stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
חגי רגב
ביוגרפיה

רגב נולד בכפר הרא"ה בעמק חפר ולמד בישיבה תיכונית מדרשית נעם. התגייס לצה"ל ב-1963 ועשה את מרבית שירותו בחיל השריון. ב-1964 סיים קורס קציני שריון, היה חבר במשלחת של צה"ל לפורט נוקס בארצות הברית במטרה להשתלם על טנקי הפטון M48 האמריקאים (שזכו בצה"ל לכינוי מגח) והיה בגרעין המייסד של גדוד 79 בחטיבה 7.
במלחמת ששת הימים שימש קצין מבצעים גדודי, לאחר המלחמה יצא לקורס מפקדי פלוגות.
במלחמת ההתשה פיקד על פלוגת טנקים בגדוד 184 והיה אחראי על הגזרה המרכזית בתעלת סואץ, מול איסמעיליה.
במלחמת יום הכיפורים שימש קצין אג"ם בחטיבה 7, בפיקודו של יאנוש בן-גל, במהלך הקרבות ברמת הגולן.
בשנים 1976–1978 כיהן כראש לשכת הרמטכ"ל מוטה גור, ליווה אותו בהכנות למבצע אנטבה ובפיגוע כביש החוף, והיה חבר המשלחת הצבאית לשיחות השלום עם מצרים. ב-1978 קודם לדרגת אלוף-משנה ומונה למפקד חטיבה 401. ב-1980 מונה למפקד בית הספר לשריון (עוצבת בני חיל), ובמבצע שלום הגליל פיקד על צוות קרב חטיבתי שמנה שני גדודי שריון שהורכבו מחיילי בית הספר. צוות הקרב בפיקודו לחם בגזרה המערבית של לבנון, בציר החוף והשתתף בנחיתה צפונית לנהר האוואלי. ב-1982 קודם לדרגת תת-אלוף ומונה למפקד אוגדה 611, אוגדת שריון מילואים בפיקוד הדרום.
ב-1985 מונה למזכיר צבאי לשר הביטחון, יצחק רבין, ושימש בתפקיד במשך חמש שנים. ב-1986 נחשף כי לווה כספים מנהגו שהיה מעורב בסחר בסמים, רגב הועמד לדין משמעתי בפני האלוף במילואים חיים ארז, הורשע בהתנהגות בלתי הולמת ונגזרה עליו נזיפה. הפרקליט הצבאי הראשי, אמנון סטרשנוב שנכנס לתפקידו בנובמבר 1986 דרש שרגב יעזוב את תפקידו אך הוא קיבל גיבוי מרבין, השתחרר באוקטובר 1987 ומונה ליועץ לשר הביטחון לענייני התעשיות הביטחוניות. לאחר מכן שירת כנציג משרד הביטחון בדרום אפריקה עד 1994. במסגרת זו הסתבך בתקרית דיפלומטית כשנחשף שהועברו דרך חשבון הבנק שלו כספים של יהודים מקומיים (שבשל חוקי דרום אפריקה נמנע מהם להוציא כסף מהמדינה) תמורת עמלות. החקירה נסגרה מחוסר אשמה.
ב-2010 מונה למנהל בית החייל ברמת גן. כמו כן שימש מנהל פרויקט "אמץ לוחם" באגודה למען החייל וקיבל אחריות לכל בתי החייל בהמשך.
רגב היה בעל תואר ראשון ביחסים בינלאומיים ולמד במכללת המלחמה של צבא ארצות הברית בקרליל בארצות הברית.
נפטר ב-31 בדצמבר 2021 בפרטוריה בדרום אפריקה, והובא למנוחות בבית העלמין של מושב חיבת ציון שבו התגורר. הותיר שתי בנות ושלוש נכדות. היה נשוי מ-1966 לאריאלה (לבית פלבנר), ומ-1999 לליזן.
לקריאה נוספת

אמנון סטרשנוב, צדק תחת אש, ידיעות ספרים, 1994, עמ' 300–305
הערות שוליים

↑  סא"ל אילן בירן - ראש לשבת הרמטכ"ל, דבר, 6 במרץ 1978
↑  הכדורים "שרקו" ליד הרמטכ"ל, מעריב, 14 במרץ 1978
↑  מזכיר חדש לרבין, חדשות, 12 במאי 1985
↑  "זה לא מתאים לתא"ל רגב", חדשות, 14 ביולי 1986
1 2  חגי רגב - היורש, מעריב, 23 באוקטובר 1987
↑  אמנון סטרשנוב, צדק תחת אש: המערכת המשפטית באינתיפאדה, הוצאת ידיעות אחרונות, 1994, עמ' 300–315
↑  במשרד הביטחון החלה חקירת החשודים בהברחת כסף מדרא"פ, חדשות, 24 ביוני 1993
↑  אלון ליאל, צדק שחור: המהפך הדרום־אפריקני, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1999, עמ' 80–83
100 נשים (BBC)

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  פרס 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 מיקום:  בית השידור 
 קואורדינטות:  51°31′07″N 0°08′38″W﻿ / ﻿51.51856°N 0.14383°W﻿ / 51.51856; -0.14383
 
 he
 אתר רשמי
 
100 נשים היא סדרה בכמה פלטפורמות מבית ה-BBC שנוסדה ב-2013. הסדרה השנתית בוחנת את תפקידן של נשים במאה ה-21 וכוללת גם אירועים בערים שונות, למשל לונדון ומקסיקו. ההכרזה על הרשימה היא תחילתה של "עונת הנשים של BBC" ברחבי העולם; העונה נמשכת שלושה שבועות וכוללת שידורי טלוויזיה, דיווחים מקוונים, דיונים וכתבות עיתונאיות בנושא נשים. נשים ברחבי העולם מוזמנות להשתתף באמצעות טוויטר ולהגיב על הרשימה, כמו גם על הראיונות והוויכוחים שלאחר פרסום הרשימה.
היסטוריה

בעקבות האונס הקבוצתי בדלהי ב-2012, הבקרית ליליאן לנדור, העורכת פיונה קראק ועיתונאים אחרים, ביקשו ליצור סדרה המתמקדת בנושאים ובהישגים של נשים בחברה. הם הרגישו שנושאים רבים שנשים מתמודדות עמם לא זוכים לסיקור מעמיק. במארס 2013 התקבלו ב-BBC משובים רבים ממאזינות, לפיהם על התאגיד לספק יותר תכנים שנוצרו על ידי נשים ועל אודותיהן.
ה-BBC השיק את הסדרה ב-2013 כדי לטפל בתת-ייצוג של נשים בתקשורת.
הנשים שהשתתפו בתוכנית הראשונה נבחרו באמצעות סקר ב-26 שירותי שפה שונים.
התהליך נמשך כחודש, והגיע לשיאו בכנס שהתקיים ב-25 באוקטובר, שבו 100 נשים מרחבי העולם דנו בנושאים ששיתפו. נדונו מגוון רחב של נושאים העוסקים באתגרי תעסוקה, פמיניזם, אמהות ודת, כדי לבחון הן את האתגרים התרבותיים והחברתיים שנשים מתמודדות איתם בחייהן.
הסדרה עסקה מאז בנושאים רבים, ביניהם חינוך, בריאות, שכר שווה, חבלה והטלת מומים באיברי המין, אלימות במשפחה והתעללות מינית.היא מבקשת להוות פלטפורמה ייעודית לנשים לדיונים על אודות שיפור המצב ובירוא אפליה מגדרית. הנשים הנכללות ברשימה מתגוררות בכל רחבי העולם, ומעורבות בתחומי עשייה מגוונים. ברשימה נכללות נשים שכבר ידועות בזכות עשייתן וגם כאלה שטרם זכו להכרה או לפרסום כלל עולמי.
הזוכות בפרס > 2024

רשימת 2024 פורסמה ב-3 בדצמבר וכללה נשים המתמודדות עם סכסוכים ומשברים הומניטריים. רשימת 2024 חולקה לחמש קטגוריות, כולל 11 בקטגוריית חלוצי האקלים.
הזוכות בפרס > 2024 > חלוצות אקלים

| תמונה | שם | מדינה | תיאור |
| --- | --- | --- | --- |
|  | מהדר היילסלאסי | אתיופיה | צלמת |
|  | נג'לה אישיק | טורקיה | ראשת כפר ופעילת יערות |
|  | אדניקה טיטילופה אולודוסו | ניגריה | פעילת צדק אקלימי |
|  | אינה מודג'ה | מאלי | אמנית ופעילת אקלים |
|  | אנאס אל-ע'ול | השטחים הפלסטיניים | מהנדסת חקלאות |
|  | שילשילה אצ'אריה | נפאל | יזמית קיימות |
|  | נעמי צ'אנדה | זמביה | חקלאית ומאמנת |
|  | רוזמרי וידלר-ואלטי | שווייץ | מורה ופעילת אקלים |
|  | סשה לוצ'יוני | קנדה | מדענית מחשבים |
|  | רוזה ואסקס אספינוזה | פרו | ביולוגית כימית |
|  | בריז'יט בפטיסט | קולומביה | אקולוגית |
הזוכות בפרס > 2024 > תרבות וחינוך

| תמונה | שם | מדינה | תיאור |
| --- | --- | --- | --- |
|  | אוליביה מקווי | הממלכה המאוחדת | מאפרת |
|  | כריסטינה עאסי | לבנון | צלמת עיתונות |
|  | דילורום יולדושבה | אוזבקיסטן | חייטת ואשת עסקים |
|  | סואן פואונג | וייטנאם | במאית קולנוע, סופרת ובעלת גלריה |
|  | אאוג'ניה בונטי | איטליה | נזירה, פעילה למען הצלת נערות מסחר בנשים |
|  | לסלי לוקו | גאנה/הממלכה המאוחדת | אדריכלית |
|  | סו מין | סין | משפיענית ומטיילת בכבישים |
|  | ענת הופמן | ישראל | פעילה למען נשים בדת, מייסדת ארגון נשות הכותל |
|  | הינדה עבדי מחמוד | סומליה | עיתונאית |
|  | סבטלנה אנוכינה | רוסיה | פעילת זכויות אדם |
|  | חמידה אמאן | אפגניסטן | יזמת מדיה וחינוך |
|  | ג'והנה בהמון | קולומביה | פעילה חברתית |
|  | אידניה דל ריו | קובה | יזמת אופנה |
|  | הלן מולינו | הממלכה המאוחדת | מייסדת שותפה, Monumental Welsh Women |
|  | שין דאווה | מיאנמר | יוצרת סרטים |
|  | כריסטינה ריברה גרזה | מקסיקו/ארצות הברית | סופרת |
|  | שהרנוש פארסיפור | איראן/ארצות הברית | סופרת ומתרגמת |
|  | פלסטיה אל-עקאד | השטחים הפלסטיניים | עיתונאית ומשוררת |
|  | ז'נילסינזאת טורגנבייבה | קירגיזסטן | מנהלת מוזיאון |
|  | שרון קליינבאום | ארצות הברית | רבה, פעילת זכויות אדם |
|  | מרגריטה באריינטוס | ארגנטינה | מייסדת מטבחי תמחוי |
|  | יאסמין מג'לי | השטחים הפלסטיניים | מעצבת |
|  | טרייסי אמין | הממלכה המאוחדת | אמנית |
|  | רוקסי מארי | הממלכה המאוחדת | פעילת זכויות נכים |
|  | מהדר היילסלאסי | אתיופיה | צלמת |
|  | פוג'ה שארמה | הודו | מבצעת טקסי קבורה |
|  | לינדה דרופאן גונארסדוטיר | איסלנד | מנהלת מקלט לנשים |
|  | חרביה אל-חמיארי | תימן | מהנדסת שימור מורשת |
|  | מריה תרזה הורטה | פורטוגל | משוררת |
הזוכות בפרס > 2024 > בידור וספורט

| תמונה | שם | מדינה | תיאור |
| --- | --- | --- | --- |
|  | ווינש פוגאט | הודו | מתאבקת |
|  | ג'ואן צ'לימו מלי | קניה/רומניה | רצת מרחקים ארוכים |
|  | הנד סברי | תוניסיה | שחקנית |
|  | נאומי וואטאנבה | יפן | קומיקאית |
|  | גבי מורנו | גואטמלה | מוזיקאית פופ לטיני |
|  | אליסון פליקס | ארצות הברית | אתלטית מסלול ושדה |
|  | זכייה ח'ודאדאדי | אפגניסטן | ספורטאית טאקוונדו פאראלימפי |
|  | נואלה וויאלה נוואדיי | גאנה | מוזיקאית אפרו-פופ |
|  | טרייסי אוטו | ארצות הברית | קשתית |
|  | חדיקה כיאני | פקיסטן | זמרת וכותבת שירים |
|  | ז'יינג (טניה) זנג | צ'ילה | שחקנית טניס שולחן |
|  | ריי (זמרת) | הממלכה המאוחדת | זמרת |
|  | שרון סטון | ארצות הברית | שחקנית |
|  | אלהה סורור | אפגניסטן | זמרת ומלחינה |
|  | פירדה מרסיה קורניה | אינדונזיה | מוזיקאית הבי מטאל |
|  | קלואי ז'או | הממלכה המאוחדת | במאית קולנוע |
|  | רבקה אנדרדה | ברזיל | מתעמלת |
|  | אינה מודג'ה | מאלי | אמנית ופעילת אקלים |
|  | מדיסון טוולין | קנדה | מנחת תוכנית אירוח ודוגמנית |
הזוכות בפרס > 2024 > פוליטיקה ועריכת דין

| תמונה | שם | מדינה | תיאור |
| --- | --- | --- | --- |
|  | ארונה רוי | הודו | פעילת חברתית |
|  | אנג'לה ריינר | הממלכה המאוחדת | סגנית ראש הממשלה |
|  | פנג יואן | סין | פעילת זכויות נשים |
|  | גרליין מ' ג'וזף | האיטי | פעילת זכויות מהגרים |
|  | הלא אל-קריב | סודאן | פעילה נגד אלימות מינית במלחמה |
|  | דניאל קנטור | ישראל/השטחים הפלסטיניים | פעילה תרבותית |
|  | פווזיה אל-עותייבי | ערב הסעודית/הממלכה המאוחדת | פעילת זכויות נשים |
|  | נג'לה אישיק | טורקיה | ראש כפר ופעילת יערות |
|  | קת'רין מרטינס | ונצואלה | עורכת דין לזכויות אדם |
|  | קמי בדנוק | הממלכה המאוחדת | מנהיגת המפלגה השמרנית בבריטניה |
|  | יומי סוזוקי | יפן | תובעת בתביעה על עיקור כפוי |
|  | נאדיה מוראד | עיראק | כלת פרס נובל לשלום |
|  | ז'יזל פליקוט | צרפת | שורדת תקיפה מינית |
|  | הואנג ג'יי | טייוואן | פוליטיקאית |
|  | אנני סיננדוקו מוואנגה | הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו | כורה |
|  | סוזן קולינס | ארצות הברית | סנאטורית |
|  | קאשה ז'קלין נבאגסרה | אוגנדה | פעילת גיוון והכלה |
|  | עינב צנגאוקר | ישראל | פעילה לשחרור בני ערובה |
|  | רוזמרי וידלר-ואלטי | שווייץ | מורה ופעילת אקלים |
|  | מהרנג בלוץ' | פקיסטן | רופאה ופעילה פוליטית |
|  | לטישה מקראדן | אירלנד | פעילה בתנועת הנודדים האיריים |
|  | אן צ'ומפורן (וואדדאו) | תאילנד | פעילת זכויות להט"ב+ |
|  | ליליה צ'אנישבה | רוסיה | פעילה פוליטית ואסירה לשעבר |
|  | ז'ינה מודרס גורג'י | איראן | פעילת זכויות נשים |
|  | אמנדה זוראבסקי | ארצות הברית | פעילה לזכויות רבייה |
|  | רות לופס | אל סלוודור | עורכת דין |
|  | לורדס בארטו | ברזיל | פעילה לזכויות עובדות מין |
|  | האנה-ראוויתי מאיפי-קלארק | ניו זילנד | פוליטיקאית |
הזוכות בפרס > 2024 > מדע, בריאות וטכנולוגיה

| תמונה | שם | מדינה | תיאור |
| --- | --- | --- | --- |
|  | אנאס אל-ע'ול | השטחים הפלסטיניים | מהנדסת חקלאות |
|  | קאונה מאלגווי | ניגריה | מנהיגת איגוד למתאמי תוכן |
|  | אולגה רודנייבה | אוקראינה | מייסדת מרכז סופר-היומנס |
|  | אולגה אולפירנקו | אוקראינה | חקלאית |
|  | סשה לוצ'יוני | קנדה | מדענית מחשבים |
|  | ריקטה אכטר באנו | בנגלדש | אחות ומייסדת בית ספר |
|  | שירין עביד | השטחים הפלסטיניים | רופאת ילדים |
|  | סילבנה סנטוס | ברזיל | ביולוגית |
|  | בריז'יט בפטיסט | קולומביה | אקולוגית |
|  | שרה ברקאי | הממלכה המאוחדת/אריתריאה | מעצבת ערכות מדע עשה-זאת-בעצמך |
|  | ג'ורג'ינה לונג | אוסטרליה | אונקולוגית רפואית |
|  | קטלין קריקו | הונגריה | ביוכימאית וכלת פרס נובל |
|  | נור עמאם | מצרים | יזמת Fem-Tech |
|  | אדניקה טיטילופה אולודוסו | ניגריה | פעילת צדק אקלימי |
|  | סובין פארק | דרום קוריאה | מייסדת מועדון Stair Crusher |
|  | גבריאלה סאלס קבררה | מקסיקו | מתכנתת ומדענית נתונים |
|  | נעמי צ'אנדה | זמביה | חקלאית ומאמנת |
|  | ספא עלי | סודן | רופאת נשים ומיילדת |
|  | סנהה רוואנור | ארצות הברית | מומחית בינה מלאכותית |
|  | סמיה | סוריה | יועצת פסיכולוגית |
|  | שילשילה אצ'אריה | נפאל | יזמת קיימות |
|  | סוניטה ויליאמס | ארצות הברית | אסטרונאוטית |
|  | רוזה ואסקס אספינוזה | פרו | ביולוגית כימית |
משתתפות אחרות

| שם | מקצוע |
| --- | --- |
שרה ווקר: ראשת הקולקטיב האנגלי של עובדות מין
סרי ברנל: מגישת טלוויזיה לילדים
סלמה ג'יימס: סופרת ופעילה חברתית
הערות שוליים

↑  "100 Women: Who is taking part?". BBC News, 22 October 2013.
↑  Low, Harry (25 בנובמבר 2016). "100 Women 2016: Mexico festival draws thousands". BBC News. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Participa Inmujeres CDMX en el festival 100 Women de la BBC". CDMX (בספרדית). 24 בנובמבר 2016. אורכב מ-המקור ב-20 בדצמבר 2016. נבדק ב-6 בדצמבר 2016. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Saalumarada Thimmakka in BBC's 100 Women list". The Times of India. 23 בנובמבר 2016. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Stoughton, India (28 באוקטובר 2014). "Lebanon makes its mark on BBC's 100 Women list". The Daily Star. Beirut, Lebanon. אורכב מ-המקור ב-10 בדצמבר 2016. נבדק ב-6 בדצמבר 2016. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Martinson, Jane (16 ביוני 2016). "BBC World Service Language Boss and Diversity Champion Quits". The Guardian. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  WITW Staff (18 בנובמבר 2015). "BBC's 100 Women program celebrates female accomplishments across the globe". The New York Times. אורכב מ-המקור ב-22 בנובמבר 2015. נבדק ב-6 בדצמבר 2016. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Crack, Fiona (31 October 2013). "100 BBC 100 Women: a series borne out of suffering and violence". The Guardian.
↑
1 2  Fisher, Amanda (26 October 2013). "BBC assembles 100 women to get them talking on issues". Khaleej Times.
↑  Crack, Fiona (31 October 2013). "100 BBC 100 Women: a series borne out of suffering and violence". The Guardian.
↑  Fletcher, Becky (3 בנובמבר 2013). "11 things you need to know about #100Women". Cosmopolitan. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  "Rubana among BBC's 100 Women". Dhaka Tribune. Dhaka, Bangladesh. 26 באוקטובר 2013. אורכב מ-המקור ב-10 בדצמבר 2016. נבדק ב-6 בדצמבר 2016. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "#100 Women: Join the Conversation". BBC News. BBC. 4 באוקטובר 2013. נבדק ב-5 ביולי 2014. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Pantony, Ali (21 בנובמבר 2016). "Meet the most badass women of 2016". Glamour. New York City, New York: Condé Nast. נבדק ב-6 בדצמבר 2016. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  Stoughton, India (28 באוקטובר 2014). "Lebanon Makes its Mark on BBC's 100 Women List". The Daily Star. אורכב מ-המקור ב-10 בדצמבר 2016. נבדק ב-6 בדצמבר 2016. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Moss, Rachel (21 בנובמבר 2016). "BBC '100 Women Of 2016' Highlights A Year Of Defiance For Womankind". HuffPost. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Seven Indians feature in BBC 100 Women 2015 list". The Times of India. 19 בנובמבר 2015. אורכב מ-המקור ב-20 בנובמבר 2015. נבדק ב-6 בדצמבר 2016. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "BBC 100 Women 2024: Who is on the list this year? - BBC News". News (באנגלית בריטית). נבדק ב-2024-12-03.
1 2 3  "100 Women: Who is taking part?". BBC News. 22 October 2013.
שדרית

ערך זה עוסק באלמנט מבני בספינה. אם התכוונתם לקבוצת כוכבים, ראו .
בניית שדרית הלוחות של נושאת מטוסים במבדוק יבש
שִׁדְרִית היא אלמנט מבני בכלי שיט. זוהי הקורה הנמצאת במרכז תחתית כלי השיט, ואליה מתחברות הצלעות וקני החרטום והירכתיים. הנחת השדרית נחשבת לשלב הראשון בתהליך בניית ספינה.
מבנה

שדרית היא קורה ארוכה, אשר סביבה נבנית הספינה. השדרית נמתחת לאורך אמצע הספינה, מהחרטום לירכתיים, ומשמשת כבסיס, או עמוד השדרה של המבנה, בהיותה המקור ליציבות המבנה כולו. השדרית היא לרוב החלק הראשון הנבנה בגוף הספינה, והנחת השדרית במתקן בו תבנה הספינה היא לרוב אירוע רב חשיבות בתהליך הבנייה, שלרוב מצוין בטקס מיוחד. ספינות מודרניות נבנות כיום סביב גוף ספינה מוכן מראש, ולא סביב שדרית בודדת, על כן כיום מחשיבים את תחילת תהליך הבנייה כאשר מונח לוח הפלדה הראשון.
השדרית תורמת רבות לכוח האורכּי ולפיזור העומס על גוף הספינה בעת עגינה. הסוג הנפוץ ביותר של שדרית הוא "שדרית מִשְׁטָח" (flat keel, plate keel), העשויה לוחות פלדה מרותכים זה לזה ומותקנת ברוב כלי השיט, ובייחוד באלה החוצים אוקיינוסים. סוג נוסף של שדרית הוא "שדרית תלויה" (bar keel, hanging keel), אשר לרוב נבנות בגוררות, מכמורתנים ומעבורות. שדרית זו עשויה לסייע באזורים בהם קיימת סכנת עלייה על שרטון, אך חסרונה הוא בכך שהיא מגדילה את שוקע הספינה.
במקרה בו הספינה סופגת נזק מבני חמור, כמו במקרה של עלייה על שרטון, עלולה השדרית להישבר או לאבד מחוזקה, ומקובל להגדירה כ"ספינה שבורת-גב". הכוונה היא ששלמות הספינה נמצאת בסכנה, ותיקונה יהיה כרוך בבנייתה מחדש. במקרה כזה, לרוב הספינה בלתי ניתנת להצלה ובעליה מוותר עליה.
דודג' וייפר ZB II

| --- | --- |

 מאפיינים כלליים
 יצרן:  קרייזלר
 שנות ייצור:  2008–2010
 הרכבה:  מישיגן, ארצות הברית
 מודל קודם:  דודג' וייפר ZB I
 מודל אחריו:  דודג' וייפר VX I
 חברת אם:  דודג'
 סיווג:  מכוניות ספורט
דודג וייפר ZB II (באנגלית: Dodge Viper ZB II) היא הדור הרביעי של מכונית הספורט Viper. המכונית הוצגה בשנת 2008 והייתה זהה לקודמתה מבחוץ, אך עברה שינויים פנימיים בולטים.
היסטוריה ופיתוח

לא היו שינויים חיצוניים בולטים בדור החדש של הווייפר למעט מכסה מהנוע המאוורר יותר.
בשנת הדגם 2008 קיבולת המנוע V10 עלתה ל-8,382 סמ"ק שסיפק כ-600 כ"ס (450 קילוואט) ב-6,100 סל"ד. המנוע פותח בשיתוף פעולה עם מקלארן. תיבת הילוכים Tremec T56 הוחלפה בתיבת Tremec TR-6060 חדשה.
דגמים > וייפר SRT-10 ACR

ה-וייפר SRT-10 ACR הוא גרסת הביצועים של ה-Viper SRT-10. מהירות המכוניות הופחתה מ-296 ל-290.
דגמים > וייפר SRT-10 ACR X

הוייפר SRT-10 ACR X נחשף בשנת 2010, הוא גרסה חזקה יותר של ה-Viper ACR, הוא קיבל מנוע V10 משופר עם 640 כ"ס ב-6,100 סל"ד ותאוצה מ-0 ל-100 בתוך 3.4 שניות, ומהירותו המרבית היא 298 קמ"ש.
ביצועים

האצה מ-0 ל-100 קמ"ש בתוך 3.5 שניות
מהירות מרבית – בדגם SRT-10 ACR כ-290 קמ"ש, ובדגם SRT-10 ACR X כ-298 קמ"ש.
גלריה

וייפר ZB II קופה
פנים המכונית
דודג' וייפר SRT-10 ACR
מנוע ה- V10
ראו גם

דודג' וייפר
דודג' וייפר VX I
הערות שוליים

↑  Mike Sutton, ed. (ביוני 2010). "2010 Dodge Viper SRT10 ACR-X". Car and Driver. נבדק ב-16 באוקטובר 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Gillies, Mark (בספטמבר 2007). "2008 Dodge Viper SRT10 Coupe and Convertible – Short Take Road Test". Car and Driver.com. נבדק ב-18 במרץ 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
ערך זה הוא קצרמרבנושא כלי רכב. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
קאקלון

| --- | --- |
קאקלון על כיריים
 
 מאכלים
 סוג:  סיר בישול 
 
קאקלון (סיר פונדו) מברזל יצוק מצופה אמייל
קאקלון (בצרפתית: Caquelon) הוא כלי בישול של כלי חרס, קרמיקה, ברזל יצוק מצופה אמייל או חרסינה להכנת פונדו, הנקרא גם "סיר פונדו".
אטימולוגיה

המילה משמשת בעיקר בשווייץ דוברת הצרפתית רומאנדי, אך גם בהרי היורה הצרפתיים, בסבויה, בסבויה העליונה, בואל ד'אוסטה ובבלגיה.
המילה caquelon היא כאמור ממונח צרפתי שווייצרי שמוצאה במאה ה-18 שמקורה במילת הניב המזרח צרפתי kakel (מגרמנית Kachel, "אריח מזוגג") שפירושה תבשיל חרס. המונח נמצא בשימוש נפוץ ברחבי שווייץ, ובאזורי פראנש-קונטה ופרובאנס של צרפת.
מאפיינים ושימוש

תחתית הקאקלון דורשת עובי מספיק כדי למנוע שריפת הגבינה המומסת כאשר הכלי מונח על מבער אלכוהול (גזייה) על השולחן. אף על פי כן, נוצרת בתחתית שכבת גבינה משובצת הנקראת בגרמנית Grossmutter ובצרפתית: La Religieuse המשתחררת עם צריכת הפונדו ומחולקת בין הסועדים.
הערות שוליים

↑  Dictionnaire suisse romand. Particularités léxicales du français contemporain. Conçu et rédigé par André Thibault sous la direction de Pierre Knecht avec la collaboration de Gisèle Boeri et Simone Quenet. Édition Zoé, Carouge-Genève 1997, מסת"ב 2-88182-316-5, p. 202–203.
פלימות' קונקורד

| --- | --- |

Plymouth Concord, קופה
 מאפיינים כלליים
 נקרא גם:  Plymouth Concord Three Passenger Coupe (דגם קופה)
 יצרן:  חטיבת פלימות'
 שנות ייצור:  1951–1952
 הרכבה:  ארצות הברית ארצות הברית
 מודל קודם:  פלימות' דה לוקס
 מודל אחריו:  פלימות' פלאזה
 חברת אם:  קרייזלר
 סיווג:  מכונית קופה
 מרכב:  Front-engine, rear-wheel-drive layout (אנ')
 אורך:  4,778 מ"מ
 משקל:  1,451–1,542 ק"ג
 בסיס גלגלים:  2,819 מ"מ
 מפרט טכני
 מנוע:  6 צילינדרים 3,569 סמ"ק המפיק 97 כ"ס
 הילוכים:  תמסורת ידנית - 3 מהירויות  תמסורת ידנית - 3 מהירויות + הילוך אוברדריב (אנ')
"פלימות' קונקורד", קופה
פלימות' קונקורד (באנגלית: Plymouth Concord) היא מכונית קופה אשר יוצרה על ידי חטיבת "פלימות'" בקונצרן הרכב קרייזלר האמריקאי בין השנים 1951–1952.
תצורות "פלימות' קונקורד"

2 דלתות - קופה.
2 דלתות - פאסטבק סדאן (אנ').
2 דלתות - סטיישן.
"פלימות' קונקורד"

2 דלתות.
3 נוסעים במושבים הקדמיים בלבד (בדגמי קופה).
6 נוסעים בדגמי פאסטבק (3+3).
מחיר היחידה דגם פאסטבק סדאן בשנת 1951 בארצות הברית עמד על 1,673 דולר.
שמשת חלון קדמי - 2 חלקים סימטריים.
מנוע קדמי.
מנוע הנעה אחורית.
ראו גם

קרייזלר
פלימות' פלאזה
פלימות' דה לוקס
פלימות' סבוי
הערות שוליים

↑  הקדמה למכוניות פלימות' בין השנים 1949-1952 allpar.com/history/plymouth/plymouths-1949-1952
↑  John Gunnell, Standard Catalog of American Cars 1946–1975, Krause Publications, 2002, ISBN 0-87341-027-0.
↑  "פלימות' קונקורד", 2 דלתות סדאן washingtonpost.com/archive/sports/1998/01/23/1951-plymouth-concord-2-door-sedan
↑  "פלימות' קונקורד" - 3 נוסעים lov2xlr8.no/brochures/plymouth
הקפלה הסיסטינית

| --- | --- |

הקפלה הסיסטינית – מבט חיצוני
 מידע כללי
 סוג:  קפלה, קניין תרבותי, אטרקציה תיירותית, כנסייה קתולית 
 על שם:  סיקסטוס הרביעי 
 מיקום:  קריית הוותיקן 
 מדינה:  קריית הוותיקן 
 מייסדים:  סיקסטוס הרביעי 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1473
 תאריך פתיחה רשמי:  1473 
 יוצר:  מיכלאנג'לו, Giovannino de' Dolci, באצ'ו פונטלי 
 אדריכל:  באצ'ו פונטלי 
 סגנון אדריכלי:  אדריכלות הרנסאנס 
 מידות
 אורך:  40.9 מ' 
 רוחב:  13.4 מ' 
 גובה:  21 מ' 
 
 קואורדינטות:  41°54′11″N 12°27′16″E﻿ / ﻿41.903055555556°N 12.454444444444°E﻿ / 41.903055555556; 12.454444444444
 אתר רשמי
  (למפת קריית הוותיקן מוגדלת) ארמון האפיפיור כיכר פטרוס הקדוש  בזיליקת פטרוס הקדוש  ספריית הוותיקן רומאהקפלה הסיסטינית(למפת קריית הוותיקן רגילה) ארמון האפיפיור כיכר פטרוס הקדוש  בזיליקת פטרוס הקדוש  ספריית הוותיקן רומאהקפלה הסיסטינית
 
הקפלה הסיסטינית – מבט מכיוון המזבח אל הכניסה
הקפלה הסיסטינית או הסיקסטינית (באיטלקית: La Cappella Sistina) היא כנסייה הנמצאת במתחם ארמון האפיפיור שבקריית הוותיקן, ברומא. הקפלה משמשת את טקס הקונקלווה, התהליך בו נבחר האפיפיור, וידועה בציורי הקיר שיצרו בה אמנים איטלקים בתקופת הרנסאנס, ביניהם ידועים בעיקר הפרסקו על תקרת הקפלה ופרסקו "יום הדין" שצייר מיכלאנג'לו במחצית הראשונה של המאה ה-16. פירוש השם הוא "הקפלה של סיקסטוס" (באיטלקית "סיסטו"), על שם האפיפיור שבימיו נבנתה – סיקסטוס הרביעי.
ההיסטוריה של המבנה

מבנה הקפלה הסיסטינית ניצב במקום בו עמדה לפני כן "הקפלה הגדולה" (באיטלקית: Cappella Maggiore). מבנה זה שימש כמקום ההתכנסות של ראשי הממסד האפיפיורי ופגישותיהם נקראו "קפלת האפיפיור" (Capella Papalis). לצידה של "הקפלה הגדולה" פעלה גם קפלה קטנה יותר – "קפלת ניקולאוס" (Chapel of Pope Nicholas V), שנקראה על שמו של ניקולאוס החמישי ושימשה בתפקיד דומה. בזמן כהונתו של האפיפיור סיקסטוס הרביעי. עמדה הקפלה בסכנת התמוטטות וקירותיה היו עקומים והוחלט לבנותה מחדש.
באצ'ו פונטלי (Baccio Pontelli), אדריכל הקפלה החדשה, תכנן את המבנה על פי המידות והפרופורציות של בית המקדש הראשון שבנה שלמה המלך בירושלים כפי שהן כתובות בתנ"ך. בנייתה של הקפלה, באורך של 40.93 מטר, ברוחב של 13.41 מטר ובגובה של 20.70 מטר, החלה בשנת 1477 נמשכה עד שנת 1480. לאחר סיום הבניה שלח לורנצו דה מדיצ'י קבוצה של ציירים בראשות פייטרו פרוג'ינו כדי שיעטרו את קירות המבנה. מחווה פלורנטינית זו באה עם סיומה של מערכה צבאית בין כוחות פירנצה לבין סיקסטוס.
בין חלונות הקפלה צוירו 32 פרסקאות ובהם דמויותיהם של ראשוני האפיפיורים. מתחת לחלונות אלו הופיע אפריז ארוך שהורכב משני מחזורים של פרסקאות (אחד בכל צד של קירות האורך של הקפלה), ובהם תיאורים מחיי משה ומחייו של ישו. בין האמנים שעבדו על פרסקאות אלו היו סנדרו בוטיצ'לי, קוזימו רוסלי, לוקה סיניורלי ואחרים. כל פנל צויר על ידי אמן אחד בליווי עוזריו מן הסדנה שלו.
כיפת המבנה עוטרה במוטיב של שמיים הצבועים בפיגמנט אולטראמרין. השמיים מולאו בדגם מעגלי של כוכבים המצוירים בזהב. הקפלה נפתחה ב-9 באוגוסט 1483, בשנת 1504 הופיעו בתקרת הקפלה סדקים שנוצרו כתוצאה משקיעת הקרקע באזור קריית הוותיקן. במסגרת עבודות השיקום נסגרה הקפלה לכשנה, נהרסו מבני ספח של הקפלה ששימשו כמגורי חיילים והסדקים נסתמו וטוייחו. תיקון הסדקים יצר פגיעה בולטת בפרסקו שעל תקרת הקפלה.
בשנת 1508 החליט האפיפיור יוליוס השני, אחינו של סיקסטוס הרביעי, לתקן את הנזק בתקרה על ידי הזמנת פרסקו חדש. המשימה הוטלה על האמן הפלורנטיני מיכלאנג'לו, אשר עבד באותה עת על יצירת פסלים לקברו של יוליוס. את העבודה, שהחלה ב-10 במאי באותה שנה, השלים מיכלאנג'לו בעזרת צוות של עוזרים, שעזר לו לצייר שטח של כ-520 מטרים מרובעים. כשנחשף הפרסקו בפני הציבור, בשנת 1512, הפך מיד להצלחה. "כשנתגלתה היצירה", כתב ג'ורג'ו וזארי, "היה אפשר לשמוע את העולם כולו בא בריצה לראותה, ואכן, היא הדהימה את כל רואיה והכתה אותם באלם".
את הפרסקו הנוסף על קיר המזבח של הקפלה שנושאו הוא "יום הדין האחרון" צייר מיכלאנג'לו בהזמנת האפיפיור קלמנס השביעי, מבית מדיצ'י. הפרסקו צויר בין השנים 1534–1541 ולשם ציורו נהרסו חלקים ממחזורי הפרסקו שבקפלה וכן נאטמו שני חלונות בקיר המבנה.
במשך השנים נפגע הפרסקו שעל תקרת הקפלה. בשנת 1797, לדוגמה, נפלו גושי טיח מן התקרה בעקבות התפוצצות שאירעה בוותיקן. כתוצאה מכך נפגע הפרסקו באזור שמעל דמות הסבילה מדלפי ועבר תיקון. נזק מסוג אחר נגרם בשל ההשפעה המזיקה של הקטורת ועשן נרות הכנסייה ובייחוד העשן המשמש לטקס בחירת האפיפיור. במשך השנים עברה התקרה שיחזורים רבים, כשהגדול והמשמעותי ביותר החל בשנות השמונים של המאה ה-20.