stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שם עט
שם עט בעיתונות

שם עט משמש גם בכתיבה פובליציסטית. דוגמה בת ימינו לכך היא ב. מיכאל, הוא מיכאל בריזון.
בתקופת ההשכלה היה השימוש בשם עט נפוץ מאוד בין הכותבים בכתבי העת, כפי שכתב יל"ג לידידתו מרים מארקל-מוזסזון, שפרסמה מאמר בעיתון "המליץ":
"עוד תנאי אחד קטן. הסופרים התמידיים, המודיעים חדשות ילדי יום, אין דרכם לחתום את שמם במלואו, בלתי אם על מאמרים גדולים שהם חתיכות הראויות להתכבד, וע"פ רוב חותמים הם באיזה סימן או בר"ת, או בשם מדומה, וכן תעשי גם את...
ב. יאושזון הוא שם העט של משה יוסטמן, שהיה אחד הסופרים והעיתונאים הפופולריים ביותר בוורשה שלפני השואה.
בספטמבר 1956 התפרסם בעיתון "דבר" מאמר בשם "שמות ותכנים", בחתימתו של "ס. ש. יריב". כעבור זמן התברר שהכותב הוא דוד בן-גוריון, שבחר בשם עט זה (שפירושו: סבא של יריב, הלא הוא ד"ר יריב בן אליעזר, שהיה אז בן 16) כדי שהדיון בתוכן המאמר יהיה ענייני, בלי שיתייחסו אליו כאל מאמר שכתב ראש ממשלת ישראל.
עיתונאים פוריים במיוחד משתמשים לעיתים בשמות עט כדי להסתיר מהקוראים את העובדה שחלק ניכר מהעיתון נכתב בידי אותו אדם. העיתונאי והסטיריקן הגרמני קורט טוכולסקי, שעבד בשבועון "די ולטביהנה" (Die Weltbühne), פרסם מאמרים שעליהם חתם "איגנאץ ורובל", "תיאובלד טייגר" ו"פטר פנתר", ושירים תחת שם העט "קספר האוזר". טוכולסקי התפאר כי תחת חמשת שמותיו הצליח לפתח סגנונות שונים, ומגוון הדמויות שיצר כותבות כתיבה שונה בתכלית זו מזו, עד כדי כך שלמערכת ה"ולטביהנה" הגיעו מכתבים המשבחים את "פטר פנתר", אך קוראים לפיטוריו של "איגנץ ורובל". למעשה היו חמש הדמויות, כפי שכותב טוכולסקי "חמש אצבעות של יד אחת".
העיתונאי אלכסנדר זאובר נהג לחתום בשמות שונים בעיתונו "עיתון מיוחד" שם אחד מני רבים הוא: "סבירם" שפירושו סבי רב מיכאל על שם סבו של אלכסנדר הרב מיכאל שטרנבך.
שם עט בזמר העברי

בתחילת דרכה השתמשה נעמי שמר בשם "אליפז" כשם עט, ותחת שם זה כתבה לצמד הדודאים את השיר "שיירת הרוכבים".
נח שפירא פרסם את שיריו בשם העט בר-נ"ש, כלומר נח שפירא.
שם במה - שם בדוי בתיאטרון, בקולנוע ובזמר

שם במה הוא שם בדוי (ההופך לעיתים לשם הרשמי) המשמש שחקן במה במקום שמו המקורי. להבדיל משם עט, המאפשר הסתרת זהותו של הכותב, שם במה אינו מסתיר את השחקן, המופיע בגלוי, והסיבה העיקרית לבחירה בשם במה היא ששמו המקורי של השחקן אינו שיווקי במידה מספקת.
שמות במה ידועים:
בוני טיילר (גיינור הופקינס)
ליידי גאגא (סטפני ג'רמנוטה)
מרילין מונרו (נורמה ג'ין בייקר)
מוקי (דני ניב)
כינוי אמנותי

יש אמנים המשתמשים בכינוי אמנותי, ובו הם חותמים על יצירותיהם.
בישראל, ניתן למנות את הקריקטוריסטים: דוש, זאב, ג'קי.
שם בדוי באינטרנט

השימוש בשם בדוי פופולרי מאוד בקרב גולשי אינטרנט (אצלם הוא קרוי באנגלית nickname, "כינוי", ומכאן הקיצור "ניק"). יש שיצאו נגד האנונימיות שמעניק הניק לכותבים.
הערות שוליים

↑  לא ג'ורג', מארי: תיקון היסטורי לנשים בעולם הספרות, באתר ynet, 13 באוגוסט 2020
↑  גצל קרסל, "ראשיתו של ש"י עגנון ב'הפועל הצעיר'", הפועל הצעיר, 9.1.1968
↑  יצחק בקון, "מיהו אדונדון?", בספר מתוך החבורה, פפירוס, 1982, עמ' 115-99
↑  מרים מארקל-מוזסזון, ידידתו של המשורר (ההדיר והוסיף מבוא והערות: שמואל ורסס), עמ' 274 - 275
↑  ס. ש. יריב, שמות ותכנים, דבר, 14 בספטמבר 1956, המשך, המשך
↑  אלי הכהן, רוצים לכתוב טוקבקים? תזדהו!, באתר TheMarker‏, 24 באוגוסט 2006
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007294713205171  BNE: XX526943  BnF: cb119479314 (data)  GND: 4047653-4  LCCN: sh85005416  NKC: ph941603
.sg

| --- | --- |
 תאריך ייסוד:  1988 
 רשם:  Singapore Network Information Centre 
 חסות:  Singapore Network Information Centre 
 www.sgnic.sg
 
‎

.sg היא סיומת האינטרנט בסינגפור. היא מנוהלת על ידי מרכז המידע ברשת הסינגפורית. ההרשמות עוברות באמצעות רשמים מוסמכים.
בשנת 2011 נרשמו לסינגפור שני תחומים בינלאומיים חדשים, המיועדים לשמות דומיין בשפות המקומיות. תחומים אלה הם (מקודד בשם .xn — yfro4i67o) ו- (מקודד כ- .xn — clchc0ea0b2g2a9gcd).
סיומות אינטרנט משניות

.com.sg - גופים מסחריים
.net.sg - ספקי רשת ומפעילי מידע
.org.sg - ארגונים במרשם האגודות
.gov.sg - גופים ממשלתיים
.edu.sg - מוסדות חינוך
.per.sg - שמות דומיינים אישיים
.sg - פתוח לכולם עם כתובת דואר חוקית בסינגפור
. 新加坡 - אתרים סיניים
.சிங்கப்பூர் - לאתרי בטמילית
סטטיסטיקה

נכון ליולי 2020 היו 184,282 דומיינים רשומים מסוג .sg.
הערות שוליים

↑  IDN ccTLD Fast Track String Evaluation Completion
↑  "Registration Statistics". SGNIC PTE Ltd. נבדק ב-12 באוגוסט 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
| סיומות אינטרנט של מדינות |
| --- | --- | --- |
| ISO 3166-1 alpha-2 | ISO 3166-1 alpha-2 |  |
| A | .ac .ad .ae .af .ag .ai .al .am .ao .aq .ar .as .at .au .aw .ax .az |  |
| B | .ba .bb .bd .be .bf .bg .bh .bi .bj .bm .bn .bo .br .bs .bt .bw .by .bz |  |
| C | .ca .cc .cd .cf .cg .ch .ci .ck .cl .cm .cn .co .cr .cu .cv .cw .cx .cy .cz |  |
| D | .de .dj .dk .dm .do .dz |  |
| E | .ec .ee .eg .er .es .et .eu |  |
| F | .fi .fj .fk .fm .fo .fr |  |
| G | .ga .gd .ge .gf .gg .gh .gi .gl .gm .gn .gp .gq .gr .gs .gt .gu .gw .gy |  |
| H | .hk .hm .hn .hr .ht .hu |  |
| I | .id .ie .il .im .in .io .iq .ir .is .it |  |
| J | .je .jm .jo .jp |  |
| K | .ke .kg .kh .ki .km .kn .kp .kr .kw .ky .kz |  |
| L | .la .lb .lc .li .lk .lr .ls .lt .lu .lv .ly |  |
| M | .ma .mc .md .me .mg .mh .mk .ml .mm .mn .mo .mp .mq .mr .ms .mt .mu .mv .mw .mx .my .mz |  |
| N | .na .nc .ne .nf .ng .ni .nl .no .np .nr .nu .nz |  |
| O | .om |  |
| P | .pa .pe .pf .pg .ph .pk .pl .pm .pn .pr .ps .pt .pw .py |  |
| Q | .qa |  |
| R | .re .ro .rs .ru .rw |  |
| S | .sa .sb .sc .sd .se .sg .sh .si .sk .sl .sm .sn .so .sr .ss .st .sv .sx .sy .sz |  |
| T | .tc .td .tf .tg .th .tj .tk .tl .tm .tn .to .tr .tt .tv .tw .tz |  |
| U | .ua .ug .uk .us .uy .uz |  |
| V | .va .vc .ve .vg .vi .vn .vu |  |
| W | .wf .ws |  |
| Y | .ye .yt |  |
| Z | .za .zm .zw |  |
ערך זה הוא קצרמרבנושא סיומות אינטרנט ובנושא סינגפור. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אבדן עונה

אובדן עונה (באנגלית: Loss of consortium) הוא מונח המשמש בדיני נזיקין בדין האנגלי המתייחס לנזק בדמות שלילת יחסי מין (עונה) שהיא תוצאה של פציעות שפצע המזיק בבן זוגו של התובע. אובדן עונה הוא נזק שהוכר במשפט המקובל האנגלי בפסק דין בייקר נגד בולטון (משנת 1808). פסק הדין פיצה אדם בגין צערו בשל אובדן עונה בזמן שאשתו החלימה לאחר תאונת כרכרה.
עם זאת, ברגע שהיא נפטרה מפצעיה, מתבטלת הזכות לפיצוי. פיצויים אלה מובחנים ושונים מהזכות לפיצוי בגין אובדן תוצאתי.
מקורו של נזק זה במשפט הלטיני: "per quod servitium et consortium amisit" - "תוצאה של אשר איבוד עונתה ושירותיה." כאשר כלל זה רואה את האישה בבעלות הבעל או ראש המשפחה, ונגרם לו נזק בשל אי יכולתה לשרתו או לספק את צרכיו, ולכן על פי המשפט האנגלי המסורתי מהמאה ה-18, זכות לנזק זה הייתה נתונה רק לבעל ולא לאישה.
במרבית שיטות המשפט נזק זה נחשב חלק מנזק גוף שנגרם לניזוק, ולא לראש נזק עצמאי, ואולם מספר מערכות חוקים, כגון החוק האזרחי של מדינת מיין בארצות הברית מכיר בראש נזק זה, אשר הוכר גם בפסיקה של מדינת וושינגטון.
בתי המשפט האמריקאים שהכירו בראש נזק זה לא העניקו אותו במקרים של נישואים חד מיניים.
ראש נזק זה תוקן או בוטל בחוק בתחומי שיפוט רבים. ולמעשה בוטל באנגליה, ויילס, צפון אירלנד, ניו סאות' ויילס, טסמניה, מערב אוסטרליה, טריטוריית הבירה האוסטרלית וניו זילנד.
הערות שוליים

↑  (1808) 1 Camp 493
↑  Maine law, Title 14, Chapter 13, Section 302
↑  7 Wn. App. 309, 788 P.2d 1, Long v Dugan
↑  Day, John (1 September 2015). "Same-Sex Marriage and Loss of Consortium Claims". Tennessee Bar Association.
↑  התיקון בוצע בחוק: Administration of Justice Act 1982 (UK) s 2
↑  התיקון בוצע בחוק: the Law Reform (Marital Consortium) Act 1984 (NSW) s 3
↑  התיקון בוצע בחוק: the Common law (Miscellaneous Actions) Act 1986 (Tas) s 3
↑  התיקון בוצע בחוק: Law Reform (Miscellaneous Provisions) Act 1941 (WA) s 3
↑  התיקון בוצע בחוק: the Civil Law (Wrongs) Act 2002 (ACT) s 218
↑  התיקון בוצע בחוק: the Accident Compensation Act 1972 (NZ) s 5(2)
אופקים

ערך זה עוסק בעיר בישראל. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
השדרה המרכזית רחוב הרצל
המרכז המסחרי החדש באזור התעשייה בעיר
שיכון באופקים
הספרייה העירונית שנמצאת ברחבת המתנס
בית הספר התיכון
תחנת הרכבת אופקים
אופקים (אֳפָקִים) היא עיר במחוז הדרום בישראל השוכנת 24 ק"מ צפונית־מערבית לבאר שבע.
שם העיר

השם "אופקים" ניתן ליישוב על שום האופקים הנגלים ממנה לכל עבר.
המילה אופק, המציינת קו הנראה לעין כאילו השמיים והארץ נפגשים בו, היא במקורה מילה ערבית, أُفْق (אֻפְק), שקיבלה צורה עברית בלשון המתרגמים בימי הביניים, כשנדרשו למונחים מתחומים מדעיים.
היסטוריה > שנים ראשונות

אופקים נוסדה ב־19 באפריל 1955, ותושביה הראשונים היו עולים ממרוקו ותוניסיה. ראשיתה של אופקים כתחנת טרקטורים של מושבי מועצה אזורית מרחבים, שיועדה להתרחב ולהיות "מרכז אזורי" שיכלול בין השאר מרפאה, בית ספר אזורי, אמפיתיאטרון ותחנה של תנובה לקליטת תוצרת חקלאית. אלא שגל העלייה הביא לכך ש־400 משפחות נשלחו לאופקים ושוכנו במעברה שנבנתה במהירות והכילה צריפים, פחונים ואזבסטונים. המגורים הארעיים חייבו בנייה, ובשנים הראשונות הייתה העבודה בבניין מקור פרנסה עיקרי בעיירה. בסוף 1956, לאחר מלחמת סיני, עם גל העלייה של יהודי מצרים, הגיעו 150 משפחות נוספות למקום (חלקן קראים), וב־1957 מנתה אוכלוסיית היישוב כ־2,500 נפש. באותה העת עדיין היו קיימות שתי מעברות ביישוב: האחת באזור המלאכה הנוכחי של העיר, והשנייה ממערב למרכז העיר הנוכחי (רחובות קיבוץ גלויות וגולומב).
בשנים שלאחר מכן הגיעו 170 משפחות עולים מפרס ועולים נוספים מהודו ורומניה. בשנת 1958 קיבל היישוב מעמד של מועצה מקומית. ב־1959 מנתה אוכלוסיית העיירה כ־5,000 נפש, ובה 60% יוצאי צפון אפריקה (רובם יוצאי מרוקו), 15% יוצאי מצרים, 15% יוצאי פרס ו־10% יוצאי הודו, אירופה ותושבים ותיקים. מקורות התעסוקה העיקריים בשנות ה־50 היו לא רק בעבודה בבניין, אלא גם בעבודה בחקלאות במושבים הסמוכים ועבודות דחק שכללו גם נטיעת מטעי אגבות שיועדו לשם פיתוח תעשיית חבלים במקום.
היסטוריה > משנות ה־60 ועד שנות ה־80

מפעל התעשייה הראשון שהוקם באופקים היה מפעל לליטוש יהלומים שהוקם בסוף שנות ה־50 והעסיק כ־60 עובדים. ב־1959 החלה הקמת שני מפעלי טקסטיל שנועדו להביא תעסוקה ולסייע לפיתוח העיירה. אחד מהם היה מפעל אופ־אר (קיצור של אופקים־ארגנטינה, ממנה הגיעו המשקיעים). בתוך שנה הוקמו המפעלים, והעסיקו יחד כ־500 איש. באותה העת גם נסללו כבישים ורחובות, גנים ציבוריים ניטעו והוקמו בתי ספר ממלכתיים ודתיים.
בעיירה הוקמו שני בתי קולנוע; ב-1959, קולנוע כוכב במרכז העיירה, ובסביבות 1970, קולנוע מרחבים, בכניסה אליה.
בסוף שנות השבעים קלטה אופקים פליטים מווייטנאם, שספינתם היטלטלה בים, כאשר אף מדינה אחרת לא הייתה מוכנה לקלוט אותם. מנחם בגין (שזיכרון השואה ופליטים יהודים המטלטלים בים היו טבועים בו היטב), ראש הממשלה באותה העת, החליט על קליטת הפליטים בישראל.
בשנת 1984 נוסד בעיר בית חב"ד, אשר הקים רשת מוסדות חינוך לכלל האוכלוסייה, אשר סייעו רבות לקליטת עולי ברית המועצות מספר שנים מאוחר יותר. מיד עם פתיחתו בית חב"ד בעיר העמיד בית תמחוי לנזקקים שמחלק מנות חמות וביגוד לתושבים הזקוקים לכך.
היסטוריה > משנות ה־90 ועד 2015

בשנות ה־90 הגיעו אל העיר עולים רבים מברית המועצות ומאתיופיה. בשנת 1995 קיבל היישוב מעמד של עיר. ב־1997 הוקם בעיר גרעין תורני בשם "אפיקי אורות".
על רקע המשבר בענף הטקסטיל שהביא לסגירת מפעלי התעשייה המרכזיים בעיר, ובצדו גלי העלייה הגדולים שפקדו את העיר בשנות ה־90, גדל בה מאוד אחוז האבטלה מאמצע שנות התשעים. גם בשנות האלפיים סובלת אופקים ממחסור במקומות עבודה, ורמת השכר בה היא מהנמוכות בערי ישראל.[דרוש מקור]
אופקים משמשת כמרכז עירוני ליישובים במועצות האזוריות מרחבים ואשכול.
היסטוריה > משנת 2015 עד 2023

בשנים 2015 עד 2023 העיר החלה להתפתח לאחר קיפאון דמוגרפי, נבנה בה "מרכז צעירים" הכולל בית קפה וקולנוע, וכן אלפי יחידות דיור חדשות ומרכזי מסחר ותעסוקה.
בינואר 2016 נפתחה תחנת הרכבת באופקים. התחנה היא חלק מקו הרכבת אשקלון-באר שבע. פתיחת התחנה קיצרה את זמני הנסיעה בין אופקים וגוש דן.
בפברואר 2017 נחתם הסכם הגג שיוסיף לעיר אופקים יותר מ-12 אלף יחידות דיור חדשות, חלקן בבנייה צמודת קרקע וחלקן בבנייה לגובה, בבניינים עד 13 קומות. במסגרת הסכם זה החלו להיבנות שכונת הפארק ששטחה 1,000 דונם (בין נחל אופקים לשכונת שפירא) ושכונת חורשת נח ששטחה 453 דונם (ממזרח לאזור התעשייה וצפונית לחורבת פטיש, ומדרום לתחנת הרכבת ונחל פטיש. על פי מסמכי התכנית מוצעת בניה של 1,000 יח"ד בצפיפות של כ – 5.7 יחידות דיור לדונם נטו).
באופקים פועלים כפר סטודנטים של עמותת איילים, מתנדבי שנת שירות של ארגון צמר"ת ותוכנית "קדימה". בנוסף על כך, פועלים בעיר גרעין חיילים של תוכנית "עם:וארץ" מטעם מכינת עין פרת ומכינה קדם צבאית "אופקים למדע" מטעם מכון דוידסון לחינוך מדעי.
היסטוריה > לאחר טבח שבעה באוקטובר

ב-7 באוקטובר 2023, פתח חמאס בטבח שבעה באוקטובר, בעקבותיו פרצה מלחמת חרבות ברזל. במהלך המתקפה פרץ בעיר קרב אופקים כאשר מחבלי חמאס פלשו לעיר מרצועת עזה ורצחו כ-50 מתושבי ושוטרי העיר והאזור, בהם סנ"צ ג'יי אר דוידוב. מחבלים השתלטו על ביתה של רחל אדרי והחזיקו בה ובבעלה דוד כבני ערובה, כאשר יחידת המשא ומתן של משטרת ישראל ניהלה מולם משא ומתן שנמשך כ-18 שעות, שבסופו פרץ לבית כוח לוחמי ימ"מ שהביא לשחרורם, לאחר שהרגו את המחבלים. אופקים מרוחקת כ-26 ק"מ מרצועת עזה והיא היישוב המרוחק ביותר שעליו פשטו מחבלי חמאס (ואחריה צאלים, 20 ק"מ).
בדצמבר 2023 רשות מקרקעי ישראל הגדירה את חיזוק יישובי הנגב המערבי, ובהם גם העיר אופקים, כאחד היעדים החשובים של הרשות. בינואר 2024 שוכנו 30 משפחות ממפוני קיבוץ סופה בדירות בבניינים חדשים באופקים שטרם אוכלסו.
רבים מתושבי העיר פונו מבתיהם, ובהיעדר סיוע מממשלת ישראל או מעיריית אופקים נאלצו לקבל סיוע ומימון מארגוני חברה אזרחית, בהם בונות אלטרנטיבה, הקרן החדשה לישראל ואחים לנשק. בפברואר 2024 פורסם כי מנהלת תקומה הגדירה רק מספר מצומצם של רחובות בעיר כאזורים שהתחוללה בהם לחימה, והיא לא מתכוונת לשקם את העיר או להכיר בשאר תושביה כנפגעי פעולות איבה.
אוכלוסייה

לפי נתוני הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה (הלמ"ס) נכון לסוף דצמבר 2024 (אומדן), מתגוררים באופקים 39,609 תושבים, מתוכם 39,388 תושבי ישראל (מקום 60 בדירוג רשויות מקומיות בישראל).  שינוי בגודל האוכלוסייה ‎+4.7% בשנה‏.  אחוז הזכאים לתעודת בגרות מבין תלמידי כיתות י"ב בשנת ה'תשפ"ב (2021-‏2022) היה 52.1%. השכר החודשי הממוצע של שכיר במשך שנת 2021 היה 8,731 ש"ח (ממוצע ארצי: 11,330 ש"ח).
להלן נתוני התפתחות האוכלוסייה ביישוב:
אתרים בעלי עניין

פארק אופקים – שוכן במזרח העיר, ונטועה בו חורשה של עצי אשל הפרקים. בפארק נמצאת גם מערת אלג'ריר, ששימשה מאגר מים קדום. בפתח המערה נמצאת מחצבה, שממנה נלקחו האבנים לבניית מבצר פטיש – השוכן במזרח הפארק.
מבצר פטיש – נקרא גם "קלעת פוטיס"; מבנה עות'מאני שנבנה ב־1894 על מנת לתווך בסכסוכים שפרצו בין שבטי הבדואים באזור ולשמור על הסדר.
פארק סיירת שקד – שוכן כ־3 קילומטרים דרומית לעיר ומשתרע על כ־6,000 דונם. בפארק מוצבת אנדרטה לזכר הנופלים מקרב לוחמי הסיירת, גשר רכבת באורך 130 מטר מתקופת המנדט ומתקנים קדומים לאיסוף מים. נחל אופקים זורם בשטח הפארק.
חורבת מנוח – אתר ארכאולוגי מהתקופה הישראלית, ההלניסטית והביזנטית.
סינגל אופקים – מסלול אופניים מעגלי לרוכבי שטח שאורכו 22 ק"מ יוצא מהעיר אופקים דרך נחל אופקים, פטיש, שמריה ונחל גרר. הסינגל נבנה על ידי העמותה הקהילתית אחוזת נגב וקרן קיימת לישראל.
אור התורה (ג'ריבת ג'רבה) - בית כנסת שנבנה בשנת 1973 על ידי עולים מתוניסיה, והוא תעתיק מדויק של בית הכנסת העתיק מהאי ג'רבה.
בקיץ 2023 נפתח בקאנטרי פארק מים המשתרע על כ-7 דונמים, יש בו שמונה מגלשות בהן מגלשת אבובים באורך 86 מטר, ומגלשות נוספות באורך של 4–58 מטרים. כמו כן בפארק יש מיני-גולף, בריכה ומזרקות מים.
תחבורה ציבורית > רכבת

תחנת הרכבת אופקים משרתת את העיר כחלק ממסילת אשקלון - באר שבע.
תחבורה ציבורית > אוטובוסים

חברת דן בדרום מפעילה בעיר 5 קווים פנימיים אשר יוצאים מתחנת הרכבת אל העיר, אך אינם מוגדרים כקווי הזנה, ומפעילה שירות עירוני ובין-עירוני לבאר שבע, תפרח, מועצה אזורית אשכול, להבים, אשקלון ואשדוד. חברת גלים מפעילה קווים לירושלים ובני ברק, וחברת מטרופולין מפעילה קווים לתל אביב-יפו רחובות ודימונה. כמו כן בסופי שבוע ובחגים פועלים קווים אשר מופעלים על ידי החברות דן בדרום וקווים לערים ביתר עילית, מודיעין עילית, אלעד ובית שמש.
שלטון מקומי

מועצת אופקים הוקמה בנובמבר 1957. היא הוכרזה כעיר בשנת 1995.
| שנים | ראש העיר | הערה |
| --- | --- | --- |
| 1955 | יעקב שמשוני | ראש מועצה אזורית מרחבים, אשר ייצג את הוועד המקומי של אופקים |
| 1955–1958 | יהודה מרציאנו | יו"ר הוועד המקומי |
| 1958–1960 | דב פרידקין | ראש המועצה הממונה, מפא"י |
| 1960–1961 | משה ביתן | ראש המועצה הנבחרת, מפא"י. נבחר דרך כלנתריזם.  הודח על ידי שר הפנים חיים משה שפירא |
| 1961–1963 | יעקב כהן | קצין המחוז, יו"ר ועדה קרואה, עם פיזור המועצה הנבחרת |
| 1963–1965 | משה מייבסקי | יו"ר ועדה קרואה |
| 1965–1969 | משה מייבסקי | מפד"ל |
| 1969–1974 | יחיאל בנטוב | מפא"י |
| 1974–1978 | יחיאל בנטוב | העבודה |
| 1978–1983 | אברהם רביבו | מפד"ל |
| 1983–1989 | יחיאל בנטוב | העבודה |
| 1989–1993 | יאיר חזן | הליכוד |
| 1993–1998 | מיכה הרמן | העבודה |
| 1998–2003 | יאיר חזן | הליכוד |
| 2003–2007 | אבי אסרף | הליכוד, באוגוסט 2007 הדיח שר הפנים מאיר שטרית את אסרף ומועצת העיר  בעקבות תוצאות ועדת חקירה שמינה שר הפנים הקודם רוני בר-און |
| 2007–2008 | אריה אזולאי | יו"ר ועדה קרואה |
| 2008–2013 | צביקה גרינגולד | יו"ר ועדה קרואה |
| 2013-היום | יצחק דנינו | הליכוד |
אישים

רחל אדרי (ילידת 1959) – תושבת העיר, שבעת הטבח ב-7 באוקטובר 2023 הצילה את חיי בעלה ואת עצמה
משה גפני – חבר הכנסת
סרגיי גרדסקול (1942–2023) – פיזיקאי
ויקטוריה גרדסקול – מתמטיקאית
אלמוג כהן – חבר הכנסת
חנן יה (חנן-יה ישראל בוהדנה) (יליד 1985) – מוזיקאי וסופר
דוד ביתן (יליד 1959) – ניצב בדימוס
רוברט טיבייב (יליד 1961) – פוליטיקאי, חבר הכנסת
אוסנת מארק – חברת הכנסת
אורן סמדג'ה (יליד 1970) – מתאבק ג'ודו
אירינה פונדיק – צ'לנית
שמשון פינקוס – רב אורתודוקסי
חיים קמיל – רב, ראש ישיבה ליטאית
גלריה

התקנת גדר תייל סביב היישוב החדש בנגב אופקים
מזרח שכונת רמת שקד
צפון שכונת רמת שקד (בבנייה)
שכונת שפירא
תחנת הרכבת אופקים
חורבת פטיש
אנדרטה לזכר הניצחון על גרמניה הנאצית
אנדרטת הטנק
מרכז להב"ה בשכונת מישור הגפן
בלוקים בשדרות הרצל
לקריאה נוספת

אהרון (אהרל'ה) כהן, תולדות הקמתן של עיירות הפיתוח בנגב המערבי: שדרות, אופקים, נתיבות, ספריית בית אל, 2016.
דניאל בן סימון, עסקה אפלה בדרום, כתר, 2002
בתיה גור, מכביש הרעב שמאלה, כתר, 1990
יחיאל בן טוב, ארבעים שנה במדבר – אוטוביוגרפיה, 1988
יהושוע זמורה, אופקים, הוצאה עצמית, 1989
נעימה תפילין, ואהבתי לרעיי כמוני, עתיד בהיר, 1995
ז'וזף דדון, איציק קריספל, אפרת קובלסקי אדריכלים, דן חסון, אופקים - פרויקט אופ אר, הוצאת מוזיאון פתח תקווה לאמנות, 2012
שני בר-און, אורגים קהילה – עובדים באופקים 1955–1981, הוצאת מאגנס, 2013.
הערות שוליים

1 2  אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור 
סוף דצמבר 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור

סוף 2023.
1 2 3 4 5  הנתונים לפי טבלת רשויות מקומיות של למ"ס עבור 
סוף 2022
↑  הנתונים לפי טבלת מדד חברתי כלכלי של למ"ס נכון לשנת 2021
↑  מקום בלב (משמעויות שמות ישובים בקווי העימות), באתר האקדמיה ללשון העברית
↑  מרכז אזורי חדש בנגב, דבר, 20 באפריל 1955
↑  מפה ומשם, העיירה החקלאית, דבר, 30 במרץ 1955
↑  מרכז שרותים למושבי כביש הרעב, על המשמר, 13 במאי 1954
↑  מפת אזור אופקים, 1959, עם סימון אחת המעברות., באתר מאוסף המפות ע"ש ערן לאור, הספרייה הלאומית
↑  מיכאל יעקובסון, סיבוב במרכז העיר של אופקים / קולנוע כוכב באתר 'חלון אחורי', 12 בספטמבר 2010
↑  נתי גבאי, כשתושבי אופקים פתחו את הלב לפליטים מווייטנאם, בבלוג "הספרנים" של הספרייה הלאומית, 18 באוקטובר 2023
↑  דף הגרעין באתר קרן קהילות
↑  אופקים פורטל העיר. "אופקים - תל אביב 88 דקות" מאת עודד בר-מאיר, מרץ 2011
↑  ynet, הסכם גג באופקים: 14 אלף דירות חדשות, באתר ynet, 29 במאי 2017
1 2  תמל 1027, אופקים שכונת חורשת נח, באתר www.arcgis.com
↑  היכנס/י לפייסבוק, באתר Facebook
↑  הלל קרוגר, מכינת אופקים למדע, באתר מועצת המכינות הקדם צבאיות בישראל
↑  הילה ציאון, 45 אלף דירות חדשות: התוכנית לחיזוק ערי הדרום, באתר ynet, 20 בדצמבר 2023
↑  אילנה קוריאל, מפוני קיבוץ סופה עברו לדירות חדשות באופקים: "זה עדיין לא בית", באתר ynet, 18 בינואר 2024
↑   יפעת ראובן, הפקרת אופקים לא הסתיימה בטבח. הממשלה והעירייה נטשו את הניצולים בעיר, באתר TheMarker‏, 22 באוקטובר 2023
↑   קים לגזיאל, גרים באופקים? תוכיחו שהתחולל בעיר טבח, באתר TheMarker‏, 29 בפברואר 2024
↑  פרופיל אופקים באתר הלמ"ס
↑  פארק אופקים, באתר קרן קימת לישראל
↑  "הגענו ממש מוקדם בבוקר והפארק כבר היה מלא באנשים", באתר ‏מאקו‏, 31 באוגוסט 2023
↑  פקודת המועצות המקומיות, 1941 צו בדבר המועצה המקומית אפקים, קובץ התקנות 763, כ"ר בטבת תשי"ח, 16 בינואר 1958
↑  דב פרידקין בפורטל העיר אופקים
| דגל ישראל מחוז הדרום |
| --- | --- | --- |
| נפות | נפת אשקלון • נפת באר שבע | מפת מחוז הדרום |
| ערים | אופקים • אילת • אשדוד • אשקלון • באר שבע • דימונה • נתיבות • ערד • קריית גת • קריית מלאכי • רהט • שדרות | מפת מחוז הדרום |
| מועצות מקומיות | חורה • ירוחם • כסייפה • להבים • לקייה • מיתר • מצפה רמון • עומר • ערערה בנגב • שגב שלום • תל שבע | מפת מחוז הדרום |
| מועצות אזוריות | אל קסום • אשכול • באר טוביה • בני שמעון • הערבה התיכונה • חבל אילות • חוף אשקלון • יואב • לכיש • מרחבים • נווה מדבר • רמת הנגב • שדות נגב • שער הנגב • שפיר • תמר | מפת מחוז הדרום |
| מועצה מקומית תעשייתית | נאות חובב | מפת מחוז הדרום |
| מועצות אזוריות שבוטלו | אבו בסמה | מפת מחוז הדרום |
| יישובים לשעבר | כרמון • נוה יאיר • אשלים | מפת מחוז הדרום |
| יישובים עתידיים | דניאל • דרור • נווה תמרים • כסיף • עבדה • מעלה אהרן • שפיר | מפת מחוז הדרום |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007566808605171  LCCN: n82062404  VIAF: 129559617   WorldCat (עם VIAF): 129559617 
אחד מסמלי העיר הראשונים
אחד מסמלי העיר הראשונים
רונית זיו

| --- | --- |

 לידה:  13 באוקטובר 1970 (בת 54)
רונית זיו (נולדה ב-13 באוקטובר 1970, י"ג בתשרי ה'תשל"א) היא כוריאוגרפית ורקדנית ישראלית, וכן מרצה וחוקרת מחול.
ביוגרפיה

רונית זיו נולדה וגדלה ברמת השרון ולמדה בתיכון הארצי לאומנויות ע״ש תלמה-ילין בגבעתיים. בילדותה למדה בלט קלאסי בקונסבטוריון רמת-השרון ורקדה בלהקת התנועתרון, ולאחר מכן רקדה אצל היוצרת רות זיו אייל בתל אביב. בשנת 1989 התגייסה לצה״ל ושרתה כמדריכת חי״ר. בתום שרותה הצבאי למדה משחק בביה״ס לאומנויות הבמה בית-צבי.
קריירה

זיו פרצה לתודעת המחול הישראלי עם הדואט ״רוז לא מחכה״, אתו זכתה במקום הראשון בתחרות ״גוונים במחול״ 1999.
לאחר זכייתה, הוזמנה ליצור עבור אנסמבל בת שבע את הטריו ״זה ייגמר רע״, שעלה במסגרת פסטיבל הרמת מסך בניהולו האמנותי של עירן בניאל. בהמשך הוזמנה למרכז המחול אנז׳ה Angers שבצרפת (CNDC l'ESQUISSE), בכדי ליצור עבור רקדני בית הספר שבמקום וללמד שיעורי מחול. שם העלתה את המופע ״Apres Midi״ שהוצג בפורטו, באנז׳ה ובפסטיבל מרסיי בצרפת.
זיו הצטרפה כחברה בעמותת הכוריאוגרפים בשנת 2002. באותה שנה הוזמנה להעלות את היצירה ״Undress״ עבור להקת המחול קומפניה אינסטבל Compani Instavel בעיר פורטו שבפורטוגל.
בשנת 2004 הוזמנה לתקופת שהות אמן במרכז Pact-Zollverein בעיר אסן בגרמניה, ולהופעה במסגרת פסטיבל Drei Wochen Mit Pina Bausch בניהולה האמנותי של הכוריאוגרפית פינה באוש, שם הופיעה עם הדואט ״רוז לא מחכה״. באותה שנה יצרה מופע בשם ״כלולות״ בפסטיבל בסאנו דל גראפה, בניהולו האמנותי של רוברטו קסרוטו.
בין השנים 2010–2013 הייתה מנהלת אמנותית שותפה בפסטיבל הרמת מסך מיסודו של המדור למחול במשרד התרבות.
זיו הופיעה בפסטיבלים למחול באיטליה, הולנד, גרמניה, קייב ומוסקבה, והעבירה סדנאות אמן באיטליה ובברצלונה. בתמיכה של קרן התרבות אמריקה-ישראל, הוזמנה כמרצה אורחת לאוניברסיטאות האמריקאיות UCLA, Pomona College,Scripps College, CDSU ו־Tulane University.
ביצירותיה זיו בודקת את המעבר מהמרחב היומיומי אל הבמה, וכיצד מילה וטקסט כתוב מתרגמים לדימוי גופני. עבודותיה האחרונות עסקו באלימות מגדרית. יצירת הווידאו ״כתרנגולת״ נוצרה במהלך שנת 2020 כמחאה כנגד אלימות נגד נשים והשתתפו בה למעלה מ-40 רקדניות.
קריירה > פעילות אקדמית

זיו היא דוקטורנטית בפקולטה לאמנויות באוניברסיטת תל אביב, וכותבת את עבודת המחקר שלה בנושא הופעת הגוף העירום במחול הישראלי, בהנחייתו של ד״ר דרור הררי. בחודש יולי 2023 הוזמנה להרצות בכנס ״אמניות בישראל״ באוניברסיטת תל אביב על נושא הופעת העירום ביצירות מחול של כוריאוגרפיות בישראל.
משמשת כחברת מערכת וכותבת מאמרים במגזין ״מחול עכשיו״ בעריכת ד״ר רות אשל.