stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יחסי ארצות הברית – הונדורס
מעורבות פוליטית

ניסיונותיו של ממשל אובמה ללחוץ על הונדורס לבטל את הדחתו של סלאיה בשנת 2009 הסתבכו בשל מאמצי המפלגה הרפובליקנית להושיט יד לממשלת רוברטו מישלטי, וכן על ידי דו"ח שהוזמן לאחרונה על ידי הרפובליקה מטעם ספריית הקונגרס האמריקנית, התומך בחוקתיות הדחתו של סלאיה מתפקידו, תוך שהוא מגנה את הגירתו. בתורם, יושבי ראש ועדת יחסי חוץ של הסנאט הדמוקרטים ביקשו מספריית החוק לקונגרס לחזור בו מהדו"ח, וטוענים כי הוא "מכיל טעויות עובדתיות ומבוסס על ניתוח משפטי לקוי שהופרך על ידי מומחים מארצות הברית, ארגון המדינות האמריקאיות והונדורס. "
נציגויות דיפלומטיות

ארצות הברית מחזיקה בהונדורס שגרירות בטגוסיגלפה בלבד. מאידך, הונדורס מחזיקה בארצות הברית שגרירות בוושינגטון די סי, ו-9 קונסוליות באטלנטה, שיקגו, דאלאס, יוסטון, לוס אנג'לס, מקאלן, מיאמי, ניו אורלינס וניו יורק.
יחסי סומליה – קוריאה הדרומית

| יחסי סומליה – קוריאה הדרומית |
| --- | --- |
סומליה: קוריאה הדרומית


סומליה: קוריאה הדרומית
שטח (בקילומטר רבוע)
637,657: 99,720
אוכלוסייה
19,169,848: 51,704,841
תמ"ג (במיליוני דולרים)
11,680: 1,712,793
תמ"ג לנפש (בדולרים)
609: 33,126

יחסי סומליה–קוריאה הדרומית (בסומלית: Xiriirka Soomaaliya iyo Koofurta Kuuriya, בקוריאנית: 소말리아-한국 관계) הם היחסים הדיפלומטיים שבין סומליה לקוריאה הדרומית.
טיב היחסים

יחסים דיפלומטיים בין סומליה לקוריאה הדרומית היו קיימים מ-25 בספטמבר 1987 כשממשלת קוריאה הדרומית, ובראשה נו טהאו, הכירה בסומליה רשמית כמדינה. מהלך מפתיע זה היה חלק ממהפך שלם של המשטר הקוריאני אותה שנה - בשנת 1987 התרחשה מהפכה בקוריאה הדרומית בה עלה משטרו הדמוקרטי של נו טהאו אחרי שנים של משטר דיקטטורי. כחלק מהמהפכה הזאת הכיר משרד החוץ של קוריאה הדרומית במדינות שונות ברחבי העולם, וביניהן גם סומליה.
אמנם, לא היה סחר רב בין המדינות אך קשרים דיפלומטיים כן התקיימו ושגרירות סומלית נפתחה בסיאול במקביל לשגרירות דרום קוריאנית במוגדישו. היחסים היו בכי טוב, עד שנת 1991. באותה שנה פרצה מלחמת האזרחים בסומליה ובהיעדר שלטון יציב הכריז ממשל קוריאה הדרומית על הפסקת היחסים עם סומליה, עד להתבהרות המצב.
הרפובליקה של קוריאה הדרומית חידשה את הקשר הדיפלומטי עם הרפובליקה של סומליה בשנת 2013. בחודש מאי אותה שנה קיבל נשיא סומליה, חסן שייח מוהוד, הודעה על כניסה של השגריר הדרום קוריאני החדש במוגדישו, קים צ'אן-וו, כנציג הדיפלומטי הראשון של מדינה טראנס-פסיפית בסומליה מאז פרוץ מלחמת האזרחים. צ'אן-וו הודיע גם כי קוריאה הדרומית תפתח מחדש את שגרירותה בבירת סומליה בשנת 2014. בנוסף, השגריר ציין כי ממשלת קוריאה הדרומית תתמוך בשיקום שלטון יציב בסומליה, תוך כדי ניצול הניסיון של קוריאה הדרומית בשיקום ופיתוח לאחר הסכסוך שעברו במלחמת קוריאה. כמו כן הוא הודיע כי הממשל שלו ישיק שוב פרויקטים חקלאיים וטכנולוגיים בסומליה, כפי שעשו הרשויות בדרום קוריאה בעבר.
ילנה ולדימירובנה, הנסיכה הגדולה של רוסיה

ילנה ולדימירובנה, הנסיכה הגדולה של רוסיה (ברוסית: Еле́на Влади́мировна) ‏ (17 בינואר 1872 - 13 במרץ 1957), הייתה נכדתו של אלכסנדר השני, קיסר רוסיה ואשתו של ניקולאס, נסיך יוון ודנמרק.
ביוגרפיה

ילנה נולדה ב-17 בינואר 1872 בצארסקויה סלו, לולדימיר אלכסנדרוביץ', הנסיך הגדול של רוסיה, בנו השלישי של אלכסנדר השני, קיסר רוסיה, ולמריה, דוכסית מקלנבורג-שוורין, בתם של פרידריך פרנץ השני, הדוכס הגדול של מקלנבורג-שוורין ואוגוסטה, נסיכת רויס-קסטריץ. לילנה ולאחיה הייתה אומנת אנגלייה, והם דיברו אנגלית ברמה של שפת אם.
בצעירותה דובר שילנה תתחתן עם הנסיך מקס פון באדן, אולם ההצעה לא יצאה אל הפועל. בשנת 1899 דובר על כך שילנה תתחתן עם פרנץ פרדיננד, ארכידוכס אוסטריה, אולם הוא התחתן לבסוף עם סופיה חוטק. ב-29 באוגוסט 1902 התחתנה ילנה עם ניקולאס, נסיך יוון ודנמרק, בנם של גאורגיוס הראשון, מלך היוונים ואולגה קונסטנטינובנה, הנסיכה הגדולה של רוסיה, ממנו נולדו לה 3 בנות.
בעקבות המהפכה הרוסית בשנת 1917, והקמת הרפובליקה ההלנית השנייה בשנת 1922, עברה המשפחה להתגורר בצרפת, שם הייתה ילנה מעורבת בעבודת צדקה עבור הגולים הרוסים, ובמיוחד ילדים. ילנה ומשפחתה חיו בצורה אלגנטית, אך לא מופרזת, מכיוון שבוטלה הקצבה שהם קיבלו מיוון ומרוסיה, ומקורות ההכנסה שלהם היו אוסף התכשיטים הנהדר של ילנה, ויצירותיו של ניקולאס.
בתחילת 1938 מת בעלה ניקולאס, נסיך יוון ודנמרק כתוצאה מהתקף לב, ובמהלך מלחמת העולם השנייה חיה ילנה ביוון. ב-13 במרץ 1957 מתה ילנה באתונה, ובצוואתה היא הורישה את הספרייה האישית שלה לבית הספר הניסיוני אנווירטיה.
משפחתה

ב-29 באוגוסט 1902 התחתנה ילנה עם ניקולאס, נסיך יוון ודנמרק, בנם של גאורגיוס הראשון, מלך היוונים ואולגה קונסטנטינובנה, הנסיכה הגדולה של רוסיה, ממנו נולדו לה 3 בנות:
אולגה, נסיכת יוון ודנמרק (1903–1997), התחתנה עם פאבלה, נסיך יוגוסלביה
אליזבת, נסיכת יוון ודנמרק (1904–1955), התחתנה עם קרל תאודור, רוזן טרינג-יטנבאך
מרינה, נסיכת יוון ודנמרק (1906–1968), התחתנה עם הנסיך ג'ורג', דוכס קנט
יחסי דנמרק–ספרד

| יחסי דנמרק–ספרד |
| --- | --- |
דנמרק: ספרד


דנמרק: ספרד
שטח (בקילומטר רבוע)
43,094: 505,370
אוכלוסייה
5,983,727: 47,905,341
תמ"ג (במיליוני דולרים)
404,199: 1,580,695
תמ"ג לנפש (בדולרים)
67,550: 32,996
משטר
מונרכיה חוקתית

יחסי דנמרק–ספרד הם יחסי החוץ בין ממלכת דנמרק לממלכת ספרד. היחסים בין ספרד לדנמרק נקבעים במידה רבה על ידי חברות של שתי המדינות באיחוד האירופי ובנאט"ו. לדנמרק יש שגרירות במדריד. לספרד יש שגרירות בקופנהגן.
היסטוריה

היחסים ההיסטוריים בין המדינות ראשיתם במהלך המאה ה-16, כאשר כריסטיאן השני, מלך דנמרק התחתן עם איזבלה מאוסטריה, בתם של פליפה הראשון, מלך קסטיליה וחואנה, מלכת קסטיליה, ואחותו של קרלוס הראשון, מלך ספרד.
מאחר שדנמרק עברה לדת הלותרנית במהלך הרפורמציה, ואילו ספרד נשארה קתולית מובהקת, הדרדרו היחסים בין המדינות, ובמהלך מלחמת שלושים השנים, לחמו המדינות זו בזו. גם במהלך מלחמת הירושה הספרדית עמדה דנמרק לצד ממלכת בריטניה הגדולה וממלכת הבסבורג, נגד ספרד הבורבונית וממלכת צרפת.
כיום שתי המדינות הן חברות האיחוד האירופי ונאט"ו, וסופיה, מלכת ספרד, מוצאה מבית שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-גליקסבורג הדני.
יחסי סחר

ספרד היא התשיעית בגודלה מבחינת הייצוא של דנמרק. בשנת 2009 היצוא לספרד היה יותר מ-13 מיליארד קרונה דנית. הייצוא הדני לספרד כולל תרופות, מכונות תעשייתיות וריהוט.
יחסי דנמרק–מלזיה

| יחסי דנמרק–מלזיה |
| --- | --- |
דנמרק: מלזיה


דנמרק: מלזיה
שטח (בקילומטר רבוע)
43,094: 329,847
אוכלוסייה
5,983,727: 35,663,114
תמ"ג (במיליוני דולרים)
404,199: 399,649
תמ"ג לנפש (בדולרים)
67,550: 11,206
משטר
מונרכיה חוקתית: מונרכיה חוקתית פדרלית

יחסי דנמרק–מלזיה הם היחסים הדו-צדדיים בין דנמרק למלזיה. היחסים הדיפלומטיים כוננו בשנת 1963.
שיתוף פעולה

בשנת 1990 נחתם הסכם ערבות בין דנמרק למלזיה. שיתוף הפעולה הדו-צדדי החל בשנת 1994, עם תוכנית סביבתית. בהמשך דנמרק שיתפה פעולה גם עם המגזר הפרטי. סיוע דני למלזיה נפתח כחלק מסיוע למען הסביבה והסיוע לאסונות. בין המדינות נחתם הסכם על תמיכה כספית וטכנית. שתי המדינות עובדות יחד על החומרים הסביבתיים. בשנת 2008 חתמו שתי המדינות על הסכם מנגנון פיתוח נקי.
יחסים כלכליים

היצוא הדני למלזיה הסתכם בשנת 2008 ב-792 מיליון קרונה דנית, ואילו היצוא המלזי היה 1.7 מיליון קרונה דנית. קיימת גם מועצה לעסקים דנית-מלזית.
נציגויות דיפלומטיות

דנמרק מחזיקה בתאילנד שגרירות בקואלה לומפור.
מלזיה מיוצגת בדנמרק, באמצעות שגרירותה בסטוקהולם, שוודיה.
יחסי סומליה – קוריאה הצפונית

| יחסי סומליה – קוריאה הצפונית |
| --- | --- |
סומליה: קוריאה הצפונית


סומליה: קוריאה הצפונית
שטח (בקילומטר רבוע)
637,657: 120,538
אוכלוסייה
19,169,848: 26,517,006
תמ"ג (במיליוני דולרים)
11,680: 
תמ"ג לנפש (בדולרים)
609: 
משטר
רפובליקה: דיקטטורה, טוטליטריזם, משטר חד מפלגתי

יחסי סומליה–קוריאה הצפונית הם היחסים הדו-צדדיים בין קוריאה הצפונית וסומליה.
סקירה והיסטוריה

היחסים הדיפלומטיים בין הרפובליקה העממית הדמוקרטית של קוריאה (הידועה בכינויה קוריאה הצפונית) וסומליה כוננו רשמית ב-13 באפריל 1967. התקופה של שנות ה-50 המאוחרות עד שנות ה-60 הייתה כאשר קוריאה הצפונית הכריזה לראשונה על דיפלומטיה אוטונומית.
במהלך תקופת הרפובליקה הדמוקרטית הסומלית, היחסים עם קוריאה הצפונית היו הדוקים, בשל אידיאלים משותפים ואינטרסים גאופוליטיים. שתי המדינות דבקו רשמית באנטי-אימפריאליזם ובמרקסיזם-לניניזם, והיו מיושרים עם ברית המועצות במהלך המלחמה הקרה. המועצה המהפכנית העליונה כוננה יחסים עם קוריאה הצפונית ב-1970. נשיא סומליה סיאד בארה ביקר שני ביקורים בפיונגיאנג במהלך כהונתו, פעם אחת ב-1971. לאחר מכן הוא נפגש עם קים איל-סונג, וחתם על הסכם דו-צדדי של סיוע טכני וכלכלי.
במהלך השנים שלאחר מכן, התגבר שיתוף הפעולה הצבאי, כאשר קוריאה הצפונית אימנה וציידה את הכוחות המזוינים הסומליים. בנוסף, עקב טינה נגד אתיופיה על מעורבותה של המדינה במלחמת קוריאה, יועצים צפון קוריאנים אימנו כוחות גרילה פרו -סומליים שהשתתפו בסכסוך האתיופי-סומלי. זה השתנה במידה ניכרת לאחר עלייתה של החונטה הצבאית האתיופית הקומוניסטית לשלטון ב-1974, מה שגרם בסופו של דבר ליישור מחדש של התמיכה הסובייטית כלפי אתיופיה. קוריאה הצפונית הלכה בעקבותיה וסיפקה סיוע צבאי לאתיופיה נגד סומליה במהלך מלחמת אוגדן.
נכון למרץ 2014, קוריאה הצפונית וסומליה עדיין מקיימות רשמית יחסים דיפלומטיים על פי הוועדה הלאומית של קוריאה הצפונית.
ילנה גורו

| --- | --- |

 לידה:  18 במאי 1877 (יוליאני) סנקט פטרבורג, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  23 באפריל 1913 (יוליאני) (בגיל 35) Polyany, רוסיה 
 מקום קבורה:  נפת ויבורג 
 תחום יצירה:  שירה 
 
ילנה גורו (באנגלית: Elena Genrikhovna Guro ‏ :1877 – 1913) הייתה ציירת, מחזאית, משוררת וסופרת פוטוריסטית רוסית. הקריירה שלה התפרשה על פני תקופת המעבר בין סימבוליזם רוסי לפוטוריזם. גורו ידועה בפיתוח תיאוריות חדשות של צבע בציור. היא גם הייתה החברה היחידה בקבוצת הפוטוריסטים המשפיעה ביותר בסגנון קובו-פוטוריזם.
קורות חיים

גורו נולדה בסנט. פטרבורג ב-10 בינואר 1877. אביה היה גנריך סטפנוביץ' גורו, קצין בצבא הרוסי הקיסרי ממוצא צרפתי. אמה אנה מיכאילובנה צ'יסטיאקובה הייתה אמנית חובבת מוכשרת. גורו בילתה את ילדותה בכפר נובוסלי ליד פסקוב ובאחוזת אביה בלוגה. היא ירשה פנסיה ממשלתית ורכוש בפינלנד מאביה, והשתמשה בשניהם כדי לתמוך בקריירה האמנותית שלה. אחותה, יקטרינה גורו, הייתה גם סופרת .
קריירה

מ-1890 עד 1893 למדה אמנות בחברה לעידוד האמנויות בסנט פטרסבורג. מ-1903 עד 1905 למדה בסטודיו הפרטי של יאן צ'יגלינסקי, שם הכירה את בעלה לעתיד מיכאיל מטיושין (הם נישאו ב-1906).
שנת 1905 סימנה את הופעת הבכורה הספרותית שלה עם פרסום הספר "אביב מוקדם". זה היה סיפורה הקצר הראשון ופורסם באנתולוגיה של סופרים רוסים בני זמנה בשם Sbornik molodyx pisatelej . שנה אחת קודם לכן, ב-1904, היא איירה את התרגום הרוסי של ספר אגדות מאת הסופרת הצרפתייה ז'ורז' סאנד . בשנת 1906 היא ומטיושין עברו לבית הספר לאמנות של אליזבטה זבנצבה, שם עבדה גורו בהדרכת מסטיסלב דובוז'ינסקי, לאון באקסט וקוזמה פטרוב-וודקין. ב-1908 עזבה את בית הספר והקימה סטודיו משלה. עד 1908 ביתה היה מקום מפגש חשוב לדיונים על אמנות וספרות.
ספר הפרוזה, השירה והדרמה הראשון שלה The Hurdy-Gurdy יצא בשנת 1909. בשנת 1910 תרמה לכתב העת של אחד הפרסומים הראשונים הפוטוריסטים הרוסיים .
בשנת 1911 אבד כתב היד של גורו לספר אגדות שתכננה להוציא לאור יחד עם האיורים שעשתה עבורו. ספרה השני "חלום סתיו" יצא לאור בשנת 1912.
גורו ידועה בהתרשמותה מהניגוד בין העולם העירוני לטבע, פעם כתבה בסיפור קצר על הפסיכולוגיה של אנשים הגרים בערים. נראה שהעניין שלה התחיל איך העיר נראית - פנסי הרחוב והחלונות המוזהבים שלה. אומרים שגורו הייתה ה"אורבניסטית" ביותר מבין המשוררים הרוסיים של תחילת המאה העשרים בשל ה"קונקרטיות" של ייצוגי הנוף העירוני הרוסי. בסופו של דבר, היא התעייפה מהנושא בערך בשנת 1910, כשהנושא הפך פופולרי בקרב עמיתיה הקובו-פוטוריסטים.
בציוריה חקרה גורו את כללי הצבע. עניין זה, שהחל ב-1911, הפך למאפיין מכונן ביצירותיה. היא פיתחה תיאוריות צבע המבוססות על העיקרון הבסיסי של האר נובו של יצירת צורה ועל האמנות העממית הסקנדינבית. מטיושין יישם את התיאוריות שפיתחה אשתו לאחר מותה.
מוות

ב-1913 המשיכה לכתוב ולצייר, אף שסבלה מלוקמיה. היא מתה באותה שנה בביתה הכפרי באזור שהיה אז פינלנד. בזמן מותה היא כמעט השלימה יצירה מרכזית "האביר העני". כמה שירים ושתי יצירות פרוזה פורסמו לאחר מותה.
מאפיינים אמנותה

יצירתה של גורו מאופיינת בשילוב של ציור, שירה ופרוזה, תפיסת חיים אימפרסיוניסטית. נושאיה האהובים כוללים אימהות המתפשטת ברחבי העולם ותחושת טבע פנתאיסטית.
העניין בגורו התעורר בעקבות עבודתו של ולדימיר מרקוב "פוטוריזם רוסי" (1968). ב-1988 פורסם אוסף שלה בסטוקהולם ובשנת 1995 יצאו לאור יצירות שטרם פורסמו מארכיונה בברקלי, קליפורניה. מספר רב של מחקרים ברוסיה ומחוצה לה הוקדשו לעבודתה היצירתית של גורו.
הערות שוליים

1 2  Delia Gaze, Maja Mihajlovic, Leanda Shrimpton, Dictionary of Women Artists: Introductory surveys ; Artists, A-I, Taylor & Francis, 1997, ISBN 978-1-884964-21-3. (באנגלית)
↑  Banjanin, Milica (Summer 1986). "Nature and the City in the Works of Elena Guro". The Slavic and East European Journal. 30 (2): 230–246
↑  Yelena Genrikhovna Guro | Russian artist and writer, Encyclopedia Britannica (באנגלית)
1 2  Rann, James (2020). The Unlikely Futurist: Pushkin and the Invention of Originality in Russian Modernism. Madison, Wisconsin: University of Wisconsin Press. p. 8
↑  Elder, R. Bruce (2015). DADA, Surrealism, and the Cinematic Effect. Waterloo, Ontario: Wilfrid Laurier Univ. Press. p. 246
↑  Wünsche, Isabel (2015). The Organic School of the Russian Avant-Garde: Nature's Creative Principles. Routledge. pp. 57–8.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007306657505171  PLWABN: 9810626830705606  BIBSYS: 90094969  BnF: cb119391091 (data)  CiNii: DA10351759  GND: 119335034  ISNI: 0000 0000 8120 1736  LCCN: n78021004  LNB: 000085015  MusicBrainz: 5d0c36aa-a0a6-4daf-9904-81c34f3467a3  NKC: js20020805347  NLA: 36530424  NSK: 000089803  NTA: 070529892  RERO: 02-A013513666  RKD: 344808  RSL: 000066894  SELIBR: 188932  SUDOC: 251212416  Trove: 1275636  ULAN: 500063165  VIAF: 41848476   WorldCat (עם VIAF): 41848476 
ילנה גורו
ילנה גורו ובעלה מיכאיל מטיושין
יחסי אלג'יריה–יפן

| יחסי אלג'יריה–יפן |
| --- | --- |
אלג'יריה: יפן


אלג'יריה: יפן
שטח (בקילומטר רבוע)
2,381,740: 377,915
אוכלוסייה
46,970,063: 123,588,993
תמ"ג (במיליוני דולרים)
239,899: 4,212,945
תמ"ג לנפש (בדולרים)
5,107: 34,088
משטר
דמוקרטיה סמי-נשיאותית: מונרכיה חוקתית
שגרירים
מוחמד אל אמין: קזויה אוגאווה
יחסי אלג'יריה–יפן (בערבית: العلاقات الجزائرية اليابانية, ביפנית: 日本とアルジェリアの関係) הם היחסים הבילטרליים בין הרפובליקה האלג'יראית הדמוקרטית העממית ובין יפן. אלג'יריה מחזיקה בשגרירות בטוקיו ואילו יפן מחזיקה מחזיקה בשגרירות באלג'יר.
היסטוריה

היחסים בין שתי המדינות החלו עוד בתקופה בה אלג'יריה הייתה תחת שלטון צרפת, והם מתחילים בשנת 1958, עת החזית הלאומית לשחרור אלג'יריה פתחה משרד מייצג בטוקיו. באותה שנה הוקמה גם שדולת הידידות האלג'יראית–יפנית ביוזמת חברי פרלמנט יפנים ונציגי החזית הלאומית. ארבע שנים מאוחר יותר, ב-1962, הכירה יפן בעצמאות אלג'יריה, ובשנת 1964 נפתחו השגרירויות באלג'יר ובטוקיו.
סחר

בשנת 2004 חתמו שתי המדינות על הסכם לסיוע טכנולוגי.
בשנת 2018 ייצאה אלג'יריה סחורות ועיקרן גז טבעי בשווי 13.9 מיליארד ין ליפן; אלג'יריה ייבאה סחורות ובהן משאיות, מכוניות, צמיגים וכדומה בשווי 21.4 מיליארד ין.
סחר > סיוע כלכלי יפני

הסיוע הכלכלי מצד יפן כולל בעיקר הכשרת ושליחת מומחים.
החל ממרץ 2018, הסיוע המצטבר של יפן כולל הלוואות בהיקף 14.85 מיליארד ין ומענקים בהיקף 1.39 מיליארד ין. כמו כן קיים שיתוף פעולה טכני בהיקף 7.73 מיליארד ין.
ראו גם

יחסי אלג'יריה–מלזיה
יחסי אלג'יריה–בנגלדש
יחסי ג'יבוטי–יפן
יחסי אלג'יריה–וייטנאם

| יחסי אלג'יריה–וייטנאם |
| --- | --- |
אלג'יריה: וייטנאם


אלג'יריה: וייטנאם
שטח (בקילומטר רבוע)
2,381,740: 331,210
אוכלוסייה
46,970,063: 101,141,305
תמ"ג (במיליוני דולרים)
239,899: 429,717
תמ"ג לנפש (בדולרים)
5,107: 4,249
משטר
דמוקרטיה חצי נשיאותית: רפובליקה סוציאליסטית

יחסי אלג'יריה–וייטנאם הם היחסים הדו-צדדיים בין אלג'יריה לבין וייטנאם. שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים בשנת 1962, אם כי הקשר בין אלג'יריה לווייטנאם קיים הרבה יותר זמן מההיסטוריה המודרנית.  שתי המדינות חברות ב-G77.
היסטוריה

היחסים בין אלג'יריה לווייטנאם הם היחסים העתיקים ביותר בין וייטנאם למדינה ערבית בעולם הערבי. הקשר התחיל כאשר צרפת שלטה בשתי המדינות במהלך המאה ה-19.
כשכבשה צרפת את וייטנאם במאה ה-19, האם נגי, קיסר וייטנאם נאלץ לנטוש את כס המלוכה לאחר הדיכוי הצרפתי של תנועת קון וונג. המלך הווייטנאמי הוגלה לאלג'יריה הצרפתית ובהמשך חי את שארית חייו באלג'יריה והתחתן עם האישה פייה-נואר.  זה היה הקשר הראשון אי פעם בין אלג'יריה לווייטנאם, ומאוחר יותר, הם נקשרו יחד על ידי הקולוניזציה הצרפתית.
יחסים מודרניים > יחסי תרבות

בהאנוי, התיכון האלג'ירי-וייטנאמי הוא סמל ליחסים חזקים בין אלג'יריה לווייטנאם. באלג'יר כמה רחובות קרויים על שם הו צ'י מין, בשל השפעתו על תנועת העצמאות האלג'ירית. היום הלאומי של וייטנאם נחגג באלג'יריה לראשונה בשנת 2007.
יחסים מודרניים > יחסים דיפלומטיים

אלג'יריה ווייטנאם חולקות דמיון ואינטרסים פוליטיים משותפים. שתי המדינות תומכות בעניין סהרה המערבית, ויצרו קשר עם רפובליקת סהרה הערבית הדמוקרטית. קיים גם שיתוף פעולה צבאי ביניהם, המתוארך למלחמת אלג'יריה.
נציגויות דיפלומטיות

אלג'יריה מחזיקה בווייטנאם שגרירות בהאנוי.
וייטנאם מחזיקה באלג'יריה שגרירות באלג'יר.
יחסי סודאן–שווייץ

| יחסי סודאן–שווייץ |
| --- | --- |
סודאן: שווייץ


סודאן: שווייץ
שטח (בקילומטר רבוע)
1,861,484: 41,277
אוכלוסייה
50,752,039: 8,933,409
תמ"ג (במיליוני דולרים)
109,327: 884,940
תמ"ג לנפש (בדולרים)
2,154: 99,060
משטר
רפובליקה פדרלית: רפובליקה קונפדרטיבית

יחסי סודאן–שווייץ הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין הרפובליקה של סודאן לבין הקונפדרציה השווייצרית.
היסטוריה

בין הרפובליקה של סודאן לבין הקונפדרציה השווייצרית מתקיימים יחסים דיפלומטיים רשמיים. שווייץ תמכה בצעדים של סודאן לשחרור ההגבלות על הדרום שהסתיימו בסופו של דבר בפיצול המדינה הגדולה ביותר בשטחה באפריקה.
היחסים הדו-צדדיים שבין שווייץ לסודאן הם יחסים דיפלומטיים לא היסטוריים במיוחד. שווייץ הכירה בעצמאותה של סודאן בשנת 1956 וכוננה עמה יחסים דיפלומטיים רשמיים בשנת 1960. שנה לאחר מכן פתחה שווייץ נציגות דיפלומטית בבירה ח'רטום שהפכה בהמשך לשגרירות השווייצרית בסודאן.
על פי הלשכה השווייצרית המרכזית לסטטיסטיקה, בסוף שנת 2017 התגוררו בסודאן שבעים ושמונה אזרחים שווייצרים. חלקם התגוררו בסודאן למשך שנים ומחזיקים אזרחויות כפולות וחלקם נמצאים בסודאן כחלק ממשלחות של ארגונים בינלאומיים כגון האומות המאוחדות.
נציגויות דיפלומטיות

שווייץ מיוצגת בסודאן בדרג השגרירות באמצעות שגרירות שהיא מחזיקה בח'רטום, בירת המדינה.
סודאן אינה מיוצגת בשווייץ בדרג השגרירות. סודאן מיוצגת בשווייץ בדרג הקונסולרי באמצעות קונסוליה רשמית שהיא מחזיקה בז'נבה.
יחסי סודאן–רוסיה

| יחסי סודאן–רוסיה |
| --- | --- |
סודאן: רוסיה


סודאן: רוסיה
שטח (בקילומטר רבוע)
1,861,484: 17,098,242
אוכלוסייה
50,752,039: 144,612,532
תמ"ג (במיליוני דולרים)
109,327: 2,021,421
תמ"ג לנפש (בדולרים)
2,154: 13,978
משטר
רפובליקה פדרלית: רפובליקה פדרלית נשיאותית

יחסי סודאן–רוסיה הם היחסים הדו-צדדיים בין רוסיה לסודאן.
היסטוריה

במשך עשרות שנים קיימו רוסיה וסודאן שותפות כלכלית ופוליטית אסטרטגית חזקה. בשל הזדהות עם ארצות הברית וגם עם ברית המועצות ועם בעלות בריתם של שתי המדינות, סודאן הצהירה על נייטרליות ובמקום זאת בחרה להשתייך לארגון המדינות הבלתי-מזדהות לאורך המלחמה הקרה. היחסים בין המדינות נפגעו קלות כאשר בשנת 1971 ניסו חברי המפלגה הקומוניסטית הסודאנית להתנקש בנשיא, ג'עפר נומיירי, ונומיירי הפיל את האשמה על ברית המועצות, ובכך חיזק את יחסי סודאן עם המערב ונפגעו שוב כשסודאן תמכה במוג'אהדין באפגניסטן כשברית המועצות פלשה אליה בשנת 1979. שיתוף הפעולה המדיני בין שתי המדינות השתפר באופן דרמטי במהלך שנות ה-90 ותחילת שנות ה-2000, כאשר ולדימיר פוטין נבחר לנשיא, ולאחר מכן לראש ממשלת רוסיה, ויחד עם נשיא הרפובליקה העממית של סין, חו ג'ינטאו עמדו בניגוד לכוחות שמירת השלום של האו"ם בדארפור. רוסיה תומכת בתוקף בשלמות הטריטוריאלית של סודאן ומתנגדת להקמת מדינה עצמאית בדארפור. כמו כן, רוסיה היא שותפת ההשקעות החזקה ביותר של סודאן (באירופה) ובעלת ברית פוליטית באירופה, ורוסיה ראתה בסודאן שוב ושוב משמעותית כבעלת ברית גלובלית חשובה ביבשת אפריקה. במשך עשרות שנים לומדים סטודנטים ממכללות סודאניות באוניברסיטאות ברוסיה.
במהלך ההתקפה ב-2008 על אומדורמן וח'רטום, מורדים מתנועת הצדק והשוויון מדארפור הרגו טייס שכירי חרב רוסי על ידי הפלתו של מטוסו כשניסה לתקוף אותם.
ב-SIPRI מדווחים כי רק 8 אחוזים מהנשק הסודאני הם מסין, וכי הנשק הרוסי מהווה למעשה את הרוב - 87 אחוז. רוסיה היא ספקית הנשק העיקרית לסודאן.
אמנסטי אינטרנשיונל תקף את רוסיה על שבירת אמברגו הנשק של האו"ם על דארפור. הרוסים מכרו כלי נשק כמו מסוקי Mi-24, מטוסי אנטונוב 26, מכירות הנשק הרוסית לסודאן הסתכמו ב-21 מיליון דולר. דווח כי אמצעי לחימה אלה שימשו לשחיטת אזרחי דארפור. בדו"ח נמסר כי רוסיה "לא הייתה יכולה להיות מודעת לדיווחים על הפרות חמורות של זכויות האדם והחוק ההומניטרי של כוחות הביטחון הסודאנים, אולם בכל זאת המשיכו לאפשר העברת ציוד צבאי לסודאן." על רוסיה דווח כי "היו צריכים להיות מודעים, כמה סוגים של ציוד צבאי, כולל מטוסים, נפרסו על ידי הכוחות המזוינים הסודאנים לצורך התקפות ישירות על אזרחים והתקפות חסרות הבחנה בדארפור." הג'נג'אוויד השתמש גם בזרועות קטנות ברוסיה כדי לרצוח ולבזוז, הנשק הרוסי הזה התפשט לצ'אד השכנה. בשנת 2005 נמכרו מסוקים מרוסיה לסודאן תמורת 7 מיליון ליש"ט.
נציגויות דיפלומטיות

רוסיה מחזיקה בסודאן שגרירות בח'רטום.
סודאן מחזיקה ברוסיה שגרירות במוסקבה.
יחסי הונגריה–קוסובו

| יחסי הונגריה–קוסובו |
| --- | --- |
הונגריה: קוסובו


הונגריה: קוסובו
שטח (בקילומטר רבוע)
93,028: 10,887
אוכלוסייה
9,665,063: 1,682,095
תמ"ג (במיליוני דולרים)
212,389: 10,438
תמ"ג לנפש (בדולרים)
21,975: 6,206
משטר
רפובליקה

שגרירות הונגריה בקוסובו
יחסי הונגריה–קוסובו הם יחסי החוץ בין הונגריה לקוסובו.
סקירה כללית

קוסובו הכריזה על עצמאותה מסרביה ב-17 בפברואר 2008 והונגריה הכירה בה ב-19 במרץ 2008. הונגריה מחזיקה בקוסובו שגרירות בפרישטינה.
שיתוף פעולה צבאי

הונגריה מחזיקה כיום 353 חיילים המשרתים בקוסובו כשמירת שלום בכוח קוסובו בהנהגת נאט"ו.
יספר סלין

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  5 בדצמבר 1978 (בן 45) Lidingö församling, שוודיה 
 שם לידה:  Nils Jesper Alexander Salén 
 מדינה:  שוודיה שוודיה
 מקום לימודים:  מכון קרולינסקה 
 פרופיל ב-IMDb
 
יֶסְפֵּר סָּלִין (בשוודית: Jesper Salén; נולד ב-5 בדצמבר 1978) הוא שחקן עבר ורופא שוודי.
ביוגרפיה

סלין נולד בלידינגו שבמחוז סטוקהולם.
ב-1993 שיחק בסרט "Kådisbellan", הסרט מבוסס על ספרו האוטוביוגרפי של הסופר רולנד שוט (Roland Schütt), הוא גילם שם ילד יהודי המהגר לשוודיה וחווה אנטישמיות והתנכלויות בבית ספרו.
ב-1995 שיחק בסרט השוודי-דני "Pensionat Oskar".
בין 1996–1997 שיחק בארבעה פרקים באופרת הסבון "Skilda världar" אודות שתי תאומות שהופרדו ונפגשים לראשונה בגיל 20.
בין 1997–1998 שיחק באופרת הסבון "Vita lögner" של TV3.
ב-1999 שיחק בסרט הילדים "En liten julsaga" העוסק בילדה את הדוב צעצוע שלה.
ב-2000 היה בתפקיד קטן בסרט "Naken", סרט לולאת זמן על אדם המוצא עצמו עירום במעלית ביום חתונתו.
ב-2001 שיחק בסרט "פסטיבל" בן זוגה של נערה ההולכת לפסטיבל ארביקה, פסטיבל מוזיקה השוודי בניגוד לרשות אמה.
ב-2003 שיחק בסרט רוע כתלמיד בבית הספר בו לומדות הדמות הראשית של אנדראס וילסון.
ב-2004 גילם נער גאון מתמטיקה הלומד בפנימייה בסרט האימה "Strandvaskaren".
לאחר מכן עזב את תחום המשחק והחל ללמוד רפואה במכון קרולינסקה, כיום הוא רופא מוסמך.
הוא דובב בשוודית בסרטים סיפורי נרניה: הנסיך כספיאן וגשם של פלאפל.
יחסי אלג'יריה–טורקיה

| יחסי אלג'יריה–טורקיה |
| --- | --- |
אלג'יריה: טורקיה


אלג'יריה: טורקיה
שטח (בקילומטר רבוע)
2,381,740: 783,562
אוכלוסייה
46,970,063: 87,527,097
תמ"ג (במיליוני דולרים)
239,899: 1,108,022
תמ"ג לנפש (בדולרים)
5,107: 12,659
משטר
דמוקרטיה חצי נשיאותית: משטר נשיאותי

יחסי אלג'יריה–טורקיה (בערבית: العلاقات الجزائرية التركية, בטורקית: Cezayir-Türkiye ilişkileri) הם יחסי החוץ בין הרפובליקה האלג'יראית הדמוקרטית העממית ובין הרפובליקה הטורקית. אלג'יריה מחזיקה בטורקיה שגרירות באנקרה, וקונסוליה כללית באיסטנבול. טורקיה מחזיקה באלג'יריה שגרירות באלג'יר. שתי המדינות חברות מלאות באיחוד מדינות הים התיכון.
היסטוריה

מהמאה ה-16 עד 1830, צפון אלג'יריה הייתה חלק מהאימפריה העות'מאנית, ונקראה אז בשם אלג'יריה העות'מאנית. אלג'יריה הייתה אחת מהאיילטים ונהנתה ממידה משמעותית של אוטונומיה פוליטית.
בשנת 2017, שוחזר אחד הסמלים לידידות בת 500 שנה בין טורקיה לאלג'יריה, מסגד קטשואה באלג'יר, בכספי טורקיה. השיקום היה אחד הפרויקטים הקשורים ל"הסכם ידידות ושיתוף פעולה" שנחתם במהלך ביקורו של ראש ממשלת טורקיה רג'פ טאיפ ארדואן באלג'יריה בשנת 2006.
ההיסטוריה הייתה בבסיס השיח של גורמים רשמיים בשני הצדדים ביחס ליחסי אלג'יריה-טורקיה. משרד החוץ (טורקיה) מתאר זאת כ"טורקיה ואלג'יריה חולקות היסטוריה משותפת כמו גם קשרים תרבותיים מושרשים." על מנת לבסס את היחסים בין המדינות אורגן בשנת 2017 סימפוזיון תרבותי והיסטורי. במהלך הפגישה אמר שר התרבות האלג'יראי עזדין מו'ובי, "עלינו להגדיל את מספר הפעילויות מסוג זה בהיסטוריה המשותפת שלנו ולהסתכל יותר על ההיסטוריה שלנו השייכת לתקופה העות'מאנית".