stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
לואיס סלבריוס
הערות שוליים

↑  Beaufils, Thomas (2004). Les Belges. Le Cavalier Bleu. p. 101. ISBN 978-2-84670-072-6. נבדק ב-30 בספטמבר 2012. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  Louis Salvérius, lambiek.net (באנגלית)
↑  Louis Salvérius, lambiek.net (באנגלית)
↑  L'Hommage aux Tuniques bleues de Willy Lambil et Raoul Cauvin, בלגיה: דיופוס הוצאה לאור, 2010, עמ' 28, ISBN 978-2-8001-4781-9
↑  ראול קאובין ולואיס סלבריוס, La Grande patrouille, בלגיה, 1976
ערך זה הוא קצרמרבנושא קומיקס ובנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "לואיס סלבריוס".
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BNE: XX854552  BnF: cb119235382 (data)  GND: 1122752253  ISNI: 0000 0000 5946 4150  NKC: xx0019612  NLG: 209733  NTA: 071425403  SUDOC: 157434672  VIAF: 17139   WorldCat (עם VIAF): 17139
האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים

| --- | --- |
סמליל האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים

בניין האקדמיה בקיימברידג' ,מסצ'וסטס
 תחום:  השכלה גבוהה 
 שפה רשמית:  אנגלית
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 משרד ראשי:  קיימברידג', מסצ'וסטס מסצ'וסטס
 מטה הארגון:  קיימברידג' 
 מייסדים:  ג'ון אדמס, ג'יימס באודוין 
 חברים:  14,876 מתאריך שנת הייסוד, מתוכם 6,220 פעילים בארצות הברית ובכל העולם
 יושב ראש:  Laurie L. Patton, דייוויד וו. אוקסובי 
 תקופת הפעילות:  1780–הווה (כ־244 שנים)
 amacad.org
 
האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים (באנגלית: The American Academy of Arts and Sciences; בראשי תיבות: AAA&S) היא ארגון המוקדש לידענות ולקידום הלמידה בארצות הברית. זהו ארגון לאומי כלל-אמריקאי המאגד את אנשי המדע הבכירים בארצות הברית ובעולם, מארגן כנסים ותומך במחקרים.
ג'יימס באודוין, ג'ון אדמס וג'ון הנקוק ייסדו את האקדמיה בבוסטון במהלך המהפכה האמריקאית. מטרתם, כפי שהוצהרה בכתב האמנה הייתה ”לטפח כל אמנות ומדע שייתכן שיובילו לקידום תחומי העניין, הכבוד, המעמד, והאושר של בני אדם חופשיים, עצמאיים ומוסריים.” רוברט פיין הרכיב את האקדמיה לראשונה מ־62 מנהיגי קהילה מקומיים. רשימה זו כללה את רוב האבות המייסדים לצד אנשים שלא נכללו בהגדרה זו דוגמת ג'ורג' פרטרידג'. אנשים בולטים. בנג'מין פרנקלין שהחברה הפילוסופית האמריקאית שלו בפילדלפיה דרבנה את מנהיגי בוסטון ליצור חברה בעלת נטייה פוליטית יותר הצטרף לאקדמיה.
בין חברי הארגון למעלה מ־250 חתני פרס נובל ויותר מ־60 זוכי פרס פוליצר. חברות בארגון או חברות כבוד של אזרח זר בארגון נחשבת ליוקרתית ביותר. בשנים האחרונות, רוב מקבלי פרס נובל נבחרו לחברים בטרם זכייתם בנובל כפי שקריאה קפדנית ברשימת זוכי פרס נובל ורשימת החברים הנוכחיים באקדמיה תגלה.
מטה האקדמיה הנוכחי ממוקם בקיימברידג', מסצ'וסטס. היא תומכת בוועידות, פרויקטי מחקר, ומפרסמת כתב עת מדי רבעון בשם דדלוס. במהלך השנה האקדמית, חברים מוזמנים לדיונים קבועים ולפגישות בקיימברידג' ובמטות האזוריים של הארגון באוניברסיטת שיקגו ובאוניברסיטת קליפורניה באירוויין.
קטגוריות ותחומי הדעת

משנת 1815, האקדמיה בחרה חברים לפי קטגוריות. באותה תקופה, הסיווג היה פשוט: מדעי מתמטיקה ופיזיקה; היסטוריה ומדעי המוסר, פילולוגיה ואמנויות יפות. ההתמחויות השתנו עם הזמן והקטגוריות והתחומים של האקדמיה התפתחו בהתאם. לאקדמיה יש סה"כ 14,876 חברים משנת הייסוד, מתוכם יש סה"כ 6,220 חברי אקדמיה פעילים. להלן חברי האקדמיה הפעילים לפי סיווג לחמש קטגוריות המחולקים לשלושים ענפי מחקר (הערה: הנתונים הסטטיסטיים נכונים ליולי 2024 בלבד).:
קטגוריות ותחומי הדעת > מתמטיקה ומדעים פיזיים

סה"כ 2,621 חברים
מתמטיקה, מתמטיקה שימושית וסטטיסטיקה סה"כ 447
כימיה סה"כ 492
פיזיקה סה"כ 537
אסטרונומיה, אסטרופיזיקה ומדעי כדור הארץ סה"כ 459
הנדסה וטכנולוגיה סה"כ 438
מדעי המחשב סה"כ 248
קטגוריות ותחומי הדעת > מדעים ביולוגיים

סה"כ 2.436 חברים
ביוכימיה, ביופיזיקה, וביולוגיה מולקולרית סה"כ 579
ביולוגיה רב-תאית והתפתחותית סה"כ 419
מדעי המוח סה"כ 398
אבולוציה ואקולוגיה סה"כ 440
מדעי הרפואה סה"כ 513
מיקרוביולוגיה ואימונולוגיה סה"כ 87
קטגוריות ותחומי הדעת > מדעי החברה והתנהגות

סה"כ 2,108 חברים
מדעי הפסיכולוגיה סה"כ 326
כלכלה סה"כ 471
מדעי המדינה סה"כ 362
משפטים סה"כ 403
אנתרופולוגיה וארכאולוגיה סה"כ 268
סוציולוגיה, דמוגרפיה וגאוגרפיה סה"כ 214
חינוך סה"כ 64
קטגוריות ותחומי הדעת > מדעי הרוח והאמנויות

סה"כ 2,475 חברים
פילוסופיה ומדעי הדתות סה"כ 322
היסטוריה סה"כ 554
ספרות ולימודי שפות סה"כ 483
ספרות סה"כ 336
אמנויות חזותיות סה"כ 455
אמנויות הבמה סה"כ 227
לימודי דתות סה"כ 98
קטגוריות ותחומי הדעת > מדיניות ציבורית, עסקים ומינהל

סה"כ 1,111 חברים
עיתונות, מדיה ותקשורת סה"כ 170
מנהיגות עסקית, ארגונית ופילנתרופית סה"כ 358
מנהיגות חינוכית ואקדמית סה"כ 264
ענייני ציבור ומדיניות ציבורית סה"כ 191
מנהיגות מדעית, תרבותית וללא מטרות רווח סה"כ 128
פרסי האקדמיה

האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים מעניקה אחד עשר סוגי פרסים כאות הכרה במצוינות במדעים, במדעי הרוח ובמחויבות לאידיאלים של האקדמיה. להלן רשימת הפרסים:
פרס אמורי (גר') - מוענק החל משנת 1940 עבור תרומות עיקריות לרבייה ביולוגית. הפרס נתמך על ידי קרן ההקצאה שהוקמה על ידי פרנסיס אמורי.
פרס הצטיינות במדיניות ציבורית וענייני ציבור - מוענק החל משנת 2018 לאנשים לצורך הבחנתם, עצמאותם, יעילותם ועבודתם לטובת הכלל.
פרס מנהיגות מכובד - פרס זה הוענק לראשונה בשנת 2016, ומכיר באנשים שמדגימים מורשת מנהיגות ומסירות לאידיאלים המכוננים של האקדמיה האמריקאית.
פרס דון מייקל רנדל למחקרים הומניסטיים - הוקם בשנת 1975 כדי להכיר במלגה הומניסטית מעולה ושמה שונה בשנת 2017, לפרס דון מייקל רנדל למחקרים הומניסטיים.
מדליית אמרסון-ת'ורו (אנ') - הפרס הוקם בשנת 1958 כדי לתת הכרה מיוחדת עבור ההישג הספרותי הכולל של אדם.
פרס המייסדים - הפרס הוקם בשנת 2005, 225 שנה לאקדמיה, ומעניק כבוד לאנשים ומוסדות שקידמו את האידיאלים של מקימי האקדמיה.
פרס רמפורד (אנ') - הוקם בשנת 1839, ונחשב אחד הפרסים המדעיים העתיקים ביותר בארצות הברית. הפרס מכיר בתרומות לתחומי החום והאור, המפורשים באופן נרחב. בשנת 1876, בנימין תומפסון (אנ'), הקים קרן עבור הפרס.
פרס סרטון להיסטורית המדע (אנ') - הפרס הוענק לראשונה בשנת 1999, תומך בהיסטוריוני המדע הנמצאים בתחילת הקריירה שלהם ושעבודתם מפגינה הבטחה יוצאת דופן. הפרס הוקם באמצעות קרן שהוקמה על ידי עמית האקדמיה מאי סארטון (אנ') לזכרו של אביה, עמית האקדמיה ג'ורג' סרטון (אנ').
פרס סרטון לשירה - פרס הוצג לראשונה בשנת 2008, ומוענק למשוררים עבור הישגים מכובדים. הפרס הוקם לזכרה של עמית האקדמיה מאי סרטון, משוררת, סופרת ומורה אשר במהלך הקריירה שלה עודדה את עבודתם של משוררים צעירים.
פרס מלגת-פטריוט - הוענק לראשונה בשנת 2000, ומכיר בתרומות יוצאי הדופן של אנשים החולקים את מחויבותם של מייסדי האקדמיה, קבוצה של פטריוטים שהקדישו את חייהם לקידום האמנויות והמדעים בשירות המדינה.
פרס טלקוט פרסונס - הפרס הוענק לראשונה בשנת 1974, ומוקדש לכבוד הסוציולוג והנשיא לשעבר של האקדמיה. הפרס מוענק על תרומות למדעי החברה (מוגדר באופן נרחב).
נשיאי האקדמיה

להלן רשימת נשיאי האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים החל משנת 1780 (בסוגריים שנת הבחירה כחבר באקדמיה):
1780 - 1790 ג'יימס באודוין (1780)
1791 - 1814 ג'ון אדמס (1780)
1814 - 1820 אדוארד אוגוסטוס הולוקי (אנ') (1780)
1820 - 1829 ג'ון קווינסי אדמס (1797)
1829 - 1838 נתנאל בווידיץ' (אנ') (1799)
1938 - 1838 ג'יימס ג'קסון (אנ') (1808)
1839 - 1846 ג'ון פיקרינג (1810)
1846 - 1863 ג'ייקוב ביגלו (אנ') (1812)
1863 - 1873 אסא גריי (אנ') (1841)
1873 – 1880 צ'ארלס פרנסיס אדמס (אנ') (1871)
1880 - 1892 ג'וזף לוורינג (אנ') (1839)
1892 - 1894 ג'ושייה  פרסונס קוק (אנ') (1853)
1894 – 1902 אלכסנדר אגאסי  (1862)
1903 - 1908 ויליאם ווטסון גודווין (אנ') (1859)
1908 - 1915 ג'ון טרובברידג' (אנ') (1871)
1915 - 1917 הנרי פיקרינג וולקוט (1889)
1917 - 1919 צ'ארלס פיקרינג בודיץ' (אנ') (1892)
1919 - 1921  תיאודור ויליאם ריצ'רדס (1891)
1921 - 1924 ג'ורג' פוט מור (1906)
1924 - 1927 תיאודור ליימן (אנ') (1901)
1927 - 1931 אדווין בידוול וילסון (אנ') (1911)
1931 - 1933 ג'רמיה פורד (אנ') (1914)
1933 - 1935 ג'ורג' האוורד פרקר (אנ') (1895)
1935 - 1937 פאונד רוזקו (אנ') (1911)
1937 - 1939 דוגלד ג'קסון (אנ') (1911)
1939 - 1944 הארלו שפלי (אנ') (1920)
1944 - 1951 האוורד מומפורד ג'ונס (אנ') (1938)
1951 - 1954 אדווין לנד (אנ') (1943)
1954 - 1957 ג'ון אלי ברצ'ארד (1950)
1957 - 1961 קירטלי מת'ר (אנ') (1925)
1961 - 1964 הדסון הוגלנד (1934)
1964 - 1967 פול פרוינד (אנ') (1957)
1967 - 1971 טלקוט פרסונס (1945)
1971 - 1976 הארווי ברוקס (אנ') (1951)
1976 - 1979 ויקטור ויסקופף (אנ') (1948)
1979 - 1982 מילטון כץ  (1954)
1982 - 1986 הרמן פשבך (אנ') (1954)
1986 - 1989 אדוארד הירש לוי (1962)
1989 - 1994 ליאו ברנק (אנ') (1952)
1994 - 1997 ירוסלב פליקאן (אנ') (1966)
1997 - 2000 דניאל טוסטזון (1979)
2000 - 2001 ג'יימס פרידמן (אנ') (1998)
2001 - 2006 פטרישה מאייר ספקס (אנ') (1994)
2006 - 2009 אמיליו ביזי (אנ') (1980)
2010 - 2013 לזלי כהן ברלוביץ (אנ') (2004)
2014 - 2018 ג'ונתן פנטון (אנ')  (1999)
2019 - 2024 דייוויד אוקסובי (אנ') (2012)
2025 - הווה לורי פאטון (אנ') (2018)
ישראלים החברים באקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים

להלן רשימת ישראלים החברים במעמד 'חבר כבוד בין־לאומי' באקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים (בסוגריים שנת הבחירה).
(1960) אבא אבן
(1961) מרטין בובר
(1963) יואל רקח
(1966) אפרים קציר
(1968) שמואל נח אייזנשטדט
(1969) דן פטינקין
(1970) גרשם שלום
(1971) מיכאל סלע
(1974) ישראל אומן
(1974) יעקב כ"ץ
(1980) עמוס טברסקי
(1981) סטנלי פישר
(1982) מיכאל ברונו
(1984) איתן ששינסקי
(1985) אריה דבורצקי
(1986) יהודה עמיחי
(1987) אהרן ברק
(1987) משה גרינברג
(1987) אבנר פרידמן
(1988) מנחם יערי
(1991) יהושע יורטנר
(1991) שהרן שלח
(1992) יוסף רז
(1993) דוד הלבני
(1993) אלחנן הלפמן
(1993) דניאל כהנמן
(1994) אריאל רובינשטיין
(1995) בנימין הרשב
(1995) רפאל לוין
(1995) הלל פורסטנברג
(1996) יואל מוקיר
(1997) אהרן אפלפלד
(1998) יעקב זיו
(1999) הלל דלסקי
(2000) בנימין וייס
(2000) אריה בבצ'וק
(2000) שאול פרידלנדר
(2001) שפי גולדווסר
(2001) יוסף שלזינגר
(2003) אברהם הרשקו
(2005) עדה יונת
(2005) דניאל בארנבוים
(2005) אלכסנדר לובוצקי
(2005) עמר ברטוב
(2005) צבי גליל
(2006) נחום זוננברג
(2006) דון הרן
(2007) משה אורן
(2007) אהוד הרושובסקי
(2007) עמוס עוז
(2008) דוד קשדן
(2008) אהרן צ'חנובר
(2009) איתמר רבינוביץ
(2011) יוסף קלפטר
(2014) דן שכטמן
(2014) דוד הראל
(2015) נחום ברנע
(2016) טל רבין
(2016) סרג'יו הרט
(2016) מנחם מגידור
(2016) זאב שטרנהל
(2017) אלדר שפיר
(2017) עמנואל טוב
(2017) רות ארנון
(2017) דויד גרוסמן
(2017) מייקל אייזנמן
(2019) בנימין גייגר
(2019) דניאל זייפמן
(2019) עפר זיתוני
(2020) ונדי סנדלר
(2020) ליאת יריב
(2021) ישראל פינקלשטיין
(2021) מוטי שגב
הערה: זוכי פרסים בין־לאומיים:   פרס נובל,   פרס וולף.
ראו גם

האקדמיה הלאומית למדעים (ארצות הברית)
האקדמיה הלאומית לרפואה
החברה הפילוסופית האמריקאית
ערכים על חברי האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים, בעבר ובהווה
הערות שוליים

↑  American Academy of Arts and Sciences, Members, Member Directory.
↑  American Academy of Arts and Sciences, About the Academy, Prizes.
↑  Archives of the American Academy, Historical Governance, Past Presidents & Executive Leaders of the Academy, Past Presidents.
↑  AAAS, MD, Abba Eban.
↑  AAAS, MD, Martin Buber.
↑  AAAS, MD, Giulio Racah.
↑  AAAS, MD, Ephraim Katzir.
↑  AAAS, MD, Shmuel Noah Eisenstadt.
↑  AAAS, MD, Don Patinkin.
↑  AAAS, MD, Gershom Gerhard Scholem.
↑  AAAS, MD, Michael Sela.
↑  AAAS, MD, Robert John Aumann.
↑  AAAS, MD, Jacob Katz.
↑  AAAS, MD,  Amos Tversky.
↑  AAAS, MD,  Stanley Fischer.
↑  AAAS, MD,  Michael Peter Bruno.
↑  AAAS, MD,  Eytan Sheshinski.
↑  AAAS, MD,  Aryeh Dvoretzky.
↑  AAAS, MD,  Yehuda Amichai.
↑  AAAS, MD,  Aharon Barak.
↑  AAAS, MD,  Moshe Greenberg.
↑  AAAS, MD,  Avner Friedman.
↑  AAAS, MD,  Menahem Yaari.
↑  AAAS, MD,  Joshua Jortner.
↑  AAAS, MD,  Saharon Shelah.
↑  AAAS, MD,  Joseph Raz.
↑  AAAS, MD,  David Weiss Halivni.
↑  AAAS, MD,  Elhanan Helpman.
↑  AAAS, MD,  Daniel Kahneman.
↑  AAAS, MD,  Ariel Rubinstein.
↑  AAAS, MD,  Benjamin Harshav.
↑  AAAS, MD,  Raphael David Levine.
↑  AAAS, MD,  Hillel Furstenberg.
↑  AAAS, MD,  Joel Mokyr.
↑  AAAS, MD,  Aharon Appelfeld.
↑  AAAS, MD, Jacob Ziv.
↑  AAAS, MD,  Benjamin Weiss.
↑  AAAS, MD, AAAS, MD, Lucian Arye Bebchuk..
↑  AAAS, MD, Saul Friedländer.
↑  AAAS, MD, Shafi Goldwasser.
↑  AAAS, MD, Joseph Schlessinger.
↑  AAAS, MD, Avram Hershko.
↑  AAAS, MD, Ada Yonath.
↑  AAAS, MD, Daniel Barenboim.
↑  AAAS, MD, Alexander Lubotzky.
↑  AAAS, MD, Omer Bartov.
↑  AAAS, MD, Zvi Galil.
↑  AAAS, MD, Nahum Sonenberg.
↑  AAAS, MD,  Don Harrán.
↑  AAAS, MD, Moshe Oren.
↑  AAAS, MD, Ehud Hrushovski.
↑  AAAS, MD, Amos Oz.
↑  AAAS, MD, David Kazhdan.
↑  AAAS, MD, Aaron Judah Ciechanover.
↑  AAAS, MD, Itamar Rabinovich.
↑  AAAS, MD, Joseph Klafter.
↑  AAAS, MD, Dan Shechtman.
↑  AAAS, MD, David Harel.
↑  AAAS, MD, Nahum Barnea.
↑  AAAS, MD,  Tal D. Rabin.
↑  AAAS, MD, Sergiu Hart.
↑  AAAS, MD, Menachem Magidor.
↑  AAAS, MD, Zeev Sternhell.
↑  AAAS, MD,  Eldar Shafir.
↑  AAAS, MD, Emanuel Tov.
↑  AAAS, MD,  Ruth Arnon.
↑  AAAS, MD, David Grossman.
↑  AAAS, MD, Michael Aizenman.
↑  AAAS, MD,  Benjamin Geiger.
↑  AAAS, MD,  Daniel Zajfman.
↑  AAAS, MD,  Ofer Zeitouni.
↑  AAAS, MD, Wendy Sandler.
↑  AAAS, MD, Leeat Yariv.
↑  AAAS, MD, Israel Finkelstein.
↑  AAAS, MD, Mordechai (Moti) Segev.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007257647205171  PLWABN: 9810543564205606  BIBSYS: 90267460  BNE: XX84433  BnF: cb12180527p (data)  CiNii: DA01048374  GND: 2003822-7  ISNI: 0000 0001 0943 8824  LCCN: n79082160  NKC: ko2003174440  NLA: 36568090  NSK: 000130971  RERO: 02-A002923970  SNAC: w60h497c  SUDOC: 030378826  Trove: 1297189  VIAF: 142551606   WorldCat (עם VIAF): 142551606
גן הכובשים

| --- | --- |

כניסה ראשית לגן הכובשים מרחוב הכרמל- מבט לציר המרכזי
 מיקום
 מדינה:  ישראל ישראל
 מיקום:   תל אביב-יפו
 קואורדינטות:  32°04′00″N 34°45′55″E﻿ / ﻿32.06677°N 34.76532°E﻿ / 32.06677; 34.76532
 אתרים בפארק:  אנדרטה לזכר מגיני תל אביב וכובשי יפו
  מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת תל אביב מוגדלת) גן הכובשים(למפת תל אביב רגילה) גן הכובשים(למפת גוש דן רגילה) גן הכובשים(למפת גוש דן מוגדלת) גן הכובשים  he גן הכובשיםhe גן הכובשיםמפת  מרכז __ תל אביב (in English: Tel Aviv) [‌גוש דן וסביבותיו‌]ממזרח: __ בני ברק (in English: Bnei Brak), __ רמת גן (in English: Ramat Gan), __ גבעתיים (in English: Givatayim) ממערב: הים התיכון (in English: PAM) tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
גן הכובשים הוא גן זיכרון ציבורי בדרום-מרכז תל אביב-יפו.
הגן תחום בין מסוף האוטובוסים כרמלית, מסגד חסן בק, שכונת שבזי ובסמוך למוקדי עניין עירוניים כגון שוק הכרמל, פארק צ'ארלס קלור ומלון דייוויד אינטרקונטיננטל. הוא מוקף בבנייה נמוכה בעלת חזיתות מסחריות וגודלו כ-23 דונם. בגן מדשאה נרחבת, מתקני משחק לילדים ואנדרטה.
הגן תוכנן על ידי גנן העיר תל אביב אברהם קרוון, ונחנך לקהל בל"ג בעומר תשי"ז (19 במאי 1957).
במרכז הגן ניצבת אנדרטה לזכר מגיני תל אביב וכובשי יפו במלחמת העצמאות, שתוכננה על ידי הפסל מיכאל קארה ובנו האדריכל חיים קארה ונחנכה שבועיים קודם לכן, ביום הזיכרון לחללי מערכות ישראל. האנדרטה עשויה אבן ומצופה שיש. בצִדה הדרומי תבליט המתאר שלוש דמויות לוחמים, ומתחתיו פסוק מקינת דוד: ”מנשרים קלו מאריות גברו” (שמואל ב א, כג). בצדה הצפוני הכתובת "זכר למגיני תל אביב ולכובשי יפו" וסמלי מדינת ישראל, העיר תל אביב-יפו, ההגנה והאצ"ל.
היא מנציחה שני מאורעות היסטוריים: התקפת האצ"ל על יפו, שבמהלכה כבשו כוחות האצ"ל את רובע מנשייה, שממנה תקפו ערביי יפו את תל אביב מראשית המלחמה (41 לוחמי האצ"ל נפלו בקרב); ומבצע חמץ, שבמסגרתו כבשו כוחות ההגנה את הכפרים הערביים סביב יפו ובתומו הושלם כיבושה של העיר.
היסטוריה

ב-9 במאי 1949, התכנסה מועצת עיריית תל אביב והחליטה על נטיעת "חורשת הגיבורים" לזכרם של הנופלים מבין מגיני העיר וכובשי יפו מן האצ"ל. רחוב הכובשים כיום נקרא לפני כן רחוב מאה שערים.
יוצאי האצ"ל חנכו את "חורשת הגיבורים" לזכרם של חללי האצ"ל כובשי יפו ביום העצמאות הראשון של ישראל (14 במאי). מאוחר יותר נסלל הכביש המפריד כיום בין חורשת הגיבורים ל"גן הכובשים" (רחוב יצחק אלחנן).
בשנת 1951 הכריזה עיריית תל אביב על תחרות להקמת שלוש אנדרטאות להנצחת אירועי המלחמה והנופלים בעיר, בהן אנדרטה לזכר כובשי יפו בגן הנצחה שעתיד היה להינטע על הריסות שכונת מנשייה בצפון יפו, שניזוקה באופן חלקי במלחמת העצמאות. את נטיעת הגן יזם סעדיה שושני, חבר מועצת העיר וראש מחלקת הנטיעות (ובהמשך סגן ראש העיר) ומי שהיה מראשי "ההגנה" בתל אביב. ב-1952 זכתה ההצעה לאנדרטה שהגיש מיכאל קארה. האנדרטה, שהקים קארה ביחד עם בנו האדריכל, נחנכה ביום הזיכרון תשי"ז-1957.
שבועיים לאחר מכן, בל"ג בעומר תשי"ז (19 במאי 1957), נחנך לקהל הגן עצמו, שתוכנן על ידי גנן העיר אברהם קרוון.
בהמשך, בשנות ה-60 וה-70, נהרסו בתי השכונה לחלוטין מתוך כוונה לפתח באופן אינטנסיבי את המרחב ולייעד לו שימושים מסחריים, תיירותיים והקשורים לפנאי. בין יתר המתחמים היה גם שטחו של גן הכובשים.
עד פרוץ מלחמת העצמאות הייתה שכונת מנשייה ממוקמת לאורך קו החוף - נקודת המפגש של שתי הערים תל אביב ויפו, ואזור מעבר בין העיר לים. לאור העובדה שהשכונה הייתה אזור חשוב מבחינת עבירוּת ונגישות, ושחורבותיה היו לאזור נרחב בלתי מנוצל, שהשתרע על 2,400 דונם, שרובם עברו לבעלות המדינה, הוקמו מספר צוותי תכנון, ואף הוכרזה תחרות רעיונות בינלאומית לתכנון האזור. במרוצת השנים נֱהֱגוּ מספר תוכניות בינוי למרחב, כשהרעיון המרכזי היה להפוך את המרחב למרכז העסקים הראשי של העיר (מע"ר) בשילוב מגורים, מלונאות ושטחים ציבוריים פתוחים. בפועל רוב השטחים נותרו פתוחים, חלקם הוסבו לחניונים וגנים ציבוריים, כשאחד מהם הוא גן הכובשים. אחת ההצעות, שנדחתה, לתכנון מתחם המסגד והשטחים סביבו שהועלתה בשנות ה-80 התייחסה לעובדה שגן הכובשים הוקם על חורבותיה של שכונה מעורבת ובפועל משרת את שתי האוכלוסיות. בהצעה נכתב "אין מתאים יותר מאשר הפיכת 'גן הכובשים', או השטח הסמוך למסגד- ל'גן השלום' ולעשות את מבנה חסן בק למרכז תרבות ואחווה יהודי מוסלמי, ומקום מפגש בין תושביה הערביים והיהודים של העיר"
הֵקשר מרחבי

גן הכובשים הוקם כאמור על שטח שהיה חלק ממרחב שלם שגורלו נידון בידי מתכננים רבים. דינו היה זהה לגן נוסף שתוכנן ביפו - גן הפסגה, שאף הוא תוכנן ובוצע על ידי קרוון וצוותו. גן הפסגה ניטע בשנות ה-50 ונפתח לקהל ב-1957. בגן הפסגה נותרו שרידי בתי אבן וקרוון בחר לשתול בין השרידים צמחייה ים תיכונית. לשני גנים אלו, נוסף מאוחר יותר גן שלישי, שהוקם ב-1974 על חורבותיה של שכונת יפה נוף (יפו) - פארק צ'ארלס קלור שהיווה פתרון לפסולת הבניין שנוצרה מהריסות בתי השכונה בכך שהוקם על רצועת ים שמולאה בפסולת. מתכננו של גן זה היה הלל עומר (ע. הלל).
תפיסה תכנונית

לא נשתמרו חומרי התכנון המקוריים של הגן פרי תכנונו של אברהם קרוון. יחד עם זאת, מתוך הידיעה על אודות ההשראה ששאב קרוון מהגן האנגלי, ניתן לזהות מספר מאפיינים תכנוניים של הגן האנגלי בגן הכובשים (אך אין לטעות ולתארו כגן אנגלי טיפוסי). על פי תפיסת התכנון של הגן האנגלי, הגן הוא התחקות אחר הטבע מבלי שיבחין המבקר בכך שהוא מעשה ידי אדם. לצורך כך הגן מכיל מאסה צמחית גדולה, כשרצפתו על פי רוב היא מרבד דשא נרחב. כך גם ריצפת גן הכובשים- מרחב גדול מדוּשא, המתבלט בסביבה הבנויה ומרוצפת האספלט המקיפה אותו. מתוך תיאור של קרוון אודות גן התקווה שתכנן בשנת 1951 אנו למדים על תפקיד הדשא בעיניו- זהו החלק הדקורטיבי והייצוגי של הגן ונועד בראש ובראשונה לטיול, נופש והנאה
הנוכחות הגדולה של עצים בגן הכובשים תואמת את תפיסתו שהעץ הוא השלד של הגן ומכתיב את קו הרקיע שלו. ניתן להניח כי בחירתו של קרוון לנטוע העצים בפזורה אקראית ולא בגריד מוסדר היא מאפיין נוסף שמקורו בהשראה ששאב מהגן האנגלי. בחירת הצמחייה אצל קרוון נבעה מהקפדתו על ההתאמה בין תנאי הסביבה לאופי הצמח, ובעניין של גן הכובשים התאים הצומח לקרבה לים ולמליחות הגבוהה, דוגמה לכך היא הבחירה באשל.
הגן כיום

הגן שוקם וחודש בשנת 2000 בתכנון משרד "מוריה סקלי- אדריכלות נוף". השיקום כלל הוספת שני מתחמי משחק לילדים וקרויים, הוספת שבילי מדרך, הצבת ספסלים, הסדרת השטחים המגוננים והוספת נטיעות. כמו כן הוצבה בשוליו עמדת תל-אופן להשכרת אופניים ובכך גדלה חשיפתו של הגן לעיני משתמשים חדשים.
מבחינת צמחייה, במרכז הגן משתרע מרבד דשא נרחב (כ-8.5 דונם) וסביב לו נטועים עצים בוגרים ביניהם אשלים, פיקוסים ממינים שונים ועצי סיסם הודי. חלקם פרטים ותיקים וחלקם נטיעות חדשות.
רוח המקום והמשתמשים בו

על רוח המקום ניתן ללמוד ממאמר על גן הכובשים שפרסמה האדריכלית ליאת סאבין בן-שושן:
"הגן הוא מרחב תחום ומוגדר המקנה לנמצא בו שלווה; אי אורבני לצד השוק ובטבורה של תחנת האוטובוסים הסואנת. כאן יש מקום לעצור, לנוח, לשחק בגן השעשועים, לאכול משהו שנקנה בשוק או הובא מן הבית, לשתות בירה, לנמנם דקות מספר בעיניים פקוחות או עצומות, או אף לישון למשך מספר שעות לאחר יום של עבודה גופנית מאומצת".
גן הכובשים משמש הן לשהייה והן כחלל מעבר בין מסלולים וכיוונים שונים בעיר ומתאפיין בערב רב של משתמשים. על מגוון המשתמשים ניתן ללמוד מדבריה של האדריכלית והמעצבת העירונית טלי חתוקה:
"הצצה חוזרת אל מתחם גן הכובשים וסביבותיו מגלה קבוצות ופרטים העושים שימוש במקום על בסיס יומיומי. כאלה הם דיירי השכונות הסמוכות, הקהילה הפלסטינית, חסרי הבית, קהילת הרוסים, מהגרי העבודה, סוחרי השוק, נהגי האוטובוסים בחניון ובתחנת הכרמלית, קבוצות הצעירים המתופפים אל השקיעה, קבוצות תיירים וקבוצות מבקרים הפוקדים את האתר בימות סוף השבוע".
גלריית תמונות

הקשר עירוני: מבט מתוך הגן לכיוון צפ'-מז'- ברקע מסוף כרמלית
תפיסת התכנון של קרוון: העצים הם קו הרקיע
מבט פנורמי על האנדרטה ומיקומה בלב הגן
תכנון עתידי

על פי תמ"א 70 (תוכנית המתאר הארצית לקווי המטרו במטרופולין גוש דן) מתוכננת תחנה של מערכת להסעת המונים במטרופולין תל אביב - קו המטרו M2 בגן הכובשים, צמוד לרחוב הכרמל.
לקריאה נוספת

טלי חתוקה, "מציאויות מקבילות: גן הכובשים וסביבותיו, תל אביב 2003", בתוך: יעל מוריה, סיגל ברניר (אוצרות); גב וייל, אסף גלאי (תחקיר), ברשות הרבים: מחווה לגנן העיר תל אביב אברהם קרוון, תל אביב: מוזיאון תל אביב (קטלוג תערוכה), 2003, עמ' 68–77.
ליאת סאבין בן שושן, "גן זיכרון (שם זמני): על זמניותו של השם ועל תנועתו של הזיכרון ב"גן הכובשים" במנשיה", טרמינל 24 (2005), 18–19. (המאמר באתר כותר)
הערות שוליים

↑  ארנון גולן, "מלחמת העצמאות ויצירתה של תל אביב-יפו", בתוך: ברוך קיפניס (עורך), תל אביב-יפו: מפרבר גנים לעיר עולם: מאה השנים הראשונות, חיפה: פרדס; אוניברסיטת בר-אילן – הקתדרה ללימודי תולדות קרן קיימת לישראל ומפעליה; אוניברסיטת חיפה – החוג לגאוגרפיה ולימודי סביבה, תשס"ט 2009, עמ' 88–90.
↑  גן הכובשים – בשערי יפו, מעריב, 16 במאי 1957.
↑  עירית תל-אביב-יפו, דבר, 21 במאי 1952; ידיעות כלכליות: אנדרטה למגיני תל אביב וכובשי יפו, הצופה, טור 2, 24 ביוני 1953.
↑  תכניות חג העצמאות תשי"ז בת"א-יפו: יום הזכרון לגבורי מלחמת השחרור, הצופה, 2 במאי 1957; מ. שביט, טקס גילוי האנדרטה לכובשי יפו – היום, חרות, 5 במאי 1957; האומה מתיחדת עם זכר חללי השחרור, מעריב, טור 1, 5 במאי 1957; התיחדות עם הנופלים – ערב יום העצמאות: אנדרטה לזכר מגיני ת"א וכובשי יפו, דבר, טור 2, 7 במאי 1957.
↑  נחנך "גן הכובשים" ביפו, חרות, 20 במאי 1957.
↑  תל אביב-יפו, צבעים רבים לה; [כתיבה ועריכה]: חיים פיירברג; [צילום]: חוני המעגל, תל אביב: וילנסקי, 2011, עמ' 100.
↑  שרון רוטברד, עיר לבנה, עיר שחורה, תל אביב: בבל, 2005, עמ' 225–231.
↑  טלי חתוקה, "מציאויות מקבילות: גן הכובשים וסביבותיו, תל אביב 2003", בתוך: יעל מוריה, סיגל ברניר (אוצרות); גב וייל, אסף גלאי (תחקיר), ברשות הרבים: מחווה לגנן העיר תל אביב אברהם קרוון, תל אביב: מוזיאון תל אביב, 2003 (להלן: חתוקה, מציאויות מקבילות), עמ' 71.
↑  חתוקה, מציאויות מקבילות, עמ' 48.
↑  חתוקה, מציאויות מקבילות, עמ' 73.
↑  חתוקה, מציאויות מקבילות, עמ' 134[דרושה הבהרה].
↑  חוברת פרויקטים לשנת 2012 של אגף שפ"ע (שיפור פני העיר) בעיריית תל אביב-יפו, עמ' 41.
↑  ליאת סאבין בן שושן, "גן זיכרון (שם זמני): על זמניותו של השם ועל תנועתו של הזיכרון ב"גן הכובשים" במנשיה", טרמינל 24 (2005), 18–19.
↑  חתוקה, מציאויות מקבילות, עמ' 69.
טקס ההכרזה על הגינה כחורשת הגיבורים, מאי 1949. צילום ממינרט מסגד חסן בק הסמוך
מראה מסגד חסן בק מתוך גן הכובשים, 1966
אנדרטת הכובשים שיצר הפסל מיכאל קארה: "מנשרים קלו ומאריות גברו"
עיקרון תכנוני: כר דשא נרחב בלב הגן, אסקפיזם בגן הכובשים: מאסה צמחית גדולה המוקפת מגורים צפופים, מגדלים ותשתיות תחבורתיות
גינת כלבים בתוך הגן בין האשלים הוותיקים שנטע קרוון
מישהו פעם

ערך זה עוסק באלבום של עברי לידר. אם התכוונתם לשיר מתוך האלבום, ראו .
"מישהו פעם" הוא האלבום השביעי של הזמר עברי לידר שיצא לאור ב-3 באוגוסט 2012.
סינגל ראשון מן האלבום הוא השיר הנושא את שם האלבום, מישהו פעם, שהפך במהרה ללהיט ועמד בראש מצעד גלגלצ במשך 3 שבועות. הקליפ הועלה לאתר הסרטונים YouTube, וצבר למעלה משלוש מיליון צפיות.
הסינגל השני שיצא לתחנות הרדיו "מזל טוב ישראל", שיר מחאה בשיתוף הזמר מוקי, התברג בעשיריה הראשונה במצעד השבועי של גלגלצ במשך מספר שבועות. בהמשך יצא הסינגל השלישי לרדיו "תרמיל" שכבש גם הוא את מצעד ההשמעות הארצי והגיע למקומות גבוהים במצעדי הפזמונים ברדיו בעיקר ברשת ג' שם הגיע למקום ה-1. ב-12 בספטמבר 2012 הגיע האלבום למעמד "אלבום זהב" ונמכר ביותר מ-20,000 עותקים. באותו חודש הוציא לאור את הסינגל הרביעי "לרגע קטן" שזכה להשמעות רבות מאוד והגיע גבוה במצעד ההשמעות ובמצעדי הפזמונים. בינואר 2013 יצא הסינגל החמישי והאחרון "אסתר אוכלת פחמימה". הצלחתו הייתה קטנה ביחס לסינגלים הקודמים ולא נחל הצלחה רבה בהשמעות.
במצעדי הפזמונים השנתי נחל "מישהו פעם" הצלחה רבה ודורג גבוה בשקלול כל המצעדים- בין היתר מקום 5 במצעד השנתי של גלגלצ ומקום 17 במצעד השנתי של רשת ג'. בשקלול כל המצעדים הגיע לעשרת הלהיטים המצליחים ביותר ע"פ המצעדים השנתיים.
רשימת השירים באלבום

מישהו פעם (03:44)
קוסם (04:09)
התרופה היקרה (03:46)
תרמיל (04:12)
לרגע קטן (04:26)
מקום (03:08)
מזל טוב ישראל (עם מוקי) (03:11)
חצי בחושך (05:06)
אסתר אוכלת פחמימה (03:26)
יאן (03:23)
להיפתח לאהבה (04:19)
תמונה משפחתית (03:58)
ראש בקיר (04:28)