stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פסיק רישא
פסיק רישא > דוגמאות לפסיק רישא

פתיחת דלת המקרר: בפתיחת דלת המקרר, בדרך כלל נדלקת נורה בתוך המקרר. הפותח את דלת המקרר אינו מתכוון לנורה, אלא לפתיחת הדלת בלבד, אך מכיוון שמלאכת הדלקת הנורה תתבצע בוודאות עם פתיחת הדלת, הרי זהו "פסיק רישא".
סגירת דלת: אם בסגירת דלת הבית ברור שתוך סגירת הדלת תִכָּלֵא חיה בבית, אף שאינו מתכווין לכך, אסור לסגור את הדלת, שהרי זו מלאכת צד מדין פסיק רישא.
תלישת עשבים: אם בהליכה על עשבים אין ודאות שההליכה תתלוש עשבים, מותר ללכת על העשבים מדין דבר שאינו מתכוון. אך אם ברור שתוך ההליכה על העשבים יעקרו עשבים, אסור ללכת על העשבים בשבת משום מלאכת קוצר בפסיק רישא.
פסיק רישא > פסיק רישא באיסור דאורייתא

כאשר המלאכה שתתרחש בוודאות עקב פעולת האדם (כלומר מעשה ה-"פסיק רישא") היא איסור דאורייתא, ביצוע הפעולה אסור לכולי עלמא, כלומר לכל הדעות.
פסיק רישא > פסיק רישא דלא ניחא ליה

כאמור, דין "פסיק רישא" הוא כאשר האדם בפעולתו לא התכוון למלאכה האסורה, אך בפעולתו המלאכה האסורה תיעשה בוודאות. במקרה שבו המלאכה האסורה תיעשה בוודאות, אך המלאכה אינה נוחה לעושה המעשה קיימת מחלוקת ראשונים האם האיסור הוא דרבנן, או מותר מלכתחילה. לדעת בעל הערוך בשם רב האי הלכה שמותר לכתחילה וכן דעת ר״ת רשב״א רמב״ם (מכוח קושיא) ועוד כגון שיטה מקובצת (המקשה)
גור אריה ואדמו״ר הצמח צדק דעת רוב הפוסקים האחרים היא שאסור
"דלא ניחא ליה" פירושו - "שלא נוח לו", כלומר האיסור אינו נוח לאדם. לדוגמה: הפותח דלת חדר המלון בלילה וגורם בכך להדלקת האור בחדר – הדלקת האור היא איסור שבוודאי יתרחש, אך האיסור אינו נוח לאדם מכיוון שבלילה הוא בוודאי רוצה לשכב לישון.
פסיק רישא > פסיק רישא דלא אכפת ליה

פסיק רישא "דלא אכפת ליה" מתקיים כאשר לאדם אין התייחסות מיוחדת למעשה האיסור הצפוי להתרחש: הדבר אינו נוח או לא נוח לו במיוחד. לדוגמה: הפותח דלת חדר המלון בשבת ומדליק בכך האת המזגן באופן אוטומטי, כאשר כוונת האדם היא לקחת חפץ ולצאת מיד. הדלקת המזגן היא מלאכת איסור, שהיא במקרה זה חסרת משמעות עבור האדם.
פסיק רישא > פסיק רישא באיסור דרבנן

אם פעולת האדם תגרום בוודאות לאיסור דרבנן להיעשות, לדעת רוב הפוסקים גם פעולה זו אסורה. לכן אסור לגרור ספסל כשוודאי שיעשה חריץ בקרקע, אף על פי שעשיית החריץ נעשית בשינוי, וממילא האיסור הוא רק מדרבנן.
לעומת זה, ב-"פסיק רישא דלא ניחא ליה" באיסור דרבנן, יש פוסקים שמתירים ויש שאוסרים, ובשעת הצורך מקלים. הרב עובדיה פסק להתיר ב-"פסיק רישא דלא ניחא ליה" באיסור דרבנן.
פסיק רישא > פסיק רישא באיסור דרבנן משום גזרה

כאשר מעשה הפסיק רישא הוא איסור דרבנן משום "גזרה", כלומר משום גזרת חכמים על מנת להרחיק האדם מעבירה, ולא משום איסור העומד בפני עצמו - לדעת חלק מהפוסקים יש מקום להקל גם כאשר מדובר באיסור דניחא ליה. לדוגמה: שימוש במים חמים מדוד השמש בשבת הוא פסיק רישא (עם פתיחת ברז המים החמים בבית נכנסים מים חדשים לדוד) באיסור דרבנן (התבשלות המים בדוד השמש, שהוא איסור "תולדות חמה", גזרת חכמים על מנת שלא יבוא האדם לבשל גם ב-"תולדות האור" - תולדות האש) דניחא ליה (שהרי נוח לו לאדם שיתבשלו ויתחממו המים בדוד. כך יהיה לו מים חמים נוספים בהמשך השבת). אך איסור הבישול האמור הוא משום "גזרה" בלבד, שמא יבוא האדם לבשל בתולדות האור (האש), כלומר אין זה איסור העומד בפני עצמו, ולכן יש המצרפים זאת כסניף להקל (הרב עובדיה).
פסיק רישא > פסיק רישא לשעבר - ספק פסיק רישא

"ספק פסיק רישא" (נקרא גם 'פסיק רישא לשעבר'), הוא כאשר קיים ספק בידיעת אדם לגבי המציאות. לדוגמה, אדם סוגר את דלת ביתו, ולא יודע אם יש בבית בהמה או לא. אם יש - אז סגירת הדלת היא מלאכת צד מדין פסיק רישא. אם אין בבית בהמה - מותר לסגור את הדלת מלכתחילה.
הט"ז פוסק במקרה שאדם סוגר תיבה שייתכן שיש בה זבובים, ואם יש בה - יחשב הדבר כצידה, שמותר לסגור אותה כי הדבר לא נחשב "פסיק רישא". אך לדעת רבי עקיבא איגר הדבר אינו בכלל דבר שאינו מתכוון והוא אסור. להלכה הסכים המשנה ברורה עם דברי הט"ז וכתב להתיר ספיק פסיק רישא אף באיסורי דאורייתא. גם הרב עובדיה והרב יצחק יוסף פסקו להתיר בספק פסיק רישא, משום שדבר זה נחשב "דבר שאינו מתכוון".
פסיק רישא > פסיק רישא דניכר ודלא ניכר

יש פוסקים המבחינים בין פסיק רישא הניכר והלא ניכר. לדוגמה: סגירת הדלת בשבת כאשר יש צבי בבית, הרי זה פסיק רישא שאינו ניכר. הצופה מן הצד לא יבחין בכך שהאדם מבצע פעולה שיש בה משום פסיק רישא, משום שהצבי בתוך הבית איננו נראה מבחוץ. לעומת זאת, ביצוע ברית מילה בשבת, כאשר חיתוך המילה מוריד גם חלק מנגע הבהרת (נגע מנגעי האדם) באותו המקום - הרי זה ניכר לכל המתבונן בביצוע הברית.
פסיק רישא > סיכום עיקרי הלכות פסיק רישא

להלן עיקרי הלכות פסיק רישא לפי שיטת הרב עובדיה:
פסיק רישא באיסור דאורייתא - בין דניחא ליה ובין דלא ניחא ליה - אסור לכולי עלמא (לכל הדעות).
פסיק רישא באיסור דרבנן דניחא ליה - אסור.
פסיק רישא באיסור דרבנן דלא אכפת ליה - מחלוקת. להלכה מותר.
פסיק רישא באיסור דרבנן דלא ניחא ליה - מותר.
ספק פסיק רישא - מותר משום "דבר שאינו מתכוון".
הערות שוליים

↑  פסיק - חיתוך, רישא - ראשו.
↑  תלמוד בבלי, מסכת שבת, דף קל"ג, עמוד א'.
↑  תלמוד בבלי, מסכת שבת, דף קל"ג, עמוד א'.
↑  ישנה מחלוקת מה משמעות המושג "לא נח"- האם מדובר ברצון שהמלאכה האסורה לא תתבצע, או פשוט בחוסר אכפתיות לגבי המלאכה האסורה שתקרה בוודאות.
↑  תוספות, מסכת שבת, דף קג., ד"ה לא
↑  דעת הערוך ערך 'פסק' ו'סבר'. מובא גם בתוספות על התלמוד בבלי, מסכת שבת, דף ק"ג, עמוד א' ד"ה לא, וכן בעוד כמה דעות ראשונים
↑  משנה ברורה, סימן שט"ז, סעיף קטן ה', ועיין עוד בשו"ת יביע אומר חלק ה'סימן כ"ז אות א.
↑  ביאור הלכה שטז, ג ד"ה ולכן יש לזהר).
↑  הרב עובדיה יוסף, שו"ת יחוה דעת, חלק א' עמוד קמג'
↑  הרב יצחק יוסף, ילקוט יוסף, שבת, כרך ה', עמוד רלא'
↑  הרב יצחק יוסף, ילקוט יוסף, קש"ע, "פסיק רישה בשבת", סעיף יא'
פתרון רייזנר-נורדסטרום

פתרון רייזנר-נורדסטרום (Reissner–Nordström metric) הוא פתרון אלקטרו-וואקום של משוואות השדה של איינשטיין-מקסוול, משוואות תורת היחסות הכללית של איינשטיין אשר מתארות את שדה הכבידה של התפלגות חומר המצומדות למשוואות השדה האלקטרומגנטי, והיא מתארת את שדה הכבידה מחוץ להתפלגות חומר טעון בעלת סימטריה כדורית. כמו כן, פתרון זה משמש לתיאור שדה הכבידה בתוך חורים שחורים טעונים שאינם מסתובבים. בדומה לפתרון שוורצשילד, גם פתרון זה הוא סטטי. חורים שחורים טעונים צפויים להיות מנוטרלים במהרה על ידי מטענים מנוגדים המצויים בסביבתם, למשל בדיסקת הספיחה, דבר שמעלה סימני שאלה באשר לרלוונטיות האסטרופיזיקלית של פתרון זה. אולם חשיבותו הרבה במחקר בעיקר נובעת בשל דמיונו לפתרון קר החשוב, אך המסובך הרבה יותר לחקירה.
פתרון זה נתגלה על ידי הנס יאקוב רייזנר וגונר נורדסטרום.
ערך זה הוא קצרמרבנושא פיזיקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
צ'אשניקי (מחוז משנה)

מחוז משנה צ'אשניקי (בבלארוסית: Чашніцкі раён; ברוסית: Ча́шникский райо́н) הוא אחד מ-21 מחוזות משנה מנהליים של מחוז ויטבסק שבצפון בלארוס. מרכזו המנהלי היא העיר צ'אשניקי.
בשנות ה-60 של המאה ה-20 בשטח המחוז נבנתה תחנת כוח בהספק של 2400 מגוו"ט (עד היום תחהת הכוח הגדולה בבלארוס). בעקבות כך הוקם עיר חדשה נובולוקולם. עיר זו הפכה הליות העיר הגדולה במחוז עם 13 אלף תושבים (נכון לשנת 2018).
דמוגרפיה

בתקופת עריכת מפקד האוכלוסין של בלארוס (2009) (אנ'), מנתה אוכלוסיית מחוז המשנה צ'אשניקי 35,043 בני אדם. האוכלוסייה הצטמצמה ובשנת 2016 נמנו במחוז המשנה 31,335 בני אדם. ההרכב האתני של האוכלוסייה במחוז היה ב-2009: 91.43% בלארוסים, 6.91% רוסים ו-1.66% אחרים. שפות הדיבור הנפוצות: בלארוסית (73.27%) ורוסית (25.62%).
קולה של אמא

מפגש של אם ובנה במהלך התוכנית
קולה של אמא היא תוכנית רדיו של תחנת הרדיו גלי צה"ל.
במסגרת התוכנית עולות לשידור אמהות של חיילים ומספרות על בניהן או בנותיהן, על המסלול הצבאי של ילדיהן, על תחביביהם ועל המשפחה, על הקושי האישי שלהן ועל הפחדים שלהן.
מבנה התוכנית אינו מקורי לישראל ויובא מגרמניה, שם הייתה תוכנית רדיו בה קישרו אמהות עם בניהן השוטרים, הכבאים וגם החיילים דרך הרדיו. כש"יובאה" התוכנית לישראל היא עברה שינויים נדרשים בפורמט והייתה להצלחה עוד בתקופת אלכס אנסקי ואהוד גרף. בתחילה, דיברו בכל שבוע עם 4 אמהות ולא יצרו קשר עם החיילים בשטח, אך באמצע שנות התשעים הועלה הרעיון לשלוח בכל שבוע ניידת שידור אל החיילים בשטח אשר מהווים קהל בתוכנית, ומאז מבוצע הרעיון בהצלחה. מגישי התוכנית מגיעים באמצעות ניידת השידור של התוכנית לכל חלקי ישראל על מנת להביא את קולות החיילים, גם מהנקודה הרחוקה ביותר בה הם נמצאים. המגישים מאפשרים לחיילים הקרביים לספר קצת על ההווי הצבאי, ומחלקים פרסים לחיילים אותם הם מבקרים.
בתקופות של אירועים מיוחדים הפוקדים את המדינה גם מערכת התוכנית מתגייסת למען החיילים והתושבים. בתקופת מלחמת לבנון השנייה בשנת 2006 קיבלה התוכנית משמעות רבה ובלטה בקרב תוכניות הרדיו. החל מדצמבר 2010 משודרת התוכנית גם בערוץ 2, במסגרת שידורי הטלוויזיה החינוכית.
בשנת 2005 זכתה התוכנית בפרס מפקד גלי צה"ל לרגל משדר 25 שנה לתוכנית, ובשנת 2008 זכתה בפרס שנית בקטגוריית צבא וביטחון.
מנחי התוכנית

את התוכנית, אשר משודרת ברציפות משנת 1979, הגישה קרוב ל-5 שנים ד"ר אורלי מיכאלי. היא פרשה מהגשת התוכנית באוגוסט 2008. בדצמבר 2008 מונה מגיש חדש לתוכנית – עודד מנשה. עם כניסתו של מנשה לתפקיד נעשו שינויים גדולים במבנה התוכנית ובהם: קיצוץ משך התוכנית לשעה אחת במקום שעתיים, צמצום מספרן של האמהות המשתתפות בשידור וכן הוספו פינות חדשות. בעבר הגישו את התוכנית בין היתר: אהוד גרף, אלכס אנסקי, לאה עוז, עומר פרנקל, דני רובס וסיוון דורון. כיום מגישה את התוכנית השדרנית והקריינית נעמי רביע.
פרנסיס גרנייה

| --- | --- |

פרנסיס גרנייה כקצין צרפתי צעיר. צילום מ־1860
 לידה:  25 ביולי 1839 סנט אטיין, צרפת 
 פטירה:  21 בדצמבר 1873 (בגיל 34) האנוי, וייטנאם 
 מקום קבורה:  הו צ'י מין סיטי (1875)  place Camille-Jullian (1987) 
 מדינה:  צרפת 
 השכלה:  אקול נאוואל 
 השתייכות:  הצי הצרפתי 
 דרגה:  lieutenant de vaisseau 
 פעולות ומבצעים
 מלחמת צרפת-פרוסיה  מלחמת האופיום השנייה  Cochinchina campaign 
 עיטורים
 מדליית זהב (פטרון) של החברה הגאוגרפית המלכותית (1870)  מדליית הזהב של החברה הגאוגרפית הצרפתית (1869)  קצין בלגיון הכבוד (21 בינואר 1872)  Commemorative medal of the 1860 China Expedition 
 
מארי ג'וזף פרנסואה גרנייה (באנגלית: Marie Joseph François Garnier;‏ 25 ביולי 1839 - 21 בדצמבר 1873) היה קצין צרפתי, מפקח על ענייני הילידים של קוצ׳ינצ׳ינה ומגלה ארצות. בסופו של דבר הוא הפך לראש המשלחת לחקירה של נהר המקונג במאה ה-19 בדרום מזרח אסיה.
קריירה מוקדמת

הוא נולד ב-25 ביולי 1839 בסנט-אטיין, לואר, ונכנס לצבא הצרפתי. אחרי הפלגות לכיוון ברזיל ובאוקיינוס השקט. הוא הצטרף לצוות של אדמירל לאונרד ויקטור צ'רנר, אשר מפברואר 1860 עד נובמבר 1861 היה במשלחת בקוצ׳ינצ׳נה.
לאחר ששהה זמן מה בצרפת, גרנייה חזר למזרח, ובשנת 1862 מונה למפקח על ענייני הילידים בקוצ'ינצ'ינה, והופקד על הנהלת צ'ולון, פרבר של סייגון.
חקירת נהרות המקונג ויאנגצה

על פי הצעתו החליט המרקיז סאלוף דה לובאט לשלוח משלחת לחקור את עמק נהר המקונג, אך כיוון שגרנייה לא נחשב לבכיר מספיק כדי להפקיד את המשלחת בידיו, הוענקה הסמכות הראשית לקפטן ארנסט דאודאר דה לאגרה. במהלך המסע - אם לצטט את דבריו של סר רודריק מורצ'יסון, על גרנייה ב-1870 כשהוצג למדליית של החברה הגאוגרפית המלכותית של לונדון - "מקראטי בקמבודיה ועד שאנגחאי לאורך 5392 מיילים, מתוכם 3625 מיילים, בעיקר בארץ לא ידועה לגאוגרפיה האירופאית, נסקרו בקפידה, והתצפיות נקבעו על ידי מיקום אסטרונומי מדויק, כמעט כולן נעשו על ידי גרנייה עצמו". שנה קודם לכן הוא קיבל פרס משותף עם דייוויד ליווינגסטון ב-1869 בזמן הקונגרס הגאוגרפי באנטוורפן.
הוא התנדב להנהיג משלחת לעיר דאלי, בירתו של הסולטאן סולימאן, הריבון של המורדים המוסלמים ביונאן, סין. גרנייה ביצע בהצלחה את המשלחת ההרפתקנית הזאת. כאשר זמן קצר לאחר מכן מפקדו במשלחות לאגרה מת, גרנייה קיבל את הפיקוד על המשלחת, וניהל אותה בבטחה לאורך נהר היאנגצה, ובחוף הסיני. עם שובו לצרפת הוא התקבל בהתלהבות. הכנת הדוחות שלו נקטעה על ידי המלחמה הצרפתית-פרוסית, ובזמן המצור על פריז שימש גרנייה כקצין מטה ראשי ופיקד בפועל על הגזרה השמינית. חוויותיו במהלך המצור פורסמו בעילום שם בפיליטון בעיתון לה טמפס, והופיעו בנפרד בדפוס (1871).
בשובו לקוצ'ינצ'ינה, מצא את הנסיבות הפוליטיות שם שליליות ולא אפשרו המשך חקירה נוספת, ולכן נסע לסין, וב-1873 הלך בעקבות הנתיב העליון של נהר היאנגצה עד למפלים.
התערבות בטונקין

גרנייה סיים את חייו בנסיבות במחלוקת פוליטית. בסוף 1873 הוא נשלח על ידי אדמירל דופרה, מושל קוצ'ינצ'ינה, לטונקין, כדי ליישב מחלוקת בין שלטונות וייטנאם לבין היזם הצרפתי ז'אן דופואיס. גרנייה היה משוכנע שהגיע הזמן לכיבוש צרפתי של טונקין. גרנייה כבש את האנוי, בירת טונקין, ב־20 בנובמבר 1873. בשבועות הבאים תפס כוח צרפתי קטן תחת פיקודו את רוב המצודות בדלתא של הנהר האדום. השלטונות הווייטנאמיים, שנואשו מהקרבות עם הצרפתים וכוחותיהם, פנו אל מנהיג כנופיה סיני ידוע לשמצה, ליו יונגפו, שיבוא לעזרתם עם צבא השודדים שלו - "הדגל השחור".
תבוסה ומוות

ב-21 בדצמבר 1873 התקרב ליו יונגפו וכ-600 מחייליו, שצעדו תחת ה״דגל שחור״, אל השער המערבי של האנוי. צבא וייטנאמי גדול הלך בעקבותיהם. גרנייה החל להפגיז את הדגלים השחורים עם תותח שדה שהיה מוצב מעל השער, וכשהחלו להפגע הפולשים, גרנייה הוביל קבוצה של 18 חיילים צרפתים מהעיר כדי לרדוף אחריהם. ההתקפה נכשלה. גרנייה, שהוביל שלושה אנשים במעלה הגבעה בקרב כידונים עם השודדים הסינים, נדקר למוות על ידי כמה מהם. קצין צרפתי נוסף, יצא מהמצודה לעזור לגרנייה אך גם הוא נהרג בראש אנשיו. שלושה חיילים צרפתים נוספים נהרגו בגיחות אלה, והאחרים ברחו למצודה לאחר נפילת קציניהם.
קולונל תומאזי, היסטוריון הודו-סין הצרפתית, פירט על גרנייה:
בצהריים ב-21 בדצמבר הוא היה בשיחה עם השגרירים כשמתורגמן רץ, והודיע כי חבורות של ״דגלים שחורים״ תקפו את העיר בשער המערבי. הוא מיהר מיד למקום, אבל כמה מאנשיו הגיעו לשם לפניו, והאש שלהם הספיקה לאלץ את השודדים לסגת מאחורי משוכות הבמבוק. תותח של 40 מ"מ הגיע למצודה. גרנייה החזיק תריסר חיילים, שלושה מהם גררו את התותח הקטן, ועזב את העיר כדי לרדוף אחרי האויב. כשהתותח לא היה מסוגל לזוז במהירות על פני השדות, הוא השאיר אותו מאחור עם התותחנים. לאחר מכן הוא חילק את תשעת החיילים שנשארו איתו לשלוש קבוצות. שתי הקבוצות הראשונות פנו שמאלה וימינה, כדי להתקרב זו אל זו, בעוד הוא צעד באמצע, ואחריו רק שני חיילים. כקילומטר וחצי מהעיר מצא את עצמו לפני סכר, והחליק ונפל כשניסה לחצות אותו. כמה מהתוקפים שהיו מאחורי הסכר נמלטו, ואחרים פתחו באש. באותו רגע היו שני החיילים המלווים של גרנייה 100 מטר מאחוריו. אחד מהם נהרג מפגיעת כדור. גרנייה ירה את ששת הכדורים מהאקדח שלו בניסיון להציל את עצמו, אבל השודדים הקיפו אותו, דקרו אותו בחרב וסכין, חתכו את ראשו, השחיתו את גווייתו, וברחו. שתי הקבוצות האחרות של החיילים, שהגיעו הצליחו רק להחזיר את גופתו להאנוי.
מותו של גרנייה סיים למעשה את התקופה הצרפתית הראשונה בטונקין. ממשלת צרפת התכחשה למעשיו של גרנייה, ומיהרה לחתום הסכם שלום עם הווייטנאמים, ולנטוש את רוב טענותיה בטונקין.
הישגים

התהילה הראשית של גרניה נשענת על העובדה ששנים הגה את הרעיון לחקור את המקונג וביצע את החלק הגדול יותר של העבודה. בסופו של דבר בתקופה הקולוניאלית הצרפתית זכה גם הוא לכבוד בטונקין - גילויו וכיבושו את העיר סללו את הדרך להשתלטות הצרפתית על טונקין בשנות השמונים.
הנצחה

ב־1883, תשע שנים לאחר מותו של פרנסיס גרנייה, נהרג גם קצין הצי הצרפתי אנרי ריבייה בידי השודדים מהדגל השחור, בטונקין, בנסיבות דומות להפליא. גרנייה וריבייה זכו לכבוד בתקופת הקולוניאלית הצרפתית כשני האישים הצרפתים הבכירים בכיבוש טונקין. בשנת 1884, במהלך מלחמת סין-צרפת, נקראו על שם שניהם ספינות קרב שהשתתפו בקרב על טונקין.
במהלך המצור על טויאן קואנג (נובמבר 1884 - מרס 1885), אנשיו של ליו יונגפו, שהשתייכו לצבא הסיני הנצור, הקניטו את אנשי חיל המצב הצרפתי בשירה על שני קורבנותיהם המפורסמים ביותר: "גרנייה ! ריבייר! גרנייה! ריבייר!" בשנת 1943 הוציאה הודו-סין הצרפתית בול דואר להנצחת גרנייה.
ספינת מלחמה נקראה על שמו במלחמת העולם השנייה, וספינה נוספת נבנתה בשנות השבעים ופעילה בסיוע הומניטרי באזורים שונים בעולם.
הערות שוליים

↑  Marie Joseph François Garnier. Encyclopædia Britannica. 1911. Retrieved April 3, 2015.
↑  "Medals and Awards, Gold Medal Recipients" (PDF). Royal Geographical Society. Archived from the original (PDF) on 2011-09-27. Retrieved 2014-04-11.
↑  Ooi, Keat Gin (January 1, 2004). Southeast Asia: A Historical Encyclopedia, from Angkor Wat to East ..., Volume 1. ABC-CLIO. p. 539. ISBN 9781576077702. Retrieved April 3,2015.
↑  Wong, Soo Mun Theresa (2010). "Making the Mekong: Nature, Region, Postcoloniality". Ohio State University. Retrieved April 3, 2015.
↑  Thomazi, A., La conquête de l'Indochine (Paris, 1934)pp. 126-8
↑  Savès, Joseph. "Francis Garnier victime des 'Pavillons noirs'". Herodote.net (in French). Retrieved April 3, 2015.
↑  Thomazi, A., La conquête de l'Indochine (Paris, 1934)pp. 126-7
↑  Lonlay, D. de, Le siège de Tuyen-Quan (Paris, 1886)p 114
↑  Soenthrith, Saing (December 23, 2005). "Kratie Set To Raise WWII Ship From the Deep". The Cambodia Daily. Retrieved October 18, 2013.
↑  "Haïti: un navire français en route". Le Figaro (in French). 15 January 2010. Retrieved 16 January 2010.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007261542405171  PLWABN: 9810647310805606  BnF: cb120170548 (data)  CiNii: DA02224246  GND: 119308223  ISNI: 0000 0000 8137 6894  LCCN: n82036305  Léonore: 155042  NLA: 35133312  NTA: 148487122  RERO: 02-A000069800  SNAC: w68k9t66  SUDOC: 028307712  Trove: 836732  VIAF: 59094849   WorldCat (עם VIAF): 59094849 
המשלחת הצרפתית לחקר המקונג. גרנייה הראשון משמאל.
פסל לזכרו של פרנסיס גרנייה בפריס.
צ'בסבדי

| --- | --- |
סמל צ'בסבדיסמל צ'בסבדי

 מדינה:  הונגריה הונגריה
 חבל:  המישור הגדול הדרומי
 מחוז:  בקש בקש
 נפה:  נפת בקשצ'בה
 שטח:  32.71 קמ"ר
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בכפר:  460 (1 בינואר 2021)
 קואורדינטות:  46°34′N 20°57′E﻿ / ﻿46.57°N 20.95°E﻿ / 46.57; 20.95 
 אזור זמן:  UTC +1
 https://csabaszabadi.hu/
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת הונגריה מוגדלת) בודפשט דברצן מישקולץ סגד פץ' גיור נירג'האזה קצ'קמט אוסטריה סלובקיה אוק. רומניה סרביה קרואטיה סל.צ'בסבדי(למפת הונגריה רגילה) בודפשט דברצן מישקולץ סגד פץ' גיור נירג'האזה קצ'קמט אוסטריה סלובקיה אוק. רומניה סרביה קרואטיה סל.צ'בסבדי  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
צ'בסבדי (בהונגרית: Csabaszabadi) הוא כפר קטן בנפת בקשצ'בה שבמחוז בקש בדרום מזרח הונגריה. היישוב ממוקם דרומית-מערבית לבקשצ'בה.
כמו יישובים רבים באירופה גם בצ'בסבדי מספר התושבים נמצא בירידה. כך, בשנת 1990 חיו בכפר 454 תושבים ובשנת 2021 רק 246 תושבים.
האזור מיושב מסביבות המאה ה-13, אבל רק בשנת 1993 לאחר חילופי משטר במחוז וביוזמת האוכלוסייה המקומית, תושבי המקום החליטו במשאל אם כי הם יוותרו על מעמד של פרבר עירוני גדול של בקשצ'בה וינסו לשפר את מצבם כישוב קטן עצמאי.
בכפר קיימת טירה שנבנתה על ידי משפחת בליצ'י בסביבות שנת 1870 בסגנון קלאסיסטי. הטירה הייתה חלק מאחוזה בשטח של 500 דונם עם אחוזה חיצונית. בסוף שנות ה-90 נעלמו אז הבתים האחרונים שעוד היו ראויים למגורים בשטח הטירה. מאחורי הטירה עדיין ניתן למצוא בריכת שחייה שפועלת עד היום.
הערות שוליים

↑  נתוני הכפר באתר הלמ"ס ההונגרי
| יישובים במחוז בקש |
| --- | --- | --- |
| ערי המחוז | בקשצ'בה  |  |
| ערים |  בטוניה •  בקש •  • צ'ורוואש •  דוואוואניה •  אלק •  פיזשדיארמט •  גיומנדרד •  גיולה •  קונדורוש •  קרשלדאן •  מדגיישג'האזה •  מזברן •  מזהגייש •  מזקובאצ'האזה •  אורושהאזה •  שרקד •  סרווש •  סגהאלום •  טוטקומלוש •  אויקיגיוש •  וסטה |  |
| כפרים | בקשסנטאנדראש • צ'בסבדי • דובוז • גרנדאש • קטשופרון • סבדקיגיוש • טלקגרנדאש • דומבג'האז • קוורמש • אלמאשקמראש • דומבירטוש • קספר • קישדומבג'האז • קונאגוטה • מגיארבאנהגייש • מגיארדומבג'האז • מדגיישבודזאש • נג'באנהגייש • נג'קמראש • פוסטאוטלקה • וגג'האזה • צ'אדסאלאש • אצ'גפלבה • הוניה • בלמגייר • קמוט • קרשטרצ'ה • טרהוש • מורון • קרשויפלו • קרטססיגט • בוצ'ה • קטגיהאזה • לוקשהאזה • אורמניקוט • קרדוש • צ'בצ'וד • בקשאמשון • צ'נאדאפאצה • גאדורוש • קרדושקוט • נג'סנאש • פוסטפלדוואר • ביהראוגרה • גסט • קרשנג'הרשאן • קטגיאן • מהקרק • מזגיאן • שרקדקרסטור • אויסלונטה • ז'דאן |  |
| יישובים בנפת בקשצ'בה |
| --- | --- | --- |
| יישובים | בקשצ'בה • צ'בסבדי • צ'ורוואש • דובוז • גרנדאש • קטשופרון • סבדקיגיוש • טלקגרנדאש • אויקיגיוש |  |
פרס באומגרטן

| --- | --- |

פרנץ פרדיננד באומגרטן, מייסד פרס באומגרטן
 מדינה:  הונגריה 
 נקרא על שם:  פרנץ פרדיננד באומגרטן 
 
פרס באומגרטן (בהונגרית: Baumgarten-díj) היה פרס ספרותי בהונגריה, שהקים פרנץ פרדיננד באומגרטן, סופר, מבקר ספרות הונגרי-יהודי שכתב בגרמנית. הפרס היה הפרס הספרותי החשוב בהונגריה בין שתי מלחמות העולם וחולק על ידי קרן באומגרטן.
תולדות הפרס

המייסד החליט בצוואתו מ-17 באוקטובר 1923, כי בחלק מעושרו תוקם קרן שתעניק סיוע בצורת מענק שנתי, גמול או סיוע לסופרים הונגרים שהם "חסרי דעות קדומות דתיות, גזעיות וחברתיות ומשרתים בכתיבתם רק מטרות אידיאליות נעלות ולכן זקוקים לתמיכה חומרית". כאשר מת מייסד הקרן בשנת 1927 ערערה המשפחה על הצוואה, ואילו סופרים גרמנים והונגרים מחו נגד כוונת המשפחה. מסיבה זו, נכנסה הצוואה לתוקף רק באפריל 1928. חבר הנאמנים של קרן באומגרטן החליט אז על הענקת הפרסים. הפרסים הראשונים הוענקו בשנת 1929.
הפרס האחרון חולק בשנת 1949. עד אז, למעט בשנת 1945, חולקו הפרסים מדי שנה ב-18 בינואר במטה הקרן. הפרסים השנתיים היו בסכומים שבין 3,000 ל-8,000 פנגו הונגרי. במהלך קיומהו, העניקה קרן באומגרטן 126 מענקים ופרסים. לאחר מותו ב-9 באוגוסט 1950 של אלדאר שופלין, אחד ממנהלי הקרן, בוטלה כליל פעילות הקרן. לאחר פירוקה הוחלף הפרס בפרס אטילה יוז'ף שהוקם על ידי ממשלת הונגריה. לאחר חילופי השלטון בשנת 1990, ניסה ארתור באומגרטן, מצאצאי פרנץ באומגרטן, להחיות את הפרס אך מאמציו לא צלחו.
ביקורות בקשר לפרס

כנגד הקרן, חברי חבר הנאמנים, וגם המייסד עצמו הועלו ביקורות רבות. אחת ההאשמות הייתה שחבר הנאמנים רצה לתמוך רק בסופרים ומשוררים ליברליים.[דרוש מקור]
הערות שוליים

↑  Tezla, Albert (1970). Hungarian Authors; a Bibliographical Handbook. Cambridge, Massachusetts: Harvard University Press. ISBN 978-0-674-42650-4 פרסים בספרות. פרס באומגרטן (מאמר באנגלית)
↑  מיהאי באביץ: פרנץ באומגרטן והקרן שלו (בהונגרית)
צ'באטה

| --- | --- |

 
 מאכלים
 סוג:  לחם לבן 
 מוצא:  איטליה 
 מרכיבים עיקריים:  קמח חיטה, baker's yeast 
 
הצַ'בַּאטה (באיטלקית: Ciabatta - נעל בית) היא סוג של לחם לבן איטלקי העשוי מקמח חיטה ומשמרים. כיכר הלחם עצמה שטוחה, רחבה ומוארכת וייתכן כי מכאן נגזר שמה. החל בשנות התשעים המאוחרות נפוץ לחם זה ברחבי אירופה, באמריקה ואף בישראל, שבה נשתרש ההיגוי השגוי גֶ'בֶּטה, ומשמש לרוב להכנת כריכים.
את הצ'באטה בצורתה המוכרת לנו הגה וייצר לראשונה הטוחן האיטלקי ארנלדו קאוואלרי ב-1982. מטרתו הייתה למצוא תחליף איטלקי ללחמי הבגט הצרפתיים, שבאותה עת הציפו את איטליה והיו הבחירה הפופולרית להכנת כריכים. הלחם, שהיה שונה מלחמים איטלקיים קלאסיים אך עדיין העניק לטועמיו תחושת מסורת איטלקית, נחל הצלחה ברחבי איטליה. ב-1989 רשם את צ'באטה איטליאנה כסימן מסחר. עד 1999 העביר קאוולארי את המתכון ברישיון למאפיות ב-11 מדינות בעולם.
כיום ניתן למצוא לפחות סוג אחד של צ'באטה בכל אחד ממחוזות איטליה. הצ'באטה המצויה באזור אגם קומו, למשל, קלה, בעלת קרום פריך ומרקם רך ואוורירי. בחלקים אחרים באיטליה מקבלת הצ'באטה מאפיינים שונים ומגוונים; מקרום קשיח יותר דרך מרקם דחוס ועד לצ'באטות המכילות מרכיבים נוספים כגון חלב, תבלינים שונים ועוד.
ראו גם

פוקאצ'ה
הערות שוליים

↑   דוד שושן, כולם אוכלים ג'בטה, אבל לא מבינים שזו בכלל צ'אבאטה, באתר הארץ, 6 במרץ 2023
↑  Guardian Staff, The secret life of ciabatta, the Guardian, ‏April 30, 1999 (באנגלית)
ערך זה הוא קצרמרבנושא מזון. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
קואווילה וטחאס

| --- | --- |
דגל קואווילה וטחאס
 מדינה:  מקסיקו מקסיקו
 בירת המדינה:  סלטיו מונקלובה
 תאריך ייסוד:  7 במאי 1824
 שטח:  800,000 קמ"ר (1824)
 סיבת נטישה:  חוקת 1835
 תאריך נטישה:  1835
 סוג יישוב יורש:  מדינות
 יישובים יורשים:  קואווילה קואווילה רפובליקת טקסס רפובליקת טקסס
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ במדינה:  70,995 (1828)
  ‑ צפיפות:  0.1 נפש לקמ"ר (1828)
 קואורדינטות:  28°50′00″N 99°30′00″W﻿ / ﻿28.8333°N 99.5°W﻿ / 28.8333; -99.5 
  מפת מיקום  מפה מפורטת    he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
קואווילה וטחאס (בספרדית: Coahuila y Tejas; קואווילה וטקסס) הייתה אחת המדינות המרכיבות את ברית המדינות המקסיקניות המאוחדות תחת חוקת 1824. היו לה שתי ערי בירה: הראשונה הייתה סלטיו, ולאחר מכן מונקלובה. למטרות מנהליות, המדינה חולקה לשלושה מחוזות: בחאר, החלק הטקסני של המדינה; מונקלובה, שהכיל את צפון קואווילה; וריו גראנדה סלטיו, שהכיל את דרום קואווילה.
המדינה נשארה בקיומה עד לאימוץ של חוקת 1835, לפיה הרפובליקה הפדרלית של מקסיקו הוסבה למדינה אונטרית, והמדינות (estados), הפכו למחוזות (Departamentos). מדינת קואווילה וטחאס התפצלתה לשתיים והפכה למחוז קואווילה ומחוז טקסס.
קואווילה וטקסס פרשו ממקסיקו בגלל ניסיונותיו של סנטה אנה לחזק את כוחה של הממשלה המרכזית. טקסס בסופו של דבר פרשה והפכה לרפובליקה העצמאית של טקסס, שהיא כיום מדינה בארצות הברית של אמריקה. קואווילה הצטרפה יחד עם נואבו לאון וטמאוליפס להקמת הרפובליקה קצרת הימים ריו גראנדה.
ביאורים

↑  מדינה בעלת שלטון מרכזי שיחידותיה המנהליות כפופות לחלוטין לממשלה המרכזית.
הערות שוליים

↑  סקירה סטטיסטית של קואווילה דה סרגוסה, דצמבר 2011, המכון הלאומי לסטטיסטיקה ולגאוגרפיה של מקסיקו, עמוד 77 (בספרדית).
↑  חוקת 1824, באתר "500 שנים של מקסיקו במסמכים" (בספרדית).
↑  הבסיסים החוקתיים שהוגשו לקונגרס המכונן של 1835, באתר "500 שנים של מקסיקו במסמכים" (בספרדית).
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007559624905171  LCCN: n80129611  VIAF: 262080298   WorldCat (עם VIAF): 262080298 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אמריקה הלטינית ובנושא היסטוריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.