stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יצחק אלדן
אותות שקיבל

עובד מצטיין של משרד החוץ לשנת 1994.
עובד מצטיין של נציבות שירות המדינה לשנת 1994.
אות ממשלת צרפת במסדר Palmes Academiques בדרג "אביר", בשנת 1989.
אות המופת "האריה השואג" לשנת 2009 מטעם האיגוד הישראלי ליחסי ציבור ודוברות על יוזמת "דרך עץ הזית של ישראל".
העלאה לדרג "קצין" במסדר Palmes Academiques לשנת 2007
אות נשיא הרפובליקה האיטלקית, "מפקד מסדר כוכב הסולידריות האיטלקי" (Ordine Della Stella Della Solidarieta Italiana), 2009.
אות הצטיינות על דרך עץ הזית של ישראל טעם PAM - הארגון הבין פרלמנטרי של מדינות הים התיכון, בשנת 2023.
אות ״החלוציות״ מטעם האיגוד העולמי של יהודי ספרד לשנת 2023.
פרסומים פרי עטו

"הקוד האתי של משרד החוץ: ערכי יסוד ונורמות התנהגות", 1998
"להיות דיפלומט בישראל", 2008
קזבלנקה-תל אביב: ״סיפורו של דיפלומט ללא הפסקה״, הוצאת אופיר ביכורים, ישראל, 2024.
הערות שוליים

↑  הרגע הקשה היה כשהתקרבו הפנטומים הישראליים למטוס, דבר, 7 בספטמבר 1976
↑  אשת הקונסול, מעריב, 9 בפברואר 1984
↑  הילה ציאון, הסיטי - קירוב לבבות, באתר nrg‏, 18 בינואר 2011
רוברט לואלין בראדשו

רוברט לואלין בראדשו (אנגלית: Robert Llewellyn Bradshaw;‏ 16 בספטמבר 1916 – 23 במאי 1978) היה ראש הממשלה הראשון של סנט קיטס ונוויס. בנוסף כיהן כשר ראשי, מחוקק ופעיל מרכזי במפלגת הלייבור של סנט קיטס ונוויס.
חייו המוקדמים

בראדשו נולד בכפר סנט פול קפיסטר בסנט קיטס למרי ג'יין פרנסיס, עקרת בית ולוויליאם בראדשו, נפח. הוא גדל על ידי סבתו לאחר שאביו עבר לארצות הברית כאשר בראדשו היה בן תשעה חודשים. הוא למד בבית הספר היסודי של סנט פול והגיע עד לכתה ז' הרמה הגבוהה ביותר של השכלה לאותה התקופה.
בגיל 16 הפך בראדשו החל התמחות במפעל הסוכר בסנט קיטס, שם החל להתעניין בתנועת הפועלים. ב-1940 הוא עזב את מפעל הסוכר בעקבות שביתה למען שכר גבוה יותר והחל לעסוק כפקיד באיגוד הסחר והעובדים של סנט קיטס ונוויס.
עם השנים עלה המוניטין שלו באיגוד והוא החליף את ג'וזף מתיו סבסטיאן כנשיא האיגוד ב-1944
קריירה פוליטית

בשל עברו, בראדשו תמך בשיפור זכוייתהם של עובדי הסוכר במדינה והיה אחד הפעילים הפוליטיים החשובים של המדינה. ב-1945 הוא הפך לנשיא מפלגת הלייבור של סנט קיטס-נביס-אנגווילה. הוא נכנס לפוליטיקה ב-1946 וזכה במושב במועצה המחוקקת בבחירות באותה שנה, לאחר מכן הפך לחבר במועצה המבצעת. ב-1956 היה שר המסחר והייצור של סנט קיטס-נביס-אנגווילה. הוא חי תקופה קצרה בהפדרציה הקצרה של איי הודו המערבית (מ-1958 עד 1962) באותה תקופה נבחר לבית הנבחרים הפדרלי ושימש בתפקיד שר האוצר של הפדרציה של איי הודו המערבית.
לאחר התפרקות הפדרציה של איי הודו המערבית, בראדשו חזר לסנט קיטס מטרינידד, ב-1967 הפך לראש הממשלה הראשון של סנט קיטס-נביס-אנגווילה אשר באותה תקופה הייתה מדינת חסות של הממלכה המאוחדת. תחת הנהגתו, כל אדמות הסוכר, וכן מפעל הסוכר המרכזי, נקנו על ידי הממשלה. מה שגרם לכך שהחלה התנגדות לשלטונו של בראדשו. ההתנגדות הייתה גדולה במיוחד באי נוויס, שם הרגישו שהאי מוזנח ולא מושקעים בו מספיק משאבים מהמדינה לשיפור המצב. בראדשו לרוב התעלם מתלונותיהם של תושבי נוויס, אך התפכחות הנוויסיאנית ממפלגת הלייבור הוכיחה את עצמה כגורם מפתח בנפילתה הסופית של המפלגה מהשלטון. האופוזיציה באנגווילה הייתה חזקה אף יותר, כאשר האנגווילים פינו את משטרת סנט קיטס מהאי שלהם וערכו משאלי עם בשנים 1967 ו-1969, בשתי הפעמים הצביעו ברוב מכריע להתנתק מסנט קיטס-נאביס ולהישאר טריטוריה בריטית נפרדת.
מוות

בראדשו נפטר ב-23 במאי 1978 מסרטן הערמונית בביתו בבאסטר כאשר כיהן כראש ממשלה. הוא הוחלף על ידי סגנו, פול סאות'וול. הוא נקבר בבית הקברות ספרינגפילד בבאסטר.
מורשתו

בשנת 1996, לאחר מותו זכה בתואר הגיבור הלאומי הראשון על ידי האספה הלאומית של סנט קיטס ונוויס ומדי שנה מכבדים אותו ביום הגיבורים הלאומי, המצוין ביום הולדתו. בנוסף לכך שמו של שדה התעופה גולדן רוק בסנט קיטס לנמל התעופה הבינלאומי רוברט ל. ברדשו ביום הגיבורים הלאומי הראשון בשנת 1998. בשנת 2007 נחנך פארק הזיכרון של רוברט לואלין ברדשו במקום הולדתו בסנט פול. ב-17 בספטמבר 2010, בניין רוברט לואלין בראדשו נחנך בקמפוס בית הספר לרפואה של אוניברסיטת ווינדזור בקיון.
הערות שוליים

1 2 3  "Robert Llewellyn Bradshaw - St. Kitts 1st National Hero". SKNVibes. נבדק ב-24 בספטמבר 2011. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Appiah, Kwame Anthony; Gates, Henry Louis Jr. (2005). "Bradshaw, Robert Llewellyn". Africana: The Encyclopedia of the African and African American Experience (באנגלית). Oxford University Press. ISBN 9780195170559.
↑  "Historic St. Kitts - Sir Robert Llewelyn Bradshaw". www.historicstkitts.kn.
↑  Westlake, Donald (1972). Under an English Heaven. New York: Simon & Schuster. pp. 78–79. ISBN 0-671-21311-3.
↑  Harewood, Gerry (10 ביוני 1978). "A Caribbean statesman passes | Robert L. Bradshaw". The Afro American. נבדק ב-24 בספטמבר 2011. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Amendment to National Honors Act Goes to Parliament". Office of the Prime Minister of St. Kitts and Nevis. 2005-09-21. אורכב מהמקור ב-2012-03-25. נבדק ב-2021-01-20.{{cite web}}:  תחזוקה - ציטוט: unfit URL (link)
↑  ""National Heroes in Photos" available online". SKNVibes.
↑  "SKNVibes - Inauguration of Robert Bradshaw Memorial Park set for September 16th". sknvibes.com.
↑  Williams, Erasmus (18 בספטמבר 2010). "Medical University names new classroom building in honour of Sir Robert Llewellyn Bradshaw". SKNVibes. נבדק ב-25 בספטמבר 2011. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 119427001  ISNI: 0000 0000 7859 8269  LCCN: n91079969  VIAF: 28713152   WorldCat (עם VIAF): 28713152
קורט אלכסנדר

| --- | --- |

אלכסנדר ב-2010
 לידה:  8 בספטמבר 1969 (בן 55) ארצות הברית שיקגו, אילינוי, ארצות הברית
 שם במה:  Big Boy 
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 תקופת הפעילות:  מ-1990
 מספר צאצאים:  2
 פרסים והוקרה:  כוכב בשדרת הכוכבים בהוליווד (8 בספטמבר 2021) 
 פרופיל ב-IMDb
 
קורט אלכסנדר (באנגלית: Kurt Alexander; נולד ב- 8 בספטמבר 1969), הידוע גם בשם הבמה שלו "ביג בוי" ("Big Boy"), הוא שדרן רדיו אמריקאי. משנת 1997 הוא הנחה את תוכנית הבוקר בתחנת KPWR (אנ'), המשדרת מלוס אנג'לס, עד שעבר בפברואר 2015 לתחנת KRRL (אנ'). שם הבמה שלו נובע מגודלו העצום בעבר, אותו שינה באמצעות ניתוח החלפת תריסריון ב-2003, מה שהוביל לירידה חדה במשקלו (למעלה מ-250 פאונד). הוא מוכר תרבותית כדמות בולטת ברדיו העירוני בלוס אנג'לס.
בספטמבר 2021 זכה אלכסנדר בכוכב הרדיו בשדרת הכוכבים של הוליווד.
הוא נשוי לוורוניקה והשניים הורים לבן ולבת.
הערות שוליים

↑  Adrienne Ames, Hollywood Walk of Fame
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz: dcf566c1-019f-49ff-95b6-a44726a93936 
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "קורט אלכסנדר".
האניוול

| --- | --- |


בניין מטה האניוול בשארלוט, קרוליינה הצפונית
 נתונים כלליים
 סוג:  חברה ציבורית הנסחרת בנאסד"ק: HON
 בורסה:  נאסד"ק (HON)
 מייסדים:  מארק צ'ארלס האניוול
 תקופת הפעילות:  1906–הווה (כ־119 שנים)
 חברות בנות:  האניוול אירוספייס HBT SPS האניוול חומרי ביצועים וטכנולוגיות טרידיום Honeywell UOP RAE Systems
 מיקום המטה:  לג'נסי יוניון, אפטאון שארלוט, קרוליינה הצפונית, ארצות הברית ארצות הברית
 ענפי תעשייה:  יצרן תעופה וחלל, קמעונאות, שרשרת אספקה, manufacturing industry, תעשייה כימית, תעשיית הבריאות, industrial safety 
 מוצרים עיקריים:  אלקטרוניקה, מגדש טורבו 
 שווי שוק:  223 מיליארד דולר (פברואר 2025)
 הכנסות:  35,466,000,000 דולר אמריקאי (נכון ל־2022) 
 רווח תפעולי:  5,542,000,000 דולר אמריקאי (נכון ל־2021) 
 רווח:  4,966,000,000 דולר אמריקאי (נכון ל־2022) 
 מנכ"ל:  Vimal Kapur 
 עובדים:  95,000 (2023)
  
 honeywell.com
 
האניוול אינטרנשיונל (באנגלית: Honeywell International Inc) הוא תאגיד ציבורי אמריקאי רב-לאומי המייצר מגוון רחב של מוצרי צריכה ומוצרים מסחריים, שירותי הנדסה ומערכות בתחום התעופה וחלל עבור מגוון רחב של לקוחות, מפרטיים ועד לתאגידים מובילים וממשלות. החברה מפעילה ארבע יחידות עסקיות, המכונות "יחידות עסקיות אסטרטגיות" (Stategic Business Units):
האניוול אירוספייס (Honeywell Aerospace)
טכנולוגיות בניין (HBT)
פתרונות בטיחות ויעילות (SPS)
האניוול חומרי ביצועים וטכנולוגיות (Honeywell Performance Materials and Technologies).
האניוול שייכת למדד S&P 100 ולמדד S&P 500. החברה הייתה חלק ממדד הדאו ג'ונס מ-7 בדצמבר 1925 עד 9 בפברואר 2008. באוגוסט 2020, האניוול הצטרפה מחדש למדד דאו ג'ונס. בשנת 2021, היא העבירה את רישום המניות שלה מהבורסה לניירות ערך בניו יורק לנאסד"ק. נכון לשנת 2024, האניוול אינטרנשיונל דורגה במקום 187, במדד פורבס גלובל 2000, ודורגה במקום 114 לשנת 2025, במדד פורצ'ן גלובל 500.
בשנת 2023, כוח העבודה הגלובלי שלה עמד על כ-95,000 עובדים על פני 79 מדינות, מתוכם כ-33,000 מועסקים בארצות הברית. היו"ר והמנכ"ל הנוכחי הוא וימאל קאפור.
שם החברה "האניוול אינטרנשיונל" הוא תוצר של מיזוג שבו AlliedSignal הענקית רכשה את האניוול הקטנה ממנה משמעותית, בשנת 1999. עם המיזוג שינתה AlliedSignal את שמה להאניוול והאניוול העתיקה את משרדי המטה למוריסטאון, ניו ג'רזי. ב-2015, המטה עבר למוריס פליינס, וב-2019 העבירה את משרדיה הראשיים לשארלוט שבקרוליינה הצפונית.
ביולי 2017 פורסם כי התעשייה האווירית לישראל חתמה על הסכם עם האניוול על פיתוח משותף של מכשיר המשלב את ה-ADA של מפעל מלמ עם מערכת ניווט GPS של האניוול.
רכישות ומיזוגים

| חברה נרכשת> 2016 | היחידה העסקית הקונה>  |
| --- | --- |
Com Dev: Aerospace
RSI: HBT
Intelligrated: SPS
Xtralis: HBT

Movilizer: SPS
UOP Russell LLC: PMT
2015: 
Seelze: PMT
Elster: HBT
Datamax-O'Neil: SPS
2013: 
Saia Burgess Controls: SPS
Intermec: SPS
RAE Systems: SPS
2012: 
Fire Sentry: HBT
InnCom: SPS
Thomas Russell LLC: PMT
2011: 
EMS: SPS/Aerospace
Iris Systems: HBT
Kings Safety Shoes: SPS
2010: 
Akuacom: HBT
Matrikon: PMT
E-Mon: HBT
Sperian: HBT
2009: 
RMG: PMT
Cythos: HBT
2008: 
AV Digital Audio-Videotechnik GmbH: HBT
Energy Services Group, LLC: HBT
Metrologic: SPS
IAC: Aerospace
Callidus: PMT
Norcross: SPS
2007: 
Plant Automation Systems, Inc. (PAS): HBT
Dimensions Int'l: Aerospace
ActiveEye: SPS
Burtek: HBT
Ex-Or: HBT
Enraf Holdings B.V.: SPS
Handheld Products: SPS
Maxon Corporation: HBT
2006: 
Sempra Energy Services: HBT
First Technology: SPS
Gardiner Group: HBT
2005: 
UOP LLC: PMT
Novar Controls: HBT
Zellweger: SPS
Lebow: SPS
InterCorr International, Inc.: SPS
Tridium, Inc.: HBT
2004: 
Hymatic Group: Aerospace
Genesis Cable: HBT
HomMed, LLC: SPS
Aube Technologies: HBT
Vindicator: HBT
Electro-Radiation Incorporated (ERI): Aerospace
Edgelinx: HBT
GEM Microelectronics: PMT
2003: 
Silent Witness: HBT
Sensotec: SPS
Baker Electronics: Aerospace
Gamewell: HBT
Olympo: HBT
FutureSmart: HBT
Kolon Films: PMT
Betatech: HBT
2002: 
Invensys Sensor Systems: SPS
Chadwick Helmuth: Aerospace
Ultrak: HBT
Mora Moravia: Aerospace
Shanghai Alarm: HBT
ננסי רייגן

ננסי דייוויס רֵייגֶן (באנגלית: Nancy Davis Reagan; ‏6 ביולי 1921 – 6 במרץ 2016) הייתה רעייתו של נשיא ארצות הברית רונלד רייגן והגברת הראשונה של ארצות הברית בשנים 1981–1989.
ביוגרפיה

אן פרנסס רובינס (Anne Frances Robbins) נולדה בעיר ניו יורק שבמדינת ניו יורק לקנת' סימור רובינס (Kenneth Seymour Robbins) ולאשתו השחקנית אדית' לאקט (Edith Luckett). בהיותה בת שש, נישאה אמה למנתח המוח לויאל דייוויס (Loyal Davis) אשר אימץ את אן והם עברו להתגורר בשיקגו שבמדינת אילינוי. אן התחנכה בבית ספר פרטי קתולי ובמכללת סמית' במסצ'וסטס שם סיימה תואר במשחק.
קריירת משחק

לאחר סיום לימודיה הפכה לשחקנית מקצועית, הופיעה במחזמר "Lute Song" בברודוויי, ובהמשך בעקבות הופעות מוצלחות עברה להוליווד שם השתמשה בכינוי ננסי דייוויס Nancy Davis והופיעה ב-11 סרטים בין השנים 1949–1956, הראשון שבהם היה בצל שעל הקיר Shadow on the Wall בשנת 1950 ובהמשך בהקול הבא שתשמע...The Next Voice You Hear .. באותה שנה. בסרט חתולי הגיהנום של הצי Hellcats of the Navy משנת 1957 שיחקה לצד בעלה, רונלד רייגן. סרטה האחרון היה נחיתת אונס בשנת 1958. לאחר מכן השתתפה במספר דרמות טלוויזיוניות עד שנת 1962, עת פרשה מעולם המשחק.
נישואיה

ננסי דייוויס פגשה את רונלד רייגן בשנת 1951 עת כיהן כנשיא איגוד שחקני הקולנוע. ננסי, שתמיד שיחקה תפקידים של אישה נוצרית הגונה, ושמרה על שמה הטוב, גילתה כי שחקנית עם כינוי זהה (ננסי דייוויס) מופיעה ברשימה השחורה של הוליווד. מחשש שהדבר יפגע בה פנתה לרייגן בבקשה להסדיר את הבעיה.
ב-4 במרץ 1952 נישאו בני הזוג בעמק סן פרננדו בלוס אנג'לס שבקליפורניה, ונולדו להם בת - פטי דייוויס 21 באוקטובר 1952 ובן - רונלד "רון" רייגן הבן 20 במאי 1958. ננסי אף אימצה את שני ילדיו של רייגן מנישואיו הקודמים לשחקנית ג'יין ויימן.
הגברת הראשונה של קליפורניה

בעת שתי הכהונות של בעלה כמושל קליפורניה, בשנים 1967–1975 הייתה רייגן הגברת הראשונה של קליפורניה. היא עוררה שערורייה ציבורית לאחר שסירבה לגור בבית המושל בסקרמנטו, בטענה שהבית מהווה מלכודת אש, ועברה לגור בפרוור עשיר של סקרמנטו. בהיותה הגברת הראשונה של המדינה עסקה בפעילות צדקה, ביקרה בבתי אבות והחלה את פעילותה בפרויקט סבא חורג, בו המשיכה גם בוושינגטון. ננסי רייגן הייתה ידועה בפעילותה כמגינה על תדמיתו של בעלה, לפעמים על חשבון תדמיתה שלה. לאורך הקריירה של הנשיא רייגן, שהחל כשחקן בהוליווד, טיפס למשרת מושל קליפורניה ולבסוף לתפקיד נשיא ארצות הברית, שימשה אשתו כיועצת קרובה. "ללא ננסי לא היה המושל רייגן או הנשיא רייגן", אמר מייקל דיבר, עוזר ותיק וחבר קרוב של משפחת רייגן, שמת בשנת 2007.
ננסי רצתה מאוד חיים שגרתיים כפי שצוטטה ״תמיד רציתי שמישהו יטפל בי, מישהו שאוכל לטפל בו״, היא אמרה. השאיפה הזו שלה התמלאה כשפגשה את רוני בשנת 1949. "הייתה לי קריירה כשהתחתנתי, וויתרתי עליה בשמחה רבה״, הסבירה לאחר מכן, בספרה על התקופה הקצרה שבה ניסתה להיות שחקנית. ״אני חושבת שהאושר והסיפוק האמיתיים של אישה נמצאים בבית פנימה״.
רייגן סייעה לבחור ולפטר יועצים פוליטיים שעבדו בקמפיין הבחירות של בעלה שנכשל ב–1976, וכן בקמפיין שהסתיים בניצחון ב–1980. כשהגיעה לבית הלבן נחשבה רייגן לאשה המתעניינת אך ורק באופנה, עיצוב ובידור - כזו המצעידה את התנועה הפמיניסטית לאחור. אך שמונה שנים לאחר מכן, כשעזבה את משכן הנשיא, היא התמודדה עם האשמות כי היא אשת דרקון הפועלת מאחורי הקלעים, ואוחזת בכוח לא מבוקר על הממשל.
הגברת הראשונה של ארצות הברית

גם בהיותה הגברת הראשונה עוררה מספר שערוריות ציבוריות - הראשונה שבהן, כאשר הודיעה כי היא רוכשת כלי חרסינה בשווי 200,000 דולר עבור הבית הלבן (אף שהמימון סופק על ידי קרן פרטית) - בעת שהאומה האמריקאית הייתה בתקופת מיתון. מאחורי הקלעים הייתה לננסי השפעה רבה על התנהלות הבית הלבן ועל דמותו של בעלה, ואף על מדיניות ארצות הברית בתקופת כהונתו השנייה של בעלה.
רייגן פעלה בקמפיין אמרו לא Just Say No - קמפיין למלחמה בשימוש בסמים בקרב בני הנוער, וכן הייתה ידועה הטענה באמונתה באסטרולוגיה, שהועלתה על ידי ראש סגל הבית הלבן לשעבר בממשל בעלה, דונלד ריגן, ובעקבות אמונה זו אף קבעה את סדר יומו של בעלה (והביאה להתפטרות ראש הצוות של הנשיא ב-1987 בשל התעקשותה לקבוע את סדר היום).
בשנת 1983 השתתפה רייגן, יחד עם מזכיר המדינה לשעבר הנרי קיסינג'ר, בסדרת הטלוויזיה שושלת בתפקיד עצמה, וכן בסדרה על טעם ועל ריח במסגרת הקמפיין שלה למלחמה בסמים.
לאופייה הלוחמני של ננסי היו גם יתרונות, וטומלטי מדגישה אותם. במהלך הכהונה השנייה של ריגן, היא ראתה את הסכנות שבשערוריית איראן והקונטראס, והציקה לרוני העקשן עד שבנאומו המכריע בפני הציבור האמריקני, הוא הודה בעסקה שבה נמכר נשק תמורת בני ערובה, וכן הודה שטעה בעצמו. כמו ליידי בירד, ננסי שימשה כמווסתת מצבי הרוח של הנשיא: היא ידעה שהוא מתפקד טוב יותר כשהוא בטוח ורגוע, ונוכחותה שיפרה את יכולותיו אלה. טומלטי אומרת שננסי ידעה אילו יכולות שכנוע יש לבעלה, ודחפה אותו לשאת ולתת עם מיכאיל גורבצ'וב כדי לסיים את המלחמה הקרה. לו קאנון, שהיה כתב הוושינגטון פוסט בבית הלבן בעת כהונתו של רייגן, מציין בביוגרפיה של הנשיא, כי על אף המהומות שחוללה ננסי, היא ״הפכה לכוח שקידם שלום בבית הלבן״. היא נחשבה ליועצת הקרובה ביותר של בעלה והייתה בולטת מאוד בתפקידה בבית הלבן, בין היתר בפעילותה להעלאת המודעות לסרטן השד ובמלחמתה בשימוש בני נוער בסמים.
לאחר סיום כהונת בעלה

באוקטובר 1987 חלתה רייגן בסרטן השד ועברה כריתת שד.
לאחר תום תפקידו עברו ננסי ורונלד לבל אייר בלוס אנג'לס שבקליפורניה, שם טיפלה בבעלה עד מותו ב-5 ביוני 2004 ממחלת אלצהיימר. ננסי אף לחצה על הנשיא ג'ורג' ווקר בוש לתמוך במחקר בתאי גזע עובריים בתקווה שהמחקר יביא למציאת תרופה למחלה זו. ב-2002 הוענקו לה מדליית החירות הנשיאותית ומדליית הזהב של הקונגרס (יחד עם בעלה).
ב-6 במרץ 2016 נפטרה בגיל 94 בביתה בבל אייר שבלוס אנג'לס כתוצאה מאי-ספיקת לב.
בית המכירות הפומביות כריסטיס הופקד על מכירת האוסף הפרטי של רונלד רייגן (Ronald Reagan), הנשיא ה-40 של ארה״ב ורעייתו ננסי רייגן (Nancy Reagan). ההכנסות ממכירת האוסף, הכולל תכשיטים, יצירות אמנות, ספרים, מזכרות ועוד, מיועדות לקרן המכון הנשיאותי ע״ש רונלד רייגן. מחירי הפריטים אשר יימכרו ברצף מכירות פומביות חיות ומקוונות, נע בין 1,000 ל-50,000 דולר. על פי ההודעה לעיתונות של כריסטיס עולה עוד, כי המכירה כולה צפויה להסתכם בלמעלה מ-2 מיליון דולר.
אזכורים תרבותיים שונים

האלבום "The Obliterati" של הלהקה "Mission of Burma" - כולל שיר ששמו "ראשה של ננסי רייגן" הכולל את השורה: "I'm haunted by the freakish size of Nancy Reagan's head / no way that thing came with that body".
ללהקה: "סאן סיטי גירלז" באלבומם משנת 1987 - "Horse Cock Phepner" יש שיר בשם "ננסי רייגן".
לקריאה נוספת

Chris Wallace, First Lady: a Portrait of Nancy Reagan, St. Martin's Press, 1986 (הספר בקטלוג ULI)
ננסי רייגן, תורי, תרגום: נעמי גל, הוצאת עידנים, 1991. (הספר בקטלוג ULI)
Bernard F. Dick, The President's Ladies: Jane Wyman and Nancy Davis, University Press of Mississippi, 2014 (הספר בקטלוג ULI)
Karen Tumulty, The Triumph of Nancy Reagan, Simon & Schuster, 2021 (הספר בקטלוג ULI)
ניר בכר, כשלסטייל היה סטייל: כשנשות הנשיאים נפגשו, 2016
פגי נונאן: "האיש שהפיל את מסך הברזל" – סיפורו של רונלד רייגן, 2021. הוצאת סלע מאיר וקרן תקווה.
ננסי ריגן וויליאם נובק, תורי - זכרונותיה של ננסי ריגן, 1991
הערות שוליים

↑  ליזה מונדי Atlantuc, כשננסי שלפה את רוני מהמקלחת, באתר אלכסון
↑    אורלי אזולאי, פרידה מננסי, באתר "ידיעות אחרונות", 6 במרץ 2016
↑   ננסי רייגן, אשתו רבת ההשפעה של הנשיא ה-40 של ארה"ב, מתה, באתר הארץ, 6 במרץ 2016
↑  כריסטיס מציג: תכשיטי רונלד וננסי רייגן, באתר המכון הישראלי לתעשיית היהלומים
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007314189505171  PLWABN: 9810673365305606  BIBSYS: 7015292  BNE: XX1041547  BnF: cb120478783 (data)  CiNii: DA04510949  GND: 118897683  ICCU: RAVV026683  ISNI: 0000 0001 1695 6259  LCCN: n79121421  LNB: 000005442  MusicBrainz: 51b2b7b7-fd3d-4805-a655-fc93878d70a7  NARA: 10582671  NDL: 00453804  NKC: jn20000701479  NLA: 35960190  NTA: 06865541X  RERO: 02-A003731089  SELIBR: 393618  SNAC: w6d61b04  SUDOC: 028695682  Trove: 1163873  ULAN: 500281414  VIAF: 104204147   WorldCat (עם VIAF): 104204147 
ננסי ובעלה רונלד רייגן, 1985
קפטן ג'יימס א. סיימונדס מעניק לננסי רייגן את הדגל שכיסה את ארון בעלה בהלווייתו
התחנה המרכזית של פתח תקווה

#invoke:תבנית מידע
הרציפים
התחנה המרכזית של פתח תקווה היא תחנה מרכזית של אוטובוסים, בעיר פתח תקווה. היא שוכנת בחלקו הצפוני של מרכז העיר הוותיק, סמוך לרחוב אורלוב. התחנה הוקמה ב-1957, הקרקע שעליה פועלת התחנה נמצאת בבעלות העירייה, וזאת בשונה מתחנות רבות ברחבי הארץ שנמצאות בבעלותה של חברת נצבא.
מבנה התחנה

בתחנה המרכזית יש חמישה רציפים הנמצאים בתוך מתחם סגור, השייכים לקווים של חברת דן, חברת קווים, וחברת אפיקים. מחוץ לתחנה, בכביש בעל נתיב תחבורה ציבורית ישנם שני רציפים נוספים וארוכים מכל צד של הכביש, עוברים אוטובוסים של אגד, אפיקים, קווים ומוניות שירות.
רכבת קלה

התחנה היא גם נקודת היציאה המזרחית של הקו האדום של הרכבת הקלה ובתחנה יהיה חניון חנה וסע של כ־700 מקומות חניה.
בפתח תקווה עובר הקו הראשון של הדנקל (הקו האדום) מעל לקרקע. הקו מתחיל ברציף מיוחד בתחנה המרכזית החדשה וממשיך בנתיב מיוחד לכל אורך רחוב ז'בוטינסקי, דרך הערים בני ברק, רמת גן, תל אביב-יפו עד לבת ים. כמו כן באזור התעשייה קריית אריה קיים הדפו של הקו.
ב-18 באוגוסט 2023, עם השקת הקו האדום, נפתחה תחנת הרכבת הקלה לשימוש ציבור הנוסעים.
הרכבת הקלה בתל אביב, הקו האדום. תחנה מרכזית, פתח תקוה (רציף נסיעה לכיוון בת ים). 2023
הרכבת הקלה בתל אביב, הקו האדום. תחנה מרכזית, פתח תקוה (רציפי נסיעה לכיוון בת ים וחזרה מבת ים). 2023
רכבת קלה > מסלול הרכבת הקלה

| קו | יעד | מסלול |
| --- | --- | --- |
| R1 | הקוממיות - בת ים | ת.מ פתח תקווה - פינסקר - קרול - דנקנר - בילינסון - שחם - שנקר - אהרונוביץ - בן-גוריון - ביאליק - אבא הלל - ארלוזורוב - שאול המלך - יהודית - קרליבך - אלנבי - אליפלט - שלמה - אצטדיון בלומפילד - ארליך - איסקוב - הבעש"ט - מחרוזת - העצמאות - רוטשילד - ז'בוטינסקי - בלפור - בנימין - יוספטל - כ"ט בנובמבר - העמל - הקוממיות |
תוכניות עתידיות

במרץ 2016, הודיעה עיריית פתח תקווה שבשנת 2017 יחלו העבודות להקמת תחנה מרכזית חדשה, את מימוש התוכנית וניהול הפרויקט, מקדמת החברה הכלכלית לפיתוח פתח תקווה שצפויה לבנות את התחנה החדשה ולאחר מכן להפעילה עבור העירייה. התחנה החדשה צפויה להתחיל פעילותה בשנים 2021–2022 במקביל לתחילת הפעלת הקו האדום של הרכבת הקלה.
ביולי 2017 יצא הפרויקט לדרך עם פרסום מכרז בנושא. בניית תחנה זמנית שתהיה בשימוש בזמן העבודות כבר החלה. תהליכי התכנון וההערכות לעליה לקרקע כולל הקמת תחנה זמנית צפויים להסתיים במחצית השנייה של שנת 2017 ולאחריהן יחלו העבודות להקמת התחנה שיערכו כארבע שנים.
התחנה החדשה שתוכננה תכלול טרמינל מודרני עם כ-56 אלף מ"ר. התחנה תכלול גם שטחי מסחר בהיקף של כ-7,000 מ"ר ומגדל משרדים בן כ-12,000 מ"ר אשר יאוכלס בחלקו הגדול על ידי משרדי העירייה.
הקמת התחנה תמומן בכרבע מיליארד שקלים שיגיעו מתקציבי העירייה, משרדי ממשלה שונים וגיוס כספים במערכת הפיננסית.
ב-31 במאי 2019 נפתח מסוף אוטובוסים חדש ("התחנה המרכזית הזמנית", מסוף משה ארנס) ברחוב אבשלום גיסין ומשרת כרגע את קווי האוטובוס של חברת אפיקים אשר נכנסו לתחנה מרכזית הישנה. המסוף קרוי גם על שם משה ארנס.
הערות שוליים

↑  סטטוס עבודות בקו האדום, אתר נ.ת.ע.
↑  הילה ציאון‏, אם התחנות: משרד התחבורה יסבסד הקמת תחנה מרכזית חדשה בפתח תקווה, באתר וואלה, 26 באפריל 2017
↑  שלומית צור, ‏בפתח תקווה יש ראש עיר חדש והקמת מגדל משרדים בתחנה המרכזית בסכנה, באתר גלובס, 21 בנובמבר 2018
↑  התחנה המרכזית החדשה | החברה לפיתוח פתח תקווה בע"מ, באתר ptcom.co.il (ארכיון)
↑  התחנה המרכזית הזמנית ברחוב מבצע קדש תיפתח החודש; במקביל תוקם התחנה החדשה, באתר mynetpetahtikva.co.il (ארכיון)
הדמיה של התחנה המרכזית המתוכננת להיבנות בפתח תקווה
הדמיית התחנה המרכזית החדשה של פתח תקווה מבפנים
יגאל כהן (רב)

| --- | --- |

 לידה:  7 בנובמבר 1972 (בן 52) א' בכסלו תשל"ג ישראל שכונת התקווה, תל אביב, ישראל
 מדינה:  ישראל 
 מקום פעילות:  ישראל
 השתייכות:  חרדי ספרדי
 תחומי עיסוק:  החזרה בתשובה פסיקת הלכה
 רבותיו:  הרב מאיר מאזוז הרב משה לוי
 חיבוריו:  "יגל ליבי בישועתך". "בחסדך בטחתי". "שער הביטחון המבואר". "שיעורי הרב יגאל כהן". "יגל לבי - שו"ת בהלכה".
 בת זוג:  ליאת ברכה כהן
 
 תפקידים נוספים:  ראש מוסדות "יביע אומר", וראש ארגון "ענפים" לקירוב
 
 www.yabia-omer.co.il
 
הרב יגאל שלמה כהן (נולד ב-7 בנובמבר 1972, א' בכסלו ה'תשל"ג) הוא רב חרדי-ספרדי, מחזיר בתשובה, ראש מוסדות "יביע אומר" בבני ברק וראש ארגון "ענפים" לקירוב רחוקים. חבר מועצת הרבנות הראשית.
הרב כהן הוא מרצה בולט, ואלפים משתתפים בדרשותיו. שיעוריו הרבים מתפרסמים ברשת וזוכים לפופולריות רבה.
ביוגרפיה

כהן נולד למנשה ושושנה מהין, עולים מאיראן, שהתגוררו בשכונת התקווה בתל אביב, ולאחר מכן בשכונת קריית שלום ובבני ברק. בגיל 8 נשלח כהן לפנימיית "בתי אבות" בבני ברק שעל יד ישיבת פוניבז'.
בהמשך חייו סיפר שעד גיל 17 לא האמין בבירור באלוהים, עד שהאמין שהוא עצמו אדם טוב, ובעקבות כך האמין שיש בורא לעולם.
בגיל 19, לאחר שירות צבאי קצר במהלכו נפצע בתאונת דרכים, טס לארצות הברית ולמד בין היתר בישיבתו של הרב יוסף יגן במונסי. בגיל 21 נישא בארצות הברית לליאת ברכה ולאחר מספר שנים שב לישראל, השתכן בבני ברק והחל ללמוד בכולל של ישיבת כסא רחמים בראשות הרב מאיר מאזוז. עם השנים למד הוראה, דיינות והוסמך לשמש כרב עיר וכדיין.
פעילות ציבורית

בתחילת שנות ה-2000, החל למסור שיעורים לקהלים קטנים. בין היתר בהרצליה, בפתח תקווה, ובחולון. בשנת 2012 הקים את כולל האברכים "יביע אומר" ברחוב עוזיאל שבבני ברק. בשיעוריו, מדבר הרב כהן בשפה פשוטה המלווה בהומור עממי ומכוונת לכל העם. הרב כהן מדבר בעיקר על ענייני אמונה וביטחון, חרדות ופחדים, זוגיות, שלום בית והלכה.
בהמשך הקים את ארגון "ענפים" לקירוב ליהדות, בניהולו של שמואל קורייב.
בתחילת שנת 2019 רכש שטח ברחוב עוזיאל בבני ברק, סמוך למקום מוסדותיו כיום שבנייתו הסתיימה בחודש אפריל 2024. כמו כן, הקים בתחילת שנת 2018 ארגון חסד המחלק מדי שבוע מזון לכ-600 משפחות. בחודש מאי 2019 הקים בית תמחוי המוצג כמסעדה ומגיש מדי יום ארוחות צהריים חינם לנזקקים.
לאחר הבחירות לכנסת העשרים וחמש הועלה שמו כסיבה אפשרית להגדלת כוחה של מפלגת ש"ס, לאחר שמסר אלפי דרשות בפריפריה.
ב-2023 שמו הועלה כמועמד אפשרי לתפקיד הראשון לציון. בפברואר 2025 התמנה לחבר מועצת הרבנות הראשית.
הרב משפיע על הקהל נרחב במפגשים ישירים ודרך הרשתות החברתיות, וביניהם ידוענים רבים שעומדים עמו בקשר דוגמת מאור אדרי, עומר אדם, שרון גל, נתן גושן יובל שם טוב, איתי לוי, סאבלימינל ואחרים.