stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ראשי תיבות
בעברית > כללי כתיב לראשי תיבות

ראשי תיבות יסומנו בגרשיים ולא בנקודות (צה"ל ולא צ.ה.ל).
כאשר ראשי התיבות מורכבים משתי מילים, נהוג לעיתים לקחת שתי אותיות מהמילה הראשונה ואחת מהשנייה, לדוגמה: עורך דין. כאשר יש יותר משתי מילים נהוג לקחת אות ראשונה מכל מילה: חכמינו זכרם לברכה.
נהוג לחרוג מהכללים בחלק מהמקרים על מנת שראשי התיבות יישמעו טוב יותר: סוף שבוע (סופ"ש).
ראשי תיבות הנהגים כמילה אחת ומסתיימים באותיות כמנפ"צ ייכתבו באות סופית (תנ"ך ולא תנ"כ), אלא אם כן האות נהגית כדגושה; במקרה זה תיכתב בכל זאת כאות רגילה (שב"כ, חרל"פ). לפי הבלשנים, יש לכתוב "מע"ם" ולא "מע"מ", אך הרוב, כולל רשות המיסים, כותבים "מע"מ". אם ראשי התיבות אינם נהגים כמילה אחת, אותיות כמנפ"צ ייכתבו באופן רגיל (ק"מ, אחה"צ, רה"מ).
כאשר ראשי תיבות הנהגים כמילה מתייחסים לאישה, ממליצה האקדמיה ללשון העברית להצמיד להם את סיומת הנקבה, למשל: מנכ"לית (מנהלת כללית).
כאשר ראשי תיבות נהגים כמילה, מתירה האקדמיה ללשון העברית להתייחס אליהם כזכר או כנקבה, כרצון הדובר. דוגמה: שתי הצורות הבאות תקינות: 'ד"ש חם' ו'ד"ש חמה'.
כאשר ראשי התיבות נכתבים בהטיה, הגרשיים אינם זזים ממקומם, אלא נשארים במקום המתאים לצורת היחיד. דוגמאות: קורס מ"כים (צורת היחיד היא מ"כ), אדמו"רי (ולא אדמור"י, כי צורת היחיד היא אדמו"ר).
ראשי תיבות מתורגמים מאנגלית ייכתבו על פי אופן הגייתם. רבים נוהגים להפריד בין האותיות בנקודות, אף שאלה אינן מופיעות במקור, למשל: אן. בי. איי. (NBA), סי. אן. אן. (CNN) וכו'. האקדמיה ללשון העברית מורה להפריד בין האותיות באמצעות מקף, למשל אן־בי־איי. בהתאם לכך, IBM ראוי לתרגם איי־בי־אם ולא יב"מ (אך את שם הסניף הישראלי שלה כותבת החברה בצורה "יבמ"). ב-2017 החליטה האקדמיה שראשי תיבות שמקורם בלעז יסומנו בדרך כלל בגרשיים, כגון אונסק"ו, ימק"א, נאסד"ק (אף על פי שהאותיות אינן מייצגות מילים עבריות). לעומת זאת ראשי תיבות שמקורם בערבית אין מסמנים בגרשיים – שכן גם בערבית מתייחסים לראשי התיבות האלה כמילים רגילות, כגון חמאס, פתח, דאעש.
השימוש בראשי תיבות

השימוש בראשי תיבות בא לאפשר כתיבה מהירה יותר, בעת כתיבה בכתב יד וגם בעת כתיבה במעבד תמלילים וכן לחיסכון בהוצאות הדפוס.
באתרי שיחה (צ'אט) ובפורומים באינטרנט יש חשיבות רבה למהירות הכתיבה, כבסיס לקיום דיאלוג רצוף. כתוצאה מכך התפתחו, כחלק מתרבות האינטרנט, ראשי תיבות מיוחדים למטרה זו. רבים מראשי התיבות נוצרו בשיטות המקובלות, למשל LOL – Laughing Out Loud. טכניקה ייחודית לאינטרנט ליצירת ראשי תיבות היא שימוש בצורה שבה נהגות אותיות או ספרות. ראשי התיבות 2B פירושם To be.
שימוש בראשי תיבות בשיחה מתאים כאשר המשתתפים בשיחה הם בעלי רקע אחיד המאפשר לכולם להבין את משמעות ראשי התיבות. לדוגמה, קבוצת יוצאי צבא ישראליים יכולים לשוחח ביניהם בראשי תיבות צה"ליים. אבל כאשר המשתתפים בשיחה אינם בעלי רקע הומוגני, המאפשר לכולם להבין את משמעות ראשי התיבות, אזי שימוש בראשי תיבות ימנע מחלק מהמאזינים להבין את הנאמר והשימוש בהם אף עלול להתפרש כהתנהגות בלתי חברתית.
שימוש בראשי תיבות בכתיבה מתאים כאשר המסמך הנכתב מיועד לעיניהם של קוראים שיוכלו לפענח בקלות את ראשי התיבות. לדוגמה, במכתב בין רבנים נמצאו הר"ת (ראשי תיבות) הבאים:
אבד"ק (אב בית דין קהילת...)
בד"ץ דק"ק (בית דין צדק דקהילת קודש...)
ער"ח (ערב ראש חודש)
נ"י (נרו יאיר)
קלב"מ (קם ליה בדרבה מיניה – מונח בארמית שמקורו בגמרא)
עכ"ז (עם כל זאת)
ואכמ"ל (ואין כאן מקום להאריך)
הדו"ש (הדורש שלומו)
הרי"מ (הרב יצחק מאיר)
מובן שמי שאינו בעל רקע מתאים יתקשה בפענוח הנכתב. לכן, כאשר כותבים מסמך המיועד לקוראים שאינם בעלי רקע משותף המתאים לפענוח ראשי התיבות, כדאי להימנע משימוש בהם, או לחלופין לכתוב בסוגריים אחרי המופע הראשון של ראשי התיבות במסמך את פירושם. לדוגמה, במסמך המיועד לעיני ציבור כללי, שאינו מורכב כולו ממשפטנים, יכתב בד"ע (בית הדין לעבודה). כאשר הטקסט נכתב למומחים בנושא, כתיבת המושגים בצורתם המלאה (במקום בראשי תיבות) עלולה דווקא להעיק על הקורא.
גם בבתי קברות משתמשים על המצבות בראשי תבות: ת.נ.צ.ב.ה. ת-הא נ-שמתו צ-רורה ב-צרור ה-חיים, וכן נ.ל.ב.ע (נפטר לבית עולמו), ז"ל (זכור לטוב או זכרו לברכה), פ"נ (פה נטמן) הי"ד (ה' יקום דמו) וע"ה (עליו השלום).
ראשי תיבות כעזר זיכרון

הנוטריקון עוזר לזכור משפט הכולל מכלול של כמה שמות. דוגמאות לכך:
12 אבני החושן מתוארים בראשי־התיבות "פי תשאל: נס אשיב": פ-יטדה, י-שפה, ת-רשיש, ש-בו, א-ודם, ל-שם, נ-ופך, ס-פיר, א-חלמה, ש-והם, י-הלום, ב-רקת.
12 השבטים לפי אות ראשונה :" ישר ידין גזל אב " : י-וסף, ש-מעון, ר-אובן, י-ששכר, ד-ן, י-הודה, נ-פתלי, ג-ד, ז-בולון, ל-וי, א-שר, ב-נימין.
12 עממי כנען: לפי ראשי התיבות "אף כי גר: קח – קח – קח": א-מורי, פ-ריזי, כ-נעני, י-בוסי, ג-רגשי, ר-פאים, ק-יני, ח-יתי, ק-דמוני, ח-ורים, ק-ניזי, ח-יוי.
7 כוכבי לכת : "שמך לנצח" : ש-בתאי, מ-אדים, כ-וכב, ל-בנה, נ-וגה, צ-דק, ח-מה .
התייחסות מפורשת לראשי תיבות כעזר זיכרון מופיעה בהגדה של פסח: "רבי יהודה היה נותן בהם סימנים: דצ"ך עד"ש באח"ב", כאמצעי לזכירת עשר המכות לפי סדרן. לא לפי סידרן: "אשכח עבד בצד ?": א-רבה, ש-חין, כ-ינים, ח-ושך, ע-רוב, ב-רד, ד-ם, ב-כורות, צ-פרדעים, ד-בר.
ראשי תיבות בדיעבד

ראשי תיבות כשמם כן הם – קיצור של צירוף ארוך. אבל יש שמילה רגילה מתפרשת על דרך הדרש או על דרך החידוד כראשי תיבות אף שלאמיתו של דבר אין מדובר בראשי תיבות. תופעה זו מכונה 'ראשי תיבות בדיעבד'. להלן דוגמאות עתיקות ודוגמאות מודרניות:
לגבי אמירת יהודה (בן יעקב אבינו): "מה נדבר ומה נצטדק", מפענחים חכמי התלמוד את המילה "נצטדק" כראשי תיבות של: נכונים, צדיקים, טהורים, דכים, קדושים; ולגבי אמירת דוד המלך כי קולל על ידי שמעי בן גרא "קללה נמרצת", מפענחים חכמי התלמוד את המילה "נמרצת" כראשי תיבות של: נואף, מואבי, רוצח, צורר, תועבה.
למילה "שבת" הוצעו ראשי התיבות "שינה בשבת תענוג".
המילה "תיקו" מופיעה בתלמוד כמילה ארמית שמקורה במילה "תיקום" (תעמוד), כלומר תעמוד השאלה ולא תוכרע. בפירוש התוספות יום טוב למסכת עדיות (ח, ז) נדרשה המילה כראשי תיבות של "תשבי יתרץ קושיות ובעיות".
שנתיים לאחר הקמתו של המושב זרעית שונה שמו לכפר רוזנוולד, על שמו של נדבן יהודי-אמריקאי, ויליאם רוזנוולד. השם הלועזי עורר התנגדות עזה של התושבים, ולכן הציע יהודה זיו, יושב ראש ועדת השמות הממשלתית, לקבוע כי זרעית פירושו זכר רוזנוולד עמנו ישאר תמיד.
ראו גם

נוטריקון
ראשי תיבות רקורסיביים
ראשי תיבות אלכסוניים
סימנים (ש"ס)
לקריאה נוספת

מאיר הלפרין ויונה שטרן (עורכים), נוטריקון ראשי תיבות, כולל מעל עשרים אלף ראשי תיבות, הוצאת מישור, בני ברק תש"ס.
Leland G.Alkire Jr, Periodical Title Abbreviations, Detroit, 1969
הערות שוליים

↑  מי המציא את התפוז?, באתר האקדמיה ללשון העברית, ‏13 בספטמבר 2011.
↑  מדרש ספרי, דברים, פרק כ"ו, פסוק ח'.
↑  משנה, מסכת מנחות, פרק י"א, משנה ד'.
↑  אודות יבמ, באתר יבמ ישראל
↑  מילים ומונחים חדשים והחלטות בדקדוק (כסלו תשע"ח, דצמבר 2017), באתר האקדמיה ללשון העברית, ‏דצמבר 2017
↑  ספר בראשית, פרק מ"ד, פסוק ט"ז
↑  =זכים (מארמית).
↑  תלמוד בבלי, מסכת שבת, דף ק"ה, עמוד א'
↑  ספר מלכים א', פרק ב', פסוק ח'
↑  (תלמוד בבלי, מסכת שבת, דף ק"ה, עמוד א')
↑  עדי גרסיאל, בוא שם עברי, באתר ערוץ 7, 5 במאי 2005
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007293961005171  LCCN: sh85000667  NKC: ph187611 
A.C.A.B.‎
ראשי התיבות דצ"ך עד"ש באח"ב של עשר המכות בהגדה של פסח
כליזמר (מסורת מוזיקלית)

ערך זה עוסק במסורת מוזיקלית יהודית. אם התכוונתם לנגן כליזמר, ראו .
| --- | --- |

פסלון של להקת כליזמרים. ניתן לראות את הנגנים אוחזים בכלים אופייניים לסגנון הכליזמר; כינור, תוף וכלי נשיפה. לבושם של הנגנים כולל כובעים ומעילים ארוכים, המייחסים להם הקשר דתי.
 מקורות סגנוניים:  מוזיקת ריקודים אירופאית עתיקה, מוזיקה יהודית דתית, מוזיקה רומנית, מוזיקה מולדובנית, מוזיקה אוקראינית, מוזיקה פולנית, המוזיקה הקלאסית בתקופת הבארוק, מוזיקה עות'מאנית, מוזיקה יוונית
 מקורות תרבותיים:  טקסים, בעיקר חתונות, של קהילות יהודיות אשכנזיות, בעיקר במזרח אירופה
 כלים:  כלי נגינה מסורתיים, אקורדיון, צימבלום
כְּליזְמֶר (הרכב של המילים כלי־זמר; ביידיש: קלעזמער) היא מוזיקה יהודית שמקורה ביהדות מזרח אירופה, ושורשיה מצויים גם במסורות מוזיקליות מקומיות.
כלי הנגינה העיקריים המשמשים במוזיקה זו הם קלרינט, כינור, תוף, קונטרבס, ואקורדיון. בעבר היה הכינור הכלי הנפוץ ביותר, אך כיום נגינה על קלרינט היא הנפוצה ביותר בקרב כליזמרים. ניגון הכליזמרים נעשה לעיתים על ידי נגן בודד אך לרוב מאורגן כלהקה הכוללת בין שלושה לשלושה עשר נגנים. להקות קטנות של כליזמרים כוללות כלי סולו (קלרינט/כינור), כלי בס (הקונטרבס) וכלי הקשה (תוף) ששימש למקצב. בלהקות גדולות היו שני כינורות כאשר אחד מהם משמש כינור שני, וכן שני חלילים או חצוצרות, קונטרבס וכלי הקשה מסוגים שונים: צימבאַל, תוף או מצלתיים.
נגינת הכליזמרים במזרח אירופה ליוותה את מרבית אירועי מחזור החיים בקהילות השונות ובכלל זה אירועי שמחה ואבל. כיום, מוזיקת הכליזמרים מנוגנת בעיקר בחתונות וכן בשמחות קהילתיות וכלל־יהודיות אחרות, דוגמת הכנסת ספר תורה ואירועי ל"ג בעומר במירון.
מתחילת שנות האלפיים ישנה עדנה מחודשת למוזיקת הכליזמרים בישראל, ומתקיימים פסטיבלים ואירועי כליזמר רבים ברחבי ישראל, שאורכם מערב אחד ועד שלושה ימים. פסטיבלים כאלו יש מדי שנה בצפת, ברעננה, בעמק חפר, ועוד.
נגני כליזמרים מפורסמים כיום הם גיורא פיידמן, ישראל זוהר, מוסא ברלין, חיליק פרנק, ברני מרינבך, אנדי סטטמן, חנן בר סלע, דייוויד קרקאואר, אברהם לייב בורשטיין, נחמן צוקר ואברהם בלטי.
תקופה

רובה של פעילות של להקות הכליזמרים היה בסוף המאה ה־19 ועד תחילת המאה ה־20, אך עד היום ישנה מסורת כליזמרים משתמרת.
מהמאה ה-15 והלאה היו להקות הכליזמר מצויות כמעט בכל ערי התפוצות באירופה, והיו מוזמנות גם לחגיגות של נוצרים, דבר שגרר פעולות מצד הנגנים הנוצריים והרשויות המקומיות, אשר התבטאו בגזירות, הגבלות, הטלת קנסות ומיסים כבדים, אשר הכליזמרים היהודים בערי גרמניה נאלצו לעמוד בהם.
במאות ה-16–18 הרשויות אף הגבילו את מספר חברי הלהקה והימים והשעות בהם הותרו לנגן. לעיתים, היו אלו רבני הקהילות עצמם שהטילו הגבלות על הכליזמרים מטעמים הלכתיים. למרות זאת, להקות הכליזמר היו רבות ונגנים מערים שונות כגון פראג, וורמס ואופנבך על המיין התפרסמו ברחבי אירופה.
באירועים יהודיים, לעיתים רבות הופיעו הכליזמרים כשהם מלווים בבדחנים.
מאפיינים מוזיקליים

שורשי מוזיקת הכליזמר צמחו מתוך התרבות היהודית-אירופאית, והושפעו מניגונים מסורתיים, חזנות יהודית ומוזיקת תיאטרון יידיש. מוזיקת הכליזמר נשענת גם על הרפרטואר המוזיקלי של אותה התקופה במזרח ובמרכז אירופה, כגון מוזיקה בלקנית, צוענית ויוונית, שאומצו על ידי נגני כליזמר יהודים.
המאפיינים המוזיקליים המרכזיים של הכליזמר כוללים שימוש במודוסים (למשל מודוס אהבה רבה ומי שברך), מלודיות מורכבות שדורשות יכולת טכנית גבוהה, ומקצבים מהירים. מאפיינים אלו מעצבים את מוזיקת הכליזמר כסוערת, סוחפת ומלאת רגש, בהתאם לשימושה באירועי שמחה ואבל.
כמו כן, מוזיקת הכליזמר מתאפיינת במעבר בין סולמות שונים ואלתורים ספונטניים של המנגן, שמאפשרים פרשנות אישית ומגוונת של המוזיקה. עיקר אומנותם של הכליזמרים הייתה מבוססת על שמיעה מוזיקלית טובה ועל כושר האלתור, ורובם לא ידעו לקרוא תווים. לרוב, רק הנגן הראשי בלהקה היה מיומן בקריאת תווים, ואילו שאר הנגנים ליוו אותו בהתבסס על חוש מוזיקלי מפותח.
כליזמרים בישראל > בירושלים

העדויות הראשונות להימצאותם של כליזמרים בישראל הן כבר ממחצית השנייה של המאה ה-19, בתקופת היישוב האשכנזי בירושלים. העדויות מצביעות לפחות על להקה אחת, שחבריה היו: אלטער פיולער בכינור, חיים פייפער טשערנאוויצער שניגן בכלי נשיפה הדומה לקלרינט, ומתופף אלמוני. כמו כן, ידוע על כמה כנרים כליזמרים נוספים שניגנו בירושלים באותה התקופה. האירועים בהם ניגנו הכליזמרים בירושלים היו בעיקר סביב אירועי החתונה, החל מהובלת הכלה אל המקוה וכלה בחגיגות השבע ברכות. הכליזמרים בירושלים לא נהנו ממעמד כלכלי וחברתי גבוה יותר, ואין אף עדות על כליזמרים שנגינתם הייתה להם למקור פרנסה. ניתן לייחס זאת לעובדה שהקהילה הייתה ענייה, ורק מעטים יכלו לשלם בעבור נגינתם של הכליזמרים. בנוסף, בשל תקנה שנקבעה בשנות השישים והשבעים, נאסר לנגן בירושלים בחתונות לאות אבל על חורבן העיר, ובשל ערבוב בין המינים, שנגרם בשל העובדה שמופעי כלייזמר בירושלים היו נדירים ולכן משכו קהל רב.
כליזמרים בישראל > ביפו ובמושבות הדרום

בשלהי המאה ה-19 ובתחילת המאה ה-20 פעלה במושבות הדרום להקת כליזמרים מיפו. בלהקה היו חברים שלושה נגנים: אברהמל שניגן בכינור, שייקה "פייפער" - בקלרינט, ובערל - בתוף. הלהקה השתתפה באירועי הכנסת ספר תורה ובחתונות. ישנו תיעוד כי בשנת 1902 הלהקה ניגנה ב"חתונה שחורה" - חתונה של יתום ויתומה המתקיימת בבית עלמין כסגולה לעצירת אסונות. באותה תקופה השתוללה בישראל, כמו במקומות רבים בעולם, מגפת הכולרה - והחתונה התקיימה בבית הקברות הישן בתל אביב, ביום הקמתו, כסגולה לעצירת המגפה.
תחיית הכליזמרים > בארץ

כיום אפשר למצוא פעילות כליזמר בל"ג בעומר במירון ובחצרות חסידים, באירועים בקהילות חרדיות שמרניות, ובאירועים שעורכים נגני כליזמר.
מסורות כלי זמר עוברות ממנגן למנגן, וישנם מספר מכונים העוסקים בשימור מוזיקת כליזמר, כמו הפונוטקה, הספרייה הלאומית למוזיקה ואחרים.
הקלרניתן אברהם לייב בורשטיין, אחד מנגני הכליזמר הידועים בישראל, הקים את אגודת הכליזמרים בירושלים, על מנת לשמר ולקדם את מוזיקת הכליזמרים בישראל, והמקום הפכך למרכז ללמידה וביצוע של מוזיקת כליזמר.
החל משנת 1987 נערך פסטיבל הכליזמרים הבינלאומי בצפת. כמו כן, החל מהעשור השני של המאה ה-21, נערך מדי קיץ פסיטבל הכליזמרים הבינלאומי של ירושלים, בהשתתפות נגני כליזמר מכל העולם, בניהולו המוזיקלי של חנן בר סלע.
מזה למעלה מ-30 שנים שנערך ברעננה פסטיבל כליזמרים בפארק העירוני של העיר. היוזמה הגיעה מצבי קניג ז"ל שהיה סגן ראש העיר ברעננה, ולאחר פטירתו בשנת 2018 פסטיבל הכליזמריים נקרא על שמו.
תחיית הכליזמרים > בעולם

מאמצע שנות השבעים עד סוף המאה הקודמת התרחשה תחיית כליזמרים בארצות הברית ובאירופה, בהובלתם של מוזיקאים רבים, כמו גיורא פיידמן, להקת הכליזמורים, זאב פלדמן, אנדי סטטמן ולהקת קונסרבטוריון הכליזמר. הם שאבו את הרפרטואר שלהם מהקלטות ומוזיקאים שנותרו בז'אנר הכליזמר האמריקאי. נגני קלרינט כמו דייב טאראס ומקס אפשטיין הפכו להשראה לדור של מוזיקאים בסוגת הכליזמר המתחדש. בשנת 1985, הנרי ספוזניק ואדריאן קופר הקימו את KlezKamp - פסטיבל כליזמר במדינת ניו יורק על מנת לשמר את מוזיקת הכליזמר ואת תרבות היידיש בכלל.
בשנות ה-80 נרשם גל שני של תחייה, כאשר גבר העניין בביצועי כלי-מיתר בעלי השראה מסורתית יותר, דווקא בקרב לא-יהודים מארצות הברית וגרמניה. מוזיקאים החלו להתחקות אחר כליזמרים אירופאים ותיקים יותר על ידי האזנה להקלטות, מציאת תווים והקלטתם של הכליזמורים המעטים שנותרו במזרח אירופה. מבצעים מובילים בסגנון זה הם ג'ואל רובין, ייל שטרום, אנסמבל הכליזמרים של שיקגו, להקת הכליזמרים Maxwell Street, הכנרים אלישיה סוויגלס, סטיבן גרינמן ואלי רוזנבלט, והחלילן אדריאן גרינבאום.
בשנות ה-90, מוזיקאים מאזור מפרץ סן פרנסיסקו עזרו להרחיב את ההתעניינות במוזיקת כליזמרים על ידי הוצאתה לתחום חדש. קבוצות כמו ה-"New Klezmer Trio" היוו השראה לגל חדש של להקות המשלבות כליזמר עם סגנונות מוזיקה שונים. להקת "כוכבי הכליזמר של ניו אורלינס" הוקמה גם היא ב-1991 עם תערובת של סגנונות פאנק, ג'אז וכליזמר של ניו אורלינס.
העניין סביב כלייזמר נתמך על ידי מוזיקאים ידועים בסגנון ג'אז אוונגרד, כגון ג'ון זורן ודון ביירון, שלעיתים משלבים כליזמר עם ג'אז.
בשנת 2008, פרויקט "The Other Europeans", במימון מספר מוסדות תרבות של האיחוד האירופי, התקיימה שנת מחקר שדה אינטנסיבי במולדבה בהובלתם של אלן ברן והחוקר זאב פלדמן, שרצו לחקור שורשי כליזמר ומוזיקה רומנית, ולמזג את המוזיקה של שני הסגנונות האלו. הלהקה שנוצרה בעקבות המחקר מופיעה כעת בעולם.
בעקבות התעוררות ההתעניינות במוזיקת כליזמרים בארץ ובעולם, הוקמו מספר להקות כליזמר, ביניהן להקת Flying Bulgar Klezmer Band בקנדה, ותזמורת הכליזמר הצועני של ברצלונה.
ראו גם

כליזמר (נגן)
ניגוני מירון
ניגונים חסידיים
לקריאה נוספת

יעקב מזור, "מסורת הכליזמרים בארץ ישראל", המרכז לחקר המוזיקה היהודית באוניברסיטה העברית בירושלים, תשס"א.
walter zev feldman, "klezmer - music, history & memory",Oxford University Press, 2016
Mark Slobin, "Fiddler on the Move: Exploring the Klezmer World", Oxford University Press
הערות שוליים

1 2  מזור יעקב, מסורת הכליזמרים בארץ ישראל, המרכז לחקר המוסיקה היהודית באוניברסיטה העברית בירושלים, תשס"א
↑  קובץ בית אהרן וישראל, ס"ה, תקנת עיה"ק ירושלים ת"ו, באתר HebrewBooks
↑  הורן שפרה, תמרה הולכת על המים, תל אביב 2002,, עמ' עמ' 27
↑  עפרה לקס, חסיד של ניגונים, באתר ערוץ 7, ‏24.2.2011
↑  פסטיבל הכליזמרים הבינלאומי 2021, כרטיסים, באתר iTravelJerusalem
↑  יעל אייל, עיריית רעננה תקיים את פסטיבל הכלייזמרים ה-32, באתר רעננה ניוז, ‏2023-07-24
↑  דף הבית של להקת, The Other Europeans
↑  Barcelona Gipsy balKan Orchestra, BGKO (בספרדית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007545795705171  BNE: XX5298708  BnF: cb135075235 (data)  GND: 4301697-2  LCCN: sh85072636  LNB: 000252408  NKC: ph196688 
כליזמרים בחתונה באוקראינה מנגנים בזמן הגעת החתן, בערך 1925.
מוסא ברלין וחיליק פרנק בנגינת כליזמר במירון, 2005.
פסטיבל הכליזמרים בישראל (חוגגים 30 שנה)
להקת KlezMischpoche, ברלין.
מלקולם גלדוול

| --- | --- |

מלקולם גלדוול, 2008
 לידה:  3 בספטמבר 1963 (בן 61) פרהאם, המפשייר, אנגליה
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 לאום:  קנדה קנדה
 עיסוק:  סופר
 מקום לימודים:  טריניטי קולג', Elmira District Secondary School 
 שפות היצירה:  אנגלית
 תחום כתיבה:  ספרי עיון
 סוגה:  מסה 
 יצירות בולטות:  נקודת המפנה מצוינים
 תקופת הפעילות:  מ-1987
 פרסים והוקרה:  אחד מ-100 האנשים המשפיעים ביותר בעולם של מגזין Time ‏(2005) פרס הראשון למצוינות על דיווח על בעיות חברתיות של האגודה הסוציולוגית האמריקאית (2007) תואר כבוד מאוניברסיטת ווטרלו (2007) תואר כבוד מאוניברסיטת טורונטו (2011)
 האתר הרשמי
 
מלקולם גלדוול (באנגלית: Malcolm Gladwell; נולד ב-3 בספטמבר 1963) הוא עיתונאי, סופר ומרצה קנדי. גלדוול חי כיום בניו יורק וכותב ב"ניו יורקר" מ-1996. גלדוול כתב מספר ספרים: "נקודת המפנה", "ממבט ראשון", "מצוינים", "דוד וגולית", "לדבר עם זרים" ו"מה שראה הכלב" – אוסף של מאמרים שכתב בעיתון. ספריו הפכו רבי מכר בדירוג רבי המכר של "הניו יורק טיימס".
בספריו ומאמריו גלדוול מתמודד לעיתים קרובות עם השלכות בלתי צפויות של מחקרים במדעי החברה ועושה שימוש תכוף ורב בעבודה אקדמית, במיוחד בתחומים של סוציולוגיה, פסיכולוגיה ופסיכולוגיה חברתית. את מסקנות המחקרים הוא מציג דרך סיפורים אודות דמויות היסטוריות ואלמוניות, ובכך הופך את הנתון המחקרי לסיפור חי. גלדוול קיבל את אות מסדר קנדה ב-30 ביוני 2011.
נעוריו ותחילת דרכו

גלדוול נולד בפרהאם מחוז המפשייר שבאנגליה לג'ויס, פסיכותרפיסטית ילידת ג'מייקה ולגרהם גלדוול, פרופסור למתמטיקה בריטי. לדבריו, אמו היא המודל לחיקוי שלו כסופר. כשהיה בן שש עברה משפחתו לאלמירה, שבפרובינציית אונטריו של קנדה.
אביו של גלדוול סיפר שמלקולם היה נער יוצא דופן, נחרץ ושאפתן. כאשר מלקולם היה בן 11, אביו, שהיה פרופסור למתמטיקה ולהנדסה באוניברסיטת ווטרלו, אפשר לו להסתובב במשרדי האוניברסיטה, דבר שהגדיל את התעניינותו של הילד בקריאה. במהלך שנות התיכון, גלדוול היה מצטיין בריצות חצי מרחק וניצח בשנת 1978 בתחרות למרחק 1,500 מטר באליפות התיכונים של אונטריו. באביב 1982 התמחה במרכז הלאומי לעיתונאות בוושינגטון. קיבל תואר בהיסטוריה מאוניברסיטת טורונטו בשנת 1984.
קריירה

הציונים של גלדוול לא היו טובים מספיק כדי להתקבל ללימודי תואר שני באוניברסיטה. גלדוול אמר על כך: "התקופה בקולג'... לא הייתה הזמן הכי פורה אינטלקטואלית עבורי". בעקבות זאת, הוא החליט לפנות לתחום הפרסום. לאחר שנדחה על ידי כל משרד פרסום שאליו פנה, הוא קיבל תפקיד בעיתון "הצופה האמריקאי" ועבר לאינדיאנה. לאחר מכן הוא כתב עבור "דעה בחדשות", עיתון שמרני בבעלות מיונג מון, כומר באיחוד הכנסיות. בשנת 1987, גלדוול החל לכתוב על עסקים ומדע עבור הוושינגטון פוסט, שם עבד עד 1996. גלדוול ניסח בספרו מצוינים כלל בשם חוק 10,000 השעות. לפי כלל זה, על מנת להפוך למומחה בנושא מסוים יש להתאמן בו כ-10,000 שעות, דבר שלוקח בסביבות ה-10 שנים. גלדוול ציין איך כלל זה מתקיים גם לגביו: "הייתי בהתחלה חסר יכולת תפקוד והרגשתי כמו מומחה בסוף. זה לקח 10 שנים, בדיוק הזמן שצריך".
כשהוא התחיל בניו יורקר בשנת 1996, הוא רצה לכתוב על "המחקר האקדמי הנוכחי שלי על תובנות, תאוריות, כיוון או השראה". משימתו הראשונה הייתה לכתוב כתבה על אופנה. במקום לכתוב על אופנה ברמה גבוהה, העדיף גלדוול לכתוב קטע על אנשים שמייצרים חולצות טריקו, ואמר: "זה היה הרבה יותר מעניין לכתוב כתבה על מישהו שמייצר חולצת טי תמורת $8 מאשר לכתוב על שמלה שעולה 100,000‏$. אני מתכוון, אתה או אני יכולים לייצר שמלה תמורת 100,000 דולר, אך ליצור חולצת טי תמורת $8 – זה הרבה יותר קשה". גלדוול נהיה פופולרי בזכות שני מאמרים שכתב בניו יורקר בשנת 1996: "נקודת המפנה" ו"Cool hunt". שני אלו יהוו את בסיסו של ספרו הראשון של גלדוול, נקודת המפנה, אשר עליו קיבל מראש מקדמה של מיליון דולרים. גם כיום, גלדוול ממשיך לכתוב עבור הניו יורקר. הוא שימש גם כעורך תורם עבור Grantland, אתר הספורט בעיתונות שנוסד על ידי פרשן ה-ESPN, ביל סימונס ובמהלך 2016 ייסד פודקאסט.
עבודתו

כשנשאל על התהליך מאחורי כתיבתו, גלדוול אמר: "יש לי שני דברים במקביל שאני מתעניין בהם. אני מעוניין לאסוף סיפורים מעניינים, והשני הוא שאני מתעניין באיסוף מחקר מעניין. מה שאני מחפש זה מקרים שבהם הם חופפים". ההשראה הראשונית לספרו הראשון, נקודת המפנה, באה בעקבות ירידה פתאומית של הפשע בעיר ניו יורק. גלדוול רצה להראות בספר שיש זווית רחבה יותר להסתכל על פשע וביקש להסביר תופעות דומות דרך העדשה של האפידמיולוגיה. בעת שגלדוול היה כתב של וושינגטון פוסט, הוא סיקר את מגפת האיידס. הוא החל לשים לב "כמה מוזרות הן המגפות", באומרו כי יש לאפידמיולוגים "דרך שונה להפליא להסתכל על העולם". המונח "נקודת המפנה" מגיע מרגע בהתפתחותה של מגפה, שבו הווירוס מגיע למסה קריטית ומתחיל להתפשט בקצב גבוה הרבה יותר.
לאחר ההצלחה של "נקודת המפנה", כתב גלדוול את "ממבט ראשון" בשנת 2005. הספר מסביר כיצד אנשים מפרשים אירועים או רמזים וכיצד חוויות העבר יכולות לגרום לאנשים לקבל החלטות מושכלות במהירות רבה. גלדוול הדגים זאת באמצעות דוגמאות כמו "גטי קורוס" ומחקר על הסבירות של גירושין אצל זוגות נשואים של הפסיכולוג ג'ון גוטמן. שערו של גלדוול היה ההשראה ל"ממבט ראשון". הוא ציין כי הוא החל לקבל דוחות על מהירות כל הזמן, דבר מוזר בהתחשב בעובדה שהוא מעולם לא קיבל אחד לפני והוא התחיל לקבל תשומת לב מיוחדת מאבטחה בשדות התעופה. באירוע מסוים, ניגשו אליו שלושה שוטרים תוך כדי הליכה במנהטן, כי שערו המתולתל התאים לפרופיל של אנס, למרות העובדה שהחשוד כלל לא נראה כמוהו.
ספרו השלישי של גלדוול, מצוינים, פורסם בשנת 2008. הספר בוחן כיצד הסביבה של האדם, יחד עם מוטיבציה אישית, משפיעה על האפשרות וההזדמנות שלו להצליח. השאלה המקורית של גלדוול סובבת סביב עורכי הדין: כיצד רוב עורכי הדין המובילים בניו יורק הם יהודים? בספר גלדוול עומד על כך שאנשים מייחסים את הצלחתו של ביל גייטס להיותו "ממש חכם" או "שאפתני באמת". גלדוול ציין שהוא מכיר הרבה אנשים שהם חכמים מאוד ושאפתנים מאוד, אבל השווי הנקי שלהם אינו 60 מיליארד דולר. הוא הוסיף ואמר: "לפתע הכה בי הרעיון שההבנה שלנו בנוגע להצלחה היא ממש גסה. זו הייתה הזדמנות להעמיק בנושא כדי להשיג הסברים טובים יותר".
ספרו הרביעי של גלדוול, "מה שראה הכלב: והרפתקאות אחרות", פורסם ב-20 באוקטובר 2009. "מה שראה הכלב" מקבץ יחד את המאמרים האהובים עליו מן ה"ניו יורקר" מאז הצטרף למגזין כסופר בשנת 1996. כל הסיפורים כוללים את אותו נושא, כיצד העולם נראה דרך עיניהם של אחרים, גם אם אחד מהאחרים הוא במקרה כלב.
ספריו של גלדוול, "נקודת המפנה" ו"ממבט ראשון", היו רבי מכר בינלאומיים. "נקודת המפנה" נמכר במעל שני מיליון עותקים בארצות הברית ו"ממבט ראשון" נמכר במידה דומה.
ביקורות

נקודת המפנה נבחר כאחד הספרים הטובים ביותר של העשור על ידי לקוחות אמזון, הגארדיאן והטיימס, והיה במקום החמישי ברשימת רבי המכר של העשור בקטגוריית ספרי עיון ברשימה של בארנס אנד נובל. "ממבט ראשון" הוכנס על ידי חברת Fast ל"רשימת ספרי העסקים הטובים ביותר של 2005" והיה במקום החמישי של הספרים האהובים על ידי המשתמשים של אמזון ב-2005. "מצוינים" היה במקום הראשון ברשימת רבי המכר של הניו יורק טיימס במשך 11 שבועות ברציפות, ובמקום העשירי בספרי העיון של הטיימס לשנת 2008, ונכלל ברשימה של 50 ספרי עיון הטובים ביותר של 2008 בסן פרנסיסקו כרוניקל.
הביקורות על עבודתו של גלדוול היו מעורבות. רוב השבחים היו על כישרונו לכתוב בצורה בהירה ומשכנעת, אך רבים חלקו על מסקנותיו או על שיטות המחקר שלו.
המגזין פורצ'ן תיאר את "נקודת המפנה" בתור "ספר מרתק שגורם לך לראות את העולם בצורה שונה". דיילי טלגרף קרא לספר "מחקר שגרתי להפליא של תופעה כמעט לא מובנת, המגפה החברתית". סטיבן פינקר כתב שגלדוול הוא סופר עם "כישרונות רבים... הוא נמנע מנושאים משומשים, שתואמים את הדעה הרווחת, ומעודד את קוראיו לחשוב שוב לחשוב אחרת. הכתיבה שלו ברורה, עם הסברים צלולים ותחושה כי אנחנו משוחחים עם מומחים על עצמנו". בסקירת "ממבט ראשון", בולטימור סאן מכנה את גלדוול "העיתונאי האמריקאי המקורי ביותר מאז טום וולף הצעיר". האקונומיסט קרא ל"מצוינים" "קריאה מרתקת עם מסר חשוב". דוד לאונרדת כתב סקירה בניו יורק טיימס: "בעולם המכריע של כתיבת סיפורת, מלקולם גלדוול הוא קרוב עד כישרון ייחודי כפי שקיים היום". על "מצוינים" כתב לאונרדת כי "(מצוינים) משאיר אותך מהרהר בתאוריות שהומצאו (על ידי גלדוול) במשך ימים אחר כך".
הביקורת על גלדוול נוטה להתמקד בעובדה שהוא עיתונאי ולא אקדמאי, וכתוצאה מכך עבודתו אינה עומדת בתקן של כתיבה אקדמית. המבקרים טוענים כי הוא לפעמים מותח סיפורים צבעוניים שלו כדי להחיל אותם על בעיות עסקיות. בניו ריפבליק נכתב על הפרק האחרון של "מצוינים": "אטום לכל צורות החשיבה הביקורתית". גלדוול ספג גם ביקורת על הדגש שלו על ראיות אנקדוטיות במחקר כדי לתמוך במסקנותיו. סטיבן פינקר קורא תיגר על היושרה של הגישה של גלדוול. אפילו תוך שהוא מהלל את סגנון הכתיבה האטרקטיבי של גלדוול ותוכנו, פינקר כותב כי גלדוול הוא "גאון מדרגה שנייה שמבלי משים ממחיש את הסכנות בחשיבה סטטיסטית". פינקר מביא כדוגמה מקרה שבו גלדוול טעה במינוח, וכתב "Igon Value" במקום "Eigenvalue", ומבקר את חוסר מומחיותו: "אני אקרא לזה בעיית ה-Igon Value: כאשר ההשכלה של המחבר בנושא מורכב מתמצה בכך שהוא ראיין מומחה, הוא נוטה להציע הכללות בנאליות, קהות או פשוט שגויות". אתר החדשות הטכנולוגיות The Register (אנ') האשים את גלדוול שהוא מעלה טיעונים על סמך אנלוגיות חלשות, וציין כי לגלדוול יש "סלידה מעובדות". הוא הוסיף כי "גלדוול עשה קריירה ממסירת אמיתות נבובות לאנשים והלבשתן בשפה מנופחת, ומתפיסה אימפרסיוניסטית של השיטה המדעית".
פרסים וכיבודים

2005 – Time בחר בגלדוול לאחד מ-100 האנשים המשפיעים ביותר.
2007 – זכייה בפרס הראשון למצוינות על דיווח על בעיות חברתיות של האגודה הסוציולוגית האמריקאית.
2007 – תואר כבוד מאוניברסיטת ווטרלו.
2011 – תואר כבוד מאוניברסיטת טורונטו.