stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
תובנה
אלקטרופיזיולוגיה של התובנה

כאשר אדם מגיע לתובנה מתרחש מעבר יונים במוחו אשר משפיע על הפוטנציאל חשמלי הסמוך לקרקפת. השפעה זו נותנת למדידה באמצעות אלקטרואנצפלוגרם (EEG), מכשיר המשתמש באלקטרודות על מנת למדוד שינויים מזעריים של המתח החשמלי על הקרקפת. לרוב המכשיר יולבש על נבדק בעודו מבצע מטלה המביאה לתובנה כמו פתרון אנגרמות כאשר לנבדק ישנו פתרון הוא נדרש ללחוץ על כפתור. הרישום שמספק ה-EEG יושווה לרישום המופק מפעילות מוחית של נבדק המבצע מטלה דומה אך שאינה מעוררת תובנה. את הסיגנל המתקבל מן ה-EEG נהוג לפרק לתדרים המרכיבים אותו באמצעות התמרת פוריה.
אלקטרופיזיולוגיה של התובנה > גלים המופיעים כמה רגעים לפני התובנה

במטלת פתרון אנגרמות לפני הופעת התובנה נמצאת פעילות של גלי תטא (4 הרץ) ובטא (16–19 הרץ). פעילות גלי בטא משוערת כמבטאת תהליך עיבוד של פיסות מידע קטנות, והשארתם בזיכרון עבודה. מקור פעילות גלי הבטא המשוער הוא בין היתר באזורי פיתול החגורה ובחלקו התחתון של קדמת המוח. פעילות בפיתול החגורה משוערת כמבטאת תיווך בין תהליכים פנימיים המתחרים זה בזה, דיכוי מחשבות לא רלוונטיות לבעיה והכנה להסטת קשב, הפעילות באזורים המצחיים משוערת כמבטאת תהליכי בחירה בין אפשרויות, המאפשרת שליפה של פתרון נכון מהזיכרון לטווח ארוך.
אלקטרופיזיולוגיה של התובנה > גלים המופיעים בזמן התובנה

סמוך לפריצת התובנה למודעות מופיע פרץ של גלי גמא (30-37) באזורים מצחיים ורקתיים. גלי גמא מעורבים בחיבור פיסות מידע לכדי שלם אחדותי, הכוונת קשב ואחזור מידע רלוונטי מהזיכרון.
אלקטרופיזיולוגיה של התובנה > גלים המופיעים לאחר התובנה

לאחר רגע התובנה מופיע קלסטר של גלי בטא גבוהיים/ גלי גמא נמוכים (30–33 הרץ) באזורים קדמיים של קליפת המוח הקדם-מצחית בולטת במיוחד פעילות באזור ה-OFC, אזור המשתתף ברשת התגמול ונחשב כמקשר בין גירויים לערך תגמולי ספציפי. אזור זה מקבל עצבוב מבוסס דופמין מהסטריאטום ומגרעינים נוספים במוח הביניים, המעורבים בלמידה מבוססת תגמול ובפעילות מוכוונת מטרה. חלק מפעילות זו הייתה ביחס ישר לרמת הרגישות של האנשים לתגמול, ובנוסף תדר הגלים שנמצאו נפוץ בפעילות קשורת תגמול, בפרט תגמול לא צפוי. סמיכות הזמנים בין הפריצה למודעות לבין סיגנל התגמול מעיד על כך שאין התגמול מגיע כתוצאה ממודעות לפתרון, אלא מעוררת על ידי מנגנון התובנה עצמו.
לבסוף, מופיע פרץ מאוחר של גלי גמא אשר מקורו משוער ב-MFG וב-IFG. פעילות זו כבר נמצאת כחלק מלחיצת הכפתור של נבדקים המעידה על שסיימו את המטלה. ייתכן כי פעילות זו היא בדיקה מחודשת שהפתרון שעלה דרך תובנה אכן מתאים.
תובנה ותגמול

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
ראו גם

יצירתיות
פתרון בעיות
למידת חיזוק
פסיכולוגיה קוגניטיבית
גיורא לשם

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  3 בפברואר 1940 תל אביב, פלשתינה (א"י) 
 פטירה:  14 במרץ 2011 (בגיל 71) 
 מדינה:  ישראל 
 שפות היצירה:  עברית 
 פרסים והוקרה:  פרס היצירה לסופרים עבריים (1984)  פרס ברנשטיין 
 
גיורא לשם (רוטשטיין) (3 בפברואר 1940 – 14 במרץ 2011) היה משורר ומתרגם ישראלי, ממייסדי הוצאת "קשב לשירה".
לימודים ותעסוקה

לשם נולד בתל אביב. למד כימיה וביולוגיה באוניברסיטת בר-אילן ולאחר מכן סטטיסטיקה ופיזיקה באוניברסיטת קולומביה בניו יורק. בנוסף השתלם בנושא מערכות הפעלה ממוחשבות בחברת IBM. הוא עסק בהוראה בכפר הנוער כפר סילבר ובמסגרת רשת אורט, וכן בפיתוח תוכנה בתחום הרפואה. כמו כן היה מנקד ומגיה בעיתון "דבר" ועורך ומתרגם ב"על המשמר".
קריירה ספרותית

לשם פרסם חמישה ספרי שירה (האחרון שבהם, 'הנה ימים באים', ראה אור בהוצאת קשב בשנת 2007) ושני קובצי מסות בנושאים הקשורים לספרות ולשירה, אחד מהם 'ציידי הנמרים' יצא לאור בהוצאת קשב לשירה בשנת 2008. כמו כן תרגם מספר רב של ספרי שירה, פרוזה ועיון, בהם 'נישואי העדן והשאול' מאת ויליאם בלייק, אותו תרגם פעמיים - ב-1968 בהוצאת 'עקד' ו-30 שנה אחר-כך בהוצאת 'קשב'. בשנת 1989 ערך את האנתולוגיה 'רבקול', שראתה אור בשיתוף פעולה של אגודות הסופרים בישראל, וב-1992 ערך יחד עם משה דור וברברה גולדברג אנתולוגיה של שירה ישראלית בתרגום לאנגלית, בשם The Stones Remember, אשר זכתה בפרס מטעם הספריות הציבוריות בארצות הברית.
במשך שנים רבות שימש כמבקר ספרות ב"מעריב", בשם העט "מג"ל".
בשנת 1997 היה לשם ממייסדי הוצאת קשב לשירה, לצד המשוררים רפי וייכרט ומשה דור. ההוצאה מתמקדת בשירה איכותית, מקורית ומתורגמת. לשם פרש מפעילות בהוצאה בשנת 2008. כמו כן שימש לשם מזכ"ל אגודת הסופרים העבריים בשנים 7–1986.
היה ממייסדי מגזין התרבות ברשת "יקום תרבות" ועורך השירה הראשון שלו.
נפטר בתל אביב ונקבר בבית העלמין קריית שאול. נכדתו מצד אמה היא רומי גונן, אשר נחטפה מרכבו של בן שמעוני בכביש 232, בעת שברחה מהטבח בפסטיבל נובה.
פרסים

לשם זכה במגוון פרסים על יצירתו, בהם פרס ברנשטיין (לספר שירה עברי מקורי) (שלוש פעמים), פרס אקו"ם לשירה (פעמיים), פרס 'נוצת הזהב' ופרס ראש הממשלה בשנים 1985 ו-2003.
זכה בפרס קרן ראש הממשלה.
לקריאה נוספת

קובי נסים, "סגפנות מסוגננת", על המשמר, כ"א באדר תשנ"א, 8 במרץ 1991, עמ' 19. על: גיורא לשם, מסיבוב כפר סבא לאזרחות העולם (תל אביב: זמורה-ביתן, תשנ"א 1991)
טקס פרסי גראמי ה-1

| --- | --- |

 תאריך:  4 במאי 1959
 מיקום:  בוורלי הילטון, לוס אנג'לס
 מנחים:  מורט סאהל
 רשת שידור:  ABC
 http://grammy.com
  2←
טקס פרסי גראמי ה-1 (באנגלית: 1st Annual Grammy Awards) התקיים ב-4 במאי 1959. בטקס הועמדו יצירות מוזיקליות שיצאו גם בשנת 1958. באותו היום נערכו שני טקסים נפרדים בו זמנית; הראשון התקיים במלון בבוורלי הילס, קליפורניה והשני במלון פארק שרתון בניו יורק. אלה פיצג'רלד, קאונט בייסי, דומניקו מודוניו, רוס בגדסריאן והנרי מנסיני זכו כל אחד ואחת בשני פרסים.
זכיות ומועמדויות

המועמדים והזוכים (מודגשים) לטקס פרסי גראמי ה-63 היו כדלקמן:
זכיות ומועמדויות > הקטגוריות הראשיות

"Nel blu dipinto di blu (Volare)" – דומניקו מודוניו
"Catch a Falling Star" – פרי קומו
"Fever" – פגי לי
"The Chipmunk Song" – דייוויד סביליה והצ'יפמאנקס
"Witchcraft" – פרנק סינטרה
The Music from Peter Gunn – הנרי מנסיני
Tchaikovsky: Concerto No. 1 In B-Flat Minor, Op. 23 – ואן קלייברן
Ella Fitzgerald Sings the Irving Berlin Song Book – אלה פיצג'רלד
Come Fly with Me – פרנק סינטרה
Frank Sinatra Sings for Only the Lonely – פרנק סינטרה
"Nel Blu Dipinto di Blu (Volare)" – פרנקו מיגליאצ'י ודומניקו מודוניו, כותבים (דומניקו מודוניו)
"Catch a Falling Star" – לי פוקריס ופול ואנס, כותבים (פרי קומו)
"Gigi" – אלן ג'יי לרנר ופרדריק לאו, כותבים (ויק דיימון)
"Fever" – אדי קולי ואוטיס בלקוול, כותבים (פגי לי)
"Witchcraft" – סיי קולמן וקרולין לי, כותבים (פרנק סינטרה)
זכיות ומועמדויות > מוזיקה לילדים

אלבום הילדים הטוב ביותר
רוס בגדסריאן עבור "The Chipmunk Song (Christmas Don't Be Late)", בוצע על ידי רוס בגדסריאן בתור "דייוויד סביליה והצ'יפמאנקס"
זכיות ומועמדויות > קומדיה

אלבום הקומדיה הטוב ביותר
רוס בגדסריאן עבור "The Chipmunk Song",‏ בוצע על ידי רוס בגדסריאן בתור "דייוויד סביליה והצ'יפמאנקס"
זכיות ומועמדויות > לחן ועיבוד

היצירה האינסטרומנטלית הטובה ביותר
נלסון רידל (מלחין) עבור "Cross Country Suite"
העיבוד המוזיקלי האינסטרומנטלי הטוב ביותר
הנרי מנסיני (מעבד ואמן) עבור The Music from Peter Gunn
זכיות ומועמדויות > קאנטרי

הקלטת הקאנטרי-ווסטרן הטובה ביותר
שלישיית קינגסטון עבור "Tom Dooley"
זכיות ומועמדויות > ג'אז

סולו הג'אז המאולתר הטוב ביותר
אלה פיצג'רלד עבור Ella Fitzgerald Sings the Duke Ellington Songbook
אלבום הג'אז האינסטרומנטלי הטוב ביותר
קאונט בייסי עבור Basie
זכיות ומועמדויות > מופע מוזיקלי

אלבום המחזמר הטוב ביותר
מרדית' וילסון (מלחין) & צוות השחקנים המקורי עם רוברט פרסטון, ברברה קוק, דייוויד ברנס, אדי הודג'ס, פרט קלטון & הלן ריימונד עבור The Music Man
אלבום הפסקול או הקלטת צוות השחקנים הטובה ביותר מתוך סרט קולנוע או טלוויזיה
אנדרה פרווין & צוות השחקנים המקורי עבור Gigi (Original Motion Picture Soundtrack)
זכיות ומועמדויות > אריזה והערות

עטיפת האלבום הטובה ביותר
פרנק סינטרה עבור Frank Sinatra Sings for Only the Lonely
זכיות ומועמדויות > פופ

ההופעה הווקאלית הטוב ביותר ‑ אישה
אלה פיצג'רלד עבור Ella Fitzgerald Sings the Irving Berlin Songbook
ההופעה הווקאלית הטוב ביותר ‑ גבר
פרי קומו עבור "Catch a Falling Star"
ההופעה הטובה ביותר של הרכב או מקהלה ווקאלית
קילי סמית' & לואי פרימה עבור "That Old Black Magic"
ההופעה הטובה ביותר של תזמורת - ריקוד
קאונט בייסי עבור Basie
ההופעה הטובה ביותר של תזמורת
בילי מאי עבור Billy May's Big Fat Brass
זכיות ומועמדויות > הפקה והנדסה

האלבום הלא קלאסי המעובד הטוב ביותר
טד קיף (הנדוס מוזיקלי) עבור "The Chipmunk Song" בוצע על ידי דייוויד סביליה
האלבום הקלאסי המעובד הטוב ביותר
שרווד הול השלישי (הנדוס מוזיקלי), לורינדו אלמיידה & סאלי טרי עבור Duets with Spanish Guitar
זכיות ומועמדויות > R&B

ביצוע ה-R&B הטוב ביותר
"Tequila" - הצ'מפס
זכיות ומועמדויות > ספוקן וורד

אלבום הספוקן וורד הטוב ביותר
סטן פרברג עבור The Best of the Stan Freberg Shows
הערות שוליים

↑  Grammy Award Nominees 1959 (May) - Grammy Award Winners 1959 (May), web.archive.org, ‏2019-04-30
↑  Awards Nominations & Winners, GRAMMY.com, ‏2017-04-30 (באנגלית)
↑  "Grammy Awards 1959 (May)". Grammy. אורכב מ-המקור ב-2019-04-30. נבדק ב-2016-02-17.
| פרס גראמי |
| --- | --- | --- |
קטגוריות • מועמדים לגראמי • שיאים • מיקומים • זוכי אמי, גראמי, אוסקר וטוני
| פרסים מיוחדים | פרס אגדה חיה • מפעל חיים • פרס הנאמנים • פרס גראמי להצטיינות מיוחדת/טכני • היכל התהילה • איש השנה של MusiCares |  |
| שנת טקס | 1959 (מאי • נובמבר) • 1960 • 1961 • 1962 • 1963 • 1964 • 1965 • 1966 • 1967 • 1968 • 1969 • 1970 • 1971 • 1972 • 1973 • 1974 • 1975 • 1976 • 1977 • 1978 • 1979 • 1980 • 1981 • 1982 • 1983 • 1984 • 1985 • 1986 • 1987 • 1988 • 1989 • 1990 • 1991 • 1992 • 1993 • 1994 • 1995 • 1996 • 1997 • 1998 • 1999 • 2000 • 2001 • 2002 • 2003 • 2004 • 2005 • 2006 • 2007 • 2008 • 2009 • 2010 • 2011 • 2012 • 2013 • 2014 • 2015 • 2016 • 2017 • 2018 • 2019 • 2020 • 2021 • 2022 • 2023 • 2024 ‏•‏‏ 2025 |  |
| ערכים קשורים | מוזיאון גראמי |  |
פרס גראמי • האקדמיה להקלטה   אלבום השנה • הקלטת השנה • שיר השנה • תגלית השנה
מלחמת תאילנד–צרפת

מלחמת תאילנד–צרפת (בתאית: กรณีพิพาทอินโดจีน, בצרפתית: La Guerre franco-thaïlandaise)‏ (1941-1940) הייתה מלחמה שהתנהלה מחודש אוקטובר 1940 עד מאי 1941 בין ממלכת תאילנד (סיאם לשעבר) לבין "המדינה הצרפתית" של משטר וישי. עילת המלחמה הייתה התביעה התאילנדית להחזרת שטחים מהודו-סין הצרפתית, שהשתייכו בעבר לממלכת סיאם.
תוך כדי משא ומתן עם צרפת, זמן קצר לפני מלחמת העולם השנייה, הסתבר כי ממשלת צרפת הייתה מוכנה לשינויים בגבולות הודו-סין – תאילנד, אבל לשינויים קלים בלבד. בעקבות כניעת צרפת בפני גרמניה הנאצית וכיבושה, סבר ראש ממשלת תאילנד האוטוריטרי, הגנרל-מייג'ור פלק פיבונסונגרם, כי נוצרה הזדמנות פז להשיג מחדש את השטחים שאיבדה תאילנד בימי המלך צ'וללונגקורן (ראמה החמישי) לטובת לאוס וקמבודיה שבהודו-סין הצרפתית.
כיבוש צרפת המטרופוליטנית על ידי גרמניה כחלק מהמערכה על צרפת ועל ארצות השפלה, החליש את הניהול הצרפתי של המושבות שמעבר לים, כולל הודו-סין. המנהל הקולוניאלי המקומי ראה עצמו במחסור ברמת הסיוע והאספקה הנדרשת. אחרי שיפן פלשה להודו-סין בספטמבר 1940, נאלצו הצרפתים תחת משטר וישי להסכים לנוכחותם של בסיסים צבאיים יפנים במושבה. הכניעה הצרפתית ליפנים בהודו-סין שכנעה עוד יותר את המשטר של פיבון כי צרפת של וישי לא תהיה מסוגלת לעמוד בהצלחה בעימות עם תאילנד.
הקשר

ב-12 ביוני 1940 הסיכמה ממשלת תאילנד לחתום עם צרפת על הסכם אי-התקפה, אבל אחרי קריסתה של ההגנה הצרפתית מול גרמניה הנאצית בשנת 1940, הבחין ראש הממשלה התאילנדי פיבון בהזדמנות לארצו להחזיר לעצמה את השטחים מקמבודיה שאיבדה לטובת צרפת בימי שלטונו של המלך צ'ולאלונגקורן, בשנים 1904 ו-1907.
פיבון ביקש לנקום את ה"השפלות" שגרמה צרפת לארצו בשנת 1867 כשהשתלטה על ממלכת קמבודיה שהייתה עד אז בת חסות של תאילנד, ובשנת 1893 כשגם לאוס נלקחה מתחת החסות התאילנדית וסופחה להודו-סין הצרפתית
החלשת המטרופולין באירופה עשתה את המשך השליטה הצרפתית בהודו סין קשה ורווית סכנות. אחרי הפלישה של יפן להודו סין ב-25-22 בספטמבר 1940 הממשל הקולוניאלי, חסר סיוע ותגבורות, נאלץ להסכים לנוכחות היפנית במושבה. ההתנגדות הצרפתית החלשה לפולשים שכנעה את משטרו של פיבון בבנגקוק כי עימות צבאי עם צרפת ישתלם.
הכוחות המעורבים > הכוחות הצרפתים

הכוחות הצרפתים בהודו-סין כללו 60,000 חיילים, מתוכם 12,000 שמוצאם בצרפת (ששירתו ברגימנטים שכונו "רגימנטים של הריבון"). הם היו מחולקים ל-41 גדודי רגלים, שני רגימנטים של תותחנים, וגדוד הנדסה קרבית.
חולשת הצד הצרפתי הייתה המחסור בטנקים: היו לו רק 20 מסוג רנו FT מול 134 של צבא תאילנד.
חיל האוויר של משטר וישי בהודו-סין כלל כ-מאה מטוסים, מהם כשישים יכלו להישלח בקו הראשון:30 מסוג פוטה 25 (Potez 25), 4 פרמאן 221, 6 פוטה 542, 9 מוראן-סולנייה M.S. 406 ו-8 לואר 130.
הכוחות המעורבים > הכוחות התאילנדים

הצבא המלכותי התאילנדי של התקופה היה מצויד היטב יחסית. הוא כלל כ-60,000 חיילים, מחולקים לארבע ארמיות, כשהחשובה ביניהן הייתה ארמיית בוראפה בת חמש אוגדותיה.
הגופים העצמאיים הנתונים בפיקוד הישיר של המפקדה העליונה של הצבא כללו שני גדודים ממונעים של פרשים, גדוד תותחנים, גדוד קשר, גדוד הנדסה וגדוד משוריין. לרשות חיל התותחנים עמדה תערובות של  תותחי קרופ מיושנים, תותחי בופורס מודרניים ומרגמות מסע, כמו כן 60 "טנקטים" Carden-Lloyd ו-30 מזקו"מי ויקרס סימן 6
חיל האוויר חיל הים התאילנדים נהנו מתשומת לב מיוחדת מצד הממשלה. החל מ-שנות ה-1930 לרשות חיל האוויר המלכותי של תאילנד עמדו כ-200 מטוסי קרב ו-120 מטוסי אימונים. החרם האמריקאי מאוקטובר 1940 דחף את בנגקוק לבקש יותר אספקה מיפן: בחורף 1940 קיבלה תאילנד 33 נקג'ימה Ki-20 ו-9 מפציצי מיצובישי Ki-21, וכן כשלושים מיצובישי קי-30. עם זאת השתמשה תאילנד יותר בדגמים ישנים יותר, בעיקר מרטין B-10.
חיל הים המלכותי כלל כשלושים יחידות, לרבות ספינות משמר חופים, אוניות מחופי שריון מתוצרת יפן, תונבורי וסרי איותאיה (מצוידות בארבעה תותחים של 203 מ"מ), 9 ספינות טורפדו מתוצרת איטליה (מצוידות ב-
שישה צינורות לשיגור טורפדו של 533 מ"מ) ו-4 צוללות חופים (שסופקו בשנת 1938 על ידי יפן). בנוסף היו ברשות תאילנד יחידה אווירית קטנה ללחימה נגד צוללות ושני גדודי נחתים (רובאי ים).
המבצעים הצבאיים > פריצת המלחמה

אחרי הפגנות לאומניות ואנטי-צרפתיות בבנגקוק פרצו תקריות בגבול לאורך נהר המקונג.
חיל האוויר התאילנדי, במצב של עליונות מספרית, הפציץ את ויינטיאן, סיסופון ואת באטאמבאנג ללא כל חשש.
המבצעים הצבאיים > מבצעים ביבשה ובאוויר

כוחות חיל האוויר הצרפתי ניסו לבצע פשיטות תגמול, אבל גרמו נזקים מזעריים. האדמירל ז'אן דקו, מושל הודו סין, הודה שהטייסים התאילנדים צברו ניסיון ממשי. [דרוש מקור].בדצמבר 1940 כבשה תאילנד את פאק לאי ואת מחוז צ'מפסאק.
בהתחלת ינואר 1941 הכוחות התאילנדים של ארמיית בוראפה (הארמייה המזרחית) וארמיית איסאן (בצפון-מזרח) יצאו למתקפה על לאוס וקמבודיה. ההגנה הצרפתית עלתה מיד מדרגה, אולם יחידות צרפתיות רבות לא עמדו מול כוחות תאילנדים מצוידות טוב יותר. התאילנדים כבשו מהר את לאוס, בעוד שבקמבודיה ההגנה הצרפתית הייתה יעילה יותר.
ב-16 בינואר 1941 יצאה צרפת באמצעות הגדוד הזר החמישי של חיל הרגלים למתקפת נגד תוך פשיטה על הכפרים התאילנדים יאנג דנג חום ופהום פריאב, שבהם התנהלו הקרבות האכזריים ביותר. בסופו של דבר מתקפת הנגד הצרפתית נעצרה והסתיימה בנסיגה. אך התאילנדים לא יכלו לרדוף אחרי הכוחות הצרפתיים, מכיוון שהמשוריינים שלהם נפגעו ושותקו על ידי תותח צרפתי נגד טנקים.
המבצעים הצבאיים > הקרב הימי בקו צ'אנג

כשהמצב היבשתי של הצרפתים היה בכי רע הורה האדמירל ז'אן דקו (Decoux) לאדמירל טרו (Terraux) מפקד הצי הצרפתי בהודו סין לצאת למבצע נגד חיל הים התאילנדי.
ניתנה פקודה לאוניות המלחמה הזמינות לתקוף במפרץ תאילנד. ב-16 בינואר נעשו סיורים אוויריים בסטאהיפ (בקצה המזרחי של מפרץ בנגקוק) ובקו צ'אנג.
בוקר ליום 17 בינואר 1941 "הקבוצה המזדמנת", צי מזדמנן מורכב מהאונייה הסיירת "לאמוט פיקה", מספר ספינות טורפדו (אוויזו) "דימון ד'אירוויל" (Dumont d'Urville), "אדמירל שארנה" (Amiral Charner) וכן הספינות "מארן" ו"טאיר" (Tahure), תחת פיקודו של קפטן רז'י בראנז'ה, מפקד הסיירת, תקף את הספינות התאילנדיות בקו צ'אנג.
אף על פי שהצי התאילנדי היה יותר מודרני ועלה כמותית על הצי הצרפתי, הצרפתים התקיפו אותו בעוז והקרב הסתיים בניצחונם המלא.
בתום קרב שנמשך כמעט שעתיים, מאזן האבדות היה כבד בצד התאילנדי. ספינות הטורפדו "צ'ונבורי", "טראט" "סונגחלה" נטבעו.
ספינת המשמר המשוריינת "תונבורי" התהפכה אחוזת להבות. אחותה, "סרי איותאיה" נטבעה גם היא. חלק ניכר מהצי התאילנדי נחרב.
מספר האבדות בנפש שונה לפי המקורות. לפי נתוני חיל הים הצרפתי, בצד התאילנדי נהרגו כ-300 אנשים ושרדו רק 80.
קרב ק'ו צ'אנג היה הניצחון הימי האחרון של צרפת.
אמנם ב-24 בינואר התחולל גם קרב אווירי שבו שדה התעופה סיאם ריפ על ידי אנגקור נפגע על ידי מטוסים מפציצים תאילנדים.
שביתת הנשק והסכם השלום

מתוך רצון להבטיח לעצמה את שיתוף הפעולה של תאילנד, יפן הזדרזה לתווך בסכסוך. באמצעות אולטימטום היא כפתה תחילה שביתת נשק לשני הצדדים היריבים החל מ-28 בינואר. ב-9 במאי בלחץ יפני, חתמה צרפת על הסכם שלום שדרכו ויתרה על מחוזות באטאמבנג וסיאם ריפ על חשבון קמבודיה ועל שמפסאק ומחוז באיאבורי על חשבון לאוס שאיבדה על ידי כך את שטחיה שעל הגדה הימנית של הנהר מקונג. בסך
הכל ויתרה צרפת על שטח של 96,000 קמ"ר. המאוכלסים על ידי 420,000 תושבים.
ב-21 באוגוסט נחתם הסכם בין צרפת ללאוס.
על יסוד השטחים הכבושים מחדש הקימה תאילנד ארבעה מחוזות חדשים: מחוז פראה טאבונג, מחוז לאן שאנג, מחוז פויבונסונגרם ומחוז נאחון סמפאסאק.
השלכות והאירועים העתידיים

בעקבות הסיפוח, ביולי 1941 הטילו ארצות הברית חרם על אספקת נפט ליפן ובסיועם של השירותים החשאיים של בריטניה קמה תנועת המחתרת סרי תאי (התאילנדים החופשיים) שנאבקה נגד יפן. ממשלת תאילנד הבטיחה בעל פה ליפן כניסה חופשית של צבאה בשטחה לצורך המתקפה היפנית על מלזיה.
ב־8 בדצמבר 1941 עדיין לא השיבה תאילנד לדרישות יפן, מה שהניע את יפן לעבור לצעד הבא ולפלוש לתאילנד. בסיום הפלישה היפנית התנהל קרב פרשואפב חירי חאן וכעבור שעות אחדות סוכם על שביתת נשק ואחר כך על כריתת ברית בין תאילנד ליפן.
אחרי כניעת יפן לבעלות הברית ותום מלחמת העולם השנייה, בנובמבר 1947, החזירה תאילנד לצרפת את השטחים שסיפחה ב-1941. צרפת לא החזיקה אותם זמן רב מכיוון שכעבור זמן קצר השיגו הארצות של הודו סין עצמאות. חולשת צרפת במלחמה עם תאילנד הייתה אחד הגורמים לתהליך זה של דקולוניזציה.
מאזן האבדות

לצבא הצרפתי היו 321 הרוגים, כולל 15 קצינים. אחרי 28 בינואר 1941 הוא מנה גם 178 נעלמים (6 קצינים, 14 קצינים זוטרים ו-158 חיילים). התאילנדים לקחו בשבי 222 חיילים (80 צרפתים, 125 מהודו סין, 17 צפון-אפריקאים). ב-1955 הוכרו 178 מקרב הנעלמים כהרוגים, מה שהביא את מספר ההרוגים הצרפתיים בין סוף 1940 להתחלת 1941 ל-499.
הצבא תאילנד הודיע רשמית על 54 הרוגים ו-307 פצועים אולם מספרים אלה נחשבים באופן ודאי לתת-הערכה. לפי הודעת התאילנדים 41 ימאים מחילי הים התאילנדי נהרגו ו-67 נפצעו.
חיל האוויר התאילנדי איבד רשמית 13 אנשים. 21 אנשי צבא תאילנדי נפלו בשבי בידי הצרפתים. בקרב קו שאנג הכיר חיל הים התאילנדי כי ספג 36 הרוגים, כולל 20 חברי הצוות של אוניית "תונבורי HTMS"‏, 14 של האונייה "סונגחלה" ושניים של "שונבורי HTMS", אולם מכיוון שחמש אוניות תאילנדיות נהרסו, האבדות של חיל הים התאילנדי היו גבוהות בהרבה.
ההשערה היא שדובר לפחות ב־310 הרוגים תאילנדים.
כ-30% מהמטוסים הצרפתיים הוצאו מכלל שימוש עד סוף המלחמה, חלקם בגלל נזקים מינוריים, שלא תוקנו בהמשך, ושנגרמו בעת הפשיטות האוויריות. חיל האוויר של משטר וישי הודה באבדת מטוס פרמן F 221 ושני מטוסי מוראן-סולנייה MS 406 שנהרסו על הקרקע.
בעת ניסיון הקרב הראשון שלו, חיל האוויר התאילנדי טען להפלת חמשה מטוסים צרפתים באוויר והריסת 17 מטוסים על הקרקע, טען שאיבד שלושה מטוסים באוויר וחמשה-שישה נהרסו על ידי הפצצות צרפתיות על שדות התעופה התאילנדים.
לקריאה נוספת

(EN) Bernard B. Fall, Street Without Joy: The French Debacle in Indochina, Stackpole Books, 1994, ISBN 0-8117-1700-3.
Pierre Montagnon - La grande histoire de la Seconde Guerre mondiale, Pygmalion, 1999, T. I, p. 507.
Spencer Tucker, Encyclopedia of World War II: A Political, Social, and Military History, ABC-CLIO, 2005, ISBN 1-57607-999-6.
הערות שוליים

↑  Tucker 2005 עמ' 552
↑  B.Fall 1994 עמ' 22
↑  P.Montagnon 1999 עמ' 507
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007531715405171  LCCN: sh85134428 
שדה התעופה אגנו (הגנאו) בצרפת:מטוס מוראן-סולנייה MS 406 שווייצרי
פלק פיבונסונגרם מבקר אצל הלוחמים התאילנדים
השטחים שאיבדה צרפת בקמבודיה ובלאוס לטובת תאילנד עקב המלחמה בשנים 1940–1941
אנדרטת הניצחון שהוקמה בבנגקוק לזכר הניצחון על צרפת של וישי ב-1941
נירה שפק

נירה שפק (נולדה ב-20 ביולי 1966, ג' באב ה'תשכ"ו) היא פוליטיקאית ישראלית ואלוף-משנה במילואים, חברת כנסת לשעבר מטעם מפלגת "יש עתיד" בכנסת ה-24 ויו"ר ועדת המשנה למוכנות העורף.
ח"כ נירה שפק בהשקת השדולה לקידום ענף המסעדנות בישראל
נירה שפק (שנייה משמאל) משתתפת בפאנל חברי כנסת, מאי 2022
ביוגרפיה

נולדה כנירה צעידי ברחובות לאילנה ונפתלי. למדה בתיכון דה שליט שבעיר, והייתה חניכה בתנועת הצופים, מדריכה בתנועת הנוער העובד והלומד וחברה בגרעין נח"ל.
בשנת 1984 התגייסה לצה"ל, במסלול פיקוד והדרכה. בהמשך הייתה ראש לשכת מפקדי הנח"ל יורם גלבוע ובן ציון ויינר, וכן קצינת אגף מבצעים של בסיס מודיעין וסיור, תפקיד עבורו העתיקה את מגוריה לקיבוץ עין השלושה שבעוטף עזה. היא הייתה האישה הראשונה בתפקידים אלה ובראש ענף ההכְשָׁרות של זרוע היבשה, קצינת אגף מבצעים של בסיס האימונים של זרוע היבשה ומראשונות מסיימות מסלול פיקוד ומטה.
שפק היא בעלת תואר ראשון במדעי החברה במגמות כלכלה ולוגיסטיקה מאוניברסיטת בר-אילן, ותואר שני במינהל ומדיניות ציבורית מאוניברסיטת בן-גוריון.
לאחר שחרורה מצה"ל בנובמבר 2010, עבדה במשרד הביטחון, ובשירות המילואים הייתה מפקדת נפה (חטיבה) במפקדת העורף של אוגדת עזה והגיעה לדרגת אל"ם.
עם פרישתה מהמערכת הצבאית, מונתה למנכ"לית חברת "גרין נגב מערבי", ובשנת 2013 מונתה ליועצת בכירה למנכ"ל המשרד להגנת העורף.
ב-7 באוקטובר 2023, בפרוץ מלחמת חרבות ברזל, פעלה שפק להצלת חיים של תושבים רבים ולזיהוי גופות של רבים מחבריה, מתוך הממ"ד בביתה בכפר עזה.
ביוגרפיה > פעילות ציבורית

שפק הייתה כחברת מועצה במרכז יצחק רבין וחברת הוועד המנהל ב"פורום דבורה" לנשים במדיניות חוץ וביטחון לאומי. החל משנת 2021, שפק משמשת כציר בקונגרס הציוני.
מאז 2014 שפק חברת מפלגת "יש עתיד" וראש התנועה בנגב המערבי. בבחירות המקומיות של 2018 היא התמודדה לראשות מועצה אזורית שער הנגב, אך הפסידה לאופיר ליבשטיין.
ביוגרפיה > הכנסת ה-24

בבחירות לכנסת ה-24 הוצבה במקום ה-17 ברשימת "יש עתיד" לכנסת ונבחרה לראשונה לכנסת. בכנסת זו, כיהנה שפק כחברה בוועדות החוץ והביטחון, הכספים וביקורת המדינה. ב-12 בספטמבר 2021 נבחרה לכהן כיו"ר ועדת המשנה למוכנות העורף של הכנסת. היא עמדה בראש השדולה למען חיזוק עוטף עזה, השדולה למען השבויים והנעדרים, השדולה לקידום וחיזוק הפריפריה, השדולה לבחינת קידום נשים במגזר הציבורי והשדולה לקידום ענף המסעדנות בישראל.
במאי 2022 קיבלה את אות אבירת איכות השלטון של התנועה לאיכות השלטון.
שפק לא התמודדה בבחירות לכנסת העשרים וחמש והתמודדה, מטעם "יש עתיד", בבחירות לראשות מועצה אזורית שער הנגב. היא זכתה ב-26.88% מהקולות ולא העפילה לסיבוב השני.
ביוגרפיה > הכנסת ה-24 > חקיקה

במסגרת כהונתה כחברת כנסת קידמה וחוקקה את החוקים הבאים:
חוק סיוע לשדרות וליישובי הנגב המערבי (הוראת שעה) (תיקון מס' 7), התשפ"ב-2022 שמטרתו להאריך את הטבות המס לתושבי עוטף עזה בארבע שנים נוספות.
חוק הגנה על עובדים (חשיפת עבירות ופגיעה בטוהר המידות או במינהל התקין) (תיקון מס' 4), התשפ"ב-2022 שמטרתו לקבוע כי היפוך נטל ההוכחה כאמור יחול אם טרם חלפו שנתיים ממועד הגשת התלונה ועד למועד הפגיעה בעובד ולקבוע כי תקופת ההתיישנות של תובענות לפי חוק הגנה על עובדים תהיה שלוש שנים, וכי תקופת בירור עניינו של עובד שחשף שחיתות, הפרת חיקוק או פגיעה במינהל תקין בגוף מבוקר אצל נציב תלונות הציבור, שאינה עולה על שנתיים, לא תבוא במניין תקופת ההתיישנות.
ביוגרפיה > חיים אישיים

נשואה לזהר ומתגוררת בכפר עזה. היא אם לשלושה וסבתא לשניים.
הערות שוליים

↑  בחירות 2021: אלה חברי הכנסת מטעם יש עתיד בכנסת ה-24, באתר ‏מאקו‏, 17 בפברואר 2021
↑  נירה שפק מכפר עזה תוצב ברשימת 'יש עתיד' לכנסת
1 2  דורית טל אור, החוסן של האוכלוסייה לעיתים פוגע בה, באתר צוות שלנו - גיליון 124, ‏דצמבר 2018
↑  מעוררת השראה: זהו סיפורה של האישה שהצילה את כפר עזה, באתר אייס, 20 בנובמבר 2023
↑  המקור, עונה 22, פרק 19: הגיבורה מכפר עזה, באתר חדשות 13, 20 בנובמבר 2023
↑  ניקי גוטמן, הפתעה בחוף אשקלון: ראש המועצה המכהן בחוץ, באתר ישראל היום, 31 באוקטובר 2018
↑  נבחרת יש עתיד לכנסת ה-24 | יש עתיד, באתר www.yeshatid.org.il
↑  שירית אביטן כהן, ‏ועדת הכספים התכנסה לדון בתושבי עוטף עזה, נציגי הממשלה לא באו - והיו"ר פוצץ את הדיון, באתר גלובס, 3 באוגוסט 2021
↑  רשימת זוכי אות אביר איכות השלטון לשנת 2021, ‏24.522
↑  גיא עזרא, ‏שתי ח"כיות מיש עתיד הודיעו על פרישה, באתר "סרוגים", 10 בספטמבר 2022
קאיפנג

| --- | --- |

פוטומונטז' של קאיפנג
 מדינה:  הרפובליקה העממית של סין הרפובליקה העממית של סין
 מחוז:  חנאן
 שטח:  6,250 קמ"ר
 גובה:  75 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בנציבות העירונית:  4,824,016 (2020)
  ‑ במטרופולין:  1,735,581 (2020)
  ‑ צפיפות:  771.8 נפש לקמ"ר (2020)
 קואורדינטות:  34°47′28″N 114°20′53″E﻿ / ﻿34.7911111111111°N 114.348055555556°E﻿ / 34.7911111111111; 114.348055555556
 אזור זמן:  UTC +8
 http://www.kaifeng.gov.cn
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת הרפובליקה העממית של סין מוגדלת) בייג'ינג שאנגחאי צ'ונגצ'ינג שנג'ן הונג קונג צ'נגדו שניאנג שיאן חרבין אורומצ'י שינינג רוסיה מונגוליה קזחסטן קיר. ט. פק. הודו נפאל ב. בנ. מיאנמר תאי. לא. וי. הפ. ד.ק צ.ק יפןקאיפנג(למפת הרפובליקה העממית של סין רגילה) בייג'ינג שאנגחאי צ'ונגצ'ינג שנג'ן הונג קונג צ'נגדו שניאנג שיאן חרבין אורומצ'י שינינג רוסיה מונגוליה קזחסטן קיר. ט. פק. הודו נפאל ב. בנ. מיאנמר תאי. לא. וי. הפ. ד.ק צ.ק יפןקאיפנג    מיקומה של קאיפנג במחוז חנאן tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
קָאיפֶנְג (בסינית מפושטת: 开封; בסינית מסורתית: 開封; בפין-יין: Kāifēng; מילולית: "פתיחת הגבול") היא נציבות עירונית במזרח מחוז חנאן שבמזרח הרפובליקה העממית של סין השוכנת בגדתו הדרומית של הנהר הצהוב. לעיר נודעה חשיבות היסטורית והיא הייתה אחת משמונה הבירות העתיקות של סין. על פי מפקד האוכלוסין משנת 2020 אוכלוסיית הנציבות העירונית מנתה 4,824,016 תושבים, מתוכם 1,735,581 בשטח האורבני, החיים בשטח כולל של 6,250 קמ"ר.
תצלום לווין של קאיפנג