stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
תנועת התוכנה החופשית
פעילות > קידום מודעות

משתמשי תוכנה רבים הנתקלים בתוכנה חופשית אינם מודעים למאפייניה ועלולים להסכים להחליפה בתוכנה לא חופשית, או להוסיף עליה תוכנה לא חופשית. לכן ישנם חברים בתנועת התוכנה החופשית שמקדישים זמן לקידום מודעות לעקרונותיה על ידי מתן הרצאות ואירוח כנסים.
חוקרת התוכנה מרגרט. ס. אליוט, מהמכון לתוכנה אוניברסיטת קליפורניה באירוויין, קושרת בין קידום תנועת התוכנה החופשית לבין החובה לאפשר לכול אדם את הזכות להשתמש באינטרנט, בהנחה שיש לו מחשב נגיש. לטענתה העולם הפך ליותר מבוסס על מסגרת הטכנולוגיה ויכולות הקידום שלה, ולכן בקיומו של אינטרנט סלקטיבי אין שום הגיון.
לפי חוקרים נוספים התומכים בתנועת התוכנה החופשית, אם השאיפה היא לחיות בעולם המאפשר דו-קיום הנהנה מעזרה הדדית ותקשורת בינלאומית, תוכנה חופשית היא מטרה ראשונה במעלה. רעיונות אלה הם ניסיון לקדם "סביבה שיתופית" בה קיימת הבנה של יתרונות הקהילה הקרובה והרחוקה כאחד.
פעילות > שתדלנות

התנועה לחופש התוכנה מתנגדת לרישום פטנטים והרחבת חוק זכויות היוצרים במיוחד בהקשר של תוכנה, ומבצעת שתדלנות בבתי מחוקקים בנושא. במקביל התנועה מעודדת משרדי ממשלה ועבודות יזמות ממשלתית להשתמש בתוכנה חופשית.
בישראל עמותת המקור עובדת מול ועדת המדע והטכנולוגיה של הכנסת, ולשם כך מרכזת את היוזמות הממשלתיות השונות ברחבי העולם, בדף קוד פתוח בסגנון ויקי.
פעילות > מעקב עצמי

החל מראשית המאה ה-21, הוקמו ארגונים בתוך תנועת הקוד החופשי, שעיקר פעילותם במעקב אחר תפוצת התוכנה החופשית. בשנת 2004 הוקם אתר open hub, שעיקר פועלו מעקב אחר כמות הפעילות והשינויים הטכניים הנעשים בתוכנות קוד חופשי. האתר מנתח את הנתונים ובכך מספק זווית כמותית על פעילות התנועה ומידת צמיחתה לאורך זמן. מפעילת האתר היא החברה הפרטית Black Duck Software התומכת בפעילות התנועה.
חקיקה

בעקבות פעילות התנועה החל משנות ה-80, ממשלות רבות בוחנות את השימוש בתוכנה חופשית כחלופה יעילה וזולה לתוכנות קנייניות. בארצות הברית נעשו מאמצים כבר מראשית המאה להעביר חקיקה ברמת המדינות, שתעודד את השימוש בתוכנה חופשית על ידי משרדי המדינה ורשויותיה. החל מ-2009 הממשלה הבריטית מפעילה מספר תוכניות על בסיס תוכנות קוד חופשי. מגמה זו זכתה לתגובה אוהדת מצד תנועת התוכנה החופשית במדינה. בשנת 2006 ממשלת ונצואלה הייתה הראשונה להוציא צו המחייב את כול זרועות הממשלה לעבור לשימוש בתוכנה חופשית, תוך שנתיים מיום הוצאת הצו.
בישראל העבודה המשותפת של תנועת התוכנה החופשית ומשרד האוצר הניבה בשנת 2003 תרגום עברי לתוכנת "Open Office", שהיה מיועדת להפצה לאזרחי המדינה להוזלת עלויות המשתמש. יוזמה זו לא זכתה לתהודה ומאז לא נערכו ניסיונות חוזרים רשמיים מצד משרדי הממשלה לעבור לשימוש בתוכנה חופשית. אוהדי התנועה בישראל מציינים כי מגמת העלייה בשימוש בתוכנה חופשית נרשמה מאז בעיקר במגזר הפרטי ובפרט בתעשייה הישראלית, לרבות תעשיית הביטחון.
קבוצות משנה וקבוצות דומות

כמו רבות מהתנועות החברתיות, בתנועת התוכנה החופשית יש דיון פנימי מתמשך בין מספר ארגונים. עם השנים פותחו מספר תוכנות חופשיות מובילות, חלקן צברו בסיסי אוהדים בקרב מתכנתים, הקימו קרנות וגייסו תומכים נוספים. (לדוגמה קרן מוזילה, קרן התוכנה אפאצ'י, קהילת דביאן ויוזמת הקוד הפתוח) לצד הארגון הוותיק המוסד לתוכנה חופשית, המחלוקות בין הארגונים בדרך כלל נעשות על בסיס חלוקה ארגונית זו. דיון ער במיוחד נערך על הצורך לשתף פעולה עם גורמים כלכליים חזקים במשק, מול הצורך לשמור על הנאמנות העקרונית לערכי התנועה. בדרך כלל על בסיס התוכנות החופשיות המובילות השונות.
קבוצות משנה וקבוצות דומות > תנועת הקוד הפתוח

המושג "קוד פתוח" נטבע ואומץ בשנת 1998 על ידי קבוצת משנה בתנועת התוכנה החופשית, בתגובה למה שנתפס על ידם כ"התמקדות יתירה בפילוסופיה ובפוליטיקה" של התנועה. בפברואר אותה שנה הוקמה יוזמת הקוד הפתוח, המסכימה עם כול עקרונותיה של תנועת התוכנה החופשית, אך אמורה להוות ארגון פרגמטי, המתרכז ביוזמות חינוכיות וקידום החקיקה בנושא.
מבחינה טכנית, המושג קוד פתוח מחדד את שאיפת התנועה שלא רק התוכנה צריכה להיות חופשית, גם הקוד שלה אמור להיות נגיש לכל אחד לשנות אותו ולהשתמש בו. מנגד, מייסד פרויקט GNU ריצ'רד סטולמן מסרב לוותר על המילה "חופש" בשם התנועה, משום לטענתו זה "מפספס את הנקודה העיקרית". אף על פי שהארגונים נותרו נפרדים וישנם ארגונים המשתמשים במונח "תוכנת קוד פתוח" בעוד אחרים משתמשים במונח "תוכנה חופשית", ההבדלים בפועל נותרו סמנטיים בעיקרם. לכן לעיתים קרובות נהוג לקבץ את שני המושגים יחד ולכנות את התוכנה "תוכנה חופשית בעלת קוד פתוח" (באנגלית: Free and open-source software ובקיצור FOSS).
ביקורת

במהלך השנים החלו להישמע ביקורות מסוגים שונים על תנועת התוכנה החופשית. רוב הביקורות עולות מצד אנשי מקצוע, מתכנתים ומדעני מחשב, שלרוב אינם מתנגדים לעצם הרעיון של תוכנה חופשית אך אינם מסכימים עם דרכה של התנועה. חלק מהביקורות, כמו זו של יוזמת הקוד הפתוח, מתמקדות בדגש הפוליטי הבלתי מתפשר של התנועה. לפי אנתרופולוג תרבות ההאקר אריק ס. ריימונד, על התנועה למצוא דרכים להתפשר באופן זמני עבור הישגים ארוכי טווח בתחום החקיקה. גם מפתח ליבת מערכת ההפעלה של לינוקס, לינוס טורבאלדס, השותף לרעיונות היסוד של תנועת התוכנה החופשית, התבטא ברוח ביקורתית על הצורך בפרגמטיות בתנועה.
עם התעצמות התנועה בראשית המאה ה-21, החלו להישמע הסתייגויות מתוצאות התפתחותה המהירה. אחד מעקרונות התנועה לתוכנה לחופשית הוא פתיחת התוכנה לעריכה ותיקון על ידי מתכנתים הפועלים ללא יד מכוונת. במאמרו "מאואיזם דיגיטלי", העוסק בבעייתיות הקיימת בחכמת ההמונים מזהיר מדען המחשב ג'רון לנייר גם מפני ההשלכות של שיטת תכנות זו. הוא מבחין בדמיון הקיים לטענתו בינה לבין שיטת העריכה בוויקיפדיה (שאמנם נשענת על מנוע קוד פתוח), ומוצא ש"מחסור בקול אחיד והיעדר רגישות לאסתטיקה" הופכים תוכנות חופשיות ל"חסרות אונים בהגיעם ליצור ממשק משתמש אלגנטי או חוויית משתמש בכלל".
בהתייחס במיוחד לוויקיפדיה, לנייר גם מביע דאגה לניצול עבודתם של רבים ללא מתן קרדיט. לדעתו בעיה זו אינה מתרחשת בהקשר לתוכנה חופשית, בה מתכנתים אינם פועלים באנונימיות ושואפים להטביע חותם אישי על עבודתם. אולם ביקורת חוזרת שעולה בהקשר להתפתחות התוכנה החופשית היא התגמול ההולם למתכנתים. ריצ'רד סטולמן בעצמו הודה בראיון רדיו כי בעיה זו מקשה על מימון פרויקטים שבמרכזם תוכנה חופשית. אולם לטענתו ישנם מספר מודלים המאפשרים למתכנתים להתפרנס גם ללא שימוש בתוכנה קניינית כלל.
ביקורת > רישיונות לתוכנה חופשית

תנועת התוכנה החופשית תומכת בתוכנית הפצת הרישיונות של Copyleft (הנקראת לעיתים בשם הביקורתי "רישיון ויראלי"). בצורתה הטהורה, רישיון Copyleft קובע כי כל עבודה נגזרת מתוכנה חייבת להיות אף היא נתונה לרישון הפצה זה. תנאי רישיון אלה יכולים להיאכף רק באמצעות הצהרת זכויות יוצרים. המבקרים של רישיון זה רואים בכך הגבלה של היכולת לשנות תוכנות, שאינה עולה בקנה אחד עם הדגש המושם בתנועת התוכנה החופשית על "חירויות" מסוימות, במיוחד בהשוואה לרישיונות תוכנה חופשית חלופיים ומתירניים יותר, כמו רישיון BSD, רישיון MIT ורישיון אפאצ'י. המצדדים ברישיון זה טוענים כי הוא אינו תקף לכול שימוש אך מצד שני מבטיח שעבודתם לא תתמזג לתוך תוכנות קנייניות.
כיום המוסד לתוכנה חופשית ויוזמת הקוד הפתוח מחזיקות ברשימה של עשרות רישיונות להפצת תוכנה חופשית ובעלת קוד פתוח. ריבוי הרישיונות בתחום התוכנה החופשית הוא בעצמו מקור לדאגה בקרב אוהדי ומבקרי התנועה. המורכבות הגוברת של הרישיונות השונים והפיצול הקיים בהעדפותיהם של מתכנתים, מקשה על שיתוף פעולה בין תוכנות המופצות תחת רישיונות שונים. ככלל ישנה הסכמה בקרב רוב תומכי התנועה כי רצוי להקטין את כמות הרישיונות החדשים וכי כתיבתם צריכה להתאים לרישיונות המרכזיים הקיימים. הגרסה השלישית של הרישיון הציבורי הכללי של גנו עוררה בשל כך מחלוקת רבה, כיוון שחלקים בה אינם תואמים את הגרסאות הקודמות של הרישיון. מספר יוזמות תוכנה חופשית, ובפרט לינוקס, החליטו שלא לעדכן רישיונן.
לקריאה נוספת

Feller, J (ed.) (2005). Perspectives on Free and Open Source Software. MIT Press. ISBN 978-0262062466
McGowan, D.(2005). "Legal Aspects of Free and Open Source Software". in Feller, J (ed.). Perspectives on Free and Open Source Software, MIT Press. ISBN 0-262-06246-1
תמר (שדה גז)

| --- | --- |
שדה גז (אילוסטרציה)
 מדינה:  ישראל ישראל
 יבשתי/ימי:  ימי
 קואורדינטות:  33°04′42″N 33°57′05″E﻿ / ﻿33.078333333333°N 33.951388888889°E﻿ / 33.078333333333; 33.951388888889
 מפעיל:  נובל אנרג'י
 שותפים:  ישראמקו (28.75%) שברון (25%) תמר פטרוליום (16.75%) אהרון פרנקל (14.5%) מובאדלה פטרוליום (אנ')(11%) אלון חיפושי גז טבעי (4%) 
 תאריך הגילוי:  2009
 תחילת הפיתוח:  2010
 תחילת ההפקה:  2013
 תשתית הולכת הגז:  צינור באורך 140 ק"מ
 עתודות גז מוכחות:  281 מיליארד מטר מעוקב (BCM)
  (למפת מזרח הים התיכון מוגדלת) טורקיה סוריה לב. עיראק ערב הסעודית  ירדן י ש ר א ל  סיני (מצרים)  מצרים קפריסיןשדה הגז תמר(למפת מזרח הים התיכון רגילה) טורקיה סוריה לב. עיראק ערב הסעודית  ירדן י ש ר א ל  סיני (מצרים)  מצרים קפריסיןשדה הגז תמר
 
"תמר" הוא שדה גז טבעי וקונדנסט הנמצא בים התיכון, בתחום המים הכלכליים של מדינת ישראל, כ-90 קילומטרים מערבית לחיפה ובעומק 1,700 מטרים מתחת לפני הים. השדה התגלה בינואר 2009, ועד סוף 2019 היה שדה הגז הטבעי היחיד הפעיל בישראל. הוא מזרים גז בהיקף של כ-10 מיליארד מטר מעוקב בשנה.
חברת דלק אנרגיה מעריכה כי סך כמות הגז שניתן להפיק ממאגר "תמר", כולל עתודות גז מוכחות ועתודות גז סבירות (בסיכוי של 50 אחוזים), מגיע ל-281 מיליארד מטר מעוקב (BCM). בתוך שטח רישיון "תמר" גם התגלה מאגר נוסף קטן יותר, שנקרא "תמר דרום מערב" (TSW), שסך עתודות הגז המוכחות והסבירות בו מוערכות בכ-26 BCM, כך שסך עתודות הגז הסבירות להפקה בשטח הרישיון עומדות על 307 מיליארד מטר מעוקב.
הגאולוג יוסי לנגוצקי בחר את מיקום האתר וקרא לו על שם נכדתו הבכורה, תמר.
היסטוריה > אפיון השדה ומודל החיפוש

מודל החיפוש של לנגוצקי ובריטיש גז התמקד במבנה ימי גדול - מלכודת קמר, בעומק של קילומטר עד שניים, שמתחתיו, בעומק של כ-4 קילומטר, הוערך כי ייתכן שימצא גז טבעי כלוא.
היסטוריה > מהיתר החיפוש הראשוני ועד גילוי המאגר

ההיתר לחיפושי נפט וגז בשטח 12.000 קמ"ר, שכיסה את מרבית הים התיכון העמוק הישראלי, "היתר גל", ניתן לחברת בריטיש גז ביוני 1999.
ב-31 בדצמבר 2000 הומרו חלק משטחי ההיתר שנחשבו לבעלי פוטנציאל גבוה בשישה רישיונות חיפוש, כאשר בריטיש גז צירף לרישיונות שלוש חברות ישראליות – "משאב"/"כלל", מפעלים פטרוכימיים בישראל, ודור כימיקלים. תוך שנה, משאב עזבה את השותפות והצטרפו STX, ישראמקו, דור גז, וגרנית הכרמל. שותפות STX הייתה שותפות בין הגאולוג יוסי לנגוצקי לבין איש העסקים בני שטיינמץ. גרנית הכרמל ומפעלים פטרוכימיים לישראל נטשו את המיזם בשנת 2004.
במהלך 2001 הזמינה בריטיש גז מחקר סייסמי שגילה את מבנה "תמר". בהמשך בריטיש גז תכנן את פרוספקט "תמר 1" כולל קביעת נקודת הציון המומלצת לקידוח, התוכנית ההנדסית-לוגיסטית של הקידוח, תכנון תקציבי, כמו גם את מפרט מערכת הולכת הגז מהשדה לחוף. במקביל סוכמו גם עיקרי פרוספקט "דלית 1". בסוף 2002, הקבוצה החליטה לקדם את קידוח החיפוש ב-"תמר", בעלות שהוערכה בכ-40 מיליון דולר. לפי הנחיות שהקבוצה קיבלה מהממונה על הנפט ב-2002, קידוח החיפוש היה צריך להתחיל עד לספטמבר 2003. בפברואר 2003, הממונה דחה את המועד האחרון לקידוח לדצמבר 2004 ובדצמבר 2004 האריך את המועד אחרון ליוני 2005.

למשך כל התקופה, בריטיש גז ניהלה משא ומתן עם חברת החשמל לאספקת גז מהמאגר אם תהיה תגלית.
במאי 2005 נטשה בריטיש גז את המיזם מבלי לבצע את קידוח החיפוש, אחרי שלא הצליחה לסגור חוזה מול חברת החשמל.
אף על פי שלמיזם כבר לא היה מפעיל, תנאי חיוני להחזקת הרישיון והשותפים לא עמדו בתנאי הקידוח, הממונה לא פסל את הרישיון אלא אישר את כניסת דלק קידוחים ואבנר חיפושי נפט לשותפות, בתנאי שיסגרו חוזה לקידוח עד ליוני 2006. ביוני 2006, הוארך הרישיון ל-31 בדצמבר 2008, בניגוד לסעיף 18ב1 לחוק הנפט שמגביל תוקף מקסימלי של רישיון לשבע שנים. נובל אנרג'י הצטרפה כמפעיל באוגוסט 2006 (אף היא ללא החזר הוצאות).
בשנת 2006 העניקה רונית קן פטור מהסדר כובל לחברות חיפוש הנפט והגז הטבעי נובל אנרג'י, דלק, ישראמקו ואלון גז, לשותפות ברישיונות בהם נמצא מאגר הגז "תמר".
שדה הגז התגלה בינואר 2009, כעשור לאחר גילוי מאגר הגז הראשון בים, מאגר "נועה".
היסטוריה > פיתוח השדה עד תחילת ההפקה

עם תחילת ההפקה, בשדה הגז היו שותפות החברות נובל אנרג'י (36%), ישראמקו (28.75%), אבנר חיפושי נפט (15.625%), דלק קידוחים (15.625%) ואלון חיפושי גז טבעי (4%).
בפיתוח השדה הושקעו כ-3 מיליארד דולר, והזרמת הגז הטבעי ממנו לישראל החלה ב-30 במרץ 2013. פוטנציאל הגז בשדה, על פי ההערכות משנת 2012, הגיע לכ-275 מיליארד מטר מעוקב (BCM) ‏(9.71 טריליון רגל מעוקבת (TCF)).
ב-30 במרץ 2013 החלה הזרמת הגז הטבעי ממאגר "תמר" אל תחנת הקבלה באשדוד.
היסטוריה > הפקת השדה והמשך הפיתוח

בשנת 2014 הפיק השדה 10 מיליארד מטרים מעוקבים (10 BCM) של גז טבעי. המאגר מחובר בצינור יחיד, מוגבל בקיבולתו, לתחנת הקבלה באשדוד, ובהמשך צפויות השותפויות לבנות מדחסים שיאפשרו את הגדלת הקיבולת העוברת בצינור, עד לקצב שנתי של כ-12.5 BCM. למערכת ההולכה מ-"תמר" צוואר בקבוק כיוון שהיא עוברת דרך הצנרת של מאגר "מרי-B" שיכולה להוליך רק 10 BCM של גז טבעי בעוד שהצנרת מ-"תמר" ל-"מרי-B" יכולה להוליך 12 BCM של גז טבעי. לכן, ככל הנראה יתבצע אחסון של גז טבעי מ-"תמר" במבנה "מרי-B" שכבר התרוקן. השלמת פרויקט המדחסים צפויה לאמצע שנת 2015.[דרושה הבהרה] במהלך 2016 צפויה הרחבה נוספת של קיבולת הצינור.
בינואר 2014, לאור הערכות מחדש של אומדן הגז הטבעי במאגר ולאור הצירוף של מאגר "תמר דרום מערב" (TSW) אל מאגר "תמר", דיווח העיתון "גלובס" כי אומדן משאבי הגז הטבעי במאגר עלה בכ-15% והגיע למעל 400 מיליארד מטרים מעוקבים (BCM) (כ-14.11 TCF) ואומדן הקונדנסט (נוזלי נפט קלים) במאגר עלה והגיע ל-14 מיליון חביות, לא כתוב בידיעה מה רמת הוודאות של משאבים אלה. לעומת זאת, מצגת לאנליסטים של חברת דלק אנרגיה מאוקטובר 2015 מעריכה כי כמות הגז הכוללת שניתן להפיק מהמאגר, כולל כלל העתודות הסבירות (בסבירות של 50%) והעתודות המוכחות (בסבירות הפקה של 90%) עומדת על 281 מיליארד מטרים מעוקבים (BCM), ויחד עם עתודות מוכחות וסבירות ב"תמר דרום מערב" שעומדת על 26 מיליארד מטר מעוקב, כמות הגז הכוללת (שחלקה אינו מוכח) עמדה על 307 BCM. מתוך כמות זו הופקו כבר 13 מיליארד מטרים מעוקבים, כך שסך העתודות שנותרו ב-"תמר" עצמה (ללא "תמר דרום מערב") עמדה באוקטובר 2015 על 268 מיליארד מטרים מעוקבים.
על פי דוחות כספיים שפרסמה חברת נובל אנרג'י לשנת 2014, עלות החיפוש, הפיתוח וההפעלה של קידוח "תמר" עומדת על 1.3 דולר ליחידת חום, בעוד המחיר הממוצע של מכירת יחידת חום הוא 5.75 דולר. ולעומת מחיר של 2.47 דולר ליחידת חום שגבתה שותפות ים תטיס (בה היו גם שותפות נובל אנרג'י וקבוצת דלק) ממאגרי מַָרִי-B ונועה.
בחצי הראשון של שנת 2016 הגיעו הכנסות המדינה מתמלוגי "תמר" ל-392 מיליון ש"ח.
בספטמבר 2017 בערב ראש השנה אירעה תקלה בעקבות סדק באסדה שבעקבותיה פחתה הזרמת הגז והוכרז על שעת חירום במשק ותחנות הכוח של חברת החשמל נדרשו לשימוש רב יותר בפחם וסולר.
היסטוריה > שינוי בעלות

בחודש יוני 2016 מכרה נובל אנרג'י כ-4% מהזכויות בתמר להראל השקעות וקרן תשתיות ישראלי בתמורה ל–370 מיליון דולר לפי שווי של 12.3 מיליארד דולר לתמר.
בחודש מאי 2017 הושלם הליך המיזוג, שבו אבנר חיפושי נפט נקלטה לתוך דלק קידוחים (שתי השותפויות הם בשליטת קבוצת דלק), והחל מהלך של מכירת הזכויות בתמר בהתאם למתווה הגז, שבו התחייבה קבוצת דלק למכור עד 2021 את מלוא זכויותיה (31.25%) במאגר, כחלק מהניסיון להגביר את התחרות בענף. ביולי 2017 השלימה דלק קידוחים מכירה בבורסה של 9.25% מהזכויות בתמר (באמצעות חברה חדשה שהוקמה בשם תמר פטרוליום), ונותרו לה לממש עוד 22% אחוזים נוספים. בינואר 2018, רכשה תמר פטרוליום 7.5% מאחזקות נובל אנרג'י במאגר תמר. בספטמבר 2021 חתמה דלק קידוחים על הסכם למכירת שארית אחזקותיה (22%) למובאדלה פטרוליום (אנ') מאבו דבי תמורת 1.05 מיליארד דולר.
כשנה לאחר מכן, המיליארדר אהרון פרנקל, שהיה חלק מעסקת הרכישה שביצעה מובאדלה ב-2021, מימש את האופציה שהייתה לו לרכישת חצי מהמניות (11% מהמאגר) תמורת 525 מיליון דולר, וכן את כלל התזרים מהמאגר מראשית 2021 ועד למועד הקובע להעברת הזכויות, שהוערך בעוד כ־75 מיליון דולר.
במרץ 2024, פרנקל רכש 3.5% נוספים במאגר תמר מאוורסט (שותפות של חברת הביטוח הראל וקרן תש"י) תמורת כ-970 מיליון שקל (272 מיליון דולר), מה שמשקף למאגר שווי של כ-32 מיליארד שקל (כ-8.5 מיליארד דולר).
עם הרכישה, אחזקתו הישירה של פרנקל במאגר תמר עלתה לכ-14.5%. בנוסף, הוא מחזיק בכ-25% ממניות תמר פטרוליום, שמחזיקה בעצמה ב-16.75% ממאגר תמר, מה שמוסיף לו כ-4.2% נוספים.
המחזיקות במאגר תמר הן ישראמקו (28.75%), שברון (25%), תמר פטרולים (16.75), אהרון פרנקל (14.5%), מובאדלה (11%), ודור גז (4%).
היסטוריה > זיהום

ביולי 2020 הופיעה אסדת תמר במקום השמיני ברשימת המפעלים המזהמים לשנת 2018 שפרסם המשרד להגנת הסביבה.
היסטוריה > השבתת הפעילות

ב-12 במאי 2021 מסרה חברת שברון כי השביתה את פעילות האסדה בהתאם להנחיות שהתקבלו ממשרד האנרגיה, לאור אירועי העימותים בגבול ישראל–רצועת עזה. חמאס ניסה לפגוע באסדת הגז כמה פעמים, אך ללא הצלחה. לדברי בכירים במערכת הביטחון, ספינות טילים ומערכות הגנה מאבטחות את האסדה.
ב-9 באוקטובר 2023 הושבתה האסדה פעם נוספת עקב מלחמת חרבות ברזל, ופעילותה חודשה ב-12 בנובמבר.
סוגיות

בלבנון הועלו טענות כי חלקו של שדה הגז הטבעי שהתגלה מול חופי ישראל, עשוי להימצא בתחום המים הכלכליים של לבנון.
מספר גורמים הביאו לעיכוב פיתוח "תמר". התנגדות של הארגונים הירוקים לחיבור ישיר וקצר בצפון הארץ, ועיכובים בציפייה להחלטת ועדת ששינסקי שהוקמה על מנת לבחון את נטל המס הראוי על הפקת נפט וגז טבעי בישראל.
צרכנים

במרץ 2012 חתמו חברת החשמל לישראל והשותפות בשדה "תמר" על הסכם לאספקת גז טבעי מהשדה למשך 15 שנה, בהיקף המוערך בכ-14 עד 23 מיליארד דולר, במחיר של 5.2–5.3 דולרים למיליון BTU. לקוחות נוספים שאיתם נחתמו הסכמים לאספקת גז מהשדה הם דליה אנרגיות, נייר חדרה, מכתשים ונשר מפעלי מלט ישראליים. בחודש נובמבר 2012 הכריז הממונה על ההגבלים העסקיים דיויד גילה על השותפות כמונופול.
בנוסף, הוסכם על מכירת גז טבעי נוזלי (LNG) מהקידוח לקוריאה הדרומית (באמצעות חברת "דייהו") ולאירופה (באמצעות חברת "גזפרום").
בפברואר 2014 דווח על חתימת חוזה למכירת גז לחברת האשלג הערבית ולחברת ברומין הירדנית. במרץ 2017 החלה אספקה לחברות אלו.
במרץ 2015 נחתם הסכם בין "תמר" לחברת דולפינוס המצרית למכירת גז טבעי למצרים בהיקף שלא יפחת מ-5 BCM במהלך שלוש השנים הראשונות להסכם.
בפברואר 2018 חתמו השותפות לאחזקות בתמר ובלווייתן על הסכמי ייצוא גז עם חברת דולפינוס המצרית, בהיקף של 15 מיליארד דולר למשך 10 שנים ולמכירה כוללת של כ-BCM 64 משני המאגרים.
ראו גם

גז טבעי בישראל
מתווה הגז
מחיר הגז הטבעי
Nocturne

Nocturne (מנורווגית: נוקטורן) הוא שיר מאת הצמד האירי-נורווגי סיקרט גארדן, אשר ייצג את נורווגיה בתחרות האירוויזיון לשנת 1995 וזכה בתחרות בשנה זו.
זוהי הפעם השנייה שנורווגיה זוכה בתחרות, וזאת לאחר הזכייה באירוויזיון 1985 של בוביסוקס! עם השיר La det swinge.
בשיר משתתפים כחמישה מבצעים: הצמד סיקרט גארדן שכולל את הכנרת פיונלה שרי (אנ') והפסנתרן-מלחין רולף לובלנד (אנ'), וכן שלושה אורחים - הזמרת הנורווגית גונהילד טוינרסהיים, נגן החליל האירי הנס פרדריק יאקובסן, ונגנית הניקלהארפ (אנ') השוודית אסא יינדר (אנ').
קדם אירוויזיון 1995 בנורווגיה

ב-1995 הזמין תאגיד השידור הנורווגי את רולף לולנד להגיש שיר ל"מלודי גרנד פרי" 1995 (קדם האירוויזיון הנורווגי). בסופו של דבר, בחר לולנד להגיש את "נוקטורן", שיר שנכתב לאלבום הראשון של Secret Garden. מעולם לא הייתה לו במקור הכוונה שהשיר ייכלל ב"מלודי גרנד פרי".
בראיון לתאגיד השידור הנורווגי ב-2005, ציין לובלנד כי "זה היה לגמרי במקרה שהמפיק של מלודי גרנד פרי שמע את השיר. הוא חשב ש'Nocturne' זה משהו שונה וחדש, וחשב שיש לזה פוטנציאל גדול בתחרות. בסופו של דבר, נתתי לעצמי להשתכנע".
השיר הוא כמעט כולו אינסטרומנטלי, עם שני בתים קצרים הכוללים 24 מילים. למרות הסגנון הלא מסורתי, "נוקטורן" זכה בגמר הנורווגי ב-NRK Marienlyst בשבת ה-1 באפריל 1995 עם 404 נקודות.
אירוויזיון 1995

באירוויזיון השיר היה החמישי בסדר המתמודדים, אחרי השיר של בוסניה והרצגובינה ולפני רוסיה. לאחר סגירת ההצבעה השיר סיים במקום הראשון מתוך 23, עם 148 נקודות.
זה היה הניצחון השני של לובלנד כמלחין, מאחר שהוא כתב את המוזיקה גם לזכייה הקודמת של נורווגיה באירוויזיון עם La det swinge. בנוסף, השיר שבר רצף של שלוש זכיות רצופות לאירלנד (וזאת על אף שהכנרת פיונלה שרי (אנ') היא אירית). בשנה לאחר מכן אירלנד זכתה שוב, עם ארבע זכיות מתוך חמש.
מילים

השיר ידוע הודות המיעוט שלו במילים - 24 בסך הכל. רוב השיר הוא אינסטרומנטלי, כאשר ההתמקדות היא במנגינת הכינור של פיונלה שרי.
נכון ל-2022 זהו השיר הזוכה בעל מספר המילים המועט ביותר. עם זאת, השיר שהשתתף באיורווזיון והוא בעל מספר המילים המועטות הוא של פינלנד משנת 1998 - Aava של להקת Edea (אנ') עם 6 מילים בלבד ושל בלגיה משנת 1983 - Rendez-vous של להקת Pas de Deux (אנ') עם 11 מילים.
פרסום במצעדי מוזיקה, ביקורות וקאברים

נוקטורן לא יצא כסינגל בנורווגיה, אלא בשאר אירופה ובסקנדינביה. לאחר מכן הוא גם קיבל גרסה באנגלית.
השיר הגיע למקום הראשון בישראל (למשך ארבעה שבועות), מקום 6 בבלגיה, 20 בהולנד ו-26 בשוודיה.
נוקטורן פורסם במקור כחלק מאלבום הבכורה של סיקרט גארדן, "שירים מהגן הסודי" (אנ'). באלבום משנת 2007  Inside I'm Singing (אנ') הצמד הוציא גרסה חדשה של השיר.
במוזיקה & מדיה אמרו כי נוקטורן הוא לא רק "ניצחון למוזיקה אמיתית על מוזיקת אוכל מהיר, והישג בלתי נתפס של שיר אינסטרומנטלי".
אלן ג'ונס ממיוזיק ויק כתב כי: "זוהי יצירה רודפת, פסטורלית, שמרגישה יותר קשורה לתרבות גאליה מאשר למוזיקה נורדית. אך עם כל כך מעט מילים, קשה לחשוב שזהו שיר"
ההרכב Celtic Woman ביצע לשיר קאבר כחלק מאלבומו השביעי - Believe  (אנ').
ולדורה (ספינת לימוד)

'ולדורה' עוגנת בנמל חיפה, 1949
ולדורה (באנגלית: Valdora), יכטת מפרשים דו-תורנית מסוג קֶטְשׁ (אנ') שנבנתה בסקוטלנד ב-1903, הייתה ספינת הלימוד הראשונה של בית הספר הימי בחיפה. היא נרכשה ב-1946 על ידי החבל הימי לישראל ושימשה את בית הספר עד 1950, אז נמכרה לגריטה.
רקע היסטורי

בית הספר הימי בחיפה נוסד ב-18 באוקטובר 1938 על ידי הטכניון, החבל הימי לישראל והסוכנות היהודית. שתי הסירות הראשונות של בית הספר, סירות חתירה ומפרשים מסוג קאטר (cutter) ולווייתנית (whaler), נרכשו על ידי החבל הימי בעזרת הסניף הלונדוני שלו והגיעו לחיפה במרץ 1939. בית הספר בנה צריף סירות בחלקו המערבי של נמל חיפה, והקדטים היו עושים דרכם ברגל מחצר הטכניון בהדר הכרמל, שם שכן בית הספר, אל הנמל דרך השכונות הערביות. ב-1938 תרם התעשיין היהודי-בריטי ריצ'רד סליגמן לבית הספר אוניית מפרשים בשם 'קפ פילר' (Cap Pilar) (אנ'); בשל התלקחות מלחמת העולם השנייה לא ניתן היה להביאה ארצה, וכשהסתיימה המלחמה הסתבר כי מצבה של האונייה גרוע ביותר והיא לא תצלח עוד לתפקידה.
כשפרצה המלחמה צומצמו שיעורי השיט המעשיים בנמל חיפה במידה ניכרת. כדי לפצות על כך נערך בקיץ 1940 מחנה קיץ בכנרת בפיקוחו של רב חובל זאב הים, והקדטים התאמנו בספינות הדיג של קבוצת "בתלם" (הגרעין המייסד של קיבוץ עין גב). בהמשך המלחמה, כשביטחון השיט השתפר, הפליגו התלמידים בשולות מוקשים של הממשלה המנדטורית, שנבנו בארץ, ובספינות הדיג 'פלד' ו'משמר הים'. בית הספר חכר מדי פעם גם שתי סירות מפרשים גדולות, את 'ארלוזורוב' מקלוב 'הפועל' ואת 'פניציה' מקלוב 'כרמל', ובהן התאמנו הקדטים בשיט מפרשים, בימאות מעשית ובנווטות. אחרי כניעת איטליה בספטמבר 1943 השתפר המצב במזרח הים התיכון. בקיץ 1944 הפליגו למצרים ב'ארלוזורוב' 12 תלמידי כיתה ב' שייטים וכמה מחברי 'הפועל', וחזרו מלאי התלהבות ורשמים. ביולי 1945 הפליגו 10 מתלמידי כיתה ב' שייטים בספינה 'ארלוזורוב' לפמגוסטה שבקפריסין.
תיאור הספינה

ביוני 1946 רכש החבל הימי עבור בית הספר הימי את 'ולדורה', יכטת מפרשים עשויה עץ, שתוכננה ונבנתה ב-1903 על ידי מספנת ויליאם פייף ובנו (William Fife & Son) בפיירלי (אנ') שבסקוטלנד. בעליה היה פרדריק ריס (Frederick N.C. Rees), אנגלי שהתגורר באלכסנדריה, והיא הייתה רשומה בגרנזי (אנ') באיי התעלה. הספינה נקנתה ב-7 אלפים לא"י.
מידותיה: אורך הגוף 68.55 רגל (20.9 מ'), אורך כללי (עם מוט החרטום) 79.2 רגל (24.1 מ'), רוחב הגוף 18.1 רגל (5.5 מ') ועומק הגוף 4.2 רגל (1.3 מ'). תפוסתה 55.64 טון (106 טון לפי מידת התפוסה הבריטית ליכטות). מהירותה 6–7 קשרים.
מעטה המפרשים המקורי של 'ולדורה' היה מעטה יול (Yawl), שהוחלף ב-1936 במעטה קטש. שטח המפרשים 5563 רגל מעוקבת. כמו כן היה לספינה מנוע עזר (דיזל) בהספק 50 כוחות סוס ודיזל-גנרטור לאספקת חשמל. גוף הספינה מתחת למים היה מצופה בפחי נחושת. בספינה היו 3 תאים לבעלים ולאורחיהם, סלון רחב ידיים במרכז ולצדו מטבח עם תנור פחמים ומזווה. במגורי הצוות בחרטום היו 7 מיטות, ובברזי הכיורים והמקלחות זרמו מים חמים.
תולדותיה

ב-18 ביוני 1946 יצאה 'ארלוזורוב' לאלכסנדריה עם קבוצה של 10 מתלמידי כתה ג' שייטים והמדריכים סטיפן שיינמן, שמואל טנקוס ויעקב אגייב, כדי להביא את 'ולדורה' לחיפה. התלמידים ואנשי הצוות נשארו בספינה בהוראת השלטונות, ורק רב חובל שיינמן הורשה לרדת לחוף. ב-6 ביולי הושלם המשא והמתן ונחתם חוזה הקנייה עם בעל הספינה, פרדריק ריס, במשרדו של הקונסול הבריטי באלכסנדריה. התלמידים התחלקו לשתי הספינות, ב-9.7 יצאה 'ארלוזורוב' חזרה לחיפה ולמחרת עזבה 'ולדורה' את אלכסנדריה. ב-13 ביולי 1946, לאחר 70 שעות הפלגה ברוח נוחה, הגיעו שתי הספינות לחיפה.
'ולדורה' נרשמה בנמל חיפה ב-12.8.1946 וקיבלה את מספר הרישום 19. היא עגנה כשירכתיה רתוקות לשובר הגלים הראשי. בימי חול היו באים תלמידי מחלקת השיט להתאמן בה בימאות מעשית, ובחופשות הארוכות היו יוצאים בה להפלגות למרחקים. מאחר שלא היה בחיפה מבדוק, נעשו התיקונים והתחזוקה בנמל ביירות.
את הפלגתה הראשונה ערכה הספינה באוגוסט 1946 לקפריסין, ביירות ובחזרה בפיקודו של קומנדר מילר, שחזר לא מכבר לנהל את מחלקת השיט של בית הספר לאחר שירות בצי המלכותי בתקופת המלחמה.
באוגוסט 1947 הפליגה 'ולדורה' לביירות לשם ניקוי התחתית, כהכנה להפלגה של 3 שבועות לרודוס – ההפלגה הראשונה הארוכה ביותר בתולדות בית הספר עד אז. בהפלגה לרודוס, בפיקודם של מדריכי השיט שמואל טנקוס ויעקב אגייב, השתתפו 11 תלמידים, שייטים ומכונאים מכיתות ב' וג'. שנים-עשר יום עשתה הספינה בים ועברה מרחק של 740 מייל ימיים, אולם עקב סערה עזה שהתחוללה אז במזרח הים התיכון נאלצה לחזור, כשהמרחק בינה לבין רודוס 40 מייל בלבד.
להפלגתה האחרונה עם תלמידי בית הספר, לאורך חופי הארץ, יצאה 'ולדורה' בתחילת שנת הלימודים תש"ט, ומאז עמדה ללא שימוש בנמל. מצבה דרש תיקונים רבים שבית הספר התקשה לממן, ועל כן הוחלט למוכרה. ב-1950 נמכרה הספינה לחברת "גליה" ופורקה לגרוטאות.