stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מכשיר מדידה

היגרומטר – מכשיר מדידה למדידת לחות
מכשיר מדידה הוא כלי המשמש למדידה של גודל פיזיקלי מסוים, כגון אורך, טמפרטורה, מהירות וכדומה. מכשיר מדידה מסוים נועד למדוד גודל פיזיקלי מסוים, אם כי יש גם מכשירים המשמשים למדידת גדלים אחדים במשולב (רב מודד, למשל). למדידתו של גודל מסוים משמשים מכשירי מדידה שונים, הנבדלים זה מזה באופן פעולתם ובמידת דיוקם. לשגיאת המדידה, הנובעת מחוסר דיוק בפעולתם של מכשירי מדידה, חשיבות בהבנת משמעותה של המדידה. כיול תקופתי של מכשירי מדידה בא להבטיח שדיוקם יעמוד במינימום נדרש (לעיתים נקבעת בחוק דרישת כיול).
למכשירי מדידה מסוימים, כגון שעון, המשמש למדידת זמן, ומאזניים, המשמשים למדידת מסה, שימוש נרחב בחיי היומיום, ואחרים משמשים בעיקר מהנדסים ואנשי מדע.
לעיתים משמשת הערכה כתחליף למדידה, אם משום שמדידה מדויקת אינה נחוצה, ואם מחמת קוצר הזמן או היעדר מכשיר מדידה זמין. כך, למשל, אדם הרוצה להגיע לאתר מסוים שהוא רואה במרחק, ינסה לאמוד מרחק זה, כדי לדעת כמה זמן יידרש לו כדי לעבור מרחק זה.
למכשיר מדידה שני רכיבים עיקריים:
מנגנון מדידה, שבאמצעותו מתבצעת המדידה. מכשירי מדידה עוברים שכלול מתמיד, שיעד עיקרי שלו הוא הגברת הדיוק של מנגנון המדידה, כפי שממחישה התפתחותו של השעון, משעון שמש ועד לשעון אטומי. בהתפתחותם של מכשירי המדידה ניכר המעבר משימוש במכשירי מדידה בעלי מנגנון מכני למכשירי מדידה אלקטרוניים.
תצוגה, המציגה את תוצאותיה של המדידה. התצוגה היא לעיתים אנלוגית ולעיתים דיגיטלית.
למעשה מתקיימים ארבעת הצירופים (את כולם ניתן לראות בדגמים שונים של שעונים, למשל):
מנגנון אנלוגי ותצוגה אנלוגית.
מנגנון דיגיטלי ותצוגה דיגיטלית.
מנגנון אנלוגי ותצוגה דיגיטלית.
מנגנון דיגיטלי ותצוגה אנלוגית.
התפתחות הידע המדעי הביאה אתה צורך במכשירי מדידה חדשים, למדידתם של גדלים חדשים שנודעו לאדם. דוגמה לכך היא התפתחותה של תורת החשמל, שהביאה ליצירתם של מכשירי מדידה חשמליים אחדים.
תוצאת המדידה מוצגת במכשיר המדידה ביחידות המידה המתאימות. לעיתים מוצגת התוצאה בשתי יחידות מידה שונות, כדי לעשות את המכשיר לשימושי לקהל גדול יותר של משתמשים. דוגמה לכך הוא סרגל, המשמש למדידת אורך, ומציג את התוצאה בסנטימטרים ובאינצ'ים גם יחד.
לוח הבקרה של המנועים של נושאת המטוסים "קלמנסו"
לתצוגת תוצאותיהם של מכשירי מדידה רבים משמש לוח בקרה. דוגמה יומיומית ללוח בקרה היא לוח הבקרה של המכונית, המציג לנהג את נתוני מד המהירות, מד סיבובי מנוע, מד הדלק, מד טמפרטורת המים ועוד.
ראו גם

היסטוריה של שיטות המדידה
מודרניזם אמריקאי

המודרניזם האמריקאי, בדומה לתנועת המודרניזם בכלל, הוא מגמה של מחשבה פילוסופית הנובעת מהשינויים הנרחבים בתרבות ובחברה בעידן המודרניות. המודרניזם האמריקאי הוא תנועה אמנותית ותרבותית בארצות הברית המתחילה בתחילת המאה ה-20, עיקרה בין מלחמת העולם הראשונה למלחמת העולם השנייה. כמו מקבילתה האירופית, המודרניזם האמריקאי נבע מדחיית החשיבה של הנאורות, המבקשת לייצג טוב יותר את המציאות בעולם חדש ומתועש יותר.
ציור מודרניסטי

ג'ורג'יה אוקיף, הידועה כ"אם המודרניזם האמריקאי", הייתה דמות מרכזית במודרניזם האמריקאי מאז שנות ה-20. היא זכתה להכרה נרחבת, על קריאת התיגר על גבולות הסגנון האמנותי האמריקאי המודרני. היא ידועה בעיקר בזכות ציורי פרחים, סלעים, צדפים, עצמות בעלי חיים ונופים שבהם סינתזה הפשטה וייצוג.
אמן אחר, ארתור דאב השתמש במגוון רחב של מדיה, לפעמים בשילובים לא שגרתיים כדי להפיק את הפרשנות שלו ואת הנופים המופשטים שלו. "אני והירח" משנת 1937 הוא דוגמה טובה לנוף מופשט של ארתור דאב והיא אחת היצירות בשיא הקריירה שלו. דאב עשה סדרה של עבודות קולאז' ניסיוניות בשנות ה-20. הוא גם התנסה בטכניקות, בשילוב צבעים כמו שמן מעורבב ידני או טמפרה על פני תחליב שעווה.
הצייר האפרו-אמריקאי אהרון דאגלס (1899–1979) הוא אחד מהציירים המודרניסטים האפרו-אמריקאים הידועים והמשפיעים ביותר. עבודותיו תרמו רבות לפיתוח תנועה אסתטית הקשורה קשר הדוק למאפיינים מובהקים של המורשת והתרבות האפרו-אמריקאית. דאגלס השפיע על אמנות חזותית אפרו-אמריקאית במיוחד בתקופת הרנסאנס של הארלם.
אחד הציורים הפופולריים ביותר של דאגלס הוא "הצליבה". הוא פורסם בשנת 1927. סצנת הצליבה המתוארת בציור מציגה כמה אלמנטים האופייניים לאמנות של דאגלס: תיחום ברור, שינוי צללים ואור, גופי אדם מסוגננים ודמויות גאומטריות כמעגלים קונצנטריים. בניגוד לצורות ליניאריות. נושא הציור מזכיר לא רק את הסצנה התנ"כית, אלא אפשר לראות בו גם רמז למסורת דתית אפרו-אמריקאית: ישו גדול הממדים והכהה נושא את הצלב, עיניו מופנות לגן עדן שמהם מוטל אור על חסידיו. חיילים רומיים מסוגננים מאגפים את המקום בחניתותיהם המחודדות. כתוצאה מכך, המתבונן נזכר למשל במסורת הבשורה האפרו-אמריקאית, אך גם בהיסטוריה של הדיכוי. ביופורד דילייני, צ'ארלס אלסטון, ג'ייקוב לורנס ורומאר בירדן היו גם ציירים מודרניסטים אפרו-אמריקאים חשובים שהיוו השראה לדורות של אמנים שבאו אחריהם.
צילום מודרניסטי

בתחילת המודרניזם האמריקאי, הצילום עדיין נאבק להכרה כסוג של אמנות. הצלם אלפרד סטיגליץ תיאר זאת כך: "אמנים שראו את התצלומים הקודמים שלי התחילו לומר לי שהם מקנאים בי; שהם הרגישו שהתצלומים שלי עדיפים על הציורים שלהם, אבל צילום הוא לא נחשב אומנות. לא יכולתי להבין למה האמנים צריכים לקנא בי על היצירה שלי, ובכל זאת, באותה נשימה, להכחיש אותה כי היא נוצרה במכונה." בשנת 1902, שטיגליץ הקים את קבוצת Photo-Secession עם חברים כמו אדוארד סטייכן, גרטרוד קזבייר וקלרנס הדסון ווייט, שמטרתה הייתה להעלות את התחום ולהגביר את המודעות לצילום אמנותי. בשלב זה, הסגנון העיקרי שלהם היה פיקטוריאליסטי, שהיה ידוע בשינוי תצלומים באמצעות פוקוס רך, פילטרים מיוחדים או תהליכי הדפסה מיוחדים, כדי לחקות את סגנון הציורים והתחריטים של אותם ימים. שטיגליץ, ככוח המניע של התנועה, הקים את כתב העת Camera Work, בו פרסם אמנים שלדעתו מייצגים את התנועה. הוא גם ניהל שלוש גלריות : "291" (1905–1917), "הגלריה האינטימית" (1925–1929) ו"מקום אמריקאי" (1929–1947). במיוחד גלריית 291 שימשה כנקודת מפגש לאמנים וסופרים והיה המקום הראשון שהציג את יצירות האמנות המודרניסטיות המוקדמות של אמנים אירופאים, כמו אנרי מאטיס, אוגוסט רודן, אנרי רוסו, פול סזאן ופבלו פיקאסו, בארצות הברית.
קישור נוסף לאוונגרד האירופי נוצר על ידי מאן ריי. ריי, נולד באמריקה ובהשראת העבודות שראה בגלריות של סטיגליץ, היגר לפריז ב-1921 ויחד עם אמנים של תנועות הדאדא האירופיות והסוריאליסטיות יצר טכניקות צילום חדשות כמו הצבת חפצים ישירות על נייר רגיש לאור.
בתחילת שנות ה-20, צלמים התקדמו לעבר מה שהם כינו צילום ישיר. בניגוד לסגנון הפיקטורליסטי, הם דחו כעת כל סוג של מניפולציה בתהליך הצילום (למשל עדשה רכה, שיטות פיתוח מיוחדות או הדפסה) וניסו להשתמש ביתרונות המצלמה כמדיום ייחודי ללכידת המציאות. המוטיבים שלהם היו אמורים להיראות אובייקטיביים ככל האפשר.
ספרות מודרניסטית אמריקאית

ספרות מודרניסטית אמריקאית הייתה מגמה דומיננטית בספרות האמריקאית בין מלחמת העולם הראשונה למלחמת העולם השנייה. העידן המודרניסטי הדגיש חדשנות בצורה ובשפת השירה והפרוזה, כמו גם התייחסות לנושאים עכשוויים רבים, כגון יחסי גזעים, מגדר ומצב האדם. מודרניסטים אמריקאים רבים הפכו לגולים באירופה במהלך תקופה זו, ולעיתים קרובות הפכו לאושיות מרכזיות בתנועה האירופית, כפי שהיה במקרה של ת"ס אליוט, עזרא פאונד וגרטרוד סטיין. סופרים אלו היו ידועים לעיתים קרובות בתור הדור האבוד.
כתגובה למגמה זו, סופרים ומשוררים אמריקאים רבים החלו מבקשים לייצג את החוויה האמריקאית המודרנית באמריקה. בולטים ביניהם כוללים את ויליאם קרלוס ויליאמס, ואלאס סטיבנס ומריאן מור. משוררים אלה מתחו לעיתים קרובות ביקורת על יצירותיהם של סופרים גולים כמו אליוט ופאונד, כפי שמעידים שירים כמו אביב והכל.
בהשפעת מלחמת העולם הראשונה, סופרים מודרניסטים אמריקאים רבים חקרו את הבטים הפסיכולוגיים והצלקות הרוחניות של חווית המלחמה. המשבר הכלכלי באמריקה בתחילת שנות ה-30 הותיר חותם גם בספרות, כמו הרומן "ענבי זעם" של ג'ון סטיינבק. סוגיה קשורה היא אובדן העצמי והצורך בהגדרה עצמית, כאשר עובדים נמוגים על רקע חיי העיר.
נראה שהטירוף וביטוייו הם נושא מודרניסטי מועדף נוסף, כפי שניתן לראות ב"הקיסר ג'ונס" של יוג'ין אוניל, "הקרב" של המינגווי ו"שמש הערב ההוא" של פוקנר. אף על פי כן, כל ההיבטים השליליים הללו הובילו לתקוות ושאיפות חדשות, ולחיפוש אחר התחלה חדשה, לא רק עבור הפרטים העכשוויים, אלא גם עבור הדמויות הבדיוניות בספרות המודרניסטית האמריקאית.
ספרות מודרניסטית התפתחה גם במגמות אזוריות בתוך הספרות האמריקאית, כולל "הרנסאנס של הארלם" ו"המודרניזם הדרומי". הרנסאנס של הארלם סימן לידה מחדש לאמנויות אפרו-אמריקאיות, המרוכזות באזור הארלם בניו יורק. סופרים והוגים כמו אלן לוק, קלוד מקיי, לנגסטון יוז וזורה ניל הרסטון היו בין דמויות המפתח של התנועה. התנועה הייתה קשורה לאופנה של תרבות אפרו-אמריקאית, כפי שניתן לראות גם בפופולריות של מוזיקת הג'אז, עם סופרים רבים שמומנו על ידי פטרונים לבנים.
סופרים רבים של תנועה זו השתמשו בטכניקות מודרניסטיות כדי לייצג את החיים האפרו-אמריקאים, תוך שילוב המקצבים של מוזיקת הג'אז והדיאלקטים של התרבות האפרו-אמריקאית בשירה ובפרוזה. המודרניזם הדרומי ייצג באופן דומה את החיים והחוויות הייחודיות של הדרום תוך שימוש באסתטיקה מודרניסטית, עם דמויות מפורסמות כולל ויליאם פוקנר וטנסי ויליאמס.
הערות שוליים

↑  Singal, Daniel Joseph. "Towards a Definition of American Modernism". American Quarterly 39.1 (1987): 7–26.
↑  Tyrus Miller, Late Modernism: Politics, Fiction, and the Arts between the World Wars, 1999-02, ISBN 978-0-520-21648-8. (באנגלית)
↑  "The Mother of American Modernism"
↑  Why Georgia O'Keeffe is the Mother of American Modernism, www.sleek-mag.com (באנגלית)
↑  Ward, David, and David C. Ward. "Lighting Out for the Territories: American Expatriates, Paris, and Modernism". The Sewanee Review 105.3 (1997): 423–427
↑  The Rise of Consumer Culture, c250.columbia.edu
↑  The African American Roots of Modernism | James Smethurst, University of North Carolina Press (באנגלית אמריקאית)
↑  Leigh Anne Duck, The Nation's Region: Southern Modernism, Segregation, and U.S. Nationalism, University of Georgia Press, 2006, ISBN 978-0-8203-2810-2. (באנגלית)
מורגן ראסל, סינכרון קוסמי 14–1913
מרסדן הארדלי, דיוקן של קצין גרמני, 1914
דמות' צ'ארלס, אביב 1921
מועדון החמאם

.
| --- | --- |

מועדון החמאם ביפו (2011)
 מידע כללי
 סוג:  מועדון לילה 
 מיקום:   תל אביב-יפו
 מדינה:  ישראל 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1961
 תאריך פתיחה רשמי:  1961 
 קואורדינטות:  32°03′17″N 34°45′13″E﻿ / ﻿32.05469444°N 34.7535°E﻿ / 32.05469444; 34.7535
  מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת יפו מוגדלת) מועדון החמאם(למפת יפו רגילה) מועדון החמאם(למפת גוש דן רגילה) מועדון החמאם(למפת גוש דן מוגדלת) מועדון החמאם  he מועדון החמאםhe מועדון החמאםמפת  דרום __ תל אביב (in English: Tel Aviv) ויפו (in English: Jaffa) [‌גוש דן וסביבותיו‌]ממזרח: __ רמת גן (in English: Ramat Gan), __ גבעתיים (in English: Givatayim) מדרום: __ פארק אריאל שרון (in English: Ariel Sharon Park), __ חולון (in English: Holon), __ בת ים (in English: Bat Yam) ממערב: הים התיכון (in English: PAM) tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
מועדון החמאם ביפו היה מוסד תרבותי בולט בחיי התרבות של מדינת ישראל בשנות ה-60 של המאה העשרים.
היסטוריה > בית המרחץ הטורקי

המועדון שוכן במתחם בית הסראייה הישן (בית הממשל העות'מאני). בניין שהוקם בראשית המאה ה-18 על שרידיה של מצודה מהתקופה הצלבנית בארץ ישראל, והוא שימש בתחילה כחאן. בשנת 1811 קבע מושל יפו, מחמוד אגא א-שאמי, את משרדי הממשל בעיר בבניין והוא שימש גם כבית דואר וכבית מעצר. עוד היו בו באר, מסגד וחמאם (בית מרחץ טורקי) בחלקו האחורי של המתחם, שנפתח ב-1829.
המבנה חדל מלשמש כבית מעצר בשנות ה-70 של המאה ה-19, ובית הממשל הועבר ממנו ב-1897, כאשר נחנך בית הסראייה החדש בכיכר השעון הסמוכה. והבניין נרכש על ידי משפחת דמיאני הנוצרית, ובמקום החל פועל גם בית חרושת לסבון משמן זית.
ביוני 1936 נערך על ידי שלטונות המנדט הבריטי מבצע עוגן בו נהרסו בתים רבים סביב בית הסראייה הישן, על מנת לפלס נתיבים בתוך השטח המאוכלס, לשם הקלת השליטה בעיר יפו. בין השאר פוצצו את כל הבתים שהיו צמודים לבית הסראייה מדרום (אזור גן הפסגה) וחלקו הדרומי של החמאם נפגע. ב-17 ביולי דווח כי הבריטים חזרו ופוצצו את החמאם, שלא קרס בשני ניסיונות פיצוץ קודמים.
לאחר מלחמת העצמאות הפך האזור שסביב ל"שטח הגדול", למבנים העתיקים הופנו עולים, ואת חלקם תפסו פולשים. באוגוסט 1949 דיווח כתב "הארץ" שבית המרחץ הטורקי, שרד כמעט בשלמותו. ב-1950 החלו פעולות לפינוי ושיקום האזור.
בינואר 1956 דווח כי עיריית תל אביב מתכננת להפוך את מתחם בית הסראייה הישן למוזיאון. במקביל החלו חפירות ארכאולוגיות במבנה ובכל השטח שסביבו, בראשות יעקב קפלן. ב-1959 נחשפו מתחת למבנה החמאם, חומות וביצורים מהמאה ה-18 לפנה"ס (תקופת הברונזה התיכונה ב'), בזמן שיפו הייתה בשליטה מצרית. החפירות נערכו גם בתוך מבנה החמאם עצמו, ועזרו בזיהוי גדלו של התל העתיק של יפו.
לקריאה נוספת

שמואל בונים: כאן בונים, הוצאת דביר, 1994
הערות שוליים

1 2  רן דביר, החמאם נפתח חגיגית, דבר, 14 ביולי 1982
↑  התכונה להריסה בעיר העתיקה ביפו, דבר, 17 ביוני 1936
↑  הריסת העיר העתיקה ביפו, הארץ, 18 ביוני 1936
↑  החלה הריסת הבתים בעיר העתיקה של יפו, דואר היום, 19 ביוני 1936
↑  נגמרה הריסת הבתים ביפו, הארץ, 19 ביולי 1936
↑  ש. יפואי, עתיק וחדש ביפו העתיקה - בית מרחץ תת קרקעי, הארץ, 5 באוגוסט 1949
↑  מתקרב פינוי "השטח הגדול"' ביפו, הארץ, 31 בדצמבר 1950
↑  מחנה המעבר לתושבי.השטח הגדול" הולך ומוקם בקצב מזורז, הַבֹּקֶר, 3 בדצמבר 1950
גלגול מחילות ביפו, מעריב, 29 בינואר 1951
↑  במקום "השטת הגדול" -  מוזיאון..., למרחב, 18 בינואר 1956
↑  נתגלו ביצורים של יפו העתיקה, הארץ, 18 בדצמבר 1959
↑  יפו העתיקה-גדולה מן המשוער, הארץ, 1 באפריל 1960
↑  מוזיאון ייפתח ב יפו  - בית המרחץ התורכי ייהפך למועדון לילה, מעריב, 3 במרץ 1960
1 2  מועדוני לילה – בארים – מסעדות - החאמם, הארץ, 2 ביוני 1961
↑  "החמאם" - במה חדשה לסטירה, על המשמר, 12 במאי 1961
↑  מוזיאונים -תערוכות - גלריה לאמנות "חמאם", הארץ, 16 בנובמבר 1962
↑ ביקורות:
נחמן בן עמי, דיגדוגים - בלי דיקדוקים, מעריב, 1 באוקטובר 1962
יורם קניוק, שורש כל רע, למרחב, 12 באוקטובר 1962
↑  שייקספיר נעלם מ"החמאם", דבר, 3 בדצמבר 1964
↑  החמאם ייסגר, דבר, 19 באוקטובר 1966
↑  לאה ענבל, המילה היא פנינה רוזנבלום, כותרת ראשית, 19 בדצמבר 1984
↑  המסיבה של דן, חדשות, 14 באפריל 1989
↑  קורין אלבז-אלוש, בעל האולמות הפופולריים נעלם. הזוגות: "את הכסף כבר לא נראה", באתר ynet, 6 במרץ 2018
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz: 0801630a-3a60-45e3-8c76-b3980bababc1
מכסח בלונים

מכסח בלונים (באנגלית: Balloon buster) היה כינוי לטייס קרב שנודע בזכות הישגיו בהפלת בלוני תצפית של האויב בתקופת מלחמת העולם הראשונה. שבעים ושבעה אלופי הפלות זכו להכרה על הפלת חמישה בלונים או יותר ומשום כך כונו גם אלופי הפלות בלונים (Balloon aces).
תפקידם וחשיבותם של בלוני התצפית בחזית המערב

בחזית המערבית היו בלוני התצפית מטרות פגיעות ובעלות ערך רב בעת ובעונה אחת: הבלון היה מעוגן באמצעות כבל לעמדה נייחת והתרומם לאוויר לאחר שנופח בגז מימן, שהשימוש בו היה הכרחי בשל המחסור בהליום במדינות שלחמו באירופה. לתצפיתן הייתה עמדה בתוך סל קלוע מתחת לבלון, והוא היה מצויד בדרך כלל במכשיר אלחוט, במשקפת או במצלמה בעלת טווח ארוך. תפקידו היה לצפות על פעולות בקו החזית ומאחוריו, לאתר תנועות כוחות אויב או כל פעילות חשודה אחרת ולכוון אש ארטילרית לעבר מטרות בעלות ערך. בלוני התצפית הפכו בסופו של דבר למטרות חשובות עבור הצדדים הלוחמים, בעיקר לפני כל תנועת כוחות בקנה מידה גדול או התקפות, כך שטייסים בודדים ולעיתים אף טייסות שלמות קיבלו הוראות לתקוף בלוני תצפית, על מנת להשמידם או לפחות לפגוע בהם ולשבש את תפקודם. טייסים נהגו לתקוף בלוני תצפית באמצעות צלילה מגובה רב שאפשרה להם לנסוק בחזרה לאחר הירי מבלי להסתכן בפגיעה מהמימן המתלקח, ומצד שני, נזהרו שלא לטוס בגובה נמוך מדי כדי לא להיפגע מאש נ"מ ומקלעי כוחות קרקע.
בשל חשיבותם, ניתנה לבלונים בדרך כלל הגנה חזקה בצורת עמדות מקלעים על הקרקע, תותחים נגד מטוסים וסיור אווירי של מטוסי קרב מגינים. אמצעי הגנה נוספים כללו בלוני נ"מ שעוגנו סביב בלון התצפית, התקנת מקלעים בעמדת התצפיתן והעלאת בלונים ממולכדים לאוויר עם חומרי נפץ שפיצוצם נשלט מהקרקע. אמצעים אלו הפכו את בלוני התצפית למטרות בעלות רמת סיכון גבוהה ביותר עבור המטוסים התוקפים.
אף על פי שלעיתים הופלו בלוני תצפית באמצעות אש מנק"ל, היה קשה בדרך כלל להפיל בלון בקליע רגיל, בעיקר בשל המרחק והגובה המעורבים. קליעים רגילים היו חולפים בתוך הבלון ודרך המימן ויכלו לגרום רק לחור דרכו ידלוף הגז באיטיות החוצה. לעומת זאת, פגיעות מוצלחות בסל הנושא את התצפיתן יכלו להסתיים בנטרולו או בהריגתו.
שיטה שנוסתה להפלת בלונים הייתה שימוש ברקטות לה פרייר (Fusées Le Prieur) המונעות בדלק מוצק, אשר הורכבו בתוך צינורות בצדי גוף מטוסי הקרב, והופעלו באמצעות הדק חשמלי. רקטות אלה נכנסו לשירות מבצעי בפעם הראשונה באפריל 1916 אך היו מאוד לא מדויקות וחייבו התקרבות מסוכנת של המטוס אל הבלון כדי להבטיח פגיעה מוצלחת.
לאחר הופעתם של קליעים נותבים שהפכו זמינים בחזית המערבית מ-1917 ואילך הושגו תוצאות מוצלחות ועקביות בהפלת בלונים, והרקטות הוצאו משימוש מבצעי ב-1918, כאשר נכנסו הקליעים הנותבים לשימוש נרחב.
אלופי הפלות בלונים

אלוף הפלות הבלונים המוביל, עם 35 הפלות מאושרות, היה הבלגי וילי קופנס (Willy Coppens) שהפיל בנוסף גם שני מטוסים. אלופי הפלות בלונים בולטים נוספים היו:
| שם | מדינה | הפלות בלונים | הפלות מטוסים | סך הכול |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| וילי קופנס | בלגיהבלגיה | 35 | 2 | 37 |
| ז'אן-פייר בורז'אד | צרפתצרפת | 27 | 1 | 28 |
| מישל קואפאר | צרפתצרפת | 24 | 10 | 34 |
| מוריס בויו | צרפתצרפת | 21 | 14 | 35 |
| פרידריך ריטר פון רט (Friedrich Ritter von Röth) | האימפריה הגרמניתגרמניה | 20 | 8 | 28 |
| ז'אק ארליך | צרפתצרפת | 18 | 1 | 19 |
| היינריך גונטרמן | האימפריה הגרמניתגרמניה | 18 | 21 | 39 |
| אנתוני בוצ'אמפ-פרוקטור | הממלכה המאוחדתדרום אפריקה | 16 | 38 | 54 |
| פרנק לוק | ארצות הבריתארצות הברית | 14 | 4 | 18 |
לקריאה נוספת

Guttman, Jon. Balloon-Busting Aces of World War 1. Bloomsbury Publishing, 2013. ISBN 1472803698
הערות שוליים

↑  Guttman, עמוד 89
בלון תצפית של הצבא הבריטי מועלה לאוויר בבוקר תחילת קרב פוזייר. 23 ביולי 1916
מטוס גרמני מפיל בלון תצפית, 1918
אלברט הראשון מעניק מדליה לווילי קופנס, אלוף הפלות הבלונים
מחווה (אמנות)

.
באמנויות, מֶחְוָה, או הוֹמָאז' (מלועזית: Homage), היא מתן הוקרה ליצירה המקורית או ליוצרים המקוריים, בדרך כלל באמצעות הֶרְמֵזים בולטים בעלילה ביצירתו החדשה של האמן הצעיר, המביע את מחוותו לזכות אותו אמן ותיק. פעמים רבות, המחווה תעשה שימוש ברעיון או במוטיב המופיעים, ואף נודעים בהקשרם ליצירת המקור. מחווה מופיעה בציור, בקולנוע, בספרות, בשירה, במוזיקה ועוד.
להבדיל מפלגיאט שבו ציטוט של רעיון של יוצר מסוים נעשה בהיחבא, ללא-מתן קרדיט, ליוצר המקורי, במחווה הציטוט נעשה בגלוי, תוך מתן קרדיט מפורש או משתמע ליוצר המקורי.
דוגמאות

הקונצ'רטו לפסנתר בדו מינור של בטהובן הוא כפי הנראה מחווה לקונצ'רטו מס' 24 באותו הסולם מאת מוצרט; החמישייה לפסנתר וכלי נשיפה של בטהובן גם היא מתכתבת עם החמישייה להרכב זהה מאת מוצרט. בדומה, השמינייה מאת שוברט היא מחווה לשביעייה של בטהובן.
השיר Could it Be Magic של ברי מאנילו הוא מחווה לפרלוד בדו מינור (אופוס 28) של פרדריק שופן. בשיר משובצים קטעים מן הפרלוד.
שמו של הספר "ציפר ובני מינו" מאת בני ציפר הוא ציטוט ומחווה לספר אישרווד ובני מינו מאת כריסטופר אישרווד, וגם נושא הספר ותוכנו מרמזים על ספרו של אישרווד.
את חזונו בדבר חברה אוטופית תיאר פרדריק סקינר ברומן, "וולדן 2" ששמו מהווה מעין מחווה, רמיזה ליצירת המופת "וולדן" של הנרי דייוויד תורו.
ראו גם

הֶרְמֵז – בלועזית: אלוז'יה
מוטיב (ספרות ואמנות)
קרדיט (יצירה)
שתי מחוות שנעשו ליצירה של דייגו ולסקס "לאס מנינאס" (מימין). במרכז:, מחווה קוביסטית מאת פבלו פיקאסו ומשמאל פרשנותו של סלבדור דאלי שהחליף את הדמויות במספרים המייצגים את ההיררכיה שבה החליט ולסקס באופן נועז ויוצא דופן להעמיד את הדמויות בציור
מחוגה (קבוצת כוכבים)

| מחוגה Circinus |
| --- | --- |
  מפת קבוצת הכוכבים מחוגה
 סמליות:  מחוגה
 עלייה ישרה:  15 שעות
 נטייה:  °‏60-
 שטח נראה:  93 מעלות מרובעות
 דירוג שטח נראה:  במקום ה־85
 מספר כוכבים בבהירות נראית < 3:  0
 הכוכב הבהיר ביותר:  α במחוגה
 בהירות נראית הכוכב הבהיר:  3.2
 מערכות כוכבים גובלות:  זאב  זבוב  משולש דרומי  סרגל  ציפור גן עדן  קנטאור
 הערות:  לא ניתן לראותה מישראל
 נראית בין קוי הרוחב °‏10+ ו־°‏90- מומלץ לצפות בשעה 21:00 במהלך חודש יוני
מחוגה היא קבוצת כוכבים קטנה בשמי הדרום, צמודה לכוכבים הבהירים של קבוצת קנטאור שמאפילה עליה,  שהוגדרה במאה ה-18 על ידי האסטרונום ניקולא לואי דה לאקאי על שם הכלי ששימש לשרטוט וכעזר לניווט. זו הקבוצה הרביעית הכי קטנה מבין 88 קבוצות הכוכבים המודרניות.
כוכבי הקבוצה

α במחוגה הוא כוכב זוגי במרחק של כ-55 שנות אור המורכב מכוכב לבן - צהבהב עם בהירות מדרגה 3.2 ובן זוג עמום עם בהירות מדרגה 9. זהו הכוכב הבהיר ביותר בקבוצה.
β במחוגה הוא כוכב לבן - כחלחל במרחק של כ-100 שנות אור ועם בהירות מדרגה 4.1.
γ במחוגה הוא כוכב זוגי במרחק של כ-510 שנות אור המורכב מענק כחול ומכוכב לבן - צהבהב עם בהירות כוללת מדרגה 4.5.
גרמי שמים נוספים

גלקסיית המחוגה היא גלקסיית סייפרט ספירלית במרחק של כ-13 מיליון שנות אור משביל החלב.
מוסוודוקנאל

| --- | --- |


ניידת שירות של מוסוודוקנאל
 נתונים כלליים
 סוג:  חברה ציבורית
 מייסדים:  יקטרינה השנייה
 תקופת הפעילות:  1779–הווה (כ־245 שנים)
 חברת אם:  עיריית מוסקבה 
 חברות בנות:  Vostochnaya Pumping Station 
 מיקום המטה:  מוסקבה 
 משרד ראשי:  מוסקבה
 בעלות:  עיריית מוסקבה
 ענפי תעשייה:  אספקת מים 
 מוצרים עיקריים:  מי שתייה, טיהור שפכים 
 הכנסות:  53,909,000,000 רובל רוסי (נכון ל־2017) 
 רווח:  110,900,000 (נכון ל־2015) 
 עובדים:  12,500 (נכון ל־2014) 
  
 http://www.mosvodokanal.ru/
 
מוסוודוקנאל היא חברת המים הגדולה ברוסיה, המספקת שירותי אספקת מים ותברואה ליותר מ-15 מיליון איש, בעיקר למוסקבה ופרבריה.
היסטוריה

החברה הוקמה לראשונה על ידי יקטרינה הראשונה ב־28 ביוני 1779 כשחתמה על צו להשקת מערכת אספקת מים והקמת צינור המים לעיר מיטישצ'י. טקס פתיחתו נערכה ב־28 באוקטובר 1804, 25 שנים לאחר התחלת הבנייה. עם חניכת הצינור עוצבה סביבו חברת ניהול שממנה נוצרה "מוסוודוקנאל" בהמשך.
מערכת הצינורות העירונית הראשונה במוסקבה הושקה בשנת 1898 וכללה 262 קילומטרים של רשת צינורות ניקוז ומערכות מים.
בתקופה הסובייטית החברה פעלה כחלק ממחלקת המים של עיריית מוסקבה.
החל משנת 2012 החברה שהייתה חברה ממשלתית החלה בתהליך הפרטה.
בשנת 2015 החברה רכשה מהחברה האוסטרית EVN AG, מפעל לייצור נתרן היפוכלוריט תמורת 250 מיליון יורו, אותה הקימה החברה האוסטרית ברוסיה.
ראו גם

רוסוודוקנאל
וודוקנאל סנקט פטרבורג
אספקת מים ברוסיה
הערות שוליים

↑  FinExpertiza to conduct audit for Mosvodokanal
מחודקי ראש

| מחודקי ראש |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
קבוצה:: זאורופסידה
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: זוחלים
סדרה:: מחודקי ראש
שם מדעי
 Rhynchocephalia ‏גינטר, 1867

הסוג הקדום Brachyrhinodon
מחודקי ראש (שם מדעי: Rhynchocephalia) היא סדרה של זוחלים בעל-סדרת הלפידוזאוריה. רק משפחה אחת ספנודוניים בסדרה שרדה עד ימינו, ובה שרד רק מין של ספנודון (במאורית: טואטרה). מחודקי ראש מוגדרים כמאובנים חיים משום שקל יותר למצוא מאובנים שלהם מאשר פרטים חיים שלהם.
מיון > סדרת מחודקי ראש

משפחת ספנודוניים (Sphenodontidae) - בה שרד סוג ומין יחיד - ספנודון (Sphenodon punctatus)
משפחת (Pleurosauridae) - נכחדה
משפחת (Gephyrosauridae) - נכחדה
הערות שוליים

↑  האקדמיה קבעה את השם סְּפֵנוֹדוֹנָאִים במילון בעלי חיים: נכר (תשל"ב), 1972, באתר האקדמיה ללשון העברית, אך מאז ההחלטה שונה העץ הטקסונומי מעט
ערך זה הוא קצרמרבנושא זוחלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ממלודי סאנדאונס

ממלודי סאנדאונס (באנגלית: Mamelodi Sundowns) הוא מועדון כדורגל דרום אפריקאי מהעיר פרטוריה. נכון לעונת 2020/2021  המועדון משחק בליגת העל הדרום-אפריקאית. המועדון נמצא בבעלותו של המיליארדר פטריס מוטספה. הכינוי של הקבוצה ("הברזילאים") הוענק לה בגלל הדמיון של מדיה לאלו של נבחרת ברזיל.
מאז הקמת ליגת העל של דרום אפריקה ב-1996 זכתה הקבוצה בשש אליפויות, מתוכן שלוש ברצף בין 1998 ל-2000. היא זכתה בשתיים נוספות בעונות 2005/2006 ו-2006/2007 ועוד אחת בעונת 2013/2014.
בשנים 1986, 1998, 2008 זכתה בגביע של דרום אפריקה.
בשנים שבהן הקבוצה לא זכתה באליפות היא סיימה בחלק העליון של הטבלה, ואף פעם לא מתחת למקום העשירי.
ב-2016 השיגה את ההישג החשוב ביותר בהיסטוריה שלה, כשזכתה בליגת האלופות האפריקאית, לאחר שגברה במפגש הכפול בגמר על א-זמאלכ, ובכך גם העפילה לגביע העולם למועדונים 2016. בעקבות הזכייה בליגת האלופות, השתתפה בשנת 2017 בסופר קאפ האפריקאי, וזכתה בו לאחר שגברה על מזמבה מקונגו, זוכת גביע הקונפדרציה האפריקאי.
מכשיר אידוי מים

מכשיר אדים ביתי
מאווררים עם מכשיר אדים
מכשיר אידוי מים או מכשיר אדים הוא מכשיר המגביר את הלחות באוויר באמצעות אידוי מים. ניתן להבדיל בין מכשירים ביתיים לחדרים בודדים לבין מכשירים גדולים יותר בעלי חיבור קבוע לצנרת המים המחוברים למערכת אוורור מרכזית (גר').
רקע

רמת לחות נמוכה עשויה להופיע באזורי אקלים מדברי או בתוך חללים ממוזגים באופן מלאכותי. בימי החורף, הלחות עשויה לרדת עד לרמה של 10-20%. רמת לחות נמוכה עלולה לגרום לתופעות בריאותיות שליליות, על ידי ייבוש קרום רירי כמו רירית האף והגרון ועלולה לגרום למצוקה נשימתית. רמת לחות נמוכה עלולה גם להשפיע על רהיטים העשויים מעץ, ספרים יצירות אמנות ועוד (לעיתים יש צורך דווקא בפעולה הפוכה, כלומר הורדת הלחות, למשל במוזיאונים במקרים שיש רמת לחות גבוהה באוויר, יש צורך בהורדת רמת הלחות במטרה להאט את הזדקנותם של ציורים ויצירות אחרות).
שימוש יתר במכשיר אדים יכול להעלות את הלחות היחסית לרמות מוגזמות, לקדם את צמיחת קרדית האבק ועובש, ועלול לגרום לדלקת ריאות מרגישות יתר. רמת הלחות המומלצת היא 30% עד 50%.
הערות שוליים

↑  "The Inside Story: A Guide to Indoor Air Quality". Consumer Product Safety Commission.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LNB: 000300490
מוסולה קתרין קסקטי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1968 (בת 56 בערך) סולווזי, זמביה 
 מדינה:  זמביה 
 השכלה:  בית הספר ליחסים בינלאומיים של אוניברסיטת קולומביה 
 
מוסולה קתרין קסקטי (באנגלית: Musola Cathrine Kaseketi; נולדה באוקטובר 1968) היא יוצרת קולנוע ופעילת זכויות אדם מזמביה. היא האישה הראשונה מזמביה לביים סרטים כמקצוע.