פולמוס רמח"ל
כרונולוגיה > הפולמוס הראשון (ת"צ)

בג' בכסלו ת"צ התכנסו רבני ונציה לישיבה מיוחדת לדון במכתבו של יקותיאל גורדון ובהוספת הרב חגיז בשוליו. בדיון זה גבו עדות חיובית על רמח"ל מהשד"ר הצפתי רבי רפאל ישראל קמחי, בפרוטוקול הדיון מעירים הרבנים שאינם מבינים מה עורר את הרב חגיז להכריז על רמח"ל ותלמידיו כרודפים שכן לא נזכר באגרתו של יקותיאל גורדון "לא מעניין נביא ולא מעניין ש"ץ (=שבתאי צבי) אלא שבחים של האדון בתכלית המעלה העליונה". החלטות הרבנים היו לגעור ביקותיאל גורדון ולהשאיר את הטיפול ברמח"ל לרבו רבי ישעיהו באסאן.
רבני ונציה העבירו את המכתבים שקיבלו מרבי משה חגיז ואת עדות הרב קמחי לרב באסאן בצירוף בקשה לברר את העובדות ולהודיעם מה העלה בחקירתו. בסוף המכתב ממענים רבני ונציה קטע לחמיו של הרב באסאן, רבי בנימין הכהן ויטאלי ומבקשים שיחווה גם הוא את דעתו על רמח"ל.
מיד עם הגעת המסמכים לרב באסאן כתב רמח"ל מכתב לרב חגיז בו הוא מכחיש את שבתאותו ואת מה שפורסם בשמו לפיו טען שהוא נביא, ומבקש מהרב חגיז לא להרבות מחלוקת ולא לחרוץ את דינו בלי לדרוש ולחקור אחר האמת. במכתב מבקש רמח"ל מהרב חגיז לכתוב לרב באסאן ולברר אצלו עליו.
בט"ו בכסלו ת"צ כתב הרב באסאן לרמח"ל מכתב בו הוא מזהירו לשמור על כבודו של הרב חגיז "כי הוא מן היוצאים לריב מהר ולשונו כאש צרבת", הוא ממליץ לרמח"ל לקיים 'הצנע לכת' ולא לדבר בפומבי על המגיד ועל גילויים כיון שזה יעורר את המתנגדים אליו.
בסוף כסלו שלח רמח"ל לרב בנימין הכהן אגרת בה הוא מפרט את השתלשלות גילויי המגיד אליו ומוסר לו כמה מהגילויים. רבי בנימין הכהן קיבל את דבריו של רמח"ל ואף שלח אליו כמה שאלות למגיד. לתמיכתו של רבי בנימין הכהן שהיה מחשובי הרבנים באיטליה ברמח"ל נודעת חשיבות עליונה והיא חיזקה מאוד את מחנם של תומכי רמח"ל.
בתחילת שבט ת"צ שלח הרב חגיז לרבי יעקב פופרש רבה של פרנקפורט ולרבני קהילות נוספים אגרת 'סיבובית לכל ישיבות איטליא' בה הוא קורא לשרוף את ספרי רמח"ל ומגדיר את יקותיאל גורדון כמסית ומדיח, בנוסף הוא מתייחס למכתבו של רמח"ל אליו וכותב "ויצא לכתוב אלי בגאוה ובוז, שכל מה שכתב עליו הרב יקותיאל גורדון שהוא אמת, הרי הוא נתפס בכל מקום שיש בו גסות כאילו עבד עבודה זרה, ומאחר שהוא נוטה והולך לו למכור עצמו לה, הרי זה מתחייב בנפשו ודמו בראשו".
בי"ז בשבט נפטר רבי בנימין הכהן שהיה מחשובי רבני איטליה ומגדולי התומכים ברמח"ל, ומיד לאחר מכן בתחילת חודש אדר ת"צ כתב רבי יחזקאל קצינאלפוגין רבה של קהילת אה"ו שבגרמניה מכתב לרבני ונציה בו הוא מבקש מהם לחקור את רמח"ל ודורש מהם לרדוף אותו, הוא מציע לגייס את רבני אשכנז ופולין לרדוף את רמח"ל וחבורתו. בנקודה זו הפך הפולמוס מסוגיה פנים קהילתית איטלקית למחלוקת כלל־אירופית, ורמח"ל נשאר כמעט בלי תמיכה.
למחרת פטירתו של הרב בנימין הכהן כתב הרב נחמיה כהן מפרארה מכתב לרב באסאן בו הוא כותב על פי דברי הרשב"א בשו"ת שענייני גילויים וכדומה צריך לברר מקרוב על ידי חֶבֶר תלמידי חכמים, ומציע שהרב באסאן יסע לפדובה לברר את עניין רמח"ל, נחמיה כהן מוסיף שבאם הרב באסאן מעוניין – הוא מוכן להצטרף אליו לנסיעה לפאדובה ולקחת על עצמו את הוצאות הדרך.
בשולי אגרת תנחומים על פטירת הרב בנימין הכהן ששלח רבי יוסף אירגס לרבי ישעיה באסאן שואל הרב אירגס מה טיבו של רמח"ל ומבקש פרטים על הגילויים, ובאגרת נוספת הוא כותב שאין בכוחו לנסוע לפדובה לתהות על קנקנו של רמח"ל, אבל על פי מה ששמע מאנשים שדיברו עם רמח"ל יש לחשוש שמא הגילויים באים לרמח"ל מכח הטומאה, או על כל פנים לחשוש שהוא פשוט שרלטן.
בכ"ה באדר שלח רמח"ל לרב יחזקאל קצנלבוגן אגרת, בה הוא מבקש לדרוש ולחקור היטב לפני חריצת דינו, כנספח למכתב צירף רמח"ל מאמר אחד מספר 'זוהר תניינא' שחיבר על פי מגיד.
באותו יום כתב הרב חגיז לרבי שמשון מורפורגו שקנה ניסיון במאבק בשבתאות בפרשת נחמיה חיון וביקשו לצרף אליו את הרב אברהם סגרי ואת רבי יוסף אירגס ולבחון את רמח"ל "כדי שמדעת שלושתכם, רועי ישראל, יתברר לנו כל דבר שורש ועל פיהם יהיה כל ריב וכל נגע לטהרו או לטמאו".
הרב מורפורגו, שעמד בידידות עם רמח"ל השיב לרב חגיז אגרת, בה הוא כותב שביקש מרבי שבתי מאריני שידרוש מרמח"ל להפסיק להפיץ את כתביו, והרב מאריני ענהו שאין ביכולתו לצוות על רמח"ל לחדול, הרב מורפורגו מוסיף כי כתב גם לרבנים אברהם סגרי, יוסף אירגס ודוד פינצי שידרשו מרמח"ל להפסיק להפיץ את תורתו. יעקב שפיגל מעיר שממכתבו של הרב מורפורגו נראה שהוא לא ראה צורך בחקירה שהרב חגיז דרש ממנו לערוך, ולדעתו די בכך שרמח"ל יפסיק להפיץ את דברי תורתו. כמו כן, נמנע הרב מורפורגו מלהיכנס בעובי הקורה, והוא עצמו נשאר כמשקיף מן הצד, וכדי ש'וועדת הבדיקה' שביקש הרב חגיז למַנות תִמנה שלושה רבנים, צירף אליה הרב מורפורגו את הרב דוד פינצי, מתומכי רמח"ל המובהקים. לדעת גארב, מורפורגו חתר להוציא את ההכרעה בעניינו של רמח"ל מידי הרב חגיז ורבני אירופה ולהשיבה לרבני איטליה.
באגרת נוספת מתייחס הרב חגיז לטענתו של הרב מורפורגו כי כבר העיד הרב קמחי שרמח"ל צדיק וירא שמים ואפשר להניח לו, וכותב שבכ"ה בטבת גבה עדות משני שד"רים מחברון שביקרו אצל רמח"ל ומעידים כי הוא "ככל הבחורים", ומוסיפים "האמנם כל כי הני מילי לגלות רזי תורה לא חזינו ביה כי האי סימנא כלל, לא מינה ולא מקצתה". הרב חגיז כותב שעדות האחד (הרב קמחי) בטלה במקום עדות השניים (שלוחי חברון), ודוחק ברב מורפורגו להצטרף אליו במאבקו ברמח"ל, הרב חגיז מותח בהזדמנות זו ביקורת על רבני ונציה שכתבו לו שיניח לרמח"ל וטוען כי נראה ש"מחמת פחד נשמטין לאחוריהן להתגרות עם נער זה".
באגרותיו לרבנים הנזכרים מבקשם הרב מורפורגו ללחוץ על רמח"ל לעלות לארץ ישראל או לחלופין לגנוז את כתביו בקבלה, פחות או יותר בזמן זה, שלח הרב מורפורגו אגרת נוספת לרב מאריני בה הוא מבקשו שיציע לרמח"ל לעלות לארץ ישראל או ש"יעלים כתביו מעין כל", כתנאי להפסקת רדיפתו, הצעה זו מכונה 'מתווה מורפורגו'.
בי"א באייר כתב רמח"ל לרב מורפורגו אגרת בה הוא מגיב להצעת המתווה שנמסרה לו על ידי הרב מאריני, רמח"ל טוען באגרתו כי מעולם לא היה בכוונתו להתפרסם ולהפיץ את דברי תורתו, ואת חיבוריו כתב לו ולבני חבורתו בלבד, וכי כל פרסומו ופרסום כתביו נגרמו על ידי הרב רפאל ישראל קמחי שעיין בהם ללא רשות והפיץ את דבר קיומם בקרב קהילות איטליה, רמח"ל מוסיף כי לוּ היה הרב חגיז מחריש - לא היה עניין מתפרסם, וכי מאז כתב הרב חגיז לרבני ונציה, רק התרבו תלמידיו והתפרסמו דברי תורתו, רמח"ל מכחיש גם את הטענות לשבתאותו ומוסיף כי אם רצון מתנגדיו להשקיט את פרסומו - יתכבדו הם להפסיק להריץ מכתבים נגדו בכל ארצות אירופה, וכי במקומו בפאדובה בכל מקרה אין הוא עושה דבר בפרסום.
בי"ח באייר השיב הרב מורפורגו לרמח"ל אגרת בה הוא מתייחס למכתבו של יקותיאל גורדון לרב יפה - המכתב שהצית את הפולמוס - וכותב שהרב גורדון הפריז בשבחי רמח"ל, ולכן יש לדון לכף זכות את הרב חגיז שחשד את רמח"ל בשבתאות, הרב מורפורגו מבקש מרמח"ל לחדול לגמרי מלהפיץ וללמד את חיבוריו, אף שהוא מברכו שימשיך ללמד תורה לרבים.
בכ"ז באייר כתב הרב מורפורגו לרב חגיז על המתווה שהציע לרמח"ל, ושרמח"ל נאות לקבלו, הרב מורפורגו מוסיף שכל עוד רמח"ל כותב את חיבוריו לעצמו ואין בכוונתו להדפיסם - אין שום טעם לברר אם הם כשרים או לא, לכן הוא יועץ לרב חגיז להניח לרמח"ל לעמוד בראש חבורתו כל עוד הוא מלמדם רק דברי מוסר, ואם יתחיל להפיץ את כתביו בקבלה - לעורר את הפולמוס מחדש, הרב מורפורגו מוסיף שלדעתו אם רמח"ל הוזה - ההתלהבות סביבו תדעך עם הזמן, וימים יגידו אם באמת נגלה אליו מגיד או שהוא שוגה בדמיונות.
באייר פשטו שמועות בהן נטען שרמח"ל ניסה להציע נישואין לבת דודו שהייתה משודכת כבר מזה כשנה, בעקבות זאת פרץ משבר ביחסיהם של רמח"ל והרב באסאן; הרב באסאן כתב לרמח"ל מכתב תוכחה והודיע לו שהוא והרב נחמיה כהן מבטלים את נסיעתם המתוכננת לפדובה, ורמח"ל השיב לו בשני אגרות בהן הוא קובל על יחסו של הרב באסאן אליו, המשבר ביניהם נמשך עד לאמצע חודש סיון, אז שלח רמח"ל לרבו מכתב בו הוא מודה לו ומזים את השמועות, ומבקשו לבוא לפדובה ולברר את העובדות לאשורן.
ככל הנראה בחודש סיון שלח הרב חגיז לרב מורפורגו עדויות נוספות על רמח"ל, שכן באמצע תמוז הגיב מורפורגו לאגרת מרמח"ל ושם הוא כותב שאחרי ששמע שרמח"ל ממשיך בהפצת דברי תורתו ברבים הוא מסכים לדרישתו של הרב חגיז להחרים את רמח"ל.