stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פיזשדיארמט

| --- | --- |
סמל פיזשדיארמטסמל פיזשדיארמט

הכנסייה הקלוויניסטית
 מדינה:  הונגריה הונגריה
 חבל:  המישור הגדול הדרומי
 מחוז:  בקש בקש
 נפה:  נפת סגהאלום
 ראש העיר:  Imre Koncz
 שטח:  127.34 קמ"ר
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  4,944 (1 בינואר 2024)
 קואורדינטות:  47°06′21″N 21°12′43″E﻿ / ﻿47.105833333333°N 21.211944444444°E﻿ / 47.105833333333; 21.211944444444 
 אזור זמן:  UTC +1
 http://www.fuzesgyarmat.hu
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת הונגריה מוגדלת) בודפשט דברצן מישקולץ סגד פץ' גיור נירג'האזה קצ'קמט אוסטריה סלובקיה אוק. רומניה סרביה קרואטיה סל.פיזשדיארמט(למפת הונגריה רגילה) בודפשט דברצן מישקולץ סגד פץ' גיור נירג'האזה קצ'קמט אוסטריה סלובקיה אוק. רומניה סרביה קרואטיה סל.פיזשדיארמט  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
פיזשדיארמט (בהונגרית: Füzesgyarmat) היא עיר בחלק הצפוני של מחוז בקש, בנפת סגהאלום שבהונגריה. היא מפורסמת בזכות המים התרמיים שלה.
מיקום

פיזשדיארמט ממוקמת בקצה הצפון מזרחי של מישור דבאבאן כעיירה הצפונית ביותר של מחוז בקש, על גבול המחוזות היידו-ביהר ויאס-נאג'קון-סולנוק מהגדה. היא מערבית לנהר ברטיו התחתון ב-4 ק"מ. העיר הקרובה היא מרכז הנפה סגהאלום.
מיקום > נגישות > כביש

כביש 4212 המוביל מפישפקלדאן לסגהאלום עובר בכיוון צפון-דרום דרך היישוב, דרכו ניתן להגיע גם לשני יישובי הקצה והכבישים הראשיים 42 (מכיוון סגד - בקשצ'אבה) ו-47. הכביש שמגיע מסגהאלום הוא באיכות טובה, ואחר כך הלאה לכיוון פישפקלדאן עד גבול המחוז עדיין בסדר, אבל משם במחוז היידו-ביהר כבר באיכות ירודה.
מיקום > נגישות > מסילת ברזל

קו רכבת MÁV 128 מגיע ליישוב.
מקור השם

הסיומת של השם פיזשדיארמט מקורו בשם Kürt-Gyarmat, והקידומת היא מעץ הערבה (Fűz) שמתייחסת לעצי הערבה לאורך הנחל שזרם בעבר דרך היישוב.
היסטוריה

לפני התיישבות המדיארים במרכז אירופה ממצאים ארכאולוגיים מוכיחים את נוכחותם של מתיישבים אווארים באזור. האזכור המתועד הראשון של העיר הוא בשנת 1219 בשם גורמות. היישוב מימי הביניים התקיים כמעט כולו מחקלאות - בעיקר מגידול בעלי חיים.
במאה ה-19 החל התיעוש (הוקמה הגילדה התעשייתית הראשונה) והחלה גם ההתבורגנות של האוכלוסייה (הקמת אגודות שונות, חוגי קריאה וכו'). פיזשדיארמט זכתה ב-15 באוקטובר 1803 בתואר עיר שוק והייתה זכאית גם לקיים ירידים לאומיים. בזמן מפקד האוכלוסין של 1828 היו ביישוב כבר 4,076 תושבים. אז הוקמה ביישוב הגילדה התעשייתית הראשונה (כמוסד התיעוש הראשון בעיר השוק) בשם "חברת אגודת הגילדות המאוחדת" עם 44 חברים של תעשייה זעירה. היישוב שמר על תואר עיר השוק עד לפשרה האוסטרו-הונגרית של 1867, אז ויתרה על דרגת העיר מיוזמתה עקב נטל המס הכבד שהתלווה למעמד העיר.
ההתפתחות בין מלחמת העולם הראשונה לבין מלחמת העולם השנייה הייתה תוצאה של פיתוח מפעלי תעשייה והמערכת המוסדית (טחנות, מפעלי לבנים, מזקקה, מפעל נעליים, סניף דואר, טלגרף, מרכז בריאות, בית ספר חדש וכו'). ב-1 ביולי 2000 קיבל היישוב שוב מעמד של עיר.
קהילה יהודית

יהודים התיישבו במקום בתחילת המאה ה-19. בשנת 1880 היו במקום 171 יהודים בעוד שבשנת 1930 כבר התגוררו בה 230. בית הכנסת החדש נבנה בשנת 1929 והוא קיים עד היום ומשמש כבית ספר. יהודי המקום נשלחו בשנת 1944 למחנות ההשמדה והקהילה נכחדה.
ילידי המקום

פרנץ ראקוש (בהונגרית: Rákos Ferenc פיזשדיארמט, 4 במרץ 1893 – בודפשט, 24 באפריל 1963) היה עורך דין יהודי-הונגרי, דוקטור במדעי המשפטים (1952), עיתונאי, מתרגם, המפקד הלאומי של המשמר האדום בתקופת הרפובליקה הסובייטית ההונגרית.
אתרים בעלי חשיבות

בית העירייה
טירת ונקהיים - מרחצאות פארק טירת פיזשדיארמט: עם שבע בריכות שחייה - חמש פתוחות, אחת מקורה ואחת מקורה חלקית.
קמפינג תרמי של קסטרום
סנט ברברה, קדוש הפטרון של הכורים
בית כפרי
גלריה
בניין בית הכנסת לשעבר (נבנה בשנת 1929) הוא כיום בית ספר, ברחוב יוקאי.
בית הקברות היהודי, עם מצבות בעלות ערך מקומי.
הערות שוליים

↑  Békés megyei legek könyve II, Füzesgyarmat neve 55. oldal
| יישובים במחוז בקש |
| --- | --- | --- |
| ערי המחוז | בקשצ'בה  |  |
| ערים |  בטוניה •  בקש •  • צ'ורוואש •  דוואוואניה •  אלק •  פיזשדיארמט •  גיומנדרד •  גיולה •  קונדורוש •  קרשלדאן •  מדגיישג'האזה •  מזברן •  מזהגייש •  מזקובאצ'האזה •  אורושהאזה •  שרקד •  סרווש •  סגהאלום •  טוטקומלוש •  אויקיגיוש •  וסטה |  |
| כפרים | בקשסנטאנדראש • צ'בסבדי • דובוז • גרנדאש • קטשופרון • סבדקיגיוש • טלקגרנדאש • דומבג'האז • קוורמש • אלמאשקמראש • דומבירטוש • קספר • קישדומבג'האז • קונאגוטה • מגיארבאנהגייש • מגיארדומבג'האז • מדגיישבודזאש • נג'באנהגייש • נג'קמראש • פוסטאוטלקה • וגג'האזה • צ'אדסאלאש • אצ'גפלבה • הוניה • בלמגייר • קמוט • קרשטרצ'ה • טרהוש • מורון • קרשויפלו • קרטססיגט • בוצ'ה • קטגיהאזה • לוקשהאזה • אורמניקוט • קרדוש • צ'בצ'וד • בקשאמשון • צ'נאדאפאצה • גאדורוש • קרדושקוט • נג'סנאש • פוסטפלדוואר • ביהראוגרה • גסט • קרשנג'הרשאן • קטגיאן • מהקרק • מזגיאן • שרקדקרסטור • אויסלונטה • ז'דאן |  |
| יישובים בנפת סגהאלום |
| --- | --- | --- |
| יישובים | סגהאלום • וסטה • קרשויפלו • קרשלדאן • קרטססיגט • פיזשדיארמט • בוצ'ה |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007545170805171  LCCN: n97086434  MusicBrainz: eda7d7a6-df4f-486b-881c-7bb09164546b  VIAF: 158447992   WorldCat (עם VIAF): 158447992
פקודת וילר-קוטרה

העמוד הראשון של פקודת וילר-קוטרט, 1539
פקודת וילר-קוטרה (בצרפתית: Ordonnance de Villers-Cotterêts) היא רפורמה חוקית אשר אושרה על ידי המלך פרנסואה הראשון בצרפת ב-10 באוגוסט 1539.
הפקודה נכתבה ברובה על ידי עוזרו של המלך, גיום פואיה (Guillaume Poyet) והיא כוללת כ-192 סעיפים, העוסקים במגוון של נושאים כמו חוק, ממשל ובכנסייה.
הסעיפים המפורסמים ביותר בפקודה הם 110 ו-111, אשר קובעים כי כל המסמכים המשפטיים והחוזים בצרפת ייכתבו אך ורק בשפה הצרפתית. המטרה העיקרית של החקיקה היא הניסיון למנוע את השימוש בלטינית במסמכים רשמיים, אולם הייתה לה השפעה גם על שימוש בשפות ודיאלקטים נוספים בצרפת.
פקודת וילר-קוטרה
פרטיטורה

פרטיטורה
פרטיטורה לתזמורת סימפונית
פַּרְטִיטוּרָה, או תַּכְלִיל, היא ספר תווים הכולל את כל תפקידי הכלים והקולות המשתתפים ביצירה מוזיקלית. התפקידים בפרטיטורה כתובים או מודפסים בשורות נפרדות זה מעל זה, בסדר קבוע. מתכונת זו מאפשרת למנצח לעקוב אחר ביצוע היצירה.
מבנה הפרטיטורה

בפרטיטורה תזמורתית קלאסית, התפקידים ערוכים לפי קבוצות כלים, ובתוך כל קבוצה לפי גובה הצליל של הכלים, בסדר הזה:
כלי נשיפה מעץ
חלילים
אבובים
קלרינטים
בַּסוֹנים
כלי נשיפה ממתכת
קרנות
חצוצרות
טרומבונים
טוּבּוֹת
כלי הקשה
בעלי גובה צליל מובחן (צֶ'לֶסְטָה, גְלוֹקֶנשְפּיל, קסילופון, טימפני וכו')
בעלי גובה צליל לא מובחן (תופים, מצלתיים, משולש וכו')
פסנתר או נבל
זמרים סולנים
מקהלה
סופרן
אלט
טנור
באס
כלי קשת
כינורות (ראשון ושני)
ויולות
צ'לי
קונטרבס
פרטיטורה של אופרה כוללת גם את הלברית והוראות הבימוי.
יש גם פרטיטורות להרכבים שונים, כגון פרטיטורה להרכב של כלי קשת, פרטיטורה להרכב של פסנתר ושני כינורות, פרטיטורה להרכב של כלי נשיפה ועוד.
בדרך כלל, החמשות (התווים) בפרטיטורה מוקטנות, כדי שכל הכלים המנגנים יופיעו בעמוד אחד, ולא יתפסו הרבה מקום. גודל החמשות בפרטיטורה קטן בכ-50% מתווים רגילים, והמנצח צריך להתרגל לקרוא גודל כזה של תווים. בדרך כלל, גם ספרי הפרטיטורות קטנים.
מאחר שביצירות לתזמורת לא כל הכלים מנגנים כל הזמן, מקובל להציג בפרטיטורה רק את הכלים הפעילים כדי לחסוך מקום (כאשר כלי אינו מנגן לאורך שורה שלמה, נהוג לא לכתוב את השתקים בפרטיטורה, אלא "להסתיר" את הכלי).
בשורה הראשונה מצוינים השמות המלאים של כל הכלים המשתתפים ביצירה, והחל מהשורה השנייה השמות מקוצרים, או אינם מופיעים כלל.
מעל כל חטיבת שורות בפרטיטורה מצוין מספר התיבה שבו היא מתחילה. מספור התיבות מקל על ההתמצאות ביצירה.
פסגת ברנום

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 על שם:  J. D. Barnum 
 גובה:  2,940 מ' 
 מיקום:  אזור הברית האנטארקטית,
 רכס הרים:  הרי המלכה מוד 
 קואורדינטות:  85°23′00″S 171°40′01″W﻿ / ﻿85.3833°S 171.667°W﻿ / -85.3833; -171.667
  (למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיפסגת ברנום(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיפסגת ברנום
 
פסגת ברנום (באנגלית: Barnum Peak) היא פסגה באזור חוף דופק של שטח חסות רוס שבאנטארקטיקה.
הפסגה מתנשאת מעל הקצה המזרחי של מצוק סלעי מכוסה שלג, בסמוך למוצאו של קרחון ליב, בסמוך מדרום לשפכו של קרחון לאוורן.
גובהה של פסגת ברנום 2,940 מטרים מעל פני הים; והיא הפסגה ה-272 בגובהה באנטארקטיקה.
היסטוריה > גילוי הפסגה

הפסגה התגלתה מהאוויר על ידי אדמירל אחורי ריצ'רד בירד במהלך טיסת המשלחת האנטארקטית של בירד לקוטב הדרומי שנערכה בנובמבר 1929.
היסטוריה > מקור השם

שמה של הפסגה ניתן לה על ידי ריצ'רד בירד.
הפסגה נקראת על שמו של ג'יי. די. ברנום (J.D. Barnum), המוציא לאור של עיתון הפוסט-סטנדרד (The Post-Standard), שיצא לאור בעיר סירקיוז, במדינת ניו יורק, שבארצות הברית. ברנום תרם למשלחת.
הערות שוליים

↑  ההודעה הרשמית על מתן שמות אנטארקטיים בצו פרסום השמות הרשמי של ממשלת ניו זילנד
↑  גאזט השמות האנטארקטיים הרשמי של ארצות הברית
1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11  מידע גאוגרפי והיסטורי
1 2  מידע על גובה ההר
פסגת ג'ונסטון (אנטארקטיקה)

ערך זה עוסק בהר בארץ אנדרבי שבאנטארקטיקה. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 גובה:  733 מ' 
 מיקום:  אזור הברית האנטארקטית,
 קואורדינטות:  66°16′00″S 52°06′00″E﻿ / ﻿66.2667°S 52.1°E﻿ / -66.2667; 52.1
  (למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיפסגת ג'ונסטון(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיפסגת ג'ונסטון
 
פסגת ג'ונסטון (באנגלית: Johnston Peak) היא פסגה חדה בארץ אנדרבי, שבאנטארקטיקה.
הפסגה ממוקמת 13 קילומטרים מצפון להר מאר; ו-20 קילומטרים מצפון-מערב לפסגת דאגלס.
גובהה של הפסגה 733 מטרים מעל פני הים; פסגת ג'ונסטון היא ההר ה-4,683 בגובהו באנטארקטיקה.
היסטוריה > גילוי הפסגה

הפסגה התגלתה בינואר 1930 על ידי משלחת החקר הבריטית, אוסטרלית וניו זילנדית לאנטארקטיקה, בפיקודו של דאגלס מוסון.
היסטוריה > מקור השם

מוסון נתן לפסגה את שמה.
מוסון קרא לפסגה על שמו של פרופסור תומאס הארווי ג'ונסטון (Thomas Harvey Johnston), שהיה הביולוג הראשי של משלחת החקר.
הערות שוליים

↑  גאזט השמות האנטארקטיים הרשמי של ארצות הברית
1 2 3 4 5 6 7 8  מידע גאוגרפי והיסטורי
↑  מידע גאוגרפי
1 2  הרי אנטארקטיקה לפי גובהם
פרטיזן מינסק

MTZ-RIPO מינסק היה מועדון כדורגל בלארוסי מהעיר מינסק, בירת בלארוס (הקבוצה הוכרה קודם כאף. סי. טרקטור ואף. סי. MTZ), כיום נושאת את השם פרטיזן מינסק (בבלארוסית: футбольны клуб „Партызан“ Мінск).
היסטוריה

הקבוצה, שהוקמה בשנת 1947, הוקמה למען פועלי מפעל עבודות טרקטור במינסק (MTZ) כמחלקת ספורט לרווחת הפועלים (כולל שבויים גרמנים) ומאוחר יותר רק לפועלי המפעל. הקבוצה הפכה בשנת 1948 לקבוצת כדורגל מקצועית. בשנת 2002 התאחדה הקבוצה עם קבוצת RIPO ליצירת "MTZ-RIPO".
הקבוצה הופיעה פעם אחת בגביע אופ"א בעונת 2005/06. בשלב ההעפלה הראשון עברה הקבוצה את קבוצת פרנצווארוש ההונגרית. בשלב ההעפלה השני נפגשה הקבוצה עם קבוצת טפליצה הצ'כית אך סיימה משחק אחד בתיקו 1-1 ואת המשחק השני הפסידה ולכן לא עלתה לשלב הבא.
הקבוצה שיחקה גם בגביע האינטרטוטו בעונת 2006, בשלב הראשון עברה הקבוצה את קבוצת שחטאר קאראגנדי הקזחית אך בשלב השני הפסידה הקבוצה לקבוצת מועדון הכדורגל מוסקבה הרוסית.
בחורף 2010 הוחלט לשנות את שם הקבוצה והיא הפכה ל"פרטיזן מינסק". בנובמבר 2010 הקבוצה סיימה את העונה במקום האחרון בליגה הבכירה והודחה לליגת המשנה הבלארוסית
באמצע עונת 2014 המועדון הכריז שיפרוש מהליגה השנייה, לאחר הפרישה המועדון נסגר.
תארים

אליפות הרפובליקה הסובייטית הסוציאלית של בלארוס (לפני 1992) :
זכייה (2): 1948, 1949
הגביע הבלארוסי (אחרי 1992) :
זכייה (2): 2005, 2008
אליפות הליגה הבלארוסית :
מקום שלישי (1): 2005, 2008
סמל הקבוצה עד שנת 2010.
פרטיזן רקורדס

| --- | --- |

 נתונים כלליים
 מייסדים:  יאן וילר, טים פוטנם
 תקופת הפעילות:  2007–הווה (כ־17 שנים)
 מיקום המטה:  ברוקלין 
 משרד ראשי:  ויליאמסבורג
  
 Partisan Records
 
פרטיזן רקורדס (באנגלית: Partisan Records) היא חברת תקליטים עצמאית. החברה פועלת בתחום אינדי רוק, מוזיקת רוק, פולק ואוונגרד.
היסטוריה

החברה הוקמה בשנת 2007 על ידי יאן וילר וטים פוטנם. לחברה רשומים מספר אמנים ומשרדיה נמצאים בניו יורק (המשרד הראשי), בלוס אנג'לס ובלונדון.
ההוצאה הראשונה של החברה היה אלבום של להקת Deer Tick. במהלך השנים הוציאה החברה תקליטים למלחינים בתחום המוזיקה המודרנית, ובהם Cigarettes After Sex, ג'ון גרנט, בומבינו ונוספים.
בשנת 2008 החברה החלה שיתוף פעולה עם Knitting Factory Records. במסגרת זו יצא מחדש קטלוג של פלה קוטי ובשנת 2011 יצאו מחדש שיש אלבומים של האמן.
בשנת 2013 יצא אלבום Uncanney Valley שזכה במקום ה-8 במצעד ה-Heatseekers.
בשנת 2019 החברה זכתה במועמדות לקבלת פרס גראמי עבור תקליט של בומבינו ובשנת 2021 היא קיבלה מועמדויות נוספות. בשנת 2020 אלבום של IDLES שהופק על ידי החברה הגיע לראש מצעד הפזמונים הבריטי.  בשנת 2022 יצא אלבום של Fontaines dc שהגיע לראש מצעד הפזמונים בבריטניה ובאירלנד.
בשנת 2013 יאן וילר הקים מגזין דיגיטלי Talkhouse בו אמנים מתחומים שונים יכולים לתאר את הניסיון והתחושות ולתת ביקורת על היצירות. האתר זכה לפופולריות ובשנת 2017 זכה בפרס ובי.
הערות שוליים

↑  http://archive.boston.com/news/world/europe/articles/2011/01/11/fela_is_being_readied_for_the_big_screen/
↑  https://www.billboard.com/music/awards/2019-grammy-nominations-artists-react-tweets-8489192/
↑  https://www.forbes.com/sites/abigailfreeman/2020/11/24/2021-grammy-award-nominations-list/?sh=265859535239
↑  https://www.rte.ie/entertainment/2022/0429/1295120-fontaines-d-c-claim-their-first-irish-no-1-album/
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz: d4ec5bb3-1d64-40fe-9629-ee1e452e251e
פיטר האמיל

| --- | --- |

 לידה:  5 בנובמבר 1948 (בן 75) אילינג, הממלכה המאוחדת 
 שם לידה:  Peter Joseph Andrew Hammill 
 מוקד פעילות:  הממלכה המאוחדת 
 תקופת הפעילות:  מ-1967 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת מנצ'סטר, Beaumont College 
 סוגה:  רוק 
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 כלי נגינה:  גיטרה חשמלית 
 חברת תקליטים:  כריזמה רקורדס, Discipline Global Mobile 
 sofasound.com
 פרופיל ב-IMDb
 
פיטר האמיל בהופעה בתל אביב
פיטר ג'וזף אנדרו האמיל (באנגלית: Peter Joseph Andrew Hammill;‏ נולד ב-5 בנובמבר 1948 בלונדון) הוא מלחין ונגן בריטי. מאז אלבומו הראשון בשנת 1968, לא חדל האמיל מפעילות מוזיקלית, ושיתף פעולה עם נגנים נוספים כדוגמת רוברט פריפ, פיטר גבריאל ודייוויד קרוס. לעיתים הוצמד לו התואר "מוזיקאי של מוזיקאים", זאת עקב השפעותיו על יוצרים אחרים, כמו להקת מריליון, דייוויד בואי והסקס פיסטולז.
האמיל ולהקת ואן דר גראף

חלק ניכר מפעילותו של האמיל היה במסגרת להקת ואן דר גראף ג'נרייטור, לה היה מייסד, יוצר ומוביל. חברי הלהקה (כולל האמיל עצמו) הביאו עמם השפעות של ג'אז, ריתם אנד בלוז ומוזיקה קלאסית, אותן יצקו ליצירות רוק מתקדם. בהמשך דרכה, הלהקה התנערה מהתווית "רוק מתקדם" לטובת ארט-רוק שכן לטעמם של חברי הלהקה הרוק המתקדם קפא על שמריו והפך ליומרני ונפוח, בעוד שחברי הלהקה העדיפו להמשיך לבחון סגנונות חדשים מבלי להתאימם בכוח לתיוג קיים.
אנשי הלהקה טענו שההחלטה אם אלבום זה או אחר יצוין כיצירה של ואן דר גראף או של האמיל אישית נקבעה רק על פי השאלה "למי היה כסף באותו רגע לשלם עבור שעות אולפן", אך למרות טענה זו קיים הבדל סגנוני מובהק בין אלבומי הלהקה לבין אלבומי סולו של האמיל. באלבומי הלהקה התזמור בדרך כלל עשיר יותר ומורכב יותר, ואילו אלבומיו של האמיל נוטים להיות אישיים הרבה יותר.
מבין אלבומי הלהקה, אחד בלבד יצא ללא תרומה מהאמיל (The Long Hello). בכל השאר הוא היוצר העיקרי. מנגד, כמעט כל חברי הלהקה מופיעים באלבומי סולו של האמיל.
האמיל כזמר וכמשורר

האמיל מנצל מנעד רחב ביותר ויכולת שליטה מופלאה בקולו. יכולתו המרשימה לעבור משירה אופראית קלאסית לצווחות רוקיסטיות ונהמות פאנק היא מאפיין ייחודי של עבודותיו. היו שהשוו את זמרתו של האמיל לנגינתו של הנדריקס.
הנושאים עליהם שר האמיל השתנו אך מעט במהלך השנים. מתחילת הדרך נטה להתמודד עם שאלות קיומיות, אהבה ויחסי אנוש, דת ופוליטיקה. בתקופה המוקדמת נטה לעיסוק בולט במדע בדיוני (למשל באלבום H to He) שנזנח. נושאים נפוצים נוספים הם שירים של חרטה אישית, וגם שירי קינה על ידידים ובני משפחה שאבדו, אם בשל מוות ואם בשל אובדן קשר מסיבות פרוזאיות יותר. עיסוקו המתמיד בנושאים קודרים אלו יצרו להאמיל תדמית של אדם עגום וזועף, שהוא מתכחש לה: "בחיי הפרטיים אני אדם רגיל ומאושר למדי. אפשר לומר שמפני שאני מטפל בנושאים אלו ומתמודד עמם אני פטור מעונשם".
מאז תחילת שנות ה-80 הופיע זרם נוסף ביצירתו של האמיל - ביקורת אישיותית נוקבת על אישה או נשים מתעשיית הבידור, שזהותה אינה ידועה. לזרם זה שייכים שירים כגון Comfortable‏ (1983), Tango for One‏ (2000) ו-Naked to the flame‏ (2006).
האמיל מתנגד למתן פרשנות מילולית ישירה לרוב יצירתו. "שירים הם עניין שיש בו מן המסתורין" הוא אומר, ומוסיף: "אין זה סביר שמישהו יקלוט את כל מגוון האלוזיות שאני מצייר (בשיר), וכך זה צריך להיות". עבור האמיל, שיר הוא יצירה מונוליתית, וכל ההפרדה בין התמליל לנגינה היא בהכרח כפויה ומלאכותית.
תקופות ביצירתו של האמיל

1968–1970 – תקופת בוסר בה יצאו שני אלבומים בלבד. הצליל הייחודי - הן של האמיל עצמו כזמר והן של הלהקה מתחיל להתגבש.
1971–1981 – שנות היצירה הידועות ביותר של האמיל. האמיל והלהקה עסקו בניסיונות מוזיקליים רבים, שרובם תויגו כרוק מתקדם. אחרים הובילו למבוי סתום וננטשו על ידי האמיל עצמו, ומאלה חלק זכו להמשך אצל מוזיקאים אחרים.
1982 - 1984 - תקופת The K group הרכב שהוציא שלושה אלבומים. חברי ההרכב אימצו כינויים: פיטר האמיל עצמו את הכינוי K, שניתן לו על ידי כריס ג'דג' סמית ומתאר את האדם האנליטי שהוא הגרסה הבוגרת של ריקי נאדיר. גאי אוואנס כונה "מוח", ג'ון אליס "זעם" וניק פוטר "מוצרט". בתקופה זו האמיל חדל לחדש, מוזיקלית, אך המשיך להפיק אלבומים איכותיים ומגובשים.
1985–1990 – תקופה של אובדן דרך. האמיל ניסה להתאים את עצמו לרוח התקופה ונטש את הצליל הייחודי לו. אלבומיו מתקופה זו מוערכים פחות מאלו של שנות ה-70.
1991–2006 – תקופת יצירה חדשה. האמיל פנה לדרך מוזיקלית אישית הרבה יותר. בהתאם לתיאוריו של האמיל עצמו, הצליל שלו אינו ניתן להגדרה ואינו נופל לאף קטגוריה, למעט ארט רוק הכוללנית. למרות זאת קל מאוד למאזין לזהות איכות "האמילית" בלתי ניתנת להגדרה שנמצאת בכל עבודותיו.
האמיל בהופעות

בשל היקף ומגוון יצירתו של האמיל לאורך השנים קשה מאוד לדעת מראש למה לצפות בהופעות שלו. הוא נמנע בעקביות מלערוך סבב הופעות בעקבות אלבומים. כך למשל בשתי הופעות עוקבות בישראל ביצע בראשונה בלדות עצובות כגון שיר על אישה מוכה - Like Veronica - ובלדה על זכר השואה - Primo on the parapet. בשנייה לעומת זאת (ייתכן שבעקבות הערה בראיון בגלי צה"ל) ביצע חומרים ישנים הרבה יותר מיצירתו בשנות ה-70. ככלל, הוא מכין לכל מסע הופעות מעין מאגר של עד 70 משיריו, וההחלטה אילו מהם יכללו בהופעה בפועל נשמרת לרגע האחרון.
לעיתים קרובות ביצועי ההופעה החיה שונים מאוד מביצועי האולפן. בפרט נוטה האמיל בהופעותיו לצליל מלודי פחות ומחוספס יותר.
דיסקוגרפיה > אלבומי אולפן

Fool's Mate (1971)
Chameleon in the Shadow of the Night (1973)
The Silent Corner and the Empty Stage (1974)
In Camera (1974)
Nadir's Big Chance (1975)
Over (1977)
The Future Now (1978)
PH7 (1979)
A Black Box (1980)
Sitting Targets (1981)
Enter K (1982)
Loops and Reels (1983)
Patience (1983)
Skin (1986)
And Close As This (1986)
In a Foreign Town (1988)
Out of Water (1990)
The Fall of the House of Usher (1991)
Fireships (1992)
The Noise (1993)
Roaring Forties (1994)
X My Heart (1996)
Everyone You Hold (1997)
This (1998)
None of the Above (2000)
What, Now? (2001)
Clutch (2002)
Incoherence (2004)
Singularity (2006)
Thin Air (2009)
Consequences (2012)
All That Might Have Been... (2014)
From the Trees (2017)
In Translation (2021)
דיסקוגרפיה > אלבומים שהוקלטו בהופעות חיות

The Margin (Feb 1985)
Room Temperature (Nov 1990)
There Goes The Daylight (Nov 1993)
Typical (April 1999)
The Margin + (May 2002)
Veracious (Feb 2006)
דיסקוגרפיה > אוספים

Vision (1978)
The Love Songs (Aug 1984, compilation of re-recorded back catalogue)
The Essential Collection (1986, Enter K and Patience collected)
A Fix On The Mix (compilation EP) (Nov 1992)
The Storm (Before The Calm) (July 1993) (more aggressive Virgin-era material)
The Calm (After The Storm) (July 1993) (Virgin-era ballads)
Offensichtlich Goldfisch (July 1993, compilation of songs re-recorded in German)
The Peel Sessions (Nov 1995, BBC radio sessions 1974-1988)
After The Show (Jan 1996)
Past Go (Collected) (Nov 1997)
The Thin Man Sings Ballads (May 2002)
דיסקוגרפיה > שיתופי פעולה/שונות

Spur of the Moment (Feb 1988, with Guy Evans)
Sonix (Nov 1996, a collection of instrumentals)
The Union Chapel Concert (March 1997, live, with Guy Evans and others)
The Appointed Hour (Nov 1999, with Roger Eno)
Unsung (Oct 2001) (Peter Hammill/Sonix, a collection of instrumentals)
דיסקוגרפיה > הופעות אורח

Colin Scot, Colin Scot (1971) - Hammill provided backing vocals on several tracks
Le Orme, Felona e Sorona (1973) - Hammill wrote English language lyrics for the Charisma Records UK release of the Italian album with the same name
Robert Fripp, Exposure (1979) - Hammill sang lead vocals on three tracks
Peter Gabriel, IV (1982) - Hammill sang backing vocals on 'The Family and the Fishing Net', 'Shock the Monkey' and 'Lay Your Hands on me'
Miguel Bosé, Bandido (1984) - Hammill wrote two lyrics: 'South of the Sahara' and 'Domine Mundi'
Alice, Il sole nella pioggia (1989) - Hammill co-wrote and sang the track 'Now and Forever'
Peter Gabriel, Us (1992) - Hammill sang backing vocals on the track 'Digging In The Dirt'
Ayuo, Songs from a Eurasian Journey (1997) - Hammill sang lead vocals on several tracks
Saro Cosentino, Ones And Zeros (1997) - Hammill sang on two co-written songs, 'Phosphorescence' and 'From Far Away'.
David Cross, Exiles (1997) - Hammill sang lead vocals on two tracks
Premiata Forneria Marconi, PFM Live in Japan 2002 (2002) - Hammill wrote and sang one studio track, 'Sea Of Memory'
Judge Smith, Curly's Airships (2000) - Hammill performs the part of Lord Thomson
דיסקוגרפיה > אלבומים בהפקתו

Avalanche (1980 double LP), abridged as Etceteraville (1980 LP); re-released as The View From Here (2001 double CD), for Random Hold (David Rhodes, David Ferguson, Bill MacCormick, Peter Phipps)
Fractal Bridge (1996 CD) for David Jackson
הערות שוליים

↑  http://www.thestar.com/entertainment/article/514248
↑  Couchnoise.com
↑  מתוך ריאיון לBBC בשנת 1984
↑  Peter Hammill interview - 1991
↑  http://www.hammill.ru/PH_mp3.wav
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007410128805171  BNE: XX1077319  BnF: cb138949337 (data)  GND: 122489187  ISNI: 0000 0000 7823 0421  LCCN: n93004135  MusicBrainz: 3b972356-4410-4858-ab9c-6e3c3cf76609  NKC: xx0064620  NTA: 097895989  VIAF: 69115659   WorldCat (עם VIAF): 69115659 
המונוגרמה של האמיל
על אף גילו, האמיל מפיק אנרגיה עצומה בהופעותיו
פרויקט מינרט

פרויקט מינרט (באנגלית: Project MINARET) היה פרויקט ריגול שהופעל על ידי הסוכנות לביטחון לאומי (ה-NSA) ובמסגרתה עקבה הסוכנות אחרי התקשורת האלקטרונית בניסיון ללקט מידע על שורה מאזרחי ארצות הברית, והעבירה את המידע לכל ארגוני המודיעין האחרים בארצות הברית, החל מהשירות החשאי של ארצות הברית, מחלקת ההגנה של ארצות הברית, ה-CIA, ה-FBI וכן סוכנויות ביון מרחבי העולם (הבולטת שבהן הייתה סוכנות הביון הבריטית, מטה התקשורת הממשלתית).
הפרויקט היה פרויקט אח לפרויקטים אחרים שעסקו בריגול, הן לפרויקט שאמרוק (אנ') והן לפרויקט נמיה (אנ')
היסטוריה

החל מ-1962 לסוכנות לביטחון לאומי הייתה רשימה של כל אמריקאי שנסע לקובה, בהמשך רשימה זו הורחבה לרשימה שכוללת סוחרי סמים. 5 שנים לאחר תחילת תחזוק הרשימה הורה נשיא ארצות הברית, לינדון ג'ונסון להוסיף לרשימה את פעילי התנועה האנטי-מלחמתית (אנ'). הנשיא שהחליף את ג'ונסון, ריצ'רד ניקסון הרחיב אף הוא את הרשימה, הפעם אלו היו מנהיגי התנועה האפרו-אמריקאית לזכויות האזרח, מספר עיתונאים ואפילו כ-2 סנאטורים.
הרשימה נוצרה על ידי רשויות אכיפת החוק בשיתוף פעולה סודי וחסוי עם סוכנויות הביון, כדי לשמור על הסודיות בעניין הוחלט שלא יהיה פיקוח שיפוטי לפרויקט, רמת הדאגה לכך שהפרויקט יחשף לעיני הציבור הביאה לעובדה שהתכנים שהעבירה הסוכנות לביטחון לאומי ל-FBI או ה-CIA הושמדו כשבועיים לאחר המסירה שלהם אך נשמרו כ"סוד שמור" שלא צוין באף אחת מרשומות הסוכנויות שפורסמו לציבור.
פסק דין קית' מ-1972 שניתן על ידי בית המשפט העליון הפך את נושא הריגול נגד אזרחים לשנוי במחלוקת אף יותר מבעבר, התומכים בריגול שכזה טענו כי לממשל יש את הסמכות להגן על האומה האמריקאית מפני פעילות חתרנית מבפנים ומתנגדי הריגול טענו שהדבר מלווה בהפרת פרטיות וזכויות בסיסיות רבות. מחלוקת זו הפכה לליבת המאבק המשפטי נגד פרויקט מינרט.
בין 1967 ל-1973 נרשמו ברשימה כ-1,650 אזרחים אמריקאים וארגונים וכן כ-5,925 זרים. ב-1975 העיד מנהל הסוכנות לביטחון לאומי, לו אלן ג'וניור (אנ') בפני ועדת המודיעין של הסנאט כי הסוכנות תחזקה למעלה מ-3,900 דוחות על אמריקאים הנמצאים ברשימה. מלבד עדותו של אלן ג'וניור גם סקירת של מחלקת המשפטים האמריקאית מעלה כי מספר חוקים נגד האזנות סתר הופרו.
אחת התוצאות של הפרויקט הייתה חקיקת חוק המעקב הזר (אנ') (ה-FISA) שנחקק ב-1978 וכבל את יכולות הסוכנות לרגל בקצב ובצורה שעשה זאת קודם לכן, אם לא די בכך בעקבות החוק הוקם מערך של צווים וביקורות שיפוטויות.
יעדי הפרויקט

כאמור כ-1,650 מאזרחי ארצות הברית היו יעדים של סוכנויות הביון, המפרסומים שבהם היו הסנאטור הרפובליקני הווארד בייקר, השחקנית ג'יין פונדה, המתאגרף מוחמד עלי, ההומוריסט ארט בוכוואלד, מנהיג התנועה לזכויות האזרח מרטין לותר קינג ואף הסנאטור הדמוקרטי פרנק צ'רץ' שהוא בעצמו עמד בראשות "ועדת צ'רץ'" שנקראה על שמו, הוועדה חקרה את הפרויקט וכן את מבצע מוקינגברד (שבמסגרתו הופעל הפרויקט).