stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ויליאם אנדרס
ביוגרפיה

אנדרס נולד בהונג קונג. בשנת 1955 קיבל תואר בוגר במדעים בהנדסת חשמל מהאקדמיה של הצי האמריקאי. בשנת 1962 קיבל תואר שני בהנדסה גרעינית מהמכון הטכנולוגי של חיל האוויר. בסיום לימודיו באקדמיה של הצי הצטרף לחיל האוויר כטייס בטייסת יירוט בכל מזג אוויר. מאוחר יותר מונה לאחראי על ניהול טכני של תוכניות תוצאי סיכוך וקרינה של כורים גרעיניים במעבדת הנשק של חיל האוויר בניו מקסיקו. בשנת 1964 נבחר על ידי נאס"א כאסטרונאוט כחלק מהקבוצה השלישית. היה טייס גיבוי של ג'מיני 11 ואפולו 11.
ב-1968, ביחד עם פרנק בורמן וג'יימס לוול, היה אחד מאנשי הצוות של משימת אפולו 8, טיסת החלל המאוישת הראשונה שעזבה את כדור הארץ והקיפה את הירח. במהלך הטיסה צילם אנדרס את זריחת הארץ, ובו נראה כדור הארץ עולה מעל לאופק הירח, שהפך לאחד הצילומים הידועים ביותר שצולמו בחלל.
בין שנת 1969 לשנת 1973 שימש כמזכיר ביצועי של מועצת החלל והאווירונאוטיקה הלאומית, שהייתה אחראית בפני הנשיא, סגנו וחברי הקבינט על פיתוח מדיניות מחקר, פיתוח, פעילויות ותכנון של מערכות חלל ואווירונאוטיקה.
בשנת 1973 מונה לוועדה לאנרגיה אטומית של ארצות הברית, מועצה בת חמישה חברים, שם היה נציב אחראי על כל פעולות המחקר והפיתוח של מערכות כוח גרעיניות ולא גרעיניות. הוא גם מונה למנכ"ל תוכנית חילופי הטכנולוגיה המשותפת לארצות הברית וברית המועצות להיתוך וביקוע גרעיניים.
בעקבות ארגון מחדש של פעילויות הפיקוח והפיתוח הגרעיניים בארצות הברית, מונה בינואר 1975 על ידי הנשיא פורד ליו"ר הראשון של הוועדה לפיקוח גרעיני, האחראית לבטיחות גרעינית ותאימות לשמירה על הסביבה. בתום כהונתו, מונה לשגריר ארצות הברית בנורווגיה, תפקיד אותו החזיק עד 1977.
אנדרס עזב את השירות הציבורי לאחר 26 שנות שירות, ובספטמבר 1977 מונה לסגן נשיא ומנהל כללי של חטיבת המוצרים הגרעיניים של חברת ג'נרל אלקטריק.
בשנת 1979 השלים את התוכנית המתקדמת למינהל באוניברסיטת הרוורד.
בינואר 1980 מונה למנהל כללי של חטיבת ציוד המטוסים בג'נרל אלקטריק, שם היה אחראי על מספר מפעלים שייצרו ציוד צבאי בתחום התעופה.
ב-1984 עזב את ג'נרל אלקטריק ומונה לסגן נשיא לענייני אירוספייס בחברת טקסטרון. בשנת 1986 מונה לסגן נשיא בכיר לפעולות בחברה.
הוא היה גם יועץ למשרד למדיניות מדע וטכנולוגיה והיה חבר של מועצת המדע להגנה והמועצה המייעצת של נאס"א. הוא פרש מחיל האוויר האמריקאי בדרגת מייג'ור גנרל.
בשנת 1990 מונה לסגן נשיא ג'נרל דיינמיקס, וב-1990 מונה ליו"ר ומנכ"ל החברה. ב-1993 פרש מהחברה כשכיר, אך נשאר יו"ר מועצת המנהלים עד מאי 1994, אז פרש סופית מן החברה.
ויליאם אנדרס נהרג בהתרסקות מטוס בעת שהטיס מטוס ביצ'קראפט T-34 מנטור במפרץ פיוג'יט ליד איי סן חואן שבמדינת וושינגטון.
הערות שוליים

↑  "NASA astronaut Bill Anders, who took famous photo of Earth during Apollo, dies at 90". NPR. 7 July 2024.
↑   עופר אדרת, אסטרונאוט אפולו 8 שתיעד את "זריחת הארץ" נהרג בהתרסקות מטוס בגיל 90, באתר הארץ, 8 ביוני 2024
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810676598405606  ICCU: CFIV201393  ISNI: 0000 0000 4728 7900  LCCN: no2008168749  MusicBrainz: bcbf48c0-da59-454d-b0ed-66b30a4ec61c  NGV: 2085  PIC: 8790  RKD: 412325  SNAC: w6290xhf  ULAN: 500682764  VIAF: 66297129   WorldCat (עם VIAF): 66297129 
"זריחת הארץ", הצילום של ויליאם אנדרס במהלך טיסת אפולו 8
הרדמה

הרדמה (בלועזית: אָנֶסְתֶזְיָה או אָנֶסְתֶסְיָה) היא פעולה מכוונת של עירפול חושים או חוסר הכרה הנגרמת בדרך-כלל על ידי מתן תרופות הרדמה, אשר פועלות לדיכוי מערכת העצבים, זאת כדי לאפשר טיפול בחולה או בפצוע ללא גרימת כאב, תוך שמירה על תפקוד תקין של מערכות הגוף.
ביצוע ההרדמה יכול להתבצע בעזרת תרופות נרקוטיות, דיקור, היפנוזה רפואית או שילוב של כמה מן השיטות.
היסטוריה

שיטות עתיקות להרדמה כללו חניקה או הקזת דם כדי לגרום לחולה לאבד את הכרתו, אולם שיטות אלו היו מסוכנות. דרכים נוספות כללו שימוש בקנאביס, אופיום, אלכוהול, וצמחי מרפא שונים.
ניתוח תחת הרדמה בעזרת "סם שינה" מיוחד, שבוצע בגופו של רבי אלעזר, בנו של רבי שמעון בר יוחאי, מתואר כבר בתלמוד הבבלי, אם כי לא מצוין מהו "סם השינה" בו השתמשו המנתחים.
אשקיוהו סמא דשינתא ועיילוהו לביתא דשישא וקרעו לכריסיה הוו מפקו מיניה דיקולי דיקולי דתרבא ומותבי בשמשא בתמוז ואב
כמן כן, עדות לנוהג בשימוש בסמי הרדמה מופיע בתלמוד בהקשר לדיני נזיקין, וניתן ללמוד על איכותם, שהיה ניתן לבצע חיתוך איבר ללא כאב כלל.
בשנת 1844 ביצע רופא השיניים האמריקאי הוראס וולס ניסויים ראשונים בחמצן דו-חנקני ("גז צחוק") לצורכי הרדמה, אולם בהדגמה לקהל בבית החולים של מסצ'וסטס ניתנה למטופל כמות קטנה מדי של גז והוא צרח מכאבים.
הפעם הראשונה שבה הודגמה תכונתו של האֶתֶר כחומר המאפשר לחסום את תחושת הכאב ולהביא את האדם לאיבוד הכרה זמני, נעשתה בעיר בוסטון בארצות הברית, על ידי רופא השיניים ויליאם מורטון. היה זה ב-16 באוקטובר 1846 באולם הנקרא עד היום "אולם האתר" בבית החולים הכללי מסצ'וסטס. הידיעה על החידוש התפשטה בעולם במהירות. לאחר שנתיים התגלה כוחו של הכלורופורם כחומר הרדמה, על ידי ג'יימס יאנג סימפסון שאף השתמש בחומר להרדמת המלכה ויקטוריה בשעת לידתה. האלחוש המקומי הראשון בוצע בשנת 1884 באמצעות החומר הנרקוטי קוקאין, ומשנת 1930 הוכנס לשימוש החומר פנטוטל (תיופנטל סודיום).
טרום הרדמה והרופא המרדים

את ההרדמות לסוגיהן מבצעים רופאים. כאשר רופא כללי / מומחה (שאינו מומחה להרדמה) רשאי לבצע הרדמות מקומיות, ואילו את ההרדמות הכלליות מבצע רופא מרדים – רופא אשר התמחה במשך חמש שנים בתחום זה בתום לימודי הרפואה.
רופא זה נחשב למומחה רפואת חרום ובעל ידע נרחב בתחומי רפואה רבים כגון: פולמונולוגיה, קרדיולוגיה, פרמקולוגיה ונפרולוגיה. הרופא המרדים מאייש גם מחלקות טיפול נמרץ וחדרי טראומה בזכות יכולותיו באיבטוח נתיב האוויר ויכולותיו ברפואה דחופה. לאחר הכרות עם החולה, העבר הרפואי שלו וסוג הניתוח שהוא עתיד לעבור, קובע הרופא המרדים את סוג ההרדמה וחומרי ההרדמה שיינתנו למטופל. ההרדמה מתחילה טרם הניתוח, עם חיבור החולה למכשירי ניטור, השראת ההרדמה בעזרת תרופות, לרוב דרך הווריד, ואבטחת נתיב האוויר. ההרדמה היא תהליך הנמשך, למעשה, כל זמן הניתוח, וכולל גם תרופות נגד כאבים ומשתקי שרירים, בהתאם לצורך, לפי סוג הניתוח ומצב המנותח, תוך ניטור הדוק של מערכות הגוף החיוניות. בסיום הניתוח מפסיקים את ההרדמה, והחולה מתעורר.
בנוסף להרדמה בזמן ניתוחים, עוסקים המומחים להרדמה ברפואת כאב, שהיא ענף ברפואה העוסק בשיכוך של כאבים חריפים וכרוניים.
סוגי ההרדמה

יש שלושה סוגי הרדמה: מקומית, אזורית וכללית. לעיתים ייתכן שילוב של סוגי הרדמה שונים כמו כללית עם אזורית, אזורית עם מקומית, או שילוב של שתי הרדמות אזוריות (הרדמה אפידורלית וספינלית).
סוגי ההרדמה > הרדמה מקומית

מתן תרופה המשככת או מבטלת כאבים באזור הניתוח או האבחון. הרדמה זו מתבצעת על ידי הזרקת תכשירים לקרבת האזור המנותח, או הזלפת חומר מאלחש על גבי ריריות. פעולה זו מתבצעת בדרך-כלל על ידי המנתח עצמו, ללא צורך ברופא מרדים. הרדמות מקומיות משמשות לעיתים קרובות גם בטיפולי שיניים.
סוגי ההרדמה > הרדמה אזורית

מתן תרופה המשככת או מבטלת כאבים באזור הניתוח. הרדמה זו מתבצעת על ידי הזרקת חומרים נרקוטיים אל עצבים או סביבם וגורמת לאלחוש של אזור מסוים בגוף. להרדמה אזורית יכולות להיות תופעות לוואי וסיבוכים אפשרים: תחושת אי-נוחות, לחץ, אי-תחושה, הגבלה בתנועה ושיתוקים חולפים באזור ההזרקה, זיהום מקומי, התפתחות מורסה, כאבי גב, כאבי ראש חדים או ממושכים ובמקרים נדירים - פגיעה קבועה בגפיים ובכיס השתן.
דוגמאות נפוצות של הרדמה אזורית כוללות:
הרדמה אפידורלית
הרדמה ספינלית
בלוק עצבי, למשל בלוק עצב הירך
סוגי ההרדמה > הרדמה כללית

גרימת שינוי הפיך ומבוקר של מצב ההכרה, כך שהמטופל אינו מגיב לכאב ולגירויים חיצוניים. הרדמה זו מתבצעת על ידי הזרקת חומרים נרקוטיים למערכת הדם או החדרתם של גזי הרדמה למערכת הנשימה דרך צינור בקנה נשימה (טובוס) או מסכה באמצעות מכונת הרדמה. פעולה זו גורמת לירידה ברמת ההכרה, הרפיית השרירים והורדת תחושת הכאב. להרדמה הכללית יכולות להיות תופעות לוואי וסיבוכים: כאבי גרון, אי-נוחות בבליעה בעיקר כתוצאה מהאינטובציה, בחילות והקאות, נזק לשיניים ולקנה הנשימה כתוצאה מהחדרת המיכשור הנחוץ להרדמה (אינטובציה), תגובה אלרגית חריפה, תסמונת החום הממאיר, הפרעות בתפקודי מערכות חיוניים ובמקרים נדירים אף מוות. במהלך ההרדמה הכללית מופסקות פעולות הנשימה ועל הרופא המרדים לנטר ולהנשים את החולה בעזרת טובוס ומפוח הנשמה או מכונת הנשמה לאורך כל הניתוח.
מטרות ההרדמה ותפקידי הרופא המרדים

לתהליך ההרדמה שלוש מטרות עיקריות:
מניעת כאב בזמן הניתוח ולאחריו (שיכוך כאבים, אנלגזיה).
מניעת תזוזה של המנותח בזמן הניתוח.
הרפיית שרירי המנותח, על מנת לאפשר למנתח לחתוך שרירים.
לא כל המטרות יכולות להיות מושגות על ידי כל שיטות ההרדמה בכל החולים. למשל, כדי למנוע תזוזה של מבוגר בניתוח קטן בעור, מספיק לבצע הרדמה אזורית. אולם, כדי למנוע תזוזה של תינוק בניתוח זהה, יש לבצע לרוב הרדמה כללית או לפחות על ידי טשטוש.
בנוסף למטרות שלשמן מתבצעת ההרדמה, הרופא המרדים אחראי בראש וראשונה על בטיחות המנותח, ועליו מוטלת ההתמודדות המיידית עם מצבי חירום המתרחשים בזמן הניתוח או מיד לאחריו, כמו למשל תסמונת חזה אוויר.
התאוששות

בתום הניתוח מפסיק הרופא המרדים את מתן תרופות ההרדמה. תהליך ההתעוררות נמשך מספר דקות. חלקו הראשון, בדרך כלל עד שהמנותח מתחיל לנשום בכוחות עצמו, מתקיים בחדר הניתוח וחלקו השני, עד לחזרה למצב ההכרה המלא, מתקיים לרוב ביחידת ההתאוששות. במידת הצורך ניתנות לחולה תרופות משככות כאבים או נוגדי הקאה. לאחר ההתאוששות עובר החולה במידת הצורך להמשך השגחה וטיפול במחלקות אחרות.
ראו גם

תרופות להרדמה
מודעות בזמן הרדמה
מדד מלמפטי
תהליך הרדמה מהיר
ריכוז אלוואולרי מינימלי
חוסר בפסאודוכולינסטראז
הרדמת מקלעת הזרוע
הערות שוליים

↑  תלמוד בבלי, בבא קמא דף פ"ה עמוד א'
↑   יואל דונחין, כמה אנשים מתים כיום לאחר הרדמה בניתוח, באתר הארץ, 20 באפריל 2014
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007294855805171  BnF: cb11930894v (data)  GND: 4001833-7  LCCN: sh85004952  NDL: 00567514  NKC: ph114046 
הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
פסלו של ג'יימס יאנג סימפסון באדינבורו
ויז'ה קרלוס פאס

| --- | --- |

 מדינה:  ארגנטינה ארגנטינה
 פרובינציה:  קורדובה (פרובינציה) קורדובה
 תאריך ייסוד:  1914
 שטח:  26.63 קמ"ר
 גובה:  643 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  62,423 (2010)
 קואורדינטות:  31°24′00″S 64°31′00″W﻿ / ﻿31.4°S 64.516666666667°W﻿ / -31.4; -64.516666666667 
 אזור זמן:  UTC -3
 http://www.villacarlospaz.gov.ar
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת ארגנטינה מוגדלת) בואנוס איירס בארילוצ'ה רוסאריו טוקומאן מאר דל פלאטה סלטה סנטה פה סן חואן אושואיה איגואסו אקונקגווה ברזיל פרגוואי בוליביה צ'ילה איי פוקלנד אורוגוואי האוקיינוס האטלנטי האוקיינוס השקט ויז'ה קרלוס פאס(למפת ארגנטינה רגילה) בואנוס איירס בארילוצ'ה רוסאריו טוקומאן מאר דל פלאטה סלטה סנטה פה סן חואן אושואיה איגואסו אקונקגווה ברזיל פרגוואי בוליביה צ'ילה איי פוקלנד אורוגוואי האוקיינוס האטלנטי האוקיינוס השקט ויז'ה קרלוס פאס(למפת קורדובה רגילה) קורדובה ריו קוארטו ויז'ה מריה סן פרנסיסקו סנטיאגו דל אסטרו סנטה פה  בואנוס איירס לה פמפה סן לואיס לה ריוחה  קטמרקהויז'ה קרלוס פאס(למפת קורדובה מוגדלת) קורדובה ריו קוארטו ויז'ה מריה סן פרנסיסקו סנטיאגו דל אסטרו סנטה פה  בואנוס איירס לה פמפה סן לואיס לה ריוחה  קטמרקהויז'ה קרלוס פאס  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
ויז'ה קרלוס פאס (בספרדית: Villa Carlos Paz) היא עיר הנמצאת בצפון-מרכז פרובינציית קורדובה, ארגנטינה, בחלק הדרומי של עמק פוניז'ה (Valle de Punilla). העיר נוסדה על ידי החוואי קרלוס ניחנדרו פאס בשנת 1914, ומכאן שמה ("הכפר של קרלוס פאס). ההתיישבות במקום התאפשרה גם מהעובדה שכעשרים שנים קודם לכן, הסתיימה בנייתו של סכר 'סאן-רוקה', שאוצר את מי נהר סן-אנטוניו, ומי האגם מנוצלים לשימוש חקלאי לאזור, וכמאגר מי שתייה לטובת העיר קורדובה הממוקמת כ-36 ק"מ ממזרח.
לפי מפקד האוכלוסין הארגנטינאי INDEC גדלה אוכלוסיית העיר תוך כ-20 שנה בכ-30%, (ב-2001 התגוררו בעיר כ-56,000 תושבים, וב-2022 כ-72,000 איש). גידול זה באוכלוסייה משקף את מקומה החשוב של העיר בתוך העמק, שהוא עצמו חלק מאזור תיירותי גדול בקנה מידה ארצי, בזכות האגם סן רוקה (San Roque), המשמש גם כאגם לצורכי ספורט ימי. בשנים האחרונות סובל האגם ממיעוט גשמים ומזיהום הנוצר כתוצאה מפינוי שפכין לתוכו, נושא המדאיג את הרשויות ואת התושבים.
הערות שוליים

↑  Por qué el lago San Roque está verde y azul, y despide un olor nauseabundo, La Voz del Interior, ‏27/3/2017
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007533313905171  GND: 3057528-X  LCCN: no93032798  MusicBrainz: 6985d282-bda7-48f2-a233-9a92d8326095  VIAF: 126464784   WorldCat (עם VIAF): 126464784 
ערך זה הוא קצרמרבנושא יישובים בארגנטינה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
הר VX-6

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 על שם:  Air Development Squadron 6 
 גובה:  2,185 מ' 
 מיקום:  אזור הברית האנטארקטית,
 קואורדינטות:  72°38′00″S 162°12′00″E﻿ / ﻿72.63333333°S 162.2°E﻿ / -72.63333333; 162.2
  (למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיהר VX-6(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיהר VX-6
 
הר VX-6 (באנגלית: Mount VX-6) הוא הר בגובה של 2,185 מטרים, שניצב במרחק של 7.4 ק"מ מצפון למינרט נואנטאק, שבנונאטאקי מוניומנט בארץ ויקטוריה, אנטארקטיקה.
ההר נסרק על ידי קבוצת טראוורסי ארץ ויקטוריה של התוכנית האנטארקטית של ארצות הברית, אשר פעלה בשנים 1959–1960. הם קראו להר על שמה של טייסת המחקר 6 (VX-6) של צי ארצות הברית, אשר סייעה לקבוצת טראוורסי. ב-1 בינואר 1969 שונה שמה של הטייסת ל-VXE-6, אך משימתה לא השתנתה.
הערות שוליים

↑  "Mount VX-6". Geographic Names Information System. United States Geological Survey, United States Department of the Interior.
ויליאם אנדרסון (צייר)

| --- | --- |

 לידה:  1757 סקוטלנד, הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  27 במאי 1837 (בגיל 80 בערך) לונדון, הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד 
 תחום יצירה:  אומנות ימית 
 זרם באמנות:  ריאליזם 
 
ויליאם אנדרסון (באנגלית: William Anderson;‏ 1757 – 27 במאי 1837) היה אמן סקוטי שהתמחה בנושאים ימיים ופטריוטיים. הוא זכה להערכה רבה בזכות ציוריו המפורטים והמדויקים של ספינות מפרש, והציג את יצירותיו מדי שנה בלונדון בין 1787 ל-1811 ולאחר מכן מדי פעם עד 1834. אנדרסון השפיע על אמנים אחרים, בעיקר ג'ון וורד (צייר) ואחרים.
ביוגרפיה

ראשית חייו של אנדרסון לא ברורים, אבל ידוע שהוא התאמן כבונה ספינות לפני שעבר ללונדון כדי להיות צייר ימי כשהיה כבן 30. הכשרתו שימשה אותו כצייר, והעניקה לו "ידע ימי מעשי". הוא זכה למוניטין עקב "הדיוק והעידון של הפרטים", וכן בצבעיו הבהירים והצלולים. הוא עבד גם בצבעי שמן וגם בצבעי מים.
לאנדרסון ולאשתו שרה היו שני בנים, ויליאם וג'ורג'. בנו של אנדרסון, ויליאם גווידו אנדרסון, שירת בצי המלכותי ונפצע אנושות בקרב קופנהגן ב-1801, כקצין בספינה ב-HMS Bellona. בנו השני, ג'ורג' אנדרסון, היה צייר.
הוא ביסס את סגנונו על של ציירי ים הולנדים ידועים מהמאה ה-17. הוא הציג לראשונה באקדמיה המלכותית ב-1787 ובמוסד המלכותי ב-1810, והמשיך להציג מדי שנה עד 1811. לאחר מכן הציג לסירוגין עד 1834. עבודתו הטובה ביותר בוצעה בשנים 1790–1810, במהלך מלחמות המהפכה הצרפתית ונפוליאון, אז הביקוש לציורים ימיים היה גבוה. הציור שלו לא הוגבל לנושאים ימיים וכלל תערוכה ב-1822 של ציור המתאר את קרב ווטרלו. כמו אמנים אחרים באותה תקופה, ציוריו של אנדרסון על תקריות ימיות התבססו לעיתים קרובות על סקיצות של משתתפים ונרכשו על ידי יחידים שעלו במעמד חברתי ובעושר במהלך המלחמות.
הזמנות עבודה החזירו את אנדרסון צפונה וקירבו אותו לאסכולת הציירים של האל. הוא השפיע בעיקר על ג'ון וורד הצעיר (1798–1849), שהעתיק לפחות אחד מציוריו של אנדרסון. הוא גם היה חבר ואולי משתף פעולה עם הצייר יוליוס קיסר איבטסון (1759–1817).
התערוכה האחרונה שלו הייתה של הצי של לורד האו בספיטהד באקדמיה המלכותית ב-1834, האחרון מבין 45 ציורים שהציג שם.
הוא נפטר בלונדון ב-27 במאי 1837.
יצירה

רוב התמונות של אנדרסון בוצעו בגודל קטן והראו סצנות של כלי שיט על נהרות. ציורי ההיסטוריה שלו כוללים את קרב ווטרלו, לכידת פורט לואי, מרטיניק, 1794. הציור מציג את התקפת רוברט פוקנור מ-HMS Zebra על פורט סנט לואיס במרטיניק, הקרב על כף פינסטר, הקרב הראשון על גרואה וה - קרב הנילוס. ציורים אחרים כוללים משלוח על התמזה בדפטפורד ונוף בשפך התמזה.
הערות שוליים

↑  Radford, Ernest. William Anderson, Dictionary of National Biography.
↑  Stephen, Leslie, ed. (1885). "Anderson, William (1757-1837)". Dictionary of National Biography. Vol. 1. London: Smith, Elder & Co
↑  Archibald, E.H.H. (1989). Dictionary of Sea Painters. Antique Collectors' Club. p. 66. ISBN 978-1-85149-047-9. Retrieved 14 December 2021.
1 2  South Kensington Museum; Redgrave, R. (1893). A Catalogue of the National Gallery of British Art at South Kensington: With a Supplement Containing Works by Modern Foreign Artists and Old Masters. Eyre and Spottiswoode. p. 23. Retrieved 14 December 2021.
↑  Gaunt, W. (1975). Marine Painting: An Historical Survey. Secker & Warburg. p. 146. ISBN 978-0-436-17315-8. Retrieved 14 December 2021.
↑  Williams, I.A. (1970). Early English Watercolours. Kingsmead Reprints. p. 1923. ISBN 978-0-901571-36-6. Retrieved 14 December 2021.
↑  Avery-Quash, Susanna; Huemer, C. (2019). London and the Emergence of a European Art Market, 1780-1820. Issues and Debates. Getty Research Institute. p. 126. ISBN 978-1-60606-595-2. Retrieved 14 December 2021.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  AGSA: 2678  ISNI: 0000 0000 6704 2564  LCCN: no2002006021  RKD: 1663  ULAN: 500032099  VIAF: 16884610   WorldCat (עם VIAF): 16884610 
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "ויליאם אנדרסון (צייר)".
תפיסת מבצר סנט לואיס במרטיניק, 1794
וילהלם וין

| --- | --- |

 לידה:  13 בינואר 1864 Parusnoje, ממלכת פרוסיה, הקונפדרציה הגרמנית 
 פטירה:  30 באוגוסט 1928 (בגיל 64) מינכן, רפובליקת ויימאר 
 שם לידה:  Wilhelm Carl Werner Otto Fritz Franz Wien 
 ענף מדעי:  פיזיקה
 מקום מגורים:  גרמניה
 מקום קבורה:  ולדפרידהוף מינכן 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת גטינגן  אוניברסיטת מינכן  אוניברסיטת הומבולדט של ברלין 
 מנחה לדוקטורט:  הרמן פון הלמהולץ 
 מוסדות:  אוניברסיטת מינכן  האוניברסיטה הטכנית של ריין-וסטפאליה באאכן  אוניברסיטת גיסן  אוניברסיטת וירצבורג  Physikalisch-Technische Bundesanstalt 
 תלמידי דוקטורט:  רוברט דופל, האנס ראו, אדוארד רוכארדט, קרל הארטמן 
 פרסים והוקרה:  פרס נובל לפיזיקה (1911)  אות המסדר מקסימיליאן של בוואריה למדעים ואמנויות (1925)  הרצאת גאטרי (1925) 
 בן או בת זוג:  Luise Mehler 
 צאצאים:  קרל וין 
 תרומות עיקריות
 גילויים בנוגע לחוקים השולטים בקרינת חום, חוק וין
 
וילהלם קרל ורנר אוטו פריץ פרנץ וין (בגרמנית: Wilhelm Carl Werner Otto Fritz Franz Wien; ‏13 בינואר 1864 - 30 באוגוסט 1928) היה פיזיקאי גרמני, חתן פרס נובל לפיזיקה בשנת 1911 על גילוייו בנוגע לחוקים השולטים בקרינת חום. ידוע בעיקר בזכות חוק וין העוסק בקרינת גוף שחור.
קורות חיים

וין נולד בעיר פישהאוזן שבפרוסיה (כיום פרימורסק שבצפון-מערב רוסיה). ב-1882 החל ללמוד באוניברסיטת גטינגן ובאוניברסיטת ברלין. בשנים 1883–1885 עבד תחת הרמן פון הלמהולץ עד להשלמת תואר שלישי ב-1886. תיזת הדוקטורט שלו עסקה בשבירה של אור במתכות ובהשפעת חומרים שונים על צבע האור הנשבר. בשנים 1896–1899 הרצה באוניברסיטה הטכנולוגית שבאאכן, וב-1900 עבר לאוניברסיטת וירצבורג, שם החליף את וילהלם רנטגן בתפקידו. במהלך מלחמת העולם הראשונה כיוון וין את משאבי המחלקה לפיזיקה של האוניברסיטה לפיתוח אמצעי תקשורת עבור הצבא הגרמני ובמיוחד לעבודה על שפופרות ריק.
בימים לאחר פרוץ מלחמת העולם הראשונה, חתם על מנשר התשעים ושלושה, שהכחיש את הטענות שגרמניה פתחה המלחמה, הפרה את הנייטרליות וביצעה פשעי מלחמה. בתחילת 1915 הוציא מנשר שקרא להחרמת כתבי עת בריטיים וטען שהבריטים גנבו גילויים של מדענים גרמניים וערבבו אמת ושקר.
בשנת 1920 הוביל קבוצה של פיזיקאים שפעלו נגד ההגמוניה של הפיזיקאים מאוניברסיטת ברלין על הפיזיקה בגרמניה. מקס פלאנק אמר על כך שווין פעל ממניעים אנטישמיים ולאומניים ולא מטובת המחקר המדעי.
בשנת 1920 החליף וין שוב את וילהלם רנטגן, הפעם בראשות המכון לפיזיקה ניסויית באוניברסיטת מינכן. הוא לימד קורס בסיסי בפיזיקה ניסויית מלווה בניסויים רבים לתלמידי האוניברסיטה בפיזיקה, כימיה, ביולוגיה, מתמטיקה ורפואה. בגלל מגוון התלמידים הקורסים היו כלליים וורנר הייזנברג תיאר אותם כסוג של הצגה.
עבודתו המדעית

ב-1896 הסיק את חוק ההתפלגות של הקרינה הנקרא על שמו, חוק וין, שהיה ביסודו חוק אמפירי. מקס פלאנק, עמיתו של וין בזמן הגילוי, הרחיב את החוק ואת התאוריה שמאחוריו; מאוחר יותר התבסס על חוק זה כשפיתח את מכניקת הקוונטים.
ב-1898, בעת שחקר זרמי פלזמה (גז מיונן), זיהה חלקיק חיובי שמסתו זהה למסת אטום המימן. בעבודתו זו הניח את הבסיס להמצאת ספקטרומטר המסה. ג'יי ג'יי תומסון ליטש את עבודתו של וין וערך ניסויים נוספים, ובתוספת עבודתו של ארנסט רתרפורד התגלה הפרוטון רשמית ב-1913. בנוסף לגילויים אלו חקר וין גם קרני רנטגן וקרניים קתודיות.
הרביעייה הישראלית החדשה

הרביעייה הישראלית החדשה. משמאל: אלכסנדר טל
הרביעייה הישראלית החדשה היא ממשיכתה של רביעיית המיתרים ההיסטורית שהקימו הכנר לורנד פניבש, אחותו הכנרת אליס פניבש, הויולן עדן פרטוש והצ'לן לסלו וינצה. בשנת 1953 החליפה הצ'לנית תלמה ילין את לסלו וינצה ובשנת 1957 החליף הכנר אלכסנדר טל את לורנד פניבש, שנסע לאירופה. הרביעייה הישנה, שנקראה על שם פניבש, התפרקה עם נסיעתו, ומשה קניוק, אביו של הסופר יורם קניוק, שהיה מנהל אירועי המוזיקה במוזיאון תל אביב הישן בשדרות רוטשילד בתל אביב (לפנים בית מאיר דיזנגוף ואתר הכרזת המדינה ב-15 במאי 1949), יזם את הקמת הרביעייה הישראלית החדשה. חבריה הראשונים היו הכנרים אלכסנדר טל ומרדכי יובל, הוויולן דניאל בנימיני והצ'לן יעקב מנזה. בהמשך החליף זאב שטיינברג את דניאל בנימיני ורפי מרקוס החליף את מרדכי יובל. תוכנית הקונצרט הראשון של הרביעייה בהרכבה החדש, בשנת 1959, כללה את "רביעיית הדיסוננסים" של מוצרט, חמישיית הקלרינט שלו, שלביצועה הצטרף לרביעייה יונה אטלינגר, ורביעייה של ראוול.
בשנת 1964 הקליטה הרביעייה הישראלית את רביעיית המיתרים "קשתות קיץ" של צבי אבני, שנכתבה שנתיים קודם לכן.
הרביעייה הישראלית החדשה פעלה בהרכבה זה במשך חמש-עשרה שנים, ואז, ב-1974, פרש אלכסנדר טל ונסע להולנד. בהמשך הצטרפו לרביעייה הכנרים אילן גרוניך ויגאל טונה.
המפלגה הדמוקרטית-ליברלית הפלמית

| --- | --- |

 מדינה:  בלגיה 
 מנהיגים:  Gwendolyn Rutten 
 תקופת הפעילות:  2007–הווה (כ־17 שנים) 
 אידאולוגיות:  ליברליזם שמרני, פרו־ארופאיות 
 מטה:  בריסל 
 מיקום במפה הפוליטית:  מרכז-ימין 
 ארגונים בינלאומיים:  מפלגת הברית של ליברלים ודמוקרטים באירופה, האינטרנציונל הליברלי 
 צבעים רשמיים:  כחול 
 www.openvld.be
 
הליברלים והדמוקרטים הפלמיים הפתוחים (בהולנדית: Open Vlaamse Liberalen en Democraten, ובקיצור: Open Vld) היא מפלגה ליברלית, הממוקמת בימין-מרכז של המפה הפוליטית, הפועלת בפלנדריה ובבריסל שבבלגיה.
המפלגה היא היורשת של המפלגות הוותיקות 'המפלגה הליברלית' ו'המפלגה לחופש וקידמה' (PVV), והופיעה בצורתה הנוכחית בשנת 2007 לאחר שהמפלגות VLD (הסיעה דוברת ההולנדית של Vivant) וה-Liberal Appèl התאחדו בבלוק טכני לקראת הבחירות.
נכון לשנת 2023 הייתה המפלגה שותפה בקואליציה בממשלה הפדרלית, בממשלה הפלמית, ובממשלה בבריסל. היא גם שותפה בקואליציה בארבעה מחוזות בבלגיה ובהרבה ערים.
המפלגה חברה בברית הליברלים והדמוקרטים לאירופה (ALDE) ובאינטרנציונל הליברלי. תנועת Jong VLD היא מחלקת הנוער העצמאית של Open Vld.
מאז 2014 היו למפלגה מספר החברים הרשומים הגבוה ביותר מכל המפלגות בפלנדריה. כ-66,000 חברים ב-2012, 58,000 ב-2017 ו-45,000 ב-2023
היסטוריה > מ"המפלגה הליברלית" ל-PVV

לפני שנת 1960 לא היה מצע ברור ל"מפלגה הליברלית של בלגיה". בקונגרס שערכה המפלגה בשנת 1961, החליט היו"ר דאז, עומר ונודנהוב לקבוע מחדש את ערכי המפלגה, והעניק לה את שמה: המפלגה לחופש וקדמה (בהולנדית: PVV - Partij voor Vrijheid en Vooruitgang, בצרפתית: PLP - Parti de la Liberté et du Progrès). המפלגה באותה עת ניסתה לקדם את האינטרסים של המעסיקים.
היסטוריה > פיצול המפלגה

בסוף שנות הששים ותחילת שנות השבעים, גברה המתיחות הפנימית בבלגיה בין דוברי הפלמית לדוברי הצרפתית. בשנת 1972 התפצלה המפלגה לשתי מפלגות נפרדות: מפלגה פלמית ומפלגה צרפתית. המפלגה הצרפתית כונתה PLP, והפלמית כונתה PVV.
היסטוריה > פיצול המפלגה > תדמית אנטי-פלמית

גם לאחר הפיצול נשארה למפלגה תדמית אנטי-פלמית, והיא ספגה בוז וחיצי ביקורת מהרבה פלמים. כדי להתנער מתדמית זו, העניקו למפלגה בשנת 1992 שם חדש: "המפלגה לליברלים ודמוקרטיים הפלמיים" (בהולנדית: Vlaamse Liberalen en Democraten - VLD). למפלגה הצטרפו דמויות חדשות ממפלגות אחרות, והחל משנות התשעים והלאה התחזקה המפלגה בכל מערכת בחירות.
היסטוריה > קואליציה סגולה

לאחר "משבר הדיוקסין" ב-1999 המשיכה מפלגת VLD להתחזק והפכה למפלגה הגדולה ביותר בפלנדריה (בפער קטן מהמפלגה שאחריה). גיא ורהופשטדט הפך לראש הממשלה הפדרלית, ופטריק דוואל הפכך לראש הממשלה הפלמית. שניהם הקימו קואליציות סגולות - ירוקות. לאחר הבחירות הפדרליות של 2003, הקואליציה הסגולה המשיכה ללא מפלגת הירוקים.
היסטוריה > הבחירות בפלנדריה 2004

תקופת הבחירות התאפיינה בתנגשויות רציניות בין דמויות צמרת במפלגה. דמויות אחדות גורשו מהמפלגה ואחרים התפטרו. אלה הובילו לתוצאה גרועה מאוד בבחירות, והובילו להיווסדן של מפלגות ליברליות חדשות מרובות.
היסטוריה > הבחירות הפדרליות ב-2007

בפברואר 2007, ה-VLD ושותפתה לבלוק הטכני, Vivant, החליטו להתאחד למפלגה אחת לקראת הבחירות הפדרליות של 2007, ושינו את שם המפלגה ל-Open Vld.
היסטוריה > הבחירות בפלנדריה בשנת 2009

הבחירות בפלנדריה ב-2009 הביאו לתבוסה של Open Vld. המפלגה קיבלה 14.6% מהקולות, ירידה של 5.2% לעומת 2004. לאחר שהודה בתבוסה בבחירות, הגיש היו"ר בארט סומרס את התפטרותו. גיא ורהופשטדט מונה ליו"ר זמני עד סתיו 2009.
הבחירות לפרלמנט האירופי, לעומת זאת, היו מוצלחות עבור המפלגה ומנהיגה ורהופשטדט. ורהופשטדט השיג את הקולות המועדפים ביותר עם 565,359 קולות והמפלגה השיגה 20.56% מהקולות.
בבריסל, המפלגה השיגה ניצחון היסטורי עם מנהיגה גאי ואנהנגל. היא השיגה 23.07% מהקולות של קבוצת השפה ההולנדית בבריסל.
היסטוריה > בחירות 2010

ב-26 באפריל 2010 נפלה הממשלה לאחר שהמפלגה עזבה את הקואליציה. לאחר נפילת הממשלה הכריזו על בחירות חדשות, והמפלגה ניהלה קמפיין בהנהגתו של אלכסנדר דה קרו. בבחירות איבדה המפלגה 5 מושבים בבית הנבחרים וקיבלה רק 13 מושבים. בסנאט ירדה המפלגה מ-5 ל-4 מושבים.