stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בית הקברות המוסלמי של חיפה בנשר
היסטוריה

בשנת 1933 הביע הווקף של חיפה את רצונו להקמת בית קברות מוסלמי לתושבי חיפה בסמוך לבלד א-שייח' בליבה של שכונת נשר היהודית שנוסדה ב-1923. התושבים היהודים במקום שהתנגדו בתוקף להקמת בית הקברות מחשש להיווצרות מוקד חיכוך בין הקהילות, פנו לנציב המחוז וביקשו הקצאת מקום קבורה חליפי.. תחילה, נטה הווקף לקבל את הצעת תושבי נשר אך לבסוף התעקש על התכנית המקורית ומאבקם של התושבים היהודים נחל כישלון. בעקבות התנגדות של הווקף נאלצו אותם אנשי נשר שגרו בשטח שיועד לבית הקברות, בהוראת משטרת המנדט להרוס את המבנים עד דצמבר 1933 והצריפים גולגלו על חביות אל מחוץ לאדמת הווקף.
בשנת 1934 הסתיימה הקמתו של בית הקברות, והוא נפתח לקבורה באופן רשמי. חששם של התושבים היהודים לחיכוך בין הקהילות על בסיס בית הקברות התגשם; הקהילה הערבית שעלתה לבית הקברות, ניצלה את שטח בית הקברות לירות לכיוון צריפי תושבי שכונת נשר. התושבים נאלצו לבנות על צדם של הצריפים שמכוון לשטח בית הקברות שכבות עץ וחצץ נוספות, ועת נורו יריות נשכבו על הרצפה בחסות שכבת המגן. בנוסף על בניית בית הקברות בנה הווקף שורה של חנויות ממזרח לשטח בית הקברות, בלב מרכז החיים של השכונה (היום כיכר ההסתדרות). חנויות אלה עברו לידי תושבי נשר כנראה לאחר מלחמת העצמאות, והיו בשימוש עד להריסתם כשבנו את הגשר העובר מעל בית הקברות לצורך סלילת כביש 752 (דרך בר יהודה).
ב-20 בנובמבר 1935, במהלך הקרב נגד כנופייתו, נהרג עז א-דין אל-קסאם בידי הכוחות הבריטים. הלווייתו של אל-קסאם החלה במסגד אל-ג'רינה, המשיכה לכוון כיכר פייסל שבדרך העצמאות ומשם המשיכה לבית הקברות. ההלוויה לוותה בהתקפות וזריקת אבנים על שוטרים שליוו את מסע ההלוויה. כמה מהם נפצעו, ואוטובוס עם נוסעים יהודים נפגע מזריקת אבנים. בית הקברות הפסיק את פעילותו כנראה בסוף שנות ה-30 של המאה ה-20. בשטח בית הקברות נמצאה מצבה המתוארכת לשנת 1938.
היסטוריה > בשנות ה-2000

בתחילת שנות ה-2000 בעת תכנון תוואי כביש 752 בקטע המרכזי שלו למרגלות העיר נשר, התברר כי הכביש מתוכנן להיסלל בקצה הדרומי של שטח בית הקברות על קרקע השייכת לווקף. בקרב ערביי ישראל פרצה מחאה, שלא שככה גם כשהוצע להעביר מספר קברים ממקומם כדי שלא ייפגעו. המחאה התגברה משהסתבר כי אחד הקברים בבית הקברות, הוא קברו של עז א-דין אל-קסאם - חרף טענה של ראש העיר דוד עמר, שאל-קסאם קבור בכלל בעכו. לבסוף נאלצה מע"צ להסכים להקמת גשר שיעבור מעל בית הקברות. קברו של אל-קסאם נמצא מצפון ובמרחק מה מהגשר.
ב-20 במאי 2014 הושחת קברו של אל-קסאם על ידי פעילי ימין קיצוני. הקבר רוסס בסמלי מגן דוד ובצמד המילים "תג מחיר". במאי 2015 טענה חברת המזון "קירור אחזקות בע"מ" את זכויותיה על המקום, שלכאורה נחתמו בהסכם משנות ה-70. החברה רצתה להעביר את הקברים שנמצאים בשולי בית הקברות למקום אחר, למען קידום תעשיית החברה באזור. הקהילה המוסלמית הביעה נחרצות את התנגדותה להעתקה של חלק מהקברים והפגינה מול בית משפט השלום בקריות. המפגינים נשאו שלטי מחאה הן בעברית והן בערבית, ואף כמה תמונות של הנקברים באזור. לבסוף, פסק בית המשפט לטובת הקהילה המוסלמית, ואף קבר לא הוזז.
בשנותיו הראשונות של בית הקברות, אף קהילה לא דאגה לניקיונו ולטיפוחיו. כיום, מדי שנה, מגיעה קבוצה של מוסלמים המאורגנת על ידי עמותה הדואגת לבתי קברות מוסלמים בכל הארץ ומרכזה בנצרת, לנקות את שטח בית הקברות.
מחאה בבית הקברות כנגד פינוי קברים

בבית הקברות המוסלמי של חיפה בנשר התקיימה בחודשים נובמבר דצמבר 2021 מחאה על תביעה משפטית שהוגשה נגד הווקף של חיפה לפינוי קברים בעקבות מכירת שטח מבית הקברות בשנות ה-70 של המאה ה-20 על ידי המדינה לחברה פרטית. השטח עבר לרשות המדינה בעקבות חילופי שטחים שנעשו בשנות ה-50 של המאה ה-20 בין שטח בתוך בית הקברות לשטח אחר בחיפה. חילופי השטחים נעשו בתאום עם עמותה מוסלמית שעסקה בכך. ב-2014 הגישה חברת "קירור אחזקות בע"מ" תביעה משפטית בבית המשפט לשלום בקריות כנגד הווקף בחיפה לפנות את השטח. התביעה עברה לערעור בבית המשפט המחוזי בחיפה והגיעה עד בית המשפט העליון, שעדיין לא נתן החלטה בנושא. המוחים הקימו מאהל מחאה גדול בתוך שטח בית הקברות, ופעילי מחאה מתחלפים, שוהים במאהל 24 שעות ביממה. מדי יום שישי מתקיימת תפילה גדולה בשטח בית הקברות. בשבוע של ה-19 בדצמבר 2021, תלו המוחים שלט על גדר בית הקברות.
ב-11 בפברואר קיימו המוסלמים הפגנה ליד בית הקברות המוסלמי בהשתתפותו של השייח ראאד סלאח. כוחות משטרה אבטחו את אזור ההפגנה.
בקיץ 2022 תלו פעילי המאבק שלט חדש על הגדר בשלוש שפות: ערבית, אנגלית ועברית, הכולל מידע היסטורי שגוי הטוען שבית הקברות הוקם ב-1930 במקום 1934, וכי בית הקברות היה של הכפר בלד א-שייח' ולא של חיפה. בית הקברות של בלד א-שייח' שוכן בשכונת תל חנן ברחוב אברהם פרץ.
בחודש ספטמבר 2022 החל שיפוץ של המבנה הדרומי, אחד משני המבנים הנמצאים בשטח בית הקברות. השיפוץ נעשה על ידי מתנדבים.
הערות שוליים

↑  הייבנה בית קברות מוסלמי בתוך יישוב עברי, דבר, 21 בנובמבר 1934
↑  ⁨⁨The Palestine Post⁩⁩, 21 נובמבר 1934
↑  איך נתפסה כנופית הטרוריסטים, דבר, 21 בנובמבר 1935
↑  קרב דמים בין המשטרה וחבורת הטרוריסטים, דבר, 21 בנובמבר 1935
↑  לווית הרוצחים-הטרוריסטים, דבר, 22 בנובמבר 1935
↑  Arab Terrorists Buried, פלסטיין פוסט, 22 בנובמבר 1935
↑  Grave of Muslim extremist defaced near Haifa, טיימס אוף ישראל
↑  אלי אשכנזי‏, הוויכוח על העתקת הקברים המוסלמיים שעלול להצית מהומה בחיפה, באתר וואלה, 27 במאי 2015
↑   נעה שפיגל, תושבים בצפון נאבקים בכוונה לפנות חלקה בבית הקברות המוסלמי, באתר הארץ, 2 ביוני 2015
↑  אלי אשכנזי‏, הוויכוח על העתקת הקברים המוסלמיים שעלול להצית מהומה בחיפה, באתר וואלה, 27 במאי 2015
↑  עשרות מוסלמים הפגינו ליד בית הקברות המוסלמי בנשר נגד הכוונה לבנות סמוך למקום, באתר ynet, 11 בפברואר 2022
↑  A sign with incorrect information about The Muslim cemetery of Haifa in Nesher
↑  שיפוץ מבנה בבית הקברות המוסלמי של חיפה בנשר
שלט מחאה בבית הקברות המוסלמי של חיפה בנשר ומאהל המחאה
אפיליידי

| --- | --- |

ראש האפיליידי המקורי הפועל על עקרון הקפיץ המסתובב
 נתונים כלליים
 סוג:  חברה פרטית
 תקופת הפעילות:  1986–הווה (כ־39 שנים)
 ענפי תעשייה:  קוסמטיקה
 מוצרים עיקריים:  מסירי שיער
  
 epilady.co.il
 
אפיליידי היה מסיר שיער שפותח בישראל והיה ראשון מסוגו, וחברה המפיצה מסירי שיער בעלת שם זהה.
תיאור המכשיר

המוצר פעל באמצעות קפיץ סלילי הסובב סביב צירו ומובל על ידי תיל פלדה העובר בתוכו בצורת לולאה. סיבוב הקפיץ סביב צירו כאשר הוא מכופף גורם לו להימתח כאשר הוא כלפי חוץ ולהסגר כאשר הוא נמצא כלפי פנים, וכך לתפוס את השערה כאשר המרווח נסגר תוך כדי הסיבוב ולבצע את פעולת התלישה.
היסטוריה

מפעל "מפרו" בקיבוץ הגושרים הוקם בשנת 1974 ועסק בייצור פלסי בנאים וכוונות לרובים. בשנת 1985 נקלע הקיבוץ למשבר כספי, לאחר שצבר חובות של 13 מיליון דולר, בעקבות משבר הקיבוצים ופרשת דוד בלאס שמעל בכספי הקיבוצים. מנכ"ל מפעל "מפרו", מנחם ברוך, חיפש מוצר צריכה אותו המפעל יכול לייצר ולהגדיל את ההכנסות במהירות.
מכשיר "האפיליידי" (שנקרא בתחילה "סופט אנד איזי"; Soft and easy), הומצא על ידי  מנחם ברוך, יאיר דר ושמעון יהב. הם רשמו עליו פטנטים ב-32 מדינות שונות.  ב 1986 פנו ממציאי המכשיר למפעל "מפרו", במטרה שייצר את המכשיר שלהם. השניים פנו קודם לשורה של חברות ומפעלים של מוצרי צריכה בעולם, אך אף אחד לא היה מעוניין בהמצאה. מפעל "מפרו" הסכים להשקיע בהמשך הפיתוח והקמת קו ייצור בעלות של 200 אלף דולר מכיוון שלא היה למפעל ניסיון בשיווק מוצר צריכה הוחלט לשתף פעולה עם חברת הקוסמטיקה הלנה רובינשטיין כמפיץ בישראל, ובסיוע משרד הפרסום "אריאלי", הושק קמפיין פרסומי ביולי 1986. תוך זמן קצר הפך המכשיר להצלחה גדולה. מיד אחר כך החל שיווק המכשיר ברחבי העולם, בידי מפיצי משנה שונים שרכשו את המוצר בסיטונאות. הכנסות המפעל בשנת 1987 הגיעו ל-32 מיליון דולר, ב-1988 לכ-87 מיליון וב-1989 היו יותר ממאה מיליון דולר. כדי לעמוד בביקוש הוקמו קווי ייצור נוספים באזור התעשייה בחצור הגלילית ובקיבוצים כפר סאלד, איילת השחר ומחניים. בנוסף הוקמו מפעלים בספרד וברזיל. המפעל גם פיתח מוצרים נוספים ושיפורים של המוצר המקורי.
בעקבות הצלחת המכשיר ברחבי העולם, החלו להופיע בשוק חיקויים וזיופים של המוצר. "מפרו" השקיעה מאמץ רב להילחם בתופעה. בין השאר תבעה חברה בשווייץ שייצרה ושיווקה מכשיר דומה, והצליחה להביא לסגירת מפעל שייצר זיופים של המכשיר בהונג קונג, מפעל שהוקם על ידי שלושה ישראלים, ומפעל שפעל בטאיוואן. בנוסף הצליחה לתבוע את חברת "רמינגטון" האמריקאית, שפיתחה מכשיר דומה, על הפרת פטנט, אך רק במספר מדינות.
בשנת 1990 חלה ירידה חדה במכירות החברה, בעקבות כניסת מתחרים דוגמת חברת פיליפס וחברת בראון, תחרות גוברת שגרמה לרוויה בשוק, וכן בשל פשיטת רגל של המפיץ של החברה בארצות הברית. ב-1991 ירדו המכירות לכ-18 מיליון דולר ונעשה ניסיון לייצר ולשווק מוצרים נוספים. בנוסף החלה החברה לשווק את מוצריה ישירות בישראל, ארצות הברית ואוסטרליה.
לאחר מספר שנים של ניסיונות להשקת מוצרים נוספים והקמת מערך שיווק עצמאי, פשטה החברה את הרגל ומונה לה, בשנת 1995, כונס נכסים. בנוסף נקלעה למספר סכסוכים משפטיים עם מפיצים ושותפים.
באוגוסט 1999 אישר בית המשפט המחוזי בחיפה למכור את החברה לאנשי העסקים יהודה מנדלסון והנריק סם גולדשטיין, תמורת כמיליון דולר. לאחר מספר שנים שהחברה המשיכה לפעול באופן מצומצם תחת השם "אפיליידי", החליטו בעלי החברה בקיץ 2004 לבצע השקה מחדש שלה, במטרה להגיע לנתח שוק של כ-25% משוק מסירי השיער העולמי.
ב-2005 השיקה החברה מכשיר חדש בשם "דואט", המשלב מכשיר אפילציה משופר ומכשיר גילוח, וקמפיין פרסומי בכיכובה של סנדרה רינגלר.
לקריאה נוספת

גלית חמי וסופי שולמן, להמציא כל בוקר מחדש – סיפורה של החדשנות הישראלית, ידיעות ספרים, 2018, הפרק "פחות, אבל כואב", עמ' 182–187
הערות שוליים

↑  "מפרו" - הגושרים מפעל מייצא, דבר, 27 ביוני 1978
1 2  אבי כצמן, הדרך אל העושר, כותרת ראשית, 29 ביוני 1988
1 2 3  אבי קרטין, מה עשה מכשיר אחד להורדת שיער מהרגליים לקיבוץ שלם, חדשות, 11 בספטמבר 1987
↑  נעמי לויצקי, שורשים, כותרת ראשית, 24 בדצמבר 1986
↑  שוש גבאי, הכינו אח הרגליים, חדשות, 8 ביולי 1986
1 2  דוד זהבי, תלישת שיער בשנות ה-80; למחוור שנתי של מאה מיליון דולר, מעריב, 29 בדצמבר 1989
↑  מאיר אלון, בגושרים פיתחו עוד 2 מכשירים, חדשות, 25 באוגוסט 1988
↑  אבי קרטין, החיקוי לא משתלם, חדשות, 6 בספטמבר 1987
↑  אבי קרטין, מפעל בהונג־קונג נתפס בזיוף המכשיר הישראלי סופט־אנד־איזי, חדשות, 5 בנובמבר 1987
מיכל הולצמן, 3 ישראלים עומדים מאחורי הנסיון לזייף מוצר ישראלי בהונג קונג, מעריב, 5 בנובמבר 1987
↑  אורי גינוסר, נחשף נסיון נוסף להעתקה של מכשירי "סופט אנד איזי", מעריב, 14 בינואר 1988
↑  מפרו זכתה בצו בהונג־קונג נגד רמינגטון, חדשות, 2 בנובמבר 1988
נווית זומר, רמינגטון תשלם פיצויים למפרו על הפרת פטנט, חדשות, 20 במאי 1991
נווית זומר, זכויות יוצרים -  ביהמ״ש האנגלי פסק נגד יצרני סופט אנד איזי, חדשות, 22 במאי 1989
↑  מפרו עוד יתלוש מהראש, חדשות, 8 באוקטובר 1991
↑  נווית זומר, מפרו אפיליידי הקימה חברת שיווק עצמאית, חדשות, 21 באוקטובר 1991
נווית זומר, מפרו ממשיכה בצמצומים; הקימה חבורת־בת בארהייב, חדשות, 18 בפברואר 1991
נווית זומר, חב׳ מפרו הקימה חברת הפצה באוסטרליה לשיווק אפיליידי, חדשות, 26 בפברואר 1992
↑  אורלי פלג-מזרחי, ‏כונס מפרו אפיליידי יחתום על הסכם תמלוגים עם מפיץ בהונג-קונג, באתר גלובס, 20 בינואר 1997
↑  עתי"ם, ‏פשרה: חברת מפרו תשלם 1.5 מיליון דולר לאיש העסקים ליאון פיס, באתר גלובס, 8 באפריל 1999
הדס מגן, ‏סופט ליינס נגד אפיליידי, וההפך, באתר גלובס, 4 באוקטובר 2001
↑  אורלי פלג מזרחי, ‏ביהמ"ש המחוזי אישר מכירת מפרו-אפיליידי, באתר גלובס, 9 באוגוסט 1999
↑  איילה צורף, עשור לאחר הקריסה - אפיליידי נערכת לסיבוב שני, באתר TheMarker‏, 1 ביולי 2004
↑  איילה צורף, היעד: 25% משוק מכשירי הסרת שיער, באתר TheMarker‏, 1 ביולי 2004
↑  מעיין כהן, ‏אפיליידי משיקה מכשיר חדש תחת השם "דואט", באתר גלובס, 4 במאי 2005
↑  סנדרה רינגלר תוביל הקמפיין של  אפיליידי, באתר TheMarker‏, 18 באפריל 2005
אתר אינטרנט

אתר אינטרנט הוא אוסף של דפי אינטרנט (ולעיתים משאבים נוספים) המקושרים ביניהם ולרוב שותפים לשם תחום מסוים, וניתנים לגישה דרך רשת האינטרנט. בדרך כלל, מדובר בדפים המוחזקים כולם על אותו השרת, אם כי לעיתים, אתר אחד עשוי להתארח על גבי מספר שרתים. אתרים רבים מאוחסנים אצל ספקי שירות אירוח אתרים. אתרי אינטרנט מאורגנים כך שהם מנוהלים על ידי גורם יחיד – מנהל האתר.
נכון למרץ 2016 היו בעולם כחצי מיליארד אתרי אינטרנט בעלי שם תחום. נכון ל-2025 מוערך מספר האתרים במעל מיליארד, כאשר כ-200 מיליון מהם מהווים אתרים פעילים. מכלול אתרי האינטרנט הזמינים לציבור נקרא באנגלית ה-World Wide Web (רשת כלל-עולמית) ובראשי תיבות WWW, ומקובל להתחיל שמות מתחם של אתרי אינטרנט ב-www, אם כי אין לכך שום סיבה טכנית.
גישה לאתר

את דפי האינטרנט שבאתר ניתן להציג באמצעות תוכנה הנקראת דפדפן, המתרגמת את הקוד בו הם כתובים לתצוגה גרפית.
על מנת לצפות בדפים אלו, יש לספק לדפדפן את כתובת האתר, שיכולה להיות באחת משתי צורות אפשריות:
כתובת IP – כתובת מספרית. בפרוטוקול IPv4 היא בסגנון 85.62.120.33, ארבעה מספרים בין 0 ל־255, מופרדים בנקודות. פרוטוקול IPv6 מחליף בהדרגה את פרוטוקול IPv4.
שם תחום (או: דומיין) – כתובת אלפא-נומרית, בסגנון www.wikipedia.org, המתורגמת על ידי הדפדפן לכתובת מספרית בעזרת שרת DNS.
דפיו של אתר אינטרנט נגישים בדרך כלל באמצעות פרוטוקול ה-HTTP, המצוין בתחילת הכתובת כ-"//:http", או כ-"//:https" (תוספת ה-"s" מייצגת את המילה האנגלית "secure" – מאובטח) אם מדובר בתקשורת HTTP המוצפנת בפרוטוקול TLS.
הרכבו של אתר

דפיו של אתר אינטרנט כתובים בקוד המבוסס על תקן ה-HTML או ה-XHTML, ולרוב, ייעשה שימוש ב-CSS לשם עיצוב הדף.
ניתן לשלב באתר תוכן דינמי ואינטראקטיבי באמצעות קוד בשפת JavaScript, המובנית ברוב הדפדפנים (או בשפת VBScript של מיקרוסופט), כשכבה נוספת על גבי קוד ה-HTML שבדפיו של האתר.
לעיתים, נעשה שימוש בטכנולוגיות צד שרת, כגון PHP, ‏ASP ו-Node.js. בעת השימוש בהן הקוד מתורגם כבר בשרת האתר, מיד עם קבלת בקשת הדף מהמשתמש, ומייצר קוד HTML שהדפדפן של המשתמש יוכל לפרש ולהציג. לעיתים קרובות, השימוש בטכנולוגיות אלו נעשה כדי לשלב מידע מתוך מסד נתונים שנמצא על השרת.
דפדפן כולל בדרך כלל פלאג-אין-ים ("תוספים" או "הרחבות"), המאפשרים הצגת תוכן גרפי פעיל ואפקטים מתקדמים, אשר אינם כלולים בתקן HTML הבסיסי, כגון מצגות Flash ויישומוני Java. אך בשנים האחרונות השימוש בתוספים פחת בגלל החידושים שהוצגו ב-HTML5 וכן חוסר התמיכה בתוספים במכשירי המובייל.
על מנת לאפשר לגולש התמצאות נוחה באתר, כך שיוכל להגיע במאמץ מזערי לכל אחד מדפי האתר המעניינים אותו, עומדים לרשותו בדרך כלל כלים לניווט באתר.
ככלל, רוב דפיו של אתר אינטרנט נגישים במישרין או בעקיפין מדף אחד מרכזי הנקרא "דף הבית" (אין לבלבל מושג זה עם דף הבית של הדפדפן).
אתרים מסוימים עשויים לדרוש הרשמה או תשלום כדי לגשת לאזורים מסוימים באתר.
סוגי אתרי האינטרנט

אתרי האינטרנט הקיימים מתחלקים לשני סוגים:
סוגי אתרי האינטרנט > אתר אינטרנט סטטי

אתר זה מורכב בדרך כלל מקבצים של דפי HTML שאין בהם שינוי, והוא מוצג לגולש בדיוק בפורמט שבו הוא מאוחסן על גבי השרת. אתר זה ידוע באנגלית בשמות: "אתר קלאסי", "אתר חמישה עמודים", ו"אתר חוברת" מכיוון שהוא מציג אינפורמציה קבועה לגולש. האינפורמציה יכולה להיות במלל, תמונות, אנימציית פלאש, אודיו ווידאו וכן תפריטים וניווט הידודי. אתר מהסוג הזה בדרך כלל מראה אותה אינפורמציה לכל הגולשים, ולכן הוא דומה לחוברת פרסומית מודפסת המחולקת ללקוח. כדי ליצור אתרים מסוג זה אפשר להיות מעצב, ואין צורך להיות מתכנת. אתרים אלו מוקמים לצרכים פשוטים בעיקר.
סוגי אתרי האינטרנט > אתר אינטרנט דינמי

באתר זה אין תאימות בין הפורמט הקיים לבין הפורמט המוצג. התכנים נשלפים מקבצי מסד נתונים או מקבצי טקסט, ונוצרים באמצעות קוד תוך כדי הגלישה לאתר, ולכן הם יכולים להיראות אחרת בכל גלישה ולכל גולש. אפשר לבצע בהם חיתוכים, מניפולציות והתאמה מיוחדת לפי גולש. באתר זה נעשה שימוש במידע שמשתנה מדי פעם. אתר זה מכונה בשמות "אפליקציית WEB" ו"אתר מוכוון נתונים" מכיוון שהוא מציג אינפורמציה משתנה התפורה למשתמש מיוחד. אתר זה קשה יותר לתכנון ותכנות מאתר סטטי ודורש מומחיות גבוהה יותר. דוגמה לאתרים מעין אלו הם פורומים, אתרי חדשות, אתרי חיפוש, ואתרי תוכן כמו ויקיפדיה. אתר אינטרנט דינמי, לרוב, מפותח על מערכת ניהול תוכן המאפשרת לנהל את התכנים והקישורים באתר בצורה נוחה.
בניית אתר אינטרנט

אתרי אינטרנט נבנים בעזרת מספר סוגים של תוכנות:
עורכי טקסט, כגון תוכנת ה-Notepad של מערכת ההפעלה חלונות, בהם הקודים נרשמים ידנית.
עורכי טקסט/HTML ייעודיים: בניית התוכן באתר עדיין נעשית באמצעות כתיבת קוד, אך התוכנה מציעה אפשרויות שונות המקילות על כתיבת הקוד (צבעים שונים לחלקי תחביר שונים, מציאה והחלפה, קטעי קוד מוכנים להצבה, תצוגה מקדימה ועוד).
עורכי WYSIWYG, כגון תוכנת דרימוויבר של חברת אדובי (לשעבר של מקרומדיה) או פרונטפייג' של מיקרוסופט. תוכנות אלו מאפשרות גם ניהול של אתר האינטרנט כמכלול - מעקב אחר התזרים בין הדפים, עדכון מופשט של דפים מרובים, העלאת האתר ממחשבי הפיתוח אל השרת הראשי, וכו'.
פיתוח על בסיס פלטפורמת קוד. אלו הן מערכות מוכנות שיש להתאימן, בעיקר ברמת העיצוב הגרפי. בין המפורסמים שבהם וורדפרס, ג'ומלה, דרופל, PHP-Fusion. בניית אתר המבוסס פלטפורמת קוד דורשת היכרות מוקדמת עם הפלטפורמה ולעיתים ידע טכני בתכנות.
מנהלי תוכן ומחוללי אתרים. מחוללי אתרים הם תוכנות המותאמות במיוחד לנהל תכנים של אתר אינטרנט. בין המפורסמים Wix.com. בניית אתר המבוסס מחולל אתרים אינה דורשת ידע טכני בתכנות והיא נועדה למי שמעוניין לבנות אתר ללא היכרות מוקדמת בתכנות.
לעיתים קרובות יש הבדלה בין בונה אתרים שהוא אחראי למכלול הבניה הכולל את העיצוב הגרפי ויצירת הקוד, לבין מעצב אתרים אשר אחראי אך ורק לעיצוב הגרפי של האתר, לבין מנהל האתר האחראי לתפעול השוטף של המוצר המוגמר.
היסטוריה

אתר האינטרנט הראשון אי-פעם הועלה לרשת, כשטים ברנרס-לי העלה את האתר הראשון בשנת 1991. כשמנסים להבין מה המשמעות של האתר הראשון ברשת שתהפוך 20 שנה לאחר מכן לרשת בת מיליארדי דפי אינטרנט ואתרים שונים, צריך להבין שכשהעלו אותו ב-6 באוגוסט 1991, למעשה נפתחה הרשת הכלל עולמית WWW, קיצור באנגלית של "רשת עולמית רחבה". זה היה מסמך המחשב הראשון שכלל את הלינקים - קישורי האינטרנט. בהיעדר אתרים אחרים, כל הקישורים שהיו בו הובילו לדפים נוספים באתר שהכיל אותו, כיוון שאתרים אחרים לא היו. האתר כולו רץ אז על המחשב או תחנת העבודה של טים ברנרס-לי, ממציא האינטרנט. תחנה זו שבמכון CERN הייתה למעשה שרת האינטרנט הראשון בעולם.
ראו גם

יישום רשת
יישום אינטרנט עשיר
דף אינטרנט דינמי
פורטל לקוחות
הערות שוליים

↑  How Many Web Sites Are There? - Business Insider
↑  Infographic: How Many Websites Are There?, Statista Daily Data, ‏2021-08-06 (באנגלית)
↑  Total number of Websites - Internet Live Stats, www.internetlivestats.com (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007563493205171  BNE: XX542540  BnF: cb125428495 (data)  GND: 4596172-4  LCCN: sh96008680  LNB: 000047141  NKC: ph117163
רצח דרק רוט

רצח דֶרֶק רוט היה רצח שזעזע את ישראל בשנת 1994, כשנהג המונית דרק רוט נרצח בידי שני נערים בני 14, משה בן-איבגי וארבל אלוני.
הרצח

בליל 9 בינואר 1994 עלו ארבל אלוני ומשה בן-איבגי, שני נערים בני 14 מהרצליה, על מונית באזור המלונות בהרצליה פיתוח. נהג המונית היה דרק רוט, שעבד בתחנת המוניות השכונתית של הרצליה פיתוח. בשעה 20:30 ירו השניים בגבו של רוט שישה כדורים מאקדח תופי. חמישה כדורים פגעו ואחד החטיא. רוט נהרג במקום. לא ידוע מי מבין השניים לחץ על ההדק; לפי התכנון היה אלוני אמור לתת סימן באמצעות שיעול ובן-איבגי היה אמור ללחוץ על ההדק. במשטרה חשדו תחילה כי הרקע לאומני, מפני שתיקו של רוט לא נשדד; למחרת התרברבו השניים במעשה בפני חבריהם לכיתה ואף לקחו אותם אל מקום הרצח. המידע הגיע למשטרת מחוז תל אביב, ובערב השניים נעצרו; בביתו של אחד מהם נמצא אקדח גנוב. עד היום לא ידוע מה היה המניע למעשה, אולם בראיון מארגנטינה טען בן-איבגי שהמניע לרצח, היה ויכוח בין חבר שלישי לבין דרק רוט, יום לפני הרצח.
השניים נתפסו והורשעו ברצח, ונידונו ל-16 שנות מאסר. שמותיהם של אלוני ובן-איבגי נותרו חסויים, עקב היותם קטינים בעת הרצח. ביולי 2000 התיר בית המשפט העליון לפרסם את שמותיהם.
קורות הרוצחים לאחר שליחתם למאסר

באחת מחופשותיהם מהכלא, בפברואר 1998, הספיקו בן-איבגי ואלוני לבצע שוד של חנות מכולת בהרצליה ולפצוע את המוכרת, ונידונו לעוד 5 שנות מאסר בנוסף ל-16 על הרצח. בכתבת תחקיר של דב גיל-הר פורסם כי אלוני ניסה להתאבד בכלא. באותו תחקיר נשמע קולו של בן-איבגי, כאשר הוא מתנצל על המעשה. במאי 2004 יצא בן-איבגי לחופשה מהכלא, ובמהלכה נמלט מישראל.
אלוני, שהמשיך לרצות את עונשו בכלא בישראל, התחתן עם סטודנטית שפגש כאשר עשתה עבודה על סיפורם של השניים במסגרת לימודיה. ב-29 ביולי 2008 ביקש ארבל אלוני שחרור מוקדם על ידי ניכוי שליש ממאסרו, אך בקשתו נדחתה על ידי סגן נשיא בית המשפט המחוזי בפתח תקווה, השופט אברהם טל. בפברואר 2012 דחתה ועדת השחרורים את בקשתו הנוספת לניכוי שליש. ב-8 ביולי 2015 השתחרר אלוני לאחר שריצה 21 שנות מאסר. אלוני ריצה את מלוא עונשו שהורכב מ-16 שנים בעבור הרצח שביצע, חמש שנים על שוד שביצע בעת חופשה (יחד עם בן-איבגי) וחצי שנה נוספת על הונאת אשראי.
במאי 2019 נעצר אלוני, יחד עם תשעה חשודים נוספים, בחשד לביצוע עבירות מרמה בהיקף נרחב, ובהמשך הוגש נגדו כתב אישום בשלל עבירות. ב-27 באוקטובר 2020, הורשע בקבלת דבר במרמה בנסיבות מחמירות ועבירות מס בסכום כולל של מיליוני שקלים. אלוני ריצה שנתיים וארבעה חודשי מאסר.
קורות הרוצחים לאחר שליחתם למאסר > בריחתו של משה בן-איבגי מהארץ והסגרתו

בעקבות השוד ובעקבות מידע מודיעיני שלפיו היה בן-איבגי קשור לכנופיות פשע מתוך הכלא, שלל שירות בתי הסוהר את זכויות החופשה שלו. בן-איבגי עתר לבית המשפט המחוזי והשופט אברהם טל פסק כי יש להתיר לו לצאת לחופשות, בניגוד לעמדת שירות בתי הסוהר. במאי 2004 יצא בן-איבגי לחופשה מהכלא, ובמהלכה נמלט מישראל. הוא המריא מהארץ כשהוא מצויד בדרכון מזויף, והגיע לבואנוס איירס שבארגנטינה, דרך ספרד ואורוגוואי. הוא השתקע בבואנוס איירס וגר בחברתם של מספר עבריינים ישראלים נמלטים. תת-ניצב גיא ניר, שהיה אז נציג משטרת ישראל באמריקה הלטינית, החל בפעילות מבצעית בארגנטינה ואכן, ב-15 באוקטובר 2004 נעצר בן-איבגי בדירה בפרבר של בואנוס איירס על ידי המשטרה הארגנטינאית בחשד לבריחתו מהכלא, שימוש בדרכון מזויף ועבירות סמים, ונכלא. ישראל דרשה להסגירו לידיה, אך ארגנטינה סירבה להסגירו בגין מעשה הרצח אלא רק בגין עבירת השוד, משום שגיל האחריות הפלילית בארגנטינה הוא 16. ב-6 בפברואר 2007 החליט בית המשפט העליון בארגנטינה כי בן-איבגי ישוחרר מהכלא. ב-29 במרץ 2007 נעצר בן-איבגי בשנית, בעקבות החלטה לבחון שוב את הסגרתו לישראל. ב-10 ביוני 2009 דווח כי בן-איבגי נמלט מארגנטינה. כעשרה חודשים מאוחר יותר, ב-15 במאי 2010 נתפס בן איבגי במנדוסה אשר בארגנטינה.
ב-20 בנובמבר 2013 הוסגר בן-איבגי לישראל בגין עבירות השוד וניסיון השוד בלבד, בהתאם להחלטת בית המשפט העליון בארגנטינה. הפרקליטות ביקשה מבית המשפט המחוזי בתל אביב לקבוע כי בן איבגי ירצה את מלוא חמש שנות המאסר שנגזרו עליו בפרשת השוד.
ביוני 2014 קיבל בית המשפט המחוזי בבאר שבע את בקשתו של בן-איבגי, וקבע שיש לנכות מתקופת מאסרו 1,553 ימים שבהם היה עצור בארגנטינה בעוון פשעיו שם, ועקב כך הוא ישוחרר מהכלא ב-19 באוגוסט, אולם באוגוסט 2014 החלטה זו בוטלה במסגרת ערעור שהוגש לבית המשפט העליון, ונקבע שינוכו מתקופת המאסר של בן-איבגי 29 ימים בלבד, פרק הזמן בו שהה במעצר לשם הסגרתו לישראל.
בן איבגי שוחרר לאחר ריצוי עונשו ב-21 באוקטובר 2018.
תיעוד הפרשה

בשנת 1998 יצא לאקרנים סרט עלילתי על השניים, שנקרא "באזז" אשר שודר בתחנות טלוויזיה שונות, פעמים רבות מאז.
בשנת 2005 שודר בערוץ יס דוקו סרט תיעודי בשם "דרק רוט - התיק נפתח" על הרצח, שחשף פרטים חדשים על הפרשה.
הערות שוליים

1 2  גלעד מורג, רוצח נהג המונית דרק רוט שוחרר ממאסר, באתר ynet, 21 באוקטובר 2018
↑  איציק סבן, 24 שנה לאחר רצח דרק רוט: הרוצח שוחרר, באתר ישראל היום, 21 באוקטובר 2018
↑  פורסמו שמות רוצחי דרק רוט, באתר ynet, 27 ביולי 2000
↑  רענן בן צור, אחרי 21 שנה: השתחרר אחד מרוצחי דרק רוט, באתר ynet, 8 ביולי 2015
↑  גיא פלג, ‏נדחתה שוב בקשת שחרור של רוצח דרק רוט, באתר ‏מאקו‏, 16 בפברואר 2012
↑  אבי אשכנזי ודנה ירקצי‏, אחרי 21 שנה: אחד מרוצחי דרק רוט ישתחרר השבוע מהכלא, באתר וואלה, 5 ביולי 2015
↑  מנחם שטאובר, ‏ארבל אלוני, מרוצחי נהג המונית דרק רוט, נעצר בחשד לביצוע עבירות מרמה, באתר גלובס, 21 במאי 2019
↑  מת (ת"א) 61900-06-19 מדינת ישראל נ' ארבל (אראל) אלוני, באתר "נבו"
↑  מתן וסרמן, ‏רוצח דרק רוט הורשע בהונאה ויחזור לכלא, באתר מעריב אונליין, 27 באוקטובר 2020
↑  עמרי אסנהיים, אייל גולדמן, רצח לא מקרי, באתר nrg‏, 25 ביוני 2005
↑  גלי גינת, המחדל: כך היתל משה בן-איבגי בפרקליטות, באתר nrg‏, 11 ביוני 2009
↑  אלי סניור ואביעד גליקמן, סוף לבריחה: רוצחו של דרק רוט נעצר בארגנטינה, באתר ynet, 15 במאי 2010
↑  גיא פלג, ‏רוצחו של דרק רוט נחת בישראל, באתר ‏מאקו‏, 20 בנובמבר 2013
↑  גיא פלג, ‏ביהמ"ש הכריע: רוצח דרק רוט יהפוך לאדם חופשי, באתר ‏מאקו‏, 24 ביוני 2014
↑  אילנה קוריאל, בית המשפט: לשחרר את רוצח דרק רוט, באתר ynet, 24 ביוני 2014
↑  רע"ב 4787/14 היועץ המשפטי לממשלה נ' משה בן איבגי, ניתן ב־8 באוגוסט 2014
↑  תקציר של הסרט באזז, באתר וואלה
ב.מ.וו 600

| --- | --- |

BMW 600, שנת 1958
 מאפיינים כלליים
 יצרן:  BMW
 שנות ייצור:  1957–1959
 יחידות שיוצרו:  34,813
 הרכבה:  גרמניה גרמניה
 מודל קודם:  BMW 3/15 (אנ')
 מודל אחריו:  ב.מ.וו 700
 אורך:  2,900 מ"מ  2,946 מ"מ (דגמים שיוצאו ל-ארצות הברית)
 רוחב:  1,400 מ"מ
 גובה:  1,375 מ"מ
 משקל:  575 ק"ג (ריק)
 בסיס גלגלים:  1,700 מ"מ
 מפרט טכני
 מנוע:  2 צילינדרים, 582 סמ"ק המפיק 19.5 כ"ס ב-4,500 סל"ד, יחס דחיסה 6.8:1 (מנוע אחורי, מסוג "BMW 4-str")
 הילוכים:  תמסורת ידנית - 4 מהירויות + הילוך אחורי
 מהירות מרבית:  103 קמ"ש
 מעצב:  ווילי בלאק
ב.מ.וו 600 (בגרמנית: BMW 600) היא מכונית מיקרו מתוצרת יצרנית הרכב ה-גרמנית BMW אשר יוצרה בין השנים 1957–1959 בגרמניה. הרכב היה בעל הנעה אחורית והעיצוב כלל 2 דלתות: דלת קדמית רוחבית ודלת אחורית, בצד הימני של הרכב. במכוניות שיוצאו לארצות הברית בוצעה התאמה לתקן האמריקאי ואורך הרכב הוגדל ב-4.6 ס"מ. במהלך השנים יוצרו 34,813 יחידות ומחירו עמד על 3,984 מארק גרמני (שנת 1957, בגרמניה).
תצורות

מכונית נוסעים
טנדר
תמונות

"ב.מ.וו 600"
"ב.מ.וו 600", שנת 1959 - מבט לדלת הקדמית
"ב.מ.וו 600" - מבט לתא הנהג ולוח מחוונים
מבט למנוע 2 הצילינדרים שהורכב בדגמי "ב.מ.וו 600"
"ב.מ.וו 600", שנת 1957 - טנדר
הערות שוליים

↑  "ב.מ.וו 600" - מפרט microcarmuseum.com/tour/bmw600
↑  "ב.מ.וו 600" - מבחן דרכים cs-zone.com/model
↑  "ב.מ.וו 600" hemmings.com/blog/article/ahead-of-schedule-1959
↑  Noakes, Andrew (2005). "Chapter 3: Baroque Angels and Bankruptcy 1945-59". The Ultimate History of BMW. Bath, UK: Parragon Publishing. pp. 56–57. ISBN 1-4054-5316-8.