stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דלקת ריאות
פתוגנים המעורבים במחלה

דלקת ריאות כאמור יכולה להיגרם כתוצאה ממגוון של וירוסים, חיידקים, פטריות ופרוטוזואות. עם זאת, מרבית דלקות הריאה נגרמות בשל מספר קטן יחסית של פתוגנים- העיקרי ביניהם הוא Streptococcus pneumoniae השייך לקבוצת פתוגנים קלאסיים יותר ("טיפיים") המביאים לדלקת ריאות (וביניהם ניתן למנות גם את Haemophilus influenzae‏, Klebsiella pneumoniae וחיידקי הסוג Pseudomonas. קבוצה אחרת של פתוגנים נקראת הקבוצה הא-טיפית, וכוללת פתוגנים כגון Mycoplasma pneumoniae‏, Chlamydophila pneumoniae, או Legionella. כמו גם וירוסים שונים (Influenza viruses‏, Adenoviridae‏, RSV). הסיבה לחלוקה הזו קשורה בין היתר בכך שפתוגנים שהם א-טיפיים אינם גדלים בתרבית סטנדרטית ואינם נצבעים בצביעת גראם, וכן מציגים עמידות כלפי טיפול באנטיביוטיקה ממשפחת הבטא-לקטמים (כגון פניצילין) ועל כן הטיפול חייב להיעשות על ידי מתן מקרוליד, פלורוקינולון או טטרציקלין.
אם כי לפחות במחצית מן המקרים לא ניתן לזהות את הפתוגן אשר הביא לדלקת הריאות, הרי שדרך נוחה יחסית לנסות ולאפיין את הפתוגן המעורב במחלה היא על ידי חלוקה אפידמיולוגית:
דלקת ריאות שאיפתית (שאיפת תוכן מזון או נוזל לריאות) יכולה להתפתח על ידי חיידקים אנאירוביים- מצב זה מאפיין מאוד חולים הסובלים מנתיב אוויר לא מוגן (אלכוהוליסטים הסובלים מאספירציות הם תחת גורם סיכון להתפתחות דלקת ריאות עם חיידקים אנאירוביים) ומחולים הסובלים מריפלוקס (טבעי או בעקבות ניתוח טבעת בריאטרי).
דלקת ריאות הנגרמת על ידי סטפילוקוקוס אוראוס (סטפילוקוק זהוב) היא סיבוך ידוע של זיהום בווירוס השפעת - כלומר, על גבי זיהום וירלי נוצרת דלקת ריאות חיידקית אשר עלולה להיות סוערת. קיימים זנים של Staphylococcus aureus עמידים למתיצילין - MRSA, אשר מתפתח כגורם ראשוני להיווצרות של דלקת ריאות בקהילה (שלא על גבי זיהום וירלי).
חולים עם מחלת ריאות חסימתית כרונית או חולים מעשנים, נוטים להיות יותר בסיכון לדלקת ריאות הנגרמת על ידי Haemophilus influenzae, חיידקי Pseudomonas או Legionella.
אנשים הסובלים מדמנציה, שבץ או רמת הכרה ירודה עלולים לסבול מדלקות ריאה הנגרמות בשל חיידקים אנארוביים.
נסיעה לאזורים מסוימים, חשיפה לחיות או ציפורים מסוימות (עטלפים, ארנבים וכדומה) יכולות כולן להביא לדלקת ריאות הנגרמת בשל פתוגנים הספציפיים למצבים אלו ועל כן יש לשאול על חשיפה או טיול כאמור.
אנשים אשר לאחרונה קיבלו טיפול אנטיביוטי או היו מאושפזים, או סובלים ממחלות רקע קשות (אי ספיקת כליות, אי ספיקת לב, אלכוהוליסטים) נמצאים בסיכון לפתח דלקת ריאות כתוצאה מחיידקי מעיים (Enterobacteriaceae).
אנשים הסובלים מבעיה אנטומית או תפקודית בריאות (ברונכיאקטזיות, ציסטיק פיברוזיס, COPD חמור) נוטים לפתח דלקות ריאה הקשורות בחיידקי Pseudomonas.
אנשים אשר היו לאחרונה בשיט באוניה או בשהות במלון מקושרים עם הופעת דלקת ריאות כתוצאה מחיידקי ה-Legionella. גורמי סיכון נוספים למחלה עם חיידק זה כוללים סוכרת, ממאירות המטולוגית כלשהי, מחלה כלייתית קשה, וכן הידבקות ב-HIV).
דלקת ריאות מרגישות יתר

לעיתים רחוקות, התגובה הדלקתית של נאדיות ודרכי האוויר הקטנות של הריאה נגרמת כתוצאה משאיפת אלרגן (כגון אבק, פטריה או נבגים ממקורות שונים). מקרים אלה מכונים דלקת ריאות מרגישות יתר (hypersensitivity pneumonitis), או דלקת נאדיות אלרגית חוצית (extrinsic allergic alveolitis), והמהלך של המחלה במקרים אלה יכול להידמות לדלקת ריאות נגיפית. אבחנה מבדלת במקרים שכאלה מצריכה בירור נוסף בדבר גורמי חשיפה אפשריים ובדיקת קיומם של נוגדנים מוכרים בגוף (במיוחד כאשר יש חשיפה לגורמים אלרגניים אפשריים עקב מקצוע או תחביב מסוימים, כגון עיסוק בחקלאות וגידול ציפורים כתחביב).
טיפול

הטיפול בדלקת ריאות כולל בחלק מן המקרים מתן אנטיביוטיקה, אשר טובה הן לצורך הרג החיידק והן לצורך מניעת סיבוכים שונים. הטיפול משתנה כמובן בהתאם לסוג החיידק אולם גם בהתאם לגיל החולים. אצל תינוקות למשל, אשר נולדו זה עתה, הטיפול הוא אמפיצילין וגנטמיצין תוך ורידי למשך עשרה ימים, לכיסוי הפתוגנים השכיחים בקבוצת גיל זו. אצל ילדים, אמוקסיצילין למשך שבעה ימים, ואין חובה לאשפזם. לאחרונה נמצא כי מתן אנטיביוטיקה במשך 3 ימים בלבד יעיל ומספק עבור מקרים של דלקת ריאות חיידקית קלה עד בינונית.
אצל מבוגרים, ההמלצות לטיפול משתנות בהתאם לגורמי הסיכון הקיימים ולפרמטרים נוספים:
טיפול > החלטה בדבר אשפוז המטופל

ראשית, יש לבחון אם יש צורך באשפוז המטופל בבית החולים או שניתן לקבל טיפול בבית. השלכות האשפוז רבות וכוללות היבטים כלכליים כמו גם היבטים בריאותיים, ועליהן להיבחן בקפידה. קיימים כיום שני מדדים שונים לצורך ההחלטה האם לאשפז חולה או לא:
מדד ה-PSI‏ (Pneumonia Severity Index) - מדד זה נותן נקודות ל-20 משתנים, הכוללים בין היתר את הגיל, מחלות קיימות אחרות וממצאים מעבדתיים או ממצאים בבדיקת החולה שאינם נורמליים. על בסיס התוצאות האלו, מחולקים החולים ל-5 קבוצות כשלכל אחת מהן שיעור תמותה ממוצע מסוים- קבוצה 1 מקושרת עם שיעור תמותה של 0.1%, ואילו קבוצה 5 מקושרת עם שיעור תמותה של כמעט 30%. בהתאם לכך, אנשים השייכים לקבוצה 1 או 2 יכולים להיות מטופלים בבית, בעוד שאנשים השייכים לקבוצה 4 או 5 צריכים להתאשפז בבית חולים.
מדד ה-CURB-65 - מדד זה מתייחס ל-5 קריטריונים עיקריים: C (בלבול, confusion),‏ U (אוריאה) - מעל 7 mmol/L, קצב נשימה (R, respiratory rate) - מעל 30 בדקה, B - לחץ דם (Blood presuure) נמוך מ-90 סיסטולי או נמוך מ-60 דיאסטולי, וגיל - 65 (מטופלים מעל גיל 65). ככל שהמטופל צובר יותר "נקודות" כך שיעור התמותה המיוחס לו עולה ולכן קיימת אינדיקציה לפנות לאשפוז. כך למשל, לחולים עם 2 נקודות שיעור תמותה של 9.2% ב-30 הימים הראשונים ועליהם לפנות לאשפוז בבית חולים, בעוד שלחולים עם ניקוד של 0 שיעור תמותה כאמור של 1.5% והם יכולים להיות מטופלים בבית.
סיבוכים של דלקת ריאות

קיימים שלושה סיבוכים עיקריים של דלקת ריאות- התפשטות הזיהום לאיברים אחרים, התהוות מורסה ריאתית, והתהוות תפליט פלאורלי. התפשטות של הזיהום לאיברים אחרים, כגון למוח או ללב (ויצירת אנדוקרדיטיס זיהומית למשל, או מורסה מוחית) אינה אירוע שכיח, אולם יש לטפל בו במהירות. מורסה ריאתית מטופלת על ידי כיסוי אנטיביוטי שלרוב כולל גם חיידקים אל-אווירניים, ובמידת הצורך על ידי ניקוז או הסרה כירורגית. תפליט פלאורלי צריך להיות מנוקר לצורך אבחנה וטיפול- במרבית המקרים יהיה צורך בהנחת נקז חזה לצורך ניקוז התפליט.
מעקב ופרוגנוזה

לרוב, תוך יומיים עד ארבעה ימים החום יורד ואיתו גם יורדות רמות תאי הדם הלבנים (ירידה בלויקוציטוזיס). עם זאת, צילום חזה נותר לא תקין במשך תקופה ארוכה יחסית - בין 4 - 12 שבועות ממועד תחילת המחלה. יש לערוך צילום חזה כאמור בתוך 4 - 6 שבועות מתום המחלה, כאשר נצפית חזרה של המחלה בצילום חזה, בעיקר באותו אזור בריאה בו אירעה הדלקת הקודמת, יש לחשוד בנוסף בתהליך כגון סרטן ריאות.
מטופלים צעירים ובריאים בדרך כלל יבריאו מן המחלה באופן מלא בתוך שבועיים. אנשים מבוגרים יותר עלולים "למשוך" את המחלה לפרק זמן ארוך יותר עד החלמה מלאה. שיעור התמותה הכולל למקרים של דלקת ריאות אצל לא מאושפזים עומד על פחות מ-1%, כאשר אצל חולים מאושפזים שיעור זה מוערך בכ-10%, כמחצית מן המקרים הללו מקושרים ישירות לדלקת הריאות עצמה. מניעת המחלה באופן חלקי יכולה להתבצע על ידי חיסון (שקיים לווירוס השפעת ו-Streptococcus pneumoniae)- אנשים הנמצאים בקבוצות אוכלוסייה הנתונות לסיכון מוגבר להידבקות צריכים להתחסן, בכלל זה, אנשים החולים במחלת ריאות חסימתית כרונית.
פרוגנוזה

אצל חולים המטופלים מחוץ לבית החולים, שיעור התמותה הוא נמוך מ-1%. חום הגוף מתייצב במהלך היומיים הראשונים לטיפול ושאר הסימפטומים נעלמים בתוך שבוע. עם זאת, תצלום הרנטגן של החזה עשוי להישאר פתולוגי גם במשך למעלה מחודש. אצל חולים אשר נדרשו לאשפוז, שיעור התמותה הוא גבוה יותר ועומד על כ-12%.
עמק הארזים

| --- | --- |

עמק הארזים
 מידע כללי
 סוג:  עמק 
 נתונים ומידות
 גובה:  580–600 מטר
 מיקום
 מיקום:  מחוז ירושלים 
 עיירות:  ירושלים
 נתיבי מים:  נחל שורק
 קואורדינטות:  31°48′10″N 35°10′22″E﻿ / ﻿31.8027778°N 35.1727778°E﻿ / 31.8027778; 35.1727778
 
  (למפת ירושלים מוגדלת) עמק הארזים(למפת ירושלים רגילה) עמק הארזים(למפת הרי ירושלים רגילה) עמק הארזים(למפת הרי ירושלים מוגדלת) עמק הארזים he
 
מחלף מוצא מעמק הארזים
מערב ירושלים ועמק הארזים, מבט מכוון מבשרת ציון
עמק הארזים, כביש 9 (ירושלים) מבט לכוון מזרח
עמק הארזים הוא עמק שבו נמצא אחד מיובליו של נחל שורק היורד מכיוון מוצא ומתחבר לנחל שורק בסמוך לחיבורו עם נחל לוז. אל העמק מתנקז גם נחל חלילים ובסמוך אליו נמצא הגן הלאומי עינות תלם. העמק נתן את שמו לכל האזור הלא-בנוי הנושק לכניסה המערבית של ירושלים, והוא כולל את ערוצי נחל שורק ויובליו בין מבשרת ציון לשכונת רמות אלון והכפר הנטוש ליפתא בירושלים. בעמק הארזים עובר שביל ירושלים.
כללי

עמק הארזים הוא חלק ממערכת נחל שורק, ומכסה אזור נרחב יחסית בחלק המערבי של ירושלים. אזור זה נמצא במרכז סערה ציבורית ומחלוקת כאשר מצד אחד עומדים תושבי האזור ו"גופים ירוקים" ובראשם החברה להגנת הטבע ומהצד השני גופי תכנון מוניציפליים וארציים, חברת החשמל, רכבת ישראל וגופים כלכליים.
עמק הארזים מרכז בתוכו מאפיינים טיפוסיים לנוף הצומח והחי המקומי. בעמק מצויים שני מעיינות שכבה, חורשות ויערות אורן ירושלים וברוש, בוסתנים, שרידי חקלאות עתיקה ושרידי חקלאות בת ימינו.
כללי > מקור השם

השם "עמק הארזים" מופיע לראשונה על במת ההיסטוריה בשנת 1923, כאשר בעינות תלם הוקמה מושבה קטנה על חורבות היישוב היהודי בית טלמא. שמונה משפחות יהודיות התיישבו במקום, והניחו אבן פינה לבית ספר חקלאי לבנות דתיות. ליישוב המתחדש ניתן השם "עמק הארזים", ככל הנראה על שם הברושים הגדולים שצומחים בערוץ הנחל ודומים במראם לעצי ארז. בזמן מאורעות תרפ"ט (1929) היו תושבי היישוב תחת איום והיישוב ננטש.
נוף, חי וצומח

עמק הארזים ושוליו הם חלק ממסדרון אקולוגי חשוב ובו ריכוז גדול של בעלי חיים שברחו מאימת הזחילה האורבאנית של העיר ירושלים אל תוך שטחי המחיה שלהן. לעמק חשיבות מיוחדת כשמורה של נוף הרי יהודה שלא זוהמו על ידי הבניה של ירושלים והן כשער הכניסה ומבוא חזותי לעיר ממערב. פנים אלו והמערכת האקולוגית הענפה הפכו את העמק ליעד פופולרי למטיילים וחובבי טבע מירושלים והארץ כולה.
בעמק חבויים מעיינות, מטעים, בוסתנים וכרמי זיתים. בעמק מתקיימת להקה גדולה יחסית של מספר עשרות פרטים של צבי ארץ ישראלי, תת-מין של המין צבי מצוי - אחד מסמליה של ארץ ישראל. כן נצפו בעמק שועל מצוי, תן מצוי, דלק סלעים, דרבן מצוי, וכן אוכלוסייה מגוונת של זוחלים, אוכלוסייה גדולה של עטלפים, עופות דורסים כדוגמת אוח מצוי ועקב עיטי, חיוויאי, בז מצוי, נץ מצוי וינשוף עצים מקננים בעמק בצד ציפורי שיר ובהן צוקית בודדת, דוחל שחור גרון וסנונית מערות.
נוף הצומח של העמק אופייני לבתה ים תיכונית, עצי פרי מבוסתנים, מטעים שחלקם גדלים פרא ופריחה מגוונת.
פיתוח ושימור

בשל חשיבותו הרבה של העמק למאזן האקולוגי המתקיים בצד ירושלים ולמרקם החיים בעיר, תוכניות מתאר ארציות ומחוזיות ותוכניות האב לירושלים, מאז שנות השישים של המאה ה-20 הכירו בעמק הארזים וחשיבותו כשטח פתוח, עשיר במשאבי טבע המיועד לשימור.
פיתוח ושימור > תוכנית ספדיה

תוכנית ספדיה (ספדי) (תוכנית מערב ירושלים) הייתה תוכנית מתאר מחוזית להרחבת העיר ירושלים מערבה בשטח של כ-26,600 דונם ובה נכלל כל שטח עמק הארזים וחלקים אחרים מנחל שורק. התוכנית כללה הרחבה של השטח הבנוי של העיר לכיוון מערב, בשטחים שסופחו אליה ב-1992 במסגרת ועדת קוברסקי, במטרה לבנות בהם כ-18,000 יחידות דיור. עיקר הבינוי בתוכנית היה בשני מתחמים: רכס לבן והר חרת הסמוך למבשרת ציון ולמעיין הסטף, יחידות דיור נוספות תוכננו במצפה נפתוח, סמוך לשכונת רמות, שהופרד מתוכנית ספדיה וקודמו בתוכנית נפרדת. התוכנית נדחתה בפברואר 2007 על ידי המועצה הארצית לתכנון ובנייה לאחר קמפיין מחאה גדול של ארגוני הסביבה בארץ. ב-2008 בוטלה גם תוכנית מצפה נפתוח בהוראת בג"ץ, לאחר שהחליט לקבל את עתירת תושבי שכונת רמות נגד תוכנית. בג"ץ קיבל את טענת העותרים כי ועדת משנה של המועצה הארצית לתכנון ובנייה אישרה את תוכנית מצפה נפתוח תוך חריגה מסמכותה, כאשר אישרה שינוי שטח המוגדר כיער טבעי לשטח בנוי
פיתוח ושימור > הפארק המטרופוליני

במסגרת התוכניות לפיתוח מחד ושימור מאידך של עמק הארזים רבתי מוגדר שטח העמק כחלק מהפארק המטרופוליני של ירושלים – מיזם של הקרן הקיימת לישראל, רשות הטבע והגנים, עיריית ירושלים והרשות לפיתוח ירושלים. פארק עמק הארזים כולל שטח של כ-3,200 דונם והוא אחד מארבעת הפארקים המרכיבים את הפארק המטרופוליני, לצד פארק עמק מוצא, פארק עמק רפאים ונחל צופים.
עיקרי התוכנית:
תוכנית פארק עמק הארזים מחולקת לשתי תוכניות מקומיות – תוכנית מס' 12000 שנמצאת בתחום שיפוט ירושלים (הופקדה ביום 20/7/2007) ותוכנית מס' הל'/ 444 שנמצאת בתחום שיפוט המועצה המקומית מבשרת ציון ועדיין לא הופקדה.
תוכנית הל/444 שבתחום שיפוט מבשרת ציון, מתייחסת לנחל חלילים ולמדרונות שבין מבשרת ציון לנחל שורק – שטח זה מיועד להיות גן לאומי ושמורת טבע.
תוכנית 12000 שבתחום שיפוט ירושלים, המתייחסת לפארק המטרופוליני "עמק ארזים", כוללת, באזור מבשרת ציון (באזור מפגש נחל חלילים ונחל שורק), את האתרים הבאים: אתר נופש פעיל (פארק מים), אתר לאירועים זמניים (מופעי רוק, ירידים), מבנה חינוך/ חווה חקלאית, שיקום עיינות תלם, מגרש חניה – חלקו עם אספלט (300 מקומות) וחלקו ללא אספלט (1,200 מקומות) (ממוקם בסמוך לאתר לאירועים זמניים). הכניסה לפארק תהיה משני כיוונים – מכיוון הר חוצבים ומכיוון מוצא.
פיתוח ושימור > ספורטק עמק הארזים

בשטח הסמוך לכניסה לצידו המזרחי של הפארק הגובל בשכונת רמות ב' ובאזור התעסוקה הר חוצבים ומוקף בכבישים גולדה מאיר, בגין ודרך יצחק שמיר, סמוך לתוואי נחל שורק, הוקם מתחם ספורט מגוון הגדול מסוגו בירושלים. המתחם שהקמתו מומנה חלקית על ידי משפחת קראפט כלול מגרשי כדורגל ופוטבול לצד מגרשי כדורסל וטניס פתוחים ואף היכל ספורט קטן לכ-1,000 צופים ושטחי חנייה צמודים. בשלב הראשון הוקם, בעלותו של כ־60 מיליון שקלים, 3 מגרשי כדורגל ופוטבול שבגדול שבהם יהיו יציעים ל־1,000 צופים ונחנך ביוני 2017 וארח חלק מאירועי המכביה העשרים שנערכה ביולי 2017 בירושלים ומחוצה לה.
פיתוח ושימור > תוואי חדש לכביש 1

דרך יצחק שמיר (כביש 9) והמחלף שלו עם כביש 4 ("כביש בגין") הם חלק מתוכנית האב לתחבורה לירושלים המקודמת מראשית שנות ה-90 של המאה ה-20 ומטרתה, בין היתר, להקל על הכניסה לעיר ולהסיט מתוכה תחבורה עוברת באמצעות מערכת כבישי טבעת. סלילת הכביש הסתיימה ב-2007, אולם, כפי שעולה מבדיקת החברה להגנת הטבע, חברת מוריה חרגה מהתוכנית והוראותיה, וגרמה לנזקים מיותרים גם מחוץ לתחום התוכנית. בנוסף, לא השלימה  (ובחלק מהנושאים אפילו לא התחילה) את שיקום השטח כנדרש – השיקום הנופי ומעברי בעלי חיים, שלהם חשיבות עצומה הן לבטיחות הנוסעים והן לצבאים הרבים שחיים באזור. לטענה זו שותפים גם גורמים בלשכת התכנון המחוזית בירושלים. עם חנוכתו היה הכביש לקטע בכביש 1 בין מחלף מוצא לבין מחלף שער מזרח. מקור הכינוי "כביש 9" הוא בשמו של פרויקט בניית הכביש שנבנה על ידי חברת מוריה. הקטע כלל בניית גשר לפיצול התנועה בכביש 1 באזור מחלף מוצא ובניית שתי מנהרות בעמק הארזים. בכביש שני נתיבים לכל כיוון. בצידו המזרחי של הקטע שני מחלפים גדולים: מחלף גולדה מאיר המחבר את שדרות גולדה מאיר עם שדרות בגין, ומחלף יגאל ידין המחבר את שדרות בגין עם כביש 1.
אתרים בעלי עניין מיוחד > מצפה טורצ'ינר

בתחילת שנות ה-50 של המאה ה-20 הקימה משפחת טורצ'ינר (טור סיני) בארץ ובארצות הברית, מפעל חקלאי שהשתרע על 1,200 דונם במבואות המערבים של ירושלים, בעמק הארזים על המורדות הצפוניים של מצפה נפתוח. במקום היו עצי פרי נשירים מסוגים שונים. היום נשארה מהמפעל החקלאי הזה רק חוות טורצ'ינר לגידולים אורגנים ומצפה טורצ'ינר ובו ספסלי ישיבה ולוח תצפית.
אתרים בעלי עניין מיוחד > האנדרטה לזכר קרבנות אסון מגדלי התאומים

על גבעה בעמק הארזים, הוצבה ביום 11 בנובמבר 2009 האנדרטה לזכר קרבנות אסון מגדלי התאומים, מעשה ידיו של הפסל אליעזר וייסהוף. בתוך מעגל גדול ניצב פסל גדול ממתכת. חלקו התחתון נראה כקיר קורס ועליו 50 כוכבים כמספר מדינות ארצות הברית וחלקו העליון בצורת דגל מתנופף כלפי מעלה. בבסיס הפסל נמצא גוש מתכת שנלקח משלד הריסות מגדלי התאומים והועבר לישראל מטעם עיריית ניו יורק לשם שילובו בפסל. בשולי המעגל נמצאים לוחות מתכת ועליהם מוטבעים שמות 2,980 הנספים בתוכם חמישה ישראלים.
אתרים בעלי עניין מיוחד > פארק עמק הארזים גן הגשרים

בחלק המרכזי של עמק הארזים, בצמוד לנחל שורק נמצא פארק הגשרים, שהוא גן שעשועים מוצל. שני גשרים להולכי רגל מעל נחל שורק מובילים לפארק, הגשרים תוכנן על ידי מהנדסי הקונסטרוקציה ממשרד "רוקח אשכנזי מהנדסים".
מפה של פארק הגשרים
גשר ראשון בפארק הגשרים
גשר שני בפארק הגשרים
גלריה

ערוץ נחל שורק בעמק
מראה בעמק
דגל קק"ל בעמק בטו בשבט (פברואר 2009)
מצפה טורצ'ינר
כניסה למנהרה עמק הארזים
מראה מזרחה לכיוון מנהרת הארזים. ברקע נראים ליפתא והר חוצבים
לקריאה נוספת

מנחם מרקוס, הרי ירושלים, רשות שמורות הטבע, 1993.
הערות שוליים

↑  אליסה אודנהיימר, הולנת"ע אישרה התוכנית להרחבת ירושלים מערבה; כוללת 18 אלף יחידות דיור, באתר הארץ, 26 בדצמבר 2002
↑  אבי בר-אלי, הסוף לתוכנית ספדיה: המועצה הארצית דחתה את תוכנית פיתוח מערב ירושלים, באתר הארץ, 5 בפברואר 2007
↑  צפריר רינת, ניצחון לירוקים: בוטלה תכנית ספדיה בי-ם, באתר הארץ, 16 בספטמבר 2008
↑  וידאו – מרכז ספורט חדש נחנך בעמק הארזים, באתר כל העיר, 20 ביוני 2017
↑  אפי לנדאו, ‏אושר כביש 9 בכניסה המערבית לירושלים, באתר גלובס, 23 באוגוסט 1999
↑  אבי בר-אלי, ברגע האחרון: בוטלה פתיחת כביש 9 בירושלים שהיה אמור להיחנך מחר במעמד רה"מ, באתר הארץ, 20 במאי 2007
↑  דני בן שטרית, אנדרטה לזכר חללי מגדלי התאומים בליבו של עמק הארזים, באתר Meva.co.il,‏ 21 באפריל 2010
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987012124172005171 
גשר הארזים
צבי ארץ ישראלי בעמק הארזים
מצפה טורצ'ינר
אנדרטה לזכר קרבנות אסון מגדלי התאומים
האספה המחוקקת של גוג'ראט

| --- | --- |

 מדינה:  גוג'ארט
 סוג:  וידהאן סבהה, בית מחוקקים חד-ביתי
 היסטוריה
 תקופת הפעילות:  1960–הווה (כ־65 שנים)
 הרכב
 מספר מושבים:  182
 
 קואליציה (158):      מפלגת העם ההודית  (156)       עצמאיים (2)  אופוזיציה (20):       הקונגרס הלאומי ההודי (15)        אאם אדמי (4)        מפלגת סמג'וואדי (1)  לא מאויש (4)        לא מאויש (4)
 משכן
 קואורדינטות:  23°13′08″N 72°39′25″E﻿ / ﻿23.21888889°N 72.65694444°E﻿ / 23.21888889; 72.65694444
 אתר אינטרנט
 gujarat.neva.gov.in
 
האספה המחוקקת של גוג'אראט או גוג'אראט וידאן סבהה (בהינדי: गुजरात विधान सभा, בגוג'ראטית: ગુજરાત વિધાનસભા) היא בית המחוקקים המדינתי של גוג'ראט. 182 חברי האספה המחוקקת נבחרים ישירות במחוזות בחירה. האספה נבחרת לתקופה של 5 שנים, אך ניתן לפזר אותה מוקדם יותר. 13 אזורי בחירה שמורים לקסטות ו-27 אזורי בחירה לשבטים. האספה מקימה את ממשלת גוג'ראט.
מ־1995, האספה המחוקקת של גוג'אראט נשלטת על ידי מפלגת העם ההודית, המחזיקה ברוב מוחלט.
היסטוריה

בהושיני גוהאיל, שליט מדינת בהבנגר (אנ'), הקים את אספת נציגי העם, שהורכבה מ-38 חברים שנבחרו על ידו. יורשו, קרישנאקומאר סינה-ג'י, הקים את האספה המחוקקת בהוונאגר ב-1941 עם 55 חברים, המורכבים מ-33 חברים נבחרים, 16 חברים שנבחרו על ידו ו-6 חברים לשעבר. היה להם כוח לשאול שאלות, להעביר החלטות, לדון בתקציב ולהגיש הצעות חוק באספה. אספה זו נהגה להתכנס לפחות פעמיים בשנה. לאספת המדינה של פורבנדר היו אותן סמכויות. סרג'יו גארקיו השלישי, שליט מדינת בארודה, הקים את האספה המחוקקת של בארודה בשנת 1908.
החל מ-1921, תושבי אזור של מדינת גוג'אראט הנוכחית פרט למדינות הנסיכותיות שלחו נציגים לאספה המחוקקת של מדינת בומביי. בשנת 1952 הוקמה האספה המחוקקת של סאורשטרה לאחר עצמאותה של הודו, שהיה פעיל עד 31 באוקטובר 1956. מדינת סאוראשטרה מוזגה למדינת בומביי במסגרת חוק ארגון מחדש של המדינות ב-1956.
ב-1 במאי 1960, מדינת בומביי חולקה למדינות גוג'ראט ומהאראשטרה, ובעקבות כך הוקמה האספה המחוקקת של גוג'אראט. האספה הראשונה כללה 132 חברים שהיו חברי האספה המחוקקת של בומביי, שנבחרו ממחוזות הבחירה הטריטוריאליים של גוג'אראט. בעת החלוקה נדבע כי בעת קיום בחירות נוספות לאספה יגדל מספר חבריה מ-132 ל-154, דבר שאירע ב-1962. בשונה מהאספה המחוקקת של בובמביי שהייתה בית תחתון לצד המועצה המחוקקת של בומביי, האספה המחוקקת של גוג'ראט נקבעה כבית מחוקקים חד-ביתי. האספה הוגדלה בשנית ב-1967 ל-168 וב-1975 הוגדלה ל-182.
היסטוריה > מיקום

לאחר הקמת מדינת גוג'ראט ב-1960, אחמדאבאד הייתה בירת המדינה, והאספה ישבה בה. עיר הבירה החדשה, גנדינגאר נבנתה בשנת 1971, והאספה הועברה לגנדינגאר ב-11 בפברואר 1971. בניין בית האספה הלאומית הושלם ונחנך ב-1982.
מחוזות בחירה

13 אזורי בחירה שמורים לקסטות נספחות, ו-27 אזורי בחירה שמורים לשבטים נספחים.
האספה בוחרת את 11 נציגי גוג'ראט ברג'יה סבהה.
הערות שוליים

1 2 3 4  Kalia, Ravi (2004). Gandhinagar: Building National Identity in Postcolonial India. University of South Carolina Press. pp. 26, 33, 36, 37, 115. ISBN 9781570035449.
↑  Report on the Third General Elections in India, 1962, New Dlehi: Election Commussuon of India, עמ' 3–4
↑  The Bombay Reorganisation Act, 1960, s.13 & 19
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: n50000528  VIAF: 126092555   WorldCat (עם VIAF): 126092555 
מפת מחוזות הבחירה לאספה המחוקקת
אוקסיטניה (חבל היסטורי-תרבותי)
גאוגרפיה

החבל המכונה "אוקסיטניה" יוצר מעין רצועת יבשה המחברת את חצי האי האיברי עם שאר צרפת, ומשתרע בין הים התיכון לאוקיינוס האטלנטי, בין שלושה מסיבים הרריים: הרי הפירנאים, הרי האלפים והמסיב סנטרל שבמרכז צרפת.
הוא מתאפיין איפוא בציריו ההרריים המהווים מפלטים כמעט בלתי ניתנים לכיבוש והוא נחצה על ידי עמקים ורמות מרובים מוקפים בנופים גבעתיים.
יוצאים מן הכלל רק ליבו של האגן האקוויטני ("אקוויטניה" במשמעותה המילולית היא "ארץ המים"), חופי הים התיכון ועמק הרון המתאפיינים בנופים בגובה נמוך.
הערים הגדולות ביותר הן ממערב מזרחה: בורדו, לימוז', טולוז, קלרמון-פראן, מונפלייה, מרסיי, אקס-אן-פרובאנס, טולון וניס.
אוקסיטניה כוללת שטחים המשתייכים לארבע מדינות: צרפת, איטליה, ספרד ומונקו.
רוב רובה שייך לצרפת, כשהיא בערך זהה ל"מידי" (Midi de la France), כלומר "דרום צרפת", קרי: חלק הארי מן המסיב סנטרל וכל שאר חבלי הדרום, להוציא את קורסיקה, את חבל רוסיון שבה מדברים קטלאנית ואת ארץ הבסקים הצרפתית.
באיטליה היא כוללת את ה"עמקים האוקסיטניים" בהרי האלפים, השייכים לחבלי פיימונטה וליגוריה.
בספרד כוללת את ואל ד'אראן. בנוסף, גם נסיכות מונקו נחשבת לחלק ממנה.
גאוגרפיה > החבלים ההיסטוריים

בימי "המשטר הישן" (של מלכות צרפת) חבלי הארץ המרכיבים את אוקסיטניה הם:
אוברן (Auverge), פורה (Forez) בשוליה המערביים והדרומיים, בורבונה (דוכסות בורבון לשעבר) (Bourbonnais) – במחציתה הדרומית, קוזראן (Couserans), דופינה – במחציתה הדרומית, רוזנות פואה, רוזנות ניס, פריגור, גסקוניה, גייאן, לנגדוק, הקצה המזרחי של אנגומואה, לימוזן, הקצה הדרום-מזרחי של פואטו, מארש, פרובאנס, רוזנות ונסן (Venaissain) וֶלֶה (Velay), ויווארה (Vivarais)
אזורים מסורתיים אוקסיטניים בצרפת:
ביארן; בירה: (פו) – 6,800 קמ"ר
גייאן & גסקוניה; בירה: (בורדו) – 69,400 קמ"ר
לימוזן; בירה: (לימוז') – 9,700 קמ"ר
מארש (לימוזן); בירה: (גרה) – 7,600 קמ"ר
אוברן; בירה: (ריום) – 19,300 קמ"ר
לנגדוק (חבל ארץ); בירה: (טולוז) – 45,300 קמ"ר
דופינה; בירה: (גרנובל) – 8,500 קמ"ר
רוזנות ניס; בירה: (ניס) – 3,600 קמ"ר
פרובאנס; בירה: (אקס-אן-פרובאנס) – 22,700 קמ"ר
רוזנות ונסן; בירה: (קרפנטרה) – 3,600 קמ"ר
רוזנות פואה; בירה: (פואה) – 3,300 קמ"ר
בורבונה (המחצית הדרומית) – בערך 3,200 קמ"ר.
גאוגרפיה > האזורים המנהליים במסגרת צרפת

| --- | --- |
 גבולות "המרחב האוקסיטני" בצרפת – בשנת 2016 – בקו אדום: גבולות "אוקסיטניה" (נקודות צהובות) בתוך מחוז פירנה אטלנטיק. באדום – קהילת האוכלוסין של ארץ הבסקים בצרפת. בקו מקווקו ירוק גבולות המחוזות הבסקים ההיסטוריים בשטח צרפת של ימינו
האזורים המנהליים הצרפתיים הנוכחיים הנמצאים ב"מרחב האוקסיטני" הם:
אוקסיטניה (אזור מנהלי) להוציא את המחוז "פירנה מזרח" שבו הרוב דובר קטלאנית. עם זאת בצפון-מערב המחוז הזה נמצא חבל פנוייד (Fenouillèdes) שבו שולטות השפה והתרבות האוקסיטנית.
אקוויטניה החדשה (נובל אקיטן) – להוציא בשוליים אזורים בהם מדברים בסקית, ואת הניבים פואטבן וסנטונז'ה.
אוברן-רון-אלפ – במחצית הדרומית שלו, ביתר דיוק כל מחוזות דרום וארדש, דרום איזר וכמה רצועות ממחוז לואר
פרובאנס-אלפ-קוט ד'אזור
באזור "סאנטר-ואל דה לואר" (Centre-Val de Loire) בכמה כפרים בדרום המחוזות שר ואנדר מדברים אוקסיטנית.
הסמלים

שני סמלים התקבעו כסמלים לאוקסיטניה רבתי: ה"אסטרדה" – הכוכב המשובע והצלב האוקסיטני.
הסמלים > אסטרדה – הכוכב המשובע

הכוכב המשובע ("אסטרדה" astrada או "אסטרדו" astrado לפי ניסוחו של מיסטרל) היה סמל אגודת ה"פליברים" "פליביריז'" – הצלב האוקסיטני
הסמלים > הצלב האוקסיטני

הצלב האוקסיטני (crotz occitana, crous óucitano), הידוע גם כ"צלב של פרובאנס" או "הצלב של טולוז" הוא סוג של צלב פאטה
שבו כל אחת מארבע זרועותיו מסתיים בחלק מתרחב בעל שתי פנים. בנקודות החיבור של כל פן ופן – נקודות מוזהבות המרכיבות ביחד מעגל או מרובע.
הצלב האוקסיטני הראשון הופיע ברוזנות טולוז בימי רמון החמישי, רוזן טולוז. הוא מופיע בתיאור החותם של אותו רוזן משנת 1165.
לואי אנטואן דה רופי מספר ב"היסטוריה של העיר מרסיי" (1696) כי צלב זה היה בשימוש מקודם אצל האצילים הפרובנסלים והוא הפך לסמל רוזני טולוז אחרי נישואיו של הרוזן טולוז עם בתו של רוזן פורקאלקייה (Forcalquier)
צלב אוקסיטני
כוכב הפליברים או אסטרדה