stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הפארק הלאומי קניונלנדס
אקולוגיה > צמחייה

הצמחייה בפארק הלאומי קניונלנדס מגוונת וכוללת 11 מינים של צבריים, 20 מינים של טחבי עלים, טחבי כבד, עשבים ופרחי בר. סוגי העצים בפארק כוללים מייש מרושת (Celtis reticulata), יצהרון מכסיף (Elaeagnus angustifolia), ערער יוטה (Juniperus osteosperma), אורן פיניון (כמה מינים מתת-הסוג המייצרים צנוברים אכילים), אשל וצפצפת פרימונט (Populus fremontii). שיחים כוללים שרביטן, Coleogyne ramosissima (באנגלית blackbrush), מלוח מאפיר (Atriplex canescens) ו-Purshia (באנגלית Cliffrose).
אקולוגיה > בעלי חיים

הפארק הוא משכן לשישה מינים של דו-חיים, כולל Anaxyrus punctatus (באנגלית Red-spotted toad), קרפדת וודהאוז (Anaxyrus woodhousii), צפרדע שור אמריקנית, צפרדע האחו (Lithobates pipiens), חפרית האגן הגדול, והסלמנדרה המנומרת (Ambystoma tigrinum). ב-2000 דווחה תצפית על אילנית הסלעים (Hyla arenicolor), אבל היא לא אותרה בסקר של 2004.
בין מיני הזוחלים בפארק, אחד עשר מינים של לטאות ושמונה מינים של נחשים, כולל תת-מין של הנחש הארסי עכסן פסיפי (Crotalus oreganus concolor, באנגלית midget faded rattlesnake). היו דיווחים גם על הימצאות זעמן מלכותי מצוי ועכסן ערבות (Crotalus viridis), אבל הדיווח לא אומת על ידי שירות הפארקים הלאומיים.
בפארק נצפו לפחות 273 מינים של עופות. בין עופות הדורסים: נץ קופר, נץ גדול, Accipiter striatus (באנגלית sharp-shinned hawk), עקב אדום-זנב, עיט זהוב, עיטם לבן-ראש, עקב מכנסיים, עקב בונאפרט (Buteo swainsoni) וזרון צפוני. בין דורסי הלילה בפארק: אוח וירג'יניה, Aegolius acadicus (באנגלית northern saw-whet owl), ינשוף צווחן מערבי (Megascops kennicottii) ולילית מנוקדת. מינים נוספים של עופות הנמצאים בפארק כוללים מינים של טבלנים, נקרים, עורב שחור, אנפות, טירנים, קיכליים מהסוגים Sialia (באנגלית Bluebirds) גדרונים, סבכים, פזאים, פזאי, קנרית אמריקאית, סנוניות, דרורים, ברווזים, שלווים, שכווים, פסיונים, קוליברים, שחפים ושלך.
בין 50 מיני היונקים בפארק: דוב שחור אמריקני, זאב ערבות כמה מיני בואשים ועטלפים, אייל קנדי, שועלים, שונר מצוי, גירית אמריקאית, שני מינים של דביבון זנב-טבעת, אנטילוקפרה אמריקנית ופומה צפון-אמריקאית. יונקים אחרים שהמבקרים בפארק נתקלים בהם לעיתים קרובות כוללים: ארנבון אודובון (Sylvilagus audubonii), ירבוענים ואייל פרדי שחור-זנב.
עורב שחור בפארק
צבר מהסוג Echinocereus triglochidiatus בפארק
לטאה בפארק
פרח של Ipomopsis aggregate בפארק
היסטוריה > פרהיסטוריה > ציידים-לקטים

בני אדם ביקרו לראשונה בקניונלנדס לפני למעלה מ-10,000 שנה. קבוצות נוודים של ציידים-לקטים שוטטו ברחבי דרום-מערב ארצות הברית של ימינו מ-8,000 לפני הספירה ועד 500 לפני הספירה. אנשים אלו היו תלויים בזמינותם של צמחי בר ובעלי חיים להישרדותם. נראה שהם נשארו באזור מסוים למשך זמן קצר. הם השאירו אחריהם מעט מאוד חפצים שהתגלו כממצאים ארכאולוגיים ולא בנו בתים או מבני קבע אחרים. עם זאת, במהלך תקופה זו יצרו הציידים-לקטים כמות גדולה של אמנות סלע מעניינת. כמה מהדוגמאות הטובות ביותר לאומנותם, המכונה "סגנון קניון המחסום" (Barrier Canyon Style), נותרו על קירות הצוקים של קניון פרסת הסוס.
היסטוריה > פרהיסטוריה > בני הפואבלו הקדמונים ופרימונט

לפני אלפיים שנה בערך, החלו הציידים-לקטים להסתמך יותר על בעלי חיים וצמחים מבויתים למאכל. חקלאים מוקדמים אלו קרויים בני הפואבלו הקדמונים ובני תרבות פרימונט. הם גידלו תירס, שעועית, דלעת, כלבים ותרנגולי הודו. על מנת לטפל ביבוליהם הם חיו כל השנה בכפרים כמו אלה שהשתמרו בפארק הלאומי מסה ורדה. אף על פי ששתי הקבוצות חופפות זו את זו, בני תרבות פרימונט התגוררו ברובם במרכז יוטה, ואילו בני הפואבלו הקדמונים השתלטו על אזור ארבע הפינות. ניתן להבדיל בין תרבויות אלה באמצעות סגנון הכלים השונים, כלי החרס ואמנות סלע שלהם.
עם הזמן, גרם הגידול הנמשך באוכלוסיות במסה ורדה לחיפוש אחר אדמות מתאימות בכל רחבי אזור הקניונים של דרום-מזרח יוטה. עד שנת 1200 לספירה עברו קבוצות גדולות למה שכיום הוא נפת המחטים, במיוחד בסולט קריק (Salt Creek). עם זאת, אסמים ומבני מגורים ששימשו את בני הפואבלו הקדמונים מפוזרים ברחבי הפארק. אפשר לראות דוגמאות למבנים אלה בחורבת רואדסייד (Roadside Ruin) במחטים, בהר כפתור אזטק (Aztec Butte) באי בשמים, ולאורך שבילים רבים בשטח.
השינויים בדפוסי מזג האוויר היקשו על גידול היבולים יותר ויותר. בסביבות שנת 1300 לספירה עזבו בני הפואבלו הקדמונים את האזור ועברו דרומה. צאצאיהם כוללים את האנשים החיים בכפרי פואבלו מודרניים בניו מקסיקו ובאריזונה כמו הכפרים של בני האקומה, הזוני וההופי.
היסטוריה > פרהיסטוריה > יוט, נאוואחו ופאיוט

קבוצות תושבים אחרות הופיעו באזור לפני שבני הפואבלו הקדמונים עזבו אותו. ייתכן ותרבויות היוט והפאיוט הגיעו כבר בשנת 800 לספירה. הנאוואחו הגיעו מהצפון מתישהו לאחר 1300 לספירה. שלוש הקבוצות עדיין מתגוררות כיום באזור. אורח החיים של תרבויות אלה היה בתחילה יותר של ציידים-לקטים בהשוואה לבני הפואבלו הקדמונים. נראה כי הם כמעט ולא השתמשו או חקרו את אזור קניונלנדס.
היסטוריה > בואם של האירופאים > חוקרי ארצות וציידים

עבור מגלי הארצות האירופאים המוקדמים, היה קניונלנדס יותר מכשול למעבר מאשר יעד. בשנות ה-70 של ה-18 הקיפו הכמרים הספרדים אסקלנטה ודומינגס את האזור, בחיפוש אחר מסלול בין ניו מקסיקו לקליפורניה. אסקלנטה ודומינגס נכשלו, אך הציידים והסוחרים מטאוס ומסנטה פה הצליחו. בראשית המאה ה-19 הפך "השביל הספרדי הישן", שעבר במואב כמו שעושה כיום כביש 191 של ארצות הברית, למסלול בשימוש רב.
האירופאים הראשונים שחקרו את קניונלנדס היו ככל הנראה ציידי פרוות אמריקאים וצרפתים שחיפשו בנהרות המערב בונים ולוטרות. הביקוש לפרוות של בעלי חיים אלה במזרח היבשת היה גדול. אחד הציידים בשם דניס ג'וליאן (Denis Julien) חרת את שמו, התאריך ואיור של סירה לאורך הנהר גרין בשנת 1836. ג'וליאן גם חרות את שמו בקניון קטרקט ובפארק הלאומי ארצ'ס.
מחקר רשמי של הנהרות קולורדו וגרין התרחש לראשונה בשנת 1869, אז הוביל מייג'ור ג'ון וסלי פאוול חבורה מהישוב גרין ריוור בוויומינג, דרך הגרנד קניון באריזונה. במהלך שלושת החודשים שארכה המשלחת, מיפה פאוול את הנהרות ורשם מידע על ההיסטוריה הטבעית והתרבותית של האזור. תחנה אחת שלו במה שכיום קניונלנדס עוררה השראה לקטע הבא ביומנו:
... הנוף בכל מקום, הרחק מהנהר, הוא של סלע - צוקי סלע; מישורי סלע; טרסות סלע; סלעי טרשים - עשרת אלפים צורות מגולפות באופן מוזר.
פאוול חזר על הנסיעה כמה שנים אחר כך.
היסטוריה > בואם של האירופאים > התיישבות

התיישבויות של אירופאים בדרום-מזרח יוטה התפתחו מהפעילות המיסיונרית של המורמונים. בשנת 1855 הקימו מורמונים מיסיון במה שהוא כיום מואב, אך עימותים עם בני היוט גרמו להם לנטוש אותו. משלחת החור בסלע (Hole in the Rock expedition) – קבוצה של מיסיונרים מורמונים שעליה הוטלה המשימה ליישב את דרום-מזרח יוטה - ייסדה את העיירה בלף (Bluff) בשנת 1880. העיירות בלנדינג, מואב ומונטיצ'לו יושבו זמן קצר לאחר מכן. מרבית התושבים התפרנסו כחקלאים, מחפשי זהב או כבוקרים.
היסטוריה > חוואים וכורים > חוואים ושודדים

משנות ה-80 של המאה ה-19 ועד 1975 השתמשו החוות המקומיות בחלק גדול מקניונלנדס למרעה בחורף. הבוקרים חיפשו בקניונים מזון לפרות ומים טובים. הם בנו שבילים להעברת העדרים על פני השטח הסלעי והמבותר. כדי לשמור על עדריהם, התגוררו הבוקרים במחנות פרימיטיביים במשך כמה שבועות בכל פעם. "שביל מעיין המערה" (Cave Spring Trai ) בנפת המחטים כולל מחנה אחד כזה.
מקומות ברחבי הפארק נושאים שמות של בוקרים מוקדמים. משפחות טיילור, הולמן ושפר רעו בקר וכבשים במה שהוא כיום אי בשמיים. דון קופר, מל טרנר, ד.ל. גאדלוק וג'ו טיטוס הקימו חוות בקר באזור אינדיאן קריק (Indian Creek). החזקותיהם בחברת הבקר אינדיאן קריק (Indian Creek Cattle Company) נקנו על ידי משפחות סקורופ וסאמרוויל בשנת 1914. מטה החברה שכן בחוות דוגאוט (Dugout Ranch) מחוץ לנפת המחטים. חברת הבקר אינדיאן קריק פועלת כיום בבעלות "החברה לשימור הטבע" (The Nature Conservancy), ארגון פרטי לשמירת הסביבה.
משפחות בידלקם, אקר, טיידוול ושפין נהגו להוביל עדרים לנפת המבוך בחורף. בחוות אקר נהגו לרעות פרות באדמות הסמוכות למבוך עד שנת 2000. בנוסף לבקר ולכבשים, האזורים הסלעיים והמבותרים סביב המבוך סיפקו מקלט לפורעי חוק. רוברס רוסט (Robbers Roost, מילולית "קן השודדים"), פסגת הר שולחן ממערב למבוך, סיפק מקלט לרוברט לירוי פרקר (הידוע בכינויו בוץ' קסידי), טום וביל מקארטי, מאט וורנר ואחרים.
היסטוריה > חוואים וכורים > כורים

הצמיחה של תוכנית הנשק הגרעיני של אמריקה בשנות החמישים יצרה ביקוש גבוה לאורניום. הגאולוגים שיערו שאזור הקניונים של יוטה מכיל כמות משמעותית של אורניום, אך השטח הסלעי והמבותר הקשה על הגישה. כדי לעודד מחפשי אורניום, הציעה הוועדה לאנרגיה אטומית של ארצות הברית תמריצים כספיים ובנתה כמעט 1,500 קילומטרים של כבישים בדרום-מזרח יוטה. בקניונלנדס, כוללות דרכים אלו את כביש וייט רים (White Rim Road) הפופולרי באי בשמיים.
אף על פי שהאזור ייצר כמויות ניכרות של אורניום, הכורים גילו מעט מאוד במה שהוא כיום קניונלנדס. עם זאת, הדרכים החדשות שנוצרו הובילו לתגליות אחרות. בפעם הראשונה ניתן היה לראות את קניונלנדס מתוך מכונית. התיירות גדלה אט אט ככל שיותר אנשים למדו על נפלאות הגאולוגיה של האזור. בפתיחת ארץ הקניונים לנסיעה, הכינו הכורים את הדרך להקמת פארק לאומי.
היסטוריה > הקמת הפארק

בתחילת שנות החמישים החל בייטס וילסון (Bates Wilson), אז המפקח הראשי של המונומנט הלאומי ארצ'ס, לחקור את האזור שמדרום וממערב למואב. לאחר שראה את מה שמכונה כיום נפת המחטים בפארק הלאומי קניונלנדס, החל וילסון להמליץ להקמת פארק לאומי חדש שיכלול את המחטים. מסעות מחקר נוספים של וילסון ואחרים הרחיבו את האזורים שהוצעו להיכלל בפארק הלאומי החדש ולהוסיף את מפגש הנהרות גרין והקולורדו, נפת המבוך וקניון פרסת הסוס. ב-1961 היה סטיוארט יודול (Stewart Udall), מזכיר הפנים של ארצות הברית אמור לשאת נאום בפני כנס בפארק הלאומי גרנד קניון. במהלך הטיסה לשם עבר המטוס מעל למפגש הנהרות גרין וקולורדו. נראה שהנוף עורר את העניין של יודול בהצעה של וילסון לפארק לאומי חדש באזור זה ויודול החל לקדם את הקמת הפארק הלאומי קניונלנדס.
ב-12 ספטמבר 1964, אחרי כמה שנים של דיונים, חתם נשיא ארצות הברית לינדון ג'ונסון על הצעת חוק ציבורית מספר 88–950 שהקימה את הפארק הלאומי קניונלנדס. בייטס וילסון מונה למפקח הראשי הראשון של הפארק החדש. הוא מכונה לעיתים קרובות כ"אבי הקניונלנדס".
הפארק הלאומי קניונלנדס התרחב לשטחו בנוכחי בגודל 1,366 קילומטרים רבועים ב-12 בנובמבר 1971 כאשר לפארק נוספו "המבוך", "ארץ האבנים העומדות" (Land of Standing Rocks), כמו גם הקניונים דייוויס (Davis) ולוונדר (Lavender) במסגרת הצעת החוק הציבורי 92-154.
פשרה פוליטית בעת הקמת הפארק הגבילה את האזור המוגן לחלק שרירותי מאגן קניונלנדס. אנשי שמירת הטבע מקווים להשלים את הפארק על ידי הרחבת הגבולות אל שולי אבן החול הגבוהים המהווים את הגבול הטבעי של הנוף של קניונלנדס.
תיירות

הפארק הלאומי קניונלנדס הוא אתר תיירות מבוקש. מאז 2007 מבקרים בפארק יותר מ-400,000 איש מדי שנה, כשהשיא היה 776,218 ב-2016, 22% יותר מבשנה שקדמה לה. לנפות אי־בשמיים ולמחטים אפשר להגיע באמצעות כביש 191, העובר דרך מואב, ממנו מסתעף כביש 313 של יוטה לנפת אי־בשמיים וכביש 211 של יוטה לנפת המחטים. נפת "המבוך" וקניון פרסת הסוס הם האזורים המרוחקים ביותר ואפשר להגיע אליהם מהמערב בלבד דרך כביש 24 וכביש 95 של יוטה, ואז באמצעות דרכי עפר, העבירים רק לרכב 4‏ X‏ 4, ורק כשאינם בוציים. אין כבישים המחברים בין האזורים השונים של הפארק.
יש בפארק שני מרכזי מבקרים: במרכז המבקרים אי־בשמיים ובמרכז המבקרים במחטים יש מוצגים וספרים ומפות למכירה, שומרי פארק מסייעים במידע. אישורים לשהות בשטח, שירותים ומי שתייה. במרכזים מוצג סרט הדרכה "אזור הטבע הבראשיתי של סלע". בנוסף פועלת במבוך תחנת שומרי הפארק הנס פלט (Hans Flat Ranger Station) שאין בה כמעט שירותים למעט מידע על סיורים באזור. בעיירה מואב פועל משרד עורפי של שירות הפארקים. שומרי הפארק במשרד מספקים מידע על הפארק ומחלקים אישורי שהיה.
אין בפארק מקומות לינה מוסדרים או מסעדות, אלו מוצעים בעיירות הסמוכות. יש אתרי מחנאות, האחד באי־בשמיים והשני במחטים עם מעט מקומות. אתרי מחנאות נוספים רבים מצויים מחוץ לפארק. מותר ללון בשטח (בייחוד באזורים שהגישה אליהם היא בעיקר ברגל), אם כי נדרש לקבל אישור שהיה.
הגאוגרפיה של הפארק מאפשרת מספר פעילויות נופש: סיורים רגליים, רכיבה באופני הרים, טרקים וטיולים ברכבי 4‏ X‏ 4, שבכולם ניתן ליהנות מהשבילים המובילים אל פינות מרוחקות ונוף פראי. כביש וייט רים (White Rim Road) חוצה את המתלול המכונה וייט רים (השוליים הלבנים) שבין הנהרות לאי בשמיים. מאז 2015 חובה לקבל היתר לשהות של יום אחד לפני שאפשר לטייל לאורך הכביש בשל הפופולריות הגואה של הנהיגה והרכיבה על אופניים לאורכו. כוונת שירות הפארקים היא לספק חוויית אזור טבע בראשיתי טובה יותר לכל המבקרים תוך צמצום ההשפעות על הסביבה הטבעית.
האי־בשמיים הוא האזור המתויר ביותר בפארק בעקבות קרבתו לעיר מואב (76.6 אחוז מהמבקרים מגיעים לאזור), ולאחריו אזור המחטים (20.7 אחוזים). אזור המבוך המרוחק מושך 1.5% מהמבקרים בעוד שהשיט בנהרות מושך את יתרת 1.1 האחוזים.
רפטינג ושיט קייקים מתאפשר במימי הנהרות קולורדו וגרין. מי הנהרות שקטים מעל נקודת המפגש בין הנהרות. מעבר לנקודת המפגש מתחיל קניון קטרקט שבו יש אשדות סוערים של מים לבנים, דומים לאלו שאפשר למצוא בגרנד קניון. עם זאת מכיוון שאין סכרים על נהר הקולורדו במעלה הנהר מהפארק הלאומי קניונלנדס נקבעת ספיקת הנהר במפגש כתוצאה מהפשרת השלגים ולא עקב ניהול מתוכנן. עקב כך, בשנים מושלגות במיוחד ובשילוב עם הגאולוגיה הייחודית של קניון קטרקט זהו קטע הנהר הארוך ביותר באמריקה הצפונית של מים לבנים.
לקריאה נוספת

Harris, Ann C. (1998). Geology of National Parks. Kendall Hunt Publishing Co. ISBN 0-7872-5353-7.
Zwinger, Ann (1986). Wind in the Rock. Tucson, AZ: University of Arizona Press. ISBN 978-0-8165-0985-0.
Johnson, David (1989). Canyonlands: The Story Behind the Scenery. Las Vegas, NV: KC Publications. ISBN 0-88714-034-3.
The National parks : index, 2009-2011 (PDF) (Rev. to include the actions of the 110th Congress ending Jan. 3, 2009. ed.). Washington, DC: The Office of Public Affairs, and the Division of Publications, National Park Service. 2009. ISBN 9780912627816. אורכב מ-המקור (PDF) ב-2011-10-16.
מעגל קסמים

ערך זה עוסק בסיטואציה ללא מוצא. אם התכוונתם לספר מאת רוברט לדלום, ראו .
מפל מים של האמן מאוריץ קורנליס אשר. זרימת המים יוצרת מעגל קסמים לא הגיוני.
מעגל קסמים הוא סדרה של מצבים, המפנים זה אל זה בשרשרת, כך שלאחר מעבר על כל המצבים, נוצרת חזרה למצב הראשוני, וחוזר חלילה, תאורטית עד אין סוף. מעגל קסמים הוא לפיכך סיטואציה ללא מוצא.
מקור הביטוי בכשל הלוגי פטיציו פרינצ'יפי, שבו הטיעון מניח מראש את מה שהוא בא להוכיח.
מחשבים

בתוכנית מחשב, מעגל קסמים יוצר לולאה אינסופית - לולאה ללא תנאי עצירה או שתנאי העצירה שבה אינו מתקיים לעולם. ישנן לולאות שמעוניינים שירוצו בצורה "אינסופית", אלו יכולות להיות לולאות תנאי while=true. כדי שלא יפעלו ללא יכולת עצירה ויתקעו את המחשב, או שאי אפשר יהיה לצאת מהן, לולאות כאלה מוגדרות להיעצר עם תנאי פנימי, כמו למשל לאחר לחיצה על מקש מסוים המפנה לפקודה שיוצאת מן הלולאה. שימוש נפוץ ללולאות כאלו הוא הרצת תוכנית לאורך זמן.
סוציולוגיה

במשפט הבינלאומי הפרטי נוצר מעגל קסמים במצב הקרוי "רנבואה". אפשרות כזו מתאר הסופר גל אמיר:
אמנות

המחשה ויזואלית למעגל קסמים מופיעה באחדות מיצירותיו של מאוריץ קורנליס אשר, כגון "מפל מים" (1961).
ראו גם

לולאה מוזרה
פרקטל
מדעי המחשב
שאילתות היררכיות ורקורסיביות ב-SQL
סדרה הנדסית
התייחסות עצמית
רקורסיה
טבעת מביוס
פרפטום מובילה
מוניטין רע

| --- | --- |

 בימוי:  ג'ים המפיל
 הופק בידי:  טי. וו. פוריל וכריסטופר לנדרס
 תסריט:  ג'ים המפיל
 עריכה:  גורדון סטוארט
 שחקנים ראשיים:  כריס באסלר  דניאל נובל  מארק קונצמן  קריסטינה קונזן  דקוטה פריירו  ג'ראד אנדרסון  אנג'ליק הנסי
 מוזיקה:  ג'ון לבק ואריק כורונזי
 צילום:  פורסט אליסון
 מדינה:  ארצות הברית
 חברת הפקה:  Winning Edge Partners
 חברה מפיצה:  Maverick Entertainment Group
 הקרנת בכורה:  5 בנובמבר 2005
 משך הקרנה:  90 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  סלאשר, אימה
 מקום התרחשות:  לוס אנג'לס 
 תקופת התרחשות:  ליל כל הקדושים 
 דף הסרט ב־IMDb
 
"מוניטין רע" (באנגלית: Bad Reputation) הוא סרט סלאשר אמריקאי שנכתב ובוים על ידי ג'ים המפיל.
עלילה

אל מישל רוזן, תלמידת תיכון מופנמת וחסרת ביטחון, פונה בארוחת הצהריים התלמיד הפופולרי אהרון קוסלר, שמזמין את מישל למסיבה שהוא עורך. מוקסמת מאהרון, מישל הולכת למסיבה, שם היא מסתדרת עם אהרון (למורת רוחה של חברתו מפעם של אהרון דבי) ומתיידדת עם סטודנטית אחרת בשם וונדי, אשר בעברה הייתה מנודה עקב עודף משקל, וכעת היא חברה בקליקה של דבי ואהרון. עם התקדמות הלילה, אהרון ושניים מחבריו, סטיב (החבר של וונדי) וג'ייק, עולים עם מישל לעליית הגג וגורמים לה להשתכר. לאחר מכן אהרון וג'ייק הולכים לחדר שינה עם מישל שם הם אונסים אותה בעוד סטיב מנסה להשתלט על מישל. לאחר מכן דבי ו-וונדי מוצאות את מישל שלא הייתה מודעת למעשיה בעוד אהרון משכנע את וונדי ודבי שמישל ניסתה לתקוף אותו מינית. כתוצאה מכך דבי קושרת לעץ בחצר את מישל וכותבת עליה את המילים "זונה" ו"שרמוטה". היחידה שמנסה לעזור למישל היא וונדי אך הת'ר חברתו של ג'ייק מאיימת עליה שהיא תביא לחרם עליה ולכן היא נסוגה מהרעיון. בסופו של דבר מישל משתחררת והולכת הביתה שם היא לא מעוררת הזדהות עבור אימה המתעללת רגשית.
יום למחרת השמועות על מישל הולכות ומתפשטות בבית הספר והיא מתייסרת על מר גורלה. היא מנסה לקבל עזרה מיועץ בית הספר אך הוא מגלה כלפיה אדישות ומאשים אותה בבריונות שחוותה בגלל התנהגותה הפאסיב-אגרסיב. מישל מחליטה לשים סוף למר גורלה, היא מתלבשת בצורה חושפנית ומפתת את סטיב לבוא איתה אחריי הלימודים. היא לוקחת אותו לאזור מבודד שם היא דוקרת ומסרסרת אותו וגורמת לזה להיראות כך שהוא הומוסקסואל והתקיפה שלו הייתה על רקע הומופובי. לאחר מכן מישל מפתה את ג'ייק לבוא לביתה, שם היא קושרת אותו לכיסא על מנת לבצע בו פעולות מיניות אך במקום זאת היא מענה אותו, גורמת לו לדמם ומבתרת אותו.
למחרת בלילה מארגן אהרון מסיבת ליל כל הקדושים בביתו, אליה מישל מתגנבת, לבושה כג'ייסון ווורהיס. מישל גונבת משקאות מהמסיבה בהם היא מכניסה כדורי הרדמה, ואז עולה למעלה, שם אהרון בוגד בדבי עם הת'ר. כאשר אהרון עוזב את חדר השינה, מישל עורפת את ראשה של הת'ר עם מצ'טה, ולוקחת את התחפושת שלה, ומשתמשת בה כדי להתקרב לדבי, אותה היא מטביעה בשירותים במים מזוהמים. לאחר מכן מישל מפתה את אהרון, מובילה אותו לחדר שינה, מתוודה ברצח חבריו והורגת אותו בכך שהיא נושכת את איבר מינו וחותכת את גרונו. וונדי שהייתה בחוץ חוזרת למסיבה ומוצאת את כולם מעולפים בעקבות הכדורים ששמה להם מישל במשקאות. לאחר מכן מישל תוקפת את וונדי תוך כדי שגוערת בה על כך שנסוגה מהרעיון לעזור לה רק כדי שתהיה מקובלת. במהלך המאבק בין השתיים וונדי מצליחה לדקור ולהרוג את מישל אך נהרגת בעצמה תוך כדי שהיא מתמלאת חרטה על מה שעשתה.
הערות שוליים

↑  Bad Reputation, 2005-10-05, נבדק ב-2020-10-22
הנאחזים היפנים

נאחזים יפנים (יפנית: 残留日本兵) חיילים של הצבא היפני הקיסרי והצי היפני הקיסרי במהלך המערכה באוקיינוס השקט של מלחמת העולם השנייה, שהמשיכו להילחם לאחר כניעת יפן בתום המלחמה. חלק מהחיילים היפנים פקפקו באמיתות הכניעה הרשמית, ולא היו מודעים לכך שהמלחמה הסתיימה. זאת מכיוון שהתקשורת עמם נותקה בזמן התקדמות בעלות הברית, והם חששו שייהרגו אם ייכנעו לבעלות הברית, או שחשו מחויבים לא להיכנע.
לאחר כניעתה הרשמית של יפן בסוף מלחמת העולם השנייה, המשיכו חלק מהחיילים היפנים בדרום מזרח אסיה ובאיי האוקיינוס השקט, שהיו חלק מהאימפריה היפנית להילחם במשטרה המקומית, בכוחות הממשל, ובכוחות בעלות הברית שהוצבו לסייע לממשלות החדשות שהוקמו. חיילים רבים התגלו בג'ונגלים של דרום מזרח אסיה והאוקיינוס השקט במהלך העשורים הבאים. החייל העצור המאומת האחרון, טוראי טרואו נקמורה, נכנע באי מורוטאי ב-1974. עיתונים במזרח אסיה והאוקיינוס השקט דיווחו על מעצרים נוספים, וחיפושים אחריהם נערכו עד 2005. העדויות על כך מועטות, ולא אומתו עוד מעצרים.
כמה חיילים יפנים הכירו בכניעתה של יפן בסופה של מלחמת העולם השנייה, אך לא רצו להתפרק מנשקם ובחרו להמשיך בלחימה מזוינת מסיבות אידאולוגיות. מהם נלחמו במלחמת האזרחים הסינית, במלחמת קוריאה ובתנועות עצמאות מקומיות בדרום מזרח אסיה, כגון מלחמת הודו-סין הראשונה, מצב החירום המלאי והמהפכה הלאומית של אינדונזיה. חיילים יפנים אלה אינם נחשבים בדרך כלל לחיילים הנאחזים.
היסטוריה > יחידים

| שם | תאריך מציאה | זמן מאז סוף מלחמת העולם השנייה | מיקום | תקציר |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| יאמאקגה קופוקו | 6 בינואר 1949 | 3 שנים ו-130 ימים | איוו ג'ימה | יאמאקאגה קופוקו ומאטסודו לינסוקי, שני מפעילי מקלע בחיל הים היפני הקיסרי, נכנעו באיוו ג'ימה (שאז הייתה תחת כיבוש אמריקאי). בעוד המאמר החדשותי המקורי לא דיווח נכון על שמותיהם, השמות הנכונים שלהם נודעו כאשר הם כתבו יחד ספר ב-1968 על חוויותיהם תחת השמות המקוריים. |
| מאטסודו לינסוקי | 6 בינואר 1949 | 3 שנים ו-130 ימים | איוו ג'ימה | יאמאקאגה קופוקו ומאטסודו לינסוקי, שני מפעילי מקלע בחיל הים היפני הקיסרי, נכנעו באיוו ג'ימה (שאז הייתה תחת כיבוש אמריקאי). בעוד המאמר החדשותי המקורי לא דיווח נכון על שמותיהם, השמות הנכונים שלהם נודעו כאשר הם כתבו יחד ספר ב-1968 על חוויותיהם תחת השמות המקוריים. |
| יויצ'י אקאטסו | מרץ 1950 | 4 שנים ו-210 ימים | לובנג, הפיליפינים | טוראי מחלקה 1 יויצ'י אקאטסו המשיך להילחם באי לובנג בפיליפינים משנת 1944 ועד שנכנע בכפר לוק במרץ 1950. |
| מורטה סוסומו | 1953 | 8 שנים ו-120 ימים | טיניאן, איי מריאנה הצפוניים | מורטה סוסומו, החייל היפני האחרון על טיניאן נתפס ב־1953. |
| שוצ'י שימאדה | מאי 1954 | 8 שנים ו-271 ימים | לובנג, הפיליפינים | רב"ט שוצ'י שימאדה, שהחזיק מעמד עם סגן אונודה, המשיך להילחם על לובנג עד שנהרג בהתנגשות עם חיילים פיליפינים במאי 1954. |
| נובורו קינושיטה | נובמבר 1955 | 10 שנים ו-89 ימים | לוזון, הפיליפינים | בנובמבר 1955, הימאי נובורו קינושיטה נלכד בג'ונגל לוזון, אך זמן קצר לאחר מכן התאבד בתלייה במקום "לחזור ליפן כמובס". |
| בונזו מינגאווה | מאי 1960 | 14 שנים ו-261 ימים | גואם | טוראי בונזו מינגאווה החזיק מעמד מ-1944 עד אמצע מאי 1960 בערך בגואם. |
| מאסאשי איטו | 23 במאי 1960 | 14 שנים ו-264 ימים | גואם | סמל מאסאשי איטו, הממונה על מינגאווה, נכנע ימים לאחר מכן, 23 במאי 1960, בגואם. |
| שואיצ'י יוקוי | ינואר 1972 | 26 שנים ו-151 ימים | גואם | בינואר 1972, סמל שוייצ'י יוקוי, ששירת בפיקודו של מאסאשי איטו, נתפס בגואם. |
| קינשיצ'י קוזוקה | אוקטובר 1972 | 27 שנים ו-59 ימים | הפיליפינים | באוקטובר 1972, טוראי מחלקה 1 קינשיצ'י קוזוקה, שהחזיק מעמד עם סגן אונודה במשך 28 שנים, נהרג בקרב יריות עם המשטרה הפיליפינית. |
| הירו אונודה | מרץ 1974 | 28 שנים ו-189 ימים | לובנג, הפיליפינים | במרץ 1974, סגן הירו אונודה נכנע בלובנג לאחר שהחזיק מעמד באי מדצמבר 1944 עם אקאטסו, שימאדה וקוזוקה. אונודה סירב להיכנע עד ששוחרר מתפקידו על ידי קצין המפקד שלו לשעבר, מייג'ור יושימי טניגוצ'י, שהוטס ללובאנג כדי לשחרר באופן רשמי את אונודה. |
| טרואו נקמורה | 18 בדצמבר 1974 | 29 שנים ו-107 ימים | מורוטאי, אינדונזיה | טוראי טרו נקמורה, יליד טייוואן, התגלה על ידי חיל האוויר האינדונזי ב-מורוטאי, ונכנע לסיירת חיפושים ב-18 בדצמבר 1974. נקמורה, שלא דיבר לא יפנית ולא סינית, הייה החייל היפני האחרון שאושר שנמצא ולחם במלחמה. |
היסטוריה > קבוצות

קפטן סאקה אובה, שהוביל את פלוגתו של 46 אנשים בפעולות גרילה נגד חיילי ארצות הברית בעקבות קרב סאיפאן, נכנע ב-1 בדצמבר 1945, שלושה חודשים לאחר סיום המלחמה.
ב-1 בינואר 1946, 20 אנשי צבא יפני שהסתתרו במנהרה באי קורגידור נכנעו לצבא האמריקאי לאחר שנודע להם שהמלחמה הסתיימה מעיתון שנמצא בזמן שאספו מים.
סגן אי יאמאגוצ'י ו-33 חייליו הגיחו על פלליו בסוף מרץ 1947, ותקפו את יחידת חיל הנחתים האמריקני שהוצבה באי מתוך אמונה שהמלחמה עדיין נלחמת. תגבורת נשלחה, יחד עם אדמירל יפני שהצליח לשכנע אותם שהמלחמה הסתיימה. הם נכנעו לבסוף באפריל 1947.
ב-12 במאי 1948, סוכנות הידיעות AP דיווחה כי שני חיילים יפנים ללא שם נכנעו לשוטרים אזרחיים בגואם יום קודם לכן.
ב-27 ביוני 1951, סוכנות הידיעות AP דיווחה כי קצין זעיר יפני שנכנע באי אנאטהאן במריאנה שבועיים לפני כן אמר שיש שם 18 חיילים נוספים. מטוס של הצי האמריקני שטס מעל האי הבחין ב-18 חיילים יפנים על חוף הים מניפים דגלים לבנים. עם זאת, חיל הים נשאר זהיר, שכן הקצין היפני הזהיר כי החיילים "חמושים היטב ושכמה מהם איימו להרוג את כל מי שינסה לוותר על עצמו. המנהיגים מתיימרים להאמין שהמלחמה עדיין נמשכת" חיל הים שלח לאי גוררת ים, הקוקופה, בתקווה לאסוף חלק מהחיילים או את כולם ללא תקלות. לאחר טקס כניעה רשמי, כל הגברים הוחזרו. הכיבוש היפני של האי היווה השראה לסרט היפני אנאטהאן מ-1953 ולרומן " כלוב על הים" מ-1998.
בשנת 1955, ארבעה טייסים יפנים נכנעו בהולנדיה שבגינאה ההולנדית החדשה שהיו ניצולים מקבוצה גדולה יותר.
בשנת 1956 התגלו תשעה חיילים ונשלחו הביתה מהאי מורוטאי באינדונזיה.
בנובמבר 1956, ארבעה גברים נכנעו באי מינדורו בפיליפינים: סגן שיגייצ'י יממוטו ורב"ט יוניטארו אישי, מסאג'י איזומידה וג'והי נאקאנו.
היסטוריה > תצפיות לכאורה (1981–2005)

ב-1981, ועדה בפרלמנט היפני הזכירה דיווחים בעיתונים שחיילים יפנים נאחזים עדיין חיים ביער שבאיי שלמה עם זאת, הם האמינו כי מדובר במתיחה שהומצאה כדי לפתות תיירים יפנים לאיים. חיפושים אחר נאחזים נוספים נערכו על ידי ממשלת יפן באיים רבים באוקיינוס השקט לאורך שנות ה-80, אך המידע היה מועט מכדי לנקוט בפעולה נוספת, והחיפושים הסתיימו עד 1989. בשנת 1992, דווח כי כמה נאחזים עדיין חיים באי קולומבנגרה, אם כי חיפושים שלאחר מכן לא הצליחו למצוא ראיות. חקירה של דיווחים דומים על נאחזים בגואדלקנל ב-2001 לא הצליחה להעלות ראיות.
הדיווח האחרון שנלקח ברצינות על ידי גורמים יפנים התרחש במאי 2005, כאשר שני קשישים יצאו מהג'ונגל בפיליפינים בטענה שהם חיילים לשעבר. בתחילה ההנחה הייתה שתשומת הלב התקשורתית הפחידה את שני הגברים כשהם נעלמו ולא נשמעו מהם שוב. מאוחר יותר התגברו החשדות למתיחה או לניסיון חטיפה כשהאזור שממנו יצאו החיילים לכאורה "ידוע לשמצה" בחטיפת כופר ובתקיפות של בדלנים איסלאמיסטים, לא ידוע כמה או אם נותרו נאחזים יפניים לגיטימיים כיום, אבל אחרי יותר מ-80 שנים מאז המלחמה ומאחר ורבים מהשטחים בהם הסתתרו החיילים הנאחזים (בעיקר שטחי ג'ונגל קשים למחיה) סביר מאוד להניח שאף אחד מהם עדיין בחיים.
ראו גם

יחידת החיילים המתנדבים (אנ') תכננו את ההתנגדות היפנית לאחר הכיבוש
שינדו רנמיי, מהגרים יפנים ברזילאים שמסרבים להאמין בכניעה של יפן
המצור על בלר (אנ'), חיילים ספרדים בפיליפינים שסירבו להאמין לסיום המהפכה הפיליפינית ומלחמת ארצות הברית–ספרד
ראו גם > התנגדות לאחר מלחמת העולם השנייה

חיילים מקוללים (אנ'), לוחמי התנגדות פולנים לאחר מלחמת העולם השנייה
אחי היער (אנ'), לוחמי התנגדות בלטים לאחר מלחמת העולם השנייה