stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
תגליפי הסלע בדאדזו
הערות שוליים

↑  שם היסטורי לחבל הארץ שכלל את צפון מערב פקיסטן של ימינו וחלקים מאפגניסטן שהיה בסיסה של אימפריית קושאן שבצפון תת-היבשת ההודית, שהייתה מרכז להפצת הבודהיזם מזרם המהאיאנה.
↑  Liu Benzun הפסל של לְיוֹ בֶּנְדְזוּן המוצג באתר מגולף בסלע באתר באודינגשאן בדאדזו
↑  Serene Haven of Buddhist Art
↑  סוג של גן עדן בבודהיזם מערב הארץ הטהורה
↑  שלושת הקדושים של הארץ הטהורה המערבית במיתולוגיה הבודהיסטית
↑  בלועזית tableaux
↑  Three Worthies of Huayan
↑  Dazu rock carvings
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NKC: ge278396  VIAF: 313262502   WorldCat (עם VIAF): 313262502 
דמויות בודהה חצובות בסלע מתחת לפגודה בביישאן
ביישאן
המלך הטווס
שלושת החכמים של אסכולת חְווָאיֵן - מנג'ושרי האוחז פגודת אבן
בודהה נכנס לנירוונה
גלגל החיים
בָּאודִינְגְשָׁאן - גְווָאן-יִין כאלת הרחמים בעלת אלף הזרועות
בָּאודִינְגְשָׁאן - 18 השלבים של הגיהנום. השופטים בחלק העליון, החוטאים עוברים ייסורים בחלק התחתון
בָּאודִינְגְשָׁאן - פרט מתוך 18 השלבים של הגיהנום – ייסוריו של חוטא
בנימין יהלום

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1872 י"א בטבת תרל"ב אנטופול
 פטירה:  1958 (בגיל 86 בערך) ט"ז באלול תשי"ח
 תאריך עלייה:  1885
 
ביתם של בנימין ואלקה יהלום ברחוב מונטיפיורי שבמרכז פתח תקווה. מאז שנות השלושים ועד היום משמש הבית כמשכנו של בית מדרש לתורת ארץ ישראל.
בנימין יהלום (י"א בטבת תרל"ב, 1872 – ט"ז באלול תשי"ח, 1958) היה איש ציבור בפתח תקווה, ממייסדי כפר סבא וכפר גנים ומוכתר השכונה.
ביוגרפיה

נולד באנטופול שבפלך גרודנה, בנו של מאיר יוסף, שהיה שותף עם שני אחיו בחכירת אחוזה ומשרפות יין שרף. בילדותו התייתם מאביו, ואמו נישאה בשנית.
בשנת 1885, בהיותו בן שלוש עשרה, עלה לארץ ישראל עם אמו ואביו החורג. עם בואם הם נאסרו על ידי השלטונות העות'מאניים, ולאחר ששוחררו השתקעו בירושלים. הוא למד בישיבת תורת חיים ובישיבת עץ חיים. בהיותו בן שמונה עשרה נשא את אלה (אלקה) פרומקין, בתו של הרב אריה ליב פרומקין. גיסו היה פרופסור משה צבי סגל.
במשך כמה שנים סחר באריגים ביפו, והיה פעיל בקהילה היהודית בעיר. הוא נטע כרם בפתח תקווה, וכעבור זמן השתקע במושבה והחל בפעילות ציבורית. בשנת 1889 נבחר לכהן בוועד הראשון של המושבה. במשך כמה שנים הוא שהה בלונדון, שם פעל להפצת יינות ארץ ישראל. הוא שב לארץ ישראל כנתין בריטי והשקיע במטעים בפתח תקווה ובכפר סבא. היה חבר ועד המושבה של כפר סבא. ייסד וניהל את חברת "השקד" בכפר סבא, שפעלה לשיפור תנאיהם של בעלי מטעי השקדים במושבה.
בשנת 1909 בנה את ביתו ברחוב מונטיפיורי שבמרכז המושבה פתח תקווה והתגורר בו עד שנת 1919. לאחר שעזב את הבית פעל במקום בנק "הלוואה וחסכון", ובשנות השלושים הוא נרכש על ידי עסקנים מקומיים ומאז הוא משמש כמשכנו של בית מדרש לתורת ארץ ישראל.
לאחר מלחמת העולם הראשונה שב לעסוק בסחר אריגים ביפו. כעבור זמן שב ללונדון ופעל לגיוס הון של יהודים מאנגליה להשקעות בארץ ישראל.
בשנת 1926 החלו ביסוד שכונת כפר גנים בידי חברה משכנת, במטרה ליצור שכונת גנים מרווחת עבור חקלאים בני מעמד הביניים. יהלום רכש חלקות אדמות בשכונה החדשה לעצמו ולמכריו באנגליה. אולם הקמת השכונה נקלעה למשבר חמור שאיים על קיומה ובעלות הרוכשים היהודים על האדמה עמדה להתבטל. בעקבות זאת התבקש יהלום על ידי החברה להציל את השכונה החדשה. יהלום נכנס לעובי הקורה ופעל בהצלחה להפיכת הבעלות מ"מושע" ל"מפרוז", וכל רוכש קיבל "קושאן" על חלקתו.
בשנת 1927 בנה יהלום את הבית הראשון בשכונה (כיום ברחוב לוחמי הגטו 1). רק כעבור שנתיים החלו להגיע המתיישבים הראשונים וכפר גנים החלה לצמוח. יהלום היה מראשי המושבה וכיהן כמוכתר שלה.
ב-1928 נבחר שוב לוועד חקלאי פתח תקווה, לצד גד מכנס, דב יטקובסקי, חנוך סלור, יוסף ספיר ופרץ פסקל. בשנות השלושים היה חבר בהנהלת אגודת הפרדסנים "החקלאי" בפתח תקווה. במשך עשרות שנים היה פעיל באגודות ובמוסדות ציבוריים שונים בעיר.
חיים אישיים

אשתו אלקה נפטרה בשנת 1945, בגיל 75. השניים היו הורים לארבע בנות:
רבקה - אשת יוסף מרכוס, שכיהן כיו"ר המועצה המקומית של כפר גנים לאחר יהלום.
שרה (נפטרה: 1967) - הייתה מנהלת "בית הספר למשק בית בנחלת יצחק" ולימים חברת נשיאות סניף ויצו בתל אביב, ויו"ר הוועד הפועל של הסניף. נישאה לאלכס אפשטיין, ששימש קצין מחוז תל אביב בממשלת המנדט וסגן מושל יפו.
שושנה - הייתה פעילת ציבור בפתח תקווה. נישאה לנחמיה ישראלית, והשניים היו הורים לשני בנים ובת. שני בניהם נפלו במלחמת השחרור והיא כונתה "אם הבנים". על שמם של הבנים רחוב ובית כנסת בפתח תקווה - "האחים ישראלית".
חמדה
יהלום נפטר ב-1 בספטמבר 1958, בגיל 86, ונטמן בבית הקברות סגולה בפתח תקווה.
הנצחה

הרחוב הראשון בכפר גנים, הסמוך לביתו, נקרא על שמו. במיקום בו עמד ביתו מוצב שלט הנצחה לזכרו.
בשנת 1946 פרסם את זכרונותיו – "מזכרונותי", בהוצאת "ספריית ראשונים" של דוד תדהר.
הערות שוליים

1 2  אלקה יהלום ז"ל, הַבֹּקֶר, 5 בנובמבר 1945
↑  ⁨חשבון הנדבות אשר נאספו לטובת בניין בית "התלמוד תורה" בעה"ק יפו ת"ו, באתר ⁨חבצלת, ‏21 יוני 1895
↑  ⁨האספה השנתית של חקלאי פתח תקוה, באתר ⁨הארץ⁩, ‏16 אוקטובר 1928
↑  ⁨ב<<החקלאי>> בפתח־תקוה, באתר ⁨הבקר⁩, ‏2 מרץ 1939
↑  גצל קרסל, ספר חדש: השלטון העצמי שלנו בארץ לפני קום המדינה, באתר ⁨דבר⁩, ‏8 נובמבר 1978
↑  ⁨מיומנה של מועצת הפועלות, באתר ⁨דבר⁩, ‏30 אוגוסט 1936
↑  ⁨ב"ויצו", באתר ⁨דבר⁩, ‏2 מרץ 1931
↑  דוד תדהר (עורך), "אלכסנדר אפשטיין", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך א (1947), עמ' 512; קלעי, ספר האישים, עמ' 57.
↑  הנהלת בית הספר המקצועי לנשים, ⁨מודעה, באתר ⁨הארץ⁩, ‏7 דצמבר 1930
↑  ⁨הודעה על חתונתם של שושנה ונחמיה, באתר הארץ, ‏3 פברואר 1924
↑  רחוב ובית כנסת על שם האחים ישראלית, באתר www.izkor.gov.il
↑  ⁨בנימין יהלום ז"ל, באתר הארץ, ‏2 ספטמבר 1958
↑  פתח תקווה - אתרים היסטוריים - בית וחצר משפחת יהלום, באתר שלטי רחובות, ים ומספרי בתים האולטימטיבי
↑  זכרונותי בנימין יהלום הוצאת ספרית ראשונים דוד תדהר 1940, באתר www.booksefer.co.il
↑  ⁨ספרים שנתקבלו למערכת, באתר ⁨הד המזרח⁩, ‏19 יולי 1946
| --- | --- |
בקרת זהויות :  VIAF: 97346716   WorldCat (עם VIAF): 97346716
בפה פנוליו

| --- | --- |
צילום מ-1950
צילום מ-1950
 לידה:  1 במרץ 1922 אלבה (פיימונטה), איטליה 
 פטירה:  18 בפברואר 1963 (בגיל 40) טורינו, איטליה 
 שם לידה:  Giuseppe Fenoglio
 מדינה:  איטליה, ממלכת איטליה 
 מקום מגורים:  אלבה (פיימונטה) 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת טורינו 
 שפות היצירה:  איטלקית 
 פרסים והוקרה:  דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת טורינו 
 
ג'וזפה "בפה" פנוליו (באיטלקית:Giuseppe  «Beppe»  Fenoglio‏
, 1 במרץ 1922 - 18 בפברואר 1963) היה סופר פרטיזן אנטי-פשיסט ומתרגם איטלקי. 

יצירותיו של פנוליו התמקדו בעולם הכפרים של חבל לאנגה שבפיימונטה, שבו נולד וגדל הסופר, ובתנועת ההתנגדות האנטי-פשיסטית
 והן קיבלו השראה מניסיונות חייו של המחבר. כתיבתו של פנוליו התאפיינה בשני סגנונות: של כרוניקה ושל אפוס. 
יצירתו הראשונה La paga del sabato "שכר השבת"  הייתה בגישה נאו-ראילסטית
היא פורסמה אחרי מותו ב-1969. אליו  ויטוריני  סירב לפרסם את הרומן, אולם ייעץ לפנוליו להוציאו לאור בצורת קובץ סיפורים בשם "Ventitré giorni della città di Alba" (עשרים ימים של העיר אלבה"  1952)
סיפורים אלה מהווים כרוניקה על חיי הפרטיזנים האיטלקים ואל חיי הכפר. 
אחד מהם, La malora הוא סיפור ארוך בסגנון קרוב לזה של ג'ובאני ורגה.
מבחר כתביו של פנוליו הוצאו לאור במהדורה בקורתית אחרי מותו. 
רומן אחר של פנוליו "Il partigiano Johnny" (הפרטיזן ג'וני) יצא לאור  רק ב-1968   והוא מבוסס על אחת או שתי גרסאות שנותרו במגירה. בעיני כמה מבקרים הוא נחשב 
ליצירה הטובה ביותר של הסופר. 
פנוליו נפטר בטורינו בגיל 40 מסרטן הריאה
יצירות

L'affare dell'anima e altri racconti (פרשת לב וסיפורים אחרים)
Appunti partigiani : '44-'45 (רשימות פרטיזניות)
Una crociera agli antipodi e altri racconti fantastici (הפלגה לאנטיפודים וסיפורים פנטסטיים אחרים)
Un giorno di fuoco (יום של אש)
L'imboscata (המארב)
Lettere : 1940-1962  (מכתבים 1962-1940)
La paga del sabato (שכר הסבת)
La voce nella tempesta (דרמה תיאטרונית לפי  from  אנקת גבהים  מאת אמילי ברונטה)
Il partigiano Johnny 1995. (הפרטיזן ג'וני)
La malora   "Ruin", 1995.
Primavera di bellezza : romanzo (אביב של יופי)
עניין פרטי   .
I ventitré giorni della città di Alba. 2002. עשרים ושלושת הימים של העיר אלבה
קישורים חיצונים

מדיה וקבצים בנושא  בוויקישיתוף
הערות שוליים

↑  Fenòglio Beppe nell'Enciclopedia Treccani באתר אנציגלופדיית טרקאני
↑  רדיו RAI תרבות Scrivere la Resistenza: Beppe     Fenoglio
↑  https://www.raicultura.it/letteratura/articoli/2019/11/Beppe-Fenoglio-dallesperienza-vissuta-allesperienza-assoluta-bc89a2b2-754e-4a1f-8cd4-69dc6cbda86b.html Beppe Fenoglio: Dall'esperienza vissuta all'esperienza  assoluta Intervista con Giulio Ferroni Letteratura Rai novembre 2019]
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007301186805171  PLWABN: 9810659047105606  BIBSYS: 90104554  BNE: XX1127455  BnF: cb11902526d (data)  GND: 118683268  ICCU: CFIV009344  ISNI: 0000 0001 1027 8493  LCCN: n50001185  NKC: xx0002149  NLA: 42204613  NLK: KAC201011366  NTA: 068360290  SELIBR: 274324  SUDOC: 026861488  Trove: 1043081  VIAF: 61545609   WorldCat (עם VIAF): 61545609
קולסום עבדאללה

| --- | --- |

 לידה:  מרץ 1976 (בת 48) קנזס סיטי, ארצות הברית 
 מידע כללי
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית ו-פקיסטן פקיסטן
 השכלה:  אוניברסיטת מרכז פלורידה  Okeechobee High School 
 kulsoom.net
 ספורט
 ענף ספורט:  הרמת משקולות
 :  48 ק"ג, 53 ק"ג
 הישגים
 שיאים אישיים:  דחיקה – 62 ק"ג הנפה – 47.5 ק"ג לחיצה – 70 ק"ג
 
קולסום עבדאללה (באנגלית: Kulsoom Abdullah; באורדו: کلثوم عبد اللہ; נולדה ב-1976) היא מרימת משקולות פקיסטנית-אמריקאית. היא הייתה האישה הראשונה שייצגה את פקיסטן בהרמת משקולות, כאשר התחרתה באליפות העולם ב-2011. באותה השנה, היא גם עשתה היסטוריה כאשר, על מנת לשמר את השקפותיה הדתיות, היא הפכה לאישה הראשונה שהתחרתה מכוסה לחלוטין, לאחר שהפדרציה הבינלאומית להרמת משקולות (IWF) שינתה את הכללים שלה לבקשתה.
ביוגרפיה

עבדאללה נולדה בארצות הברית להורים פקיסטנים מבני הפשטו. אביה מטנגי, ואמה מצ'רסאדה. היא הבכורה מבין חמשת ילדיהם. היא למדה הנדסת מחשבים באוניברסיטת מרכז פלורידה, וקיבלה דוקטורט מהמכון הטכנולוגי של ג'ורג'יה. היא מדענית נתונים בחברת טכנולוגיה באטלנטה.
היא התחילה להרים משקולות בתור תחביב, שעד מהרה הפך לרציני. היא למדה טאקוונדו והשלימה תעודת הכשרה בקרוספיט, והרימה משקולות כחלק מהאימוניה. היא התחילה להתחרות בהרמת משקולות בשנת 2010, ועברה את הדרישות להתחרות באליפות ארצות הברית הפתוחה ובאליפות הלאומית. אך כשנרשמה להתחרות, היא נפסלה מתחרות כי אסור היה לה להתחרות בחג'אב, שהיא לובשת באורח קבע מטעמי דת, ובגוף מכוסה. על פי כללי הפדרציה הבינלאומית להרמת משקולות, באותה העת, היה על תלבושות המתחרות להיות ללא צוורון, ועל המרפקים והברכיים להיות חשופות, כדי שהשופטים יוכלו לראות שהפרקים נעולים כהלכה. עבדאללה הגישה בקשה לוועדה האולימפית של ארצות הברית, אשר מפקחת על הענף, לשנות את חוקי הלבוש בתחרות. הוועדה דחתה את בקשתה.
אך ההחלטה הסופית הייתה בידי הפדרציה הבינלאומית. המועצה ליחסים אמריקאיים-אסלאמיים (CAIR) שמעה על סיפורה, והציעה לה סיוע, ודרכם המשיכה עבדאללה במאמציה. הם העלו מספר נושאים בפני הפדרציה, ובתקשורת: ברמה הטכנית, שהחוק האמריקאי לספורט חובבני ואולימפי דורש שאנשים יוכלו להשתתף "ללא אפליה על בסיס גזע, צבע, דת, מין, גיל או מוצא לאומי, ועם הזדמנות הוגנת לשימוע עבור כל ספורטאי, מאמן, מנהל, או שופט חובבן לפני שהוא ייפסל מהשתתפות". הטענה הייתה שהחוקים בפועל מונעים השתתפות של מוסלמיות, בהפרה של החוק, וכן שלא נערך שימוע הוגן בנושא. בנוסף, עבדאללה הדגישה שהרמת משקולות היה תמיד ספורט בו גברים היו דומיננטיים, אך יותר ויותר נשים מתחרות בענף, ושיש לקחת בחשבון את צורכיהן ולשקול שינויים בהתאם. וכן, שבארצות הברית, ומוסלמיות מתמודדות באופן מוגבר בהגבלות במגוון ענפי ספורט, ושיש צורך לטפל בנושא.
הפדרציה דנה בנושא. כדי לאפשר לשופטים לשפוט את טכניקת המתמודדות, היא לא יכלה לאפשר לעבדאללה ללבוש את הבגדים המשוחררים שנהגה ללבוש, אך כפשרה, הסכימה לאפשר לה ולמתחרות עתידיות ללבוש בגד גוף צמוד המכסה את כל גופן, וכיסוי ראש המשאיר את פניהן חשופות. ובסוף יוני 2011, הוועדה האולימפית הוציאה הודעה לגבי קבלת ההחלטה, וכך התאפשר לעבדאללה להתחרות באליפות ארצות הברית ביולי 2011, ואחר כך באליפות העולם בהרמת משקולות של שנת 2011, בה ייצגה את פקיסטן. בכך, הפכה למרימת המשקולות הראשונה של פקיסטן בתחרות בינלאומית, וכן הראשונה להתחרות בכיסויי ראש וגוף. התחרות הבינלאומית השנייה שלה הייתה באליפות אסיה של 2012 בקוריאה הדרומית.
פעילות והכרה

הסיפור שלה הכה גלים, והיא הוזמנה לדבר בפני מחלקת המדינה בראשותה של הילרי קלינטון על המאבק שלה. היא פתחה אתר ודף פייסבוק כדי להמשיך ולקדם הזדמנויות לספורטאיות שדתן דורשת ביגוד מכסה, ולסלול דרך להשתתפות נשים מתרבויות שונות מרחבי עולם, תוך התעלות על דעות קדומות לגבי מגדר, גזע, ודת.
ב-2014, עבדאללה הייתה אחת הנשים בסרט התיעודי The Pakistan Four, שחקר משמעויות חדשות להיות אישה פקיסטנית מוסלמית. היא זכתה בפרס ג'ורג'יה למוסלמי/ת המשפיע/ה. היא חברה ב"צוות שירזנאן" ("Team Shirzanan" - בפרסית, נשים גיבורות), קבוצת רכיבת אופניים תחרותית של נשים מוסלמיות, ומשמשת בו כדוברת. הקבוצה כוללת נשים מכל העולם המוסלמי, כולל ערב הסעודית, איראן, אפגניסטן, מצרים וירדן, כל אחת עם הישגים ומאבקים משלה בנושא גישה לתחרות בתחומה (טיפוס הרים, קרטה, כדורסל ועוד). היא גם שגרירת ספורט עבור ארגון שירזנאן, המקדם זכויות וגישה לנשים מוסלמיות בספורט.
הערות שוליים

↑  Kulsoom Abdullah Crossfit Journal 2011. Retrieved 11 September 2014
↑  "Muslim woman Kulsoom Abdullah makes history at weightlifting event - ESPN". Espn.go.com. 2011-07-15. נבדק ב-2014-09-11.
↑  Strong, Athletic and Breaking Records: Meet Kulsoom Abdullah, a Pakistan-American Olympic Weightlifter, Latifa Saber, My Salaam, 27 April 2018
1 2  Worth the Weight, Sonya Rehman, The Friday Times (PAKISTAN), Aug 31, 2012
↑  Muslim weightlifter's wish to dress modestly triggers debate, Josh Levs, CNN, June 10, 2011
↑  Hijab rights for Pakistan woman lifter sought, The Nation, June 12, 2011
↑  https://abcnews.go.com/US/athletic-hijabs-female-muslim-athletes/story?id=13829421 Muslim Women Athletes Banned From Tournaments Get Creative With Hijabs, Christina Ng, ABC News, June 14, 2011
↑  About, Lifting Covered
↑  9 Kickass Muslim Female Athletes Bike Across Iowa For Gender Equality #RideForRights, Brown Girl Magazine, July 21, 2015
↑  Shirzanan.org
| --- | --- |
בקרת זהויות :  dblp: 77/3003 
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "קולסום עבדאללה".
סינאן

ערך זה עוסק באדריכל החצר של הסולטאנים העו'תמאניים סלים הראשון, סולימאן המפואר, סלים השני ומוראט השלישי. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |

 לידה:  1490? Ağırnas, טורקיה 
 פטירה:  17 ביולי 1588 (בגיל 98 בערך) קונסטנטינופול, האימפריה העות'מאנית 
 מקום קבורה:  קונסטנטינופול 
 תפקיד:  chief Ottoman imperial architect 
 בן או בת זוג:  Fatma Nur 
 חתימה:   
 
פסל סינאן בבייקצ'קמג'ה סמוך לאיסטנבול
מסגד שחזדה מחמט באיסטנבול
מסגד רוסתם פאשה באיסטנבול
פאר יצירתו של סינאן - מסגד סלימיה באדירנה
מסגד סולימאנייה באיסטנבול שתכנן מימר סינאן בהוראת הסולטאן סולימאן הראשון
מימר סינאן (בטורקית: Mimar Sinan, בערבית: سنان آغا או معمار سنان) (15 באפריל 1489 – 17 ביולי 1588) היה אדריכל החצר של הסולטאנים העו'תמאניים סלים הראשון, סולימאן המפואר, סלים השני ומוראט השלישי. במהלך חמישים שנות פעילותו תכנן סינאן כמעט 500 מבני ציבור ומבנים פרטיים ברחבי האימפריה העות'מאנית (בעיקר באיסטנבול), דבר שהקנה לו את התואר "מיכלאנג'לו של המזרח". מייחסים לו את תכנון מבנה שער שכם המפואר בירושלים.
קריירה צבאית

סינאן נולד בשנת 1489 בעיירה הסמוכה לקייסרי שבאנטוליה למשפחה ארמניתנוצרית, ובגיל 23 גויס לשורות הצבא העות'מאני והגיע לאיסטנבול. כעבור זמן קצר התאסלם והחליף את שמו הפרטי מיוסף לסינאן. במסגרת שירותו הצבאי החל ללמוד נגרות ומתמטיקה. במהרה התגלה כישרונו הגדול באדריכלות, והוא החל להתמקצע בתחום זה, והפך לאחד הקצינים הבולטים בחיל ההנדסה של סלים הראשון. הוא גילה יכולת מרשימה בתכנון גשרים מהירי בנייה; מתקני הגנה ותקיפה; ואף הצליח לבנות ספינות שאפשרו לצבא העות'מאני לחצות נהרות. תרומתו הגדולה של סינאן לצבא העות'מאני הביאה לקידומו המהיר, וסולימאן המפואר מינה אותו למפקד המשמר המלכותי.
במהלך הקרבות שבהם השתתף, עקב סינאן אחר כושר עמידותם של מבנים בפני ירי רובים או תותחים, ויישם את המידע הזה מאוחר יותר, כאשר עסק בפועל באדריכלות. הוא גם נחשף לסוגים שונים של סגנונות בנייה, ובמסעותיו הצבאיים במקומות שונים, כמו רודוס, קורפו, אזור הבלקן, אירופה והמזרח התיכון, בחן מקרוב סוגי אבנים; חומרי מלט; טכניקות בנייה וכדומה.
קריירה אזרחית

בשנת 1539 מונה מפקדו הישיר של סינאן, צ'לבי לוטפי פאשה (Çelebi Lütfi Pasha), לתפקיד הווזיר הגדול של איסטנבול. הוא שחרר את סינאן משירותו הצבאי ומינה אותו לתפקיד האדריכל העירוני של איסטנבול. במסגרת תפקיד זה היה בסמכותו של סינאן לקבוע את גורלו של כל בית בעיר, וכן לתכנן ולעקוב אחר כל פעולות הבנייה והתחזוקה הציבוריות בעיר, כולל סלילת כבישים, חציבת תעלות ומערכות ניקוז ובניית גשרים.
כעבור כמה שנים קודם סינאן לתפקיד "אדריכל האימפריה העות'מאנית", מינוי שהיה רב כוח והשפעה, והקנה לו חשיבות עצומה במנהל העות'מאני. הוא החל להכשיר אדריכלים צעירים, והעביר את מורשתו ואת הידע שלו הלאה.
ייחודו

בתחילת הקריירה של סינאן הייתה האדריכלות העות'מאנית פשוטה ומעשית. רוב המבנים נבנו אז על פי תכנון מקובל וזהה, והמראה היה פשוט ובסיסי. עקב רגישות האזור לרעידות אדמה, נבנו בתים רבים בגושי אבן וברזל, דבר שהכביד על מראה הבית ודרש כמות חומר גדולה ועבודה קשה. חדשנותו של סינאן הייתה ביצירת מבנים יפים וייחודיים, ללא שימוש בחומר בנייה רב מדי, ועם זאת בעלי יציבות ועמידה יוצאים מהכלל.
אחרית ימיו

סינאן השלים את בניית מסגד סלימייה באדירנה בגיל למעלה מ-80, גיל מאוחר במושגים של ימינו, ומופלג במושגים של אז. למרות גילו, הוא היה נמרץ ובריא, והמשיך בפעילות רבה עד מותו ב-1588, בגיל 99. הוא נקבר בתוך תורבה שעיצב, לצד סולימאן המפואר ואשתו, מצפון למתחם סולימאניה באיסטנבול. לאחר מותו (ועד ימינו) נקרא הרחוב העובר בסמוך לתורבה על שמו.
במהלך חמישים שנות פעילותו בנה סינאן, כאמור, כמעט 500 מבנים, כ-200 מהם עדיין קיימים. לא ידוע על אדריכל אחר בכל ימי האימפריה העות'מאנית שהותיר אחריו מבנים כה רבים, והיווה פריצת דרך כמו סינאן. האדריכל האמריקני פרנק לויד רייט אמר תמיד: "אני האדריכל השני הכי טוב בעולם, אחרי סינאן." ממשלת טורקיה כיבדה את זכרו בהקמת אוניברסיטת מימר סינאן (אנ') לאמנות באיסטנבול.
המבנים של סינאן

סיכום עבודתו של סינאן לאורך השנים מלמד כי הקים 94 מסגדים גדולים (ג'אמע), 52 מסגדים קטנים, 57 בתי ספר, 48 בתי מרחץ, 35 ארמונות ממשל (סאראיה), 17 מטבחים ציבוריים (בתי תמחוי), 10 ח'אנים, שמונה גשרים, שמונה אסמים ומחסני תבואה, שבע מדרסות, שש אמות מים ושלושה בתי חולים.
המבנים המרשימים ביותר (רשימה חלקית) הם:
מסגד אזאפקאפי סוקולו באיסטנבול
מסגד סלימייה באדירנה
מתחם סולימאנייה באיסטנבול
מתחם קיליק עלי פאשה
מתחם מולא צ'לבי פאשה
מרחצאות האסקי באיסטנבול
מסגד שהזאדה מהמט באיסטנבול
מתחם מיהרימה סולטאן באיסטנבול
מסגד רוסטם פאשה באיסטנבול
מסגד עות'מאן שאה בטריקלה
מסגד סולימאניה בדמשק
גשר מהמט פשה סוקולוביץ' (לא ודאי)
ראו גם

אדריכלות אסלאמית
לקריאה נוספת

Goodwin, Godfrey, A History of Ottoman Architecture, Thames & Hudson; Reissue edition, 2003, pp. 197–379. מסת"ב 978-0500274293
Necipoğlu, Gülru, "Creation of a national genius: Sinan and the historiography of "classical" Ottoman architecture", Muqarnas, 24: 141–183 ,2007. JSTOR 25482458
Necipoglu, Gülru, The Age of Sinan: Architectural Culture in the Ottoman Empire, Reaktion Books, 2010. מסת"ב 978-1861892539
הערות שוליים

↑  לפי גרסאות אחרות למשפחה נולד למשפחה יוונית נוצרית
↑  במקורות אחרים נכתב שסינאן שוחרר משירות פעיל בגיל 40, כלומר ב-1529
↑  תמונת האסקי הורם
↑  מתחם סולימאניה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007268269205171  PLWABN: 9810575999605606  BNE: XX1146072  BnF: cb121305238 (data)  CANTIC: a11370208  GND: 118614614  ISNI: 0000 0000 8001 6993  LCCN: n50082613  LNB: 000200334  NKC: jx20070206004  NLA: 35458364  NLG: 106134  NTA: 323972845  RERO: 02-A003834470  RKD: 329630  SNAC: w6cr7nnv  SUDOC: 029747864  TDVİA: sinan  Trove: 959967  ULAN: 500628938  VIAF: 281762239   WorldCat (עם VIAF): 281762239
משרד ההגנה (בלגיה)

| --- | --- |

 מידע כללי
 מדינה:  בלגיה 
 תחום שיפוט:  בלגיה 
 סוכנות אם:  הממשל הפדרלי של בלגיה 
 תאריך הקמה:  1 בינואר 1968 
 מטה מרכזי:  מטה המלכה אליזבת 
 www.mil.be
 קואורדינטות:  50°52′21″N 4°25′24″E﻿ / ﻿50.872458333333°N 4.4233944444444°E﻿ / 50.872458333333; 4.4233944444444
  (למפת בריסל מוגדלת) משרד ההגנה(למפת בריסל רגילה) משרד ההגנה
 
משרד ההגנה (בצרפתית: Ministère de la Défense, בהולנדית: Ministerie van Landsverdediging), שכונה בעבר משרד המלחמה ומשרד ההגנה הלאומי, הוא המשרד הבלגי האחראי על ההגנה הלאומית ועל הצבא הבלגי. בראש המשרד עומד שר הביטחון של בלגיה. שרת ההגנה הנוכחית היא לודיווין דדונדר.
משרד ההגנה מאורגן בכמה מחלקות מטה ומנהלות כלליות. צבא בלגיה כפוף לעוזר הרמטכ"ל (ACOS), למבצע והדרכה, העומד בראש מחלקת המטה לתפעול והדרכה.
מחלקה נוספת במשרד היא מחלקת המטה למודיעין וביטחון. מחלקת מטה זו מכונה גם שירות המודיעין והביטחון הכללי והיא אחראית על המודיעין הצבאי.
ראו גם

הכוחות המזוינים של בלגיה
דיפלומטיה צבאית
ישראל הכהן רפפורט

| --- | --- |

שו"ת מהר"י הכהן, לעמברג, תרכ"ט
 תקופת הפעילות:  ? – 14 ביוני 1881 
 פטירה:  14 ביוני 1881 טרנוב, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 
הרב ישראל הכהן רפפורט (לפני ה'תק"ץ, 1830 - י"א סיוון ה'תרמ"א, 1881) היה אב בית הדין ורבה של טרנוב שבדרום מזרח פולין, חבל גליציה ההיסטורי. מחבר שו"ת מהר"י הכהן.
קורותיו

נולד ללאה ולרב אברהם אבלי, דור שביעי לש"ך. נשא את חנה רעכיל, בתו של הרב אלעזר ניסן טייטלבוים מדרוהוביץ'. לאחר פטירת אביו, שכיהן כרבה של טארנוב, התמנה רבי ישראל תחתיו כאב בית הדין לצד חביריו רבי פנחס פלטינר ורבי דב בריש. נשא ונתן עם כמה מרבני דורו, בין השאר עם הרב משה קנצלבוגן, הרב ישראל איסר פרוכטהאנדלר אב"ד דאבשיץ, הרב אברהם בנימין קלוגר. החל משנת תרכ"ד, לא היה רב בירוסלב, ולפעמים נקרא רבי ישראל לשבת בעיר מספר ימים כדי לדון בענייני הלכה ומשפט.
כיהן בראשות ישיבה בטרנוב, ומבין תלמידיו נמנו הרב מרדכי ויסמן חיות והרב יעקב אוסטרוייל.
קורותיו > משפחתו

רבי ישראל היה הבכור מבין אחיו. אחיו הצעיר של רבי ישראל היה רבי יוסף הכהן, שגם הוא כיהן כאב"ד של טרנוב. אחיהם הצעיר, רבי שבתי הכהן, היה אב"ד של דומברובה.
נכדו הוא רבי אברהם אבלי שנור, אב"ד טרנוב.
חיבוריו

שו"ת מהר"י הכהן - חלק א' נדפס בלבוב בשנת תרכ"ט, וחלק ב' בשנת תרל"ה. בספרו הדפיס כמה פסקי דינים של אביו.
חידושי מהר"י הכהן - על הלכות קטנות של הרי"ף.
הערות שוליים

↑  ספר החוזה מלובלין עמ' נו.
↑  יש אומרים שאשתו הייתה בתו של רבי נחום צבי טייטלבוים, בנו של הרב אלעזר ניסן.
↑  ראו 'אוצר הרבנים' ערך מספר 12083; 'טרנוב - קיומה וחורבנה של עיר יהודית' עמ' 202.
↑  אנציקלופדיה לחכמי גליציה חלק ו עמ' 1008.
↑  ראו שו"ת מהר"י הכהן מהדורא תנינא חו"מ יז.
↑  שו"ת מהר"י הכהן ח"א או"ח ט.
↑  ראו שו"ת מהר"י הכהן או"ח יא, יג; קהילות ואישים בגליציה עמ' 239-240.
↑  אנציקלופדיה לחכמי גליציה חלק ב עמ' 901.
↑  אנציקלופדיה לחכמי גליציה חלק ו עמ' 34.
↑  ראו 'לתשובת השנה' עמ' תרסד, בני ברק, תשע"ד.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007300026005171  VIAF: 263419993   WorldCat (עם VIAF): 263419993
מומופוקו אנדו

| --- | --- |

 לידה:  5 במרץ 1910 בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה, טאיוואן 
 פטירה:  5 בינואר 2007 (בגיל 96) איקדשי, יפן 
 שם לידה:  吳百福 
 מדינה:  יפן, טאיוואן, האימפריה היפנית 
 מקום קבורה:  Kuhonji Temple 
 השכלה:  Ritsumeikan University 
 בן או בת זוג:  Masako Andō 
 פרסים והוקרה:  מסדר השמש העולה, דרגה שנייה (2002)  מסדר האוצר הקדוש, דרגה 2 (1982)  Medal with Blue Ribbon (1977)  Medal with Dark Blue Ribbon (1983) 
 
מומופוקו אנדו (ביפנית: 安藤 百福;‏ 5 במרץ 1910 – 5 בינואר 2007) שנולד כגו פק-הוק היה ממציא יפני שנולד בטיוואן ואיש עסקים שייסד את ניסין פודס. הוא המציא את "ניסין צ'יקין רמאן" (נודלס מהיר), וייסד את המותגים "טופ רמאן" ו"קאפ נודלס".
ביוגרפיה

נולד כגו פק-הוק ב-1910 למשפחה אמידה בג'יאיי בתקופת הכיבוש היפני בטאיוואן. הוא התייתם בגיל צעיר, וגדל בטאינאן על ידי סבו וסבתו שהיו בעלי חנות טקסטיל. בהרשאת משפחתו, הקים בגיל 22 חברת טקסטיל בטאיפיי.
ב-1933 נסע לאוסקה שם הקים חבר ביגוד בזמן שלמד כלכלה באוניברסיטת ריטסומיקן. לאחר סיום הכיבוש היפני של טיוואן ב-1945, נדרשו הטיוואנים לבחור בין אזרחות יפנית לסינית, והוא בחר באזרחות יפנית, אך ב-1966 קיבל אזרחות יפנית בעקבות אשתו.
ביוגרפיה > קריירה

ב-1948 הואשם אנדו בהעלמת מס, ועקב כך נכלא לשנתיים. לאחר שהחברה שלו פשטה את הרגל, הקים עסק משפחתי באוסקה להפקת מלח.
בתקופה של אחרי מלחמת העולם השנייה, סבלה יפן ממחסור במזון. משרד הבריאות עודד את האוכלוסייה לאכול לחם שיוצר מקמח אמריקאי. אנדו תהה באשר להמלצה על לחם במקום אטריות נודלס, שנפוצות יותר ביפן, אך טענת המשרד באותו הזמן הייתה שחברות הנודלס קטנות מדי ולא יכולות היו לספק את צורכי המזון לאוכלוסייה גדולה, ובעקבות זאת החל אנדו להתעניין בייצור נודלס בעצמו.
ב-25 באוגוסט 1958, בגיל 48, לאחר חודשים של ניסוי וטעייה, עלה בידו של אנדו לשווק לראשונה אטריות להכנה מהירה שהוכנו מראש. המתכון המקורי מבוסס עוף נקרא צ'יקין רמאן. המנה זכתה להצלחה מסחרית, אך נחשבה יקרה יחסית לזמנה, ונמכרה במחיר הדומה לשש מנות סובה או אודון.
ב-1964 הקים את איגוד תעשיית המזון המהיר, שהגדירה קווים מנחים לאיכות המזון ולתחרות בתחום. ב-1997 יסד את האיגוד העולמי לאטריות להכנה מהירה.
ב-1971 המציא את ה"קאפ נודלס", אטריות בכלי חד פעמי עמיד למים שניתנות להכנה באמצעות מים חמים. המנה הפכה את הנודלס למאכל נפוץ ברחבי העולם.
ב-2005 פרש מניהול ניסין פודס.
ב-5 בינואר 2007 נפטר מאי ספיקת לב.