stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פר גינט
מערכה חמישית > תמונה י"א

בפרשת הדרכים, פונה מתיך הכפתורים אל פר גינט ותובע את הרשימה. פר מודה, שלא הצליח להשיג אותה ומתיך הכפתורים מודיע לו, שתמה האורכה. פר מצביע אל אור במרחק, בקתה, שממנה עולה קול שיר של אישה. פר אומר, כי שם ימצא את רשימת כל חטאיו. מתיך הכפתורים אוחז בידו ואומר לו להכין עצמו לשוב לביתו, אך פר אומר כי ביתו הנה הוא שם, לפניו, ומגרש את מתיך הכפתורים מלפניו, כי תרוודו לא יוכל להכיל את כל חטאיו. מתיך הכפתורים מסתלק ופר קרב לבקתה. באותו רגע יוצאת סולוויג מפתחה, נשענת על מקל, כמעט עיוורת, פניה מפויסים וספר תפילות בידה. פר כורע לפניה ומציג עצמו: "הנה החוטא, פסק דינו פסקי." סולוויג מאושרת, נושאת ברכה לאל, ובניגוד לדברי פר, מצהירה כי הוא לא חטא מעולם. מתיך הכפתורים מופיע ודורש את הרשימה. פר מבקש מסולוויג לזעוק חמס על כל חטאיו, אך היא מכירה רק בשמחה שהביא לחייה ומברכת על שובו כאשר הבטיח.

פר אומר לה, כי אבוד הוא אלא אם תוכל היא לפתור את החידה: איפה היה פר גינט מאז ראתה אותו לאחרונה? אם לא תדע את הסוד ופתרונו, יהיה פר אבוד לעד. סולוויג מחייכת: "היה היית באמונתי, בתקוותי ובאהבתי." פר מתרפק עליה והיא שרה לו שיר ערש ומרדימה אותו בחיקה. מתיך הכפתורים מזכיר לו, כי עוד ייפגשו על אם דרך אחרונה - ובכך תמו דבריו.
סוף המחזה
ניתוח המחזה

קלאוס ון דן ברג טוען, ש"פר גינט"
... הוא שדה מוקשים סגנוני: מקורותיו רומנטיים, אבל המחזה צופה גם את ההתפרקויות של המודרניזם העולה ובא. בכרוניקה של מסע פר מהרי נורווגיה למדבר הצפון-אפריקאי, ממזג סיפור העלילה הסינמאטי שירה עם סאטירה חברתית, וסצנות ריאליסטיות עם סוריאליסטיות. האירוניה של פרטים בודדים בתוך המון כללי מחדירה לסיפור של פר, סיפורם של שני אוהבים שאינם תואמים לכאורה - סולוויג, המסורה ללא שיור ופר השטחי, שהוא יותר משטח משקף מאשר דמות קוהרנטית. המסקנה הפשוטה ביותר שעשוי אדם להסיק מ"פר גינט" באה לביטוי בפרוזה הרהוטה של המחבר: "אם אתה משקר; האם אתה אמיתי?'"
בספרו "הקנון המערבי" קורא מבקר הספרות הרולד בלום תגר על הקריאה המקובלת של "פר גינט", בקביעה:
הרבה יותר מפאוסט של גתה, פר הוא הדמות האחת של המאה התשע-עשרה שיש בה הגדלות של הדמויות המפוארות ביותר של דימויי הרנסאנס. לדיקנס, לטולסטוי, לסטנדאל, להוגו, אפילו לבלזק אין ולו דמות אחת תוססת, שערורייתית, חיונית כל כך כמו פר גינט. הוא רק "נראה" תחילה כמועמד בלתי סביר לגדולה כזאת: "מה הוא בכלל", אנו אומרים, "סתם נער נורווגי שואג." - מרהיב בכוחו לצודד נשים, מעין משורר כוזב, נרקיסיסט, מאדיר-עצמו עד גיחוך, שקרן, מדיח ומפתה, אלוף בהונאה עצמית בומבסטית. אבל זו היא רק הטפת מוסר חסרת-ערך - דומה מדי למקהלה המלומדת הזועקת נגד ג'ון פלסטף. נכון, פר, שלא כפלסטף, איננו מפליא בשנינותו. אבל במובן התנ"כי, פר, הממזר המגודל, נושא את הברכה: עוד חיים.
תרגומים לעברית

המחזה תורגם לעברית בידי לאה גולדברג, בהוצאת דביר, שנת תשי"ד (1953). תרגום זה נעשה לא משפת המקור, אלא מארבעה תרגומים, שניים בגרמנית (הטוב בהם מאת המשורר כריסטיאן מורגנשטרן, בהוצאת ס. פישר), אחד מרוסית, מאת האנזן, ואחד מאנגלית, מאת ר. פראקהרסון שארפ, ואי-ידיעת השפה הנורווגית גרמה להאחדה בשפת הדמויות הדוברות, שכולה שפה מתוקנת ברמה גבוהה, כפי שהיה מקובל בשנות החמישים בתרגומים לעברית. איבסן חרג בלשון המחזה מן המקובל בנורווגית, והיחס לתרגום עברי היה דומה במידה רבה למה שהיה בנורווגיה באמצע המאה ה-19. כמו כן תורגם בידי איתמר אבן־זהר בשנת תשל"א (1971) להצגה ב"הבימה". תרגום זה נעשה מהמקור הנורווגי.
הפקות חשובות

בשנת 1906 הציגה אגודת הבמה הפרוגרסיבית של ניו יורק תמונות מתוך המחזה. ההפקה הראשונה של "פר גינט" בארצות הברית נפתחה בבית הגרנד אופרה של שיקגו ב-24 באוקטובר 1906, בכיכובו של השחקן הנודע ריצ'רד מנספילד באחד מתפקידיו האחרונים לפני מותו. ב-1923 שיחק ג'וזף שילדקראוט בתפקיד פר גינט בברודוויי, בהפקה של גילדת התיאטרון, עם סלנה רויל, הלן וסטלי, דאדלי דיגס ומי שיהיה בהמשך לשחקן קולנוע, אדוארד ג'י רובינסון. ב-1944, באולד ויק, הופיע ראלף ריצ'רדסון בתפקיד, בחברת כמה מגדולי השחקנים הבריטיים של אותם ימים בתפקידים משניים או קטנים, בהם סיביל ת'ורנדייק כאוזה ולורנס אוליבייה כמתיך הכפתורים. ב-1951 הגשים ג'ון גרפילד את משאלתו לככב בהפקת ברודוויי, שבה הופיעה מילדרד דאנוק כאוֹזֶה. הפקה זו לא נחלה הצלחה, ויש אומרים שתרמה למותו של גרפילד בגיל 39.
בקולנוע, שנים לפני שהיה לכוכב-על, שיחק צ'ארלטון הסטון בן השבע-עשרה בתפקיד פר בגרסת סטודנטים של סרט אילם דל-תקציב על פי המחזה בשנת 1941. מכל מקום, מעולם לא נוצרה גרסה שלמה של "פר גינט" בסרט מדבר באנגלית אף כי היו כמה הפקות טלוויזיה, וסרט מדבר הופק בגרמנית ב-1934 (אנ').
ב-1957 הפיק אינגמר ברגמן גרסה בימתית באורך חמש שעות של "פר גינט" בתיאטרון העירוני של מאלמה, שוודיה, עם מקס פון סידוב
בתפקיד פר גינט. ברגמן חזר והפיק את המחזה כעבור 34 שנים, בתיאטרון הדרמטי המלכותי של שוודיה, הפעם עם בריה אלסטדט בתפקיד הראשי. ברגמן בחר שלא להשתמש במוזיקה של גריג, וגם לא ביצירה המודרנית יותר של האראלד סוורוד, אלא במוזיקת עם נורווגית מסורתית, וגם בה רק בצמצום.
ב-1993 כיכב כריסטופר פלאמר בגרסה קונצרטית משלו למחזה עם התזמורת הסימפונית של הרטפורד, קונטיקט. הייתה זו גרסת ביצוע חדשה ושיתוף פעולה של פלאמר והמנהל המוזיקלי של תזמורת הרטפורד, מייקל לנקסטר. פלאמר חלם זה מכבר להופיע בתפקיד הראשי בהפקת במה מלאה של המחזה, אבל הדבר לא עלה בידו. ההפקה של 1993 לא הייתה גרסה בימתית מלאה, אלא גרסה קונצרטית מצומצמת ביותר, עם קריינות של פלאמר, שגם שיחק בתפקיד הראשי, ועם מוזיקת הליווי של אדוורד גריג במלואה. הגרסה הזאת כללה מקהלה ותפקידי שירה לסופרן ומצו סופרן. פלאמר ביצע שוב את הגרסה הקונצרטית ב-1995 עם התזמורת הסימפונית של טורונטו בניצוח לנקסטר. ההפקה של 1995 שודרה ברדיו קנדה. היא לא הוצגה מעולם בטלוויזיה ולא הוצאה למכירה על תקליטור.
אלכס ג'נינגס זכה בפרס אוליבייה כשחקן הטוב יותר לשנים 1996/1995 על הופעתו בהפקת "פר גינט" של הלהקה השייקספירית המלכותית.
ב-1999 ביים בראהם מאריי הפקה של תיאטרון הרויאל אקסצ'נג' במנצ'סטר עם דייוויד תרפול כפר גינט, ג'וזט בושל-מינגו כסולוויג ואספן שנברג כמתיך הכפתורים.
בשנת 2000 העלה התיאטרון המלכותי הלאומי גרסה שהתבססה על תרגום המחזה משנת 1990 בידי פרנק מקגינס. בהפקה זו הופיעו שלושה שחקנים בתפקיד פר: צ'יווטל אג'יופור כפר הצעיר, פטריק או'קיין כפר בהרפתקאותיו באפריקה, וג'וזף מרסל כפר הזקן. לא זו בלבד, שהשימוש בשלושה שחקנים בתפקיד אחד היה יוצא דופן כשלעצמו, אלא שהשחקנים היו חלק מצוות "עיוור צבעים": אג'יופור ומרסל הם שחורים, ואו'קיין לבן.
ב-2001, בקונצרטי הפרומס של ה-BBC, ביצעו התזמורת הסימפונית של גוטנבורג וזמרי שירות השידור הבריטי, בניצוח מנפרד הונק, את המוזיקה הנלווית למחזה במלואה, בנורווגית עם קריינות אנגלית מפי סיימון קאלו.
ב-2006 ביים אובה יאנסן סרט טלוויזיה נורווגי בשם "Peer Gynt". יאנסן גם כתב את התסריט על פי המחזה של איבסן. בתפקיד פר גינט שיחק רוברט סטאדלובר, עם סוזאן-מארי וראגה כאוזה וקרולין הרפורת' כסולוויג.
הפקות חשובות > הפקות בישראל

הבימה, הצגת בכורה: 2 ביוני 1952, בתפקיד פר: שמעון פינקל
"פרגינט יצא למסעיו", התיאטרון הערבי-עברי ביפו ובית הספר לאומנות הבמה של מכללת סמינר הקיבוצים, אוקטובר 2003, בימוי יגאל עזרתי
הקאמרי, עונת 12–2013, עיבוד ובימוי עידו ריקלין
אנסמבל עיתים, אוגוסט 2015, בימוי רנה ירושלמי, אולם נחמני, תל אביב
אנסמבל עיתים, בימוי נעם אז"ר, בתפקיד פר: נעם אז"ר, זוכה פרס קיפוד הזהב
ראו גם

פר גינט (גריג)
פר גינט (פארק פסלים)
לקריאה נוספת

Uwe Englert: „Peer Gynt“, in: Ibsens Dramen. Reclam, Stuttgart 2005, [Reclam Interpretationen, RUB 17530], ISBN 3-15-017530-5, S. 7–40.
Meinolf Schumacher: „Peer Gynts letzte Nacht. Eschatologische Medialität und Zeitdehnung bei Henrik Ibsen“, in: Figuren der Ordnung. Beiträge zu Theorie und Geschichte literarischer Dispositionsmuster, hrsg. von Susanne Gramatzki und Rüdiger Zymner. Böhlau, Köln u. a. 2009, ISBN 978-3-412-20355-9, S. 147–162 (Digitalisat).
Brigitte Fochler: Der Narziss Peer Gynt. Eine psychologische Betrachtung von Ibsens Gedicht und seine dramaturgische Umsetzung durch die Claus-Peymann-Inszenierung am Wiener Burgtheater. Diplomatica-Verlag GmbH, ISBN 978-3-8366-5739-6.
הערות שוליים

↑  ג'יימס מקפארלן, הקדמה לתרגום לאנגלית של המחזה, בהוצאת אוניברסיטת אוקספורד, עמ' VII
↑  אינגריד פלקנברג, "Ibsens språk", הוצאת המועצה לשפה הנורווגית(בנורווגית)
1 2  לאה גולדברג, הקדמה לתרגום המחזה, ספריית דביר, 1953
1 2  האוניברסיטה הפתוחה, "החוויה התיאטרונית, מבוא לדרמה ולתיאטרון", זמירה הייזנר וקרין חזקיה, עמ' 243
↑  ג'יימס מקפארלן, שם
↑  לברסון, מיכאל, "הנריק איבסן: פרידה משירה, 1882-1864, הארט-דייוויס, 1967, עמ' 67"
↑  אוניברסיטת אוסלו, הפקולטה למדעי הרוח, ארצ'ר 1907: מבוא ל"פר גינט" מאת מתרגם המחזה לאנגלית
↑  פר גינט, עמ' 25-3
↑  פר גינט, עמ' 30-29
↑  פר גינט, עמ' 46-30
↑  האוניברסיטה הפתוחה, "החוויה התיאטרונית, מבוא לדרמה ולתיאטרון", זמירה הייזנר וקרין חזקיה, עמ' 247
↑  החוויה התיאטרונית, הייזנר וחזקיה, עמ' 252-249
↑  אתר מוזיקה קלאסית, גריג, בארמון המלך הטרולים
↑  הייזנר וחזקייה, עמ' 252
1 2  הייזנר וחזקיה, עמ' 256
↑  יוטיוב, שירה של סולוויג (אינסטרומנטלי)
↑  הייזנר וחזקיה, עמ' 258
↑  האוניברסיטה הפתוחה, "החוויה התיאטרונית, מבוא לדרמה ולתיאטרון", זמירה הייזנר וקרין חזקיה, עמ' 263
↑  הייזנר וחזקיה, ניתוח פסיכולוגי של המחזה, (הורני) עמ' 268-263
↑  Bloom, Harold. The Western Canon. p. 357.
↑  לאה גולדברג, הקדמה לתרגום העברי
↑  איתמר אבן-זהר, תוכניית ההצגה בתיאטרון הבימה, 1972
↑  ברגמן מפיק את "פר גינט" בתיאטרון העירוני של מאלמה, 1957
↑  אינגמר ברגמן מפיק את "פר גינט" בתיאטרון הדרמטי המלכותי, 1991
↑  מו"ל:כריסטופר פלאמר
↑  פר גינט 2000, מו"ל התיאטרון הלאומי
↑  מייקל בילינגטון, פר גינט של התיאטרון הלאומי מתמוטט לחיים
↑  אריקה ג'ל, הגרדיאן, הפרום ה-27: "פר גינט" 11 באוגוסט 2001
↑   "פר גינט", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
↑  ארכיב הבימה
↑  הארץ, בכורה לעיבוד של יגאל עזרתי ל"פר גינט", באתר הארץ, 21 באוקטובר 2003
↑  פרגינט יצא למסעיו, באתר הבמה
| --- | --- |
ערך מומלץ: 
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007590427505171  GND: 4256031-7  MusicBrainz work: aee652ed-d051-42b4-975d-52d6d2d8ad5c  VIAF: 181811671   WorldCat (עם VIAF): 181811671 
הנריק קלאוסן וסופיה פרליוס, פר גינט - 1876 - ארנסט אמיל אוברט - מוזיאון אוסלו - TM.T04709
פר מושיב את אמו על גג הטחנה, הנריק קלאוסן וסופיה פרליוס, פר גינט - 1876 - ארנסט אמיל אוברט - מוזיאון אוסלו - TM.T04709
"טרול יער", תאודור קיטלסן, 1906
מלך ההר, צילום ארנה הרנס
פר גינט בארמון דוברה
הסצנה בבית המשוגעים בקהיר,
תיאטרון אברטו (אנ') בליסבון, פברואר 2002
תפאורה למחזה, קרל גראבוב
תפאורת המחזה, בקתת פר גינט ביער
פר גינט ומתיך הכפתורים על פרשת הדרכים
הר כרכום

| --- | --- |

המפל בנחל כרכום ושלוחתו המערבית של הר כרכום
 מידע כללי
 סוג הר:  הר משאר
 גובה:  847 מטר
 מדינה:  ישראל ישראל
 מיקום:  שוליו הצפוניים של נחל פארן, 25 ק"מ מהקצה הדרומי-מערבי של מכתש רמון בישראל
 רכס הרים:  הר הנגב
 אורך הרכס:  כ-9 קילומטר
 קואורדינטות:  30°17′19″N 34°44′34″E﻿ / ﻿30.2886631°N 34.7427722°E﻿ / 30.2886631; 34.7427722
  (למפת דרום הנגב מוגדלת) הר כרכום(למפת דרום הנגב רגילה) הר כרכום(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום הר כרכום(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום הר כרכום
הר כַּרְכּוֹם (בערבית: גַ'בַּל עִידֵיד או בִּיַאר אל-עִידֵיד) הוא הר בנגב הדרומי, בו התגלו ריכוזים יוצאי דופן של אתרים ארכאולוגיים ואמנות סלע. ההר מזוהה בידי הארכאולוג עמנואל ענתי כהר סיני המקראי, זיהוי שאינו מקובל על רוב הקהילה הארכאולוגית.
מיקום וגאוגרפיה

הר כרכום הוא השם העברי להר גדול ורחב ידיים, שנקרא בעבר בפי הבדואים תושבי האזור "ג'בל עידיד". משמעות השם אינה ודאית: השורש בערבית עשוי להתייחס למילה "עיד" במובן חג, וכן למילה "עדד" במובן מרובה, רב. שמו העברי של ההר ניתן לו לאחר קום המדינה על ידי ועדת השמות הממשלתית. חברי הוועדה הסתכלו על תמונה של ההר על רקע השקיעה ובחרו בשם "הר כרכום", על שם הפרח כרכום שצבעיו הם צהוב ולבן.
ההר ממוקם בנגב הדרומי, בשוליו הצפוניים של נחל פארן, כ-25 ק"מ בקו-אווירי מהקצה הדרומי-מערבי של מכתש רמון. ההר נראה היטב ממרחקים, מן הערבה ומאדום, עד לרדיוס של כ-70 ק"מ ממנו. הר כרכום הוא הר משאר טיפוסי, בו נותרו סלעי משקע גיריים מתקופת האאוקן (טרם נסיגתו של ים טתיס הקדום מאזורי הנגב).
רכס ההר הוא רמה שאורכה כ-9 ק"מ ורוחבה בין ק"מ בודד לשניים. את המשטח המרכזי מנקז נחל אחד, נחל כרכום, שלו ערוצים משניים רבים על פני ההר. הגישה אל ההר קשה משום צלעותיו הזקופות, המתנשאות לגובה של כ-200 מטרים מעל פני סביבתו. שיא גובהו של השטח הרמתי שבראש ההר הוא כ-847 מטרים מעל פני הים.
הממצאים הארכאולוגיים על הר כרכום ובסביבתו

מרבית הסקרים והחפירות הארכאולוגיות בהר נערכו על ידי פרופ' עמנואל ענתי מטעם מרכז קמונו ללימודי פרהיסטוריה (Centro Camuno di Studi Preistorici) בוואל קמוניקה שבאיטליה. ענתי, מקים המרכז, משמש כפרופסור בדימוס לפלאונטולוגיה באוניברסיטת לצ'ה (Università di Lecce) באיטליה.
באזור נחפרו כ-1,200 אתרים, ובמהלכן נמצאו שרידים ארכאולוגיים שרובם מתוארכים לתקופה הפלאוליתית, התקופה הכלקוליתית ולתקופות הברונזה הקדומה ותחילת התיכונה. בנוסף לאתרים אלו הר כרכום וסביבתו הקרובה מלאים בלמעלה מ-40,000 חריטות אמנות סלע, "גני פסלים" ובפסלים אנתרופומורפיים (דמויי אדם).
על פי ענתי המתחם המקודש הפלאוליתי שנתגלה ב-1992 הוא בן יותר מ-30,000 שנה והוא מורכב מארבעים סלעי צור גדולים בעלי צורות טבעיות שנאספו לראש ההר על ידי האדם הקדמון. על הקרקע באזור זה (בשטח של כ-400 מ"ר) נמצאו 220 אבני צור נוספות. אם אכן המתחם המקודש הוא מהתקופה הפלאוליתית התחתונה אזי ייתכן וההר הזה מקודש מהתקופות הראשונות שבהן הגיע אליו האדם. יותר מ-200 אתרים פלאוליתיים נתגלו בהר כרכום שנראה כי היה ממוקם על נתיב נדידה ראשי של האדם הפלאוליתי בין אפריקה לאסיה. בהר נמצאו כלי צור מהטיפוס האפריקני שנעשו בצור מקומי ומתוארכים לתקופה הפלאוליתית העליונה והתיכונה.
האזור ננטש בתקופה הנאוליתית, וחזר להיות פעיל שוב בתקופת BAC‏ (BAC=Bronze Age Complex), כך מכנה ענתי את התקופה החל מחלקה המאוחר של התקופה הכלקוליתית עד סופה של תקופת הברונזה התיכונה א'. בפסגת ההר אתרי קבורה ופולחן, ולמרגלותיו אתרי מגורים/חניה ואתרי פולחן רבים המתוארכים לתקופה זו. על פי ענתי בתקופה זו ההר שימש לפעילות פולחנית נרחבת. לאחר מכן ננטש ההר שוב למשך רוב האלף השני לפנה"ס. ענתי טוען כי הר כרכום היה מרכז פולחני ראשון במעלה באלף ה-3 לפנה"ס, מעין מכה פרהיסטורית שקבוצות גדולות של אנשים באו ובנו את מחנותיהם לרגלי ההר וטיפסו אליו כדי לעסוק בפולחן.
התאוריה של ענתי המקשרת בין הר כרכום להר סיני

ענתי טוען כי בתקופת BAC שימש הר כרכום כהר קדוש. יותר מכך, דמיון בין ממצאים בהר לסיפור המקראי של מעמד הר סיני שכנעו אותו כי הר כרכום הוא לא אחר מאשר הר סיני. ענתי מעלה כמה נימוקים בתמיכה לסברתו.
התאוריה של ענתי המקשרת בין הר כרכום להר סיני > הר כרכום כמקום יישוב וחניה

הר כרכום היה הר קדוש באלפים הרביעי והשלישי לפנה"ס, כאשר אנשים רבים בנו את מגוריהם למרגלות ההר ומעטים טיפסו על הרמה כדי לבצע את הפולחן הדתי. תיאור דומה מובא בספר שמות לגבי האיסור לאנשים לדרוך על ההר: ”וְהִגְבַּלְתָּ אֶת הָעָם סָבִיב לֵאמֹר הִשָּׁמְרוּ לָכֶם עֲלוֹת בָּהָר וּנְגֹעַ בְּקָצֵהוּ כָּל הַנֹּגֵעַ בָּהָר מוֹת יוּמָת” (ספר שמות, פרק י"ט, פסוק י"ב). כמו כן צפיפותם של אתרי יישוב גבוהה יותר מאשר בכל אזור אחר שנסקר עד כה בנגב ובסיני, למרות דלילותם של מקורות המים באזור.
לפי ענתי, אם אכן עם ישראל עצר לרגלי ההר הקדוש הוא לא היה היחיד. המקרא רומז לכך: ” וּמֹשֶׁה הָיָה רֹעֶה אֶת צֹאן יִתְרוֹ חֹתְנוֹ כֹּהֵן מִדְיָן וַיִּנְהַג אֶת הַצֹּאן אַחַר הַמִּדְבָּר וַיָּבֹא אֶל הַר הָאֱלֹהִים חֹרֵבָה” (ספר שמות, פרק ג', פסוק א'). מן הטקסט משתמע כי על פי המסורת האתר נקרא הר האלוהים לפני שמשה הגיע אליו. ההר המתואר כמצוי על אדמת המרעה של המדיינים היה, כנראה, מקום קדוש לשבטי מדבר שונים (כגון מדיינים, עמלקים וישראלים). ענתי מקשר נתונים אלה אל אתרי החניה שלרגלי ההר.
התאוריה של ענתי המקשרת בין הר כרכום להר סיני > מיקומו של הר כרכום

נתיבים רבים הוצעו ליציאת מצרים ואף אחד מהם לא כלל את האזור של הר כרכום. ענתי מציע נתיב חדש שכולל את הר כרכום. "על פי התיאור המקראי טענו מספר חוקרים כי יש למקם את הר סיני בצפון חצי האי סיני ולא בדרומו. תיאור הנתיב נמצא במקרא בשני מקומות - בספר שמות ובספר במדבר. לדעת ענתי ניתן לשחזר את הנתיב מארץ גושן להר סיני במידה רבה של דיוק. בספר דברים פרק א', פסוק ב' נאמר: ”אַחַד עָשָׂר יוֹם מֵחֹרֵב, דֶּרֶךְ הַר-שֵׂעִיר, עַד, קָדֵשׁ בַּרְנֵעַ”. ענתי מצא כי בדרך מהר כרכום לעין קודרת (קדש ברנע בדעה המקובלת) דרך ג'בל עריף א-נאקה (הר שעיר בזיהויו של ענתי) יש עשר בארות במרחק של 10 עד 15 ק"מ אחת מהשנייה. זהו המרחק המרבי אותו יכולה קבוצה גדולה לעבור ביום, ובסופו של כל יום כזה יזדקקו למים. כך, אם הר כרכום הוא הר סיני המעבר ממנו לקדש ברנע דרך הר שעיר יימשך 11 יום בדיוק.
לפי המתואר בתנ"ך הר סיני ממוקם בין מדבריות צין ופארן וכן בין ארץ עמלק לארץ מדין. בספור של משה במדיין, הר סיני נמצא בקצה אדמת מרעה של המדיינים ועל הדרך בין מקום מגוריו של יתרו לבין מצרים. הר כרכום הוא היחיד בין "הרי סיני" המוצעים שתואם את התיאור. רפידים, המתוארת בתנ"ך כקרובה מאוד להר, מתוארת במקרא כבאר שהיוותה מקור לסכסוך בין עמלקים למדיינים. לפי הטקסט, שני השבטים הופיעו ברפידים ונראה כי היה זה הגבול בין הטריטוריות של שני השבטים. באר כרכום, המצויה 7 ק"מ צפונה מהר כרכום, תואמת תיאור טופוגרפי זה. מרחק ההליכה מהר כרכום לבאר כרכום הוא פחות משעתיים.

המקרא מתאר את המדבריות ואזורי השבטים סביב הר סיני. לפי התיאור הר סיני צריך להימצא ליד, או על הגבול בין ארץ מדיין לארץ עמלק. המקרא גם מצביע על כך שהעמלקים אכלסו את אזור הר הנגב המרכזי ואת אזור קדש ברנע, והמדיינים את שני צידי הערבה. הר סיני על פי המקרא אמור להימצא בין שני אזורים אלו, כלומר, באזור הר כרכום. בדיקה מעמיקה של הפרטים הטופוגרפיים במקרא הייתה מצביעה על הר כרכום כהר סיני גם ללא הממצאים הארכאולוגיים.
התאוריה של ענתי המקשרת בין הר כרכום להר סיני > אמנות סלע

במקום נמצאו חריטות סלע רבות המונות למעלה מ-40,000. זהו המכלול הגדול ביותר של חריטות סלע המוכר בנגב ובסיני, וזמנם החל מן התקופות הפרהיסטוריות עד לעת המודרנית. בשלהי התקופה הכלקוליתית ובתקופת הברונזה הקדומה חלה עלייה במספר החריטות. הציורים נעשו בטכניקה של חריטה בפטינה שעל פני הסלע. חלק מהחריטות מזכירות סצנות מקראיות או מרמזות על אמונה באל אחד, ובהן דמויות אדם העומדות בפני סמלים אבסטרקטיים כמו דמות אדם מתפלל בידיים מורמות העומד בפני פס. לדעת ענתי החריטה מרמזת על פולחן האל המופשט שלא ניתן להביע את דמותו. את חריטת הסלע המתארת נחשים, עקרבים ושרף (לטאה ארסית), מקשר ענתי אל הפסוק ”הַמּוֹלִיכֲךָ בַּמִּדְבָּר הַגָּדֹל וְהַנּוֹרָא נָחָשׁ שָׂרָף וְעַקְרָב וְצִמָּאוֹן אֲשֶׁר אֵין מָיִם הַמּוֹצִיא לְךָ מַיִם מִצּוּר הַחַלָּמִישׁ” (ספר דברים, פרק ח', פסוק ט"ו). חריטת סלע נוספת, המתארת את המטה והנחש, מיוחסת על ידי ענתי אל הפסוק בשמות ז' ט"ו: ”לֵךְ אֶל-פַּרְעֹה בַּבֹּקֶר, הִנֵּה יֹצֵא הַמַּיְמָה, וְנִצַּבְתָּ לִקְרָאתוֹ, עַל-שְׂפַת הַיְאֹר; וְהַמַּטֶּה אֲשֶׁר-נֶהְפַּךְ לְנָחָשׁ, תִּקַּח בְּיָדֶךָ”.

מסגרת מלבנית המחולקת לעשרה חלקים מתארת על פי ענתי את עשרת הדיברות. המסגרת מחולקת ל-2 חלקים, 3 חלקים, 3 חלקים ושוב ל-2 חלקים, ולפי ענתי אלו עשרת הדיברות הנחלקות באופן הבא:
שתיים לאלוהים
שש לחברה
שתיים לעצמך
חריטות של אליפסה שבתוכה מעגל וסביבו קווים מכונה על ידי ענתי "עין האלוהים".
תיירות להר ותופעת "הסנה הבוער"

המיקום המבודד יחד עם הממצאים הארכאולוגיים העשירים והפולקלור המקשר את הר כרכום עם הר סיני המקראי הפכו את המקום ליעד טיולים עבור מטיילים ישראלים ואף תיירים זרים לא מעטים. בין היתר תופעה אופטית של החזרת אור שמש על אחת מפאות ההר בסמוך ליום הקצר ביותר בשנה זכתה לשם "הסנה הבוער" והפכה לתופעה שמושכת מטיילים רבים להגיע לאזור בדצמבר מדי שנה. תופעה זאת התגלתה ב-2004.
ראו גם

עמנואל ענתי
הר סיני
חרותות סלע בהר הנגב המרכזי
לקריאה נוספת

ענתי עמנואל, "כרכום, הר", האנציקלופדיה החדשה לחפירות ארכאולוגיות בארץ ישראל כרך 3, עמ' 829
גבריאל ברקאי ואלי שילר (עורכים), הר כרכום לאור התגליות החדשות, הוצאת אריאל, 2001
צבי אילן, "הר כרכום-הר סיני שבנגב?", דבר, 18/04/86, עמ' 16
צור שיזף, "הר סיני בידינו", ידיעות אחרונות, שבעה ימים, 20/05/99, עמ' 58–60
Anati Emanuel,” Has Mount Sinai Been Found?” ,BAR vol.11 no.4 ,7-8/1985 Washington, pp. 42-57
Anati Emanuel, Har Karkom in the Light of new Discoveries ,Studi Comuni 11, edizioni del centro camuno di studi preistorici (English Edition 1993)
Anati Emanuel, The Mountain of God, New York (Rizzoli)1986
Finkelstein Israel, “ Raider of the Lost Mountain-An Israeli Archaeologist Looks at the Most Recent Attempt to Locate Mt. Sinai”, BAR vol.14 no.4, 7-8 /1988 Washington, pp.46-50.
הערות שוליים

↑  אביטל להב, סודותיו של הר כרכום, באתר ynet, 29 במאי 2009
↑  ‏Har Karkom by Emmanuel Anati - The mountain of sanctuaries
↑  ישעיהו פרס, אנציקלופדיה גאוגרפית-היסטורית של ארץ ישראל, ירושלים תשי"א, עמ' 145.
↑  דניאל משה לוי, מקרא וארכאולוגיה, ירושלים תשע"א, עמ' 31.
↑  זיו ריינשטיין, אש על הפנים: "הסנה הבוער" נחשף בהר כרכום, באתר ynet, 16 בדצמבר 2011
| אתרים פלאוליתיים ואפיפלאוליתיים בארץ ישראל |
| --- | --- | --- |
| אתרים מהתקופה הפלאוליתית התחתונה | ביצת רוחמה • בריכת רם • ג'לג'וליה • גשר בנות יעקב • מחצבת עברון • מחצבת רבדים • מערת גמל • מערת היונים • מערת זוטייה • מערת מיסליה • מערת קסם • מערת תנור • עובדייה |  |
| אתרים מהתקופה הפלאוליתית התיכונה | האתר המוסטרי בשפך נחל מחניים • הר כרכום • מערת הגדי • מערת היונים • מערת זוטייה • מערת כבארה • מערת מיסליה • מערת מנות • מערת עמוד • מערת רקפת • מערת שוקבא • מערת תנור • נשר רמלה |  |
| אתרים מהתקופה הפלאוליתית העליונה | אוהלו II • הר כרכום • מערת היונים • מערת הנחל • מערת כבארה • מערת מנות • מערת ספונים • מערת קפזה • מערת רקפת • נחל אורן • נחל עין גב I • ערק אל-אחמר • תל רקית |  |
| אתרים מהתקופה האפיפלאוליתית | מדרגות הירדן • מערת היונים • מערת הנחל • מערת חילזון תחתית • מערת כבארה • מערת ספונים • מערת רקפת • מערת שוקבא • נווה דוד • נחל אורן • חתולה • נחל עין גב II • עין גב I • עינן • תל יריחו • תל רקית |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007529848905171  LCCN: sh87002156  SUDOC: 028697286  VIAF: 237333635   WorldCat (עם VIAF): 237333635 
"שדרת המקדשים" למרגלות הר כרכום
שלושה נתיבי נדידה אפשריים של בני ישראל במדבר, שהועלו על ידי חוקרי המקרא
‏12 המצבות, שעל פי עמנואל ענתי מסמלות את 12 שבטי ישראל, על רקע אחת השלוחות של הר כרכום
הנקרה על אחת מפסגות הר כרכום
שרידי מקדש מתקופת ה-BAC על הר כרכום
הבצפר

| --- | --- |

קמפוס הבצפר בתל אביב
קמפוס הבצפר בתל אביב
 בית ספר
 מוטו:  מוסד הלימודים של תעשיית הפרסום הישראלית
 תקופת הפעילות:  2001–הווה (כ־24 שנים)
 בעלי תפקידים
 מנכ"ל:  יגאל בראון, מנכ"ל איגוד חברות הפרסום
 מיקום
 מיקום:  נמל תל אביב
 מדינה:  ישראל ישראל
 קואורדינטות:  32°05′42″N 34°46′21″E﻿ / ﻿32.0950343°N 34.7724289°E﻿ / 32.0950343; 34.7724289
 www.habetzefer.co.il
 he
 
הבצפר הוא בית ספר לפרסום ודיגיטל, המשתייך ל"איגוד חברות הפרסום" בישראל. בו לומדים כ-500 סטודנטים.
היסטוריה

"הבצפר" הוקם בשנת 2001 על ידי איגוד חברות הפרסום של ישראל, המאגד כ-40 משרדי פרסום. הצורך שעמד לפתחם של משרדי הפרסום היה המחסור בכח אדם מקצועי ומיומן, שלמד והתמחה באופן מעשי במקצועות הפרסום. כח אדם שמוכן להשתלבות בעבודה מהיום הראשון שלאחר הלימודים, במקצועות ממוקדים כגון קופירייטינג (רעיונאות), ניהול לקוחות, ניהול מותג, ניהול אסטרטגיה ושיווק, ארט-דיירקשן, וידאורייטינג, יחסי ציבור, שיווק ופרסום בדיגיטל, במדיה החברתית, PPC ועוד.
לכן, התאגדו המשרדים בחסות איגוד חברות הפרסום, והקימו את "הבצפר של חברות הפרסום". בין בעלי המניות של הבצפר: חברת הפרסום אדלר חומסקי & ורשבסקי, מקאן תל אביב, באומן בר ריבנאי, Saatchi&Saatchi, גיתם BBDO, יהושע TBWA, ראובני פרידן IPG, שמעוני פינקלשטיין FCB, דרורי אירועטי ברמן, Publicis ועוד.
הבצפר הוקם במטרה לאייש את ענף הפרסום בעובדים, מנהלים ועצמאים. תוכניות הלימודים בבצפר עומדות בדרישות המקצועיות של תעשיית הפרסום, והוא בית הספר הרב תחומי היחיד למקצועות הפרסום בארץ.
הבצפר הוקם עם 3 מסלולים מרכזיים (קופירייטינג, פלנינג וניהול לקוח - תקציבאות). בעקבות התרחבות עולם הפרסום והביקוש ללימודים בתחום במהלך השנים נפתחו בבצפר קורסים נוספים, כגון ארט-דיירקשן, הפקת פרסומות יחסי ציבור, דוברות ועוד.
בשנת 2010 נפתחה "השלוחה החרדית" (ראה קטגוריה נפרדת).
בשנת 2013 עם התרחבות עולם הפרסום הדיגיטלי והצטרפות חברות פרסום דיגיטליות רבות לאיגוד חברות הפרסום, נפתחו מסלולי לימוד נוספים ממוקדי פרסום באינטרנט, כגון ניהול פרסום ושיווק דיגיטלי, PPC גוגל אדוורדס, רשתות חברתיות ועוד, ושונה שם הבצפר ל"בית ספר של חברות הפרסום והדיגיטל".
כיום הבצפר מונה מעל לעשרה מסלולי לימוד בתחום הפרסום, בנוסף להשתלמויות וקורסים עבור חברות חיצוניות במשק.
ההכשרה בבצפר שמה דגש מרכזי על לימודים מעשיים, הכוללים תרגול, סדנאות, פרזנטציות ועבודה מול לקוחות אמיתיים. מנהלי הקורסים הם בכירים בעולם השיווק והפרסום והמרצים עוסקים בעצמם בשיווק ופרסום באופן יומיומי.