stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אולימפיאדת אתונה (1896)
מדינות משתתפות

הרעיון של נבחרות לאומיות לא היה חלק עיקרי באולימפיאדה, עד המשחקים האולימפיים הלא-רשמיים שנערכו באתונה ב-1906. כך קרה שאתלטים רבים ייצגו מדינות שלא היו קשורים אליהן. למרות זאת, טבלת המדליות של האולימפיאדה חולקה לפי מדינות ולא על פי שמות הספורטאים.
עדיין קיים ויכוח לגבי זהותן של המדינות שהשתתפו במשחקים. הוועד האולימפי החליט שבאולימפיאדה השתתפו 14 מדינות, אבל לא הציג רשימה. בסופו של דבר, בחר הוועד האולימפי את 14 המדינות שהשתתפו במשחקים האולימפיים:
אוסטרליה – אף על פי שאוסטרליה הייתה עדיין חלק מהאימפריה הבריטית, התוצאות הטובות של טדי פלאק באתלטיקה, ניתנו לאוסטרליה והיא הופרדה מבריטניה.
ארצות הברית ארצות הברית
דנמרק דנמרק
שוודיה שוודיה – הייתה שייכת באותו זמן לאיחוד השוודי-נורווגי, ובכל זאת התחרתה שוודיה בנפרד מנורווגיה, שלא השתתפה.
האימפריה האוסטרית אוסטריה – הייתה שייכת באותו הזמן לאימפריה האוסטרו-הונגרית, ובכל זאת התוצאות שלה הופרדו מתוצאותיה של הונגריה.
בריטניה בריטניה
הקיסרות הגרמנית גרמניה
הרפובליקה הצרפתית השלישית צרפת
ממלכת איטליה איטליה
ממלכת יוון יוון – תוצאות המשלחת היוונית כללו גם נציגים יוונים מהאימפריה העות'מאנית. מדי פעם, גם הנציג המצרי, דיוניסיוס קסדאגליס, נחשב כיווני.
הונגריה (1867–1918) הונגריה – הייתה שייכת באותו הזמן לאימפריה האוסטרו-הונגרית, ובכל זאת, התוצאות שלה הופרדו מתוצאותיה של אוסטריה. המשלחת ההונגרית כללה בתוכה מספר ספורטאים מסרביה.
בולגריה בולגריה – הוועד האולימפי הבולגרי טוען שהאתלט השווייצרי, צ'ארלס צ'אמפוד התחרה בשבילם ולא בשביל מולדתו. בסופו של דבר, הוגדר צ'אמפוד כשווייצרי אף על פי שהתחרה למען בולגריה.
צ'ילה צ'ילה – הוועד האולימפי הצ'יליאני טוען שאתלט אחד, לואיס סוברקסוקס, התחרה בריצות 100 מטר, 400 מטר ו-800 מטר. אולם, שום ציון לא הוזכר לגבי הישגיו של סוברקסוקס באולימפיאדה.
שווייץ שווייץ
מדינות משתתפות > מדינות רשומות שלא השתתפו

בלגיה ורוסיה נרשמו לתחרויות האולימפיאדה, אבל פרשו מהן. בנוסף, גם שיתופו של האתלט הצ'יליאני במשחקים מוטל בספק. מספר מקורות טוענים שגם לאיטליה לא הייתה נציגות באולימפיאדה, משום שהספורטאי האיטלקי היה מקצוען (דבר שהיה אסור באותם ימים באולימפיאדה), ולכן נשללה ממנו הזכות להשתתפות במשחקים.
מדליות

עשר מתוך 14 המדינות שהשתתפו זכו במדליות. קבוצות מעורבות מכמה מדינות זכו בשלוש מדליות. ארצות הברית זכתה במספר הרב ביותר של מדליות זהב, 11, והמדינה המארחת, יוון, זכתה במספר הרב ביותר של מדליות, 46.
בעת המשחקים קיבלו המנצחים מדליית כסף וענף עץ זית. המסיימים במקום השני קיבלו מדליית ארד וענף עץ ער אציל. המסיימים במקום השלישי, לא קיבלו מדליה או פרס. מאוחר יותר החליט הוועד האולימפי הבינלאומי לתת לזוכים במקום הראשון, השני והשלישי מדליות זהב, כסף וארד בהתאמה, כמקובל היום. כיוון שהיו שלוש תוצאות תיקו בין משתתפים, חולקו שלוש מדליות נוספות. בכמה אירועים לא היה מסיים שלישי, ולא חולקה מדליית ארד באירועים אלה.
בכמה אירועים קבוצתיים הורכבו קבוצות מעורבות מכמה מדינות. כמה ספורטאים זכו במדליות הן באופן אישי והן כחלק מקבוצה מעורבת. לכן ייתכן שבטבלת המדליות הרשמית, יספרו המדליות של ספורטאי זה תחת מדינות שונות. למשל דיוניסיוס קסדגליס, אתלט ממוצא יווני שחי במצרים, נרשם תחת יוון בתחרות הטניס ליחידים, אך בתחרות הזוגות עם בן זוגו היווני דמטריוס פטרוקוקינוס, נרשם כקבוצה מעורבת. המשלחות הלאומיות לא היו כפי שהן היום. הספורטאים ייצגו את עצמם או את המועדונים בהם התאמנו ולא את המדינה שממנה באו. לא כל המדינות שזכו במדליות היו קיימות באותם הימים. לדוגמה, אוסטרליה הייתה עדיין חלק מבריטניה, והונגריה ואוסטריה היו עדיין מאוחדות במדינה אחת. אף על פי כן, מקורות מאוחרים ערכו את טבלאות המדליות על פי המדינות שהתגבשו במועד מאוחר יותר.
ג'יימס קונולי מארצות הברית היה האלוף האולימפי הראשון בזמן המודרני, כאשר זכה בתחרות הקפיצה המשולשת.
להלן הטבלה המלאה והרשמית של הזוכים במדליות באולימפיאדת אתונה (1896), ממוינת על פי הזוכים במדליית הזהב תחילה, ואחר כך מספר הזוכים במדליית כסף וארד. הטבלה מבוססת על נתוני הוועד האולימפי הבינלאומי, אם כי הוועד האולימפי הבינלאומי אינו מכיר באופן רשמי בשיטת דירוג כלשהי.
| מיקום | מדינה | זהב | כסף | ארד | סה"כ |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 |  ארצות הברית | 11 | 7 | 2 | 20 |
| 2 | ממלכת יוון יוון (מארחת) | 10 | 18 | 19 | 46 |
| 3 | הקיסרות הגרמנית גרמניה | 6 | 5 | 2 | 13 |
| 4 | הרפובליקה הצרפתית השלישית צרפת | 5 | 4 | 2 | 11 |
| 5 |  בריטניה | 2 | 3 | 2 | 7 |
| 6 | הונגריה (1867–1918) הונגריה | 2 | 1 | 3 | 6 |
| 7 | האימפריה האוסטרית אוסטריה | 2 | 1 | 2 | 5 |
| 8 | בריטניה אוסטרליה | 2 | 0 | 0 | 2 |
| 9 |  דנמרק | 1 | 2 | 3 | 6 |
| 10 |  שווייץ | 1 | 2 | 0 | 3 |
| 11 | הוועד האולימפי הבינלאומי קבוצה מעורבת | 1 | 1 | 1 | 3 |

| סה"כ | סה"כ | 43 | 43 | 36 | 122 |
מתחרה אחת

נשים לא הורשו להשתתף במשחקים האולימפיים של 1896. אישה אחת, סטמטה רבטי שכונתה מלפומנה (אחת מתשע המוזות היווניות), מחתה על החלטה זו והחליטה לרוץ ריצת מרתון ב-11 באפריל, יום אחרי ריצת המרתון של הגברים במחאה על אי-השתתפות הנשים באולימפיאדה.
ראו גם

יהודים באולימפיאדת אתונה
הערות שוליים

↑  Bulgarian Olympic Committee
↑  De Wael's Complete Olympians
↑  Comité Olympico de Chile
↑  1896 Official Medal Count
↑  www.olympicwomen.co.uk
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987008638485905171  BnF: cb14554556k (data)  GND: 2021067-X  LCCN: n86132303  NKC: mub2012695642  VIAF: 157754206   WorldCat (עם VIAF): 157754206 
טקס הפתיחה באצטדיון פאנאתינאיקו
ג'יימס קונולי, האלוף האולמפי הראשון בעת המודרנית
לאונידס פירגוס, היווני הראשון בעת החדשה שהפך לאלוף אולימפי.
לונסטון אליוט, האלוף האולימפי בהרמת משקולות ביד אחת ומדליסט כסף בהרמת משקולות בשתי ידיים.
שלושת המתעמלים הגרמנים שזכו בשלוש מדליות זהב: שומן, פלאטוו וויינגרטנר.
אלפרד האיוש, האלוף האולימפי הראשון בשחייה.
המדינות שהשתתפו באולימפיאדת אתונה 1896
המדליות שחולקו באולימפיאדת אתונה 1896
Windows 2.0

| --- | --- |

 מפתח:  מיקרוסופט
 משפחה:  Microsoft Windows
 מודל קוד:  קוד סגור
 מחזור חיים:  9 בדצמבר 1987 – 31 בדצמבר 2001 (14 שנים) 
 גרסה אחרונה:  2.03 ב־9 בדצמבר 1987
 סוג רישיון:  תוכנה מסחרית
 פלטפורמות:  x86 
 → Windows 1.0Windows 3.x ←
 
Windows 2.0 היא סביבת ממשק משתמש גרפי בגרסת 16 סיביות, אשר פורסמה ב-9 בדצמבר 1987, והיא היורשת של Windows 1.0.
תכונות

בגרסה זו, הציעה Windows יכולת הצגת חלונות חופפים. הגרסה החדשה גם הציגה קיצורי מקשים מתוחכמים יותר, וכן המונחים "Minimize" ו-"Maximize" החליפו את "Iconize" ו-"Zoom" מהגרסה הקודמת.
תכונות חדשות אחרות בחלונות 2.0 כללו VGA (אם כי ב-16 צבעים בלבד). גם השיפור במהירות, אמינות והשימושיות של חלונות הפכה את המחשבים לחלק מחיי היומיום של מספר עובדים. התווספות האייקונים בשולחן העבודה והשימוש בקיצורי המקשים סייעו להאיץ את העבודה עם סביבת ההפעלה.
IBM נתנה רישיון לממשק המשתמש הגרפי של Windows עבור OS/2 ושתי החברות ציינו כי היא ו-Windows 2.0 יהיו כמעט זהות לחלוטין.
תמיכה ביישומים

גרסאות Windows הראשונות של מיקרוסופט וורד ומיקרוסופט אקסל רצו גם על Windows 2.0. בתוכנה זה גדלה התמיכה של מפתחי צד שלישי ב-Windows. עם זאת, רוב המפתחים שמרו גם על גרסאות MS-DOS, היות שמשתמשי Windows עדיין היו פלח שוק קטן. אלסופ סטיוארט מ-P.C. Letter חזה בינואר 1988 כי "כל מעבר לסביבה גרפית בסגנון IBM חייב להיות איטי באופן מטריד, ויונע אך ורק על ידי כוחות השוק", כי ממשק משתמש גרפי לוקה ב"ליקויים חמורים" כהגדרתו וכי המשתמשים נאלצים לעבור ל-DOS בעת ביצוע משימות רבות.
בתוכנה היו גם מספר יישומים מובנים:
CALC - מחשבון.
CALENDAR - לוח שנה.
CARDFILE - מנהל מידע אישי.
CLIPBRD - תוכנה לצפייה בתוכן הלוח.
CLOCK - שעון.
CONTROL - שירות לקביעת התצורה של Windpws 2.0.
CVTPAINT - המרת קובצי צבע לפורמט 2.x.
MSDOS - מנהל קבצים.
NOTEPAD - עורך טקסט.
PAINT - שירות המאפשר לצייר ולערוך תמונות על גבי צג המחשב.
PIFEDIT - קובץ המגדיר כיצד תוכנת DOS תתנהל בחלונות.
REVERSI - משחק מחשב של המשחק רברסי.
SPOOLER - מנגנון הדפסה ברקע, המנהלת רשימת מסמכים הממתינים להדפסה ושולחת אותם למדפסת כשהיא מוכנה.
TERMINAL - מדמה מסוף.
WRITE - מעבד תמלילים.
הסכסוך מול אפל

ב-17 במרץ 1988 הגישה חברת אפל תביעה נגד מיקרוסופט והיולט פקארד (HP), והאשימה אותן בהפרת זכויות היוצרים של אפל על תוכנת המקינטוש. אפל טענה כי "המראה והתחושה" של מערכת ההפעלה של המקינטוש מוגנים בזכויות יוצרים וכי Windows 2.0 משתמשת באייקונים זהים. בית המשפט פסק לטובת היולט פקארד ומיקרוסופט על כל ה-10 מתוך 189 הממשקים הגרפיים שאפל עסקה בהם, וקבע כי 10 רכיבי ממשק המשתמש אינם יכולים להיות מוגנים בזכויות יוצרים.
הערות שוליים

1 2 3  ההיסטוריה של Windows, באתר loadion
↑  ונג'י ביל, ההיסטוריה של מערכות ההפעלה של Windows, באתר webopedia, ‏16 בינואר 2012
↑  Windows 2.0, Software Business Partners, ‏31 באוגוסט 2009
↑  האבולוציה של Windows: ההיסטוריה המלאה של מערכות ההפעלה של Windows, באתר Tech Tricle, ‏1 בספטמבר 2015
1 2  אלסופ סטיוארט, ממם:המלחמה על ממשק המשתמש, P.C. Letter 4, אלסופ סטיוארט, 1988
↑  1980-1989: אבן דרך תעשייתית, באתר מוזיאון אפל
↑  אפל מחשבים נגד תאגיד מיקרוסופט
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4210350-2
אגן הים התיכון

ערך זה עוסק באזור גאוגרפי. אם התכוונתם לתוכנית רדיו באותו שם, ראו .
מפת תבליט של תחומי אגן הים התיכון, שגבולותיו מסומנים בקו אדום עקלקל: כולל כיתובים (באנגלית) מעל מדינות אגן הים התיכון של יבשה וכן על האיים
אגן הים התיכון (נודע גם בשמותיו המאזכרים את טריטוריות הריבונות הקיימים על היבשה והאיים, סביבו ובתוכו: מדינות הים־התיכון או ארצות הים התיכון) הוא האזור הגאוגרפי שמסביב לים התיכון.
אגן הים התיכון הוא אזור טרנס-יבשתי, הטומן בחובו – את הים התיכון, את האיים שבתוכו, ואת האזורים הסמוכים לחוף בשלוש יבשות – דרום אירופה, דרום-מערב אסיה וצפון אפריקה. את אגן הים התיכון ניתן לאפיין לפי מאפיינים פיזיים-גאוגרפיים או פוליטיים, אך בעיקר לפי קריטריונים אקלימיים ותרבותיים.
מקובל לראות בתחום תפוצתו הטבעי והפוטנציאלי של הזית כלל אצבע לתיחומו של אגן הים התיכון. הגדרה זו זהה איפוא לתחומו של האקלים הים התיכוני באירופה, בדרום-מערב אסיה ובצפון אפריקה. אלא שהגדרה זו איננה מושלמת, וישנם אזורים בעלי אקלים ים תיכוני שעץ הזית איננו גדל בהם, או שהם רחוקים מהים התיכון מכדי להיכלל באגנו, כדוגמת אזורים סביב הים השחור או הרי זגרוס באיראן.
המדינות שחלק משטחן כלול באגן הים התיכון נקראות ארצות הים התיכון. חלק ממדינות אלה, אף אם הן שוכנות לחופי הים התיכון ממש, כמו טורקיה או צרפת, נכללות באגן הים התיכון רק בחלק קטן משטחן. מדינות אחרות כמו פורטוגל או ירדן נכללות בארצות הים התיכון מבחינה אקלימית ותרבותית אף שאינן שוכנות לחופיו.
העיר אנטיב שלחופי הים התיכון בצרפת. מורשתו התרבותית של הים התיכון והאקלים המאפיין אותו הופכים את אגן הים התיכון ליעד פופולרי לתיירים.
נוף של אזור גבעות באפנינים
העיר פורטו בפורטוגל. אף שהיא שוכנת לחופי האוקיינוס האטלנטי, שייכת פורטו לאגן הים התיכון. המסחר ותעשיית היין עיצבו את תולדותיה כמו את תולדות האזור כולו.
חומת העיר העתיקה בדוברובניק שבקרואטיה, יעד פופולרי לתיירות.
גאוגרפיה > מיקום גאוגרפי

אגן הים התיכון משתרע על שטח של כ-1.35 מיליון קמ"ר יבשתיים וכ-2.5 מיליון קמ"ר ימיים. כנקודתו הצפונית ביותר נחשבים מורדות הרי האלפים בוונציה, נקודתו המערבית ביותר קאבו דה רוקה ליד ליסבון. במזרח מסמנים את גבולותיו בפאתי המדבר הסורי ובדרום פאתי מדבר סהרה, אף שגבולו הדרומי של אגן הים התיכון שרירותי למדי, משום ששם, בנקודות מסוימות, משיק האקלים המדברי לאקלים שבחופי הים התיכון, כמו בפורט סעיד.
אגן הים התיכון נחלק לאזורים באירופה, באפריקה ובאסיה. באירופה הוא כולל חלקים מפורטוגל, ספרד, צרפת, איטליה, סלובניה, קרואטיה, בוסניה-הרצגובינה, מונטנגרו, אלבניה, יוון וטורקיה האירופית, וכן את המדינות הקטנות אנדורה, מונקו, סן מרינו, קריית הוותיקן ומלטה. חלקו האסיאתי כולל את טורקיה האסיאתית, את סוריה, לבנון, ישראל, ירדן וקפריסין. באפריקה משתייכים לאגן הים התיכון חלקים ממצרים, לוב, תוניסיה, אלג'יריה ומרוקו.
גאולוגיה

אגן הים התיכון מצוי באזור מפגש של כמה לוחות טקטוניים: בדרום הלוח האפריקאי הנע צפונה לעבר הלוח האירו-אסיאתי, בצפון-מזרח ניצב ביניהם כטריז לוח אנטוליה הקטן ובמזרח – לוח ערב, שחלקו המערבי, הלוח הלבנטיני, מהווה את גבולו הדרום-מזרחי של האגן.
האגן עוצב באמצעות התנגשות הלוחות, שנבעה מתנועת הלוח האפריקאי-ערבי צפונה לעומת לוח אירואסיה. תנועה זו סגרה את ים טתיס – אוקיינוס קדום שהפריד בעבר בין אירואסיה ליבשת-העל גונדוונה. בה בעת – לפני כ-170 מיליון שנה, במהלך היורה – התפתח אגן נאו-טתיס, בטרם סגירת האוקיינוס בצדו המזרחי. התנגשות הלוחות הרימה מערכת רכסי הרים נרחבת הנמשכת מהרי הפירנאים והרי האטלס ועד להרי זגרוס (Zagros Mountains) באיראן. אורוגנזה זו נודעה בשם הקימוט האלפיני – קימוט שיצר את האלפים והתרחש בעיקר במהלך האוליגוקן (לפני 34–23 מיליון שנה) והמיוקן (לפני 23–5.3 מיליון שנה). האגן התרחב במהלך התנגשויות אלה ונוצרו בו קימוטים ואזורי הפחתה. לפני כ-6 מיליון שנה, בסוף המיוקן, נסגר נאו-טתיס במערבו במצר גיברלטר בשל התרוממות חצי האי האיברי מקרקעית הים עקב תנועתו של הלוח האפריקאי צפונה כלפי אירופה, תנועה שתחמה את הים התיכון. תנועה זו גרמה למחזור אירועים הנקרא האירוע המסיני, ובו חלה נסיגת ים והצפה מחודשת 69 פעמים.
גאולוגיה > פעילות גאולוגית

אגן הים התיכון פעיל מאוד מבחינה טקטונית, והשלכות של פעילות זו ניכרות בפעילות סייסמית וגעשית. התנגשות הלוחות ניכרת גם בגאומורפולוגיה: מרבית האגן וגבולותיו נכללים באזור הקימוט האלפיני, שרכסי ההרים הגבוהים שלו הנמשכים אל תוך היבשות, תוחמים חלקים גדולים מחופיו. קימוט זה יצר את המפה המוכרת של הים התיכון בקרבו את חצי האי הבלקני ואת חצי האי האפניני לאירופה, התקרבות שיצרה את רכסי הרי הבלקן והרי האלפים בהתאמה. גם גבול הלוחות במערב האגן היה פעיל מאוד בעבר: בשלישון התרחשה סדרה של אירועי שבירה וקימוט שניתקה את חצי האי האיברי מאפריקה וחיברה אותו לאירופה תוך בניית רכס הרי הפירנאים, והאיים קורסיקה וסרדיניה התנתקו מאירופה והתקרבו לאיטליה תוך סיבוב של 90 מעלות נגד סיבוב השעון.
בחלקו המזרחי של האגן מתרחשות רעידות אדמה רבות, יותר מאשר בחלקו המערבי. הסיבה לכך היא קיום גבולות טקטוניים פעילים רבים יותר באגף זה של האגן: העתק צפון אנטוליה המפריד בין לוח אנטוליה הנע מערבה בקצב של עד 20 ס"מ בשנה, לבין הלוח האירואסייתי שמצפון לו. דוגמה לתוצאות הרות האסון של פעילות העתק זה היא רעידת האדמה באיזמיט (1999) בעוצמה של 7.4 בסולם ריכטר. העתק פעיל נוסף הוא הבקע הסורי-אפריקני, האחראי לתזוזת לוח ערב למרחק של 105 ק"מ צפונית ללוח האפריקאי. אזור נוסף הנפגע תדיר מפעילות סייסמית הוא חצי האי הבלקני.
מפגש הלוחות העיקרי בין הלוח האפריקאי ולוח אירואסיה חוצה את הים התיכון לרוחבו ומצוין בהר געש, רבים מהם באיטליה:
אטנה – הר הגעש הפעיל והגבוה ביותר באירופה ואחד מהרי הגעש הפעילים ביותר בעולם.
וזוב – אחד מהרי הגעש האלימים ביותר על פני כדור הארץ. ההתפרצות הידועה ביותר שלו אירעה בשנת 79, וכתוצאה ממנה נחרבו מספר ערים במפרץ נאפולי ובהן פומפיי והרקולנאום.
סטרומבולי – אחד מן האיים הליפאריים המתאפיינים בהתפרצויות תכופות. הר הגעש מתנשא לגובה 926 מטרים ומכונה "המגדלור של הים התיכון" משום פעילותו המתמדת עם הפוגות קצרות בלבד.
פעילות געשית זו היא תוצאה של אזור הפחתה בו חודר הלוח האפריקאי אל מתחת ללוח אירואסיה, ואחת הנקודות העמוקות ביותר בו היא שקע קליפסו (Calypso Deep) שעומקו 5,267 מ' מתחת לפני הים.
גאולוגיה > מסלע

התצורות העתיקות ביותר נמצאו בצפון מזרח אפריקה, בחלק מן השילד האפריקאי – שריד לאורוגנזה הכל-אפריקאית מן הנאופרוטרוזואיקון, לפני כ-900 מיליון שנה. כמו כן, חצי האי האיברי מורכב ברובו מסלעים מותמרים מן הקרבון ואף עתיקים יותר. שאר אגן הים התיכון מורכב ברובו מסלעי השלישון, כאשר התנגשות הלוחות העלתה את קרקעית הים לגובה של כמה קילומטרים. אבן הגיר הדומיננטית עברה תהליכי בליה ויצרה טופוגרפיה תלולה מאוד. סלעי האגן הנוכחי מתוארים כצעירים מאוד ומורכבים מסחף נהרות ומסלעים געשיים (בעיקר בזלת) שנוצרו בפעילות געשית ערה לאורך הגבולות שבין הלוחות.
מדינות אגן הים התיכון

על מדינות אגן הים התיכון נמנות המדינות הבאות:
צרפת צרפת
מונקו מונקו
ספרד ספרד
ישראל ישראל
מלטה מלטה
אלבניה אלבניה
מונטנגרו מונטנגרו
קרואטיה קרואטיה
סלובניה סלובניה
איטליה איטליה
יוון יוון
קפריסין קפריסין
טורקיה טורקיה
תוניסיה תוניסיה
מצרים מצרים
סוריה סוריה
לבנון לבנון
אלג'יריה אלג'יריה
מרוקו מרוקו
לוב לוב
הגות ותרבות ים-תיכונית

קיימים מאפיינים ייחודיים של "תרבות ים-תיכונית" שבאה לידי ביטוי בתחומים רבים בהם מוזיקה ואוכל ולפי ד"ר ערן לרמן למדינת ישראל חלק משמעותי בעיצובה הנוכחי.
במקביל, קיימים מאפיינים ייחודיים של "הגות ים-תיכונית" אשר בולטת אצל מספר הוגים בולטים במאה ה-20, בהם טָה חוסֵין ממצריים, אלבר קאמי מאלג'יריה, אורחאן פאמוק מטורקיה וז'קלין כהנוב שנולדה בקהיר ועלתה לישראל והמשיכה ליצור בה.
לרמן מסביר את הייחודיות של "אגן הים התיכון" בהיותו "במידה רבה ההיסטוריה של ערש התרבות המערבית, ושל התהוותן של זיקות גומלין בין ציוויליזציות שהשפיעו עמוקות זו על זו".
אוכלוסייה

אגן הים התיכון היה מיושב בצפיפות יחסית עוד מהתקופה הפרה-היסטורית. בשל מבנהו הטרנס-יבשתי היה באגן הים התיכון וישנו עד היום מגוון גדול של עמים, שפות, דתות ותרבויות. מספר האוכלוסין הכולל תלוי בבחירת הגבולות המדויקים של האזור, אבל ניתן להעריכו בכ-250 מיליון תושבים בשנת 2005.
אוכלוסייה > קבוצות אוכלוסין ושפותיהן

ההרכב האתני של אגן הים התיכון הוא מגוון: בצפון אפריקה ובלוואנט, עד לגבול טורקיה, יש רוב לקבוצות אתניות ערביות, אך גם באזורים אלה יש קבוצות מיעוט בולטות. במיוחד במרוקו ובאלג'יריה מהווים התושבים הברברים המקומיים מיעוט חשוב. בישראל היהודים, על ארצות מוצאיהם ועדותיהם השונות, הם קבוצת הרוב.
בחלקה שנושק לים התיכון, טורקיה היא הומוגנית יחסית מבחינה אתנית. בנוסף לטורקים חיים בה מיעוטים קטנים מאוד של יוונים וארמנים, לאחר שרובם גורשו משם בשנים שלפני הקמת טורקיה המודרנית. הכורדים, המיעוט האתני הגדול בטורקיה, חיים לחופי הים התיכון בעיקר באזור אדנה.
מאז הקמת מדינות הלאום באירופה, יש חפיפה גבוהה בין שטחי המדינות לפיזור הקבוצות האתניות באירופה. עם פירוק המדינה הרב-לאומית הרשמית האחרונה באירופה, יוגוסלביה, שלווה בטיהורים אתניים ובמלחמות אזרחים, יש רק בבוסניה-הרצגובינה כמה קבוצות אוכלוסין שוות משקל. במדינות אחרות באיחוד האירופי, כדוגמת ספרד, צרפת, איטליה, סלובניה ויוון יש רק מיעוטים אתניים קטנים יחסית. הקטלנים בספרד והקורסיקאים בצרפת מחשיבים את עצמם כקבוצות אתניות נפרדות. במקומות רבים חיות קבוצות מיעוט של המדינות השכנות באזורי הגבול עם מדינות אלה, כך למשל באיסטריה שבה חיים איטלקים, סלובנים וקרואטים. ביוון ישנם מיעוטים אלבנים ומקדונים שאינם זוכים להכרה רשמית מן הממסד. במדינות אחרות ישנן קבוצות מהגרים, בעיקר של עובדים זרים מצפון אפריקה, שחיים על פי רוב באזורי ריכוז מצומצמים ובתנאים קשים.
הצוענים הם קבוצה אתנית שחיה בכל ארצות אירופה, ושיעורם באוכלוסייה נע בין 0.5% ליותר מ-5%.
הערות שוליים

↑  Astrochronology for the Messinian Sorbas basin (SE Spain) and orbital (precessional) forcing for evaporite cyclicity
1 2 3 4  ערן לרמן, ‏"ומלפנים – הים התיכון", השילוח, גיליון 1, אוקטובר 2016
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007563017705171  BnF: cb11932344d (data)  GND: 4074900-9  LCCN: sh85083230  NKC: ge128587  SUDOC: 027237664  VIAF: 240341731   WorldCat (עם VIAF): 240341731 
תרשים אקלימי של רומא
תרשים אקלימי של מרסיי
נוף הררי סלעי אופייני בפירנאים
החוף בצפון קורסיקה: הרים הנושקים לחוף הים הם חיזיון נפוץ
הדלתה של נהר הרון
המטרהורן משמש המחשה לעוצמתם של הכוחות הטקטוניים הפעילים באגן הים התיכון. בתמונה ניתן לראות שלוש שכבות סלעים:


למטה – סלעי משקע חומים שמקורם בלוח האירופי;


באמצע – סלעים מותמרים כהים שמקורם בקרום האוקייני של ים טתיס;

בפסגה המושלגת – סלעים מותמרים אפורים שמקורם בלוח האפריקאי
הלוחות הטקטוניים באזור הרי האטלס: למטה – אפריקה, למעלה – אירואסיה
מפת הרי געש באיטליה
אדמת טרה רוסה באיסטריה שבקרואטיה
אל עצמי (סרט)

| --- | --- |

 בימוי:  תמיר פאול
 הופק בידי:  אבא הפקות ותקשורת
 תסריט:  גלילה רון פדר
 שחקנים ראשיים:  אריק אוחנה רוברטו פולק נויה לנצט תחיה דנון רועי בר-נתן רוחמה מלכא איתן חמוס ענת מסנר דוד דנינו
 מוזיקה:  אילן וירצברג
 מדינה:  ישראל 
 חברה מפיצה:  אלונה אבט (אבא הפקות ותקשורת)
 הקרנת בכורה:  1988
 משך הקרנה:  95 דקות
 שפת הסרט:  עברית
 סוגה:  סרט דרמה 
 דף הסרט ב־IMDb
 
אל עצמי הוא סרט דרמה ישראלי משנת 1988, המבוסס על ספרה של גלילה רון פדר, "אל עצמי", אך עם שינויים מהסיפור המקורי.
שיר הנושא של הסרט, נכתב על ידי חנה גולדברג, הולחן על ידי אילן וירצברג ובוצע על ידי מיכה ביטון, והוא זכה להצלחה עם יציאת הסרט.
עלילה

גיבור הסרט הוא ציון כהן (אריק אוחנה), ילד אשר גדל בשכונת מצוקה בבית שאן ונשלח בגיל שמונה על ידי סבתו בסיועה של עובדת סוציאלית למשפחה אומנת בחיפה בסוף שנות השבעים.
המשפחה האומנת היא משפחת שרוני - משפחה אמידה הכוללת את האם צילה (תחיה דנון), פסיכולוגית במקצועה, האב אלימלך (רוברטו פולק) ובנם ניר (רועי בר-נתן), אשר עושים כל שביכולתם לתמוך בציון.
הסרט מציג את הקשיים השונים בהם נתקל ציון בחייו החדשים כבן למשפחה אומנת ואת הרגשתו כלא שייך; הוא מנסה לא פעם לחזור אל שכונת ילדותו, ואל חבריו, דבר שממנו סבתו והעובדת הסוציאלית מנסים להרחיקו.
הפקת והפצת הסרט

עם יציאתו לאקרנים, שודר הסרט בתדירות גבוהה בערוץ הראשון של רשות השידור, וכן גם במסגרת שידורי הטלוויזיה החינוכית. הסרט שודר מספר פעמים בערוץ 2 על ידי הזכיינית טלעד, והופץ בקלטת וידאו. בשנים האחרונות סרט זה לא שודר בטלוויזיה, ואף לא הופץ בגרסת DVD. הסרט הופק כסרט יחיד על ידי חברת "אבא הפקות ותקשורת" של המפיקה אלונה אבט ובעלה תמיר פאול, שאף ביים את הסרט.
איוואן פטרוב

| --- | --- |

 לידה:  18 בספטמבר 1896 טרובצ'אבסק, האימפריה הרוסית האימפריה הרוסית
 פטירה:  7 באפריל 1958 (בגיל 61) מוסקבה, ברית המועצות ברית המועצות
 מקום קבורה:  בית הקברות נובודוויצ'יה 
 מדינה:  ברית המועצות 
 השכלה:  Alekseev military school 
 השתייכות:  הצבא האדום הצבא האדום
 תקופת הפעילות:  1918–1958 (כ־40 שנה)
 דרגה:   גנרל של ארמייה
 תפקידים בשירות
 מפקד הדיוויזיה ההררית ה-194 מפקד דיוויזיית הרובאים ה-25 מפקד ארמיית החוף העצמאית מפקד הארמייה ה-44 מפקד קבוצת כוחות הים השחור מפקד חזית צפון הקווקז מפקד ארמיית החוף מפקד הארמייה ה-33 מפקד החזית הבלארוסית השנייה מפקד החזית האוקראינית הרביעית מפקד המחוז הצבאי טורקסטן
 פעולות ומבצעים
 מלחמת האזרחים ברוסיה המלחמה הפולנית-סובייטית המרד הבאסמאצ'י  מלחמת העולם השנייה
 עיטורים
                  
 
איוואן יפימוביץ' פטרוב (ברוסית: Иван Ефимович Петров‏; 18 בספטמבר 1896 – 7 באפריל 1958) היה גנרל של ארמייה בצבא האדום, אשר פיקד על כוחות במלחמת העולם השנייה.
ביוגרפיה > תחילת דרכו

פטרוב נולד ב-18 בספטמבר 1896 בעיר טרובצ'אבסק באזור בריאנסק, שהשתייכה אז לאימפריה הרוסית. משפחתו הייתה משפחת סנדלרים והוא עצמו עבר הכשרה כמורה. ב-1917 גויס לצבא האימפריה הרוסית, עבר קורס קצינים מזורז והוסמך לקצונה ביוני 1917. שירת ביחידה עורפית, חלה בדיזנטריה ובשל כך שוחרר מן השירות הצבאי. בשנת 1918 הצטרף למפלגה הבולשביקית, התגייס לצבא האדום ולחם בשורותיו במלחמת האזרחים ברוסיה כחלק מהדיוויזיה ה-25. הוא השתתף בקרבות רבים, ובשנת 1919 השתתף בקרבות כנגד הלגיון הצ'כוסלובקי והקוזאקים של אורל. ב-1920 לחם כנגד פולין במסגרת המלחמה הפולנית-סובייטית. ב-1922 השתתף בדיכוי המרד הבאסמאצ'י כמפקד גדוד פרשים. מיוני 1940 הוא פיקד על הדיוויזיה ההררית ה-194, ובאוקטובר של אותה שנה למפקח של המחוז הצבאי מרכז אסיה, והועלה לדרגת גנרל מאיור.
ביוגרפיה > מלחמת העולם השנייה

ב-20 באוגוסט 1941 לאחר מבצע ברברוסה, קיבל פטרוב את הפיקוד על דיוויזיית הרובאים ה-25, והגן עמה על העיר אודסה מפני צבא רומניה במהלך המצור על אודסה. ב-5 באוקטובר של אותה שנה קיבל את הפיקוד על ארמיית החוף העצמאית, והוביל את הפינוי דרך הים של הכוחות הסובייטיים מאודסה לחצי האי קרים. הוא לחם במסגרת המצור על סבסטופול (1941–1942), ועם נפילת העיר ביולי 1942 ניסה להתאבד בירייה, אולם מקורביו מנעו ממנו לעשות זאת. באוגוסט של אותה שנה קיבל פיקוד על הארמייה ה-44, ובאוקטובר קיבל פיקוד על קבוצת כוחות הים השחור ולחם עמה במהלך הקרב על קווקז. על פעולותיו בקווקז הועלה לדרגת גנרל לייטננט.
במאי 1943 מונה למפקד חזית צפון הקווקז, והשתתף עמה בקרבות נובורוסיסק. באוגוסט של אותה שנה הוענקה לו דרגת גנרל-פולקובניק, וב-9 באוקטובר הוענקה לו דרגת גנרל של ארמייה. בנובמבר השתתפה החזית שתחת פיקודו בקרבות על חצי האי קרץ', וב-15 בנובמבר שונה שמה לארמיית החוף. בעקבות מספר כישלונות מקומיים, ב-3 במרץ 1944 הוא שוחרר מתפקידו כמפקד ארמיית החוף והורד בדרגה לגנרל-פולקובניק. ב-13 במרץ קיבל פיקוד על הארמייה ה-33 שהייתה חלק מהחזית המערבית. ב-16 באפריל מונה למפקד החזית הבלארוסית השנייה ופיקד עליה במהלך מתקפת מוגילוב ובתחילת מבצע בגרטיון. ב-5 באוגוסט 1944 מונה למפקד החזית האוקראינית הרביעית, ובאוקטובר הוחזרה לו דרגת גנרל של ארמייה. החזית שלו השתתפה במבצע מורביה-אוסטרובה, אולם פטרוב טען שמצב חייליו אינו מאפשר להם לצאת לקרב, ולפיכך המבצע החל ב-10 במרץ 1945 במקום ב-7 במרץ כפי שתוכנן. הפיקוד העליון הסובייטי סבר שהוא שיקר באשר למצב אנשיו, ונוסחו נגדו הודעות חריפות מאוד. ב-17 במרץ הוא סולק מתפקידו ומונה לראש המטה של החזית האוקראינית הראשונה, תפקיד אותו מילא עד סוף המלחמה. ב-29 במאי 1945 הוענק לו עיטר גיבור ברית המועצות, ומטעם ארצות הברית הוא קיבל את צלב השירות המצוין.
ביוגרפיה > אחריתו

בין 1952–1953 הוא פיקד על המחוז הצבאי טורקסטן, ולאחר מכן היה סגן מפקד צבא היבשה. ב-7 באפריל 1958 מת פטרוב בביתו שבמוסקבה, ונקבר בבית העלמין נובודוויצ'יה.