stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אוליבר סטון
ביוגרפיה > התבטאויות אוטואנטישמיות

ב-2010 התראיין סטון ל"סאנדיי טיימס" לגבי הסדרה הדוקומנטרית בהפקתו, "The Untold History of The United States", שלדבריו אמורה להציב את יוסיף סטלין ואת אדולף היטלר בהקשרים היסטוריים "נכונים יותר". במהלך הריאיון תקף את היהודים וטען כי הדגש על השואה בעיסוק במלחמת העולם השנייה נובע ממה שכינה "השליטה של היהודים בתקשורת". כמו כן טען כי היטלר פגע ברוסים יותר מאשר ביהודים. לאחר מכן פרסם התנצלות רשמית על דבריו בנוגע לשליטה היהודית בתקשורת, ואמר כי הייתה זו "הערה מגושמת".
בנוסף טען במהלך מסיבת עיתונאים שערך לרגל השקת הסדרה, כי היטלר היה "שעיר לעזאזל" וכי "נעשה בשמו שימוש זול" לאורך ההיסטוריה.
בעקבות התבטאויותיו של סטון, נשמעו קריאות מקרב חוגי הימין הרפובליקני שבארצות הברית להחרים את סטון ואת סרטיו. מנגד, הארגון האמריקאי-יהודי הליגה נגד השמצה (ה-ADL) החליט לקבל את התנצלותו של סטון.
פילמוגרפיה > כתסריטאי

"אקספרס של חצות" (1978)
"קונן הברברי" (1982)
"פני צלקת" (1983)
"שנת הדרקון" (1985)
"שמיים וארץ" (1993)
"אוויטה" (1996)
פילמוגרפיה > כבמאי

"התקף" (ידוע גם כ"מלכת הרשע") (1974)
"המשוגע ממרטיניק" (סרט קצר) (1979)
"היד" (1981)
"סלבדור" (1986)
"פלאטון" (1986)
"וול סטריט" (1987)
"שיחות לילה" (1988)
"נולד בארבעה ביולי" (1989)
"הדלתות" (1991)
"JFK תיק פתוח" (1991)
"שמיים וארץ" (1993)
"רוצחים מלידה" (1994)
"ניקסון" (1995)
"סיבוב פרסה" (אנ') (1997)
יום ראשון הגדול (1999)
"פרסונה נון גרטה" (2003), סרט דוקומנטרי על הסכסוך הישראלי-פלסטיני
"אלכסנדר" (2004)
"W.‎"‏ (2008)
"דרומית לגבול" (2009)
"וול סטריט 2: הכסף מדבר" (2010)
"בלי חוקים" (2012)
"המרגל - סנודן" (2016)
פרסים והוקרה

פרס אוסקר לבמאי הטוב ביותר (1989)
פרס גלובוס הזהב (1979)
פרס אוסקר לבמאי הטוב ביותר (1986)
פרס דונוסטיה (2012)
פרס אגודת מבקרי הקולנוע של דלאס-פורט וורת' לבמאי הטוב ביותר (1991)
פרס דב הזהב (1990)
פרס אוסקר לתסריט המעובד הטוב ביותר (1978)
פרס לשם כבוד פסטיבל הקולנוע של סיטגס (2015)
קצין מסדר האמנויות והספרות (ינואר 1992)
פרס אוסקר (1979)
פרס חבר השופטים של פסטיבל ונציה (1994)
דוב הכסף (1987)
כוכב הארד
מסדר האמנויות והספרות
כוכב בשדרת הכוכבים בהוליווד
מדליית ציון לשבח
תג חייל הרגלים הקרבי
מדליית המערכה בווייטנאם
מפקד במסדר המלכותי עלווי
פרס גילדת הכותבים של אמריקה
לב הארגמן
פרס באפט"א לבימוי הטוב ביותר
פרס גילדת הבמאים האמריקנית
מדליה לשירות הביטחון הלאומי
מדליית האוויר
מדליית השירות בווייטנאם
פרס יופיטר
לקריאה נוספת

Susan Mackey-Kalis, Oliver Stone's America, Boulder, Westview Press, 1996.
אוליבר סטון ודייל דיי, "פלאטון", הוצאת אור-עם, 1987.
הערות שוליים

↑  Camilla Long, Oliver Stone: Lobbing grenades in all directions. The Times, July 25 2010
↑  Oliver Stone's son converts to Islam in Iran.
↑  אייל דץ‏, אוליבר סטון: "היהודים שולטים בתקשורת", באתר וואלה, 26 ביולי 2010
↑  מתן אברמוביץ', עכבר העיר אונליין,'"`UNIQ--nowiki-00000004-QINU`"'אוליבר סטון: "היטלר פגע ברוסים יותר מאשר ביהודים", באתר הארץ, 26 ביולי 2010
↑  אייל דץ‏, אוליבר סטון התנצל: "היהודים לא שולטים בתקשורת", באתר וואלה, 27 ביולי 2010
↑  מתן אברמוביץ', עכבר העיר אונליין,'"`UNIQ--nowiki-00000007-QINU`"'אוליבר סטון: "היטלר היה שעיר לעזאזל", באתר הארץ, 11 בינואר 2010
↑  רן דגוני,'"`UNIQ--nowiki-00000009-QINU`"'‏אוליבר סטון חוזר בו מההערה האנטישמית: "מתנצל על הערתי", באתר גלובס, 29 ביולי 2010
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007282170205171  PLWABN: 9810559122505606  BIBSYS: 90813022  BNE: XX1138102  BnF: cb12017036b (data)  CiNii: DA0309671X  GND: 119151529  ICCU: CFIV026695  ISNI: 0000 0001 2280 7313  LCCN: n87804343  LNB: 000036926  MusicBrainz: 82cda3d9-62eb-4383-84f3-46d7d3aff19d  NDL: 00475687  NKC: xx0038000  NLA: 35526837  NLG: 71919  NLK: KAC200101375  NSK: 000040651  NTA: 069848696  RERO: 02-A003867438  SELIBR: 349607  SNAC: w61843hc  SUDOC: 028307496  Trove: 985066  ULAN: 500472093  VIAF: 61557949   WorldCat (עם VIAF): 61557949 
סטון, 1987
מדד השלום העולמי

תוצאות שנת 2023: 

  20% הגבוהים ביותר
  20% הגבוהים
  20% הבינוניים
  20% הנמוכים
  20% הנמוכים ביותר
מדד השלום העולמי (באנגלית: Global Peace Index; בראשי תיבות: GPI) הוא דו"ח שמופק על ידי המכון לכלכלה ושלום (אנ') (IEP) המודד את רמת השלום של מדינות העולם. הגורמים העיקריים המשפיעים על המדד הם רמת האלימות והפשע בתוך גבולות המדינה, ורמת האיום החיצוני עליה מפני מדינות וגורמים אחרים.
המדד פורסם לראשונה בשנת 2007 ביוזמת יזם הטכנולוגיה האוסטרלי סטיב קיללי (אנ') והוא הראשון המדרג 163 מדינות בעולם על פי מידת השלום והשלווה השוררים בהן. פרסום מדד השלום העולמי נתמך בידי דמויות ציבוריות בעלות שם עולמי כגון קופי אנאן, הדלאי למה, דזמונד טוטו, מוחמד יונוס, ג'ימי קרטר ואחרים.
מתודולוגיה

הניסיון למדוד ולכמת את רמת השלום והשלווה של מדינה כלשהי קשור בעיקר לרמת האלימות והקונפליקטים הפנימיים והחיצוניים שבהם היא מעורבת. בנוסף לכך מתבצעת הערכה של רמת ההרמוניה והלכידות החברתית הפנימית שלה. הפרמטרים השונים מעריכים את רמת הביטחון האישי בקרב האזרחים בחברה כאשר הנחת המוצא היא שרמת פשע ואלימות נמוכה, מיעוט תקריות טרור, הפגנות אלימות ומבנה פוליטי יציב, משקפות היטב את ההרמוניה החברתית והשלווה.
איסוף הנתונים מתבסס על עבודתם של מספר גופי מחקר והערכה ביניהם "תוכנית נתוני קונפליקט של אופסלה (אנ')" (UCDP) באוניברסיטת אופסלה בשוודיה, "יחידת המודיעין של האקונומיסט (אנ')" (EIU), "מרכז המידע של האו"ם לעניין פשיעה ופעילות פלילית" (UNSCT), מסד הנתונים המקוון (אנ'), "תקציר בתי הסוהר העולמי (אנ')" בחסות המכון לחקר מדיניות פשיעה ומשפט (ICPR) בבירקבק קולג', אוניברסיטת לונדון, "המכון הבין-לאומי למחקרים אסטרטגיים (אנ')" (IISS) ו"המכון הבין-לאומי לחקר השלום בסטוקהולם" (SIPRI).
מתודולוגיה > רשימת המדדים הנבדקים

המספר הנומינלי של עימותים פנימיים וחיצוניים
מספר ההרוגים כתוצאה מעימותים חיצוניים
מספר ההרוגים כתוצאה מעימותים פנימיים
רמת הארגון של העימותים הפנימיים
אופי יחסי החוץ של המדינה עם שכנותיה
רמת הפעילות הפלילית בחברה
כמות הפליטים והעקורים ביחס לכלל האוכלוסייה
רמת היציבות הפוליטית
רמת פעילות הטרור
רמת פעילות הטרור הפוליטי
כמות מעשי הרצח לכל 100,000 איש
רמת האלימות הפלילית
כמות ההפגנות האלימות
כמות האסירים לכל 100,000 איש
מספר אנשי משטרה וביטחון פנים לכל 100,000 איש
רמת ההוצאה הצבאית ביחס לתל"ג
מספר אנשי כוחות הביטחון השונים
מספר כלי הנשק הקונבנציונלים שיובאו לכל 100,000 איש
מספר כלי הנשק הקונבנציונלים שיוצאו לכל 100,000 איש
רמת התמיכה הכספית של המדינה בכוחות שמירת השלום של האו"ם
כמות כלי הנשק הכבדים והגרעיניים
קלות הגישה של אזרחים לנשק קל.
מדדים נוספים לבחינת רמת השלום והשלווה במדינה אשר לא מובאים בחשבון אך בעלי משמעות והשפעה מהותית עליה הם:
רמת המשילות והתפקוד של גורמי הממשל השונים
רמת העוינות כלפי מיעוטים
רמת האמונה הדתית של התושבים ושילובה בחיים הלאומיים
רמת השחיתות
רמת חופש העיתונות והתקשורת
רמת התל"ג לנפש.
ממצאים

הממצאים העיקריים העולים ממדד השלום והשלווה העולמי הם:
קיים מתאם חיובי בין רמת השלום והשלווה במדינה מסוימת לבין רמת ההכנסה, ההשכלה, והלכידות החברתית בקרב אזרחיה.
במדינות שבהן שוררת רמה גבוהה של שלום ושלווה מתקיימת גם רמה גבוהה של שקיפות שלטונית ורמה נמוכה של שחיתות.
מדינות המתאפיינות ברמה גבוהה של שלום ושלווה הן בדרך כלל קטנות, יציבות ומהוות חלק מברית אזורית.
על פי הדוח העדכני לשנת 2023 המדינה שבה רמת השלום והשלווה היא הגבוהה בעולם היא איסלנד, והיא שומרת על מעמדה זה ברציפות מאז 2008. אחריה בדירוג דנמרק, אירלנד, ניו זילנד, ואוסטריה. ארצות הברית מדורגת במקום ה-131, וישראל במקום ה-143. המדינה שמדורגת הכי נמוך היא אפגניסטן, שמדורגת במקום ה-163 ומעליה תימן וסוריה שמדורגות במקום ה-162 וה-161 בהתאמה.
ביקורת

לטענת האקונומיסט, המדד מוטה לטובת מדינות אשר רמת ההוצאה הצבאית שלהן נמוכה מאוד או לא קיימת כלל, וזאת מכיוון שמדינות אחרות הדואגות לביטחונן, ולשם כך מקיימות רמת הוצאה צבאית גבוהה יותר. האקונומיסט טוען עוד יש לתת משקל בעיקר למגמות המדד בהקשר של רמת השלווה במדינה כלשהי.
ביקורת נוספת היא שהמדד אינו משקלל אלימות נגד נשים וילדים, ובכך מטה כלפי מעלה את מיקומן של מדינות דוגמת מצרים וסין.
לעומת זאת פרופסור ג'פרי זאקס משבח את פרסום המדד אשר מסב את תשומת לב העולם לבזבוז המשאבים הנובע מעימותים אלימים, אשר יכלו להיות מופנים לקידום החינוך, הבריאות, מניעת עוני, ושמירה על משאבי הטבע והסביבה.
ראו גם

מדד הפיתוח האנושי
מדד האושר העולמי
שלום עולמי
אלישע בן אברהם (רב)

| --- | --- |
 לידה:  לונטשיץ
 פטירה:  1 ביולי 1749 ט"ו בתמוז תק"ט
 שם מלא:  אלישע בן אברהם טיינר
 תקופת הפעילות:  ?–1749 
 תחומי עיסוק:  פרשנות המשנה
 רבותיו:  ר' יוסף שמואל מקראקא
 חיבוריו:  קב ונקי, פי שניים
 
הרב אלישע בן אברהם היה רב פולני ופרשן המשנה. פירושו "קב ונקי" נדפס עשרות פעמים והוא אחד מהפירושים הפופולריים על המשנה. חי בגרודנה וככל הנראה שימש כרב העיר.[דרוש מקור]
ביוגרפיה

נולד בלונטשיץ, לאביו ר' אברהם שהיה רב ידוע בזמן ההוא כמי שהרביץ תורה שבעים שנה בלונטשיץ. בצעירותו נסע לפרנקפורט ולמד אצל ר' יוסף שמואל מקראקא. בשנת תנ"ז הוא מכונה בהסכמות לספרו "יניק וחכים", מה שמלמד על גילו הצעיר בשנה זו. נפטר בט"ו בתמוז תק"ט (1749).
ספריו

קַב וְנָקִי – פירוש על שישה סדרי משנה, נכתב בשנים תכ"ד[דרוש מקור] עד תנ"ז בעיר אמסטרדם, וזכה להסכמת ר' יעקב ששפורטש ור' יוסף שמואל מקראקא. מקור שם הפירוש הוא בביטוי קב ונקי המתאר כמות קטנה (קב) באיכות גבוהה. הפירוש הוא קצר ותמציתי ולכן תואם את הביטוי. לשונו של הפירוש דומה לרוב לפירוש רבי עובדיה מברטנורא ומבוססת עליו. פירוש "קב ונקי" נדפס כ-20 פעמים מאז שיצא, ונכלל גם במהדורה המודרנית "משנה סדורה".
פי שנים – פירוש הרא"ש לסדר זרעים בתוספת חידושים והגהות, נדפס באלטונה תצ"ה, זכה להסכמות מהרבנים: יחזקאל קצנלנבוגן, משה משוואבך והיעב"ץ.
לקריאה נוספת

שם הגדולים, הוצאת יריד הספרים ירושלים תשס"ד עמ' רז הערה 8.
רפאל הלפרין, אטלס עץ חיים, אחרונים ב, ת"א תשמ"ב עמ' 121.
הערות שוליים

↑  לפי הרב מרדכי הורוויץ (רבני פרנקפורט, ירושלים תשל"ב, עמ' 212), שם משפחתו היה "טיינר".
↑  שם הגדולים, הוצאת יריד הספרים ירושלים תשס"ד עמ' רז הערה 8.
↑  הקדמה לספרו "פי שניים".
↑  ע"פ הקדמתו לפירושו על המשנה "קב ונקי".
↑  רפאל הלפרין, אטלס עץ חיים, אחרונים ב, ת"א תשמ"ב עמ' 121.
| פרשני המשנה |
| --- | --- | --- |
| פרשנות ימי הביניים | המאסף • פירוש ריבמ"ץ לסדר זרעים • פירוש המשנה לרמב"ם • פירוש ר"ש • פירוש הרא"ש |  |
| פרשנות העת החדשה | פירוש רע"ב • תוספות יום טוב • עיקר תוספות יום טוב • מלאכת שלמה • תפארת ישראל • קב ונקי • כף נחת |  |
| פרשנות מודרנית | חנוך אלבק • פינחס קהתי • משנת ארץ ישראל |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007311948405171  LCCN: n92077323  VIAF: 78829579   WorldCat (עם VIAF): 78829579
סמואל מורס

| --- | --- |

סמואל פינלי בריז מורס, 1845
 לידה:  27 באפריל 1791 צ'ארלסטאון, מסצ'וסטס, ארצות הברית
 פטירה:  2 באפריל 1872 (בגיל 80) מנהטן, ארצות הברית 
 מקום מגורים:  ארצות הברית ארצות הברית
 מקום קבורה:  בית הקברות גרינווד 
 עיסוק:  ממציא וצייר
 מקום לימודים:  קולג' ייל  האקדמיה המלכותית לאמנויות 
 מוסדות:  אוניברסיטת ניו יורק  בית ספר טנדון להנדסה באוניברסיטת ניו יורק 
 פרסים והוקרה:  מפקד במסדר איזבלה הקתולית  אביר במסדר סנט מוריס ולזרוס  אביר במסדר המגדל והחרב  היכל התהילה הלאומי לממציאים (1975)  מפקד דרגה 1 במסדר דנבורג  אביר בלגיון הכבוד  עמית האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים 
 בן או בת זוג:  שרה אליזבת גריזוולד 
 צאצאים:  ליילה מורס, Samuel Arthur Breese Morse, Jr., Charles Walker Morse 
 תרומות עיקריות
 טלגרף וקוד המורס
 חתימה:   
 
מכשיר מורס של גוליילמו מרקוני
סמואל פינלי בריז מורס (בשם מלא באנגלית: Samuel Finley Breese Morse; ‏27 באפריל 1791 – 2 באפריל 1872) היה ממציא אמריקאי, צייר היסטוריה ופורטרטים וצלם דאגרוטיפ חובב, נחשב לאדם שהביא את טכניקת הצילום לארצות הברית בשנת 1839. מורס נודע בעיקר בזכות המצאת הטלגרף.
ביוגרפיה

מורס נולד בשנת 1791, בן ראשון לכומר הקלוויניסטי והגאוגרף ג'דדאיה (ידידיה) מורס, ולאליזבת' אן פינלי בריז, בעיר צ'ארלסטאון (Charlestown)(אנ'), היום חלק מבוסטון שבמדינת מסצ'וסטס, ארצות הברית. אבות אבותיו התיישבו במסצ'וסטס באמצע המאה ה-17. בשנות לימודיו באוניברסיטה התעניין במדעים, ובייחוד בתורת החשמל, אולם על אף רצון אביו החליט להתמסר לציור. הוא נסע להשתלם בציור בלונדון וכשחזר לארצות הברית, השתקע בניו יורק, התפרסם כצייר גדול ועמד בראש האקדמיה לאמנות שייסד.
בשנת 1832, בחזרו באונייה ממסע באירופה, שמע מורס מדוקטור צ'ארלס ג'קסון, רופא ואיש מדע מבוסטון, על סגולות האלקטרומגנט, שהומצא בימים ההם, אז עלה במוחו לראשונה הרעיון, כי בעזרת האלקטרומגנט ניתן לבנות טלגרף חשמלי.
עוד באונייה עיבד מורס את תוכנית הטלגרף, וכשחזר לארצות הברית, לא שב עוד לעבודתו, אלא הסתגר בבית מלאכה קטן ובו עמל שנים אחדות על ביצוע תוכניתו. אלו היו שנות עמל וסבל למורס. אשתו מתה, ילדיו פוזרו בבתי בני משפחתו, ואף על פי שבעבודתו כצייר היה בידו לחיות חיי רווחה, העדיף לחיות בצמצום ובלבד שיעלה בידו ליצור את הטלגרף החשמלי.
במהלך שנות ה-30 של המאה ה-19 פיתח מורס את קוד מורס, מערכת של קווים ונקודות לייצוג אותיות, הניתנות לשידור על ידי הטלגרף. ב-8 בפברואר 1838 הציג לראשונה בפומבי את הטלגרף, לקהילה המדעית במכון פרנקלין בפילדלפיה. ב-21 בפברואר הדגים מורס את פעולת הטלגרף בפני נשיא ארצות הברית, מרטין ואן ביורן. פנייתו לממשלת ארצות הברית בבקשה, כי תקציב לו סכום כסף לשם הקמת הקו הטלגרפי הראשון נענתה בשלילה. גם ממשלות אנגליה וצרפת, השיבו את פניו ריקם. על מורס עברו שנים נוספות של עוני, אך גם בשנים קשות אלו המשיך לעבוד על המצאתו.
בשנת 1843 פנה מורס שנית לממשלת ארצות הברית. הוא ידע את מועד הישיבה שבה הייתה צריכה לעמוד בקשתו לדיון, והגיע לוושינגטון כדי להיות נוכח בשעה שתוכרע ההחלטה. לבסוף אישרה הממשלה את הצעתו והקציבה לו סכום של 30,000 דולר.
מורס החל לבנות את הקו הטלגרפי הראשון בין הקפיטול שבוושינגטון ובין העיר בלטימור. ב-24 במאי 1844, שלח את המברק המפורסם הראשון: "מה פעל אל" ("What hath God wrought") מתוך הפסוק "כִּי לֹא-נַחַשׁ בְּיַעֲקֹב, וְלֹא-קֶסֶם בְּיִשְׂרָאֵל; כָּעֵת יֵאָמֵר לְיַעֲקֹב וּלְיִשְׂרָאֵל, מַה-פָּעַל, אֵל", (ספר במדבר, פרק כ"ג, פסוק כ"ג).
שמחה ברבירו

| --- | --- |

 לידה:  27 באפריל 1967 (בן 57) ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 עיסוק:  דיבוב
 מקום לימודים:  בית צבי 
 פרופיל ב-IMDb
 
שמחה ברבירו (נולד ב-27 באפריל 1967) הוא שחקן ומדבב ישראלי.
ביוגרפיה

בוגר מחזור כ"ט שנת 1991 של בית הספר למשחק "בית צבי".
מוזיקאי

כמוזיקאי היה חבר ב-1985 בלהקת דורלקס סדלקס, כמתופף שניגן על ברזלים. הוא השתתף במופע "לא קיבלו חנינה" (1986) שתועד על גבי קלטת וידאו ובקלטת האודיו "משפילים עיניים וממשיכים ליראות - משפילים עיניים וממשיכים לירות" (שהופצה ב-100 עותקים שלהם הוצמד קליע, כדי להדגיש הכוונה בשם האלבום רצינית). ב-1989 פרש ברבירו מההרכב.
ברבירו גם הפיק והשתתף במופע דואטים קלסיים ושירי מחזמר עם הזמרת בת-שבע צייזלר והפסנתרן ברט ברמן.
דיבוב

לאורך השנים ברבירו דיבב סדרות טלוויזיה וסרטים, ביניהם את סילבסטר החתול ואלמר פאד (לאחר מותו של יוני חן) ב"לוני טונס", הארווי בולוק בסדרה "באטמן: איש העטלף", ורנון פנוויק (כמחליפו של יוסי מאיר) ב"צבי הנינג'ה", תומס הקטר בסרט "תומס ומסילת הקסמים", קרירין, פריז ומר פופו בסדרות האנימה "דרגון בול Z", "דרגון בול GT", ו"דרגון בול סופר", מר ספראקס ומר מתנדנד בסדרה הברטית "פנו דרך לנאדי", ו"מדברים אנגלית עם נאדי", סקינר ב"רטטוי", מר הרימן ב"בית פוסטר לחברים דמיוניים" ומינימוס בעונה השלישית של "אטומיק בטי", כמחליפו הזמני של גיורא קנת, בין 2007 לבין 2008.
ברבירו השתתף גם ב"איפה אפי?", "אנטול", "בילבי", "נסיך הרעם", "וואן פיס", "בובספוג: הסרט", "הפיל שרצה להיות הכי", "קובי קובי","טלטאביז'', "טוטלי ספייס", "החמישייה הסודית", "המחליפים", "טוני הוק: בום בום סאבוטז'", "תומס הקטר" (קריינות בעונות הראשונות), "קובידוביות", "קפטן קררו", "לה לה לנד", "צ'יקן ליטל", "זאפ לראשון", "שמש", "מנדלבאום בלש פרטי", "הסקטיניני דיונות הזהב", "הפינגווינים ממדגסקר", "שרק", "מפלצות נגד חייזרים", "פקפק ביל", "חיים בזרם", "סיפורי כתם שמש", "עיר הארנבים", "מועדון החברים של מיקי מאוס", "החלילן מהמלין", "טינקרבל", "טינקרבל והאוצר האבוד", "ג'ימי קול", "המשימה המיוחדת של דוג", "טינקרבל והסוד הקסום", "טינקרבל וסוד הכנפיים", "טינקרבל: תחרות אפייה", "רולבוטס", "מרטין על הבוקר", "בי הגדולה מכולם!", "הרפתקאות מקס", "סרט לגו 2: החלק השני", "אנגרי בירדס - הסרט 2", "אקשן של הורים", "מכוניות", "אגדות אלף לילה ולילה", "הניצוצות של מאור", "אמפיביה", "הרוח ומולי מגי", "לירוי וסטיץ'" ועוד.
חבריו יורם יוספסברג, גלעד קלטר, ואמנון וולף התאחדו איתו למדבבים ראשיים באולפני אלרום.
אחמד וחידי

אחמד וחידי (בפרסית: احمد وحیدی; נולד ב-27 ביוני 1958) הוא טרוריסט איראני שכיהן כשר הפנים ושר ההגנה של איראן, ומכהן כחבר המועצה האיראנית לאבטחת אינטרס המשטר.
ביוגרפיה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. חסר מידע ביוגרפי מתי נולד, שירות במשמרות, הפיגועים בארגנטינה.
וחידי שימש מפקד כוח קודס במשמרות המהפכה האסלאמית, האחראי על מבצעים מחוץ לגבולות המדינה. בשירותו הצבאי נקשר שמו כאחראי לביצוע הפיגוע בבניין הקהילה היהודית בארגנטינה בשנת 1994, ובגינו הוא מבוקש על ידי האינטרפול יחד עם ארבעה בכירים איראנים נוספים.
סגן שר ההגנה, ושר ההגנה

בשנים 2005–2009 כיהן כסגנו של שר ההגנה מוסטפא מוחמד-נג'אר, ובספטמבר 2009 מונה לשר ההגנה במקומו, הוא כיהן בתפקיד זה עד 15 באוגוסט 2013.
ב-1 ביוני 2011 הורתה בוליביה על גירוש אחמד וחידי משטחה בעקבות בקשת ארגנטינה. בהודעה הרשמית של ממשלת בוליביה נאמר: "ממשלת בוליביה דאגה לכך שאחמד וחידי יעזוב מיד את שטחה של בוליביה". מאוחר יותר, התנצל שר הפנים הבוליביאני בפני עמיתו הארגנטינאי על הזמנתו של וחידי.
שר הפנים

מ-25 באוגוסט 2021 עד 21 באוגוסט 2024 כיהן כשר הפנים תחת הנשיא אבראהים ראיסי. לאחר מותו של ראיסי בהתרסקות מסוק, נבחר מסעוד פזשכיאן לנשיא איראן, ומינה את אסקנדר מומני לתפקיד שר הפנים.
באפריל 2024 ביקשה ארגנטינה מהאינטרפול להוציא צו מעצר לווחידי, עקב מעורבותו בביצוע הפיגוע בבניין הקהילה היהודית.
עיצומים

בעקבות מעורבותו בטרור ובפרויקט הגרעין של איראן הוטלו עליו עיצומים על ידי מדינות רבות (ארצות הברית, קנדה, בריטניה, שווייץ ומדינות נוספות).
ראו גם

כוח קודס
הפיגוע בבניין הקהילה היהודית בארגנטינה
הערות שוליים

↑  צווים אדומים, באתר www.interpol.int (באנגלית)
↑  nana10 - איראן: הפרלמנט אישר מינוי של מחבל לתפקיד שר ההגנה - חדשות, באתר web.archive.org, ‏2009-09-07
↑  רויטרס,'"`UNIQ--nowiki-00000004-QINU`"'בוליביה גירשה משטחה את שר ההגנה האיראני, באתר הארץ, 1 ביוני 2011
↑  '"`UNIQ--templatestyles-00000006-QINU`"'"Bolivia apologises to Argentina for Iran minister visit". BBC News (באנגלית). 2011-06-01. נבדק ב-2021-03-20.
↑  ארגנטינה מחתה, השר האיראני יצא מבוליביה, באתר nrg
↑  ארגנטינה הגישה בקשה רשמית לאינטרפול לעצור את שר הפנים של איראן, אחמד וחידי, באתר מעריב אונליין, 24 באפריל 2024
↑  Abel Alvarado, Mauricio Torres, Argentina seeks arrest of Iranian minister over 1994 bombing of Jewish community center, CNN, ‏2024-04-24 (באנגלית)
↑  ארגנטינה קראה לעצור שר איראני: "אחראי לפיגוע בבניין הקהילה היהודית ב-1994", באתר ynet, 24 באפריל 2024
↑  Ahmad Vahidi, OpenSanctions.org, ‏1958-03-21 (באנגלית)
↑  יצחק בן-חורין,'"`UNIQ--nowiki-0000000D-QINU`"'הסנקציות חושפות: מה איראן מנסה לקנות ואיפה?, באתר ynet, 17 ביוני 2010
ערך זה הוא קצרמרבנושא איראנים ובנושא פוליטיקאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1202418333  VIAF: 8020157884839860620000   WorldCat (עם VIAF): 8020157884839860620000
אברהם ברוידס

| --- | --- |

אברהם ברוידס, שנות ה-40
 לידה:  19 במאי 1907 וילנה, האימפריה הרוסית האימפריה הרוסית
 פטירה:  2 במאי 1979 (בגיל 71) תל אביב-יפו, ישראל ישראל
 מדינה:  ישראל 
 מקום קבורה:  בית הקברות טרומפלדור 
 עיסוק:  משורר
 שפות היצירה:  עברית 
 פרסים והוקרה:  פרס ברנר (1948)  פרס רמת גן לספרות (1961) 
 
לוחית זיכרון על ביתו של אברהם ברוידס, רח' שמריהו לוין 8 בתל אביב
קבר אברהם ולאה ברוידס בבית הקברות טרומפלדור
אברהם ברוידס (ו' בניסן תרס"ז, 19 במאי 1907, וילנה – ה' באייר תשל"ט, 2 במאי 1979, תל אביב) היה משורר ועורך עברי.
זוהה כ"משורר הנוער העובד". שיריו פורסמו בביטאון התנועה "במעלה". בעת פרעות תרפ"ט טבע ברוידס באחד משיריו את הסיסמה ”אנו, לעבודה להגנה ולשלום!”, שהייתה לסיסמת הנוער העובד (לימים הנוער העובד והלומד) עד היום.
ביוגרפיה

ברוידס נולד בשנת 1907 בווילנה שבאימפריה הרוסית (בירת ליטא של ימינו) למשפחה ענייה. אביו, יצחק ברוידס (1879–1946), קרוב משפחתו של הסופר ראובן אשר ברודס, נולד בווילנה למשפחה המתייחסת לגר"א. בצעירותו הוסמך האב לרבנות בישיבת סלובודקה, אך הצטרף עד מהרה לתנועת ההשכלה ונמשך לציונות ולסוציאליזם, והיה דמות בולטת בחוגי הציונות בווילנה בשנים 1889–1924. בילדותו של אברהם, בין השנים 1912–1914, שהה האב לרגל השתלמות בברלין, ואברהם ואמו התגוררו בתקופה זו אצל סבו (מצד האם), שהיה סוחר עורות אמיד. סבו דאג לו בתקופה זו לחינוך דתי קפדני, משום שלא היה מרוצה מהמסגרת החינוכית החילונית שאליה הצטרף אביו. עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה, נאלץ יצחק ברוידס לשוב לווילנה משום נתינותו הרוסית. בתקופה זו עסק בכתיבת סיפורים ומחזות ביידיש, ובתרגום ספרות מחקר בהיסטוריה מגרמנית לעברית. אברהם הצעיר סייע לאביו בהעתקת התרגומים.
אברהם למד בחדר מתוקן ובגימנסיה העברית בווילנה (ע"ש ד"ר אפשטיין) – מוסדות שדגלו בשיטת העברית בעברית. אביו היה מעורב מאוד במסגרות החינוכיות הללו, כנציג ועד ההורים. שירו הראשון שנתפרסם ("על אף הכל!") אף הפך להמנון הגימנסיה והולחן בידי א. תמרי. אברהם הצעיר החל להיות פעיל בביטאוני הגימנסיה "כוכב המזרח" ו"לפידים". הוא שימש כעורך הגיליונות (וכן ערך במשך תקופה מסוימת גם את עיתון הילדים "השחר"). בעיתונים אלה פרסם את שיריו הראשונים, פעמים רבות תחת שם העט "אבי"ב" (אברהם בן יצחק ברוידס).
בתקופה זו היה חבר השומר הצעיר והחלוץ הצעיר ואף מכשיר עצמו, בעצת אביו, לעליה בבית הספר המקצועי של אורט. הוא נסע לוורשה שם התוודע לסופר אהרון לובושיצקי שאף הדפיס שניים משיריו ב"הכוכב". עם שובו לווילנה התקרב לחוג הסופרים "הזמן" ובייחוד לסופרים י"א טריווש וש"ל ציטרון.
באייר תרפ"ג (1923) עלה אברהם עם משפחתו לארץ ישראל. רבים מכתביו שלפני העלייה אבדו כשנפלה אחת המזוודות בה היו צרורים למים, בירידה מן האוניה. המשפחה התגוררה כמה חודשים ביפו ולאחר-מכן עברה לתל אביב. אברהם סייע לפרנסת המשפחה ולמצוקתה הכלכלית כאשר עבד כפועל בניין, ביישור חולות, סלילת כבישים, בקטיף ובמפעל לגפרורים. הוא הצטרף ל"גדוד מגיני השפה". בתקופה זו יזם התארגנות של נוער עובד, וב-1924 הוא השתתף בייסוד ההסתדרות הכללית של הנוער העובד העברי. ב-1926 נבחר כחבר בוועידת התנועה, ובאותה שנה הקים יחד עם דוד כהן את עיתון "במעלה" - ביטאון הנוער העובד. בתקופה זו נערכו מפגשיו הראשונים עם המשורר ח"נ ביאליק והסופרים י' רבינוביץ' ואשר ברש, שהדפיסו אחדים משיריו בעיתון "הדים". הוא אף יזם מפגש בין ביאליק לברל כצנלסון (עורך עיתון "דבר") שבעקבותיה נרתם ביאליק למאבק לעבודה עברית. בין השנים 1926–1928 עבר לירושלים על מנת ללמוד בבית המדרש למורים (בהנהלת דוד ילין) בהמלצתו של ביאליק. אולם מצבו הכלכלי לא אפשר לו ללמוד באופן מסודר והוא הסתפק בשמיעת הרצאות באוניברסיטה העברית בירושלים. הוא התפרנס מעבודה בהקמת מבנה בית הספרים הלאומי בגבעת רם. מחלת הבילהרציה שתקפה אותו אילצה אותו לבסוף לשוב לבית הוריו בתל אביב.
בשנת 1928 התמנה בהמלצת ביאליק למזכיר אגודת הסופרים העברים בארץ ישראל, תפקיד שאותו מילא במשך 36 שנים, עד צאתו לגמלאות בשנת 1964. ב-1931 נשלח מטעם "החלוץ" לפולין דרך וינה. ב-1932 התחתן עם לאה (קורלנדר). ב-1948 זכה בפרס ברנר על ספרו "מאדם לאדם"
ב-1963 כיהן כשליח ההסתדרות לארצות הברית. בשנת 1978 זכה בתואר יקיר תל אביב.
הוא נפטר בתל אביב בה' באייר תשל"ט (2 במאי 1979), בגיל 72, לאחר מחלה קשה שארכה כשבע שנים, ונטמן בבית הקברות טרומפלדור. על שמו רחובות בשתי ערים בישראל, תל אביב ובאר שבע וגן באשדוד.
יצירתו

שיריו של ברוידס מאופיינים בליריות ובפשטות הביטוי. הנושאים המרכזיים שעליהם כתב בצעירותו שאובים מחייו כנער עברי עובד בארץ ישראל. על אף אופייה ה"פוליטי" של שירתו, יש להבדיל אותו ממשוררים רבים אחרים בני תקופתו בכך שהוא לא התמקד רק ב"אוונגרד" בדמות החלוץ החקלאי העושה מלאכתו בשמחה, אלא דווקא בדמותו של העובד העברי הפשוט הסובל ממצוקת חייו ותנאיו הכלכליים. העמדת הפרט כנושא לשירה פוליטית העמידה את כתיבתו במתח שבין הכתיבה הדידקטית-המגויסת לבין כתיבה אקספרסיוניסטית-חווייתית. מתח נוסף עמו התמודד בכתיבתו היה המתח שבין התוכן החלוצי-ציוני-יהודי לבין המסר המעמדי-סוציאליסטי.
גם שימושו הצנוע והעממי באמצעים האמנותיים בולט על רקע משוררי התקופה שנטו יותר ליצירת שיר בעל מבנה אמנותי מורכב. הכינוי "משורר הנוער העובד" ניתן לו לא רק משום שהיה ממקימי התנועה ואחד מדובריה הבולטים בתרבות, אלא גם מפני שנושאי שירתו ואופייה הפשוט והעממי ביטאו הן את שפתם והן את רחשי לבם של חבריו לתנועה. בבגרותו, הרבה ברוידס לכתוב גם על נושאי המשפחה וההורות. רבים משיריו הולחנו.
שירו "למשמר האזרחי" הולחן על ידי גיל אלדמע, בשנת 1945. שירו "על גבעה שם בגליל", המספר על יוסף טרומפלדור הולחן בשלושה לחנים שונים (על ידי מנשה רבינא, יואל ולבה ונחום נרדי). השיר בלחנו של נרדי בוצע על ידי אריק איינשטיין באלבומו ארץ ישראל הישנה והטובה חלק ב'.
בשנת 1948 זכה ב"פרס ברנר לספרות יפה" על ספרו "מאדם לאדם", בשנת 1957 זכה בפרס קוגל על ספרו "שרשים בסלע". בשנת 1958 זכה ב"פרס עיריית רמת גן ע"ש למדן" על ספרו "אל השחר הגנוז".