stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
רפאל מרדכי מלכי
לקריאה נוספת

אליעזר ריבלין, תקנות צבור וסדרי משפט: לקוטים מפרוש על התורה של רפאל מרדכי מלכי, הדפסה מיוחדת (מתוך המשפט העברי, קובץ שני), דפוס הארץ, תל אביב תרפ"ז.
שאול רגב, דרשה המסורה והכתובה: דרשות ודרשנים בימי הביניים, הוצאת ראובן מס בע"מ, ירושלים 2010, עמ' 240.
אפרים לב, זהר עמר ויהושע שוורץ, הרפואה בירושלים לדורותיה, תל אביב תשנ"ט, עמ' 54, 83, 88–89, 93.
הערות שוליים

↑  זהר עמר ואפרים לב, רופאים ותרופות בירושלים במאות העשירית עד השמונה-עשרה, תל אביב תש"ס, עמ' 113
↑  אמנון כהן (עורך), ההיסטוריה של ארץ-ישראל – שלטון הממלוכים והעות'מאנים (1260–1804), יד יצחק בן-צבי, ירושלים 1998, עמ' 269–270.
↑  עזרא בן רפאל מרדכי מלכי באתר jewishvirtuallibrary.org
↑  אמנון כהן (עורך), ההיסטוריה של ארץ-ישראל – שלטון הממלוכים והעות'מאנים (1260–1804), יד יצחק בן-צבי, ירושלים 1998, עמ' 272–273, 312.
↑  אמנון כהן (עורך), ההיסטוריה של ארץ-ישראל – שלטון הממלוכים והעות'מאנים (1260–1804), יד יצחק בן-צבי, ירושלים 1998, עמ' 139–240.
שירי עם (בריו)

שירי עם (באנגלית: Folk Songs) הוא מחזור שירים שחיבר המלחין האיטלקי לוצ'אנו בריו בשנת 1964. המחזור מורכב מעיבודים למוזיקה עממית מארצות שונות ושירים אחרים, ומהווה "הוקרה לכישרון האמנותי יוצא הדופן" של הזמרת האמריקאית קתי ברבריאן, שהתמחתה במוזיקה של בריו. היצירה כתובה למצו-סופרן, חליל צד (שמכפיל פיקולו), קלרינט, נבל, ויולה, צ'לו וכלי הקשה. בשנת 1973 עיבד אותה המלחין לתזמורת גדולה.
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6 7  ג'רלד לרנר, תוכניית קונצרט של תזמורת קונצרטחבאו, 11 בפברואר 2007 (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb139331284 (data)  GND: 30019496X  MusicBrainz work: 11b8c75d-d86b-4918-81dd-fbb1555504c7  VIAF: 174142074   WorldCat (עם VIAF): 174142074
שירון

ערך זה עוסק בספר שירה. אם התכוונתם לרכב ספורט של חברת בוגאטי, ראו .
שירון בהוצאת משרד החינוך ועיריית תל אביב-יפו
שירון הוא מקבץ מודפס של שירים מהזמר העברי ובו מופיעות מילות השירים, ולעיתים גם תווים. השירון כולל שירים ופזמונים המוכרים בציבור, והם משמשים לפעילויות חברתיות וחינוכיות. הנפוץ ביותר הוא השירון המחולק למשתתפים בערבי שירה בציבור, ובעזרתו הם שרים את השירים על פי המילים המופיעות בו.
השירון מהווה חלק בלתי נפרד מהתרבות הישראלית ומהפצת הזמר העברי. בין השירונים העבריים הראשונים ניתן לציין שירון של שיינברג מ-1935, הכולל תשעה שירים ובו נכתב: "המוזיקה תעלה ותחזק את התחושה הלאומית, תמצית הלאומיות מוצאת בה את ביטויה". מתקופה זו התפתחה תופעת השירה בציבור, והייתה חלק מהפעילות היזומה של ארגונים אשר פעלו בארץ, כמו: גופי התיישבות, הסוכנות היהודית, ועדות תרבות ביישובים, בתי ספר ותנועת נוער. כל אלה עסקו ב"הזמנות יצירה" ובהפצת שירונים רבים".
על פי מחקרה של טלילה אלירם (בר-אילן, תשנ"ה) "השירה בציבור וריקודי העם הם חלק ממנגנוני התמיכה החברתית מאז ימי החלוצים ועד ימינו". כך אנו יכולים למצוא בשנות ה-40 את תנועות הנוער התופסות תאוצת הקמה ופעילות – ובתוכן דרישה עצומה לשירים עבריים. במסגרת פעילויות אלו הופצו שירונים רבים. השירון שימש גם כלי להפצת השירים על ידי מחבריהם.
מאז קום המדינה משתלבים השירונים במגוון פעילויות חברתיות וציבוריות. מלבד שירה בציבור, משמש השירון כלי עזר במערכי שיעור ופעילות חברתית בית הספר, בתנועות נוער, במסיבות, ובחגיגות רבות משתתפים.
מאפיינים נוספים של השירון:
שירון מודפס לעיתים על דף אחד או כמה דפים מהודקים. לעיתים הוא כרוך כחוברת.
שירונים מופקים לפי נושאים – כמו: שירי חג, שירי אהבה, שירי מלחמה.
ישנם "שירוני תווים" או "שירוני אקורדים" – למנגנים על כלי נגינה.
הערות שוליים

↑  הרקע להתפתחות השירה בציבור וריקודי העם – החל מימי ההתיישבות בארץ ישראל ובימינו כיום, באתר web.archive.org, ‏2008-02-13
שירות המודיעין הדני

| --- | --- |
סמל שירות הביון הדני
 מידע כללי
 מדינה:  דנמרק דנמרק
 משרד אחראי:  משרד ההגנה
 סוכנות אם:  משרד ההגנה 
 תאריך הקמה:  1 באוקטובר 1950
 ממשלה:  ממשלת דנמרק
 שר:  יעקב אלמן-ינסן
 תאריך כניסה:  15 בדצמבר 2022
 מטה מרכזי:  קופנהגן
 www.fe-ddis.dk
 
שירות הביון הדני (בדנית: Forsvarets Efterretningstjeneste) היא סוכנות ביון החוץ של דנמרק.
היסטוריה

שירות הביון הדני הוקם ב-1 באוקטובר 1950 לאחר מלחמת העולם השנייה. בתקופת המלחמה הקרה נטתה דנמרק לצדה של ארצות הברית. כתוצאה מכך פעל שירות הביון הדני לסיכול פעילות קומוניסטית ותמיכה בפעילותה. שיתוף הפעולה של שירות הביון הדני עם ארצות הברית המשיך להתפתח עם השנים כאשר בשיאו פורסם כי השירות סייע לסוכנות לביטחון לאומי של ארצות הברית לצותת מספר מנהיגים ופקידי ממשל במספר מדינות האיחוד האירופי ביניהם גרמניה, שוודיה, צרפת ונוורגיה.
באוקטובר 2018, פורסם כי באמצעות מידע מודיעיני שנמסר על ידי המוסד, שירות הביון הדני סיכל פיגוע טרור שתוכנן על ידי שירותי המודיעין האירניים אשר ניסו להתנקש בחייו של מנהיג הסניף המקומי של הארגון הערבי לשחרור אהוואז ארגון אופוזיציה איראני.
משימה

השירות אמון על איסוף, הפצה, וניתוח מידע הנחוץ לביטחון הלאומי של דנמרק או של כוחותיה הפרוסים במשימות ברחבי העולם. בעוד ששירות הביון והביטחון של דנמרק מתמקד בסיכול טרור, מלחמה בקיצוניות, וסיכול ריגול זר. השירות אחראי על פעילות מודיעינית הכוללת איסוף מידע בעל עניין מדיני, פיננסי, מדעי וצבאי לדנמרק, וסיכול פגיעה בכוחות ההגנה של דנמרק ברחבי העולם.
פיקוח ואחריות

שר ההגנה הוא האחראי על השירות. בנוסף, תפקידי הפיקוח על השירות מתבצעים על ידי ארבעה גופים:
ועדת הביקורת הממשלתית (בדנית: Rigsrevisionen)
ועדת הפיקוח של שירותי המודיעין (בדנית: Tilsynet med Efterretningstjenesterne)
ועדת הפיקוח הפרלמנטרית של הפולקטינג.
סוכנות הביקורת הלאומית הדנית (בדנית: Rigsrevisionen)
הערות שוליים

↑  FE-chef handlede 'tjenstligt ukorrekt', Information, ‏1999-08-18 (בדנית)
↑  "NSA spying row: US and Denmark pressed over allegations". BBC News (באנגלית בריטית). 2021-05-31. נבדק ב-2023-10-05.
↑  How Denmark became the NSA's listening post in Europe, France 24, ‏2021-06-01 (באנגלית)
↑  סוכנויות הידיעות, דנמרק: סיכלנו מבצע התנקשות איראני, נגיב, באתר ynet, 30 באוקטובר 2018
↑  איתמר אייכנר, "המוסד עומד מאחורי סיכול החיסול האיראני בדנמרק", באתר ynet, 31 באוקטובר 2018
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0004 0607 3294  LCCN: n78090979  VIAF: 137189092   WorldCat (עם VIAF): 137189092
שורש כף היד

| --- | --- |

 שיוך:  גפה חופשית עליונה 
 תיאור ב:  האנטומיה של גריי (מהדורה 20) (327) 
 מזהים
 לטינית (TA98):  carpus 
 טרמינולוגיה אנטומיקה:  A01.1.00.026 
 TA2 (2019):  147 
 FMA:  24922 
 קוד MeSH:  A01.378.800.875 
 מזהה MeSH:  D014953 
 מערכת השפה הרפואית המאוחדת:  C1322271 
 
שורש כף היד (אנגלית: wrist, לטינית: articulatio radiocarpea) הוא מפרק צר וגמיש בין כף היד לאמה. מופרקות עם עצם הגומד ועם עצם החישור.
שמונה העצמות (עצמות שורש כף היד) היוצרות את שורש כף היד נקראות: קרפוס (carpus).
תמונות נוספות

תצלום אחורי של שורש כף היד, הגומד, החישור ומנהרת שורש כף היד (התעלה הקרפלית)
תצלום קדמי של שורש כף היד
פרקי כף היד
רצועות שורש כף היד
רצועות שורש כף היד
ראו גם

עצמות שורש כף היד
תסמונת מנהרת שורש כף היד
השריר פושט שורש היד הגומדי
רפינו

מלון רפינסקאיה ברפינו
רפינו (ברוסית: Ре́пино) הוא אזור בסנקט פטרבורג, רוסיה על קו הרכבת סנקט פטרבורג-וויבורג שהיה בעבר עיר נפרדת אך עם השנים נבלע בתחום השיפוט של העיר פטרבורג. היה ידוע בשמו הפיני "קואוקלה" (Kuokkala) עד 1948, אז שונה שמו על שם התושב המפורסם ביותר שלו, הצייר איליה רפין. ממוקם במרחק 30 קילומטרים (19 מיל) צפונית מערבית לפטרבורג על המצר הקרלי והמפרץ הפיני.
היסטוריה

האזכור הראשון של קואוקלה היה בהסכם שלום בין הרפובליקה של נובגורוד לשוודיה בשנת 1323. השטח בו שוכן הכפר היה במוקד המאבקים בין נסיכות מוסקבה לשוודים במאות ה-16 וה-17 ועבר לשליטת רוסיה לאחר המלחמה הצפונית בראשית המאה ה-18.
בכפר התגוררו דייגים ממוצא פיני ורוסי. האזור התפתח עוד יותר לאחר 1870, כאשר הרכבת המקשרת בין פטרבורג להלסינקי עברה בעיר. תושבים עשירים יותר בסנקט פטרבורג בנו וילות נופש באזור ותחנת רכבת חדשה הוקמה בשנת 1889. קואוקלה שוכנה בדוכסות הגדולה של פינלנד, שקיבלה ממשל עצמי של האימפריה הרוסית והייתה בה סביבה ליברלית יותר, שמשכה אליה אמנים ואנשי רוח, כולל האמן איליה רפין. לנין בילה זמן מה בקואוקלה בשנים 1905 עד 1907 ושהה בווילת ואסה.
זמן קצר לאחר מהפכת אוקטובר בשנת 1917 הכריזה פינלנד על עצמאותה מהרפובליקה הרוסית וקואוקלה הפכה לחלק מהאומה העצמאית החדשה תוך שהיא שומרת על אוכלוסייה רוסית אתנית משמעותית. התרחשה התכתשות בין פינים לבנים ואדומים בקואוקלה במהלך מלחמת האזרחים הפינית ב-28 באפריל 1918. קואוקלה נכבשה על ידי הסובייטים כאשר המצר הקרלי הועבר על ידי פינלנד לברית המועצות לאחר מלחמת החורף (1939–1940) ומלחמת ההמשך (1941–1944).
קואוקלה הפכה לחלק ממחוז לנינגרד בשנת 1948 ושמה שונה לרפינו לזכרו של הצייר איליה רפין. לאחר המלחמה האזור התפתח כאזור תיירותי עם כמה בתי מלון ובתי מרפא והועבר לתחום השיפוט של העיר סנקט פטרבורג כחלק מנפת הנופש וממשיך לשמש גם כיום כאתר נופש ומנוחה ובו בתי קיט רבים.
בית רפין

בשנת 1899 קנה כאן רפין אחוזה וכינה אותה פנאטיוס. הוא תכנן את ביתו, ולאחר שנבנה מספר שנים לאחר מכן, עבר רפין לקואוקלה. הוא גר שם עד מותו בשנת 1930. הבית מוקף בפארק גדול.
האחוזה היא חלק מאתר מורשת עולמית של אונסק"ו. האחוזה היא מוזיאון מאז 1940.
תושבים מפורסמים

מיכאיל בוטוויניק, אלוף העולם בשחמט, נולד בקואוקלה בשנת 1911.
ולדימיר לנין, מנהיג קומוניסטי ומייסד ברית המועצות, חי בקואוקלה בין 1906 ל-1907.
ז'אן פוני, אמן אוונגרדי, נולד בקואוקלה בשנת 1894.
איליה רפין, צייר ופסל, התגורר בקואוקלה מראשית המאה העשרים ועד מותו בשנת 1930.
קורניי צ'וקובסקי, משורר ופילולוג לילדים, התגורר בקואוקלה בין השנים 1906 עד 1916.
ילנה מרוזובסקאיה, צלמת, מתה בקואוקלה בשנת 1941.
דמיטרי שוסטקוביץ', המלחין הסובייטי, נסע לקוטג' מספר 20 באתר הנופש של המלחינים, הממוקם ברפינו, כדי להירגע ולהלחין, כל שנה בשנים 1961 ל-1975.
בשנת 2018 שימשה רפינו כמחנה האימונים של נבחרת אנגליה למונדיאל 2018 שהתקיים ברוסיה.
הערות שוליים

1 2  (בגרמנית) Petersburg-Aktuell, "Repino: Zu Gast beim großen Meister", retrieved on 25 May 2007.
↑  Unesco World Heritage Site Saint Petersburg and Related Groups of Monuments, retrieved 25 May 2007.
↑  Info on the museum "Penates", retrieved 25 May 2007.
↑  Pachmuss, Temira (1992), A moving river of tears: Russia's experience in Finland, American university studies: Slavic languages and literature, vol. 15, P. Lang, p. 173, ISBN 9780820419565
↑  http://www.katyachilingiri.com/shostakovich.html
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4703487-7  VIAF: 248291639   WorldCat (עם VIAF): 248291639 
ביתו של איליה רפין שנקרא "פניאטיוס"
שלושה בסירה אחת (רדיו)

עטיפת ספר התוכנית "שלושה בסירה אחת" (1957)
יצחק שמעוני מנחה את התוכנית "שלושה בסירה אחת", 1957
"שלושה בסירה אחת" הייתה תוכנית רדיו פופולרית, ששודרה בקול ישראל בין השנים 1956–1959. השידור התקיים מדי חודש ביום שבת לפני הצהריים, ובשידור חוזר כעבור שבועיים.
יוזם התוכנית והמנחה שלה היה יצחק (צחי) שמעוני, שהיה בין העובדים הבכירים בקול ישראל. יחד עם שמעוני ערכו את התוכנית אלון שמוקלר ויהודה האזרחי. את הרעיון שאב שמעוני מתוכנית בריטית, בה צוות קבוע נשאל שאלות שונות וענה תשובות מתחכמות, לאו דווקא לגופו של לעניין.
לגרסה העברית של התוכנית נוספו מספר מרכיבים ייחודיים, כגון שירים ולחנים (שלכאורה חוברו ללא הכנה מוקדמת ועסקו בעניין אקטואלי), וגרסאות מקוריות לסיפורים ובדיחות. את השירים כתב המשורר אהרן אמיר (שלימים התפרסם גם כסופר ומתרגם), או הפזמונאי דן אלמגור. את המנגינות חיבר המוזיקאי מאיר הרניק. באין מתחרים לתחנה, זכתה התוכנית לפופולריות רבה.
שם התוכנית הושאל מכותרת ספרו של ג'רום ק. ג'רום "שלושה בסירה אחת (מלבד הכלב)".
בשנים 1957–1959 יצאו לאור שלוש אסופות של קטעי הומור מן התוכנית בעריכת יהודה האזרחי ויצחק שמעוני.
משתתפי התוכנית "שלושה בסירה אחת", 1957. משמאל לימין: גבריאל צפרוני, שלום רוזנפלד, שמואל אלמוג, אמנון אחי-נעמי ודן אלמגור
בין המשתתפים בצוות התוכנית:
שאול ביבר
שלום רוזנפלד
רות בונדי
אמנון אחי נעמי
שמואל שניצר
דן בן אמוץ
דן אלמגור
עדה בן-נחום
שמואל אלמוג
גבריאל צפרוני
חיים חפר
יצחק איתן
שירונט

| --- | --- |

 סוג:  אתר אינטרנט
 תקופת הפעילות:  סוף 2002 – הווה
 בעלות:  שידורי קשת
 שירותים עיקריים:  מוזיקה 
 shironet.mako.co.il
 
סמליל קודם של האתר
"שִירוֹנֶט" הוא אתר אינטרנט ישראלי המכיל מילים לשירים לועזיים ועבריים. בנוסף יש בו גם טריוויה, רינגטונים, תאריכי ימי הולדת של כוכבים ומידע כללי על אודותם, וידאו קליפים, תמונות אמנים, תמונות עטיפות אלבומים ומודעות על הופעות קרבות.
האתר הוקם בסוף 2002 על ידי עידן טל אשר גם ניהל אותו במשך שנים רבות. תחילה פעל האתר ללא רישיון להצגת השירים. החל משנת 2003 האתר פועל תחת בעלות חברת "די.אי.סי טכנולוגיות רשת" בע"מ. לחברה רישיון מאקו"ם, והיא מעבירה תמלוגים לאקו"ם וליוצרים בגין השימוש ביצירותיהם באתר.
ב-2012 החל האתר לפעול כחלק מהאתר "mako" של "שידורי קשת".
חיפוש בתוך האתר

החיפוש בשירונט נגיש ובולט בעמוד הפתיחה, ואפשר לחפש בו שיר לפי שם השיר, שם האמן או הלהקה המבצעת, לפי המחבר, המלחין ולפי מילים מתוך השיר. כמו כן, יש אפשרות לחפש לפי נושא השיר או לפי האינדקס (שמשייך את השיר לשירי להקות צבאיות, שירים לגיל הרך, שירי פסטיגלים ופסטיבלים וכדומה) לא בתוך פעילות החיפוש המוגדרת של שירונט.
הערות שוליים

1 2  עידו קינן, חפשו אותה, באתר nana10‏, 14 בנובמבר 2003
↑  שירונט - דף תקנון
ערך זה הוא קצרמרבנושא מוזיקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
שירות המבחן

ערך זה עוסק בשירות המבחן למבוגרים. אם התכוונתם לשירות המבחן לנוער, ראו .
שירות המבחן למבוגרים הוא שירות ממלכתי סוציאלי במינהל סיוע לבתי משפט ותקון שבמשרד הרווחה והביטחון החברתי הקיים ופועל מכוח חוק סדר הדין הפלילי. הלכה למעשה הוא חלק ממערכת אכיפת החוק, ובלשון הפסיקה המשפטית הוא מכונה "זרועו הארוכה של בית המשפט". השירות אחראי על מתן שירותי אבחון ופיקוח, וכן טיפול במעורבים באירוע פלילי (חשודים, נאשמים ונפגעי עבירה בני 18 ומעלה) ובשיקומם. עובדי השירות מכונים "קציני מבחן" והם עובדים סוציאליים בהכשרתם. שירות המבחן מיועד להפחית את הסיכון לחברה, בכלל ובפרט, על ידי בחינת המקרים שבטיפולו. הוא בוחן את התאמתם של עונשים לנאשמים במשפטים פליליים ובכלל זה מציע חלופות לענישה ולמעצר. הוא מופקד על שיקום העוברים על החוק בקהילה, ומטרתו למנוע ולצמצם את שיעורי העבריינות החוזרת.
שירות המבחן ובית המשפט

במהלך הדיון בתביעה פלילית בבית המשפט, ישנם מקרים שבהם מחליט בית המשפט, לפני הדיון בגזר הדין של נאשם, לבקשת בא כוח הצדדים או ביוזמתו של בית המשפט, ובהתחשב בנסיבות אישיות של הנאשם ונסיבות מקלות אחרות, לבקש תסקיר מטעם שירות המבחן. האבחון בשירות כולל מפגש עם הנאשם אשר לגביו התבקש תסקיר שירות מבחן. במפגש זה נאספים פרטים כגון מיהו הנאשם, מהות העבירה ונסיבות ביצועה, סביבתו של הנאשם אחרי ריצוי עונשו. שירות המבחן שם את הדגש על שיקום העבריין ועל עתידו בחברה, שעה שבית-המשפט חייב לשוות לנגד עיניו לא רק את נקודת המבט על הנאשם אלא גם את האינטרס הציבורי.
בית המשפט אמור לשקול את הסיכוי לתיקון הנאשם שהרשיע (ולחלופין - הסיכוי שיחזור לבצע עבירות) והתנאים והאמצעים לשיקומו. בנקודה זו חשיבות רבה נודעת לתסקיר שירות המבחן, במיוחד כאשר התסקיר הזה מבוסס על התרשמות קציני המבחן מתוך שיחות פנים אל פנים שהם מנהלים עם נשוא התסקיר ועם המקורבים לו. תסקיר קצין המבחן המוגש לבית המשפט ועדותו באים לסייע לביהמ"ש בקביעת טיב העונש ומידתו.
משהוגש התסקיר לבית המשפט, רשאי בית המשפט להרשיע את הנאשם או להימנע מהרשעתו, בכפוף למתן צו מבחן. הרשיע בית המשפט את הנאשם, יחליט להטיל עליו אחד או יותר מהעונשים הבאים: מאסר בפועל שהנידון יישא בעבודות שירות; מאסר על תנאי; קנס; שירות לתועלת הציבור; התחייבות להימנע מעבירה.
על שירות המבחן מוטלים תפקידים נוספים, לבד מהכנת תסקיר נאשם, ובכללם, בעת הצורך, הכנת תסקירי מעצר, פיקוח על צווי מבחן בתחום הפלילי והכנת תסקירי קורבן עבירה.
המטרות המוגדרות של השירות

הפסקה וצמצום של העבריינות באמצעות פקוח ומגוון התערבויות שיקומיות.
בחינה ויישום של פתרונות חלופיים להתנהגות העבריינית תוך חיזוק הכוחות להשתלבות בקהילה.
אינדיבידואליזציה של ההליך המשפטי: הבאת הפן האישי, הפסיכו-סוציאלי, נסיבות ביצוע העבירה ומתן המלצה לחלופת ענישה מותאמת.
השפעה על מדיניות הענישה בישראל על ידי מתן ופיתוח אלטרנטיבות שיקומיות טיפוליות בקהילה.
מבנה השירות

המטה: מנהל השירות – קצין מבחן ראשי, סגן מנהל, מפקח ארצי תסקירי מבחן וערעורים, מפקח ארצי מעצרים, ראש ענף ורכזת לשכה.
המחוזות: השירות ניתן בפריסה ארצית בארבעה מחוזות ובנפותיהן: חיפה והצפון, תל אביב והמרכז, ירושלים, ובאר שבע והדרום. בכל מחוז מספר נפות, סה"כ 21 נפות ברחבי הארץ.
תפקידים במחוזות: קצין מבחן מחוזי, סגנים, מפקחים מחוזיים, מדריכים, מדריכים למתמחים בעבודה סוציאלית, קציני מבחן מעצרים – עובדים סוציאליים בכירים מעצרים, קציני מבחן בכירים, קציני מבחן, מתאמי שירות לתועלת הציבור ועובדי מינהל.
הצוות המקצועי

קציני המבחן למבוגרים הם עובדי מדינה המתמנים לתפקידם על פי חוק. הם עובדים סוציאליים מומחים, בעלי הכשרה מיוחדת לאבחון, פקוח, טיפול ושיקום עוברי חוק במגוון עבירות.
בשירות כ-300 תקנים של קציני מבחן למבוגרים בכל התפקידים והדרגים, כ-43 תקנים של עובדי מנהל ו-8 תקנים של מתאמי "שירות לתועלת הציבור".
עקרונות תהליך העבודה

התהליך מתחיל בשלב האבחון, שבמהלכו נקבע כוון ההתערבות. ההמלצות מוגשות בתסקיר קצין המבחן.
ההתערבות מבוצעת במסגרת צווים של בתי משפט הדנים בפלילים: צווי מבחן, צווי מבחן סמים, צווי מבחן אלימות במשפחה, צווי שירות לתועלת הציבור, צווי פיקוח מעצר ופקוח אלקטרוני וכן טיפול באנשים אשר הוחלט לגביהם על עיכוב הליכים משפטיים או אי העמדה לדין.
לצד שירות המבחן למבוגרים פועל שירות המבחן לנוער.
הערות שוליים

↑  מינהל סיוע לבית המשפט ותקון, באתר GOV.IL
רצח סמואל לואיז

| חלק מLGBT history in Spain |
| --- | --- |
הפגנה לזכרו של סמואל לואיז בלה קורוניה, ספרד
הפגנה לזכרו של סמואל לואיז בלה קורוניה, ספרד
 תאריך:  3 ביולי 2021
 מקום:  ספרד לה קורוניה, גליסיה, ספרד
 קואורדינטות:  43°22′04″N 8°24′40″W﻿ / ﻿43.367907088909°N 8.4110959106584°W﻿ / 43.367907088909; -8.4110959106584
 סוג:  פשע שנאה
 הרוגים:  1 (סמואל לואיז)
 פצועים:  0 
 he
 
ב-3 ביולי 2021, סמואל לואיז מוניז (בספרדית: Samuel Luiz Muñiz), סניטר בן 24, הוכה למוות בלה קורוניה, גליסיה, ספרד. על פי עדי הראייה, ביניהם חבריו של הקורבן, הרצח היה מונע מהומופוביה. הרצח הוביל למחאות ברחבי המדינה לזכרו, ולמען ביטחון הקהילה הגאה. לאחר החקירה הראשונית, המשטרה הביעה הסתייגות מכך שהמניע לרצח היה בהכרח הומופובי, מאחר שהחשודים לא הכירו את הקורבן לפני התקיפה, ולא ידעו על נטייתו המינית.
נכון ל-24 באוגוסט, שישה אנשים נעצרו בחשד לביצוע הרצח, ואחת מהם שוחררה בערבות עד פתיחת המשפט.
הקורבן

לואיז נולד בברזיל ועבר לספרד בגיל שנה. אמו היא ספרדייה, ומשפחתו התגוררה בקוירדו (אנ') ובהמשך עברה לארטיישו (אנ'), שתיהן ממוקמות בפרובינציית לה קורוניה. מגיל 18 עד 20 הוא למד למקצוע סניטר, ועבד בתפקיד זה בבית אבות, בעוד שלמד קורס נוסף למקצוע מומחה לתותבות דנטליות. הוא ניגן בחליל בקהילה נוצרית אוונגליסטית, ואת נטייתו המינית הוא לא חשף בפני אביו, שהיה מאמין אדוק. אביו של לואיז אמר בריאיון לטלוויזיה כי הוא דיבר איתו רק פעם אחת על האפשרות שהיה הומו, אך לואיז לא רצה להמשיך בשיחה.
הרצח

על פי חברתו של לואיז, שהייתה עדת ראייה למקרה, השניים היו בבילוי לילי במועדון ויצאו החוצה כדי לעשן. לואיז קיים שיחת וידאו עם חברה אחרת, וסובב את הטלפון שלו כדי להראות לה את הסביבה. שני צעירים, גבר ואישה, עברו לידם וחשבו שהם מצולמים. לפי עדותה, הגבר ניגש ללואיז ואמר "או שתפסיק לצלם, או שאני אהרוג אותך, מתרומם"; לואיז הספיק להשיב לו "למה אתה קורא לי מתרומם?" ואז הוכה על ידו באגרוף. חברתו של לואיז ואדם נוסף שהיה במקום הצליחו להפריד ביניהם. אחר כך הוא ביקש מחברתו שתעזור לו למצוא את הטלפון הנייד שלו, אותו איבד. כשהיא הלכה, התוקף חזר עם 12 אנשים נוספים, והם הכו את לואיז למוות. התוקפים רדפו אחריו לאורך 250 מטר והכו אותו במשך 15 דקות.
על פי ממצאי החקירה, לאחר הרצח החשודים התאספו פעמיים נוספות באותו הלילה כדי לדבר על התקרית. ככל הנראה, בהתאספות השנייה, לאחר שגילו כי הקורבן מת, הם תיאמו ביניהם השמדת ראיות.
חקירת הרצח

שני עדי ראייה אמרו כי קבוצת התוקפים הייתה מורכבת מגברים אמריקאים לטינים או מעורבים גזעית, בסביבות גיל 20 עד 30.
על פי הדיווחים, הגבר שעזר להפריד את הקטטה ההתחלתית הוא איברהימה שאקור, מהגר לא-חוקי מסנגל אשר עובד כסוחר רחוב. הממשלה שוקלת להסדיר את מצבו המשפטי בספרד כהוקרה על פעולתו.
13 אנשים תושאלו לאחר התקיפה הקטלנית. ב-6 ביולי, המשטרה הודיעה כי בעוד לא ניתן להתעלם מאף מניע היפותטי, הראיות הראשוניות לא מצביעות על הומופוביה. לדברי החוקרים, קבוצת הזרים לא ידעה שלואיז הוא הומוסקסואל. בלילה של אותו יום, שלושה אנשים – שני גברים ואישה – הוכנסו למעצר. ב-8 ביולי המשטרה אישרה כי עצרה תוקף נוסף, רביעי במספר, אשר על פי החשד גם גנב את הטלפון הנייד של הקורבן לאחר התקיפה. לאף אחד מאותם העצורים אין עבר פלילי.
ב-9 ביולי, שני חשודים נוספים נעצרו, שניהם קטינים, ואחד מהם בעל עבר פלילי. שלושה מתוך ארבעת החשודים שנעצרו קודם לכן הוכנסו לכלא עד פתיחת המשפט, בלי אפשרות לשחרור בערבות, בעוד האחרת (האישה) שוחררה עד פתיחת המשפט.
חקירת הרצח > החשודים

הרשויות לא חשפו את זהויותיהם של החשודים באופן רשמי, אך ציינו כי כולם מחזיקים באזרחות ספרדית והם תושבי לה קורוניה. המידע שמוצג להלן נמסר ממקורות בתקשורת. כל החשודים נחשבים כבעלי היסטוריה מוכרת של אלימות וקטטות רחוב, שהצליחו לרוב להישאר מתחת לרדאר המשטרה טרם הרצח של לואיז.
דייגו (בן 25) – החשוד המרכזי, אשר התחיל את התקיפה. עבד כמלצר, ומדי פעם גם כעובד ללא הכשרה בנמל לה קורוניה. זמן קצר לפני הרצח, הוא סולק מפאב בשל התנהגות תוקפנית וויכוח עם חברתו, קייטי.
קייטי (בת 23) – חברתו של דייגו. למדה עיצוב שיער, אך פרשה באמצע. מוכרת כאדם מתקוטט ויהיר, והשתתפה בעימותים רבים בעבר, לפי מקורות.
קאיו (בן 19) – מהאלימים ביותר מבין החשודים שנעצרו, אשר התחיל את התקיפה יחד עם דייגו. נולד בספרד למשפחה ברזילאית מהמעמד הבינוני-גבוה, וחי בברזיל למשך תקופות מסוימות בחייו. בשנתיים האחרונות הוא מתגורר בלה קורוניה, ועבד כמלצר. על פי החשד, הוא השתתף לעיתים קרובות בקטטות רחוב, וכן השתתף בקטטת רחוב אחרת יום לאחר הרצח של לואיז.
אלברו פ' (בן 20) – עובד בנמל לה קורוניה.
מ' (בן 16) – ספרדי, נולד במדריד, ועבר ללה קורוניה זמן קצר לפני מגפת הקורונה. משתתף לעיתים קרובות בעימותי רחוב.
ד"ר (בן 17) – חסר מקצוע והשכלה.
התגובות לרצח

מותו של לואיז הוביל למחאות שהתקיימו לזכרו בערים בכל רחבי ספרד. במדריד, המשטרה העסיקה קבוצה של נושאי אלות על מנת שיפזרו את המחאות במרכז העיר, דבר שזכה לגינויים מצד פוליטיקאים מקומיים כדוגמת מוניקה גרסיה (אנ') ופבלו אצ'ניקה (אנ').
אלברטו נונייס פייחו (אנ'), מושל גליסיה, גינה את הרצח אך אמר כי הוא לא היה מקשר אותו להומופוביה עד שהדבר יוכח. ראש האופוזיציה אנה פונטון (אנ') מתחה ביקורת על הצהרה זו. אביו של לואיז קרא לציבור לא לעשות מהרצח עניין פוליטי.
הרצח והמחאות שלאחריו סוקרו בהרחבה ברחבי העולם, וזכו לתהודה רבה ברשתות החברתיות. אמנים רבים כדוגמת סם סמית', ביונסה, ריקי מרטין ולנה הידי הביעו את צערם על הרצח ושיתפו מידע בנושא.
ביאורים

↑  המילה שנאמרה במקור הייתה "maricón", קללה הומופובית בספרדית (מקבילה ל"מתרומם").
רפיק הליט קראיי

| --- | --- |

 לידה:  14 במרץ 1888 איסטנבול, האימפריה העות'מאנית 
 פטירה:  18 ביולי 1965 (בגיל 77) איסטנבול, טורקיה 
 מדינה:  טורקיה, האימפריה העות'מאנית 
 מקום קבורה:  בית הקברות זינג'ירליקויו 
 מקום לימודים:  תיכון גלאטסראיי, הפקולטה למשפטים של אוניברסיטת איסטנבול 
 שפות היצירה:  טורקית, טורקית עות'מאנית 
 
רפיק הליט קראיי (בטורקית: Refik Halit Karay; ‏14 במרץ 1888 – 18 ביולי 1965) היה סופר טורקי.
ביוגרפיה

רפיק הליט קראיי היה בנו של פקיד האוצר מהמד אלי ביי, נצר למשפחת קראקייש (Karakayış), אשר היגרה לאיסטנבול ממודורנו 
(Mudurnu) שבמחוז בולו (Bolu). למד בתיכון גלאטסראיי שבבייאולו, ממוסדות החינוך הוותיקים של העיר, ובפקולטה למשפטים באוניברסיטת איסטנבול. עבד כפקיד במשרד האוצר. לאחר ההכרזה על עידן החוקה השנייה החל לעסוק בכתיבה עיתונאית; בין היתר שימש כמתרגם וככתב בעיתון Tercüman-ı Hakikat ("מתרגם האמת"). עקב דברים שכתב נאלץ לגלות מאיסטנבול: תחילה לסינופ, ואחר כך לצ'ורום (Çorum), לאנקרה ולבילג'יק (Bilecik). עם שובו לאיסטנבול שימש זמן מה כמורה לטורקית, וכן עבד במשרד הראשי של רשות הדואר, הטלגרפיה והטלפוניה (Posta, Telgraf, Telefon İşletmesi). בתוך כך הצטרף למפלגת החירות וההבנה (Hürriyet ve İtilaf Fırkası), ובשל דברי ביקורת שהשמיע נגד מלחמת העצמאות הוכנס לרשימת המאה וחמישים באשמת בגידה במולדת, ונאלץ לעזוב את ארצו ולחיות כגולה בביירות ובחלב.
במכתבים ושירים שכתב לאטאטורק מילא רפיק הליט קראיי תפקיד מרכזי בהחלטת הממשל להעניק חנינה לאנשי רשימת המאה וחמישים. עם חזרתו למולדתו הוא שב לפרסם את כתב העת ההומוריסטי Aydede ("סבא ירח"), שיצא לאור עוד קודם לכן. לראשונה עשה לו שם בספרות הטורקית עם יצירותיו הספרותיות על אנטוליה, אך הוא קנה את עולמו גם בזכות חיבוריו הסטיריים וההומוריסטיים. ביצירותיו, המתבססות על רשמיו והתנסויותיו, נקט לשון תיאורית והרבה להשתמש בדימויים, ובאמצעות לשונו הבהירה והקולחת, וכן טכניקת הכתיבה רבת-העצמה שלו קנה לו מקום של כבוד בקרב סופרי הרומנים של המאה ה-20. רפיק הליט, אשר הפליא להשתמש בשפה הטורקית, העניק יצירות מוצלחות רבות לספרות בשפה זו, ונמנה עם טובי המספרים בה.
יצירתו > רומנים

İstanbul İçyüzü ("בתוככי איסטנבול") (1920)
Yezidin Kızı ("בת הנבל") (1939)
Çete ("הכנופיה") (1940)
Sürgün ("גלות") (1941)
Anahtar ("המפתח") (1949)
Bu Bizim Hayatımız ("אלה חיינו") (1950)
Nilgün ("נילגון") (1952 - 1950)
Yeraltında Dünya Var ("יש עולם מתחת לאדמה") (1953)
Dişi Örümcek ("העכבישה") (1953)
Bugünün Saraylısı ("נערת ההרמון של היום") (1954)
İkibin Yılın Sevgisi ("אהבה בת אלפיים") (1954)
İki Cisimli Kadın ("האישה כפולת הגוף") (1955)
Kadınlar Tekkesi ("מסדר הנשים") (1956)
Karlı Dağdaki Ateş ("האש על ההר המושלג") (1956)
Dört Yapraklı Yonca ("התלתן המרובע") (1957)
Sonuncu Kadeh ("הגביע האחרון") (1965)
Yerini Seven Fidan ("השתיל הנקלט היטב") (1977)
Ekmek Elden Su Gölden ("חיים על חשבון אחרים") (1980)
Ayın On Dördü ("ירח מלא") (1980)
Yüzen Bahçe ("הגן הצף") (1981)
Eskici ("הסנדלר") (1983)
יצירתו > סיפורים קצרים

Memleket Hikayeleri ("סיפורים ממחוזות הילדות") (1919)
Gurbet Hikayeleri ("סיפורי גלות") (1940)
יצירתו > מחזות

Kanije Müdafaası ("ההגנה על טירת קניז'ה") (1909)
Deli ("המשוגע") (1939)