stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אריה לובין (ראש מועצה אזורית)

אריה לובין (8 בינואר 1912 – 2 בפברואר 1975) היה חקלאי, שכיהן כראש מועצות אזוריות בשנים 1954–1959.
ביוגרפיה

אריה לובין נולד בהומל שברוסיה הלבנה, לשמואל וסוניה לובין. הוא עלה לישראל ב-1932. הוא הצטרף לקיבוץ רמת דוד (קבוצת עיינות), שבעמק יזרעאל ב-1933, וגר בו עד יום מותו. הוא נשא לאישה את אסתר ונולדה להם בת אחת – רות.
ביישוב היה חקלאי בפלחה ופעיל ארגוני-כלכלי בוועדות היישוב. הוא שימש כמרכז המשק וכשחיים ראם התפטר מראשות המועצות האזוריות, "קישון" ו"נהלל", לובין מילא את מקומו.
בין 1954 ל-1957 שימש, בו זמנית, ראש מועצה אזורית קישון וראש המועצה האזורית הסמוכה, נהלל, עד שב-1957 אוחדו שתי מועצות אלה. לאחר מכן, במשך כשנתיים שימש ראש המועצה המאוחדת שלהן.
כראש שתי מועצות סמוכות, לובין המשיך את משימת קודמיו בקידום הקמת רשות ניקוז כוללת לאזור ובאיחוד המועצות המקומיות של האזור. שני מיזמים אלו ראו פרי בעת כהונתו. לאחר תום כהונתו כראש המועצה, הוא המשיך להיות חבר מועצה ולקח בה תפקידים בכירים. למשל ב-1974 מונה לסגן ראש המועצה.
לאחר פטירתו, לובין נקבר בבית העלמין של קיבוצו, רמת דוד.
הערות שוליים

↑  תוקם רשות ניקוז בעמק המערבי, דבר, 3 בינואר 1955
↑  אריה לובין באלבום יזרעאל
↑  אוחדו המועצות נהלל וקישון, דבר, 18 באוגוסט 1957
↑  לפי עמוד 1944 בילקוט הפרסומים
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987012366773705171  ISNI: 0000 0000 4513 197X  LCCN: n2001054604  VIAF: 1816821   WorldCat (עם VIAF): 1816821 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ארפאד ויידה

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  2 במאי 1896 רימבסקה סובוטה, סלובקיה 
 פטירה:  25 באוקטובר 1967 (בגיל 71) בודפשט, הרפובליקה העממית ההונגרית 
 הישג בולט:  היה מס' 16 בעולם בשנת 1929
 הדרגה הגבוהה ביותר:  אמן בינלאומי משנת 1950
 מד כושר מרבי:  2608 (ינואר 1930)
 מקצוע נוסף:  עיתונאי 
 מדינה:  הונגריה
 
ארפאד ויידה  (בהונגרית: Árpád Vajda;‏ 2 במאי 1896, רימסקה סובוטה − 25 באוקטובר 1967, בודפשט), שחמטאי הונגרי בדרגת אמן בינלאומי, ניצח באליפות הונגריה בשחמט בשנת 1928.
ויידה חלק מקום 4-7 בתחרות וינה בשנת 1921 (ניצח: פרידריך זמיש), חלק מקום 5-7 בתחרות בודפשט 1922 (אליפות הונגריה השישית, ניצח:  קורנל האוושי), ניצח בתחרות לונדון 1922, הגיע שני בתחרות פורטסמות' בשנת 1923, חלק מקום 4-5 בתחרות גיור בשנת 1924 (אליפות הונגריה השביעית, ניצח גזה נאגי), חלק מקום 11-12 בתחרות דברצן בשנת 1925 (ניצח: הנס קמוך), הגיע חמישי בתחרות בודפשט בשנת 1926 (ניצח: אנדרה שטיינר, הגיע למקום ה-11 בתחרות בודפשט בשנת 1926 (אליפות פיד"ה הראשונה לאמנים, ניצחו: ארנסט גרינפלד  ומריו מונטיצ'לי), חלק מקום 5-7 בתחרות קצ'קמט בשנת 1927 (ניצח: אלכסנדר אלכין), חלק מקום חמישי בתחרות בודפשט בשנת 1928 (ניצח: חוסה ראול קפבלנקה, חלק מקום 4-5 בתחרות בודפשט בשנת 1929 (ניצח: חוסה ראול קפבלנקה), חלק מקום ראשון עם אדולף זייץ בתחרות רמסגייט בשנת 1929 (דרג ב') וחלק מקום 4-7בתחרות סופרון בשנת 1934 (ניצח: רודולף שפילמן).
השתתפות באולימפיאדות

ויידה שיחק בנבחרתה האולימפית של הונגריה בשש אולימפיאדות רשמיות ובשלוש בלתי רשמיות (הקישור אינו פעיל).
בשנת 1924, באולימפיאדה הבלתי רשמית הראשונה שהתקיימה בפריז, חלק מקום 4-6 באופן אישי; נבחרת הונגריה זכתה במדליית הכסף וויידה השיג תוצאה של +5 -2 =6  (+ ניצחונות – הפסדים = תוצאות תיקו)
בשנת 1926, באולימפיאדה הבלתי רשמית השנייה שהתקיימה בבודפשט, הגיע למקום 11 באופן אישי; נבחרת הונגריה זכתה במדליית הזהב וויידה השיג תוצאה של +2 -4 =9
באולימפיאדת השחמט 1927, האולימפיאדה הראשונה שהתקיימה בלונדון,  בלוח השלישי השיג תוצאה של +5 -3 =5, הונגריה זכתה במדליית הזהב
בשנת 1928, באולימפיאדה השנייה שהתקיימה בהאג,  בלוח השלישי השיג תוצאה של +6 -1 =9, הונגריה זכתה במדליית הזהב
בשנת 1930, באולימפיאדה השלישית שהתקיימה בהמבורג,  בלוח השלישי השיג תוצאה של +7 -3 =4, הונגריה זכתה במדליית הכסף
בשנת 1931, באולימפיאדה הרביעית שהתקיימה בפראג,  בלוח השלישי השיג תוצאה של +4 -4 =7 הונגריה הגיעה למקום ה-10
בשנת 1933, באולימפיאדה החמישית שהתקיימה בפולקסטון,  בלוח השלישי השיג תוצאה של +4 -3 =4 הונגריה הגיעה למקום החמישי
בשנת 1935, באולימפיאדה השישית שהתקיימה בורשה,  בלוח השני השיג תוצאה של +8 -3 =8 וזכה במדליית כסף קבוצתית ומדליית ארד אישית
בשנת 1936, באולימפיאדה השלישית הבלתי רשמית שהתקיימה במינכן, בלוח השביעי השיג תוצאה של +5 -0 =10, הונגריה זכתה במדליית הזהב
בשנת 1937, באולימפיאדה השביעית שהתקיימה בסטוקהולם, בלוח המילואים השיג תוצאה של +0 -2 =2, הונגריה זכתה במדליית הכסף
אנה פאוקר

אנה פאוקר
אנה פאוקר (ברומנית: Ana Pauker; ‏13 בדצמבר 1893 – 3 ביוני 1960) הייתה מורה, עורכת עיתונים, מתרגמת, ופוליטיקאית יהודייה-רומנייה, מנהיגת קבוצת מוסקבה במסגרת הנהגת המפלגה הקומוניסטית הרומנית, שרת החוץ של רומניה (1952-1948), וסגנית ראש הממשלה של הרפובליקה העממית הרומנית.
היא פעלה ברומניה במחתרת, ולאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה ונפילתם בשבי הסובייטי של חיילים רומנים רבים, גייסה מביניהם מתנדבים להקמת דיוויזיות רומניות שלחמו נגד גרמניה הנאצית ובעלות בריתה.
לאחר כניסת הצבא האדום לרומניה והפיכת 23 באוגוסט 1944 נשלחה לרומניה במטוס, כדי לקחת חלק בארגון הממשל החדש וניהולו. בשלהי שלטונו של סטלין הודחה ממעמדה, אך מות העריץ הביא לשחרורה מהכלא, ולאחר מותה ממחלה קשה טוהר שמה.
קורות חיים > תחילת דרכה

אנה פאוקר נולדה בשם חנה רבינזון (Hana Rabinsohn) למשפחה יהודית אורתודוקסית ענייה, מרובת ילדים, מרביתם בנים ושתי בנות, כולל אנה. אביה, הירש רבינזון, היה שוחט. אמה של אנה, סורה (שרה) רבינזון, זבנית, שהתגוררה עם משפחתה בבוקרשט, שבה לבית הוריה, ביישוב קודְאֶשְטִ (Codăeşti) במחוז וסלוי (Vaslui), כדי ללדת שם את בתה ולאחר מכן חזרה עם התינוקת לביתה בבוקרשט.
בצעירותה למדה אנה רבינזון עברית בחדר, בת יחידה בין הבנים. בהמשך למדה בבית ספר יסודי "אחוות ציון" בשנים 1901 – 1905 ובבית ספר מקצועי על שם רשלה ופיליפ פוקשנאנו במגמת חייטות. היא קיוותה ללמוד לבגרות בשווייץ ולהמשיך שם בלימודי רפואה, אך הדבר לא יצא לפועל, והיא חזרה כעבור שנה ועבדה כמורה לעברית בבית הספר היהודי בו למדה בעצמה בעבר, בבוקרשט בשנים 1915 – 1917. בהמשך התפרנסה גם ממתן שיעורי עזר בעברית ומעבודות חייטות. מ-1918 עד ספטמבר 1919 הייתה ספרנית במערכת העיתון דימיניאצה (הבוקר), עיתון בבעלות משפחת פאוקר והשתתפה בעריכת כתב העת Trăiască socialismul. מספטמבר 1919 למדה שנה רפואה בשווייץ.
אחיה הקטן, זלמן, פנה לתנועה הציונית. משנת 1915 נטתה אנה לסוציאליזם בהשפעת חבר נעוריה, היינריך שטרנברג, שלימד יחד איתה באותו בית ספר, מי שהנהיג את התנועה הקומוניסטית המחתרתית ברומניה לאחר מעצרו של אלקו קונסטנטינסקו. גם האחות בלה (Bella) פנתה למפלגה הקומוניסטית ונישאה לאאוג'ן יעקובוביץ', מי שהנהיג את התנועה הקומוניסטית ברומניה מ-1934. שתי האחיות פתחו בדרך הניצחון (Calea Victoriei) בית עסק קטן לחייטות שפעל בשנים 1925 – 1926.
באחת משהיותיה בפריז, הכירה את הפעיל הקומוניסטי הרומני-יהודי מרצ'ל (פויו) פאוקר. השניים התחתנו בפריז ב-1 ביולי 1921. בעידודו של בעלה הצטרפה לתנועה הקומוניסטית והשניים היו בין החברים המייסדים של המפלגה הקומוניסטית הרומנית. בשנת 1921 נולדה הבת טניה, שנפטרה כעבור שבעה חודשים מדיזנטריה. אנה פאוקר התמנתה לתפקיד המזכירה הכללית של הוועדה המרכזת של המפלגה הקומוניסטית הרומנית, תפקיד שהבטיח לה מקום בוועד המרכזי של המפלגה הקומוניסטית.
קורות חיים > פעילות קומוניסטית מחתרתית

בשל פעילותה הפוליטית נעצרה פאוקר ברומניה בשנת 1922, יחד עם בעלה. לאחר ששוחררו יצאו לגלות בשווייץ ומשם לצרפת. בגלל פעילותה במסגרת המפלגה נעצרה מספר פעמים על ידי השלטונות. בדצמבר 1924 נעצרה והועמדה לדין. ביולי 1925 נידונה ל-10 שנות מאסר, אולם בפברואר 1926 הצליחה להימלט לברית המועצות. באותה שנה נולד הבן ולאד (Vlad) וב-1928 נולדה הבת טטיאנה. בשנת 1928 עברה פאוקר יחד עם בעלה למוסקבה, שם עברה את הקורסים של בית הספר הבינלאומי למרקסיזם-לניניזם. בשנה זו נפרדו בני הזוג פאוקר. לפי החלטת המפלגה הקומוניסטית הסובייטית, ולאד וטטיאנה הושארו בברית המועצות וגדלו שם בבתי ילדים של המפלגה.
בשנת 1930 מונתה אנה לתפקיד מדריכה של הקומינטרן ונשלחה לפריז בשם "מריה". ב-1932 נולדה לפאוקר ולקומוניסט היהודי-סלובקי אויגן פריד (Eugen Fried), שהפעיל מאחורי הקלעים את המפלגה הקומוניסטית הצרפתית, הבת מריה. עקב שליחויותיה של פאוקר גידלו את מריה בצרפת בבתיהן של קומוניסטיות אחרות, בעיקר אורור, אשתו הראשונה של מוריס תורז, מנהיג המפלגה הקומוניסטית הצרפתית. פאוקר ראתה את בתה רק מקץ 13 שנה, ב-1945, כאשר מריה הובאה בניגוד לרצונה לבוקרשט ונאסר עליה לקיים כל קשר עם אורור שגידלה אותה. אויגן פריד, אבי הילדה, נרצח בבריסל בשנת 1943.
קורות חיים > הפציעה והמשפט

בשנת 1934 נשלחה פאוקר לרומניה, להגברת הפעילות הקומוניסטית שם. היא נעצרה בליל ה-12 ביולי 1935 על ידי שלטונות רומניה יחד עם פעילים קומוניסטים נוספים. בעקבות ידיעה שקיבלה סיגורנצה, עקבו סוכניה אחר בית בבוקרשט, שנחשד כמקום מפגש והתייעצות של פעילים קומוניסטים. ב-12 ביולי 1935, בסביבות השעה 23.00, סוכני סיגורנצה עצרו שלושה אנשים שיצאו מתוך הבית, אנה פאוקר, דימיטר גנב ושמיל מרקוביץ', שלושתם חברי מזכירות המפלגה הקומוניסטית הרומנית המחתרתית. במהלך המעצר ירו הסוכנים ופצעו את פאוקר ואת גנב. פאוקר, שנפצעה ברגליה מהירי, נשאה עליה תעודה מזויפת בשם "מריה גריגוראש" והסוכנים הופתעו מאוד בזיהויה, כי על פי שמועות, שהופצו בכוונה, פאוקר הורעלה ומתה. הכדור עבר דרך אחת מרגליה של פאוקר ונשאר תקוע ברגלה השנייה לכל חייה.
פאוקר נשפטה במשפט קראיובה ונידונה לעשרים שנות מאסר וקנס גבוה. בחודש יולי 1941, עקב לחצים ממוסקבה, שוחררה מבית הסוהר רמניקו סראט שבו הוחזקה לאחרונה יחד עם לובה קישינבסקי ועברה לגור במוסקבה (שחרורה היה בתמורה לשחרור הפעיל המולדובני הרומני יון קודריאנו, שנעצר על ידי הסובייטים עם סיפוח בסרביה לברית המועצות).
מרצ'ל פאוקר, בעלה, לא שרד את הטיהורים הסטליניסטים שנעשו בברית המועצות בסוף שנות ה-30, נשפט והוצא שם להורג כ"סוכן המערב". עובדה זו לא ערערה באנה פאוקר את האמונה בצדקת הקומוניזם, ולא את נאמנותה לסטלין ולברית המועצות (למעשה, נודע לה באופן רשמי על הוצאת בעלה להורג רק בשנת 1959).
במהלך מלחמת העולם השנייה עסקה בארגון מתנדבים למלחמה בנאצים מבין השבויים הרומנים בברית המועצות והייתה לראש קבוצת הקומוניסטים הרומנים בברית המועצות, קבוצה שכונתה "קבוצת מוסקבה". היא גם שידרה לאזרחי רומניה ברדיו הסובייטי בשפה הרומנית, שם שיתפה פעולה עם ואסילה לוקה.
קורות חיים > גדוד אנה פאוקר ודיוויזיית טודור ולדימירסקו

אנה פאוקר התפרסמה בעולם, בעיקר בקרב אוהדי המפלגה הקומוניסטית, לכן במלחמת האזרחים בספרד נקרא על שמה גדוד רפובליקאי, שפעל במסגרת הבריגדות הבינלאומיות וכלל שתי סוללות תותחנים והיו בו לוחמים צרפתים, בלגים ורומנים.
במהלך מלחמת העולם השנייה, בתקופה בה שהתה אנה פאוקר בברית המועצות, היא עמדה בראשי המגייסים הקומוניסטים, שפעלו לגייס מתנדבים מבין השבויים הרומנים, ליצירת דיוויזיית מתנדבים 1, טודור ולדימירסקו, דיוויזיה רומנית שלחמה לצד ברית המועצות.
קורות חיים > שרת החוץ

במחצית השנייה של 1944 שבה לרומניה בעקבות הצבא האדום, ולקחה חלק פעיל בארגון ממשלת הקואליציה בעלת רוב של קומוניסטים ומקורבים למפלגה הקומוניסטית, בהנהגת ד"ר פטרו גרוזה. פאוקר לא כיהנה כשרה בממשלה, אולם נחשבה לבעלת כח רב ביותר וכבעלת קשרים במוסקבה יותר מכל השרים. באפריל 1945 היא הוגדרה כ"עיניה ואזניה של מוסקבה בבוקרשט". בנובמבר 1947 מונתה לשרת החוץ של רומניה. הייתה לאישה הראשונה בעולם שמילאה תפקיד ממשלתי כזה.
במסגרת תפקידה כשרת החוץ של רומניה, שלחה, ב-11 ביוני 1948, מברק לשר החוץ של ישראל, משה שרת ובו הכרה רשמית של רומניה במדינת ישראל. באותה שנה מונתה לתפקיד אחד מממלאי מקום ראש הממשלה. ב-20 בספטמבר 1948 השבועון האמריקאי "טיים" יצא עם גיליון שעל עטיפתו דיוקנה של פאוקר והגדיר אותה כ"אישה החיה החזקה בעולם". קשיחותה ואף אכזריותה בתפקידיה הרשמיים הקנו לה את הכינוי "סטלין בחצאית".
ב-15 באפריל 1949 התמנתה פאוקר לתפקיד סגן ראש ממשלת רומניה, בנוסף להיותה שרת החוץ של רומניה.
פאוקר הייתה שותפה פעילה בהפיכתה של רומניה לגרורה סובייטית, לצינון הקשרים עם מדינות המערב ולהשלטת הקומוניזם במדינה בדרכי אלימות וטרור כנגד גורמים שונים. בין השאר חתמה על הסכם סודי בו העבירה רומניה את הריבונות באי הנחשים שבים השחור לידי ברית המועצות. כמו כן, חזרה בה רומניה באופן חד-צדדי מן הקונקורדט שנחתם עם הותיקן ב-1927, שהבטיח לקתולים ברומניה חופש פולחן. פאוקר המשיכה להחזיק בקשרים חזקים וחשובים עם המפלגה הקומוניסטית בברית המועצות שם כונתה "החברה אנה" ובין תומכיה נמנה גם מולוטוב. כל זה לא מנע ממנה לצאת גם נגד הקו הסטליניסטי הרשמי. היא הייתה בין המתנגדים להלאמת החקלאות ברומניה בנוסח הקולחוזים הסובייטיים. היא מנעה את המבצע המתוכנן של מעצרם ואולי גם של הוצאתם להורג של ה"כיאבורים" (איכרים בעלי אדמות פרטיות), של "תומכי טיטו" ושל מתנגדי משטר שונים.
קורות חיים > הפיוס בין הלגיונרים ובין הקומוניסטים

בסוף 1945, ביוזמתם של אנה פאוקר ותאוהרי ג'אורג'סקו, נוהלו מגעים בין המפלגה הקומוניסטית הרומנית ובין נציג של התנועה הלגיונרית, סיעתו של הוריה סימה וסוכמו שחרורם של לגיונרים ממחנות ריכוז והפסקת רדיפתם של אלה שירדו למחתרת בתמורה להסגרה מרצון ומסירת כלי נשק. הסכם זה שימש מאוחר יותר להאשמות בסטייה ימינה של פאוקר וג'אורג'סקו והדחתם מתפקידיהם.
קורות חיים > סוף ימיה

אנה פאוקר חלתה בסרטן השד ונותחה ב-1950. ב-1952, לאחר הדחתה מתפקידיה, דנו במפלגה הקומוניסטית הרומנית על אפשרות העמדתה לדין והדעות היו חלוקות. בפגישת פסגה במוסקבה בין גאורגה גאורגיו-דז' ובין יוסיף סטלין ועוזריהם, לעג סטלין לגאורגיו דז', על כך שהוא מהסס לחסל את פאוקר וקבוצת תומכיה וכשגאורגיו-דז' נראה עדיין מהוסס, אמר מפורשות: "לתקוע לה כדור בראש". מירון קונסטנטינסקו, שהיה במקום, העיר שגאורגיו-דז' היה סנטימנטלי. גאורגה אפוסטול כתב בזכרונותיו, שגאורגיו-דז' כעס על קונסטנטינסקו ואמר לו לאחר מכן: "מירואנה (צורת דיבור פמיליארית למירון), כשנגיע לבוקרשט נכנס את הלשכה הפוליטית, נציג את מה שהתרחש ונחליט על חיסולה של אנה פאוקר. נציע ללשכה הפוליטית שהאיש שיירה בה תהיה אתה, שמעת מירואנה?" אפוסטול הוסיף שכל הדרך ממוסקבה לבוקרשט מירר קונסטנטינסקו בבכי.
באחד הטיהורים, הודחה על ידי גאורגיו דז', המזכיר הראשי ומי שהיה ראש קבוצת בית הסוהר במפלגה, מכל תפקידיה, הואשמה בקוסמופוליטיות, ב"סטייה ימנית" וב"פעילות נגד המפלגה" והועמדה בפני חקירות במטרה להעמידה לדין. סימיון בוגיץ' מונה כשר חוץ תחתיה. בפברואר 1953 נעצרה, אך חודש וחצי לאחר מות סטלין, באפריל 1953, לאחר התערבותו של ויאצ'סלב מולוטוב, שוחררה ונשלחה למעצר בית. גם מאוחר יותר הועלו שוב ושוב ביקורות נגד מה שכונה "הקבוצה האנטיפרטינית" ("שחתרה נגד המפלגה") "אנה פאוקר – וסילה לוקה", והיא נדרשה להכיר בטעויותיה, אך סירבה. בשנת 1954 בוטלה חברותה במפלגה הקומוניסטית.
בשנותיה האחרונות עבדה כמתרגמת מצרפתית ומגרמנית, אך מבלי ששמה יצוין בספרים שתרגמה.
ב-3 ביוני 1960 נפטרה מסרטן השד בבוקרשט. גופתה נשרפה. בטקס ההלוויה נכח אחד ממייסדיה הוותיקים של המפלגה הקומוניסטית ברומניה, גאורגה קריסטסקו-פלפומרו.
לפאוקר היה תפקיד אישי חשוב בטיפוחו וחינוכו של יון איליאסקו שהיה לימים נשיא רומניה.
אחרי משפט סלנסקי בצ'כיה ומשפט הרופאים בברית המועצות, מעצרה התלווה במערכה ומשפטים חדשים נגד הפעילים הציונים ברומניה.
יחסה ליהודים ולציונות

בשנת 1945 נכתב עליה בהמשקיף: ”אין הגב' פאוקר מתערבת כלל וכלל בחיים היהודיים, היות שהיא לא חושבת את עצמה כבת העם היהודי” ().
בעת מינויה לשרת החוץ, בנובמבר 1947 נכתב עליה בהצופה: ”לאנא פאוקר אין שום קשר עם עמה ומעולם לא נתנה את ידה לעניין יהודי” ().
לזכותה נטען שבשנות הנהגתה, חרף היותה אנטי ציונית, כשאר מנהיגי המפלגה, שיתפה פעולה עם המהלך שאיפשר את העלייה ההמונית של כ-100,000 יהודים לישראל (ככל כנראה באישור מברית המועצות).
הבן המאומץ

ב-1951 אימצה אנה פאוקר ילד בן חמש, אלכסנדרו (סנדו) פאוקר (Alexandru (Sandu) Pauker), שמצאה בבית יתומים בסיביו. הילד לא הכיר הורים אחרים וקיבל את שם משפחתה של אמו המאמצת. כשלאחר שנה נעצרה פאוקר, טיפלה בילד בתה, שהיו לה ילדים בגיל קרוב לגילו ולאחר שפאוקר שוחררה, שבה לטפל בבן המאומץ. לאחר מות האם העדיף אלכסנדר ללמוד בבית ספר מקצועי והמשיך לעבוד בו עד יציאתו לגמלאות.
הרהביליטציה

לאחר עלייתו לשלטון של ניקולאה צ'אושסקו, זכתה פאוקר בשנת 1968 לטיהור פוליטי ואפרה הופקד במאוזולאום הלאומי בפארק קרול הראשון.
בשנת 1991 פורק המאוזולאום ומשפחתה העבירה את אפרה לישראל.
הכינויים

במהלך חייה ובפרט לאחר שהגיעה לעמדות שלטוניות ברומניה זכתה אנה פאוקר לכינויים ששיקפו את יחסו של הציבור הרחב אליה:
הכינוי "סטלין בחצאית" הצביע על הקשר המיוחד שהיה לה עם יוסיף סטלין ועל עובדת היותה אישה.
הכינוי "מושלת רומניה" הצביע על עוצמת השפעתה בתקופה מסוימת.
אילאנה מרומניה תיארה אותה כנחש בריח שזה עתה אכל, ולכן אינו עומד לתקוף מיד.
"לה פסיונרייה של הבלקנים" (Pasioneria Balcanilor)
לקריאה נוספת

אלכסנדר קורנסקו-קורן, "אנה פאוקר והעלאת יהודי רומניה לישראל בימי כהונתה כשרת-החוץ של רומניה", הקונגרס העולמי למדעי היהדות 12, ה (תשסא), עמ' 121–126
Geoffrey Wigoder – Evrei in lume -dicţionar biografic, Editura -ediţia română – coordonator: Viviane Prager Editura Hasefer, Bucureşti, 2001
Robert Levy – Ana Pauker, The rise and fall of a jewish communist – 2001 (באנגלית)
ולדימיר טיסמניאנו, Stalinism pentru eternitate, היסטוריה פוליטית של הקומוניזם הרומני, הוצאת Humanitas, בוקרשט, 2014.
הערות שוליים

↑  Istoria comunismului romanesc (ברומנית)
↑  In umbra puterii (ברומנית)
↑  Pauker Family (באנגלית)
↑  Antifascism romanesc in razboiul civil spaniol (2) (ברומנית)
↑  DIVIZIA I VOLUNTARI „TUDOR VLADIMIRESCU” (ברומנית)
↑  קומוניסטית יועצת המלכות, הצופה, 13 באפריל 1945
↑  אנה פאוקר - מיניסטר החוץ ברומניה, הצופה, 9 בנובמבר 1947
↑  עטיפת השבועון טיים (באנגלית)
↑  România - Viața politică în documente - 1950 București 2002 עמוד 290 (ברומנית)
↑  1 Alexandru Nicolschi, ilegalist comunist, spion sovietic, deţinut şi general de securitate (ברומנית)
↑  Confesiunile elitei comuniste - România 1944 - 1965 Institutul național pentru studiul totalitarismului בוקרשט 2015 עמודים 91 - 92 (ברומנית)
↑  Dezvaluiri, dezinformari si divagatii (ברומנית)
↑  פעולות ההרס של הייבסקים, המשקיף, 13 ביולי 1945
↑  המשבר הפוליטי ברומניה, הצופה, 11 בנובמבר 1947
↑  Baiatul infiat (ברומנית)
↑  Ana Pauker – „Stalin cu fustă” (ברומנית)
↑  אנה פאוקר, מושלת רומניה, הצופה, 18 בנובמבר 1947, עמוד 2
↑  Povestea Principesei Ileana, copilul preferat al Reginei Maria (ברומנית)
↑  O fotografie istorica: Lena Constante, Elena Patrascanu, Ana Pauker (in background, Lucretiu Patrascanu) (ברומנית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007266337705171  BnF: cb144107356 (data)  GND: 119407205  ISNI: 0000 0000 6678 0354  LCCN: n93040236  NKC: jx20061128006  NLR:   NTA: 22806810X  SUDOC: 067140254  VIAF: 59893565   WorldCat (עם VIAF): 59893565 
גאורגה גאורגיו-דז' (הקיצוני משמאל) ולידו אנה פאוקר
ארווין פיסקטור

| --- | --- |

 לידה:  17 בדצמבר 1893 גרייפנשטיין, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 פטירה:  30 במרץ 1966 (בגיל 72) שטארנברג, גרמניה המערבית 
 מקום קבורה:  וולדפרידהוף זהלנדורף 
 מקום לימודים:  Gymnasium Philippinum Marburg 
 הושפע על ידי:  ארתור קוטשר 
 פרסים והוקרה:  Goethe-Plakette des Landes Hessen (1953)  צלב המפקד של מסדר המצוינות של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 בן או בת זוג:  Maria Ley-Piscator (15 באפריל 1937–?) 
 חתימה:   
 www.erwin-piscator.de
 
ארווין פיסקטור (בגרמנית: Erwin Piscator; ‏17 בדצמבר 1893 – 30 במרץ 1966) היה במאי תיאטרון גרמני חדשן, אשר ייסד יחד עם ברטולט ברכט את התיאטרון האפי והיה למייצג בולט של התיאטרון הפוליטי.
ביוגרפיה

פיסקטור למד תחילה ספרות גרמנית, פילוסופיה ותולדות האומנות באוניברסיטת מינכן. במלחמת העולם הראשונה הוא שירת בין היתר בשוחות במערב, שם גיבש את השקפותיו הפציפיסטיות והסוציליסטיות. אחרי מהפכת נובמבר 1919 הוא הצטרף למפלגה הקומוניסטית. הוא ייסד וניהל את התיאטרון הפרולטרי הראשון בשנת 1920 ברלין וביים הופעות פוליטיות עבור המפלגה. ב-1927 הוא פתח תיאטרון של עצמו. גם ברטולט ברכט היה בהתחלה חלק תיאטרון זה.
ב-1931 עבר פיסקטור לברית המועצות והפיק שם את סרט הקולנוע היחידי שלו: ההתקוממות של דייגי סנטה ברברה (1934). ב-1936 הוא היגר לפריז, אחרי שהתאכזב מהסטליניזם, וב-1939 לארצות הברית. עד 1951 הוא ניהל את ה-Dramatic Workshop ובין תלמידיו היו מרלון ברנדו, טוני קרטיס, הרי בלפונטה וטנסי ויליאמס. ב-1951 הוא חזר לגרמניה.
תרומותיו לתיאטרון

הרבה חידושים משנות העשרים המציא פיסקטור, ביניהם שילוב של שקופיות וסרטים בהצגות, וכן סרטים נעים. תפאורותיו היו מורכבות ואיפשרו סצנות סימולטניות על גבי במות שונות. ההנגדה יצרה ביקורתיות ואפקטים סטיריים. גם הפקות ההמונים שלו היו הראשונות בתחום זה.
במסגרת העלאת ההצגה "רספוטין" בברלין ב-1927, בה ביקש להראות, כמרקסיסט, כיצד ההיסטוריה היא תולדה של כוחות ולא של החלטות מנהיגים, הציב על הבמה שחקנים בדמויותיהם של מנהיגי מלחמת העולם הראשונה, פרנץ יוזף מאוסטריה, הצאר ניקולאי ווילהלם השני, קיסר גרמניה, שדיקלמו משפטים אמיתיים שאמרו אישים אלה בהזדמנויות שונות. במקביל הוקרנו מאחורי הדמויות סרטים תיעודיים מן המלחמה שהדגימו עד כמה היו המנהיגים מנותקים מן המתרחש. לאחר שהקיסר לשעבר, וילהלם השני, שהיה גולה בהולנד, תבע את פיסקטור בעוון הוצאת דיבה, הוציא בית משפט בגרמניה פסק דין שתבע להסיר את דמותו של הקיסר מן ההצגה. בהצגות לאחר מכן, במקום הטקסט המקורי, הקריא השחקן קטעים מתוך פסק הדין והגחיך אותו למצהלות הקהל.
אחרי המלחמה הוא היה אחד המייסדים של התיאטרון הדוקומנטרי.
הצגות מפורסמות

1926 "השודדים" של שילר
1927 "הופלה, אנחנו חיים" של טולר
1928 "החייל האמיץ שווייק"
1955 "מלחמה ושלום" על-פי טולסטוי
1963 "ממלא המקום" של הוכהוט
לקריאה נוספת

Erwin Piscator, The Political Theatre, London: Eyre Methuen, 1980 ISBN 9780413334909
הערות שוליים

↑  Erwin Piscator, The Political Theatre, pp. 222-249
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007273080105171  PLWABN: 9810600257305606  BIBSYS: 90129911  BNE: XX868120  BnF: cb12347096b (data)  CANTIC: a1070307x  CiNii: DA03267426  GND: 118594648  ICCU: RAVV016287  ISNI: 0000 0001 1027 3342  LCCN: n79089202  LNB: 000191761  NDL: 00550748  NKC: kup19960000077176  NLK: KAC2018N8490  NSK: 000073782  NTA: 07010557X  RERO: 02-A003697236  RKD: 323212  SELIBR: 206736  SNAC: w62z1762  SUDOC: 027590593  Trove: 1079009  ULAN: 500045841  VcBA: 495/290941  VIAF: 56684151   WorldCat (עם VIAF): 56684151
ארין דניאלס

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  9 באוקטובר 1973 (בת 51) סנט לואיס, מיזורי, ארצות הברית 
 שם לידה:  Erin Cohen 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1996 
 מקום לימודים:  מכללת ואסר  תיכון קלייטון 
 מספר צאצאים:  2 
 פרופיל ב-IMDb
 
ארין דניאלס (באנגלית: Erin Daniels; נולדה ב-9 באוקטובר 1973) היא שחקנית אמריקאית-יהודיה.
ביוגרפיה

נולדה בשם ארין כהן בסנט לואיס למשפחה יהודית, ובגיל 22 שינתה את שם משפחתה לנוכחי. היא למדה ב"מכללת ואסר" (אנ') שבניו יורק, לשם גם עברה להתגורר כדי לפתח קריירת משחק.
דניאלס זכתה לחשיפה ראשונה בשנת 1999 בקומדיית המצבים "אקשן", בה שיחקה בתור אשת קריירה הוליוודית בשם ג'ני. ב-2002 שיחקה במותחן הפסיכולוגי "לחיות בתמונות" (אנ') לצידם של מייקל ורטן ורובין ויליאמס. בשנת 2003 הופיעה בסרט האימה "בית 1000 הגופות" בתור דניס ויליס הנכלאת ומעונה על ידי משפחת סדיסטים. ב-2006 השתתפה דניאלס בסדרת הדרמה בהפקתו של ג'רי ברוקהיימר "צדק" (אנ'), בתור הבלשית הפרטית בטסי האריסון.
דניאלס זכתה להכרה נרחבת בזכות תפקידה הראשי בסדרת הדרמה "ישנן בנות", בתור הטניסאית הלסבית דנה פיירבנקס. בשנת 2012 השתתפה בסרט "עץ הישועה, 1951 – פורטרט של ג’יימס דין" (אנ').
לדניאלס בן אחד מבעלה כריס אוטוויילר.
ארמון ראשי המסדר של אבירי רודוס

ערך זה עוסק בארמון ברודוס. אם התכוונתם לארמון בוולטה בירת מלטה, ראו .
ארמון ראשי המסדר של אבירי רודוס (באיטלקית: Palazzo dei Gran Maestri dei cavalieri di Rodi, ביוונית: Παλάτι του Μεγάλου Μαγίστρου) הידוע בשם קסטלו (יוונית: Καστέλο, איטלקית: Castello) פירוש המילה באיטלקית היא טירה. הטירה נמצאת בעיר רודוס באי רודוס השייכת ליוון. בעבר שימש את המסדר ההוספיטלרי ושימש שמצודה ומרכז השלטון באי. הארמון הוא חלק מעיר ימי הביניים ברודוס שהוכרז על ידי אונסק"ו כאתר מורשת עולמית. כיום הוא אחד המוזיאונים החשובים באי.
היסטוריה

הארמון הוקם במאה ה-14 במקום בו ניצבה מצודה ביזנטית קדומה מהמאה ה-7, על ידי ההוספיטלרים בראשות הליון דה וילנב (אנ') במקום בו ניצבה מצודה ביזנטית קדומה מהמאה ה-7. המבנה דומה יותר למצודה הערוכה סביב חצר פנימית שלאורכה ארקאדה מאשר לארמון. הוא הוקף בחפיר משלו, ומתחת לו נחפרו שלוש קומות אחסון. הארמון שימש את נגידי המסדר ההוספיטלרי. בין השנים 1309 ל-1522 התגוררו בארמון 20 נגידים. העות'מאנים הפכו את המבנה לבית כלא לאחר שכבשו את רודוס מידי ההוספיטלרים ב-1522. חלק מהמבנה נהרס בהתפוצצות מחסן תחמושת סמוך ב-1856. ב-1912 במלחמה האיטלקית-עות'מאנית נכבש האי על ידי ממלכת איטליה. ב-1937 הארמון שופץ בפיקוח האדריכל ויטוריו מסטוריני, והקימו חלקים ניכרים ממנו מחדש בסגנון שחיקה את סגנון המאה ה-16 (יותר מאוחר נמתחה ביקורות על הפגיעה שנעשתה בחלקים העתיקים של המצודה). המבנה שימש כמעון הנציב האיטלקי ויועד להיות בית קיץ למלך ויטוריו אמנואלה השלישי ולבניטו מוסוליני אחריו, אך הם לא הספיקו לנפוש בארמון.
הארמון הוכרז כאתר מורשת עולמית על ידי ארגון אונסק"ו, כחלק מעיר ימי הביניים. בנימוקים להכרזה נכתב, בין היתר, כדלקמן:
"העיר העליונה (הקולאכיום) עם ארמון הגראנד מאסטר, בית החולים ורחוב האבירים, היא אחד המתחמים העירוניים היפים ביותר מהתקופה הגותית. בעיר התחתונה מתקיימת אדריכלות גותית לצד מסגדים, בתי מרחץ ציבוריים ומבנים אחרים מהתקופה העות'מאנית"
כיום משמש המקום כמוזיאון לתולדות העיר. בארמון יש ממצאים רבים מתקופות שונות בהם מהמאה ה-1, ימי הבינים, הרנסאנס. בנוסף יש פסיפסים מהתקופה היוונית המאוחרת שחלקם הובאו אליו מהאי קוס.
גלריה

הארמון בשנת 1844
הכניסה הראשית
הארובות
חצר פנימית
ארקדה
שער גותי
אולם מרכזי
פסיפס של מדוזה מקוס, המאה ה-2 לפנה"ס
פסיפס של תאליה שהובא מקוס
פסיפס של פוליהימניה שהובא מקוס
פסיפס ביזנטי שהובא מקוס 450–500
פסיפס ביזנטי שהובא מקוס
פסל לאוקואון, העתק (עכשווי)
דיוקן של פיליברט דה ניילק (אנ') 1396–1421 נגיד מסדר ההוספיטלרים