stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קנה סוכר

| קנה סוכר |
| --- | --- |
קנה סוכר קנה סוכר
מיון מדעי
ממלכה:: צומח
על־מערכה:: בעלי זרע
מערכה:: בעלי פרחים
מחלקה:: חד־פסיגיים
סדרה:: דגנאים
משפחה:: דגניים
סוג:: קנה סוכר
שם מדעי
 Saccharum ‏לינאוס, 1753
סחיטת מיץ מקנה סוכר בשוק בעכו
סחיטת מיץ מקנה סוכר בברזיל
קנה סוכר (שם מדעי: Saccharum) הוא צמח עשבוני רב-שנתי ממשפחת הדגניים. גבעוליו של קנה-הסוכר הם קנים גבוהים, המגיעים עד לגובה של 7 מטר, והם מלאים ופרוקים לפרקים. לגבעולים עלים ארוכים ורחבים יחסית, ובקרקע יש להם קני-שורש.
עם הסוג קנה-סוכר נמנים כ-12 מינים, שרובם גדלים באזור הטרופי של חצי-הכדור המזרחי. המין החשוב ביותר בסוג זה הוא קנה-הסוכר התרבותי. מצמח זה מפיקים כיום יותר ממחצית כמות הסוכר הנצרך בעולם כולו, והוא עולה אפוא בחשיבותו על סלק הסוכר. ארצות גידולו העיקריות הן הודו וברזיל. ובאתיופיה גידול קנה-הסוכר החל כבר בימי קדם, ולראשונה הפיקו ממנו סוכר בהודו ובסין. קנה הסוכר הגיע למזרח הקרוב במהלך המאה השביעית לספירה בעקבות כיבושי האסלאם, ועם גילוי אמריקה, הגיע גם לעולם החדש.
במלאת לצמחי קנה-הסוכר התרבותי שנתיים, אפשר לקצור את יבולם במשך שלוש שנים רצופות, ואז יש לחדש את המטע, אם על ידי זריעתו מחדש ואם על ידי שריפת הקנים. לאחר שנשרפו, מוציאים קני-השורש קנים חדשים. החלק התחתון של ה"קנה" הוא העשיר ביותר בסוכר.
שימושים

השימוש העיקרי בקנה הסוכר התרבותי הוא להפקת סוכר, והוא מהווה קרוב ל-60% מהמקורות להפקתו. היבול העולמי הממוצע הוא 500 ק"ג סוכר לדונם. בישראל הגיעו להיקפים של פי שניים עד שלושה (1988).
סירופ סוכר הוא סירופ מתוק המיוצר במהלך זיקוק קנה סוכר. הוא משמש כממתיק בבישול ובאפייה.
מקנה הסוכר מפיקים משקאות אלכוהוליים כמו קשאסה ורום. בתהליך הפקת הסוכר נוצרת מולאסה המשמשת לצריכה ישירה או לייצור הרום, כמאכל בעלי חיים ולהפקת כוהל. שאריות הסיבים לאחר מיצוי הסוכר משמשים להסקה במפעלי הסוכר ולייצור אנרגיה בשיטת ביומסה. כמו כן הם משמשים כמאכל לבהמות, ובתאית שבהם משתמשים בתעשיית הנייר.
את המיץ המופק מגריסת הקנים ניתן לשתות. בארצות אמריקה הדרומית נפוץ משקה אגואפנלה. בתזונה הסינית ובתרבות הבדואית מייחסים למיץ זה תכונות רפואיות. בעבר היה ניתן לרכוש בשווקים בישראל קני סוכר חתוכים (מוכרים בשם "קיינה"), ונהגו ללעוס אותם ולמצות מתוכם את המיץ. כיום ניתן להשיג מיץ זה במספר מקומות בארץ.
שימוש אחר ההולך ומתרחב הוא בתור "דלק ביולוגי" - הפקת אתנול מקנה הסוכר וניצולו כדלק להנעת כלי רכב. האתנול מופק מסוכר בדרך של התססה מיקרוביולוגית, בדומה לנעשה עם תירס בארצות הברית. מדונם של קנה סוכר ביבול של 500 ק"ג סוכר לדונם, ניתן להפיק 250 ליטר אתנול, השווה בערכו האנרגטי לכ-200 ליטר דלק פוסילי נוזלי (בנזין). ברזיל, המדינה בעלת שטחי הגידול הנרחבים ביותר בעולם של קנה סוכר, משתמשת בדלק זה או כביודלק מלא או בצורת תערובת עם בנזין מזה כשלושים שנה, ואף מייצאת אותו.
עבדות וניצול

אפריקאים נחטפו ונמכרו לעולם החדש כעבדים כדי לעבוד בעבודה הקשה בשדות הסוכר. בשנת 2024 פורסם שבהודו מנוצלות נערות ונשים בענף זה. בין היתר, הן נאלצות לעבור כריתת רחם כדי שווסת והריון לא יפריעו להן בעבודה בשדה.
בהלכה

יש שזיהו את קנה הסוכר עם הקנה הטוב המוזכר במקרא ועם ה"סיקורה" בתלמוד הירושלמי. קנה הסוכר מוזכר אצל אסף הרופא כ"הקנה המתוק".
שאלת הגדרת קנה הסוכר בהלכה נידונה בעיקר בהלכות ברכות לגבי נוסח הברכה על הסוכר, האם הוא כפרי העץ, או שאינו נחשב פרי. כמו כן ועל פי הכרעות הפוסקים הראשונים בנושא זה, הכריע הרדב"ז בשאלת הערלה שאינו נוהג בקנה הסוכר.
קנה סוכר בספרות

אורח חייהם של קוצרי קנה הסוכר מתואר ברומן "ציפורים מתות בסתר" מאת קולין מקאלוג.
ראו גם

חורבת מנות בה נמצאו מתקני עיבוד קנה סוכר
לקריאה נוספת

ענת פלד, סוכר בממלכת ירושלים, הוצאת יד יצחק בן-צבי, 2009
הערות שוליים

1 2  זהר עמר, חידושים אגרונומיים בראי פרשנות ספרי הקודש וההלכה בימי הביניים, בדד חוב' 3, תשנ"ו, עמ' 91-89.
↑  אנציקלופדיית החי והצומח של ארץ ישראל, כרך 12 – "צמחים ובעלי־חיים במשק האדם", בעריכת יצחק ארנון, הוצאת משרד הביטחון, 1988
↑  ר' עבדות באמריקה
↑   חובות ועיקור כפוי: כך מנצלות קוקה קולה ופפסי את פועלות הסוכר בהודו, באתר הארץ, 9 באפריל 2024
↑  ספר ירמיה, פרק ו', פסוק כ', ספר ישעיה, פרק מ"ג, פסוק כ"ד
↑  תלמוד ירושלמי, מסכת שבת,  פרק ז', הלכה ב', תלמוד ירושלמי, מסכת ביצה,  פרק ד', הלכה ה'
↑  שו"ת הרדב"ז ח"א תקסג
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007551183905171  NKC: ph1143375
קרפיון

| קרפיון |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: מקריני סנפיר
מחלקה:: מקריני סנפיר
סדרה:: קרפיונאים
משפחה:: קרפיוניים
סוג:: קרפיון
שם מדעי
 Cyprinus ‏לינאוס, 1758

דגי הקוי
קרפיון גדול שנידוג
קרפיונים בנהר באוסטרליה
קרפיון (שם מדעי: Cyprinus) הוא סוג דג מים מתוקים ממשפחת הקרפיוניים. אחד המינים בסוג זה הוא הקרפיון המצוי המשמש כדג מאכל.
היסטוריה

קיימות עדויות קדומות בכתבי אריסטו ופליניוס הזקן על הימצאותו של הקרפיון בעולם המערבי, וכן עדויות קדומות יותר על ביותו של הקרפיון בסין. במרוצת אלפי השנים של ביות ובהשפעת תנאים סביבתיים קיצוניים נוצרו זנים שונים של קרפיונים, הנבדלים זה מזה בהתנהגותם ובתכונותיהם המורפולוגיות.
לישראל הובא קרפיון הראי (חסר הקשקשים) היוגוסלבי לראשונה בשנות השלושים, ובשנות השישים והשבעים הובאו למטרות טיפוח פרטים נוספים של קרפיונים מהולנד ומיוגוסלביה. לאותה מטרה הובא בשנת 1970 גם הקרפיון המקושקש שמוצאו מסין. הקרפיון ניכר בקשקשים הגדולים שלו, בסנפיר הגב הארוך ובארבעה בינים ליד הפה. הוא ניזון בפאונה של הקרקעית שהוא נובר בה ומחפש בה את טרפו. בטבע עיקר מזונו הם חסרי חוליות קטנים, המרכיבים את המקרו-פלנקטון של בית הגידול. בבריכת דגים הוא הנהנה העיקרי מהמזון המוסף - גרעיני דורה וכופתיות.
בחודש אפריל 2024 פורסם כי חוקרים מהאוניברסיטה העברית מצאו שדגי קרפיון עמידים למחלות, מדבקים פחות את חבריהם, הקרפיונים הפגיעים. הממצאים החדשים מובילים לפיתוח זנים חדשים של קרפיון, שימזערו את ההפסדים הכלכליים ואף יהיו איכותיים ובריאים יותר.
מינים

מיני סוג זה הם:
Cyprinus acutidorsalis
Cyprinus barbatus
קרפיון מצוי (Cyprinus carpio)
Cyprinus daliensis
Cyprinus ilishaestomus
Cyprinus intha
Cyprinus longipectoralis
Cyprinus mahuensis
Cyprinus megalophthalmus
Cyprinus micristius
Cyprinus multitaeniata
Cyprinus pellegrini
Cyprinus rubrofuscus
Cyprinus yilongensis
Cyprinus yunnanensis
מינים > קרפיון מצוי

מוצאו של הקרפיון בסין, הוא הובא לישראל לצורך גידול בבריכות דגים. דגים רבים נמלטו מהבריכות והגיעו למערכת המים בישראל.
במקרים רבים פוזרו דגיגים ממין זה כדי שיגדלו וכדי שדייגים חובבים יוכלו לדוג אותם.
הקרפיון הוא דג גבוה (גובהו כרבע עד שליש מאורכו). אורך גופו כ-30 - 50 סנטימטר, אך יכול להגיע עד מטר.
הוא מתקיים בבריכות וקטעי נחלים שקטים.
צבעו כספי-אפור עד אפור-צהוב. הפה נשלף ומסביבו שני זוגות של בינים. קשקשיו גדולים יחסית, וסנפיר הגב שלו ארוך.
מזונו חסרי חוליות, חומר צמחי וחומרי רקב שהוא מלקט מהקרקעית.
רבייתו בתנאי בר – בעיקר בקיץ ובסתיו. הנקבה מטילה כ-100,000 ביצים לכל קילוגרם של משקל גופה. ההטלה מתקיימת בדרך כלל במים רדודים מאוד, והביצים מוטלות ומודבקות על אבנים וצמחים.
הקרפיון מצוין בעמידותו הגבוהה בטמפרטורות גבוהות (עד 55 מעלות). וגם נמוכות מאוד, הטמפרטורה המיטבית לרבייתו היא בתחום של 20 - 28 מעלות. ידועה גם עמידותו הגבוהה לשינויי PH קיצוניים ולמליחויות גבוהות.
מינים > דג הקוי

הקוי (או הקרפיון היפני) הוא אחד ממיני הקרפיון והוא הדג המומלץ ביותר לגידול בבריכות דגים.
מוצאו דווקא מסין, אבל את רוב הזנים המוכרים כיום פיתחו היפנים.
הקוי הם כנראה הדגים הראשונים שהתחילו לגדלם לנוי - קיימת אגדה בת 2,500 שנה המספרת על אחד מקיסרי סין שבבריכה בארמונו הייתה להקה של קוי שחורים (ומלכותיים), ויום אחד, כך מספרת האגדה, נולד בבריכה דג קוי זהוב, שהוא למעשה דג הזהב הראשון בהיסטוריה. צאצאיו של אותו דג הגיעו גם אל איי יפן כחלק מהתרבות הסינית שאמצו היפנים, והם שקדו יותר מהסינים על פיתוח צבעים ודוגמאות כתמים חדשות, וכך נוצרו רב הזנים המוכרים כיום.
מוצאו (כפי שנזכר לעיל) הוא מסין, ובטבע הוא חי בנהרות ובאגמים של צפון סין. זהו דג חסון המסוגל לשרוד את החורפים הקשים של צפון סין, בהם טמפרטורת המים מגיעה לארבע מעלות מעל האפס. הקוי הם צמחוניים, ומכיוון שהם בעלי תיאבון רב, הם עשויים לגרום נזק ניכר לצמחי הבריכה, שאותם הם מסוגלים לאכול עד להשמדתם הגמורה.
דגי הקוי מגיעים (בתנאים אופטימליים) לגודל מרבי של 120 - 130 ס"מ, כאשר גודל הבוגר הממוצע הוא 70 - 80 ס"מ. אורך החיים הממוצע (בתנאים אופטימליים) הוא 50 - 60 שנה, וקיימים דיווחים על פרטים שעברו את גיל המאה. הקוי גדלים כל החיים כאשר רוב הגדילה מתרחשת בשנתיים הראשונות לחייהם, ואחר כך הם מוסיפים עוד ס"מ או שניים לשנה.
מקוי הבר בצבע חום-ירקרק, פותחו זנים בצבעי שחור, אפור, לבן, חלודה, כל קשת הגוונים בין אדום לצהוב, וקיים גם זן בגוון תכלת, וכל צירוף אפשרי של צבעי כתמים. בעשורים האחרונים, עם התפתחות הטכנולוגיה האנושית, יצרו מדענים זני קוי חדשים, שבהם צורת, סידור וגוון הכתמים נקבע על ידי הנדסה גנטית, ואחד מהדגים ה"מהונדסים" הללו, לבן עם עיגול אדום על הראש - צורת הדגל היפני, נקנה על ידי יפני במכירה פומבית בסכום של כמיליון דולר, ונכנס לספר השיאים של גינס כדג היקר ביותר.
מאוחר יותר בהיסטוריה האנושית, כאשר אנשים החלו לגדל דגי נוי בתוך הבתים, הוכנס לתרבות הדג שידוע היום בשם דג זהב (Carassius auratus), גם הוא ממשפחת הקרפיוניים, ומכיוון שהוא דג קטן ו"קומפקטי" בהשוואה לקוי (גודל בוגר 30 - 40 ס"מ בלבד), הוא דחק את הקוי מהאקווריומים, ותפס את מקומו כאחד הדגים הפופולריים ביותר. גם על דגי הזהב עבר תהליך תירבות בדומה לקוי: גם דג זה מוצאו מסין, ושוב היו אלו היפנים שפיתחו את רוב הזנים המוכרים כיום.
ראו גם

גפילטע פיש
הערות שוליים

↑  אילנה קוריאל, המחקר הישראלי שישפר את בריאות הקרפיונים, באתר ynet, 18 באפריל 2024
↑  Batya Dorfman, Evgeniya Marcos-Hadad, Roni Tadmor-Levi & Lior David, Disease resistance and infectivity of virus susceptible and resistant common carp strains, Scientific Reports, ‏26.2.2024
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007538478705171  NKC: ph517010
קשיו

| קשיו |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: צומח
מערכה:: בעלי פרחים
מחלקה:: דו-פסיגיים
סדרה:: סבוננאים
משפחה:: אלתיים
סוג:: קשיו
מין:: קשיו
שם מדעי
 Anacardium occidentale ‏ליניאוס
פרי הקשיו
אגוזי קשיו מעובדים
| --- | --- |
 ערך תזונתי ל-100 גרם
 
 מים:  5.20 ג'
 
 קלוריות:  553 קק"ל
 
 חלבונים:  18.22 ג'
 פחמימות:  30.19 ג'
 שומן:  43.85 ג'
 שומן רווי:  7.783%
 שומן חד בלתי רווי:  23.797%
 שומן רב בלתי רווי:  7.845%
 
 ויטמינים:  ‏
  ‑ ויטמין A:  ‏0 מק"ג
  ‑ ויטמין B1:  ‏0.423 מ"ג
  ‑ ויטמין B2:  ‏0.058 מ"ג
  ‑ ויטמין B3:  ‏1.062 מ"ג
  ‑ ויטמין B5:  ‏0.86 מ"ג
  ‑ ויטמין B6:  ‏0.417 מ"ג
  ‑ ויטמין B9:  ‏25 מק"ג
  ‑ ויטמין C:  ‏0.5 מ"ג
  ‑ ויטמין D:  ‏0 מ"ג
  ‑ ויטמין E:  ‏0.90 מ"ג
  ‑ ויטמין K:  ‏34.1 מק"ג
 
 ברזל:  6.68 מ"ג
 סידן:  37 מ"ג
 מגנזיום:  292 מ"ג
 מנגן:  1.66 מ"ג
 זרחן:  593 מ"ג
 אשלגן:  660 מ"ג
 נתרן:  12 מ"ג
 נחושת:  2.2 מ"ג
 אבץ:  5.78 מ"ג
 סיבים תזונתיים:  3.3 ג'
 
 מקור: משרד החקלאות האמריקני
קשיו (שם מדעי: Anacardium occidentale) הוא מין של עץ בעל פרחים ממשפחת האלתיים, קרוב משפחה של אלת הבטנה המניבה את הפיסטוק. הוא מגודל באופן מסחרי למטרת שיווק של גרעיניו ופירותיו.
תפוצה

עץ הקשיו גדל באזור אמריקה הדרומית, ומוצאו בצפון מזרח ברזיל. מברזיל, הביאו הפורטוגזים את עץ הקשיו לאפריקה ולדרום מזרח אסיה. כיום הוא מגודל מסחרית ב-32 מדינות שונות, בעלות אקלים טרופי וסובטרופי. מגדלות הקשיו הבולטות (למטרות ייצוא) הן וייטנאם, ניגריה, גאנה, חוף השנהב, הודו, ברזיל ואינדונזיה.
מקור השם

השם "קשיו" (Cashew) מקורו בשם הפורטוגזי "קאז'ו" (Caju) שהוא בתורו מבוסס על השם בטופי עתיקה "אקאג'יו" (acajú).
ועד הלשון העברית קבע ב-1930 כי העץ יקרא בעברית תולענה, ככל הנראה בגלל בלבול בוטני עם העץ המשמש לחרושת עץ הקרוי מהגוני.
מאפיינים

עץ הקשיו הוא עץ בגובה נמוך-בינוני (כ-12 מטרים), ירוק עד, בעל גזע מפותל.
עליו בשרניים וגדולים (לעיתים עד גודל של 22 על 14 ס"מ), צורתם אגסית והם מסודרים בספירלה סביב הענפים. הפרחים מסודרים בתפרחת מרובת פרחים מקובצים ובעלת צורה חרוטית, כאשר כל פרח בעל חמישה עלי כותרת קצרים (7 מ"מ לערך).
מתוך עלי הגביע של הפרח מתפתח פרי מדומה גדול ובעל צורת אגס, הקרוי לרוב "תפוח קשיו". הוא אכיל ובעל בשר רך ומתוק, המוקף קליפה עדינה, ואינו מכיל גרעינים. על אף שהוא נחשב כמעדן באזור ברזיל, הוא אינו מגודל לייצוא היות שאינו משתמר היטב במסע - כעבור 24 שעות מרגע הקטיף מתחיל תפוח הקשיו לתסוס. מיץ הקשיו נמכר לרוב בברזיל ופופולרי מאוד (כמו מיץ תפוזים בישראל למשל).
מפימת הפרי, במקום שבו היה הפרח, מתפתח הפרי האמיתי של העץ - בית גלעין דמוי אגוז. זהו אגוז הקשיו, שמבחינה בוטנית אינו נחשב כאגוז, אלא כפרי הדומה לשקד. ללא עיבוד, אגוז הקשיו אינו אכיל.
רעילות

אגוזי הקשיו הנמכרים בשווקים כלא מעובדים למעשה עברו תהליכי חימום וקילוף לפני ששווקו. אגוז הקשיו הטרי, כאשר נקטף מעל תפוח הקשיו, מכיל קליפה כפולה הרוויה שרף. שרף זה מכיל חומר בשם Urushiol‏, חומר דומה לזה המצוי באוג רעיל. מגע שלו עם העור יכול להביא לגירוי, ובבליעה לתגובת הרעלה. כל אגוז קשיו צריך לעבור טיפול מדויק על מנת להסיר את קליפתו בלי להגיר מהשרף על האגוז. לרוב הקליפה מוסרת בחימום עז, כגון אידוי או טיגון, והזרע מחולץ ממנה ומנוקה, ונבדק פרטנית. טיפול זה יקר יחסית לטיפול באגוזים אחרים, ומגולם במחיר אגוזי הקשיו.
הערות שוליים

↑  קשיו באתר הרשימה האדומה של IUCN
↑  John Kohler,‏ Raw Cashew Nuts - Are they Really Raw?‎, באתר Living and Raw Foods
↑  Are Raw Cashews Really Poisonous?‎, באתר wiseGEEK
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007284722005171  GND: 4240091-0  LCCN: sh85020588  LNB: 000330495
קרנן (סוג)

| קרנן |
| --- | --- |
 איור של קרנן טבוע (אנ') (Ceratophyllum demersum)
מיון מדעי
ממלכה:: צומח
מערכה:: צמחים וסקולריים
סדרה:: Ceratophyllales
משפחה:: קרנניים
סוג:: קרנן
מינים
 ראו בגוף הערך
שם מדעי
 Ceratophyllum ‏לינאוס, 1753

קַרְנָן (שם מדעי: Ceratophyllum) הוא סוג קוסמופוליטי של צמחים במערכת בעלי הפרחים, הכולל בין ארבעה לשבעה מינים חיים הגדלים במים מתוקים (אפילו מזוהמים), בדרך כלל בבריכות טבעיות, ביצות ונחלים שקטים באזורים טרופיים ובאזורים ממוזגים. שניים מתוך המינים: קרנן טבוע (אנ') (Ceratophyllum demersum) וקרנן טבול (אנ') (Ceratophyllum submersum) גדלים בישראל, כאשר קרנן טבוע גדל במים זורמים או עומדים וקרנן טבול נדיר מאוד. זהו הסוג היחיד הקיים במשפחת הקרנניים, בעצמה המשפחה היחידה הקיימת בסדרה Ceratophyllales.
תיאור

המינים בסוג הם רב-שנתיים ונקראים בדרך כלל קרננים. הם גדלים שקועים במים לחלוטין, בדרך כלל, אם כי לא תמיד, הם צפים על פני השטח, ואינם סבילים לבצורת.
גבעול הצמח יכול להגיע לאורך של 1–3 מטרים. במרווחים לאורך צמתים של הגבעול הם מייצרים טבעות של עלים חוטיים ירוקים בהירים, שהם צרים ולעיתים מסועפים מאוד הערוכים בדורים. העלים המפוצלים שבריריים ונוקשים למגע במינים מסוימים (המקור לשם הסוג), רכים יותר באחרים. שורשים נעדרים לחלוטין וחסרים אפילו בשלב העוברי, אך לעיתים הם מפתחים עלים שונים בעלי מראה דמוי שורשים, המעגנים את הצמח לקרקעית. הם צפים בחופשיות במים וסופגים חומרי הזנה דרך מבנים דמויי שורשים שהתפתחו מייחורים שעברו שינוי. הצמח ממשיך לגדול בקצה אחד כשהוא גוסס בקצה השני. כמו כן אין פיוניות. הקרננים הם צמחים חד-ביתיים, כלומר הפרחים הזכריים והנקביים נמצאים על אותו צמח, והם קטנים, בעלי עטיף לבן-ירקרק, ולא בולטים. הצמח פורח רק בקיצים חמימים בין יוני לספטמבר. הפרחים הזכריים מכילים 10–20 אבקנים, כמעט ישיבים. הפרחים הנקביים מכילים שחלה עילית בת עלה שחלה (שַׁחֲלִיל) יחיד ובו ביצית אחת ועמוד עלי שאינו נושר כשהפרי (אֱגוֹזִית) נוצר. ההאבקה מבוצעת כאשר המאביק ניתק מהפרח וצף וכך עובר לצמח אחר.
עם זאת, ככלל, הצמח מתפשט באופן וגטטיבי, כאשר הנצרים השבירים מתפרקים באביב. פרט חדש צומח מתוך כל מקטע. בבריכות הטבעיות הוא יוצר בסתיו ניצנים עבים (טוריונים (אנ')) ששוקעים לקרקעית הנותנים את הרושם שהוא מת מהקיפאון, אך באביב אלו יצמחו בחזרה לגבעולים הארוכים הממלאים לאט את הבריכה הטבעית.
טקסונומיה

הסוג קרנן נחשב לייחודי מספיק כדי להצדיק משפחה משלו, משפחת הקרנניים. היא נחשבה לקרובת משפחה של נופריים ונכללה בסדרה נופראים (אנ') במערכת הקרונקוויסטית (אנ'), אך מחקרים הראו שהיא אינה קשורה קשר הדוק לנופריים או לכל משפחת צמחים קיימת אחרת. כמה פילוגנטיקות מולקולריות מוקדמות העלו שזוהי קבוצה אחות (אנ') לכל בעלי הפרחים האחרים, אך מחקרים עדכניים יותר מצביעים על כך שזוהי קבוצה אחות לדו-פסיגיים אמיתיים (אנ'). מערכת APG III (אנ') מיקמה את המשפחה בסדרה משלה, ה-Ceratophyllales מערכת APG IV (אנ') מקבלת את הפילוגנטיקה המוצגת להלן:
מינים

החלוקה של הסוג קרנן למינים, תת-מינים וזנים המוכרים בצורה נרחבת לא הוסדרה. יותר מ-30 מינים תוארו ופורסמו. פרשנות מצמצמת של עבודה זו דוחה יותר מ-24 מהטקסונים הללו כזנים, ומקבלת רק 7 מינים. פרשנות מצומצמת זו מתגבשת עד כדי אי מתן חשיבות טקסונומית למינים הפוטנציאליים הללו של אפילו שמות ברמת תת-מין או זן. הסוג כפי שהוגדר באופן צר באופן זה מכיל את שבעת המינים הבאים:
Ceratophyllum australe‏ .Griseb
קרנן טבוע (אנ') (Ceratophyllum demersum) .L (באנגלית rigid/common hornwort) – קוסמופוליטי
Ceratophyllum echinatum (אנ')‏ A.Gray (באנגלית spiny hornwort) – אמריקה הצפונית
Ceratophyllum muricatum (אנ')‏ .Cham (באנגלית prickly hornwort) – כמעט קוסמופוליטי
Ceratophyllum platyacanthum‏ .Cham – אירופה ואסיה
קרנן טבול (אנ') (Ceratophyllum submersum) .L (באנגלית soft/tropical hornwort) – אירופה, המזרח התיכון, מרכז אסיה, צפון ומרכז אפריקה, פלורידה והרפובליקה הדומיניקנית
Ceratophyllum tanaiticum‏ Sapjegin – מזרח-מרכז אירופה ובמזרח אירופה
שימוש

זנים שונים של קרננים משמשים באקווריום. הם מאופיינים בצמיחה חזקה ומסייעים לשיפור איכות המים. התכונה שלהם לספוג חומרים מזינים מומסים במים הופכת אותם גם למתאימים למלחמה באצות.
הערות שוליים

↑  Christenhusz, M. J. M.; Byng, J. W. (2016). "The number of known plants species in the world and its annual increase". Phytotaxa. 261 (3): 201–217. doi:10.11646/phytotaxa.261.3.1.
1 2 3  הערך קַרְנָנִיִּים באנציקלופדיה העברית, כרך ל', עמוד 278
1 2  Kew World Checklist of Selected Plant Families
1 2  Angiosperm Phylogeny Web: Ceratophyllales
1 2  Angiosperm Phylogeny Group (2016). "An update of the Angiosperm Phylogeny Group classification for the orders and families of flowering plants: APG IV". Botanical Journal of the Linnean Society. 181 (1): 1–20. doi:10.1111/boj.12385.
↑  Competition Science Vision nov 2003
↑  Frontiers Refined Interpretation of the Pistillate Flower in Ceratophyllum Sheds Fresh Light on Gynoecium Evolution in Angiosperms
1 2  Flora of China: Ceratophyllum
1 2  Flora of North America: Ceratophyllum
↑  Angiosperm Phylogeny Group (2009). "An update of the Angiosperm Phylogeny Group classification for the orders and families of flowering plants: APG III". Botanical Journal of the Linnean Society. 161 (2): 105–121. doi:10.1111/j.1095-8339.2009.00996.x.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007284818405171 
פרחים של קרנן טבוע
קרנן טבול (אנ') (Ceratophyllum submersum)
קרנן טבוע (אנ') (Ceratophyllum demersum)
Ceratophyllum echinatum
קרקיר

| קרקיר |
| --- | --- |
 קרקיר זכר בבריכות הדגים של מעיין צבי, ישראל
מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: אווזאים
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: ברווזיים
תת־משפחה:: ברווזים מצויים
סוג:: מרית
מין:: קרקיר
שם מדעי
 Spatula querquedula ‏ליניאוס, 1758
תחום תפוצה


קרקיר (שם מדעי: Spatula querquedula) הוא מין של ברווז קטן ממשפחת הברווזיים. הוא חי במקווי מים רדודים ברחבי העולם הישן וחולף גם בישראל.
אטימולוגיה

משמעות שמו העממי באנגלית של הקרקיר, Garganey, היא ככל הנראה שיבוש של המילה האיטלקית לקנה הנשימה. הקרקיר קיבל את שמו בזכות קריאות החיזור החזקות של הזכר, שאולי נשמעו כמו נהימה חזקה.
תיאור

ממדי הקרקיר צנועים למדי. אורכו מגיע ל-39 ס"מ בלבד, ומוטת כנפיו לכ-62 ס"מ. משקלו של פרט בוגר מגיע עד ל-500 גרם. לבוגר בלבוש החיזור יש ראש וחזה חומים כהים, עם גבה לבנה עבה היורדת לכיוון העורף. לנקבה ראש כהה למדי, מפוספס, עם גבה בהירה ופס בהיר היוצא מבסיס מקורה עד אחרי העין. הנקבה בעלת דגם קשקשים כהים על גבה וקשקשים בהירים יותר לצידי גופה. הקרקיר הצעיר דומה מאוד לנקבה. לזכר סוככות אפורות בהירות ו"דגל-כנף" לא בולט, אך עם ניגוד חזק בין הצוואר והחזה לבטן הבהירה. הנקבה בעלת דגם חדגוני בכנף עם פס זרימה לבן רחב יחסית.
הקרקיר דומה לשרשיר אבל גדול ממנו במעט ובעל דגם ראש וכנף שונים. בשעת התעופה, נקבת השרשיר מציגה דגל כנף ירוק ופס כנף לבן ורחב. בשחייה, לנקבת הקרקיר חסר הכתם הבהיר באזור הזנב שמאפיין את נקבת השרשיר.
אקולוגיה > תפוצה

מקנן בכל אירואסיה - באזורים הממוזגים, ונודד דרומה במהלך החורף לדרום אסיה, אפריקה ואוסטרליה. נוטה לנדוד בלהקות גדולות.
בישראל, הקרקיר נחשב לברווז חולף מצוי הנפוץ במהלך נדודיו דרומה, בחודשים אוגוסט-ספטמבר, וצפונה, ממרץ עד תחילת מאי. בחורף  הוא כמעט לא נראה בישראל. בעונת הנדידה הוא נצפה בבריכות דגים ובמקווי מים גדולים אחרים במרבית אזורי הארץ; מעל הים ובמאגרי הצפון והמרכז - שם לעיתים נצפה בלהקות גדולות. הוא נוטה "להתערבב" עם להקות של שרשירים ומריות.
נרשמו עד כה רק 2 עדויות לדגירת קרקירים בישראל, והוא נחשב למקנן נדיר ביותר. שתי הדגירות נצפו בין השנים 1977–1999 באגן החמצון של אשדוד.
אקולוגיה > מבנה גוף והתנהגות

בתי גידולו האופייניים של הקרקיר הם ביצות, אגמים ושאר גופי מים עשירים בצמחייה. הקרקיר הוא ברווז קטן, שבדומה לברווזים "קטנים-בינוניים" אחרים, יכול להמריא במהירות מפני המים - וכך גם להימלט בשעת סכנה.
תזונת קרקיר מבוססת על צמחים, זרעים, שורשים, חסרי חוליות ואף דגים קטנים (לעיתים נדירות). כאשר הוא שוחה, הוא מסנן את המים או שהוא טובל את כל קדמת גופו בתוכם.
הקן הוא גומה מרופדת על הקרקע בין צמחי גדת נחל. בהטלה אחת מוטלות לרוב 8–9 ביצים חומות מבריקות. הנקבה דוגרת לבדה במשך 21–23 יום. האפרוחים מסוגלים לעוף לאחר 35–40 יום.
גלריה

קרקירים בהריאנה שבהודו
זכר קרקיר בתעופה, ליד הונג קונג
זכרי קרקיר ליד ברצלונה, ספרד
זוג נקבות קרקיר באנדרה פרדש, הודו
ביצי קרקיר, אוסף מוזיאון טולוז
הערות שוליים

↑  קרקיר באתר הרשימה האדומה של IUCN
↑  קרקיר - Anas querquedula, אתר הצפרות הישראלי
↑  קרקיר, באתר דיסקוס הגליל
↑  לקסיקון החי והצומח של ארץ-ישראל, כרך 2 - בעלי חיים, קרקיר, משרד הביטחון – ההוצאה לאור
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007535095005171
קרציית הכוכב הבודד

| קרציית הכוכב הבודד |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: פרוקי-רגליים
מחלקה:: עכבישנים
סדרה::  Ixodida
משפחה:: קרצינתיים
סוג:: Amblyomma
מין:: A. americanum 
שם מדעי
 Amblyomma americanum ‏לינאוס, 1758
תחום תפוצה
 באדום אזורים בהם הקרציה נמצאת בדרך כלל. בכחול אזורים אחר בהם דווח על הקרציה.
קרציית הכוכב הבודד (lone star tick, שם מדעי Amblyomma americanum) שכיחה באזורים עשירים בצמחייה במערב התיכון של ארצות הברית, אך התפשטה גם לאזורים אחרים. עקיצתה אינה מכאיבה ואינה מורגשת, היא נשארת צמודה למארח ומוצצת את דמו במשך כשבוע עד שהיא מלאה דם. לנקבה בוגרת יש כתם לבן על הגב ומכאן שם הקרציה "הכוכב הבודד". לזכר יש פסים או נקודות בשולי השריון. עקיצת הקרציה גורמת להתפתחות אלרגיה לבשר.
אזור מחיה

קרציית הכוכב הבודד נפוצה בארצות הברית במזרח, דרום-מזרח והמערב התיכון. היא התפשטה גם לאזורים אחרים בארצות הברית כגון צפונה בניו יורק. היא חיה באזורי חורש בשילוב של שיחים. נמצאת גם באזורי מעבר בין חברות צמחים כדוגמת אזור בין חורש לעשב. הקרציה משתמשת בשיחים או עשב גבוה כדי להיצמד למארחים שלה, היא מטפסת במעלה הגבעול או עד קצה העלה ומותחת את רגליה הקדמיות, וכאשר בעל חיים חולף נוגע ברגליים היא נצמדת אליו. לאחר שנצמדה למארח היא יכולה לעבור איתו לאזור אחר.
התפתחות

הקרציה עוברת את הגלגולים הרגילים של ביצה, זחל, נימפה ובוגר. היא ידועה כקרציה של 3 מארחים, פירוש הדבר שבגלגולים השונים היא ניזונה ממארחים שונים.
אלרגיה לבשר

עקיצת הקרציה עשויה לגרום לאדם לפתח אלרגיה לבשר. התגובה האלרגית מופיע 4–8 שעות אחרי אכילת בשר, ובכך היא שונה מאלרגיות מזון אחרות שלרוב מופיעות מיד אחרי אכילת האלרגן. האלרגיה נגרמת על ידי המולקולה אלפא גאל, שעוברת מהקרציה לאדם. אלפא גאל היא פחמימה שקיימת באופן טבעי אצל כל היונקים, מלבד קופים ובני אדם שאיבדו את היכולת לייצר אלפא גאל לפני 20 מיליון שנה. כאשר הקרציה עוקצת חיה כלשהי, למשל צבי או בונה, ולאחר מכן עוקצת אדם, היא עשויה להעביר ברוק שלה מולקולות אלפא גאל מדם החיה לאדם. בתגובה לחדירת אלפא גאל לדם הגוף מייצר נוגדני IgE, שאחראי על הרבה תגובות אלרגיות.
האלרגיה זוהתה לראשונה ב-2009 בדוח שתיאר 24 מקרים של אלרגיה לבשר ולתרופה ביולוגית נגד סרטן, בעקבות עקיצת הקרציה. תוך שנה התברר שמדובר במאות מקרים, ב-2012 התברר שמדובר באלפי מקרים בדרום ובמזרח ארצות הברית. לאחר מכן דווח על אותו סינדרום של התפתחות אלרגיה לבשר גם באזורים אחרים בעולם, כולל אירופה ואוסטרליה בעקבות עקיצת קרציות מקומיות מסוג אחר.
מחלות אחרות

ככל הקרציות, קרציית הכוכב הבודד עשויה להעביר מחלות. הקרציה היא הנשא העיקרי של Ehrlichia chaffeensis שגורם ל monocytic ehrlichiosis בבני אדם, ול Ehrlichia ewingii שגורם לgranulocytic ehrlichiosis בבני אדם וכלבים.
ראו גם

אלרגיה למזון
Neu5Gc
הערות שוליים

↑  Pruritic Papules From Lone Star Tick Larvae Bites
1 2  Geographic distribution of ticks that bite humans
↑  lone star tick
1 2  Lone Star Tick
↑  Southern Tick-Associated Rash Illness (STARI) in the North: STARI following a tick bite in Long Island, New York
↑  Tick Biology
↑  The relevance of tick bites to the production of IgE antibodies to the mammalian oligosaccharide galactose-α-1,3-galactose
↑  A unique natural human IgG antibody with anti-alpha-galactosyl specificity
↑  The relevance of tick bites to the production of IgE antibodies to the mammalian oligosaccharide galactose-α-1,3-galactose
↑  CDC Centers for Disease Control and Prevention
קצח

| קצח |
| --- | --- |
 מימין הקצח הדמשקאי, משמאל הקצח התרבותי
מיון מדעי
ממלכה:: צומח
מערכה:: בעלי פרחים
מחלקה:: דו-פסיגיים
סדרה:: נוריתאים
משפחה:: נוריתיים
סוג:: קצח (Nigella)
שם מדעי
 Nigella ‏לינאוס, 1753
זרעי קצח תרבותי
קֶצַח (שם מדעי: Nigella בערבית: חָבָּא סוּדָא. וקָחטָה מכונה גם: כמון שחור) הוא סוג במשפחת הנוריתיים, הכולל כ-14 מינים של צמחים חד-שנתיים.
מקור הקצח באגן הים התיכון ובדרום-מערב אסיה. זרעים של קצח נמצאו בקבר של תות ענח' אמון במצרים (1325 לפנה"ס), ומתקופת הברזל באתר דיר עלא שבירדן. נראה שהוא בוית מהמין הגדל בר באזור זה.