stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
סולפיקיה
שירתה וזיהותה

כלל יצירותיה השורדות של סולפיקיה הן שישה שירים אלגיים קצרים שנשתמרו כחלק מהספר "קורפוס טיבולליאנום", המייחס אותם למשורר הרומי טיבולוס. השירים מופנים לאדם בשם סרינטוס, ככל הנראה שם בדוי. השימוש בשמות בדויים היה נפוץ בשירי אהבה רומיים.
מבקרים מסוימים, כמו תומאס האברד, תומאס האבינק, וניקלאס הולצברג, חלקו על זיהויה של אישה כמחברת שירי סולפיקיה. החוקרת אליסון קית' תיארה את ההיגיון של האברד כ"פתלתל" וזיהתה בעיות בניסיונות של הולצברג והבינק למחוק את הסופרת הנשית. ההיסטוריונית ג'ודית פ. האלט, לעומת זאת, טענה שיש לייחס לסולפיקיה גם את השירים 8–12 "מהקורפוס טיבולליאנום". לורל פולקרסון הגיעה למסקנה שלא ניתן לענות על השאלה בהתבסס על העדויות הקיימות, אבל "יש הרבה מה להרוויח, ומעט לאבד, כשמתייחסים לשירת סולפיקיה כאל קול נשי אותנטי ששרד מהעת העתיקה". הפרשן רוברט מאלטבי לא פוסל את האפשרות שהשירים נתחברו בידי אישה, אבל הוא סבור שיש לתארך אותם לתקופה מאוחרת בהרבה ולא ניתן לייחס אותם לאחיינית של מסאלה.
אקדמאים נהגו להתייחס לסולפיקיה כאל סופרת חובבת, תפיסה שאותגרה על ידי מת'יו סנטירוקו ב-1979, מה שהוביל לחקירה מעמיקה יותר של הערך הספרותי המצוי בשירים.
השירים

כל ששת השירים של סולפיקיה הם קצרים מאוד, ואורכם בין 6 ל-10 שורות. אף על פי כן הם מספרים על רומן אהבה מלא תקריות: התאהבות, פרידה זמנית, בגידה, מחלת אחד מבני הזוג והצהרת אהבה מחודשת.
השירים מופיעים בקורפוס טיבוליאנום כשירים 3.13 עד 3.18. לפניהם מופיעים חמישה שירים הידועים כ"עטרת סולפיקיה", והם עוסקים באותה מערכת יחסים.
השירים > שיר 1

סולפיקיה מביעה אושר על התאהבותה בסרינטוס ועל מענה תפילותיה בידי ונוס, אלת האהבה. היא ששה להצהיר על אהבתה בציבור, ומסרבת לשמור עליה בסוד.
השירים > שיר 2

סולפיסיה מתלוננת על יום הולדת של אדם לא ידוע, בו דודה מסאלה מתכנן לקחת אותה לטיול, מפני שהיא תצטרך לבלות את היום ללא סרינטוס. היא אומרת למסאלה שהיא תלך, אבל מחשבותיה וליבה יישארו מאחור.
השירים > שיר 3

סולפיקיה מודיעה לאהובה על ביטול הטיול הלא רצוי. היא מביעה תקווה שהם יוכלו לחגוג יחדיו את יום ההולדת.
השירים > שיר 4

סולפיקיה "מודה" לאהובה על הביטחון שלו באהבתה, שגרם לו לנהל רומן עם זונה או משרתת. היא אומרת לו שמשפחתה חרדה לה, ושקשה להם לראות אותה מאוהבת באדם נמוך מעלה.
השירים > שיר 5

סולפיקיה קודחת מחום, ושואל את סרינטוס האם אכפת לו ממנה בכלל. היא אומרת שאם הוא כל כך אדיש לבריאותה, אולי עדיף שלא להתאושש.
השירים > שיר 6

סולפיקיה מכנה את אהובה "האור שלי", ואומרת לו שהיא מעולם לא עשתה דבר טיפשי כל כך כמו בלילה הקודם, כשסירבה לשכב איתו מתוך חשש שאהבתה תהפוך לברורה מדי.
הערות שוליים

↑  N. J. Lowe, Sulpicia's Syntax, The Classical Quarterly 38, 1988, עמ' 193–205
↑  Oxford Classical Dictionary (3rd ed. revised). Oxford: Oxford University Press. 2005. pp. s.v. Sulpicia (article by Patricia Anne Watson). ISBN 9780198606413.
↑  Thomas K. Hubbard (2004). "The Invention of Sulpicia". Classical Journal. 100 (2): 177–194. JSTOR 4132992.
↑  T. Habinek, The Politics of Latin Literature, Princeton, 1998
↑  Niklas Holzberg (1998). "Four Poets and a Poetess or a Portrait of the Poet as a Young Man? Thoughts on Book 3 of the Corpus Tibullanium". Classical Journal. 94 (2): 169–191. JSTOR 3298209.
↑  Keith, Alison, Critical trends in Interpreting Sulpicia, Classical World 100, 2006, עמ' 3-10
↑  Hallett, J., "The eleven elegies of the Augustan Poet Sulpicia" in: Churchill, L.J., and Brown, P.R., Women writing Latin: From Roman Antiquity to Early Modern Europe, vol. 1 (New York, 2002), pp. 45-65.
↑  Fulkerson, L. (2017). A literary commentary on the elegies of the Appendix Tibulliana. (Oxford University Press).
↑  Westerhold, J. (2018). "Review of A Literary Commentary on the Elegies of the Appendix Tibulliana by Laurel Fulkerson.". Phoenix, 72(1), 172-174.
↑  Maltby, R. (2021). Book Three of the Corpus Tibullianum: Introduction, Text, Translation and Commentary. Cambridge Scholars Publishing.
↑  Santirocco, M. S. (1979). "Sulpicia Reconsidered", Classical Journal 74.3: 229–39.
↑  Maltby (2021), on 17.3–4.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007459059405171  PLWABN: 9810647317805606  BIBSYS: 98011360  BnF: cb12512979r (data)  GND: 119165384  ICCU: DDSV221315  ISNI: 0000 0000 5582 901X  LCCN: n92014232  MusicBrainz: 9a261c6b-7d08-4a97-b870-ad7d803ca2b7  NLG: 87643  SUDOC: 034367020  VIAF: 67269869   WorldCat (עם VIAF): 67269869
סוויני טוד: הספר השטן מרחוב פליט (מחזמר)

| --- | --- |

 מילות השירים:  סטיבן סונדהיים 
 מבוסס על:  "סוויני טוד: הספר השטן מרחוב פליט" מאת כריסטופר בונד
 ליברטיסט:  יו ווילר
 מוזיקה:  סטיבן סונדהיים
 מקום ההתרחשות:  לונדון
 תקופת ההתרחשות:  1846
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 סוגה:  מחזמר
 הצגת בכורה:  1979
 מספר מערכות:  2
 שפה:  אנגלית
 פרסים:  פרס טוני, פרס אוליבייה
 
סוויני טוד: הספר השטן מרחוב פליט (באנגלית: Sweeney Todd: The Demon Barber of Fleet Street, בהפקות בארץ נקרא: סוויני טוד: ספר המוות מפליט סטריט) הוא מחזמר - מתח מ-1979, עם מוזיקה ומילים של סטיבן סונדהיים. המחזמר מבוסס על מחזה באותו שם מ-1973 מאת כריסטופר בונד (שהסתמך בעצמו על דמות בדיונית של רוצח בשם סוויני טוד, שהופיעה לראשונה ב-1846 בסדרת סיפורים בשם "שרשרת הפנינים"). ב-2007 המחזמר זכה גם לגרסה קולנועית מצליחה.
עלילת המחזה מתרחשת באנגליה של המאה ה-19, ומספרת את סיפורו של בנג'מין בארקר, הידוע כסוויני טוד, שחוזר ללונדון אחרי 15 שנות גלות לאחר שהואשם באשמת שווא. כשהוא מגלה שאשתו הרעילה את עצמה לאחר שנאנסה על ידי השופט שהגלה אותו, הוא נשבע לנקום בשופט, ומאוחר יותר, גם באנשים אחרים. הוא מצרף אליו את אופת הפשטידות הגברת לאבט, ופותח מספרה שבה הוא משסף את גרונם של לקוחותיו ועושה מהם פשטידות בשר.
יוצר ההצגה סונדהיים טען, שסוויני טוד הוא סיפור על נקמה וכיצד היא מכלה את האדם הנקמן, והוסיף כי "..מה שההצגה באמת מתעסקת בו היא אובססיה". אחרים ראו את המחזה כביקורת חברתית על התנהלותה של החברה המערבית של אחרי המהפכה התעשייתית, הרודפת אחרי יצריה, וכאלגוריה על האנוכיות שבקפיטליזם.
"סוויני טוד" עלה בברודוויי בשנת 1979 ובווסט אנד ב-1980. הוא זכה מאז למספר חידושים, כולל בגרסת אופרה, וזכה בפרס טוני למחזמר הטוב ביותר ובפרס אוליבייה למחזמר החדש הטוב ביותר.
עלילה

שעה שהקהל נכנס, תופס את מקומו נגן אורגן ליד אורגן ענק ואקסצנטרי לצד הבמה, ומתחיל לנגן מוזיקת אשכבה. לפני מסך קדמי מופיעים שני קברנים הנושאים אתי חפירה, ומתחילים לחפור קבר בקדמת הבמה. עם כלות המסך, יש רעש מחריש אוזניים של צפירת בית חרושת, שלאחריו מגיעה המקהלה, כמו מקהלה יוונית ששרה את "הבלדה על סוויני טוד".
לצד שורות אלו נראים מספר גברים הסוחבים גופה בשק לתוך תנור, אליו הם זורקים אותה.
המקהלה מספרת בקצרה על אופיו של סוויני ועל חייו, בעוד כל קולות המקהלה עולים בקרשנדו הדרגתי, שלאחריו מתברר כי סוויני נמצא בין המקהלה, בעוד הוא צועד לקדמת הבמה ושר
עלילה > אפילוג

הלהקה מבצעת בפעם האחרונה את השיר "הבלדה על סוויני טוד". כשרוחות הרפאים של טוד והגברת לאבט קמות לתחייה ועולות מקבריהן, הן מגיעות למסקנה כי היכולת לנקום טבועה בתוך כל אחד מאיתנו:
כשמוציאים החוצה את טוד והגברת לאבט, טוד עוצר בדלת הברזל הגדולה על מנת להביט על גברת לאבט בפעם האחרונה, ולאחר מכן הוא טורק את הדלת בפני הקהל.
דמויות

סוויני טוד / בנג'מין בארקר - אדם קודר ומהורהר, ספר במקצועו, שחזר ללונדון אחרי 15 שנים של כליאה שלא כדין במושבת עונשין באוסטרליה. הוא מחפש נקמה בשופט המושחת ששלח אותו לשם, ולאחר מכן נוקם בכל מי שאתרה מזלו להסתפר אצלו. מעוניין בעיקר להעניש את העשירים והמושחתים וכל מי שמפריע לו במשימתו.
גברת נלי לאבט - מסעדנית עליזה ופטפטנית, שעסקיה דוחפים אותה לרוץ למטה עקב מחסור בבשר. חושקת בטוד ורוצה להיות לו יותר מבעלת בית. מסייעת לו ברציחותיו ובהסתרת הקרבנות.
אנטוני - מלח צעיר ונאיבי, חבר של טוד שהציל אותו מסערה בים ומתאהב בג'ואנה בארקר.
ג'ואנה בארקר - בתו של טוד, צעירה יפה, המוצגת על ידי השופט טרפין כבת חסותו.
השופט טרפין - שופט מושחת המסובב את המערכת לשרת את מטרותיו שלו. אונס את לוסי, אשתו של טד, לוקח את בתו ג'ואנה וחושק בה עם התבגרותה.
השמש במפורד - יד ימינו של השופט טרפין ושותף למעשים המלוכלכים שלו.
אישה קבצנית / לוסי בארקר - זקנה מטורפת עם לשון מטונפת שקריאות הביניים שלה זוכים לתשומת לב, אבל בסופו של דבר מתגלה כלוסי בארקר, אשתו של טוד שהשתגעה.
אדולפו פירלי / דני או'היגינס - שרלטן אירי ועובד לשעבר של טוד, שפיתח מאז פרסונה ציבורית כספר איטלקי נוצץ בעל שיקוי למניעת נשירת שיער. מנסה לסחוט את טוד.
טובי ראג - בחור צעיר ופשוט שעובד קודם אצל פירלי ולאחר מכן אצל גברת לאבט, אבל לא סומך על טוד.
המחזמר בישראל

המחזמר עלה בישראל בתיאטרון הקאמרי בשנת 1982 בתרגומו של אהוד מנור בבימויו של פיטר ג'יימס. בתפקיד סוויני טוד שיחק אלברט כהן, את גברת לאבט שיחקה תיקי דיין, את אנטוני גילם גבי שדה, את ג'ואנה גילמה חני נחמיאס (באחד מתפקידיה הראשונים בתיאטרון), את השופט טרפין גילם קרול מרקוביץ', את הקבצנית גילמה סנדרה שדה, את פירלי גילם ראובן שפר, את השליח במבפורד גילם מיכאל כהנא ואת טוביאס גילמה תמי כספי-אשל (אז תמי אשל) לסירוגין עם ירון חדד שהחליף אותה כשיצאה לחופשת לידה. המחזמר נחל כישלון רב וירד אחרי 60 הצגות, והשאיר מאחוריו חובות של מיליונים
בשנת 1993 עלה המחזמר בהפקת האופרה הישראלית החדשה בניצוחו של סטנלי ספרבר ובבימויו של דייוויד אולדן כאשר בתפקיד סוויני טוד הובא טימותי נולאן שכיכב בתפקיד זה בברודוויי. בתפקיד פירלי שיחק ששי קשת, בתפקיד טוביאס שיחק רוג'ר בארט, בתפקיד במבפורג שיחק יובל זמיר ואת השופט טרפין גילם אלי גורנשטיין.
שירים

| --- | --- |
 מערכה I "אין עוד עיר כמו לונדון" - טוד, אנטוני והאישה הקבצנית  "ספר אחד ולו אישה יפה" - טוד  "פשטידות יותר גרועות אין בלונדון" - הגברת לאבט  "חבל" - הגברת לאבט  "ידידי" - טוד והגברת לאבט  "הבלדה על סוויני טוד" (גרסה 1) - מקהלה  "צפור שיר קטנה" - ג'ואנה  "עלמה" – אנטוני והאישה הקבצנית  "ג'ואנה" - אנטוני  "תכשיר הפלא של פירלי" - טובי, טוד, הגברת לאבט והמקהלה  "התחרות": "הכניסה של פירלי " - פירלי  "סצנת הגילוח" - פירלי  "סצנת עקירת שן" – פירלי וטובי  "הבלדה על סוויני טוד" (גרסה 2) - אנסמבל  "חכה" - הגברת לאבט  "המוות של פירלי " - פירלי  "הבלדה על סוויני טוד" (גרסה 3) - טריו מהלהקה  "אשמתי (מאה קולפה)" - השופט טרפין  "נשיקה (בואי)" – ג'ואנה ואנטוני  "כל עלמות החמד רגישות" - השליח במפורד  "נשיקה (בואי)" (הקוורטט) - ג'ואנה, אנטוני, טרפין ובמפורד  "בנות החמד" - טוד והשופט טרפין  "ההתגלות" - טוד והגברת לאבט  "מעט כומר" - טוד והגברת לאבט:  מערכה II "אלוהים, כמה טוב!" - טובי, הגברת לאבט, טוד והלהקה  "ג'ואנה" (הקוורטט) - אנטוני, טוד, וג'ואנה והאשה הקבצנית  "מול הים" – טוד והגברת לאבט  "סצנת יצרן הפאות": " יצרן הפאות " – טוד ואנטוני  "הבלדה על סוויני טוד" (גרסה 4) - הלהקה  "יצרן הפאות" (חזרה) – טוד ואנטוני  "המכתב" - חמישייה מהלהקה  "לא כל עוד אני כאן" – טובי והגברת לאבט  "שירי חברה": "פולי פלאנקט המתוקה" - במפורד והגברת לאבט  "מגדל בריי" - במפורד, הגברת לאבט וטובי  "פולי פלאנקט המתוקה" (חזרה) - הגברת לאבט  "מעקובת סופית": "הבלדה על סוויני טוד" (גרסה 5) - הלהקה  "בית המשוגעים של פוג" - הלהקה  "עיר בוערת" - הלהקה, ג'ואנה ואנטוני / טוד, הגברת לאבט והאישה הקבצנית  "עלמה" (חזרה) - אנטוני וג'ואנה  "שיר הערש של האישה הקבצנית" – האישה הקבצנית  "שובו של השופט" - טוד והשופט טרפין  "הבלדה על סוויני טוד" (גרסה 6) - הלהקה  "סצנה אחרונה" – טוד, הגברת לאבט וטובי אפילוג "הבלדה על סוויני טוד" (גרסה 7) – הלהקה
הערות שוליים

↑  Sondheim & Co., Second Edition, 1986, Zadan, Craig, p. 245, Harper & Row
↑  רז קולר, סוויני טוד – הספר השד מרחוב פליט במגזין אימגו, 10 בנובמבר 2008
↑  Brown, Larry. "Sweeney Todd, the Demon Barber of Fleet Street". Sondheim Notes. Retrieved on January 18, 2008
↑  תבנית:סוויני טוד, ספר המוות מפליט סטריט, דרמה מוזיקלית, אהוד מנור, מערכה א׳, עמוד 2
↑  תבנית:סוויני טוד, ספר המוות מפליט סטריט, דרמה מוזיקלית, אהוד מנור, מערכה א׳, עמוד 71
↑  סצנה זו היא גם זו שנתנה את ההשראה לפוסטר המקורי של המחזמר, בו נעשה שימוש בהפקה המקורית ובהפקה הישראלית
↑  תבנית:סוויני טוד, ספר המוות מפליט סטריט, דרמה מוזיקלית, אהוד מנור, מערכה ב׳, עמוד 120
↑  תבנית:סוויני טוד, ספר המוות מפליט סטריט, דרמה מוזיקלית, אהוד מנור, מערכה ב׳, עמוד 124
↑  מדור אנשים, באתר העולם הזה, ‏3 בנובמבר 1983
↑  https://olam.eu-central-1.linodeobjects.com/pages/2411/f-53.png
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: 1979: תומאס זי שפרד - Ain't Misbehavin | פרס גראמי לאלבום המחזמר הטוב ביותר  1980: סטיבן סונדהיים - סוויני טוד: הספר השטן מרחוב פליט | הבא: 1981: אנדרו לויד ובר וטים רייס - אוויטה |
| פרס טוני למחזמר הטוב ביותר |
| --- | --- | --- |
| 1975−1949 | נשקי אותי, קייט (1949) • דרום פסיפיק (1950) • ברנשים וחתיכות (1951) • המלך ואני (1952) • קיסמט (1954) • גבירתי הנאווה (1957) • איש המוזיקה (1958) • צלילי המוסיקה/פיורלו! (1960) • ביי ביי בירדי (1961) • איך להצליח בעסקים מבלי להתאמץ (1962) • דבר מצחיק קרה לי בדרך לפורום (1963) • הלו, דולי! (1964) • כנר על הגג (1965) • איש למנשה (1966) • קברט (1967) • 1776 (1969) • קומפני (1971) • הקוסם (1975) |  |
| 2000−1976 | שורת המקהלה (1976) • אנני (1977) • סוויני טוד: הספר השטן מרחוב פליט (1979) • אוויטה (1980) • רחוב 42 (1981) • ‏Nine‏ (1982) • קאטס (1983) • כלוב העליזים (1984) • עלובי החיים (1987) • פנטום האופרה (1988) • שדרות סאנסט (1995) • רנט (1996) • מלך האריות (1998) |  |
| 2001 ואילך | המפיקים (2001) • היירספריי (2003) • אבניו קיו (2004) • ספאמלוט (2005) • ג'רזי בויז (2006) • אביב מתעורר (2007) • בילי אליוט - המחזמר (2009) • ממפיס (2010) • ספר המורמונים (2011) • קינקי בוטס (2013) • מדריך הג'נטלמן לאהבה ורצח (2014) • המילטון (2016) • אוון הנסן היקר (2017) • ביקור התזמורת (2018) • האדסטאון (2019) • מולן רוז' (2021) • לופ מוזר (2022) • קימברלי אקימבו (2023) ‏•‏‏ נערי הכרך (2024) |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4594791-0  MusicBrainz release group: 2fc0795a-d28b-3d1c-b69d-74ee8d096385  MusicBrainz work: df32fd68-ff55-4d83-90c3-e2f587cf2b5d 
הכרזה של המחזמר בהפקת התיאטרון הקאמרי
ספרי הנבואה של ויליאם בלייק

| --- | --- |

העמוד הקדמי של ירושלים: האצלתו של הענק אלביון, לוח מס' 1
 מידע כללי
 מאת:  ויליאם בלייק 
 
ספרי הנבואה של המשורר והאמן האנגלי בן המאה ה-18, ויליאם בלייק, הם סדרה ארוכה של יצירות פואטיות, הקשורות זו בזו והמבוססות על המיתולוגיה האישית שבלייק יצר. הן תוארו על ידי מבקר הספרות הקנדי נורת'רופ פריי כיצירות "שביחס למעלותיהן האמנותיות הן יצירות השירה הכי פחות נקראות בשפה האנגלית". בעוד שבלייק התפרנס כמאייר, הספרים הללו היו ייחודיים בכך שהוא יצר אותם באופן עצמאי, עם תחריטים משלו, והם מהווים למעשה פרויקט עבודה אישי מורחב שלו, רובם ככולם.
סקירה

בעבודות אלה, המסתיימות ביצירה האפית ירושלים: האצלתו של הענק אלביון, הוא פירט באופן אישי מיתולוגיה מומצאת משלו (מיתופואיה). המיתופואיה מקבלת את השראתה בעיקר מהמקרא; מלבד זאת, המיתולוגיה הבלייקיאנית נידונה בהרחבה בהקשר דו-משמעי: הן של התכנים הפוליטיים והן של התכנים הדתיים הכלולים בה.
בעוד שיצירתו המהפכה הצרפתית (The French Revolution), משנת 1791, איננה מאוירת ולרוב לא נכללת ברשימת ספרי הנבואה של בלייק, דייוויד וי. ארדמן טוען מנגד שהפרדת היצירה מהרשימה, מסירה נדבך חשוב בהבנת הסמלים בהם משתמש בלייק. יצירה אחרת, ואלה, או ארבע הזואות (1797), אשר עליה בלייק החל לעבוד בעודו מתגורר בפלפהאם (Felpham), נותרה בתור טיוטה בלבד. על עובדה זו, נטישת העבודה על יצירה זו, מבקר הספרות נורת'רופ פריי הגיב ש"כל מי שאכפת לו משירה או מציור מוכרח לראות באי השלמתה של ואלה אסון תרבותי בקנה מידה ענקי."
סקירה > תגובת המבקרים

בתחילה, דחו הפרשנים כלאחר יד את ספרי הנבואה של בלייק, כשנקרתה להם ההזדמנות, בטענה שהם חסרי הגיון בריא. אולם נדיר מאוד כיום לראות פרשנים המחזיקים בדעה זו, בקרב המלומדים לספרות אנגלית, אשר רואים בבלייק את אחד מענקי התורמים למחקר ביקורת הספרות שרווח במאה העשרים. נורת'רופ פריי ובעקבותיו, הרולד בלום, הציעו שניתן להתגבר על הקושי בקריאת ספרי הנבואה של בלייק, בכך שהכינוי המזלזל "מיסטיים" בו השתמשו בתיאור ספרים אלו, הוא מעיקרו עמום. "מיסטי" באשר לשפת השירה, שקול ל"חזיוני" באשר לציורים.
ספרי הנבואה של בלייק, אשר נדחו לפרסום רוב הזמן עד לתחילת המאה העשרים, היו בעלי היסטוריה מפותלת באשר לפרסומן, בניגוד לשיריו הליריים, אשר נחשבו כשירים יותר ובעיתיים פחות באופן יחסי.
נבואות היבשה

מחזור נבואות היבשה כולל בתוכו את היצירות "אמריקה: נבואה" (1793), "אירופה: נבואה" (1794) ואת "שירו של לוס" (1795), אשר מורכב מהיצירות "אפריקה" ו-"אסיה".
"אמריקה: נבואה" מחולק לאקדמון או פרלודיום (אשר מהווה בתורו חלק מהמיתוס על אורק, אחת מהדמויות במיתולוגיה של בלייק) ו-"נבואה" אשר מכילה תוכן פוליטי ברור, המסתמכת על מלחמת העצמאות האמריקאית. השורה הראשונה של "נבואה" חוזרת על עצמה כשהיא זהה לשורה האחרונה של היצירה "אפריקה". מצד שני, "אירופה: נבואה" מכילה חלק פותח ללא שם, אקדמון המערב בתוכו את הדמויות אורק ואנית'ארמון, ו-"נבואה"  בעלת הקשרים לתקופת הזמן הנוכחית שבה חי בלייק, לאירופה, יבשת הנמצאת במצב מלחמתי. החלק "אסיה" של היצירה "שירו של לוס" קשור לסוף היצירה "אירופה: נבואה" (באמצעות המילה "יללה").
הספרים

טיריאל (c. 1789)
ספר תל (c. 1789)
אמריקה: נבואה (1793)
אירופה: נבואה (1794)
חזיונות בנות אלביון (1793)
ספר יורייזן (1794)
ספר אחניה (1795)
ספר לוס (1795)
שירו של לוס (1795)
ואלה, או ארבע הזואות (בלייק החל לעבוד על היצירה ב-1797, כשהוא משאיר את היצירה בלתי גמורה; ב-1804 בערך, הוא החליט לזנוח את העבודה על היצירה)
מילטון: שיר (1804–1810)
ירושלים: האצלתו של הענק אלביון (1804–1820)
הערות שוליים

↑  Frye, Northrop and Denham, Robert D. Collected Works of Northrop Frye. 2006, pp 11–12.
↑  Blake: Prophet Against Empire (third edition 1977), p. 165.
↑  Frye, Northrop, Fearful Symmetry: A Study of William Blake, 1969, p. 269.
סקיקלאד

| --- | --- |

 מקום הקמה:  ניוקאסל 
 תקופת הפעילות:  מ-1990 
 סוגה:  פולק מטאל 
 חברת תקליטים:  סקרלט רקורדס, ניוקליר בלאסט 
 www.skyclad.co.uk
 חברים
 סטיב רמזי קווין רידלי ג'ורג' בידל 
 
סקיקלאד (Skyclad) היא להקת הבי מטאל בריטית עם השפעות כבדות ממוזיקת פולק. הם נחשבים למייסדי ז'אנר הפולק מטאל, יחד עם Cruachan.
דעות

אפשר לתאר את סקיקלאד כלהקת מחאה. מילותיהם נוגעות במגוון רחב של נושאים פוליטיים (כמו גם בנושאים יותר אישיים, בעיקר בתקופת ווקייר), הכוללים עוני, סמים, איכות־הסביבה, פוליטיקה, פגאניזם, מסחריות ואודות החברה עצמה. פולמוס הלהקה מתבסס בעיקר על ניסיון חיים אמיתי; בראיון אחד סיפר ווקייר על הזמן בו חשבון החשמל שלו הרקיע שחקים, והוא נאלץ לחיות על כריכים של שעועית אפויה עם הגיטריסט סטיב רמזי. סקיקלאד בדרך כלל מציגה דעות שמאלניות, תומכים ומחזקים בעיקר את מעמד הפועלים העובד, אף על פי שהלהקה לא לחלוטין ליברלית; Men of Straw ו-Catherine at the Wheel מראים, בין השאר, עמדת אפס סובלנות כלפי התעללות בילדים, ו-Ten Little Kingdoms הוא שיר כנגד ייפוי כוחות. כתיבתו של ווקייר מראה גם סקרנות מצד הלהקה כלפי נשים, ובעיקר נשים מיניות במיוחד, כמו שניתן לראות ב-'My Mother in Darkness', 'Polkageist!' ו-'Little Miss Take', הדבר קשור למחצה בעקרונות הפגאניזם ודת הויקה.
חלקים מ-Men of Straw מתוך האלבום A Burnt Offering for the Bone Idol:
הלהקה מוכרת במשחקי המילים המתוחכמים שלה, ברמיזות הדו־משמעיות ובאזכורים ליצירות ומקרים היסטוריים מפורסמים, כשאפשר לקחת לדוגמה את Womb of the Worm ואת Vintage Whine, אף על פי שהדבר הומעט במקצת מאז החל רידלי לכתוב את השירים, שמעדיף גישה ישירה הרבה יותר במשחקי המילים.
קטעים מ-Womb of the Worm מתוך Prince of the Poverty Line:
מוזיקה

סקיקלאד החלו את הקריירה שלהם, את אלבומם הראשון, כשהם מנגנים ת'ראש מטאל עם השפעות של מוזיקת פולק. השילוב של הכינור, ובסופו של דבר של הקלידים, איפשר לסקיקלאד להפוך בהדרגה להרבה יותר ממושפעת ממוזיקת פולק, וסגנונם המוזיקלי עצמו השתנה בהדרגה מת'ראש לעבר להקות קדם-NWOBHM, הארד רוק והבי־מטאל כדוגמת אוריה היפ (Uriah Heep) ות'ין ליזי (Thin Lizzy). סגנונם השתנה באלבומים האחרונים, כשב-Outrageous Fourtunes ו-No Daylights… Nor Heeltaps כל השירים אקוסטיים, ואפשר אפילו להגדירו כאלבום פולק בריטי רגיל, בעוד בFolkémon וב-A Semblance of Normality המוזיקה הרבה יותר מטאלית מאשר באלבומיהם הקודמים.
בהרבה מהאלבומים של סקיקלאד ניתן לשמוע שירים קצרים, בדרך כלל הקדמות או אפילוגים, שמתנסים בסגנונות שונים של מוזיקה, עם כלים שונים מהרגיל ללהקה. שירים אלה כוללים גם שירים בהם רק מדברים (כדוגמת Tunnel Visionaries שנכתב כפארודיה על פיסקת הפתיחה המפורסמת של מלחמת העולמות), ושירים בהם משתמשים בכלים שונים כמו חמת־חליליות, וחצוצרה, שלא נמצאים בדרך כלל ברפרטואר הלהקה.
דיסקוגרפיה

The Wayward Sons of Mother Earth, אורך מלא, 1991, נויז אינטרנשיונל.
1. The Sky Beneath My Feet – 2. Trance Dance (A Dreamtime Walkabout) – 3. A Minute's Piece – 4. The Widdershins Jig – 5. Our Dying Island – 6. Pagan Man – 7. The Cradle Will Fall – 8. Skyclad – 9. Moongleam and Meadowsweet – 10. Terminus.
A Burnt Offering for the Bone Idol, אורך מלא, 1992, נויז רקורדס
1. War and Disorder – 2. A Broken Promised Land – 3. Spinning Jenny – 4. Salt on the Earth (Another Man's Poison) – 5. Karmageddon (The Suffering Silence) – 6. Ring Stone Round – 7. Men of Straw – 8. R'vannith – 9. The Declaration of Indifference – 10. Alone in Death's Shaodw.
EP, 1992, 'Tracks from the Wilderness, נויז רקורדס
1. Emerald 3:35 – 2. A Room Next Door 4:52 – 3. When All Else Fails 4:20 – 4. The Declaration of Indifference (live) 3:59 – 5. Spinning Jenny (live) 3:02 – 6. Skyclad (live) 5:26.
Emerald הוא גרסת כיסוי לשיר של ת'ין ליזי. שלושת השירים החיים הוקלטו בפסטיבל דינמו, באיינדהובן, יוני 1992.
Thinking Allowed?, סינגל, יוני 1993, נויז רקורדס
1. Thinking Allowed – 2. The Cradle Will Fall (live) – 3.The Widdershins Jig (live).
פדריג קולום

| --- | --- |

 לידה:  8 בדצמבר 1881 מחוז לונגפורד, אירלנד 
 פטירה:  11 בינואר 1972 (בגיל 90) מחוז הרטפורד, ארצות הברית 
 מדינה:  אירלנד, הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד, ארצות הברית, מדינת אירלנד החופשית 
 מקום קבורה:  St. Fintan's Cemetery, Sutton 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת קולג' בדאבלין 
 שפות היצירה:  אנגלית, אירית 
 פרסים והוקרה:  מדליית רג'ינה (1961)  עמית האקדמיה האמריקאית לשירה (1952) 
 
פדריג קולום (באנגלית ובאירית: Padraic Colum;‏ 8 בדצמבר 1881 - 11 בינואר 1972) היה משורר, סופר, סופר ילדים, מחזאי ופולקלוריסט אירי. דמות מרכזית בתחייה האירית.
תולדות חייו

נולד במחוז לונגפורד בשם Patrick Collumb, בן ראשון מבין שמונה. בין השנים 1889 ל-1892 ניסה אביו את מזלו בארצות הברית במסגרת הבהלה לזהב בקולורדו. עם שובו של אביו לאירלנד עברה המשפחה להתגורר ליד דבלין.
ב-1903 העלה קולום את מחזהו הראשון Broken Soil, בהמשך היה בין מייסדיו של תיאטרון אבי בדבלין שהוקדש למחזאות אירית מקורית. קולום הצטרף לליגה הגאלית (Conradh na Gaeilge) שנועדה להחייאת וטיפוח השפה האירית וחבר לקבוצת הכותבים ויליאם בטלר ייטס, ליידי אוגוסטה גרגורי, ג'ורג' ויליאם ראסל וארתור גריפית'. הוא אף פרסם משיריו בעיתונו של גריפית' The United Irishman. כמבקר קבוע בספרייה הלאומית של אירלנד הכיר מבקר קבוע נוסף במקום באותה עת, את הסופר ג'יימס ג'ויס, ובין השניים נקשרה ידידות ארוכה. כמו ייטס, נדד קולום ברחבי אירלנד ואסף שירי עם ובלדות. הידוע בשירים שכינס הוא She Moved Through the Fair, שקולום אף חיבר מחדש חלק ממילותיו.
ב-1912 נשא לאישה את מגווייר, וב-1914 נסעו בני הזוג לארצות הברית לשהות שתוכננה להיות קצרה והתארכה לשמונה שנים. בארצות הברית עסק קולום בעיקר בכתיבת מעשיות לילדים, המושפעות ממיתולוגיה קלטית. ספרו הראשון לילדים היה  The King of Ireland's Son ("בנו של מלך אירלנד"), שראה אור ב-1916. בהמשך כתב עלילות נוספות מהמיתולוגיה הקלטית והנורדית, מהמיתולוגיה של הוואי ומן המיתולוגיה היוונית. ב-1922 זכה ספרו אודות גיזת הזהב ועלילות גיבורים נוספות מהמרחב היווני בציון לשבח מטעם ועדת מדליית ניוברי.
בין 1933 ל-1939 שהו בני הזוג קולום בפריז ובניס. בעת שהותו בצרפת חודשה ידידותו הקרובה של קולום עם ג'ויס. עם פרוץ מלחמת העולם השנייה שב קולום לניו יורק ולימד באוניברסיטת קולומביה ובסיטי קולג' של ניו יורק. ב-1958 פורסם הספר Our Friend James Joyce ("ידידנו ג'יימס ג'ויס"), אותו חיבר יחד עם רעייתו, שנה לאחר מותה. את המשך חייו חילק בין ביתו שבקונטיקט לאירלנד מולדתו.
סטונר רוק

| --- | --- |

 מקורות סגנוניים:  דום מטאל, רוק פסיכדלי, אסיד רוק, בלוז רוק
 מקורות תרבותיים:  שנות ה-1990, קליפורניה
 מוצא:  ארצות הברית 
 כלים:  גיטרה חשמלית, גיטרה באס, תופים, שירה
 סצנות אזוריות
 סצנת פאלם דזרט
 נושאים קרובים
 דום מטאל, רוק פסיכדלי, אסיד רוק, בלוז רוק, סלאדג' מטאל, קנאביס
 
סטונר רוק (באנגלית: Stoner Rock), הידוע גם בשם סטונר מטאל (Stoner Metal) או סטונר דום (Stoner Doom) הוא ז'אנר פיוז'ן של מוזיקת רוק המשלב אלמנטים של ז'אנרים כגון דום מטאל, רוק פסיכדלי, אסיד רוק ובלוז רוק. הז'אנר החל את דרכו בתחילת שנות ה-90 של המאה ה-20 בקליפורניה, בניצוחן של להקות כמו Kyuss ו-Sleep.
רבים כוללים להקות סטונר מטאל וסטונר רוק קלאסיות כמו Kyuss בתור דום מטאל, ובכך מתייחסים לסטונר מטאל כתת-ז'אנר של דום מטאל. אחרים טוענים שלא כל להקות הסטונר רוק נחשבות לדום מטאל, ואף סבורים כי יש הבדל בין "סטונר רוק" ל"סטונר מטאל", וכי "סטונר דום" הוא גרסה איטית וכבדה בהרבה של "סטונר רוק", המשלבת הרבה יותר אלמנטים של דום מטאל.
הז'אנר חולק מאפיינים מוזיקליים רבים עם סלאדג' מטאל. בשל קווי הדמיון בין הסגנונות הללו, יש לעיתים קרובות הצלבה בין שני הז'אנרים. עם זאת, מרבית להקות הסלאדג' מטאל נמנעות מהשימוש המופרז בפסיכדליה אשר מאפיין את הסטונר רוק.