stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
כתר משולש (כדורסל)

כתר משולש הוא מושג בכדורסל האירופי המתייחס לקבוצה שזוכה באליפות הליגה, בגביע המדינה ובתואר אירופי (יורוליג/יורוקאפ) באותה העונה. זהו ההישג הגדול ביותר שאליו יכול להגיע מועדון כדורסל אירופי בעונה אחת. 12 מועדונים אירופים זכו בכתר המשולש עד היום. חלקם הגיעו להישג זה מספר פעמים, כך שמספר הזכיות הכולל הוא 22.
כל זוכות הכתר המשולש

| שנה | מדינה | מועדון |
| --- | --- | --- |
| 1965 | ספרד | ריאל מדריד |
| 1970 | איטליה | איניס וארזה |
| 1973 | איטליה | איניס וארזה |
| 1975 | ספרד | ריאל מדריד |
| 1977 | ישראל | מכבי תל אביב |
| 1981 | ישראל | מכבי תל אביב |
| 1985 | יוגוסלביה | ציבונה זאגרב |
| 1987 | איטליה | טרייסר מילאנו |
| 1990 | יוגוסלביה | יוגופלסטיקה ספליט |
| 1991 | יוגוסלביה | פופ 84 ספליט |
| 1992 | יוגוסלביה | פרטיזן בלגרד |
| 1997 | יוון | אולימפיאקוס פיראוס |
| 2001 | איטליה | קינדר בולוניה |
| 2001 | ישראל | מכבי תל אביב |
| 2003 | ספרד | ברצלונה |
| 2004 | ישראל | מכבי תל אביב |
| 2005 | ישראל | מכבי תל אביב |
| 2006 | רוסיה | צסק"א מוסקבה |
| 2007 | יוון | פנאתינאיקוס |
| 2009 | יוון | פנאתינאיקוס |
| 2014 | ישראל | מכבי תל אביב |
| 2015 | ספרד | ריאל מדריד |
ב-2001 היו שתי אלופות אירופה: מכבי תל אביב, שזכתה בסופרוליג של פיב"א אירופה וקינדר בולוניה, שזכתה ביורוליג של יול"ב.
שארונאס יאסיקביצ'יוס הוא השחקן היחידי בהיסטוריה שזכה בתואר המשולש 4 פעמים. הוא זכה עם ברצלונה ב-2003, עם מכבי תל אביב ב-2004 וב-2005 ועם פנאתינאיקוס ב-2009.
דירוג הזכיות בכתר המשולש > על פי קבוצות

| דירוג | מועדון | כתרים משולשים |
| --- | --- | --- |
| 1 | ישראל מכבי תל אביב | 6 |
| 2 | ספרד ריאל מדריד | 3 |
| 3 | איטליה איניס וארזה | 2 |
| - | יוגוסלביה ספליט | 2 |
| - | יוון פנאתינאיקוס | 2 |
| 6 | יוגוסלביה ציבונה זאגרב | 1 |
| - | איטליה אולימפיה מילאנו | 1 |
| - | יוגוסלביה פרטיזן בלגרד | 1 |
| - | יוון אולימפיאקוס פיראוס | 1 |
| - | איטליה וירטוס בולוניה | 1 |
| - | ספרד ברצלונה | 1 |
| - | רוסיה צסק"א מוסקבה | 1 |
דירוג הזכיות בכתר המשולש > על פי ליגות

| מדינה | שם הליגה הבכירה | כתרים משולשים |
| --- | --- | --- |
| ישראל ישראל | ליגת העל | 6 |
| איטליה איטליה | סרייה א' | 4 |
| יוגוסלביה יוגוסלביה | הליגה היוגוסלבית | 4 |
| ספרד ספרד | ליגת ה-ACB | 4 |
| יוון יוון | איי 1 אתניקי | 3 |
| רוסיה רוסיה | הסופרליג הרוסית | 1 |
ראו גם

טרבל (ספורט)
יקוב בלשצ'יקובסקי

יקוב 'קובה' בלשצ'יקובסקי (בפולנית: Jakub Błaszczykowski, נולד ב-15 בדצמבר 1985 בטרוסקלסי) הוא כדורגלן עבר פולני ששיחק בעמדת הקשר
קריירת מועדונים > קריירה מוקדמת

בלשצ'יקובסקי אשר מכונה קובה, גדל בטרוסקלסי שליד צ'נסטוחובה. בגיל שמונה, החל להתאמן ביחד עם אחיו הגדול, דייוויד, בקבוצת ראקוו צ'נסטוחובה. בספטמבר 1996, כשהיה בן 10, איבד בלשצ'יקובסקי את אימו לאחר שאביו דקר אותה, והיה קתולי. גודל בעיירת הולדתו, טרוסקלסי על ידי סבתו. לאחר מכן ויתר על קריירת הכדורגל, אך לאחר חודשיים בעידוד דודו של קובה, יז'י בז'צ'ק הוא החליט לחזור להתאמן בראקוו צ'נסטוחובה. בגיל 17 בשנת 2002, הצטרף בלשצ'יקובסקי לגורניק זאבז'ה. ב-2003, החל בלשצ'יקובסקי לשחק בקבוצת הבוגרים של KS צ'נסטוחובה מהליגה השלישית בפולין וחוזהו הסתיים ב-2004. דודו, יז'י בז'צ'ק, עזר לו להשיג מבחנים בויסלה קראקוב, שם הרשים בלשצ'יקובסקי את המאמן דאז, וורנר לייקה.
קריירת מועדונים > ויסלה קרקוב

בלשצ'יקובסקי עלה במהירות לקבוצת הבוגרים של ויסלה קרקוב והופעת הליגה הראשונה שלו הייתה ב-20 במרץ 2005, נגד פולוניה ורשה. בסיום עונתו הראשונה, הפך בלשצ'יקובסקי לחלק קבוע בהרכב של ויסלה קרקוב, וזכה עם קבוצתו בליגה הפולנית, ובעונה שלאחר מכן קבוצתו הייתה סגנית האלופה. בנוסף לסגנות האלופה, זכה בלשצ'יקובסקי בתואר "קשר העונה" בליגה הפולנית לאחר שנבחר על ידי ערוץ קאנל+. הוא גם זכה להיכנס לתואר "ה-11 של העונה בליגה הפולנית" בעונת 2006/2007 לאחר שנבחר על ידי כדורגלני הליגה.
קריירת מועדונים > בורוסיה דורטמונד

בפברואר 2007, חתם בלשצ'יקובסקי על חוזה ארוך טווח בבורוסיה דורטמונד. בלשצ'יקובסקי, ששיחק דאז כשחקן כנף, הוסב לעמדת הקשר. הוא כבש את שער הליגה הראשון שלו ב-25 באפריל 2008 בתיקו 1:1 נגד איינטרכט פרנקפורט. בדצמבר 2008, נבחר לתואר השחקן הפולני של השנה. חודש לאחר מכן, בינואר 2009, נבחר על ידי אוהדי בורוסיה דורטמונד לשחקן השנה. במהלך עונת 2008/2009, הוא נפצע וסבל מקרע בשריר, פציעה במסגרתה נעדר 4 חודשים.
בלשצ'יקובסקי זכה עם בורוסיה דורטמונד באליפות הבונדסליגה ב-2010/2011 וב-2011/2012. הוא גם זכה בגביע הגרמני עם המועדון, לאחר שבישל שני שערים במשחק הגמר בו ניצחה קבוצתו 2:5 את באיירן מינכן. עד 2012 שיחק בלשצ'יקובסקי עם הכיתוב קובה על גבי חולצתו. ביולי 2012, נבחר על ידי אופ"א לשלב 32 האחרונים של שחקן השנה באירופה. ב-24 ביולי 2012 חתם על חוזה חדש בבורוסיה דורטמונד, שישאיר אותו בקבוצה עד 2016.
בלשצ'יקובסקי כבש את שערו הראשון בעונה זו במסגרת הגביע הגרמני, ב-18 באוגוסט 2012 בניצחון 0:3 נגד פ.צ. אוברנואלד. את שער הליגה הראשון שלו בעונה זו כבש בלשצ'יקובסקי ב-25 בינואר 2013, כאשר כבש צמד בניצחון 0:3 על נירנברג. בלשצ'יקובסקי היה שותף לעלייתה של בורוסיה דורטמונד לחצי גמר ליגת האלופות, לראשונה מזה 15 שנים, כאשר קבוצתו ניצחה את מאלגה 1:2 בשלב רבע הגמר.
קריירת מועדונים > לאחר עזיבת בורוסיה דורטמונד

ב-31 באוגוסט 2015 הושאל בלשצ'יקובסקי לפיורנטינה האיטלקית עבור מיליון אירו, עם אופציה לרכישה בתום השנה בסכום של 6 מיליון אירו.
ב-1 באוגוסט 2016 חתם בלשצ'יקובסקי בוולפסבורג לשלוש שנים. בינואר 2019 הותר חוזהו של קובה עם וולפסבורג והוא הפך לשחקן חופשי.
ב-8 בפברואר 2019 הודיע קובה כי הוא יחתום במועדון בו שיחק בעבר, ויסלה קרקוב. קובה ביקש לחתום במועדון זה שסובל מקשיים כלכליים, והודיע כי ישחק תמורת שכר נמוך במיוחד, שגם אותו יתרום לבתי יתומים.
באפריל 2020 הפך לאחד מבעלי המועדון.
ב-20 ביולי 2023 הודיע על פרישה מהמשחק הפעיל.
קריירה בינלאומית

בלשצ'יקובסקי ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת פולין ב-28 במרץ 2006, כאשר זומן למשחק הידידות נגד ערב הסעודית. בלשצ'יקובסקי החמיץ את מונדיאל 2006 עקב פציעה. בלשצ'יקובסקי כבש את שערו הראשון בנבחרת ב-22 באוגוסט 2007, במשחק הידידות נגד רוסיה. לבלשצ'יקובסקי היה חלק משמעותי בהצלחתה של נבחרת פולין במוקדמות יורו 2008, אך החמיץ את הטורניר עצמו עקב פציעה. ב-17 בנובמבר 2010, בלשצ'יקובסקי ערך את הופעת הבכורה שלו כקפטן הנבחרת במשחק הידידות נגד חוף השנהב.
ב-8 ביוני 2012, במשחק הפתיחה של יורו 2012 נגד יוון, בישל בלשצ'יקובסקי לרוברט לבנדובסקי, חברו לקבוצה את שער השוויון במשחק שהסתיים בתוצאה 1:1. בשלב הבתים במשחק נגד רוסיה, הוא כבש שער בבעיטה מרחוק ונבחר על ידי פרשני אופ"א לאיש המשחק.
בלשצ'יקובסקי היה מלך שערי הנבחרת בקמפיין מוקדמות מונדיאל 2014, עם ארבעה שערים.
בלשציקובסקי לקח חלק בכל 5 המשחקים של נבחרת פולין במהלך יורו 2016, בהם הבקיע 2 שערים.
בלשצ'יקובסקי זומן ברגע האחרון לסגל הנבחרת למונדיאל 2018. במהלך הטורניר השתתף במשחק אחד בלבד. בתחילת 2019 פרש למעשה מהנבחרת.
ב-23 ביוני 2023 שותף בלשצ'יקובסקי במשחק הידידות בין נבחרות פולין ואנגליה, כמחווה על תרומתו רבת השנים לנבחרת.
חייו האישיים

בלשצ'יקובסקי איבד את אמו בגיל 10 לאחר שאביו רצח אותה. מאז הפך לקתולי. ביוני 2010 נישא בלשצ'יקובסקי לאגתה גולסזווסקה. ב-20 באפריל 2011 נולדה בתו הבכורה, אוליביה.
תארים

אליפות פולין: 2004/2005
אליפות גרמניה: 2010/2011, 2011/2012
הגביע הגרמני: 2011/2012
הסופר קאפ הגרמני: 2013, 2014
שחקן השנה בפולין: 2008, 2010
בלשצ'יקובסקי במדי דורטמונד ב-2007
בלשצ'יקובסקי במדי נבחרת פולין
כתובת לאודיקה

|  תוכן הממצא |
| --- | --- |
 שפה:  יוונית 
 יצירת הממצא
 תאריך יצירה:  193 לפנה״ס 
 הוזמן על ידי:  אנטיוכוס השלישי 
 
כתובת לאודיקה היא כתובת רשמית  ביוונית מתקופת שלטונו של אנטיוכוס השלישי המתוארכת לשנת 193 לפנה"ס. הכתובת שרדה בשלושה עותקים שונים, שניים באזור ממלכת מדי, ליד הערים לאודיקיאה-ניהבנד וקרמנשה, הנמצאות שתיהן בדרך המסחר המרכזית מסלאוקיה אל אחמתא, ואחד סמוך לעיר אריזה שבחבל הארץ פריגיה. הכתובת היא צו מלכותי שבו מצווה אנטיוכוס על הקמת כת הסוגדת לאשתו לאודיקה השלישית כאלה. לאודיקה לא זכתה ליהנות זמן רב ממעמדה האלהי, שכן הלכה לעולמה בתוך שנה או שנתיים לאחר פרסום הכתובת.
אנטיוכוס השלישי
לשון הכתובת

חלק מלשון הכתובת שנמצאה בשנת 1884 באזור פריגיה, כפי שתורגמה על ידי ישראל שצמן:
מלך אנטיוכוס לאנקסימברוטוס ברכות. רוצים אנו עוד להגדיל את כבוד המלכה האחות לאודיקה, מכיוון שאנו חושבים, שזוהי חובה גדולה לנו, לפי שלא שהיא רק חיה איתנו באהבה ובדאגה, אלא גם מתנהגת ביראת שמים, ואכן, גם בשאר עניינים אנו נוהגים לעשות באהבה את הצודק והמתאים כלפיה; אנו מחליטים, כפי שכוננו כהנים גדולים לנו בכל הממלכה, כך גם תוקמנה בכל אותם מקומות כהנות גדולות לה, והן תשאנה על ראשיהן כתרי זהב,... וגם שמותיהן ירשמו בשטרות...
חשיבות הכתובת

חשיבותה של הכתובת נעוצה בכך שהיא מעידה על הפעם הראשונה בה מתבצע מרכוז הפולחן על ידי מלך סלאוקי ברחבי הממלכה הסלאוקית. לפני כן היו קיימות כתות אזרחיות-מקומיות בערים יווניות שסגדו למלכים סלאוקים השונים (ניתן למצוא עדויות לקיום פולחנים כאלו עוד בתקופתו של סלאוקוס הראשון), אך פולחנים אלו לא היו אחידים ולא הייתה כת שאורגנה ממרכז השלטון והונצחה בצווים רשמיים. הימצאותה של הכתובת בשלושה אתרים שונים, הנמצאים בקצוות שונים של הממלכה, מעידה על מהלך מתוכנן ונרחב, הנובע מהמלך עצמו ויוצר כת אחידה לאורך הממלכה הסלאוקית. מהלך זה מפורש כניסיון להעניק לממלכה הסלאוקית המגוונת מכנה משותף על בסיס דתי-שלטוני.
חשיבות נוספת נודעת לעובדה כי זו הפעם הראשונה שבה מופיע צו מלכותי רשמי המורה על סגידה למלך סלאוקי כאל בעודו בחיים (מעשה של האלהה עצמית) וסגידה אל קודמיו במסגרת כת אחידה, ובנוסף לכך על סגידה לאשתו כאלה. לפני כן היה מנהג של האלהת השליט הסלאווקי לאחר מותו בידי יורשו, וקשירתו אל מי מהאלים. כדוגמה ניתן להביא את יסוד פולחנו של סלאוקוס הראשון על ידי בנו ויורשו אנטיוכוס הראשון. סלאוקוס זכה לתואר סלאוקוס זאוס ניקאטור, והוקם לכבודו מקדש בעיר סלאוקיה פייריה, שאותה יסד וקבע כבירתו ובה גם נקבר. בהמשך, אנטיוכוס הראשון, לאחר מותו, הועלה לדרגת אל בידי בנו ויורשו אנטיוכוס השני וקיבל את התואר אנטיוכוס אפולו סוטר (שמשמעותו המושיע – אם כי ייתכן וזכה בתואר זה בעודו בחיים עקב ניצחונותיו על הגאלים).
ניכר כי אנטיוכוס ייחס חשיבות גדולה לייסוד הכת עבור לאודיקה, שכן הוא ציווה על מושלי הסטרפים השונים להציב את הכתובות במקומות בולטים ביותר במחוזותיהם. ואכן, ניתן לראות בכתובות שהתגלו באזור מדי כי מנדמוס, מושל הסטרפ של מדי, העביר לפחות שני צווים כאלו לפקידים בכירים במחוזו: אל תואס, המושל הצבאי באזור העיר קרמנשה, ואל מושל העיר לאודיקיאה-נהיבנד.
גישות מחקר

בתחילה יוחסה הכתובת שנמצאה באזור פריגיה לשלטונו של אנטיוכוס השני אך לאחר מכן השתנתה גישת המחקר והכתובת, כמו השתיים שנמצאו מאוחר יותר באזור ממלכת מדי, יוחסה אל תקופת שלטונו של אנטיוכוס השלישי.
ההנחה הרווחת היא כי היוזמה של אנטיוכוס להאלהה שלו ושל לאודיקה אינה פרי גחמה של שליט כל יכול אלא מתבססת על פולחנים אזרחיים שונים שכבר היו נפוצים ברחבי הממלכה הסלאוקית, הן עבור לאודיקה והן עבור אנטיוכוס. כדוגמאות ניתן לראות את פולחנה של לאודיקה באזור איסוס, שם זוהתה עם האלה אפרודיטה (אך טרם זכתה להאלהה בזכות עצמה) ואת הפולחן המקומי ללאודיקה, אנטיוכוס וצאצאיהם באזור הרקיליאה-לאטומוס שבחבל הארץ קאריה. פולחנים אלו סללו את הדרך למעבר חלק יחסית אל כת אחידה, מרכזית.
חשוב לציין כי אנטיוכוס ביקש להדגיש במיוחד את דבקותה הדתית (eusebeia) של לאודיקה אל האל (theion) כצידוק לרומם את מעמדה, ואולי למנוע על ידי כך תחושות שיצירת כת כזו עבור המלכה היא בגדר חילול הקודש או אינו ראוי.
אחד מן ההבדלים הבולטים בין הכת המרכזית שייסד אנטיוכוס לבין הפולחנים האזרחיים-מקומיים שקדמו לה הוא אי אזכורם של צאצאי אנטיוכוס ולאודיקה בכתובות. הסיבה לאי אזכורם של צאצאי אנטיוכוס ולאודיקה בלשון הכתובת היא כפולה – הרצון להבליט את אנטיוכוס ולאודיקה כאנשים יוצאי דופן וראויים להאלהה לא רק בזכות מוצאם המלכותי, והשארת מקום לצאצאיהם לשמש ככוהנים ראשיים, כפי שאכן היה במקרה של בתם, לאודיקה הרביעית, אשר יועדה לשמש ככוהנת הראשית במחוז מדי. כמו כן היה מקום לצאצאיהם של נכבדים סלאוקים שונים ובתי מלוכה שונים לשמש ככוהנים במחוזות השונים, כדוגמת ברניקי, בתו של תלמי השני, נכדתו של ליסימאכוס, שמונתה לכוהנת הגדולה של כת לאודיקה בפריגיה (תוך ציון והבלטת קשרי המשפחה בין אביה ובין אנטיוכוס).
לא ניתן לדעת באיזה תאריך הורה אנטיוכוס על הקמת הכת עבורו, אך ניתן לראות כי יש שימוש בלשון הווה בצו המלכותי כאשר הוא מורה על השמת כוהנים ראשיים עבורו ועבור לאודיקה. אם לוקחים את לשון הכתובת פשוטה כמשמעה ניתן להניח כי הוא ייסד את הכת שלו גם בסביבות שנת 193 לפנה"ס, אך לפני ייסוד הכת עבור לאודיקה. זו גם הייתה השנה בה כיבושיו ותחום שלטונו הורחבו לגודלם המקסימל ובהחלט ייתכן כי השעה מעולם לא הייתה כשרה יותר לביסוס הכתות עבורו ועבור לאודיקה כבאותה שנה.
ישנן השערות שונות האם הכת נועדה עבור נתיניו היוונים של אנטיוכוס בלבד או האם יועדה עבור נתיניו הלא יוונים גם כן. אומנם לא נותרו עדויות לגבי אופיו של הפולחן, הזבחים והחגיגות השונות במסגרת הכת, וגם לא נותרו שׂרידים של מזבחים, פסלים או מקדשים אך סביר להניח כי טקסי הפולחן של הכת נוהלו בהתאם למסורות היווניות. מכיוון שאין עדויות להקמת כת כזו במקומות שלא היו כפופים ישירות לשלטונו של אנטיוכוס (בבל כדוגמה), ניתן להסיק כי הכת נועדה עבור חצרו, צבאו ונתיניו הישירים של אנטיוכוס, ולא עבור אותם המקומות שקיבלו מידה כלשהי של אוטונומיה מידי אנטיוכוס.
לקריאה נוספת

בנימין שימרון, רחל צלניק, אברהם מזרחי, תולדות התקופה ההלניסטית: יחידה 6: המלוכה ההלניסטית (תל אביב, בית ההוצאה לאור של האוניברסיטה הפתוחה,1989), 128. קישור לספר, תרגום הכתובת מצוי בעמוד 128
Susan Sherwin-White and Amelie Kuhrt, From Samarkhand to Saradis (London:Gerald Duckworth and Co. Ltd.,1993, 202-210
Susan Sherwin-White, Ritual for a Seleucid King at Babylon? The Journal of Hellenic Studies Vol. 103, (The Society for the Promotion of Hellenic Studies, 1983) 156-159 קישור למאמר
Cuthbert Lattey, The Diadochi and the Rise of King-Worship. (Oxford University Press: The English Historical Review, 1917, 321-339. קישור למאמר
הערות שוליים

↑  Susan Sherwin-White and Amelie Kuhrt, From Samarkhand to Saradis (London:Gerald Duckworth and Co. Ltd.,1993, 202-210 להלן, From Samarkhand to Saradis
↑  Grainger, John D. 1997. A Seleukid Prosopography and Gazetteer. Leiden: Brill. עמ' 49.
↑  בנימין שימרון, רחל צלניק, אברהם מזרחי, תולדות התקופה ההלניסטית: יחידה 6: המלוכה ההלניסטית (תל אביב, בית ההוצאה לאור של האוניברסיטה הפתוחה,1989), 128
↑  From Samarkhand to Saradis
↑  Cuthbert Lattey, The Diadochi and the Rise of King-Worship. (Oxford University Press: The English Historical Review, 1917, 321-334 להלן, The Diadochi and the Rise of King-Worship
↑  The Diadochi and the Rise of King-Worship
1 2 3 4  From Samarkhand to Sardis
↑  Bevan, Robert Edwyn, The house of Seleucus, vol. I (London: Arnold, 1902), 177-178.
↑  גישת המחקר השתנתה לאחר פרסום ספרו של אליהו ביקרמן בשנת 1938. ספרו של ביקרמן יצא לאור לפני גילוי שתי הכתובות באזור מדי, אך אין בעצם גילויין כדי לערער על קביעתו. From Samarkand to Sardis.
↑  .From Samarkhand to Sardis. שרווין-ווייט וקורט נסמכות במידה רבה על ספרו של גוטייר מ-1989 בהניחם הנחה זו
↑  Susan Sherwin-White, Ritual for a Seleucid King at Babylon? The Journal of Hellenic Studies Vol. 103, (The Society for the Promotion of Hellenic Studies, 1983) 156-159. וראו גם From Samarkhand to Sardis
לטאיים

.
| לטאיים |
| --- | --- |
 לטאת גלוט
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: זוחלים
סדרה:: קשקשאים
תת־סדרה:: לטאות
אינפרא־סדרה:: דמויי לטאה
משפחה:: לטאיים
שם מדעי
 Lacertidae ‏גריי, 1825

Lacerta schreiberi
לטאה אוצלוטית
לטאה דוקרנית אצבע
לטאה אוכלת נבלה של דג
לטאיים (שם מדעי: Lacertidae) היא המשפחה הנפוצה ביותר בתת-סדרת הלטאות. משפחה זו כוללת כ-370 מינים, מהם 11 נפוצים בישראל. הלטאיים יכולים להופיע בכל הצבעים. בישראל, הם מופיעים גם בצבעים שאינם נפוצים בלטאות בארץ (כתום, אדום וכחול) כמו מדברית עינונית שצבע הוא חום, או הצבע הכחול בעינחש עדינה שצבעה חום-ירוק.
מאפיינים

גופם של הלטאיים מוארך וצורתו גלילית. ראשם צר, ארוך ומחודד וחלקו העליון מחולק סימטרית ללוחיות. צווארם של הלטאיים עבה ואורכו כחצי מאורך הראש. זנבם ארוך מאוד, והוא אף יותר ארוך מהגוף והראש יחדיו. טפריהם מתאימים לטיפוס ולחפירה בשל כפיפותם וחדותם.
הזכר מפריש חומר מנקבי הקולית החשוב מאוד לתקשורת בין הלטאות. כמו כן, הוא מגביר את ההפרשה בעונות הרבייה. הפרשה זו בולעת אור בתחום העל-סגול. ישנן לטאות המסוגלות לראות את ההפרשות כשהן מוארות עקב יכולתן לראות בתחום העל-סגול.
הלטאיים ניזונים בעיקר מחרקים. מינים גדולים מספיק מסוגלים אף לאכול לטאות קטנות מהם. בנוסף, הם ניזונים מגוזלים, מכרסמים קטנים ופירות.
אורך חייהם של הלטאים מסוגל להגיע אצל חלק מהמינים ל-20 שנים.
בזים, חנקנים, חתולים, כלבים, כרוונים, נחשים, עכבישים, עכשובים ועקרבים ניזונים מהלטאיים ומהווים להם סכנה. לרוב, מבחינים הלטאיים מבחינים באיום לפני שהוא מתקרב מספיק, ונמלטים לנקיקים בסלעים, למחילות בקרקע ולמרומי עצים. אם זנבם נתפס בפיו של טורף, הם משירים אותו ונסים על נפשם. כמו כן, מסייע שינוי צבעם בהגנה מפני טריפה.
רבייה

עונת הרבייה של הלטאיים היא האביב. הזכרים גדולים מן הנקבות וזנבם עבה יותר. במהלך עונת הרבייה, הזכרים מהלכים כל הזמן סביב הנקבות ומחזרים אחריהן. הזכרים עלולים לחזר אחרי נקבה שכבר "נתפסה" על ידי זכר אחר. במקרה כזה מתפתח קרב בין הזכרים. המפסיד בורח והמנצח ממשיך לחזר אחר הנקבה.
ההזדווגות מתבצעת בכך שהזכר מתקרב אל אחורי הנקבה ומכניס את זנבה לפיו, תוך כדי שהוא נושך את זנבה הוא מתקדם לאורכו עד שמגיע לבסיסו וממשיך להתקרב למותני הנקבה. לאחר מכן, הוא מרים את רגלו מעל בת זוגו ומצמיד את פתח הביב שלו לזה של הנקבה ונשלף אחד מאיברי מינו ומוחדר לביבה של בת זוגו. תהליך זה אורך דקות בודדות בלבד, ובמהלכו הלטאות נעות מעט מאוד. במהלך האביב או הקיץ מטילה הנקבה שתי ביצים רכות בגומה בקרקע (הנחפרת בעזרת הטפרים) או במקום מוחבא אחר. בסוף הקיץ בוקעות הביצים. ישנן לטאות אשר אינן מטילות ביצים אלא משריצות את צאצאיהן חיים.
מיון הלטאיים

| --- | --- |
 תת-משפחת Gallotiinae Gallotia  Psammodromus תת-משפחת Lacertinae שנונית (Acanthodactylus)  Adolfus  סוג ומין יחיד לטאת אטלס ננסית (Atlantolacerta andreanskyi)  Australolacerta  Eremias  Gastropholis  Heliobolus - בה הליובולוס לוגובריס  Holaspis  Ichnotropis  Latastia  לטאה שטוחת-אף (Meroles)  מדברית (Mesalina)  Nucras  עינחש (Ophisops)  Pedioplanis  Philochortus:  סוג ומין יחיד לטאת פסים מזרח-אפריקנית (Poromera fordii)  Pseuderemias (לעיתים לטאה זריזה נחשבת כשייכת לסוג זה)  Scapteira  Tropidosaura  Algyroides  Anatololacerta  Dalmatolacerta  Darevskia  Dinarolacerta  Hellenolacerta  Iberolacerta  Iranolacerta  לטאה (Lacerta)  Parvilacerta  Phoenicolacerta  Podarcis  סוג ומין יחיד לטאת סלעים מרוקאית (Scelarcis perspicillata)  Teira  Takydromus  Timon  סוג ומין יחיד לטאה ממליטה (Zootoca vivipara)
לאו היגיטה

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  6 ביוני 1986 (בן 38) ריו דה ז'ניירו, ברזיל 
 מידע כללי
 מדינה:  ברזיל, קזחסטן 
 משקל:  83 ק"ג 
 גובה:  1.81 מטרים
 ספורט
 ענף ספורט:  כדורגל 
 
לאונרדו דה מלו ויירה לייט (בפורטוגזית: Leonardo De Melo Vieira Leite; נולד ב-6 ביוני 1986 בריו דה ז'ניירו), הידוע יותר בשם לאו היגיטה (בפורטוגזית: Leo Higuita) הוא שחקן ברזילאי-קזחי בקטרגל, שוערה של קבוצת הקטרגל "קאיראט" ושחקן נבחרת קזחסטן. הוכתר לשוער הטוב ביותר בעולם בשנים 2015, 2016, 2018 על פי פרסי Futsal Planet.
הוא התחיל לשחק בגיל חמש, כשהוא מחקה את אביו השוער. הוא שיחק בקבוצות הקטרגל של מועדוני הכדורגל ואסקו דה גאמה, פלמנגו, פלומיננזס מריו דה ז'ניירו. עד גיל 18 הוא שיחק כדורגל וקטרגל במקביל, אבל בכדורגל הגדול הם העדיפו שוערים גבוהים ולאונרדו הלך לקטרגל. הוא קיבל את הכינוי היגיטה, מכיוון שהוא אוהב לשחק מחוץ לרחבת העונשין, כמו עמיתו הקולומביאני המפורסם רנה היגיטה.
מאז 2011 - משחק בקאיראט הקזחית. מאז 2013 הוא משחק במדי נבחרת קזחסטן.
סגנון משחק

בתמיכת המאמן של קאיראט והנבחרת הלאומית של קזחסטן, קאקאו, הביא סגנון חדש של משחק קטרגל. כאשר הקבוצה מחזיקה בכדור, הוא נכנס רחוק למגרש והופך למגן, מה שמביא יתרון מספרי בהתקפה במשחק של 5 מול 4. להיגיטה בעיטה טובה ולעיתים קרובות מבקיע שערים מהשדה. אך לא כל מאמני הקטרגל מרוצים מסגנון זה והמאמן הראשי של קרואטיה, מאטו סטנקוביץ', טען שסגנון המשחק של היגיטה הורג את הענף. המאמן הראשי של נבחרת רוסיה, סרגיי סקורוביץ', ציין שהשוער אינו מפר את כללי המשחק. זוכה יורו 1996 דמיטרי גארין כינה את הטקטיקות של קזחסטן כגולת הכותרת של טורניר יורו 2016.
תארים

זוכה הסופר קאפ העולמי: 2014
זוכה ליגת האלופות בקטרגל (2): 2013, 2015
זוכה גביע ירמנקו (2): 2014, 2016
זוכה טורניר "גביע טשקנט": 2014
אלוף קזחסטן (4): 2011/12, 2012/13, 2013/14, 2014/15
זוכה גביע קזחסטן (5): 2010, 2012, 2013, 2014, 2015
זוכה הסופרקאפ הקזחי (2): 2012, 2014
מקום שלישי באליפות אירופה 2016
השוער הטוב ביותר באליפות קזחסטן: 2009/10
השוער הטוב ביותר בגביע קזחסטן (3): 2010, 2012, 2013
השחקן הטוב ביותר בטורניר "גביע טשקנט - 2014"
השחקן הטוב ביותר בטורניר המועדונים הטובים ביותר של גביע ירמנקו של חבר המדינות: 2016
השוער הטוב בעולם על פי פורטל Futsalplanet.com ‏(4): 2015, 2016, 2018 , 2019
הערות שוליים

↑  "От ворот до ворот". UEFA.com. 2013-04-27.
↑  "Мато Станкович: «Такой стиль игры вратаря убивает футзал — это антипропаганда»". Sports.kz.
↑  "Игита: «Мы выступили гораздо успешнее, чем ожидали сами»". Sports.kz.
↑  "Игита — лучший игрок Кубка Ерёменко - Мини-футбол". Sports.kz.
↑  "Игита признан лучшим вратарём мира". Prosports.kz.
לאו הקדוש

| --- | --- |

קתדרלת לאו הקדוש בסן לאו
 לידה:  ראב
 פטירה:  1 באוגוסט 360 סן לאו
 קדוש עבור:  הכנסייה הקתולית
 חג:  1 באוגוסט
 פטרון של:  סן לאו
לאו הקדוש (באיטלקית: San Leone) הוא קדוש נוצרי והקדוש מגן של העיירה סן לאו (San Leo) במחוז מארקה באיטליה, הנקראת על שמו.
תולדות חייו

לאו הקדוש היה ידידו של מרינוס הקדוש, והשניים היו סתתים. לפי המסורת המקובלת מקורם של השניים באי ראב בדלמטיה, כיום בקרואטיה, והם נמלטו מארץ מולדתם כדי להציל עצמם מרדיפות הקיסר דיוקלטיאנוס. הם הגיעו לרימיני באיטליה והמשיכו בעבודתם כסתתי אבן. את האבן לצורכי מלאכתם חצבו בהר טיטאנו (Monte Titano) השוכן כיום בעיר סן מרינו. לאחר מכן נפרדה דרכם של שני הקדושים, ובעוד שמרינוס התיישב בהר טיטאנו, והעניק את שמו לסן מרינו ולבירתה, התיישב לאו בהר פליצ'יאנו (Monte Feliciano) הסמוך. יחד עם קהל מאמיניו, חצב לאו את מגוריו בצוק והקים בו קפלה. הוא מת ב-1 באוגוסט 360, ויום זה היה ליום חגו.
פולחן ואגדה

גופתו של הקדוש הופקדה בסרקופג אבן, והמכסה שלו שמור בקתדרלה בעיר סן לאו, הנקראת על שמו (Cattedrale di San Leone). לפי המסורת נחשב לאו הקדוש לבישוף הראשון של מונטפלטרו (Montefeltro), שמה הקודם של סן לאו, אף שהדיוקסיה של סן מרינו-מונטפלטרו (לטינית Dioecesis Sammarinensis-Feretrana), השייכת לארכיבישופות רוונה, הוקמה רק בשנת 826. הקתדרלה בסן לאו משמשת כקתדרלת משנה בדיוקסיה יחד עם בזיליקת סן מרינו.
לפי המסורת, בשנת 1014 ניסה היינריך השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה להעביר את הגופה לשפייר, אך סמוך לווגנצה שליד פרארה החלו הסוסים שהובילו את העגלה להתפרע, ואילצו את הקיסר להותיר את הגופה באתר. המקום נקרה "סן לאו די ווגנצה" (San Leo di Voghenza).
הערות שוליים

↑  Cenni storico-artistici
כתובת יבנה ים

כתובת יבנה ים
כתובת יבנה ים היא כתובת עתיקה בשפה היוונית שנתגלתה באקראי על פני השטח באתר של יבנה ים הקדומה (חוף פלמחים). מדובר בכתובת החקוקה על אבן גיר, השבורה מכל צדדיה. מידותיה המרביות 23 על 33 ס"מ.
הכתובת נחקרה ופורסמה לראשונה על ידי פרופ' אריה כשר מאוניברסיטת תל אביב. הכתובת מוצגת היום במוזיאון בית מרים – הים ומלואו.
תאריך הכתובת

בכתובת מצוין תאריך ברור, וממנו קל לחשב את תאריכה והוא שנת 163 לפנה"ס. זהו זמנו של יהודה המקבי ביהודה, מעט לפני התקפתו על יבנה. הכתובת גם מזכירה את המלך הסלאוקי אנטיוכוס אופטור, הוא אנטיוכוס החמישי (מלך בשנים 164-163 לפסה"נ), בנו של אנטיוכוס הרביעי אפיפנס. על מלך זה ידוע שהיה ילד בשנים האלה, וכי מי ששלט בפועל היה ליסיאס, והוא ודאי אחראי לחליפת המכתבים שקטע ממנה מובא בכתובת.
תוכן הכתובת

בשורה 8 השלים המהדיר של הכתובת את שם המקום 'נמל יאמניה'. יש לזכור שזאת השלמה אבל היא אפשרית מפני שמקום המצאה של הכתובת, בנמל יאמניה, מאשש זאת.
הכתובת מביאה תשובה מאת השליט, שנשלח באיגרת לבעל הסמכות המקומית (אדם בשם נסוס) והוא שחקק אותה באבן שהוצבה במקום ציבורי לטובת הציבור. מאחר שהכתובת שבורה בראשה יש להניח שהכתובת השלמה כללה גם את מכתב הבקשה אל המלך, שתשובתו זאת מתייחסת אליה. ייתכן שאיש זה היה הממונה על ענייני הכספים (דיוקטס) של האזור. בין סמכויותיו היו גם מתן הקלות ממסים שונים ופריבילגיות אחרות. הכתובת מזכירה אנשים שקיבלו פטור ממסים בעקבות שירותים מסוימים שהעניקו לשלטונות. הכתובת מזכירה צידונים, וניתן לשער שמדובר בקבוצה שהתגוררה ביבנה-ים והעניקו שירותי נמל או שירותי ים כלשהם לשלטון הסלאוקי. יש להניח שהצידונים פנו באיגרת (שלא השתמרה) אל השליט בבקשה לפטור ממסים. הפטור ניתן, והכתובת באה להכריז על כך בפומבי.
תרגום הכתובת

................ האיגרות השלוחות [?] ............ 

המלך אנטיוכוס לנסוס שלום. מאת הצידונים [אשר

בנמל יאמניה] הוגש [מזכר] רשום. מאחר ש[...

גם] אלה הנוגעים בדבר הם פטורי-מס...

[כך] שגם הם [יהנו] מאותם החסדים.

[היה שלום.] (שנת) 149, (חודש) לואוס.

ל[מלך] אנטיוכוס אופאטור מזכר מאת הצידונים

[אשר בנמל יאמניה]: מאחר שניתנו שירותים רבים (על-

ידי אבותיהם) [...ל]סבא שלו במסגרת השירות הימי .....

...בצייתם מהר [לכל] ההוראות, אשר עליהן המליץ ......

...........אבי]ך התקדם אל .........
ראו גם

כתובת חפציבה
כתובת הליודורוס
לקריאה נוספת

אריה כשר, כתובת יוונית מנמל יבנה משנת 163 לפנה"ס, קתדרה, 1992, עמ' 3–21‏, JSTOR 23402310
B. Isaac, A Seleucid Inscription from Jamnia-on-the-Sea: Antiochus V Eupator and the Sidonians, Israel Exploration Journal 41 (1991), pp. 132–144.
B. Isaac, A Seleucid Inscription from Jamnia-on-the-Sea: Antiochus V Eupator and the Sidonians - Postscript, The Near East under Roman Rule. Selected Papers, (1998), pp. 19–20
הערות שוליים

↑  אריה כשר, כתובת יוונית מתל יבנה משנת 163 לפסה"נ, קתדרה 63, תשנ"ב, 1992, עמ' 21-3.