stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
כנסיית סנט אסטאש

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  כנסייה 
 על שם:  אוסטתיוס הקדוש 
 כתובת:  פריז 
 מיקום:  Halles 
 מדינה:  צרפת 
 בעלים:  עיריית פריז 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1532
 תאריך פתיחה רשמי:  1532 
 חומרי בנייה:  Saint-Leu stone 
 סגנון אדריכלי:  אמנות גותית 
 מידות
 אורך:  105 מ' 
 קואורדינטות:  48°51′48″N 2°20′42″E﻿ / ﻿48.863333333333°N 2.345°E﻿ / 48.863333333333; 2.345
 www.saint-eustache.org
  (למפת פריז מוגדלת) כנסיית סנט אסטאש(למפת פריז רגילה) כנסיית סנט אסטאש
 
כנסיית סנט אסטאש, מבט מדרום מזרח
החזית המערבית של כנסיית סנט אסטאש נבנתה בסגנון קלאסי. מראה מכיוון דרום-מערב
כנסיית סנט אסטאש, מראה פנים הכנסייה
כנסיית סנט אסטאש (בצרפתית: L'église Saint-Eustache) היא כנסייה שנבנתה בין השנים 1532–1637 ונמצאת ברובע הראשון של פריז.
כנסיית סנט אסטאש, רבת ההוד ואחת היפות ביותר בפריז, ניצבת מצפון למשטח דשא רחב ידיים שמעל פורום לה אל, אזור בו התקיים עד שנת 1969 שוק האוכל הסיטונאי הראשי של פריז (לה אל). מצפון לכנסייה עולה רחוב מונטורגיי (rue Montorgueuil), המפורסם בחנויות המזון ובאווירה הכפרית שבו. הכנסייה, למרות שנבנתה בתקופת הרנסאנס, בנויה ברובה בסגנון המזכיר אדריכלות גותית ומוקפת תמיכות דואות אותן ניתן לראות מבחוץ. לעומת זאת, החזית המערבית, שנוספה באמצע המאה ה-18, נבנתה בסגנון הקלאסי. בתוך הכנסייה ישנם קמרונות מרשימים בחלק המזרחי, אך רוב העיטורים הם בסגנון רנסאנס ובסגנון נאו-קלאסי.
שמה הטוב של הכנסייה הביא לבחירתה כאתר טקס הקומוניון של לואי הארבעה עשר הצעיר. מוצרט בחר גם הוא במקום הקדוש לטקס קבורת אמו. בין האנשים המפורסמים שהוטבלו בינקותם בכנסייה ניתן למנות את הקרדינל רישלייה, ז'אן אנטואנט פואסון (Jeanne-Antoinette Poisson, הלא היא מאדאם דה פומפדור), וכן את מולייר, שגם התחתן בכנסייה כשני עשורים לאחר הטבלתו בה.
באתר זה, שהיה ידוע במוצרי המזון מכל הסוגים שנמכרים בו, נבנתה כנסייה קהילתית בשנת 1223, הודות לאדם בשם אלֶה (Alais), שהשיג את המימון לבנייתה על ידי הטלת מיסים על סלי הדגים שנמכרו בסמוך. אלה בנה בית תפילה שהוקדש לקדושה המעונה אנייס.
בניית המבנה הנוכחי החלה בשנת 1532. רנה בנואה (René Benoist), שהיה הכומר של כנסיית סנט אסטאש בשנת 1569, זכה להשפעה רבה בקהילתו ואף כונה "האפיפיור של לה-האל". בשנת 1578 הצליח לגייס כספים לשם השלמת בניית כנסייתו, בעזרת עצומה שהדפיס ופרסם. בתקופתו הושלמו חלקים גדולים מאולם התווך וכן מספר רב של חלונות. ואולם, העבודה על הכנסייה מעולם לא הגיעה לסיומה; בנייתו של מגדל בצד שמאל של הכנסייה (ראו תצלום) הופסקה באחת ולא הושלמה.
הכנסייה הוקדשה לאֶוּסטאכיוס הקדוש, גנרל רומאי וקדוש מעונה שהועלה על המוקד יחד עם משפחתו במאה השנייה לספירה, לאחר שהמיר את דתו לנצרות.
בעת המהפכה הצרפתית חוללה ונבזזה הכנסייה, כמרבית הכנסיות באותה תקופה, ושימשה זמן מה כאסם. עם זאת, כמה ציורים מרשימים שצייר רובנס בשנת 1611, ובהם "התלמידים באמאוס" (Disciples d'Emmaüs) עדיין מעטרים את הכנסייה כיום.
מעל לכניסה המערבית מצוי עוגב עצום-ממדים, בן 101 קלידים ו-8,000 צינורות. זהו העוגב השלישי בגודלו בצרפת, לאחר העוגב בקתדרלת נוטרדאם של פריז (107 קלידים) וזה של כנסיית סן-סולפיס (102 קלידים). הכנסייה מחזיקה בעוגב מאז המאה ה-16, אך הוא שונה, שופץ ושודרג במשך השנים. העוגב שופץ לאחרונה בשנת 1989 על ידי יצרן העוגבים ההולנדי, ואן דן הבל (Van Den Heuvel). העוגב נחשב לאחד הטובים והיוקרתיים ביותר בעולם כיום, בין השאר בזכות נגן העוגב המפורסם של הכנסייה מאז 1963, המלחין ז'אן גיו (Jean Guillou). בכל קיץ מתקיימים במקום קונצרטים לעוגב.
ימין ה' רוממה

ימין ה' רוממה הוא ניגון מכוון מניגוני חב"ד של רבי מנחם מנדל שניאורסון (הצמח צדק).
אודות הניגון

מילות הניגון הם מספר התהילים הנאמרים בזמן קריאת ההלל:
יְמִין הַשֶׁם רוֹמֵמָה יְמִין הַשֶׁם עֹשָׂה חָיִל
בהיות הלחן ממוצא חרדי, חלק גדול ממבצעי השיר שרים אותו, כשמגיעים בשיר למילים שמוזכר בהן שם השם, בצורה מצונזרת – "הַשֶׁם", כדי להימנע מהוצאת שם שמים לבטלה, בעת התפילה כאשר קוראים את ההלל עצמו, שרים את השיר ללא צנזור.
בזמן קריאת ההלל כשהיה מגיע הצמח צדק לפסוק זה היה מנגן אותו, עם השנים הפך ניגון זה לאחד הניגונים הקבועים בתפילת הלל בחסידות חב"ד והוא אחד מהניגונים המכוונים אותם נוהגים לנגן בזמנים ידועים.
בספר הניגונים חב"ד, "ימין ה' רוממה" הוא ניגון מספר ט"ו (15).
עיבודים מוזיקליים

ב-1960 הופיע הניגון באלבום "ניגוני חב"ד 1" של ניח"ח. ב-1998 הופיע השיר באלבום ניגון הבעש"ט של אברהם פריד. ב-2010 באלבום "עצם הנשמה" 3 של הרב יאיר כלב. ב־2013 הופיע באלבום "יוצאין בשיר" של הלב והמעיין, ב־2016 הופיע השיר באלבום צמאה 3 בביצוע ישי ריבו, ב־2017 הופיע הניגון באלבום "הניגונים" של משה לאופר בביצוע שמחה פרידמן.
השיר בוצע במהלך השנים גם על ידי אלי מרקוס, מנדי ג'רופי, ישראל ורדיגר ואחרים.
הערות שוליים

↑  ניח"ח, אלבום ניגוני חב"ד 1, ימין ה' באתר חבד אורג
↑  אברהם פריד, מתוך אלבום ניגוני הבעש"ט, ימין ה' ביוטיוב
↑  יאיר כלב, ימין ה' רוממה ביוטיוב
↑  הלב והמעיין, ימין ה' ביוטיוב
↑  ישי ריבו - ימין ה' רוממה באתר יוטיוב
↑  ימין ה' ביוטיוב
↑  אלי מרכוס, ימין ה' ביוטיוב
↑  ישראל ורדיגר, ימין ה' באתר יוטיוב
| ניגוני חב"ד |
| --- | --- | --- |
| הניגונים המכוונים | "ניגון שלוש תנועות" ■ אדמו"ר הזקן: ניגוני רבי שניאור זלמן • "ארבע בבות" • "אבינו מלכנו" • "אלי אתה" • "כאיל תערוג" • "קול דודי" ■ אדמו"ר האמצעי: "ניגון הקאפעליע" ■ הצמח צדק: "ניגון ההשתטחות" • "ימין ה' רוממה" • "כאיל תערוג" ■ אדמו"ר המהר"ש: "לכתחילה אריבער" ■ אדמו"ר הרש"ב: "ניגון הכנה" • "ניגון רוסטוב" ■ אדמו"ר הריי"צ: "ניגון הבינוני" ■ הרבי מלובביץ': ניגוני הרבי מלובביץ' • "אנעים זמירות" • "אתה בחרתנו" • "דרכך אלוקינו" • "הוא אלוקינו" • "והיא שעמדה" • "כי אנו עמך 1" • "כי אנו עמך 2" • "צמאה לך נפשי" • "צמאה צמאה" • "רחמנא דעני" • "שאמיל" |  |
| ניגונים נוספים | "קול ביער" • "הנשמה יורדת" • "פדה בשלום" • "ניגון לי"ב–י"ג תמוז" • "והריקותי לכם ברכה" • "ניע זשוריצי כלופצי" • "ניגון לחסידי הצמח צדק" • "ניגון הקפות" • "ניגון הכנה" • "ממצרים גאלתנו" • "יעלה תחנוננו" • "ופרצת" • "הצילני נא" • "הושיעה את עמך" • "אך לאלוקים" • "אימתי קאתי מר" • "ניגון מפולטבה" • "שובה השם" • "ניגון הפלפול" |  |
ישנם מעל 500 ניגוני חב"ד, מובאים רק ניגונים נבחרים
כללי: ניח"ח • ספר הניגונים ■ פרויקטים: ניגוני חב"ד (16 אלבומים) • משה לאופר מנגן חב"ד (4 אלבומים) • צמאה (6 אלבומים) ■ אלבומים: ניגון הבעש"ט • אבינו מלכנו • האפ קאזאק • יענקל יענקל
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz work: 482cce10-8200-4549-8699-dc14e3371760 
ערך זה הוא קצרמרבנושא שירים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
כ"א באייר

כ"א באייר הוא היום העשרים ואחד בחודש השמיני 
בשנה העברית, למניין החודשים מתשרי, והיום העשרים ואחד בחודש השני 
למניין החודשים מניסן. כ"א באייר לעולם לא יחול, בלוח העברי הקבוע, בימים שלישי, חמישי ושבת, ועל כן הוא משתייך לקבוצת הימים הנקראת "לא גהז".
חגים ואירועים החלים ביום זה

היום השלושים ושישה של ספירת העומר
אירועים היסטוריים ביום זה

ב'תמ"ח – על פי הסדר עולם פרק ה' זו הייתה השבת הראשונה ששמרו בני ישראל
ה'תש"א – כ"ג יורדי הסירה
ה'תש"ח – השבעת צבא ההגנה לישראל
ה'תש"ח – מלחמת העצמאות: מבצע בן נון ב' לכיבוש לטרון מסתיים ללא הצלחה
ה'תש"ח – מלחמת העצמאות: מסתיים מבצע ארז, שבו נכבשו שטחים בדרום מזרח עמק יזרעאל
ה'תש"ט – ישראל מספחת את יישובי ואדי עארה, בהתאם להסכם שביתת הנשק עם ירדן
ה'תש"ט – הקמת היישוב כפר חב"ד
ה'תשס"ד – אסון הנגמ"שים במהלכו נהרגו חמישה חיילים
נולדו

ה'תרפ"ח – יעקב אגם, אמן ישראלי
ה'תרפ"ט – מנחם גולן, במאי ומפיק סרטים ישראלי (נפטר בה'תשע"ד)
ה'ת"ש – הרב אליעזר שלמה שיק, ממנהיגי חסידות ברסלב (נפטר בה'תשע"ה)
נפטרו

ה'תשכ"א – דב קמחי, סופר ומתרגם עברי (נולד ב-ה'תרמ"ט).
ה'תשס"ו – יצחק בן אהרן, חבר הכנסת, שר ומזכ"ל ההסתדרות, ממנהיגיה הבולטים של תנועת הפועלים בישראל
כ' באייר – כ"ב באייר
אייר
כנסיית סנט אנה

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  כנסייה 
 על שם:  אנה הקדושה 
 כתובת:  Krakowskie Przedmieście 68 
 מיקום:  ורשה 
 מדינה:  פולין 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1454
 תאריך פתיחה רשמי:  1454 
 חומרי בנייה:  לבנה 
 אדריכל:  כריסטיאן פיוטר אייגנר 
 סגנון אדריכלי:  אמנות גותית 
 קואורדינטות:  52°14′46″N 21°00′51″E﻿ / ﻿52.246189468805°N 21.014217961968°E﻿ / 52.246189468805; 21.014217961968
 www.swanna.waw.pl
  (למפת ורשה מוגדלת) כנסיית סנט אנה(למפת ורשה רגילה) כנסיית סנט אנה
 
חזית הכנסייה
מגדל הפעמונים
כנסיית סנט אנה (בפולנית: Kościół św. Anny) היא כנסייה בעיר העתיקה של ורשה.
היסטוריה

בשנת 1454 הגרמנים[דרוש מקור] שחיו בנסיכות מזוביה, החלו לבנות לעצמם כנסייה חדשה.
הכנסייה שופצה ב-1603 ופעם נוספת בשנת 1788 תחת שלטונו של מלך פולין האחרון, סטניסלב פוניאטובסקי.
החזית המקורית הוחלפה בחזית נאו קלאסית בשנת 1788. שישה עמודים קורינתיים תומכים בקרניז. בין כל עמוד יש פסל של כל אחד מארבעת האוונגיליונים. מעל הקרניז יש גמלון ומאחורי הגמלון יש בימה מוגבהת שמחזיקה צלב. מגדל הפעמון של הכנסייה בולט בכיכר הטירה וממנו ניתן לראות נוף מרהיב של העיר העתיקה.
הכנסייה מכונה גם "כנסיית הסטודנטים".
פנים הכנסייה
ים מולוקה

| --- | --- |

מיקום ים מולוקה בדרום-מזרח אסיה
 מידע כללי
 מיקום:  דרום-מזרח אסיה
 סוג:  ים
 מידות
 שטח:  200,000 קמ"ר
 עומק מרבי:  4,810 מטר
 מידע נוסף
 מדינות באגן הניקוז:  אינדונזיה אינדונזיה
 קואורדינטות:  0°25′S 125°25′E﻿ / ﻿0.417°S 125.417°E﻿ / -0.417; 125.417
  (למפת אינדונזיה מוגדלת) ג'קרטה נוסאנטארה סורבאיה מדן מקאסאר פונטיאנאק ג'איאפורה מ האוקיינוס ההודי האוקיינוס השקט מלזיה פים מולוקה(למפת אינדונזיה רגילה) ג'קרטה נוסאנטארה סורבאיה מדן מקאסאר פונטיאנאק ג'איאפורה מ האוקיינוס ההודי האוקיינוס השקט מלזיה פים מולוקה
ים מולוקה (באינדונזית: Laut Maluku) הוא ים הממוקם באוקיינוס השקט. הוא גובל בסולאווסי במערב, הלמאהרה במזרח וכן איי שלטון סולה שבאינדונזיה. בשל עומקו, ים מולוקה נחשב לעשיר באלמוגים וקיימים בו אתרי צלילה. הים מחולק לשלושה אזורים בהתאם לעומק המים. שלושת האזורים מתפקדים ככלי להעברת מים מהאוקיינוס הפתוח לימים רדודים יותר המקיפים את ים מולוקה. החלל העמוק ביותר הוא אגן באצ'אן. אזור זה ידוע במחזוריות רעידות האדמה שבו, שנובעות מהיות הים מיקרו צלחת, בה הים מתקדם לשני כיוונים מנוגדים: הראשון לכיוון הצלחת האירו-מערבית והשני לכיוון צלחת ים הפיליפינית במזרח.
מיקום

ים מולוקה גובל בים בנדה מדרום וים סלבס ממערב. מצפון שוכן ים הפיליפינים וממזרח ים הלמאהרה.
בין האיים הגובלים בים מולוקה ניתן למצוא את הלמאהרה מצפון-מזרח, בורו וסראם במרכז וסלוואסי במערב. איי טלאוד בצפון נחשבים לגבולו הצפוני של הים, אם כי צלחת ים מולוקה, הלוח הטקטוני שנקרא על שם הים, מסתיימת צפונה משם.
ארגון ההידרוגרפיה הבינלאומי מגדיר את ים מולוקה כאחד מימות הארכיפלג המזרח הודי.
היסטוריה

לאורך השנים, נלחמו הפורטוגזים, ההולנדים, הבריטים והספרדים על השליטה באיי התבלינים שהגישה אליהם התאפשרה רק דרך ים מולוקה.
ראו גם

ים הפיליפינים
באצ'אן
מצר מלאקה
הערות שוליים

↑  Limits of Oceans and Seas, ארגון ההידרוגרפיה הבינלאומי (הקישור אינו פעיל, 23 במרץ 2020)
יחסי גינאה–ישראל

| יחסי גינאה–ישראל |
| --- | --- |
גינאה: ישראל


גינאה: ישראל
שטח (בקילומטר רבוע)
245,857: 22,072
אוכלוסייה
14,840,980: 9,961,867
תמ"ג (במיליוני דולרים)
23,612: 509,901
תמ"ג לנפש (בדולרים)
1,591: 51,185
משטר
דמוקרטיה נשיאותית: דמוקרטיה פרלמנטרית

יחסי גינאה-ישראל הם היחסים הדיפלומטיים בין גינאה לישראל. לישראל היו יחסים דיפלומטיים גם עם גינאה הצרפתית עד 1958, כשהפכה לעצמאית.. בשנת 1958 ישראל הכירה גם בגינאה העצמאית. ב-1967 גינאה ניתקה את היחסים עם ישראל.  לאחר 49 שנים, חודשו היחסים בין המדינות ביולי 2016.
קשרי מסחר

ב-2014 ישראל העבירה ציוד של אלקטרוניקה וחומרי גלם בסך של 4,130,000$, כשגינאה העבירה בעיקר יהלומים בסך של 6,950,000$. ב-2015 ישראל לא ייבאה יהלומים מגינאה והובילה את היבוא לכ-23,000$. הייצוא הישראלי לגינאה הסתכם ב-3,660,000$ באותה שנה.
כנסיית סנט אלפג'

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  כנסייה 
 מיקום:  הרובע המלכותי של גריניץ' 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1714
 תאריך פתיחה רשמי:  1714 
 אדריכל:  ניקולס הוקסמור 
 סגנון אדריכלי:  בארוק אנגלי 
 קואורדינטות:  51°28′50″N 0°00′35″W﻿ / ﻿51.480472222222°N 0.0096666666666667°W﻿ / 51.480472222222; -0.0096666666666667
 www.st-alfege.org
  (למפת לונדון מוגדלת) קנט סארי ברקשייר בקינגהאם הרטפורדשייר אסקסכנסיית סנט אלפג'(למפת לונדון רגילה) קנט סארי בר. בקי. הרטפורדשייר אסקסכנסיית סנט אלפג'
 
פנים כנסיית סנט אלפג'
כנסיית סנט אלפג' (באנגלית: St Alfege's Church) היא כנסייה אנגליקנית בגריניץ', בלונדון שבאנגליה.
אודות הכנסייה

הכנסייה נבנתה במקום שבו הוצא להורג אלפג' הקדוש, הארכיבישוף מקנטרברי, על ידי פושטים ויקינגים ב-19 באפריל 1012.
הכנסייה המקורית נהרסה ובמקומה נבנתה חדשה בשנת 1290. הנרי השמיני הוטבל בכנסייה בשנת 1491. יסודות הכנסייה נחלשו בשל הקבורה הן בתוכה, מתחת למרצפות, והן סביב לה, והיא התמוטטה במהלך סופה ב-1710, למעט מגדל אחד ששרד.
כנסייה חדשה שנבנתה במקום לפי תוכניתו של האדריכל ניקולס הוקסמור השתמשה במגדל ששרד. היא נבנתה בסגנון הבארוק. מאחר שיסודות המגדל נחלשו, נבנה לכנסייה מגדל חדש ב-1730 לפי תוכנית האדריכל ג'ון ג'יימס.
במהלך הבליץ, ב-19 במרץ 1941 נפגע גג הכנסייה מפצצת תבערה, ולמעט קירותיה החיצוניים עלתה הכנסייה כולה באש. ב-1953 שחזר סר אלברט ריצ'רדסון את פנים הכנסייה וגגה.
כנסיית סנט אוגוסטין שברחוב ווטלינג

| --- | --- |

שחזור מגדל כנסיית סנט אוגוסטין שברחוב ווטלינג
 מידע כללי
 סוג:  כנסייה 
 מיקום:  הסיטי של לונדון 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1680
 תאריך פתיחה רשמי:  1680 
 תאריך פירוק:  1941 
 קואורדינטות:  51°30′49″N 0°05′49″W﻿ / ﻿51.513477777778°N 0.096944444444444°W﻿ / 51.513477777778; -0.096944444444444
  (למפת לונדון מוגדלת) קנט סארי ברקשייר בקינגהאם הרטפורדשייר אסקסכנסיית סנט אוגוסטין שברחוב ווטלינג(למפת לונדון רגילה) קנט סארי בר. בקי. הרטפורדשייר אסקסכנסיית סנט אוגוסטין שברחוב ווטלינג(למפת הסיטי של לונדון רגילה) כנסיית סנט אוגוסטין שברחוב ווטלינג(למפת הסיטי של לונדון מוגדלת) כנסיית סנט אוגוסטין שברחוב ווטלינג
 
סנט אוגוסטין שברחוב ווטלינג (באנגלית: St Augustine Watling Street) הייתה כנסייה אנגליקנית מזרחית לקתדרלת סנט פול בסיטי של לונדון.
הכנסייה נהרסה עד היסוד במהלך הבליץ במלחמת העולם השנייה. כיום עומד במקום בית הספר למקהלות של קתדרלת סנט פול.
תולדות הכנסייה

מועד ייסוד הכנסייה אינו ידוע, והיא מוזכרת לראשונה בתיאור מ-1148. הכנסייה נשרפה בשרפה הגדולה של לונדון בשנת 1666 ושוקמה מחדש ב-1680 לערך, בסגנון פשוט עם עמודים יוניים. בחזית הכנסייה נבנה מגדל, כנראה לפי תוכניתו של ניוקלס הוקסמור בשנת 1690 לערך. המגדל שופץ בשנת 1830.
לאחר שנהרסה הכנסייה כליל בבליץ, נבנה במקום ב-1967 בית הספר למקהלות בסגנון ברוטליסטי מודרני. מגדל הכנסייה נבנה מחדש כפי שהיה, דבר היוצר ניגוד בין המגדל הבנוי בסגנון בארוק לבין מבנה בית הספר המודרניסטי.
כנסיית סנט אנדרו שליד ארון הבגדים

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  כנסייה 
 על שם:  אנדראס הקדוש 
 מיקום:  הסיטי של לונדון 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1685
 תאריך פתיחה רשמי:  2000 
 אדריכל:  כריסטופר רן 
 סגנון אדריכלי:  בארוק אנגלי 
 קואורדינטות:  51°30′45″N 0°06′05″W﻿ / ﻿51.5124°N 0.101277°W﻿ / 51.5124; -0.101277
 אתר רשמי
  (למפת לונדון מוגדלת) קנט סארי ברקשייר בקינגהאם הרטפורדשייר אסקסכנסיית סנט אנדרו שליד ארון הבגדים(למפת לונדון רגילה) קנט סארי בר. בקי. הרטפורדשייר אסקסכנסיית סנט אנדרו שליד ארון הבגדים(למפת הסיטי של לונדון רגילה) כנסיית סנט אנדרו שליד ארון הבגדים(למפת הסיטי של לונדון מוגדלת) כנסיית סנט אנדרו שליד ארון הבגדים
 
פנים הכנסייה
כנסיית סנט אנדרו שליד ארון הבגדים (באנגלית: St. Andrew-by-the-Wardrobe) היא כנסייה אנגליקנית ברחוב המלכה ויקטוריה בסיטי של לונדון שבאנגליה, בסמוך לתחנת בלקפריירס.
היסטוריה

הכנסייה נזכרת לראשונה בתיאור משנת 1170 אולם קרוב לוודאי שנוסדה קודם לכן. במהלך המאה ה-13 הייתה הכנסייה חלק מטירת ביינארד - מגורי משפחת המלוכה באותה עת. ב-1361 העביר אדוארד השלישי ממצודת לונדון למבנה הסמוך לכנסייה את ארון הבגדים המלכותי - מחסן הבגדים הייצוגיים, השריונות, והכתר המלכותי. הכנסייה קיבלה את שמה בשל מבנה זה.
הן ארון הבגדים המלכותי והן הכנסייה נשרפו כליל בשרפה הגדולה של לונדון. הכנסייה נבנתה מחדש לפי תכנונו של סר כריסטופר רן (אחת מ-51 הכנסיות שתכנן לאחר השריפה). הכנסייה היא הפשוטה בכנסיות שתכנן והקמתה נשלמה בשנת 1695.
הכנסייה נהרסה בשנית במהלך הבליץ במלחמת העולם השנייה. רק הקירות החיצוניים ומגדל הכנסייה נותרו עומדים. היא שוקמה ונחנכה מחדש בשנת 1961.
הכנסייה היא ניגוד לבנייני האבן מסביבה, בשל קירות הלבנים האדומות שלה. רוב עיטורי פנים הכנסייה נהרסו במהלך הבליץ, ולכן עוטרה בעיטורים רבים שהובאו מכנסיות אחרות שנהרסו. מקורה של שבשבת הכנסייה בכנסיית סנט מייקל באסישו שנהרסה ב-1900.
ויליאם שייקספיר נהג להתפלל בכנסייה כשעבד בתיאטרון בלקפריירס הסמוך. לזכרו מוצב בכנסייה שלט זיכרון.
יחסי ארצות הברית – מלאווי

| יחסי ארצות הברית – מלאווי |
| --- | --- |
ארצות הברית: מלאווי


ארצות הברית: מלאווי
שטח (בקילומטר רבוע)
9,833,517: 118,484
אוכלוסייה
345,891,750: 21,795,298
תמ"ג (במיליוני דולרים)
27,360,935: 14,084
תמ"ג לנפש (בדולרים)
79,103: 646
משטר
רפובליקה נשיאותית פדרלית: רפובליקה

יחסי ארצות הברית–מלאווי הם יחסי החוץ בין ארצות הברית למלאווי.
היסטוריה

בשנת 1964 כוננה ארצות הברית יחסים דיפלומטיים עם מלאווי, לאחר שקיבלה עצמאות מבריטניה. בשנים 1966 עד 1994, מלאווי הייתה מדינה של מפלגה אחת, לאחר המעבר לדמוקרטיה רב מפלגתית, היחסים הדו-צדדיים בין המדינות התחזקו. וושינגטון החלה לסייע למלאווי בפיתוח מערכת בריאות, חינוך, חקלאות, אנרגיה וסביבה.
השקפת עולמם של שתי המדינות על הצורך ביציבות כלכלית ופוליטית באפריקה הדרומית חופפת בדרך כלל. מלאווי תומכת בפתרון הבעיות באזור באמצעות משא ומתן, ופועלת להשגת יעדים אלה בפורומים אזוריים ובינלאומיים שונים. ארצות הברית ומלאווי מקיימות יחסי הגנה הדוקים. עם התמיכה של ארצות הברית, מלאווי שלחה 9 גדודים להשתתף בפעולות של האו"ם למבצעי שמירת השלום בחוף השנהב והרפובליקה הדמוקרטית של קונגו. בשנת 2017 אירחו ארצות הברית ומלאווי את פסגת הכוחות היבשתיים האפריקאים השנתית.
יחסי סחר

למלאווי פטורים מהסחר עם ארצות הברית מכוח חוק הצמיחה וההזדמנות האפריקנית. בשנת 2016, היקף היצוא האמריקני למלאווי הסתכם ב-201 מיליון דולר, וכלל אספקת מוצרים פרמצבטיים, אלקטרוניקה, וסיוע הומניטרי, כולל מוצרים חקלאיים. בשנת 2016 הסתכם היבוא האמריקני ממלאווי ב-75 מיליון דולר, כולל טבק, תה, סוכר, אגוזי מקדמיה, קפה ובגדים.
נציגויות דיפלומטיות

ארצות הברית מחזיקה במלאווי שגרירות בלילונגווה בלבד, ואילו מלאווי מחזיקה בארצות הברית שגרירות בוושינגטון די סי בלבד.
ימים ואוקיינוסים

נוף הים השחור בחצי האי קרים.
גלים במי האוקיינוס השקט מתנפצים לחופי קליפורניה.
ים הוא גוף גדול של מים מלוחים, המופרד מן האוקיינוס ביבשת, אי או ארכיפלג, אך עדיין מקושר אליו.
אם מקווה מים גדול סגור מכל צדדיו ביבשה, אז הוא נקרא "אגם" ולא ים, אם כי ישנן מספר אגמים אשר נהוג לקרוא להן בשם "ים", כמו למשל ים המלח, ים כנרת והים הכספי.
ישנם ימים אשר מוקפים ביבשה מ-3 צידיהם, ולפיכך עונים גם להגדרת מפרץ. במקרים אלו ההחלטה לכנותם "ים" ולא "מפרץ" נובעת בדרך כלל מהיותם גדולים יותר (ים אוחוצק, הים האגאי) ו/או סגורים יותר (הים האדום, הים השחור). עם זאת, כללים אלו אינם חד-משמעיים, ולעיתים ההחלטה אם לקרוא לגוף מים "ים" או "מפרץ" היא שרירותית. דוגמאות למקרים שסותרים את הכללים הם המפרץ הפרסי (למרות היותו כמעט לגמרי סגור), מפרץ מקסיקו ומפרץ הדסון (למרות שהם גדולים מרוב הימים המוכרים).
ימים מובדלים מאוקיינוסים בגודלם הקטן יותר. במקרה זה, בשונה משתי הדוגמאות הקודמות, אין בלבול בין שני המושגים, שכן רשימת האוקיינוסים קצרה במיוחד וכוללת רק את (מסודרים לפי הגודל) האוקיינוס השקט, האוקיינוס האטלנטי, האוקיינוס ההודי, ואוקיינוס הקרח הצפוני (ארגון ההידרוגרפיה הבינלאומי דן גם בהגדרת האוקיינוס הדרומי, אולם נכון ל-2017 טרם התקבלה החלטה סופית בנושא).
מקרי הגדרה תרבותית או פוליטית

בחלק מהמקרים הסיבה ששם מסוים הכה שורש היא בעיקרה תרבותית: הים האגאי למשל, נקרא בפי העות'מאנים על בסיס שמות מהמיתולוגיה היוונית. הים הערבי מציין את השליטה הערבית הממושכת בסחר דרכו. באופן דומה השתמר שם של ימות (הכנרת, ים המלח, הים הכספי ועוד) בתור ים - תרבות אחת או יותר בעבר התייחסה לגוף המים בתור ים, והשם הכה שורש. דוגמה לוויכוח פוליטי דומה שקיים בימינו היא הקרב שמנהלות חלק ממדינות ערב כנגד השם "המפרץ הפרסי". בתרבות הערבית הוא מוכר בתור "המפרץ הערבי" וכמובן שיש לשם משמעות פוליטית.
דוגמה דומה היא ים סרגסו, שהוא אזור בלב האוקיינוס האטלנטי שמאופיין באוכלוסיית אצות עשירה ואינו עונה להגדרה המקובלת של ים.
ראו גם

גאוגרפיה פיזית - מונחים
ירון אזרחי

| --- | --- |

צילום מ-2010
 לידה:  19 באפריל 1940 תל אביב, פלשתינה (א"י)
 פטירה:  29 בינואר 2019 (בגיל 78)
 מקום קבורה:  הר המנוחות 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת הרווארד  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 בן או בת זוג:  רות הכהן-פינצ'ובר  סדרה דיקובן אזרחי 
 
ירון אזרחי (19 באפריל 1940 – 29 בינואר 2019) היה פילוסוף וחוקר ישראלי בתחום מדע המדינה, ההיסטוריה והמוסר, שכיהן
כפרופסור במחלקה למדע המדינה באוניברסיטה העברית בירושלים. זכה בפרס על מפעל חיים מטעם האגודה הישראלית למדע המדינה בשנת 2009.
משפחתו

סבו של ירון אזרחי, מרדכי אזרחי-קרישבסקי, היה יושב-ראש הסתדרות המורים בארץ-ישראל ואחד מאנשי חוגו של אליעזר בן-יהודה בהחייאת השפה העברית וממקימי ועד הלשון. אחי סבו, ד"ר גרשון יצחק קרישבסקי, היה סבו של עזר ויצמן. אמו, חנה דיזנהויז (1981-1906), עלתה לארץ ישראל בגיל 17 מפולין, למדה כימיה וספרנות והייתה מנהלת הספרייה, מרצה ואוצרת במוזיאון תל אביב. אחות אביו, לינה רחל לאה, פסנתרנית ושחקנית תיאטרון, נישאה למשה הופנקו, שהיה מנהל "קונסרבטוריון שולמית". אביו יריב אזרחי היה מנהל "קונסרבטוריון רון", אשר לאחר סגירת "קונסרבטוריון שולמית" הפך ל"קונסרבטוריון רון שולמית".
ירון אזרחי היה נשוי לסדרה דיקובן אזרחי, ילידת ארצות הברית, פרופסור לספרות השוואתית באוניברסיטה העברית, ולהם נולדו שלושה ילדים. אשתו השנייה הייתה רות הכהן-פינצ'ובר, פרופסור למוזיקולוגיה באוניברסיטה העברית. אחותו עופרה, הנשואה לארכאולוג מגן ברושי, היא מוזיקאית שפתחה סניף של "קונסרבטוריון רון שולמית" בירושלים וניהלה אותו במשך שנים רבות.
מחקריו > מדע ופוליטיקה

The Descent of Icarus: Science and the transformation of Contemporary Democracy
ספר זה (נפילתו של איקרוס: מדע וגלגולי הדמוקרטיה בזמננו) ראה אור בהוצאת הרווארד ב-1990.
בספר זה מנתח אזרחי את השפעתו העמוקה של המדע על התפתחות הדמוקרטיה הליברלית מבחינה מוסדית ותרבותית, השוני במעמדו במשטרים לא דמוקרטיים וההשלכות הפוליטיות הנובעות מכך. במשטרים דמוקרטים מודרניים היו ניסיונות לבסס על המדע תפישה אינסטרומנטלית-מטריאליסטית של הפוליטיקה ואת חזון הנאורות של פוליטיקה רציונלית שקופה. אולם, כפי שאזרחי מראה, מהמחצית השנייה של המאה העשרים ניכרת התרחקות גוברת והולכת של הפרקטיקה הפוליטית בדמוקרטיות מחזון הפוליטיקה הנאורה.
על הכיוון החדש של הדמוקרטיות בנות זמננו כתב ירון אזרחי את הספר העוסק בזיקה בין התפתחות הדמיון הפוליטי הקולקטיבי והדמוקרטיה במעבר מהמודרניות לעידן הפוסט-מודרני:
Imagined Democracies: Necessary Political Fictions
בספר זה (הדמיון הפוליטי של הדמוקרטיה: פיקציות מועילות) שראה אור בהוצאת אוניברסיטת קיימברידג' בשנת 2012 מציע אזרחי גישה חדשה להבנת הפוליטיקה וההיסטוריה של משטרים ובעיקר של התפתחות הדמוקרטיות. לפי תפישה זו עלייתם ושקיעתם של משטרים מושפעת משינויים היסטוריים בדמיון הקולקטיבי על מקורות הסמכות והסדר הפוליטי. אם בעבר המשטרים היו מבוססים על דמיוניים (imaginaries) פוליטיים של סמכות שמקורה בהתגלות דתית, בבחירה אלוהית של משפחת מלוכה מקודשת, בחוקי הטבע, ההיסטוריה והחברה - עלית הדמוקרטיה קשורה בדמיון הסמכות השלטונית בריבונות העם. אך גם דמיון קולקטיבי זה של הסדר הפוליטי עובר לדעת אזרחי תהליכי שחיקה ושינוי המשפיעים על מגמות הדמוקרטיה בזמננו.
מחקריו > מדע ופוליטיקה > מאמריו הבולטים

אזרחי ניתח בשני מאמרים את השפעותיה התרבותיות-פוליטיות של תפיסת הפיזיקה המהפכנית של איינשטיין בדמוקרטיות המערביות. נקודה מרכזית במאמרים היא המתח בין מחויבותו הציבורית של איינשטיין ופעילותו לקידום הדמוקרטיה ובין תפישת המדע שלו. אשר בניגוד לפיזיקה של ניוטון מערערת על החוויה החושית של האדם בעולם המשותף של חיי היום יום כמקור לאינפורמציה מהימנה ופוגעת לכן בהנחות האפיסטמולוגיות של דמוקרטיה השתתפותית.
באחד ממאמריו טען אזרחי שהסיבה העיקרית לכישלון הדמוקרטיה לפי דיואי הייתה ההסתמכות על הראייה האנושית כמקור מוסמך לאינפורמציה על העולם הפוליטי בעוד שהראייה האנושית אינה ראייה מצלמת אלא ראייה מתבנתת. בהתאם, דיואי סבר שהתרבות הוויזואלית של המדע המודרני אינה יכולה לשמש כבסיס לתרבות הוויזואלית של הדמוקרטיה. הוא מציע לכן חיפוש תשתית תרבותית חלופית לדמוקרטיה ולמושגי דעת קהל המקובלים עלינו. דיואי הקדים אפוא את בני דורו בצפיית המצב הפוסט מודרני.
במאמר אחר מלמד ירון אזרחי על הזיקות בין תפישות דפוסי המחשבה וההיגיון בפילוסופיות של הוגים כהובס, מונטן, דקארט, לוק ומיל ובין תפישותיהם את טבע האדם והסדר הפוליטי.
בפרק מהספר אזרחי מפתח את מושג ה"אפיסטמולוגיה האזרחית" כמנגנון סלקציה ותרגום המפשט תכנים וארגומנטים לצורך שילובם בשיח הפוליטי-אזרחי ונגישותם להכרה חברתית משותפת.
בספר שעוסק בביולוג ג.ב.ס הולדיין כתב אזרחי פרק בו הוא מנתח מדוע תחזיותיו לגבי השפעת מדע הביולוגיה על החברה נכשלו ברובן. הסיבה לכך לדעתו היא שעל אף שהולדיין חזה נכון את התפתחות המדע בתחומו, הוא לא חזה נכון את יחסי הגומלין בין מדע וחברה, כי לא לקח בחשבון שינויים עתידיים במבניהן ובעיקר בערכיהן של חברות מודרניות ופוסט-מודרניות שקשה מאוד לחזותם.
ביחס למחקרים אחרים של המפגש בין מדע ופוליטיקה אזרחי מצא שפוליטיקאים ואנשי ממשל למדו להשתמש בסמכות מדענים תוך הזנחה של הידע שהם ייצרו וייצגו. בזיקה להחלטות שיש להן היבטים ציבוריים נודעה לסמכות מקצועית אפוליטית של מדענים בעבר חשיבות רבה ביצירת בסיס מוסכם למדיניות ופעולה ציבורית. דוגמה לכך, כותב אזרחי, היא מייקל פאראדיי בשנות השלושים של המאה ה-19 באנגליה, אשר בדק את הגורמים לאסון מכרות הפחם ואת השאלה אם הבעלים של המכרות אשם באסון בשל אי נקיטת אמצעי ביטחון או שמא מדובר ב"אסון טבע". גם אייזק ניוטון גויס בשעתו להיות ראש המטבעה באנגליה על מנת לתת קרדיטיזציה למטבע האנגלי. דוגמה מאוחרת היא ועדת חקירה שבה היה חבר הפיזיקאי הדגול ריצ'רד פיינמן. מטרת הוועדה הייתה לקבוע את הסיבות והאחראיים להתפוצצות מעבורת החלל צ'לנג'ר 2. אזרחי עוסק במאמריו בהרחבה בשחיקת הסמכות המדעית הזאת בחברות בנות זמננו כסימפטום להתפוגגות השותפות ההיסטורית בין מדע ודמוקרטיה.