stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
חיים פישל אפשטיין
הערות שוליים

↑  הרב חיים פישל אפשטיין, תשובה שלמה, עמ' 1
↑  ⁨פרעזידענט פון אגוה״ו אין אמעריקע צו כנסי׳־גדולה⁩ | ⁨אידישער לעבן⁩ | 20 אוגוסט 1937 | אוסף העיתונות | הספרייה הלאומית, באתר www.nli.org.il
↑  מדרש דוד, בהקדמה בשם 'ראש דבר'
↑  Epstein, Chaim Fischel, www.jewishvirtuallibrary.org
↑  הפרדס - No. 15 Vol. 7 1941 October - (page 10 of 68), באתר www.hebrewbooks.org
↑  ⁨UNKNOWN⁩ | ⁨המליץ⁩ | 29 אוגוסט 1898 | אוסף העיתונות | הספרייה הלאומית, באתר www.nli.org.il
1 2 3 4 5 6 7 8  חיים קרלינסקי, רבי חיים פישל אפשטיין, ניו יורק, תשכ"ג
↑  ⁨, דברי סופרים. ⁩ | ⁨המודיע⁩ | 20 ינואר 1911 | אוסף העיתונות | הספרייה הלאומית, באתר www.nli.org.il
↑  ⁨אספת היסוד של אגודת הרבנים⁩ | ⁨הצפירה⁩ | 4 יולי 1913 | אוסף העיתונות | הספרייה הלאומית, באתר www.nli.org.il
↑  תשובה שלמה כרך ב', אבן העזר סימנים יח-יט
↑  Poster by Rabbi Chaim Fischel Epstein to inform the Cincinnati Jewish Community why he was Leaving Cincinnati in 1928, www.cincinnatijudaicafund.com
↑  ⁨וועידת המזרחי באמריקה ⁩ | ⁨הצפה⁩ | 30 מאי 1938 | אוסף העיתונות | הספרייה הלאומית, באתר www.nli.org.il
↑  ⁨עשר שנים לסרן־היסוד ⁩ | ⁨העולם⁩ | 11 נובמבר 1930 | אוסף העיתונות | הספרייה הלאומית, באתר www.nli.org.il
↑  ⁨בצילו של המורה הגדול | ⁨חרות⁩ | 18 יולי 1958 | אוסף העיתונות | הספרייה הלאומית
↑  הפרדס - No. 16 Vol. 5 1942 August - (page 7 of 52), באתר www.hebrewbooks.org
↑  אוצר נחמד, עמ' 114
↑  פליטת סופרים - א, עמ' רעב
↑  חיים קרלינסקי, רבי חיים פישל אפשטיין, ניו יורק, תשכ"ג, עמ' 11
↑  כל בו על אבלות (שו"ת) חלק שני, עמ' 69
↑  תשובה שלמה חלק ב', אבן העזר סימן י'
↑  ספר מדרש החיים: ארבעה עשר מאמרים על גוי ועל אדם / מאת חיים פישל בר' דוד שלמה עפשטיין .. | אפשטין, חיים פישל בן דוד שלמה, 1874-1942 | | הספרייה הלאומית, באתר www.nli.org.il
| --- | --- |
בקרת זהויות :  VIAF: 2314166414904702740003   WorldCat (עם VIAF): 2314166414904702740003
ויליאם ת'ורסטון

| --- | --- |

 לידה:  30 באוקטובר 1946 וושינגטון די. סי., ארצות הברית 
 פטירה:  21 באוגוסט 2012 (בגיל 65) רוצ'סטר, ארצות הברית 
 ענף מדעי:  מתמטיקה
 מקום מגורים:  ארצות הברית
 מקום לימודים:  אוניברסיטת קליפורניה בברקלי  New College of Florida 
 מנחה לדוקטורט:  Morris Hirsch 
 מוסדות:  אוניברסיטת פרינסטון (1974–1992)  אוניברסיטת קורנל (2003–2012)  המכון למחקר מתקדם (1972–1973)  אוניברסיטת קליפורניה בברקלי (1992–1997)  אוניברסיטת קליפורניה בדייוויס (1996–2003)  המכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס (1973–1974) 
 תלמידי דוקטורט:  עודד שרם, Genevieve Walsh, Matt A. Grayson, Sen Hu, Lee Mosher, Silvio Vieira Ferreira Levy, Nicolau Corção Saldanha, Martin Jude Bridgeman, Wensor Ling, Nat Kuhn, Biao Wang, Hyungryul Baik, Suhyoung Choi, Bradley J. Ballinger, William Dart Dunbar, Christopher John Jerdonek, Ravi Prakash G (Ravinder) Iyer, Chien-Hao Liu, Detlef Hardorp, Igor Rivin, Yair N. Minsky, Danny Calegari, Benson Farb, David Gabai, Richard Kenyon, Sérgio Roberto Fenley, Steven Kerckhoff, Richard Douglas Canary, William Floyd, G. Robert Meyerhoff, Craig David Hodgson, Jeffrey Weeks, William Goldman, Richard Schwartz, Ole Hjorth Rasmussen 
 פרסים והוקרה:  מדליית פילדס (1982)  פרס אלן וטרמן (1979)  פרס  אוסוולד ובלן בגאומטריה (1976)  פרס ג'וזף דוב (2005)  פרס סטיל (2012) 
 צאצאים:  Dylan Paul Thurston 
 
ויליאם פול ת'ורסטון (באנגלית: William thurston‏; 30 באוקטובר 1946 - 21 באוגוסט 2012) היה מתמטיקאי אמריקאי, שנחשב לחלוץ בתחום של טופולוגיה בממדים נמוכים. ב-1982 הוענקה לו מדליית פילדס עבור התרומות שלו לתחום של יריעות תלת־ממדיות. מ-2003 ועד מותו הוא היה פרופסור למתמטיקה ומדעי המחשב באוניברסיטת קורנל.
ביוגרפיה

ת'ורסטון נולד בוושינגטון, לעוזרת בית ולמהנדס אווירונאוטי. הוא קיבל את התואר הראשון שלו מהקול'ג החדש של פלורידה בשנת 1967. הוא פיתח בסיס אינטואיטיבי עבור טופולוגיה, עבור התזה שלו. בעקבות זאת, הוא התקבל לעבודת דוקטורט במתמטיקה באוניברסיטת קליפורניה, ברקלי, בשנת 1972. יועץ הדוקטורט שלו היה מוריס הירש ועבודת הדוקטורט שלו הייתה על פוליאציות של יריעות תלת־ממדיות שהן צרורות מעגלים.
לאחר שסיים את הדוקטורט שלו, הוא בילה שנה במכון למחקר מתקדם, ולאחר מכן עוד שנה ב-MIT כעוזר פרופסור. בשנת 1974, הוא התמנה כפרופסור למתמטיקה באוניברסיטת פרינסטון. לו ולאשתו הראשונה, רחל פינדלי, נולדו שלושה ילדים: דילן, נתנאל ואמילי. בשנת 1991, הוא חזר לאוניברסיטת ברקלי ובשנת 1993 הפך למנהל המכון למדעים מתמטיים. בשנת 1996, אשתו ג'וליאן, שהייתה קודם לכן הדוקטורנטית שלו באוניברסיטת פרינסטון, עברה קריירה לרפואה וטרינרית, והחלה את לימודיה בבית הספר לרפואה וטרינרית באוניברסיטת קליפורניה. ת'ורסטון וג'וליאן עברו לדייוויס בקליפורניה, שם ת'ורסטון הפך לפרופסור למתמטיקה באוניברסיטת דייוויס. בשנת 2000 נולדה ילדתם הראשונה, ג'ייד, ובשנת 2003 נולדה ילדתם השנייה, ליאם. ת'ורסטון וג'וליאן ביקרו את אית'קה בשנת 1997 לחגיגה משפחתית ליום ההולדת ה-80 של אמו של ת'ורסטון. הם הוקסמו על ידי היופי של אית'קה, ובשנת 2003 עברה המשפחה לאיתקה, ניו יורק, שם הפך ת'ורסטון לפרופסור למתמטיקה באוניברסיטת קורנל.
תלמידי הדוקטורט שלו היו, בין השאר מרטין ברידג'מן, דני קלגרי, ריצ'רד קאנרי, סוהינג צ'וי, רנו דרייר, ג'וליאן תורסטון (אקה קארן בריס), דוד גבאי, וויליאם גולדמן, בנסון פארב, סרג'יו פנלי, דטלף הרדורפ, קרייג הודג'סון, כריסטופר ג'רדונק, ריצ'רד קניון, סטיבן קרבהוף, סילביו לוי, רוברט מאירהוף, יאיר מינסקי, לי מושר, איגור ריבין, ניקולאו סלדנה, עודד שרם, ריצ'רד שוורץ, ויליאם פלויד, ביאו וואנג וג'פרי ויקס. בנו, דילן ת'ורסטון, היה פרופסור למתמטיקה באוניברסיטת אינדיאנה.
בשנות התשעים, ת'ורסטון הרחיב את תשומת לבו לקידום השכלה מתמטית והנחלת המתמטיקה לציבור הרחב. הוא שימש כעורך מתמטי עבור מגזין קוונטום, מגזין מדע לצעירים, והיה אחד המייסדים של מרכז הגאומטריה. כמנהל המכון לחקר המדעים המתמטיים בשנים 1992–1997 הוא יזם מספר תוכניות שנועדו להגביר את המודעות למתמטיקה בקרב הציבור.
בשנת 2005 זכה ת'ורסטון בפרס הראשון לספר של האגודה האמריקאית למתמטיקה, עבור הספר "גאומטריה וטופולוגיה תלת־ממדית". בהענקת הפרס צוין כי "הפרס מכיר בספר מחקר יוצא מן הכלל שתורם במידה עמוקה לספרות המחקר".
בשנת 2012, זכה ת'ורסטון בפרס לרוי סטיל מטעם האגודה האמריקאית למתמטיקה, עבור תרומתו למחקר. ועדת הפרס תיארה את עבודתו כ "הפיכה בתיאורית היריעות התלת־ממדיות".
ביוגרפיה > תרומותיו המתמטיות > פוליאציות

עבודתו המוקדמת, בתחילת 1970, הייתה בעיקר על תאוריית הפוליאציות, והשפיעה דרמטית על התחום. תוצאותיו המשמעותיות כוללות:
את ההוכחה כי כל מבנה היפליגר על יריעה יכול להיות משולב לפוליאציה (זה מרמז, בפרט, שכל יריעה עם מאפיין אוילר אפס אינווריאנטית לפוליאציה עם קו-מימד אחת).
בנייה של משפחה מתמשכת של פונקציות חלקות, שהן פוליאציות עם קו-מימד אחת על ספרה תלת־ממדית שאינוואריאנט גודביליון-ויי שלהן מקבל כל ערך ממשי.
ביחד עם ג'ון מאת'ר, הוא נתן הוכחה שקוהומולוגיה של קבוצת הומומורפיזמים של יריעה הוא זהה בין אם הטופולוגיה היא דיסקרטית ובין אם היא הטופולוגיה הקומפקטית-פתוחה.
למעשה, ת'ורסטון פתר מספר עצום של בעיות קשות בתיאורית הפוליאציות בתקופה קצרה מאוד של זמן, מה שהוביל לסוג של "יציאת מצרים" מהתחום: מנחים יעצו לסטודטים להתרחק מתאוריית הפוליאציות מכיוון ש-"ת'ורסטון מנקה את התחום" (ראו "על הוכחה התקדמות במתמטיקה", במיוחד סעיף 6).
ביוגרפיה > תרומותיו המתמטיות > השערת הגאומטריזציה

עבדתו המאוחרת, החל בסביבות אמצע שנות ה-70, הראתה כי הגאומטריה ההיפרבולית שיחקה הרבה יותר חשוב בתאוריה הכללית של יריעות תלת־ממדיות מאשר חשבו בעבר. לפני ת'רסטון, היו רק קומץ של דוגמאות מוכרות של יריעות תלת־ממדיות היפרבוליות מנפח סופי, כגון מרחב סייפרט-וובר. בסוף שנות השבעים, רוברט ריילי וטרולס ג'ורגנסן הראו באופן בלתי תלוי כי דוגמאות כאלה היו פחות נדירות מאשר האמינו בעבר; בפרט עבודתם הראתה כי המשלים של קשר השמונה הוא היפרבולי. זו הייתה הדוגמה הראשונה של קשר היפרבולי.
בהשראת עבודתם, ת'ורסטון נקט בגישה שונה ויותר מפורשת של הצגת המבנה ההיפרבולי של המשלים של קשר השמונה. הוא הראה כי המשלים של קשר השמונה מתפרק לאיחוד של שני ארבעונים היפרבוליים משוכללים. על ידי שימוש בטכניקה של המשטח הנורמלי של הקן, הוא מיין את המשטחים הלא דחיסים במשלים של הקשר. ביחד עם האנליזה של דיפורמציות של מבנים היפרבוליים, הוא קיבל שכולם למעט עשרת הניתוחים של דן על קשר השמונה, נותנים יריעות תלת־ממדיות אי פריקות שהן לא מסוג הקן ולא פיברציות זיפלד. אלה היו הדוגמאות הראשונות מסוג זה; בעבר האמינו שלמעט מרחבי סיבי סייפרט, כל היריעות התל ממדיות הלא פריקות היו מסוג הקן. דוגמאות אלה היו למעשה היפרבוליות ונתנו את המוטיבציה למשפט מהפכני הבא שלו.
ת'ורסטון הוכיח כי למעשה רוב מילואי דן של יריעות תלת־ממדיות היפרבולית בעלות חוד נותנים יריעות תלת־ממדיות היפרבוליות. זהו משפט ניתוח דן ההיפרבולי שלו.
כדי להשלים את התמונה, ת'ורסטון משפט היפרבוליזציה עבור משטחי הקן. מסקנה חשובה במיוחד מהמשפט היא כי הרבה קשרים הם למעשה היפרבוליים. ביחד עם משפט ניתוח דן ההיפרבולי, זה הראה כי יריעות תלת־ממדיות היפרבוליות סגורות קיימות בשפע.
ת'רסטון ניסח לאחר מכן את השערת הגאומטריזציה שלו. זה נתן תמונה משוערת של יריעות תלת־ממדיות אשר הראתה כי כל יריעה תלת־ממדית צייתה לסוג מסוים של פירוק גאומטרי שעירב שמונה גאומטריות, שנקראו מאז המודלים הגאומטריים של ת'ורסטון. הגאומטריה היפרבולית היא הגאומטריה הנפוצה ביותר בתמונה זו וגם המורכבת ביותר. ההשערה הוכחה על ידי גריגורי פרלמן בשנים 2002–2003.
משפט הגאומטריזציה כונה "המשפט המפלצתי של ת'ורסטון", בשל הוכחתו הארוכה והקשה, שהשלימה הוכחות שלא נכתבו עד כמעט 20 שנה מאוחר יותר. ההוכחה כוללת מספר עמוק של תובנות מקוריות אשר קישרו הרבה שדות שלכאורה לא היו יריעות תלת־ממדיות, ליריעות תלת־ממדיות.
ביוגרפיה > תרומותיו המתמטיות > משפט האורביפולד

בעבודתו על ניתוח דן היפרבולי, הבין ת'ורסטון כי מבנים אורביפולדים צצו בטבעיות. מבנים כאלה נחקרו לפני ת'ורסטון, אך עבודתו, ובמיוחד המשפט הבא שהוכיח, הביאה אותם לקדמת הבמה. בשנת 1981, הוא הכריז על משפט האורביפולד, שהוא הרחבה של משפט הגאומטריזציה שלו לתלת אורביפולדים. שני צוותים של מתמטיקאים בסביבות שנת 2000 סיימו לבסוף את מאמציהם לרשום הוכחה מלאה, המבוססת בעיקר על ההרצאות של שת'ורסטון נתן בתחילת שנות השמונים בפרינסטון. ההוכחה המקורית שלו הסתמכה חלקית על עבודתו של ריצ'רד ס. המילטון על זרימת ריצ'י.
ביוגרפיה > מותו

ת'ורסטון מת ב -21 באוגוסט 2012 ברוצ'סטר, ניו יורק, בשל מלנומה של רירית הסינוס שאובחנה ב -2011
ת'ורסטון ומשפחתו היו בתהליך של חזרה אל דייוויס, קליפורניה, שם הוא היה אמור לחזור לסגל המתמטיקה באוניברסיטת דייוויס בעוד אשתו סיימה את התואר ברפואה וטרינרית. ת'ורסטון מת בטרם הספיק לעבור לקליפורניה. הוא נשאר עם אחיו ג'ורג' ברוצ'סטר, ניו-יורק, בעוד שמשפחתו עברה לפניו לקליפורניה כדי להתמקם בעודם מחכים שבריאותו של ת'ורסטון תשתפר והוא יצטרף אליהם. בריאותו של ת'ורסטון התדרדרה במהירות, והמשפחה חזרה לרוצ'סטר כדי להיות איתו בימים האחרונים.
בימיו האחרונים של ת'ורסטון, הוא השתמש לפעמים בשפת הסימנים האמריקנית כדי לתקשר עם ילדיו, ליאם וג'ייד. ת'ורסטון וג'וליאן השקיעו שנה בלימודי שפת הסימנים האמריקאית כשג'ייד הייתה תינוקת, והמשפחה שלטה מעט בשפה. הוא גם תקשר על ידי כתיבה על אחד מבלוקי הנייר הרבים שלו. אחד ממסריו הכתובים האחרונים היה "אי המטמון", ומשמעותו של מסר זה נותרה חידה עבור משפחתו.
ראו גם

יריעה
גאומטריה היפרבולית
לקריאה נוספת

דוד גבאי, סטיב קירכהוף; (עורכים), "ויליאם פ.ת'ורסטון, 1946-2012" (חלק א'), הרשימות של האגודה האמריקנית למתמטיקה, דצמבר 2015, כרך 62, מספר 11, עמ' 1318–1332
דוד גבאי, סטיב קירכהוף; (עורכים), "ויליאם פ.ת'ורסטון, 1946-2012" (חלק ב'), הרשימות של האגודה האמריקנית למתמטיקה, ינואר 2015, כרך 63, מספר 1, עמ' 31–41
הערות שוליים

↑  Susan Kelley, World-renowned mathematician William Thurston dies at 65, Cornell Chronicle, ‏24.8.2012
↑  William Paul Thurston, Mathematics Genealogy Project
↑  A Community of Scholars, IAS
1 2  LESLIE KAUFMAN, William P. Thurston, Theoretical Mathematician, Dies at 65, The New York Times, ‏22.8.2012
↑  William Paul Thurston, Mathematics Genealogy Project
↑  William P. Thurston Receives 2005 AMS Book Prize, AMERICAN MATHEMATICAL SOCIETY, ‏6.1.2005
↑  January 2012 Prizes and Awards, ‏5.1.2012
↑  Evelyn Lamb, The Mathematical Legacy of William Thurston (1946-2012), SCIENTIFIC AMERICAN, ‏23.8.2012
↑  William P. Thurston, On proof and progress in mathematics, Bulletin of the American Mathematical Society
↑  Department mourns loss of friend and colleague, Bill Thurston, Department mourns loss of friends and colleague, Bill Thurston
↑  William P. Thurston, 1946-2012, American Mathematical Society, ‏22.8.2012
| זוכי מדליית פילדס |
| --- | --- | --- |
| המאה ה־20 | אלפורס, דאגלס (1936) • סלברג, שוורץ (1950) • סר, קודאירה (1954) • רות, תום (1958) •  הרמנדר, מילנור (1962) • גרותנדיק, כהן, סמייל, עטיה (1966) • בייקר, הירונקה, נוביקוב, תומפסון (1970) • בומביירי, ממפורד (1974) • דלין, מרגוליס, פפרמן, קווילן (1978) • יאו, קון, ת'רסטן (1982) • דונלדסון, פאלטינגס, פרידמן (1986) •  ג'ונס, דרינפלד, ויטן, מורי (1990) • בורגיין, זלמנוב, יוקוז, ליון (1994) • בורכרדס, גוורס, מקמולן, קונטסביץ' (1998) |  |
| המאה ה־21 | וויבודסקי, לפורג (2002) • אוקונקוב, ורנר, טאו, פרלמן (2006) • וילאני, לינדנשטראוס, סמירנוב, צ'או (2010) • אבילה, בהרגבה,  היירר, מירזאח'אני (2014) • בירקאר, ונקאטש, פיגאלי, שולצה (2018) • דומיניל-קופן, הא, מיינרד, ויזובסקה (2022) |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007269080405171  BIBSYS: 90891423  BnF: cb131698607 (data)  CiNii: DA00322040  dblp: 73/1835  GND: 172417635  ISNI: 0000 0001 1079 0622  LCCN: n85156270  MGP: 11749  NDL: 00719625  NKC: ctu2016906870  NTA: 071733752  SNAC: w6b0962q  SUDOC: 035140763  VIAF: 98260131   WorldCat (עם VIAF): 98260131
חוק שאנון-הארטלי

בתורת האינפורמציה, חוק שאנון הוא משפט המגדיר את קיבול הערוץ של ערוץ תקשורת החשוף לרעש גאוסי, והוא נקרא על שם קלוד שאנון. קיבול ערוץ הוא קצב הנתונים המרבי שבו ניתן לשדר מידע באופן אמין. עבור המקרה הנפוץ של ערוץ שבו מתווסף רעש גאוסי קיים קשר בין קיבול הערוץ לבין רוחב הסרט בו נעשה שימוש ויחס האות לרעש בערוץ:
 \,C=W\log _{2}(1+S/N)
כאשר C קיבול הערוץ, W - רוחב הסרט ו-S/N יחס האות לרעש.
משמעות המשפט היא שקצב המידע (זאת אומרת הקצב לאחר קיזוז ביטי תיקון השגיאות) המרבי שניתן להשיג על ידי קידוד הולך וגדל ככל שרוחב הסרט בו ניתן להשתמש גדול יותר וככל שהספק הרעש הנלווה לערוץ קטן ביחס להספק האות המשודר. בקיום תקשורת בכל קצב מתחת לקצב זה ניתן להשיג הסתברות שגיאה קטנה כרצוננו על ידי קידוד חבילות מידע גדולות ודחיסתן.
חוק שאנון נובע ממשפט כללי יותר של שאנון המגדיר את קיבול הערוץ של ערוץ רועש כלשהו. משפט זה נחשב למשפט היסודי של תורת האינפורמציה. הוא הוכח על ידי שאנון בשנת 1948 והפתיע את קהילת הנדסת מערכות התקשורת. רק לאחר כ-50 שנות מחקר בתורת הקודים, התגלו קודים מעשיים המשיגים ביצועים הקרובים לקיבול הערוץ הגאוסי.
לחוק זה יש שימוש בתחומים פיזיקה ותקשורת מחשבים, כאשר הוא משמש לחישוב מקסימום המהירות של מעבר מידע או אנרגיה בתווך כלשהו תוך התחשבות בהפרעות (רעשים).
זכר אלפא ובטא (ביטויים)

ערך זה עוסק בשימוש במונחים בהשאלה לבני אדם. אם התכוונתם להתנהגות בעלי חיים, ראו .
זכר אלפא הוא כינוי לגבר דומיננטי, אשר זכה לתפוצה רחבה כתופעת אינטרנט.  הכינוי שאול מהמונח "זכר אלפא" בחקר התנהגות בעלי חיים בלהקה. זכר בטא הוא כינוי למצב הפוך, עבור גברים שאינם אסרטיביים, או גבריים באופן מסורתי, וחשים שנשים מתעלמות מהם, בייחוד אינסלים.
היסטוריה

בספר משנת 1982 "Chimpanzee Politics: Power and Sex Among Apes", הציע הפרימטולוג והאתולוג פראנס דה ואל שאפשר ליישם את התצפיות שלו על מושבת שימפנזים על אינטראקציות בין בני אדם. בתגובה על הספר בשיקגו טריביון, דנו בהקבלות שלו להיררכיות כוח אנושיות. בתחילת שנות ה-90, כמה כלי תקשורת החלו להשתמש במונח אלפא כדי להתייחס לבני אדם, במיוחד לגברים "גבריים" שהצטיינו בעסקים. העיתונאי ג'סי סינגאל, שכותב במגזין במגזין ניו יורק, מייחס את המודעות הפופולרית למונחים למאמר מגזין "טיים" משנת 1999, שתיאר דעה של נעמי וולף, שהייתה בזמנו יועצת של המועמד לנשיאות דאז אל גור: "וולף טענה שגור הוא 'זכר בטא' שצריך לקחת על עצמו את 'זכר האלפא' בחדר האובלי לפני שהציבור יראה בו ככלב העליון". סינגאל גם מציינת את ספרו רב המכר של ניל שטראוס משנת 2005 על אמנות ה"פיקאפ", שכותרתו "המשחק", על הפיכת זכר האלפא כאידיאל שאיפה לפופולריות.
שימוש

הדעה שקיימת היררכיית דומיננטיות בקרב בני אדם המורכבת מ"זכרי אלפא" ו"זכרי בטא" מדווחת לעיתים בתקשורת המרכזית. המונח זכר אלפא מוחל לעיתים קרובות על כל גבר דומיננטי, במיוחד בריונים, למרות העובדה שהתנהגות שלטת נתפסת לעיתים רחוקות כתכונה חיובית לדייט אידיאלי או לבן זוג רומנטי. טענות על נשים שהן "מחווטות" לחשוק ב"זכרי אלפא" נתפסות על ידי מומחים כשנאות נשים וסטריאוטיפיות, ואינן נתמכות במחקר. פסיכולוגים אבולוציוניים החוקרים את התנהגות ההזדווגות האנושית מאמינים במקום זאת שבני אדם משתמשים בשתי אסטרטגיות נפרדות - דומיננטיות ויוקרה - לטיפוס בהיררכיות חברתיות, וכי ליוקרה יש תפקיד חשוב יותר בביסוס האטרקטיביות של גברים לנשים מאשר לדומיננטיות. מדען הקוגניציה סקוט בארי קאופמן מסכם:
ביחד, המחקר מצביע על כך שהגבר האידיאלי (לדייט או בן זוג רומנטי) הוא אדם אסרטיבי, בטוח בעצמו, נוח ורגיש, מבלי להיות תוקפני, תובעני, דומיננטי, שקט, ביישן או כנוע. במילים אחרות, גבר יוקרתי, לא גבר דומיננטי. למעשה, נראה שגבר יוקרתי המדורג גבוה גם באסרטיביות וגם באדיבות נחשב לאטרקטיבי ביותר עבור נשים הן לפרשיות קצרות טווח והן למערכות יחסים ארוכות טווח.
תפיסות שגויות לגבי "זכרי אלפא" נפוצות במנוספירה, אוסף של אתרי אינטרנט, בלוגים ופורומים מקוונים המקדמים גבריות, התנגדות עזה לפמיניזם ושנאת נשים הכוללת תנועות כמו תנועת זכויות הגברים, אינסלים, פילוסופית MGTOW, אמני פיק-אפ וקבוצות לזכויות אבות.
המונח בטא משמש לעיתים קרובות גם בקרב קהילות מנוספירה כדי להתייחס לגברים שלדעתם נשים ניצלו בקלות או התעלמו מהם. השימוש בו אינו עקבי; חוקרת לימודי התקשורת דבי ג'ינג תיארה את התיאוריות של הקהילות לגבי "גבריות אלפא, בטא, אומגה וזטה" כ"מבולבלות וסותרות". בטא משמש לעיתים כמזהה עצמי בקרב גברים שאינם מגלמים גבריות הגמונית. מונח זה משמש לעיתים גם על ידי מנוספרים כמונח מזלזל לגברים שהם נתפסים כפמיניסטים, או שחושבים שהם פועלים כ"אבירים לבנים ". חלק מקבוצות המנוספירה מתייחסות לחברי קבוצות אחרות במנוספירה כאל בטא; לדוגמה, חברי קהילת MGTOW משתמשים בה לפעמים כדי להתייחס לפעילי זכויות גברים או אינסלים. חברי הקהילות של אמני הפיתוי משתמשים בו כדי להתייחס לגברים שאינם יכולים לפתות נשים. מונחים דומים המשמשים את קהילות המנוספירה כוללים בחור נחמד, קאק, סימפ וילד סויה.
זכר סיגמא

בתרבות האינטרנט, המונח "זכר סיגמא", שהוא כינוי לגבר המתנהג כ"זאב בודד", נמצא אף הוא בשימוש תכוף וצבר פופולריות, אך הפך לבדיחה ולמונח שלילי, לעיתים קרובות בשימוש עם אינסל.
הערות שוליים

1 2  Friedland, Roger (2018). "Donald's Dick: A Man Against the Institutions".  In Mast, Jason L.; Alexander, Jeffrey C. (eds.). Politics of Meaning/Meaning of Politics: Cultural Sociology of the 2016 U.S. Presidential Election. Basingstoke: Palgrave Macmillan. pp. 126–127. doi:10.1111/soin.12328. ISBN 978-3-319-95944-3. ארכיון מ-2020-07-28. נבדק ב-2020-07-17.
↑  Clark-Flory, Tracy (1 ביולי 2014). "In praise of the 'beta male'". Salon. ארכיון מ-12 ביוני 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Rachel Hosie, The myth of the alpha male | The Independent, The Independent, ‏9 במאי 2017
↑  P.H. Hawley, Todd D. Little, Noel A. Card, The myth of the alpha male, International Journal of Behavioral Development, January 2008, 32 (1): 76–88
↑  Jesse Singal, How America Became Infatuated With a Cartoonish Idea of ‘Alpha Males’, New York Magazine, ‏2016-05-18 (באנגלית)
חוק שארל

חוק שארל הוא אחד מחוקי הגז האידיאלי. החוק התגלה על ידי הפיזיקאי הצרפתי ז'אק שארל ב-1787, וקרוי על שמו. לואי ז'וזף גה-ליסאק גילה אותו באופן עצמאי ב-1802, ולכן החוק קרוי גם חוק שארל - גה-ליסאק. החוק עצמו הוא מקרה פרטי של משוואת הגז האידיאלי לתהליך איזובארי (שווה-לחץ).
חוק שארל קובע, כי בלחץ קבוע, נפחה של כמות נתונה של גז גדל ככל שהטמפרטורה גדלה, ולהפך - כלומר, הנפח והטמפרטורה נמצאים ביחס ישר. ובלשון מתמטית:  \ {\frac {V}{T}}=constant.
טאהר בן עמאר

טאהר בן עמאר (בערבית: الطاهر بن عمار; 25 בנובמבר 1889 – 10 במאי 1985) היה פוליטיקאי תוניסאי.
היסטוריה

בן עמאר נולד בתוניס. הוא היה ראש ממשלת תוניסיה האחרון תחת השלטון הצרפתי בשנים 1954–1956 והיה ראש הממשלה הראשון של ממלכת תוניסיה בין ה-20 במרץ ל-11 באפריל 1956.
במרץ 1920 ייסד יחד עם עבד אל-עזיז א-ת'עאלבי את המפלגה הליברלית החוקתית (אנ').
ב-3 ביוני 1955 חתם על הסכם נתינת האוטונומיה הראשון של תוניסיה, וב-20 במרץ 1956 היה השותף החותם על המזכר הרשמי המעניק עצמאות לתוניסיה יחד עם שר החוץ הצרפתי כריסטיאן פינו.
ממשלתו התפזרה ב-9 באפריל 1956, לאחר ישיבת האספה המכוננת הראשונה. את מקומו תפס חביב בורגיבה, שב-25 ביולי 1957 ביטל את המלוכה והכריז על עצמו כנשיא הרפובליקה הראשונה של תוניסיה.
הערות שוליים

↑  "Jeune Afrique". 1985.
↑  http://www.csds-center.com/الطّاهر-بن-عمار-1889-1985-كفاح-رَجل-و-مصير-أمّة/ (אורכב 12.11.2017 בארכיון Wayback Machine)
↑  http://www.taharbenammar.com/chronologie.php
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1020588438  ISNI: 0000 0001 2243 9274  LCCN: n2011047268  SUDOC: 193562715  VIAF: 172164446   WorldCat (עם VIAF): 172164446 
ערך זה הוא קצרמרבנושא תוניסיה ובנושא פוליטיקאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
טיבידאבו

| --- | --- |

 מידע כללי
 גובה:  512 מ' 
 מדינה:  ספרד ספרד
 מיקום:  מערב העיר ברצלונה
 רכס הרים:  רכס הרי קולסרולה 
 קואורדינטות:  41°25′21″N 2°07′07″E﻿ / ﻿41.4225°N 2.1186111111111°E﻿ / 41.4225; 2.1186111111111
  (למפת ברצלונה מוגדלת) טיבידאבו(למפת ברצלונה רגילה) טיבידאבו
 
טיבידאבו (בקטלאנית וספרדית: Tibidabo) הוא הר בגבולה המערבי של העיר ברצלונה שבקטלוניה שבספרד. גובה ההר 512 מטרים, והוא מהווה את הפסגה הגבוהה ביותר ברכס הרי קולסרולה המשתרע צפונית מזרחית לברצלונה בין הנהרות בזוס וליוברגט.
בשל גובהו הרב ניתן לראות את ההר מכל רחבי העיר ברצלונה.
אתרים בעלי חשיבות

על ההר מצויים פארק שעשועים (Parc d'atraccions Tibidabo) פופולרי המנוהל על ידי עיריית ברצלונה, וכן תורן טלוויזיה - מגדל קולסרולה שגובהו 288.4 מטרים ובו קומת תצפית (בגובה 135 מטרים מעל פני הקרקע). בהר מצויה בזיליקת הלב הקדוש הצופה על העיר ברצלונה והנראית למרחוק.
בזיליקת הלב הקדוש נבנתה בין השנים 1902-1961 בסגנון אדריכלות נאו-גותי, והיא למעשה העתק של בזיליקת הלב הקדוש (סקרה קר) שבעיר פריז.
פארק השעשועים נבנה בשנת 1901 יחד עם הפוניקולר המוביל אליו. היוזמה להקמת פארק השעשועים הייתה יוזמה של הרוקח סלבדור אנדרו (Salvador Andreu). בשנת 2000 נרכש הפארק על ידי עיריית ברצלונה לאחר שפשט רגל.
תחבורה

אל הגבעה ניתן להגיע בפוניקולר ובאוטובוסים.
מקור השם

מקור שמו של ההר בברית החדשה בלטינית (וולגטה) בפסוק מהבשורה על-פי מתי:
"…et dixit illi haec tibi omnia dabo si cadens adoraveris me" - "ואתה אמור לו, את כל הדברים האלה אתן לך, אם תיפול על רגלך ותעבוד אותי
או, הבשורה על פי לוקאס:
"…et ait ei tibi dabo potestatem hanc universam et gloriam illorum quia mihi tradita sunt et cui volo do illa" - "את כל הכוח הזה אתן לך, והתהילה עמהם: כי זה ניתן לי, ולכל מי שאבחר לתת לו."
ראו גם

תכנון עירוני של ברצלונה
בזיליקת הלב הקדוש
טאהר אל-מסרי

| --- | --- |

 לידה:  1942 (בן 82 בערך) שְׁכֶם, פלשתינה (א"י) 
 שם לידה:  طاهر نشأت طاهر المصري 
 מדינה:  ירדן 
 השכלה:  אוניברסיטת צפון טקסס  אוניברסיטת א-נג'אח 
 תפקיד:  ראש ממשלת ירדן (19 ביוני 1991–21 בנובמבר 1991)  חבר בית הנבחרים של ירדן 
 פרסים והוקרה:  הצלב הגדול של מסדר השמש העולה (3 בנובמבר 2020)  הצלב הגדול דרגה ראשונה של מסדר הכבוד של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה  אביר הצלב הגדול של מסדר האימפריה הבריטית 
 
טאהר אל-מסרי (בערבית: طاهر المصري; נולד ב-1942) הוא ראש ממשלת ירדן לשעבר.
ביוגרפיה

טאהר אל-מסרי נולד בשנת 1942 בשכם למשפחה פלסטינית מכובדת ששורשיה ממצרים. בתחילת הקריירה שלו עבד בשירות החוץ הירדני ובין היתר היה שגריר ירדן בספרד, בצרפת, באונסק"ו, בבלגיה ובבריטניה. שימש כשר החוץ של ירדן במחצית השנייה של שנות ה-80 ובראשית שנות ה-90. כשנחתם בפברואר 1985 הסכם שיתוף פעולה בין אש"ף לבין ממלכת ירדן, אל-מסרי יצא לברית המועצות על מנת להסביר את המדיניות הירדנית בסוגיה הפלסטינית. באוקטובר 1987 נכח אל-מסרי בפגישה של המלך חוסיין עם המזכיר האמריקני ג'ורג' שולץ, שהציע כינוס מעצמות להכרעה בסוגיה הפלסטינית. חוסיין סירב להצעתו של שולץ. בפרוץ האינתיפאדה הראשונה בדצמבר 1987 חוסיין החליט על ניתוק הזיקה בין ירדן לגדה המערבית, החלטה לה התנגד אל-מסרי. את ההכרזה על הניתוק ביצע חוסיין ללא להודיע מראש לשר החוץ שלו, שכעס מאוד על כך. אל-מסרי גם התנגד לפלישה לעיראק בתקופת מלחמת המפרץ הראשונה.
ב-19 ביוני 1991 מונה אל-מסרי לראש ממשלת ירדן בידי המלך חוסיין, במקומו של מודר בדראן שהתנגד לפתיחת משא-ומתן חשאי עם ישראל. אל-מסרי, לעומת זאת, נתפס כליברל, ולכן מינה אותו חוסיין לתפקיד. אולם, בעקבות הבחירות שנערכו בירדן בנובמבר 1989 (הראשונות מאז ועידת רבאט ב-1974), עלה כוחם של האחים המוסלמים ושל ארגונים אסלאמיים אחרים בפרלמנט, שהתנגדו בכל תוקף להסכם מדיני עם ישראל. בהצבעת אי-אמון שנערכה בפרלמנט, הצביעו 50 מתוך 80 הצירים להפלת הממשלה. אל-מסרי מצא שידיו כבולות והתפטר לאחר כחצי שנה בתפקיד, ב-21 בנובמבר 1991, למרות הפצרותיו של המלך חוסיין. הוא הוחלף בידי קרוב-משפחתו של המלך זיד בן שאכר.
בהמשך כיהן אל-מסרי כיושב ראש הבית התחתון בפרלמנט הירדני. לאחר הסכם השלום בין ישראל לירדן באוקטובר 1994 אל-מסרי התנגד לנורמליזציה ביחסים בין שתי המדינות, בטענה שהעם הירדני לא יקבל יחסים חמים עם מדינה שהייתה עוינת במשך שנים רבות. הוא גם התנגד לסעיף בהסכם השלום שהכיר בריבונות ירדנית במקומות הקדושים בירושלים, כי לטענתו מקומות אלו כבושים ולכן ממילא לישראל אין שום ריבונות עליהם. כשהובא הסכם השלום לאישור בפרלמנט הירדני, אל-מסרי בחר להימנע.
אל-מסרי שירת במועצה ליחסי חוץ בשנת 2002 והוא נציב הליגה לחברה אזרחית. בשנים 2010–2012 היה יושב ראש הסנאט הירדני.