יהודה גיל
השתלשלות הפרשה > ההתראה

בקיץ 1996 נערך תמרון התקפי רחב היקף בצבא הסורי בעורף רמת הגולן ובו השתתפו יחידות מכל דיוויזיות החזית.
בחודש אוגוסט 1996 הניע צבא סוריה את דיביזיית הכוחות המיוחדים (הקומנדו) מס' 14 (אנ') מביירות אל עבר גבול ישראל צפונית לחרמון.
על רקע הכיבוש הסורי של החרמון במלחמת יום הכיפורים שנערך על ידי גד' כוחות מיוחדים נתפשה תמיד הגעת כוחות קומנדו למרחב החרמון כסימן מעיד למלחמה.
בנוסף, על רקע הפתעת מלחמת יום הכיפורים שבה התרגיל תחריר ארבעים ואחד שימש להסוואת ההכנות למלחמה, תרגיל רחב היקף בצבא הסורי, במיוחד בקרבת החזית נחשד תמיד ככיסוי אפשרי למלחמה.
השילוב של התמרון והנעת דיביזיית הקומנדו יכול היה להיתפס כמקרי, אלמלא דיווחיו של גיל כי סוריה מתכוננת למלחמה ובכוונתה לכבוש את החרמון על מנת להניע את התהליך המדיני שבסיומו תיסוג ישראל מכל רמת הגולן. דיווחים אלו התאימו לתמונת העולם המודיעינית של ראש אמ"ן יעלון ושל זירה צפונית באמ"ן מחקר (שהייתה אחראית עתה על ההתראה בתחום הסורי).
במוסד, שהפעיל כאמור את יהודה גיל, נתגלעו חילוקי דעות קשים: ראש המחלקה הצבאית באגף המחקר סבר על סמך המידע שהביא גיל כי סוריה מתכוונת לבצע מחטף התקפי בחרמון. לעומתו, ראש המחלקה המדינית היה משוכנע שאין זה אלא צעד מגננתי בעקבות מה שנתפס בסוריה כאיומים ישראליים. ראש אגף המחקר במוסד היה משוכנע שסוריה מתכוונת ליזום מלחמה, ואילו ראש המוסד סיכם כי אין בפעילות החריגה אלא תגובה למעשה הישראלי.
מפאת הערך הרב שיוחס לדיווחים, על רקע טראומת מלחמת יום הכיפורים שגם בה דיווח של סוכן צמרת (אשרף מרואן) קדם למלחמה, דיווח שלו היו עושים בו שימוש מושכל היו מונעים את הפתעת המלחמה, ועל אף שלא היה אישור לכך ממקורות אחרים, גרמו הדיווחים לכך שצה"ל העלה כוננות ותגבר גם הוא יחידות שלו לגבול הצפון והמשבר הלך והחריף.
למרות שיהודה גיל היה סוכן מוסד, האחריות העליונה למתן התראה למלחמה למדינת ישראל היא בידי אמ"ן מחקר. תוך כדי האירועים ולמרות הערכות זירה צפונית באמ"ן (שכאמור עמדה בקשר רצוף עם גיל שהיה הופך את תדרוכיה לידיעות שהיה מביא בשם המקור) והערכות ראש אמ"ן יעלון שהעריך כי סוריה עשויה לפנות לאופציה צבאית, העריך עמוס גלעד, ראש חטיבת המחקר באמ"ן, כי פניה של סוריה אינם למלחמה.
הערכתו שכנעה את הרמטכ"ל, אמנון ליפקין-שחק, ואת שר הביטחון, יצחק מרדכי, להחליט שלא לנקוט בצעדים דרסטיים מדי אך להיערך הגנתית על בסיס הסדיר לאפשרות התקפת פתע סורית בגזרת החרמון ורמת הגולן.
פניה לאמריקאים נענתה כי סוריה הצהירה שמהלכיה הגנתיים בלבד וכי על ישראל עם מערכת המודיעין המשוכללת שלה לדעת זאת, יתרה מכך הסורים העלו את חשדם כי ישראל היא זאת שמתכננת התקפת פתע וכי התקפת הפתע הסורית היא סיפור כיסוי להכנות ישראל למלחמה.
תשובה זו התקבלה בחשדנות מכיוון שגם ערב מלחמת יום כיפור התפרשו ההכנות הסוריות למלחמה כמהלכים הגנתיים עקב קרב האוויר של 13 בספטמבר 1973 או כרצון ליום קרב כנקמה, אך לא כמלחמה כוללת.
בחודש אוקטובר יצא גיל לפגישה דחופה עם המקור בפריז ודיווח כי: ב-9 בספטמבר אסד הקפיא את כל המהלכים הצבאיים שעה שהכוחות כבר היו בתנועה, כי חשש שהייתה הדלפה לישראל על ההתקפה.
מיד לאחר מכן דיווח כי
"עדת קצינים בכירה צריכה להמליץ לאסד "מה עושים" עכשיו. אסד עצמו קיבל החלטה לבצע פעולה צבאית מוגבלת בגולן לפני הבחירות בארצות הברית ולבצעה בהפתעה; חלון הזמן לצבא הוא עד נובמבר; הצבא הסורי בכוננות ומוכנות עליונה לביצוע ההתקפה".
בסופו של דבר חלף המשבר כאשר החל החורף ברמת הגולן והשלג שכיסה את החרמון הפך את ביצוע מתקפה בגזרת החרמון לבלתי אפשרי.
כחצי שנה לאחר המשבר (וטרם חשיפת הפרשה) אמר ראש אמ"ן יעלון כי:
יכולנו למצוא עצמנו במצב של אי-הבנות שיביאו להידרדרות. כל צד מזיז כוחות, אולי מטעמים הגנתיים, אבל בעיני הצד השני זה נראה התקפי