stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
התזמורת הסימפונית של מדיסון
אולם אוברטור

תזמורת מדיסון מופיעה באוברטור הול במדיסון, אחד משני תיאטראות במרכז אוברטור לאמנויות במדיסון, מתנה שהעניקו למדיסון פטרוניה מזה שנים של התזמורת, ג'רום פראוטצ'י ורעייתו. מתנת הזוג פראוטצ'י בולטת בייחודה כאחת הגדולות ביותר שניתנו אי-פעם לאמנויות הבמה מתורם יחיד בהיסטוריה האמריקאית, יותר, למעשה, מכלל התקציב של "המענק הלאומי לאמנויות". תרומתם נתנה השראה לגל של מתנות לאמנויות הבמה ברחבי ארצות הברית.
אוברטור הול מתואר כ"אחד האולמות המעולים ביותר מבחינה אקוסטית בארצות הברית" בפי אמנים אורחים, מנצחים ומופעי אורח כאחד; בין שאר מאפייניו הראויים לציון נהנה האולם מעוגב קונצרטים מפואר, שנבנה במיוחד בשביל מרכז אורבטור בידי בונה העוגבים יוהנס קלייס מבון, גרמניה. העוגב של קלייס, שמשקלו 20 טון, הוא החפץ הנייד הגדול ביותר מכל אולם תיאטרון אחר באמריקה, העוגב מורכב באופן שאפשר להזיזו לשם אחסונו ושינועו על מסילות רכבת. העוגב מעניק לתזמורת צליל מרהיב בעוצמתו ביצירות כגון "כה אמר זרתוסטרא" של ריכרד שטראוס או "סוויטת כוכבי הלכת" של גוסטב הולסט.
הערות שוליים

↑  ה-60 של מגזין סלייט ל-1999: ‏ 60 המתנות הגדולות שהעניקו נדבנים אמריקאים בשנת 1999 16 בפברואר 2000
↑  נדבן תושב ויסקונסין תורם 25 מיליון דולר למרכז אמנויות במדיסון 2 באוגוסט 2004
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: no95034604  MusicBrainz: e54d54ca-5ab2-41ae-bc43-ba994b0c82e8  VIAF: 149223001   WorldCat (עם VIAF): 149223001
ויליאם דונובן

| --- | --- |

ויליאם ג'יי. דונובן
 לידה:  1 בינואר 1883 ארצות הברית
 פטירה:  8 בפברואר 1959 (בגיל 76) וושינגטון די. סי., ארצות הברית 
 מקום קבורה:  בית הקברות הלאומי ארלינגטון 
 מדינה:  ארצות הברית 
 כינוי:  Wild Bill 
 השכלה:  בית הספר למשפטים קולומביה  St. Joseph's Collegiate Institute  אוניברסיטת ניאגרה 
 השתייכות:  הצבא האמריקני צבא ארצות הברית
 תקופת הפעילות:  מ-1912 
 דרגה:   מייג'ור גנרל
 תפקידים בשירות
 מפקד גדוד חי"ר, מפקד חטיבת החי"ר ה-69, ראש ה-OSS
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם הראשונה  מלחמת העולם השנייה
 עיטורים
   מדליית הכבוד   צלב השירות המצוין   מדליית השירות המצוין   כוכב הכסף   לב הארגמן
 
מייג'ור גנרל ויליאם ג'וזף דונובן (William Joseph Donovan;‏ 1 בינואר 1883 – 8 בפברואר 1959) היה ראש המשרד לשירותים אסטרטגיים במלחמת העולם השנייה.
דונובן לחם במלחמת העולם הראשונה כמפקד גדוד בחטיבת החי"ר ה-69 של המשמר הלאומי, ובהמשך מונה למפקד החטיבה בדרגת קולונל. על פועלו במלחמת העולם הראשונה הוענקו לו מדליית הכבוד, צלב השירות המצוין ועיטור לב הארגמן.
בשנת 1919 נשלח לרוסיה, שם שימש כנציג אמריקאי במטה של אדמירל אלכסנדר קולצ'ק. בשנים 1922–1927 עבד כעורך דין במסגרת הממשל של ארצות הברית.
בשנת 1942, במהלך מלחמת העולם השנייה, החליט נשיא ארצות הברית פרנקלין דלאנו רוזוולט להקים משרד מיוחד לאיסוף מודיעין ממדינות האויב. בראש המשרד, שנקרא המשרד לשירותים אסטרטגיים (OSS) הועמד דונובן, שהיה וחבר אישי של רוזוולט. עם מינויו הועלה דונובן לדרגת מייג'ור גנרל. הוא כיהן בתפקיד זה עד 1 באוקטובר 1945.
ב-4 בספטמבר 1953 מונה לשגריר ארצות הברית בתאילנד, וכיהן בתפקיד זה עד 21 באוגוסט 1954.
לאחר מותו בשנת 1959 נקבר בבית הקברות הלאומי ארלינגטון.
דונובן סוקר מסדר של אנשי מבצעים בקבוצה מיוחדת במרילנד בטרם יצאו לסין בשנת 1945.
לקריאה נוספת

רוני ברבש, לוחמה חשאית במלחמת העולם השנייה, אוריון הוצאת ספרים, 2023, הפרק "מייג'ור ג'נרל ויליאם ג'וזף דונובן", עמ' 195–203.
הערות שוליים

↑  ויליאם קולבי, "המודיעין האמריקני לפני ה 11- בספטמבר", מבט מל"מ, גיליון 29, מאי 2002, עמוד 18.
↑  אמיר אורן, שיטת אולמרט ומלחה"ע ה-2, באתר הארץ, 15 ביולי 2012.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007297664705171  PLWABN: 9810630120705606  BIBSYS: 90730096  BnF: cb157340010 (data)  GND: 119383829  ISNI: 0000 0000 6663 7662  LCCN: n81096091  NARA: 10679485  NDL: 00649868  NKC: xx0146585  NTA: 06958902X  SELIBR: 278425  SNAC: w6st832d  SUDOC: 050598023  VIAF: 66796356   WorldCat (עם VIAF): 66796356 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
הפלישה הבריטית-סובייטית לאיראן

חיילים רוסיים על גבי טנק T-26 ברחובות תבריז
הפלישה הבריטית-סובייטית לאיראן התרחשה במהלך מלחמת העולם השנייה עת פלשו כוחות צבא בריטניה וכוחות הצבא האדום של ברית המועצות לשטחה של איראן על מנת למנוע התייצבותה במלחמה לצד מדינות הציר.
רקע

בשנת 1941 משל באיראן השאה רזא שאה פהלווי. השאה, שקיבל את השלטון לידיו בשנת 1923, היה ידוע בחיבתו לפאשיזם, ובאהדתו להיטלר. היטלר הביע עניין באיראנים, הן בשל סברתו כי להם ולגרמנים מוצא גזעי משותף, והן בשל רצונו להחליש את ההשפעה הבריטית במזרח התיכון.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה התיר השאה לסוכנים גרמנים פעולה חופשית בטהראן, וסייע למרד רשיד עאלי אל-כילאני בבגדאד. היה אף בכוונתו להעביר את משאבי הנפט של ארצו לשליטה גרמנית, דבר שהיה פוגע במאמץ המלחמתי של בעלות הברית.
לאחר הצטרפות ברית המועצות למלחמה, הפכה עמדתה של איראן לקריטית. איראן יכלה לשמש כנתיב למעבר אספקה מערבית דרושה ביותר בעת המלחמה בחזית המזרח, וזאת כאשר האספקה, לה הייתה זקוקה ברית המועצות כאוויר לנשימה, הגיעה במסלול ארוך ומסוכן דרך ארכנגלסק ומורמנסק, או דרך ארצות הברית לולדיבוסטוק. מסלולים אלו היו מוגבלים בהיקף האספקה שניתן היה להעביר דרכם, והמסלול הארקטי עבר בשטח שהיה נתון לאיום ימי גרמני. עמדתה של איראן, שהיוותה דרך מעבר נוספת אל ברית המועצות ומסלול יבשתי דרוש ביותר להובלת אספקה, קיבלה חשיבות רבה.
דרישות הבריטים והסובייטים כי הסוכנים הגרמנים יעזבו את טהראן, הביאו להפגנות פרו-גרמניות, ולסירוב השאה לנקוט פעולה כלשהי.
הפלישה

ב-25 באוגוסט 1941 פלשו כוחות בריטים, הודים וסובייטים לאיראן, במבצע שכונה "מבצע עידוד" (Operation Countenance). הכוחות פיזרו מנשרים בהם קראו לחיילים האיראנים שלא להילחם, וכי לארצם לא נשקפת כל סכנה. במנשרים הוסבר כי ארצם אינה "נכבשת", אלא "משוחררת" מידי הכוחות הפרו-נאציים. למרות זאת, התחושה בקרב האיראנים הייתה קשה וזה הביא לגידול בתנועות הלאומיות. אדיב בורומאנד החל בפעילות פוליטית בעקבות הפלישה ופרסם מספר שירים בנושא.
השאה סירב לעצת מפקדי הצבא להרוס את רשת הכבישים המהירים שנבנתה ברחבי הממלכה בקושי רב. הדבר סייע רבות לניצחון מהיר וקל יחסית של כוחות בעלות הברית.
עם תחילת הפלישה, שלח השאה מברק דחוף לנשיא ארצות הברית, פרנקלין רוזוולט בבקשה למנוע את הפלישה, בהתבסס על האמנה האטלנטית. רוזוולט לא יכל לסייע בנושא, כי ארצות הברית באותה עת שמרה על מדיניות נייטרלית. עם זאת, ציין רוזוולט כי לדעתו יש לשמר את עצמאותה של איראן.
הפלישה > הכוחות הבריטיים וההודיים > מחוז ח'וזסתאן

אחת הערים החשובות ביותר לכוחות הפולשים הייתה אבאדאן, בשל מפעלי זיקוק הנפט החשובים שבה. אלפי חיילים בריטים נשלחו אל העיר, שנכבשה רק לאחר קרבות פנים אל פנים.
ב-27 באוגוסט הגיעו הכוחות הבריטיים וההודיים על העיר אהוואז, בירת מחוז ח'וזסתאן. כוחות צבא איראניים כבר הקיפו את העיר, וקרבות עזים התחוללו סביבה. ב-29 באוגוסט הגיעו הצדדים להפסקת אש, שבסיומה נכנעה העיר לכוחות הפולשים.
הפלישה > הכוחות הבריטיים וההודיים > מרכז איראן

מרכז איראן נכבשה בידי דיוויזיית חיל הרגלים ההודית ה-10, בפיקודו של ויליאם סלים. סלים כלל לא היה באיראן, אך פיקד על הכוחות באמצעות הרדיו. מחוז כרמאנשאה, שאליו פלשו הכוחות תחילה, הוא בעל תוואי הררי, דבר שהכריח את הכוחות לצעוד בדרכים צרות. לאחר כ-20 ק"מ נחסם הכוח בידי כ-2,000 חיילים איראניים וחיל האוויר האיראני. חיל האוויר המלכותי סיפק סיוע אווירי קרוב ומספר קרבות אוויר התחוללו. לא נגרמו אבדות למטוסי חיל האוויר המלכותי, ושישה מטוסים איראניים הופלו.
לאחר ניצחון הכוחות הבריטיים, הדרך לכרמאנשאה, ובהמשך לטהראן נפתחה. המשך הפלישה חלף כמעט ללא התנגדות, למעט מספר עצים שהופלו כדי לחסום את הדרך ואף פיצוץ קטעים ספורים מהכביש, דבר שעיכב את הכוחות במספר שעות. העיר כרמאנשאה עצמה נכבשה ב-1 בספטמבר.
הפלישה > הכוחות הסובייטיים > צפון-מערב איראן

הכוחות הסובייטים פלשו מהרפובליקה הסובייטית האזרית לתוך אזרבייג'ן האיראנית, וכבשו את הערים תבריז וג'ולפה ואת ימת אורמיה. כוחות סיור איראניים גילו את הפלישה, אך הצבא האיראני נכשל בניסיון לארגן מתקפת נגד ואף להרוס גשרים, דבר שאפשר לכוחות הסובייטיים לפלוש במהירות לתוך המדינה. במקביל כבשו כוחות צבא סובייטים נוספים את העיר ארדביל. למרות שבסמוך לעיר נמצאו כוחות צבא איראניים גדולים, מפקד הכוח נטש את המקום, וההגנה האיראנית קרסה בעקבותיו. ב-26 באוגוסט הושלם כיבוש אזרבייג'ן האיראנית .
באותו יום שייטת הים הכספי הביאה כוחות צבא למחוז גילאן, וכוחות הצבא האיראני התרכזו בעיר ראשת. על העיר התחוללו קרבות עזים, ולמרות עליונותם הטכנולוגית והמספרית, לא הצליחו הכוחות הסובייטיים לכבוש את העיר במשך כל היום. למחרת, החלו הפצצות עזות מן האוויר וכניסת כוחות מן הקרקע שעלו לאיראנים בכ-200 אזרחים הרוגים, וב-28 באוגוסט נכבשה העיר. קבוצת לוחמים סירבה להיכנע ונסוגה לעיר ראמסאר, שם המשיכה להילחם בכוחות הפולשים. אולם, למחרת הכריזה ממשלת איראן על הפסקת אש, מה שהביא לסיום הלחימה.
ב-27 באוגוסט נכבשה אורמיה, והכוחות הסובייטים החלו להיכנס לפנים המדינה.
הפלישה > הכוחות הסובייטיים > מרכז איראן

העיר המדאן נתפסה בידי הכוחות הסובייטים ב-30 באוגוסט. במהלך כיבוש נהרג פעוט בעקבות הפגזה והתקוממות לא מאורגנת דוכאה. הכוחות נעצרו בעקבות התחלת משא ומתן עם הממשלה האיראנית.
הפלישה > הכוחות הסובייטיים > צפון-מזרח איראן

כוחות סובייטים פלשו מטורקמניסטן ב-25 באוגוסט, בדרכם למשהד, העיר השנייה בגודלה באיראן. חיל האוויר הסובייטי הפציץ את שדה התעופה בעיר, וקרבות עזים התחוללו במקום. ב-28 באוגוסט נכבשה העיר.
תוצאות הכיבוש

ב-28 באוגוסט הורה השאה על החלפת ראש הממשלה המכהן עלי מנסור במוחמד עלי פורחי ועל פתיחת משא-ומתן עם הכוחות הפולשים. פורחי שהתנגד לשאה (בנו הוצא להורג על-ידו שנה קודם לכן), הביע בשיחות את רצונו בהפלת שלטון השאה. ב-16 בספטמבר נכנסו הכוחות הסובייטים לטהראן ותושבים רבים (בעיקר העשירים) נמלטו מהעיר. הכוחות הפולשים דרשו את הסגרת כל האזרחים הגרמניים, האיטלקיים, ההונגריים והרומניים. משמעות הסגרה זו הייתה כליאתם של האזרחים הזרים ואף (במקרה של הכוחות הסובייטיים) מוות. אך רוב האזרחים הזרים נמלטו מהמדינה דרך הגבול הטורקי.
השאה חויב לוותר על כיסאו ב-17 בספטמבר ויצא לגלות, בתחילה במאוריטניה ולאחר מכן ביוהנסבורג. בנו של השאה מוחמד רזה שאה פהלווי הוכתר לשאה במקומו, והסכם בריטי סובייטי ערב לשלמותה הטריטוריאלית של איראן, ולנסיגת הכוחות הזרים משטחה עם תום המלחמה. הכוחות הזרים נסגו רשמית מטהראן ב-17 באוקטובר, אולם למעשה איראן נשארה מחולקת בין בריטניה וברית המועצות עד לסיומה של המלחמה.
נסיגת הכוחות הזרים

הכוחות הזרים שהו בשטחה של איראן עד 1946 ולאחר מכן עזבו את איראן.
| זירות ומערכות במלחמת העולם השנייה |
| --- | --- | --- |
| הזירה האירופית | המערכה בפולין • מתקפת הסאר • המלחמה המדומה • המערכה בנורווגיה • המערכה על צרפת ועל ארצות השפלה • הקרב על בריטניה • המערכה בבלקן • מבצע ברברוסה • החזית המזרחית • הזירה האיטלקית • החזית המערבית |  |
| המערכה באסיה ובאוקיינוס השקט | מלחמת סין–יפן השנייה • המערכה באוקיינוס השקט • המערכה בדרום מערב האוקיינוס השקט • הזירה הדרום-מזרח אסייתית • מבצע סערת אוגוסט |  |
| הים התיכון, המזרח התיכון וצפון אפריקה | הקרב על הים התיכון • המערכה בצפון אפריקה • המערכה במזרח התיכון • המערכה במזרח אפריקה • המלחמה האנגלו–עיראקית • הפלישה הבריטית-סובייטית לאיראן |  |
| זירות ומערכות אחרות | המערכה באוקיינוס האטלנטי |  |
| מערכות שלא יצאו אל הפועל | מבצע טננבאום: כוונות לכיבוש שווייץ וליכטנשטיין • מבצע ארי-הים: כוונות לכיבוש בריטניה • מבצע איקרוס: כוונות לכיבוש איסלנד • כוונות לכיבוש היישוב היהודי בארץ ישראל (התוכנית לארץ ישראל שלאחר כיבוש • תוכנית המבצר האחרון) • מבצע גרין: כוונות לכיבוש אירלנד • מבצע הרקולס: כוונות לכיבוש מלטה • מבצע פליקס: כוונות לכיבוש ספרד וגיברלטר • מבצע נפילה: כוונות לכיבוש יפן |  |
| היסטוריה מודרנית של איראן |
| --- | --- | --- |
| השושלת הקאג'ארית | מלחמות האימפריה הרוסית–פרס • המלחמה האנגלו-פרסית • מרד הטבק באיראן • מודרניזם אסלאמי • המהפכה החוקתית בפרס • המערכה בפרס במלחמת העולם הראשונה • ההסכם האנגלו-איראני • ההפיכה באיראן (1921) • מרד סימקו שיקאק | איראן |
| שושלת פהלווי | רזא שאה פהלווי • העימות במקדש האימאם א-רידא • הפלישה הבריטית-סובייטית לאיראן • משבר אבאדאן • ההפיכה באיראן (1953) • המהפכה הלבנה • חגיגות 2500 שנים לאימפריה הפרסית • תאוריית הקשר על הדחת השאה מאיראן • המהפכה האסלאמית • הממשלה האיראנית הגולה | איראן |
| הרפובליקה האסלאמית | הפיכת נוז'ה • משבר בני הערובה באיראן • מלחמת איראן–עיראק • הסכסוך האיראני-ישראלי • הסכסוך האיראני–סעודי • תוכנית הגרעין האיראנית • טרור אסלאמי • בדלנות כורדית באיראן • ההפגנות באיראן (2018–2019) • ההפגנות באיראן (2022–2023) | איראן |
פורטל איראן
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007574592205171  LCCN: sh2010007901 
מפה המראה את עמדות צבאות בעלות הברית באיראן במהלך הפלישה
ויליאם דיואר

ערך זה עוסק באיש ציבור ואיש עסקים אמריקאי. אם התכוונתם לארכאולוג אמריקאי המתמחה בהיסטוריה של המזרח התיכון, ראו .
| --- | --- |

 לידה:  18 במרץ 1743 דבון, הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  7 במאי 1799 (בגיל 56) ניו יורק, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 מקום קבורה:  Grace Episcopal Churchyard 
 השכלה:  איטון קולג' 
 תפקיד:  חבר בסנאט מדינת ניו יורק 
 מפלגה:  המפלגה הפדרליסטית 
 בן או בת זוג:  קתרין אלכסנדר 
 
ויליאם דיואר (באנגלית: William Duer;‏ 18 במרץ 1743 – 7 במאי 1799) היה משפטן ואיש הון אמריקאי יליד בריטניה. איש ציבור מאנשי המפלגה הפדרליסטית. חבר הקונגרס הקונטיננטלי, ממנסחי חוקת ניו יורק ומחותמי תקנון הקונפדרציה.
ביוגרפיה

דיואר, יליד דבון שבבריטניה הגדולה, בן למשפחה מכובדת ובעלת מטעים באנטיגואה, התחנך במכללת איטון היוקרתית ולאחר שירותו הצבאי בהודו ופטירת אביו, ירש את אחוזותיו של אביו באיי הודו המערבית והיגר לאמריקה.
בתחילת שנות ה-70 של המאה ה-18 היגר לניו יורק שבה רכש קודם לכן שטחי אדמה ליד נהר ההדסון העליון סמוך לאולבני. אזור זה שימש תחילה למגוריו של דיואר, וכן להקמת העסקים הראשונים שלו, מנסרות ומחסנים. סחר העצים העשיר אותו, וכך גם חוזה לאספקת עצים לתרנים עבור הצי המלכותי הבריטי.
דיואר נרתע בתחילה מהשתתפות אקטיבית בהתנגדות לממשלה הבריטית, אבל ב-1775 הצטרף לקונגרס פרובינציאלי (אנ') של ניו יורק, והיה חבר בוועדה שניסחה את חוקת ניו יורק (אנ') הראשונה בשנה שלאחר מכן.
דיואר כיהן כחבר בית המחוקקים הראשון של מדינת ניו יורק (אנ') ואחר כך שירת בסנאט של מדינת ניו יורק (אנ') מטעם המחוז המזרחי מ-9 בספטמבר 1777 עד 30 ביוני 1778.
בשנתיים הבאות, 1778-1779, כיהן כחבר הקונגרס הקונטיננטלי. במהלך כהונתו זו הכיר אנשי מפתח אחדים כמו הנשיא לעתיד ג'ון אדמס ואיש הכספים רוברט מוריס (אנ') מפילדלפיה שאיתם כיהן בכמה גופים ציבוריים.
במקביל שגשגו עסקיו הפרטיים של דיואר, הוא השיג מספר חוזי אספקה לצבא האמריקאי.
אחרי מלחמת העצמאות האמריקאית, היה דיואר לשחקן מרכזי בשוק ההון המתפתח בניו יורק. הוא נבחר ב-1786 לאספה הכללית של ניו יורק, והיה עוזר מזכיר האוצר הראשון (אלכסנדר המילטון).
דיואר עשה הון רב כספקולנט, הוא נעשה איש החברה הגבוהה של ניו יורק ואירח בביתו שבברודוויי מסיבות פאר שאותן אירחה רעייתו, ליידי קתרין אלכסנדר (אנ') (1755–1826), בתם השנייה של שרה (לבית ליווינגסטון) אלכסנדר והגנרל ויליאם אלכסנדר, לורד סטירלינג (אנ'), בעל יחוס סקוטי ומייג'ור גנרל בצבא הקונטיננטלי במהלך מלחמת העצמאות האמריקאית.
דיואר היה מעורב בספקולציות באיגרות חוב אמריקאיות ושמו נקשר בשערורייה של חברת סאיוטו (אנ') שהיה בין מייסדיה ושתכננה למכור שטחי אדמה נרחבים וחסרי ערך במערב ארצות הברית, למשקיעים. הוא פשט את הרגל לבסוף בעת הבהלה של 1792 (אנ'), שיש הרואים אותו כאשם בה. בעקבותיו קרס כל שוק ההון המתהווה בוול סטריט, ההפסדים נאמדו ב-3 מיליון דולר ורוששו רבים מהמשקיעים. משבר זה נחשב אחד הזרזים להסדרת המסחר בוול סטריט.
הוא נכלא, ולמרות שחרור קצר שהשיג עבורו אלכסנדר המילטון, שב ונכלא ונפטר בכלא בשנת 1799.
נכדו היה ויליאם דיואר (אנ'), חבר הקונגרס האמריקאי.
לקריאה נוספת

צ'ארלס גייט, וול סטריט (Charles R. Geisst Wall Street: A History), פרק ראשון (זמין בעברית במהדורה דיגיטלית)
הקשר בין ביתא ישראל לתפוצות ישראל

הקשר בין ביתא ישראל לתפוצות ישראל החל באופן סדיר בתחילת המאה ה-19 התגבר בשאר המאה והתחזק לאורך המאה ה-20, קשר זה הוביל לביקורם של שליחים יהודים מאירופה בקהילת ביתא ישראל לפני כן לא היה קשר רציף בין שתי הקהילות, היו רק שברירי מידע שהגיעו ממסיונרים שפעלו באתיופיה וכן מנוסעים אירופאים בנוסף לכך היו ידיעות רבות לגבי הקהילה ומצבה בין המאה ה-12 למאה-19.
רקע לנתק

הלכות ביתא ישראל ומנהגיה מעידים כי התקיים קשר בין ביתא ישראל לשאר תפוצות ישראל בזמן גלות בבל ושיבת ציון. זאת אנו למדים משמות חודשי השנה של שתי הגלויות, שמוצאם מבבל, וכן מספר מועדים וחגים שצוינו באופן שונה, ובייחוד תענית אסתר הנמשכת בקהילה במשך שלושה ימים. מכאן שייתכן והקביעה של ימי שמחה בפורים לא הגיע לתפוצה זו. נוסף על כך ניב שפת הגעז שבה דיברו ביתא ישראל מתובל באוצר מילים רחב בעברית, ארמית ויוונית כך שנראה כי ניתוק הקשר החל בתקופה ההלניסטית. בתלמוד הבבלי מובאת אגדה אחת בשמו של חכם מאקסום, רבי יהודה הנדואה.
 לוח השנה של ביתא ישראל שונה מאחיו לוח השנה הרבני ולוח השנה הקראי בכך שחוקיו שונים, עובדה המלמדת על ניתוק הקשר לפני קביעת הלוח הקבוע על ידי הלל נשיאה במאה ה-4.
בארץ ישראל הועלתה התורה שבעל פה על הכתב, נוכח ירידת הדורות תחת עול הכיבוש וגזירות השמד שניחתו לאחר דיכוי מרד בר כוכבא. לעומת זאת, בקהילת ביתא ישראל נמשכה סמיכת הזקנים ברציפות ולא התעורר הצורך לחתום את המשנה, כשם שעשה רבי יהודה הנשיא בתום תקופת התנאים.
אוהב גר לוצאטו שיער כי מנהג הקרבת הקורבנות אצל יהודי אתיופיה הושפע ככל הנראה מיהודי יב ומהיהודים שעבדו את מקדש חוניו. ממנהגים נוספים כגון ברית מילה על ידי אישה מוהלת הקשור בדיני טומאה וטהרה בקהילה ואיסור זה ביהדות רבנית למדים כי מנהג זה היה נפוץ בתקופת בית שני. מן הציפייה הנצחית לשוב לירושלים ניתן ללמוד כי בני ביתא ישראל אינם מתייחסים לשומרונים, שהתעמתו עם היהודים השבים לציון וביכרו את הר גריזים על פני הר המוריה.
ימי הביניים

הראשון אשר הודיע על מצבם של היהודים באתיופיה היה אלדד הדני אשר הגיע לקהילה היהודית בקירואן וסיפר על ממלכה יהודית עצמאית בקרן אפריקה ועל מלחמותיה הרבות, לאחריו מופיע בנימין מטודלה שמאמת את סיפוריו וכותב שהיהודים הם עם רב וחזקים משכניהם. במהלך סוף המאה ה-13 עולה לשלטון באימפריה האתיופית השושלת הסולומונית לאחר הדחת שושלת זאגווה. שושלת זו מתחילה מספר עימותים צבאיים כנגד ממלכת ביתא ישראל היהודית, עימותים אלו מגיעים בידיעות רבות דרך סוחרים ושגרירים אל מחוץ לאתיופיה ולקהילות יהודיות. הרב אליהו מפרארה פותח את מסכת הידיעות על ביתא ישראל לאחריו מופיעים רבנים נוספים כגון רבי עובדיה מברטנורא, הרדב"ז ותלמידו המוהריק"ש, ישראל מפירושא, משה באסולה עיקר הידיעות הללו הגיעו מעבדים יהודים מביתא ישראל שנמכרו לעבדות לאור מלחמות האתיופים בביתא ישראל במצרים ונפדו על ידי הקהילות המקומיות.
בתחילת המאה ה-16 מתחילות הידיעות על מצבה של ממלכת ביתא ישראל ויהודי חבש מפיהם של המקובל אברהם בן אליעזר הלוי, עזריה מן האדומים הרב יצחק בן אברהם עקריש הכותב על ממלכת ביתא ישראל, הרב אברהם פריצול ורבי אברהם בן יצחק אבן מיגאש המזכיר את עזרתם של היהודים במלחמת טורקיה-אתיופיה. במאה ה-17 ממשיכים הדיווחים זאת בעיקר בגלל כניסתם של מגלי ארצות שונים שנכנסו לחפש את מקורות הנילוס ומצאו יהודים, בין הרבנים שכתבו על ביתא ישראל היו הרב מנשה בן ישראל שכותב שהיהודים כפופים לקיסר אתיופיה, הרב אברהם יגל וכן הרב משה בן יצחק אדרי שכותב בספרו ספר הניסים על מיליוני יהודים באתיופיה.
התקופה המודרנית

במאה ה-19 התגברו תכיפותם של מבקרים אירופאים באתיופיה וכן גם מסיונרים רבים החלו להגיע ולנסות לנצר את ביתא ישראל המסיונרים המרכזיים היו הנרי שטרן ומרטין פלאד ולפניהם המסיונר סמואל גובאט שהאיר את פני המסיונרים לניצור יהודי חבש. הצלחותם של המסיונרים בקרב היהודים גרמה ליצירתם של קהילת הפרס מורה, העדים על הצלחותם הגיעו ליהדות אירופה שזעזעו אותה נוסף על כך בשנת 1855 מגיע לירושלים דניאל חנניה שליח מהקהילה באתיופיה ומספר על הנזקים של המסיונרים גרמו לביתא ישראל יחד איתו הוא הביא איגרת מחכמי ביתא ישראל ובה נכתב על מצבה הקשה של הקהילה כך נפתחת מסכת התכתבויות בין חכמי הקהלה באתיופיה לבין הראשון לציון הרב חיים דוד חזן וראשי הכוללים בארץ ישראל. רבים מן המכתבים פרסמו בעיתונים היהודים הגדולים באירופה על ידי רבי יעקב ספיר וגרמו להתעוררותם של יהודי העולם למען ביתא ישראל. רבה הראשי של אנגליה, הרב נתן מרקוס אדלר, ניסה לארגן משלחת לאתיופיה, אך כאשר ביקש עזרה מהרב הראשי של מצרים, הרב ישראל משה חזן, סירב האחרון לשתף פעולה בטענה שיהודי אתיופיה הם קראים.
ראו גם

היימנות
כהן (ביתא ישראל)
הערות שוליים

↑  מסכת בבא בתרא, דף ע"ד, עמוד ב'. מפגש בין ר' יהודה הינדואה לבין מר זוטרא נזכר במסכת קידושין, דף כב', עמוד ב' ובתוספות לדף מ"ט עמוד ב' במסכת נידה. על ההתייחסות לאקסום בתור הודו במקורות עבריים, ארמיים, יווניים ולטיניים בתקופה הביזנטית ראו:
Philip Mayerson, A Confusion of Indias: Asian india and African India in the Byzantine Sources, Journal of the American Oriental Society, Vol. 113, No. 2 (Apr. - Jun., 1993), pp. 169-174
↑  Archives israélites de France, p.647
↑  יוסי זיו, מילה בידי אישה בספרות חז"ל ובמנהגי יהודי אתיופיה, הפקולטה למדעי היהדות, אוניברסיטת בר-אילן
| הקשר בין ביתא ישראל לתפוצות ישראל |
| --- | --- | --- |
| רקע | מוצא ביתא ישראל | ילד שעלה במסגרת מבצע שלמה |
| ימי הביניים | יהדות העולם על ביתא ישראל: המאה ה-9 - המאה ה-15 • יהדות העולם על ביתא ישראל: המאה ה-16 - המאה ה-18 • ממלכת הגדעונים | ילד שעלה במסגרת מבצע שלמה |
| העת החדשה | יהדות העולם על ביתא ישראל: המאה ה-19 • יהדות העולם על ביתא ישראל: המאה ה-20 • אגרות ביתא ישראל • תכתובות לוצאטו | ילד שעלה במסגרת מבצע שלמה |
הפצת סרטים מוגבלת

הפצה מוגבלת של סרטים היא אסטרטגיית הפצת סרטים שבה הוצאת סרט חדש מתבצעת במספר מועט של בתי קולנוע, בדרך כלל בשווקים מטרופוליניים גדולים. מאז 1994, הוצאה קולנועית מוגבלת בארצות הברית ובקנדה מוגדרת כסרט שיצא בפחות מ-600 בתי קולנוע.
מטרת האסטרטגיה לעיתים קרובות היא לאמוד את הביקוש של סרטים מיוחדים, כמו סרטים דוקומנטריים, סרטים עצמאיים וסרטים אמנותיים.
סרט יוצא דופן במיוחד הוא מופע הקולנוע של רוקי, שהוצג לראשונה ב-1975 ועדיין מוצג באופן מוגבל בלבד; זוהי ההפצה המוגבלת הארוכה ביותר בתולדות הקולנוע.
הפצה הדרגתית

הפצה הדרגתית היא סוג של הפצה מוגבלת שבה סרט נפתח בפחות בתי קולנוע (בדרך כלל 599 או פחות) מאשר מהדורה רחבה. אם הסרט צובר מוניטין וביקורות חיוביות, הוא מופץ בהדרגה לעוד בתי קולנוע, ככל שמסע הפרסום צובר תאוצה. לסרט מצליח ששוחרר בצורה זו יש אפילו אפשרות להתרחב להפצה רחבה.
היתרון של האסטרטגיה הזו הוא שעלויות השיווק נשמרות עד לרגע שבו נבדקת מראש מידת ההצלחה של הסרט, כאשר המפיץ יכול להגדיל את הפרסום ולדחוף להפצה רחבה יותר רק אחר כך, כדי שאם הסרט לא יצליח הוא יוכל לפרוש מהקמפיין, ובכך למזער את הוצאות הפרסום.
בשלבים המוקדמים של הוצאה הדרגתית, מדד המפתח הוא ממוצע ההכנסות לכל קולנוע, ולא סך ההכנסות כולן. סרטים עצמאיים שצברו ממוצעים גבוהים לכל קולנוע נתפסים כמועמדים סבירים להוצאה רחבה יותר מוצלחת. מפיץ המשתמש באסטרטגיית שחרור זו חייב לדאוג לא להתרחב מהר מדי בשלבים המוקדמים כדי למנוע מהקהל להתפזר ליותר מדי בת קולנוע, מה שיפחית את ממוצע הצופים בכל קולנוע, ויגרום לסרט להיחשב פחות מוצלח.
הערות שוליים

↑  Carl DiOrio, Indie distrib Premiere in need of cash, Variety, ‏2002-09-27 (באנגלית אמריקאית)
↑  "Box Office News: Release Patterns". Daily Variety. 4 בינואר 1994. p. 4. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Hallenbeck, Bruce G. (13 במאי 2009). Comedy-Horror Films. McFarland. pp. 112. ISBN 978-0-7864-3332-2. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  Kerrigan, Finola (2009). Film Marketing. Butterworth-Heinemann. ISBN 978-0-7506-8683-9.
וקורבין

| --- | --- |

 תדירות:  6 שנה 
 תאריכי הופעה:  1935–הווה (כ־89 שנים) 
 שפה:  שוודית 
 מדינה:  שוודיה 
 ISSN:  0346-4105, 2003-3621
 www.veckorevyn.com
 
וקורבין הוא מגזין נשים שוודי.
המגזין נוסד ב-1935 ומכוון לקהל יעד של נשים צעירות ויוצא פעם בחודשיים, תכניי המגזינים הם: אופנה, ביגוד, יופי, ידוענים, רכילות, קניות, אהבה ויחסים.
תחרות היופי מיס שוודיה הייתה שנים רבות בבעלות המגזין. ב-2001 נוסד אתר האינטרנט של המגזין.
השתנות (ספר)

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  קרול ברג
 שפת המקור:  אנגלית
 סוגה:  פנטזיה
 הוצאה
 תאריך הוצאה:  2000
 מספר עמודים:  447
 הוצאה בעברית
 הוצאה:  הוצאת גרף
 תאריך:  2004
 תרגום:  דוד חנוך
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  002631395
השתנות הוא ספר פנטזיה שכתבה קרול ברג בשנת 2000. זהו הכרך הראשון בסדרת הראי-קירה. הספר תורגם לעברית בהוצאת גרף בתרגום של דוד חנוך בשנת 2004.