stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
טקס פרסי האקדמיה הבריטית לקולנוע ה-8
זוכים ומועמדים > השחקנית הזרה הטובה ביותר

קורנל בורצ'רס – The Divided Heart
ג'ודי הולידיי – Phffft!
שירלי בות' – אודות גברת לסלי
גרייס קלי – אליבי
ג'ינה לולובריג'ידה – לחם, אהבה וחלומות
זוכים ומועמדים > התסריט הבריטי הטוב ביותר

The Young Lovers - ג'ורג' טבורי ורובין אסטרידג'
The Divided Heart - ג'ק ויטינגהם
רופא לעת צרה - ניקולס פיפס
בחירתו של הובסון - דייוויד לין, נורמן ספנסר, ויניארד בראון
The Maggie - ויליאם רוז
Monsieur Ripois - יו מילס ורנה קלמנט
מישור הארגמן - אריק אמבלר
רומיאו ויוליה - רנטו קסטלני
זוכים ומועמדים > הסרט הדוקומנטרי הטוב ביותר

Det Stora Ädventyret
זוכים ומועמדים > השחקן החדש המבטיח ביותר בקולנוע

דייוויד קוסוף – The Young Lovers
מגי מקנמרה – The Moon Is Blue
אווה מארי סיינט– חופי הכרך
זוכים ומועמדים > סרט האנימציה הטוב ביותר

Arie Prerie
זוכים ומועמדים > פרס UN

The Divided Heart
זוכים ומועמדים > פרס מיוחד

A Time Out of War
| פרס באפט"א לקולנוע |
| --- | --- | --- |
| פרסים עכשוויים | שחקן • שחקנית • סרט אנימציה • סרט בריטי • ליהוק • צילום • עיצוב תלבושות • בכורה לתסריטאי, במאי או מפיק בריטי מצטיין • במאי • סרט תיעודי • עריכה • הסרט הטוב ביותר • סרט שאינו בשפה האנגלית • איפור ועיצוב שיער • מוזיקה • עיצוב הפקה • כוכב עולה • תסריט מעובד • תסריט מקורי • סרט אנימציה קצר • סרט קצר • סאונד • שחקן משנה • שחקנית משנה • אפקטים חזותיים |  |
| פרסים מיוחדים | פרס עמית באפט"א • תרומה מצטיינת לקולנוע • פרס מיוחד |  |
| פרסי עבר | פרס השחקן המבטיח • התסריט • התסריט הבריטי • השחקן הבריטי • השחקן הזר הטוב ביותר • השחקנית הבריטית • השחקנית הזרה |  |
| טקסים | 1947 • 1948 • 1949 • 1950 • 1951 • 1952 • 1953 • 1954 • 1955 • 1956 • 1957 • 1958 • 1959 • 1960 • 1961 • 1962 • 1963 • 1964 • 1965 • 1966 • 1967 • 1968 • 1969 • 1970 • 1971 • 1972 • 1973 • 1974 • 1975 • 1976 • 1977 • 1978 • 1979 • 1980 • 1981 • 1982 • 1983 • 1984 • 1985 • 1986 • 1987 • 1988 • 1989 • 1990 • 1991 • 1992 • 1993 • 1994 • 1995 • 1996 • 1997 • 1998 • 1999 • 2000 • 2001 • 2002 • 2003 • 2004 • 2005 • 2006 • 2007 • 2008 • 2009 • 2010 • 2011 • 2012 • 2013 • 2014 • 2015 • 2016 • 2017 • 2018 • 2019 • 2020/21 • 2021 • 2022 • 2023 |  |
יד הרב הרצוג

סמליל העמותה

עמותת "יד הרב הרצוג" היא עמותת-על המכילה בתוכה שני מוסדות מחקר תורניים: "הוצאת האנציקלופדיה התלמודית" ו"מכון התלמוד הישראלי השלם". העמותה נקראת על שמו של הרב הראשי לארץ-ישראל, הרב יצחק אייזיק הלוי הרצוג.
עד להקמתו של "יד הרב הרצוג" פעלו שני המוסדות בנפרד. מעת פטירתו של יוזם שני המוסדות – הרב מאיר ברלין (בר-אילן) - בשנת תש"ט נרתמו יחדיו הרב הראשי לא"י, הרב יצחק אייזיק הלוי הרצוג, יחד עם הרב הרברט גולדשטיין (חתנו של הארי פישל) לסייע בביסוס המוסדות. לשם כך הוקם ארגון-על בשם אמ"ת (איחוד מפעלים תורתיים ספרותיים) וגויס ההון ההתחלתי להקמת מבנה מתאים. הבניין נחנך בשנת תשכ"ג, לאחר פטירתו של הרב הרצוג, ואז הוסב שמה של עמותת-העל לשם "יד הרב הרצוג".
למעלה משלושים שנה פעלו מוסדות "יד הרב הרצוג" מתוך הבניין שעמד במבואות שכונת בית וגן, מול הר הרצל. הספרייה ששירתה את שני המוסדות הלכה והתרחבה וכללה בתוכה גם עותקים נדירים. ככזאת היא שימשה כר פעולה נוח למפעל "אוצר החכמה" שצילם בה רבים מן הספרים שבמאגר הממוחשב שלו. קשיים כספיים של שלהי שנות התשעים ושנות העשור הראשון למאה ה-21 הובילו לצורך למכור את הבניין, ומעבר של "יד הרב הרצוג" על שני מוסדותיו לבניינה של הסתדרות "ישורון", במרכז העיר ירושלים.
עוד קודם לפטירתו של הרב יהושע הוטנר (ניסן תשס"ט), שניהל את המוסדות במשך למעלה מ-65 שנה, מונה הרב פרופסור אברהם שטינברג לנהל את "יד הרב הרצוג", ולעמוד בראש המערכת של האנציקלופדיה התלמודית.
"יד הרב הרצוג" נטל על עצמו את שמירת זכרו של הרב יצחק אייזיק הלוי הרצוג, הרב הראשי לארץ ישראל. בחורף תשס"ט, במלאת חמישים שנה לפטירתו, נערך כנס בינלאומי להלכה יישומית לזכרו של הרב, ואשר עסק בצדדים היישומיים של ההלכה בתחומים שונים. לקראת הכנס הוצא לאור הספר "משואה ליצחק" הכולל דברים לזכרו של הרב, ודברים ממנו עצמו. לאחר הכנס רוכזו חלק גדול מההרצאות שנישאו בכנס, ואלה נדפסו בכרך השני של "משואה ליצחק".
"יד הרב הרצוג" היה שותף להוצאה לאור של כתביו - פסקיו והשו"ת של הרב הרצוג (9 כרכים), ספרו "תחוקה לישראל" (3 כרכים), ותרגום מאמריו מאנגלית, "יהדות, חוק ומוסר".
יונתן לוי (כדורגלן)

יונתן לוי (נולד ב-2 בינואר 1998) הוא כדורגלן ישראלי, המשחק בעמדת המגן.
קריירת מועדונים

כתוצר של קבוצות הילדים של הפועל אסי גלבוע ומכבי חיפה, לוי החל את דרכו בקבוצות הנוער של מכבי חיפה. ב-2017 הוא הצטרף לקבוצה הבוגרת של מכבי חיפה וערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל ב-13 במאי, בהפסד 1–2 מול הפועל באר שבע בגביע ליגת העל 2016.
ב-26 באוגוסט 2018 הושאל להפועל חדרה. הוא הבקיע שער בכורה מול סקציה נס ציונה ב-21 בדצמבר 2018 בניצחון 0–1 בסיבוב השני של גביע המדינה בכדורגל. בפברואר 2019 הושאל להפועל נוף הגליל.
ב-9 ביולי 2019 הושאל לסקציה נס ציונה ושם שיחק כמגן שמאלי וכבלם. ב-14 בספטמבר הוא הורחק בפעם הראשונה בקריירה לאחר שספג שני כרטיסים צהובים בדקה ה-89 של ב-1–1 מול הפועל תל אביב.
בספטמבר 2020 הושאל לעונה אחת להפועל אכסאל. לאחר תקופת ההשאלה שב למכבי חיפה וביולי 2021 שוחרר מהמועדון.
באוקטובר 2021 חתם בהפועל כפר סבא.
באוגוסט 2022 חתם בהפועל נוף הגליל.
סטטיסטיקה

מעודכן ל-17 באוקטובר 2023
| מועדון | עונה | ליגה | ליגה> הופעות | ליגה> שערים | גביע> הופעות | גביע> שערים | אירופה> הופעות | אירופה> שערים | סך הכל> הופעות | סך הכל> שערים |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| מכבי חיפה | 2015–16 | ליגת העל | 0 | 0 | 1 | 0 | 0 | 0 | 1 | 0 |
| מכבי חיפה | 2016–17 | ליגת העל | 2 | 0 | 6 | 0 | 0 | 0 | 8 | 0 |
| מכבי חיפה | 2017–18 | ליגת העל | 8 | 0 | 4 | 0 | 0 | 0 | 10 | 0 |
| הפועל חדרה | 2018–19 | ליגת העל | 6 | 0 | 1 | 1 | 0 | 0 | 7 | 1 |
| הפועל נצרת עילית | 2018–19 | ליגה לאומית | 12 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 12 | 0 |
| סקציה נס ציונה | 2019–20 | ליגת העל | 6 | 0 | 2 | 0 | 0 | 0 | 6 | 0 |
| הפועל אכסאל | 2020–21 | ליגה לאומית | 14 | 0 | 1 | 1 | 0 | 0 | 15 | 1 |
| הפועל כפר סבא | 2021–22 | ליגה לאומית | 17 | 0 | 1 | 0 | 0 | 0 | 18 | 0 |
| הפועל נוף הגליל | 2022–23 | ליגה לאומית | 27 | 0 | 1 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 |
| סה"כ קריירה | סה"כ קריירה | סה"כ קריירה | 92 | 0 | 17 | 2 | 5 | 0 | 114 | 2 |
הערות שוליים

↑  "Israel - Y. Levi - Profile with news, career statistics and history - Soccerway". int.soccerway.com.
↑  אופיר סער‏, הפועל חדרה: יונתן לוי הושאל לעונה אחת ממכבי חיפה, באתר וואלה, 26 באוגוסט 2018
↑  "Hapoel Hadera vs. Sektzia Nes Tziona 1 - 0". soccerway.com.
↑  יניב טוכמן‏, סקציה נס ציונה: יונתן לוי ממכבי חיפה הושאל לעונה אחת, באתר וואלה, 9 ביולי 2019
↑  "Hapoel Tel Aviv vs. Sektzia Nes Tziona 1 - 1". soccerway.com.
↑  "Hapoel Raanana - Hapoel Iksal Amad 1 - 1". sofascore.com.
יוסף אוב

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  4 בדצמבר 1804 באיירסדורף, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 פטירה:  22 במאי 1880 (בגיל 75) ברלין, הקיסרות הגרמנית 
 מדינה:  גרמניה 
 תקופת הפעילות:  ? – 22 במאי 1880 
 
הרב יוסף אוב (נולד ב-4 בדצמבר 1804 בבאיירסדורף(גר'). נפטר ב-22 במאי 1880 בברלין) היה רב רפורמי יהודי-גרמני בביירוית, מיינץ וברלין. הוא היה מהרבנים הראשונים שהטיפו בשפה הגרמנית.
ביוגרפיה

לאחר לימודים בישיבת פיורדא אצל הרב אברהם בנימין זאב המבורג למד בארלנגן ומינכן, שם הוא השלים דוקטורט. הוא מונה לרבנות במחוז בביירוית, שם לימד עברית. בתקופת רבנותו בביירות התעוררו סכסוכים בקהילה ובעקבות כך פנה אוב ללא הצלחה בבקשה למינוי רבני לערים פירט, קאסל ופרנקפורט דמיין.
ב-4 בדצמבר 1852 עבר אוב לרבנות העיר מיינץ. מעט מאוחר יותר התפלגה קהילתו לאחר שהורה להשתמש בבית הכנסת בעוגב ודרש בגרמנית. עד 1865 נשאר אוב כרב הקהילה הרפורמית במיינץ. בראש הקהילה האורתודוקסית עמד הרב מאיר להמן.
בשנת 1866 הפך אוב לרב הראשי בבית הכנסת החדש ברחוב אוראנינבורגר בברלין לאחר שהמועמד המקורי מנואל יואל התפטר. באותה שנה הדפיס תפילה בת שלושה חלקים עם תרגום לגרמנית, ובשנת 1868 הוציא סידור תפילה. הסידור נמנע מהמחויבות לשיבה לארץ ישראל, כמו גם לא הזכיר את בניית בית המקדש השלישי. אוב ספג ביקורת גם על ידי הקהילה שלו מקודמו מיכאל זקש. את המיעוט האורתודוקסי הוביל עזריאל הילדסהיימר.
הירש אוב, רב במינכן, היה בן דודו של יוסף אוב.
הערות שוליים

↑  Eugen Ludwig Rapp: Chronik der Mainzer Juden. Die Mainzer Grabdenkmalstätte. Herausgegeben von der Jüdischen Gemeinde Mainz, Mainz 1977.
↑  Isidor Kastan, Berliner Erinnerungen, in: Jahrbuch für jüdische Geschichte und Literatur 27 (1926), S. 138–139.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007257901505171  GND: 116376201  ISNI: 0000 0000 7858 9960  NKC: zmp20231190514  VIAF: 97635998   WorldCat (עם VIAF): 97635998 
ערך זה הוא קצרמרבנושא רבנים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
בית הכנסת החדש ברלין 1866
יוסטון אסטרוס

מינט מייד פארק, מגרשם הביתי של האסטרוס
יוסטון אסטרוס (באנגלית: Houston Astros) היא קבוצת בייסבול אמריקאית מליגת ה-MLB, שבסיסה בעיר יוסטון, טקסס. הקבוצה משחקת בבית המערבי של האמריקן ליג.
היסטוריה

הקבוצה נוסדה ב-1962 והצטרפה לליגה יחד עם הניו יורק מטס כשתי קבוצות הרחבה של הנשיונל ליג. בתחילה נקראה הקבוצה יוסטון קולט 45, על שם האקדח המפורסם תוצרת חברת קולט, וב-1965 שונה לשמה הנוכחי יוסטון אסטרוס, לכבוד הזיקה של העיר יוסטון לתוכנית החלל האמריקאית בזכות מרכז החלל על שם ג'ונסון. בשנת 1980 זכתה הקבוצה לראשונה בתולדותיה בראשות הבית והעפילה לראשונה לפלייאוף, בו הפסידה בחמישה משחקים לפילדלפיה פיליז, את הופעתה הראשונה בוורלד סיריס רשמה ב-2005 לאחר שניצחה בגמר הנשיונל ליג את הסנט לואיס קרדינלס 2-4, אך הפסידה 0–4 לשיקגו וייט סוקס בסדרת אליפות ה-MLB. ב-2013 עברו האסטרוס לשחק בבית המערבי של האמריקן ליג.
האסטרוס משחקים באצטדיון מינט מייד פארק, שנפתח בשנת 2000 תחת השם אסטרוס פילד, לאצטדיון קיבולת של מעל 40 אלף צופים, והוא אחד ממגרשי הבייסבול הבודדים שלהם גג נסגר, אמצעי הכרחי לאור האקלים הסובטרופי גשום בעיר.
בעונת 2017 זכו לראשונה בוורלד סיריס לאחר ניצחון 4–3 על לוס אנג'לס דודג'רס. על הזכייה העיבה פרשיית גנבת הסימנים, כשנחשף שהקבוצה עשתה שימוש במצלמות על מנת לפענח את סימני התופסים בקבוצה היריבה ולאותת לחובטים באמצעים שונים. הליגה קבעה כי הקבוצה הפרה את ההוראות, קנסה אותה ב-5 מיליון דולר, באיבוד שתי בחירות הדראפט הראשונות שלה, כמו כן השעתה לשנה את המנהל ומאמן הקבוצה, שניהם פוטרו לאחר מכן על ידי בעלי הקבוצה. בעונת 2019 הפסידה בוורלד סיריס 4–3 לוושינגטון נשיונאלס.
בעונת 2022 האסטרוס זכו בפעם השנייה בוורלד סיריס לאחר ניצחון 4–2 בסדרה על פילדלפיה פיליז.
בעונת 2023 האסטרוס עלו לגמר האמריקן ליג בפעם השביעית ברציפות מאז 2017 מול טקסס ריינג'רס. הם הפסידו במשחק השביעי במאזן 3-4 והריינג'רס עלו לוורלד סיריס.
שחקנים שמספר חולצתם הוצא לגמלאות

| מספר | שחקן | תפקיד | שנים בקבוצה | שנת הפרשה |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 5 | ג'ף בגוול | בסיס ראשון / מאמן | 1991–2005 | 2007 |
| 7 | קרייג ביגיו | תופס / בסיס שני | 1988–2007 | 2008 |
| 24 | ג'ימי ווין | שמאל השדה / מרכז השדה / ימין השדה | 1963–1973 | 2005 |
| 25 | חוסה קרוז | שמאל השדה / מרכז השדה / ימין השדה / מאמן | 1975–1987 | 1992 |
| 32 | ג'ים אומבריכט | מגיש | 1962–1963 | 1965 |
| 33 | מייק סקוט | מגיש | 1983–1991 | 1992 |
| 34 | נולאן ראיין | מגיש | 1980–1988 | 1996 |
| 40 | דון וילסון | מגיש | 1966–1974 | 1975 |
| 42 | ג'קי רובינסון | מגיש |  | 1997 |
| 49 | לארי דירקר | ימין השדה / מנהל | 1964–1976, 1997–2001 | 2002 |
↑  ה-MLB החליטה להוציא את מספרו של רובינסון משימוש, בשל כבוד והישגיו של השחקן. כלומר, אף קבוצה בליגה לא יכולה לתת לשחקן מסוים את המספר.
טוקופוביה

חדר לידה
טוקופוביה (באנגלית: Tokophobia) המוכר גם בשם פחד לידה, היא חרדה קיצונית אצל נשים מפני לידה וכל השלכותיה. האטימולוגיה של המונח מגיעה מהמילים היווניות טוקוס (Tokos) שמשמעותה לידת תינוק, ופוביה שמשמעותה פחד.
התסמונת גורמת לנשים, בהיריון וגם שאינן בהיריון, לפתח תגובה שלילית וקיצונית כלפי לידת תינוק וההשלכות הגופניות שבכך. נמצא כי בחברות מערביות חמישית מהנשים שמצויות בהיריון תקין סובלות מפחד לידה.
תסמינים והשלכות

טוקופוביה אמנם לא מוגדרת ב-DSM כהפרעה נפשית, אך תסמיניה מתאימים לאבחנה של "פוביה ספציפית" (Spesific phobia) לפי הגדרתה בDSM-IV-R. כלומר פחד שמקורו בדבר מה ספציפי ובגילויים השונים שלו (חשיפה ללידה, חשיבה על לידה, הימצאות במצב טרום לידה וכן הלאה).
כאמור, טוקופוביה היא חרדה מפני לידת תינוק, בין אם האישה מצפה ללידה, מצויה בשלב מוקדם של היריון או אפילו כלל לא הרה. נשים עם טוקופוביה עלולות לחוות התקף חרדה בעת המחשבה על לידה או בעת התנסות שמדמה לידה. לפיכך, נשים כאלו יעדיפו להימנע מהחוויה הכרוכה בלידה על ידי בחירה אוטומטית בלידת קיסרי בהרדמה מלאה, או בהימנעות מהיריון, משימור פריון ומעקב אצל רופאי נשים מלכתחילה (למעט בניית תוכנית טיפול של אמצעי מניעה הורמונליים או ניתוחיים).
נשים טוקופוביות מעדיפות לבודד את עצמן ממצבים חברתיים הקשורים להריון ולידה (כמו מפגש עם אמהות) ומזוגיות (מחשש להריון ספונטני ומתח ופרידה על רקע דילמת ההריון).
טוקופוביה כאמור תתבטא במתח מוגבר ובתחושה של לחץ וחרדה, תסמינים אפשריים הם: דפיקות לב מוגברות, הזעת יתר, קוצר נשימה וקושי להתרכז בהיחשפות לגורם הספציפי של לידת תינוק.
סוגי טוקופוביה

טוקופוביה מחולקת לשני סוגים לפי המצב הרפואי של האישה ביחס להיריון:
טוקופוביה ראשונית - מיוחסת לנשים שלא נכנסו להיריון, או שנמצאות בהיריון ראשון ועוד לא חוו לידה.
טוקופוביה משנית - כאשר האישה מצויה לאחר לידה אחת לפחות, הטוקופוביה המשנית יכולה להתפתח גם בעקבות דיכאון אחרי לידה.
גורמי סיכון

גורם הסיכון הגבוה ביותר שעלול להוביל אישה ללקות בחרדה מפני לידה הוא חוויה שלילית של לידה או של היריון שגרמו לזעזוע עמוק. למשל היריון בסיכון גבוה, הפלות, סיבוכים שונים בלידה וכן הלאה. עם זאת יש לשים לב שגם נשים שלא נכנסו להיריון סובלות מטוקופוביה, כך שישנם גורמי סיכון נוספים שאינם קשורים בהכרח בחוויה אישית שגרמה לכך (כמו למידה מאחרות או טראומה נרכשת).
גורמי סיכון > גורמי סיכון חברתיים

גיל - ככל שהאישה צעירה יותר, כך הסבירות גבוהה יותר ללקות בטוקופוביה.
משכל ומעמד חברתי כלכלי - ככל שאלה נמוכים יותר, כך הסבירות ללקות בטוקופוביה היא גבוהה יותר.
היעדר תמיכה - נמצא כי ככל שהאישה חווה פחות תמיכה, כך סביר יותר שתלקה בטוקופוביה. כמו כן נמצא כי היעדר זוגיות הוא גם גורם סיכון הקשור לכך.
גורמי סיכון > גורמי סיכון פסיכיאטריים

עבר פסיכיאטרי קודם - נמצא כי שלנשים שלוקות בתסמונות פסיכיאטריות קודמות מסוג: היפוכונדריה, ניודפוביה, חרדה, דיכאון ו-OCD יש סיכוי רב יותר ללקות גם בחרדה מפני לידה.
נסיבות חיים קשות ודימוי עצמי נמוך - נשים שבעברן התרחשו התעללות או ניצול בעלות סיכוי רב יותר ללקות בטוקופוביה.
פחד מכאב או סף כאב נמוך - מכיוון שהלידה כרוכה בכאבים עוצמתיים, אישה בעלת סף כאב נמוך תהיה בסיכון רב יותר לפתח טוקופוביה.
סוגי טיפול

אמנם לא קיימים מחקרים שמאששים יעילות של תרופות מסוימות לטיפול בטוקופוביה. עם זאת, מאחר שמדובר בחרדה מפני לידה, רופאים מניחים כי תרופות שמעכבות סרוטונין שהוא הורמון שפעיל במצבים של חרדה, יתאימו אף הן לנשים שסובלות מפחד לידה. כמו כן, טיפול חינוכי ופסיכולוגי שנוגע להכנה מלאה לקראת הלידה יכול להפחית את חומרת התסמונת אצל נשים שלוקות בה.
טיפולים פסיכותרפיים שנוגעים לשינוי דפוס החשיבה הקוגניטיבי של האישה לגבי הלידה, יכולים אף הם להוריד את עוצמת החרדה ולדרבן את האישה להשתמש במנגנונים אחרים כלפי רעיון הלידה, ולאמץ מחשבות חיוביות יותר לגביו. בתחום זה נרשמים טיפולים שמטרתם לפצל את המרכיבים השונים שמעוררים חרדה ולחץ אצל נשים הסובלות מטוקופוביה, וכך ללמוד להתמודד עם כל מרכיב בנפרד.
הערות שוליים

↑  טל אהרוני, טוקופוביה: לוותר על הריון - מפחד הלידה, באתר ynet, 4 בינואר 2009
↑  Eriksson C, Jansson L, Hamberg K, Women's experiences of intense fear related to childbirth investigated in a Swedish qualitative study, Midwifery, 2006
↑  Hofberg K, Brockington I., okophobia: an unreasoning dread of childbirth-A series of 26 cases, Br J Psychiatry, 2000
↑  Saisto T, Toivanen R, Salmela-Aro K, et al., Therapeutic group psychoeducation and relaxation in treating fear of childbirth, Acta Obstetricia et Gynecologica Scandinavica, 2006
הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
יוליה מירסקי

| --- | --- |

 לידה:  20 בפברואר 1954 (בת 70) סנקט פטרבורג, ברה"מ 
 ענף מדעי:  עבודה סוציאלית 
 מקום לימודים:  האוניברסיטה העברית בירושלים (1996) 
 מוסדות:  אוניברסיטת בן-גוריון בנגב (1 באוקטובר 2001)  אוניברסיטת בן-גוריון בנגב (1 באוקטובר 1998) 
 
יוליה מירסקי (נולדה ב-20 בפברואר 1954) היא חוקרת בתחום הפסיכולוגיה של ההגירה, פרופסור מן המניין במחלקה לעבודה סוציאלית באוניברסיטת בן-גוריון בנגב.
ביוגרפיה

מירסקי נולדה בסנקט פטרבורג, רוסיה, לשרה (מגידס) ודויד מירסקי. עלתה עם משפחתה לישראל בשנת 1965. למדה לתואר ראשון, שני ושלישי בפסיכולוגיה באוניברסיטה העברית. בשנת 1977 סיימה תואר ראשון, ובשנת 1979 סיימה תואר שני (בפסיכולוגיה קלינית). עבודת המ.א. שלה עסקה במבחן ה"צוליגר" כמבחן במערכת מיון, ונכתבה בהדרכת ד"ר חגית בנזימן ופרופ' גרשון בן שחר. בשנת 1996 סיימה תואר שלישי. עבודת הדוקטור שלה עסקה בהסתגלות פסיכולוגית של סטודנטים עולים מברית המועצות לשעבר, ונכתבה בהדרכת ד"ר דב פרידלנדר.
מסיום לימודיה לתואר שני ועד שנת 1997 עבדה מירסקי כפסיכולוגית קלינית במסגרות שונות: בשירותי הייעוץ לסטודנט באוניברסיטה העברית, במכון סאמיט, ובתוכנית נעל"ה של משרד החינוך והסוכנות היהודית. במקביל עבדה כחוקרת במכון פאלק לחקר בריאות הנפש ומדעי ההתנהגות בג'וינט ישראל.
בין השנים 1993–1998 עבדה בנוסף כמרצה מן החוץ במספר מוסדות אקדמיים: בבית הספר לעבודה סוציאלית של אוניברסיטת תל אביב, במכון שכטר למדעי היהדות ובמכון מגיד ללימודי המשך באוניברסיטה העברית.
בשנת 1998 הצטרפה כמרצה למחלקה לעבודה סוציאלית באוניברסיטת בן-גוריון. בשנת 2007 התמנתה לפרופסור חבר, ובשנת 2015 התמנתה לפרופסור מן המניין. בשנים 2011–2015 כיהנה כראש המחלקה לעבודה סוציאלית וחברת הסנאט של האוניברסיטה.
בשנת 2018 הופקדה על הקתדרה על שם מרים וסמואל המבורגר לשילוב קהילות עולים. משנת 2021 היא יו"ר-מייסדת של מרכז (בהקמה) למחקר והוראה על חיי עולים ומהגרים באוניברסיטת בן-גוריון.
מירסקי שימשה פרופסור אורח באוניברסיטת פריז בצרפת, באוניברסיטת סימונס (אנ') בבוסטון ובאוניברסיטת קולומביה בארצות הברית.
מתגוררת ברעננה.
פעילותה המחקרית

מאז שנות ה-80, חוקרת מירסקי היבטים פסיכולוגיים של הגירה ושל מעברים בין תרבויות.
תרומתה הייחודית לתחום היא יישום של תיאוריות פסיכודינמיות להבנת התהליכים הנפשיים העוברים על עולים ומהגרים.
כיום מתמקדת בפיתוח מיומנות בין-תרבותית בקרב אנשי מקצוע העובדים עם אוכלוסיות מגוונות מבחינה תרבותית. השתתפה בפרויקטים בינלאומיים מחקריים ויישומיים על עבודה מותאמת תרבותית (ראו בפרק "קישורים חיצוניים", סרטון על פרויקט דמו).
מירסקי פועלת במסגרות ציבוריות שונות לקידום מודעות ומיומנויות בין תרבותיות בקרב אנשי מקצוע.
יחד עם עמיתים וסטודנטים הקימה אוסף של ראיונות עם עולים, מהגרים ועקורים שעומד לרשות הציבור לצורך חינוך ומחקר.
מקדישה רבות להנחיית תלמידי מחקר מתקדמים (הנחתה יותר מ-20 סטודנטיות וסטודנטים לקראת התואר מוסמך, וקרוב ל-20 לקראת התואר דוקטור).
כתיבתה האקדמית > ספרים

יוליה מירסקי, ישראלים: סיפורי הגירה, מבשרת ציון, צבעונים, 2005.
יוליה מירסקי וז'נה בר, מפעל נעלה: מבט מחקרי על שמונה עשרה שנות תוכנית נעל"ה, תל אביב, צבעונים, 2010.
.Julia Mirsky, Narratives and meanings of migration, New-York, Nova Science Publishers, 2011
Mirsky, J., Kaufman, R. Avgar, A. (eds.). Social disaster as opportunity. Langham, M., Universities Press of America, 2005.
Kaufman, R., Edwards, R. Mirsky, J. Avgar, A. (eds.), Crisis as an opportunity: Organizational and professional responses to disaster, Langham, M., Universities Press of America, 2011.
Mirsky, J. & Rubinstein, L, (eds.), Transnational teaching and learning in child and youth welfare, Padova, Italy, CLEUP, 2015.
Ben-Porat, G., Filc, D., Kabalo, P., Feniger Y., & Mirsky, J. ( eds.) Routledge Handbook of Modern Israel. Taylor & Francis, Routledge, UK, 2022.
כתיבתה האקדמית > מבחר ממאמריה

מירסקי פרסמה מעל 80 מאמרים מדעיים ופרקים בספרים.
להלן מבחר מהם:
יוליה מירסקי, קליטה ישירה תחת סקאדים: פסיכולוגים עולים מברית המועצות לשעבר במלחמת המפרץ, פסיכולוגיה, 4 (1-2), עמ' 199–206, 1994.
יוליה מירסקי, היבטים פסיכולוגיים בהגירה, פסיכולוגיה, 5(2), עמ' 201–216, 1996.
יוליה מירסקי, לא טוב היות העולה לבדו, חברה ורווחה, 19(1), עמ' 39–52, 1999.
יוליה מירסקי, "מרגע שעזבנו, היחסים התקלקלו והתחילה התקדמות": הגירה כהזדמנות להתפתחות, חברה ורווחה, 26(1), עמ' 23–40, 2006.
יוליה מירסקי, "אימהות מרוסיה בישראל", בתוך: אמיליה פרוני (עורכת), אימהות, מכון ון-ליר ירושלים והוצאת הקיבוץ המאוחד, 2009.
י. קנייפל ויוליה מירסקי, שיקום במבחן העלייה: יוצאי ברית המועצות לשעבר בשיקום פסיכיאטרי, חברה ורווחה, 35(1), 2015.
Mirsky, J. & Kaushinsky, F. (1988) Psychological processes in immigration and absorption: The case of immigrant students in Israel. Journal of American College Health, 36:329-334.
Mirsky, J., & Peretz, Y. (2006). Maturational opportunities in migration – separation individuation perspective. Journal of Applied Psychoanalytic Studies, 3(1): 51-64.
Mirsky, J. Kohn, R., Levav, I. Grinshpoon, A. Ponizovsky A. (2008). Psychological distress and common mental disorders among immigrants: Results from the Israeli-based component of the World Mental Health Survey. Journal of Clinical Psychiatry. 69(11):1715-1720.
Mirsky, J. (2012). In praise of cultural-competence training for mental health professionals. Israel Journal of Psychiatry and Related Sciences, 49(3), 227-234.
Mirsky, J. (2013). Getting to know the piece of fluff in our ears: Expanding practitioners' cultural self-awareness. Social Work Education, The International Journal, 32 (5), 626-638.
הערות שוליים

↑  סוג של מבחן פסיכולוגי הקרוי על שם המחנך והפסיכואנליטיקאי השווייצרי האנס צוליגר (אנ') שפיתח אותו
↑  יוליה מירסקי, מבחן ה"צוליגר" כמכשיר במערכת מיון (עבודת גמר לקראת תואר "מוסמך" בהנחיית חגית בנזימן וגרשון בן שחר), ירושלים: האוניברסיטה העברית, המחלקה לפסיכולוגיה, 1980
↑  יוליה מירסקי, הסתגלות פסיכולוגית של סטודנטים עולים מברית המועצות לשעבר בישראל: היבטים פסיכודינמיים (דיסרטציה בהדרכת ד"ר דב פרידלנדר), ירושלים: האוניברסיטה העברית, המחלקה לפסיכולוגיה, 1995
↑  מרכז (בהקמה) למחקר והוראה על חיי עולים ומהגרים באוניברסיטת בן-גוריון .
https://in.bgu.ac.il/en/humsos/MigLives/Pages/default.aspx
↑  אוניברסיטת סימונס הייתה קרויה מכללת סימונס עד שנת 2018.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007300237105171  GND: 1273276965  ISNI: 0000 0000 6695 3147  LCCN: no2006065609  ORCID: 0000-0001-8349-1412  SUDOC: 114376565  VIAF: 73609080   WorldCat (עם VIAF): 73609080
יוסי מטיאס

| --- | --- |

 לידה:  1958 (בן 66 בערך) 
 ענף מדעי:  מדעי המחשב 
 עיסוק:  סגן נשיא, Google
 מקום לימודים:  אוניברסיטת תל אביב  מכון ויצמן למדע 
 מנחה לדוקטורט:  עוזי וישקין 
 מוסדות:  חברת גוגל (2006)  אוניברסיטת סטנפורד  מעבדות נוקיה בל  אוניברסיטת תל אביב 
 פרסים והוקרה:  פרס גדל (2005)  עמית ACM (2009)  פרס פריס קנלאקיס (2019) 
 
יוסי מטיאס (נולד ב-1958) הוא מתמטיקאי ומדען מחשב ישראלי, יזם ואיש היי-טק. פרופסור באוניברסיטת תל אביב וזוכה פרס גדל ופרס  קאנֶלַקיס (אנ'). סגן נשיא בגוגל העולמית ומנכ״ל מרכז המחקר והפיתוח של גוגל בישראל במשך 18 שנה. בשנת 2024 קודם להיות ראש מחלקת המחקר בגוגל העולמית.
קורות חיים

יוסי מטיאס שירת כטייס בחיל האוויר הישראלי. הוא סיים תואר ראשון בהצטיינות מאוניברסיטת תל אביב (1985), תואר שני בהצטיינות ממכון ויצמן למדע (1987) בהנחיית עדי שמיר ותואר שלישי בהצטיינות באוניברסיטת תל אביב (1992) בהנחיית עוזי וישקין. בין השנים 1992 ל-1997 היה חוקר במעבדות בל. משנת 1997 הוא חבר סגל בבית הספר למדעי המחשב באוניברסיטת תל אביב. בין השנים 2004 ל-2006 היה מרצה אורח באוניברסיטת סטנפורד. בשנת 2006 מונה להקים ולהוביל את מרכז המחקר והפיתוח של גוגל בתל אביב, ומשנת 2009 הוא משמש כמנכ"ל מרכז המחקר והפיתוח של גוגל בישראל (תל אביב וחיפה). באוקטובר 2014 מונה לסגן נשיא בגוגל העולמית.
במשך למעלה מעשור היה בצוות ההובלה של Google Search (מנוע החיפוש של Google) וכיום הוא בצוות ההובלה של ארגון המחקר Google Research בו הוא מוליך תחומים מרכזיים בתחום הבינה המלאכותית. הוא אחראי על מחקר ויישום הבינה המלאכותית בתחומי הבריאות ומשבר האקלים,  ועל נושאים מרכזיים בתחום הבינה המלאכותית ליכולת בנושאי שפה ושיחה.
בהנהגתו צמח מרכז גוגל הישראלי למקור חדשנות טכנולוגית בתחומים אסטרטגיים, עם מוצרים וטכנולוגיות בתחומי החיפוש (כ- Google Autocomplete, Live Results, Google Search Console ועוד), ניתוח וכריית מידע (כ-Google Trends ,Google Insights for Search,Google Visualizations ועוד), יישומים (כשיפורים ב-Gmail), תשתיות (כשיפור תעבורה ברשתות), YouTube (כ-Interactive Video ו-Contest platform) ועוד. מטיאס הכריז על שיתופי פעולה עם רשות העתיקות ועם מוזיאון ישראל להעלאת צילומי המגילות הגנוזות לאינטרנט, ועם יד ושם להעלאת תכנים לאינטרנט והניח יסוד להקמת Google Cultural Institute. מטיאס הוביל טכנולוגיות פורצות דרך בתחום בינה מלאכותית כגוגל דופלקס - Google Duplex ויופוניה (Euphonia),  וישומים פורצי דרך לטלפון כסינון שיחות (Call Screen) וכיתוביות חיות (Live Caption).
ב-2012 מטיאס ייסד את קמפוס תל אביב (Campus Tel Aviv) - מרכז יזמות טכנולוגי של Google - ואת תוכנית Google Launchpad שהפכה לתוכנית גלובלית Google for Startup Accelerator.
ב-2024 קודם מטיאס לראש מחלקת המחקר של גוגל העולמית.
הוקרה ופרסים אקדמיים

מטיאס חיבר למעלה ממאה וחמישים מאמרים מדעיים ורשם למעלה מ-70 פטנטים. הוא זוכה פרס גדל (ביחד עם נגה אלון ומריו סגדי) לשנת 2005 במדעי המחשב, עבור עבודה בנושא אלגוריתמים יעילים לניתוח רצפי מידע. בשנת 2009 נבחר כעמית ACM על תרומותיו לשיטות ניתוח Big Data. בשנת 2015 קיבל אות הוקרה מ-IEEE כאחד ממייסדי ההיי-טק הישראלי. בשנת 2019 זכה בפרס  קאנֶלַקיס (אנ')   (ביחד עם נגה אלון, פיליפ גיבונס ומריו סגדי).