stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
באתי אליך
ביקורות

| דירוגים מקצועיים> ציוני ביקורות.מקור | דירוגים מקצועיים> ציוני ביקורות.ציון |
| --- | --- |
יוסי חרסונסקי: 
השיר זכה לביקורת מעורבת מצד יוסי חרסונסקי: "המוזיקה מעלה אותה למסלול די מוכר מבחינתה כזמרת רגש לספר את הסיפור בכוונה שלמה. ריטה אינה גולשת לרגשנות יתר, אלא שרה את ביאתה אליו באיפוק יפה. רק לקראת סיום מגבירה מעט את הנימה הדרמטית. העיבוד-תזמור תומך בקווי מתאר מוזיקליים אווריריים, נוגע בשמימי. התחושה היא שהשיר הזה נפל עליה כפרי בשל, אבל אינו "ממציא" אותה מחדש, ואולי ריטה כבר אנה מעוניינת לגלות דברים חדשים על עצמה כזמרת".
ביקורת מעורבת נוספת הגיעה מצד דודי פטימר: "סוף סוף החליטה לחדש ולהישאר רלוונטית עם השיר "באתי אליך" שכתבו נעם חורב ולורן פלד. השיר תפור מבחינה טקסטואלית וגם מלודית למידותיה של ריטה, שבקולה החד פעמי מבצעת בטוטאליות התיאטרלית קמעה את השיר, אך אני מודה שהלחן פחות הלהיב אותי, פחות סחף ולא התרומם יותר מדי, לא התקדם מעבר לבית ופזמון די משעממים מוזיקלית וקשה לי לראות את השיר נצרב בזיכרון הקולקטיבי הקצר (שלא לדבר על האורך)".
רשימת השמעה

| באתי אליך> מס' | באתי אליך> שם | באתי אליך> מילים | באתי אליך> לחן | באתי אליך> עיבוד | באתי אליך> משך | באתי אליך>  | באתי אליך>  | באתי אליך>  | באתי אליך>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | באתי אליך  | נעם חורב | לורן פלד | תומר בירן | 3:49 |  |  |  |  |
מיקומי שיא

|   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2019)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2019)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2019)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2019)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  ישראל | מדיה פורסט ישראל | 9 |  |
הפקה

נועם חורב - מילים
לורן פלד - לחן
תומר בירן - פסנתר, קלידים, עיבוד, הפקה מוזיקלית, אולפן הקלטות
גיל לואיס - גיטרות
אבי סינגולדה - גיטרות
אבי יפרח - בס
גלעד שמואלי - תופים
אסף ביטון - קלידים נוספים
מאיר עמר - קלידים נוספים, טכנאי הקלטה, מיקס
שי ברנדר - עריכות, פרוטולס
דניאל אנגליסטר - עריכות, פרוטולס
יהונתן סרור - טכנאי הקלטה
אריאל בירן - טכנאי הקלטה
קאסיאן אירווין - מאסטרינג
בית הספר למכונאות של הצי

בית הספר הגבוה למכונאות של הצי (בספרדית: Escuela Superior de Mecánica de la Armada), או בקיצור מקובל של ראשי תיבות שמו בספרדית, ESMA, עבר שלוש תמורות גדולות במהלך ההיסטוריה שלו. במקור ESMA שימש כמתקן לימודי של הצי הארגנטינאי. ה-ESMA המקורי היה מתחם הממוקם בשדרות ליברטדור 8151, בעיר בואנוס איירס, בשכונת נונייס (אנ'). בנוסף, זה היה מקום מושבה של יחידת המשימה (Unidad de Tareas) U.T.3.3.2 שתפקידה היה מלחמה בטרור.
עם זאת, ESMA פעל כמרכז מעצר בלתי חוקי וסודי למתנגדי הדיקטטורה הצבאית של 1976–1983, שתוארו כ"חתרנים" במהלך מה שתואר כמלחמה המלוכלכת. הצבא לקח את התינוקות שנולדו לאימהות שנכלאו שם, דיכא את זהותם האמיתית ואפשר למשפחות צבאיות ולמקורבי המשטר לאמץ אותם באופן בלתי חוקי. Unidad de Tareas (יחידת המשימה) הייתה אחראית לאלפי מקרים של היעלמות כפויה, עינויים ורצח במהלך תקופה זו. ESMA היה מרכז המעצר הגדול מסוגו במהלך המלחמה המלוכלכת.
בניין ESMA הוסב למוזיאון זיכרון כדי להראות ולהוקיר את אלה ש"נעלמו" במהלך המלחמה המלוכלכת של ארגנטינה. הקונגרס הלאומי הארגנטינאי העביר חוק ב-5 באוגוסט 2004 שהסב את מתחם ESMA למוזיאון, "המרחב לזיכרון ולקידום והגנה על זכויות אדם" (Espacio para la Memoria y para la Promoción y Defensa de los Derechos Humanos). ב-10 ביוני 2014 נחנך מוזיאון מלווינס (Museo Malvinas) בקמפוס ESMA, מוזיאון העוסק באיים שהממלכה המאוחדת (המכנה אותם איי פוקלנד) וארגנטינה (המכנה אותם איי מלווינס) שנלחמו ביניהם עליהם.
בית הספר, שנוסד מחדש כמוסד לימודי כמטרותיו המקוריות, שונה לשם Escuela de Suboficiales de la Armada (ESSA; בית הספר לצוערים של הצי) בשנת 2001, ועבר ב-2005 לבסיס הצי פוארטו בלגראנו (אנ'), 28 ק"מ מהעיר באיה בלנקה, וכ-600 קילומטרים דרומית-מערבית לבואנוס איירס.
האתר הוגדר כאתר מורשת עולמית של אונסק"ו בשנת 2023 בשם "המוזיאון ואתר הזיכרון של ESMA - לשעבר מרכז חשאי למעצר, עינויים והשמדה".
היסטוריה > התקופה הראשונה – בית ספר

על פי אתר האינטרנט של ESSA, בשנת 1897 הוקם ה-Escuela de Aprendices Mecánicos de la Armada (בית הספר של הצי למכונאים חניכים) באתר שהוא כיום מוזיאון הצי הלאומי (ספ') בעיר טיגרה בפרובינציית בואנוס איירס. בשנת 1900 עבר בית הספר לסדנאות ימיות לדארסנה נורטה (Dársena Norte); בשנת 1902 זה הפך ל-Escuela de Aprendices Mecánicos y Foguistas (בית הספר למכונאים חניכים ולכבאים). שנתיים לאחר מכן הוא הפך ל-Escuela de Mecánicos de la Armada (בית הספר למכונאים של הצי), וב-1911 ל-Escuela de Mecánica de la Armada (בית הספר למכונאות של הצי). בשנת 1928 הוא עבר לאתר שמאוחר יותר הפך ידוע לשמצה, שתוכנן על ידי האדריכל ראול ח. אלווארס, ברחוב בלנדנגס (כיום שדרות ליברטדור), בין ארויו מדרנו והרחבה של רחוב דאסה. כששב להיות מוסד חינוכי לגיטימי, הוא שונה לשם Escuela de suboficiales de la Armada (בית הספר לצוערים של הצי) בשנת 2001, ועבר לפוארטו בלגראנו בשנת 2005, תוך מיזוג בתי הספר של המש"קים של חיל הנחתים הארגנטינאי ושל הזרוע האווירית של הצי הארגנטינאי למוסד אחד.
מקורות אחרים אומרים שבית הספר נוסד בשנת 1924, על קרקע שהוענקה באותה שנה על ידי עיריית בואנוס איירס למשרד הצי בצו באותה שנה, בתקופת נשיאותו של מרסלו טורקואטו דה אלבאר. על פי תנאי הצו, היה על הקרקע לחזור לבעלות העיר אם תחדל להיות מוסד חינוכי צבאי. על הקרקע נבנו בית הספר למכונאות, בית הספר למלחמה ימית וחדר אוכל קצינים.
מדי שנה נרשמו כ-10,000 בני נוער להצטרף כתלמידים רגילים, מתוכם כמחציתם התקבלו וקיבלו מלגות לקורסי לימוד כמו אלקטרוניקה, אווירונאוטיקה, ניהול, הנדסה ימית, תפעול רדיו, מטאורולוגיה ואוקיינוגרפיה. התלמידים התגוררו במתחם מיום שני עד שישי, ולמדו 8 עד 10 שעות שיעורים ביום. ניתן להשלים את התארים בעד שלוש שנות לימוד, כאשר התלמידים קיבלו את התואר técnico ("טכנאי"), עם אפשרות להמשיך בתור חיילים בחיל הים, בצבא המקצועי או מש"קים של חיל האוויר או לעבוד במקום אחר או במגזר הציבורי או הפרטי.
הכניסה הראשית נפתחת אל הביתן המרכזי, בו שכנו משרדי הרשויות. פטיו מקורה שם שימש להצגת סרטים בפני ציבור הסטודנטים. משמאל לבניין זה היה המעונות של הצוערים, ובהמשך מופרד, מבנה המעונות של הקצינים, שבו פעל בית המעצר החשאי במהלך הדיקטטורה הצבאית של 1976–1983. מימין לביתן המרכזי היו מחסום הבקרה, בניין המשטרה הצבאית ובית הספר למלחמה ימית (Escuela de Guerra Naval).
מאחור, בחלק האחורי, היו המעונות, ומעבר לשדרות לוגונס (Avenida Lugones) נמצא מגרש הספורט של המוסד. בהיקף בית הספר היו מחסומי בקרה אשר אוישו על ידי התלמידים במשמרות מתחלפות, לפחות שבוע בשנה לכל תלמיד.
ב-1982 גויסו 230 תלמידי שנה אחרונה של ESMA להילחם במלחמת פוקלנד; כמה מהם מתו בהטבעת הסיירת גנרל בלגראנו וההתקפה על הגוררת Alférez Sobral.
בשנת 1998, הנשיא קרלוס מנם הורה להעביר את בית הספר לבסיס הצי פוארטו בלגראנו (אנ'), ולהשתמש בקמפוס הישן כמוזיאון. הוא קיבל את השם ESSA בשנת 1999 כבית הספר למש"קים היחיד של הצי וממשיך לתפקד בבסיס פוארטו בלגראנו.
היסטוריה > שימוש במהלך המלחמה המלוכלכת

כמעט 5,000 בני אדם נחטפו והוחזקו בקמפוס ESMA המקורי במהלך המלחמה המלוכלכת בין השנים 1976–1983; כולם מלבד 150 נרצחו במהלך או לאחר חקירה ועינויים. כשהתפרסמו הכרזות שיש "להעביר" אסירים, אנשים הבינו שהם הולכים להיות מוצאים להורג. האסירים נלקחו למרתף, הורדמו ולאחר מכן נהרגו, חלקם מירי, אחרים בטיסות מוות: הם הוטסו מעל האוקיינוס האטלנטי או ריו דה לה פלטה ונדחפו מהמטוס. אלו הן רק כמה דוגמאות לטיפולים הרבים שאסירי ה-ESMA נאלצו לחוות במהלך החטיפות שהכניסו אותם למרכזי מעצר חשאיים.
היסטוריה > שימוש במהלך המלחמה המלוכלכת > בית מעצר ללא משפט

ה-ESMA שימש כמרכז מעצר מתחילת הדיקטטורה של 1976: ב-24 במרץ, יום ההפיכה, נלקחו לשם כמה אנשים שנחטפו על ידי הכוחות המזוינים.
אדמירל משנה רובן חסינטו צ'אמורו וקפטן קרלוס אקוסטה אמבון היו המפקדים של יחידת משימה 3.2.2. חורחה וילדוסה זוהה על ידי ניצולים בתור השני בשרשרת הפיקוד של ESMA. בין המשרתים ביחידת המשימה היו חורחה אדוארדו אקוסטה, אלפרדו אסטיס, ריקרדו מיגל קבז'ו ואדולפו סילינגו, שהפכו לידועים לשמצה כמענים. אסטיס היה ידוע בתור "מלאך המוות הבלונדיני". הכומר של המוסד במהלך 1977 היה האב אלברטו אנחל סנצ'טה. היחידה הייתה אחראית על העיר בואנוס איירס עצמה ועל החלק הצפוני של המטרופולין (גראן בואנוס איירס). לקצינים האחראים היו פקודות מחמירות לא לחשוף את זהותם או השתייכותם הצבאית בעת מאסר העצירים.
בין 1976 ל-1978, הקבוצה הייתה בסופו של דבר תחת פקודות של מפקד חיל הים, אמיליו אדוארדו מסרה (אנ'). על פי הדיווחים, מסרה היה נוכח בעת הקמת היחידה, נשא נאום פתיחה בפני השוטרים והשתתף באופן אישי במעצרים הבלתי חוקיים הראשונים.
לאחר שנחטפו, היה זה נדיר מאוד שהאסירים האלה יחזרו הביתה, והותירו את יקיריהם תוהים אם אי פעם יראו שוב את בני משפחתם או את חבריהם. במהלך שלבי ההתחלה של המלחמה המלוכלכת, הארגנטינאים שחיו בבואנוס איירס לא היו מודעים לכך שהבניין ששיכן בעבר בית ספר הפך למרכז להענשת "חתרנות". ברגע שהאסירים הגיעו לשם, התעלמו מזכויות האדם הבסיסיות שלהם. הם נלקחו לקומות מסוימות בהתאם לעונש שלהם במטרה לעשות דה-הומניזציה של הקורבנות. במרתף היו חדרי חקירות ותחנה המיועדת לצילום ותחזוקה של כל אחד מהאסירים. תמונות אלו עתידות לאפשר תיעוד של הקורבנות, ולתת ספירה מדויקת לגבי חמשת אלפים האנשים שמתו עקב הטיפול במחנה זה. הקומה הראשונה הוקמה כחדר פעולה למנהיגי העינויים לתכנון, ביצוע והמשך מאמציהם להעניש את האסירים. הקומה השנייה והשלישית היו מרוהטים ושמורים בצורה נאותה, שכן אלו היו הקומות שבהן גרו וישנו הקצינים. קצינים אלה היו מחויבים לענות את המתנגדים, ופעלו עשרים וארבע שעות, שבעה ימים בשבוע עבור הקורבנות שמעולם לא ידעו מתי תתרחש הפגיעה הבאה. בקומה השלישית, היה אזור שהשתרע עד לקומה הרביעית המכונה "קפוצ'ה" (capucha), או ברדס. זה היה המקום שבו הוחזקו אסירים, וכאן התנאים נשמרו בכוונה אפלים וחסרי תקווה.
היו סוגים מסוימים של אנשים בחברה הארגנטינאית שהיו אמורים להיחטף. סיפורים מראים, למשל, שהיה מספר לא פרופורציונלי של יהודים שנלקחו למעצר, ושופכים אור על קורבנות אנטישמיות. קבוצה נוספת שהייתה מטרה כללה את האנשים שתמכו בפוטנציה בממשלה אחרת, המתנגדת לחונטה הנוכחית ולדיקטטורה הצבאית של ארגנטינה. אם היה חשד שארגנטינאים נפגשים בחשאי ובעקביות כדי להתנגד לגנרל חורחה רפאל וידלה ולמשטרו, הממשלה הייתה חוטפת את אנשים כאלה ומכניסה אותם למרכזי מעצר כמו ה-ESMA. זה נועד לשמש לקח ולעורר פחד בקרב חברים אחרים בקהילה שגם הם היו נגד המבנה השלטוני של ארגנטינה של אותה תקופה. עם חטיפתם, למשל, חוטפים רבים חקרו את האסירים מדוע הם מתנגדים לדיקטטורה הארגנטינאית ומפיצים אידאולוגיה פוליטית חדשה, תוך התעלמות מהעובדה האם זה אכן כך או לא.
היסטוריה > שימוש במהלך המלחמה המלוכלכת > סיפורי השורדים מה-ESMA

כמה קורבנות ששרדו ונמלטו מה-ESMA דאגו להציב בראש סדר העדיפויות שלהם לשתף את חוויותיהם מהעינויים והפרות זכויות האדם שעמם התמודדו בזמן שחיו במרכז זה.
היסטוריה > שימוש במהלך המלחמה המלוכלכת > אנה מריה מרטי

עצירה אחת שניצלה, אנה מריה מרטי (Ana María Martí), סיפרה על חלק מהטיפול הנורא שנחשפה לו בזמן שהייתה בתחומי ה-ESMA. בזמן שנתפסה, היה מידע שמרכז העינויים הזה הוא משהו שצריך לחשוש ממנו. כשהיא נחטפה, הקצינים שחטפו אותה צחקו מהפחד שהפגינה באזכור השם ESMA. ברגע שהיא הגיעה, הסיפורים שלה שסיפרו על העינויים שלה דומים לסיפורים האחרים שסופרו על ידי בני מזל מספיק כדי לשרוד. המטרה העיקרית של קציני ה-ESMA הייתה לגרום לכאב רב ככל האפשר, ולבחון את יכולתו של כל קורבן לשרוד. בתוך קומת המרתף, הקורבנות עברו מכות חשמל, טיפולים משפילים והסרה של איברי מין ואיברים אחרים בגוף האדם.
ה"קפוצ'ה" של ESMA היה עוד אזור מפחיד בתוך מרכז המעצר החשאי הזה. לאחר העינויים והחקירות הראשונות, אסירים נכבלו בשלשלאות בקומה השלישית ונותרו לבד כשהם מכוסים ברדס (ומכאן השם "קפוצ'ה"). הם נותרו בחושך מוחלט ללא תקשורת, נאלצו להיות מבודדים בדרך אחרת כדי לעורר בהלה ופחד עבור האסירים. בסופו של דבר, לילה ויום הפכו לסיוט אחד מתמשך ברגע שהאסירים הפכו לחברים ותיקים יותר באתר העינויים הזה. מרטי שרדה את התנאים הנוראיים האלה, אבל היא ראתה רבים אחרים מחבריה הקורבנות סובלים ומתים בידי הקצינים. היא העירה שאסירים התחילו לדעת מתי מישהו עומד להילקח לתאי ההרג; על מנת להתכונן, האכילו ודאגו לקורבנות. זה נעשה במטרה לגרום לגופות בסופו של דבר להיראות בריאות יותר ופחות מקושרות לעינויים של ה-ESMA.
היסטוריה > שימוש במהלך המלחמה המלוכלכת > סוסנה רייס

סוסנה רייס (Susana Reyes) זוכרת שכאשר הגיע הזמן להתקלח, לחדרי האמבטיה לא היו דלתות, מה שהשומרים ניצלו כדי להחפיץ את הנשים. השומר היה צועק גסויות ומעיר הערות מיניות מפורשות לנשים בזמן שהן מתקלחות. מה שהוביל את רייס להחליט תמיד להתקלח בלבוש מלא. יום אחד רייס התריסה נגד סמכות לאחר הערה נבזית על גופה שהובילה לקשירה ולהכאה באכזריות עם מקל. רייס הייתה בהריון ב-ESMA וקיבלה ברדס עבור ילדה שטרם נולד. הברדס נועד לשמש לעינויים פסיכולוגיים שכן הברדס הזעיר נועד לסמל את ה"קפוצ'ה" שיחתום את גורלו של התינוק לחיים של עינויים וסבל לצד אימו. מצד שני, היה שומר שטיפל היטב ברייס במיוחד כשהיא חלתה. עם זאת, אותו שומר היה התגרה ברייס באומרו ש"היא צריכה לשמור עליו" תוך שהוא רומז שהוא הולך לקחת את הילד שלה כדי לגדל אותו כשלו. למזלה, רייס ברחה מ-ESMA לפני הלידה.
היסטוריה > שימוש במהלך המלחמה המלוכלכת > שיטות ההריגה ב-ESMA

ב-ESMA, שנרצחו בו כ-4,850 אסירים, השתמשו בשפע של שיטות להרוג את הקורבנות. טכניקות פופולריות רבות לא דרשו שהאסירים יצאו מגבולות ה-ESMA. בתוך המרתף, שיטות חקירה כמו טביעה והתחשמלות היו נפוצות ודרך קלה להרוג. קציני ESMA, מצאו דרכים ייחודיות יותר לבצע הפרות זכויות אדם שהובילו למותם של רבים. לדוגמה, בדומה למה שהתרחש בגרמניה הנאצית ובשואה, קצינים אלה בדקו בניסויים מדעיים עד כמה גוף האדם יכול להתמודד עם אובדן גפיים, הסרת איברים והתמודדות עם טמפרטורות חמות וקרות. הקורבנות נלקחו גם מחוץ ל-ESMA כסוג של בידור בדרך לרציחות שלהם. הם היו משאירים את האסירים באמצע הג'ונגל, משגיחים עליהם כשהם מנסים להימלט ללא הצלחה. בסופו של דבר, השומרים ירו בהם עד שמתו.
שיטת ההרג המפורסמת ביותר ב-ESMA כוללת דחיפת האסירים ממטוסים. הקצינים אילצו את האסירים מה-ESMA להצטרף לטיסה במטוסים האלה, רק כדי לדחוף אותם ולראות אותם נופלים אל מותם. הקורבנות היו לעיתים קרובות עדיין בהכרה, אף על פי שסוממו. כתוצאה מכך, גופות רבות של קורבנות נשטפו לחופים מאות קילומטרים דרומית לבואנוס איירס. השיטה הבלתי-אנושית שנודעה גם בשם טיסות מוות, תרמה במידה רבה למקרי המוות הרבים שהגיעו מבית המעצר הזה. חלק מהארגנטינאים שנחטפו על ידי הצבא אפילו לא הגיעו ל-ESMA. היו ארגנטינאים שהתנגדו או ניסו להתחמק מלכידתם ואילצו את הצבא לפצוע אותם כדי לאסור אותם. במקרים של אלה שלא שרדו את הנסיעה ל-ESMA או שלא יכלו להינצל על ידי רופאי חיל הים, הגופות שלהם נשרפו ונקברו במגרש הספורט. בסך הכול, התבצעו ב-ESMA כשישית מסך כל הרציחות במהלך שמונה השנים של המלחמה המלוכלכת.
היסטוריה > שימוש במהלך המלחמה המלוכלכת > היחס לנשים ב-ESMA

נשים היו נתונות לעינויים פסיכולוגיים ולהתעללות מינית בזמן שהיו שבויות ב-ESMA. חלק מהייסורים הפסיכולוגיים והמשמעת של הצבא כלפי נשים היה לאלץ אותן לדבוק בסטנדרטים של יופי על ידי הענקת איפור, בושם ושעווה - זאת כדי שיועברו מאוחר יותר לדייטים בדיוניים שבהם הן הותקפו מינית על ידי ה"דייט" שלהם, שבמציאות היה חבר בצבא. ESMA היה מקום של אלימות מינית מתמדת שבו אפילו הריון לא חסך אונס מנשים. בנוסף, נשים אשר שהיו בהריון נאלצו ללדת או להפיל את ילדם בסביבה רפואית לא בטוחה ואיומה. ילדים של הנשים שנאלצו ללדת נלקחו ו/או אומצו על ידי אנשי הצבא. זה היה נפוץ שנשים חוזרות ל-ESMA לאחר לידה אפילו בלי לדעת מהו מין ילדן או מקום הימצאו. שלא כמו גברים, במהלך עינויים נשים הושפלו מינית וכונו בשמות כמו "טורה" שזה סלנג ארגנטינאי לזונה.
היסטוריה > שימוש במהלך המלחמה המלוכלכת > משפטים של המענים

משפט גדול, שזכה לכינוי "המגה-משפט של ESMA" (ספ'), של 63 בני אדם שהואשמו בפשעים נגד האנושות במהלך הדיקטטורה 1976–1983, כולל מעורבים בטיסות מוות, הגיע לסיומו ביולי 2015. 830 עדים ו-789 קורבנות נשמעו במהלכו. היו שני משפטים קודמים לאחר שבית המשפט העליון ביטל חנינה שהדיקטטורה הצבאית העניקה לחבריה; בראשונה התאבד הנאשם לפני הכרעת הדין; במשפט בשנת 2009 נידונו שנים עשר נאשמים למאסר עולם. הוא סוקר בבלוג ייעודי, Causa ESMA, עם קישורים לדיווחי וידאו של גזרי דין משמעותיים בבית משפט ואירועים דומים.
בית משפט פדרלי פסק את גזר דינם של שמונה מלחים וקציני משטרה ואזרח במשפט של פשעים נגד האנושות שבוצעו במהלך הדיקטטורה הצבאית ב-ESMA ב-19 בפברואר 2021. בין המורשעים קצין הצי לשעבר קרלוס קסטלבי, קצין המשטרה ראול קברל והאזרח מיגל קונדה.
היסטוריה > שימוש במהלך המלחמה המלוכלכת > עדויות של אנשי צבא

החיילים טענו שהם פשוט צייתו לפקודות. כמו כן נטען שאנשי צבא שוכנעו להאמין שהם נלחמים במלחמה נגד אויבים בלבוש אזרחי. החיילים מעולם לא מחו על הפקודות שקיבלו למרות היותם מודעים לעינויים ולמעשים הנוראיים המתרחשים ב-ESMA כי הם שוכנעו להאמין שזהו מעשה נעלה שצריך להיעשות למען ארגנטינה.
מוזיאון הזיכרון "Espacio Memoria y Derechos Humanos" (לשעבר ESMA)

לאחר תום הדיקטטורה ב-1983, השטח דמוי הפארק, המשתרע על פני 170 דונם, שעליו 34 מבנים, שימש שוב אך ורק לייעודו המקורי. רק ביום השנה להפיכה הצבאית בשנת 2004, הנשיא נסטור קירשנר הבטיח שהצבא יצטרך לפנות חלק מהמבנים במטרה לשמש כאנדרטה ומוזיאון. המוזיאון נפתח בשנת 2007. מתקיימים בו סיורים ואירועים מודרכים. המוזיאון מופעל על ידי ארבעה עשר ארגונים (נכון לשנת 2019), כולל אמהות פלאסה דה מאז'ו, סבתות פלאסה דה מאז'ו (אנ') ו-HIJOS (אנ').‏ ESMA נועד לשמש אזהרה כדי להבטיח שמעשי העינויים הנוראיים ופשעים אחרים שנעשו על ידי הדיקטטורה לעולם לא יתרחשו שוב לעולם. הארגנטינאים מרגישים מחויבים להשתמש במוזיאון כדי לחלוק את סיפוריהם של אלה שאיבדו את חייהם במהלך המלחמה המלוכלכת ולהראות את הזוועות שהתרחשו בין כותלי ESMA.
כדי להחליף את המבנים שהתפנו, לרבות חדר האוכל של הקצינים, הביתן המרכזי, תחנת השמירה ובית החולים, הוענקו לצבא מבנים חדשים בשכונת רטירו.
ב-2 באוגוסט 2010 החליטה מועצת השרים של קונפדרציית מרקוסור לשכן את מטה המכון לזכויות אדם בשטח המתחם.
הערות שוליים

↑  Centros Clandestinos de Detención (C.C.D.)
↑  "Nunca Más - Informe Conadep (Capítulo I - D. Centros Clandestinos de Detención)". desaparecidos.org.
↑  "PAZ, MEMORIA Y SOBERANÍA" [Peace, memory, and sovereignty]. Museo Malvinas (בספרדית).
1 2  Web site of ESSA: History (אורכב 01.11.2013 בארכיון Wayback Machine)
↑  "ESMA Museum and Site of Memory – Former Clandestine Center of Detention, Torture and Extermination". UNESCO World Heritage Centre (באנגלית).
↑  Armada admitió que la ESMA fue "un símbolo de barbarie" (אורכב 09.07.2015 בארכיון Wayback Machine), Terra, 3 de marzo de 2004.
1 2    Alfonso Daniels, ‏Argentina's dirty war: the museum of horrors, The Telegraph, 17 May 2008
↑  Tondo, Lorenzo (16 בינואר 2023). "Adopted by their parents' enemies: tracing the stolen children of Argentina's 'dirty war'". The Guardian. {{cite news}}:  (עזרה)
1 2 3 4 5 6 7  Guest, Iain (1990). Behind the Disappearances: Argentina's Dirty War Against Human Rights and the United Nations. University of Pennsylvania Press.
↑  Go-i, Uki (24 במרץ 1999). "Jews targeted in Argentina's dirty war". The Guardian. {{cite journal}}:  (עזרה)
1 2  Sims, Calvin (13 במרץ 1995). "Argentine Tells of Dumping 'Dirty War' Captives Into Sea". The New York Times. {{cite news}}:  (עזרה)
1 2 3 4  Verbitsky, Horacio (1996). The flight: confessions of an Argentine dirty warrior. New York: New Press. ISBN 1-56584-009-7. OCLC 34194224.
↑  Calloni, Stella (19 בפברואר 2021). "La Jornada - Argentina condena a 8 ex represores por delitos de lesa humanidad". jornada.com.mx (בספרדית). La Jornada. נבדק ב-19 בפברואר 2021. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  [Feld, Claudia. "ESMA, hora cero: las noticias sobre la Escuela de Mecánica de la Armada en la prensa de la transición" [ESMA, H-hour: Press reports about the Navy School of Mechanics during the transition period January–May 1984]. Sociohistórica (בספרדית) (23–24): 83. With abstract in English.
↑  Menschenrechtsbehörde an historischem Ort
בבנייה 1928
מרתף בו הוחזקו ה"חתרנים".
ייצוג אמנותי של קורבנות ESMA
מטוס ששימש ל"טיסות מוות" בתקופת הדיקטטורה הצבאית בארגנטינה
מבט מבפנים של המוצגים של "Espacio Memoria y Derechos Humanos" שהוא המוזיאון אליו הוסב ESMA
ביירון ליכטנברג

| --- | --- |

ליכטנברג ב-1991
 לידה:  19 בפברואר 1948 (בן 76) סטראודסברג, פנסילבניה, ארצות הברית
 מידע כללי
 בשירות:  המכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס
 לאום:  ארצות הברית אמריקאי
 השכלה:  אוניברסיטת בראון  המכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס 
 עיסוקים נוספים:  חוקר במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס
 דרגה:  לוטננט קולונל בחיל האוויר של ארצות הברית
 זמן שהייה בחלל:  19 יום 5 שעות 56 דקות
 עיסוק נוכחי:  חוקר במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס
 ביוגרפיה בנאס"א:  ביירון ליכטנברג
 משימות
 STS-9, ‏STS-45
  
 עיטורים
  (2)  (2)  (10)
 
סטיבן הוקינג, במצב של חוסר משקל, בתוך מטוס בואינג 727 שנע במסלול פרבולי מיוחד. מימינו פיטר דיאמנדיס ומשמאלו בירון ליכטנברג.
ביירון קורט ליכטנברג (באנגלית: Byron Kurt Lichtenberg‏; נולד ב-19 בפברואר 1948) הוא מהנדס וטייס קרב אמריקאי. ליכטנברג הוא דוקטור למדעים (.Sc. D). ליכטנברג השתתף בשתי משימות מעבורות החלל של NASA כמומחה מטען. בשנת 1983, הוא ואולף מרבולד היו הראשונים שטסו לחלל לא כטייסי חלל במשימה STS-9. בשנת 1992 השתתף ליכטנברג במשימה STS-45.
ילדות והשכלה

ליכטנברג נולד ב-19 בפברואר 1948 בעיירה סטראודסברג שבפנסילבניה, ארצות הברית. בשנת 1969, סיים ליכטנברג את לימודיו באוניברסיטת בראון שם השיג את התואר בוגר אוניברסיטה בהנדסת אווירונאוטיקה.
לאחר סיום הלימודים ליכטנברג התגייס לחיל האוויר של ארצות הברית וסיים קורס טיס. הבמהלך שירותו ליכטנברג הטיס את המקדונל דאגלס F-4 פנטום, הF-100 סופר סייבר וה-A-10 ת'נדרבולט II. ליכטנברג הטיס 238 משימות קרביות במהלך מלחמת וייטנאם ובזכותם קיבל את צלב התעופה המצוינת פעמיים, את מדליית האוויר 10 פעמים ועוד מספר עיטורים. לאחר שחרורו מהצבא בשנת 1973 שירת ליכטנברג כטייס בחברת התעופה סאות'ווסט איירליינס.
לאחר מכן, בשנת 1975 השיג ליכטנברג את התואר מוסמך אוניברסיטה בהנדסת מכונות מהמכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס. בשנת 1979 השיג ליכטנברג את התואר דוקטור להנדסה ביו-רפואית גם כן מהמכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס. בנוסף, לליכטנברג יש גם תואר דוקטור לשם כבוד מוסטמינסטר קולג' שבפנסילבניה.
ליכטנברג נשוי עם חמישה ילדים, מתוכם שתי בנות מאומצות.
קריירה מדעית

משנת 1978 ו-1984 ליכטנברג היה חוקר מטעם המכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס שהיה אחראי על הניסויים בספייסלאב 1, D-1‏, SLS-1 ו-SLS-2.
ליכטנברג הוא המקים של מערכות מטען בע"מ, חברה שסיפקה חומרה וציוד בשביל מספר ניסויים שנערכו במעבורות חלל ותחנת החלל הבינלאומית. החברה הייתה הגורם המסחרי הראשון שערך ניסויים על תחנת החלל מיר, כאשר ערכו בה ניסויים של גדילת קריסטלי חלבון בשנות התשעים של המאה ה-20. כעת הוא הנשיא של חברת כוח כבידה אפסי.
כטייס חלל

ליכטנברג היא טייס החלל הראשון ששימש כמומחה מטען. המשימה הראשונה בה השתתף כטייס חלל מטעם המכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס הייתה משימה STS-9 שנערכה בשנת 1983. במשימה, שארכה עשרה ימים, הצליחו טייסי החלל לבצע 72 ניסויים מדעיים בתחומי האסטרונומיה, פיזיקה אטמוספירית ופיזיקת פלזמה שעליהם פיקחו מומחי המטען, ליכטנברג ואולף מרבולד. המשימה הראתה שאפשר לערוך מחקר מתקדם בחלל בעזרת ספייסלאב.
משימת מעבורת החלל השנייה בה השתתף ליכטנברג הייתה משימה STS-45 שנערכה בשנת 1992. במשימה הזו, כמו במשימה הקודמת, שימש ליכטנברג מומחה מטען, הפעם ביחד עם ד"ר דירק פרימאוט מבלגיה. במשימה, שארכה 9 ימים, נערכו 12 ניסויים בתחומי כימיה אטמוספירית, קרינה סולרית, פיזיקת פלזמה ואסטרונומיה בתחום העל-סגול.
פרסים

פרסים בהם זכה ליכטנברג:
מדליית נאס"א לטיסה בחלל (ליכטנברג זכה במדליה פעמיים)
הדיפלומה על שם קומארוב
צלב התעופה המצוינת (ליכטנברג זכה בצלב פעמיים)
מדליית האוויר (ליכטנברג זכה במדליה זו 10 פעמים)
ברם סטוקר

| --- | --- |

צילום מסביבות שנת 1906
 לידה:  8 בנובמבר 1847 דבלין, הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד 
 פטירה:  20 באפריל 1912 (בגיל 64) St George's Square, הממלכה המאוחדת 
 שם לידה:  Abraham Stoker 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד 
 מקום קבורה:  Golders Green Crematorium 
 מקום לימודים:  טריניטי קולג' 
 שפות היצירה:  אנגלית 
 סוגה:  ספרות גותית, ספרות אימה 
 יצירות בולטות:  דרקולה, The Shoulder of Shasta, Miss Betty, The Mystery of the Sea, לוע המים, Under the Sunset, The Snake's Pass, The Man 
 השפיע על:  סטיבן קינג
 בן או בת זוג:  פלורנס בלקום 
 צאצאים:  Irving Stoker 
 www.bramstoker.org
 חתימה:   
 
אברהם "ברם" סטוקר (באנגלית: Abraham "Bram" Stoker‏; 8 בנובמבר 1847 - 20 באפריל 1912) היה סופר אירי, המוכר במיוחד כמחבר רומן האימה "דרקולה".
ביוגרפיה

סטוקר נולד בקלוטרף, פרוור של דבלין שבאירלנד. כילד, היה חולה ומרותק למיטתו, אך התאושש וגדל להיות אתלט וכוכב כדורגל בטריניטי קולג'. הוא סיים בהצטיינות תואר במתמטיקה ולאחר לימודיו הפך לעובד מדינה. בהמשך עבד כמבקר תיאטרון ועיתונאי. בשנת 1878, אחרי נישואיו לפלורנס בלקום (חברתו לשעבר של אוסקר ויילד), עבר לחיות בלונדון, שם מונה למנהל העסקי של תיאטרון ליסאום של ידידו, השחקן הנרי אירווינג. סטוקר החזיק במשרה זו 27 שנים.
ידידותו עם אירווינג הקנתה לו דריסת רגל בחברה הגבוהה בלונדון והזדמנות לתור את העולם עם להקת התיאטרון. לצד עבודתו בתיאטרון, השלים סטוקר את הכנסתו בפרסום רומנים סנסציוניים, שהידוע מביניהם היה סיפור הערפדים "דרקולה", אותו פרסם בשנת 1897.
יצירותיו שתורגמו לעברית

סודה של הגבירה בלבן - הוצאת 'אסטרולוג', 1995. תרגום לעברית: יונתן ישראלי.
דרקולה -
הוצאת 'אסטרולוג', 2003. תרגום לעברית: איריס ברעם.
הוצאת סלע מאיר, 2022. תרגום לעברית והערות: אורי רדלר.
לוע המים - הוצאת 'הוצאה עצמית', 2018. תרגום לעברית: יואב גלבוע.