stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שמואל ליימן-ווילציג
פרסומים בולטים > תקשורת פוליטית, ניו מדיה

מתוך מסקנות מחקרו אודות המחאה הציבורית, עבר ליימן-ווילציג בהמשך הקריירה שלו לעסוק בחקר התקשורת הפוליטית. עיסוק זה הועמק עם הקמת המגמה לתקשורת פוליטית במחלקה למדע המדינה באוניברסיטת בר-אילן, אותה טיפח מאז הקמתה. בשנות ה-90 ובשנות האלפיים פרסם בהרחבה מאמרים רבים שעסקו בתעמולת בחירות, עיתונות, ניו מדיה.
המאמר הראשון עסק בשאלת הבעיה העיתונאית בחשיפת בריאות לקויה בקרב מנהיגים לאומיים (עוד בטרם חלה אריאל שרון), העשויה לפגוע בתפקודו הקוגניטיבי או הפיזי. המאמר ניבא כי דילמות מסוג זה יגדלו כתוצאה מטכנולוגיות בריאות ומידע חדשות. המאמר השני עסק בהתוויית המודל (הנלמד בבתי ספר לתקשורת עד היום) "שישה שלבים במחזור חיים של מדיה", העוסק בהתפתחותם של אמצעי מדיה חדשים מלידה ועד התיישנות, תוך שימת דגש על הצורך שלהם להתחרות עם תקשורת עוינת בוגרת, בתוך הסביבה האקולוגית של התקשורת. המאמר השלישי טען כי הדיכוטומיה המקובלת של "חדשות רכות" ו"חדשות קשות" בקרב חוקרי תקשורת, אינה מספקת בלימודי ובמחקרי עיתונאות וזאת משום שישנם אינדיקטורים חסרים בשתי הקטגוריות הללו. כך הוצעה קטגוריה ביניים שלישית: "חדשות כלליות", דבר שאפשר סיווג טוב יותר לידיעות חדשותיות והפך את הטיפול המתודולוגי בהן למדויק יותר.
שני המאמרים האחרונים לעיל מצוטטים בהרחבה בספרות המחקרית העולמית. (האחרון: 312 אזכורים; השני: 230 [תחילת 2025].)
ב-2024 פרסם ליימן-ווילציג יחד עם ד״ר טלי פרידמן ספר מעמיק ורב-תחומי: חופש הביטוי של רבני הציונות הדתית: בין הלכה, משפט ותקשורת בדמוקרטיה הישראלית. ספר זה בוחן את גבולות חופש הדיבור של אנשי דת, בין שמכהנים במשרה ממלכתית או לאו.
פרסומים בולטים > מדע, טכנולוגיה וחברה

לאורך כל הקריירה האקדמית שלו הביע ליימן-ווילציג עניין בתת-התחום מדע, טכנולוגיה וחברה. במשך למעלה משלושים שנה הוא לימד קורס לתואר שני שעסק במעבר מהעידן הפוסט-תעשייתי לעידן המידע, כהרחבת עבודתו של דניאל בל. במשך כל התקופה הזו כתב ליימן-ווילציג מספר מאמרים מקוריים (אשר ממשיכים להיות מצוטטים), ועוסקים בהיבטים "עתידניים" של טכנולוגיה עכשווית ומדע והשפעתם על החברה.
במאמריו הוא עמד על תקדימים חוקיים-משפטיים במשך אלפיים שנה, אשר דנו בישויות "תת-אנושיות" המסוגלים להוות בסיס להתייחסות עכשווית ועתידית ליצורים בעלי תבונה מלאכותית, כגון רובוטים וכדומה וניתח את היכולות הקיימות והעתידיות של תרגום על ידי מכונה, תוך שימת דגש על ההשפעות החברתיות, כלכליות, פוליטיות ותרבותיות האפשריות. באופן פרדוקסלי, אחת המסקנות הייתה שמערכות תרגום אוטומטיות "יצילו" מספר לא בטל של שפות מהכחדה ויפחיתו את הדומיננטיות של השפה האנגלית.
לבסוף, המאמר לעיל של ליימן-ווילציג אשר עסק בבריאות לקויה של מנהיגים פוליטיים, הקדיש תשומת לב משמעותית גם לסוגיות טכנולוגיות עתידיות כגון כריית נתונים, גנטיקה ואלגוריתמים של חיזוי אשר עשויים להשפיע על פרקטיקה עיתונאית, על ידי מתן כלים שיאפשרו לא רק לנתח את בריאותם של עובדי ציבור, אלא גם לנבא את העתיד הרפואי שלהם. מזווית זו, עסק המאמר גם בהיבטים אתיים של פיתוחים אלה.
גולת הכותרת של פרסומיו בתחום זה הוא ספרו שיצא לאור ב-2021:
VIRTUALITY AND HUMANITY: Virtual Practice and Its Evolution from Pre-History to the 21st Century (Springer Nature): https://link.springer.com/book/10.1007/978-981-16-6526-4#about and https://link.springer.com/book/10.1007/978-981-16-6526-4#toc
הספר סוקר את תופעת ה״וירטואליות״ במהלך ההיסטוריה האנושית בתחומי חיים רבים, זאת כדי להראות שלא רק שהתופעה אינה ״מודרנית״ אלא שהיא מהווה חלק בלתי נפרד מחיי האדם האישיים והחברתיים. (את פרקי הספר ניתן להוריד חינם לקריאה אישית.)
פרסומים בולטים > פרסומים נוספים

ליימן-ווילציג פרסם גם שני ספרים שאינם אקדמיים: המדריך השימושי לתקשורת: מדריך לתאוריה ומעשה לעיתונאות, פרסום ויחסי ציבור (תל אביב: הוצאת יעדים, 1994), וכן ספר הילדים "מלחמיץ" העוסק בעסקים, פרסום, שיווק והתנהגות אתית (תל אביב: הוצאת כנרת, 1995), הנמצא באתר האישי שלו.
במהלך השנים, ליימן-ווילציג היה בעל טור קבוע במספר כתבי עת ועיתונים (למשל בשנות התשעים בכתב העת "אותות", כתב העת המקצועי לשיווק ויחסי ציבור בישראל; בשנות האלפיים, בעיתון Providence Jewish Voice & Herald), כמו גם בלוג שבועי שיזם בתקופת כהונתו כראש מחלקה בין השנים 2004–2007, ונקרא "?Higher.Education". מ-2001 ועד היום הוא מפרסם טור שבועי בעניינים אקטואליים ב-Times of Israel: https://blogs.timesofisrael.com/author/sam-lehman-wilzig/
הערות שוליים

↑  לי-אור אברבך, ‏הושלם מינוי חברי ועדת שכטר לבחינת הרגולציה בתקשורת, באתר גלובס, 5 בפברואר 2014
↑  שרית מנחם כרמי, אתרי הקופונים עושים עלייה מארה"ב: דילים יוצאי דופן או פטנט לא מתוחכם, באתר TheMarker‏, 10 בדצמבר 2010
↑  WILDFIRE: Grassroots Revolts in Israel in the Post-Socialist Era, Albany, NY: SUNY Press, 1992.
↑  Stiff-Necked People, Bottle-Necked System: The Evolution and Roots of Israeli Public Protest, 1949-1986 (Bloomington, IN: Indiana University Press, 1990)
↑  דרור פויר, ‏מאיפה מגיעים גלי המחאה ששוטפים את ישראל, באתר גלובס, 17 באוגוסט 2018
↑  "Political Ill-Health Coverage: Professional-Ethical Questions Regarding News Reporting of Leaders’ Ailments," Journal of Health Communica-tion, vol. 8, #1 (January-February 2003), pp. 59-77;
↑  "The Natural Life Cycle of New Media Evolution: Inter-Media Struggle for Sur-vival in the Internet Age," new media & society (Dec. 2004, vol. 6, #6), pp. 707-730 (co-authored with Nava Cohen-Avigdor).
↑  "Hard News, Soft News, General News: The Necessity and Utility of an Inter-mediate Classification," Journalism: Theory, Practice, and Criticism, vol. 11, #1 (Jan.-Feb. 2010), pp. 37-56 (co-authored with Michal Seletzky).
↑  Frankenstein Unbound: Toward a Legal Definition of Artificial Intelligence," FUTURES: The Journal of Forecasting and Planning, vol. 13, #6 (Dec. 1981), pp. 442-457,
↑  The Tower of Babel vs the power of babble: Future political, economic, & cultural consequences of synchronous, automated translation systems (SATS)," new media & society, vol. 2, #4 (Dec. 2000), pp. 467-494
↑   סאם ליימן־ווילציג, מזהירים אותנו מפני השתלטות של העולם הווירטואלי, אבל אנחנו כבר בתוכו, ובצדק, באתר הארץ, 2 בפברואר 2022
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007309111605171
אבישי עברי

| --- | --- |

אבישי עברי
 לידה:  19 ביולי 1978 (בן 46)
 שם לידה:  אבישי טאוסיג 
 מדינה:  ישראל
 השכלה:  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 עיסוק:  עורך תוכן, תסריטאי, אושיית רשת
 מעסיק:  תאגיד השידור הישראלי מפלגת הליכוד (לשעבר)
 קישורים חיצוניים
 פייסבוק:  ivri99
 טוויטר (X):  ivri99
 
אבישי עברי (נולד ב-19 ביולי 1978) הוא עיתונאי, מבקר תקשורת, מגיש, תסריטאי ויוצר סאטירה ישראלי.
ביוגרפיה

נולד בירושלים בשם אבישי טאוסיג וגדל בכפר אדומים. בוגר תיכון הימלפרב ומכינה קדם-צבאית עצם. שירת בצה"ל במסגרת ישיבת ההסדר "מדברה כעדן" במצפה רמון. בין השנים 2003–2006 למד לתואר ראשון באוניברסיטה העברית.
החל את עבודתו העיתונאית בשנת 2003 במקומון "כל העיר" של רשת שוקן ובביטאון "נקודה". בשנת 2008 הצטרף לאתר הביקורת והסאטירה "לאטמה" ושימש שם כמבקר תקשורת, מגיש הפינה "משפט עברי". ערך והגיש את תוכנית האקטואליה "לא סותם את הפה" עם אראל סג"ל ברדיו "גלי ישראל" עד שנת 2014.
במהלך 2014 הצטרף לבלוג הפוליטי העצמאי - ה"פלוג" של העיתונאית טל שניידר אך פרש בהמשך השנה. שימש ככותב בסדרת הסאטירה "הכל שפיט" בערוץ 1. הגיש את הפינה "אז מה היה לנו שם?" בערוץ הכנסת.
פרסם טורים אישיים ב"העין השביעית", ב"מעריב", ב"וואלה!", ב"מידה" וב"מקור ראשון". בשנת 2016 עבד כעורך הראשי הראשון של אתר החדשות של ערוץ 20.
בשנת 2017 החל לשמש כעורך ומגיש בחטיבת הדיגיטל של תאגיד השידור הישראלי "כאן". בין השאר יצר סרטוני דעה פובליציסטים וחברתיים.
בינואר 2019, לקראת הבחירות לכנסת העשרים ואחת, התפטר מהתאגיד כדי לעבוד בקמפיין הבחירות של הליכוד. במסגרת זו הופיע בפברואר 2019 ב"סרטון הקברים" שבו תקף את בני גנץ, בין השאר על רקע תמונת קברים בבית קברות צבאי (חלקת חללי הל"ה בהר הרצל). בעקבות השימוש בתמונת קברי חללים הושעה לימים אחדים מתפקידו בקמפיין. ב־1 במרץ 2019 פרסם התנצלות בפני המשפחות השכולות, וכתב בה: "כל מי ששותף לכאב הזה הוא אחי". ב-12 במרץ פוטר מקמפיין הליכוד.
ביוני 2019 שב עברי לעבוד כפרילנסר בחטיבת הדיגיטל של תאגיד השידור "כאן".
ב-2022, לקראת הבחירות לכנסת העשרים וחמש, היה עברי אחד ממייסדי מפלגת "יש כיוון" בראשות עמוס דב סילבר. בהמשך הוצב במקום החמישי ברשימת המפלגה לכנסת. בבחירות עצמן זכתה הרשימה ב-0.03% מהקולות ולא נכנסה לכנסת.
ביוגרפיה > חיים אישיים

תושב ירושלים. נשוי מאז 2021 לענבר וייס, סגנית מהנדס עיריית ירושלים, ולשעבר מהנדסת העיר בית שמש. אב לחמישה, ארבעה מהם מנישואיו הקודמים. אחיו הוא שוקי טאוסיג, עורך אתר "העין השביעית".
הערות שוליים

↑  אבישי עברי: המדריך להולכי המדרכות, בעמוד הפייסבוק של כאן, 31 ביולי 2018
↑   ציוץ של אבישי עברי ברשת החברתית אקס (טוויטר), 30 בינואר 2019.
↑  מורן אזולאי, הושעו האחראים לסרטון בית העלמין של הליכוד; כחול לבן: "תתבייש נתניהו", באתר ynet, 26 בפברואר 2019.
↑  אני מתנצל בכנות בפני כל משפחה שכולה שנפגעה מהסרטון שעלה בליכוד טי וי, בעמוד הפייסבוק של אבישי עברי, 1 במרץ 2019
↑  מגיש "סרטון הקברים" שהפיק הליכוד פוטר מצוות קמפיין המפלגה, באתר ynet, ‏12 במרץ 2019
↑  רשימת מייסדים, באתר רשם המפלגות, ‏15 באוגוסט 2022
↑  גיא נרדי, ענבר וייס עברי, מהנדסת בית שמש, מונתה לסמנכ"לית תכנון באפריקה מגורים, באתר כלכליסט, 28 באוגוסט 2023
↑   נעמה ריבה, ענבר וייס: "במקום אדריכלים, מי שמתכננים את הבניינים שלנו הם פקידים", באתר הארץ, 1 בפברואר 2023;
 Bקצרה עם ענבר וייס, באתר "418, בית שמש החרדית"
העץ של טנרה

העץ של טנרה (1961)
העץ של טנרה (בצרפתית: L'Arbre du Ténéré) היה עץ שיטה (תת-מין של שיטת הסוכך) שנחשב בעבר לעץ המבודד ביותר בעולם.
העץ שימש כנקודת ציון בנתיבי השיירות דרך אזור טנרה שבמדבר סהרה בצפון-מזרח ניז'ר. הוא היה כה מפורסם, עד שהוא והעץ האבוד Arbre Perdu שמצפון לו היו העצים היחידים שסומנו במפה בקנה מידה של 1:4,000,000.
גילו של העץ הוערך בכ-300 שנה.
בשנת 1973 הוא הופל על ידי נהג משאית שיכור.
רקע

העץ של טנרה היה העץ האחרון שנותר מקבוצת עצים שצמחה לאורך אזאלאי בתקופה שבה מדבר סהרה היה פחות צחיח ממצבו כיום. העץ עמד לבדו במשך עשרות שנים. בחורף 1938–1939 נחפר לידו באר מים, ונמצא כי שורשיו הגיעו עד לעומק של 33–36 מטרים אל מי התהום.
מפקד המשלחת הצבאית של בעלות הברית, מישל לסורד, מהשירות המרכזי לענייני הסהרה (Service central des affaires sahariennes), ראה את העץ ב-21 במאי 1939:
יש לראות את העץ כדי להאמין בקיומו. מהו סודו? כיצד הוא עדיין חי למרות אינספור הגמלים הדורכים לצידו? כיצד בשום אזאלאי לא אוכל גמל אובד את עליו וקוציו? מדוע לא כורתים הטוארגים הרבים המובילים את שיירות המלח את ענפיו כדי להבעיר אש לתה שלהם? התשובה היחידה היא שהעץ הוא טאבו ונחשב כזה בעיני שיירות הסוחרים.
ישנה אמונה טפלה, פקודה שבטית שתמיד מכבדים. בכל שנה מתכנסות שיירות האזרלאי סביב העץ לפני חציית מדבר טנרה. השיטה הפכה למגדלור חי; היא נקודת הציון הראשונה או האחרונה לשיירות האזרלאי העוזבות את אגדז לבילמה, או החוזרות.
האתנולוג והחוקר הצרפתי אנרי לוטה תיאר בספרו L'épopée du Ténéré את שני מסעותיו לעץ של טנרה. בביקורו הראשון בשנת 1934, כחלק מהחצייה המוטורית הראשונה בין ג'אנט לאגדז, הוא תיאר את העץ כך: "שיטה עם גזע מנוון, חולה או פגוע במראהו. למרות זאת, יש לעץ עלים ירוקים ופרחים צהובים".
הוא חזר לבקר את העץ 25 שנים מאוחר יותר, ב-26 בנובמבר 1959, כחלק ממשלחת ברלייה-טנרה, אך גילה שהוא נפגע קשות לאחר שרכב התנגש בו:
בעבר היה העץ ירוק ועם פרחים; כעת הוא עץ קוצני חסר צבע וערום. איני מזהה אותו—היו לו שני גזעים ברורים. כעת נותר רק אחד, עם גדע בצד, משוסף ולא חתוך, בגובה מטר מהקרקע. מה אירע לעץ האומלל הזה? פשוט, משאית שעשתה דרכה לבילמה התנגשה בו... אך היה לה די מקום להימנע מכך... העץ הטאבו, העץ הקדוש, זה שאף נווד לא היה מעז לפגוע בו במו ידיו... העץ הזה הפך לקורבן של מכונה...
מוות ואנדרטה

העץ של טנרה הופל בשנת 1973 על ידי נהג משאית לובי, שלפי הדיווחים היה שיכור. ב-8 בנובמבר 1973 הועבר גזע העץ היבש והוצב במקדש שהוקדש לו בשטח המוזיאון הלאומי של ניז'ר בניאמיי.
כיום, פסל מתכת פשוט המדמה את העץ מסמן את מיקומו המקורי וממחיש את צורתו הכללית במדבר.
בתרבות הפופולרית

פסל המתכת המייצג את העץ של טנרה וסיפורו מופיעים באופן בולט בסרט "הגמר הגדול" משנת 2006. בסרט, קבוצת נוודים טוארגים במדבר סהרה מחפשת מקור חשמל ואות שידור כדי לצפות בגמר מונדיאל 2002 בין גרמניה לברזיל, ולבסוף משתמשת בפסל העץ כאנטנת טלוויזיה מאולתרת.
בשנת 2017 קבוצת אמנים יצרה פסל לד ענק בגובה ארבע קומות בשם Tree of Tenere והציגה אותו בפסטיבל ברנינג מן. הפסל הכיל 25,000 עלים מעוצבים עם 175,000 נורות לד. בשנת 2021 האמנים שדרגו את הפסל ויצרו התקנה קבועה בשכונת דיפ אלום שבדאלאס, טקסס.
בשנת 2018 הופיע סיפור העץ כנושא המרכזי בוידאו קליפ לשיר "Transmission/Michaelion" של הצמד Ibeyi.
הערות שוליים

↑  Riedacker, A. (1993). Physiologie des arbres et arbustes en zones arides et semi-arides: séminaire, Paris-Nancy, 20 mars-6 avril 1990 (בצרפתית). John Libbey Eurotext. p. 406. ISBN 2-7420-0019-4. נבדק ב-2009-08-11. L'Hote (1961) note dans son article sur l'arbre du Ténéré (Acacia raddiana) que l'on aurait retrouvé ses racines à 30 métres de profondeur.
↑  Le Roy, Robert (1998). Méhariste au Niger: souvenirs sahariens (בצרפתית). Karthala Editions. p. 108. ISBN 2-86537-778-4. נבדק ב-2009-08-11. It avait fallu à cet acacia tortilis une belle vigueur et une fameuse chance pour subsister là, seul, jusqu'à élever son feuillage hors de portée des gazelles.
↑  Bruce Kyalangalilwa, James S. Boatwright, Barnabas H. Daru, Olivier Maurin, Michelle van der Bank, Phylogenetic position and revised classification of Acacia s.l. (Fabaceae: Mimosoideae) in Africa, including new combinations in Vachellia and Senegalia, Botanical Journal of the Linnean Society 172, 2013-08-01, עמ' 500–523 doi: 10.1111/boj.12047
1 2  Nuwer, Rachel (24 באוקטובר 2013). "The Most Isolated Tree in the World Was Killed by a (Probably Drunk) Driver". Smithsonian Magazine (באנגלית). {{cite web}}:  (עזרה)
1 2 3  L'Arbre du Ténéré, Part 2
↑  L'arbre du Ténéré, symbole de la survie dans le Sahara (בצרפתית)
1 2  Last Tree of Ténéré, Atlas Obscura (באנגלית)
↑  Jenny Kane and Jenny Kane, Burning Man tree of lights inspired by world's loneliest tree, Reno Gazette Journal (באנגלית אמריקאית)
↑  yasmina karam I. designboom, DRIFT's interactive tree of ténéré to find new roots in texas this fall, designboom | architecture & design magazine, ‏2021-08-24 (באנגלית)
↑  https://www.youtube.com/watch?v=g70u2OrfVBE וידאו קליפ של Ibeyi
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb167042508 (data)  VIAF: 305143269   WorldCat (עם VIAF): 305143269 
פסל מתכת של העץ (1985)
הביתן המאכלס את שרידי העץ בניאמיי
מאזה

| --- | --- |

 מידע
 עיר:  דמשק 
 קואורדינטות:  33°30′11″N 36°15′30″E﻿ / ﻿33.50305556°N 36.25833333°E﻿ / 33.50305556; 36.25833333
 
 
מאזה, או אל-מאזה (בערבית: المزة, בתעתיק מדויק: אלמזה), היא שכונה בחלקה הדרום-מערבי של דמשק, בירת סוריה.
השכונה קיבלה מעמד חשוב כאשר הצרפתים הקימו בתוכה שדה תעופה צבאי, שהיה שדה התעופה הראשי בדמשק עד פתיחת נמל התעופה הבינלאומי של דמשק, באמצע שנות השבעים. במאזה שכן גם בית הכלא מאזה הידוע לשמצה, עד שנת 2000. ארמון נשיא סוריה נמצא אף הוא בחלקה העליון של מאזה, והוא משקיף על כל דמשק. כיום מאזה היא אחד האזורים היקרים והמתקדמים ביותר בדמשק, בפרט האזור שלאורך כביש מאזה, ובמקום מרוכזים גם שגרירויות רבות.
גיאוגרפיה

השכונה ממוקמת מערבה לכפר סוסה, והיא שוכנת מדרום-מערב למרכז דמשק, לאורך כביש אל-מאזה.
היסטוריה

בשנות ה-20 של המאה ה-20, מאזה היה כפר ליד דמשק. בשנת 1941, קומפטון מקנזי תיאר אותה מאוחר יותר כ"כפר גדול העומד בצומת של הכביש מדמשק לביירות וקוניטרה".
מאזה מילאה תפקיד משמעותי במהלך המערכה בסוריה ובלבנון במלחמת העולם השנייה. הוא נכבש על ידי הבריטים ב-18 ביוני 1941.
שדה התעופה הצבאי

במהלך מלחמת העולם השנייה שדה התעופה היה בסיס צבאי עבור צרפת של וישי, שנתנה רשות גם לגרמנים, עימם שיתפה פעולה, להשתמש בו.
במהלך המערכה בסוריה ובלבנון במלחמת העולם השנייה תקפו הבריטים את שדה התעופה. לפי זכרונותיו של אחמד רמזי ביי, שהיה אז קונסול מצרים בביירות, ההפצצות החלו לאחר שהצרפתים בסוריה החלו להעביר את הנשק שלהם לכוחותיו של רשיד עאלי אל-כילאני בעיראק.
ב-19 במאי 1941 כלי טיס בריטים התקיפו את נמל התעופה, והשמידו כמה מטוסי קרב צרפתיים מודרניים מסוג פוטז 63, ומספר נוסף של מטוסי קרב ישנים יותר מסוג פוטז 25. תקיפה נוספת בוצעה בתחילת יוני 1941.
לאחר עצמאות סוריה ב-1946 העבירו הצרפתים את שדה התעופה לידי שלטונות סוריה והוא היה הבסיס היחיד של חיל האוויר הסורי בשנות ה-50. שדה התעופה גם שימש את התעופה האזרחית לסוריה עד פתיחת נמל התעופה הבינלאומי של דמשק.
בדצמבר 1969 התקיפה ישראל את שדה התעופה. ב-13 באוקטובר 1973 הפציצה ישראל את שדה התעופה כחלק מסדרת הפצצות שביצע חיל האוויר הישראלי בעומק סוריה במהלך מלחמת יום הכיפורים. את ההפצצה ביצעו שמונה מטוסי F-4 פנטום, שצפו בפגיעות טובות במטרות. בעקבות התקיפה התפתחו קרבות בין צבא סוריה לצה"ל, שניסה לחלץ טייס שנטש את אחד המטוסים שנפגעו, ובמהלכם הופלו שני מטוסי מיג סוריים ונפגעו כוחות חוף נוספים.
ב-2013 תיאר ה-BBC את השדה כמתקן אסטרטגי חשוב, המשחק תפקיד משמעותי בהפצת האספקה הצבאית של הממשלה. בשדה התעופה עושים שימוש הכוחות המיוחדים של סוריה, מודיעין חיל האוויר, ומשמר הרפובליקה של סוריה שתפקידו להגן על מוסדות ואנשי השלטון של סוריה. בנוסף משמש השדה כנמל תעופה פרטי עבור הנשיא ובני משפחתו. במהלך מלחמת האזרחים בסוריה שימש השדה גם כבסיס לשיגור רקטות ופצצות ארטילריה לעבר שכונות מוסלמיות סוניות מרדניות בקצה הבירה.
כלא מאזה

כלא מאזה נבנה על יד הצרפתים במהלך השלטון הצרפתי על סוריה, ונועד לשכן בו פעילים אנטי-קולוניאליים ואסירים פוליטיים אחרים, אך הוא תפס מקום חשוב רק לאחר ההפיכה הצבאית בסוריה ב-1949. מנהיג ההפיכה חוסני א-זעים, שהפך לנשיא סוריה, הכניס את קודמו בתפקיד, שוכרי אל-קוותלי, לכלא מאזה, עד שחרורו בעקבות לחץ ערב הסעודית ומדינות נוספות והגלייתו למצרים. מאז, הוסיפו הסורים אגפים נוספים בכלא והוא הפך לבית הכלא הגדול בסוריה. בנוסף, החומה הגבוהה, גדרות התיל ומגדלי השמירה הפכו אותו למחנה מבוצר מאין כמוהו, ומיקומו, לא הרחק מכביש דמשק–קוניטרה, הקנה לו שליטה על הסביבה כולה.
בשנות ה-50 הוחזקו בכלא ישראלים שעברו את הגבול לסוריה.
בבית הכלא הוחזקו אסירים צבאיים ופעילים פוליטיים שהתנגדו למשטר, ביניהם גם נשים. הכלא נודע לשמצה בשל היותו התגלמות הדיכוי של הממשל הסורי, והעינויים בו הפכו לשם דבר. נאצר הזכיר את הכלא כסמל האכזריות של המשטר בסוריה בהסבירו את ביטול ההסכם לאיחוד עם סוריה בשנת 1963. דיווחים על הפרות נרחבות של זכויות אדם, מעשי התעללות ועינוי אסירים התפרסמו כבר מראשית ההיסטוריה של הכלא, אך בעיקר מאז תקופת שלטונו של הנשיא חאפז אל-אסד (1970–2000). חלק גדול משבויי מלחמת יום הכיפורים בסוריה שוכנו אף הם בכלא מאזה והעידו על חקירות ועינויים קשים.
בית הכלא נסגר בהוראת נשיא סוריה החדש בשאר אל-אסד בספטמבר 2000, יחד עם כלא תדמור. כ-600 אסירים שהוחזקו בכלא שוחררו, ומבנה בית הכלא הוסב למוסד מדעי היסטורי.
אירועים

ב-29 באפריל 2013 התפוצצה במאזה מכונית תופת בניסיון להתנקש בחייו של ראש ממשלת סוריה, ואיל אל-חלקי ששהה בשכונה. הפיצוץ, שאירע סמוך לשיירתו, גרם להריגת שלושה אנשים לפחות, ולפציעת כעשרה נוספים, אך אל-חלקי עצמו ניצל מהפגיעה.
ב-7 בנובמבר 2012 הודיעה חטיבת דרעא, ארגון מורדים הנלחמת באזור דמשק, כי הפגיזו את שדה התעופה הצבאי והבין-לאומי של הבירה הסורית אל-מאזה.
ב-1 באפריל 2024, מתקפה אווירית שמיוחסת לישראל, אך ללא הודאה רשמית מצידה, חיסלה בכירים מכוח קודס והג'יהאד האיסלאמי, ביניהם חסן מהדווי וחמישה קצינים נוספים. התקפה זו כללה שימוש בשישה טילים ששוגרו ממטוסי F-35.
ראו גם

הפצצת שדה התעופה אל-מאזה ב-13 באוקטובר 1973
הערות שוליים

↑  מכוניות ירושלם מוחזרות מדמשק, דואר היום, 21 באוקטובר 1925
↑  החלה ההתקפה על דמשק, הארץ, 19 ביוני 1941
↑  בימי נציבותו של דנץ..., הארץ, 6 בפברואר 1946
↑  עד כה לא נתקלו צבאות בנות־הברית בהתנגדות ניכרת בסוריה, אמר, 9 ביוני 1941
↑  הצרפתים עזבו את כל מחוז חלב, הארץ, 29 ביוני 1945
↑  חילות האויר של מדינות ערב, הארץ, 15 ביוני 1956
↑  עם סגירת הגליון, הצופה, 15 בדצמבר 1964
↑  תושבי דמשק עלו על גגות הבתים; חזו בהפלת מיגים ע"י מטוסי ישראל, מעריב, 12 בדצמבר 1969
↑  Syria blast at Mezzeh military airport in Damascus, BBC News
1 2  "Explosion hits military airport in Damascus: activists". Reuters. 2013-06-16. נבדק ב-2016-04-07.
↑  בלדה לכייס, באתר www.aplaton.co.il (ארכיון)
↑  יחזקאל קדמי, 8 שבחרו ב"חופש" - בכלא הסורי, חרות, 10 בפברואר 1956
↑  לדוגמא: הודחו תומכי נאצר שבממשלה סוריה, הַבֹּקֶר, 23 במאי 1962
שוחררו 4 מנהיגים סוריים שנאשמו בפירוקה של קע"ם, הצופה, 15 בדצמבר 1963
הממשלה הסורית משחררת עצירים, על המשמר, 19 במאי 1964
↑  נשיס בסכנה בכלא סוריה, קול העם, 8 ביוני 1959
↑  נאצר מבטל את ההסכם על פדרציה ערבית, למרחב, 23 ביולי 1963
↑  להיות חופשי, באתר חיל האוויר הישראלי
↑  ללכת שבי, באתר חיל האוויר הישראלי
↑  "No longer the pariah President". The Guardian (באנגלית). 2008-11-15. ISSN 0261-3077. נבדק ב-2016-04-07.
↑  דיווח: ראש ממשלת סוריה ניצל מניסיון התנקשות, באתר ישראל היום
↑  המורדים בסוריה: הפגזנו את ארמון הנשיאות ואת שדה התעופה הצבאי אל מאזה בדמשק, באתר www.debka.co.il (ארכיון)
↑  יואב זיתון, ליאור בן ארי, סוכנויות הידיעות, 6 טילים מ-F-35, ליד שגרירות קנדה: כך חוסל הבכיר האיראני ב"פגישה סודית" עם אנשי הג'יהאד, באתר ynet, 2 באפריל 2024
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007559803705171
שיטת המומנטים (תורת ההסתברות)

בתורת ההסתברות, שיטת המומנטים היא שיטה להוכחת התכנסות בהתפלגות באמצעות התכנסות סדרה של מומנטים.
יש להבדיל בין שיטת המומנטים בתורת ההסתברות לבין שיטת המומנטים בסטטיסטיקה. שתי השיטות משתמשות במומנטים של התפלגות אך בתורת ההסתברות, השיטה מסייעת להוכיח התכסנות בהתפלגות של סדרת משתנים מקריים. לעומת זאת בסטטיסטיקה השיטה משמשת לאמידת פרמטרים. כמו כן, בתורת ההסתברות, שיטת המומנטים דורשת שכל המומנטים קיימים ואילו בסטטיסטיקה, מספיק שמספר המומנטים הקיימים שווה למספר הפרמטרים שיש לאמוד.
השיטה

יהי X משתנה מקרי שכל המומנטים שלו קיימים. כלומר לכל  k\in \mathbb {N}  מתקיים  E[X^{k}]<\infty . נניח שההתפלגות נקבעת לפי המומנטים, משמע לא קיימת התפלגות אחרת בעלת אותם המומנטים. אם לכל  k\in \mathbb {N}  מתקיים  \lim _{n\rightarrow \infty }E[X_{n}^{k}]=E[X^{k}] אז הסדרה  \{X_{n}\}_{n=1}^{\infty } מתכנסת בהסתברות ל X .
שיטה זו היא למעשה משפט Fr´echet-Shohat .
השיטה > דוגמה להתפלגות שלא נקבעת על ידי מומנטים

נראה שהדרישה שהתפלגות נקבעת לפי המומנטים שלה היא הכרחית . נקח לדוגמה את ההתפלגות הלוג-נורמלית (עם  \mu =0,~~\sigma ^{2}=1) המוגדרת על ידי פונקציית הצפיפות  f_{0}(x)={\frac {1}{{\sqrt {2\pi }}x}}e^{\frac {-(\log x)^{2}}{2}}. כמוכן, נגדיר סדרה של משתנים מקרים,  \{X\}_{n}^{\infty } שפונקציית הצפיפות שלהם מוגדרת על ידי  f_{n}(x)=f_{0}(x)(1+n\cdot sin(2\pi \log x)) לכל  n\in \mathbb {N} . ניתן להראות שהמומנט ה k של שתי ההתפלגויות הוא  e^{\frac {k^{2}}{2}} ובפרט הם בעלי מומנטים שווים. מכאן שההתפלגות הלוג-נורמלית לא נקבעת על ידי המומנטים שלה. בעזרת אינטגרציה, ניתן לראות שהסדרה  \{X_{n}\}_{n=1}^{\infty } לא מתכנסת בהתפלגות להתפלגות הלוג-נורמלית. דוגמה זו מראה את הצורך בדרישה ליחידות ההתפלגות בהינתן המומנטים. השאלה האם התפלגות נקבעת מהמומנטים שלה או תחת אילו תנאים הדבר קורה היא בעיה מוכרת הנקראת בעיית המומנטים.
יישומים > יישום בתורת הדגימה

יהיו  x_{n1},...,x_{nn},  n מספרים לא בהכרח שונים, המשוייכים לאלמנטים באוכלוסייה. נניח שהדגימה מנורמלת באופן הבא
\sum _{h=1}^{n}x_{n}h=0,~~\sum _{h=1}^{n}x_{nh}^{2}=1,~~M_{n}=\max _{h\leq n}|x_{nh}|.
נקח דגימה בעלת חשיבות לסדר,  X_{n1},...,X_{nk_{n}} מתוך  n המספרים הנתונים ונסמן  S_{n}=X_{n1}+\cdots +X_{nk_{n}},~~s_{n}^{2}=k_{n}/n. נשים לב ש s_{n}  הוא היחס בין גודל הדגימה לבין גודל המדגם.
אילו  X_{nk} היו בלתי תלויים, מההנחות על המדגם היינו מקבלים ש  Var(S_{n})=s_{n}^{2}. מאחר שזה לא בהכרח המקרה, ניתן להשתמש בשיטת המומנטים כדי להראות שאם התנאים הבאים מתקיימים  s_{n}^{2}={\frac {k_{n}}{n}}{\xrightarrow[{n\to \infty }]{}}0,~~{\frac {M_{n}}{s_{n}}}{\xrightarrow[{n\to \infty }]{}}0,~~k_{n}{\xrightarrow[{n\to \infty }]{}}0 אז  {\frac {S_{n}}{s_{n}}}\rightarrow N(0,1) בהתפלגות.
זה מראה שאם  k_{n} קטן ביחס ל n, אז ההשפעה של התלות זניחה יחסית.
יישומים > יישומים נוספים

מלבד דרך להוכת התכנסות בהתפלגות של משתנים מקרים, ויישום בתורת הדגימה, שיטה משמשת כדרך נוספת להוכחת משפט הגבול המרכזי. כמוכן, לשיטה יישומים בתורת המספרים בהוכחת משפט משפט ארדש-כץ .
ראו גם

בעיית המומנטים
התפלגות חצי המעגל של ויגנר
התפלגות מרצ'נקו-פסטור
לקריאה נוספת

Lin, G.D. Recent developments on the moment problem. J Stat Distrib App 4, 5 (2017). https://doi.org/10.1186/s40488-017-0059-2
הערות שוליים

↑  Billingsbey, Patrick (1995). Probability and Measure. New York: John Wiley and Sons. p. 390.
↑  Sodin, Sasha (5 במרץ 2019). "The classical moment problem" (PDF). ארכיון (PDF) מ-1 יולי 2022. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Heyde, C.C. (1963), On a Property of the Lognormal Distribution. Journal of the Royal Statistical Society: Series B (Methodological), 25: 392-393. https://doi.org/10.1111/j.2517-6161.1963.tb00521.x
↑  Billingsbey, Patrick (1995). Probability and Measure. New York: John Wiley and Sons. p. 392.
↑  Billingsbey, Patrick (1995). Probability and Measure. New York: John Wiley and Sons. p. 391-397.
תמנה קמינקא

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  19 באפריל 2007 (בת 17)
 מדינה:  ישראל ישראל ארצות הברית ארצות הברית
 תקופת הפעילות:  מ-2017
 פרופיל ב-IMDb
 
תמנה קמינקא (נולדה ב-19 באפריל 2007) היא שחקנית ישראלית.