stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הפנתר השחור (קומיקס)
כוחות ויכולות

הזוכה לתואר הפנתר השחור מקבל חיבור מיסטי לאל הפנתר ואוכל צמח בצורת לב - שילוב שני אלו מעניקים לנושא תואר הפנתר השחור שמיעה, מהירות, ראייה, חוש ריח, סיבולת, עמידות, כוח, רפלקסים וזמישות על אנושיים. כאשר טצ'אלה איבד את הקשר לאל הפנתר, הוא יצר קשר עם אלוהות פנתר נוספת וזכה להתנגדות לקסם בנוסף לכוחות הפנתר השחור הרגילים. כמלך ואקאנדה, יש לטצ'אלה גישה לאוסף חפצים קסומים, טכנולוגיה מתקדמת ותמיכה מצד לוחמי, מדעני ומיסטיקני ואקאנדה. צבא ואקאנדה תואר כאחד מהצבאות החזקים ביקום מארוול, תלבושתו של טצ'אלה עשויה מויברניום וכמלך ואקאנדה הוא נחשב לאחד מהאנשים העשירים על פני כדור הארץ. הוא צייד, גשש, אסטרטג, פוליטיקאי, ממציא ומדען מיומן, בעל תואר דוקטור לפיזיקה מאוניברסיטת אוקספורד, נחשב לאחד משמונת האנשים החכמים ביותר על פני כדור הארץ ובעל הידע של כל הפנתרים השחורים אשר קדמו לו.
טצ'אלה הוא מתעמל ואקרובט מיומן, ואומן להיות אמן אמנויות לחימה אפריקאיות. הוא למד גם אמנויות לחימה עכשוויות יותר, ואף כאלו שלא נלמדות כדיסציפלינה. בכרך השלישי של הרצתו, הכותב כריסטופר יוסט הרחיב את ארסנל הנשקים של טצ'אלה בפגיונות אנרגיה, מחשב נייד ועוד. בכרך הרביעי הכותב רג'ילנד הולדין הוסיף מספר שריונות, ולזמן קצר גם את להב ההובנה של האביר השחור.
אזכורים במדיות אחרות > סדרות טלוויזיה

טצ'אלה הופיע בפרק "טרפו של הפנתר השחור" ב"ארבעת המופלאים", שם דובב על ידי קית' דייוויד.
טצ'אלה מופיע בהופעת קמע ב"אקס-מן: סדרת האנימציה".
בסדרה "האוונג'רס: אנו עומדים מאוחדים", תמונה של טצ'אלה מופיעה באחוזת האוונג'רס. למרות שלא הופיע בסדרה, הוא מופיע בקומיקס המבוסס עליה.
טצ'אלה הופיע ב"איירון מן: הרפתקאות משוריינות" ודובב על ידי ג'פרי בוייר-צ'פמן. הוא מחפש נקמה במוזס מגנום במקום בקלו, לאחר שזה הרג את אביו.
טצ'אלה הופיע גם בסדרה "יחידת גיבורי העל", שם דובב על ידי טאייה דיס. הוא נראה בפרק "תרעדו מעוצמתו של מודוק" יחד עם סטורם.
בשנת 2010, חברות Marvel Animation ו-Black Entertainment Television ייצרו סדרת אנימציה המבוססת על דמותו ועולמו של טצ'אלה, אשר דובב על ידי דג'ימון הונסו.
הוא מופיע ב"האוונג'רס: סדרת האנימציה", ודובב על ידי ג'יימס סי. מאת'ייס השלישי באנגלית ועל ידי ירון אלקיים בעברית.
טצ'אלה מופיע בפרק ה-29 באנימה "מארוול מלחמות הדיסק: האוונג'רס", ודובב על ידי מאניטו אובה.
הדמות מופיעה בסדרת הטלוויזיה המונפשת "ספיידי וחבריו המופלאים", בה מדובבת במקור על ידי טרו ולנטינו.
אזכורים במדיות אחרות > סרטי אנימציה

טצ'אלה מופיע כדמות ראשית בסרט האנימציה "הנוקמים: האיחוד 2" משנת 2006, שם דובב על ידי ג'פרי דיסאמרס.
בנם של טצ'אלה וסטורם, אזארי, מופיע בסרט האנימציה "הנוקמים: דור ההמשך". טצ'אלה עצמו מוצג בפלאשבק, בו נקרא יחד עם שאר האוונג'רס להילחם באולטרון ונהרג.
אזכורים במדיות אחרות > לייב אקשן

ביוני 1992, השחקן וסלי סנייפס הודיע על כוונתו לעשות סרט המבוסס על הפנתר השחור, כאשר באוגוסט של אותה שנה סנייפס התחיל לעבוד על הסרט. ביולי 1993 סנייפס הודיע על כוונתו להתחיל את הצילומים אחרי שיככב בסרט "איש ההרס", והתראיין על כך תוך כדי הבעת רצון לסרטי המשך. בינואר 1994 סנייפס יצר קשר עם סרטי קולומביה על יצירת הסרט, במרץ של אותה שנה סטן לי הצטרף לתהליך פיתוח-הסרט, ובמאי של אותה שנה סרטי קולומביה החלו בפוסט-פרודקשן. בינואר 1996, סטן לי אמר כי הוא לא מרוצה מתסריטאי הסרט הפוטנציאלים וביולי 1997 הפנתר השחור נרשם כחלק מתוכנית הסרטים של מארוול. במרץ 1998 מארוול שכרו את ג'ו קסאדה וג'ימי פאלמיוטי לעבוד על העיבוד הקולנועי, אשר עקב בעיות ארגונית נדחה באוגוסט של אותה שנה. באוגוסט 1999, סנייפס הוזכר שוב בנושא סרט על הפנתר. ביוני 2000 מארוול ביצעה עסקה עם חברת Artisan Entertainment לפתח עיבודים קולנועיים וטלוויזיוניים על הפנתר השחור, דדפול, קפטן אמריקה ותור.
במרץ 2002 סנייפס הודיע כי יופיע או בסרט על הפנתר השחור או בבלייד 3 בשנת 2003, וחזר על כך חמישה חודשים לאחר מכן. ביולי 2004 במאי "בלייד: טריניטי" דייוויד ס. גויר אמר כי סנייפס לא יופיע כפנתר השחור: ”הוא כל כך מוכר כבלייד שעוד גיבור מארוול יכול להיות יותר מדי”. בספטמבר 2005 אבי ארד הודיע כי הפנתר השחור יהיה אחד מעשרת סרטי מארוול שיפותחו על ידי סרטי פרמאונט, וסנייפס התראיין ביוני 2006 למגזין Men's Fitness בדבר הסרט. בפברואר 2007 קווין פייגי ציין כי סרט על הפנתר השחור נמצא בתכנון של מארוול וביולי של אותה שנה ג'ון סלינגטון הביע את רצונו לביים. בשנת 2009, מארוול ניסתה לשכור צוות תסריטאים כדי ליצור עיבודים קולנועיים לדמויותיהם של הפנתר, קייבל, דוקטור סטריינג', ויז'ן, נייטהוק ואיירון פיסט. בינואר 2011 מארוול שכרה את מארק ביילי לכתוב תסריט לסרט על הפנתר השחור. ביולי 2012 השחקן ראו לייבה הביע את רצונו לגלם את דמותו של אריק קילמונגר בסרט על הפנתר. ביולי 2013 לואיס ד'אספוסיטו חשף כי הוא רצה ליצור סרט קצר על דמותו של הפנתר אך הרגיש כי דמותו מסובכת בשביל סרט קצר, ובאוקטובר של אותה שנה פייגי הצהיר כי הסרט בפיתוח.
באוקטובר 2014, אולפני מארוול אישרו באופן רשמי סרט על דמותו של הפנתר השחור, אותו יגלם השחקן צ'דוויק בוזמן כחלק מהשלב השלישי ביקום הקולנועי של מארוול, אשר יופיע לראשונה בסרט "קפטן אמריקה: מלחמת אזרחים". בעקבות צירופו של ספיידרמן ליקום הקולנועי של מארוול, תאריך הסרט נדחה ל-6 ביולי 2018 אך הוקדם באוקטובר 2015 ל-16 בפברואר 2018. בינואר 2016, ראיין קוגלר נבחר לשמש כבמאי הסרט. הסרט זכה לשבחים רבים ולהצלחה מסחרית רבה, אפילו יחסית לסרטים אחרים בז'אנר. בנוסף, הוא היה מועמד ל-7 קטגוריות באוסקר וזכה ב-3 מהן; עיצוב התלבושות הטוב ביותר, הפסקול המקורי הטוב ביותר ועיצוב ההפקה הטוב ביותר. כמו כן, דמותו שבה להופיע בסרטים "הנוקמים: מלחמת האינסוף" ו"הנוקמים: סוף המשחק".
ראו גם

ויילדקאט - דמות בדיונית דומה של חברת DC קומיקס המתחרה
התרבות הנאטופית

| --- | --- |
 אזור גאוגרפי:  לבנט 
 אתרים עיקריים:  מערת הנחל, מערת היונים, עינן
 תקופה:  התקופה האפיפלאוליתית 
 טווח תאריכים:  15,000 – 11,700 שנים לפני זמננו
 תרבות קודמת:  התרבות הכבארית הגאומטרית
 תרבות הבאה:  Pre-Pottery Neolithic 
 
 היקף משוער של ההתפשטות הנאטופית בשיאה
 
שרידים מהתרבות הנאטופית שנחשפו בחפירתה של דורותי גארוד בטרסת מערת הנחל: קיר תמך, מכתשי סלע והעתק של קבורה
התרבות הנָאטוּפִית היא תרבות פרהיסטורית שהתקיימה בארץ ישראל ואחר כך גם באזורים נוספים בלבנט, בסוף התקופה האפיפלאוליתית, כ-15,000 עד 11,700 שנים לפני זמננו. זוהי תרבותם של אחרוני הציידים-לקטים באזור, המייצגת את המעבר מאורח החיים הנוודי של התקופה הפלאוליתית והאפיפלאוליתית לקהילות החקלאיות ויושבות-הקבע של התקופה הנאוליתית.
הממצאים הארכאולוגים הרבים והעשירים מתרבות זו כוללים, לראשונה באזור ארץ ישראל והלבנט בהיקף נרחב, את התכונות הבאות: בנייה נרחבת של בתים מאבן, בתי קברות מובחנים, תרבות חומרית עשירה הכוללת חפצי אמנות, וניצול אינטנסיבי של משאבי הסביבה. עם זאת, לא נמצאו עדויות ברורות לייצור מזון (ביות בעלי חיים ותירבות צמחי בר). בשל כך הוגדרה התרבות הנאטופית כחברה ייחודית ומורכבת של ציידים-לקטים יושבי קבע, שנמצאת על סף המעבר לאורח חיים חקלאי. מקומה של התרבות הנאטופית על מפתן המהפכה החקלאית ואופייה הייחודי תרמו לעניין המחקרי הכלל-עולמי סביבה.
בשנת 1928 הארכאולוגית הבריטית דורותי גארוד מצאה לראשונה שרידים מתרבות זו במערת שוקבא שבוואדי א-נטוף (נחל נטוף, כ-14 ק"מ מצפון מזרח ללוד, יובל של נחל איילון), והתרבות קרויה על שם הנחל. גארוד עמדה על מאפייניה וחשיבותה של התרבות הנאטופית לאחר חפירותיה במערת הנחל, בנחל מערות שבהר הכרמל, בין 1929–1934.
הכרונולוגיה הנאטופית מחולקת לשתי תקופות: הנאטופית הקדומה והנאטופית המאוחרת, כשהמעבר ביניהן אירע בערך 13,500 עד 13,000 שנה לפני זמננו (11,500 לפני הספירה – 11 אלף לפני הספירה), אם כי יש המגדירים שלב נוסף: הנאטופית הסופית, בשלהי התקופה. מופע נוסף של התרבות הנאטופית הסופית היא התרבות החריפאית בנגב. בשלב הקדום של התקופה הנאוליתית בארץ ישראל, התקופה הנאוליתית הקדם-קראמית א', השתמרו מסורות נאטופיות רבות אך גם הופיעו מנהגים חדשים לחלוטין.
רקע

מודל ארכאולוגי מקובל על חלק מהחוקרים, גורס כי לתנודות אקלימיות השפעה ניכרת על דפוסי פעילות של חברות אנושיות. התקופה האפיפלאוליתית עשירה בתנודות אקלימיות, אם כי השפעתן על חברות הצומח, החי והאדם באזור אינה ברורה, ונעשו מאמצים לפרש את התפתחותה וקצה של התרבות הנאטופית לפי השינויים האקלימיים המשוערים.
בין 20,000 ל־14,500 שנה לפני תקופתנו חלה ירידה בטמפרטורות יחסית לימינו, ולצידה התרחשה ירידה ניכרת במשקעים. מתקופה זאת ידועות לחוקרים מספר תרבויות ציידים-לקטים: הפְּרוֹטוֹ־כַּבַּארִית אשר נודעת עבור שכבת ישובה באתר אהלו II, הנִיצַנִית והזַרְזִית. החשובה והנחקרת ביותר בתרבויות היא התרבות הכבארית. תרבות זאת הוגבלה בעיקר למישור החוף שהתרחב ב־15 ק"מ בגלל הצטברות המים בקרחונים וירידת מפלס הים העולמי. הציד היה מקור בסיסי ומהותי למזון, אולם לקט נוצל גם כן, כפי שמלמדים עליי בזלת ומכתשים.
שיפור כללי בתנאים חל עם תום התקופה הנזכרת לעיל, כשהמשקעים הוסיפו לגדול לקראת 13,000 שנה לפני זמננו. (האלף ה-11 לפהנ"ס) תקופה זאת של נינוחות נחתמה, יחד עם תקופת הפליסטוקן הגאולוגית, על ידי הדריאס הצעיר, תקופה אקלימית של צינה ויובש. ארכאולוגים גילו תרבויות רבות מהתקופה הנוחה, בהן החַמְרִית, העַזְרַקִית, הקֶרֵנִית ואחרות. רוב התרבויות הללו מהוות פיתוח או פלג כלשהו של שתי התרבויות עיקריות: התרבות הכבארית הגאומטרית והתרבות המושאבית.
הכבארית הגאומטרית היא פיתוח של התרבות הכבארית שנדונה לעיל. הכבארים הגאומטריים התפרשו על אזורים נרחבים, תוך כדי ניצול הנגב וחצי האי סיני שנעשו ברי יישוב. המושאבים, כנראה בני דלתת הנילוס, חדרו לאזור סיני מאותן הסיבות. התחרות בין השתים שאולי הוגברה על רקע הדריאס הצעיר, הובילה לקיצה של התרבות הכבארית הגאומטרית בדרום, בעוד שבצפון התפתחה לתרבות הנאטופית לפני כ־15,000 או 14,500 שנים לערך.
יישובים

יישובים נאטופיים נחשפו לכל אורך ארץ ישראל והלבנט. 'אזור הגלעין' של התרבות הנאטופית, בו נתגלו האתרים הגדולים והעשירים ביותר, נמצא בגליל (מערת היונים, מערת חילזון תחתית ועינן), בכרמל (מערת הנחל, מערת רקפת, מערת כבארה ונחל אורן), בבקע הירדן (נחל עין גב II) ובהרי יהודה (מערת שוקבא). בנוסף, האתרים הצפוניים ביותר נתגלו בלבנון ואזור הפרת (תל אבו הוריירה ומורייבת), הדרומיים בנגב וסיני (למשל ראש צין וראש חורשה) והמזרחיים בירדן (ואדי חמה 27 ורבים אחרים). האתרים החיצוניים דלים בממצאים ארכאולוגיים, קטנים בגודלם (15 עד 100 מטרים מעוקבים) ונחותים ארכיטקטונית לאתרי אזור הגרעין.
יישובים נאטופיים גדולים מחוץ לאזור הגלעין הופיעו רק בתקופה הנאטופית המאוחרת, אך גם הם היו קטנים יחסית לאתרי הבסיס, ותפקדו כתחנות לקבוצות ניידות של ציידים-לקטים. אתרי הבסיס הגיעו לגדלים מרשימים של עד כ־1,000 מטרים רבועים, ועשרות הבתים שנמצאו בהם התאימו למגורי קבוצות גדולות המונות כ־200 נפש.
החידוש המשמעותי באתרים הנאטופיים הוא הופעת ארכיטקטורת האבן. באתרים הנאטופיים של אזור הגלעין נתגלו קירות תמך גדולים, מבנים מעוגלים, סגלגלים או בצורת חצי עיגול, ומתקנים בנויים רבים. קוטר הבית הנאטופי הממוצע לא עלה על שישה מטרים וצורתו השכיחה הייתה מעגלית. הבתים נבנו לתוך האדמה ולפרקים לצלע המדרון בבניית טראסה. היישובים נבנו במערות, פתחי מערות ואזורים פתוחים. רצפותיהם נעשו מריצוף אבן או עפר כבוש, ולעיתים נמצאו בבתים מוקדי אש ותושבות לעמודים. בין הבתים נמצאו מתקנים שאולי שמשו לאחסון, אבל אלו נדירים למדי. הבנייה נעשתה בעיקר באבן גוויל, ונמצאו עדויות מעטות לשימוש בטיח.
בתים יוצאי דופן בגודלם, צורתם, הרכבם האדריכלי או ממצאיהם יכולים להתפרש כמגורי מנהיג, או אתר בעל שימוש טקסי-דתי כלשהו. מתקני מגורים הפכו לעיתים למתקני עבודה למיניהם, והשימוש במתקן כלשהו תם כאשר נקבר בו אדם. לעיתים ננטשו אתרים, ומעליהם נבנו מחדש שכבות יישוב נוספות. במקרים אחרים קיים רצף ארוך של יישוב ותיקון מתקני המגורים.
תעשייה > מכלולי צור

המיקרוליתים, כלים קטנים אשר יוצרו מנתזי צור, בולטים במכלולי התקופה האפיפלאוליתית. יצור המיקרוליתים בארץ ישראל החל כבר בתקופה הפלאוליתית המאוחרת, אולם במעבר לאפיפלאולית חלו שני שינויים מורפו־טכנולוגיים עיקריים בתעשיות המיקרוליתיות: הנהגת תקניות במאפיינים פנים-תעשייתיים והקהיה ניכרת של צידי הכלי. הגורם המקובל לשינוי זה הוא המעבר האפיפלאוליתי לכלים מורכבים בעלי ידית, כמו המגל. לצורך התאמת הכלי לידית הוחלקו צדדיו.
המיקרוליתים של תעשיות ותרבויות שונות נבדלים זה מזה בצורתם, גודלם וטכניקות יצורם. אי לכך, שימשו בעבר המאפיינים הללו כקריטריונים להפרדת ישויות שונות בתקופה האפיפלאוליתית. יתרה מזאת, הבדלים מיקרוליתיים יעילים גם בחשיפת ישויות פנים תרבותיות בחברה מורכבת, דוגמת החברה הנאטופית, והפרדה של שלבים שונים בכרונולוגיה של החברה. בר־יוסף רואה בנוכחות טכניקת הנקר המיקרוליתי, אורך הסהרונים ואופני גימורם, טיפוסי הגרעין לייצור המיקרוליתים ושיעורם הכללי ביחס לכלים אחרים קריטריונים עיקריים לזיהוי ישויות ותקופות בנאטופית.
בדומה לקודמיהם הרבו הנאטופים להשתמש במיקרוליתים למטרות הציד והלקט. ברם, בנאטופית נראים חידושים בטכנולוגיה המיקרוליתית אשר לא נצפו בקרב הכבארים הגאומטריים. לצד החידושים נערכה הקצנה בניצול המשאבים וייצור הכלים, כפי שמעידה העובדה שמטר מעוקב באתר נאטופי מכיל יותר מיקרוליתים מאשר כל מ"ק באתר קדום יותר. צמיחת האוכלוסייה שהמשיכה את המגמה הפלאוליתית, הכתיבה, כפי הנראה, את השימוש הנכבד והבלתי־בזבזני במשאבי הכלים.
התעשייה התבססה על סיתות להבים ולהבונים מנתזי צור אשר גרעיניהם השתנו מהתקופה הקודמת. מהלהבונים יצרו הנאטופים את המיקרוליתים הגאומטריים. הצורה השכיחה בתעשיית המיקרוליתים היא זאת של הסהרון. עיצוב המיקרוליתים נעשה בשיטת השברור הדו־פני ("שברור חילואן") והשברור הזקוף, בנאטופית הקדומה והמאוחרת בהתאמה. נעשה שימוש בטכניקת הנקר המיקרוליתי לעיצוב כלים אלו, והשימוש בה התגבר לכל אורך התקופה הנאטופית. המיקרוליתים שולבו בכלי ציד ודיג, וכלי צור אחרים דוגמת מרצעים ומגרדים שנוצלו לעיבוד החיות שניצודו או יצירת כלים אחרים.
מהלהבים עוצבו סכינים ששימשו כלהבי מגל. להבי המגל הופיעו לראשונה בימי התרבות הנאטופית, וסייעו בביסוס הטענה שהנאטופים עסקו בקצירת עשבוניים או דגניים היות שהברק עליהם נוצר מהתגובה הכימית בין הצורן בצמחים למיקרולית עשוי הצור. הסכין הוצמד למגל עץ או עצם בעזרת ביטומן, שרף וחרסית. מגלים אלו שימושיים יותר מכלי ליקוט קודמים, ומחזקים את דפוס הקצנת ניצול המשאבים בנאטופית. נוסף למגלים ולהביהם, חוקרים רבים רואים במפסלות, גרזנים עתיקים עשויי צור, חידוש נאטופי.
תעשייה > אבן ועצם

בשעה שרוב התרבויות אשר קדמו כרונולוגית לנאטופים עשו שימוש מועט בכלי אבן (הכוונה לכלים שלא סותתו מצור), אנו עדים לשימוש רב בכלים אלו אצל הנאטופים. שני סוגים עיקריים של חומרי גלם עמדו לרשותם: אבן גיר ובזלת. ממצא זה בא להעיד על סחר וקשרים בין הנאטופים לתרבויות שונות או על נדידה עונתית לאזור הגולן. על כל פנים, טיפוסי הכלים השכיחים הם המכתשים והעליים, הקערות והספלולים. כלי האבן אופייניים ליישובים גדולים ששכנו בהם לעיתים קרובות, והם נוצלו לכתישת מזון, גיר ואוכרה. כלי אבן נוספים הם "מיישרי חניתות": פיסות אבן (בעיקר חלוקים) שחורצו במרכזן, דרכם הועברו חצים וכלים דומים עד ליישורם.
כמו עם חומרי גלם אחרים, הנאטופים עשו שימוש רחב בהרבה מקודמיהם בעצם. יש הטוענים כי שימוש זה היה הרחב ביותר בארץ ישראל אי פעם. באתרי הגליל והכרמל אותרה הכמות הגדולה ביותר של כלי עצם. מחטים, חודים, מרצעים, צלצלים, חכות, נטיפות, ידיות מגל ומחליקי עורות הם עיקר טיפוסי כלי העצם בנאטופית. חלקם שימשו בציד ובדיג, אולם אחרים בבוּרְסְקָאוּת, קליעה ופעולות יום־יום אחרות. העצמות היו ברובן של צבי מצוי, יחמור פרסי, אייל הכרמל וחוגלה.
תעשייה > עיטורי גוף ואמנות

התכשיטים הנאטופיים רבים ומגוונים. למעשה, נפוץ שסוגי תכשיטים אחדים שכיחים באתר אחד, אך כמעט נעדרים באחר. לשוני זה השלכות חברתיות. על יריעת התכשיטים הנאטופית הענפה נמנים חרוזים מקונכיות. מינים שונים של קונכיות, בהן תדירה ביותר קונכיית שן הים (דֶנְטַלִיוּם בלעז), נמצאו באתרים נאטופיים. רובן נאספו בים התיכון, אולם ים סוף, הנילוס ואף האוקיינוס האטלנטי נמצאו כמקור של חלקן. חומרי גלם אחרים היו הירקן, המלכיט, האובסידיאן, הגיר והבזלת. עצמות ושיני טורפים הוסבו לתכשיטים, ועולה על הדעת כי חומרים כלים כעץ ונוצות שימשו גם כן. אנה בלפר-כהן מצביעה על הדמיון בין עיטורי הגוף הנאטופיים לאלו של הפלאולית המאוחר האירופי. מרבית התכשיטים שהתגלו נמצאו על שלדי הקבורים, ושמשו כתליונים, חגורות, צמידים ועיטורי ראש.
באמנות הנאטופית ניכרים מאפיינים טבעיים שמקורם באומנות פלאוליתית עתיקה. אף על פי כן, נמצאו מספר צלמיות אנושיות, כמו ראשי האדם ממערת הנחל ועינן והפסלון מעין סח'רי המתאר, כפי הנראה, זוג המקיים יחסי מין. כלים שחרותות עליהם דוגמאות שונות, או לוחות עם חריתות בצורת בעלי חיים הם מרכיב נוסף של האמנות הנאטופית. נתזי אבן גיר, קרניים, עצמות וידיות מגל עשויות עצם הוסבו למיני יצירות. הדמויות הנפוצות הן של בעלי חיים כצבאים, ינשופים, פרים, צבים ומעלי גרה למיניהם.
כלכלה > ליקוט וממצאי צמחים

הכלכלה הנאטופית התבססה על ציד אינטנסיבי ומגוּון ביותר. עצמות ויתר השרידים הגרמיים של בעלי החיים (שיניים, קרניים) שרדו עד ימינו במצב טוב מאוד, אך שרידי הצמחים שלוקטו בידי הנאטופים מצומצמים ביותר. אדמת הטרה רוסה האופיינית ליישובים נאטופיים רבים אחראית ככל הנראה לאי-שימור הממצאים הבוטניים.
מהתקופה הנאטופית ידוע לנו רק על מצבור אחד של ממצאים מאקרו-בוטניים משמעותיים ששרדו עד ימינו (להבדיל משרידים מיקרוסקופיים של צמחים, המתגלים לעיתים בדגימות קרקע מאתרים). מצבור זה אותר בתל אבו הוריירה הסורי, אתר נאטופי במקורו אך גם מרכז של ישות חברתית פנים־נאטופית. השרידים מהאתר לא מרובים, ובולטים בו העשב, השיפון וחיטת הבר (Triticum boeoticum; Triticum dicoccoides). עשב, על אף שכיחותו הגבוהה, דורש מאמץ רב לקצירתו ועיבודו והרווח הקלורי המופק ממנו מועט. דגניים, מאידך, הם קלים יותר לקצירה ועיבוד ומספקים רווח קלורי גבוה יותר. השכיחות הגוברת של כלי כתישה מאבן, והמצאת המגל מסייעים בביסוס הטענה כי הנאטופים הרחיבו את העיסוק בלקט, ועניין זה משתלב יפה עם המגמה הכללית המסתמנת בתקופה הנאטופית.
כסלו הציג מודל ליקוט אפיפלאוליתי שונה. לטענתו, קצירה במגל ואיסוף גרעיני דגנים בסלים עלולים להביא לפגימה בלקט, בתנאים מסוימים. אמצעי שימושי ורווחי יותר לליקוט, בעיני כסלו, הוא איסוף מהאדמה של חומר בשל. ניסוייםוהפניות בתוכו העידו כי ליקוט לפי מודל זה יכול להניב בשעתיים את הצורך הקלורי היומי של אדם בוגר, ובתומה של עונת ליקוט (מאי–אוקטובר) היו נותרים המלקטים עם עודפים ניכרים. באוקטובר הבשילו מקורות צמחיים אחרים עליהם יכלו הנאטופים להסתמך, וכסלו מאמין כי בעודפים נעשה שימוש חקלאי מכוון.
כלכלה > שאלת החקלאות

פולמוס החקלאות מעסיק את חוקרי התרבות הנאטופית כבר מראשית המאה ה-20. דורותי גארוד, שחשפה את התרבות הנאטופית, הייתה הראשונה שהעלתה את הסברה כי הנאטופים עסקו בחקלאות, אך לתאוריה נמצאו מבקרים. מספר שנים מאוחר יותר, ויר גורדון צ'ילד תמך בסברה לפיה קבוצה נוודית נדחקה לפיתוח החקלאות בגין קושי אקלימי, ונקב בנאטופים כחברה אפשרית. עבודתו הארוכה של ר"ג בריידווד ביררה את אמיתות הסברה של צ'ילד אחר עידונה והרחבתה, אך לבסוף שללה את הטענה. מוּר הפיח בתאוריה החקלאית רוח חיים ואונגר-המילטון מצאה סימוכין לחקלאות נאטופית בסימני הקציר שנותרו על מגלי הצור.
תומכי החקלאות, או העסוק הפרוטו־חקלאי בקרב הנאטופים, רואים בתקופה הנאטופית המאוחרת את המועד להולדת החקלאות. התקופה הנאטופית המאוחרת מקבילה בחלקה לדריאס הצעיר, אירוע אקלימי של קור ויובש אשר נמשך מאות שנים וייתכן שהביא לפגיעה במשאבי המזון הנאטופיים. פיתוח החקלאות כאמצעי הסתגלות ושליטה על מקורות המזון נראה כפתרון הגיוני עבור חברה כה מפותחת אשר בלאו הכי הסתמכה מאוד על ליקוט דגניים והייתה נייחת למדי בהשוואה לחברות לקטים-ציידים אחרות. אף על פי כן, הממצא הארכאולוגי אינו תומך ישירות בסברה זאת.
פרישת האתרים הנאטופית בתקופה המאוחרת רחבה יותר מאשר בתקופה המוקדמת. אם כי היישובים הם כנראה אתרי חנייה בשל גודלם הקטן יחסית ופשטותם הארכיטקטונית. אחוז הצבים הגבוה בתזונה הנאטופית בתקופה המאוחרת מלמד, בהתאם למדד ההשקעה/רווח, על השקעת אנרגיה מופחתת בציד. דבר זה מעיד על פיחות בכמות הפיות שיש להאכיל, או על שהייה קצרה יותר באתרים. אי לכך, ניתן להסיק כי חזרה לדפוסי נוודות מהווה הסתגלות נאטופית למציאות האקלימית החדשה. חברה ניידת מתקשה לעבד ולטפח תבואה, ועל כן קשה להאמין כי הנאטופים אכן עסקו בחקלאות.
ברם, ניתן להבחין בְחזרה למסורת הנאטופית המוקדמת והצטמצמות לגבולות אזור הגרעין לקראת תום התקופה הנאטופית. נוהל הסרת הגולגולת החל להופיע בתקופה המדוברת, ויש חוקרים שרואים קשר בינו לבין מנהג אבות וטריטוריאליזם. נוהל זה נעשה שכיח בתקופה הנאוליתית שבאה ישירות אחרי השלב הנאטופי הסופי. הנאוליתים בארץ ישראל התפתחו מהנאטופים, ועם שיפור התנאים האקלימיים הם אימצו את החקלאות. אפשרי, אם כן, שמסורת חקלאית כלשהי שהתקיימה בנאטופית הסופית עברה לנאוליתים. נוסף לכך, אפשרי שהליקוט הרב של הדגניים הביא לביות בלתי־רצוני שלהם.
איסוף לקט מהאדמה מסוגל ללמד, לטענת כסלו, את העקרונות הבסיסיים של זריעה וחקלאות. את העודפים הנותרים מהליקוט ניתן היה לזרוע ולברוא בכך חקלאות פרימיטיבית. ידוע לנו כי הדגניים שימשו חלק חשוב בתזונה אלפי שנים לפני התקופה הנאטופית, וממצאי אבו הוריירה הוצעו כמעידים על טיפוח השיפון. אולם הדעות עדיין חלוקות בנושא, ויש צורך בממצא בוטני באיכות שימור טובה יותר ובכמות משמעותית יותר כדי להגיע לקביעה בשאלת החקלאות.
חוקרים אחדים כדוגמת היידן יוצאים ככלל נגד המודל האקלימי וגורסים כי הניידות של התקופה המאוחרת נובעת מניסיון ליצור עודפי פלורה. בלחץ הציד המוגבר בנאטופית לעומת קודמותיה, אך הלא משתנה בין התקופות הנאטופיות, רואה היידן עדות לכך שהשפעת הדריאס הצעיר הייתה משנית. את המעבר לחקלאות הוא מייחס למודל טכנולוגי-חברתי מתקדם שהתחדד בתקופה הנאטופית.
קבורה

מנהגי הקבורה בתרבות הנאטופית חדשניים ומאופיינים בגיוון רב ובהיעדר תקן אחיד. הקבורה הנאטופית אינה הראשונה בארץ ישראל, אך היא עוברת במורכבותה ומספריה את כל התרבויות שקדמו לה. הקבורות של התרבויות הקדם־נאטופיות נמנות בעשרות, בעוד שהנאטופית לבדה הניבה עד כה למעלה מ־400 קבורות. בתי־הקברות הנאטופיים אופייניים ליישובי בסיס בכרמל ובגליל דוגמת עינן, נחל אורן, מערת הנחל, מערת היונים, מערת כבארה ומערת שוקבא. בנטופית המאוחרת היו קיימים אתרי קבורה ייעודיים, כמערת רקפת ומערת חלזון תחתית. באתרים עינן ומערת הנחל לבדם נתגלו עד כה כמאה קבורות, לעיתים תוך הפרדה ברורה מאזור המגורים.
הקבורות הונחו בבורות מחוץ לבתים או במבנים שיצאו משימוש. עומק הבורות נע בין רדוד לעמוק, ולעיתים אבנים דיפּנו אותם, בעיקר באזור הגולגולת. הקבר נסתם בחומר המצוי באתר: עפר, אבני גוויל, תוצרי לוואי של התעשייה הנאטופית, כלים הרוסים ועצם. צינורות אבן, מעין מכתשים שחוררו עד בסיסם, ומכתשים שחוררו לתוך גושי סלע העידו לעיתים על מיקומו של קבר. מסמני קברים אחרים היו מעגלי אבנים שנבנו סביב לקברים. הכיסוי באבנים נערך אולי כדי למנוע פגיעה בגופה מצד אוכלי נבלות, או כדי שלא תשתנה תנוחת הנקבר. ייתכן כי סימון הקבורה נעשה לטובת הוספה עתידית של גוויות לחלקה מסוימת. מוקדי אש רחבים נמצאו בסמוך למספר אזורי הקבורה ולהם אולי קשר טקסי לקברים.
קבורה קבוצתית בבתי הקברות שכיחה בתקופה המוקדמת, אבל קבורה מפוזרת של גוויות (ולעיתים של חלקי גוף שונים) נעשתה נפוצה יותר בנאטופית המאוחרת. הקבורות נחלקות לראשונית ומשנית, דהיינו קבורה של הגופה כפי שהיא, או איסוף העצמות לאחר הקבירה הראשונית וקבירתן המחודשת. קבורות משניות נעשות נפוצות בתקופה המאוחרת, אך אינן ייחודיות לה. בתקופה המאוחרת החל מנהג הסרת ראש הנקבר שהפך נפוץ בתקופה הנאוליתית. לעיתים נמצאו עד שש גופות בקבר אחד.
בקרב תנוחות הנקברים רווחות התנוחה המכווצת והמכווצת למחצה. בחלק מהאתרים אפשר להצביע על מעבר מתנוחה בלתי מכווצת או מכווצת למחצה מהתקופה המוקדמת לתנוחה המכווצת בתקופה המאוחרת, אך נבצר מאיתנו לקובע מגמה ברורה בנדון. כיוון הנחת קבורה שליט לא נחשף, ומצויות מספר וריאציות של כיוון הראש. אין מגמה בולטת באופן קיבוע הגוויות, היינו על הגב או על אחד הצדדים. חוסר אחידות זה תקף גם למיקום הידיים של הנקבר. ילדים ונשים מהווים כל אחד בין כ־25 לכ־30 אחוז מכלל הקבורות.
בקברים רבים נחשפו מיני חפצים נלווים. לעיתים מדובר בתכשיטים כתליונים ושרשראות עשויות דנטליום, טיפוסי תכשיטי עצם ויתר הפריטים שהוזכרו לעיל. נוסף לתכשיטים, נמצאו בקברים מנחות קבורה כצלמיות אדם ובעלי חיים, קרניים, פגיונות ואוכרה; פרט נוסף שנתגלה בשני קברים לפחות הוא כלב אשר נקבר יחד עם האדם. הקברים הנאטופיים לעיתים חדרו לשכבות יישוב קדומות יותר, לרוב מולאו בחומרי פסולת מהאתר ולעיתים היו רדודים מידי. אי לכך, קשה לייחס את כל החפצים המצויים בקברים דווקא לנקברים.
התרבות המגדלנית

| --- | --- |
כלים וכלי נשק מגדלניים, אברי דה לה מדלן
כלים וכלי נשק מגדלניים, אברי דה לה מדלן
 אזור גאוגרפי:  בתחילה רק דרום-מערב צרפת, אחר-כך חצי האי האיברי ומרכז אירופה
 אתרים עיקריים:  מערת אלטאמירה, מערת לאסקו, גנרסדורף
 תקופה:  התקופה הפלאוליתית העליונה 
 טווח תאריכים:  20,000 – 14,000 שנים לפני זמננו
 תרבות קודמת:  התרבות הסולוטרנית
 תרבות הבאה:  התרבות האזילית
 
 מפת התפוצה של אתרי התרבות המגדלנית
 
התרבות המגדלנית (מצרפתית: Magdalénien) היא תרבות פרהיסטורית של ציידים-לקטים בני מיננו (הומו ספיינס) מהתקופה הפלאוליתית העליונה, שהתקיימה במרכז ובמערב אירופה בשלהי עידן הקרח האחרון. לפי תיארוך פחמן-14 מכויל, גיל התרבות 20,000 עד 14,000 שנים לפני זמננו (18,000 עד 12,000 לפני הספירה).
את השם לתרבות טבע הארכאולוג הצרפתי גבריאל דה מורטיה ב-1869 בעקבות המחקרים באתר הארכאולוגי שבמחסה הסלע של אברי דה לה מדלן (צר') השוכן בעמק וזר בקומונה טורסק (צר') במחוז דורדון בדרום-מערב צרפת. הגאולוג והאנתרופולוג הצרפתי אדואר לארטה (צר') והאספן האנגלי הנרי כריסטי (אנ') כינו במקור את התקופה L'âge du renne (עידן איילי-הצפון). הם ערכו את החפירות השיטתיות הראשוניות של המיקום המייצג לה מדלן, ופרסמו את התוצאות בשנת 1875.
תקופת התרבות המגדלנית קשורה לציידי אייל הצפון, אם כי באתרים מגדלניים יש עדויות נרחבות לציד אייל אציל, סוס הבר, ויונקים גדולים אחרים שחיו באירופה לקראת סוף עידן הקרח האחרון. תפוצת אתרי התרבות מפורטוגל במערב ועד לפולין במזרח. זוהי התקופה השלישית של מערכת הכרונולוגיה של המערות של גבריאל דה מורטיה, המתאימה בערך לפליסטוקן העליון (אנ'). מלבד לה מדלן, האתרים הראשוניים של התקופה הם: לז איזי (צר'), לוז'רי באס (צר') וגורז' ד'אנפר (Gorges d'Enfer) בדורדון ומערת פלאקר (צר') בשראנט ומקומות נוספים בדרום-מערב צרפת.
תפוצה

השלבים העתיקים יותר של התרבות המגדלנית מוגבלים לדרום-מערב צרפת. אזור התרבות המגדלנית התפשט במרכז אירופה רק בשלב IV, מסביבות 15,300 שנים לפני זמננו.
אתר הגילוי העתיק ביותר של התרבות המגדלנית בדרום גרמניה נמצא ליד מונצינגן (Munzingen), שהממצאים בו תוארכו בעזרת תיארוך פחמן-14, בממוצע סביב 15,000 לפני זמננו.