייתה לפתור את הקשיים העלילתיים והתאולוגיים מן הסיפור המקורי, ולהחליף את התמה המרכזית של הסיפור מעיסוק פילוסופי בתורת הגמול – להטפה לאמונה באלוהים ולחיים רוחניים וכן נגד עבודה זרה. בנוסף, החיבור נותן דגש משמעותי לעוון עבירות שבין אדם לחברו והופך את העבירות שבין אדם למקום לשוליות ביחס לאלו שבין אדם לחברו. כמו כן, החיבור מדגיש במיוחד את חשיבותה של מידת הסבלנות. לדעת ליכט, הספר אמנם שותף לספרים חיצוניים נוספים בעיסוק בניסיונות שהאדם עובר על מנת לבחון את אמונתו, אך הקיצוניות שלו מעידה על כך שהכתות היהודיות אשר כתבו את הספרים החיצוניים היו מגוונות ועשירות יותר בתוכנן משנהוג לחשוב.
יהדותו של החיבור איננה מוטלת בספק, בעיקר לאור ציווי איוב בערוב ימיו לבניו לא לשאת נשים נוכריות וכן גם בשל העיסוק בענייני קבורה. מוצאו של החיבור ביהדות ההלניסטית, כשיש כאלו הקושרים אותו ספציפית לתרפויטים או לאיסיים. בדעת מיעוט, חוקרים מסוימים ביקשו לקשור את החיבור לקהילה היהודית שחיה סביב מקדש חוניו. לדעת ליכט, מוטיב המאבק המוסרי שבין איוב לבין השטן הוא סממן הלניסטי מובהק. החיבור הוכרז כאפוקריפה ולכן איננו התקדש, אך חלק מן המסורות בו בכל זאת התגלגלו הלאה. הנודעת מן המסורות הללו, היא זו שלפיה אשת איוב הייתה דינה בת יעקב. בנוסף, כמה מן המוטיבים הספרותיים של החיבור קרובים לאגדות תלמודיות מאוחרות על דמויותיהם של אברהם ורבי עקיבא.
עלילה

בידיעה כי מותו קרב ובא, איוב קורא לבניו ולבנותיו על מנת להסדיר את חלוקת ירושתו, להשאיר אחריו הוראות להתנהגות נכונה ולספר על חייו. את דברי איוב, המהווים למעשה הן צוואה והן אוטוביוגרפיה, מעלה על הכתב אחיו נריה.
יובב בן זרח, גוי מצאציו של עשו אשר היה ממלכי אדום, היה ידוע במשפחתו הענפה, עושרו הרב ומעמדו הרם. יובב, שהיה איש צדיק אשר הקפיד בקיום מצוות שבין אדם לחברו, עבד את השטן במחשבה כי הוא האל האמיתי שיצר את העולם ושולט בו. בכל העולם כולו, לא נודעו צדיקים כמו יובב שהיה מכלכל עניים באמצעות בתי תמחוי, תרומות בגדים ומפעל גמ"חים. יום אחד, התגלה אל יובב בשנתו שליח וגילה לו כי השטן איננו האל האמיתי וכי אלוהים הוא בוראו של העולם והשולט בו. יובב, באמונה באלוהים, הביע נכונות לנתק את קשריו עם השטן ולעבור לעבוד אך ורק את אלוהים, אך השליח הזהיר אותו כי השטן לא יקבל זאת וייפתח נגדו במלחמה בה הוא ייאבד את משפחתו, בריאותו ורכושו. עם זאת, השליח הבטיח ליובב כי אם והוא יעמוד בייסורים שהשטן יביא עליו וינצח במלחמה – אלוהים ייגמול לו והוא ייזכה לחיי העולם הבא. בידיעה כי הוא ייסבול ייסורים קשים, יובב בוחר לנתק את קשריו עם השטן ולעבוד את אלוהים.
השטן זעם על בחירת יובב, והגיע בתחפושת עני לביתו על מנת להתעמת איתו. יובב, שידע כי אין מדובר בעני המבקש צדקה אלא בשטן, שלח את שפחתו לתת לו פת לחם חרוכה. השטן, מלא עלבון וזעם, העניש על כך יובב במלוא החומרה: רכושו אבד לחלוטין, ילדיו נהרגו וגופו נדבק בשחין קשה. לאור מחלתו, יובב נאלץ לצאת מעירו שבארץ עוץ וישב בתוך אשפה כשרימות אוכלות את גופו. לאור המצב הקשה, אשת יובב נאלצה להפוך לשפחה על מנת לספק אוכל לה ולבעלה המוצרע. השטן פגע גם באשת יובב, כשגזז את שיערה בהשפלה לעיניי העוברים והשבים בשוק בתמורה לאוכל. כמו כן, השטן שלח את האישה לגעור ביובב על אמונתו באלוהים על מנת לפגוע בנפשו.
לאחר עשרים שנים בהן יובב ישב מחוץ לעיר בשל מחלתו ואשתו עבדה כשפחה על מנת לכלכל את עצמה ואותו, הגיעו אל יובב חבריו מלכי אדום: אליפז, בלדד, צופר ואליהוא. בשל מראהו הפיזי הקשה, חבריו של יובב אינם זיהו אותו בהתחלה. חבריו של יובב נשאו קינות בניסיון לנחמו, ואחר כך התווכחו עימו בטענה כי אמונתו החדשה באלוהים היא זו שהביאה עליו את הצרות ולכן עליו לשוב לעבוד את השטן. יובב עמד איתן בדעתו כי השטן מבטא את יצר הרע, וכי דבקותו באמונה באלוהים תזכה אותו בחיי העולם הבא. אשת יובב התערבה בשיחת יובב עם חבריו, וביקשה מארבעת החברים שיסייעו לה לפנות את הריסות הבית שקרס על ילדיה על מנת שתוכל להביאם לקבורה הולמת. עם זאת, יובב טען כי אין בכך טעם מאחר שהם עלו השמיימה – ואף הוכיח זאת לחבריו המזלזלים ולאשתו הספקנית. אשת יובב סופקה ממנוחת בניה בשמיים, ומתה בשלווה. יובב המשיך בוויכוח עם חבריו, כשלבסוף הצליח לשכנע בצדקתו את כולם מלבד את אליהוא שאלוהים הענישו בחומרה.
לאחר שהצליח לעמוד בייסורי השטן וניצח במלחמה, יובב קיבל מאלוהים בחזרה את רכושו ובכמות מכופלת. אך שכרו העיקרי של יובב, שכעת נקרא בשם איוב, היה נשיאתה לאישה של דינה בת יעקב היהודית שהולידה לו שבעה בנים ושלוש בנות. איוב האריך ימים, ובערוב ימיו קרא לילדיו על מנת להיפרד מהם. לבניו הוענק רכושו והוענקו נחלותיו ולבנותיו הוענקה חגורת פלאים בעלת סגולה אלוהית. איוב מפליג בשבחי אלוהים והיהדות, ומצווה על בניו לא לשאת נשים נוכריות. איוב נפטר בשיבה טובה, כשלאחר מכן מרכבת אלוהים יוצאת לאסוף את נשמתו השמיימה במחזה מרהיב לו עדים ילדיו, אחיו, אחיותיו ועבדיו.
לקריאה נוספת

"ספר דברי איוב", בתוך: אברהם כהנא, הספרים החיצוניים לתורה נביאים כתובים, ושאר הספרים החיצוניים, תל אביב 1956
א. ש. הרטום, דברי איוב, בתוך: הספרים החיצונים, ספורי אגדה, כרך ב, הוצאת יבנה תל אביב, עמ' 1–43 (ממוספר מחדש לאחר ספר היובלות)
יהודית דישון, בתוך: איוב (עולם התנ"ך), הוצאת דברי הימים תל אביב, 2002, עמ' 232–233.
יעקב ליכט, 'משמעו של ספר צוואת איוב', דברי הקונגרס העולמי למדעי היהדות, כרך א (תשל"ג).
יאיר זקוביץ, אביגדור שנאן, "'והשירים אשר הביעה רשם הרוח על שמלתה' – סיפור איוב בראי ספר דברי איוב", בתוך: גם כך לא כתוב בתנ״ך, ידיעות אחרונות, ספרי חמד, 2009, פרק ל, עמ' 343–351.
קרופורד האוול טוי וקאופמן קוהלר, 'דברי איוב', האנציקלופדיה היהודית (באנגלית)
הערות שוליים

↑  אברהם כהנא, הספרים החיצוניים לתורה נביאים כתובים, ושאר הספרים החיצוניים, תל אביב 1956, עמ' 515
כפי שמסביר כהנא במבוא לתרגום לשפה העברית שעשה לחיבור, הוא אמנם כולל בו מאפייני צוואה שאיוב משאיר לילדיו – אך עיקרו זיכרונותיו האוטוביוגרפיים של איוב.
↑  יעקב ליכט, 'משמעו של ספר צוואת איוב', דברי הקונגרס העולמי למדעי היהדות, כרך א (תשל"ג), עמ' 147
↑  כהנא, עמ' 517–518
1 2  ליכט, עמ' 147
↑  כהנא, עמ' 518
↑  דבורה דימנט, מקרא באספקלריה: אשת איוב ואשת טובי, שנתון לחקר המקרא והמזרח הקדום, כרך יז (תשס"ז), עמ' 207
↑  ואילו אצל זקוביץ ושנאן, גם כך לא כתוב בתנ״ך, עמ' 344: "זמנו מן המאה השנייה או הראשונה לפנה"ס".
1 2 3 4 5 6  פירושה של יהודית דישון, בתוך: איוב (עולם התנ"ך), תל אביב 2002, עמ' 232
↑  כהנא, עמ' 519
↑  חננאל מאק, 'בני איוב הנספים: שולחו ביד פשעם או בולעו חינם? עיון בשאלת מותם של בני איוב על פי המקורות הקדומים והפרשנות היהודית של ימי הביניים', שנתון לחקר המקרא והמזרח הקדום, כרך יב (תש"ס), עמ' 231
1 2  ליכט, עמ' 148
↑  ליכט, עמ' 148; מאק, עמ' 231
↑  כהנא, עמ' 517–518; דימנט, עמ' 207–208
↑  ליכט, עמ' 147; עמ' 208; יוסף פליישמן, ''ויתן להם נחלה בתוך אחיהם' (איוב מב, טוב): מה נתן איוב לבנותיו?', שנתון לחקר המקרא והמזרח הקדום, כרך יז (תשס"ז), עמ' 99
↑  ליכט, עמ' 149 ו-151
↑  מאק, עמ' 231
↑  ליכט, עמ' 149 ו-152
↑  Meron M. Piotrkowski, Priests in Exile: The History of the Temple of Onias and Its Community in the Hellenistic Period, Berlin/Boston 2019, p. 210
↑  ליכט, עמ' 149
↑  כהנא, עמ' 519; ליכט, עמ' 147
כהנא מציין כי בהתגלגלות המסורות נפוצה טעות שחטאה לכוונה המקורית בחיבור. כפי שהוא מסביר, בתלמוד הירושלמי כתוב כי אשת איוב הייתה דינה בת יעקב, מבלי להבחין בכך שבחיבור "דברי איוב" אשתו הראשונה מתה ודינה בת יעקב היא למעשה אשתו השנייה לה זכה לאור עמידתו המוצלחת במלחמה נגד השטן. להשוואה, ראו ירושלמי סוטה פ"ה לעומת דברי איוב א 4–6.
↑  לדעת דימנט, גזיזת השיער היא הרמז לכך שאשת יובב זנתה על מנת לכלכל את עצמה ואת יובב. ראו: דימנט, עמ' 208
| הספרים החיצוניים |
| --- | --- | --- |
| לתורה | מגילה חיצונית לבראשית • ספר אדם וחוה • צוואת קהת • חזון עמרם (אנ') • ספר היובלים • ספר חנוך א' • ספר חנוך ב' • ספר חנוך ג' • צוואות השבטים • צוואת אברהם • חזון אחרית הימים של אברהם • עליית משה • יוסף ואסנת |  |
| לנביאים | צוואת יהושע • חכמת שלמה • מזמורי שלמה • איגרת ירמיהו • עליית ישעיהו • ספר ברוך • חזון ברוך א' • חזון ברוך ב' |  |
| לכתובים | דברי איוב • חזון עזרא • עזרא החיצוני • תהילים קנ"א • מזמורים קנ"ב–קנ"ה • תוספות למגילת אסתר • תוספות לספר דניאל • תפילת מנשה |  |
| שאר הספרים | ספר בן סירא • ספר יהודית • ספר טוביה • ספר מקבים א' • ספר מקבים ב' • ספר מקבים ג' • ספר מקבים ד' • איגרת אריסטיאס • חזיונות הסיבילות • קדמוניות המקרא |  |
חסידות מרקישוב

אוהל מרקישוב בבית הקברות היהודי בוורשה
חסידות מרקישוב הייתה חצר חסידית שהתקיימה בארבעת העשורים שטרם מלחמת העולם השנייה, ענף מבית איזביצה והמשך ישיר לרבי צדוק הכהן מלובלין. אדמו"רי החסידות התגוררו בלובלין, מרקישוב (ומשם נגזר שם החסידות) וורשה.
היסטוריה > רבי אברהם משה ויינטרוב

אבי החסידות, רבי אברהם משה ויינטרוב, נולד בסביבות שנת ה'תרט"ו בז'ליחוב[דרוש מקור], והיה חסידם ותלמידם המובהק של האדמורי"ם רבי יהודה לייב איגר ורבי צדוק הכהן מלובלין, ממשיכי דרכו של רבי מרדכי יוסף מאיזביצה.
לאחר פטירתו של רבי צדוק ללא צאצאים הוכתר רבי אברהם משה לממשיכו.
כרבו רבי יהודה לייב מלובלין, היה גם רבי אברהם משה מאחר בתפילתו ועוסק בהכנות שעות רבות. דברי התורה שהשמיע נחשבו לעמוקים ביותר.
תחילה ישב באחד מפרוורי לובלין, מאוחר יותר עבר לזליחוב ומשם למרקישוב על שמה נקרא "הרבי ממרקישוב". בשנת 1912 (ה'תרע"ב), עם התפתחות החצר, עבר ממרקושוב לאוטווצק הסמוכה לוורשה, שהייתה במקום מרכזי ונגיש יותר עבור החסידים הרבים שנסעו אליו. נפטר בשנת תרע"ה או תרע"ח ונקבר בבית הקברות היהודי בוורשה.
בניו היו: רבי יהושע עוזיאל, ממלא מקומו; רבי חיים יהודה (נפטר בתרצ"ח); רבי אפרים ירחמיאל (נפטר בתרפ"ט). חתנו היה רבי עוזר צוועקין, מייסד בית הדפוס "שלמון" בלובלין.
היסטוריה > רבי יהושע עוזיאל ויינטרוב

בנו רבי יהושע עוזיאל מילא את מקומו.
כאביו היה מאחר בתפילתו, ושיחותיו לחסידיו נמשכו שעות ארוכות.
מספר חסידיו היה מועט. לפי מחקר שערך החוקר מרצ'ין וודזינסקי (פול') בשיתוף אוניברסיטת פרינסטון עולה כי למרקישוב היו שני שטיבלך בלבד בפולין. מסופר עליו כי היה שולח את חסידיו לנסוע לחצרות אחרות.
רבי יהושע עוזיאל מיעט להביע את דעתו בנושאים ציבוריים, אך תמך בהקמת אגודת ישראל והשתתף באחת מהאסֵפות הראשונות שלה בפולין. בשנת תרצ"ה היה בין החותמים על קריאה לתיקון בנושאי הסת"ם בפולין.
נפטר בגטו ורשה בשנת תש"ג ונקבר באוהל אביו. המקום נהרס במהלך מלחמת העולם השנייה, ומקום האוהל זוהה בשנת ה'תשנ"ט ושופץ מחדש.
חתניו היו:
רבי משה זאב שצדרוביצקי (בנו של רבי מאיר שלום מקוברין-ביאליסטוק).
הרב צבי הירש פרידלינג - רב בביסקיביץ, ומו"ל כתב העת "הבאר".
בתו - מרת תרצה, נישא לרבי אריה לייב לברטוב בן ר' אייזיק אדמו"ר מזאלושיץ, מקראקא.
אישים בחצר

בין חסידי מרקישוב:
ר' יוסף קניגסברג - מנהל ישיבת חכמי לובלין.
רבי יהודה לייב זילברברג - רב בגרודז'יסק ובליז'נסק.
לקריאה נוספת

צבי מושקוביץ, מלאכי עליון, ירושלים ה'תשכ"ו, עמ' ל"ו-ל"ז.
מוסא א-תעמרי

מוסא סולימאן א-תעמרי (בערבית: موسى سليمان التعمري; נולד ב-10 ביוני 1997) הוא כדורגלן ירדני המשחק בסטאד רן הצרפתית בעמדת הקיצוני.
קריירת מועדונים

א-תעמרי התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של שבאב אל-אורדון (אנ'). בעונת 2016/2017 הצטרף לקבוצה הבוגרת ורשם 5 שערים ב-19 משחקי ליגה.
בקיץ 2017 הושטל לאל ג'זירה עד לסיום העונה.
ביולי 2018 חתם באפואל ניקוסיה מליגת העל הקפריסאית.
ב-5 באוקטובר 2020, א-תעמרי חתם לשלוש שנים בלוון מליגת העל הבלגית תמורת מיליון אירו.
ב-11 במאי 2023 חתם במונפלייה מליגת העל הצרפתית.
קריירה בינלאומית

ב-31 באוגוסט 2016 א-תעמרי ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ירדן בתיקו 1-1 נגד לבנון. ב-23 במרץ 2017 א-תעמרי הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 0–4 נגד הונג קונג.
בנוסף, שיחק א-תעמרי בנבחרת ירדן בכדורגל עד גיל 23.
נכלל בסגל נבחרת ירדן לטורניר גביע אסיה 2023, בו הגיעה ירדן לגמר בו הפסידה לקטר שנחשב להיגש השיא של הנבחרת.
עמדותיו בנוגע לסכסוך הישראלי-פלסטיני

ב-2022, במהלך מבצע עלות השחר, לאחר סיום המשחק של קבוצתו ליובן בליגה הבלגית, עלה א-תעמרי עם חולצה עליה הכיתוב "להפסיק את המלחמה בעזה".
מיד לאחר טבח שבעה באוקטובר, בתקופה בה שיחק בליגת העל הצרפתית בכדורגל, הביע א-תעמרי סולידריות ותמיכה בפלסטינים כשכתב "אין טוב בנו אם לא נאמר זאת, ואין טוב בכם אם לא תקבלו זאת... היו סבלניים, תושבי פלסטין, כי ההבטחה שלכם היא גן עדן".
ב-13 באוקטובר 2023 העלה סדרת סטוריז חריפים לחשבון האינסטגרם שלו ובהם תקף את ישראל. באחד מהם כתב "אם אתה נעמד לצד ישראל, תן להם את אדמתך" והוסיף חיזוק לציטוט וכתב מתחתיו בסטורי "100%", בנוסף שיתף ציטוט של טוויטר בסטורי האחר שלו ובו ביקר בשם מהמט את ממשלת צרפת: "אל תספר לי על העיתונות או חופש הביטוי, צרפת מכריזה במפורש כי אלה שמזדהים עם עזה או חמאס בצרפת יכלא ל-5 שנים, שר המשפטים הצרפתי ריק דופונד הכריז כי מי שמזדהה עם עזה חמאס ייכלא ל-5 שנים, מי שיפרסם ברשתות החברתיות תשדיר שמזדהה עם עזה יכלא לא לחמש שנים, אלא לשבע שנים". מוסא שיתף זאת וכתב ביקורת על המדינה בה הוא משחק "צרפת: חמש שנות מאסר לכל מי שמזדהה עם עזה".
ב-5 בדצמבר 2023 העלה מוסא לחשבון הפייסבוק שלו פוסט ובו כתב: "שישי שמח, אנשים חופשיים של העולם באשר לרשלנים ועבדי רצונותיהם, לא תבורכו". ומתחת את ההאשטאג "#עזה_תנצח", ואת אמוג׳י החץ האדום כלפי מטה הידוע כסמל של ארגון הטרור חמאס עם תמונה של פלסטינים מ-7 באוקטובר שהשתלטו על טנק ישראלי. דבריו מביעים תמיכה מלאה בארגון הטרור הרצחני חמאס, וקריאה מפורשת להשמדת ישראל.
בנוסף הצטלם א-תעמרי מספר פעמים עם סמלים פלסטינים כמו כאפייה, הדגל הפלסטיני, ואף עם צעיף בו כתוב "מהנהר עד לים – פלסטין". באחד מראיונותיו חשף כי "הוא לא יפסיק לתמוך בפלסטין גם אם זה יעלה לו בקריירה באירופה" והביע סולידריות עם הפלסטינים.
לאחר התקרית ברפיח העלה מוסא לחשבון הפייסבוק שלו תמונת AI של בית דחוס ושרוף ואישה עם כיסוי החיג׳אב וילדים בוכים, וכתב מתחתיו "זהו עוול שאינו משמח!, רחם על חולשתנו, על השפלתנו ועל חוסר יכולתנו. אנו מתנערים מהזנחה הזו, מחוסר היכולת ומחוסר האמצעים. די לנו במגן הטוב ביותר"
בנוסף על כך באותו הזמן עלה לשחק בקבוצתו מונפלייה ועל גבו עטוף בדגל פלסטין.
ב-24 בספטמבר 2024 לאחר התמרון הקרקעי בלבנון במלחמת חרבות ברזל, העלה לחשבון הפייסבוק שלו פוסט בו כתב "הו מי יתן, תהיה עם פלסטין, לבנון, סוריה, סודן, תימן ועיראק, והגן על מדינות מוסלמיות בכל מקום, ריבונו של עולם".
לאחר מתקפת המורדים הסורים בדצמבר 2024, א-תעמרי בירך על הנעשה בסוריה בחשבון האינסטגרם שלו המונה מעל מיליון עוקבים, והוסיף "מי יתן ועזה וכל פלסטין".
הערות שוליים

↑  قائمة النشامى لنهائيات كأس آسيا 🇯🇴 בחשבון הטוויטר הרשמי של התאחדות הכדורגל הירדנית, 31 בדצמבר 2023 (בערבית)
1 2  Mousa Al-Tamari stands in solidarity with Palestine
↑  פרסום, באתר אינסטגרם
| נבחרת ירדן – גביע אסיה בכדורגל 2023 |
| --- | --- | --- |
|  1 אבו לילא •  2 אבו חשיש •  3 נסיב •  4 מרעי •  5 אל-ערב •  6 אבו טה •  7 אבו זריק •  8 א-רוואבדה •  9 עלואן •  10 א-תעמרי •   11 א-נעימאת •  12 אל-פאח'ורי • 13 אל-מרדי •  14 עאיד • 15 סעאדה • 16 שלבאיה • 17 אל-עג'אלין • 18 ראתב • 19 בני יאסין • 20 א-דרדור • 21 א-רשדאן • 22 אל-ג'ווידי • 23 חדאד • 24 אבו ג'לבוש • 25 אל-עוודאת • 26 עוואד • מאמן: עמותה |  1 אבו לילא •  2 אבו חשיש •  3 נסיב •  4 מרעי •  5 אל-ערב •  6 אבו טה •  7 אבו זריק •  8 א-רוואבדה •  9 עלואן •  10 א-תעמרי •   11 א-נעימאת •  12 אל-פאח'ורי • 13 אל-מרדי •  14 עאיד • 15 סעאדה • 16 שלבאיה • 17 אל-עג'אלין • 18 ראתב • 19 בני יאסין • 20 א-דרדור • 21 א-רשדאן • 22 אל-ג'ווידי • 23 חדאד • 24 אבו ג'לבוש • 25 אל-עוודאת • 26 עוואד • מאמן: עמותה | ירדן |
לאלו שיפרין

| --- | --- |

לאלו שיפרין, 2006
 לידה:  21 ביוני 1932 (בן 92) בואנוס איירס
 שם לידה:  בוריס קלאודיו שיפרין
 שם במה:  Lalo Schifrin 
 מוקד פעילות:  ארצות הברית
 תקופת הפעילות:  מ-1948
 מקום לימודים:  התיכון הלאומי של בואנוס איירס 
 עיסוק:  מלחין, מעבד מוזיקלי
 סוגה:  ג'אז, רוק, בי בופ, בוסה נובה, מוזיקה קלאסית 
 כלי נגינה:  פסנתר
 חברת תקליטים:  Audio Fidelity Records, Tabu, CTI רקורדס, פאלו אלטו רקורדס, Paramount Records, אטלנטיק רקורדס, וורנר רקורדס, Colpix Records, דוט רקורדס, קולג'מס, MGM רקורדס, Tico Records, ורב רקורדס 
 פרסים והוקרה:  Latin Grammy Trustees Award (2017)  פרס אוסקר לשם כבוד (2019)  פרס CableACE  פרס גראמי  כוכב בשדרת הכוכבים בהוליווד 
 אתר הבית של שיפרין
 פרופיל ב-IMDb
 
לאלו שיפרין (ספרדית: Lalo Schifrin; נולד ב-21 ביוני 1932) הוא פסנתרן ומלחין ארגנטינאי יהודי, שהתפרסם בעיקר הודות לנעימת הנושא המלווה את הפתיל הבוער בסדרת הטלוויזיה "משימה בלתי אפשרית".
קורות חיים

לאלו שיפרין נולד בשם בוריס קלאודיו שיפרין למשפחה יהודית בבואנוס איירס. אביו, לואיס שיפרין, היה כנר ראשון בקבוצת הכינור השני בתזמורת תיאטרון קולון במשך שלושים שנה.
בגיל שש החל שיפרין תקופת לימודי פסנתר בת שש שנים אצל אנריקה ברנבוים, אביו של הפסנתרן והמנצח דניאל בארנבוים. בגיל 16 החל שיפרין ללמוד פסנתר אצל הגולה הרוסי אנדריאס קאראליס, לשעבר ראש הקונסרבטוריון של קייב, והרמוניה אצל המלחין הארגנטינאי חואן-קרלוס פאס. בתקופה זו גם החל להתעניין בג'אז.
את התואר הראשון שלו עשה בסוציולוגיה ומשפטים באוניברסיטת בואנוס איירס, אך המוזיקה מילאה את חייו. בגיל 20 קיבל מלגת לימודים בקונסרבטוריון של פריז ושם למד אצל אוליבייה מסייאן ושרל קכלין, תלמידו של מוריס ראוול. בלילות ניגן ג'אז במועדוני פריז. בשנת 1955 ייצג שיפרין את ארצו בפסטיבל הג'אז הבינלאומי בפריז.
אחרי שובו לארגנטינה, הקים שיפרין תזמורת ג'אז, להקה בת 16 כלים, שהשתתפה דרך קבע בתוכנית בידור שבועית בטלוויזיה של בואנוס איירס. הוא הוזמן להופיע גם בסרטי קולנוע, טלוויזיה ורדיו. בשנת 1956 פגש את דיזי גילספי והציע לכתוב יצירה ארוכה לתזמורת הג'אז של גילספי. שיפרין השלים את היצירה, "גילספיאנה", בשנת 1958. בהמשך אותה שנה החל לעבוד כמעבד מוזיקלי לתזמורת הריקודים הפופולרית של חוויאר קוגאט (אנ').
בהיותו בניו יורק בשנת 1960 פגש שיפרין את גילספי, שפירק בינתיים את תזמורתו בגלל בעיות מימון. גילספי הזמין את שיפרין להיות הפסנתרן בחמישייה שלו והוא עבר לניו יורק. ב-1963 עבר להוליווד לכתוב מוזיקה לסרט הרפתקאות בהזמנת חברת MGM.
שנת השיא שלו הייתה 1966, כשבגיל 33 שהוציא את טרילוגיית האלבומים המפורסמת שלו - פסקול הסרט Murderer's Row (בכיכובו של דין מרטין), "המרקיז דה סאד" ביוני 1966 ופסקול הסרט "Cool Hand Luke" (בכיכובו של פול ניומן). באותה שנה גם הלחין שיפרין את נעימת הנושא הידועה לסדרה "משימה בלתי אפשרית".
עד כה כתב שיפרין יותר ממאה פרטיטורות לסרטי קולנוע, לטלוויזיה ולמשחקי וידאו. בין הידועים שבהם "משימה בלתי אפשרית", "הנשר נחת", "מאניקס", "הנועזים בעורף האויב", "המורד", "השועל", "הנער מסינסינטי", "בוליט", "הארי המזוהם", "מסע הארורים", "חברים, חברים, אבל..." ועוד.
ב-2019 זכה בפרס אוסקר לשם כבוד.
טיסה 1549 של יו אס איירווייז

| --- | --- |

המטוס שהיה מעורב בתאונה, כשנה לפני התקרית
 תאריך:  15 בינואר 2009
 מיקום:  נהר ההדסון בניו יורק
 גורם:  נזקי גוף זר
 קואורדינטות:  40°46′10″N 74°00′17″W﻿ / ﻿40.769498°N 74.004636°W﻿ / 40.769498; -74.004636
 הרוגים:  0
 פצועים:  100
 נעדרים:  0
 ניצולים:  155
 המעורבים באסון

כלי טיס
 כלי טיס:  איירבוס A320
 מספר זנב:  N106US
 מוצא:  נמל התעופה לה גוארדיה בניו יורק, ארצות הברית
 יעד:  נמל התעופה בשארלוט, קרוליינה הצפונית, ארצות הברית
 מפעיל:  יו אס איירווייז
 נוסעים:  150
 אנשי צוות:  5
 ניצולים:  155
  (למפת ניו יורק מוגדלת) מנהטן הברונקס ברוקלין קווינס סטטן איילנד  ניו ג'רזימקום נחיתת האונס(למפת ניו יורק רגילה) מנהטן הברונקס ברוקלין קווינס סטטן איילנד  ניו ג'רזימקום נחיתת האונס
 
טיסה 1549 של יו אס איירווייז הייתה טיסה מסחרית וסדירה של חברת התעופה יו אס איירווייז מנמל התעופה לה גוארדיה לנמל התעופה של שארלוט. ב־15 בינואר 2009 נפגעה הטיסה מציפורים זמן קצר לאחר ההמראה, מה שגרם להשבתת שני מנועי מטוס האיירבוס A320 ואילץ את צוות הטיסה לבצע, כחמש דקות לאחר ההמראה, נחיתת חירום בנהר ההדסון. בזכות תפקודו יוצא הדופן של הקברניט צ'סלי סאלנברגר ושל טייס המשנה ג'פרי סקילס (אנ'), ניצלו כל 155 הנוסעים ואנשי הצוות.
הטיסה

ביום חמישי, 15 בינואר 2009, בשעה 15:26 המריא מטוס איירבוס A320 דו-מנועי מנמל התעופה לה גוארדיה בניו יורק עם 150 נוסעים וחמישה אנשי צוות. המטוס אמור היה לנחות בנמל התעופה של העיר שארלוט בדרכו לנמל התעופה בסיאטל. כשלוש דקות לאחר ההמראה פגעו ציפורים במנועי המטוס והשביתו את שני המנועים. מכיוון שהפגיעה גרמה להשבתת שני המנועים, הבינו הקברניט צ'סלי סאלנברגר וטייס המשנה ג'פרי סקילס כי אין להם יכולת להנחית את המטוס בנחיתת חירום בשדות תעופה סמוכים בצורה בטוחה, והחליטו להנחית את המטוס בנחיתת חירום על נהר ההדסון המפריד בין ניו יורק לניו ג'רזי.
בהתאם להוראות הבטיחות ביקש סלנברגר מהנוסעים להתכופף ולשים את ידיהם על ראשם, והחל להנמיך לקראת הנחיתה. כשתי דקות לאחר מכן, ובסך הכל כשש דקות בלבד לאחר ההמראה, הצליח צוות הטיסה להנחית את המטוס באופן מושלם על מי הנהר, בסמוך לרחוב 48 פינת ברודוויי בניו יורק, במרחק של כ-900 מטר משלוש מעבורות גדולות. לדבריו, הוא החליט לנחות כמה שיותר קרוב למעבורות כדי שיהיה אפשר לפנות את הנוסעים במהירות. מיד לאחר הנחיתה לבשו הנוסעים את חליפות ההצלה ומשנפתחו דלתות החירום יצאו כולם במהירות והמתינו על כנפי המטוס עד להגעתן של המעבורות.
בתוך דקות ספורות, עוד בטרם החל המטוס לשקוע, חולצו כל הנוסעים ואנשי הצוות. כמאה נוסעים נפצעו, ביניהם כ-95  קל, בעיקר כתוצאה מהיפותרמיה בשל טמפרטורת המים הנמוכה של מי ההדסון שהייתה קרובה לנקודת הקיפאון. המטוס, שחלקו עדיין צף, נגרר על ידי ספינות אחרות לכיוון גדת הנהר והוצא מן המים.
אחרית דבר

צוות הטיסה זכה לשבחים רבים על הצלחתו להנחית את המטוס בשלום. חברת התעופה הציעה פיצוי בסך 5,000 דולר לכל אחד מנוסעי הטיסה. המטוס, שניזוק באופן שלא מאפשר את תיקונו, מוצג כיום במוזיאון התעופה של הקרוליינות בעיר שארלוט.
בתרבות הפופולרית

ב-9 בספטמבר 2016 יצא סרט עלילתי בשם "סאלי: נס על ההדסון" על הטיסה ועל הקברניט צ'סלי סאלנברגר ועל טייס המשנה ג'פרי סקילס (אנ'). הסרט בוים על ידי קלינט איסטווד וטום הנקס משחק את סלנברגר (המכונה "סאלי").
פרק של הסדרה תעופה בחקירה סקר את התאונה. הפרק נקרא "נחיתה על נהר ההדסון".
גלריה

סרטון של משמר החופים האמריקני המתעד את נחיתת החירום ואת החילוץ
המטוס לאחר נחיתת החירום בהדסון
אפשרויות הנחיתה שעמדו לרשות צוות הטיסה
המטוס מוצג במוזיאון
הערות שוליים

↑  מקור בעיתון USA Today
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007552369705171  BnF: cb165181902 (data)  LCCN: sh2009008125  NKC: ph927165
יחסי אנגולה–ארגנטינה

| יחסי אנגולה–ארגנטינה |
| --- | --- |
אנגולה: ארגנטינה


אנגולה: ארגנטינה
שטח (בקילומטר רבוע)
1,246,700: 2,780,400
אוכלוסייה
38,561,518: 45,787,526
תמ"ג (במיליוני דולרים)
84,723: 640,591
תמ"ג לנפש (בדולרים)
2,197: 13,991
משטר
רפובליקה: דמוקרטיה נשיאותית פדרלית

יחסי אנגולה–ארגנטינה הם היחסים הדיפלומטיים שבין רפובליקת אנגולה לבין הרפובליקה הארגנטינאית. היחסים בין המדינות כוננו רשמית ב-2 בספטמבר 1977.
יחסים כלכליים

בשנת 2015, שווי הסחורה שיוצאה מארגנטינה לאנגולה הגיעה לסך 88.4 מיליון דולר אמריקאי והיא כללה בשר עוף, בשר חזיר, גבינה, חמאה, סרטנים, לתת, תירס, צינורות ברזל, פרי הדר, קמח חיטה, יין, פסטה, מזון לבעלי חיים, תפוחי אדמה, אורז, מכוניות, ערכות קפה ותה, שנאים, שסתומים ועוד. באותה השנה, שווי הסחורה שיוצאה מאנגולה לארגנטינה הגיעה לסך 25 אלף דולר אמריקאי והיא כללה גרניט.
בשנת 2014, שווי הסחורה שיוצאה מארגנטינה לאנגולה הגיעה לסך 136 אלף דולר אמריקאי והיא כללה דגי פילה, בשר עוף, שוקולד, פסטה, יין, סוכר, איברים של בעלי חיים, גבינה, בשר חזיר, חלב מרוכז, צינורות ברזל, מים בטעמים, מכוניות, סבון, מוצרי טיפוח ועוד. באותה השנה, שווי הסחורה שיוצאה מאנגולה לארגנטינה הגיעה לסך 4.53 אלף דולר אמריקאי והיא כללה אבנים כתושות וחצץ.
ייצוג

ארגנטינה מיוצגת באנגולה על ידי שגרירות שהיא מחזיקה בלואנדה, בירת המדינה.
אנגולה מיוצגת בארגנטינה על ידי שגרירות שהיא מחזיקה בבואנוס איירס, בירת המדינה.
לבנה זמיר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1938 (בת 87 בערך) 
 
לבנה זמיר (נולדה ב-9 בפברואר 1938) היא היסטוריונית, חוקרת, סופרת בנושא יהודי ארצות ערב והאסלם ומתמחה בהיסטוריה ומורשת יהודי מצרים בעת החדשה. היא אוצרת המוזיאון אותו יזמה והקימה בשנת 2011 בבית ההתאחדות של עולי מצרים בישראל ע"ר, כמוקד תרבותי ליד ככר דיזנגוף בתל אביב, ונשיאת הארגון הבינלאומי של יהודי מצרים בישראל. היא סגנית נשיא הארגון העולמי JJAC-Justice For Jews From Arabs Arab Countries,שמקום מושבו בניו יורק ונשיאת האגודה לידידות ישראל מצרים. היא בעלת תואר ראשון במינהל עסקים ולימודים בנושא המזרח התיכון ויהדות ארצות ערב והאסלם.