stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קופה אמריקה נשים 2022
שלב הנוק-אאוט

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|   | חצי הגמר | חצי הגמר |  |  | הגמר | הגמר |  |

|  | 25 ביולי - בוקרמנגה | 25 ביולי - בוקרמנגה |  |  |  |  |  |
|  |   קולומביה |  1 |   |  |  |  |  |
|  |   ארגנטינה |  0 |   |  |  |  |  |
|  |   |  |   |  |  |  |  |
|  |  |  |  |  | 30 ביולי - בוקרמנגה | 30 ביולי - בוקרמנגה |  |
|  |   |   |   |   |   קולומביה |  0 |  |
|  |   |   |   |   |   ברזיל |  1 |  |

|  |  |  |   |  |  |  |  |
|  |  |  |  |  | המשחק על המקום השלישי | המשחק על המקום השלישי |  |
|  | 26 ביולי - בוקרמנגה | 26 ביולי - בוקרמנגה |   |  | 29 ביולי - בוקרמנגה | 29 ביולי - בוקרמנגה |  |
|  |   ברזיל |  2 |   |  |   ארגנטינה |  3 |  |
|  |   פרגוואי |  0 |   |  |   פרגוואי |  1 |  |
ראגה

ערך זה עוסק במונח במוזיקה הודית. אם התכוונתם לרָאגָ'ה, מלך, או נסיך שליט, ראו .
ראגה (מסנסקריט: Rāga, מילולית: צבע או מצב רוח) היא קו מלודי או מודוס לפיו נכתבים קטעי מוזיקה הודית קלאסית. הראגה מורכבת מסולם בן חמישה עד שבעה תווים, והגדרת סדר בין התווים, יש מספר ראגות החולקות את אותו הסולם, אך בשינויי מיקום בין התווים. הראגה קשורה בדרך כלל למצב רוח ולשעה ביום. במוזיקה של צפון הודו יש חיבור חזק בין הראגה לעונת השנה ולזמן ביום, בעוד שבמוזיקה של דרום הודו השימוש חופשי יותר.
קיימות למעלה מ-300 ראגות בסיסיות. כל קטע מוזיקלי הודי קלאסי בנוי על ראגה, וגם במוזיקה ההודית המודרנית נעשה שימוש בראגות, הן כמבנה מלודי והן כרכיב נושא משמעות וקונוטציה. הראגה משמשת כמסגרת טונאלית להלחנה ולאלתור.
מבחינה היסטורית ודתית מקושרות הראגות לאלים וליכולות קסם שונות. כך למשל ראגה לתקופת המונסון המנוגנת בעונה זו יכולה לגרום לירידת גשמי ברכה, לפי האמונה.
לקריאה נוספת

Bor, Joep (1999), The Rāga Guide, Charlottesville,Virginia: Nimbus Records
Daniélou, Alain (1949), Northern Indian Music, Calcutta: Visva Bharati
Jairazbhoy, N.A. (1995), The Rags of North Indian Music: Their Structure & Evolution, Bombay: Popular Prakashan
Kaufmann, Walter (1968), The Ragas of North India, Calcutta: Oxford & IBH Publishing Company
קתדרלת פואטייה

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  בזיליקה זוטרה, קתדרלה קתולית 
 על שם:  פטרוס 
 כתובת:  place de la Cathédrale 
 מיקום:  פואטייה 
 מדינה:  צרפת 
 הקמה ובנייה
 סגנון אדריכלי:  אדריכלות גותית 
 מידות
 גובה:  34 מ' 
 קואורדינטות:  46°34′50″N 0°20′57″E﻿ / ﻿46.5805°N 0.3493°E﻿ / 46.5805; 0.3493
  (למפת צרפת מוגדלת) פריז מרסיי ליון טולוז ניס נאנט שטרסבורג מונפלייה בורדו ליל רן ריימס לה האבר סנט אטיין אנז'ה גרנובל דיז'ון קורסיקה ספרד שווייץ גרמניה בלגיה לו. איטליה הממלכה המאוחדת תעלת למאנש הים התיכון האוקיינוס האטלנטי קתדרלת פואטייה(למפת צרפת רגילה) פריז מרסיי ליון טולוז ניס נאנט שטרסבורג מונפלייה בורדו ליל רן ריימס לה האבר סנט אטיין אנז'ה גרנובל דיז'ון קורסיקה ספרד שווייץ גרמניה בלגיה לו. איטליה הממלכה המאוחדת תעלת למאנש הים התיכון האוקיינוס האטלנטי קתדרלת פואטייה
 
חזית הקתדרלה
קתדרלת פואטייה המוקדשת לסן פייר (בצרפתית: Cathédrale Saint Pierre de Poitiers) היא קתדרלה קתולית בפואטייה, צרפת.
היסטוריה

בנייתה החלה ב-1162 על ידי הנרי השני, מלך אנגליה ואלינור מאקוויטניה. הקתדרלה נבנתה על חורבות בזיליקה רומית, והושלמה ברובה עד סוף המאה ה-12. עבודות על החזית נמשכו גם למאה ה-13 והמאה ה-14. הקתדרלה נחנכה רק ב-1379. הקתדרלה היא המונומנט הגדול ביותר מימי הביניים בעיר פואטייה.
הקתדרלה בנויה בשילוב סגנונות בין אדריכלות רומנסקית לאדריכלות גותית מוקדמת, כאשר הסגנון האחרון הוא השולט. היא מורכבת מספינה ראשית בת שלושה אגפים, כמעט שוויי גובה (כנסיית אולם) ורוחב. הספינות מנמיכות את גובהן בחלקן המערבי, דבר המגביר את הפרספקטיבה. אורכה הוא 94 מטר, וגובה האבן הראשה בקמרון המצלב הוא 27 מטר. לקתדרלה אין אפסיס והופעתן של חזיתות המבנה כבדה. החזית המערבית רחבה יחסית לגובהה, כוללת שני מגדלים שלא הושלמו בגובה 32 ו-33.5 מטר וכן חלון רוזטה בסגנון גותי קורן מהמאה ה-14. רוב חלונות בית המקהלה ובית הרוחב משמרים את זכוכית הצבעונין מהמאות ה-12 וה-13. חלון הוויטראז' המזרחי הוא העתיק ביותר ומכיל את דמויותיהם של הנרי השני ואלינור (שכנראה גם תרמו את החלון) לצד צליבת ישו וסיפורי המרטיריות של פטרוס (סן פייר) ופאולוס. ספסלי המקהלה, שגולפו בשנים 1235–1257 הם מבין העתיקים בצרפת.
גלריה

החזית המערבית של הקתדרלה
ויטראז' המתאר את צליבת ישו
הקתדרלה ממערב
קוראם נוביס

צו קוראם נוביס (בלטינית: Coram Nobis שמשמעו "בפנינו") הוא צו בבקשה לעיון חוזר בהחלטה קודמת של בית המשפט, כסעד מן היושר בפני בית משפט של יושר, כדי לתקן טעות שנפלה בבסיס ההחלטה הקודמת, ועל מנת להביא להגשמת הצדק, בהיעדר דרך אחרת לקבל סעד מלפני בית המשפט.
שימוש

בקשה זו מוגשת על ידי אדם אשר מיצה את כל הזכויות הדיוניות שיש לו, ועבר את כל ערכאות הערעור, וכעת מבקש מבית המשפט לברר את עניינו מחדש כדי למנוע עיוות דין.
לא ניתן לפנות לבית המשפט בבקשה זו כאשר יש סעד אחר בפני בית המשפט העומד בפני הפונה.
שימוש > במשפט הישראלי

במשפט הישראלי ההליך המקביל לסעד זה מוסדר בחוק הפלילי, ומתקיים מכוח הלכה של בית המשפט העליון בהליכים אחרים.
בפלילים, קיימת אפשרות של משפט חוזר, בתנאים שנקבעו בחוק ובעילות שנקבעו בחוק. בעבר היו המבחנים לכך נוקשים מאוד, והיו מוגבלים לשימוש בעדות שקר או בראיה מזויפת, אולם לאחרונה הוגמש המבחן. כאמור, עניינים אלו מוסדרים בחוק של הכנסת.
בהליכים אחרים, ניתן להגיש תובענה לביטול פסק דין שהושג במרמה (ראיה מזויפת וכיוצא בזה). לפני מספר שנים הוחלט באופן תקדימי, שניתן להגיש תובענה לביטול פסק דין שניתן כתוצאה מאובדן ראיה חשובה, שבעל הדין המפסיד לא יכול להשיגה בשום אופן (באותו מקרה נעלם תיק במשרד האפוטרופוס הכללי). שני אלו הם מקרים נדירים ביותר. כאמור, עניינים אלו מוסדרים בהלכות של בית המשפט העליון, ולא בחוקי הכנסת (הגם שנמצא להם רמז בסעיף 24(10) לחוק הבוררות).
דוגמאות

דוגמה לבקשת סעד מסוג זה היא פנייתו של פרד קורמאטסו בשנת 1983 לבית המשפט העליון של ארצות הברית, בבקשה להפוך את ההחלטה הקודמת של בית המשפט העליון בפסק דין קורמאטסו נגד ארצות הברית משנת 1944. בית המשפט הפדרלי המחוזי במחוז הצפוני של קליפורניה העניק סעד זה לקורמאטסו וביטל את החלטת בית המשפט העליון מטעמים של צדק.
ראו גם

סעד מן הצדק
קרב דוריליאום

ציור מאוחר של הקרב מאת גוסטב דורה
קרב דוריליאום היה קרב שנערך בשנת 1097 בין כוחות צלבנים לכוחות סולטנות רום. הקרב נערך כחלק ממסע הצלב הראשון, והסתיים בניצחון צלבני.
רקע

מסע הצלב הראשון יצא לדרכו מאירופה באוגוסט 1096, ודרך האימפריה הביזנטית הגיע לאסיה הקטנה בדרכו לשחרור ארץ הקודש מידי האימפריה הסלג'וקית. ב-14 במאי
1097 הגיעו הצלבנים אל חומות ניקאה והטילו עליה מצור. המצור ערך זמן רב, ולאחריו נאלצו הצלבנים למסור את העיר לידי הביזנטים מתוקף הומאגיום שנשבעו לאלכסיוס הראשון, קיסר האימפריה הביזנטית. הצלבנים החליטו לפצל את כוחם לשניים. כוח ראשון התקדם קדימה בפיקודם של בוהמון מטרנטו, טנקרד דה הוטויל, רובר השני, דוכס נורמנדיה ורובר השני, רוזן פלנדריה. התלווה אליהם גם כוח ביזנטי בפיקודו של הגנרל טאטיקיוס. עיקר הכוח התקדם במאסף בפיקודם של האחים גוטפריד ובולדווין מבולון, וכן התלוו אליהם כוחות בפיקודם של רמון מסן-ז'יל, אטיין השני, רוזן בלואה ואיג דה ורמנדואה.
ב-29 ביוני נודע לבוהמון שכוחות סלג'וקים מסולטנות רום מתכננים מארב לכוח שלו באזור העיר דוריאלאום שבאנטוליה (ככל הנראה בסמוך לאסקישהיר). הכוח הסלג'וקי כלל טורקים וקפדוקים בפיקודו של קיליג' ארסלאן, ופרסים, אלבנים וקווקזים בפיקוד גאזי אבן דאנישמנד. היסטוריונים בני התקופה מגזימים בגודלו של הכוח; על פי ריימונד מאגילרס הוא כלל 150,000 חיילים ועל פי פולקו משארטר 360,000 חיילים. סופרים אחרים מדברים על בין 25,000 ל-30,000 חיילים. עם זאת, חוקרים מודרניים סבורים שגם הערכות אלו אינן הגיוניות, שכן הלחימה הסלג'וקית נגד הצלבנים הייתה בעיקרה לוחמת גרילה, ולא ייתכן שהסלג'וקים יכלו לגייס כל כך הרבה חיילים. ההערכות המודרניות נעות בין 8,000 ל-6,000 חיילים.
הקרב

בערב 30 ביוני הגיע בוהמון אל דוריאלאום. למרות שכאמור לעיל הוא ידע על המארב שמתכננים עבורו, הוא לא ציפה שהוא יגיע כל כך מהר, ומכיוון שחייליו היו מותשים לאחר צעדה של שלושה ימים ללא מנוחה, הוא התיר להם לנוח. ב-1 ביולי הוא מצא את עצמו מוקף בכוחו של קיליג' ארסלאן. הסלג'וקים פתחו את הקרב במטר חיצים על הצלבנים, אשר פתחו במתקפות אבירים ספורדיות ולא מאורגנות. הסלג'וקים הרכיבו קו מכוחות הפרשים שלהם, והסיגו לאחור את החיילים הרגליים כדי ליישר את הקו. בוהמון הורה לאביריו לרדת מהסוסים וליצור קו הגנה משלהם במטרה להגן על האנשים הלא-לוחמים והנשים במחנה.
הקשתים הרכובים הסלג'וקים תקפו שוב, בסגנון הרגיל שלהם: הם ביצעו חדירות מהירות לתוך המחנה הצלבני והמטירו חיצים לכל כיוון. לאחר מכן הם נמלטו במהירות ולא נתנו לצלבנים זמן לרדוף אחריהם. הם לא גרמו נזק רב לאבירים המשוריינים בכבדות (שאותם כינו הסלג'וקים "אנשי ברזל"), אך הסבו נזק כבד לחיילים הלא-משוריינים ולסוסים. בוהמון שלח שליח אל גוטפריד וביקש ממנו להגיע במהירות. כעת הוא רק ניסה להחזיק מעמד עד שגוטפריד יגיע. הוא הורה לאנשיו לסגת אל גדות נהר הטימבריס. היה זה צעד מחוכם, שכן גדת הנהר הייתה ביצתית ולא אפשרה לפרשים הסלג'וקים להתקדם. האבירים הצלבנים פשוט עמדו במקומם ויצרו קו הגנה סביב החיילים האחרים. הסלג'וקים נאלצו להסתפק בהמטרת חיצים ממרחק בטוח, ובהריגת כל אביר שהעז לפרוץ את הקו ולהתקדם. למרות שהחצים לא הסבו נזק רב לשריון האבירים, הרי שהסלג'וקים ירו אותם בכמויות כה גדולות, עד שבסוף חץ כלשהו היה מצליח לחדור לנקודה רגישה כלשהי, ואבירים רבים התמוטטו רק לאחר שהמוני חיצים פגעו בהם.
גוטפריד קיבל את ההודעה של בוהמון, ואנשיו מיהרו להגיע אל הטימבריס בחוסר סדר מוחלט. הוא הורה גם לכוח של רמון מסן-ז'יל לבוא לעזרת בוהמון, אלא שהתקדמותו הייתה אטית יותר. אחר הצהריים הצליח גוטפריד לפרוץ בעצמו את הקווים הסלג'וקיים, ולחדור למחנהו של בוהמון עם 50 אבירים. במהלך היום הגיעו עוד קבוצות רבות, קטנות וגדולות מהאבירים של גוטפריד וגם מהכוח של איג דה ורמנדואה. חלקן נשחטו בידי הסלג'וקים. ככל שמספר הצלבנים על גדות הטימבריס גדל, נעשו התקפותיהם של הסלג'וקים נועזות ונואשות יותר ויותר, ובשלב מסוים הצלבנים נדחקו אל מימיו הרדודים של האגם. אולם הם החזיקו מעמד, ולבסוף הגיע בהפתעה הכוח של רמון (לא ברור אם רמון עצמו הגיע), ופתח במתקפת פתע על הסלג'וקים. המתקפה שלו אילצה את הסלג'וקים לסגת, והצלבנים יכל כעת להיערך למתקפת נגד.
הצלבנים נערכו לאורך הטימבריס. בוהמון, טנקרד דה הוטויל, רובר השני, דוכס נורמנדיה ואטיין השני, רוזן בלואה נערכו באגף השמאלי. רמון ורובר השני, רוזן פלנדריה נערכו במרכז, וגוטפריד ואיג באגף הימני. הם עודדו את חייליהם בהבטחות לשלל ולביזה, והצלבנים פתחו במתקפה כשהם מריעים: "היום אם זה משמח את האלוהים אתה תהיה עשיר" ("hodie omnes divites si Deo placet effecti eritis") הסלג'וקים עברו למגננה, והצלבנים פתחו במתקפה עוצמתית ואכזרית. עם זאת, הסלג'וקים לחמו באומץ והצלבנים לא הצליחו לגרום להם לסגת. כעבור כמה שעות הופיע לפתע כוח צלבני נוסף בפיקודו של הבישוף אדמר דה לה פואי אשר תקף את הסלג'וקים בעורפם והעלה באש את המחנה שלהם. המראה הבהיל את הסלג'וקים, אשר חרף הוראות מפקדיהם פתחו בנסיגה מבוהלת משדה הקרב.
סוף דבר

הצלבנים אכן נהיו עשירים כאשר נפלה לידיהם קופת הצבא הסלג'וקי. עם זאת, אבדותיהן היו גדולות במעט מאבדות הסלג'וקים. בעקבות הקרב, המפקד הסלג'וקי באזור, קיליג' ארסלאן, נסוג מזרחה בתוך סולטנות רום, והצלבנים צעדו ברחבי הארץ באין מפריע. באוקטובר הם הגיעו לאנטיוכיה והטילו עליה מצור.
לקריאה נוספת

יהושע פראוור, תולדות ממלכת הצלבנים, כרך א, ירושלים: הוצאת מוסד ביאליק, 1971.
קנמייריה

| קנמייריה |
| --- | --- |
  איור של קנמייריה והשוואה לאדם
תקופה
טריאס תיכון, 245–237 מיליון שנה לפני זמננו PreЄ Є O S D C P T J K Pg N       
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
תת־סדרה:: Anomodontia
משפחה:: Kannemeyeriidae
סוג:: קנמייריה
מינים
 Kannemeyeria simocephala  Kannemeyeria lophorhinus  Kannemeyeria vjuschkovi  Kannemeyeria wilsoni
שם מדעי
 Kannemeyeria

קנמייריה (שם מדעי: Kannemeyeria) הוא סוג של תראפסיד גדול מהקבוצה דיצינודונטים (Dicynodontia), אשר התפתח במהלך תור הטריאס לפני 237–245 מיליון שנה. בסוג זה התגלו 4 מינים אשר נמצאו בתצורות שונות בנמיביה, דרום אפריקה, זמביה ובאורנבורג שברוסיה. כמה חוקרים סוברים שחי גם באנטארקטיקה שבעבר הייתה חמימה בהרבה מכיום.
מאפיינים

הקנמייריה היה סינאפסיד דמוי-יונק גדול בגודל פר שהגיע לאורך 3 מטרים ולמשקל 1 טון והיה בעל דמיון לצרטופסים חסרי קרניים ובעל כיסוי דמוי-עטרה מאחוריו. הוא היה בעל מקור כבד, רגליים קצרות וחטים גדולים שבלטו מצידי הלסת העליונה. מבנה גופו עזר לו כנראה לחטט באדמה ולהוציא שורשים ואולי גם נועד להתגוננות מטורפים. ככל הנראה הוא היה מראשוני התראפסידים הצמחוניים של הטריאס.
יצור זה היה איטי מאוד ונע אולי בעדרים, איתם היה יכול להתגונן מטורפים קדומים כמו תרוצפליים או ארכוזאורים גדולים.
ראו גם

פלסירה
איסצ'יגואלסטיה
גלריה

ערך זה הוא קצרמרבנושא בעלי חיים פרה-היסטוריים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
קנמייריה
שחזור
גולגולת
ראגנהילדור סטיינון יונסדוטיר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  29 באפריל 1981 (בת 43) קפלאוויק, איסלנד 
 מדינה:  איסלנד 
 עיסוק:  שחקנית ומנחת טלוויזיה
 מקום לימודים:  אוניברסיטת איסלנד 
 פרופיל ב-IMDb
 
ראגנהילדור סטיינון יונסדוטיר (באיסלנדית: Ragnhildur Steinunn Jónsdóttir; נולדה ב-29 באפריל 1981) היא שחקנית ומנחת טלוויזיה איסלנדית.
ביוגרפיה

יונסדוטיר נולדה באיסלנד כבת יחידה להוריה, ב-1991 החלה להתאמן באתלטיקה וב-1998 זכתה בפרס על הישגיה הספורטיביים, היא למדה תקופה פיזיותרפיה באוניברסיטת איסלנד.
ב-2003 היא נבחרה למיס איסלנד, אך לא השתתפה בתחרות מיס תבל, אך השתתפה בתחרות מיס אירופה.
היא נמנית בין מגישי התוכנית "Kastljós", תוכנית החדשות והאירוח הנצפית ביותר באיסלנד, ב-2005 הייתה מועמדת לפרס אדה, פרס הטלוויזיה והקולנוע האיסלנדי בקטגוריית "מנחת הטלוויזיה הטובה ביותר".
ב-2007 הנחתה את תחרות "Söngvakeppni Sjónvarpsins" המהווה את הקדם אירוויזיון האיסלנדי ובנוסף ב-2005 ועד 2007 וב-2011 היא הציגה את הניקוד של איסלנד באירוויזיון.
ב-2007 שיחקה בתפקיד הראשי בסרט "אסטרופיה" כידוענית ואשת חברה שחברה נשלח לכלא, והיא מתחילה לעבוד כמוכרת בחנות, בסרט היא גם ביצעה גרסת כיסוי לשירו של לי הייזלווד "יין קיץ".
ב-2008 החלה להנחות תוכנית לילדים ונוער בערוץ הטלוויזיה הציבורי של איסלנד.
ב-2009 שיחקה בסרט האימה "טבח תצפית הלווייתנים של רייקיאוויק" העוסק בקבוצת תיירים ההולכים לצפות בלווייתנים וביצורים ימיים אך ספינתם מאבדת שליטה, ובנוסף גם גילמה דיילת בסרט ההרפתקאות "Algjör Sveppi og leitin að Villa".
ב-2010 הופיעה בתפקיד קטן בסרט "Mamma Gógó" אודות במאי קולנוע המתמודד עם מחלת אלצהיימר של אמו, הסרט נשלח כנציג האיסלנדי עבור פרס אוסקר לסרט הזר הטוב ביותר.
ב-2011 שיחקה בסרט "אנשים מנומסים" ובאותה שנה הוכרז שתנחה את הגרסה האיסלנדית של נולד לרקוד.
הערות שוליים

↑  Ragnhildur Steinunn Jónsdóttir
↑  Ragn­hild­ur Stein­unn val­in ung­frú Ísland
↑
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 138419469  ISNI: 0000 0000 6240 3383  SUDOC: 155586602  VIAF: 89963328   WorldCat (עם VIAF): 89963328
ראגנוולד, מלך שוודיה

ראגנוולד קנפהוודה (בשוודית: Ragnvald Knaphövde) היה מלך שוודיה באמצע שנות העשרים של המאה ה-12. כינויו Knaphövde מיוחס לכד לשתייה בגודל של ראש אדם או שמשמעותו "ראש עגול" בהתייחס לטיפשותו. ראגנוולד מוזכר ב"חוק של וסטרייטלנד" (Västgötalagen) כיורשו של אינגה הצעיר.
מוצאו לא ברור. למלך אינגה הזקן היה בן בשם ראגנוולד וההיסטוריון סוון טונברג מזהה אותו כמלך ראגנוולד. אף על פי כן, מסורת אחרת מציגה את המלך ראגנוולד כבנו של אולוף נסקונונג ו"החוק של וסטרייטלנד" לא מציין שהתקיים קשר משפחתי כל שהוא בינו לבין המלכים שקדמו לו.
מלוכתו

ראגנוולד נבחר להיות מלך השוודים באופלנד ואז הוכר על ידי תושבי אסטריֶטלנד, אך כאשר הוא נכנס לוסטרייטלנד, הוא עשה זאת מבלי לקחת בני ערובה גותים. הוא נרצח בקרלבי על ידי הגותים שבחרו במקומו את הנסיך הדני מגנוס נילסן שהוכתר כמגנוס הראשון, מלך שוודיה.
הכרוניקן הדני, סקסו גרמטיקוס, הסביר מאוחר יותר שבחירתו של מגנוס ורציחתו של ראגנוולד היה חלק מתוכניתם של הגותים לתבוע שלא כדין מידי השוודים את הזכות לבחור את המלך:
אף על פי כן, מלך שוודיה מת ולמרות העובדה שהייתה זו הזכות של השוודים לבחור מלך חדש, הגותים תבעו שלא כדין את הזכות הזאת על ידי ביטול זכותם של האחרים והרהיבו עוז לתת את המלוכה למגנוס. השוודים לא הסכימו לאפשר לגותים כל זכות שהיא בהקשר זה וסברו שאין זה ראוי שאומה פחותת ערך תדרוש לעצמה זכות שהם החזיקו בה מזמנים קדומים. כאשר הם דרשו את זכויותיהם הקדומות, הם הכריזו שבחירתו של מגנוס אינה תקפה, בשל העובדה שלגותים לא הייתה זכות לבחור מלך והם בחרו מלך אחר. מלך זה נרצח עד מהרה על ידי הגותים ובמותו הועברה מלכותו לידי מגנוס
ב"חוק של וסטרייטלנד", מסמך שנכתב במאה הבאה, הכירו הגותים בזכותם לבחור ולהדיח את המלך. ברשימת המלכים שבמסמך זה הם התעלמו מקיומו של מגנוס, אך תחת זאת הם הגנו על רציחתו של ראגנוולד:
המלך הנוצרי העשירי היה ראגנוולד, אמיץ וגאה. הוא רכב לקרלבי ללא בני ערובה ובשל חוסר הכבוד שהוא רחש לגותים המערביים, הוא נרצח בבושת פנים. לאחר מכן משלו ראשי שבטים בוסטרייטלנד.
כך הסבירו הגותים את רצח ראגנוולד כנקמה לגישתו היהירה כלפיהם. לאחר מותו של מגנוס משלו אצילים בוסטרייטלנד, ככל הנראה בחסותם של מלכי דנמרק, במשך כמה עשורים, עד אשר קיבלו שם את השליטה סוורקר הזקן ואחריו אריק התשיעי.
במאה ה-16 החליף יוהאן השלישי, מלך שוודיה את מצבתו של ראגנוולד שניזוקה במצבה חדשה על קברו במנזר ורטה. קבר זה נחשב לקבר המשפחתי של אינגה הזקן ובשל כך נחשב ראגנוולד כבנו.
הערות שוליים

↑  Saxo Grammaticus: Gesta Danorum  (בלטינית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  SELIBR: 267524  VIAF: 71371554   WorldCat (עם VIAF): 71371554
קתדרלת פאולוס הקדוש (מדינה)

כיפת הקתדרלה ומגדלי הפעמונים שלה החולשים על נופה של העיר. מראה מכיוון צפון-מזרח
חזית הקתדרלה
מוטיב הנחש בראשו של מגדל הפעמונים הימני
כיפת המבנה מאולם הקתדרלה
קתדרלת פאולוס הקדוש (מלטית Katidral ta’ San Pawl; אנגלית St. Paul's Cathedral) בעיר מדינה, היא הקתדרלה הקתולית של האי מלטה, ביחד עם קון-קתדרלת יוחנן הקדוש שבבירה ולטה, הנושאת עימה בתפקיד מאז שנת 1816.
מסורת והיסטוריה

הקתדרלה הוקמה במקום בו לפי המסורת ניצב ביתו של פובליוס הקדוש, שליטה הרומי של האי. לאחר שספינתו של פאולוס נטרפה אל חופי האי, עת היה בדרכו לרומא כדי לעמוד למשפט, הוא בא לביתו של פובליוס וריפא את אביו. לימים היה פובליוס לבישוף הראשון של מלטה.
המבנה הוקם בין השנים 1697-1702 לפי תוכניתו של האדריכל המקומי לורנצו גאפה (Lorenzo Gafà‏, 1638-1704), והקתדרלה הוקדשה ב-8 באוקטובר 1702. במקום זה נצבה קודם לכן קתדרלה נורמנית מהמאה ה-12 אשר חרבה ברעידת אדמה ב-1693. מספר רחובות ומבנים ששכנו סביב המבנה החדש, נהרסו ופונו, וכך נוצרו "כיכר הארכיבישוף" (Pjazza tal Arcisqof) שמדרום לקתדרלה, וכיכר פאולוס הקדוש (Pjazza San Pawl) שממערב לה.
המבנה

הקתדרלה שוכנת סמוך לחומה המזרחית של העיר הזעירה, שאורכה כ-300 מטרים ורוחבה כ-200 מטרים בלבד. חזית המבנה מחולקת על ידי עמודים קורינתיים לשלושה אגפים. בכל אחד משני האגפים החיצוניים קבועה בקומה הראשונה דלת, ומעליהם מתנשאים שני מגדלי פעמונים שבכל אחד מהם קבועים שישה פעמונים ושעון. בצריחי המגדלים נראים פסלי נחשים המסמלים את הנס הראשון שעשה פאולוס הקדוש באי, כאשר הוכש על ידי נחש אך נותר בלא פגע. באגף האמצעי קבועה הדלת הראשית אל הקתדרלה, מעליה חלון גדול ומעליו גמלון הנושא צלב. משני צדדיה של הדלת הראשית נראים מגינהם של הגראנד מאסטר רמון פריוס אי רוקפול (Ramon Perellos y Roccaful) (משמאל) ושל אחד הבישופים המקומיים (מימין). שני תותחים קטנים מימי ההוספיטלרים ניצבים בכיכר סמוך למבנה. כיפת הקתדרלה הצבועה באדום ובלבן, חולשת על קו הרקיע של העיר. היא ניצבת על תוף מתומן שבו שמונה חלונות, ונושאת בתורה מנורה.
פנים המבנה עוטר בעושר רב בסגנון אדריכלות הבארוק, בין היתר גם על ידי מתיה פרטי (Mattia Preti) בן קלבריה, אשר עשה גם בעיטורה של קתדרלת יוחנן הקדוש בבירה. רצפת המבנה מרוצפת בשיש צבעוני, וקבועים בה קברים ולוחות קבורה, כמו גם מגנים של בישופים מקומיים. פנים הכיפה עוטר מספר פעמים לאורך השנים, ועיטוריה הנוכחיים הם משנות ה-50‏. מהכנסייה הקודמת שרדו ציור מעשה ידיו של פרטי, המתאר את התנצרותו של פאולוס הקדוש, ציור של המדונה והילד מהמאה ה-15, אגן הטבילה, פרסקו באפסיס המתאר את ספינתו הטרופה של פאולוס הקדוש, וכן הפורטיקו של הכנסייה המקורית, המשמש כיום כדלת חדר המלבושים.
במוזיאון הקתדרלה השוכן מצידו הדרומי של כיכר הארכיבישוף, מוצג אוסף של מטבעות, כלי כסף, מלבושים, עתיקות רומיות, מסמכים מתקופת האינקוויזיציה, ועבודות עץ של אלברכט דירר.
הערות שוליים

↑  אתר יעדים קדושים
↑  Mdina Cathedral
↑  The Cathedral Museum
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4589801-7  ISNI: 0000 0001 0095 6393  LCCN: n96098039  VcBA: 494/25163  VIAF: 304914925   WorldCat (עם VIAF): 304914925
קתדרלת עליית הבתולה (ויקטוריה)

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  קתדרלה 
 על שם:  חג עליית מרים 
 כתובת:  Misrah il-Katidral 
 מיקום:  ויקטוריה 
 מדינה:  מלטה 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1711
 תאריך פתיחה רשמי:  1711 
 אדריכל:  לורנצו גאפה 
 סגנון אדריכלי:  אדריכלות הבארוק 
 קואורדינטות:  36°02′46″N 14°14′23″E﻿ / ﻿36.0462°N 14.2396°E﻿ / 36.0462; 14.2396
 www.gozocathedral.org
  (למפת מלטה מוגדלת) ולטה ויקטוריה בירקירקארה לואה קומינוקתדרלת עליית הבתולה(למפת מלטה רגילה) ולטה ויקטוריה בירקירקארה לואה קומינוקתדרלת עליית הבתולה
 
מראה כללי של הקתדרלה מכיוון צפון-מזרח
חזית הקתדרלה. מגדל הפעמונים נראה משמאל
פנים המבנה. הכיפה מצוירת על התקרה בסגנון Trompe-l'œil והיא איננה קיימת במציאות
קתדרלת עליית הבתולה (באנגלית: Cathedral of Assumption) או כנסיית קתדרלת גוזו (במלטית: Knisja Katidrali ta' Għawdex) היא קתדרלה קתולית בוויקטוריה, העיר הראשית של האי גוזו במלטה. היא משמשת כקתדרה של הבישוף של האיים גוזו וקומינו, מאז הקמת הדיוקסיה ב-16 בספטמבר 1864. הקתדרלה שוכנת בדרומו של הרובע המבוצר של העיר (Citadella או Il-Kastel), וחזיתה פונה אל "כיכר הקתדרלה" (Misraħ il-Katidral) שבצידה הדרום-מערבי.
היסטוריה

בתקופה הרומית ניצב באתר מקדש לאלה יונו. בתקופה הביזנטית קמה במקום הכנסייה הראשונה, אשר הוחלפה בכנסיית נורמנית שחרבה ברעידת אדמה ב-1693. בניית הקתדרלה החדשה החלה ב-21 בספטמבר 1697 והיא נחנכה ב-14 באוגוסט 1711, ערב חג עליית מרים, והוקדשה ב-11 באוקטובר 1716. היא תוכננה בסגנון אדריכלות הבארוק, על ידי האדריכל לורנצו גאפה (Lorenzo Gafà), שתכנן גם את קתדרלת פאולוס הקדוש בעיר מדינה. כיפת המבנה לא הושלמה מעולם בשל מחסור במימון.
המבנה

אורכה של הקתדרלה כ-40 מטרים ורוחבה כ-20 מטרים. צורתה כשל צלב לטיני והיא בנויה כולה מאבן גיר. חזית המבנה מתנשאת בקצהו של גרם מדרגות המוביל מן הכיכר. החזית פשוטה למראה ומחולקת לשלושה אגפים, המופרדים זה מזה בעמודים הנושאים כותרות קורינתיות. שני אגפי הצד עשויים מקירות אטומים ואין בהם דלתות או חלונות. האגף המרכזי מחולק לשתי קומות, המופרדות זו מזו בקרניז. בראשונה דלת חומה גדולה מוקפת מסגרת ומעליה מגיניהם של הגראנד מאסטר רמון פריוס אי רוקפול (Ramon Perellos y Roccaful) ושל אחד הבישופים המקומיים. מתחתם לוח שעליו סמל הדיוקסיה של גוזו. בקומה השנייה קבועה גומחה מעוטרת שבה ניצב פסל לבן של הבתולה הצופה אל הכיכר. בראשו של אגף זה גמלון הנושא צלב. משני צדדיה של החזית ניצבים שני תותחים קטנים מתקופת ההוספיטלרים. בפינה הצפון-מזרחית של המבנה ניצב מגדל הפעמונים שרק קומתו העליונה, שבה תלויים חמשת הפעמונים, מעוטרת, ומעליה צריח מסוגנן מוקף במעקה. בין מגדל הפעמונים לגמלון שבחזית, נותר חלל שרצפתו שטוחה, והעצם היחיד הניצב בו הוא התוף שיועד לשאת את הכיפה החסרה.
פנים המבנה מחולק לשלוש ספינות ומעוטר בפאר רב. העמודים התומכים בגג מצופים בבד בגוון ארגמן ומהקשתות שבין הספינות תלויים וילונות בגוון זהה ונברשות מסוגננות. המזבח המרכזי ניצב על בימה קטנה ומעליו חופה, ובכיפת האפסיס שמאחוריו פרסקו המתאר את עליית הבתולה. בתוף הכיפה צויר פרסקו בסגנון "הטעיית העין" (Trompe-l'œil), ולמתבוננים מעלה נראה כאילו הכיפה קיימת. רצפת המבנה מרוצפת בשיש צבעוני, וקבועים בה קברים ולוחות קבורה, כמו גם סמלים כנסייתיים.
בסמוך למבנה שוכן מוזיאון הקתדרלה ובו חפצי אמנות דתית, חפצי קדושה מזהב ומכסף, וכן מרכבתו של הבישוף ומזבח שעווה המתאר את הסעודה האחרונה.
הערות שוליים

↑  The Cathedral, Gozo
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1141823268  VIAF: 1345150869794122190003   WorldCat (עם VIAF): 1345150869794122190003
קילמס (בירה)

ערך זה עוסק בבירה ארגנטינאית. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .


מבשלת קילמס (בספרדית: Cervecería y maltería Quilmes) היא מבשלת בירה ארגנטינאית הנמצאת בעיר קילמס, פרוור של בואנוס איירס. החברה נוסדה בשנת 1888, על ידי אוטו במברג, מהגר גרמני. המבשלה מייצרת את המותג קילמס, הכולל בירות מסוגים רבים.
החברה גדלה במהירות, וכבר בשנות ה-20 של המאה ה-20 הייתה לגדולה ביותר בבואנוס איירס, וכתוצאה מכך גם הפכה לסמל לאומי ארגנטינאי, ותפסה 75% משוק הבירות בארגנטינה. החברה משמשת כספונסרית של נבחרת הכדורגל הארגנטינאית ושל הקבוצה המקומית, קילמס אתלטיקו קלוב. כיום כוללת בחברה למעלה מ-5,000 עובדים, 11 מפעלים תעשייתיים, מפעל מאלטינג, תשעה מרכזי הפצה ו -192 מפיצים עצמאיים.
במהלך תחילת המאה ה-21 החברה עברה לשליטת אנהאוזר-בוש אינבוו, יצרנית משקאות מהגדולות בעולם.
הערות שוליים

↑  Cervecería y Maltería Quilmes, UNTAPPD
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: n95076098  VIAF: 126828532   WorldCat (עם VIAF): 126828532 
ערך זה הוא קצרמרבנושא משקאות ובנושא ארגנטינה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
קיליקס (כלי)

ערך זה עוסק בכוס שטוחה לשתיית יין ביוון העתיקה. אם התכוונתם לדמות במיתולוגיה היוונית, ראו .
קיליקס מעשה ידי אאורגידס (שנת 500 לפנה"ס לערך), המוזיאון הבריטי, לונדון.
קיליקס מיוחסת לדוריס (שנת 480 לפנה"ס), במוזיאון הישן בברלין.
קיליקס (ביוונית: κύλιξ, שמשמעה: "כוס") היא כוס שטוחה (למעשה קערה) לשתיית יין שהייתה נפוצה ביוון העתיקה.
סוג זה של כוסות היה מעוטר בסגנון הדמות השחורה (אנ') או הדמות האדומה (אנ') של המאות החמישית ושישית לפנה"ס, בדרך כלל בתיאורים הקשורים להפקת היין. סצנות אלה עצבו באופן שיפתיעו את לוגם היין כאשר הן מתגלות עם שתיית המשקה - הסצנות היו בדרך כלל סצנות הומוריסטיות, בעלות אופי מיני או ארוטי. דמויות שכיחות על גבי כוסות אלה היו דיוניסוס, אל היין, וכן דמויות של סטירים.
השימוש העיקרי של הקיליקס היה במשתאות מסוג "סימפוזיון" (או "סימפוזיום") שהיו אירועים חשובים בתרבות יוון העתיקה.
ראו גם

קדרות יוון העתיקה