stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
רמוטק אנדרוס
הערות שוליים

↑  http://www.northropgrumman.com/Capabilities/Remotec/Products/Pages/default.aspx
↑  http://www.northropgrumman.com/Capabilities/Remotec/Products/Pages/F6ASpecs.aspx
↑  http://www.northropgrumman.com/Capabilities/Remotec/Products/Pages/WolverineSpecifications.aspx
↑  http://www.northropgrumman.com/Capabilities/Remotec/Products/Pages/HDSeries.aspx
↑  http://www.northropgrumman.com/Capabilities/Remotec/Products/Pages/ZHeavyDuty.aspx
↑   בתיה ואן זיידן, מערכת אתר צה"ל, קבלו את הרובוט החדש והפיתוחים האחרונים ביהל"ם, באתר צה"ל, 3 במאי 2020.
רנה פלבר

רנה פלבר (בצרפתית: René Felber;‏ 14 במרץ 1933 – 18 באוקטובר 2020) היה פוליטיקאי שווייצרי, אשר כיהן כחבר מועצת הברית (הממשלה) של ארצו וכנשיא שווייץ.
ביוגרפיה

פלבר נולד בביל/ביין שבקנטון ברן. הוא למד הוראה ועבד כמורה בבתי ספר יסודיים בערים בקנטון נשאטל. באחת מהן - לה לוקל - שימש כראש העיר משנת 1964 ועד 1980. בשנים 1965–1976 היה חבר בית המחוקקים של קנטון נשאטל. בין 1967 ל-1981 היה גם חבר האספה הפדרלית, הבית התחתון של הפרלמנט השווייצרי, מטעם המפלגה הסוציאל-דמוקרטית. בשנים 1981–1987 היה חבר ממשלת קנטון נשאטל וממונה על מחלקת הכספים.
ב-9 בדצמבר 1987 בחרה האספה הפדרלית בפלבר לחבר במועצת הברית של שווייץ במקומו של פייר אובר (Pierre Aubert). ב-1991 נבחר שנית לכהונה. במהלך כהונתו במועצה היה ראש המחלקה לענייני חוץ. הוא נאבק למען הצטרפות שווייץ כחברה באזור הכלכלי האירופי, אך ההצעה נדחתה ברוב קטן במסגרת משאל עם שנערך בדצמבר 1992.
במהלך שנת 1992 כיהן פלבר כנשיא שווייץ. ב-31 במרץ 1993 פרש ממועצת הברית בשל בעיות בריאות. למחליפתו במועצה נבחרה רות דרייפוס.
באפריל 1993 החליטה נציבות האו"ם לזכויות אדם (אנ') לייסד תפקיד קבוע של דווח המיוחד לשטחים הפלסטיניים הכבושים. פלבר קיבל תפקיד זה, ושימש בו עד שנת 1995. בדו"ח שכתב במסגרת תפקידו ביקר בחריפות את ישראל ואת אחריותה לסגר על רצועת עזה ולמשבר המים ברצועת עזה.
לאחר מכן היה פעיל בארגונים הומניטריים שונים, בהם הארגון לאיכות הסביבה הצלב הירוק הבין-לאומי (אנ') והמרכז הבין-לאומי בז'נבה לפירוק מוקשים מטעמים הומניטריים (אנ').
נפטר ב-18 באוקטובר 2020.
הערות שוליים

↑  מונה משקיף חדש של האו״ם לזכויות האדם בשטחים, חדשות, 1 באפריל 1993.
↑  נועם חומסקי, אוטופיה לאדונים, באתר ארכיון האינטרנט, ‏2000.
רפאל שרף

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1914 קרקוב, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 פטירה:  16 בספטמבר 2003 (בגיל 89 בערך) לונדון, הממלכה המאוחדת 
 מדינה:  פולין פולין
 השכלה:  האוניברסיטה היגלונית 
 מעסיק:  Jewish Quarterly Review 
 פרסים והוקרה:  עיטור ההצטיינות של הרפובליקה של פולין בדרגת מפקד 
 
רפאל פליקס שרף (באנגלית: Rafael Felix Scharf‏; 1914, קרקוב – 16 בספטמבר 2003, לונדון) היה עיתונאי וממייסדי "Jewish Quarterly Review".
קורות חיים

שרף למד בגימנסיה העברית בקרקוב, והוא ציין במיוחד את המורה לעברית בנציון רפפורט בספרו "Poland, What have I to do with Thee" ("פולין, מה עלי לעשות איתך"). שרף סיים את לימודי המשפטים באוניברסיטה היגלונית ובשנת 1938 נסע לאנגליה, שם קיבל אזרחות בריטית. הוא היה חייל בצבא הבריטי במלחמת העולם השנייה. לאחר המלחמה עבד ביחידה להכנת חומר משפטי לשימוש במשפטיהם של פושעי מלחמה. הוא היה אחד הכותבים ב-"Jewish Quarterly Review" וממקימי המכון ללימודים פולניים-יהודיים (The Institute for Polish-Jewish Studies (IPJS)) ב-1984 באוקספורד. לאחר פטירת אלכסנדר ברנפס, שיף טיפל בארכיון הצילומים העשיר של ברנפס והעביר אותו ליד ושם.
הוא היה סגן נשיא האיגוד הבינלאומי של יאנוש קורצ'אק בארצות הברית (Janusz Korczak Association of the USA).
ב-23 בנובמבר 1993 הוענק לו צלב מסדר ההצטיינות של הרפובליקה הפולנית (אנ').
הערות שוליים

↑  Geoffrey Weisgard, Jewish Education In Kraków
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007267635005171  PLWABN: 9810530244205606  GND: 1056082828  ISNI: 0000 0001 1067 9887  LCCN: n93066638  LNB: 000225706  NKC: pna20201094284  NTA: 107377896  VIAF: 64838313   WorldCat (עם VIAF): 64838313 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
רמון בנישו

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1890
 פטירה:  28 בדצמבר 1955 (בגיל 65 בערך)
 עיסוק:  מרצה, צייר, פילוסוף, סופר, משורר 
 
ד"ר ריימון בנישו (בצרפתית: Raymond Bénichou;‏ 1890 – 28 בדצמבר 1955) היה פילוסוף והוגה דעות יהודי-אלג'יראי. זכה לכינוי "המצפן של יהדות אלג'יריה".
מכתביו

Raymond Bénichou, Ecrits Juifs, Algiers: Commission culturelle juive d'Algérie et Bureau nord-africain du Congrès juif mondial, 1957.
Raymond Bénichou, Tora' e vangelo, Milano : Comunità Israelitica di Milano, 1957.
Raymond Bénichou, L'epreuve sans danger, Alger : Editions du Congres Juif Mondial, 1954.
R. Bénichou, 'L'objet non perçu', Revue Philosophique de la France et de l'Étranger, T. 150, (1960), pp. 341-367
R. Bénichou, 'Contribution à l'étude des hypermnésies et des associations médiates', Revue Philosophique de la France et de l'Étranger, T. 113, (JANVIER A JUIN 1932), pp. 112-142.
Raymond Bénichou, Le Petit Temple, Information Juive, 15 במרץ 1956
לקריאה נוספת

אברהם אלמליח, 'נר מדע שכבה: שנה לפטירתו של הפילוסוף רימונד בנישו באלג'יר', מחברת שנה ו' גיליון 54–56 כסלו תשיז, עמ' 16–19.
הערות שוליים

↑  Adelaide Benichou-Azoubib, En méditant les livres saints, R. Chiberre, 1922.
↑  Bitton, Michele. "Berthe Bénichou-Aboulker." Jewish Women: A Comprehensive Historical Encyclopedia. 1 March 2009. Jewish Women's Archive,
↑  Sylvie Courtine-Denamy, Three Women in Dark Times: Edith Stein, Hannah Arendt, Simone Weil, Cornell University Press, 2000, p. 214.
↑  BENICHOU Marguerite née Zermati Présences féminines juives en France (XIXè-XXè siècles).
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987012689671905171
ריפוד עכוז וירכיים

ריפוד עכוז וירכיים הוא לבוש המשמש להגדלת הגודל הנראה של הירכיים והישבן על מנת להגדיל את יחס המותניים-הירך לכאורה, מה שמרמז על צורת גוף נשית (אנ') יותר. הוא משמש את שני המינים: נשים המעוניינות להגדיל את האטרקטיביות של גופן אך גם טרנסג'נדרים, קרוסדרסרים ודראג קווינס משתמשים בריפוד.
באמצעות המידות של האדם עצמו וטבלת מדידות השוואתיות, ניתן לקבוע עד כמה הריפוד צריך להיות עבה במקומות מסוימים, איפה צריכה להיות הנקודה הרחבה ביותר בירכיים ואיפה אמורה להיות הנקודה המלאה ביותר בישבן.
סוגי הריפודים

התמונה מימין מראה את האישה הטרנסג'נדרית בלי הריפוד והתמונה השמאלית מראה אותה עם ריפוד
סוגי הריפודים > מוכן מראש

הריפוד בנוי כמו תחתונים מרופדים עם כיסים שאליהם ניתן להכניס קטעי ריפוד משווקים על ידי חברות המספקות בגדים לקרוסדרסרים, גרסה זו שהריפוד סופגת לעיתים קרובות ביקורת, המבקרים טוענים כי גרסה זו "גושית" מדי.
סוגי הריפודים > לפי מידה

לפחות חברה אחת מתמחה בייצור ריפודים בהתאמה אישית שתוכננו בהתאם למידות הרוכש, על אף שבגדים אלו עשויים מחומרים טובים ונראים טובים הם יקרים יותר מהגרסאות האחור של הריפוד.
הערות שוליים

↑  Barbara Lynn's Body numerics
↑  "Classic Curves Veronica garments". אורכב מ-המקור ב-2007-01-08. נבדק ב-2006-11-04.
ריתוך נקודות

רתכת לריתוך נקודות. לאחר כוונון הפרמטרים, הפועל מניח את שני הפחים הצמודים בין האלקטרודות, ומבצע את הריתוך בלחיצה על הדוושה. הלחיצה מצמידה את האלקטרודה העליונה לפחים, ומזרימה את הזרם המתאים לפרק זמן מתאים, לפי הכוונון.
ריתוך נקודות  היא שיטת ריתוך המבוססת על חימום מקומי בעזרת זרם חשמלי גבוה המוזרם לפרק זמן קצר דרך נקודת המגע בין שני הגופים המרותכים. בניגוד לרוב סוגי הריתוך החשמלי, בשיטה זו לא נעשה שימוש בקשת חשמלית, וכן אין שימוש בחומר מילוי.
בריתוך נקודות נעשה שימוש בדרך כלל כאשר הגופים אותם מרתכים הם פחי מתכת כאשר העובי האפייני של הפח הוא בין 0.5 ל-3 מילימטר. בדרך כלל לחיבור שני פחים משתמשים במספר נקודות.
תיאור התהליך

לביצוע הריתוך משתמשים בשתי אלקטרודות מסגסוגת נחושת, מעוצבות לפי הצורך. הפחים המרותכים מונחים בין שתי האלקטרודות, ואלו לוחצות את הפחים אחד לשני בכוח. זרם חשמלי רב עוצמה מוזרם מאלקטרודה אחת לשנייה, דרך הפחים לזמן קצר (בדרך כלל משך הזמן נמדד במילישניות בודדות). בנקודת המגע בין הפחים מתפתח חום עז עקב ההתנגדות החשמלית ביניהן, דבר שגורם להתכת כמות קטנה של מתכת מכל אחד מהפחים. המתכת המותכת מתמצקת מיד כאשר הזרם נפסק, ויוצרת נקודת חיבור בין הפחים. משך הזמן הקצר גורם לכך שמעט חום באופן יחסי מועבר לאזורים שמחוץ לנקודת הריתוך, מה שתורם למעט עיוותים וריתוך נקי. בשימוש אופייני יוצרים סדרה או שורה של נקודות חיבור כאלו במרחקים קצובים כדי ליצור מעין קו תפר המחבר את שני הפחים, ומכאן שם התהליך "ריתוך נקודות".
פרמטרים

קיימים מספר פרמטרים בריתוך נקודות: צורת האלקטרודות, עצמת הכוח בו הן לוחצות על הפחים, עצמת הזרם החשמלי שמוזרם בין האלקטרודות, ומשך הזמן בו הזרם מוזרם.
הפעלת לחץ קטן מדי, זרם חשמלי קטן מדי או במשך פרק זמן קצר מדי יגרמו לכך שמעט מדי מתכת תימס מן הפחים, ונקודת הריתוך תהיה חלשה מדי. לעומת זאת שימוש בלחץ חזק מדי, זרם חזק מדי או למשך זמן ארוך מדי יגרמו להמסת יותר מדי חומר, ולחץ האלקטרודות על נקודת הריתוך יגרום ל"בריחת" כל החומר מן הנקודה, כך שבסוף התהליך במקום נקודת חיבור בין הפחים ייווצר חור במקום החיבור.
יתרונות וחסרונות > יתרונות

ריתוך נקודות מתאים במיוחד לאוטומציה, וריתוך נקודות אוטומטי יכול להיות מהיר ובעל הדירות גבוהה.
ללא קשת חשמלית וחומר מילוי תהליך הריתוך נקי באופן יחסי.
תהליך ייצור זול.
לאחר קביעת הפרמטרים הנכונים על ידי בעל מקצוע, ביצוע התהליך הוא מכני ואינו דורש מיומנות גבוהה.
יתרונות וחסרונות > חסרונות

לעיתים קרובות ריתוך נקודות מספק פחות חוזק מכני מסוגי ריתוך אחרים היוצרים תפר רציף.
במקרים רבים, בגלל מגבלות של גודל וצורה, לא ניתן להשתמש בריתוך נקודות.
שיטת ריתוך זו לא מתאימה לכל סוגי החומר
שימושים אופייניים

ריתוך נקודות מתאים במיוחד לאוטומציה בכלל, ורובוטים תעשייתיים בפרט. שימוש נפוץ בשיטה זו נעשה כשלב בפס ייצור, ובפרט בתעשיית הרכב, בהן נעשה שימוש נרחב בריתוך נקודות[דרוש מקור].
ריתוך רקמות

ריתוך רקמות הוא התהליך של שימוש באנרגיית לייזר כדי לאחד או לחבר רקמות. הלייזר גורם לשינוי המבנה המולקולרי של הרקמות, כך שהרקמה החדשה יכולה להתחבר עם סוג מסוים של רקמות שכנות. סוג אחר של ריתוך רקמות מתבצע באמצעות חומר טבעי (כמו אלבומין), ושימוש בלייזר מתאים כדי לחמם את האלבומין ולהשתמש בו כדי לאחד את הרקמות בתהליך הדומה להלחמה.
כיום, חיבור רקמות מתבצע באמצעים מכניים לרוב (כגון תפירה, הידוק באמצעות אטבים, או שידוך), ולפעמים באמצעות דבקים ביולוגיים או דבקים לא ביולוגיים. בתנאים אופטימליים שימוש בריתוך רקמות יכול להיות מהיר יותר, פחות טראומטי, וקל יותר לשימוש. עד כה, החסרונות הבולטים ביותר של השיטה הם עוצמת החיבור, ואי אחידות בתוצאות החיבור בין נבדקים.
ריתוך רקמות היא טכנולוגיה רפואית חדישה שהתחילה להתפתח בסוף שנות השבעים, ועדיין נמצאת בשלבי מחקר מתקדמים לצורך הבנה טובה יותר של התהליך ובמטרה לייצר הליך שימוש אחיד שאינו תלוי ברופא.
היסטוריה

השימוש הראשון הניתן לשחזור בטכנולוגיה היה על ידי Jain ו-Gorisch ב-1979, ובו חקרו חיבור של כלי דם קטנים מאוד (מיקרו-וסקולרים) באזור העורקים הקרוטידים והעורקים הפמורלים (הנמצאים בירך) בחולדה, באמצעות לייזר מצב-מוצק מסוג ND:YAG  באורך גל 1064 ננומטר.
לאחר מכן, בוצעה סדרת ניסויים עם לייזר פחמן דו-חמצני באורך גל 10.6 מיקרומטר. לייזר מסוג זה היה בשימוש רפואי רחב באותה תקופה (בעיקר בניתוחים באמצעות לייזר), ולכן היה זמין לביצוע המשך הניסויים בתחום. השימוש בלייזר פחמן דו-חמצני הצליח במידה מסוימת, אך בה בעת נרשמה עלייה במספר המקרים בהם כלי הדם סבלו ממפרצת ומפתיחה של פצעים ישנים, וחוזק התיקון היה חלש. הסיבה לכך נעוצה בכך שאורך הגל של לייזר פחמן דו-חמצני נבלע טוב מאוד במים – החומר העיקרי שממנו עשויות רוב הרקמות בגוף האדם. עומק החדירה האופטי של הלייזר הזה ברקמה הוא כ-17 מיקרומטר, בעוד שעובי דופן כלי הדם הוא כ-100 מיקרומטר. זה גורם לכך שכדי לחמם את כלי הדם לרמה של ריתוך חזק מספיק, נדרש להשתמש בלייזר חזק מאוד שיחמם מאוד את דופן כלי הדם ואף יפגע בו.
כדי לבצע חימום אחיד של הרקמה, בוצעו ניסיונות שימוש בלייזר ארגון (בעל עומק חדירה לרקמה של כ-700 מיקרומטר). רודני ווייט פיתח שיטה לריתוך של כלי דם בינוניים ושל מעיים. למרות הקושי הרב לשמור על מתח פנים חזק יותר בכלי דם גדולים יותר, הטכניקה שלו הוכחה כיעילה לטווח ארוך. הבעיה בטכניקה זו היא שקיים שוני רב בעוצמת הריתוך הנדרשת ובאמינותו בין מטופלים שונים בשל ריבוי גורמים משתנים בניסוי (כמות שונה של המוגלובין, עובי הרקמה וכמות מים משתנה).
בנוגע לכלי הדם קטנים מאוד (מיקרו-וסקולרים), בס החליט להתאים את סוג הלייזר לקוטר כלי הדם. הוא השתמש בלייזר THC:YAG באורך גל של 2.15 מיקרומטר בעל עומק חדירה של כ-285 מיקרומטר, ובכך הצליח לאחות כלי דם בעלי עובי דופן של 100 מיקרומטר בלי לחמם יתר על המידה את כלי הדם.
הלחמה באמצעות לייזר

בשונה מתהליך ריתוך רקמות באמצעות לייזר, בתהליך הלחמת הרקמות משתמשים בדבקים ביולוגיים המבוססים על חלבונים כדי לחזק את החיבור וליצור הליך רפואי אחיד שלא תלוי בפרמטרים משתנים רבים. בהליך זה מורחים את הדבק הביולוגי על הרקמות, ומחממים אותו באמצעות לייזר כך שהוא יידבק לשתי הרקמות.
טכניקה מתקדמת יותר היא שימוש בדבקים המחוזקים על ידי צבע. בצורה הזאת ניתן להשפיע על אורכי הגל הנבלעים בדבק, ולהשתמש בהתאמה בלייזר שייבלע יותר טוב בדבק, ופחות ברקמות. בשיטה זו ניתן להשתמש בלייזר קטן יותר ופחות עוצמתי, שיותר קל לייצור (למשל, לייזר דיודה) ועדיין להשיג חיבור חזק.
שימושים

ניתוח קרדיו-וסקולרי: שימוש מרכזי בריתוך רקמות הוא חיבור של כלי דם קטנים ובינוניים באמצעות לייזר פחמן דו-חמצני, לייזר ארגון ולייזר דיודה.
ניתוח ריאות: במצב של פנאומוטורקס (חזה אוויר) ניתן לאטום את הניקוב באמצעות ריתוך או הלחמת רקמות. בניתוח ריאות משתמשים בלייזר בעל עוצמה נמוכה ומחוזק בצבע על מנת להקטין את הסיכון להומאוסטאזיס.
דרמטולוגיה: שימוש בריתוך רקמות כדי לשפר את הליך סגירת העור לאחר ניתוח. בכך מתבצעת הסגירה עם צלקות מופחתות, החלמה מהירה יותר ואיטום מיידי למים. מתבצע שימוש בלייזר פחמן דו-חמצני, לייזר ארגון ולייזר ND:YAG. 
בנוסף, הוכח כי שימוש בהלחמת רקמות לסגירת העור באמצעות דבק מחוזק בצבע Indocyanine green) ICG) משפר את עוצמת החיבור ולא גורם לקעקוע מהצבע. 
בכל זאת, החיסרון העיקרי של שיטה זו לסגירת עור הוא סיכון קצת יותר גבוה לפתיחת הסגירה, שכן עוצמת החיבור עדיין חלשה מזו של תפר.
הלחמת שריר: מחקרים מתקדמים יותר מדברים על הלחמת שרירים באמצעות ננושל זהב במקום דבק ביולוגי. חומר זה נספג ללא נזק בגוף האדם ובעל בליעה מאוד חזקה בתחום האינפרא אדום הקרוב. במחקר זה הגיעו לחוזק חיבור כמעט זהה לחוזק החיבור השריר המקורי.
שימושים נוספים נחקרים בתחומים גינקולוגיה, נוירוכירורגיה, אורתופדיה, אורולוגיה, טיפול בנפגעי קרב, ותחומים נוספים.
ראו גם

לייזר
טיפולי לייזר
הערות שוליים

↑  Jain KK, Gorisch W. Repair of small blood vessels with the Neodymium-YAG laser: A preliminary report. Surgery 1979; 85:684-688.
↑  Serure A, Withers EH, Thomsen S, Morris J. Comparison of carbon dioxide laser-assisted microvascular anastomosis and conventional microvascular sutured anastomosis. Surg Forum 1983; 34:634-636.
↑  White RA, Kopchok GE. Laser vascular fusion: development, current status and future perspectives. J Clin Laser Med Surg 1990; 8:47-54
↑  White RA, White GH, Fujitani RM, Vlassak JW, Donayre CE, Kopchok GE, Peng SK. Initial human evaluation of argon laser-assisted vascular anastomoses. J Vasc Surg 1989; 9(4):542-547.
↑  Bass LS, Treat MR, Dzakonski C. Sutureless microvascular anastomosis using the THC:YAG laser: A preliminary report. Microsurgery 1989; 10:189-193.
↑  Oz MC, Johnson JP, Parangi S, Chuck RS, Marboe CC, Bass LS, Nowygrod R, Treat MR. Tissue soldering using indocyanine green dye enhanced fibrinogen with the near infrared diode laser. J Vasc Surg 1990; 11(5):718- 25.
↑  Ashworth EM, Dalsing MC, Olson JF, Hoagland WP,
Baughman S, Glover JL. Large-artery welding with a
milliwatt carbon dioxide laser. Arch Surg 1987; 122:
673-677.
↑  White RA, Kopchok G, Donayre DC, Lyons R, White G,
Klein SR, Pizzuro D, Abergel RP, Dwyer RM, Uitto J.
Large vessel sealing with the argon laser. Lasers Surg
Med 1987; 7:229-235
↑  Weng G, Williamson WA, Aretz HT, Pankratov MM,
Shapshay SM. Diode laser activation of indocyanine
green dye-enhanced albumin for in vitro internal mammary
artery anastomosis. (Abstract) Lasers Surg Med
Supplement 1994; 657
↑  Lo Cicero J 3rd, Frederiksen JW, Hartz RS, Kaufman MW, Michaelis LL. Experimental air leaks in lung sealed by low-energy carbon dioxide laser irradiation. Chest 1985; 87(6):820-822.
↑  Abergel RP, Lyons R, Dwyer R, White RA, Uitta J. Use of lasers for closure of cutaneous wounds: Experience with Nd:YAG, argon and CO, lasers. J Dermatol Surg Oncol 1986; 12(11):1181-1185.
↑  Andre M. Goblin, D. patrick O'Neal. Near Infrared Laser-Tissue Welding Using Nanoshells as an Exogenous Absorber, 2005.
רנה יקובס

| --- | --- |

 לידה:  30 באוקטובר 1946 (בן 77) גנט, בלגיה 
 מוקד פעילות:  בלגיה 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת גנט, Sint-Lievenscollege, Sint-Barbaracollege 
 סוגה:  מוזיקה קלאסית 
 סוג קול:  קונטרה-טנור 
 שפה מועדפת:  צרפתית 
 פרסים והוקרה:  Gouden Penning (2007) 
 
רנה יקובס (בפלמית: René Jacobs נולד ב-30 באוקטובר 1946) הוא מוזיקאי בלגי. הוא התפרסם כזמר קונטרה-טנור, אך בשנים האחרונות הוא נודע כמנצח על אופרות מתקופת הבארוק והתקופה הקלאסית המוקדמת.
ילדות ונעורים, ראשית קריירה כקונטרה-טנור

יאקובס נולד בגנט והחל את הקריירה המוזיקלית שלו כנער מקהלה בקתדרלה. בהמשך למד בלשנות קלאסית באוניברסיטת גנט ובמקביל שר בבריסל ובהאג.
האחים קאוקן, גוסטב ליאונהארדט ואלפרד דלר עודדו אותו לבחור בקריירה של זמר קונטרה-טנור, ועד מהרה נודע כאחד המעולים בתקופתו. הוא הרבה להקליט מוזיקת בארוק שאינה מוכרת, משל מלחינים כמו אנטוניו צ'סטי, סיג'יזמונדו ד'אינדיה, פרארי, לוקה מארנציו ואחרים. כמו כן השתתף בהקלטות מעולות של יצירותיו הגדולות של באך, כגון המתאוס פסיון בניצוח גוסטב ליאונהארדט ופיליפ הרווחה.
יקובס כמנצח

בשנים האחרונות, כמנצח, הקליט יקובס מספר רב של אופרות וכן מוזיקת קודש ויצירות חילונית מן המאות ה-16, ה-17 וה-18. הקלטותיו לנישואי פיגארו של מוצרט נודעת במיוחד, לאחר שזכתה בפרסים כמו פרס גרמופון לתקליט השנה 2004, פרס Choc של "עולם המוזיקה" לשנת 2004, פרס גראמי ל"הקלטה המצטיינת של אופרה" לשנת 2005 ושני פרסי "מידם" קלאסיים ב-2004. עוד הקלטות זוכות פרסים הן "רינלדו" של הנדל (פרס קאן הקלאסי, 2004), והעונות של היידן (דיאפזון ד'אור של 2005).
ייחודו של יקובס הוא כמנצח על זמרים, ובהתייחסותו לרצ'יטטיב.
יקובס מנצח בקביעות על תזמורות והרכבים כגון קונצ'רטו קלן, תזמורת עידן הנאורות, האקדמיה למוזיקה עתיקה ברלין, תזמורת הבארוק של פרייבורג, המקהלה הקאמרית של הולנד להקלטות ומסעות קונצרטים. ב-1992 הזמינה האופרה של ברלין את יקובס לנצח עליה.
משנת 1991 עד 2009 היה יקובס המנהל האמנותי של תוכניות אופרה בפסטיבל למוזיקה עתיקה באינסברוק. כמו כן הוא מלמד פרשנות וסגנון שירת בארוק בבית הספר לשירה של בזל.
הערות שוליים

↑  הרמוניה מונדי ביוגרפיה 2009
↑  הרמוניה מונדי
↑  אינטרנשיונל רקורד רביו 2 מ-2001 "אם יש לרנה יקובס כישרון אחד בולט כמנצח, הרי זו יכולתו להדריך את זמריו לנשום חיים אל תוך רצ'יטטיבים. הם מצליחים בכך להפליא בשתי האופרות, בביצועים נפלאים של ג'ודית נלסון ואיזבלה פולנרד".
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007423777705171  PLWABN: 9810556718905606  BnF: cb12719946t (data)  CiNii: DA08604104  GND: 128606967  ISNI: 0000 0001 0858 1186  LCCN: n78071520  LNB: 000040824  MusicBrainz: 47ba9b5a-a059-4bf5-a7b8-803b17145b92  NKC: xx0034489  NLG: 120270  NTA: 070448817  SUDOC: 052463389  VIAF: 64128960   WorldCat (עם VIAF): 64128960
רומן שלוש הממלכות

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  לוּאוֹ גוּאן-ג'וּנְג
 שפת המקור:  סינית מסורתית
 תורגם לשפות:  אנגלית ברוויט-טיילור, 1925, מלא מסינית רוברטס, 1994, מלא, מסינית
 סוגה:  רומן היסטורי, רומן מלחמה 
 נושא:  סוף שושלת האן, שלוש הממלכות, Shu Han 
 הוצאה
 מקום הוצאה:  יואן, שושלת מינג 
 הוצאה בעברית
 תרגום:  אין
 מהדורות נוספות
 מקורות לכתיבת הספר:  תקופת שלוש הממלכות
 
ציור של ג'וּגֶה לְיָאנְג
רומן שלוש הממלכות (בסינית מפושטת: 三国演义 בסינית מסורתית: 三國演義 בפין-יין: Sānguó Yǎnyì) הוא רומן היסטורי מאת הסופר בן המאה הארבע עשרה לואו גואן-ג'ונג. הספר נמנה עם ארבעת הרומנים הקלאסים הסיניים. הספר לא תורגם לעברית בשלמותו. לספר 120 פרקים.
עלילה

עלילת הספר מתרחשת בסין במאה השלישית לספירה, בתקופת שלוש הממלכות (ממלכת וֵיי, צ'וּ,ו-ווּ), ומתאר את המלחמות באותה תקופה. עלילת הספר משתרעת על יותר ממאה שנה ומכיל עלילות משנה רבות. להלן תמצית העלילה המרכזית וכמה שיאים ידועים ברומן.
עלילה > מרד הטורבן הצהוב ועשרת המלווים

בשנותיה האחרונות של שושלת האן, סריסים בוגדניים ופקידים מרושעים רימו את הקיסר ורדפו פקידים טובים. הממשלה הפכה בהדרגה מושחתת יותר בכל המישורים, מה שהוביל להידרדרות נרחבת של אימפריית שושלת האן. במשך שלטונו של הקיסר לינג, פרץ מרד הטורבן הצהוב בהנהגתו של ג'אנג ג'יאו.
המרד דוכא בקושי רב על ידי כוחות הקיסר בהובלתו של הגנרל חֶה גִ'ין. עם מותו של הקיסר לינג, חֶה גִ'ין העלה לכס הקיסר את הקיסר שאו הצעיר והשתלט על השלטון המרכזי. עשרת המלווים, קבוצה של סריסים-משפטנים משפיעים, חששו שחה ג'ין נהיה חזק מדי, אז הם פיתו אותו להיכנס לארמון והתנקשו בו. כנקמה, תומכי חה ג'ין פרצו לארמון ושחטו ללא הבחנה כל אדם שנראה כמו סריס. בתוהו ובואו שנוצר לאחר מכן, הקיסר שאו ואחיו למחצה הצעיר, הנסיך צֶ'נְלְיוֹ, נעלמו מהארמון.
עלילה > עריצותו של דונְג גְ'ווֹ

הקיסר והנסיך האובדים נמצאו על ידי חיילים של המצביא דונְג גְ'ווֹ, שתפס את השליטה בבירת הקיסרות לוו-יאנג, כביכול כדי להגן על הקיסר. מאוחר יותר הדיח דונְג גְ'ווֹ, את הקיסר שאו והחליף אותו בנסיך צ'נליו (הקיסר שיאן), שהיה בסך הכל בובה של דונְג גְ'ווֹ. דונג ג'וו השיג מונופול על הכוח השלטוני בסין, רדף את יריביו הפוליטיים ודיכא את פשוטי העם עבור רווחים אישיים. היו שני ניסיונות להתנקש בחייו: הראשון בוצע על ידי קצין בצבא, ווּ פֿוּ (伍孚), שנכשל ומת מוות מחריד; השני בוצע על ידי צָאו צָאו, שניסיונו נכשל ואילץ אותו לברוח.
צאו צאו נמלט מלוו-יאנג, חזר לעיר הולדתו ושלח צו קיסרי מזויף לפקידי אזוריים שונים ולאיילי המלחמה, וקרא להם להתמרד נגד דונג ג'וו. 18 אנשי צבא הקימו צבא משותף בהנהגתו של יְוֵּ'אן שָׁאו, ופתחו במסע כדי להעניש את דונג ג'וו. דונג ג'וו חש סכנה לאחר שהפסיד בקרב מעבר סְה-שְׁווֵי ובקרב מעבר חוּלָאו, אז הוא פינה את לוו-יאנג והעביר את הבירה הקיסרית לצָ'אנְג'אָן. הוא אילץ את תושבי לוו-יאנג לעבור יחד איתו ושרף את העיר. הצבא המשותף התפרק בסופו של דבר בגלל מנהיגות כושלת ואינטרסים סותרים של חבריה. בינתיים, בצָ'אנְג'אָן, דונג ג'וו נרצח על ידי בן טיפוחיו לוּ' בּוּ בסכסוך על העלמה דְיָאוצָ'אן במסגרת מזימה שזמם השר וָאנְג יוּ'ן.
עלילה > סכסוך בין איילי המלחמה והאצילים השונים

בינתיים, מדינת האן כבר נכנסה למלחמת אזרחים שבה איילי מלחמה נלחמו על שטחים וכוח. סוּן גְ'ייֵן מצא את החותם הקיסרי בחורבות של לוו-יאנג ושמר אותו בסתר לעצמו. יְוֵּ'אן שָׁאו וגונְגְסוּן דְזָאן נלחמו בצפון בזמן שסוּן גְ'ייֵן ולְיוֹ בְּיָאו נאבקו בדרום. אחרים כגון צאו צאו ולְיוֹ בֵּיי, שבתחילה לא היו להם תארים או אדמות, הקימו בהדרגה צבאות משלהם והשתלטו על קרקעות.
באותו זמן, צאו צאו הציל את הקיסר שְׂייֵן משרידי כוחותיו של דונג ג'וו, הקים את הבירה הקיסרית החדשה בעיר שׂוּ' והפך לראש הממשלה החדש. הוא ניצח את הצבאות המתחרים (למשל את הצבאות של לו' בו, יְוֵּ'אן שׁוּ וגָ'אנְג שְׂיוֹ') בסדרת קרבות במרכז סין עד שניצח ניצחון מכריע על יְוֵּ'אן שָׁאו בקרב גְווָאנְדוּ. באמצעות כיבושיו איחד צאו צאו את מרכז וצפון סין תחת שליטתו. השטחים שכבש שימשו בהמשך כבסיס של מדינת צאו ווי.
עלילה > סוּן צֶה מקים שושלת בגְ'יָאנְגְדונְג

בינתיים, סוּן גְ'ייֵן נהרג במארב שהוטמן לו בקרב שְׂיָאנְגְיָאנְג נגד ליו ביאו. בן זקוניו סוּן צֶה מסר את החותם הקיסרי לאחד מהטוענים לכתר, יְוֵּ'אן שׁוּ, תמורת תגבורות. סון צה שריין לעצמו שטחים באזור הנהרות העשיר של גְ'יָאנְגְדונְג, על שטחים האלו הוקמה לימים ממלכת וו. לרוע מזלו, סון צה נפטר בשיא הקריירה שלו ממחלה כתוצאה מהלחץ מהמפגש המפחיד שלו עם רוחו של יוּ' גִ'י, קוסם מכובד שהואשם בלא עוול בכפו בכפירה והוצא להורג. סוּן צְ'וֵ'אן, אחיו הצעיר ויורשו, התגלה כשליט מוכשר וכריזמטי. בסיוע ג'וֹאוּ יוּ', גָ'אנְג גָ'או ואחרים, סוּן צְ'וֵ'אן גייס אנשים כישרוניים כגון לוּ סוּ לשרותו, בנה את כוחותיו הצבאיים ושמר על היציבות בגְ'יָאנְגְדונְג.
עלילה > השאפתנות של לְיוֹ בֵּיי

לְיוֹ בֵּיי ואחיו לשבועה גְווָאן יוּ' וגָ'אנְג פֵיי נשבעו אמונים לקיסר האן בשבועת גן האפרסק והתחייבו לעשות כמיטב יכולתם למען העם. למרות זאת, שאיפותיהם לא מומשו כיוון שלא קיבלו את הכרה ראויה על שסייעו בדיכוי מרד הטורבן הצהוב ועל כך שהשתתפו במערכה נגד דונג ג'וו. לאחר שליו ביי החליף את טָאו צְ'ייֵן כמושל מחוז שׂוּ', הוא הציע מחסה ללוּ' בּוּ, שזה עתה הובס על ידי צאו צאו. לו' בו בגד במארחו, תפס את השליטה במחוז ותקף את ליו ביי. ליו ביי חבר לצאו צאו והביס את לו' בו בקרב שְׂיָאפִּי. לאחר מכן, ליו ביי עקב אחרי צאו צאו חזרה לבירת הקיסרות שׂוּ', שם כיבד אותו הקיסר שְׂייֵן בתואר "דוד הקיסר". כאשר צאו צאו הראה סימנים שהוא רוצה לגזול את כס הקיסר, הקיסר שיאן כתב צו סודי לחותנו, דונְג צֶ'נְג, והורה לו להיפטר מצאו צאו. דונְג צֶ'נְג יצר קשר עם ליו ביי ואחרים והם תכננו להתנקש בצאו צאו. לרוע מזלם, העלילה הודלפה וצאו צאו עצר והוציא להורג את דונג צ'נג ואת האחרים יחד עם משפחותיהם.
ליו ביי כבר עזב את הבירה הקיסרית כשנחשפה העלילה. הוא תפס את בשלטון במחוז שו' מצֶ'ה ג'וֹאוּ, המושל  שמונה על ידי צאו צאו. כנקמה, תקף צאו צאו את פרובינציית שו' והביס את ליו ביי, ואילץ אותו לתפוס מחסה אצל יְוֵּ'אן שָׁאו לתקופה קצרה. ליו ביי עזב בסופו של דבר את יְוֵּ'אן שָׁאו והקים בסיס חדש בז'וּנְאָן, שם הפסיד שוב לצאו צאו. הוא נסוג דרומה למחוז גִ'ינְג, שם מצא מחסה אצל השליט לְיוֹ בְּיָאו.
גם מושל מחוז לְיָאנְג מָה טֶנְג, שהשתתף בעלילה, הצליח לברוח וחזר למחוזו.
בתרבות הפופולרית

הספר השפיע רבות על התרבות הסינית:
נטבעו בעקבות הספר מטבעות לשון רבים.
הספר עובד פעמים רבות לקולנוע, לטלוויזיה ולקומיקס, בין הסרטים שנעשו על פי הספר ניתן למנות את הסרטים "שלוש ממלכות: תחיית הדרקון" ודיאו צ'אן.
ראו גם

ארבעת הרומנים הקלאסיים הסיניים
דיאו צ'אן (סרט)
שלוש הממלכות