stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אלפונסו דה סמורה
קורות חיים

אביו, חואן דה סמורה, גורש מספרד בשנת 1492, אבל חזר אליה והוטבל עם בנו לנצרות בשנת 1506. אלפונסו מונה כמרצה לעברית באוניברסיטת סלמנקה. הוא נקרא על ידי הקרדינל פרנסיסקו חימנס דה סיסנרוס לעבוד על מהדורת הביבליה הרב-לשונית שיזם, ואשר תוכננה לכלול את הטקסט בעברית, לטינית, יוונית, וארמית. העבודה על המיזם השאפתני נמשכה כ-15 שנה, משנת 1502 עד 1517. המהדורה ידועה כיום בשם "הפוליגלוטה הקומפלוטנזית" (Biblia Poliglota Complutense). סמורה היה אחראי על נוסח העמודות של הטקסט העברי והתרגום הארמי למקרא. בעבודתו הוא הסתייע בשני מומרים נוספים, פבלו קורונל (Pablo Coronel) ואלפונסו דה אלקלה (Alfonso de Alcala).
סמורה כתב דקדוק עברי בשפה הלטינית שפורסם בכרך השישי של הפוליגלוטה, ולאחר מכן הורחב ופורסם בנפרד בשנת 1526. דקדוק זה הוא אחד הטובים והמלאים שפורסמו באירופה בתקופת הרנסאנס. באותה שנה חיבר גם איגרת ליהודי רומא שבה עודד אותם להתנצר (אבל ספק אם האיגרת אמנם נמסרה להם). כמו כן כתב מילון עברי, תרגום ופירוש לחלק מספרי המקרא, מבוא לתרגום הארמי, חיבור פולמוסי העוסק במחלוקות בין היהדות לנצרות, ועוד.
אלכסנדר ואנג

| --- | --- |
 השכלה:  המכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס  Los Alamos High School 
 
אלכסנדר ואנג (באנגלית: Alexandr Wang, נולד בינואר 1997) הוא יזם, חוקר בינה מלאכותית ומיליארדר אמריקאי. הוא מייסד ומנכ"ל Scale AI, פלטפורמת תיוג נתונים המספקת נתוני הדרכה עבור מודלים של למידת מכונה. בגיל 24 היה למיליארדר הצעיר ביותר בעולם, שהשיג את הונו בעצמו.
חיים מוקדמים וחינוך

וואנג נולד בלוס אלמוס, ניו מקסיקו. הוא למד מדעי המחשב ומתמטיקה ב-MIT, אך נשר כדי לייסד את Scale AI ב-2016.  חינוכו של ואנג, כבן של מהגרים סינים שעבדו כפיזיקאים במעבדה הלאומית של לוס אלמוס בניו מקסיקו, שם פותח לראשונה נשק גרעיני, החדיר בו את האמונה ש"טכנולוגיות פורצות דרך הן למעשה חלק קריטי באמת מהביטחון הלאומי". הוא אומר. "הייתי די מודע לכמה חשוב שיהיו הטכנולוגיות האלה כדי להיות מסוגלים להרתיע את האויבים". ואנג למד תכנות מחשבים באינטרנט, והיה חובב קידוד ומתמטיקה מילדות.
קריירה

וואנג נכנס לרשימת "Forbes 30 Under 30 Enterprise Technology" בשנת 2018. הסטארט-אפ שלו Scale השתמש בבינה מלאכותית כדי לבצע אוטומציה של משימות כמו זיהוי תמונות ותעתוק אודיו, ולקוחותיו כללו את GM Cruise, Alphabet, Uber ו-P&G. בעזרת בסיס הצרכנים של Scale וחוזי ההגנה של ממשלת ארצות הברית, Scale AI הגיע להערכת שווי של 7.3 מיליארד דולר, והעניקה לוואנג שווי נקי של מיליארד דולר (מכיוון שהוא מחזיק ב-15% מהחברה).
פרסים והכרה

בשנת 2021, ואנג נבחר לרשימת 30 מתחת לגיל 30 של פורבס בקטגוריית Enterprise Technology.  הוא זכה גם ברשימת Time 100 Next ו-Time100 AI, שמכירה במנהיגים מתפתחים שמעצבים את עתיד התחומים שלהם.
הערות שוליים

↑  "Alexandr Wang". Forbes (באנגלית). נבדק ב-2024-01-17.
1 2  East, Forbes Middle. "Here's How This Young Self-Made Billionaire Built A $7.3B AI Unicorn". Forbes ME (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2024-01-14.
↑  Sternlicht, Alexandra. "There's A New Youngest Self-Made Billionaire, And He Got Rich Working With The Government". Forbes (באנגלית). נבדק ב-2024-01-14.
↑  Tan, Rebecca (28 באוגוסט 2023). "Behind the AI boom, an army of overseas workers in 'digital sweatshops'". The Washington Post. נבדק ב-14 בינואר 2024. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Li, Steven. "How The 22-Year-Old Founder Of Scale AI Built A Billion-Dollar Business". Forbes (באנגלית). נבדק ב-2024-01-14.
↑  Cai, Kenrick. "How Alexandr Wang Turned An Army Of Clickworkers Into A $7.3 Billion AI Unicorn". Forbes (באנגלית). נבדק ב-2024-01-14.
↑  Scale AI's 22-Year Old CEO Wants to Improve the Safety of Self-Driving Cars (באנגלית), 2019-08-08, נבדק ב-2024-01-14
↑  "Data-labeling company Scale AI is worth $7.3 billion after new funding round". Fortune (באנגלית). נבדק ב-2024-01-14.
↑  "Feature interview: Scale AI CEO Alexandr Wang - First Move with Julia Chatterley - Podcast on CNN Audio". CNN (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2024-01-14.
↑  Loten, Angus (2021-07-12). "Scale AI's Rapid Growth Reflects Widening Demand for Smart Software". Wall Street Journal (באנגלית אמריקאית). ISSN 0099-9660. נבדק ב-2024-01-14.
↑  Popkin, Helen A. S. "30 Under 30 In Enterprise Tech: Reinventing Business With Artificial Intelligence". Forbes (באנגלית). נבדק ב-2024-01-14.
אליזבת בואן

| --- | --- |

 לידה:  7 ביוני 1899 דבלין, הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד 
 פטירה:  22 בפברואר 1973 (בגיל 73) לונדון, הממלכה המאוחדת 
 מדינה:  אירלנד 
 מקום קבורה:  קורק 
 שם עט:  Bitha, Elizabeth Bowen Cameron, Bitha Bowen, Dorothea Cole 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת אוקספורד, בית הספר דאון האוס 
 שפות היצירה:  אנגלית 
 יצירות בולטות:  The Last September, The Heat of the Day, The Death of the Heart, The House in Paris, Eva Trout 
 תקופת הפעילות:  מ-1923 
 בן או בת זוג:  אלן צ'ארלס קמרון (4 באוגוסט 1923–?) 
 פרסים והוקרה:  פרס לזכר ג'יימס טיט בלק (1969)  מפקדת במסדר האימפריה הבריטית  פרס רומא 
 
אליזבת דורותיאה קול בואן (באנגלית: Elizabeth Dorothea Cole Bowen; ‏7 ביוני 1899 - 22 בפברואר 1973) הייתה סופרת ומחברת סיפורים קצרים אנגלו-אירית.
נושאי כתיבתה

אליזבת בואן התעניינה במיוחד ב"חיים בהעמדת פנים ומה קורה כשמורידים את העמדת הפנים", בתמימות של החיים הרגילים ובכוחות שלא ניתן לרסנם ושלבסוף משפיעים על נסיבות חיינו. בואן גם בחנה את הבגידה ואת הסודות שמסתירה מסכת המהוגנות. סגנון כתיבתה משוכלל מאוד והוא שואב הרבה מהספרות המודרנית. היא העריצה סרטים והושפעה מהטכניקה הקולנועית של ימיה. האפיזודות בהם בואן ממקמת את סיפוריה רוויים בתיאורים פסיכולוגיים ובעלילה סבוכה. הרומן המלחמתי של בואן, The Heat of the Day ‏(1949), מתאר בצורה מורכבת מאוד את האווירה בלונדון במהלך ההפצצות עליה בתקופת מלחמת העולם השנייה.
עבודותיה הנבחרות > ספריה שתורגמו לעברית

אוה טראוט, 1984.
עבודותיה הנבחרות > רומנים

The Hotel (1927)
The Last September (1929)
Friends and Relations (1931)
To the North (1932)
The House in Paris (1935)
The Death of the Heart (1938)
The Heat of the Day (1949)
A World of Love (1955)
The Little Girls (1964)
Eva Trout (1968)
עבודותיה הנבחרות > סיפורים קצרים ואסופות

Encounters (1923)
Ann Lee's and Other Stories (1926)
Joining Charles and Other Stories (1929)
The Cat Jumps and Other Stories (1934)
"The Easter Egg Party" (1938) in The London Mercury
Look At All Those Roses (1941)
The Demon Lover and Other Stories (1945)
Ivy Gripped the Steps and Other Stories (1946, USA)
Stories by Elizabeth Bowen (1959)
A Day in the Dark and Other Stories (1965)
The Good Tiger (1965, children's book) - illustrated by M. Nebel (1965 edition) and Quentin Blake (1970 edition)
Elizabeth Bowen’s Irish Stories (1978)
The Collected Stories of Elizabeth Bowen (1980)
The Bazaar and Other Stories (2008) - edited by Allan Hepburn
עבודותיה הנבחרות > ספרות תעודית

Bowen's Court (1942, 1964)
Seven Winters: Memories of a Dublin Childhood (1942)
English Novelists (1942)
Anthony Trollope: A New Judgement (1946)
Why Do I Write?: An Exchange of Views between Elizabeth Bowen, Graham Greene and V.S. Pritchett (1948)
Collected Impressions (1950)
The Shelbourne (1951)
A Time in Rome (1960)
Afterthought: Pieces About Writing (1962)
Pictures and Conversations (1975) - edited by Spencer Curtis Brown
The Mulberry Tree: Writings of Elizabeth Bowen (1999) - edited by Hermione Lee
"Notes On Éire": Espionage Reports to Winston Churchill by Elizabeth Bowen, 1940-1942 (2008) - edited by Jack Lane and Brendan Clifford
People, Places, Things: Essays by Elizabeth Bowen (2008) - edited by Allan Hepburn
Love's Civil War: Elizabeth Bowen and Charles Ritchie: Letters and Diaries, 1941-1973 (2009) - edited by Victoria Glendinning and Judith Robertson
Listening In: Broadcasts, Speeches, and Interviews by Elizabeth Bowen (2010) - edited by Allan Hepburn
Elizabeth Bowen's Selected Irish Writings (2011) - edited by Éibhear Walshe
ספרים על בואן

Jocelyn Brooke: Elizabeth Bowen (1952)
William Heath: Elizabeth Bowen: An Introduction to Her Novels (1961)
Edwin J. Kenney: Elizabeth Bowen (1975)
Victoria Glendinning: Elizabeth Bowen: Portrait of a Writer (1977)
Hermione Lee: Elizabeth Bowen: An Estimation (1981)
Patricia Craig: Elizabeth Bowen (1986)
Harold Bloom (editor): Elizabeth Bowen (1987)
Allan E. Austin: Elizabeth Bowen  (1989)
Phyllis Lassner: Elizabeth Bowen (1990)
Phyllis Lassner: Elizabeth Bowen: A Study of the Short Fiction (1991)
Heather Bryant Jordan: How Will the Heart Endure?: Elizabeth Bowen and the Landscape of War (1992)
Andrew Bennett and Nicholas Royle: Elizabeth Bowen and the Dissolution of the Novel: Still Lives (1994)
Renée C. Hoogland: Elizabeth Bowen: A Reputation in Writing (1994)
Éibhear Walshe (editor): Elizabeth Bowen Remembered: The Farahy Addresses (1998)
John D. Coates: Social Discontinuity in the Novels of Elizabeth Bowen: The Conservative Quest (1998)
Lis Christensen: Elizabeth Bowen: The Later Fiction (2001)
Maud Ellmann: Elizabeth Bowen: The Shadow Across the Page (2003)
Neil Corcoran: Elizabeth Bowen: The Enforced Return (2004)
Éibhear Walshe (editor): Elizabeth Bowen: Visions and Revisions (2008)
Susan Osborn (editor): Elizabeth Bowen: New Critical Perspectives (2009)
הערות שוליים

↑  Notes On Éire: Espionage Reports to Winston Churchill by Elizabeth Bowen. (2nd Edition). Aubane Historical Society (2008), Elizabeth Bowen: The Enforced Return by Neil Corcoran, Oxford University Press (2004), and That Neutral Island by Clair Wills, Faber and Faber (2007).
↑  היתר אינגמן, "אביהיר וולש, אליזבת בואן", Irish University Review: a journal of Irish Studies, אביב-קיץ 2009
↑  מארן לינט, "אליזבט בואן (סקירה)", MFS Modern Fiction Studies, כרך 56, מספר 2, קיץ 2010
↑  Elizabeth Bowen: Portrait of a Writer by Victoria Glendinning, Weidenfeld & Nicolson (1977), p.239
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007297616105171  PLWABN: 9810603780605606  BNE: XX1208697  BnF: cb11893656j (data)  CANTIC: a11815656  CiNii: DA00910275  GND: 118659596  ICCU: CFIV022035  ISNI: 0000 0001 0876 0934  LCCN: n78095463  NDL: 00434039  NKC: ola2002153896  NLG: 79356  NLK: KAC201770649  NTA: 068751567  SELIBR: 178859  SNAC: w6ht2x31  SUDOC: 026748312  Trove: 795032  VIAF: 19674925   WorldCat (עם VIAF): 19674925 
כנסיית סנט קולמן, Farahy, מחוז קורק, מקום קבורתה של בואן
אליזבת בר

| --- | --- |

אליזבת בר, 2006
 לידה:  22 בספטמבר 1971 (בת 53) הרטפורד, קונטיקט, ארצות הברית
 שם לידה:  שרה בר אליזבת' וישנבסקי
 מדינה:  ארצות הברית 
 לאום:  ארצות הברית אמריקנית
 עיסוק:  סופרת
 מקום לימודים:  אוניברסיטת קונטיקט 
 שפות היצירה:  אנגלית
 סוגה:  ספרות ספקולטיבית
 יצירות בולטות:  "Hammered"   "Tideline"
 תקופת הפעילות:  מ-2004 
 בן או בת זוג:  סקוט לינץ' 
 פרסים והוקרה:  פרס ג'ון ו. קאמבל עבור הסופר החדש הטוב ביותר (2005)   פרס לוקוס עבור ספר הבכורה הטוב ביותר (2006)   פרס הוגו עבור הסיפור הקצר הטוב ביותר (2008)   פרס הוגו עבור הנובלה הטובה ביותר (2009)  
 elizabethbear.com
 
אליזבת בר, 2011
אליזבת בר (באנגלית: Elizabeth Bear; נולדה ב-22 בספטמבר 1971), היא סופרת אמריקנית הכותבת בעיקר בז'אנר הספרות הספקולטיבית. זוכת פרס ג'ון ו. קאמבל לסופר החדש הטוב ביותר (2005), פרס הוגו לסיפור הקצר הטוב ביותר (2008) עבור הסיפור הקצר "Tideline", ופרס הוגו לנובלה הטובה ביותר (2009) עבור "Shoggoths in Bloom". היא נמנית בין חמשת הסופרים הבודדים שזכו ביותר מפרס הוגו אחד, לאחר שזכו בפרס ג'ון ו. קאמבל עבור הסופר החדש הטוב ביותר (האחרים הם קרולין צ'רי, אורסון סקוט קארד, ספיידר רובינסון וטד צ'יאנג).
ביוגרפיה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
בר היא נצר לשושלת אוקראינית ולשושלת שוודית. נולדה בשם שרה בר אליזבת' וישנבסקי, בהרטפורד שבמדינת קונטיקט בארצות הברית. בעבר עבדה בתעשיית המדיה. חיה בלאס וגאס שבנבדה (אשר היוותה את הרקע לסיפורים הקצרים "One-Eyed Jack and the Suicide King", "Follow Me Light", "This Tragic Glass") אך חזרה לקונטיקט בינואר 2006.
הרומן הראשון שכתבה, "Hammered", פורסם בינואר 2005, ואחריו פורסמו "Scardown" ביולי ו-"Worldwired" בנובמבר. הטרילוגיה עוסקת בדמות הקנדית ג'ני קסידי, שהיא גם הדמות הראשונה בסיפור הקצר "Gone to Flowers". הספר זכה בפרס המגזין לוטוס לספר הבכורה הטוב ביותר באותה שנה. במאי 2006 הוציאה בר לאור את "The Chains That You Refuse", אוסף סיפורים קצרים פרי עתה. "דם וברזל", הספר הראשון בסדרת הפנטזיה "The Promethean Age", פורסם ב-27 ביוני 2006. בר היא גם אחת הכותבות של סדרת האינטרנט "Shadow Unit" המשודרת כיום.
ב-2008, בר תרמה את אוסף הספרים הפרטי שלה לאוניברסיטת צפון אילינוי, שם הוא הפך לחלק מהמחלקה לספרים נדירים ואוספים מיוחדים.
יצירות

The Jenny Casey trilogy
Hammered ‏ (ינואר 2005, הוצאת Bantam Spectra)
Scardown ‏ (יולי 2005, הוצאת Bantam Spectra)
Worldwired ‏ (נובמבר 2005, הוצאת Bantam Spectra)
The Promethean Age
Blood and Iron ‏ (יוני 2006, הוצאת ROC)
Whiskey and Water ‏ (יולי 2007, הוצאת ROC)
The Stratford Man:
Jacob's Ladder trilogy
Dust ‏ (דצמבר 2007, הוצאת Bantam Spectra)
Chill ‏ (פברואר 2010, הוצאת Bantam Spectra)
Grail ‏ (פברואר 2011, הוצאת Bantam Spectra)
הערות שוליים

↑  "Transcript of the Absolute Write chat with writer Elizabeth Bear. March 17, 2009". www.absolutewrite.com. 2011-05-03.
↑  Science Fiction and Fantasy Writers of America (SFWA) Collection, Northern Illinois University
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810550261505606  BIBSYS: 1523345891229  CiNii: DA05807615  ISNI: 0000 0001 2026 5936  LCCN: no2005043525  MusicBrainz: 449b3dcf-52a7-4bca-bd45-e36ed0ca9022  NDL: 01121165  NKC: xx0073373  NLK: KAC202109178  NTA: 29834176X  SNAC: w63935wq  SUDOC: 227548469  VIAF: 58812050   WorldCat (עם VIAF): 58812050
איסור הסתכלות בערווה

בקרב קהילות מסוימות בציבור החרדי מקפידים במיוחד על שמירת קדושת העיניים. בתמונה, האדמו"ר של חסידות לינסק חובש מסכה על עיניו בנמל התעופה בן-גוריון, הנחשב למקום פרוץ.
איסור הסתכלות בערווה חל בהלכה היהודית על גברים ביחס לכל מראה שעלול לעורר מחשבות מיניות אסורות, המכונות הרהורים רעים. עיקר הביטוי לאיסור זה הוא איסור על הסתכלות בנשים שאסורות על הגבר (עריות), שנעשית על מנת ליהנות מיופיין או למטרת גירוי מיני. האיסור מכונה גם "הסתכלות אסורה", והשמירה העצמית של האדם מאיסור זה מכונה "שמירת עיניים" או "קדושת עיניים".
מקור האיסור בציווי "ולא תתורו אחרי לבבכם ואחרי עיניכם אשר אתם זונים אחריהם" הלב והעיניים הם "סרסורי עבירה" כלשון חז"ל ולכן עיקר האזהרה היא ללכת אחר תאוות הלב שהעיניים מסייעות לכך להתממש.
מקור האיסור

מקור האיסור הכללי להרהור עבירה הוא מהפסוק בספר במדבר בסוף פרשת ציצית: ”ולא תתורו אחרי לבבכם ואחרי עיניכם אשר אתם זונים אחריהם. למען תזכרו ועשיתם את כל מצותי והייתם קדושים לאלהיכם”.
בספרי פירשו את הפסוק: "'ולא תתורו אחרי לבבכם' - זו מינות, ...'ואחרי עיניכם' - זו זנות, שנאמר '[וַיֹּאמֶר שִׁמְשׁוֹן אֶל אָבִיו], אוֹתָהּ קַח לִי, כִּי הִיא יָשְׁרָה בְּעֵינֵי' (שופטים יד, ג)".
פרשנות דומה קיימת בתלמוד ירושלמי שבו נאמר: "'לא תתורו אחרי לבבכם ואחרי עיניכם' - אמר רבי לוי: ליבא ועינא תרין סרסורין דחטאה, דכתיב (משלי כג) "תנה בני לבך לי ועיניך דרכי תצרנה" - אמר הקב"ה אי יהבת לי לבך ועיניך, אנא ידע דאת לי (=אם נתת לי את לבך ועיניך, אני יודע שאתה שלי).". דהיינו שמראה העיניים הוא המוביל לחטא עריות, כפי שמובא גם במסכת נדרים: "כל הצופה בנשים - סופו בא לידי עבירה".
מקור נוסף בתורה שבו תולים חז"ל עניין זה הוא: ”כִּי תֵצֵא מַחֲנֶה עַל אֹיְבֶיךָ - וְנִשְׁמַרְתָּ מִכֹּל דָּבָר רָע” ממקור כללי זה לומדים חז"ל הלכות רבות בעניינים מגוונים הקשורים לתפיסתם את הרע. בין היתר "שלא יסתכל אדם באשה נאה ואפילו פנויה, באשת איש ואפילו מכוערת". מקור זה לחלק מהדעות אינו אלא אסמכתא, ולחלק מהדעות דרשה גמורה שכן לא פורש בו האיסור באופן קונקרטי, ופשטו של הפסוק הוא כפרשנות הספרי (קי"ט) ובעקבותיו הרמב"ן והמלבי"ם, שמדובר בעבירות חמורות הקשורות בעיקר לשדה הקרב.
בתלמוד ובספרי הקבלה, המוסר והחסידות הושם דגש נרחב על איסור הסתכלות והרהור על אישה שיכול להביא לגוף העבירה ולהוצאת זרע לבטלה.
הגדרת האיסור > ראייה במקומות מוצנעים

קיים איסור להביט באופן מכוון במקומות בגוף האישה העלולים לעורר גירוי מיני, כפי שאמרו חז"ל: "טפח באישה ערווה...שוק באשה ערוה...שיער באשה ערוה".
מאותו טעם נדרש בתלמוד על האדם להישמר בעת מעברו במקומות בהם ישנה סבירות גבוהה להימצאות נשים שחלק מגופן גלוי, לדוגמה בסמוך לנהר בשעה שהנשים מכבסות בו ומגלות את רגליהן. אולם אם אין דרך אחרת למעבר, אין האדם צריך להימנע מלעבור במקום רק בגלל החשש למראות לא צנועים, שכן הוא נחשב אנוס. אך אם הייתה לו דרך אחרת לעבור בה, עליו להשתמש בדרך האחרת. אם האדם העדיף לעבור בדרך הראשונה בכוונה במקום שישנה דרך אחרת, הוא אף נקרא רשע. וכן נפסק ברמב"ם: "וכן אסור לאדם להסתכל בנשים בשעה שהן עומדות על הכביסה. אפילו להסתכל בבגדי צבע של אשה שהוא מכירה אסור, שלא יבוא לידי הרהור".
הגדרת האיסור > ראייה במקומות מוצנעים > הסתכלות באיבר המין

בשולחן ערוך נפסק שאסור להסתכל באיבר המין של האישה:
אסור להסתכל באותו מקום, שכל המסתכל שם אין לו בושת פנים, ועובר על "והצנע לכת" ומעביר הבושת מעל פניו, שכל המתבייש אינו חוטא דכתיב "ובעבור תהיה יראתו על פניכם" - זו הבושה - לבלתי תחטאו", ועוד דקא מגרה יצר הרע בנפשיה [שהוא מגרה את יצר הרע בעצמו].
כך פסקו לפניו הטור, הראב"ד ועוד.
אמנם דעת הרמב"ם ורוב הראשונים שמותר לנשק, ויש שסוברים כך גם בדעת הרמ"א. גם לפי דעות אלו, מידת חסידות היא שלא לעשות מעשים אלו, וכך פוסק הרמב"ם: "ואף על פי כן מדת חסידות שלא יקל אדם את ראשו לכך, ושיקדש עצמו בשעת תשמיש כמו שביארנו בהלכות דעות ולא יסיר מדרך העולם ומנהגו שאין דבר זה אלא כדי לפרות ולרבות". דברים דומים כותב גם הרמ"א.
כל האחרונים (פרט לרמ"א שהדעות חלוקות על דבריו) פסקו כדעת השולחן ערוך לאסור, ולא הציגו כלל את דעת המתירים. גם בספרות ההדרכה החרדית השמיטו את דעת המתירים. לעומת זאת, בחלק מהספרות הדתית לאומית, הובאה דעתו של הרמב"ם להתיר, אם יש צורך בכך, אך לכתחילה עדיף להימנע מהסתכלות. אמנם, גם לפי ההשקפה החרדית, ישנם מקרים שיש להתיר זאת, כגון בחוזר בתשובה שכבר התרגל לזה וכדומה. הרב נתן קופשיץ הגדיר זאת כך: "כל מה שיעשה אדם עם אשתו הטהורה, אפילו הגרוע ביותר, אינו מגיע כלל לרמת וחומרת האיסור מהתורה של מבט אחד על אשת שכנו".
הגדרת האיסור > הסתכלות שלא במקומות מוצנעים

איסור נוסף הוא להסתכלות בכל איבר שהוא בגוף האישה, אם הכוונה היא כדי ליהנות מכך. האיסור אינו על ראייה סתמית, אלא דווקא הסתכלות ממושכת המביאה הנאה או התעוררות מינית. כדברי התלמוד, "תנא דבי רבי ישמעאל: מפני מה הוצרכו ישראל שבאותו הדור כפרה? מפני שזנו עיניהם מן הערווה".
על כך אמרו חז"ל: "כל המסתכל באצבע קטנה של אשה, כאילו מסתכל במקום התורף", וכפירוש הרמב"ם ונתכוון ליהנות - "כמי שנסתכל במקום התורף".
בחז"ל מובאת דוגמה לאיסור כדרשה לפסוק "יָד לְיָד לֹא יִנָּקֶה רָּע" - "המרצה מעות לאשה מידו לידה כדי להסתכל בה אפילו יש בידו תורה ומעשים טובים כמשה רבינו לא ינקה מדינה של גיהנם".עוד אמרו חז"ל: "העין רואה והלב חומד והגוף עושה את העבירות" וש"אל יהרהר אדם ביום ויבוא לידי קרי בלילה", שיש בכך הוצאת שכבת זרע לבטלה שנאסרה בחז"ל.
על בסיס הפסוק: "בְּרִית כָּרַתִּי לְעֵינָי, וּמָה אֶתְבּוֹנֵן עַל בְּתוּלָה" (איוב לא א), הרמב"ם והשולחן ערוך בעקבותיו אוסרים גם להסתכל על פנויה ב"דרך זנות" - כלומר ראייתה כאובייקט מיני.
הגדרת האיסור > הליכה אחר אישה

על פי התלמוד ישנו איסור ללכת אחרי אישה. "לא יהלך אדם אחורי אשה בדרך". בעקבות התלמוד פסק הרמב"ם: "מי שפגע באשה בשוק אסור לו להלך אחריה אלא רץ ומסלקה לצדדין או לאחריו, וכל המהלך בשוק אחרי אשה הרי זה מקלי עמי הארץ..."; כלומר, הוא צריך למהר ולהשיג או להקדים את האישה, כך שהוא לא ילך מאחוריה; מי שהולך מאחורי אישה הרי הוא מוגדר כעם הארץ.
יש שכתבו שהטעם הוא משום שכאשר אדם רואה את האישה שלפניו ואת התנועות שלה, הדבר מעורר בו הרהור עבירה. ויש שכתבו, שהחשש אינו רק משום הרהור עברה, אלא חשש שיבוא לידי מעשה עבירה בפועל. ויש שכתבו שהטעם הוא משום חשד הרואים, שיחשבו שהוא הולך אחריה בשביל לעשות איתה עבירה.
נחלקו פוסקי ההלכה בגדרי האיסור. יש שכתבו שאם מבחין באישה שלפניה ובתנועותיה, אסור ללכת אחריה. ויש שכתבו שהאיסור הוא רק ללכת בתוך ד' אמות של האישה, אבל אם הוא רחוק יותר, אין איסור אף על פי שרואה את האישה.
יש מהפוסקים האחרונים שכתבו שכשם שאסור ללכת אחרי אישה, כך אסור לעמוד ולשבת אחרי אישה שיושבת או עומדת, כיוון שרואה אותה. ויש שכתבו שהאיסור בהליכתה בלבד.
הרב אליעזר יהודה ולדנברג והרב שלמה זלמן אויערבך לא החמירו באיסור, בעקבות פסיקת "לקט יושר" בשמו של רבו ישראל איסרלין מהמאה ה-15, שבמקרים כמו כבוד אמו או לחלוק כבוד לאשת חבר - מותר. "ואמר שמותר לילך אחר אשת חבר או אחר אמו, משום דבזמן הזה אין אנו מוזהרים כל כך מלילך אחר אשה". הרב שלמה זלמן אויערבך בחליפת מכתבים עם הרב ולדנברג, הסתמך על דבריו, וכתב כי בשעת הדחק ניתן לסמוך על דבריו להקל ללכת אחרי אישה. נימוק נוסף שהוא מעלה שכיום שנמצאות הרבה נשים ברחוב, אין תועלת בהסתלקות מאחורי אישה, בעוד שהתלמוד עוסק במציאות שבה נשים לא נהגו ללכת ברחובות לעיתים קרובות.
היתרים

איסור זה נדחה מפני פיקוח נפש, וחז"ל אף כינו את הנמנע מהגשת עזרה לאישה טובעת מטעמי צניעות בשם "חסיד שוטה". כמו כן, חז"ל גינו אדם שהולך עצום עיניו מלראות נשים ומתוך כך חובט את ראשו בקירות עד שהוא שותת דם וכינוהו "פרוש קיזאי" ש"מכלה עולם".
 כמו כן הותרה ואף חויבה הסתכלות במפגשים לצורך נישואין, היות ש"אסור לאדם שיקדש את האשה עד שיראנה".
היתר נוסף להסתכל בגוף האישה, אף במקומות מוצנעים, הוא כאשר האדם טרוד במלאכתו ומחמת ההתרכזות בעיסוקו לא יבוא להתגרות. היתר זה נקרא בלשון התלמוד "בעבידתיה טריד" ומטעמו מותר להרביע בעלי חיים ולרופא לטפל בחולה.
מאידך, מסופר בתלמוד על אדם שנחלה מתוך תשוקה לאשה, ועל פי הרופאים אפשרות לרפואתו הייתה שהאשה "תעמוד לפניו ערומה". חכמים אסרו את הדבר, ואמרו ”ימות ואל תעמוד לפניו ערומה”, יש שתי פרשנויות לסיפור: לפי אחת מהן מדובר באשת איש ואכן איסור הסתכלות בגופה של אשת איש - כדי ליהנות מגופה - חמור באיסור יהרג ואל יעבור מהתורה, ולפי השנייה מדובר היה באשה פנויה ואף על פי שאיסור ההסתכלות בה הוא לא ביהרג ואל יעבור אלא רק באיסור מדברי חכמים "ונשמרת מכל דבר רע" שלא יהרהר אדם רע ויבוא לידי קרי בלילה, אסרו חז"ל את הדבר במעשה ההוא כדי לגדור גדר בדבר, שלא יגרמו בנות ישראל לאחרים להסתכל בהן ובעקבות כך יתירו למסתכל לבוא עליה או להסתכל בה כשהיא ערומה, או מפני כבוד המשפחה.
בתלמוד מסופר על רבן שמעון בן גמליאל שהיה על גבי מעלה בהר הבית וראה עובדת כוכבים נאה ביותר ואמר "מה רבו מעשיך ה'", וכן מסופר על רבי עקיבא שראה את אשת טורנוסרופוס ובכה על יופייה הרב שיבלה בעפר. על פי תירוץ התלמוד מדובר שנפגשו בקרן זווית, ובמקרה כזה אין איסור לאדם, והוא כאנוס. ועוד מסופר בתלמוד על רב גידל ורבי יוחנן, שהיו נוהגים לעמוד ליד שערי טבילה (מקום שנמצאות שם נשים לצורך טבילתן), אצל רב גידל כדי להורות הלכות טבילה לנשים, ואצל רבי יוחנן כדי שהנשים יראו את יופיו הרב, ויהיו להן בנים יפים כמוהו, וכאשר שאלו אותם חכמים האם אין הם מפחדים מגירוי היצר, ענו שאין הם חוששים לדבר, שכן אין יצרם שולט עליהם כלל בנושא.
כלל מסייג שקבעו חז"ל בעניין, אגב דיון בהקשר של אישה סוטה, ש"אין יצר הרע שולט, אלא במי שעיניו רואות" - כלומר שהגירוי קונקרטי לאותה אישה שהגבר רואה בלבד, ואיננו מושלך על ידי הגבר מאישה לאישה, כך למשל במקרה שהאישה איננה בחיים, לא יחול גירוי לגביה, אף שראה את איבריה המוצנעים.
איסור הסתכלות של אישה באיש

במדרש שמואל ובילקוט שמעוני מובאת דעתו של רבי יוסי, הסובר ש"כדרך שאי אפשר לאיש לזון את עיניו מאשה שאינה ראויה לו, כך אי אפשר לאשה לזון את עיניה מן האיש שאינו ראוי לה". יש שפסקו הלכה כך, ויש מן הפוסקים שכתבו שהאיסור הסתכלות של אשה באיש הוא רק אם היא מסתכלת על יופיו, אבל אין לאסור הסתכלות סתם.
דעות הפוסקים

בין הפוסקים ישנה קשת רחבה של דעות להגבלות ולגדרות שאדם צריך לשים על עצמו בענייני צניעות בכלל ובעניין ההסתכלות בפרט.
על פי רבנו יונה אסור להסתכל באשת איש מן התורה, ובפנויה מדברי קבלה (נ"ך) וכן הוא כותב "וכל המסתכל באשת איש מכחיש כח יצרו הטוב והודו נהפך עליו למשחית" - על פי דברי חז"ל ש"כל המסתכל בעריות - קשתו ננערת".
קריטריון ציבורי-כללי להגמשה אפשרית זו, והוא עקרון ה"רגילות", שיסודו בראבי"ה, מגדולי חכמי אשכנז. בעקבותיו הרב יחיאל מיכל אפשטיין בספרו ערוך השולחן, והבן איש חי התירו להתפלל ולברך למול ראשיהן המגולים של נשים נשואות, כיוון שרובן הולכות כך, הם נחשבים כמקומות המגולים בגופן, ואין בהן גירוי. עמדה זו התקבלה על ידי חלק מהפוסקים המאוחרים כמו הרב עובדיה יוסף והרב שלמה זלמן אוירבך.
הריטב"א, מגדולי חכמי ספרד, מרחיק לכת, ודוגל ב"עקרון גמישות אינדיבידואלית" בהקפדה על גדרי הצניעות, כפי שכתב בסוף חידושיו למסכת קידושין (פא ע"ב):
הרב משה פיינשטיין, חילק בין הסתכלות (התבוננות מעמיקה) שנאסרת בהלכה, לבין ראייה שאיננה נאסרת בהלכה, והתיר מחוץ לישראל לאדם חולה ללכת לשם בריאותו לבריכה מעורבת שאין בה הפרדה מגדרית לנשים וגברים, במקום שאין בריכות נפרדות, וזאת בתנאי שבטוח שלא יבוא לידי הרהור.