stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אורית מיטל
ראשית חייה

אורית מיטל נולדה בירושלים, כבת בכורה לרותי (לבית רומנובסקי), גננת ילידת ישראל, אחותו של יוסף רום, דיפלומט שהיה מראשוני חיל הים הישראלי; וזאב מיטל, יליד גרמניה, שבתקופת השואה עם פרוץ מלחמת העולם השנייה היגר עם משפחתו לצרפת והמשפחה התיישבה בפריז.
ב-1943 הוברח עם אחיו, אחותו וילדים נוספים ל-L'Hermitage (לאחר שאבי המשפחה נלקח לדראנסי), כפר ללא חשמל ומים זורמים. הם ניצלו על ידי אלבר ומרי-לואיז בוסון, שאספו אותם לביתם וגידלו אותם. השניים הוכרו ב-2012 כחסידי אומות העולם. זאב מיטל עלה לארץ עם הוריו ב-1947.
אורית גרה עם הוריה בבריסל, שבבלגיה מגיל שנה עד גיל שש, לאחר שהאב השלים את לימודי הרפואה שבה המשפחה לישראל, והתגוררה בפתח תקווה, אחר כך ברמת גן ובגבעתיים. אביה התמחה ברפואה פנימית ואורית למדה בתיכון בליך. לה אח ושתי אחיות.
השכלה והכשרה

תואר ראשון: קולנוע וטלוויזיה מגמת בימוי והפקה, אוניברסיטת תל אביב (1982–1986)
תואר שני: ספרות עברית, מסלול כתיבה, אוניברסיטת בן-גוריון בנגב (1997–1999)
תואר שני: ספרות עברית, מסלול מחקרי, אוניברסיטת בן-גוריון בנגב (2002)
תואר שלישי: ספרות עברית, בית הספר קרייטמן, אוניברסיטת בן-גוריון בנגב (2009). עבודת הדוקטורט שלה עסקה ביחס שבין סדרי המשפחה ללאומיות בשירתו של אורי צבי גרינברג. העבודה הפכה לספר "לשנוא גם את אשר אהבנו, משפחה ולאומיות בשירת אורי צבי גרינברג", המציע קריאה פמיניסטית ופסיכואנליטית המעמידה את המשפחה, ובייחוד את יחסיו של הדובר עם אמו, כנושא מרכזי בשירת אצ"ג.
מיטל בוגרת כיתת השירה של הליקון לשנת 1999.
קריירה מקצועית

מיטל פרסמה שירים בכתבי העת "הליקון", "שבו", "אלפיים", "כרמל" וננופואטיקה. פרסמה מאמרים, בין היתר בכתבי העת "מטעם", "מכאן" ו"אות".
מרצה לספרות ומנחת סדנאות שירה. לימדה ספרות באוניברסיטת בן-גוריון, במכללת "אחווה", בבית הספר "מנשר" (במסגרת תוכנית זו, גילתה את כישרון הכתיבה של קובי עובדיה, בטרם הפך לסופר). ובמכללת "בית ברל". כיום מלמדת באוניברסיטת תל אביב ובבית הספר לאמנויות המילה מטעם מקום לשירה. הייתה מרצה לספרות עברית באוניברסיטת בן-גוריון.
עמדה בראש התוכנית לכתיבה יוצרת באוניברסיטת תל אביב.
בין השנים 2005–2008 פרסמה ביקורות שירה בעיתון "הארץ".
פרסומים מאמרים

"'בוא במעבה חיי': על השפה והתשוקה במחזור שירים של אצ"ג". מכאן, כתב עת לחקר הספרות העברית, אוניברסיטת בן-גוריון בנגב (2006).
"'כי פניהם צל וצל – קולם': שירת האבל הקולקטיבית והדיבור בשם האם המתה בספר רחובות הנהר" בתוך: רחובות הנהר לאורי צבי גרינברג, מחקרים ותעודות, הוצאת אוניברסיטת בר-אילן. עורכים: אבידב ליפסקר, תמר וולף-מונזון (2007).
"הרך הענוג והתקיף – גופניות, זהות ומגדר בשירת אורי צבי גרינברג". בתוך: ממתכת השכל חצוב, קובץ מחקרים ביצירת אורי צבי גרינברג, מוסד ביאליק. עורך: חנן חבר (2008).
"'איך נקרא':מכתבי אמהות המגיעים ליעדם בשירת אצ"ג ובשירת אבות ישורון". "אות", גיליון 1, אוניברסיטת ת"א (2010).
"הארץ היא אם, הארץ היא גוף, על המטפורה המשפחתית בספר 'אימה גדולה וירח' לאצ"ג". עתיד להתפרסם בספר 'אימה גדולה וירח' ו'הגברות העולה' לאורי צבי גרינברג, מחקרים ותעודות. עורכים: ד"ר תמר וולף-מונזון ופרופ' אבידב ליפסקר. הוצאת אוניברסיטת בר-אילן.
השתתפות באנתולוגיות שירה

בעט ברזל. הוצאת חרגול, ת"א (2005)
105 משוררים בכתב ידם. הוצאת כרמל ובית הקונפדרציה, ירושלים (2007)
קראתי לכך אהבה. הוצאת טובי (2008)
טיוטות, מאה שירים מאה משוררים. הוצאת מודן (2012)
מלכה עירומה. הקיבוץ המאוחד (2013)
מלגות, פרסים והוקרה

פרס לימודים של המחלקה לספרות עברית באוניברסיטת ב"ג, מטעם קרן קיסריה (Skir-Ball) ‏(2003–2005)
מענק מחקר מטעם מכון יד יצחק בן-צבי (2004)
מלגת דוקטורנטים של הפקולטה למדעי הרוח, אוניברסיטת ב"ג (2004–2007)
פרס מטעם מכון ז'בוטינסקי בישראל, קרן חיים קוליץ (2007)
פרס דב סדן, אוניברסיטת ת"א (2008)
Memorial Foundation for Jewish Culture, New-York‏ 2010
פרס משרד החינוך ליצירת ביכורים על ספר שיריה הראשון, "בעיות שיווי משקל"
מלגה מטעם קרן הזיכרון לתרבות יהודית על עבודתה על "אבל האמא בשירה העברית החדשה".
שיפוט בוועדות פרסים ספרותיות

שופטת בפרס ע"ש מרדכי ברנשטיין מטעם התאחדות הוצאות הספרים בישראל וקרן ברנשטיין (פרוזה) (2009)
שופטת בפרס ע"ש מרדכי ברנשטיין מטעם התאחדות הוצאות הספרים בישראל וקרן ברנשטיין (שירה) (2010, 2012)
לקטורית של ספרי ביכורים במרכז הספר והספריות 2010–2013
פרס ברנר (2018)
ספריה > כתיבה

בעיות שווי משקל. שירה. הוצאת ספריית הפועלים ת"א. עורך: פרופ' אורי ברנשטיין. הספר זכה בפרס לספר ביכורים מטעם משרד התרבות המדע והספורט וקרן ברנשטיין, 1999.
שירי ברירה. שירה. הוצאת כרמל, ירושלים. עורך: ד"ר דויד וינפלד. הספר זכה במלגה מטעם קסת, מרכז ההדרכה לספריות, בסיוע משרד החינוך התרבות והספורט, 2007.
הבהוב ההווה. שירה. הוצאת מקום לשירה, ירושלים. עורכים: אריאל זינדר וענת זכריה. 2017.
לשנוא גם את אשר אהבנו. עיון, בהוצאת הקיבוץ המאוחד 2018.
לוטשת אין. שירה, הוצאת מקום לשירה, ירושלים. עורכת: נועה שקרג'י. 2023.
ספריה > עריכה

אריאל זינדר, אניות תרשיש. הוצאת כרמל ירושלים (2007).
קול שירה. אנתולוגיה כתובה ומוקלטת של 47 משוררי עבר ומשוררים בני זמננו במהדורה אלבומית מהודרת (בשיתוף עם המשוררת ליאת קפלן) (2008).
נועה ברקת, הביתה, הוצאת מקום לשירה ירושלים (2020).
אריאל זינדר, תמים תהיה, הוצאת מקום לשירה ירושלים (2020).
לורן מילק, תפילה בהנץ, יחד עם טל ניצן, הוצאת פרדס (2023).
חיים אישיים

מיטל בזוגיות ואם לשני בנים. התגוררה בתל אביב ובהוד השרון, וכיום (2020) גרה בנטף.
הערות שוליים

↑  אורית מיטל, מנהלת עמותת בית עגנון בירושלים, באתר בית עגנון
↑  אורית מיטל, באתר מקום לשירה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007302828505171  BnF: cb16178190m (data)  ISNI: 0000 0000 7691 3886  LCCN: no00031763  VIAF: 31538442   WorldCat (עם VIAF): 31538442
אירינה שייק

| --- | --- |

שייק, 2014
 לידה:  6 בינואר 1986 (בת 39) ימנזלינסק, מחוז צ'ליאבינסק, ברית המועצות (כיום ברוסיה) 
 שם לידה:  Irina Valeryevna Shaykhlislamova 
 מדינה:  רוסיה רוסיה
 כינויים נוספים:  אירינה שייק
 ידועה בשל:  דוגמנית-על
 תקופת הפעילות:  מ-2004
 מעסיק:  Intimissimi, גיליון בגדי הים של ספורטס אילוסטרייטד, קוסמופוליטן, מקסים, Allure, GQ, גלמור, Cesare Paciotti, ויקטוריה'ס סיקרט, Morellato Group, Annabelle, מארי קלייר, הרפרס בזאר, ארמני (חברה), La Perla, ואניטי פייר, לקוסט, ווג, GUESS, Elle, Woman 
 בן זוג:  בראדלי קופר (2015 – 2019)  כריסטיאנו רונאלדו (2010 – 2015)
 מספר צאצאים:  1 
 
אירינה ולרייבנה שייחלאיסלאמובה (ברוסית: Ири́на Вале́рьевна Шайхлисла́мова; נולדה ב-6 בינואר 1986) הידועה בשם הבמה אירינה שייק, היא דוגמנית-על רוסייה.
ביוגרפיה

שייק נולדה בעיר ימנזלינסק שבמחוז צ'ליאבינסק שבברית המועצות דאז (רוסיה של ימינו), לאב וולגה-טטרי ולאם רוסייה. לאחר לימודיה התיכוניים החלה ללמוד שיווק, אך טרם סיום הלימודים היא פרשה ונרשמה יחד עם אחותה הגדולה לבית ספר ליופי. שם צד יופייה את עינו של סוכן דוגמניות. בשנת 2004 זכתה בתחרות היופי "מיס צ'ליאבינסק".
שייק החלה לדגמן בגיל 19 בפריז, ושימשה כפרזנטורית של חברת אינטימיסי במשך שלוש שנים, וכן הצטלמה לגיליון של ויקטוריה'ס סיקרט. בשנת 2009 חתמה על חוזה עם סוכנות הדוגמנות IMG.
שייק הופיעה חמש פעמים בגיליון בגדי הים של ספורטס אילוסטרייטד והייתה לנערת שער שלו.
שייק תורמת כספים רבים לבית החולים שבעיר הולדתה ימנזלינסק וכן לפרויקטים שונים של צדקה ברוסיה.
ב-2011 ביקרה בישראל ודגמנה לדני מזרחי.
בשנת 2014 השתתפה בשתי סצנות בגרסה המחודשת ל"הרקולס", בכיכובו של דוויין "דה רוק" ג'ונסון.
חיים אישיים

בשנים 2010–2015 בן זוגה היה הכדורגלן הפורטוגלי כריסטיאנו רונאלדו. בינואר 2015 הם נפרדו.
באפריל 2015 החלה שייק במערכת יחסים עם השחקן האמריקאי בראדלי קופר, ב-21 במרץ 2017 נולדה בתם ליה. ביוני 2019 דווח כי קופר ושייק נפרדו.
הערות שוליים

↑  עידן יוסף-ימין, ‏דיווח: בראדלי קופר ואירינה שייק נפרדו רשמית, באתר ‏מאקו‏, 7 ביוני 2019
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BNE: XX5601477  LNB: 000343428  VIAF: 188163332351202642114   WorldCat (עם VIAF): 188163332351202642114
מרדכי ברכיהו

| --- | --- |

 לידה:  5 במרץ 1882 מיישגולה, ליטא 
 פטירה:  8 בדצמבר 1959 (בגיל 77) ירושלים 
 מדינה:  ישראל 
 מקום קבורה:  הר המנוחות 
 
מרדכי ברכיהו (בורוכוב; נכתב גם: ברוכוב, בורכוב) (פורים תרמ"ב, מרץ 1882 – 8 בדצמבר 1959) היה רופא ארצישראלי, איש העלייה השנייה, מניח היסודות להחדרת המודעות להיגיינה ורפואה מונעת בארץ.
צילום מתוך ספרו של מרדכי ברכיהו, חינוך לצחצוח שיניים בבית הספר תל נורדוי, 1929
תולדותיו

ברכיהו נולד בשם מרדכי בורוכוב בעיירה מיישָגולה (מיישעגאָלע) שליד וילנה, ליטא (רוסיה), בנו של הרב אבא יעקב הכהן בורוכוב, בעל ה"חבל יעקב", שכיהן כר"מ בישיבת מרכז הרב. למד בחדר ובישיבת טלז וסיים לימודים בגימנסיה רוסית. למד רפואה באוניברסיטאות שווייץ (ברן, בזל וציריך). בשנת 1910 הוסמך כדוקטור לרפואה, ולאחר מכן השתלם בבית החולים "מואבּיט" (גר') בברלין. בשנת 1912 נישא ועלה לארץ ישראל. הוא החל לעבוד כרופא הגימנסיה העברית "הרצליה". בבית ספר זה החליף את הרופאה הד"ר סוניה בלקינד שהייתה הרופאה של התלמידות בלבד. עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה התנדב לצבא האימפריה העות'מאנית ושירת בו כרופא עד 1918. לאחר מכן היה רופא במושבות הגליל, ממקום מושבו בראש פינה.
בשנת 1919 עבר ברכיהו לירושלים וייסד עבור "הדסה" מחלקה היגיינית לבתי ספר. בתחום זה הרבה לעסוק בעשורים הבאים והיה ממפתחי תחום ההיגיינה והרפואה המונעת, החדיר את התחום הרפואי למוסדות חינוך, ופיתח את תחום ה"היגיינה הרוחנית". הרבה לעסוק גם בהיבטים פסיכולוגיים. במהלך השנים, החל ב-1929, ייסד בארץ בתי ספר ראשונים מסוגם לילדים בעלי פיגור שכלי וכן תחנות לטיפול בילדים במצבי דחק.
את דרכו הספרותית החל טרם עלייתו במאמרים עיתון העברי "המליץ", ולאחר מכן כתב בכתבי עת שונים, בעיתונות בשפה הגרמנית, וכן "הארץ", "דבר" ואחרים. לעיתים חתם בשמות עט: 'מ. אסיא', 'מ. בן-יעקב', 'מ. אבירות' ועוד.
ברכיהו היה עורך ירחון "היגיינה רוחנית". החל בשנה הראשונה לשהותו בארץ ישראל החל לפרסם ספרים בתחום הרפואה והיה עורך הוצאת "לעם", שנוסדה בימי העלייה השנייה ועסקה בהוצאת פרסומים מדעיים לקהל הרחב.
בשנת 1952 פרש לגמלאות מ"הדסה", בתום 40 שנות עבודה רפואית בארץ.
בשנת 1953 זכה בפרס סולד לרפואה והיגיינה ציבורית מטעם עיריית תל אביב (פרס כבוד), על פעולתו החלוצית בהיגיינה בבתי הספר ובשילוב הרפואה בחינוך בארץ.
ברכיהו נפטר בביתו שבירושלים בדצמבר 1959, בגיל 77, ממחלת לב ממושכת. הותיר אישה, הרופאה ד"ר חנה ברכיהו, ושתי בנות.
לאחר מותו נדפסו זיכרונותיו, שהשאיר בכתב יד.
אחיו הוא הסופר אהרן מיכל ברכיהו.
מפרסומיו

שיחות של רופא, חוברת א, יפו: לעם, תרע"ג. (מאמרים פופולריים בנושא מחלות מידבקות של בצילי (אנ'))
לואי פסטר (חוברת ל' בסדרה "קופת הספר", תל אביב: קֻפת-הספר, [תרפ"-].
היגינה: חלק כללי, ורשה: האחים לוין אפשטין, תרפ"ה.
היגינת הילד בגיל הגן, ירושלים הדסה ('ספריה עממית הדסה') תרפ"ז. (חוברת)
עבודת ההיגינה בבתי הספר, ירושלים: הסתדרות מדיצינית הדסה, תרפ"ט. (הוצאה מיוחדת מספר היובל של הסתדרות המורים)
הטִפול ברגל, תל אביב: אמנות ('ספרית בריאות העם'), תר"ץ. (חוברת)
ההיגינה של צורכי האֹכל, תל אביב: אמנות ('ספרית בריאות העם'), [תר"ץ?] (חוברת)
גיל ההתבגרות: להורים ולמחנכים, ירושלים: ספרית הד החִנוך (דפוס הספר), תר"ץ.
חיי אדם: פרקים בפיסיולוגיה ובהיגיינה ; מאושר על ידי מחלקת החנוך של הסוכנות היהודית כספר עזר לבתי הספר; הוצא על ידי המזכירות לענייני הבריאות של הוועד הלאומי לכנסת ישראל, כרך א (חוברות א–ו), כרך ב (חוברת א–ה), ירושלים: (דפוס עזריאל), 1932–תרצ"ו. (כרך ב' יצא בהוצאת עבר ונדפס בדפוס ארץ ישראל; חוברות א–ד: תרצ"ה, כרך ב, חוברת ה: תרצ"ו.) (הופיע במהדורות נוספות)
חיי אדם; קִצר והתקין לבית הספר העממי: מ. בנארי, 4 כרכים, ירושלים: עבר, תרצ"ט. (התוכן: א. השלד, השרירים, העור; ב. הנשימה, הלב והדם; ג. המזון, העיכול, ההפרשה; ד. המח והעצבים, החושים) (בשנת תש"ז 1947 הודפסו במינכן עותקים עבור הילדים היהודים במחנות העקורים) (מהדורה ב בשינויים: ירושלים: עבר, תשי"א)
עברינות הנוער בארץ; עם הקדמה מאת ארנולד צווייג, ירושלים: (דפוס ארץ ישראל), תרצ"ז.
בעיות סוציאליות וחינוכיות, כרך א, ירושלים: עבר, תרצ"ז.
בית הספר והתלמיד בארץ ישראל: סקירה על 18 שנות עבודה של מחלקת הדסה להיגינה של בית הספר, ירושלים: (דפוס האומן), תרצ"ח.
מלידה עד שש: הוראות חִנוך וטִפול בילד, תל אביב: י' סמילנסקי, 1939. (חוברת) (מהדורה ב מתֻקנת ומֻרחבת: "מלידה עד שש: 255 הוראות חנוך וטפול בילד", ירושלים: עבר, תש"ה)
מה נעשה לבנינו ויהיו בריאים ברוחם?, ירושלים: פסיעות ('ספרית ילדים בריאים'), [תש"-?]. (חוברת)
בית הספר והגן: הלכות בריאות גופנית ונפשית, ירושלים: מחלקת ההיגיינה של בית הספר הדסה, 1942. (מהדורה ב מתוקנת ומורחבת: ירושלים: עבר, תש"ז)
תורת פרויד , תל אביב: יבנה, 1944.
מהדורה ב, בהוספת ביוגרפיה, דוגמאות ואנאליזה נפשית:, תל אביב: יבנה, תשי"ז. (כולל גם מילון עברי–גרמני–אנגלי קצר למונחים פסיכואנליטיים) (הופיע במהדורות נוספות)
הדור הבא: מחיי המין, תל אביב: יבנה, 1946.
העזיבות: א. עזיבות גופנית; ב. עזיבות חינוכית; ג. עזיבות נפשית; ד. ריפוי, ירושלים: היגיינה רוחנית, [תש"י לערך]. (חוברת)
פסיכולוגיה: בלווית 11 ציורים, תל אביב: י' צ'צ'יק, תשי"ח.
לאחר מותו:
זכרונות מראשית הקמת מחלקת ההיגיינה של בתי הספר, ירושלים: דפוס אחוה, 1960.
מפרסומיו > תרגום

וילהלם ירושלם, פסיכולוגיה: ספר למוד למורים ולמתלמדים, עם 14 ציורים; תרגם: מ' ברכיהו (ברוכוב), תל אביב: מרכז המורים בא"י, תרפ"ג.
זיגמונד פרויד, א. על החלום; ב. רביזיה של תורת החלום; תרגם: מ' ברכיהו, ירושלים: עבר, תשי"ד.
קארל גרוס (אנ'), מישחקי אדם: מנקודת המבט הפיסיולוגית, הביולוגית, הפסיכולוגית, האסתיטית, הסוציולוגית והפדגוגית; תרגם ועיבד: מ' ברכיהו, ירושלים: מס, תשט"ו.
ארנסט ג'ונס (אנ'), זיגמונד פרויד: חייו ופעלו; תרגם מאנגלית: מ' ברכיהו, תל אביב: עיינות, תשט"ז. (התוכן: כרך א: שנות הגידול והתגליות הגדולות 1900–1856)
זיגמונד פרויד, פשר החלומות, תרגם: מ' ברכיהו, 2 כרכים, תל אביב: יבנה, תשי"ט. (הופיע במהדורות נוספות)
לקריאה נוספת

'ברכיהו (ברוכוב), מרדכי', בתוך: דוד קלעי, ספר האישים: לכסיקון ארצישראלי, תל אביב: מסדה – אנציקלופדיה כללית, תרצ"ז, עמ' 112. (הספר בקטלוג ULI)
הערות שוליים

↑  "רופאיה של ארץ-ישראל 1799-1948", נסים לוי, יעל לוי, הוצאת איתי בחור, מרץ 2012, מהדורה שנייה, עמוד 134
↑  ⁨הארץ⁩ | עמוד 5 | 15 מאי 1960 | אוסף העיתונות | הספרייה הלאומית, באתר www.nli.org.il
↑  4 עובדי "הדסה" לפנסיה, חרות, 21 במרץ 1952.
↑  חולק פרס סולד, חרות, 24 באפריל 1953.
↑  עיון בספרים חדשים, המצפה, טור 2, 15 באוקטובר 1913.
↑  סקירה: ש. זיידמן, בשדה חנוך, דבר, 28 בפברואר 1940.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007305591505171  ISNI: 0000 0000 7096 296X  LCCN: nr2006007076  VIAF: 306145685   WorldCat (עם VIAF): 306145685
ישעיהו פרס

| --- | --- |
ישעיהו פְּרס
ישעיהו פְּרס
 לידה:  2 במרץ 1874 ז' באדר ה'תרל"ד העיר העתיקה, האימפריה העות'מאנית 
 פטירה:  11 ביוני 1955  (בגיל 81) כ"א בסיוון ה'תשט"ו ירושלים 
 ענף מדעי:  גאוגרפיה
 מקום מגורים:  ישראל
 מקום קבורה:  בית הקברות סנהדריה 
 מספר צאצאים:  3 
 תרומות עיקריות
 אנציקלופדיה גאוגרפית-היסטורית של ארץ ישראל בארבעה כרכים הקמת: הסתדרות המורים  ועדת השמות הממשלתית  החברה לחקירת ארץ-ישראל ועתיקותיה
 
ישעיהו פְּרֵס (2 במרץ 1874, ז' באדר ה'תרל"ד – 11 ביוני 1955, כ"א בסיוון ה'תשט"ו) היה מחנך וחוקר ארץ ישראל.
ביוגרפיה

פרס נולד בירושלים, בנם של חיים פרס, בלשן ממחיי השפה העברית ומבוני העיר ירושלים, ושרה, שהייתה מורה בבית הספר לבנות שייסד מונטיפיורי.
בית המשפחה בילדותו היה בעיר העתיקה בירושלים, בחצר ר' נחום משקלוב ברחוב הכרי, בצמוד לחצר רייסין. לאחר מכן, התגורר רוב חייו בשכונת זיכרון משה, בקרבת בית הספר למל, שאותו ניהל במשך כ-40 שנה. הרחוב הקטן בו גר, המחבר בין רחוב ישעיהו ורחוב בליליוס, נקרא על שמו עוד בחייו.
הוא יזם והקים גופים וארגונים שונים, בהם הסתדרות המורים (פרס היה מזכירה הראשון); ועדת השמות הממשלתית, החברה לחקירת ארץ-ישראל ועתיקותיה, והלשכה הירושלמית של בני ברית, שאותה ניהל.
פרס חיבר כמה ספרי-מסע, גאוגרפיה וטופוגרפיה, אך יצירתו הגדולה היא אנציקלופדיה גאוגרפית-היסטורית של ארץ ישראל בארבעה כרכים.

לאחר פטירתו הוקם ועד-ציבורי להוצאת כתביו, בראשות פרופ' יוסף יואל רבלין.
מושב גבעת ישעיהו שבעמק האלה ורחוב בירושלים על-יד בית הספר למל נקראים על שמו.
היה נשוי למרים (בתו של אהרן פפירמייסטר, אחיו של ברוך פפירמייסטר) ונולדו להם שלושה ילדים: חיה ברונשטיין, חיים פרס, וד"ר אהרון פרס
בין ספריו

ארץ-ישראל וסוריה הדרומית: ספר-המסעות הוצאת בנימין הרץ, תרפ"א
מאה שנה בירושלים - ספר זיכרונות אישי המתאר את התפתחות ההשכלה והמודרנה בירושלים בראשית המאה ה-20;
אנציקלופדיה גאוגרפית-היסטורית של ארץ ישראל, א' - ד', תש"ח - תשט"ו;
אלה תולדות בית הספר להאציל לבית למל בירושלים;
ספר פרס, מחקרים בידיעת הארץ וטופוגרפיה מקראית, כרך יא, ירושלים: הוועד-ציבורי להוצאת כתבי ישעיהו פרס ז"ל, החברה לחקר המקרא בישראל ע"י הוצאת קריית ספר, תשכ"א, פרסומי החברה לחקר המקרא בישראל
קובץ-זיכרון: מוקדש לזכר האגרונום חיים פרס;
לקריאה נוספת

מ' רבינזון, ממניחי היסודות - ליובל השבעים של ישעיהו פרס, מאזניים א' (צ"ט), תש"ד, עמ' 56 – 57‏, JSTOR 23824539
מ' אבי-יונה, ישעיהו פרס ז"ל, ידיעות החברה לחקירת ארץ ישראל ועתיקותיה יט (ג/ד), ינואר 1955, עמ' 145 – 146‏, JSTOR 23729601
הערות שוליים

↑  מוזיאון ראשון-לציון, פרס (פפירמייסטר) מרים, באתר אלבום משפחות ממוחשב
↑  ראו דוד תדהר (עורך), "אהרן פפירמייסטר", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך ב (1947), עמ' 888
↑  מוזיאון ראשון-לציון, פרס ישעיהו, באתר אלבום משפחות ממוחשב
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007266880105171  CiNii: DA09537884  GND: 14349239X  ISNI: 0000 0000 8367 4393  LCCN: n88246322  NTA: 16560560X  RERO: 02-A009024704  SELIBR: 84844  SUDOC: 132893363  VcBA: 495/239711  VIAF: 14758505   WorldCat (עם VIAF): 14758505
רומינציה

רומינציה (באנגלית: Rumination) היא נטייה להתמקד באופן חוזר ונשנה בחשיבה על סיבות, נסיבות, תוצאות וסימפטומים של רגשות שליליים ובהשלכותיהם.  הנטייה קשורה למיקוד פנימי, שנמצא קשור למצב רוח שלילי. רומינציה מעלה חשיבה שלילית פסימית, מעכבת התנהגות אינסטרומנטלית ופוגעת בתהליך פתרון בעיות. לחשיבה הרומינטיבית אופי מעגלי, והיא מותירה את הפרט שקוע בבעיותיו וברגשותיו בתקיעות.
רומינציה נמצאה במחקר כתכונה יציבה יחסית לאורך זמן. יתרה מכך, נמצא כי לרומינציה מתאמים חיוביים עם דיכאון וגורמים פסיכופתולוגיים נוספים. רומינציה נמצאה קשורה באופן כללי למגוון סגנונות קוגניטיביים לא מסתגלים, כולל ביצוע היקשים וקישורים שליליים, עמדות דיספונקציונליות, פסימיות, חוסר אונים נרכש וביקורת עצמית מוגברת.
ההגדרה הוצעה לראשונה על ידי המודל לסגנון תגובה של סוזן נולן-הוקסמה (אנ'), והיא ההגדרה הנפוצה ביותר. מודלים אחרים, לעומת זאת, הציעו הגדרות שונות לרומינציה. לדוגמה בתאוריית התקדמות המטרה, רומינציה לא מוגדרת כתגובה למצב רוח מסוים, אלא כ"תגובה לכישלון להתקדם באופן משביע רצון לקראת מטרה". גם רומינציה וגם דאגה קשורים לחרדה ולמצבים רגשיים שליליים אחרים. רומינציה כמו גם דאגנות מתוארות במחקר כאופן ויסות רגשי שאינו סתגלני, בניסיון לשלוט או להפחית חוויה רגשית לא נעימה.
מרכיבים

מחקרים מראים כי רומינציה מורכבת משני גורמים: התבוננות פנימה (Reflection) ושקיעה במחשבות (Brooding). הראשון הוא גורם מסתגל של רומינציה המאופיין בפנייה תכליתית פנימה המוכוונת לפתרון בעיות קוגניטיבי במטרה להקל על סימפטומים דיכאוניים. לעומת זאת, שקיעה במחשבות הוא גורם לא-מסתגל המאופיין בהשוואה פסיבית של הסיטואציה עם סטנדרטים שאינם ניתנים להשגה.
חשיבה מתמדת

רומינציה שייכת לקבוצה של אופני חשיבה בשם חשיבה מתמדת (אנ'). היא סוג של חשיבה מתמדת ובלתי מסתגלת על נושא מסוים, למשל מחשבות חוזרות על אירוע שחלף או על רגש שחווים. סוג אחר של חשיבה מתמדת הוא דאגה. לרומינציה וחשיבה מתמדת יש גם השלכות גופניות. הן קשורות לעלייה בלחץ הדם, הדופק וקורטיזול, ולירידה בשונות קצב לב.
מדידה > שאלון התמודדות רומנטיבית

ניתן למדוד את הנטייה לחשיבה רומנטיבית באמצעות שאלון התמודדות רומנטיבית. השאלון הוא כלי מדידה למילוי עצמי שבו אנשים מתבקשים לציין באיזו תדירות הם עסוקים ב-22 מחשבות או התנהגויות רומנטיביות. שאלון ה-RSS תוכנן כדי למדוד את חומרת הרומינציה. לשאלון שתי גרסאות שונות: RSS-22 הכולל 22 פריטים, RSS-10 הכולל 10 פריטים. לשני השאלונים מהימנות פנימית טובה, מהימנות מבחן חוזר טובה, ותוקף טוב.
לכל משפט ניתן לתת ציון של עד 4 נקודות: 4 – לעיתים קרובות, 3 – לפעמים 2 – כמעט אף פעם – 1- כאשר אני נמצא במצב רוח ירוד, עגמומי, או מדוכא. הציונים על הסולם נעים בין 22 ל-88 נקודות.
חושב על כמה לבד אני מרגיש
חושב על זה שלא אהיה מסוגל לבצע את עבודתי אם לא אצא מזה
חושב על תחושת העייפות והמכאובים שלי
חושב עד כמה קשה לי להתרכז
שואל את עצמי מה אני עושה שזה מגיע לי
חושב על כמה פסיבי וחסר מוטיבציה אני חש
מנתח אירוע מהזמן האחרון כדי לנסות להבין מדוע אני מדוכא
חושב על כך שנדמה לי שאיני חש דבר
חושב "מדוע איני מצליח להזיז את עצמי"?
חושב "מדוע אני תמיד בצורה כזו"?
מנסה להתבודד ולחשוב מדוע אני חש כך
כותב מה אני חושבת ומנתח זאת
חושב על סיטואציה אשר קרה לאחרונה ומצטער שלא התרחשה אחרת, בצורה טובה יותר
חושב "אני לא אצליח להתרכז אם אמשיך להרגיש כך"
שואל את עצמי מדוע יש לי בעיות שלאנשים אחרים אין
חושב "מדוע אינני מסוגל להתמודד עם הדברים בצורה טובה יותר"
חושב על כמה עצוב אני חש
חושב על כל חסרונותיי, מגרעותיי וטעויותיי
חושב על כך שאין לי כוח לעשות דבר
מנתח את אישיותי כדי להבין מדוע אני מדוכא
הולך למקום כלשהו לבד כדי לחשוב על רגשותיי
חושב על כמה אני כועס על עצמי
ראו גם

סגנון ייחוס
התמודדות ממוקדת הימנעות
מחשבות אילו
ריאליזם דיכאוני
הסחת דעת
ססמבריק אדמוני

| ססמבריק אדמוני |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: פרוקי-רגליים
מחלקה:: חרקים
סדרה:: פרפראים
תת־סדרה:: Glossata
משפחה:: ססמבריקיים
סוג:: ססמבריק
מין:: ססמבריק אדמוני
שם מדעי
 Zygaena graslini ‏לדרר, 1855

ססמבריק אדמוני (שם מדעי: zygaena graslini) הוא מין של עש השייך למשפחת הססמבריקיים מסדרת הפרפראים. הוא נפוץ באביב בבתי הגידול העשבוניים של האזור הים-תיכוני ופעיל ביום.
תיאור

פרפר קטן וכבד תעופה, הניזון מצוף פרחים. מוטות כנפיו בין 27 מילימטרים לבין 33 מילימטרים. צבעו אדום-שחור. כנפיו האחריות אדומות, וכל שאר גופו שחור כולל הרגליים והמחושים.
צבעו של הזחל הוא קרם וראשו שחור. במהלך התפתחותו משנה הזחל את צבעו לאדום-שחור.
התיאור הראשון בוצע על ידי יוליוס לדרר בשנת 1855.
תפוצה

נפוץ מטורקיה עד עיראק, וגם בארץ ישראל במרכז הארץ ובצפונה ובשפלה כאחד.
מחזור חיים

בתחילת האביב מטילה הנקבה עשרות עד מאות ביצים בצדם התחתון של עלי הצמחים חרחבינה מכחילה או בוצין. כעבור כשבועיים בוקעים הזחלים ומתחילים לאכול.
כאשר העלים מתחילים להיות גלדים ופחות עסיסיים (בחודש מאי), נכנסים הזחלים לדיאפאוזה (מתחת לאבנים או לעלים) למנוחת קיץ ארוכה עד תחילת החורף. עם בוא הגשמים הראשונים הזחלים מתנשלים וממשיכים באכילה. בסוף החורף מגיע הזחל לאורך של כ-2 סנטימטרים, הוא עובר למחסה נסתר- לרוב מתחת לאבנים כדי להתגלם. כעבור חודש מגיע הפרפר מתוך פקעת הגולם וחי כחודש.
הגנה מפני אויבים

צבעו האדום-שחור של ססמבריק אדמוני הוא אמצעי התגוננות מפני אויבים מפני שהמסר הצבעוני ברור מאוד-"אני רעיל ולא טעים", ואכן ציפורים וחולייתנים קטנים וגם חיפושיות ממשפחת הרצניתיים נמנעים מלטרוף אותם.
הערות שוליים

1 2 3 4 5  החי והצומח של ארץ ישראל - אנציקלופדיה שימושית מאוירת
1 2 3 4 5  פנחס אמתי, מדריך בצבעים לבעלי חיים- מדריך לילדים, 1998
דובר אברמוביץ

| --- | --- |

 לידה:  7 באוגוסט 1865 ט"ו באב ה'תרכ"ה ובלנינקס, ליטא 
 פטירה:  5 במרץ 1926 (בגיל 60) י"ט באדר ה'תרפ"ו ירושלים, פלשתינה (א"י) 
 מקום קבורה:  בית הקברות היהודי בהר הזיתים 
 השקפה דתית:  יהדות 
 
הרב דובר אברמוביץ, כנראה בראשית שנות ה-20 של המאה ה-20
הרב דוב בער אריה אברמוביץ (בכתיב יידי: דובער אבראמאוויץ; ט"ו באב ה'תרכ"ה, 7 באוגוסט 1865 – י"ט באדר ה'תרפ"ו, 5 במרץ 1926) היה רב וראש ישיבה אמריקאי ממוצא ליטאי. ממייסדי וראשי ישיבת רבינו יצחק אלחנן בניו יורק וממייסדי אגודת הרבנים דארצות הברית וקנדה וממייסדי תנועת המזרחי בארצות הברית.
ביוגרפיה

נולד לרב אברהם מנחם בוואבולניק שבליטא, בהיותו כבן עשר עלתה משפחתו לארץ ישראל והתגוררה בירושלים. הוא למד אצל הרב אליעזר דן רלב"ג, נישא לבתו של הרב רפאל משה חרל"פ ולמד אצל חותנו. לאחר נישואיו למד בישיבת עץ חיים אצל הרב יהושע בצלאל קנטורוביץ, מחבר "משכן בצלאל", ואצל הרב משה נחמיה כהניו.
לאחר פטירת חותנו (תמוז תרמ"ה, 1885) החל להעביר שיעורים בהלכה ובאגדה. בשנת 1892 היגר לארצות הברית.
בתחילת שהותו בארצות הברית כיהן כרב בפילדלפיה ובניו יורק. החל משנת תרס"ג הוציא לאור וערך את הירחון "בית ועד לחכמים", כתב העת התורני בו פרסם את המניפסט "בתי אולפנא לתלמוד" שבו קרא לכינון ישיבות בארצות הברית. הוא יישם את חזונו עם הקמת ישיבת רבינו יצחק אלחנן שהיה שותף לה. ברבות הימים הפך הירחון לשבועון בשם "הישראלי".
בשנת 1902 לאחר פטירת הרב הכולל של ניו יורק, הרב יעקב יוסף ואי-ההסכמה על מינוי מחליף, השתתף הרב אברמוביץ בכינון "אגודת הרבנים" והיה לגזברה. בשנת תר"ע היה ממייסדי המזרחי בארצות הברית ומאז כיהן כחבר ועד התנועה. כן היה ממייסדי הסנטרל רליף ("Central Relief") ועזרת תורה. החל משנת תרס"ד שימש כמזכיר הוועד הכללי כנסת ישראל בארצות הברית.
בין השנים 1905–1920 כיהן כרב בסנט לואיס, וב-1920 שב לארץ ישראל. עם עלותו ארצה צורף לוועד המרכזי והוועד הפועל של המזרחי בארץ ישראל, ותוך זמן קצר נטמע בירושלים כאחד העסקנים הדתיים המרכזיים בעיר. כעבור כשנה עבר לתנועת אגודת ישראל בעיר, אולם שמר על קשריו עם הרבנות הראשית וידידותו עם הראי"ה קוק. הוא עמד בראש "משמרת השבת", "חברת נוה שאנן", "אגודת הישוב", "אוצר החסד קרן שמואל", "קרן בנין ירושלים" ועוד.
הרב אברמוביץ נפטר בירושלים ביום י"ט באדר ה'תרפ"ו, 5 במרץ 1926, ונטמן בהר הזיתים. בהלווייתו השתתפו הרבנים ראי"ה קוק, יעקב משה חרל"פ, יחיאל מיכל טוקצינסקי, אליהו קלצקין ועוד, וכן תלמידי ישיבת עץ חיים.
בנו היחיד, הרב ד"ר אליהו אברהם אברמוביץ, שימש ברבנות בארצות הברית וכן כמנהל המשרד הכללי של קק"ל בארצות הברית.
כתביו

דת ישראל - א (עבודה), ניו יורק תרס"ב
דת ישראל - ב (קדושה), ניו יורק תר"ס
דת ישראל - ג (זמנים), ניו יורק תרס"ב
כתב הדת
ספר כתובה (תרס"ב)
לקריאה נוספת

'הרב ר' דובער אבאמאוויץ ז"ל', בתוך: הפרדס: ספר היובל, ניו יורק תשי"א, עמ' 463–465