stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הטבח בתיכון קולומביין
סימנים מקדימים להתנהגות האלימה והרעיון לביצוע הטבח

סימני אזהרה מוקדמים החלו לצוץ על פני השטח כבר בשנת 1996, כאשר האריס יצר אתר אינטרנט פרטי ברשת החברתית "אמריקה און ליין". מטרתו המקורית של האתר הייתה אחסון של שלבים לאחד מסדרת משחקי המחשב Doom, שיצרו האריס ודילן קלבולד בעיקר עבור חבריהם. האריס החל גם לכתוב בלוג באתר, שכלל בדיחות וקטעי עיתונות קצרים הנוגעים למחשבותיו על הורים, בית ספר וחברים.
לקראת סוף השנה, הוסיף האריס לאתר הוראות לביצוע מעשי קונדס, הוראות להכנת מטען חבלה ויומנים שתיארו את מעשיו עם קלבולד, זאת על אף שהכנסת תוכן זה הייתה אסורה על פי החוק. בראשית 1997, החלו הפרסומים בבלוג להראות סימני כעס הולך וגובר של האריס כלפי החברה.
לאתר היו מבקרים ספורים, אך בשלהי 1997 הוא התפרסם כאשר הוריו של ברוקס בראון, חברו לשעבר של האריס, העבירו לחוקר מייקל גוארה, ממשרד השריף של מחוז ג'פרסון, מידע בדבר איומים מפי האריס לרצוח את בנם, שפורסמו באתר.
גוארה גילה כי האתר מכיל איומים אלימים המכוונים לא רק כלפי בראון אלא גם כלפי תלמידים ומורים נוספים בבית הספר התיכון קולומביין. טקסטים אחרים עסקו בשנאתו של האריס לחברה בכללותה וברצונו לרצוח את אלו שעוררו את חמתו. בימים שלפני ביצוע הטבח, החל האריס לפרסם הודעות באתר על השלמת הרכבתו של מטען צינור, איסוף מלאי רובים ואקדחים ו"רשימת חיסול" של אנשים שבהם רצה לפגוע. עם זאת, תוכניתו המדויקת לביצוע מסע הירי בבית הספר לא צוינה באתר.
כיוון שהאריס הודה שיש ברשותו חומרי נפץ, החליט גוארה לכתוב טיוטת תצהיר לשם קבלת צו חיפוש בביתו של האריס, אולם בסופו של דבר הוא לא הגיש את התצהיר ולפיכך לא קיבל צו חיפוש. לאחר הטבח ובמהלך החקירה, הוסתר קיומו של התצהיר על ידי רשויות מחוז ג'פרסון ולא פורסם לציבור, עד לחשיפתו בספטמבר 2001 כתוצאה מתחקיר שנערך במסגרת תוכנית הטלוויזיה "60 דקות".
עברות קודמות של האריס וקלבולד, תפיסתם והחלטתם לנקום

הטבח בתיכון קולומביין לא היה השערורייה היחידה בה האריס וקלבולד לקחו חלק, והם היו מעורבים באירועים אלימים נוספים שקדמו לטבח. ב-30 בינואר 1998 נתפסו האריס וקלבולד עם ציוד מחשוב שגנבו, דקות ספורות לאחר גנבתו מרכב חונה ליד ליטלטון, קולורדו. הם נעצרו והתייצבו יחד לשימוע שבסופו הכריע השופט כי בעקבות חוסר יכולתם להפעיל שיקול דעת, השניים זקוקים לטיפול פסיכיאטרי. הם השתתפו בקבוצת תמיכה ושוחררו מהתוכנית מוקדם בגין התנהגות טובה.
האריס כתב מכתב לבעל הרכב שממנו נגנב הציוד, וכביכול התנצל בפניו, אבל בה בעת, התפאר האריס בפרסומים ביומנו שבהם חשף כי הוא מעולם לא התחרט על מעשיו ושהוא ביים את התנצלותו. הוא התפאר ושיבח את עצמו על ההונאה שביצע. הדעה הרווחת היא כי זמן קצר לאחר ששוחררו מהטיפול הפסיכיאטרי שהושת עליהם באפריל 1998, החלו האריס וקלבולד לתכנן דרכים אלימות שבהן ינקמו בחברה השנואה, חברה שהם ראו עצמם ב"מלחמה" מולה, כך שאירוע גנבת הציוד ולאחר מכן זיוף ההתנצלות של האריס היו בעצם חלק מאותן דרכים.
בפרק הזמן שבו עבר הערכה רפואית על ידי הפסיכיאטרים בתוכנית, ניתנה להאריס התרופה נוגדת הדיכאון זולופט. זמן קצר לאחר מכן, דיווח האריס לרופאו כי בכל זאת יש לו מחשבות אובדניות ורצחניות. אולם, במקום להפסיק לחלוטין את נטילת הזולופט, עבר האריס לקבלת תרופה דומה מאוד בשם לובוקס.
מספר אנליסטים טענו שהלובוקס והזולופט תרמו לפעולותיו של האריס, ושהשפעות הלוואי של תרופות אלה כוללות תוקפנות, אובדן חרטה, דה-פרסונליזציה ומאניה. נטען כי יש התאמה בין "יורים בבתי ספר" (שההיסטוריה הרפואית שלהם הפכה לנחלת הציבור) והשימוש בתרופות נוגדות דיכאון.
זמן קצר לאחר השימוע המשפטי שלו ושל קלבולד, נעלם הבלוג של האריס והאתר שלו הוסט למטרתו המקורית, פרסום שלבים שנוצרו על ידי המשתמש למשחק המחשב "Doom". אז החל האריס לכתוב את מחשבותיו ותוכניותיו ביומן רגיל. למרות זאת, עדיין הקדיש האריס חלק מאתרו לפרסום ההתקדמות שלו באיסוף רובים ובניית הפצצות שנעשה בהן שימוש במתקפה. אחרי שעובדת קיומו נעשתה לנחלת הכלל, "אמריקה אונליין" מחקה את האתר לצמיתות משרתיה. אף על פי שהשלבים שנבנו עבור המשחק נוצרו על ידי רוצח, הם עדיין ניתנים להורדה באתר אינטרנט וזכו לכינוי "שלבי האריס".
עברות קודמות של האריס וקלבולד, תפיסתם והחלטתם לנקום > תיעוד ביומן, וקלטות וידאו

מיד לאחר שחרורם מהטיפול הפסיכיאטרי, החלו האריס וקלבולד לתעד ביומניהם האישיים את התקדמותם באיסוף אמצעי לחימה. השניים החלו גם לתעד את הארסנל שלהם בקלטות וידאו שנשמרו בסוד.
רישומי היומן גילו כי לשניים הייתה גם תוכנית נרחבת לביצוע פיגועי תופת שיתחרו בזה של טימותי מקווי באוקלהומה סיטי. הרישומים הכילו תיאורים קצרים של מסלולי בריחה למקסיקו, פרטים על התקיפות שתכננו, חטיפת כלי טיס בנמל התעופה הבינלאומי בדנוור והתרסקות לתוך בניין בניו יורק.
האריס וקלבולד קיוו כי לאחר שיפוצצו מטעני חבלה בקפיטריית התיכון, הם ינועו ברחבי בית הספר, יטבחו בניצולים מהפיצוצים ואז ימשיכו בהתקפה על בתים בסביבה כאשר התושבים ייצאו לראות על מה המהומה ויזדעזעו מהמעשים המחרידים הנעשים ללא רחם. התוכנית המקורית נכשלה כשמטעני החבלה המשמעותיים שהניחו לא התפוצצו.
השניים שמרו קלטות וידאו ששימשו בעיקר כתיעוד של פיצוצים, התחמשות, וכלי נשק שהם רכשו באופן בלתי חוקי. בקלטות אלו אף סיפרו היורים על כל הדרכים הנרחבות והיצירתיות שעליהן חשבו להסתרת הארסנל בבתיהם, כמו גם את הדרכים שבהן הערימו על הוריהם בדבר פעילותם.
חלק מקלטות הווידאו הראו את פעולות השניים כהכנה לטבח, בכלל זאת מטווחי אימון למרגלות הרים בקרבת בית הספר וצילומים של אזורים מסביב לו שתכננו לתקוף. ב-20 באפריל הקליטו את קלטת הווידאו האחרונה שלהם, כחצי שעה לפני ההתקפה, והיא כללה את התנצלות השניים בפני משפחותיהם.
כלי הנשק ששימשו בטבח

בחודשים שקדמו להתקפות, רכשו האריס וקלבולד באופן לא חוקי שני אקדחי 9 מ"מ ושני רובי-ציד מדגם AA12. רובה ושני רובי ציד נקנו ברכישת קש (רכישת קש מתבצעת על ידי אדם שלא מתכוון להשתמש במוצר אלא להעבירו אל אדם אחר, כאשר זה בפועל לא רשאי לקנות את המוצר) בדצמבר 1998 על ידי ידידתו ובת כיתתו של קלבולד, רובין אנדרסון. האריס וקלבולד קנו מאוחר יותר אקדח מחברם מארק מאנס. מאנס נכלא לאחר הטבח בגין העבירה של מכירת נשק לקטין, וכך גם פיליפ דוראן, שהכיר בין השניים לבין מאנס.
בעזרת הוראות שהופיעו באופן לא חוקי באינטרנט, בנו השניים 99 מתקני נפץ מאולתרים ממגוון דגמים וגדלים. הם גם ניסרו את הקנים וקתות הרובים כדי להקל על הסתרתם והסוואתם. עוד לפני שהחל הטבח, ביצעו שני הטובחים מספר הפרות חמורות של חוקי מדינה וחוקים פדרליים, לרבות חוק האקדחים הלאומי והחוק לפיקוח על רובים משנת 1968 ובאופן כללי חוקים הקשורים לאחזקה ושימוש בנשק.
כלי הנשק ששימשו בטבח > כלי הנשק של אריק האריס

רובה שוטגאן 12 ג'ייג מסוג סאבאג'-ספרינגפילד H67 עם פעולת שאיבה מס"ד A232432 ו-25 מחסניות.
רובה קרבין היי-פוינט 995 חצי אוטומטי עם 13 מחסניות של 10 כדורים שירו 96 פעמים.
כלי הנשק ששימשו בטבח > כלי הנשק של דילן קלבולד

אקדח מתוצרת אינטראטק TEC-9 חצי-אוטומטי בקליבר 9 מ"מ עם מחסניות של 32 כדורים כל אחת.
רובה ציד דו-קני מנוסר עם קנים במידה 12 מסוג סטיבנס D311 מס"ד 077513A.
יום הטבח > ההתכוננות

ב-11:00 בבוקר יום שלישי, 20 באפריל 1999, הגיעו האריס וקלבולד לתיכון קולומביין במכוניות נפרדות. האריס החנה את מכוניתו במגרש החניה של התלמידים הצעירים וקלבולד במגרש החניה של התלמידים המבוגרים, במקומות שכלל לא הוקצו להם.
משם היו לשניים נקודות תצפית טובות על צד הכניסה של הקפיטריה וכל אחד מהם כיסה יציאה ראשית מבית הספר. זמן קצר לפני ההגעה לקולומביין הכינו האריס וקלבולד בקבוק תבערה קטן בשדה במרחק של פחות מקילומטר מבית הספר. הפצצה תוכננה להתפוצץ ב-11:14 בבוקר והוערך שהיא נועדה להסיח את תשומת לבם של צוותי ההצלה מהאירוע המרכזי. הפצצה התפוצצה רק באופן חלקי וגרמה לשרפה קטנה שכובתה על ידי מכבי האש.
בתיכון קולומביין נפגש הצמד ליד מכוניתו של האריס וחימש שני מטעני חבלה ב-9 ק"ג פרופאן לפני כניסתם לקפיטריה. כל אחת מן הפצצות כוונה כך שתתפוצץ בערך ב-11:17 לפני הצהריים.
פעולת הנחת המטענים לא תועדה, שכן כניסתם לקפיטריה חפפה במקרה את עיתוי החלפת קלטת הווידאו של מצלמת האבטחה המותקנת במקום. אולם, ברגע שהקלטת החדשה החלה להקליט, נקלטו בה בבירור תיקיהם של השניים. למטענים היה די כוח נפץ כדי להרוס את כל הקפיטריה ולגרום לקריסת הספרייה השוכנת מעל.
האריס וקלבולד שבו לרכבם כדי להמתין עד שיתפוצצו מטעני החבלה. הם התכוונו לפתוח באש על תלמידים שיברחו מבית הספר דרך הכניסות הראשיות ברגע הפיצוץ. כאשר חזרו למכוניות פגש האריס את ברוקס בראון במגרש החניה. מאחר שלאחרונה הם חידשו את חברותם, בראון התקרב להאריס ונזף בו על שנכשל במבחן. האריס הגיב ואמר: "ברוקס, אני מחבב אותך. עכשיו צא מפה. לך הביתה", לפני שהמשיך בדרכו. מספר דקות לאחר מכן, תלמידים שיצאו מהתיכון לארוחות צהריים הבחינו בבראון ההולך במורד רחוב סאות' פירס הרחק מבית הספר, אך לא הלכו לבדוק מה עומד מאחורי הליכתו במקום והמשיכו בדרכם. בינתיים, התחמשו האריס וקלבולד ליד המכוניות וחיכו לפיצוץ.
יום הטבח > התאבדות היורים

ברגע שהיו שוב בקומה העליונה, הלכו האריס וקלבולד מסביב למסדרונות הצפוני והדרומי של בית הספר ללא כל כיוון, יורים ללא מטרה. הם הלכו דרך המסדרון הדרומי, מעבר לאזור לימודי החברה, ולתוך משרד ראשי, לפני שהמשיכו בחזרה למסדרון הצפוני. הם הסתכלו מספר פעמים דרך החלונות הקטנים בדלתות הכיתות ואפילו יצרו קשר עין עם תלמידים, אבל לא ניסו להיכנס לכיתות.
לאחר שעזבו את המשרד הראשי, הלכו השניים לעבר הכניסה לשירותים והחלו ללעוג לתלמידים שבפנים, אומרים דברים כגון "אנחנו יודעים שאתם בפנים" ו"בוא נהרוג את כל מי שנמצא כאן", אך לא מימשו את איומיהם. בשעה 11:55 בבוקר, חזרו השניים לקפיטריה ונכנסו למטבח לזמן קצר, רק כדי לחזור בחזרה במעלה המדרגות, ולתוך המסדרון הדרומי, בשעה 11:58 בבוקר.
בשעה 12:05 בצהריים נכנסו היורים לספרייה שוב, אך היא הייתה ריקה מתלמידים חיים מלבד פטריק איירלנד שהיה מחוסר הכרה וליסה קרוּץ שהעמידה פני מתה. לא ידוע בדיוק מה עשו השניים לאחר שעזבו את הקפיטריה ועד שנכנסו שוב לספרייה. ברגע שהיו בפנים, הם ניסו לירות אל מחוץ לחלונות לעבר שוטרים, ללא הצלחה. לאחר מכן הלכו לעבר השולחן והמקום שבו שכבו מתיו קצ'טר ואייזיאה שולס שנרצחו, ושם התאבדו מסיבה שאינה ברורה. לדעת רבים, האריס וקלבולד התאבדו כארבעים וחמש דקות לאחר שהתחילו בטבח.
יום הטבח > סיום הירי והטבח

בשעה 14:38 בצהריים, שב פטריק איירלנד להכרתו, זחל אל החלונות וניסה לצאת החוצה. הוא נלקח אל מחוץ לבית הספר דרך חלונות הספרייה על ידי אנשי ה-SWAT, בתמונות ששודרו בכל רחבי העולם. ליסה קרוּץ נשארה פצועה בספרייה עד שהמשטרה נכנסה לזירה בשעה 15:25. היא הוצאה מהספרייה, ביחד עם גברת פטי נילסון, בריאן אנדרסון ושלושת חברי צוות הספרייה.
עד הצהריים, התמקמו צוותי הימ"מ מחוץ לבית הספר ואמבולנסים החלו לפנות את הפצועים לבתי החולים המקומיים. בינתיים, משפחות של תלמידים ואנשי צוות בבית הספר התבקשו להתאסף בבית הספר היסודי ליווד הסמוך על מנת להמתין לקבלת מידע.
בערך בשעה 12:20 בצהריים, הגיעה קריאה לתחמושת נוספת לשוטרים עבור מקרה של קרב יריות. אולם, הרוצחים הפסיקו לירות מספר דקות לפני כן. צוותי ימ"מ החלו לבדוק ביסודיות כל חדר בבית הספר, וכן שולחנות ותיקי גב, עד 12:45. הרשויות דיווחו על מציאת מטעני צינור בשעה 13:00, וצוותי ימ"מ התחילו לשחרר תלמידים בשעה 14:30. כל התלמידים, המורים ועובדי בית הספר, נלקחו ממנו, נחקרו, והוצע להם טיפול רפואי באזורי חניה קטנים, לפני שהוסעו באוטובוסים לפגוש את משפחותיהם בבית הספר היסודי ליווד. פקידים של המחוז מצאו גופות בספרייה בשעה 15:30.
בשעה 16:00 אחר הצהריים, ביצע השריף הערכה ראשונית לפיה 25 תלמידים ומורים שנהרגו. הערכתו הייתה גבוהה ב-10 מהמספר האמיתי, אך קרובה יותר לספירה הכוללת של התלמידים הפצועים. הוא גם ציין ששוטרים מחפשים את גופותיהם של הרוצחים בספרייה. בשעה 16:30 הוכרז בית הספר כבטוח, אולם בשעה 17:30 אחר הצהריים שוטרים נקראו חזרה כאשר נמצאו פצצות נוספות במגרש החניה ועל הגג. בשעה 18:15, מצאו גורמים רשמיים פצצה נוספת במכונית במגרש החניה. מכאן השריף החליט לסמן את כל בית הספר כזירת פשע. 13 מההרוגים, כולל היורים, עדיין היו בתוך בית הספר באותו הזמן. בשעה 22:45 בלילה, התפוצצה הפצצה במכונית, בעת ששוטר ניסה לפרק אותה. לא היו נפגעים, אולם המכונית ניזוקה.
קורבנות הטבח

בסך הכול נרצחו 12 תלמידים ומורה אחד, ו-24 תלמידים אחרים נפצעו כתוצאה ישירה של הטבח; שלושה נוספים נפצעו באופן בלתי ישיר כשניסו לברוח מבית הספר.
תוצאות הטבח בטווח הזמן המיידי

ב-21 באפריל, סרקו צוותי סילוק פצצות את בית הספר. אומדן המוות הרשמי הוכרז בשעה 8:30. בשעה 10:00 הכריזו צוותי סילוק הפצצות כי הבניין בטוח לכניסת אנשי המקצוע. ב-11:30 בבוקר, הודיע דובר של משרד השריף כי החקירה החלה. 13 הגופות עדיין היו בתוך בית הספר כשהחוקרים החלו לצלם את הבניין.
בשעה 14:30 בצהריים, נערכה מסיבת עיתונאים על ידי התובע המחוזי של מחוז גפ'רסון, דייוויד תומאס, והשריף ג'ון סטון, שאמרו כי הם חושדים שהאריס וקלבולד קיבלו סיוע בתכנון מסע ההרג. זיהויים רשמיים של הנרצחים עדיין לא בוצעו, אבל משפחותיהם של אלו שנחשבו להרוגים כבר קיבלו הודעה.
לאורך שעות אחר הצהריים המאוחרות ושעות הערב המוקדמות, הוצאו שאר הגופות מבית הספר והועברו למשרד חוקר מקרי המוות של מחוז ג'פרסון לשם נתיחה שלאחר המוות. בשעה 17:00 החלו להתפרסם שמות ההרוגים. בהצהרה רשמית נאמר כי יש מספר ודאי של חמישה עשר הרוגים ועשרים ושבעה פצועים מהטבח.
ב-30 באפריל 1999, נפגשו פקידים רמי-דרג של מחוז ג'פרסון ומשרד השריף של מחוז ג'פרסון כדי להחליט האם לגלות שהחוקר מייקל גוארה ידע על אתר האינטרנט של האריס שנתיים לפני הטבח. הם החליטו שלא לגלות את המידע במסיבת העיתונאים שנערכה ב-30 באפריל, ולא הזכירו זאת בכל דרך אחרת. במהלך השנתיים הבאות אבדו מסמכי גוארה המקוריים; קיומם לא התגלה לציבור עד 24 בספטמבר 2001.
לאחר מסיבת העיתונאים, כאמור, המסמכים המקוריים של גוארה נעלמו. בספטמבר 1999 ניסה חוקר מטעם מחוז ג'פרסון למצוא את המסמכים בחיפוש סודי במערכת המחשבים של המחוז, אך ללא הצלחה. בניסיון שני בשלהי שנת 2000 נמצאו עותקים של המסמכים בארכיונים של מחוז ג'פרסון. המסמכים שוחזרו ושוחררו לציבור בספטמבר 2001, אך המסמכים המקוריים טרם נמצאו. המסקנות הסופיות של חבר המושבעים פורסמו בספטמבר 2004. באותו זמן בו פורסמו המסמכים המשוחזרים, פורסם גם התצהיר שחיבר גוארה לאחר שהוריו של ברוקס בראון, חברו לשעבר של קלבולד, גילו באתרו של האריס איומי רצח שכוונו נגדו.
לאחר פרסום התצהיר, החלה סדרה של חקירות מטעם חבר מושבעים גדול, שמטרתן לבדוק את פעולות הטיוח של אנשי מחוז ג'פרסון. החקירה גילתה שעובדים בכירים במחוז ג'פרסון התכנסו יחד כמה ימים לאחר הטבח כדי לדון בפרסום התצהיר לעיון הציבור. הוחלט שמכיוון שתוכן התצהיר לא כלל עילה מסתברת שתשכנע שופט לחתום על צו חיפוש לבית האריס, יהיה עדיף לא לחשוף את קיום התצהיר במסיבת העיתונאים שעמדה להתקיים. המידע המדויק אודות השיחות בנושא והנקודות העיקריות של הדיון מעולם לא נחשפו לציבור, אלא רק לחברי חבר המושבעים.
תוצאות הטבח בטווח הזמן המיידי > תאוריית היורה השלישי

זמן קצר לאחר הטבח, דיווחים של חמישה או שבעה עדי ראייה בתיכון קולומביין טענו כי היה גם יורה שלישי. דיווחים אחרים מאזור השכונה ציינו שמכונית ה-BMW של קלבולד, ובה כארבעה אנשים, אותרה בערך בשעה 10:40 בבוקר במרחק כמה בלוקים מבית הספר. נסעה אחריה מכונית פרטית חומה עם שני אנשים. החוקרים החליטו לבדוק לעומק את הטענות הללו, כיוון שהם האמינו שאין זה אפשרי שהאריס וקלבולד יכלו לסחוב לבדם כל כך הרבה פצצות לתוך הבניין, כך שחייבים להיות לפחות שלושה או יותר מעורבים בטבח.
כריס מוריס, תלמיד בקולומביין וחבר בקבוצת הבאולינג עם שני היורים, נעצר ב-20 באפריל והואשם במעורבות אפשרית. הוא שוחרר מאוחר יותר לאחר שהאליבי שלו אומת והוכח כי הוא לא היה שותף בכל דרך שהיא לטבח. עדים בבית הספר דיווחו כי ראו יורה שלישי במסדרון הצפוני, אף על פי שממצאים בליסטיים מדעיים ודיווחים של עדי ראייה ממגרש החניה והספרייה מייחסים את ההתקפה לשני אנשים בלבד. השיחה למשטרה שביצע מוריס הוצגה גם היא במהלך החקירה כמעוררת חשד, כיוון שהוא גילה ידע על סוג הרובים, בגדיהם ופעולותיהם של היורים בעת הטבח, ואף הצליח לזהות את היורים באופן מיידי ובוודאות. מוריס שמע את השניים מזכירים פעם את הרעיון לצאת למסע הרג, אך חשב שהם רק מתבדחים. לאחר שחרורו, מוריס ההמום לדעת שהכוונה במסע ההרג של חבריו הייתה רצינית ולא בגדר בדיחה, נחקר מספר פעמים ונבדק במבחן פוליגרף שאותו עבר בהצלחה. חיפוש בביתו לא גילה כל עדות למעורבות.
ניית'ן דיקמן, חבר קרוב ועמית לקבוצת הבאולינג של שני היורים, נחשד למשך זמן מה שהיה היורה השלישי, לאחר שנכשל בשני מבחני פוליגרף. הוא הוסר מאוחר יותר מרשימת החשודים לאחר שמספר עדים אישרו שהוא עזב את קולומביין לפני שהטבח האמיתי החל ונראה הרחק מבית הספר כשהטבח התרחש. התזמון של שיחתו למוקד המשטרה ומספר שיחות אל תומאס קלבולד (אביו של דילן קלבולד) שהתרחשו במהלך הטבח, הוכיחו שהוא לא יכול היה להימצא בבית הספר.
עוד דיווח סותר היה זה שתיאר צלף על הגג. שמועה זו צצה לאחר שכמה שוטרים ותלמידים ראו דמות נעה מסביב לגג הספרייה בעת הטבח. מאוחר יותר התגלה כי המדובר באיש תחזוקת הגג שהיה אמור לבצע עבודת תחזוקה על גג הספרייה ונשאר שם חבוי במהלך התקרית.
פעולות שנעשו בטווח הארוך בעקבות הטבח

בתגובה לניסיונות למנוע מעשי טבח דומים, רבים מבתי הספר התחילו במדיניות חדשה של אנטי-בריונות ומה שמכונה גישות "אפס סובלנות" כלפי כלי נשק והתנהגות מאיימת. למרות אופייה המבהיל של התקרית בקולומביין, כמה מומחים למדעי החברה חשים כי גם מדיניות ה"אפס סובלנות" בבתי ספר עברה את הגבול.
בחודשים שלאחר הירי, מוקדה תשומת לב רבה על קֶסי בֶּרנאל, אחת הנרצחות בטבח, שדווח כי נשאלה "האם את מאמינה באלוהים?" על ידי אחד היורים, והשיבה "כן" לפני שנורתה. אולם, ואלין שנאר, ששרדה את הירי, טוענת כי חילופי הדברים האלה היו איתה, ואמילי וייאנט, העדה החיה למותה של ברנאל, אישרה שברנאל לא ניהלה את השיחה הזאת.
ברנאל ורייצ'ל סקוט, שהייתה הקורבן הראשון בטבח, קיבלו יחס של קדושות מעונות על ידי נוצרים רבים. החקירה הרשמית ייחסה את ההצהרה הזאת לניצולה ואלין שנאר. למרות מסקנה זו, התלמיד העד ג'ושוע לאפ ממשיך לטעון כי הייתה זאת ברנאל שנשאלה לגבי אמונותיה וענתה "כן" לפני שנורתה, זאת על אף שלאפ עצמו לא הצליח להצביע נכונה על השולחן או המיקום שבו הייתה ברנאל, ובפועל היה קרוב יותר לשנאר במהלך היריות. עד אחר היה קרייג סקוט, אחיה של רייצ'ל סקוט שהצטיירה גם כן כקדושה נוצרית מעונה. סקוט טען שהשיחה הייתה עם ברנאל, אבל כשנתבקש להצביע על המקום שממנו שמע את השיחה מגיעה, הצביע למקום שבו שנאר נורתה.
מאז הירי, "קולומביין" או "התקרית בקולומביין" נהפך למטבע לשון לתיאור ירי בבית ספר. צ'ארלס אנדרו ויליאמס, שרצח שני תלמידים במסע ירי בתיכון שלו בקליפורניה ב-5 במרץ 2001, אמר שוב ושוב לחבריו שהוא הולך "לעשות קולומביין", אף על פי שאף אחד מהם לא לקח אותו ברצינות או שלא הבין למה הוא מתכוון.
מקרי ירי רבים בבתי ספר שנכשלו הזכירו את קולומביין ואת הרצון "להתעלות על האריס וקלבולד". מאז הירי בקולומביין, בתי ספר ברחבי ארצות הברית התקינו אמצעי אבטחה כגון מכונות שיקוף לתיקים, גלאי מתכות ומאבטחים. חלק מבתי הספר התקינו מערכות קוד בדלתות. מספר בתי ספר ברחבי הארץ הסתפקו בדרישה מהתלמידים לענוד תעודות זהות שנוצרו על ידי מחשב. באותו הזמן, מחלקות משטרה החלו להעריך מחדש את הטקטיקות שלהן ולהתאמן לתקריות מסוג קולומביין, לאור הביקורת על התגובה האיטית והתקדמות צוותי הימ"מ במהלך הירי.
אולם במחקרו של השירות החשאי על מקרי ירי בבתי ספר אמריקניים נמצא כי בתי ספר נתנו אמון שווא באבטחה פיזית, בעוד שעליהם להעניק יותר תשומת לב להתנהגות התלמידים שעלולים לתקוף. חוקרי השירות החשאי מצאו כי מדיניות "אפס סובלנות" וגלאי מתכות - "לא סביר שיהיו יעילים". מדוע להסתמך על צוותי ימ"מ, שאל המחקר, כאשר רוב התקיפות מסתיימות לפני שהמשטרה מגיעה? למה להתמקד בילדים שמתאימים לפרופיל או מראים סימני אזהרה, כשאין פרופיל שמתאים לכל אלה שרצחו? למה לסלק תלמידים מיידית בגלל ההפרות הקטנות ביותר, כשסילוק היה הניצוץ שדחף חלק מהתלמידים לבוא בחזרה לבית הספר עם רובה? למה לקנות תוכנה להערכת איומים, כאשר הרוצחים כמעט שלא משמיעים איומים ישירים, והתוכנה לא מבוססת על מחקר של מקרי ירי בבתי ספר? למה להסתמך על גלאי מתכות ושוטרים בבתי ספר, כשהיורים ברוב המקרים כלל לא מתאמצים להסתיר את כלי הנשק?
הירי אף גרם לקריאות להחמרה במדיניות אכיפת הנשק. בשנת 2000, הוצגו תקנות מדינתיות ופדרליות שקבעו כי יש להתקין מנעולי בטיחות על אקדחים, וכן אסרו על ייבוא של מחסניות תחמושת עם מספר רב של כדורים. אף על פי שבעקבות הטבח נחקקו חוקים חדשים הקובעים כי קטינים ופושעים מורשעים שרוכשים נשק מבצעים פשע, התעורר פולמוס נרחב על חקיקה הקשורה לבדיקת העבר הפלילי של עסקי נשק. הובעה דאגה בקרב לובי הנשק לגבי כרסום נוסף בזכויות האמריקנים לפי התיקון השני לחוקה.
פעולות שנעשו בטווח הארוך בעקבות הטבח > הקשר לטבח באוניברסיטת וירג'יניה טק בשנת 2007

צ'ו סונג-הוי, היורה בטבח בווירג'יניה טק, הזכיר "קדושים מעונים כמו אריק ודילן". ככל הנראה, הוא התכוון לשני הרוצחים מקולומביין אריק האריס ודילן קלבולד.
דיווחים תקשורתיים השוו ללא הרף את מניעיו של צ'ו ואת מצבו הנפשי לאלו של הרוצחים מתיכון קולומביין, למרות העובדה שהמניעים והמצב הנפשי של האריס וקלבולד לא היו זהים זה לזה. פסיכולוגים מובילים מאמינים, כי האריס היה פסיכופת, קלבולד דיכאוני, וסביר להניח שצ'ו סבל מסוג מסוים של פסיכוזה – כל המצבים הללו שונים זה מזה באופן קיצוני ובאופן כללי אף סותרים זה את זה (על אף שזוהה מספר מצומצם של פסיכוטיים פסיכופתים).
רג'ינה רוד, אחת מניצולות הטבח בתיכון קולומביין, הפכה לימים לסטודנטית בווירג'יניה טק והייתה בקמפוס בזמן הטבח, ובכך היה זה הירי השני בבית ספר שאותו היא שרדה.
ראו גם

אלפנט (סרט)
הטבח בווירג'יניה טק
באולינג לקולומביין
הטבח בבית הספר היסודי סנדי הוק
הירי במכללה הקהילתית אומפקווה
המתקפה על בית הספר באיוואנטייבקה
המוסד (סרט)

| --- | --- |

כרזת הסרט
 מבוסס על:  "המוסד הסגור" (סרט קצר)
 בימוי:  אלון גור אריה 
 הופק בידי:  משה אדרי לאון אדרי עופר נעים אבי נשר אלעד פלג חגי ארד
 תסריט:  אלון גור אריה 
 עריכה:  איל סיבי יצחק צחייק רועי רינת
 שחקנים ראשיים:  צחי הלוי טל פרידמן אפרת דור עדי הימלבלוי אילן דר דביר בנדק שלומי קוריאט גילה אלמגור
 מוזיקה:  שרון לוי ארז אבירם
 צילום:  עידו ברלד
 מדינה:  ישראל 
 חברת הפקה:  דרומהפקות 
 חברה מפיצה:  סרטי יונייטד קינג 
 הקרנת בכורה:  27 ביוני 2019
 משך הקרנה:  95 דק' 
 שפת הסרט:  עברית, אנגלית 
 סוגה:  סרט פרודיה, סרט פעולה 
 פרסים:  פסטיבל קולנוע דרום 2019
 סרט קודם:  "המוסד הסגור"
 סרט הבא:  "המוסד: ברית ואף מילה"
 https://mosad.co.il/
 דף הסרט ב־IMDb
 
המוסד הוא סרט סאטירת פעולה ישראלי משנת 2019, שכתב וביים אלון גור אריה. הסרט מבוסס על סרטו הקצר של גור-אריה משנת 2007 "המוסד הסגור". עלילת הסרט עוקבת אחר סיפורו של סוכן מוסד ישראלי כושל המשתף פעולה עם סוכנת CIA בהצלת מיליונר אמריקני שנחטף מירושלים בידי ארגון טרור המאיים על העולם. בסרט מככבים צחי הלוי, עדי הימלבלוי, אפרת דור, שלומי קוריאט, טל פרידמן, דביר בנדק, עומר דרור, עידו מוסרי, גילה אלמגור, אילן דר, תומר שרון, מיטל דוהן ושירן סנדל.
הסרט הופץ בעולם מסחרית בבתי הקולנוע, בצפייה ביתית ובטלוויזיה, בגרסתו הרגילה ובגרסת הבמאי.
עלילה

גיא מורן ואהרון רחמים הם סוכני מוסד שנשלחים לתוניס במטרה להציל את שוקי, מפקד הצוות שלהם, שנפל בשבי. הניסיון משתבש ושוקי נופל מהמסוק, נחשב למת. בעקבות זאת, המוסד מוריד את גיא ואהרון בדרגה והם מתחילים לאבטח בג'ימבורי.
זמן מה לאחר מכן, גיא השבור מנסה את מזלו בדייטים, אך ללא הצלחה. באחד הימים, גיא ואהרון מאבטחים אירוע של המוסד שבמרכזו אמור לנאום אדם אמריקאי בשם ג'ק סאטלברג, שהמציא מכשיר סמארטפון חכם שמסוגל לשלוט על אמצעי התקשורת ברחבי העולם. ג'ק מגיע לאירוע יחד עם אשתו המושכת, שרון. שני חוטפים בשם צ'רלי ופינץ' חוטפים את ג'ק מהאירוע. שרון פונה לגיא ואהרון לעזרה והם מנהלים מרדף ברחבי ירושלים אחר החוטפים, בסופו אהרון נפצע קשה ונחשב למת.
גיא פונה אל חיים ראש המוסד ומבקש ממנו אישור לחלץ את ג'ק, אך האחרון מסרב בעקבות כישלונותיו הקודמים של גיא. ה-CIA מתערב ומחליט לשלוח למשימת ההצלה סוכנת בשם לינדה האריס, שנחשבת לאגדה חיה במטה. לינדה מגיעה לישראל, אך מקבלת יחס מזלזל מראש המוסד. גיא מנצל את ההזדמנות ומציע לה שיתוף פעולה.
בינתיים, במטה המוסד, צ'יקו, אשף הטכנולוגיה מצליח להחיות את אהרון בגוף רובוטי וקורא לו "אהרון-מן". גיא ולינדה מצליחים בעזרתו של אהרון-מן להתחבר ללוויין ולאתר את מיקומו של ג'ק ושל החוטפים, במדינה ענייה בשם סוג'יירה.
בהגיעם לסוג'יירה, המנהל של לינדה יוצר איתה קשר ומפציר בה לבגוד בגיא ולהציל את ג'ק לבדה, אך היא מסרבת. גיא, ששומע חלקים מהשיחה, מבין בטעות שלינדה מתכוונת לבגוד בו וחודר אל מפקדת החוטפים בעצמו. לאחר שגיא מצליח לאתר את ג'ק לינדה מגיעה גם היא והשניים מתעמתים, אך נופלים בשבי על ידי החוטפים. החוטפים מציגים לשלישייה את מנהיגם "מוח אפל", המתגלה כשוקי שנשאר בחיים וחולץ על ידי אנשי סוג'יירה. מטרתם של החוטפים היא להשבית את רשת התקשורת העולמית במטרה לקבל כופר.
שוקי הזועם כועס על גיא על שלא חזר להציל אותו, אך גיא מסביר לו שנעשו ניסיונות מצד המוסד לאתר אותו בעזרת לוויינים. החבורה מגלה שאותם ניסיונות שובשו במכוון על ידי שרון סאטלברג, המתגלה כסוג'יירית בעצמה ואחותו הקטנה של צ'רלי, שנחשבה למתה לאחר תקרית בפס ייצור של טלפונים.
שרון מצליחה להשתלט מרחוק על אהרון-מן ולגרום לו לתקוף את חיים ראש המוסד ואת אשתו. במקביל, גיא ולינדה משתחררים ומתחילים במרדף אחר שרון. לאחר קרב ארוך שרון נופלת למכל חומצה ומתמוססת. גיא ולינדה מצליחים להתחבר מחדש לאהרון-מן ולהחזיר לו את אנושיותו ומצילים את חיים ואשתו בזמן. בסופו של דבר, צ'רלי ופינץ' מצהירים שהם יחזרו לסוג'יירה כדי לבנות אותה מחדש, ג'ק חוזר לאמריקה ושוקי, גיא ולינדה חוזרים לישראל.
בסוף הסרט, מתרחש טקס הדלקת המשואות בו חיים נבחר להדליק משואה (דבר שהוא פילל לו לאורך כל הסרט). ברגע האחרון, גיא עולה במקומו להדליק ומצהיר על אהבתו ללינדה ועל פירוט שיתוף הפעולה בין המוסד הישראלי ל-CIA האמריקאי. בסצנה האחרונה, נראה לווין בחלל מתצפת על גיא ולינדה ועל המסך מופיעה כתובית "המשך יבוא".
שחקנים

| שם | דמות | תיאור |
| --- | --- | --- |
| צחי הלוי | גיא מורן | סוכן מוסד |
| אפרת דור | לינדה ביטון האריס | סוכנת CIA |
| טל פרידמן | אהרון רחמים | סוכן מוסד ותיק / אהרון-מן |
| עדי הימלבלוי | שרון סאטלברג / מוג'ידרה מרקוק | אשתו של ענק הטכנולוגיה ג'ק סאטלברג |
| דביר בנדק | שוקי שמש / מוח אפל / חאלב דילינגמג'נגדנג | סוכן מוסד, מפקד כוח שוקי |
| שלומי קוריאט | צ'רלי מרקוק | חבר בארגון הטרור הבינלאומי אר בי ג'י |
| עומר דרור | איתן מהמודיעין | איש מודיעין |
| אילן דר | חיים | ראש המוסד |
| תומר שרון | צ'יקו | הגרסה הישראלית לקיו מסרטי ג'יימס בונד |
| טל טירנגל | פינץ' | חבר בארגון הטרור הבינלאומי אר בי ג'י |
| גילה אלמגור | רבקה | אשת ראש המוסד |
| ניצן זיצר | ג'ק סאטלברג | יצרן טלפונים אמריקני |
| עידו מוסרי | טאמיל | מנהיג ארגון טרור בתוניס |
| מיטל דוהן | קרן רחמים | אשתו של אהרון |
| שירן סנדל | אביגיל | יוצאת לדייט עם גיא מורן |
| אהרון קפלן | ארנולד | ראש ה-CIA |
| אורן ריחני | קצין מיליציה תוניסאי | מפקד ארגון טרור בתוניסיה |