עינן כהן
יצירה

כאמן רב תחומי שעסק בציור, פיסול ואנימציה שאף עינן להתחדש ולא חדל להרחיב ולהעמיק את תחומי פעילותו. בשנות החמישים החל לצייר בסגנון הריאליזם הסוציאליסטי ועם השנים פנה לסגנונות אחרים. כשיצא לאירופה הושפע מאוד מהציור האקספרסיוניסטי הגרמני וכשהגיע להולנד פילס לעצמו גם דרכים חדשות. הוא יצר עבודות תלת-ממד, תבליטים ואובייקטים אלקטרו-סטטיים שהשתנו במגע יד. הוא לא רק יצר ציורים סטטיים, אלא עבודות שבהן הצופה עצמו נוטל חלק פעיל ביצירה. לדוגמה, בעבודות המצוירות על פלסטיק שקוף, הזזת שכבות הפלסטיק יוצרת קומפוזיציה חדשה. הוא גם יצר קופסאות פלסטיק שבתוכן נוצות ועל ידי חיכוך הצד הקדמי של הקופסה נוצר חשמל סטטי והשערות הנוצתיות נעות לקדמת הקופסה. עבודות אלה הוצגו בארץ בתערוכה שחנכה את פתיחתה של גלריה מבט ב-1969. עינן נשלח לייצג את ישראל עם עבודות אלה בביאנלה של קָאֵן באותה שנה. העבודות שהוצגו בגלריה מבט הוצגו גם בהולנד במספר תערוכות וחלקן נרכשו בידי הסטדליק באמסטרדם.
בשנת 1972 התחיל עינן להתעניין בסרטי אנימציה. בעזרתם של במאי אנימציה מהידועים בעולם בזאגרב ובפראג, ביים סרטי אנימציה שייצגו את הולנד בפסטיבלים לסרטי אנימציה במדינות רבות בעולם. הסרטים "לידתו של הר" ו"הביטאט" אף צוינו לשבח וזכו לתגובות נלהבות בשעתם.
ב-1989 חזר עינן לצייר נופים, ויצא בקביעות לרשום בטבע במכחול סיני. ב-1998 הציג עינן את ציוריו אלה בשם "נופי התודעה" בתערוכת יחיד מקיפה בבנייני האומה בירושלים. התייחסות נוספת לנוף באה לידי ביטוי ב-1994 בתערוכת יחיד שנערכה בגלריה העירונית לאמנות על שם סמילנסקי ברחובות. בקטלוג התערוכה "הר ומים" כתב המשורר ומבקר האמנות מרדכי גלדמן: "ציוריו של עינן מקיימים רוח של פרטיות, אינטימיות וייחוד. ניתן לייחס זאת בראש ובראשונה לכך שהתרשמותו של עינן מנופי הארץ מגרה תמיד נופים מטפוריים פנימיים, המוצאים את דרכם אל הנייר תוך כדי עיבודו של הנוף החיצוני. אבל ראוי לייחס את האינטימיות של ציורי עינן גם לסוג הקשר שיצר... עם הנוף שלו: הוא מזדהה אתו ונבלע בתוכו. הוא הופך הר והופך מים".
במאמרו "הרהורים על ציור נוף ישראלי" בקטלוג "נופים" של תערוכת היחיד הנודדת במסגרת אמנות לעם בשנת (2002-2001) כתב סורין הלר ש"בניגוד לאופקים חדשים שראתה בהפשטה של הנוף ניסיון לבנות מערך חדש והרמוני בין הדימוי האנושי לבין הטבע, את ציוריו של עינן ניתן לראות כדפי מסע בנופה של הארץ, המשקפים התרשמות והתפעלות. גישתו אינטימית... אך בה בעת הפשטת הנוף היא מעין תהליך זיכוך שדרכו מוביל האמן אל החבוי והמטפיזי".
בשנת 1993 הניב הרושם החזק, שטבעו בו נופי הכנרת וסביבתה, סדרה של עבודות מים (אין הכוונה לצבעי מים), כפי שכינה אותן, שבהן עשה שימוש במים עצמם ליצירת הציור. עבודות אלה מבטאות את דרכו הייחודית למציאת אופנים חדשים לבטא את הטבע הזורם כשמו של קטלוג התערוכה "פנטה ריי", הכל זורם. "כל עבודה נוצרה מדילול שכבות על שכבות של צבעים ומים על נייר שגילו יותר ממאה שנים, ביצירה כמו אקראית המושכת את המכחול לצוּר צורות ומשטחי צבע עצומים. במגעו עם המים בתהליך דילול הצבע הפך הנייר גלי וספג בקימוריו את הצבע והמים. את ציורי המים יצר עינן מתוך שחרור שהעניק מקום גם לאקראיות בתהליך העבודה. תהליך העבודה הניב טופוגרפיה חיה ונושמת השואפת לחרוג ממצע הנייר הדו-ממדי", כתבו חגי שגב ושושנה ארנפלד-כהן בדברי ההסבר לתערוכה בגלריה גרשטיין (2013).
החל משנות האלפיים ועד שחלה ב-2008 עסק עינן בפיסול ובעיצוב עבודות תלת־ממד מעיסת נייר. "מרבית האובייקטים עובדים, כמו ציורי הנוף של עינן, על התפר בין אובייקט ממשי, שניתן לזהות אותו כמסכה או כצמח, ובין אובייקטים שאינם ניתנים לזיהוי מוחלט ושומרים על מידה רבה של אבסטרקטיות. המשחק הזה הוא המשחק בו מיטיב עינן לשחק – מושך את ליבו של הצופה ומתעתע בו באותו הזמן. משחק הפיתוי של עינן הוא משחקה של האמנות במאה העשרים הנעה על הציר בין נרטיביות ובין ההפשטה, בין החומר ובין הרוח." כפי שכתב חגי שגב במאמרו "עבודות בתלת־ממד" ב-2002. עינן נשבה ביופיים של סחלבים ויצר אותם במגוון צבעים וצורות, לא אחת ארוטיות. עינן גם הרבה ליצור מסכות מעיסת נייר. מסכות שהעסיקו אותו מאוד גם בחיים וגם באמנות. בין השאר יצר מסכות הסוואה, מסכות בהשראת הגולם מפראג, מסכות מעוותות ומורכבות. עבודות אלה אפשרו לו לבטא הומור ואירוניה ביצירותיו.