stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קרו דרגון פרידום

דרגון C212 פרידום היא קפסולת חלל שמיועדת להעברת אנשים לתחנת החלל הבין-לאומית. החללית נבנתה בעקבות זכיית SpaceX במכרז של נאס"א לתוכנית מאוישת מסחרית. הטיסה הראשונה בוצעה בשנת 2022.
החללית מתוכננת ל-7 אנשי צוות, אך בטיסות רגילות משובץ צוות של 4 אנשים. כל השיגורים מבוצעים בכן שיגור 39A במרכז החלל קנדי בעזרת משגר פאלון 9 Block 5 שמתואם לשימוש חוזר. חזרת החללית מבוצעת למפרץ מקסיקו.
החללית מצוידת במערכת עגינה מסוג NDS (NASA Docking System) המאפשרת לה לעגון באופן עצמאי ואוטומטי בתחנת החלל הבין-לאומית.
היסטוריה

במרץ 2022 הוחלט ששם החללית תהיה "פרידום" לכבוד הזכות הבסיסית של האנשים. כמו כן זה היה השם של קפסולת חלל בטיסה אמריקאית ראשונה בשנת 1961.
השיגור הראשון בוצע ב-27 באפריל 2022 על ידי משגר פאלקון 9 מכן שיגור 39A במרכז החלל קנדי. זו הייתה טיסת נאס"א לתחנת החלל הבין-לאומית ל-170 ימים. המשגר נחת בחזרה על פלטפורמה צפה באוקיינוס האטלנטי.
השיגור השני בוצע במאי 2023 כטיסת תיירות פרטית של חברת אקסיום ספייס. המשגר נחת בחזרה באזור נחיתה מס' 1 בקייפ קנוורל. חללית התחברה למודול הרמוני של תחנת החלל הבין-לאומית. היא חזרה לכדור הארץ לאחר 8 ימי פעילות.
השיגור השלישי שוגר ב-18 בינואר 2024 כטיסת תיירות פרטית של חברת אקסיום ספייס. המשגר נחת בחזרה באזור נחיתה מס' 1 בקייפ קנוורל. חללית התחברה למודול הרמוני של תחנת החלל הבין-לאומית. היא חזרה לכדור הארץ לאחר השלמת הפעילות המתוכננת והוספת מספר ימים עקב מזג אוויר באזור הנחיתה.
תיאור משימות

| מספר טיסה | לוגו | משימה | תאריך שיגור | תעריך נחיתה | צוות | משך טיסה, ימים | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 |  SpaceX Crew-4 | B1067.4 | 27 באפריל 2022 | 14 באוקטובר 2022 | ארצות הברית צ'ל לינדגרן  ארצות הברית רוברט נינס איטליה סמנטה כריסטופורטי ארצות הברית ג'סיקה ווטקינס | 170 | חיבור לתחנת החלל הבין-לאומית,  הצטרפות למשלחת מס' 67 ו-משלחת מס' 68 |
| 2 | Axiom Mission 2 | B1080.1 | 21 במאי 2023 | 31 במאי 2023 | ארצות הברית פגי ויטסון ארצות הברית ג'ון שופנר  ערב הסעודית עלי אל-קרני ערב הסעודית רייאנה ברנאווי | 10 | טיסת תיירות |
| 3 | Axiom Mission 3 | B1080.5 | 18 בינואר 2024 | 9 פברואר 2024 | ארצות הבריתספרד מייקל לופז-אלגריה איטליה ולטר וילדיי טורקיה אלפר גזראווג'י שוודיה מרקוס ואנדט | 21 | טיסת תיירות |
| 4 |  SpaceX Crew-9 | B1085.2 | 28 בספטמבר 2025 | מרץ 2025 | ארצות הברית ניק הייג  רוסיה אלכסנדר גורבונוב | כ-150 | חיבור לתחנת החלל הבין-לאומית,  הצטרפות למשלחת מס' 72 |
רפיק א-נתשה

רפיק שאכר דרוויש א-נתשה (בערבית: رفيق شاكر درويش النتشة; נולד ב-11 בספטמבר 1934) הוא פוליטיקאי פלסטיני שנחשב לאחד ממייסדי הארגון לשחרור פלסטין ותנועת הפת"ח. שימש בעבר הנציג הפלסטיני בערב הסעודית, שר העבודה ושר החקלאות של הרשות הפלסטינית, יושב ראש המועצה המחוקקת הפלסטינית ויושב ראש הוועדה למלחמה בשחיתות.
ביוגרפיה

א-נתשה נולד בחברון תחת המנדט הבריטי ב-1934, ולמד בבתי הספר בעיר תחת השלטון הבריטי וירדן. הוא קיבל תואר ראשון מהאוניברסיטה הלבנונית, תואר שני באוניברסיטת קהיר ותואר דוקטור לפילוסופיה באוניברסיטת מוסקבה, כולם במדע המדינה. בשנים 1956–1970 עבד במשרד החינוך של קטר. ב-1959 היה ממקימי תנועת הפת"ח, וב-1964 לקח חלק בהקמת הארגון לשחרור פלסטין. א-נתשה היה חבר במועצה הלאומית הפלסטינית ובמועצה המהפכנית של תנועת הפת"ח. ב-1979 מונה לנציג אש"ף בערב הסעודית, תפקיד בו כיהן עד 1990, וב-1980 נבחר לוועד המרכזי של פת"ח.
בבחירות הראשונות למועצה המחוקקת הפלסטינית, שנערכו לאחר הקמת הרשות הפלסטינית, נבחר א-נתשה מטעם פת"ח במחוז הבחירה של נפת חברון עם 17,242 קולות. ב-1998 מונה לשר העבודה של הרשות, וב-2002 מונה לשר החקלאות. ב-3 בנובמבר 2003 נבחר א-נתשה ליושב ראש המועצה המחוקקת הפלסטינית במקום אחמד קריע, שמונה לראש ממשלת הרשות הפלסטינית לאחר התפטרותו של מחמוד עבאס. ב-10 במרץ 2004 הוחלף על ידי רוחי פתוח.
בפברואר 2010 הכריז עבאס, שהפך לנשיא הרשות הפלסטינית, על הקמת ועדה למלחמה בשחיתות, וא-נתשה מונה לעמוד בראשה. הוא עזב את תפקידו זה במרץ 2019.
הערות שוליים

1 2  Rafiq Al-Natsheh, בספרייה היהודית המקוונת (באנגלית)
↑  تائج الانتخابات الفلسطينية الأولى, וייבאק מאשין, [תוצאות הבחירות הפלסטיניות הראשונות] (בערבית)
↑  השר הפלסטיני רפיק אל-נתשה, בראיון מדיני, באתר ממרי, ‏22 בפברואר 1999
↑  עלי ואקד, הפלסטינים בחרו ביו"ר חדש למועצה המחוקקת, באתר ynet, 3 בנובמבר 2003
↑  יו"ר חדש לפרלמנט הפלשתיני: רפיק א-נתשה, באתר הארץ, 3 בנובמבר 2003
↑  עלי ואקד, ראוחי פתוח זכה בבחירות לראשות המועצה המחוקקת הפלסטינית, באתר ynet, 10 במרץ 2004
↑  ניר יהב‏, תוקם ועדה שתחקור פרשות השחיתות ברשות, באתר וואלה, 14 בפברואר 2010
↑  قرار بقانون رقم (1) لسنة 2010م بشأن المصادقة على تعيين رئيس هيئة مكافحة الكسب غير المشروع, אוניברסיטת ביר זית, [צו חוק מס' (1) משנת 2010 המאשר את מינוי יו"ר הרשות למלחמה בשחיתות] (בערבית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987009347804205171  CiNii: DA14824739  ISNI: 0000 0000 8220 2423  LCCN: n82162500  RERO: 02-A021957358  SUDOC: 244064075  VIAF: 38272395   WorldCat (עם VIAF): 38272395 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אבראהים אמין א-סייד

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1960 (בן 65 בערך) נפת בעלבכ, לבנון
 מדינה:  לבנון לבנון
 השתייכות:  חזבאללה חזבאללה
 
אבראהים אמין א-סייד (בערבית: إبراهيم أمين السيد, בתעתיק מדויק: אבראהים אמין אלסיד; נולד ב-1960) הוא אחד ממייסדי ארגון הטרור חזבאללה ומשמש כראש המועצה הפוליטית של חזבאללה.
ביוגרפיה

א-סייד הוא דמות מרכזית בחזבאללה, הארגון הלבנוני השיעי שהוקם בשנות ה-80. הוא אחד ממייסדי הארגון, לצד דמויות מפתח אחרות כגון עבאס מוסאווי ומוחמד יזבכ. במשך השנים, שימש א-סייד הדובר הרשמי הראשון של חזבאללה.
א-סייד משמש בתפקיד ראש המועצה הפוליטית של חזבאללה, שתפקידה לספק ייעוץ פוליטי ומדיני למועצת השורא של חזבאללה ולהיות אחראית על הקשר עם הגופים הפוליטיים השונים. תפקידו זה מעניק לו השפעה רבה על ההחלטות הפוליטיות והאסטרטגיות של הארגון.
ב-2013, כאשר חזבאללה היה מעורב במלחמת האזרחים בסוריה, א-סייד הודה בפומבי כי הארגון פועל במדינה השכנה (סוריה) כדי להגן על הלבנונים מפני "שיתוף הפעולה הישראלי-אמריקני". הוא הצהיר כי חזבאללה שואף "למנוע את נפילת סוריה לשליטתה של וושינגטון ותל אביב".
במהלך מלחמת חרבות ברזל (מבצע חיצי הצפון), התרחשו התפתחויות דרמטיות בצמרת חזבאללה. לאחר חיסולו של מזכ"ל הארגון חסן נסראללה ברובע הדאחייה במבצע סדר חדש ב-27 בספטמבר 2024, עלה שמו של האשם ספי א-דין, ראש המועצה המבצעת של חזבאללה, כמועמד להחליפו. לאחר שצה"ל חיסל גם אותו בלילה שבין 3 באוקטובר ל-4 באוקטובר 2024, עלה שמו של אמין א-סייד כמי שעשוי לשמש כמזכ"ל הארגון,לבסוף אבראהים אמין א-סייד לא מונה למזכ"ל הארגון, מי שמונה לבסוף הוא נעים קאסם שהיה סגנו של חסן נסראללה לפני חיסולו.
ראו גם

חזבאללה
המזכיר הכללי של חזבאללה
המועצה הפוליטית של חזבאללה
הערות שוליים

1 2  דניאל סלאמה וסער הס, מפקד 910, היועץ והמנהיג: צמרת חיזבאללה ברשימת הטרור, באתר ynet, 20 במאי 2018
↑  ליאור בן ארי, רויטרס, מטחים לחיפה והגליל; גורמים ישראלים אישרו: "יורשו המיועד של נסראללה חוסל", באתר ynet, 5 באוקטובר 2024
↑  יוסי נכטיגל, ‏אבראהים אמין א-סייד הוא המועמד לתפקיד מזכ"ל חיזבאללה החדש, באתר כיכר השבת, 6 באוקטובר 2024
ח'אלד אל-בטש

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1961 (בן 64 בערך) ג'באליה, רצועת עזה המצרית
 מדינה:  עזה
 פעילות בולטת:  חבר הלשכה המדינית של תנועת הג'יהאד האסלאמי הפלסטיני
 השקפה דתית:  אסלאם
 
ח'אלד עאשור עלי אל-בַּטְשׁ ובקיצור: ח'אלד אל-בַּטְשׁ (בערבית: خالد البطش; נולד ב-1961) הוא פוליטיקאי פלסטיני שנחשב לאחד מסמלי ארגון הג'יהאד האסלאמי הפלסטיני וממנהיגיו.
בעבר נכלא בבתי כלא במצרים, בישראל וברשות הפלסטינית. במרץ 2024 פורסם בעזה כי אל בטש נתפס על ידי צה"ל במבצע ניתוח מקומי, אולם הטענה לא אומתה.
ביוגרפיה

אל-בטש נולד בשנת 1961 בג'באליה. הוא גדל במשפחה חקלאית עזתית ותיקה. הוא למד בבתי הספר בג'באליה, וב-1980 עבר למצרים. בשנת 1986, בהיותו במצרים, קיבל תואר ראשון בכלכלה מהאוניברסיטה הערבית של ביירות. לאחר יותר משני עשורים רכש תואר דוקטור מ"האוניברסיטה האמריקאית העולמית", מוסד לא מוכר שהוגדר כבית חרושת לתארים.
תפקיד

אל-בטש החל את דרכו הפוליטית במהלך לימודיו האוניברסיטאיים במצרים, שם הצטרף לתנועת הג'יהאד האסלאמי, ושלטונות מצרים עצרו אותו בשנת 1986 על רקע פעילותו בתנועה.[דרוש מקור] אל-בטש עבר לתחומי הרשות הפלסטינית, ולאחר מספר חודשים בסוף 1987 השתתף באינתיפאדה הראשונה, ונכלא בישראל מספר פעמים על חברות בארגון בטרור. המשטרה הפלסטינית ושירותי המודיעין הפלסטיניים עצרו אותו חמש פעמים לאחר הקמת הרשות הפלסטינית ב-1994.[דרוש מקור]
אל-בטש הקים וניהל את "מרכז איליאא לעיתונאות", השתתף בהקמת מספר מוסדות אזרחיים וייצג את תנועת הג'יהאד האסלאמי ב"וועדת המעקב לכוחות הלאומיים והאסלאמיים" במשך שמונה שנים.[דרוש מקור]
היה חבר בוועדת ההתנגדות להתנחלויות, ועמד בראש ועדת המזכירות של הכוחות הלאומיים והאסלאמיים (אנ') בעזה.
ברצועת עזה הוא היה אחראי מטעם הארגון על "צעדות השיבה" ב-2018. הוא ייצג את ההג'יהאד האסלאמי הפלסטיני ופלוגות אל-קודס בכל שיחות שביתת הנשק עם ישראל בתיווך מצרים.
ישראל הכניסה את שמו לרשימת אנשי הטרור הפלסטיני המיועדים לחיסול,[דרוש מקור] ובכל המבצעים ברצועת עזה, שמו של אל-בטש מופיע כאחד היעדים להתנקשות.
במרץ 2024 פורסם בעזה כי אל בטש נעצר על ידי צה"ל במבצע ניתוח מקומי במתחם בית החולים שיפא, אולם הטענה לא אומתה על ידי גורמים בישראל או בפלוגות אל-קודס.
הערות שוליים

1 2 3 4  "خالد البطش". נבדק ב-2019-12-19.
1 2 3  "خالد البطش". נבדק ב-2019-12-19.
1 2  נטע בר, הישג לצה"ל? מתרבות השמועות על מעצר בכיר בג'יהאד האסלאמי בבית החולים שיפא, באתר ישראל היום, 20 במרץ 2024
↑  נדב שרגאי, צינור השנאה, באתר ישראל היום, 21 בנובמבר 2019
↑  עינב חלבי, דיווחים בעזה: בכיר הג'יהאד האיסלאמי חאלד אל-בטש נלכד בידי כוחות הביטחון, באתר ynet, 20 במרץ 2024
↑  "مقربون: القيادي". נבדק ב-2019-12-19.
זוהיר אל-קייסי

| --- | --- |

תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  1963 
 נהרג:  9 במרץ 2012 (בגיל 49 בערך) 
 
זוהיר אל-קייסי (1963 - 9 במרץ 2012 בערבית: زهير القيسي זהיר אלקיסי) היה מזכ"ל ועדות ההתנגדות העממית ברצועת עזה, חוסל בידי צה"ל בזמן מבצע הד חוזר.
ביוגרפיה

אל-קייסי היה חבר בוועדות ההתנגדות העממית מאז הקמתן בשנת 2000. הוא היה מוסלמי אדוק, וראה בג'יהאד את הגשמת הדת. אנשי ארגונו נמנו עם חוטפיו של גלעד שליט. אל-קייסי התראיין בנושאי חטיפתו וכליאתו, וציין: "ישראל ניסתה ללחוץ עלינו בהריגת מספר רב של פעילים בעקבות חטיפתו, אך ההתנגדות והעם הפלסטיני עמדו איתן".
נמנה עם מתכנני מתקפת הטרור בדרום ישראל באוגוסט 2011. בעקבות פיגוע זה הרג צה"ל את מזכ"ל ועדות ההתנגדות העממית, כמאל אל-נירב, ואל-קייסי מונה למחליפו. ב-14 בינואר 2012 אירע פיצוץ (כנראה עקב תאונה) בביתו של אל-קייסי ברפיח, ובו נהרג אדם אחד וארבעה נפצעו. אל-קייסי לא היה בביתו ולא נפגע.
ב-9 במרץ 2012 בזמן מבצע הד חוזר, נהרג אל-קייסי בסיכול ממוקד שביצע כלי טיס של צה"ל, בעת שנסע במכוניתו בשכונת תל אל-הווא שבמערב עזה. יחד איתו נהרג מוחמד אחמד אל-חנני, ששוחרר בעסקת שליט. לדברי צה"ל פעולת סיכול ממוקד זו נעשתה בעת שאל-קייסי עסק בתכנון פיגוע נגד ישראל.
בעקבות הריגתו חלה הסלמה במאבק בין צה"ל לבין ארגוני הטרור שברצועת עזה. בארבעת הימים לאחר הריגתו נורו לעבר ישראל למעלה ממאתיים רקטות ופצצות מרגמה, ועוד 26 מתושבי רצועת עזה (בהם 22 מחבלים ו-4 אזרחים) נהרגו בתגובות של צה"ל כנגד יעדי טרור וחוליות שיגור רקטות.
הערות שוליים

↑  אליאור לוי, קייסי התרברב: ישראל הרגה, אבל החזקנו בשליט, באתר ynet, 9 במרץ 2012
↑  רפיח: הרוג ופצועים בפיצוץ בביתו של זוהיר אל קייסי, רשת ב', 14 בינואר 2012
גינת דובנוב

| --- | --- |

 מידע כללי
 על שם:  שמעון דובנוב
 תאריך הקמה:  1995
 אדריכל:  גדעון שריג, יעקב רכטר
 מיקום
 מדינה:  ישראל ישראל
 מיקום:  תל אביב-יפו 
 קואורדינטות:  32°04′40″N 34°47′04″E﻿ / ﻿32.07781944°N 34.784475°E﻿ / 32.07781944; 34.784475
 he
 
גינת דובנוב (פארק משפחת דן) היא גינה ציבורית הממוקמת במרכז תל אביב, ישראל, ושוכנת בחלקו האחורי של המשכן לאמנויות הבמה תל אביב. הפארק נקרא על שמו של שמעון דובנוב, היסטוריון וסופר יהודי-בלארוסי. הרחוב הנושא את שמו (רחוב דובנוב) מהווה את הגבול המערבי של הגן.
משפחות צעירות, סטודנטים ובעלי כלבים מבקרים כדרך קבע בפארק. הגינה מכילה מתקני שעשועים ומתקני כושר. בגינה מדשאות, שבילי הליכה, מקומות ישיבה מוצלים ו"ספסל נתינה" בחסות עיריית תל אביב, שבאמצעותו השכנים מחליפים ביניהם פריטים. לעיתים מתקיימים בגינה חוגי צ'י קונג.
הערות שוליים

↑  סיבוב בגינת דובנוב עם אדריכל הנוף גדעון שריג
↑  פארק משפחת דן (גינת דובנוב) « קרן תל-אביב יפו, באתר telavivfoundation.org
↑  עוד מידע על מפת קיימות בעיר | ספסל נתינה גינת דובנוב, באתר Sviva_TLV_map
↑  גינת דובנוב - שיחור, באתר www.shichor.co.il (באנגלית)
עיזאת א-רישק

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1960 (בן 65 בערך) חברון, ירדן 
 מדינה:  הרשות הפלסטינית
 השכלה:  אוניברסיטת כווית 
 
עיזאת מוחמד אל-רישק (בערבית: عزت الرشق, תעתיק מדויק: עזת אלרשק; נולד ב-1960) הוא פוליטיקאי פלסטיני יליד חברון, חבר הלשכה המדינית של חמאס וראש המשרד ליחסים ערבים ואיסלאמיים של חמאס.
פעילות

בצעירותו הוא היה פעיל בתנועה האסלאמית הפלסטינית, והשתתף בהקמת גוש אל-חק האיסלאמי והליגה האסלאמית לסטודנטים פלסטיניים באוניברסיטת כווית.
בהמשך קודם ומונה לחבר המזכירות הכללית של ועידת המפלגות הערביות וחבר בחבר הנאמנים של קרן אלקודס הבין-לאומית.
הוא מדור המייסדים של חמאס, וחבר הלשכה המדינית של חמאס מאז הקמתה והיה אחראי על התחום הפלסטיני במגזין החברה הכוויתית בין 1986–1991.
הוא היגר לכווית ב-1967 לאחר מלחמת ששת הימים, ונשאר שם עד פרוץ מלחמת המפרץ ב-1990, אז הוא עזב את כווית לירדן ונשאר שם עד לגירושו ב-1999.
הוא נעצר בירדן בקשר לתפקידו בחמאס בשנת 1996. הוא נעצר שוב בסוף 1999, כאשר גורש עם מספר מנהיגי חמאס, ח'אלד משעל, איבראהים ע'ושה וסאמי ח'אטר לדוחה בירת קטר.
א-רישק התגורר בדוחה עד תחילת 2001, אז עזב לסוריה ושהה שם עד ינואר 2012, אז חזר לדוחה. הוא נטל על עצמו כמה תחומי אחריות מנהיגותיים בתנועה, ובראשן תיק התקשורת, ועמד בראש ועדת הבחירות העליונה של חמאס, שפיקחה על השתתפות התנועה בבחירות 2006.
חיים אישיים

עיזאת א-רישק נשוי, יש לו ארבעה ילדים, והוא בעל תואר ראשון במדעי המדינה מאוניברסיטת כווית (אנ').
הערות שוליים

↑  Tog חדשות ותוכן יהודי - חמאס: על אבו מאזן להתפטר, באתר www.tog.org.il
↑  عزت الرشق (אורכב 11.07.2017 בארכיון Wayback Machine)
↑  שמעון איפרגן, אמו של סעדון: הנקמה הגיעה מאוחר מדי, באתר nrg‏, 29 בינואר 2010
מקומות קדושים ליהודים בארץ ישראל

לוח המקומות הקדושים (ראשית המאה ה-20) מאת משה בן יצחק מזרחי. סביב הר הבית (כיפת הסלע), מופיעים קבר שמואל, קבר רחל, מערת המכפלה והעיר ירושלים. לוח זכוכית צבוע, מעוטר בנייר מוזהב.
הר הבית (מכיוון דרום-מערב)
המבנה שעל מערת המכפלה
מתפללות בקבר רחל
איור של קבר יוסף מהמאה ה-19
תפילה בקבר דוד המלך
ריקודים בחצר קבר רבי שמעון בר יוחאי
מתפללות בקבר שמואל הנביא
קבר זכריה (מימין) וקבר בני חזיר (משמאל)
קברי הסנהדרין בשלהי המאה ה-19
קבר רבן גמליאל ביבנה
הבניין שעל קבר רבי מאיר בעל הנס
בארץ ישראל ישנם אתרים רבים הנחשבים כמקומות קדושים ליהודים. חלק קטן ממקומות אלה נקבע בתקנות שהותקנו מכוח חוק השמירה על המקומות הקדושים ומטופל בהתאם לתקנות אלה. חלק מאתרים אלו מקודש גם לדתות אחרות. הר הבית הוא המקום הקדוש ביותר ליהודים ועל פי ההלכה לקדושתו של הר הבית משמעויות רבות גם כיום.
מקומות רבים מקודשים בשל האישיות הקבורה בהם, ולעיתים בזיהוי שונה של הקבור במקום. מרבית המקומות הקדושים הם קברי צדיקים הנמצאים בגליל. חלקם מיוחס לתקופת האבות, ומרביתם מתקופת התנאים. המאוחר שבאתרים אלה הוא קבר השל"ה.
זיהוי המקומות הקדושים לאורך הדורות

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. פסקה.
ארגונים לשמירה על המקומות הקדושים

המשרד לשירותי דת מטפח כמאה ועשרים מקומות בהם הוא מכיר כקדושים, באמצעות עמותה ממשלתית בשם "המרכז הארצי לפיתוח המקומות הקדושים". בעמותה שני חברים:
מדינת ישראל, המיוצגת על ידי 15 נציגים של משרדי הממשלה.
מרכז השלטון המקומי, המיוצג על ידי נציג אחד.
המרכז עוסק בפיתוח של האתרים, שיקומם, טיפוחם, והרחבת השירותים עבור ציבור המבקרים, אחזקתם השוטפת ושמירה על הסדר, אך אינו רשאי להשתמש בסמכויות הנתונות מכח תקנות השמירה על המקומות הקדושים.
על אתרים אלה כותב המרכז כך: ”ברחבי הארץ למעלה ממאה ועשרים מקומות קדושים. מקום קדוש הוא אתר או קבר שישנה מסורת הקושרת אותו לאירוע היסטורי בתולדות עם ישראל, או שלפי המסורת קבורה במקום אישיות תנכית או תורנית בעלת שם, דוגמת התנאים. אתרים אלה משמשים כמקום עלייה לרגל, תפילה וכינוס של הציבור הבא להתפלל שם במשך כל ימות השנה ובעיקר בחגים, בחודשי אלול ותשרי, בראשי חודשים ובימי הילולה.”
על תחום בתי העלמין העתיקים מופקד המרכז הארצי לפיתוח המקומות הקדושים תחת סמכות משרד התיירות..
רשימת מקומות קדושים ליהודים

ברשימה מצוינים בעיקר מקומות שהוכרזו כמקומות קדושים בתקנות שמירה על מקומות קדושים ליהודים, תשמ"א-1981‏
| --- | --- |
 אבנית: רבי יהודה נשיאה  רב חסדא  רב דימי מנהרדעא  מערת אביי ורבא  בני אביי  מערת בני רב פפא  מערת קברי צדיקים  אייל: שמעון בן יעקב  הר ארבל: כוכי קבורה  אל-קיומי: מערת רבי יוסי דמן יוקרת  בנו ובתו של רבי יוסי דמן יוקרת  רבי כרוספדאי האמורא  האידרא  רבי טרפון  אלקנה  בירייה: בניהו בן יהוידע  אבא שאול  בית לחם: קבר רחל  ברעם עובדיה הנביא  נחמן קטופא  מר זוטרא  מרדכי ואסתר  גוש חלב שמעיה ואבטליון -  יוחאי אבא של רבי שמעון בר יוחאי  רבי מאיר בעל האקדמות  יואל הנביא  גת חפר: יונה הנביא  דלתון: רבי יהודה בן תימא  רבי יוסי הגלילי  רבי אליעזר בן רבי יוסי הגלילי  רבי הלל  דנה: דן בן יעקב  חברון מערת המכפלה: קבר אברהם אבינו קבר יצחק אבינו קבר יעקב אבינו קבר שרה אמנו קבר רבקה אמנו קבר לאה אמנו קבר אבנר בן נר חוקוק: קבר חבקוק  קבר בחיי בן אשר  חיפה: מערת אליהו הנביא  קבר אלישע  רבי אבדימי דמן חיפה  חצור הגלילית: חוני המעגל  אבא חלקיה וחנן הנחבא  טבריה: קבר רבי מאיר בעל הנס  רבי ירמיה  רב כהנא  קבר הרמב"ם, השל"ה ועוד  רבי עקיבא  רבי חייא ובניו  תלמידי רב  קבר האמהות  קבר רחל אשת רבי עקיבא  בית הקברות הישן  יבנה: קבר רבן גמליאל  יהוד: קבר יהודה בן יעקב  ירושלים: הר הבית  הכותל המערבי  מערת שמעון הצדיק  קבר דוד המלך  מערת הנביאים  קבר חולדה הנביאה  יד אבשלום  קבר זכריה  נקבת השילוח  מעיין השילוח  קברי המלכים  מערת סנהדרין קטנה  מערת סנהדרין הגדול  מערת צדקיהו  מערת ירמיהו (חצר המטרה)  קבר רבי עובדיה מברטנורא  ירכא: חושי הארכי:  כבול: רבי אברהם אבן עזרא  מיכה הנביא  כפר חנניה רבי חלפתא ובניו  רבי אליעזר בן עקשיא  רבי אליעזר בן יעקב  רבי זכריה בן הקצב  כפר יסיף: בית הקברות  כפר כנא: רבן שמעון בן גמליאל  כפר סבא: קבר בנימין בן יעקב (נבי ימין)  כרם בן זמרה: רבי יוסי בן זמרא  הר מירון: מערת הלל הזקן ותלמידיו  רבי יוחנן הסנדלר  רב ייבא סבא  שמאי הזקן  תלמידי שמאי  כיסא של אליהו  בית הכנסת הספרדי  רב המנונא סבא  רבי יוסי בן קיסמא  קבר רבי שמעון בר יוחאי  מנרה: רב אשי  נבוריה: רבי אלעזר המודעי  נבי סמואל: שמואל הנביא (המצפה)  סאסא: לוי בר סיסי  סכנין: רבי יהושע דסכנין  עין זיתון: רבי יהודה  רבי כרוספדאי חמיד ליבא  רבי יוסף סרגוסי  מערת האידרא  רבי שמעון בן מנסיא  עילבון: רבי מתיא בן חרש  עכברה רבי ינאי  עקביא בן מהללאל  עלמה: רבי אלעזר בן ערך  עמוקה: קבר יונתן בן עוזיאל  עראבה: רבי ראובן האצטרובלי  רבי חנינא בן דוסא  פקיעין: מערת רבי שמעון בר יוחאי  בית הכנסת העתיק  בית הכנסת החדש  מעיין הרשב"י  בית קברות קטן  בית קברות גדול  רבי יהושע בן חנניה  רבי יוסי דמן פקיעין  רבי הושעיא איש טריא  פרוד: רבי ישמעאל  נחמיה העמסוני  ציפורי: קבר רבי יהודה הנשיא  צפת נחום איש גמזו  בנימין הצדיק  רבי דוסא בן הרכינס  מערת שם ועבר  ביכנ"ס וציון רבי יוסי בנאה  רבי חוצפית המתורגמן  יהוידע הכהן  רבי פנחס בן יאיר  בית הקברות העתיק  מקווה האר"י  בית הכנסת האר"י הספרדי  קדש נפתלי: דבורה הנביאה ועוד  אשר ונפתלי  שונם (סולם): בית השונמית  סאג'ור רבי ישמעאל כהן גדול  רבי שמעון שזורי  רבי שמעון בן אלעזר  שכם: קבר יוסף בן יעקב  שפרעם: בית כנסת  בית הקברות  רבי יהודה בן בבא  תקוע: קבר עמוס הנביא
רשימת מקומות קדושים ליהודים > מקומות נוספים

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
מקומות נוספים בארץ ישראל הקדושים ליהודים:
שילה - מקומם של משכן שילה וקבר עלי הכהן. יום פטירת עלי הכהן מצוינת בי' באייר. יש המציינים בשילה גם את קבריהם של חפני ופינחס, אשת פינחס, אם אי כבוד (אנ'), אחיה השילוני ובעשא, מלך ישראל.
חארס - קבר יהושע בן נון, קבר נון (אביו) וקבר כלב בן יפונה.
עוורתא - גבעת פינחס (עוורתא, דרומית לשכם, ליד היישוב איתמר) - קברי אלעזר בן אהרן, איתמר אחיו, פינחס בנו, אבישוע בן פינחס, ושבעים הזקנים מבית דינו של משה. (על פי מסורות שונות).
ראו גם

תיירות צליינית לארץ ישראל
אתרא קדישא
בתי כנסת עתיקים בארץ ישראל
קברים ובתי קברות יהודיים בארץ ישראל
לקריאה נוספת

מרדכי הכהן, המקומות הקדושים בארץ-ישראל, ירושלים: הוצאת משרד הדתות, תשל"א.
דורון בר, לקדש ארץ: התפתחות המקומות הקדושים היהודיים במדינת ישראל, 1968-1948, יד יצחק בן-צבי, 2007
ליאור חן, עומר הקר ונורית שטדלר (עורכים), מקומות קדושים בארץ הקודש: מבט אתנוגרפי, הוצאת למדא, האוניברסיטה הפתוחה, 2022
צבי אילן, קברי צדיקים בארץ ישראל, הוצאת כנה, 1997.
ישראל גליס, מדריך כרטא - קברי צדיקים בארץ ישראל : תהלים, סגולות, תפילות, הוצאת כרטא, 2005.
צבי גילת, קברי צדיקים - האנשים, המקומות, הסיפורים, האגדות, הוצאת מפה, 2005.
צבי גילת, מדריך מפה לקברי צדיקים, הוצאת מפה, 2008.
הערות שוליים

↑  המרכז הארצי לפיתוח המקומות הקדושים
↑  אתר המשרד לשירותי דת
↑  משרד התיירות משקיע בשימור המקומות הקדושים
↑  תקנות שמירה על מקומות קדושים ליהודים, תשמ"א-1981, באתר המשרד לשירותי דת
↑  משכן שילה וקבר עלי הכהן הם בשילה, בוודאות; מקומם המדויק, בתוך שילה- הוא משוער
↑  ע"פ מגילת תענית והשו"ע
↑  צבי אילן, שילה, 'קברי צדיקים בארץ ישראל', הוצאת כנה, 1997, עמ' 364
↑   הגר שיזף, כך הפכו מקומות קדושים לזירה שוקקת של מאבקים ותמורות, באתר הארץ, 16 במרץ 2022
מקרר

מקרר מבפנים
מְקָרֵר הוא מכשיר ביתי העושה שימוש בקירור כדי לסייע בשימור מזון או מוצרים רגישים אחרים. מרבית המקררים פועלים על חשמל ומשתמשים במשאבת חום העובדת במעגל קירור. מקרר עשוי להכיל תא קירור או תא הקפאה, או את שניהם יחדיו.
קיבולת המקרר נמדדת בליטרים. ערכי הקיבולת למקררים ביתיים רגילים נעים בין 400 לבין 800 ליטר. כאשר בדרך כלל היחס בין תא הקפאה לתא הקירור הוא אחד לשלוש. מקרר הוא אחד ממוצרי החשמל הביתיים הנפוצים ביותר בעולם. בישראל כ-99.8% ממשקי הבית מחזיקים במקרר. השיעור דומה בקרב משקי הבית האמריקאיים.
מקרר תעשייתי הוא מקרר המשמש לצורך מסחרי, כגון במסעדה או מרכול, וקיבולת הנפח שלו גדולה יותר מזה הביתי.
היסטוריה

בתי קרח היו קיימים במשך אלפי שנים ונועדו לספק קרח לשם קירור מזון בחודשי הקיץ. רק בשנים האחרונות של המאה ה-19 החל השימוש בארונות קרח כאמצעי ביתי לקירור. את הקרח היו רוכשים מיצרני קרח מסחריים.
המצאת המקרר הייתה תוצאה של תהליך של הבנה ופיתוח.
בשנת 1720 רופא סקוטי בשם ויליאם קאלן הציג את אפקט הקירור של ההתאיידות.
בשנת 1805 ממציא אמריקאי בשם אוליבר אוונס תכנן מכונת קירור באמצעות אדים במקום נוזלים.
בשנת 1835 ממציא בשם ג'ייקוב פרקינס רשם פטנט על מחזור דחיסת אדים באמצעות אמוניה נוזלית, המכונה לעיתים קרובות "אבי המקרר".
בשנת 1842 רופא אמריקאי בשם ג'ון גורי בנה מכונה דומה לזו שתכנן אוליבר אוונס.
בשנת 1856 יצר ג'יימס האריסון האוסטרלי את המקרר השימושי הראשון שפעל על עקרון דחיסת גזים. מבשלת שיכר שכרה את שירותיו כדי שיבנה מכונה לקירור בירה. ב-1857 הציגה תעשיית אריזת הבשר בשיקגו את הרכב המקורר הראשון, שנועד למנוע קלקול הבשר בזמן העברתו. ב-1866 הוצג באילינוי קרון רכבת מקורר ראשון, שנועד להובלת פירות. הקרון שימש להובלת תותי שדה.
המקרר הביתי הראשון יוצר כפי הנראה בשנת 1913 בידי פרד ו. וולף ג'וניור בשיקגו, תחת השם DOMELRE (ראשי תבות של DOMestic ELectric REfrigerator). המכשיר לא רשם לזכותו הצלחה מסחרית. הצלחה גדולה יותר נרשמה בשנת 1916, עת הציגה חברת Kelvinator של אדמונד קופלנד וארנולד גרוס מקרר, שמנגנון פעולתו מבוסס על משאבת חום, כמו מקררים בני ימינו. המקררים הראשונים היו למעשה שדרוגים של ארונות קרח, אשר עליהם התקינו יחידת קירור. המנוע, המדחס והמעבה הותקנו לצד הארון או במרתף הבית. מקררים שיחידות הקירור שלהם מוכלות בתוכם יוצרו החל מ-1925.
היחידות הראשונות השתמשו בחומרים רעילים, בייחוד אמוניה, גפרית ומתיל כלורי כחומרים המשמשים לקירור. המקרר הראשון שהייתה לו תפוצה רחבה היה דגם "Monitor-Top" של ג'נרל אלקטריק מ-1927. מעל 1,000,000 יחידות שלו יוצרו, וחלקן שרדו ופועלות עד היום. רק ב-1931 יצרה חברת "דופונט" את המקרר הראשון שלא הכיל חומרים רעילים או דליקים. בעשרות השנים שחלפו מאז נותר מנגנון הפעולה של המקרר ללא שינויים משמעותיים. המקררים נבדלים לאורך הזמן זה מזה בעיקר בעיצוביהם, בחלוקת התאים שבהם, ובבקרות שונות אשר השתכללו בהם. בחלק מהמקררים יש תוספות כמו בר חיצוני, קיוסק, ופיקוד שבת.
מקרר בעל שני תאים - לקירור והקפאה, הוצג לראשונה לשוק בשנת 1939 על ידי ג'נרל אלקטריק. כיום ישנם מקררים המחולקים לארבעה תאים שונים: תא הקפאה (18°C-), תא בשרים (0°C), תא קירור (4°C), ותא ירקות (10°C).