stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
המעמד האזרחי-משפטי של יהודי רומניה
החקיקה הרומנית נגד האנטישמיות

לאחר הפיכת 23 באוגוסט 1944 בוטלה ברומניה החקיקה האנטישמית ובהמשך חוקקו חוקים שאסרו את האנטישמיות.
לאחר המהפכה הרומנית (1989), ששמה קץ למשטר הקומוניסטי ברומניה, רומנים, חסידי תנועות שדוכאו על ידי המשטר הקומוניסטי, התחילו לעשות נפשות לרעיונותיהם ולנסות להקים מחדש מפלגות ותנועות בעלות אופי פשיסטי ואנטישמי.
ב-28 במרץ 2002 פרסמה ממשלת רומניה צו דחוף בנוגע לאיסור הארגונים והסמלים בעלי אופי פשיסטי, גזעני או קסנופובי וקידום הערצת האישים האשמים בביצוע מעשים נגד השלום והאנושות. הצו חוקק לעצירת ניסיונות טיהור שמם (אנ') ("רהביליטציה") של יון אנטונסקו ופושעי מלחמה נוספים. צו זה לא כיסה במידה ראויה את תחיית התנועה הלגיונרית, לכן הפרלמנט הרומני חוקק את חוק 217/2015, שנכנס לתוקפו ב-30 ביולי 2015 ולשונו הייתה מפורטת יותר וכללה גם ציון מפורש של איסור הסמלים והאופי הלגיונרי.
ב-7 ביולי 2018 נכנס לתוקפו החוק הרומני 157/2018 למניעת ומאבק באנטישמיות. החוק מפרט מה הן תופעות אנטישמיות וקובע עונשי מאסר לפי חומרת העבירות. החוק התקבל בתמיכת כל המפלגות ובהצבעה כמעט פה אחד - רק חבר אחד בבית הנבחרים נמנע.
ראו גם

חוקים להגדרת היהודים ברומניה 1940–1944
רומניזציה
התקנון האורגני
אנטישמיות ברומניה
יהודי עם אווז
בני ערובה יהודים ברומניה של אנטונסקו
לקריאה נוספת

התפוצה: מזרח-אירופה בעריכת יעקב צור, בית הוצאה כתר ירושלים בע"מ, 1976, הפרק "רומניה" שנכתב על ידי דוקטור תיאודור לביא
מיכאי אמינסקו, "Chestiunea evreiască" (השאלה היהודית), הוצאת VESTALA, בוקרשט, 2008 (ברומנית)
ז'אן אנצ'ל, Contribuţii la Istoria României - Problema evreiască 1933 - 1944 (תרומות לתולדות רומניה - הבעיה היהודית 1933 - 1944), הוצאת הספר, בוקרשט, 2001.
ז'אן אנצ'ל, תולדות השואה - רומניה, הוצאת יד ושם.
מתתיאס קרפ, הספר השחור כרך א', מהדורה שנייה, הוצאת דיוג'נה 1996. (ברומנית)
Lucian Nastasă, Antisemitismul universitar în România(1919–1939) (ברומנית)
דוד שערי (2004). יהדות בוקובינה בין שתי מלחמות העולם. המרכז לחקר התפוצות ע״ש גולדשטיין־גורן, אוניברסיטת תל אביב. ISBN 9653380605.
יחיאל בנדיטר, מעמדם המשפטי של יהודי רומניה בעת מלחמת העולם השנייה, אוניברסיטת תל אביב, תשנ"ג
משפחת פורמון

משפחת פורמון (צורה נוספת: פירמון), הייתה משפחת רבנים בסלוניקי ובטורקיה, במאה ה-16. המפורסם בשושלת זו הוא רבי יוסף פורמון.
תולדות המשפחה

לפי השערה מסוימת, בני משפחת פורמון היו מהאשכנזים שנדדו דרך איטליה לטורקיה. לפי השערה זו, ייתכן ששם המשפחה 'פורמון' או 'פירמון' אינו אלא צורה מסוגננת או משובשת של השם האשכנזי 'ברמן'.
על בני המשפחה נמנים הרבנים הבאים:
רבי יעקב סמו"ט - רב של קהילת קייאנה (איטליה) בשלוניקי בשנים 1554–1565, ולדעת רבי דוד קונפורטי שמו היה רבי יעקב פורמון, ואילו סמו"ט זהו כינוי שהיה מוסיף ליד חתימתו. לפי השערה מסוימת הוא אף היה אחיו של רבי יוסף פורמון וכיהן משנת ה'ש"ל 1570 כמורה בישיבתו שבפטרס.
רבי יוסף פורמון, רב ופוסק בולט, מרבני טורקיה ומגדולי חכמי שלוניקי. משנת 1560 בערך כיהן כרב וראש ישיבה בפטרס, שהייתה נתונה אז תחת השלטון הטורקי
רבי צדיק פורמון -  בנו של רבי יוסף פורמון, ידיד של המהרש"ך. תרגם את הספר תורת חובות הלבבות ללאדינו. הספר נקרא אובליגאשייון די לוש קוראשוניש.. מהדורה ראשונה של הספר נדפסה כנראה בקושטא 1567, בשנת ה'תע"ג 1713 הובא לבית הדפוס Nalla Stamperia Bragadina בוונציה על ידי משה בן שלמה אשכנזי, ונדפס באותיות עבריות מרובעות ומנוקדות. התרגום המקורי נכתב באותיות עבריות, כשלאחר מכן רבי דוד פרדו פרסם תעתיק של החיבור לאותיות לטיניות.
רבי יוסף פורמון (השני) – בנו של רבי צדיק, נכדו של רבי יוסף פורמון הראשון. בשלהי המאה ה-16 התמנה לכהן כרב על אחד מקהלי סיציליה שבפטרס. מינוי לו התנגדו חלק מהקהלים, והתכתבות על מחלוקת זו מופיעה בספרו של מהרש"ך אשר כתב, כי בנוסף למעלותיו של רבי יוסף המקנות לו את הזכות לכהונה זו, הרי שהוא זכאי לכך גם בשל טענת 'חזקה' שהרי אביו רבי צדיק וסבו רבי יוסף כהנו באותה שררה.
לקריאה נוספת

לאה בורנשטיין-מקובצקי, "לתולדות המאבק על ההגמוניה בקהילת פאטראס במאה הט"ז", מיכאל: מאסף לתולדות היהודים בתפוצות ז (תשמ"ב), עמ' ט–מא. (המאמר זמין לצפייה במאגר JSTOR לאחר הרשמה)
לאה בורנשטיין, ההנהגה של הקהילה היהודית במזרח הקרוב משלהי המאה הט"ו ועד סוף המאה הי"ח, דיסרטציה, אוניברסיטת בר-אילן, תשל"ח, באתר אוצר החכמה.
לאה בורנשטיין-מקובצקי, "ר' שלמה ברוך, מחכמי יוון במאה ה-ט"ז, ספר תשובותיו וקשריו עם חכמי זמנו", מורשת ישראל 14 (טבת תשע"ז).
הערות שוליים

↑  חנה יעקבסון, יהודים בדרכי השיירות ובמכרות הכסף של מקדוניה: קורותיהן של קהילות סירס וסידרוקאפסי במאות ה-15 וה-16, הוצאת אוניברסיטת תל אביב, תשמ"ד.[דרושה הבהרה]
↑  קורא הדורות עמ' 66
↑  ראו קורא הדורות דף לח עמ' א-ב
↑  במקור אחר הכתיב 'איל דיב'ור די לוס קוראסוניס'
↑  ראו כאן עמ' 178 בקובץ
↑  קישור לספר באתר היברובוקס
אדולף קלמן

| --- | --- |

 לידה:  21 ביוני 1861 וספרם, הונגריה 
 פטירה:  19 בפברואר 1917 (בגיל 55) Dutovlje, סלובניה 
 שם לידה:  Weisz Adolf 
 מדינה:  הונגריה 
 מקום קבורה:  בית הקברות היהודי ברחוב קוזמה 
 השקפה דתית:  יהדות 
 
אדולף קֶלֶמֶן (בהונגרית: Kelemen Adolf; וספרם, 21 ביוני 1861 – דוטובליה (סלובניה), 19 בפברואר 1917) היה רב ותאולוג הונגרי.
קורות חיים

אדולף קלמן נולד בווספרם. לאחר שסיים את לימודיו בגימנסיה הראשית בעיר למד בבית המדרש לרבנים בבודפשט ובבית המדרש לרבנים בברלין ואחר כך נבחר לרב של פנצ'בו. בשנת 1917 נהרג במלחמת העולם הראשונה. המאמרים שלו הופיעו בשבועונים של הקהילה היהודית, כמו גם בטורים של העיתון "הסכמה" (Egyetértés) ובפסטר לויד. כמה מדרשותיו וההגדה שלו הופיעו גם הם בדפוס. הוא היה מהעמיתים והכותבים של ההיסטוריה האוניברסלית של היהודים.
עבודותיו

הגדת פסח. בודפשט, 1888.
נאום חגיגי. פנצ'ובה, 1896.
ראו גם

פאל גוליאש: חייהם ויצירותיהם של סופרים הונגרים. איגוד הספרנים והארכיונים ההונגרים, 1939-2002.
לקסיקון ביוגרפי הונגרי I-II. עורך ראשי. אגנש קניירש., 1967-1969.
לקסיקון חדש של רוואי. עורך ראשי. עמית אישטוואן קולגה טרשוי. סקסארד. 1996.
לקסיקון ביוגרפי הונגרי חדש. עורך ראשי. לאסלו מרקו. מועדון הספרים ההונגרי.
לקסיקון ביוגרפי של מחוז וספרם. עורך ראשי. בלה וארגה. וספרם, האספה הכללית של הממשל המקומי של מחוז וספרם, 1998.
לקריאה נוספת

לקסיקון יהודי הונגרי. 1929. אדולף קלמן
ההיסטוריה האוניברסלית של היהודים בשישה כרכים
יוז'ף סיניאי: חייהם ויצירותיהם של סופרים הונגרים. 1891-1914.
אדולף קלמן בבסיס הנתונים של המוזיאון הספרותי פטפי
משה רוזין

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1870 תרל"א בראנסק, רפובליקת פולין 
 פטירה:  12 באוקטובר 1957 (בגיל 87 בערך) י"ז בתשרי תשי"ח 
 מקום פעילות:  חווידאן (ליטא)
 תקופת הפעילות:  ? – 12 באוקטובר 1957 
 השתייכות:  רבני ליטא, רבני ארצות הברית
 תחומי עיסוק:  תנ"ך, תלמוד, הלכה, פסיקה
 חיבוריו:  "אהל משה" על התורה", "דברי סופרים" (חקרי הלכה), שו"ת "שאילות משה", סדרת "נזר הקודש" (כרך אחד הוא חלק שני של ספר השו"ת והשאר על הש"ס
 
 תפקידים נוספים:  נשיא אגודת הרבנים של צפון אמריקה
 
 פרסים והוקרה:  פרס הרב קוק לספרות תורנית
 
הרב משה רוזין (תרל"א, 1871 - י"ז בתשרי תשי"ח, 1957) היה רב ליטאי-אמריקאי, נשיא אגודת הרבנים דארצות הברית וקנדה ומחבר ספרי נזר הקודש. חתנו של הרב הלל דוד הכהן טריווש.
ביוגרפיה

נולד לרב יהודה לייב. נסמך להוראה ונבחר לרב בקהילת חווידאן, במחוז טווריג, מערב ליטא. במלחמת העולם הראשונה פעל רבות למען היישוב היהודי בליטא. בשנת תרפ"ח היגר לארצות-הברית, כיהן שם כרב בקהילות חשובות והיה נשיא "אגודת הרבנים" של צפון אמריקה. התפרסם בחיבוריו "דברי סופרים", שו"ת "שאילות משה", סדרת "נזר הקודש" על הש"ס שבשלה התפרסם, וספרים נוספים. בחווידאן היה קרוב לרב אברהם ישעיהו קרליץ, בעל החזון איש, וגם שימש כמסדר קידושין שלו.
בנו ר' חיים רוזין (נפטר בי"ב באייר תשל"א) היה מרבני ניו יורק.
חיבוריו

אהל משה - דרשות לפרשיות השבוע ולמועדים, ביאורים במדרשים גם על ידי משלים וציורים. יצא לאור בידי בנו, הרב חיים, בדפוס "מודרן ליינאטייפ קאמפ", ניו-יורק תשכ"ג.
דברי סופרים : חקרי הלכה על פי סוגיות הש"ס - יצא לראשונה בדפוס "חברת דפוס והוצאה", וילנה תרע"ב, ובדפוס צילום בדפוס "ספראגף קמפאני", ניו יורק תשט"ו.
שאילות משה - ספר שאלות ותשובות על ארבעת טורי השו"ע עם ביאורים ובירורים. יצא לאור בדפוס "מוינשטר פאבלישינג קאמפ", ניו-יורק ת"ש.
סדרת נזר הקודש - למעט כרך אחד שהוא בעצם חלק שני של שו"ת "שאילות משה" ששמו הראשי נזר הקודש ושו"ת , השאר על הש"ס וכוללים ביאורים וחידושים בגפ"ת ושיטות הראשונים ומסקנות הלכתיות. בהוצאה משותפת של דפוס "האחים גרוס" וח"ש קרינסקי, ניו-יורק תשמ"א, הודפסה הוצאת דפוסי צילום של הכרכים על הש"ס שהוכנסו לארבעה כרכים בהוצאה זו: בראשון על מסכתות זבחים ומנחות; בשני על חולין, בכורות ותמורה; בשלישי על מסכתות ערכין, כריתות, מעילה ותמיד; ברביעי על מסכתות פסחים, יומא, מכות, מקואות שבמשנה ונדה, וכן על הספר "דברי סופרים".
נזר הקודש ושו"ת - חלק שני של שו"ת "שאילות משה". יצא לאור בדפוס "מודרן ליינאטייפ קאמפ", ניו-יורק (ברוקלין) תשי"ג.
נזר הקדש : על מסכת יומא - יצא לאור בדפוס "מוינשטר פאבלישינג", ניו-יורק (ברוקלין) תש"ב.
נזר הקדש : על מסכת מכות - יצא לאור בדפוס "מודרן ליינטייפ", ניו-יורק תש"ג. נכרך עם מסכת מעילה.
נזר הקדש : על מסכת מעילה - נכרך יחד עם מסכת מכות, ניו-יורק תש"ג.
נזר הקדש : על מסכת חולין - יצא לאור בדפוס "מודרן ליינטייפ", ניו-יורק תש"י.
נזר הקדש : על מסכת תמיד - כולל ביאור בדברי הרמב"ם בחיבורו משנה תורה (היד החזקה) בהלכות קרבן פסח והלכות חגיגה יצא לאור בדפוס "מודרן ליינטייפ", ניו-יורק תשי"א.
נזר הקדש : על מסכת כריתות - כולל בסופו קונטרס מילואים. יצא לאור בדפוס "מוינסטר פאבלישינג", ניו-יורק (ברוקלין) תרצ"ח.
נזר הקדש : על מסכת תמורה - עם קונטרס על מסכת מקוואות. יצא לאור בדפוס "מוינשטר פאבלישינג", ניו-יורק תרצ"ו.
נזר הקדש : על מסכת מנחות, יצא לאור בדפוס "מוינשטר פאבלישינג", ניו-יורק תרצ"ד.
נזר הקדש על מס’ זבחים - עם שו"ת הלכה למעשה בענייני מקוואות. יצא לאור לראשונה בדפוס יעקב לוין, וילנה תר"ץ. יצא שוב בדפוס נאבל, ניו-יורק תשי"ג.
נזר הקודש על מסכת נדה - יצא לאור בדפוס "מוינשטר פאבלישינג", ניו-יורק תש"ו. ספר זה זיכה אותו בפרס הרב קוק לספרות תורנית לשנת תש"ו-תש"ז.
נזר הקודש על מסכת ערכין - כולל ביאורים להלכות נגעים, ב"משנה תורה" של הרמב"ם. יצא לאור בדפוס "מוינשטר פאבלישינג", ניו-יורק תרצ"ז.
נזר הקודש על מסכת תמורה - כולל קונטרס על מסכת מקוואות, ביאורים ופסקי הלכה. יצא לאור לראשונה בדפוס "מוינעשטער פאבלישינג", ניו-יורק תרצ"ו, ושוב בדפוס צילום על ידי חתן המחבר, חיים ישראל קרינסקי, בניו-יורק תש"ל.
נזר הקודש : ביאורים וחידושים על מסכת פסחים, חולין וזבחים, מהדורא תנינא - יצא לאור בידי בנו, הרב חיים רוזין בניו-יורק תשי"ט.
לקריאה נוספת

יצחק גולדשלג, אזכרה: מחברים שנפטרו בשנת תשי"ח; הרב משה ראזין, בתוך: ארשת: ספר שנה לחקר הספר העברי, כרך א, עמ' 493–494.
הערות שוליים

↑  מצבתו ומצבת אשתו. ראו עליו: אשר זלקא ראנד (עורך), "הרב ר' חיים ראזין שליט"א", תולדות אנשי שם ח"א, ניו יורק, תש"י, עמ' 124, באתר היברובוקס
↑  חולק פרס הרב קוק, דבר⁩⁩, 3 ינואר 1949.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007306418405171  ISNI: 0000 0004 0214 2619  LCCN: n95025478  VIAF: 297462914   WorldCat (עם VIAF): 297462914
אלין (שיר)

| --- | --- |

אלין עטיפת תקליט הסינגל
 סינגל בביצוע כריסטוף
 יצא לאור:  1965
 פורמט:  Vinyl, 7", EP 45 RPM
 תאריך הקלטה:  1965
 סוגה:  פופ
 שפה:  צרפתית
 אורך:  4.47
 חברת תקליטים:  Disc'AZ, Motors
 כתיבה:  כריסטוף
 לחן:  כריסטוף 
 
אלין (בצרפתית Aline) הוא סינגל של הזמר הצרפתי כריסטוף שיצא לאור ב-1965. השיר זכה לפופולריות רבה בעת יציאתו בשנות ה-60 בצרפת, בבלגיה ובישראל, בה היה השיר הזר המושמע ביותר לשנת 1966.
בראיון שהעניק כריסטוף ב-2014 למגזין המוזיקה Le Point אמר כי "אלין" הוא השיר האהוב עליו בכל הזמנים.
בגרסת המקור משנת 1965 נמכרו כמיליון עותקים של הסינגל, בשנת 1979 יצאה מהדורה שנייה לתקליט אשר מכרה כ-2.5 מיליון עותקים נוספים.
השיר נחשב לאחד מהשירים הנמכרים ביותר בכל הזמנים בצרפת.
סקירה

השיר נכתב בשעת ארוחת הצהרים של כריסטוף יחד עם סבתו אך ללא השם אלין כאשר עוד התלבט כריסטוף איך לקרוא לשיר ולדמות הגיבורה, מאוחר יותר כאשר ביקר אצל רופא השינים  שלו שאל את הסיעת לשמה, כאשר ענתה הסיעת ששמה הוא אלין הוא אהב את הצליל של שמה והחליט לשלב אותו בשיר שכתב.
מילות הפזמון הן:
בצרפתית:
Et j'ai crié, crié, Aline, pour qu'elle revienne

Et j'ai pleuré, pleuré, oh! j'avais trop de peine

בתרגום לעברית
ואני צועק, צועק אלין! מבקש שתחזור

ואני בוכה, בוכה! או איך חוויתי יותר מידי כאב.
הערות שוליים

↑  אודות חייו של כריסטוף באתר המוזיקה הצרפתי
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz work: a074505a-66d5-4b68-98bd-10318630e420
ליגת העל הגאורגית

| --- | --- |

 כינוי:  ארוונולי ליגה
 תחום:  כדורגל
 ארגון:  התאחדות הכדורגל הגאורגית
 מדינות:  גאורגיה גאורגיה
 קונפדרציה:  אופ"א
 קבוצות:  12
 תקופת הפעילות:  1990–הווה (כ־34 שנים)
 אלופה נוכחית:  איבריה 1999 (2024)
 מירב הזכיות:  דינמו טביליסי (19)
 מפעל מקביל:  הגביע הגאורגי
 מפעל נמוך:  הליגה הלאומית הגאורגית 
 erovnuliliga.ge/en
 
ליגת העל (בגאורגית: ეროვნული ლიგა, אוּמָר'לֶסי ליגָה) היא ליגת הכדורגל הבכירה בגאורגיה.
בשנים 1927 ועד 1989 הטורניר נערך במסגרת תחרות אזורית כמחוז בברית המועצות, בעוד הקבוצות הטובות מהמחוז, היו עולות לשחק בליגת העל הסובייטית (כמו דינמו טביליסי, שזכתה ב-2 אליפויות בליגה זו). לאחר התפרקות ברית המועצות, הליגה העצמאית של גאורגיה הוקמה בשנת 1990, והיא מפוקחת על ידי התאחדות הכדורגל הגאורגית.
פורמט

בשנים 1990 ו-1991 הליגה שוחקה מהאביב עד הסתיו של אותה השנה והיו בה 17–20 קבוצות. לאחר מכן מעונת 1991/1992 הליגה שוחקה מאוגוסט של שנה אחת עד מאי של השנה העוקבת (כמו רוב הליגות באירופה) והליגה צומצמה בהדרגה ל-10 קבוצות ב-2004 לאחר מכן הורחבה ל-16 קבוצות ב-2006, צומצמה שוב והורחבה ל-16 קבוצות ב-2016. החל משנת 2017 צומצמה הליגה שוב לעשר קבוצות ועברה למתכונת בה הליגה נפתחת באביב ומסתיימת בסתיו של אותה השנה (בדומה למתכונת שהייתה נהוגה בליגת העל הרוסית עד 2010).
כמות קבוצות בכל עונה בליגה העליונה מאז הקמתה הוא כדלהלן:
1990 = 17 קבוצות
1991 - 1992 = 20 קבוצות
1992 - 1993 = 17 קבוצות
1993 - 1994 = 19 קבוצות
1994 - 2000 = 16 קבוצות
2000 - 2004 = 12 קבוצות
2004 - 2005 = 10 קבוצות
2005 - 2006 = 16 קבוצות
2006 - 2008 = 14 קבוצות
2008 - 2009 = 11 קבוצות
2009 - 2011 = 10 קבוצות
2011 - 2014 = 12 קבוצות
2014 - 2016 = 16 קבוצות
2016 (אוגוסט - דצמבר) = 14 קבוצות
החל מ-2017 = 10 קבוצות
הקבוצות בליגה

להלן הקבוצות המתמודדות בליגת העל הגאורגית בעונת 2024:
| קבוצה | עיר | אצטדיון | מספר מושבים |
| --- | --- | --- | --- |
| איבריה 1999 | טביליסי | אצטדיון מיקהייל מקשי | 25,453 |
| גאג'רה | טביליסי | דויד פטרשווילי ארנה | 1,000 |
| דילה גורי | גורי | אצטדיון טנגיז בוריאנאדזה | 8,230 |
| דינמו בתומי | בתומי | צ'לה ארנה | 6,000 |
| דינמו טביליסי | טביליסי | אצטדיון בוריס פאיצ'דזה | 54,549 |
| טורפדו כותאיסי | כותאיסי | אצטדיון רמאז שנגאליה | 19,400 |
| סמגוראלי צקאלטובו | צקאלטובו | אצטדיון 26 במאי | 3,500 |
| סמטרדיה | סמטרדיה | אצטדיון ארוסי מנג'גלאדזה | 3,000 |
| קולחוי 1913 פותי | פותי | אצטדיון פאזיסי | 6,000 |
| תלאווי | תלאווי | אצטדיון גיבי צ'וקהלי | 12,000 |
היסטוריה > אליפות הליגה האזורית של גאורגיה הסובייטית, והיתחרות הקבוצות הגאורגיות בליגת העל הסובייטית (1927 - 1989)

בזמן שליטת ברית המועצות בגאורגיה SSR, לכל רפובליקה סובייטית הייתה אליפות רפובליקה אזורית, ומעליה הייתה ליגת המשנה הסובייטית, ממנה היו מעפילות הקבוצות מכל ברית המועצות הסובייטית לליגה הבכירה, ליגת העל הסובייטית. הקבוצות הגאורגיות כמעט ולא הצליחו להעפיל לליגה הבכירה, (רק 5 קבוצות עשו זאת) וקבוצה אחת הצליחה להתבלט מעל כולם, דינמו טביליסי שזכתה ב-2 אליפויות ליגת העל הסובייטית, וסיימה 5 פעמים כסגנית האלופה, ו-13 פעמים במקום השלישי.
היסטוריה > אליפות הליגה האזורית של גאורגיה הסובייטית, והיתחרות הקבוצות הגאורגיות בליגת העל הסובייטית (1927 - 1989) > זוכות בליגת העל הגיאורגית האזורית בתקופה הסובייטית

קבוצה המסומנת בכתב מודגש זכתה בגביע הגאורגי הסובייטי באותה העונה והשלימה דאבל מקומי.
היסטוריה > אליפות גאורגיה בכדורגל (החל מ-1990)

עם תהליך התפרקות ברית המועצות, הקימה ב-1990 גאורגיה ליגה עצמאית שנקראה "אומגלסי ליגה" שהתחילה במרץ 1990 ונמשכה עד נובמבר 1990. גאורגיה אומנם הייתה עדיין רשמית חלק מברית המועצות, אבל המועדונים הגאורגים פרשו ממערכת הליגות הסובייטית והקימו לעצמם ליגה בת 18 קבוצות תחת ההתאחדות הגאורגית. איבריה טביליסי (כיום נקראת "דינמו טביליסי") זכתה באליפות הראשונה. הליגה בעונה הבאה של 1991, נפתחה במרץ 1991, וכחודש לאחר מכן, באפריל הכריזה גאורגיה עצמאות ופרשה רשמית מברית המועצות. החל מעונת 1991/1992 ועד 2015/2016 קיימה גאורגיה ליגה מקיץ של שנה אחת לקיץ של שנה עוקבת במקום ליגה של שנה אחת. ב-1993/1994 שינתה ההתאחדות את המתכונת וקיימה ליגה של שני בתים שלאחר מכן התפצלו לבית אליפות ובית הישרדות. מתכונת זאת החזיקה שנה בלבד ולאחר מכן חזרה למתכונת של ליגה סדירה בלבד, עד 1999/2000 אז התחילה לקיים שוב את המתכונת החלוקה לבתים פעם נוספת עד 2003/2004, ואחר כך חזרה למתכונת ליגה שוב. כמות הקבוצות בליגה הצטמצמה בהדרגה מ-18 ל-16 ולאחר מכן ל-14 ו-12 ולבסוף בעונת 2009/2010 שיחקו רק 10 קבוצות בליגה הבכירה. בהמשך הורחבה הליגה ל-12, 14 ו-16 קבוצות בחזרה. בשנת 2016 בוצעה רפורמה נוספת בליגה שחזרה ללוח הזמנים הישן של עונה בת שנה אחת שמתקיימת ממרץ ועד דצמבר. בנוסף הליגה צומצמה לאחר עונת מעבר, וחזרה לכלול 10 קבוצות בלבד. דינמו טביליסי היא הקבוצה הבולטת ביותר בליגה עם יותר מחצי מהאליפויות בליגה עד היום.
אליפויות לפי עונה

קבוצה המסומנת בכתב מודגש זכתה בגביע הגאורגי באותה העונה והשלימה דאבל מקומי
אליפויות לפי קבוצות

| קבוצה | זכיות | שנות זכייה |
| --- | --- | --- |
| דינמו טביליסי | 19 | 1990, 1991, 1991/1992, 1992/1993, 1993/1994, 1994/1995, 1995/1996, 1996/1997, 1997/1998, 1998/1999, 2002/2003, 2004/2005, 2007/2008, 2012/2013, 2013/2014, 2015/2016, 2019, 2020, 2022 |
| טורפדו כותאיסי | 4 | 1999/2000, 2000/2001, 2001/2002, 2017 |
| ויט ג'ורג'יה טביליסי | 2 | 2003/2004, 2008/2009 |
| אולימפי רוסתווי | 2 | 2006/2007, 2009/2010 |
| זסטפוני | 2 | 2010/2011, 2011/2012 |
| איבריה 1999 | 2 | 2018, 2024 |
| דינמו בתומי | 2 | 2021, 2023 |
| סיוני בולניסי | 1 | 2005/2006 |
| דילה גורי | 1 | 2014/2015 |
| סמטרדיה | 1 | 2016 |
אוטונומיה

אוֹטוֹנוֹמְיָה (מיוונית: αυτονομία "עצמיות בחוק"; מקור המושג בצירוף המילים αὐτο – עצמי, ו-νόμος – חוק, שמשמעו: "הקובע חוק לעצמו") היא מושג רחב שהוראתו הכללית מציינת מידת ריבונות או יכולת תפקוד בלתי תלויה, בתחום פעילות כלשהו או ביחס לפרמטרים כלשהם. המושג עשוי לשמש להתייחסות לאופן הפעולה של פרט או גוף חברתי, כמו גם של מערכות ביולוגיות ושל מכונות ועצמים מופשטים (כגון, פונקציות מתמטיות), ומהווה מושג בסיסי במגוון תחומים החל מפילוסופיה של המוסר ותאוריה פוליטית וביואתית, דרך סוציולוגיה ופסיכולוגיה ועד לביולוגיה, רפואה, הנדסה ומתמטיקה.
השימוש הראשון המוכר במונח הוא מאמצע המאה השבע עשרה (1623–1624) אך את שורשיו הרעיוניים ניתן למצוא כבר בפילוסופיה היוונית העתיקה.
לאוטונומיה הגדרות רבות ושונות, חלקן רואות בה מושג כללי המקיף תחתיו אלמנטים רבים, ואחרות רואות באוטונומיה מושג שאפשר לפרק אותו לחלקים, כך שגורם עשוי להיות אוטונומי במידה מסוימת אך לא באחרת. הפילוסוף ג'ואל פיינברג (אנ') טען שיש ארבע משמעויות מרכזיות לאוטונומיה: 1. היכולת של גורם לשלוט בעצמו. 2. שליטת הגורם בעצמו בפועל. 3. שאיפה של הגורף לשלוט בעצמו. 4. מערך זכויות המכירות בריבונות הגורם על עצמו.
בשימוש העממי מבטא המונח בדרך כלל שאיפה לחירות בתחום מסוים של החיים. שימוש זה מטשטש את ההבחנה שתבעו פילוסופים בין "אוטונומיה אישית", ל"אוטונומיה מוסרית" ו"אוטונומיה פוליטית". "אוטונומיה מוסרית, ששורשי הדיון בה מיוחסים בדרך כלל לעמנואל קאנט, היא היכולת של הפרט להתלבט ולבחור לעצמו את חוקי המוסר המנחים אותו, במקום להיענות ללא שיקול דעת לתכתיבים חיצוניים; אוטונומיה אישית היא יכולתו של פרט לקבל החלטות לגבי עצמו ולנתב את פעילותו (הגדרה זו אינה מתייחסת בדרך כלל להיבטים או תכנים מוסריים); ואוטונומיה פוליטית היא מצב בו החלטותיו של הפרט מכובדות, מוערכות ונענות במסגרת הקשר פוליטי." 

בהקשרים מדיניים משמש המושג אוטונומיה להגדרת מצב בו לאוכלוסייה מוגדרת (אם מבחינה טריטוריאלית או זהותית) מוענקת ריבונות עצמית מוגבלת. לרוב מדובר בממשל עצמי האחראי לניהול ענייני הפנים (כולל חקיקת חוקים), כאשר בכל הנוגע לענייני חוץ, ביטחון, מסחר וקשרי חוץ, הישות האוטונומית כפופה לחלוטין לשלטון המרכזי; לעיתים מדובר בריבונות רחבה או צרה יותר (למשל, אוטונומיה תרבותית).
בהקשרים שאינם חברתיים, כבהתייחסות למערכות ביולוגיות ומכניות או לעצמים מופשטים, משמש המושג לציון מידת החופש של המושא לפעול ללא תלות במערכות חיצוניות או פרמטרים מסוימים.
בפוליטיקה > טריטוריה או ישות אוטונומית

המושג אוטונומיה משמש בין היתר לתיאור מצב בו אזור מסוים במדינה, או לקבוצה מסוימת בתוך מדינה ישנה זכות לשלטון עצמי מוגבל, הכולל חקיקת חוקים הנוגעים לענייני פנים, כאשר בנושאי חוץ, ביטחון וסחר היא כפופה לשלטון המרכזי.
קיומה של טריטוריה אוטונומית בתוך שלטון מרכזי מעיד לעיתים על חולשת השלטון המרכזי כיוון שעצם הענקת זכויות והכרה בעצמאותה החלקית של אוכלוסייה מסוימת מהווה ויתור של הגורם השולט על שליטתו באותה אוכלוסייה.
אוטונומיה מלאה היא בדרך-כלל דרישת קדם לעצמאות מדינית, אולם אוטונומיה לא תמיד מובילה לעצמאות. באוטונומיה קשרי הפנים מנוהלים על ידי התושבים של המתחם האוטונומי אך אין להם רשות לנהל קשרי חוץ.
דוגמאות לאוטונומיות הן כורדיסטן, גרינלנד והונג קונג. בישראל הרשות הפלסטינית מתקיימת באוטונומיה חלקית בשטחי יהודה ושומרון ורצועת עזה (שבפועל נמצאת תחת שליטת חמאס).
בדרך כלל באזורים המוגדרים כאוטונומיה מועלית דרישה לקבלת עצמאות מלאה, כמו במקרים של קטלוניה וחבל הבסקים בספרד, צ'צ'ניה הנמצאת תחת שלטון רוסיה.
בפילוסופיה

אוטונומיה אינדיבידואלית היא רעיון שבאופן כללי מקובל לייחס ליכולתו של אדם לקבל שליטה על עצמו, לחיות את חייו על פי סיבות ומניעים הנתפסים כמגיעים משליטה אותנטית שלו, ולא כתוצר של כוחות חיצוניים מניפולטיביים או מעוותים.
הגישה לפיה האוטונומיה של האינדיבידואל היא נושא חשוב – כזה ש"חברה מוסרית" צריכה לשאוף להגיע אליו – הלכה והתקבלה במערב בעת המודרנית כחלק מהתפתחות ההומניזם. על אף שגישה זו התקבלה במערב באופן נרחב, ניסיון לקבוע את התנאים המדויקים הנדרשים לאוטונומיה מציף מחלוקות שונות, וכן ישנם קולות הגותיים שמפחיתים במעמדה של האוטונומיה.
אוטונומיה ממלאת תפקיד בתפיסות של חובה ואחריות מוסרית, בהצדקה של מדיניויות חברתיות שונות, סוגיות הנוגעות לחירויות וזכויות שונות (כגון חופש הביטוי והזכות לפרטיות) ובהיבטים רבים של תאוריות פוליטיות (למשל, בהיבטים של גישה פטרנליסטית). נוסף על כך, נושאים הקשורים לאוטונומיה נמצאים בשיח בתחומים דוגמת גיבוש מדיניות חינוך, אתיקה ביו-רפואית, היבטים שונים של פמיניזם (לדוגמה, כאשר חברה יוצרת תנאים אשר מצמצמות את האוטונומיה של נשים בחברה) ועוד.
האוטונומיה היא נדבך מרכזי בגישה הקאנטיאנית בפילוסופיה של המוסר, וגם בעלת מעמד חשוב בגרסתו של ג'ון סטיוארט מיל לליברליזם תועלתני. גישות אחרות מאתגרות את התפיסה שהאוטונומיה היא ערך מרכזי ובהן אתיקה של דאגה, סוגים מסוימים של תועלתנות ואתיקה של הסגולה הטובה.
כדי להגיע לאוטונומיה, מקובל להכיר בשני תנאים שעליהם להתקיים – האחד עוסק בעצם היכולת של אדם לפעול ללא מגבלות אם יבחר בכך, והשני במסוגלותו של אדם להיות אותנטי. כדי להגיע למצב של אותנטיות, נדרשות יכולותיו של האדם להרהר באופן חופשי ורציונלי ברצונותיו וערכיו, וכן יכולותיו לפעול ללא הונאה עצמית שיטתית ובמידה של שליטה עצמית.
ישנו קושי בקביעת גבולות האוטונומיה האנושית. אם אדם נמצא תחת דיכוי או עובר מניפולציה, ייתכן שגם פעולותיו האותנטיות ביותר לא יהיו אוטונומיות למעשה בעקבות המגבלות להן הוא כפוף. אולם גם ברובד עמוק יותר, גישות שונות טוענות כי במקרים רבים בהם נראה כי אדם פועל על דעת עצמו, הוא עושה זאת תוך רציונליזציה והונאה עצמית שגם המקור שלהם ברובד מורכב יותר של דיכוי או מניפולציה חיצוניים, כך שגם אז האוטונומיה שלו נפגעת. גישות אלו עלולות לייצר תמונה מעגלית לפיה אף פעולה של אדם אינה אוטונומית במובן המלא. כדי לפתור בעיה זו, היו חוקרים, דוגמת אלפרד מלה (אנ') וג'ון כריסטמן, שהציעו קריטריונים שונים לסווג מתי פעולה של אדם אכן כפופה לדיכוי או מניפולציה. גישה המכונה "הגישה הפרוצדורלית" או "הגישה הנייטרלית", למשל, רואה בפעולה כאוטונומית אם עברה תהליך של אינטרוספקציה ביקורתית.