מישל פייר-לואי
קריירה

מ-1989 עד 2006, הייתה פייר-לואי חברה בכתב העת Chemins Critiques וכתבה בו מאמרים מדעיים שנגעו בפוליטיקה, כלכלה, אומנות ותרבות. היא לא עסקה רק במדע טהור, אלא הייתה שותפה גם במאבק לשינוי היחסים החברתיים בהאיטי.
בשנים 1989 עד 1991, היא הייתה מנהלת המחקר במכון התרבותי של קרל לבקה, הנחתה סמינרים וסדנאות עם ארגונים עממיים במטרה להשתתף באופן פעיל בבניית החברה האזרחית.
בשנת 1995 הקימה פייר-לואי את קרן הידע והחופש (FOKAL), המתמקדת במעבר לדמוקרטיה בהאיטי עם תמיכה רבה בייצור אמנותי, מדעי ותרבותי. הקרן מהווה סמל לחופש הביטוי, המגינה על המגזרים החלשים בחברה. הקרן הוכרה כארגון לא ממשלתי בשנת 2000 וזכתה לכבוד על ידי ספריית הקונגרס האמריקאי בשנת 2008. הקרן ממומנת על ידי ג'ורג' סורוס, מאז 1995.
פייר-לואי כיהנה כמנהלת של הקרן מ-1995 עד 2008, והחל מ-2009 הפכה לנשיאתה. היא מרבה לארח שם דיונים בוועידות.
בשנת 1991 הצטרפה כחברה בקבינט של הנשיא ז'אן ברטרנד אריסטיד. היא הייתה אחראית להגדרה מחדש של המשימות המבניות של המדינה ולתיאום בין הנשיאות לבין המשרדים השונים.
בשנת 1992, הפכה פייר-לואי ליועצת להכשרת מבוגרים כחלק מתוכנית הכשרה למיילדות שיזם ארגון הבריאות העולמי (WHO) בשיתוף עם שירות התמיכה האקומנית ומכון הילדים האיטי במישור המרכזי ובצפון-מערב.
ביוני 2008 פייר-לואי הייתה מועמדת לראשות הממשלה על ידי הנשיא רנה פרבאל, לאחר ששני המועמדים הקודמים של פרבאל נדחו על ידי לשכת הצירים (הבית התחתון של הפרלמנט בהאיטי). מינויה אושר על ידי לשכת הצירים ב-17 ביולי 2008, עם 61 קולות בעד, אחד מתנגד ו-20 נמנעים. הוא אושר על ידי הסנאט ב-31 ביולי, עם 12 קולות בעד, 5 נמנעים ואף מתנגד. התוכנית הפוליטית והממשלתית שלה עדיין נדרשו לאישור על ידי לשכת הצירים והסנאט.
פרבאל הכריזה על הרכב הממשלה החדשה ב-25 באוגוסט; מלבד פייר-לואי עצמה, היו 17 שרים, שבעה מהם נשארו מהממשלה הקודמת של ז'אק-אדואר אלכסיס. פייר-לואי מונתה לשרת המשפטים וביטחון הפנים, בנוסף לכהונתה כראש ממשלה. הממשלה הייתה אמורה להיות מושבעת ב-26 באוגוסט, אך התעכבה עקב השפעת הוריקן גוסטב.
התוכנית הפוליטית של פייר לואי וממשלתה אושרו על ידי לשכת הצירים ולאחר מכן על ידי הסנאט ב-5 בספטמבר 2008, לאחר משא ומתן ממושך. היה צורך ב-16 קולות בסנאט; היא קיבלה רק 15 בהצבעה הראשונה, אך בהצבעה שנייה שנערכה זמן קצר לאחר מכן היא זכתה לרוב הנדרש. לא היו מתנגדים, אך סנטור אחד נמנע. הצבעה זו התרחשה אחרי שהאיטי נהרסה על ידי ההוריקן האנה והוריקן אייק, מה שהציב אתגר קשה לפייר-לואי ולממשלתה.
שבועון החדשות הבינלאומי הבריטי האקונומיסט התייחס לפייר-לואי בפרסום "העולם בדמויות 2010", וכתב:
האיטי, הידועה זמן רב כמדינה הענייה ביותר בחצי הכדור המערבי, מעדה ממשבר אחד למשנהו מאז שנות דובלייה. אבל תחת ראש ממשלתה, מישל פייר-לואי, למדינה יש הזדמנות להשיג הישגים משמעותיים וברי קיימא הן בכלכלה והן בפוליטיקה. הישגיה המקומיים כבר ניכרים, מחזקים קואליציה מגוונת ומדכאים אופוזיציה נחושה. בחו"ל היא עבדה היטב עם מנהיגים בינלאומיים וזכתה בכמה חברים משפיעים, כולל ביל קלינטון, נשיא ארצות הברית לשעבר. כהונתה של גב' פייר-לואי, שגיסה, הפעיל החברתי, נרצח ב-1998, עשויה להצביע על נקודת מפנה במאבק הארוך של המדינה בעוני קיצוני, עימות עקוב מדם ואי צדק חברתי שורשי.
לאחר שנה התלוננו סנאטורים מהמפלגה של פרבאל שרמת החיים של האנשים לא משתפרת. אחרים חשבו שזה לא הוגן להטיל את האשמה על פייר-לואי אחרי 200 שנות עוני ואי שוויון חברתי, אך ראש הממשלה והקבינט שלה הודחו ב-11 בנובמבר 2009.
אחרי הדחתה מראשות הממשלה היא חזרה היא חזרה ל-FOKAL כנשיאה ותיאמה פרויקטים מיוחדים הקשורים למאמצי השיקום של האיטי לאחר רעידת האדמה. פייר-לואי היא גם מרצה באוניברסיטה ולעיתים קרובות מרצה באוניברסיטאות זרות. מספטמבר עד דצמבר 2010, היא הייתה פרופסור עמית באוניברסיטת הרווארד, בית ספר קנדי לממשל/מכון לפוליטיקה. בשנת 2011, נשיא ספרד זפאטרו הזמין אותה להיות חברה בוועדה הבינלאומית נגד עונש המוות.
בעקבות רעידת האדמה בהאיטי ב-2010 כתבה פייר-לואי מאמר עבור ההפינגטון פוסט, המתאר את חזונה לתוכנית תלת-שלבית עבור הקהילה: הצלה, התאוששות ושיקום.