stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יחסי צרפת–קוסובו
יחסים פוליטיים

במשך שנים רבות מילאה צרפת תפקיד חשוב במציאת פתרון לסוגיית מעמדה של קוסובו. בהתאם לכך, שר החוץ והאיחוד האירופי הצרפתי ברנאר קושנר היה הנציג המיוחד של האו"ם לעניין קוסובו כאשר האו"ם השתלט על סרביה ביוני 1999. מעורבות זו, אזרחית וצבאית כאחד, נמשכה מאז, תוך קידום הדמוקרטיזציה, עמידה על זכויות כל הקהילות ובמיוחד של הקהילה הסרבית, כיום מיעוט גדול במדינה, והתקרבות לאירופה. נוכחות צרפת נותרה די משמעותית בקרב UNMIK ו-KFOR, עם למעלה מ-2,000 חיילים מתוך סך של 16,000 (כלומר המדינה השנייה בגודלה).
מבחינה פוליטית, כחברה בקבוצת מדינות המפתח, מילאה צרפת תפקיד מפתח במשא ומתן על מעמדה של קוסובו, ובמסגרת האיחוד האירופי, להגיע להסכמה על פריסת משלחת ה-EULEX. מר ברנרד קושנר היה מעורב מאוד בחיפוש אחר הסכם, והעביר מחדש את פעולותיו של נשיא צרפת, שהציע במהלך פסגת ה-G8 ביולי 2008 לייעד את הטרויקה המוטלת על הפעלת השלב האחרון של המשא ומתן בין בלגרד לפרישטינה באוגוסט 2007. בפרט, השר פנה לשתי המפלגות ביולי 2007, לפני שקיבל את מקבילו הסרבי וצוות המשא ומתן הקוזובני (נשיא, ראש הממשלה וראשי המפלגות העיקריות) בפריז בנובמבר, כדי לעודד אותם להתפשר.
כהפקת לקחים מחוסר האפשרות להגיע לפתרון משא ומתן, צרפת הכירה בעצמאות קוסובו ב-18 בפברואר.
צרפת מתכוונת להמשיך במעשיה לקידום היציבות בחבל הבלקן ופיתוח קוסובו. בעקבות כך נמשכה פעילותו של כוח KFOR הצרפתי, השומר על השלום בקוסובו. את KFOR הוביל הגנרל הצרפתי חאווייר בוט דה מרנאחץ עד ספטמבר 2008. צרפת תשלח קבוצה גדולה של שוטרים, שופטים, מומחים שיפוטיים וצוות בתי סוהר ומכס למשימת EULEX שתובל על ידי הצרפתי, מר איב דה קרמבון. לבסוף, צרפת תמשיך במעורבותה בקבוצת ההיגוי הבינלאומית, שתוטל עליה להשגיח על יישום הוראות תוכנית אחטיסארי.
שיתוף פעולה צבאי

צרפת השתתפה בהפצצת נאט"ו ביוגוסלביה ב-1999, שהביאה לממשל של האו"ם בקוסובו ואז לעצמאות בסופו של דבר. לצרפת יש כיום 1,368 חיילים המשרתים בקוסובו כשומרי שלום בנאט"ו, כחלק מכוח קוסובו. במקור, היו 7,000 חיילים צרפתים ב-‏KFOR. מרסל ולנטין היה מפקד ה-KFOR השישי מ-3 באוקטובר 2001 עד 4 באוקטובר 2002. איב דה קרמבון היה מפקד ה-KFOR התשיעי החל מ-1 בספטמבר 2004 ועד 1 בספטמבר 2005. חאבייר דה מרנהאץ' היה מפקד ה-KFOR ה-12 בין 31 באוגוסט 2007 ועד 29 באוגוסט 2008.
יחסי דנמרק–רוסיה

| יחסי דנמרק–רוסיה |
| --- | --- |
דנמרק: רוסיה


דנמרק: רוסיה
שטח (בקילומטר רבוע)
43,094: 17,098,242
אוכלוסייה
5,983,727: 144,612,532
תמ"ג (במיליוני דולרים)
404,199: 2,021,421
תמ"ג לנפש (בדולרים)
67,550: 13,978
משטר
מונרכיה חוקתית: רפובליקה פדרלית נשיאותית

שגרירות רוסיה בקופנהגן
הקונסוליה הכללית של דנמרק בסנט פטרסבורג
יחסי דנמרק–רוסיה הם היחסים בין המדינות, דנמרק ורוסיה. היחסים הדיפלומטיים בין דנמרק לברית המועצות כוננו ב-18 ביוני 1924. שתי המדינות גובלות בים הבלטי וחברות במועצת אירופה ובארגון לביטחון ושיתוף פעולה באירופה.
היסטוריה > העידן המודרני הקדום

היחסים הנדיבים בין ממלכת דנמרק לנסיכות מוסקבה התבססו על ברית סיוע הדדי משנת 1493, שחודשה בשנים 1506 ו-1517. בשנת 1562 קשרו המלך הדני פרדריק השני והצאר הרוסי איוואן הרביעי יחסים ידידותיים בהתבסס על חוזה מוז'איסק.
היסטוריה > המאה ה-18 > מלחמת הצפון הגדולה

במהלך מלחמת הצפון הגדולה תקפה בהצלחה קואליציה של מדינות שונות את האימפריה השוודית בצפון מרכז ומזרח אירופה. בתחילה, הברית הורכבה מרוסיה הצארית, דנמרק-נורווגיה ונסיכות הבוחר מסקסוניה - האיחוד הפולני-ליטאי. פרדריק הרביעי ואוגוסט החזק נאלצו לצאת מהברית בשנים 1700 ו-1706, בהתאמה, אך הצטרפו אליה מחדש בשנת 1709. ג'ורג' הראשון מבראונשווייג-לינבורג (הנובר) הצטרף לקואליציה בשנת 1714 עבור הנובר, וב-1717 עבור בריטניה, ופרידריך וילהלם הראשון מברנדנבורג-פרוסיה הצטרף בשנת 1715. בצד השוודי תמכו דוכסות הולשטיין-גוטורפ, בין 1704 ל-1710 כמה מאצילי פולין וליטא תחת פיקודו של סטניסלב לשצ'ינסקי, ובין 1708 ל-1710 קוזאקים תחת איוואן מזפה. האימפריה העות'מאנית אירחה באופן זמני את קרל השנים עשר, מלך שוודיה והתערבה נגד פיוטר הגדול.
לאחר שנלחם בתיאטראות שונים אחרים נגד השוודים, פלשתי שוודיה פלשה על ידי דנמרק-נורווגיה ממערב ורוסיה ממזרח. אף שההתקפות הדניות נהדפו, רוסיה הצליחה לכבוש את פינלנד ולהסב אבדות קשות בצי ובמצודות החוף השוודיות. צ'ארלס ה -12 פתח חזית נורווגית, אך נהרג בפרריקסטן בשנת 1718. המלחמה הסתיימה בתבוסה לשוודיה, והותירה את רוסיה כמעצמה הגדולה החדשה בים הבלטי ושחקן חשוב חדש בפוליטיקה האירופית - למעשה, היא חתמה תחילתו של דפוס התפשטות רוסית שייפסק רק כעבור שתי מאות שנים. דנמרק הרוויחה מעט משוודיה בהסדר השלום, אך היא הצליחה להשיג על חשבון הווסל הנאמן שלה בהולשטיין.
היסטוריה > המאה ה-18 > הולשטיין-גוטורפ

התבוסה של שוודיה במלחמת הצפון הגדולה סיימה את חסותה על הולשטיין-גוטורפ, ודנמרק ניצלה את ההזדמנות כדי לתפוס את שטחה של גוטורפ בשלזוויג. הדוכס המתוסכל מהולשטיין-גוטורפ ביקש תמיכה בהחזרת שלזוויג מרוסיה והתחתן עם המשפחה הקיסרית הרוסית בשנת 1725. יליזבטה, קיסרית רוסיה נפטרה ללא ילדים בשנת 1762, והיא מינתה את אחיינה, הדוכס מהולשטיין-גוטורפ, להיות יורשה ברוסיה. כאשר הוא עלה על כס המלוכה כצאר פיוטר השלישי, קיסר רוסיה, הולשטיין-גוטורפ אוחדה באיחוד אישי עם רוסיה, מה שיצר ניגוד תביעות טריטוריאליות בין רוסיה לדנמרק.
פיוטר השלישי איים במלחמה עם דנמרק להחזרת אדמות אבותיו, אך לפני שיכל להתחיל בקרבות, הוא הודח על ידי אשתו, שהשתלטה על רוסיה כיקטרינה השנייה. הקיסרית יקטרינה הפכה את עמדתה של רוסיה, חזרה בה מהאולטימטום של בעלה ואף נכנסה לברית עם דנמרק בשנת 1765. בשנות ה-60 של המאה ה-18 שתי הממשלות ניהלו משא ומתן על העברת הדוכסות שלזוויג-הולשטיין לכתר הדני בתמורה לשליטה רוסית ברוזנות אולדנבורג ואדמות סמוכות בתוך האימפריה הרומית הקדושה, חילופי דברים שעברו פורמליזציה עם אמנת צארסקויה סלו מ-1773. הברית שליוותה את ההחלפה הטריטוריאלית קשרה את מדיניות החוץ של דנמרק עם רוסיה והובילה ישירות למעורבותה של דנמרק בשורה של מלחמות במהלך העשורים הבאים.
היסטוריה > המאה ה-18 > מלחמת רוסיה-שוודיה (1788–1790)

כאשר תקפה שוודיה את רוסיה בשנת 1788, דנמרק נענתה לחובות האמנה שלה עם רוסיה, והכריזה מלחמה על שוודיה. צבא נורווגי פלש לזמן קצר לשוודיה, וניצח בקרב על גשר קוויסטרום, לפני שנחתם השלום ב-9 ביולי 1789 בעקבות התערבותם הדיפלומטית של בריטניה ופרוסיה. בלחץ המעצמות, דנמרק-נורווגיה הכריזה על עצמה כנייטרלית בסכסוך הרוסי-שוודי, והביאה לסיומה של מלחמה זו.
היסטוריה > המאה ה-19 > מלחמות המהפכה הצרפתית ונפוליאון

במהלך מלחמות המהפכה הצרפתית, דנמרק ורוסיה היו בעלות ברית בליגה השנייה של נייטרליות חמושה, בהתנגדות למדיניות המלחמה של הצי המלכותי הבריטי, לחיפוש משלוח נייטרלי עבור הצרפתים, מה שהוביל להתקפה של הצי הבריטי על דנמרק בקרב קופנהגן בשנת 1801. במהלך המלחמות הנפוליאוניות שלאחר מכן היו רוסיה ודנמרק חברים במערכת הקונטיננטלית של נפוליאון, שהובילה את הבריטים לקרב ימי נוסף בקופנהגן בשנת 1807. הפצצה זו החלה את המלחמה האנגלו-רוסית (1807–1812), והכניסה את דנמרק לסכסוכים הנפוליאוניים במלחמה הדנו-שוודית בין השנים 1808–1809, בה נלחמו רוסיה ודנמרק גם בצד צרפת.
עם זאת, פלישתו ההרסנית של נפוליאון בשנת 1812 לרוסיה דחפה את רוסיה לצד הנגדי, בראשות בריטניה, במלחמת הקואליציה האנטי-צרפתית השישית, בעוד דנמרק נותרה בעלת ברית של צרפת. כאשר צרפת הובסה בסופו של דבר על ידי הקואליציה השישית, דנמרק הפסידה את השליטה בנורווגיה לטובת שוודיה בהסכם קיל 1814, מה שהאיץ את דעיכתה של דנמרק כמעצמה מרכזית באירופה.
היסטוריה > המאה ה-19 > מלחמות שלזוויג

עם עליית הלאומיות הגרמנית באמצע המאה ה-19, באה שאלת שלזוויג-הולשטיין ושלטה בענייני החוץ של דנמרק. לאחר מלחמת שלזוויג הראשונה רוסיה קיבלה את הצד של דנמרק במשא ומתן על אמנת לונדון משנת 1852, שאישר מחדש את הריבונות הדנית בדוכסויות השנויות במחלוקת. רוסיה גם הציעה תמיכה דיפלומטית בדנמרק במלחמת שלזוויג השנייה אך לא ביצעה התערבות צבאית למענה, ודנמרק איבדה בסופו של דבר את שלזוויג-הולשטיין בשלמותה לפרוסיה באמנת וינה משנת 1864.
היסטוריה > המאה ה-19 > הקיסרית מריה פיודורובנה

בשנת 1866 התחתנה הנסיכה הדנית דאגמאר, בתו של המלך פרדריק השמיני, לצאר לעתיד אלכסנדר השלישי, קיסר רוסיה, וכונתה בשמה הרוסי מריה פיודורובנה. היא הייתה קיסרית פופולרית והפכה לאמו של הצאר האחרון ברוסיה, ניקולאי השני. כקיסרית רוסיה, היא תרמה כספים להקמת כנסייה רוסית אורתודוקסית בקופנהגן כמתנה לקהילה האורתודוקסית בדנמרק. בספטמבר 2006 הועברו שרידיה מדנמרק לסנקט פטרבורג כדי להיקבר לצד בעלה.
היסטוריה > המאה ה-20 > ברית המועצות

לאחר המהפכה הרוסית בשנת 1917, הכירה דנמרק בברית המועצות וכוננה עמה יחסים דיפלומטיים בשנת 1924. אף על פי שהממשלה הדנית ביקשה להישאר נייטרלית בשתי מלחמות העולם, המדינה נכבשה על ידי גרמניה הנאצית בשנת 1940, והצטרפה להסכם אנטי-קומינטרן בשנת 1941 (אם כי היא התעקשה על נייטרליותה בכל סכסוך עם רוסיה). דנמרק אף פעם לא הכירה בסיפוח המדינות הבלטיות לברית המועצות. לאחר סיום מלחמת העולם השנייה הפכה דנמרק לחברה מייסדת בארגון האמנה הצפוני האטלנטי (נאט"ו) בשנת 1949, אם כי מדיניות החוץ שלה המשיכה לנטות יותר לעבר נייטרליות מאשר לעימות עם ברית המועצות.
יחסים נוכחיים

כיום שתי המדינות הן שותפות סחר קרובות, והן נסחרות בעיקר לאורך החוף הבלטי. איי פארו היו הטריטוריה הדנית היחידה מעבר לים שהחליטה לנהל משא ומתן על הסכם סחר חופשי עם רוסיה. הסחר יעבור דרך דנמרק, ומשם לרוסיה. ישנם גם כמה דייגים רוסים המבקרים בטורסהאבן, בירת האיים. רוסיה ודנמרק חתמו על הסכמי ויזות. פר סטיג מילר, שר החוץ של דנמרק, הצהיר כי ההסכמים יסייעו להקל על המגעים בין מדענים, אנשי עסקים וסטודנטים של שתי המדינות. העסקה הייתה גם הסכם רשמי בין רוסיה לאיחוד האירופי.
באוגוסט 2014 הודיעה ממשלת דנמרק כי תתרום למערכת ההגנה מפני טילים של נאט"ו, על ידי הצטיידות באחת או יותר מהפריגטות בעלות יכולת המכ"ם, בין המשבר האוקראיני והמתחים הגוברים בין רוסיה לנאט"ו. ב-22 במרץ 2015 אישר שגריר רוסיה בדנמרק, מיכאיל ואנין, את המתחים במהלך ריאיון ליילנדס פוסטן: "אני לא חושב שהדנים מבינים לגמרי את ההשלכות של מה שיקרה אם דנמרק תצטרף למערכת הטילים בהנהגת ארצות הברית. אם זה יקרה, ספינות מלחמה דניות תהפוכנה ליעדים לטילי הגרעין הרוסים". שר החוץ של דנמרק, מרטין ליגורד, הכריז על דברי השגריר כבלתי קבילים וכי מערכת ההגנה אינה מכוונת לרוסיה, טענה שאשרה על ידי דוברת נאט"ו, אואנה לונג'סקו. דובר נאט"ו הוסיף כי ההצהרות הרוסיות "אינן מעוררות אמון או תורמות לחיזוי, שלום או יציבות".
יחסים דיפלומטיים

דנמרק מחזיקה ברוסיה שגרירות במוסקבה וקונסוליה כללית בקלינינגרד. מאידך, רוסיה מחזיקה בדנמרק שגרירות בקופנהגן בלבד.
יעקב זיידה

| --- | --- |

יעקב זיידה, 1958
 לידה:  27 בפברואר 1900 לבוב, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 פטירה:  10 בפברואר 1960 (בגיל 59) 
 מקום קבורה:  בית הקברות היהודי חוף הכרמל 
 לימודי רפואה:  אוניברסיטת קארל בפראג, אוניברסיטת וירצבורג, אוניברסיטת וינה, אוניברסיטת מינכן 
 תפקידים:  רופא 
 
ד"ר יעקב זיידה (27 בפברואר 1900 – 10 בפברואר 1960) היה רופא ופעיל ציבור בחיפה.
ביוגרפיה

זיידה נולד בלבוב שבגליציה (אז חלק מהאימפריה האוסטרו-הונגרית). בנעוריו היה חבר השומר הצעיר בלבוב. עקב מדיניות נומרוס קלאוזוס נאלץ להגר לפראג. החל בלימודי רפואה באוניברסיטת פראג, המשיך ללימודים באוניברסיטאות וינה, וירצבורג ומינכן, שם קיבל תוארי MD ו-PhD. בעקבות עליית הנאצים לשלטון החליט זיידה לעלות לארץ ישראל ב-1934. אשתו לעתיד ד"ר חנה-מרים כהן-זיידה עלתה בשנת 1935. הם נישאו בשנת 1940 והשתקעו בתל אביב, ולזוג נולדו שתי בנות. זיידה מצא עבודה כרופא פנימי בקופת חולים כללית.
ב-1941 התמנה למנהל בית החולים רוטשילד בחיפה, שהיה בית החולים היהודי הראשון בעיר. בניהולו עבר בית החולים למשכנו כיום ואילו בבניין הישן (בית אתין) נוסד בית ספר לאחיות.
בנוסף לעבודתו כמנהל בית החולים היה יו"ר הליגה למלחמה בשחפת ויחד עם ד"ר זאב וינשל פעל להקמת "תימנעה", בית חולים לטיפול לילדים הסובלים מהמחלה או שמישהו ממשפחתם חלה בה; פעיל בארגון למען חולי שיתוק ילדים אילנשי"ל. זיידה מונה בשנת 1956 למרצה אורח במחלקה לאדריכלות בטכניון, בקורס "ביולוגיה של האדם". משנת 1958 ועד מותו היה מרצה אורח לתולדות הביולוגיה באוניברסיטה העברית בירושלים. כתב מאמרים רבים בהיסטוריה של הרפואה ובהיסטוריה של הביולוגיה.
אמו, אחותו ואחד מאחיו נספו בשואה.
זיידה נקבר בבית העלמין חוף הכרמל
הנצחה

בית הספר לסיעוד, שעבר לאחר מכן למשכנו מול בית חולים בני ציון נקרא על שם יעקב זיידה.
ספריו

פרדיננד כהן: חיי ביולוג יהודי, תל אביב: הטבע והארץ, תש"י
בריאות העם: הטבע, האקלים והבריאות בישראל, ירושלים: ר' מס (ספרות דני למדע פופולרי; ספר 52), 1954
תולדות הרפואה, תל אביב: מ' ניומן, תשי"ד 1954
המחלות המדבקות: חוברת-עזר לתלמידי מקצועות רפואיים, חיפה: בית הספר לאחיות שליד בית החולים רוטשילד, 1959
לקריאה נוספת

נסים לוי ויעל לוי, רופאיה של ארץ ישראל 1799–1948  (עריכת תוכן, עיצוב וסדר: חדוה רוקח, איתי בחור), זכרון יעקב: איתי בחור - הוצאה לאור, 2008, עמ' 181
נסים לוי בשירות הקהילה (ראשיתו של בית החולים הדסה-רוטשילד בחיפה), הוצאת הקיבוץ המאוחד והמרכז הרפואי בני ציון-חיפה, 1997
פרופ' יצחק קלוגאי, יעקב זיידה (לזכרו), מדע, כרך ד', עמודים 64–65, (מרץ 1960)
ד"ר דוד מרגלית, דרך ישראל ברפואה, ירושלים: הוצאת האקדמיה לרפואה, 1969, עמ' 350
אליהו כרמל (עורך), אישים בישראל, המכון להוצאה לאור בישראל, 1960, עמ' 136
פרופ. יהושע ליבוביץ, ד"ר זיידה ז"ל: הביבליוגרפיה של פרסומיו ההיסטוריים. קורות (חוברת מוקדשת לזכרו של ד"ר יעקב זיידה), יוני תש"ך, עמ' 280–283
הערות שוליים

↑  על פי המשפחה. כנראה נפלה טעות דפוס אצל לוי
↑  אליהו כרמל (עורך), אישים בישראל, המכון להוצאה לאור בישראל, 1960, עמ' 136
↑  יעקב זיידה באתר GRAVEZ
↑  ביקורת: ד"ר אליהו סגל, בריאות העם, חרות, 26 בנובמבר 1954
↑  סקירה: ד. א. פרידמן, פתחי ספרים: תולדות הרפואה, דבר, 17 בספטמבר 1954; ביקורת: ד"ר אליהו סגל, מן האזוב ועד הנסיוב, חרות, 6 באוגוסט 1954
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007303984705171  BnF: cb11086834x (data)  ISNI: 0000 0000 7149 6470  LCCN: n00048463  VIAF: 231144782725635668459   WorldCat (עם VIAF): 231144782725635668459
יקב שטרן

| --- | --- |

 נתונים כלליים
 מייסדים:  ג'וני שטרן ורן בגם
 תקופת הפעילות:  2004–הווה (כ־20 שנה)
 מיקום המטה:  תובל 
 קואורדינטות:  32°55′47″N 35°14′50″E﻿ / ﻿32.92960531126°N 35.247124225763°E﻿ / 32.92960531126; 35.247124225763 
 ענפי תעשייה:  תעשיית היין 
  
 stern-winery.co.il
 he
 
סדרת 2009 של יקב שטרן
יקב שטרן הוא יקב בוטיק ישראלי. היקב הוקם בשנת 2004 על ידי ג'וני שטרן ורן בגם בקיבוץ תובל השוכן בגליל העליון. היקב מייצר יינות מזני בורדו אדומים: קברנה סוביניון, מרלו, פטיט ורדו, קברנה פרנק וסירה. ג'וני שטרן, יינן היקב, עבר את הכשרתו המקצועית במכללת תל חי בקורס "מתמחה בייצור יין" וכמו כן מספרות מקצועית ומעבודה מעשית ביקב. היקב ייצר כ- 12,000 בקבוקים מבציר 2009 והתפוקה השנתית מתוכננת להתרחב ל-17,000 בקבוקים.
כרמי היקב

היין המיוצר ביקב, מקורו מארבעה כרמים שונים, שהעיקרים מביניהם:
כרם קדמת צבי - כרם זה, הנטוע במרכז רמת הגולן, בעל תנאי גידול אידיאליים לענבי סירה, קברנה סובניון ומרלו.
כרם רמות נפתלי - ממוקם בגליל העליון. תנאי האזור מאפשרים גידול איכותי של ענבי קברנה סובניון, פטיט ורדו, וקברנה פרנק.
ינינה בטירשינה

ינינה "יאנה" פרחדובנה בטירשינה (ברוסית: Янина "Яна" Фархадовна Батыршина;‏ נולדה ב-7 באוקטובר 1979) היא מתעמלת אמנותית עבר יהודייה-רוסייה, סגנית אלופה אולימפית (אטלנטה 1996) בקרב רב אישי. אלופת עולם (1995 ו-1997) זוכת 8 מדליות מאליפויות עולם, מהן 4 זהב, 2 כסף ו-2 ארד ואלופת אירופה (1997 ו-1998) זוכת 10 מדליות, מהן 2 זהב, 6 כסף ו-2 ארד.
ביוגרפיה

בטירשינה נולדה וגדלה בטשקנט, אוזבקיסטן. היא ממוצא טטרי ויהודי. היא החלה להתאמן בהתעמלות אמנותית בגיל 5 ובגיל 9 עברה עם משפחתה לרוסיה ביחד עם המאמנת שלה אירינה וינר (אנ')
ביוגרפיה > 1995 > אלופת עולם

באליפות העולם שנערכה בווינה, אוסטריה בשנת 1995 היא זכתה ב-3 מדליות, 2 זהב ו-1 ארד. מדליות זהב בתרגיל אישי בכדור ובתחרות הקבוצתית. מדליית ארד בתחרות קרב רב אישי.
ביוגרפיה > 1996 > סגנית אלופה אולימפית

באולימפיאדת אטלנטה היא זכתה במדליית כסף בקרב רב אישי בתוצאה של 39.382 נקודות (חבל: 9.850 נק'(3), כדור: 9.916 נק'(2), אלות: 9.933 נק'(2) וסרט: 9.683 נק'(7)), אחרי קטרינה סרבריאנסקה (אנ') (39.683 נק') ולפני אלנה ויטריצ'נקו (אנ') (39.331 נק'), שתיהן מאוקראינה.
ביוגרפיה > 1997

באליפות העולם שנערכה בברלין, גרמניה בשנת 1997 היא זכתה ב-4 מדליות, 2 זהב, 1 כסף ו-1 ארד. מדליות זהב בתרגיל אישי בחבל ובתחרות הקבוצתית. מדליית כסף בתרגיל אישי באלות ומדליית ארד בתחרות קרב רב אישי.
חיים אישים

בטירשינה למדה חינוך גופני בחרקוב. היא נשואה לאיש העסקים היהודי יליד אזרבייג'ן טימור ויינשטיין ולהם שתי בנות ובן.
יקב שריגים

| --- | --- |
 סמליל היקב
 נתונים כלליים
 סוג:  יקב
 תקופת הפעילות:  2002–הווה (כ־22 שנים)
 מיקום המטה:  שריגים
 ענפי תעשייה:  תעשיית היין
 מוצרים עיקריים:  יין
  
 www.srigimwinery.co.il
 
יקב שריגים הוא יקב בוטיק ישראלי.
היקב שנמצא במושב שריגים בשפלת יהודה, נוסד בשנת 2002. מאז הקמתו מייצר היקב 3,000 בקבוקים בשנה (נכון לשנת 2014). כל הענבים בהם משתמש היקב נבצרים מחלקה הנמצאת על הר כיתרון בגובה 740 מטר מעל פני הים. מועד הבציר נקבע על ידי היקב.
היקב מייצר שתי סדרות של יינות: סדרת "שריגים" וסדרת העל "באריק" (Barrique). כל היינות המיוצרים על ידי היקב הם יינות אדומים: קברנה סוביניון, קברנה פרנק, מרלו, שיראז ופטיט ורדו. בשנת 2008 זכה היקב במדליית זהב בתחרות אשכול הזהב עם באריק סלקטד - קברנה סוביניון (2005). בשנת 2009 זכה היקב במדליית כסף בתחרות הבינלאומית טרה וינו עם באריק סלקטד - קברנה סוביניון (2006). בשנת 2017 זכה במדליית זהב בתחרות זו עם באריק 2011.
היינן הוא אוריאל הררי, שהוא גם בעל היקב ביחד עם האגרונום מוטי מרדכי.

ליקב אין מערך שיווק ומכירות. היקב מוכר את יינותיו ומקיים אירועי טעימות במרכז המבקרים הנמצא באוהל יורט שבתחום היקב.
הערות שוליים

↑  תחרות אשכול הזהב 2008 באתר סומלייר
↑  https://grape-man.com/assets/files/terravino/final-result-terravino-2017-new.pdf
ירין חסן

ירין חסן (נולד ב-22 במרץ 1994) הוא כדורגלן ישראלי המשחק בעמדת הבלם.
קריירה

חסן התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של מכבי נתניה. ב-28 בנובמבר 2012 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת בניצחון 3–2 נגד מכבי חיפה במסגרת גביע הטוטו. ב-29 בדצמבר 2012 ערך את הופעת הבכורה שלו בנתניה בליגה בהפסד 4–3 לעירוני קריית שמונה ועד לסיום העונה רשם עוד 5 הופעות בליגה במדי נתניה שגם ירדה לליגה הלאומית. בעונת 2013/2014 קיבל יותר הזדמנויות בהרכב כשבמקביל הוא גם משחק בקבוצת הנוער. ב-3 בינואר 2015 הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון בהפסד 1–3 לעירוני קריית שמונה.
ב-2015/2016 מונה לקפטן המועדון, לאחר פרישתו של עומר פרץ.
ב-1 בדצמבר 2016 חתם בהפועל פתח תקווה מהליגה הלאומית.
ב-22 באוגוסט 2019 חתם לעונה אחת בהפועל חדרה.
ב-8 במרץ 2021, חסן חתם בביסאקלי מהסרייה ג', אולם ביוני 2021 התיר את חוזהו במועדון וחתם בהפועל אום אל-פחם מהליגה הלאומית. לאחר 3 חודשים ביקש חסן לעזוב את אום אל-פחם וחוזהו בוטל. ב-14 ביוני חתם בהפועל ניר רמת השרון.ב-29 בינואר 2024 חתם באיחוד בני שפרעם.
הערות שוליים

↑  רועי זריהן, ‏ירין חסן חתם עד תום העונה בהפועל פ"ת, באתר ערוץ הספורט, 1 בדצמבר 2016
↑  ירין חסן חתם בהפועל חדרה לעונה אחת, באתר ערוץ הספורט, 22 באוגוסט 2019
↑  עמית קרקו, ‏ליגיונר חדש: ירין חסן חתם בביסאקלי מהסרייה ג', באתר ONE‏, 8 במרץ 2021
↑  ירדן בלחסן, ‏ירין חסן חתם לעונה בהפועל אום אל פאחם, באתר ONE‏, 18 ביוני 2021
↑  ירדן בלחסן, ‏ירין חסן ביקש לעזוב והתיר את חוזהו בא.א. פאחם, באתר ONE‏, 12 בספטמבר 2021
↑  תומר חבז, ‏עוזרי ופדידה חתמו בפ"ת, ענר שכטר וחסן ברמה"ש, באתר ONE‏, 15 ביוני 2022
ערך זה הוא קצרמרבנושא כדורגלנים ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ישמעאל העכברי

ישמעאל העכברי היה מייסד כת יהודית בבבל, שנקראה "אל-עכבריה", שחי במאה ה-9.
ישמעאל העכברי חי בימי הכליף אל-מעתצם. המידע עליו מגיע בעיקר מספרו של יעקב הקרקסאני הכותב עליו שהוא היה איש נלעג בעיני הסובבים אותו, נוטה לשגעון, שבגאוותו ביזה את ענן בן דוד וביקש לקראת מותו שיכתבו על קברו "רכב ישראל ופרשיו". כינויו מגיע מכך שהוא היה מהעיר עכברא.
ישמעאל העכברי טען שאין להתייחס לקרי בתנ"ך אלא רק לכתיב. הוא גם תיקן את הטקסט המקראי במקום שהוא היה נראה לו מוקשה. בין השאר הוא קבע את השינויים הבאים:
בפסוק המתאר את קין רוצח את הבל הוא הוסיף: "ויאמר קין אל הבל אחיו קום נצא השדה ויהי בהיותם בשדה ויקם קין אל הבל אחיו ויהרגהו"
בפסוק "וכל העם רואים את הקולות" הוא תיקן "שומעים את הקולות"
בפסוק על המן הוא תיקן: "ובני ישראל יאכלו את המן ארבעים שנה"
בפסוק המונה את מספר בני לאה שירדו למצרים הוא תיקן מ"כל נפש בניו ובנותיו שלשים ושלש" ל"כל נפש בניו ובנותיו שלשים ושתיים"
בנוסף, הוא קבע שראש חודש מתחיל משעת המולד, אפילו אם זה לפני השקיעה. בנוסף, הוא התיר לאכול דברים שהוכנו על ידי גויים באיסור בשבת. ישמעאל העכברי, כמו ראשוני הקראים, אסר אכילת בשר בגולה.
שמואל אברהם פוזננסקי מסיק מייחסו לענן בן דוד שישמעאל העכברי לא היה קראי, בניגוד לעמדותיהם של אברהם בר גוטלובר ואברהם אליהו הרכבי  שפוזננסקי כותב שהם ראו בישמעאל קראי. חגי בן-שמאי כותב באנציקלופדיה העברית כפוזננסקי שישמעאל העכברי לא היה קראי.
יעקב הקרקסאני ויהודה בן אליהו הדסי כותבים שחלק מדוגמאות השינויים של ישמעאל העכברי מופיעים כבר אצל השומרונים ובעקבות זאת נראה מדברי הדסי שהוא סובר שישמעאל העכברי הושפע בכל שינוייו מהשומרונים. אל-מקריזי כותב על הכת של ישמעאל, אל-עכבריה, בקצרה, שהם בטלו חלק מהלכות שבת ושינו דברים בתורה. יהודה בן אליהו הדסי מזכיר, לעומת זאת, רק את השינויים בתורה. אל-מקריזי אינו מבדיל בין הכת של ישמעאל לבין זו של מישויה אלעכברי, ורואה בכתות שלהם את אותה כת. בעקבותיו הלך צבי גרץ שכתב שהכת נטתה לכיוון השומרונים. זיהוי שתי כתות אלו ככת אחת אינה מקובלת על רוב החוקרים.
הערות שוליים

1 2 3  אברהם אליהו הרכבי, לקורות הכתות בישראל, ווארשא: דפוס י’ אלאפין, תרנ"ה-1895, עמ' 15-16
↑  ספר בראשית, פרק ד', פסוק ח'
↑  ספר שמות, פרק כ', פסוק י"ד
↑  ספר שמות, פרק ט"ז, פסוק ל"ה
↑  ספר בראשית, פרק מ"ו, פסוק ט"ו
1 2 3  שמואל אברהם פוזננסקי, עכברא, בתוך אנציקלופדיה אוצר ישראל (איזנשטין, יהודה דוד, עורך), כרך ח', תשי"ב, עמ' 63, באתר היברובוקס
↑  חגי בן-שמאי, קראים, האנציקלופדיה העברית, כרך ל', עמ' 37
↑  אשכול הכפר, גוזלוו, 1836, פרק צ"ז, באתר היברובוקס
↑  יורם ארדר, ישראל בחוגי הקראות הקדומה לאור הלכותיו של מישויה אלעכברי, ציון, תשנ"ה, עמ' 38, הערה 9
↑  ד"ר צבי גרץ, דברי ימי ישראל, כרך ג', הוצאת יזרעאל, תרצ"ו, 1936, עמוד 216-217
יחסי צרפת–קמרון

| יחסי צרפת–קמרון |
| --- | --- |
צרפת: קמרון


צרפת: קמרון
שטח (בקילומטר רבוע)
643,801: 475,440
אוכלוסייה
66,574,294: 29,312,374
תמ"ג (במיליוני דולרים)
3,030,904: 47,946
תמ"ג לנפש (בדולרים)
45,527: 1,636
משטר
רפובליקה נשיאותית למחצה: רפובליקה

שגרירות קמרון בפריז
יחסי צרפת–קמרון הם יחסי החוץ בין צרפת וקמרון.
היסטוריה

בשנת 1911, במסגרת השינויים שהוחלט עליהם בעקבות הסכם פאס, נערכו חילופי שטחים בין המעצמות הקולוניאליות, גרמניה וצרפת: צרפת העבירה לקמרון הגרמנית שטח של כ-300,000 קמ"ר מאזור ההשפעה שלה הקרוי אפריקה המשוונית הצרפתית, בעוד שגרמניה נתנה לצרפתים שטח קטן במה שהיום הוא מדינת צ'אד.
בפברואר 1916 במהלך מלחמת העולם הראשונה, נכבשה קמרון הגרמנית על ידי הצבא הבריטי, בסיוע לא מבוטל של צבאות בלגיה וצרפת. הבריטים פלשו לקמרון מניגריה והתקשו לחצות את האזורים ההרריים. הצרפתים פלשו מצ'אד שבצפון והצליחו להשתלט על העיר קוסרי (Kusseri). בספטמבר 1914 השתלט כוח צרפתי-בלגי משותף על העיר לימבה שלחוף האוקיינוס האטלנטי, ולקראת סוף חודש ספטמבר כבש אותו כוח, בסיוע משחתות בריטיות גם את דואלה - אחת הערים הגדולות ביותר בטריטוריה. בשלב זה כבר הייתה תבוסתם של הגרמנים עובדה כמעט מוגמרת, אבל אלה הוסיפו להחזיק מעמד, והתבצרו בעיקר באזור הבירה יאונדה, אבל גם זו נכנעה בנובמבר 1914. למעשה, הייתה זו רק מובלעת גרמנית זעירה בשטח של מה שהיא היום מדינת גינאה המשוונית שהוסיפה להתקיים עד פברואר 1916.
ב-28 ביוני 1919 הוחלט על ידי חבר הלאומים כי יינתן לבריטניה וצרפת מנדט משותף על הטריטוריה של קמרון (כלומר לטריטוריה שעד מלחמת העולם הוגדרה כ"קמרון הגרמנית"). ביולי 1922 תוחמו באופן סופי גבולות המנדט על קמרון, כאשר זו מחולקת לקמרון הבריטית וקמרון הצרפתית. לאחר מלחמת העולם השנייה הפך המנדט לנאמנות של האו"ם. החלוקה קבעה שצרפת תקבל את החלק הגדול יותר, ואכן זו קיבלה שטח גדול בהרבה מזה של בריטניה, שקיבלה רק רצועה מאורכת אך צרה הנמתחת ממערב למזרח בצפון הארץ וגובלת בניגריה. עם זאת, מבחינת גודל האוכלוסייה הרי שבשני החלקים הבריטי והצרפתי היו בערך כמויות שוות של תושבים, שכן החלק הצרפתי היה מאוכלס בדלילות רבה. בירתו של החלק הצרפתי הייתה יאונדה ואילו החלק הבריטי נשלט מלאגוס, בירת ניגריה המודרנית.
החל משנת 1955 החל ארגון בשם UPC (ראשי תיבות של: Union of the Peoples of Cameroon), שזה מכבר הוצא מחוץ לחוק בעוון פעילויות שנחשבו חתרניות, לפעול בגלוי וביתר שאת למען עצמאותה של קמרון הצרפתית. רוב הפעילים בו, וגם הבולטים שבהם נמנו על קבוצות הבאמילקה (Bamileke) והבאסה (Bassa) - שתיים מהקבוצות המרכזיות באוכלוסייה השחורה של קמרון. עם זאת, פעילויות המרד והמחאה התפשטו לכל הארץ, והמרד, למרות שדוכא לקראת סוף שנות החמישים, גבה קורבנות רבים והעלה את עניין העצמאות למודעות הציבורית וברמה מסוימת גם למודעות הבינלאומית. אין סטטיסטיקות מהימנות לחלוטין אשר למספר הקורבנות שנפלו בפעילויות הדיכוי אך לכל הפחות מדובר באלפים ולכל המרבה בעשרות ואף מאות אלפים. החל משלב זה נעשתה תנועת העצמאות לגורם שאין להתעלם ממנו בזירה הפוליטית.
החלק הצרפתי (French Cameroons) זכה לעצמאות ב-1960 תחת השם הרפובליקה של קמרון. מייד לאחר העצמאות כוננה צרפת יחסים דיפלומטיים עם קמרון. למרות העצמאות, יועצים צרפתיים נותרו בקמרון ופעלו לשימור האינטרסים הצרפתיים במדינה. בשנת 2006 נחתם הסכם לשיתוף פעולה בין המדינות. צרפת מהווה את היעד הראשון להגירה עבור תושבי קמרון, אולם היא מגבילה את ההגירה בדרכים שונות.
יחסים כלכליים

היצוא הצרפתי לקמרון עמד על 537 מיליון אירו בשנת 2017, והיבוא מהמדינה הסתכם בשנה שלאחר מכן ב-476 מיליון אירו. הנוכחות הכלכלית הצרפתית בקמרון מגוונת מאוד בזכות כמאה חברות בנות וכ-200 עסקים השייכים לאזרחים צרפתים. מניית ההשקעות הזרות הצרפתיות (FDI) בקמרון עמדה על 796 מיליון אירו בשנת 2016, ירידה של 3.5% לעומת השנה הקודמת.
נציגויות דיפלומטיות

צרפת מחזיקה בקמרון שגרירות ביאונדה.
קמרון מחזיקה בצרפת שגרירות בפריז.