stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
סל תרבות ארצי

| --- | --- |
 תחום:  תרבות ישראלית 
 בעלות:  החברה למתנ"סים 
 תקופת הפעילות:  1987–הווה (כ־37 שנים) 
 www.saltarbutartzi.org.il
 
סל תרבות ארצי היא תוכנית חינוכית החושפת את תלמידי ישראל, מגיל הגן ועד י"ב, לתרבות ואמנות כחלק ממערכת החינוך הפורמלי. התוכנית פועלת משנת 1987 ביישובים רבים ברחבי ישראל.
התוכנית משותפת למשרד החינוך, החברה למתנ"סים והרשויות המקומיות: משרד החינוך יזם את התוכנית ומתקצב אותה, החברה למתנ"סים מנהלת את התוכנית ומשמשת מסגרת ארגונית עבורה, והרשויות המקומיות אחראיות למימוש התוכנית בתחום שיפוטן.
מטה סל תרבות ארצי פועל למימוש יעדי התוכנית ברמה החינוכית, הארגונית והמנהלית.
ההיצע האמנותי של התוכנית כולל הופעות ומפגשים עם אמנים מששת תחומי האמנות: תיאטרון, מחול, מוזיקה, קולנוע, ספרות ואמנות פלסטית.
היסטוריה

ראשיתה של התוכנית בשנת 1987 במסגרת "אמנות לעם", בייסודה של ברוריה בקר, שניהלה עד אז, במשך קרוב לעשר שנים, במסגרת אורט, את תוכנית היל"ה (השכלת יסוד ולימודי השלמה) לנוער מנותק. בשנת 1995 שונה שם התכנית ל"סל תרבות ארצי", ומשנת 1999 עבר לאחריות החברה למתנ"סים. בשנתה הראשונה הקיפה התוכנית 16 רשויות ובהמשך הקיפה 120 ערים, מועצות אזוריות ומועצות מקומיות. ההוצאה לאור שהוקמה במסגרת "סל תרבות ארצי" כללה ספרות מקצועית למורים ולתלמידים בשלושה מסלולים: מפתחות, צורות ואודות.
ביולי 2010 החליפה אסתי די-נור את בקר בתפקידה. קודם לכן הייתה די-נור ראש מועצת הפיס לתרבות ולאמנות.
ביוני 2014 מונה רן שפירא למנכ"ל סל תרבות ארצי, וכיהן עד יוני 2024.
בעקבות רפורמה בסל תרבות שיזם שר החינוך נפתלי בנט, התווספו לתוכנית כ-80 רשויות מקומיות, כאשר מתוכן בלט הגידול ברשויות מהמגזר הערבי (מכ-10 רשויות בשנת 2016 ללמעלה מ-60 רשויות בשנת 2020) והצטרפותן של רשויות ייחודיות כדוגמת כפר קמא הצ'רקסי, מועצה אזורית נחל שורק והר חברון.
התכנית יזמה פרויקטים ייחודיים בתחום האמנות והתרבות, בהם השתתפו עשרות אלפי תלמידים מכל רחבי הארץ, כדוגמת "אוטובוסופרים", "פרויקט 70 שנות יצירה ישראלית" ו"זרקור". כמו כן, בזכות המהלך לשינוי אופי פעילות הסל כך שתתאים לתקופת הקורונה – קבוצות קטנות ומפגשי הוראה מקוונת, המשיך הסל לפעול גם לאורך כל תקופת הקורונה.
היסטוריה > הרפורמה ב-2016

ב-18 בפברואר 2016 הציג שר החינוך נפתלי בנט רפורמה בסל תרבות ארצי, לפיה הורחב מאגר המופעים והמפגשים של הסל ומלבד היצע אמנותי של מפגשים ופעילויות מאושרות על ידי ועדות הרפרטואר, יכלול היצע נוסף. ההיצע הנוסף מורכב ממפגשים ופעילויות אמנות המאושרות על ידי סגלי הוראה. יוצרים ומפיקים מתקבלים להיצע הנוסף במספר תנאים: המלצות ואישורים של הסגל החינוכי, מינהל תקין, התחייבות להופיע בכל מקום בארץ, התאמה לתלמידי מערכת החינוך ומחיר מקסימום.
בעקבות הרפורמה התווספו לסל תקציבים שאפשרו הצטרפות של רשויות נוספות, בהן שדרות, כפר סבא, קריית ביאליק, אריאל, סכנין, רהט, תמרה, טייבה ועוד. התקצוב נעשה לפי חישוב דיפרנציאלי המעביר לתלמידים בפריפריה תקציב מוגדל.
נכון לעשור השלישי של המאה ה-21 מגיע הסל ללמעלה ממיליון תלמידים, כשמספר פעולות הסל נושק ל-20,000 בשנה.
השתתפות

ההצטרפות לתוכנית הסל היא בחירה של הרשות המקומית, ומתבצעת באמצעות חוזה. בכל רשות מתמנה מנהל/ת סל ובתי הספר בוחרים את הרכב תוכנית המופעים עבור תלמידיהם מתוך ההיצע. בית הספר קובע מראש את מועדי המופעים ומקיים אותם לאורך השנה, בליווי המורים, כחלק ממערכת הלימודים.
החל משנת 2015, היישובים הכלולים בתוכנית הסל מחולקים על פי מחוזות גאוגרפיים. לכל מחוז יש מנחה מטעם הסל, המלווה את מנהלי הסל ביישובים ובבתי הספר בבניית תוכנית רב-שנתית לחשיפה לאמנות.
היקף הפעילות והעבודה עם רשויות

ההיצע האמנותי של סל תרבות ארצי כולל כ-2,000 מופעים ומפגשים שנבחרו על ידי ועדות הרפרטואר. לצדו קיים היצע הנוסף, הכולל מופעים ומפגשים אשר אינם נבחנים על ידי ועדות הרפרטואר אך מומלצים על ידי סגלי ההוראה.
מבחינה תקציבית, תוכנית סל תרבות ארצי נמצאת במסגרת תוכנית גפ"ן של משרד החינוך ומיועדת לתלמידים בכלל המוסדות מגן ועד כיתה י"ב.
המקורות התקציביים של התכנית כוללים תשלומי הורים (ו/או רשות) ותקציב מוסד מתוך תקציבי גפ"ן. בגנים ובמוסדות חינוכיים מוכרים שאינם רשמיים, התקציב כולל הורים ורשות. מקור תקציבי נוסף של סל תרבות ארצי הוא גביית הורים, על פי טבלת תשלומי הורים "סל תרבות ארצי", הנקבע מדי שנה על ידי ועדת החינוך של הכנסת.
הסל מספק ליישובים הפועלים במסגרתו תמיכה במספר אמצעים:
תוכנה ייעודית – תוכנה המחברת למאגר ההיצע ומאפשרת למנהלים לנהל את פעילות הסל, תוך מתן האפשרות לראות את היסטוריית הצפייה של כל תלמיד.
השתלמויות לצוותים חינוכיים – השתלמויות צוותי החינוך של הסל עוסקות בחינוך לצפייה מושכלת במופעי אמנות. מטרתן לקרב את אוכלוסיית המורים לתחום חינוך זה, ולסייע להם לפתח את הכישורים הנדרשים. במהלך ההשתלמות מתוודעים המורים ליוצרים וליצירות בתחומי האמנות השונים, ובתוך כך הם מרחיבים את היכרותם עם עולם היצירה האמנותית בארץ.
הנחיה – מנחי סל תרבות ארצי מסייעים ליישובים בתהליכי הבחירה וגיבוש התוכנית השנתית לאור יעדיה. הם מציעים מערכי הכנה לקראת הצפייה במופע, ומקיימים מפגשי הכנה עם הצוותים החינוכיים.
השתלמויות למנהלי ורכזי סל תרבות – סל תרבות ארצי מקיים מספר השתלמויות בשנה המיועדות למנהלי התוכנית ביישוב ורכזי סל תרבות בבתי הספר. מטרתן להעניק כלים מקצועיים להערכת ההיצע ולמיצוי הבחירה המושכלת מתוכו, ולעורר שיח עמיתים סביב תהליכים הקשורים בחינוך לאמנות ובמיצוי הפוטנציאל הגלום בתוכנית.
אתר אינטרנט – האתר מכיל מידע שימושי אודות המפגשים והמופעים שבהיצע: חומרי העשרה, כתבות, קישורים לצפייה, והכנות לקראת צפייה/האזנה במופעים ובמפגשים.
מיזמים > 70 שנות יצירה ישראלית – מיזם זרקור (2017–2018)

בשנת הלימודים תשע"ח יזם סל תרבות ארצי מיזם מיוחד לציון שנת ה-70 לישראל, מנקודת מבט תרבותית ואמנותית. במסגרת המיזם צפו עשרות אלפי תלמידים מכל רחבי הארץ בהצגות, סרטים ומופעי מחול, האזינו להופעות מוזיקה, סיירו במוזיאונים ונפגשו עם משוררים וסופרים.
"זרקור" הוא שמו של מיזם מיוחד בתוך פרויקט זה, ובמסגרתו התקיימו מפגשי אמן אשר במרכזם הכרה והוקרה של דמויות מפתח ביצירה הישראלית. במסגרת המפגשים, אמנים מובילים מכל תחומי היצירה, סיפרו לתלמידים את סיפורם השזור בתחנות בחיי המדינה. דרך סיפורם האישי וסיפור דרכם המקצועית, נחשפו התלמידים גם לסיפורה של התרבות והאמנות הישראלית לאורך שנותיה. פרויקט זה התקיים בשיתוף פעולה עם גופים כאמ"י, אגודת הסופרים ואגודת הכוריאוגרפים וכלל מפגשים מצומצמים שנערכו במסגרות אינטימיות, שבהם התאפשר לאמנים לספר על דרכם האישית והמקצועית ולהופיע עם השירים שהפכו לאבני דרך בתרבות הישראלית. הפרויקט זכה גם לחשיפה תקשורתית בטלוויזיה.
מיזמים > פעילות בזמן תקופת הקורונה

באמצע שנת הלימודים תש"ף, במרץ 2020, נקטעה פעילות הסל עם הטלת איסור על התכנסויות לאור משבר הקורונה. ההנחיות לשעת חירום הובילו לכך שצוות סל תרבות ארצי הוצא לחל"ת, בזמן שבתי הספר עברו למתכונת פעילות מקוונת. צוות הסל המשיך את הפעילות גם בהיותו בחל"ת, והפך את ערוץ היוטיוב ואת עמוד הפייסבוק לפלטפורמות למופעים ומפגשים מהיצע הסל, שנוצרו במיוחד ונפתחו לשיתוף באישור האמנים ובהתנדבות מלאה, מדי יום. אל התכנים נחשפו מורים, תלמידים ויוצרים.
בסוף מאי 2020, הוחזר כל צוות סל תרבות ארצי לעבודה. ב-1 ביוני התקיימו פעילויות סל ראשונות, בהתאם להנחיות משרד החינוך והבריאות. מפגשים ומופעים אלו התקיימו במתכונת מצומצמת של עד 50 תלמידים, שאפשרה לקיים שיח ודיאלוג משמעותיים יותר בין האמן והתלמיד.
לקראת תום שנת הלימודים תש"ף, התפרסם באתר סל תרבות ארצי קול קורא לאמנים, יוצרים ומפיקים לשנת הלימודים תשפ"א, שמטרתו להיערך לקיומם של פורמטים חדשים למפגשים ומופעים בהתאם לצו השעה הבריאותי. בין היתר כלל היצע ייחודי זה מפגשים מקוונים בוועידת וידאו ומפגשים לכמות מצומצמת של תלמידים.
החל מדצמבר 2020, המשיך הסל בימי חשיפה למנהלי ומנהלות סל ברשויות.
מהלך נוסף שהחל עם פרוץ הקורונה נשא פרי והחל מינואר 2021 הפך הסל להיות חלק ממערכת השידורים הלאומית. מגוון מפעילויות הסל בעברית בערבית, מצולמות במיוחד, הועלו לאתר משרד החינוך.
ועידות סלת"א > הוועידה הראשונה

ב-21 ביוני 2021 התקיימה ועידת סלת"א – הוועידה הארצית השנתית הראשונה של סל תרבות ארצי, בתיאטרון הלאומי "הבימה". בוועידה שנקראה "חינוך, אמנות ותרבות עם המבט לעשור הקרוב – פוסט קורונה" השתתפו כאלף איש, בהם מחנכים, יוצרים, אמנים, מנהלי תרבות וסל תרבות ברשויות, מפיקים, מנהלי וצוותי מוסדות תרבות ומתנ"סים, אנשי אקדמיה ומובילי דעה.
הוועידה יצרה פלטפורמה אשר כינסה את כלל הגורמים העוסקים בחינוך, אמנות ותרבות לכדי מבט הוליסטי ושיח משותף שענינו עתיד החינוך, האמנות והתרבות בעשור הקרוב. בנוסף, בחנה הוועידה את האתגרים החדשים שנוצרו בעקבות תקופת הקורונה בכל הנוגע ליצירת אמנות וצריכת אמנות והציעה מענים שונים בתגובה לאתגרים אלו.
במהלך הוועידה התקיימו סדרה של פאנלים והרצאות בסגנון TED, בהם דנו מומחים ומובילי דעה בתחום החינוך האמנות והתרבות בנושאי הוועידה. בין לבין הוצגו מופעים אמנותיים שנוצרו במיוחד.
הוועידה זכתה לסיקור תקשורתי נרחב בעברית, ערבית, רוסית וספרדית.
ועידות סלת"א > הוועידה השנייה

ב-22 ביוני 2022 התקיימה ועידה שנייה בתיאטרון בית ליסין בהשתתפות כאלף איש, בהם אנשי חינוך ותרבות. הוועידה התקיימה תחת הכותרת "SEL תרבות – אמנות ולמידה חברתית-רגשית (Social–Emotional Learning)", והתמקדה בהיותה של החשיפה לאמנות אמצעי ייחודי להקניית מיומנויות חברתיות-רגשיות (כדוגמת אחריות אתית, חשיבה ביקורתית, התבוננות מנקודות מבט שונות, שימוש באמפתיה וקבלת שונות וגיוון).
הוועידה כללה פאנלים, הרצאות מפי מומחים, מופעים אמנותיים ייחודיים וצפייה בהצגה "משחקים בחצר האחורית".
הוועידה סוקרה בהרחבה בתקשורת הישראלית.
הוצאה לאור

ההוצאה לאור של סל תרבות ארצי פעלה עד 2013 ויועדה למחנכים המלווים את צפיית תלמידיהם במופעי אמנות, וכן לקהל הרחב. הפרסומים נועדו להעניק כלים לצפייה מושכלת, להרחיב את האופקים בתחומי האמנות השונים, ולדון בסוגיות הנוגעות לחינוך לאמנות.
מערך הפרסומים כלל שלושה מסלולים:
קבוצת הפרסומים הקצרים אודות מופע – חומרי הכנה ממוקדים, לסייע למורים להכין את תלמידיהם לצפייה באירוע אמנות ולתהליכי העיבוד לאחר המופע.
מסלול "צורות", ובו פרסומים הפורשים תמונה כללית יותר על תחומי יצירה שונים.
מסלול הספרים "מפתחות", ובו העמקה נוספת בשדות שונים של יצירה, מתוך תשומת לב מיוחדת לגישות עדכניות ולהקשרי התרבות הישראלית.
העורך הראשי של ההוצאה היה המשורר והמתרגם דורי מנור. עורכת מסלול "אודות מופע" הייתה מילאת ביברמן. חלק מן הספרים הופצו על ידי עם עובד.
הערות שוליים

↑  ועדת האיתור של משרד התרבות והספורט בחרה במר רן שפירא לתפקיד ראש מינהל תרבות, באתר משרד התרבות והספורט, ‏27.06.2024
↑  פרויקט זרקור – מפגשי אמן – 70 שנות יצירה, באתר סל תרבות ארצי
↑  סל תרבות ארצי, אמנות רק בימי קורונה – היצע הסל מותאם לצו השעה – מקוון ו/ או בקבוצות קטנות, ‏שנת הלימודים תשפ"א 2021
↑  https://pob.education.gov.il/edu-info/programs/cultural-basket
↑  סל תרבות ארצי, אודות פעילות סל תרבות ארצי, באתר סל תרבות ארצי
↑  משרד החינוך פתח את אירועי 70 שנה למדינה בהצגה "הרצל אמר!", באתר תיאטרון "גשר"
↑  אייטם על הפרויקט בתכנית הבוקר של ערוץ 10, ‏28.08.2018
↑  אייטם על הפרויקט בתכנית הבוקר של ערוץ 13, ‏10.07.18
↑   רן שפירא בתכנית הבוקר של ערוץ 13, סרטון בערוץ "סל תרבות ארצי", באתר יוטיוב (אורך: 04:44), 3 במאי 2020
↑  ערוץ היוטיוב
↑  עמוד הפייסבוק
↑  מערכת השידורים הלאומית
↑  מפגשי סל תרבות ארצי במערכת השידורים הלאומית, ‏שנת הלימודים תשפ"א 2021
↑  הוועידה הארצית הראשונה לחינוך אמנות ותרבות – פוסט קורונה, באתר סל תרבות ארצי, ‏06.2021
↑  מערכת הבמה, הוועידה השנתית ה-1 של סל תרבות ארצי, באתר הבמה, ‏27/05/2021
↑  ענת זכריה, ועידת סל תרבות ארצי הראשונה בישראל, באתר הבמה, ‏15/06/2021
↑  رانية مرجية, مؤتمر السلة الثقافية الأول لشركة المراكز الجماهيرية على مسرح " هبيما" بحضور وزيرة التربية والتعليم يفعات شاشا بيتون, bokra, ‏22/06/2021
↑  דולצ'ה ויטה – 27.06.21, באתר כאן, ‏27.06.21
↑  Chiquita Levov, Primera conferencia anual de “Sal Hatarbut Artzi”, aurora-israel, ‏29.06.21
↑  מאות אנשי חינוך השתתפו בוועידה הגדולה בישראל, יביאו שינוי?, באתר אייס, 22 ביוני 2022
↑  גם כן תרבות עם גואל פינטו, "ממלאים את סל התרבות", ‏22.06.22
↑  מאות אנשי חינוך השתתפו בוועידה הגדולה בישראל, יביאו שינוי?, באתר אייס, 22 ביוני 2022
↑  מערכת Tlv Times, בואו לוועידה, באתר tlvtimes, ‏20.06.22
מנכ"ל סל תרבות ארצי, רן שפירא, ושרת החינוך, ד"ר יפעת שאשא ביטון, בוועידת סלת"א.
פרופ' יורם יובל בהרצאת הפתיחה של ועידת סלת"א 2022 (צילום: מוקי שוורץ)
רודי ג'וליאני

רודולף (רוּדִי) ויליאם לואי ג'וליאני (באנגלית: Rudolph William Louis Giuliani; נולד ב-28 במאי 1944) כיהן כראש עיריית ניו יורק מ-1 בינואר 1994 עד 31 בדצמבר 2001. הגיע לעמדה ציבורית משמעותית בקנה מידה לאומי בארצות הברית, בזכות הצלחתו בהנהגת ניו יורק בעת פיגועי 11 בספטמבר במגדלי התאומים. עם היבחרו של דונלד טראמפ לנשיא ארצות הברית, מונה ליועץ בתחום הגנת סייבר. לאחר מכן החל לשמש כפרקליטו של טראמפ, וייצג אותו בחקירת התערבות רוסיה בבחירות לנשיאות ארצות הברית ב-2016.
ביוגרפיה > תחילת דרכו

ג'וליאני נולד בברוקלין שבניו יורק, בנם היחיד של הלן (ד'אבנזו לפני נישואיה) (1909–2002) והרולד אנג'ל ג'וליאני (1908–1981), שניהם קתולים בני מעמד הפועלים, שנולדו בארצות הברית להורים שהיגרו מאיטליה. אביו היה בעל עבר פלילי, ואף ישב בבית הסוהר סינג סינג בגין מעשי שוד ותקיפה. כשהיה מחוץ לכלא, שימש האב גובה חובות עבור דודו של ג'וליאני מצד אימו, שהשתייך לפשע המאורגן.
ג'וליאני למד בבתי ספר קתוליים ואף שקל בשלב מוקדם של חייו להפוך לכומר, אך נמנע מכך בסופו של דבר. למרות רקעו המעורר מחלוקת, הוא סיים את לימודיו בבית הספר התיכון בציונים גבוהים, שאיפשרו לו להמשיך ללמוד לתואר ראשון במכללת מנהטן (מכללה קתולית הממוקמת ברובע הברונקס דווקא ולא במנהטן), ולאחר מכן סיים תואר JD במשפטים באוניברסיטת ניו יורק, אותו הוא סיים בהצטיינות יתרה ב-1968. באוקטובר אותה שנה הוא גם נישא לראשונה לרגינה פרוג'י, נישואין שהחזיקו מעמד 14 שנה, עד ביטולם (לא גירושין) ב-1982.
ביוגרפיה > תחילת הקריירה

עם סיום לימודיו שימש ג'וליאני כמזכיר לשופט מחוזי פדרלי במחוז הדרומי של ניו יורק. ב-1970 הצטרף למשרד התביעה הכללית של ארצות הברית. בגיל 29 מונה למנהל יחידת הסמים וקודם למשרת תובע בפועל. בכל התקופה הזו היה ג'וליאני איש המפלגה הדמוקרטית.
בשנת 1975 עזב את המפלגה הדמוקרטית והפך לעצמאי וככזה עבר לוושינגטון, שם מונה לראש המטה של סגן התובע הכללי. מ-1977 ועד 1981 עבד כעו"ד בשוק הפרטי בניו יורק, והצטרף למפלגה הרפובליקנית.
בשנת 1981 מונה לתובע כללי פדרלי בפועל, המשרה השלישית בחשיבותה בהיררכיית משרד המשפטים האמריקאי. בתפקידו זה היה ממונה על התובעים הפדרליים, על כל גופי האכיפה הפדרליים, על גופי הענישה, על המנהל לאכיפת (חוקי) הסמים (DEA) ועל שירות המרשלים של ארצות הברית.
בשנת 1983 זכה לחשיפה הציבורית הראשונה, עת מונה לתובע הכללי הפדרלי של מחוז דרום ניו יורק, שם עמד בחזית המאמץ להרחקת סוחרי הסמים מהרחובות, המלחמה בפשע המאורגן, השחיתות במנגנוני השלטון ועבירות הצווארון הלבן. בתפקידו זה רשם לזכותו הישג נדיר של 4,152 הרשעות לעומת 25 זיכויים בערעור בלבד. זכורים במיוחד תיקים בעלי עניין ציבורי גבוה, לרבות תיקים נגד ראשי המאפיה, בהם עשה לראשונה שימוש נרחב בחקיקת RICO נגד פשע מאורגן. בשנים 1985–1986 הצליח ג'וליאני להביא להרשעתם של ראשי חמש משפחות הפשע המאורגן של ניו יורק ומאסרם לתקופות ממושכות מאוד. בשנים 1986–1989 הוא הביא להרשעתם של איוון בוסקי ומייקל מילקן, דמויות ידועות מהמילייה של וול סטריט, בעוון ניצול מידע פנים לסחר בני"ע. עם זאת, הוא גם עורר עליו ביקורת ציבורית מסוימת בגלל מעצרים מתוקשרים של חשודים שלאחר מכן האישומים נגדם בוטלו עקב חוסר ראיות.
באפריל 1984 נישא ג'וליאני בפעם השנייה, לדונה הנובר (ילידת 1950), אם בנו (אנדרו – 1986) ובתו (קרולין – 1989). הם התגרשו ב-2002.
בספטמבר 1989 ניצח ג'וליאני את רון לאודר במרוץ למועמדות המפלגה הרפובליקנית לראשות עיריית ניו יורק. לאחר מכן התמודד כמועמד משותף של המפלגה הרפובליקנית והמפלגה הליבראלית, למול מועמד המפלגה הדמוקרטית דייוויד דינקינס, אך במרוץ זה הוא הפסיד בהפרש של 2%, הקטן ביותר בהיסטוריה של העיר (רון לאודר, שהפסיד לג'וליאני בבחירות המקדימות, השתתף אף הוא במירוץ זה בניגוד למקובל, כמועמד המפלגה השמרנית וזכה לפחות מ-0.5% מהקולות).
ביוגרפיה > ג'וליאני כראש העיר

ג'וליאני התמודד שוב בבחירות 1993 כמועמד המפלגה הרפובליקנית והליברלית, הוביל קמפיין שהתמקד באיכות חיים, פשע, עסקים וחינוך, ניצח את ראש העיר המכהן מטעם המפלגה הדמוקרטית דייוויד דינקינס, ברוב של 3% מהקולות ונבחר לראש העיר ה-107 של ניו יורק. בכך הוא היה לראש העיר הרפובליקני הראשון מזה כשלושים שנה, בעיר הדמוקרטית בדרך כלל. בשנת 1997 הוא נבחר בשנית, למול רות מסינגר (אנ') והפעם כבר בהפרש ניכר (מעל 10% מהקולות).
תחת הנהגתו את העיר, ירדו מעשי הפשיעה הכללית ב-57%, מקרי הרצח ב-65% והעיר אף הוכרה על ידי ה-FBI כעיר הגדולה הבטוחה ביותר בארצות הברית. במלחמתו בפשע, הסתמך ג'וליאני על תאוריית החלונות השבורים. ג'וליאני עצמו תלה את הצלחת "ניהול הפחתת הפשיעה" (כהגדרתו) ביישום תהליך ה-COMPSTAT והקדיש לתהליך זה דיון רחב בספרו "מנהיגות".
יחד עם הירידה באחוזי הפשע הובילה מדיניות ה"אפס סובלנות" האגרסיבית שלו לניכור גובר ולחוסר אמון בין הקבוצות הסוציו-אקונומיות החלשות לבין זרועות אכיפת החוק. זכורה לרעה באופן מיוחד התקרית שבה נפגע ונהרג אמדו דיאלו, מהגר אפריקני בלתי חמוש, מירי של 41 קליעים שנורו בידי שוטרים בלבוש אזרחי.
בקרב חוקרים מסוימים קיימת טענה כי הפחתת הפשיעה בניו יורק לא נגרמה כתוצאה משיטות הלחימה בפשע של ג'וליאני. החוקרים הללו מצביעים על כך שבארצות הברית באותה תקופה הייתה ירידה כללית של אחוזי הפשיעה בכל רחבי ארצות הברית, ובערים מסוימות - ערים בהן השיטה לא יושמה - הייתה ירידה גדולה אף יותר. את הסיבות לירידה בפשיעה הכללית בארצות הברית באותה תקופה מסבירים אותם חוקרים בגאות הכלכלית ובסיבות דמוגרפיות כמו ירידה באחוז הצעירים בסך האוכלוסייה הכללית. הם טוענים שאין קשר בין פעולותיו של ג'וליאני בנוגע לאי-סדר ובין פשיעה. עוד הם טוענים ששיטתו האגרסיבית של ג'וליאני פגעה בעיקר במיעוטים ובמהגרים.
ג'וליאני ניהל מדיניות תקיפה בנושא נדל"ן. פרויקט הפיתוח השאפתני של כיכר טיימס והחזרתו לימי הזוהר שלו כללה החזרת חנויות ותיאטראות מכובדים, הקמה של אולפני MTV, חנות דגל של דיסני ובתי קולנוע. בד בבד סולקו גורמי פשע ושירותי המין שקנו שליטה במקום. לאורך כל תקופת כהונתו שאף ג'וליאני להקים אצטדיון במנהטן, אשר לא הוקם בתקופתו.
לאחר היבחרו, נמנע ג'וליאני בעקביות מראיונות אישיים בתקשורת, והעדיף להעביר את מסריו במסיבות עיתונאים או בהצהרות שנשא על מדרגות בית העירייה. ג'וליאני היה אורח קבוע בתוכניתו של דייוויד לטרמן בטלוויזיה ואף השתתף בה מעת לעת בקטעים הקומיים.
בשנת 2000 התמודד על מושב בסנאט מול הילרי קלינטון, התמודדות אשר נקטעה עקב מאבקו בסרטן הערמונית ועקב ספיחי פרשיית אהבים שהייתה לו בזמן שהיה נשוי לדונה הנובר (אם בנו ובתו). ב-2002 התגרש מהנובר ובמאי 2003 נשא את אשתו השלישית ג'ודית נתן.
מאז פיגועי 11 בספטמבר נודע ג'וליאני ברבים בזכות תגובתו המתונה והמנהיגות שגילה בעת המשבר. בעבור כך זכה להיבחר לאיש השנה של המגזין טיים לשנת 2001 וקיבל תואר אבירות (אביר האימפריה הבריטית KBE) ב-13 בפברואר 2002.
בסוף שנת 2001 הוחלף בתפקיד על ידי מייקל בלומברג, שגם הוא היה מהמפלגה הרפובליקנית אך פרש והפך לעצמאי.
המירוץ לנשיאות ארצות הברית

ב-5 בפברואר 2007 ג'וליאני הכריז רשמית על מועמדותו לנשיאות ארצות הברית בבחירות המקדימות במפלגה הרפובליקנית. במהלך מרבית שנת 2007 הסקרים ניבאו לג'וליאני הצלחה.
דווקא במדינות שהיו ראשונות לבחור דשדש ג'וליאני בסקרים, לכן החליט שלא להשקיע מאמצים במדינות אלה ולהתמקד במדינות גדולות יותר, שמצביעות בשלב מאוחר יותר, ולהן משקל משמעותי יותר בקביעת המנצח. ג'וליאני השקיע מאמצים רבים במדינת פלורידה בתקווה לנצח בבחירות שנערכו בה ב-29 בינואר 2008; דבר שהיה מסייע לו לצבור מומנטום לקראת הבחירות ביום שלישי הגדול. על אף המאמצים נחל ג'וליאני כישלון בפלורידה והגיע רק למקום השלישי. הכישלון יוחס לתוצאות הנמוכות בהן זכה ג'וליאני במדינות המוקדמות: מצביעים רבים בפלורידה ראו שג'וליאני כושל, ולכן החליטו שלא "לבזבז" עליו את קולם.
לאחר התבוסה פרש ג'וליאני מהמרוץ והביע תמיכה במועמדותו של ג'ון מקיין, שאכן זכה בבחירות המקדימות, אך הפסיד לברק אובמה בבחירות הכלליות.
לקראת הבחירות לנשיאות ארצות הברית בשנת 2012 הוזכר שמו של ג'וליאני כמועמד, ובסקרים שהתקיימו אף היה מועמד מוביל. באוקטובר 2011 הודיע ג'וליאני שלא יתמודד בבחירות.
בהמשך דרכו

ג'וליאני פתח חברת ייעוץ בענייני אבטחה, "ג'וליאני פארטנרס", הפועלת בעולם כולו. בין השאר מייעצת החברה לממשלות שונות בנוגע למלחמה בטרור ואף ייעצה למאבטחי אולימפיאדת ריו דה ז'ניירו שהתקיימה ב-2016.
הוא היה שותף במשרד עורכי הדין "ברייסוול וג'וליאני", המעסיק יותר מ-470 עורכי דין ומייצג כמה מהחברות הגדולות בארצות הברית. לאחר מכן הצטרף למשרד עורכי הדין "גרינברג טראוריג" וגם ממנו פרש.
ג'וליאני שימש כעורך דינו האישי של נשיא ארצות הברית לשעבר דונלד טראמפ. ג'וליאני החל לייצג את טראמפ באפריל 2018, בעקבות החקירה של התובע הכללי רוברט מולר לגבי התערבות רוסיה בבחירות לנשיאות ארצות הברית ב-2016.
ב-25 בינואר 2021 הגישה חברת דומיניון מערכות הצבעה (אנ') תביעת לשון הרע בגובה 1.3 מיליארד דולר נגד ג'וליאני ונגד סידני פאוול, עורכת דין נוספת של טראמפ. בכתב התביעה הם הואשמו ב"ניהול מסע דיסאינפורמציה ויראלי" נגד החברה תוך הפצת טענות "שקריות לחלוטין." התביעה נגד ג'וליאני מבוססת על כחמישים הצהרות שהשמיע בכלי התקשורת ובמדיה החברתית. בתגובה אמר ג'וליאני שזו תביעה שנועדה להפחיד ולהשתיק, וכי היא תאפשר לו לחקור את ההיסטוריה, וההתנהלות הכספית של החברה ושיטות הפעולה שלה.
ב-24 ביוני 2021 הושעה ג'וליאני מעיסוק בעריכת דין בתחום שיפוט מדינת ניו יורק, על ידי חבר שופטים שבחן את תביעות לשון הרע שהגישו נגדו "דומיניון מערכות הצבעה" ו"סמארטמטיק" (אנ'). השופטים קבעו שג'וליאני הצהיר הצהרות שקריות ומטעות במאמציו להגן על טענות דונלד טראמפ שבחירות 2020 נגנבו ממנו באמצעות זיוף מאות אלפי פתקי הצבעה ומעטפות הצבעה. כנגד טענתו שההשעיה מהווה הפרה של התיקון הראשון לחוקת ארצות הברית, בהחלטה נקבע שמדובר בהליך משמעתי הנוגע להגבלות האוסרות על עורכי דין להציג עובדות באופן שגוי, ולשאת הצהרות כוזבות במסגרת ההגנה על לקוחותיהם. ההשעיה היא בתוקף עד להשלמת ההליכים נגד ג'וליאני בפני ועדת קובלנות.
ב-11 ביוני 2022 הוגש נגדו כתב אישום בשל בהפרת כללי האתיקה. לפי כתב האישום, ג'וליאני ביקש התקנת תקנת חירום שתמנע את אישור תוצאות הבחירות, הורה לבטל את תוקפם של פתקי הצבעה שהטילו בוחרים מסוימים בשבעה מחוזות, והוראות נוספות שהיו מאפשרות לפרלמנט של פנסילבניה לבחור את האלקטורים שלו ולהכריז על טראמפ כמנצח במדינה. בעקבות זאת הוא הפר שני חוקי אתיקה מקצועית בפנסילבניה, שאסרו על עורכי דין ליזום הליכים משפטיים גחמניים ללא בסיס ראייתי, ואסרו על התנהלות מתוך דעה קדומה שעומדת בסתירה לעקרונות החוק. האישומים עשויים להוביל להשעיית רישיונו כעורך דין, או אף לפסילתו מהמקצוע במדינה.
ב-15 בדצמבר 2023 פסק חבר מושבעים במשפט אזרחי בבית המשפט הפדרלי בוושינגטון כי ג'וליאני יפצה ב-148 מיליון דולר שתי עובדות קלפי בג'ורג'יה, ונדראה "שי" מוס ואמא שלה, רובי פרימן, אחרי שפרסם כי הן זייפו תוצאות בחירות של דונלד טראמפ לנשיאות ארצות הברית ב-2020.
דעותיו

ג'וליאני בעל דעות פרו-ישראליות מובהקות והוא רואה בישראל בת ברית נאמנה וחיונית של ארצות הברית. לדבריו: "גם בעניין זה למדתי משהו מהנשיא רייגן. הוא אמר, שבחיים יש לך מעט מאוד חברים טובים באמת ושככה זה גם ביחסים בין מדינות. ישראל היא אחת החברות הבאמת טובות שלנו. היא סייעה לנו בכל פעם שביקשנו. אז אנחנו צריכים להיות כאן, בשבילכם." בנוגע לאיראן הוא קבע כי "אסור לנו להרשות לאיראן להפוך למדינה גרעינית. צריך להבהיר שלא נסכים לכך ושכל האופציות על השולחן. אני חושב שהנשיא אובמה הסב נזק רב כשניסה לנהל משא ומתן עם אחמדינז'אד ועם האייתוללות והמולות. לנהל איתם משא ומתן? זה אבסורד! הם ראו בזה סימן לחולשה." בשאר ענייני החוץ, דעותיו בדרך כלל דעות ניציות, והוא תמך למשל בפלישת ארצות הברית לעיראק בשעתו ובפעולות ממשל הנשיא ג'ורג' ווקר בוש בענייני חוץ, ככלל.
בענייני כלכלה "אני קפיטליסט מושבע. אני מאמין שהקפיטליזם הוא המערכת הכלכלית הטובה ביותר שבני האדם פיתחו והוא הוציא מהעוני יותר בני אדם מכל מערכת כלכלית אחרת. בוודאי יותר מהסוציאליזם, שדווקא קיבע אותם בעוניים... עדיף שאנשים יחליטו בעצמם איך והיכן להשקיע את כספם. אנשים מקבלים החלטות טובות יותר מאשר ממשלות. קפיטליזם הוא רק יישום של הדמוקרטיה דרך הכלכלה. תראה את ההצלחה הכלכלית של סין. כיום המערכת שם קפיטליסטית יותר מאשר בארצות הברית. סין היא ניגוד מוזר בין כלכלה קפיטליסטית אגרסיבית מאוד לבין מערכת שלטונית קומוניסטית, על סף דיקטטורה. ברגע שהם נטשו את הסוציאליזם כמודל הכלכלי שלהם, הם נחלו הצלחה כבירה בשחרור אזרחיהם מכבלי העוני." ("ישראל היום", 7 באוקטובר 2011). ג'וליאני חלק שבחים ליזמות של ישראל, בפרט בכל הנוגע לתחום אבטחת הסייבר.
במהלך הבחירות לנשיאות ארצות הברית 2016, הביע את תמיכתו במועמד המפלגה הרפובליקנית דונלד טראמפ. בריאיון ליעקב אחימאיר ב-2017 הביע תמיכה בראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו.
לקריאה נוספת

רודולף ג'וליאני וקן קרסון, מנהיגות, תרגום: ברוך קורות, הוצאת משרד הביטחון והוצאת מטר, 2002