stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הופ סולו
קריירה

סולו החלה לשחק כדורגל בקבוצת "Three Rivers" באזור מגוריה, ריצ'לנד. כשהייתה בתיכון, שיחקה כחלוצה והובילה את קבוצתה לשלוש אליפויות ליגה רצופות (1996-1998) ולזכייה באליפות המדינה בשנתה האחרונה, תוך כדי שהיא כובשת 109 שערים. כשהחלה לשחק בנבחרת של אוניברסיטת וושינגטון, שינתה את תפקידה ועברה לעמדת השוער. בתקופת לימודיה, נבחרה סולו שלוש פעמים לנבחרת "התאחדות מאמני הכדורגל של צפון אמריקה" וארבע פעמים לנבחרת ה-Pac-12 (התאחדות ספורט של תריסר אוניברסיטאות מובילות).
עם סיום לימודיה, הוזמנה סולו לקבוצת ה-WUSA פילדלפיה צ'ארג', אולם הליגה פורקה וסולו עברה לשחק בשוודיה. סולו שיחקה 19 משחקי ליגה בשביל קבוצת גטבורג מליגת העל השוודית, ובשנת 2005 עברה לשחק באולימפיק ליון מהליגה הצרפתית.
ב-16 בספטמבר 2008 נבחרה סולו לשחק בקבוצת סנט לואיס אתלטיקה מה-WPS - ליגת הכדורגל האמריקאית החדשה שתוכננה לקום באפריל 2009. למרות פתיחת עונה חלשה, שבה ספגה סולו שישה שערים בארבעה משחקים, השתפרה וב-13 המשחקים הבאים ספגה רק שמונה שערים. בסיום השנה, נבחרה כשוערת העונה בליגה.
במאי 2010 קבוצת סנט לואיס התפרקה וסולו חתמה בקבוצת אטלנטה ביט, גם היא מליגת ה-WPS. במהלך העונה, שתי התבטאויות של סולו ברשת הטוויטר גרמו לרעש תקשורתי ולביקורת נגד סולו; אחרי משחק חוץ של קבוצתה נגד בוסטון בריקרס, האשימה סולו את הקהל המקומי בגזענות וסירבה לחתום לאוהדים. באותו ערב היא צייצה: "שיש לבוסטון קומץ אוהדים שלא נותן כבוד לקבוצה ולליגה". שתי הקבוצות פרסמו הודעה משותפת שבה נכתב שלא הייתה התארגנות של קריאות גזעניות, ושסולו הייתה צריכה להפנות את טענותיה כלפי האחראים ולא לפרסם ברשת החברתית את דעותיה. ההתבטאות השנייה של סולו הייתה נגד הנהלת ושופטי הליגה, כשאמרה שהמשחק נגד וושינגטון היה מכור, בטענה שהנהלת הליגה רצתה שזו תעלה לפלייאוף ולא אטלנטה. סולו נקנסה על ידי קבוצתה ב-2,500 דולר והורחקה ממשחק אחד, כשבסוף העונה החליטו שני הצדדים להיפרד. בסיום העונה, נאלצה לעבור ניתוח קשה בכתף - ממנו התאוששה בצורה טובה ומהירה, בניגוד לדעת הרופאים שטענו שלא תוכל לשחק בגביע העולם.
לפני עונת 2011 עזבה סולו את אטלנטה וחתמה בקבוצת מג'יק-ג'ק מפלורידה. קבוצתה של סולו סיימה את העונה במקום השלישי.
נבחרת ארצות הברית

בשנת 2000 זומנה סולו בפעם הראשונה לנבחרת ארצות הברית, לאחר ששיחקה קודם לכן בנבחרת הצעירה. את הופעת הבכורה שלה ערכה ב-5 באפריל 2000 במשחק נגד נבחרת איסלנד, במשחק שהתקיים בצפון קרוליינה. לטורניר הכדורגל של המשחקים האולימפיים ב-2004 זומנה סולו, אבל רק בתור שוערת מחליפה לבריאנה סקארי. שנה לאחר מכן, כבר תפסה את מעמדה והפכה לשוערת הראשונה של הנבחרת, תוך שהיא מדיחה את סקארי בת ה-34. בשנים אלו היא קבעה שיא של 1,054 דקות ללא ספיגה - שיא שהופסק בניצחון 1-4 על צרפת בגביע אלגארבה.
נבחרת ארצות הברית > גביע העולם 2007

לגביע העולם ב-2007 הגיעה סולו כשוערת הבכירה של הנבחרת. בשלב הבתים וברבע הגמר, הצדיקה סולו את מעמדה, כשספגה רק שני שערים בארבעה משחקים ושמרה בשלושה מהם על שער נקי. למרות זאת, בחצי הגמר נגד ברזיל, העדיף המאמן גרג ריאן את בריאנה סקארי, השוערת הוותיקה שלא שיחקה שלושה חודשים, רק משום שהיה לה עבר טוב נגד הברזילאיות. האמריקאיות הפסידו 0-4, ורצף של 51 משחקים ללא הפסד נקטע.
נבחרת ארצות הברית > העימות שאחרי חצי הגמר

בראיון ספונטני שנערך אחרי חצי הגמר נשמעה סולו מאוכזבת מאוד מהחלטת המאמן: "זו הייתה החלטה שגויה של המאמן, כל מי שמבין כדורגל יודע את זה. אין לי ספק שהייתי עוצרת את הכדורים האלה. אנחנו לא ב-2004, אלא ב-2007 וזה לא משנה מה מישהי עשתה לפני שלוש שנים במשחק על מדליית זהב. אתה לא יכול לחיות את העבר". ראיון זה גרם לכעס רב כנגד סולו, למרות שיום למחרת התנצלה בפני סקארי וטענה שהריאיון לא היה נגדה אלא נגד החלטת המאמן, גרג ריאן. יומיים לאחר מכן, החליט ריאן לספסל את סולו ולא לשתף אותה במשחק על המקום השלישי נגד נורווגיה. קפטנית הנבחרת, קריסטין לילי, הבהירה שההחלטה להשעות את סולו הוחלטה והוסכמה על ידי כל הקבוצה.
סולו נכללה בסגל הנבחרת המורחב לסדרת המשחקים נגד נבחרת מקסיקו שנערכו זמן קצר לאחר גביע העולם. למרות פנייה של שחקניות הנבחרת לפדרציית הכדורגל של ארצות הברית בטענה שמגיע לסולו לשחק, היא לא זכתה להשתתף באף אחד משלושת המשחקים. המשחק השלישי נגד מקסיקו שנערך ב-20 באוקטובר, היה משחקה האחרון של הנבחרת ב-2007, כשבסוף השנה, ריאן עזב את תפקיד המאמן ובמקומו מונתה פיה סונדהאגה השוודית.
נבחרת ארצות הברית > המשחקים האולימפיים 2008

ב-23 ביוני 2008, פורסם סגל הנבחרת למשחקים האולימפיים בבייג'ינג, וסולו סומנה כשוערת הפותחת. בריאנה סקארי השוערת הוותיקה, לא זומנה לסגל ונראה היה כי שום דבר כבר לא יוכל להדיח את סולו מההרכב הראשון. ב-21 באוגוסט, נערך גמר הטורניר, בשחזור של חצי גמר המונדיאל משנה לפני כן - ארצות הברית נגד ברזיל. הפעם, ידן של האמריקאיות הייתה על העליונה וניצחון קטן של 0-1 בהארכה, הביא את מדליית הזהב לארצות הברית. אחרי המשחק, גרפה סולו את רוב השבחים - אחרי שעצרה שוב ושוב את ההתקפה הברזילאית בראשות השחקנית הטובה בעולם דאז, מרטה.
נבחרת ארצות הברית > גביע העולם 2011

למרות שהחמיצה את רוב שלב המוקדמות עקב הפציעה בכתף, זומנה סולו לסגל הנבחרת לגביע העולם ב-2011 שנערך בגרמניה. אחרי ששמרה על שער נקי בשני המשחקים הראשונים נגד צפון קוריאה וקולומביה, ספגה סולו שני שערים בהפסד לשוודיה - הפסד שגרם לארצות הברית לסיים במקום השני בבית המוקדם, ולפגוש את יריבתם המרה, ברזיל, ברבע הגמר.
המשחק בין השתיים נשלח לדו-קרב בעיטות הכרעה, לאחר שאבי וומבאך האמריקאית כבשה שער שוויון בדקה האחרונה של ההארכה. במהלך דו-קרב הפנדלים, עצרה סולו את הפנדל השלישי של הברזילאיות והעלתה את ארצות הברית לחצי הגמר נגד צרפת. אחרי המשחק, סולו שיבחה את חברותיה לנבחרת ואמרה לתקשורת ש"למרות שהיינו עם שחקנית אחת פחות ובפיגור של שער אחד בהארכה, הרגשנו שמשהו הולך לקרות". בניצחון 1-3 על צרפת בחצי הגמר, הפכה סולו לשוערת השנייה בהיסטוריה שמגיעה למאה הופעות בינלאומיות (אחרי חברתה לנבחרת, בריאנה סקארי).
במשחק הגמר, פגשו האמריקאיות את נבחרת יפן המפתיעה. למרות שפעמיים הובילו ביתרון של שער, לא הצליחו האמריקאיות לשמור על התוצאה ובסופו של דבר, הפסידו ליפן 1-3 בדו-קרב פנדלים. למרות ההפסד, הפגינה סולו הערכה רבה כלפי הנבחרת היפנית ובירכה אותם. בטקס הסיום של הטורניר, זכתה סולו בפרס כפפת הזהב (השוערת המצטיינת) ובכדור הארד (השחקנית השלישית בטיבה במונדיאל). כמו כן, היא נכנסה להרכב מצטייני הטורניר.
נבחרת ארצות הברית > הפרסום שאחרי גביע העולם

לאחר גביע העולם ב-2011, ובעיקר לאחר משחקה המצוין נגד ברזיל ברבע הגמר, הפכה סולו בין לילה לכוכבת אמריקאית ואף לסמל מין. חודשיים לאחר מכן, הוזמנה סולו להשתתף בתוכנית הריאליטי, רוקדים עם כוכבים וסיימה במקום הרביעי. באוקטובר 2011, הופיעה בעירום על שער המגזין ESPN, במהדורה שנתית שאת כולה מעטרים ספורטאים מובילים ללא בגדים.
נבחרת ארצות הברית > המשחקים האולימפיים 2012 וגביע העולם 2015

סולו זכתה עם נבחרת ארצות הברית במדליית זהב שנייה ברציפות באולימפיאדת לונדון.
בינואר 2015 הושעתה סולו מנבחרת הנשים הלאומית של ארצות הברית לתקופה של 30 ימים, בשל תקרית בה הייתה מעורבת במחנה האימונים.
בקיץ 2015, זכתה עם הנבחרת בטורניר גביע העולם בכדורגל שהתקיים בקנדה וגם בכפפת הזהב הניתנת לשוער הכי טוב בטורניר. זוהי הייתה זכייתה שנייה בגביע כפפת הזהב לאחר טורניר גביע העולם שהתקיים ב-2011.
באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) הודחה נבחרת ארצות הברית בשלב רבע הגמר על ידי נבחרת שוודיה. לאחר המשחק כינתה את שחקניות שוודיה "חבורת פחדניות". לאחר שתגובתה של סולו עוררה הרבה רעש סביב הנבחרת, התאחדות הכדורגל האמריקאית החליטה להשעות את הופ לחצי שנה ולעצור את החוזה שלה עם הנבחרת. בתגובה שנמסרה מטעמם הם טוענים כי ״ההחלטה נבעה בשל מקרים נוספים שקרו עם סולו בזמן ששיחקה עבור הנבחרת״. השעיה זו הייתה ההשעיה השנייה של סולו מהנבחרת במהלך הקריירה שלה עמה.
לאחר שההשעיה נגמרה, סולו לא חזרה לשחק בנבחרת ארה״ב ואף הודיעה לפני כן כי היא עוזבת את קבוצת הכדורגל שלה ״Seattle Reign” שנמצאת ב-NWSL.
ריסוס אווירי

מטוס ריסוס
מטוס ריסוס של חברת כים-ניר במנחת מגידו
ריסוס אווירי, כולל בעיקרו ריסוס של יבול בעזרת דשנים, קוטלי מזיקים, קוטלי פטריות למיניהן, בעזרת כלי טיס המיועד לשימושים חקלאיים.
כלי טיס בהם נעשה שימוש לריסוס אווירי מעוצבים ונבנים בדרך כלל למטרה זו, אולם הסבה של מטוסים מתחומים אחרים נפוצה גם כן. לעיתים נעשה שימוש אף במסוקים לצורכי ריסוס.
לעיתים כלי טיס המשמשים לריסוס משמשים אף לצורכי כבאות אווירית, באזורים המועדים לשריפות.
היסטוריה > זריעה מהאוויר - 1906

הריסוס האווירי הראשון המוכר בהיסטוריה, של חומרים חקלאיים, בוצע על ידי החקלאי ג'ון צ'ייטור. בשנת 1906, צ'ייטור ריסס זרעים בעמק מלא ביצות בניו זילנד, באמצעות כדור פורח עם רצועות.
בהמשך זריעה של יבולים המשיכה אך בקנה מידה קטן, מאחר שקשה לשלוט בצפיפות וסדר היבול, מאחר שפרמטרים רבים נכללים בריסוס כגון: מהירות המטוס, זווית הריסוס, כיוון הרוח, כמות המשקעים באותה תקופה, נתונים גאוגרפיים של המישור המרוסס.
היסטוריה > ריסוס יבולים - 1921

השימוש הראשון בכלי טיס כבד מן האוויר לצורך ריסוס יבולים התרחש ב-3 באוגוסט 1921 באוהיו. השיטה של ריסוס יבולים פותחה במאמץ משותף של מחלקת החקלאות של ארצות הברית ותחנת מחקר של חיל הקשר של צבא ארצות הברית. מטרת הפרויקט הייתה להרוג זחלי עש מזיקים שהתגלו ביבול על ידי ריסוס בעופרת הארסן (lead arsenate). הניסוי הראשון נחשב להצלחה כבירה, ופעילות מסחריות של ריסוס אווירי החלה בשנת 1924 על ידי חברה לריסוס אווירי שקמה באוהיו. שימוש בשיטה זו התפשט באיטיות גם למדינות אחרות בארצות הברית ובאירופה בשנות ה-30 וה-40.
היסטוריה > ריסוס דשנים - 1939-1946

שיטת ריסוס הדשנים פותחה בניו זילנד בשנות ה-40 על ידי אנשי משרד העבודות הציבוריות וחיל האוויר המלכותי של ניו זילנד בראשות אלן פריצ'רד ודאג קמפבל. ניסויים לא רשמיים מוצלחים הובילו לקבלת מימון ממשלתי למחקר. בתחילה ריססו דשן וזרעים יחדיו אך לאחר זמן קצר בוטל הרעיון והחל פיזור של דשנים שונים ממכלים שהותקנו במטוסי TBF אוונג'ר ודקוטה, שהיו עודפי מלחמה וכן מטוסים פרטיים קטנים יותר. שיטות ריסוס אווירי אלה אומצו בעיקר באוסטרליה ובבריטניה. עם תום מלחמת העולם השנייה הייתה עלייה חדה בריסוס קוטלי מזיקים, עד אשר התברר היקף ההשפעה הסביבתית של חומרים אלה.
היסטוריה > ריסוס מים - 1952

כבאות אווירית או ריסוס מים מן האוויר, נבחן באופן נסיוני בקנדה ב-1952, והתבסס כשיטת כבאות מקובלת בקליפורניה באמצע שנות ה-50.
היסטוריה > ריסוס לילה - 1973

ריסוס לילי, נעשה בעיקר באמצעות ספריי נוזלי, ונפוץ בעיקר במדבריות מערב ארצות הברית. העלות הגבוהה של חומרי ההדברה מנעה ריסוס מרוכז ורציף בשעות היום, בנוסף באזורים בהם הטמפרטורות גבוהות, החרקים כלל לא היו נוכחים בחלק העליון של היבולים, ולכן לא נקטלו בהדברה. לכן בא הצורך לרסס בלילות. הקושי בריסוס זה, היה השליטה על השטח המרוסס מאחר שבניגוד לאור יום, בלילה לא ניתן לראות תמיד איזה חלק מכסה הרסס הנפלט מהמטוס, לכן הומצאו שיטות רבות, כגון פיזור זהרונים יחד עם הרסס.
היבטים סביבתיים ובריאות האדם

קיימים מחקרים רבים וסותרים על ההשפעה הסביבתית של ריסוס אווירי, חלק ממחקרים אלה מצביעים על תוצאות הרסניות של שיטה זו, בעוד שמחקרים אחרים מתייחסים לשיטה באופן חיובי ומדגישים את השפעת הריסוס האווירי על המודרניזציה בחקלאות וכיצד ריסוס אווירי תורם לשמירה על הסביבה. בדומה לריסוס מדבירי מזיקים באופן כללי, ריסוס אווירי כרוך במספר בעיות סביבתיות, הבולטות שבהן הוא רחף של הרסס ברוח אל מחוץ לאזור הריסוס, זיהום הקרקע, זיהום מקורות מים, ולעיתים אף נזק בריאותי. יצרני חומרים מדבירי מזיקים מתמודדים באופן קבוע במתן מענה לבעיות אלה.
בתחילת השימוש במדבירי מזיקים, הנזקים הסביבתיים והבריאותיים הכרוכים בשימוש בהם לא היו ידועים. לאחר שנים של שימוש במדבירים התבהר הצורך בשימוש בשיטות הדברה בעלות השפעה סביבתית שלילית מצומצמת יותר. בשלהי המאה ה-20 ובתחילת המאה ה-21 רבים מחומרי הדברה שפותחו הם "כימיקלים רכים", כאלה המתפרקים בסביבה באופן בטוח כדי למנוע נזקים סביבתיים. כל חומרי ההדברה הנמצאים היום בשימוש במדינות מתוקנות חייבים לעמוד בתקנים סביבתיים מחמירים הנקבעים על ידי גופי הממשל וארגונים בינלאומיים. כך למשל בארצות הברית, עלות הבדיקות אותן מתחייב היצרן לבצע בטרם יאושר חומר הדברה חדש מגיע כדי 160–200 מיליון דולר.
הזוג המוזר (סרט)

| --- | --- |
כרזת הסרט
כרזת הסרט
 מבוסס על:  המחזה "הזוג המוזר" של ניל סיימון
 בימוי:  ג'ין סאקס
 הופק בידי:  הווארד קוץ'
 תסריט:  ניל סיימון
 עריכה:  פרנק ברכט
 שחקנים ראשיים:  ג'ק למון וולטר מתאו
 מוזיקה:  ניל הפטי
 צילום:  רוברט האוזר
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 חברת הפקה:  פרמאונט 
 חברה מפיצה:  סרטי פרמאונט
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  2 במאי 1968
 משך הקרנה:  105 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  סרט קומדיה, סרט חבר'ה 
 תקציב:  1,200,000 דולר
 הכנסות:  44,527,234 דולר
 הכנסות באתר מוג'ו:   oddcouple
 סרט הבא:  הזוג המוזר 2 
 דף הסרט ב־IMDb
 
הזוג המוזר (באנגלית: The Odd Couple) הוא סרט קומדיה אמריקאי משנת 1968 עם ג'ק למון ווולטר מתאו בתפקידים הראשיים.
התסריט נכתב על ידי ניל סיימון והוא מבוסס על מחזה שלו באותו שם משנת 1965 שזכה להצלחה גדולה בברודוויי.
העלילה היא על שני חברים גרושים הגרים בדירה אחת ושונים באופיים - אחד מרושל והשני כפייתי לסדר וניקיון.
הסרט זכה להצלחה מסחרית גדולה. כעבור 30 שנה נפגשו שוב ג'ק למון וולטר מתאו באותם התפקידים בסרט "הזוג המוזר 2".
תקציר העלילה

פליקס אונגר (ג'ק למון) רוצה להתאבד לאחר שאשתו פרנסס הודיעה לו שברצונה להתגרש. הוא שוכר חדר בקומה גבוהה במלון אך החלון לא נפתח. הוא נכנס למועדון ורוצה להשתכר אך נתפס לו הצוואר. לבסוף הוא עומד על גשר וחושב להתאבד בקפיצה לנהר.
בינתיים מחכים לו חבריו למשחק פוקר בדירתו של אוסקר מדיסון (וולטר מתאו). אוסקר הוא כתב ספורט, גרוש מאשתו בלאנש. דירתו הפוכה ולא מסודרת. הוא מכין כריכים לחבריו למשחק - וויני (ג'ון פידלר), רוי (דייוויד שיינר), ספיד (לארי היינס) שסיגר תמידי נעוץ בפיו ומורי (הרברט אדלמן) שהוא שוטר שלא נפרד מאקדחו.
מאחר שהם מודאגים בשל התעכבותו של פליקס, אוסקר מתקשר לפרנסס והיא מודיעה לו שהם מתגרשים ושפליקס שלח לה מברק התאבדות.
לאחר כמה שעות חרדה מגיע פליקס שבור וכולם מכסים אותו באהבה ודאגה וסוגרים את החלון שלא יקפוץ.
אוסקר מציע לפליקס שיגור בדירתו כמה ימים עד שיתאושש. פליקס מסכים וכאן מתחילות הצרות.
פליקס הוא כפייתי לסדר ולנקיון. הוא מתחיל לסדר את הדירה ולהעיר כל הזמן לאוסקר. הוא גם סובל מאלרגיה לבושם וחמרים נוספים ומשמיע מדי פעם קולות לפתיחת הגרון והסינוסים שלו. זה מערער את עצביו של אוסקר שפותח את החלונות בדירה בתקווה שפליקס יקפוץ.
כאשר אוסקר מסקר משחק בייסבול פליקס מטלפן אליו ואומר לו שלא יאכל נקניקיות כי הוא מכין שעועית, כתוצאה מכך אוסקר מחמיץ מהלך חשוב במשחק.
אוסקר מחליט להזמין שתי שכנות אחיות מהבניין- ססילי וגוונדולין פידג'ן (מוניקה אוונס וקרול שלי), אחת אלמנה ואחת גרושה. פליקס מכין להם ארוחה עם צלי בשר.
כשאוסקר הולך למטבח להכין משקאות, פליקס פותח בשיחה עם הבנות, מראה להן את תמונת אשתו וילדיו ומתחיל לבכות. כשאוסקר חוזר מהמטבח הוא מוצא את שלושתם בוכים. אוסקר לא יכול לסבול את פליקס, והוא מלכלך את הדירה בכוונה ומטיח אל הקיר צלחת עם פסטה. לבסוף הוא מגרש את פליקס. פליקס הנעלב הולך ובמשך כמה ימים לא ידוע היכן הוא. החברים מודאגים ויוצאים לסיור בעיר במכונית המשטרה של מורי אך לא מוצאים אותו.
הם משחקים פוקר למרות דאגתם. לפתע נכנס פליקס קורן מאושר כדי לקחת את בגדיו. לחברים המופתעים הוא מודיע כי עבר לגור בדירת האחיות פידג'ן.
צוות השחקנים

| שם השחקן/ית | שם הדמות | הערות |
| --- | --- | --- |
| ג'ק למון | פליקס אונגר |  |
| וולטר מתאו | אוסקר מדיסון |  |
| ג'ון פידלר | וויני | חבר |
| הרברט אדלמן | מורי | חבר |
| דייוויד שיינר | רוי | חבר |
| לארי היינס | ספיד | חבר |
| מוניקה אוונס | ססילי פידג'ן | שכנה |
| קרול שלי | גוונדולין פידג'ן | שכנה |
פרסים

ניל סיימון היה מועמד לפרס אוסקר לתסריט המעובד הטוב ביותר.
פרנק ברכט היה מועמד לפרס אוסקר לעריכה הטובה ביותר.
הסרט היה מועמד לפרס גלובוס הזהב לסרט הטוב ביותר - קומדיה או מוזיקלי.
ג'ק למון וולטר מתאו היו מועמדים לפרס גלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר - סרט קומדיה או מוזיקלי.
סואומנלינה

סואומנלינה (פינית Suomenlinna - "מצודת פינלנד"; ובעבר Viapori; שוודית Sveaborg - "מצודת סוואה") היא מצודה היסטורית השוכנת על קבוצה של חמישה איים המחוברים זה לזה בגשרים או ברצועות אדמה, דרומית-מזרחית למרכזה של הלסינקי בירת פינלנד. השוודים החלו בבניית מצודה בצורת כוכב על אחד האיים בשנת 1748, וזאת כדי להגן על האזור מפני התפשטות האימפריה הרוסית. במקביל הוקמו ביצורים על חופיה של הלסינקי עצמה שמול המצודה, וזאת על מנת להבטיח שהאויב לא יוכל להשתלט על ראש גשר שישמש כבסיס לתקיפת המצודה. סואומנלינה נכנעה לצבא רוסיה ב-8 במאי 1808 במהלך המלחמה הפינית, והייתה לבסיס לכיבוש פינלנד בידי הרוסים ב-1809, שהובילה להקמת הדוכסות הגדולה של פינלנד. ב-1918, שנה לאחר עצמאות פינלנד קיבלה המצודה את שמה הנוכחי ממניעים פטריוטיים. המצודה הוכרזה כאתר מורשת עולמית בשנת 1991 והיא מהווה מוקד משיכה תיירותי ראשון במעלה בעיר.
היסטוריה > השוודים

לאחר מלחמותיה עם רוסיה במחצית הראשונה של המאה ה-18, איבדה שוודיה את רוב מעוזיה לאורך גבולה המזרחי, והרוסים היו חופשיים לנוע כרצונם ברחבי הים הבלטי. ב-1747 החליטו השוודים להקים מצודה מול חופיה של הלסינקי. הקמת המצודה שהייתה מיזם הבנייה הגדול ביותר שנטלו השוודים על עצמם עד אותה תקופה, הופקדה בידיו של אוגוסטין ארנסוורט (Augustin Ehrensvärd), ורוב המימון בעשור הראשון לעבודות ההקמה הגיע מצרפת שהייתה בת בריתה של שוודיה באותה עת. עבודות הבנייה החלו ב-1748 על חמשת האיים - קוסטאנמייקה (Kustaanmiekka - האי המרכזי), פיקו מוסטאסארי (Pikku Mustasaari), איסו מוסטאסארי (Iso Mustasaari), לנסי מוסטסארי (Länsi-Mustasaari) וסוסיסארי (Susisaari). התכנון נעשה בהתאם לתפיסתו של המהנדס הצבאי הצרפתי וובאן. ארנסוורט עסק בהקמת המצודה עד מותו ב-1772, וחיילים מכל רחבי המדינה עשו במלאכה. המצודה נועדה לשרת הן את צבא היבשה והן את הצי השוודי והוקמה בה גם מספנה.
היסטוריה > הרוסים

בפברואר 1808 התקיפו הרוסים את שוודיה ותוך זמן קצר הטילו מצור על המצודה שבה שהה חיל מצב שוודי בהיקף של 7,000 חיילים. אף שהכוח הרוסי היה קטן ביחס לכוח המתגונן, לאחר הפצצה קצרה של המצודה הושגה הפסקת אש שהובילה לכניעתה ולמסירתה לרוסים ב-8 במאי 1808. הכניעה המהירה והבלתי מוסברת זעזעה את שוודיה, והגנת פינלנד התערערה. באוגוסט 1808 הודיע הצאר אלכסנדר הראשון, קיסר רוסיה על סיפוחה של פינלנד לרוסיה, והסכם האמינה ב-1809 סיים את המהלך. הרוסים החזיקו חיל מצב גדול במצודה שמנה עד 13,000 איש. דבר זה היה בין הסיבות להפיכתה של הלסינקי לבירת פינלנד ב-1812 במקומה של טורקו. עוד בנו הרוסים קסרקטין גדול במקום, בית חולים וכנסייה, ואף הקימו חנויות, בית ספר ומבשלת בירה הפועלת עד היום.
באוגוסט 1855 בעת מלחמת קרים, הפגיזו אוניות בריטיות וצרפתיות את סואומנלינה משך שתי יממות. למרות הנזק הרב שגרמה ההפגזה, לא ניסו התוקפים לנחות במצודה והיא לא נכבשה. ב-1906 פרץ במקום מרד, אשר היה אמור לבשר את המהפכה הרוסית, אך הוא דוכא עד מהרה. לפני מלחמת העולם הראשונה נבנתה המצודה מחדש במסגרת קו ההגנה הימי על סנקט פטרבורג, אך המלחמה לא הגיעה עד שעריה, ובאביב 1918, מסרו הבולשביקים את המצודה לפינלנד העצמאית.
היסטוריה > הפינים

ב-12 במאי 1918 שונה שמה של המצודה באופן רשמי לסואומנלינה ודגל פינלנד הונף בה. ייעודו של המקום הוסב תחילה לבית כלא, וכ-8,500 עד 10,000 אסירים שהשתייכו ל"אדומים" שהפסידו במלחמת האזרחים הפינית הוחזקו בו. כ-1,000 עד 1,500 מהם מתו מקור ומרעב בטרם חוסל בית המאסר בשנת 1919, והמקום שב לשמש כמאחז צבאי. עם ירידת חשיבותה האסטרטגית של המצודה, היא הייתה לבסיס צבאי רגיל לחילות רגלים, ארטילריה, נ"מ ושימשה גם כמעגן צוללות. במהלך מלחמת העולם השנייה הושמדו חלק מהמבנים באתר בהפצצות אוויריות, ולאחריה החל השימוש הצבאי במקום לסגת מפני ערכו התיירותי. ב-1952 התקיימו באתר תחרויות השייט של אולימפיאדת הלסינקי וקו מעבורת סדיר החל מקשר בין סואומנלינה לעיר. ב-1973 חוסל הבסיס הצבאי באופן סופי, והמקום הועבר מידיו של משרד הביטחון הפיני לפיקוחו של משרד החינוך, אשר הקים רשות שהופקדה על ניהולו. סואומנלינה נחשבת לאתר התיירות החשוב ביותר בהלסינקי וכמעט חצי מיליון תיירים פוקדים אותה מדי שנה. במקום מתגוררים כ-900 איש ובמובן זה הוא מתפקד ככפר לכל דבר. בשנת 1991 הוכרזה המצודה כאתר מורשת עולמית וב-1998 חגגה את יובל ה-250 שלה. מצודת סואומנלינה נגישה באמצעות קווי מעבורת המחברים אותה להלסינקי משך כל השנה. עוד ממוקמים במקום מרינה שמאפשרת למבקרים להגיע אליו עם סירות פרטיות ובית מלון קטן.
המצודה כיום

שער המלכים הוא סמלה של סואומנלינה. הוא נבנה בשנים 1753–1754 כשער מצעדים, ולפי המסורת הוא הוקם במקום בו עגנה הספינה אשר הביאה את אדולף פרדריק, מלך שוודיה, כאשר בא להתרשם מהתקדמות העבודות. המבנה בן שתי קומות ומסגרת השער עשויה מאבן גיר. בשנות השבעים של המאה ה-18 הותקנו בשער שני גשרי הרמה וגרם מדרגות אשר זכה לכינוי "מדרגות המלך", וכן הוקם בסמוך לו רציף עגינה מאבן חול אשר הובאה מסטוקהולם. בשער קבועים שני לוחות שיש שעל אחד מהם חרוטים דבריו של ארנסוורט: "הדורות הבאים יעמדו כאן על אדמתם שלהם, ולא יצטרכו לעזרת זרים לעולמים". הרציף וחלק מגרם המדרגות נהרסו בעת מלחמת קרים, אך השער שופץ בארבע הזדמנויות במהלך המאה ה-20.
קסרקטין הרציף הוא מבנה ארוך בצבע ורוד, והוא נחשב למבנה החשוב ביותר במקום שהוקם בידי הרוסים. הוא נבנה בשנים 1868–1870 כשער הכניסה העיקרי למצודה ורוב המבקרים מגיעים אליה דרכו גם כיום. המבנה חולש על חופיו הצפוניים של האי וכיום פועלים בו, בין היתר, מבשלת בירה, אולפן הקלטות, מסעדה ואולם לתערוכות מתחלפות.
החצר הגדולה תוכננה על ידי ארסוורט ככיכר המרכזית של המצודה. סביב החצר שוכנים בית המפקד ובית המשמר המרכזי. הבתים עוצבו באופן ששיווה לחצר ממדים גדולים ממידיה האמיתיים וחזיתותיהם עוטרו. בצידה הצפוני של החצר שוכנים שני מגדלי שמירה - מגדל הפקן (Höpken) ומגדל אקבלאט (Ekeblad) - ובמרכזה נמצא קברו של ארנסוורט המעוצב כסירה הנושאת עליה קסדה.
בתי המלאכה של ארנסוורט הם קבוצת המבנים הגדולה בסואומנלינה, והקמתם החלה בשנת 1775. חזיתם הצפונית של המבנים שימשה כקו הגנה חיצוני עשוי גרניט ותותחים מוקמו עליה. כיום משמשים המבנים בין היתר כמשכנה של הרשות המנהלת את האתר.
הקמתם של הרציפים הימיים החלה ב-1750 ובמבדוק היבש שלהם נבנה "צי הארכיפלג" השוודי. המבדוק עדיין פועל כיום ומטפל בספינות עץ. במבנים הסמוכים לרציפים שכנו המשאבה שהייתה אחראית על שאיבת המים מהמבדוק, וטחנת הקמח ובית המאפה של המצודה.
הכנסייה נבנתה במקור ככנסייה אורתודוקסית-יוונית ב-1854, ומעליה התנשאו חמישה מגדלים עם כיפות בצל. עם עצמאות פינלנד הפכה הכנסייה לכנסייה לותרנית, ובשנות העשרים של המאה ה-20 קיבלה את חזותה הנוכחית. הכנסייה נראית מהעיר ומשמשת גם כמגדלור.
אתר הזיכרון לבית המאסר בסואומנלינה הוקם בשנת 2004 לזכר האסירים שנכלאו במקום לאחר מלחמת האזרחים הפינית.
באתר פועלים שישה מוזיאונים - מרכז המבקרים ומוזיאון סואומנלינה סוקר את אורח החיים במצודה לאורך השנים וכן מוקרנת במקום מצגת אור-קולית אודות בניית האתר, המספנה שפעלה בו ודברי ימיו. מוזיאון ארנסוורט שוכן בבית המפקד ההיסטורי ומתמקד בתקופת השלטון השוודי. מוזיאון הצעצועים מציג אלפי צעצועים עתיקים, שהמוקדמים שבהם הם מתחילת המאה ה-19. מוזיאון המנז' הצבאי מציג תערוכה קבועה של כלי נשק ומוצגים צבאיים מהתקופה שלאחר עצמאות פינלנד. הצוללת וסיקו (Vesikko) היא צוללת שנבנתה עבור הצי הגרמני ב-1933. הצי הפיני רכש את הצוללת ב-1936 ובמלחמת העולם השנייה ולאחריה הפעיל אותה במימיו של המפרץ הפיני. לאחר חוזה פריז נאסר על הפינים להחזיק צי צוללות, ואלה פורקו ונמכרו, למעט וסיקו שהוצבה בסואומנלינה. מוזיאון המכס מוקדש להיסטוריה ולהווה של רשות המכס, ומציג שיטות הברחה בעבר ובהווה.
אוגוסטין ארנסוורט
הפגזת סואומנלינה בעת מלחמת קרים
לוגו סואומנלינה
ספינה חולפת בסמוך לסואומנלינה
דורון אברמוב

| --- | --- |
 ענף מדעי:  מימון 
 מקום לימודים:  האוניברסיטה העברית בירושלים  בית הספר וורטון 
 מוסדות:  האוניברסיטה העברית בירושלים  אוניברסיטת רייכמן 
 
דורון אברמוב הוא פרופסור למימון בבית הספר למנהל עסקים באוניברסיטה העברית בירושלים.
ביוגרפיה

אברמוב הוא בוגר תואר ראשון בכלכלה וחשבונאות (1990) ותואר שני בכלכלה ומימון (1994) מאוניברסיטה העברית בירושלים. את תואר הדוקטורט שלו במימון קיבל מבית הספר Wharton באוניברסיטת פנסילבניה (2000).
בשנים 2009–2017 אברמוב מרצה בבית הספר למינהל עסקים של האוניברסיטה העברית בירושלים בנושאים של השקעות וני"ע, אג"חים, אקונומטריקה פיננסית וסמינר באסטרטגיות מסחר בשווקים פיננסיים.
החל משנת 2018 הוא מכהן כפרופסור לכלכלה באוניברסיטת רייכמן.
מחקר

מחקריו של אברמוב עוסקים בתחומים של מודלים לתמחור נכסים, מודלים לאי ודאות, בחירת פורטפוליו להשקעות, אנומליות של שוק ההשקעות, קרנות נאמנות, קרנות גידור ואקונומטריקה מודולרית אברמוב פרסם מחקרים בנושאי חיזוי תשואות מניות, ניתוח אנומליות בשווקים פיננסיים באופן אמפירי ותאורטי, השקעה בקרנות נאמנות וקרנות גידור, מנהל עסקים, תנודתיות ונזילות שווקים פיננסיים. מחקריו פורסמו בכתבי עת כמו Journal of Financial Economics, Review of Financial Studies, Financial Analyst Journal, Journal of Business, Journal of Finance, and Journal of Financial Markets.