stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אלקה (אי)

|  נתונים גאוגרפיים |
| --- | --- |
 מיקום:  מצר ברנספילד 
 קואורדינטות:  63°53′18″S 60°54′25″W﻿ / ﻿63.888333333333°S 60.906944444444°W﻿ / -63.888333333333; -60.906944444444
 אורך:  250 מטר
 רוחב:  110 מטר
 נתונים מדיניים
  (למפת חצי האי האנטארקטי מוגדלת) בסיס חנרל ברנרדו אוהיגינס ריקלמהאלקה(למפת חצי האי האנטארקטי רגילה) בסיס חנרל ברנרדו אוהיגינס ריקלמהאלקה(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיאלקה(למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיאלקה
 
האי אלקה (באנגלית: Alka Island; בבולגרית: остров Алка) הוא אי סלעי ארוך במפרץ בלימל, שמדרום-מערב לאי טריניטי בארכיפלג פאלמר, שבאנטארקטיקה.
אורכו של האי 250 מטרים (כיוון מערב-מזרח); ורוחבו של האי 110 מטרים.
האי ממוקם 1.7 קילומטרים מצפון לנקודת אסנסיו; 3.43 קילומטרים דרומית לנקודת בולנס; 2.4 קילומטרים דרומית - דרומית-מערבית לנקודת טיזויין; ו-145 מטרים צפונית - צפון-מזרחית לאי גלארוס.
היסטוריה > מיפוי האי

האי מופה לראשונה על ידי סוקרים בריטיים בשנת 1978.
היסטוריה > מקור השם

האי נקרא על שם המכמורתן אלקה של החברה הבולגרית Океански риболов – Бургас - מבורגס שבבולגריה, שספינות הדיג שלה דגו במי האי ג'ורג'יה הדרומית, איי קרגלן, איי אורקני הדרומיים, איי שטלנד הדרומיים וחצי האי האנטארקטי משנת 1970 ועד תחילת שנות התשעים. הדייגים הבולגרים היו חלוצי תעשיית הדיג באנטארקטיקה בתקופה המודרנית (לאחר תום העידן ההרואי של אנטארקטיקה).
לקריאה נוספת

הגאזט האנטארקטי הבולגרי (בבולגרית)
הערות שוליים

↑  גאזט השמות האנטארקטיים הרשמי של בולגריה
1 2 3 4 5 6 7 8 9  מידע גאוגרפי והיסטורי
| איים בארכיפלג פאלמר |
| --- | --- | --- |
| איים | אבוט • אולין • אומגה • אטא • אלפא • אלקה • אונוור • אפסילון • בראבנט • בוב • גאנד • גלארוס • דייוויס • דינק • דלתא • דרים • הארי • וינצקה • טאוור • למדא • לייז' • לקוואנט • פמפה |  |
| קבוצות איים | איי אומיקרון • איי טטראד • איי כריסטיאניה • איי מלכיור • איי סיגמא • איי פאי • איי פסי |  |
| איונים | סלע גריינדר |  |
האי בראבאנט, מבט מכיוון צפון מזרח לעבר האי. מימין ניתן לראות את האי אונוור, וברקע את חצי האי האנטארקטי; את הרי סולוואי, ניתן לראות משמאל, בצד הרחוק של האי.
אסון המעבורת בבלגיה (1987)

המעבורת בנמל דובר שבבריטניה, 1984
אסון המעבורת בבלגיה התרחש ב-6 במרץ 1987.  מעבורת רכב ונוסעים שיצאה מנמל זבריחה (Zeebrugge) שבבלגיה התהפכה על צידה ושקעה חלקית בים הצפוני לאחר שהוצפה במים שחדרו דרך פתח סיפון הרכב הראשי שלה, שדלתותיו הושארו פתוחות. באסון נספו 193 מבין 539 האנשים שהיו על סיפונה.
המעבורת

המעבורת הרלד אוף פרי אנטרפרייז (Herald of Free Enterprise) הייתה אוניית גל-נוע שהושקה בשנת 1980 לשם שירות בקווי הספנות בין בריטניה לבין יבשת אירופה. היא נמצאה בבעלות חברת הספנות טאונסנד ת'ורסן (Townsend Thoresen). המעבורת הייתה במעמס של 13,600 טון ובעלת קיבולת של עד 1,400 נפש. אורכה היה 132 מטרים, רוחבה המקסימלי - 23 מטרים והשוקע - 5.72 מטרים.
באונייה היו שמונה סיפונים, מהם שלושה סיפונים לכלי רכב. סיפון הרכב הראשי היה מצויד בדלתות אטומות למים בחרטום האונייה ובירכתיה, שאיפשרו כניסה ויציאה מהירה של כלי רכב ממנו.
התאונה

המעבורת שירתה בקו שבין זבריחה לבין נמל דובר שבבריטניה. היא יצאה מנמל זבריחה ב-6 במרץ 1987 בפיקודו של הקברניט דייוויד לאורי (David Lewry). על סיפונה היו 459 נוסעים, 80 אנשי צוות ו-131 כלי רכב. הדלתות הקדמיות של סיפון הרכב הראשי במעבורת לא נסגרו לפני ההפלגה.
המעבורת עברה את המבוא החיצוני של הנמל בשעה 18:24. כאשר האיצה את מהירותה ל-19 קשר החלו מים רבים לחדור לסיפון הרכב הראשי דרך הפתח הפתוח בחרטום האונייה. המים ערערו במהירות את יציבותה. היא נטתה בזווית של 30 מעלות לשמאל, התיישרה שוב ובשעה 18:28 נטתה שוב לצד שמאל והתהפכה. היא נחה לבסוף על צידה על גבי שרטון חול במרחק של כקילומטר מהחוף, כשמחצית מגופה בתוך המים ומחצית מחוץ להם. רק פנייה של הרגע האחרון מנעה מהאונייה להתהפך באזור של מים עמוקים, שבהם הייתה עשויה לצלול כולה מתחת לפני המים. אורות האונייה כבו לאחר שמתקניה נשטפו במים והיא הייתה שרויה בחשכה.
צוות של אוניית מחפר שנמצאה בסמוך ראה את אורות המעבורת כבים והודיע על כך לנמל. בתוך זמן קצר הגיעו למקום מסוקי הצלה ובעקבותיהם כלי שיט של הצי הבלגי, שמשו מן המים ניצולים. גם אזרחים בכלי שיט הצטרפו לפעולות ההצלה. רבים מהמחלצים צוינו לשבח לאחר מכן על ידי ממשלות בריטניה ובלגיה על מאמצי ההצלה שנקטו.
בסך הכל נספו באסון 193 איש. רבים מהם נלכדו באונייה ומתו מתת-חום עקב חשיפה למי הים, שחומם הגיע ל-3 מעלות צלזיוס בלבד. חלק מגופות הנספים חולצו מהמעבורת רק לאחר ימים.
לאחר התאונה

התאונה נחקרה על ידי בית דין חוקר בריטי. בית הדין קבע כי עוזר רב המלחים של האונייה לא מילא את תפקידו לסגור את דלתות סיפון הרכב לפני היציאה מהנמל; הוא הלך לישון והחמיץ את ההכרזה על הפלגת האונייה. גם הקצין הראשון, שהיה עליו לוודא את סגירת הדלתות, לא מילא את חובתו. עקב מבנה האונייה לא ניתן היה לראות מגשר הפיקוד שהדלתות אינן סגורות, ולא היה בו מחוון אזהרה שיצביע על כך. השופט החוקר הראשי גם הצביע על ליקויים בנוהלי העבודה של חברת טאונסנד ת'ורסן ועל אווירה כללית של רשלנות בתפקוד עובדיה, אשר תרמו להתרחשות התאונה. גם מבנה האונייה נמצא לוקה בחסר, שכן היא לא הייתה מחולקת לתאים אטומים למים, שהיו יכולים להגביל את זרימת המים מדלתות החרטום הפתוחות אל מדורים אחרים בה. בית הדין השעה זמנית את רישיונות הימאות של קברניט האונייה ושל הקצין הראשון שלה.
בשלהי 1987 הועמדו לדין פלילי חברת טאונסנד ת'ורסן ושבעה מעובדיה באישום של גרימת מוות ברשלנות, אך איש מהם לא הורשע לבסוף.
התאונה הביאה להכנסת מספר שיפורים ואמצעי בטיחות בעיצוב של אוניות גל-נוע, על מנת להבטיח את סגירת דלתותיהן לפני הפלגה ולאפשר ניקוז של מים מסיפוני הרכב במקרה של הצפה. התאונה גם הביאה לשינוי בהוראות האמנה הבינלאומית לבטיחות החיים בים ובהוראות ארגון הימאות הבינלאומי במטרה להגביר את בטיחות האוניות מדגם זה.
כחודשיים לאחר האסון נמשתה המעבורת מהים בכוונה לשקמה ולהחזירה לשירות, אך בסופו של דבר היא נמכרה לגרוטאות ופורקה.
התאונה גררה פרסומת שלילית לחברת טאונסנד ת'ורסן, וחברת האם שלה החליטה במהרה לשנות את שמה ל-P&O European Ferries ולשנות את סכמת הצביעה של כלי השיט שלה.
פרק בסדרת הטלוויזיה שניות מאסון הוקדש לתאונה.
אסון המכרות במונונגה

| --- | --- |
 תאריך:  6 בדצמבר 1907 
 מיקום:  מונונגה 
 קואורדינטות:  39°27′37″N 80°12′49″W﻿ / ﻿39.460277777778°N 80.213611111111°W﻿ / 39.460277777778; -80.213611111111
 הרוגים:  362 
  (למפת וירג'יניה המערבית מוגדלת) צ'ארלסטון הנטינגטון פרקרסבורג מורגנטאון וילינג בקלי מרטינסבורג פנסילבניה מרילנד וירג'יניה קנטקי אוהיואסון המכרות במונונגה(למפת וירג'יניה המערבית רגילה) צ'ארלסטון הנטינגטון פרקרסבורג מורגנטאון וילינג בקלי מרטינסבורג פנסילבניה מרילנד וירג'יניה קנטקי אוהיואסון המכרות במונונגה
 
"גיבורת מונונגה", אנדרטה לאלמנות של נספי אסון המכרות
אסון המכרות במונונגה התרחש ביום שישי, 6 בדצמבר 1907. בהתפוצצות בשני מכרות פחם תת-קרקעיים בעיירה מונונגה (אנ') במדינת וירג'יניה המערבית נספו לפחות 362 בני אדם. היה זה אסון המכרה החמור ביותר בתולדות ארצות הברית.
האסון

האסון אירע בחבל כריית הפחם של וירג'יניה המערבית, שידע שגשוג מאז שנות ה-80 של המאה ה-19 ומשך אליו המוני מהגרים מאירופה ואפרו-אמריקאים ממדינות הדרום.
האסון התרחש בשעה 10:28 במכרות מס' 6 ומס' 8 של חברת הפחם פיירמונט. באותו זמן היו במכרות 367 בני אדם לפחות, אך נראה שמספרם היה גדול יותר, שכן עובדים נהגו להביא אל המכרות את ילדיהם וקרובים אחרים כדי שיסייעו להם להגביר את תפוקת עבודתם וכך להגדיל את הכנסתם. התפוצצות התרחשה באותו רגע וסבורים שהיא הרגה בו במקום את רוב הקורבנות. ההתפוצצות זרעה הרס מתחת לפני הקרקע וגם מעליה. רכיבי מערכת האוורור, קרונות וציוד אחר נהרסו. תמוכות של תקרות המנהרות הועפו ממקומן וחלק מהתקרות קרסו עקב כך. פתחי הכניסה למכרות נחסמו בציוד שהועף ונהרס. ההתפוצצות חוללה רעידת אדמה שהורגשה עד למרחק של כ-13 קילומטר סביב וגרמה נזקים גם על פני השטח.
פעולות חילוץ התקיימו בימים שלאחר האסון, במאמץ להגיע מהר ככל האפשר אל ניצולים שנותרו בחיים. קבוצת מחלצים ראשונה ניסתה להיכנס אל המכרות 25 דקות לאחר ההתפוצצות, אך נאלצה לסגת עקב מחסור בחמצן במכרה ונוכחות של גזים רעילים, שלא היה לה ציוד המגן הדרוש להתמודדות עמם. היכולת לפנות את הגזים ולהחדיר אוויר צח אל המכרות ההרוסים נפגעה קשות בעקבות הרס ציוד האוורור באתר. אש שפרצה בשני המכרות שנהרסו הוסיפה עשן לגזים הרעילים שהתפשטו בהם.
המונים התקבצו ליד הכניסות למכרות ההרוסים בתקווה לחדשות על גורלם של קרובים וידידים. ארבעה ניצולים מההתפוצצות הצליחו לצאת בעצמם מן המכרה ורק ניצול חי יחיד חולץ בנוסף להם. לפיכך הועמד מספר הנספים הרשמי על 362, אם כי מספרם היה ללא ספק גדול יותר, עד כדי 500. בין הנספים היו בני שישה לאומים, רובם מהגרים, מהם לפחות 171 מהגרים מאיטליה. לא ניתן היה לזהות חלק מגופות ההרוגים שחולצו. הנספים הותירו אחריהם כ-1,000 עד 1,250 אלמנות ויתומים.
הסיבה לאסון לא נקבעה רשמית, אך נראה כי החומר שהתפוצץ היה אבק פחם או גז מתאן שהצטבר, אשר הוצתו על ידי זיק חשמלי או להבה גלויה שהדליק אחד העובדים.
כשבועיים לאחר האסון, ב-19 בדצמבר, התרחש אסון מכרה נוסף במדינת פנסילבניה, שבו נספו 239 איש (אנ').
לאחר האסון

בטיחות המכרות בארצות הברית בראשית המאה ה-20 הייתה ירודה. הנספים באסון היו חלק מ-3,242 קורבנות באסונות מכרות בארצות הברית ב-1907. כתוצאה מאסון זה דומים לו התגברה בציבור הדרישה לקיים פיקוח ממשלתי מוגבר על בטיחות הפעילות במכרות. עקב כך הקים הקונגרס בחקיקה ב-1910 את לשכת המכרות של ארצות הברית (אנ'). רשות זו עסקה בהדרכה, בפיקוח על בטיחות ובחקירת תאונות. ב-1996 פורקה וסמכויותיה הועברו לגופים ציבוריים אחרים.
בשנת 2003 נחנכה בעיירה סן ג'ובאני אין פיורה (אנ') בקלבריה שבאיטליה אנדרטה לבני העיירה שהיגרו לארצות הברית ונספו באסון. בשנת 2007, לרגל מלאת 100 שנה לאסון, העניק מחוז מוליזה באיטליה פעמון זיכרון לעיירה מונונגה, והוא מוצב בכיכר העירונית בה.
בשנת 2007 נחנך במונונגה פסל לכבוד האלמנות של נספי האסון, המוכר בשם "גיבורת מונונגה" (Monongah Heroine). הוא עשוי בדמותם של האלמנה קתרינה דאביה (Caterina Davia) וילדיה.
הערות שוליים

↑  מקור: אתר מחלקת העבודה של ארצות הברית.
↑  מקורות: אתר West Virginia Public Broadcasting, מאורכב באתר Web Archive; אתר אוניברסיטת המדינה של בויסי, מאורכב באתר Web Archive.
↑  מקור: אתר History.com.
↑  לפי מקור אחר (אתר אוניברסיטת המדינה של בויסי) נהרגו 1,000 איש באסונות מכרה בארצות הברית בשנים 1907-‏1909.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007543541805171  LCCN: sh85086950
אלקאיוס

| --- | --- |

 לידה:  620 לפנה"ס מיטילנה, יוון 
 פטירה:  560 לפנה״ס (בגיל 60 בערך) לסבוס, יוון 
 תקופת הפעילות:  המאה ה־7 לפני הספירה – המאה ה־6 לפני הספירה 
 בן או בת זוג:  סאפפו 
 
אלקאיוס (יוונית: Ἀλκαῖος;‏ 620 לפנה"ס – 570 לפנה"ס לערך) היה משורר יווני לירי יליד העיר מיטילנה אשר באי לסבוס האגאי.
במיטילנה חיה ופעלה המשוררת היוונית האגדית סאפפו, ויכול מאוד להיות שאלקאיוס היה ידידה הקרוב ואף מאהבה. הלה החליף מספר יצירות עם סאפפו ואף הקדיש לה את אחד משיריו.
פעילותו הצבאית והפוליטית

אלקאיוס נטל חלק פעיל, כמו משוררים אחרים, במלחמה שניטשה בין עירו לבין אתונה בין השנים 608 ו-606 לפנה"ס. הוא השתייך למעמד האריסטוקרטי שבמיטילנה, מה שסיבך אותו לא פעם במצבים עדינים ומורכבים. הוא התבצר בעמדתו מול הסיעה הטיראנית, הספק-דמוקרטית, שבעיר, זו שהגדירה עצמה כקולו של העם, ובשל כך נאלץ, כמו רבים אחרים, לצאת לגלות.
בתקופת גלותו שירת אלקאיוס כלוחם שכיר בצבאות זרים, ובדומה לו, אחיו. ואף השתתף בניסיון פיזי-צבאי של קבוצת הגולים לשוב בחזרה למיטילנה. מהלך זה זכה לביטוי בכמה מיצירותיו, שם הוא תוקף את השליט המיטילני פיתאקוס, אשר הכשיל את ניסיונו לשוב לעיר מולדתו.
יצירתו

יצירותיו נתפרסמו מציטטות שנודעו בחיבוריהם של יוצרים שונים, כגון המשפט: "ההגנה המבוצרת ביותר של עיר הפוליס היא חזית הלוחמים האזרחים שבה".
נושאי יצירותיו היו מגוונים, וביניהם נמצא שירי הלל לאלים, מכתמים פוליטיים, לעיתים בעלי גוון אישי מאוד, וכן שירי אהבה ויין, כאלה שהוקראו בקול וברגש ב"סימפוסיום" האפלטוני.
מיצירותיו נותרו רק קטעים בודדים, ואלה מצאו ביטוי בכתביהם של יוצרים מאוחרים וכן בפפירוסים שונים, כמו עשר המגילות שנמצאו באלכסנדריה ההלניסטית.
אלקאיוס פיתח משקל לירי שנקרא על שמו, "המשקל האלקיאי" והורטיוס, המרבה להביא ציטטות מאלקאיוס, להללו ולהתייחס ליצירתו כמודל לחיקוי, מחמיא למשקל זה.
יצירתו > פרגמנט בפפירוס שנמצא באוקסירינכוס

בכתביו של אלקאיוס מופיע האזכור הוודאי הראשון בספרות היוונית הקלאסית של מקום כלשהו בארץ ישראל. פרגמנט פגום מפפירוס (אנ') מהמאה ה-2 לספירה שנמצא באוקסירינכוס (אנ') שבמצרים, מזכיר את העיר הפלשתית אשקלון. מצבו הגרוע של הפפירוס אינו מאפשר לדעת את תוכנו המדויק של השיר, אולם בשורה הקודמת לאזכור אשקלון, נזכר שמה של "בבל הקדושה", וברור כי השיר כולל התייחסות לפעולות צבאיות של הצבא הבבלי נגד העיר. קטע זה מתוך השיר כנראה מתייחס לאחיו של אלקאיוס, אנטימנידס (Antimenidas), שכפי הידוע מתוך שיר אחר של אלקאיוס, שירת בצבא הבבלי. ייתכן ושובו מהשירות הצבאי לביתו בלסבוס סיפק את ההזדמנות לכתיבת השיר, משום שבשיר הקודם אנו קוראים כי אנטימנידס הגיע מקצה העולם, שם נלחם לצד הבבלים.
הערות שוליים

↑  M. Stern, Greek and Latin Authors on Jews and Judaism, Vol. III: I. Alcaeus, p. 1
↑  M. Stern, Greek and Latin Authors on Jews and Judaism, Vol. III: I. Alcaeus, p. 2
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007273037705171  PLWABN: 9810537514905606  BIBSYS: 90193838  BNE: XX995176  BnF: cb121387870 (data)  CANTIC: a11132449  CiNii: DA00907587  GND: 118501720  ICCU: CFIV024042  ISNI: 0000 0003 7467 7439  LCCN: n81024909  MusicBrainz: e48e97fc-97ba-4e89-af15-0b0783022a0d  NKC: jn19981000081  NLA: 35990578  NLG: 14565  NSK: 000141705  NTA: 069035121  RERO: 02-A000005365  SELIBR: 175080  SUDOC: 02984701X  Trove: 1175794  VcBA: 495/7392  VIAF: 228050642   WorldCat (עם VIAF): 228050642
אקוטירמוס

| אקוטירמוס |
| --- | --- |
 
תקופה
סוף סילור-תחילת דבון 422–409 מיליון שנה לפני זמננו PreЄ Є O S D C P T J K Pg N       
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: פרוקי-רגליים
סדרה:: עקרבי מים
משפחה:: פטריגוטיים
סוג:: אקוטירמוס
שם מדעי
 Acutiramus ‏Ruedemann, 1935

אקוטירמוס (שם מדעי: Acutiramus; משמעות שמו: "מחודד ענף", על שם הטופר המחודד בקצה צבתותיו שהיה שונה משאר הטפרים לאורכם) הוא סוג של עקרב ימי גדול אשר חי ברחבי הימים הרדודים במשך תקופת הסילור והדבון שבעידן הפלאוזואיקון לפני 422-409 מיליון שנה.
מאפיינים

יצור מיימי זה היה קרובם הרחוק של העכבישים והעקרבים החיים והוא נחשב לאחד מהגדולים שבפרוקי הרגליים מעולם, דמה לפטריגוטוס והיה קטן מעט מהיקלופטרוס ומהרב-רגל ארתרופלאורה. הוא הגיע לאורך מרבי של מעל 2 מטרים, אך חלק המינים הגיעו רק לאורך 20 ס"מ. היו לו זוג צבתות מוארכות בעלות קצוות מחודדים שאיתם הוא תפס במהירות טרף קטן ממנו. הוא יכל לרחף במים בעזרת זנבו שדמה לסנפיר ובעזרת "משוטים" מצידי גופו, בדומה לאלה של השחייניתיים.
לא בטוח שהיה טורף אקטיבי ואולי היה ניזון ממארב או אוכל נבלות.
אקוטירמוס לצד דג קדום
אקוטיפ

אקוטיפ
אֵקוֹטִיפּ (באנגלית: Ecotype) הוא מושג באקולוגיה המתאר אבולוציה מתכנסת. אקוטיפ הוא אוכלוסייה גאוגרפית נפרדת של פריטים בתוך מין, אשר מותאמת גנוטיפית לתנאים סביבתיים ספציפיים. לדוגמה, צמח אשר גדל בהר, נמוך מצמח ממין זהה הגדל בעמק, או בעל זמן פריחה שונה.
השינוי במבנה היצור החי נובע מצורכים הישרדותיים שונים ופרטים יחידים מאותו המין שמגלים עמידות מצליחים להתרבות בצורה מיטבית יותר מה שגורם להתפתחות אקוטיפ ובסופו של דבר גם התפצלות לתת-מינים.
הערות שוליים

↑  "ecotype - Dictionary of botany". botanydictionary.org.
ערך זה הוא קצרמרבנושא ביולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אנצו סרני (אוניית מעפילים)

"אנצו סרני" בשנת 1946
"אנצו סרני" - מסלול ימי
אונית המעפילים אנצו סרני בנמל חיפה לפני הורדת העולים
אנצו סרני הייתה אוניית מעפילים שארגן המוסד לעלייה ב'. נקראה על שמו של אנצו סרני, חלוץ ואיש התנועה הציונית באיטליה, ממייסדי קיבוץ גבעת ברנר שהיה לאחד מצנחני היישוב בשנת 1944, נשבה והוצא להורג במחנה הריכוז דכאו. "אנצו סרני" הגיעה לחופי ארץ ישראל מאיטליה בינואר 1946.
תולדותיה > אונית משא - "רונדינה"

נבנתה כאוניית משא עשוית עץ, ונקראה "Rondina". בעלת שני תרנים, אורכה 34 מטר ורוחבה 9 מטר, מנוע דיזל איטלקי אנסלדו, 300 כוח סוס, מסוגלת ל-7.5 קשר, ובעלת תפוסה של 550 טון. זאת, בשונה מחלק ניכר מאוניות המעפילים שנבנו בשלהי המאה ה-19 או ראשית המאה ה-20.
תולדותיה > אוניית מעפילים – "אנצו סרני"

האונייה נרכשה על ידי אנשי המוסד לעלייה ב', עדה סרני ויהודה ארזי בנמל אונליה (Oneglia) על חוף הים הליגורי. ונרשמה על שם פינטר, יהודי איטלקי, שהיה רוכש איש קש של המוסד. שם הצופן שניתן לה היה "סנונית". 
 הוכנה להפלגת העפלה על ידי עובדים מקומיים והמלווים אנשי הפלי"ם. הוכנו מקומות לינה ל-400 נפש, אשר הותקנו על מבנים עשויים צינורות ברזל וקורות עץ, ודרגשי לינה בבטן הספינה; צוידה בשתי סירות הצלה ושתי רפסודות; במזון שהוברח מיחידות הצבא היהודיות באיטליה; וכן 20 טון דלק.
 מפקד האונייה היה זלמן פרח איש הפלי"ם ולצדו גד לסקר, איש הפלי"ם גם הוא, והגדעוני היה גרשון עציון. מכשיר הקשר שעמד לרשותם היה מעשה ידיו של רענן רובינשטיין, אשר שירת אז ביחידה 544 של הצבא הבריטי. רב החובל היה איטלקי, מיצנו ג'ובני, ולצדו שבעה מלחים איטלקים כולל קצין ראשון, מכונאי ראשון, מכונאי שני, עוזר מכונאי וארבעה מלחים.
 האוניה הפליגה לאורך חופי איטליה, אל אתר ההעמסה במעגן דיג בעיירה וואדו (Vado) כשלושה ק"מ מערבית לסבונה. השלטונות האיטלקים גילו אהדה ואף עזרה, מידיהם של פרטיזנים איטלקים לשעבר אשר שמרו על אתר ההעמסה מכניסת גורמים עוינים.
 על סיפון האונייה הפליגו 908 נפשות, (551 גברים ו-357 נשים, בהן נשים הרות). רובם צעירים, חברי תנועות הנוער. הם נאספו במחנה בטרדאטה ליד טורינו. ומשם הוסעו בשיירת 36 משאיות של הצבא הבריטי. השיירה התנהלה בפיקודם של אנשי "החבורה": ישראל ליברטובסקי ושלהבת פריאר, אשר נסע בראשה לבוש מדי לויטננט בריטי בג'יפ צבאי.
 העלייה לסיפון נערכה בחשאי בשעות הערב, שעות אחדות, בסיוע הפרטיזנים האיטלקים. לאחר עלייתם לסיפון, התארגנו המעפילים לקבוצות על פי השתייכותם התנועתית, ולכל קבוצה מונה מדריך אחראי. למעשה, סבלו המעפילים מצפיפות רבה, ומקיצוב של מים ומזון.
"אנצו סרני" הפליגה מרציף בוואדו ב-9 בינואר בשעה 22:00. נתיב ההפלגה המתוכנן היה מסבונה לאורך החוף המערבי של איטליה דרך מיצר מסינה (Messina) האי כרתים, כף מטפן (Matapan) בדרום פלופונז, האי רודוס, כף אנמור (Anamur) בחוף הדרומי של טורקיה, כף אנדריאס (Andreas) בצפון האי קפריסין, משם דרומה לעבר חוף סוריה. בדרך נתקלה האונייה בסערות אחדות.
ב-17 בינואר עברו שש משחתות ליד האונייה, אך לא ברור אם זיהו אותה. באותו יום חג מטוס בריטי מעל הספינה. על הסיפון היו באותה עת כ־100 נפש. אנשי הפלי"ם תידרכו את המעפילים לגלות התנגדות סבילה כאשר יעלו כוחות בריטים לאונייה. וכך אכן אירע עם עלייתם של חיילים בריטים לאונייה, כאשר הייתה במרחק 70 מייל מחופי ארץ ישראל. ("אנצו סרני" הייתה האונייה הראשונה אחרי מלחמת העולם השנייה אשר נתפסה על ידי הצי המלכותי בלב ים). עם עליית הכוחות הבריטים לסיפון האונייה הושלכו מכשירי הקשר והצופן המימה על ידי אנשי הפלי"ם.
המשחתות אילצו את האונייה להפליג אל נמל חיפה.
 המעפילים, ועמם אנשי הפלי"ם והימאים שהתערבו בים המעפילים לבל יעצרו, נשלחו למחנה המעצר בעתלית, ובו הוחזקו עד ה-3 בפברואר. המעפילים שוחררו על חשבון מכסת 1500 הסרטיפיקטים לחודש שהקציבה הממשלה לעולים יהודים. ורובם הועברו ליישובים ברחבי הארץ בהתאם להשתייכותם הפוליטית. צוות הימאים, שכלל את רב החובל ג'ובאני מיצאנו והמכונאי אמריקו בולוניני נעצר שבועות אחדים. 
 ביולי 1947 שוחררה האונייה מהחזקתה על ידי שלטונות המנדט הבריטי לאחר שצוותה זוכה מאשמת הובלת מעפילים בלתי חוקיים.
 האונייה הוחרמה על ידי הבריטים. ועל כך, הגיש פינטר (בעל האונייה הרשמי) תביעה בבית המשפט כנגד הצי המלכות. האונייה שוחררה לאחר שנה ומחצה, והפליגה פעם נוספת, בפברואר 1948, בשם "בונים ולוחמים".
תולדותיה > אונייה ישראלית

לאחר הקמת המדינה המדינה שימשה להבאת עולים ממרסיי. הגיעה לישראל ב-1 בספטמבר 1948, וב-28 באוקטובר 1948.
 האונייה נמכרה ב-28 בדצמבר 1948, ושמה שונה ל-Raffaele Capano.
הערות שוליים

↑  העם היהודי יכפיל מאמציו לסכל מדיניות העוול, דבר, 31 בינואר 1946
↑  מעפילי אנצו סרני יוצאים היום, דבר, 3 בפברואר 1946
↑  מעפילי "אנצו סרני" נקלטו כולם, דבר, 8 בפברואר 1946
↑  הוארך מעצרם, דבר, 30 בינואר 1946
↑  "אנצו סרני" חוזרת לבסיסה, דבר, 27 ביוני 1947
↑  ראו: עליית גח"ל, באתר הפל"ים.
אנרי הראשון, מלך צרפת

.
אנרי הראשון (צרפתית: Henri Ier; ‏4 במאי 1008 – 4 באוגוסט 1060), בן לשושלת הקאפטינגים, מלך על צרפת מ-1031 עד מותו.
חייו

אנרי היה בנם של רובר השני מלך צרפת ושל קונסטנס מארל (973–1032). הוא היה דוכס בורגונדיה מ-1016 עד 1032, כאשר העביר דוכסות זו לרשותו של אחיו רובר. אחרי מותו של איג, אחיו הבכור, הפך אנרי שותף לכתר עם אביו, ונמשח בכנסייה של ריימס ב-14 במאי 1027. ב-1031, אחרי מות אביו, המלך רובר השני, אנרי ירש את הכתר בשם אנרי הראשון. ב-1043 הוא נשא לאישה את מטילדה מפריזייה, בתו של קונראד השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, אך היא נפטרה כעבור שנה. ב-19 במאי 1051 המלך אנרי הראשון נשא לאישה את אן מקייב (1024–1075), בתו של ירוסלב הראשון, נסיך קייב, שילדה לו ארבעה ילדים.
החלטתו של המלך רובר השני לשתף את אנרי בכתר גרמה לזעזועים בממלכה. המלכה קונסטנס הגנה על זכויותיו של רובר, בנה השלישי. לפני מותו של אביהם ב-1031, האחים אנרי ורובר הגיעו להסכמה ביניהם. אך מיד אחרי שאנרי עלה על כס המלכות, היה עליו לעמוד בפני מזימותיה של אמו. היא ארגנה נגדו קבוצה של אצילים שכללה את אודו, דוכס בלואה ושמפנייה. קבוצה זו הצליחה לכבוש את העיר סנס שבצפון בורגונדיה, ולאלץ את אנרי הראשון להימלט אל נחלותיו של רובר, דוכס נורמנדיה שנשאר נאמן למלך. בקיץ של 1032 המלך שם מצור על העיר סנס, שבה התבצרו אחיו רובר והדוכס אודו. במשא ומתן בין הצדדים הלוחמים, ויתר רובר על טענתו לכתר, ובתמורה קיבל את דוכסות בורגונדיה. המלך המשיך במלחמתו נגד אודו, דוכס בלואה ושמפנייה. כדי לבלום את כוחותיו של אודו, המלך כרת ברית עם קונראד השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה. ב-1037 נפטר אודו, אך בניו אטיין ותיבו המשיכו במלחמה. רק ב-1044 הצליח המלך להתגבר עליהם.
כתמורה לנאמנותו של רובר, דוכס נורמנדיה, העניק לו אנרי את אזור הגבול של ממלכתו עם דוכסות נורמנדיה. עם מותו של רובר הראשון, דוכס נורמנדיה, בנו ויליאם (ויליאם הכובש לעתיד), נהנה מתמיכתו של המלך, שעזר לו לדכא מרד של אצילי נורמנדיה. אך מקץ מספר שנים פלש המלך עם צבאו לנורמנדיה, בעזרתו של ג'ופרי השני דוכס אנז'ו, שהיה אויבו של ויליאם דוכס נורמנדיה. ב-1054 וב-1058, המלך ובן בריתו נחלו מפלות מידי ויליאם שהוכיח את כוחו. המלך אנרי הראשון נפטר ב-1060, ובנו בכורו פיליפ, שהיה בן שמונה שנים בלבד, ירש את הכתר בשם פיליפ הראשון.
ילדיו

פיליפ (1052 - 1108)
רובר (1054 - 1063)
אמה (1055 - 1109)
איג (1057 - 1102)
אלכסיי יבסייב

אלכסיי ויטלייביץ' יבסייב (ברוסית: Алексей Витальевич Евсеев; נולד ב-30 במרץ 1994) הוא כדורגלן מקצועני רוסי, המשחק כקיצוני שמאלי.
קריירת מועדונים

יבסייב הוא בוגר אקדמיית זניט סנקט פטרבורג ושיחק בהרכב זניט בשנים 2012–2017. את הופעת הבכורה שלו בפרמייר ליג הרוסי הוא ערך ב-22 ביולי 2012 במדי זניט במשחק מול אמקר פרם.
ב-25 בדצמבר 2018 הוא עזב את אורל יקטרינבורג. ב-22 בפברואר 2019 חתם במועדון חימקי ולאחר מכן שיחק ברוטור ובפאקל וורונז'.
ב-25 באוגוסט 2020 חזר לאורל.
סטטיסטיקה

| מועדון | עונה | ליגה | ליגה> הופעות | ליגה> שערים | גביע> הופעות | גביע> שערים | אירופה> הופעות | אירופה> שערים | סך הכל> הופעות | סך הכל> שערים |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| זניט סנקט פטרבורג | 2011/12 | ליגת העל הרוסית | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 |
| זניט סנקט פטרבורג | 2012/13 | ליגת העל הרוסית | 1 | 0 | 1 | 0 | 0 | 0 | 2 | 0 |
| זניט סנקט פטרבורג | 2013/14 | ליגת העל הרוסית | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 |
| זניט סנקט פטרבורג | 2014/15 | ליגת העל הרוסית | 1 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 1 | 0 |
| זניט סנקט פטרבורג | 2015/16 | ליגת העל הרוסית | 5 | 0 | 1 | 0 | 1 | 0 | 7 | 0 |
| זניט סנקט פטרבורג | 2016/17 | ליגת העל הרוסית | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 |
| זניט סנקט פטרבורג | סך הכל | סך הכל | 7 | 0 | 2 | 0 | 1 | 0 | 10 | 0 |
| זניט-2 סנקט פטרבורג | 2013/14 | ליגת הכדורגל המקצוענית | 21 | 9 | – | – | – | – | 21 | 9 |
| זניט-2 סנקט פטרבורג | 2014/15 | ליגת הכדורגל המקצוענית | 24 | 17 | – | – | – | – | 24 | 17 |
| זניט-2 סנקט פטרבורג | 2015/16 | ליגת הכדורגל הלאומית | 14 | 3 | – | – | – | – | 14 | 3 |
| זניט-2 סנקט פטרבורג | 2016/17 | ליגת הכדורגל הלאומית | 28 | 8 | – | – | – | – | 28 | 8 |
| זניט-2 סנקט פטרבורג | סך הכל | סך הכל | 87 | 37 | 0 | 0 | 0 | 0 | 87 | 37 |
| אורל | 2017/18 | ליגת העל הרוסית | 20 | 4 | 1 | 0 | – | – | 21 | 4 |
| אורל | 2018/19 | ליגת העל הרוסית | 5 | 0 | 1 | 1 | – | – | 6 | 1 |
| אורל | סך הכל | סך הכל | 25 | 4 | 2 | 1 | 0 | 0 | 27 | 5 |
| סך הכל בקריירה | סך הכל בקריירה | סך הכל בקריירה | 119 | 41 | 4 | 1 | 1 | 0 | 124 | 42 |
הערות שוליים

↑  "Game Report". Russian Premier League. 22 ביולי 2012. אורכב מ-המקור ב-2012-07-22. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Алексей Евсеев покидает "Урал"" [Alexey Yevseyev leaves Ural] (ברוסית). FC Ural Yekaterinburg. 25 בדצמבר 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "АЛЕКСЕЙ ЕВСЕЕВ ПОДПИСАЛ КОНТРАКТ С "ХИМКАМИ"" [Alexey Yevseyev signed with Khimki] (ברוסית). FC Khimki. 22 בפברואר 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "С возвращением! Алексей Евсеев – снова в «Урале»!" (ברוסית). FC Ural Yekaterinburg. 25 באוגוסט 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
אסף אוריון

| --- | --- |

 לידה:  26 במרץ 1966 (בן 58) 
 מדינה:  ישראל 
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 תקופת הפעילות:  1984–2015 (כ־31 שנים)
 דרגה:    תת-אלוף
 תפקידים בשירות
 מפקד יחידת חצב  ראש החטיבה לתכנון אסטרטגי באג"ת
 פעולות ומבצעים
   מבצע שלום הגליל   האינתיפאדה הראשונה     המערכה ברצועת הביטחון   האינתיפאדה השנייה     מלחמת לבנון השנייה
 
אסף אוריון (נולד ב-26 במרץ 1966) הוא קצין צה"ל במילואים בדרגת תת-אלוף, המשמש חוקר בכיר במכון למחקרי ביטחון לאומי. בתפקידו האחרון בצה"ל כיהן בתפקיד ראש החטיבה לתכנון אסטרטגי באג"ת.