stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מלון פלטין
היסטוריה

בשנות ה-20 של המאה ה-20 הוזמן האדריכל אלכסנדר ברוולד, מחשובי האדריכלים בתקופת היישוב, לתכנן מלון יוקרתי עבור אהרון מאיר מזיא וחתנו, צבי איזקסון, במרכז העיר הצעירה תל אביב. ברוולד ניסה לייצר במבנה סגנון אדריכלי ישראלי חדש על ידי סינתזה ייחודית בין המורשת האירופאית, הבנייה הטורקית-מזרחית שמצא ביפו וניצני הרוח המודרנית החדשה. בית פלטין ניצב על הצומת שבין הסגנון האקלקטי של תחילת המאה העשרים, לבין המודרניזם החמור המאוחר יותר, ששאף לנקות את האדריכלות מכל שרידיה ההיסטוריים.
הבנייה נמסרה למהנדס יוסף זיידנר, שהיה מידידיהם הטובים של הבעלים. במלון הותקנה מעלית, שהייתה המעלית השנייה בארץ ישראל.
בעת בניינו ופתיחתו בשנת 1926 נחשב למלון המרכזי, החדשני והמפואר בעיר. המלון הכיל 60 חדרים, אולם קונצרטים בו ניגנה התזמורת הסימפונית הארץ ישראלית ומועדון ביליארד וריקודים. מזיא ואיזקסון מסרו את ניהול המלון לידי ג'ורג' ברסקי, שהיה יזם בעסקי המלונאות וניהל רשת שכללה גם מלונות בירושלים ובחיפה, אך תוך זמן קצר כשלו עסקיו של ברסקי. באוקטובר 1930 נערכה בחזיתו הפגנה סוערת נגד סגן שר המושבות הבריטי דרומונד שילס, שנערכה לו קבלת פנים במקום מטעם העירייה. בצאתו מהבניין מצא עצמו שילס מול מפגינים חברי "ברית הבריונים", ובראשם ד"ר אב"א אחימאיר, שקראו לו קריאות בוז. המפגינים הוכו ונעצרו. הפגנה זו נחשבת לאירוע היהודי האנטי-בריטי הראשון.
ב-1933 נמסר הניהול לפימה הרמן שלוסברג ואשתו גוסטה (הוריהן של לאה רבין ואביבה יפה, אשתו של אברהם יפה), שזה אך עלו מגרמניה. רבים מבכירי שלטונות המנדט הבריטי התארחו בו, ותרומתו לחיי הלילה בעיר משכה קצינים בריטים רבים. בין המכובדים ששהו במלון נמנו הלורד אדמונד אלנבי, הלורד אלפרד מונד, נחום סוקולוב, נשיא צ'כוסלובקיה טומאש מסריק, רעיית קיסר אתיופיה היילה סלאסי, יחיאל ויצמן ועוד.
בעת המרד הערבי הגדול (מאורעות 1936-1939) נפגעו קשות עסקי המלונאות, והמלון נסגר ב-1938 והוסב לבניין משרדים. מבנה הכניסה המפואר נהרס תוך העתקת הכניסה ימינה, וחלונות קומת המרתף נאטמו. חזית קומת הקרקע הפונה לרחובות אחד העם ונחלת בנימין הותאמה למסחר. ב-1942, בעיצומה של מלחמת העולם השנייה, פעל בבניין בית הארחה לחיילי בעלות הברית. ב-1943 נפתח במלון מועדון חיילים של הצלב האדום האמריקני, בטקס מרשים בנוכחות ראש העיר ישראל רוקח וקצינים אמריקאים בכירים. ב-1944 עברו בית ההארחה והמועדון לניהול כנסיית סקוטלנד, והיו חלק מרשת בתי הארחה ומועדוני פנאי שהפעילה הכנסייה בשם "סנט אנדרוז האוס" (St. Andrew's House). בקומת הכניסה פעלו מועדון הסבה, חדר אוכל וקפלה לתפילה, וחדרי המלון בקומות העליונות שימשו למגורים.
עם הקמת המדינה ועזיבת הבריטים את הארץ, המלון הוסב לבניין משרדים ושקיעתו החלה. לאורך תקופה זו עבר הבניין מסלול לא נדיר של הזנחה, כיעור והשחתה, עד שבקושי ניתן היה להצביע עליו כנכס חשוב, הראוי לשימור ולאזכור. הבניין, שהדגיש את פינת הרחובות בגובהו היחסי למבני הסביבה, התגמד במשך השנים ונבלע בין רבי הקומות והשינויים שנעשו בסביבתו. קומת הכניסה הפכה מסחרית, וכוסתה בהדרגה בתוספות בנייה פרועות ושלטים.
שיחזור ושימור

בתחילת שנות ה-90 עבר המבנה שיפוץ מקיף ותכנון מחדש על ידי משרד האדריכלים קיסלוב-קיי. השיפוץ, שהבליט את יופיו וייחודיותו של בית פלטין, התאפשר עם אישור הוספת קומה חמישית לבניין, הזדמנות שנוצלה על מנת להחזיר למונומנט השכוח את כבודו, הן כאתר עירוני היסטורי והן כיצירה אדריכלית בעלת משקל. נעשתה החזרה מדוקדקת של הבניין למצבו המקורי; חזיתות הבניין נוקו מאלמנטים זרים, תוספות בנייה מאוחרות הוסרו, הטיח הצבעוני בגוון האפרסק המקורי חודש ומעל הכניסה הנוכחית של הבניין שוחזר, בהסטה, אלמנט הכניסה המקורי שנהרס.
בניית הקומה הנוספת מבליטה את המבנה על ידי תוספת חדשה המנוגדת במסה, חומר וצורה. הקומה החמישית משיבה לפינה את ייחודה האורבני, המקורי והמודגש, ומעניקה לבניין סיומת קלה ומעודנת. הבניין כולו נתפס כיחידה אחת, כאשר החדש משתלב עם הישן, כדרכו של האדריכל המקורי לאחד ניגודי סגנון בהרמוניה אסתטית אחת.
כיום, בשל מיקומו בלב ה"סיטי" הפיננסי של תל אביב, ובסמיכות לבורסה לניירות ערך, מאיישות את משרדיו בעיקר חברות שעיסוקן בשוק ההון.
בראשית 2020 משפחת איזקסון מכרה את המלון לרשת מלונות פתאל. הרשת משקיעה 150 מיליון ₪ ברכישה ובשיפוץ ומתכוונת את המבנה שוב לבית מלון.
מיקום בתל אביב

מלון פלטין נמצא ברחוב אחד העם 28, תל אביב-יפו.
הערות שוליים

↑  הראשונה נחנכה כחודש לפני כן ב"בית האחים בכר" ברחוב הרצל 39.
↑  נווית זומר, בית פלטין ההיסטורי בתל־אביב יחדש את ימיו כמלון יוקרה, באתר כלכליסט, 19 בינואר 2020
ואדי אל-ג'וז

| --- | --- |

 מידע
 עיר:  ירושלים
 תאריך ייסוד:  סוף המאה ה-19
 קואורדינטות:  31°47′20″N 35°14′16″E﻿ / ﻿31.7888°N 35.2378°E﻿ / 31.7888; 35.2378
 שכונות נוספות בירושלים
  (למפת ירושלים מוגדלת) ואדי אל-ג'וז(למפת ירושלים רגילה) ואדי אל-ג'וז(למפת הרי ירושלים רגילה) ואדי אל-ג'וז(למפת הרי ירושלים מוגדלת) ואדי אל-ג'וז he
 
הבניינים הראשונים בשכונה, בסוף מאה התשע עשרה, על רקע העיר העתיקה, במבט מהר הצופים
מפת השכונה וסביבתה משנת 1946
שלט המודיע על התחלת בניית השיכון החדש בשכונה, 1969
וַאדִי אֶל-ג'וֹז (מאנגלית:"Valley of Josaphat", או ואדי ג'וז) היא שכונה במזרח ירושלים מסביבו של ערוץ נחל קדרון עילי, מפינת החומה הצפון־מזרחית וצפונה עד למרגלות הר הצופים במזרח העיר. מרבית השכונה שוכנת ברום של כ-750 מטרים מעל פני הים. בשכונה מתגוררים כ-15,000 תושבים, וברחובה הראשי מרכז מסחרי ומוסכים רבים המשרתים את כלל תושבי העיר.
מיקום השכונה ושמה

גבול השכונה בצפון אזור מערת שמעון הצדיק ושכונת נחלת שמעון, בדרום חומת העיר העתיקה ומוזיאון רוקפלר. השכונה מתפרשת משני עברי ערוץ הנחל: ממזרחו – על המורדות המערביים של הר הזיתים והר הצופים וממערבו על המורדות המזרחיים של הרכס המוגבה שבמרכזו עוברת דרך שכם וגבעת שייח' ג'ראח. בפאתי השכונה עוברת מנהרת הר הצופים, המקשרת בין מעלה אדומים למרכז ירושלים.
שמה העברי של השכונה, "נחל האגוז", נקבע בשל עצי אגוז הבודדים הנמצאים בשכונה. בעבר גדלו עצי אגוז רבים באזור ירושלים. השערה אחרת היא שמקור השם "ואדי ג'וז" הוא בקיצור של השם שהופיע במפות צלבניות, Valley of Josaphat ("ואלי אוף ג'וזפאט" – עמק יהושפט). השכונה נקראת גם "אל-קעה" (בתרגום חופשי, "הבקעה").
היסטוריה > הקמת השכונה

בתחום השכונה היו כמה מבני "קסר" (ברבים: קוּסוּר), כינוי לבתי קיץ שהקימו עשירי ירושלים בתקופה העות'מאנית בין הכרמים שמחוץ לעיר. בתי אבן אלה נראו ממרחק כמו מבצרים קטנים ולכן כונו "קַסר" (ארמון, טירה). לפי עדותו של שייח' מוחמד אל-ח'לילי (המאה ה-18), היו בימיו בירושלים כמאה קוּסוּר. בירושלים נותרו מעטים מבתי הקיץ האלה. הבולט שבהם הוא קסר א-שייח', שהוקם ב־1711 בידי שייח' מוחמד אל-ח'לילי מחוץ לפינה הצפונית-מזרחית של חומת ירושלים (בתחום מוזיאון רוקפלר של היום). לידו ניצב קסר אבו אל-ח'יר, שהוקם לפי עדות יושביו באמצע המאה ה-18. בוואדי ג'וז נמצא קסר סולטאן א-נאט'יר (קסר אל-חטיב), שהוקם כנראה במאה ה-17, ובמורדות הר הצופים ממערב לוואדי ג'וז נראים שרידים של מספר בתי קיץ נוספים.
השכונה החלה להתפתח בסוף המאה ה-19 כחלק מתהליך היציאה מן החומות של משפחות מוסלמיות אל מחוץ לעיר העתיקה. תהליך הבנייה באזור זה הושפע מפתיחתו
של שער הפרחים, בשנת 1871, שהיה סגור באבנים עד אז במשך כ-100 שנים. בני משפחות מוסלמיות אמידות מירושלים הקימו את הבתים הראשונים. עד כיבוש ירושלים בידי הבריטים, בסוף 1917, הגיע מספר הבתים בשכונה ל-16.
במהלך מלחמת השחרור, ב-26 בפברואר 1948 לפנות בוקר, פוצצה ההגנה שמונה בתים בשכונה, שבעה תושבים נהרגו ועשרות נפצעו. כתגובה, באותו היום התקבצו קבוצה של ערבים תושבי השכונות באזור וביקשו לתקוף את הר הצופים. לוחמי ההגנה ירו עליהם פגזי מרגמות ואש מקלעים, הרגו כעשרים מהם ופצעו עשרות.
היסטוריה > לאחר 1948

ואדי אל-ג'וז התפתחה לצורתה הנוכחית בין 1948 ל-1967. במהלך מלחמת השחרור קלטה השכונה פליטים מהשכונות המערביות של ירושלים שנתפסו על ידי ישראל ומהגרים מכפרי יהודה ושומרון בשל קרבתה לעיר העתיקה. מאחר שהייתה מאוכלסת בדלילות והיה בה שטח פנוי רב. בין הפליטים הירושלמים היו תושבים ערבים משכונת בקעה. עיקר גידול האוכלוסייה בוואדי אל-ג'וז באותן השנים מיוחס להגירה מכפרי הגדה המערבית בשנות החמישים והשישים. במרכז ואדי אל-ג'וז שכנה הזעירה ג'בל אבו ג'יבנה, בה התגוררו 350 תושבים החל משנות התשעים, בעיקר מסביבת סער. הבעלים של 44 הדונם המרכיבים את השכונה הם משפחת אבו ג'יבנה. אבו ג'יבנה התגוררו בשכונת באב א-סילסילה בעיר העתיקה, רכשו את האדמות בוואדי אל-ג'וז בסוף המאה ה-19.
היסטוריה > לאחר 1967

לפי מפקד האוכלוסין הראשון שבוצע בירושלים לאחר מלחמת ששת הימים, בשנת 1967 התגוררו בשכונת ואדי ג'וז 3264 תושבים. בשנת 1972 השלים משרד השיכון את בנייתו של שיכון בשכונה לטובת האוכלוסייה הערבית, שקלטה חלק מהמשפחות הערביות שפונו מהרובע היהודי. בשנת 1997, הודיע משרד השיכון על תוכנית להקמת כ-100 דירות בשכונה במסגרת כללי פרויקט מחיר למשתכן, אך התוכנית לא יצא לפועל.
בשנת 2004 ביקש ראש עיריית ירושלים אורי לופוליאנסקי לשנות ייעוד מתחם בשכונה, שתוכנן במקור על ידי משרד השיכון והעירייה בעבור אוכלוסייה ערבית, וליישבו ביהודים. לבסוף לא יצא הפרויקט לפועל.
ב-11 ביוני 2010 ביצע שוטר וידוא הריגה בתושב השכונה שלטענתו ניסה לדרוס אותו ואת חבריו. לאחר שיצא התושב מרכבו ונמלט, ירו שוטרים לעברו, הוא נפגע ונפל, ולאחר מכן ביצע השוטר וידוא הריגה מטווח קצר.
באוגוסט 2014 נהרג נער פלסטיני מכדור ספוג בהפגנה, אך לא הוגש כתב אישום, לאחר שהמחלקה לחקירת שוטרים סגרה את התיק.
בפברואר 2023 נחנך בשכונה "פארק פתחת קדרון", פארק ציבורי ששטחו כ-25 דונם. הפארק כולל מגרשי ספורט, מסלול לרכיבת אופניים ומתקני משחקים לילדים, ועלות הקמתו עמדה על 27 מיליון ש"ח.
על פי נתוני עיריית ירושלים יש בשכונה כ-15,400 תושבים, נכון לשנת 2014. מרבית התושבים מוסלמים סונים, וההערכות הם שכמחצית הם ממוצא חברוני. בשכונה חי גם מיעוט של נוצרים.
חלוקה לשכונות

הרחוב הראשי של השכונה משמש מרכז של מוסכים ובתי מלאכה לתיקון מכוניות, הגדול במזרח ירושלים. אל המוסכים מגיעים גם רבים ממערב ירושלים, בשל המחיר הזול ביחס למוסכים במערב העיר. בשכונה ממוקם גם השוק הסיטונאי לירקות ופירות של מזרח ירושלים.
השכונה נחלקת לשכונות-משנה: שכונת הסעירים, שכונת פלכיין הגובלת בשטח הגן הלאומי שבעמק, שיכון המורים (אל-ראס) בחלקה הגבוה יותר של השכונה, שכונת אטפאא'ייה ("כיבוי האש") בחלקה הדרומי של השכונה ליד תחנת כיבוי האש, ושכונת אל-חסבה הסמוכה לשוק הסיטונאי.
חלוקה לשכונות > מתחם מאמוניה

בחלקה הצפוני של השכונה שוכן מתחם, ששטחו 28 דונם, המוכנה "מאמוניה" או "מעמוניה" שיועד בתוכנית אב ירושלים 1968 לבניית מבני ציבור לטובת האוכלוסייה הערבית של מזרח ירושלים. במתחם תוכננה הקמתו של בית ספר, מרכז יום לקשיש, ומתנ"ס.
בשנת 1985 רכש איל ההון היהודי-אמריקאי ארווינג מוסקוביץ, מידי האפוטרופוס לנכסי נפקדים, את מלון שפרד הממוקם מעל למתחם. מוסקוביץ ופעילי ימין לחצו במשך שנים ארוכות על עיריית ירושלים לא לאשר את תוכניות הבינוי במתחם. מאחר שביקשו לבנות שכונה יהודית בצמוד למתחם. לבסוף שונו התוכניות, במקום בית ספר ומתנ"ס, נפתחה במתחם בשנת 2006, לשכת האוכלוסין של משרד הפנים עבור תושבי מזרח ירושלים ולשכת עבודה.
תוכניות פיתוח

בתוכנית המתאר ירושלים 2000, שהוכנה החל מסוף שנות ה-90 של המאה ה-20, אזור ואדי אג'-ג'וז סומן כאחד משלושת מרכזי העסקים הראשיים של ירושלים. על פי התוכנית יפונה אזור המוסכים לאורך הרחוב הראשי של השכונה ובמקומו יתאפשר בינוי אינטנסיבי של בניינים למסחר, משרדים ומלונאות.
קידום התוכנית התעכב במשך שנים רבות. רק במרץ 2010, אישרה אותה להפקדה הוועדה המקומית לתכנון ולבנייה. והיא אושרה להפקדה בוועדה המחוזית לתכנון ולבנייה רק במאי 2020. על פי התוכנית, תוקם קריית ההיי-טק בוואדי אל ג'וז, שתמותג כ"סיליקון ואדי", והיא כוללת פינוי של כ-200 בתי עסק, מרביתם מוסכים. במקומם מבקשת התוכנית לבנות כ-200 אלף מ"ר של שטחי תעסוקה, בדגש על היי-טק. זאת לצד 50 אלף מ"ר של שטחי מסחר ועוד 50 אלף מ"ר למלונאות.
הערות שוליים

↑  עיריית ירושלים, שכונת ואדי ג'וז – מידע ונתונים
↑  וילנאי, ואדי א-ג'וז, אנציקלופדיה אריאל, 1965
1 2 3 4  מוחמד נכאל, ישראל קמחי, יצחק רייטר, ליאור להרס, השכונות הערביות במזרח-ירושלים-מחקר תשתית והערכה: ואדי ג'וז, באתר מחקרי מכון ירושלים לחקר ישראל, ‏2015
↑  יהושע בן אריה, עיר בראי תקופה: ירושלים החדשה בראשיתה ירושלים, יד יצחק בן צבי והקרן לירושלים, 1978, עמ' 472–478
↑  ההגנה פוצצה 8 בתים בירושלים, מעריב, 26 בפברואר 1948
↑  12 שעות נטוש קרב על הר הצופים, מעריב, 26 בפברואר 1948
↑  Dalia Habash, 'Wadi al-Joz: In Focus,' Jerusalem Quarterly Spring 1998,1
↑  במזרח ירושלים: שיכון חדש בואדי ג'וז, מעריב, 8 בפברואר 1971
נמסרו דירות ראשונות לערבים בואדי ג'וז, מעריב, 23 בינואר 1972
↑  נעה ווסרמן, ‏משרד השיכון מתכנן בנייה ציבורית ל-1,000 דירות לערבים בירושלים, באתר גלובס, 5 במאי 1997
↑  נדב שרגאי, הצעה: ליישב יהודים בוואדי ג'וז "למען איחוד ירושלים", באתר הארץ, 23 בספטמבר 2004
↑  עמירה הס, יניב קובוביץ, מח"ש סגרה תיק נגד שוטר שווידא הריגת פלסטיני, באתר הארץ, 16 בינואר 2011
↑   ניר חסון, מח"ש מודה שנער פלסטיני נהרג מכדור ספוג בהפגנה, אך לא תגיש כתב אישום, באתר הארץ, 17 במאי 2016
1 2 3 4 5   יעל פרידסון, עיריית ירושלים חנכה פארק ענק במזרח העיר. לא כל התושבים מרוצים, באתר הארץ, 19 בפברואר 2023
↑  שכונת ואדי ג'וז, נתונים סטטיסטיים
↑   רונית ורד, קישואים במקום פוליטיקה בשוק הסיטונאי בוואדי ג'וז, באתר הארץ, 15 במרץ 2015
↑  דליה טל, ‏הימין לוחץ: לא לפתח את מאמוניה, באתר גלובס, 19 באוגוסט 2001
↑  ראלי סער, הלשכה החדשה של מינהל האוכלוסין במזרח ירושלים תיחנך מחרתיים, באתר הארץ, 2 במרץ 2006
 ניר חסון, הסבל בתור ללשכת האוכלוסין היחידה במזרח ירושלים גורם לתסיסה בקרב התושבים, באתר הארץ, 18 במרץ 2018
↑  ואדי אג'-ג'וז - סקר השכונות הפלסטיניות במזרח ירושלים עמותת במקום
↑  מיכל מרגלית, ‏הוועדה המקומית ירושלים אישרה הרחבת מרכז עסקים במזרח העיר, באתר גלובס, 23 במרץ 2010
↑  גיא דרייגור, בשורה לכלכלה במזרח העיר: תוכנית ליצירת 10,000 מקומות תעסוקה חדשים, באתר כל העיר, 10 במאי 2020
↑  גיא נרדי, ‏תוכנית חדשה במזרח ירושלים: מוסכים לעיסאוויה והייטק לוואדי אל ג'וז, באתר גלובס, 30 ביולי 2020
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007448619905171  LCCN: n2019038735  VIAF: 323149066753865602621   WorldCat (עם VIAF): 323149066753865602621
מרדכי ברנשטיין (חלוץ)

ערך זה עוסק באחד מחלוצי העלייה הראשונה. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
אין תמונה חופשית
לוח הזיכרון על גדר האבן של בית ברנשטיין בראש פינה
מרדכי (מוטל) ברנשטיין (25 באוגוסט תרכ"ב, 1862 – כ"ז בסיון תרצ"ד, 10 ביוני 1934) היה איכר וחלוץ ממייסדי ראש פינה, ממייסדי סינדיקט מגדלי הטבק, ממייסדי בית משפט השלום העברי, ראש ועד המושבה ושופט בתקופת המנדט הבריטי.
קורות חייו

הוריו של מרדכי (מוטל) ברנשטיין נולדו באימפריה הרוסית. כשהגיע אביו של מרדכי, דוד ברנשטיין, לגיל בר מצווה חיתנו אותו עם רעייתו ובני הזוג הועברו מעבר לגבול, לרומניה, כדי למנוע סכנת חטיפה לצבא הרוסי, כפי שנהגו באותה תקופה. הם התיישבו במוינשט, שם נעשו לחסידיו של הרבי מבוהוש. שם נולדו ילדיהם ובהם מוטל (מרדכי). מוטל למד בחדר ובהמשך בישיבה והיה ידען גדול בתורה. הוא הצטרף לחיבת ציון ולארגון צעירי ציון, שהקים גיסו לעתיד, דוד שוב. הוא נשא לאישה את עדה (אטל), אחותו של דוד שוב. מרדכי היה פעיל בתנועה לארגון העלייה ובשנת 1882 עלה עם משפחתו מרומניה לארץ ישראל והיה בין מייסדי המושבה ראש פינה.
בשנת 1883 הקימו את ביתם, בית שהיה מקום כינוס, דיונים וקבלת החלטות של אנשי המושבה. במשך שנים רבות היה ברנשטיין חבר ועד המושבה ואף עמד בראש ועד המושבה. מרדכי היה גם החזן הראשון של המושבה ובהיעדר רב ביישוב, נהגו לקבל את דעתו בנושאי הלכה, כי היה ידוע כתלמיד חכם.
מרדכי נקבר בבית העלמין של ראש פינה. ביתו, הנמצא ברחוב החלוצים מול הסופרמרקט המקומי, נושא לוח זיכרון גדול שהציבה המועצה. צאצאי משפחת ברנשטיין התגוררו בבית שבנו אבותיהם עד שנת 1992. בנו, יהודה ברנשטיין, היה חבר המועצה הראשונה של המושבה ראש המועצה הראשון של המושבה ובעל עיטור לוחמי המדינה.
בספר "גיא אוני" של שולמית לפיד מופיעה בת-זקוניו של רב מוטל, מלכה ברנשטיין הקטנה. השנה היא 1885, וידוע כי לאחר בת-הזקונים הזו נולד למרדכי ברנשטיין בנו, יהודה, בשנת 1901. יהודה בנו היה לימים ראש המועצה הראשון של ראש פינה. מרדכי ברנשטיין היה דודו של אלווין ברנשטיין.
קברו של מרדכי ברנשטיין בבית העלמין של ראש פינה
בית ברנשטיין
ראו גם

ראש פינה - זכרונות רבקה גרבובסקי
לקריאה נוספת

שולמית לפיד, גיא אוני, הוצאת כתר.
יהושע בר יוסף, "עיר קסומה", הוצאת הקיבוץ המאוחד.
הערות שוליים

↑  ברנשטיין מרדכי (מוטל) ואטל
↑  ראש פנה בחירות ועד, דואר היום, 11 באוקטובר 1923
↑  הברון והברונית רוטשילד בגליל העליון, דואר היום, 15 באפריל 1921
↑  תוצאות הבחירות בשבי ציון ובראש־פינה, קול העם, יום שישי, נובמבר 25, 1949; עמוד 8
↑  ראו השלט שבתמונה משמאל
↑  עמ' 163 במהדורת 1982, 198 במהדורת 2011
טאינאן

טַאיְנַאן (במנדרינית תקנית: 臺南市) היא עיר ורשות מקומית מיוחדת בטאיוואן בדרום-מערב האי טאיוואן, לחופי מצר טאיוואן. על פי מפקד האוכלוסין משנת 2020 התגוררו בעיר כ-1.875 מיליון תושבים, והיא העיר השישית בגודלה בטאיוואן (אחרי ניו טאיפיי, טאיג'ונג, גאושיונג, טאיפיי וטאויואן (אנ')). טאינאן היא אחת הערים העתיקות והחשובות בטאיוואן.
היסטוריה

האזור בו נמצאת כיום טאינאן היה מיושב במשך אלפי שנים. המהגרים הסינים הראשונים היו סוחרים ודייגים שהגיעו לאזור בסוף המאה ה-16 והקימו בסיסים לכל אורך החוף המערבי של האי טאיוואן, אשר אחד מהם היה במקום בו נמצאת כיום טאינאן. התושבים הילידיים קראו לסינים בשם "טַאיוּאֶן". הסינים מצדם אימצו אותו וברבות הימים השם הפך לטאינאן. בנוסף יש טענות לכך שזהו המקור לשם "טאיוואן". בשנים שלאחר מכן גם יפנים התיישבו באי וסחרו, כמו הסינים, עם התושבים הילידים.
ב-1624 סוחרים הולנדיים מחברת הודו המזרחית ההולנדית הקימו בקרבת אזור העיר של היום את מבצר זיילנדיה. המבצר הפך למרכז הפעילות המסחרית ההולנדית באזור. בהמשך ההולנדים השתלטו על מרבית טאיוואן והמבצר הפך למכרז המנהלי של ההולנדים באי. הפעילות המסחרית הענפה גרמה לגדילה משמעותית של טאינאן שישבה בקרבתו.
ב-1662 ממלכת טונגנינג השתלטה על טאיוואן, גירשה את ההולנדים וקראה למבצר זיילנדיה בשם אנפינג. טאינאן הפכה להיות בירתה של הממלכה. גם לאחר ששושלת צ'ינג סיפחה את טאיוואן ב-1684 ושילבה אותו במחוז פוג'יין טאינאן נותרה המרכז השלטוני של האי.
לאחר מספר מרידות בטאיוואן במאה ה-18, נבנתה לקראת סוף המאה חומה סביב העיר. ב-1858 נפתח מחדש נמל אנפינג בהתאם לחוזה טיינג'ין. כעבור מספר שנים נבנה בנמל בית מכס ובנוסף סוחרים מערביים התחילו להקים באזור תחנות מסחר. בשנות ה-70 של המאה ה-19 נבנתה טירת הזהב הנצחית. לקראת סוף המאה ה-19 טאינאן הייתה העיר הגדולה ביותר בטאיוואן.
ב-1885 האי טאיוואן הפך למחוז נפרד בסין, וטאינאן נבחרה להיות הבירה של המחוז. עם זאת, כעבור זמן קצר הבירה הועברה לטאיג'ונג וב-1887 היא הועברה לטאיפיי.
ב-1895 נחתם הסכם שימונוסקי שלפיו האי טאיוואן הועבר לידי האימפריה היפנית. כעבור חודש מהחתימה נוצרה הרפובליקה של טאיוואן במטרה לשמר את עצמאות האי. לאחר שטאיפיי, הבירה המקורית של הרפובליקה, נכבשה על ידי היפנים, הבירה עברה לטאינאן, אך הרפובליקה נכבשה כולה על ידי היפנים כעבור מספר חודשים. לאחר הכיבוש היפנים יצרו את מחוז טאינאן שטאינאן הייתה בירתו. היפנים התקינו בטאינאן תשתיות ומבנים חדשים שהפכו אותה לעיר מודרנית.
לאחר סוף מלחמת העולם השנייה ב-1945 נוצרה באי מדינת טאיוואן. טאינאן הפכה לעיר-מחוז ובקרבתה נוצר מחוז טאינאן. כעבור מספר עשורים העיר גאושיונג עקפה את טאינאן בחשיבותה והפכה למרכז של דרום טאיוואן על חשבון טאינאן. ב-2010 העיר טאינאן אוחדה עם מחוז טאינאן לכדי רשות מקומית מיוחדת.
ב-6 בפברואר 2016 פקדה את העיר רעידת אדמה בעוצמה 6.4 בסולם ריכטר. מוקד הרעידה היה כ-48 קילומטרים דרומית-מזרחית לעיר. ברעידה נהרגו לפחות 8 בני אדם ומאות נפצעו כאשר בניינים קרסו על יושביהם.
ממשל

מבחינה מנהלית הרשות המקומית המיוחדת של טאינאן מחולקת ל-37 נפות (בסינית: 區) אשר כל אחת מהן מחולקת לתת-נפות עירוניות (בסינית: 里). הנפות אנפינג (安平區) ושין-יינג (新營區) הן המרכז השלטוני של הרשות המקומית המיוחדת.
כלכלה

הכלכלה המקומית מסתמכת בעיקר על תעשייה והיי-טק, וכמו כן על חקלאות, הכוללת בין היתר גידול אורז, מנגו, פומלה, קנה סוכר ואננס, דיג ותיירות.
חינוך

בטאינאן פועלות מספר אוניברסיטאות, בהן האוניברסיטה הלאומית של טאינאן, אוניברסיטת טאינאן הלאומית לאומנויות, אוניברסיטת דרום טאיוואן ואוניברסיטת טאינאן לטכנולוגיה.
תחבורה

טאינאן מקושרת בקווי רכבת לערים מרכזיות אחרות בטאיוואן, כמו טאיפיי וגאושיונג. בנוסף יש רכבת מהירה המקשרת את טאינאן לטאיפיי.
נמל התעופה טאינאן משרת את העיר. הנמל מציע טיסות למספר יעדים בטאיוואן וכן טיסות לווהאן והונג קונג.
ערים תאומות

ישראל רעננה, ישראל
קוריאה הדרומית קוואנגג'ו, קוריאה הדרומית
הפיליפינים פאסאי, הפיליפינים
הפיליפינים קביטה סיטי, הפיליפינים
הפיליפינים קגאיאן דה אורו, הפיליפינים
בוליביה סנטה קרוס דה לה סיירה, בוליביה
אוסטרליה גולד קוסט, אוסטרליה
בלגיה לוון, בלגיה
פולין אלבלונג, פולין
דנמרק ריבה, דנמרק
טורקיה קצ'יארן, טורקיה
ארצות הברית סן חוזה, קליפורניה, ארצות הברית (מ־1977)
ארצות הברית קנזס סיטי, מיזורי, ארצות הברית
ארצות הברית קולומבוס, אוהיו, ארצות הברית
ארצות הברית אורלנדו, פלורידה, ארצות הברית
ארצות הברית פיירבנקס, אלסקה, ארצות הברית
ארצות הברית לארדו, טקסס, ארצות הברית
ארצות הברית אוקלהומה סיטי, אוקלהומה, ארצות הברית
ארצות הברית האנטסוויל, אלבמה, ארצות הברית
ארצות הברית קרבונדייל, אילינוי, ארצות הברית
בנוסף יש לטאינאן הסכמי ידידות עם הערים הבאות:
יפן סנדאי, יפן
הולנד אלמיירה, הולנד
הערות שוליים

↑  Taiwan: Division (Regions and Counties) - Population Statistics, Charts and Map
↑  M6.4 - 28km NE of Pingtung, Taiwan, earthquake.usgs.gov
↑  הרוגים ולכודים ברעש בטייוואן: מגדלים קרסו, באתר ynet, 6 בפברואר 2016
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007559889705171  GND: 4370348-3  LCCN: n81125763  MusicBrainz: d0b3ea24-3b8a-4457-8418-af8dfcf01654  NKC: ge454799  VIAF: 134881611   WorldCat (עם VIAF): 134881611 
הנפות של הרשות המקומית המיוחדת של טאינאן
מצפה הימים

| --- | --- |

 מיקום:  צומת נוף כנרת, צפת
 חדרים:  115
 בניית המלון
 תאריך פתיחה:  1966
 תאריך שיפוץ:  אפריל 2018 – 15 בינואר 2020
 קואורדינטות:  32°57′30″N 35°31′55″E﻿ / ﻿32.95821111°N 35.53205°E﻿ / 32.95821111; 35.53205
 https://www.mizpe-hayamim.co.il
  (למפת צפת מוגדלת) מלון מצפה הימים(למפת צפת רגילה) מלון מצפה הימים
 
מצפה הימים הוא מלון בוטיק מרשת ישרוטל שכולל בתוכו ספא ומשק חקלאי אורגני הממוקם בסמיכות לשכונת נוף כנרת בעיר צפת.
היסטוריה

המלון, על גלגוליו השונים, פועל משלהי שנות ה־60. בשטח המלון קיים משק אורגני מלא, המכיל בוסתן, חלקות גידול חקלאיות, דיר עזים, רפת ועוד. המשק מספק למלון חלק ניכר מתצרוכת המזון הקבועה. במלון יש ספא וטיפולים שונים, בריכה חצי אולימפית, ג'קוזי, סאונה, מסעדה צמחונית, 96 חדרים בגדלים שונים, ספרייה, גלריה, חנות לממכר מוצרי המשק, חנות המלון וחנות מזכרות. בנוסף לצד המלון פועלת מסעדת הגורמה מוסקט.
שטח המלון הוחכר לראשונה על ידי ד"ר אריך יעקב ירוסלבסקי (ירוס) (1892–1984), אשר החכיר את הקרקע מפיק"א ב־1926. רק כ־40 שנה לאחר מכן הוא התחיל לבנות את המלון, כ־12 חדרים ראשונים. ד"ר ירוסלבסקי הביא עמו את רעיון הגידולים האורגניים (אם כי בזמנו לא קראו לדבר כך) ופיתח אותו בשטח שחכר. בשנת 1982 מכר את הזכויות בשטח לבעלות פרטית שתמשיך את חזונו בנוגע לפיתוח המקום, ובשנת 1984 נפטר ד"ר ירוסלבסקי בגיל 92.
בשנות ה-90 נבנתה בסמוך למלון שכונת נוף כנרת שבעיר צפת, ונכלל שטח המלון לאזור המוניציפלי של השכונה והעיר צפת.
במלון מצפה הימים מסעדת שף בניצוחו של ארז קומרובסקי. המסעדה מציעה מגוון של מנות גורמה הנשענות ברובן על הגידולים בחווה האורגנית של מלון מצפה הימים.
בפברואר 2016 נרכש המלון על ידי רשת המלונות ישרוטל. באמצע שנת 2018 נכנס המלון לשיפוצים עד ל־15 בינואר 2020, שבמהלכו שודרגו השטחים הציבוריים וכן הוגדל מספר החדרים מ־97 ל־115.
הערות שוליים

↑  היסטוריה, באתר האינטרנט של מצפה הימים
↑  ישרוטל רוכשת את מלון מצפה הימים תמורת 120 מיליון שקל, באתר כלכליסט, 28 בפברואר 2016
↑  דני שדה, ישרוטל פושטת על ת"א: תוסיף 4 מלונות חדשים בעיר, באתר ynet, 28 במרץ 2018
↑   יעל דראל, 700 אלף או 10 מיליון שקל? הקרב על הכסף של מלון מצפה הימים, באתר TheMarker‏, 5 ביוני 2018
↑  נגה ניר נאמן, "אקשן, טירוף ולחץ": מלון הספא הוותיק נערך לפתיחה מחדש, באתר חדשות 13, 18 בדצמבר 2019
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007520210305171  VIAF: 316602871   WorldCat (עם VIAF): 316602871 
ערך זה הוא קצרמרבנושא ישראל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מסכת מעשר שני

מסכת מַעֲשֵׂר שֵׁנִי היא המסכת השמינית בסדר זרעים. במסכת זו חמישה פרקים אשר עוסקים בפרטי ההלכות של מעשר שני ופדיונו, נטע רבעי, ודיני
ביעור מעשרות ווידוי מעשרות.
כמרבית המסכתות בסדר זה, המסכת מופיעה במשנה בלבד, ולא נכתב לה תלמוד בבלי אלא תלמוד ירושלמי ותוספתא בלבד. בתלמוד הירושלמי של מסכת זו יש גם פתרון חלומות, כמו בפרק תשיעי במסכת ברכות.
מיקומה של המסכת בסדר זרעים

לפי הקדמתו של הרמב"ם למשנה, סודרה מסכת מעשר שני אחרי מסכת מעשרות על פי סדר חשיבותם.
פרקי המסכת

מַעֲשֵׂר שֵׁנִי (אין מוכרין אותו) (שבע משניות).
מַעֲשֵׂר שֵׁנִי (ניתן לאכילה) (עשר משניות).
לֹא יֹאמַר (שלוש עשרה משניות).
הַמּוֹלִיךְ פֵּרוֹת (שתים עשרה משניות).
כֶּרֶם רְבָעִי (חמש עשרה משניות).
בסה"כ במסכת 57 משניות.
הערות שוליים

↑  ההקדמה למשנה בתרגומו העתיק של יהודה אלחריזי
↑  מספר המשניות בכל פרק הוא לפי הספירה ב"משניות מבוארות", עם ביאור פינחס קהתי. בדפוסים אחרים תיתכן חלוקה שונה.
| מסכתות ששה סדרי משנה |
| --- | --- | --- |
| זרעים | ברכות (ב י) • פאה (י) • דמאי (י) • כלאיים (י) • שביעית (י) • תרומות (י) • מעשרות (י) • מעשר שני (י) • חלה (י) • ערלה (י) • ביכורים (י) |  |
| מועד | שבת (ב י) • עירובין (ב י) • פסחים (ב י) • שקלים (י) • יומא (ב י) • סוכה (ב י) • ביצה (ב י) • ראש השנה (ב י) • תענית (ב י) • מגילה (ב י) • מועד קטן (ב י) • חגיגה (ב י) |  |
| נשים | יבמות (ב י) • כתובות (ב י) • נדרים (ב י) • נזיר (ב י) • סוטה (ב י) • גיטין (ב י) • קידושין (ב י) |  |
| נזיקין | מסכת נזיקין: בבא קמא (ב י) • בבא מציעא (ב י) • בבא בתרא (ב י) • סנהדרין (ב י) • מכות (ב י) • שבועות (ב י) • עדיות • עבודה זרה (ב י) • אבות • הוריות (ב י) |  |
| קדשים | זבחים (ב) • מנחות (ב) • חולין (ב) • בכורות (ב) • ערכין (ב) • תמורה (ב) • כריתות (ב) • מעילה (ב) • תמיד (ב) • מידות • קינים |  |
| טהרות | כלים • אהלות • נגעים • פרה • טהרות • מקואות • נידה (ב י) • מכשירין • זבים • טבול יום • ידיים • עוקצים |  |
ב – מסכת שיש עליה תלמוד בבלי     י – מסכת שיש עליה תלמוד ירושלמי
ערך זה הוא קצרמרבנושא ספרות תורנית. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.