stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
סימפוניה טורנגלילה
הערות שוליים

↑  הערות התוכנית המצורפות להקלטה של נקסוס רקורדס על ידי תזמורת הרדיו הלאומית הפולנית בניצוחו של אנטוני ויט.
1 2 3  "Turangalîla-symphonie". Boston Symphony Orchestra. ארכיון מ-12 באפריל 2024. נבדק ב-12 באפריל 2024. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Downes, Olin (11 בדצמבר 1949). "Bernstein Leads Messiaen's work". New York Times. נבדק ב-12 באפריל 2024. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  The Musical Times: Jeanne Loriod 1928-2001, web.archive.org, ‏2009-12-26
↑  Jeanne Loriod, The Independent, ‏2001-08-17 (באנגלית)
↑  עודד שני-דור, סימפוניה טורנגלילה בתכניית העונה ה-87 (2023–2024) של הפילהרמונית הישראלית
↑  Messiaen (2004). Turangalîla-Symphonie (CD liner booklet). Orchestre de l'Opéra Bastille, Myung-whun Chung, Yvonne Loriod, Jean Loriod. Deutsche Grammophon. p. 1. DG 431 781–2.; Page, Tim (20 בפברואר 2002). "Live Online: Classical Music Forum". The Washington Post. נבדק ב-11 ביולי 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb139162757 (data)  MusicBrainz work: ec48e2cb-8e50-4648-89ba-ec86fb914304  SUDOC: 138488177  VIAF: 182306300   WorldCat (עם VIAF): 182306300 
האונד מרטנו, כלי אלקטרוני, המשמש בחלקים חושניים ודרמטיים של הטורנגלילה כמו "נושא האהבה"
נתן רובינזון

נתן רובינזון
נתן רובינזון (Natan Robinson‏ 17 ביוני 1900 – 6 בספטמבר 1964) היה מדען, פיזיקאי ישראלי חלוץ המחקר המדעי של אנרגיית השמש בישראל, מייסד וראש המעבדה לחקר השמש בטכניון, נשיא הוועדה לאנרגיה סולארית של החברה הבינלאומית לביו-קלימטולוגיה וביו-מטאורולוגיה, חבר הוועדה ליישומי אנרגיה סולארית של החברה הבינלאומית לקרינה ורושם הפטנט הראשון בישראל בתחום אנרגיית השמש.
קורות חיים

רובינזון נולד בעיירה סייריהיי שבפלך סובאלק, במערב האימפריה הרוסית (כיום בנפת לזדיי, מחוז אליטא שבדרום ליטא), השביעי משמונת ילדיהם של דוד ובלומה רובינזון, נצר למשפחת למדנים וגדולים בתורה, צאצא של רבי יום-טוב ליפמן הלר מגדולי פרשני המשנה ובעל פירוש "תוספות יום טוב". אביו של נתן היה מורה ומשכיל, יוצא העיירה וישטיטיס, בעל בעמיו בקהילתו, הדובר שלה והמייצג אותה לפני רשויות האימפריה הרוסית והקיסרות הגרמנית כאחד. אחיו של נתן היה ד"ר יעקב רובינזון, משפטן, יועץ לתובע במשפטי נירנברג ובמשפט אייכמן, חבר משלחת ישראל לאו"ם, דיפלומט ופעיל ציוני. אחיו ד"ר נחמיה רובינזון היה משפטן, ממייסדיו ומנהלו של המכון לענייני יהודים בניו יורק, ממנהלי המשא ומתן להסכם השילומים עם גרמניה וחלוץ בחקר בעיות הרכוש היהודי שאבד בשואה. בניו הם דוד רובינזון ז"ל שהתמחה במיכון חקלאי ומינהל עסקים ועבד שנים רבות באלביט. בנו השני הוא ד"ר מיכאל רובינזון, אגרונום, מומחה ליערנות וחוקר זני פרחים. בין נכדיו ניתן למנות את נתיב רובינזון (בנו של דוד ז"ל), מנחה טלוויזיה, שדרן רדיו, עורך ומגיש תוכניות ומרצה לרדיו ותקשורת.
לימודים

את לימודיו התיכוניים סיים בליטא ועבר ללמוד באוניברסיטת ברלין, שם למד פיזיקה ומתמטיקה והיה תלמידו של פרופ' אלברט איינשטיין ופרופ' מקס פלאנק. בהמשך למד במכון לפיזיקה בינה שבתורינגיה ובאוניברסיטה הגרמנית בפראג. את עבודת המחקר לדוקטורט ביצע בהדרכתו של פרופ' ראוש פון טראוברברג ובשנת 1927 קבל את התואר דוקטור "בהצטיינות יתרה". נושא הדוקטורט שלו היה "הספקטרוסקופיה של אטום המימן".
עבודתו ומחקריו

לאחר סיום הדוקטורט "בהצטיינות יתרה", עבר רובינזון מפראג לברלין, שם החל בבניית מתקן לגלים קצרים להתכה של מתכות עדינות עבור הפירמה Lorenz".S". באמצעות מתקן זה ביצע עבודת מחקר על חימום אלקטרוליטים באמצעות גלים אלקטרומגנטיים קצרים.
כאשר עזב פרופ' בוש את אוניברסיטת יינה בשנת 1928 והפך למנהל של המעבדה המדעית המרכזית של הפירמה Allgemeine Elektricitäts-Gesellschaft, החל רובינזון לעבוד עמו בנושאי פיזיקה של מגנטים. בנוסף גם עבד במחקר של כבלים תת-אוקייניים ורשם על כך שני פטנטים.
בשנת 1930 עלה ארצה ועד 1934 עבד כאסיסטנט לפיזיקה באוניברסיטה העברית בירושלים ובשנת 1934 עבר לטכניון העברי בחיפה כמרצה לפיזיקה.
רובינזון יצא לארצות הברית כאשר נשלח על ידי הטכניון בשנת 1947 כדי ללמוד ולארגן בא"י תחנה לחקר השמש. הוא השתלם במכון האקלים בוושינגטון ובמצפה "בלו היל" בבוסטון של אוניברסיטת הרווארד, שם עבד עם ד"ר ס. פריץ, א. הנד ופרופ' ברוקס.
בארצות הברית פגש שוב את מורו פרופ' אלברט איינשטיין ועקב מקרוב אחר ההחלטה המפורסמת וההצבעה באו"ם בכ"ט בנובמבר לצד אחיו ד"ר יעקב רובינזון שהיה היועץ המשפטי של המשלחת מארץ ישראל בניו יורק.
ב־1948 חזר ארצה, והקים את המעבדה לחקר השמש על גג מבנה הטכניון הישן בהדר הכרמל בחיפה והיה לחלוץ המחקר המדעי של אנרגיית השמש בישראל.
מעבדתו הייתה מורכבת משני חלקים: א) קרינה ופיזיקה של השמש, ב) יחסי שמש - כדור הארץ. במעבדה זו התבצעו מדידות רציפות ועבודה רציפה וסדורה אודות בעיות קרינה ואקלים כשבנוסף גם נתנה מענה לפניות ולבקשות של מוסדות שונים בנושאי אקלים בניינים, חקלאות, זיהום אוויר ובריאות. הוא עמד בראש המעבדה וניהל אותה כל ימי חייו עד מותו.
בשנת 1950 נסע לדאבוס בשווייץ לשם ביצוע מחקר סולארי שימושי וביולוגי, כשמאז ועד למותו המשיך לצאת מדי שנה לדאבוס לצורכי מחקר בין-לאומי.
בשנה זו גם הקים יחד עם פרופ' היינריך נוימן והמהנדס מרדכי פלג תחנה לקלימטולוגיה טכנית. המחקרים בתחנה התרכזו בבעיות אקלים תוך בניינים ורובינזון עסק בזאת מנקודות הראות של קרינת השמש.
הרצאותיו של פרופ' רובינזון ברחבי העולם

בחודש מאי 1953 נשא פרופ' רובינזון הרצאה בכנס אונסק"ו בפריז, אודות ההיסטוריה של מכונות המונעות בכוח השמש. בהרצאה זו ציין בין היתר, כי כבר היוונים הקדמונים ידעו איך להמיס מתכות בעזרת אנרגיית השמש.
ב-1954 הוזמן נתן רובינזון לסדרת הרצאות באוניברסיטאות בדרום אמריקה. נושאי ההרצאות היו קרינת השמש ואנרגיה סולארית. ההרצאות נישאו באוניברסיטאות של ריו דה ז'ניירו, סאו פאולו, בואנוס איירס, מונטווידאו, מנדוסה, טוקומאן ועוד.
בשנת 1955 הוזמן לאוניברסיטת מונטווידאו להנחות סמינר שנושאו היה: "קרינת השמש וקלימטולוגיה של בניינים". לאחר מכן נשא סדרת הרצאות בלה פאס בנושאים אלו.
באותה שנה נשא את הרצאת הפתיחה בסימפוזיון העולמי הראשון אודות יישומים באנרגיה סולארית. רובינזון הוזמן על ידי החברה ליישום אנרגיה סולארית של אריזונה ופתח את הכנס הבינ"ל והמשיך לסדרת הרצאות בסיאטל, פיטסבורג, ובניו יורק בסימפוזיון אודות טכנולוגיות במזרח התיכון.
ועדות בינ"ל ופרסומים

רובינזון נבחר כנשיא הוועדה לאנרגיה סולארית של החברה הבינלאומית לביו-קלימטולוגיה וביו-מטאורולוגיה.
בנוסף לכך גם כיהן כחבר הוועדה ליישומי אנרגיה סולארית של החברה הבינלאומית לקרינה.
בנושא משמעת המים בצה"ל ובתנועות הנוער, היה אמון על הצד הפיזיקלי של בחינת ובדיקת הנושא לצדו של פרופ' עזרא זהר, מה שהוביל בסופו של דבר לביטולה של משמעת המים שהייתה נהוגה עד אז ויושמה בפעילותם של חיילי וקציני צה"ל וחניכי תנועות הנוער.
פרופ' רובינזון פרסם עשרות מאמרים בנושאי קרינת ואנרגיית השמש. הוא כתב ספרי לימוד בפיזיקה, הנדסה, רדיו וטלוויזיה והמציא כמה וכמה מכשירים הקשורים באנרגיית השמש .
במסגרת סדרת הספרים "ספריית דני למדע פופולרי" לזכרו של רב-סרן דני מס מפקד מחלקת הל"ה, שאותה יסד לזכרו אביו ראובן מס, התבקש רובינזון ונענה לבקשתו של ידידו ראובן, ופרסם בסדרה ספרים בנושאי רדיו וחשמל.
ספרו האחרון SOLAR RADIATION הושלם לאחר מותו הפתאומי על ידי עמיתיו ויצא לאור בהוצאת Elsevier באמסטרדם.
עד היום ממשיכים חוקרים ומדענים להסתמך על ספריו ופרסומיו המדעיים של רובינזון, כך למשל במאמרם של פרופ' ש. צ'נדל ופרופ' ר. אגרוואל, שפורסם בשנת 2011 בכתב העת המדעי
smart grid and renewable energy, בנושא Estimation of Hourly Solar Radiation on Horizontal and Inclined Surfaces in Western Himalayas,
עושים החוקרים שימוש במסקנותיו של רובינזון ממחקריו עוד בשנות ה-60 של המאה- 20.
דוד השמש

במעבדה לחקר השמש שבראשה עמד, בנה פרופ' רובינזון את הדגם הניסיוני של דוד השמש לצורכי מחקר פיזיקלי תוך מטרה להעביר את הרעיון של ניצול אנרגיית השמש לשלב החימום לייצור מעשי.
ניצול אנרגיית השמש הוא רעיון עתיק יומין וכבר במהלך המאה ה-1 לספירה, הפיזיקאי הרון מאלכסנדריה השתמש באנרגיית השמש להפעלת משאבת מים. בשנת 1777 הבוטנאי השווייצרי הוראס דה-ססר הרכיב מתקן לחימום מרק בעזרת אנרגיית השמש ובשנת 1878 הציג בפריז המדען פרופ' א. מושוט תנור הפועל בעזרת אנרגיית השמש.
רובינזון פעל להביא לחיבורם ולשיכלולם של השלבים השונים בהתפתחות ניצול אנרגיית השמש בנקודות הזמן לאורך ההיסטוריה והתמקד בפיתוחו של המרכיב העיקרי להעברת אנרגיה זו לידי ניצול תעשייתי מקסימלי - הקולטים, הלוחות השחורים המתפקדים כתנורי השמש.
ב־7.1.1957 רשם רובינזון את פטנט מס' 10096 יחד עם תלמידו ארתור שטוטר וב־8.3.1957 חתמו על ההסכם עם חברת "מירומית" לייצור דוודי השמש על פי המצאתם.
פיתוחיו של פרופ' רובינזון שופרו על ידי תלמידו ד"ר צבי תבור ולימים הפך דוד השמש למחזה נפוץ על כמעט כל גג בישראל.
מותו

מותו הפתאומי בשנת 1964, כשהוא בן 64 בלבד, קטע את מפעל חייו.
הוא יצא להשתתף בכנס מדעי בלנינגרד בסתיו של אותה שנה. בתום הכנס יצא בדרכו חזרה ארצה דרך איטליה, שם לקה בדלקת ריאות. רובינזון העדיף להגיע לבית חולים בישראל ולא להתאשפז בבית חולים באיטליה. הוא עלה על הפלגה שיצאה מנמל נאפולי ובדרכו ארצה לקה בדום לב ונפטר ב־6.9.1964, ערב ראש השנה תשכ"ה, והובא למנוחות בבית העלמין בחיפה.
טרם מותו עוד הספיק לראות גגות רבים בישראל שעליהם מתנוססים דודי השמש. הוא הצר על כך שהדודים "מכערים" את הגגות והחל לעבוד על פתרון אסתטי לבעיה זו, אך לא הספיק להגשימו.
פרסומיו (נבחרים)

נתן רובינזון, "יסודות תורת הרדיו", ראובן מס, 1936
נתן רובינזון, "יסודות הטלוויזיה", ראובן מס, 1945
ספרינגפילד (רובה)

ספרינגפילד M1903A3
רובה ספרינגפילד (באנגלית: M1903 Springfield) הוא רובה בריחי שפותח בנשקיית ספרינגפילד האמריקאית, שבעיר ספרינגפילד שבמסצ'וסטס, בסוף המאה ה-19, ושימש את צבא ארצות הברית עד מלחמת העולם השנייה.
בשנת 1903 פותח דגם חדש של הרובה והוא נקרא M1903A1. כשהתחילה מלחמת העולם הראשונה ה-M1903A1 הוחלף בדגם מתקדם יותר של הספרינגפילד: M1903A2, ובסוף מלחמת העולם הראשונה ב-M1903A3. בשנת 1938 צבא ארצות הברית החליף את הספרינגפילד המיושן ב-M1 גאראנד החצי-אוטומטי, אבל הספרינגפילד האחרון, M1903A4, שפותח כרובה צלפים, שימש את הצלפים האמריקנים עד סוף מלחמת העולם השנייה, ומספר יחידות צלפים גם בתחילת מלחמת וייטנאם.
נתונים טכניים

סוג רובה: רובה שירות, רובה צלפים
פעולה: רובה בריחי
אורך: 1,140 מילימטרים (45 אינץ')
משקל: 3.9 קילוגרם (8.6 ליברות)
קליבר: 30-03 ספרינגפילד
מלחמות: מלחמת העולם הראשונה, מלחמת העולם השנייה, מלחמת קוריאה, מלחמת וייטנאם.
ספרינגפילד M1903A4 עם כוונת M84
נגוגי וה ת'יונגו

| --- | --- |

 לידה:  5 בינואר 1938 (בן 86) קמיריתו, קניה 
 מדינה:  קניה 
 אירועים משמעותיים:  אסיר מצפון 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת לידס, אוניברסיטת מקררה, בית ספר תיכון אליאנס 
 שפות היצירה:  אנגלית, קיקויו 
 יצירות בולטות:  Weep Not, Child, מטיגארי, Decolonising the Mind, I Will Marry When I Want, The Upright Revolution, Or Why Humans Walk Upright 
 צאצאים:  מוקומה וה נגוגי, Wanjiku wa Ngũgĩ 
 פרסים והוקרה:  פרס נונינו (2001)  פרס קטלוניה הבין-לאומי (2020)  פרס לוטוס לספרות (1973)  דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת בייראות' 
 ngugiwathiongo.com
 
נגוגי וה ת'יונגו (באנגלית: Ngũgĩ wa Thiong'o נולד בשם ג'יימס נגוגי ב-5 בינואר 1938) הוא סופר ואקדמאי קנייתי שכותב בעיקר בג'קויו ובעבר כתב באנגלית. הוא נחשב ל"סופר המוביל במזרח אפריקה". עבודתו כוללת רומנים, מחזות, סיפורים קצרים ומסות, החל מביקורת ספרותית וחברתית ועד ספרות ילדים. הוא המייסד והעורך של כתב העת בשפה קיקויו Mũtĩiri. סיפורו הקצר "The Upright Revolution: Or Why Humans Walk Upright", תורגם ל-100 שפות מרחבי העולם. בעברית תורגם ספרו מטיגארי.
בשנת 1977, נגוגי החל בצורת תיאטרון חדשנית במולדתו קניה, אשר ביקשה לשחרר את התהליך התיאטרלי ממה שלדעתו הוא "מערכת החינוך הבורגנית הכללית", על ידי עידוד ספונטניות והשתתפות הקהל בהצגות. הפרויקט שלו ביקש "לעשות דה-מיסטיציה" לתהליך התיאטרלי, ולהימנע מ"תהליך הניכור [שמייצר] גלריה של כוכבים פעילים ומסה בלתי מובחנת של מעריצים אסירי תודה" אשר, לפי נגוגי, מעודד פסיביות אצל "אנשים רגילים". אף על פי שהמחזה המפורסם שלו, "Ngaahika Ndeenda", שנכתב בשיתוף עם נגוגי וה מירי, זכה להצלחה מסחרית, הוא נסגר על ידי המשטר הקנייתי הסמכותי שישה שבועות לאחר פתיחתו.
לאחר מכן נכלא נגוגי במשך יותר משנה. הוא הוכז כאסיר מצפון על ידי אמנסטי אינטרנשיונל, הוא שוחרר מהכלא וברח מקניה. בארצות הברית, הוא פרופסור לספרות השוואתית ואנגלית באוניברסיטת קליפורניה, באירוויין. הוא גם לימד בעבר באוניברסיטת נורת'ווסטרן, באוניברסיטת ייל ובאוניברסיטת ניו יורק. נגוגי נחשב לעיתים קרובות כמועמד מוביל לפרס נובל לספרות. הוא זכה בפרס נונינו הבינלאומי לשנת 2001 באיטליה, ובפרס פארק קיונג-ני לשנת 2016.
ביוגרפיה > שנים מוקדמות והשכלה

נגוגי נולד בקאמיריטהו, ליד לימורו במחוז קיאמבו, קניה, ממוצא קיקויו, והוטבל בשם ג'יימס נגוגי. משפחתו נקלעה למרד מאו מאו. אחיו למחצה מוואנגי היה מעורב באופן פעיל בצבא האדמה והחופש של קניה (במהלכו הוא נהרג), אח נוסף נורה במהלך מצב החירום, ואמו עונתה בעמדת השמירה הביתית של קאמירייתו.
הוא למד בבית הספר התיכון אליאנס, והמשיך ללמוד באוניברסיטת מקררה בקמפלה, אוגנדה. כסטודנט הוא השתתף בוועידת הסופרים האפריקאים שהתקיימה ב-מקררה ביוני 1962, ומחזהו "הנזיר השחור" הועלה לראשונה במסגרת האירוע בתיאטרון הלאומי. בכנס ביקש נגוגי מצ'ינואה אצ'בה שיקרא את כתבי היד של הרומנים שלו The River Between ו-Weep Not, Child. אלו פורסמו מאוחר יותר בסדרת הסופרים האפריקאים של היינמן, שהושקה בלונדון באותה שנה, כשאצ'בה היה העורך הראשי של הסדרה. נגוגי קיבל תואר ראשון באנגלית מאוניברסיטת מקררה, אוגנדה, בשנת 1963.
ביוגרפיה > פרסומים ומחקרים ראשונים באנגליה

רומן הביכורים שלו, Weep Not, Child, ראה אור במאי 1964, והפך לרומן הראשון באנגלית שראה אור על ידי סופר ממזרח אפריקה.
מאוחר יותר באותה שנה, לאחר שזכה במלגה לאוניברסיטת לידס ללימודי תואר שני, נסע לאנגליה, שם הרומן השני שלו, "The River Between", יצא בשנת 1965. "The River Between", שרקעו התקוממות מאו מאו, תיאר רומנטיקה אומללה בין נוצרים ללא-נוצרים, והיה בעבר בסילבוס הלאומי של בתי הספר התיכוניים של קניה. הוא עזב את לידס מבלי להשלים את התזה שלו על ספרות קאריבית, שבגינה מחקריו התמקדו בג'ורג' לאמינג, עליו אמר נגיגו באוסף המאמרים שלו מ-1972 "שיבה הביתה": "הוא עורר עבורי תמונה בלתי נשכחת של מרד איכרים ב-1972. עולם הנשלט על ידי לבנים. ופתאום ידעתי שאפשר ליצור רומן שידבר אלי, יכול, בדחיפות משכנעת, לגעת בחוטים עמוק בתוכי. העולם שלו לא היה מוזר לי כמו זה של פילדינג, דפו, סמולט, ג'יין אוסטן, ג'ורג' אליוט, דיקנס, ד"ה לורנס."
ביוגרפיה > שינוי שם, אידאולוגיה והוראה

הרומן "גרגיר חיטה" של נגוגי משנת 1967 סימן את חיבוקו של המרקסיזם הפאנוניסטי. לאחר מכן הוא ויתר על כתיבה באנגלית, ועל השם ג'יימס נגוגי מכיוון שתפס אותו כקולוניאליסטי. ב-1970 הוא שינה את שמו ל - נגוגי וה ת'יונגו, והחל לכתוב בשפת האם שלו קיקויו. בשנת 1967 החל נגוגי ללמד גם באוניברסיטת ניירובי כפרופסור לספרות אנגלית. הוא המשיך ללמד באוניברסיטה במשך עשר שנים בזמן ששימש כעמית בכתיבה יוצרת באוניברסיטת מקררה. במהלך תקופה זו, הוא גם היה מרצה אורח באוניברסיטת נורת'ווסטרן במחלקה ללימודי אנגלית ואפריקה במשך שנה.
בעודו פרופסור באוניברסיטת ניירובי, נגוגי היה היוזם של הדיונים על ביטול המחלקה לאנגלית. הוא טען כי לאחר סיום הקולוניאליזם, חובה שאוניברסיטה באפריקה תלמד ספרות אפריקאית, לרבות ספרות בעל פה, וכי יש לעשות זאת תוך מימוש עושרן של שפות אפריקאיות. בסוף שנות ה-60, מאמצים אלה הביאו לכך שהאוניברסיטה נטשה את הספרות האנגלית כקורס לימודים, והחליפה אותו באחד שהציב את הספרות האפריקאית, בעל פה ובכתב, במרכז.
ביוגרפיה > מאסר

בשנת 1976, ת'יונגו עזר להקים את המרכז לחינוך ותרבות קהילתי קמריתיו, שבין היתר ארגן תיאטרון אפריקאי באזור. בשנה שלאחר מכן ראה אור "Petals of Blood". המסר הפוליטי החזק שלו, ושל מחזהו "Ngaahika Ndeenda" (אני אתחתן כשארצה), שנכתב בשיתוף עם נגוגי וה מירי (אנ') ופורסם גם ב-1977, עורר את סגן נשיא קניה , דניאל אראפ מוי, להורות על מעצרו. יחד עם עותקים של מחזהו, הוחרמו ספרים מאת קרל מרקס, פרידריך אנגלס וולדימיר לנין. הוא נשלח לכלא האבטחה המקסימלית קאמיתי, והוחזק שם ללא משפט במשך כמעט שנה.
הוא נכלא בתא עם אסירים פוליטיים נוספים. במהלך חלק ממאסרם, התאפשרה להם שעה אחת של אור שמש ביום. נגוגי כתב "המתחם שימש בעבר מורשעים מטורללים נפשית לפני שהוא נוצל טוב יותר ככלוב עבור 'משוגעים פוליטיים". הוא מצא נחמה בכתיבה וכתב את הרומן המודרני הראשון בג'קויו, השטן על הצלב (Caitaani mũtharaba-Inĩ), על נייר טואלט שהונפק בכלא.
לאחר שחרורו בדצמבר 1978, הוא לא הוחזר לתפקידו כפרופסור באוניברסיטת ניירובי, ומשפחתו הוטרדה. בשל כתיבתו על עוולות השלטון הדיקטטורי באותה תקופה, נאלצו נגוגי ומשפחתו לחיות בגלות. רק לאחר שאראפ מוי, נשיא קניה שכיהן הכי הרבה זמן, פרש ב-2002, היה בטוח עבורם לחזור.
במהלך שהותו בכלא, נגוגי קיבל את ההחלטה להפסיק לכתוב את מחזותיו ויצירות אחרות שלו באנגלית והחל לכתוב את כל יצירותיו היצירתיות בשפת האם שלו, קיקויו.
תקופתו בכלא הייתה גם השראה למחזה "משפטו של דדן קימאתי" (1976). הוא כתב את המחזה בשיתוף עם המחזאית מיקר גיתאה מוגו (אנ').
ביוגרפיה > גלות

בזמן שהותו בגלות, נגוגי שיתף פעולה עם הוועדה לשחרור אסירים פוליטיים בקניה (1982–1989) שבסיסה בלונדון. ספרו מטיגארי פורסם בשלב זה. ב-1984 הוא היה פרופסור אורח באוניברסיטת ביירות, ובשנה שלאחר מכן התגורר כסופר ברובע איזלינגטון בלונדון. הוא גם למד קולנוע במכון דרמטיקה בסטוקהולם, שוודיה ב־1986.
נגוגי היה פרופסור אורח לאנגלית וספרות השוואתית באוניברסיטת ייל בין השנים 1989 ו-1992 בשנת 1992, הוא התארח בקונגרס הסופרים הדרום אפריקאיים, השנה שבה הפך לפרופסור לספרות השוואתית ולימודי פרפורמנס באוניברסיטת ניו יורק, שם כיהן בקתדרה של אריך מריה רמרק. הוא פרופסור מכובד לאנגלית וספרות השוואתית וכן היה המנהל הראשון של המרכז הבינלאומי לכתיבה ותרגום באוניברסיטת קליפורניה, אירווין.
ביוגרפיה > המאה ה-21

ב-8 באוגוסט 2004, נגוגי חזרה לקניה כחלק מסיור בן חודש במזרח אפריקה. ב-11 באוגוסט פרצו שודדים לדירתו המאובטחת: הם תקפו את נגוגי, תקפו מינית את אשתו וגנבו פריטים שונים בעלי ערך. כאשר נגוגי חזר לאמריקה בסוף החודש, נעצרו חמישה גברים בחשד לפשע, כולל אחיינו של נגוגי. בקיץ של חצי הכדור הצפוני של 2006 פרסמה חברת ההוצאה האמריקאית רנדום האוס את הרומן החדש הראשון שלו מזה כמעט שני עשורים, "קוסם העורב", שתורגם לאנגלית על ידי המחבר.
ב-10 בנובמבר 2006, בהיותו בסן פרנסיסקו במלון ויטל באמברקאדרו, הוטרד נגוגי והוכרח לעזוב את המלון. האירוע הוביל לסערה ציבורית והכעיס הן אפרו-אמריקאים והן את חברי הפזורה האפריקאית החיים באמריקה, מה שהוביל להתנצלות מצד המלון.
ספריו המאוחרים כוללים את Globalectics: Theory and the Politics of Knowing (2012), ו-Something Torn and New: An African Renaissance, אוסף של חיבורים שפורסמו ב-2009 המציגים את הטיעון לתפקיד המכריע של שפות אפריקאיות ב"תחיית הזיכרון האפריקאי ", שעליו אמר Publishers Weekly : "השפה של נגוגי רעננה; השאלות שהוא מעלה עמוקות, הטיעון שהוא מעלה ברור: 'להרעיב או להרוג שפה זה להרעיב ולהרוג מאגר זיכרון של אנשים.' לאחר מכן הגיעו שתי יצירות אוטוביוגרפיות שהתקבלו היטב: חלומות בזמן מלחמה: זיכרונות ילדות (2010) ובבית המתורגמן: זיכרונות (2012), אשר תואר כ"מבריק וחיוני" על ידי הלוס אנג'לס טיימס, ולביקורות חיוביות נוספות.
ספרו The Perfect Nine, שנכתב ופורסם במקור בקיקויו ב-2019, תורגם לאנגלית על ידי נגוגו ופורסם ב־2020, הוא תואר על ידי "לוס אנג'לס טיימס" כ"רומן חיפוש שחוקר פולקלור, מיתוס ואלגוריה דרך עדשה פמיניסטית ופאן-אפריקאית."
במרץ 2021, The Perfect Nine הפכה ליצירה הראשונה שנכתבה בשפה אפריקאית ילידית שנרשמה ברשימה הארוכה לפרס בוקר הבינלאומי, כאשר נגוגי הפך למועמד הראשון ככותב הספר וגם כמתרגם.
חוות דעתו על אנגלית קנייתית

כשנשאל בשנת 2023 אם אנגלית קנייתית או אנגלית נגרית הן כעת שפות מקומיות, הוא השיב "זה כמו שהמשועבדים שמחים שהגרסה שלהם היא גרסה מקומית של שעבוד. אנגלית היא לא שפה אפריקאית. צרפתית לא. ספרדית לא. אנגלית קנייתית או ניגרית זה שטויות. זו דוגמה לא-נורמליות מנורמלת. הנכבשים המנסים לדבר בשפתו של הקולוניאליסט היא סימן להצלחת השעבוד."
חיים אישיים

ארבעה מילדיו הם סופרים גם הם: טי נגוגי,פרופסור מוקומה וה נגוגי, נדוסו וה נגוגי, וונג'יקו וה נגוגי.
פרסים והוקרה > תארים של כבוד

קולג ' אולברייט, דוקטור למכתבים הומניים "כבוד קוזה", 1994
אוניברסיטת לידס, דוקטורט כבוד באותיות (ליטד), 2004
אוניברסיטת וולטר סיסולו (לשעבר אוניברסיטת טרנסקי), דרום אפריקה, תואר כבוד, דוקטור לספרות ופילוסופיה, יולי 2004.
אוניברסיטת קליפורניה, דומינגז הילס, תואר כבוד, דוקטור למכתבים הומניים, מאי 2005.
אוניברסיטת דילארד, ניו אורלינס, תואר כבוד, דוקטור למכתבים הומניים, מאי 2005.
אוניברסיטת אוקלנד, דוקטורט כבוד באותיות (ליטד), 2005
אוניברסיטת ניו יורק, תואר כבוד, דוקטור למכתבים, 15 במאי 2008
אוניברסיטת דאר אס סלאם, דוקטורט כבוד בספרות, 2013
אוניברסיטת ביירות, דוקטורט כבוד (דוקטור פיל. ה. ק.), 2014
אוניברסיטת ק. ק. א., קניה, תואר דוקטור לכבוד באותיות אנושיות (כבוד) בחינוך, 27 בנובמבר 2016
אוניברסיטת ייל, דוקטורט כבוד (ד. ליט. ה. ק.), 2017
אוניברסיטת אדינבורו, דוקטורט כבוד (ד. ליט.), 2019
דוקטורט כבוד, רוסקילדה, דנמרק
פרסומים > רומנים

"אל תבכה, ילד" (1964),מסת"ב 978-0143026242
"הנהר שבין" (1965),מסת"ב 0-435-90548-1
"גרגר חיטה" (1967, 1992),מסת"ב 0-14-118699-2
"Petals of Blood" (1977),מסת"ב 0-14-118702-6
"Caitaani Mutharaba-Ini" ("שטן על הצלב", 1980)
"מטיגארי", 1986 מסת"ב 0-435-90546-5
"Mũrogi wa Kagogo" ("קוסם העורב", 2004),מסת"ב 9966-25-162-6
"The Perfect Nine: האפוס של Gĩkũyũ ו-Mũmbi" (2020)
פרסומים > אוספי סיפורים קצרים

"פגישה בחושך" (1974)
"חיים סודיים וסיפורים אחרים", (1976, 1992),מסת"ב 0-435-90975-4[דרוש מקור]
"דקות תהילה וסיפורים אחרים" (2019)[דרוש מקור]
פרסומים > מחזות

"הנזיר השחור" (1963)[דרוש מקור]
"הפעם מחר" (שלוש הצגות, כולל מחזה הכותרת, "המורדים", "הפצע בלב" ו"הפעם מחר") (1970)
"שיבה הביתה: מסות על ספרות, תרבות ופוליטיקה באפריקה והקריבית" (1972),מסת"ב 0-435-18580-2[דרוש מקור]
"משפטו של דדן קימאתי" (1976),מסת"ב 0-435-90191-5, African Publishing Group,מסת"ב 0-949932-45-0 (עם Micere Githae Mugo ו-Njaka)
"Ngaahika Ndeenda : Ithaako ria ngerekano (אני אתחתן כשארצה)" (1977, 1982) (עם Ngũgĩ wa Mirii)[דרוש מקור]
פרסומים > ממוארים

"עצור: יומן הכלא של סופר" (1981)[דרוש מקור]
"חלומות בזמן מלחמה: זיכרונות ילדות" (2010),מסת"ב 978-1-84655-377-6[דרוש מקור]
"בבית המתורגמן: ספר זיכרונות" (2012),מסת"ב 978-0-30790-769-1[דרוש מקור]
"לידתו של אורג חלומות: זיכרונות של התעוררות של סופר" (2016),מסת"ב 978-1-62097-240-3[דרוש מקור]
"היאבקות עם השטן: זיכרונות בכלא" (2018)
פרסומים > ספרי עיון אחרים

"חינוך לתרבות לאומית" (1981)
"חבית עט: התנגדות לדיכוי בקניה הנאו-קולוניאלית" (1983)
"אמא, שרי בשבילי" (1986)[דרוש מקור]
"כתיבה נגד נאו-קולוניאליזם" (1986)
"Decolonising the Mind: The Politics of Language in African Literature" (1986),מסת"ב 978-0852555019
"העברת המרכז: המאבק על חירויות תרבותיות" (1993),מסת"ב 978-0852555309
"נקודות עט, נקודות נשק וחלומות: הביצועים של ספרות וכוח באפריקה הפוסט-קולוניאלית" (The Clarendon Lectures in English Literature 1996), הוצאת אוניברסיטת אוקספורד, 1998,מסת"ב 0-19-818390-9
"משהו קרוע וחדש: רנסאנס אפריקאי" (2009),מסת"ב 978-0-465-00946-6
"גלובלקטיקה: התיאוריה והפוליטיקה של הידיעה" (2012),מסת"ב 978-0231159517 Globalectics: Theory and the Politics of Know on JSTOR
"אבטח את הבסיס: הפיכת אפריקה לגלויה בעולם" (2016),מסת"ב 978-0857423139
שפת השפות (2023), ISBN 978-0183090979
פרסומים > ספרי ילדים

"Njamba Nene and the Flying Bus"
"נג'מבה ננה והצ'יף האכזר" (תרגום Wangui wa Goro) ("Njamba Nene na Chibu King'ang'i", 1988)[דרוש מקור]
"האקדח של Njamba Nene" ("Bathitoora ya Njamba Nene", 1990),מסת"ב 0-86543-081-0[דרוש מקור]
"המהפכה הזקופה, או מדוע בני אדם הולכים זקופים", הוצאת שחף, 2019,מסת"ב 9780857426475[דרוש מקור]
ראו גם

ספרות אפריקאית
סינרגיה

ערך זה עוסק ביצירת שלם הגדול מחלקיו. אם התכוונתם ללהקה, ראו .
סינרגיה (בעברית: אִגְבּוּר, והפועל מְאֻגְבָּר, לְאַגְבֵּר) או סינרגיזם היא פעולה משותפת של שני גורמים או יותר הנותנת תוצאה טובה יותר מצירוף פעולות כל הגורמים בנפרד. מקור מיוונית: synergos - עובדים יחדיו ומלטינית: synergia - לעבוד יחד או עבודה משותפת, שיתוף פעולה, סיוע, עזרה) בסינרגיה האינטראקציה יוצרת שלם שגדול מסך סכום מרכיביו
תומכי הסינרגיה מעודדים שיתופי פעולה בין אישיים על בסיס התנדבותי בעיקר, כי לשיטתם רק כך תהיה התוצאה הסופית מיטבית. לתורת הסינרגיה משפטי מליצה רבים כמו "השלם גדול מסך כל חלקיו" ומשפטים אחרים המדגישים ששלמות של דבר תגיע משיתוף פעולה נכון ומעבודת צוות, ולא מחלקים נפרדים אשר יבצעו את עבודתם בנפרד למען אותה תוצאה סופית.
מיזם ויקיפדיה הוא דוגמה לכך.
יש שאיחוד כוחות אינו מועיל. להמשלת הדבר נטבעה בתלמוד המימרה הארמית "קדרא דבי שותפי לא קרירא ולא חמימא" – ופירושה: קדֵרה של שותפים אינה קרה ואינה חמה, ובעברית מודרנית "יותר מדי טבחים מקדיחים את התבשיל" כלומר השותפות לא תמיד יעילה, שכן פעמים זה סומך על זה, או זה פועל בניגוד לזה – ונמצא העסק מפסיד.
אגבור הוא ההיפוך של חוק התפוקה השולית הפוחתת.
היסטוריה

בתאולגיה הנוצרית, סינרגיזם הוא הרעיון שעבור ישועה יש צורך בסוג כלשהו של שיתוף פעולה בין השגחה אלוהית לבין חופש האדם.
במילים סינרגיה וסינגרטי נעשה שימוש בתחום הפיזיולוגיה מאמצע המאה ה-19.
SYN'ERGY, Synergi'a, Synenergi'a, (F.) Synergie; from συν, 'with', and εργον, 'work': קורלציה בין איברים שונים בבריאות, ולפעמים גם בחולי
ב-1896, הנרי מאזל השתמש במונח "סינרגיה" בפסיכולוגיה חברתית כשכתב את La Synergie Sociale, בו טען כי התאוריה הדארוויניסטית לא לקחה בחשבון את ה"סינרגיה החברתית" או "אהבה חברתית". התרבויות העליונות היו תוצר לא רק של העליתות, אלא של ההמונים גם כן. אולם את ההמונים צריך להוביל, כיוון שההמון לא תמיד יכול להבחין בין טוב ורע.
ב-1909, לסטר פרנק וורד הגדיר את הסינרגיה כעקרון הקונסטרוקטיבי האוניברסלי של הטבע
ראו גם

עבודת צוות
שילוביות
פסיכולוגיית הגשטלט
סימביוזה