stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
גודזילה (סרט, 1998)
עלילה

קן איגואנה שנחשף לניסוי גרעיני צבאי בפולינזיה הצרפתית. בדרום האוקיינוס השקט, ספינת דיג יפנית מותקפת לפתע על ידי יצור עצום, רק ימאי אחד שורד. כשהוא סובל מטראומה הוא נחקר על ידי צרפתי מסתורי בבית חולים לגבי מה שראה, אך כל מה שהוא עונה זה רק "גודז'ירה".
ד"ר ניקו "ניק" טטופולוס, מדען של נציבות הרגולציה הגרעינית (NRC), נמצא באזור צ'רנוביל באוקראינה (אתר האסון הגרעיני בצ'רנוביל 1986) חוקר את השפעות הקרינה על חיות בר, אך נקטע על ידי הגעתו של פקיד ממחלקת המדינה של ארצות הברית. הוא נשלח לפנמה וג'מייקה כדי לחקור את מסלול ההרס על פני היבשה, המוביל לספינת הדייג היפנית שהוחזרה ועליה סימני טפרים מסיביים. ניק מזהה דגימות עור שגילה בספינה כשייכות למין לא ידוע. הוא מבטל את התיאוריה של הצבא כי היצור הוא דינוזאור חי, ובמקום זאת מסיק שהוא מוטציה שנוצרה על ידי ניסויים גרעיניים.
היצור מגיע לעיר ניו יורק ומותיר מסלול הרס מאחוריו. העיר מפונה עוד קודם על ידי הצבא ובעצתו של ניק, כדי לפתות את היצור לחשוף את עצמו מובאת ערימה גדולה של דגים, אך הם לא מצליחים להרוג אותו והמאבק שלהם גורם לנזק נוסף לפני שהוא בורח שוב. ניק אוסף דגימת דם ועל ידי ביצוע בדיקת הריון, הוא מגלה שהיצור מתרבה באופן א-מיני ואוסף מזון לצאצאיו. בסופו של דבר נפגש ניק עם חברתו לשעבר, אודרי טימונדס, כתבת חדשות צעירה ושאפתנית. בזמן שהיא מבקרת אותו, היא חושפת קלטת מסווגת באוהל הצבאי הזמני שלו הנוגע למוצא המפלצת ומעבירה אותו לתקשורת. היא מקווה שהדיווח שלה יעלה לטלוויזיה כדי להזניק את הקריירה שלה, אבל הבוס שלה, צ'ארלס קיימן, משתמש בקלטת בשידור שלו, מכריז שזו התגלית שלו ומתאר את היצור כ"גודזילה".
עם המידע המסווג ששוחרר בעיקר בשל מעשיה שלא בכוונה, ניק מסולק מהמבצע ומתכחש לאודרי, לפני שנחטף על ידי פיליפ רושה, סוכן ביטוח שפגש בג'מייקה. פיליפ מסגיר את עצמו כסוכן של השירות החשאי הצרפתי ומסביר שהוא ועמיתיו עוקבים מקרוב אחר האירועים כדי לכסות את תפקידה של ארצם בניסויי הגרעין שיצרו את גודזילה. הם חושדים בקן אי שם בעיר ומשתפים פעולה עם ניק כדי להתחקות אחר הקן ולהשמיד אותו. בינתיים צולל הגודזילה בנהר הדסון כדי להתחמק מניסיון שני של הצבא להרוג אותו, שם הוא מותקף על ידי צוללות של הצי האמריקאי. לאחר התנגשות עם טורפדו, הגודזילה שוקע והרשויות מעריכות שהוא מת.
הצוות של ניק ופיליפ כשבעקבותיהם אודרי והצלם שלה ויקטור "חיה" פאלוטי, מוצאים את הקן במדיסון סקוור גארדן, עם מעל 200 ביצים. לפני שהצרפתים מצליחים להשמיד אותם, הביצים בוקעות. היצורים חושבים שבני האדם הם מזון ותוקפים. ניק, ויקטור, אודרי ופיליפ מחפשים בתא השידור מהגארדן ומשדרים בהצלחה שידור חי כדי להתריע על כך בפני הצבא. תגובה מהירה הכוללת תקיפה אווירית נפתחת כאשר הארבעה נמלטים בחסות מטוסי חיל האוויר האמריקאי שמפציצים את הזירה.
אודרי וניק מתיישבים, לפני שגודזילה הבוגר, לאחר ששרד, יוצא מהריסות הגארדן. זועם ממות צאצאיו, הוא מוציא את זעמו המלא על הארבעה, רודף אחריהם ברחבי מנהטן. לאחר הימלטות במונית הם מצליחים ללכוד את גודזילה בתוך כבלי גשר ברוקלין ומאפשרים למטוסי חיל האוויר לירות בו. גודזילה מת מפצעיו והאזרחים הנותרים חוגגים. אודרי אומרת לקיימן שהיא מפסיקה לעבוד אצלו אחרי מה שעשה, לפני שהיא עוזבת עם ניק. פיליפ, לוקח קלטת שוויקטור הקליט ומבטיח להחזיר לאחר הסרת תכנים מסוימים, הוא מודה לניק על עזרתו. בהריסות המדיסון סקוור גארדן, בוקעת ביצה אחת ששרדה.
שחקנים ודמויות

מתיו ברודריק - ד"ר ניקו "ניק" טטופולוס, מדען וביולוג
ז'אן רנו - פיליפ רושה, סוכן DGSE, המתחזה לסוכן ביטוח
מריה פיטילו - אודרי טימונדס, כתבת חדשות
האנק עזריה, ויקטור "חיה" פאלוטי
קווין דון - קולונל אנתוני היקס
מייקל לרנר - ראש העיר אברט
הארי שירר - צ'ארלס קיימן
דאג סאוואנט - סרג'נט או'ניל
כריס אליס - גנרל האנטר אנדרסון
גלן מורשוור - קייל טרינגטון, איש מחלקת המדינה
ננסי קארטרייט - מזכירתו של קיימן
ריצ'רד גנט - אדמירל פלפס
קלייד קוסאטסו - איש מספינת הדייג היפנית
ויקי לואיס - ד"ר אלסי צ'פמן
לאנס רדיק
ג'ודי ריס
בודי אלפמן
פסקול

פסקול הסרט כלל גרסת ראפ ל"קשמיר" של לד זפלין בביצוע פאף דאדי ואת השיר Deeper undergroud של ג'מירוקוואי.
ראו גם

גודזילה
הערות שוליים

↑  Godzilla - Trailer
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: n98024459  NKC: unn2006374934   WorldCat (עם LCCN): n98-024459
יהודה קיסר

| --- | --- |

 לידה:  19 בינואר 1954 (בן 71) ישראל קריית אונו, ישראל
 מוקד פעילות:  ישראל 
 סוגה:  מוזיקה מזרחית, רוק
 שפה מועדפת:  עברית 
 כלי נגינה:  גיטרה 
 צאצאים:  בן קיסר
 מספר צאצאים:  5 
 פרופיל ב-IMDb
 
יהודה מיכאל קיסר (נולד ב-19 בינואר 1954) הוא גיטריסט ומוזיקאי ישראלי, בעל סגנון נגינה ייחודי המשלב מוזיקת רוק, מזרחית ויוונית.
ידוע בעיקר בזכות תרומתו הרבה החל משנות ה-70 למוזיקה המזרחית, על כך זכה גם בפרס מפעל חיים.
ביוגרפיה

קיסר נולד בקריית אונו להורים שעלו מתימן. הוא גדל בשכונת כרם התימנים בתל אביב. עוד בנעוריו התוודע לגיטרה, כשאת הגיטרה הראשונה בחייו קיבל מאביו בגיל 12 בעת אשפוזו בבית החולים איכילוב, לאחר שנפצע בלונה-פארק במתקן המכוניות המתנגשות. את נגינתו על הגיטרה הוא למד משמיעה וצפייה בלהקות ואמני רוק שונים כמו לד זפלין, פינק פלויד, סנטנה, להקת כוורת וזמרים וגיטריסטים מזרחיים מאותה תקופה, שהמשפיע והבולט ביניהם היה אריס סאן. עד היום הוא מעיד כי אינו קורא תווים.
קיסר החל את דרכו המוזיקלית בתחילת שנות השבעים כנגן ליווי של אמנים רבים, בהם אהובה עוזרי ובעז שרעבי. נגינתו כגיטריסט בעל צליל וסגנון ייחודי החלה להתגבש בלהקתו הראשונה אותה הקים עם רמי דנוך, להקת "צלילי העוד". בהמשך הפך לנגן מבוקש וכך תרם לאלבומיהם והופעותיהם של גדולי הזמר המזרחי, בקריירה ארוכת שנים שנמשכה מאז ועד היום, ובהם זוהר ארגוב, ג'קי מקייטן, אהובה עוזרי, שימי תבורי, מרגלית צנעני, חיים משה, משה גיאת, זהבה בן, שרית חדד, מייק שריף, אייל גולן ועוד. האמן איתו מזוהה קיסר ביותר היה זוהר ארגוב, שאותו ליווה לאורך כל הקריירה הקצרה שלו, בהקלטות אולפן ובהופעות. בשנותיו האחרונות הופיע ארגוב, לעיתים רק עם מכונת תופים ועם ליווי של יהודה קיסר בגיטרה.
סימן ההיכר הייחודי של קיסר הוא מגבעת, שאותה הוא מקפיד לחבוש בכל הופעה פומבית.
ביוגרפיה > אלבום סולו

אלבום הסולו היחיד עד כה שהוציא קיסר הופק בידי חברי להקת אתניקס, זאב נחמה ותמיר קליסקי. האלבום שיצא בשנת 2000 ונקרא "הקיסר האחרון", הכיל קטעי מוזיקה אינסטרומנטליים בהם הוביל קיסר וכל הקטעים בו הולחנו על ידי נחמה וקליסקי.
ביוגרפיה > הגיטרה המזרחית

צליל הגיטרה החשמלית המיוחד וסגנון הנגינה של קיסר (על גבי גיטרה מסוג גיבסון ES-335) הפך עם השנים לאלמנט מוכר ובולט במוזיקה הים תיכונית הישראלית.
צלילו המיוחד הוא שילוב של מוזיקת רוק, מזרחית ויוונית. צליל זה התפתח עוד עם משה בן-מוש, הגיטריסט והסולן של להקת "צלילי הכרם". השניים אימצו ואף פיתחו את סגנון הנגינה של אריס סאן על גיטרה, ויצרו את סגנון הגיטרה המזרחית.
כיום, נגנים רבים מחקים את סגנון הנגינה הייחודי הזה והוא אף מזוהה כסגנון "קיסר", על שמו.
ביוגרפיה > פעילות כיום

בשנת 2009 התארח קיסר באלבומו של גלעד שגב "נועדנו", שבו ניגן בגיטרה בשיר הנושא, "נועדנו".
ב-2010 התארח באלבומה של להקת הדג נחש "6", וניגן עם הלהקה בשיר "שיר נחמה".
בתקופה זו יהודה קיסר נעלם מקדמת הבמה ואף נקלע לקשיים כלכליים בעקבות הצפה באולפן ההקלטות שלו. חבריו הטובים נרתמו לעזרתו וערכו לכבודו אירועי התרמה שונים.
באותה תקופה היה מנגן ומוכר דיסקים בימי שישי ברחבת סופרים ומתחמים מסחריים, בשוק ראש העין וכן בשוק מחנה יהודה בירושלים.
ב-16 בפברואר 2010 הקליט יהודה קיסר את "נעימת הקיסר", נעימה אינסטרומנטלית חדשה שהופקה בשיתוף פעולה עם האתר חריף.
ביולי 2015, השתתף בתוכנית המציאות "אקס פקטור ישראל", בעונתה השנייה. הצליח לעבור עם להקתו "יהודה והקיסרים" את שלב האודישנים, אך לא צלח את שלב מחנה האימונים. כיום, הלהקה עדיין מופיעה על הבמות.
בדצמבר 2017, בהחלטת השרה מירי רגב, קיבל פרס מפעל חיים מטעם משרד התרבות והספורט על פועלו ותרומתו למוזיקה הישראלית והים תיכונית. כמו כן, קיבל מענק זכייה בסך 50,000 ש"ח.
ב-2020 הופיע בסדרה "שנות השמונים".
חיים אישיים

קיסר גרוש פעמיים. מאשתו הראשונה, דינה, יש לו בת. מאשתו השנייה, חני, יש לו ארבעה ילדים. בנו הוא היוטיובר וכוכב הרשת בן קיסר.
יהודה הוא דודו של הגיטריסט יוני קיסר.
הערות שוליים

↑  חבריו של קיסר הגיטרה נרתמים לעזרתו, חדשות ערוץ 2,‏ 21.1.10
↑  יהודה קיסר מציג: נעימת הקיסר, חריף, ‏ 16/02/10
↑  T.V shay (2017-10-19), בן קיסר : "הכסף מהפרודיות הלך לסטטיק ובן אל", נבדק ב-2017-10-24
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007305764805171  ISNI: 0000 0000 6815 666X  MusicBrainz: 5ed917bb-7c74-4050-ab84-8b90705e6349  VIAF: 97354986   WorldCat (עם VIAF): 97354986
שרוד בראון

שרוד קמפבל בראון (באנגלית: Sherrod Campbell Brown; נולד ב-9 בנובמבר 1952) הוא פוליטיקאי אמריקאי מהמפלגה הדמוקרטית, שכיהן כסנאטור מטעם מדינת אוהיו מאז ינואר 2007 ועד ינואר 2025.
ביוגרפיה

בראון נולד במנספילד, אוהיו, לאמילי לבית קמפבל ולד"ר צ'ארלס בראון, אשר היה רופא במקצועו. הוא נקרא על שם סבתו מצד אמו. הוא למד לתואר ראשון למחקרים רוסיים באוניברסיטת ייל בשנת 1974. לאחר מכן למד לתואר שני בממשל ציבורי וכן לתואר שני בחינוך באוניברסיטת המדינה של אוהיו, בשנים 1979–1981. עוד לפני כן נבחר לשרת בבית הנבחרים של מדינת אוהיו, מ-1974 ועד 1982. בשנתו האחרונה שם נבחר למזכיר המדינה של אוהיו, כשהביס את יריבו הרפובליקני. ב-1986 נבחר מחדש, אך ב-1990 הפסיד ליריבו הרפובליקני בוב טאפט.
בשנת 1992 עבר להתגורר בלוריין, עיר הנמצאת מערבית לקליבלנד, וזכה בפריימריז הדמוקרטים למושב פתוח עבור הבחירות לבית הנבחרים של ארצות הברית, על ייצוג של המחוז ה-13 של אוהיו, המייצג את הפרברים המערביים והדרומיים של קליבלנד. הוא הביס בקלות את יריבו הרפובליקני ונבחר שוב 6 פעמים, כאשר כיהן כחבר בית הנבחרים בשנים 1993–2007. ב-2005 החליט להתמודד לסנאט.
בבחירות לסנאט בנובמבר 2006 הביס את הסנאטור הרפובליקני המכהן זה שתי כהונות, מייק דה ויין. הוא נבחר מחדש בשנת 2012 לכהונה שנייה, כשהביס את ראש מחלקת האוצר של מדינת אוהיו, היהודי ג'וש מנדל, מקורבו של שלדון אדלסון. נבחר מחדש לכהונה שלישית בשנת 2018.
בסנאט בראון כיהן כיו"ר תת-הוועדה החקלאית לרעב, תזונה ומשקים משפחתיים, וכן כיו"ר התת-וועדה הבנקאית למדיניות כלכלית. הוא היה גם חבר בוועדה למסחר, בוועדה לענייני חיילים משוחררים ובוועדת האתיקה של הסנאט של ארצות הברית. בשנת 2015 הפך לדמוקרט הבכיר ביותר בוועדה לבנקאות, דיור ועניינים עירוניים. עמדותיו הן ליברליות. כך למשל, הוא התנגד למלחמת עיראק ותומך בנישואים חד-מיניים. בהתאם לתוצאות הבחירות שנערכו בסנאט בשנת 2024 יכהן במקומו ברני מורנו.
הוא נשוי לקוני שולץ ולזוג 4 ילדים.
הערות שוליים

↑  הפלוג, הבלוג של טל שניידר, ההימורים הגרועים של שלדון אדלסון, אתר הארץ, 8 בנובמבר 2012
| חברי הסנאט של ארצות הברית מטעם מדינת אוהיו אוהיו |
| --- | --- | --- |
| קבוצה 1 | ג'ון סמית' • ריטרן ג'. מגז הבן • תומאס וורת'ינגטון • ג'וזף קר • בנג'מין ראגלס • תומאס מוריס • בנג'מין טאפן • תומאס יואינג • בנג'מין וייד • אלן ת'ורמן • ג'ון שרמן • מארק האנה • צ'ארלס דיק • אטלי פומרין • א. ויקטור דונהי • הרולד בארטון • ג'יימס הופמן • קינגסלי טאפט • ג'ון בריקר • סטיבן מרווין יאנג • רוברט טאפט ג'וניור • הווארד מצנבאום • מייק דה ויין • שרוד בראון • ברני מורנו |  |
| קבוצה 3 | תומאס וורת'ינגטון • אדוארד טיפין • סטנלי גריסוולד • אלכסנדר קמפבל • ג'רמיה מורו • ויליאם טרימבל • אית'ן אלן בראון • ויליאם הנרי הריסון • ג'ייקוב בורנט • תומאס יואינג • ויליאם אלן • סלמון צ'ייס • ג'ורג' פיו • סלמון צ'ייס • ג'ון שרמן • סטנלי מתיוס • ג'ורג' פנדלטון • הנרי ב. פיין • קלווין ברייס • ג'וזף פורקר • תאודור ברטון • וורן הרדינג • פרנק ויליס • סיירוס לושר • תאודור ברטון • רוסקו מקולוק • רוברט בלקליי • רוברט טאפט • תומאס בארק • ג'ורג' בנדר • פרנק לאושי • ויליאם בארט סקסבי • הווארד מצנבאום • ג'ון גלן • ג'ורג' ווינוביץ' • רוב פורטמן • ג'יי. די. ואנס • ג'ון יוסטד |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007259115105171  GND: 173421148  ISNI: 0000 0000 8334 8723  LCCN: no95050146  SNAC: w6xh75v9  SUDOC: 088568539  US Congress: B000944  VIAF: 119333564   WorldCat (עם VIAF): 119333564
יום שישי ה-13 (סרט, 1980)

| --- | --- |
פוסטר הסרט
פוסטר הסרט
 בימוי:  שון ס. קנינגהאם
 הופק בידי:  שון ס. קנינגהאם
 תסריט:  ויקטור מילר
 עריכה:  ביל פרדה
 שחקנים ראשיים:  בטסי פאלמר אדריאן קינג הארי קרוסבי לורי בארטרם
 מוזיקה:  הארי מנפרדיני
 צילום:  בארי אבראמס
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 חברת הפקה:  פרמאונט 
 חברה מפיצה:  סרטי פרמאונט האחים וורנר
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  ארצות הברית9 במאי 1980
 משך הקרנה:  95 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  סרט ספלאטר, סרט ניצול, סרט סלאשר, סרט בלשי 
 מקום התרחשות:  ניו ג'רזי 
 תקופת התרחשות:  1958, June 13, 1980 
 תקציב:  $550,000
 הכנסות:  59.8 מיליון דולר
 הכנסות באתר מוג'ו:   friday13th
 סרט הבא:  יום שישי ה-13 חלק 2
 סרטים בסדרה:  יום שישי ה-13 חלק 2, יום שישי ה-13 חלק 3, יום שישי ה-13: הפרק האחרון, יום שישי ה-13 חלק 5: התחלה חדשה, יום שישי ה-13 חלק 6: ג'ייסון חי, יום שישי ה-13 חלק 7: הדם החדש, יום שישי ה-13 חלק 8: ג'ייסון לוקח את מנהטן, ג'ייסון הולך לגיהנום: יום שישי האחרון
 תרגום לעברית:  יום שישי ה-13
 www.fridaythe13thfilms.com
 דף הסרט ב־IMDb
 
יום שישי ה-13 (באנגלית: Friday the 13th) הוא סרט אימה אמריקאי עצמאי, אשר בוים על ידי שון ס. קנינגהאם ונכתב על ידי ויקטור מילר. בסרט מככבים בטסי פאלמר, אדריאן קינג וקווין בייקון, באחד מתפקידיו המוקדמים. הסרט מספר על חבורת צעירים הפותחים מחדש מחנה קיץ נטוש זה שנים לאחר שילד צעיר טבע בשטח האגם של המחנה. אחד אחרי השני, הצעירים נופלים קורבן לרוצח מסתורי.
"יום שישי ה-13", בהשראת ההצלחה של "ליל המסכות", נעשה בתקציב של $550,000. הסרט פורסם על ידי סרטי פרמאונט בארצות הברית, ועל ידי האחים וורנר בעולם. הסרט קיבל ביקורות שליליות ממבקרי קולנוע, אבל גרף מעל 39.7 מיליון דולר בארצות הברית, והפך להיות אחד מסרטי האימה הרווחים ביותר בתולדות הקולנוע. "יום שישי ה-13" הוא גם הראשון מסוגו להיות מופץ על ידי אולפן גדול, פרמאונט.
הצלחת הסרט הובילה לשורה ארוכה של סרטי המשך, קרוסאובר עם פרדי קרוגר ורימייק שיצא לאקרנים ב-13 בפברואר 2009.
הפקה > פיתוח

"יום שישי ה-13" בוים והופק על ידי שון ס. קנינגהאם, אשר עבד בעבר עם הבמאי וס קרייבן על הסרט הבית האחרון משמאל. קנינגהאם, בהשראת סרטו של ג'ון קרפנטר, "ליל המסכות", רצה ש"יום שישי ה-13" יהיה מזעזע, מדהים מבחינה חזותית ו"יגרום לך לקפוץ מהכיסא".
הסרט הזה היה אמור להיות "סרט מפחיד אמיתי" ובאותו הזמן לגרום לקהל לצחוק. "יום שישי ה-13" החל את חייו כלא יותר מאשר כותרת. בתחילה, "לילה ארוך במחנה הדמים" (Long Night at Camp Blood) היה כותרת הסרט המקורית בזמן כתיבת התסריט, אך קנינגהאם רצה את השם "יום שישי ה-13". מחשש שיש מישהו אחר בעל זכויות על הכותרת ורצה למנוע תביעות פוטנציאליות, קנינגהאם חשב שזה יהיה הכי טוב לגלות זאת מיד. הוא מינה משרד פרסום כדי לפתח את הרעיון שלו על הלוגו של "יום שישי ה-13" ובו אותיות גדולות פורצות דרך שמשה מזכוכית. בסופו של דבר, קנינגהאם האמין ש"אין בעיות" עם הכותרת. הסרט צולם באזור העיירה של בליירסטון, ניו ג'רזי בסתיו 1979. סצנות המחנה צולמו במחנה צופים.
הפקה > כתיבה

את התסריט כתב ויקטור מילר, ששימש ככותב גם לכמה תוכניות אופרת סבון, כגון: "One Life to Live", "Guiding Light" ו"כל ילדיי". מילר נהנה מהרעיון להמציא רוצח סדרתי אשר מתגלה להיות אמא של מישהו, רוצחת שהמוטיבציה היחידה שלה היה אהבת בנה. "גברת וורהיס היא האמא שתמיד רציתי – אמא שהייתה הורגת למען ילדיה." מילר לא היה שמח על החלטת המפיקים להפוך את ג'ייסון וורהיס לרוצח בסרטי ההמשך. "ג'ייסון היה מת מההתחלה. הוא היה קורבן, לא נבל." הרעיון שג'ייסון מופיע בסוף הסרט לא היה בהתחלה בתסריט המקורי, אלא הוצע למעשה על ידי מעצב האיפור טום סאביני. טום הצהיר כי "הסיבה לכל הקליף האנגר בסוף היה שצפיתי בסרט 'קארי', וחשבנו שאנו זקוקים לסיום קופצני ואני אמרתי, 'בואו נביא את ג'ייסון'."
הפקה > מוזיקה

כאשר הארי מנפרדיני החל לעבוד על הפרטיטורה, התקבלה החלטה רק לנגן את המוזיקה לצד הרוצח כדי לא "לתמרן את הקהל" לחשוב שהרוצח היה נוכח כשבעצם הוא לא.
מנפרדיני הצביע על חוסר המוזיקה של סצנות מסוימות: "יש סצנה שבה אחת הבנות [...] מסדרת את אזור הקשתות של הסרט. אחד הבחורים יורה חץ אל תוך היעד ובדיוק מפספס אותה. זה מפחיד, אבל אם אתה שם לב, אין מוזיקה. זה היה בחירה." מנפרדיני גם ציין כי כאשר משהו עומד לקרות, המוזיקה נפסקת כך הקהל יכול להירגע קצת, וההפחדה תהיה הרבה יותר יעילה.
היות שגברת וורהיס, הרוצחת ב"יום שישי ה-13" המקורי, לא מופיעה עד המערכה האחרונה של הסרט, היה למנפרדיני את העבודה ליצור את המוזיקה שתציג את הרוצח בהיעדרו. מנפרדיני היה בהשראת הסרט "מלתעות", שבו הכריש לא נראה במשך רוב הסרט אבל המוטיב שנוצר על ידי ג'ון ויליאמס מרמז לקהל שהכריש נוכח במהלך הסצנות כאשר אתה לא יכול לראות אותו.
בזמן שהקשיב ליצירה המוזיקלית של קשישטוף פנדרצקי, למנפרדיני באה ההשראה לשחזר צליל דומה. הוא בא עם הקול "ki ki ki, ma ma ma" מהסצנה האחרונה שבה גברת וורהיס מופיעה וחוזרת על המשפט "להרוג אותה, אמא" (Kill her, mommy). ה-Ki בא מהמילה Kill, וה-ma מ-Mommy. כדי להשיג את הצליל הייחודי שהוא רוצה עבור הסרט, מנפרדיני דיבב את שתי המילים "בקשיחות, בבירור ובצורה קצבית לתוך מיקרופון" והעביר אותן לתוך מכונת הדהוד. מנפרדיני סיים את המוזיקה המקורית לאחר כמה שבועות, ולאחר מכן הקליט אותה במרתף של חבר. מנפרדיני אומר, "כולם חושבים שזה צ'ה, צ'ה, צ'ה. ואני כמו, 'צ'ה, צ'ה, צ'ה? על מה אתה מדבר?"
הערות שוליים

↑  Grove, David (בפברואר 2005). Making Friday the 13th: The Legend of Camp Blood. United Kingdom: FAB Press. pp. 11–12. ISBN 1903254310. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  "Blairstown Theater Festival". Blairstown Theater. נבדק ב-2008-03-02.
↑  Interview with Victor Miller Victor Miller.com; last accessed December 11, 2006.
↑  Interview with Tom Savini New York Daily News; last accessed December 11, 2006.
1 2 3 4  "Slasherama interview with Harry Manfredini". Slasherama. נבדק ב-2007-10-28.
1 2  Bracke, Peter, pg. 39
↑  Victor Miller, Jay Keuper, Harry Manfredini (1980). "Return to Crystal Lake: Making of Friday the 13th" Friday the 13th DVD Special Features) (DVD (Region 2)). United States: WB.
| סדרת סרטי יום שישי ה-13 |
| --- | --- | --- |
| סרטים | יום שישי ה-13 (1980) • יום שישי ה-13 חלק 2 (1981) • יום שישי ה-13 חלק 3 (1982) • יום שישי ה-13: הפרק האחרון (1984) • יום שישי ה-13 חלק 5: התחלה חדשה (1985) • יום שישי ה-13 חלק 6: ג'ייסון חי (1986) • יום שישי ה-13 חלק 7: הדם החדש (1988) • יום שישי ה-13 חלק 8: ג'ייסון לוקח את מנהטן (1989) • ג'ייסון הולך לגיהנום: יום שישי האחרון (1993) • ג'ייסון אקס (2002) • פרדי נגד ג'ייסון (2003) • יום שישי ה-13 (2009) |  |
| יוצרים ושחקנים | בטסי פאלמר • ארי להמן • סטיב מיינר • ויקטור מילר • איימי סטיל • אדריאן קינג • קיין הודר • קן קירזינגר • טד וויט • קורי פלדמן • פולה שו • ננה ויסיטור • וורינגטון ג'ילט • סטיב דסקאביץ • טום מורגה • סי. ג'יי. גרהאם • דרק מירס |  |
| דמויות | ג'ייסון וורהיס |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: no98033420   WorldCat (עם LCCN): no98-033420 
ל"יום שישי ה-13" לא היה אפילו תסריט שלם כאשר שון ס. קנינגהאם הוציא מודעה זו במגזין וראייטי
שמואל מוהליבר

| --- | --- |

 לידה:  25 באפריל 1824 כ"ז בניסן ה'תקפ"ד גלובוקי, בלארוס 
 פטירה:  10 ביוני 1898 (בגיל 74) י"ט בסיוון ה'תרנ"ח ביאליסטוק, האימפריה הרוסית 
 מדינה:  האימפריה הרוסית 
 מקום פעילות:  רוסיה, פולין, ארץ ישראל
 תקופת הפעילות:  ? – 10 ביוני 1898 
 רבותיו:  יצחק מוולוז'ין, אליעזר יצחק פריד
 
הרב שמואל מוהליבר (כ"ז בניסן ה'תקפ"ד, 25 באפריל 1824 – י"ט בסיוון ה'תרנ"ח, 10 ביוני 1898) היה רב ומנהיג ציבור, ממייסדי תנועת חובבי ציון ומאבות הציונות.
תולדות חייו

נולד בעיירה הליבוקיה שליד וילנה לר' יהודה לייב, רב שעסק במסחר והיה בן למשפחת רבנים. בגיל 15 נישא וכעבור שלוש שנים עבר ללמוד בישיבת וולוז'ין, שם הוסמך לרבנות בגיל שמונה עשרה על ידי רבי יצחק מוולוז'ין. במשך מספר שנים עסק במסחר פשתן, עד שעסקיו התמוטטו ופנה לרבנות. היה רב בעיר הולדתו, ולאחר מכן בקהילות שונות בפולין ובליטא, החשובות שבהן סובאלק (1868-1860), ראדום (1883-1868) וביאליסטוק (1898-1883).
הרב מוהליבר היה בעל אמצעים, שלא כרוב רבני ליטא, ולא היה תלוי ברבנות לפרנסתו. הוא היה שותף באחוזה וניהל משק חקלאי. ניסיון חייו וידיעותיו שימשוהו לימים בפעילותו בתנועת חיבת ציון. כבר בצעירותו התבלט כעסקן וכאיש ציבור מובהק. בשנת 1873 הוזמן להשתתף באספת הרבנים וראשי המשכילים בפטרבורג.
רעיונותיו של הרב מוהליבר החלו להתפרסם בשנות השבעים של המאה ה-19, במאמרים שפרסם בעיתונות העברית. בשנים 1872–1874 התנהל בעיתונות פולמוס בין משכילים לרבנים, ובפולמוס התערב הרב מוהליבר, וביטא עמדה מגשרת בין מסורת להשכלה; וכי יש לאחד את "שתי בנות אלקים אלה האמונה וההשכלה". לעמדתו היו מעריצים רבים בקרב סופרים ורבנים במחנה המסורתי אך היא עוררה גם לא מעט ביקורת.
הרב מוהליבר כתב שתי סדרות מאמרים בעיתון הלבנון. כמו כן יצא גם בביקורת על החברה החרדית בת זמנו, על כך שלטענתו היא משתמטת מחובותיה האזרחיות, נמנעת מללמוד את שפת המדינה ואינה עוסקת בהלכות ארץ ישראל.
תולדות חייו > חיבת ציון

פעילותו למען יישוב ארץ ישראל החלה בשנת 1874. באותה שנה מלאו לשר משה מונטיפיורי תשעים, ולכבודו הוקמה קרן מיוחדת ושמה "מזכרת משה" שנועדה לתמוך ביישוב היהודי בארץ ישראל. הרב מוהליבר פעל להתרמת קהילות למען הקרן, ומאז הפך רעיון יישוב ארץ ישראל למרכז חייו ועיסוקו.
בשנים 1881–1882 היה הרב מוהליבר מראשי אגודות חובבי ציון. הוא הקים את "בני ציון" ואת קבוצת חובבי ציון הראשונה בוורשה. לאחר הפרעות של 1881 (סופות בנגב), עם תחילתו של גל ההגירה הגדול למערב, ובעיקר אל ארצות הברית, פעל בקרב יהודים למען עלייה לארץ ישראל. הוא קרא ליישוב הארץ ברוח המסורת וניסה לגייס את תמיכת רבני רוסיה לעלייה לארץ ישראל.
בינואר 1882 התכנס בעיר פוקשאן שברומניה קונגרס פוקשאן, ובו נכחו 51 צירים, שייצגו 32 אגודות של חובבי ציון. בקונגרס נבחר הוועד המרכזי ליישוב ארץ ישראל וסוריה ונקבע שמקום מושבו יהיה בעיר גאלאץ, עיר נמל על הדנובה, במזרח רומניה, משם יצאו ההפלגות הראשונות של חובבי ציון בדרכם לארץ ישראל. לאור קשיי האגודות, יזם הרב מוהליבר (לצד משה לייב ליליינבלום, יהודה לייב פינסקר ושאול פנחס רבינוביץ) את ועידת קטוביץ, ההתארגנות הלאומית היהודית העולמית הראשונה של היהודים, שבה נוסד "חיבת ציון", ארגון הגג שאיחד את כל האגודות הקיימות של חובבי ציון. הוועידה התכנסה ב-6 בנובמבר 1884. כנשיא הכבוד של הוועידה נתמנה הרב מוהליבר, והניהול המעשי הוטל על פינסקר.
תולדות חייו > פעילותו למען מזכרת בתיה

בשנת 1882 יצא למסע בגרמניה ובצרפת במסגרת נסיונותיו לאיתור נדבנים שירימו תרומתם לבניית היישובים בארץ-ישראל. תחילה פנה אל חברת כל ישראל חברים בדבר מצוקתם של יהודי רוסיה, כדי שיידבו לקניית קרקע בארץ-ישראל. בפנייה אליהם טען שאמנם יישוב ארץ ישראל תובע מאמצים רבים אך "האם כבר מת כל רגש קודש ולאומי מקרבנו". לאחר שנענה בשלילה, ובסיוע רבה של פריז, הרב צדוק כהן ומיכאל ארלנגר, אמרכלו של הברון, נקבעה לו פגישה אצל הברון רוטשילד. בעקבות פגישה זו נרתם הברון למפעל יישוב ארץ ישראל. ההישג המיידי של פגישה זו הייתה הקמת המושבה עקרון בתמיכת הברון ובפיקוחו של הרב מוהליבר שהיה איש הקשר בין הברון למתיישבים. בשנת 1887 ביקר הברון רוטשילד במושבה ושינה את שמה למזכרת בתיה על שם אמו. במכתב משנת 1886 מספר הרב מוהליבר על חלקו בהקמת המושבה:
"הקאלאניע עקרון, אשר אנכי יסדתיה על הוצאות השר הנדיב עדמונד דה ראהטשילד מפריז, כאשר פעלתי אצל השר הזה כשלוש שנה ויותר עת היותי בפאריס, והדברים בזה ארוכים, הם כולם עובדי אדמה מנעוריהם, כשרים ויראי ה' למאוד"
בפולמוס השמיטה בשנת תרמ"ט (1889-1888) היה הרב מוהליבר מראשי התומכים בהיתר המכירה שאיפשר את המשך עבודת האדמה בארץ ישראל, בעיקר נוכח איומו של הברון רוטשילד שיפסיק את תמיכתו ביישוב אם תיפסק עבודת האדמה. הרב מוהליבר צירף לפסק ההלכה שלו את הרב יהושע מקוטנא, ואת רבי יצחק אלחנן ספקטור. רוב המושבות פעלו בהתאם להיתר המכירה ועבדו את האדמה. אולם חלק מחקלאי פתח תקווה וחקלאי מזכרת בתיה שמרו את מצוות השמיטה מבלי להסתמך על היתר המכירה. הדבר הביא לסכסוך חריף ביניהם לבין הברון רוטשילד, אשר ראה בהם עצלנים, והאשים את הרב מוהליבר כי "הוא האשם בכל, כי לפי בקשתו עשיתי את הכל. הוא לא אומר כלום, ועל ידי שתיקתו הוא מחזק את המתקוממים". הרב מוהליבר הורה לחקלאים להסתמך על ההיתר מכירה, אך הם סירבו לקבל פסיקתו והסתמכו על פסיקת רבני היישוב הישן. בכדי שהברון רוטשילד לא יראה בחקלאי מזכרת בתיה מורדים, הרב מוהליבר לא דיווח על כך. הרב מוהליבר המשיך לתמוך בהיתר גם כעבור שבע שנים בשמיטה של שנת תרנ"ו (1896-1895).
תולדות חייו > ארץ ישראל

רעיון חיבת ציון ויישוב ארץ ישראל היו בראש מעייניו של הרב מוהליבר. הוא האמין שעבודה למען יישוב ארץ ישראל משותפת לכל חלקי העם. ולכן פעל למען קירוב לבבות בין כל קצוות העם, משכילים חילונים ורבנים חרדים. הוא תמך בקבלה של כל יהודי לתנועת חיבת ציון, ללא סייג של שמירת ההלכה. הרב מוהליבר פעל מצד אחד להשפיע על המנהיגים החילונים כדי למנוע פגיעה בדת ובחלוצים הדתיים במושבות של חיבת ציון בארץ, ומצד שני ניסה לקרב לרעיון חיבת ציון ויישוב הארץ את גדולי הרבנים בני דורו והמוני בית ישראל.
כמו הרב צבי הירש קלישר סבר גם הרב מוהליבר כי התחלת הגאולה של עם ישראל תהיה בדרך הטבע ובשלבים: "קמעא קמעא", ולא בבת אחת. בהסתמכו על מדרשי חז"ל ועל דברי רמב"ן, סבר שיישוב ארץ ישראל היא אחת המצוות הגדולות ביותר, השקולה כנגד כל התורה כולה. עם זאת, הוא הדגיש שתורת ישראל היא מקור חיינו והיא צריכה להיות יסוד תחייתנו בארץ האבות.
יומיים לפני פטירתו הוא ניסח מכתב רחב היקף בעניין ה"קולוניאל בנק". במכתב זה, אשר כינו אותו "צוואתו של הרב מוהליבר", הוא כתב:
"...יסוד עבודתנו הלאומית צריך להיות תורתנו הקדושה... כן, אחים נכבדים, עבודה רבה לפנינו ועלינו לעבוד ולעבוד בלי לאות ובלי הרף, עלינו לעבוד שכם אחד בלי פרוד, באהבה גמורה ובאחריות שלמה".