דוד קרון
פעילותו בקהיליית המודיעין

בספטמבר 1948 הורה יגאל ידין על פירוק מחלקת המודיעין באגף המבצעים וקציניה הועברו לשירות המודיעין ש"מ/1. בין תחומי האחריות של ש"מ/1 היה הנחיית עבודת 'המחלקה המודיעינית (מודיעים)' בפיקוד קרון וסגנו משה הרמתי (הוכמן), אשר קמה מתוך הש"י, ופעלה באמצעות קציני מודיעין מרחביים. קרון מספר: ”השכלתם הצבאית של קמ"נים אלה הייתה שטחית וסוכנים היו מסוגלים לעבוד עליהם בדיווחים בלתי ­אמינים ולעתים אף בתיאורים פנטסטיים שאין להם אחיזה במציאות.”
במרץ 1949 שונה תוארם של הקמ"נים המרחביים ל"קצינים לתפקידים מיוחדים" (קת"מים) וקרון מונה לפקד על יחידת מודיעין/קת"ם, שכונתה גם "מודיעין 10", שמספרה היה 154, לימים יחידה 504. קרון קיבל לידיו יחידה עם שבעה בסיסים: צפון, גליל מערבי, חיפה, שרון, מרכז, ירושלים והנגב. באפריל הגדיר קרון מצע לפעולת היחידה לפיו תפקידה להשיג ידיעות על צבאות ערב השכנים ­ אימון, ארגון, ציוד ומגמות התפתחות, וכן נתוני שטח וידיעות על תשתית.
קרון הציע לארגן מחדש את הפריסה המרחבית של היחידה ולהקים עבורה חמישה בסיסים ברחבי הארץ, בפריסה שחפפה לפריסת הקמ"נים המרחביים בזמן מלחמת העצמאות, בנוסף על שלושה סניפים שיפעילו את רשתות הסוכנים מעבר לגבול. בראש כל בסיס אמור היה לעמוד קת"ם ולידו שני עוזרים ומנהל משרד. קרון ביקש שבסיסי הקת"ם ישכנו במתקנים אזרחיים וכי לא תתאפשר גישה של סוכנים או קציני מודיעין של יחידות צה"ל אליהם. התוכנית הוגשה על ­ידי בנימין גיבלי ליגאל ידין, שאישר את הקמת היחידה ואת עצמאותה במסגרת שירותי המודיעין. בדצמבר 1949 השתחרר קרון מצה"ל (מחליפו בתפקיד היה אברהם כהן) ושב לקיבוץ.
בשנת 1956 ביקש סגן ראש אמ"ן דאז, יובל נאמן, מקרון לחקור כמה קצינים מצרים שבויים. לאחר ביצוע המטלה הפגיש נאמן את קרון עם רחביה ורדי, שהיה באותה עת מפקד יחידה 154. ורדי ביקש לשלב את קרון במאמצי הקמת "ברית הפריפריה" שהגה דוד בן-גוריון - הברית עם איראן, טורקיה ואתיופיה. תפקידו של קרון היה להקים את הבסיס הראשוני באתיופיה. במהלך ההכנות לנסיעתו נפגש עם איסר הראל, שביקש ממנו לסייע למאמץ המודיעיני המיוחד שנערך כדי להשיג מידע על המשמעויות הפוליטיות והצבאיות של עסקת הנשק הצ'כוסלובקית-מצרית (שהייתה מבשרת המעורבות הסובייטית במזרח התיכון). קרון נשלח לפריז ועבד שם במשך שבעה חודשים כמרכז פעילות האיסוף. הוא שב לישראל ערב מבצע קדש ומונה לפקד על צוות של חוקרי שבויים בפיקוד הדרום. בתום המלחמה חזר קרון לעסוק במשימה לה נשלח מלכתחילה - הקמת ראש-הגשר באתיופיה. הוא נסע לביקור היכרות ב-1957 ובחן את אפשרויות הפעולה במזרח אפריקה, ובסופו המליץ להקים סניף באסמרה. נסיעתו הבאה הייתה כבר תחת סיפור כיסוי: הוא הציג את עצמו כקניין בשר בחברת אינקודה. קרון שמר על קשר עם ישראל בעזרת מכשיר אלחוט שהוצב באדיס אבבה. הוא גם הספיק לבצע גיחה לעדן, שהייתה אז עדיין תחת שלטון צבאי בריטי. בסוף שנת 1959 חזר קרון לישראל ושב לקיבוץ. הוא נבחר לתפקיד מרכז המשק ולאחר שנתיים בתפקיד זה התנדב במשך כחצי שנה לעבודת תורנות בחדר האוכל.
לאחר התפטרותו של איסר הראל מראשות המוסד בשנת 1963 נקרא מאיר עמית, ראש אמ"ן דאז, לעמוד בראש הארגון. עמית מינה את רחביה ורדי לעמוד בראש אגף "צומת", האחראי על הפעלת סוכנים במדינות ערב. ורדי קרא לקרון לשוב לשירות וקרון נענה. בראשית שנת 1966 נסע קרון לטהראן לעמוד שם בראש תחנת המוסד שעסקה בהגנה על היהודים במדינה ובקשרים עם שירותי המודיעין האיראניים. קרון סיפר בביוגרפיה שלו: "רשמית, שגרירות לא הייתה כלל קיימת, אבל כל נהג טקסי בטהראן ידע היכן היא נמצאת". באוקטובר כבר העביר קרון קורס קת"מ ל-22 אנשי מודיעין איראנים. בראש הקורס עמד אל"ם יעקב נמרודי. קרון פעל לחיזוק קשרי המודיעין בין המדינות, וקציני מודיעין איראנים ביקרו בישראל והשתתפו בקורסים שונים.