stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מישל פרניולה
קריירה > 2015: אירוויזיון

SMRTV חשפו כי פרניולה ואניטה סימונצ'יני ייצגו את סן מרינו באירוויזיון 2015 במהלך מסיבת עיתונאים ב-27 בנובמבר 2014.
פרניולה ייצג בעבר את סן מרינו באירוויזיון הילדים 2013 ואילו סימונצ'יני ייצגה את המדינה באירוויזיון הילדים 2014 כחלק מלהקת The Peppermints.
דיסקוגרפיה

| שנה | שם | אלבום |
| --- | --- | --- |
| 2013 | "O-o-O Sole Intorno a Me" ‏("O-o-O Sunlight all Around Me") | סינגלים שלא מתוך אלבומים |
| 2015 | "Chain of Lights" (ביחד עם אניטה סימונצ'יני) | סינגלים שלא מתוך אלבומים |
| 2019 | "Deja-Vu" | סינגלים שלא מתוך אלבומים |
| 2020 | "Emerald Eyes" | סינגלים שלא מתוך אלבומים |
| 2021 | "Amare invano" | סינגלים שלא מתוך אלבומים |
הערות שוליים

↑  grazias, La finale di Ti lascio una canzone 6 - Il vincitore è Michele Perniola, TvBlog, ‏2012-12-01 (באיטלקית)
1 2  San Marino: Debuting At Junior Eurovision - Eurovoix, web.archive.org, ‏2017-12-02
↑  Eurovision News, Participants News, Eurovision Participants, Fans, Eurovision San Marino: Press conference; artist announcement on 27 November - ESCToday.com, Eurovision News, Polls and Information by ESCToday, ‏2014-11-25 (באנגלית אמריקאית)
↑  Michele Perniola and Anita Simoncini will represent San Marino in Eurovision 2015, ESCBubble (באנגלית בריטית)
↑  Michele Perniola and Anita Simoncini: The Peppermints Are Far From Over!, wiwibloggs, ‏2014-12-16 (באנגלית אמריקאית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz: 04e65953-c95c-419e-98f5-a417d3c411e0
מכונית נשיא ארצות הברית קאדילק DTS

| --- | --- |

2005 Cadillac DTS Presidential State Car
 מאפיינים כלליים
 נקרא גם:  Cadillac One
 יצרן:  קאדילק
 שנות ייצור:  2005
 הרכבה:  ארצות הברית ארצות הברית
 מודל אחריו:  "2009 Cadillac Presidential Limousine"
 חברת אם:  ג'נרל מוטורס
מכונית נשיא ארצות הברית קאדילק DTS (באנגלית: 2005 Cadillac DTS Presidential State Car) היא לימוזינה שנבנתה עבור נשיא ארצות הברית כמכונית נשיאותית.
המכונית יוצרה בשנת 2005 על ידי "קאדילק", מותג מכוניות היוקרה של יצרנית הרכב האמריקנית ג'נרל מוטורס. היא נבנתה על פי סטנדרטים שקבע השירות החשאי של ארצות הברית. כלי הרכב מצויד באמצעים רבים ומתקדמים להגנה, התקפה, והצלת חיים, שמטרתם להגן על נשיא ארצות הברית בעת נסיעתו במכונית. המכונית יצאה משימוש ב-20 בינואר 2009.
היסטוריה

הדגם, הידוע בכינוי "קאדילק 1" (על משקל "אייר פורס 1"), היה בשימושו של הנשיא ג'ורג' בוש. הוא הוחלף ב-20 בינואר 2009 עם השבעתו של ברק אובמה כנשיא ארצות הברית. אולם גם בכהונתו נותר בשימוש כמכונית גיבוי לצי הרכב החדש.
ב-23 במאי 2011 הייתה המכונית מעורבת בתאונה, בעת שיצאה משגרירות ארצות הברית בדבלין, אירלנד, בעת ביקורו הרשמי של הנשיא ברק אובמה. המכונית התנגשה ברמפה שאמורה הייתה לסייע לה, אך בסיס הגלגלים שלה היה גדול מדי.
מפרט

רוב פרטי המכונית מסווגים מטעמי ביטחון. הרכב, שהורכב ידנית, מצופה שריון בעובי של 130 מ"מ, כולל אורות הבהוב לחירום, מרכז תקשורת עם חמש אנטנות. יש לו צמיגים שטוחים[דרושה הבהרה] וחלונות שאינם נפתחים מטעמי ביטחון. בנוסף, מטעמים אלה נדרשת זכוכית עבה במיוחד, אשר מקשה על חדירת האור הטבעי לרכב. לאור זאת הותקנה ברכב מערכת תאורה פלואורסצנטית.
ברכב יש 7 מושבים. החלק האחורי מוקדש לנשיא ולנשיא ולנוסע נוסף, ושולחן מתקפל ביניהם. בינו לבין החלק הקדמי מוצבת מחיצת זכוכית ובה 5 מושבים נוספים. 3 מהם הם מושבים מתקפלים אשר פונים נגד כיוון הנסיעה. על קצוות מכסה המנוע מורכבים דגל ארצות הברית והדגל הנשיאותי. הדגלים מוארים בנורות HID, אשר בעת ביקור במדינה זרה, מחליפים את צבעיהן בהתאם לצבעי הדגל של אותה מדינה.
המכונית מועברת באמצעות מטוס התובלה בואינג C-17 גלובמאסטר III של חיל האוויר האמריקני.
גלריה

המכונית ואייר פורס 1
המכונית הנשיאותית מלפנים
המכונית הנשיאותית מהצד
המכונית הנשיאותית מאחור
הנשיא ג'ורג' בוש במכונית
הנשיא ברק אובמה וסגנו ג'ו ביידן נוסעים יחדיו במכונית
הנשיא ברק אובמה ואשתו מישל
ראו גם

המכונית הנשיאותית (ארצות הברית)
הערות שוליים

↑  Jay Ramey, The next presidential limousine might look like this, Autoweek, ‏17 במרץ 2014 (באנגלית)
↑  2005 Cadillac DTS Presidential Limousine, Supercars.net, ‏25 במרץ 2016
↑  Ensenat, Donald (2007-01-18). "Ask the White House". Washington, D.C.: White House. Archived from the original on 2015-09-08. Retrieved 2016-02-07.
↑  "מכונית נשיא ארצות הברית קאדילק DTS" motortrend.com/news/news050120-caddydts
↑  "קאדילק DTS המכונית הנשיאותית של המדינה" ebay.de/gds/A-Guide-to-the-Cadillac-DTS-Presidential-State
הקאדילק הנשיאותית על רקע הפנטגון
מנדל זינגר

.
אין תמונה חופשית
מנדל זינגר (י"ב בתמוז תר"ן, 30 ביוני 1890 – 10 בספטמבר 1976) היה עיתונאי, סופר, ופעיל פוליטי במפלגות הציונות הסוציאליסטית.
ביוגרפיה

זינגר נולד ב-1890 בעיירה ברודי שבגליציה, בנם של יעקב מרדכי וחנה פייגה לבית נוימן. הוא קיבל חינוך כללי ותורני, הצטרף ב-1907 למפלגת פועלי ציון, וב-1909 עלה לארץ ישראל. זינגר התגורר בירושלים ולמד בסמינר למורים של חברת עזרה. כעבור שנתיים, אחרי שחלה בקדחת, חזר לאירופה, וב-1914 עבר לווינה, שם המשיך בפעילות פוליטית, ועסק בעיתונאות ובהוצאה לאור.
זינגר נעצר עם עליית השלטון האוסטרופשיסטי ב-1934, ואחרי שחרורו עלה לארץ ישראל בשנית והשתקע בחיפה. הוא המשיך את פעילותו הפוליטית במפא"י ובהסתדרות. ב-1944 פרש ממפא"י במסגרת סיעה ב', והיה פעיל בתנועה לאחדות העבודה ובהמשך במפ"ם. ב-1952 נמנה זינגר עם ראשי מפלגת הפועלים לאחדות העבודה שהקימו פורשי מפ"ם בהנהגת חברי הכנסת דוד ליבשיץ וחנה למדן, ונשא את נאום הפתיחה בכנס היסוד שלה. בינואר 1954 חזר עם שאר אנשי המפלגה למפא"י.
מ-1935 ועד פרישתו לגמלאות ב-1955 היה זינגר כתב העיתון "דבר" בחיפה. הוא היה יושב ראש אגודת העיתונאים בחיפה והצפון, ואחרי פרישתו נבחר לנשיא כבוד שלה.
זינגר היה סופר פורה. אחדים מספריו עוסקים בפרשיות שהיה מעורב בהן, ומשלבים זיכרונות אישיים עם מחקר היסטורי.
זינגר נפטר בשנת 1976. על שמו רחוב בחיפה.
ביוגרפיה > חייו הפרטיים

אשתו הראשונה של זינגר הייתה טונקה לבית הירש. היא נפטרה ב-1949. בנם הוא חוקר הספורט ד"ר אוריאל זמרי. אשתו השנייה הייתה מרים (מניה) לבית וילנר.
ספריו

פון מיין היימלאנד :זכרונות און בילדער פון ארץ-ישראל (1919)
שלום עליכם: א סקיצע פון זיין לעבען און שאפען
יעקב דינעזאן: א סקיצע פון זיין לעבען און שאפען (1920 או 1921)
לאן מועדות פני רוסיה הסובייטית (1939)
לזכר חללי יערות הכרמל (1939)
בין מלחמה ושלום, מחשבות ומעשים בימים טרופים (1941)
פליטי הטרף הנאצי מספרים (1943)
כרת רוחני על היהודים בברית המועצות (1950)
215 יום ששינו פני מולדתנו (1951)
על האהבה, לקט שירי עם (1952)
בראשית הציונות הסוציאליסטית (1958)
היתה עיירה... ספר-זיכרון לקהילות ברסטצ'קה, ברמליה והסביבה
עם יוסף חיים ברנר לארץ ישראל לפני ששים שנה (1969)
שלמה קפלנסקי - חייו ופעלו (1971)
ההומאניסט יוסף פופר-לינקיאוס (1972)
פנחס דשבסקי - פרק מגבורת ישראל בגולה (1973)
ארבעה פרקי לקח מתולדות תנועת הפועלים באוסטריה (1975)
לקריאה נוספת

'זינגר, מנחם־מנדל', בתוך: דוד קלעי, ספר האישים: לכסיקון ארצישראלי, תל אביב: מסדה – אנציקלופדיה כללית, תרצ"ז, עמ' 218–219. (הספר בקטלוג ULI)
דב סדן, אבני זיכרון (תל אביב תשי"ד) עמ' 50 - 67
מנדל זינגר 1890–1976: ציוני דרך בחייו של לוחם למען ציון והפועל העברי; הביא לדפוס בנו אוריאל זמרי, חיפה: הוצאת המשפחה, 1977. (דברים לזכרו ורשימת כתביו)
שלמה רזניק, 'מנדל זינגר, מאחרוני המוהיקנים', כרמלית: שנתון ספרותי כא–כב (תשל"ז–תשל"ח), 309–312.
הערות שוליים

↑  כנס היסוד של "מפלגת פועלים לאחדות העבודה", דבר, 22 ביוני 1952
↑  חוסלה מפלגת הנפל של לבשיץ-למדן, חרות, 10 בינואר 1954
↑  אמציה פלד, רחוב מנדל זינגר, בתוך "מדריך רחובות חיפה", באתר האינטרנט של עיריית חיפה
↑  טונקה זינגר, על המשמר, 29 בספטמבר 1949
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007298100705171  PLWABN: 9810537227005606  BnF: cb10332590z (data)  CiNii: DA03674463  GND: 1044500891  ISNI: 0000 0001 1582 4043  LCCN: nr91021252  NTA: 12951053X  VIAF: 163723056   WorldCat (עם VIAF): 163723056
ממרי

| --- | --- |

 מדינה:  ארצות הברית 
 מטה הארגון:  וושינגטון די. סי. 
 מייסדים:  יגאל כרמון, מירב וורמסר 
 תקופת הפעילות:  1998–הווה (כ־26 שנים) 
 www.memri.org
 
ממרי (בשמו המלא: Middle East Media Research Institute – המכון לחקר תקשורת המזרח התיכון – בראשי תיבות: MEMRI) הוא מכון מחקר העוקב אחרי אמצעי תקשורת במזרח התיכון. מרכזו של הארגון בוושינגטון די. סי. שבארצות הברית.
המכון מספק תרגומים מערבית ומפרסית של תכנים המתפרסמים בעיתונות, בטלוויזיה, באתרי אינטרנט ובאמצעי תקשורת אחרים במזרח התיכון, ומבצע ניתוחים מקוריים של מגמות פוליטיות, גאו-פוליטיות, אידאולוגיות, אינטלקטואליות, חברתיות, תרבותיות ודתיות במזרח התיכון, כאשר עבודת התרגום והפקת המסמכים וסרטני הווידאו נעשית במשרדי המכון בירושלים ובתל אביב.
המכון גם עוסק בתרגומים לאנגלית מן העיתונות הרוסית ובפרויקט "עליונות לבנה" (white supremacy), העוקב אחר גילויי אנטישמיות וגזענות במערב. תרגומי ממרי ודוחותיו מתפרסמים באנגלית, עברית וצרפתית ויש גם תרגומים לספרדית, פולנית ויפנית. עוד מיזם של המכון, שהוקם בעקבות פעילותם של ארגון המדינה האסלאמית וארגוני ג'יהאד אחרים הוא ה-Jihad Terrorism Threat Monitor) JTTM), העוקב אחר האתרים של ארגונים אלה ופעילותם של ברשתות החברתיות.
ממרי נוסד ב-1998 על ידי נשיאו הנוכחי, אל"ם (מיל.) יגאל כרמון, שהיה קצין בכיר באגף המודיעין של צה"ל ויועץ ראש ממשלת ישראל לענייני טרור, ועל ידי ד"ר מירב וורמסר, חוקרת בכירה במכון הדסון בארצות הברית. פעילותו של ממרי קיבלה בולטות רבה בעקבות האינתיפאדה השנייה ובייחוד לאחר פיגועי 11 בספטמבר, עקב התעניינות גוברת של הציבור בעולם המערבי במתרחש בארצות ערב ובמדינות המוסלמיות, שהיו מזוהות עם הגל החדש של טרור אסלאמי וג'יהאדיסטי. אחרי אירועים אלה התרחבה מאוד עבודת המכון וכך גם צוותו.
ממרי הוא אחד המקורות הבלתי-ממשלתיים היחידים של תרגומים אמינים לאנגלית של תכנים המתפרסמים בעיתונות בשפה הערבית או הפרסית. תרגומי ממרי, הניתוחים והדו"חות שלו, מתפרסמים באתרי האינטרנט והווידאו של המכון וברשתות פייסבוק, טוויטר וטלגרם. ממרי מצוטט בקביעות באמצעי תקשורת ובעיתונים חשובים ברחבי העולם, אולם בה-בעת עבודותיו עוררו גם ביקורת מצד עיתונאים, עורכים ואקדמאים, הטוענים שמדובר בארגון ציוני-ניצי, הבוחר באופן מגמתי את פרסומיו ולא מדייק בהם.
מטרות ומיזמים

לפי אתר האינטרנט של ממרי, אלה מטרות המכון ועבודתו:
ממרי הוא מכון עצמאי ללא מטרות רווח לחקר תקשורת המזרח התיכון. המכון נוסד בשנת 1998 במטרה ללמוד מקרוב על המתרחש בעולם הערבי ולהציג לציבור, בארץ ובעולם, אינפורמציה עדכנית ומקיפה ממקורות ראשוניים על הנעשה בו.
חוקרי המכון עוקבים באופן שוטף אחר התקשורת הערבית והפרסית, בנושאים פוליטיים, אידאולוגיים, חברתיים, דתיים וכלכליים; מאזינים לנאמר בדרשות יום השישי במסגדים, וכן בוחנים את ספרי הלימוד במדינות המזרח התיכון. החומר מתורגם לעברית, אנגלית, צרפתית, גרמנית, ספרדית, איטלקית, ויפנית.
במעקב שלנו אחר התקשורת המזרח תיכונית אנחנו מבקשים להכיר את העולם הערבי-הפנימי על היבטיו התרבותיים, החברתיים והאידאולוגיים באמצעות גישור על פערי השפות.
אנו סבורים כי כדי להכיר את השכנים יש להבין את עמדות המנהיגים הערבים כפי שהן נאמרות לבני עמם ולהקשיב לא רק לדוברי המשטרים, אלא גם לגורמים ולאישים ליברליים הנאבקים למען חירות ודמוקרטיה.
הפעילות של ממרי נועדה להכשיר את הקרקע להידברות כנה ואמיתית בין העמים. הצגת תמונה אמינה ורחבה של המציאות תוכל לסייע בהנחת יסודות לשלום יציב בין ישראל לבין העם הפלסטיני והעולם הערבי.
בהצהרת הכוונות שפרסם ב-1998 כתב המכון שמטרותיו כוללות מניעים ישראליים, ציונים וליברליים, כגון: "ללמוד ולנתח את ההתפתחויות האינטלקטואליות והפוליטיקה בסכסוך הערבי-ישראלי, עם דגש על המימד הישראלי-פלסטיני". כמו גם: "להקדיש [את המחקר] להכרזה שהערכים של דמוקרטיה ליברלית, חברה אזרחית ושוק חופשי הם רלוונטיים למזרח התיכון ולמדיניות החוץ של ארצות הברית כלפי האזור".
התרגומים והניתוחים של ממרי מתמקדים בתחומים: דמוקרטיה וזכויות אדם, פונדמנטליזם במזרח התיכון, יחסים בין-ערביים, ליברליזם במזרח התיכון, מיעוטים דתיים ולאומיים, ארצות הברית והמערב, הסכסוך הישראלי-ערבי, כלכלה וחברה, פיגועי התאבדות ושהאדה, אנטישמיות, נושא הגרעין באיראן, המשברים במדינות האזור ומעקב אחרי קריקטורות.
בנוסף לתרגומי עיתונות, ממרי מפרסם בקביעות ניתוחים ומחקרים על אירועים במזרח התיכון, ומפיץ אותם, בחינם, באמצעות אתרים בדואר האלקטרוני וברשתות החברתיות לציבור הרחב לעיתונאים ולקובעי מדיניות בישראל ומחוצה לה.
מימון

בין המענקים שקיבלה ממרי בארצות הברית בין השנים 1999 ל-2004, נכללים סכומים גדולים מקרנות ימין שמרניות, כגון: $100,000 מקרן רודולף, $100,000 מקרן ברדלי, ו-$5,000 מקרן אולין. ביוני 2004 הם דיווחו על הכנסה של יותר מ-2.5 מיליון דולר ארצות הברית, וב-2006 דובר על תרומות של כ-3.5 מיליון דולר לשנה. נכסיהם מוערכים בכ-700 אלף דולר.
צוות המכון

הצוות המקורי מנה בשנת 1998 שישה חברים: הנשיא והמייסד יגאל כרמון, המייסדת מירב וורמסר (מנהלת בפועל), אהרון מנס (מנהל המחקר), יותם פלדנר (מנהל ניתוח תקשורת), סטייסי לקינד (חוקרת) סטייסי לקינד עזבה בסוף 1998 ואהרון מנס עזב בתחילת 2001. השאר המשיכו לפעול בארגון, אך החל מה-5 באוקטובר 2001, הפסיקו להופיע שמות חברי הצוות באתר. מירב וורמסר עזבה בתחילת 2002 והצטרפה למכון הדסון, היא הוחלפה כמנהלת בפועל בידי סטיבן סטלינסקי.
בינואר 2002 מנה המכון צוות של 17 איש פלוס מתרגמים. באוגוסט 2002 הוא מנה מעל 30, מהם 20 מתרגמים, ועל פי העיתון "גלובס" העסיק הארגון ב-2006 למעלה מ-70 עובדים. המספר הנוכחי של חברי המכון איננו ידוע. ממרי אינו מפרסם את זהותם של חברי הצוות, לטענתו בגלל החשש לחייהם עקב איומים. לדברי יגאל כרמון "הצוות כולל יהודים, נוצרים ומוסלמים שאוחזים במגוון דעות פוליטיות". חלק ניכר מאנשי הצוות של המכון הם יוצאי קהילת המודיעין בצה"ל.
בין אנשי הוועד המנהל והמייעץ נמנים אנשי מפתח ישראלים ופעילי הסברה ציונים, כגון היו"ר, תא"ל (מיל') מנחם מילסון (בעבר ראש המינהל האזרחי בשטחים), השר לשעבר אהוד ברק, אלי ויזל, נתן שרנסקי וכן אנשי ימין אמריקנים.
פרסומים בולטים > פרויקט רייבן

ב-22 בדצמבר 2023 התפרסמה באתר ממרי כתבה של יגאל כרמון העוסקת בפרויקט רייבן. פרויקט זה היה ריגול במימד הסייבר אשר בוצע על ידי איחוד האמירויות על מגוון יעדים, בהם ממשלות אחרות, גורמים צבאיים ופעילי זכויות אדם, שאיחוד האמירויות ראתה בהם סיכון ביטחוני. הפרויקט החל בשנת 2009 והריגול בוצע על ידי צוות בין-לאומי של תוקפים במרחב הסייבר, אשר כלל עובדים לשעבר של ה-NSA. בהמשך, הפרויקט עבר לחברה של איחוד האמירויות בשם DarkMatter. ברנארד ניקולא (Bernard Nicolas), עיתונאי צרפתי, קיבל מסמכים שהתקבלו מהתקיפות שבוצעו על קטר. הוא פרסם אותם בשנת 2021. מארק אייכינגר (Marc Eichinger), סופר וחוקר איש המודיעין הצרפתי לשעבר, אישר את אמינותם.
ביקורת

לצד הציטוטים השכיחים של פרסומי המכון בעיתונות העולמית, הם עוררו גם ביקורת רבה, אשר מתרכזת על פי רוב בשלוש טענות מרכזיות: הטיה ניצית-שמרנית וציונית; סלקציה מגמתית בבחירת החומרים הקיצוניים ביותר; ואי-דיוקים בתרגום.
עורך המזה"ת של עיתון הגארדיאן הבריטי, בריאן וייטקר, טען כי ממר"י אינו אלא ארגון תעמולה המשרת את האג'נדה הישראלית, ומצניע את ההקשר הציוני של מייסדיו, ראשיו וחוקריו. פרופ' ג'ואן קול מאוניברסיטת מישיגן כתבה שהארגון "מלקט בתחכום מתוך העיתונות הערבית, אשר משרתת 300 מיליון בני אדם, את המאמרים הכי קיצוניים ומעוררי התנגדות... ביותר ממקרה אחד ראיתי, לדוגמה, מאמר קנאי בערבית שתורגם על ידי ממר"י, ואילו כשפניתי למקור ברשת, מצאתי שהוא היה באותו עמוד עם מאמרי-אורח מתונים אחרים, הקוראים לסובלנות. טקסטים אלו לא תורגמו". ראש יחידת המודיעין-הנגדי של ה-CIA, וינסנט קניסטררו, אמר שממר"י "סלקטיביים ופועלים כתועמלנים עבור עמדתם הפוליטית, המשתייכת לניצי מפלגת הליכוד. הם פשוט לא מייצגים את התמונה במלואה". כתבת הניישן האמריקני כתבה שממר"י "בוחר בהתמדה את הזבל הכי מלא שנאה ואלימות שהוא יכול למצוא, מתרגם את זה, ומפיץ ברשימות אימייל לתקשורת ולחברי הקונגרס בוושינגטון".
דו"ח של "המרכז האמריקני לקידמה" טוען כי ממר"י מקדמת תעמולה אסלאמופובית בארצות הברית, על ידי הפצה של תרגומים סלקטיביים לכמה ארגונים שעושים בהם שימוש, "כדי לטעון שהאסלאם הוא אלים מיסודו ומקדם קיצוניות".
עם זאת, פעילות הארגון נחשבת לאמינה, והוכחה לכך היא הזכרת פרי המחקרים למיניהם בעיתונות הערבית. בנוסף, על רוב המבקרים הנזכרים חל עקרון "הפוסל במומו", מה גם שממרי משמשים אכסניה לכותבים ליברלים מרחבי המזרח התיכון.
ראו גם

מבט לתקשורת פלסטינית
הערות שוליים

↑  White Supremacist Online Incitement, MEMRI, ‏24.10.19 (באנגלית)
↑  "Meyrav Wurmser". BBC News. 16 במאי 2003. {{cite news}}:  (עזרה)
1 2 3  Brian Whitaker, Selective Memri, Guardian Unlimited, Monday August 12, 2002
1 2 3 4  Laila Lalami, "The Missionary Position," The Nation (19 June 2006) p. 32
1 2  Leila Hudson, "The New Ivory Towers: Think Tanks, Strategic Studies and 'Counterrealism'," Middle East Policy 12:4 Winter 2005, p. 130
1 2  Debate on CNN
↑  About The Institute: Mission Statement, באתר המכון (עותק שלו שנמצא באתר ארכיון האינטרנט)
↑  MEMRI Media Transparency Profile, accessed Oct. 7 2007
↑  אמנון ברזילי, ‏המואזין, באתר גלובס, 9 באוגוסט 2006
↑  David Margolis, From Their Lips to Our Ears, Jewish Journal, ‏2002-01-17 (באנגלית אמריקאית)
↑  Yigal Carmon & Brian Whitaker,‏ Email debate: Yigal Carmon and Brian Whitaker, באתר הגארדיאן, 28 בינואר 2003
↑  The "RAVEN project“ - מקור המכתבים המודלפים של השלטון הקטרי, באתר ממרי
↑  CHRISTOPHER BING ,JOEL SCHECTMAN, INSIDE THE UAE’S SECRET HACKING TEAM OF AMERICAN MERCENARIES, https://www.reuters.com, ‏January 30, 2019
↑  Qatar connection : vol de corbeaux et nid d’espions autour des révélations de Blast, Blast le souffle de l’info, ‏2023-10-23 (בצרפתית)
↑  Benaw Izzat, Raven Operation and Israeli Corruption, Kurd Net - Ekurd.net Daily News, ‏2023-11-26 (באנגלית אמריקאית)
↑  "Email debate: Yigal Carmon and Brian Whitaker". London: The Guardian. 28 בינואר 2003. נבדק ב-25 באוגוסט 2011. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Bin Laden's Audio: Threat to States?, Professor Juan Cole Informed Comment blog, November 2, 2004 - accessed on 1Perelman, Marc (7 בדצמבר 2001). "No Longer Obscure, Memri Translates the Arab World". The Forward. {{cite news}}:  (עזרה)7
↑  Perelman, Marc (7 בדצמבר 2001). "No Longer Obscure, Memri Translates the Arab World". The Forward. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Richard H. Curtiss, "Meyrav Wurmser: the Neocons' Den Mother", Washington Report on Middle East Affairs 26.3 (April 2007) p17
↑  Fear, Inc. – The Roots of the Islamophobia Network in America, Center for American Progress, August 2011
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007265463805171  GND: 10037050-0  ISNI: 0000 0000 8582 1422  LCCN: no2002096411  SUDOC: 156996200  VIAF: 124110743   WorldCat (עם VIAF): 124110743
מיקלוש באלה

| --- | --- |

 לידה:  25 ביולי 1874 אבאדסלוק, הונגריה 
 פטירה:  3 בנובמבר 1912 (בגיל 38) בודפשט, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 שם לידה:  Epstein Mór 
 מדינה:  הונגריה 
 מקום קבורה:  בית הקברות היהודי ברחוב קוזמה 
 
מיקלוש באלה (במקור עד 1902 מור אפשטיין, בהונגרית: Balla Miklós; אבאדסלוק, 25 ביולי 1874 – בודפשט, 3 בנובמבר 1912) היה סופר, משורר, עיתונאי, עורך עיתון יהודי-הונגרי, אביה של השחקנית ז'וז'י באלה.
ביוגרפיה

מיקלוש באלה נולד במשפחה יהודית כבנם של איגנץ אפשטיין, סוחר בעלי חיים, ושל ברתה וייסברון. הוא הגיע לבודפשט בגיל עשרים, שם פורסמו כמה משיריו. אגודת קישפלודי העניקה לו את פרס בויובסקי על הסיפור הקצר הפיוטי שלו "רוטאצ'קה" (Rútacska). בשנת 1907 העניקה לו האקדמיה ההונגרית למדעים על שירו "במעבר המלך" (Királyhágón) את "פרס פרקש-רשקו". שיריו מתאפיינים בתחושה צורנית חזקה, הונגריות נעימה וישירות כנה. מותו נגרם ככל הנראה מגידול בראשו. באלה הובא למנוחות בבית הקברות היהודי ברחוב קוזמה בבודפשט.
חייו האישיים

אשתו הייתה אדל מאלר (1886–1935), שאותה נשא לאישה ב-5 ביולי 1906 בבודפשט.
עבודותיו העצמאיות

שירים (1899)
פואמות (1901)
עץ האיסור (1906)
הגנב ושירים אחרים (1910)
עדי התקופה הגדולה (דרמט, 1910)
לקריאה נוספת

לקסיקון יהודי הונגרי. 1929. עורך פטר אויווארי. מיקלוש באלה
Magyar színművészeti lexikon: A magyar színjátszás és drámairodalom enciklopédiája. Szerk. Schöpflin Aladár. I–IV. kötet. Budapest: Az Országos Színészegyesület és Nyugdíjintézete. 1929–1931. I. köt. 104. old. (לקסיקון תיאטרון הבמה ההונגרי: אנציקלופדיה לדרמה וספרות דרמה הונגרית. עורך אלאדר שופפלין. בודפשט: התאחדות השחקנים הלאומית ומכון הפנסיה. 1929–1931. כרך א'. עמוד 104.
פול גויאש: חייהם ויצירותיהם של סופרים הונגרים - סדרה חדשה I - XIX. בודפשט: איגוד הספרנים והארכיונאים ההונגרים. 1939–1944.
הלקסיקון הגדול של גוטנברג . כל מאגרי הידע I - X.
לקסיקון ספרותי הונגרי
Das geistige Ungarn. Biographisches Lexikon. Hrsg. Oscar von Krücken, Imre Parlagi. Wien-Leipzig, W. Braumüller, 1918.
Tolnai világlexikona I - VIII (לקסיקון טולנאי)
Új magyar irodalmi lexikon I–III. Főszerk. Péter László. Budapest: Akadémiai. 1994. ISBN 963-05-6804-7
לקסיקון ספרותי הונגרי. עורך פרנץ ואני. 1926
הערות שוליים

↑  Az engedélyt tartalmazó BM rendelet száma/évszáma: 91214/1902. Forrás: MNL-OL 30789. mikrofilm 1373. kép 3. karton. Névváltoztatási kimutatások 1902. év 7. oldal 22. sor
↑  Halálesete bejegyezve a Bp. II. ker. állami halotti akv. 2291/1912. folyószáma alatt.
↑  Balla Miklós. Magyar Életrajzi Index. Petőfi Irodalmi Múzeum.
↑  Balla Miklós a Farkas-Raskó pályadíj nyertese (1907. március 24.) Ország-Világ, 28. évfolyam, 12. szám
↑  "Házasságkötési bejegyzése a Budapest VIII. kerületi polgári házassági akv. 735/1906. folyószáma alatt".
מפלגת הסוציאליזם הדמוקרטי

| --- | --- |

 מדינה:  גרמניה 
 שם רשמי:  Sozialistische Einheitspartei Deutschlands – Partei des Demokratischen Sozialismus (SED-PDS), Partei des Demokratischen Sozialismus (PDS), Die Linkspartei.PDS 
 מנהיגים:  לותאר ביסקי 
 תקופת הפעילות:  16 בדצמבר 1989 – 16 ביוני 2007 (17 שנים) 
 אידאולוגיות:  סוציאליזם דמוקרטי 
 התמזגה לתוך:  די לינקה
 מטה:  בית קרל ליבקנכט 
 מיקום במפה הפוליטית:  שמאל
 ארגונים בינלאומיים:  מפלגת השמאל האירופי 
 צבעים רשמיים:  אדום
 
מפלגת הסוציאליזם הדמוקרטי (בגרמנית: Partei des Demokratischen Sozialismus, ידועה גם בראשי התיבות PDS) הייתה מפלגה סוציאליסטית-דמוקרטית שפעלה בגרמניה בשנים 1989–2007.
המפלגה היוותה המשך חוקי והיסטורי של מפלגת האיחוד הסוציאליסטי ששלטה בגרמניה המזרחית עד 1990. עד שנת 2005 נתפסה המפלגה כמייצגת המסורתית של השמאל המזרח-גרמני וזכתה לתמיכה מזערית בקרב תושבי מערב גרמניה.
בבחירות החופשיות הראשונות בגרמניה המזרחית ב-18 במרץ 1990 קיבלה המפלגה 16.3% מהקולות. בבחירות הפרלמנטריות הכל גרמניות הראשונות בשנת 1990 היא קיבלה 2.4% מהקולות וכך הגיעה ל 17 חברי פרלמנט. בשנת 1994 היא זכתה ב -4.4% ונכנסה לבונדסטאג. בשנת 1998 קיבלה 5.1% מהקולות. בשנת 2002, צברה המפלגה 4.0% מהמצביעים. בשנת 2004 מנתה המפלגה כ־62,000 חברים.
ה-PDS השתנתה פעמים רבות. עם זאת, בתוך המפלגה היו זרמים (למשל הפלטפורמה הקומוניסטית) שהיו עוינים למערכת החברתית של גרמניה. במחוז מקלנבורג הקימה ה-PDS ממשלת קואליציה בשנת 1998 ובברלין בשנת 2002 יחד עם ה-SPD. בבחירות הפדרליות שנערכו ב-2005 התמודדה המפלגה ברשימה משותפת עם מפלגת עבודה וצדק חברתי - האלטרנטיבה האלקטורלית, שבסיס בוחריה במערב גרמניה. הרשימה המשותפת זכתה להצלחה כאשר השיגה כ-8.7% מן הקולות ו-53 מושבים בבונדסטאג.
ב-16 ביוני 2007 התאחדו שתי המפלגות ויצרו את מפלגת השמאל די לינקה.
הערות שוליים

↑  WISSEN.DE, Partei des Demokratischen Sozialismus
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007266478805171  BnF: cb12228609w (data)  CANTIC: a11659154  GND: 5010217-5  ISNI: 0000 0001 2160 3968  LCCN: n90655378  NKC: ko2004238821  SUDOC: 030977932  VIAF: 132284785   WorldCat (עם VIAF): 132284785 
ערך זה הוא קצרמרבנושא גרמניה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מפרץ באפין (טקסס)

| --- | --- |

 מידע כללי
 מיקום:  לאגונה מאדרה 
 סוג:  מפרץ 
 מידות
 שטח:  219 קילומטר רבוע
 מידע נוסף
 מדינות באגן הניקוז:  טקסס 
 קואורדינטות:  27°15′21″N 97°30′59″W﻿ / ﻿27.25583333°N 97.51638889°W﻿ / 27.25583333; -97.51638889
  (למפת טקסס מוגדלת) אוסטין יוסטון סן אנטוניו דאלאס פורט וורת' אל פאסו קורפוס כריסטי פלאנו לארדו לאבק אמרילו בראונסוויל קילין וייקו אבילין מידלנד סן אנג'לו לו. ארק. אוקלהומה ניו מקסיקו  מקסיקו מפרץ מקסיקומפרץ באפין(למפת טקסס רגילה) אוסטין יוסטון סן אנטוניו דאלאס פורט וורת' אל פאסו קורפוס כריסטי פלאנו לארדו לאבק אמרילו בראונסוויל קילין וייקו אבילין מידלנד סן אנג'לו לו. ארק. אוקלהומה ניו מקסיקו  מקסיקו מפרץ מקסיקומפרץ באפין
 
מפרץ באפין (באנגלית: Baffin Bay) המכונה גם לגונת המלח (באנגלית: Salt Lagoon) או לאגו דה לה סנטיסימה טרינידד (בספרדית: Lago de la Santísima Trinidad) הוא מפרץ המצוי בדרום מדינת טקסס שבדרום ארצות הברית. המפרץ מהווה לשון ים של הלאגונה מאדרה - מפרץ היוצא ממפרץ מקסיקו.
מפרץ באפין, אתר דיג פופולרי, מהווה הגבול בין מחוז קנדי לבין מחוז קלברג.
מפרץ אראנסאס

| --- | --- |

 מידע כללי
 מיקום:  מפרץ מקסיקו 
 סוג:  מפרץ 
 מידות
 שטח:  45,240 הקטאר
 מידע נוסף
 מדינות באגן הניקוז:  טקסס 
 קואורדינטות:  28°03′01″N 96°59′30″W﻿ / ﻿28.05027778°N 96.99166667°W﻿ / 28.05027778; -96.99166667
  (למפת טקסס מוגדלת) אוסטין יוסטון סן אנטוניו דאלאס פורט וורת' אל פאסו קורפוס כריסטי פלאנו לארדו לאבק אמרילו בראונסוויל קילין וייקו אבילין מידלנד סן אנג'לו לו. ארק. אוקלהומה ניו מקסיקו  מקסיקו מפרץ מקסיקומפרץ אראנסאס(למפת טקסס רגילה) אוסטין יוסטון סן אנטוניו דאלאס פורט וורת' אל פאסו קורפוס כריסטי פלאנו לארדו לאבק אמרילו בראונסוויל קילין וייקו אבילין מידלנד סן אנג'לו לו. ארק. אוקלהומה ניו מקסיקו  מקסיקו מפרץ מקסיקומפרץ אראנסאס
 
מפרץ אראנסאס (באנגלית: Aransas Bay) הוא מפרץ הממוקם לחוף מפרץ מקסיקו, במדינת טקסס שבארצות הברית.
גאוגרפיה

האי סן חוזה מפריד בין מפרץ מקסיקו לבין מפרץ אראנסאס, ומעבר אראנסאס מהווה את הכניסה אל מפרץ אראנסאס ממפרץ מקסיקו. לחופי המפרץ ממוקמות הערים אראנסאס פאס (Aransas Pass - "מעבר אראנסס") ופורט אראנסאס (Port Aransas - "נמל אראנסאס"), וכן העיר רוקפורט.
המפרץ מקושר למפרץ רדפיש בדרום מערבי, למפרץ קופאנו במזרחי, ולמפרץ סנט צ'ארלס בצפון, ולמפרץ מסקוויט בצפון מזרח. מפרצים מקושרים אלה איפשרו תנועת אוניות סוחר של מדינות הקונפדרציה, עת שספינות צי מדינות האיחוד הפליגו במפרץ מקסיקו במהלך מלחמת האזרחים האמריקנית.