ארמאזי
היסטוריה

על פי עדויות ארכאולוגיות שטחה של ארמאזי הקדומה היה הרבה יותר נרחב ממה שהוא היום. מיקומה האסטרטגי של ארמאזי נקבע בזכות הגישה הנוחה למעבר דריאל, הדרך הראשית לאורך הקווקז הגדול, שדרכו פלשו הסקיתים למזרח הקרוב.
הדעה הרווחת היא ששם העיר ואקרופוליס הבולט שבה, ארמז-ציחה (מילולית, "מצודת ארמאזי"; არმაზციხე), נקראים על שם ארמז, אבי האלים של הפנתיאון האיברי הפגאני. הוא היה או צורה מקוצרת של ארמזד או אהורא מזדא, האל הזורואסטרי. או שהוא נגזר משמו של האל הוודי (אנ') ארמה שפירושו אל הירח בסנסקריט. ממצאים של שרידי אל הירח מאששים במידת מה דעה זו. השם מופיע לראשונה בדברי הימים הגאורגיים המוקדמים של ימי הביניים, אם כי ברור שהוא ישן יותר ומשתקף בשם הקלאסי ארמסטיקה או הרמוזיקה של סטרבו, פליניוס, תלמי ודיו קסיוס . על פי הרשומות הגאורגיות ('ניצורה של כארתלי') מימי הביניים, ארמאזציחה נוסדה, במאה השלישית לפני הספירה, על ידי המלך פרנוואז הראשון מאיבריה במקום הידוע עד כה ככארתלי. פרנוואז, שמלך אחרי אזו, הקים צֶלֶם גדול על הרכס וקרא לו בשם ארמז. הוא בנה חומה עד לנהר קרא לעיר ארמאזי. מבצר זה ניצב על הר באגינתי (אנ') של ימינו, על הגדה הימנית של נהר הקורה, במפגש שלו עם נהר האראגווי. המצודה השנייה, ציצמורי או סֶוֶוְסָמוּרָה (גאו') על פי הסופרים הקלאסיים, עמדה ממש ממול, בגדה השמאלית של האראגווי ושלטה על הדרך לכיוון קזבק.
גם לאחר שמצחתה הפכה לבירת ממלכת איבריה, נותרה אראמזי העיר קדושה של הפגניות האיברית ואחד ממגניה של מצחתה. מצודת ארמאזי נכבשה על ידי המצביא הרומי פומפיוס במהלך המערכה שלו בשנת 65 לפני הספירה נגד המלך האיברי ארטאג (אנ'). מבנה הרוס מעל נהר מתקווארי מתוארך מאותה תקופה ונקרא עד היום "גשר פומפיי" ((גאו')). תקופת הזוהר של ארמאזי הגיעה כאשר ממלכת איבריה הייתה בעלת ברית של הקיסרים הרומים. בשנת 1867 נתגלתה אסטלה המכונה אסטלת ארמאזי של וספיאן (אספסיאנוס) (אנ'). הכיתוב על האסטלה מספר כי הקיסר הרומי אספסיאנוס ביצר את ארמאזי עבור המלך האיברי מיתרידטס הראשון בשנת 75 לספירה. חומת הגנה זו שנבנתה בעמדה ייחודית כדי לחסום את היציאה הדרומית של מעבר דריאל לפני שהיציאה מתרחבת למישור של טביליסי המודרנית, הייתה ככל הנראה אמצעי מנע נגד האלאנים שפשטו תכופות על הגבולות הרומיים מצפון הקווקז.
במהלך תקופה זו, ארמאזי נשלט על ידי פיטיאחש (אנ') תורשתי, שדרגתו הייתה קרובה לדרגתו של המשנה למלך או סטראפ, והיה שני בהיררכיה האיברית הרשמית אחרי המלך. בחפירות של הנקרופוליס יורשי שושלת זו נמצאו פנינים חקוקות (אנ') הנושאות דיוקנאות של שניים מהמשנים למלך אלה, אספרוך (אנ') וזבאך (שנת 150 לספירה), דוגמה נדירה לאותנטית, דיוקן גאורגי קדם-נוצרי. כתובות באלפבית ארמי של ארמאזי מזכירות גם את האדריכל המלכותי ואת האפיטרופוס ("לורד צ'מברלין").
ארמאזי מילאה תפקיד מרכזי בחיי התרבות הגאורגיים העתיקים ובהתפתחות האפיגרפיה המקומית בגאורגיה, לפני המצאת האלפבית הגאורגי במאה החמישית. מבין מספר כתובות מוזרות שנמצאו בארמאזי, החשובה ביותר היא כתובת המצבה היוונית -ארמית הדו-לשונית המנציחה את הנסיכה סרפיטה קצרת הימים ואת השושלת האצילית שלה. הוא מכיל גרסה יוצאת דופן, בדוקטוס (אנ') שלו ובכמה מצורותיו, של האלפבית הארמי שזכה לכינוי 'הכתב הארמאזי' (אנ'), אם כי ניתן למצוא אותו גם מחוץ לארמאזי, בחלקים אחרים של גאורגיה.
עם העברת הבירה הגאורגית לטביליסי בסוף המאה ה-5 או תחילת המאה ה-6, ארמאזי דעך האזור באופן הדרגתי. עדיין היה לה קומנדנט בכיר משלה, תפקיד שהחזיק בשנת 545 לספירה על ידי ויסתם פלוני. העיר נהרסה לבסוף והחרבה עד היסוד בשנת 736 על ידי המפקד הערבי מרואן בן מוחמד (אנ') (הח'ליפה של בית אומיה לעתיד מרואן השני).
העיר ארמאזי מעולם שבה לגדולתה מאז, יחד עם זאת נבנה, בין השנים 1150 ל-1178, מנזר גאורגי אורתודוקסי על שם נינו הקדושה (אנ'). מבחינה אדריכלית בצורת כנסיית אולם בעלת שישה אפסיסים, אשר. כיום נותרו מהמנזר והמבנים הקשורים אליו, לרוב הריסות ורק חלקים מציורי הקיר מהמאה ה-12 שרדו.