stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אייל שכטר
הערות שוליים

↑  גדי שמעוני, כלב השמירה מנגן ושר, חדשות, 1 בנובמבר 1990
↑  הודעה לנוסעים מחוץ לזמן", באתר יוטיוב
↑  "מועקה", באתר יוטיוב
↑  גידי אביבי, להביט באומץ בראי, באתר הארץ, 29 בינואר 2002
↑  "רעש", באתר יוטיוב
↑  פעם אחרונה שאני ככה", באתר יוטיוב
↑  "מתוק ומר", באתר יוטיוב
↑  נויה כוכבי, אחרי שבע שנים, השחקן והזמר אייל שכטר עובד על אלבום סולו שני, באתר הארץ, 24 ביוני 2009
↑  אביבה קרול, ‏רשת רכשה את הסרט התעודי "עכשיו אני", באתר גלובס, 2 במרץ 1997
↑   שני ליטמן, "שלושה יוסי": התמונה ברורה גם ככה, והיא קורעת לב, באתר הארץ, 7 בספטמבר 2020
↑  נילי ברקן, ‏אהבה לא מצילה ממוות, באתר גלובס, 21 בינואר 2001
↑  "משחק החיים" - טלנובלה ישראלית חדשה בכבלים, באתר הארץ, 12 בפברואר 2003
↑  אהוד אשרי, פלילי? אמנותי!, באתר הארץ, 2 בנובמבר 2005
↑  "טוב שחזרת הביתה", באתר יוטיוב
↑  רותה קופפר, שעשועון ריאליטי היסטורי ותוכנית עם דב אלבוים בלוח משדרים חדש בערוץ 1, באתר הארץ, 20 במאי 2007
↑  ירון פריד, "האמת העירומה": יודברו פגעי הדרמה אחת ולתמיד, באתר הארץ, 4 בפברואר 2009
↑   גילי איזיקוביץ, מעשה כשפים מלא פאתוס בערבה, באתר הארץ, 19 בפברואר 2017
↑  ג'ק, באתר יוטיוב
↑  משפחת כספי, באתר יוטיוב
↑  חיים שדמי, ‏"כשחקן, אין לי קתרזיס בסוף ההצגה", באתר גלובס, 31 במרץ 2010
↑  מרב יודילוביץ', הזוכות בפסטיבל עכו: "פפפפפפפ" ו"ספר הפנים שלי", באתר ynet, 24 בספטמבר 2013
↑  קלאסי - תיאטרונטו 2010 - מונודרמות מרגשות, באתר www.habama.co.il
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007504540605171  GND: 1077160550  MusicBrainz: 4d24858e-4286-4f97-9b47-af3ac983317b  VIAF: 212144647638268179726   WorldCat (עם VIAF): 212144647638268179726
אמס

| --- | --- |

מפל מים בנהר האמס
 מידע כללי
 אורך:  371 ק"מ
 ספיקה ממוצעת:  80 מ"ק לשנייה
 אגן ניקוז:  18,000 קמ"ר
 מוצא:  מזרח וסטפאליה
 גובה מוצא הנהר:  134 מטרים
 יובלים:  Hase, Frischebach, Dortenbach, Frischhofsbach, Lutter, Hemelter Bach, Dalke, Axtbach, Ems-Vechte-Kanal, Furlbach, Randelbach, Emsdettener Mühlenbach, Holzbach, Große Aa (Ems), Gellen-Bach, Sauteler Kanal, Loddenbach, Schwarzwasserbach, Glane, Eusternbach, Sennebach, Küsten Canal, Leda, תעלת דורטמונד-אמס, Rhedaer Bach, Hessel, Münstersche Aa, Ruthenbach, Abrocksbach, Grubebach, Bever, Rothenbach, Werse, בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 שפך:  הים הצפוני
 מדינות באגן הניקוז:  גרמניה,
 
 
ערך זה עוסק בנהר בגרמניה. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
האמס (בגרמנית: Ems, בהולנדית: Eems) הוא נהר בצפון-מערב גרמניה, בסמיכות לגבול הולנד. נהר אמס זורם דרך מדינת נורדריין-וסטפאליה ומדינת סקסוניה התחתונה. אורכו של הנהר הוא 371 ק"מ.
הרומאים קראו לנהר "אמיסיה" (Amisia).
2 בספטמבר

2 בספטמבר הוא היום ה-245 בשנה בלוח הגריגוריאני (246 בשנה מעוברת). עד לסיום השנה נשארו עוד 120 ימים.
אירועים היסטוריים ביום זה

44 לפנה"ס – קלאופטרה מכריזה על בנה קיסריון כשותף לשלטון, בשם תלמי ה-15
31 לפנה"ס – קרב אקטיום – כוחותיו של אוקטביאנוס הביסו את צבאם של מרקוס אנטוניוס וקלאופטרה מול החוף המערבי של יוון
1192 – נחתם חוזה יפו בין צלאח אל דין והמוסלמים לבין ריצ'רד לב הארי והצלבנים
1666 – השרפה הגדולה של לונדון: אש פרצה בלונדון בביתו של האופה של צ'ארלס השני מלך אנגליה, בסימטת פודינג ליד גשר לונדון. האש התפשטה בעיר ובערה משך 3 ימים. כ-10,000 בתים נשרפו, בהם קתדרלת סנט פול, אך רק 16 איש נספו, ככל הידוע
1752 – הממלכה המאוחדת מאמצת את הלוח הגרגוריאני, כמעט שתי מאות לאחר שיתר ארצות אירופה המערבית עשו זאת
1859 – התפרצות מגנטית חריגה על השמש, פגעה בכל שירותי הטלגרפיה וגרמה למחרת לתופעת זוהר הקוטב
1885 – ברוק ספרינגס שבוויומינג, בארצות הברית, תקפו 150 כורים ממוצא אירופי את עמיתיהם הסינים. 28 כורים סינים נהרגו, 15 נפצעו, ומאות ברחו מן העיירה
1901 – ביריד הלאומי במינסוטה משמיע סגן נשיא ארצות הברית דאז, תאודור רוזוולט, את המילים המפורסמות "דבר בנועם ושא מקל גדול"
1939 – מלחמת העולם השנייה: לאחר כיבוש פולין על ידי גרמניה, מאוחדת מובלעת דנציג, בראשות המנהיג הנאצי פורסטר עם גרמניה
1944 – השואה: אנה פרנק ומשפחתה מועלים על רכבת-המשלוח האחרונה מווסטרבורק לאושוויץ, ומגיעים למחנה ההשמדה כעבור 3 ימים
1945 – תום מלחמת העולם השנייה באופן רשמי: הגנרל דאגלס מקארתור והאדמירל צ'סטר נימיץ מקבלים את כניעתה הרשמית של האימפריה היפנית מידי ממורו שיגמיצו על סיפון אוניית המערכה "מיזורי" במפרץ טוקיו
1945 – מבצע סערת אוגוסט מסתיים בניצחון סובייטי
1945 – וייטנאם מכריזה על עצמאות ומשתחררת מצרפת
1947 – מדינות אמריקה חותמות בריו דה ז'ניירו על הסכם הגנה הדדית (אנ')
1967 – נסיכות סילנד מכריזה על עצמאותה באופן חד-צדדי
1987 – תחילת משפטו של הטייס הגרמני מתיאס רוסט, שהנחית את מטוסו בלב הכיכר האדומה במוסקבה
1990 – טרנסניסטריה מכריזה על עצמאותה, אך לא זוכה להכרה בינלאומית
1998 – 229 הרוגים בהתרסקות מטוס סוויסאייר בנובה סקוטיה
1998 – בית הדין הבינלאומי המיוחד ברואנדה הרשיע את ז'אן פול אקייסו ברצח עם
2010 – החלו שיחות ישירות בין ישראל לפלסטינים בוושינגטון
2022 – נכשל ניסיון התנקשות בסגנית נשיא ארגנטינה כריסטינה פרננדס דה קירשנר
נולדו

1661 – גאורג בהם, נגן עוגב ומלחין גרמני (נפטר ב־1733)
1811 – יאקוב כריסטיאן יאקובסן, תעשיין ונדבן דני, מקים מבשלת הבירה "קרלסברג" (נפטר ב-1887)
1838 – ליליואוקלאני, מלכת הוואי האחרונה (נפטרה ב-1917)
1853 – וילהלם אוסטוולד, כימאי גרמני, חתן פרס נובל לכימיה לשנת 1909 (נפטר ב-1962)
1878 – רנה מוריס פרשה, מתמטיקאי צרפתי (נפטר ב-1973)
1909 – אוקאגי האיאשי, יפנית שהפכה לאדם המבוגר ביותר ביפן ובאסיה לאחר מותה של טומיקו איטואוקה
1911 – פלויד קאונסל, מוזיקאי בלוז אמריקאי (נפטר ב-1976)
1913 – ביל שאנקלי, מאמן כדורגל מצליח ומוערך בבריטניה (נפטר ב-1981)
1922 – ארתור אשקין, פיזיקאי אמריקאי, חתן פרס נובל לפיזיקה (נפטר ב-2020)
1924 – שמואל ניסנבאום, אמן ישראלי, צייר, פסל, מורה ומחנך (נפטר ב-2019)
1924 – דניאל אראפ מוי, נשיאה השני של קניה (נפטר ב-2020)
1925 – שמיל רוכמן, מדען מחשב ומהנדס ישראלי
1927 – צבי אבני, מלחין ישראלי, זוכה פרס ישראל לשנת 2001
1932 – מירון מדזיני, פרופסור ללימודי יפן באוניברסיטה העברית בירושלים, דובר לשכת ראש הממשלה של לוי אשכול, גולדה מאיר ויצחק רבין וראש לשכת העיתונות הממשלתית
1934 – אלן קאר, יועץ וסופר אשר עסק בהפסקת עישון והימלטות מהתמכרות לניקוטין (נפטר ב-2006)
1935 – ולנטין גאפט, שחקן תיאטרון וקולנוע רוסי-יהודי (נפטר ב-2020)
1936 – אנדי גרוב, מנכ"ל ויו"ר אינטל ואחד ממייסדי החברה (נפטר ב-2016)
1936 – ליאור ייני, זמר ושחקן ישראלי (נפטר ב-2021)
1936 – אהוד לוז, פרופסור בחוג למחשבת ישראל באוניברסיטת חיפה ובסמינר אורנים (נפטר ב-2023)
1937 – שאול זיו, קצין בדרגת סגן-אלוף בצה"ל, מפקד שייטת 13 (נפטר ב-1999)
1938 – ג'וליאנו ג'מה, שחקן קולנוע איטלקי שהתפרסם ככוכב מערבונים (נהרג ב-2013)
1938 – בנימין זאב קדר, פרופסור להיסטוריה באוניברסיטה העברית, זוכה פרס ישראל לחקר ההיסטוריה הכללית
1939 – הנרי מינצברג, חוקר ארגונים ומשאבי אנוש
1942 – יוסי ורדי, איש עסקים, יזם טכנולוגיה עילית ומשקיע ישראלי
1942 – עידית צור, שחקנית תיאטרון וקולנוע ישראלית
1944 – רשף טנא, כימאי ישראלי
1948 – יעקב ליצמן, חבר הכנסת, יו"ר סיעת יהדות התורה
1948 – כריסטה מקאוליף, מורה ואסטרונאוטית אמריקאית (נהרגה ב-1987)
1948 – נייט ארצ'יבלד, כדורסלן אמריקאי
1949 – יפתח רייכר-עתיר, איש צבא, מפקד מערך המבצעים המיוחדים באגף המודיעין וסגן-מפקד סיירת מטכ"ל במבצע אנטבה
1952 – ג'ימי קונורס, שחקן טניס אמריקאי
1952 – מיקי בהגן, במאי, תסריטאי ומפיק קולנוע וטלוויזיה, כותב ומוזיקאי ישראלי
1961 – גיא מרוז, עיתונאי, מגיש טלוויזיה, תסריטאי, זמר, מוזיקאי וסאטיריקן ישראלי
1961 – קרלוס ולדרמה, כדורגלן קולומביאני
1964 – לימור נחמיאס, סופרת, תסריטאית ופובליציסטית ישראלית
1964 – קיאנו ריבס, שחקן קולנוע אמריקאי
1965 – איריס ז'ורלט, עיתונאית ובעלת טור ישראלית (נפטרה ב-2020)
1965 – לנוקס לואיס, מתאגרף בריטי-קנדי
1966 – סלמה הייק, שחקנית, במאית ומפיקת קולנוע מקסיקנית-אמריקאית
1969 – סיגלית תמיר, שחקנית ומורה למשחק ישראלית
1977 – אמנדה מרקוט, בלוגרית, מחברת ספרים ופעילה פמיניסטית אמריקאית
1978 – אורי שוחט, מפיק מוזיקלי ישראלי
1980 – קרן ברגר, שחקנית ישראלית
1982 – עדי נוימן, דוגמנית ישראלית
1986 – נסרין קדרי, זמרת ערבייה-ישראלית
1988 – אוריאל יקותיאל, רקדן ושחקן ישראלי
1988 – חאבי מרטינס, שחקן כדורגל ספרדי
1989 – עמית עברי, שחיינית ישראלית
1992 – אמיליאנו מרטינס, כדורגלן ארגנטינאי
נפטרו

421 – קונסטנטיוס השלישי, קיסר האימפריה הרומית המערבית
1397 – פרנצ'סקו לאנדיני, מלחין, נגן עוגב, זמר, משורר ובונה כלי נגינה איטלקי (נולד ב-1325)
1540 – דווית השני, קיסר אתיופיה (נולד ב-1496)
1813 – ז'אן ויקטור מארי מורו, גנרל צרפתי נודע (נולד ב-1763)
1865 – ויליאם רואן המילטון, מתמטיקאי ואסטרונום בריטי (נולד ב-1805)
1933 – אברהם צפרוני, פילולוג וחוקר יהדות וספרות עתיקה (נולד ב-1882)
1937 – פייר דה קוברטן, מייסד המשחקים האולימפיים המודרניים (נולד ב-1863)
1944 – בלה רוזנפלד, סופרת רוסייה-אמריקאית, רעייתו של מארק שאגאל (נולדה ב-1895)
1970 – מרשל מארי-פייר קניג, איש צבא ושר ההגנה הצרפתי (נולד ב-1898)
1973 – ג'ון רונלד רעואל טולקין, סופר בריטי (נולד ב-1892)
1985 – אבה לנסטרה, כדורגלן הולנדי (נולד ב-1920)
1990 – ג'ון בולבי, פסיכולוג התפתחותי בריטי, אבי תאוריית ההתקשרות (נולד ב-1907)
1992 – ברברה מקלינטוק, חוקרת ציטוגנטיקה אמריקאית, כלת פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה (נולדה ב-1902)
1997 – ויקטור פראנקל, פסיכיאטר אוסטרי ממוצא יהודי, ניצול שואה (נולד ב-1905)
2001 – כריסטיאן בארנרד, מנתח לב דרום אפריקאי, חלוץ השתלות הלב (נולד ב-1922)
2010 – שמואל נח אייזנשטדט, סוציולוג ישראלי (נולד ב-1923)
2012 – יונה פרנקל, פרופסור לספרות האגדה והמדרש (נולד ב-1928)
2013 – פרדריק פול, סופר מדע בדיוני (נולד ב-1919)
2014 – הלנה רקוצקי, מתעמלת פולנייה, אלופת עולם ובעלת מדליית ארד אולימפית (נולדה ב-1921)
2016 – אסלאם קרימוב, נשיא אוזבקיסטן הראשון (נולד ב-1938)
2020 – אבנר כץ, צייר, מאייר וסופר ישראלי (נולד ב-1939)
2021 – מיקיס תאודוראקיס, מוזיקאי יווני (נולד ב-1925)
2021 – שאול סווירי, עסקן ספורט ישראלי (נולד ב-1943)
2022 – פרנק דרייק, אסטרונום אמריקאי, ממציא נוסחת דרייק (נולד ב-1930)
חגים ומועדים החלים ביום זה

היום הלאומי של וייטנאם
1 בספטמבר – 3 בספטמבר
ספטמבר
לוח אירועים שנתי
יחסי החוץ של ישראל

מפת יחסי החוץ של ישראל:
  מדינות שמקיימות יחסים דיפלומטיים עם ישראל  מדינות שקיימו בעבר יחסים דיפלומטיים עם ישראל (מצוין באיזו שנה נותקו)  מדינות שקיימו עם ישראל רק יחסים כלכליים (מצוין באיזו שנה נותקו)  מדינות שמעולם לא קיימו יחסים עם ישראל
יחסי החוץ של ישראל הם היחסים הבילטרליים שבין מדינת ישראל לבין מדינות העולם וגופים בינלאומיים שונים. יחסי החוץ של ישראל, בדומה ליחסי החוץ של שאר מדינות העולם, ידעו במהלך השנים עליות ומורדות - ביחסיה עם שכנותיה, עם המעצמות, עם שאר מדינות העולם, ועם גופים בינלאומיים. כמדינה קטנה מוקפת אויבים במזרח התיכון שאפה ישראל לקבל את חסותה של מעצמה מערבית אחת (בתחילה צרפת ולאחר מכן ארצות הברית).
על יחסי החוץ של ישראל משפיע הסכסוך הישראלי-ערבי, ואף ההכרה בה מוגבלת, כש-23 מתוך המדינות החברות באומות המאוחדות אינן מכירות בישראל. מתוכן 5 מדינות נחשבות ל"מדינות אויב" ונמצאות במצב מלחמה עם ישראל.
היסטוריה > לפני קום המדינה

היחסים הדיפלומטיים של מדינת ישראל נעוצים בפיתוח קשריה הבינלאומיים של התנועה הציונית, התנועה הלאומית של העם היהודי, בקרב המעצמות העולמיות. החל ממלחמת העולם הראשונה, שמה התנועה הציונית את יהבה בפיתוח קשרים עם בריטניה. אז הייתה האימפריה הבריטית המעצמה הגדולה בעולם – "האימפריה שהשמש אינה שוקעת בה לעולם". ההישג החשוב ביותר של הציונים בקשריהם עם בריטניה היה הצהרת בלפור, שבה הצהירה בריטניה על מחויבותה להקמת בית לאומי לעם היהודי בארץ ישראל. אולם הידרדרות מסוימת חלה עם פרסום "הספר הלבן". אז החלה התנועה הציונית להדק את קשריה עם המעצמה העולה, ארצות הברית.
הקונסוליות הראשונות בארץ ישראל נוסדו על ידי מעצמות אירופיות במהלך המאה ה-19, בשלהי התקופה העות'מאנית בארץ ישראל. המעצמה הראשונה שייסדה קונסוליה בארץ הייתה בריטניה, שפתחה קונסוליה בירושלים ב-1838. ארצות הברית פתחה את הקונסוליה של ארצות הברית בירושלים ב-1844.
היסטוריה > מלחמת ששת הימים ומלחמת יום הכיפורים

ניצחונה של ישראל במלחמת ששת הימים הביא להתקררות ביחסי החוץ של ישראל: ברית המועצות ומדינות מזרח אירופה (מלבד רומניה) ניתקו את קשריהן עם ישראל, וכן יחסיה עם צרפת, שהייתה התומכת העיקרית של ישראל ערב המלחמה, התקררו במידה ניכרת, והיא אף הטילה אמברגו על אספקת נשק לישראל, וחלק ממדינות אפריקה ניתקו את יחסיהם עם ישראל. לצדם, מדינות הליגה הערבית, בפסגה באוגוסט בח'רטום ("ועידת ח'רטום") הכריזו על "שלושת הלאווים": לא להכרה בישראל, לא למשא ומתן עם ישראל, לא לשלום עם ישראל. במקביל, התחזקו יחסי ישראל עם ארצות הברית, שהפכה לתומכת העיקרית של ישראל.
לאחר מלחמת יום הכיפורים פעלו מדינות ערב לבודד את מדינת ישראל בעולם, ובלחצן ניתקו רוב מדינות אפריקה את יחסיהם עם ישראל. בנוסף, הכריזו מפיקות הנפט הערביות על אמברגו באספקת נפט למדינות תומכות ישראל ("משבר האנרגיה העולמי"), שגרמה למדינות שתמכו עד אותה עת בישראל, כגון יפן, להפנות לה עורף. בנובמבר 1975, קיבלה העצרת הכללית של האומות המאוחדות את החלטה 3379 שקבעה שהציונות היא גזענות.
ב-1977 נקשרו הקשרים הרשמיים הראשונים בין ישראל למדינה ערבית, עם ביקור סאדאת, נשיא מצרים, בישראל, שהביאו להסכמי קמפ דייוויד ב-1978 והסכם השלום בין ישראל למצרים ב-1979.
מלחמת לבנון הראשונה ב-1982 ובעיקר טבח סברה ושתילה יצרו ביקורת עולמית על ישראל[דרוש מקור]. האינתיפאדה הראשונה ב-1987 פגעה גם היא בדעת הקהל לגבי ישראל, שכן העלתה את שאלת השליטה על האוכלוסייה הערבית בשטחים. ניסיונותיהן של מדינות ערב להציג את ישראל כ"מדינה קולוניאליסטית" נשאו גם הם פרי וישראל זכתה לגינויים באו"ם.[דרוש מקור]
היסטוריה > כיום

התמוטטות הסדר הגושי בשלהי שנות השמונים ובתחילת שנות התשעים והתחזקות הסחר הבינלאומי הביאה לשיפור ביחסי החוץ של ישראל, כשמדינות הגוש המזרחי (מזרח אירופה וברית המועצות לשעבר), החלו ב-1989 לקשור קשרים עם ישראל. בנוסף, קבוצה של מדינות אפריקאיות אשר ניתקו את קשריהן עם ישראל לאחר מלחמת יום הכיפורים בהשפעת מדינות ערב החלו לחזק את קשריהן עם ישראל מאמצע שנות השמונים. המדינות הראשונות בקבוצה זו היו זאיר, ליבריה, חוף השנהב וקמרון, ולקראת סוף שנות ה-80 הצטרפו אליהן אתיופיה וקניה. ובראשית שנות ה-90 קיימה ישראל קשרים עם מרבית מדינות אפריקה. גם עם במדינות הקומוניסטיות של מזרח אסיה קשרה ישראל קשרים בתקופה זו, החל ממונגוליה בספטמבר 1991, עבור דרך סין בינואר 1992 וכלה בווייטנאם, קמבודיה ולאוס במחצית השנייה של 1993. כן נקשרו קשרים עם הוותיקן בדצמבר 1993, עם הודו, בינואר 1992.
גורם נוסף לחיזוק יחסי החוץ של ישראל היה חתימת הסכמי אוסלו ב-1992, שאפשרו למדינות ערב שונות, בהם מרוקו, תוניסיה, עומאן, מאוריטניה וקטר, לקשור קשרים עם ישראל, ואף לחתימת הסכם השלום בין ישראל ירדן ב-1994, אולם למעט ממלכת ירדן, הקשרים בין ישראל למדינות אלו נותקו או הושהו בעקבות פרוץ האינתיפאדה השנייה או מבצע עופרת יצוקה.
ב-2020 נרשמה התפתחות ביחסי ישראל עם מדינות ערב, בעקבות חתימת הסכמי אברהם, הסכמי נורמליזציה בין ישראל לבין איחוד האמירויות הערביות, בחריין, סודאן ומרוקו.
ממדדים המודדים מוניטין מעמד והישגים מדיניים של מדינות, עולה כי ישראל נמצאת במגמת ירידה וממוקמת נכון לשנת 2024 בתחתית רשימת מדינות המערב. במדד ה-best country המודד את התדמית המיוחסת למדינות, ישראל מובילה בנושאי יזמות וחדשנות אך בשאר התחומים היא ממוקמת בתחתית רשימת מדינות העולם וחווה ירידה עקבית מאז פורסם המדד לראשונה בשנת 2016. גם במדד אלקנו הבוחן נוכחות בינלאומית ובמדד lowy המודד נוכחות דיפלומטית קיימת מגמת ירידה.
היחסים עם המעצמות

בשנים הראשונות להקמת המדינה, צרפת הייתה המעצמה הקרובה לישראל. במבצע קדש חברה ישראל לצרפת ולבריטניה כדי לתקוף את מצרים, אך אחרי מלחמת ששת הימים עלה המתח בין המדינות ומדיניות צרפת הפכה לפרו-ערבית.
באמצע שנות ה-60 של המאה ה-20 תחת הנהגתו של ראש-הממשלה לוי אשכול החל תהליך ההתקרבות של ישראל לארצות הברית, והיחסים הלכו והתהדקו עם הזמן. בתקופת המלחמה הקרה נתפסה ישראל על ידי האמריקנים כנכס פרו-מערבי למול העולם הערבי הפרו-סובייטי ברובו. גם לאחר נפילת מסך הברזל והפיכתה של ארצות הברית למעצמת-העל היחידה בעולם נשמרו היחסים המיוחדים בין המדינות. קשר אסטרטגי זה עומד בבסיס מדיניות החוץ של ישראל.
היחסים עם המעצמות > ארצות הברית

ארצות הברית נחשבת ל"ידידה הגדולה" של ישראל, והיא מצהירה מפעם לפעם כי היא ערבה לקיומה ולביטחונה של ישראל. ארצות הברית נחשבת לתומכת הקבועה של ישראל באומות המאוחדות, והיא משתמשת בזכות הווטו שלה כחברה קבועה במועצת הביטחון כדי למנוע קבלת החלטות אנטי-ישראליות. במקביל, ישראל היא תומכת מסורתית של ארצות הברית בכל החלטה שנוגעת לאינטרסים אמריקאים.
ממשלות ישראל נוהגות לתאם את עמדותיהן עם הממשל בארצות הברית. כאשר מתגלעות מחלוקות, כמו בנושא ההתנחלויות, ממשלת ישראל שואפת שהמחלוקת לא תעיב על היחסים בין המדינות. כתוצאה מההתנהגות של ממשלות ישראל ביחס לארצות הברית, יש הקוראים לה באירוניה "המדינה ה-51 של ארצות הברית".
כבר קודם להקמת מדינת ישראל נחשבה ארצות הברית למטרה אסטרטגית של הנהגת היישוב. למרות הסתייגויות של חוגים מסוימים בממשל האמריקאי, הכיר נשיא ארצות הברית הארי טרומן בישראל, כ-11 דקות לאחר הכרזת העצמאות, כשארצות הברית היא המדינה הראשונה להכיר בישראל.
החל משנות ה-70 של המאה ה-20, מעניקה ארצות הברית סיוע לישראל, כשהסיוע הכלכלי בוטל בשנות האלפיים והסיוע הביטחוני נמשך עד היום, דבר שהופך את ישראל לקניינית נשק גדולה בארצות הברית. בארצות הברית קיים לובי יהודי חזק שמסייע לקידום האינטרסים של מדינת ישראל אצל חברי סנאט וקונגרס ומתבסס על הקהילה היהודית הגדולה והעשירה בארצות הברית, שמתגוררת בעיקר במדינות מפתח במרוץ לנשיאות, כמו ניו יורק, קליפורניה ופלורידה.[דרוש מקור]
בתקופת הנשיא דונלד טראמפ הכירה ארצות הברית בירושלים כבירת ישראל בנאום ירושלים, והעבירה במאי 2018 את שגרירות ארצות הברית בישראל לירושלים, בנוסף לכך ארצות הברית הכירה ברמת הגולן כחלק בלתי נפרד מישראל.
היחסים עם המעצמות > ברית המועצות ורוסיה

ברית המועצות הייתה מדינה השנייה בעולם להכיר בישראל. נשק ישראלי הגיע פעמים רבות מגרורות של ברית המועצות, כמו צ'כוסלובקיה. עד כדי כך הקשר היה חם בימי הקמת המדינה, שבארצות הברית פחדו שישראל הסוציאליסטית תהפוך למדינה קומוניסטית.
לאחר שדוד בן-גוריון בחר את צד המערב ולאחר שמלחמת קוריאה העלתה את החיכוך בין מעצמות העל, סייעה ברית המועצות למדינות ערב, במסגרת המלחמה הקרה בארצות הברית. היא סיפקה לסוריה ולמצרים נשק, יועצים ואף לוחמים. כמו כן עשתה שימוש רב בתעמולה אידאולוגית אנטי-ישראלית כדי לנגח את ישראל והציונות. במשך שנים ארוכות סירבה ברית המועצות להתיר עלייה לישראל ושחרור סרבני מצפון, דבר שגרם לביקורת בישראל ולקמפיין "שלח את עמי". אחת מנקודות השפל ביחסים אלו הייתה הפיגוע בצירות הסובייטית בתל אביב בפברואר 1953. למרות התנצלות ישראל ניתקה ממשלת ברית המועצות כל יחסים דיפלומטיים עם ישראל עד לשיחות חשאיות שנערכו בסופיה כארבעה חודשים מאוחר מכן.
לאחר תום המלחמה הקרה ונפילת ברית המועצות, הטונים הצורמים שהגיעו מרוסיה התמתנו, וחודשו היחסים דיפלומטיים, הכלכליים והביטחוניים עם רוסיה. מאידך, רוסיה תומכת באיראן, בסוריה ובפלסטינים, ומייצאת להם נשק. אחת הסיבות לכך היא כדי להוכיח עצמאות במדיניות החוץ מול ארצות הברית. יש ביקורת בישראל על הקשר של הרוסים לתוכנית הגרעין האיראנית וכן על יחסם הסלחני לטרור פלסטיני.
במקביל, היחסים הכלכליים והתרבותיים של ישראל ורוסיה נמצאים בפריחה בשל העלייה מברית המועצות לשעבר בשנות התשעים.
היחסים עם המעצמות > בריטניה

בריטניה הייתה המעצמה העולמית העיקרית שהעניקה גיבוי ותמיכה לתנועה הציונית מימי הצהרת בלפור. היחסים הקרובים עם היישוב נחלשו לקראת סוף תקופת המנדט. לאחר הקמת המדינה שיתפה ישראל פעולה עם בריטניה (וצרפת) במלחמת סיני בשנת 1956.
בריטניה מקיימת יחסים צבאיים עם ישראל במסגרת נאט"ו ומייצאת לה נשק, בתנאי שלא תשתמש בו ביהודה ושומרון. הבריטים הואשמו לעיתים קרובות על ידי ערבים בפרו-ישראליות, ועל ידי ישראלים בפרו-ערביות, בניהול מדיניותם במזרח התיכון. שאלת המדיניות הבריטית בנושא הסכסוך הישראלי-ערבי, בעיקר לאחר 1967, היא שנויה במחלוקת בבריטניה עצמה, וניתן למצוא מגוון דעות רחב בנושא זה.
בשנים האחרונות הצטרפותה של בריטניה למחנה הנלחמים בטרור האסלאמיסטי ברחבי העולם הביאה להבנה גדולה יותר לצורכי הביטחון של ישראל, בעיקר מצידה של ממשלת בריטניה. עם זאת בקרב חלקים של השמאל הבריטי, כגון חבר הפרלמנט ג'ורג' גאלאוויי, נמשכת הביקורת כלפי מדיניות ישראל. כמו כן באקדמיה הבריטית רווחת דעה אנטי-ישראלית רחבה ובשנים האחרונות נוצרו יוזמות להחרמת אוניברסיטאות ישראליות במחאה על השליטה הישראלית ביהודה ובשומרון. מגמה זו של ביקורת קשה הקיימת בכל חוגי השמאל באירופה, ובמיוחד בצרפת ובמדינות סקנדינביה, התגברה עם הפגיעה באוכלוסייה אזרחית פלסטינית במהלך האינתיפאדה השנייה, בניית גדר ההפרדה ומלחמת לבנון השנייה. עם זאת, תוכנית ההתנתקות שיפרה את היחס לישראל באירופה.
יש בדרך כלל התאמה באירופה בין היחס לישראל לבין היחס לארצות-הברית. החוגים האנטי אמריקנים בציבור האירופי הם בדרך כלל מתנגדי ישראל. החוגים הפרו-אמריקנים, ובהם רוב הממשלות האירופיות, הם בדרך כלל גם פרו-ישראלים יותר.
היחסים עם המעצמות > צרפת

עד שנות השישים הייתה צרפת הידידה המרכזית של ישראל, והיא סיפקה חלק ניכר מהנשק של המדינה הצעירה. שיאי הסיוע הביטחוני של צרפת לישראל התבטאו בעסקת המיראז'ים והסיוע בבניית הכור האטומי בדימונה. ב-1956 נלחמה צרפת לצד ישראל במלחמת סיני. כיבושי ישראל במלחמת ששת הימים, והעובדה שישראל נלחמה בידידותיה של צרפת, לבנון וסוריה, הובילו להטלת אמברגו על סחר בנשק עם ישראל. מלחמת לבנון הראשונה הביאה לביקורת מתמשכת על המדינה, ולמדיניות פרו-ערבית מובהקת, שהושפעה מהאוכלוסייה המוסלמית והערבית הגדולה בצרפת. היחסים בין המדינות הגיעו לשפל בתקופת כהונתו של ז'אק שיראק, אשר הרבה למתוח ביקורת נוקבת על ישראל, תוך תמיכה בפלסטינים וביאסר ערפאת. בשנים אלו גם התגברו באופן ניכר מקרי האנטישמיות בצרפת. בשנת 2007 נבחר לתפקיד נשיא המדינה ניקולא סרקוזי, אשר ידוע בתמיכתו במדינת ישראל. סרקוזי הביע מספר פעמים בכלי התקשורת את תמיכתו בישראל, ואף הגיע לוועידת הנשיא בבנייני האומה בירושלים. עם עלייתו לנשיאות, הפכה צרפת לידידה הגדולה ביותר של ישראל באירופה.
במהלך מלחמת לבנון השנייה קראה צרפת להפסקת אש הומניטרית בין ישראל וחזבאללה, וכך גם במהלך מבצע עופרת יצוקה ברצועת עזה. ההתקרבות בין המדינות פסקה עם עלייתו לנשיאות של יורשו של סרקוזי, פרנסואה הולנד.
אירופה

כיום בעלות הברית העיקריות של ישראל באירופה הן בריטניה, אוסטריה, גרמניה, צרפת, צ'כיה והולנד. מדינות מזרח אירופה מנהלות קשרים מסחריים ענפים וצומחים עם ישראל ומייבאות ממנה נשק. במהלך העשור השני של המאה ה-21 קשרה ישראל חמים עם מדינות קבוצת וישגראד.
מבין מדינות מערב אירופה באופן מסורתי, על אף שלישראל עם עמן יחסים מלאים, בקרב הממשלה והאזרחים באירלנד ואיסלנד קיימת גישה אנטי-ישראלית ותמיכה בלתי מסויגת בפלסטינים. כך גם לגבי האוכלוסיות בחבל הבסקים והסקוטים.
אירופה > הולנד

הולנד וישראל מקיימות יחסי ידידות קרובים וחמים, והולנד נחשבת לאחת המדינות הקרובות לישראל, והיא תומכת עקבית בה במסגרת הסכסוך הישראלי-פלסטיני. ראש ממשלת הולנד, מארק רוטה, ידוע כתומך נלהב של ישראל. הולנד הייתה המדינה האירופית היחידה שהחזיקה בשגרירות בירושלים לפני החלטה 478 של מועצת הביטחון של האו"ם ב-1980, שקראה לסגירת שגרירויות בירושלים.
אירופה > חצי האי האיברי

היחסים בין ישראל לשתי מדינות חצי האי האיברי, ספרד ופורטוגל, מעולם לא היו חמים במיוחד. ישראל יצרה יחסים דיפלומטיים מלאים עם פורטוגל ב-1977, ועם ספרד ב-1986, שהייתה המדינה האירופית האחרונה להכיר בישראל. ספרד נחשבת למדינה עוינת לישראל, והיחסים בינה לבין ישראל ידעו הרבה קשיים במשך השנים. העוינות נוצרה עקב סירובה של ישראל לכינון יחסים עם ספרד ב-1949 ודחיית שירותי התיווך של הקונסול הספרדי הוותיק לירושלים, אנטוניו דה ביובר, בעקבות הנטיות הפשסטיות של המדינה הספרדית. לאחר שנים מעטות התהפך הגלגל, וישראל הייתה זו שחיזרה אחר ספרד, אך ספרד, שיצרה כבר קשר יציב עם העולם הערבי, סירבה. רק כעשור לאחר מותו של פרנקו, ב-1986, נקשרו יחסים בין ספרד לישראל, אך הקשרים בין המדינות לא התחממו.
אירופה > המדינות הנורדיות

בשנותיה הראשונות של ישראל, נהנתה המדינה הצעירה מאהדה רחבה מהמדינות הנורדיות, שתמכו בדמוקרטיה הצעירה בהתלהבות רבה, תוך דגש על היותה של ישראל מדינה ייחודית בנוף המזרח תיכוני. הסממנים הסוציאליסטים של ישראל, דוגמת הקיבוץ, היוו מוקד משיכה למתנדבים משוודיה. עם זאת, בחלוף השנים, עם פרוץ העימותים בין ישראל לפלסטינים ועקב תחושת האכזבה של ממשלת נורווגיה מכך שהסכמי אוסלו לא הובילו לשלום קבע, הפכו מדינות האזור למבקרות קשות של ישראל.
אירופה > יוון וקפריסין

היחסים בין ישראל ליוון וקפריסין היו קרים לאורך השנים, כיוון שישראל נתפסה כמזוהה עם טורקיה, יריבתן הגדולה. עם התדרדרות היחסים בין ישראל לטורקיה בתקופת רג'פ טאיפ ארדואן, התחממו היחסים בין ישראל ליוון ולקפריסין, ושלוש המדינות משתפות פעולה במגוון אזורים, בין היתר במסגרת פורום הגז של מזרח אגן הים התיכון.
אסיה

ישראל נמצאת בקשרי מסחר וחוץ טובים עם הודו, עם קזחסטן, עם סין ועם יפן.
יחסי ישראל והודו קשורים גם לסיוע צבאי של ישראל להודו נגד פקיסטן השכנה. הודו הפכה בשנים האחרונות לשותפת מסחר מרכזית ותעשיית ההיי-טק הישראלית מעסיקה מתכנתים הודים רבים.
במשך שנים היו היחסים בין ישראל וסין בעייתיים עקב התמיכה המסורתית של סין במדינות הבלתי-מזדהות והתנגדותה למדינות מערביות ועקב היחסים בין ישראל לטאיוואן. יחסי ישראל וסין השתפרו מעט עם ההפשרה במדיניות הסינית, אך נפגעו עקב הווטו האמריקאי על עסקת ההשבחה של מטוסי הפאלקון.
דרום קוריאה וסינגפור מקיימות קשרים הדוקים עם ישראל בשל הדמיון שיש בין המדינות ומצבן הגאופוליטי.
ישראל מקיימת קשרים עם ממשלת מיאנמר, ויש לה שגרירות ביאנגון. שגרירות מיאנמר בישראל נמצאת בתל אביב והיא אחת השגרירויות הגדולות של מיאנמר בעולם. הקשרים כוללים סחר בידע והכשרת פקידי ממשל ממיאנמר בארץ. ישנם פרסומים הטוענים שהקשרים כוללים גם סחר בנשק.