stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
לייק האווסו סיטי

לייק האווסו סיטי (באנגלית: Lake Havasu City) היא עיר במחוז מוהאבי שבאריזונה, ארצות הברית. עם אוכלוסייה של למעלה מ-52 אלף נפש, לפי המפקד שנערך ב-2010, זוהי העיר בעלת מספר התושבים הגדול ביותר במחוז מוהאבי. לייק האווסו סיטי מבודדת גאוגרפית משאר ערי המחוז.
ההתיישבות באזור של לייק האווסו סיטי של היום החלה כאשר נוסד מחנה צבאי של חילות האוויר של צבא ארצות הברית בתקופת מלחמת העולם השנייה, על שפתו של מאגר המים אגם האווסו, שנוצר מאחורי סכר פארקר על נהר הקולורדו. ב-1958 רכש רוברט פ. מק'קלוך 3,353 אקר של שטחים בצד המזרחי של מאגר המים. לאחר ארבע שנות תכנון רכש מק'קלוך כ-13 אלף אקר נוספים של קרקעות פדרליות באזור.
לייק האווסו סיטי נוסדה ב-30 בספטמבר 1963 בהחלטת מועצת מחוז מוהאבי, כ"מחוז מערכת הניקוז וההשקיה של אגם האווסו" (Lake Havasu Irrigation and Drainage District). 'מחוז' זה נהפך לתאגיד עירוני תחת השם "לייק האווסו סיטי" ב-1978.
בשנת 1968 רכש רוברט מקלוך את גשר לונדון הישן, תמורת סכום של $2,460,000. הגשר פורק, אבניו סומנו והוא הוצב מחדש בלייק האווסו סיטי על התעלה שנחפרה בין אגם האווסו (חלק מהקולורדו) למפרץ תומסון (Thompson Bay, גם הוא חלק מהקולורדו).
שטחה של לייק האווסו סיטי מונה 112 קמ"ר, מתוכם 0.12 קמ"ר הם מים. הדרך היבשתית היחידה המובילה ללייק האווסו סיטי הוא הכביש המדינתי 95 (State Route 95), המתחבר לכביש בין-מדינתי 40 צפונית לעיר ולכביש בין-מדינתי 10 דרומית לה.
במפקד האוכלוסין שנערך ב-2000 נמנו בלייק האווסו סיטי כ-41.9 אלף נפש, כ-17.9 אלף משקי בית וכ-12.7 אלף בתי אב. צפיפות האוכלוסייה לפי אותו מפקד, עמדה על כ-376 לקמ"ר.
בלייק האווסו סיטי שורר אקלים מדברי. ממוצע הטמפרטורות הגבוהות בחורף נע בין 17 ל-28 מעלות צלזיוס, ואילו ממוצע הטמפרטורות הנמוכות נע בין 6 מעלות מתחת לאפס ל-16 מעלות מעל האפס. הטמפרטורות צונחות מדי פעם מתחת ל-4 מעלות מתחת לאפס, אך עם זאת האזור כמעט ולא חווה קרה. הקיץ בלייק האווסו סיטי הוא חם ביותר, עם ממוצע טמפרטורות גבוהות שנע בין 43 ל-50 מעלות, כאשר לעיתים הטמפרטורות גם עולות ל-52 מעלות ויותר. ממוצע הטמפרטורות הנמוכות בקיץ הוא בין 27 ל-34 מעלות בחודשי יולי-אוגוסט, ובין 22 ל-28 מעלות בספטמבר. ממוצע הטמפרטורות השנתי עומד על 24.2 מעלות, וממוצע המשקעים השנתי עומד על כ-109 מ"מ.
כריס בושיי

| --- | --- |

בושיי,2021
 לידה:  11 בינואר 1993 (בן 31) קסטריז, סנט לוסיה
 עמדה:  פאוור פורוורד, סנטר
 גובה:  2.06 מטרים
 מספר:  25
 מכללה:  אוניברסיטת אורגון
 דראפט:  לא נבחר, 2017
 קבוצות כשחקן
 2017–2018 2017–2018 2018–:  גולדן סטייט ווריורס ←סנטה קרוז ווריורס טורונטו ראפטורס
 הישגים כשחקן
 2 זכיות באליפות ה-NBA‏ (2018, 2019) זכייה בפרס ה-MVP של ליגת הפיתוח (2019) זכייה בפרס שחקן ההגנה של ליגת הפיתוח (2019)
כריסטופר "כריס" בושיי (בצרפתית: Christopher "Chris" Boucher; נולד ב-11 בינואר 1993) הוא כדורסלן קנדי יליד סנט לוסיה, המשחק בקבוצת טורונטו ראפטורס מליגת ה-NBA, בעמדות הפאוור פורוורד והסנטר.
ראשית חייו וקריירת מכללות

בושיי נולד בעיר קסטריז שבסנט לוסיה, ובגיל 5 עבר עם אמו למונטריאול, קנדה, במטרה להתאחד עם אביו הקנדי. בסופו של דבר נפרדו הוריו, ונותק הקשר עם אביו, אך בושיי ואמו נשארו להתגורר במונטריאול. בגיל 16 נשר מבית הספר, והחל לעבוד כשוטף כלים במסעדה מקומית. בגיל 19 שיחק לראשונה בליגת כדורסל מסודרת, כאשר הצטרף לקבוצת "Alma Academy" מליגת ה-AAU האמריקאית.
בשנת 2013 החל ללמוד במכללה קדם-אקדמית בניו מקסיקו, ושנה לאחר מכן עבר ל"מכללת נורת'ווסט" אשר במדינת ויומינג. בעונתו היחידה בקבוצת הכדורסל של המכללה זכה בתואר השחקן המצטיין של ליגת ה-NJCAA, לאחר שרשם ממוצעים של 22.5 נקודות, 11.8 ריבאונדים ו-4.7 חסימות למשחק.
בשנת 2015 עבר ללמוד באוניברסיטת אורגון, אשר קבוצתה השתתפה בליגת המכללות הבכירה. בשתי עונותיו בקבוצת האוניברסיטה – "אורגון דאקס" – העמיד ממוצעים של 12.0 נקודות, 6.8 ריבאונדים ו-2.7 חסימות למשחק, ובשתיהן נבחר לחמישיית ההגנה של מחוז Pac-12. ב-11 במרץ 2017, במשחק מול אוניברסיטת קליפורניה, סבל מקרע ברצועה הצולבת הקדמית, ונאלץ להחמיץ את כל המשך עונת 2016/2017. בהיעדרו של בושיי העפילו הדאקס לפיינל פור טורניר אליפות המכללות, לראשונה מזה 78 שנים, בהובלתם של השחקנים דילון ברוקס, טיילר דורסי וג'ורדן בל.
קריירת משחק מקצועית > גולדן סטייט ווריורס

לאחר שלא נבחר על ידי קבוצה כלשהי בדראפט ה-NBA‏ 2017, חתם בושיי בקבוצת גולדן סטייט ווריורס על "חוזה כפול", במסגרתו שיחק לסירוגין עבור גולדן סטייט ב-NBA ועבור קבוצת הבת שלה מליגת הפיתוח של ה-NBA – סנטה קרוז ווריורס. בעונת הרוקי שלו שותף במשחק אחד בלבד ב-NBA וב-20 משחקים בליגת הפיתוח, במסגרתה קלע 11.8 נקודות בממוצע למשחק. בסיום העונה זכה עם הווריורס באליפות ה-NBA, על אף שלא שותף באף אחד ממשחקי הקבוצה בפלייאוף. ביוני 2018 שוחרר מגולדן סטייט.
קריירת משחק מקצועית > טורונטו ראפטורס

באוקטובר 2018 חתם בושיי על חוזה כפול בטורונטו ראפטורס ובקבוצת הבת שלה מליגת הפיתוח – ראפטורס 905. לאורך עונת 2018/2019 הצטיין בליגת הפיתוח עם ממוצעים של 27.2 נקודות, 11.4 ריבאונדים ו-4.1 חסימות למשחק, ובסיומה זכה הן בפרס ה-MVP והן בפרס שחקן ההגנה של הליגה. בפברואר 2019 הומר חוזהו בטורונטו לחוזה NBA סטנדרטי. באותה עונה זכתה טורונטו באליפות ה-NBA הראשונה בתולדותיה, לאחר שגברה בסדרת הגמר על הווריורס, בתוצאה 4–2. בושיי עצמו שותף ב-28 משחקים בעונה הסדירה, ובשני משחקים בלבד בפלייאוף.
בעונת 2019/2020 ביסס את עצמו כשחקן רוטציה קבוע בטורונטו, ותרם 6.6 נקודות בממוצע למשחק. לקראת עונת 2020/2021 חתם על הארכת חוזה בראפטורס לשתי עונות נוספות, עבור כ-13.5 מיליון דולר.
סטטיסטיקות הקריירה > בעונה הסדירה של ה-NBA

| עונה | קבוצה | משחקים | חמישייה | דקות |  % מהשדה |  % משלוש |  % מהעונשין | ריבאונדים | אסיסטים | חטיפות | חסימות | נקודות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2017/2018 | גולדן סטייט | 1 | 0 | 1.0 | 0.000 | 0.000 | 0.000 | 1.0 | 0.0 | 0.0 | 0.0 | 0.0 |
| 2018/2019 | טורונטו | 28 | 0 | 5.8 | 0.447 | 0.324 | 0.867 | 2.0 | 0.1 | 0.2 | 0.9 | 3.3 |
| 2019/2020 | טורונטו | 62 | 0 | 13.2 | 0.472 | 0.322 | 0.784 | 4.5 | 0.4 | 0.4 | 1.0 | 6.6 |
| 2020/2021 | טורונטו | 60 | 14 | 24.2 | 0.514 | 0.383 | 0.788 | 6.7 | 1.1 | 0.6 | 1.9 | 13.6 |
| 2021/2022 | טורונטו | 80 | 9 | 21.1 | 0.464 | 0.297 | 0.777 | 6.2 | 0.3 | 0.6 | 0.9 | 9.4 |
| 2022/2023 | טורונטו | 76 | 0 | 20.0 | 0.493 | 0.328 | 0.762 | 5.5 | 0.4 | 0.6 | 0.8 | 9.4 |
| קריירה |  | 307 | 23 | 18.4 | 0.486 | 0.334 | 0.780 | 5.4 | 0.5 | 0.5 | 1.1 | 9.1 |
סטטיסטיקות הקריירה > בפלייאוף ה-NBA

| עונה | קבוצה | משחקים | חמישייה | דקות |  % מהשדה |  % משלוש |  % מהעונשין | ריבאונדים | אסיסטים | חטיפות | חסימות | נקודות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2018/2019 | טורונטו | 2 | 0 | 2.0 | 0.400 | 0.333 | 0.000 | 0.5 | 0.0 | 0.0 | 0.5 | 2.5 |
| 2019/2020 | טורונטו | 7 | 0 | 6.1 | 0.273 | 0.400 | 0.000 | 1.7 | 0.1 | 0.0 | 0.3 | 1.1 |
| 2021/2022 | טורונטו | 6 | 0 | 21.7 | 0.619 | 0.400 | 0.900 | 5.8 | 0.2 | 0.2 | 1.2 | 11.2 |
| קריירה |  | 15 | 0 | 11.8 | 0.534 | 0.391 | 0.750 | 3.2 | 0.1 | 0.1 | 0.7 | 5.3 |
הערות שוליים

↑  המסע של בושיי, באתר registerguard.com,‏ 28 בפברואר 2016
↑  בושיי הגיע לליגת המכללות במסלול יוצא דופן, באתר ספורטס אילוסטרייטד, 8 בנובמבר 2016
↑  בושיי התגבר על קשיים רבים בדרך לליגת המכללות, באתר montrealgazette.com,‏ 27 במרץ 2016
↑  הסטטיסטיקות של בושיי בליגת המכללות, באתר sports-reference.com
↑  חרף הפציעה, בושיי אופטימי לקראת דראפט 2017, באתר cbc.ca,‏ 21 ביוני 2017
↑  בושיי חותם על חוזה כפול בווריורס, באתר nbcsports.com,‏ 14 ביולי 2017
↑  הסטטיסטיקות של בושיי בליגת הפיתוח, באתר basketball-reference.com
↑  הווריורס משחררים את בושיי, באתר הקבוצה, 22 ביוני 2018
↑  הראפטורס מחתימים את בושיי על חוזה כפול, באתר הקבוצה, 12 באוקטובר 2018
↑  בושיי זוכה בפרסי ה-MVP ושחקן ההגנה של ליגת הפיתוח, באתר ראפטורס 905,‏ 1 באפריל 2019
↑  בושיי חותם בטורונטו על חוזה סטנדרטי, באתר הקבוצה, 10 בפברואר 2019
↑  בושיי חותם על הארכת חוזה בטורונטו, באתר הקבוצה, 25 בנובמבר 2020
↑  ביינס ובושיי מסכמים על חוזים בטורונטו, באתר ESPN,‏ 23 בנובמבר 2020
להקת קיטבג

להקת קיטבג היא להקה צבאית המשתייכת לחיל החינוך והנוער. הלהקה פועלת משנת 2011 ועד היום, והיא בין הלהקות הצבאיות המרכזיות אשר פועלות בשנים האחרונות. מאז הקמתה, הלהקה עברה כמה גלגולים עקב תחלופה רבה של חברי הלהקה, ובין חבריה אליאנה תדהר ויובל דיין.
המחזמר הצבאי הראשון - "הפלמחזמר"

לאחר כניסתם של חברי הלהקה החדשים, מפקדי הלהקה ראו לנכון לתת ללהקה להשתתף בפרויקט חדש ונסיוני, במטרה להחזיר את הלהקות הצבאיות למרכז התרבות הישראלית, כפי שהיה פעם.
הפרויקט היה מעין מחזמר, אשר סיפר את סיפורן של הלהקות הצבאיות, החל מיום הקמתן ועד היום. המופע הציג מערכונים, קטעי וידאו ומחרוזות מוזיקליות עם שירים מכל התקופות של הלהקות הצבאיות בישראל.
המחזמר אף הציג שירים חדשים אשר נכתבו בידי חברי הלהקה.
על בימוי והפקת המופע היה אחראי הבמאי דביר בן שלוש, ועל ההפקה והעיבוד המוזיקלי, חבר הלהקה לשעבר, שפי רוט. העבודה על המופע עוד לא הושלמה, והוא עתיד לצאת לשטח בעוד מספר חודשים.
חברי הלהקה

זמרים:
אור שטיין (3 שנים)
גיא ויינטרוב (3 שנים)
אייל טרוטנר
אביב חן (שנה)
יונתן ביטון
זמרות:
אליאנה תדהר (שנתיים)
דניאל רובין (שנתיים)
מאי מלר (שנה)
עדן אזר (שנתיים)
יובל דיין (שנה)
רומי אוזן
ויויאן כהן
גיטריסטים:
אור אבני (3 שנים)
שפי רוט (שנתיים)
גל טבת
גיטרה בס:
דנה רוט (שנתיים)
דנה אמדו (שנתיים)
יובל כהן
מתופפים:
יאיר אמסטר (חודש)
מיכל אליאסף (שנתיים)
בן סילשי (חודש)
רועי (מיכאל) הורביץ (3 שנים)
ידין אדר
קלידנים:
גיא ויינטרוב (3 שנים)
אביב חן (שנה)
אמיר נבון (שנה)
יונתן ביטון
ראו גם

יובל דיין
אליאנה תדהר
להקות צבאיות בישראל
לותר רנדוליץ

| --- | --- |

לותר רנדוליץ
 לידה:  23 באוקטובר 1887 וינר נוישטאדט, האימפריה האוסטרו-הונגרית האימפריה האוסטרו-הונגרית
 פטירה:  17 בינואר 1971 (בגיל 83) פראהאם, אוסטריה אוסטריה
 מדינה:  גרמניה, אוסטריה 
 השכלה:  האקדמיה הצבאית הטרזיאנית  אוניברסיטת וינה 
 השתייכות:  האימפריה האוסטרו-הונגרית האימפריה האוסטרו-הונגרית   אוסטריה הרפובליקה האוסטרית הראשונה   גרמניה הנאצית גרמניה הנאצית
 תקופת הפעילות:  1910–1945 (כ־35 שנים)
 דרגה:  האופטמן (הצבא האוסטרו-הונגרי)   אוברסט (הצבא האוסטרי)    גנרל-אוברסט (ורמאכט)
 תפקידים בשירות
 מפקד הדיוויזיה ה-14   מפקד הדיוויזיה ה-52   מפקד הקורפוס ה-35   מפקד ארמיית הפאנצר השנייה   מפקד הארמייה ההררית ה-20   מפקד קבוצת ארמיות קורלנד   מפקד קבוצת ארמיות צפון   מפקד קבוצת ארמיות דרום   מפקד קבוצת ארמיות אוסטמארק
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם הראשונה   מלחמת העולם השנייה
 עיטורים
   צלב האבירים של צלב הברזל עם עלי אלון וחרבות   צלב הברזל דרגה ראשונה   צלב הברזל דרגה שנייה   הצלב הגרמני בזהב
 
גנרל-אוברסט לותר רנדוליץ (בגרמנית: Lothar Rendulic;‏ 23 באוקטובר 1887 – 17 בינואר 1971) היה מפקד בכיר בוורמאכט במלחמת העולם השנייה, ואחד משלושת האוסטרים היחידים שהועלו לדרגת גנרל-אוברסט. היה ידוע באכזריותו הרבה כלפי פקודיו.
ביוגרפיה > קריירה מוקדמת

רנדוליץ נולד ב-23 באוקטובר 1887 בוינר נוישטאדט למשפחה ממוצא קרואטי. אביו לוקאס היה אוברסט בצבא האוסטרו-הונגרי. בשנת 1910 התגייס רנדוליץ לצבא האוסטרו-הונגרי, ולחם בשורותיו במלחמת העולם הראשונה, שאותה סיים בדרגת האופטמן.
לאחר המלחמה נשאר רנדוליץ בצבא האוסטרי כקצין מטה, תוך שבמקביל השלים לימודי משפטים באוניברסיטת וינה. בהמשך שימש כנספח צבאי בצרפת ובבריטניה, והועלה לדרגת אוברסט. בשנת 1932 הצטרף למפלגה הנאצית, אך בעקבות זאת נבלמה התקדמותו בצבא.
ביוגרפיה > מלחמת העולם השנייה

לאחר סיפוח אוסטריה לגרמניה הצטרף רנדוליץ לוורמאכט, ובפלישה לפולין שימש כראש מטה הקורפוס ה-17. ב-15 ביוני 1940 באמצע המערכה על צרפת, מונה רנדוליץ למפקד הדיוויזיה ה-14, שהייתה בעתודת הOKH, וב-6 באוקטובר 1940 מונה למפקד הדיוויזיה ה-52, ופיקד עליה במהלך מבצע ברברוסה כחלק מהקורפוס ה-53 במסגרת הארמייה השנייה, ובמהלך הקרב על מוסקבה פיקד עליה כחלק מהקורפוסים ה-12, ה-43, וה-13 לסירוגין במסגרת הארמייה הרביעית. ב-1 בנובמבר 1942 מונה רנדוליץ למפקד הקורפוס ה-35, שהיה חלק מארמיית הפאנצר השנייה במסגרת קבוצת ארמיות מרכז, ופיקד עליו עד ה-15 באפריל 1943. ב-14 באוגוסט 1943 מונה רנדוליץ למפקד ארמיית הפאנצר השנייה שפעלה כנגד הפרטיזנים בבלקן. ב-25 במאי 1944 פיקד רנדוליץ על מבצע מוטס שיועד ללכוד את טיטו, וכמעט הצליח במשימתו. ב-25 ביוני 1944 הועבר רנדוליץ לסקנדינביה ומונה למפקד הארמייה ההררית ה-20 במקום גנרל אדוארד דיטל שמת, ופיקד עליה במלחמה כנגד הפינים שעברו לצד בעלות הברית, תוך שהוא משאיר אדמה חרוכה מאחוריו. ב-15 בינואר 1945 מונה למפקד קבוצת ארמיות קורלנד, וב-27 בינואר מונה למפקד קבוצת ארמיות צפון. ב-12 במרץ מונה שוב למפקד קבוצת ארמיות קורלנד, וב-5 באפריל מונה למפקד קבוצת ארמיות דרום, שהפכה לקבוצת ארמיות אוסטמארק ב-30 באפריל, והשתתף עימה בקרב על פראג.
ב-7 במאי 1945 נכנע רנדוליץ בראש חייליו לכוח מהקורפוס ה-20 האמריקני שהיה חלק הארמייה השלישית.
ביוגרפיה > לאחר המלחמה

לאחר המלחמה נשפט רנדוליץ במשפט בני הערובה על פשעי מלחמה ביוגוסלביה ובפינלנד, וב-19 בפברואר 1948 נדון ל-20 שנות מאסר. בהמשך קוצר מאסרו לעשר שנים, וב-1 בפברואר 1951 הוא שוחרר מהכלא. לאחר שחרורו התגורר רנדוליץ באוסטריה, שם התעסק בפוליטיקה המקומית, וחיבר ספרים.
ב-17 בינואר 1971 מת בעיר פראהאם שבאוסטריה, והוא בן 83.
ישראל רובינצ'יק

| --- | --- |

ישראל רובינצ'יק
 לידה:  31 בינואר 1921 
 פטירה:  21 בינואר 2008 (בגיל 86) 
 מקום קבורה:  בית העלמין ירקון 
 מדינה:  ישראל 
 
ישראל רובינצ'יק (31 בינואר 1921 – 21 בינואר 2008) היה שחקן תיאטרון ישראלי.
ביוגרפיה

רובינצ'יק נולד בגרודנו שבפולין (כיום הורדנה שבבלארוס) ב-1921. למד בבית הספר הגבוה לתיאטרון במוסקבה. שיחק בתיאטרון במוסקבה. בוגר בית הספר הגבוה לתיאטרון במוסקבה (1944). בשנת 1953 עלה לישראל והצטרף לתיאטרון הבימה, בו שיחק בין השנים 1953 ל-1991. גילם תפקידים בהצגות רבות, ביניהן "נמר חברבורות", "מדיאה", "חנה סנש", "הרובע העתיק", "הסוחר מוונציה", "הדיבוק" ועוד.
ב-1965 שיחק במחזה "השקיעה", מאת איסאק באבל ו-20 שנה אחר כך שיחק שוב באותה תפקיד, שהמחזה עלה פעם שנייה ב"הבימה".
בקולנוע הופיע במספר סרטים בהם: בסרט "הם היו עשרה" משנת 1960, בשנת 1966 שיחק רובינצ׳יק בסרטו של ישראל בקר, ובכיכובו של מייק בורשטיין, "שני קוני למל". שיחק בסרטי קולנוע נוספים בהם בסרטו של מנחם גולן "מלכת הכביש" משנת 1971, ובסרטו של אבי נשר "הפחדנים" משנת 1980.
תפקידו האחרון על הבמה היה בשנת 1991 בגיל 70 בהצגה "הפיזיקאים" לצדו של שלמה בר-שביט. רובינצ'יק היה משך שנים מורה לאיפור בחוג לאמנות התיאטרון באוניברסיטת ת"א.
רובינצ'יק שכונה על ידי חבריו אישקה, השתייך לחבורת "הגרודנאים" (ילידי העיר גרודנו ובוגרי גימנסיה תרבות בגרודנו, שעלו לארץ ברובם לאחר מלחמת העולם השנייה). הם היו נפגשים בתל אביב אחת לחודש-חודשיים. אנשי החבורה כללו את משה אלפרשטיין, לובה וג'וניה טרחטנברג (היו מגיעים מניו יורק), יולק טרחטנבג ואשתו אסתר קפלן (מגיעים מניו יורק), אליעזר (לסקה) בורדה, דינה רוסינסקי, ד"ר לגאולוגיה שולמית גרוס (ליפשיץ), יהודית פאוסט, פנחס זילברבלט, נח ברזובסקי, מיכאל בס (מניו ג'רזי), דודיק ויינר (היה מגיע משוודיה), דוד מנקר, ד"ר אברשה (אסטין) אפשטיין (מקבוץ עין השופט), יו'זו (יוזק) שוורץ, שמעון מס, גרישה הרשוביץ, אלוף (מיל') משה גורן (גורנצקי), פרופ' מנדל סטבורובסקי, מרדכי (מורי) סטאר (סטבורובסקי) (ממלבורן), קדיק אפשטיין, מוניאק קמיונסקי, ד"ר נתן (נקה) כגן, שרה ברודצקי, ד"ר (פיזיקאי) פליקס זנדמן (מארצות הברית), שלמה (גרישה) גינזבורג, דוד סיוון, ג'ניה וקובה.
נפטר ב־2008 לאחר מחלה והוא בן 87. הותיר אחריו אישה - אנה, ובת - אורית, הנשואה לאייל גפן.
הערות שוליים

1 2  ציפי שוחט, מת שחקן התיאטרון ישראל רובינצ'יק, באתר הארץ, 20 בינואר 2008
↑  ירון פריד, אחרי 20 שנה, חדשות, 15 ביולי 1986
↑  תמר אבידר, שתי אהבותיו של מאטעלע, מעריב, 8 ביולי 1966
זאב רב נוף, עיירה יהודית - כחזיון בידורי, דבר, 26 באוגוסט 1966
↑  סטפאן גלברט, גילה אלמגור – "מלכת הכביש", על המשמר, 19 בנובמבר 1970
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007306136005171  ISNI: 0000 0004 0297 831X  MusicBrainz: a2fba4d0-b3db-49d8-8f5b-860db4a90f1a  VIAF: 298843759   WorldCat (עם VIAF): 298843759
להתראות שם למעלה (סרט)

| --- | --- |

כרזת הסרט בישראל
 מבוסס על:  הרומן Au revoir là-haut מאת הסופר פייר לֵמֶטְר
 בימוי:  אלבר דיפונטל 
 הופק בידי:  Catherine Bozorgan 
 תסריט:  אלבר דיפונטל  פייר למטר
 עריכה:  Christophe Pinel 
 שחקנים ראשיים:  אלבר דיפונטל  נהואל פרז ביסקיארט  לורן לאפיט
 מוזיקה:  כריסטוף ז'וליאן
 צילום:  ונסן מתיאס
 מדינה:  צרפת 
 חברת הפקה:  גומון, Manchester Films, France 2 Cinéma, בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 חברה מפיצה:  גומון 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  צרפת27 ביולי 2017
 משך הקרנה:  117 דק' 
 שפת הסרט:  צרפתית 
 סוגה:  דרמה
 פרסים:  פרס סזאר לבמאי הטוב ביותר (אלבר דיפונטל)  César Award for Best Costume Design (Mimi Lempicka)  פרס סזאר לעיצוב הפקה (Pierre Quefféléan)  פרס סזאר לעיבוד הטוב ביותר (אלבר דיפונטל, פייר לֵמֶטְר)  פרס סזאר לצילום הטוב ביותר (ונסן מתיאס) 
 אתר רשמי
 דף הסרט ב־IMDb
 
להתראות שם למעלה (בצרפתית Au Revoir La-Haut) דרמה צרפתית משנת 2017, על פי רומן מאת פייר לֵמֶטְר (אנ').
עלילה

הסרט נפתח במרוקו ב-1920 כשאלבר מאיאר (אלבר דיפונטל) נאזק בתחנת משטרה מקומית ונחקר על ידי מפקח משטרה צרפתי. הוא מגולל את סיפורו המתחיל בנובמבר 1918, לקראת סיום מלחמת העולם הראשונה. ערב הפסקת האש, ניצבים זה מול זה כוח צרפתי וכוח גרמני ומנהלים ביניהם מלחמת חפירות אכזרית. בסצנת הפתיחה של הסרט מקבל מפקד הכוח הצרפתי סגן פראדל האכזר והמיליטנטי פקודה בדבר הפסקת אש. סגן פראדל יוזם תקרית ירי מבוימת ובחסותה פוקד על חייליו להסתער על הקו הגרמני. במהלך ההסתערות, אדואר פריקור, חייל שהוא צייר חובב ובנו של פוליטיקאי פריזאי אמיד מהרובע השמיני (נילס ארסטרופ) מציל את חייו של חברו לנשק, אלבר מאיאר. מיד לאחר שפריקור מציל את מאיאר הוא נפצע קשה בפניו. מאיאר מלווה את פריקור הפצוע שאיבד את יכולת הדיבור ומסייע לו בשלבי החלמתו בבית חולים שדה, שם הפצוע מתמכר למורפיום. פריקור שפניו הושחתו, מבקש ממאיאר לאמץ זהות חדשה ולהודיע למשפחתו על מותו. וזאת, בשל יחסיו העכורים עם אביו, שהחמיר עמו במשך כל ילדותו ונעוריו וסירב לקבל את נטייתו לאמנות. סגן פראדל מגלה את התרמית אך מסייע למאיאר להסתירה כשמדלן, אחותו של אדואר, מגיעה לשדה הקרב ומבקשת לראות את קברו. פראדל נישא למדלן ומשתלב בעסקיו של אביה.
לאחר סיום המלחמה, מאיאר, שמתקשה למצוא עבודה בעיסוקו כמנהל חשבונות, גר בעליית גג דלה ומקיים בקושי את עצמו ואת פריקור. הוא שודד מורפיום מנכי מלחמה אחרים כדי להזריק לפריקור. לואיז, ילדת אומנה משכונתם, מסייעת להם. היא מתחברת אל פריקור והיא היחידה המסוגלת לתרגם את נהמותיו למילים ולמשפטים. פריקור מתחיל ליצור מסכות אמנותיות המסתירות את פניו שהושחתו. פריקור מתחיל לייצר ציורים של דגמים ליצירת אנדרטאות לחללי המלחמה ויחד עם לואיז הם יוצרים קטלוג של הצעות לאנדרטאות כשמאיאר מפיץ את הקטלוג. במקביל, מאתר אביו של פריקור את מאיאר, כחברו הטוב של בנו לפני שנהרג, ומזמינו לארוחת ערב בביתו המפואר. מאיאר רואה את סגן פראדל בבית ומבין כי יאלץ להתעמת איתו שוב. הוא מתוודע גם אל פולין, המשרתת היפה בבית פריקור ומתאהב בה. מכאן מתפתחת העלילה שוב אל העימות שבין מאיאר ובין פראדל.
הסרט משתמש באלמנטים קרניבלים, תוך שימוש במסיכות ובשאר אביזרים חזותיים דרמטיים.
בספטמבר 2023 ראה אור לראשונה בעברית הספר "להתראות שם למעלה" מאת פייר למטר, שעליו מבוסס הסרט, בתרגומה של דורית שילה בהוצאת בבל.
שחקנים

אלבר דיפונטל - אלבר מאיאר
נהואל פרז ביסקיארט(אנ') - אדואר פריקור
לורן לאפיט - סגן פראדל
נילס ארסטרופ - מרסל פריקור (אביו של אדואר)
אמילי דקן - מדלן פריקור (אחותו של אדואר)
מלאני טיירי - פולין (משרתת בבית פריקור)
אלואיז בלסטר - לואיז (הילדה המשמשת כמתורגמנית לפריקור)
פיליפ אושאן - לאבורדן (ראש הרובע השמיני)
אנדרה מרקון - מפקח המשטרה במרוקו
מישל וילרמוז - ז'וזף מרלן (פקיד ממשלה)
קיאן חוג'נדי - דופרה (עוזרו של פראדל)
להתראות גרמניה

| --- | --- |

כרזת הסרט בעברית
 בימוי:  סם גרברסקי 
 תסריט:  מישל ברגמן, סם גרברסקי 
 עריכה:  פיטר אדם 
 שחקנים ראשיים:  מוריץ בלייבטרוי אנטייה טראואה מארק איווניר אנטול טאובמן
 מוזיקה:  רנו גרסיה פונס 
 צילום:  וירג'יני סט מרטין 
 מדינה:  גרמניה גרמניה
 חברה מפיצה:  Cirko Film, וודו 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  10 בפברואר 2017 גרמניה  29 ביוני 2017 ישראל
 משך הקרנה:  102 דקות
 שפת הסרט:  גרמנית אנגלית
 סוגה:  סרט דרמה, סרט קומדיה 
 הכנסות באתר מוג'ו:   byebyegermany
 אתר רשמי
 דף הסרט ב־IMDb
 
להתראות גרמניה (בגרמנית: Es war einmal in Deutschland...; מילולית: היו זמנים בגרמניה...) הוא סרט קומדיה גרמני משנת 2017 בבימויו של סם גרברסקי (גר').
1946, חבורה של יהודים ניצולי שואה ממתינים במחנות העקורים שהקימו האמריקאים וממתינים למסמכי ההגירה. דוד ברמן שרד את המחנות ועכשיו הוא אוסף חבורה של פליטים כמוהו ויוצא למכור לגרמנים מצעים ורגשות אשם. בדרך הוא צריך להתמודד עם חשדות לגבי העבר המפוקפק שלו, וחוקרת אמריקאית שלא תמיד מצליחה להבין מה המלחמה יכולה לעשות לאנשים.
עלילת הסרט

שנת 1946. במחנה עקורים ליד פרנקפורט חיים יהודים משארית הפלטה, כולל דוד ברמן וחבריו. כולם רוצים להגר לארצות הברית מהר ככל האפשר, אבל הם מבינים שאין להם מספיק כסף על מנת לבנות חיים חדשים באמריקה. ברמן הוא היחיד שניצל ממשפחתו, שבבעלותה הייתה חנות טקסטיל מפורסמת בפרנקפורט. הוא רוצה להיכנס שוב לעסקי הטקסטיל, אך רשויות הכיבוש האמריקאי מעכבות את מתן רישיון העסק הדרוש, ולכן החברה נרשמת על שם חברו פיינברוט. יחד עם חבריו, הוא נוסע לאזורים שונים כנציג מכירות ומוכר חבילות למשפחות גרמניות המכילות כלי מיטה ומפות שולחן. כדי למכור את הסחורה שלהם, החברים אינם מהססים להשתמש בכל מיני שקרים.
העסק הולך טוב, אבל דוד ברמן מוזמן לחקירה אצל רשויות הכיבוש, שם הוא נחקר בטענות על שיתוף פעולה עם הנאצים. הוא נחקר על ידי החוקרת שרה סימון, שבעצמה באה ממשפחה יהודית שהיגרה מגרמניה לארצות הברית לפני המלחמה. ברמן מגיע לכמה פגישות ומספר כיצד היה מספר בדיחות במחנה הריכוז זקסנהאוזן בו נכלא, וכי אוֹבר-שטורמבאנפיהרר אוטה היה מבקש ממנו לבדר את הקהל במסיבת חג המולד, במופע לעיני שומרי מחנה הריכוז. לאחר מכן הוא סיפר שהוא זומן על ידי אוטה להכין את הפיהרר אדולף היטלר לפגישה עם מוסוליני. לפי סיפורו הוא הובא בזהות בדויה לא-יהודית לאוברזלצברג, אלא שלבסוף הוא לא הגיע לפגישה עם היטלר. הוא תכנן להתנקש בחייו של היטלר בדקירה על ידי סכין מטבח, שאותה כבר השיג מידי סוכנת הבית פאני הובר, אבל לבסוף הוא ברח על אופניים והמתין במסתור עד בוא האמריקנים.
חבריו ועמיתיו לעבודה מתחילים לחשוד בשל היעדרויותיו התכופות וברמן מספר להם על החשדות נגדו.
כל בני החבורה סבלו רבות במלחמה. בני משפחותיהם מתו במחנות ריכוז והם עצמם עברו התעללויות. גם הוריו של ברמן ואחיו מתו במחנה הריכוז. אחד החברים איבד עין כשהוכה על ידי נאצי. אחר חשב שזיהה את הנאצי שעינה אותו בדמותו של מוכר עיתונים בדוכן מקומי. לכן הם מעלים באש את הדוכן בלילה כ"נקמה יהודית". עיתון מקומי מדווח למחרת כי האש עלתה בחייו של אדם חף מפשע ואז החבר של ברמן מחליט להתאבד. זמן קצר לאחר מכן מתברר כי האדם החף מפשע, היה בכל זאת איש האס-אס שהחבר זיהה, שאימץ לעצמו את זהותו של אחד מקורבנותיו היהודים.
החוקרת שרה סימון נוטה להאמין לברמן; אבל היא רוצה לוודא את סיפוריו. היא מזמנת את אוברשטורמבאנפיהרר אוטה להתעמת עם ברמן, אך ברמן מתכעס ותוקף את הנאצי, מה שמאשש את סיפורו על כך שברמן היה מספר בדיחות במחנה.
למחרת, שרה מבקרת את ברמן בחברה שלו ומודיעה לו שהוא נוקה מהחשך לשיתוף פעולה עם הנאצים. המתח הארוטי בין ברמן ושרה סימון, שנבנה במהלך החקירה, מוצא פורקן בסצנת נשיקה ביניהם, ומאוחר יותר, השניים שוכבים. כשהם ביחד, שרה רוצה לדעת מה באמת קרה. דוד בוכה ואומר שהוא היה "הליצן של רוצחי אחיו" והיא מאמצת אותו לחיקה.
כעבור זמן מה כולם מהגרים לאמריקה, חוץ מדוד ברמן, שנשאר בפרנקפורט ופתח מחדש את עסק הטקסטיל המשגשג של הוריו בפרנקפורט.
צוות השחקנים

מוריץ בלייבטרוי - דוד ברמן
אנטייה טראואה - הסוכנת מיוחדת שרה סימון
טים סייפי - פיינברוט
מארק איווניר - הולצמן
אנטול טאובמן - פרנקל
האנס לוב - ורסטאדיג
פאל מאסאי - שורוס
לותר קובלון

לותר קובלון (בגרמנית: Lothar Kobluhn,‏ 12 באפריל 1943 - 21 בינואר 2019) היה כדורגלן גרמני ששיחק בעיקר בקבוצת רוט-וייס אוברהאוזן.
קריירת מועדונים

קובלון נולד באוברהאוזן שבגרמניה. גדל בנוער של רוט-וייס אוברהאוזן, ולאחר תקופה קצרה באוסטרפלד, עבר בשנת 1963 לקבוצת הבוגרים של אוברהאוזן. בקבוצה זו שיחק קובלון במשך 11 עונות ברציפות. עד עונת 1968/69 המועדון שיחק בליגה האזורית המערבית, שהייתה אז הליגה השנייה בהיררכיית הליגות במערב גרמניה. בעונה זו, אוברהאוזן עלתה לבונדסליגה, שם נשארה ארבע עונות ברציפות. בעונת 1969/70 אוברהאוזן נשארה בבונדסליגה בפער של ארבע נקודות מהקו האדום, כאשר קובלון מבקיע חמישה שערים. בעונת 1970/71 אוברהאוזן נשארה בליגה רק בזכות הפרש שערים טוב יותר משל קיקרז אופנבך שנשרה. עם זאת הייתה זו עונת שיא אישית של קובלון, שהבקיע 24 שערים, וסיים כמלך השערים של הבונדסליגה, מעל גרד מילר שהבקיע 22 שערים. בעונת 1971/72 נשארה אוברהאוזן בליגה, בפער של חמש נקודות מהקו האדום,. בעונה זו קובלון הבקיע שער אחד בלבד ומיעט לשחק. בעונת 1972/73 הבקיע קובלון שישה שערים, אך אוברהאוזן נשרה לליגת המשנה לאחר שסיימה במקום. קובלון נשאר במועדון עונה אחת נוספת, בתומה עבר לשחק בוטנשייד 09, ששיחקה אז בליגה האזורית הצפונית, שהייתה השנייה בהיררכיית הליגות. בווטנשייד שיחק קובלון שתי עונות, והבקיע שישה שערים ב-48 הופעות ליגה. בתום עונת 1976 פרש קובלון מכדורגל.
קובלון הבקיע 36 שערים ב-107 הופעות בבונדסליגה במדי רוט-וייס אוברהאוזן, נתון המעמיד אותו במקום הראשון בדירוג המבקיעים של הקבוצה בכל הזמנים בבונדסליגה, ובמקום הרביעי בדירוג ההופעות של הקבוצה בבונדסליגה בכל הזמנים.
נפטר ב-21 בינואר 2019.
תארים

מלך השערים של הבונדסליגה: 1970/71
הערות שוליים

↑  טבלת שיאני המבקיעים של רוט-וייס אוברהאוזן בבונדסליגה באתר worldfootball.net
↑  טבלת שיאני ההופעות של רוט-וייס אוברהאוזן בבונדסליגה באתר worldfootball.net
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1176978411  VIAF: 3452154983539167860000   WorldCat (עם VIAF): 3452154983539167860000 
ערך זה הוא קצרמרבנושא כדורגלנים גרמנים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.