איווה (BB-61)
מלחמת קוריאה (1951–1952)

ב-1950, קוריאה הצפונית פלשה לקוריאה הדרומית, מה שגרם לאומות המאוחדות לאשר התערבות צבאית. הנשיא הארי ס. טרומן הורה לכוחות האמריקאים שהוצבו ביפן לעבור לקוריאה הדרומית. טרומן גם שלח לאזור חיילים מבסיסים בארצות הברית, טנקים, מטוסי קרב ומפציצים וכוח ימי חזק כדי לתמוך בקוריאה הדרומית. כחלק מהגיוס הימי, איווה הופעלה מחדש ב-14 ביולי 1951, והושבה מחדש רשמית ב-25 באוגוסט, תחת פיקודו של קפטן ויליאם ר. סמדברג III. איווה הפליגה למים הקוריאניים במרץ 1952. ב-1 באפריל היא החליפה את אוניית האחות שלה ויסקונסין והפכה לאוניית הדגל של תת-אדמירל רוברט פ. בריסקו, מפקד הצי השביעי. במבצע הקרבי הראשון שלה במלחמת קוריאה, איווה ירתה בתותחיה הראשיים ליד וונסן - סונג'ין ב-8 באפריל 1952, במטרה לפגוע בקווי אספקה של קוריאה הצפונית. יחד עם אוניות אחרות, איווה שוב התמודדה עם כוחות צפון קוריאנים למחרת, הפעם נגד ריכוזי חיילי אויב, אזורי אספקה ועמדות חשודים בנשק בסובאן דן ובקוג'ו. כתמיכה בקורפוס הראשון של קוריאה הדרומית, איווה הפגיזה עמדות אויב ב-13 באפריל, הרגה 100 חיילי אויב, השמידה שש עמדות תותחים והרסה מפקדת דיוויזיה. למחרת היא נכנסה לנמל וונסן והפגיזה מחסנים, עמדות תצפית וקרפפי מסילות ברזל לפני שפרשה כדי להצטרף מחדש לשייטת האו"ם שסייעה לכוחות היבשה סביב קוסונג. ב-20 באפריל, בפעולת הלחימה הראשונה שלה מעל קו הרוחב ה-38, הפגיזה איווה קווי רכבת בטאנצ'ון, שם נהרסו ארבע מנהרות רכבת, לפני שהפליגה לצ'ינדונג ולקוסונג להפגזה של יומיים על עמדות קוריאה הצפונית.
ב-25 במאי, איווה, בעקבות הדוגמה של אחותה מיזורי, הגיעה למים מול צ'ונגג'ין, מרכז תעשייתי צפון קוריאני כ-48 מיילים ימיים (89 ק"מ) מהגבול הרוסי. עם הגעתה, איווה המשיכה להפגיז את מרכזי התעשייה ותחבורה ברכבת בצ'ונג'ין, ולאחר מכן עברה דרומה כדי לסייע לקורפוס ה-10 האמריקאי. בדרכה לעמדות האמריקאיות, איווה הפגיזה שוב את סונג'ין, והרסה כמה מנהרות וגשרים של מסילות ברזל באזור. ב-28 במאי, איווה הצטרפה לגוף הראשי של הצי האמריקאי שתמך בקורפוס ה-10, והפגיזה בכבדות כמה איים בנמל וונסן.
במהלך חודש יוני, איווה ירתה עם תותחיה על מטרות במאיאנג-דו, טאנצ'ון, צ'ונגג'ין, צ'ודו-סוקצ'ו והנמלים של הונגנאם ו-וונסן בתמיכה בכוחות האו"ם וקוריאה הדרומית. ב-9 ביוני, הליקופטר מאיווה חילץ טייס שהופל מנושאת המטוסים פרינסטון. באותה תקופה, פרינסטון פעלה עם TF 77, ועם נושאות מטוסים נוספות בכוח המשימה שפעלו במסע הפגזות נגד קווי אספקה, ריכוזי חיילים ותשתיות של קוריאה הצפונית; בנוסף, נושאות המטוסים פעלו במשימות תמיכה אווירית צמודה עבור כוחות קרקע שנלחמים נגד כוחות קוריאה הצפונית. ביולי, איווה קיבלה מפקד חדש, קפטן ג'ושוע וו. קופר, שקיבל את הפיקוד על אוניית המערכה למשך שארית הסיור שלה במלחמת קוריאה.
ב-20 באוגוסט, איווה העלתה תשעה פצועים מהמשחתת USS תומפסון לאחר שתומפסון נפגעה על ידי סוללת ארטילריה סינית בעת הפגזת עמדות אויב בסונגג'ין. באותו זמן, איווה פעלה 26 ק"מ דרומית לסונגג'ין, ולאחר שקלטה את אנשי הצוות הפצועים מהמשחתת, איווה חיפתה על תומפסון כאשר היא נסוגה למים בטוחים יותר.
ב-23 בספטמבר, הגנרל מארק וו. קלארק, המפקד העליון של כוחות האו"ם בקוריאה, עלה לסיפון איווה. קלארק התבונן באיווה בפעולה כאשר התותחים שלה הפגיזו את אזור וונסן בפעם השלישית, כשהיא אחראית להרס של מערום גדול של תחמושת אויב. ב-25 בספטמבר, איווה ירתה בתותחיה לעבר מסילת ברזל של האויב ורכבת בת 30 קרונות. בחודש שלאחר מכן, איווה הייתה חלק מהכוח המעורב במבצע הסחה, תרגיל למשוך חיילי אויב לקוג'ו ולהביא אותם למרחק פגיעה מהתותחים הגדולים של אוניות המערכה. במהלך המבצע, איווה סיפקה תמיכה נגד מטוסים ל-USS מאונט מקינלי, ספינת פיקוד של כוח אמפיבי.
באוקטובר 1952 שימשה איווה כאוניית הדגל של מפקד הצי השביעי, והיא השתתפה ב-43 תקיפות על מטרות באזורי וונסן, סונגג'ין, קוג'ו, צ'הו, טוג'ו, סימפו, הונגנאם וצפון אינצ'ון, וב-27 מבצעי הפגזה. במהלך פעולות אלו נורו 16,689 פגזים מהסוללות הראשיות והמשניות שלה על מתקני האויב. פעולה זו קבעה את הזכאות למדליית השירות של האו"ם ולמדליית השירות הקוריאנית עם כוכב ארד אחד.