stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מאזדה MPV
דורות "מאזדה MPV" > דור שני - יוצר בין השנים 1999–2006 (LW)

4 דלתות (4+1 אחורית)
הנעה קדמית 4x2
הנעה כפולה 4x4
צמיגים: 215/60
ארץ ייצור: יפן, תאילנד, אינדונזיה וסינגפור
דורות "מאזדה MPV" > דור שלישי - יוצר בין השנים 2006 - 2016 (LY)

4 דלתות (4+1 אחורית)
הנעה קדמית 4x2
הנעה כפולה 4x4
ארץ ייצור: יפן, תאילנד, אינדונזיה וסינגפור
תאוצה בין 0-60 מייל (96.56 ק"מ) היא 5.6 שניות (מנוע 2,300 סמ"ק מגדש טורבו)
בהונג קונג דגם ה"מאזדה MPV" קרוי "Mazda 8"
"מאזדה MPV" שנת 2007 בישראל - מפרט חלקי

מנוע V6 צילינדרים, 2,997 סמ"ק המפיק 197 כ"ס ב-6,300 סל"ד
הנעה קדמית
תמסורת אוטומטית - 5 מהירויות
אורך - 4,750 מ"מ, רוחב - 1,830 מ"מ, גובה - 1,755 מ"מ
משקל עצמי - 1,695 ק"ג
תאוצה 0-100 קמ"ש היא 12.2 שניות
מהירות מרבית - 180 קמ"ש
צריכת דלק משולבת - 7.7 ק"מ לליטר
7 מקומות ישיבה
מערכות בטיחות: EBD, ESP
2 כריות אוויר
עוגני כיסאות לילדים +
מכל דלק - 75 ליטר
נפח תא מטען - 294 ליטר (866 ליטר בקיפול כיסאות)
חלונות חשמל
נעילה מרכזית
מראות חשמל
בקרת שיוט אלקטרונית
קיפול מושב אחורי 40/60
קבוצת רישוי - 5
מחיר - 203,200 ש"ח
תמונות

"מאזדה MPV" - דור ראשון, שנת 1990 (תצורת 2 דלתות (2+1 אחורית)
"מאזדה MPV" - דור ראשון, שנת 1997 (תצורת 4 דלתות (4+1 אחורית)
"מאזדה MPV" - דור ראשון
מנוע V6 "מאזדה MPV"
"מאזדה MPV" - דור שני, שנת 2002
"מאזדה MPV" - דור שני, שנת 200, מבט לתא הנהג
"מאזדה MPV" - דור שני
"מאזדה MPV" - דור שני
"מאזדה MPV" - דור שלישי, שנת 2006
"מאזדה MPV" - דור שלישי
"מאזדה MPV" - דור שלישי, מבט לתא הנהג
"מאזדה MPV" - דור שלישי
הערות שוליים

↑  "מאזדה MPV" www2.mazda.com/en/publicity/release/archive
↑  "מאזדה MPV" - תמונות thecarconnection.com/cars/mazda_mpv
↑  "מאזדה MPV" webwire.com/ViewPressRel
↑  "מאזדה MPV" מוכרת בהונג קונג mazda.com/en/publicity/release
↑  אלי שאולי, מאזדה MPV - מיניוואן עושה שריר, באתר ynet, 15 באוקטובר 2002
↑  "מאזדה MPV", מנוע 3,000 - בישראל (ynet)
מודל האינדקס היחיד

מודל האינדקס היחיד (באנגלית: Single Index Model) הוא מודל כלכלי מקובל לחישוב התשואה הנדרשת על הסיכון שבנכסי חברות ומניותיהן. על פי המודל ניתן לשייך את התשואה  R_{i} של נכס i כלשהו לשלושה מרכיבים: רכיב התלוי בביצועי הנכס המכונה  \alpha _{i}, רכיב התלוי בתשואת השוק,  R_{m}, המכונה  \beta _{i} ורכיב אקראי המכונה ריבית שיאורית או  \epsilon _{i}. באופן מתמטי ניתן לתאר את המודל כך:  R_{i}=\alpha _{i}+\beta _{i}R_{m}+\epsilon _{i}.
ניתן להוכיח שבתוחלת לאורך מספר שנים הריבית השיאורית מתאפסת:  E(R_{i})=\alpha _{i}+\beta _{i}E(R_{m}).
השימוש במודל להערכת התשואה הנדרשת על נכסים הוא נפוץ ועל פי ממצאים אמפיריים הוא מתקיים בקירוב טוב.
ערך זה הוא קצרמרבנושא כלכלה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מיכאל לאנג

מיכאל ריקו לאנג (בגרמנית: Michael Rico Lang; נולד ב-8 בפברואר 1991) הוא כדורגלן שווייצרי המשחק כמגן בקבוצת פ.צ. בזל ובנבחרת שווייץ.
קריירת מועדונים

לאנג החל את הקריירה המקצוענית שלו בקבוצת סנט גאלן, אליה הצטרף בתור ילד בגיל 9. בגיל 16 בלבד, ערך את הופעת הבכורה שלו עבור קבוצתו בליגת העל השווייצרית, דבר שהציב אותו בין שלושת הכדורגלנים הצעירים ביותר שערכו הופעת בכורה בליגה זו. אחרי 5 עונות בסנט גאלן, בהן הופיע ב-66 משחקי ליגה, חתם לאנג בקיץ 2011 במועדון גרסהופרס ציריך, על חוזה לארבע שנים. בעונת 2012/2013, היה שותף לזכיית קבוצתו בגביע השווייצרי, לאחר ניצחון במשחק הגמר מול פ.צ. בזל. בשנתיים הרצופות שלאחר מכן, נכשל להעפיל עם גרסהופרס לשלב הבתים של ליגת האלופות, לאחר שהודחו פעמיים ברציפות על ידי קבוצות צרפתיות: ליון (2013) וליל (2014). אחרי 4 עונות, בהן שותף ב-127 משחקי ליגה והיה לשחקן סגל בכיר בגרסהופרס, חתם לאנג ב-1 ביוני 2015 בפ.צ. בזל בהעברה חופשית. בבזל ערך את הופעת הבכורה שלו ב-19 ביולי 2015, במשחק הניצחון הביתי 2–0 מול ואדוץ. כעבור 6 ימים, ב-25 ביוני 2015, כבש את שערו הראשון בבזל, במשחק ניצחון החוץ 3–2 מול קבוצתו לשעבר, גרסהופרס ציריך. בסיום עונת הבכורה שלו בבזל, זכה עם קבוצתו בתואר האליפות, שהיה לשביעי ברציפות של פ.צ. בזל. ב-29 ביוני 2018 חתם לאנג לארבע שנים בבורוסיה מנשנגלדבך. ב-29 באוגוסט 2019 הושאל לורדר ברמן לעונה אחת. ב-19 ביולי 2021 חזר לאנג לבזל.
קריירה בינלאומית

לאנג ערך את הופעת הבכורה שלו עבור נבחרת שווייץ ב-14 באוגוסט 2013, במשחק ידידות מול ברזיל. את שערו הראשון במדים הלאומיים, כבש ב-11 באוקטובר 2013, במשחק הניצחון 2–1 מול אלבניה במסגרת מוקדמות מונדיאל 2014. הוא נכלל בסגל הנבחרת השווייצרית לטורנירי הגמר של מונדיאל 2014 בברזיל ויורו 2016 בצרפת.
תארים

הגביע השווייצרי: 2012-2013
ליגת העל השווייצרית: 2015-2016
מיכאל כספי

| --- | --- |

תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  1914 ירושלים, האימפריה העות'מאנית האימפריה העות'מאנית
 פטירה:  13 ביוני 2006 (בגיל 92 בערך)
 מדינה:  ישראל 
 תקופת כהונה:  ? – 13 ביוני 2006 
 תקופת הפעילות:  ? – 13 ביוני 2006 
 
מיכאל כספי (1914 - 13 ביוני 2006) היה עורך דין ישראלי, מייסד משרד עורכי הדין כספי ושות'.
ביוגרפיה

כספי נולד בירושלים לרבקה ומרדכי כספי ולמד משפטים בלונדון. הוא התמחה בעריכת דין במשרדו של דב יוסף. פעמים רבות הופיע במשפטים בעלי פרופיל ציבורי גבוה: הוא ייצג את עמוס בן-גוריון בתביעת הדיבה שהגיש כנגד שורת המתנדבים, כמו גם את אביו, דוד בן-גוריון ב"משפט החברים" שנערך לו במפא"י. כמו כן ייצג את ישראל קסטנר.
כספי לא היה רק עורך דינו של בן-גוריון, אלא גם שותפו לדרך הפוליטית. ב-1965 פרש יחד עמו לרפ"י ובשנים שלאחר מכן כיהן מטעם רפ"י כסגן ראש עיריית תל אביב, אולם נאלץ לפרוש מהתפקיד בינואר 1969, בעקבות הנחיה של לשכת עורכי הדין, שעורכי דין לא יוכלו לייצג מוסדות ציבור אם הם ממלאים תפקיד ציבורי.
בשנת 1973 עמד בראש ועדת חקירה, מטעם ההתאחדות לכדורגל, שבדקה חשד לשוחד במשחק בין הקבוצות בני-יהודה והפועל חדרה.
חיים אישיים

מיכאל היה אב לשלושה ילדים  עורך הדין רם כספי, עורך הדין אסף כספי ועורכת הדין רנה איזמן כספי. מיכאל כספי ייצג את בנו בפרשת הפגישה הלילית, בה הורשע על ידי בית משפט בהטרדת עד בנסיבות מחמירות, ונגזרו עליו שמונה חודשי מאסר על תנאי.
הערות שוליים

↑  עו"ד מיכאל כספי  מייסד  משרד כספי ושות'  הלך לעולמו, באתר הארץ, 14 ביוני 2006
↑  30 שאלות ל"שורה" ע"י עמוס בן-גוריון, הארץ, 13 במרץ 1956
בפברואר יתחדש המשפט ע. בן גורין - השורה, קול העם, 10 בדצמבר 1956
↑  עודד ארבל, מבן גוריון לאלי לנדאו, באתר הארץ, 2 בפברואר 2006
↑  עו"ד כספי התפטר, על המשמר, 26 בינואר 1969
↑  ערד מ.כספי יעיד בועדת החקירה בפרשת בני־יהודה והפועל חדרה, מעריב, 16 ביולי 1971
↑  ההתאחדות מינתה ועדה שתבדוק פרשת שוחד, דבר, 8 במרץ 1971
↑  עתי"ם, "לא מתקבל הל הדעת ששני עורכי דין חכמים יטרידו עד", מעריב, 19 בנובמבר 1990
↑  ברוך המאירי, "בפגישה הלילת לא יכולה בלל להיות הטרדה", מעריב, 16 בנובמבר 1990
ערך זה הוא קצרמרבנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מיטשל פילדס

| --- | --- |

 לידה:  28 בספטמבר 1901 Belcești, רומניה 
 פטירה:  6 באוקטובר 1966 (בגיל 65) הזורע, ישראל 
 מקום לימודים:  האקדמיה הלאומית לעיצוב  Beaux-Arts Institute of Design 
 תחום יצירה:  פיסול
 פרסים והוקרה:  מלגת גוגנהיים (1932) 
 
מיטשל פילדס (באנגלית: Mitchell Fields;‏ 28 בספטמבר 1901 – 6 באוקטובר 1966) היה פסל יהודי אמריקאי-ישראלי. עבודותיו שהשתייכו לסוגת הריאליזם היו ידועות במיוחד בפסלים בגודל טבעי ובדיוקנים.
קורות חיים

פילדס נולד בעיירה ליד יאשי, כמנדל פלדמן, בן שלישי מתוך חמישה ילדים של מרקוס וטובה פלדמן. הוא היגר עם משפחתו לניו יורק בשנת 1907. הוא למד בתיכון סטויווסאנט ((אנ')), בית ספר למדעים והנדסה, בה הראה כישרון בציור ופיסול. לאחר שנה באוניברסיטת סטיבנס בהובוקן הוא עבר לאקדמיה הלאומית לעיצוב בניו יורק ((אנ')) ולמד גם במכון לעיצוב של דה בוז-אר בניו יורק, בשנים 1917–1927. לימודיו התמקדו בציור ורק בהמשך הוא עבר לפיסול. לאחר לימודיו הוא המשיך להתגורר בניו יורק והשתייך לחוג של אמנים שכלל בין השאר את אלכסנדר ארכיפנקו, ז'אק ליפשיץ, חיים גרוס, דה-הירש מרגוליס, בן שאן ורפאל סויאר. הוא גם השתייך למועדון ג'ון ריד, שאיגד אמנים עם נטייה מרקסיסטית. בשנת 1929 הוא זכה בפרס ראשון על שם הלן בארנאטובשנת 1930 הוא קיבל את עיטור הזהב של ווידנר, מטעם האקדמיה לאמנות של פנסילבניה, על פסלו "נעמי".
בתקופת השפל הגדול הוא עבד בפרויקט האמנים של הממשל הפדרלי. בשנת 1932 הוא קיבל מלגה מקרן גוגנהיים שאפשרה לו לעבוד שנתיים בפריס. מלגה נוספת של הקרן אפשרה לו לעבוד בשנת 1935 במוסקבה. פסלים שלו הוצבו בפארק גורקי ובמוזיאון פושקין.
בשנת 1938 שב פילדס עם אשתו ביטריס ובנו מיכאל דוד לניו יורק. במהלך מלחמת העולם השנייה הוא עבד במפעל שלקח חלק במאמץ המלחמתי. לאחר המלחמה הוא שב לפיסול ובין השאר הכין דמות ראש של אלברט איינשטיין שהוצב במוזיאון ההגירה באליס איילנד.
בשנת 1957 עלה לישראל ועבר להתגורר בבית ברודצקי. בתערוכת אמני ישראל בתל אביב ביוני 1958 הוצג דיוקן שלו של נחום נרדי. בספטמבר 1961 הוא הציג תערוכה של יצירותיו בבית וילפריד ישראל. בין השאר הוצגו בתערוכה דיוקנאות של רומן רולן, שלום עליכם ויחיאל די-נור.
פילדס נפטר ב-6 באוקטובר 1966 לאחר מחלה קצרה. נקבר בקיבוץ הזורע.
הערות שוליים

1 2 3  פ. עזאי, הפסל היהודי האמריקאי מיצ'ל פילדם, הארץ, 12 ביולי 1957
↑  גרשון הל, עולים חדשים מארצות הברית יערכו הערב סדר ראשון בישראל, הַבֹּקֶר, 4 באפריל 1958
↑  אריה לרנר, התערוכה השנתית של אמני ישראל, דבר, 6 ביוני 1958
↑  תערוכת מיטשל פילדס, על המשמר, 7 בספטמבר 1961
↑  מיטשל פילדס, על המשמר, 1 באוקטובר 1961
כימיה - מונחים

להלן המונחים המקובלים בכימיה לפי סדר האלף-בית:
תוכן עניינים:
א - ב - ג - ד - ה - ו - ז - ח - ט - י - כ - ל - מ - נ - ס - ע - פ - צ - ק - ר - ש - ת
א

אבץ - יסוד כימי
אוגאנסון - יסוד כימי
ניהוניום - יסוד כימי
טנסין - יסוד כימי
מוסקוביום - יסוד כימי
אונונקוודיום - יסוד כימי
אוסמיום - יסוד כימי
אורניום - יסוד כימי
אטום - החלקיק הקטן ביותר המשמר את תכונות היסוד
איטרביום - יסוד כימי
איטריום - יסוד כימי
איינשטייניום - יסוד כימי
אינדיום - יסוד כימי
אירופיום - יסוד כימי
אירידיום - יסוד כימי
אלומיניום - יסוד כימי
אל-מתכת - קבוצה של יסודות שאינם מתכת
אלקאן - קבוצה של תרכובות אורגניות שאינן מכילות קשרי פאי
אלקן - קבוצה של תרכובות אורגניות אשר מכילות קשר כפול
אלקין - קבוצה של תרכובות אורגניות אשר מכילות קשר משולש
אלקטרוכימיה - ענף של הכימיה
אמריציום - יסוד כימי
אנטימון - יסוד כימי
אסטטין - יסוד כימי
אקטיניד - יסוד כימי
אקטיניום - יסוד כימי
ארביום - יסוד כימי
ארגון - יסוד כימי
ארסן - יסוד כימי
אשלגן - יסוד כימי
אתר - תרכובת אורגנית בעלת קבוצה אתרית
אתנול - הכוהל הידוע ביותר
ב

בדיל - יסוד כימי
בוהריום - יסוד כימי
בופר - תמיסה המתנגדת לשינוי החומציות שלה.
בורון - יסוד כימי
ביסמוט - יסוד כימי
בנזן - תרכובת אורגנית ארומטית
בסיס - תרכובת שרמת החומציות (pH) שלה בתמיסה מימית גבוהה מ-7
ברום - יסוד כימי
ברזל - יסוד כימי
בריום - יסוד כימי
בריליום - יסוד כימי
ברקליום - יסוד כימי
ג

גדוליניום - יסוד כימי
גופרית - יסוד כימי
גז - מצב צבירה
גז אידיאלי - מודל פיזיקלי עבור התנהגות חומר במצב צבירה של גז
גז ואן דר ואלס - מודל פיזיקלי עבור התנהגות חומר במצב צבירה של גז
גליום - יסוד כימי
גרמניום - יסוד כימי
ד

דאוטריום - איזוטופ של מימן
דובניום - יסוד כימי
דיספרוסיום - יסוד כימי
דרמשטטיום - יסוד כימי
ה

האסיום - יסוד כימי
הולמיום - יסוד כימי
הלוגן - משפחה של יסודות בטבלה המחזורית
הליום - יסוד כימי וגז אציל
הפניום - יסוד כימי
ו

ונדיום - יסוד כימי
ז

זהב - יסוד כימי
זירקוניום - יסוד כימי
זרחן - יסוד כימי
ח

חומצה - תרכובת שרמת החומציות (pH) שלה בתמיסה מימית נמוכה מ-7
חומר - כל דבר שיש לו מסה ותופס נפח במרחב
חמצן - יסוד
חמצון חיזור - תגובה כימית שבה משתנה דרגת החימצון של חומרים
חנקן - יסוד
ט

טבלה מחזורית - שיטת מיון המציגה את כל היסודות לפי המספר האטומי והסמל הכימי של האטומים שלהם
טונגסטן - יסוד כימי
טיטניום - יסוד כימי
טיטרציה - שיטה בכימיה אנליטית לקביעת ריכוזים
טכנציום - יסוד כימי
טלור - יסוד כימי
טנטלום - יסוד כימי
טרביום - יסוד כימי
טריטיום - איזוטופ של מימן
י

יסוד - חומר שלא ניתן להרכיבו, לפרקו או לשנותו לחומר אחר בתהליכים כימיים רגילים
יוד - יסוד כימי
יון - אטום אשר מסר או קיבל אלקטרון אחד או יותר כך שכעת מטענו אינו נייטרלי אלא שלילי או חיובי.
כ

כוהל - קבוצה של תרכובות אורגניות
כימיה אורגנית - ענף של הכימיה
כימיה אנאורגנית - ענף של הכימיה
כימיה אנליטית - ענף של הכימיה
כימיה פיזיקלית - ענף של הכימיה
כלור - יסוד השייך למשפחת ההלוגנים
כסף - יסוד מתכתי
כספית - יסוד מתכתי
כרומטוגרפיה - שיטה בכימיה אנליטית להפרדה בין חומרים
ל

לוטציום - יסוד כימי
לורנציום - יסוד כימי
ליברמוריום - יסוד כימי
ליתיום - יסוד כימי
לנתן - יסוד כימי
לנתניד - משפחה של יסודות מתכתיים
מ

מגנזיום - יסוד מתכתי
מודל האטום של בוהר
מוליבדן - יסוד מתכתי
מונחון IUPAC - שיטה סיסטמטית למתן שמות למולקולות אורגניות
מוצק - מצב צבירה
מייטנריום - יסוד מתכתי
מימן - היסוד הכימי בעל המסה המולקולרית הנמוכה בטבע
מנגן - יסוד מתכתי
מנדלביום - יסוד מתכתי
מתכת - קבוצה של יסודות
מתכת אלקלית - קבוצה של יסודות מתכתיים
מתכת אלקלית עפרורית - קבוצה של יסודות מתכתיים
מתכת מעבר - קבוצה של יסודות מתכתיים
נ

נאודימיום - יסוד מתכתי
ניאון - יסוד כימי וגז אציל
נובליום - יסוד מתכתי
נחושת - יסוד מתכתי
ניאוביום - יסוד מתכתי
ניקל - יסוד מתכתי
נפטוניום - יסוד מתכתי
נתרן - יסוד כימי ומתכת אלקלית
ס

סטרונציום - יסוד כימי
סיבורגיום - יסוד כימי
סידן - יסוד כימי
סיליקון - ראה צורן
סלניום - יסוד כימי
סמריום - יסוד כימי
סקנדיום - יסוד כימי
ע

עופרת - יסוד כימי
פ

פולוניום - יסוד מתכתי
פחמן - יסוד אל מתכתי
פלדיום - יסוד מתכתי
פלואור - יסוד והלוגן
פלוטוניום - יסוד מתכתי רדיואקטיבי
פלטינה - יסוד מתכתי
פרוטקטיניום - יסוד
פרומתיום - יסוד
פרמיום - יסוד
פרנציום - יסוד
פרסאודימיום - יסוד
צ

צורן - יסוד אל מתכתי
צסיום - יסוד
צריום - יסוד
ק

קדמיום - יסוד
קובלט - יסוד
קוריום - יסוד
קופרניקיום - יסוד
קליפורניום - יסוד
קסנון - יסוד
קריפטון - יסוד
קשר כימי - חיבור בין אטומים או מולקולות
קשר קוולנטי טהור
קשר קוולנטי כפול
קשר קוולנטי משולש
קשר פפטידי
קשר קוטבי
קשר יוני
קשר מימן
קשר ואן דר ואלס
קשר מתכתי
ר

רדון - יסוד
רדיום - יסוד
רובידיום - יסוד
רודיום - יסוד
רותניום - יסוד
רנטגניום - יסוד
רניום - יסוד
רתרפורדיום - יסוד
ש

שיווי משקל - תהליך בו ריכוזי החומרים לא משתנים
ת

תגובה כימית
תהודה מגנטית גרעינית
תוליום - יסוד
תוריום - יסוד
תליום - יסוד
תערובת
תמיסה
תרמודינמיקה - ענף בכימיה ופיזיקה
אבץ
אתנול - נוסחת מבנה
מבנה מולקולת בנזן
ספינת אוויר שנופחה בהליום
מבנה מולקולת זרחן (P4)
כרומטוגרפיית שכבה דקה
מגנזיום
מטילי עופרת
צורן
מכשיר תהודה מגנטית גרעינית
מכוורת

מכוורת בדרום קרולינה; כוורות מסוג לנגסטרו על משטחים.
מכוורת היא מקום שבו מרוכזות מספר כוורות של דבורי דבש, ובו מתבצעות רוב עבודות הדבוראי. מכוורות מגיעות בגדלים רבים ויכולות להיות כפריות או עירוניות בהתאם לפעולת ייצור הדבש. יתר על כן, מכוורת עשויה להתייחס לכוורות של חובבים או לאלה המשמשות לשימוש מסחרי או חינוכי. מכוורת יכולה יכול להיות גם מבנה חסר קירות, מקורה, בדומה לביתן שבו שוכנים כוורות, או מבנה סגור עם פתח המכוון את נתיב המעוף של הדבורים.
מאיר בראלי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  11 באוגוסט 1922 קובנה, ליטא 
 פטירה:  19 בספטמבר 2004 (בגיל 82) 
 מקום קבורה:  גדרה 
 מדינה:  ישראל ישראל
 השכלה:  הגימנסיה העברית "הרצליה" 
 מעסיק:  דבר 
 צאצאים:  אבי בראלי 
 
מאיר (מוריק) בראלי (ברודני) (11 באוגוסט 1922 – 2004) היה עיתונאי וסופר ישראלי, חבר מערכת דבר ומעורכי "אשנב", "אשמורת" ו"אֹמֶר", מראשי המשמרת הצעירה של מפא"י.
קורות חיים

בראלי נולד בקובנה, שבליטא, בנם של חוה (לבית יהלום), שהייתה רופאה; ויצחק בראלי שהיה פעיל ציוני, ומראשי בנק הפועלים בארץ ישראל ואחר כך בישראל.
ב-5 במאי 1926 עלה עם הוריו לארץ ישראל. למד בגימנסיה העברית הרצליה בתל אביב. היה פעיל בתנועת "המחנות העולים".
במהלך השנים השתלם בראלי באוניברסיטאות: אוניברסיטת קליפורניה בברקלי, אוניברסיטת ניו יורק ובאוניברסיטה העברית בירושלים.
בתקופת המנדט הבריטי היה חבר ההגנה וערך את "אשנב", עיתונו המחתרתי של הארגון.
היה מזכיר המשמרת הצעירה של מפא"י וערך את "אשמורת", ביטאון המשמרת הצעירה.
בראלי עבד כעיתונאי בעיתון דבר והיה חבר מערכת העיתון.
בין השנים 1968–1980 ערך את העיתון "אֹמֶר".
במהלך השנים פרסם מאמרים רבים בעיתונים דבר, "אשמורת", "מלחמתנו", "בטרם", "הפועל הצעיר" ו"מבט חדש" (שבועון). פרסם ספרים שעסקו בתנועת העבודה, בדוד בן-גוריון, במדיניות החוץ של ישראל, בנושאי עליה וקליטה.
בראלי נפטר בשנת 2004.
מספריו

עיונים בשיטות בחירות עם עובד, תשל"ב, 1972, תל אביב
עיונים במדיניות חוץ עם עובד, תשל"ה 1975
להבין את בן-גוריון הוצאת ידיעות אחרונות (1986)
האגרטל השבור, סדרת ברקאי לפרוזה מקורית, הוצאת ירון גולן, 1986
לקראת המטוסים הבאים הוצאת ירון גולן, תשנ"א, 1990
הערכים על הסברה ב"הגנה" אצל מרדכי נאור בלקסיקון כח המגן – ההגנה, תל אביב: משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 1992
מתנועה למנגנון, ניתוח התנוונותה של תנועת העבודה, הוצאת אלילב, תשנ"ד 1994, תל אביב, עיון, חברה ומדינה
נבון לב מחייו של יצחק בראלי, הוצאת מחברות לספרות, 2000.
מספריו > מעריכותיו

יצחק קנב, אבי הביטוח הלאומי: קובץ מאמרים, נאומים וראיונות, תל אביב: מחברות לספרות, תשנ"ח 1997. (משלו ועליו)
מספריו > ספרים אודותיו

מוריק - סיפור חייו של מאיר בראלי עיתונאי ואיש רוח אוהב ישראל מנחם מיכלסון, תל אביב : אל-לב, תשס"ח 2007
משפחתו

בראלי היה נשוי לאריקה ואב לבן ובת. בנו הוא פרופ' אבי בראלי היסטוריון ישראלי, חוקר ועורך במכון בן-גוריון לחקר ישראל והציונות שבאוניברסיטת בן-גוריון בנגב.
הערות שוליים

↑  מאיר בראלי דוד תדהר, אנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך 17, עמוד 5127
↑  חוה יהלום בראלי, מספר רישיון רופא 555, רח' בן יהודה 202 ילקוט הפרסומים 556, 16 בספטמבר 1957, פקודת המתעסקים ברפואה, 1947, רשימת רופאים המורשים לעסוק במקצועם, עמוד 1386
↑  מאיר בראלי (ברודני) תנועת העבודה הישראלית, אתר היסטורי
↑  "ערב המשמרת" דברים: מאיר בראלי (ברודני) אתר הספרייה הלאומית
↑  מאיר בראלי מעורכי "אשמורת" תנועת העבודה הישראלית, אתר היסטורי
↑  "בטרם" 1942-1960 תנועת העבודה הישראלית, אתר היסטורי
↑  מאיר בראלי - ספריו אתר סימניה
↑  האגרטל השבור / מאיר בראלי, הוצאת ירון גולן, 1986 אתר סימניה
↑  "מתנועה למנגנון", ניתוח התנוונותה של תנועת העבודה, ניתוח קר וביקורת חריפה, אבנר הורוביץ  עיונים בתקומת ישראל, 1996, יוני, עמודים 598-600
↑  "נבון לב" מחייו של יצחק בראלי מאיר בראלי, מחברות לספרות, שנת 2000
↑  "מוריק - סיפור חייו של מאיר בראלי" / מנחם מיכלסון, הוצאת אל-לב, 2007 אתר סימניה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007300760905171  BnF: cb16519002x (data)  ISNI: 0000 0001 2018 0457  LCCN: nr91044620  VIAF: 52106327   WorldCat (עם VIAF): 52106327
מכוטוס

| --- | --- |

 לידה:  520 לאנקרבן, Kingdom of Glywysing 
 פטירה:  15 בנובמבר 565 או 621 (בגיל 45 או 101) Archingeay, דוכסות אקוויטניה 
 מדינה:  ויילס, ברטאן 
 תפקיד:  בישוף 
 השקפה דתית:  הכנסייה הקתולית 
 
מכוטוס הקדוש (מכונה גם מאלו, מאקלו, ומכלוביוס) הוא קדוש נוצרי. מכוטוס נחשב למייסד סן-מלו שבברטאן (צרפת) ולאחר מ"הקדושים המייסדים של בריטני".
מכוטוס נולד בשנת 520 בגלמורגן שבוויילס. ברנדן מקלונפרט לימד אותו על הנצרות, המיר את דתו והטביל אותו לנצרות. לאחר מכן הפך לנזיר במנזר לאנקרבן (Llancarfan) בוויילס. מאוחר יותר היה אחד ממלוויו של ברנדן במסעותיו המסיונריים.
מכוטוס מת ב-15 בנובמבר בשנת 565 או 620 לערך ב-סיינטון (Saintonge), ליד Archingeay שבמערב צרפת.
מואיז צ'ומבה

מוּאִיז קָאפֶּנְד צ'וֹמְבֶה (בצרפתית: Moïse Tshombé;‏ 10 בנובמבר 1919 – 29 ביוני 1969) היה איש עסקים ופוליטיקאי קונגולזי. נשיא מדינת קטנגה במהלך משבר קונגו וראש הממשלה הרביעי של הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו בין השנים 1964 ל-1965. צ'ומבה הודח מראשות הממשלה בידי הנשיא ז'וזף קסא-וובו ולאחר שהואשם בבגידה בידי הדיקטטור מובוטו ססה סקו. צ'ומבה פעל להשיג תמיכה אירופאית בטענותיו לשלטון תחילה בקטנגה ובהמשך בכל הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו בכך שטען כי יפנה אל תמיכת הגוש המערבי במסגרת המלחמה הקרה.
ביוגרפיה

מואיז צ'ומבה נולד בדרום חבל קטנגה, קונגו הבלגית. אביו היה איש עסקים מצליח. צ'ומבה חונך בבית ספר מיסיונרי אמריקאי ולאחר מכן למד חשבונאות. בשנות החמישים קנה צ'ומבה את המניות של רשת חנויות בחבל קטנגה ובכך עירב את עצמו בתוך הפוליטיקה האזורית. צ'ומבה התערב בתוך ארגונים פוליטיים שקראו להקמת מדינה קונגולזית פדרלית ריבונית מהאימפריה הבלגית. ביוני 1960 השיגה קונגו עצמאות מבלגיה וז'וזף קסא-וובו מונה לנשיא הראשון של הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו. קסא-וובו ניהל מדיניות ממשל ריכוזית ולא העניק לחברי מפלגת CONAKAT בה היה מעורב צ'ומבה את תפקידי המפתח להם ציפו בממשל בקינשאסה. ביולי 1960 השיג צ'ומבה תמיכה מבלגיה אשר ציפתה כי ממשלה בראשותו תפנה לצד הגוש המערבי במסגרת המלחמה הקרה.
עוד באותו החודש החל צ'ומבה לתמוך במרד מזוין של חיילים קונגולזים נגד ממשל קסא-וובו, אותו כינה דיקטטור וקומוניסט. צ'ומבה הכריז על עצמאותה של מדינת קטנגה מקונגו ובכך החל משבר קונגו שהיה למלחמת אזרחים. צ'ומבה מונה לנשיא קטנגה והצליח לשמור במשך שלוש שנים על ריבונותה לנוכח התנגדות מצד הממשלה הקונגולזית וכוח משלחת צבאי של האומות המאוחדות. קטנגה, חבל הארץ העשיר ביותר בכל קונגו, נחשבה לפרס מצד משקיעים רבים וצ'ומבה התכוון להשתמש בכך כדי להעשיר את הונו ולהסדיר את מעמדו הפוליטי-כלכלי. צ'ומבה תחילה ניהל משא ומתן להסדר לאחר הדחתו של ראש הממשלה הקונגולזי פטריס לומומבה אך נטש את המגעים במטרה להביא לריבונות מלאה של קטנגה. לבסוף פגש צ'ומבה בכישלון דיפלומטי להביא להכרה בריבונותה של קטנגה ובתמיכה בלגית וצרפתית הוא ברח אל המדינה הספרדית.
שנה מאוחר יותר, ב-1964, לנוכח מרידות במזרח המדינה, הנשיא קסא-וובו קרא לצ'ומבה לקבל את משרת ראש ממשלת הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו ולהשקיט את המרידה. צ'ומבה עירב שכירי חרב אירופאים במאבק נגד המורדים במזרח ולאחר שהתגלה כי תכנן להדיח את הנשיא, קסא-וובו הדיח אותו מתפקיד ראש הממשלה. לאחר הדחתו, שב צ'ומבה אל המדינה הספרדית. בשנת 1967, כאשר החלו שמועות שעמד לשוב לרפובליקה הדמוקרטית של קונגו, צ'ומבה נחטף ונלקח לאלג'יריה. באלג'יריה רשויות השלטון סירבו להסגיר אותו לידי הממשל הקונגולזי של הדיקטטור מובוטו ססה סקו, אשר האשים אותו בדבר בגידה ברפובליקה הדמוקרטית של קונגו. צ'ומבה נשאר במאסר בית ליד אלג'יר עד למותו מהתקף לב בשנת 1969.
ראו גם

הווארי בומדיין
היסטוריה של הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו
משבר קונגו
קטנגה (מדינה)
הערות שוליים

↑  Folder S-0845-0001-03 - Correspondence and cables - Moise Tshombe Belgians Hammarskjold and Bunche trips to Congo and Katanga, United Nations - Archives and Records Management Section
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007277673205171  PLWABN: 9810587721805606  BNE: XX1419205  BnF: cb123602927 (data)  GND: 121177866  ISNI: 0000 0001 1072 7375  LCCN: n50051800  NARA: 10581469  NTA: 071381503  SNAC: w60t5s66  SUDOC: 085837792  VIAF: 79448204   WorldCat (עם VIAF): 79448204
מיכאיל לוין

| --- | --- |

 לידה:  8 בפברואר 1921 סראטוב, הרפובליקה הסובייטית הפדרטיבית הסוציאליסטית הרוסית 
 פטירה:  1 באוגוסט 1992 (בגיל 71) מוסקבה, רוסיה 
 מקום קבורה:  בית העלמין קונצבסקויה 
 מקום לימודים:  הפקולטה לפיזיקה של אוניברסיטת מוסקבה 
 מוסדות:  האוניברסיטה הממלכתית של ניז'ני נובגורוד 
 תלמידי דוקטורט:  Mikhail Miller 
 צאצאים:  Andrey Levin 
 
מיכאיל לוין  (ברוסית: Михаил Львович Левин‏; 8 בפברואר 1921 - 1 באוגוסט 1992) היה פיזיקאי סובייטי ממוצא יהודי.
קורות חיים

מיכאיל לוין נולד בשנת 1921 בסרטוב למשפחה יהודית. אמו הייתה כלכלנית רבקה לוינה ואביו היה פרופסור לביולוגיה לב קארליק. בשנת 1926 המשפחה עברה למוסקבה.
בשנת 1930 לוין החל לימודי בית ספר (ישירות משנה השלישית של הלימודים). בשנת 1938 הוא החל לימודי פיזיקה באוניברסיטת מוסקבה. בשנת 1941 המשפחה פונתה לקאזאן ולוין החל לעבוד במעבדה של מפעל ביטחוני תחת מיכאיל לאונטוביץ'. הוא לא גויס לצבא עקב בעיות רעייה.
ביולי 1944 מיכאיל לוין נעצר והואשם בתעמולה נגד הלשטון. במאי 1945 הוא נשפט ל-3 שנות מעצר ונשלח לעבוד במכון מחקר בו הועסקו אסירים פוליטיים. באוגוסט 1945 הוא קיבל חנינה. הוא סיים לימודים אך נאסר אליו לעבוד במוסקבה והסביבה.
בהזמנת אלכסנדר אנדרונוב הוא התקבל לעבודה באוניברסיטה הממלכתית של ניז'ני נובגורוד. בשנת 1946 הוא סיים עבודת תואר שלישי. בשנת 1948 אמו נעצרה ונשפטה. כתוצאה מכך לוין לא היה יכול להשלים עבודת פוסט דוקטורט ופוטר מאוניברסיטה. מספר שנים הוא התפרנס מתרגומים.
בשנת 1954, כאשר אמו שוחררה ממעצר הוא סיים עבודת פוסט-דוקטורט ובשנת 1955 מונה לפרופסור במכון למורים באיוואנובו.
בשנת 1955 שמה של אימו טוהר וגם לוין עצמו טוהר מכל אשמה בשנת 1955.
בשנת 1956 לוין התחיל לעבוד במכון לרדיוטכניקה של אקדמיה למדעים של ברית המועצות שעסק בפיתוחים ביטחוניים בתחום אנטנות ומערכות מכ"ם. הוא עבד במכון זה עד סוף חייו.
פעילות של לוין התרכזה בתחום אנטנות ואלקטרודינמיקה.
מיכאיל לוין היה מקורב לאנדריי סחרוב והיה בין המעטים שקיבלו אישור מהשלטונות לבקר אותו בהיותו בגלות בניז'ני נובגורוד.
לוין נפטר בשנת 1992 במוסקבה ונטמן בבית העלמין קונצבסקויה.
מחבואים (סרט, 2005)

| --- | --- |

 בימוי:  מיכאל הנקה
 הופק בידי:  וייט היידוצ'קה
 תסריט:  מיכאל הנקה
 עריכה:  Michael Hudecek, Nadine Muse 
 שחקנים ראשיים:  דניאל אוטיי ז'ולייט בינוש מוריס בנישו
 מוזיקה:  Ralph Rieckermann 
 צילום:  כריסטיאן ברגר
 מדינה:  צרפת אוסטריה גרמניה איטליה
 חברת הפקה:  Les Films du Losange, Canal+, Bavaria Film, France 3, BiM Distribuzione, Wega Film 
 חברה מפיצה:  Les Films du Losange, וודו 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  5 באוקטובר 2005
 משך הקרנה:  117 דקות
 שפת הסרט:  צרפתית
 סוגה:  סרט דרמה, סרט מתח 
 תקציב:  8,000,000 יורו (משוער)
 הכנסות באתר מוג'ו:   cache
 פרסים:  פרס האקדמיה האירופית לקולנוע לסרט הטוב ביותר (Wega Film, BiM Distribuzione, Bavaria Film, Les Films du Losange, מיכאל הנקה)  פרס האקדמיה האירופית לקולנוע לעריכה (Michael Hudecek, Nadine Muse)  פרס האקדמיה האירופית לקולנוע לבמאי הטוב ביותר (מיכאל הנקה)  פרס האקדמיה האירופית לקולנוע לשחקן הטוב ביותר (דניאל אוטיי)  פרס המבקרים של האקדמיה האירופית לקולנוע (מיכאל הנקה) 
 www.sonyclassics.com/cache/
 דף הסרט ב־IMDb
 
מחבואים (במקור בצרפתית: Caché - מילולית: "חבוי") הוא סרט קולנוע דובר צרפתית מ-2005 שכתב וביים מיכאל הנקה. הסרט עוסק בשאלת ההתמודדות עם רגש האשמה בחברה המודרנית.