stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פירקת אלנור
מופעים

התזמורת קיימה מאות קונצרטים המוקדשים למוזיקה הערבית הקלאסית והשתתפה בעשרות פסטיבלים. כמו כן העלתה קונצרטים של מוזיקה האנדלוסית. בשנת 2022 הופיעה התזמורת בדובאי, בקהיר ובמרוקו. התזמורת מופיעה לרוב סביב זמר אורח המתחלף בכל פרויקט; בין היתר הופיעה התזמורת עם ריימונד אבקסיס, נטע אלקיים, נסרין קדרי, זהבה בן, משה חבושה, עמיר בניון, מאמון זיוד, אמל שאהין, עופר לוי, בניה ברבי ואמנים רבים אחרים מישראל ומרחבי העולם. בנוסף קיימה התזמורת שיתופי פעולה מוזיקליים עם אמנים ישראלים מז'אנרים שונים, ביניהם לירון עמרם והדג נחש, מרגול, ואומני ספוקן וורד כיונתן בלומנפלד, ג'ימבו ג'יי ופדרו גראס.
התזמורת מעלה קונצרטים, מופעי רחוב ברחבי הארץ, סדרת מופעי קבלות שבת בירושלים, מופעי מימונה והשתתפה בסדרה הירושלמית לחזנות ולפיוט "בנבל עשור".
מופעים > מופעים מיוחדים

2018 - מופע ביום העצמאות בבית הנשיא.
ספטמבר 2020 - ביצוע אינסטרומנטלי בקליפ שצולם במגדל עזריאלי בתל אביב של השיר האמירותי "אחיבכּ", המוכר ואהוב בכל רחבי העולם הערבי, לכבוד חתימת הסכם השלום בין ישראל לאיחוד האמירויות ובחריין.
נובמבר 2020 ושלוש שנים נוספות - באירועים ממלכתיים לכבוד יום היציאה והגירוש של היהודים מארצות ערב ואיראן.
דצמבר 2020 - קונצרט היסטורי, ששודר לקהל במצרים, בעזרת משרד החוץ, שגרירות ישראל בקהיר והשגרירה אמירה אורון.
ינואר 2021 - קליפ מחווה מוזיקלית להסכמי השלום עם מדינות ערב, קאבר לשיר ״ח׳איינה״ מבחריין של הזמר הבחרייני ראשיד אלמאג'ד והזמרת המרוקאית אסמאא אלמנוואר
מרץ 2022 - הופיעה התזמורת בתערוכת האקספו בדובאי.
הערות שוליים

1 2 3 4 5  אודות, באתר דף הפייסבוק של תזמורת פירקת אלנור
↑  דודי פטימר, ‏רוח מזרחית - היוצרים מבטיחים: "חוק הלאום לא ימחק את הערבית. זה שורש הלב", באתר מעריב אונליין, 1 באוגוסט 2018
↑  אין רחוב שלא צעדנו, נינגנו, שמחנו ושימחנו בו בעיר ירושלים., באתר תזמורת פירקת אלנור Firqat Alnoor فرقة النور, ‏10 במאי 2021
↑  איתמר אייכנר, על גג עזריאלי: הביצוע הישראלי שהפך ללהיט באיחוד האמירויות, באתר ynet, 29 בספטמבר 2020
↑  תזמורת פירקת אלנור ״ח׳איינה״ - (cover of Achraf Jormena), נבדק ב-2022-03-10
↑  רותם פאר, ביקור התזמורת: כשפירקת אלנור עשתה היסטוריה בדובאי, באתר ynet, 10 במרץ 2022
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz: 1bfd4f60-d9cc-452e-ab53-dd7407ebacea
פורום המלחינות והמבצעות בישראל

| --- | --- |
 תחום:  תעשיית המוזיקה 
 מדינה:  ישראל 
 מטה הארגון:  רמת השרון 
 מייסדים:  הגר קדימה 
 תקופת הפעילות:  2000–2020 (כ־20 שנה) 
 
פורום המלחינות והמבצעות בישראל הייתה עמותה שנועדה לקדם את נוכחותן מלחינות ישראליות בתוך הנוף המוזיקלי-תרבותי הישראלי, ולהביא להכרה נרחבת במוזיקה הנכתבת על ידן. העמותה נוסדה בשנת 2000 על ידי המלחינה הגר קדימה כפורום המלחינות בישראל. בשנת 2014 שנתה העמותה את שמה לפורום המלחינות והמבצעות בישראל. באותה שנה הפך פורום המלחינות בישראל לארגון מוזיקלי, המאגד מלחינות ומבצעות ישראליות ומתנהל בחסות מרכז פליציה בלומנטל למוזיקה בתל אביב. העמותה פורקה בנובמבר 2020.
הפעילויות שקדמו להקמת הפורום

להקמת "פורום המלחינות בישראל", קדמו מספר אירועים. ביניהם: התגבשותה של קבוצת מלחינות פעילות ביוזמתה של הגר קדימה, הפקה משותפת של קונצרט המלחינות הראשון - "טלאים" וכינון האספה הראשונה של מלחינות בישראל ב-7 ביולי 2000.
עשרים וחמש מלחינות הגיעו לאספה המכוננת, בה הוחלט פה אחד על הקמת עמותה של מלחינות ישראליות. כיו"ר העמותה בחרו המלחינות בד"ר הגר קדימה - המלחינה הישראלית הראשונה שקיבלה תואר דוקטור בקומפוזיציה (UCSB - אוניברסיטת קליפורניה בסנטה ברברה, 1988). הקונצרט הראשון בישראל שהוקדש כולו ליצירות של מלחינות ישראליות, "טלאים", התקיים באוגוסט 2000 במוזיאון תל אביב, ובאותו חודש הפך "פורום המלחינות בישראל" לעמותה בישראל.
הסיבות להקמת הארגון ולקיומו כיום

במבט היסטורי, דור המייסדים של המוזיקה הישראלית כלל רק מלחינה אחת, ורדינה שלונסקי (1990-1905), שקיבלה בשנת 1931 פרס ראשון לאשה מלחינה מטעם ממשלת צרפת, על יצירתה "פואמה עברית לקול ופסנתר". רק ארבעים ושתים שנה מאוחר יותר, בשנת 1973, זכתה שלונסקי להכרה גם בארץ עם קבלת פרס אקו"ם על מפעל חיים בתחום המוזיקה הקונצרטית. בין המלחינות האחרות שאינן עמנו היום, ראוי להזכיר את ירדנה אלוטין, מרי אבן אור, חיה ארבל, ונעה בלאס. שלונסקי ואלוטין היו המלחינות היחידות, מתוך כארבעים מלחינים ישראליים, שעליהן נכתב ערך במילון גרוב למוזיקה ומוזיקאים של 1980. מאז שלונסקי ועד 2016, זכו רק שלוש מלחינות נוספות לקבל את פרס אקו"ם על מפעל חיים במוזיקה קונצרטית: ציפי פליישר, בטי אוליברו ושרה שוהם. הילת בן קנז זכתה בפרס אנגל להלחנה לשנת 2011.
בבדיקות סטטיסטיות שערך פורום המלחינות בישראל בשנים הראשונות לקיומו, התברר שבעוד המלחינות היוו כשליש מכלל המלחינים בישראל – חלקן בשידורים, הזמנות, הקלטות וביצועים של מוזיקה קלאסית ישראלית הגיע לחמישה עד עשרה אחוזים. עד שנת 2000 לא היו בארץ מרצות להלחנה. המלחינה הראשונה בישראל שכיהנה כמרצה, ובהמשך כפרופסור, להלחנה, הייתה בטי אוליברו באוניברסיטת בר-אילן. עד 2016, אוליברו הייתה המלחינה היחידה שלה מעמד אקדמי כזה. בבדיקת תוכניות קונצרטים של גופי ביצוע בארץ, התברר כי מבין מספר עשרות יצירות ישראליות מקוריות שבוצעו בששים שנותיה הראשונות של התזמורת הפילהרמונית הישראלית - רק 6 יצירות היו מאת מלחינות. בקרב גופי ביצוע אחרים התגלה מצב דומה, כולל גופי ביצוע של מוזיקה בת זמננו.
תמונת המצב שהתבהרה, אם כן, הייתה של עשרות מלחינות פעילות בתחום הקונצרטנטי, שהן הקהל והן הממסד אינם מודעים לקיומן, ומאות יצירות ויותר שנכתבו ונכתבות באין להן שומע. "פורום המלחינות בישראל" קם אפוא מתוך תחושת הכרח בשינוי תמונת מצב זו, ומאז הקמתו ועד היום, לחם חוקו הוא העלאת המודעות לקיומן ואמנותן של מלחינות ישראליות.
עד תחילת שנת 2016, הפיק פורום המלחינות בישראל 3 פסטיבלים, 38 קונצרטים, 9 סדנאות והרצאות ו-4 תוכניות רדיו, שהוקדשו במלואם למוזיקה מאת מלחינות ישראליות בתחום המוזיקה הקונצרטית ובוצעו על במות מרכזיות בארץ על ידי טובי הנגנים הישראליים. פעילות זו הייתה אחד הגורמים המרכזיים בשינוי ייצוגן של מלחינות קונצרטיות ישראליות בתרבות הישראלית בעשור הראשון של המאה ה-21. כיום, יש יותר מלחינות מוכרות, יש שיפור בכמות הביצועים ובמספר השמעותיהן על הבמות, ויותר מלחינות מוזמנות לכתוב יצירות עבור גופי ביצוע מוזיקליים. מלחינות ישראליות הולכות והופכות מתופעה נדירה לחלק מהמארג התרבותי המקומי. זהו תהליך שטרם נשלם, ופורום המלחינות בישראל ממשיך בפועלו להביא לייצוג מלא של מלחינות בנוף המוזיקלי הישראלי.
יושבות הראש של פורום המלחינות בישראל:
ד"ר הגר קדימה (2000–2004)
הילה טמיר-אוסטרובר (2006-2005)
סיון כהן אליאס (2007-2006)
סיגל גולדסובל (2008-2007)
דגנית אליקים (2010-2008)
אלונה אפשטיין (2015-2010)
ענבר סולומון (2016-2015)
מרינה טושיץ' (2020-2017)
פעילויות הפורום

הפקת קונצרטים ופסטיבלים שנתיים המוקדשים למוזיקה מאת מלחינות, בעיקר מלחינות ישראליות.
שילוב קונצרטים של מלחינות ישראליות במסגרות קיימות, כמו חג המוזיקה הישראלית, פסטיבלים שונים, סדנת המקהלות ומסגרות אחרות.
ארגון סדנאות למלחינות.
העברת מידע לחברות הפורום - תחרויות, קונצרטים, פסטיבלים, פרויקטים מוצעים והזדמנויות שונות.
קישור בין מלחינות למבצעות לצורך הזמנת יצירות חדשות וביצוע יצירות קיימות.
יצירת שיתופי פעולה בין מלחינות לבין יוצרות ישראליות מתחומי המחול, התיאטרון, האמנות הוויזואלית ועוד. תמיכה בפרויקטים עצמאיים של מלחינות חברות הפורום.
יצירת שיתופי פעולה בין מלחינות ובין מוזיקאיות מתחומי מוזיקה אחרים כמו מוזיקה אתנית, מוזיקה קלה, ג'אז ומוזיקה מזרחית וכן הפקת קונצרטים משותפים.
יוזמה והפקה של פרויקטים משותפים עם מוזיקאיות וגופים מן העולם.
פעילויות הפורום > פעילויות נוספות

| תאריך | כותרת ומקום | בהשתתפות |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 2.7.2002 | סדנה עם האנסמבל הקולי החדש | ביצוע והקלטה של יצירות מאת: מרב הדר, יקירה לוי ומישל קטלב |  |
| יוני-אוק' 2003 | 3 סדנאות למלחינות ישראליות בנושא כלים עתיקים | אנסמבל קווינאד למוזיקה מימי הביניים |  |
| 23.3.2004 | קונצרט יצירות מאת רחל גלעין– הפקה של רחל גלעין בחסות פורום המלחינות בישראל |  |  |
| 24.6.2004 | "אפשר", התיאטרון הערבי-עברי ביפו | הפקה של קבוצה עצמאית של יוצרות יהודיות וערביות, בחסות פורום המלחינות בישראל |  |
| 24.12.2010 | קונצרט חלילית סולו וסדנא אודות הכתיבה לחלילית והטכניקות המורחבות של הכלי | בביצוע ענבר סולומון ובהנחייתה |  |
| 28.9.2012 | הרצאה על פרויקט פורום המלחינות “המנחה המוזיקלית למריה תרזה אנייזי”, האוניברסיטה לאמנויות, ציריך | השמעת קטעים מיצירותיהן של לופצ’יק, נמיר, אפשטיין, גודלבסקי ופיק ובכורה שווייצרית ליצירה של הילה טמיר-אוסטרובר. בביצוע ענבר סולומון ובהנחייתה |  |
| 4.3.2013 | תוכנית רדיו: “הבמה שלכם” עם איתמר זמיר, קול המוזיקה התוכנית הושמעה גם ב 26.6.2013 במסגרת התוכנית "פועם בלב ת"א" בקול המוזיקה בהגשת אביגיל ארנהיים | השמעת קטעים מתוך קונצרט פורום המלחינות הישראלי, “המנחה המוזיקלית למריה תרזה אנייזי” והסבר על היצירות. בעריכת ענבר סולומון |  |
| 11.1.2015 | "פועם בלב ת"א"- לקראת פסטיבל ווקס פמינה 2, קול המוזיקה | הקלטות של רונה ישראל- קולת, עפרה יצחקי, מרינה מינקין, דינה סמורגונסקיה, גילה קארקס, חנה אג'ישווילי, אתי בן-זקן, טליה עמר-קרים, ענבר סולומון, אווה לופצ'יק ואנסמבל סירנות בניצוחה של שוש לגיל. עורכת: ענבר סולומון, מגישה: אביגיל ארנהיים |  |
| 13.1.2016 | "פועם בלב ת"א"- מהקלטות פסטיבל ווקס פמינה 2, קול המוזיקה | יצירות מתוך הרסיטל "בעקבות מלחינות הבארוק" ו"לה דונה אבראיקה- פורטרט עצמי", בביצוע מרינה מינקין, רונה ישראל-קולת וחגי יודן. מגישה: אביגיל ארנהיים |  |
| 2.3.2016 | "פועם בלב ת"א"- מהקלטות פסטיבל ווקס פמינה 2, קול המוזיקה | הקלטת ההרצאה/קונצרט: "נסיכות ליד העריסה" בביצוע אתי בן-זקן. מגישה: אביגיל ארנהיים |  |
ראו גם

איגוד הקומפוזיטורים בישראל
המכון למוזיקה ישראלית
מוזיקה קלאסית ישראלית
הערות שוליים

↑  נעם בן-זאב, קולות של נשים מלחינות, באתר הארץ, 11 בינואר 2010
↑   חגי חיטרון, מתווכחות עם פרויד, באתר הארץ, 21 בדצמבר 2014
↑  חגי חיטרון, קונצרט על ספת הפסיכולוג, באתר הארץ, 25 בדצמבר 2014
↑  עמיר קידרון, ראיון עם ענבר סולומון לקראת פסטיבל ווקס פמינה 2, באתר "Music4awhile", ‏10.11.2015
↑  יוסי שיפמן, ראיון עם ענבר סולומון לקראת פסטיבל ווקס פמינה 2, באתר "הבמה", ‏18.11.2015
משתתפי הפרויקט השנתי של פורום המלחינות והמבצעות ל-2015, "שירתה של סאפו"
פסגת אבלוגי

| --- | --- |

 מידע כללי
 על שם:  אוולונגי גיוגייב 
 גובה:  2,090 מ' 
 מיקום:  אזור הברית האנטארקטית,
 רכס הרים:  רכס אימאון 
 קואורדינטות:  62°59′18″S 62°32′24″W﻿ / ﻿62.988333333333°S 62.54°W﻿ / -62.988333333333; -62.54
  (למפת איי שטלנד הדרומיים מוגדלת) אי הפיל קלרנס אי המלך ג'ורג'  ליווינגסטון סמית' מעבר דרייק מצר ברנספילד  אנטארקטיקהפסגת אבלוגי(למפת איי שטלנד הדרומיים רגילה) אי הפיל קלרנס אי המלך ג'ורג'  ליווינגסטון סמית' מעבר דרייק מצר ברנספילד  אנטארקטיקהפסגת אבלוגי(למפת חצי האי האנטארקטי רגילה) בסיס חנרל ברנרדו אוהיגינס ריקלמהפסגת אבלוגי(למפת חצי האי האנטארקטי מוגדלת) בסיס חנרל ברנרדו אוהיגינס ריקלמהפסגת אבלוגי
 
מפת האי סמית'. פסגת אבלונגי ממוקמת בפינה השמאלית התחתונה, של הרביע השני מימין, בשורה העליונה של רביעי המפה.
'פסגת אבלוגי או פסגת אוולונגי(באנגלית: Evlogi Peak; בבולגרית: връх Евлоги) היא פסגה ברכס אימאון, באי סמית', באיי שטלנד הדרומיים, שבסמוך לאנטארקטיקה.
גובהה של הפסגה 2,090 מטרים מעל פני הים; הפסגה מתנשאת לגובה של 140 מטרים מעל סביבתה.
פסגת אבלוגי ממוקמת קילומטר צפונית - צפון-מזרחית להר פוסטר; 1.3 קילומטרים צפונית לפסגת אנטים.
שני אוכפים מקשרים את פסגת אבלונגי עם ההרים הסמוכים - גובהו של האוכף המקשר בין פסגת אבלונגי להר פוסטר - 1,950 מטרים מעל פני הים; וגובהו של אוכף ואקארל, המקשר בין פסגת אבלונגי לפסגת אנטים - 1,800 מטרים מעל פני הים.
פסגת אבלונגי מתנשאת מעל קרחון צ'ופרנה שמצפון-מערב לה, מעל קרחון פאשוק שממזרח לה, ומעל קרחון רופיטה שמדרום-מזרח לה.
היסטוריה > גילוי ומיפוי הפסגה

הפסגה מופתה לראשונה על ידי סוקרים בולגריים בשנת 2009.
היסטוריה > מקור השם

הפסגה נקראת על שם הבנקאי, התעשיין והפילנתרופ הבולגרי אבלוגי גאורגייב (Евлоги Георгиев), שמימן את הקמת הבניין המרכזי של אוניברסיטת סופיה.
לקריאה נוספת

הגאזט האנטארקטי הבולגרי (בבולגרית)
הערות שוליים

↑  גאזט השמות האנטארקטיים הרשמי של בולגריה
1 2 3 4 5  מידע גאוגרפי והיסטורי
1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11  הגאזט האנטארקטי הבולגרי ראו בפסקת "לקריאה נוספת\"
1 2  מידע גאוגרפי
↑  לפי מקור אחר פסגת אבלונגי ממוקמת 1.2 קילומטרים דרומית-מערבית מפסגת אנטים
| איי שטלנד הדרומיים |
| --- | --- | --- |
| איים עיקריים | אי הפיל (אלפנט) • המלך ג'ורג' • גריניץ' • דספשן • לואו • ליווינגסטון • נלסון • סמית' • סנואו • קלרנס • רוברט |  |
| איים קטנים | אלפאוס • אסטור • בארלו • האף מון • איי זד (האי אספרנטו • האי לסידרן • האי פאנאגוריה • האי קושאבה) • ראגד |  |
| איונים | סלע גרייס • סלע פולגר • סלעי ראגד |  |
| מצרי ים | איגליקה • מצר אוסמר • מצר אינגליש • מצר בויד • מצר ברנספילד • מצר מורטון • מצר מקפארליין • מצר סמולנסק |  |
| שוניות והר מצולה  (הרים תת-ימיים) | הר ורדי |  |
| רכסי הרים | רכס אימאון • רמת דוספיי • רמת וידין • רכס ולקה |  |
| הרים ומצוקים | אבלוגי • אונגל • אורגנה • אירווינג • אנטים • דרינוב • הלמט • כריסטי • מאטוצ'ינה • מומצ'יל • מזק • מיזייה • נאופיט • נייפייר • סבלייבסקי • סלאטינה • סלאבייקוב • סן סטפנו • פוסטר • פלאנה • פסגה • רוז • ריגס • שארפ • שופן |  |
| אוכפים | ויטושה • ורשץ • מאדאן • נסבר • פופובו • קוסטנץ |  |
| נונאטאקים | וילן • באחו |  |
| גבעות | אדינבורו • באטנברג • דולו • דרונג • לזלי • נגרו • סילר • פנקה • צ'סטר • רזן |  |
| חצאי אי ולשונות יבשה | נקודת אדוארדס • גבעת אדינבורו • נקודת איוואן אסן • נקודת אלין פלין • נקודת אמאדוק • נקודת אסקס • חצי האי ארצ'ר • נקודת באטאק • חצי האי בורגס • נקודת באטאק • נקודת בטוליה • נקודת בוטב • חצי האי ביירז • נקודת בנסון • נקודת ברון • נקודת גארמן • כף ג'יימס • נקודת גרגורי • נקודת דבליאנוב • נקודת דומטה • נקודת דופניצה • נקודת דליאן • נקודת האמר • נקודת הרמוני • נקודת ואראדרו • חצי האי וארנה • נקודת וונד • נקודת וילאגרה • נקודת וליקאן • נקודת זהרי • נקודת יאנה • נקודת יובקוב • נקודת יירצ'ק • נקודת לאקאטניק • נקודת לברנוב • ליונז ראמפ • נקודת ליסטה • נקודת מדובנה • נקודת מקין • נקודת מקרוני • ראש מרטינז • נקודת מרקלי • נקודת נגרה • נקודת ניואל • נקודת ניקופול • נקודת סאדאלה • נקודת סבאר • נקודת סומוביט • נקודת סידינס • נקודת סמירננסקי • כף סמית' • נקודת סנאה קרוז • נקודת סקלינה • נקודת סרדץ • נקודת פרליק • נקודת קובאדין • נקודת קוטיס • חצי האי קופרמיין • נקודת קיצ'ן • נקודת קתרינה • נקודת ראדב • נקודת רוברט • נקודת רוס • נקודת רזדל • חצי האי ריי • נקודת רילה • נקודת ריש • נקודת רנייר • כף שירף |  |
| מפרצים | אדמירליטי • איוואן אסן • באבה טונקה • ברשליאן • גארניה • המלך ג'ורג' • הירו • ודנה • זאפאלניה • חיסריה • יארביצה • יונדולה • לגרו • לינבו • מון • מיטשל • מיקאלבי • נבסטינו • ניקולוב • פאקושה • צפינה • קרוני • קרלוטה |  |
| אגמים | אגם לימנופולאר • אגם מידג' |  |
| קרחונים | קרחוני איי שטלנד הדרומיים בחלוקה לפי איים |  |
| מבנים | כנסיית השילוש הקדוש |  |
| אזורים אנטארקטיים מוגנים במיוחד | חצי האי ביירז • נקודת הרמוני • ליונז ראמפ • מפרץ אדמירליטי • כף שירף |  |
| אזורי ציפורים בעלי חשיבות | מפרץ אדמירליטי • נקודת בארנארד (נקודת ברנרד) • חצי האי ביירז • נקודת הרמוני • האי טרטר • ליונז ראמפ • חצי האי פוטר • כף שירף |  |
מבט על חופו הדרומי של האי סמית', ממצר אוסמר
צומת ביל"ו

| --- | --- |
 מיקום:  רחובות, קריית עקרון וכפר ביל"ו
 כבישים בצומת:    כביש 40   כביש 412
 אתרים סמוכים:  בית החולים קפלן, מרכז הקניות בילו סנטר
 קואורדינטות:  31°52′15″N 34°49′10″E﻿ / ﻿31.870898°N 34.819501°E﻿ / 31.870898; 34.819501
  (למפת גוש דן מוגדלת) צומת ביל"ו(למפת גוש דן רגילה) צומת ביל"ו(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום צומת ביל"ו(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום צומת ביל"ו
 
צומת ביל"ו הוא צומת הנוצר על ידי מפגש כביש 40 (רמלה - גדרה) וכביש 412 (הנמשך מיהוד-מונוסון בצפון עד לקריית עקרון בדרום, דרך בית דגן, ראשון לציון, נס ציונה ורחובות).
הצומת ממוקם בין רחובות לפרברהּ הדרומי קריית עקרון ומכונה על-שם כפר ביל"ו, השוכן בסמוך אליו.
בקרבת צומת זה מצויים בית החולים קפלן ומרכז הקניות בילו סנטר.
ערך זה הוא קצרמרבנושא ישראל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
פרס לייטרסדורף לאומנויות

| --- | --- |
 מדינה:  ישראל 
 הגוף המעניק:  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 תקופת הפרס:  2016–הווה (כ־8 שנים) 
 נקרא על שם:  דני לייטרסדורף
 
פרס לייטרסדורף לאומנויות (פרס ע"ש דני לייטרסדורף ז"ל לתרומה ציבורית מוכחת בתחום האומנויות), הוא פרס ישראלי ליצירת אמנות (ספרות, שירה, ציור, קולנוע) הקרוי על שם דני לייטרסדורף (1960–2015). הוא מוענק מדי שנה מאז שנת 2016, על ידי הפקולטה לרפואה של האוניברסיטה העברית.
פרס לייטרסדורף לשנת 2017 מוענק לד"ר עשהאל לובוצקי
ייסודו של הפרס

משפחת לייטרסדורף ייסדה בשנת 2012 הענקת פרס שנתי ע"ש מעצבת האופנה פיני לייטרסדורף על סך 50,000 ₪. דני לייטרסדורף היה נכדה של המעצבת ובנו של האדריכל טומס לייטרסדורף. הוא היה יוצר שאהב מאוד אמנות, ונפטר לאחר מחלה ממושכת בשנת 2015. לאחר פטירתו החליטה משפחת לייטרסדורף ליזום את הפרס לזכרו, יחד עם האוניברסיטה העברית.
הזוכים בפרס > 2016

פרופ' אריאל רבל, על הנחיית תוכנית טלוויזיה ועל הסרטים שהפיק:
רגע לפני המראה
יישור הדורים
הזוכים בפרס > 2017

ד"ר עשהאל לובוצקי, על הספרים שכתב:
מן המדבר והלבנון (ידיעות ספרים, 2008)
לא דרכי האחרונה (ידיעות ספרים, 2017)
הזוכים בפרס > 2018

פרופ' אהוד כץ על תערוכת אמנות של ציור ורישום.
תערוכת דיוקנאות ונופים של פרופ' אהוד כץ
הזוכים בפרס > 2019

פרופ' מנחם רון וכסלר על תערוכות בתחום ציור, רישום ופיסול ועל ספרו:
הערפל - שירים, הוצאת ש. ז"ק, 2009, המכיל אוסף משיריו, ובו משולבים רישומים, תחריטים והדפסים שיצר.
הזוכים בפרס > 2020

פרופ' אוריאל הרסקו-לוי.
הזוכים בפרס > 2021

פרופ' אברהם רובנישטיין
ראו גם

פרס היצירה לסופרים עבריים
פרס רפפורט
הערות שוליים

↑  מיכל גלנטי, ‏דושי מוקירה, באתר גלובס, 24 ביולי 2013
↑  טקס חלוקת פרסים 2016, האוניברסיטה העברית, 6 ביולי 2016
↑  דרכי חיים - רפואה, ערוץ מאיר
↑  בפסטיבל הקולנוע בחיפה יוקרן הסרט "יישור הדורים" שביים פרופ' אריאל רבל, שלצד עבודתו כגניקולוג החל לביים סרטים, מתוך ערב חדש, 29 בספטמבר 2015 (יוטיוב)
↑  פרס עבור תרומה ציבורית בתחום האומנויות לשנת 2017 הוענק לד"ר עשהאל לובוצקי, 3 ביולי 2017, (יוטיוב)
↑  אורטל גנון, שערי צדק: פרס בתחום האומנות לרופא ילדים, 6 ביולי 2017 באתר ירושלים נט
↑  טקס חלוקת פרסים 2018, האוניברסיטה העברית, 3 ביולי 2018
↑  אלעד בילו, "יכולתי רק לצייר", באתר כלכליסט, 5 במאי 2016
↑  פרסי הפקולטה לרפואה 2020, האוניברסיטה העברית
↑  זכייה בפרס הפקולטה לפרופ' אברהם רובנישטיין, באתר pharmacyschool.huji.ac.il
|  פרסים ישראליים  |
| --- | --- | --- |
| פרסים כלליים | פרס ישראל • פרס משרד החינוך והתרבות • פרס וולף • פרס א.מ.ת. • פרס דן דוד • פרס רוטשילד • פרס ירושלים • פרס בראשית • פרס יושב-ראש הכנסת לאיכות החיים |  |
| ציונות | פרס בגין • פרס בוני ציון • פרס יגאל אלון • פרס הרצל (הרצליה) • פרס בן-גוריון • פרס היצירה בתחום הציונות • פרס מוסקוביץ' לציונות • פרס ירושלים (ערוץ 7) • פרס שומר ציון |  |
| טכנולוגיה | פרס ביטחון ישראל • פרס ראש הממשלה ליזמות ולחדשנות • פרס ראש הממשלה לחדשנות בתחום תחליפי נפט |  |
| מדעים מדויקים | פרס אברבנאל  • פרס ארדש • פרס הארווי • פרס לויצקי • פרס נסיהו • פרס קריל |  |
| מוזיקה | פרס אקו"ם • פרס ראש הממשלה לקומפוזיטורים • פרס עמ"י |  |
| ספרות | פרס ביאליק • פרס ברנר • פרס זאב • פרס טשרניחובסקי • פרס ספיר • פרס ברנשטיין • פרס גפן • פרס עומר • פרס רופין • פרס קוגל • פרס היצירה לסופרים עבריים • פרס רעיית נשיא המדינה לשירה עברית |  |
| אמנות פלסטית | פרס עידוד היצירה לאמנות פלסטית • פרס האמן הצעיר • פרסי מוזיאון ישראל • פרסי מוזיאון תל אביב • פרס אנדי • פרס קרן גוטסדינר לאמן ישראלי צעיר • פרס הרמן שטרוק • פרס רפפורט • פרס שיף • פרס היצירה הציונית • פרס ליאון קונסטנטינר • פרס קרן מנדל ואווה פונדיק לאמנות ישראלית |  |
| ספרות תורנית | פרס הרב עובדיה יוסף לכתיבה הלכתית • פרס הרב קוק לספרות תורנית • פרס ירושלים לספרות תורנית • פרס לספרות תורנית בני ברק • פרס הרב מימון • פרס הרב טולידאנו לספרות תורנית • פרס הרב בר שאול |  |
| עיתונות | פרס סוקולוב • פרס דוש לקריקטורה • פרס עיפרון הזהב |  |
| קולנוע וטלוויזיה | פרס האקדמיה לטלוויזיה • פרס אופיר • פרס גרוס למצוינות באנימציה |  |
| תרומה לחברה | אות הנשיא להתנדבות • פרס זוסמן-ג'וינט • פרס ירושלים לאחדות ישראל |  |
פרדריק תסיגר, הוויקונט מצ'למספורד

פְרֶדְרִיק ג'ון נאפייר תֶסִיגֶר, הוויקונט הראשון מצֶ'לְמְסְפוֹרְד (באנגלית: Frederic John Napier Thesiger, 1st Viscount Chelmsford;‏ 12 באוגוסט 1868 – 1 באפריל 1933) היה מדינאי בריטי אשר שימש מושל קווינסלנד בין 1905–1909, מושל ניו סאות' ויילס בין 1909–1913 והמושל הכללי של הודו בין השנים 1916–1921, בזמן מלחמת העולם הראשונה ושיאה של האימפריה הבריטית.
ביוגרפיה

תסיגר נולד כבן למעמד האצולה שהקנה לו אביו, פרדריק תסיגר, הברון השני מצ'למספורד.
תסיגר נודע בכישורי הניהול שלו ובמסגרת רפורמות שנעשו עם מזכיר המדינה להודו, אדווין מונטגיו, השניים הביאו לרפורמה ויצירת מסגרות של ממשל עצי בהודו הבריטית אשר נודעו כסדרת רפורמות מונטגיו–צ'למספורד. בעודו מושלה של הודו תמך בשיתוף מורחב של צבא הודו הבריטית במסגרת מלחמת העולם הראשונה עד שזה השתתף במערכה במסופוטמיה ובקרב מגידו אשר ראה את קריסת צבא האימפריה העות'מאנית.
בעת טבח אמריטסר רבים הביעו דעה כי ממשלת הראג' לא פעלה במהירות מספקת אל מול הטבח ועל כן ממשלתו של תסיגר החלה להיחלש עם המחאות על הפעולה כמו גם על הפסד במלחמה שהביאה לאיבוד המנדט באפגניסטן בשנת 1919 (ראו את המלחמה האנגלו-אפגנית השלישית) ותחילת פעולות לאומיות של הקונגרס הלאומי ההודי ומהטמה גאנדי.
מאוחר יותר לאחר ירידתו ממושלות הודו שירת זמן קט כלורד הראשון של האדמירליות בממשלתו של רמזי מקדונלד ולבסוף שירת כסוכן-גנרל של ניו סאות' ויילס עד אשר יצא לגמלאות ולבסוף נפטר בשנת 1933.
ציר הזמן של מלחמת העצמאות

ערך זה מציג את ציר הזמן של האירועים העיקריים במלחמת העצמאות. המלחמה התנהלה בכל חלקי ארץ ישראל המנדטורית, למעט מרכז השומרון. היא נמשכה כעשרים חודשים, מה-30 בנובמבר 1947, היום שלמחרת כ"ט בנובמבר שבו התקבלה החלטת החלוקה ועד 20 ביולי 1949, מועד חתימת הסכם שביתת הנשק האחרון בה, עם סוריה. מרבית המבצעים והפעולות הצבאיות התנהלו במהלך 13 החודשים הראשונים של המלחמה.
הערות שוליים

1 2  ההיסטוריה של ארץ ישראל: מלחמת העצמאות, עמ' 275.
↑  ההיסטוריה של ארץ ישראל: מלחמת העצמאות, עמ' 278.
↑  בחודש שלאחר 15 במאי נחתו על ירושלים העברית כ-10,000 פגזים.
↑  ההיסטוריה של ארץ ישראל: מלחמת העצמאות, עמ' 224.
↑  ההיסטוריה של ארץ ישראל: מלחמת העצמאות, עמ' 233.
↑  ההיסטוריה של ארץ ישראל: מלחמת העצמאות, עמ' 261–262, 269.
↑  ישראל נכנסה לכפרים בית צפאפא, בתיר ואל-קבו ומסרה את בית איכסא וחוסאן (ירושלים בתש"ח, עמ' 195).
צ'ארלס ד'אוילי

| --- | --- |

 לידה:  18 בספטמבר 1781 מורשידבד, הודו 
 פטירה:  21 בספטמבר 1845 (בגיל 64) ליבורנו, איטליה 
 תחום יצירה:  ציור 
 זרם באמנות:  אוריינטליזם 
 בן או בת זוג:  מריאן גריר  אליזבת ג'יין רוס 
 
צ'ארלס ד'אוילי (באנגלית: Charles D'Oyly;‏ 1781 – 1845) היה פקיד ציבור וצייר בריטי מדאקה. הוא היה בשירות האזרחי של בנגל שבסיסו בכלכותה משנת 1797 עד 1838.הוא מילא תפקידים בכירים בחברת הודו המזרחית, וידוע בעיקר כאמן חובב, משורר ומוציא לאור, שפרסם ספרים רבים הכוללים תחריטים וליטוגרפיות עם נושאים הודיים.
ביוגרפיה וקריירה

צ'ארלס ד'אוילי נולד במורשידאבאד, הודו ב-17 בספטמבר 1781 למשפחה ששירתה זמן רב בהודו. הוא היה בנם של סר ג'ון-הדלי ד'אוילי, הברונט השישי ודיאנה רוכפורט.
אביו, היה נציג חברת הודו המזרחית בחצר המלכות בבאר עלי במורשידאבאד. כילד ד'אוילי נסע לאנגליה עם המשפחה ב-1785 וקיבל שם את השכלתו הרשמית הראשונה. ב-1798 חזר להודו כעוזר לרשם בבית המשפט לערעורים בכלכותה. ב-1803 מונה ל'שומר הרשומות' במשרדו של המושל הכללי.
לאחר מות אביו ב-1818, ד'אוילי ירש את אביו וקיבל תואר אבירות. בשנים הבאות מילא תפקידים בכירים בין השנים 1808 ל-1817, כגון אחראי המכס בכלכותה (1818) וחבר בכיר במועצת המכס, המלח, האופיום והים (1833) הוא פרש מתפקידיו האדמיניסטרטיביים ב-1838.
הוא התחתן תחילה עם בת דודתו, מריאן גריר (נפטרה 1805), בתו של ויליאם גריר; ולאחר מכן עם אליזבת ג'יין רוס, בתו של מייג'ור תומאס רוס.
לאחר ששירת בחברה במשך ארבעים שנה, בריאותו התרופפה ואילצה את ד'אוילי לעזוב את הודו ב-1838. רוב שארית חייו בילה באיטליה.
ד'אולי מת באיטליה ב-21 בספטמבר 1845.
צ'ארלס צייר ללא הרף והתעניין באמנויות באופן כללי. הוא מצא שעיסוקי הפנאי הללו הם דרך נעימה להפיג את השעמום הקשור לחיים הקולוניאליים. ביולי, 1824, הוא הקים אגודת אמנות חובבים שאותה כינה 'האגודת המאוחדת של פטנה וגאיה' במטרה "לקדם את האמנויות והמדעים ולהפיץ שימחה ועליזות" הבישוף הבר, שביקר בפטנה בשנות הארבעים של המאה ה-19, תיאר את ד'אוילי כ"אמן הג'נטלמן הטוב ביותר שפגשתי אי פעם".
בתקופתו בדאקה, הוא צייר מגוון רחב של תמונות, במיוחד את הריסות המוגוליות שפרסם אותם בספר בגודל פוליו עם חמישה עשר תחריטים בשם Antiquties of Dacca בלונדון 1814 ובהדפסות חוזרות שונות מ-1823 ואילך. לכל ספר צורף גם תיאור היסטורי קצר של דאקה. ג'יימס אטקינסון כתב תיאורים אלה, עם תחריטים של אדווין לנדסיר. "עתיקות דאקה" הפך למסמך חברתי חשוב של התקופה.
בזמן ששהה בדאקה, ד'אוילי פגש את האמן ג'ורג' צ'ינרי, שבילה זמן רב עם ד'אוילי במהלך הקריירה המוקדמת שלו. הזוג הפך לחברים קרובים ויצאו למספר משלחות ביחד. לצ'ינרי הייתה השפעה ניכרת על התפתחות הסגנון האמנותי של ד'אוילי, ששיתף פעולה עם כריסטופר ווב סמית' בהפקת מספר ספרים בנושא ציפורי הודו: סמית' צייר את הציפורים וד'אוילי את הרקע של הנוף.
ד'אוילי ואשתו השנייה היו אנשי חברה, מסבירי פנים, אנשי שיחה וחברים פעילים בחברה הקולוניאלית. הם לא היו סנובים ולא אהבו את הפורמליות והיומרות הקשורות לחברה האנגלית בהודו. בני הזוג הזמינו בקביעות בריטים חדשים כאורחים בביתם הפרטי, לעיתים קרובות לתקופות ממושכות.