stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פסיכולוגיה של הדת
דת ופולחן

צורה מעשית וחשובה נוספת לדת היא הפולחן. הפולחן הדתי כולל מגוון רחב של שיטות, אך ניתן להגדיר את כולן כביצוע פעולות או הבעות קוליות המבוססות על מסורת קבועה ועל נורמות תרבותית. הדוגמאות כוללות בין היתר את טקס בר המצווה היהודי, סעודת האדון הקתולית, הפוג'ה ההינדואית, והצלאה והחג' המוסלמיים.
סכף (Scheff) מציע כי הפולחן הדתי מספק קתרזיס וטיהור נפשי דרך התרחקות. ריחוק רגשי זה מאפשר לאדם לחוות רגשות באינטנסיביות פחותה. כנגד גישה זו, התפתחה במהלך השנים גישה התופסת את הפולחן הדתי כתהליך אינטראקטיבי. גישה זו מבוססת יותר מבחינה מדעית. מנוקדת ההשקפה של הגישה הנגדית, הפולחן מציע דרכי הגעה לקתרזיס דווקא באמצעות התחברות עם אחרים המאפשרת הבעת רגשות.
מחקר נוסף מצביע על הרכיב החברתי שבפולחן. ממצאי המחקר מראים כי הפולחן הדתי מציין לשבח מחויבות לקבוצה ולכלל, ומונע מאלו שאינם מראים מחויבות לקבוצה לצבור הטבות חברתיות. הפולחן עשוי לסייע בהדגשת ערכי מוסר, אשר מסייעים לנורמות החברתיות ומייצבים את החברה. הוא גם יכול לסייע בחיזוק המחויבות המוסרית ובהעלאת הסבירות לקיום הנורמות החברתיות על ידי המשתתפים. לפיכך, השתתפות בפולחנים דתיים יכולה לסייע בייצוב החברה.
נוירופסיכולוגיה של הדת

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
ראו גם

סוציולוגיה של הדת
פנומנולוגיה של הדת
לקריאה נוספת

Allport, G. W., The individual and his religion, New York, Macmillan, 1950
Freud, S., Totem and Taboo: Resemblances Between the Psychic Lives of Savages and Neurotics, New-York, Dodd, 1928
Freud, S., Moses and Monotheism, London, The Hogarth Press and The Institute of Psychoanalysis, 1939
Fromm, E., Psychoanalysis and Religion, New Haven, Yale University, 1950
James, W., The Varaieties of Religious Expirience, Longmans, Green & Co., 1902 (מהדורה עברית: ויליאם ג'יימס, החוויה הדתית לסוגיה, הוצאת מוסד ביאליק, 1969)
Jung, C. G., Psychology and Religion, Yale University Press, 1962
קרחון ויקטוריה העליון

| --- | --- |

 מידע כללי
 על שם:  אוניברסיטת ויקטוריה בוולינגטון 
 מיקום:  אזור הברית האנטארקטית 
 קואורדינטות:  77°16′00″S 161°25′01″E﻿ / ﻿77.2667°S 161.417°E﻿ / -77.2667; 161.417
  (למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיקרחון ויקטוריה העליון(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיקרחון ויקטוריה העליון
 
הקרחון ויקטוריה העליון (באנגלית: Victoria Upper Glacier) הוא קרחון הממוקם בקצה הצפון-מערבי (הקצה העליון) של עמק ויקטוריה בארץ ויקטוריה שבאנטארקטיקה.
עמק ויקטוריה הוא הצפוני ביותר מבין העמקים היבשים מקמרדו.
מי הקרחון הנמסים מזינים את נחל ויקטוריה, וזורמים באמצעותו לאגם וידה.
צוק היפי, מחלק את ראשו של הקרחון.
היסטוריה > מקור השם

שמו של הקרחון ניתן לו על ידי משלחות חקר מטעם המרכז לחקר אנטארקטיקה ( Victoria University's Antarctic Expeditions; בראשי תיבות: VUWAE), של אוניברסיטת ויקטוריה מהעיר ולינגטון, שבניו זילנד.
משלחת זו (VUWAE) חקרה את אנטארקטיקה בעונת המחקר (הקיץ האנטארקטי) שבשנים 1958–1959.
הקרחון נקרא "קרחון ויקטוריה" על שם האוניברסיטה, אשר מימנה את משלחת החקר.
בשנת 2003 שונה שם הקרחון לשמו הנוכחי, וזאת על מנת שלא לבלבל עם קרחון ויקטוריה התחתון.
קרחון ויקטוריה התחתון

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 על שם:  אוניברסיטת ויקטוריה בוולינגטון 
 מיקום:  אזור הברית האנטארקטית 
 קואורדינטות:  77°18′00″S 162°40′01″E﻿ / ﻿77.3°S 162.667°E﻿ / -77.3; 162.667
  (למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיקרחון ויקטוריה התחתון(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיקרחון ויקטוריה התחתון
 
ויקטוריה קרחון התחתון (באנגלית: Victoria Lower Glacier) הוא קרחון הממוקם בקצה המזרחי (הקצה התחתון) של עמק ויקטוריה בארץ ויקטוריה שבאנטארקטיקה.
עמק ויקטוריה הוא הצפוני ביותר מבין העמקים היבשים מקמרדו.
הקרחון מתמזג עם הדום הקרח וילסון.
קיקלורמפידיים

| קיקלורמפידיים |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: דו-חיים
סדרה:: חסרי זנב
תת־סדרה:: ניאובטרכיה
משפחה:: קיקלורמפידיים
סוגים
 Cycloramphus  Thoropa  Zachaenus
שם מדעי
 Cycloramphidae ‏בונפרטה, 1850

קיקלורמפידיים (שם מדעי: Cycloramphidae) היא משפחה של דו-חיים מסדרת חסרי זנב. משפחה זו אנדמית למזרח ברזיל. המשפחה סווגה בשנת 1850.
אלו צפרדעים קטנות, בעלות רגליים גדולות, גוף זהוב עד אפור ועיניים גדולות, לעיתים עם "מסיכה". הם חיים באזורים יבשים ובין העצים ביערות ברזיל.
בעבר המשפחה הייתה חלק ממשפחת הלפטודקטיליים (Leptodactylidae), אלסודיים (Alsodidae), הילודיים (Hylodidae) ורינודרמטיים (Rhinodermatidae).
מיון

משפחה קיקלורמפידיים (Cycloramphidae)
סוג Cycloramphus
סוג Thoropa
סוג Zachaenus
קיקרו מוראיס

| --- | --- |

 לידה:  13 בנובמבר 1982 (בן 41) Chapecó, ברזיל 
 מקום לימודים:  UNINTER (2011) 
 תחום יצירה:  מידול תלת-ממדי, עיצוב, עיצוב גרפי 
 www.ciceromoraes.com.br
 
קיקרו מוראיס (בפורטוגזית: Cicero Moraes‏ 13 בנובמבר 1982) הוא מעצב תְלַת מְמַדִ ברזילאי המתמחה בשיקום (שחזור) פנים פלילי ובתכנון, עיצוב ודוגמנות של תותבות אנושיות ושל בעלי חיים. הוא היה אחראי על שחזור הפנים למספר רב של דמויות דתיות והיסטוריות כמו אנטוניוס מפדובה, ולנטינוס הקדוש ועוד. עבודתו הידועה ביותר היא שחזור הפנים של אנטוניוס מפדובה. השחזור נעשה בשיתוף עם Centro Studi Antoniani, מוזיאון האנתרופולוגיה באוניברסיטת פדובה, מרכז טכנולוגי רנאטו ארצ'ר וקבוצת המחקר הארכאולוגי Arc-Team. השחזור נעשה כולו בתוכנה חופשית.
במהלך שנת 2013 מוריאס יצר 12 דגמים של שחזורי פנים פנים הקשורים לאבולוציה האנושית, שהוצגו בתערוכה "פנים של אבולוציה" במוזיאון המצרי הרוסירוקי (Rosicrucian Egyptian Museum) בקוריטיבה, ברזיל. כל התמונות נתרמו לוויקישיתוף והשתמשו בהם בפרסומים מדעיים.
מוראיס היה חלק מצוות של מומחים מתנדבים שכלל וטרינרים ומנתח פה שעסקו בהצלת חיות מחמד וחיות בר שהיו בסכנה בעזרת טכנולוגיית תלת מימד.
הערות שוליים

↑  Face of Lord of Sipán, the Moche warrior-priest, is brought back to life with a 3D reconstruction, BlenderNation, ‏2016-10-03 (באנגלית)
↑  Forensic experts attempt to reconstruct face of St. Anthony, Catholic News Agency (באנגלית)
↑  The face of St. Anthony finally revealed, and in 3D, BlenderNation, ‏2014-06-18 (באנגלית)
↑  Faces of Evolution - Exhibition of facial forensic reconstructions of hominids, BlenderNation, ‏2013-03-17 (באנגלית)
↑  Mark Maslin,The Conversation, How Climate Change and Plate Tectonics Shaped Human Evolution, Scientific American (באנגלית)
↑  Stacey Venzel, Brazil's Animal Avengers Make 3D Printer Prosthetics for Rescued Pets, Wide Open Pets, ‏2016-08-16 (באנגלית) (ארכיון)
↑  Caters Clips (2016-05-20), Animal 'Avengers' Make 3D Prosthetics, נבדק ב-2019-04-12
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NKC: mzk20221163366  ORCID: 0000-0002-9479-0028  VIAF: 1050153596620451900004   WorldCat (עם VIAF): 1050153596620451900004
צופן - מרכזי טכנולוגיה עילית

| --- | --- |

 מדינה:  ישראל 
 תקופת הפעילות:  2008–הווה (כ־16 שנים) 
 www.tsofen.org
 
צופן - מרכזי טכנולוגיה עילית בע"מ הוא חברה לתועלת הציבור הממוקמת בנצרת ובכפר קאסם. מטרת הארגון היא קידום חברה משותפת בישראל באמצעות פיתוח ההייטק בחברה הערבית. צופן פועלת לטיפוח כוח אדם מיומן בחברה הערבית, לשילוב אלפי אקדמאים ערבים לתעשייה, ולהקמת מרכזי הייטק ביישובים ערבים כמנוף לפיתוח כלכלי, הפחתת העוני וליצירת חיבור בלתי אמצעי בין ערבים ויהודים אזרחי ישראל. צופן הקימה את ״המועצה הציבורית לקידום הייטק בחברה הערבית״, אשר ראשיה הם דדי פרלמוטר, ופרופ׳ זיאד חנא.
יסוד

צופן נוסדה בנצרת ב-2008 על ידי סמדר נהב, יזמית טכנולוגית מתעשיית ההיי-טק, סמי סעדי, רואה חשבון עצמאי ויוסי כותן, מנהל בכיר בתעשיית ההיי-טק. אחרי שבחנו את חסרונם של ערבים בתעשיית הטכנולוגיה העילית, וההדרה הכמעט מוחלטת שלהם מההשתתפות במנוע הצמיחה הכלכלי של ההייטק, החליטו השלושה שהכנסת ההיי-טק ישירות לקהילה הערבית תאפשר אינטגרציה של ערבים אזרחי ישראל אל תוך התעשייה, ותמצב את התעסוקה בהיי-טק כמנוף לצמיחה כלכלית וכן תגרום לשגשוג בחברה הערבית בישראל.
יו"ר חבר המנהלים הוא ד"ר רמזי חלבי, ראש מועצת דלית אל-כרמל לשעבר.
מטרות ומיקוד

על ידי יצירה של מרכזי היי-טק במרכזי אוכלוסייה ערביים, צופן מקדמת התפתחות כלכלית ושוויון ומקדמת חברה משותפת, שוויונית וצודקת בישראל. החזון של צופן כולל יצירת מסה קריטית של עובדים ערבים בתעשייה ושל תעשייה ביישובים ערבים שישנו ססטוס קוו, ישברו סטראוטיפים, ויאפשרו התנסות בחיים אזרחיים משותפים בין ערבים ויהודים. שינויים אלה יהיו הבסיס ליצירת הזדמנויות שוות לערבים בהיי-טק ואף מעבר לכך - יקדמו את הכלכלה הערבית ואיתה יחד את כלכלת ישראל. צופן פועלת בתווך שבין הממשלה, המגזר השלישי והמגזר הפרטי תוך חיבור ביניהם.
מטרות ומיקוד > מטרות צופן

צמיחה משמעותית של העסקת ערבים בהיי-טק בישראל.
יצירת מרכזי תעסוקה בהיי-טק ביישובים ערבים בישראל.
הבאת מימון ותוכניות ממשלתיות לקדם העסקה של ערבים בהיי-טק.
מטרות ומיקוד > נושאים שבהם צופן מתמקדת

חשיפה להיי-טק בתיכונים ובמוסדות להשכלה גבוהה.
הכשרה, מנטורינג והשמה של מהנדסים ערבים בחברות היי-טק.
תמיכה בעיריות ערביות בבואן ליצור מרכזי תעסוקה בהיי-טק.
חשיפת חברות ישראליות לאפשרויות וליתרונות שבשילוב עובדים ערבים וביצירת מקומות עבודה בהיי-טק ביישובים ערבים.
קידום מדיניות ותוכניות ממשלתיות, בין היתר: להקמת מרכזי היי-טק בערים ערביות, להגדלת כוח האדם מיומן בהיי-טק, ולהקצאת מסלולי הכשרה והשמה לשילוב עובדים ערבים בהיי-טק.
צריח (טכנולוגיה צבאית)

צריח בטכנולוגיה הצבאית הוא מתקן המגן על נשק היורה קליעים (כמו מקלע), פגזים (בעיקר תותח), או טילים, ועל הצוות המפעיל נשק זה. הצריח מאפשר את הפניית הנשק שבו לכיוונים שונים בקשת רחבה, וכמו כן מאפשר ירי בנשק בזוויות הגבהה משתנות.
צריחים מותקנים בביצורים, על כלי רכב קרביים משוריינים, על אוניות מלחמה ועל מטוסי קרב, בדרך כלל על מפציצים. צריחים מופעלים באופן ידני, על ידי צוות הנמצא בהם, או באמצעי שליטה מרחוק. ההגנה שמספק הצריח היא בדרך כלל מפני פגיעות מנשק של האויב, ואז יהיה הצריח משוריין. במקביל או בנוסף עשוי הצריח לספק הגנה מפני פגעי הטבע או תנאי הסביבה שבה פועלים הנשק וצוותו.
ישנם צריחים שאינם מכילים נשק, אלא מגינים על אמצעי תצפית שונים.
אוניות מלחמה > התפתחות הצריח באוניות המלחמה

באוניות הקו מזמן המלחמות הנפוליאוניות הותקנו התותחים בצידי האונייה, כשהם קבועים במקומם ויכולים לשנות את ההגבהה והצידוד שלהם בצורה מוגבלת בלבד. התותחים הותקנו בסיפונים השונים, כאשר בסיפון התחתון נמצאים התותחים הכבדים יותר, שלא ניתן היה להציבם גבוה יותר, מחשש ליציבות האונייה. הצבתם בסיפון התחתון הייתה בעייתית, שכן כך היו תותחים אלה קרובים מאוד לקו המים, ובעת סערה, כאשר הגלים היו גבוהים, לא ניתן היה לפתוח את צהרי התותחים מחשש לחדירת מים לאונייה.
התקנת צריח איפשרה הכוונה של התותח לכיוונים שונים; בדרך זו ניתן היה להתקין על האונייה פחות תותחים, ועדיין לירות לשני צידי האונייה. אחת האוניות הראשונות שבהן הותקן צריח הייתה המוניטור, אוניית צי מדינות האיחוד במלחמת האזרחים האמריקנית. באונייה זו הותקן צריח מסתובב ובו שני תותחים בקוטר 11 אינץ' (280 מ"מ). במוניטור הסתובב כל הצריח, אך במקביל נעשו באותה תקופה ניסיונות לבנות צריחים שונים, שבהם הייתה הברבטה (Barbette), המיגון סביב הצריח, קבועה, ואילו התותח עצמו הסתובב על תוף בתוכה. בשלב מאוחר יותר נוצר מיגון שהגן על קדמת התותח, והורכב על הברבטה, וכך נוצרה ברבטה מוגנת.
במהלך המחצית השנייה של המאה ה-19 התלבטו המתכננים לא מעט סביב נושא הצריחים. ואולם, עם הופעתן של אוניות המערכה שכונו (במבט לאחור) אוניות מערכה פרה-דרדנוט כבר התקבע השימוש בצריחים. ההתלבטות הייתה כיצד להציב אותם באונייה. נעשו כמה וכמה ניסיונות; ברוב האוניות הוצבו צריחים בקדמת האונייה ובאחריה. בנוסף, הוצבו צריחים בצידי האונייה; צריחים אלו נקראו "צריחי כנף" (wing turret). בנוסף, היו אוניות שבהן נבנו צריחים במרכזן, בתוך המבנה העילי. חסרונם של הצריחים משני הסוגים האחרונים היה בכך שלא היו יכולים לירות בקשת רחבה, וצידודם הוגבל בשל מבני האונייה. בתחילת העשור השני של המאה ה-20 כבר התקבעה הפרישה של צריחי התותחים באוניות מערכה: הצריחים הוצבו בקדמת האונייה ובאחריה, על ציר האורך של האונייה, כאשר הצריחים הפנימיים יותר מוגבהים ובנויים כך שיירו מעל הצריחים החיצוניים יותר (ראו תמונה). באוניות המערכה של מלחמת העולם הראשונה היו שני תותחים בכל צריח, אך באוניות המערכה שפעלו במלחמת העולם השנייה הותקנו כבר שלושה ואף ארבעה תותחים בצריחים.
אוניות מלחמה > מבנה

המונח "צריח" מתייחס, בטרמינולוגיה ימית, למבנה שבו מוצב תותח, כאמור, כאשר כל המבנה מסתובב על צירו. מן המבנה העילי של הצריח, הבולט מעל הסיפון, יורד "גזע", על מתחת לסיפון. המבנה שמעל הסיפון מגן על התותח ועל צוותו, ושם גם נעשית טעינת התותח. הצריח מונח בדרך כלל על מיסבים, ואינו מחובר לאונייה; במקרה של התהפכות, ייפול הצריח החוצה. מתחת לצריח נמצאים תא שאליו מגיעה התחמושת ממחסני התחמושת של האונייה, ובתוך גזע הצריח נמצאת מעלית המזינה את התחמושת - הפגז ומטען חומר הנפץ ההודף - אל התותח. בצריחיהן של אוניות מלחמה בריטיות מעלה המעלית את הפגז והמטען ההודף יחד, ואילו בצריחים של אוניות מלחמה אמריקניות ישנן שתי מעליות, אחת לפגזים ואחת למטען ההודף. גזע הצריח מסתובב יחד עמו, וכל המכלול מוגן על ידי ברבטה היורדת אל מתחת לסיפון. התחמושת מגיעה לתא העבודה בבסיס גזע הצריח, כאמור, ממחסני התחמושת.
מכלול הצריח הוא מערכת של מיכשור מורכב, שנועד לאפשר אספקה סדירה של פגזים לצריח, כדי לקיים קצב אש מהיר וללא תקלות. מערכת זו אמורה לעמוד בכמה קשיים משמעותיים: בהתחשב בעובדה שפגז של אוניית מערכה עלול לשקול למעלה מטון, יש צורך במעליות חזקות במיוחד, שיוכלו גם לפעול בקצב מתאים. בנוסף, בשעת קרב עלול הצריח להיפגע, ורשפים עלולים לחדור דרך הצריח וגזע הצריח לבטן האונייה, אל מחסני התחמושת; רשף שיעבור למחסנים אלו עלול לגרום להתפוצצותה של האונייה, כפי שאירע בקרבות ימיים שונים (כמו בקרב יוטלנד במלחמת העולם הראשונה ובקרב מצר דנמרק במלחמת העולם השנייה). בשל כך בנוי המנגנון כך שבכל שלב לא יוכל להיות מעבר של ניצוצות ורשף כלפי מטה. בצריח עצמו יש צורך במיכשור מתאים שיאפשר את טעינת הפגזים וחומר הנפץ ההודף אל תוך התותח. יש צורך בתיאום בין המעליות המזינות את התחמושת לתותח עצמו: המעלית נכנסת לצריח במיקום מסוים, ולא ניתן לטעון את התותח בכל מצב. יש צורך להחזיר את התותח לזווית ההגבהה המתאימה, לטעון, ואז להחזיר אותו לזווית הירי הרצויה. מעבר למגננון המורכב שבצריח, יש צורך גם בתרגולות מורכבות של הצוות.
אוניות מלחמה > סימול

לכל צריח על גבי אוניית מערכה ניתן שם או ניתנה אות, לזיהוי. בצי המלכותי הבריטי נקראים הצריחים באותיות: A - הצריח הקדמי ביותר, B - הצריח שאחריו ומעליו; הצריח האחורי ביותר נקרא Y, והצריח שמעליו (אם ישנו) נקרא X. צריחים שהוצבו במרכז האונייה נקראו P, Q, R, וכדומה. כלל זה נשמר באופן כללי, אך היו יוצאים מן הכלל שיצרו לא מעט בלבול. למשל, באה"מ נלסון, היו שלושה צריחים בחלקה הקדמי של האונייה, ולא היה שום צריח בסיפון האחרה; הצריח השלישי הוגדר X, ולא C, כפי שניתן היה לחשוב.
בצי האמריקני ניתנים לצריחים מספרים, מקדמת האונייה אל אחוריה. בצי הגרמני הקיסרי שלחם במלחמת העולם הראשונה, ובצי גרמניה הנאצית, ניתנו לצריחים אותיות, והקריאה הייתה באמצעות אלפבית צלילי. כך נקרא צריח A "אנטון", צריח B - "ברונו" (או "ברטה", כפי שהיה הכינוי על האונייה ביסמרק), C היה "קיסר" (Caesar), ועוד.
אוניות מלחמה > צריחים באוניות מלחמה מודרניות

עם המעבר לשימוש בטילים ובנשק מונחה, פחת הצורך בשימוש בתותחים בעלי קוטר גדול, כפי שהיו על אוניות המערכה. כיום נושאות אוניות מלחמה מודרניות תותחים בקוטר 76 עד 127 מ"מ (3 עד 5 אינץ'). תותחים אלו מופעלים בדרך כלל בשליטה מרחוק, והצריחים שבהם הם ממוקמים נועדו בדרך כלל להגן עליהם מפני פגעי מזג האוויר והים; הם עשויים בדרך כלל מפיברגלס וחומרים דומים. בצריח עצמו אין צורך בצוות, והעבודה האנושית היחידה הנדרשת היא הזנת התחמושת לתותח בבטן האונייה.
אחד מצריחי התותחים הראשונים, על האונייה מוניטור
תותח על גבי אוניית המערכה הצרפתית רידאוטבל (Redoutable) מוגן באמצעות ברבטה, ללא צריח
טעינת מטען הודף לקראת הכנסתו לתותח באוניית צי ארצות הברית איווה
צריח תותח אוטו מלרה 76 מ"מ על סיפון סטי"ל על אוניית חיל הים אח"י תרשיש (מדגם סער 4.5)
צריחים בביצורים יבשתיים

בביצורים יבשתיים נעשה שימוש בצריחי תותחים, בדרך כלל מתוך בונקר, שבו הוצב תותח, או מקלע כבד. צריחים כאלה הוצבו לאורך קווי ביצורים שונים, כמו קו מאז'ינו. במדינות רבות נעשה שימוש בצריחי טנקים שמוקמו בביצורים, וכך מהווים עמדת תותחים. עמדות כאלה ממוקמות לעיתים מול מעבר הכרחי, כך שיוכלו לשתק כוח אויב המנסה לעבור שם. גם בקו בר-לב נבנו צריחים כאלה, שכונו "תותחי נברון", בהם ארבעה תותחי 155 מ"מ שמוקמו במעוז בודפשט, המוצב הצפוני ביותר. מנגד, אחת מן הפשיטות המפורסמות של צה"ל במלחמת ההתשה הייתה הפשיטה על האי גרין, אי בתעלת סואץ, שהיה מבוצר ומוגן בצריחי מקלעים.
צריח טנק גרמני שהוצב בביצורים בחוף אומהה
צריחי תותחים בקו מאז'ינו
צריח מרגמות בקו מאז'ינו. הצריח מתרומם בעת הירי
צריח טנק שהותקן בביצורים גרמניים בחומה האטלנטית
מטוסים

במטוסי הקרב הראשונים לא היה נשק שהיה מקובע למטוס עצמו, והירי נעשה באמצעות רובה או מקלע שהוחזקו בידי אנשי הצוות. בשלב מוקדם יחסית נבנה קיבוע למקלע על גבי מעין טבעת סובבת. ואולם, ככל שהלכה מהירותם של המטוסים וגברה, וככל שעלה הרום בו פעלו, עלה צורך ביצירת קיבועים חזקים יותר, שיספקו הגנה למפעילי הנשק ואפשרות נוחה לתפעל אותם. בעשורים שבין שתי מלחמות העולם התפתחו סוגים שונים של מטוסים; מטוסי הקרב היו זריזים ומהירים, ולא היו זקוקים להגנה נוספת מעבר לנשק ההתקפי שלהם. ואולם, המפציצים היו בדרך כלל איטיים יותר, ונזקקו להגנה נוספת. במפציצי צלילה, כמו איליושין Il-2 (שטורמוביק) ויונקרס Ju 87 (שטוקה), כמו גם במפציצי טורפדו, כמו גרומן TBF אוונג'ר, שממדיהן היו דומים לאלה של מטוסי הקרב, מוקם איש צוות נוסף מאחורי הטייס, שהפעיל מקלע שהיה מכוון לאחורי המטוס. במפציצים כבדים יותר, שהיו גם גדולים יותר, לא היה די בכך, והיה צורך בקביעת צריחי מקלעים בנקודות שונות בגוף המטוס, כדי להגן עליו. בשנות ה-30 הופיע דגם המטוס הראשון בו הותקן צריח - מפציץ מדגם מרטין B-10, מתוצרת ארצות הברית. כשנה לאחר מכן, ב-1933, הופיע המפציץ הבריטי בולטון פול סטראנד, מפציץ דו כנפי, שגם הוא נשא צריח בחרטומו.
תחילה הותקנו בצריחים מקלעים בקוטר 0.3 אינץ' (7.62 מ"מ), ומאוחר יותר גם בקוטר 0.5 אינץ' (12.7 מ"מ). במפציצים מדגם B-29 סופרפורטרס, שהופיעו לקראת סוף מלחמת העולם השנייה, הותקן תותח זנב בקוטר 20 מ"מ. עם התפתחות המפציץ והתקדמותה של מלחמת העולם השנייה, עלה מספר הצריחים שהותקנו במפציצים: במפציץ הנפוץ ביותר במלחמה זו, B-17 מבצר מעופף, היו חמישה צריחי מקלעים. צריחים הותקנו על גב המטוס (dorsal), על גחונו (ventral), בזנבו, בחרטום, ומתחת לחרטום (ב"סנטר" המטוס). במקרים נדירים, במטוסים גדולים במיוחד, הותקנו צריחים גם על כנפי המטוס. מקלעים להגנה וצריחי מקלעים הותקנו לא רק במפציצים, אלא גם במטוסים גדולים ואיטיים אחרים, כמו מטוסי תובלה (כמו יונקרס JU 52), מטוסי ים (כמו שורט סנדרלנד, נודע בכינויו "הדורבן המעופף", עקב החימוש ההגנתי הרב שהיה מותקן בו), ועוד.
עם התקדמות הטכנולוגיה, הלך ונשחק ההבדל בין מפציצים ומטוסי קרב, ורוב המפציצים הטקטיים כיום הם מפציצי קרב, היכולים לשאת כמות רבה של חימוש ולהגן על עצמם כמו מטוסי קרב. בשל כך נעלם הצורך בצריחי מקלעים הגנתיים. יחד עם זאת, עדיין קיימים צריחים למטרות שונות, כמו צריח התותח במסוק הקרב AH-1 קוברה, או צריח מסוק הקרב AH-64 אפאצ'י, המכיל מערכות תצפית, כינון, וראיית לילה (TADS/PNVS).
צריח חרטום במפציץ B-24 ליברייטור
צריח "סנטר" במפציץ B-17 מבצר מעופף
צריח גב במפציץ B-25 מיטשל
צריח גחון במפציץ B-17
צריח זנב במפציץ B-17
צריחי כנפיים במטוס התובלה הענק מסרשמידט ME-323
מסוק AH-64 אפאצ'י. ב"סנטר" המסוק ניתן לראות את צריח מערכות התצפית, הכינון וראיית הלילה
צריחים ברכב קרבי משוריין

בטנקים הראשונים, שהופיעו במלחמת העולם הראשונה, לא היו צריחים, והתותח בהם היה קבוע, או בעל יכולת צידוד מוגבלת. הטנק הראשון שבו הותקן צריח מסתובב ב-360 מעלות היה רנו FT, שהוכנס לשירות ב-1916. תוך זמן קצר הפך הצריח לחלק בלתי נפרד ומובן מאליו ממבנה הטנק.
בטנקים מודרניים הצריח הוא החלק האקטיבי של הטנק המשמש ללחימה, ובו מתנהלת עיקר הפעילות. בצריח יושבים המפקד, התותחן והטען (בטנקים עם מערכת טעינה אוטומטית נמצאים בצריח מפקד ותותחן בלבד), ובו נמצאות רוב מערכות הנשק, האופטיקה והקשר של הטנק.
גם חימושו העיקרי של הטנק, התותח, ממוקם בצריח. התותח ניתן להגבהה ולהנמכה ואילו לצריח כולו יכולת תנועה אופקית (צידוד) של 360 מעלות. צידוד הצריח נעשה בדרך כלל באמצעות מערכת הידראולית, אולם ברוב הטנקים החדישים הצידוד מבוצע באופן חשמלי. בנוסף, קיימת לרוב מערכת צידוד ידנית המשמשת כגיבוי ולצידודים עדינים.
לטנקים המודרניים יש צריח אחד אולם בעבר היו טנקים עם מספר צריחים. לטנק הסובייטי T-28, לדוגמה, היו 3 צריחים.
צריחים מותקנים לא רק על טנקים אלא גם על כלי רכב קרביים משוריינים אחרים, כמו שריוניות, נגמ"שים, נגמ"שי לחימה וכלי רכב קלים. צריחים אלה יכולים להכיל נשק נ"מ, נ"ט או חימוש נגד חי"ר. חימוש זה יכול להיות מקלע, תותח, טילים, מקלע רימונים, ועוד.
לצד הצריחים הרגילים ישנם גם צריחים בלתי-מאוישים הנושאים רק את מערכת הנשק והחימוש שמתופעלים בשלט רחוק מבטן הכלי. צריחים אלה מכונים לעיתים "צריחונים" מאחר שהם לרוב קטנים יותר מהצריחים המאוישים.
צריח ובו מקלע מותקן על רכב HMMWV בשירות צבא ארצות הברית
נגמ"ש לחימה מדגם BMP-1, נושא בצריחו תותח 73 מ"מ ומשגר טילי נ"ט
נגמ"ש M-113 נושא תותח M61 וולקן נגד מטוסים
שריוניות מדגם Pegaso BMR, מתוצרת ספרד
ראו גם

מבנה הטנק
טנק
צריח (מגדל שמירה)
צילום חלקה האחורי של אוניית המערכה הבריטית אה"מ ת'נדרר (Thundrer). ניתן לראות את סידור הצריחים, כאשר שניהם מוצבים על קו האורך של האונייה, הפנימי יותר מוגבה ונועד לירות מעל הצריח החיצוני יותר
חתך של צריח תותח 15 אינץ', של אוניית המערכה איווה (Iowa). ניתן לראות את מעלית הפגזים ומעלית המטען ההודף, הנפרדות; הפגזים והמטען ההודף מועלים אל בית התותח, שם הם נדחפים אל תוך הקנה באמצעות הלמנים
אנימציה של הפעלת צריח בריטי. הפגזים (בירוק) והמטען ההודף (בצהוב) מוכנסים למעלית ומועלים אל הצריח. שם הם מועברים למעלית שנייה, המעלה אותם אל התותח. הלמן (Rammer) דוחף את הקליע והמטען ההודף אל התותח. החלקים הצבועים בכחול הם החלקים המסתובבים; הברבטה צבועה באדום.
מבנה טנק מודרני, במקרה זה טנק שוט קל
צופית מלכותית

| צופּית מלכותית |
| --- | --- |
 זכר של צופית מלכותית
מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: חולייתנים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: ציפורי שיר
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: צופיתיים
סוג:: צופית
מין:: צופית מלכותית
שם מדעי
 Cinnyris regius ‏רייכנוב, 1893

צופית מלכותית (שם מדעי: Cinnyris regius) היא מין של ציפור שיר ממשפחת הצופיתיים. היא אנדמית ליערות הרריים במזרח אפריקה, באזור בקע אלברטין (אנ').
זכר בחילוף נוצות
תיאור

הצופית המלכותית היא צופית בינונית. לזכר הבוגר יש ראש וחלקים עליונים בצבע ירוק-זהוב ססגוני, כנפיים וזנב כהים וחזה ובטן באדום וצהוב. לנקבה הבוגרת חלקים עליונים בצבע זית עמום, עם חלקים תחתונים צהבהבים ומפוספסים קלות. הזכר בולט בייחודו, אבל הנקבה דומה לנקבות ממיני צופית אחרים ויש להכיר את ההבדלים הקטנים.למשל, הבדל הבולט בינה לבין נקבת צופית רוקפלר (אנ') (Cinnyris rockefelleri), הוא גרון חיוור יותר. הנקבה ה"מלכותית" דומה גם לנקבת צופית כפולת-צווארון רוונזורי (אנ') (Cinnyris stuhlmanni) ולנקבת צופית כפולת-צווארון צפונית (אנ') (Cinnyris reichenowi), אך לאלה יש חלקים עליונים ירוקים יותר וחלקים תחתונים צהובים יותר. מין דומה נוסף הוא צופית צהובת-בטן (Cinnyris venustus), אך ניתן לזהות את הצופית המלכותית לפי החלקים העליונים הזיתיים יותר והחלקים התחתונים בגוון צהבהב-זיתי אחיד יותר.
תפוצה ובית גידול

אזור התפוצה של הצופית המלכותית משתרע על פני כל בקע אלברטין (מאוגנדה ועד טנזניה), שם היא חיה ברום 1,500–3,100 מטר מעל פני הים. בתי הגידול שלה כוללים יערות הרריים ירוקי-עד, יערות מעורבים, יערות גידול משני, שטחי שיחים ובמבוק.
סטטוס

הצופית המלכותית היא מין נפוץ. מגמת האוכלוסייה נחשבת בירידה בגלל אובדן בית הגידול המיוער. עם זאת, לא זוהו איומים מיוחדים והאיגוד הבינלאומי לשימור הטבע העריך את מצב שימור הציפור כללא חשש.
הערות שוליים

↑  צופּית מלכותית באתר הרשימה האדומה של IUCN
1 2  Mann, Clive F.; Cheke, Robert A. (2010). Sunbirds: A Guide to the Sunbirds, Flowerpeckers, Spiderhunters and Sugarbirds of the World. Bloomsbury Publishing. p. 274. ISBN 978-1-4081-3568-6.
1 2  Cinnyris regius. BirdLife International. 2016.