stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
תואר המצוינות של פיפ"א
מקבלי התואר > כדורגלנים ומאמנים

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  גרמניה פרנץ בקנבאואר (1984)  איטליה דינו זוף (1984)  ברזיל פלה (1984)  אנגליה בובי צ'רלטון (1984)  ברית המועצות לב יאשין (1988)  אנגליה סטנלי מתיוס (1992)  מקסיקו אנטוניו קרבחאל (1992) |  |  פורטוגל אאוזביו (1994)  ארגנטינה אלפרדו די סטפנו (1994)  ארגנטינה פרנסיסקו וראז'ו (1994)  צרפת ז'יסט פונטיין (1994)  ברזיל זיקו (1996)  אנגליה בובי מור (1996)  מאלי סאליף קייטה (1996) |  |  ארצות הברית מישל אקרס (1998)  מרוקו לארבי בן בארק (1998)  גרמניה קרל היינץ ויגנג (1998)  ברזיל ז'ילמר (1998)  גרמניה גרד מילר (1998)  הודו פראדיפ קומאר באנרז'ה (2004)  מיאנמר סיין הליינג (2004) |  |  אוסטרליה ג'וני וורן (2004)  איי קיימן לי ראמון (2004)  איטליה פאולו מלדיני (2008)  גאורגיה נודאר אחלקטסי (2008)  אנגליה בובי רובסון (2009)  ניו זילנד סטיב סאמנר (2010)  הולנד יוהאן קרויף (2010) |  |  אורוגוואי אלסידאס גידג'ה (2010)  ג'מייקה  ווינסטון צ'אנג-פה (2012)  אורוגוואי אוסקר טבארס (2012) |
מקבלי התואר > שופטים

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
|  ברית המועצות ניקולאי לטושב (1987)  סקוטלנדתומאס וורטון (1992) |  |  סוריה פארוק בוזו (1996)  מקסיקו חבייר אריאגה מוניז (1996) |  |  הפיליפינים פרננדו אלברס (2005)  פיג'י הארי ראג' נייקר (2012) |
מקבלי התואר > עסקנים

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  אנגליה סטנלי רוס (1984)  יוגוסלביה מיהג'לו אנדרג'ביץ'(1984)  ברזיל פאולו מצ'אדו דה קארבלהו (1987)  אקוודור פרדיננד הידלגו (1987)  פרו תאופילו סאלינס פולר (1987)  ברית המועצות מארט גראמוב (1987)  ברזיל ג'ואהו לורה פילהו (1988)  ספרד פדרו אסקרטין (1988)  אתיופיה הידנקאטצ'יו תסמה (1988)  הודו ק.זיהאודין (1992)  יפן שיזואו פוג'יטה (1992)  ארגנטינה חואן חוזה רוסו (1992)  מצרים עאבדל עזיז מוסטפא (1992)  אוסטרליה ארתור ג'ורג' (1994)  הרפובליקה העממית של סין צ'אן צ'נגדה (1994)  סודאן עאבדל חלים מוחמד (1994)  ארצות הברית ג'ין אדוארדס (1994) |  |  רוסיה ויטלי סמירונוב (1995)  צרפת מוריס בורלאז (1996)  הונג קונג הנרי פוק (1998)  ארגנטינה חוליו גרונדונה (1998)  אנגליה ברט מיליצ'יפ (1998)  רוסיה יאצ'סלב קולוסקוב (1998)  מקסיקו גיירמו סניידו (1998)  ברזיל אביליו די אלמיידה (2000)  ספרד ז'וזפ ליואיס נונייס (2000)  אינדונזיה נבור נור (2000)  ישראל עזריקם מילצ'ן (2000)  ג'מייקה הורסה בורל (2000)  ערב הסעודית פייסל בן פהד (2000)  ניגריה איתובום אויו אורוק אויו (2000)  רוסיה ניקיטה סימוניאן (2000)  ספרד חואן אנטוניו סמראנש (2001)  ברזיל ז'וזה ארמיריו דה מוראס פילהו (2002) |  |  קנדה ג'ים פלמינג (2002)  מצרים מוחמד חליל אל דייב (2002)  ספרד סנטיאגו ברנבאו (2002)  סרביה מיליג'אן מיליג'אניץ'(2002)  שווייץ אהנס ארנסט באנגרטר (2002)  שווייץ רנה חוסו (2002)  אוסטרליה ג'וני ווארן (2004)  ברזיל ז'ואאו האבלנז' (2004)  צרפת ז'יל רימה (2004)  כווית פהד אל-אחמד אל-ג'אבר אל-סבאח (2004)  בלגיה ג'אן פיטרס (2006)  קמרון איסה הייטואו (2006)  גרמניה איגדיאוס בראון (2006)  הונדורס אוסקר טורס (2006)  יפן סבורו קבבוטי (2006)  מלזיה המזה אבו סמה (2006)  קלדוניה החדשה גוידרה וומדג'ו (2006) |  |  נורווגיה פר רבן אומדל (2006)  פולין קזימג' גורסקי (2006)  רוסיה אלכסיי פרמונוב (2006)  ארצות הברית אלן רוטנברג (2006)  צ'ילה ניקולאס אבומוהור (2008)  הרפובליקה העממית של סין זהאנג ג'ילונג (2008)  קוסטה ריקה יצחק דויד סאסו סאסו (2008)  גאורגיה נודאר אחלקאצי (2008)  שווייץ הלן לאוסארדט- פטרמן (2008)  ברבדוס ליסל אוסטין (2010)  גרמניה הולגר אוברמן (2010)  יפן ג'ונג'י אוגורה (2010)  דרום אפריקה מולפי אולפנט (2010)  גרמניה גרהרד מאייר-בורפלדר (2012)  הונגריה ג'ורג' ספשי (2012)  מלזיה אחמד, הסולטן של פהנג (2012)  טוגו גודפרייד פולי (2012) |
מקבלי התואר > התאחדויות

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
|  אורוגוואי התאחדות הכדורגל של אורוגוואי (2004) |  |  קונפדרציית הכדורגל של אפריקה (2004) |  |  ועדת הכדורגל הבינלאומית (2004) |
מקבלי התואר > חברות

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
|  גרמניה אדידס (2004) |  |  ארצות הברית קוקה-קולה (2004) |  |  צרפת האיגוד הבינלאומי לעיתונות ספורט (2004) |
מקבלי התואר > אחרים

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  ברזיל רוברטו מרינהו (1987)  אנגליה אברוויג'ן ואן סטידן (1987)  מקסיקו אמיליו מילמו (1987)  אורוגוואי דייגו לוסרו (1987)  מקסיקו פדרו רמירז ואסקס (1988)  ארצות הברית קארל-היינץ היימן (1992)  שווייץ וולטר לוטץ' (1992)  ארצות הברית הנרי קיסינג'ר (1996)  ארצות הברית דוגלאס היבסטר (1996)  גרמניה אודו יורגנס (1996)  צרפת פרננד ססטרה (1998) |  |  דרום אפריקה נלסון מנדלה (1998)  גרמניה הרווין הימלסהר (2000)  גאנה קופי אננאן (2002)  תאילנד תאקסין צ'ינוואט (2004)  צרפת רוברט לואיס-דרייפוס (2006)  גרמניה אוטו סצ'ילי (2006)  גרמניה רודי מיצ'ל (2006)  פיג'י מוחמד יוסוף (2008)  מאלי אלפה עומר קונרה (2008)  דרום אפריקה תאבו מבקי (10) |  |  הטלוויזיה (2004)  אנגליה שפילד (2004)  יפן האוהדים היפנים (2004)  קוריאה הדרומית האוהדים הקוריאנים (2004) |  |  ארצות הברית פרננדו אלבארז (2005) |
תאודור דובואה

| --- | --- |

 לידה:  24 באוגוסט 1837 רוסניי, צרפת 
 פטירה:  11 ביוני 1924 (בגיל 86) פריז, צרפת 
 מוקד פעילות:  צרפת 
 מקום לימודים:  הקונסרבטואר של פריז 
 זרם:  מוזיקה קלאסית 
 סוגה:  אופרה, סימפוניה 
 שפה מועדפת:  צרפתית 
 כלי נגינה:  עוגב 
 בן או בת זוג:  Jeanne-Adrienne-Fortunée-Augustine Duvinage 
 פרסים והוקרה:  פרס רומא (1861)  מפקד בלגיון הכבוד  קצין במסדר הדקל האקדמי 
 חתימה:  
 
פרנסואה קלמן תאודור דובואה (בצרפתית: François Clément Théodore Dubois; ‏24 באוגוסט 1837 – 11 ביוני 1924) היה מלחין, נגן עוגב ומורה למוזיקה צרפתי.
קורות חייו

דובואה נולד ברוסניי במארן. תחילה למד אצל לואי פאנאר (מנצח המקהלה בקתדרלה של ריימס) ובהמשך בקונסרבטואר של פריז אצל אמברואז תומא ואנטואן מרמונטל. הוא זכה בפרס רומא בשנת 1861. ב-1868 התמנה למנצח מקהלה בכנסיית מדליין ובשנת 1871 החליף את סזר פרנק כמנצח המקהלה בכנסיית סן-קלוטילד. בשנת 1877 חזר דובואה לכנסיית מדליין לתפוס את מקומו של קמיל סן-סאנס כנגן העוגב. משנת 1871 לימד בקונסרבטואר של פריז. בין תלמידיו היו המלחינים ידועי השם פול דיקא ופלורן שמיט.
דובואה היה מנהל הקונסרבטואר משנת 1896 (כמחליף לתומא, שהלך לעולמו) עד 1905. הוא אולץ להתפטר אחרי שסירובו להעניק את פרס רומא למוריס ראוול עורר מחאה ציבורית ניכרת, שעוד גברה בעקבות מכתב גלוי מאת הסופר והמוזיקולוג רומן רולאן. גבריאל פורה החליף את דובואה בתפקיד המנהל.
המוזיקה של דובואה כוללת אופרות, אורטוריות ושלוש סימפוניות. יצירתו המוכרת ביותר היא האורטוריה "שבע המילים של ישו" (Les sept paroles du Christ) משנת 1867, העולה מדי פעם לביצוע מחודש; הטוקטה לעוגב משנת 1889 עוד מושמעת גם היא מפעם לפעם. שאר תפוקתו רחבת הממדים נעלם כמעט לגמרי. בתחום ההוראה השפעתו ניכרת ומתמשכת יותר ובכתביו העיוניים Traité de contrepoint et de fugue (על קונטרפונקט ופוגה) ו-Traité d'harmonie théorique et pratique (על הרמוניה) נעשה עדיין שימוש מדי פעם גם כיום.
שארושפטק

שארושפטק (בהונגרית: Sárospatak; ביידיש: שאַראָשפּאָטאָק) היא עיר במחוז בורשוד-אבאוי-זמפלן שבצפון מזרח הונגריה. בשנת 1954 חלק מהעיר הוכרז ככפר נפרד בשם גיירג'טרלו.
היישוב נמצא על דרך רבני הפלאים (הונגריה).
יהודי שארושפטק

יהודים החלו להתיישב במקום במחצית הראשונה של המאה ה-18 והקהילה היהודית התארגנה בסוף המאה ה-18. במקום כיהן רב ובין מוסדות הקהילה היו בית ספר, ישיבה, תלמוד תורה ומוסדות סעד.
בשנת 1930 חיו במקום 1,096 יהודים, ובשנת 1944 היו במקום 910 יהודים.
בשנת 1939 גורשו אל מעבר לגבול ארבע משפחות יהודיות שלא הייתה להן אזרחות הונגרית. אחרי פרוץ מלחמת העולם השנייה נעצרו יהודים אמידים וחברי הנהלת הקהילה ונכלאו במחנה ריכוז. בשנת 1940 נאסר על היהודים למכור יין וטבק ולהחזיק במקלטי-רדיו.
משנת 1941 שימשה שארושפטק למרכז לעבודות כפייה במסגרת הצבא ההונגרי. הצעירים היהודים שגויסו נשלחו ברובם לאוקראינה וחלקם הועסקו בהקמת שדה תעופה בקרבת מקום.
ב-15 באפריל 1944, כמה שבועות לאחר כניסת הצבא הגרמני להונגריה, הוקם גטו זמני בבניין בית הספר היהודי בעיר שם עונו האמידים שביהודי המקום כדי לסחוט מהם הודאות על הטמנת רכוש. כעבור ימים אחדים הועברו ברכבת לגטו שאטוראליאויהיי ומשם שולחו למחנה ההשמדה אושוויץ.
| שנה | מספר היהודים בעיר | כלל האוכלוסייה |
| --- | --- | --- |
| 1840 | 437 |  |
| 1880 | 724 | 5,713 |
| 1910 | 1,033 |  |
| 1920 | 1,168 |  |
| 1930 | 1,096 |  |
| 1941 | 1,036 | 13,213 |

לאחר המלחמה חזרו כ-100 יהודים לעיר והקהילה התארגנה מחדש. כמה מהחוזרים עלו במשך השנים לישראל ובשנות השישים למאה ה-20 נותרו במקום תשע משפחות יהודיות.
ערים תאומות

פולין קרוסנו, פולין
טורקיה טקירדא, טורקיה
גרמניה אייזנך, גרמניה
ילידי המקום

גאבור סאבו (1927 – 1996) היה רופא יהודי-הונגרי, פרופסור, חבר האקדמיה ההונגרית למדעים
אישים מפורסמים

אליזבת מתורינגיה, קדושה בנצרות.
יוחנן עמוס קומניוס, הוגה דעות צ'כי.
ז'וז'אנה לוראנטפי, אצילה הונגרית.
לקריאה נוספת

שארושפטק בפנקס הקהילות הונגריה, עמוד 523
שארוש-פאטאק, בתוך: שלמה שפיצר, קהילות הונגריה: הקהילות החרדיות בהונגריה - תש"ד, ירושלים: מכון ירושלים, תשס"ט, עמוד 408–409. (נתוני האוכלוסין בספר מבוססים על מפקד קהילות הונגריה של המועצה המרכזית של יהודי הונגריה שנערך בפקודת שלטונות הכיבוש הנאצי באביב 1944)
תולעים קוצניות ראש

| תולעים קוצניות ראש |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: תולעים קוצניות ראש
שם מדעי
 Acanthocephala ‏Kölreuter, 1771

תולעים קוצניות ראש (שם מדעי: Acanthocephala) היא מערכה מונופילטית של בעלי חיים טפילים הכוללת 1,150 מינים לפחות החיים באוקיינוסים, מים מתוקים וביבשה. משמעות השם הלטיני הוא ראש קוצני בשל החדק הקוצני (probosces), אשר באמצעותו נצמדת התולעת למעי הפונדקאי.
סייוג הטפילות של כל מיני הקבוצה, בלי יוצא מהכלל, היא טפילות פנימית  ואובליגטורית. כלומר, חיים בתוך גוף הפונדקאי ואינם יכולים לחיות ולהתרבות ללא הפונדקאי.  המינים במערכה זו הם טפילים של בעלי חוליות כגון יונקים, עופות, זוחלים, דגים וחסרי חוליות שונים. כאשר הקבוצה שבה מתועדים מקרי הטפילות השכיחים ביותר הם דגי הגרם.  נוכחותם במעי גורמת נזק מקומי בלבד ועל פי רוב אינה סיבת התמותה של הפונדקאי, לעיתם רחוקות מאוד יגרמו נזק לאדם או לחיות משק. זו עשויה להיות הסיבה למיעוט המחקרים על מערכה זו, בהשוואה לתולעים טפילות אחרות כשרשורים ותולעים נימיות.
אורכם משתנה, מפחות ממילמטר עד למטר. צבעם צהוב. בין המינים קיימת אחידות רבה במבנה, שלבי הזחל ובמחזור החיים. קיימים הבדלים (לעיתים מינוריים ולא חד משמעיים) בין המינים במבנה וגודל החדק, בסידור הזיזים הקוצניים וכמותם, אך הבדלים אלו קיימים אף בין הפריטים במין מסוים.
הרבייה המינית מתרחשת בתוך מעיים של בעל חוליות, הביצים המופרות מופרשות בצואה ואינן מתפתחות עד אשר נאכלות על ידי חסר חוליות פרוק רגליים, דרך אדמה או מים מזוהמים בצואה או דרך אכילת הגללים עצמם. במערכת העיכול של חסר החוליות, מתפתח הזחל ומתחפר מהמעי למערכת הדם הפתוחה (hemocoel), שם מפתח הזחל את החדק הקוצני ונראה כגרסה מוקטנת של צורת הבוגר, הוא נשאר שם רדום. מחזור החיים ממשיך כאשר חסר החוליות נאכל על ידי בעל חוליות נגוע בטפיל. אז נעור הזחל ומתפתח במעיים של בעל החוליות לבוגר.
רציחות וייטצ'אפל

רציחות וייטצ'אפל הוא השם שניתן לסדרת 11 מעשי רצח אכזריים של יצאניות שהתרחשו בין השנים 1888 ל-1891 בשכונת וייטצ'אפל שבמזרח לונדון ובסביבותיה. חמישה מבין 11 מעשי הרצח ידועים בשם "הרציחות הקאנוניות", והם מיוחסים לרוצח המכונה ג'ק המרטש. קיימת מחלוקת באשר לזהות הרוצח בששת המקרים האחרים, שמאפייניהם לא תואמים לחלוטין את שיטת הפעולה של המרטש. חוקרים שונים בחרו מדי פעם בפעם לייחס למרטש רצח אחד או יותר מתוך השישה בנוסף לחמש הרציחות הקאנוניות, אך גם היום אין התקדמות בפרשת וייטצ'אפל. כמו במקרה של חמש הרציחות הקאנוניות, גם גופותיהן של רציחות וייטצ'אפל צולמו באופן חלקי או מלא (שהיה קשה לצפייה) ופורסמו בעיתונות.
הקורבנות > אמה אליזבת סמית'

בשעות הבוקר המוקדמות של ה-3 באפריל 1888, נכנסה אמה אליזבת סמית', יצאנית בשנות ה-40 לחייה, לאכסניה שבה התגוררה ברח' ג'ורג' שבשכונת ספיטאלפילדס, כשהיא חבולה ופצועה קשה. בעודה שוכבת על ערש דווי, סיפרה סמית' לחוקרי המשטרה את שאירע לה: היא יצאה בשעה 18:00 בערב לחפש אחר לקוחות למכור להן את גופה וסיימה את עבודתה לקראת הבוקר. לדבריה, כאשר שבה לכיוון האכסניה, מספר נערים החלו לעקוב אחריה והיא הייתה מודעת לכך. כשהגיעה לרח' אוסברון שבוייטצ'אפל הם התקיפו אותה באכזריות (דבר שגרם לפגיעות פנימיות), אנסו ושדדו אותה, ולאחר מכן החדירו בחוזקה עצם קהה לתוך איבר מינה. סמית' הועברה בדחיפות לבית החולים הקרוב, אך נפטרה מפצעיה ביום שלמחרת עקב פגיעות פנימיות שלא טופלו בזמן.
הקורבנות > אמה אליזבת סמית' > הקשר לג'ק המרטש

זמן קצר לאחר תחילת מעשי הרצח של ג'ק המרטש, שוער כי סמית' היא אחת מקורבנותיו הראשונים. עם זאת, דעה זו לא מקובלת על מרבית החוקרים כיום מכיוון שתופעת כנופיות הנערים התוקפים ושודדים יצאניות הייתה שכיחה באותה עת. כמו כן, אין נימוק משכנע לפקפק בגרסתה של סמית'. אף אם היא שיקרה או מסרה פרטים שגויים מסיבה כלשהי, הרי שדפוס הפשע עצמו אותו היא תיארה, הכולל אונס, שוד והתקפה על ידי כנופיה ולא על ידי אדם אחד, אינו תואם כלל את מאפייני הרצח של שאר קורבנותיו של המרטש.
הקורבנות > מרתה טבראם

גופתה של מרתה טבראם, זמן קצר לאחר שנמצאה (מוצגת באופן חלקי)
class=notpageimage|הצגה
ב-6 באוגוסט 1888 יצאה מרתה טבראם, יצאנית בת 39, עם ידידתה מרי אן קונלי לאחד הפאבים שבוייטצ'אפל. שם הן פגשו שני חיילים ושתו איתם לשוכרה. זמן מה לאחר מכן, ב-7 באוגוסט 1888, בשעה 3:30, נמצאה בפועל גופתה של טבראם בחצר ג'ורג' שבוייטצ'אפל, אך בשל החושך הרב ששרר באזור לא היה עדיין ברור אם היא מתה או ישנה. דבר זה התברר רק בשעה 4:45, לאחר הזריחה. קונלי, שהייתה האדם האחרון שראה את טבראם בחיים, מסרה בעדותה כי בשעה 23:45 שתיהן נפרדו − היא פנתה עם אחד החיילים לסמטת אנג'ל וטבראם פנתה עם החייל השני לעבר חצר ג'ורג'. זו הייתה הפעם האחרונה בה טבראם נראתה בחיים. בשעה 1:50, אישה בשם אליזבת מהוניי חזרה לביתה בחצר ג'ורג' ולא הבחינה בדבר חריג. בשעה 2:00 שוטר שסייר סמוך לחצר ג'ורג' תיחקר חייל שעמד במקום. כשנשאל למעשיו, השיב החייל (שכנראה הוא אותו אדם שהלך עם טבראם) שהוא מחכה לחייל אחר שהלך עם בחורה (הכוונה לחייל שהלך עם קונלי). בשעה 3:30, ג'ורג' קרו נכנס לחצר ג'ורג'. הוא ראה אישה חסרת בית שוכבת על המדרכה. ג'ורג' קרו חשב כי האישה, הלוא היא טבראם, ישנה, ומכיוון שזה לא היה מראה נדיר באותה תקופה הוא לא ייחס לכך חשיבות.
בשעה 4:45, לאחר הזריחה, השתפרה הראות, ואז ג'ון סאונדרס ריבס נכנס גם הוא לחצר וראה את האישה שקודם ג'ורג' קרו ראה שוכבת על המדרכה. ריבס הבחין כי האישה שוכבת בשלולית דם, ואז התגלה לחרדתם כי היא בעצם שכבה שם מתה.
בדיקה רפואית גילתה, שטבראם נרצחה ב-39 דקירות סכין. 38 מתוכן נעשו בסכין מטבח פשוטה ואילו הדקירה האחרונה ככל הנראה נגרמה כנראה, במכוון, מפגיון או כידון. משום כך, החוקרים הניחו שהרוצח היה מלח או חייל. מספר חיילים ששהו באזור נחקרו ושוחררו. הרוצח לא נתפס מעולם.
הקורבנות > מרתה טבראם > הקשר לג'ק המרטש

מספר חוקרים העלו סברה שייתכן וטבראם הייתה קורבנו הראשון של המרטש. העובדה כי מדובר ברצח אכזרי של יצאנית בעזרת סכין ממניע לא ידוע, פחות מחודש לפני תחילת פעולתו של המרטש, מחזקת את טענתם. יחד עם זאת, קיימים הבדלים רבים שקשה להתעלם מהם. קורבנותיו של המרטש נרצחו כולן באמצעות סכין ארוכה ומשוננת, בעוד שטבראם נרצחה באמצעות סכין מטבח פשוטה ופגיון או כידון - כלים שהמרטש לא השתמש בהם במקרה של חמש הרציחות הקאנוניות. צווארה לא שוסף, וזאת בניגוד לכל קורבנותיו של המרטש. נוסף על כך, למרות העובדה שהגופה הושחתה באופן יסודי, הרוצח לא ביצע בה פעולת ביתור. למרות ההבדלים הללו, חוקרים רבים עדיין מאמינים שטבראם היא בעלת הסיכויים הגבוהים ביותר להיות הקורבן ה-6 של הרוצח האכזרי מבין כל הקורבנות האפשריים הנוספים.
הקורבנות > חמש הרציחות הקאנוניות

"חמש הרציחות הקאנוניות" מתייחסות לסדרת רציחות של חמש יצאניות: מארי אן (פולי) ניקולס, אנני צ'אפמן, אליזבת סטרייד וקתרין אדווס (האירוע הכפול) ומרי ג'יין (מארי ג'אנט) קלי. הרציחות בוצעו כולן בשנת 1888 בין ה-31 באוגוסט ל-9 בנובמבר. הן נקראות כך בין היתר בגלל הדמיון הרב בנסיבות מקרי הרצח ומאפייניהם:
הקורבנות היו יצאניות.
הקורבנות נרצחו על ידי שיסוף הצוואר בעזרת סכין משוננת ארוכה.
הרצח התרחש לרוב במקומות מבודדים שלציבור לא הייתה גישה אליו.
כל הגופות הושחתו ובותרו − או לפחות נעשה ניסיון כזה.
הנרצחות נמצאו כשחצאיתן או רגליהן מתוחות כלפי מעלה.
הרציחות בוצעו בשעות לילה או לפנות בוקר.
כל מעשי הרצח התרחשו בסוף החודש או כשבוע לאחר תחילת החודש.
לחלק מהגופות נלקחו איברים פנימיים, לרבות הרחם והכליות.
חמש הרציחות הקאנוניות מיוחסות לג'ק המרטש, אך חוקרים ספורים חולקים על כך.
הקורבנות > רוז מילט

רוז מילט, יצאנית בת 26, נראתה משוחחת עם שני מלחים בסמוך לחצר קלארק שבוייטצ'אפל ב-19 בדצמבר 1888 בשעה 19:55. בשעה 2:30, מילט נצפתה בפעם האחרונה, בחברת שני גברים כשהיא שתויה. בשעה 4:15, שוטר הסיור רוברט גולדינג מצא את גופתה מוטלת בחצר קלארק, כאשר רגלה השמאלית מורמת כלפי מעלה. בניגוד לשאר הקורבנות, בבדיקה פתולוגית ראשונית לא אותרו סימני אלימות על הגופה - דבר שהקשה מאוד על הרופאים לקבוע את סיבת המוות. עם זאת, לבסוף נמצא סימן עמום על צווארה שהוביל את הרופאים למסקנה כי הרוצח חנק אותה למוות. חוקרים חלוקים בשאלה האם החנק של מילט הוא רצח או תאונה. מרביתם מאמינים כי מילט נחנקה ברצח, אך רצח בחניקה מתאפיין במספר סימנים, בהם לשון משורבבת החוצה וסימני אגרופים קמוצים - שלא נמצאו על הגופה. ישנה סברה אחרת ולפיה מילט נחנקה בתאונה - נטען כי מילט כנראה מעדה במדרכה ונחנקה למוות מהצווארון הקשיח של חולצתה, למרות שבבדיקה הפתולוגית לא נמצאו שאריות אלכוהול בקיבתה או שאריות של אלכוהול שנפלט החוצה.
אף על פי שהמשטרה קבעה לבסוף שהחנק של מילט היה רצח על ידי אדם לא ידוע, עד היום החוקרים לא יודעים לקבוע אם מותה של מילט היה תאונה מקרית או רצח מכוון.
הקורבנות > רוז מילט > הקשר לג'ק המרטש

מותה המסתורי של מילט התרחש כחודש וחצי לאחר רציחתה של הקורבן האחרון של חמש הרציחות הקאנוניות, מרי ג'יין (מארי ג'אנט) קלי, ולכן קושר מיידית למרטש. גם מילט הייתה יצאנית וגופתה נמצאה באזור פעילותו של המרטש. כמו כן, רגלה השמאלית הייתה מורמת כלפי מעלה בדומה לשאר קורבנותיו של המרטש, אם כי זהו המאפיין המשותף היחיד. בניגוד לשאר הקורבנות, גרונה לא שוסף והגופה נמצאה ללא סימני אלימות כלשהם, אם כי לסימן המעיד על חניקה בדרך לא ברורה. חוקרי המשטרה דאז פסלו כל קשר למרטש, וגם כיום הם נוטים לקבל את הקביעה שמילט היא לא קורבן של המרטש אלא של אדם אחר, או שהיא קורבן לתאונה.
הקורבנות > אליס מקנזי

אליס מקנזי, יצאנית בשנות ה-40 לחייה, נמצאה מתה ב-17 ביולי 1889 בסמטת קסטל. ידידתה דיווחה כי ראתה לאחרונה את מקנזי בחיים בשעה 23:40. בשעה 00:15, השוטר ג'וזף אלן חלף בסמטת קסטל ולא הבחין בדבר חריג. בשעה 00:50 חזר אלן לסמטה ומצא את גופתה של מקנזי. הגופה נמצאה כשחצאיתה מופשלת כלפי מעלה. רופא שבדק את הגופה קבע כי מותה של מקנזי נגרם משתי דקירות בצוואר. כמו כן, הרוצח ניסה ללא הצלחה, ככל הנראה, להשחית את הגופה.
הקורבנות > אליס מקנזי > הקשר לג'ק המרטש

חוקרים חלוקים בדעותיהם בסוגיית זהות הרוצח של מקנזי. המצדדים בדעה שהמרטש היה מעורב מצביעים על מספר מאפיינים שמשותפים לחמש הרציחות הקאנוניות: רצח של יצאנית באמצעות סכין משוננת וארוכה ללא מניע ידוע, השחתת הגופה, חצאית מופשלת כלפי מעלה ולעיתים לקיחת איברים פנימיים. הם טוענים כי המאפיינים המשותפים אינם מותירים מקום לספק: למרות שרוב המאפיינים האלה לא מאפיינים את הרצח של מקנזי, עדיין מדובר במרטש, שחזר לפעול אחרי הפסקה של כמעט שנה. המתנגדים, לעומת זאת, גורסים כי למרות הדמיון קיימים הבדלים רבים. הסכין שבה בוצע הרצח הייתה קצרה מזו שבה נהג להשתמש המרטש כדי לבצע את זממו, וכי ניסיונות ההשחתה הכושלים היו שטחיים ביותר ולא תאמו את אופן פעולתו. יתר על כן, הממצאים בזירה הראו כי רוצחה של מקנזי היה שמאלי בעוד המרטש היה ימני.
הקורבנות > אלמונית לא מזוהה - תעלומת וייטצ'אפל

ב-2 באוקטובר 1888, לחרדתו, גילה פועל שעבד באתר הבנייה של מטה הסקוטלנד יארד החדש ברציף ויקטוריה שבוסטמינסטר, גופת אישה מחוסרת ראש וגפיים עטופה באריג. הגופה נמצאה בתוך כספת במרתף. חקירת המשטרה העלתה כי הגופה הונחה בכספת זמן מה אחרי ה-29 בספטמבר, התאריך שבו הסתכל ביקר, לדבריו, בתוך הכספת הפתוחה אך לא הבחין בדבר חריג. מאוחר יותר התברר כי זרוע מדממת שנמצאה על גדות התמזה ב-11 בספטמבר ונחשבה תחילה כמתיחה של סטודנט לרפואה, אינה מלאכותית ושייכת לגופה האלמונית. עיתונאי שנעזר בכלב גישוש מצא את אחת מרגלי הגופה קבורה סמוך לאתר הבנייה, זמן קצר לאחר גילוי שאר חלקי הגופה בכספת[דרושה הבהרה] (להוציא את הזרוע שנמצאה על גדות נהר). רופאים שבדקו את הגופה העריכו כי מדובר באישה בת 24, שמתה כחודשיים לפני כן מסיבה לא ידועה. הם גילו כי הרחם נעקר מהגופה ונלקח על ידי הרוצח, באופן המעיד כי מבצע המעשה היה בעל ידע אנטומי. למרות שהועלו השערות נוספות לזהותה של האישה (שכללו גם שמות), הראש ושאר הגפיים לא נמצאו מעולם וזהותה של האישה נותרה בגדר תעלומה עד היום. המקרה נודע מאז בשם "תעלומת וייטצ'אפל".
הקורבנות > אלמונית לא מזוהה - תעלומת וייטצ'אפל > הקשר לג'ק המרטש

הגופה נמצאה בשיא פעולתו של המרטש. משום כך, רווחו ספקולציות כי מדובר בקורבן נוסף של הרוצח הנודע, אך המשטרה שללה זאת מכל וכל. החוקרים העריכו כי לרצח זה יש קשר למקרה אחר הנקרא "הגו מרחוב פינצ'ין", שגם בו נמצאה גופת אישה כרותת גפיים ברחוב פינצ'ין שגם זהותה לא ידועה (למרות שהועלו השערות) ולא נודעה עד היום, אך למרות מאמציהם, החוקרים לא הצליחו לבסס קשר כזה. השאלה מה זהותה של הנרצחת ומעט הראיות שנמצאו בזירה מקשים מאוד על המשך חקירת המקרה כיום. יש לציין כי בניסיון לקשר את תעלומת וייטצ'אפל למקרה הגו מרחוב פינצ'ין, הועלתה ההשערה שגם במקרה של האישה שנמצאה ברחוב פינצ'ין היה מדובר בקורבן של המרטש.
הקורבנות > פרנסס קולס

פרנסס קולס, יצאנית בשנות ה-20 לחייה, נרצחה ברח' צ'יימבר ב-13 בפברואר 1891. ידידתה של קולס, אלן קלגהר, ראתה אותה לאחרונה בחיים בשעה 1:45, בעת שהשתיים שוחחו מספר דקות עד שגבר חלף ליד קולס. קלגהר מסרה כי היא הכירה אותו בעבר וכי היה מוכר לה כאדם אלים ופראי, ושהיא הזהירה את קולס מפניו, אך זו לא שעתה לדבריה והתלוותה לגבר. השוטר שמצא את הגופה דיווח כי קולס הייתה עדיין בחיים וגססה בעת שהתקרב אליה, וכי הצליח להבחין מרחוק באדם שנמלט מהמקום, ושזמן קצר לאחר מכן היא מתה. רופא שבדק את גופתה של קולס מצא כי גרונה שוסף מספר פעמים בסכין. זמן קצר לאחר מכן, נעצר מאהבה של קולס, תומאס סדלר. עדים מסרו כי הם ראו את הזוג רב יום לפני כן וכי סדלר נראה מסתובב שיכור זמן קצר לפני הרצח. כתב אישום באשמת רצח הוגש נגדו, אך חבר המושבעים זיכה אותו בבית המשפט. חילוקי דעות קיימים עד היום בקרב החוקרים בנוגע לאשמתו ולמידת מעורבותו של סדלר ברצח.
הקורבנות > פרנסס קולס > הקשר לג'ק המרטש

שיסוף הצוואר והעובדה כי לא היה מניע ברור לרצח, גרמו למספר אנשים להאמין שקולס הייתה עוד קורבן של המרטש. מרבית החוקרים פוסלים אפשרות זו מכמה טעמים:
הסכין שבה בוצע שיסוף הצוואר של קולס הייתה קהה, וזאת בניגוד לסכין שבה השתמש המרטש, שהייתה משוננת וארוכה ופחות קהה.
חצאיתה של קולס לא הייתה מופשלת כלפי מעלה.
לא נמצאו כל סימני השחתה על גופתה של קולס.
כמו כן, הרצח אירע לאחר יותר משנתיים שבהן המרטש לא היה פעיל, ולכן רבים הטילו חשש וספק בהנחה שהרוצח במקרה הזה הוא המרטש ששב לפעול.
הערות שוליים

↑  Whitechapel Murders, Britannica Kids (באנגלית אמריקאית)

אילוסטרציה שהתפרסמה בעיתון המתארת את רגע גילוי הגופה
שכונת המשולשים

|  מידע |
| --- | --- |
 עיר:  קיסריה 
 קואורדינטות:  32°29′00″N 34°53′33″E﻿ / ﻿32.483277777778°N 34.892555555556°E﻿ / 32.483277777778; 34.892555555556
  (למפת הכרמל מוגדלת) שכונת המשולשים(למפת הכרמל רגילה) שכונת המשולשים(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום שכונת המשולשים(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום שכונת המשולשים he
 
שכונת המשולשים, 2011
בית בשכונת המשולשים
שכונת המשולשים, הידועה גם בשם "חוף הזהב", היא שכונה בקיסריה, סמוך לקיבוץ שדות ים ולתחנת הכוח של חדרה. בעבר הוקמו בשכונה בתי קיט שגגותיהם גבוהים ומשולשים בצורתם. בתים אלו הפכו לאורך השנים לוילות נופש בעלות גגות מרובעים, וכיום נותרו בתים משולשים ספורים שעדיין מאוכלסים על ידי תושבי קבע.
המשולשים נוצרו באמצעות לוחות בטון שהונחו זה על זה בצורת אות A. בכל בית משולש שני מפלסים, המחוברים ביניהם במדרגות. שטחו הכולל של כל בית כ-40 מטר. לכל בית חצר צמודה של כ-300–400 מטר.
היסטוריה

השכונה נבנתה בראשית שנות ה-70 על ידי חברת "דיור לעולה", על האדמות השייכות לברון רוטשילד, ולפיכך הן מנוהלות על ידי החברה לפיתוח קיסריה ולא המועצה האזורית. שמה הרשמי של השכונה היה "קייט ושייט", בהקשר לקרבה למועדון השייט של קיבוץ שדות ים. הבתים נרכשו בתקופה זו ברובם על ידי רופאים, עורכי דין ופרופסורים מהמעמד הגבוה בירושלים, כבתי נופש הסמוכים לים.
ב-2008 קיבלו בעלי הבתים אישור להרוס את הבתים המשולשים, בעקבות השימוש שהיה בעבר בבניית הבתים באזבסט כחומר חיפוי. במקומם הותר לבנות בתים נמוכים בעלי גג שטוח, בשטח מקסימלי של 80 מטר מרובע.
גלריה

בית משולש לצד וילות חדשות בשכונה
מראה שכונת המשולשים מחוף הים
שלמה יעקב אייכנשטיין

רבי שְׁלֹמֹה יַעֲקֹב אַיְּיכְנְשְׁטֵיין (1830, ה'תק"ץ - 4 בדצמבר 1885, כ"ו בכסלו ה'תרמ"ו) היה אדמו"ר בדור השלישי בשושלת זידיטשוב.
ביוגרפיה

נולד בשנת ה'תק"ץ בזידיטשוב לרבי יצחק אייזיק אייכנשטיין (המהרי"א מזידיטשוב), נישא בזיווג ראשון לבתו של רבי יוסף רוטנברג מקוזובה, ובזיווג שני נישא לחיה בתו של רבי אברהם אבא הורוביץ משנדישוב.
לאחר פטירת אביו בט' בסיון ה'תרל"ג החל רבי שלמה יעקב לכהן באדמו"רות בזידיטשוב לצד אחיו הגדולים רבי אלכסנדר סנדר יום טוב ליפא ורבי אליהו. עם זאת מרבית חסידי אביו היו אצל אחיו ורק מקצתם היו חסידיו. במחציתה השנייה של שנת ה'תרל"א היגר רבי שלמה יעקב לעיר סטרי שבמחוז סטריסקי בחבל לביב שבמערב אוקראינה, שם התגורר עד לפטירתו בכ"ו בכסלו ה'תרל"ג.