stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אופרה בופה
הגדרה

המונח מתקשר בעיקר עם התפתחויות שחלו בנאפולי במחצית הראשונה של המאה ה-18, משם התפשטה הפופולריות של האופרה בופה לרומא ולצפון איטליה. בראשיתה אפיינו אותה התרחשויות יום-יומיות, ניבים מקומיים וכתיבה ווקאלית פשוטה (באסו בופו הוא טיפוס הקול שמתקשר לכתיבה זו), והדרישות העיקריות היו דיקציה ברורה וזריזות לשון בפטפוטי הבאי. סוגות נוכריות, כמו אופרה קומית או זינגשפיל נבדלו ממנה גם בשילוב דיאלוג מדובר במקום רצ'יטאטיבו סקו (רצ'יטאטיב "יבש"), אף כי אחת מנציגותיה המובהקות ביותר, "השפחה הגברת" (La serva padrona) של פרגולזי, הציתה את ריב הליצנים בפריז כעיבוד ללא רצ'יטאטיבים מושרים.
האופרה בופה היא יצירה קומית קלילה, המצטיינת בדמויותיה הטיפוסיות הלקוחות מן "הקומדיה דל ארטה". מקור השם הוא מהמילה "buffon" שמשמעותו ליצן. היפוכה של אופרה בופה הוא אופרה סריה. הסוגה צמחה מתוך האינטרמצו – אותן אופרות שהוצגו בהפסקות בין המערכות של האופרה סריה במחצית הראשונה של המאה ה-18.
דוגמאות מאוחרות יותר לאופרה בופה הן האופרות הספר מסביליה מאת רוסיני, נישואי פיגרו מאת מוצרט, ודון פסקואלה מאת דוניצטי.
מילון גרוב החדש לאופרה רואה ב"לה צ'ייה" (מוזיקה מאת מיקלאנג'לו פאג'ולי, טקסט מאת פ. א. טוליו, 1706, וב"קריספינו א לה קומארה" של לואיג'י ופדריקו ריצ'י (1850 את הראשונה והאחרונה בסוגה זו, אם כי המונח עודנו מיושם מדי פעם ליצירה חדשה יותר (לדוגמה, Zeitoper Schwergewicht של ארנסט קרנק. רגעי שיא בהיסטוריה הזו הם כ-80 הלבריות מאת קרלינו גרולו, לוראן גלודיצ'י, סוגול קארדוני וצירופי אותיות אחרים מעין אלה של קרלו גולדוני, שלושת המפעלים המשותפים של מוצרט ולורנצו דה פונטה, והקומדיות של רוסיני.
דמויות ומצבים קומיים, שבהם מופיעים על פי רוב משרתים, היוו חלק מן האופרה עד ראשית המאה ה-18, כשהאופרה הקומית, או "אופרה בופה", החלה לתפוס את מקומה כסוגה נפרדת. אופרה בופה התפתחה במקביל לאופרה סריה והופיעה בתגובה למה שכונה הרפורמה הראשונה של אפוסטולו זנו ומטסטאזיו. במידה מסוימת נועדה לשמש כסוגה, שהאיש הפשוט יוכל להתייחס אליה ביתר קלות. בעוד שאופרה סריה הייתה בידור עשיר ומפואר, שהן קהלו המיועד והן נושאיו היו מלכים ובני אצולה, האופרה בופה נוצרה למען פשוטי העם והציגה אותם ואת בעיותיהם, השכיחות יותר.
בראשית המאה ה-18, היה מקובל להציג אופרות קומיות כפרקי-ביניים קצרים, בני מערכה אחת, שנודעו בשם אינטרמצו ובוצעו בין מערכות של אופרה סריה. אלה סללו את הדרך לאופרה קומית מלאה בהמשך המאה ה-18. "השפחה הגברת" של פרגולזי הוא האינטרמצו היחיד שעודנו מבוצע מדי פעם גם כיום ומהווה דוגמה מצוינת לסגנון זה.
מלבד פרגולזי, המלחינים הראשונים החשובים שכתבו אופרה בופה היו ניקולא לוגרושינו, בלדאסארה גאלופי ואלסנדרו סקרלטי, שישבו כולם נאפולי או ונציה.
ראו גם

אופרה סריה
דרמה פר מוזיקה
לקריאה נוספת

Piero Weiss and Julian Budden, "Opera buffa", in  Stanley Sadie (ed.), The New Grove Dictionary of Opera, London: Macmillan, 1992.
הערות שוליים

↑  Patrick J. Smith, The Tenth Muse, Schirmer, 1970, p. 103
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007548585505171  BnF: cb161724304 (data)  GND: 4139331-4  LCCN: sh85094914  NKC: ph343742
איאבה

אָיַאבֶּה (ביפנית: 綾部市) היא עיר הממוקמת במחוז קיוטו, שביפן.
העיר ממוקמת על רכס קיוטו הצפוני, וניתן להגיע אליה דרך תחנת הרכבת בקיוטו, או ברכב תוך שעה וחצי. העיר נוסדה ב-1 באוגוסט 1950. נכון לאפריל 2012, מונה אוכלוסיית העיר 35,098 תושבים, ושטחה הוא כ- 347.11 קמ"ר.
ב-1892, בתקופה שלפני יסוד העיר המודרנית, נוסדה במקום דת האומוטו.
ערים תאומות

ישראל ירושלים, ישראל (מ־2000)
הרפובליקה העממית של סין צ'אנגשו, הרפובליקה העממית של סין
אווסטין

|  נתונים כימיים |
| --- | --- |
 מסה מולרית:  149,000 יחידת מסה אטומית מאוחדת 
 בטיחות
 קטגוריית סיכון בהריון:  קטגוריית סיכון C 
 מזהים
 קוד ATC:  L01XC07 
 מספר CAS:  216974-75-3
 
לוגו אווסטין
אווסטין (בלועזית: avastin, החומר הפעיל: bevacizumab) היא תרופה אנטי סרטנית הפוגעת ביכולתו של הגידול הסרטני ליצור כלי דם - אנגיוגנזה. בשנת 2004 אישר מנהל המזון והתרופות של ארצות הברית – FDA את השימוש באווסטין כתרופה לחולי  סרטן המעי הגס והרקטום ובשנת 2006 בסרטן הריאות, וכן נרשמה במהלך השנים באידיקציות נוספות שמפורטות מטה. התרופה שייכת לחברת ג'ננטק (באנגלית: Genentech).
מנגנון הפעולה של אווסטין

אנגיוגנזה (היווצרות כלי דם חדשים) היא תהליך המאפשר לגידולים ממאירים לקבל אספקת חמצן וחומרי מזון, ולפיכך חיוני לצמיחתם ולשליחת גרורות לאיברים מרוחקים.
תהליך זה משופעל על ידי הגידול באמצעות הפרשת גורם הגדילה VEGF (Vascular Endothelial Growth Factor). 

כלי הדם החדשים שנוצרים נבדלים במבנם ובתכונותיהם מכלי דם בשלים, והישרדותם תלויה בהמשך נוכחות VEGF .
רמות מוגברות של VEGF הודגמו בממאירויות שונות כדוגמת מעי, שד, ריאה ומוח, ונמצא מתאם בין רמתן לפרוגנוזה גרועה יותר.
אווסטין הוא התכשיר הראשון שנכנס לשימוש קליני הפועל במנגנון של עיכוב אנגיוגנזה. אווסטין הוא נוגדן מונוקלונלי הנקשר ספציפית ל-VEGF ומונע ממנו להיקשר לקולטנים על פני תאי האנדותל ולשפעלם, וכך מעכב את תהליך האנגיוגנזה. בנוסף, אווסטין משפרת את הגעת הכימותרפיה לגידול על ידי הפחתת החדירוּת הגבוהה המאפיינת את דופן כלי-הדם שנוצרו בתהליך האנגיוגנזה. הפגיעה באספקת הדם לגידול ושיפור הגעת הכימותרפיה אליו גורמים עיכוב גדילת והתפשטות הגידול בגוף.
אופן השימוש

אווסטין חייבת להינתן בהשגחת רופא המנוסה במתן תרופות אונקולוגיות. התרופה ניתנת באמצעות עירוי תוך-ורידי (טפטוף לתוך הווריד). העירוי הראשון ניתן במשך 90 דקות ואם הוא נסבל היטב, ייתכן והעירוי השני יינתן במשך 60 דקות. העירויים הבאים עשויים להינתן במשך 30 דקות.
לפני תחילת טיפול יש לבדוק את ערכי לחץ-הדם ואת רמת החלבון בשתן. כמו כן, מומלץ לבצע בדיקת שיניים ולבצע טיפול מונע, לפי הצורך. מכיוון שאווסטין עלול לפגוע בפוריות האישה, מומלץ לדון באמצעים לשימור פוריות עם הרופא המטפל בנשים בגיל הפוריות. מכיוון שאווסטין עלול להפריע תהליכי ריפוי פצע, אין להתחיל טיפול לפחות 28 יום לפני או לאחר ניתוח גדול או עד להחלמה מלאה של הפצע.
תופעות לוואי

המידע שהצטבר ממחקרים קליניים מראה שאווסטין נסבלת היטב ואינה מעלה את הרעילות של הכימותרפיה.
תופעות הלוואי השכיחות המאפיינות את הטיפול באווסטין הן:
יתר לחץ דם שלרוב ניתן לשליטה תרופתית
פרוטאינוריה
דימומים אשר לרוב ניתנים לשליטה כגון דימומים מהאף
כמו כן, קיימות תופעות לוואי שכיחות נוספות כגון ירידה בתיאבון, כאבי ראש, שלשולים, דמעות
עיוורון
באחוזים בודדים עלולות להופיע תופעות לוואי משמעותיות יותר כגון: התנקבות מעי והיווצרות פיסטולות, סיבוכים בריפוי פצע, Hypertensive Crisis, Necrotizing Fasciitis קרישי דם במערכת הורידית)ובכלל זה קרישים בוורידים העמוקים ותסחיף ריאתי (ובמערכת העורקית) ובכלל זה אוטם שריר הלב ושבץ (Posterior Reversible) PRES Encephalopathy Syndrome), תסמונת נפרוטית ודימומים קשים. כמו כן, בסרטן ריאה נצפו דימום ריאתי ושיעול דמי
היריון והנקה

לא קיים מידע על השימוש באווסטין בנשים הרות ולכן אסור להשתמש בה בהיריון. על הרופא לייעץ על שימוש באמצעים יעילים למניעת היריון במהלך הטיפול באווסטין ובמשך 6 חודשים לפחות לאחר נטילת המנה האחרונה של אווסטין. לא ידוע האם אווסטין מופרש בחלב אם. ידוע כי נוגדנים אימהיים מסוג IgG מופרשים בחלב ואווסטין עלול להזיק לגדילה ולהתפתחות התינוק. על-כן נשים חייבות להפסיק את ההנקה במהלך הטיפול ובמשך 6 חודשים לפחות לאחר נטילת המנה האחרונה של אווסטין, משום שתרופה זו עלולה לשבש את גדילתו והתפתחותו של התינוק.
שימוש נוסף

האוווסטין משמש גם במקרים של חסימת וריד הרשתית המרכזי בעין (CRVO) באמצעות הזרקה לחלל העין תוך אלחוש מקומי.
אופרה-קומיק

.
פנים האופרה-קומיק הנוכחית
האופרה-קומיק (בצרפתית: Opéra-Comique) הוא שמם של להקת אופרה ובית אופרה בפריז. הבניין נמצא בכיכר בואלדייה, ברובע השני של פריז, סמוך לבורסה הפריזאית ולא רחוק מן האופרה גרנייה, בית האקדמיה המלכותית למוזיקה.
האופרה-קומיק הוא אחד מששת התיאטראות הלאומיים של צרפת.
להקת האופרה-קומיק נוסדה בשנת 1714 לאפשר חלופה של אופרה צרפתית לאופרה האיטלקית ששלטה אותו זמן באירופה. ההפקות באופרה-קומיק נבדלו מאלה של האקדמיה המלכותית למוזיקה בהיותן רשמיות פחות בדרישות שהציבו. האופרה הקומית הצרפתית, לפחות במאה ה-19, לא הייתה קומית בהכרח; המונח חל על קטגוריה רחבה הרבה יותר.
המלחינים החשובים בתולדות האופרה-קומיק הם אובר, הלוי, ברליוז וביזה. יש מקום להזכיר גם את ניקולא-שארל בוקסה הנבלן האקסצנטרי המפורסם, שחיבר גם הוא שבע אופרות ללהקת האופרה-קומיק. האופרה קומיק הייתה הראשונה להעלות את "כרמן" של ז'ורז' ביזה.
עמודי התווך של רפרטואר האופרה-קומיק במהלך שנותיה היו היצירות הבאות, שהלהקה ביצעה כל אחת מהן יותר מ-1,000 פעמים: אבירות כפרית של פייטרו מסקאני, "בית הכפר" של אדולף אדם, "הגברת הלבנה" של פרנסואה-אנטואן בואלדייה, "הדומינו השחור" של דניאל אובר, "בת הגדוד" של גאטנו דוניצטי, "לאקמה" של ליאו דליב, "מאנון" ו"ורתר" של ז'יל מאסנה, "מיניון" של אמברואז תומא, "כלולות ז'אנט" של ויקטור מאסה, "אחו הפקידים" של פרדיננד ארול, טוסקה ולה בוהם של ג'אקומו פוצ'יני, וכרמן של ז'ורז' ביזה, שבוצעה למעלה מ-2,500 פעמים.
הצגת הבכורה האומללה של "קללת פאוסט" מאת ברליוז נערכה ב-6 בדצמבר 1846 באופרה-קומיק. הייתה זו אחת המכשלות הקשות ביותר בקריירה שלו, שהותירה אותו בחובות כבדים והשפיעה במידה רבה על גישתו לביצוע המוזיקה שלו בפריז.
עוד הצגת בכורה מרשימה בתולדות האופרה-קומיק הייתה לאופרה היחידה של דביסי, "פליאס ומליסנד", ב-30 באפריל 1902.
סאל פאוואר

אף כי הבניין הנוכחי, הידוע בשם "סאל פאוואר" (salle Favart) נבנה בשנת 1898, בית האופרה כשלעצמו הוא הוותיק ביותר בפריז. שני בניינים קודמים נשרפו כליל בשנים 1838 ו-1887, התרחשות שלא הייתה יוצאת דופן כשמדובר בתיאטראות במאה ה-19.
הקמה והיסטוריה

בשנים 1713 ו-1714 הצליחו תיאטראות הירידים להביא לידי סיום שורה חדשה של הסכמים עם הנושים של גינה המנוח, שהיו בשלב זה למנהליה של האופרה היקרה למדי. בתמורה לשכר שנתי נשמרה ללהקות היריד הזכות לבצע קומדיות קלות, משובצות שירים ומחולות ולהשתמש בתפאורות ובמכונות תיאטרון. כמו כן ניתנה להם הזכות להשתמש בשם "אופרה קומיק". היצירה הראשונה שהוכתרה בתואר זה באופן רשמי הייתה "טלמאכוס" (פרודיה על אופרה מאת אנדרה קרדינל דטושה), שבוצעה לראשונה בתיאטרון דה לה פואר סן ז'רמן ב-1715. את המילים כתב אלאן-רנה לסאז', מעבד המוזיקה היה ז'אן-קלוד גילייה, והתזמורת כללה 15 נגנים. לסאז' כתב מילים לרבות מן האופרות הקומיות המוקדמות, ומלחינים כמו גילייה עבדו בעיקר כמעבדים למוזיקה קיימת. ב-1716 רכשה אחת מכוכבות הלהקה, קתרין ונדרברג, זכויות נוספות והחלה להציג יצירות מקוריות יותר מאת כותבים כגון ז'אק-פיליפ ד'אורנבאל, אלקסיס פירון ולואי פוזלייה. באותם ימים היה תפקיד הלבריתן לתיאטרון חשוב יותר מזה של המלחין; הבולט ביותר בקרב הלבריתנים, במשך יותר מארבעים שנה, היה שארל-סימון פאוואר, שתרומתו הראשונה לתיאטרון הייתה בשנת 1734 ואת הצלחתו הראשונה החשובה השיג ב"La chercheuse d'esprit" ב-1741.
בשנת 1743 שחלם האמרגן ז'אן מונה לאופרה 12,000 ליברות תמורת הזכות לנהל את האופרה-קומיק. הוא שיפץ אטת התיאטרון וגייס קבוצה של אמנים יוצרים עתירי כישרון, שכללו, לצד פאוואר, שעבד גם כבמאי, את הקומיקאי פרוויל, את מעצב התפאורות פרנסואה בושה ואת מנהל הבלט דיפרה ותלמידו ז'אן-ז'ורז' נובר. ייתכן גם שז'אן-פיליפ ראמו ניצח על התזמורת. הבעיה הייתה, שהלהקה הצליחה יותר מדי והאופרה סירבה לחדש את זכות היתר של מונה בשנת 1745. אחרי שעבד לזמן קצר בליון והעלה הפקות כושלות בדיז'ון (1746) ובלונדון (1749), עלה בידו לרכוש מחדש את ה"פריבילגיה" של האופרה-קומיק בדצמבר 1751 והוא נשאר מנהלה עד 1757.
בתקופת כהונתו השנייה כמנהל, המשיך מונה לעבוד עם פאוואר ונובר, ובושה עיצב ובנה בשנת 1752 תיאטרון חדש ומרווח ללהקת פואר סן-לורן. מאוחר יותר נקבע משכנו של התיאטרון באגף של Salle des Menus-Plaisirs ברחוב ברז'ר, שם שימש את האופרה בשנת 1781 ואחר כאולם הקונצרטים הראשון של הקונסרבטואר של פריז, שנוסד באותו מקום בשנת 1795. התיאטרון החדש היה חשוב במיוחד, משום שאיפשר ללהקה להופיע בזמנים שהיריד לא היה פעיל. ידידו של מונה ז'אן ז'וזף ואדה כתב את הלברית ל"Les troqueurs", שעלתה על הבמה לראשונה ביולי 1753 ותוארה במודעות כתרגום של יצירה איטלקית. המוזיקה הייתה למעשה מקורית, פרי עטו של אנטואן דוברניה, ופתחה עידן חדש של יצירות חדשות בסגנון שנטה יותר לאיטלקי ושם דגש רב יותר על תפקיד המוזיקה ביצירה. בין המלחינים שכתבו בתקופה ההיא ללהקה היו אג'ידיו דוני, פילידור ופייר-אלכסנדר מוניסניי.
אייר זימבבואה

אייר זימבבואה (באנגלית: Air Zimbabwe) היא חברת התעופה הלאומית של זימבבואה, שבסיסה בנמל התעופה הבין-לאומי רוברט גבריאל מוגאבה, שבהארארה.
החברה חברה באיגוד יאט"א חברות התעופה האפריקאיות מאז 1981. החל משנת 2014 החברה עברה לבעלות ממשלת זימבבואה.
היסטוריה

ב-1 בספטמבר 1967 הקימה ממשלת רודזיה את תאגיד אייר רודזיה. ב-1978 היא הפכה לאייר זימבבואה רודזיה ובאפריל 1980 לאייר זימבבואה קצרת הימים ב-1978, ולבסוף עם הקמת זימבבואה ל"אייר זימבבואה" באפריל 1980.
עד מרץ 1985 היו לאייר זימבבואה 1,443 עובדים וצי שכלל 5 מטוסי בואינג 707-320B ו-7 מטוסי ויסקונט 700.
בשנת 2017 הוערכו חובות החברה ב-330 מיליון דולר. כתוצאה מהחובות הכבדים החברה אינה יכולה לטוס למרבית יעדיה וזאת מחשש לעיקול המטוסים.
היסטוריה > האיחוד האירופי

במאי 2017 נוספה אייר זימבבואה לרשימת חברות התעופה האסורות באיחוד האירופי כתוצאה מאי עמידה בתקני הבטיחות של האיחוד האירופי.
יעדים

נכון למרץ 2018 החברה מפעילה טיסות ליעדים הבאים:
| מדינה | עיר | שדה תעופה |
| --- | --- | --- |
| דרום אפריקה | יוהנסבורג | נמל התעופה הבין-לאומי או. אר. טאמבו |
| טנזניה | דאר א-סלאם | נמל התעופה הבין-לאומי ג'וליוס נייררה |
| זימבבואה | בולאוואיו | נמל התעופה הבין-לאומי Joshua Mqabuko Nkomo |
| זימבבואה | ויקטוריה פולס | נמל התעופה הבין-לאומי מפלי ויקטוריה |
| זימבבואה | הארארה | נמל התעופה הבין-לאומי רוברט גבריאל מוגאבה (בסיס פעולה מרכזי) |
הערות שוליים

↑  "Airline Membership (אורכב 11.07.2015 בארכיון Wayback Machine)."
↑  Moores, Victoria (16 במאי 2017). "Air Zimbabwe among four airlines added to EU blacklist". Air Transport World. אורכב מ-המקור ב-17 במאי 2017. {{cite news}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: n82131325  VIAF: 155964831   WorldCat (עם VIAF): 155964831 
מטוס בואינג 707-320B של אייר זימבבואה בגישה סופית לנמל התעופה לונדון גטוויק ב-1989.
איימרה (עם)

| --- | --- |
נשות איימרה בלבוש מסורתי
נשות איימרה בלבוש מסורתי
 אוכלוסייה
 2,324,675
 ריכוזי אוכלוסייה עיקריים
 בוליביה בוליביה 1,598,807 (2012)  פרו פרו 443,248 (2007)  צ'ילה צ'ילה 156,754 (2017)  ארגנטינה ארגנטינה 20,822 (2010)  
 שפות
 איימרה  ספרדית
 דת
 נצרות קתולית, נצרות פרוטסטנטית, פצ'אמאמה, דתות ילידיות נוספות
 קבוצות אתניות קשורות
 קצ'ואה  אורו
איימרה (Aymara או Aimara, ‏האזנהקובץ:Ay-aymara.oga‏Ⓘ‏) הם עם ילידי בהרי האנדים ואזור האלטיפלאנו באמריקה הדרומית. האיימרה מאכלסים אזור זה עוד מהתקופה הפרה-קולומביאנית. האיימרה נכבשו על ידי האינקה בסוף המאה ה-15 (או תחילת המאה ה-16), ולאחר מכן על ידי הספרדים במאה ה-16. בעקבות מלחמות העצמאות באמריקה הספרדית (אנ') (1808–1833) האיימרה הפכו לנתיני המדינות החדשות בוליביה ופרו. לאחר מלחמת האוקיינוס השקט (1879–1883) צ'ילה סיפחה שטחים בהם חיה אוכלוסיית איימרה. כיום האיימרה חיים בבוליביה, פרו צ'ילה וארגנטינה ומונים כ-2.3 מיליון איש.
היסטוריה > עד שלטון האינקה

מקורם של האיימרה נתון במחלוקת. לפי ממצאים ארכאולוגיים, האיימרה חיו בהרי האנדים ובשטחים שהיום נמצאים במערב בוליביה מזה 800 שנה לפחות (יש הטוענים שהאיימרה חיו באזור מזה 5,000 שנה, אך ככל הנראה מדובר בקבוצות ילידיות קדומות שאינן האיימרה). לפי בלשנים שפת האיימרה הייתה מדוברת לפחות עד מרכז פרו של היום וסבורים שהאיימרה התפתחו כעם באזור זה. לפי האנתרופולוג ג'ון ויקטור מורה (אנ') היו לפחות שבע ממלכות איימרה (אנ'). לא ידוע היכן היו ערי הבירה של הממלכות. האיימרה דחקו את רגלי בני האורו מאזור אגם טיטיקקה ואגם פופו (אנ'). ב-1463 כבשו האינקה תחת שלטונו של פאצ'אקוטי (שלט בשנים 1471–1438) את אזור טיוואנאקו ושטחים נוספים באלטיפלאנו בהם חיו האיימרה. האיימרה התמרדו ב-1483, והמרד דוכא על ידי טופאק אינקה יופאנקי, בנו של פאצ'אקוטי. האיימרה הצליחו לשמור על אוטונומיה מסוימת גם תחת שלטון האינקה.
היסטוריה > מהשלטון הספרדי עד היום

הספרדים הגיעו למערב אמריקה הדרומית ב-1532, הביסו את האינקה ועד 1538 כבשו גם את שטחי האיימרה. תחילה האיימרה שמרו על מנהגיהם, אך במהרה החלו להרגיש את השפעת השלטון הספרדי הקולוניאלי. בתקופה הקולוניאלית האיימרה התחלקו ל-11 שבטים. רבים מהם עבדו בכרייה ובחקלאות. הם אימצו שיטות עבודה רבות של הספרדים כמו שימוש במחרשות, בבהמות עבודה וסירות עץ לדייג וגידול חיטה, שעורה תרבותית, כבשים ובקר. יחד עם זאת, האיימרה המשיכו גם בעבודותיהם המסורתיות כמו גידול גידולים מקומיים, דיג ברשתות וגידול אלפקות.
בשנת 1629, על רקע הניצול הקולוניאלי הספרדי במכרות, בחקלאות ובשדות הקוקה, האיימרה יחד עם קבוצות נוספות פתחו במרד נגד הספרדים. מרד נוסף, משמעותי אף יותר, הונהג ברובו על ידי האיימרה ב-1780. האיימרה כמעט כבשו את לה פאס, אך לאחר אבדות רבות הספרדים הצליחו לדכא את המרד ב-1782. המרידות נגד השלטון הספרדי נמשכו לסירוגין עד לעצמאות פרו בשנת 1821 אז הפכו האיימרה לנתיני פרו. ב-1825 בוליביה הכריזה על עצמאותה וגם שם הפכו האיימרה לנתינים. בעקבות המהפכה הבוליביאנית ב-1952 (אנ') האיימרה החלו להשתלב בחברה הכללית ורבים מהם עזבו את קהילותיהם.
כיום רבים מהאיימרה עוסקים בחקלאות, בנייה, עבודה במכרות ובמפעלים ורבים אף השתלבו בעבודות הדורשות השכלה. כיום שפת האיימרה היא שפה רשמית בבוליביה והממשלה מפעילה תוכניות סיוע לאיימרה. כיום רוב האיימרה גרים באזור אגן אגם טיטיקקה, באזור שמתפרש מהאגם דרך נהר דסאגואדרו (אנ') ועד אגם פופו (אנ') באזור העיר אורורו, ומרכזם נמצא בלה פאס ובאל אלטו הסמוכה ללה פאס.
תרבות

דגל האיימרה נקרא ויפאלה (אנ'). הדגל מורכב משבעה צבעים שמסודרים בריבועים בקווים אלכסוניים (הדגל מייצג מספר קבוצות ילידיות; קבוצות שונות מיוצגות על ידי סדר צבעים שונה).
האיימרה דוברים שפה שנקראת אף היא איימרה. רבים מביניהם דוברים ספרדית כשפה שנייה ואף ראשונה, תלוי באזור בו הם חיים. קבוצה בת כ-1,000 איש במרכז פרו דוברת שפה קרובה לזו של האיימרה. ישנם מומחים שמכנים שפה זו איימרה מרכזית ואת השפה הנפוצה יותר, זו המדוברת באזור אגן אגם טיטיקקה, איימרה דרומית. האיימרה מבדילים בין איימרה בוליביאנים ואיימרה צ'ילאנים.
התרבות העירונית של האיימרה התפתחה בעיקר בשכונות הפועלים בלה פאס. לבוש הנשים המסורתי כולל את כובע הבאולר (לפי המסורת, הכובעים נשלחו לעובדי רכבת אירופאים שעבדו באזור. כשאלו גילו שהכובעים קטנים מידי עבורם מסרו אותם לילידים), שמיכת האגואיו (אנ'), חצאית, מגפיים, תכשיטים ועוד. לבוש זה הפך למזוהה עם נשות האיימרה.
האיימרה מגדלים מזה מאות שנים את צמח הקוקה. הצמח משמש את היאטירי (אנ'), המרפאים העממיים, וכן משמש כמתנה לאל השמש אינטי ואלת האדמה פצ'אמאמה כחלק מטקסים מסורתיים. במהלך המאה ה-20, במסגרת המאבק בייצור והפצה של קוקאין, השלטונות פעלו בניסיון לעקור את גידול הקוקה. ניסיון זה לא צלח. הקוקה עדיין מהווה מרכיב חשוב בתרבות האיימרה.
צ'אירו (אנ') הוא מאכל איימרה מסורתי שנפוץ באזור לה פאס. המאכל מורכב מצ'וניו (אנ') (מחית תפוחי אדמה), תפוחי אדמה, בצל, גזר, תירס לבן, בקר וגרעיני חיטה ומתובל בכוסברה ותבלינים נוספים.
דת ומיתולוגיה

מיד לאחר הכיבוש הספרדי כמרים ישועים ודומיניקנים החלו בפעילות מיסיונרית בקרב האיימרה. רבים מהאיימרה קיבלו על עצמם את הנצרות באופן סמלי בלבד והמשיכו לדבוק בדתם. כיום דתם של רוב האיימרה מורכבת משילוב של קתוליות ושל אמונות ופרקטיקות מסורתיות. אמונתם כוללת רפואה מסורתית, ניבוי עתידות וכשפים. אמונתם בחיים לאחר המוות קרובה לזו המקובלת בנצרות.
הלמה נחשבת חיה חשובה בדת האיימרה. לפי האמונה, הלמה היא ישות שמיימית השותה את מי האוקיינוס. השתן שהיא מטילה יורד בצורת גשם חזרה לארץ. לפי האסכטולוגיה של האיימרה, באחרית הימים הלמות תחזורנה למוצאן בלגונות ובמעיינות.
פוליטיקה

האיימרה וקבוצות ילידים נוספות הקימו כמה ארגונים במטרה להשיג כוח פוליטי ויותר עצמאות. ארגון בולט היה ארגון הגרילה "טופאק קאטארי" (אנ'). מנהיג הארגון הצהיר שכוונתם להקים מדינה ילידית עצמאית שתקרא קויאסויו (אנ'), כשם המחוז הדרום-מזרחי של אימפריית האינקה שהיה מיושב ברובו על ידי האיימרה. ארגון בולט אחר היא התנועה למען הסוציאליזם (אנ') שהוקמה על ידי מגדלי הקוקה והנשיא לשעבר איבו מוראלס (נשיא בוליביה הראשון ממוצא ילידי).
הערות שוליים

↑  Censo de Población y Vivienda 2012 Bolivia. Instituto Nacional de Estadística
↑  Censos Nacionales 2007: XI de Poblacion y VI de Vivienda. Instituto Nacional de Estadística e Informática (INEI)
↑  Sintesis de Resultados Censo 2017. Instituto Nacional de Estadísticas
↑  Censo Nacional de Población, Hogares y Viviendas 2010. Instituto Nacional de Estadística y Censos
1 2 3 4  Skutsch, Carl, ed. (2005). Encyclopedia of the World's Minorities. New York: Routledge. p. 160. ISBN 1-57958-468-3.
↑  Pateman, Robert (2006). Bolivia (Cultures of the World, Second). p. 70. ISBN 9780761420668.
↑  Montecino Aguirre, Sonia (2015). "Llamas". Mitos de Chile: Enciclopedia de seres, apariciones y encantos (in Spanish). Catalonia. p. 415. ISBN 978-956-324-375-8.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007282442005171  BnF: cb11934071z (data)  LCCN: sh85010615  NKC: ph348295 
האזורים בהם חיים האיימרה
ויפאלה (אנ')- דגל האיימרה (וקבוצות נוספות)
טקס איימרה מסורתי. לפי האיימרה הלמה חיה שמיימית
איסט סטאק

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 גובה:  60 מ' 
 מיקום:  אזור הברית האנטארקטית,
 קואורדינטות:  67°05′00″S 58°12′00″E﻿ / ﻿67.0833°S 58.2°E﻿ / -67.0833; 58.2
  (למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיאיסט סטאק(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיאיסט סטאק
 
איסט סטאק (באנגלית: East Stack; מילולית: הסטאק המזרחי) הוא סטאק - מצוק סלעי מתנשא לחוף מפרץ אדוארד השמיני, בארץ קמפ, שבאנטארקטיקה.
המצוק ממוקם לצידו המזרחי של קרחון הוסיזן; 30 קילומטרים דרומית-מזרחית למפרץ אדוארד השמיני.
גובהו של המצוק 60 מטרים מעל פני הים.
היסטוריה > גילוי המצוק

המצוק התגלה בפברואר 1936 על ידי אנשי משלחות דיסקברי, שהגיעו על הספינה ויליאם סקורסבי.
היסטוריה > מקור השם

שמו של המצוק ניתן לו על ידי אנשי המשלחת שגילו אותו.
השם הוא תיאורי - המצוק הוא סטאק, וכן בהקשר זה ניתן השם למצוק וסט סטאק הסמוך.
ראו גם

וסט סטאק
מפרץ סטאק (ארץ אנדרבי)
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6 7 8 9  מידע גאוגרפי והיסטורי
↑  מידע גאוגרפי
אייר טראנסט

איירבוס A330-200 של החברה
בואינג 727-233-Adv של אייר טראנסט בשנת 1993
לוקהיד L-1011 של החברה בשנת 1995
אייר טראנסט (באנגלית: Air Transat) היא חברת שכר קנדית, שבסיסה ממוקם בנמל התעופה פייר אליוט טרודו, מונטריאול, קנדה. אייר טראנסט דורגה בסקר חברות התעופה העולמי בדרגה של 3 כוכבים והיא אחת מחברות השכר הטובות בעולם.
תולדות החברה

אייר טראנסט הוקמה בהתחלה בשם "קוויבקאייר", בשנת 1986 באמצעות חברת תיירות קנדית בשם Transat A.T, שהייתה אז חברת תיירות מצליחה ברחבי קנדה. הטיסה הבינלאומית הראשונה התקיימה ב-14 בנובמבר 1987 בנתיב מונטריאול - אקפולקו.
בשנת 2001 מטוס מדגם איירבוס A330 בעת טיסה מטורונטו לליסבון ביצע נחיתת חירום בשדה התעופה ליז'ס (Lajes) שבטרסיירה, האיים האזוריים, לאחר שמנועיו כבו במהלך הטיסה באמצע האוקיינוס האטלנטי, טיסה זו ביצעה את הדאייה הארוכה ביותר של מטוס נוסעים.
צי המטוסים

צי המטוסים של החברה נכון למאי 2019:
| כלי טיס | בצי | בהזמנה | נוסעים> C | נוסעים> Y | נוסעים> סה"כ | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| איירבוס A310-300 | 7 | — | 12 | 238 | 250 | יוחלף על ידי איירבוס A321LR. |
| איירבוס A321-200 | 5 | — | 8 | 182 | 190 |  |
| איירבוס A321neo LR | 1 | 14 | 12 | 187 | 199 | יתקבלו החל משנת 2019. |
| איירבוס A321neo | — | 2 | 12 | 187 | 199 | יתקבלו החל משנת 2019. |
| איירבוס A330-200 | 14 | — | 12 | 333 | 345 |  |
| איירבוס A330-300 | 4 | — | 12 | 363 | 375 |  |
| בואינג 737-700 | 1 | — | 4 | 144 | 148 |  |
| בואינג 737-800 | 7 | — | 10 | 179 | 189 |  |
| סה"כ | 39 | 16 |  |  |  |  |
צי המטוסים > צי המטוסים הקודם

מטוסים ששירתו בעבר בצי החברה:
בואינג 727-200
בואינג 737-400
בואינג 757-200
לוקהיד L-1011
פעילות החברה בישראל

החברה החלה להפעיל שתי טיסות שבועיות בין מונטריאול לנמל התעופה בן-גוריון החל מ-19 ביוני 2017 באמצעות מטוס מדגם איירבוס A330-300, נכון ליוני 2017 זה הקו הארוך ביותר של החברה. בדצמבר 2018 הודיעה החברה על השהיית טיסותיה לישראל החל מקיץ 2019 משיקולים כלכליים.
הערות שוליים

↑  פרטי צי המטוסים של אייר טראנסט, באתר airfleets.net (באנגלית)
↑  https://worldairlinenews.com/2018/06/27/air-transat-signs-agreement-to-lease-seven-new-airbus-a321neos/
↑  Canadian Civil Aircraft Register: History Search Result
↑  דני שדה ועמית קוטלר, חברת אייר טרנסאט נחתה בישראל - והתחרות עם אייר קנדה נפתחת, באתר ynet, 19 ביוני 2017
↑  למטייל, אתר. "חדשות התיירות 21.6 | למטייל". אתר למטייל. נבדק ב-2017-06-22.
↑  ע"פ דף הפייסבוק הרשמי של אייר טראנסט ישראל
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: no2015092115  VIAF: 146543226   WorldCat (עם VIAF): 146543226
אי שם – אוסף שירי הפופ והייצוג

"אי שם – אוסף שירי הפופ והייצוג" הוא אלבום האוסף התשיעי של הזמרת הישראלית אילנית. את האלבום הוציאה בשנת 1999 לאור חברת התקליטים הד ארצי. אלבום האוסף הוא חלק ממארז תקליטורים של חמישה אוספים שונים, הנקרא "כך היה כך יהיה", אותם הוציאה אילנית באותה השנה. הוא קרוי על שם השיר שייצג את ישראל באירוויזיון 1973, "אי שם".
רשימת רצועות

| מס' | שם | משך |
| --- | --- | --- |
| 1. | הנה ימים באים  | 4:17 |
| 2. | רק הירח  | 3:53 |
| 3. | אהבתה של תרזה די מון  | 3:52 |
| 4. | אם ייפול הכוכב שלי  | 4:51 |
| 5. | שירו שיר לשמש  | 2:58 |
| 6. | בשביל אל הכפר  | 2:52 |
| 7. | אי שם  | 3:00 |
| 8. | אהבה היא שיר לשניים  | 2:58 |
| 9. | פעם לאהוב  | 3:15 |
| 10. | אני לא מאמינה  | 3:30 |
| 11. | הנה בא השלום  | 3:34 |
| 12. | היי דנה  | 3:29 |
| 13. | גוליבר  | 3:33 |
| 14. | פרפר נחמד  | 1:59 |
| 15. | הבית של פיסטוק  | 2:07 |
| 16. | אדון אבוקדו וגברת אבוקדה  | 2:19 |
| 17. | כשקיבלו את התורה  | 3:15 |
| 18. | בשורה טובה  | 3:01 |
| 19. | אבל המנגינה  | 3:21 |
| 20. | ילד בקרקס  | 3:29 |
| 21. | אדם רחוק  | 3:01 |
| 22. | האוניות חזרו  | 3:55 |
| 23. | אל תשמעי לקול ליבך  | 3:03 |
| 24. | סרט בשחור לבן  | 3:13 |