stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
איתי לנדסברג

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1957 (בן 68 בערך) 
 מדינה:  ישראל ישראל
 השכלה:  אוניברסיטת תל אביב 
 מעסיק:  הטלוויזיה החינוכית הישראלית, רשות השידור 
 פרסים והוקרה:  פרס סוקולוב (2006) 
 
איתי לנדסברג-נבו (נולד בשנת 1957) הוא עיתונאי שעבד ברשות השידור ופובליציסט ישראלי, זוכה פרס סוקולוב. שימש כעורך תוכניות וכמנהל מחלקת התעודה בערוץ הראשון.
ביוגרפיה

לנדסברג נולד וגדל בקיבוץ תל יוסף.
ביוגרפיה > שירות צבאי

בשנת 1975 התגייס לצה"ל ובחר לשרת בחטיבת גולני. בגולני עבר מסלול הכשרה כלוחם, קורס מ"כים חי"ר ובהמשך יצא לקורס קציני חי"ר. עם סיום הקורס שב לחטיבה כמפקד מחלקה בגדוד 17 (אריות הגולן) ולאחר מכן כמפקד פלוגה בגדוד 13 (גדעון). עם סיום תפקיד זה השתחרר לנדסברג מצה"ל.
בשרות המילואים לחם לנדסברג במלחמת לבנון הראשונה, באינתיפאדה הראשונה ובשנייה וכן במבצע חומת מגן. בשירות המילואים הגיע לדרגת סא"ל, ושימש כמג"ד וכסגן מפקד חטיבת עציוני.
ביוגרפיה > קריירה תקשורתית

לאחר שסיים לימודים לתואר ראשון בחוג לקולנוע וטלוויזיה באוניברסיטת תל אביב, ב-1988 הפיק את הסרט "מסע הבחירות של מאיר אריאל". בשנת החל 1989 לעבוד בטלוויזיה החינוכית, ומשנת 1991 שימש ככתב בתוכנית כלבוטק במשך ארבע שנים. בתפקידו הבא שימש ככתב במבט שני וביומן בערוץ הראשון. בהמשך שימש כעורך של התוכנית פוליטיקה. בשנת 2002 מונה לנדסברג לעורך והמפיק של התוכנית מבט שני, ובשנת 2003 מונה במקביל לתפקיד מנהל מחלקת התעודה בערוץ הראשון. בשנת 2006 הוענק לו פרס סוקולוב על פועלו בתחום התקשורת אלקטרונית והתחקיר העיתונאי. שימש גם כמגיש מבט שני לתקופה קצרה.
לאחר סגירת רשות השידור ובדומה לעובדים רבים אחרים בה, לא המשיך לתפקיד דומה בתאגיד השידור הישראלי. כתב באתר "המקום הכי חם בגיהנום", ומאז 2019 בעל טור באתר זמן ישראל.
בשנת 2020 היה שותף לכתיבה ועריכת סדרת התעודה לבנון.
פעילות ציבורית

לאורך השנים קידם לנדסברג סוגיות הקשורות לנושא שירות המילואים בישראל.
בשנת 1996 היה לנדסברג ממקימי פורום מג"דים, מח"טים וטייסים במילואים וגם עמד בראשו. לנדסברג היה ממובילי מאבק אנשי המילואים לקבלת תנאי ביטוח חיים טובים יותר בשנת 2001. בשנת 2002 הגיש לנדסברג תביעת דיבה כנגד מנכ"ל הערוץ הראשון, יוסף בראל, אשר כינה אותו במהלך ריאיון שנערך עמו סרבן מצפוני המסרב לשרת במילואים בשטחי איו"ש ואוגדת עזה, זאת בעוד שלנדסברג משרת באותה עת במילואים בתעסוקה מבצעית ברמאללה. בהמשך התפייסו השניים ולנדסברג משך את התביעה.
חיים אישיים

לנדסברג מתגורר במודיעין-מכבים-רעות.
הערות שוליים

↑  נירית אנדרמן, במאי “שומרי הסף” מאשים את ערוץ 1 בהכתבה פוליטית, באתר הארץ, 3 ביוני 2013
↑  אליענה שפר, "בכסף שהושקע אפשר היה להפוך את הערוץ הראשון לבי-בי-סי", באתר nrg מעריב, 25.9.2011
↑  איתי לנדסברג-נבו, אין יותר גיבורים: מיד נשוב, באתר "המקום הכי חם בגיהנום", 19 במאי 2015
↑  חיילי מילואים: לזירה כמו ג'נין יש לשלוח חיילי סדיר, באתר הארץ, 10 באפריל 2002 - "סא"ל (מיל') איתי לנדסברג, מראשי פורום המח"טים והמג"דים, אמר כי אותן תוצאות היו יכולות לקרות 'גם ליחידה סדירה'. לנדסברג, הנמצא במילואים ברמאללה, לא היסס למתוח ביקורת על היחס לחיילי המילואים: 'במשך שנים, מקבלים חיילי המילואים ציוד ישן, תחמושת מקולקלת, אימונים מעטים וברמה נמוכה ויחס מחפיר. בסופו של דבר זה מתקשר ליכולת מבצעית'."
↑  רן גפן, זה עוד לא זה, חדשות, 14 בספטמבר 1986
↑  אבי מורגרנשטרן, מסע הבחירות של מאיר אריאל, מעריב, 13 ביוני 1989
↑  ארי ליבסקר, ‏מה הם בכלל מבינים, באתר גלובס, 17 ביוני 2003
↑  אסף כרמל, פרס סוקולוב לנסים משעל ואיתי לנדסברג, באתר הארץ, 7 בנובמבר 2006
↑  לי-אור אברבך, ‏ביהמ"ש: איתי לנדסברג לא ישוב להגיש את "מבט שני", באתר גלובס, 10 ביוני 2010
לי-אור אברבך, ‏האם ברשות השידור מנסים לקבור את התוכנית "מבט שני"?, באתר גלובס, 9 בנובמבר 2010
↑  כרמית ספיר ויץ, ‏"הגעתי לתאגיד וראיתי מערכת לא מקצועית": איתי לנדסברג-נבו בריאיון לוחמני, באתר מעריב אונליין, 24 במרץ 2017
↑  איתי לנדסברג נבו, לבנון | תעודה ותודעה - טור אישי, באתר כאן – תאגיד השידור הישראלי, 9 בדצמבר 2020
↑  איתי לנדסברג-נבו, רבע חגיגה, באתר העין השביעית, 19 באוקטובר 2010
↑  איתי לנדסברג, באתר הארץ, 28 ביולי 2004
↑  אודות ארגוני המילואים, מתוך אתר "מטה ארגוני המילואים", "'פורום מג"דים, מח"טים וטייסים במילואים' נוסד בשנת 1996, לאחר ששמונה מג"דים שהחליפו אחד את השני בשירות המילואים גילו שאותן הבעיות מציקות לכולם. 'כולנו הרגשנו את הניצול, את ההתנכרות מצד הצבא והחברה, את חוסר התגמול ואת עידוד תופעת ההשתמטות', אומר איתי לנדסברג, ראש הפורום".
↑  איתי לנדסברג, תשובת הפורום, באתר ynet, 25 בנובמבר 2001
↑  ענת באלינט, עורך פוליטיקה תובע את מנכ"ל רשות השידור, באתר הארץ, 17 ביולי 2002
↑  פיוס בין מנכ"ל רשות השידור יוסף בראל ועורך "פוליטיקה" איתי לנדסברג, באתר הארץ, 25 באוגוסט 2002
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: 2019: ענת זלצר ומודי בר-און (שיעור מולדת) | פרס האקדמיה לטלוויזיה לבימוי ויצירת סדרה תעודית ועובדתית  2020: דוקי דרור, איתי לנדסברג-נבו וריינהרט ביטס (לבנון) | הבא: 2021: |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007498685805171  VIAF: 298588365   WorldCat (עם VIAF): 298588365
ועדת טרכטנברג

הוועדה לשינוי חברתי כלכלי, שנודעה בשם "ועדת טרכטנברג", על שמו של העומד בראשה, הייתה ועדה ציבורית שמינה ראש הממשלה בנימין נתניהו באוגוסט 2011, בעקבות מחאת האוהלים בקיץ 2011, במטרה לבחון ולהציע פתרונות למצוקת יוקר המחיה במדינת ישראל. בראש הוועדה עמד פרופ' מנואל טרכטנברג, יו"ר הוועדה לתכנון ולתקצוב של המועצה להשכלה גבוהה. הוועדה כללה 14 חברים, מהמגזר הציבורי, מהאקדמיה ומהמגזר הפרטי. שני שרים, מיכאל איתן ולימור לבנת, מונו כמשקיפים בוועדה.
הוועדה עסקה בחמישה תחומים: הצעות לשינוי סדרי עדיפויות במטרה להקל על הנטל של אזרחי ישראל, שינוי תמהיל תשלומי המיסים, הנגשת השירותים החברתיים, הגברת התחרות במשק וצעדי יישום להורדת מחירי הדיור.
הוועדה הגישה את המלצותיה ב-26 בספטמבר 2011, וב-9 באוקטובר 2011 אישרה הממשלה את דו"ח הוועדה ברוב גדול. ב-5 בדצמבר 2011 אישרה הכנסת את פרק המסים בדו"ח שכולל הקלות מסוימות בנטל המס, כגון תוספת של שתי נקודות זיכוי לאבות עובדים עם ילד עד גיל 3, והעלאת נטל המס על בעלי הכנסות גבוהות ועל רווחי הון. הפרוטוקולים המלאים של הוועדה נחשפו ב-24 בפברואר 2013 בעקבות עתירה לבג"צ.
חברי הוועדה והצוותים המקצועיים

חברי הוועדה:
| שם | הערות |
| --- | --- |
פרופ' מנואל טרכטנברג: יו"ר
אייל גבאי: מנכ"ל משרד ראש הממשלה
ד"ר אבי שמחון: מבית הספר לכלכלה באוניברסיטה העברית ויו"ר הוועדה המייעצת של משרד האוצר
יוג'ין קנדל: ראש המועצה הלאומית לכלכלה
אסתר דומיניסיני: מנכ"לית המוסד לביטוח לאומי
פרופ' פנינה קליין: מבית הספר לחינוך באוניברסיטת בר-אילן, כלת פרס ישראל לחקר החינוך
ד"ר טלי רגב: ממרכז טאוב
גל הרשקוביץ: ראש אגף התקציבים במשרד האוצר
מיכל עבאדי-בויאנג'ו: החשבת הכללית במשרד האוצר
שחר כהן: מנהל תכנון אסטרטגי בחברת אינדיגו
ד"ר קרנית פלוג: המשנה לנגיד בנק ישראל
ד"ר שלומי פריזט: כלכלן ראשי ברשות להגבלים עסקיים
ד"ר יורם גבאי: הממונה על הכנסות המדינה לשעבר
פרופ' רפי מלניק: המשנה לנשיא המרכז הבינתחומי. ב-25 באוגוסט צורפה חברה נוספת
ד"ר רביעה בסיס: אשת חינוך מדלית אל-כרמל.
בצוותים המקצועיים נטלו חלק אנשי מקצוע, ובהם: שרון קדמי - מנכ"ל משרד התעשייה והמסחר; איימן סיף - מנהל הרשות לפיתוח כלכלי במגזר המיעוטים במשרד ראש הממשלה; ד"ר יוחנן שטסמן - ראש מערך לשיקום וגריאטריה בבית החולים הדסה הר הצופים, מנכ"ל המוסד לביטוח לאומי לשעבר; דרור שטרום - הממונה על ההגבלים העסקיים לשעבר; ד"ר דימיטרי רומנוב - המדען הראשי, הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה; גידי גרינשטיין - מייסד ונשיא מכון ראות לחשיבה אסטרטגית; יהודה נסרדישי - ראש רשות המיסים, משרד האוצר; גדי פרנק - סמנכ"ל תכנון ומדיניות בוועדה לתכנון ולתקצוב במועצה להשכלה גבוהה.
בוועדה פעלו שישה צוותים מקצועיים - חמישה צוותים כלכליים וצוות הידברות. הצוותים הכלכליים: מיסוי, דיור, תחרותיות ויוקר מחיה, שירותים ציבוריים, מאקרו. צוות ההידברות הורכב משלושה תתי צוותים – הידברות עם המאהלים, הידברות פורמלית ומפגשי שיתוף ושימוע, וצוות הידברות ברשתות חברתיות באינטרנט שכונה "צוות מנואל".
"צוות מנואל" הוקם על ידי ד"ר אורן צוקרמן ושירי פרציגר כהן ב-11 באוגוסט 2011, לאחר מפגש עם פרופ' טרכטנברג, שבו הוחלט על הידברות בלתי אמצעית עם ציבור הגולשים דרך רשתות חברתיות. הצוות פעל כגוף עצמאי במסגרת צוות ההידברות של ועדת טרכטנברג. השם "צוות מנואל", הבלוג, עמוד פייסבוק וחשבונות טוויטר ויוטיוב עלו לאוויר ב-14 באוגוסט. הצוות אחראי על האסטרטגיה ברשתות החברתיות ועל ניהול השיחה עצמה על ידי תגובות מהירות והתייעצות טלפונית עם נציגי ועדת טרכטנברג ובעיקר צוות ההידברות. "צוות מנואל" עבד במקביל ובתיאום לאתר שיתוף הציבור הממשלתי, אך תיפקד בצורה עצמאית.
פעילות הוועדה > ביקורת

במקביל להקמת ועדת טרכטנברג הוקם באופן עצמאי צוות מומחים אלטרנטיבי, שייעץ למחאה החברתית, בראשות פרופ' אביה ספיבק ופרופ' יוסי יונה. ראשי הצוות האלטרנטיבי מתחו ביקורת על הגדרת המנדט של ועדת טרכטנברג ועל הכללת אנשים שהיו אחראים למדיניות הכלכלית הנוכחית, לטענתם. לאחר פרסום מסקנות ועדת טרכטנברג, מתחו עליהן ביקורת ראשי המחאה וצוות ספיבק-יונה במסיבת עיתונאים ובתקשורת.
המלצות הוועדה

ב-26 בספטמבר 2011 הגישה הוועדה את המלצותיה.
המלצות הוועדה > עלות ומקורות המימון

התוכנית התקציבית שהוועדה ממליצה מייעדת לטובת הציבור סך כולל של כ-60 מיליארד שקל על פני חמש שנים. המלצות הוועדה מגדילות את תוספת התקציב ליעדים חברתיים ב-5-6 מיליארד שקל בשנה בממוצע למשך חמש שנים, ובסך הכול כ-30 מיליארד שקל. מקורות המימון הנדרש ליישום מסקנות הוועדה באים מתוך התקציב, ובפרט מקיצוץ בתקציב הביטחון, וכן על ידי הפניית החיסכון בריבית המשולמת על החוב הלאומי לטובת היעדים החברתיים. סך התקבולים הנוספים שיתקבלו כתוצאה מביטול מתווה הורדת המיסים והעלאת מיסים אחרים וסך הורדות המיסים העקיפים ומתן נקודות הזיכוי יסתכמו בכ-30 מיליארד שקל על פני החומש.
המלצות הוועדה > מיסים

להעלות את שיעור המס השולי, על הכנסות מעל ל-40 אלף ש"ח בחודש, ל-48%.
עדכון מדרגות המס ברמות הנמוכות בלבד.
הגדלת המס על רווחי הון ל-25%.
העלאת מס החברות ל-25%.
מתן שתי נקודות זיכוי לאבות לילדים בגילאים 0-3.
הגדלת מס ההכנסה השלילי ב-50% לאימהות עובדות.
הפחתת התקרה לדמי ביטוח לאומי לגובה 5 פעמים השכר הממוצע.
הטלת מס יסף של 2% על הכנסות מהון ומעבודה של מעל למיליון ש"ח לשנה.
העלאת הפרשות המעסיקים לדמי ביטוח לאומי ל-7.5% מהשכר, על חלק השכר הגבוה מ-60% מהשכר הממוצע.
המלצות הוועדה > מכסים

ביטול ההעלאה המתוכננת ב-40 אגורות של הבלו על הדלק.
ביטול המכס של 15% על מוצרי חשמל ואלקטרוניקה.
הפחתת המכס על מוצרי מזון מיובאים.
המלצות הוועדה > חינוך

חוק חינוך חובה חינם לגילאי 3–4.
יום לימודים ארוך עד השעה 16:00 בהדרגה עד 2016.
המדינה תפקח על כל מעונות היום, פרטיים וציבוריים, כולל על שכר הלימוד.
הרחבת היצע מעונות היום במחיר מפוקח - תוספת 60 אלף מקומות לילדים במעונות.
הפחתת נטל תשלומי ההורים ברכישת ספרי לימוד לתלמידים בכיתות א'- י"ב באמצעות סבסוד.
המלצות הוועדה > דיור

בניית 5,000 יחידות דיור להשכרה ו-5,000 לרכישה במחירים זולים יחסית למשפחות מהמעמד הבינוני שמשתכרות עד 15 אלף שקל בחודש.
הכפלת ארנונה לדירות שאינן מאוכלסות.
קנסות על בעלי מגרשים ריקים שאושרו לבנייה.
דרישה לסיוע מוגבר בשכר דירה, לזכאי הדיור הציבורי, לקשישים ולמגזר הערבי.
המלצות הוועדה > תחבורה ציבורית

הפעלת רשת קווי תחבורה מהירים מהפריפריה למרכז.
יצירת כרטיסים משולבים עם הרכבת.
הרחבת ההנחות.
המלצות הוועדה > ריכוזיות

הגברת התחרות במשק באמצעים שאינם כרוכים בהוצאה תקציבית. צעדים להגברת התחרות:
הסרת מכסי יבוא בשתי פעימות.
הקמת ועדה למתן פתרון מהיר לביטול הריכוזיות בבנקים.
הקמת מתקן ייצור מלט שישבור את המונופול של חברת נשר.
חקיקה שתחייב רגולטורים להכניס שיקולי תחרות בהחלטותיהם.
שדרוג מערך הרגולטורים הממשלתי.
המלצות הוועדה > ענף הרכב

הקטנת חלקן של חברות הליסינג בענף הרכב הישראלי.
הגברת התחרותיות בשוק חלקי החילוף ויצירת "שוק רכב סיטונאי", שבו היבואן הוא רק המפיץ הראשוני ואילו המכוניות מועברות לרשת סוכנים עצמאיים.
הקמת ועדה בין משרדית שתורכב מנציגים ממשרד התחבורה וממשרד האוצר לצורך הסדרת ענף הרכב.
המלצות הוועדה > ענף הגז

החזרת הפיקוח ממשלתי את מחיר גז הבישול הקמעוני והסיטונאי כדי להביא להפחתת מחירו, ולחסוך תשלום יתר של כ-150 מיליון שקל מדי שנה לספקיות הגז.
בחינת יישום רפורמה נוספת בשוק הגז הביתי.
ביצוע שינויים בשוק הגז הביתי. כגון: לאפשר החלפת ספק גז בבתים משותפים גם בהסכמת שליש בלבד מן הדיירים, וכן להתיר אספקת גז בבניינים חדשים רק לאחר קבלת אישור מוועד בית נבחר, כדי לנתק את הזיקה שבין הקבלן הבונה לבין ספקית הגז.
המלצות הוועדה > הקמת ועדות

ועדה להעמקת הגבייה ולטיפול בהון השחור, בראשות יו"ר רשות המיסים, יהודה נסרדישי, ובהשתתפות נציגים של רשות המיסים, משרד המשפטים ורשות ניירות ערך.
ועדה למלחמה במקלטי המס שהקימו אנשים בעשירון העליון כדי להימנע מתשלום המיסים הישירים הגבוהים.
הצוות לבחינת הגברת התחרותיות בענף הבנקאות בראשות המפקח על הבנקים דודו זקן.
אימוץ ומימוש ההמלצות

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
ב-9 באוקטובר 2011 אישרה הממשלה את המלצות הוועדה ברוב גדול. בהמשך לאישור גורף זה, אושרו באופן פרטני גם אחדים מפרקי הדו"ח: פרק המיסוי, פרק התחרותיות ויוקר המחיה, פרק החינוך ופרק הדיור. עקב תגובת הגננות לשינוי חוק חינוך חובה מגיל שלוש, לפיו יוכנסו ילדים בגיל שלוש לגנים עירוניים קיימים ללא התאמת המבנה הפיזי של הגנים ותקן הגננות קם ב-2012 ארגון הגננות המחנכות.
לפי בדיקה שערך בנק ישראל, נכון ליוני 2012 אימצה הממשלה 68% מההמלצות, אם כי עדיין לא יישמה את כולן בפועל. עם ההמלצות שאומצו נמנים גם שני הפרקים הנחשבים לחשובים ביותר בדו"ח - הענקת חינוך חינם מגיל 3, והפסקת מתווה הפחתת המיסים שבה החלה הממשלה. בתחום המיסוי אומצו מרבית ההמלצות, למעט שתיים: הטלת מס לעשירים (מס יסף) והעלאת הפרשות המעסיקים לדמי ביטוח לאומי. פרקי הדו"ח שעסקו בחרדים, עובדים זרים, סיעוד, ובריאות, לא עלו לדיון בממשלה.
ביולי 2012 הושק אתר watch.gov.il של הסדנא לידע ציבורי והשר מיכאל איתן שמטרתו לעקוב אחרי המלצות הוועדה; לפי האתר, נכון ליולי יושמו 25 מתוך סך כל 139 ההמלצות, ו-47 מהן נמצאות בשלבי יישום. 23 המלצות לא אומצו ו-39 נמצאות בטיפול אך הן "תקועות" ואינן מקודמות.
הערות שוליים

↑  תומר אביטל, נתניהו דחה את ההצבעה על הרפורמה במשק חלב, באתר כלכליסט, 7 באוגוסט 2011
1 2  אלי ברדנשטיין, צוות מומחים ידון עם מובילי המחאה וימליץ לשרים, באתר nrg‏, 7 באוגוסט 2011
↑  זאב קליין, בשורה למעמד הביניים, באתר ישראל היום, 6 בדצמבר 2011
↑  נעמה סיקולר, הפרוטוקולים המלאים של ועדת טרכטנברג נחשפים, באתר כלכליסט, 24 בפברואר 2013
1 2  אסף שטול-טראורינג, ועדת טרכטנברג מתכנסת לדון בהצעות הציבור, באתר הארץ, 23 באוגוסט 2011
↑  גבאי על שוק הדיור: בעולם מופעלים מגוון כלים שחסרים בישראל
↑  שי ניב, ‏ועדת טרכטנברג עשויה לאמץ רפורמת הסיעוד, באתר גלובס, 29 באוגוסט 2011
1 2 3  טל שחף, "לשתף את הציבור בהחלטות הממשלה", באתר nrg‏, 30 באוגוסט 2011
↑  אורי חודי, ‏"מחירי דיור לא ירדו אם לא תטופל הריכוזיות בענף הבניה", באתר גלובס, 30 באוגוסט 2011
↑  תומר אביטל, טרכטנברג על המלצות הוועדה: "תהיה אמירה ברורה על אחריות המדינה והממשלה", באתר כלכליסט, 31 באוגוסט 2011
↑  אילן ליאור, ראשי הסטודנטים, ובהם איציק שמולי, נפגשו עם מנואל טרכטנברג, באתר הארץ, 6 בספטמבר 2011
↑  טל ליטמן, פרופ' אביה ספיבק: "איש לא יודע מה המנדט של ועדת טרכטנברג", באתר כלכליסט, 16 באוגוסט 2011
↑  אורי חודי, ‏דפני ליף באולטימטום לנתניהו: "הצג תקציב אחרי החגים; אם לא - הפגנה ב-29 באוקטובר", באתר גלובס, 27 בספטמבר 2011
↑  רועי מימרן, למה אנחנו מתנגדים לטרכטנברג, באתר TheMarker‏, 5 באוקטובר 2011
↑  המלצות ועדת טרכטנברג: יותר מס לעשירים, חינוך חינם מגיל שלוש
↑  מוטי בסוק, יהונתן ליס, השרים אישרו המלצות טרכטנברג ברוב גדול, באתר הארץ, 9 באוקטובר 2011
↑  אדריאן פילוט, ‏הממשלה אישרה את פרק המיסוי של ועדת טרכטנברג, באתר גלובס, 30 באוקטובר 2011
↑  תומר אביטל, הממשלה אישרה פה אחד את פרק התחרותיות ויוקר המחיה מדו"ח טרכטנברג, באתר כלכליסט, 18 בדצמבר 2011
↑  תומר אביטל, הממשלה אישרה הרפורמה בחינוך והקיצוץ, באתר כלכליסט, 8 בינואר 2012
↑  מורן אזולאי, הממשלה אישרה פרק הדיור בוועדת טרכטנברג, באתר ynet, 18 במרץ 2012
↑  חוק לשינוי נטל המס (תיקוני חקיקה), התשע”ב-2011, ס"ח 2324 מיום 6 בדצמבר 2011
↑  מירב ארלוזורוב, בדיקה ראשונית: מרבית המלצות טרכטנברג אומצו על ידי הממשלה, באתר TheMarker‏, 27 ביוני 2012
↑  דו"ח טרכטנברג, מעקב וביקורת אחרי יישום המלצות דו"ח טרכטנברג מבית הסדנא לידע ציבורי והשר מיכאל איתן
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007297117305171
מבצע עוקץ ארסי

מבצע עוקץ ארסי היה מבצע פשיטה שבוצע על ידי סיירת מטכ"ל ב-21 במאי 1994 בדרום לבנון, ובמהלכו נחטף מוסטפא דיראני מביתו בלבנון.
הרקע למבצע

בשנת 1986 נפל הנווט רון ארד בשבי ארגון המחבלים "ההתנגדות המאמינה", הזרוע הצבאית של תנועת אמל בלבנון, שבראשו עמד מוסטפא דיראני. בעקבות כך אספה קהילת המודיעין הישראלית מידע על דיראני, בעידודו וביוזמתו של ראש אמ"ן, האלוף אורי שגיא, בשל מעורבותו של דיראני בחטיפת ארד. זאת אף שדיראני הצהיר כי ארד כבר אינו בידיו, משום שבאמ"ן רווחה האמונה כי דיראני יוכל להשלים פערים מודיעיניים על גורלו של ארד ומשום שניתן יהיה להשתמש בו כקלף מיקוח בהסכמי חילופי שבויים עתידיים.
קצין ביחידה 504, יהודה דנגורי, הצליח לגייס עובדת במשק ביתו של דיראני שסיפקה תמונת מודיעין על שגרת יומו של היעד כולל שרטוט ביתו.
סיירת מטכ"ל, בפיקודו של דורון אביטל, החלה להתאמן על חטיפתו של דיראני מביתו בכפר קסרנבא, שבעמק הבקאע בדרום לבנון, המרוחק כשמונים קילומטרים מגבול ישראל. אביטל הבהיר ללוחמיו בעת ההכנות כי עליהם לעשות כל מאמץ שלא להרוג איש במהלך הפעולה כדי לשמר את מוסריותה. הכוח הפושט כלל, פרט לאביטל, גם את מחליפו המיועד כמפקד היחידה, שחר ארגמן, וכן את מפקד כוח האבטחה ההיקפי, הרצי הלוי, ומפקד הכוח האמון על ביצוע ההשתלטות על דיראני בביתו, ליאור לוטן, אשר שימש באותה עת כמפקד פלגת הפח"ע ביחידה. בין הלוחמים בכוח הפושט היה עמנואל מורנו. לוחם אחר אשר צוות לכוח אבטחה שחיכה במסוקים היה ניר פורז.
לאחר שנתגבשה תמונת מודיעין מספקת על התנהלותו של דיראני והסביבה בה הוא חי מחד גיסא, והכנות היחידה הגיעו לרמת מוכנות מספקת מאידך גיסא; המליצו הרמטכ"ל, אהוד ברק, וראש אמ"ן, שגיא, לראש הממשלה ושר הביטחון, יצחק רבין, לאשר את הפעולה.
מהלך המבצע

בליל 21 במאי 1994 הוטס כוח היחידה בשני מסוקי יסעור אל תוך עמק הבקעא, אזור הררי בעומק לבנון על הכוח חיפו מטוסי ומסוקי קרב של חיל האוויר. הכוח נע למשימתו באופן רכוב, ובקרבת הכפר עברו לתנועה רגלית. כוח היחידה התגנב לקרבת הבית ובעוד כוח האבטחה בפיקוד הלוי התפרס מסביב לבית, פרץ הכוח בפיקוד לוטן לתוך ביתו של דיראני. בחדר השינה השתלטו הלוחמים, ולוטן בראשם על דיראני ועל אשתו שגילו התנגדות. שאר הכוח השתלט על שומרי ראשו ובני המשפחה הנוספים שבבית. הלוחמים אספו בבית חומרי מודיעין ומסמכים רבים. דיראני נחקר כבר בביתו בניסיון לנצל את הלם החטיפה ולהשיג ממנו מידע חדש אודות ארד. אולם הלה לא חשף בפני חוקריו מידע שכזה. בעוד הכוח נסוג מן הבית זיהה כוח האבטחה החיצוני קבוצת אנשים אשר עמדו במרפסת. בין העומדים במרפסת היה גם אחיו של דיראני אשר ירה באוויר ברובה ציד. צלפי היחידה כיוונו את רוביהם על האיש, אולם בשל הדגש של מפקד היחידה לגבי מוסריות הפעולה והימנעות מהרג מיותר של אזרחים, ומשום שהירי לא סיכן את הכוח, לא פתחו באש. התנועה לעבר כלי הרכב הייתה בציר הררי תלול וקשה לטיפוס, כאשר דיראני קשור לאלונקה. בשל המאמץ הקשה להעפיל לראש ההר, נאלצו לוחמי היחידה להשאיר מאחור ציוד לחימה שהכביד על תנועתם. אחרוני הלוחמים בכוח היו אביטל והלוי שהיו אחראים לחיפוי. במהלך התנועה התברר כי אחד הלוחמים, שחר ארגמן, נפצע בירכו, אולם הוא חבש את פצעו והמשיך בכוחות עצמו לרכב. נקודת החילוץ שונתה במהלך הפעולה בשל חשש כי נחשפה לכוחות המחבלים. הכוח נע רכוב לנקודה החליפית והתפנה באופן מוסק חזרה לישראל. הכוח נחת במנחת בבית הספר הטכני של חיל האוויר. רופא צבאי בדק את דיראני והוא הועבר לחקירה במתקן 1391.
תוצאות המבצע

אף כי המבצע הצליח הן מבצעית והן בהרתעה שהשיג נגד הנהגת ארגוני המחבלים בלבנון, לא חשף דיראני בחקירתו מידע חדש בנוגע לרון ארד. הוא הוחזק בישראל במעצר מינהלי בלא שאפשרו לו להיפגש עם נציגי הצלב האדום, במטרה ללחוץ על שוביו של רון ארד. אולם בשנת 1998 עתרו דיראני ועבד אל-כרים עובייד (שהיה כלוא בישראל מאז 1989) לבג"ץ בדרישה לאפשר להם להיפגש עם נציגי הצלב האדום. באוגוסט 2001 התקבלה עתירתם על ידי הרכב של חמישה שופטים בראשות הנשיא אהרן ברק. משנת 2002 הוחזק דיראני בישראל בהתאם לחוק כליאתם של לוחמים בלתי חוקיים, שנחקק באותה שנה. דיראני שוחרר ב־2004 במסגרת עסקת חילופי השבויים עם החזבאללה, בה שוחררו אלחנן טננבוים וגופות שלושת החיילים שנחטפו בהר דב בשנת 2000. באפריל 2004 כינס דיראני מסיבת עיתונאים והודיע כי ארגון "ההתנגדות המאמינה" מתמזג עם חזבאללה. בעקבות המיזוג מונה דיראני כ"אחראי מדיני" בחזבאללה.
לקריאה נוספת

אורי שגיא, "אורות בערפל". תל אביב, ידיעות אחרונות, 1998. עמודים 13–17.
רונן ברגמן, "מדינת ישראל תעשה הכל - הקרב החשאי על השבויים והנעדרים", הוצאת כנרת, 2009, עמודים 380–386.
דורון אביטל, "לוגיקה בפעולה", זמורה ביתן, 2012.
הערות שוליים

↑  ליאור לוטן, היחידות המובחרות של צה"ל, מתוך אתר הירחון "ישראל דיפנס", ‏ 29.09.2011.
↑  גל פרל, "אם האנשים אינם מאחורינו, אנחנו ניכשל", הבלוג על הכוונת, ‏ 7 בדצמבר 2012.
↑  יוסי מלמן, הכירו את סא"ל במיל' יהודה דנגורי, איש למשימות מיוחדות, באתר הארץ, 20 באפריל 2010
↑  עפר שלח, דורון אביטל: אני לא מאמין באשמה, באתר nrg מעריב, 9 ביוני 2008.
↑  אמיר אורן, איזה אביב, איפה הנעורים, באתר הארץ, 14 ביוני 2007.
↑  עמרי אסנהיים, רקע אדום, באתר nrg‏, 15 באפריל 2005.
↑  אביחי בקר, "נחטף ישראלי מה עושים?", הארץ, ‏ 09.02.2001.
↑  אורי שגיא, "אורות בערפל". תל אביב, ידיעות אחרונות, 1998. עמודים 13-17.
↑    גל פרל פינקל, ‏אי של מצוינות: מבצעי סיירת מטכ"ל שנשכחו, בעיתון מקור ראשון, 11 בספטמבר 2020.
↑  גל פרל, "מי שרוצה לנצח בקרב מול סיכון, כדאי לו שיסתכן וייקח סיכון", הבלוג על הכוונת, ‏  20 בנובמבר 2018.
↑  מוסטפא דיראני, שהיה בעבר מבכירי ארגון "אמל" בלבנון, נחטף והובא לישראל, דובר צה"ל, ‏ 21.05.1994.
↑  רונן ברגמן, "מדינת ישראל תעשה הכל", הוצאת כנרת זמורה ביתן, 2009, עמודים 380-386.
↑  ענת רואה וסוכנויות הידיעות, בג"ץ: להתיר ביקורי הצלב האדום אצל דיראני ועובייד, באתר ynet, 23 באוגוסט 2001
מטען גחון

מטען גחון הוא מעין מוקש מאולתר, המופעל כנגד רכב קרבי משוריין וכלי רכב במטרה להשביתם ואף להשמידם.
מטעני נפץ מאולתרים בעיראק
עקרונות פעולה

השריון של כלי רכב משוריינים מאזן בין משקל ליכולת מיגון. ככל שהמיגון טוב יותר, הוא כבד יותר ודורש מנוע חזק יותר. ככל שהמיגון קל יותר, הוא מאפשר שימוש במנוע חלש יותר, או לחלופין, מספק כוח הינע רב יותר. דוגמה לאיזון כזה מהווה גחון כלי הרכב המשוריין, שעל פי רוב מספק הגנה משביעת רצון מפני מוקשים במשקל 7–15 קילוגרם. ההנחה היא שכלי הרכב פוגש בשדה הקרב מיקוש פזיר במשקל הנ"ל ועדיף לספק לו הינע חזק יותר מאשר הגנה טובה יותר.
כוחות המשתמשים במיקוש פזיר, לעומת זאת, מגבירים את הסיכוי לפגוע בכלי הרכב, ובתמורה גורמים לו נזק מועט בלבד. מוקש סטנדרטי מסוגל לפגוע באופן חלקי במערכת הזחלים שלו (למשל, לגרום לפריסת זחל או להרוס באגי) אך בדרך כלל לא חודר את גחון כלי הרכב ולא פוגע בצוות שלו.
ברוב כלי הרכב המשוריינים (לרבות נגמ"שים וטנקים) מהווה גחון הכלי, המיועד לעמוד בפני מוקשים בגודל סטנדנרטי, נקודת תורפה עבור מטען חלול (ליינר) או מטען קלע מספיק כבד. מטען כזה יכול לחדור את המיגון, ליזום את חומרי הנפץ שבכלי ולגרום לפיצוץ חזק שמעיף את הכלי, מפרק אותו ו/או מצית אותו באש.
בניגוד למיקוש פזיר סטנדרטי, מטען הגחון דורש הכנה ממושכת ומדוקדקת. משקל המטען מחייב הרכבתו בשטח בו הוא מותקן, וההתקנה צריכה לאפשר יזימה אחידה של כל חלקיו, כדי ליצור פיצוץ אחיד וממוקד. הפעלת המטען דורשת משאבים מרובים בשלבי ההכנה, ההטמנה וההפעלה שלו ובכך מוותרת על יתרונות המיקוש הפזיר לטובת הסיכוי לגרום לנזק משמעותי לכלי רכב משוריינים במיוחד.
מטעני גחון מוטמנים בדרך כלל כ-10 עד 100 ס"מ בתוך האדמה (בדרך כלל אדמה חולית או בוצית שקל לחפור בה) ומופעלים על ידי מנגנונים שונים כגון: פס דריכה, חוטי תיל ושידור אות מרחוק. הם יכולים להיות מופעלים באופן אוטומטי כאשר הכלי עולה עליהם או מרחוק, באופן ידני, על ידי המטמין.
על מנת שמטעני גחון מאולתרים יהיו יעילים, עליהם להכיל כמות רבה של חומר נפץ. מטעני גחון של יותר מ-80 קילוגרמים נחשבים גדולים מאוד וכאלה של 150 קילוגרמים נחשבים לענקיים. מטעני גחון מאולתרים במשקל של כ-100 קילוגרמים יכולים להשבית טנק מערכה כבד וממוגן היטב – אפילו כמו המרכבה הישראלי או האברהמס האמריקאי.
היסטוריה > מטעני גחון באינתיפאדה השנייה

באינתיפאדה השנייה רוב מטעני הגחון הגדולים הוטמנו ברצועת עזה על ידי ועדות ההתנגדות העממיות – ארגון טרור פלסטיני שמורכב מאנשי פת"ח, חמאס, הג'יהאד האסלאמי וגדודי חללי אל-אקצא.
מטעני הגחון גרמו נזק רב לכלים של צה"ל: כולל השבתת 4 טנקים (3 מרכבות ומגח אחד) והריגת אנשי הצוות שנסעו בהם. מטען גחון גדול שהוטמן על ידי ועדות ההתנגדות הרג 3 מאבטחים משיירה דיפלומטית אמריקאית שנסעה להעביר כספים לעזרה למוסדות חינוך ברצועה. הפלסטינים לא עצרו את האחראים לפיגוע ובתגובה הוטלו עליהם סנקציות כלכליות.
לצה"ל יש כלים המסוגלים לעמוד כנגד מטעני גחון בינוניים, כמו הפומ"ה, הנגמחון או הנקפדון. למרכבות אפשר להוסיף פלטת מיגון לגחון שמגדילה את עמידותן בפני מטעני גחון, אך מגבילה את הניידות שלהן.
דחפורים כבדים מדגם D9 שממוגנים בשריון כבד על ידי צה"ל הוכיחו עמידות למטעני הגחון האלה. במספר מקרים דווח שהופעלו מטעני גחון של 125 ק"ג ומעלה כנגד דחפורי די-9 אך לא גרמו כל נזק לדחפור ולצוותו, ובמלחמת לבנון השנייה שרד דחפור די-9 משוריין מטען גחון של חצי טון חומר נפץ. לכן, חיל ההנדסה הקרבית משתמש בדחפורי הדי-9 לניקוי זירות מטענים ולפילוס דרכים לטנקים בנתיבים שבהם יש חשש למטעני גחון.