stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
גאולוגיה של הגולן
חבורת בשן > קילוחי רומן - דלתון - ירדה

מספר קילוחי בזלת מתקופת הפליוקן העליון, וגילן נע בין 1.8-3.3 מיליון שנה. מרבית הפעילות הגעשית בתקופה זו התרחשה באזור הגליל ודרום לבנון. קילוחי רומן נמצאו גם בדרום מערב רמת הגולן, אולם הם כוסו מאוחר יותר על ידי בזלות צעירות יותר.
חבורת בשן > תצורת אורטל

מצויה במרכז רמת הגולן. הבזלות הן מתקופת הפליסטוקן התחתון, וגילן 0.7-1.6 מיליון שנה. היחידה העיקרית בתצורה זו היא קילוחי דלווה - סדרה של קילוחי לבה אשר נבעו ממספר מקורות במרכז רמת הגולן. בזלת דלווה היא בזלת טרשית ולכן הפכה לאזור נוח להקמת בתי אבן קדומים עליה, וכפרים עתיקים רבים נמצאים על משטחי בזלת דלווה. מאידך, הקרקע הסלעית אינה נוחה לעיבוד חקלאי ולכן שטחי בזלת דלווה לרוב אינם מעובדים. בזלת דלווה נבעה בתשעה קילוחים עוקבים, אותם ניתן לזהות במחשופי נחלים כדוגמת נחל עורבים. בין קילוחי הבזלת ישנם שכבות של קרקע מאובנת (פלאוסול) המעידות על תקופות ארוכות ללא פעילות געשית בהם נוצר הפלאוסול.
התצורה כוללת גם את סקוריה שיבן - יחידת סקוריה המרכיבה חרוטי אפר אשר נוצרו על גבי בזלת דלווה, כמו תל שיבן ליד שעל ותל שעף א-סינדיאן (מדרום לרכס בשנית), ואת בזלת ירמוך - בזלת מדרום סוריה אשר זרמה בערוץ הירמוך לפני כ-0.8 מיליון שנה.
חבורת בשן > קילוחי גולן

התצורה מורכבת מסדרה של קילוחי בזלת וסלעים פירוקלסטים מתקופת הפליסטוקן העליון. סלעי התצורה נוצרו בפעילות געשית שהחלה לפני כ-0.5 מיליון שנים והסתיימה כ-0.1 מיליון שנים לפני זמננו, והם הסלעים הצעירים ביותר ברמת הגולן. התצורה נפוצה בצפון הגולן ובמרכזו. מרבית התילים בקו התילים הישראלי נוצרו בעקבות הפעילות הגעשית בתקופה זו. בשל גילן הצעיר של בזלות אלו טרם הספיקו הנחלים להתחתר בבזלת, וכתוצאה אזור צפון מזרח הגולן אינו מאופיין בערוצי נחלים עמוקים כמו בדרום הרמה.
יחידת הבזלת העיקרית בתצורת גולן היא קילוחי מוויסה - קילוחי בזלת שגילן כ-0.37-0.32 מיליון שנה. קילוחי מוויסה כיסו את בזלת דלווה באופן חלקי. בזלת מוויסה טרשית פחות מבזלת דלווה ומרבית השטחים החקלאיים נמצאים על גביה. סקוריה אודם היא יחידת הסלעים הפירוקלסטיים העיקרית בתצורה זו, והיא המרכיבה את מרבית חרוטי האפר בקו התילים במזרח הגולן. סקוריה אודם וחרוטי האפר נוצרו לפני כ-0.11-0.12 מיליון שנה.
בתצורת גולן נכללים שתי יחידות טוף אשר נוצרו בשני אירועים ייחודיים של התפרצויות פריאטו-מגמטיות, כתוצאה מחדירת מים למאגמה. טוף אביטל נמצא בסביבת הר אביטל ומזרחה ממנו, בבקעת קוניטרה, כתוצאה מהתפוצצות גדולה של ההר לפני כ-0.1 מיליון שנה. טוף בריכת רם נמצא סביב לבריכת רם והוא נוצר לפני כ-0.13 מיליון שנה.
כמו כן נכללים בתצורת גולן ארבע יחידות בזלת נוספות: קילוחי עין-זיוון אשר נבעו מחרוטי האפר של סקוריה אודם, בזלת רקד בשטח סוריה אשר זרמה בערוץ נחל רקד, בזלת כרמים באזור הר כרמים ובריכת רם, ובזלת סער, אשר נבעה ככל הנראה מהר אודם וזרמה במורד נחל סער עד הבניאס.
הידרוגאולוגיה

רמת הגולן היא רמה מישורית הבנויה סלעי בזלת. הבזלת מונחת במרבית השטח על גבי שכבות עבות של סלעי קירטון ומשקעים אגמיים, ששניהם אטומים יחסית לזרימת מים. לכן שכבת הבזלת אשר בעיקרה היא בעלת נקבוביות ניכרת ומוליכות הידראולית טובה משמשת כמובילת מים טובה. יש לכך מגבלה אחת: בחלקו התחתון של קילוח הלבה נוצרת בדרך כלל בזלת מסיבית, שהתקררה במהירות כשהשתחררו ממנה בועות הגז, ובתוכה קשה יותר למים לזרום. הסלעים תחתיה מהווים אקוויפר.
קיימות שכבות קרקע, לא בזלתיות, אשר יש להן מוצא לפני השטח ויוצרות "מעיינות קילוח", הן פזורות בנקודות רבות על פני רמת הגולן. מעיינות אלו יוצרים בדרך כלל שלוליות ענק, בריכות וביצות המתקיימות מתחילת עונת הגשמים ועד תחילת הקיץ.
רוב מי הגשמים ברמת הגולן מתנקזים דרך מעיינות וקידוחים ומתקיימת זרימה תמידית של מי תהום מאזורי המילוי לכיוון המעיינות בשולי הרמה, בקו המגע שבין הבזלת לבין סלעי הקירטון המונחים מלמטה. המעיינות הגדולים נובעים במורדות הגולן לכיוון עמק החולה, ומעיינות נוספים נובעים בקירות הקניונים של הנחלים הזורמים לכנרת. חלק נוסף ממי התהום מתנקז בתת-הקרקע אל בקעת הבטיחות והכנרת.
לקריאה נוספת

דורון מור, הגולן - ארץ הרי הגעש. אקדמון, 2014
דורון מור, התופעות הוולקניות ברמת הגולן, (מתוך) ארץ הגולן והחרמון בעריכת אבי דגני ומשה ענבר, משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 1993.
יהודה זיו, נופי גולן, (בתוך) הגולן - לקט מאמרים , כנס י"ח לידיעת הארץ : "אל מול הר חרמון" - 1970
הערות שוליים

↑  דורון מור ואריאל היימן, "רמת הגולן הגועשת והחרמון המתרומם ועולה", בתוך "נחלים ומים בגולן", עורכת: חנה עמית, עמ' 18-19.
↑  דורון מור, הגולן - ארץ הרי הגעש, עמ' 112-114.
↑  מור, עמ' 117-119.
↑  מור, עמ' 119-124.
↑  מור, עמ' 125-133
| גאולוגיה של ישראל |
| --- | --- | --- |
| כללי | הבקע הסורי-אפריקני • הלוח הלבנטיני • הקשת הסורית • אגם עובדיה • ימת הלשון • מצוק ההעתקים |  |
| צפון | גאולוגיה של הכרמל • גאולוגיה של הגולן • שדה א-שמה • שקע הבזלת של דלתון • אקוויפר החרמון • הר הגלבוע • קרן עין גב • מחצבות חפציבה • פארק הסלעים |  |
| מרכז | אקוויפר ההר • אקוויפר החוף • בורג' אל-מלח • חמאם אל-מליח  • מדבר יהודה |  |
| דרום | מכתשים בנגב • קיר האמוניטים • קניון באר שבע-עזה • בקעת תמנע • הקניון האדום • הרי אילת • השילד הערבו-נובי • לשון ים המלח |  |
לערכים נוספים
הג'ובה הגדולה ביער אודם
המאר של בריכת רם, ובהמשך תילי הגעש של הר אודם (מימין) והר כרמים (משמאל), כולם חלק מקו התילים.
שכבות טוף שנוצרו במהלך ההתפרצות הגדולה של הר אביטל
בזלת חבלים השייכת לקילוחי עין זיוון באזור כרז א-טוויל
קילוחי בזלת ברמת הגולן דמויי מקלעת חבלים המכונים גם "גללי פרה"
חמישה ילדים והזהו

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  אדית נסביט 
 איורים:  הרולד רוברט מילר 
 שפת המקור:  אנגלית 
 סוגה:  פנטזיה, ספרות ילדים, ספרות נוער
 מקום התרחשות:  קנט 
 הוצאה
 הוצאה:  T. Fisher Unwin 
 תאריך הוצאה:  1902 
 סדרה
 סדרת ספרים:  טרילוגיית הפסמיאד
 הספר הבא:  עוף החול והשטיח 
 
חמישה ילדים והזהו (באנגלית: Five Children and It) הוא רומן ילדים מאת הסופרת האנגלית אדית נסביט. הוא פורסם במקור בחלקים בשנת 1902 במגזין "Strand" תחת הכותרת הכללית "הפסמיאד או המתנות". פרק חדש הופיע בכל חודש מאפריל עד דצמבר. לאחר מכן הורחבו הסיפורים לרומן שיצא לאור באותה שנה. זהו הכרך הראשון של טרילוגיה הכוללת "את עוף החול והשטיח" (1904) "והקמע" (1906). הספר מעולם לא הפסיק להיות מודפס ברצף מאז פרסומו הראשון.
תקציר העלילה

בדומה ל"ילדי המסילה" של נסביט, מתחיל הסיפור כאשר קבוצת ילדים עוברת מלונדון לאזור הכפרי של קנט. חמשת הילדים (סיריל, אנתאה, רוברט, ג'יין ואחיהם הפעוט, המכונה "הטלה") משחקים במחצבת חצץ כשהם מגלים "פסמיאד" זועף, מכוער ומדי פעם מרושע: פיית חול עתיקה היכולה למלא משאלות. הפסמיאד משכנע את הילדים לחלוק ביניהם בכל יום משאלה אחת. משאלותיו של הפסמיאד הופכות לאבן עם השקיעה. זה לפחות מה שהיה קורה לפני אלפי שנים, כאשר מי שהיה מוצא פסמיאד היה מבקש חיה גדולה לאכילה, מגאתריום או דינוזאור, ושאריות החיות היו הופכות למאובנים.
המשאלה הראשונה של חמשת הילדים היא להיות "יפים כמו היום". המשאלה מסתיימת בשקיעה והשפעותיה פשוט נעלמות, מה שמוביל את הפסמיאד לתובנה שכמה משאלות פנטסטיות מכדי שיהפכו לאבן.
כל המשאלות משתבשות באופן קומי. כשהילדים מבקשים להיות יפים, המשרתים לא מזהים אותם ולא מכניסים אותם הביתה. הם מבקשים להיות עשירים, ומקבלים לירות שטרלינג מזהב שאף חנות לא מקבלת מכיוון שהן כבר לא במחזור. המשאלה לכנפיים מתחילה באופן חיובי, אבל בשקיעה הילדים מוצאים את עצמם תקועים על גבי מגדל פעמונים בכנסייה ללא דרך לרדת. שומר היער נאלץ לקחת אותם הביתה. כך הוא מתוודע לעוזרת הבית, אותה הוא נושא לאשה בהמשך. כשבן האופה מציק לרוברט, הוא מייחל להיות גדול יותר. רוברט גדל לגובה 11 רגל, ושאר הילדים מציגים אותו לראווה תמורת תשלום ביריד. הם גם מייחלים לעצמם להיות בטירה ומגלים שהיא נמצאת במצור, בעוד שהמשאלה לפגוש אינדיאנים אמיתיים מסתיימת בכך שהילדים כמעט מקורקפים.
"הטלה" הפעוט נופל קורבן לשתי משאלות. בראשונה, הילדים מייחלים שמישהו אחר ירצה אותו, מה שמוביל למצב שבו כולם רוצים את התינוק, והילדים חייבים להדוף חוטפים וצוענים. מאוחר יותר, הם מייחלים שהפעוט יגדל כבר, וגורמים לו לגדול בבת אחת לגבר צעיר, אנוכי וזחוח שמשאיר את כולם מאחור.
לבסוף, הילדים מייחלים שיוכלו לתת תכשיט של אישה עשירה לאמם, וגורמים לכל התכשיטים להופיע בביתם. נראה ששומר היער, שהוא כעת חברם, יואשם בשוד. הילדים מתחננים בפני הפסמיאד שימלא סדרה מורכבת של משאלות כדי לתקן את הדברים. הוא מסכים, בתנאי שלעולם לא יבקשו משאלות נוספות.
לפי ספר זה, אנתיאה מוודאת, וגם ג'יין מצטרפת למשאלה זו, שהמשאלה האחרונה שלהם תהיה שהם ייפגשו שוב. הפסמיאד מבטיח להם שמשאלה הזו תתגשם. לפי הקמע, לעומת זאת, ג'יין זו שחשבה על המשאלה.
דמויות > חמשת הילדים

סיריל, המכונה סנאי: האח הבכור, אמיץ, דיפלומטי, נבון ומרבה בקריאה.
אנתיאה, המכונה פנתר: שנייה בגיל, אדיבה, הגיונית וטובת לב.
רוברט, המכונה בובס: הילד האמצעי, שובב ונוח לכעוס.
ג'יין, הידועה בכינוי פוסי: ילדה קטנה ונחמדה בדרך כלל עם נטייה לרגישות יתר, היא לפעמים בוכה ומפוחדת בקלות.
הילרי, הפעוט המכונה הגדי בתרגום של אוריאל אופק, (מכיוון שהמילה הראשונה שלו הייתה "באא"), או הטלה בתרגום של נ' מריון לספר הקמע, צעיר מכדי ללכת וצריך לשאת אותו לכל מקום, אך כבר מפטפט מעט.
דמויות > הפסמיאד

הפסמיאד מתואר כבעל עיניים "על קצות קרניים דקות-ארוכות, כעיניו של חילזון". "הוא יכול היה לכווץ ולמתוח את קרניו, כאילו היו קני-משקפת. אזניו דמו לאוזני עטלף וגופו היה עגלגל כגופו של עכביש, אלא שהיה עטוף פרווה רכה וסמיכה. רגליו וידיו היו גם הן שעירות, כגפיו של קוף." היה לו שפם כמו של חולדה. כשהוא ממלא משאלות הוא פושט את עיניו, עוצר את נשימתו ומתנפח בצורה מדאיגה.
חמשת הילדים מוצאים את הפסמיאד במחצבת חצץ, שהייתה בעבר חוף הים. פעם היו פסמיאדים רבים, אבל האחרים מתו כשהם נרטבו והתקררו. זה האחרון מסוגו. הוא בן אלפי שנים, והוא זוכר פטרודקטילים ויצורים עתיקים אחרים. בתקופת הפסמאדים הם העניקו בעיקר משאלות לאוכל. החפצים המיוחלים הפכו לאבן עם השקיעה אם לא נעשה בהם שימוש באותו יום, אבל זה לא חל על משאלות הילדים, כי הדברים שהם מייחלים להם הרבה יותר פנטסטיים מהמשאלות שהעניק הפסמיאד בעבר.
המילה פסמיאד "Psammead", המבוטאת סמיאד "sammyadd" על ידי הילדים בסיפור, נראית כמו מילה שנסביט טבעה מהיוונית ψάμμος "חול" על פי התבנית של ניאדה, דריאדה ואוריאדה, כך שתסמל "נימפת חול". עם זאת, המראה הנוראי שלו אינו דומה לנימפות יווניות מסורתיות, שבדרך כלל דומות לעלמות יפות.
בתרגום של אוריאל אופק משנת 1979 הפסמיאד מסביר שהוא פיית חולות. בתרגום של יעל ענבר משנת 2009, הוא מסביר שהוא שדון-חול.
המשכים > מאת נסביט

סוף הספר נועד בבירור להשאיר את הקוראים במתח:
הם חזרו ופגשו את הפסמיאד, כמובן, אך לא בסיפור זה. ואז הוא לא התגורר עוד במאורה חולית, אלא במקום שונה ממנו מאוד מאוד. זה היה בתוך... אך לא, יותר לא אגלה. אולי אעשה זאת בהזדמנות אחרת.
הילדים מופיעים שוב בספר "עוף החול והשטיח" (1904) ובספר "הקמע" (1906). הפסמיאד נמצא מחוץ לסיפור בספר ההמשך הראשון. הוא רק מוזכר על ידי עוף החול, שמבקרו שלוש פעמים כדי לבקש משאלה מועילה כשהמצב הופך לקשה. הוא שב לשחק תפקיד משמעותי בספר ההמשך השני, אחרי שהילדים מצילים אותו מחנות חיות. מהדורת אומניבוס של שלושת הספרים בשם "חמישה ילדים" יצאה לאור בשנת 1930. הטרילוגיה ידועה גם בתור סדרת הפסמיאד.
המשכים > מאת מחברים אחרים

The Return of the Psammed" (1992)" מאת הלן קרסוול עוסק במשפחה אחרת של ילדים אדוארדיים שמגלים את הפסמיאד.
"ארבעה ילדים והזהו" (2012) מאת ג'קלין ווילסון הוא שחזור עכשווי של הסיפור שבו ארבעה ילדים ממשפחה מורכבת מודרנית נתקלים בפסמיאד. אחד הילדים קרא את הספר המקורי ומבקש לפגוש את סיריל, אנתיאה, ג'יין ורוברט.
ב"חמישה ילדים בחזית המערבית" (2014) מאת קייט סונדרס, המתרחש תשע שנים לאחר הסיפור המקורי, הילדים נתקלים בזוועות מלחמת העולם הראשונה.
עבודות בהשראת הספר

מכשף בשם פסמתוס פסמתיד המתואר כ"פסמתיסט" (מומחה בחול) מופיע בספר " Roverandom " של ג'.ר.ר טולקין. הדמות, בטיוטה מוקדמת, הייתה שייכת במקור למסדר של פסמיאדים.
הערות שוליים

1 2 3  אדית נסביט (תרגום אוריאל אופק), חמישה ילדים והזהו, ישראל: מ. מזרחי, 1974, עמ' 224
↑  אדית נסביט, בתרגום יעל ענבר, חמישה ילדים והזהו, ישראל: ידיעות ספרים, 2009
↑  
Five Children and It, Chapter 1
↑  Last paragraph of Five Children and It
↑  Clute, John (15 באוקטובר 2021). "Nesbit, E". The Encyclopedia of Science Fiction (4th ed.). {{cite encyclopedia}}:  (עזרה)
↑  Ang, Susan (2001). "Psammead series".  In Watson, Victor (ed.). The Cambridge Guide to Children's Books in English. Cambridge University Press. p. 581. ISBN 978-0-511-07410-3.
↑  "The Return of the Psammead". fantasticfiction.co.uk. נבדק ב-31 באוגוסט 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Four Children and It". fantasticfiction.co.uk. נבדק ב-31 באוגוסט 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Buckley-Archer, Linda (18 באוקטובר 2014). "Five Children on the Western Front by Kate Saunders review – respectful homage packs a punch". The Guardian. נבדק ב-14 במאי 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
הפסמיאד מאת ה' ר' מילר, בציורהכריכה
אושיק לוי (אלבום)

| --- | --- |

 אלבום אולפן מאת אושיק לוי
 יצא לאור:  דצמבר 1974
 סוגה:  פופ, רוק
 חברת תקליטים:  ישראדיסק (1974) פונוקול (דיסק, 1995)
"אושיק לוי" הוא אלבום הסולו השני של הזמר אושיק לוי, שיצא בדצמבר 1974. האלבום כלל שירים שהפכו למזוהים עם הזמר בשנים שלאחר מכן: "זה מכבר", "אגדת דשא", "יונתן סע הביתה", "לא הכרתי אותך", ו"ניגון עתיק" (בלחן של אלטר). ההבדל הבולט בין שני צידי האלבום הוא בכך שבצד הראשון בולטת השפעת מתי כספי, בעוד שבצד השני בולטת השפעת נפתלי אלטר.
הפקה

אושיק לוי תיאר את התקליט כמחולק לשניים: "לפני ואחרי המלחמה" (מלחמת יום הכיפורים). ואף הוקלט בשתי תקופות שונות. לפני המלחמה שהה בלונדון והכיר את נפתלי אלטר שלמד ושהה אף הוא בלונדון. הם הקליטו חלק מהשירים בתחילת 1973. בזמן המלחמה, היה לוי בצוות בידור יחד עם מתי כספי ויחד איתו יצר שירים נוספים לאלבום. אושיק לוי רצה לשמור על עצמאותו המוזיקלית ולכן הפיק את התקליט בעצמו ורק ההפצה נעשתה דרך חברת תקליטים. לטענתו, התעקש על איכות ההקלטות ולשיר "ניגון עתיק" הקדיש 20 שעות הקלטה. עלות הפקת התקליט הייתה 20,000 לירות. התקליט הוקלט בשני אולפנים: שירים 4-1 בצד א' הוקלטו באולפני קולינור על ידי דודי רוזנטל. שאר השירים הוקלטו באולפני טריטון על ידי יצחק (פרנקי) גליקסמן וטומי פרידמן.
הליווי הכלי והקולי בשירי האלבום התבצע על ידי אמנים רבים. בחלק גדול מהשירים להקת הליווי הבסיסית היא להקת "או שכן או שלא" שקמה ב-1971, ליוותה את אושיק לוי לאחר הוצאת אלבומו הקודם, "קצת שקט", וליוותה אמנים רבים בהקלטות ואף הקליטה שירים של עצמה. הלהקה כללה את יצחק (איציק) ברנס - גיטרה חשמלית, אבי סרוסי - גיטרה בס ויוסי אטיאס - תופים.
רשימת הקטעים

| מס' | שם | מילים | לחן | עיבוד מוזיקלי | משך |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | הייתי גבר  | דוד אבידן | קובי אשרת | קובי אשרת | 2:46 |
| 2. | זה מכבר  | לאה גולדברג | מתי כספי | מתי כספי | 3:30 |
| 3. | שיר ערש גנוב  | יהונתן גפן | קובי אשרת, קובי רכט | קובי אשרת | 2:54 |
| 4. | אגדת דשא  | מאיר אריאל | שלום חנוך | מתי כספי | 4:12 |
| 5. | יש לי שיר  | ואן מוריסון תרגום אהוד מנור | ואן מוריסון | מתי כספי | 3:38 |
| 6. | רגליים  | חיים חפר | מתי כספי | מתי כספי | 1:04 |
| 7. | יונתן סע הביתה  | יהונתן גפן | נפתלי אלטר | נפתלי אלטר | 3:31 |
| 8. | ישמעאל  | יהונתן גפן | נפתלי אלטר | נפתלי אלטר | 2:37 |
| 9. | לא הכרתי אותך  | תרצה אתר | נפתלי אלטר | נפתלי אלטר | 2:28 |
| 10. | ניגון עתיק  | נתן אלתרמן | נפתלי אלטר | נפתלי אלטר | 7:50 |
| משך כולל: | משך כולל: | משך כולל: | משך כולל: | משך כולל: | 34:30 |
שירים

"הייתי גבר" - השיר בוצע לראשונה על ידי אושיק לוי בתוכנית הרדיו "שלכם לשעה קלה" ב-1972. שירו של דוד אבידן, שהולחן ועובד באופי רוקיסטי על ידי קובי אשרת, עוסק בהחלפת מין ובזהות גברית.
"זה מכבר" - שירה של לאה גולדברג עוסק בחוסר התוחלת שבציפייה למוות. השיר התפרסם בספר השירים שלה, "שארית החיים", שיצא לאור ב-1971, לאחר מותה. במהלך מלחמת יום הכיפורים הופיעו מתי כספי ואושיק לוי בצוות בידור לפני חיילים בסיני, באזור ביר גפגפה (הצוות כלל גם את לאונרד כהן, פופיק ארנון ואילנה רובינא). לדברי לוי, הוא עיין בספר שיריה של גולדברג והשיר צד את עינו. הוא העביר אותו לכספי להלחנה ועוד באותו יום סיים כספי להלחין את השיר. השיר הוקלט מיד אחרי המלחמה בנובמבר 1973. בהקלטת שיר התנסה לראשונה מתי כספי בנגינה על מלוטרון.
"שיר ערש גנוב" - מילים ציניות וביקורתיות של יהונתן גפן על מה שהוא ראה כתרבות של גניבות בישראל. השיר בוצע לראשונה על ידי אושיק לוי בתוכנית הרדיו "שלכם לשעה קלה" ב-1972.
"אגדת דשא" - ביצוע נוסף לשירם של מאיר אריאל ושלום חנוך, שפורסם לראשונה על ידי דודו אלהרר כמה שנים לפני כן ויצא בסמיכות לפרסום הביצוע של אריק איינשטיין באלבומו "סע לאט".
"יש לי שיר" - מבוסס על שירו של ואן מוריסון, "I Shall Sing" (אנ'). מוריסון לא פרסם את השיר והשיר התפרסם ב-1973 בביצועו של ארט גרפונקל, באלבום הבכורה שלו לאחר פירוק הצמד "סיימון וגרפונקל". מילות השיר תורגמו על ידי אהוד מנור.
"רגליים" - שיר קצרצר וקצבי למילים של חיים חפר, אודות כל הרגליים שהוא צופה בהן ומסתיים בגילוי המפתיע "ודע לך כי טוב לי שאני גר במרתף".
"יונתן סע הביתה"
"ישמעאל"
"לא הכרתי אותך מקרוב"
"ניגון עתיק"
ביקורת

עם יציאת התקליט לחנויות, סבר מבקר "מעריב", יוסי חרסונסקי, כי לוי ניסה להוציא תקליט שבו אווירה מגובשת וכמעט הצליח בכך. הוא סבר שבחלק מהשירים אין הלימה והתאמה ליכולות הקוליות של הזמר. לעומת זאת, הוא ראה את השירים "זה מכבר", "אגדת דשא" ו"לא הכרתי אותך מקרוב" כמוצלחים מאוד. כפסגת האלבום הוא ראה את "יונתן סע הביתה" שהוא שילוב מוצלח ביותר של מילים, מנגינה ועיבוד מוזיקלי. כמו כן, חרסונסקי מציין את "ניגון עתיק" על גרסתו הארוכה (7:50 דקות) שבה השקיע אושיק לוי שעות אולפן רבות ושכר את מיטב הנגנים.
ביקורתו של יגאל כץ ב"על המשמר" היא חיובית. הוא מציין את העצמאות והסיכון שלקח אושיק לוי בהפקה עצמית של התקליט ובכך הבטיח לו חופש אמנותי, והתוצאה מצדיקה את המהלך על פי המבקר. לחניו ועיבודין של נפתלי אלטר זוכים לשבחיו של כץ, אם כי הוא סבור ש"ניגון עתיק" ארוך יתר על המידה. את שיא האלבום הוא רואה בשיר "זה מכבר".
גם מבקרו של "דבר" משבח את התקליט ורואה בו את המשך התפתחות דרכו הייחודית של אושיק לוי מזמן שהיה בלהקת פיקוד מרכז. הוא מציין לטובה את ההקפדה על ציון שם הנגנים המלווים על עטיפת התקליט, נגנים שהשפעתם רבה על התוצאה המוזיקלית.
משתתפים

שירה - אושיק לוי
קולות רקע - רותי נבון, אסתי כץ, נאוה ברוכין, ריקי גל, מיכל טל, מתי כספי, שוקולד מנטה מסטיק, חנן יובל, קובי אשרת
גיטרה חשמלית - יצחק ברנס, חיים רומנו
גיטרה אקוסטית - מתי כספי, יוסי לוי, יגאל חרד, חנן יובל
גיטרה בס - אבי סרוסי, מתי כספי, אלי מגן, משה אבני
פסנתר - אלונה טוראל, נפתלי אלטר
מלוטרון - מתי כספי, נפתלי אלטר
מוג - נפתלי אלטר
תופים - יוסי אטיאס, מאיר ישראל
בונגוס - מתי כספי
סקסופון אלט - מורטון קם
סקסופון בריטון - זאב דיקוורט
ללא מזכה: סקסופון אלט, כינורות וויולות.
הערות שוליים

↑  מודעה, מעריב, 4 בדצמבר 1974
1 2  תקליט שני לאושיק לוי, דבר, 15 בינואר 1975
1 2  יוסי חרסונסקי, הפזמונים ה"חזקים" של אושיק, מעריב, 25 בדצמבר 1974
↑  יוסי חרסונסקי, צלילי "הזמנה לרצח" לנפתלי אלטר, מעריב, 11 בינואר 1973
↑  גב עטיפת האלבום, באתר Discogs.com
↑  יוסי חרסונסקי, אושיק לוי מבקש קצת שקט, מעריב, 9 ביוני 1971
↑  דודי פטימר, "כמה יוסי" – סיפורו של המתופף המזמר יוסי אטיאס, באתר "דודיפדיה", 30 באוקטובר 2015
1 2  "שלכם לשעה קלה" עם אושיק לוי, 1972, באתר הספרייה הלאומית
1 2  אלעד בילו, "דרך הלחן הבנתי את הרגש שיש בשיר": להלחין את לאה גולדברג, באתר הארץ, 27 במאי 2011
↑  ועידת ז'נבה, באתר האינטרנט של כספי
↑  פייסבוק - הספרייה הלאומית, 7 באפריל 2024
↑  תקליטים חדשים, מעריב, 24 בינואר 1975
↑  יגאל כץ, תקליטים: אושיק לוי, על המשמר, 5 בפברואר 1975
↑  בשיר "ניגון עתיק"
↑  על העטיפה מצוין: "מצטער שכחתי את שמם"
ערך זה הוא קצרמרבנושא מוזיקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
שחר ברם

| --- | --- |

 לידה:  12 באפריל 1964 (בן 60) ירושלים 
 ענף מדעי:  ספרות 
 מקום לימודים:  האוניברסיטה העברית בירושלים  תיכון חוגים 
 מוסדות:  האוניברסיטה העברית בירושלים   אוניברסיטת חיפה
 בן או בת זוג:  נטע גורן 
 מספר צאצאים:  3 
 shaharbram.com
 
שחר ברם (נולד ב-12 באפריל 1964) הוא משורר, סופר, חוקר, ופרופסור בחוג לספרות עברית והשוואתית באוניברסיטת חיפה.
ביוגרפיה

שחר ברם נולד בירושלים וגדל והתחנך בחיפה. בין השנים 1982–1985 שירת בצה"ל בחטיבת גולני. קיבל תואר ראשון בספרות השוואתית ובפילוסופיה, תואר שני ותואר דוקטור בספרות השוואתית באוניברסיטה העברית בירושלים. נושא עבודת הדוקטור הוא "השיר הארוך ביצירותיהם של צ'ארלס אולסון (אנ') ואהרן שבתאי", נכתב בשנת 1998.
שירה

שירתו עוסקת במצוקות הילדות, הנוקשות בחינוך, הדרישות והציפיות של המבוגרים וחרדת הילד מהעולם הגדול והבלתי־מובן. המרחב שבו מתרחשים שירים רבים הוא לעיתים קרובות יער דמיוני, מכושף ומאיים, השאול מספרות הילדים. נושאים נוספים שעוסקת בהם שירתו הם עול גידול ילדים כהורה, זוגיות, לרוב מהיבט של פרֵדה ומוות, אחדות האני מול פיצולו, מגבלות תפישת המציאות דרך הזיכרון, מהות האמונה והמתח הדיאלקטי בין חומר לרוח.
הפואטיקה שלו נמנעת בדרך כלל מהתייחסויות ישירות למציאות הביוגרפית והאקטואלית. כך, גם השיר "ידיך שפכו (כך אמי)" בעיר אהבה, המתאר את תחושת האשמה של אב ששמט את בתו הקטנה מידיו אל מותה, מותיר מתח פרשני בין העובדתי לכאורה למטפורי. שינוי סגנוני מסוים מתרחש בגדרות, כאשר חלקו האחרון מוקדש למחאה אוונגרדית וחשופה נגד המיליטריזם הישראלי, עוולות הכיבוש והעוני. הטון והשפה הזכים הופכים כאן לדיבוריים, בוטים ורטוריים.
ברם נוטה בדרך כלל למופשט, לאי-רציונלי, לחידתי ולחלומי. זו שירה פיגורטיבית, סמלית וסוגסטיבית. לשונה גבוהה ונקייה. הפואטיקה רוויה במשחקי לשון ובמצלולים, למשל: ״לוֹחֵץ אֶת הצְּדָעַיִם/ שֶׁמִּצְעָדָם עוֹקֵר אֶת דַּעְתִּי״ ("הגמדים" בפריחת הזיכרון). באמצעות השעשוע הלשוני ניתן ביטוי חושני למוטיב הדומיננטי של הילדות. לנוכח הממדים הפילוסופיים, האינטלקטואליים והטרגיים של השירה בולט הדיאלוג הישיר, הניגודי, המשלים והמפתיע עם ספרי ילדים, כגון "ג'ק ואפון הפלא", "מסעי גוליבר" ושיר הילדים "אני עומדת במעגל".
על שעון הציפורים כתב חוקר הספרות דן מירון: שעון הציפורים הוא הבשל בקובצי שירתו של ברם עד כה. הוא נפתח במסעם של אדם וחווה מגן העדן של חוסר המודעות והעדר תחושת הזמן אל ישימון העולם הנתון במלכודת הזמן והמודעות העצמית, ומסתיים בהרהוריו של מר ט' השרוי במעבר מן החיים למוות.
כותב שמעון זנדבנק, חוקר ספרות ישראלי על מידת האדם, ספרו של ברם משנת 2022: בימים שהשירה מתקרבת כפסע מסוכן לדיבור שאין בו שירה, בימים שדי לה בזה שהיא פולטת את היומיום השטוח של כותביה, יש משהו מפתיע, אפילו מדהים, בקובץ שירים שעושה את ההפך. "מידת האדם", ספר שיריו החדש של שחר ברם, לא רק שאינו מתבוסס ביומיום אלא הוא משאיר אותו הרבה מאחוריו בדרכו אל עולם מיתי של מדבר ונזירים, גופים וצללים, כנפיים נחות ואבנים עפות, בית שהוא אֵינבַּית וקיר שהוא אֵינקִיר, עולם של פרדוקסים שלכאורה אין לו דבר עם היומיום ומה גם עם שפת היומיום, ועם זאת הוא נוגע עמוק בהוויה שמעבר ליומיום ושפתו.
פרוזה

הזמנים המתים, רומן שנכתב בז'אנר הפנטזיה שאינו שכיח בישראל ועוסק במסעו של אב בעקבות בניו, של אח המבקש את אחיו, של בן שאמו קוראת לו בחלומו לשוב. סיפור שבני עולמות שונים מהלכים בו, שעלילתו מתרחשת במחוזות דמיוניים, אך עיקרו הפחדים, הרגשות והתשוקות שבלב חיי אנוש.
שלוש נובלות איטלקיות שזירתן היא איטליה, עוסקות בתימות הגדולות של הסיפור האנושי – אהבה, אמונה, גוף ואבל - סביב ציר הנושא הקבוע בשלושתן: האמנות. הסופרת עיינה ארבל כותבת על הנובלות : "יש שאדם וסיפור חייו שלו, על ניסיונו להביט בפני המלאך ועל כישלונו, מסופרים בכל חום ליבו בפנינו, ואם לא נפתח ונקרא בו הוא מיותם, ואם נקרא הרי כל תועפת השמש ותנועתה נפרשת בפנינו".
הנובלה רקויאם לציפור תחת שם העט אלכס חנקין עוסקת במרצה לספרות החוקר את הציפור בשירה העברית. לדברי דרור בורשטיין, דמותו של "הציפור" היא גילום של ניסיון לעוף בלי כנפיים, כמו מכונות התעופה של לאונרדו או כמו דדלוס ואיקרוס. אולי להגיע למעלות מלאכים בלי לוותר על הגוף. "מעוף הוא צורת מבע, ולא עוד אלא מבע עילאי" (עמ' 98). אני חושב שהנובלה הזאת תגרום לכמה קוראים להיכנס אל השירה כמו שמשוררים מעטים בלבד יכולים, למרות תחושת סף-הכישלון והעגמומיות השורות עליה. הספר הזה הוא סנגוריה גדולה על השירה, ועוד כותב בורשטיין: הספר מהווה ״קינה גדולה וחרישית על השירה העברית״. לדברי טל ניצן הבחירה לכתוב רומן אינטלקטואלי, ידעני ופיוטי שעוסק בשירה ומשובץ בשורות שיר לרוב, היא נועזת ומרדנית מעצם מהותה.
חיים אישיים

נשוי לנטע גורן, אב לשלושה.
ספריו, תרגום מחקר ועריכה > ספרי שירה

עיר אהבה, הוצאת כרמל, ירושלים, 1999
פריחת הזיכרון, עם עובד, תל אביב, 2005
גדרות, נהר ספרים, בנימינה, 2008
שעון הציפורים, אפיק – ספרות ישראלית, רמת גן 2016
מידת האדם, ירושלים, מוסד ביאליק, 2022
ספריו, תרגום מחקר ועריכה > נובלות

הזמנים המתים, ירושלים, כרמל, תשע"ג 2012
רקוויאם לציפור: נובלה, בנימינה, קדימה תשע"ז 2017, בחתימת שם העט אלכס חנקין
שלוש נובלות איטלקיות, ירושלים, כרמל, תשפ"א, 2021
ספריו, תרגום מחקר ועריכה > ספריו המחקריים

2004 ,Charles Olson and Alfred North Whitehead: an Essay on Poetry, Associated University Presses
המבט המופנה לאחור: גלגולי הפואמה אצל ישראל פנקס, הרולד שימל ואהרן שבתאי, י"ל מאגנס, ירושלים, 2005
שגרירים אילמים: על היחסים בין שירה לציור בכלל ועל שירתו האקפרסטית של טוביה ריבנר בפרט, קשב לשירה, תל אביב, 2014
המזכרת: שירה, צילום וזיכרון: על דן פגיס, אבות ישורון, טוביה ריבנר והרולד שימל, מוסד ביאליק, ירושלים, 2017
ספריו, תרגום מחקר ועריכה > תרגום

שחזור, ליסה כץ, תל אביב: הוצאת עם עובד, תשס״ט 2008
צ'יף אינדיאני: סיפור חייו ומסעותיו של ג'ורג' קופוויי שנכתב במו ידיו, בנימינה: נהר ספרים, תשע"ג 2013
ארץ שמועט בה הגשם, מרי אוסטין, רעננה: אבן חושן, 2017
ספריו, תרגום מחקר ועריכה > עריכה

אלקטרה בשביל האזילאות, סילביה פלאת', תרגום מאנגלית – אורה סגל, עריכה – עידו בסוק, אחרית דבר והערות – שחר ברם, ירושלים, כרמל, תשס"א 2000
זיכרונות מעונה מתה, ראובן מירן, בחר, ערך והוסיף אחרית דבר שחר ברם, בנימינה, נהר ספרים, 2006
הערות שוליים

↑  גלעד מאירי, שחר ברם, באתר לקסיקון הספרות העברית החדשה, ‏נובמבר 2022
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007463165905171  BnF: cb146276982 (data)  GND: 1022351532  ISNI: 0000 0000 6658 0117  LCCN: no99078429  ORCID: 0000-0001-5368-8599  SUDOC: 099020203  VIAF: 47016948   WorldCat (עם VIAF): 47016948 
בתערוכה משותפת נטע גורן ציירה את דיוקנאותיהם של עשרים ושישה משוררים ומשוררות אמריקנים. שחר ברם כתב לאותם משוררים ומשוררות שירים, המביעים את קרבתו אליהם ואל יצירותיהם