stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בסרביה
היסטוריה > יהודי בסרביה בשואה

ערב מלחמת העולם השנייה, בשנת 1939, חיו בבסרביה כ-300,000 יהודים.
לאחר נסיגת הצבא הרומני מבסרביה ביוני 1940, הואשמו היהודים בגילוי אהדה ושיתוף פעולה עם ברית המועצות הקומוניסטית ועם הצבא האדום. ברומניה אף הוטחו האשמות קולקטיביות כי היהודים גילו עוינות כלפי החיילים הרומנים הנסוגים, ירקו עליהם, השפילו אותם ופגעו בהם.
ב-1941 עם כיבושה מחדש של בסרביה בידי הרומנים, בעקבות הברית עם הגרמנים, החליטו השלטונות הפשיסטיים הרומנים "לנקום" ביהודים. ערב הפלישה לבסרביה הוציא מנהיג רומניה, יון אנטונסקו, פקודה סודית, בעלת שם הצופן "טיהור השטח". הפקודה כללה שלושה סעיפים: 1. חיסול פיזי של כל היהודים בכפרים במקום. 2. מעצר יהודים החיים בערים וריכוזם בגטאות. 3. מעצר כל החשודים כקומוניסטים וכמי ששירתו את הסובייטים בשנת השלטון הסובייטי בבסרביה, והוצאת חלקם להורג, לאחר שיימצאו אשמים.
ברצח היהודים השתתפו יחידות הז'נדרמריה שקיבלו את הפקודה ערב פרוץ המלחמה. יחידות הצבא הצטוו לעזור לאנשי הצבא שעסקו בפועל בהוצאות להורג. הוקמה יחידה בפיקודו של סגן ראש-הממשלה, מיכאי אנטונסקו, שנקראה "השדרה המיוחדת". ביחידה היו כ-160 אנשים, וגם הם השתתפו ברצח יהודים, תוך שיתוף פעולה עם היחידות הגרמניות המקבילות. גופים אלו, ביחד עם הצבא הגרמני והאיינזצגרופה D, רצחו בחודשים יולי-אוגוסט כ-160-150 אלף יהודים. את רוב הרציחות עשו הרומנים. רוב היהודים בכפרים נרצחו.
ב־15 בספטמבר 1941, ציווה יון אנטונסקו לגרש את כל יהודי בסרביה לז'בוקריץ' שבמחוז טרנסניסטריה (שטח הכיבוש הרומני באוקראינה, מעבר לנהר דניסטר). לפי אומדן רשמי, נרצחו כ-25,000 יהודים בדרך לגירוש ועשרות אלפים נזרקו לקבר אחים מאולתר ביער קוסאוץ במרכז בסרביה, שדרכו עברו השיירות לעבר נקודת המעבר. עשרות אלפים נוספים הוטבעו בנהר הדנייסטר במעבר לטרנסניסטריה.
ב־1942, בעיצומה של המלחמה, נערך מפקד בשטחי בסרביה, בו נמצאו 227 יהודים בלבד. למעשה בסרביה הייתה, בהתאם לתוכניות, "נקייה" מיהודים. לפי הערכתו של ההיסטוריון אביגדור שחן, בערך 282,000 מיהודי בסרביה נרצחו בשואה. בזמן שחרור טרנסניסטריה נמנו בה 13,980 יוצאי בסרביה שהצליחו להימלט.
היסטוריה > היהודים לאחר המלחמה

לאחר מלחמת העולם השנייה חזרו לבסרביה כמה עשרות אלפי יהודים מתוך אלה שהצליחו לברוח מפני הנאצים מזרחה לברית המועצות ומניצולי טרנסניסטריה. לקראת סוף שנת 1993 הוערך מספר היהודים ברפובליקה של מולדובה בכ־15,000 נפש. באותה השנה 2,173 יהודים עלו לישראל.
בעיר הבירה קישינב, פועל בית הכנסת המרכזי לצד מוסדות חינוך וחסד לרווחת הקהילה היהודית במולדובה, בהנהגת שליח חב"ד, הרב יוסף יצחק אבלסקי, הרב הראשי למולדובה. במרכז קישינב פועל מרכז תרבות יהודי הממומן על ידי ארגון הג'וינט וכולל בית כנסת ברשות הרב דניאל שמשון.
ראו גם

פרעות קישינב
הערות שוליים

↑  ראו אורחיי לפירוט על שמות האזור בעבר
↑  Problema Basarabiei în lumina principiilor actelor juridice internaţionale עמוד 43 (ברומנית)
↑  בעמים, המצפה, 31 בינואר 1918
↑  אביגדור שחן, בכפור הלוהט, עמוד 315.
↑  אביגדור שחן, בכפור הלוהט עמוד 315.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007284769205171  GND: 4006036-6  LCCN: sh85013427  NKC: ge137301  SELIBR: 143578  VIAF: 127761115   WorldCat (עם VIAF): 127761115 
חלוקה אתנית של בסרביה ב-1930
מפת רומניה הגדולה, בחלוקה לחבלים היסטוריים
יהודי מקישינב (1900 לערך)
לוי מרחבי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1987? (בן 37 בערך) Kitaf wa Al Boqe'e District, צפון תימן 
 שם לידה:  ليبي سالم مرحبي 
 מדינה:  תימן 
 השקפה דתית:  יהדות אורתודוקסית 
 
לוי סאלם מוסה מרחבי (נודע גם בשם "ליבי מרחבי", בערבית: ليبي سالم مرحبي נולד ב-1982 לערך) הוא יהודי תימני שנודע כאסיר פוליטי מאז חודש מרץ בשנת 2016 בידי החות'ים.
ביוגרפיה

מרחבי סייע ל-17 יהודים ממשפחת דהרי שעזבו את תימן במרץ 2016 לקחת עמם ספר תורה עתיק שלבסוף הגיע עמם לישראל. משטר האייתולות באיראן זעם על הצלחת הגעת היהודים לישראל ולהצטלמותם יחד עם ספר התורה לצד ראש ממשלת ישראל, בנימין נתניהו. בהמשך לכך, החות'ים החליטו כי עצם הוצאת ספר התורה מתימן היא "גזל אוצרות תרבות המדינה" ואסרו את מרחבי במרץ 2016. ב-13 במרץ 2018, לאחר שנתיים של מאסר, הודיע בית משפט השריעה של החות'ים כי נגזרו על מרחבי מאסר של 3 שנים וחצי בכלא החות'י בצנעא.
קרוביו של מרחבי שחיים מחוץ לתימן פנו לשגרירות הממלכה המאוחדת בתימן וביקשו שתעתור על עונשו. ב-2019 החות'ים הודיעו לממלכה המאוחדת כי לא נאותו לשחררו. החות'ים שחררו את התימנים המוסלמים שסייעו בהברחת ספר התורה, אך הותירו את מרחבי בכלאו. הפרטים שנחשפו לעולם המערבי מהכלא החות'י הראו כי מרחבי סובל ממחלות בכליות ובריאות, וכי כל שיניו נעקרו בברוטאליות על ידי שוביו החות'ים.
בנובמבר של שנת 2020 קרא מזכיר המדינה האמריקאי, מייק פומיפאו, לשחרורו המיידי של לוי מרחבי.
במרץ 2021 החות'ים גירשו למצרים 13 משפחות יהודיות, וביניהן אמו של לוי מרחבי, על אף שביקשה להישאר בתימן לצד בנה השבוי. החות'ים הבטיחו למגורשים כי הגירוש יביא לשחרורו של מרחבי. אולם מרחבי נותר כלוא על רקע יהדותו.
הערות שוליים

1 2 3 4 5  United States Commission on International Religious Freedom, Libi Marhabi, USCIRF
↑  גדעון קוץ, ‏עדיין במעצר: דאגה למצב היהודי המוחזק בידי שירותי הביון בתימן, באתר מעריב אונליין, 3 באוגוסט 2021
↑  U. S. Mission Israel, Wrongful Detention by the Houthis of Levi Salem Musa Marhabi, U.S. Embassy in Israel, ‏2020-11-12 (באנגלית)
↑  Ami Magazine, Hostage for a Torah // Levi Marhabi is languishing in a Yemeni prison because of a Sefer Torah that was taken to Israel, Ami Magazine, ‏2018-05-16 (באנגלית)
1 2  החות’ים כפו על שלוש המשפחות היהודיות האחרונות בתימן לעזוב, באתר חרדים10, ‏2021-03-29
↑  רועי קייס, בריטניה פנתה למורדים החות'ים בנושא לוי מרחבי, באתר כאן – תאגיד השידור הישראלי, 12 באפריל 2021
1 2  מחלקת המדינה האמריקנית, הצהרת דוברת מחלקת המדינה על הפשעים החמורים שמבצעים המורדים החות'ים בתימן, באתר מחלקת המדינה האמריקנית, ‏ה-15 באפריל, 2021
↑  The last Jew of Yemen is being tortured by the Houthis and must be saved, The Jerusalem Post, ‏2023-09-22 (באנגלית)
היסטוריה של העמים דוברי האנגלית

ערך זה עוסק בספר מאת וינסטון צ'רצ'יל. אם התכוונתם להיסטוריה של העמים האנגלו-סקסים, ראו .
| --- | --- |

כרכי הספר במהדורה העברית, בהוצאת "עם הספר"
 מידע כללי
 מאת:  וינסטון צ'רצ'יל 
 שפת המקור:  אנגלית 
 הוצאה
 תאריך הוצאה:  1956 
 הוצאה בעברית
 הוצאה:  עם הספר
 תאריך:  1958-1959
 תרגום:  אהרן אמיר
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  001953191, 001952920, 002215366, 003429940
 
היסטוריה של העמים דוברי האנגלית (באנגלית: A History of the English Speaking Peoples), הוא ספר של וינסטון צ'רצ'יל אשר סוקר את ההיסטוריה של בריטניה והאומות האחרות הדוברות את השפה האנגלית, מן התקופה הפרהיסטורית, ועד לסוף המאה ה-19. הספר פורסם בין השנים 1956 ל-1958.
ביקורת על הספר

הספר מציג את ההיסטוריה כשורה של קרבות, נאומים, מלכים ופוליטיקאים, שבהם ממלאת בריטניה תפקיד מרכזי. אירועים חשובים כמהפכה התעשייתית כמעט אינם מוזכרים.
כשליש מן הכרך הרביעי מוקדש לתיאור ארוך ומפורט של קרבות מלחמת האזרחים האמריקנית בעוד שההתפתחויות הכלכליות, החברתיות והטכנולוגיות בתקופה זו (פרט להתפתחויות בתחום הטכנולוגיה הצבאית) כמעט ואינן מוזכרות. יריבו הפוליטי של צ'רצ'יל, קלמנט אטלי, הציע כי הספר ייקרא "דברים בהיסטוריה המעניינים אותי".
כרכי הספר

הספר מחולק לארבעה כרכים:
הולדת בריטניה – סוקר את ההיסטוריה של האי הבריטי מבריאת העולם ועד לנפילתו של ריצ'רד השלישי, בשנת 1485.
העולם החדש – סוקר את התקופה שבין עליית בית טיודור ועד למהפכה המהוללת בשנת 1688.
תור המהפכה – סוקר את התקופה שבין עליית ויליאם השלישי בשנת 1688 ועד לסיום המלחמות הנפוליוניות וקונגרס וינה בשנת 1815.
הדמוקרטיות הגדולות – סוקר את התקופה שבין 1815 לתחילת המאה ה-20.
המהדורה העברית

הספר יצא בתרגום עברי סמוך לפרסומו באנגלית, בהוצאת "עם הספר", בין השנים 1958 ו-1959. המתרגם אהרן אמיר תרגם גם את זכרונותיו של צ'רצ'יל ממלחמת העולם השנייה. תרגומו של אמיר יכול להראות כיום מליצי ומיושן, אך הוא תואם את כתיבתו המליצית כשלעצמה של צ'רצ'יל, ואת האופן הרחב והשופע שבו מוצגת ההיסטוריה הצ'רצ'יליאנית.
סדרת הטלוויזיה

בתחילת שנות ה-70 הפיק ה-BBC סדרה בת עשרים ושישה פרקים בני חמישים דקות המבוססת על הספר, ונקראה "העמים של צ'רצ'יל" ("Churchill's People"). לאחר השלמת הסדרה הסתבר כי מדובר במוצר בעייתי שאיכותו נמוכה[דרוש מקור]. עם זאת, מכיוון שה-BBC השקיע ממון רב ויוקרה רבה בפרסום הסדרה, לא הייתה ברירה אלא להקרינה. הסדרה זכתה לביקורות איומות ולאחוזי צפייה ירודים.[דרוש מקור] בעקבות אירוע זה נמנע בדרך כלל ה-BBC מליצור סדרות הארוכות משלושה עשר פרקים, על מנת שלא ליצור מבוכה מתמשכת[דרוש מקור].
הערות שוליים

↑  David Smith, ‏Churchill sequel provides epic task for author, Guardian, 27 בפברואר 2005
האי צפון סנטינל

| --- | --- |

 נתונים גאוגרפיים
 מיקום:  מפרץ בנגל
 קואורדינטות:  11°33′N 92°15′E﻿ / ﻿11.55°N 92.25°E﻿ / 11.55; 92.25
 ארכיפלג:  איי אנדמן וניקובר
 שטח:  59.67 קילומטר רבוע
 אורך:  12 קילומטר
 רוחב:  10 קילומטר
 גובה מרבי:  122 מטר
 נתונים מדיניים
 מדינה:  הודו הודו
 אוכלוסייה:  39 (2018)
 אזור זמן:  UTC +5:30
  (למפת איי אנדמן וניקובר מוגדלת) פורט בליירהאי צפון סנטינל(למפת איי אנדמן וניקובר רגילה) פורט בליירהאי צפון סנטינל
 
האי צפון סנטינל הוא אחד מאיי אנדמן וניקובר שבמפרץ בנגל. האי צפון סנטינל שוכן כ־50 קילומטרים מדרום לבירת איי אנדמן וניקובר שבמפרץ בנגל. האי מוקף בשוניות אלמוגים וחוץ מהחוף כולו מיוער.
האי הוא ביתם של הסנטינלים, בני שבט ששוכן בו יותר מ־60 אלף שנה. במשך שנים רבות לא רצה שבט הסנטינל קשר עם הציוויליזציה. אנשיו פועלים ברשות עצמם כקהילה עצמאית ברשות אוטונומית שבאיי אנדמן. הסנטינלים תקפו פעם אחר פעם ספינות שהתקרבו לאי – תקיפות אלו גרמו למותם של שני דייגים בשנת 2006 ולמותו של מיסיונר מארה״ב בשנת 2018.
בשנת 1956 הכריזה ממשלת הודו שהאי צפון סנטינל הוא שמורה שבטית, ואסרה כל כניסה לתחום של 3 מיילים (4.8 קילומטרים) מהאי – זאת כדי למנוע מאנשי השבט להידבק במחלות שהם אינם מחוסנים מפניהן (בשל הבידוד שלהם ככל הנראה הם רגישים למחלות נפוצות כמו שפעת וחצבת. לפיכך קשר עם העולם החיצון יעמיד אותם בסכנת הידבקות ומוות). גם צילום האי אסור לגמרי, ובשנת 2017 נקבע כי מי שיצלם את השבטים צפוי לעונש עד שלוש שנות מאסר. על האזור מפקח חיל הים של הודו.
בשנים האחרונות, האי צבר פופולריות בשל ייחודו. ב-2023, יצא לאור הסרט התיעודי The Mission (אנ'), המדבר על האי.
היסטוריה

בני השבט שוכנים באי זה לאורך דורות, כנראה יותר מ־60 אלף שנה. במשך שנים רבות, לא רצה שבט הסנטינל קשר עם הציוויליזציה. הם פועלים ברשות עצמם כקהילה עצמאית ברשות אוטונומית שבאיי אנדמן. לעומתם, לחמשת השבטים שחיים באיים השכנים יש קשרים עם האדם המודרני והם מסתייעים בו. אין אף אדם מחוץ לאי הזה, שמדבר את שפת שבט הסנטינל.
כמו כן, לא ידוע על אף אדם שמחוץ לאי הזה, שמכיר את אמונותיהם בצורה כלשהי או מקיים עימם קשרי מסחר.
משלחת בראשות מוריס וידאל פורטמן באה לאי צפון סנטינל במהלך ינואר 1880. פורטמן היה בריטי במוצאו שנולד בשטח של קנדה בימינו, שחי בשנים 1860-1935, והחל את הקריירה שלו כמנהל ממשל צעיר שכנראה מונה זמן לא רב לפני לתפקיד (סביב שנת 1879 כשהיה בן 19 בלבד), וגם קיווה לחקור את הילידים ואת מנהגיהם.
המשלחת מצאה באי כמה שבילים וכפרים נטושים.
לאחר ימים אחדים (כנראה בין שבוע לשבועיים לאחר הגעת המשלחת לאי) נחטפו על ידי משלחת זו שישה סנטינלים, זוג אנשים בוגרים וארבעה ילדים, והם הועברו לפורט בלייר. מכיוון שהסנטינלים שבהם נתקלו חברי המשלחת החיצונית ככל הנראה לא נתקלו בזרים שמקורם מחוץ לאי, הם נדבקו במחלות שהיו אז נפוצות יותר אצל רוב בני האדם כגון שפעת או חצבת. בשל העדר חיסון טבעי שלהם, הידבקויות אלה גרמו למות האנשים המבוגרים יותר שנחטפו. בהמשך החליטו חברי המשלחת הבריטית להחזיר את הצעירים הסנטינלים החטופים בחזרה למקום מוצאם. בעקבות החזרת צעירי החטופים הסנטינלים לאי, שאר השבט נדבק במחלות כמו שפעת או חצבת, מה שגרם למוות המוני מהמגפה, ולעוינות של אנשי השבט ששרדו, וגם בדורות הבאים, כלפי כמעט כל אדם שלא מהשבט שלהם.
ב-1967 החלו ניסיונות גישור עם השבט המבודד, כשהאנתרופולוג ת״נ פאנדיט ומשלחתו באו לאי מטעם ממשלת הודו וניסו להתחבר עם התושבים. אנשי השבט לא נהגו באלימות כלפי אותה משלחת, אך הבהירו להם שהם אינם רצויים בקרבתם. במהלך מרץ 1970 שוב נפגשה משלחת של פאנדיט עם הסנטינלים, אך גם מפגש זה לא הניב תוצאות רצויות מבחינת המשלחת מהודו.
עם זאת, ב־4 בינואר 1991 פנו 67 גברים, נשים וילדים מהשבט לפאנדיט ולקבוצתו, בלי לתקוף אותם, אך עד מהרה נסוגו לתוך היער. ככל הידוע, מאז לא דווח על מפגש פנים אל פנים בין תושבי האי עם אדם מבחוץ, שעבר בשלום בין הצדדים.
בסוף דצמבר 2004 חג מעל לאי מסוק מטעם הרשויות של הודו, זמן קצר לאחר שהחלה רעידת האדמה והצונאמי באוקיינוס ההודי. בתחילה, הייתה הערכה שכל יושבי האי נספו בעקבות הצונאמי שהכה בעוצמה רבה באזור. להפתעת צוות ההצלה שהיה על המסוק, תקפו אותם ילידי האי במטר חיצים – וכך התברר שכנראה מרביתם לא נפגעו מהצונאמי כלל.
בשנת 2006 הרגו אנשי השבט שני דייגים הודים שסירתם נסחפה אל האי. תושבי האי המתינו כשבוע ולאחר מכן קשרו את 2 הדייגים ההודים למקלות במבוק כשפניהם אל החוף, כדחלילים. אחר כך ירו על גופות הדייגים חצים והכו את גופות הדייגים עם מקלות. יום למחרת הצבת גופות הדייגים על ידי השבט באזור החוף של האי, אנשי המשמר החופי מטעם חיל הים של הודו ראו את השבט קובר בחול את שני הדייגים (בעקבות תצפית מרחוק של הממשל ההודי על השבט הסנטינלי באותו יום). מסוק משמר החופים של הודו שנשלח להשיב את הגופות שב על עקבותיו בעקבות מטח של חיצים שנורו אליו. גופותיהם של שני הדייגים לא נמצאו מעולם.
היסטוריה > מותו של ג׳ון אלן צ׳או

בנובמבר 2018, יצא ג׳ון אלן צ׳או, מיסיונר אמריקאי בן 27, לטיול לכיוון האי. צ'או רצה לחקור את השבט ולהכיר לאנשיו את הנצרות. הוא הגיע לאי בעזרת דייגים שגרו בקרבת האי (אך מחוץ לו), למרות האיסור שנקבע בחוק ההודי על הגעה לא מתואמת עם הממשל בהודו, אל האי הזה. בני השבט הקיפו את צ׳או ותקפו אותו. הם ירו בו מטר של חיצים, כרכו חבל סביב צווארו וגררוהו עד שנפח את נשמתו.
7 הדייגים שארגנו את הסיור בשביל צ'או, נבהלו למראה המחזה המחריד, וברחו מהמקום במהרה. לאחר מכן עצרה אותם משטרת הודו.
על פי המשטרה ההודית, במהלך ה-15 בנובמבר 2018 שט צ׳או לאי פעמיים או שלוש פעמים בסירת קאנו. מטרתו הייתה ”לייסד את ממלכת ישו באי“. הוא ניסה להביא לאנשים הסנטינלים "מתנות" דוגמת מספריים, סיכות ביטחון וכדור. משטרת הודו וצוות מומחים ניסו לגבש תוכנית להחזרת גופתו של צ׳או, אך בלי הועיל. משפחתו של צא'ו לא התעקשה, וגופתו לא הושבה לארצות הברית. בני משפחתו של צ׳או אף הצהירו כי הם סולחים לאנשי השבט על שהרגו אותו.
המעמד הפוליטי של האי

תקנת אנדמן וניקובר משנת 1956 מספקת הגנה לכמה שבטים ילידים המתגוררים באיים, ובהם גם בני שבט הסנטינלים. אף על פי שהאי צפון סנטינל אינו מחוז אוטונומי של הודו מבחינת החוק, חוקרים רואים את אנשיו כאוטונומיים, ולפעמים גם כעצמאיים.
הערות שוליים

↑  Weber, George. "Chapter 2: They Call it Home". The Andamanese. אורכב מ-המקור ב-2 באפריל 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  חניתות, חצים והריגה של זרים: האי במפרץ בנגל שאף אחד לא רוצה להתעסק איתו, באתר ‏מאקו‏, 5 באפריל 2017
↑  "Police to probe who helped John Chau's trip to remote island in Andaman..." Reuters. 23 בנובמבר 2018. אורכב מ-המקור ב-27 בנובמבר 2018. נבדק ב-27 בנובמבר 2018. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "American tourist killed in Andaman island, 7 arrested". Indian Express. 27 בנובמבר 2018. אורכב מ-המקור ב-27 בנובמבר 2018. נבדק ב-27 בנובמבר 2018. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "US man killed by tribe after ignoring ban on visiting remote North Sentinel island". Sky News (באנגלית בריטית). ארכיון מ-2018-11-21. נבדק ב-2018-11-21.
↑  Sengar, Resham. "Know how 60,000 year-old human tribe of secluded North Sentinel Island behaves with outsiders". Times of India Travel. ארכיון מ-2018-11-22. נבדק ב-2018-11-21.
↑  Gaurav Vivek Bhatnagar, Centre Ignored ST Panel Advice on Protecting Vulnerable Andaman Tribes, The Wire, 23 Nov 2018.
↑  "Indian authorities struggle to retrieve US missionary feared killed on remote island". CNN (באנגלית אמריקאית). 2018-11-25. אורכב מ-המקור ב-25 בנובמבר 2018. נבדק ב-2018-11-25. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Ten Indian families world knows nothing about". The Times of India (באנגלית). 2018-11-25. אורכב מ-המקור ב-18 בינואר 2021. נבדק ב-2018-11-22. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  The Mission, 2023-12-08, נבדק ב-2024-06-15
↑  אסור לפספס‏, הצצה נדירה לשבט המבודד היחיד בעולם שיהרוג כל מי שינסה להתקרב אליו, באתר וואלה, 5 באפריל 2017
↑  אליעזר גרינצוויג, אחורה במנהרות הזמן: הכירו את שבטי היער האבודים, באתר הידברות, ‏24 באוגוסט 2014
↑  Weber, George (2009). "The 2004 Indian Ocean Earthquake and Tsunami". אורכב מ-המקור ב-16 ביוני 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  אוריאל לוי, ‏התרבות בה אנו חיים, באתר דבר העובדים בארץ ישראל, 12 בספטמבר 2017
↑  סוכנויות הידיעות, שוטרים שטו לאי הבודד: ראו את השבט שהרג את ג'ון, באתר ynet, 25 בנובמבר 2018
↑  מעריב אונליין, ‏שבט נידח הרג אמריקאי שהגיע לחקור אותם: "ירו בו חיצים, כרכו חבל סביב צווארו", באתר מעריב אונליין, 21 בנובמבר 2018
↑   ניו יורק טיימס, האמריקאי נרצח על ידי שבט מבודד באי הודי - מי יעז להשיב את גופתו?, באתר הארץ, 25 בנובמבר 2018
↑  "Indian authorities struggle to retrieve US missionary feared killed on remote island". BBC (באנגלית). 2018-11-25. ארכיון מ-26 בנובמבר 2018. נבדק ב-2018-11-25. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Advertising Do not disturb this Andaman island". Indian Express. 23 בנובמבר 2018. ארכיון מ-23 בנובמבר 2018. נבדק ב-23 בנובמבר 2018. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Ed. Aruna Ghose et al, DK Eyewitness Travel Guide: India, 2014, p. 627.
↑  Kanchan Mukhopadhyay; M. Arbindo Singh (14 במאי 2007). "8. Some Observations on Tsunami and the Ang of the Andaman Islands".  In V.R. Rao (ed.). Tsunami in South Asia: Studies of Impact on Communities of Andaman and Nicobar Islands. Allied Publishers. p. 120. ISBN 9798184241890. ארכיון מ-19 במאי 2020. נבדק ב-23 בנובמבר 2018. {{cite book}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 132622462X  VIAF: 984171400893936930008   WorldCat (עם VIAF): 984171400893936930008 
תצלום אוויר של האי צפון סנטינל
קניון וינטגאר

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  קניון מוצר, אטרקציה תיירותית 
 מיקום
 מיקום:  Municipality of Gorje, Municipality of Jesenice, Municipality of Bled 
 קואורדינטות:  46°23′41″N 14°05′14″E﻿ / ﻿46.39472°N 14.08722°E﻿ / 46.39472; 14.08722
 
  (למפת סלובניה מוגדלת) ליובליאנה מריבור צליה קרשקו נובו מסטו  פוסטוינה קראן נובה גוריצה  קופר א י ט ל י ה  אוסטריה הונ. קרואטיה הים האד. קניון וינטגאר(למפת סלובניה רגילה) ליובליאנה מריבור צליה קרשקו נובו מסטו  פוסטוינה קראן נובה גוריצה  קופר א י ט ל י ה  אוסטריה הונ. קרואטיה הים האד. קניון וינטגאר
 
מפלי סום, של נהר הרדובנה, זורמים בקניון וינטגאר
שלט כניסה לשמורה
קניון וינטגאר (סלובנית: soteska Vintgar) או קניון בלד (סלובנית: Blejski vintgar) הוא קניון באורך 1.6 ק"מ בצפון מערב סלובניה, בתחום המוניציפלי של גורג'ה ובלד ואשר נמצא כ-4 ק"מ צפון מערבית לבלד. הקניון נחצב על ידי נהר הרדובנה ומהווה את המשכו של עמק הרדובנה. גובהם של צוקי הקניון נע בין 50-100 מטרים עם אורך מדרון של כ-250 מטרים. הנהר יצר תופעות רבות של סחיפה כגון ברכות ומפלים ומסתיים בנפילה של 13 מטרים במפלי סום (מילולית: המפלים הרועשים) הציוריים שהם המפלים הגדולים ביותר בסלובניה. כשהוא הקניון ההררי הראשון בסביבה שנפתח לתיירות, המילה 'וינטגאר' עברה תהליך של הכללה ומתייחסת גם לקניונים מוגנים אחרים כגון קניון איסקה (Iški vintgar), קניון ביסטריצה (Bistriški vintgar) וקניון ריבניצה (Ribniški vintgar).
היסטוריה

עד 1890, היה קניון בלתי נגיש, פרט לשני מקומות שבהם הייתה גישה לנהר הרדובנה. גשר מעל מפלי סום נבנה כבר ב-1878. שאר הקניון נחקר ב-1891 על ידי ראש עיריית גורג'ה, יעקב צומר ועל ידי בנדיקט לרגטפורר, צלם ידוע באותה תקופה.
ב-1893 התקינו בקניון, במאמץ רב, דקים וגשרים מעץ שעליהם מבקרים יוכלו ללכת ולתצפת בקניון. שבילי ההליכה האלה, בחלקו העיקרי של הקניון, נקראו מאוחר יותר גלריות צומר, ועברו כמה שיפוצים מאז.
סכר הידרואלקטרי נבנה בקניון וגשר קשתי נבנה עבור מסלול רכבת הבוהיני (Bohinj Railway). הגשר נבנה ב-1904 וב-1905 מאבן מסותתת והוא הגשר הרכבת, עשוי אבן, הגדול ביותר בסלובניה אשר נשמר בשלמותו. אורכו 65 מטרים, רוחבו 4.5 מטרים והוא מתנשא לגובה של 33 מטרים.
אטימולוגיה

מבחינה אטימולוגית, המילה 'וינטגאר' (vintgar) לקוחה מהמילה הגרמנית 'וינדגר' (Windegg(er)) שפירושה 'מקום החשוף לרוח' שניתן לכפרון בתחילת הקניון בכפר פודום (Podhom). ישנו עוד הסבר הטוען שהשם לקוח מהמילה הגרמנית 'וויינגרטן' (Weingarten) שפירושה כרם, וזאת מתייחסת לכרמים בפודום או לקניון עצמו המזכיר בצורתו כוס יין.
גאולוגיה

לפני עידן הקרח האחרון, זרם נהר הרדובנה כלפי מזרח. לאחר שנחסם על ידי הקרח של קרחון בוהיני, נוצר אגם שחתך מסלול חדש לכיוון צפון מזרח דרך שכבה רכה של אבן גיר מהתקופה הטריאסית בין פסגות בורסט (Boršt), שגובהה 931 מטרים לבין הום (Hom) שגובהה 844 מטרים בעמק הסבה העליון.
קטע וידאו של גלריות צומר (Žumer Galleries)
גשר הרכבת הקשתי, עשוי האבן, מעל נהר הרדובנה
מפלים במעלה קניון וינטגאר
קרב האקדחים באו. קיי. קוראל

העיר טומבסטון בצילום משנת 1881
קרב האקדחים ב-או. קיי. קוראל (באנגלית: Gunfight at the O.K. Corral) היה קרב רחוב שהתרחש ב-26 באוקטובר 1881 בשעה 3 אחרי הצהריים, בעיירה טומבסטון (Tombstone באנגלית: מצבת-קבר) בטריטוריית אריזונה בארצות הברית. זהו ככל הנראה קרב היריות המפורסם ביותר מתקופת המערב הפרוע. הקרב התנהל בין חברים ב"הבוקרים", ארגון פשע, שבחר לעצמו שם תמים של מקצוע ה-בוקרים בילי קלנטון, טום מקלורי, ואחיו של טום, פרנק מקלורי, מצד אחד, לבין ארבעה אנשי חוק: האחים וירג'יל, מורגן, וואייט אֶרְפּ, וחברם הרופא המהמר-האקדוחן ואיש החוק לעת מצוא, דוק הולידיי, מצד שני. כנראה שהקרב נמשך לא יותר ממחצית הדקה, ובסיומו נמנו שלושה הרוגים בצד אחד - שני הבוקרים וחברם; שלושה מאנשי החוק נפצעו.
ברבות השנים, הקרב התקבע בתודעת הציבור כמייצג של התקופה, שבה מערב ארצות הברית היה באמת מקום פרוע, ולמעשה היה אזור כמעט ללא חוק. אך בעצם האירוע נשכח כמעט לחלוטין עד לשנת 1931, שבה פרסם הסופר סטיוארט לייק את הביוגרפיה (הבדויה) ויאט ארפ: מרשל בחזית, שנתיים לאחר מותו של ארפ. עשור וחצי לאחר מכן הוא פרסם ספר נוסף על הפרשה, אותו עיבד הבמאי ג'ון פורד לסרט בשם קלמנטיין יקירתי (My Darling Clementine). סרט אחר על הקרב, דו-קרב באו. קיי. קוראל, שיצא ב-1957, קיבע בתודעה הציבורית את שם האירוע. מאז ועד היום נעשו על הקרב סרטים רבים וכן נכתבו עליו ספרים רבים.
הקרב התרחש למעשה במרחק מה ממכלאת הסוסים שכונתה "המכלאה של או. קיי.", שבה הצירוף OK הוא קיצור של Old Kindersley, או "קינדרסליי הישנה". בשלושים השניות שארך הקרב, נורו כשלושים יריות. לאחר הקרב, תבע אחיו של בילי קלנטון, אייק, את היורים למשפט, באשמת רצח, אך התביעה נדחתה על-ידי שופט מקומי, והדחייה אושרה על ידי חבר מושבעים גדול.
מפה של אזור העיר טומבסטון משנת 1887
דיווח על הקרב בעיתון מאותה התקופה.
בעקבות הקרב נערכה סדרה של התנקשויות ורציחות נקמה, שכונתה מאז מסע הנקם של אֶרְפּ.
זירת הקרב

טומבסטון הייתה עיירת כורים, על גבול מקסיקו, אחת מעיירות שכונו "בומטאון", על שם ה"בום" הכלכלי של המאה ה-19. בשנת הייסוד הרשמית של המקום, 1879, הגיעו אליו האחים ארפ. וירג'יל ארפ התמנה לסגן המרשל של האזור, וכעבור שנתיים התמנה למרשל של העיירה, תפקיד המקביל למפקד תחנת משטרה מקומית. הוא לא התחבב במיוחד על תושבי העיירה, אבל פעל לשמירת האינטרסים של בעלי העסקים והתושבים במקום. ויאט ארפ ניסה את כוחו בעסקי הכרכרות, ולאחר שלא הצליח בכך השכיר עצמו כמלווה חמוש של כרכרות הבנק ולס פארגו (בנק הקיים עד היום), שהובילו מטילי כסף.
עדויות סותרות על האירוע

באשר לאירועים שהובילו לקרב, אין ודאות מלאה. הדיווחים ששרדו מהתקופה נגועים בחד-צדדיות. כך למשל, המוציא לאור של המקומון "The Tombstone Epitaph", ג'ון קלאם, שנבחר לראש העיר הראשון, נטה לצדד בבעלי העסקים, ובמגינם המרשל וירג'יל ארפ. לעומתו הארי וודס, המו"ל של עיתון המתחרה, "The Nugget" ("גוש הזהב"), היה תת-שריף שדווקא נטה לתמוך בבוקרים ובחוואים מהסביבה, כנגד אנשי העיר. כמעט כל מה שידוע על הקרב, מקורו בדיווח של שני העיתונים מהמשפט שנערך במשך כחודש, אחרי שהקרב אירע; אולם רק הכתב של ה"נאגט" ידע לכתוב בקצרנות. במשך הזמן, נוצרו הבדלים גדולים בין הדיווחים שהופיעו בשני העיתונים, וביניהם לבין הרישום של קצרן בית המשפט.
במהלך המשפט טענו האחים ארפ להגנה עצמית, לאחר שהבוקרים איימו עליהם, וסירבו לציית לדרישה חוקית להסגיר את נשקם, שאותו החזיקו בניגוד לתקנות המקום. לעומתם טען אייק קלנטון, שהוא וחבריו הרימו ידיים ונכנעו, ונורו בדם קר.
הדיווחים הראשונים בשני העיתונים היו דווקא דומים, ושניהם תמכו בגרסת אנשי החוק. הסיבה לכך, כנראה, הייתה שהמו"ל של ה"נאגט", וודס, שהה מחוץ לעיר במהלך המשפט, ולא דאג לדיווח שישביע את רצונו. רק לאחר-מכן החלו הדיווחים ב״נאגט״ להתרחק מגרסת האחים ארפ.
הרקע

האחים ארפ היו רפובליקנים צפוניים, ששלחו ידם בעסקים וגם בעבודה כאנשי חוק. לעומתם, האחים קלנטון והאחים מקלורי היו דרומיים, כמו רוב הקאובויס (שהגיעו בעיקר מטקסס). הם הזדהו עם קונפדרציית הדרום, וברובם השתייכו לכנופיות שעסקו בהברחות ובגנבות, בעיקר בגנבת סוסים ובקר. הם נהגו להיפגש במקומות מחבוא ולבוא זה לעזרת זה. הם גם נהגו להשתכר ואיימו על האחים ארפ פעמים רבות. וירג'יל העיד ששמע שאנשי הכנופיות נפגשו בצ'ארלסטון באריזונה, ונשבעו אמונים זה לזה בשבועת דם, שהוקז מזרועו של מנהיג החבורה, ג'וני רינגו (אנ'); וירג'יל סבר שהם נשבעו להרוג את האחים ארפ.
מבין האחים ארפ, רק לוירג'יל היה ניסיון אמיתי בקרבות, ובעבודה כשריף; הוא לחם כשלוש שנים במלחמת האזרחים, וכבר היה מעורב בקרב יריות בעבודתו כמרשל. למרות זאת, התקשורת והקולנוע צבעו בצבעי גיבור דווקא את ויאט. האח מורגן היה היחיד ביום הקרב שקיבל שכר כאיש חוק, והוא ענד את תג סגן המרשל של העיר, אך לא היה לו כל ניסיון קרבי.
ככלל, הקאובויס נטרו טינה לתושבים שזה מקרוב באו, והחלו לצבור השפעה בפוליטיקה הפנימית של העיירות, ולהטות אותה לטובת עסקיהם. האחים ארפ היו אמנם אנשי חוק, אך הם נודעו כמי שמכופפים לפעמים את החוק לטובת האינטרס העסקי שלהם. על כן הם יצרו עוינות בקרב התושבים הוותיקים, ובעיקר בקרב החוואים. השריף המחוזי ג'וני בהאן (אנ'), שהתחבר עם החוואים, נטה לצדד בהם בעימותים עם האחים ארפ; ולכן הוא נהג להתעלם מתלונותיהם של האחים על הגנבות שביצעו אנשי הכנופיות.