stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אקס-מן: טבח המוטאנטים
הערות שוליים

↑  X Factor #10, November 1986
↑  Uncanny X-Men #211, November 1986
↑  Fantastic Four vs. the X-Men #1-4, February-June 1987
↑  Uncanny X-Men #212, December 1986
↑  Uncanny X-Men #350, December 1997
| אקס-מן |
| --- | --- | --- |
| גיבורי-על | אומגה סנטינל • אורורה • אייסמן • אינק • איש אקס • אליקסיר • אם • אנג'ל • אנול • ארמור • באנשי • בולט • בום-בום • בישופ • בלינג! • בלינק • בטסי בראדוק • ג'ובילי • ג'ין גריי • גמביט • דאזלר • דאסט • דרווין • דומינו • האבוק • האסק • הליון • המשוכפל • וולפסביין • וורפאת' • חיה • חפציבה • לונגשוט • מאגמה • מארוול גירל • מג'יק • דניאל מונסטאר • ליילה מילר • מסווה ופגיון • מרקורי • נורת'סטאר • נייטקרולר • הופ סאמרס • סאן-ספוט • סאנפייר • סברה • סורג' • סטורם • סטרונג גאי • סייג' • סייפר • סייקלופס • סיירין • פולאריס • פורג' • פיקסי • פנטומאקס • פרודיג'י • פרופסור אקס • אמה פרוסט • קיטי פרייד • פרנזי • צ'יימבר • קאנונבול • קארמה • קוואנון • קולוסוס • קוקיות סטפורד • קייבל • רוג • רוקסלייד • ריקטור • שאטרסטאר • ת'אנדרבירד |  |
| נבלי-על | אוולאנש • אומגה • אונסלוט • אפוקליפס • אקסודוס • באסטיון • בלה דונה בודרו • בלוב • ג'אגרנוט • דארק ביסט • הוד התפתחותו • ויד'ר • וולקן • טואד • לגיון • מאסטרמיינד • מגנטו • מימיק • מיסטיק • מיסטר סיניסטר • מכשפת השני • מלך הצללים • סאורון • סטרייף • סלנה • עזאזל • פיירו • מדלין פריור • טום קאסידי השחור • קוויקסילבר • קיווי בלאק • מיקאיל רספוטין • סבסטיאן שו |  |
| קבוצות גיבורי-על | אקס-מן החדשים (2004) • אקס-מן החדשים (2012) • אקס פורס • אקס פקטור • אקסקליבר • ג'נריישן אקס • המוטאנטים החדשים • אקס-טרמינייטורז |  |
| קבוצות נבלי-על | אחוות המוטאנטים • אקס-מן האפלים • הבוזזים • המטהרים • המשוטטים • השוליות • מועדון הלפייר • זקיפי הסנטינל • פלנקס • פרשי אפוקליפס |  |
| סיפורים ביקום אקס-מן | סאגת הפניקס האפלה • ימי עבר עתידי • האל אוהב, האדם הורג • טבח המוטאנטים • נפילת המוטאנטים • אג'נדת ההכחדה • שירת התליין • משיכות קטלניות • אמנת הפלנקס • עלייתו של אפוקליפס • עידן אפוקליפס • מבצע אפס סובלנות • התריסר • ערב ההשמדה • בית אם • עשירית • זן בסכנת הכחדה • תסביך משיח • אנו עומדים מופרדים • הייעוד הגלוי • מלחמת המשיח •  אוטופיה • אומת אקס • הביאה השנייה • פילוג • בריאה מחדש • אוונג'רס נגד אקס-מן • קרב האטום • מותו של וולברין • אוונג'רס ואקס-מן: הציר • מותו של אקס • הבלתי אנושיים נגד אקס-מן • המצוד אחר וולברין • אקס-מן: השמדה • שובו של וולברין • עידן איש האקס • בית אקס וכוחות אקס • אקס של חרבות • גאלת הלפייר • החיים והמיתות של וולברין • יום הדין • החטאים של סיניסטר |  |
| שונות | אדמנטיום • אימפריית השי'אר • החוק לרישום המוטאנטים • וירוס הירושה • כוח הפניקס • מוטאנטים • מורלוקים • משפחת סאמרס • נשק אקס • סטארג'אמרס |  |
| וולברין | ג'ון ריית' • לוגאן הזקן • לורה קיני • מאווריק (•) אומגה רד • גורגון • דאקן • הסמוראי הכסוף • ויילד צ'יילד • ליידי דת'סטרייק • סייברטות' |  |
| דדפול | אאוטלו • אלתיאה העיוורת • בוב, סוכן הידרה • ילדת הסנאי • סוכן אקס • סמור • קופיקאט (•) אג'קס • ברבור שחור |  |
| סרטי אקס-מן | אקס-מן • אקס-מן 2 • אקס-מן 3: המפלט האחרון • אקס-מן המקור: וולברין • אקס-מן: ההתחלה • וולברין • אקס-מן: העתיד שהיה • דדפול • אקס-מן: אפוקליפסה • לוגאן - וולברין • דדפול 2 • אקס-מן: הפניקס האפלה • המוטנטים החדשים |  |
| סדרות טלוויזיה | אקס-מן: סדרת האנימציה • אקס-מן: הדור הבא • וולברין והאקס-מן • לגיון • בעלי היכולות • אקס-מן 97 |  |
בל (סרט)

| --- | --- |
כרזת הסרט
כרזת הסרט
 בימוי:  אמה אסנטה 
 הופק בידי:  דמיאן ג'ונס 
 תסריט:  Misan Sagay 
 עריכה:  Pia Di Ciaula 
 שחקנים ראשיים:  אלכס ג'נינגס סאם ריד פנלופי וילטון שרה גדון (Lady Elizabeth Murray) סוזן בראון טום פלטון מירנדה ריצ'רדסון James Northcote מת'יו גוד (John Lindsay) אמילי ווטסון גוגו אמבתה-רו (דיידו אליזבת בל) טום וילקינסון (ויליאם מארי, רוזן מנספילד הראשון) 
 מוזיקה:  רייצ'ל פורטמן 
 צילום:  בן סמית'רד 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 חברה מפיצה:  סרצ'לייט פיקצ'רס, דיסני+ 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  14 באוגוסט 2014 
 משך הקרנה:  104 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט דרמה 
 www.belle-themovie.com
 דף הסרט ב־IMDb
 
בל הוא סרט דרמה בריטי בדיוני משנת 2013 השואב השראה רופפת מציור משנת 1779 המציג את דיידו אליזבת בל לצד בת דודתה ליידי אליזבת מארי בבית קנווד. הציור הוזמן על ידי דודם רבא, ויליאם מארי, הרוזן הראשון ממנספילד, שהיה אז נשיא בית המשפט העליון של אנגליה. מעט מאוד ידוע על חייה של בל, שנולדה לאשה אפריקאית משועבדת באיי הודו המערבית והייתה בתו הבלתי חוקית של אחיינו של מנספילד, קפטיין סר ג'ון לינדזי. אמה נפטרה ואביה מצא אותה חיה בעוני ומסר אותה לטיפולם של מנספילד ואשתו. הסיפור הבדיוני מתרכז ביחסיה של דידו עם עורך דין שאפתן על רקע משפט היסטורי. אותו משפט נסוב על תביעת ביטוח בגין אובדן מטען של ספינה. המטען היה עבדים שהושלכו מספינה לים כבולים זה לזה. האירוע כונה לאחר מכן הטבח בספינת העבדים זונג. לורד מנספילד הכריע בערעור בתיק זה באנגליה בשנת 1786, בהחלטה שנראתה כתורמת לביטול חוק סחר העבדים הבריטי.
תסריט: מיזן סאגאי, בימוי: אמה אסנטה. בין המשתתפים: גוגו אמבתה-רו, טום וילקינסון, מירנדה ריצ'רדסון, פנלופי וילטון, סאם ריד, מת'יו גוד, אמילי ווטסון, שרה גאדון, טום פלטון וג'יימס נורטון.
הסרט, יוצריו והשחקנית גוגו אמבתה-רו היו מועמדים בכמה תחרויות וזכו בכמה פרסים.
עלילה

דידו גדלה באחוזה כאשה חופשיה לצד דודניתה אליזבת, שנמסרה לרוזן ולאשתו על ידי אביה לאחר נישואיו השניים. אביה של דיידו נפטר והיא יורשת הון. אליזבת, לעומת זאת, נושלה מצוואת אביה לטובת אחיה החורג. דיידו ואליזבת מגיעות לפרקן. לורד וליידי מנספילד מאמינים שאף ג'נטלמן לא יסכים להתחתן עם דיידו המולטית, והם חוששים שגברים במעמד נמוך יינשאו לה הודות לעושרה וימיטו קלון על המשפחה. הלורד מחליט שהיא תיסע ללונדון ותלמד שם מדודתה הרווקה לטפל בענייני האחוזה, בתקווה שהיא לא תתחתן.
לורד מנספילד ממנה את בנו של הכומר המקומי, ג'ון דאווינייה, לעוזרו המשפטי. בשנת 1783 מופנה למנספילד ערעור בנושא תביעת ביטוח בגין נזק מאובדן עבדים שהושלכו לים מספינת עבדים. לורד מנספילד וג'ון חלוקים בדעתם לגבי המקרה ודיידו מגניבה לג'ון מסמכים בעניין. ג'ון מסולק מעבודתו ונאסר עליו לפגוש את דיידו.
דודותיה של דיידו מבקשות להסדיר אירוסין בינה לבין אוליבר אשפורד. אחיו הבכור ג'יימס מתעניין באליזבת אך נרתע כשהוא מגלה שלא תהיה לה ירושה. אוליבר מציע נישואים לדיידו והיא משיבה בחיוב. ואז ג'יימס לוקח את דיידו הצידה, מסביר לה שהיא תבזה את שם משפחתו משום שאינה לבנה, ומטריד אותה מינית על מנת להשפילה. דיידו מזהירה את אליזבת מפני ג'יימס, ומציעה לתת לה חלק מירושתה כנדוניה כדי שתוכל למצוא שידוך אחר. אך אליזבת אינה מאמינה לה ומטיחה בה שהיא מדברת מקנאה. ג'ון מצהיר על אהבתו לדיידו והיא מבטלת את אירוסיה לאוליבר.
הציור של אליזבת ודיידו נחשף. דידו חשה הקלה מפני שחששה שתוצג כמשרתת שחורה של אליזבת, אך לא כך הוא. היא משבחת את הלורד מנספילד על שהתריס נגד המוסכמות.
במשפט טענו בעלי הספינה כי היה מחסור במי שתייה שלא יכלו להספיק לכולם והעבדים הושלכו כדי להציל את צוות הספינה. אך דיידו סיפקה מסמכים לפיהם הספינה עברה על פני נמלים בהם יכלה להצטייד במים. נראה שהעבדים הוחזקו בצפיפות רבה ולכן חלו וערכם בסחר צנח. ואז החליטו סוחרי העבדים להעדיף לקבל במקומם סכום גבוה יותר מחברת הביטוח. השופט מנספילד פסק לטובת חברת הביטוח. מחוץ לבית המשפט הוא נתקל בדיידו ובג'ון והבהיר להם, שדיידו תוכל להינשא אך ורק לג'נטלמן - וג'ון הוכיח שהוא ג'נטלמן. מנספילד גם הזמין אותו לחזור להתלמד אצלו.
סוף דבר: פסק הדין קידם את ביטול העבדות בבריטניה. אליזבת נישאה אף היא. הדיוקן שלה עם דיידו הועבר לארמון בסקוטלנד, מקום הולדתו של הלורד מנספילד.
הציור

הציור משנת 1779 מיוחס לדייוויד מרטין. הוא היה תלוי בבית קנווד עד 1922 והועבר לארמון סקון בפרתשייר, סקוטלנד. זהו אחד הדיוקנאות האירופיים הראשונים שהציגו דיוקן של אדם שחור באותו קו עם אריסטוקרט לבן. על אף זאת, הדמות הלבנה מוצגת בתנוחה רשמית, בעוד שהשחורה נראית פרועה.
הערות שוליים

↑  עבדים אז נחשבו לקניין ופגיעה בהם על ידי בעליהם לא נחשבה לעבירה
הציור משנת 1779 בה נראות אליזבת ודיידו
בוריס קולקר

| --- | --- |

 לידה:  15 ביולי 1939 (בן 85) טירספול, ברה"מ 
 מדינה:  ברית המועצות, מולדובה, ארצות הברית, רוסיה 
 מקום מגורים:  קליבלנד 
 השכלה:  אוניברסיטת המדינה של מולדובה 
 תפקיד:  committee member of TEJO  חבר ועד אגודת האספרנטו העולמית  האקדמיה הבינלאומית לאספרנטו 
 פרסים והוקרה:  חבר כבוד של איגוד האספרנטו העולמי 
 
בוריס גריגורוביץ' קוֹלְקֶר (ברוסית: Борис Григорьевич Колкер; ‏נולד ב־15 ביולי 1939) הוא מורה לשפות, מתורגמן, ובלשן לשפות עזר (interlinguistics), אמריקאי ילידי מולדובה. מחברם של שלושה ספרי לימוד פופולריים לאספרנטו.
חייו

קולקר נולד בטירספול, מולדובה הסובייטית. בשנת 1993 היגר לארצות הברית ונכון לשנת 2010 התגורר בקליבלנד. הוריו הגיעו מהעיירה בַּאלטָה, במחוז אודסה באוקראינה. אבות אבותיו, מקורם מהעיירה קולקי בצפון־מערב אוקראינה. רבים מקרובי משפחתו מתגוררים בישראל.
בוריס קולקר למד את השפה הבינלאומית אספרנטו ב־1957. הוא דוקטור לבלשנות, עם דיסרטציה בנושא בלשנות האספרנטו. מחבר של שלושה ספרי לימוד לאספרנטו, מאמרים על שפות עזר וסקירות ספרים. הודות לפופולריות של ספרו Vojaĝo en Esperanto-lando ("מסע בארץ האספרנטו"), שהוא גם קורס לשיפור הידע באספרנטו וגם מדריך לתרבות האספרנטו, רבים מכנים אותו "מורה הדרך לארץ האספרנטו".[דרוש מקור]
חבר האקדמיה לאספרנטו. חבר כבוד של UEA (אגודת האספרנטו העולמית). עורך-משנה של כתב העת הבינלאומי "Monato". במשך שני עשורים ניהל ברוסיה קורס המוני בהתכתבות, שבמסגרתו קיבלו תעודת גמר כ־900 משתתפים. לימד אספרנטו באוניברסיטאות סן פרנסיסקו והרטפורד בארצות הברית. כיום מנהל קורס בינלאומי להשבחת הידע באספרנטו באינטרנט. בתקופות שונות, בברית המועצות וברוסיה, היה בין המייסדים והמנהיגים של ארגונים כלל־ארציים של אספרנטיסטים.
בוריס קולקר הרצה ונאם ברבים מהכינוסים הכלל־עולמיים של אספרנטו (החל מהכינוס ה־48 בסופיה בשנת 1963 עד לכינוס ה־92 ביוקוהאמה ב־2007), וניהל את נושא הכינוס הכלל־עולמי בתל אביב ב־2000. פרסם מאמרים בכתב העת של אגודת האספרנטו הישראלית "ישראלה אספרנטיסטו", שהוא מנוי עליו לכל חייו.
חיבוריו > דיסרטציה

Вклад русского языка в формирование и развитие эсперанто ("חלקה של השפה הרוסית ביצירתה ובהתפתחותה של אספרנטו"). עבודת דוקטורט. מוסקבה, האקדמיה למדעים של ברית המועצות. 1985.
חיבוריו > ספרי לימוד

Международный язык эсперанто. Полный учебник. (השפה הבינלאומית אספרנטו. ספר לימוד מקיף)
Учебник языка эсперанто. Основной курс. (ספר לימוד לשפת אספרנטו. קורס בסיסי)
Эсперанто за 16 дней. Экспресс-курс. (אספרנטו ב-16 יום. קורס מזורז)
Vojaĝo en Esperanto-lando. קורס להשבחת הידע באספרנטו ומדריך לתרבות האספרנטו
עלי כרימי

מוחמד עלי כרימי פשאקי (בפרסית: ‏محمد علی کریمیקובץ:Ali Karimi.ogg‏Ⓘ‏; נולד ב-8 בנובמבר 1978 בשאח'ריאר) הוא כדורגלן עבר איראני ששיחק בעמדת הקשר.
קריירה

כרימי החל את דרכו במועדון הכדורגל פתח טהראן (אנ'). בגיל 20 עבר לקבוצת פרספוליס, עמה זכה פעמיים באליפות המדינה, ופעמיים במקום השלישי באליפות אסיה לקבוצות. במקביל, הצטרף ב-1998 לסגל נבחרת איראן בכדורגל. ביצועיו במסגרת הנבחרת במוקדמות מונדיאל 2002 הביאו להתעניינות מצד קבוצות שונות מחוץ לאיראן, בהן קבוצות אירופאיות כאתלטיקו מדריד. כרימי העדיף להישאר קרוב לאיראן, וב-2001 הצטרף לקבוצת אל-אהלי מדובאי, בשורותיה שיחק במשך ארבע עונות. בשנת 2004 הוענק לו תואר כדורגלן השנה באסיה.
בסופו של דבר הגיע כרימי גם לאירופה, כשהצטרף ב-2005 לשורותיה של באיירן מינכן מהבונדסליגה הגרמנית. כרימי הרשים כשהבקיע שער כבר במשחקו הראשון במדי הקבוצה, נגד באייר לברקוזן, וכן במשחקו הראשון בליגת האלופות, נגד ראפיד וינה. הוא המשיך להצטיין במדי הקבוצה, אך בשל פציעה שסבל ממנה במחצית 2006 נאלץ להיעדר במשך שישה שבועות מהמגרשים, ואף החמיץ את מונדיאל 2006 בו השתתפה נבחרת איראן. עזיבתו של מיכאל באלאק בראשית עונת 2006/07 יצרה עבור כרימי הזדמנות לחזק את מעמדו בקבוצה, אך הוא לא הצליח לחזור לכושרו לאחר הפציעה. מעמדו בקבוצה נחלש בהדרגה, במיוחד לאחר פיטורי המאמן פליקס מגאת ומינויו של אוטמאר היצפלד. בסיום העונה עזב כרימי את באיירן.
לאחר שקיבל הצעות ממספר קבוצות באירופה ובמפרץ הפרסי, הצטרף כרימי ב-2007 לקבוצה הקטרית מועדון ספורט קטאר. כעבור עונה אחת בקבוצה זו שב לפרספוליס, ובשנת 2010 הצטרף לסטיל אזין. באוגוסט אותה שנה השעתה אותו הקבוצה וקנסה אותו ב-40 אלף דולר, מאחר שלא הקפיד לצום בחודש הרמדאן.
נבחרת איראן

משחק הבכורה של כרימי בנבחרת איראן היה באוקטובר 1998, במשחק נגד נבחרת כווית. באותה שנה זכה עם הנבחרת במקום הראשון במשחקי אסיה שנערכו בבנגקוק. במשחקי גביע אסיה בכדורגל שנערכו ב-2004, בהם סיימה איראן במקום השלישי, הבקיע לזכותה כרימי חמישה שערים, והוא סיים כמלך השערים של הטורניר ביחד עם הבחרייני עלא חובייל. נכון לשנת 2010, שיחק כרימי 112 משחקים במדי נבחרת איראן (שני בכל הזמנים), והבקיע לזכותה 36 שערים (שלישי בכל הזמנים).
בשנת 2008 הושעה כרימי מהנבחרת, לאחר שמתח ביקורת על פדרציית הכדורגל האיראנית, אך הוא הושב אליה בהתערבותם של הנשיא מחמוד אחמדינז'אד ושל נכדו של רוחאללה ח'ומייני, חסן. באוקטובר אותה שנה הודיע בעצמו על פרישתו מהנבחרת, אך הוא שב אליה בסופו של דבר בפברואר 2009. ביוני 2009 שוב נדרש לפרוש מהנבחרת, לאחר שבמשחק נגד נבחרת קוריאה הדרומית במסגרת מוקדמות מונדיאל 2010 ענד צמיד ירוק, כאות הזדהות עם המחאה העממית נגד תוצאות הבחירות באיראן. יחד עם כרימי הורחקו מהנבחרת שלושה כדורגלנים נוספים שביצעו אקט דומה, מהדי מהדווי-כיא, חוסיין קעבי ווחיד האשמיאן. לאחר הבהרות שביקשה פיפ"א, הודיעה התאחדות הכדורגל האיראנית כי לא ננקטו כל צעדים משמעתיים נגד אף אחד מהשחקנים. במרץ 2010 שב לשחק במדי הנבחרת, במשחק נגד תאילנד במסגרת מוקדמות גביע אסיה בכדורגל 2011.
מחוץ לכדורגל

בספטמבר 2022 פרסם ציוף בדף הטוויטר שלו בו הוא קורא להפיכה על רקע המחאה נגד השלטון. השלטונות באיראן בתגובה החרימו את ביתו.
הערות שוליים

↑  דודי כהן, איראן: הכדורגלן שאכל ברמדאן ישלם מחיר כבד, באתר ynet, 26 באוגוסט 2010
↑  ynet ספורט, אחרי שקרא להפיכה באיראן: ביתו של "מראדונה האסייתי" הוחרם, באתר ynet, 27 בספטמבר 2022
| נבחרת איראן – מונדיאל 2006 |
| --- | --- | --- |
|  1 מירזפור •  2 מהדווי-כיא •  3 בקטיאריזדה •  4 גולמוהאמדי •  5 רזאי •  6 נקונם •  7 זנדי •  8 כרימי •  9 האשמיאן •  10 דאי •   11 קטיבי •  12 רודבריאן • 13 קאבי •  14 טיימוריאן • 15 בורהאני • 16 אנאיאטי • 17 קזמיאן • 18 נבידקיה • 19 סדגהי • 20 נוסרתי • 21 מדנצ'י • 22 טלבלו • 23 שוג'אעי • מאמן: איבנקוביץ' |  1 מירזפור •  2 מהדווי-כיא •  3 בקטיאריזדה •  4 גולמוהאמדי •  5 רזאי •  6 נקונם •  7 זנדי •  8 כרימי •  9 האשמיאן •  10 דאי •   11 קטיבי •  12 רודבריאן • 13 קאבי •  14 טיימוריאן • 15 בורהאני • 16 אנאיאטי • 17 קזמיאן • 18 נבידקיה • 19 סדגהי • 20 נוסרתי • 21 מדנצ'י • 22 טלבלו • 23 שוג'אעי • מאמן: איבנקוביץ' | איראן |
עלי מבח'ות

עלי אחמד מבח'ות מוחסן עומראן אל-האג'רי (בערבית: علي أحمد مبخوت محسن عمران الهاجري, בתעתיק: עלי אחמד מבחות' מחסן עמראן אלהאג'רי; נולד ב-5 באוקטובר 1990 באבו דאבי שבאיחוד האמירויות הערביות) הוא כדורגלן אמירתי המשחק בעמדת החלוץ בקבוצת א-נסר מליגת העל של איחוד האמירויות הערביות ובנבחרת איחוד האמירויות. מבח'ות הוא מלך השערים בכל הזמנים של נבחרת איחוד האמירויות הערביות.
קריירת מועדונים

מבח'ות גדל במחלקת הנוער של אל-ג'זירה, והחל לשחק בקבוצה הבוגרת של המועדון בשנת 2008. הוא זכה עם המועדון בשלוש אליפויות, בגביעים, וסיים שלוש פעמים כמלך השערים של הליגה.
קריירה בינלאומית

ב-15 בנובמבר 2009 ערך מבח'ות את הופעת הבכורה שלו בנבחרת איחוד האמירויות הערביות, בתיקו 0-0 נגד נבחרת צ'כיה במשחק ידידות. ב-16 באוקטובר 2012 הבקיע את שערי הבכורה שלו בנבחרת, ארבעה שערים בניצחון 6-2 על נבחרת בחריין במשחק ידידות. הוא היה חלק מסגל הנבחרת בגביעי אסיה 2015 ו-2019. ב-10 באוקטובר 2019 הבקיע שלושער בניצחון 5-0 על נבחרת אינדונזיה במסגרת מוקדמות מונדיאל 2022, והפך למלך השערים בכל הזמנים של נבחרת איחוד האמירויות הערביות.
נכלל בסגל נבחרת איחוד האמירויות הערביות לטורניר גביע אסיה 2023.
תארים

אליפות איחוד האמירויות הערביות (3): 2010/2011, 2016/2017, 2020/2021
גביע הנשיא של איחוד האמירויות הערביות (2): 2010/2011, 2011/2012
גביע הליגה של איחוד האמירויות הערביות (1): 2009/2010
גביע המפרץ לאומות (1): 2013
הערות שוליים

↑  AFC Asian Cup 2023™ Qatar squad lists באתר הרשמי של קונפדרציית הכדורגל של אסיה, 4 בינואר 2024 (באנגלית)
| נבחרת איחוד האמירויות הערביות – גביע אסיה בכדורגל 2019 |
| --- | --- | --- |
|  1 ח'סיף •  2 סאלמין •  3 עבאס •  4 ח'לי. מובארכ •  5 ע. עבד א-רחמן •  6 ג'ומעה •  7 מבח'ות •  8 חסן •  9 אל-אחבאבי •  10 מטר •   11 ח'ליל •  12 ח'. אל-חמאדי • 13 אסמאעיל •  14 ח'לפאן • 15 א. אל-חמאדי • 16 מ. עבד א-רחמן • 17 עיסא • 18 סאלח • 19 א. אחמד • 20 ראשד • 21 ח'לפ. מובארכ • 22 א-שאמסי • 23 מ. אחמד • מאמן: זאקרוני |  1 ח'סיף •  2 סאלמין •  3 עבאס •  4 ח'לי. מובארכ •  5 ע. עבד א-רחמן •  6 ג'ומעה •  7 מבח'ות •  8 חסן •  9 אל-אחבאבי •  10 מטר •   11 ח'ליל •  12 ח'. אל-חמאדי • 13 אסמאעיל •  14 ח'לפאן • 15 א. אל-חמאדי • 16 מ. עבד א-רחמן • 17 עיסא • 18 סאלח • 19 א. אחמד • 20 ראשד • 21 ח'לפ. מובארכ • 22 א-שאמסי • 23 מ. אחמד • מאמן: זאקרוני | איחוד האמירויות הערביות |
| נבחרת איחוד האמירויות הערביות – גביע אסיה בכדורגל 2023 |
| --- | --- | --- |
|  1 ח'סיף •  2 אידריס •  3 סולטאן •  4 אל-האשמי •  5 סאלמין •  6 ראשד •  7 מבח'ות •  8 א-זעאבי •  9 על. סאלח •  10 לימה •   11 קאנדו •  12 אל-חמאדי • 13 אל-עטאס •  14 חמד • 15 נאדר • 16 עבאס • 17 עיסא • 18 רמדאן • 19 אבראהים • 20 א-רסאני • 21 ח. עבדאללה • 22 תווחיד • 23 עאדל • 24 א. עבדאללה • 25 עב. סאלח • 26 נאסר • מאמן: בנטו |  1 ח'סיף •  2 אידריס •  3 סולטאן •  4 אל-האשמי •  5 סאלמין •  6 ראשד •  7 מבח'ות •  8 א-זעאבי •  9 על. סאלח •  10 לימה •   11 קאנדו •  12 אל-חמאדי • 13 אל-עטאס •  14 חמד • 15 נאדר • 16 עבאס • 17 עיסא • 18 רמדאן • 19 אבראהים • 20 א-רסאני • 21 ח. עבדאללה • 22 תווחיד • 23 עאדל • 24 א. עבדאללה • 25 עב. סאלח • 26 נאסר • מאמן: בנטו | איחוד האמירויות הערביות |
פארופה

| --- | --- |

 
 מאכלים
 מוצא:  ברזיל 
 
פארופה (בפורטוגזית: Farofa) היא דייסת מניהוט מצוי או קמח תירס שמקורה באמריקה הדרומית ופופולרית במיוחד בברזיל.
כיום ניתן לקנות תערובת פארופה במרכולים אך מכינים אותה לרוב לפי מתכון משפחתי ביתי. [דרוש מקור]
את הפארופה ניתן להגיש במגוון רחב של תוספות, הכוללות בשר מעושן, קותל חזיר, בצל מטוגן ועוד. גודלם של גרגרי הפארופה משתנה בהתאם למתכון החל מגושים גדולים ועד לגודל של גרגרי מלח. לרוב מתכוני הפארופה טעם מעושן ומעט מלוח.
מתכונים ברזילאים מסורתיים דורשים כי קמח המניהוט יטוגן עם חמאה, מלח וחתיכות בייקון, עד להזהבה.
בפארופה משתמשים כתוספת לבשר, בעיקר בשר ברביקיו או תבשיל בשר. ניתן לפזרה מעל הבשר, לערבבה עם תוספות שונות כגון פייז'ואדה (תבשיל שעועית ובשר), אורז או סלט, או לאכלה כתוספת בפני עצמה. היא גם משמשת כמלית לבשר עוף ותבשילים אחרים, כשהיא מעורבת בצימוקים, אגוזים ופירות מתוקים כגון תפוח ובננה.
בורק-אן-ברס

בורק-אן-ברס (בצרפתית: Bourg-en-Bresse) היא עיר צרפתית, בירת מחוז אן שבחבל אוברן-רון-אלפ.
גאוגרפיה

העיר ממוקמת כ-66 קילומטרים מצפון לליון וכ-100 קילומטרים ממערב לז'נבה, במישור ברס שממערב להרי היורה, בגובה של 220–273 מטרים מעל פני הים. את העיר חוצה נהר הרייסוז, שנשפך בהמשך לסון. האקלים בעיר הוא אקלים יבשתי.
גאוגרפיה > תחבורה

העיר מקושרת לשתי אוטוסטרדות המחברות אותה לרשת הכבישים הארצית ולערים החשובות הקרובות – ז'נבה, ליון ודיז'ון. נכון ל-2009 סלולים בעיר כ-24 קילומטרים של שבילי אופניים. במרכז העיר נמצאת תחנת הרכבת, בה עוברים קו רכבת פרברית-אזורית המחבר את העיר לליון, וקו TGV מפריז לז'נבה. בעתיד צפוי שירות ה-TGV לעיר להשתפר בעקבות סלילת מסילה למהירויות גבוהות המתוכננת בין פריז לדיז'ון. בסמוך לעיר שדה תעופה קטן.
גאוגרפיה > גאוגרפיה עירונית

מרכז העיר הוא גם החלק העתיק והצפוף של העיר, מימי הביניים. בצפונו נמצא חניון ענק המשמש גם לירידים. סביבו טבעת כבישים ראשונה, לאורכה נמצאים חניונים, פארקים ומבני ציבור מודרניים. סביב הטבעת הראשונה, במרחק של 25–800 מטרים, נמצאת טבעת שנייה, חלקית, שעל קצה המערבי ממוקמת תחנת הרכבת. ככל שגדל המרחק ממרכז העיר יורדת צפיפות הבינוי. שטח העיר מחולק ל-17 רבעים.
מחוץ לעיר נמצאים פרוורים רבים ואזורי תעשייה.
היסטוריה

נמצאו שרידים מעטים המעידים על קיום התיישבות במקום כבר בתקופה הרומית, ככל הנראה חווה חקלאית.
בימי הביניים התפתח היישוב במקום והפך לעיר, ובמאה ה-15 נבחר על ידי שליטי האזור, דוכסי חבל סבויה, לשמש כבירת אזור ברס. בשנת 1505 הוחל בבניית מנזר וכנסייה גדולים, ביוזמת שליטי סבויה  ומרגרטה לבית הבסבורג, בת מלוכה אוסטרית הקבורה בעיר. בשנת 1535 בוצרה העיר, ביצורים שהוכיחו את עצמם בעת המצור שהטיל אנרי הרביעי, מלך צרפת, על העיר בשנת 1600, למשך שישה חודשים. בשנת 1601 עברה העיר, יחד עם האזור כולו, לידי צרפת, כחלק מהסכם שלום בין צרפת לסבויה.
במאות הבאות שמרה העיר על חשיבותה האזורית. בסוף המאה ה-19 חוברה לרשת הרכבות, כחלק מהתרחבות רשת מסילות הברזל בעקבות המהפכה התעשייתית.
ערים תאומות

לבורק-אן-ברס עיר תאומה אחת. היא מקיימת גם שיתופי פעולה עם ערים שונות באירופה ובצפון אפריקה.
גרמניה באד קרויצנאך, גרמניה (מ־1963)
גלריה

הכנסיה במנזר מימי הביניים
רחוב מרכזי בעיר, ברקע הקתדרלה
תחנת הרכבת
התיאטרון העירוני
פולוהי

פולוהי (באוקראינית: Пологи) היא עיר במחוז זפוריז'יה שבאוקראינה. נכון לשנת 2022, בעיר מתגוררים כ־18,000 תושבים.
היסטוריה

פולוהי הוקמה בסוף המאה ה-19 בזמן בניית מסילת רכבת שנועדה לחבר את נמל ים של ברדיאנסק עם דונבס וחרקוב.
ב-1928 שמו של היישוב שונה לצ'ובריבקה, על שמו של אחד הפעילים האוקראינים של המפלגה הקומוניסטית. ב-1937 ליישוב הוחזר השם הקודם פולוהי, שנה לאחר מכן קיבלה מעמד של עיר.
ב-5 באוקטובר 1941 העיר נכבשה על ידי הגרמנים, שוחררה על ידי הצבא האדום ב-17 בספטמבר 1943. בזמן הכיבוש בעיר נרצחו כ-700 אנשים (165 מתוכם ילדים), כאלף איש נלקחו לעבודות כפייה בגרמניה.
אוכלוסייה

אוכלוסיית פולוהי לפי שנים:
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  | שנה | מספר תושבים |
| 1 | 1939 | 12,944 |
| 2 | 1959 | 16,490 |
| 3 | 1970 | 20,048 |
| 4 | 1979 | 22,873 |
| 5 | 1989 | 25,336 |
| 6 | 2001 | 22,206 |
| 7 | 2005 | 21,103 |
| 8 | 2013 | 19,254 |
פלורנס פוסטר ג'נקינס (סרט)

| --- | --- |

כרזת הסרט בעברית
 בימוי:  סטיבן פרירס 
 הופק בידי:  מייקל קון, טרייסי סיוורד 
 תסריט:  ניקולאס מרטין, Julia Kogan 
 עריכה:  ולריו בונלי 
 שחקנים ראשיים:  מריל סטריפ (פלורנס פוסטר ג'נקינס) יו גרנט (סנט קלייר בייפילד) סיימון הלברג (קוסמיי מק'מון) ג'ון סשנס בריד ברנן ג'ון קוונה דייוויד הייג כריסטיאן מקיי אלן קורדונר סטנלי טאונסנד אוון סטיוארט נינה אריאנדה רבקה פרגוסון אליוט לוי 
 מוזיקה:  אלכסנדר דספלה 
 צילום:  דני כהן 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת, צרפת 
 חברת הפקה:  Qwerty Films, BBC Films, פאתה, פרמאונט 
 חברה מפיצה:  פרמאונט, הולו, דיסני+ 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  23 באפריל 2016 
 משך הקרנה:  110 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט ביוגרפי, דרמה קומית 
 תקציב:  29 מיליון $
 הכנסות:  56 מיליון $
 הכנסות באתר מוג'ו:   florencefosterjenkins
 אתר רשמי
 דף הסרט ב־IMDb
 
פלורנס פוסטר ג'נקינס הוא סרט ביוגרפי בריטי מסוג דרמה קומית שיצא לאקרנים בשנת 2016, בבימויו של סטיבן פריריס ונכתב על ידי ניקולס מרטין. בסרט מככבת מריל סטריפ בתפקיד פלורנס פוסטר ג'נקינס, יורשת, אשת חברה ופילנתרופית מניו יורק, שהייתה חובבת מוזיקה גדולה ודמות מרכזית בעולם המוזיקה בזמנה, שהתפרסמה כזמרת אופרה גרועה במיוחד. יו גרנט משחק את בעלה סנט קלייר בייפילד, שהוא גם אמרגנה ושחקן שייקספירי. חברי צוות אחרים כוללים את סיימון הלברג, רבקה פרגוסון ונינה אריאדנה.
עלילה

פלורנס פוסטר ג'ינקינס היא אשת חברה ניו יורקית, שירשה הון מאביה, ואותו היא מקדישה לתמיכה באמנים ומוסדות למוזיקה. היא הקימה את מועדון ורדי, יחד עם בעלה, ואמרגנה סנט קלייר בייפילד. השנה היא 1944 ובתחילת הסרט פלורנס אומרת על במת המועדון, שעכשיו בימי המלחמה, מוזיקה חשובה אפילו יותר. פלורנס וסנט קלייר גרים בנפרד. סנט קלייר גר בביתה של המאהבת שלו קתלין וות'רלי. פלורנס נדבקה בעגבת מבעלה הראשון, ונמנעת לחלוטין ממגע מיני עם סנט קלייר, כדי לא להדביק אותו. על מנת להילחם בהתפתחות המחלה היא לוקחת ארסן וכספית להם יש גם השפעות רעילות עליה.
פלורנס חוזרת ללמוד שירה עם קרלו אדוארדס (שהוא סגן המנצח של המטרופוליטן אופרה, ושוכרת את קוסמיי מק'מון שינגן בפסנתר בעודה שרה. מק'מון מופתע לגלות שפלורנס מזייפת נורא. סנט קלייר ואדוארדס מתנהגים כאילו פלורנס מוכשרת מאוד, ומזהירים את הצעיר שלא להגיד לה את האמת.
סנט קלייר מארגן עבורה קונצרט קטן, כשהוא בוחר בקפידה למי הוא מוכר כרטיס. חבריה הנאמנים מהמועדון מכבדים אותה, בעוד שאחרים לא יכולים להתאפק מלצחוק. סנט קלייר ומק'מון מצליחים להסתיר ממנה את הביקורת השלילית שספגה, ופלורנס מתגאה בהישגה. היא מקליטה את ההופעה ומחלקת לאנשים את התקליט כמתנה. כשהיא באה לחלק את התקליט למק'מון הם מתחילים לדבר ומק'מון מבין כי הוא מכבד ומעריך את פלורנס.
פלורנס ומק'מון ממשיכים בעבודתם המשותפת, ושיריה של פלורנס מגיעים לרדיו. אנשים מוצאים את השירים שלה למצחיקים במיוחד, למורת רוחו של סנט קלייר. סנט קלייר תוקף חבורת גברים שצוחקים על פלורנס בבר, וקתלין נפרדת ממנו מכיוון שהיא חשה מושפלת. פלורנס מחליטה להופיע לערב אחד בקרנגי הול. סנט קלייר מנסה לשכנע אותה לוותר על הרעיון, אבל היא בטוחה שזה הזמן המתאים לכך. מק'מון בתחילה מסרב בתוקף להופיע איתה שם, אבל סנט קלייר מצליח לשכנע אותו. הם מבינים כי יהיה עליהם להתמודד עם הקשיים שההופעה תערים עליהם, וכל זאת על מנת לגרום לפלורנס את הערב שרצתה בו.
אולם ההופעה מלא עד אפס מקום, ובקהל נמצאים אנשים כמו קול פורטר וטלולה בנקהד. כאשר פלורנס מתחילה לשיר, החיילים צוחקים ולועגים לה. פלורנס מפסיקה את ההופעה כאשר היא מבינה מה קורה. חבריה ומוקיריה נוזפים באלה הלועגים, ומעודדים אותה לשיר. פלורנס מעודדת מתמיכה בה, וממשיכה לשיר. בינתיים, עורך הניו יורק פוסט, מסרב להמשיך להאזין, ולא שועה לתחינותיו של סנט קלייר לא לכתוב כתבה מכוערת על פלורנס.
סנט קלייר ומק'מון מוצאים כל עותק של עיתון הפוסט וזורקים אותו לפח. הם מביאים לפלורנס אוסף של כתבות מחמיאות. אבל לאחר ששני גברים פונים אליה ואומרים לה להתעלם מהערות של העיתון היא מוצאת עותקים של העיתון וקוראת את הביקורת הקוטלת. היא מתעלפת במקום. פלורנס גוססת, סנט קלייר נמצא לצידה, והיא חולמת על רגעיה היפים על הבימה. לבסוף היא מציינת כי "אף אחד לא יוכל לטעון שהיא לא שרה". לאחר שאומרת זאת היא נרדמת ומתה בשנתה.