stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ג'ון פרדריק צ'ארלס פולר
רעיונותיו ותרומתו למדע-המלחמה > השפעתו על הלחימה המודרנית

במובנים רבים, התוכנית שהציע פולר הייתה חדשנית ופורצת-דרך במחשבה הצבאית. פרט לרעיון עוצבות הטנקים ומיכון הרגלים, רעיון שילוב טנקים ומטוסים במבצעים ניידים היה התקדמות ניכרת יחסית לטקטיקת הרגלים המבוססת של אותם הימים. למעשה, אפילו הטנק שתיאר פולר במסמך לא יוצר במהלך מספר שנים לאחר שפורסם. עם זאת, בדיעבד ניתן לקבוע כי בתוכנית קיימים פגמים אינהרנטיים, כמו ההסתמכות הכמעט-מוחלטת על "עוצבות טנקים" תוך הפחתה יתרה בערכם של החילות האחרים בצוות הקרב המשולב (רגלים, הנדסה וארטילריה), וההתעלמות מתפקידיו האסטרטגיים של המטוס כפי שמקובל לראות אותם היום.
המלחמה הסתיימה כחצי-שנה לאחר שפרסם פולר את תוכניתו, כך שלא הייתה לה הזדמנות לצאת אל הפועל. עם זאת, כיום מקובל לראות במסמך זה כמסמך הברור הראשון של לקחי המלחמה ואת הגרעין ממנו התפתחה תפיסת המלחמה הכוללת של פולר. התוכנית הניחה את היסודות לאינספור שדרוגים באמצעי לחימה, טכנולוגיה וטקטיקה צבאית, ותואמת במידה רבה את דוקטרינת הלחימה של צבאות מודרניים. פולר עצמו הקדיש את יתר שנות חייו לפיתוח הרעיון שביטא בו.
אם כי רעיונותיו של פולר לא התקבלו בזמנם על ידי הבריטים, אימצו אותם הגרמנים (ובראשם היינץ גודריאן, קצין צבא גרמני שהתמחה בלוחמה ניידת) — בחוקרם את כישלונם במלחמת העולם הראשונה — והשתמשו בהם כבסיס לדוקטרינת ה"בליצקריג" שלהם, ששימשה בתחילת מלחמת העולם השנייה. סוג זה של לחימה הדגיש את השימוש ביחידות שריון הנעזרות בסיוע-אוויר קרוב, במטרה לבצע מתקפות מהירות הפורצות דרך קווי-האויב הקדמיים ומביאות לבלבולו, תוך עקיפת ריכוזי-כוחות גדולים, בניגוד לדרך הפעולה הצפויה.
גם בברית המועצות חקרו את רעיונותיו של פולר. לעומת הגרמנים, הצבא האדום בראשות מרשל מיכאיל טוכאצ'בסקי פיתח את תורת לחימת השריון שלו בדוקטרינת מבצעים עמוקים, על-בסיס לקחיהם של תאורטיקנים צבאיים (ובהם טוכאצ'בסקי עצמו) מלחימתם בימי מלחמת העולם הראשונה ומלחמת האזרחים ברוסיה (1918-1922).
במידה לא מעטה טיפוס "מלחמת הבזק", כגלגול של "תוכנית 1919", מצוי בשימוש עוד היום כפי שהדגימו הכוחות האמריקניים במבצעיהם מאז שנות ה-90 של המאה ה-20 — בדוקטרינה הקרויה "הלם ומורא" (Shock and Awe).
חייו האזרחיים

ב-1906 נשא פולר לאשה את מרגריטה אוגוסטה קארנאץ, בת למשפחה גרמנית ממוצא פולני.
ב-1963 זכה פולר במדליית הזהב ע"ש צ'סני (Chesney), מטעם המכון המלכותי של השירותים המאוחדים (מכון בריטי ללימודי ביטחון ואסטרטגיה, הידוע בקיצור RUSI), על הישגיו בכתיבה צבאית.
פולר נפטר באנגליה בשנת 1966, כשהוא בן 87.
חייו האזרחיים > עיסוקו באוקולטיזם

ב-1903, עם הצבתו בחיל-המצב הבריטי בהודו, החל פולר לגלות עניין במיסטיקה ואוקולטיזם: הוא חקר וכתב על דתות המזרח-הרחוק ומנהגיהן. לאחר חזרתו לאנגליה, ב-1906, הוא חבר לאליסטר קראולי, משורר ומיסטיקן בריטי, אותו שיבח פולר על כתיבתו בחיבורו מ-1907: "The Star in the West", על עבודתו של קראולי. יחד הם ערכו את המגזין "The Equinox" שפרסמה תנועתו של קרואלי "Argenteum Astrum" ("כוכב הכסף").
עקב סכסוך משפטי (אשר נסוב, לפי שמועות, סביב יחסי מין הומוסקסואליים, שהיו אסורים לפי חוק בבריטניה באותה תקופה) הסתכסכו פולר וקראולי, ושותפותם הופסקה ב-1911. אז התייחס פולר לחיבורו מ-1907 כ"גיבוב של מילים הכתוב באופן ילדותי". ההשערה היא כי פולר החל לחשוש מפגיעה בקריירה הצבאית שלו, ובשל כך הפנה את עורפו לקראולי ולתנועתו. למרות זאת, המשיך פולר לעסוק במיסטיקה ופרסם עוד מספר ספרים בנושא, בין השאר על בודהיזם, יוגה ותורת הקבלה.
חייו האזרחיים > נטייתו לפשיזם

לאחר פרישתו מהצבא המשיך פולר לעסוק באותם רעיונות אותם פיתח ולהם הטיף במהלך שירותו, במסגרת עיסוקו כעיתונאי ופרשן. עקב קוצר-רוחו מחולשתו של המשטר דמוקרטי באימוץ רפורמות צבאיות, הלך פולר והתקרב לימין הפוליטי בבריטניה. בשנת 1934, חצי-שנה לאחר פרישתו מהשירות הצבאי, הצטרף לאיגוד הפשיסטים הבריטי — התנועה הפשיסטית הבריטית של אוסוואלד מוסלי, והיה לאחד ממנהיגיה. בכך הפך למוקצה עוד יותר בקרב צמרת הצבא והממשל הבריטי.
הוא שימש ככתב צבאי של ה"לונדון דיילי מייל", ובגישתו הפשיסטית סיקר מאתיופיה את הפלישה האיטלקית ב-1935 ומספרד את מלחמת האזרחים (1935-1939). בתקופה זו פגש מנהיגים פשיסטים ידועים כמו אדולף היטלר, בניטו מוסוליני ופרנסיסקו פרנקו, וכן קצינים בכירים רבים של הוורמאכט, כמו היינץ גודריאן. בספריו וכתביו, במיוחד מתקופה זו, ניתן למצוא רמיזות והערות גזעניות ואף אנטישמיות רבות.
באפריל 1939, כנציג התנועה הפשיסטית בבריטניה, היה אורח-כבוד במצעד ראווה לכבוד יום-הולדתו ה-50 של היטלר, שכלל מצעד בן שלוש שעות של כוחות ממונעים. מסופר כי במהלך המצעד, עת צפו בוורמאכט העתיר כלי רכב, שאל היטלר את פולר: "אני מקווה שאתה מרוצה מילדיך?", שאלה לה ענה פולר: "הוד מעלתך, הם גדלו כל-כך עד שאינני מזהה אותם עוד".
משפרצה מלחמת העולם השנייה ביקש פולר לחזור לשירות צבאי על-מנת לייעץ לפיקוד העליון, אולם סורב. הוא היה נתון תחת פיקוחם של שירותי הביטחון הצבאיים בבריטניה, אולם ביוני 1940, עת נעצרו ונכלאו חברי התנועה הפשיסטית בה היה חבר גם פולר, הוחלט שלא לעצרו בשל עברו הצבאי. במהלך המלחמה מיתן מעט את עמדותיו הפשיסטיות, אולם בכתביו עדיין נטה לגישה גזענית. כל אותו הזמן המשיך להיות כותב פורה בתחומים רבים. במלחמה חזה בפעם הראשונה בהתגשמותם של רוב רעיונותיו הצבאיים בשדה-הקרב — באופן אירוני — על ידי גרמניה הנאצית, אויבת ארצו.
לאחר המלחמה הקדיש עצמו לכתיבה בענייני היסטוריה צבאית, וב-1948 פרסם את אחד המחקרים המקיפים הראשונים אודותיה, בחוקרו את הטקטיקות והאסטרטגיות ששימשו בה — שבחלקן נסמכו על רעיונותיו שלו. כתביו ההיסטוריים, אף עלך פי שנגועים בהערות גזעניות (כמו הטלת האשמה על פריצת המלחמה על "היהודי הבינלאומי", וכן התייחסות לסובייטים כמונגולואידים), ידועים בניתוחים צבאיים מזהירים ומדויקים, המשמשים בלימוד ומוצאים לאור גם היום.
כתביו

כאמור, פולר היה כותב פורה ביותר: הוא כתב כ-45 ספרים ופרסם עשרות מאמרים. הרשימה הבאה היא רשימה חלקית של ספריו.
כתביו > נושאי צבא והיסטוריה צבאית

Tanks in the Great War (1920)
The Reformation of War (1923)
The Foundations of the Science of War (1926)
On Future Warrfare (1928)
The Generalship of Ulysses S. Grant (1st: 1929, rev.: 1958)
War and Western Civilization (1932)
The Dragon's Teeth: A Study of War and Peace (1932)
Grant & Lee: a study in personality and generalship (1933)
Memoirs of an Unconventional Soldier (1936)
The First of the League Wars (1936)
Armoured Warfare: An Annotated Edition of Lectures on F.S.R. III (Operations Between Mechanized Forces) (1936)
Machine Warfare (1942)
The Second World War, 1939-1945: a strategical and tactical history (1948)
The Decisive Battles of the Western World and their Influence upon History, 3 vols. (1954-6)
The Generalship of Alexander the Great (1958)
Julius Caesar: man, soldier and tyrant (1965)
כתביו > רוחניות ומיסטיקה

The Star in The West: a critical essay upon the works of Aleister Crowley (1907)
Yoga: a study of the mystical philosophy of the Brahmins and Buddhists (1925)
The Secret Wisdom of the Qabalah: A Study in Jewish Mystical Thought (1937)
ראו גם

לוחמת שריון: טנק, חיל רגלים ממוכן
מלחמת בזק ("בליצקריג"), "הלם ומורא" (Shock and Awe)
סר באזיל הנרי לידל הארט
לקריאה נוספת

ג'ון פרדריק צ'ארלס פולר, לוחמת שריון (מהדורה שנייה באנגלית מ-1943), הוצאת מערכות (1980).
הערות שוליים

↑  מקס בוט. חדשנות במלחמה, הוצאת מודן 2015, עמ' 61
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007278360605171  PLWABN: 9810612668505606  BNE: XX893296  BnF: cb11903730f (data)  CANTIC: a10228718  CiNii: DA02889748  GND: 119367696  ICCU: CFIV051284  ISNI: 0000 0001 1021 4553  LCCN: n50027732  MusicBrainz: c0fa4d4e-624d-4f99-9f7a-bea637411455  NDL: 00440315  NKC: skuk0002573  NLA: 36094417  NLG: 79016  NLK: KAC201736380  NTA: 071992189  SELIBR: 227292  SNAC: w6bc5q9b  SUDOC: 02687671X  Trove: 1211352  VcBA: 495/177746  VIAF: 14769888   WorldCat (עם VIAF): 14769888
גבריאל קרטריס

| --- | --- |

 לידה:  2 בינואר 1961 (בת 63) סקוטסדייל, ארצות הברית 
 שם לידה:  Gabrielle Anne Carteris 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1987 
 מקום לימודים:  קולג' שרה לורנס  תיכון רדווד 
 מספר צאצאים:  2 
 פרופיל ב-IMDb
 
גבריאל אן קרטריס (באנגלית: Gabrielle Anne Carteris; נולדה ב-2 בינואר 1961) היא שחקנית אמריקאית-יהודייה ולשעבר נשיאת איגוד שחקני המסך SAG-AFTRA (אנ'). ידועה במיוחד בזכות גילום דמותה של אנדראה זאקרמן בסדרת הטלוויזיה "בברלי הילס 90210".
ביוגרפיה

קרטריס נולדה באריזונה שבארצות הברית לאב נוצרי ממוצא יווני ולאם יהודייה. אמה עסקה בתיווך נדל"ן ואביה היה בעלים של מסעדה. כשהייתה בת שישה חודשים הוריה נפרדו והיא עברה ביחד עם אמה ואחיה התאום לסן פרנסיסקו.
פועלה

קרטריס גילתה עניין באומנויות הבמה מגיל צעיר במהלך לימודי בלט ופנטומימה. ב-1990 לוהקה לתפקיד אנדראה זאקרמן, עורכת עיתון בית הספר בסדרה בוורלי הילס 90210, תפקיד אותו שיחקה במשך חמש עונות ובהופעות אורח לאחר מכן. ב-1995 החלה להנחות תוכנית אירוח הנושאת את שמה "גבריאל".
בשנת 2012 קרטריס נבחרה לסגנית נשיא SAG-AFTRA, איגוד המייצג מעל 100 אלף שחקנים ואנשי מקצוע בתחום הטלוויזיה בעיקר בארצות הברית. החל ממארס 2016 היא כיהנה כנשיאת האיגוד בפועל. ב-9 באפריל 2016 נבחרה לנשיאת SAG-AFTRA, וכיהנה בתפקיד למשך שלוש קדנציות בנות שנתיים כל אחת. ב-2021 לא הגישה מועמדות לבחירה מחודשת אלא תמכה בבחירתה של פראן דרשר לנשיאות הארגון בתור מחליפתה.
בשנת 2022 שיחקה קרטריס במיני-סדרה "העיר הזאת שלנו" מבית רשת HBO.
היא שיחקה בתפקידי אורח בסדרת רבות בין היתר מגע של מלאכים ומחשבות פליליות.
קרטריס נשואה לצ'ארלס אייזקס, סוכן מניות מאז 1992. לזוג יש שתי בנות בשם קלסי רוז (נולדה ב -11 במאי 1994) ומולי אליזבת (נולדה ב -1999).
הערות שוליים

↑  איתי יעקב, לאן נעלמת, אנדריאה זקרמן? גבריאל קרטריס מככבת בטקס הסאג בגיל 58, באתר Xnet‏, 28 בינואר 2019
↑  גבריאל קרטריס ביו, גיל, שווי נקי, בעל, משותק, סרטים, תוכניות טלוויזיה, באתר millennivm
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987009450789405171  PLWABN: 9810565790205606  BIBSYS: 1533887357777  BnF: cb15033602j (data)  ISNI: 0000 0000 0541 6292  LCCN: no99082388  VIAF: 44583980   WorldCat (עם VIAF): 44583980
ג'וזף קוק

סר ג'וזף קוק (באנגלית: Joseph Cook, נולד כ-Joseph Cooke ; ‏ 7 בדצמבר 1860 – 30 ביולי 1947) היה מדינאי אוסטרלי שכיהן כראש ממשלת אוסטרליה השישי. בראשית חייו הוא עבד במכרות הפחם שבסילברדייל, סטפורדשייר, אנגליה ובסוף שנות השמונים של המאה ה-19 הוא היגר ללית'גאו שבניו סאות' ויילס ונהיה למזכיר הראשי של התאחדות הכורים המערבית ב-1887.
כאחד מהחברים המייסדים של מפלגת הלייבור האוסטרלית, נבחר קוק לאספת הנבחרים של ניו סאות' ויילס ב-3 ביולי 1891. מאוחר יותר עבר קוק למפלגת הסחר החופשי והתמנה להיות שר בממשלתו של ראש ממשלת ניו סאות' ויילס, ג'ורג' רייד בין השנים 1894 – 1899. הוא מילא את תפקיד המנהל הכללי של הדאר. בבחירות הראשונות לפרלמנט האוסטרלי ב-1901 נבחר קוק ללא מתחרים מטעם מחוז הבחירה של פאראמטה ושירת כסגנו של רייד ולאחר מכן של אלפרד דיקין, בעקבות הקמתה של המפלגה הליברלית.
כמנהיגה של המפלגה הליברלית, נבחר קוק להיות ראש ממשלת אוסטרליה לאחר הבחירות של 1913, אך הרוב שעליו הוא נשען בבית התחתון של הפרלמנט היה רק של מושב אחד ובסנאט לא היה לו רוב כלל. כתוצאה ממצב זה הוא שאף כמה פעמים להשיג פיזור של שני בתי הפרלמנט. פרוץ מלחמת העולם הראשונה במהלך מערכת הבחירות של ספטמבר 1914, הובילה לניצחון של הלייבור בבחירות. בעקבות פילוג במפלגה הליברלית ב-1916, הצטרף קוק למפלגה הלאומית בהנהגתו של בילי יוז. ב-1921 התפטר קוק מהפרלמנט ומונה להיות הנציב העליון של אוסטרליה בלונדון.
ראשית חייו

ג'וזף קוק נולד בסילברדייל, עיירת כורים קטנה ליד ניוקאסל-אנדר-ליים שבאנגליה, כבנם של ויליאם ומרגרט קוק. הוא לא זכה לחינוך פורמלי ועבד במכרות פחם מאז היותו בן תשע. בעקבות חקיקתו של חוק החינוך היסודי של 1870 הוא החל ללמוד בבית ספר. ניסיונו הקצר בעבודת הכרייה לימדו אותו את החשיבות שברכישת השכלה. בגיל 12 הוא עזב שוב את ספסל הלימודים ושב לעבודת הכרייה. עם זאת, בזכות תשומת הלב של מנהל בית הספר שלו ושל הוריו, הייתה לו שאיפה חזקה לשפר את מעמדו. שאיפה זו נהייתה למאפיין החזק ביותר שלו ומאוחר יותר הביאה להצלחתו בפוליטיקה. בשנות נעוריו הוא אימץ את האמונה המתודיסטית והשמיט את האות e משם משפחתו. ב-1885 הוא נשא לאישה את מרי טרנר. לזוג נולדו חמישה בנים ושלוש בנות. זמן קצר לאחר נישואיהם הם היגרו לניו סאות' ויילס.
המשפחה התיישבה בלית'גאו וקוק הועסק במכרות הפחם שם. ב-1887 הוא נבחר להיות המזכיר הכללי של התאחדות הכורים המערבית (Western Miners Association). ב-1888 הוא השתתף בהפגנות כנגד הגירת סינים הוא היה גם פעיל במפלגה שדגלה באיחוד כל סוגי המיסים והיה בין החברים המייסדים של מפלגת הלייבור האוסטרלית ב-1891.
ראשית הקריירה הפוליטית

קוק נבחר לאספה המחוקקת של ניו סאות' ויילס ב-1891 במערכת בחירות שהייתה הפריצה הראשונה של מפלגת הלייבור לפוליטיקה האוסטרלית. עם זאת, ב-1894 היה קוק מנהיגם של קבוצת חברי פרלמנט שסירבו לקבל את החלטת המפלגה לחתום על התחייבות להיות כבולים על ידי התכתיבים של המפלגה. מחאתו של קוק הייתה על בסיס התנגדותה של מפלגת הלייבור לפרוטקשוניזם, וההבנה שסוגיית המחירים היא מרכזית ביחסים עם בריטניה. במשך שנים סומן קוק כבוגד בערכים של מפלגת הלייבור בסוף אותה שנה הוא נהייה לתומך של מפלגת הסחר החופשי בהנהגתו של ג'ורג' רייד. בין השנים 1894 – 1899 הוא היה שר בממשלתו של רייד. קוק תוגמל על המעבר שלו לאמונה בכלכלה ליברלית כשהוא מונה להיות המנהל הכללי של הדואר של ניו סאות' ויילס. הוא נהייה לבעל ברית נאמן של רייד למרות שלשניים הייתה אישיות שונה.
חבר הפרלמנט הפדרלי

בבחירות הראשונות לפרלמנט הפדרלי ב-1901 נבחר קוק מטעם מחוז הבחירה של פאראמטה מבלי שאף אחד יתמודד מולו. מחוז בחירה זה כלל גם את עיר מגוריו. באותה תקופה נותר מעט מאוד משורשיו של קוק במפלגת הלייבור. הוא נבחר להיות סגן מנהיג מפלגת הסחר החופשי, אך לא כיהן כשר בממשלתו של רייד, בעיקר מהסיבה שרייד היה צריך למנות כשרים את שותפיו הקואליציוניים מהמפלגה הפרוטקשוניסטית.
כאשר פרש רייד ממנהיגות המפלגה, הסכים קוק למזג את המפלגה האנטי-סוציאליסטית (שמה החדש של מפלגת הסחר החופשי החל מהבחירות של 1906) עם המפלגה הפרוטקשוניסטית בהנהגתו של אלפרד דיקין, כדי להוות משקל נגד של ממש כנגד הפופולריות של הלייבור. רייד נבחר להיות סגן מנהיג המפלגה הליברלית החדשה. קוק כיהן כשר ההגנה בממשלתו השלישית של דיקין בשנים 1909 – 1910, ואז ירש את דיקין כמנהיג המפלגה הליברלית כאשר היא הובסה על ידי הלייבור בבחירות של 1910. בשלב זה התנגדותו המוחלטת לסוציאליזם הייתה כבר מגובשת.
ראש ממשלה

בבחירות של 1913 זכתה המפלגה הליברלית ברוב של מושב אחד בפרלמנט וקוק נבחר להיות ראש ממשלת אוסטרליה השישי. עם זאת עדיין היה ללייבור רוב בסנאט. עקב הקשיים שלו למשול ביעילות מול סנאט עוין, החליט קוק לגרום לפיזור של שני בתי הפרלמנט על פי סעיף 57 לחוקה. הוא הגיש הצעת חוק לביטול ההעדפה של העסקתם של חברי איגודים מקצועיים בשירות הציבורי. כמצופה, הסנאט דחה את הצעת החוק ובכך הייתה לקוק סיבה לדרוש פיזורם של שני בית הפרלמנט.
לרוע מזלו של קוק, פרצה מלחמת העולם הראשונה בעיצומה של מערכת הבחירות. מנהיג הלייבור, אנדרו פישר הזכיר לציבור הבוחרים שמפלגתו הייתה זו שדחפה להקמתם של כוחות ההגנה האוסטרלים העצמאיים, ושהשמרנים היו אלה שהתנגדו לכך. קוק הובס בהפרש של חמישה מושבים בפרלמנט ופישר שב להיות ראש הממשלה.
המפלגה הלאומית

ב-1916 חל פילוג בשורות מפלגת הלייבור, כאשר בילי יוז, שירש את פישר כראש הממשלה שנה קודם לכן, הגיש את חוק גיוס החובה. יוז זכה לתמיכה מצדו של קוק והמשיך לכהן כראש ממשלה למרות שמשאל העם על גיוס החובה נכשל. מאוחר יותר באותה שנה התמזגה מפלגת הלייבור הלאומית (National Labor Party) בהנהגתו של יוז עם המפלגה הליברלית והוקמה המפלגה הלאומית (Nationalist Party). למרות שעיקר השליטה במפלגה הייתה בידיהם של מנהיגי המפלגה הליברלית לשעבר, יוז נבחר להיות מנהיג המפלגה החדשה, כשקוק מכהן כסגנו. קוק מונה להיות שר הצי בממשלה החדשה שהרכיב יוז. בבחירות של 1917 ו-1919 נחלה המפלגה ניצחון והביסה את הלייבור.
קוק היה אחד מחברי המשלחת האוסטרלית לועידת השלום בפריז ב-1919. הוא הגן על "המדיניות האוסטרלית הלבנה" (White Australia policy) ותמך בסיפוחה של גינאה החדשה הגרמנית. הוא ויתר על תיק הצי כדי להיות שר האוצר בשנים 1920 – 1921.
שנותיו האחרונות

קוק התפטר מהפרלמנט ב-1921 כדי להתמנות כנציב העליון אוסטרליה בלונדון ושירת בתפקיד זה עד ל-1927. בשנים 1928 ו-1929 הוא היה יושב הראש של ועדה מלכותית שבחנה את היחסים הכלכליים בין אוסטרליה הדרומית לבין הממשלה הפדרלית. ג'וזף קוק מת בסידני ב-1947 בגיל 86.
תוארי כבוד והנצחה

קוק מונה להיות חבר המועצה המלכותית ב-16 ביולי 1914. ב-1918 הוענק לו התואר אביר מפואר של מסדר מיכאל הקדוש וג'ורג' הקדוש.
ב-1972 הנפיק הדואר האוסטרלי בול הנושא את דיוקנו. קוק היה ראש הממשלה היחיד באוסטרליה שלא נקרא על שמו מחוז בחירה, למרות שקיים מחוז בחירה בשם קוק הקרוי לא על שמו, אלא על שמו של קפטן ג'יימס קוק. כדי לפתור את הבעיה, הכריזה ב-2009 ועדת הבחירות המרכזית של אוסטרליה, במסגרת חלוקה מחדש של מחוזות הבחירה, שהמחוז ייקרא על שם שני האישים.
הערות שוליים

1 2 3  Sir Joseph Cook (1860-1947)". Members of Parliament. Parliament of New South Wales. 7 October 2013.
1 2 3 4 5 6  F.K. Crowley, 'Sir Joseph Cook, 1860-1947', ""Australian Dictionary of Biography"", MUP, 1981
1 2 3  "Joseph Cook profile at". Australia's Prime Ministers. National Archives of Australia. Retrieved 10 February 2010.
↑  "Australian postage stamp". Australian Stamp and Coin Company. Retrieved 10 February 2010.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ADB: cook-sir-joseph-5763  BnF: cb170187157 (data)  GND: 1069089826  ISNI: 0000 0000 6406 2789  LCCN: n2008076732  NLA: 35254428  SNAC: w65b2jqm  SUDOC: 079459285  Trove: 883801  VIAF: 78258706   WorldCat (עם VIAF): 78258706
גבריאל רבל

| --- | --- |
 לידה:  10 במאי 1643 שאטו טיירי, צרפת 
 פטירה:  9 ביולי 1712 (בגיל 69) דיז'ון, צרפת 
 תחום יצירה:  ציור 
 זרם באמנות:  קלאסיציזם 
 הושפע על ידי:  שארל לה ברן 
 
גבריאל רבל (בצרפתית: Gabriel Revel;‏ 10 במאי 1643 – 9 ביולי 1712) היה צייר צרפתי בן המאות ה-17 וה-18.
ביוגרפיה

גבריאל רבל נולד בשאטו טיירי (אנ') למשפחת אמנים. בצעירותו נסע לפריז, כפי הנראה בהמלצת ז'אן דה לה פונטן, והצטרף לקבוצת אמנים שעבדה עבור לואי הארבעה עשר, מלך צרפת. רבל היה תלמידו של שארל לה ברן.  ב-1683 הפך לחבר באקדמיה. ב-1685 התמנה לצייר את תקרת הספרייה של ארמון הצדק בדיז'ון. עיקר פרסומו בא לו מפורטרטים של אישים שאותם צייר.
הוא מת בדיז'ון ב-9 ביולי 1712.
מעבודותיו

דיוקן של פרנסואה גירארדון
פילוסוף
דיוקן משפחת למון (1683), הציור מוצג במוזיאון לה פונטיין בשאטו טיירי
דיוקן ז'אן דובואה, פסל, ארכיטקט ומעצב
הערות שוליים

1 2  Gabriel Revel | artist | 1643 - 1712 | National Gallery, London, www.nationalgallery.org.uk (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb14926870h (data)  GND: 132471884  ISNI: 0000 0001 1623 0423  RKD: 66423  SUDOC: 129317136  ULAN: 500019123  VIAF: 38079397   WorldCat (עם VIAF): 38079397 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים ובנושא צרפת. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ג'ורג' ספנסר-צ'רצ'יל, הדוכס השישי ממרלבורו

ג'ורג' ספנסר-צ'רצ'יל, הדוכס השישי ממרלבורו (אנגלית: George Spencer-Churchill, 6th Duke of Marlborough‏; 27 בדצמבר 1793 - 1 ביולי 1857) היה חבר בפרלמנט הבריטי.
ביוגרפיה

ספנסר-צ'רצ'יל היה בנם של ג'ורג' ספנסר-צ'רצ'יל, הדוכס החמישי ממרלבורו, ושל ליידי סוזן סטיוארט.
הוא נולד בביל היל, שהייתה אחוזה בכפר הרסט שבברקשייר אותה שכר אביו באותה תקופה. בין 1805 ל-1811 הוא למד באיטון קולג', ולאחר מכן במכללת קרייסט צ'רץ' שבאוקספורד. ב-15 ביוני 1841 הוענק לו תואר דוקטור של כבוד במשפט אזרחי. הוא היה חבר שמרן בפרלמנט הבריטי מטעם צ'יפנהאם בין 1818 ל-1820, ועבור וודסטוק בין 1826 ל-1835 ו-1838 עד 1840. בנוסף לכך כיהן כלורד לוטננט של אוקספורדשייר בין 1842 ל-1857.
האירוע הבולט של כהונתו הראשונה התרחש בינואר 1819, כשהוגשה נגדו תלונה לפרלמנט באשמה שהתערב באופן לא ראוי בבחירות לפרלמנט שנערכו באוקספורד, ניסה לנצל את מעמדו החברתי הגבוה על מנת להשפיע על תוצאותיהן, ואף העניק מתנות שונות לצורך קידום מועמד שהיה מועדף עליו. התלונה הוגשה על ידי אנשים שלא היו מעורבים בבחירות עצמן, ומרלבורו הביע את הסכמתו לדיון בתלונה וטען כי הוא חושב שהתנהגותו הייתה ראויה. לאחר שורה של דיונים, שבין השאר נגעו לסוגיה של סמכות השיפוט של הפרלמנט, נדחתה העתירה. בשלהי 1839 נערכו בפרלמנט מספר דיונים אודות הגדלת הפנסיה של הדוכס לפי בקשתו, ולבסוף הוחלט לאשר אותה.
הוא מת ב-1 ביולי 1857 ונקבר בארמון בלנהיים. צוואתו בוצעה בספטמבר שלאחר מכן, והוערכה בשווי של 200,000 לירות שטרלינג. בתקופתו של הדוכס השישי חלה התדרדרות במצבו של ארמון בלנהיים, והוא ניסה להתמודד עמה באמצעות שיפור החקלאות באחוזה. לא רבות ידוע עליו, כיוון שבצוואתו הוא הורה להשמיד את כל מסמכיו לאחר מותו.
משפחתו

ב-13 בינואר  1819 נישא לבת דודתו ליידי ג'יין סטיוארט, בתו של ג'ורג' סטיוארט, הרוזן השמיני מגאלאווי. לזוג נולדו ארבעה ילדים:
ליידי לואיזה ספנסר-צ'רצ'יל (1820 - 23 במרץ 1882): נישאה לרוברט ספנסר, בנו של פרנסיס ספנסר, ברון צ'רצ'יל הראשון. לזוג נולדו ילדים.
סר ג'ון וינסטון ספנסר-צ'רצ'יל, הדוכס השביעי ממרלבורו (2 ביוני 1822 - 5 ביולי 1883)
לורד אלפרד ספנסר-צ'רצ'יל (24 באפריל 1824 - 21 בספטמבר 1893): נישא להארייט גוף-קאלת'ורפ, בתו של פרדריק גוף-קאלת'ורפ, ברון קאלת'ורפ הרביעי. לזוג נולדו ילדים.
לורד אלן ספנסר-צ'רצ'יל (25 ביולי 1825 - 18 באפריל 1873): נישא לרוזלינד דאוקר.
ב-10 ביוני 1846 נישא לאשתו השנייה, שארלוט אוגוסטה פלאואר, בתו של הנרי פלאואר, הוויקונט הרביעי מאשברוק. לזוג נולדו שני ילדים:
לורד אלמריק אתלסטאן ספנסר-צ'רצ'יל (1847 - 12 בדצמבר 1856)
ליידי קלמנטינה אוגוסטה ספנסר-צ'רצ'יל (4 במאי 1848 - 27 במרץ 1886): נישאה לג'ון פראט, המרקיז השלישי מקאמדן. לזוג נולדו ילדים.
ב-18 באוקטובר 1851 נישא לאשתו השלישית, ליידי פרנסס קלינטון סטיוארט, נכדתו של ג'ון סטיוארט, הרוזן השביעי מגאלאווי. לזוג נולד ילד אחד:
לורד אדוארד ספנסר-צ'רצ'יל (28 במרץ 1853 - 5 במאי 1911): נישא לאוגוסטה וורבאטון, בתה של אליזבת הנברי, ברונית נורת'וויק. לזוג נולדו ילדים.
הערות שוליים

↑  ישיבת הפרלמנט מיום 29 בינואר 1819
↑  ישיבת הפרלמנט מיום 15 ביולי 1820
| דוכסי מרלבורו |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  ג'ון צ'רצ'יל  |  הנרייטה גודולפין  |  צ'ארלס ספנסר  |  ג'ורג' ספנסר  |  ג'ורג' ספנסר-צ'רצ'יל  |  ג'ורג' ספנסר-צ'רצ'יל  |  |  |  |  |
|  1702–1722  |  1722–1733  |  1733–1758  |  1758–1817  |  1817–1840  |  1840–1857  |  |  |  |  |
|  ג'ון וינסטון ספנסר-צ'רצ'יל  |  ג'ורג' צ'ארלס ספנסר-צ'רצ'יל  |  צ'ארלס ריצ'רד ספנסר-צ'רצ'יל  |  ג'ון אלברט ויליאם ספנסר-צ'רצ'יל  |  ג'ון ג'ורג' ואנדרבילט הנרי ספנסר-צ'רצ'יל  |  צ'ארלס ג'יימס ספנסר-צ'רצ'יל  |  |  |  |  |
|  1857–1883  |  1883–1892  |  1892–1934  |  1934–1972  |  1972–2014  |  מאז 2014  |  |  |  |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1146785623  ICCU: BVEV140074  SNAC: w6rw42bf  Trove: 1133407  VIAF: 93700565   WorldCat (עם VIAF): 93700565
ג'יימס אדוארד וורטון

| --- | --- |

 לידה:  2 בדצמבר 1894 מחוז צ'אבס, ארצות הברית 
 פטירה:  12 באוגוסט 1944 (בגיל 49) Sourdeval, צרפת 
 מקום קבורה:  בית הקברות הלאומי ארלינגטון 
 מדינה:  ארצות הברית 
 השכלה:  אוניברסיטת המדינה של ניו מקסיקו  המכללה לפיקוד ומטה של צבא ארצות הברית  מכללת המלחמה של צבא ארצות הברית 
 דרגה:  גנרל 
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם הראשונה  מלחמת העולם השנייה 
 עיטורים
 לגיון ההצטיינות של ארצות הברית בדרגת לגיונר  לב הארגמן 
 
ג'יימס אדוארד וורטון (באנגלית: James Edward Wharton;‏ 2 בדצמבר 1894 - 12 באוגוסט 1944) היה קצין בצבא ארצות הברית אשר פיקד על הדיוויזיה ה-28 במהלך המערכה בנורמנדי לפני שנהרג במהלך מלחמת העולם השנייה .
ביוגרפיה

וורטון נולד באלק, מחוז צ'אבס, ניו מקסיקו ב-2 בדצמבר 1894. הוא גדל בניו מקסיקו ואריזונה, וסיים את המכללה לחקלאות ואמנות מכנית באוניברסיטת מדינת ניו מקסיקו בשנת 1917, ובנוסף הוא קיבל דרגת קצונה כלוטננט משנה של קציני המילואים (ROTC‏).
וורטון שירת ביחידת רגלים במהלך מלחמת העולם הראשונה ולאחר מכן במשימות בפיליפינים, כחלק מהרגימנטים ה-62 וה-57. מאוחר יותר הוא שירת במחנה פרמונט, פורט בנינג, פורט לי, ועם רגימנט הרגלים ה-3 בפורט שלינג. וורטון שימש גם כמדריך במכללה לפיקוד ומטה של צבא ארצות הברית.
בנוסף ללימודיו בבסיס ההדרכה של חיל הרגלים של צבא ארצות הברית בפורט בנינג, וורטון היה בוגר המכללה לפיקוד ומטה של צבא ארצות הברית, מכללת המלחמה של צבא ארצות הברית ובית הספר של כוחות השריון.
הוא היה ראש מחלקת הקצינים באגף כוח אדם (G-1) של המטה הכללי של משרד המלחמה, כאשר ארצות הברית נכנסה למלחמת העולם השנייה. במרץ 1942 הוא הועלה לדרגת בריגדיר גנרל זמני כראש אגף כוח אדם בשירותי האספקה של הצבא.
בשנת 1943 הוא כיהן כמפקד הדיוויזיה ה-80 בעת הקמתה והכשרתה הראשונית.
וורטון פיקד על חטיבת ההנדסה המיוחדת ה-1 בחוף יוטה במהלך הפלישה לנורמנדי. חטיבות ההנדסה המיוחדות היו ארגונים גדולים (15 עד 20 אלף חיילים) שהיו אחראים להעברת ציוד וכוח אדם מראשי החופים והפיכתם ליחידות תקיפה.
לאחר הפלישה הוא שימש כסגן מפקד הדיוויזיה ה-9.
ב-12 באוגוסט 1944 החליף וורטון את לויד בראון כמפקד הדיוויזיה ה-28. באותו יום וורטון לקח פיקוד, וביקר ביחידות הקו הקדמי שלו כדי להבין את מצבם הנוכחי. בעת שעמד במוצב הפיקוד של רגימנט הרגלים ה-112 ליד סורדבאל, נורמנדי, צרפת, הוא נורה ונהרג על ידי צלף גרמני, והוחלף על ידי נורמן קוטה.
וורטון נקבר זמנית בצרפת, ומאוחר יותר הוא נקבר בבית הקברות הלאומי ארלינגטון.