stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ג'יימס אבורזק
ביוגרפיה > קריירה פוליטית

אבורזק החל לעסוק במשפטים ברפיד סיטי, דקוטה הדרומית, והצטרף למפלגה הדמוקרטית. ב-1968, הוא רץ לתפקיד התובע הכללי של דקוטה הדרומית אך הובס על ידי גורדון מידלנד. בשנת 1970, הוא נבחר לבית הנבחרים של ארצות הברית וכיהן מ-1971 עד 1973, מטעם מחוז הקונגרס השני של דקוטה הדרומית אשר פורק ב-1983.
ב-1972 נבחר אבורזק לסנאט של ארצות הברית, שם כיהן בין השנים 1973–1979, ולאחר מכן בחר שלא לרוץ לכהונה שנייה. הוא היה היו"ר של ועדת הסנאט לענייני האינדיאנים. בשנת 1974, מגזין TIME כינה את הסנאטור אבורזק כאחד מ"200 הפנים של העתיד".
ביוגרפיה > קריירה פוליטית > חקיקה

ההצלחות החקיקתיות של אבורזק בסנאט כללו את חוק קביעת העצמאות והסיכוי לחינוך לאינדיאנים משנת 1975, כמו גם את חוק חופש הדת של האינדיאנים האמריקאים.
חקיקת החתימה שלו הייתה חוק רווחת הילד האינדיאני (ICWA, 1978), שנועד להגן על ילדים ומשפחות אינדיאנים מפני מסירת הילדים. ילדים אינדיאנים נלקחו על ידי סוכנויות סוציאליות של המדינה ממשפחותיהם והועברו למשפחות אומנה או לאימוץ בשיעור גבוה באופן לא פרופורציונלי, לרוב למשפחות שאינן אינדיאניות. פעולה זו שללה את הילדים מתרבותם ואיימה על קיומם של השבטים. החקיקה הזו נועדה לספק תקן פדרלי שמדגיש את הצורך של ילדים אינדיאנים לגדול בתוך תרבותם, ונתנה עדיפות לבתי המשפט השבטיים בקביעת החלטות לגבי ילדים שמתגוררים בשמורה, כמו גם סמכות משותפת אך עם עדיפות לבתי המשפט של המדינה עבור ילדים אינדיאנים מחוץ לשמורה. הוא גם יזם והעביר את חוק קביעת העצמאות והסיכוי לחינוך של 1975, שהעניק לשבטים אינדיאנים אוטונומיה רבה יותר. ה-BIA העניק הלוואות לשבטים, אך הם יכלו לנהל חוזים וכספים כדי לשלוט בגורלם. חקיקה זו גם צמצמה את ההשפעה הישירה של לשכת ענייני האינדיאנים על השבטים.
כסנאטור, אבורזק גינה את המשרד לבטיחות הציבור (OPS), תוכנית מתקופת המלחמה הקרה בתוך הסוכנות האמריקנית לפיתוח בין-לאומי (USAID), אשר סיפקה הכשרה לכוחות משטרה זרים והייתה חשודה בהפרות זכויות אדם. אבורזק הציג חקיקה שהביאה לאיסור על סיוע משטרתי מעבר לים ב-1974, וסגירת ה-OPS ב-1975.
ביוגרפיה > קריירה פוליטית > יוזמות אחרות

לאחר שנכנס לתפקידו, אבורזק נתקל כמעט מדי יום בנציגים מצדדים שונים של הסכסוך במזרח התיכון. בשנת 1973 הוזמן אבורזק על ידי שגרירות לבנון לבקר בביירות. מאוחר יותר באותה שנה הוא נפגש עם מנהיגים ערבים כדי לדון בהסדר שלום אפשרי, וניסה לנהל משא ומתן על שביתת נשק מותנית בהחזרת ירושלים העתיקה, הגדה המערבית ורצועת עזה על ידי ישראל, אך ההצעה נדחתה על ידי ישראל. בשנת 1976, אבורזק הצביע נגד שאר הסנאט על הצעת חוק להפסיק סיוע חוץ למדינות המארחות טרוריסטים בינלאומיים, בטענה שאין סעיף העוסק במעשי טרור של צה"ל.
בשנת 1973, הסנאטורים אבורזק וג'ורג' מקגוורן ניסו לשים קץ לכיבוש הברך הפצועה על ידי משא ומתן עם מנהיגי התנועה האינדיאנית האמריקנית, שהיו בעימות עם רשויות אכיפת החוק הפדרליות לאחר שדרשו מהממשל הפדרלי לכבד את האמנות ההיסטוריות עם אומת אוגללה סו. בקיץ שלאחר הכיבוש, הציג אבורזק את הצעת חוק ועדת סקירת מדיניות האינדיאנים האמריקאיים, שהקימה את הוועדה בת 11 חברים, ושימש כיו"ר שלה עד לפרסום הדו"ח החשוב שלה ב-1977. הוא עמד בראש ועדת הסנאט לענייני אינדיאנים מ-1977 עד 1979, כשעזב את הסנאט.
ב-1976 הורה אבורזק למשרד החשבונות הכללי לבצע חקירה לאחר שהדוקטור ועורכת הדין קוני רדברד פינקמן-אוריי פרסמה דוח שהציע כי עד רבע מנשות האינדיאנים עברו סטריליזציה בכפייה.
אבורזק היה תומך מוקדם בדמוקרטיה ישירה יותר באמצעות תהליך יוזמה לאומית, דומה לתהליך היוזמה המדינתית שנוסד בדקוטה הדרומית ב-1898. ביולי 1977, הוא היה שותף להצעת תיקון לחוקה שתאפשר חקיקת חוקים פדרליים באמצעות הצבעה ישירה, יחד עם הסנאטור מארק הטפילד (רפובליקני-אורגון). לפי הצעת אבורזק, בוחרים יכלו להעלות חקיקה על כרטיס ההצבעה הלאומי אם היו משיגים חתימות מ-3% מהבוחרים בבחירות לנשיאות הקודמות. מאמציו זכו לכיסוי תקשורתי ארצי, ואבורזק עמד בראשות שמיעת עדויות וטען כי הצעתו מבוססת על "אמונה בחכמה של העם האמריקאי". על אף שמהלך היוזמה הלאומית צבר שותפים נוספים בבית הנבחרים ובסנאט ב-1978, לא התקדמה כל פעולה נוספת במהלך הקונגרס ה-95, ולאחר מכן פג העניין במהלך.
ב-1977, הסנאטורים אבורזק ומקגוורן נסעו לקובה עם קבוצת שחקני כדורסל מאוניברסיטת דקוטה הדרומית ומאוניברסיטת המדינה של דקוטה הדרומית ששיחקו נגד נבחרת קובה בכדורסל.
ב-1978 בחר שלא לרוץ לכהונה נוספת. הוא הוחלף על ידי הרפובליקני לארי פרסלר, עימו ניהל סכסוך פוליטי ממושך.
ביוגרפיה > קריירה פוליטית > קריירה מאוחרת יותר

לאחר שעזב את הסנאט, שימש אבורזק כיועץ משפטי עבור הרפובליקה האסלאמית של איראן בוושינגטון, דבר שגרם לניו יורק טיימס לכנות אותו כ"האיש של איראן בוושינגטון". הוא הגן על הרפובליקה האסלאמית בתביעות משפטיות שדרשו תשלום עבור חוזים שנעשו על ידי ממשלת השאה הקודמת, וביקש להחזיר נכסים איראניים שנלקחו לכאורה על ידי מוחמד רזא פהלווי ורעייתו.
הסנאטור אבורזק זעם על תקרית ליברטי ב-1967 וחקר בגלוי על נסיבות המתקפה:
"הבושה של תקרית ליברטי היא שכוחותינו הימיים טופלו כאויבים, ולא כפי שהיו, פטריוטים וגיבורים. אין עוד מקרה—מלבד התקפת ישראל על האונייה ליברטי—שמציג את כוחו של הלובי הישראלי ביכולתו להשתיק ממשלות אמריקאיות רצופות. הסכמת ארצות הברית לקבל את השקרים שסיפרו הישראלים ושליחיהם כאן, היא מאכזבת ומדאיגה לכל מי שגאה בשירות החיילים שלנו".
ב-1980, אבורזק יסד את הוועדה האמריקאית-ערבית נגד אפליה, ארגון למען זכויות האזרח. ב-1989, הוא פרסם את זיכרונותיו, "Advise and Dissent: Memoirs of South Dakota and the U.S. Senate". הוא היה גם שותף יחד עם הוועד היהודי-האמריקאי בכתיבת הספר "Through Different Eyes: Two Leading Americans — a Jew and an Arab — Debate U.S. Policy in the Middle East" (1987).
בשנת 2003 תבע אבורזק את האתר Probush.com בגין לשון הרע. מאוחר יותר הצטרפו אליו ג'יין פונדה ורוקסן דונבר-אורטיז כתובעות, והתיק סולק בהסכם בשנת 2005.
בשנת 2007 העניק אבורזק ראיון לערוץ החדשות אל-מנאר במימון חזבאללה. בראיון זה אמר אבורזק כי הוא מאמין שהציונים השתמשו במחבלים שביצעו את פיגועי הטרור ב-11 בספטמבר כדרך לזרוע אסלאמופוביה, שהציונים שולטים בקונגרס של ארצות הברית ושחזבאללה וחמאס הם לוחמי התנגדות. הוא המשיך למתוח ביקורת על ישראל ב-2014, וכתב כי "סיום הכיבוש ... יפסיק את ירי הרקטות של חמאס".
לאחר פרישתו מהסנאט, עבד אבורזק כעורך דין וסופר בסו פולס. הוא המשיך לפעול למען ריבונות שבטית ותרבות אינדיאנית. ביולי 2015, יצא נגד תביעה שהוגשה נגד חוק רווחת הילד האינדיאני על ידי מכון גולדווטר; הייתה זו אחת משלוש תביעות שנועדו לבטל את החוק. אבורזק ראה בחוק זה את מורשת החקיקה שלו והיה בטוח כי הכללים החדשים הם אמצעי חשוב בהגנה על ילדים אינדיאנים ושימור משפחות שבטיות. הוא ציין כי הסנאטור המנוח בארי גולדווטר, חברו ועמיתו, הצביע בעד החוק ב-1977 והתייעץ איתו רבות בעניינים שבטיים.
עיתונאי HuffPost ג'יימס זוגבי, שיבח את אבורזק ב-2014 כ"סנאטור לשעבר נועז ואמיץ" על שהפגין בפני הבולשת הפדרלית לאחר מבצע Abscam‏.
ביוגרפיה > קריירה פוליטית > מותו

הוא מת בביתו בסו פולס, דקוטה הדרומית ב-24 בפברואר 2023, ביום הולדתו ה-92. הלווייתו נערכה ביום ראשון, 28 במאי 2023, בביתן וושינגטון לאמנויות ומדע במרכז העיר סו פולס.
חיים אישיים

אבורזק היה נשוי שלוש פעמים. נישואיו הראשונים היו למרי אן הולטון ב-1952, שהסתיימו בגירושים ב-1981. נולדו להם שלושה ילדים. לאחר מכן הוא התחתן והתגרש עם מרגרט בת'ה, לפני שהתחתן עם צנעא דיב ב-1991, אשר הייתה נשואה לו עד מותו.
אבורזק היה נוצרי יווני אורתודוקסי. הוא חי בדקוטה הדרומית במשך רוב חייו.
ג'רג' הראסטי (עורך דין)

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  7 בינואר 1912 בודפשט, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 פטירה:  26 בנובמבר 1980 (בגיל 68) בודפשט, הרפובליקה העממית ההונגרית 
 שם לידה:  Haraszti György Mihály 
 מדינה:  הונגריה 
 מקום קבורה:  בית הקברות היהודי ברחוב קוזמה 
 השכלה:  אוניברסיטת אטווש לוראנד (1933) 
 תפקיד:  פרופסור 
 בן או בת זוג:  Marianna Takács 
 
ג'רג' הראסטי (במקור הירש, בהונגרית: Haraszti György;‏ בודפשט, ארז'בטווארוש, 7 בינואר 1912 – בודפשט, 26 בנובמבר 1980) היה עורך דין בינלאומי יהודי-הונגרי, פרופסור באוניברסיטה, בעלה של היסטוריונית האמנות מריאנה טקאץ'.
קורות חייו

ג'רג' הירש נולד במשפחה יהודית כבנם של מהנדס המכונות שאנדור הראסטי (הירש) ושל קלרה קליין. הוא המשיך את לימודיו באוניברסיטה בפקולטה למשפטים ולמדע המדינה של אוניברסיטת פאזמאן פטר בבודפשט (שמה היום אוניברסיטת אטווש לוראנד), שם קיבל דוקטורט במשפטים ב-1933. ב-1938 עבר את בחינות הן לשפיטה והן של לשכת עורכי הדין. הוא לא יכול היה להצטרף ללשכה בשל יהדותו. הוא נלקח אז למחנות שירות עבודה (עבודות כפייה לגברים יהודים עבור הצבא ההונגרי). ההצליח לשרוד ולאחר מלחמת העולם השנייה הפך לעורך דין. ב-1948 עבד במשרד התעשייה, ואחר כך עמד בראש המחלקה למשפט בינלאומי במשרד החוץ.
הוא הודח מתפקידיו ב-1950 בהאשמות פוליטיות מופרכות. משנת 1952 לימד בחוג למשפט בינלאומי של אוניברסיטת אטווש לוראנד (ELTE), ובשנת 1962 מונה לפרופסור מן המניין באוניברסיטה. הוא ערך את כתב העת "שאלות המשפט הבינלאומי" (I. Leyden, 1960; II. Rockville-Budapest, 1981), שהייתה סדרת פרסומים משמעותית בשפה זרה של ספרות משפטית בינלאומית הונגרית. הוא תרגם את עבודתו של הוגו גרוטיוס על חוק המלחמה והשלום (כרכים 1–3, עם מחברים שותפים רוברט ברוס וג'רג' דיושדי, בודפשט, 1960).
הראסטי הובא למנוחות בבית הקברות היהודי ברקושקרסטור.
תחום המחקר שלו

תחומי התמחותו הצרים יותר היו פסיקת בית הדין הבינלאומי בהאג, דיני החוזים הבינלאומיים, המשפט הקונסולרי ודיני החלל החיצון.
התארים האקדמיים שלו

ב-1957 קיבל את התואר (.CSc - קנדידט) "דוקטורט קטן" למדע המדינה והמשפט.
ב-1969 הפך לדוקטור (.DSc) למדע המדינה והמשפט (1969).
חברות במוסדות וארגונים

הוא היה חבר:
במכון המשפט הבינלאומי
בוועדת האו"ם לחוק החלל החיצון (במשך שנים היה נשיא קבוצת העבודה שעסקה בירח)
נשיא הסניף ההונגרי של איגוד המשפט הבינלאומי
נשיא ועדת המשפט הבינלאומי של איגוד עורכי הדין ההונגרי
כתביו, פרסומיו ועבודותיו (חלקי)

פסיקות בית הדין הבין-לאומי לצדק (ICJ) . 1956-1946 (בודפשט, 1958)
שאלות יסוד של פרשנות האמנות הבינלאומיות (בודפשט, 1965)
סיום האמנות הבינלאומיות (בודפשט, 1973)
Some Fundamental Problems of the Law of the Treaties (בודפשט, 1973)
משפט בינלאומי (ספר לימוד באוניברסיטה, עם מחברים שותפים) בודפשט, 1976, 1985;וכן בודפשט, 1989)
Treaties and the Fundamental Change of Circumstances (ליידן, 1976)
פרסים והוקרה

עיטור מסדר העמל דרג זהב (1974, 1980)
לקריאה נוספת

Magyar életrajzi lexikon IV: 1978–1991 (A–Z). Főszerk. Kenyeres Ágnes. Budapest: Akadémiai. 1994. ISBN 963-05-6422-X (לקסיקון ביוגרפי הונגרי. עורכת ראשית אגנש קניירש)
Haraszti György – Névpont 2018 (ג'רג' הראסטי באתר :נקודת שם"
Nagy Boldizsár : György Haraszti (1912-1980) (חוק הונגרי, מס' 1, 1981)
LV: György Haraszti (1912-1980) (כתב עת למשפטים, מס' 3, 1981)
הערות שוליים

↑  "Születési bejegyzése a Budapest VII. kerületi polgári születési akv. 78/1912. folyószáma alatt". נבדק ב-2019-09-27.
↑  "Haraszti Sándor és Klein Klára házassági bejegyzése a Budapest VII. kerületi polgári házassági akv. 238/1911. folyószáma alatt". נבדק ב-2019-09-27.
↑  Magyar Közlöny, 1974. április 10. (26. szám)
↑  Magyar Közlöny, 1980. szeptember 14. (87. szám)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007435324305171  PLWABN: 9810556495505606  BnF: cb12767652g (data)  CiNii: DA01122590  ICCU: TO0V170705  ISNI: 0000 0001 0779 1915  LCCN: n82152730  NKC: xx0180219  NTA: 070248257  RERO: 02-A006417706  SUDOC: 115246258  VIAF: 29952206   WorldCat (עם VIAF): 29952206
אדריכלות סינית

| --- | --- |

מסגד מלאקה הסיני, קרובונג, מלאקה, מלזיה
 מידע כללי
 אזור גאוגרפי:  סין
 תקופה:  היסטוריה של סין
 טווח תאריכים:  4000 לפני הספירה – המאה ה-19
 מבנים עיקריים:  העיר האסורה
 סגנון האדריכלות הבא:  אדריכלות יפנית
היכל התפילה לקציר טוב במקדש השמיים, בייג'ינג, 2008
היכל ההרמוניה העליונה בעיר האסורה, עם חיות על הגג שנבנו גם באדריכלות בארצות שכנות, בייג'ינג, 2008
היכל מוֹנִי במקדש לונְגְשִׂינְג, גֶ'נְגְדִּינְגּ. נבנה ב-1052 בתקופת שושלת סונג.
מגדל פעמונים סיני, ווהאן, 2006
אדריכלות סינית היא סגנון אדריכלות שהתפתח בסין במשך אלפי שנים, והשפיעה על האדריכלות במזרח אסיה. הסגנון נקבע בתקופה הקיסרית המוקדמת, כאשר העקרונות המבניים של האדריכלות הסינית נותרו ברובם ללא שינוי, והשינויים העיקריים היו בפרטים הדקורטיביים. החל משושלת טאנג, שושלת הקיסרים הסינית השביעית, השפיעה האדריכלות הסינית בעיקר על הסגנונות האדריכליים של יפן, קוריאה, מונגוליה ווייטנאם, ופחות על הסגנונות האדריכליים בדרום-מזרח אסיה, הכולל את מלזיה, סינגפור, אינדונזיה, סרי לנקה, תאילנד, לאוס, קמבודיה והפיליפינים.
מאפייני האדריכלות הסינית הם סימטריה, שימוש בשטחים פתוחים מתוחמים, שימוש בהיררכיה בתכנון ועיצוב על ידי כיוונים לפי תורת הפנג שווי, הדגשה אופקית ורמיזה לסמליות קוסמולוגית, מיתולוגית או אחרת. בגלל הדגש על שימוש בעץ, ממיינת האדריכלות הסינית את המבנים מפגודות לארמונות, ומבנים מונומנטליים בנויים מחומרים פחות אורגניים אך עמידים יותר. חלק ניכר מהידע ההיסטורי באדריכלות הסינית נמצא בדגמים אדריכליים מחרס ששרדו, ובתוכניות אדריכליות ופרטי בניין שנעשו. חלק מהאדריכלות הסינית מציג השפעת סגנונות אחרים מחוץ לסין, כמו השפעת מסגדים מהמזרח התיכון. לצד אלמנטים זהים באדריכלות הסינית, יש בה שונוּת לפי שיוך המבנה לקיסרים, לפשוטי העם או למטרות דתיות. שינויים נוספים באדריכלות הסינית נראים באזורים גאוגרפיים שונים ובעיצובים אדריכליים אתניים. לִיאַנְגּ סְה-צֶ'נְגּ (אנ'), האדריכל וההיסטוריון הסיני, פרסם בכתב העת של המכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס, כי האדריכלות הסינית עתיקה כמו הציוויליזציה הסינית, ושמרה על מאפייניה העיקריים מהתקופה הפרהיסטורית עד המאה ה-20.
במאה ה-20 שילבו בהצלחה אדריכלים סיניים עיצובים סיניים מסורתיים באדריכלות מודרנית, בדרך כלל במבני ממשל. לחץ הפיתוח העירוני בסין המודרנית דרש אחוזי בנייה גבוהים יותר ובנייה מהירה יותר, וגרם לירידת הביקוש למבנים סיניים מסורתיים, שבדרך כלל היו עד שלושה מפלסים, לטובת האדריכלות המודרנית. עם זאת, הביצועים המסורתיים של האדריכלות הסינית, הכוללים נגרות ראשית ומשנית, בנייה בלבנים ובנייה באבן, עדיין מיושמים בבנייה ורנקולרית באזור הכפרי העצום בסין.
היסטוריה > התקופה הנאוליתית והעת העתיקה

תרבויות סיניות התפתחו במישורים לאורך הנהרות שנשפכו למפרצים בוהאי והַאנְגְּג'וֹאוּ בים סין המזרחי. הנהרות הבולטים, הנהר הצהוב (הצפוני יותר) והיאנגצה, אוכלסו במארג כפרים מורכב. בתקופה הנאוליתית האקלים היה חם ולח, ואיפשר לגדל דוחן בצפון ואורז בדרום. לא היה מקור יחיד לתרבות הסינית, אלא התפתחו בהדרגה זהויות תרבותיות שונות מקהילות כפריות למדינות קטנות ומאורגנות היטב בין השנים 4000–2000 לפני הספירה. שתי התרבויות החשובות היו חונְגְּשַׁאן (אנ') בשנים 4700–2900 לפני הספירה במונגוליה הפנימית ובמחוז חביי צפונית לים בוהאי, ויַאנְגְשַׁאוֹ (אנ') (5000–3000 לפני הספירה) במחוז חנאן. בין שתי התרבויות התפתחה לוֹנְגְּשַׁאן (אנ') (תרבות החרס השחור, 3000–1900 לפני הספירה) בעמק הנהר הצהוב האמצעי והתחתון (ליד הים). באזורים משולבים אלה קמו אלפי מדינות קטנות ואב טיפוסים של מדינות עד שנת 3000 לפני הספירה. חלקן המשיכו לחלוק מרכזים פולחניים משותפים שאיחדו את הקהילות, אך מדינות אחרות התפתחו בקווים עצמאיים יותר. החיים לא התנהלו על מי מנוחות, והופעתן של ערים מוקפות חומות בתקופה זו הייתה אינדיקציה ברורה לכך שהמציאות הפוליטית השתנתה ללא הפסקה.
תרבות חונגשאן של מונגוליה הפנימית, שהתפתחה לאורך נהרות לָאוהַה, יִינְגְּגִּ'ין ונהר דַּהלִינְג (אנ') הנשפכים לים בוהאי, השתרעה על פני שטח גדול, אך היה לה מרכז פולחני משותף אחד, שהורכב לפחות מ-14 תלי קבורה ומזבחות על מספר רכסי גבעות. התרבות מתוארכת סביב שנת 3500 לפני הספירה, אבל הייתה יכולה להיווצר גם קודם. אף על פי שאין שום ממצאים להתיישבות כפרית בסביבה, שטח הציוויליזציה היה גדול בהרבה מהשטח שבו יכלו להחזיק שבט יחיד או כפר. במילים אחרות, אף על פי שהטקסים נערכו עבור האליטות, האזור הגדול מרמז שהקהלים בטקס כללו את כל כפרי התרבות החונגשאנית. כנוף מקודש, משך המרכז מתפללים גם מאזורים רחוקים יותר.
מאפיינים > סימטריה

תכונה חשובה באדריכלות הסינית היא הדגש על סימטריה, המסמלת איזון, ועל ביטוי (שפה עיצובית). סימטריה ושפה עיצובית של המבנים נמצאים בכל מקום באדריכלות סינית, ממתחמי ארמונות ועד בתי חווה צנועים. תוכניות שיפוץ והרחבה של בית תנסינה במידת האפשר לשמור על סימטריה זו כשיש מימון לכך. אלמנטים משניים ממוקמים כשני אגפים משני הצדדים של המבנים העיקריים, לשמירת הסימטריה. בתוכנית המבנה יש מספר זוגי של עמודים, היוצר מספר אי זוגי של חללים (間, גְּ'ייֵן), והדלת הראשית אל חלל המבנה המרכזי שומרת על סימטריה זו.
מאפיינים > סימטריה > גלריה

דגם מקרמיקת סנקאי ("שלושה צבעים") של אחוזה מימי שושלת טאנג (618–907 לספירה), שנחפרה מקבר בתקופת טאנג בכפר ג'ונְגְבּוּ בפרברים המערביים של שיאן. במתחם המלבני שתי חצרות מקבילות לציר הסימטריה. המבנים בציר המרכזי הם כניסה מרכזית, ביתן עם גג בן ארבעה קצוות, אולם קדמי בצורת הר, הר מלאכותי ובריכות, וביתן עם גג בן שמונה קצוות. המבנים הצדדיים ממוקמים סימטרית בשני צידי הציר, 2010.
ארץ הפלאות של פַאנְגּחוּ בארמון הקיץ הישן, שנהרס על ידי בעלות הברית האנגלו-צרפתית בשנת 1860. פאנגחו היה אחד מפלאי סין על הים במיתוסים הסיניים, זהה למיתוס פַאנְגְּגַ'אנְג ("אב המנזר").
שער הצהריים (אנ') של העיר האסורה, 2012.
בניגוד למבנים, הגנים הסיניים אינם סימטריים. העיקרון העומד בבסיס של הקמת הגן הוא יצירת זרימה מתמשכת. תכנון הגן הסיני הקלאסי מבוסס על האידאולוגיה שהאדם והטבע הם אחד, בניגוד למבנה עצמו, המהווה סמל לתחום האנושי המשותף (לחלל המשותף עם האדם), אך מנותק מהטבע. כך גמיש סידור הגן ככל האפשר, על מנת לאפשר לאנשים להרגיש שהם מוקפים בטבע ונמצאים בהרמוניה איתו. שני המרכיבים העיקריים בגן הם סלעים ומים. הסלעים מסמלים את המרדף אחרי חיי הנצח, והמים מייצגים ריקנות וקיום. הסלע שייך ליאנג (יופי סטטי) והמים שייכים ליין (פלא דינמי). הם תלויים זה בזה ומשלימים את כל הטבע.
מאפיינים > חללים פתוחים

ברוב האדריכלות הסינית המסורתית, מבנים או מבננים משתרעים על פני השטח כולו, אך כוללים חללים פתוחים בתוכם. חללים פתוחים אלה באים בשתי צורות:
חצר (院, יוּאֶן): השימוש בחצרות פתוחות נפוץ בסוגים רבים של אדריכלות סינית. דוגמה טובה היא סְה-חֶיוּאֶן (אנ'), שהוא חלל פתוח המוקף בניינים המחוברים זה לזה ישירות או דרך מרפסות.
פטיו (天井, טְײֵנְגִּ'ינְגּ): אף על פי שחצרות פתוחות גדולות נמצאות פחות באדריכלות הסינית הדרומית, רעיון החלל הפתוח המוקף בניינים, המופיע במבני החצר הצפוניים, נראה בפטיו במבנים הדרומיים. הפטיו מכונה "באר השמים", והוא חצר סגורה הבנויה ממפגשי בניינים סמוכים ויוצרת חלל לשמיים מהרצפה דרך הגג למעלה.
חללים אלה משמשים לוויסות הטמפרטורה ואוורור המבננים. חצרות צפוניות בדרך כלל פתוחות לכיוון דרום כדי לאפשר חשיפה מקסימלית של קירות וחלונות הבניין לשמש, כשהרוחות הצפוניות הקרות נותרות מחוץ לבניין. פטיואים דרומיים קטנים יחסית ומשמשים לאיסוף מי גשם מהגגות. הם מבצעים את אותן הפונקציות כמו האטריום אימפלוויאטום הרומי, תוך הגבלת כמות אור השמש הנכנסת לבניין. פטיואים משמשים גם כפתחי אוורור לעליית אוויר חם, תוך כדי שאיבת אוויר קריר מקומות הבית התחתונות, הגורמת לחילוף אוויר קר עם החוץ.
מאפיינים > חללים פתוחים > גלריה

פטיו במקדש פוג'ייני מוקף אולמות בארבעה צדדים.
מבנה טאיוואני בסגנון קולוניאלי של אמצע המאה העשרים עם פטיו.
מבנה חיצוני של טוּלוֹאוּ המקיף בניין עגול קטן יותר, המקיף בניין סימטרי עם חצר במרכזו, שיאיינג, פוג'יין.
חצר אסטור (אנ') מוקפת בארבעה צדדים, שחזור משושלת מינג במוזיאון המטרופוליטן לאמנות, ניו יורק, ארצות הברית.
מאפיינים > היררכיה

תכנון ההיררכיה, החשיבות ושימושי המבנים באדריכלות סינית מסורתית מבוססים על הקפדה במיקום ובכיווני המבנים בשטח. מבנים עם דלתות הפונות לחזית הנכס חשובים מאלו הפונות לצדדים, ומבנים עם דלתות הפונות לאחור הם הפחות חשובים.
מבנים הפונים דרומה בחלק האחורי והפרטי יותר של השטח, עם חשיפה גבוהה יותר לאור השמש, מוערכים יותר ושמורים לבני משפחה מבוגרים או ללוחות זיכרון לאבות. מבנים הפונים מזרחה ומערבה בדרך כלל מיועדים לבני נוער או לקרובי המשפחה, והבניינים הקרובים לחזית הם בדרך כלל עבור משרתים ועוזרים בשכר.
מבני חזית קדמית בחלק האחורי של השטח משמשים בעיקר לחדרי טקסים חגיגיים ולהנצחת אולמות ולוחות אבות. במבנני חצר, חצרות מרכזיות ומבניהן חשובים יותר מהמבנים ההיקפיים, כאשר האחרונים משמשים בדרך כלל כחדרי אחסון, חדרי משרתים או מטבחים.
מאפיינים > הדגשה אופקית

בניית מבנים סיניים קלאסיים, בעיקר של בעלי ההון, נעשית בדגש על רוחב ופחות על גובה, וכוללת מסד מאסיבי וסגור עם גג גדול, המרחף מעל מסד זה, כאשר הקירות האנכיים פחות מודגשים. מבנים גדולים וגבוהים מדי נחשבו מכוערים, ולכן נמנעו מבנייתם. האדריכלות הסינית מדגישה את ההשפעה הוויזואלית של רוחב הבניינים על ידי שימוש ביחס גדול כדי לעורר יראת כבוד בקרב המבקרים. העדפה זו מנוגדת לאדריכלות המערבית, הנוטה לגדול לגובה. התוצאה הייתה שפגודות התנשאו מעל מבנים אחרים בקו הרקיע של עיר סינית.
לאולמות ולארמונות בעיר האסורה יש תקרות נמוכות למדי בהשוואה למבנים זהים במערב, אך הופעתם החיצונית מדגימה את הטבע המחבק של סין הקיסרית. רעיונות אלה מצאו את דרכם אל האדריכלות המערבית המודרנית, למשל בעבודת האדריכל הדני ירן אוטזון, שתכנן את בית האופרה של סידני.
מאפיינים > מושגים קוסמולוגיים

מימי קדם נקטה האדריכלות הסינית במושגים מהקוסמולוגיה הסינית כמו פנג שווי (גאומנטיה, ניבוי לפי האדמה) ודאואיזם לבניית והעמדת בניינים מבתי מגורים משותפים ועד למבנים קיסריים ודתיים, על ידי עשיית שימוש ב:
קירות מגן הפונים אל הכניסה הראשית של הבית, מתוך אמונה כי דברים רעים נעים בקווים ישרים.
קמעות ותמונות למזל טוב:
אלי דלתות המוצגים על גבי הדלתות כדי להדוף את הרוע ולעודד את זרימת המזל הטוב.
שלוש דמויות מואנשות, המגלמות את שלושת הכוכבים פו, לו ושואו, מוצגות באופן בולט, לפעמים עם הכרזה "שלושת הכוכבים נוכחים" (三星宅, סַאן שִׂינְג גַ'אי).
בעלי חיים ופירות המסמלים מזל טוב ושגשוג, כמו עטלפים ורימונים, והאסוציאציה נעשית על ידי שימוש ברבוס.
כיוונו של גב המבנה מול נוף מוגבה, והבטחת קיומם של מים בחזית. יש גם שיקולים לכך שגב המבנה חסר החלונות יפנה צפונה, כי שם נמצאת הרוח הכי קרה בחורף.
אגמים, בריכות, בארות ומקורות מים אחרים בדרך כלל בנויים במבנה.
יישור המבנה לאורך ציר צפון/דרום, כאשר הבניין פונה לדרום ושני הצדדים פונים לכיוון מזרח ומערב.
השימוש בצבעים מסוימים, מספרים וכיוונים יסודיים באדריכלות הסינית המסורתית שיקף את האמונה בסוג של אימננטיות, שבה טבעו של דבר יכול להיות כלול כולו בצורתו. אף על פי שבמסורת המערבית התפתח בהדרגה בסיס של ספרות אדריכלית, מעט מאוד נכתב על הנושא בסין, ועל הטקסט הקדום ביותר, הקאוגונג'י, מעולם לא הייתה מחלוקת. עם זאת, רעיונות על הרמוניה קוסמית וסדר העיר פורשו בדרך כלל ברמה הבסיסית ביותר, כך ששכפול העיר "האידיאלית" מעולם לא היה קיים. בייג'ינג, ששוחזרה במהלך המאות ה-15 וה-16, נותרה דוגמה טובה לתכנון עיר סיני מסורתי. העיר בנויה משני צידי ציר צפון/דרום, העובר דרך מרכז העיר האסורה. חומות העיר הפנימית, שעריה, רחובותיה ובנייניה החשובים סימטריים לציר זה. מקדש האבות הקיסריים (פארק התרבות העממי) ממוקם ממזרח לציר, ומזבח האדמה והיבול (פארק ג'ונג-שן) ממוקם ממערב לציר במרחק שווה; מזבח השמש ממוקם ממזרח לציר, ומזבח הירח ממוקם במרחק שווה ממערב לו; מבין 16 שערי העיר שנבנו בשושלת מינג, שבעה ממוקמים משני עברי הציר, ושניים ממוקמים עליו. חזיתות כל הבניינים החשובים פונות דרומה.
סגנונות אדריכליים

יש סוגים שונים של אדריכלות סינית, בהתאם לייעוד המבנים עבור פשוטי העם, מלכים או צורכי דת.
סגנונות אדריכליים > פשוטי העם

עקב בנייה שנעשתה בעיקר בעץ ותחזוקה לקויה, שרדו הרבה פחות דוגמאות לבתיהם של פשוטי העם בהשוואה לבתי אצילים. הבית הממוצע של פשוט העם לא השתנה רבות, גם אחרי התחלתו של סגנון הבנייה האוניברסלי, שלפיו נבנו בתים בתחילת המאה ה-20, והיה דומה מאוד לבתי הקיסרים האמצעיים והמאוחרים בהעמדה ובבנייה.
בתים אלה, בין אם של ביורוקרטים, סוחרים או איכרים, נטו למלא דפוס קבוע: מרכז הבניין היה מקדש לאלים ולאבות הקדמונים, ששימש גם בחגים. משני צידיו היו חדרי שינה למבוגרים; שני אגפי הבניין, הנקראים "דרקונים שומרים" על ידי הסינים, היו מיועדים לילדי המשפחה, לסלון, לחדר האוכל ולמטבח, אם כי לפעמים הסלון היה קרוב מאוד למרכז.
לפעמים המשפחות המורחבות הפכו כה גדולות, עד שהיה צורך בבניית זוג או אפילו שני זוגות נוספים של אגפים. התוצאה הייתה מבנה בצורת חית עם חצר המתאימה לעבודות חווה, כאשר סוחרים וביורוקרטים העדיפו לסגור את החזית עם שער קדמי מרשים. כל הבניינים הוסדרו כחוק, ומספר הקומות, אורך הבניין והצבעים שנעשה בהם שימוש, נקבעו בהתאם לסטטוס החברתי של הבעלים.
פשוטי עם שחיו באזורים שהותקפו על ידי שודדים, בנו מצודות קהילתיות בשם טולו להגנה. בפוג'יין ובג'יאנגשי עיצבו בני ההאקה את הטולו לפי הפילוסופיה הסינית העתיקה של הרמוניה בין האנשים לסביבה. התושבים השתמשו בחומרים מקומיים כדי לבנות את הקירות באדמה נגוחה, שהיא דחיסת תערובת חרסית, חול, חצץ ומים ביחסים מתאימים, לפעמים עם תוספת מייצב, בתוך מסגרת חיצונית תומכת. מטעמי הגנה, לא היו חלונות חיצוניים בשתי הקומות התחתונות, אך המבנה היה פתוח פנימה עם חצר משותפת, ואיפשר לאנשים להיפגש בקלות.