stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דאר סלאח

| --- | --- |
 טריטוריה:  הרשות הפלסטינית הרשות הפלסטינית
 נפה:  בית לחם
 גובה:  613 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בכפר:  4,588 (2017)
 קואורדינטות:  31°42′43″N 35°15′06″E﻿ / ﻿31.711855555556°N 35.2517°E﻿ / 31.711855555556; 35.2517 
 אזור זמן:  UTC +2
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת ירושלים מוגדלת) דאר סלאח(למפת ירושלים רגילה) דאר סלאח(למפת הרי ירושלים רגילה) דאר סלאח(למפת הרי ירושלים מוגדלת) דאר סלאח  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
דאר סלאח (ערבית: دار صلاح) הוא כפר פלסטיני הנמצא 6 ק"מ ממזרח לבית לחם. הכפר נמצא בנפת בית לחם בצפון חבל יהודה. לפי נתוני הלשכה הפלסטינית המרכזית לסטטיסטיקה, האוכלוסייה בכפר מנתה 3,373 תושבים בשנת 2007. 
נכון לחודש פברואר 2015, בדאר סלאח הייתה חוות גידול היענים היחידה בשטחים הפלסטיניים, אשר מנוהלת על ידי חקלאי מקומי.
גאיאל

גאיאל (שם מדעי: Bos frontalis; מנוקד כגָיָל) אשר ידוע גם בשם מית'ון, הוא מין של פר אשר בוית במקור מהגאור לעיתים על ידי הכלאה עם בקר הבית, ונפוץ במשקים חקלאיים בדרום-מזרח אסיה כמו צפון מזרח הודו, בנגלדש, צפון בורמה ומחוז יונאן בסין העממית. הוא תואר מדעית לראשונה בשנת 1804 על ידי הבוטנאי הבריטי אלמיר בורק למברט - באופן יוצא דופן, הרבה לפני התיאור המדעי של הגאור. הוא נבדל מהגאור במספר דברים בולטים. פירוש שמו המדעי הוא "חזיתי" או "ממוקם במצח", ומתייחס לצורה של הקרניים הנבדלת מהגאור.
טקסונומיה

הגאיאל תואר לראשונה בשנת 1804 על ידי אלמיר בורק למברט, שהעניק לו את השם המדעי Bos frontalis על בסיס פרט שראה בצ'יטגונג. הגאיאל משויך לסוג פר לצד מספר מינים אחרים כמו בקר הבית, הגאור, הקופראי, הבנטנג, יאק הבר, ועוד. הוא ממוקם לצידם בשבט בקר שבתת-משפחת הפרים הכלולה במשפחת הפריים. מבחינה גנטית הוא קרוב בעיקר לגאור. בשנת 2003, הוועדה הבינלאומית למינוחים זואולוגים קבעה שהשם המדעי הראשון שניתן על ידי למברט, תקף גם עבור גאיאלים החיים בבר. לגאיאל יש מעמד של טקסון נפרד, וניתוח פילוגנטי מאשש את ההערכות הטקסונומיות שהגאיאל מהווה זן עצמאי שמקורו בהכלאה לפי מאות שנים בין גאור, זבו ובקר אחר.
מאפיינים

לגאיאל מבנה גוף כבד ושרירי, והוא מוצק וחזק בהרבה מבקר רגיל. הגאיאל נבדל במספר פרטים חשובים מהגאור. הוא קטן יותר, עם גפיים קצרים יותר באופן יחסי, וגובהו בכתפיים נמוך בהרבה מהגאור. הרכס על הגב פחות מפותח, ויש לו דלדול עור גדול על הגרון. הראש של הגאיאל קצר ורחב, עם מצח שטוח לחלוטין וקו ישר בין בסיס הקרניים. נקבת הגאיאל קטנה בהרבה מהזכר, ואין לה שום דלדול עור על הגרון. צבע העור של הגאיאל הוא חום כהה או שחור-כחלחל בדומה לגאור, והחלק התחתון של הגפיים לבנבן. עם זאת, גאיאלים מסוימים עלולים להיות ססגוניים עם צבעי בקר, ויש כאלו שלבנים לחלוטין. הקרניים של הגאיאל עבות ומסיביות יותר משל הגאור, ומאידך הן הרבה פחות ארוכות ומעוקלות לעומת הגאור. הן צומחות ישירות לצידי הראש ואז מתעקלות מעט כלפי מעלה בקצוות, אך ללא שום נטייה פנימה. בסיס הקרן של הגאיאל עבה כל כך עד שהוא מזכיר במידה רבה את המגן שיש לתאו אפריקני בין הקרניים. מבנה אחר פחות נפוץ הוא שהקרניים מתעקלות בחדות כלפי מטה - עד שהן מסתירות לגאיאל את שדה הראייה בצדדים. צבע הקרניים הוא אפרפר או צהבהב אחיד מהבסיס לקצוות.
ביולוגיה

הגאיאל מאכלס בעיקר גבעות ממיוערות. בהודו, גאיאלים מבויתים למחצה מגודלים על ידי מספר קבוצות אתניות בהרים של טריפורה, אסאם, מיזוראם, ארונצ'אל פראדש ונגלנד. בצפון מיאנמר, הגאיאלים מגודלים בעיקר במחוז קאצ'ין, ובסין העממית הם מגודלים בעיקר ביונאן באזור טרונג ואגן נהר סאלווין; כן הם מגודלים בצ'יטגונג שבבנגלדש.
במדינת נגלנד ההודית, הגאיאלים מגודלים במצב של חצי פראי: הם מגודלים בהיותם עגלים על ידי מטפלים מיוחדים שהוקצו על ידי הכפר או הבעלים של הגאיאלים, ולאחר מכן משוחררים ליערות שסביב לכפרים לשוטט בחופשיות בעדרים, כשהם מאומנים להגיב במהירות לשריקות של המטפל ולחזור חזרה לכפר. באופן כזה, הגאיאלים מגודלים מגיל צעיר עד מועד השחיטה בשוק. הגאיאלים חיים ביער בעדרים משפחתיים קטנים יחסית, והנקבות בדרך כלל אגרסיביות כאשר יש להן עגלים, וידוע על מקרים שאנשים שנפצעו קשה לאחר שננגחו על ידי הגאיאלית. הזכרים לעומת צייתנים יותר ורגועים. הגאיאל ניזון ביער מעלים, עשבים, ענפים, שיחים, וכדומה. הטורף היחיד שעשוי לאיים על הגאיאל הוא הטיגריס הבנגלי.
הגאיאל והאדם

השימוש בעיקרי בגאיאל המבוית הוא עבור הבשר שלו, אך רבים משתמשים בו גם עבור חלב, חרישה, נשיאת משאות, קצירת דקלי סאגו ושלל דברים אחרים. הגאיאל תופס מקום מרכזי בחייהם של תושבי האזורים ההרריים בדרום אסיה. חוקר אירופאי אחד תיאר כך את הגאיאל:
אף על פי שבעלי החיים המבויתים האופייניים להימלאיה היו עד לאחרונה בעיקר יאקים וכבשים, הגאיאל או המית'ון, הוא החיה הבולטת שמנוצלת כיום על ידי התושבים במזרח ההימלאיה. המית'ון הוא מבויית למחצה, ונוהגים להכניס אותו לשטחים מגודרים בתוך היערות במקום להשאיר אותו כל הזמן בתחומי הכפר. מחוץ לצפון מזרח הודו, המית'ון מיובא בעיקר לצורך הכלאה עם בקר הבית כמו בבהוטן. בשפות של ילידי ההימלאיה, ניתן למצוא עדויות לכך שהמית'ון נחשב לחיה המספקת בשר, ונראה שמקורו הוא בגאורים שנתפסו בבר וגודלו בשבי, ולאחר מכן הוכלאו בהמשך עם הבקר.
הגאיאל נחשב כממד המסורתי של העושר המשפחתי, וכל משפחה מסמנת את הגאיאלים באמצעות חיתוך מסוים באוזן. הגאיאל הוא חיית המדינה של ארונצ'ל פראדש, ומשחק תפקיד חשוב בחיי החברה של נגלנד: הנישואים אינם קבועים עד שמשפחת החתן נותנת לפחות גאיאל אחד למשפחת הכלה.
המרכז הלאומי לחקר המית'ון הוקם בדיאמפור שבנגנלד על ידי המועצה ההודית למחקר חקלאי. תפקידו של המרכז לזהות ולאתר גאיאלים ברחבי הודו, להשביח את הגאיאל עבור בשרו וחלבו, וכן להפעיל מאגר מידע על הגאיאל שיסייע לחקלאים לטפל בו.
איור של גאיאל זכר.
גאיאל ססגוני בנגלנד שבהודו.
כפריים מובילים גאיאל בבנגלדש.
גאיאל שהוכלא עם בקר הבית.
גרהרד ברקהורן

| --- | --- |

גרהרד ברקהורן
 לידה:  20 במרץ 1919 קניגסברג, הקיסרות הגרמנית הקיסרות הגרמנית
 פטירה:  8 בינואר 1983 (בגיל 63) קלן, גרמניה המערבית גרמניה המערבית
 מקום קבורה:  Tegernsee Cemetery 
 מדינה:  גרמניה 
 השתייכות:  גרמניה הנאצית הורמאכט   גרמניה הבונדסוור
 תקופת הפעילות:  1937–1945   1956 – 1975
 דרגה:   מיור (ורמאכט)    גנרל-לויטננט (בונדסוור)
 תפקידים בשירות
 טייס קרב, מפקד טייסת, מפקד הלופטוואפה
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם השנייה
 עיטורים
   צלב האבירים של צלב הברזל עם עלי אלון וחרבות   צלב הברזל דרגה ראשונה   צלב הברזל דרגה שנייה   הצלב הגרמני בזהב   אות הפציעה (שחור)
 
גרהרד ברקהורן (בגרמנית: Gerhard Barkhorn‏; 20 במרץ 1919 – 8 בינואר 1983) היה טייס בלופטוואפה במהלך מלחמת העולם השנייה ואלוף ההפלות השני הכי מוצלח בהיסטוריה (אחרי עמיתו אריך הרטמן). לאחר המלחמה חזר לשרת בבונדסוור של גרמניה המערבית עד לשחרורו בדרגת גנרל-לויטננט בשנת 1975.
ביוגרפיה > ראשית חייו

ברקהורן נולד ב-20 במרץ 1919 בקניגסברג והתגייס ללופטוואפה של הורמאכט בנובמבר 1937.
ביוגרפיה > מלחמת העולם השנייה

עם תחילת מלחמת העולם השנייה הוצב ברקהורן כטייס קרב במטוס Bf 109 בכנף קרב 2 ובאוגוסט 1940 הועבר לטייסת 6 של כנף קרב 52. בחודשים הבאים במהלך המערכה על צרפת והקרב על בריטניה, ברקהורן טס בעשרות טיסות מבצעיות עם הטייסת שלו אך לא הצליח להפיל אף מטוס אויב והוא עצמו הופל מעל לתעלת למאנש ב-29 באוקטובר 1940.
ביוני 1941 עם הפלישה הגרמנית לברית המועצות, נשלח ברקהורן ביחד עם טייסות הכנף לחזית המזרחית. ב-2 ביולי בטיסתו ה-120, הפיל ברקהורן את הפלתו הראשונה; מפציץ סובייטי מסוג DB-3. בנובמבר מספר ההפלות שלו הגיע לכדי עשר ובנובמבר הוא קודם לדרגת אובר-לויטננט. במאי 1942 קיבל ברקהורן את הפיקוד על הטייסת הרביעית, ב-25 ביולי נפצע ברקהורן והוא החלים במהלך חודשים, לאחר שבמהלך יולי הפיל 30 מטוסים נוספים מה שהביא את מספר ההפלות שלו לכדי 59, על כך הוענק לו צלב האבירים של צלב הברזל ב-23 באוגוסט. לאחר חזרתו לטיסה בתחילת אוקטובר, הגיע ברקהורן להפלתו ה-101 ב-19 בדצמבר. ב-9 בינואר 1942 הוא הגיע להפלתו ה-105 כאשר הפיל את מטוס היאק-1 של גיבור ברית המועצות לב שסטקוב אשר שרד את הקרב, יומיים לאחר מכן הוספו 'עלי אלון' לעיטור צלב האבירים שלו.
ב-1 בספטמבר 1943 קיבל ברקהורן את הפיקוד על להק II של כנף 52, בסוף נובמבר הוא השיג את הפלתו ה-200. בין דצמבר 1943 ועד לסוף פברואר 1944, טייסי להק II בפיקודו של ברקהורן הצליחו להפיל כ-350 מטוסי אויב, כאשר 50 מהם נזקפו לזכותו של ברקהורן עצמו. כך, ב-13 באפריל הגיע ברקהורן לכדי 250 הפלות, שלושה שבועות לאחר מכן הוספו 'חרבות' לצלב האבירים שלו.
ב-30 במאי, עם 273 הפלות, ברקהורן הופל על ידי מטוס P-39 סובייטי. למרות שנפצע קשה בכתף ימין ורגלו, הוא הצליח להנחית את מטוס ה-Bf 109 שלו אך הוא נשלח לטיפול רפואי ואושפז במשך ארבעה חודשים. כשחזר ברקהורן ליחידתו באוקטובר 1944 הוא היה שרוי במצב של חרדות ועייפות מנטלית, לקח לו מספר שבועות להתגבר ולחזור לעצמו. ב-14 בנובמבר הוא הפיל את מטוסו ה-275 ובמהלך השבועות הבאים הוסיף עוד 26 הפלות, כשהוא משיג את הפלתו ה-301 והאחרונה ב-5 בינואר 1945.
ב-16 בינואר קיבל ברקהורן את הפיקוד על כנף קרב 6 שעסקה בהגנה על שמי גרמניה מפני מפציצי בעלות הברית ועשתה שימוש במטוסי פוקה-וולף Fw 190 (אם כי ברקהורן הביא איתו את מטוס ה-Bf 109G אותו הוא העדיף על פני ה-Fw 190). משימת ההגנה על גרמניה הייתה קשה וגבתה מחיר פיזי ומנטלי קשה מברקהורן, מה שאילץ אותו לקחת חופשת מחלה מהחזית.
עם החלמתו הוא הוזמן על ידי אדולף גאלאנד להצטרף ליאגדוורבנד 44, כוח אווירי מיוחד שהורכב בעיקר ממטוסי הסילון מסרשמיט Me 262. ברקהורן התקשה עם מטוס הסילון החדש ולא הצליח להפיל מטוסי אויב. ב-21 באפריל 1945 במהלך משימתו ה-1104 והאחרונה, מנוע הסילון של מטוסו עלה באש ובניסיון להנחית אותו הוא הותקף על ידי מספר מטוסי P-51 מוסטנג אך שרד את הנחיתה עם פציעה קלה בראשו. עם סיום המלחמה מספר ימים לאחר מכן, הוא נלקח לשבי על ידי כוחות ארצות הברית בעודו מחלים מפציעתו בבית החולים.
ביוגרפיה > לאחר המלחמה

ברקהורן שוחרר מהשבי בספטמבר 1945 ולאחר מכן עבד מספר שנים במפעל מכוניות בגרמניה המערבית. בשנת 1956 הוקם חיל האוויר הגרמני מחדש תחת הבונדסוור וברקהורן הצטרף לשורותיו. באפריל 1957 הוא קיבל את הפיקוד על כנף הקרב-הפצצה 31 (JaBoG 31), בשנת 1961 בדרגת אוברסט הוא הועבר לפיקוד הניסויים האווירי. בשנת 1969 קודם לדרגת בריגדה-גנרל ובשנת 1973 לדרגת גנרל-מיור.
תפקידו האחרון של ברקהורן היה ראש המטה של פיקוד האוויר הטקטי השני, פיקוד רב-לאומי כחלק מכוחות נאט"ו. הוא השתחרר משירותו בבונסוור ב-30 בספטמבר 1975, בדרגת גנרל-לויטננט.
גרהרד ברקהורן נפטר בבית חולים בקלן ב-8 בינואר 1983 לאחר שנפצע קשה יומיים לפני כן בתאונת דרכים, בה נהרגה גם אשתו קריסטל. הוא נקבר בטגרנסי בווריה.
מטוס ה-Bf 109 של ברקהורן כמפקד להק II בכנף 52, סתיו 1943.
מטוס ה-Bf 109G-6 של ברקהורן כמפקד להק II בכנף 52. שמה של אשתו קריסטל מעטר את צד המטוס מתחת לחופה.
גשר הרכבת מעל עמק איילון

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  גשר רכבת, bridge over valley 
 שימוש:  רכבת
 מיקום:  עמק איילון
 מדינה:  ישראל ישראל
 מפעיל:  רכבת ישראל
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  2006–2008 (כשנתיים)
 חברת בנייה:  מנרב
 שיטת בנייה:  MSS
 מבנה:  ויאדוקט
 עלות:  140 מיליון ש"ח
 מידות
 אורך:  1,250 מטר
 גובה:  40 מטר
 מידע טכני
 מפתחים:  45 
 מסלולים:  2
 מידע נוסף:  הגשר הארוך בישראל
 קואורדינטות:  31°51′20″N 34°59′53″E﻿ / ﻿31.85556°N 34.99806°E﻿ / 31.85556; 34.99806
  (למפת גוש דן מוגדלת) גשר 6(למפת גוש דן רגילה) גשר 6(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום גשר 6(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום גשר 6
 
גשר הרכבת מעל עמק איילון (המכונה גם גשר 6) הוא הוויאדוקט הארוך ביותר במדינת ישראל. הגשר חולף מעל עמק איילון והוא חלק ממסילת ירושלים - גנות. אורכו 1.2 קילומטר, וגובהו בנקודה הגבוהה ביותר מהקרקע הוא 40 מטרים.
מיקום

תוואי מסילת הרכבת ממודיעין לירושלים, עליו הוחלט בשנת 2001, מכונה חלופה A1. אורך הקטע שמאזור כפר דניאל בסמוך למודיעין עד לתחנת הרכבת ירושלים – יצחק נבון הוא 28 קילומטר, והוא כולל 10 גשרים ו-3 מנהרות באורך כולל של כ-20 קילומטר. הגשר נבנה כדי לאפשר לרכבת לנסוע במהירות של 160 קילומטר לשעה, ובכך לאפשר נסיעה מהירה מירושלים לתל אביב בפחות מ-30 דקות.
גשר 6 חוצה את חלקו הצפוני של עמק איילון, וחולף מעל כביש 3 סמוך למודיעין. צדו המערבי סמוך מאוד ליישוב שעלבים וצדו המזרחי מסתיים בצלע גבעה, בסמוך לפארק קנדה, שם מתחברת המסילה למנהרה מספר 1, שאורכה 3.5 קילומטר.
מבנה

למעשה זהו ויאדוקט כפול - עבור שתי מסילות רכבת. כל אחד משני חלקי הוויאדוקט הכפול ניצב על גבי 24 עמודי בטון, ובסך הכל 48 עמודים. בניית הויאדוקט הצריכה 100 אלף מטר מעוקב בטון ו-10 אלף טון פלדה. עלות הקמתו - כ-140 מיליון שקלים. הגשר נבנה על ידי חברת מנרב, החל מהמחצית השנייה של 2006 עד אמצע 2008.
העמודים חלולים, כדי שיעמדו ברעידות אדמה. הם נבנו בשיטת בנייה הנקראת "תבנית מטפסת": יוצקים בטון לתבנית בגובה של כ-5 מטרים ולאחר מכן מרכיבים מעליה תבנית נוספת וחוזר חלילה.
הגשר עצמו הוקם בשיטת בנייה נורווגית הקרויה MSS‏ (Movable Scaffolding System - מערכת פיגומים ניידת), שנוסתה בישראל לראשונה בבניית ויאדוקט זה. בשיטה זו מניחים תבנית יציקה ענקית בין שני עמודים, ויוצקים לתוכה מאות מטרים מעוקבים של בטון. לאחר מכן מזיזים את התבנית באמצעות כוחות הידראוליים אל המרווח שבין העמודים הבאים. כיוון הקמתו של הויאדוקט היה ממערב למזרח.
גלריית תמונות

רכבת חשמלית חולפת על גשר הרכבת מעל עמק איילון
קרונועי סימנס דזירו במהלך נסיעה על הגשר
תבנית הבטון הניידת בשיטת הבנייה MSS
מעבר הויאדוקט מעל כביש 3
החלק המערבי, ברקע משמאל - שעלבים, ברקע מימין - מודיעין
הויאדוקט מעל כביש 3 - העמודים הגבוהים ביותר בגובה 40 מטר
מראה הגשר מדרום, על רקע העיר מודיעין
ראו גם

ויאדוקט
גמר הליגה האירופית 2010

גמר הליגה האירופית 2010 התקיים בפולקספארקשטדיון בהמבורג, גרמניה ב-12 במאי 2010, ובו נקבע כי הזוכה בטורניר הליגה האירופית לעונת 2009/2010 היא אתלטיקו מדריד הספרדית, שניצחה במשחק את פולהאם האנגלית בתוצאה 2-1 בתום הארכה. הייתה זו המהדורה ה-39 של המפעל, והראשונה בשמה החדש לאחר החלפת השם גביע אופ"א.
היה זה מפגש הגמר השלישי בתולדות המפעל בו נפגשו נציגה ספרדית ואנגלית. קדמו לו גמר גביע אופ"א 2001, בו גברה ליברפול על דפורטיבו אלאבס, וגמר גביע אופ"א 2006 בו הביסה סביליה את מידלסברו. אתלטיקו ופולהאם מעולם לא נפגשו ביניהן במפגש רשמי, ויתרה מכך, אתלטיקו הייתה ליריבה הספרדית הראשונה אי פעם של פולהאם במסגרת רשמית.
שתי הקבוצות העפילו לגמר המפעל לראשונה בתולדותיהן. אתלטיקו הייתה לספרדית השביעית בתולדות מפגשי הגמר, והרביעית לזכות בתואר (אחרי ריאל מדריד, ולנסיה וסביליה). כמו כן, היה זה גמר אירופי חמישי בתולדות המועדון, וזכייה שנייה בתואר אירופי אחרי גביע אירופה למחזיקות גביע בעונת 1961/1962. מן העבר השני, פולהאם העפילה לגמר בעונה האירופית השנייה בלבד בתולדותיה.
אתלטיקו מדריד סיימה את עונת 2008/2009 בספרד במקום הרביעי בטבלה. בשל כך, החלה את העונה האירופית בשלב הפלייאוף של מוקדמות ליגת האלופות. היא הצליחה להעפיל לשלב הבתים של המפעל, אך סיימה שלישית ולכן נשרה אל משחקי הליגה האירופית. מנגד, פולהאם סיימה את עונת 2008/2009 בפרמייר ליג במקום השביעי בטבלה, שהספיק לה למקום בסיבוב השלישי של מוקדמות הליגה האירופית. היא צלחה שני סיבובי מוקדמות בדרך לשלב הבתים של המפעל.
במשחק עצמו עלתה אתלטיקו ליתרון ראשון משער של דייגו פורלאן בדקה ה-32. סיימון דייוויס איזן את התוצאה כעבור חמש דקות בלבד, והשוויון נשמר עד להארכה. בדקה ה-116, ארבע דקות בלבד לתום ההארכה, השלים פורלאן צמד והעניק לקבוצתו את תואר אלופת הליגה האירופית.
סיכום המשחק > מחצית ראשונה

אתלטיקו הגיעה למשחק בידיעה כי לא תוכל להבטיח עונה נוספת באירופה דרך הליגה. מחזור אחד לסיום העונה בליגה הספרדית, ניצבה אתלטיקו במקום התשיעי, מרחק שמונה נקודות מהמקומות המובילים לאירופה. עם זאת, התעתדה הקבוצה לשחק בגמר גביע המלך הספרדי מול סביליה שבוע לאחר גמר הליגה האירופית. למשחק הגמר הגיעה אתלטיקו בסגל מלא כמעט לחלוטין. המאמן קיקה סאנצ'ס פלורס חסר במשחק את שוער המשנה, סרחיו אסנחו, שנפצע כאשר פתח בליגה במקומו של דויד דה חאה שזכה למנוחה. שבעה שחקנים זכו למנוחה במשחק הליגה האחרון של אתלטיקו לפני הגמר, כך שהקבוצה הגיעה בכושר פיזי טוב ועם סגל רחב. פלורס פתח בשער עם דה חאה, בעוד בהתקפה עלה עם שני החלוצים הבכירים, דייגו פורלאן וסרחיו אגוארו. מנגד, פולהאם הגיעה אף היא בידיעה כי רק ניצחון בגמר יבטיח לה עונה נוספת באירופה, מכיוון שהייתה ממוקמת במקום ה-12 בפרמייר ליג, והודחה ממפעלי הגביע בשלבים המוקדמים. בפולהאם חששו מפציעותיהם של שחקני המפתח, בובי זאמורה ודמיאן דאף, אך השניים נכללו לבסוף בהרכב הפותח. מלבדם, חמישה שחקנים נוספים סבלו מפציעות קטנות סביב תאריך המשחק, אך נכללו לבסוף בסגל. ההפתעה בהרכב של רוי הודג'סון הייתה הכללתו של כריס ביירד באגף ימין של ההגנה, על חשבונו של ג'ון פנטסיל שהתאושש מפציעתו אך נותר על הספסל.
אתלטיקו פתחה היטב את המשחק, ובדקה ה-12 הייתה קרובה לעלות ליתרון. אגוארו השתלט על מסירה לאחור של דני מרפי, העביר שמאלה לפורלאן שבעט שטוח לפינה הימנית הרחוקה. הכדור הכניע את מארק שוורצר, אך נעצר בקורה. מן העבר השני, זאמורה הסית כדור לעברו של סיימון דייוויס, שבעט מהאוויר מחוץ לרחבה, אך דה חאה קלט היטב.
בדקה ה-32 עלתה אתלטיקו ליתרון ראשון. חוסה אנטוניו רייס חטף כדור בצד ימין של ההגנה, ופרץ היטב לאורך הקו. רייס העביר למרכז, שם המתין סימאו סברוסה, שהעביר בנגיעה לאגוארו. החלוץ הארגנטינאי הצליח להשתלט על הכדור עם הראש, וניסה לייצר בעיטה ברגל שמאל. הכדור מעט ברח לאגוארו, אך הגיע לפורלאן, שמצא עצמו פנוי מול השוער ובעט בנגיעה פנימה, 1-0 לאתלטיקו מדריד.
היתרון הספרדי החזיק מעמד חמש דקות בלבד. פולהאם תקפה היטב עם מספר שחקנים, ובאה על שכרה בתום מהלך נאה. זאמורה קיבל כדור בצד שמאל של הרחבה, והיתל בשני שחקני הגנה. את הכדור שמעט ברח הסית היטב לדאף שהמתין במרכז הרחבה. הכדור החמיץ את דאף, שהצליח להעביר אותו תוך כדי גלישה ימינה אל זולטאן גרה, שהקשית היטב שמאלה. אל הכדור הגיע ראשון דייוויס, שבעט בעוצמה מהאוויר מטווח של כשמונה מטרים אלכסונית לפינה הקרובה של דה חאה, וקבע שוויון 1-1.
עוד לפני תום המחצית ניסה פורלאן בבעיטה שטוחה מחוץ לרחבה, אך שוורצר הדף לקרן. התוצאה נותרה עד לתום המחצית הראשונה, 1-1 בפולקספארקשטדיון.
סיכום המשחק > מחצית שנייה והארכה

עם פתיחת המחצית השנייה, ניסתה פולהאם להשלים מהפך במשחק. כדור שהורחק מהגנת אתלטיקו הגיע לדייוויס, שבעט בעוצמה כדור שטוח מתוך הרחבה, אך נהדף על ידי דה חאה. בדקה ה-55 ביצעה פולהאם חילוף, והוציאה את זאמורה, שהיה בספק למשחק בגלל פציעה. במקומו עלה קלינט דמפסי, שהיה לכדורגלן האמריקאי הראשון שנוטל חלק במשחק גמר אירופי משמעותי.
אתלטיקו השתלטה על המשחק בדקות הבאות, והוכיחה עליונות על פולהאם לאורך רוב שלבי המחצית. המצב הטוב ביותר שלה במחצית השנייה הגיע לאחר פריצה מרשימה של פורלאן, שעבר בין שני שחקנים והגיע עד לקו סוף המגרש, משם הוציא מסירה לאחור. שני שחקני אתלטיקו הצליחו לגעת בכדור, אך הגלישה של אגוארו שלחה את הכדור החוצה. בסיומן של תשעים הדקות, שוויון 1-1 בין פולהאם ואתלטיקו, והמשחק עבר להכרעה בהארכה.
אתלטיקו המשיכה לשלוט גם בהארכה, ואף התקרבה לשער שני ממצבים של פורלאן ושל אגוארו. בדקה ה-116, על סף סיום ההארכה, הצליחה אתלטיקו לכבוש את שער הניצחון. אגוארו פרץ באגף שמאל, ומצא מולו את ארון יוז. אגוארו העביר כדור רוחב לתוך הרחבה, שקפץ על הקרקע. פורלאן הגיע לראשון לכדור, ובנגיעה הסית אותו היטב לפינה כדי להכניע את שוורצר, 2-1 לאתלטיקו.
התוצאה נותרה על כנה עד לסיום, ואתלטיקו מדריד הייתה לזוכה הראשונה בליגה האירופית.
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 12 במאי 2010 | ספרד אתלטיקו מדריד | 2 - 1‏ה | אנגליה פולהאם | פולקספארקשטדיון, המבורג, גרמניה צופים: 49,000 שיפוט: איטליה ניקולה ריצולי |
| 12 במאי 2010 | דייגו פורלאן  116', 32' | (סיקור) | סיימון דייוויס  37' | פולקספארקשטדיון, המבורג, גרמניה צופים: 49,000 שיפוט: איטליה ניקולה ריצולי |
סיכום המשחק > הרכבי הקבוצות

| --- | --- |
              אתלטיקו מדריד :               פולהאם
סטטיסטיקות

|  | אתלטיקו מדריד | פולהאם |
| --- | --- | --- |
| שערים | 2 | 1 |
| בעיטות לשער | 27 | 11 |
| בעיטות למסגרת | 10 | 3 |
| החזקה בכדור | 54% | 46% |
| קרנות | 9 | 2 |
| עבירות | 15 | 17 |
| נבדלים | 0 | 9 |
| כרטיסים צהובים | 3 | 1 |
כרטיסים אדומים: 0
ג'ון אדינגטון סימונדס

| --- | --- |
ג'ון אדינגטון סימונדס בתמונה שנשלחה לוולט ויטמן, ועליה חתומה השנה 1889
ג'ון אדינגטון סימונדס בתמונה שנשלחה לוולט ויטמן, ועליה חתומה השנה 1889
 לידה:  5 באוקטובר 1840 רובע קליפטון, בריסטול, אנגליה
 פטירה:  19 באפריל 1893 (בגיל 52) רומא, איטליה
 מדינה:  הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת
 מקום קבורה:  בית העלמין הפרוטסטנטי של רומא 
 ידוע בשל:  מאבק למען זכויות הומוסקסואלים באנגליה
 השכלה:  בית ספר הארו אוניברסיטת אוקספורד
 מעסיק:  מודלין קולג' 
 בן או בת זוג:  ג'אנט קת'רין נורת' (10 בנובמבר 1864–?) 
 פרסים והוקרה:  Newdigate Prize 
 
ג'ון אדינגטון סימונדס (באנגלית: John Addington Symonds;‏ 5 באוקטובר 1840 - 19 באפריל 1893) היה משורר ומבקר ספרות אנגלי, מראשוני התומכים בהכרה בהומוסקסואליות בעת החדשה.
סימונס ידוע בעיקר בשל מחקריו בתרבות הרנסאנס, בהם חיבור מקיף בשם "הרנסאנס באיטליה" וביוגרפיה של מיכלאנג'לו, וכן בשל שני כתבים שהוציא לאור: "סוגיות באתיקה היוונית" (1871), הסוקר מקרים של פדרסטיה והומוסקסואליות ביוון העתיקה, ו"סוגיות באתיקה המודרנית" (1891), העוסק בדיכוי הומוסקסואליות בעידן הנוצרי. מאמריו הסבירו מושגים שלא הובנו כהלכה באותה התקופה ויצרו הקשר היסטורי ותרבותי לנושא ההומוסקסואליות בתקופה שבה היו יחסי מין בין גברים אסורים באנגליה על-פי חוק.
כתביו של סימונס השפיעו באופן בולט על סקסולוגים מודרניים כגון הבלוק אליס ומגנוס הירשפלד. בנוסף, הוא פעל לכינון קבוצת אינטרס של אינטלקטואלים שהתעניינה בנושא והיוותה צעד ראשון להתארגנויות פוליטיות של להט"ב.
נעוריו

סימונדס נולד ברובע קליפטון שבבריסטול שבאנגליה. אביו, ד"ר ג'ון אדינגטון סימונדס הראשון (1807–1871), היה מהרופאים הבולטים והידועים שבמדינה באותן שנים, והוא פרסם כמה מאמרים ידועים.
אמו מתה כאשר היה בן ארבע, ואחיותיו ודודותיו הן שגידלוהו וחינכוהו. ב-1854 החל ללמוד בבית הספר האנגליקני "הארו" (Harrow), שם נחשב לילד מעודן אשר לא נהג להשתתף במשחקים, ואף לא הותיר רושם של תלמיד מצטיין ומשכיל.
כאשר היה בן 11 קיבל סימונדס מכתב מחברו ללימודים אלפרד פריטור (Pretor), שבו סיפר כי הוא מנהל רומן עם מנהל בית הספר צ'ארלס ג'ון ווהן (Vaughan). סימונדס המופתע הגיב בהלם וגועל וחש מבולבל עקב הגילוי אל מול נטיותיו המיניות שלו, אליהן החל להיות מודע באותה תקופה. קודם לכן, כתב סימונדס בסלידה על סיטואציות מיניות שנחשף אליהן בבית הספר:
לכל ילד נעים היה כינוי נשי והוא זוהה או כזונה לציבור הרחב או כשפחת מין של נער מבוגר יותר. "זונה" הייתה מילה ששימשה את כולם לציון הנער שמסר את עצמו לניצול כמאהב. השיחות בחדרי השינה והלימוד היו מבחילות. אי אפשר היה להימנע פה ושם מלראות מעשה אוננות, אוננות הדדית, שני נערים עירומים באותה מיטה. לא היה עידון, לא רגש, לא תשוקה בהתרחשויות הללו. רק חשק חייתי.
על המקרה עם מנהל בית הספר שמר סימונדס בסוד במשך שמונה שנים, עד לשנת 1858, אז סיפר עליה לג'ון קאנינגטון, מורה ללטינית באוקספורד. קאנינגטון עודד אותו לספר על המקרה לאביו, ויחד הם האשימו את צ'ארלס ג'ון ווהן במעשיו בפומבי, והתפוצצות הפרשה הביאה לפיטוריו. פריטור כעס על חלקו של סימונדס במקרה וניתק את קשריו עמו. זיכרון המקרה ליווה אותו במשך כל שארית חייו.
שנת 1858 הייתה שנתו האחרונה של סימונדס ב"הארו". באותה התקופה היה מאוהב בנער מקהלה מבריסטול בשם וילי דייר, שהיה צעיר ממנו בשלוש שנים, והשניים ניהלו מערכת יחסים מלאת תשוקה. כאשר נודע לאביו של סימונדס על הקשר, הוא יעץ לו לוותר עליו – וכך עשה סימונדס באופן גלוי, אך בפועל המשיכו הנערים להתראות בסודיות למשך מספר שנים נוספות. באמצע השנה הוא עבר לבייליול קולג' שבאוניברסיטת אוקספורד, ושם החל לחשוף את יכולותיו האקדמאיות. ב-1860 זכה בפרס "Newdigate" של האוניברסיטה, הניתן למשוררים צעירים, עם שירו על "אל אסקוריאל". שנתיים לאחר מכן הוא השלים את לימודיו במדעי הרוח ("Literae Humaniores"), ולאחר מכן זכה בפרס "Chancellor's" למאמרים באנגלית.
בשנת 1862 התקבל סימונדס לסגל ההנהלה של מכללת מודלין באוקספורד. עם הגעתו הסתבך בשערורייה נוספת, כאשר נער שסימונדס שימש לו מורה פרטי ניסה לשדל אותו לעזור לו להתקבל למכללה. כאשר סירב סימונדס, שלח הנער מכתבים בגנותו להנהלת בית הספר והאשים אותו בהאשמות שונות. על אף ששמו טוהר לבסוף, הביא המתח שליווה את הפרשה להתדרדרות במצבו הבריאותי. הוא סבל באותם ימים מתסמינים שונים של נוירוזה, וב-1863 עזב את אנגליה ונסע לשווייץ על מנת להחלים.