stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יוסף לוגאסי
הערות שוליים

1 2  בידספיריט ישראל - מכירות פומביות: תכשיטים, אמנות, עתיקות ועוד, באתר Bidspirit
↑  בית מסחר ספרים טליתות צמר ומשי וכל כלי הדת, באתר www.judaisme-marocain.org
↑  על פי הספירה של מפתח "אוצר ההגדות", ירושלים, תשנ"ז
1 2  מורשת יהדות מרוקו, הספרייה הפרטית של אלי פילו - הפרח המחייה מתים – יששכר בן עמי, ‏31 באוגוסט 2012
↑  Israel Mizrahi, Musings of a Jewish Bookseller: What did the Jews do after finishing with the hanging of Haman and his children? One Moroccan Jew's Idea, Musings of a Jewish Bookseller, ‏2014-03-02
↑  כותר: מחזור ליום הכפורים מנהג ספרד בקהילות קדושות בקונשטאנטינה..- קזבלנקה (עותק 2), באתר folkmasa.org
↑  Yosef Kaplan, The Dutch Intersection: The Jews and the Netherlands in Modern History, BRILL, 2008-06-19, ISBN 978-90-474-4214-1. (באנגלית)
↑  מאיר מאיר, ⁨שלמה לוגאסי יושב ... ובוכה, באתר ⁨מעריב, ‏22 ביולי 1959
↑  באהלה של תורה- חומשים מקאזאבלאנקא, הצופה, 3 בנובמבר 1950
↑  עמרם חיים אנקאווה (עורך), ישועות אשא, תשע"ג, הקדמה, עמ' יב, באתר אוצר החכמה.
↑  Joseph Lugassy, Et Sepod, עת ספוד, Casablanca, [Liturgy, c. 1940], באתר Virtual Judaica
↑  כותר: סדור לראש השנה כמנהג ק"ק ספרדים - קזבלנקה (עותק 1), באתר folkmasa.org
↑  שלום צבר, From Amsterdam to Bombay, Baghdad, and Casablanca: The Influence of the Amsterdam Haggadah on Haggadah Illustration among the Jews in India and the Lands of Islam, The Dutch Intersection, Yosef Kaplan, ed., Leiden: Brill, 2008, עמ' 279-299, 498-517
הגדה של פשח(!) בהוצאת "עץ חיים" יוסף לוגאסי, קזבלנקה, שנות ה-40
הגדה של פסח עם תרגום לערבית יהודית, בהוצאת יוסף לוגאסי, קזבלנקה, שנות ה-40
יומן האונייה

יומן רשמי של אונייה בצי הסוחר הישראלי
יומן האונייה הוא מסמך רשמי המנוהל בכלי שיט מלחמתיים ואזרחיים.
ביומן נרשמים נתונים לתיעוד של אירועים חשובים במהלך, תפעול וניווט של כלי שיט. זה חיוני לניווט מסורתי, ויש למלא אותו לפחות מדי יום.
המונח Log book התייחס במקור לספר רישום קריאות ממדידת מהירות האונייה במים.
יומן האונייה של היום התרחב ומכיל סוגים רבים של מידע. והוא תיעוד של נתונים תפעוליים הקשורים לאונייה וזמני התרחשותם. כגון: תנאי מזג האוויר, אירועים שגרתיים, תקריות מיוחדות, נושאים הנוגעים לצוות, מיקום בשעת הצהריים, קורס ומהירות האונייה וכניסות ויציאות לנמלים. הנושאים המחייבים רישום מופיעים בתקנות הנמלים שפורסמו לראשונה ב-1957 ועודכנו במשך השנים.
היומן מנוהל על ידי קצין משמרת גשר. יומני אונייה של צי סוחר נשלחים לרשות הספנות של המדינה ונשמרים לתקופה מסוימת.
במונחים צבאיים, יומן הוא סדרה של מסמכים רשמיים ומחייבים מבחינה משפטית.
בספנות

רשויות הספנות והמפקדות הלאומיות מחייבות שיומנים שמורים כדי לספק תיעוד של אירועים, וכדי לעזור לצוותים לנווט במקרה של כשל ברדיו, מכ"ם או GPS.
בחינת פרטי הרישום ביומן האונייה היא לעיתים קרובות חלק חשוב בתהליך חקירה ימית רשמית. בדומה ל"קופסה השחורה" במטוס. לרישומי יומן יש לעיתים חשיבות רבה בתיקים משפטיים הנוגעים לסכסוכים מסחריים ימיים.
אוניות מסחריות וכלי שיט של ציים מחזיקים לעיתים קרובות יומן טיוטה ראשונית. אשר לאחר מכן נרשם כ"יומן רשמי" - הגרסה הסופית של תיעוד. בצי הסוחר הישראלי נרשם היומן בשפה האנגלית. בחיל הים יומן הספינה בשפה העברית.
ניתן לבצע שינויים ביומן הגס אך היומן הרשמי נשאר לצמיתות. שינויים או תיקונים ביומן רשמי חייבים להירשם על ידי המנהל המורשה של היומן והרשומות המקוריות של הנתונים שבוטלו או תוקנו חייבות להישאר קריאות.
הוראות מילוי יומן אונייה בצי הסוחר הישראלי.
הוראות מילוי יומן אונייה בצי הסוחר הישראלי.
הוראות מילוי יומן אונייה בצי הסוחר הישראלי.
יומנים נוספים באוניות

בחלק מכלי השיט יש מספר יומנים שבהם נרשמים על ידי הצוות מהלך חיי האוניה.
יומן רשמי של מדינת הדגל אותו מחזיק וממלא רב החובל. היומן ממלא על פי הנחיות מדינת הדגל הרשומות בגב היומן או בדף הראשון.
יומן הקצין הראשון שנמצא בגשר הפיקוד, אותו ממלא קצין משמרת גשר. בו נרשמים אירועים במהלך המשמרת.
יומן מכונה עליו מופקד המכונאי הראשי אותו ממלא כל קצין מכונה במשמרתו. בו נרשמים הפרטים הטכניים של הנעת האונייה.
על כל היומנים חותם בסופו של יום רב החובל אחרי שנבדקו נחתמו על ידי בעלי התפקידים.
ישנם יומנים נוספים כמו: יומן שמן, יומן תרגילים / בטיחות, יומן מי נטל, או כל יומן אחרי שבעלי האוניה דורש כדי לעקוב אחר פעילות האוניה.
בספינות חיל הים

בספינות הטילים ואוניות חיל הים קיימת חובת מילוי יומן האונייה. היומן לאחר מילוי מוגדר בסיווג סודי. ומהווה מסמך משפטי.
קיים ספר יומן לכל חודש. ההוראות למילוי רשומות בדפי הפתיחה. האחריות למילוי היא על הקצין התורן של אותו יום. יש למלא כל אירוע ביממה בה הוא מתרחש. מילוי היומן נעשה בעט כחול או שחור אך צלילות בנמל ירשמו בעט אדום. ארבעה עמודים לכל יממה. המחולקים ל-14 טבלאות.
טבלה א' - הוראות לילה לקצין תורן בנמל.
טבלה ב' – פעילות צלילה בנמל. ממולאת בעט אדום.
טבלה ג' - תחמושת.
טבלה ד' – ביקורות בטיחות בשיפוליים.
טבלה ה' – טמפרטורות במחסני התחמושת.
טבלה ו' - קבלת נוזלים: דלק שמן ומי שתייה.
טבלה ז' – מצאי נוזלים.
טבלה ח' – נתוני שוקע של הספינה.
טבלה ט' – ניווט: נתוני תנועת הספינה בקורסים ומהירויות.
טבלה י' – מטאורולוגיה, רוח, גלים, עננים, לחץ ברומטרי ולחות יחסית.
טבלה י"א – סיכום שעות ים, שעת יציאה שעת חזרה ומצטבר.
טבלה י"ב – שעה וכמות מפליגים.
טבלה י"ג – הוראות לילה של מפקד הספינה. חתימת קציני המשמרת
טבלה י"ד – אירועים שוטפים: כל אירוע שקורה בספינה ימולאו בים על ידי קצין משמרת גשר בנמל על ידי הקצין התורן.
היומנים מתחילת השנה נאספים בקופת הספינה. בסוף כל שנה נשלחים לארכיון צה"ל.
בתרבות

בסדרת הסרטים "Hornblower" מוזכרים יומני אונייה כדי להסביר את התפתחות העלילה, או כדי להפוך את הסיפור למציאותי יותר.
במסע בין כוכבים, יומן הקברניט, בצורת יומן אונייה, משמש לרישום האירועים המתקיימים, ופועל כצורה דיגיטלית של מוֹנוֹלוֹג. חלק ממערכת יומנים הכוללת יומנים אישיים ויומנים רשמיים של קצינים אחרים, לסיפורים שלא באו לביטוי ביומן הרשמי של הקברניט.
הערות שוליים

↑  Online Etymology Dictionary
↑  יומן אוניה, מפקדת חיל הים, 2018.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NARA: 10661980  NDL: 00566243
טימיש חמלניצקי

| --- | --- |

 לידה:  16 בספטמבר 1632 סובוטיב, אוקראינה, האיחוד הליטאי-פולני 
 נהרג:  15 בספטמבר 1653 (בגיל 20) סוצ'אבה, מולדביה 
 בן או בת זוג:  Ruxandra Lupu 
 
טימיש חמלניצקי או טימוֹש חמלניצקי, בשמו המלא טימופיי חמלניצקי, ידוע גם כטימיש (טימוש) חמלניצ'נקו (באוקראינית: Ти́міш (Тимофі́й) Хмельни́цький או Хмельниченко, בפולנית: Tymosz Chmielnicki ,לפעמים "טימושקה" או "צימושקה חמלניצקי", ברומנית: Timuş Hmelniţki) ‏ 16 בספטמבר 1632 - 15 בספטמבר 1653) היה מצביא ומנהיג אוקראיני, "אטאמאן נאקאזני" של חיל הקוזאקים מזאפורוז'יה בשנים 1653-1652, בנו הבכור מבין שלושת בניו של בוגדן חמלניצקי. היה שותף פעיל במרד הגדול של אביו.
שנותיו המוקדמות

טימיש חמלניצקי או טימופיי חמלניצקי נולד בשנת בסובוטיב (סובוטוב) בפרובינציית קייב, אז באיחוד הפולני-ליטאי. הוא תואר במקורות כצעיר נמוך קומה ועם צלקות על פניו, אולי בעקבות אבעבועות שחורות. אביו, בוגדן חמלניצקי תלה בו תקוות רבות והשתדל להכין אותו למנהיגות עתידית על ידי חינוך צבאי וכללי.
בינואר 1648 הרים בוגדן חמלניצקי את דגל המרד של הקוזאקים מזפורוז'יה נגד מלך פולין וממלכתו.
בפברואר -מרץ 1648 בעקבות המשא ומתן והברית שנכרתה נגד פולין בין חמלניצקי האב ובין ההחאן הטטרי של קרים, אסלאם השלישי גיראי, טימיש נשאר מספר חדשים  בן ערובה בחצר הח'אן בבחצ'יסאראי. בתקופה זו למד את שפת הטטרים והתוודע למנהגיהם ולשיטות הלחימה שלהם. אחרי שחרורו הצטרף טימיש ללחימה והשתתף, בין השאר, ב-23 בספטמבר 1648 כקרב הניצחון בפיליאבצי נגד הפולנים, כשגדודו לחם לצד יחידת האוונגרד הטטרית של קאראבצ'י מרזה. בשנת 1650 בעקבות בקשות הטטרים מקרים לעזרה נגד רוסיה, סירב בוגדן חמלניצקי לתת הסיוע הישיר המבוקש, אך שלח את טימיש למסע צבאי מזרחה אל הקוזאקים מעל הדון ואל האזורים הצ'רקסים. בסופו של דבר המסע הסתיים בקבלת פנים חמה מצד הקוזאקים הרוסים המקומיים וללא קרב.
המלחמות עם הפולנים. הצעת הנישואים

בוגדן חמלניצקי תכנן באותם הימים לחתן את בנו טימיש עם הנסיכה רוקסנדרה, בתו הקטנה של וסילה לופו, שליט מולדובה השכנה.
אחותה הגדולה של רוקסנדרה, מריה או לפי מקורות אחרים, אלנה (או אולנה), הייתה עוד משנת 1645 נשואה לנסיך וההאטמן הליטאי יאנוש רדזיוויל, ששלט בפועל בדוכסות הגדולה של ליטא. הנסיכה רוקסנדרה, הידועה אצל האוקראינים כרוזנדה, הייתה אשה יפה מאוד ומשכילה, שחוזרה על ידי מחזרים רבים מקרב נכבדי האזור. ידה נתבקשה, למשל, על ידי שליט טרנסילבניה, ג'רג' ראקוצי הראשון, בשביל בנו ז'יגמונד. כמו כן חוזרה הנסיכה על ידי ההטמאן הפולני דמיטרי וישניובצקי. לדברי ההיסטוריון האוקראיני י. דשקביץ',תוכניתו של בוגדן חמלניצקי לגבי נישואי טימיש לרוקסנדרה נועדו להעניק למשפחת חמלניצקי, חוץ מזכויות לכתר הנסיכות של מולדובה, גם מעמד משופר ביחס למגנאטים באזור, רבים מהם ממוצא ליטאי ואוקראיני ובני חסות של האימפריה העות'מאנית - רדזיוויל, קונצפולסקי, ז'ולקייבסקי, וישניובצקי, זבאראזקי וכו'.
מול איומי חמלניצקי, העדיף שליט מולדובה, וסילה לופו להסתמך על הסיוע הפולני ודחה את בקשת הנישואים של המנהיג הקוזאקי.
כתגמול, באוגוסט - סתיו 1650 יחד עם 20,000 פרשים טטרים פלש למולדובה צבא של 16,000 קוזאקים ושרפו ובזזו את עריה וכפריה, לרבות יאשי הבירה. השליט וסילה לופו וחצרו נמלטו מן העיר אל יער קפוטשט ומשם לאזור ניאמץ. וסילה ניסה עדיין למשוך בזמן וחתם על הסכם עם חמלניצקי שבו הבטיח כי יסכים לחתונת בתו רוקסנדרה עם טימיש.
בינתיים עמד טימיש בראש גדוד של קוזאקים מצ'יגירין והצטיין בגבורתו בקרבות נגד הפולנים בגליציה - בזבוריב (1649) ובברסטצ'קו (1651).
כשנודע לחמלניצקי כי וסילה לופו הפר את הבטחותיו וכי פנה לעזרה למלך הפולני. באביב 1652 הוא שלח את טימיש בראש צבא גדול של קוזאקים וטטרים. ב-2 ביוני 1652 פגש טימיש ביישוב באטיח, לא רחוק מקמניץ-פודולסקי, כוח של 30,000 לוחמים פולנים ושכירי חרב גרמנים. אחרי שהצטרף גם אביו לקרב, נחלו הקוזאקים ניצחון מוחץ. כמעט כל החיילים והקצינים הפולנים, כולל מפקדם מ. קלינובסקי נהרגו. חלק נמסרו חיים לטטרים ונטבחו על ידיהם. עם הקצינים הפולנים שהוצאו להורג על ידי הטטרים נמנה מארק סובייסקי, אחיו הבכור של יאן סובייסקי.
החתונה, המלחמות בוולאכיה ובמולדובה וסוף חייו

כשראה זאת, ומצא עצמו גם ללא תמיכה עות'מאנית, השתכנע וסילה לופו להיכנע ולהסכים לכרות ברית עם חמלניצקי ולתת לטימיש את ידה של רוקסנדרה. החתונה התקיימה ב-4 באוגוסט 1652.
הברית בין מולדובה ובין הקוזקים האוקראינים הדאיגה לא רק את מלך פולין, אלא גם את שליט טרנסילבניה, ג'רג' ראקוצי השני ואת שליט ולאכיה מאתיי בסאראב שהחליטו לתמוך בטוען לכתר מולדובה, הלוגופט גאורגה שטפאן שביקש להחליף את השליט ואסילה לופו.
מלך פולין יאן קז'ימייז' תקף את הקוזאקים בקמניץ-פודולסקי בראש צבא של 60,000 חיילים.
באפריל 1653 הצליחה הקואליציה הופולנית-ולאכית-טרנסילבנית לכבוש את יאשי ולהעלות לשלטון את גאורגה שטפאן. אולם ואסילה לופו חזר עם כוחות קוזקים מאוקראינה. בראש צבא של 8,000 קוזקים, הוצולים ותושבי רוטניה טרנסקפרטית, עבר טימיש חמלניצקי את הפרוט ב-30 באפריל 1653 ולמחרת הכה את צבאו של גאורגה שטפאן בפופריקאן על הנהר ז'יז'יה, באזור יאשי. וב-1‏-2 במאי 1653 וסילה לופו שב ליאשי ולקח שוב את מושכות השלטון לידיו.
לאחר מכן 12,000 קוזקים יחד עם לוחמיו המולדבים של ואסילה לופו פלשו לוואלכיה מתוך ניסיון חוזר להדיח את השליט מאתיי בסאראב. ב-17 במאי אחרי כמה הצלחות, הם הובסו על ידי השליט הוולאכי ובני בריתו הטרנסילבנים בקרב פינטה ונאלצו לסגת למולדובה. בשן ובעין הצליח טימיש לחלץ את פרשיו.
וסילה לופו הגיע בחזרה ליאשי דרך גאלאץ ונמלט אחר כך אל הקוזקים והטטרים של קרים. שם נלקח בשבי על ידי הטורקים.
טימיש הגיע למצודת סוצ'אבה הנצורה שבה נמצאו חמותו, אשתו ובנו של וסילה לופו. הוא הצליח להיכנס פנימה ומשם ביצע כמה פשיטות על היישובים שבסביבה. בין השאר תקף ושרף את המנזר דרגומירנה. הוא פנה לבקש עזרה מאביו בוגדן.
אולם בינתיים, ב-2 בספטמבר 1653, בעת ששהה במאהלו, הוא נפצע - יש אומרים באגן הירכיים על ידי פגז או אולי כדור של הארקבוזרים הפולנים, לפי עדויות אחרות נפצע בעת שעשה סיור ביקורת בחפירות מסביב למבצר ונפצע גם בחזה או בראש. אחרי מספר ימים, ב-15 בספטמבר 1653, מת טימיש מנמק בעקבות זיהום פציעתו.
יש מספרים שאחד הקוזקים שערק והגיע למחנה האויב הוא הצביע לחיילים הפולנים על המאהל הירוק של המנהיג הקוזאקי. לפי סיפורים מרושעים שנפוצו על ידי האויבים, מצא הכדור את טימיש בעת שהשתעשע עם נערה מולדובנית. הסופר הצרפתי פרוספר מרימה מן המאה ה-19 מסר באחד מסיפוריו, לפי מסורת אחרת המבוססת על כרוניקה פולנית, כי טימיש נפצע על ידי לא אחר מדמיטרי קורבוט וישניובצקי, יריבו בחיזורים אחרי רוקסנדרה, שהשתתף במצור על סוצ'אבה יחד עם הגוף הצבאי הפולני. על סיפור אהבתו של קורבוט וישניובצקי מסופר גם באחת מ"האגדות ההיסטוריות" של הסופר הרומני ניקולאיה גאנה.
בכובשו את סוצ'אבה, גאורגה שטפאן הסכים לשחרר את משפחתו של וסילה לופו יחד עם גופתו של טימיש.
טימיש הובא לקבורה בכנסיית אילינסקה בסובוטיב, על יד צ'יגירין. אשתו רוקסנדרה שהתיישבה בסובוטיב, ילדה אחרי מותו שני תאומים שגורלם המאוחר אינו ידוע. היא חזרה לבד למולדובה בשנות ה-1680.
עם מות טימיש חמלניקצי הסתיימה מעורבותו של אביו בזירה המולדבית.
הערות שוליים

↑  N.Iorga עמוד 134
↑  מ. חרושבסקי
↑  מ. חרושבסקי
↑  O. Subtelny 1984
↑  "Prosper Mérimée "Les Casaques d'autrefois
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810599707205606  GND: 119298015  ISNI: 0000 0000 2056 8032  VIAF: 18028539   WorldCat (עם VIAF): 18028539
יאיינצי

| --- | --- |
"פארק ההנצחה יאיינצי" באזור בו שכן גיא ההריגה
"פארק ההנצחה יאיינצי" באזור בו שכן גיא ההריגה
 מדינה:  סרביה סרביה
 עיר:   בלגרד
 רובע:   ווֹזְ'דוֹבָאץ
 שטח:  5.13 קמ"ר
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בשכונה:  6,986 (2002)
 קואורדינטות:  44°44′N 20°29′E﻿ / ﻿44.733°N 20.483°E﻿ / 44.733; 20.483
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת בלגרד מוגדלת) יאיינצי(למפת בלגרד רגילה) יאיינצי  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
יָאיִינְצִי (בסרבית קירילית: Јајинци, בסרבית בכתב לטיני: Jajinci) היא שכונת מגורים ברובע "ווֹזְ'דוֹבָאץ" של בלגרד בירת סרביה. בתקופת מלחמת העולם השנייה ושואת יהודי יוגוסלביה שכן במקום הכפר יאיינצי, אשר בסמוך אליו היה ממוקם גיא הריגה, בו נרצחו ונקברו עשרות אלפי יהודים, סרבים, ובני רומה ממחנות הריכוז: טופובסקה שופה, באנייצה וסיימישטה, וכן מקרב עצורי קלאדובו שאבאץ.
היסטוריה

במקום שכן כפר חקלאי. לאחר מלחמת העולם השנייה חל גידול מואץ בשטחה של בלגרד, ובראשית המאה ה-21 נכלל המקום בשטחה המוניציפלי, וממוקם בפרווריה. האזור מתאפיין בבתים צמודי קרקע ובצפיפות אוכלוסין נמוכה. באזור שוכן פארק ההנצחה יאיינצי, לזכר קרבנות השואה והנספים מקרב האוכלוסייה הסרבית ובני רומה.
היסטוריה > אירועי מלחמת העולם השנייה

בשלהי יוני 1941, כחודשיים לאחר  פלישת גרמניה הנאצית ליוגוסלביה, הוקם מחנה הריכוז באנייצה, וב-9 ביולי 1941 נכלאו במקום העצירים הראשונים, רובם חברי המפלגה הקומוניסטית של יוגוסלביה וכן מתנגדי משטר אחרים. בהמשך, הובלו העצורים לכפר יאיינצי והוצאו להורג. בסוף יולי 1941 הוצאו להורג 122 מיהודי בלגרד בעקבות השלכת בקבוק מולוטוב על ידי צעיר יהודי אל עבר רכב גרמני. באוגוסט 1941 הוקם מחנה הריכוז טופובסקה שופה, ובו נכלאו הגברים מקרב יהדות בלגרד. החל מספטמבר הוצאו להורג עצירים מטופובסקה שופה ביאיינצי על ידי כיתות יורים בקצב של 140 עד 400 ליממה. בין ה-9 ל-11 באוקטובר הוצאו להורג כ-2,000 יהודים מקרב עצורי טופובסקה שופה וקלאדובו-שאבאץ, ו-200 בני רומה, חלקם בשטחי יאיינצי, זאת בעקבות התקפה של כוחות הפרטיזנים של טיטו בה נהרגו ונפצעו חיילים גרמנים. במקום נרצחו גם יהודים אזרחי יוגוסלביה שנמלטו משטחי סרביה הכבושה לאזורי שליטה אחרים, אשר נעצרו והוסגרו לגרמנים, ומהם 48 מיהודי בלגרד שנמלטו לסקופיה והוסגרו על ידי שלטונות הכיבוש הבולגרי שם. עד סוף נובמבר הוצאו להורג בירי כל הגברים מטופובסקה שופה.
במרץ 1942 נכלאו הנשים והילדים מקרב יהודי בלגרד, הבאנאט הסרבי ועצורי קלאדובו-שאבאץ במחנה הריכוז סיימישטה. עד 10 במאי 1942 הומתו כולם באמצעות משאית גז שהובאה במיוחד לכך מגרמניה. כולם נקברו בקבורה המונית ביאיינצי. בין דצמבר 1943 לאפריל 1944 הוצאו גוויות הנרצחים והנקברים במקום ונשרפו על ידי הגרמנים במטרה לטשטש ראיות.
ב-20 באוקטובר 1964, יום השנה ה-20 לשחרור בלגרד, נחנך במקום פארק הנצחה לזכר הקרבנות.
הערות שוליים

↑  מחנות ההשמדה ביוגוסלאוויה המבותרת תחת השלטון הנאצי והפאשיסטי, בתוך: צבי לוקר (עורך), פנקס הקהילות - יוגוסלאוויה, הוצאת יד ושם, ירושלים, 1988, עמ' 316.
↑  מנחם שלח (עורך), תולדות השואה - יוגוסלביה, הוצאת יד ושם, ירושלים, 1990, עמודים 99, 104, 127, 399.
↑  ג'ני לבל, עד הפתרון הסופי, היהודים בבלגראד 1541–1942, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2006, עמודים 328-307.
טרפדת V29

|  תיאור כללי |
| --- | --- |
 סוג אונייה:  large torpedo boat of German navy 
 צי:  הצי הקיסרי הגרמני 
 סדרה:  V25-class large torpedo boat 
 ציוני דרך עיקריים
 מספנה:  AG Vulcan Stettin 
 הוזמנה:  1913
 הושקה:  18 באוגוסט 1914
 תקופת הפעילות:  19 באוקטובר 1914 – 31 במאי 1916 (שנה)
 אחריתה:  הוטבעה בקרב יוטלנד
 מלחמות וקרבות:  מלחמת העולם הראשונה 
 מידות
 הֶדְחֶק:  975 טון
 אורך:  78.5 מטר
 רוחב:  8.33 מטר
 שוקע:  3.63 מטר
 נתונים טכניים
 מהירות:  33.5 קשרים
 גודל הצוות:  83
 טווח שיוט:  3,610 ק"מ
 הנעה:  3 דוודי קיטור, 23,500 כוחות סוס
 צורת הנעה:  2 טורבינות קיטור
 אמצעי לחימה
 חימוש:  3 תותחי 88 מ"מ (3.5 אינץ')   6 צינורות טורפדו 500 מ"מ (20 אינץ')   24 מוקשים
 
SMS V29 הייתה סירת טורפדו מסדרת V25 של הצי הקיסרי הגרמני ששירתה במהלך מלחמת העולם הראשונה. הספינה נבנתה על ידי AG Vulcan בשטטין בפרוסיה (כיום שצ'צ'ין בפולין), והושלמה בספטמבר 1914. הספינה הוטבעה בקרב יוטלנד ב-31 במאי 1916.
בנייה ותכנון

בשנת 1913, הצי הקיסרי הגרמני החליט לבנות ספינות טורפדו גדולות וראויות יותר, במקום סירות סדרת V1 הקטנה יותר שהוזמנו ב-1911 וב-1912, שלא הוכיחו את עצמן כמוצלחות. העיצובים החדשים, הגדולים יותר, היו, בנוסף להיותם כשירים יותר, נשאו חימוש כבד יותר ותדלקו בנפט בלבד, במקום להשתמש בתערובת של דוודים מונעי נפט ופחם שספינות טורפדו גרמניות השתמשו בהם עד אז. שש הוזמנו מ-AG Vulcan (V25 – V30) ושש הוזמנו מ-Schichau-Werke (S31 - S36). בעוד שהתכנונים שנבנו על ידי כל מספנה היו דומים במידה רבה, הם נבדלו זה מזה בפירוט.
V29 הייתה באורך כולל של 78.5 מטרים (257 רגל 7 אינץ') ו-77.8 מטרים (255 רגל 3 אינץ') בקו המים, עם רוחב של 8.33 מטרים (27 רגל 4 אינץ') ושוקע של 3.63 מטרים (11 רגל 11 אינץ'). הדחק האונייה היה 812 טונות (799 טונות ארוכות) בתפוסה סטנדרטית ו-975 טונות (960 טונות ארוכות) במעמס מלא. שלושה דוודי צינור מים המופעלים על ידי נפט הזינו קיטור ל-2 סטים של טורבינות קיטור AEG-Vulcan בדירוג של 23,500 כוחות סוס (17,300 קילוואט), והעניקו לה מהירות של 33.5 קשרים (62 קמ"ש). 225 טונות (221 טונות ארוכות) של מזוט נישאו בספינה, מה שהעניק לה טווח של 1,080 מיילים ימיים (2,000 ק"מ) במהירות של 20 קשרים (37 קמ"ש).
החימוש הורכב משלושה תותחים ימיים 8.8 ס"מ SK L/45 בצריחים בודדים, יחד עם שישה צינורות טורפדו בקוטר 50 ס"מ (19.7 אינץ') כאשר שני צינורות בודדים קבועים מקדימה ו-2 צינורות תאומים מאחור. ניתן היה לשאת עליה עד 24 מוקשים. בספינה היו 83 קצינים ומלחים.
V29 הושקה במספנת AG Vulcan בשטטין ב-18 באוגוסט 1914 ונכנסה לשירות ב-19 באוקטובר 1914.
היסטוריית שירות

ב-15 בדצמבר 1914 יצאה שייטת סיירות המערכה הגרמנית בפיקודו של פרנץ פון היפר למתקפה על ערי החוף המזרחי של בריטניה סקרבורו, הרטליפול, ווסט הרטליפול וויטבי, במטרה למשוך החוצה חלקים מהצי הגדול הבריטי ולהשמיד אותם כשהם מבודדים. V29 הייתה חלק מהליווי של הספינות הכבדות של היפר, אך לאחר שסבלה מבעיות מעבה, נצטוותה לחזור. ב-23 בינואר 1915, כוח גרמני של סיירות מערכה וסיירות קלות, בליווי סירות טורפדו, ובפיקודו של אדמירל פרנץ פון היפר, ביצע גיחה לתקוף סירות דיג בריטיות בשרטון דוגר. V29, חלק ממחצית שייטת סירות הטורפדו ה-18, היוותה חלק מהליווי של הכוח של היפר. המודיעין הימי הבריטי הוזהר מפני הפשיטה באמצעות הודעות רדיו שפוענחו על ידי חדר 40, ושלחו את כוח סיירות המערכה מרוזית', בפיקודו של אדמירל דייוויד ביטי על סיפון אה"מ לאיון וכוח הארוויץ' של סיירות ומשחתות קלות, ליירט את הכוח הגרמני. הכוחות הבריטיים והגרמנים נפגשו בבוקר 24 בינואר בקרב שרטון דוגר. כשראה את הבריטים, הורה היפר לספינותיו לצאת לדרום מזרח כדי להימלט מהבריטים, שיצאו למרדף. הסיירת המשוריינת בליכר הושבתה על ידי פגזים בריטיים וטבעה, אך שאר הכוח הגרמני נמלט, כשסיירת המערכה הגרמנית זיידליץ ניזוקה קשות.
ב-12 בפברואר 1915, חמש ספינות טורפדו של שייטת סירות הטורפדו ה-9, כולל V29, נפרסו כדי למסך פעולות ניקוי מוקשים ליד שרטון אמרום בים הצפוני. כאשר V25 לא חזרה מהמבצע הזה, בחיפוש נמצאו שרידים מצפון להלגולנד. באותה עת האמינו שהיא הוטבעה על ידי צוללת בריטית, כאשר V29 ו-V27 טענו כי ראו ונמנעו מטורפדו, בעוד ש- S33 טענה כי ראתה פריסקופ. למעשה, לא היו צוללות בריטיות בסביבה, ו-V25 כנראה הוטבעה על ידי מוקש בריטי. כל 79 אנשי הצוות שלה אבדו.
באוגוסט 1915 ביצעו כוחות הצי הגרמני בים הבלטי, בתמיכת צי הים הפתוח, את קרב מפרץ ריגה, ניסיון להשמיד את כוחות הצי הרוסי במפרץ ולמקש את הכניסות הצפוניות למפרץ במטרה למנוע תגבורת רוסית. V29 הייתה חלק מהכוחות שהשתתפו בקרב, והטביעה ספינת קיטור רוסית קטנה, הדגמר. הניסיון נכשל כאשר גרמניה איבדה את ספינות הטורפדו S31 ו-V99 ואת שולת המוקשים T46, תוך שהיא נכשלה בהשמדת ספינות מלחמה רוסיות מרכזיות או הנחת שדה המוקשים המתוכנן.
V29 השתתפה בקרב יוטלנד כחלק ממחצית השייטת ה-18 של השייטת ה-9, לתמיכה בסיירות המערכה הגרמניות. השייטת ה-9, כולל V29, השתתפה בהתקפת טורפדו על סיירת המערכה הבריטיות בערך מהשעה 17:26 CET‏ (16:26 GMT). ההתקפה הופרעה על ידי משחתות בריטיות, ו-V29 נפגעה בירכתיים על ידי טורפדו של המשחתת הבריטית פיטארד. החרטום של V29 נשאר צף במשך 30 דקות לפני שטבעה, ואיפשר לה לשגר ארבע טורפדות לעבר סיירות המערכה הבריטיות, בעוד הצוות שלה הורד על ידי ספינות הטורפדו V26 ו-S35. מאוחר יותר באותו היום, S35 הוטבעה באש פגזים מאוניית המערכה הבריטית איירון דיוק תוך ניסיון התקפת טורפדו נוספת, כאשר כל הצוות של S35 נהרג יחד עם הניצולים מ-V29 שהועלו קודם לכן.
טרפדת V27

|  תיאור כללי |
| --- | --- |
 סוג אונייה:  large torpedo boat of German navy 
 צי:  הצי הקיסרי הגרמני 
 סדרה:  V25-class large torpedo boat 
 ציוני דרך עיקריים
 מספנה:  AG Vulcan Stettin 
 הוזמנה:  1913
 הושקה:  26 במרץ 1914
 תקופת הפעילות:  2 בספטמבר 1914 – 31 במאי 1916 (שנה)
 אחריתה:  הוטבעה בקרב יוטלנד
 מלחמות וקרבות:  מלחמת העולם הראשונה 
 מידות
 הֶדְחֶק:  975 טון
 אורך:  78.5 מטר
 רוחב:  8.33 מטר
 שוקע:  3.63 מטר
 נתונים טכניים
 מהירות:  33.5 קשרים
 גודל הצוות:  83
 טווח שיוט:  3,610 ק"מ
 הנעה:  3 דוודי קיטור, 23,500 כוחות סוס
 צורת הנעה:  2 טורבינות קיטור
 אמצעי לחימה
 חימוש:  3 תותחי 88 מ"מ (3.5 אינץ')   6 צינורות טורפדו 500 מ"מ (20 אינץ')   24 מוקשים
 
SMS V27 הייתה סירת טורפדו מסדרת V25 של הצי הקיסרי הגרמני ששירתה במהלך מלחמת העולם הראשונה. הספינה נבנתה על ידי AG Vulcan בשטטין בפרוסיה (כיום שצ'צ'ין בפולין), והושלמה בספטמבר 1914. הספינה הוטבעה בקרב יוטלנד ב-31 במאי 1916.
בנייה ותכנון

בשנת 1913, הצי הקיסרי הגרמני הזמין 12 ספינות טורפדו לים סוער, כאשר שש הוזמנו מ-AG Vulcan‏ (V25 – V30) ושש הוזמנו מ- Schichau-Werke‏ (S31 - S36). בעוד שהתכנונים שנבנו על ידי כל מספנה היו דומים במידה רבה, הם נבדלו זה מזה בפירוט, והיו גדולים ובעלי יכולת משמעותית יותר מסירות הטורפדו הקטנות שנבנו עבור הצי הגרמני בשנתיים הקודמות.
V27 הושקה במספנת AG Vulcan בשטטין ב-26 במרץ 1914 והופעלה ב-2 בספטמבר 1914. ה-"V" ב-V27 מתייחס למספנה שבה היא נבנתה.
V27 הייתה באורך כולל של 78.5 מטרים (257 רגל 7 אינץ') ו-77.8 מטרים (255 רגל 3 אינץ') בקו המים, עם רוחב של 8.33 מטרים (27 רגל 4 אינץ') ושוקע של 3.63 מטרים (11 רגל 11 אינץ'). הדחק האונייה היה 812 טונות (799 טונות ארוכות) בתפוסה סטנדרטית ו-975 טונות (960 טונות ארוכות) במעמס מלא. שלושה דוודי צינור מים המופעלים על ידי נפט הזינו קיטור ל-2 סטים של טורבינות קיטור AEG-Vulcan בדירוג של 23,500 כוחות סוס (17,300 קילוואט), והעניקו לה מהירות של 33.5 קשרים (62 קמ"ש). 225 טונות (221 טונות ארוכות) של מזוט נישאו בספינה, מה שהעניק לה טווח של 1,080 מיילים ימיים (2,000 ק"מ) במהירות של 20 קשרים (37 קמ"ש).
החימוש הורכב משלושה תותחים ימיים 8.8 ס"מ SK L/45 בצריחים בודדים, יחד עם שישה צינורות טורפדו בקוטר 50 ס"מ (19.7 אינץ') כאשר שני צינורות בודדים קבועים מקדימה ו-2 צינורות תאומים מאחור. ניתן היה לשאת עליה עד 24 מוקשים. בספינה היו 83 קצינים ומלחים.
היסטוריית שירות

V27 נפרסה בים הבלטי כחלק ממחצית השייטת ה-17 באוקטובר 1914, והשתתפה בקרב מפרץ ריגה באוגוסט 1915.
V27 השתתפה בקרב יוטלנד במסגרת מחצית השייטת ה-17 של השייטת ה-9, לתמיכה בסיירות המערכה הגרמניות. השייטת ה-9, כולל V27, השתתפה בהתקפת טורפדו על סיירות מערכה בריטית בערך מהשעה 17:26 CET‏ (16:26 GMT). המתקפה הופרעה על ידי משחתות בריטיות, ו-V27 שותקה על ידי שתי פגיעות פגזים 4 אינץ' (102 מילימטרים), שאחת מהן ניתקה את צינור הקיטור הראשי שלה. הצוות שלה הורד על ידי V26 אשר הטביעה את V27 עם ירי. שלושה מאנשי הצוות של V27 נפצעו.
יאיר אהרוני

| --- | --- |
פרופ' יאיר אהרני כשברקע הפקולטה לניהול באונ' תל אביב אותה יָסַד
פרופ' יאיר אהרני כשברקע הפקולטה לניהול באונ' תל אביב אותה יָסַד
 לידה:  5 בספטמבר 1931 זכרון יעקב, פלשתינה (א"י) המנדט הבריטי
 פטירה:  6 באוגוסט 2020 (בגיל 88) ישראל ישראל
 ענף מדעי:  כלכלה מנהל עסקים
 מקום לימודים:  אוניברסיטת הרווארד 
 פרסים והוקרה:  פרס ישראל למדעי המנהל לשנת 2010  פרס לנדאו למדעים ולמחקר לשנת 2007  פרס מפעל הפיס לשנת 1957
 תרומות עיקריות
 מייסד בית הספר למוסמכים במנהל עסקים ע"ש ליאון רקנאטי באוניברסיטת תל אביב
 
יאיר אַהֲרֹֹנִי (5 בספטמבר 1931 – 6 באוגוסט 2020) היה פרופסור למנהל עסקים ומומחה עולמי בתחום מדיניות עסקית. פרופ' אהרני הוא מהמייסדים של תחום מינהל עסקים בישראל, חוקר פורה ופורץ דרך בעל שם עולמי, שמחקריו שינו את דפוסי החשיבה בכמה מתחומי המינהל. הוא הקים את בית הספר למינהל עסקים באוניברסיטת תל אביב בשנת 1966, ושימש בו דִּקָאן ראשון. בהמשך הקים את לה"ב - לימודי הכשרה בניהול ואת המכון למחקר עסקים בישראל. פרופ' אהרני כתב תוכניות לימוד וספרי לימוד, וכן היה ממייסדי המסלול האקדמי המכללה למינהל והקים תוכניות רבות להכשרת מנהלים ולמחקר בתחום הניהול. בשנת 2010 הוא זכה בפרס ישראל בתחום מדעי המינהל.
יאיר אהרוני בעת קבלת פרס ישראל, אפריל 2010