stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
לוקומוטיב ירוסלבל
היסטוריה > תחיית הקבוצה

ב-8 בספטמבר 2011 נודע כי פיוטר וורוביוב, מאמן קבוצת הנוער של לוקמוטיב בעבר, הסכים לאמן את הקבוצה ולסייע להרכבת הקבוצה מחדש.
במספר מועדונים בליגת ההוקי הקונטיננטלית הודיעו כי יעניקו תמיכה כספית לקבוצה. סלבאט יולאייב אופה העבירה 2 מיליון רובל, ודינמו מוסקבה העבירה 10 מיליון. הועלו שתי אפשרויות להזרמת שחקנים חדשים לקבוצה: מצד אחד הקבוצה תסתמך על קבוצת הנוער שלה לצד הזמנת שחקנים נוספים מקבוצות אחרות בליגה. עם זאת, ב-10 בספטמבר הוחלט כי "לוקומוטיב" לא תשתתף בעונת 2011/12 ותשחק בליגת VHL ורק בעונה שאחר כך (2012/13) תחזור לליגה הבכירה, על מנת לאפשר התארגנות טובה יותר. בישיבה משותפת של ראשי מחוז ירוסלבל עם ראשי פדרציית ההוקי הרוסית נקבע כי הקבוצה תחל לשחק בדצמבר 2011 בליגת המשנה הרוסית בהוקי קרח ויובטח מקומה בשלבי ההכרעה של הליגה. ואכן בתום עונת 2012/2013 חזרה לליגת ההוקי הקונטיננטלית.
היסטוריה > ליגת ההוקי הקונטיננטלית (2012—ואילך)

בעונת 2012/2013 הוחלף פיטר וורוביוב באמריקאי טום רו, וורוביוב חזר לאמן את קבוצת הנוער בליגת MHL. כבר בעונה הראשונה לאחר שחזרה ל־KHL, לוקומוטיב הצליחה להיכנס לפלייאוף, אך הפסידה בשמינית גמר גביע גגארין לסברסטאל צ'רפובץ.
ב־19 בספטמבר 2013 הודיע המועדון על סיום החוזה עם טום רו בשל תוצאות לא מספקות. פיוטר וורוביוב שוב מונה למאמן הראשי של לוקומוטיב. ב-1 בפברואר התפטר וורוביוב מסיבות בריאותיות. לאמן הקבוצה החדש מונה הקנדי דייב קינג. בסיבוב הראשון של הפלייאוף, לוקומוטיב עשתה סנסציה, כשניצחה את האלופה המכהנת דינמו מוסקבה במאבק מר. בחצי גמר המערב בשישה משחקים עם תוצאה 4:2, ניצחה ירוסלבל את סק"א סנקט פטרבורג, שנחשבה לפייבוריטית לזכייה והגיעה לגמר המערב, כשהיא עם המדורגת השמינית. בגמר לוקומוטיב ללב פראג הצ'כית בחמישה משחקים וסיימה במקום השלישי בסיום האליפות.  אך לאחר עזיבת הקבוצה הצ'כית את הליגה, הוכתרה כאלופת המערב לשנת 2013, במה שהיווה להישג השיא שלה מאז תחיית הקבוצה.
בעונת 2014/2015, המאמן הראשי דייב קינג עזב את הקבוצה והוחלף על ידי שון סימפסון. עם זאת, ב-30 בספטמבר 2014 פוטר סימפסון, וקינג תפס את מקומו שוב. בעונה הסדירה ירוסלבל סיימה במקום השישי בחטיבה המערבית והתמודדה בפלייאוף מול דינמו מוסקבה (2:4).
בעונת עונת 2016/2017 שוב העפילה לחצי גמר גביע גגארין אך הפסידה לסק"א סנקט פטרבורג שתזכה גם באליפות.
בעונת 2017/2018 לוקומוטיב הייתה הקבוצה הראשונה בפלייאוף שהבטיחה את העפלתה לשלב רבע גמר גביע גגארין (חצי גמר החטיבה המערבית), אחרי שניצחה את טורפדו ניז'ני נובגורוד 4:1 בסדרה.
לאחר עונת 2018/19, הקבוצה שוב הזמינה קנדי למשרת המאמן הראשי.  את התפקיד מילא קרייג מקטאוויש, שהעפיל בעבר לגמר גביע סטנלי עם אדמונטון, אך עד אז לא עבד כמאמן ראשי במשך 10 שנים וכלל לא אימן קבוצות במשך 7 שנים. וכאן בתום עונה אחת פוטר משלא הצליח להביא את הקבוצה להישג משמעותי.
בפתח עונת 2020/2021 מונה אנדריי סקאבלקה הבלארוסי למאמן החדש. הוא הוליך את הקבוצה למקום הרביעי בעונה הסדירה, אך הודחה כבר ברבע גמר גביע גגארין.
ב־21 ביולי 2021 לוקומוטיב יזמה קבוצה נוער חדשה בשם לוקו 76, שמתמודדת בליגת MHL. בפתח עונת 2021/2022 לוקומוטיב שיחקה לראשונה מזה עשור ב־7 בספטמבר, מול דינמו מינסק, במשחק שבמהלכו נערך טקס זיכרון לקבוצה ההיא. המשחק עצמו, במסגרת העונה הסדירה, הסתיים בתוצאה 3–4 לדינמו.
בעונת 2023/2024 העפילה בפעם השנייה בתולדותיה לגמר גביע גגארין.
הישגים לפי עונה

העפלה לליגה גבוהה יותר
ירידת ליגה
זכייה באליפות
סגנות
הישגים לפי עונה > אליפות רוסיה > הליגה הבין-לאומית

| עונה | השלב הראשון של העונה הסדירה> מיקום | השלב הראשון של העונה הסדירה> משחקים | השלב הראשון של העונה הסדירה> ניצחונות | השלב הראשון של העונה הסדירה> שוויונות | השלב הראשון של העונה הסדירה> הפסדים | השלב הראשון של העונה הסדירה> ניקוד | השלב הראשון של העונה הסדירה> שערי זכות | השלב הראשון של העונה הסדירה> שערי חובה | השלב השני של העונה הסדירה  (סיכום כללי)> מיקום | השלב השני של העונה הסדירה  (סיכום כללי)> משחקים | השלב השני של העונה הסדירה  (סיכום כללי)> ניצחונות | השלב השני של העונה הסדירה  (סיכום כללי)> שוויונות | השלב השני של העונה הסדירה  (סיכום כללי)> הפסדים | השלב השני של העונה הסדירה  (סיכום כללי)> ניקוד | השלב השני של העונה הסדירה  (סיכום כללי)> שערי זכות | השלב השני של העונה הסדירה  (סיכום כללי)> שערי חובה | פלייאוף / גביע הליגה> משחקים | פלייאוף / גביע הליגה> ניצחונות | פלייאוף / גביע הליגה> שוויונות | פלייאוף / גביע הליגה> הפסדים | פלייאוף / גביע הליגה> ניקוד | פלייאוף / גביע הליגה> תוצאה | פלייאוף / גביע הליגה>  | פלייאוף / גביע הליגה>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1992/93 | 5 | 20 | 6 | 2 | 12 | 14 | 42 | 60 | 5 (מערב) | 42 | 20 | 6 | 16 | 46 | 126 | 106 | 4 | 2 | 2 | 14 | 16 | ניצחה בשמינית גמר 2:0 את סלבאט יולאייב אופה. הפסידה ברבע גמר 0:2 לדינמו מוסקבה. |  |  |
| 1993/94 | 6 | 46 | 28 | 3 | 15 | 59 | 181 | 96 | לא נערך | לא נערך | לא נערך | לא נערך | לא נערך | לא נערך | לא נערך | לא נערך | 4 | 2 | 2 | 10 | 10 | ניצחה בשמינית גמר 2:0 את פרדאוגאבה. הפסידה ברבע גמר 0:2 לטרקטור צ'ליאבינסק. |  |  |
| 1994/95 | 1 (מערב) | 52 | 33 | 4 | 15 | 70 | 152 | 96 | לא נערך | לא נערך | לא נערך | לא נערך | לא נערך | לא נערך | לא נערך | לא נערך | 4 | 2 | 2 | 9 | 6 | ניצחה בשמינית גמר 2:0 את אבטומוביליסט יקטרינבורג. הפסידה רבע גמר 0:2 לסלבאט יולאייב אופה. |  |  |
| 1995/96 | 2 | 26 | 15 | 4 | 7 | 34 | 83 | 58 | 6 | 52 | 30 | 5 | 17 | 65 | 153 | 113 | 3 | 1 | 2 | 8 | 11 | הפסידה בשמינית גמר 1:2 לרובין טיומן. |  |  |
| סך הכל |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  | 192 | 111 | 18 | 63 |  | 612 | 411 | 15 | 7 | 8 | 41 | 43 |  |  |
הישגים לפי עונה > אליפות רוסיה > KHL

| עונה | העונה הסדירה> # | העונה הסדירה> מ | העונה הסדירה> נ | העונה הסדירה> נצב | העונה הסדירה> נצפ | העונה הסדירה> הפ | העונה הסדירה> הפב | העונה הסדירה> ה | העונה הסדירה> נק' | העונה הסדירה> שח | העונה הסדירה> שז | פלייאוף> מ | פלייאוף> נ | פלייאוף> נצב | פלייאוף> הפב | פלייאוף> ה | פלייאוף> שח | פלייאוף> שז | פלייאוף> תוצאה |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2008/09 | 3 | 56 | 32 | 4 |  |  | 7 | 13 | 111 | 175 | 111 | 19 | 13 |  |  | 6 | 57 | 34 | הפסידה בגמר גביע גגארין 3:4 לאק בארס. |
| 2009/10 | 7 | 56 | 26 | 5 |  |  | 8 | 17 | 96 | 163 | 132 | 17 | 7 | 3 | 3 | 4 | 54 | 37 | הפסידה בגמר החטיבה המערבית 3:4 למועדון ההוקי של משרד הפנים. מקום 4. |
| 2010/11 | 3 | 54 | 33 | 1 | 1 | 4 | 1 | 14 | 108 | 202 | 143 | 18 | 7 | 3 | 1 | 8 | 63 | 61 | הפסידה בגמר החטיבה המערבית 2:4 לאטלנט מיטישצ'י. מקום 3. |
הישגים לפי עונה > אליפות רוסיה > VHL

בעונת 2011/2012 עקב מות מרבית ההרכב של קבוצת לוקומוטיב באסון ההתרסקות ב-7 בספטמבר 2011, הקבוצה השתתפה תחת נסיבות מיוחדות בליגת המשנה הרוסית בהוקי קרח ואומנם ניצחה בשמינית גמר הפלייאוף את מועדון ההוקי של הצי, אך הפסידה ברבע גמר בתוצאה 2:3 ל"דיזל". עם זאת, בעונה הבאה חזרה לליגת KHL.
| עונה | עונה סדירה> # | עונה סדירה> מ | עונה סדירה> נ | עונה סדירה> נצב | עונה סדירה> נצפ | עונה סדירה> הפ | עונה סדירה> הפב | עונה סדירה> ה | עונה סדירה> נק' | עונה סדירה> שח | פלייאוף> שז | פלייאוף> מ | פלייאוף> נ | פלייאוף> נצב | פלייאוף> הפב | פלייאוף> ה | פלייאוף> שח | פלייאוף> שז | פלייאוף> תוצאה |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| ‏ 2011/12 | 3 | 22 | 13 | 0 | 0 | 3 | 6 | 68 | 47 | 42 | 10 | 4 | 1 | 0 | 2 | 3 | 20 | 19 | ניצחה השמינית גמר 3:2 את מועדון ההוקי של הצי. הפסידה ברבע גמר 2:3 לדיזל. |
הישגים לפי עונה > אליפות רוסיה > KHL

פרק זה טעון עדכון. אנא תרמו לוויקיפדיה .
}
| עונה | מש | נצ | נצה | נצפ | הפפ | הפה | ה | נק' | יחס | # | פלייאוף |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2012/13 | 52 | 24 | 2 | 8 | 0 | 0 | 18 | 92 | 131-121 | 8 | הפסידה בשמינית גמר: 2-4 לסברסטאל |
| 2013/14 | 54 | 23 | 2 | 3 | 4 | 1 | 21 | 84 | 109-103 | 15 | הפסידה בחצי גמר: 1-4 ללב פראג |
| 2014/15 | 60 | 24 | 4 | 4 | 7 | 2 | 19 | 97 | 155-143 | 10 | הפסידה בשמינית גמר: 2-4 לדינמו מוסקבה |
| 2015/16 | 60 | 37 | 2 | 4 | 2 | 0 | 15 | 125 | 155-94 | 2 | הפסידה בשמינית גמר: 1-4 לסק"א |
| 2016/17 | 60 | 37 | 2 | 4 | 2 | 0 | 15 | 125 | 155-94 | 2 | הפסידה בשמינית גמר: 1-4 לסק"א |
| 2017/18 | 56 | 26 | 6 | 3 | 1 | 2 | 18 | 99 | 148-129 | 4 | הפסידה ברבע גמר: 1-4 לסק"א |
| 2018/19 | 62 | 34 | 3 | 3 | 1 | 5 | 16 | 86 | 118-159 | 4 | הפסידה ברבע גמר: 1-4 לסק"א |
| 2019/20 | 62 | 25 | 4 | 5 | 2 | 3 | 23 | 73 | 151-170 | 6 | הפסידה בשמינית גמר: 2-4 ליוקריט |
| 2020/21 | 60 | 30 | 5 | 3 | 2 | 5 | 15 | 83 | 181-126 | 4 | הפסידה ברבע גמר: 3-4 לצסק"א |
2021/22:
ארנה 2000

מגרש הבית של הקבוצה הוא היכל הספורט "ארנה 2000" (רשמית: היכל הספורט והתרבות האוניברסלי "ארנה 2000 לוקומוטיב"; ברוסית: Универсальный культурно-спортивный комплекс «Арена-2000 Локомотив») שבנייתו החלה ב-1998 והוא הושלם ב-2001. עלות הבנייה: 65 מיליון דולר.
משרד האדריכל Skanska הפיני היה אחראי לעיצוב המבנה קיבולת המושבים שלו מגיעה ל-9,070 מושבים.
משחק הבכורה נערך ב-12 באוקטובר 2001 בין לוקומוטיב ללאדה טוליאטי שהפסידה 3:1.
תארים והישגים

אליפות רוסיה בהוקי קרח / KHL וגביע גגארין (3) :
זכייה: 1997, 2002, 2003
סגנות: 1967 (אליפות רוסיה הסובייטית), 2008, 2009, 2024
מקום שלישי: 1998, 1999, 2005, 2011
גביע הפתיחה (KHL)
זכייה: 2024
סגנות: 2009, 2010
יורוליג :
פיינל פור 1998
הגביע הקונטיננטלי בהוקי קרח :
גמר 2003
גביע שפנגלר :
מקום שלישי (2003)
הטורניר לזכר בליאייב (1):
זכייה: 1996
הטורניר לזכר איוואן רומאזן (3):
זכייה: 1998, 2000-2001
גביע נשיא בשקיריה (2):
זכייה: 2002, 2004
גביע פאיולאחטי (1):
זכייה: 2002
גביע הרכבות הלטביות (3):
זכייה: 2010, 2011, 2017
סגנית: 2009
ראו גם

קבוצה שמימית
לוקו ירוסלבל
הערות שוליים

↑  ynet ספורט, רוסיה: קבוצת הוקי קרח נספתה בהתרסקות מטוס, באתר ynet, 7 בספטמבר 2011
| ליגת ההוקי הקונטיננטלית> עונות KHL | ליגת ההוקי הקונטיננטלית> טורנירים נוספים | ליגת ההוקי הקונטיננטלית> נשיאי הליגה | ליגת ההוקי הקונטיננטלית> שונות | ליגת ההוקי הקונטיננטלית>  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  ← • 2008/2009 • 2009/2010 • 2010/2011 • 2011/2012 • 2012/2013 • 2013/2014 • 2014/2015 • 2015/2016 • 2016/2017 • 2017/2018 • 2018/2019 • 2019/2020 • 2020/2021 • 2021/2022 • 2022/2023  |  גביע גגארין • גביע היבשת • גביע לוקומוטיב • WHL • MHL • VHL • גביע חרלמוב • גביע האתגר • גביע הפדרציה • גביע פטרוב • גביע האלופות  |  אלכסנדר מדבדב • דמיטרי צ'רנישנקו • אלכסיי מורוזוב  |  פרסי ההוקי הרוסי • דראפט ה-KHL • ‏KHL נגד NHL • התרסקות טיסת שחקני לוקומוטיב יארוסלבל • משחק האולסטאר • יריבויות בליגת KHL  |  |  |
קבוצות בעונת ‏2023/24
| החטיבה המזרחית | החטיבה המזרחית | החטיבה המערבית | החטיבה המערבית |  |  |
| בית חרלמוב | בית צ'רנישב | בית בוברוב | בית טראסוב |  |  |
| רוסיהאבטומוביליסט יקטרינבורג | רוסיהסלבאט יולאייב אופה | רוסיהויטיאז מחוז מוסקבה | בלארוסדינמו מינסק |  |  |
| רוסיהאק בארס קאזאן | רוסיהאוונגרד אומסק | רוסיהסוצ'י | רוסיהדינמו מוסקבה |  |  |
| רוסיהטרקטור צ'ליאבינסק | רוסיהאמור חברובסק | רוסיהספרטק מוסקבה | רוסיהצסק"א מוסקבה |  |  |
| רוסיהנפטכימיק ניז'נקאמסק | קזחסטןבאריס נור-סולטן | רוסיהסק"א סנקט פטרבורג | רוסיהלוקומוטיב ירוסלבל |  |  |
| רוסיהמטאלורג מגניטוגורסק | הרפובליקה העממית של סין הכוכב האדום קונלון | רוסיהסברסטאל צ'רפובץ | רוסיה אדמירל ולדיווסטוק |  |  |
| רוסיהטורפדו ניז'ני נובגורוד | רוסיהסיביר נובוסיבירסק | לאדה טוליאטי |  |  |  |


קבוצות עבר
‏יוגרה • סלובן ברטיסלאבה • לב פופראד • דונבאס • אטלנט מיטישצ'י • דינמו ריגה • יוקריט הלסינקי • לב פראג   מדבצ'אק זגרב • מטאלורג נובוקוזנצק • אם.וה.דה • חימיק ווסקרסנסק 
טורפדו יארוסלבל 0 - 6 סלבאט יולאייב אופה. 1983.
שחקני הקבוצה ב-2009.
נשיא רוסיה דמיטרי מדבדב באתר ההתרסקות של המטוס יאק-42. ספטמבר 2011.
אתר ההנצחה לנספי ההתרסקות, מחוץ לאולם "ארנה 2000".
מוקטר אדריס

מוקטר אדריס (באנגלית: Muktar Edris; נולד ב-14 בינואר 1994) הוא אתלט אתיופי, ואלוף העולם בריצת 5000 מטר (לונדון 2017, דוחה 2019). בנוסף לכך, אדריס הוא אלוף העולם בריצת שדה (תחרות קבוצתית) ביחד עם נבחרת אתיופיה משנת 2015, ומדליסט הארד באותה שנה באליפות במקצה הגברים.
קריירה

אדריס סיים שביעי באליפות העולם בריצת שדה 2011 עד גיל 20, 23 שניות אחרי ג'פרי קמוורור המנצח. בנוסף לכך, זכה עם נבחרת אתיופיה (עד גיל 20) באותה אליפות במדליית הכסף. אדריס סיים רביעי באליפות אפריקה באתלטיקה 2011 עד גיל 20 בריצת 10000 מטר, בזמן של 28:44.95.
ב-2012 אדריס רשם שני הישגים בולטים. הראשון מביניהם היה ניצחון באליפות אפריקה בריצות שדה 2012. ההישג השני היה זכייה במדליית זהב באליפות העולם באתלטיקה עד גיל 20 בריצת 5000 מטר.
ב-2013, זכה אדריס במדליית ארד באליפות העולם בריצות שדה עד גיל 20 שהתקיימה בבידגושץ' (פולין), 9 שניות אחרי הגוס גבריווט המנצח, ו-5 שניות אחרי לאונרד בארסוטון שסיים שני. בנוסף לכך, אדריס זכה במדליית זהב בתחרות הקבוצתית באליפות עם אתיופיה.
ב-2014 קבע אדריס את שיאו האישי ב-5000 מטרים, בזמן של 12:54.83 בסטוקהולם, התוצאה הזו הייתה גם התוצאה הכי מהירה ב-2014. ב-2015, קבע אדריס את שיאו האישי ב-10000 מטרים, בתחרות בהנגלו. באותה שנה, אדריס זכה במדליית ארד באליפות העולם בריצות שדה במקצה העלית גברים, וזכה גם במדליית זהב בתחרות הקבוצתית.
אדריס השתתף ב-אליפות העולם באתלטיקה 2017, וזכה במדליית זהב ב-5000 מטרים. מנצח את מו פארח בריצת המסלול האחרונה שלו ואת פול צ'לימו. אדריס סיים בזמן של 13:32.79.
ב-2019, אדריס שיחזר את ההישג שלו מאליפות העולם הקודמת, וזכה שוב במדליית זהב באליפות העולם, בזמן של 12:58.85. מקדים את סלמון ברגה ואת מוחמד אחמד(אנ').
הערות שוליים

↑  Muktar Edris results (2019), IAAF.com
| --- | --- |
בקרת זהויות :  World Athletics: 14464221
מחוזות ניו המפשייר

מפת מחוזות ניו המפשייר
במדינת ניו המפשייר שבארצות הברית ישנם 10 מחוזות. חמישה מן המחוזות נוצרו ב-1769, בעת שניו המפשייר עוד הייתה מושבה בריטית. רוב המחוזות נקראים על שם אמריקאים ובריטים בולטים, וכן על שמם של אזורים גאוגרפיים.
הגדול שבמחוזות ניו המפשייר הוא מחוז קוז (4,660 קמ"ר), הקטן שבהם הוא מחוז סטרפורד (960 קמ"ר), והמאוכלס שבהם הוא מחוז הילסבורו (כ-400,721 תושבים). עיר הבירה, קונקורד, נמצאת במרימק.
רשימת המחוזות

| מחוז | שם בשפת המקור | מושבי המחוז | שנת הקמת המחוז | אוכלוסייה  נכון לשנת 2010 | שטח (קמ"ר) |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| מחוז בלקנפ | Belknap County | לקוניה | 1840 | 60,088 | 1,039 |
| מחוז קארול | Carroll County | אוסיפי | 1840 | 47,818 | 2,419 |
| מחוז צ'שייר | Cheshire County | קין | 1769 | 77,117 | 1,834 |
| מחוז קוז | Coos County | לנקסטר | 1803 | 33,055 | 4,665 |
| מחוז גרפטון | Grafton County | נורת' הייברהיל | 1769 | 89,118 | 4,439 |
| מחוז הילסבורו | Hillsborough County | מנצ'סטר ונשואה | 1769 | 400,721 | 2,269 |
| מחוז מרימק | Merrimack County | קונקורד | 1823 | 146,445 | 2,419 |
| מחוז רוקינגהאם | Rockingham County | ברנטווד | 1769 | 295,223 | 1,800 |
| מחוז סטרפורד | Strafford County | דובר | 1769 | 123,143 | 956 |
| מחוז סאליבן | Sullivan County | ניופורט | 1827 | 43,742 | 1,391 |

מפת צפיפות אוכלוסין של ניו המפשייר עם חלוקה למחוזות. מעודכן על סמך נתוני מפקד האוכלוסין של 2010
מוזיאון האמנות של גאורגיה

| --- | --- |

מבנה המוזיאון במאה ה-19. שימש באותה תקופה כסמינר התאולוגי האורתודוקסי של טביליסי
 מידע כללי
 סוג:  מוזיאון לאמנות
 על שם:  Shalva Amiranashvili 
 כתובת:  Via Lado Gudiashvili 1 
 מיקום:  טביליסי 
 מדינה:  גאורגיה 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1920
 תאריך פתיחה רשמי:  1920 
 קואורדינטות:  41°41′49″N 44°48′03″E﻿ / ﻿41.69702222°N 44.80072222°E﻿ / 41.69702222; 44.80072222
 דף הבית
  (למפת טביליסי מוגדלת) מוזיאון האמנות של גאורגיה(למפת טביליסי רגילה) מוזיאון האמנות של גאורגיה
 
מוזיאון האמנות של גאורגיה בלילה
מוזיאון האמנות של גאורגיה (בגאורגית: საქართველოს ხელოვნების მუზეუმი) הידוע גם כמוזיאון האמנויות היפות על שם שלווה אמירנאשווילי (შალვა ამირანაშვილის სახელობის ხელოვნების მუზეუმი) הוא אחד מהמוזיאונים החשובים ביותר בגאורגיה. המוזיאון ממוקם ליד כיכר החירות בטביליסי, ומכיל כ- 140,000 פריטי אמנות גאורגית, אוריינטלית, רוסית ואירופית.
היסטוריה

האב הקדמון של המוזיאון, הגלריה הלאומית לאומנות, נפתח בעקבות מאמציהם של אמנים גאורגים צעירים שחונכו באירופה, ב-1 בפברואר 1920, בטביליסי. בלי קשר לכך צמח המוזיאון המרכזי לאמנויות יפות, שנפתח באוגוסט 1923, בטביליסי. בסוף שנת 1932 הועבר המוזיאון המרכזי לאמנויות יפות לכנסיית מטחי שבמרכז טביליסי העתיקה, והתווספו לאוסף המוזיאון אוספים קטנים יותר.
בשנת 1921, לאחר פלישת הצבא האדום לרפובליקה הדמוקרטית של גאורגיה ויציאת הממשלה הגאורגית לגלות בצרפת, נלקחו אוספי המוזיאון לצרפת והוחזרו בשנת 1945, רק לאחר שנחתם הסכם מיוחד בין הממשלה הסובייטית לבין הממשלה הצרפתית. האוסף שכלל כתבי-יד, עבודות מתכת, תכשיטים, עבודות מצופות באמאיל וציורים התווסף לאוסף שעדיין נשאר במוזיאון. היסטוריון האמנות הגאורגי הבולט, שלווה אמירנאשווילי, שעמד בראש המוזיאון במשך למעלה משלושים שנה, שיחק תפקיד חשוב בהתהוות האוסף המרשים של המוזיאון. מאוחר יותר נקרא המוזיאון על שמו.
בשנת 1950, הפך המוזיאון, באופן רשמי, למוזיאון האמנות של גאורגיה, והועבר, באותה שנה, למבנה בו הוא נמצא גם היום. המבנה נבנה בשנת 1838, בסגנון נאו קלאסי, בתקופת שלטון האימפריה הרוסית בגאורגיה, ושימש כסמינר תאולוגי.
ב-30 בדצמבר 2004, הועבר המוזיאון לניהול משותף תחת המוזיאון הלאומי הגאורגי.
תצוגה

האולמות המרווחים של מציגים תצוגה קבועה של אמנות גאורגית, אוריינטלית רוסית ואירופית, כאשר המוצגים החשובים ביותר הם, באופן טבעי, פריטי האמנות הגאורגית, הממחישים את ההתפתחות של התרבות הלאומית הגאורגית לאורך מימי קדם ועד היום. פריטי האמנות האוריינטלית תופסים את המקום השני בחשיבותו, והוא אחד מהאוספים הגדולים במדינות הפוסט-סובייטיות. התצוגה האוריינטלית כוללת חלקי אמנות יפה מפרס, במיוחד אוסף האמנות הקג'ארית (השושלת הקאג'ארית), שהוא החלק המשמעותי שבאוסף. כמו כן כוללת התצוגה מספר מיניאטורות של אמני חצר המלכות הפרסי, ביניהם פורטרטים שאחים ואצילים פרסים כמו גם ציורים של הנשים היפות בחצר המלכות. המוזיאון כולל גם תצוגה זמנית של אוספי אמנות ממקומות אחרים בגאורגיה וגם מחוץ לגאורגיה.
לקריאה נוספת

תמז סאניקידזה ואחרים (1989), מלאכת מחשבת במתכת, מסת"ב 0961086688, (באנגלית)
הסמינר התאולוגי האורתודוקסי של טביליסי בשנות ה-70 של המאה ה-19
מוד גאלט

| --- | --- |
 לידה:  1620 קילבארכן, הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  1670 (יוליאני) (בגיל 50 בערך) 
 מדינה:  סקוטלנד
 מקום מגורים:  קילבארכן, Lochwinnoch 
 ידועה בשל:  לסבית שהואשמה בכישוף
 
מוד גאלט (באנגלית: Maud Galt‏; c. 1620 ל-c.1670) הייתה לסבית אשר הואשמה בכישוף במאה ה-17 בקירבארכן, סקוטלנד.
ביוגרפיה

מוד גאלט חייתה בקילבארכן שבסקוטלנד באמצע המאה ה-17. היא הסתירה את זהותה המינית, בכך שנישאה לג'ון דיקי, בעל מלאכה מקומי.
הזוג התגורר עם שתי משרתות. לגאלט הייתה מערכת יחסים עם אחת המשרתות, אגנס מיטשל.
היא הואשמה בכישוף כאשר מיטשל הגישה תלונה נגד המעסיקה שלה בעת עדות בכנסייה (ב"קירק סשן", בו יושבים זקני הכנסייה כמועצת שופטים קהילתיים) בספטמבר 1649. מיטשל טענה כי גאלט:
(התעללה באחת ממשרתותיה עם כלי קרמיקה שדומה לאיבר המוצנע של הגבר)

‘abusing ane of hir servants with ane peis of clay formed lyk the secreit member of ane man’
בכנסייה, מיטשל הציגה לקהל שכניה את הפאלוס בו השתמשה גאלט לכאורה. היא הצהירה שהיא נמנעה מלדווח על כך קודם מתוך בושה.
"נשים ברחבי אירופה נשרפו על המוקד בשל אחזקת כלים מסוג זה, במיוחד אם היו נוהגות להתלבש באופן גברי. נוהג זה באופן ספציפי נחשב ל'זיוף מעמד הבעל', סוג של מרמה שבו אישה איימה להחליף את הגבר, לא רק מבחינה כלכלית אלא גם מינית"
.
שני שכנים גם העידו לטובת עדותה של מיטשל. מריון סמפיל התערבה בוויכוח בין מיטשל וגאלט כדי לשכנע את מיטשל לא להתלונן בפני הליירד. מספר אנשים דיווחו שהם חוו "ביש מזל' לאחר עימותים עם גאלט.
האשמה בכישוף

ההאשמות נגד גאלט מילאו מספר עמודים, בהם מיטשל תיארה מספר מקרים בהם גאלט לכאורה ניסתה לאנוס משרתות שלה, וכן משרתות של שכניה.
לאחר שתיעדו את ההאשמות, המועצה הוציא צו לחקור את המקרה תחת אשמת כישוף. על פי ההיסטוריון ג'וליאן גודאר "הרשויות המזועזעות מצאו את הרעיון של כישוף קל יותר לעיכול מאשר הרעיון של לסביות."
הכנסייה של גלאזגו שלחה את העדויות ועתירה לוועדת המשפטית המלכותית בבקשה לכנס בית משפט שישפוט את גאלט.
על אף העתירה, אין ראיות לכך שהתכנס בית משפט בעניינה של גאלט, אז ייתכן שהתיק בוטל. ובכל זאת, ייתכן גם כי הטיפול בעניינה נמשך זמן רב, כי בעיקר בענייני כישוף, לא תמיד היה ברור לרשויות מקומיות איזה גוף ממשלתי מרכזי אמור לטפל בהן.
אין תיעוד לכל פעולה משפטית נוספת בכל הקשור למוד גאלט.
היא נפטרה בסביבות 1670.
משמעות היסטורית

בהינתן שנשים רבות נשרפו על המוקד במקומות אחרים באירופה כתוצאה מהאשמות דומות, העובדה שהמקרה של גאלט הסתיים ללא כל השלכות משפטיות בסקוטלנד של המאה ה-17 היא מפתיעה ויוצאת דופן.
ההיסטוריון בריאן דמפסי כתב על כך:
"על אף שלסקוטלנד מקורות רבים לגבי ההיסטוריה של לסביות, הומוסקסואלים, ואנשים טרנסג'נדרים, זהו תחום אשר הוזנח מאוד בהיסטוריה הלאומית שלנו... בעיקר קשה למצוא תיעוד לגבי נשים שאהבו נשים."
המילון הביוגרפי של נשים סקוטיות מתעד רק 11 ערכים תחת 'מיניות'. ג'קי פוסטר היא האישה הסקוטית היחידה שמוגדרת כלסבית, בעוד מוד גאלט, ג'יין פיירי ומריאן וודס (אשר סיפורה התפרסם בתור ההשראה למחזה של ליליאן הלמן משנת 1934 "שעת הילדים") רשומות רק כמי ש"הואשמו בלסביות".
בהקשר זה, למקרה של גאלט יש משמעות בשל "הפוטנציאל להוסיף להיסטוריה החברתית הסקוטית באופן כללי".
הערות שוליים

1 2  Goodare, Julian (2016-05-12). The European Witch-Hunt (באנגלית). Routledge. ISBN 9781317198307.
1 2 3 4 5  Harrower-Gray, Annie (2014-03-11). Scotland's Hidden Harlots and Heroines: Women's Role in Scottish Society from 1690-1969 (באנגלית). Pen and Sword. ISBN 9781473834705.
↑  Hedrick, Laura E. "'Male and Female He created them': Counterfeit Masculinity and Gender Presentation as Social Structure in Scotland and England, c.1560 – 1707" (PDF). Journal of Irish and Scottish Studies. 6: 128–129.
↑  Ewan, Elizabeth L.; Innes, Sue; Reynolds, Sian; Pipes, Rose (2007-06-27). Biographical Dictionary of ScottishWomen (באנגלית). Edinburgh University Press. ISBN 9780748626601.
↑  Goodare, J. (2013-10-31). Scottish Witches and Witch-Hunters (באנגלית). Springer. ISBN 9781137355942.
↑  "A procession of notable Scottish women through time - PDF". docplayer.net.
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "מוד גאלט".
לוקומוטיב מוסקבה (כדורגל)

ערך זה עוסק במועדון כדורגל. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
לוקומוטיב מוסקבה (ברוסית: Футбольный клуб "Локомотив" Москва; רשמית: מועדון הכדורגל המקצועני המרכזי של עובדי הרכבת במוסקבה) היא קבוצת כדורגל מקצוענית מהעיר מוסקבה, רוסיה, המתמודדת בליגת העל הרוסית בכדורגל. הקבוצה נוסדה ב-23 ביולי 1922 והיא אחת מקבוצות הכדורגל הוותיקות ברוסיה.
הקבוצה זכתה שלוש פעמים באליפות הליגה הרוסית (2002, 2004, 2017/2018), פעמיים בגביע ברית המועצות (1936, 1957), תשע פעמים בגביע רוסיה (1995/1996, 1996/1997, 1999/2000, 2000/2001, 2006/2007, 2014/2015, 2016/2017, 2018/2019, 2020/2021) ופעמיים זכתה בסופרקאפ הרוסי (2003, 2005). בזירה האירופית הקבוצה העפילה פעמיים לחצי גמר גביע המחזיקות, בעונות 1997/1998 ו־1998/1999 — הישג שיא של הקבוצה בכל המפעלים האירופיים.
מגרש הבית של הקבוצה הוא אצטדיון RZD בצ'רקיזובו שבמוסקבה. הספונסר הראשי של הקבוצה היא חברת הרכבות הרוסית, המממנת עבורה גם את קבוצת הבת שלה "קאזאנקה".
היסטוריה > התקופה הסובייטית

הקבוצה שקדמה ללוקומוטיב מוסקבה הייתה קבוצת "קאזאנקה" של חברת הרכבות מוסקבה-קאזאן, שהוקמה בקיץ 1922, הקבוצה שינתה שמה לקבוצת מהפכת אוקטובר בשנים 1922–1930 ונקראה שוב "קאזאנקה" בשנים 1931–1935.
ב-22 במאי 1936 נוסדה ליגת העל הסובייטית שנפתחה במשחק בין לוקומוטיב מוסקבה לדינמו לנינגרד. המשחק הסתיים בהפסד 3:1 ולוקומוטיב סיימה במקום החמישי בליגה ובאותה עונה זכתה בתואר הראשון שלה, לאחר שזכתה בגביע הסובייטי לאחר שגברה על דינמו טביליסי.
בסוף שנות ה-30 שיחק בשורות הקבוצה ולנטין גרנאטקין שהיה גם למנהל ספורטיבי בקבוצה והיה סגן נשיא פיפ"א.
במחצית השנייה של שנות ה-50 הרכב הקבוצה היה אחד הטובים בתולדותיה. ב-1953 מונה בוריס ארקדייב למאמן הקבוצה ותחתיו שיחקו שחקנים כמו ולדימיר מסלאצ'נקו, וולנטין בובוקין ששיחקו בנבחרת הסובייטית והובילו אותה לזכייה ביורו 1960. בשנת 1957 לוקומוטיב זכתה בגביע השני שלה לאחר שגברה על ספרטק מוסקבה בגמר שצפו בו 103,000 צופים. בליגה הסובייטית הקבוצה סיימה במקום הרביעי. בשנת 1958 סיימה במקום החמישי ובוריס ארקדייב עזב כדי לאמן את צס"ק מ"ו. במקומו מונה יבגני יליסייב שהביא את הקבוצה למקום השני ולסגנית האלופה בעונת 1959, בהישג השיא בתולדותיה בתקופה הסובייטית. בעונת 1960 לא הצליחה לשחזר את ההישג או להתעלות עליו וסיימה במקום החמישי. מצב דומה התרחש גם עונה לאחר מכן ולבסוף הקבוצה נכנסה למשבר שגרם להדחתה מהליגה הבכירה בעונת 1963.
במהלך שנות ה-70 וה-80 הקבוצה שיחקה בליגת המשנה הסובייטית ובשורותיה שיחקו יורי סיומין, ואלרי גזאייב, גיבי נודיה, ואלרי פטראקוב, ויטאלי שבצ'נקו ואחרים ששנים לאחר מכן גם אימנו בשורות הקבוצה.
בשנת 1986 מונה יורי סיומין לאמן את הקבוצה שהביא את הקבוצה לליגה הבכירה לאחר 7 שנים בליגת המשנה. הקבוצה חזרה לליגת העל הסובייטית בעונת 1988 וב-1990 העפילה לגמר הגביע הסובייטי אך הפסידה לדינמו קייב בתוצאה 6:1.