stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מאיר זמיר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1948 (בן 76 בערך) זכרון יעקב ישראל ישראל
 מדינה:  ישראל 
 כינוי:  בוגו
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 דרגה:    תת-אלוף
 תפקידים בשירות
 מפקד גדוד שריון  מפקד עוצבת בני חיל  מפקד חטיבה 7  מפקד עוצבת המפץ  מפקד המרכז הלאומי לאימונים ביבשה
 פעולות ומבצעים
   מלחמת ששת הימים   מלחמת ההתשה   מלחמת יום הכיפורים  מבצע ליטני   מבצע שלום הגליל    המערכה ברצועת הביטחון  האינתיפאדה הראשונה
 עיטורים
   עיטור העוז
 תפקידים אזרחיים
 מנהל בחברת אורנג'
 
מאיר זמיר (נולד בשנת 1948) הוא תת-אלוף לשעבר בצה"ל, אשר עוטר בעיטור העוז.
שירות צבאי

זמיר נולד וגדל בזכרון יעקב. התגייס לצה"ל בשנת 1966 ושירת בחיל השריון. הוא עבר הכשרה כאיש צוות טנק, לחם במלחמת ששת הימים ולאחריה מונה למפקד טנק. בהמשך עבר קורס מפקדי טנקים וקורס קצינים. במלחמת יום הכיפורים שירת כמפקד פלוגה ג' בגדוד 82 בחטיבה 7. הפלוגה סופחה לגדוד 77 של החטיבה, וזכתה לכינוי "כוח טייגר". בלילה הראשון במלחמה השמידה פלוגתו כ-30–35 טנקים ונגמ"שים סוריים, ובכך סייעה לבלימת הטנקים של חטיבה 43 הממוכנת הסורית, שניסתה לפרוץ מדרום לקוניטרה. המארב של כוח טייגר נלמד באקדמיות הצבאיות ברחבי העולם.
את המלחמה סיימה פלוגתו מבלי שאיבדה חייל או טנק. על האופן בו לחם ופיקד על הכוח הוענק לו עיטור העוז. לאחר המלחמה מונה למפקד גדוד ולאחר מכן שימש כמפקד חטיבה 7 בשנים 1984-1982, וכמפקד חטיבת בית הספר לשריון בשנים 1987-1986. בהמשך שירותו הצבאי הועלה לדרגת תא"ל ובשנים 1990–1991 שימש כמפקד המרכז הלאומי לאימונים ביבשה.
בשנת 1999 נעצר בפרגוואי בחשד למעורבות בסחר והברחת נשק אולם שוחרר מחוסר ראיות. בשנת 2010 נעצר בישראל בחשד למעורבות בסחר באיברים. הפרשה הסתיימה בהסדר טיעון עם הפרקליטות שלפיו הוטל עליו קנס של 50,000 ש"ח ועונש של שלושה חודשי עבודות שירות, שבוטל בשל מצבו הרפואי.
לקריאה נוספת

רנן שור, 40 טנקים סוריים, במחנה גיליון 3–4, 24 בספטמבר 1974, עמ' 19–20
הערות שוליים

↑  Richard Stottler,
Spencer Menlove, Drew Downes, Artificial Intelligence Techniques for Semi-Automated Forces Based on Potential Tactics, ‏4 באוקטובר 1996, עמ' 17
↑  פנחס וולף, ראיתי את העוצמה שיש לי ביד - של גדוד טנקים, לא של פלוגה, באתר הגבורה, במחנה, ‏22 בדצמבר 2006, כפי שהועלה ב"אתר הגבורה"
↑  אורי מילשטיין, מי יתעקש?, דבר, 30 בספטמבר 1983
↑  עיטור העוז שהוענק למאיר זמיר, באתר "בעוז רוחם" של צה"ל;

מאיר זמיר, באתר הגבורה
↑  דויד בר-יוסף, "בוגו" יצא גם מזה..., אתר מקומון "גפן", 9 באפריל 2010
↑  יוסי מזרחי, ‏סוחר האיברים לא יישלח למאסר, באתר ‏מאקו‏, 17 במאי 2011
↑  ישראל היום: גיליון "40 שנה למלחמת יום כיפור", 13 בספטמבר 2013
מאיר ועקנין

| --- | --- |

הרב מאיר ועקנין
 לידה:  1885 ז' באדר תרמ"ה טבריה, האימפריה העות'מאנית 
 פטירה:  1975 (בגיל 90 בערך) כ"ט באדר ה'תשל"ה טבריה, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 מקום פעילות:  טבריה, ניו יורק
 תקופת הפעילות:  ?–1975 
 תפקידים נוספים:  רב ראשי 
 תלמידיו:  הרב שבתאי בן חיים, הרב יצחק ברדא
 
הרב מאיר ועקנין (ז' באדר תרמ"ה - כ"ט באדר ב' תשל"ה; 1885–1975) היה הרב הספרדי ואב בית הדין של טבריה.
ביוגרפיה

נולד בעיר טבריה בז' אדר ה'תרמ"ה (1885) לרב דוד ועקנין שהיה אב בית הדין ורב הקהילה הספרדית בעיר. על פי המסורת, משפחתו מיוחסת עד לפילוסוף רבי יוסף אבן עקנין, מרבני פאס.
בשנת תרס"ג נישא ליעל, בתו של רבי מנשה חמווי מחכמי טבריה.
בשנת ה'תרע"א (1911), בהיותו בן 26, נשלח על ידי חכמי טבריה כשד"ר לקהילות היהודים באירופה, לאסוף כסף עבור כולל רבי מאיר בעל הנס. בשנת ה'תרע"ד (1914), יצא בשליחות המוסדות לברוקלין, ניו יורק. עקב מלחמת העולם הראשונה נאלץ להישאר שם במשך שש שנים, בניתוק ממשפחתו, ובהיותו שם כיהן כרב ראשי של קהילת הספרדים ארם-צובא, המוכרת כיום בשמה "מגן דוד".
מצב הדת באותה עת בקרב היהודים היה ירוד, ובראשית בואו לשם נאלץ ללחום בתופעה של יהודים המגיעים לבית הכנסת בשבת ברכבת חשמלית. על פי עדותו: "עמדתי בבית הכנסת הגדול של חברי שערי צדק במעמד כל הקהל בשבת קודש, וצעקתי בקול מר ונאנח על עלבון שבת קודש... ותודה לאל יתברך שדברי אלו שיצאו מקירות לבי עשו פירות, וכל החרדים ושומרי התורה נענו לקולי".
תקופת כהונתו בעיר הותירה את רישומיה על חיי היהודים במקום, ופעילותו התמקדה בשטחי החינוך וההוראה. יסד בעיר תלמוד תורה "שערי צדק" שהוציא תלמידים רבים. כן יסד שם אגודות חסד "אגודת אחים" ו"אחיעזר דמשק".
בשנת ה'תר"פ (1920) חזר לעיר טבריה שם פעל למען ביסוס והרחבת התלמוד תורה בעיר, יחד עם מחותנו הרב רפאל ביבאס. בשנת ה'תר"ץ (1930) מונה לחבר בבית הדין הספרדי בטבריה בראשותו של הרב יעקב חי זריהן שהיה אב בית הדין. בשנת ה'תשי"ג (1953), עם פטירת הרב זריהן, מונה לכהן תחתיו כרב העיר טבריה ואב בית הדין.
התפרסם בחסידותו ופרישותו, והיה לשם דבר בכיסו הפתוח ובפזרנותו לכספי צדקה. משקיבל לידיו את נשיאות כוללות רבי מאיר בעל הנס החליט להקים ישיבה בטבריה, ובסיועו של הנדיב יצחק שלום, יסד את ישיבת "מאיר בת עין" על יד קבר רבי מאיר בעל הנס, הקיימת עד היום.
נפטר בכ"ט אדר ב' ה'תשל"ה (1975), ובהלוויתו נכחו רבנים מפורסמים רבים, ביניהם הרב עובדיה יוסף. בין תלמידיו נמנים הרב שבתאי בן חיים, הרב יצחק ברדא, ורבנים נוספים המכהנים במשרות תורניות. הרב חיים דוד הלוי פרסם עליו הספד בירחון אור התורה, ובו שבח את מידותיו ושקידתו בתורה, ובין היתר העיד: "כי היה מן המאמינים הגדולים שדורנו הוא דור האתחלתא דגאולה. כל שיחו ושיגו בקיץ ובחלום, ובייחוד בשנתו האחרונה היה על גאולת ישראל השלימה המשמשת ובאה."
ביוגרפיה > ספריו

ויאמר מאיר חלק א - נדפס לראשונה בשנת תרצ"ט. הספר קיבל הסכמות מאת גדולי הרבנים בדורו, ביניהם הרבנים הראשיים הרב בן-ציון מאיר חי עוזיאל, הרב יצחק אייזיק הלוי הרצוג, ורבנים נוספים.
ויאמר מאיר חלק ב - נדפס בשנת תשכ"ח.
זיכרון מאיר - דרשות והספדים בשלשה חלקים. נדפסו לאחר פטירתו.
ביוגרפיה > משפחתו

בנו - הרב מנשה ועקנין - כיהן כרב שכונה בטבריה וחבר הרבנות הראשית בעיר, מייסד מוסדות רבי מאיר בעל הנס.
בנו - הרב פנחס ועקנין - חינך את ילדי ישראל בעיה"ק ירושלים, ועסק בלימוד קבלה בישיבת בית אל.
חתנו - הרב שלמה ילוז.
בתו דינה אשת הרב דוד שלוש שכיהן כרב העיר נתניה ומחבר סדרת הספרים חמדה גנוזה.
בתו רינה ביתה נשואה לרבי משה ועקנין בן אחי אביה רבי שמעון ועקנין. בתם מרים נישאה לרב חיים דוד הלוי - רב העיר תל אביב.
הערות שוליים

↑  ראו אודותיו בספרו של הרב יוסף חיים ילוז טוב רא"י עמ' נח.
↑  אור תורה אלול תשל"ד, סימן קלה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007304240505171  ISNI: 0000 0004 0216 9221  VIAF: 297467762   WorldCat (עם VIAF): 297467762
מארק ריידר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  7 בדצמבר 1989 (בן 34) בלפסט, הממלכה המאוחדת 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 תקופת הפעילות:  מ-2009 
 מקום לימודים:  Methodist College Belfast 
 פרופיל ב-IMDb
 
מארק ריידר (באנגלית: Mark Ryder נולד ב-7 בדצמבר 1989) הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה צפון אירי.
ביוגרפיה

ריידר למד בקולג' המתודיסטי בבלפסט.
קריירה

בשנת 2009 שיחק ריידר בתפקיד ראשי בסרט חמש דקות של גן עדן. בסרט המבוסס על אירועים אמיתיים מגלם ריידר את אליסטר ליטל, צעיר פרוטסטנטי בן 17, אשר מנהיג תא בכוח המתנדבים מאלסטר, משתוקק להיות פעיל בעימותים ומרצה עונש מאסר על רצח. בכלא הוא הופך למטיף בעד דו קיום ושלום. שנה לאחר מכן שיחק בתפקיד נכדו של לורד בולדווין בסרט הקולנוע רובין הוד.
בין השנים 2011–2014 שיחק בתפקיד ראשי בסדרת הדרמה ההיסטורית "בורג'ה". בסדרה הוא גילם את הדמות הראשית צ'זארה בורג'ה.
בשנת 2019 שיחק בסרט הקולנוע "אלבטרוס". באותה שנה החל לשחק בסדרת הטלוויזיה הבריטית העיר על הגבעה. שנה לאחר מכן שיחק בסרט הקולנוע אחיות לנשק.
פילמוגרפיה > קולנוע

| שנה | סרט | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2009 | חמש דקות של גן עדן | אליסטר ליטל הצעיר |  |
| 2010 | רובין הוד | נכדו של הברון בולדווין |  |
| 2011 | אלבטרוס | ריץ' |  |
| 2011 | ליבטציה | גבריאל |  |
| 2012 | Good Vibrations | גרג |  |
| 2019 | אחיות לנשק | אל בריטני |  |
| 2020 | The Argument | שחקן שמגלם את ג'ק |  |
| 2021 | Love Gets a Room | פטריק |  |
| 2022 | משחקי הבונקר | הארי |  |
פילמוגרפיה > טלוויזיה

| שנה | סדרה | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2009 | Small Island | קיפ |  |
| 2010 | Coming Up | המנהיג | פרק אחד 'ילד' |
| 2011–2014 | בורג'ה | צ'זארה בורג'ה | תפקיד ראשי |
| 2019 | העיר על הגבעה | האב דויל | תפקיד משני |
הערות שוליים

↑  "Porträt: Mark Ryder". ZDF.de. אורכב מ-המקור ב-19 בינואר 2012. נבדק ב-9 באפריל 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Berry, Jo (29 בינואר 2015). Shades of Jamie Dornan (באנגלית). Orion. ISBN 9781409153252. נבדק ב-4 באוגוסט 2016. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  Kirk Honeycutt, The Hollywood Reporter, The Hollywood Reporter, ‏2 בundefined 2009
↑  Robin Hood - VideoVip - Film Noleggio e Vendita, VideoVip - Film Noleggio e Vendita, ‏5 בינואר 2020
↑  "Borgia Cast List: Cesare Borgia". canalplus.fr. נבדק ב-12 ביוני 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Denise Petski, Deadline, Deadline, ‏5 באוקטובר 2021
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BNE: XX5322963  BnF: cb165647647 (data)  GND: 116733020X  NTA: 379241749  SUDOC: 179773143  VIAF: 222464100   WorldCat (עם VIAF): 222464100
מגנטו

ערך זה עוסק ברכיב במערכת ההנעה של כלי רכב. אם התכוונתם לדמות קומיקס, ראו .
מגנטו (Magneto) הוא רכיב במערכת ההצתה המספק פולסים חשמליים למצת של מנועי בעירה פנימית, בעיקר מנועים קטנים של אופנועים, מכסחות דשא ומסורי בנזין וכן במטוסים קטנים, בדומה לפולס שאותו מספק הסליל (קויל) במנועי מכוניות.
במטוסים יש, בדרך כלל, שני מצתים לכל בוכנה, שכל אחד מהם מופעל על ידי מגנטו משלו. יתירות זו מבטיחה שרידות במקרה של תקלה במגנטו אחד, וכן מספקת הצתה טובה יותר.
המגנטו מבצע את הפעולות שמבצעים הדינמו, ה-contact breaker והסליל גם יחד.
לי אוונס

לי אדוארד אוונס (באנגלית: Lee Edward Evans;‏ 25 בפברואר 1947 – 19 במאי 2021) היה אתלט אמריקאי. היה אלוף אולימפי (מקסיקו סיטי 1968), אלוף פאן אמריקה (ויניפג 1967), שיאן עולם (1968–1988) ו-5 פעמים אלוף ארצות הברית (1966–1969 ו-1972) בריצת 400 מטר.
ביוגרפיה

אוונס נולד במאדרה, קליפורניה. בתקופת התיכון היה בלתי מנוצח. מיד בתום לימודיו, בשנת 1966, זכה בריצת 440 יארד, במסגרת AAU. באותה שנה הוא רץ 400 מטר בזמן של 46.1 שניות ו-45.2 שניות. שנה מאוחר יותר הוא זכה שוב ב-AAU, ובשנת 1968 הוא ניצח גם ב-AAU וגם ב-NCAA.
ביוגרפיה > 1966 > שיאן עולם

בתחרות שנערכה בלוס אנג'לס, קליפורניה ב-24 ביולי 1966 קבע אוונס בריצת שליחים 4x400 מטר ביחד עם רוברט פריי, טומי סמית' ות'רון לואיס שיא עולם חדש של 2:59.6 דקות, שיפור לשיא בן השנתיים של האמריקאים שנקבע באולימפיאדת טוקיו (1964) (3:00.7 דקות) ובכך הייתה לרביעייה הראשונה בהיסטוריה שרצה ריצה זו מהר יותר מ-3 דקות.
ביוגרפיה > 1967

באליפות ארצות הברית שנערכה בבייקרספליד, קליפורניה בסוף יוני 1967 זכה אוונס במדליית זהב בריצת 440 יארד בשיא אליפות חדש של 45.3 שניות, לפני וינסנט מתיוס (45.5 שניות), חודש לאחר מכן, במשחקים הפאן-אמריקאיים שנערכו בויניפג, קנדה בסוף יולי תחילת אוגוסט הוא זכה בשתי מדליות זהב, בריצת 400 מטר בתוצאה של 44.95 שניות, לפני חברו לנבחרת וינסנט מתיוס (45.13 שניות) ודון דומנסקי מקנדה (45.80 שניות) ובריצת שליחים 4x400 מטר בתוצאה של 3:02.03 דקות.
ביוגרפיה > 1968

באליפות ארצות הברית שנערכה ביוני 1968 זכה אוונס במדליית זהב בריצת 400 מטר בשיא אליפות חדש של 45.0 שניות, לפני וינסנט מתיוס (45.0 שניות) וווין קולט (45.4 שניות). במבחנים האמריקאים לאולימפיאדת מקסיסו סיטי שנערכו באקו סמיט קליפורניה בספטמבר אותה שנה הוא סיים במקום ראשון בריצת 400 מטר בשיא עולם חדש של 44.06 שניות, לפני לארי ג'יימס (44.19 שניות) ורון פרימן (44.62 שניות). שיא העולם לא אושר מאחר שהוא השתמש בסוג ספייקס שהיו לו בנעלי הריצה ולא קיבלו אישור. לכן אושר שיא העולם של לארי ג'יימס.
ביוגרפיה > 1968 > אלוף אולימפי

במשחקים עצמם הוא זכה בשתי מדליות זהב, בריצת 400 מטר בשיא עולם חדש של 43.86 שניות, לפני חבריו לנבחרת לארי ג'יימס (43.97 שניות) ורון פרימן (44.41 שניות), שיפור לשיא העולם הטרי בן החודש של לארי ג'יימס (44.19 שניות). שיא זה החזיק מעמד כ-20 שנים ונשבר על ידי בוץ' ריינולדס (43.29 שניות) ובריצת שליחים 4x400 מטר הצטרף אל הרביעייה וינסנט מתיוס בשיא עולם חדש של 2:56.16 דקות, לפני קניה (2:59.64 דקות) וגרמניה המערבית (3:00.57 דקות). כעבור 20 שנה הושווה שיא זה על ידי הרביעייה האמריקאית באולימפיאדת סיאול (1988) וכעבור עוד 4 שנים השיא נשבר באולימפיאדת ברצלונה (1992) (2:55.74 דקות).
בעת קבלת המדליה על ריצת 400 מטר באולימפיאדת מקסיקו, הוא איגרף את ידו שהייתה נתונה בכפפה שחורה, כהזדהות עם הכוח השחור.
ביוגרפיה > 1969

בתחילת 1969 פורסם שהוא הסכים להתגייס למשטרת סן חוזה ליחידה חדשה שנועדה ליצור הבנה עם נוער אפרו אמריקאי ולהביא הבנה בין לבנים ושחורים. אולם למחרת הודיע אוונס שלא ישרת במשטרה "שהשקפתה הגזענית ידועה יפה".
ביוגרפיה > 1970

בשנת 1970 רץ בתחרות בשווייץ 400 מטר ב-45.6 שניות.
ביוגרפיה > 1972

באליפות ארצות הברית שנערכה בסיאטל, וושינגטון ביוני 1972 זכה אוונס בפעם החמישית במדליית זהב בריצת 400 מטר בתוצאה של 45.0 שניות, שבועיים לאחר מכן, במבחנים האמריקאים לאולימפיאדת מינכן שנערכו ביוג'ין, אורגון בתחילת יולי 1972 הוא סיים רק במקום רביעי בריצת 400 מטר בתוצאה של 45.1 שניות וצורף לרביעיית השליחים 4x400 מטר. שני האצנים וינסנט מתיו וווין קולט שזכו בריצת 400 מטר במדליות זהב וכסף בהתאמה במשחקים אולימפיים אלה, הפגינו בטקס חלוקת המדליות כמו טומי סמית' וג'ון קרלוס במשחקים האולימפיים במקסיקו סיטי. לאחר שהשניים הורחקו על ידי הוועד האולימפי הבינלאומי (IOC) וג'ון סמית' שסיים ראשון במבחנים האמריקאים אך נפצע בשרירי מיתר הברך במהלך הריצה, ארצות הברית לא יכלה להציב קבוצת שליחים לריצה זו, וכך, אוונס לא זכה להשתתף במשחקים אולימפיים אלה.
בשנת 1972 הפך אוונס למקצוען.
בשנת 2011 עבר ניתוח להסרת גידול סרטני גדול מבלוטת יותרת המוח.
נפטר ב-19 במאי 2021 לאחר אירוע מוחי.
תארים והישגים

בשנת 1983 נכנס אוונס להיכל התהילה של האתלטיקה בארצות הברית
ראו גם

מדיה וקבצים בנושא  בוויקישיתוף
התפתחות שיא העולם בריצת 400 מטר (ויקיפדיה באנגלית)
התפתחות שיא העולם בריצת שליחים 4x400 מטר (ויקיפדיה באנגלית)
הערות שוליים

↑  אתלטי ארה"ב השיגו תוצאות מצויינות, מעריב, 11 ביולי 1966
↑  דעיכה סובייטית מול פריחה אמריקנית, מעריב, 11 באוקטובר 1966
↑  סמית וקרלוס גורשו ממכסיקו, מעריב, 20 באוקטובר 1968
↑  לי אוואנס התחרט ..., מעריב, 14 בפברואר 1969
↑  הישגים מצויינים באתלטיקה בציריך, דבר, 6 ביולי 1970
↑  Lee Evans, 1968 Olympic 400m champion who protested racism, dies at 74, https://www.nbcsports.com/, ‏2021-05-19 (באנגלית אמריקאית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  World Athletics: 14345284  LCCN: nr2006004055  VIAF: 71350748   WorldCat (עם VIAF): 71350748
לרקוד עם לוחמים

| --- | --- |

 בימוי:  ג'ים אברהמס 
 הופק בידי:  ביל בדלאטו פט פרופט
 תסריט:  ג'ים אברהמס, פט פרופט 
 עריכה:  קלייר סימפסון
 שחקנים ראשיים:  צ'רלי שין לויד ברידג'ס ולריה גולינו ריצ'רד קרנה ברנדה באקי מיגל פרר ריאן סטיילס רואן אטקינסון ג'רי חלבה
 מוזיקה:  בסיל פולדוריס 
 צילום:  ג'ון ר. לאונטי 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  פוקס המאה ה-20 
 חברה מפיצה:  פוקס המאה ה-20
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  21 במאי 1993
 משך הקרנה:  86 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט פרודיה, סרט קומדיה 
 תקציב:  25,000,000 $
 הכנסות:  133,752,825 $
 הכנסות באתר מוג'ו:   hotshots2
 סרט קודם:  לרקוד עם טייסים 
 דף הסרט ב־IMDb
 
לרקוד עם לוחמים (באנגלית: Hot Shots! Part Deux) הוא סרט קומדיה/פרודיה משנת 1993. זהו סרט ההמשך לסרט "לרקוד עם טייסים".
תקציר העלילה

טופר הארלי (מגולם על ידי צ'ארלי שין) פורש מהצבא האמריקני ועובר למקדש בודהיסטי בכפר קטן בתאילנד לאחר שחברתו רמדה רודהם היימן (מגולמת על ידי ולריה גולינו) זורקת אותו. בהמשך טופר מחליט לחזור לשירות ולהציל את השבויים אמריקנים בעיראק לאחר שמפקדו לשעבר, אל"ם דנטון וולטרס (מגולם על ידי ריצ'רד קרנה) נלכד על ידי סדאם חוסיין.
פרודיות

הסרט מכיל בעיקר פרודיות לסרטי אקשן שונים, בהם: "רמבו 2", "רמבו 3", "אפוקליפסה עכשיו", "הטורף" ו"קומנדו".
לקום אתמול בבוקר

| --- | --- |

 בימוי:  הרולד ראמיס 
 הופק בידי:  טרבור אלברט הארולד ראמיס
 תסריט:  דני רובין, הרולד ראמיס 
 עריכה:  פמברוק ג'. הרינג 
 שחקנים ראשיים:  ביל מארי אנדי מקדואל
 מוזיקה:  ג'ורג' פנטון 
 צילום:  ג'ון בילי 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  סרטי קולומביה 
 חברה מפיצה:  סרטי קולומביה
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  12 בפברואר 1993
 משך הקרנה:  101 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט קומדיה, קומדיה רומנטית, סרט מדע בדיוני, מלודרמה, סרט פנטזיה, סרט רומנטי, דרמה קומית, סרט ריאליזם קסום 
 תקציב:  14,600,000 $
 הכנסות:  $70,906,973 (24 באפריל 2017)
 הכנסות באתר מוג'ו:   groundhogday
 פרסים:  פרסי הקומדיה הבריטית  פרס באפט"א לתסריט המקורי הטוב ביותר  פרס BMI לקולנוע ולטלוויזיה  פרס סאטורן לשחקנית הטובה ביותר  פרסי הסרטים והטלוויזיה של MTV  בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 אתר רשמי
 דף הסרט ב־IMDb
 
לקום אתמול בבוקר (באנגלית: Groundhog Day — 'יום המרמיטה') הוא סרט קומדיה אמריקאי שבוים על ידי הראולד ראמיס ונכתב על ידי דני רובין והרולד ראמיס. הסרט יצא ב-1993 ובשנת 2006, הסרט נוסף לארכיון הסרטים הלאומי של ארצות הברית בגדר היותו "סרט חשוב מבחינה היסטורית ותרבותית".
תקציר העלילה

שדרן טלוויזיה אגוצנטרי בשם פיל קונורס, המפיקה שלו ריטה והצלם לארי נשלחים מטעם עבודתם בתחנת הטלוויזיה WPBH-TV9 לעיירה פונקסאטוני שבפנסילבניה לסקר את אירועי יום המרמיטה. לאחר החגיגות הצוות אמור לחזור, אך בדרכם חזרה, סופת שלגים חזקה מעכבת אותם ללילה נוסף בפונקסאטוני.
להפתעתו של פיל, למחרת בבוקר הוא מגלה שהוא קם לבוקר האתמול, באותה השעה, עם אותו שיר שמתנגן ברדיו ועם אותם אירועים שקרו אתמול. הוא גם מבין שהוא היחיד שיודע זאת ושיש לו זכרונות מהיום ה"קודם", וכך ממשיכים חייו יום אחרי יום בלולאת זמן, כשהוא מתעורר לאותו יום עצמו.
פיל מתאהב במפיקה שלו, ריטה, ומנסה ליצור איתה רומן כל יום מחדש. במהלך הסרט פיל משנה אט אט את אישיותו עד שהוא יכול לעבור ל"יום הבא" של חייו.
תקציר העלילה > משך לולאת הזמן

אחת השאלות הנפוצות לגבי הסרט נוגעת לשאלה כמה זמן שהה פיל בלולאת הזמן. התשובה לשאלה אינה חד משמעית, ונשמעו טענות לפיהן פיל שהה בלולאה 10 שנים, 34 שנים, ואף טענה לפיה פיל שהה בלולאה 10,000 שנה.
צוות השחקנים הראשי

ביל מארי - פיל קונורס
אנדי מקדואל - ריטה
כריס אליוט - לארי
סטפן טובולווסקי - נד ראיירסון
בריאן דויל מאריי - באסטר גרין
ריק דאקמון - גאס
ריק אוברטון - ראלף
רובין דיוק - דוריס (המלצרית)
מריטה גראטי - נאנסי טיילור
אנג'לה פאטון - גברת לאנקסטר
דייוויד פאסקווסי - הפסיכיאטר
הרולד ראמיס - הנוירולוג
הפקה וביקורת

דני רובין כתב את התסריט לסרט בתחילת שנות ה-90, אך לא סיים את עבודתו מאחר שחיכה כדי להגיע לפגישות עם מפיקים, איתם יוכל להמשיך את העבודה על התסריט. בסופו של דבר, התסריט הגיע לידיו של הארולד ראמיס, שעבד יחד עם רובין כדי להפוך את התסריט לפחות "אפל ורציני" וכיוון לכך שהסרט יהיה קומי ולכל המשפחה. לאחר שלוהק, ביל מארי התווכח רבות עם ראמיס על התסריט, מארי רצה לשלב יותר אלמנטים פילוסופיים ואילו ראמיס רצה לשלב יותר אלמנטים קומיים ורומנטיים. הסרט נחשב להצלחה קופתית ונחשב לאחד הסרטים המרוויחים שיצאו ב-1993, המבקרים שיבחו את השילוב המוצלח בין רגעים סנטימנטליים לבין ציניות וקומדיה וכן על המסר הפילוסופי שהיה מאחורי הקומדיה. על אף הצלחתו, הסרט סימן את סוף שיתוף הפעולה הארוך של ראמיס ומארי.
מחזמר

בשנת 2016 הועלה בלונדון מחזמר המבוסס על הסרט. בשנת 2017 המחזמר הועלה בברודוויי.
ראו גם

פאלם ספרינגס (סרט) - סרט בו הגיבורים גם חוזרים על יום מחדש
קצה המחר - סרט בו הגיבור חוזר על כל יום מחדש
מזל טוב סרט בו הגיבורה חוזרת על כל יום מחדש
לפני שאפול
לקום אתמול בבוקר (מחזמר)
הערות שוליים

↑  סרטים שנוספו לארכיון הסרטים הלאומי של ארצות הברית בשנת 2006, ספריית הקונגרס, 27 בדצמבר 2006.
↑  Lynn Sharpe, How Many Times Bill Murray's Phil Relives Groundhog Day In The Movie, Febuary 25, 2024, Screen Rant
↑  Phil stayed for 10,000 years
↑  "Groundhog Day Announces Dates for World-Premiere Run at London's Old Vic", Playbill, ‏MARCH 10, 2016
↑  עמוד המחזמר באתר Playbill, באתר Playbill (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987009950574905171  BnF: cb142921418 (data)  CANTIC: a12013316  GND: 4781708-2  LCCN: no2004120005  SUDOC: 078530067  VIAF: 316751732   WorldCat (עם VIAF): 316751732 
ערך זה הוא קצרמרבנושא קולנוע. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מאיר זרחי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  3 ביוני 1937 (בן 87) פלשתינה (א"י)
 מדינה:  ישראל, ארצות הברית 
 עיסוק:  במאי סרטים
 בן או בת זוג:  קמיל קיטון (1979–1982) 
 פרופיל ב-IMDb
 
מאיר זרחי (באנגלית: Meir Zarchi; נולד ב-3 ביוני 1937) הוא סופר, במאי קולנוע ותסריטאי ישראלי-אמריקאי. נודע בזכות בימויו והפקתו את סדרת סרטי האימה האמריקאית "אני יורקת על קברך".
קורות חייו

זרחי נולד בשנת 1937 בארץ ישראל לפני קום המדינה. בצעירותו שימש ככתב לשבועונים "הארץ שלנו" ו"דבר לילדים", "במחנה גדנ"ע", "הצופה לילדים". 
בגיל 14 נשר מלימודיו ויצא לעבוד כפקיד בבנק לאומי, בנק הפועלים ובמשרדי הטאבו.
לאחר מכן כתב כמה ספרים בסוגת הספרות הזולה. את אחד מספריו הבולטים "ניני" כתב ב-1957, זמן קצר לאחר שחרורו מצה"ל. 
ניני הוסרט ב-1963 לתסריטו של זרחי, בבימויו של שלמה סוריאנו כאשר אריק איינשטיין, בהופעתו הראשונה בקולנוע, שיחק בתפקיד הראשי. היה זה הסרט הישראלי הראשון שעסק ביחסים רומנטיים בין-עדתיים ואף נפסל על ידי הצנזורה.
זרחי כתב גם את התסריט לסרט רחל (סרט), בבימויו של נורי חביב, שהוצג בישראל ב-1960.
בשנת 1962 ירד זרחי לארצות הברית, שם החל לעבוד במחלקת ההסרטה של האו”ם בניו יורק. ב-1970 הקים חברת הפקות עצמאית, "מונטז' פילמס", שסיפקה שירותים לחברות סרטים.
ב-1974 סייע לאישה שנפלה קרבן לאונס, והמפגש עמה עורר אותו לכתוב את התסריט לסרטו "יומה של האישה", שצולם בשנת 1978.
זרחי היה נשוי בזמן הפקת הסרט, אולם במהלך ההפקה נוצר קשר רומנטי בינו לשחקנית הראשית, קמיל קיטון. הוא התגרש וב-1979 נישא לקיטון. בני הזוג התגרשו ב-1982.
ב-1985 ביים והפיק את הסרט "אל תתעסק עם אחותי!".
לאחר שמכר את הזכויות לסרט האימה "אני יורקת על קברך" אותו ביים זרחי, רכש זרחי את הזכויות לסרט בשנית; בשנת 2010 הפיק בפועל רימייק לסרט בשם "אני יורקת על קברך", וכך גם ב סרטי ההמשך ב-2013, וב-2015, כשאת האחרון בסדרה "I Spit on Your Grave: Deja Vu", ב-2019 הוא גם ביים.
חיים אישיים

זרחי היה נשוי בזמן הפקת הסרט "אני יורקת על קברך", אולם במהלך ההפקה נוצר קשר רומנטי בינו לשחקנית הראשית, קמיל קיטון(אנ'). הוא התגרש וב-1979 נישא לקיטון. בני הזוג התגרשו ב-1982.
בנו הוא הבמאי והמפיק טרי זרחי.
ספריו

ניני: בת הדת האחרת, הוצאת חרמון, תל אביב, 1957. הופיע במהדורה שנייה ב-1963 במקביל להקרנת הסרט.
הסכסופון הבוכה, רומן, הוצאת חרמון, תל אביב, 1960
הערות שוליים

↑   נירית אנדרמן, ההצלחה האדירה של הסרט הכי גרוע בהיסטוריה, באתר הארץ, 17 בספטמבר 2013
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007307434805171  BNE: XX4607028  BnF: cb16073927p (data)  GND: 1022187937  ISNI: 0000 0001 1774 3853  LCCN: n2007020083  NLK: KAC2020N2453  NTA: 423583948  SNAC: w6042w7v  SUDOC: 244352364  VIAF: 90650175   WorldCat (עם VIAF): 90650175 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מאיר זלוטוביץ

| --- | --- |

 לידה:  1943 מנהטן, ארצות הברית 
 פטירה:  24 ביוני 2017  (בגיל 74 בערך) ברוקלין, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 השכלה:  ישיבת רבנו יעקב יוסף 
 מקום פעילות:  ניו יורק, ארצות הברית
 תקופת הפעילות:  ? – 23 ביוני 2017 
 השתייכות:  יהדות אורתודוקסית 
 תפקידים נוספים:  מייסד הוצאת הספרים ArtScroll
 
מאיר זלוטוביץ (באנגלית: Meir Zlotowitz; ‏1943 – 24 ביוני 2017) היה רב אורתודוקסי בארצות הברית, ומייסד הוצאת הספרים ArtScroll.
קורות חיים

למד בישיבת רבנו יעקב יוסף בלואר איסט סייד, ולאחריה במתיבתא תפארת ירושלים, והיה תלמידו של הרב משה פיינשטיין.
ארטסקרול

לאחר סיום לימודיו בישיבות התמנה למנהלו של אולפן לגרפיקה בניו יורק בשם ArtScroll Studios, שהפיק חוברות בנושאים שונים על פי דרישת המזמין, הזמנות לאירועים וכתובות, ושיתף פעולה במספר פרויקטים כמו תרגום קיצור שולחן ערוך, תרגום של תלמוד ירושלמי, הוצאת תקליטור על המשכן ועוד אחרים עם הרב נתן שרמן שהיה אז ראש ישיבת קרלין סטולין בבורו פארק. בסוף 1975 תרגם לאנגלית וכתב בעצמו פירוש לטקסטים המתורגמים המבוססים על המקורות למגילת אסתר לזכר של חבר וביקש משרמן שיכתוב את המבוא. הספר זכה להצלחה ונמכר בכ-20,000 עותקים בזמן קצר. בעידודו של הרב משה פיינשטיין, הרב יעקב קמנצקי ורבנים אחרים המשיכו השניים לפרסם ביאורים שאר המגילות: שיר השירים, קהלת, איכה ומגילת רות. הם המשיכו לפרסם תרגומים ופירושים לתורה, נביאים, תלמוד, הגדה של פסח, סידורים ומחזורים. עד 1990 הפיקה ארטסקרול יותר מ-700 ספרים, כולל רומנים, ספרי היסטוריה, ספרי ילדים וספרי לימוד חילוניים. הם נעשו לאחד מגדולי המוציאים לאור של ספרים יהודיים בארצות הברית.
זלוטוביץ היה יושב ראש של Mesorah Heritage Foundation.
נפטר ב-24 ביוני 2017, בגיל 73.
משפחה

לזלוטוביץ ארבעה בנים וארבע בנות.
הערות שוליים

↑  Finkelman, Rabbi Shimon; Scherman, Rabbi Nosson (1986). "In the Rosh Yeshtvah's Presence - as His Talmidim Saw Him". Reb Moshe: The Life and Ideals of Hagaon Rabbi Moshe Feinstein. Mesorah Publications, Ltd. ISBN 0-89906-480-9.
1 2  Hoffman, Rabbi Yair (3 בדצמבר 2009). "The ArtScroll Revolution: 5TJT interviews Rabbi Nosson Scherman". Five Towns Jewish Times. נבדק ב-27 ביוני 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Ephross, Peter (13 ביולי 2001). "In 25 Years of Publishing, Artscroll captures Zeitgeist". Jewish Telegraphic Agency. נבדק ב-27 ביוני 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Nussbaum Cohen, Debra (11 באוקטובר 2007). "Feminists Object, But ArtScroll Rolls On". The Jewish Week. נבדק ב-27 ביוני 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Berger, Joseph (10 בפברואר 2005). "An English Talmud for Daily Readers and Debaters". The New York Times. נבדק ב-27 ביוני 2017. {{cite news}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007297993205171  PLWABN: 9810624183105606  BIBSYS: 34739  BnF: cb120429634 (data)  CiNii: DA08149653  GND: 1176444980  ISNI: 0000 0000 6634 6902  LCCN: n82219611  MusicBrainz: 16cb01e6-2cba-4f7c-b2aa-6d248b7c1e57  NKC: xx0242615  NSK: 000085132  NTA: 071989846  RERO: 02-A004001455  SUDOC: 028633946  VcBA: 495/293490  VIAF: 44316752   WorldCat (עם VIAF): 44316752