stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
סרטן הקיבה

| --- | --- |

צילום אנדוסקופי של כיב קיבה חשוד בממאירות, אשר אובחן בבדיקת ביופסיה כסרטן קיבה מסוג אדנוקרצינומה
 תחום:  אונקולוגיה 
 מיקום אנטומי:  קיבה 
 טיפול:  floxuridine  ציספלאטין  איפוספאמיד  irinotecan  מתוטרקסט  טאקסוטר  פלואורואורציל 
 קישורים ומאגרי מידע
 eMedicine:  article/278744 
 DiseasesDB:  12445
 MeSH:  D013274
 OMIM:  137215
 סיווגים
 ICD-10:  C16
 ICD-11:  2B72 
 
סרטן הקיבה היא אחת ממחלות הסרטן השכיחות.
הגורם העיקרי למחלה הוא חיידק הליקובקטר פילורי שאחראי על כ-60% ממקרי סרטן הקיבה.
עישון, כיב קיבה כרוני ואכילת מזון מעושן הם מגורמי הסיכון למחלה.
המחלה מאופיינת בהתפתחות גוש גידולי בקיבה הניתן לזיהוי בצילום רנטגן או בבדיקת גסטרוסקופיה. בשל הקושי לאבחן את המחלה בשלביה המוקדמים, המחלה מאובחנת לרוב בשלב מתקדם כשהגוש הגידולי גדול או בנוכחות גרורות. לרוב, כאשר המחלה בשלביה הראשונים, מאובחן באופן מוטעה סרטן קיבה כאשר מדובר בפוליפ או בציסטה, ולכן נדרשת בדיקה נוספת על מנת לאבחן האם אכן מדובר בסרטן קיבה. סרטן הקיבה הוא מבין מחלות הסרטן היחידות שיש קושי לאבחן אותן.
טיפול

מחלה בשלביה הראשונים, המאופיינת בגידול ממוקד וקטן, שלא התפשט לבלוטת לימפה או לאיברים סמוכים, תטופל בכריתה ניתוחית.
למחלה בשלב מתקדם טרם נמצא טיפול, והמחלה נחשבת לחשוכת מרפא.
כימותרפיה או רדיותרפיה אינן מביאות לריפוי, ומשמשות להקלת הסימפטומים כטיפול פליאטיבי.
כיום, שיעור ההישרדות הנמוך המאפיין את המחלה ניתן לשיפור רק על ידי גילוי ואבחון מוקדמים.
תסמינים

תסמיני המחלה אינם ייחודיים ודומים לסימפטומים של כיב קיבה, דבר המקשה על האבחון המוקדם. הסימפטומים והממצאים כוללים:
חוסר תיאבון
מלאות לאחר אכילת כמות מזון קטנה
בחילה
עייפות וחולשה
ירידת חדה במשקל
אנמיה
דם סמוי או גלוי בצואה
כאב ברום הבטן
חום מתמשך מעל 37.5 ועד 38 מעלות צלזיוס
במחלה גרורתית, יופיעו תסמינים נוספים כתלות במיקום הגרורות.
סוגים שונים של סרטן הקיבה

סרטן הקיבה יכול להיות קרצינומה של הקיבה (גידול אפיתליאלי), לימפומה של הקיבה, או גידולים מזנכימאליים הקרויים GIST) gastro intestinal stromal tumor).
ראו גם

דלקת קיבה אטרופית\ניוונית
גבי אגיון

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  3 במרץ 1921 מצרים
 פטירה:  27 בספטמבר 2014 (בגיל 93) צרפת
 שם לידה:  גבריאלה הנוקה
 מדינה:  צרפת 
 ידוע בשל:  ייסוד בית האופנה "קלואי"
 מקצוע:  מעצבת אופנה, יזמית
 השקפה דתית:  יהדות 
 פרסים והוקרה:  אבירה בלגיון הצרפתי (16 בדצמבר 2013) 
 
גבי (גבריאלה) אגיון (3 במרץ 1921 – 27 בספטמבר 2014) הייתה מעצבת אופנה יהודייה שהקימה בפריז את מותג האופנה הצרפתי קלואה.
ביוגרפיה

אגיון נולדה באלכסנדריה למשפחה יהודייה, אביה ניהל מפעל לטבק. בגיל 19 נישאה לריימונד אגיון, וב-1945 עברו בני הזוג להתגורר בפריז. הם החזיקו בהשקפות סוציאליסטית והיו מעורים בחיי הבוהמה בעיר והתרועעו, בין היתר, עם הסופרים לואי אראגון וטריסטן צארה ועם הצייר פבלו פיקאסו.
בהמשך נכנסה אגיון לתחום האופנה והעניקה למותג החדש את השם "קלואה", על שם ידידתה. המותג זכה מיד להצלחה עצומה. החזון שלה היה לעצב בגדים נשיים ואלגנטיים, תוך שימוש בבדים יוקרתיים ואיכותיים מאוד. ב-1966 מינתה אגיון את קארל לאגרפלד למעצב ראשי בקלואה, ובין לקוחותיהם באותה תקופה נמנו ג'קי קנדי, בריג'יט בארדו, מריה קאלאס וגרייס קלי. ב־1971 פתחה "קלואה" את הבוטיק הראשון בפריז.
אגיון מכרה את חלקה בחברה לתאגיד דנהיל ב-1985, ונותרה מעורבת בתעשייה עד למותה בגיל 93. בדצמבר 2023 קיבלה את מדליית לגיון הכבוד היוקרתית בפריז.
בנובמבר 2023 ערך המוזיאון היהודי של ניו יורק תערוכה המציגה את דגמיה של אגיון בקלואה.
הערות שוליים

↑  דנה פז פרינס, סיפורה של גבי אגיון, מייסדת בית האופנה "קלואה", באתר אנו - מוזיאון העם היהודי, ‏2017-10-16
↑   הילה אוחיון, מתה גבי אגיון, מייסדת המותג קלואה, באתר הארץ, 28 בספטמבר 2014
↑  "מעטים יודעים שהייתה יהודייה": תערוכה חדשה למעצבת ששינתה את פני האופנה, באתר ישראל היום, ‏2023-11-18
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb16660011x (data)  GND: 129223824  ISNI: 0000 0003 8284 8664  LCCN: no2012046156  NKC: js20070608001  SUDOC: 175096422  VIAF: 267474701   WorldCat (עם VIAF): 267474701
גולו מאן

| --- | --- |

גולו מאן בשנת 1978
 לידה:  27 במרץ 1909 מינכן, הקיסרות הגרמנית 
 פטירה:  7 באפריל 1994 (בגיל 85) לברקוזן, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 שם לידה:  Angelus Gottfried Thomas Mann 
 מדינה:  גרמניה, שווייץ 
 מקום קבורה:  Kilchberg cemetery 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת היידלברג, Schule Schloss Salem, Wilhelmsgymnasium 
 שפות היצירה:  גרמנית 
 יצירות בולטות:  Wallenstein: His Life Narrated 
 צאצאים:  Hans Beck-Mann 
 פרסים והוקרה:  מלגת גוגנהיים (1951)  פרס ארנסט רוברט קורטיוס (1984)  מעשן המקטרת של השנה (1979)  Bodensee-Literaturpreis (1987)  פרס שילר של מנהיים (1964)  פרס גוטפריד קלר (1969)  מדליית לודוויג תומה (1967)  פרס גרימה (1966)  Kulturpreis der deutschen Freimaurer (1972)  טבעת לסינג (1972)  פרס פונטאנה (1962)  אות המסדר מקסימיליאן של בוואריה למדעים ואמנויות (1981)  פרס ביכנר (1968)  פרס לזכר שילר (1977)  פרס הנס מרטין שלאייר (1988)  פרס גתה (1985)  אות מסדר ההצטיינות במדעים ואמנויות של גרמניה  דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת באת'  אביר במסדר ההצטיינות הלאומי  צלב המפקד של מסדר המצוינות של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה  Schweizerische Schillerstiftung  בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 
גולו מאן (בגרמנית: Golo Mann;‏ 27 במרץ 1909 – 7 באפריל 1994, נולד בשם אנגלוס גוטפריד גולו מאן), היה היסטוריון, מסאי (כותב מסות) וסופר גרמני-אמריקאי, ממוצא יהודי, אשר פעל והשפיע במחצית השנייה של המאה ה-20. חתן פרס גתה לשנת 1985.
קורות חיים

גולו מאן היה בנם השלישי של הסופר זוכה פרס נובל לספרות תומאס מאן ושל קטיה מאן, יהודייה שהתנצרה, אחיינו של היינריך מאן ואחיהם של קלאוס מאן ואריקה מאן. בין ספריו החשובים נמנים הביוגרפיה עצומת הממדים אודות חיי אלברכט פון ולנשטיין וכן הספר "ההיסטוריה הגרמנית במאה ה-19 וה-20" שזכה לתפוצה חסרת תקדים באירופה.
לגולו מאן היה הסבר אלטרנטיבי לתיאוריה של חנה ארדנט אודות "הבנאליות של הרוע". מאמרו "אייכמן המעוות" (Der verdrehte Eichmann) שהתפרסם בעיתון "די צייט" ב-1964 מקדיש חלק נכבד לתגובתה של ארנדט לניתוח ההתנגדות הגרמנית לנאציזם. מאן כתב "התיאורים שלך של ההתנגדות הגרמנית מכילים את ההשמצות המקוממות ביותר שהופצו אי פעם על תנועה זו. זוהי אי-אמת שגרדלר, מולטקה, לבר ואחרים מיהרו להציל את המדינה הגרמנית רק לנוכח התבוסה הצפויה ולא פעלו מסיבות מוסריות."
הערות שוליים

↑  Golo Mann, Der verdrehte Eichmann, Die Zeit, ‏24 בינואר 1964
↑  Anna Corsten, Ausstellungsrezension "Hannah Arendt und das 20. Jahrhundert" בעקבות תערוכה על חנה ארנדט במוזיאון ההיסטוריה הגרמנית בברלין, באתר Gedenkstaettenforum, ‏11.05.2020-18.10.2020
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007265087205171  PLWABN: 9810533543605606  BIBSYS: 90201078  BNE: XX955563  BnF: cb11914278h (data)  CANTIC: a11154639  CiNii: DA00338131  GND: 118577123  HDS: 012091  ICCU: CFIV025237  ISNI: 0000 0001 0927 1833  LCCN: n81028081  LNB: 000018118  MusicBrainz: 6bb54f36-b0c5-47be-8d0e-f807205958fc  NDL: 00448691  NKC: jn19990005361  NLA: 35326051  NLG: 155189  NSK: 000125976  NTA: 068308795  RERO: 02-A003557168  SELIBR: 206944  SNAC: w6sf3fj4  SUDOC: 02700614X  Trove: 912427  VcBA: 495/211931  VIAF: 95151826   WorldCat (עם VIAF): 95151826 
ערך זה הוא קצרמרבנושא סופרים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ג'וליס

ערך זה עוסק במועצה מקומית בישראל. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
ג'וליס (בערבית: جولس) היא מועצה מקומית במחוז הצפון בישראל. הוכרזה כמועצה מקומית בשנת 1967. כל תושבי ג'וליס הם דרוזים.
היסטוריה

מקור השם כנראה בשם הרומאי (נומן) "יוליוס" שהיה בשימוש על ידי הדיקטטור יוליוס קיסר ושלושת הקיסרים הראשונים של רומא: אוגוסטוס, טיבריוס וקליגולה, דבר אשר מעיד על תקופת הבניה הראשונה מאמצע המאה הראשונה לפנה"ס עד אמצע המאה הראשונה לספירה, או מהמילה "ג'לס" בערבית (جلس) שפירושה "ישב" היות שהיישוב "יושב" על אזור יחסית שטוח ונמוך לעומת ההרים המתנשאים ממזרח ובמיוחד היישוב השכן - ירכא.
בג'וליס התקיים יישוב בתקופת התלמוד ובימי הביניים. לפי תעודות בארכיון הטורקי, במאות ה-14 וה-16 הייתה בג'וליס קהילה יהודית. ב-1388 העתיק סעדיה בן יעקב את "ספר המספיק" מאת תנחום הירושלמי "בעיר ג'ולס דעל מי בורות הסמוכה לעכו, די על שפת הים". לפי יצחק בן-צבי קיומה של קהילה יהודית בתוך כפר חקלאי מובהק שאיננו מרכז מסחרי מעיד כי אנשיה עסקו גם הם בחקלאות.
היסטוריה > התקופה העות'מאנית

היישוב הנוכחי הוקם במאה ה-16.[דרוש מקור]
בשנת 1870, ביקר בג'וליס המטייל והחוקר הצרפתי ויקטור גרן וכתב כי מצא במקום כארבעים בתים, ויושביהם דרוזים. על-פי עתיקות בורות המים ואבני הגזית המשוקעות במספר בתים בכפר, הוא הציע כי הוא שוכן באתרו של יישוב עתיק. בנוסף, הוא ציין כי הכפר מוקף בעשרה דקלים תמירים, ועל גבעה סמוכה מצא וואלי המוקדש לשיח' עלי.
בשנת 1517 כבש הסולטן סלים הראשון את אזור החלק המזרחי של אגם הים התיכון כולל את ארץ ישראל, עד היום ישנם שרידים ארכאולוגים בכפר ג'ולס וסביבתו מתקופה זו. ברשימות המיסים הטורקיות מהמאה הזו שם המקום הוא Juls.
היסטוריה > תחילת המאה ה-18

ג'וליס אז נחשבה לאחת מענקיות ייצור הכותנה באזור, עד כדי כך שמושל עכו באותם זמנים פטר אותם מתשלום המיסים של האימפריה העות'מאנית.
היסטוריה > תקופת המנדט הבריטי

במפקד האוכלוסין של 1922 נמנו בכפר מוסלמי אחד, 3 נוצרים ו-442 דרוזים.
היסטוריה > התקופה הישראלית

מבצע דקל היה אחד ממבצעי צה"ל במלחמת העצמאות, אשר נערך בעיקר נגד צבא ההצלה, מסגרת המבצע צה"ל כבש שטחים נרחבים בגליל, כך שבסיומו היו בידי ישראל הגליל המערבי כולו, כמו גם רובו של הגליל התחתון, בזמן המבצע וכחלק משיתוף הפעולה של הדרוזים עם צה"ל וישראל סוכם עם האנשים בכפר ג'וליס (כמו גם בשאר הכפרים הדרוזיים) שהם יישארו בבתים ולא יתערבו.
במסגרת תוכנית החירום הכלכלית של 2003 אוחדה ג'וליס עם שכנותיה, אבו סנאן, יאנוח-ג'ת וירכא לרשות מקומית אחת - גיי"א. תושבי הכפרים התנגדו לאיחוד ופעלו לסיכולו. כעבור כשנה בוטל האיחוד וג'וליס חזרה להיות מועצה מקומית עצמאית.
בג'וליס נמצא קברו של המנהיג הרוחני הקודם של העדה הדרוזית בישראל, השיח' אמין טריף, בבית שבו התגורר.
ג'וליס היא מקום מושבם של מחליפו נכדו השייח' מוואפק טריף שמכהן בתפקיד זה מאז וגר בסמיכות לבית סבו, ושל השייח' נעים כאמל הנו, קאדי בית הדין השרעי הדרוזי בישראל.
ב-5 בספטמבר 2016 ירה ראש המועצה סלמאן עאמר למוות בקבלן הגינון מוניר נבואני, לאחר שזה תקף אותו. כעבור יומיים הוצת מבנה עמותת "עמירים" בג'וליס ו-30 מבני משפחת עאמר עזבו זמנית את ג'וליס מחשש לנקמת דם.
בשנת 2018 נבחר בסיבוב השני וסאם נבואני כראש המועצה.
אוכלוסייה

לפי נתוני הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה (הלמ"ס) נכון לסוף אוגוסט 2024 (אומדן), מתגוררים בג'וליס 6,750 תושבים (מקום 214 בדירוג רשויות מקומיות בישראל). האוכלוסייה גדלה בקצב גידול שנתי של ‎-0.5%‏.   אחוז הזכאים לתעודת בגרות מבין תלמידי כיתות י"ב בשנת ה'תשפ"ב (2021-‏2022) היה 88.3%. השכר החודשי הממוצע של שכיר במשך שנת 2021 היה 9,037 ש"ח (ממוצע ארצי: 11,330 ש"ח).
אתרים

קבר שיח' עלי פארס
ביתו וקברו של השיח' אמין טריף שהיה שנים רבות מנהיג העדה הדרוזית במדינת ישראל.
מכינת קדם-צבאית ארזי הגליל
גני אל מונא בחצר ביתו של נאג'י עבאס.
כיפת הנביא שועייב
גרעין הכפר
עמותת בית המורשת הדרוזית
מסלולי שטח בנחל יצהר
סינגל אופניים יער אחיהוד
ראשי המועצה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
| שם | תקופת כהונה | הערות |
| --- | --- | --- |
| ג'מיל נבואני | 1967-1983 | בתוך תקופה זו היו עוד שני ראשי ראשות לתקופות קצרות, שיח' זידאן עאמר ומר סלמאן סלימאו הנו . |
| סאלח טריף | 1993–1983 | לימים ח"כ בכנסת ה-12 (עבודה) ושר בלי תיק |
| עאדל עאמר | 1993-1998 |  |
| סלמאן נגיב הנו | 1998-2002 | כיהן ראשון ברוטציה במשך 3.5 שנים |
| נביה נבואני | 2002-2003 | כיהן שני ברוטציה במשך 1.5 שנים |
| נדים עמאר | 2003-2008 |  |
| סלמאן מחמד הנו | 2008-2013 |  |
| סלמאן עאמר | 2013–2016 | ב-5 בספטמבר 2016 נעצר באשמת רצח ובסופו של דבר הורשע בהריגה |
| סלים טריף (ממלא מקום) | 2016-2018 | שימש כממלא מקום ראש המועצה בזמן משפט  של עאמר |
| וסאם נבואני | 2018-2024 |  |
| חוסאם כבישי | 2024-מכהן |  |
הערות שוליים

1 2  אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור 
סוף אוגוסט 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור

סוף 2023.
1 2 3 4 5  לטבלת הדירוג המלא.
↑  מאזן מפוני מלחמת חרבות ברזל: מספר מפונים שנקלטו במועצה המקומית פחות מספר מפונים שפונו ממנה, מבוטא באלפי תושבים. מתוך אתר למ"ס, המתבסס על מערכת "יחד" (של מערך הדיגיטל הלאומי) נכון ל-סוף אוגוסט 2024 (אומדן).
1 2 3 4 5  הנתונים לפי טבלת רשויות מקומיות של למ"ס עבור 
סוף 2022
↑  הנתונים לפי טבלת מדד חברתי כלכלי של למ"ס נכון לשנת 2021
↑  עמנואל הראובני, לקסיקון ארץ ישראל, ידיעות אחרונות, 2001. יצחק בן-צבי, שאר ישוב: מאמרים ופרקים בדברי ימי היישוב העברי בא"י וחקר המולדת, תרפ"ז, עמ' 168.
↑  יואל רפל (עורך), תולדות ארץ ישראל, משרד הביטחון – ההוצאה לאור, תשמ"ט 1989, עמ' 490
↑  ויקטור גרן, תרגום: חיים בן־עמרם, תיאור גיאוגרפי, היסטורי וארכיאולוגי של ארץ ישראל, כרך ז': הגליל (ב), ירושלים: יד יצחק בן־צבי, תשמ"ז, עמ' 4
↑  מפקד האוכלוסין 1922, מחוז עכו, עמוד 37
↑  ראש מועצת ג'וליס סלמאן עאמר יורה בקבלן מוניר נבואני בהילוך איטי פי 4, יוטיוב
↑  נעה שפיגל, יומיים אחרי הרצח בג'וליס: בניין עמותה שהקים ראש המועצה הוצת, באתר הארץ, 7 בספטמבר 2016
↑  יפה ברנס, ג'וליס: 30 גברים עזבו זמנית מחשש לנקמת דם, באתר mynet (כפי שנשמר בארכיון האינטרנט), 8 בספטמבר 2016
↑  פרופיל ג'וליס באתר הלמ"ס
↑  יאיר קראוס, אזרחי זה הכי: המכינה שתשנה את העדה הדרוזית, באתר nrg‏, 27 בינואר 2017
הכניסה לגן אל מונה
גן אל מונה
בית שיח' אמין טריף
| דגל ישראל מחוז הצפון |
| --- | --- | --- |
| נפות | נפת רמת הגולן • נפת צפת • נפת עכו • נפת כנרת • נפת יזרעאל | מפת מחוז הצפון |
| ערים | בית שאן • טבריה • טמרה • יקנעם עילית • כרמיאל • מגדל העמק • מעלות-תרשיחא • נהריה • נוף הגליל • נצרת • סח'נין • עכו • עפולה • עראבה • צפת • קריית שמונה • שפרעם • מע'אר | מפת מחוז הצפון |
| מועצות מקומיות | אבו סנאן • אכסאל • אעבלין • בועיינה-נוג'ידאת • בוקעאתא • ביר אל-מכסור • בית ג'ן • בסמת טבעון • בענה • ג'דיידה-מכר • ג'וליס • ג'ש (גוש חלב) • דבורייה • דיר חנא • דיר אל-אסד • זרזיר • חורפיש • חצור הגלילית • טובא-זנגרייה • טורעאן • יאנוח-ג'ת • יבנאל • יסוד המעלה • יפיע • ירכא • כאבול • כאוכב אבו אל-היג'א • כסרא-סמיע • כעביה-טבאש-חג'אג'רה • כפר ורדים • כפר יאסיף • כפר כמא • כפר כנא • כפר מנדא • כפר תבור • מג'ד אל-כרום • מג'דל שמס • מגדל • מזרעה • מטולה • מסעדה • מעיליא • משהד • נחף • סאג'ור • ע'ג'ר • עיילבון • עילוט • עין מאהל • עין קנייא • פסוטה • פקיעין • קצרין • ראמה • ראש פינה • ריינה • רמת ישי • שבלי - אום אל-גנם • שלומי • שעב | מפת מחוז הצפון |
| מועצות אזוריות | אל-בטוף • בוסתאן אל-מרג' • גולן • הגלבוע • הגליל העליון • הגליל התחתון • מבואות החרמון • מגידו • מטה אשר • מעלה יוסף • מרום הגליל • משגב • עמק הירדן • עמק המעיינות • עמק יזרעאל | מפת מחוז הצפון |
| מועצה מקומית תעשייתית | מגדל תפן | מפת מחוז הצפון |
| יישובים לשעבר | אבוקה • אחוזת נפתלי • אתגר • גבעות זייד • מחנה ישראל • שייח' בראק | מפת מחוז הצפון |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007475809205171  LCCN: no2007013259  VIAF: 135244302   WorldCat (עם VIAF): 135244302
אמיין

| --- | --- |
סמל אמייןסמל אמיין
חזית קתדרלת אמיין
חזית קתדרלת אמיין
 מדינה:  צרפת צרפת
 חבל:  או-דה-פראנס או-דה-פראנס
 מחוז:  סום
 ראש העיר:  ברג'ידט פורה
 תאריך ייסוד:  המאה ה-1 לפנה"ס
 שטח:  49.46 קמ"ר
 גובה:  33 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  133,625 (1 בינואר 2021)
  ‑ צפיפות:  2,683 נפש לקמ"ר (2013)
 קואורדינטות:  49°53′N 2°17′E﻿ / ﻿49.883°N 2.283°E﻿ / 49.883; 2.283
 אזור זמן:  UTC +1
 www.amiens.fr
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת צרפת מוגדלת) פריז מרסיי ליון טולוז ניס נאנט שטרסבורג מונפלייה בורדו ליל רן ריימס לה האבר סנט אטיין אנז'ה גרנובל דיז'ון קורסיקה ספרד שווייץ גרמניה בלגיה לו. איטליה הממלכה המאוחדת תעלת למאנש הים התיכון האוקיינוס האטלנטי אמיין(למפת צרפת רגילה) פריז מרסיי ליון טולוז ניס נאנט שטרסבורג מונפלייה בורדו ליל רן ריימס לה האבר סנט אטיין אנז'ה גרנובל דיז'ון קורסיקה ספרד שווייץ גרמניה בלגיה לו. איטליה הממלכה המאוחדת תעלת למאנש הים התיכון האוקיינוס האטלנטי אמיין(למפת או-דה-פראנס רגילה) ליל אראס קאלה דנקרק ואלנסיין בווה לאן סן-קנטן גראנד אסט  איל-דה-פראנס נורמנדי תע. למ.  בלגיהאמיין(למפת או-דה-פראנס מוגדלת) ליל אראס קאלה דנקרק ואלנסיין בווה לאן סן-קנטן גראנד אסט  איל-דה-פראנס נורמנדי תעלת למאנש  בלגיהאמיין  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
אמיין (בצרפתית: Amiens) היא עיר בצפון צרפת, 120 ק"מ צפונית לפריז ו-100 ק"מ דרומית-מערבית לליל, עיר הבירה של מחוז סום והייתה בירת חבל פיקרדי עד שנת 2015.
העיר ידועה בעיקר בזכות קתדרלת אמיין – הקתדרלה הגותית הגדולה בצרפת, ואחת החשובות שבהן.
בעיר זו נחתמה חוזה אמיין (אנ') ב-27 במרץ 1802. החוזה הביא לסיום הקרבות שנערכו במסגרת הקואליציה האנטי-צרפתית השנייה וסימן את סיומן של מלחמות המהפכה הצרפתית (לאחר תקופת שלום קצרה פרצו המלחמות הנפוליאוניות).
אמיין היא עיר הולדתו של נשיא צרפת עמנואל מקרון.
היסטוריה

ההתיישבות הראשונה הידועה במקום נקראה Samarobriva ("Somme bridge"), נקודת היישוב המרכזית של שבט אמביאני (Ambiani), אחד מהשבטים הגאלים.
העיר הייתה יעד ללחימה הן במלחמת העולם הראשונה והן במלחמת העולם השנייה, וסבלה עקב כך מהרס רב.
קרב אמיין בשנת 1918 היה שלב הפתיחה של מתקפת 100 הימים, אשר הובילה בסיומה ליום שביתת הנשק עם גרמניה שהביאה לסיום המלחמה.
במלחמת העולם השנייה הופצצה העיר קשות על ידי חיל האוויר הבריטי (RAF).
לאחר מלחמת העולם השנייה נבנתה העיר מחדש.
ערים תאומות

יוון נאפפליו, יוון
אורוגוואי מינס, אורוגוואי
ראו גם

קתדרלת אמיין
שורת הדין (ארגון)

| --- | --- |

 פעילות:  פעילות משפטית נגד ישויות טרור וגופים המממנים טרור, ונגד אנטישמיות
 התאגדות:  עמותה
 מדינה:  ישראל
 מטה הארגון:  בני ברק 
 מייסדים:  ניצנה דרשן-לייטנר
 תקופת הפעילות:  2002–הווה (כ־22 שנים)
 www.israellawcenter.org
 
שורת הדין הוא ארגון ללוחמה משפטית שבסיסו בישראל ומטרתו מאבק משפטי-כלכלי בגופי טרור ובמדינות המתנגדות לקיומה של מדינת ישראל. הארגון מגיש בבתי משפט בעולם, בהם בתי דין בין-לאומיים, תביעות נגד ישויות טרור ונגד גופים המממנים טרור או כאלה שמועברים דרכם כספי טרור, וכן נגד גופים הקוראים לדה-לגיטימציה של הלאום היהודי ושל המדינה היהודית ולחרם אקדמי וכלכלי נגדה.
העמותה נרשמה ברשם העמותות בדצמבר 2002. היא נוסדה על ידי עורכת הדין ניצנה דרשן-לייטנר, העומדת בראש הארגון.
דרכי פעולה

לדברי מייסדי הארגון, הם שאבו השראה מהארגון האמריקאי "המרכז המשפטי לדרום העני", אשר שם לו למטרה למוטט כלכלית את ארגון ה"קו קלוקס קלאן". דרך הפעולה של הארגון מבוססת על אסטרטגיה שפיתח ראש המוסד לשעבר מאיר דגן, ולפיה יש לנתק את מחוללי הטרור ממקורות המימון המאפשרים את פעילותם.
הארגון מייצג נפגעי טרור בתביעות המתנהלות בישראל, בארצות הברית, בקנדה ובמספר מדינות באירופה. הנתבעים הם ארגוני טרור וכן גופים ומדינות המממנות טרור כגון חמאס, הג'יהאד האיסלאמי, חזבאללה, סוריה, איראן, מצרים, קוריאה הצפונית, UBS השווייצרי, הבנק הערבי, בנק סין, בנק LCB בלבנון, ועוד.
הארגון נאבק על זכויות העם היהודי גם בבג"ץ בישראל ובבתי משפט נוספים בעולם. כך יצג ב-2018 חקלאים מעוטף עזה בתביעה נגד חמאס מבעיר שדות העוטף באמצעות טרור העפיפונים ובלוני התבערה. הארגון מביא משלחות של תושבי חוץ לישראל ומקיים הרצאות וכנסים בנושאים הקשורים לאיום הביטחוני על מדינת ישראל ומאבקה בטרור.
ב-2020 תבע הארגון את החמאס, בשם משפחות שלושת הנערים שנרצחו ביוני 2014 (שער, פרנקל ויפרח), בדרישה לפיצוי בסך 520 מיליון ש"ח.
קשרי הארגון עם ממשלת ישראל

לדברי הארגון, הוא ניזון גם ממודיעין המועבר אליה מיחידת 'צלצל' של המוסד, שייעודה מלחמה כלכלית במקורות המממנים את הטרור ובאנשי הכספים המפעילים את המנגנון.
ב-2011 דלף מברק דיפלומטי אמריקני מ-2007 העוסק בפעילות הארגון[דרוש מקור]. על פי המברק נעזר הארגון בראיות שמספקת לו ממשלת ישראל, ובשנים הראשונות אף קיבל מן הממשלה הנחיות באילו מקרים לטפל. במברק מוזכרים בשמם עובדים של המועצה לביטחון לאומי ושל המוסד כאנשי קשר של דרשן-לייטנר למטרות אלה.
פעולות בולטות

ב-10 בספטמבר 2006 הגישו עו"ד ניצנה דרשן-לייטנר מהארגון ועו"ד הניו-יורקי רוברט טולצ'ין תביעה בשם משפחותיהם של 12 היהודים האיראנים הנעדרים כנגד נשיא איראן היוצא מוחמד חאתמי.
ב-7 בינואר 2007 הגישו עשר משפחות משדרות, שיקיריהן נהרגו או נפצעו בהתקפות רקטות קסאם פלסטיניות, תביעה נגד ממשלת מצרים בבית המשפט המחוזי בבאר שבע. התביעה האשימה את מצרים בתמיכה בזדון בארגוני הטרור הפלסטינים בהברחת חומרי נפץ ונשק לרצועת עזה. בית המשפט דחה את התביעה בנימוק שממשלת מצרים אינה מסייעת לטרור, והיא מדינה שמקיימת הסכמי שלום עם ישראל.
באוגוסט 2013 הגיש הארגון על ידי עורך הדין האוסטרלי אנדרו המילטון תובענה ייצוגית באוסטרליה נגד תנועת ה-BDS ופרופסור ג'ק לינץ', בטענה שחרם על ישראל הוא אפליה גזענית על בסיס לאום, דבר המהווה עבירה על החוק הפדרלי האוסטרלי. בית המשפט קבע שהתביעה לא הצליחה להוכיח קשר בין תמיכתו של פרופסור לינץ' ב-BDS לעבירות של אפליה גזענית, ודחה את התביעה. פעילות "שורת הדין" במקרה זה עוררה תרעומת בקהילה היהודית באוסטרליה.
באוקטובר 2015, בעקבות גל הטרור הפלסטיני, הגיש הארגון, ביחד עם 20,000 בני אדם, תביעה בבית משפט בניו יורק נגד חברת פייסבוק בגין הסתה ועידוד לאלימות וטרור נגד ישראלים. בית המשפט דחה את התביעה.
ב-23 בפברואר 2015 הגיש הארגון בבית משפט פדרלי בניו יורק תביעת פיצויים בסך 655 מיליוני דולרים נגד הרשות הפלסטינית ואש"ף בגין פיגועי טרור בזמן האינתיפאדה השנייה. בית המשפט קיבל את התביעה, אך באוגוסט 2016 הפך בית המשפט לערעורים בניו-יורק את ההחלטה, ובאפריל 2018 בית המשפט העליון דחה סופית את התביעה. הנימוקים העיקריים היו שהפיגועים התרחשו מחוץ לאדמת ארצות הברית, ואמנם חוק מיוחד שנחקק ב-1996 קבע שכל ארגון הפועל בשטח ארצות הברית חשוף לתביעה של אזרחי ארצות הברית אם סייע במימון או בעקיפין לפעולות טרור מחוץ לארצות הברית - אבל השופטים קיבלו את טענת המשיבים שחוקת ארצות הברית קובעת שלא ניתן לברר תביעות בארצות הברית על מעשים שלא נעשו על אדמתה.
פעולות בולטות > הישגים בולטים

בתביעה כנגד קוריאה הצפונית, פסק בית משפט בפוארטו ריקו ב-2011 פיצוי בסך 372 מיליון דולר לטובת משפחתו של קורבן פוארטו ריקני, שנרצח על ידי קוזו אוקמוטו וחבריו, בפיגוע הטבח בנמל התעופה לוד, במאי 1972.
ב-23 במאי 2011, בעקבות פנייה של הארגון הודיעה חברת הביטוח לוידס שלא תבטח ספינות היוצאות לרצועת עזה ובפרט את ספינות המשט המתוכנן ב-2011.
ב-2 ביולי 2011, בעקבות פנייה של הארגון לגורמים משפטיים ביוון, בהוראת שר המשפטים היווני נעצרה הספינה "תעוזת התקווה" בסמוך לנמל פיראוס על ידי משמר החופים היווני. הספינה האמריקנית הייתה בדרכה לרצועת עזה כחלק ממשט 2011.
ב-16 במאי 2012 קיבל בית המשפט בארצות הברית את תביעת הארגון, וחייב את סוריה לשלם 323 מיליון דולר למשפחת וולץ הישראלית-אמריקאית, שבנה דניאל נרצח ב-2006 בתל אביב, בפיגוע שביצע הג'יהאד האסלאמי בתמיכת סוריה.
ב-4 באוגוסט 2012, בעקבות מאבק משפטי - ציבורי, שניהל הארגון, נאלצה ענקית תקשורת הלוויינים האמריקאית "אינמרסט" להודות כי הפרה את הסנקציות כנגד איראן, כשסיפקה ציוד ושירותים שלה למכליות נפט איראניות.
ב-2 ביוני 2013 סיכל הארגון מהלך של פעילי BDS שניסו לגרום לקרן הפנסיה האמריקאית TIAA-CREF(אנ') להטיל חרם על ישראל אחרי שהבהירו להנהלת הקרן ולרשות לניירות ערך שהטלת חרם על מדינה ידידותית מנוגד לחוק האמריקאי ואיימו בתביעה אם חרם כזה יתממש.
ב-4 בדצמבר 2013 פסק בית המשפט הפדרלי בסן דייגו שאיראן תשלם 9 מיליון דולר פיצויים לקורבנות פיגוע הטרור במדרחוב בן-יהודה בירושלים.
ב-23 באפריל 2014 חילט בית משפט מחוזי בניו יורק גורד שחקים איראני ופסק כי חלק מהרווחים ממכירתו יועברו לקורבנות הטרור האיראני. ההחלטה בוטלה על ידי בית המשפט לערעורים במנהטן, לאחר שהתגלו ליקויים משפטיים רבים בהליך התביעה.
ביוני 2014 הורה בית משפט אמריקאי על עיקול סיומות האינטרנט שהוקצו לאיראן, לטובת קבוצה של 60 ישראלים - אמריקאים שנפגעו בפיגועים שיזמו חמאס וג'יהאד איסלאמי במהלך האינתפיאדות הראשונה והשנייה, בטענה שממשלת איראן אחראית למימון הפיגועים. לאחר מתן פסק הדין הסתבר שסיומות האינטרנט של איראן אינן נמצאות כלל בבעלות ממשלת איראן, ופסק הדין למעשה עוקר מתוכנו.
ביולי 2014 פסק בית משפט פדרלי בוושינגטון כי קוריאה הצפונית ואיראן סייעו לחזבאללה במלחמת לבנון השנייה, ועליהן לפצות נפגעים של ירי הרקטות מלבנון לישראל.
באוקטובר 2018, בעקבות תביעה שהגיש הארגון, פסק בית משפט השלום שעל שתי פעילות BDS מניו זילנד לשלם פיצויים בסך 45,000 ש"ח ועוד 11,000 ש"ח הוצאות משפט בעקבות פעילותן לביטול הופעה של הזמרת לורד בישראל. הנתבעות הודיעו שאין בכוונתן לשלם.
על פי נתוני הארגון, עד 2017 נפסקו בתביעות שהגיש למעלה משני מיליארד דולר, שמתוכם מומשו כ-200 מיליון דולר, שהועברו למשפחות נפגעי טרור.
בשנת 2012 זכתה עו"ד ניצנה דרשן-לייטנר, יו"ר הארגון, בפרס מוסקוביץ' לציונות.