stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קיט וולסי
פעילות לחשיפת רמאויות בברידג'

בשנת 2015 נחשפו רמאויות וחשדות לרמאויות מתוחכמת של זוגות שחקני צמרת מקצוענים בברידג' האירופי. הזוג הבכיר בנבחרת גרמניה הודה ברמאות. בין החשודים הנוספים פולביו פנטוני וקלאודיו נונס, שחקני נבחרת מונקו, המדורגים במקום ראשון ושני בעולם בצבירת נקודות אמן, שחקני נבחרת ישראל לוטן פישר ורון שוורץ, זוג שחקנים מנבחרת פולין וזוג שחקנים מנבחרת בולגריה.
וולסי פעל, ביחד עם שחקנים אחרים, כמו בוי ברוגלנד (באנגלית: Boye Brogeland) מנורווגיה לחשיפת הרמאויות. וולסי ניתח את השיטה, שבה לדעתו רימו השחקנים, ופרסם מאמרים באתר Bridge Winners תחת הכותרת: The Videos Speak. במאמר הראשון הוא מציג את השיטה שבה לדעתו פעלו פישר ושוורץ. ובמאמר השני הוא מציג את השיטה שבה לדעתו רימו פנטוני ונונס. 
במאמר הוא מסתייע בצילומי סרטי וידאו של משחקים בתחרויות ברידג' חשובות ובעזרתם מראה כיצד לדעתו פועלת שיטת הרמיה.
ראו גם

אדגר קפלן
אוסוואלד ג'קובי
מייק לורנס
טרנס ריס
הערות שוליים

↑  ACBL Hall of Fame by year. ACBL.
↑  Woolsey Defense To 1 No Trump. Bridge Guys.
↑  Crash Convention. Bridge Guys.
↑  Kit Woolsey (March 1976). Edgar Kaplan, ed. "Robinson Over Strong Club". The Bridge World (Scarsdale, NY: Bridge World Magazine Inc) 47 (6): 22. ISSN 0006-9876
↑  The Videos Speak, Bridge Winners
↑  The Videos Speak: Fantoni-Nunes, Bridge Winners
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0000 4904 5550  LCCN: no2004002915  VIAF: 41542586   WorldCat (עם VIAF): 41542586
קלי פרסטון

| --- | --- |

 לידה:  13 באוקטובר 1962 הונולולו, הוואי, ארצות הברית 
 פטירה:  12 ביולי 2020 (בגיל 57) יוסטון, טקסס, ארצות הברית 
 שם לידה:  Kelly Kamalelehua Smith 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  1980–2020 (כ־40 שנה)
 מקום לימודים:  אוניברסיטת דרום קליפורניה  בית ספר לאמנויות הבמה של אוניברסיטת דרום קליפורניה  Pembroke School 
 בן או בת זוג:  ג'ון טרבולטה (12 בדצמבר 1991–12 ביולי 2020)  קווין גייג' (1985–1987) 
 צאצאים:  אלה בלו טרבולטה, Jett Travolta 
 מספר צאצאים:  3 
 http://www.kellypreston.com/
 פרופיל ב-IMDb
 
קלי פרסטון (באנגלית: Kelly Preston;‏ 13 באוקטובר 1962 – 12 ביולי 2020) הייתה שחקנית ודוגמנית אמריקאית, הייתה אשתו של השחקן ג'ון טרבולטה.
ביוגרפיה

קלי פרסטון נולדה בשם קלי קָמָלֵלֵהוּאָה סמית (Kelly Kamalelehua Smith) בהונולולו שבהוואי. שמה האמצעי פירושו בפולינזית "גן פרחי ברזילי". אמה, לינדה, הייתה מנהלת מרכז בריאות הנפש ואביה, שעבד בחברה חקלאית, טבע כאשר פרסטון הייתה בת שלוש. אמה נישאה בשנית לפיטר פלציס, מנהל כוח אדם, שאימץ אותה לאחר מכן. יש לה אח-למחצה בשם כריס.
בגיל חמש עברה עם הוריה לעיראק וכן התגוררה תקופה מסוימת באדלייד שבאוסטרליה. היא התגלתה על ידי צלם אופנה בגיל שש עשרה באוסטרליה והחלה להופיע במספר מודעות פרסום. לאחר שובה להוואי החלה לימודים במכינה בהונולולו ולמדה דרמה ותיאטרון באוניברסיטת דרום קליפורניה.
כאשר הייתה בת 17, היא נבחנה לתפקיד הראשי בסרט "הלגונה הכחולה" אך הפסידה לברוק שילדס. את תפקידה הראשון בטלוויזיה קיבלה ב-1980, בסדרת המשטרה "הוואי חמש-אפס", בעונה האחרונה שלה. בשנת 1982 שיחקה במספר פרקים באופרת הסבון "קפיטול" ברשת CBS.
בין תפקידיה הבולטים בקולנוע, שיחקה בסרטים "תאומים", "ג'רי מגווייר", "מצאת החמה עד צאת הנשמה" ו"הקדוש מכולם".
בשנת 2003 שיחקה בסרט "דיילת בעננים". באותה השנה שיחקה בסרט שובר הקופות "מה שבחורה רוצה". בשנת 2004 הופיעה בקליפ של השיר She Will Be Loved של להקת מארון 5. בשנת 2005 גילמה אמא גיבורת על בסרט הילדים "תיכון בהיי", ובשנת 2008 שיחקה בסרט "המעגל העשירי" המבוסס על ספר מאת ג'ודי פיקו. ב-2010 היא שיחקה את אמה של מיילי סיירוס בסרט הדרמה "השיר האחרון". בטלוויזיה היא שיחקה בין היתר בסדרות "ג'ואי", "מדיום" ו-"CSI סייבר".
בנוסף שימשה כדוברת של חברת מוצרי הטיפוח ניוטרוג'ינה.
חיים אישיים

פרסטון הייתה נשואה לשחקן קווין גייג משנת 1985. השניים התגרשו לאחר שנתיים ב-1987. בנוסף, הייתה לה מערכת יחסים קצרה עם ג'ורג' קלוני. לאחר מכן הייתה מאורסת לצ'ארלי שין ב-1990, אך הקשר הסתיים לאחר שירה בה בזרוע בטעות.
את ג'ון טרבולטה הכירה בעת צילומים לסרט "המומחים" בשנת 1987. השניים נישאו בפריז בספטמבר 1991 בטקס שניהל כומר סיינטולוג (בני הזוג חברים בדת הסיינטולוגיה) ומכיוון שטקס נישואין כזה לא הוכר בארצות הברית, נישאו בשנית בפלורידה, שנה לאחר מכן. בשנת 1992 נולד בנם הבכור, ג'ט, שאובחן כאוטיסט ונפטר כתוצאה מהתקף אפילפטי בגיל 16, במהלך חופשת חג מולד משפחתית. בשנת 2000 נולדה בתם אלה בְּלוּ, ובנובמבר 2010 נולד בן נוסף, בנג'מין.
פרסטון נפטרה ב-12 ביולי 2020 לאחר מאבק של שנתיים במחלת סרטן השד, 11 שנים לאחר מות בנה, ג'ט.
פילמוגרפיה

מ-10 עד חצות (1983)
כריסטין (1983)
סופת מתכת: ההשמדה של ג'ארד-סין (1983)
מיסצ'יפ (1985)
מעריץ אלמוני (1985)
מחנה חלל (1986)
מלכודת 52 (1986)
אהבה בסטייק (1987)
אהבה מכל הלב (1987)
אשת האמזון על הירח (1987)
תאומים (1988)
המומחים (1989)
רק אתה (1992)
כמו אוויר לנשימה (1995)
החברות של רות (1996)
ג'רי מגווייר (1996)
מצאת החמה עד צאת הנשמה (1996)
מכורים לאהבה (1997)
אין מה להפסיד (1997)
ג'ק פרוסט (1998)
הקדוש מכולם (1998)
בשם האהבה (1999)
הקרב על כדור הארץ (2000)
מפגש סוער (2001)
דיילת בעננים (2003)
חתול תעלול (2003)
מה שבחורה רוצה (2003)
מת על ההספד (2004)
מכתב חוזר (2004)
תיכון בהיי (2005)
גשרים שבורים (2006)
גזר דין מוות (2007)
המעגל העשירי (2008)
מזל תאומים (2009)
העסקן (2010)
השיר האחרון (2010)
גוטי (2018)
Off the Rails‏ (2021)
הערות שוליים

↑  אודות צ'ארלי שין באתר CBS
↑  Death Certificate: John Travolta's Son Died of a Seizure אתר ABC מ-5 בינואר 2009
↑  Elizabeth Leonard and Karen Mizoguchi, Kelly Preston Dies of Breast Cancer at 57: 'She Was a Bright, Beautiful and Loving Soul'. People, July 13, 2020
↑  Karen Mizoguchi, John Travolta Mourns Death of Wife Kelly Preston: Her 'Love and Life Will Always Be Remembered'. People, July 13, 2020
| פרס פטל הזהב לשחקנית המשנה הגרוע ביותר |
| --- | --- | --- |
| 1980–1999 | איימי אירווינג (1980) ‏•‏‏ דיאנה סקרוויד (1981) ‏•‏‏ איילין קווין (1982) ‏•‏‏ סיביל דנינג (1983) ‏•‏‏ לין-הולי ג'ונסון (1984) ‏•‏‏ בריג'יט נילסן (1985) ‏•‏‏ דום דה-לואיז (1986) ‏•‏‏ דריל האנה (1987) ‏•‏‏ כריסטי מקניקול (1988) ‏•‏‏ ברוק שילדס (1989) ‏•‏‏ סופיה קופולה (1990) ‏•‏‏ שון יאנג (1991) ‏•‏‏ אסטל גטי (1992) ‏•‏‏ פיי דאנאוויי (1993) ‏•‏‏ רוזי אודונל (1994) ‏•‏‏ מדונה (1995) ‏•‏‏ מלאני גריפית' (1996) ‏•‏‏ אליסיה סילברסטון (1997) ‏•‏‏ מריה פיטילו (1998) ‏•‏‏ דניס ריצ'רדס (1999) |  |
| 2000–2019 | קלי פרסטון (2001) ‏•‏‏ מדונה (2002) ‏•‏‏ דמי מור (2003) ‏•‏‏ בריטני ספירס (2004) ‏•‏‏ פריס הילטון (2005) ‏•‏‏ כרמן אלקטרה (2006) ‏•‏‏ אדי מרפי (2007) ‏•‏‏ פריס הילטון (2008) ‏•‏‏ סיינה מילר (2009) ‏•‏‏ ג'סיקה אלבה (2010) ‏•‏‏ דייוויד ספייד (2011) ‏•‏‏ ריהאנה (2012) ‏•‏‏ קים קרדשיאן (2013) ‏•‏‏ מייגן פוקס (2014) ‏•‏‏ קיילי קווקו (2015) ‏•‏‏ קריסטן ויג (2016) ‏•‏‏ קים בייסינגר (2017) ‏•‏‏ קליאן קונוויי (2018) ‏•‏‏ רבל וילסון (2019) |  |
| 2020–הווה | מאדי זיגלר (2020/21) ‏•‏‏ ג'ודי קיי (2021) ‏•‏‏ אדריה ארג'ונה (2022) ‏•‏‏ מייגן פוקס (2023) |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007340668105171  PLWABN: 9810548385305606  BIBSYS: 1060760  BNE: XX1066848  BnF: cb13943493m (data)  GND: 142296864  ICCU: TO0V404607  ISNI: 0000 0000 8350 8096  LCCN: no99044061  NKC: xx0040652  NLA: 40033932  NLK: KAC2020L3163  NTA: 296021563  RERO: 02-A024249574  SNAC: w65q85pp  SUDOC: 167558153  Trove: 1443154  VIAF: 2661619   WorldCat (עם VIAF): 2661619
קרב צרצרים

שני צרצרים בכלובים בבייג'ינג
קרב צרצרים הוא ספורט בו משסים צרצרים ממין זכר אחד בשני. זוהי מסורת בת יותר מאלף שנה, מאז ימי שושלת טאנג, אשר זוכה בשנים האחרונות לעדנה מחודשת בסין. בניגוד לתחרויות ספורט אחרות המערבות בעלי חיים, כגון מלחמת שוורים או קרב תרנגולים, נדיר כי נגרם נזק חמור לצרצרים והם משוחררים בסיום הקרבות. על כן יש הטוענים כי לא מדובר בספורט אכזרי.
היסטוריה

קרבות הצרצרים טופחו על ידי קיסרי שושלת טאנג והפכו מאוחר יותר לפופולרים בקרב פשוטי העם. במאה ה-13 ראש ממשלת שושלת סונג הדרומית, ג'יה סידאו, כתב מדריך קרבות ויש המאשימים כי האובססיה שלו תרמה לנפילת האימפריה. בשנות מהפכת התרבות בסין הוגדר הספורט כתחביב בורגני לא חוקי. מסורת קרבות הצרצרים זוכה בשנים האחרונות לעדנה בקרב הדור הצעיר.
תרבות

במקאו מתנהלים קרבות צרצרים במלונות. קרבות אלו כוללים הימורים, פרסים ואף שירותי קבורה. בסין עצמה בלתי חוקי להמר על קרבות צרצרים, אולם הקרבות עצמם חוקיים ומתקיימים בערים הגדולות. בבייג'ינג מקיימת "האגודה לקרבות צרצרים" תחרויות ואליפויות. עונת הקרבות מתחילה בקיץ והאליפויות מתקיימות בסתיו, בסוף ספטמבר. הצרצרים נמכרים ברחובות ובשווקים ייחודיים. בשנת 2010 הוצאו יותר מ-63 מיליון דולר על צרצרים.
הצרצרים המובחרים מגיעים מצפון מחוז שאנדונג והם בעלי שושלות יוחסין. כל צרצר נשמר בכלי משלו, הם מואכלים על ידי מומחים לתזונת צרצרי קרבות, ותזונתם כוללת חסילונים טחונים, שעועית אדומה וכבד עז. לפני ליל הקרב, מושלכות נקבות לכלים כדי להמריץ את הזכרים.
הקרב עצמו מתרחש בקופסה קטנה, כאשר בעלי הצרצרים מדרבנים אותם לצאת אחד כנגד השני באמצעות גירוי מחושיהם במקלות במבוק דקים. המנצח הוא זה שתוקף ומבריח או משתק את הצרצר השני. בשל קוטנה של זירת הקרב מוקרנים לעיתים הקרבות על מסכים גדולים, על מנת שצופים נוספים יוכלו לחזות במתרחש. הצרצרים המפסידים משוחררים לרוב ואילו המנצחים זוכים לתהילה.
ראו גם

קרבות חרקים
הערות שוליים

↑  אנדרו ג'ייקובס (ניו יורק טיימס), הצרצרים בסין יוצאים לקרב, באתר הארץ, 4 בדצמבר 2011
קני בדנרק

קנת' "קני" בדנרק (באנגלית: Kenneth "Kenny" Bednarek; נולד ב-14 באוקטובר 1998) הוא אתלט אמריקאי,זוכה מדליית הכסף בריצת 200 מטר באולימפיאדת פריז 2024, סגן האלוף האולימפי (טוקיו 2020) וסגן אלוף העולם (יוג'ין 2022) בריצת 200 מטר.
ביוגרפיה

קני, נולד בטולסה, אוקלהומה, ויחד עם אחיו התאום, איאן, אומצו על ידי מרי בדנארק ועברו להתגורר רייס לייק, ויסקונסין. שני האחים אתלטים מצטיינים.
ביוגרפיה > 2021 > סגן אלוף אולימפי

באולימפיאדת טוקיו (2020) זכה בדנרק במדליית כסף בריצת 200 מטר בשיא אישי חדש של 19.68 שניות, אחרי אנדרה דה גראס מקנדה שקבע שיא לאומי חדש של 19.62 שניות ולפני אלוף העולם בן ארצו נואה ליילס (19.74 שניות).
ביוגרפיה > 2022 > סגן אלוף העולם

באליפות העולם שנערכה ביוג'ין, אורגון ב-21 ביולי 2022 זכה במדליית כסף בריצת 200 מטר בתוצאה של 19.77 שניות, אחרי נואה ליילס שקבע שיא לאומי חדש של 19.31 שניות ולפני אריון נייטון (19.80 שניות), שלושתם מארצות הברית.
ביוגרפיה > 2023

באליפות ארצות הברית שנערכה בתחילת יולי 2023 הוא זכה במדליית כסף בריצת 200 מטר בתוצאה של 19.82 שניות, אחרי אריון נייטון (19.72 שניות) ולפני קורטני לינדזי (19.85 שניות).
באליפות העולם שנערכה בבודפשט, הונגריה ב-25 באוגוסט הוא סיים במקום חמישי בריצת 200 מטר בתוצאה של 20.07 שניות. בשלב חצי הגמר קבע תוצאה של 19.96 שניות ועלה שני לריצת הגמר.
ביוגרפיה > 2024

במבחנים האמריקאיים לאולימפיאדת פריז שנערכו ביוג'ין בתחילת יוני 2024 הוא זכה בשתי מדליות כסף בריצת 100 מטר בשיא אישי חדש של 9.87 שניות, אחרי נואה ליילס (9.83 שניות) ולפני פרד קרלי (9.88 שניות) ובריצת 200 מטר בשיא איש חדש של 19.59 שניות, אחדי נואה ליילס (19.53 שניות) ולפני אריון נייטון (19.77 שניות).
באולימפיאדת פריז 2024, זכה קני בדנרק במדליית כסף בריצת 200 מטר בתוצאה של 10.62, אחרי לטסיל טבוגו (10.46) ולפני נואה ליילס (10.70), זאת המדליה השנייה של קני בדנרק במשחקים אולימפיים.
שיאים אישיים > אצטדיון > אצטדיון

ריצת 100 מטר: 9.87 שניות (2024)
ריצת 200 מטר: 19.57 שניות (2024)
ריצת 400 מטר: 44.73 שניות (2019)
קפרשט

| --- | --- |
 מדינה:  מולדובה מולדובה
 מחוז:  פלורשט
 תאריך ייסוד:  1851 
 גובה:  117 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיירה:  837 (2004)
 קואורדינטות:  47°45′15″N 28°27′48″E﻿ / ﻿47.754166666667°N 28.463333333333°E﻿ / 47.754166666667; 28.463333333333 
 אזור זמן:  UTC +2
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת מולדובה מוגדלת) קישינב טירספול בלץ טיגינה ריבניצה קאחול אונגני סורוקה אורחיי דובסרי אוקראינה רומניהקפרשט(למפת מולדובה רגילה) קישינב טירספול בלץ טיגינה ריבניצה קאחול אונגני סורוקה אורחיי דובסרי אוקראינה רומניהקפרשט  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
קפרשט (ברומנית: Căpreşti, ביידיש: קאפרעשט) היא עיירה שנוסדה בשנת 1851. בעבר הייתה קפרשט עיירה יהודית. עד הצטרפותה של בסרביה לברית המועצות, העיירה הייתה מפורסמת בירידים השבועיים שנערכו בה. כיום, היא נמצאת במחוז פלורשט, מולדובה.
גאוגרפיה

קפרשט נמצאת על גדות נהר ראוט (Răut), כ-88 ק"מ צפונית-מערבית לקישינב, בגובה 117 מ' מעל גובה פני הים.
היסטוריה

קפרשט נוסדה בשנת 1851 במחוז סורוקה שבבסרביה כחלק מ-17 מושבות חקלאיות יהודיות שהוקמו באזור בשנים 1836–1853. למושבה החקלאית החדשה הוקצו 470 דונמים של אדמות בערבה האירואסייתית, שנרכשו או הושכרו מבעל המקום המקומי, לשם עבור כמה עשרות משפחות יהודיות (211 איש) ממחוז פודוליה. התושבים הראשונים היו שרול ורזוב ולייפה גייזינר. בשנת 1858 היו במושבה 33 משקי בית (200 גברים ו-157 נשים), והוקם שם בית כנסת יהודי. על פי מפקד אוכלוסין שנערך על ידי הרוסים, ב-1897 היו כבר 1,002 תושבים בקפרשט, מהם 866 יהודים. ב-1899 שכרו 36 משפחות יהודיות, שכללו 211 נפשות, 118 דונם; בסך הכל התגוררו במושבה 135 משפחות, והיו בה שני בתי כנסת ושני חדרים ללימודי תלמוד תורה.
בסוף המאה ה-19, זכו תושבי קפרשט לעצמאות אדמיניסטרטיבית של עירם. בשנת 1906 קפרשט הייתה לאחד המקומות הראשונים במחוז הבסרבי שחוברו באמצעות קו טלפון לעיר המחוז סורוקה. הרחוב הראשי רוצף, והפך לחלק מציר סורוקה-קישינב. ב-8 ביולי 1908 נפתחה האגודה לחסכונות והלוואות בעיר (שכונתה "הבנק היהודי"), שמנהלה היה לייזר גייזינר (אביו של המשורר העתידי הרץ ריבקין). באותה שנה נפתח בית המרקחת הראשון בעיר.
בתחילת המאה ה-20 החלו להיערך בעיר ירידים מדי יום חמישי, אליהם נהרו איכרים ואומנים ממחוזות שכנים רבים. מסורת זו נמשכה גם לאחר שבסרביה הפכה לחלק מרומניה, ואפילו במהלך התקופה הסובייטית. ראש העיר באותה העת היה שמחה פורטנוי; יו"ר הבנק היה לייב הייס. בעיר היו מספר בתי עסק, בהם בית מרחץ, בתי מרקחת, מספרות, פונדק, בית תה, מחצבת אבן, מתפרה, מאפיה, חנויות ירקות, חנויות נעליים, שני רופאים ומיילדת. ב-1927 נפתחו מפעל למי סודה ובנק לאומי.
על פי מפקד האוכלוסין הרומני הראשון שנערך בבסרביה בשנת 1930, באותה העת חיו בקפרשט 1830 תושבים, מהם 1815 יהודים, 94 מולדובים, 78 רוסים, שני אוקראינים, ארבעה פולנים וחמישה צוענים; כל התושבים היו דוברי יידיש. בקרבת מקום הוקמה מושבת צוענים קבועה. הסופר הרומני המפורסם מיכאיל סדוביאנו, שביקר בעיר ב-1919, כתב ברישומי הנסיעות שלו כך:
באחד מימי ראשון החמים של יולי, בדרכנו מטלנשטי, התקרבנו אל "קן נמלים" שהוא היריד של קפרשט. יישוב זה נמצא בערבה האירואסייתית, בגבול הדרומי של סורוקה, לא רחוק מראוט ... כל דוכני הסוחרים ורבות מהחנויות הבנויות מאבן אורחיי פתוחים בפני המולדובים השכנים. שלטים ישנים עם כיתוב ברוסית מוחלפים בכל מקום בלטינית ... בפינה אחת של השוק פוגשים יהודי בגיל העמידה, גבוה, עם זקן אדום. הקפטאן שלו פתוח לרווחה, הוא מחזיק את ידיו בכיסי מכנסיו, מתבונן במתרחש. על כובעו הרוסי, כמו גם בקרב כל שאר הסוחרים, אני שם לב לחתיכה של סרט בשלושה צבעים ... לשאלתי, השיב: מאז שהצבא חצה את הפרוט, אנחנו מחויבים לענוד את הסימן הזה ...
מוסדות דת

בתחילת המאה ה-20 פעלו בעיר שלושה בתי כנסת: "בית הכנסת הישן", "בית הכנסת הגדול" ובית הכנסת "תהילים". "בית הכנסת הגדול" חולק לשניים: בית הכנסת "הגרמני" הרפורמי-אורתודוקסי ובית הכנסת "החסידי". פרט לכך, לא היו בקפרשט מוסדות דת נוספים, מכל דת שהיא.
מערכת החינוך

עד לראשית המאה ה-20 פעלו בעיר שני חדרים, בהם מלמדים אורחים היו מלמדים את הילדים. בשנים הראשונות של המאה החדשה, פתח ליב גורמן את בית הספר החילוני המודרני הראשון, שלימודיו נערכו בשפת היידיש. בשנת 1917 נפתח הגימנסיה הראשונה ביידיש, ברוסית ובהמשך ברומנית (מנהל - סמואל פורטהוב). לאחר סיפוח בסרביה על ידי רומניה נפתחה גימנסיית "תרבות" עם לימודית בשפה העברית (בניהול פולינקובסקי, ואחריו זיניידה מטביך), ובסופו של דבר, בראשית שנות ה-20, נפתח בעיר בית ספר עממי. מנהל בית הספר העממי היה לייב מר וכל הלימודים נערכו כולם ביידיש. בשנת 1940, לאחר הצטרפותה של בסרביה לברית המועצות, הוקם גם בית הספר המולדבי הראשון בקפרשט, שמנהלו היה בוריס ינוביץ', והמורה היחיד היה לייב פריימצ'וק.
חיי תרבות

בשנות ה-20 פעל בעיר תיאטרון חובבים. בעיר התגוררו מספר כתבים קבועים של מספר עיתונים, בהם עיתון ביידיש בעריכת זלמן רוזנטל. החיים בעיר בשנות ה-20 תוארו בספר "סיפורי רשקוב" מאת הסופר יחיאל שרייבמן, ששימש בשנים אלו כפסנתרן בבית הכנסת לצד החזן המפורסם רב דוד זילברמן (1870-1935). המשורר והמורה הבסרבי המפורסם, מרדכי גולדנברג, חי בעיר. הסופרים היהודים הרץ ריבקין, צבי צלמן, אריאל קופרוב, סאוסל (סופיה) קליימן, כמו גם סופר הפרוזה המפורסם, חוקר התלמוד והספרות העברית משה סמבטיון, כולם הגיעו מקפרשט.
קפרשט בעידן הסובייטי

בקיץ 1941 תושבים יהודים של קפרשט שלא נמלטו מהעיר הוגלו על ידי שלטונות הכיבוש הרומנים לגטו טרנסניסטריה. הגירוש בוצע על ידי מה שנקרא צעדות המוות - צעדה שבמהלכה חיילי הז'נדרמריה ירו למוות בזקנים, חולים או כל מי שפיגר מאחור מסיבה כלשהי. לשם כך, האוכלוסייה המקומית גויסה בכוח לאורך מסלול הצעדה, לצורך חפירה וקבורת המוצאים להורג.
חלק מהיהודים שפונו בתחילת המלחמה, וגלו לאזורים המרוחקים בסיביר, שבו לאחר מלחמת העולם השנייה לקפרשט (באותה העת תחת שלטון הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית המולדובנית), ועד לשנות ה-60 היו רוב אוכלוסיית הכפר. אברום שמוישמן מונה ליו"ר מועצת הכפר. חווה קולקטיבית אורגנה על ידו.
ב-1964 התמזגו שני כפרים סמוכים - קפרשט (היהודי) ופרודנשט (רומ') (האוקראיני) - לישות מינהלית אחת, פרודנשט, ולאחר מכן החל גודלה של האוכלוסייה היהודית לרדת במהירות. על בסיס ההתיישבות החדשה הוקמה החווה הקיבוצית המאוחדת "דרוז'בה" (יו"ר - אלכסנדר סיאנוב), אשר משנת 1987 פועלת כחברה חקלאית. בינואר 1992, בצו של הפרלמנט של רפובליקת מולדובה, הופרדו קפרשט מפרודנשט, עם החזרת השם ההיסטורי; מבחינה מנהלית, הכפר נשאר כפוף לעיריית פרודנשט.
אוכלוסייה

נכון לשנת 2004, האוכלוסייה מונה 837 נפשות, על פי החלוקה הבאה:
| לאום | מספר התושבים |  % |
| --- | --- | --- |
| מולדובים | 647 | 77.3% |
| אוקראינים | 161 | 19.2% |
| צוענים | 15 | 1.8% |
| רוסים | 11 | 1.3% |
| בולגרים | 1 | 0.1% |
| אחר / לא השיבו | 2 | 0.2% |
| סך הכל | 837 | 100% |
אוכלוסייה > אישים מפורסמים ילידי המקום

אריאל קופרוב
ראו גם

יהודי בסרביה
מחוזות מולדובה
הערות שוליים

1 2  נתוני מפקד אוכלוסין של מולדובה לשנת 2004
↑  כניסת לקוח רשת של Zimbra, באתר www.soroki.com
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007550417305171 
רפרודוקציה של עיתון מקומי שיצא לאור ב-30 בספטמבר 1890
תצלום של הרב יונה קלוולצקי מסוף המאה ה-19, מתוך הספר קאפרשט עיירתנו: ספר־זיכרון לקהילה יהודית בביסאראביה, שיצא לאור בחיפה, 1980.
קרל וניג

| --- | --- |

 לידה:  14 בפברואר 1830 (יוליאני) טאלין, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  24 בינואר 1908 (יוליאני) (בגיל 77) סנקט פטרבורג, האימפריה הרוסית 
 מקום לימודים:  האקדמיה הקיסרית לאמנויות (1853) 
 תחום יצירה:  ציור 
 זרם באמנות:  האומנות האקדמית 
 פרסים והוקרה:  מדליית זהב גדולה של האקדמיה הקיסרית לאמנויות (1853)  מסדר ולדימיר הקדוש, דרגה 2 (1883) 
 
קרל וניג (ברוסית: Карл Вениг; ‏  26 בפברואר 1830 - 6 בפברואר 1908) היה צייר בלטי-גרמני של סצנות היסטוריות ודתיות. במשך שנים רבות היה פרופסור באקדמיה האימפריאלית לאמנויות.
ביוגרפיה

אביו, גוטליב (1804-1874), היה מורה למוזיקה ונגן עוגב בכנסיית סנט ניקולס. אמו, אגתה (1808–1895), הייתה אמנית חובבת ודודתו של פטר קארל פברג'ה.  מ-1844 עד 1853 וניג למד באקדמיה הקיסרית לאמנויות אצל פיודור ברוני. במהלך שהותו שם זכה במספר מדליות, ביניהן מדליית זהב על הציור "אסתר ואחשוורוש".  עם סיום לימודיו הוענקה לו מלגה שאפשרה לו להמשיך את לימודיו ברומא, שם שהה שש שנים.
בשנת 1860 הוענק לו התואר "אקדמאי" על ציורו "הקבר". שנתיים לאחר מכן, הוא הוכר כאמן ציור היסטורי בזכות תיאורו של "שני מלאכים המכריזים על הרס סדום". הוא החל ללמד ציור באקדמיה באותה שנה.
בשנת 1869 הוא הפך לפרופסור חבר וקודם לפרופסור מלא בשנת 1876. לאחר 1871, כיהן כחבר במועצת המנהלים של האקדמיה. בנוסף לבדי הקנבס שלו, הוא יצר כמה ציורי קיר ואייקונים דקורטיביים בקתדרלת ישו המושיע.
גם אחיו, בוגדן וניג ופיוטר וניג (1849–1888) הפכו לציירים.
הערות שוליים

↑  Directory of the Imperial Academy of Arts 1915, p. 36.
↑  Biographical notes Archived 2019-10-08 at the Wayback Machine @ RusArtNet.
↑  Вениг Карл Богданович - Биография, www.biografija.ru
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1168823145  RKD: 83590  ULAN: 500087106  VIAF: 96312297   WorldCat (עם VIAF): 96312297
קרב שמכור

קרב שמכור (בגאורגית: შამქორის ბრძოლა, תעתיק: שאמכּוֹריס בּרדזוֹלַה) היה קרב שהסתיים בניצחון גדול של הממלכה הגאורגית המאוחדת בראשות דוד סוסלן על האטבגות של אזרבייג'ן, בראשות אבו בכר. הקרב התקיים ב-1 ביוני 1195, ליד העיר שמכור (შამქორ), כיום שמקיר (Şəmkir) שבאזרבייג'ן.
הקרב היה חלק מסדרת עימותים בין הממלכה האטבגית של אזרבייג'ן, הידועה גם בשם הממלכה האילדניזית, על שם השושלת שהנהיגה אותה, והממלכה הגאורגית המאוחדת. התגבשות הכוח האילדניזי, בשנות השלושים של המאה השתים עשרה, חפף לתחיית מדיניות ההתפשטות הצבאית של מלכים הגאורגיים, ששיטחם גבל במחוזות המוסלמיים של שירוואן ואראן (آران).
רקע

לקרב קדמה מלחמה שושלתית (1191-1195) על נכסי האילדניזידים. המנצח במאבק הכוחות היה, נוסרת אל-דין אבו בכר איבן פהלאוואן מוחמד, ששלט בשנים 1195–1210. הוא הרג את אחיו הגדול, קותלוגו, בהתנקשות, והכריח את אחיו הצעיר, אמיר מיהרן, למצוא מחסה בחצר הגיס לעתיד, שירוואנשאח (شروان شاه) אר'סרתן מנוצ'הר (בסביבות 1160-1196). הגיס, יחד עם האח הצעיר, פנו לטביליסי, בבקשה לעזרה של תמר, מלכת גאורגיה, וביקשו הגנה רשמית על שירוואן. הם נתקבלו בכבוד גדול בחצר הגאורגית, וקיבלו את התמיכה שביקשו, והצבא הגאורגי בראשות המלך המלווה, דוד סוסלן, צעד לכיוון שירוואן.
הקרב

אבו באכר, מתוגבר בידי האמירים המוסלמים שלו, המתין לאויביו, ב-1 ביוני 1195, כשהוא מבוצר היטב בשאמכור. דוד סוסלן שלח כוח קטן יחסית, שיפרצו את שערי העיר, כאשר הוא הוביל את עיקר הצבא הגאורגי עמוק לתוך עורף המוסלמי. בתחילה החזיקה הגנת העיר מעמד, וגם הצבא בעיקרי נתקל בדרכו במכשולים כמו דרכים רעועות ותוואי שטח קשה, שהאטו את הגאורגים בדרכם. אולם התמרון של דוד סוסלן הוכח כמוצלח ומכריע, וצבאו של אבו באכר ניגף קשות. בסופו של דבר נכבשה גם שאמקור על ידי הגאורגים, שרדפו אחרי החיילים המוסלמים לגנג'ה, שנפלה אף היא בידי הגאורגים.
הגאורגים תפסו מספר לא ידוע של שבויים וכמות גדולה מאוד של ביזה, כולל את מעמד של הח'ליף, שתמר תרמה אותו לפסל האישה מחאחולי. שאמכור והאזור סביבה ניתנו לשירוואנשאח בתנאים של ואסליות.
אחרית דבר

לאחר הקרב נמלט אבו באכר נמלט לנחיצ'יבאן ואמיר מיהרן מונה כאטבג בגנג'ה, רק כדי להיות מורעל באותה שנה. כתוצאה מכך יכול היה אבו בכר לחזור לבירה, כשהוא מוביל לעימות חדש כנגד גאורגיה. מספר פלישות של הגאורגים בין השנים 1196–1209 הותירו מספר יישובים חרבים.
לקריאה נוספת

ויליאם אדוארד ודוד אלן (1971), "ההיסטוריה של העם הגאורגי: מההתחלה ועד לכיבוש הרוסי במאה התשע עשרה". ניו יורק, עמ' 104, (אנגלית)
Basil the Treasurer, Life of Queen Tamar, King of Kings. In: Georgian Chronicles, vol. 2. Tbilisi, 1959, (גאורגית)
הערות שוליים

↑  סולטנות בתנאי ואסליות של הסלג'וקים
↑  שירוואנשאח (شروان شاه) - תואר שלטוני אסלאמי מימי הביניים של השושלת הפרסית, שושלת פרסיאנידים, שהיו ממוצא ערבי
קרב שמפאן הראשון

קרב שמפאן הראשון (בצרפתית: Première Bataille de Champagne) היה קרב במסגרת החזית המערבית במלחמת העולם הראשונה שהתרחש בין 20 בדצמבר 1914 ל-17 במרץ 1915, בין צרפת ובריטניה מצד מדינות ההסכמה לבין הקיסרות הגרמנית מצד מעצמות המרכז.
רקע

בתחילת דצמבר 1914 הסתיים קרב איפר הראשון, והצדדים החלו להתחפר בעמדותיהם. בניסיון לשבור את הקיפאון החליט ז'ופר על מתקפה מרמת ארטואה מזרחה, ועל מתקפה משמפאן צפונה, ולאחר שיערער את הגרמנים ינחית מתקפה שלישית באזור ורדן כדי לאיים על קו המסילה הטוב היחיד של הגרמנים מדרום לארדנים, ובכך לאלץ את הגרמנים לסגת מצרפת ובלגיה. בעיקרון זוהי האסטרטגיה שאכן הביאה לניצחון מדינות ההסכמה ב-1918, אך אסטרטגיה זו הייתה מותנית בהצלחה טקטית, אשר לא הושגה ב-1915.