stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
האנלים של מץ
היסטוריוגרפיה

האנלים המוקדמים של מץ חוברו ככל הנראה כדי להצדיק את חלוקת הממלכה הפרנקית בשנת 806 בין בניו של קרל הגדול. הם מתארים את השנים 678–805 מנקודת מבט אוהדת לקרולינגים, תוך השמצת קודמיהם המרובינגים. מחבר האנלים מתאר את ניצחונותיהם של פפין האמצעי וקרל מרטל ומדגיש את התמיכה שהעניקה להם האצולה הפרנקית, בעוד שאינו מזכיר את כישלון ההפיכה של גרימואלד הזקן, את תבוסתו של פפין האמצעי בקרב לוקופאו, או את קשייו של קרל מרטל במסע המלחמה של לפריזיה. כמו כן, הוא אינו מזכיר את מרידות האצילים נגד ההגמוניה הקרולינגית, למעט המקרים שבהם הצליחו הקרולינגים לדכא את המרידות בקרב. באנלים המוקדמים נעשה ניסיון להציג את הקרולינגים כיורשיהם החוקיים של המרובינגים, תוך השמטת כל אירוע שיכול היה לפגוע בתדמית שהמחבר ניסה ליצור.
האנלים המוקדמים שימשו בהיסטוריוגרפיה של ימי הביניים כעדות לשכתוב קרולינגי של ההיסטוריה המרובינגית, כמו גם בחקר המיתולוגיה שהיסטוריונים קרולינגים ניסו ליצור כדי להצדיק את הלגיטימיות שלהם לשלוט. היסטוריונים ציינו את המאמצים שנעשו באנלים להראות לגיטימציה על ידי התחקות אחר מוצא אצילי דרך הפיפינידים; דוגמה מצוינת לכך היא הסיפור האגדי של פפין מהרסטל והסכסוך שלו עם גונדוין (אנ') בתחילת האנלים. סיפור זה לא נמצא בשום מקור כתוב אחר, ולעיתים קרובות הוא מצוטט מהאנלים רק בשל אופיו הייחודי.
תקרית זו היא המוקדמת ביותר שהאנלים מתעדים; הם מתארים את רצח גונדוין בידי פפין כנראה בשנות ה-70 של המאה ה-7. גונדוין לכאורה רצח את אביו של פפין, אנסגיזל, ואז פפין, כשבגר, איתר והרג את גונדוין ותפס את השלטון באוסטרזיה. האנלים הם המקור הקדום ביותר לנרטיב ה"ירידה" של השושלת המרובינגית, והם מציעים בסיס שעליו בסופו של דבר עלייתם של הקרולינגים לכס המלכות היא לגיטימית. לאחר שכבש כך את גונדוין בצדק, פפין נכון לפעול, כאשר המלך תיאודריך השלישי, על פי האנלים, הפך למדכא ובלתי הוגן, מה שאילץ את פפין לפלוש ולהביס אותו בקרב טרטרי בשנת 687. לאחר מכן, האנלים מספרים שפפין החזיק ברסן השלטון בממלכה למרות שפיקח על ירושת בניו של תיאודריך. מקור זה מדגים כיצד היסטוריונים קרולינגים, ואולי גם כתבים שהיו להם קשרים לחצרות המלוכה, ניסו באופן פעיל לייפות את ההיסטוריה ואת השושלת הקרולינגית כדי לבסס עוד יותר את זכותם לשלוט.
לקריאה נוספת

Paul J. Fouracre; Richard A. Gerberding, "The First Section of Annales Mettenses Priores (The Earlier Annals of Metz)", Late Merovingian France: History and Hagiography, 640–720, Manchester University Press 1996
2000 Yitzhak Hen, "The Annals of Metz and the Merovingian past", Uses of the Past in Early Medieval Europe, Cambridge: Cambridge University Press
הערות שוליים

1 2  יצחק חן, "כתיבת ההיסטוריה", בתוך: ראשיתה של אירופה, כרך ג, יחידה 7, פרק ה, האוניברסיטה הפתוחה, תשס"ג 2003, עמ' 186.
1 2 3 4  יצחק חן, "נשים והשכלה בממלכה הקרולינגית", בתוך: ראשיתה של אירופה, כרך ג, יחידה 7, פרק ו, האוניברסיטה הפתוחה, תשס"ג 2003, עמ' 196.
↑  יצחק חן, "כתיבת ההיסטוריה", בתוך: ראשיתה של אירופה, כרך ג, יחידה 7, פרק ה, האוניברסיטה הפתוחה, תשס"ג 2003, עמ' 185–186.
עומר בן יעקב

אין תמונה חופשית
עומר בן יעקב הוא עיתונאי תחקירים ישראלי, חוקר רשת וטכנולוגיה, וכתב הסייבר והדיסאינפורמציה של עיתון "הארץ" ו"העין השביעית". רבים מתחקיריו עוסקים במפגש בין טכנולוגיה לפוליטיקה, ובחשיפת פעילות של ממשלות ומארגנים[דרושה הבהרה] שמנסים להשפיע על דעת הקהל.
ביוגרפיה

בן יעקב נולד בניו יורק וגדל בתל אביב. בעל תואר אקדמי במדעי המחשב וסוציולוגיה של המדע. הוא עבד במספר עיתונים וכתבי עת, בעיקר בנושאי טכנולוגיה וחברה.
ביוגרפיה > תחקירים בולטים

בן יעקב השתתף במספר תחקירים בינלאומיים זוכי פרסים, ביניהם:
תחקיר על תוכנת פגסוס - תחקיר מקיף על תוכנת הריגול פגסוס, שפותחה על ידי חברת NSO הישראלית, תחקיר שהעלה שאלות קשות בנוגע לאתיקה של תעשיית הסייבר הישראלית והשפעתה על הדמוקרטיה.
צוות חורחה - תחקיר שחשף את פעילותה של רשת של ישראלים שניסו לשבש מערכות בחירות ברחבי העולם באמצעות שימוש בטכנולוגיות דיגיטליות. התחקיר הציג איומים הגלומים במניפולציה של דעת הקהל באמצעות כלים דיגיטליים.
ביוגרפיה > תחומי עניין ומחקר

בנוסף לעבודתו העיתונאית, בן יעקב הוא גם חוקר ויקיפדיה וסוציולוגיה של המדע. הוא מפרסם מאמרים אקדמיים ומנחה פודקאסט העוסק בנושאים הקשורים לטכנולוגיה, לדיסאינפורמציה ולפוליטיקה. תחומי העניין המרכזיים שלו כוללים:
דיסאינפורמציה – חקר מקורות, שיטות הפצה והשפעות של מידע כוזב ברשת
סייבר – חקר איומי סייבר, הנדסה חברתית והשפעת הטכנולוגיה על הביטחון הלאומי
ויקיפדיה – חקר התהליכים החברתיים והפוליטיים העומדים בבסיס עריכת האנציקלופדיה המקוונת.
בן יעקב משמש כמרצה בנושאים הקשורים לטכנולוגיה, דיסאינפורמציה ופוליטיקה. כמו כן הוא עובד כחוקר במכון ה-LPI בפריז, בתחום הסוציולוגיה של המדע, ומתמקד בחקר ויקיפדיה ותהליכים חברתיים ופוליטיים. יש לו פודקאסט בשם "זו דעתי על כל פנים", אותו הוא מעביר יחד עם אשתו, מיכל צורן, ופודקאסט בשם "היסטוריה אינטלקטואלית גסה", אותו הוא מעביר יחד עם דור קומט, עורך הפודקאסט.
הוא נשוי ואב לילד.
הערות שוליים

↑  עומר בן-יעקב, באתר העין השביעית
↑  עומר בן יעקב, באתר "המגדלור"
איסאק גרינוולד (צייר)

| --- | --- |

דיוקן עצמי, 1937
 לידה:  2 בספטמבר 1889 Jewish Community of Stockholm, שוודיה 
 נהרג:  22 במאי 1946 (בגיל 56) אוסלו, נורווגיה 
 מקום קבורה:  החלקה היהודית בבית הקברות הצפוני (אנ') בסטוקהולם
 מקום לימודים:  Södra Latin 
 תקופת הפעילות:  1909–1946 (כ־37 שנים)
 תחום יצירה:  ציור 
 זרם באמנות:  פוביזם, אקספרסיוניזם
 הושפע על ידי:  אנרי מאטיס
 פרסים והוקרה:  מדליית הנסיך אויגן (1945) 
 בת זוג:  Sigrid Hjertén (1911-1937)   Märta Grundell (1937-1946)
 צאצאים:  Iván Grünewald 
 
"המנוף", 1915
קברם של גרינוולד ורעייתו בבית הקברות הצפוני בסטוקהולם
איסאק (יצחק) הירש גרינוולד (בשוודית: Isaac Hirsche Grünewald; ‏2 בספטמבר 1889, סטוקהולם, שוודיה – 22 במאי 1946, אוסלו, נורווגיה) היה צייר אקספרסיוניסטי יהודי-שוודי, מתלמידיו של אנרי מאטיס. דמות מרכזית בדור הראשון של המודרניסטים השוודים.
קורות חייו ופועלו

גרינוולד נולד בסטוקהולם למשפחה יהודית שהיגרה מרוסיה. בשנים 1905–1908 למד בבית ספר לאמנות בעירו, ובגיל 19 נסע לפריז והחל בלימודיו באקדמיה של מאטיס (צר'). ב-1909 הציג את עבודותיו בתערוכת קבוצת אמנים סקנדינביים שנודעו בכינוי "הצעירים" ("De Unga"). את הציירת בת ארצו סיגריד ירטן (אנ') הכיר בפריז והם נישאו ב-1911. שניהם מוערכים כמי שהביאו את האמנות המודרנית לשוודיה.
גרינוולד היה בראשית דרכו מוקד למחלוקת ציבורית בשל סטייתו מהנורמות הקלאסיות והרומנטיות השגורות. למרות, ואולי בגלל, מעמדו כחלוץ ומנהיג המודרניזם השוודי בימיו, הושמץ ברמזים לכך שלא השיג את הצלחתו בדרך הישר. הלעיזו עליו שהוא "חקיין של מאטיס כאמן וגאון בזכות עצמו כאיש עסקים". מלבד זאת שימש גרינוולד מושא להלעגה אנטישמית.
בשנות ה-20 החל גרינוולד לקצור הצלחות כלכליות. הוא יצר תפאורות לאופרה המלכותית השוודית ועסק בעיצוב במה להצגות תיאטרון. ב-1925–1926 עיטר בציוריו את הקירות והתקרה באולם המשני בבית הקונצרטים של סטוקהולם. ב-1928 נמסרה לידיו מלאכת עיטור הקירות בחדר הישיבות המרכזי ב"ארמון הגפרורים" (אנ') בלב סטוקהולם.
ב-1926 התקבל כחבר באקדמיה המלכותית השוודית לאמנויות (אנ').
יצירותיו של גרינוולד הוצגו בתחרות האמנות (אנ') באולימפיאדת לוס אנג'לס (1932).
בשנים 1932–1942 שימש כפרופסור באקדמיה המלכותית לאמנויות של שוודיה (אנ') וב-1941 פתח בית ספר לאמנות משלו. במהלך חייו חיבר מאמרים רבים בנושאי אמנות.
ב-1945 הוענקה לו מידי מלך שוודיה "מדליית הנסיך אויגן" (אנ') בתחום הציור, וזאת בשנה הראשונה לקיום העיטור.
לפי נתוני ארגון זכויות היוצרים השוודי (שו') יצירותיו של גרינוולד, מבין המודרניסטים, מניבות לסוחרי האמנות את הרווחים השנתיים הגדולים ביותר. במכירה הפומבית באביב 2009 בבית המכירות השוודי "בוקובסקיס" (Bukowskis) נמכר ציור של גרינוולד, מהידועים פחות, ב-2.65 מיליוני קרונות (כ-340 אלף דולרים אמריקנים ב-2009).
אשתו סיגריד ירטן סבלה מבעיות נפשיות שהביאו לאשפוזה לתקופות ממושכות. גרינוולד התגרש ממנה ב-1937 ונישא בשנית לאמנית מרטה גרונדל (Märta Grundell). בני הזוג נהרגו ב-1946 בתאונת מטוס סמוך לאוסלו. גרינוולד נקבר בחלקה היהודית בבית הקברות הצפוני (Norra Begravningsplatsen) בסטוקהולם ואשתו נקברה לצידו.
הערות שוליים

↑  החוקר השוודי לארס אנדרסון סקר את כתבי העת ההומוריסטים בשוודיה בשנים 1910–1926 והראה כי הופיעו בהם לא מעט קריקטורות של גרינוולד שבהם הודגשה חזותו "היהודית"; Lars M. Andersson, En jude är en jude är en jude: representationer av "juden" i svensk skämtpress omkring 1900-1930, Lund: Nordic Academic Press, 2000 LIBRIS 8236255
(יהודי הוא יהודי הוא יהודי: ייצוגים של ה'יהודי' בעיתונות ההומור השוודית בשנים 1900–1930) (בשוודית)
↑  אולם זה נקרא לימים בשם "אולם גרינוולד" (Grünewaldsalen)
↑  בית המשרדים של היזם והתעשיין השוודי איוואר קריגר (אנ'); האדריכל של הבניין, איוואר טנגבום (אנ') היה גם אדריכל בית הקונצרטים של סטוקהולם שדבק בסגנון הנאו-קלאסי דווקא
↑  מדליית הנסיך אויגן לציירים; המדליה נקראת על שמו של הנסיך אויגן, דוכס נרקה שהיה עצמו צייר מוערך
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007262019305171  BnF: cb15534686h (data)  GND: 119028859  ISNI: 0000 0000 7100 8721  KulturNav: 90729e70-f665-4278-a8aa-03d4865df4a6  LCCN: n92004911  RKD: 34337  SELIBR: 188772  SUDOC: 167843311  ULAN: 500078890  VIAF: 5239288   WorldCat (עם VIAF): 5239288 
סדרת "סומק השחר" (Morgonrodnad) באולם הישיבות המרכזי של "ארמון הגפרורים", סטוקהולם, 1928
שלמה זלינגר

שלמה זלינגר 2008
שלמה זלינגר (נולד ב-31 במאי 1928) הוא פסל ורשם ישראלי-צרפתי, החי בפריז מאז שנת 1956.
יצירתו > בין יצירותיו המונומנטליות

האנדרטה הלאומית למגורשי צרפת בדרנסי, בגרניט ורודה, שנחצבה בידי האמן במשך שנתיים, נחנכה בשנת 1976
יד ללוחמי המחתרת המוצבת בלה קורנב, נחנכה בשנת 1987
רקויאם ליהודי גרמניה (1980) העומד בבוזן (Bosen), שבחבל הסאאר
האנדרטה לחסידי אומות העולם, בגרניט וורודה, הנמצאת ביד ושם בירושלים (1987)
הרוח והחומר מס' 1, הנצב בסנט אבולד שבחבל המוזל שבצרפת
הרוח והחומר מס' 2, הניצב בויסמבורג בחבל הריין שבצרפת, 1968
משה או ניצחון האור, פסל השיש היוגוסלבי שהוצב בארנצז'לובץ שבסרביה בשנת 1969, לא נותר אלא הראש
קרינת הנביא הכה ופוצץ הברק
יצירתו > יצירות במרחב הציבורי

מלחמת השוורים המוצב במקום זירות לוחמת השוורים שבבוסקאט (Bouscat), ליד העיר בורדו, (1974)
ריקוד, שהוא מכלול של 35 גינות מפוסלות משנת 1982, בשטח של 3600 מ"ר, הנמצא במישור הנמוך שברחבת שרל-דה-גול בלה דפנס (La Defense), ליד פריז.
13 פסלים מוצבים במוזאון הפתוח של גן התעשייה של תל-חי (1991). קבוצה זו מהווה חלק מ-24 פסלי גרניט ובזלת שנקנו על ידי המוזיאון הפתוח תפן. חלק מפסלים אלה ניצב בעומר ליד באר שבע, בגן רמז בבאר שבע, בלבון שבגליל, וכן בתל אביב, בבית התעשיינים
אליהו הנביא פסל גרניט וורודה ניצב על הר הכרמל שבמרומי חיפה, 1998
מכלול היצירה הפסולית של זלינגר מונה כיום למעלה מ-800 עבודות, בין קטנות, גדולות או מונומנטליות ובכל חומר. מספר זה כולל פסלים בגרניט אפורה וורודה, באבן חול, בשיש ובבזלת. חלקם גם עבודות בעצים שונים, בעץ אלון, באקציה ובאחרים.
בין יצירותיו, כ-48 מונומנטים המוצבים במקומות ציבוריים, ובכללן חמש אנדרטות לזכר השואה ולתנועות המחתרת. 

היצירה הגרפית של זלינגר מונה אלפים רבים של רישומים, מהם בדיו סינית ומהם בפחם.

אם בחלקם, רשומים אלה מספרים על ניסיון חייו במחנות המוות, הרי שברובם הם שיר הלל לחיים.

יצירותיו הוצגו בלמעלה מ-40 מוזאונים וגלריות ברחבי העולם.
מדברי האומן

"שותפי ליצירה הם החומר והאור.

לכל אבן האופי המיוחד לה, שאני חייב להתחשב בו. אני מסתכל באבן ומתבונן בה ארוכות, על מנת לפענח ולגלות את הפסל החבוי בה.

תפקידי כפסל הוא לפתוח בה חלונות, שקעים ונקרות כדי לאפשר לקרני האור לחדור לתוכה.

כי סוד הפיסול אינו אלא המעבר מן האור אל הצל. בעבודתי בעץ אינני חדל מלהיות שוב ושוב מופתע מיכולתו של המבנה הפנימי של העץ, בגידיו, בכווני סיביו ובהסתעפויותיו, להשתתף ביצירה שלי באופן עצמאי, שאינו תלוי בי.

אני חוצב ישירות בחומר, ללא הכנה מוקדמת, לא ברשום ולא בדגם.

כלי העבודה שלי הם הפטיש האיזמל ושתי ידי. מעולם לא מצאתי לי כלים יותר אמינים ויותר מדויקים, דרכם אוכל להעביר לחומר, את הרהורי לבי ואת רגשותיי העוברים בי בעת היצירה.

מעולם לא השתמשתי במכשור מכני. המכונה מהירה מדי לקצב מחשבתי, עצמאית ומהווה חיץ ביני לבין החומר. המכונה טובה לייצור אך לא ליצירה.
הצמאון הבלתי רווי שבי לחופש, המלווה אותי מאז תקופת מחנות המוות, מוצא גם הוא הד ביצירתי ומתבטא בחפוש המתמיד שלי לאור.

החציבה הישירה בעץ ובאבן, כמוה כפעולת האסיר השואף להשתחרר וחוצב לו מנהרה דרכה יצא לאור. הוא מאמין שימצא את החופש בסוף הדרך כאשר ישלים את עבודת החפירה, אך לא כזאת המציאות: כשם שלא היה חפשי לפני שהחל לחפור, כך לא יהיה חפשי גם כשיצא לאור. החופש שלי הוא בפעולת החציבה. השחרור שלי בעצם העבודה.
כאשר סיימתי פסל, אני מיד מתחיל אחר. מעולם לא חיפשתי נושא, מעולם לא חסרה לי השראה."
פרסים ואותות כבוד

1955 – פרס נורמן מקרן אמריקה-ישראל לפסול
1958 – פרס נוימן מקרן שווייצרית לאמנים יהודים באירופה
1973 – פרס ראשון בתחרות בינלאומית לעצוב האנדרטה למחנה דרנסי (Drancy)
1974 – מדליית הכסף של העיר מונטרוז' (Montrouge)
1983 – מדליית הכסף של העיר פריז
1985 – פרס ראשון בלון הסתיו בפריז
1989 – המדליה המוזהבת של העיר פריז
1989 – אות כבוד "אביר הספרות והאמנות של צרפת"
1991 – פרס העיתונאים בשפת יידיש בפריז
1993 – אביר לגיון הכבוד של מדינת צרפת
1993 – פרס קרן בוכמן לזכר השואה, מקרן יהדות צרפת
1994 – פרס החופש והשלום מטעם רפובליקת סין
1998 – פרס קורמן מטעם אחוד העמותות של יהודי צרפת
2005 – אות קצין לגיון הכבוד של מדינת צרפת
גלריית פסלים

רקוויאם ליהודי גרמניה. 1980. בוזן (Bosen). אזור הסאאר. אבן חול.
יד למגורשי השואה. 2006. טרמבלי-אן-פרנס. ברונזה
אנדרטה לחסידי אומות העולם. גרניט וורודה. "יד ושם". ירושלים.
מלחמת שוורים. זירת לוחמת שוורים של בוסקט. בורדו. גרניט וורודה. (Arenes du Bouscat)
תערוכה בגן התעשייה בתפן.
משה – או ניצחון האור. שיש לבן. ארנדז'לובץ, סרביה, יוגוסלביה.
החומר והרוח מס' 2. גרניט. ויסמבורג. צרפת.
קבוצת חמישה מוזיקאים. גרניט. היאנז' (Hayanges). צרפת.
"אמהות". גרניט. מוזיאון לאמנות מודרנית. פריז.
אליהו הנביא. גרניט וורודה. הר הכרמל, חיפה.
"החימר והרוח" מס' 1. גרניט. סנט-אבולד. צרפת.
"המבט". גרניט. טארב (Tarbes). אזור הפירנאים. צרפת.
עץ החיים. עץ. פריז/הרקוד- רשום בדיו סינית.
ביבליוגרפיה

"עולמו של הפסל שלמה זלינגר", טקסט: מ.פ. בוניסל ביאוגרפיה: רות זלינגר – צרפתית.
הוצאת Ferre. פריז 1998. ISBN 2-905556-13-17
The Death Camps- Drawings by an Survivor, Memoir from Beyond Life.
Somogy Art Edition. Paris. ISBN 2-85056-861-9, Bilingual: English - French
שלמה זלינגר, פסלים באיסוף המוזיאון הפתוח. גני התעשייה – תפן – ישראל. 2000. עברית/אנגלית.
קובץ שירה של דוד אסקובר-גלינדו. "ישראל". (ספרדית). רשומים של שלמה זלינגר. סן-סלבדור 1981.
ליונל ג'יאנו. תולדות הפסול המודרני בצרפת משנות 1950 ועד ימינו. הוצאת "ארטה" לאמנות 1982 – צרפתית.
"סתר הסתרים" חתוכי עץ של שלמה זלינגר. טקסט: ברונו דורושר (Durocher). הוצאת "קרקטר" פריז 1986.
"בית ספר לבנאות באוושויץ" טקסט של שרל פפירניק. רשומים של שלמה זלינגר. הוצאת "קרקטר" פריז/ הוצאת "מילה" בואנוס איירס.
רקוויים ליהודי גרמניה. אנדרטה בחבל הסאר, גרמניה. שלמה זלינגר, 1969
פסל חסיד אומות העולם האלמוני ביד ושם. פסל - שלמה זלינגר
מדינת אי

איים עצמאיים  איים המחולקים בין מדינות
מדינת אי היא מדינה הממוקמת באי או בקבוצת איים ואין לה טריטוריה יבשתית כלשהי.
בעולם ארבעים ושבע מדינות אי כשחלקן קטנות ביותר. חלק ממדינות האי מרוכזות על אי אחד עיקרי או על שני איים עיקריים, כגון ניו זילנד. אחרות מפוזרות על פני מאות, ולעיתים אלפים של איים קטנים, כדוגמת מדינת הפיליפינים המורכבת מ-7,000 איים. חלק ממדינות האיים חולקות את האי המרכזי שבו הן שוכנות עם מדינות נוספות: כך למשל האיטי והרפובליקה הדומיניקנית חולקות את שטחו של האי היספניולה, ולברוניי שהיא מדינת אי, גבול משותף עם מלזיה המזרחית, שאינה מדינת אי כלל שכן חלקה המערבי שוכן בחצי האי המלאי. אינדונזיה היא מדינת האי שמחזיקה בשיא של שלושה גבולות יבשתיים עם שלוש מדינות נפרדות על שלושה איים שונים (עם מלזיה על האי בורנאו, עם מזרח טימור על האי טימור, ועם פפואה גינאה החדשה על האי גינאה החדשה). בחריין וסינגפור הן מדינות אי שמחוברות כיום ליבשה באמצעות גשר, ואילו בריטניה מחוברת ליבשה באמצעות מנהרה.
מאפיינים

מבחינה פוליטית, נוטות מדינות אי להיות דמוקרטיות יותר מאשר מדינות יבשתיות; עם זאת הן נוטות יותר, ובעיקר הקטנות ביניהן, גם לחוסר יציבות פוליטית.
קיימים מספר הבדלים נוספים בין מדינות אי גדולות למדינות אי קטנות. הקבוצה הראשונה של מדינות האי כוללת מדינות גדולות, מאוכלסות, השוכנות בקרבה יחסית ליבשת. קבוצה זו כוללת מדינות כמו הממלכה המאוחדת, יפן, סרי לנקה, הפיליפינים, קובה. המדינה הגדולה ביותר בקבוצה זו היא אינדונזיה, השוכנת על גבי קבוצת איים, ובה מעל 241 מיליון תושבים. מדינות אלה חולקות לעיתים קרובות מאפיינים תרבותיים ופוליטיים הדומים למאפייני המדינות היבשתיות הסמוכות. לדוגמה, אירלנד היא מדינת אי המהווה חלק מן האיחוד האירופי. מבחינה גאופוליטית, עובדת היותן מדינות אי היוותה עבורן יתרון, הן מכיוון שהבידוד הגאוגרפי יכול היה להפחית באופן משמעותי סכנה לפלישות, והן מכיוון שהיו יכולות להפוך לצומת מסחר אזורי, בזכות מיקומן ובזכות היכולות הימיות שתושביהן רכשו.
אוסטרליה היא המדינה היוצאת דופן בקבוצה זו. שטחה הגאוגרפי כה גדול, עד שהיא נחשבת כיבשת בפני עצמה.
הקבוצה השנייה של מדינות אי מכילה מדינות קטנות יותר, ובה נמצאות, בין השאר, קפריסין, קומורו, איי בהאמה, והאיים המלדיביים. בהכללה, היו מדינות האי, ובעיקר הקטנות שבהן, מושא לתאוות בצע, במהלך השנים, מצד מדינות חזקות מהן ובעלות שליטה ימית. בנוסף, מידותיהן הקטנות גורמות לעיתים קרובות לשטח מצומצם ביותר לחקלאות, ולמחסור במשאבים טבעיים. מצד שני, בתקופה המודרנית הפכו מדינות אי קטנות רבות למרכז תיירותי, תחום הנחשב כיום כתעשייה דומיננטית ומתפתחת.
ראו גם

ברית מדינות האיים הקטנות
הערות שוליים

↑  2000, Eileen Moore Trauth, The culture of an information economy
↑  Chasle Raymond, The quest for identity. (island countries), UNESCO-courier 1986
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4443990-8  NKC: ge131501
סוכנות נסיעות

משרד נסיעות בהונג קונג
סוכנות נסיעות (או משרד נסיעות) היא ארגון העוסק במכירת שירותי נסיעות ובהזמנתם של שירותים או מוצרים הקשורים ותומכים בענף הנסיעות והתיירות באופן רחב. הזמנת המוצר מתבצעת מהחברה המספקת את השירות הספציפי (כחברת תעופה) והמוצר הסופי נמכר ללקוח-הקצה על-פי רוב בתוספת גביית עמלה, כשבמקביל מקבלת הסוכנות עמלה גם מחברת התעופה בגין מכירת כרטיס הטיסה.
עבודת הסוכנות

סוכנויות הנסיעות מרכזות מגוון של שירותים וידע בתחום הנסיעות והכרוך בהן, והן משמשות מתווך ראשי בין ספקי התיירות וחברות התעופה לבין הלקוחות. תפקידה של הסוכנות לתת ללקוח את המענה המלא והמדויק בכל הנוגע לתיירות ונופש בארצו (תיירות פנים) ומחוצה לה (תיירות חוץ), ולהקל על הטרחה הכרוכה בארגון נסיעה בהיקף שעבורו נדרש בדרך כלל מכלול לוגיסטי שאינו מצוי בידי אדם סביר, כשילוב בין טיסה (או מספר טיסות), לינה בבית מלון בעיר זרה או מרוחקת, הסעות מנמל התעופה אל המלון ובחזרה והפלגה במעבורת. סוכנות הנסיעות מבצעת הזמנה וכירטוס (הנפקת כרטיס טיסה) ויכולה להזמין ולספק כרטיסי נסיעה משולבים ברכבות, אוטובוסים וספינות, כמו גם לדאוג להזמנת רכב שכור, לינה ושהייה במקומות שונים, לצד סיוע במידע מקומי ותרבותי, והתאמה לקהילות-יעד כנכים, צעירים ואנשי עסקים. לקוחותיהן של סוכנויות נסיעות יכולים להיות נוסעים פרטיים, קבוצות או ארגונים, המבקשים לערוך נסיעה בהיקף גדול יחסית, ולהימנע מהתקשרות עם ספקי שירות מרובים.
סוכן הנסיעות הוא איש מקצוע המנוסה בעולם התעופה והמלונאות, והוא נדרש להכיר את יעדי התיירות שאותם הוא משווק. ספקי תיירות רבים מטיסים סוכנים לחו"ל כחלק ממהלך שיווקי, ש"יצ'פר" את הסוכנים ויגרום להם למכור יותר מוצרים של אותו ספק (רשת בתי מלון, חברת טיולים מאורגנים, ספק המתמחה במכירת כרטיסים לפארקי-שעשועים וכדומה). הסוכן משמש כאיש הקשר עבור הנוסע היוצא לחופשה או לנסיעה עסקית, הוא מלווה אותו לאורך שלבי הזמנת המוצרים השונים ועד לעלותו לכבש המטוס ולעיתים נותן לו מענה אף במהלך החופשה.
לא בכל המקרים מקבל הסוכן עמלה מחברות התעופה, וגם לא תמיד נגבית עמלה מהלקוח. הדבר תלוי בנסיבות שעומדות בפני הסוכן או הסוכנת, ויש שהם יעדיפו אף לתת הנחה לנוסע (במקרים שהם מקבלים עמלת-יתר מחברת התעופה) על מנת שיקנה אצלם ולא אצל אחרים, וכך הם גם חוסכים לו כסף וגם מרוויחים בעצמם.
מבחינה טכנולוגית רוב סוכנויות הנסיעות עובדות כיום עם מערכות הפצה הנקראות GDS (ראשי תבות של "מערכת הזמנות ממוחשבת"), שאליהן מחוברות גם חברות התעופה, רשתות בתי המלון, חברות השכרת הרכב ועוד ענפים.
ענף התעופה

סוכנות נסיעות העוסקת בתעופה זקוקה לרישיון - שאותו היא מקבלת לאחר שעברה הסמכה מיאט"א, ארגון חברות התעופה הבינלאומי. בכל מטוס יש כמה וכמה סוגי כרטיסים בטיסה אחת, המתומחרים באופן שונה ונמכרים בהסדרים שונים. יאט"א מאפשר למשרדים החברים בו למכור טיסות סדירות מול חברות התעופה, בעוד שהשאר - שאינם חברים ביאט"א - יכולים למכור עסקאות-שכר (צ'רטר), כלומר מספר מקומות בטיסה כלשהי שלמעשה תוזמנו ונמכרו לסוכנים מִסַפקי התעופה ונמכרים לנוסע על בסיס מקום פנוי; עסקאות אלו על-פי רוב אינן מחויבות לזמנים ולרמת שירות ואף כפופות לרשימת המתנה. מקובל לשווק מקומות בטיסות שכר עבור נופשונים בחו"ל.
גוף שהוסמך לפעול כמשלח אווירי, ורשאי להוציא שטרי מטען אווירי ללקוחות בשם חברות התעופה, יכול לתפקד כ"סוכן מורשה".
מקומן של סוכנויות הנסיעות המסורתיות בעידן האינטרנט נמצא תחת איום, היות שעוד ועוד חברות תעופה מוכרות את כרטיסיהן באופן ישיר ללקוחות דרך המדיום המקוון, מה שמאפשר להן להוזיל מחירים ומייתר את התיווך של הסוכן.
סוכנות נסיעות בישראל

כמה מן הסוכנויות הגדולות מפעילות סניפים ברחבי הארץ, ומהן שמתפקדות כרשת או כ"קבוצה", שלה חברות-בנות.
שני תאגידים מחזיקים תחתם כיום את רוב סוכנויות הנסיעות בארץ, במטרה להשיג יתרון תחרותי בר-קיימא לסוכנויות החברות בתאגיד וזאת באמצעות מגוון רחב של מנופים עסקיים כגון בלעדיות בהסכמים, טכנולוגיות חדשניות או עדיפוֹת, שיתופי פעולה גלובליים, ליווי עסקי וייעוץ.
ההתאחדות, בשיתוף משרד החוץ, שגרירויות בעולם ולעיתים משרד התיירות, שולחים מְקַדמי תיירות - לרוב צעירים דוברי-שפות - למקומות שונים על מנת לעודד תיירות לישראל.
עם סוכנויות נסיעות הגדולות בארץ נמנות איסתא, אמסלם תיירות ונופש, אשת טורס, דיזנהאוז ונאזרין טורס.
עם פיתוח מסחר אלקטרוני באינטרנט הלך וגדל נתח של עסקאות תיירות שבוצעו לא בסוכנות נסיעות המסורתית. כיום לרוב החברות שבבעלותם סוכנויות נסיעות קיים גם אתר אינטרנט. בנוסף לכך קמו חברות תיירות חדשות שמוכרות את השירותים באינטרנט בלבד. החל משנת 2012 פועלת אפליקציה חוליו המציעה טיסות מוזלות בהתראה של מספר שעות.
לקריאה נוספת

אלעד שילד, האחריות המשפטית של סוכנות הנסיעות, הוצאת נבו, 2024.
הערות שוליים

↑  סוכנות נסיעות – שריד היסטורי או כלי עזר?
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007546093005171  BnF: cb11941813g (data)  GND: 4125929-4  LCCN: sh85137157  NDL: 00569847  NKC: ph119111 
משרד נסיעות בישראל
ולרי חלילוב

| --- | --- |

 לידה:  30 בינואר 1952 תרמז, ברה"מ 
 פטירה:  25 בדצמבר 2016 (בגיל 64) הים השחור, בולגריה 
 מקום קבורה:  Kirzhachsky District 
 מוקד פעילות:  ברית המועצות, רוסיה 
 מקום לימודים:  הקונסרבטוריון של מוסקבה 
 שפה מועדפת:  רוסית 
 כלי נגינה:  קלרינט 
 פרסים והוקרה:  אמן כבוד של הפדרציה הרוסית  מדליית "200 שנה למשרד הבטחון"  מדליה לחיזוק אחוות הנשק  מדליית הגבורה הצבאית  מדליה להנצחת 70 שנה לכוחות המזוינים של ברית המועצות  מדליית המערכה הצבאית בסוריה  מסדר ניקולאוס הקדוש עושה הנפלאות  מדליית השירות המצוין, דרגה 1  מדליית השירות המצוין, דרגה 2  מדליה לציון 60 שנים לכוחות המזוינים של ברית המועצות  מדליית השירות המצוין, דרגה 3  עיטור הכבוד של הפדרציה הרוסית  מדליה על שם ז'וקוב  מדלייה להנצחת 300 שנה לצי הרוסי  אמן העם של הפדרציה הרוסית  מדליה להנצחת 50 שנים לניצחון במלחמת המולדת הגדולה 1941–1945  מסדר שירות המולדת בכוחות המזוינים הסובייטים, דרגה 3  מדליה להנצחת 850 שנים לייסוד מוסקבה  People’s Artist of the Republic of Dagestan  בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 valeriykhalilov.com
 
ולרי מיכאילוביץ' חלילוב (ברוסית: Валерий Михайлович Халилов;‏ 30 בינואר 1952 – 25 בדצמבר 2016) היה מנצח תזמורת צבאית ומלחין רוסי יליד אוזבקיסטן. חלילוב, שהיה לוטננט גנרל בצבא רוסיה, ניצח פעמים אחדות על התזמורת במצעד יום הניצחון המתקיים מדי שנה בכיכר האדומה במוסקבה.
ילדות, נעורים ולימודים

חלילוב נולד במשפחה שהתפרסמה במספר מנצחי התזמורות הצבאיות שהוציאה. הוא נולד בעיר תרמז שבאוזבקיסטן. בגיל ארבע החל לחבר מוזיקה משלו. כמי שיועד לקריירה של קצין צבא, החל את לימודיו בבית הספר למוזיקאים צבאיים במוסקבה בגיל 11 ומשנת 1970 עד 1975 למד ניצוח אצל פרופסור אליאבדין בקונסרבטוריון הממלכתי ע"ש צ'ייקובסקי במוסקבה.