stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
היפוך גאומגנטי
לקריאה נוספת

Barry, Patrick (11 במאי 2006). "Ships' logs give clues to Earth's magnetic decline". New Scientist. נבדק ב-8 בינואר 2019. {{cite news}}:  (עזרה)
Hoffman, Kenneth A. (18 ביולי 1995). "How Are Geomagnetic Reversals Related to Field Intensity?". EOS. 76: 289. doi:10.1029/95EO00172. אורכב מ-המקור ב-16 במרץ 2009. {{cite journal}}:  (עזרה)
Jacobs, J. A. (1994). Reversals of the Earth's magnetic field (2nd ed.). Cambridge University Press. ISBN 978-0521450720.
Ogg, J. G. (2012). "Geomagnetic polarity time scale".  In Gradstein, F. M.; Ogg, J. G.; Schmitz, Mark; Ogg, Gabi (eds.). The geologic time scale 2012. Volume 2 (1st ed.). Elsevier. pp. 85–114. ISBN 978-0444594259.
Okada, Makoto; Niitsuma, Nobuaki (ביולי 1989). "Detailed paleomagnetic records during the Brunhes-Matuyama geomagnetic reversal, and a direct determination of depth lag for magnetization in marine sediments". Physics of the Earth and Planetary Interiors. 56 (1–2): 133–150. Bibcode:1989PEPI...56..133O. doi:10.1016/0031-9201(89)90043-5. {{cite journal}}:  (עזרה)
Opdyke, Neil D. (1996). Magnetic stratigraphy. Academic Press. ISBN 978-0080535722.
"Look down, look up, look out!". The Economist. 10 במאי 2007. נבדק ב-8 בינואר 2019. {{cite news}}:  (עזרה)
Turner, Gillian (2011). North Pole, South Pole: The epic quest to solve the great mystery of Earth's magnetism. New York, NY: The Experiment. ISBN 9781615190317.
ראו גם

נדידה גאומגנטית

קוטביות גיאומגנטית מאז אמצע תור היורה. אזורים כהים מציינים תקופות שבהן הקוטביות תואמת את הקוטביות של היום, בעוד שאזורים בהירים מציינים תקופות שבהן הקוטביות הפוכה. הסופרכרון (תקופת הזמן) הרגיל של קרטיקון נראה כפס השחור הרחב והבלתי מופרע ליד אמצע התמונה.
הדמיית מחשב של נאס"א באמצעות המודל של גלצמאייר ורוברטס. הצינורות מייצגים קווי שדה מגנטי, כחול כאשר השדה מצביע לכיוון המרכז וצהוב כאשר הוא מתרחק. ציר הסיבוב של כדור הארץ מרוכז ואנכי. צבירי הקווים הצפופים נמצאים בתוך ליבת כדור הארץ.
כפר קוק (לבנון)

| --- | --- |
 מדינה:  לבנון לבנון
 מחוז:  אל-בקאע
 נפה:  ראשיא
 קואורדינטות:  33°32′02″N 35°53′33″E﻿ / ﻿33.533889°N 35.8925°E﻿ / 33.533889; 35.8925 
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת לבנון מוגדלת) ביירות צור טריפולי צידון בעלבכ חלבא זחלה א-נבטיה ישראל סוריה הים התיכוןכפר קוק(למפת לבנון רגילה) ביירות צור טריפולי צידון בעלבכ חלבא זחלה א-נבטיה ישראל סוריה הים התיכוןכפר קוק  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
כפר קוק (בערבית: كفر قوق) הוא כפר דרוזי לבנוני שבמחוז אל-בקאע. במורדות המערביים של החרמון, בגובה של כ-1,200 מטר מעל פני הים, בסמיכות לגבול עם סוריה.
הכינוי של הכפר הוא "כפר קוק אל-דִבֵּס" בשל מולסת הענבים שהוא מייצר.[דרוש מקור]
מיקום ומאפיינים

הכפר מרוחק כ-8 ק"מ מראשיא ובסמיכות לו נמצאים הכפרים: ל-8 כפרים לבנונים: עיידא (عيدا), ד'אהר אל אחמר (ظهر الأحمر), ינטא (ينطا), דיר אל-עשאאר (دير العشائر, כפר דיניס (كفر دينس) עין ערב (عين عرب) ועיחא (عيحا).
בכפר מתגוררים כ-2,000 בעלי זכות בחירה, ושטחו עומד על כ-5,800 דונם. הכפר מחובר לשני מישורים. במישור המזרחי, הקטן יותר, מגדלים, בעיקר, מטעי פרי. במישור המערבי, הגדול והנרחב יותר, מגדלים בעיקר דגנים.
מקור השם

יש שתי סברות באשר למקור השם:
קוק בשפה הארמית הוא "חרס", או "לְבֵנָה". הכפר היה ידוע, בימי קדם, כמקום ייצור כלי חרס. יש לציין שלא רחוק מהכפר יש כפר בשם "רשאיא אל פוח'אר" והפירוש הוא רשאיא של הקָדָרוּת, והדבר מעיד על כך שתעשיית החרס הייתה נפוצה באזור.
יש הסבורים שהשם מיוחס למלך בשם קוּק ששלט באזור בימי קדם.[דרוש מקור]
ארכאולוגיה

בכפר ובסביבתו יש שרידים ארכאולוגיים ובכלל זה גם מערות קבורה ואגנים חצובים בסלע, שמתוארכים לתקופות שונות, כולל כנענית ורומית, אך רובם עברו השחתה ומחלקם נגנבו פריטים רבים. בסמוך לכביש יש שרידים של מקדש רומי קטן ומספר אגני אבן נשמרו ליד כנסיית הכפר.
בקיץ 1852 ביקר ד"ר אדוארד רובינסון בכפר ומצא כתובות ביוונית עתיקה, בכמה מקומות.
אוכלוסייה

רוב אוכלוסיית הכפר היא דרוזית ויש משפחות נוצריות: יוונים-אורתודוקסים, קתולים וכן מרונים. באשר למשפחות החשובות ביותר בעיירה קוק, הם: אבודרהמין (أبودرهمين), אבו סעדי (أبوسعدي), ברו (برو), ג'דידאני (جديداني), ג'רבוע (جربوع), חדאד (حداد), חרב (حرب), אלחלבי (الحلبي), חמד (حمد), חמזה (حمزة), ח'ד'ר (خضر), ח'מיס (خميس), סראיא (سرايا) אל-סקאן (السقعان)، אל-שער (الشعار)، עבד אל-חאלק (عبدالخالق), ערבי (عربي)، אל-עריאן (العريان), נג'ם (نجم), נעים (نعيم), חורי (خوري), עזאר (عازار)، מעיקל (معيقل), עון (عون).
מקומות קדושים

בכפר מצוי מקום קדוש לדרוזים: מקאם קבר שיח' אבו עביר מוחמד אלדואס.
מבצע שלום הגליל

במבצע שלום הגליל, בשעות הבוקר של 11 ביוני 1982, השתלטו כוחות אוגדה 252 על מורדות החרמון ומישור כפר קוק. בקרבות שניהלה חטיבה 7 עם כוחות התגבורת של דיוויזיה 3 הסורית, השמידו טנקי המרכבה כמה טנקי T72 סוריים. ביוני 1985 נסוגו כוחות צה"ל מכל הגזרה והתייצבו על קו רצועת הביטחון.
הערות שוליים

↑  British Druze Society - Druze communities in the Middle East (אורכב 11.09.2011 בארכיון Wayback Machine)
↑  "معلومات عن بلدة كفرقوق - Kfar Qouq، قضاء راشيا في محافظة البقاع، حسب لوائح الناخبين الرسمية الصادرة عن وزارة الداخلية اللبنانية لسنة ٢٠١٤". إعْرَفْ لبنان (באנגלית). נבדק ב-2023-09-22.
↑  "كفر قوق | Libandata.org". www.libandata.org. נבדק ב-2023-09-22.
↑  Qada' (Caza) Rachaya - Promenade Tourist Brochure, published by The Lebanese Ministry of Tourism

ראו: https://web.archive.org/web/20110713193822/http://tourism.leb961.com/brochures/rachaya.pdf
↑  طوني مفرج. موسوعة قرى ومدن لبنان. Vol. التاسع عشر. دار نوبليس. p. 79.
↑  "أسماء العائلات في بلدة كفرقوق، قضاء راشيا، محافظة البقاع في لبنان". إعْرَفْ لبنان (באנגלית). נבדק ב-2023-09-22.
↑  שמעון אביבי, הדרוזים בישראל ומקומותיהם הקדושים, אריאל - כתב עת לידיעת א"י, 2000, עמ' 99
↑   רפאל יקר, אוגדה 252 ב׳מעברים׳ במלחמת שלום הגליל, באתר צה"ל, 6 ביוני 2022
מוראד אבו ענזה

מוראד אבו ענזה (בערבית: مراد أبو عنزة; נולד ב-8 בנובמבר 1986) הוא כדורגלן ערבי-ישראלי-בדואי המשחק בעמדת החלוץ בהפועל צעירי טייבה.
ביוגרפיה וקריירה

אבו ענזה נולד ברהט למשפחה ממוצא בדואי-ישראלי. שיחק במחלקת הנוער של מכבי קריית גת, ובשנת 2006 עבר לשחק בהפועל בני לוד. בעונת 2010/2011 כבש 15 שערים בחצי הראשון של העונה בליגה הלאומית, ובעקבות כך הושאל בחלון ההעברות של ינואר לקבוצת מכבי פתח תקווה, ואת הופעת הבכורה שלו בליגת העל ערך ב-14 בפברואר 2011 כאשר נכנס כמחליף במשחק מול הפועל תל אביב. בעונת 2011/2012 חזר אבו ענזה לבני לוד, וכבש 19 שערים בליגה הלאומית, אך קבוצתו לא הצליחה לעלות לליגת העל אף על פי שנאבקה על ההעפלה עד למחזור האחרון.
בעונת 2012/2013 הושאל אבו ענזה למועדון ספורט אשדוד. במשחק הבכורה שלו באשדוד כבש אבו ענזה צמד בניצחון קבוצתו 2–0 על הפועל רמת השרון. בסך הכל כבש בעונה זו שישה שערים בליגת העל, ובסופה חזר לבני לוד. בעונת 2013/2014 כבש 15 שערים במדי בני לוד בליגה הלאומית, ולקראת עונת 2014/2015 חתם שוב במועדון ספורט אשדוד. בעונה זו כבש שלושה שערי ליגה, ובסופה ירד עם הקבוצה לליגה הלאומית, לאחר שסיימה במקום האחרון בטבלה.
ב-30 ביוני 2015 חזר להפועל בני לוד וחתם על חוזה לעונה אחת במועדון, ובה הבקיע שלושה שערים ב-29 הופעות בליגה הלאומית. ב-14 ביולי 2016 חתם בהפועל עכו, שירדה לליגה הלאומית בעונה הקודמת. בעונת 2016/2017 כבש חמישה שערי ליגה ב-29 הופעות, וסייע לקבוצתו לשוב לליגת העל מהמקום השני בטבלה.
ב-23 ביולי 2017 חתם בקבוצת מכבי אחי נצרת מהליגה הלאומית, במדיה כבש שני שערים ב-18 הופעות, וב-17 בינואר 2018 חתם בהפועל אום אל-פחם מליגה א', ובמדיה כבש ארבעה שערים בתשע הופעות עד תום העונה, וסייע לקבוצה לעלות לליגה הלאומית.
בנובמבר 2018 חזר לקדנציה שלישית בהפועל בני לוד, ובעונת 2018/2019 כבש שמונה שערים בליגה הלאומית.
ב-27 בדצמבר 2020 חזר אבו ענזה להפועל אום אל-פחם, אך בפברואר 2021, לאחר שלושה חודשים וחמש הופעות ליגה בלבד, ירד לליגה א' וחתם במדי מכבי טמרה, במדיה שיחק עד לתום העונה, עם 14 הופעות ליגה.
בעונת 2021/2022 הצטרף אבו ענזה לבית"ר נורדיה ירושלים. בסוף נובמבר 2021 הצטרף לעירוני כסייפה.
חיים אישיים

אבו ענזה נשוי ומתגורר בתל שבע.
הערות שוליים

↑  ענאן עמאשה, רשמי: מוראד אבו ענזה חתם בבית״ר נורדיה, באתר דאבל פס, 30 בספטמבר 2021
מינסטר (גבינה)

| --- | --- |

 
 מאכלים
 סוג:  גבינה מחלב פרה, גבינת חווה, washed-rind cheese, גבינה צרפתייה, גבינה חלבית 
 על שם:  מנזר, מונסטר 
 אזור מוצא:  ריין תחתון, מוזל, טריטוריית בלפור, ווז', או-רן, מרת ומוזל, סון עילית 
 מוצא:  צרפת 
 מרכיבים עיקריים:  חלב פרה 
 גבינות
 ייצור כולל:  6,292 טונה (נכון ל־2017) 
 תו תקן:  כינוי מקור מבוקר, כינוי מקור מוגן 
 
גבינת מינסטר (בצרפתית: Munster-géromé; באלזסית: Minschterkaas) היא גבינה רכה בטעם עדין, העשויה בעיקר מחלב שהופק לראשונה בהרי הווז', בין אזורי אלזס-לורן ופראנש-קונטה בצרפת. השם "מינסטר" נגזר מהעיירה מינסטר (אלזס), שבה, בין המנזרים של ווז', הגבינה השתמרה והתישנה במרתפי מנזרי הנזירים.
היסטוריה

מקורה של הגבינה הזו באמודיאסיון (Admodiation), אזור על ראש הרי הווז' של צרפת, שנקרא "Chaumes" או Les grandes Chaumes" (comitatus Calvomontensis)". המילה Calvomontensis היא הביטוי בלטינית עבור פסגת הר ללא יער.
כבר בשנת 1371, ואולי לפני כן, שטחים אלו נכבשו על ידי עדרי בקר מובלים על ידי גברים, שנקראו "מרקרים" "marcaires" (מהמילה האלזסית "מאלקר", מילקר באנגלית, כלומר אנשי חלב), ששהו שם בין מאי לבין ספטמבר. כשהעדרים חזרו לעמקים, רועי הבקר שילמו תחילה את האגרות והמעשרות לבעלים הפוליטיים והכנסיתיים (כמרים) של שטחי מרעה הקיץ או סתם למממנים של נדידות בקר אלה. בתקופות הפיאודליות החזיקו הבעלים הללו בכל הסחורה, כלומר בכל היצורים החיים, בזכויות המרעה ובבקר. אלה שרעו את הבקר היו במעמד של צמיתים בלבד, כמעט חסרי כל זכויות.
אוכלוסיית הרים זו שילמה את חובותיה בגבינה ובצנצנות חמאה. הלורדים היו הממסדים החילוניים והדתיים הראשונים מאזורי הנזירים השונים. מגינים פוליטיים אלה כללו את הדוכס של לוריין, הרוזן של סאלם, הרוזן של ריבופייר ואצילים אחרים של אלזס.
במהלך המאה ה-17, מסורת זו, אף על פי שנעלמה, נשמרה בשני מקומות מיוחדים, ז'רארמר (Gérardmer) בחלק המערבי של לורן של הרכס הראשי ובמינסטר בחלק המזרחי והאלזסי. מכאן שני השמות של הגבינה הזו, gérômé ו-Munster.
PDO באיחוד האירופי

בעוד בצרפת הגבינה מוגנת על ידי כינוי מרור מבוקר (AOC) הרי באיחוד האירופי, גבינת המונסטר מוגנת באמצעות כינוי מקור מוגן (POD). הסמכה זו מעמידה את השלבים העיקריים של תהליך ייצור הגבינה תחת שליטה ובקרה. הייצרנים נדרשים להקפיד על:
אזור מצומצם של ייצור חלב, כולל חלק עיקרי מהווז', ליד הרי אלזס; הנפות Haut-Rhin ו-Bas-Rhin (כלומר הרין הגבוה והנמוך); וכמה קומונות בנפת Haute-Saône ועוד כמה נפות
מאפיינים מדויקים של הטרנספורמציה (הכנת) הגבינה.
המינסטר עשויה מחלב פרה לא מפוסטר שנקרא "גולמי" או חלב גולמי, מהאזור המתואר לעיל. גבינה לבנה רכה זו מיוצרת בגלילים שטוחים, בשני גדלים נפוצים:
Munster gérômé הקטן 7–12 ס"מ קוטר
Munster gérômé הגדול (נקרא בדרך כלל רק Munster) 19-13 ס"מ קוטר
עידון הגבינה

יש לשטוף את קרום הגבינה באופן קבוע. היא מתיישנת במרתפים לחים במשך חמישה שבועות עבור הפורמטים הקטנים יותר (בערך 300 גרם) ועד 2 - 3 חודשים עבור הגדולים יותר (כ-1500 גרם). במהלך תקופה זו, הקליפה נשטפת מעת לעת בתמלחת. תוספת הלחות מסייעת להתפתחות חיידקים המעניקים לגבינה זו את הטעם והצבע המיוחדים שלה.
Munster géromé נמצא במיטבו בקיץ ובסתיו, כאשר הוא עשוי מחלב של haute chaumes ("זיפים גבוהים") של עשב מרעה שכבר נקצר עבור חציר אמצע הקיץ בהרי הווז'. הגבינות הטובות ביותר, לדעת חלק מהמומחים, מגיעות מהעמק haute vallée de Munster עצמו, אבל גבינה זו מיוצרת גם בכפרים אחרים, הדעות המקומיות משתנות מאוד על המקור הטוב ביותר בהתאם לטעמם האישי.
ראו גם

רשימת גבינות צרפתיות (בצרפתית)
לקריאה נוספת

L'inventaire du patrimoine culinaire de France, Lorraine, Albin Michel, CNAC ou Conseil National des Arts culinaires, 1998. מאמר על Munster-géromé AOC, pp. 198–201.
Revue La crèmerie française, 15-30 décembre 1983.
ז'רארד לזר, "מינסטר", באנציקלופדיה של אלזס, מהדורה טוטאלית, שטרסבורג, 1984.
גבינת מינסטר בתהליך ייצור
תומאס גייג' (גנרל)

דיוקן של גייג', ציור של ג'ון סינגלטון קופלי בסביבות 1768
תומאס גייג' (באנגלית: Thomas Gage; 10 במרץ 1719 – 2 באפריל 1787) היה גנרל בריטי, הידוע בעיקר בשנים הרבות ששירת בצפון אמריקה, כולל התפקיד שלו כמפקד של הכוחות הבריטיים בימיה הראשונים של המהפכה האמריקאית.
ביוגרפיה

גייג' נולד למשפחה אריסטוקרטית באנגליה. הוא החל לשרת בצבא הבריטי במלחמת הצרפתים והאינדיאנים, שם שירת לצד היריב העתידי שלו, ג'ורג' וושינגטון, בקרב של מונונג'אלה, בשנת 1755. לאחר נפילתה של מונטריאול לידי הבריטים בשנת 1760, הוא זכה בתואר המושל הצבאי שלה. במהלך הזמן הזה הוא לא בלט בכשרונותיו הצבאיים, אך הוכיח את עצמו כאדמיניסטרטור מוכשר.
משנת 1763 עד 1775 שימש גייג' כמפקד העליון של הכוחות הבריטים בצפון אמריקה, כך פיקח על התגובה הבריטית למרד פונטיאק בשנת 1763. בשנת 1774 הוא מונה גם למושל מושבת מסצ'וסטס, עם הוראות ליישם את חוקי הכפייה, כעונש למסצ'וסטס על מסיבת התה של בוסטון. ניסיונותיו להשתלט על מאגרי נשק וציוד צבאי של מיליציות מקומיות באפריל 1775 עוררו את קרבות לקסינגטון וקונקורד, שהיו למעשה הקרבות הראשונים במלחמת העצמאות האמריקאית. לאחר ניצחון פירוס ביוני בקרב באנקר היל הוא הוחלף בגנרל ויליאם האו, שהתמנה במקומו למפקד של הכוחות הבריטיים בצפון אמריקה באוקטובר 1775, וחזר לבריטניה.
הערכת מקורות

הערכת מקורות (או הערכת מידע) היא תהליך הערכת מקור מידע, כלומר מסמך, הרצאה, תמונה, תצפית או כל דבר המשמש לצורך הצגת מידע. הערכת התוקף, הרלוונטיות והמהימנות של מקור מידע מתבצעת ביחס למטרה של דרישת המידע. באופן כללי, "הערכת מקורות" היא המחקר הבינתחומי של האופן בו מעריכים מקור מידע עבור משימה מסוימת.
משמעות

בראשית המאה ה-21, הערכת מקורות היא תחום הולך וגדל בתחום הספרייה ומדעי המידע. בהקשר זה הערכת מקורות נחקרת מנקודת מבט רחבה יותר מזו של חקר ההיסטוריה או לימודי מקרא.
רמות של הכללה

חלק מהעקרונות של הערכת מקורות הם אוניברסליים, וחלק אחר מתייחס רק לסוגים מסוימים של מקורות מידע.
אין כיום הסכמה לגבי הדמיון וההבדלים בין הערכת מקורות במדעי הטבע ומדעי הרוח. פוזיטיביזם לוגי טען כי כל תחומי הידע התבססו על אותם עקרונות. חלק גדול מהביקורת על הפוזיטיביזם הלוגי מתייחס לפוזיטיביזם כאל הבסיס למדעים, ולהרמנויטיקה כאל הבסיס של מדעי הרוח. זו הייתה, למשל, עמדתו של יורגן הברמאס. עמדה חדשה יותר, לפי להנס-גאורג גאדמר ותומס קון, רואה במדע ובמדעי הרוח משהו שנקבע על ידי ההבנה והפרדיגמות של החוקרים. ומכאן שהרמנויטיקה היא תיאוריה אוניברסלית. ההבדל הוא, שמקורות מדעי הרוח הם בעצמם תוצרים של תחומי עניין אנושיים והשקפות עולם, ואילו המקורות למדעי הטבע אינם כאלה. מדעי הרוח הם אפוא "הרמנויטיים כפליים".
עם זאת, מדעני הטבע משתמשים גם בתוצרים אנושיים (כמו מאמרים אקדמיים) שהם תוצרים של השקפות עולם (ויכולים להוביל, למשל, להונאה אקדמית).
תחומי דעת תורמים > אפיסטמולוגיה

תיאוריות אפיסטמולוגיות הן התיאוריות הבסיסיות לגבי אופן קליטת הידע ולכן הן התיאוריות הכלליות ביותר לגבי הערכת מקורות המידע.
אמפיריזם מעריך מקורות באמצעות בחינת התצפיות (או התחושות) עליהם הם מבוססים. מקורות שלא מבוססים תחושות או מראות אינם תקפים.
הרציונליזם נותן עדיפות נמוכה למקורות המבוססים על תצפיות. כדי שהתצפית תהיה בעלת משמעות, יש לספק רעיונות או מושגים ברורים שמסבירים אותה. המבנה ההגיוני וההגדרה המדויקת הם שנבחנים בתהליך הערכת מקורות המידע.
היסטוריזם מעריך מקורות מידע לפי האופן שבו הם משקפים את ההקשר החברתי-תרבותי ואת התפתחותו התאורטית.
פרגמטיזם מעריך מקורות לפי הערך והתועלת שלהם להשגת תוצאות מסוימות. פרגמטיזם ספקן ביחס למקורות מידע שמוצגים כנייטרלים.
הערכת ידע או מקורות מידע לא יכולים להיות ודאיים יותר מבניית הידע. אם נקבל את עקרון הפליביליזם, נקבל גם שהערכת מקורות לא יכולה לאמת באופן מוחלט טענות שמבוססות על ידע. כפי שנראה בהמשך, הערכת מקורות קשורה באופן הדוק לשיטות מדעיות .
איתור כשל לוגי בטענות של מקור היא סוג אחר של קריטריון פילוסופי להערכת מקורות. כשלים לוגיים מוצגים אצל וולטון (1998). בין הכשלים ניתן למצוא את אד הומינם (שימוש במתקפה אישית כדי לנסות לערער או להפריך את טיעונו של אדם) ואת איש הקש (כאשר טוען אחד מסלף את עמדתו של האחר כדי להפריך אותה).
שיטות מחקר

שיטות מחקר הן שיטות המשמשות לייצור ידע אקדמי. השיטות המשמשות להפקת ידע משמשות גם להערכת הידע.
חקר המדע

מחקרים שמתייחסים לתהליכי הערכת איכות של מקורות, כמו ביקורת עמיתים וביקורות ספרים ולקריטריונים המקובלים להערכת מחקר אקדמי.
במאמר שפורסם בכתב העת nature בינואר, 2020, Avenell, Grey & Bolland מתארים מקרה שבו שני חוקרים בתחום בריאות העצם פרסמו עשרות מאמרים שהתבססו על נתונים מפוברקים. בשנת 2013 Avenell ועמיתיה פנו לכתבי העת האקדמיים שפרסמו את המאמרים והתריעו על הכשלים הלוגיים שעלו מהנתונים. אך רק בשנת 2015 החלו כתבי העת להסיר את המאמרים המפוברקים מפרסומיהם ותהליך הסרת המאמרים נמשך עד שנת 2018. Avenell ועמיתיה מצאו שבמהלך השנים שבהן פורסמו המאמרים המפוברקים, לאחר שהתקבלה ההתרעה שלהם, הם צוטטו למעלה מ-600 פעמים. מקרה זה גרם ל-Avenell ועמיתיה לפרסם רשימת קריטריונים להערכת מקורות.
הערכת טקסט

הערכת טקסט (מונח רחב: פילולוגיה של טקסט) היא חלק מהפילולוגיה, שלא מוקדשת רק לחקר הטקסטים, אלא גם לעריכה ולהפקה של "פרסומים מדעיים", "פרסומים אקדמיים", "פרסומים סטנדרטיים", "פרסומים היסטוריים", "פרסומים מהימנים","טקסטים מהימנים","פרסומי טקסט" או "פרסומי ביקורת". פרסומים אלה הם תוצר של מחקר קפדני שנועד להבטיח שהמידע המפורסם בהם קרוב ככל האפשר לכוונות המחבר (ומאפשר לקורא להשוות ולבקר הבדלים בין פרסומים).
במילים אחרות, ההנחה היא שרוב הפרסומים גדושים ברעש ובטעויות שתורמים המוציאים לאור בתהליך הכנת היצירה לפרסום, ולכן חשוב לפרסם "פרסומים אקדמיים". התהליך של פילולוגיה של הטקסט הוא חלק חשוב מהערכת המקורות במדעי הרוח.
ספרייה ומדעי מידע

הערכת מקורות נלמדת בבתי ספר לספריות ומדעי מידע כחלק מהתחום ההולך וגדל של אוריינות מידע. בתחום זה, המונח הערכת מקורות מתייחס לרלוונטיות, לסוגי מסמכים ותכונותיהם ולמדדי איכות של מסמכים. קיימים קריטריונים להערכת תוכן של מקור (למשל, שמירה על שפה נייטרלית), ולצידם קריטריונים להערכת פורמט (למשל, הקפדה על כללי ציטוט). לצד הקריטריונים הללו, קיימים מדדי השפעה המבוססים על ספירת ציטוטים. כלים לדירוג כתבי עת אקדמיים מודדים את השפעתם של מאמרים וכתבי עת בשיטות שונות. הערכת ספרים אקדמיים מתבצעת באמצעות ביקורות של מומחים בתחום.
ספריות אקדמיות נהגו ללמד הערכת מקורות באמצעות רשימות של קריטריונים לבדיקה, ובהן רשימות CRAAP. רשימות אלה ספגו ביקורות רבות ובשנת 2016 פרסם איגוד ACRL מסגרת עבודה הקוראת להפסקת השימוש ברשימות והחלפתן בהקניית יכולות המאפשרות הערכה מורכבת יותר של מקורות.
אתיקה

הערכת מקורות נוגעת גם להתנהגות ותרבות אתית המאפשרת למקבלי המידע לקבל החלטות מושכלות (ראו כלים לבדיקת עובדות כמו המשרוקית).
הערות שוליים

↑  Balin, A. & Grafstein, A. (2010). The critical assessment of research: Traditional and new methods of evaluation. Oxford: Chandos Publishing.
↑  Andrew Grey,
Mark J. Bolland,
Alison Avenell,
Andrew A. Klein &
C. K. Gunsalus, Check for publication integrity before misconduct, Nature 577, 167-169 (2020)
↑  "Checklists for Internet sources". אורכב מ-המקור ב-2013-02-10. נבדק ב-2012-10-30.
מורנוב

| --- | --- |

 מדינה:  פולין פולין
 עיר:  ורשה ורשה
 קואורדינטות:  52°15′05″N 20°59′40″E﻿ / ﻿52.251386°N 20.994459°E﻿ / 52.251386; 20.994459 
 http://osiedle-muranow.waw.pl/
 he
 
מורנוב (בפולנית: Muranów) היא שכונה הנמצאת ברבעים וולה ושרודמיישצ'ה במרכז העיר ורשה, בירת פולין. זוהי השכונה הצפונית ביותר של אזור מרכז העיר. היא נוסדה במאה ה-17 ושמה נגזר משם הארמון השייך לסימון ג'וזפה בלוטי, אדריכלית ונציאנית, שהגיעה לוורשה מהאי מוראנו שבאיטליה. השכונה ידועה כמרכזה ההיסטורי של הקהילה היהודית בוורשה, וסביבה שכן גטו ורשה במלחמת העולם השנייה.
מוראנוב היה פעם האזור הרב-תרבותי, הצפוף והמגוון ביותר של ורשה, אזור עשיר באדריכלות היסטורית, בבזארים, בכנסיות ובבתי כנסת. בתקופה שבין שתי מלחמות העולם, (1918–1939), היה המחוז מיושב בעיקר ביהודים, ובשנת 1940, במהלך מלחמת העולם השנייה, לאחר כיבוש ורשה על-ידי הגרמנים, הם הקימו בה את הגטו. בשנת 1943, לאחר מרד גטו ורשה, עליו פיקד מרדכי אנילביץ', נהרס הרובע עד היסוד, ונותרו ממנו רק מבנים בודדים.
לאחר סיום המלחמה, בשנות ה-50 ו-60 של המאה ה-20, נבנתה מוראנוב מחדש כרובע בסגנון ריאליזם סוציאליסטי-מודרניסטי וכיום יש בה גם מגדלים וגורדי שחקים.
היסטוריה 1700–1900

ב-1686 הקימה סימון ג'וזפה בלוטי, אדריכלית איטלקית שעבדה עבור המלכים מיכאל הראשון ויאן סובייסקי, ארמון קטן היכן שהיה אז האזור הכפרי בצפון ורשה. בלוטי החליטה לקרוא לאחוזה מוראנו, על שם אי הולדתה שליד ונציה.
בעשורים שלאחר מכן הופיעו בסביבת מגוריה של בלוטי כמה יישובים עצמאיים המכונים ג'ורידיקה. השטחים הללו - שהיו שטחי אדמה בבעלות פרטית בתוך העיר, ולפעמים שטחים אוטונומיים בעלי שלטון עצמי - משכו מתיישבים זרים, ועם הזמן הפכו לעיירות מסחר קטנות סביב ורשה. הבולטות מבין העיירות הללו היו לשנו ונובולפי, וכיום אלו רחובות בולטים בשכונת מוראנוב.
במהלך המאה ה-19, מאחר שהוטלה הגבלה על מספר היהודים שהורשו להתגורר במרכז העיר, החלו להתיישב במורנוב מהגרים יהודים מליטא ובלארוס העכשווית (אז חלק מהאימפריה הרוסית). בתקופה זו החלה השכונה להפוך לאזור רב-תרבותי ומודר חברתית בדומה ל-איסט אנד של לונדון. עברית, יידיש ורוסית היו השפות הזרות הנפוצות ביותר במורנוב עד מלחמת העולם הראשונה (1914–1918). בתקופה זו הייתה העיר צפופה ותנאי החיים בה פיגרו אחרי מחוזות מרכזיים אחרים. רוב האוכלוסייה הייתה ענייה או מהמעמד הבינוני הנמוך, בעוד שהעניים ביותר מבין תושבי ורשה התרכזו בעיקר בשכונות מרינצטט, פווישלה וסולץ' שלאורך נהר הוויסלה. מרבית הבניינים במורנוב היו אז בתי מגורים, עם מעט מתקנים תעשייתיים ביניהם. התעשייה הכבדה והמפעלים של ורשה הוקמו בעיקר במחוז וולה המערבי. מוראנוב הפכה ידועה לשמצה כמוקד של פשע זעיר, ושכנו בה שניים מבתי הכלא הבולטים בוורשה - פאוויאק וסרביה. בדומה לאיסט אנד בלונדון, נדחקה מוראנוב לשוליים, וכונתה בפי המקומיים "המחוז הצפוני" (dzielnica północna או strefa północna) - מונח סלנג מקביל למונח "המערב הפרוע" בארצות הברית.
למרות המוניטין השלילי, היו ברחובותיה הראשיים של מוראנוב בתים ובתי דירות מעוטרים בעושר רב, שהתיישבו בהם בעיקר תושבים עשירים ומכובדים. סביב האזור היו פזורים מספר ארמונות, וכן שרידים של האיחוד הפולני-ליטאי הישן שחדל להתקיים בשנת 1795. כיכר מוראנוב ("פלאק מוראנובסקי") הייתה הלב המסחרי של הרובע, שהופעל על ידי רשת חשמליות נרחבת שנבנתה בתקופת המצאת הרכב החשמלי. בסוף המאה ה-18 נהרס ארמון בלוטי, ובמקומו נבנה המחסן של רשת חשמליות. ב-1903 הושלמה בצומת הרחובות Długa ו-Nalewki בניית אולם מסחר וקניות מודרני בשם "Pasaż Simonsa" .
בתקופת בין המלחמות (1918–1939) היו כ-90% מתושבי מורנוב יהודים, או ממוצא יהודי. בית הקברות היהודי של ורשה ברחוב אוקופובה היה חלק ממוראנוב ההיסטורית.
מלחמת העולם השנייה

סמוך לכיבוש פולין במהלך מלחמת העולם השנייה, הוגדרה מוראנוב כגטו, בשל אוכלוסייתה היהודית הגדולה, ויהודים שהתגוררו בחלקים אחרים של העיר נאלצו לעבור לגור בה. בנובמבר 1940 נותקה מוראנוב משאר חלקי ורשה, והוקפה בחומת לבנים בגובה 3 מטרים, שבראשה חוטי תיל. בגטו מצאו את מותם כ-92,000 איש כתוצאה ממחלות, רעב והוצאות להורג. רובם נשלחו למחנה ההשמדה בטרבלינקה וחלקם למיידנק. באפריל 1943 מרדו היהודים בגרמנים במה שנודע בשם מרד גטו ורשה. המרד דוכא, ולאחר מכן הרסו הגרמנים עד היסוד את הגטו ואת שכונת מוראנוב כולה. מבנייני הפאר ופלאי הארכיטקטורה המוכרים של מוראנוב נותרו רק כנסיית סנט אוגוסטינוס, ששימשה כמגדל שמירה, ובית הקברות היהודי. צריף התותחנים המלכותי מהמאה ה-18, שנותר בשלמותו, נהרס רק ב-1965. מספר מועט של מבנים מהתקופה שלפני המלחמה שוחזרו, כמו ארמונות מוסטובסקי וקרסינסקי.
מ-1945

מוראנוב העכשווית היא תופעה ייחודית: זהו אזור המגורים היחיד בעולם שנבנה, במכוון, על הריסות של גטו - גטו ורשה, והוא בנוי ברובו משימוש משני בהריסות הגטו. משנת 1989 עברה השכונה מהפך משמעותי - אזורים רבים פונו ובמקומם נבנו שיכונים חדשים וגורדי שחקים.
באפריל 2013 נפתח ברחוב אנילביצ'ה 6 המוזיאון לתולדות יהודי פולין.
היסטורית, מורנוב היותה את המתחם הרב-תרבותי, הצפוף והמגוון ביותר בורשה עם אדריכלות היסטורית, בזארים, כנסיות ובתי כנסת. בתקופה בין מלחמות העולם (1918–1939), השכונה הייתה מאוכלסת בעיקר ביהודים. בהתאם, ב-1940 כאשר הוקם גטו ורשה על ידי כוחות הכיבוש הגרמנים מורנוב היותה את הגרעין להקמת הגטו לאחר מרד גטו ורשה ב-1943 בפיקודו של מרדכי אנילביץ', השכונה נחרבה כליל. רק בניינים מועטים שרדו מן המלחמה. מורנוב שוקמה מחדש לחלוטין לאחר המלחמה כאזור שיכונים בשנות ה-50–1960, ובשנים האחרונות הוקמו בה מבנים מודרניים וגורדי שחקים.
כיום זוהי שכונה מרווחת וירוקה, אך העבר ממשיך לרדוף אותה, ובין תושביה יש כאלה שמספרים על פגישות עם רוחות רפאים של יהודים.
ההיסטוריה של השכונה, וגם סיפורי הרוחות שעוסקים בה, מקבלים ביטוי בסרט "מורנוב" שיצר הבמאי חן שלח בשנת 2020
מורנוב באמנות

ההיסטוריה יוצאת הדופן של השכונה, וסיפורי הרוחות שמתייחסים אליה, מצאו את ביטויים באמנויות שונות: קולנוע, ספרות, תיאטרון וארכיטקטורה.
הסופרת הפולניה סילוויה חוטניק כתבה סיפור קצר, שעובד לאחר מכן למחזה "רוחות מורנוב". המחזה הוצג בתיאטרון דרמטיצ'ני בוורשה, ובשנת 2012 הוצג בתיאטרון "עיתים" בתל אביב. ההצגה מספרת על סבתא פולניה שמשכנעת את נכדיה לרדת למרתף הבית, שנבנה על חורבות גטו ורשה ולמצוא שם אוצרות יהודיים.
הבמאי חן שלח יצר בשנת 2021 את הסרט התיעודי מורנוב, שמספר את סיפורה של השכונה, על כל מרכיביו
בני מר, בספרו "סמוצ'ה: ביוגרפיה של רחוב יהודי בוורשה", מתאר את החיים ברחוב סמוצ'ה, שהוא חלק מרובע מורנוב
גיא שחר בחר לתכנן מחדש את השכונה, כפרויקט לסיום לימודי ארכיטקטורה ובינוי ערים בטכניון, ויצר גם סרטון ובו קטעי וידאו תיעודיים שמציגים את הרובע היהודי והגטו לפני המלחמה, ואת הבנייה שלו מחדש לאחריה.
הערות שוליים

↑  מורנוב (2020), באתר אידיבי
↑  מיכאל הנדלזלץ, אמש בתיאטרון: הרוחות המבקשות לחיות, באתר הארץ, 28 ביוני 2012
↑  מורנוב - הסרט, ‏2021-04-07
↑  Facebook, www.facebook.com
↑  ורשה: פאר – שואה – התחדשות – סרטון וידאו | גיא שחר, ‏2014-04-26
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NKC: ge1236261  VIAF: 294882615   WorldCat (עם VIAF): 294882615