stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שרה אלכסנדר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  3 בינואר 1971 (בת 53) לונדון, הממלכה המאוחדת 
 שם לידה:  Sarah Smith 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 מקום לימודים:  בית הספר גודולפין ולטימר 
 בן או בת זוג:  פיטר סרפינוביץ' 
 פרופיל ב-IMDb
 
שרה אלכסנדר (באנגלית: Sarah Alexander; שם נעורים: סמית'; נולדה ב-3 בינואר 1971) היא שחקנית אנגלייה. היא מוכרת בעיקר מתפקידיה בסדרות טלוויזיה בריטיות כמו "ארמסטרונג ומילר", "Smack the Pony", "זיווגים", "The Worst Week of My Life", "מחלקה אלטרנטיבית" ו"ג'ונתן קריק".
קורות חייה

אלכסנדר נולדה בהמרסמית' שבלונדון. אביה, פרנק סמית', היה מפיק ובמאי טלוויזיה של תוכניות אינפורמטיביות כמו התוכנית "פנורמה" (אנ'). היא למדה בבית הספר "גודולפין ולטימר סקול" בהמרסמית'. בגיל 19 אחרי שסיימה את בחינות הבגרות (A-levels) נסעה לפסטיבל הפרינג' באדינבורו כדי להתחיל לשחק. הוריה רצו שתמשיך ללמוד באוניברסיטה, אבל היא ויתרה על מקום באוניברסיטת מנצ'סטר וקיבלה עבודה ראשונה כשחקנית.
קריירה

ב-1993 שיחקה אלכסנדר בתפקיד מיוריאל בדרמה הקומית של ה-BBC "לאבג'וי". ב-1994 השתתפה בסדרה הקומית "Drop the Dead Donkey" בתפקיד ניקי, חברתו של דמיאן הכתב המכור לסיכונים. ב-1996 שיחקה בתפקיד ביאטריס בהפקת הבכורה הבריטית של המחזה "Rappaccini's Daughter" מאת אוקטביו פס, בתיאטרון "גייט תיאטר סטודיו". עוד בתיאטרון הופיעה אלכסנדר במחזות "מונולוגים מהווגינה", "Hand in Hand", ‏"The Secretary Bird", "מנזר נורת'אנגר" ובתפקיד ליידי מקבת' במחזה "מקבת'". באמצע שנות התשעים של המאה העשרים פגשה את השחקן והבמאי בן מילר, כשעבדו יחד על פרסומת למצלמות חד פעמיות. דרכו הכירה גם את השחקן אלכסנדר ארמסטרונג. מילר וארמסטרונג הפכו לחברים ושותפים, ואלכסנדר עצמה החלה להופיע בתוכנית המערכונים שלהם "ארמסטרונג ומילר" (1997–2001) ששודרה בערוץ 4, לרוב בקטעים העוסקים בעירום.
מאז התמחתה אלכסנדר במשחק קומי. היא השתתפה בתוכניות מערכונים נוספות כמו "סמית' וג'ונס" (1997–1998) וב-"Smack the Pony"‏ (1999–2003) שבה היא השתתפה גם בכתיבה. בקומדיית המדע בדיוני "ננס אדום" שיחקה בתפקיד מלכת קמלוט בפרק "Stoke Me a Clipper". היא הופיעה בפרק "גן המוות" בסדרת המתח "רציחות במידסומר" בתפקיד פליס אינקפן-תומאס. בשנת 2000 שיחקה בקומדיה "The Strangerers" וגם הייתה מנחה, לצדו של ג'ון הולמס, בעונה האחרונה של תוכנית הסאטירה "The 11 O'Clock Show" העוסקת בענייני היום. בסיטקום "זיווגים" של ה-BBC גילמה את סוזאן ווקר, הסדרה רצה במשך 4 עונות מ-2000 ועד 2004. תפקידים נוספים שלה בטלוויזיה היו מל בסיטקום "The Worst Week of My Life" וד"ר אנג'לה האנטר בקומדיה הרפואית "מחלקה אלטרנטיבית".
אלכסנדר הופיעה בתפקיד אליס פלטשר בסיטקום "חדר מורים", הגרסה של NBC לסיטקום הבריטי באותו שם. אחר כך ב-2007 השתתפה בסרטי הקולנוע "אף פעם לא אהיה שלך" ו"אבק כוכבים". סרטים נוספים בהשתתפותה היו "Seaview Knights" (מ-1994) ו-"Going Off Big Time" (משנת 2000). ב-2008 כיכבה בדרמה הקומית של ה-BBC "חברים משותפים", וב-2009 גילמה את ליילה ברטון בסדרת הדרמה "All The Small Things".
ברדיו שיחקה אלכסנדר בתפקיד מימי בסדרה הקומית "The Gobetweenies" ששודרה ברדיו 4 של ה-BBC. הסדרה הראשונה שודרה ב-2011 ועונות נוספות שודרו ב-2012 וב-2013. ב-2012 כיכבה בסדרה הקומית של ה-BBC "אני וגברת ג'ונס". ב-2013 החלה להשתתף בסדרת המתח של BBC One "ג'ונתן קריק" בתפקיד פולי קריק, אשתו של הדמות הראשית ג'ונתן. הופעת הבכורה שלה בסדרה הייתה בפרק "הרמז של האגודל של סבנט". היא כיכבה בסדרה הקומית "Undercover" בתפקיד סמלת בילוש זואי קלר.
בשנת 2019 שיחקה בסדרת הטלוויזיה האמריקאית "פניוורת'" ברשת Epix, את דמותה של אנדין טאווית'.
אלכסנדר השתתפה בתוכנית הצדקה של ה-BBC "קומיק ריליף". בשנת 2001 שיחקה כשופטת בדמות המנחה ניקי צ'פמן בפרודיה "Popstars", בשנת 2003 בדמות השחקנית ליזה גודארד בשעשועון "Blankety Blank", וב-2005 בשעשועון "University Challenge" שנועדה לסלבריטאים.
חיים אישיים

אלכסנדר נשואה לסופר והשחקן פיטר סרפינוביץ', לבני הזוג יש בן ובת.
היא הופיעה בסדרת הטלוויזיה "Look Around You" שכתב סרפינוביץ' ובכיכובו וכן שיחקה ב-""O!News", פרודיה אינטרנטית על ערוץ E!.
הערות שוליים

1 2  Jones, Alice (9 בנובמבר 2005). "Sarah Alexander: Blonde ambition". The Independent. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  The Worst Christmas Of My Life - a Christmas to remember for all the wrong reasons BBC Press Office. 6 December 2006
1 2 3  Mutual Friends Press Pack BBC Press Office. 13 August 2008
↑  "All-singing new drama series announced for BBC One". BBC Online. נבדק ב-5 בנובמבר 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Me and Mrs Jones". BBC Online. נבדק ב-5 בנובמבר 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Philby, Charlotte (30 באוגוסט 2008). "My Secret Life: Peter Serafinowicz". The Independent. נבדק ב-2008-09-10. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BNE: XX4446547  GND: 1066418640  ISNI: 0000 0000 8112 8444  LCCN: no2003017461  SNAC: w6sw2db4  SUDOC: 200140019  VIAF: 34139425   WorldCat (עם VIAF): 34139425
שוקולד (ליצן)

| --- | --- |

צילום מאת דו גי, - (Du Guy) בתחילת המאה ה-20
 לידה:  1865 קובה 
 פטירה:  4 בנובמבר 1917 (בגיל 52 בערך) בורדו, צרפת 
 שם במה:  Chocolat 
 שם לידה:  Rafael 
 מדינה:  צרפת 
 עיסוק:  ליצן, רקדן, פנטומימאי
 פרופיל ב-IMDb
 
שוקולד, שוקולא או מסייה שוקולא (בצרפתית: Monsieur Chocolat או Chocolat, היה שם הבמה של רפאל, שנודע בשנותיו האחרונות כרפאל פדייה (Rafael Padilla), (נולד בסביבות 1868, קובה - ונפטר ב-4 בנובמבר 1917 בורדו, צרפת) שוקולד היה ליצן שכיכב בקרקס ובמועדוני הלילה של פריז בימי הבל אפוק.
פדייה היה אפרו-קובני, שהפך לאחד מאמני הבמה השחורים הראשונים בצרפת. הוא היה הליצן הראשון ששיחק תפקידים חשובים במופעי פנטומימה של הקרקס הצרפתי ויחד עם ג'ורג' פוטיט (אנ') הבריטי, יצר צמד קומי שהפך ללהיט חם בתקופתו.
שוקולד הופיע בכמה סרטים של האחים לומייר, ונמנה עם השחורים הראשונים שכיכבו בפרסומות.
ביוגרפיה > ילדות וצעירות

רפאל נולד בקובה, שהייתה מושבה ספרדית, ייתכן בין השנים 1865–1869. נולד ככל הנראה כעבד, מכיוון שלידתו לא נרשמה ובשנת 1870 שחררה ספרד את כל העבדים שנולדו אחרי 17 בספטמבר 1869.
עד היום לא ידוע מיהם הוריו הביולוגיים ולא היה לו שם משפחה. לאחר מותו נרשם בשם המשפחה הספרדי פאדייה. 
במהלך חייו נודע רפאל בשמות שונים כגון רפאל דה ליוס (De Leios) או רפאל פטודוס (Patodos).
הוא גודל על ידי אשה אפרו-קובנית, בפרבריה העניים של הוואנה אשר מכרה אותו כילד ליזם ספרדי ממוצא אינדיאני בשם פטריסיו קסטאניו קאפטיו (Castaño Capetillo), תמורת 18 אונקיות זהב, כדי לשמש כמשרת לאמו, אז ככל הנראה הביא קאפטיו את רפאל לבית משפחתו בכפר סופוארטה שבארץ הבסקים. אף על פי שבאירופה העבדות הייתה אסורה, יחסו של קסטאניו לרפאל היה כאל עבד. בפני הרשויות הוא נרשם כ"משרת" והוא לא זכה לשום חינוך, נשלח ללון באורוות וסבל מהשפלות מצד הכפריים.
בסביבות גיל 14–15 נמלט רפאל מבית אדוניו, יש אומרים, אחרי שאיכרים או אולי בנות הבית רצו "להלבין" את עורו בעזרת מברשת סוסים. הוא עבד במחצבות בעיר בילבאו כסוור בנמל, כזמר רחוב, רקדן בבתי הקפה וכסבל בתחנת הרכבת. יום אחד בשנת 1884 פגש רפאל בבר בבילבאו את טוני גרייס, ליצן נווד בריטי שהתרשם מנתוניו הפיזיים ומכישוריו כרקדן והעסיק אותו כעוזרו ומשרתו תמורת אוכל ומקום לינה ותגמול כספי קטן. גרייס כיכב באותה תקופה בקרקס פרייס במדריד יחד עם השולייה והעוזר שלו, הליצן הפורטוגזי טוניטו (לימים ידוע כ"טוניטוף").
הוא העניק לרפאל את שם הבמה "שוקולד" ושילב אותו בכמה ממופעיו. כך, למשל, בפרודיות של מופעי מינסטרלים מארצות הברית. אולם גרייס לא השקיע הרבה בחינוכו ורפאל הרגיש מתוסכל וברח מגרייס מספר פעמים.
ביוגרפיה > התחלת הקריירה

רפאל התחיל להופיע כפעלולן לצידו של גרייס, באוקטובר 1886 בפריז, במסגרת "הקרקס החדש" של ז'וזף אולייר (Oller).
הופעתם הבכורה של גרייס, שוקולד ושל טוניטו ב"קרקס החדש" הייתה במערכון "מאלף הסוסים" (Maître de Manège) שבו שנייהם, מכוסים קנווס, גילמו סוס, כששוקולד שיחק את החלק האחורי של הסוס.
בשנת 1888, אחרי תקרית שבו שפך רפאל רוטב, בטעות, על שמלת אשתו של גרייס בעת טקס טבילה של בנם, גרייס פיטר אותו.
ליצן אחר, ג'ורג' פוטיט, שכנע את המנהל החדש של הקרקס, ראול דונוואל, להעסיק את שוקולד בלי גרייס, באולם החדש של הקרקס שברחוב סנט אונורה. כישוריו בריקוד ובפנטומימה זכו גם להערכתו של הרקדן, הכוריאוגרף והפנטומימאי אנרי אגוסט. המופע הראשון של שוקולד "חתונתו של שוקולד" זכה להצלחה גדולה.
המופע רץ למשך חמש שנים, עם צוות שכלל גם את הליצנים פייראנטוני, קרסטרן וג'רונימו מדראנו. בסוף המופע כל המשתתפים קפצו למים. פנטומימה על מים התאפשרה על ידי אולם חדשני של הקרקס הכולל בריכה.
שוקולד כיכב גם במופע "En Selle pour la Revue" (באוכף למען הרביו), מופע רביו ופנטומימה, יצירה מאת סירטאק (גבריאל אסטרוק) ואַלוי (ארמן לוי). כמו כן הופיע ב"היפודרום".
באותן שנים מצא "שוקולד" את אהבת חייו, מארי גרימלדי לבית אקה (Hecquet)‏ (1866–1925), אישה נשואה ואם לשני ילדים, שהתגרשה מבעלה בשנת 1895 כדי לחיות עם הליצן הקובני, ללא קשר נישואים רשמי. רפאל גידל את בנה, אז'ן גרימלדי כמו את בנו. נולדה להם גם בת, סוזן שמתה בילדותה.
ביוגרפיה > הצמד "פוטיט ושוקולד"

בשנת 1895 מיוזמתו של ראול דונוואל, המנהל החדש של "הקרקס החדש" ,צורף רפאל לליצן אנגלי בשם ג'ורג' פוטיט כצמד ליצנים.
השניים פעלו בצוותא למשך 15 שנה במופעים קומיים קרקסיים, שגולת הכותרת שלהם הייתה המופע הבורלסקי "וילהלם טל".
ההצגה התבססה במידה רבה על תפקידו של שוקולד כשחור "שעיר לעזאזל" ילדותי וטיפש המקבל מכות, בהתאם לסטריאוטיפים על שחורים הנפוצים בקרב הקהל הלבן. מצד שני, נכנס תפקידו לקטגוריה של הליצנים הקרויים "אוגוסט", הלבושים בדרך כלל באדום והעומדים בניגוד לליצנים הידועים כ"ליצנים לבנים", הלבושים בלבן. שוקולד כשלעצמו היה לבוש בדרך כלל בז'קט אדום, נעל נעליים נוצצות, גרבי משי, אברקיים מסאטן, עניבה לבנה וכובע צילינדר על ראשו. לפעמים חבש גם כובע באולר או רבע קש.
עם זאת עשה שוקולד מאמצים להיאבק בסטריאוטיפ, לשכלל את מיומנויותיו ולגוון את תפקידיו. בשנת 1901 הפך לפופולרי ביטויו "je suis Chocolat" - "אני שוקולד" במובן של "אכלתי אותה".
הסופר ז'אן קוקטו נזכר ב-"בדיוקנאות מזכרת" Portraits souvenir (1984):
מה שהיה יפה, היה הקרקס; היו אז פוטיט ושוקולד; פוטיט היה כמו דוכסית מטורפת ושוקולד - הכושי שקיבל סטירות.
בשנת 1905 הקרקס החדש לא חידש את החוזה עם השניים. שיא הקריירה של הצמד התרחש לעומת זאת במופעי הרביו של המועדון פולי ברז'ר עד שה"מספרים" שלהם הפכו למיושנים ולא עמדו בתחרות. מאמריקה הגיעו לצרפת גיבורי תרבות שחורים נוספים כמו רקדני ריקודי ה-Cake walk.
בשנת 1909 חזר הצמד לקרקס החדש עם המופע "Chocolat aviateur" (שוקולד טייס) של אנרי מורו. הצגת הבכורה ב-30 באוקטובר 1909 זכתה להצלחה. ב-19 בנובמבר בכתבה של הסופר והעיתונאי פייר מיל בעיתון "טיימס" בלונדון נכתב בטעות ששוקולד מת.
למחרת תיקן העיתון את הטעות ופרסם מכתב מאת רפאל, עליו הופיע באופן מוזר התאריך 17 בנובמבר:
ב-1910 פוטיט ושוקולד נפרדו כשאנדרה אנטואן, מנהל תיאטרון אודיאון, בחר בפוטיט עבור תפקיד הליצן במחזה "רומיאו ויוליה". הם הודיעו על פרידתם בפני הקהל:
ביוגרפיה > שנותיו האחרונות

אחרי פרידתם המשיכו שוקולד ופוטיט את דרכם לבדם. שוקולד חיפש את פרנסתו כשחקן וב-1910 פנה לפירמן ז'מייה, מנהל התיאטרון אנטואן, לשחק את התפקיד של משה במערכון מאת אדמון גירו. אולם לא שלט טוב בשפה הצרפתית והתקשה לדקלם טקסטים ארוכים. עם זאת הועסק באותה שנה בקרקס מטרופול ב"רביו בורלסק" מאת פוטיט ,זה חיקה את קרולין אוטרו.
חזר כליצן יחד עם בנו המאומץ אז'ן גרימלדי (1891–1934) במופע "טאבלט ושוקולד" בשנות ה-1920 השיג אז'ן הצלחה מסוימת כליצן וב-1921 הופיע במופעים לשעבר של אביו, יחד עם בנו של ג'ורג' פוטיט. שוקולד עשה סיורים באזורי הספר, התחיל להופיע בפני ילדים בבתי חולים והיה על ידי כך אחד מחלוצי הליצנות הרפואית (גלותרפיה).
אחרי מות בתו משחפת בגיל 19, שקע שוקולד באלכוהוליזם ודיכאון. עבד בחלק מלהקת הקרקס ראנסי. בעת סיור מופעים עם להקה זו, יחד עם ג'ורג' פוטיט ועם בוב או'קונור, נפטר שוקולד באופן פתאומי בחדרו במלון בעיר בורדו מהתקף לב, בגיל 49. הובא לקבורה בבית הקברות הפרוטסטנטי של בורדו, כשנרשם בשם "רפאל פאדייה".
ביוגרפיה > פילמוגרפיה

אפריל 1896 - Guillaume Tell - היה אחד משלושת הסרטונים שנקראו "פוטו-ציורי אנימציה" (Photo-Peintures animées) שערך הממציא הצרפתי אמיל רנו עבור התיאטרון האופטי.
מצלם את המערכון "וילהלם טל" שהוצג בקרקס החדש. מקום ההפקה היה הסטודיו של הצייר אנרי מנסייה ברחוב פטי ברובע התשעה עשר של פריז. אחרי שהוצג בפני מועצת המנהלים של מוזיאון גרוון ב-13 במאי 1896, הוקרן בפני קהל בין אוגוסט 1896 למרץ 1900. המוזיקה הולחנה ונוגנה בזמן אמת בעת ההקרנה על ידי הפסנתרן גסטון פולן (Paulin).
הסדרה "פוטיט ושוקולד" של האחים אוגוסט ולואי לומייר כללה שישה סרטוני ראינוע: "מתאגרפים" (Boxeurs), "לוליינים על הכיסא" (Acrobates sur la chaise), "כיסא נדנדה" (Chaise en bascule), "וילהלם טל" (Guillaume Tell), "השוטר" (Le policeman) ו"מותו של שוקולד" (La mort de Chocolat).
Phono-Cinéma-Théâtre - סרטונים של קולנוע של פול דקוביל (Paul Decauville) כללו את L'Entrée des échasses (כניסת הקביים) ו-Guillaume Tell (וילהלם טל) - זה היה המופע הראשון של קולנוע מדבר.
ביוגרפיה > איקונוגרפיה

דמויותיהם של פוטיט ושוקולד שימשו למודעות פרסום - לשוקולדים של פליקס פוטן, לצמיגים של חברת מישלן וכו'.
הופיעו גם בפרסומות עבור Le Bon Marché ("לה בון מארשה") - בקטעים מתוך המערכונים Les Petits bouts de bois (חתיכות העץ הקנטות), La Soustraction (החיסור), Le Sourd-muet (החרש -אילם), La Corrida (הקורידה), C'était pour rire (זה היה בצחוק).
"שוקולד" במדיה האמנותית נוספת > אמנות פלסטית

תחילת שנת 1896 - רפאל "שוקולד" מוצג בתמונה מאת טולוז-לוטרק בעוד רקד בבר. עותק בצבעים של התמונה פורסם בגיליון 73 של המגזין "Rire" (צחוק) ב-28 במרץ 1896.
תמונה אחרת שלו צוירה על ידי הצייר אדמון אזה (Edmond Heuzé).
"שוקולד" במדיה האמנותית נוספת > ספרות

1907 - הסופר פראן-נואן (Franc-Nohain) פרסם "זכרונותיהם של פוטיט ושוקולד, ליצנים" (Les Mémoires de Footit et Chocolat, clowns) - זכרונות דמיוניים שנועדו ללעוג לצמד האמנים.
שוקולד מוזכר בפסרה של קולט, "ז'יז'י".
"שוקולד" במדיה האמנותית נוספת > קומיקס

2004 - דמותו של שוקולד מופיעה אצל האמן הסרבי גרדימיר סמוג'ה (צרפת-איטליה) בסדרת הקומיקס "קברט המוזות" (Le Cabaret des muses). בקומיקס "Allez Darling" שוקולד מופיע בתפקיד המספר הראשי.
"שוקולד" במדיה האמנותית נוספת > תיאטרון

2009 - הקולקטיב " דאז'ה" העוסק בחינוך למודעות לגבי אפליות, יזם מופע על הליצן שוקולד. ב-2016 חקר התיעוד והתגובות של הקהל הקושרים לחייו של שוקולד הוצגו בתערוכה בשם "On l’appelait Chocolat, sur les traces d’un artiste sans nom" (קראו לו שוקולד, בעקבות אמן ללא שם) בחסות עיריית פריז.
2012 - מרסל בוזונה (Marcel Bozonnet) יחד עם ההיסטוריון ז'ראר נואריאל (Gérard Noiriel) כתבו מחזה בשם "שוקולד, הליצן הכושי" (Chocolat, clown nègre) שהוצג בתיאטרון בוף דה נור בבימויו של מרסל בוזונה. בתפקיד שוקולד שיחק השחקן הצרפתי ממוצא קמרוני יאן גאאל אלווה (Yann Gaël Elleoué).
2012 - המופע "שוקולד בלוס" ( Chocolat blues) על חיי שוקולד בבימוי איזה ארמאן, בכיכובו של גורה דיאחאטה (Gora Diakhaté).
"שוקולד" במדיה האמנותית נוספת > קולנוע

1951 - בסצנה האחרונה של הסרט "האמריקאי בפריז" בבימוי וינסנט מינלי ביצע ג'ין קלי ריקוד המבוסס על תנועות של רפאל "שוקולד" רוקד גפי שהופיע בתמונה מאת טולוז לוטרק.
1952 - בסרט "מולן רוז'" בבימוי ג'ון יוסטון גילם רופרט ג'ון את שוקולד.
2001 - בסרט "מולין רוז'" בבימוי באז לורמן, דה אוביה אופאריי משחק את תפקידו של שוקולד.
סמיה שאלה ותיירי לקלר - סרט תיעודי על תהליך יצירת המחזה "שוקולד הליצן הכושי".
2015 - הסרט הביוגרפי-עלילתי "שוקולד" בבימויו של רושדי זם - על חיי הצמד שוקולד ופוטיט. בתפקיד שוקולד שיחק עומאר סי (Omar Sy) ובתפקיד ג'ורג' פוטיט - גיימס תיירה (James Thierrée), נכד של צ'ארלי צ'פלין.
ז'ודית סיבוני ביימה סרט תיעודי בשם "שוקולד, סיפור של צחוק" המוקדש לסיפורו של שוקולד, וגם של שלקנים וקומיקאים שחורים צרפתים שבאו אחריו.
גם בסרט "דילילי בפריז" מוצג שוקולד בצורה המזכירה את הדמות בתמונה משנת 1896 מאת טולוז לוטרק.
הנצחה

ב-20 בינואר 2016 - נחנכה על ידי ראש העיר פריז, אן אידלגו, לוחית זיכרון על חזית מלון "מנדרן אוריינטל" בפריז ברחוב סנט אונורה 251 במקום שבו נמצא בעבר "הקרקס החדש". בלוחית מצוין: "בקרקס החדש, רפאל פאדייה הקרוי 'שוקולד' (בערך 1868–1917) וג'ורג' פוטיט (1864–1921) המציאו את הקומדיה הליצנית המשוחקת על ידי הליצן הלבן והאוגוסט".
בבית הקברות הפרוטסטנטי של העיר בורדו זוהה שמו של שוקולד בפנקסי המקום. אחד משבילי בית הקברות קיבל את שמו ושלט הוצב על מקום קבורתו. ב־6 בפברואר 2016 על אחת החומות של בית הקברות נחנכה לוחית זיכרון על ידי השחקנית פירמין רישאר.
לקריאה נוספת

Gérard Noiriel, Chocolat, clown nègre: l'histoire oubliée du premier artiste noir de la scène française, Bayard, 2012
(ז'ראר נואריאל - "שוקולד, ליצן שחור: הסיפור הנשכח של האמן השחור הראשון של הבמה הצרפתית")
Gérard Noiriel, Chocoalt — La véritable histoire d'un clown sans nom (Montrouge, Editions Bayard, 2016) — ISBN 978-2-227-48617-1
Laurence Senelick - art. Foottit and Chocolat, in The Cambridge Guide to Theatre (ed.Martin Banham) 1992 p.356
Jon Davison - Clown:Readings in Theatre Practice Palgrave Macmillan, NY 2013
Tristan Rémy, Les Clowns (Paris, Bernard Grasset, 1945 — reprinted in 2002) — ISBN 2-246-64022-9
הערות שוליים

1 2 3  Jon Davison עמ' 71
1 2  L.Senelick
1 2  D.Jando
↑  ציור מאת אזה
↑  ישי קיצ'לס, סרט מתוק־מריר, באתר ישראל היום, 25 באפריל 2016
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810678633305606  BnF: cb148822432 (data)  ISNI: 0000 0003 9355 7192  LCCN: n2012067265  SUDOC: 159486483  VIAF: 287822893   WorldCat (עם VIAF): 287822893 
"שוקולד רוקד בבר", ציור מאת טולוז לוטרק, 1896
שוקולד מצויר - יחד עם פוטיט - בפרסומת לסבון כביסה, 1896
הצמד פוטיט ושוקולד בסביבות שנת 1900
הצמד פוטיטי ושוקולד בעת המערכון "העכביש", באיור צבעוני מאת רנה ונסאן, בסביבות שנת 1900
תם ולא נשלם (שיר)

| --- | --- |

 סינגל בביצוע עילי בוטנר וילדי החוץ
 מתוך האלבום תם ולא נשלם
 יצא לאור:  12 באוגוסט 2012
 מקום הקלטה:  האולפן של גיא ויהל
 סוגה:  פופ רוק
 שפה:  עברית
 אורך:  3:10
 חברת תקליטים:  NMC יונייטד אנטרטיינמנט
 כתיבה:  עילי בוטנר
 לחן:  עילי בוטנר
 הפקה:  גיא מנטש ויהל דורון
 עיבוד:  גיא מנטש ויהל דורון
"תם ולא נשלם" הוא שיר של ההרכב המוזיקלי הישראלי עילי בוטנר וילדי החוץ. השיר נכתב והולחן על ידי עילי בוטנר, הופק ועובד בידי גיא מנטש ויהל דורון ובגרסה המקורית שרו אותו חברי ההרכב אוהד שרגאי ואדר גולד.
השיר יצא לאור לראשונה כסינגל ב-12 באוגוסט 2012 ובמרץ 2013 נכלל באלבום האולפן הראשון של עילי בוטנר וילדי החוץ, "תם ולא נשלם".
רקע

השיר נכתב והולחן על ידי עילי בוטנר, הופק ועובד בידי גיא מנטש ויהל דורון, והוקלט באולפן של גיא ויהל. השיר יצא לאור לראשונה כסינגל ב-12 באוגוסט 2012 ובמרץ 2013 נכלל כשיר הנושא כחלק מאלבום האולפן הראשון של עילי בוטנר וילדי החוץ, "תם ולא נשלם", אך הוא השלישי במספר לפי סדר יציאת שירי האלבום לאור.
ניתוח מוזיקלי

השיר בוצע על ידי חברי הרכב "עילי בוטנר וילדי החוץ", גיא מנטש ויהל דורון, בליווי רוק גיטרות קצבי. מבקר המוזיקה יוסי חרסונסקי כתב כי מבחינה מילולית נשמע השיר כהתפרצות במרומי חווית האהבה.
ביקורת

גיא בניוביץ' מ"כלכליסט" כתב כי ההצלחה של השיר מוכיחה שהקהל הישראלי מחבב את התמיסה הזאת שנרקחה בעבורו, שבה אין תו או עיבוד אחד שלא יושב במקום הבטוח.
פרסים ומועמדויות

| שנה | ארגון | קטגוריה | תוצאה | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2021 | טקס נבחרי הילדים | שיר השנה | זכייה |  |
מיקומי שיא > מצעדי עשור

|   ‏‏‏  תש"ע-2010 – תשע"ט-2019> מדינה |   ‏‏‏  תש"ע-2010 – תשע"ט-2019> מצעד |   ‏‏‏  תש"ע-2010 – תשע"ט-2019> מיקום שיא |   ‏‏‏  תש"ע-2010 – תשע"ט-2019>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  ישראל | כאן גימל | 75 |  |
הערות שוליים

1 2  Dan Ziv Software Solutions - www.danziv.net, פטיפון - בוטנר וילדי החוץ - תם ולא נשלם, באתר פטיפון
↑   עילי בוטנר וילדי החוץ - תם ולא נשלם, סרטון בערוץ "עילי בוטנר - Elai Botner", באתר יוטיוב (אורך: 03:11)
↑  תם ולא נשלם (אלבום), באתר ספוטיפיי
1 2  אסף נבו, ‏עילי בוטנר וילדי החוץ ברוקנ'רול: "תם ולא נשלם", באתר ‏מאקו‏, 13 באוגוסט 2012
↑  עילי בוטנר וילדי החוץ - תם ולא נשלם, באתר יוסמיוסיק, ‏21 בינואר 2013
↑  גיא בניוביץ', ביקורת אלבום: "תם ולא נשלם" של עילי בוטנר וילדי החוץ, באתר כלכליסט, 21 בינואר 2013
↑  103FM, ‏נעים עכשיו: האזינו לקלאסיקות העבריות שבחרו עילי בוטנר וילדי החוץ, באתר מעריב אונליין, 20 באוגוסט 2021
↑  18.10.2012 – פזמונט, באתר pizmonet.co.il
↑  המצעד השנתי הישראלי תשע"ג, באתר גלגלצ
↑  כאן גימל, מקומות 61-80 במצעד העשור הרשמי של ישראל, באתר פייסבוק, ‏29 בספטמבר 2019
תל שור

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 שמות נוספים:  תֵּל תּוֹרָה או תֵּל תּ'וֹרָה
 מידות
 גובה מעל פני הים:  45 מ' 
 היסטוריה
 תקופות:  תקופת הברונזה המאוחרת, תקופת הברזל 
 מיקום
 מדינה:  ישראל 
 קואורדינטות:  32°39′13″N 35°10′07″E﻿ / ﻿32.653652°N 35.1685328°E﻿ / 32.653652; 35.1685328
  (למפת הכרמל מוגדלת) תל שור(למפת הכרמל רגילה) תל שור(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום תל שור(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום תל שור
 
תֵּל שׁוֹר, הידוע גם כתֵּל תּוֹרָה או תֵּל תּ'וֹרָה הוא תל ארכאולוגי קטן במרכזו של עמק יזרעאל השוכן כקילומטר מצפון-מזרח לנחל קישון. בתל נמצאו חרסים המעידים על התיישבות בו בכל תקופה מאז תקופת הברונזה המאוחרת (הכנענית), תקופת הברזל (הישראלית) ועד שלהי המאה ה-19 (העות'מאנית). שטחו של התל כ-3 דונם וגובהו כ-5–6 מטר מעל המישור שמסביבו. בין התל לאפיק נחל קישון נובעים מעיינות היוצרים סביבה ביצתית. על ראשו של התל מפוזרות אבני בנייה בודדות. בין הממצאים נמצאה צלמית חרס מקינית מתקופת הברונזה המאוחרת ופריט מאבן גיר הנראה כמו ראש של אלה. בסוף ימי ההתיישבות בתל, בשלהי המאה ה-19, הייתה בתל התיישבות עונתית של רועי צאן טורקמנים. מדרום לתל נמצאה באר בנויה אשר הייתה בשימוש עד ימי השלטון הבריטי בארץ ישראל.
באתר נמצאו חרסים מהתקופות הבאות: הברונזה המאוחרת, הברזל, הפרסית, ההלניסטית, הרומית, הביזנטית, הערבית הקדומה, הצלבנית, הממלוכית והעות'מאנית.
הערות שוליים

↑  תל שור, אבנר רבן, אתר הסקר הארכאולוגי של ישראל
ערך זה הוא קצרמרבנושא ארכאולוגיה ובנושא ישראל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "תל שור".
תכונת ארכימדס

אם מניחים עותקים של קטע קצר בזה אחר זה, בסופו של דבר אפשר יהיה לעבור קטע אחר הארוך ממנו
התכונה קרויה על שם ארכימדס.
במתמטיקה, תכונת ארכימדס היא תכונה של מבנה אלגברי סדור, כמו חבורה סדורה או שדה סדור: המבנה מקיים את תכונת ארכימדס אם קבוצת המספרים הטבעיים הנמצאת בו אינה חסומה: לכל איבר x יש מספר טבעי n הגדול ממנו. במילים אחרות, מספר השייך למבנה אינו יכול להיות גדול מכל המספרים הטבעיים - 'גדול עד אינסוף'; בדרך כלל נובע מכך גם שמספר חיובי השייך למבנה אינו יכול להיות 'קטן עד אינסוף'. שדה המקיים תכונה זו נקרא שדה ארכימדי. לדוגמה, השדה הרציונלי והשדה הממשי הם ארכימדיים, בעוד ששדה הפונקציות הרציונליות  \ \mathbb {R} (x), הסדור כך ש-x נעשה אינפיניטסימל, אינו ארכימדי.
התכונה קרויה על שם ארכימדס מסירקוזה, שקבע בתור ההנחה החמישית בספרו על הכדור והגליל שניתן להשוות כל שני קטעים ממשיים: אם מניחים עותקים של הקטע הקצר בזה אחר זה, בסופו של דבר אפשר יהיה לעבור את הקטע הארוך. התכונה מופיעה בספר הרביעי מספרי ה"יסודות" של אוקלידס. בניסוח מודרני, זוהי בדיוק תכונת הארכימדיות של השדה הממשי.
תכונת ארכימדס מופיעה בהקשר אחר, של הערכות מוחלטות, ושם יש לה מובן שונה (אם כי קרוב ברוחו למובן המוצג כאן).
ראו גם

הוכחת ארכימדיות המספרים הטבעיים
הערות שוליים

↑  ארכימדס, על הכדור והגליל, הנחה 5
ערך זה הוא קצרמרבנושא מתמטיקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
תל רקית

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 היסטוריה
 תקופות:  התקופה האפיפלאוליתית, התקופה הפלאוליתית 
 מיקום
 מדינה:  ישראל 
 קואורדינטות:  32°07′50″N 34°47′16″E﻿ / ﻿32.13055556°N 34.78777778°E﻿ / 32.13055556; 34.78777778
  מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת גוש דן מוגדלת) תל רקית(למפת גוש דן רגילה) תל רקית(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום תל רקית(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום תל רקית  he תל רקיתhe תל רקיתמפת  צפון __ תל אביב (in English: Tel Aviv) [‌גוש דן וסביבותיו‌]מצפון: __ רמת השרון (in English: Ramat HaSharon), __ הרצליה (in English: Herzliya) ממזרח: __ פתח תקווה (in English: Petah Tikva), __ בני ברק (in English: Bnei Brak), __ רמת גן (in English: Ramat Gan) ממערב: הים התיכון (in English: PAM) tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
תל רקית במפת הקרן לחקר ארץ ישראל, ה-PEF, משנת 1880. קו המצוק מסומן כרצף נקודות שחורות לאורך החוף. מצפון מזרח לתל ביצת אחיה
תל רֶקִּית הוא הגבוה בתיליו של רכס הכורכר הצפון מערבי של תל אביב-יפו ומתנשא לגובה 30 מטר מעל קו החוף, צפונית לחוף תל ברוך.
בתל נמצאו שרידים של מחנות פרהיסטוריים משלהי התקופה הפלאוליתית העליונה וכן מהתרבות הכבארית של תחילת התקופה האפיפלאוליתית.
בזמן מלחמת העולם הראשונה היה התל עמדה הטורקית המערבית בקו שתי העוג'ות אל מול הכוחות הבריטיים שנפרסו מדרום לנחל הירקון. הצבא העות'מאני הציב מוצב ארטילריה על ראש התל כדי לעצור את התקדמות הבריטים שנעצרו מדרום לנחל הירקון. התל נכבש לבסוף בקרבות צליחת מעברות הירקון. בראש התל שכן בסיס צה"ל.
במפת הקרן לחקר ארץ ישראל מופיע התל בשם "Tell er Rekkeit" ופירושו "תל החוף"; שם נוסף הוא "el Hndabeh". ייתכן שמקור השם רקית הוא בשם "רקון" שמופיע בספר יהושע כגבול בין נחלת שבט דן עם שבט מנשה: ”וּמֵי הַיַּרְקוֹן וְהָרַקּוֹן, עִם הַגְּבוּל מוּל יָפוֹ” (ספר יהושע, פרק י"ט, פסוק מ"ו).