stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יהודה חיים חזן
יחסו לשאלת אוגנדה

בעיצומו של פולמוס אוגנדה כתב חזן את הספר "הסופרים היהודים והטריטוריאליות". בספר זה הוא טוען כי כמיהת העם היהודי לא"י נובעת לא רק ממניעים דתיים, אלא מרצונו לקרקע בטוחה בה יהיה מוגן. מסיבה זו, ניתן לממש חיים יהודיים - לאומיים לא רק בא"י. בנוסף לכך, בספרו ניתן למצוא את התנגדותו לסוקולוב שיצא נגד תוכנית אוגנדה.
חזן ציין כי בהצבעה על הצעת אוגנדה, סוקולוב השתייך לנמנעים, מה שמראה על העדר עקביות בנוגע להצעה. עוד הוסיף, כי לפי סוקולוב יישוב יהודי מחוץ לפלשתינה הוא דבר רצוי ואפשרי מבחינת הוצאה לפועל, אך במאמר אחר סוקולוב סתר את עצמו וטען כי הקמת יישוב שכזה הוא ללא אחיזה במציאות. לפי חזן, דווקא בעת זו, שמעצמות העולם מעוניינות להרחיב את שליטתן הקולוניאליסטית, ניתן למצוא מקום להתיישבות יהודים, שכן המעצמות זקוקות למתיישבים כאלו למטרות של מסחר ופיתוח הכלכלה.
לפי סוקולוב, הגורמים המשפיעים ביותר על החברה האנושית הם לא אידאולוגיים, כי אם תנאי הטבע. פירוש הדבר- קיים קשר הדוק בין פלשתינה לבין העם היהודי. סוקולוב טען כי מקום זה הוא מקומו הטבעי ורק שם יוכל להבנות.
תגובתו של חזן לכך היא כי היהודים קיימים יותר זמן בגלות מאשר שהיו אי פעם בפלשתינה, לכן הם הושפעו מארצות שונות בעלות תנאים שונים מאלו שהיו בפלשתינה. בנוסף, תנאי הטבע של כל ארץ משפיעים על העם רק בזמן שהותו בארץ זו. הגורמים המשפיעים יותר מהתנאים האלו הם הגורמים הסוציאליים- כמעט כל היהודים היו סוחרים ונרדפו בידי עמים אחרים. חזן טען כי גורמים אלו הם ששימורו את העם היהודי בגלות. תנאים סוציאליים משותפים הם אלו שיאפשרו קיום אוטונומיה יהודית בכל מקום ולא בהכרח בפלשתינה.
עוד טען חזן כי המציאות בפלשתינה לא מאפשרת כניסת יהודים ולאור העובדה כי קיימות אפשרויות אחרות להקמת אוטונומיה יהודית- אין זה עולה על הדעת לחכות עד שהמצב בפלשתינה ישתנה.
בקונגרס הציוני השביעי (1905) הציג חזן בנאומו את מהות הטריטוריאליזם. לפי נאומו- הטריטוריאליזם אינו מתנגד לרעיון ארץ ישראל. מתנגד הוא לרעיון- רק ארץ ישראל. לפי חזן, מטרת הציונות היא לשחרר את היהודים מהעוני והסבל הרב בו היו שרויים. הוא טען כי היהודים סובלים לא משום שאינם נמצאים בפלשתינה, אלא משום שאין להם מדינה. עוד טען חזן כי אף אחד מהנוכחים בקונגרס לא יכול להוכיח שפלשתינה היא המקום הבלעדי ליצירת מרכז יהודי חדש. בהמשך דבריו אמר כי הרעיון הציוני בפלשתינה הוא חסר סיכוי ולכן על הציונות לנתק עצמה מארץ זו. הוא השיב על טענת המתנגדים לתוכנית אוגנדה כי הטריטוריאליסטים הם בוגדים בכך שטען כי ציוני ציון הם למעשה הבוגדים מכיוון שהם מפנים עורף לעם היהודי הסובל באירופה ומעדיפים את ארץ ישראל על פני הצלת העם.
בנוסף, התייחס חזן לתהליך הסקת המסקנות של המשלחת שיצאה לחקור את אוגנדה. הוא הטיל ספק במהימנות הדו"ח ויושר התהליך. טען כי הוועד הפועל החליט כי הכספים להוצאת המשלחת יאספו מתרומות, אך לא טרח לפרסם את הדבר כדי לגייסן.
בנאומו ציין כי אחד מתוך שלושה חברי המשלחת (וילבוש) לא היה מקצועי דיו לצורך ביצוע החקירה. עוד הוסיף כי המשלחת שהתה באוגנדה רק ארבעה עד חמישה שבועות, פרק זמן שלא מספיק לחקירת חבל הארץ. לאור העובדה כי המידע שמצוי בידי הקונגרס הוא חסר, לא הגיוני לדחות את ההצעה. בפילוג שחל בקונגרס זה, חזן הצטרף לפורשים.
חזן ויט"א

חזן נמנה עם מקימי יט"א. בפתיחת הקונגרס הטריטוריאליסטי הראשון טען כי ההתיישבות בארץ ישראל היא חסרת סיכוי ומבוססת על התגנבות ושוחד. חודשיים לאחר הקמת ההסתדרות הטריטוריאליסטית באוגוסט 1905, פרסם חזן קול קורא בו הגדיר את מערכת היחסים בין הטריטוריאליסטים לתנועה הציונית. לפיו, הטריטוריאליסטים פרשו מן התנועה הציונית מכיוון שהקונגרס הציוני שלל מהם את הזכות להביע ולהגן על דעותיהם. הוא טען כי הציונות כבר לא עונה על צרכיו של העם היהודי ולכן החליטו הטריטוריאליסטים לפרוש מן ההסתדרות הציונית ולהקים גוף נפרד. לפיו, לכל חבר ביט"א הזכות לגבש דעה חופשית בנוגע לציונות ולהמשך ההשתייכות לתנועה הציונית. דבר זה מעיד על הסובלנות של יט"א כלפי הציונות. הם לא שללו אותה, אלא ביקשו למצוא אלטרנטיבות נוספות לאור מצבה העגום והמחמיר של יהדות מזרח אירופה.
לקריאה נוספת

גור אלרואי, מחפשי מולדת, ההסתדרות הטריטוריאליסטית היהודית (יט"א) ומאבקה בתנועה הציונית בשנים 1925-1905, מכון בן-גוריון לחקר ישראל והציונות: קריית שדה בוקר אוניברסיטת בן-גוריון, 2011.
יהודה חזן, הסופרים היהודים והטריטוריאליות, ורשה, תרס"ו
יהודה ליב פינסקר, אוטואמנציפציה!, ירושלים : המחלקה לענייני הנוער והחלוץ של ההסתדרות הציונית, 1951.
יעקב חזן, ילדות ונעורים, פרקים אוטוביוגרפיים, תל אביב: ספריית הפועלים, 1993, עמ' 10, 22-17.
זאב צחור, חזן - תנועת חיים, השומר הצעיר, הקיבוץ הארצי, מפ"ם, יד בן צבי ירושלים ויד יערי גבעת חביבה, ,1997, עמ' 3–8
הערות שוליים

↑  ראו: דו"ח המשלחת, עמ' 20, 65-63
↑  יהודה חיים חזן, קול קורא, ההסתדרות הארצית היהודית, ורשה אצ"מ, A36 תיק a53, תשרי תשס"ו
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007298014305171
יחסי אינדונזיה–נפאל

| יחסי אינדונזיה–נפאל |
| --- | --- |
אינדונזיה: נפאל


אינדונזיה: נפאל
שטח (בקילומטר רבוע)
1,904,569: 147,181
אוכלוסייה
284,049,195: 29,642,749
תמ"ג (במיליוני דולרים)
1,371,171: 40,908
תמ"ג לנפש (בדולרים)
4,827: 1,380
משטר
דמוקרטיה נשיאותית: רפובליקה פדרלית דמוקרטית

בין אינדונזיה לנפאל מתקיימים יחסים דיפלומטיים החל משנת 1960. לאף אחת מהמדינות אין נציג קבוע בדרג שגרירי. לאינדונזיה קונסוליית כבוד בקטמנדו, ושגרירותה בדאקה שבבנגלדש מוסמכת לפעול בעניינים הקשורים לנפאל, בעוד שגרירות נפאל בבנגקוק שבתאילנד מוסמכת לפעול בעניינים הקשורים לאינדונזיה. שתי המדינות חברות מייסדות בארגון המדינות הבלתי-מזדהות.
היסטוריה

אינדונזיה ונפאל כוננו יחסים דיפלומטיים ב-25 בדצמבר 1960. אינדונזיה פתחה את שגרירותה בקטמנדו ב-1965, אך היא נסגרה בשנת 1967 ממניעי צנע. באפריל 2010 פתחה אינדונזיה קונסוליית כבוד בקטמנדו.
שתי המדינות הן חברות מייסדות בארגון המדינות הבלתי-מזדהות (NAM). אינדונזיה ונפאל השתתפו בועידת באנדונג ב-1955, אשר היווה סלילת דרך להיווסדו של ארגון NAM.
היחסים ארוכי הטווח בין אינדונזיה לנפאל מתוארכים כבר לתקופה של הוועידה האפרו-אסיאתית בבנדונג ב-1955.
בשנת 1981 ביקר שר החוץ האינדונזי מוטצ'ר קוסומאטדג'ה בנפאל כדי ליטול חלק באירוע ההכתרה של המלך בירנדרה, בתור הנציג של נשיא אינדונזיה.
ב-1992 ביקר ראש ממשלת נפאל, גיריג'ה פראסד קוירילה, באינדונזיה כדי להשתתף בפסגת NAM ה-10. בין ה-20 ל-23 בספטמבר 2005 ביקרו מלך ומלכת נפאל – גיינדרה וקומאל, באינדונזיה, כדי להשתתף בפסגת אסיה-אפריקה בג'קרטה.
סגן ראש הממשלה ושר החוץ של נפאל – נראיאן קאג'י שרסטה 'פראקש' - ביקר באינדונזיה מ-6 עד 10 בנובמבר 2012, כדי להשתתף בפורום הדמוקרטי ה-5 בבאלי.
חינוך

אינדונזיה מעניקה מלגות לסטודנטים נפאלים בתחומים שונים. בשל הדמיון התיירותי והתרבותי, אינדונזיה הציעה בעבר שהערים באלי וקטמנדו תהיינה ערים תאומות.
כלכלה ומסחר

היקף הסחר בין שתי המדינות מגיע ל-14 מיליון דולר, דבר שמביא תועלת רבה לאינדונזיה. נפאל מייבאת מאינדונזיה מוצרי מזון כגון פירות, אגוזים ושמן דקלים. כמו כן מייבאת נייר, לוחות נייר וכימיקלים שונים.
יחסי אינדונזיה–מצרים

| יחסי אינדונזיה–מצרים |
| --- | --- |
אינדונזיה: מצרים


אינדונזיה: מצרים
שטח (בקילומטר רבוע)
1,904,569: 1,001,450
אוכלוסייה
284,049,195: 116,996,270
תמ"ג (במיליוני דולרים)
1,371,171: 395,926
תמ"ג לנפש (בדולרים)
4,827: 3,384
משטר
דמוקרטיה נשיאותית: רפובליקה

יחסי אינדונזיה–מצרים הם היחסים הדיפלומטיים שבין רפובליקת אינדונזיה לבין רפובליקת מצרים הערבית.
היסטוריה

מצרים הייתה המדינה הערבית הראשונה שהכירה באינדונזיה ב-1946. שתי המדינות כוננו את יחסיהן הדיפלומטיים ב-10 ביוני 1947. בשנת 1949 נפתחה השגרירות האינדונזית בקהיר. כמו כן, בעת הסכסוך הפוליטי שבין אינדונזיה למזרח טימור, מצרים נמנעה מהתערבות לטובת אחד הצדדים. מאז 1977, מצרים ואינדונזיה מקיימות יחסים טובים ולבביים. בנוסף, אינדונזיה ומצרים מהוות חלק חשוב בתיווך הסכסוך הישראלי-ערבי בין המדינות סוריה, לבנון והרשות הפלסטינית.
יחסים כלכליים

בשנת 2016, שווי הסחורה שיוצאה מאינדונזיה למצרים הייתה 1.27 מיליארד דולר אמריקאי והיא כללה שמן דקלים, מרגרינה, קפה, גומי, מכוניות ועוד. באותה שנה שווי הסחורה שיוצאה ממצרים לאינדונזיה הייתה 353 מיליון דולר אמריקאי והיא כללה נפט גולמי, נפט מזוקק, פירות טרופים ועוד.
בשנת 2015, שווי הסחורה שיוצאה מאינדונזיה למצרים הייתה 558 מיליון דולר אמריקאי והיא כללה שמן דקלים, מרגרינה, קפה, גומי, מכוניות, סבון ועוד. באותה שנה שווי הסחורה שיוצאה ממצרים לאינדונזיה הייתה 75.1 מיליון דולר אמריקאי והיא כללה נפט גולמי, תפוחי אדמה, פירות טרופים ועוד.
ייצוג

אינדונזיה מיוצגת במצרים על ידי שגרירות שהיא מחזיקה בקהיר, בירת מצרים.
מצרים מיוצגת באינדונזיה על ידי שגרירות שהיא מחזיקה בג'קרטה, בירת אינדונזיה.
יאבלוקו

| --- | --- |

 מדינה:  רוסיה רוסיה
 מייסד:  גריגורי יאבלינסקי, Yury Boldyrev, Vladimir Lukin 
 מנהיגים:  ניקולאי ריבאקוב
 תקופת הפעילות:  1993–הווה (כ־31 שנים)
 אידאולוגיות:  סוציאל-ליברליזם, ליברליזם חברתי, פרו-אירופאיזם
 מטה:  רוסיה, מוסקבה
 מיקום במפה הפוליטית:  מרכז (פוליטיקה) 
 ארגונים בינלאומיים:  מפלגת הברית של ליברלים ודמוקרטים באירופה, האינטרנציונל הליברלי 
 www.yabloko.ru
 
סמל המפלגה
המפלגה הדמוקרטית המאוחדת הרוסית "יאבלוקו" (ברוסית: Росси́йская объединённая демократи́ческая па́ртия ЯБЛОКО) היא מפלגה פוליטית סוציאל-ליברלית, הנחשבת היום לאחת ממפלגות האופוזיציה הליברלית ברוסיה. המפלגה הייתה בפרלמנט במשך עשור בלבד, מ-1993 ועד 2003, והייתה תמיד באופוזיציה לממשלה. על אף שאינה מיוצגת בפרלמנט הארצי מאז, המפלגה ממשיכה ליהנות מתמיכה ציבורית יציבה במרכזים העירוניים של המדינה, לרבות בבירה מוסקבה, וסנקט פטרסבורג וכן במחוז קרליה, ומחזיקה מספר נציגים בפרלמנטים הפדרליים והמוניציפליים שברחבי המדינה.
המפלגה היא חברה במפלגה האירופית של הליברלים, הדמוקרטים והרפורמטורים ודוגלת בהתפתחות דמוקרטיה מהסוג המערב-אירופי ברוסיה.
היסטוריה

המפלגה הוקמה ב-1993 על בסיס סיעת "יאבלינסקי - בולדירב - לוקין" (שראשי התיבות של שמם הפכו לשם המפלגה), שזכתה לתמיכה של 7,86% וכיוון שעברה את אחוז החסימה, זכתה למקום בדומה.
ב-1995 המפלגה שוב נכנסה לפרלמנט, אחרי שעברה את אחוז החסימה וזכתה לתמיכה של 6,89%.
ב-1999 המפלגה חברה אל סרגיי סטפאשין ושוב קיבלה מושבים בודדים בבית התחתון בפרלמנט עם תמיכה של 5,93%.
נציג המפלגה התמנה ב-1999 לשר פדרלי (שר האוצר מיכאיל זאדורנוב) אך בניגוד לדעת ראשי המפלגה ולכן הוא הוצא מתוך שורותיה. כיום יו"ר השירות הפדרלי למלחמה במונופולים, איגור ארטמייב הוא חבר המפלגה ונציגהּ היחיד בממשל הפדרלי.
היסטוריה > האופוזיציה הדמוקרטית

בתקופת נשיאותו של בוריס ילצין המפלגה הביעה את התנגדותה למהלכים דרסטיים בתחום החברתי, הכלכלי והפוליטי. במאי 1999, חברי הסיעה הצביעו כדי להדיח את ראש המדינה - וזכו לתמיכה גורפת.
הביקורת על הנשיא ועל מדיניות הממשלה, הגיעה לכדי הצבעה נגד טיוטת התקציב ובכל זאת המפלגה הייתה מוכנה לשתף פעולה באופן קונסטרוקטיבי עם הרשות המבצעת. מצב זה התאפשר כאשר הממשלה רצתה להרחיב את בסיס התמיכה שלה בחברה, כמו בבחירות 1996, כשהקמפיין הדגיש את סכנת החזרה של הקומוניסטים לשלטון. לכן יאבלינסקי הציע להצטרף לממשלה. מנהיג המפלגה התנה זאת כתנאי להפסקת הלחימה בצ'צ'ניה, לביצוע שינויים רציניים במדיניות החברתית והכלכלית. בנוסף, הוא דרש לפטר את ראש הממשלה ויקטור צ'רנומירדין, ראש שירות הביטחון הנשיאותי של רוסיה, אלכסנדר קורז'אקוב, סגן ראשון לראש הממשלה, אולג סוסקובץ, שר ההגנה, פאבל גראצ'ב, ראש סגל הקרמלין, ניקולאי ייגורוב, מנהל פס"ב, מיכאיל ברסוקוב. תנאים אלה לא התקבלו, ולכן יאבלינסקי וצוותו סירבו לבסוף להצטרף לממשלה.
חלק מחברי המפלגה, בכל זאת קיבלו את ההצעה להצרף לממשלה, ביניהם מיכאיל זאדורנוב שהיה לשר האוצר, ואוקסנה דמיטרייבה, ובשל צעדם זה הם גורשו מן המפלגה. נכון לעכשיו, חברי המפלגה אינם בממשלה, אלא מחזיקים בנציג בוועדת הבחירות המרכזית של רוסיה, ואיגור ארטמייב העומד בראש השירות הפדרלי למאבק במונופולים.
היסטוריה > אחרי ילצין

בחירתו של ולדימיר פוטין, לנשיא הפדרציה הרוסית במרץ 2000 הביאה לשינוי קיצוני במצב הפוליטי במדינה. ראש המדינה החדש, בניגוד לקודמו, נתמך על ידי חלק ניכר מהאוכלוסייה. עם זאת, בקרב מצביעי "יאבלוקו" פוטין לא זכה לתמיכה.
עד סתיו 2001, יאבלוקו פעלה כאופוזיציה לפוטין, בפרט במהלך העימות סביב ערוץ הטלוויזיה NTV. המפלגה מתחה ביקורת על ממשלתו של מיכאיל קסיאנוב וביוני 2003, הסיעה הצביעה בעד הבעת אמון בממשלה, אשר, לעומת זאת, לא אושרה על ידי הדומה.
ב-26 באפריל 2002, המפלגה נרשמה ברשם המפלגות של משרד המשפטים הרוסי תחת השם "המפלגה הדמוקרטית הרוסית יאבלוקו" וליו"ר נבחר גריגורי יאבלינסקי. בשנת 2006, לאחר שהצטרפה מפלגת "רוסיה הירוקה" ותנועת "אמהות החיילים", השם שונה לברית הרוסית של המפלגה הדמוקרטית "יאבלוקו". בשנת 2008, ליו"ר המפלגה נבחר סרגיי מיטרוחין.
ב-2003 המפלגה לא הצליחה לגרוף תמיכה עממית רחבה ולא עברה את אחוז החסימה ולכן הפכה למפלגת אופוזיציה חוץ פרלמנטרית. אולם, מנהיג המפלגה גריגורי יאבלינסקי טען כי בליל הבחירות, במהלך ספירת הקולות, הוא קיבל שיחת טלפון מולדימיר פוטין שבירך אותו על שהמפלגה גברה על אחוז החסימה, אף שהמפלגה זכתה ל-4.30% בלבד.
לאחר שנת 2003, בשל היעדר במספר מספיק של קולות, המפלגה לא יכלה להיכנס לדומה, והפכה למפלגת אופוזיציה, ועם הזמן התבססה כאופוזיציה ליברל-דמוקרטית. אחרי התבוסה ההרסנית של המפלגה בבחירות לדומה בשנת 2007 היא הביעה את התנגדותה לדמיטרי מדבדב והמפלגה החלה להאשים את הרשויות בהיותן משטר טוטליטרי. ב-2007 התמיכה במפלגה ירדה לשפל חסר תקדים, כשבבחירות לפרלמנט המפלגה גרפה 1,59% בלבד. המפלגה פועלת באופן אינטנסיבי נגד מדיניות החניות בתשלום במוסקבה, והייתה מהמתנגדות למלחמת צ'צ'ניה הראשונה כמו גם לשיפור ההתייחסות לזכויות האדם והאזרח ברוסיה, כמו גם לביצוע הפרטה חכמה של נכסי המדינה.
ב-4 בפברואר 2011, סרגיי מיטרוחין עמד במרכזה של שערורייה תקשורתית כשהתבטא בגסות נגד מגיש טלוויזיה באתר האינטרנט של "קומסומולסקאיה פראבדה". בבחירות 2011 קיבלה כ-3.4% מקולות המצביעים ובבחירות 2016 הצטמק כוחה עוד יותר ועמד על 1,8% בלבד ולא גרפה אפילו את מינימום 3% התמיכה המעניקים תמיכה כספית מהמדינה.
מדצמבר 2015 עד דצמבר 2019 בראש המפלגה עמדה אמיליה סלאבונובה, פוליטיקאית ממוצא בשקירי. בדצמבר 2019 מונה במקומה ניקולאי ריבאקוב.
בבחירות הכלליות לשנת 2021 נכשלה המפלגה שוב להיכנס לדומה והשיגה רק 1.34% מהקולות. ראשי המפלגה העלו טענות על זיופים קשים מצד מפלגת השלטון, לרבות בבירה מוסקבה שבה בטרם העדכון הסופי של התוצאות היה אמור נציג המפלגה להשיג את המושב של מרכז העיר. טענות דומות הועלו גם על ידי המפלגה הקומוניסטית שהייתה אמורה גם היא להרוויח מספר מושבים אף גדול יותר. לצד זאת בבחירות המקומיות שהתרחשו באותם הימים הצליחה המפלגה לשמור על כוחה בפרלמנטים הפדרליים של קרליה, סנט פטרסבורג ופסקוב וכן להגדיל את כוחה בדומה העירונית של מוסקבה.
בכירים בממשל

נכון לשנת 2021 המפלגה מיוצגת במספר מצומצם של מוסדות שלטון מקומיים, לרבות בפרלמנטים הפדרליים. במוסקבה מכהנים מספר נציגי המפלגה כאשר דריה בסדינה בולטת בהופעות נגד הרוב השולט. בכיר נודע נוסף הוא איגור ארטמייב המשמש כמנהל השירות הפדרלי למלחמה במונופולים.
אידאולוגיה

המפלגה היא תנועה דמוקרטית שמאגדת קבוצות פוליטיות המייצגים זרמים אידאולוגיים שונים - ליברלים, דמוקרטים ונוצרים דמוקרטים. בתהליך ליצירת המפלגה היה צורך להסכים על ה"נישה" בספקטרום המפלגתי ולבסוף הוחלט שיאבלוקו תהיה מפלגה ליברל-דמוקרטית חברתית. היה צריך גם להחליט איזה נוסחה של הליברליזם יכול לבטא באופן המדויק ביותר את ה"אני מאמין" האידאולוגי. הגורם המכריע בהחלטה זו היה קשור לשינויים שהתרחשו במדינה.
לדברי מייסדי מפלגת "יאבלוקו", הדגם האירופי של הליברליזם עדיף על זה שבארצות הברית. את הרעיון האידאולוגי מאחורי זה ביטא מנהיג המפלגה בעבר, גריגורי יאבלינסקי:
המודל שלנו מבוסס על בסיס אידיאולוגי של הצורך לשלב בין גישות ליברליות וחברתיות ברוסיה הדמוקרטית. זוהי תכונה של רוסיה, שבה אנחנו צריכים להיות ליברלים על מנת להגן על רכוש פרטי, לתבוע קיצוץ במסים, את החופש המרבי ליזמים, עידוד בקנה מידה גדול של יוזמה פרטית, כי בלי זה אי אפשר ליצור "עוגה חברתית". אבל אנחנו לא יכולים לשכוח כי רוסיה היא מדינה שלא יכולה להתקיים בלי חינוך חינם, רפואה חינם ללא איכות. אנחנו לא יכולים לשכוח כמה אנחנו מנוונים [בתחומים מסוימים], כמו שיש לנו בתחומים שהם היום עדיין אינם משתלבים בגישה הליברלית... אנחנו חייבים לעשות הכל כדי שיסודות הכלכלה הליברלית יהיו עמוקים ככל האפשר, ובמקביל לטפל בבעיות בסדר העדיפויות החברתי של המדינה
במחצית הראשונה של שנות ה-90, הרעיונות הסוציאליסטיים לא היו פופולריים בכלל בתנועה הדמוקרטית. התרחקות המפלגה ממדיניות הדמוקרטיה החברתית באה לידי ביטוי ביחס של המפלגה לעיקרון זה של צדק חברתי. בשנת 1995, אמר גריגורי יאבלינסקי כי "התזה של צדק חברתי הוא אחד מהתזות המסוכנות ביותר שעלולות להתקיים. פעמים רבות הוכח כי המאבק למען צדק חברתי במוקדם או במאוחר מסתיים בטרגדיה נוראה. לכן, עבור המדינה שלנו תהיה התזה הנכונה היא לא על צדק חברתי, של הקבילות חברתית. זה מצב דינמי, שטוען כי בשלבים שונים בתנאים שונים בחברה מסכימים עם חלק או עלויות חברתיות אחרות. במיוחד בתקופת הרפורמה. ואם, לעומת זאת, כדי לארגן את כלכלה יעילה, אנו מתחילים שוב לחפש צדק, ומוסכם שהוא לא קיים, כי זהו ויכוח מופשט, שאנו רואים שוב ושוב שהוא מעודד אנשים [לפתח] קונפליקט חברתי"
מצע המפלגה

המפלגה תומכת ב:
הפיכת רוסיה למדינת רווחה
היווצרות כלכלת שוק יעילה
אימוץ הדרך האירופית לפיתוחה של רוסיה; ביטול הצורך בוויזה עם מדינות האיחוד האירופי ועידוד הצטרפותה של רוסיה לאיחוד
יצירת צבא קבע מקצועי
הנהגת רמות מיסוי נמוכות
עידוד שוויון בין נשים לגברים
שמירה על שלמותה הטריטוריאלית של רוסיה בגבולות הנוכחיים;
חיזוק הניהול הסביבתי והפיכת המדינה ל"מדינה ירוקה" השומרת על הסביבה
המפלגה מתנגדת ל:
לאומנות;
כל סוג של אפליה;
בולשביזם וסטליניזם.
המפלגה תומכת מאוד בלהט"ב וכמה מחבריה הבולטים הם להט"בים. ב-2011 המפלגה פעלה רבות נגד אפליית הלהט"בים ברוסיה. עם זאת, ישנם פלגים שמרניים בתוככי המפלגה, שעדיין מסתייגים מפני תמיכה בלהט"בים.
ראו גם

פוליטיקה של רוסיה
הערות שוליים

↑  מפלגת האופוזיציה הגדולה ביותר ברוסיה, "יאבלוקו", באתר גלובס, 21 בדצמבר 2003
↑  Author: Yabloko, Regional and Local Elections 2021 Archives, Russian Democratic Party YABLOKO (באנגלית)
| סיעות הדומה השמינית |
| --- | --- | --- |
| מפלגות מיוצגות בדומה הממלכתית | רוסיה המאוחדת • רוסיה הוגנת – למען האמת • המפלגה הליברל-דמוקרטית • האנשים החדשים • המפלגה הקומוניסטית • המצע האזרחי • המולדת • מפלגת הצמיחה |  |
| מפלגות מיוצגות בסובייקטים הפדרליים בלבד | מפלגת יאבלוקו • המפלגה הרוסית לגמלאים וצדק חברתי • הירוקים • הפטריוטים של רוסיה • המפלגה הרוסית לחירות ולצדק • הקומוניסטים של רוסיה |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007306361905171  GND: 3035779-2  ISNI: 0000 0001 1012 7353  LCCN: no96028174  NKC: ko2003201731  SUDOC: 121672476  VIAF: 139855634   WorldCat (עם VIAF): 139855634
יחסי אוזבקיסטן–הפיליפינים

| יחסי אוזבקיסטן–הפיליפינים |
| --- | --- |
אוזבקיסטן: הפיליפינים


אוזבקיסטן: הפיליפינים
שטח (בקילומטר רבוע)
447,400: 300,000
אוכלוסייה
36,534,946: 116,080,711
תמ"ג (במיליוני דולרים)
90,889: 437,146
תמ"ג לנפש (בדולרים)
2,488: 3,766
משטר
רפובליקה: דמוקרטיה נשיאותית

יחסי אוזבקיסטן–הפיליפינים הם היחסים הדיפלומטיים שבין אוזבקיסטן והפיליפינים.
סקירה כללית

שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים ב-13 באפריל 1992. ב-20 בספטמבר 2021 קיימו משרדי החוץ של אוזבקיסטן והפיליפינים סבב שני של התייעצויות פוליטיות באמצעות שיחת ועידה. על פי שירות העיתונות של MFA, את משלחות הצדדים הובילו סגנית שר החוץ של אוזבקיסטן פורקט סידיקוב וסגנית שר החוץ של הפיליפינים מריה תרזה לזארו. במהלך המשא ומתן נדונו המצב הנוכחי של היחסים הבילטרליים והסיכויים לפיתוח שיתוף הפעולה. הובעה נכונות הדדית לקיים דיאלוג פוליטי קבוע וקשרים תרבותיים.
בנוסף, הצדדים שקלו תחומים מבטיחים של שיתוף פעולה מסחרי, כלכלי והשקעות. הפיליפינים אישרו את התעניינותם בחיזוק היחסים בתחומי החקלאות, התרופות והתיירות.
נציגויות דיפלומטיות

הפיליפינים מיוצגת באוזבקיסטן באמצעות שגרירותה בטהראן, איראן.
אוזבקיסטן אינה מיוצגת בפיליפינים לא בדרג השגרירות ולא בדרג הקונסוליה.
יחסי אוזבקיסטן–ונצואלה

| יחסי אוזבקיסטן–ונצואלה |
| --- | --- |
אוזבקיסטן: ונצואלה


אוזבקיסטן: ונצואלה
שטח (בקילומטר רבוע)
447,400: 912,050
אוכלוסייה
36,534,946: 28,433,569
תמ"ג (במיליוני דולרים)
90,889: 482,359
תמ"ג לנפש (בדולרים)
2,488: 16,964
משטר
רפובליקה: רפובליקה פדרלית

יחסי אוזבקיסטן–ונצואלה הם היחסים הדיפלומטיים שבין אוזבקיסטן וונצואלה.
סקירה כללית

שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים ב-26 באפריל 1996. שתי המדינות השתתפו בתרגילים הצבאיים 2021, שהתקיימו בווייטנאם, בהם השתתפו ארבע עשרה נבחרות משמונה מדינות שונות (בנגלדש, בלארוס, לאוס, מאלי, רוסיה, אוזבקיסטן, וייטנאם וונצואלה).
נציגויות דיפלומטיות

ונצואלה מיוצגת באוזבקיסטן באמצעות שגרירותה בטהראן, איראן.
אוזבקיסטן אינה מיוצגת בוונצואלה לא בדרג השגרירות ולא בדרג הקונסוליה.
יחסי אוזבקיסטן–טורקיה

| יחסי אוזבקיסטן–טורקיה |
| --- | --- |
אוזבקיסטן: טורקיה


אוזבקיסטן: טורקיה
שטח (בקילומטר רבוע)
447,400: 783,562
אוכלוסייה
36,534,946: 87,527,097
תמ"ג (במיליוני דולרים)
90,889: 1,108,022
תמ"ג לנפש (בדולרים)
2,488: 12,659
משטר
דיקטטורה נשיאותית: משטר נשיאותי

יחסי אוזבקיסטן–טורקיה הם היחסים הדיפלומטיים בין רפובליקת אוזבקיסטן ובין הרפובליקה הטורקית.
סקירה כללית

טורקיה הייתה המדינה הראשונה שהכירה בעצמאותה של אוזבקיסטן ב-16 בדצמבר 1991. הקשרים הדיפלומטיים כוננו בין שתי המדינות ב-4 במרץ 1992. עד שנת 2017 נחתמו יותר מ 90 הסכמים דו-צדדיים ופרוטוקולים בין שתי המדינות על מנת ליצור את הבסיס המשפטי של היחסים. ביקורים רמי דרג רבים נערכו בין שתי המדינות.
ערכה של הסחורה שהועברה בין טורקיה לבין אוזבקיסטן הייתה 1.24 מיליארד דולר בשנת 2016. נכון ל-2017 יש 500 חברות אוזבקיות הפעילות בטורקיה מהן 100 מחזיקות משרדים במדינה. החברות עוסקות בתחומי הטקסטיל, המזון, ניהול בתי מלון, חומרי בניין, פלסטיק, תרופות ושירותים אחרים.
ייצוג

טורקיה מיוצגת באוזבקיסטן בדרג השגרירות באמצעות שגרירות רשמית שהיא מחזיקה בטשקנט, בירת המדינה.
אוזבקיסטן מיוצגת בטורקיה בדרג השגרירות באמצעות שגרירות רשמית שהיא מחזיקה באנקרה, בירת המדינה. אוזבקיסטן מיוצגת בטורקיה גם בדרג הקונסולרי באמצעות קונסוליה רשמית שהיא מחזיקה באיסטנבול, העיר הגדולה במדינה.
יוליה קלדי

| --- | --- |
קברה של יוליה קלדי בבית הקברות הלטיני בחיפה
 לידה:  1920 פיישטיאני, סלובקיה 
 פטירה:  1994 (בגיל 74 בערך) 
 מקצוע:  תופרת 
 
יוליה קלדי (רלבובסקה) (בסלובקית: Júlia Ralbovská-Kaldy;‏ 1920 – 1994) הייתה תופרת סלובקית ילידת העיר פיישטיאני, חסידת אומות העולם, שהצילה יהודים במלחמת העולם השנייה.
פעילות בתקופת השואה להצלת יהודים

יוליה נולדה בעיר פיישטיאני בשנת 1920 ועברה לגור בכפר קוצוריצה במחוז רקוביצה שבצ'כוסלובקיה ביחד עם אמה ובעלה של אמה. מאוחר יותר חזרה לעיר הולדתה פיאשטיאני, שם למדה ועבדה כתופרת.
כבר לפני תחילת המלחמה התיידדה יוליה עם ארנסט קלדי. יוליה התנגדה למדיניות השלטון הסלובקי בנושא רדיפת יהודים וגירושם למחנות מחוץ לגבולות המדינה. לאחר כישלון המרד הסלובקי נגד הגרמנים באוקטובר 1944, רדיפת היהודים התגברה (לאחר שמצבם היחסי של שרדי היהודים במדינה היה בסדר בשנים 1943–1944), חייו של ידידה היהודי ארנסט קלדי היו בסכנה. חוקי המדינה הסלובקית הטילו עונשים כבדים על עזרה ליהודים, ולמרות זאת יוליה בחרה להסתיר בדירתה את ארנסט.
ב-1944 לאחר דיכוי המרד הסלובקי, הגיעו רדיפות היהודים, על ידי הורמאכט, לשיא חדש שלא נראה לפני כן. יוליה בחרה להוציא את ארנסט מדירתה, ולהעבירו למקום מחבוא בכפר קוצ'וריצ'ה, המרוחק כ-5 ק"מ מפיאשטיאני. היא התקינה בדירתה קיר חוצץ, כדי ליצור חדרון קטן בו יוכל ארנסט להסתתר. יוליה גם הוציאה את אמו של ארנסט, לאורה, מבית החולים שבפזינוק (אנ') והעבירה אותה למקום המחבוא בכפר. כדי לשמור על סודיות הפעולה, החליטה יוליה לפעול לבדה.
מדי יום בשעות הערב הייתה מגיעה יוליה לביתה בפיאשטיאני, מכינה לשניהם אוכל וקונה לאמו של ארנסט תרופות שהיו מצרך נדיר בזמן המלחמה.
יוליה הביאה רופא לבית המסתור כדי לבדוק את אמו של ארנסט, פעולה שעלולה הייתה לסכן את כל המעורבים במבצע ההצלה. לקראת סוף המלחמה נפטרה האם בבית המסתור. השניים קברו את הגופה בחצר האחורית בשעת לילה.
במהלך המלחמה יוליה סיפקה מזון והבריחה כספים במשך חודשים רבים אל מקום מחבואם של יהודים נוספים, ביניהם אירנה שפיצר מטרנבה, ורייזמן מפיישטיאני.
לאחר המלחמה

לאחר המלחמה נשארה יוליה בידידות עם ארנסט, וכעבור כמה שנים גם נישאה לו.
ב-1948 השניים עלו לישראל יחד וחיו בחיפה את שארית ימיהם.
בעלה ארנסט נפטר ב-1985 ממחלה ממארת ממושכת. יוליה נפטרה ב-1994 ונקברה בבית הקברות הלטיני בחיפה.
הכרה והנצחה

ב-25 בספטמבר 1990 הוכרה יוליה קלדי כחסידת אומות העולם על ידי יד ושם. נערך לכבודה טקס, ושמה הונצח בקיר הכבוד בגן חסידי אומות העולם בירושלים.
בפברואר 1992 הוענקה לה תעודת כבוד ומדליה על מעשיה להצלת יהודים במהלך השואה.
יוליה הונצחה באבן זיכרון בגן חסידי אומות העולם תושבי חיפה בשכונת רמת אלון.
במסגרת מיזם "חסד אחרון" (מיזם משותף ל"יד ושם" ושב"כ שנערך במהלך 2021, ובמסגרתו אותרו קבריהם של חסידי אומות העולם שגרו ונקברו בישראל ונאסף אודותם מידע רב), נחקר גם סיפורה של יוליה ואותר קברה. באפריל 2021, נערך טקס ליד קברה ונקבעה עליו לוחית זיכרון כהוקרה מיוחדת לזכרה.
לקריאה נוספת

פינצ'בסקי גרשון, חסד אחרון: סיפורם של חסידי אומות העולם בישראל, ירושלים: יד ושם, 2023, עמוד 49.
הערות שוליים

↑  על קברה מופיע 1918
1 2 3 4  עדותה של יוליה קלדי ביד ושם, 3 באפריל 1990, ארכיון יד ושם, תיק 3986
↑  גדעון בן רפאל, חסידי אומות העולם תושבי חיפה - מצילי יהודים בתקופת השואה., עמ' 40-42
1 2 3  The Righteous Among the Nations Database - Yad Vashem: Ralbovská Júlia, Yad Vashem (באנגלית)
↑  מכתב מאת מאיר יוסט אל יד ושם, ארכיון יד ושם, תיק 3986
↑  עדותו של פאול קלדי, ספטמבר 1987, ארכיון יד ושם, תיק 3986
↑  מכתבם של ד"ר יוסף מרטונוביץ' והלנה מרטונוביץ' אל הוועדה לחסידי אומות עולם, ארכיון יד ושם, תיק 3986
1 2  תמונה של אבן לזכרה של יוליה קלדי בגן הזיכרון שברמת אלון, חיפה
↑  מכתב מאת ד"ר מרדכי פלדיאל - מנהל המדור לחסידי אומות העולם אל יוליה קלדי, 26 בספטמבר 1990, ארכיון יד ושם, תיק 3986
↑  תעודת כבוד של יוליה קלדי, פברואר 1992, ארכיון יד ושם, תיק 3986
↑  אור הלר, "חסד אחרון": המבצע של שב"כ ויד ושם להנצחת חסידי אומות העולם, באתר חדשות 13, 7 באפריל 2021
אבן לזכרה של יוליה קלדי בגן הזיכרון שברמת אלון, חיפה
יחסי אינדונזיה–נמיביה

| יחסי אינדונזיה–נמיביה |
| --- | --- |
אינדונזיה: נמיביה


אינדונזיה: נמיביה
שטח (בקילומטר רבוע)
1,904,569: 824,292
אוכלוסייה
284,049,195: 3,045,810
תמ"ג (במיליוני דולרים)
1,371,171: 12,351
תמ"ג לנפש (בדולרים)
4,827: 4,055
משטר
דמוקרטיה נשיאותית: רפובליקה

יחסי אינדונזיה–נמיביה הם יחסי החוץ בין רפובליקת אינדונזיה ורפובליקת נמיביה.