stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
סטים
הערות שוליים

↑  There Are Over 1 Billion Steam Accounts, But That Doesn't Mean Much, Nathaniel Mott, Tom's Hardware, May 01, 2019
1 2  Steam now has 30,000 games, באתר PCGamer, ‏ 13 בינואר 2019
↑  לויד קייס, Valve Changes Online Gaming Rules, באתר PCMag, ‏22 במרץ 2002.
↑  ג'יימס לי, The Last of the Independents?, באתר GamesIndustry, ‏30 באפריל 2008.
1 2  לוק פלאנקט, Steam Is 10 Today. Remember When It Sucked?, באתר Kotaku, ‏12 בספטמבר 2013.
↑  טריי ווקר, GDC 2002: Valve unveils Steam, באתר GameSpot, עודכן ב-2 בספטמבר 2003
↑  Gamers get playing Half-Life 2, באתר BBC News, ‏17 בנובמבר 2004.
↑  Half-Life 2 now preloading via Steam, באתר GameSpot, ‏27 באוגוסט 2004.
↑  ריץ' סטנטון, Full Steam Ahead: How Valve's Platform Just Gets Hotter, באתר EuroGamer, ‏21 באוגוסט 2012.
↑  טום בראמוול, id games added to Steam, באתר EuroGamer, ‏4 באוגוסט 2007.
↑  רוברט פורצ'יז, Eidos embraces Steam power, באתר EuroGamer, ‏16 במרץ 2007.
↑  טום בראמוול, Capcom signs up to Steam, באתר EuroGamer, ‏12 ביוני 2007.
↑  Valve Corporation, ‏Steam Surpasses 13 Million Accounts, באתר Steam, ‏23 במאי 2007.
↑  דן פירסון, Valve: no Steam data for digital sales charts, באתר GamesIndustry, ‏21 באפריל 2011.
↑  קריס גראפט, Stardock Reveals Impulse, Steam Market Share Estimates, באתר Gamasutra, ‏19 בנובמבר 2009.
↑  אוליבר צ'יאנג, The Master of Online Mayhem, באתר Forbes, ‏9 בפברואר 2011.
↑  אוון היל, GOG release The Witcher 2 sales stats. Steam dominates all competitors combined, באתר PCGamer, ‏11 בנובמבר 2011.
↑  נתן גרייסון, Valve Is Not Psyched They Got An 'F' In Customer Service, באתר Kotaku, ‏13 במרץ 2015.
| יישומי חברת Valve |
| --- | --- | --- |
| תוכנות | סטים • Half-Life TV • Source Filmmaker • Source SDK (Hammer) • Valve Anti-Cheat • PowerPlay • פרוטון • SteamOS |  |
| מנועים גרפיים | GoldSrc • Source • Source 2 |  |
| מודים | GoldSrc modifications • Source modifications |  |
אנדריי זיגמנטוביץ'

אנדריי ויקנטייביץ' זיגמנטוביץ' (ברוסית: Андре́й Вике́нтьевич Зыгманто́вич; נולד ב-2 בדצמבר 1962) הוא כדורגלן עבר סובייטי-בלארוסי ששיחק בעמדת הקשר הגנתי, לאחר פרישה ממשחק פעיל עוסק באימון.
זיגמנטוביץ' בוגר אקדמיה לכדורגל של מועדון דינמו מינסק. בגיל 18 החל לשחק בקבוצה הבוגרת של המועדון. בשנת 1982 זכה עם הקבוצה באליפות של ליגה הסובייטית הבכירה. בשנת 1991, עם התפרקות ברית המועצות, יצא לשחק בחו"ל - חתם בקבוצת חרונינגן ההולנדית. לאחר עונה אחת בהולנד שב לבלארוס. בשנת 1993 קיבל הצעה לשחק בקבוצת ראסינג סנטנדר, ששיחקה אז בליגת המשנה בספרד. הוא שיחק בספרד 3 שנים (במהלכן עלה עם הקבוצה לליגת העל הספרדית). בשנת 1996 פרש ממשחק פעיל.
זיגמנטוביץ' שיחק גם בנבחרת ברית המועצות. את הופעותו הראשונה במדי נבחרת ערך ב-28 במרץ 1984 במשחק מול נבחרת מערב גרמניה. למרות זימונים תכופים לסגל הנבחרת לא נכלל זגמנטוביץ' בסגל ברית המועצות לא למונדיאל 1986 ולא ליורו 1988. הוא נבחר לסגל הנבחרת למונדיאל 1990 השתתף ב2 משחקי הנבחרת במהלך הטורניר. במשחק מול נבחרת קמרון בשלב הבתים הוא הבקיע שער. היה זה גם משחקו האחרון במדי הנבחרת הסובייטית.
לאחר פירוק ברית המועצות הצטרף זיגמנטוביץ' לסגל נבחרת בלארוס. השתתף ב9 משחקי הנבחרת.
לאחר פרישתו ממשחק פעיל עברה הכשרה לאימון. הוא אימן קבוצות שונות בבלארוס, רוסיה וליטא. בשנים 2020 - 2022 אימן זיגמנטוביץ' את נבחרת הנוער של בלארוס.
תארים

כדורגלן השנה בבלארוס (2) – 1992, 1994
אליפת ליגת העל הסובייטית – 1982
מלחמת אוקראינה–רוסיה
רקע

במרץ 2014 בעקבות אירועי יברומאידאן באוקראינה שבמהלכם הודח הנשיא הפרו-רוסי ויקטור ינוקוביץ' הכריז פוטין על סיפוח חצי האי קרים לרוסיה. הסיפוח הביא את מרבית מדינות המערב להטיל עיצומים כלכליים על רוסיה. על רקע הסיפוח, ועליית גורמים לאומנים פרו-מערביים לשלטון באוקראינה, פרצה מלחמת אזרחים במחוזות המזרחיים של אוקראינה, בהם רוב האוכלוסייה הייתה רוסית אתנית. במסגרת המלחמה בדונבאס, ניסו קבוצות בדלנים פרו-רוסיים במחוזות דונייצק ולוהנסק בדרום מזרח אוקראינה, להשתלט על אותם מחוזות, ולהתנתק מאוקראינה, בעוד השלטונות האוקראיניים ניסו לדכא את המרידה בכוח צבאי, ולהשתלט מחדש על האזורים שבשליטת הבדלנים. בשלב הראשון של המלחמה הצליח הצבא האוקראיני להשתלט על מרבית השטח, שנתפס על ידי כוחות הבדלנים. אולם התערבות עקיפה של רוסיה, שסיפקה סיוע צבאי עקיף וישיר לכוחות המורדים, איפשרה לאחרונים לעבור למתקפת נגד ולהשתלט על חלקים גדולים ממחוזות דונצק ולוהנסק.
בעקבות סיפוח חצי האי קרים, ניתקו האוקראינים את תעלת צפון קרים ממי הדנייפר וגרמו למחסור חמור במים בחצי האי קרים. ניסיונות רוסיים להידברות נדחו על הסף, כשהאוקראינים מכריזים שחידוש הזרמת המים לקרים תיתכן רק לאחר השבת הריבונות האוקראינית על חצי האי.
בפברואר 2015 המשיכו קרבות ספורדיים בין הצבא האוקראיני לבין כוחות הבדלנים הפרו-רוסיים, ויחידות "מתנדבים" רוסים בדונבאס. עד ספטמבר 2015 העריך ארגון האומות המאוחדות, שבמהלך המלחמה בדונבאס נהרגו כ-8,000 איש. בין השנים 2015 ו-2022 המשיך להתנהל עימות בעצימות נמוכה בין הבדלנים בדונבאס לממשל האוקראיני, כשהראשונים מסתייעים בתמיכה רוסית, בעוד אוקראינה מקבלת תמיכה גוברת מהאיחוד האירופי ומארצות הברית.
ב-2021, החלה רוסיה בעיבוי כוחות ותמרונים צבאים ליד גבולות אוקראינה. הצעד גרם למשבר בין-לאומי ועורר דאגות לגבי פלישה אפשרית, רוסיה הכחישה כוונה זו. במשך מספר חודשים האשימו שתי המדינות זו את זו האשמות הדדיות במקביל לניסיונות של ארצות הברית ומדינות נוספות להגיע לפתרון דיפלומטי למשבר.
רקע > הכרזה של פוטין

ב-21 בפברואר 2022, הכריזה רוסיה על הכרה ברפובליקות הפרו-רוסיות, שהוקמו במחוזות דונצק ולוגנסק, ועל משלוח חיילים לשטחן לצורך מה שהוגדר בקרמלין כמשימת "שמירת שלום". במועד זה, מקורות מודיעין מערביים העריכו, שהרוסים ריכזו 175–190 אלף חיילים סמוך לגבול אוקראינה–רוסיה, וכן בבלארוס וחצי האי קרים.
ב-24 בפברואר 2022, מספר דקות לפני השעה 5:00 (שעון מקומי), הכריז נשיא רוסיה ולדימיר פוטין על החלטתו לערוך "מבצע צבאי מיוחד" באוקראינה. המטרות המוצהרות של המבצע היו "לעצור את רצח העם", שביצעו כביכול האוקראינים ברפובליקות הפרו-רוסיות (ראו: האשמות ברצח עם בדונבאס), שהוקמו במחוזות דונצק ולוהנסק, ולהביא ל"דה-נאציפיקציה ודה מיליטריזציה" של אוקראינה. במסגרת ההכרזה על המבצע, קרא ולדימיר פוטין לצבא האוקראיני להיכנע, טען שלרוסיה אין תוכניות לכבוש אדמות אוקראיניות, ואיים בתוצאות חמורות לכל מדינה שתתערב במלחמה באוקראינה, או תעניק סיוע צבאי לאוקראינה, כולל איום בשימוש בנשק גרעיני נגדן.
מקורות ישראליים דחו את הטענות הרוסיות שאוקראינה ביצעה רצח עם ברפובליקות הפרו-רוסיות בדונבאס, וטענו שמדובר בניסיון להכפיש את אוקראינה, ולהציג את ההנהגה שלה כנאו-נאצית, כדי לבודד אותה בזירה הבין-לאומית. הם העריכו כי הסיבה האמיתית לפלישה לאוקראינה, הייתה רצונה של ההנהגה הרוסית לשנות את הסדר העולמי הקיים, ולמצב מחדש את רוסיה כמעצמה עולמית רבת השפעה.
מהלך הלחימה > תחילת הפלישה

ב-24 בפברואר 2022, החלה הפלישה הקרקעית של צבא רוסיה והתנהלה בארבעה מאמצים התקפיים עיקריים: בצפון אוקראינה, התקדמו הכוחות הרוסיים מגבול בלארוס דרומה, ממזרח וממערב לנהר דנייפר, במטרה לכתר את עיר הבירה, קייב, ואולי אף לכבוש אותה. בצפון-מזרח אוקראינה תקפו הרוסים לכיוון דרום מערב, במגמה להשתלט על מחוזות חרקוב וסומי, ולהגיע לדנייפר באזור קרמנצ'וג. בדרום-מזרח אוקראינה תקפו כוחות הבדלנים הפרו-רוסיים משטחי הרפובליקה העממית של דונצק והרפובליקה העממית של לוהנסק מערבה, במטרה לכבוש את השטחים, שנותרו בשליטת אוקראינה במחוזות דונצק ולוהנסק. בדרום אוקראינה, תקפו הכוחות הרוסיים את מחוז חרסון מחצי האי קרים, במטרה לנתק את אוקראינה מהים, וליצור מסדרון יבשתי בשליטה רוסית לחצי האי קרים.
במקביל לפלישה הקרקעית, תקפו הרוסים, באמצעות מטוסים וטילים ארוכי טווח, עשרות יעדים בעומק שטח אוקראינה במטרה להשמיד את חיל האוויר ואת מערך ההגנה האווירית של אוקראינה, ולשתק את מערך הפיקוד והשליטה של הצבא האוקראיני. חיל האוויר האוקראיני ספג מהלומה קשה, אך המתקפה האווירית הרוסית נכשלה בהשגת יעדיה העיקריים.[דרושה הבהרה] בנוסף נערכה מתקפת סייבר רוסית נרחבת על רשתות המחשוב האוקראיניות. מעט לפני השעה 7:00 הכריז נשיא אוקראינה, וולודימיר זלנסקי, על משטר צבאי בכל רחבי המדינה ועל ניתוק הקשרים הדיפלומטיים עם רוסיה.
בשלושת הימים הראשונים של הפלישה הרוסית, השיגו הכוחות התוקפים התקדמות מהירה יחסית, אולם לאחר מכן הואט מאוד קצב ההתקדמות של הכוחות הרוסיים, ובמספר אזורים (מצפון מערב לקייב ובמרחב חרקוב) נבלמה המתקפה הרוסית כמעט לחלוטין. הצבא הרוסי לא הצליח לכתר ולהשמיד כוחות אוקראיניים משמעותיים, וההתנגדות העזה של חלק מהערים והעיירות האוקראיניות, שנמצאו בנתיב התקדמותו, אילצה את הרוסים במקרים רבים לעקוף אותן, ולהשאיר לא מעט כיסי התנגדות בעורפו.
מהלך הלחימה > החזית בצפון אוקראינה

ב-24 בפברואר 2022, דקות ספורות לאחר הכרזתו של פוטין על פתיחת המבצע דווח על פיצוצים באזור קייב, בירת אוקראינה. הכוחות הרוסיים החלו להתקדם מגבול בלארוס דרומה במטרה לכתר ולנתק את קייב. הכוחות שכללו יחידות מהארמייה ה-41, הארמייה ה-35 (אנ') והארמייה ה-36 (אנ'). בסיוע מספר בריגדות מוטסות, התקדמו לעבר העיר בשני צירים עיקריים: האחד, מגבול בלארוס במקביל לגדה המערבית של נהר דנייפר דרך צ'רנוביל ופריפיאט, והשני, מאזור מפגש הגבולות בלארוס–רוסיה–אוקראינה, דרך מחוז צ'רניהיב בגדה המזרחית של הנהר. ביום הראשון של הפלישה, השתלטו כוחות רוסיים על צ'רנוביל ופריפיאט, אך הניסיון של כוחות מוטסים להשתלט על נמל התעופה אנטונוב, במרחק קצר מצפון לקייב, נתקל בהתנגדות אוקראינית עזה. רק ביום שלמחרת הצליחו הרוסים להשלים את ההשתלטות על שדה התעופה, בסיוע כוחות קרקע שחברו לכוחות המוטסים. באותו יום נשמעו אזעקות רבות בקייב עקב מתקפת טילים על העיר. דיווחים אוקראיניים על כניסת כוחות רוסיים אל תוך העיר עצמה, ועל קרבות רחוב שפרצו באזורים שונים של העיר, התבררו בדיעבד כחסרי בסיס.
לפי משרד ההגנה הבריטי, הכוחות הרוסיים הצליחו לפרוץ נתיב התקדמות חדש לקייב, לאחר שלא הצליחו לכבוש את העיר צ'רניהיב, וכי חלק הארי של הכוחות הרוסיים המתקדמים לקייב הגיעו למרחק של יותר מ-50 ק"מ ממרכז העיר. בעיר צ'רניהיב הוטל מצור. מזכיר ההגנה האמריקאי לויד אוסטין הצהיר כי צבא רוסיה נמצא במרחק 32 קילומטרים בלבד מקייב, וכי כוחות רוסיים התקדמו לעבר קייב מכיוון צפון ומכיוון צפון-מזרח במטרה לכתר את העיר ולהכניע אותה.
לוחמה עזה התנהלה על יישובים שמצפון לקייב וחלקם נכבשו. כוחות רוסיים שנעו לאורך הכבישים המהירים מסומי הגיעו לברובארי שממזרח לקייב, ב-4 במרץ. החלה לחימה באזור. באמצע מרץ, אוקראינה מתקפות נגד. למשל, הושבו לשליטתה חלקים מאירפין שאבדו במהלך הלחימה.
במחצית השנייה של חודש מרץ 2022 נוצר קיפאון כמעט מוחלט בקווי החזית, והלחימה הפכה לסטטית באזורים רבים. הצבא הרוסי סבל מבעיות לוגיסטיות שהקשו עליו לבצע תמרונים אוויריים וקרקעיים. נוסף על כך, התקפות התגובה האוקראיניות אילצו אותו להעביר חיילים להגן על קווי האספקה, והדבר הגביל את הכוחות מלבצע מתקפות משמעותיות. הרוסים עברו למגננה במרחב קייב.
ב-29 במרץ 2022 הודיעו הרוסים על "הפחתה דרמטית" של הפעילות הצבאית שלהם באזור קייב וצ'רניהיב, וזמן קצר לאחר מכן החלו הכוחות הרוסיים העיקריים בנסיגה מהירה ממחוזות אלה. ב-1 באפריל השתלטו האוקראינים מחדש על הפרברים הצפון-מערביים של קייב (כמו בוצ'ה והוסטומל) וכן על העיר איוונקיב, ועד 3 באפריל השלימו הרוסים את נסיגתם ממחוז קייב כולו. עד 5 באפריל התפנו גם ממחוז צ'רניהיב.
לאחר שהרוסים עזבו את מחוז קייב, תועדו גופות של אזרחים (חלקם אף כבולים) בעיר בוצ'ה. המראות גררו גינויים וכונו על ידי האוקראינים טבח. זלנסקי אף אמר שרוסיה מבצעת רצח עם במדינתו. רוסיה הכחישה את האשמותיה של אוקראינה בדבר רצח האזרחים.
מהלך הלחימה > הלחימה בשטחי רוסיה

מאז החלה הפלישה הרוסית לאוקראינה, היו מספר פשיטות לשטחי רוסיה על ידי כוחות פרו-אוקראינים, כולל על ידי חיל המתנדבים הרוסי. אוקראינה תמכה בפשיטות הללו, אך הכחישה מעורבות ישירה.[דרוש מקור]
בראשית יולי 2024 החלו מצטברים כוחות אוקראינים למתקפה על קורסק, וב-6 באוגוסט החלה המתקפה. זאת הפעולה הקרקעית הראשונה בעלת היקף נרחב של צבא אוקראינה על אדמת רוסיה. הדבר מהווה שלב משמעותי בלחימה בין שתי המדינות.
מהלך הלחימה > הלחימה בשטחי רוסיה > מעורבות קוריאה הצפונית

ב-28 באוקטובר 2024 דווח כי במסגרת הסכם סיוע בין קוריאה הצפונית לבין רוסיה. קוריאה צפונית תשלח כ-10,000 חיילים לרוסיה, כדי לעבור אימונים בשטחה ולהילחם באוקראינה. עוד דווח, כי חלק מהחיילים הצפון קוריאנים שנשלחו לרוסיה נמצאים בקרבת הלחימה במחוז קורסק.
ב-16 בדצמבר דווח כי יחידות של צבא קוריאה הצפונית שנלחמות לצד צבא רוסיה ספגו אבדות קשות במהלך הקרבות במחוז קורסק. לפחות 30 חיילים צפון קוריאנים נהרגו או נפצעו באזור קורסק. לפי דיווח האוקראיני, את הפגיעות ספגו הצפון קוריאנים סביב שלושה כפרים בקורסק, ונוסף על ההרוגים והפצועים יש גם שלושה צפון קוריאנים שמוגדרים נעדרים.
בדצמבר 2024 ג'ון קירבי דובר מועצת הביטחון הלאומי של ארצות הברית, אמר שהחיילים הצפון קוריאנים משתמשים בעיקר בטקטיקת מתקפת גל אנושי וש"ראשי הצבא הרוסי והצפון קוריאני מתייחסים לחיילים האלה כאל בשר תותחים".
ב-11 בינואר 2025 הודיעה אוקראינה ששבתה שני חיילים צפון קוריאנים בחזית קורסק. שירות הביון הלאומי של קוריאה הדרומית אישר את המיצאות האסירים הקוריאנים בידי אוקראינה. אלו היו האסירים הצפון קוריאנים הראשונים שנשבו במלחמה.
במהלך המלחמה, יחידות החיילים הצפון-קוריאניות פעלו להשתלטות על תאי שטח, תוך הסתמכות מועטה על סיוע של כלי רכב משוריינים.
ב-31 בינואר 2025 לאחר שספגו אבדות כבדות, נטשו חיילי קוריאה הצפונית את חזית קורסק. על פי דיווחים, קרוב למחצית מהחיילים הצפון קוריאנים נהרגו או נפצעו. לא ברור אם מדובר בנסיגה קבועה או זמנית.
משא ומתן להפסקת הלחימה

ביום השני ללחימה קרא נשיא אוקראינה לנשיא רוסיה למשא ומתן. במוסקבה טענו כי הם מסכימים לשיחות "בדרג גבוה" מול אוקראינה, כשפירוקה מנשקה הוא תנאי מרכזי בשיחות. ב-27 בפברואר 2022 בערב סוכם, דרך תיווך ישראלי, לקיים משא ומתן בין הצדדים בגבול אוקראינה–בלארוס.
הסבב הראשון של השיחות החל בבלארוס ב-28 בפברואר בצהריים אך השיחות הסתיימו ללא פריצת דרך. ב-3 במרץ התקיים סבב שיחות נוסף, שהניב הסכם זמני להקמת נתיבים לפינוי אזרחים ומתן סיוע הומניטרי. המשא ומתן בין קייב למוסקבה הועבר בהמשך לטורקיה.
ב-7 במרץ 2022 התקיים סבב שיחות נוסף, שלא הניב תוצאות אך לפי ממשלת אוקראינה "חיזק את האפשרות לפתיחת מסדרונות הומניטריים רבים יותר לאזרחים אוקראינים".
לאחר חילופי הממשל בארצות הברית, גבר הלחץ לסיום המלחמה. ב-11 במרץ 2025, אוקראינה הכריזה לראשונה אחרי יותר מ-3 שנות מלחמה: "הסכמנו להפסקת אש זמנית ל-30 יום". רוסיה הביעה תמיכה עקרונית בכך.
סדר הכוחות של המדינות

ערב פרוץ המלחמה באוקראינה היה לרוסיה יתרון מספרי משמעותי על אוקראינה בסדר הכוחות של כוחות היבשה, האוויר והים. אולם בניגוד לאוקראינה, שגייסה את כל משאביה האנושיים והתעשייתיים לטובת המאמץ המלחמתי מייד עם תחילת הפלישה הרוסית, רוסיה נמנעה מלהכריז מלחמה נגד אוקראינה, לא העבירה את המשק שלה למצב מלחמה, ולא גייסה את כוחות המילואים של צבאה. למעשה, כמעט רק החיילים בשירות קבע (חיילים תחת חוזה) בצבא הרוסי ובמנגנוני הביטחון הרוסיים, השתתפו באופן פעיל במערכה הצבאית באוקראינה, לפחות עד ספטמבר 2022. כתוצאה מכך, החל מאביב 2022, נהנה הצבא האוקראיני מעדיפות מספרית גדולה בכוח אדם על הכוחות הרוסיים באוקראינה, אולם האחרונים נהנו מעדיפות משמעותית בעוצמת האש על הצד האוקראיני.
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| סוג הכוח/מדינה | רוסיה | אוקראינה |
סד"כ כוחות
| חיילים בסדיר | 900,000 | 209,000 |
| חיילים במילואים | 2,400,000 | 900,000 |
| צבאי למחצה | 554,000 | 102,000 |
ציוד כוחות יבשה
| טנקים | 2,800 | 2,678 |
| נגמ"שים | 11,000 | 2,400 |
| משגרי רקטות | 3,000 | אין |
ציוד כוחות האוויר
| מטוסים | 4,173 | 318 |
| מטוסי קרב | 772 | 69 |
| מסוקי קרב | 544 | 34 |
ציוד כוחות הים
| סה"כ כלי שיט | 605 | 38 |
| נושאות מטוסים | 1 | 0 |
| משחתות | 15 | 1 |
| צוללות | 70 | 0 |
לרשות רוסיה עמדו גם הכוחות הצבאיים של הבדלנים הפרו-רוסיים במחוזות דונצק ולוהנסק, הרפובליקה העממית של דונצק והרפובליקה העממית של לוגנסק, שכללו לפי הערכות מערביות כ-34 אלף חיילים ערב פרוץ המלחמה, אולם מאז התרחבו בהרבה, בעקבות הכרזת גיוס חובה של האזרחים באותן רפובליקות (לפי מספר מקורות, הבדלנים גייסו בכפייה חיילים נוספים, מהשטחים שנכבשו על ידם במהלך המלחמה), וכן שכירי חרב מחברות צבאיות פרטיות, שהידועה בהן היא קבוצת וגנר. לאחר הכישלון הרוסי בשלב הראשון של המלחמה באוקראינה, והאבדות הכבדות שספג הצבא הרוסי במהלכו, החלו הרוסים לעודד גיוס של גדודי "מתנדבים" מהמחוזות השונים של רוסיה, כדי להשלים את אבדותיהם. אולם גם מהלך זה לא הספיק, וב-21 בספטמבר נאלץ פוטין להכריז על גיוס חלקי של כוחות מילואים, שבשלב ראשון יכלול כ-300 אלף אנשים בעלי ניסיון צבאי קודם. במקביל לגיוס המילואים החלקי, המשיכו הרוסים לעודד גיוס מתנדבים (לפי הטרמינולוגיה הרוסית "חיילים תחת חוזה") לכוחות הלוחמים באוקראינה. לפי טענת פוטין, בחמשת החודשים הראשונים של שנת 2023 בלבד, התנדבו כ-156 אלף איש לשרת בצבא הרוסי.
לרשות אוקראינה עמד לגיון זרים בין-לאומי, שהורכב ממתנדבים, שכירי חרב ומומחים צבאים זרים, שהתגייסו לעזרתה לאחר תחילת הפלישה הרוסית. לפי משרד ההגנה הרוסי, עד 30 ביוני 2023 הגיעו לאוקראינה בסך הכל 11,675 מתנדבים זרים, ובמועד זה נותרו באוקראינה רק כ-2,000 מתנדבים זרים. מקורות אוקראיניים נקבו במספר 20,000 מתנדבים זרים (נוסף על כמות לא ידועה של מתנדבים מרחבי העולם שמסייעים לאוקראינה בלוחמה בתחום אבטחת המידע)). ממשלת אוקראינה הכריזה על גיוס כללי של כל האזרחים הגברים בגילאים 18–60 מייד עם פרוץ המלחמה, ומקורות שונים בממשל ובמטכ"ל האוקראיני הצהירו, שעד חודש יולי 2022, התרחב הצבא האוקראיני מכ-200 אלף חיילים בפרוץ המלחמה, לכדי 700 אלף עד מיליון חיילים, שעשרות אלפים מתוכם עברו אימונים צבאיים במדינות ברית נאט"ו. כן דובר על תוכנית להרחבת הגיוס הצבאי גם לנשים במקצועות נדרשים.
לאחר הדלפת מסמכי הפנטגון באביב 2023 התברר שמדינות נאט"ו הציבו 97 לוחמי יחידות מיוחדות על אדמת אוקראינה, מהם 50 בריטים. לפי אחד המסמכים, לטביה הציבה 17 לוחמים, צרפת הציבה 15 וארצות הברית 14.
סדר הכוחות של המדינות > אמצעי לחימה

מצד רוסיה נעשה שימוש מסיבי בטנקים מדגם T-72 ו-T-80, רקטות גראד ו-BM-30 סמרצ' (אנ'), טילים בליסטיים, מל"טים מסוג אורלן-10 ושאהד 136 איראניים וטילי שיוט. ככל הנראה, גם טילים מדגם קליבר ואיסקנדר. כמו כן נעשה לראשונה שימוש מבצעי בטיל השגא-קולי קינז'אל.
צבא אוקראינה נלחם עם טילים נגד טנקים מדגם ג'אוולין, NLAW ,7-RPG ו-M72 לאו, רקטות גראד, טילים נגד מטוסים מסוג סטינגר, ומל"ט תוקף מדגם באירקטאר TB-2. היו גם משגרי הימארס (M142 HIMARS) ומעט טילי OTR-21 טוצ'קה. נעשה שימוש גם במערכות טילי קרקע-אוויר מסוג S-300 ומסוג 9K37M בוק-M1. במהלך שנת 2022 קיבלו האוקראינים מאות כלי רכב משוריינים מתוצרת סובייטית (בעיקר טנקים מדגם T-72 ונגמ"שי BMP מדגמים שונים), שנותרו במחסנים של צבאות מדינות ברית ורשה לשעבר במזרח אירופה. אולם החל מהמחצית השנייה של 2022 החלו מדינות ברית נאט"ו לספק להם גם מגוון רחב של כלי רכב משוריינים מערביים, והחל ממרץ 2023 החל המערב לספק לאוקראינה גם טנקים מדגמים שונים, כולל טנקי לאופרד 2 גרמניים וצ'אלנג'ר 2 בריטיים.
במאי 2024 שינתה ארצות הברית את מדיניותה מתחילת המלחמה וסיפקה לצבא אוקראינה נשק התקפי ובכך אפשרה לאוקראינה לתקוף בשטח רוסיה עם נשק אמריקני. בממשל ציינו כי האישור לשימוש בנשק ניתן רק לשטח הסמוך לגבול עם מחוז חרקוב כנגד מטרות צבאיות. בכך הצטרפה ארצות הברית למדינות נוספות שסיפקו לאוקראינה נשק התקפי.
השלכות > עיצומים

האיחוד האירופי, ארצות הברית, ישראל וגופים אחרים גינו את צעדי רוסיה וחלקן הטילו עיצומים חדשים. לאחר מכן, צ'כיה החזירה את שגרירה ממוסקבה. בשל חלקה בפלישה, היו מדינות שהטילו עיצומים גם על בלארוס. מועצת אירופה השעתה את רוסיה.
מבחינת המערב, הפלישה הרוסית הייתה קריאת השכמה שהדגישה את הצורך בהשקעה בביטחון. ברית נאט"ו אימצה תוכנית אסטרטגית חדשה שבה רוסיה הפכה מ"שותף אסטרטגי" של המערב ל"איום משמעותי". במקביל הגבירה הברית את הנוכחות הצבאית באזור במטרה להרתיע את רוסיה מאיומיה מהמשך תוקפנות נגד שכנותיה. עם זאת, בנאט"ו ובארצות הברית הדגישו שנאט"ו לא תשלח חיילים לאוקראינה עצמה – אשר אינה חברה בברית מזכ"ל נאט"ו, ינס סטולטנברג, אמר כי הברית הצבאית תמשיך לשלוח נשק לאוקראינה, כולל מערכות הגנה אווירית. חלק מחברות הברית סיפקו סיוע, נשק ומודיעין לאוקראינה. כך גם מדינות מחוץ לברית.
לאור הפלישה, פינלנד ושוודיה החליטו להגיש בקשת הצטרפות לנאט"ו. פינלנד הצטרפה רשמית לנאט"ו ב-4 באפריל 2023.
מדינות מסוימות, ביניהן ישראל, העבירו את השגרירות ללבוב, ישנן מדינות שהעבירו שגרירות אף מחוץ לאוקראינה.
ברחבי העולם התאספו מפגינים בערים מרכזיות כדי למחות נגד השגרירויות הרוסיות במדינתם. ברוסיה עצמה היו הפגנות נגד הלחימה באוקראינה. הרחבת הגיוס למלחמה בספטמבר הובילה לגל מחאות נוסף ברוסיה.
בריטניה, פולין, בולגריה וצ'כיה הודיעו כי לא יאפשרו למטוסים רוסיים להמריא ולנחות בשטחן, כאות הזדהות עם הסבל האוקראיני. בנוסף, גם שרי התחבורה של המדינות הבלטיות הודיעו שיצטרפו לחרם על רוסיה. ב-27 בפברואר, הודיע האיחוד האירופי על איסור גורף של מעבר מטוסים רוסיים מעל המרחב האווירי של מדינות האיחוד. ארצות הברית ואחרות הצטרפו בהמשך.
השלכות > עיצומים > הגבלת אמצעי תקשורת

רגולטור התקשורת הממשלתי הרוסי דרש שהתקשורת הרוסית "תשתמש במידע ובנתונים שהושגו על ידם רק ממקורות רוסיים רשמיים". רוסיה הגבילה את הגישה לפייסבוק בארצה. בהמשך דווח שהגישה לטוויטר הוגבלה. רגולטור התקשורת של רוסיה הורה לתקשורת העצמאית במדינה להסיר דיווחים המתארים את ההתקפה על אוקראינה כ"מתקפה, פלישה או הכרזת מלחמה". לפי ההנחיה, מי שלא יעשה כן ייחסם וייקנס. בהמשך אושר חוק שהעניש אנשים שמפיצים "חדשות מזויפות" בעד 15 שנות מאסר. כלי תקשורת עצמאיים רבים נסגרו, ועיתונאים ביקורתיים נאצלו לברוח מרוסיה. בנוסף, המשטרה הרוסית מנעה בכוח הפגנות נגד המלחמה, ומפגינים נגד המלחמה או נגד הממשלה הוכו קשות ונאסרו לתקופות ארוכות.
השלכות > עיצומים > הפעילות נגד המערב

ב-27 בפברואר 2022 רוסיה העלתה את הכוננות הגרעינית. ב-15 במרץ היא הטילה עיצומים על בכירים בארצות הברית. חלקם סמליים בעיקרם.
באוקראינה, הושעתה הפעילות של 11 מפלגות "בעלות קשרים לרוסיה".
טורקיה הודיעה כי היא נערכת לסגור את מצרי הבוספורוס והדרדנלים בפני ספינות מלחמה רוסיות ואוקראיניות, מכוחה של אמנת מונטרה משנת 1936.
השלכות > עיצומים > חקירה בין-לאומית פלילית

התובע בבית הדין הפלילי הבין-לאומי בהאג הודיע כי בכוונתו לפתוח בחקירה בחשד לביצוע פשעי מלחמה ופשעים נגד האנושות מצד רוסיה במהלך הפלישה. בנוסף, בשלהי מרץ ותחילת אפריל 2022 פורסמו תיעודים רבים של מעשים הנחשדים לפשעי מלחמה של רוסיה כלפי אזרחים אוקראינים, בהם טבח, אונס, וירי באזרחים חפים מפשע בעת הימלטות מהקרבות. ב-24 באוגוסט הודיעה מחלקת המשפחה והילד של החבל המנהלי קרסנודאר שברוסיה על העברת כ-1,000 ילדים אוקראינים ממריופול הכבושה למשפחות אומנה ברוסיה, דבר המהווה גם הוא פשע מלחמה.
ב-17 במרץ 2023, בית הדין הפלילי הבין-לאומי הוציא צווי מעצר לנשיא רוסיה ולדימיר פוטין ולנציבת זכויות הילדים מריה לבובה-בלובה, בחשד לגירוש בלתי חוקי של ילדים מאוקראינה לרוסיה במהלך הפלישה הרוסית לאוקראינה ב-2022.
השלכות > פגיעה בכלכלה

כשרוסיה החלה בפלישתה, אוקראינה עברה במהירות לכלכלת מלחמה. חברות שינו את מה שהן יצרו בשביל לסייע במאמץ המלחמתי. הבנק המרכזי של אוקראינה הקים חשבון מימון המונים לתרומה לחיילים וסיוע הומניטרי. ב-28 במרץ שרת הכלכלה האוקראינית הודיעה שהנזק לכלכלה האוקראינית כתוצאה מהלחימה הוערך בכ-565 מיליארד דולר. במאי 2022 הוכרזה על ידי ראש ממשלת אוקראינה דניס שמיהל יוזמת "אחדות24" לתמיכה באוקראינה. כספי התרומות מרוכזים בבנק הלאומי של אוקראינה ומנוהלים על ידי 3 משרדים: משרד ההגנה, משרד הבריאות ומשרד התשתיות.
הארגון לשיתוף פעולה ולפיתוח כלכלי הודיע כי דחה רשמית את בקשת ההצטרפות הרוסית לארגון.
רבות מהחברות הבין-לאומיות הגדולות הפסיקו את פעילותן ברוסיה, ואף בבלארוס. לאחר הפרסום על הפלישה הגיבו הבורסות בעולם בנפילות שערים, בורסת מוסקבה נפלה ב-33% ותיקנה חלק משמעותי לקראת סוף חודש מרץ 2022, נאסד"ק ב-3%. מחיר הזהב זינק ביותר מ-2.5% ומחירי הנפט זינקו ב-6%–7%.
ערך הרובל הרוסי צנח ביותר מ-30% לשפל חסר תקדים ולמצב שערכו שווה פחות מסנט אמריקאי. החל מסוף מרץ החל הרובל להתחזק וחזר לשוויו מלפני המלחמה. הבנק המרכזי ברוסיה העריך כי כלכלת רוסיה תתכווץ בין 8 ל-10 אחוזים בשנת 2022. רוסיה נכנסה לחדלות פירעון על החוב במטבע זר ביוני 2022. שר האוצר הרוסי טען שיש לרוסיה את המשאבים לתשלום החובות והיא מוכנה לשלם אותם – חדלות הפירעון היא טכנית ונובעת מהקפאת החשבונות הרוסיים בעקבות העיצומים המלחמה מחקה ארבע שנים של צמיחה כלכלית – ברבעון אחד.
בחודשים לאחר הפלישה החלה עליית מחירים של סחורות, לרבות חיטה, תירס, נפט פחם וגז טבעי. מחירי החיטה והתירס זינקו בקצב הגבוה ביותר בשל העובדה כי אוקראינה ורוסיה הן יצואניות החיטה והתירס הגדולות בעולם. מדד מחירי המזון של האו"ם זינק בכמעט 13% במרץ 2022.
ביולי 2022, נחתמה יוזמת הדגנים של הים השחור, בהשתתפות אוקראינה, רוסיה, טורקיה והאו"ם. ההסכם איפשר לאוקראינה לייצא דגנים ומוצרים חקלאיים אחרים דרך נמלי הים השחור והוביל להורדת מחירי המזון בעולם. אולם סירובן של מדינות המערב לממש את חלקו השני של ההסכם, שאמור היה לאפשר יצוא דגנים ודשנים גם מרוסיה, תוך החרגתם מהעיצומים הכלכליים שהוטלו עליה, גרם לרוסיה לסרב להאריך את תוקף ההסכם, ולהחליט על הפסקתו, באמצע יולי 2023.[דרוש מקור] ראשי מדינות אפריקה הפצירו לסיים את המלחמה ולחדש את ההסכם.
הנציבות האירופית קידמה תוכניות לצמצום של יבוא גז מחצבים מרוסיה במטרה לצמצם את התלות בה בתחום זה. האיחוד האירופי גם הסכים להטיל חרם על מרבית הנפט הרוסי. מדינות באירופה התמודדו עם מחסור בגז המחצבים, מקור אנרגיה מרכזי.
בחודש יוני 2022 פנתה אוקראינה למדינות רבות בבקשה לקבל הלוואות וחלקן נענו לבקשה. השגריר האוקראיני בישראל הגיש בקשה לקבלת הלוואה של חצי מיליארד דולר וטען שזה לא סכום גדול עבור ישראל.
בשבוע השני של אוגוסט 2022 המַלְווים הבין-לאומיים של אוקראינה נענו לבקשתה להקפיא את תשלום חובותיה במהלך השנתיים הקרובות. מהלך זה יחסוך לאוקראינה תשלומים של כ-6 מיליארד דולר. בעקבות פעולה זו סטנדרד אנד פורס הורידה את דירוג האשראי של אוקראינה ל-SD/SD (משתמט באופן סלקטיבי מהתחייבויות) ופיץ' שינתה את הדירוג של אוקראינה ל-RD.