stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
תריסוניים
הערות שוליים

↑  בתרגום מילולי, ראו פרק ערך אטימולוגיה
↑  שם זמני על פי המשמעות הלטינית
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007541659605171
שער אשתר

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  שער העיר, קשת 
 על שם:  אשתר 
 מיקום:  חילה 
 מדינה:  גרמניה 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ? – 575 לפני הספירה
 תאריך פתיחה רשמי:  575 לפנה״ס 
 קואורדינטות:  32°32′36″N 44°25′20″E﻿ / ﻿32.543333°N 44.422222°E﻿ / 32.543333; 44.422222
  (למפת עיראק מוגדלת) בגדאד מוסול בצרה ארביל כירכוכ פלוג'ה סולימאניה כרבלא נג'ף רמאדי טורקיה סוריה יר. ערב הסעודית כווית איראן המ. הפ. שער אשתר(למפת עיראק רגילה) בגדאד מוסול בצרה ארביל כירכוכ פלוג'ה סולימאניה כרבלא נג'ף רמאדי טורקיה סוריה יר. ערב הסעודית כווית איראן המ. הפ. שער אשתר
 
שער אשתר המשוחזר במוזיאון פרגמון בברלין
מראה כללי של רחוב התהלוכות של בבל במוזיאון פרגמון
שער אִשְׁתַר (בארמית: ܕܵܪܘܲܐܙܲܐ ܕܥܵܐܫܬܲܪ – דָרְוַאזַא דְעָאשְתַר) שימש כשער השמיני לעיר בבל, שער הכניסה הכחול המפורסם שלה. השער נקרא על שם האלה אשתר.
היסטוריה

השער נבנה, לפי ההערכות, בין השנים 605 לפנה"ס ל-575 לפנה"ס לפקודת המלך נבוכדנצר השני בצידה הצפוני של העיר. הכניסה לעיר בבל העתיקה הייתה דרך פרוזדור ארוך מוקף חומות מאסיביות משני צידיו כאשר בסופו השער. הרחוב הראשי בעיר הוביל משער אישתר שנמצא בצפון למקדש אסגילה, המקדש לאל מרדוך.
השער המקורי נחשב אחד שבעת פלאי תבל עד שמקומו נתפס על ידי המגדלור באלכסנדריה.
בתחילת המאה ה-20 גילה הארכאולוג הגרמני רוברט קולְדֶוֶוי (Robert Koldewey) בבבל שרידים מרשימים מהשער. הוא הועבר לברלין, ונבנה מחדש במוזיאון פרגמון שהוקם בשנת 1910, בסמוך למזבח פרגמון.
היסטוריה > רחוב התהלוכות של בבל

משער אשתר במוזיאון נמשך רחוב התהלוכות של בבל שנבנה בשנות מלכותו של נבוכדנצר השני (604–562 לפנה"ס). רק 250 מטר נחפרו של ידי משלחת גרמנית בשנים 1899–1917. לפי הממצאים שוחזר קטע באורך 30 מטר וברוחב של 8 מטר (הרוחב המקורי היה 20–24 מטר). ברחוב עברו תהלוכות בחגים השונים, משער אשתר למקדש של האל מרדוך.
הרחוב היה מקושט בשני צדדיו בלבנים עם זיגוג צבעוני ועם תבליטים של אריות, החיה המקודשת של האלה אשתר.
במוזיאון יש דגם של רחוב התהלוכות.
רחוב התהלוכות של בבל
תבליטי אריות ברחוב התהלוכות
תבליטי אריות ברחוב התהלוכות
ראו גם

הגנים התלויים בבבל
הערות שוליים

↑  Anita Di Chiara, Lisa Tauxe, Helen Gries, Barbara Helwing, Matthew D. Howland, E. Ben-Yosef, An archaeomagnetic study of the Ishtar Gate, Babylon, Plos One, ‏17 בינואר 2024 (באנגלית)
↑  FELIP MASÓ, Inside the 30-Year Quest for Babylon’s Ishtar Gate, נשיונל ג'יאוגרפיק, ‏5 בינואר 2018 (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007543966005171  GND: 4323970-5  LCCN: sh86001923  NKC: ph846927 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אדריכלות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
שמחה רותם

| --- | --- |

רותם עם חניכות הנוער העובד והלומד, במעמד הענקת סיכת-זיכרון לציון 70 שנה למרד גטו ורשה
 לידה:  10 בפברואר 1924 ורשה, הרפובליקה הפולנית השנייה 
 פטירה:  22 בדצמבר 2018 (בגיל 94) ירושלים 
 שם לידה:  Szymon Rathajzer 
 מדינה:  פולין 
 פרסים והוקרה:  צלב הקצין של מסדר ההערכה של הרפובליקה של פולין  הצלב הגדול של מסדר פולוניה רסטיטוטה 
 
רותם ב-2013
שמחה רותם (ראטהייזר) (נודע בכינויו קאז'יק; 10 בפברואר 1924 – 22 בדצמבר 2018) היה אחד מהלוחמים הבולטים של מרד גטו ורשה. היה חבר בתנועת "עקיבא" ובארגון אי"ל, בו שימש כקשר הראשי.
ביוגרפיה

שמחה רותם גדל בוורשה שבפולין כבן בכור למשפחה בת ארבעה ילדים. בגיל 13 הצטרף לתנועת הנוער הציוני.
בספטמבר 1939, במהלך פלישת גרמניה הנאצית לפולין בתחילת מלחמת העולם השנייה, נפצע רותם ואיבד את אחיו ישראל ובני משפחה נוספים, כשביתו נהרס בהפצצות של גרמניה הנאצית. לאחר שיהודי העיר צוו להיכנס לגטו ורשה לקראת סוף שנת 1940, הוא נשלח בידי הוריו לקרובי משפחה בכפר ליד ראדום. הוא שהה שם שלושה חודשים ובשנת 1942 חזר לגטו.
במהלך המרד שהחל ב-19 באפריל 1943, לחם רותם בפלוגה של חנוך גוטמן באזור המברשתנים (שנקרא כך בעקבות בתי החרושת למברשות באזור), והיה תחת פיקודו של מארק אדלמן. חזותו הארית אפשרה לו לנוע בחופשיות יחסית באזור הארי, ובתמורה לכסף ששילם לעובדי עיריית ורשה, הם הובילו אותו בתעלות הביוב מהגטו אל האזור הארי וחזרה.
בתחילת מאי 1943 יצא רותם ביחד עם זלמן פרידריך לאזור הארי על מנת לחבור ליצחק צוקרמן, סגנו של מרדכי אנילביץ', על מנת לבקש סיוע למרד. הוא גייס שני עובדי רשת הביוב הפולנית באמתלה שהוא זקוק לליווי בסבך הביוב על מנת לחלץ מבריחים פולנים שנקלעו לגטו. הם הסכימו לביצוע הפעולה בתמורה לכסף רב, אולם כשחשדו בהמשך שהמשימה היא להציל יהודים וביקשו לחזור, הוא מנע זאת מהם באיומי אקדח.
רותם הגיע לבונקרים ברחובות פרנצ'יסקנסקה, מילא, זמנהוף ונאלבקי בגטו, וגילה שם מחזה של הרס ומוות. ברגע זה הרגיש, על-פי עדותו, כמו אחרון היהודים בורשה. הוא המשיך לחפש ניצולים בתעלות הביוב ולבסוף נתקל בעשרה ניצולים, שסיפרו לו לראשונה על נפילת מרדכי אנילביץ' בבונקר ברחוב מילא 18. הוא הבין מהם שעדיין נותרו בגטו עשרות לוחמים, ביניהם מנהיגי המרד צביה לובטקין ומארק אדלמן. הוא הצליח להעבירם לאזור הארי, לארגן משאית ולחלצם ליערות. רותם ידע שלוחמים נשארו בביוב ואף הוזהר על ידי לובטקין שלא לעזוב בלעדיהם, אולם הוא החליט להמשיך ליער כדי להציל את מי שכבר יצא. מספר לוחמים נשארו בתעלות הביוב, ביניהם חברו הטוב, שלאמק שוסטר. הוא חזר שוב לאזור הארי אך נאלץ לחזור חזרה ליער, כשגילה כי בעקבות הלשנה הרגו הנאצים את כל הנותרים בתעלות הביוב.
לאחר כשנה, כשפרץ המרד הפולני בוורשה, הצטרף רותם עם חבריו ללחימה. עם תום המלחמה הצטרף לפעולת קבוצת הנקם של הפרטיזנים, "הנקם", לנקמה בפושעים הנאצים, על מנת להשלים את המשימה שהרגיש לדבריו חובה לעשות, למען משפחתו וחבריו שלא זכו לשרוד את זוועות הנאצים.
ביוגרפיה > עלייתו לישראל

רותם עלה לארץ ישראל בשנת 1946, הקים משפחה וסיפר את סיפורו של מרד גטו ורשה. חלק מעדותו התפרסם כבר בשנת 1946 בספרו של מלך ניישטט, "חורבן ומרד של יהודי ורשה", ואילו עדותו המלאה התפרסמה רק כעבור כארבעים שנה, בספר שהוציא בשנת 1985 בשם "ובתוכי העבר". סיפורו של רותם סופר בנוכחות משפחתם של אנטק צוקרמן וצביה לובטקין בערב שירי לוחמים 2006 בנוה מונוסון.
בשנת 1962 הוא מונה למנכ"ל רשת קו-אופ ירושלים, ושימש בתפקיד זה עד שנת 1986.
בשנת 1983 נמנה עם מדליקי המשואות בפתיחת חגיגות יום העצמאות.
ב-19 באפריל 2013, בטקס לציון 70 שנה למרד גטו ורשה בפולין, קיבל שמחה רותם את אות "פולוניה רסטיטוטה" ("פולין שבה לתחייה") מידי נשיא פולין, ברוניסלב קומורובסקי.
בשנת 2016 ללא אישורו מכתבים שהוא כתב לאירנה גלבלום קונטי די מאורו פורסמו בספר על חייה. רותם תבע את המפרסמים, זכה במשפט ותרם את הכסף שקיבל לצדקה.
רותם נפטר ב-22 בדצמבר 2018, בגיל 94. היה בין אחרוני לוחמי המרד שנותרו בחיים. נקבר בבית הקברות של קיבוץ הראל.
זיכרונותיו

שמחה רותם (ראטהייזר), ובתוכי העבר, הוצאת לוחמי הגטאות והקיבוץ המאוחד, 1985.
Memoirs of a Warsaw Ghetto fighter: the past within me / Simha Rotem (Kazik); translated from the Hebrew and edited by Barbara Harshav, New Haven: Yale University Press: 1994. (באנגלית)
לקריאה נוספת

מלך ניישטט, חורבן ומרד של יהודי ורשה, הוצאת ההסתדרות הכללית, 1946.
המורדים האחרונים, סרט דוקומנטרי, 2007 – סיפורם של ששת הלוחמים האחרונים במרד גטו ורשה.
יונת סנד, קאז'יק, תל אביב: הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2009.
הערות שוליים

1 2  חלקים מעדותו של שמחה רותם, באתר יד ושם
↑  קואופ ישראל
↑   יום העצמאות | 1983, באתר כאן ארכיון, 17 באפריל 1983
↑  https://www.timesofisrael.com/former-warsaw-ghetto-fighter-wins-lawsuit-over-published-love-letters/
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007267380305171  PLWABN: 9810596336105606  BnF: cb144070301 (data)  GND: 11926367X  ISNI: 0000 0003 6861 3180  LCCN: n84042962  NTA: 182922227  SUDOC: 124999735  VIAF: 114259953   WorldCat (עם VIAF): 114259953
תסחיף

| --- | --- |

 תחום:  רפואת חירום 
 קישורים ומאגרי מידע
 DiseasesDB:  18165
 MeSH:  D004617
 סיווגים
 ICD-10:  I74, I82, O88, T79.0-T79.1
 
תסחיף או סחיף (בלועזית: אמבולוס, Embolus) הוא גוש מוצק, נוזל או גז שמובל על ידי מחזור הדם למקום שונה מהמקום בו הוא נוצר.
רוב התסחיפים מקורם בפקיקים (תרומבי), אך ייתכנו גם תסחיפים של פלאק טרשתי, שומן, בועות גז או מי שפיר. התסחיפים יגרמו בעיות ברגע שיגיעו למקום צר מכדי שיוכלו לעבור בו, ועלולים לחסום את מעבר הדם, מצב הקרוי תיסחוף.
תסחיף יכול להיווצר מגורמים שונים, בהם רקמה שהתנתקה, תאים סרטניים, שומן, בועת אוויר, גוש חיידקים ועוד.
ראו גם

תסחיף ריאתי
תסחיף מי שפיר
קריש דם
קרישת דם
פקקת
תאטרו רג'ו די טורינו

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  בית אופרה 
 כתובת:  Piazza Castello, 215 - Torino (TO) 
 מיקום:  טורינו 
 מדינה:  איטליה 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1740
 תאריך פתיחה רשמי:  1740 
 אדריכל:  קרלו מולינו, Marcello Zavelani Rossi 
 קואורדינטות:  45°04′14″N 7°41′16″E﻿ / ﻿45.070555555556°N 7.6877777777778°E﻿ / 45.070555555556; 7.6877777777778
 www.teatroregio.torino.it
  (למפת טורינו מוגדלת) תאטרו רג'ו די טורינו(למפת טורינו רגילה) תאטרו רג'ו די טורינו
 
תאטרו רג'ו די טורינו (באיטלקית: Teatro Regio, (התיאטרון המלכותי) הוא בית אופרה ולהקת אופרה בעלי חשיבות בטורינו, פיימונטה, איטליה. העונה בו נמשכת מאוקטובר עד יוני ובמהלכה עולות שמונה או תשע אופרות, כל אחת בין חמש לשתים-עשרה הצגות.
בניינים אחדים סיפקו אולמות להפקות אופרה בטורינו מאמצע המאה ה-16, אבל רק ב-1713 החלו לשקול הקמת בית אופרה ראוי שמו, והתכנון נמסר לידי האדריכל פיליפו ג'ובארה. אף על פי כן, אבן הפינה הונחה רק בתקופת מלכותו של קרלו אמנואלה השלישי, מלך סרדיניה בשנת 1738, אחרי מות ג'ובארה. על העבודה עד השלמת הבנייה פיקח בנדטו אלפיירי, ועיצוב התיאטרון נעשה בידי ברנרדינו גלייארי.
תאטרו רג'ו, 1740 עד 1936

תאטרו רג'ו (התיאטרון המלכותי) נחנך ב-22 בדצמבר 1740 ב"ארסאצ'ה" של פרנצ'סקו פאו. היה זה אולם מפואר, שהכיל 1,500 מושבים ו-139 תאים בחמישה נדבכים ויציע.
מכל מקום, התיאטרון נסגר בשנת 1792 בפקודת המלך והוסב לבניין מחסנים. עם הכיבוש הצרפתי של טורינו בזמן מלחמות נפוליאון, שונה שם התיאטרון ל"תיאטרון הלאומי" ולבסוף, אחרי הכתרת נפוליאון לקיסר, שוה שוב השם ל"תיאטרון הקיסרי". עם נפילת נפוליאון ב-1814 חזר התיאטרון לשמו המקורי, ה"רג'ו". בשנים הבאות עברו על התיאטרון תקופות אחדות של משבר פיננסי והוא עבר לניהול העירייה ב-1870.
עוד תיאטראות נבנו והציגו עונות אופרה בטורינו, בהם "תאטרו קאריניאנו" ב-1824. גם הוא עבר לשליטת העירייה ב-1932 ואחרי שהתאטרו רג'ו נהרס בשריפה ב-1936, שימש הקאריניאנו כאולם האופרה העיקרי בעיר עד לפתיחת הרג'ו מחדש בשנת 1973.
גם לפני שהתיאטרון נשרף כליל, התנהלו בטורינו בראשית המאה ה-20 דיונים בשאלה, אם לבנות את הרג'ו מחדש או להקים תיאטרון חדש לחלוטין. שתי תוכניות הוצגו וזו שנבחרה הרחיבה את קיבולת המושבים ל-2,425 על ידי ביטול נדבכי התאים הרביעי והחמישי ויצירת אמפיתיאטרון ענקי. העבודה הושלמה ב-1905 אבל התיאטרון נסגר במהלך מלחמת העולם הראשונה ונפתח מחדש ב-1919. עד פברואר 1936, הוצגו עונות אופרה באולם, עד ששריפה כילתה הכל מלבד חזית התאטרו רג'ו. הוא נשאר סגור למשך שלושים ושבע שנים.
ארטורו טוסקניני היה המנצח על האופרה של טורינו מ-1895 עד 1898, ובתקופה זו הוצגו בתיאטרון כמה אופרות של וגנר בהצגות בכורה באיטליה.
תאטרו רג'ו המחודש לאחר 1973

לאחר השריפה, הוכרז על תחרות לאומית למציאת אדריכל, אך המלחמה והמצב הפיננסי הכללי גרמו לכך, שאבן הפינה הונחה רק ב-25 בספטמבר 1963. גם לאחר זאת, העבודה החלה רק בספטמבר 1967, בפיקוחו של האדריכל קרלו מולינו.
התיאטרון המחודש, מרשים בעיצובו הפנימי המודרני אך נחבא מאחורי החזית המקורית, נחנך ב-10 באפריל 1973 בהפקה של ערביות סיציליאניות (I vespri siciliani) של ורדי, בבימוי מריה קאלאס וג'וזפה די סטפאנו.
האולם החדש מכיל 1,750 מושבים, בנוי בצורת אליפסה ויש בו מפלס רחב-ממדים לתזמורת ו-37 תאים סביב-סביב. קונכייה אקוסטית נוספה לשיפור הצליל.
התיאטרון מעלה מגוון רחב של אופרות במשך העונות, בהן יצירות בנות-זמננו, אף כי בשנים הראשונות של המאה החדשה נאלץ, עקב לחצים פיננסיים, לקיים תוכניות שמרניות יותר במידת מה ולהעדיף אופרות מן המאה ה-19.
החזית

החזית החיצונית של הבניין בנויה בתבנית ייחודית, שעושה שימוש בלבנים מסותתות לפי הזמנה ליצירת תבליט של כוכבים, שנראה כחופף על עצמו שוב ושוב, בדומה לקשקשי-דג. זו אשליה, שמקורה בשיטת הבנייה הייחודית של הקיר, שהוא ישר למעשה. הצללים שנוצרים על ידי חלקים בולטים יוצרים אשליה זו והתבנית המורכבת מחזקת אותה.
חזית תאטרו רג'ו היא בין בנייני פיימונטה, שהם חלק מאתר מורשת עולמית (אונסקו).
הערות שוליים

↑  איליין ברודי, טורינו, פיידמונט, "מדריך מוזיקה לאיטליה", עמ' 109–114, עורכת איליין ברודי, הוצאת מקמילן, לונדון
↑  סקירת של תולדות תאטרו רג'ו די טורינו. כרך I: תיאטרון החצר; כרך II: התיאטרון העירוני, ג'ורנל למוזיקה וספרות, כרך 59, גיליון 1, עמ' 78-76
↑  היסטוריה של תאטרו רג'ו טורינו
↑  משכן מלכי בית סבוי, יונסקו 18 במרץ 2020
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007599221805171  BnF: cb12206169g (data)  GND: 5085235-8  ISNI: 0000 0001 2175 2680  LCCN: n79064900  MusicBrainz: 7fa9d837-dc97-4147-8ac0-88e1b7d80b98  NKC: ko2011402868  SUDOC: 030697522  VIAF: 144008040   WorldCat (עם VIAF): 144008040 
התיאטרון ב-2005
ك

האות כַּאף (בערבית: كاف) היא האות העשרים ושתיים באלפבית הערבי. לפניה באה האות קאף ואחריה האות לאם.

כאף מייצגת את העיצור /k/ (כמו כּ"ף), אבל בניבים מעטים כמו ערבית כוויתית ומקצת הניבים הפלסטיניים הכפריים היא מבוטאת כ-/ʧ/ (כמו צד"י גרושה במילה "צ'יפס"), אולי בהשפעת הפרסית. בניבים מרוקאים בודדים כאף נהגית כ-/kʃ/ (קְשְ).
כאף המנוקדת בפתחה משמשת כתחילית המקבילה ל-כ־הדימוי העברית. אם כי, שלא כמו בעברית, היא לא קיצור של מילה שמשמעותה דמיון (כ"ף־הדימוי היא קיצור המילה "כמו").
כאף מנוקדת בפתחה משמשת כסופית לציון שייכות בגוף שני יחיד זכר, ונקבה כשהיא מנוקדת בכסרה. כך كتاب (כִּתַּאבּ) תרגומו "ספר" ו-كتابك (כִּתַּאבֻּכַּ) תרגומו "הספר שלך". בחלק מהניבים הניקוד שייך לעיצור שלפני הכאף כך למשל בזכר הסופית היא /ak/ ולא /ka/.
ישנן אותיות רבות השאובות מכאף ומשמשות לכתיבת עיצורים במילים שאולות, או לייצוג עיצורים בוואריאנטים של האלפבית־הערבי: כאף המשמשת באלפבית הפרסי שונה בצורתה המבודדת והסופית מזו הערבית והיא אינה "יושבת" בתוך לאם אלא נראית כך ک. כמו כן, נוצרה באלפבית־הפרסי האות גאף (گ), כוואריאנט של כאף לייצוג העיצור /ɡ/ (כמו גימ"ל). בג'אווי, אלפבית שמהווה גם הוא ואריאנט של האלפבית־הערבי, העיצור /g/ מיוצג על ידי כאף, ערבית או פרסית, עם נקודה דיאקריטית מעליה, כך ڬ או כך ݢ. אות נוספת הנשאבת מכאף היא ڭ או ݣ, עם שלוש נקודות, המשמשת בערבית מרוקאית באופן בלתי-רשמי לייצוג /g/ במילים שאולות. בשפות אחרות דוגמת אויגורית, היא משמשת לייצוג העיצור /ŋ/ (כמו נו"ן במילה "בנק"). למרות שבכתיבה הלכה־למעשה אין הבחנה של ממש בין האותיות בערבית־מרוקאית משתמשים לרוב ב-ݣ.
בכתיבה, האות מתחברת מצד ימין וגם מצד שמאל, כמו בשאר האותיות למעט אותיות "דוד'ארז".
מקור האות כאף ב"כף" הפניקית, ויש לה מקבילות ברוב האלפביתים:
אלפבית עברי – כ/ך
אלפבית לטיני – K,k
אלפבית יווני – Κ,κ
אלפבית סורי – ܟ
م

האות מִים (בערבית: ميم) היא האות העשרים וארבע באלפבית הערבי. לפניה באה האות לאם ואחריה האות נון.
מים מייצגת את העיצור /m/ (כמו מ"ם). מים משמשת כאות משקלית לעיתים רבות, לדוגמה ביצירת שמות מקומות במשקל ﻣﻔﻌل (מַפעַל), כך ﻣﻜﺘﺐ (מכּתב) פירושו "משרד", מהשורש ﻙ.ﺕ.ﺏ שמשמעותו כ.ת.ב.
בכתיבה, האות מתחברת מצד ימין וגם מצד שמאל, כמו בשאר האותיות למעט אותיות "דוד'ארז".
מקור האות מים ב"מם" הפניקית, ויש לה מקבילות ברוב האלפביתים:
אלפבית עברי – מ/ם
אלפבית לטיני – M,m
אלפבית יווני – Μ,μ
אלפבית סורי – ܡ
שער ברקלי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 מיקום:  ירושלים 
 מדינה:  ישראל 
 קואורדינטות:  31°46′35″N 35°14′03″E﻿ / ﻿31.77638333°N 35.23429722°E﻿ / 31.77638333; 35.23429722
 he
 
שער ברקלי (Barclay) הוא מעבר חסום בכותל המערבי של הר הבית. הוא נמצא בקצה הדרומי של רחבת התפילה של הכותל המערבי כיום, בתחום עזרת הנשים, מתחת לשער המוגרבים. משקוף השער נמצא בגובה של כ-3 נדבכים מעל לרצפת רחבת הכותל ומוסתר בחלקו על ידי המבנה שנמצא בפינה הדרום מזרחית של עזרת הנשים. ניתן לראות עוד חלק ממשקוף השער מתוך המבנה עצמו, מבנה שפתוח לציבור המתפללות. מתוך שטח הר הבית נמצאת כיום הגישה למעבר בתוך מסגד תת-קרקעי הנקרא "מסגד אל-בוראק" (مسجد البراق) ("אל-בוראק" הוא שמו של הכותל המערבי בפי המוסלמים).
לפי פרופ' דן בהט, מקטע תפילה מתוך הגניזה הקהירית מהמאה ה-10 או ה-11 נודע שהשער נקרא בעבר "שער שלמה" אצל היהודים, ו"שער המחילה" אצל המוסלמים.
גילוי השער וחקירתו

השער התגלה ב-1852 על ידי ג'יימס טרנר ברקלי, במסגרת סקר ארכאולוגי שערך על הר הבית ושבו חקר חללים תת-קרקעיים שנחשפו בעבודות שיפוץ. הוא גילה מעבר תת-קרקעי במתחם הר הבית, הנמשך מבור מים, וצעד במעבר כ-32 מטרים (105 רגל) עד שהגיע לקיר חסום. ב-1870 חפר צ'ארלס וורן פירים לאורך הכותל (מצדו החיצוני של הר הבית) ובמסגרת זו גילה את פתח היציאה ואת משקוף השער. המשקוף עשוי אבן יחידה שמשקלה בין 30 ל-40 טון.
ב-1968 הציע בנימין מזר לסלק את תלולית העפר שמתחת לשער המוגרבים, לחקור את שער ברקלי ואולי אף לאפשר גישת יהודים אל הר הבית דרכו; ההצעה נתקלה בהתנגדות כל הגורמים, מן הרבנות הראשית ועד לשלטונות הווקף ולהתנגדות הדרג המדיני, ולפיכך השער לא נחקר מאז.
זיהוי השער

כיוון שהשער לא נחקר באופן מדעי בתקופה המודרנית, זיהויו אינו ודאי, למרות שמקובל שהוא חלק מחומת בית המקדש שהוקם על ידי הורדוס. הארכאולוג מאיר בן דב זיהה את השער עם שער קיפונוס המוזכר במשנה, מסכת מידות א, ג: ”חמשה שערים היו להר-הבית... קיפונוס מן המערב משמש כניסה ויציאה”.
רוחב השער 5.60 מטר וגובהו מן המשקוף לסף 7.80 מטרים, אולם בן-דב משער שהסף אינו מקורי ושגובה השער ביחס למפלס הרחוב כ-11 מטרים, דבר המתאים למסכת מידות ב, ג: ”כל הפתחים והשערים שהיו שם - גובהן עשרים אמה ורחבן עשר אמות, חוץ משל אולם”.
לקריאה נוספת

מאיר בן דב, חפירות הר הבית – בצל הכתלים ולאור התגליות, כתר ספרים, 1982, עמ' 141–144.
הערות שוליים

↑  אלי שילר, "הר הבית ואתריו", אריאל י"א (64–65), ינואר 1989, עמ' 48 סעיף 38.
↑  דן בהט, לזיהוי שערי הר הבית בתקופה המוסלמית הקדומה וה'מערה', קתדרה, 2002, עמ' 82
↑  דן בהט, אטלס כרטא לתולדות ירושלים, הוצאת כרטא, 1980, עמ' 18.
1 2  מאיר בן-דב, ביצורי ירושלים, זמורה ביתן מודן, 1983, עמ' 143.
↑  נדב שרגאי, התמוטטות הקיר ליד הכותל המערבי עלולה להיות רק ההתחלה, באתר הארץ, 16 בפברואר 2004.
| הר הבית |
| --- | --- | --- |
| מבני הר הבית | מסגד אל-אקצא • כיפת הסלע • אורוות שלמה • כיפת השלשלת • כיפת שלמה • כיפת הרוחות • כיפת הדקדוק • כיפת העלייה • המינרטים בהר הבית • הכוס • מוזיאון האסלאם |  |
| הר הבית בדתות המונותאיסטיות | הר הבית ביהדות • הר הבית בנצרות • הר הבית באסלאם |  |
| הכותל המערבי | שער קיפונוס • רחבת הכותל המערבי • הכותל הקטן • קשת רובינסון • שער ברקלי • קשת וילסון • שער וורן • שער המוגרבים • שער השלשלת • שער הטהרה • שער מוכרי הכותנה • שער הברזל • שער המשגיח • שער בני ע'ואנימה • מנהרות הכותל |  |
| הכותל הדרומי | שערי חולדה • השער הכפול • העופל • הגן הארכאולוגי ירושלים |  |
| הכותל המזרחי | שער הרחמים • שער שושן |  |
| הכותל הצפוני | שער טדי • השער החשוך • שער הסליחה • שער השבטים |  |
| מבנים בהר בעבר | בית המקדש הראשון • בית המקדש השני • מקדש הורדוס • מקדש יופיטר • בית המקדש של יוליאנוס |  |
| מבנים מתוכננים בעתיד | מעלית הכותל • הרכבל לכותל • בית המקדש השלישי |  |
| עליית יהודים להר הבית | כניסה להר הבית (הלכה) • הגבלת כניסה להר הבית |  |
| שונות | הסטטוס קוו בהר הבית • זיהוי מקום המקדש • פגיעה ארכאולוגית בעתיקות הר הבית |  |
छ

|  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |

אלפבית דוונאגרי
תנועות
| अ | आ | इ | ई | उ | ऊ | ऋ |  |
| ए | ऐ | ओ | औ |  |  |  |  |
עיצורים
| क | ख | ग | घ | ङ | च | छ |  |
| ज | झ | ञ‌ | ट | ठ | ड | ढ |  |
| ण | त | थ | द | ध | न | प |  |
| फ | ब | भ | म | य | र | ल |  |
| व | श | ष | स | ह |  |  |  |
הגיית האות छ
छ היא האות ה-18 והעיצור השביעי באלפבית הדוונאגרי (אחרי च). האות זהה בצלילה לצ' עם דגש, אך בשונה ממנה, היא עיצור מנושף, כלומר היא מלווית בצליל נשיפה – h ונהגית כ-ch-ha (עם דגש על ה-h).
מקור האות ככל הנראה באות הכתב הבראהמי . על פי אחת ההשערות הכתב הבראהמי מבוסס על הכתב הארמי, והאות שעליה מבוססת छ הוא ק' בגרסתה הארמית .
האות הבאה היא ज.
ערך זה הוא קצרמרבנושא בלשנות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ख

|  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |

אלפבית דוונאגרי
תנועות
| अ | आ | इ | ई | उ | ऊ | ऋ |  |
| ए | ऐ | ओ | औ |  |  |  |  |
עיצורים
| क | ख | ग | घ | ङ | च | छ |  |
| ज | झ | ञ‌ | ट | ठ | ड | ढ |  |
| ण | त | थ | द | ध | न | प |  |
| फ | ब | भ | म | य | र | ल |  |
| व | श | ष | स | ह |  |  |  |
הגיית האות ख
ख היא האות ה-13 באלפבית הדוונאגרי (אחרי क). האות זהה  לאות הלטינית k אך בשונה ממנה, היא עיצור מנושף, כלומר היא מלוות בצליל נשיפה – h ונהגית כ-kha.
האות הבאה היא ग.
ערך זה הוא קצרמרבנושא בלשנות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
תסוגה לממוצע

תסוגה לממוצע או רגרסיה לממוצע היא תופעה טבעית המתגלה במגוון רחב של תחומים, בין אם בטבע ובין אם מעשה ידי אדם. בבסיסה, משמעות התופעה היא כי כאשר מתרחשים שני אירועים עוקבים שביניהם קיים מתאם חיובי כלשהו, הרי שאם האירוע הראשון יהיה קיצוני ביחס לממוצע, הרי שהאירוע העוקב יהיה, בהסתברות גבוהה, בעל ערך קרוב יותר לממוצע. הדוגמה הקלאסית לתופעה זאת (אשר הייתה גם הראשונה שנחקרה) הנה הקשר בין גובה הורים לגובה צאצאיהם: ככל שגובה ההורה חורג בצורה קיצונית יותר מהממוצע, כן גדלה ההסתברות שגובה הצאצא יהיה קרוב יותר לממוצע מזה של ההורה.

הסיבה המקובלת לתופעה זו היא שאירועים מורכבים ממספר משתנים - חלקם קבועים וחלקם אקראיים. בעוד שהחלק הקבוע מעמיד את התופעה על ערך שאינו משתנה, הרי שההסתברות שהחלק המשתנה יקבל ערך קיצוני נמוכה במיוחד, ולכן הסיכוי שתופעה כזאת תקרה בשני מופעים רצופים נמוכה.

דוגמה לרגרסיה לממוצע - כאשר מפיקים סרט המשך לסרט שהצליח בקופות, קיימת הסתברות גבוהה שסרט ההמשך יצליח פחות, היות שהצלחת הסרט הראשון חרגה בצורה קיצונית מהממוצע.
בתחום הסטטיסטיקה נעשה שימוש נרחב בתופעה זו לניבוי.

התופעה התגלתה ונחקרה לראשונה בידי המדען האנגלי סר פרנסיס גולטון, אשר פרסם את ממצאיו בשנת 1886.
ראו גם

כשל רגרסיה
לקריאה נוספת

דניאל כהנמן, לחשוב מהר, לחשוב לאט, הוצאת מטר 2013
ורדה ליברמן ועמוס טברסקי, חשיבה ביקורתית, האוניברסיטה הפתוחה 1996
ट

|  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |

אלפבית דוונאגרי
תנועות
| अ | आ | इ | ई | उ | ऊ | ऋ |  |
| ए | ऐ | ओ | औ |  |  |  |  |
עיצורים
| क | ख | ग | घ | ङ | च | छ |  |
| ज | झ | ञ‌ | ट | ठ | ड | ढ |  |
| ण | त | थ | द | ध | न | प |  |
| फ | ब | भ | म | य | र | ल |  |
| व | श | ष | स | ह |  |  |  |
הגיית האות ट
ट- טָ'ה היא האות ה-22 והעיצור ה-11 (לאחר ञ‌) באלפבית הדוונאגרי. אות זו נהגית ברוב השפות המשתמשות בכתב זה, כעיצור מכתשי, סותם, אטום כפוף (/ʈ/), כלומר כעין ט' כפופה (ʈa).
מקור האות באות הבראהמנית , באמצעות האות הגופטית  .
האות הבאה היא ठ.
ערך זה הוא קצרמרבנושא בלשנות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
תריסיתיים

| תריסיתיים |
| --- | --- |
 מספר מינים (בוגר וצעיר)
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: פרוקי-רגליים
מחלקה:: חרקים
סדרה:: פשפשאים
תת־סדרה:: פשפשים
אינפרא־סדרה:: Pentatomomorpha
משפחה:: תריסיתיים
שם מדעי
 Pentatomidae ‏לייך, 1815
תְּרִיסיתיים (שם מדעי: Pentatomidae) היא משפחה בולטת מסדרת פשפשאים שמונה כ-3,000 מינים. בישראל מצויים כמאה מינים מהמשפחה.
הם מכונים גם "פשפשי פרחים" או "פשפשים מסריחים".
זוהי משפחה קוסמופוליטית. המינים גדולים ברובם (מעל 8 מ"מ) גופם קשיח וצבעם בולט. בעלי פתחי בלוטות ריח גדולים מאוד. הנקבות מטילות את הביצים בדרך כלל בתטולה על צמח פונדקאי, לעיתים על חפץ סמוך לו. הזחלים דומים בדרך כלל בצורתם לבוגר, אך שונים בצבעם. חלק מהמינים נחשבים כמזיקים לחקלאות (תריסית ירוקה לדוגמה).
תריסית מנוקדת (Graphosoma semipunctatum)
עדויות מאובנים מראות שהמשפחה הפכה נפוצה מאוד בתור המיוקן אשר בעידן קנוזואיקון, כנראה כתוצאה משינויים פאוניסטים אשר גרמו להתפשטות מהירה של עשבים וצמחים אחרים.
אטימולוגיה

מקור שם המשפחה Pentatomidae מסוג הטייפ Pentatoma [מיוונית (חלק) tomos + (חמש) pente] על שום חמישה פרקי המחוש שמאפינים את רוב המינים במשפחה. בעבר כונתה משפחה זו, על ידי בודנהיימר, "פשפשי פרחים". השם העברי המודרני תריסיתיים מגיע מהשם העממי באנגלית shield bug מאחר שצורת הגוף של רוב התריסיות מחומשת ומזכירה מגן מימי הביניים. תריס היא מילה נרדפת למגן.
מאפייני זיהוי

אורך גוף: 5-18 מילימטרים.
הגוף מזכיר בצורתו מגן.
גוף מחולק לחמישה חלקים.
לרוב המגנית גדולה ומשולשת.
ראש קטן יחסית שמוסתר על ידי הגבית של החזה הקדמי (pronotum).
מחושים לרוב בעלי חמישה מפרקים.
חדק בעל ארבע מפרקים.
פיסת הרגל בעלת שלושה פרקים.
בעל עיניות (ocelli)
המינים המצויים בישראל (רשימה חלקית)

תריסית הפסים Graphosoma lineatum
Graphosoma semipunctatum
תריסית משוננת Mustha spinulosa
תריסית הדגן Aelia acuminata
תריסית המרווה Stagonomus amoenus
תריסית זוטה Eysarcoris ventralis
תריסית ירוקה Nezara viridula
תריסית ירקרקה Acrosternum millierei
תריסית ים תיכונית Carpocoris mediterraneus
תריסית מגוונת Codophila varia
Codophila maculicollis
תריסית שעירה Dolycoris baccarum
תריסית הצלף Stenozygum coloratum
תריסית המצליבים Eurydema ornata
תריסית כחולה Zicrona caerulea
Aeliomorpha sheanensis
Chroantha ornatula
Bagrada hilaris
תריסית הסוככיים Ventocoris falcatus
הערות שוליים

↑  אנציקלופדיית החי והצומח של ארץ ישראל, כרך 3 – "חרקים", בעריכת יהושע קוגלר, הוצאת משרד הביטחון , עמ' 118
झ

|  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |

אלפבית דוונאגרי
תנועות
| अ | आ | इ | ई | उ | ऊ | ऋ |  |
| ए | ऐ | ओ | औ |  |  |  |  |
עיצורים
| क | ख | ग | घ | ङ | च | छ |  |
| ज | झ | ञ‌ | ट | ठ | ड | ढ |  |
| ण | त | थ | द | ध | न | प |  |
| फ | ब | भ | म | य | र | ल |  |
| व | श | ष | स | ह |  |  |  |
הגיית האות झ
झ היא האות ה-20 והעיצור התשיעי באלפבית הדוונאגרי (אחרי ज). האות זהה בצלילה לג' עם דגש (j), אך בשונה ממנה, היא עיצור מנושף, כלומר היא מלוות בצליל נשיפה – h ונהגית כ-jha (עם דגש על ה-h).
האות הבאה היא ञ‌.
ערך זה הוא קצרמרבנושא בלשנות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
תיקון ליל שביעי של פסח

תיקון ליל שביעי של פסח הוא מנהג לקרוא את שירת הים ולעסוק בענייני קריעת ים סוף בליל שביעי של פסח, על פי מסורת חז"ל שבלילה זה התרחש נס קריעת ים סוף.