stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אדריכלות רומנסקית
הגדרה

המונח "רומנסק" נטבע לראשונה על ידי הארכאולוג שארל דה גרוויל (Charles-Alexis-Adrien Duhérissier de Gerville), בתחילת המאה ה-19, לתאר את האדריכלות של מערב אירופה מהמאה ה-5 ועד המאה ה-13, בתקופה שבה לא ניתן היה לאמת את תאריכי הבנייה של מבנים רבים. המונח כיום משמש לתקופה קצרה יותר, מהמאה ה-10 ועד המאה ה-12. המילה שימשה לתיאור הסגנון שהיה בוודאות ניתן לזיהוי כסגנון של ימי הביניים שקדם לגותיקה ולאמנות הגותית, אך שמר על הקשת העגולה הרומית ונראה כהמשכה של מסורת הבנייה הרומאית, אף על פי שהיה יותר פשוט ופחות מפותח טכנית.
המונח פרה-רומנסק משמש לעיתים לציון האדריכלות בגרמניה של התקופות הקרולינגית ואוטוניאנית בעוד ש-First Romanesque משמש לציון מבנים באיטליה, ספרד וחלקים מצרפת אך קדמו להשפעה של מנזר קלוני.
היסטוריה > רקע פוליטי

קרל הגדול (שרלמן) הוכתר בידי האפיפיור בבזיליקת פטרוס הקדוש בחג המולד בשנת 800 לספירה, במטרה להקים מחדש את האימפריה הרומית המערבית. יורשיו של קרל הגדול המשיכו לשלוט בחלקים גדולים מאירופה, תוך כדי יצירה הדרגתית של ישויות פוליטיות נפרדות, שבסופו של דבר, עקב בריתות או מלחמות, הפכו לאומות שונות. הממלכה הגרמאנית התגלגלה לקיסרות הרומית הקדושה ואילו ויליאם הכובש מנורמנדי כבש את בריטניה ב-1066, דבר שהוביל לאיחוד הארץ ולבניית טירות וכנסיות.
בתקופה בה המבנים ששרדו מהאימפריה הרומית הוזנחו והתבלו, ורובה של טכנולוגיית הבנייה הרומית אבדה, הבנייה של כיפות וגילוף קישוטים על אלמנטים אדריכליים המשיכה ללא צמצום באימפריה הביזנטית, תוך התפתחות בסגנון מאז נפילתה של רומא. הכנסיות בעלות הכיפה של קונסטנטינופול ומזרח אירופה השפיעו רבות על האדריכלות של עיירות מסוימות, במיוחד באמצעות מסחר ודרך מסעי הצלב. המבנה הידוע ביותר שמדגים זאת הוא בזיליקת מרקוס הקדוש בוונציה, אך ישנן דוגמאות רבות לכך, רובן בעלות חשיבות קטנה יותר, במיוחד בצרפת, כגון קתדרלת סנט פרונט בפריגו (Perigueux) והקתדרלה של אנגולם.
באותה תקופה, אירופה הושפעה מהפאודליזם, בו איכרים ווסאלים קיבלו חזקה על האדמה שאותה עיבדו תמורת מיסים או שירות צבאי. אי לכך ניתן היה לגייסם לא רק לסכסוכים מקומיים ואזוריים, אלא גם למלחמות גדולות יותר ביעדים רחוקים כמו מסעי הצלב. מסעות אלה, שנערכו ברובם בשנים 1095–1270, הביאו לתזוזה אדירה של אנשים, ועמם רעיונות ומיומנויות, ובפרט מיומנויות הקשורות לבניית ביצורים ועיבוד מתכות לשם הכנת שריון וכלי נשק. בנוסף, הוחלפו גם מיומנויות בנייה וקישוט מבנים. התזוזה המתמשכת של האנשים, שליטים, אצילים, אבירים בישופים, נזירים, בעלי מלאכה ואיכרים הייתה גורם חשוב ביצירת הומוגניות בשיטות הבנייה ועיצוב מאפייני הסגנון הרומנסקי, למרות הבדלים אזוריים.
היסטוריה > רקע דתי

במהלך סוף המאה ה-11 והמאה ה-12 חל גידול חסר תקדים במספר הכנסיות באירופה. מספר רב של מבנים אלה, הן גדולים הן קטנים, שרד. הם כוללים כנסיות ידועות כגון סנטה מריה בקוסמדין ברומא (מפורסמת בזכות "פה האמת" "Mouth of Truth" על קיר הנרתקס) והבפטיסטריום של פירנצה (המפורסם דווקא בזכות דלתותיו של לורנצו גיברטי מהמאה ה-15) וסן זנו מז'ורה בוורונה (שם התחתנו לפי המסורת רומיאו ויוליה). בצרפת, המנזרים המפורסים של או דיים ומון סן מישל מתוארכים לתקופה זו, וכך גם המנזרים והכנסיות בדרך סנטיאגו. באנגליה, כ-27 מהקתדרלות העתיקות, בכולן נבנה כנסיות מתקופה זו (חלקו הוחלפו מאוחר יותר בכנסיות גותיות) חוץ מסולסברי שם הנזירים עברו מסרום הישנה, וחלק מהן (כגון קתדרלת קנטרברי) נבנו על אתר בו שכנה כנסייה סקסונית. בספרד, הכנסייה הרומנסקית המפורסמת ביותר היא קתדרלת סנטיאגו דה קומפוסטלה. בגרמניה, סביב נהר הריין ופלגיו קמו מנזרים רבים שנבנו בסגנון רומנסקי, בפרט יש לציין את הקתדרלות שבמיינץ, וורמס, שפייר ובמברג. בקלן, העיר הגדולה ביותר מצפון להרי האלפים, שרדה קבוצה של כנסיות עירוניות מתקופה זו. כאשר תנועת הנזירות התפשטה ברחבי אירופה, צצו כנסיות רומנסקיות גם בסקוטלנד, סקנדינביה, פולין, הונגריה, סיציליה וסרביה. מספר כנסיות רומנסקיות נבנו בממלכות הצלבנים במזרח התיכון.
היסטוריה > רקע דתי > מסדרי הנזירות

שיטת מסדרי הנזירות היא השיטה בה הפכו מאמינים נוצריים לחברי ארגון נזירי, מנזר וקהילה נזירית, החיים עם קשרים משותפים לפי חוק אחיד בקהילה משותפת במקום להיות אוסף נזירים מתבודדים. שיטה זו נוסדה על ידי הנזיר בנדיקטוס הקדוש במאה ה-6 לספירה. המנזרים הבנדיקטינים התפשטו מאיטליה אל כל רחבי אירופה ואף היו הרבים ביותר באנגליה. אחריהם באו המסדר הקלוניאני, הציסטרציאנים, הקרתוזיאנים והקנונים האוגוסטיאניאנים. בהקשר למסעי הצלב הוקמו גם מסדרי אבירים-נזירים צבאיים בהם מסדר אבירי היכל שלמה (הטמפלרים) וההוספיטלרים.
המנזרים, שלעיתים כנסיותיהם תפקדו גם כקתדרלות, והקתדרלות שלא היו קשורות למנזרים, היו מקור כוח חשוב באירופה של ימי הביניים. בישופים ואבות מנזר של מנזרים חשובים חיו ותפקדו כנסיכים. המנזרים היו מרכזי למידה חשובים. בנדיקטוס ציווה ללמד ולעסוק בכל סוגי האמנויות במנזרים. אחד המפעלים החשובים של המנזרים היה העתקת כתבי יד, ובכך סייעו לשמר ולהפיץ ידע רב, בתקופה בה אנשים מעטים מחוץ למנזרים ידעו קרוא וכתוב.
בצרפת, בורגונדי הייתה מרכז של מסדרים נזיריים. המנזר העצום והחזק בקלוני השפיע רבות וממושכות על תוכנית הקרקע והאדריכלות של מנזרים וכנסיות-מנזר. לרוע המזל, רק שרידים מעטים נותרו מכנסיית המנזר בקלוני. הבנייה השנייה מ-963 ואילך נעלמה לחלוטין, אך לחוקרים יש מושג טוב של הבנייה השלישית, מהשנים 1088–1130, שעד לרנסאנס הייתה הבנייה הגדולה באירופה. לעומת זאת, בזיליקת סנט סרנין בטולוז (1080–1120) שרדה ללא פגע ומציגה את הרגולריות של התכנון הרומנסקי עם הצורה המודולרית שלו, ההופעה המסיבית שלו והחזרה על המוטיב של חלונות מקושתים פשוטים.
היסטוריה > רקע דתי > צליינות ומסעי הצלב

אחת מההשפעות של מסעי הצלב, שמטרתם הייתה לכבוש את המקומות הקדושים בארץ ישראל מידי השלטון המוסלמי, הייתה הצתת להט דתי, שבתורו גרם למיזמי בנייה גדולים. האצילים של אירופה, אלה שחזרו בשלום ממסעי הצלב, הודו לאלוהים על ידי בניית כנסיות או שדרוג כנסיות קיימות. במקביל, אלה שלא חזרו הונצחו בידי משפחתם ביצירות של אבן וטיח.
במסעי הצלב הועברו שרידי קודש רבים של קדושים ואף של שנים עשר השליחים מהמזרח התיכון וביזנטיון לאירופה המערבית. לכנסיות רבות, כגון כנסיית סנט פרונט בפריגו, היו קדושים מקומיים בעוד שכנסיות אחרות, כגון קתדרלת סנטיאגו דה קומפוסטלה, טענו לשרידים ופטרונות של קדושים בכירים (במקרה של סנטיאגו דה קומפוסטלה, יעקב בן זבדי, אחד משנים עשר השליחים). סנטיאגו דה קומפוסטלה, הממוקמת במערב גליסיה (כיום ספרד) נהפכה לאתר הצליינות החשוב באירופה וצליינים רבים עברו ברגל בדרך סנטיאגו, חלקם הולכים יחפים כדי לכפר על חטאיהם. הצליינים טיילו ב-4 מסלולים עיקריים שעברו דרך צרפת, והתכנסו ב-Jumieges, פריז, וזלה, קלוני, ארל וסנט גאלן בשווייץ. הם חצו שני מעברים בפירנאים והתכנסו למסלול אחד הנמתח לרוחב צפון-מערב ספרד. לאורך המסלול הם זכו לעידוד מצליינים שחזרו מהמסע. לאורך כל אחד מהמסלולים, מנזרים כגון אלה במואסק, טולוז, Roncesvalles, Conques, לימוז' ובורגוס סיפקו מזון ולינה לצליינים והתעשרו מהמסחר בנתיבים אלה. כנסיית סן בנואה די סאול (Saint-Benoît-du-Sault) בברי, היא כנסייה אופיינית שניבנתה על נתיב צליינות.
מאפייני הסגנון

האדריכלות הרומנסקית הייתה בתקופה בה אירופה עדיין חיה בפחד מתמיד מפני שודדים וברברים. האדריכלות לפיכך הייתה מאסיבית ואף מבצרית במובנים רבים. לפחות קומת המסד של כנסיות מתקופת הרומנסק היו כבדות ועם מעט פתחים - כמו במבצר. האדריכלות הגותית אשר התפתחה מתוך הרומנסק הייתה מבחינה זו הרבה יותר קלה ואוורירית.
הבנייה אופיינה בקשתות עגולות, כמו הרומיות, קמרונות חבית וקמרונות צולבים. הקמרונות בחלל הפנימי של הכנסיות היו מדגישים את תאי נפח אשר יצרו. 
הקולונדות בתוך הכנסייה היו לרוב בנויות מסדרה של עמודים עבים וביניהם עמודים דקים יותר אשר אינם נושאים את משקל המבנה עצמו. כמו כן היו עושים שימוש בארקדות עיוורות (עמודים בתוך קיר וללא מעבר או חלון). מאפיין נוסף הוא צריחים גבוהים ומעוגלים וגגות מחודדים.
הרושם הכללי הניתן על ידי האדריכלות הרומנסקית, הן בבנייה דתית והן בבנייה חילונית, היא של מוצקות מסיבית וכוח. בניגוד לאדריכלות הרומית שקדמה לה ולאדריכלות הגותית שבאה אחריה, שבהן קשתות ועמודים נשאו את עומס המבנה, באדריכלות רומנסקית, כמו הביזנטית, העומס נישא על ידי הקירות או על עמודי תמיכה שהיוו חלק מהקיר.
האדריכלות הרומנסקית מחולקת בדרך כלל לשתי תקופות: "רומנסק ראשון" (First Romanesque) ו"רומנסק". ההבדל העיקרי הוא רמת המומחיות שבה נבנו המבנים. ברומנסק הראשון נעשה שימוש בקירות חצץ, חלונות קטנים וגגות חסרי קמרונות. עידון יותר גדול אפיין את התקופה השנייה, דבר שהגדיל את השימוש בקמרונות ובאבן מסותתת.
מאפייני הסגנון > קירות

הקירות של המבנים הרומנסקים הם לרוב עבים מאוד, עם פתחים קטנים ומעטים, וכמו כן בעלי שכבה חיצונית כפולה וממולאים בחצץ.
חומרי הבנייה ששימשו לבניית הקירות ברחבי אירופה שונים ומגוונים, ותלויים בסוג האבן המקומית ומסורות הבנייה האזוריות. באיטליה, פולין, רוב גרמניה וחלקים מהולנד, נעשה בדרך כלל שימוש בלבנים. באזורים אחרים נעשה שימוש באבן גיר, גרניט וחלמיש. לעיתים קרובות אבני הבנייה היו חתיכות קטנות ולא סדירות, שהונחו על שכבה עבה של טיח. בנייה מאבן גזית לא הייתה סימן מבחין של הסגנון, בעיקר בתקופה הראשונה של הרומנסק, אך התרחשה בעיקר כאשר אבן גיר קלה לעיבוד הייתה נפוצה.
מאפייני הסגנון > עמודי תמיכה

באדריכלות רומנסקית, עמוד התמיכה שימש לתמיכת קשתות. הם נבנו בשיטת בנייה masonry וחתכם בדרך כלל ריבועי או מלבני. בדרך כלל הם היו בעלי כרכוב אופקי שייצג כותרת בחלק ממנו יוצאת הקשת מן העמוד. לעיתים העמודים כללו עמודונים שהיו מצורפים אליהם, וחלקם היו בעלי כרכוב בגובה הבסיס.
אף על פי שדרך כלל הם היו מלבניים, עמודי התמיכה יכולים להיות בעלי צורה מורכבת, עם חצאי-מקטעים של ליבה חלולה במשטח הפנימי התומך בקשת, או צרור של עמודונים המובילים אל הכרכוב שלפני הקשת.
עמודי תמיכה שנמצאים בחיתוך של שתי קשתות גדולות, כגון אלה שמתחת מקום המצלב (המקום בו נפגשים הספינה הראשית ובית הרוחב) הם בעלי צורת צלב, כאשר לכל קשת יש עמוד תמיכה מלבני הניצב לעמודי התמיכה האחרים.
מאפייני הסגנון > עמודים > עמודים מחולצים

באיטליה, בזמן תקופת הרומנסק, מספר רב של עמודים רומיים חולצו מעתיקות וחורבות ושמשו מחדש כעמודים בכנסיות. העמודים העמידים ביותר היו משיש בהם האבן שוקעה אופקית. ברוב העמודים האבן שוקעה אנכית ולעיתים הם באים במספר צבעים. חלק מהם שמרו על הכותרות הרומיות, בדרך כלל קורינתיות או בסגנון רומי מרוכב.
במספר מבנים, כמו באטריום (atrium) בבזיליקת סנט קלמנס ברומא, יש מגוון מוזר של עמודים בו כותרות גדולות מונחות על עמודים נמוכים וכותרות קטנות מונחות על עמודים גבוהים יותר כדי לאזן את הגובה. פשרות אדריכליות מסוג זה לא באו בחשבון עבור האדריכלים הרומיים או הגותיים.
עמודים מחולצים שימשו גם בצרפת בהיקף קטן יותר. בגרמניה ואזורים אחרים, עמודים קטנים שנחצבו מחתיכת אבן יחידה שימשו לסירוגין בין עמודי תמיכה מסיביים יותר.
מאפייני הסגנון > עמודים > עמודי תוף

ברוב חלקי אירופה, עמודים רומנסקיים היו מסיביים, שכן הם תמכו בקירות עבים בעלי חלונות קטנים, ולעיתים גם בקמרונות כבדים. השיטה הנפוצה ביותר של בניית העמודים הייתה להרכיבם מגלילי אבן שנקראו "תופים", כמו בקריפטה של קתדרלת שפייר.
מאפייני הסגנון > עמודים > עמודי ליבה חלולה

כאשר היה צורך בעמודים מסיבים, כגון באלה של קתדרלת דרהאם, הם נבנו מאבן גזית והליבה החלולה מולאה בחצץ. עמודים ענקים ולא מחודדים אלה מקושטים לעיתים בחריטות.
מאפייני הסגנון > עמודים > כותרות

כותרות העמודים הקורניתיים מרובי העלים שימשו השראה להרבה כותרות רומנסקיות, והדיוק שבהם גולפו תלויה במידה רבה בזמינותן של כותרות מקוריות להשוואה, הכותרות באיטליה כגון בקתדרלת פיזה ובדרום צרפת הרבה יותר קרובות לקלאסיות מאשר אלה שבאנגליה.
הכותרת הקורינתית היא ביסודה עגולה בתחתית, שם היא יושבת על עמוד עגול ומרובעת בקצה העליון שלה, שם היא תומכת בקיר או בקשת. צורת כותרת זו נשמרה בפרופורציות הכלליות ובמתאר הכללי של הכותרת הרומנסקית. תכונה זו הושגה על ידי סיתות קובייה מלבנית וחציבת ארבע הפינות התחתונות בזווית כזו שהאבן הייתה מרובעת בחלקה העליון אך מתומנת בחלקה התחתון, כפי שניתן לראות בכנסיית סנט מיכאל בהילדסהיים (Hildesheim).
צורה זו שימשה בסיס למגוון רחב של טיפולים שטחיים, לעיתים העלים היו חיקוי של המקור אך לרוב פיגורטיביים. בצפון אירופה הכותרות עם העלים דמו הרבה יותר לעיטורי כתבי יד מאשר למקור הקלאסי, בעקבות אי הכרותם של היוצרים את המקור שלא היה נפוץ באזורים אלו. בחלקים מצרפת ואיטליה ישנם קישורים חזקים לכותרות המחוררות של האדריכלות הביזנטית. דווקא בכותרות הפיגורטיביות נראות המקוריות היצירתיות הרבה ביותר. בעוד שחלק מהם מסתמכים על איורים של כתבי יד כגון איורים של סצנות תנכיות ותיאורים של חיות ומפלצות, אחרים מציגים סצנות חיות של אגדות וקדושים מקומיים.
הכותרות, אף על פי ששמרו על תחתית עגולה וחלק עליון ריבועי, לעיתים קרובים נדחסו לצורת תפיחה דמוית כרית. זה בעיקר קרה בעמודי masonry גדולים, או בעמודים גדולים שמחליפים עמודי תמיכה, כגון בדרהאם.
מאפייני הסגנון > עמודים > עמודים לסירוגין

מאפיין נפוץ של מבנים רומנסקיים, שנמצא גם בכנסיות וגם בארקדות שמפרידים חללי פנים של טירות, הוא הצבה לסירוגין של עמודי תמיכה ועמודים.
הצורה הפשוטה ביותר של הצבה כזאת היא עמוד בין כל שני עמודי תמיכה צמודים. לעיתים, העמודים באים בזוגות או שלשות. בכנסיית סנט מיכאל בהילדסהיים ההצבה היא בסדרה ABBA בספינה הראשית, בעוד שבבית הרוחב ההצבה היא בסדרה ABA.
ב-Jumieges ישנם עמודי תוף גבוהים בין עמודי תמיכה, כל אחד מהם הוא בעל חצי עמוד התומך בקשת. ישנן ואריאציות רבות על נושא זה, מהן ראוי לציין את קתדרלת דרהאם שם הכרכובים והעמודונים (shafts) הם בעלי עושר בלתי רגיל ועמודי ה-masonry מקושטים בתבניות גאומטריות שונות.
לעיתים הסידור של העמודים היה מורכב יותר בגלל המורכבות של עמודי התמיכה עצמם, כך שתבנית הסירוגין לא הייתה של עמודי תמיכה ועמודים אלא של עמודי תמיכה השונים זה מזה, כגון בסנט אמברוג'יו במילאנו שם טבע הקמרון הכתיב הצבה לסירוגין בכך שעמודי תמיכה מסוימים נדרשו לשאת משקל רב יותר ולכן הם היו הרבה יותר גדולים.
מאפייני הסגנון > קשתות ופתחים

הקשתות באדריכלות הרומנסקית הן קשתות חצי-עגולות, למעט מספר מבנים (בהם קתדרלת אוטן בצרפת וקתדרלת מונריאל בסיציליה ומבני אדריכלות נורמנית מסוימים) בהם יש שימוש בקשת מחודדת, כנראה עקב השפעה של אדריכלות מוסלמית.
בעוד שחלונות קטנים תוגברו בלינטלים מאבן מוצקה, חלונות גדולים יותר הם תמיד מקושטים. השערים היו גם הם בעלי קשת חצי-עגולה, למעט במקרים בהם השער היה ממוקם בתוך גומחה קשתית המעוטרת ב"לונטה" lunette (מעין חצי ירח) עם גילופים מקושטים.
מבנים ראויים לציון

הרבה מאוד כנסיות בסגנון הרומנסקי נמצאות בצרפת (בדגש על צפון צרפת וחבל נורמנדי בפרט) ובצפון ספרד. כנסיות רבות נוספות נמצאות גם בגרמניה, אנגליה, אירלנד וצפון איטליה. קיימות גם כנסיות רומנסקיות במדינות נוספות באירופה באזור ארצות השפלה, סקנדינביה מרכז אירופה ופולין. בכל ארץ הסגנון התאפיין באלמנטים מקומיים מעט שונים.
בישראל על פסגת הר תבור שוכנת כנסייה רומנסקית, כנסיית ההשתנות.
מבנים ראויים לציון > צרפת

קתדרלת אוטן, בורגון
בזיליקת סן סרנין, טולוז
כנסיית נוטרדאם-די-פור, קלרמון-פראן (Notre-Dame-du-Port, Clermont-Ferrand)
כנסיית סן סאבאן סור גארטאן (Saint-Savin-sur-Gartempe)
מבנים ראויים לציון > ספרד

קתדרלת סנטיאגו דה קומפוסטלה וכנסיות רבות על מסלול העלייה לרגל לסנטיאגו באזור צפון ספרד.
מבנים ראויים לציון > בלגיה

קתדרלת טורנה
מבנים ראויים לציון > אנגליה

קתדרלת קנטרברי
קתדרלת דרהאם
קתדרלת אילי
מבנים ראויים לציון > גרמניה

קתדרלת וורמס, וורמס
קתדרלת שפייר, שפייר
קתדרלת מיינץ, מיינץ
קתדרלת במברג, במברג
מבנים ראויים לציון > איטליה

קתדרלת מודנה, מודנה
לקריאה נוספת

V.I. Atroshenko and Judith Collins, The Origins of the Romanesque, Lund Humphries, London, 1985, ISBN 085331487X
Rolf Toman, Romanesque, Könemann, 1997, ISBN 3-89508-447-6
Banister Fletcher, A History of Architecture on the Comparative method, Elsevier Science & Technology, 2001, ISBN 0-7506-2267-9.
Helen Gardner, Fred S. Kleiner, Christin J. Mamiya, Gardner's Art through the Ages, Thomson Wadsworth, 2004, ISBN 0-15-505090-7
George Holmes (ed.), The Oxford Illustrated History of Medieval Europe, Oxford University Press, 1992, ISBN 0-19-820073-0
René Huyghe, Larousse Encyclopedia of Byzantine and Medieval Art, Paul Hamlyn, 1958
Francois Ischer, Building the Great Cathedrals. Harry N. Abrams, 1998, ISBN 0-8109-4017-5
Nikolaus Pevsner, An Outline of European Architecture, Pelican Books, 1964
John Beckwith, Early Medieval Art, Thames and Hudson, 1964
Peter Kidson, The Medieval World, Paul Hamlyn, 1967
T. Francis Bumpus, The Cathedrals and Churches of Belgium, T. Werner Laurie, 1928
Alec Clifton-Taylor, The Cathedrals of England, Thames and Hudson, 1967
ראו גם

אמנות רומנסקית
פיסול רומנסקי
אדריכלות ימי הביניים
אדריכלות נורמנית
אדריכלות גותית
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6  Bannister Fletcher, A History of Architecture on the Comparative Method
↑  Jean Hubert, Romanesque Art.
1 2 3 4 5 6  Helen Gardner, Art through the Ages.
1 2  George Holmes, ed. The Oxford History of Medieval Europe.
↑  "In the years that followed the year 1000, we witnessed the rebuilding of churches all over the universe, but especially in Italy and Gaul." Chronicle of Raoul Glaber, quoted by Jean Hubert, Romanesque Art.
↑  John Harvey, English Cathedrals
1 2  Alec Clifton-Taylor, The Cathedrals of England
1 2 3 4 5 6 7  Rolf Toman, Romanesque.
↑  "Architecture". National Tourism Organisation of Serbia. אורכב מ-המקור ב-2007-05-22. נבדק ב-2007-09-28.
↑  Rene Hyughe, Larousse Encyclopedia of Byzantine and Medieval Art
↑  This technique was also used in the Classical world, notably at the Parthenon.
| ערך זה הוא חלק מסדרת תולדות אדריכלות המערב |
| --- | --- | --- |
| אדריכלות בעת העתיקה | אדריכלות מצרים העתיקה |  |
| אדריכלות קלאסית | אדריכלות יוון העתיקה • אדריכלות רומית |  |
| אדריכלות ימי הביניים | אדריכלות ביזנטית • אדריכלות רומנסקית • אדריכלות נורמנית • אדריכלות גותית |  |
| אדריכלויות נוספות | אדריכלות הרנסאנס • אדריכלות הבארוק • אדריכלות נאו-קלאסית • התחייה הגותית • אדריכלות מודרנית • אדריכלות פוסט-מודרנית • אדריכלות עכשווית |  |
סגנונות באדריכלות • פורטל האדריכלות
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007295559305171  BNE: XX528836  BnF: cb119309499 (data)  HDS: 011179  LCCN: sh85006861  NDL: 00569672  NKC: ph125211 
קתדרלת טריר (Trier), משמאל, ולצידה כנסיית גברתנו הגותית
קתדרלת במברג הבנויה בסגנון רומנסקי גרמני.
תוכניות מנזר סיינט גאל בשווייץ.
קתדרלת סנט פרונט, פריגו (Perigueux), צרפת. הקתדרלה בעלת 5 כיפות כמו לכנסיות ביזנטיות, אך נבנתה בצורה רומנסקית.
כנסיית אנדרו הקדוש, קרקוב, זוג המגדלים הם מתומנים ובעלי כיפה מתקופת הבארוק.
מנזר סנאנק בצרפת, המוקף במבני המנזר מתקופות שונות.
כנסיית סנט'אמברוג'יו במילאנו הבנויה מלבנים.
סן ויטורה אלה קיוזה (San Vittore alle Chiuse) ב-Genga, איטליה, העשוי מאבנים לא מסותתות ובעל הופעה מבצרית.
קתדרלת מיינץ, גרמניה, בעלת 3 אזורי קיר, כנראה הכנסייה הקדומה ביותר המציגה תכונה זו.
קתדרלת סנטיאגו דה קומפוסטלה בעלת עמודי תופים גדולים אליהם נוספים עמודונים.
קתדרלת דרהאם, אנגליה, בעלת עמודי masonry מקושטים והדוגמה המוקדמת ביותר של קמרונות צלעות בעלי קשתות מחודדות.
כנסיית סנט מיכאל בהילדסהיים יש עמודי תמיכה ועמודים לחלופין.
זוגי עמודות כמו אלה בדורטון, ליד ספולבדה בספרד, היו מאפיינים של קלויסטרים רומנסקיים בספרד, איטליה ודרום צרפת.
האפסיס של הקתדרלה ב-Seu d'Urgell בספרד, היא בעלת חלונות המסתיימים בקשת חצי-עגולה, ארקדה עם עמודים וחלון עגול (אוקולוס).
הפנים של כנסיית סן גרטרוד בניבל, בלגיה The interior of St Gertrude, Nivelles, Belgium, has a king post roof.
קתדרלת סט. מיכאליס מ-1010–1033. דוגמה טיפוסית לאדריכלות רומנסקית השוכנת בהילדסהיים, גרמניה)
כנסיית רומנסק בז'ומיאז' שבנורמנדיה
בזיליקת סן סרנין, טולוז, צרפת. מבט ממזרח (1080-1120)
The Neverhood

| --- | --- |

 כללי
 תאריך הוצאה:  31 באוקטובר 1996
 סוגה:  משחק הרפתקאות גרפי
 פיתוח:  The Neverhood, Inc.
 הוצאה לאור:  Danger Close Games 
 ארץ מקור:  ארצות הברית 
 שפות:  אנגלית 
 הפצה:  DreamWorks Interactive
 דרישות תוכנה
 מצבי משחק:  משחק יחיד
 דירוג:  בני נוער
 פלטפורמות:  מחשב אישי, פלייסטיישן (ביפן בלבד)
 המשחק הבא:  Skullmonkeys 
 דרישות מערכת
 בקרים:  עכבר
 
The Neverhood הוא משחק הרפתקה למחשב האישי שיצא על-גבי תקליטור בשנת 1996, פותח על ידי צייר האנימציה דאג טנאפל, והופץ על ידי אולפני דרימוורקס. המשחק כולו נעשה באנימציית סטופ-מושן, על תפאורה ודמויות שנבנו מפלסטלינה ועל ידי אנימציה, קושרו הסצנות למשחק שלם. המשחק זכה לביקורות חיוביות, אך לא זכה להצלחה מסחרית. בתקופה בה הופץ המשחק חלה ירידה ירדה בפופולריות של משחקי הרפתקה. למשחק הופצה גם גרסת פלייסטיישן ביפן בלבד.
בשנת 1998 יצא משחק המשך בשם Skullmonkeys (ביפן הופץ תחת השם "Klaymen Klaymen 2"). המשחק מיועד לקונסולת משחקים, סוני פלייסטיישן והוא מסוג משחק פלטפורמה.
בשנת 2013 פתחו היוצרים דף ב-Kickstarter כדי לגייס כספים למשחק הרפתקאה שהם מתכננים בשם Armikrog, שזכה לכינוי "היורש הרוחני של הנברהוד".
תקציר העלילה

בראשית היה מלך בשם הובורג (Hoborg), שיצר את העולם שנקרא Neverhood. בעולמו חש הובורג בודד, והחליט ליצור לעצמו חברים. מתוך זרע חיים מיוחד יצר ישות בשם קלוג (Klogg). הובורג הסביר לו כי כל מה שהוא רואה סביבו שייך לו, אך כשקלוג ניסה לקחת את הכתר של הובורג, דאג הובורג להבהיר כי הכתר הוא הדבר היחיד שלא יוכל לקבל. בעוד הובורג חושב על אילו עוד חברים חדשים הוא ייצור, התמרמר קלוג וחשב איך להשיג את הכתר. זמן מה לאחר מכן, הובורג ישב על כיסאו כשהוא מחזיק זרע חיים חדש ודמיין את החבר הבא שייצור. בעודו חושב, חטף קלוג את כתרו. באותו הרגע הסתבר לקלוג כי מלבד המלוכה הכתר מעניק להובורג גם את חייו. בינתיים, הביט מהצד חבר מסתורי של הובורג בשם ווילי טרומבון, אשר הזדעזע לראות את המעשה המרושע שעשה קלוג. על כן, החליט ווילי לקחת את זרע החיים האחרון שנותר בידו של הובורג הרדום ולזרוע אותו בחדר רחוק. מתוך הזרע הזה, נולד קליימן (Klaymen), גיבור המשחק.
את העלילה המלאה מספר המשחק רק בסיומו, לאחר שקליימן אסף את כל הדיסקים שפיזר ווילי ברחבי ה-Neverhood. בסצנת הסיום, צריך קליימן לבחור אם להחזיר את הכתר להובורג או להמליך עצמו למלך. הבחירה השנייה תסיים את המשחק בסוף ה"רע", בו קליימן הורג את קלוג ומשתלט על Neverhood, והבחירה הראשונה תסיים את המשחק בסוף הטוב, בו קליימן מחזיר להובורג את השליטה על הנברהוד, וקלוג בטעות מעיף את עצמו לחלל.
סוגה

ב-Neverhood, כמו במשחקי הרפתקה אחרים, יש לבצע משימות שונות על מנת להתקדם. בתוך מבנים וחדרים אחרים, השליטה בקליימן היא מנקודת מבט קבועה (גוף שלישי), ובשטחים פתוחים השליטה היא בגוף ראשון. המשחק משופע בחידות ומשחקי חשיבה שונים (כמו מבוכים, משחק זיכרון, משחקי התאמה וכו') אותם צריך לפתור כדי להמשיך או כדי לקבל רמזים להמשך המשחק.
תנועות נוער יהודיות בשואה

תנועות הנוער היהודיות הציוניות הראשונות קמו בגרמניה ובפולין במהלך המאה ה-20, כחלק מגל הלאומיות ששטף את אירופה במהלך המאה. כאשר הנאצים החלו לרדוף יהודים ברחבי אירופה, נטלו חברי כל תנועות הנוער היהודיות תפקיד חשוב בהתנגדות לנאצים ובסיוע לאחיהם היהודים.
דוד בן-גוריון עם חברי תנועת הנוער הציוני היהודי בטאלין באסטוניה. צילום: לע"מ. 1933/01/09
הרקע לצמיחתן של תנועות הנוער היהודיות באירופה

התערערות הסמכות של החברה השמרנית והמשפחה המסורתית באירופה גרמה להתארגנות הנפרדת של הנוער. תנועות הנוער היו ביטוי של דחיית ערכי החברה הבורגנית ואורח חייה.
תנועות הנוער היהודיות במזרח אירופה קמו כתוצאה ממספר גורמים, שביניהם: ההתרחבות של החינוך הממלכתי; דחיית גיל יציאה לעבודה וגיל הנישואין; הכרה בתקופת הילדות ובגיל ההתבגרות כשלבי חיים עם צרכים שונים מאלה של הבוגרים; וערעור הערכים הדתיים המסורתיים, אשר העצימו אצל הצעירים רצון להציע פתרונות משלהם לבעיות חברתיות ולאומיות.
אחת הסיבות העיקריות להיווצרותן של תנועות נוער יהודיות הייתה האיסור הלא רשמי על השתתפותם של נערים יהודים, אשר אף בתקופה זו נחשבו כ"נטע זר" וכגורם שאינו חלק מהלאום, במסגרת פעילותן של תנועות נוער גרמניות ופולניות. כתוצאה מכך, בשונה מתנועות הנוער הלא יהודיות, אשר נשאו על דגלן את אידיאל הלאומיות האתנית והפוליטית, פיתחו תנועות הנוער היהודיות זיקה חזקה, גם אם מגוונת בעוצמתה בין התנועות, למסורת היהודית. המסורת היהודית הייתה יסוד חשוב ומרכזי ברוב תנועות הנוער היהודיות - מצד אחד הראתה את מצוקתן של הקהילות היהודיות במזרח אירופה, אך מצד שני הפיחה בדת ובקהילה רוח התחדשות ומהפכנות. דוגמאות לתנועות נוער עם זיקה דתית הן תנועת הנוער עזרא, תנועות הנוער השומר הדתי ובני עקיבא, תנועת הנוער צעירי אגודת ישראל, ותנועת נוער ישורון בצרפת.
עם זאת, לחלק מתנועות הנוער היהודיות היו מניעים אחרים, בין אם חברתיים, תרבותיים או פוליטיים. חלקן היו קומוניסטיות או סוציאליסטיות, למשל תנועת הנוער של הבונד - הצוקונפט, שדגלה בסוציאליזם ובאוטונומיה לאומית-תרבותית ליהודים בארצות מגוריהם, או יונג בורוכוביסטים ע"ש דב בר בורוכוב שהושפעה מתנועת פועלי ציון. אחרות עודדו התבוללות, כאשר חלק ממנהיגיהם האמינו שהיהודים צריכים לקבל זכויות אזרח מלאות מבלי לוותר על זהות וסולידריות אתנית, חלקן לא היו קשורות לתנועה או אידאולוגיה פוליטית כלשהי, למשל תנועת הצופים היהודים בצרפת, וחלקן הגדול היו ציוניות.
בין שתי מלחמות העולם קמו מרבית התנועות, כגון הבלאו וייס (כחול-לבן), ה-י.י.ו.ב, קדימה, ברית הפועלים והבונים, שאימצו רעיונות חלוציים. ה-קאמראדן התחילה כתנועה בעלת אופי מתבולל רך. חלק ממנה, הורקלויטה, נעשתה לתנועה ציונית ואף ייסדה בארץ את קיבוץ הזורע. התנועות הבולטות התגבשו בתקופה זו בגרמניה ובפולין היו השומר הצעיר, מכבי צעיר, בית"ר ובני עקיבא.
בולט במיוחד כוחן של תנועות הנוער במזרח אירופה, בהשפעתן על חבריה ועל הקהילה היהודים בכלל. בין מלחמות העולם, תנועות הנוער היהודיות במזרח אירופה מנו כ-100,000 חברים. מכיוון שיעדן של התנועות היה התיישבות בארץ ישראל המתאכלסת לאיטה, חבריה ראו בשהותם באירופה מעין תקופת מעבר, וכגופים נמנעו ממעורבות פוליטית פעילה. חבריה פעלו למען צדק חברתי והטביעו חותם על הקהילה היהודית המקומית.
תנועות הנוער, בעקבות כמיהתם לשינוי ערכי, יצרו תרבות המשלבת בין תשוקותיהם לפשטות, טבע, ספורט וחברותא לבין ערכי היהדות. כך שתנועות הנוער שאבו את ערכיהן מתוך הקיים אך יצרו ממנו משהו רלוונטי ומחודש. רוב התנועות לא השתייכו לזרם פוליטי מסוים באופן מובהק, אלא יצרו דרך פוליטית משלהם שדרכה בחנו את המתרחש בחברה.
עם הזמן נוצר מסלול חינוך המתאים לכל גיל, שבסופו בוגרי התנועות נשלחו לקיבוצי הכשרה ברחבי אירופה להכינם נפשית וגופנית לתנאים בארץ, ומשם נשלחו ארצה לישב את הקיבוצים. וכך, בשונה ממערב אירופה, תנועות הנוער לא היוו רק שותפות חולפת לזמן קצר אלא הניחו יסודות לחיי שיתוף קבועים בארץ.