stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פודקרפצקיה
ערים, יישובים ומחוזות > ערים

בפודקרפצקיה ישנם 51 ועיירות.
| הערים הגדולות בפודקרפצקיה>  | הערים הגדולות בפודקרפצקיה> תמונה | הערים הגדולות בפודקרפצקיה> סמל | הערים הגדולות בפודקרפצקיה> שם | הערים הגדולות בפודקרפצקיה> אוכלוסייה (2014) | הערים הגדולות בפודקרפצקיה> מחוז |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 |  |  | ז'שוב   Rzeszów | 183,664 | עצמאי |
| 2 |  |  | פשמישל   Przemyśl | 63,467 | עצמאי |
| 3 |  |  | סְטַאלוֹבַה ווֹלַה   Stalowa Wola | 63,434 | מחוז |
| 4 |  |  | מיילץ   Mielec | 60,963 | מחוז מיילץ |
| 5 |  |  | טרנובז'ג   Tarnobrzeg | 48,049 | עצמאי |
| 6 |  |  | קרוסנו   Krosno | 47,140 | עצמאי |
| 7 |  |  | דמביצה   Dębica | 46,725 | מחוז דמביצה |
| 8 |  |  | ירוסלב   Jarosław | 38,970 | מחוז ירוסלב |
| 9 |  |  | סאנוק   Sanok | 38,953 | מחוז סאנוק |
| 10 |  |  | יאסלו   Jasło | 36,286 | מחוז יאסלו |
| 11 |  |  | לנצוט   Łańcut | 18,062 | מחוז לנצוט |
ערים, יישובים ומחוזות > מחוזות

בפודקרפצקיה ישנם 25 מחוזות, מתוכם ארבע ערים מחוזיות.
| מחוזות פודקרפצקיה |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |

| סמל | שם | אוכלוסייה (2014) | שטח (בקמ"ר) | גמינות | בירה |
ערים מחוזיות
|  | ז'שוב   Rzeszów | 183,664 | 116 |  |  |
|  | פשמישל   Przemyśl | 63,467 | 46 |  |  |
|  | טרנובז'ג   Tarnobrzeg | 48,049 | 85 |  |  |
|  | קרוסנו   Krosno | 47,140 | 43 |  |  |
מחוזות רגילים
|  | מחוז ז'שוב   Powiat rzeszowski | 166,118 | 1,157 | 14 | ז'שוב |
|  | מחוז מיילץ   Powiat mielecki | 136,307 | 880 | 10 | מיילץ |
|  | מחוז דמביצה   Powiat dębicki | 135,138 | 777 | 7 | דמביצה |
|  | מחוז ירוסלב   Powiat jarosławski | 121,977 | 1,028 | 11 | ירוסלב |
|  | מחוז יאסלו   Powiat jasielski | 115,263 | 830 | 10 | יאסלו |
|  | מחוז קרוסנו   Powiat krośnieński | 111,940 | 925 | 10 | קרוסנו |
|  | מחוז סטאלובה וולה   Powiat stalowowolski | 108,442 | 831 | 10 | סטאלובה וולה |
|  | מחוז סאנוק   Powiat sanocki | 96,001 | 1,223 | 8 | סאנוק |
|  | מחוז לנצוט   Powiat łańcucki | 79,974 | 451 | 7 | לנצוט |
|  | מחוז פשבורסק   Powiat przeworski | 79,118 | 698 | 9 | פשבורסק |
|  | מחוז פשמישל   Powiat przemyski | 74,227 | 1,211 | 10 | פשמישל |
|  | מחוז רופשיץ-סנדז'ישוב   Powiat ropczycko- sędziszowski | 73,589 | 548 | 5 | רופשיץ |
|  | מחוז ליז'נסק   Powiat leżajski | 69,959 | 583 | 5 | ליז'נסק |
|  | מחוז ניסקו   Powiat niżański | 67,388 | 785 | 7 | ניסקו |
|  | מחוז בז'וזוב   Powiat brzozowski | 66,273 | 539 | 6 | בז'וזוב |
|  | מחוז קולבושובה   Powiat kolbuszowski | 62,712 | 773 | 6 | קולבושובה |
|  | מחוז סטז'יז'וב   Powiat strzyżowski | 62,026 | 503 | 5 | סטז'יז'וב |
|  | מחוז לובאצ'וב   Powiat lubaczowski | 56,961 | 1,308 | 8 | לובאצ'וב |
|  | מחוז טרנובז'ג   Powiat tarnobrzeski | 53,805 | 521 | 4 | טרנובז'ג |
|  | מחוז לסקו   Powiat leski | 26,773 | 834 | 5 | לסקו |
|  | מחוז ביישצ'אדי   Powiat bieszczadzki | 22,172 | 1,139 | 3 | אוסצ'יקי דולנה |
ראו גם

גליציה
פולין קטן
הרי הקרפטים
הערות שוליים

↑  Dane Klimatyczne
↑  Baza Demografia: Stan ludności 2014, Ludność stan w dniu 30 VI, Ludność według płci i miast, Podkarpackie
↑  Baza Demografia: Stan ludności 2014, Ludność stan w dniu 30 VI, Ludność według płci, wieku, województw i powiatów, Podkarpackie
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007538020205171  BnF: cb15894943t (data)  GND: 4593164-1  ISNI: 0000 0004 0620 9024  LCCN: n2001105294  MusicBrainz: 770de882-48b7-45d7-a6df-7d426cedc39a  NKC: ge116716  SUDOC: 129020974  VIAF: 138813597   WorldCat (עם VIAF): 138813597
פטרישה אמורים

פטרישה אמורים (בפורטוגזית: Patricia Filler Amorim; נולדה ב-13 בפברואר 1969) היא שחיינית אולימפית לשעבר, ברזילאית-יהודייה, אלופת המכביה השלוש-עשרה (1989), אלופת ברזיל ושיאנית אמריקה הדרומית שייצגה את מדינתה במשחקים האולימפיים (סיאול 1988). כיהנה כנשיאה של מועדון הספורט פלמנגו (Clube de Regatas do Flamengo) בשנים 2009 - 2012 ובכך הייתה לאישה היחידה בתפקיד זה.
קורות חיים

אמורים נולדה וגדלה בריו דה ז'ניירו. היא החלה להתאמן בעקבות אחותה הבכורה פאולה, שהחלה לשחות בגיל 3 בגלל מחלת האסתמה שממנה היא סבלה.
קורות חיים > 1985

בתחרויות השחייה של המכביה השתים-עשרה שנערכו בבריכת אוניברסיטת תל אביב, ביולי 1985, זכתה אמורים במדליית ארד, במשחה ל-800 מטר חופשי בתוצאה של 9:04.25 דקות, אחרי שריל קריגסמן (8:58.38 דקות) ושרה רודולף (9:01.54 דקות), שתיהן מארצות הברית.
קורות חיים > 1986

באליפות העולם שנערכה במדריד, ספרד בשנת 1986 סיימה אמורים במקום 25 במשחה ל-200 מטר חופשי, במקום 24 במשחה ל-400 מטר חופשי ובמקום 20 במשחה ל-800 מטר חופשי.
קורות חיים > 1987

במשחקים הפאן אמריקאיים שנערכו באינדיאנפוליס, אינדיאנה בשנת 1987 היא סיימה במקום רביעי במשחה שליחות 4x200 מטר חופשי בתוצאה של 8:37.38 דקות ו-3 פעמים במקום חמישי במשחים ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 2:05.70 דקות, 400 מטר חופשי בתוצאה של 4:21.99 דקות ו-800 מטר חופשי בתוצאה של 9:03.95 דקות.
קורות חיים > 1988

באולימפיאדת סיאול (1988) סיימה אמורים במקום 25 במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 2:04.74 דקות, במקום 24 במשחה ל-400 מטר חופשי בשיא דרום אמריקה חדש של 4:19.64 דקות, שיא זה החזיק מעמד כ-10 שנים ונשבר על ידי ניירה ריבריו מברזיל, במקום 21 במשחה ל-800 מטר חופשי בשיא דרום אמריקה חדש של 8:51.95 דקות, שיא זה נשבר לאחר 10 שנים על ידי אנה מוניז ובמקום 11 במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי בתוצאה של 3:56.29 דקות, כשחיינית שלישית היא שחתה ב"זינוק שליחות" תוצאה של 59.92 שניות.
קורות חיים > 1989

בתחרויות השחייה של המכביה ה-13 שנערכו בבריכת אוניברסיטת תל אביב, ביולי 1989, זכתה אמורים ב-4 מדליות, 2 זהב ו-2 כסף. מדליות זהב במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:23.64 דקות, לפני מיכל אמין (4:25.14 דקות) ולורי זייגר מארצות הברית (4:26.13 דקות) ובמשחה ל-800 מטר חופשי בתוצאה של 9:01.15 דקות, לפני לורי זייגר (9:01.92 דקות) ומיכל אמין (9:08.09 דקות). מדליות כסף, במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 2:07.55 דקות, אחרי ג'ני זוסר מארצות הברית (2:07.11 דקות) ולפני מיכל אמין (2:09.89 דקות) ובמשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 5:04.15 דקות, אחרי רות גרודסקי שקבעה שיא מכביה חדש של (5:01.75 דקות) ולפני ג'ואנה זייגר (5:07.40 דקות), שתיהן מארצות הברית.
קורות חיים > 1993

בתחרויות השחייה של המכביה ה-14 שנערכו בבריכת אוניברסיטת תל אביב, ביולי 1993, זכתה אמורים במדליית ארד במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 2:08.56 דקות, אחרי ליסה מרטין מארצות הברית שקבעה שיא מכביה חדש של 2:04.24 דקות וקרן רגאל מישראל (2:07.01 דקות).
חייה האישיים

אמורים נשואה ואם לארבעה ילדים. כיהנה כנשיאת מועדון הספורט פלמנגו מדצמבר 2009 ועד דצמבר 2012 ובכך הייתה לאישה היחידה שכיהנה בתפקיד זה.
הישגים ותארים

בין השנים 1983 - 1989 שברה אמורים 29 שיאי דרום אמריקה.
הערות שוליים

↑  אלכס פרסלמן, החזה של אייל עטור זהב, מעריב, 22 ביולי 1985
פלקסיטריאניזם

דוגמה לארוחה בה כמות הבשר מהווה חלק קטן יחסית מכמות האוכל הנצרכת. אנשים רבים שמקפידים על תזונה זו אוכלים מנות בשריות פחות משלוש פעמים בשבוע
פלקסיטריאניזם (באנגלית: Flexitarianism, הלחם של המילים flexible [גמישות] ו-vegetarianism [צמחונות]), המכונה גם צמחונות למחצה (באנגלית: Semi-vegetarianism), הוא אורח חיים תזונתי הכרוך בעיקר באכילת מאכלים צמחוניים כאשר בשרים ודגים נאכלים בכמויות מוגבלות.
בשנת 2003 בחרה האגודה האמריקאית לדיאלקטים (אנ') במילה "פלקסיטריאניזם" כמילה השימושית ביותר לאותה השנה.
אנשים שמקפידים על דיאטה זו עושים זאת לרוב מסיבות בריאותיות, כולל להימנע מלחלות במחלות לב, בסוכרת או בשבץ מוחי, אך גם על מנת לוודא שהם יצרכו מספיק חומצות אמינו חיוניות, ויטמינים (B12) ומינרלים.
ראו גם

יום שני ללא בשר
הערות שוליים

↑  Langley-Evans, Simon (2009). Nutrition: A Lifespan Approach. Wiley. p. 172. ISBN 978-1-4443-1640-7. There are many forms of vegetarian diet from the semi-vegetarian (consumes meat infrequently)...
↑  "Becoming a Vegetarian". Kidshealth.org. נבדק ב-2015-05-02.
↑  "Semi-Vegetarian - Vegetarianism". Medicine Online. semi-vegetarian: mostly follows a vegetarian diet but eats meat, poultry and fish occasionally
↑  Koletzko, Berthold (2008). Pediatric Nutrition in Practice. Karger. p. 130. ISBN 978-3-8055-8477-7.
↑  "2003 Words of the Year". American Dialect Society. 2007-01-13. נבדק ב-2007-12-03.
ערך זה הוא קצרמרבנושא מזון. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
פלקרמיק

| --- | --- |

 נתונים כלליים
 מייסדים:  ?
 תקופת הפעילות:  1934–1974(?) (כ־40 שנה)
 מיקום המטה:  אזור תעשייה, מפרץ חיפה, חיפה
 ענפי תעשייה:  קרמיקה
 
"פלקרמיק" היה מפעל לייצור כלי קרמיקה ישראלית וחרסינה שפעל בחיפה.
תיאור

מפעל פלקרמיק נוסד בשנת 1934 בחוואסה על ידי בעלי הון פרטיים. בראשיתו העסיק המפעל שלושה עובדים. שמו מורכב מתחילת המילה "פלשתינה" עם "קרמיקה". מאוחר יותר עבר המפעל לחיפה, שם הוקמו מפעלים רבים ובהם מפעלי קרמיקה נוספים. בסוף שנות ה-30 של המאה ה-20 ייצר המפעל רכיבים קרמיים עבור תעשיית החשמל שכללו בעיקר מבודדים. עם זאת, עיקר ייצורו היה קרמיקה אמנותית שכללה כלי בית שונים וקרמיקה אמנותית ככדים.
בשנת 1948 שונתה הבעלות על בית החרושת, שחולקה בין בעליו הקודמים של המפעל, ההסתדרות (באמצעות "קופת הקואופרטיבים") וקואופרטיב של עובדיו. בשנת 1951 הושקע במפעל הון על ידי ט. פישקר, יהודי תושב מקסיקו.
בשנת 1960 החל בית החרושת לעשות שימוש באבנית (אנ') שנשרפה בטמפרטורה נמוכה (710 מעלות צלזיוס) וכן בפורצלן ועליו ציפוי זכוכיתי מגן (Porcelain Vitreous China). היה זה אחד המפעלים הראשונים שעשו שימוש בחומרים אלו בישראל. בנוסף, ייצר גם כלים חסיני אש מסוג "פוירפסט". למרות השקעות אלו, אופני הייצור במפעל סבלו ממחסור בהשקעות ביחס למתחריו וצבר חובות כבדים. בשנת 1965 רכשו קואופרטיב העובדים וההסתדרות את ייתרת המניות שהיו בבעלות פרטית. עם זאת, ניהולו הביא את המפעל, שמצבת עובדיו מנתה כ-150 עובדים בשלוש משמרות, אל סף פשיטת רגל, והפסדיו נאמדו בשנת 1968 בכחצי מיליון ל"י.
"פלקרמיק" ייצר מגוון רחב של מוצרים בטכניקה של יציקה. בעוד חלקים מתוצרתו עוטרו בצביעה ידנית, באחרים נעשה שימוש בעיטורים בטכניקה של דקאל. דוגמאות אלו ייובאו למפעל מחוץ לישראל. בשנת 1969 זכו שתי מנורות שעיצבו לידיה זבצקי וחנה חר"ג צונץ בפרס שני ושלישי (בהתאמה) בתחרות עיצוב ונעשו ניסיונות נוספים להעלות את רמת העיצוב של מוצרי המפעל. בנוסף, הוצגו מוצרי החברה בכמה תערוכות במהלך השנים. בשנת 1951 הציג בית החרושת את תוצרתו בתערוכה בבית האמנים בחיפה. ובשנת 1958 בתערוכה בבית ציוני אמריקה בתל אביב-יפו. בשנת 1970 הוצגה מערכת כלים של בית החרושת בתערוכה "קרמיקה 70" שהתקיימה במוזיאון תל אביב.
הערות שוליים

↑  ראו: חיפה: חידושו של מפעל תעשייתי, דבר, 19 בפברואר 1948
↑  ראו: מבודדים מתוצרת הארץ, דבר, 6 בפברואר 1940
↑  ראו: "פלקרמיק" (במפרץ) הופך לקואופ', הצופה, 19 בפברואר 1948
↑  ראו: הון יהודי ממכסיקו הושקע ב"פלקרמיק", דבר, 5 באוקטובר 1951; וגם ג. משוטט, פלקרמיק מרחיב ומגוון את מוצריו, דבר, 5 בפברואר 1965
↑  Vitriefid China הוא ציפוי העשוי מחומרים קרמיים, המונח על הזיגוג ומיועד להפחית שחיקה של הכלי. ראו: מכתב לאגף הייצוא, משרד המסחר והתעשייה, 18 ביולי 1960, תיק פלקרמיק, ארכיון המדינה, ISA-moital-moital-000b77o; וגם: התפתחות מענינת ב"פלקרמיק", הַבֹּקֶר, 14 במרץ 1961; וגם: מפעל הקרמיקה "פלקרמיק" בסימן התפתחות, חרות, 21 במרץ 1961 וגם: פורצלן ישראלי בעל אפיקים ישראלים, הַבֹּקֶר, 18 ביולי 1961
↑  ראו: כלי בישול חסיני אש מחרסינה (פוירפסט), הצופה, 13 באפריל 1962
↑  ראו: פלקרמיק לעידן חדש בשיטות ובמוצרים, דבר, 26 בדצמבר 1969
↑  ראו: דן מירקין, הפסדי "פלקרמיק" בחיפה - כחצי מיליון ל"י, מעריב, 9 ביולי 1968; וגם: הסכמי יידע ל"פלקרמיק" עם מפעלים באיטליה וגרמניה, מעריב, 22 ביולי 1969
↑  ראו: מרים גורן, משכית משדכת אמנים עם תעשיה: כלי קרמיקה בעיצוב רינה פלג ל'פלקרמיק' נמכרים ב'משכית', דבר, 13 בפברואר 1969; וגם: רעיה נבו, שלוש אמניות זכו בפרסים בתחרות מנורות־קרמיקה, דבר, 8 בדצמבר 1969, משה טימור, תחרות ותערוכת כנים ומנורות מקרמיקה, דבר, 26 בדצמבר 1969
↑  ראו: תערוכה של האמנות - שבתעשייה, דבר, 23 באפריל 1951
↑  ראו: נפתחה תערוכה של כלי קרמיקה, על המשמר, 18 בפברואר 1958
↑  ראו: קרמיקה 70, מוזיאון תל אביב, תל אביב, 1970
פיטר סאטקליף

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  2 ביוני 1946 בינגלי, הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  13 בנובמבר 2020 (בגיל 74) University Hospital of North Durham, דרהאם, הממלכה המאוחדת 
 שם לידה:  Peter William Sutcliffe 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 
פיטר סאטקליף (באנגלית: Peter Sutcliffe‏; 2 ביוני 1946 – 13 בנובמבר 2020) היה רוצח סדרתי שבסוף שנות ה-70 הטיל את אימתו על צפון בריטניה, ונודע בכינויו "המרטש מיורקשייר". לאחר שרצח 13 נשים נלכד "המרטש" ב-1981 ונידון למאסר עולם בבית החולים ברודמור. ב-11 באוגוסט 2016, נקבע שסאטקליף היה בריא מבחינה נפשית וכי ניתן להחזירו לכלא. ב-24 באוגוסט 2016 הוא הועבר לבית הכלא פרנקלנד במחוז דרהאם.
ביוגרפיה

סאטקליף נולד בבינגלי שבבריטניה לג'ון וקייטלין סאטקליף. בבית הספר הוא היה ידוע כמתבודד. הוא הפסיק את לימודיו בגיל 15, ועבד בשנות ה-60 וה-70 במקומות עבודה מזדמנים שונים, ביניהם כקברן, כאורז חבילות וכנהג משאית.
ב-1967 פגש את סוניה צורמה הצ'כית, והם נישאו ב-1974. בשנים שלאחר מכן היו לסוניה מספר הפלות, ולבסוף התבשרה כי לא תוכל ללדת ילדים. סוניה השלימה את לימודי ההוראה שלה, ועבדה כמורה, וב-1977 רכש הזוג בית ביישוב היטון שבברדפורד.
הרציחות

את התקיפה הראשונה באזור יורקשייר ביצע סאטקליף ביישוב קיילי ב-5 ביולי 1975, אז תקף אישה שהלכה לבדה ברחוב, סאטקליף הימם אותה בפטיש עד לחוסר הכרה, וביצע חתכים בביטנה. הוא עזב אותה מבלי להורגה כאשר שכן התקרב לסביבה. לאחר מספר תקיפות נוספות בחודשים הבאים, הוא ביצע את הרצח הראשון בלידס, כשהימם אישה בפטיש ודקר אותה בגרונה וחזה. על גופתה נתגלו גם שאריות נוזל זרע. חקירת המשטרה לגבי הרצח כללה 150 שוטרים ו-11,000 נחקרים, אך לא הניבה דבר.
ב-1976 רצח עקרת בית שעסקה בזנות, ותקף צעירה שחזרה ממסיבה והוא הציע לה טרמפ. ב-1977 רצח שתי בחורות נוספות שעסקו בזנות ונערה בת 16, וכן תקף קשות אישה נוספת. סימנים שהשאיר בזירות הרצח, כמו עקבות צמיגי משאיתו ועקבות נעליו, נבדקו היטב על ידי המשטרה והעלו רשימות חשודים ארוכות, אך לא הניבו דבר. בשנה זו רצח זונה נוספת ממנצ'סטר, שגופתה התגלתה רק 10 ימים אחרי הרצח. בהודאה שמסר מאוחר יותר, טען סאטקליף שחזר אל הגופה מספר ימים לאחר הרצח והזיז אותה ממקומה, במטרה למצוא שטר חדש של חמישה פאונד שנתן לה וחשש שיסייע לשוטרים לעלות על עקבותיו. הוא לא מצא את השטר, וכשהתגלתה הגופה (על ידי השחקן הבריטי ברוס ג'ונס, שהיה אז עובד מחלבה), גילו השוטרים את השטר וקישרו אותו לסניף בנק בבינגליי. בעקבות זאת הם חקרו כ-5,000 גברים, כולל סאטקליף עצמו, אך לא הצליחו לקשור איש מהם לרצח.
ב-1978 רצח שתי זונות נוספות, גופתה של אחת מהן הוסתרה מתחת לספה והתגלתה רק 3 חודשים לאחר מכן. בהמשך רצח אישה בת 40 במגרש חניה במנצ'סטר. לאחר כמעט שנה ללא רציחות, במהלכה מתה אימו של סאטקליף, רצח שוב ב-1979 פקידה בת 19 בדרכה לביתה. בתקופה זו קיבלה המשטרה שני מכתבים וסרט-הקלטה בהם "הרוצח" מקניט את השוטרים על שאינם מצליחים לתפוס אותו. המכתבים וההקלטה הפכו לגורם חשוב במרדף אחר הרוצח. לאחר שסרט-ההקלטה הושמע לקהל הרחב, "חגגה" העיתונות המקומית את סיפור "המרטש" המהתל במשטרה. אלא שכשהוא נתפס ב-1981 התברר שהמכתבים וסרט-ההקלטה שקיבלו השוטרים לא היו אלא מעשה תעלול, שלא הוא ביצע. למעלה מ-20 שנה חיפשה המשטרה את המתחזה, ורק בשנת 2005 מצאה אותו – פועל מיורקשייר בשם ג'ון המבל, שהודה באשמה, אך סירב להודות שעשה זאת כדי לפגוע בחקירת המשטרה. המשטרה טוענת שסרט-ההקלטה היטה את כיוון החקירה לחפש אדם באזור שממנו בא המוקלט, שזוהה על-פי המבטא הייחודי שלו, וכך נפגע תהליך החקירה. המבטא הזה הוא שגרם ללכידתו של המבל בסופו של דבר. המבל נידון לשמונה שנות מאסר.
לקראת סוף 1979 רצח סאטקליף סטודנטית מברדפורד, דבר שעורר סערה ציבורית משום ששוב הוכח שלא רק זונות מצויות בסכנה ממעשי הרוצח הסדרתי, אלא כל אישה. סאטקליף נחקר בתקופה זו מספר פעמים, ונכלל ברשימה של 300 חשודים בלבד שקושרו לשטר חמשת הפאונדים, אך הראיות נגדו היו קלושות. בסך הכול נחקר סאטקליף 9 פעמים לפני שנעצר.
ב-1980 נעצר סאטקליף על נהיגה בשכרות, ובזמן ההמתנה למשפטו רצח עוד שתי נשים ותקף שתיים נוספות. בתקופה זו אחד מידידיו דיווח למשטרה על חשדותיו כי הוא הרוצח, אך דיווח זה נגוז בין הדיווחים הרבים שהיו מונחים על שולחנה של המשטרה.
המעצר, החקירה והמשפט

ב-2 בינואר 1981 נעצר סאטקליף בברומהיל, שפילד, יחד עם זונה עמה התרועע, באשמת נהיגה במכונית בעלת לוחית רישוי מזויפת. הוא נחקר בין השאר גם על הרציחות של "המרטש מיורקשייר" (בשל ההוראה שקיבלו השוטרים בסביבה לחקור בנושא זה כל אדם שנתפס עם זונה), והתאים למאפיינים רבים שתיארו הנשים שהותקפו על ידו ונותרו בחיים (כגון השיער, הרווח בין השיניים, ומידת הנעליים). הוא נשאל על מכוניתו שנראתה בעבר על פי רישומי המשטרה במספר מקומות בהם עבדו זונות, אך הוא הכחיש כי היה שם או כי היה אי פעם עם אישה אחרת. למחרת נזכר השוטר שלכד את סאטקליף כי במקום בו נתפס עם מכוניתו, ביקש סאטקליף לגשת הצידה ולהטיל את מימיו; השוטר חזר לאזור זה ומצא שם סכין, פטיש וחבל שהוחבאו. כן נמצא סכין נוסף שהוחבא בשירותים של תחנת המשטרה. השוטרים השיגו צו חיפוש לביתו, וחקרו את אשתו; היא זיהתה את הסכין שנמצאה לצד הפטיש, וכשנשאלה על מעשי בעלה בלילה בו אירעה אחת הרציחות, אמרה כי הוא הגיע לביתו מאוחר באותו יום.
אחרי יומיים של חקירה, עימת אותו החוקר עם העובדה שכשנתפס ניגש הצידה שלא כדי להטיל את מימיו. סאטקליף הבין שכלי נשקו נמצאו, ואז הודה כי הוא "המרטש מיורקשייר". הוא תיאר בשלווה את כל רציחותיו, ומספר שבועות מאוחר יותר טען שהחל לבצע אותן אחרי שאלוהים הורה לו לעשות זאת. בתואנה זו טען במשפטו שאינו אשם ברציחות, וכי קולות שונים שהוא שומע מאז שעבד כקברן הם אלו שהורו לו לרצוח זונות.
בהערכה פסיכיאטרית שנעשתה לו הוא אובחן כסובל מסכיזופרניה פרנואידית, אך השופט לא קיבל את הטענה וקבע לסאטקליף משפט מול חבר מושבעים. המשפט נמשך שבועיים, ובסופו הוחלט כי הוא אשם בכל הרציחות והתקיפות, ועונשו נקבע למאסר עולם. השופט קבע שלא ניתן יהיה לבקש חנינה לפני שיעברו 30 שנות מאסר בפועל (בהיותו של סאטקליף בן 65, בשנת 2011).
המאסר והאשפוז

סאטקליף החל לרצות את עונשו ב-22 במאי 1981, אך במהרה אובחן כסובל מסכיזופרניה. העברתו למוסד פסיכיאטרי סגור לא אושרה. ב-1983 הוא הותקף לראשונה על ידי אסיר אחר, שפצע אותו בפניו בשברי ספל קפה, עד שנזקק ל-30 תפרים. מספר חודשים לאחר מכן הוא הועבר לבית החולים ברודמור.
ב-1996–1997 הותקף סאטקליף מספר פעמים על ידי אסירים אחרים, ואף התעוור בעקבות זאת באחת מעיניו. הוא הועבר לאגף שמור יותר בבית החולים. ב-2003 דווח כי הוא סובל מסוכרת. ב-2005 הוא קיבל אישור לצאת לחופשה קצרה בליווי ארבעה אנשי צוות בית החולים, כדי לבקר במקום בו פוזר אפר גופתו של אביו, שמת זמן קצר לפני כן.
ב-16 ביולי 2010 נדחתה בקשתו לקביעת תקופת מינימום למאסרו, במטרה לבקש חנינה בהמשך; השופט קבע כי הוא לא יוכל להשתחרר וכי יישאר בבית החולים ברודמור עד מותו. הוא ערער על ההחלטה ובית המשפט לערעורים דחה את בקשתו ב-14 בינואר 2011 ולאחר מכן ב-9 במרץ 2011 נדחתה גם בקשתו לפנות לבית המשפט העליון.
ב-11 באוגוסט 2016, נקבע שסאטקליף היה בריא מבחינה נפשית וכי ניתן להחזירו לכלא. ב-24 באוגוסט 2016 הוא הועבר לבית הכלא פרנקלנד במחוז דרהאם.
אשתו סוניה נפרדה ממנו ב-1982, וגירושיהם הושלמו ב-1994. היא תבעה וזכתה בתשע תביעות דיבה נגד עיתונים ומפרסמים שונים.
נפטר ב-13 בנובמבר 2020, לאחר שחלה במחלת נגיף קורונה 2019 במגפת הקורונה בממלכה המאוחדת וסירב לקבל טיפול.
בתרבות הפופולרית

בשנת 2020, נטפליקס הפיקה סדרה דוקומנטרית בת ארבעה פרקים בשם "המרטש מיורקשייר". הסדרה עוקבת אחר כרונולוגיית האירועים, ומסופרת באמצעות ראיונות עם חוקרים, עיתונאים, ניצולים ובני משפחה של קורבנות.
בשנת 2023, רשת ITV הבריטית הפיקה מיני סדרה בת שבעה פרקים בשם "המרטש מיורקשייר: המצוד". הסדרה שמה דגש על סיפורם של הקורבנות, וההתנהלות הלקויה של המשטרה, ולא סביב המרטש עצמו.
הערות שוליים

↑  The arrest and confession, באתר אודות "המרטש מיורקשייר"
↑  סוכנויות הידיעות, מת מקורונה "המרטש מיורקשייר", שרצח 13 נשים, באתר ynet, 14 בנובמבר 2020
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007360583405171  GND: 118849395  ISNI: 0000 0001 1798 3574  LCCN: n81068484  MusicBrainz: 6005f5dc-6c81-4360-9719-a92bed1b449e  NTA: 072474335  SUDOC: 167057006  VIAF: 112121493   WorldCat (עם VIAF): 112121493
פוטוגרמה

פוטוגרמה של לימונים שהונחו ישירות על נייר צילום
פוטוגרמה של מספר חפצים
פוטוגרמה היא תמונה הנוצרת על ידי חשיפת נייר או סרט צילום לאור. צילום הוא אומנם סוג נפוץ של פוטוגרמה, אך ניתן ליצור פוטוגרמות גם שלא באמצעות מצלמה, אלא על ידי הנחת חפצים על נייר רגיש לאור. כאשר האזורים הבלתי־מכוסים נחשפים לאור הם משחירים וכך נוצר תשליל של החפץ המונח.
ראו גם

שדוגרמה
צילום קירליאן
פלורנס הלנה מקגיליברי

| --- | --- |

 לידה:  1 במרץ 1864 וויטבי, קנדה 
 פטירה:  7 במאי 1938 (בגיל 74) טורונטו, קנדה 
 מקום לימודים:  אקדמיה גראנד שומיאר  אוניברסיטת מכללת אונטריו לאמנות ועיצוב 
 תחום יצירה:  ציור 
 הושפעה על ידי:  ויליאם קרוקשנק 
 
פלורנס הלנה מקגיליברי, באנגלית: Florence Helena McGillivray ‏ 1 במרץ 1864 - 7 במאי 1938), הייתה ציירת נוף קנדית הידועה בסגנון הפוסט-אימפרסיוניסטי שלה. היא התגוררה באוטווה מ-1914 עד 1928. היא גם הייתה מורה.
ביוגרפיה

פלורנס מקגיליברי נולדה בעיר פיקרינג שבמערב קנדה ב-1 במרץ 1864.  היא הייתה הילדה האחת-עשרה מתוך שלושה עשר ילדים, והבת הצעירה ביותר של האיכר המהגר הסקוטי, ג'ורג' מקגיליברי (1813–1894) ואשתו, קרוליין אמיליה פותרגיל מקגיליברי (1828–1909).
בשנת 1870 עברה המשפחה לוויטבי, אונטריו. הנכס עדיין ברשותם של צאצאיו של ג'ורג' מקגיליברי. הילדים למדו בבית ספר תיכון בוויטבי, ומכיוון שפלורנס מקגילברי הפגינה כישרון אמנותי בשנותיה הראשונות, היא למדה בבית הספר לאמנות במרכז אונטריו (מכללת אונטריו לאמנות) בטורונטו, שם למדה אצל ויליאם קרויקשנק. לאחר מכן, החלה לקחת שיעורים פרטיים ממורים כמו לושיוס ריצ'רד אובריאן.
בשנות ה-90 של המאה ה-19, מקגיליברי נודעה בציור על חרסינה. מ-1892 עד 1905, היא עבדה כמורה לאמנות בבית ספר לבנים, פיקרינג קולג' בפיקרינג, אונטריו, ובוויטבי במכללת הנשים של אונטריו בתור אמנית תושבת מ-1906 עד 1923.
ב-1912 היא נסעה לצרפת כדי ללמוד באקדמיה דה לה גרנדה שאומייר אצל לוסיאן סיימון ואמיל-רנה מנארד (1862–1930). אבל ההשראה האמיתית שלה הייתה האמן פרדריק פיביג  ואף שהתנסתה בהתחלה במגוון רחב של סגנונות פוסט-אימפרסיוניסטיים,  היא החלה לעבוד בסגנון שמשקף את השפעתו, כולל שימוש בסכין ועם יישום כבד יותר של צבע. באותה שנה, היא הציגה את עבודתה החדשה בסלון לאמנויות יפות.
ביוגרפיה > קריירה

בשנת 1913, מקגילברי הציגה את הציור שלה "סיפוק" בסלון האמנויות היפות בפריז.[5] היא חזרה לקנדה ב-1914 עקב פרוץ מלחמת העולם הראשונה. השלב הפורה והתוסס ביותר בקריירה האמנותית שלה התרחש במהלך שנות העשרים של המאה ה-20 בזמן שהתגוררה באוטווה, שם הקימה סטודיו ברחוב פרנק. עבודתה מתקופה זו עשירה בצבע ובמרקם, המשקפת את היצירה הפוסט-אימפרסיוניסטית שפגשה באירופה. השיטה שלה לעיבוד צורות באזורי צבע מרובים המיושמים במקומות עם סכין צבעים וקווים שחורים חזקים מסביב לצורות, גרמו לעבודתה לבלוט בקנדה של ימיה.  טכניקה זו הייתה השראה לטום תומסון, שהעריץ אותה ואמר עליה, "היא אחת הטובות".
מקגילברי הייתה אחת האמניות הראשונות שציירו את הנוף של צפון אונטריו וקוויבק. עבודתה תיארה מקומות רבים על נהר גטינו, נהר ואל-דה-בואה, נהר אוטווה בפורט-קולונג וסצנות רבות נוספות של קנדה ומחוצה לה במקומות כמו אירופה, ברמודה, ג'מייקה, טרינידד, ברבדוס ואיי בהאמה. היא הייתה חלק מקבוצת האמנים שחיברה בין ההשקפה הרומנטית-ריאליסטית של אמני הרכבת בשנות השמונים והתשעים של המאה ה-19 לבין תצפית הנוף שאפיינה את עבודתה של קבוצת השבעה וחסידיה לאחר מלחמת העולם הראשונה.
ביוגרפיה > שנים מאוחרות

מקגיליברי נסעה רבות בחיפוש אחר נופים חדשים לצייר. ב-1930, (באמצע שנות ה-60 לחייה) קנתה מקגילברי בית בטורונטו שם פרשה. היא המשיכה לצייר בעיקר מהסקיצות שצברה מרחבי העולם. בשנת 1937, מריון לונג ציירה את דיוקנה. מקגיליברי מעולם לא נישאה ולא היו לה ילדים.
נפטרה בטורונטו ב-7 במאי 1938, בגיל 74, ונקברה בבית הקברות של אושאווה.
הערות שוליים

1 2  Burant, Jim (2022). Ottawa Art & Artists: An Illustrated History. Toronto: Art Canada Institute.
↑  Allen, W C. (2019). She is one of the best : a researcher's notes on the life and times of Canadian artist Florence... McGillivray. [S.l.]: Tellwell Talent. PP 5-7
↑  Prakash, A.K. (2008). Independent Spirit: Early Canadian Women Artists. New York: Firefly Books. p. 355
↑  "Florence Helena McGillivray, 1906". images.ourontario.ca.
↑  Allen, W C. (2019). She is one of the best : a researcher's notes on the life and times of Canadian artist Florence... McGillivray. [S.l.]: Tellwell Talent PP 74-75
↑  Lochnan, Katharine; Stanners, Sarah. ""The Group of Eight". Canadian Art". canadianart.ca. Canadian Art, October 10, 2017.
↑  "Canadian Women Artists History Initiative : Artist Database : Artists : MCGILLIVRAY, Florence Helena". cwahi.concordia.ca.
↑  Murray, Joan (1998). Tom Thomson: Design for a Canadian Hero. Toronto: Dundurn Press. pp. 76–77.
↑  Tippett, Maria (1992). By a Lady: Celebrating Three Centuries of Art by Canadian Women. Toronto: Viking. p. 54.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: no2016133659  SUDOC: 252866398  VIAF: 45147423008244881252   WorldCat (עם VIAF): 45147423008244881252 
אמצע החורף, 1918
נמל סנט אנטוני
פלורנס וולש

| --- | --- |

 לידה:  28 באוגוסט 1986 (בת 38) קמברוול, הממלכה המאוחדת 
 שם לידה:  Florence Leontine Mary Welch 
 מוקד פעילות:  הממלכה המאוחדת 
 תקופת הפעילות:  מ-2006 
 מקום לימודים:  בית הספר אליין, האוניברסיטה לאמנויות של לונדון, בית הספר לאמנות קמברוול 
 סוגה:  אינדי רוק, אינדי פופ 
 סוג קול:  קונטרה אלט 
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 כלי נגינה:  גיטרה 
 חברת תקליטים:  מושי מושי רקורדס, יוניברסל ריפבליק רקורדס, ריפבליק רקורדס, איילנד רקורדס, Iamsound Records, וירג'ין EMI רקורדס 
 florenceandthemachine.net
 פרופיל ב-IMDb
 
פלורנס לאונטין מרי וולש (נולדה ב-28 באוגוסט 1986) היא זמרת אנגלייה, הסולנית הראשית והכותבת הראשית של להקת האינדי רוק פלורנס אנד דה משין. אלבום הבכורה של הלהקה, Lungs ‏(2009) עמד בראש מצעד האלבומים בבריטניה לאחר ששהה שם במשך 28 שבועות רצופים, וזכה בפרס המוזיקה הבריטית לאלבום הבריטי הטוב ביותר.