stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
חוק ההגירה של 1924
הרקע לחוק ההגירה של 1924

בסוף המאה ה-19 הוצעה בקונגרס חקיקה שתגביל את ההגירה על סמך מבחני ידיעת קרוא וכתוב. הנשיא קליבלנד הטיל עליה וטו. ב-1907 הסכימה ארצות הברית לא לחוקק חוק להגבלת ההגירה מיפן, בתנאי שיפן לא תנפיק דרכונים לפועלים יפניים המבקשים להגר לארצות הברית. הנשיאים טאפט ווילסון הטילו וטו על הצעות חוק דומות בראשית המאה ה-20, אך בשל החשש בארצות הברית לאחר המהפכה הבולשביקית נחקק ב-1917 חוק הגירה שהגביל את ההגירה מאסיה באופן משמעותי. החוק נועד אמנם להגביל את ההגירה מיפן, לאו דווקא מדרום אירופה ומזרח אירופה, אך הוא היה הראשון בשורת חוקים להגבלת ההגירה. חוקים אלו שברו מסורת ואידיאל אמריקאים בני מאות שנים, האידיאל לפיו יש לתת מקלט למהגרים על רקע רדיפות ומצוקה.
ב-1921 התקבל חוק בקונגרס האמריקאי חוק החירום להגבלת ההגירה (אנ'), שהביא להורדת מספר המהגרים מכ-800,000 בשנת-1921 לכ-350,000 מהגרים ב-1922, תוך העדפת מהגרים מצפון אירופה ומערבהּ. לאווירה העוינת להגירה תרמו גם רוח הבדלנות בארצות הברית, בעיקר מסוף מלחמת העולם הראשונה, וכן האאוגניקה – "מדע" השבחת הגזע – שחסידיו הטיפו להגבלת ההגירה ולשינוי צביונה באמצעות מכסות שייכפו על אומות שנחשבו נחותות מטבע בריאתן. בהתאם לתפיסותיהם הגזעניות, הם תבעו לחסום את ההגירה לארצות הברית בפני מהגרים מאירופה הדרומית והמזרחית.
בחודש מאי 1924 שיתפו פעולה סנטורים דמוקרטים מדרום ארצות הברית עם ראשי עיריות בחוף המערבי (לוס אנג'לס וסן פרנסיסקו) בנושא שחצה נאמנויות מפלגתיות: הגבלת ההגירה מהמזרח הרחוק וממזרח אירופה. מנהיגים בכל ארצות הברית התנגדו להגירה זו וזכו לתמיכה ציבורית: חברי קונגרס, מושלים, שופטים. קולות בודדים מחו על עוינותו של הקונגרס כלפי ההגירה ותבעו הסרת אמות-מידה של מוסר, רמת-משכל והתאמה חברתית, אינטגרציה במגורים ובחינוך, וכן ביטול ההכרזה שמהגרים אלו אינם רצויים מבחנה מוסרית. תביעות אלו היו נחלתו של מיעוט ליברלי וחסרו תמיכה בדעת הקהל בארצות הברית.
חוק ההגירה של 1924

ב-26 במאי 1924 עבר החוק להגבלת ההגירה בהצבעה בשני בתי הקונגרס. החוק קבע שמכל מדינה יורשו להגר לארצות הברית רק 2% מסך בני אותו לאום שישבו בארצות הברית ב-1890. הייתה זו החמרה של תנאי ההגירה שקבע החוק משנת 1921 - 3% מסך בני אותו הלאום שישבו בארצות הברית בשנת 1910. החוק לא כוון במפורש נגד יהודים, אך הם היו אחת המטרות הברורות שלו, והם היו אלו שנפגעו ממנו יותר מכל. בחוקים נגד ההגירה הוגבלה ההגירה ממדינות מזרח אירופה, ושיעור היהודים מקרב המבקשים להגר לארצות הברית ממדינות אלה היה מכריע באותה תקופה, עקב האנטישמיות, הרדיפות ומצבם הכלכלי הגרוע. על כן היה ברור שהחקיקה נועדה לעצור את הגירתם לארצות הברית.
תוצאות

מספר היהודים שהורשו להגר לארצות הברית על פי החוק נקבע ל-2.1% ממספר היהודים שישבו בארצות הברית ב-1890. כיוון שב-1890, לפני ההגירה הגדולה, היה שיעורם של היהודים בארצות הברית זעום, הרי שפירושו המעשי של החוק היה סגירה כמעט מוחלטת של שערי ארצות הברית בפני יהודים. בהתייחסו להגירה מדרום מזרח אסיה אמר סנטור היירם ג'ונסון מקליפורניה: "קליפורניה הצליחה סוף סוף במאבק להגנה על עצמה ולשימור עצמה... פעלנו לפי זכותנו... מדיניות קליפורניה היא כעת מדיניות כל האומה."
אכיפת החוק

מיליוני מהגרים שביקשו להיכנס לארצות הברית נדחו דרך מסלול הפיקוח רב השלבים של הממשל, סוכנויותיו ושגרירויותיו. עוד בנמל היציאה לאמריקה המתינו פקידי משרד ההגירה והקונסוליה האמריקאית וניפו את המהגרים על סמך גזעם או לאומיותם, על סמך מה שכונה "פגמים אישיים בגוף וברוח", וכן על סמך דעות אישיות או מצב כלכלי וחברתי. הסלקציה המחמירה בקונסוליות האמריקניות בארצות המוצא גרמה לכך שרוב המהגרים נפסלו כבר בארצות המוצא ולא בנמלי ארצות הברית עצמה. לנוהל זה היו השלכות רבות וסותרות: מחד, מהגרים שידעו שייפַסלו עוד בקונסוליה, ניסו להגיע לארצות הברית בסתר; מאידך, אישורי הגירה ניתנו לעיתים גם במקרים גבוליים, בשל ההגדרה המעורפלת וחסרת האחידות של המושגים "חבר בארגון אנרכיסטי", "אשם בשחיתות מוסרית" או "בעל מום נפשי".
בנוסף להגבלת ההגירה על פי המוצא, נקבעו בנמלי הכניסה לארצות הברית מבחני כניסה שהקלו על מהגרים מצפון אירופה וממערב אירופה. מהגרים ממדינות בעלות תרבות ומנטליות שונה התקשו במבחנים אלה, בעוד שמהגרים מסקנדינביה ומבריטניה הצליחו יותר, בזכות החינוך הציבורי המפותח והמנטליות הדומה לזו שבארצות הברית. האווירה בעת מבחני הכתיבה הקשתה על הנבחנים. המהגרים שהגיעו לנמלי הקליטה בארצות הברית היו מבולבלים, עייפים ומפוחדים, לאחר שעברו אלפי קילומטרים בתנאים קשים. הם היו רעבים ועייפים, רבים מהם לא הבינו את שפת המבחן ואת מטרתו, וספק אם הבינו את הנדרש מהם. המבחן היה חסר-ערך כמודד אינטליגנציה, אך הוא הכשיל מהגרים רבים ממדינות מזרח אירופה ודרום אירופה.
קשיים באכיפת החוק

בפני משרדי הפנים וההגירה עמדו מספר קשיים באכיפת החוק: 

1. מספר מדינות מזרח אסיאניות לא נכללו בחוק, ועל כן עברו רבים למדינה ממנה הייתה ההגירה לארצות הברית חוקית. בנוסף לכך, העביר הקונגרס חוקים מיוחדים לקליטת מהגרים מעל למכסה או להוצאתן של קבוצות אוכלוסייה מסוימות מתחולת החוק (על סמך תעסוקה מקצועית, למשל). 

2. אופייה הגאו-פוליטי של ארצות הברית הקשה על מניעת הגירה לא-חוקית. גבולה בדרום ובצפון נמשך לאורך אלפי קילומטרים ותנאי השטח שלו קשים לפיקוח. 

3. איתור מהגרים לא חוקיים דרש שיתוף פעולה של רשויות מקומיות ומדינתיות, ואלה לא ששו לכך, כי החשיבו זאת כחדירה של הממשל הפדרלי לתחומי סמכויותיהן. מיליוני דולרים הוצאו על מנת למצוא דרך יעילה לעצור את המהגרים הלא חוקיים, אך לשווא. אלפי ערים ומחוזות הציעו מקלט למהגרים לא חוקיים. עובדים בסחר הבינלאומי, סטודנטים ותיירים כביכול, הגיעו לארצות הברית ונעלמו בה. ב-1924 ערקו לארצות הברית 38,000 ספנים שספינות המסחר שלהם עגנו בנמלי ארצות הברית, ב-1925 היה מספרם 20,000, ולאחר מכן היו עוד אלַפים מדי שנה, גם בתקופות בהן הייתה ההגירה בשפל. 

4. רשויות ההגירה של ארצות הברית התקשו להסביר מדוע על פי החוק אסורה הגירתם של משכילים מבוססים ממזרח אסיה וממזרח אירופה, בעוד לעניים אנגלו-סקסיים ומקסיקנים מותר להגר. 

5. לעיתים לא הסכימו מדינות המוצא לקלוט את המהגרים שגורשו.
כך נשארו בארצות הברית עשרות אלפי מהגרים לא חוקיים, וזאת בידיעת רשויות ההגירה, שחסרו כלים לאיתורם או לגירושם. ולמרות זאת, אלפי מהגרים לא חוקיים גורשו מארצות הברית כל שנה על סמך חוקי ההגירה. מספר המגורשים גדל כל שנה. ב-1921 גורשו 4,500 מהגרים ובשנת 1931 - 18,000.
השלכות החוק

לקבלת החוק הייתה תהודה רבה. השגריר היפני נקרא לארצו וממשלת יפן יצאה בהכרזה כי "החקיקה מפלה": החוק הוא לא רק הפרת הסכם הסחר והספנות בין יפן וארצות הברית, והפרה של ההסכם הג'נטלמני (1907), אלא גם אפליה של אזרחים יפניים ופגיעה במעמדה הבינלאומי של יפן. החוק תרם לערעור האמון בין יפן לארצות הברית, למדיניותה התוקפנית של יפן במזרח הרחוק בשנות השלושים ובעקיפין - לעימותה של יפן עם ארצות הברית ב-1941.
אך לחוק היו השלכות חמורות גם לגבי היהודים: מכסות ההגירה צמצמו כמעט לאפס את ההגירה מדרום אירופה וממזרחה. השערים נסגרו בפני פליטים יהודים שביקשו לברוח מאירופה בסוף שנות השלושים. עקב המכסות הקבועות בחוק לא התאפשר להם להגר גם בשנים בהן המכסות של מהגרים מצפון אירופה וממערבהּ לא נוצלו במלואן. מ-1924 עד פרוץ מלחמת העולם השנייה מנעו מכסות ההגירה כניסה של 6 מיליון מהגרים מדרום אירופה, ממרכזה וממזרחה. למשל, בשנה שהסתיימה בסוף יוני 1936 נכנסו לארצות הברית כ-36,000 מהגרים בלבד.
ראו גם

תוכנית אלסקה
לקריאה נוספת

עמיצור אילן, חברה, ממשל ופוליטיקה בארצות הברית במאה ה-20 (ירושלים: אקדמון, 1994)
סטיבן ג'יי גולד, אין מידה לאדם (תל אביב: דביר, 1992)
ויליאם ג'יימס, החוויה הדתית לסוגיה (י-ם: מוסד ביאליק, 1969)
Dictionary of American History, 6 VOLS
Handlin, O., Immigrants (Englewood Cliffs: Prentice Hall, 1959)
Hofstadter, R., ET. AL., The American Republic (Englewood Cliffs: Prentice Hall, 1959)
The New York Times, 23-25 May, 1924.
Young, D., American Minority Peoples (New York: Harper and Brothers, 1932)
הערות שוליים

↑  ניו יורק טיימס, 27.5.1924
↑  The problem of the third generation immigrant, Hansen, Marcus Lee, 1892-1938.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007403069405171  LCCN: nr91008416  VIAF: 180153891   WorldCat (עם VIAF): 180153891
שימוש תהילים

| --- | --- |

 מידע כללי
 שפת המקור:  עברית 
 
שימוש תהילים הוא ספר העוסק בענייני קבלה מעשית כשהוא מפרט כיצד להשתמש בכל אחד ואחד מפרקי ספר תהילים למטרות כרפואה, הגנה לילד וליולדת, והצלחה.
זמן ומחבר הספר

הספר נכתב במאה השמינית או התשיעית לספירה[דרוש מקור]. הרשב"א בתשובה כותב על הספר שהוא מוסכם בידי גדולי ישראל אך ללא אזכור שם מחברו: ”שמוש תלים שמוסכם ביד גדולי ישראל”.
יש מי שייחסו את כתיבת הספר לרב האי גאון, אך ייחוס זה אינו מוסמך ואינו מתיישב עם דברי רב האי גאון.
תוכן הספר

כאמור, הספר מכיל קטע קצר על כל פרק למה הוא מועיל, בחלק מהפרקים מופיע גם הסבר איזה פעולות יש לעשות על מנת לזכות בכך. כך לדוגמה מופיע במזמור ה':
ולמצוא חן אם יש לך עבודה גבי שלטון קח שמן זית ואמור אותו ג׳ פעמים בזריחת השמש ובביאת השמש ותמשח פניך ידיך ורגליך:
במזמור יא נכתב כך:
בי״י חסיתי, זה המזמור הוא טוב נגד רוחות רעות ואנשים רעים וסכנות:
תוכן הספר > היחס לספר

רבי אברהם אבולעפיה בספרו גן עדן גנוז כותב ומוכיח נגד אותם שהכחישו את אמיתות ספר השימוש וספרים נוספים: ”ואמנם כתבתי כל זה בזה החיבור כדי לסתום פי המכחישים דרכי צירוף האותיות ועניניהם ומלעיגים על כל מה שבא מזה, באותיות דר' עקיבא ובספר הבהיר ובספרי השמוש הנקרא שמוש תורה ושמוש תילים, מצירוף השמות ומהוצאתם ממקומות ידועים, ומפרקי היכלות דר' ישמעאל ומשאר ספרים שהם ממינם ובמדרשות אין להם חקר” (אצר עדן הגנוז, אוצר חלק ב' עשרים ושתים אותיות יסוד).
שימוש תורה

ספר שימוש תורה דומה בתוכנו לספר שימוש תהילים, כשהוא מפרט על חלק מפסוקי התורה כיצד ניתן להשתמש בהם לצורך רפואות שונות וכדומה. בשער הספר נכתב כך: ”ספר שמוש התורה הנקרא מעין החכמה, כולל כל הסגולת ושמות הקדושים ושמות המלאכים היוצאים מהפסוקים שבתורה” ().
הרמב"ן באחת מדרשותיו, אותה דרש לפני המלך והשרים בסרקוסטא, הזכיר את הספר בדבריו:
עוד התורה מאירת עינים בדברים גדולים, גדולים מכל אלו, היא החכמה הנעלמת מעיני כל חי ורחבה מני ים, והוא שכל התורה כולה שמותיו של הקב״ה, שבכל פרשה ופרשה שבה השם שבו נוצר הדבר או שנעשה בו או שנתקיים אותו ענין בו, ויש במקצת זה ספר והוא הנקרא שמוש תורה, שמפרש בפרשיות שמוש כל אחת מהן והשם היוצא ממנה והיאך יוצא ממנה והיאך משתמשין בה, אבל יש לנו קבלה שיותר ממה שכתוב בספר ההוא הם שמות, כל התורה כלה מבראשית ועד לעיני כל ישראל כולה שמות... ודבר נודע לרבים כי מפסוק "ויסע" (שמות י״ד י״ט) יוצא שם של שבעים ושתים אותיות, שבו משתמשין חסידי ישראל להמית ולהחיות לנתוש ולנתוץ להאביד ולהרוס לבנות ולנטוע
בספר מגלה עמוקות כתב כי ספר שימוש תורה הוא סודות שגילו המלאכים למשה:
ויש י"א פסוקים שמתחילים בנ' ומסיים בנו"ן, שגילו המלאכים למשה בספר שימוש תורה בפרשת מצורע, שהם טובים לבטל הכשפים בשעת הבדלה
החיד"א בספרו שם הגדולים כתב כי ראה ספר זה בכת"י.
הערות שוליים

↑  שו"ת הרשב"א, חלק א', סימן תי"ג
↑  ספר זרע ברך חלק שלישי, הובא בספר רב פעלים לר' אברהם בן הגר"א, עמ' 130.
↑  ראו תשובות הגאונים החדשות, סימן קט"ו, אשר מתנגד לשימוש לקבלה מעשית, בשמות ומעשים אחרים.
↑  ראו צילום כתב היד באתר הספרייה העברית
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007308857305171  VIAF: 1158066624208432415   WorldCat (עם VIAF): 1158066624208432415 
תוכן הספר "שימוש תהילים". לחצו על התמונה לדפדוף בספר מעמוד 3
ריצ'רד דונר

| --- | --- |

 לידה:  24 באפריל 1930 הברונקס, ארצות הברית 
 פטירה:  5 ביולי 2021 (בגיל 91) לוס אנג'לס, ארצות הברית 
 שם לידה:  Richard Donald Schwartzberg 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  1957–2009 (כ־52 שנים) 
 בן או בת זוג:  לורן שולר דונר (1985–?) 
 פרסים והוקרה:  פרס הוגו להצגה הדרמטית (1979)  כוכב בשדרת הכוכבים בהוליווד 
 פרופיל ב-IMDb
 
ריצ'רד דונר (באנגלית: Richard Donner;‏ 24 באפריל 1930 – 5 ביולי 2021) היה במאי קולנוע יהודי-אמריקאי ומפיק בחברת הפקות שבבעלותו ובבעלות אשתו, לורן שולר דונר.
על אף שדונר ידוע כבמאי הסרט "אות משמיים" (The Omen, שנעשה לו עיבוד מחודש בשנת 2006), סדרת סרטי "נשק קטלני", והסרט "הגוניס", הוא מפורסם ביותר בעקבות יצירת סרט הקומיקס המודרני הראשון, "סופרמן: הסרט", בכיכובו של כריסטופר ריב. ההשפעה הרחבה של הסרט עזרה במידה רבה לבסס את ז'אנר הפנטזיה כסוגה קולנועית מכובדת.
ביוגרפיה

דונר נולד כריצ'רד דונלד שוורצברג ברובע הברונקס, ניו יורק, להייטי ופרד שוורצברג, ולו אחות בשם ג'ואן. הוא החל לעבוד כבמאי פרסומות ובסוף שנות ה-50 עבר לבימוי סדרת המערבונים בכיכובו של סטיב מקווין, "Wanted: Dead or Alive".
דונר שימש כבמאי ליותר מ-25 סדרות טלוויזיה, בהן "הנמלט" (הסדרה המקורית לסרט בכיכובם של האריסון פורד וטומי לי ג'ונס), "האיש השווה מיליונים", "קוז'אק", "סיפורים מהצד האפל", ופרק מפורסם מ"אזור הדמדומים" שנקרא בשם "Nightmare at 20,000 Feet".
בשנת 1978 דונר התעקש ליצור סרט סופרמן רציני מאשר סרט קאמפ. החלטה זו היוותה השראה ליוצרים מאוחרים יותר כטים ברטון ("באטמן"), בריאן סינגר ("סופרמן חוזר"), סם ריימי ("ספיידרמן") וכריסטופר נולאן ("באטמן מתחיל", "האביר האפל") בבואם ליצור סרטים המבוססים על קומיקס.
בשנת 2006, כמעט שלושים שנה לאחר צאת הסרט "סופרמן 2" – סרט שאותו ביים דונר בו זמנית יחד עם סרט "סופרמן" הראשון אך פוטר בטרם סיים את עבודתו עליו – יצא הסרט בגרסתו של דונר הודות להשפעתם הרבה של מעריצי הקומיקס, בשם "סופרמן 2: הגרסה של ריצ'רד דונר." הסרט כלל 15 דקות נוספות ועריכה שונה לגמרי מזו של הבמאי ריצ'רד לסטר. הסרט זכה לביקורות טובות ולהצלחה רבה ובעיני רבים אף נחשב ליותר טוב מהסרט "סופרמן 2" המקורי.
ב-5 ביולי הלך לעולמו והוא בן 91 במותו.
פילמוגרפיה

1961 – "X-15"
1968 – "Salt and Pepper"
1969 – "לולה: אהבה אסורה" Twinky
1976 – "אות משמיים" The Omen
1978 – "סופרמן: הסרט" Superman: The Movie
1980 – "סופרמן 2" Superman II, אף על פי שלא ניתן לו קרדיט
1980 – "מהלכים פנימיים" Inside Moves
1982 – "הצעצוע" The Toy
1985 – "הגוניס"
1985 "ליידי נץ" – Ladyhawke
1987 – "נשק קטלני" Lethal Weapon
1988 – "מארח השדים" Scrooged
1989 – "חסינות דיפלומטית" Lethal Weapon 2
1992 – "על כנפי החלום" Radio Flyer
1992 – "נשק קטלני 3" Lethal Weapon 3
1994 – "מאבריק" Maverick
1995 – "מתנקשים" Assassins
1997 – "תאוריית הקשר" Conspiracy Theory
1998 – "נשק קטלני 4" Lethal Weapon 4
2003 – "טיימליין" Timeline
2006 – "16 רחובות" Blocks 16
2006 "סופרמן 2: הגרסה של ריצ'רד דונר" – Superman II: The Richard Donner Cut.
הערות שוליים

↑  הבמאי ריצ'רד דונר ("סופרמן", "נשק קטלני", "הגוניס") הלך לעולמו בגיל 91, באתר וואלה, 5 ביולי 2021
↑  תמר גלבץ, חסמבה משופרת בחוף המערבי, כל העיר, 22 בנובמבר 1985
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007284666605171  PLWABN: 9810702660605606  BIBSYS: 90923505  BNE: XX1166784  BnF: cb13986371k (data)  CiNii: DA10422121  GND: 137524137  ISNI: 0000 0001 1450 6713  LCCN: n85151567  NKC: xx0053672  NLA: 35363170  NLK: KAC201229049  NTA: 072479515  RERO: 02-A006029819  SELIBR: 278290  SUDOC: 076710955  Trove: 926135  VIAF: 85646347   WorldCat (עם VIAF): 85646347
נאורו

רפובליקת נאורו (באנגלית: Republic of Nauru; בנאורית: Ripublik Naoero) היא מדינת אי במיקרונזיה שנמצאת בדרום האוקיינוס השקט. זוהי מדינת האי העצמאית הקטנה ביותר בעולם מבחינת אוכלוסייה ושטח. (מקום שלישי בשני הגורמים). נאורו נמצאת כ-4,000 ק"מ דרום־מערבית להוואי, ושכנתה הקרובה ביותר היא האי בנבה, המהווה חלק ממדינת קיריבטי. נאורו היא המדינה היחידה בעולם שאין לה עיר בירה רשמית, אך יארן, היישוב השלישי בגודלו במדינה (אחרי אריג'ג'ה ומננג), נחשבת לעיר הבירה בפועל, מכיוון ששם נמצאים מוסדות הממשלה של מדינת נאורו.
נאורו מאוכלסת במיקרונזים ופולינזים. מדינה זו סופחה לאימפריה הגרמנית והייתה לקולוניה שלה במאה ה-19, ולאחר מלחמת העולם הראשונה הפכה לטריטוריית מנדט שנשלטה על ידי אוסטרליה, ניו זילנד והממלכה המאוחדת. במהלך מלחמת העולם השנייה נכבש האי על ידי יפן, ואחרי המלחמה, שבה נאורו להיות שטח נאמנות. את עצמאותה קיבלה ב-1968.
נאורו שוכנת על אי סלעי המכיל מרבצי זרחה רבים. עיקר הפעילות הכלכלית בנאורו החלה בשנת 1907 והייתה יצוא תרכובת זו ממכרות באי. סביבת האי נפגעה באופן חמור מכריית-יתר. בנוסף, הקרן שהוקמה לניהול נכסי האי ירדה באופן משמעותי בערכה, דבר שהוביל למשבר כלכלי חמור. ממשלת נאורו נקטה באמצעי חקיקה לא שגרתיים להשגת הכנסות. בשנות ה-90 של המאה ה-20 הייתה נאורו למקלט מס ומרכז הלבנת הון. מאז 2001 הסכימה נאורו לקבל עזרה מאוסטרליה. בתמורה לסיוע זה, הוקמו על האי מרכזים למבקשי מקלט באוסטרליה, ואלה פעלו ברצף עד תחילת 2008 הם נפתחו שוב ב־2012.
דגלה הוא רקע כחול עם קו צהוב שלצדו כוכב, הדגל מייצג את סמיכותה של נאורו (הכוכב) לקו המשווה (הקו הצהוב), הכחול מייצג את האוקיינוס.
פוליטיקה

נאורו היא רפובליקה שבה שיטת בחירת הממשלה היא פרלמנטרית. הנשיא הוא גם ראש המדינה וגם ראש הממשלה. בפרלמנט ישנם 18 חברים, הנבחרים מדי 3 שנים. הפרלמנט בוחר נשיא מבין חבריו, שממנה ממשלה בת 5 או 6 אנשים. בנאורו אין צורה רשמית של מפלגות פוליטיות; המועמדים ניגשים כעצמאיים. 15 מ-18 חברי הפרלמנט היום עצמאיים, והבחירות לפרלמנט נעשות לעיתים קרובות בדרך של שבטים מורחבים. שְלוש המפלגות שהיו פעילות בפוליטיקה של נאורו הן: המפלגה הדמוקרטית, מפלגת נאורו הראשונה ומפלגת המרכז.
מאז 1992, ממשלת נאורו היא האחראית על המועצה של האי נאורו. כוח המועצה צומצם ונושאים מסוימים הועברו לסמכות הממשלה הלאומית. שליטתה של מועצת האי התמקדה במאמצים לגבי נושאים מצומצמים הקשורים בנאורו. החברים במועצת האי נאורו לא יכולים בעת ובעונה אחת למלא מקום גם בפרלמנט של האי. חוקי החזקה בקרקע של נאורו אינם רגילים: לכל אזרח נאורו יש זכויות מסוימות לגבי כל שטח באי, המוחזק על ידי משפחות ויחידים; לממשלות ולחברות אין שטח והן חייבות לחכור את השטח מבעליו. אנשים שאינם אזרחי נאורו אינם יכולים להחזיק באדמה.
לנאורו יש מערכת חוקים מסובכת. בראש בית המשפט העליון עומד השופט העליון שהוא החשוב ביותר בנושאי החוק. בנושאים אחרים, מערערים לבית המשפט לערעורים, המונה 2 שופטים. הפרלמנט לא יכול לשנות את החלטות בית המשפט, אך לגבי פסיקה של בית המשפט לערעורים ניתן לפנות לבית המשפט העליון של אוסטרליה. דבר זה קורה רק לעיתים נדירות. בתי המשפט מורכבים מבתי משפט אזוריים ובתי משפט לענייני משפחה, בראש כל אחד מהם יושב שופט שלום מקומי, שהוא גם הרשם של בית המשפט העליון. לבסוף, יש שני גופים דמויי בתי משפט: מועצה לערעורים ציבוריים והמועצה לערעורי משטרה, שניהם מנוהלים בידי הנשיא העליון.
לנאורו אין כוחות צבא חמושים; תחת הסכמה בלתי רשמית, הגנתה היא באחריות אוסטרליה. יש כוח משטרתי קטן בפיקוחם של האזרחים.
פוליטיקה > מחוזות נאורו

נאורו מחולקת ל-14 מחוזות המחולקים ל-8 מחוזות בחירות.
פוליטיקה > יחסי חוץ

מאז עצמאותה ב-1968, הצטרפה נאורו לחבר העמים הבריטי כחברה מיוחדת, והייתה לחברה מלאה ב-2000. מדינה זו חברה בפורום איי האוקיינוס השקט, בתוכנית הסביבתית של דרום האוקיינוס השקט, בוועידת האוקיינוס השקט ובוועידת יישום מדעי כדור הארץ של דרום האוקיינוס השקט. הפרויקט של ארצות הברית להפחתת הקרינה מפעיל מתקן לבקרת האקלים באי.
לנאורו ולאוסטרליה קשרים הדוקים. נוסף להסכם בלתי רשמי להגנה, תזכיר ההבנה של ספטמבר 2005 בין שתי המדינות מעניק לנאורו עזרה כספית וסיוע טכנולוגי, שר להכשרת תקציב כלכלת נאורו וייעוץ בנושאי בריאות וחינוך. הסיוע הזה מיועד למחפשי מקום מפלט בנאורו בעת שפנייתם לכניסה לאוסטרליה נבדקת. נאורו משתמשת בדולר אוסטרלי כמטבע הרשמי.
נאורו ניצלה את היותה חברה באומות המאוחדות על מנת לקבל תמיכה כלכלית מטאיוואן ומהרפובליקה העממית של סין על ידי שינויים בעמדתה בעניין הסטטוס הפוליטי של טאיוואן. ב-21 ביולי 2002, חתמה נאורו על הסכם לביסוס יחסי החוץ שלה עם הרפובליקה העממית של סין. מהלך זה גרם לסין להבטיח תמיכה בסך 60 מיליון דולרים אמריקאיים לנאורו. בתגובה ניתקה טאיוואן את קשריה עם נאורו יומיים לאחר מכן. התחלת ביסוס מחדש של קשרי נאורו עם טאיוואן, הביאה ליצירת קשרים ב-14 במאי 2005, ולניתוק קשרים דיפלומטיים עם סין ב-31 במאי באותה השנה.
פוליטיקה > יחסי חוץ > יחסים עם ישראל

בין מדינת ישראל והרפובליקה של נאורו קיימים יחסים דיפלומטיים רשמיים נכון לשנת 2023, וכן שיתוף פעולה מגוון בנושאים שונים. בתמורה מדינת ישראל מעניקה לנאורו סיוע כספי. את ישראל מייצג בנאורו שגריר שאינו תושב, בעוד שאת נאורו בישראל מייצג הקונסול הכללי ואיש התקשורת הישראלי, דוד בן בסט. המדינה נחשבת, בדומה למדינות איים נוספות באוקיינוס השקט כגון איי מרשל, מיקרונזיה ופלאו, כתומכת עקבית של מדינת ישראל בגופים בין-לאומיים, לרבות האו"ם.
ב-2019 הודיעה נאורו על הכרתה בירושלים כבירת מדינת ישראל. דבר זה נזקף לזכות חבילת סיוע שהעבירה מדינת ישראל לנאורו על סך 200,000.
גאוגרפיה

נאורו היא אי דמוי אליפסה השוכן באוקיינוס השקט, במרחק 42 קילומטרים דרומית לקו המשווה. האי מוקף שונית אלמוגים החשופה לגאות ושפל קלים. השונית חוצצת בין החוף החולי למים העמוקים. נוכחות השונית מנעה בניית נמל ים. כמו כן נבנו 16 תעלות מלאכותיות בשונית על מנת לאפשר לסירות קטנות לגשת לאי. לאי רצועת חוף ברוחב 150–300 מטרים. צוקי אלמוגים מקיפים את הרמה המרכזית של האי. שיא הרמה הוא 65 מטר מעל פני הים. האזורים היבשתיים הפוריים היחידים הם רצועות החופים הצרות, שם מצליחים לצמוח דקלי קוקוס. אדמת האי מוקפת ברצועת מים רדודים ושקטים (שנוצרה בגלל השונית שמקיפה את האי), ובה גדלים עצי בננה, אננס, ירקות, עצי "פנדנוס טקטוריוס" (Pandanus tectorius) ועצים מקומיים מטופחים. האוכלוסייה של האי מרוכזת ברצועות החוף.
נאורו הוא אחד משלושת איי הזרחה באוקיינוס השקט. השניים האחרים הם בנאבה Banaba (השייך לקריבטי) ומקאטיאה Makatea (השייך לפולינזיה הצרפתית). בנאורו מאגרי הזרחה כמעט וכלו לחלוטין. המכרות במרכז האי הותירו שטח גירי חשוף ושומם. מאה שנות חפירות הסירו והחריבו ארבע חמישיות משטח האי. לכרייה הייתה השפעה גם על השטח הימי מסביב לאי, כיוון שהגיעו 40% יותר אוניות לאי וכך סתמו אותו בטין.
באי כמות מוגבלת של מים מתוקים. על הגגות מוצבים מכלים לאגירת מים, אך אנשי האי לרוב מסתמכים על המתקן הישן להתפלת מי ים. אקלימה של נאורו הוא חם ולח מאוד לאורך כל השנה בשל סמיכות האי לקו המשווה ולים. האי מושפע מגשמי מונסון בין נובמבר לפברואר. בהופעת הגשמים ישנן תהפוכות רבות והם מושפעים מאל ניניו, עם מספר בצורות שנרשמו באזור. טווח הטמפרטורות באי הוא בין 26 ל-35 מעלות צלזיוס במהלך היום ו-25 עד 28 בלילה. כמדינת אי, נאורו חשופה לפגיעות אקלימיות ולשינויים בגובה פני הים, אך אינה ערוכה להתמודד עם בעיות אלה. לפחות 80% משטח האי הוא הררי וגבוה מספיק, אך אזור זה אינו ראוי למגורים עד יישום תוכנית שיקום מכרות הזרחה.
יש 16 מינים מקומיים של צמחים וסקולריים באי, אף אחד מהם איננו אנדמי. מינים מיובאים השייכים לקוקוס גרמו להפרעה בצמחייה המקומית. אין שום יונק מקומי של האי; יש כמה ציפורים, חרקים וסרטני אדמה מקומיים. כמו כן, הוכנסו לאי עוד מספר בעלי חיים, כגון חתולים, כלבים ותרנגולות.
כלכלה > הרכב התוצר

כריית פוספטים: הכלכלה מבוססת על כריית פוספט, יצוא של פוספט המספק את ההכנסה היחידה של האי, מלבד השקעות בחו"ל. כ-2 מיליון טון של פוספט בדרגה גבוהה נכרים מדי שנה. מרבצי הפוספט ימוצו כנראה עד סוף המאה הזו.
חקלאות: פירות גדלים על ידי יחידים בקנה מידה קטן מאוד, לצריכה ביתית.
דיג: הממשלה מקווה לפתח תעשיית דיג מקומית. תאגיד הדיג של נאורו הוקם בשנת 1979.
תיירות: מועטה. כ-200 תיירים בשנה.
אנרגיה: הגנרטורים של תאגיד Nauru Phosphate מספקים חשמל מלא.
דמוגרפיה

מבין תושבי האי, כ-58% הם ילידי נאורו, 26% נוספים הם מאיים אחרים באוקיינוס השקט, 8% סינים ו-8% אירופאים. השפה הרשמית של נאורו היא ניב מובהק של שפות האוקיינוס השקט. אנגלית מדוברת בהיקף נרחב והיא שפת הממשלה והמסחר. נכון ל-2023 חיים בה 12,000 תושבים.
הדת העיקרית הקיימת באי היא הנצרות (מהם שני שלישים פרוטסטנטים ושליש אחד קתולים). כמו כן, יש כמות בהאים לא מעטה. החוקה תומכת בחופש דת; עם זאת, הממשלה מגבילה חופש זה ומגבילה את המצוות של המורמונים ושל עדי יהוה. רוב הזרים עובדים בתאגידי הזרחה של נאורו.
למעבר לתזונה מערבית יש כמה השפעות שליליות על החברה. אחוזי ההשמנה בנאורו הם מהגבוהים בעולם, עם 90% מהמבוגרים הנמצאים במצב של השמנת יתר. לנאורו יש את האחוז הגבוה ביותר של סוכרת מסוג 2, ויותר מ-40% מהאוכלוסייה סובלים מהמחלה. תוחלת החיים הממוצעת בנאורו ירדה ל-58 שנים לגברים ו-65 שנים לנשים.
האוריינות באי היא 97%, החינוך הוא חובה מגיל 6 עד 15 ועוד שנתיים שאינן חובה. יש קמפוס של האוניברסיטה של דרום האוקיינוס השקט (USP) על האי; לפני בניית הקמפוס, התלמידים טסו לאוסטרליה על מנת ללמוד באוניברסיטה.
הריבוי הטבעי באי הוא 1.9%.
תרבות

נאורו ירשה מיורדי הים המיקרונזים והפולינזים את האמונה באלוהות האישה ובשד האדמה (הנקרא באי Buitani). שניים מ-12 השבטים המקוריים של האי נכחדו במאה ה-20. יום אנגם (חג מקומי של האי) נערך ב-26 באוקטובר, חוגגים ביום זה את התאוששות האוכלוסייה אחרי מלחמת העולם השנייה שביחד עם המלחמה המקומית צמצמה את האוכלוסייה לפחות מ-1,500 אנשים. התרבות השתנתה בעקבות הקולוניזציה והמודרניזציה, שהן השפעות מערביות ברורות. נשמרו מנהגים ישנים מעטים, עם זאת מספר צורות של מוזיקה, אמנות ואומנות ודיג עדיין מתורגלות.
אין חדשות יומיות שמפורסמות אך יש כמה שבועונים או דו-שבועונים שיוצאים לאור. יש למדינה תחנת טלוויזיה, טלוויזיית נאורו (NTV) שמה, שמשדרת תוכניות מניו זילנד. ישנה גם תחנת רדיו ללא פרסומות, רדיו נאורו, שמעבירה פרטים מרדיו אוסטרליה ומה-BBC.
פוטבול אוסטרלי הוא הספורט הפופולרי ביותר בנאורו; יש ליגה מקומית עילית עם 7 קבוצות. כל המשחקים משוחקים באצטדיון היחידי באי. בנאורו גם הקריקט, הגולף, שיט המפרשיות, הכדורגל והטניס הם תחומי ספורט פופולריים. נאורו משתתפת במספר תחרויות ספורט וביניהן משחקי אולימפיאדת הקיץ, בייחוד בהרמת משקולות. מרקוס סטיבן, שכיהן בהמשך חייו כנשיא המדינה, הוא הספורטאי הראשון מנאורו שהשתתף באולימפיאדה. באולימפיאדת ברצלונה סטיבן השתתף כחלק מנבחרת סמואה, מכיוון שנאורו טרם הצטרפה אז לוועד האולימפי הבין-לאומי. שחקני הטניס הטובים ביותר בנאורו, שני אחים, הם נכון להיום תחת מלגות כספורטאים בארצות הברית. פעילות מסורתית באי היא לכידת עופות נודי כאשר הם חוזרים מחיפוש מזון בים. עם שקיעת השמש עומדים אנשים על החוף מוכנים לתפוס את הציפורים.
נבחרת נאורו בכדורגל אינה חברה בפיפ"א ואינה משתתפת במוקדמות המונדיאל.