stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אלכסנדרה, נסיכת אדינבורו וסקסה-קובורג-גותה
נישואין

אמה של אלכסנדרה, הדוכסית הגדולה מריה אלכסנדרובנה, רצתה להשיא את בנותיה הצעירות. בסוף 1895 היא ארגנה את אירוסיה של אלכסנדרה לארנסט, הנסיך התורשתי של הוהנלוהה-לנגנבורג (13 בספטמבר 1863 – 11 בדצמבר 1950). סבתה של אלכסנדרה, המלכה ויקטוריה, התלוננה שהיא צעירה מדי. אביה של אלכסנדרה התנגד למעמד חתנו לעתיד, שיהפוך לנסיך השביעי של הוהנלוהה-לנגנבורג. לעומת  אלכסנדרה, ארנסט היה בעל דרגת אצולה נמוכה יותר. הייתה ביקורת על השידוך גם מכיוון שבני הזוג היו קרובי משפחה רחוקים: ארנסט היה נכדה של פאודורה, נסיכת ליינינגן, אחותה למחצה של המלכה ויקטוריה. 
למרות זאת, החתונה התקיימה ב-20 באפריל 1896 בקובורג, גרמניה. אלכסנדרה הייתה בת 17 בלבד וארנסט בן 32.
לזוג היו חמישה ילדים:
הנסיך גוטפריד, הנסיך השמיני של הוהנלואה-לנגנבורג (24 במאי 1897 – 11 במאי 1960); נישא למרגריטה, נסיכת יוון ודנמרק, אחותו הבכורה של הנסיך פיליפ, דוכס אדינבורו.
מארי מליטה, נסיכת הוהנלוהה-לנגנבורג (18 בינואר 1899 – 8 בנובמבר 1967); נישאה לווילהלם פרידריך, דוכס שלזוויג-הולשטיין ונולדו להם ילדים
אלכסנדרה ביאטריס לאופולדין, נסיכת הוהנלוהה-לנגנבורג (2 באפריל 1901 – 26 באוקטובר 1963)
אירמה הלן, נסיכת הוהנלוהה-לנגנבורג (4 ביולי 1902 – 8 במרץ 1986)
הנסיך אלפרד כריסטיאן מהוהנלוהה-לנגנבורג (16 באפריל 1911 – 18 באפריל 1911)
חיים מאוחרים יותר

אלכסנדרה חיה עד סוף חייה בגרמניה. עם מותו של אביה בשנת 1900, בעלה של אלכסנדרה מונה לעוצר של הדוכסות של סקסה-קובורג במהלך המיעוט של הדוכס החדש, שהיה בן דודה הראשון. אחיה היחיד של אלכסנדרה, אלפרד, נפטר בשנת 1899.במהלך מלחמת העולם הראשונה עבדה כאחות הצלב האדום. בפברואר 1916 נישאה בתה, מארי מליטה בקובורג לנסיך וילהלם פרידריך, הדוכס העתידי משלזוויג-הולשטיין, ואלכסנדרה הפכה לסבתא כאשר בנם הראשון של בני הזוג, הנסיך הנס, נולד במאי 1917. ביום נישואיה ה-35, באפריל 1931, נישא בנה הבכור גוטפריד למרגריטה, נסיכת יוון ודנמרק. בשנים שקדמו למלחמת העולם השנייה הייתה אלכסנדרה תומכת מוקדמת של המפלגה הנאצית, אליה הצטרפה ב-1 במאי 1937, יחד עם כמה מילדיה.
היא נפטרה בבאדן-וורטמברג שבגרמניה בשנת 1942.
אילנה ברגר

אילנה ברגר, 2012
אילנה ברגר (נולדה ב-31 בדצמבר 1965) היא טניסאית עבר ישראלית, 5 פעמים אלופת ישראל בטניס (1985, 1989-1987 ו-1991), שחקנית נבחרת טניס הנשים של ישראל ובעלת 2 מדליות זהב מהמכביה. ברגר דורגה בשיאה (בשנת 1992) במקום ה-149 בדירוג ה-WTA.
היא פרשה בשיאה מטניס מקצועני בשנת 1992, בעקבות פציעה בכתף, לאחר 6 שנות פעילות בלבד כטניסאית מקצוענית. לאחר מכן הייתה מאמנת טניס והחלה לעסוק בעיתונאות ספורט.
נעורים

אילנה ברגר נולדה במקסיקו סיטי, מקסיקו, אליה היגרו סביה בשנים 1924–1925, הורי אביה ואם אמה מפולין ואבי אמה מרוסיה. אביה יצחק (רופא ילדים) ואמה זלטה (מורה לשפות), שנולדו במקסיקו, החליטו מתוך ציונות לעשות עלייה בשנת 1977 ואילנה עלתה לישראל יחד עם משפחתה – הוריה וארבע אחיותיה.
ברגר החלה לשחק טניס בגיל 7 עוד במקסיקו, אך התחביב הפך לרציני יותר רק עם הגעתה לישראל בגיל 11, אז נקלטה על ידי המאמן רון סטיל במרכז הטניס ברמת השרון שנפתח באותה שנה. מאמנה של ברגר בתקופה זו (1980-1977) היה נואל טברסקי.
בשנת 1978 הגיעה ברגר לשלב רבע גמר אליפות הנוער לגילאי 14, אז הודחה על ידי אורלי ביאלוסטוצקי.
בשנת 1979 זכתה באליפות בתי הספר בגוש דן בכיתות ז'-ח'.
בשנת 1980 הייתה ברגר בין 4 שחקניות שייצגו את ישראל במסגרת אליפות אירופה לנערות עד גיל 16.
באותה שנה הגיעה לגמר אליפות הנוער והפסידה בגמר עד גיל 18 לרלה וינקלר, אבל ניצחה אותה בגמר לבנות 16.
באליפות הטניס של ישראל בשנה זו, הפתיעו אילנה ברגר ושרית שלו (בנות ה-14) בחצי הגמר זוגות כשניצחו את הוותיקות טובה אפשטיין ואסתר רוזנגרטן, אך הן הפסידו בגמר לחגית צוברי ותמר לוין. ברגר הגיעה גם לגמר עד גיל 18 אך הפסידה בו לרקפת בנימיני.
בשנים 1981–1984 התאמנה ברגר במרכז הטניס ברמת השרון בהדרכתו של רוני סנדר.
בשנת 1982 הפתיעה ברגר כשהעפילה לגמר אליפות ישראל לנשים. למרות שהפסידה לה בגמר אליפות הנוער עד גיל 18, ניצחה ברגר את שגית דורון בחצי הגמר לנשים ואף עמדה על סף ניצחון בגמר, אך הפסידה בו בסופו של דבר לרות סברדלוב. בטקס חלוקת הפרסים הוענקה לברגר מלגת הצטיינות על שם הילד אורון ירדן.
לאחר מכן ציינה סברדלוב כי היא "חברה טובה מאוד של אילנה" ועל כך שהייתה על סף הפסד לברגר סיפרה: "כל כך התרגשתי, שלא הצלחתי להגיב כלל לכדורים שלה".
אילנה ברגר היא בוגרת בית הספר אליאנס ברמת אביב. בשנת 1984 התגייסה לצה"ל במעמד של ספורטאי מצטיין, שירתה ביחידה 8200 של חיל המודיעין והחליטה להפוך לטניסאית מקצוענית מיד עם סיום השירות הצבאי.
בשנת 1984 קבע איגוד הטניס שבתחרויות גביע הפדרציה בסאו פאולו תורכב נבחרת ישראל משלוש טניסאיות בלבד. נקבע ששני משחקי מבחן ייערכו בין אילנה ברגר לרקפת בנימיני, אלופת ישראל לשעבר, כדי לקבוע מי תהיה הטניסאית השלישית. ברגר ניצחה במשחק הראשון ולאחר שבנימיני לא הופיעה למשחק השני - זכתה בניצחון טכני. אולם בניגוד לקביעתו הקודמת, תוך התעלמות מתוצאות משחקי המבחן, החליט איגוד הטניס לשלוח ארבע טניסאיות, כדי לכלול את בנימיני בכל זאת.
בתגובה להחלטה הפתאומית של האיגוד, החליטה ברגר להחרים את יציאת נבחרת הנשים לתחרויות ותקפה את התנהלותו התמוהה: "נעשה לי עוול גדול. יכולים לומר שאני מענישה את עצמי ובאה לתקן את העולם, אבל אני בחורה עם עקרונות... פתאום היו לראשי האיגוד בעיות עם המצפון, מפני שכל העניין לא טופל כמו שצריך מלכתחילה. לי יש כבוד עצמי, ולכן כשמודיעים לי יומיים לפני נסיעה לחו"ל שכל הארבע נוסעות, זה לא מריח טוב".
באותה שנה הפסידה ברגר בחצי הגמר באליפות ישראל לנשים ובגמר לזוגות.
לאחר הכישלון באליפות זו, עברה ברגר להתאמן במועדון הפועל תל אביב אצל אלוף ישראל לשעבר יהושע (שוקה) שלם (עד 1988), ורק אז חלה אצלה התקדמות משמעותית. באימונים בקבוצה של 3–4 בנות, קיבלה ברגר לראשונה הדרכה באופן פרטני, לא רק על הטכניקה ושיפור המשחק עצמו, אלא גם על נושאים מנטליים שאף מאמן לא שם עליהם דגש לפני כן בעבודה איתה. התוצאות לא אחרו לבוא וב-1985 זכתה ברגר לראשונה באליפות ישראל לבוגרות. היא ניצחה בגמר את דליה קוריאט וניצחה גם בגמר הזוגות יחד עם שגית דורון.
קריירה מקצוענית

אילנה ברגר היא הטניסאית המקצוענית השנייה שקמה בישראל (אחרי פאולינה פלד באמצע שנות ה-70). לאחר שחרורה מצה"ל באמצע שנת 1986, החלה להתאמן עם מאמנה, שוקה שלם, להכנת קריירה מקצוענית. עיקר אימונים אלה היו שיחות ארוכות שהחדירו בברגר ביטחון עצמי וידע טקטי.
ברגר שיחקה כמקצוענית בין השנים 1986–1992 וזכתה באליפות ישראל לנשים 5 פעמים, בשנים: 1985, 1987, 1988, 1989, 1991.
ברגר הייתה חברת משלחת ישראל באולימפיאדת סיאול (1988), והייתה האישה הראשונה שייצגה את ישראל בטניס במשחקים האולימפיים. היא הפסידה בסיבוב הראשון לקנדית ג'יל הת'רינגטון (אנ') (שדורגה בהמשך אותה שנה במקום ה-6 בעולם בזוגות).
בשנים 1988–1989 התאמנה ברגר במרכז הטניס בהדר יוסף אצל המאמן רון סטיל. אולם בשנים 1990–1992, תחת הדרכתו של המאמן ההולנדי האנס פליוס (במרכז הטניס ברמת השרון) שהובא לישראל כדי לעבוד ספציפית עם השחקניות ובעיקר עם ברגר ועם אנה סמשנובה הצעירה, הגיעה ברגר לתוצאות הבינלאומיות הטובות ביותר שלה וב-10 באוגוסט 1992 הגיעה לדירוג השיא שלה ליחידים בסבב העולמי לנשים (WTA)‏, 149 בעולם.
במהלך הקריירה המקצוענית שלה, זכתה ברגר ב-7 תוארי יחידים וב-15 תוארי זוגות בסבב הנשים של הפדרציה הבינלאומית לטניס (ITF). המאזן בקריירה שלה עומד על 145 ניצחונות לעומת 86 הפסדים ביחידים, ו-125 ניצחונות לעומת 62 הפסדים בזוגות.
קריירה מקצוענית > טורנירי גראנד סלאם

בקטגוריית הזוגות השתתפה ברגר פעמיים בהגרלה הראשית - בגראנד סלאם הראשון של העונה, אליפות אוסטרליה הפתוחה: ב-1988 עם פאם קאסאל טלפורד (אנ') מארצות הברית, וב-1992 עם סמנתה סמית' (אנ') מבריטניה. בשתי הפעמים הפסידה בסיבוב הראשון.
בקטגוריית היחידות השתתפה 4 פעמים במשחקי המוקדמות: באליפות אוסטרליה הפתוחה ב-1988 הפסידה בסיבוב השני וב-1992 הפסידה בסיבוב הראשון, באליפות וימבלדון ב-1991 הפסידה בסיבוב הראשון ובאליפות ארצות הברית הפתוחה ב-1992 הפסידה בסיבוב ראשון.
קריירה מקצוענית > נבחרת ישראל

אילנה ברגר ייצגה את ישראל במשך 7 שנים (1993-1986) במסגרת נבחרת ישראל במשחקי "גביע הפדרציה". היא הייתה חברה בנבחרת ב-25 מפגשים, כאשר המאזן שלה עומד על 19 ניצחונות לעומת 21 הפסדים: 10 ניצחונות לעומת 10 הפסדים במשחקי היחידים, ו-9 ניצחונות לעומת 11 הפסדים בזוגות.
קריירה מקצוענית > המכביה

ברגר זכתה בסך הכל ב-12 מדליות (כולל לוותיקים) במכביות השונות: 5 מדליות זהב, 3 כסף ו-4 ארד, כאשר גם לאחר פרישתה היא שיחקה בעוד 2 מכביות ב"מאסטרס" - משחקים לגיל 35 ומעלה.
5 מדליות הזהב במכביה:
1989 - המכביה ה-13 – באליפות לנשים ובזוגות המעורבים יחד עם סלע.
2001 - המכביה ה-16 - בזוגות נשים לוותיקות יחד עם ג'וי ארגמן.
2005 - המכביה ה-17 - בזוגות נשים לוותיקות יחד עם יעל ויטלה נדלר, ובזוגות מעורבים לוותיקים עם שלמה גליקשטיין.
קריירה מקצוענית > זכיות בטורנירים > יחידות (7 זכיות)

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| מס' | תאריך | טורניר | משטח | יריבה בגמר | תוצאה |
| 1. | 30 במרץ 1987 | ישראל חיפה, ישראל | קשה | צרפת ססיל קלמט | 2-6 ,0-6 |
| 2. | 23 בנובמבר 1987 | ישראל ירושלים, ישראל | קשה | ישראל דליה קוריאט | 3-6 ,2-6 |
| 3. | 13 באוגוסט 1990 | ארצות הברית צ'את'אם, ארצות הברית | קשה | ארצות הברית שאנן מקארת'י | 2-6 ,6-7 (4) |
| 4. | 5 בנובמבר 1990 | ישראל אשקלון, ישראל | חימר | ישראל ציפי אובזילר | 1-6 ,3-6 |
| 5. | 12 בנובמבר 1990 | ישראל אשקלון, ישראל | חימר | ישראל דליה קוריאט | 5-7 ,1-6 |
| 6. | 5 באוגוסט 1991 | ישראל רמת השרון, ישראל | קשה | דרום אפריקה ג'נין המפריז | 3-6 ,3-6 |
| 7. | 19 באוגוסט 1991 | ישראל ירושלים, ישראל | קשה | דרום אפריקה טסה פרייס | 3-6, 7-6 (5) ,4-6 |
קריירה מקצוענית > זכיות בטורנירים > זוגות (15 זכיות)

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| מס' | תאריך | טורניר | משטח | שותפה | יריבות בגמר | תוצאה |
| 1. | 30 במרץ 1987 | ישראל ערד, ישראל | קשה | ישראל יעל שביט | הולנד טיטיה וילמינק הולנד הסטר ויטוואט | 3-6, 2-6 |
| 2. | 17 באוגוסט 1987 | ארצות הברית מנהאסט, ארצות הברית | חימר | ארצות הברית ג'יין תומאס | הולנד ברנדה שולץ מקארת'י (אנ') הולנד מריאן ואן דר טורה | 4-6, 1-6 |
| 3. | 23 בנובמבר 1987 | ישראל ירושלים, ישראל | קשה | ישראל רקפת בנימיני | הולנד יאנה קוראן גרמניה סטפני רמקה | 2-6, 1-6 |
| 4. | 8 באוגוסט 1988 | בלגיה קוקזידה (אנ'), בלגיה | חימר | ישראל ענת ורון | גרמניה רנאטה קוכטה (גר') ישראל חגית אוחיון | 2-6 ,6-1, 2-6 |
| 5. | 24 באוקטובר 1988 | ישראל אשקלון, ישראל | קשה | ישראל חגית אוחיון | ישראל מדי דדוש ישראל יעל סגל | 5-7, 0-6 |
| 6. | 31 באוקטובר 1988 | ישראל חיפה, ישראל | קשה | ישראל חגית אוחיון | דרום אפריקה רובין פילד אירלנד לזלי אוהלורן | 3-6, 1-6 |
| 7. | 7 בנובמבר 1988 | ישראל יפו, ישראל | קשה | ישראל חגית אוחיון | הולנד קולט סלי ברזיל תמיס זמברזיקי | 3-6, 4-6 |
| 8. | 15 במאי 1989 | ישראל יפו, ישראל | קשה | ספרד מריה חוזה לורקה | פינלנד אנה אלונן ברזיל לוסיאנה טלה | 3-6, 2-6 |
| 9. | 5 בנובמבר 1990 | ישראל אשקלון, ישראל | חימר | ישראל לימור זלץ | גרמניה דניאלה בלנקה ישראל יעל שביט | 2-6, 1-6 |
| 10. | 12 בנובמבר 1990 | ישראל אשקלון, ישראל | חימר | ישראל לימור זלץ | ישראל דליה קוריאט ישראל מדי דדוש | 6-4, 1-6, 1-6 |
| 11. | 22 באפריל 1991 | ישראל רמת השרון, ישראל | קשה | בריטניה ג'ולי סלמון (אנ') | פינלנד אנה אלונן הולנד סימון שילדר | 4-6, 4-6 |
| 12. | 5 באוגוסט 1991 | ישראל רמת השרון, ישראל | קשה | דרום אפריקה רובין פילד | דרום אפריקה ג'נין המפריז נמיביה אליזמה נורטיה | 0-6, 1-6 |
| 13. | 12 באוגוסט 1991 | ישראל אשקלון, ישראל | קשה | דרום אפריקה רובין פילד | ארצות הברית קירסטן דרייר דרום אפריקה טסה פרייס | W/O |
| 14. | 11 בנובמבר 1991 | בריטניה סוינדון (אנ'), בריטניה | שטיח | דרום אפריקה טסה פרייס | בלגיה אלס קלנס (אנ') שווייץ מישל סטרבל | 2-6, 5-7 |
| 15. | 25 במאי 1992 | ישראל אשקלון, ישראל | קשה | הולנד פטרה קמסטרה (אנ') | דרום אפריקה מישל אנדרסון ישראל לימור זלץ | 2-6, 6-2, 4-6 |
קריירה מקצוענית > פרישה

אילנה ברגר בלטה בסגנונה ההתקפי, שכלל חבטת הגשה חזקה, משחק רשת איכותי וחבטת גב יד מצוינת.
אולם במהלך שנת 1992, כשהייתה בת 26 ובשיא הצלחתה, נפצעה בכתפה. לאחר שטיפולים רבים לא פתרו את הבעיה, החליטה לאחר התלבטויות רבות לא לעשות ניתוח ולפרוש מטניס מקצועני. ברגר פרשה כאלופת ישראל וכמדורגת הישראלית הגבוהה ביותר בעולם באותו זמן.
למרות פרישתה, כעבור שנה בשנת 1993, קיבלה פנייה מאיגוד הטניס להצטרף לשורות הנבחרת לעוד מספר מפגשים כדי לשחק במשחקי הזוגות, קטגוריה בה הצטיינה במיוחד.
אימון

מיד עם פרישתה ב-1992 החלה ללמוד באוניברסיטת תל אביב ובשנת 1994 סיימה תואר ראשון בלימודים כלליים ובספרות עברית. לקראת סוף התואר הראשון החלה לאמן במועדון הספורט של האוניברסיטה (2002-1994), שם לימדה טניס במסגרת שיעורי "ספורט חובה" של סטודנטים לתואר ראשון.
בתום לימודיה ב-1994, מונתה למאמנת וקפטן נבחרת ישראל למשחקי "גביע הפדרציה" וכיהנה בתפקיד שנה אחת.
בשנת 1997 יזמה והקימה את קבוצת הטניס נשים של אס"א תל אביב. היא אימנה את הקבוצה ושימשה בה כקפטן ובהתחלה הייתה גם שחקנית פעילה, אך מאוחר יותר הפסיקה לשחק והתרכזה רק בניהול הקבוצה.
הקבוצה זכתה מאז הקמתה 13 פעמים באליפות המדינה לנשים (1997–2005, 2007, 2009–2011) ו-12 פעמים ברציפות בגביע המדינה לנשים (1997–2008).
בטקס "טניסאית היובל" שנערך באוקטובר 1998, נבחרה ברגר כאחת משלוש הטניסאיות הבולטות ביותר ב-50 השנים של מדינת ישראל, יחד עם טובה אפשטיין ואנה סמשנובה.
בשנים 1999–2001 עברה קורס מאמני טניס בבית הספר למאמנים ומדריכים ע"ש נט הולמן במכון וינגייט.
בשנת 2012 הפסיקה ברגר לאמן בעקבות שחיקה שהביאה עמה פציעות רבות, ובהן קרע בגיד המרפק ופציעה חמורה בקרסול שמאל.
עיתונאות

בין השנים 1995–1997, למדה ברגר לימודי תעודה בעיתונאות באוניברסיטת תל אביב. באותן שנים הייתה הדוברת ואשת יחסי הציבור של "התאחדות הספורט לבתי הספר".
בין השנים 1996–2001 שימשה ככתבת הטניס במדור הספורט של עיתון "הארץ". עם עזיבתה את עיתון "הארץ", הייתה במשך חצי שנה כתבת הדסק האולימפי בתוכנית הטלוויזיה "חדשות הספורט" בערוץ הספורט. לאחר מכן עבדה כעיתונאית פרילנסרית וכתבה וערכה בין השאר באמצעי תקשורת כגון מגזין "מנטה", השבועון "מקור ראשון", מגזין "את" ואתר "ONE".
בין השנים 2008–2012 הייתה ברגר עורכת התוכן של אתר האינטרנט של מרכז הספורט של אוניברסיטת תל אביב וכן של אתר בית הספר להסמכת מדריכים ומאמנים בספורט "קמפוס שיאים".
בשנים 2008–2009 כתבה את הטור "פרשנות טניס" באתר mako. בשנים 2008–2013 כתבה טורי פרשנות טניס בעיתון "ישראל היום" ומשנת 2009 משמשת פרשנית טניס בערוצי הטלוויזיה "ספורט 1" ו"ספורט 2" של חברת "צ'רלטון".
בשנת 2017 החלה לעבוד כמנהלת ועורכת התוכן של אתר האינטרנט של "הוועד האולימפי בישראל".
פרסים

1982, 1983, 1984, 1985, 1986 – פרס הוקרה מטעם הוועד האולימפי בישראל בענף הטניס.
10.5.1986 – "ספורטאית השנה 1985" מטעם עיתון "דבר".
1998 - פרס "טניסאית היובל" של ישראל מטעם איגוד הטניס בישראל.
2010 – עיטור "מפעל חיים בספורט" – מטעם משרד הגמלאים והתאחדות ספורט וותיקים.
2017 - Fed Cup Commitment Award מטעם איגוד הטניס הבינלאומי (ITF) - פרס הניתן לטניסאיות בכל העולם שייצגו את ארצן ב"גביע הפדרציה".
חיים אישיים

בשנת 2012 נישאה אילנה ברגר למוזיקאי, הזמר והגיטריסט חבר בצמד הפרברים, אורי הרפז. היא משמשת כעוזרת ההפקה שלו ועוסקת בניהול הקריירה המוזיקלית שלו, בעיקר בצד השיווקי.
הערות שוליים

↑  נקבעו העולות לחצי-הגמר באליפות הטניס, דבר, 29 באוגוסט 1978
↑  אלופי בתיה"ס בטניס לגוש דן, מעריב, 27 במאי 1979
↑  4 נערות, נציגות ישראל היוצאות לתחרות גביע הלווצ'יה, דבר, 17 ביולי 1980
↑  סטיב רוזנברג אלוף הנוער עד גיל 18 בטניס, דבר, 31 באוגוסט 1980; במרכז הטניס ברמת השרון נסתיימה ביום ו' אליפות ישראל לנוער, מעריב, 31 באוגוסט 1980
↑  8 המדורגים יופיעו היום באליפות הטניס, מעריב, 29 בספטמבר 1980; גליקשטיין, שניידר וארלוזורוב היום בשמינית הגמר בטניס, דבר, 29 בספטמבר 1980
↑  גליקשטיין וחגית צוברי הגנו על תואריהם באליפות הטניס, דבר, 3 באוקטובר 1980
↑  כתר חמישי ברציפות לשלמה גליקשטיין: תואר הנשים לרות סברדלוף בת ה-17, מעריב, 10 באוקטובר 1982
↑  ברוריה ביגמן, כדי להתמסר לטניס נדדה האלופה סברדלוף בין בתי'ס, מעריב, 11 באוקטובר 1982
↑  ברוריה ביגמן, זה קרה בנבחרת הנשים בטניס – ויתרה על המסע כי המשלחת הוגדלה, מעריב, 5 ביולי 1984
↑  ישעיהו פורת, בראוו אילנה, מעריב, 8 ביולי 1984
↑  אורלי אלופת הטניס, מעריב, 14 באוקטובר 1984
↑  דב בראל, המהפך של פרקיס הביא לגמר קלאסי, מעריב, 25 באוקטובר 1985
↑  סרג'יו ליבדינסקי, המחבט והרשת: בין אילנות גבוהים, מעריב, 30 בדצמבר 1986
↑  מפגש הוא משחק של מדינה נגד מדינה, הכולל שני משחקי יחידים ומשחק זוגות אחד.
↑  אילנה ברגר מנצחת בגמר המכביה ה-13, 13.7.1989, באתר sun-sentinel.com
↑  אילנה ברגר, קור רוח הוא שם המשחק, באתר הארץ, 3 ביולי 2001
↑  אילנה ברגר, פרשנות טניס – הטור באתר mako
↑  ברוריה ביגמן, הצדעה אולימפית לאלופי ישראל, מעריב, 19 בספטמבר 1986
↑  36 ספורטאים ואישים יקבלו עיטור על מפעל חיים, באתר ONE‏, 22 ביוני 2010
↑  COMMITMENT AWARD, באתר ה-Fed-Cup
|  משלחת ישראל לאולימפיאדת סיאול (1988)  |
| --- | --- | --- |
|  איגרוף | יהודה בן חיים • יעקב שמואל • אהרון יעקובי |  |
|  היאבקות | דב גרוברמן • אבן ברנשטיין |  |
|  התעמלות מכשירים | רויטל שרון |  |
|  התעמלות אמנותית | שולמית גולדשטיין • רקפת רמיגולסקי |  |
|  טניס | עמוס מנסדורף • שחר פרקיס • גלעד בלום • אילנה ברגר |  |
|  קליעה | אדוארד פפירוב • יצחק יונסי |  |
|  שחייה | אייל שטיגמן |  |
|  שיט | רן טורטן • דן טורטן • אלדד אמיר • יואל סלע |  |
אילנה ברגר במקסיקו, 1972
אילנה ברגר בטורניר נוער בגרמניה, 1979
אילנה ברגר עם הוריה, אלופת ישראל 1985
אילנה ברגר, שנות ה-80
אילנה ברגר בריאיון ליורם שמרון
אילנה ברגר ושלמה גליקשטיין, זהב במכביה 2005
אילנה ברגר, 2008
אילנה ברגר
אילנה ברגר מקבלת פרס מפעל חיים בספורט, 2010
אילנה ברגר מקבלת את פרס ה-Commitment Award מטעם איגוד הטניס הבינלאומי, 2017
אלכסנדרה, רוזנת פרדריקסבורג

אלכסנדרה כריסטינה מנלי (בדנית: Alexandra Christina Manley; נולדה ב-30 ביוני 1964) היא אשתו לשעבר של יואכים, נסיך דנמרק.
ביוגרפיה

אלכסנדרה נולדה בהונג קונג תחת השם אלכסנדרה מנלי ב-30 ביוני 1964. אביה היה ריכרד נייג'ל מנלי ואמה הייתה כריסטה מריה נובוטני. היא ממוצא מעורב אנגלי-סיני-אוסטרי-צ'כי. אביה היה מנהל בחברת ביטוח ואמה הייתה מנהלת של חברת תקשורת. היא התחנכה בבתי ספר שונים בהונג קונג. היא למדה מנהל עסקים באוניברסיטאות באוסטריה, יפן ואנגליה, ובין 1990-1993 הועסקה כסגנית מנהל מחלקת המכירות והשיווק של חברת GT Management.
ב-1994 היא פגשה בהונג קונג את יואכים, נסיך דנמרק, בנם של מרגרטה השנייה, מלכת דנמרק והנריק, נסיך דנמרק, אשר באותה תקופה עבד בהונג קונג עבור חברת ספנות דנית. הם התארסו בחשאי, ורק במאי 1995 הודיע יואכים על כך למשפחתו. הם נישאו ב-18 בנובמבר של אותה שנה בקפלה של טירת פרדריקסבורג בהילרוד. במהלך החתונה, לבשה אלכסנדרה עטרת מיוחדת אשר במקור הייתה רכושה של אלכסנדרינה, דוכסית מקלנבורג-שוורין, והוענקה לאמו של יואכים כמתנת חתונה.
בעקבות נישואיה, נאלצה אלכסנדרה לוותר על אזרחותה הבריטית ולקבל אזרחות דנית. כמו כן היא ויתרה על המשך הקריירה שלה כמשווקת, והמירה את דתה מאנגליקניות ללותרניזם. היא ילדה ליואכים שני בנים:
ניקולאי, נסיך דנמרק (נולד 28 באוגוסט 1999)
פליקס, נסיך דנמרק (נולד 22 ביולי 2002)
אלכסנדרה התרגלה במהירות לחייה כנסיכה. מכיוון שאמה הייתה ילידת אוסטריה, היא ידעה גרמנית וכך הצליחה ללמוד דנית במהירות. בריאיון לכלי תקשורת היא אמרה: "זה היה נורא לקום ולדבר אנגלית באירוע, או להודות למישהו על משהו, זה היה לגמרי לא בסדר, זה הבית שלי, כך שלא הייתה אפשרות אחרת". עד מהרה היא הפכה לפופולרית מאוד בקרב העם הדני בשל חוש האופנה המפותח שלה ועבודת הצדקה שלה. כמו כן היא הייתה פעילה במסגרת הצלב האדום הדני, אגודת העיוורים הדנית, קבוצות תמיכה לאמהות חד-הוריות ו-UNICEF. היא כונתה לעיתים "דיאנה של הצפון".
באמצע שנת 2004 נפוצו בדנמרק שמועות על קרע בין יואכים ואלכסנדרה. ב-16 בספטמבר של אותה שנה הם הודיעו על כוונתם להתגרש. ב-1 באוקטובר החליט הפולקטינג (הפרלמנט הדני) כי אלכסנדרה תוכל לשמור על התואר "נסיכת דנמרק" שהוענק לה עם נישואיה, וכן הוסף לה התואר "רוזנת פרדריקסבורג". כמו כן היא מקבלת קצבה שנתית. בני הזוג התגרשו ב-8 באפריל 2005. זהו מקרה הגירושין הראשון במשפחת המלוכה הדנית מאז 1846. לה וליואכים יש משמורת משותפת על בניהם. באמצע 2005 החלה אלכסנדרה לצאת עם מרטין יורגנסון, צלם ויזם, בנו של יאקוב יורגנסן הידוע בדנמרק בשל חברת הצילומים שלו "JJ Film", אשר הפיקה סרטי תעודה רבים על משפחת המלוכה הדנית. יורגנסון צעיר מאלכסנדרה ב-14 שנים. הם נישאו ב-3 במרץ 2007 בטקס פרטי, וכתוצאה מכך נשלל ממנה התואר "נסיכת דנמרק". הם התגרשו בספטמבר 2015. אלכסנדרה ציינה הבדלים בערכים כסיבה לגירושים.
תואר

עם נישואיה לנסיך יואכים, ניתן לאלכסנדרה התואר: ”הוד מעלתה הנסיכה אלכסנדרה מדנמרק”. עם גירושה מיואכים, הוסף לה התואר ”רוזנת פרדריקסבורג”. עם נישואיה השניים, נשלל ממנה התואר "נסיכת דנמרק". כמו כן היא אבירת מסדר הפיל ומחזיקה גם בעיטורי כבוד מטעם פינלנד, לוקסמבורג ורומניה.
הערות שוליים

↑  Denmark's Princess Alexandra to remarry
↑  Princess Alexandra Marries Danish Photographer
↑  Grevinde Alexandra om brud med Martin Jørgensen: Derfor skal vi skilles
↑  Grevinde Alexandra og Martin Jørgensen skal skilles
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 136200699  LCCN: n2004037900  NKC: jo20191048347  VIAF: 80586516   WorldCat (עם VIAF): 80586516
איבראקי (מחוז)

מחוז איבראקי (ביפנית: Ibaraki-ken 茨城県) הוא אחד ממחוזות יפן השוכן בחבל קאנטו שבאי הונשו. בירת המחוז היא העיר מיטו.
היסטוריה

בעבר נקרא המחוז היטאצ'י, אך ב-1871 שונה שמו לאיבראקי.
גאוגרפיה

מחוז איבראקי שוכן בחלק הצפון-מזרחי של חבל קאנטו, בין מחוז טוצ'יגי לאוקיינוס השקט, ובין מחוז פוקושימה מצפון ומחוז צ'יבה מדרום. המחוז אף גובל במחוז סאיטאמה בדרום-מערב. רובו של המחוז שטוח ומנוקד באגמים, מלבד חלקו הצפוני ביותר שהוא הררי.
גאוגרפיה > ערים

במחוז איבראקי ישנן שלושים ושתים ערים:
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  אומיטאמה  אושיקו  איטקו  אינָשיקי  אישיאוקה  בָּנדו  ג'וֹסוֹ  הוקוטה  היטאצ'י  היטאצ'יאוטה  היטאצ'יאומיה |  היטאצ'ינאקה  טוֹרידֶה  טְסוּצ'יאוּרה  טסוקובה  טסוקובָּמיראי  טקהאגי  יוּקי  מוריה  מיטו (בירה)  נאקה  נָמֶגאטה |  סאקורָגאווה  צ'יקוּסֵיי  קאמיסו  קאסמה  קאשימה  קסוּמיגָאוּרה  קיטָאיבראקי  קוגה  ריוּגסאקי  שימוטסומה |
כלכלה

כלכלתו של מחוז איבראקי נשענת בעיקר על תעשיות אנרגיה, בעיקר אנרגיה גרעינית, על תעשיות כימיות ועל תעשיות אלקטרוניקה. חברת היטאצ'י נוסדה בעיר המחוז הנושאת שם זה.
תרבות

מחוז איבראקי ידוע בנאטו, או פולי סויה מותססים, של הבירה מיטו, באבטיחים של צ'יקוסיי ובערמונים של אזור נישיאיבראקי.
המחוז גם ידוע בהיסטוריית האייקידו שלו. מוריהי אואשיבה, מפתח השיטה, בילה את חייו הבוגרים בעיר איוואמה, שהיא כיום חלק מקסאמה, והדוג'ו שהקים עודנו קיים.
הבירה מיטו ידועה כביתו של קאיראקו-אן, הנחשב אחד משלושת הגנים היפנים היפים ביפן.
ראו גם

מחוזות יפן
אליפות ישראל באתלטיקה 2016

אליפות ישראל באתלטיקה ה-80 נערכה בין התאריכים 22 - 23 ביוני 2016 באצטדיון הדר יוסף.
האתלטיות המצטיינות

אולגה לנסקי (מכבי השגים ראשון לציון), זכתה בשתי מדליות זהב אישיות, בריצת 100 מטר ובריצת 200 מטר.
אנסטסיה מוצ'קייב (אתלטי כיוונים באר שבע), זכתה בשתי מדליות זהב, בהדיפת כדור ברזל ובזריקת דיסקוס.
האתלטים המצטיינים

מאור סגד (אתלטי כיוונים באר שבע), זכה ב-3 מדליות זהב אישיות, בריצת 110 מטר משוכות, ריצת 200 מטר וריצת 400 מטר משוכות.
איתמר לוי (מכבי תל אביב), זכה בשתי מדליות זהב אישיות, בהדיפת כדור ברזל ובזריקת דיסקוס.
תוצאות נשים > מסלול

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
 התחרות:  
| ריצת 100 מטר | אולגה לנסקי   מכבי השגים ראשון לציון | 11.64 שניות | דיאנה ויסמן   מכבי השגים ראשון לציון | 11.66 שניות | דקלה גולדנטל   הפועל חולון | 12.11 שניות |
| ריצת 200 מטר | אולגה לנסקי   מכבי השגים ראשון לציון | 23.61 שניות | דיאנה ויסמן   מכבי השגים ראשון לציון | 24.16 שניות | גל קדמון   אתלטי כיוונים באר שבע | 25.09 שניות |
| ריצת 400 מטר | גל קדמון   אתלטי כיוונים באר שבע | 56.05 שניות | שני לנדן   אס. רמת השרון | 56.39 שניות | דריה לוקשין   מכבי חיפה כרמל | 56.75 שניות |
| ריצת 800 מטר | שני לנדן   אס. רמת השרון | 2:09.84 דקות | סיון אוירבך   מכבי חיפה כרמל | 2:10.20 דקות | רחל גיבריצאדיק   אתלטי הסמטה דרום תל אביב | 2:14.19 דקות |
| ריצת 1500 מטר | רחל גיבריצאדיק   אתלטי הסמטה דרום תל אביב | 4:38.16 דקות | אדווה כהן   אתלטי לידר ירושלים | 4:38.81 דקות | אזאוונט טקה   מכבי תל אביב | 4:44.99 דקות |
| ריצת 100 מטר משוכות | נועה לוי   מכבי השגים ראשון לציון | 14.73 שניות | מאיה אביעזר   מכבי תל אביב | 14.79 שניות | כריסטינה ואניושב   מכבי השגים ראשון לציון | 15.43 שניות |
| ריצת 400 מטר משוכות | אלכסנדרה לוקשין   מכבי חיפה כרמל | 1:01.50 דקות | כריסטינה ואניושב   מכבי השגים ראשון לציון | 1:05.00 דקות | - |  |
תוצאות נשים > שדה

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
 התחרות:  
| קפיצה לגובה | מעיין שחף   מכבי חיפה כרמל | 1.86 מטר | ברקת דרהי   מכבי תל אביב ורוניקה צ'יינוב   אתלטי כיוונים באר שבע | 1.69 מטר | לא חולק |  |
| קפיצה לרוחק | יפעת זליקוביץ'   מכבי השגים ראשון לציון | 5.99 מטר | נועה לוי   מכבי השגים ראשון לציון | 5.47 מטר | גלינה רזניק  	אתלטי כיוונים באר שבע | 5.37 מטר |
| קפיצה במוט | אולגה דוגדקו ברונשטיין   מכבי השגים ראשון לציון | 3.65 מטר | נעמה ברנשטיין   מכבי השגים ראשון לציון | 3.55 מטר | שרון גרינברג   אתלטי לידר ירושלים | 3.55 מטר |
| קפיצה משולשת | חנה קנייזבה-מיננקו   מכבי תל אביב | 13.83 מטר | נועה לוי   מכבי השגים ראשון לציון | 11.51 מטר | פז פרץ   מכבי השגים ראשון לציון | 11.47 מטר |
| הדיפת כדור ברזל | אנסטסיה מוצ'קייב   אתלטי כיוונים באר שבע | 14.11 מטר | ענבל כהן   מכבי השגים ראשון לציון | 12.20 מטר | אסטל ולאנו   מכבי תל אביב | 11.70 מטר |
| זריקת דיסקוס | אנסטסיה מוצ'קייב   אתלטי כיוונים באר שבע | 46.37 מטר | אסטל ולאנו   מכבי תל אביב | 43.41 מטר | ענבל כהן   מכבי השגים ראשון לציון | 42.00 מטר |
| הטלת כידון | דורית נאור   מכבי השגים ראשון לציון | 41.23 מטר | ברקת דרהי   מכבי תל אביב | 38.08 מטר | מרגריטה בלוב   אתלטי כיוונים באר שבע | 37.50 מטר |
| יידוי פטיש | מרגריטה בלוב   אתלטי כיוונים באר שבע | 56.76 מטר | יבגניה זבולוטני   מכבי השגים ראשון לציון | 53.85 מטר | אליונה וולודין   אתלטי כיוונים באר שבע | 48.92 מטר |