שלום סקונדה
ארצות הברית

לאחר הגירתם לארצות הברית התיישבה המשפחה בלואר איסט סייד של מנהטן שבניו יורק. סקונדה נלקח תחת חסותו של האמרגן וולף, שארגן עבור הנער בן ה-13 תפילות בבתי כנסת ובאולמות. בשנתו הראשונה בארצות הברית הרוויח סקונדה עבור תפילות השבת 100 דולר. בשל גילו הצעיר לא יכול היה לקבל משרה לימים הנוראים בבית כנסת, לכן ארגן וולף שיעבור לפני התיבה באולם תיאטרון. קולו של סקונדה החל להתחלף, והוא נאלץ להפסיק לשיר. הוא המשיך את לימודיו בתיכון, ולקח שיעורים פרטיים בפסנתר. לאחר שסיים את התיכון, התקבל לקולג' במסלול ללימוד הנדסה. לאחר שנה מאכזבת בתחום ההנדסה, עבר לפקולטה ללימודי מוזיקה באוניברסיטת קולומביה, אך גם כאן לא היה מרוצה, מאחר שחש כי החובה ללמוד קורסים בהשכלה כללית הקשתה עליו להתרכז במוזיקה עצמה.
בשנת 1913 התקבל סקונדה כחבר במקהלה שהשתתפה בהפקות ביידיש בתיאטרון של מקס גייבל בניו יורק. ב-1914 נכנס כתלמיד במוסד לאמנות המוזיקה, שנקרא לימים בית הספר ג'וליארד. את ההלחנה הראשונה שלו לתיאטרון כתב סקונדה בעונת 1915–1916, לאחר שהציע למנהל התיאטרון לעבד בחינם חלקים מההצגה "Our Children". בשנת 1916 כתב יחד עם סלומון שמואלביץ, שהיה כבר מוכר כמלחין ולבריתן לתיאטרון ווודוויל, את הפרטיטורה המלאה הראשונה שלו – "יושר", שהוצגה בתיאטרון אודאון. כדי להבטיח את הצלחת היצירה, הזמין מנהל התיאטרון את הזמרת המפורסמת רגינה פראגר לשיר את שירו "היַים זיסער היַים" (Home, Sweet Home) שזכה לפופולריות רבה. בעקבות ההצלחה קיבל סקונדה משרת מנצח-מלחין בתיאטרון הלירי בניו יורק. ב-1917 התגייס סקונדה לצי האמריקני, והוצב באליס איילנד. סקונדה התיידד עם מפקד התזמורת של הצי, ועד מהרה מונה לתזמר את היצירות לתוכנית הבידור השבועית של התזמורת. סקונדה מונה למנצח מלחין בתיאטרון מטרופוליטן בניוארק, ניו ג'רזי, שם העלה בעונת 1917–1918 שתי הצגות בהלחנתו. על אף שמבקרי התיאטרון והמוזיקה לא כיסו מופעים מניו ג'רזי, התפרסם סקונדה גם בשדרה השנייה, שכונתה "ברודוויי היידית".
בסביבות 1919, פנה אל סקונדה המפיק בוריס טומאשבסקי, שבדיוק הפסיק את ההתקשרות עם המלחין הקבוע שלו, יוסף רומשינסקי, והציע לסקונדה לחבור למלחין הצעיר והאנונימי באותה העת, ג'ורג' גרשווין, ולהלחין יחד עבור התיאטרון שלו בברודוויי. סקונדה דחה את ההצעה, בטענה שאינו מתחבר לסגנון הג'אז ממנו הושפע גרשווין, וכי הוא מעדיף להלחין בסגנון קלאסי או יהודי. לאחר שהתפרסם, נהג גרשווין לסנוט בחביבות בסקונדה על חוסר רצונו לעבוד יחד, וסקונדה הביע את חרטתו על כך שמעולם לא נענה לה. סקונדה התוודע למוזיקה של ארנסט בלוך, והתרשם עמוקות מהרמה שאליה יכולה המוזיקה היהודית להגיע. סקונדה פנה אל בלוך, ולמד אצלו באופן פרטי כשנה.
בשנת 1922 ביקש סקונדה להתקבל לאיגוד השחקנים העבריים (Hebrew Actors' Union). לשם כך נשלח, כחלק ממדיניות האיגוד, לעבוד שלוש שנים מחוץ לניו יורק. את שלוש השנים הללו עשה סקונדה בפילדלפיה, שם מונה למנהל תיאטרון "ארצ'" וכן חתם חוזה הקלטות עם חברת "RCA ויקטור" להקלטת חלק משיריו. סקונדה מימן את נסיעתו לאירופה מהכנסותיו מההקלטות, שם יצר קשרים עם גדולי התיאטרון היידי כמו אסתר רחל קמינסקה.
בשנת 1926 עלתה האופרטה הראשונה של סקונדה, "מושקה", בתיאטרון הופקינס בברוקלין. את עונת 1927–1928 עשה סקונדה ב"תיאטרון ליברטי" בברוקלין עם אנשל שור. באותה שנה פתח ויליאם רולנד תיאטרון גדול חדש, באיסטרן פארקווי בקראון הייטס, וסקונדה נשכר לשמש כמנהל מוזיקלי. אך סקונדה החל למאוס מהמתרחש בתחום התיאטרון, וחיפש הצלחה בענפי בידור אחרים. בשנת 1929 נסע סקונדה להוליווד בניסיון להשתלב בתעשיית המוזיקה לסרטים, אך נסיעתו הייתה בתזמון גרוע, עם כניסת הסרט המדבר ומיעוט הביקוש למוזיקה שתלווה את הסרטים. מאוכזב, שב סקונדה לניו יורק ולתיאטרון של רולנד. באותה שנה אירעה המפולת בבורסה והחל השפל הגדול. מאחר ששכר המועסקים בתיאטרון של רולנד נקבעו לפי רווחי התיאטרון, שהיו נמוכים מאוד באותה שנה, נאלץ סקונדה לתור אחר מקור פרנסה נוסף, ולקח עבודה כעורך מוזיקלי בתחנת הרדיו ביידיש WLTH. בשנת 1932 עבר לתחנת הרדיו WEVD, שהייתה בעלת קהל המאזינים הגדול ביותר בציבור היהודי. כמו כן החל סקונדה לעבוד כמנהל מוזיקלי של מחנה הקיץ של הציונות הסוציאליסטית.