stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פתחת רפיח

פתחת רפיח היא אזור גאוגרפי הנמצא מדרום וממערב לעיר רפיח, בקצהו הצפון מזרחי של חצי האי סיני. האזור הוא מישורי עם קרקע חולית אך עבירה בחלקה לרכב. הפתחה משתרעת על פני שטח של כ-250 קמ"ר. גבולה הצפוני בים התיכון והדרומי בשטחי החוליות של חולות חלוצה והמשכן מעבר לגבול המצרי. גבולה המזרחי הוא העיר רפיח והמערבי הוא חולות שיח' זוויד וביר א-ח'רובה.
באזור זה נסללה מסילת הברזל שחיברה בין רפיח ואל עריש ונסללו כבישי אורך ורוחב. כמו כן, הוקמו בזמן מלחמת העולם השנייה, מדרום מערב לרפיח, מחנות גדולים של הצבא הבריטי. הנקודה המרכזית באזור היא צומת רפיח אשר בו מצטלבים כביש עוקף עזה (המשכו של כביש 4) הממשיך לכיוון אל עריש וכביש רפיח - קוסיימה.
מיקומה האסטרטגי של הפתחה כמעבר המועדף בין ארץ ישראל וחצי האי סיני הביא לכך שניטשו עליה שלושה קרבות גדולים במלחמות בין ישראל ומצרים במאה ה-20. בשלושת הקרבות הללו הוחזקו מערכי פתחת רפיח על ידי הצבא המצרי והותקפו על ידי צה"ל.
בשנים בהן החזיקה ישראל בסיני, ממלחמת ששת הימים ועד הסכם השלום בין ישראל למצרים, הוקמו בפתחת רפיח מספר מושבים וקיבוצים של מתיישבים ישראלים. יחד עם העיר ימית, אשר הוקמה מצפון לפתחה, על שפת הים התיכון, נקרא אז האזור "חבל ימית". בעקבות הסכם השלום ופינוי סיני על ידי ישראל, פונו יישובים אלו ונהרסו.
באזור הפתחה יושבים בדואים ממטות הרמילאת והסוורכה (בהיגוי המקומי - סוורכי).
ניסיונות ההתיישבות של יהודים

בתחילת המאה ה-20 ניסו גורמים ציוניים, ברוח תוכנית אל עריש הגנוזה של הרצל, לרכוש אדמה באזור פתחת רפיח על מנת ליישב שם יהודים. ניסיון מסוג זה נערך על ידי סוכן קונסולרי בריטי בעזה בשם אלכסנדר קנזביץ. קנזביץ רשם במצרים "חברה אנגלית מצרית" שרכשה אדמות ברפיח, אך העניין הסתיים במפח נפש עקב פגם בזכויות הבעלות של הקרקעות, ופעולותיהם של הבריטים, שלא רצו לראות התיישבות יהודית במקום.
בשנת 1929 ביצעה חברת אפ"ק בדיקה על מנת לברר את זכויות הבעלות בקרקע. נמצא כי קנזביץ ושותפיו מכרו לאפ"ק קרקע, אך זכות בעלותם בקרקע לא הייתה ודאית. זכות הבעלות מעולם לא הובררה עד תומה, והעניין התפתח לפרשה משפטית ופוליטית.
קרבות במאה ה-20

בינואר 1917 התנהל סביב מבואות העיירה קרב רפיח בין הצבא העות'מאני ובין חיל המשלוח המצרי שהסתיים בניצחון בריטי. בין סוף 1948 ויוני 1967 עמדה פתחת רפיח שלוש פעמים במוקד המערכות שבין צבא מצרים וצה"ל.
קרבות במאה ה-20 > מלחמת העצמאות

במסגרת מבצע חורב פשטו בסוף דצמבר 1948 יחידות של חטיבת הנגב מתוגברות ביחידות מחטיבת הראל ומחטיבה 8 על ציר עוג'ה אל-חפיר - אבו עגילה והשתלטו על מספר נקודות בסיני. כוחות אלו נאלצו בלחץ בינלאומי לסגת חזרה לאזור ניצנה ובתחילת ינואר הוטל עליהם ועל חטיבת גולני, שהייתה ממוקמת מול הגזרה המרכזית של רצועת עזה, לכבוש את משלטי המצרים שסביב לצומת רפיח. מטרת התקיפה הישראלית ברפיח הייתה כפולה: ניתוק הכוח המצרי מקווי האספקה שלו מכיוון אל עריש והשתלטות על המפקדות המצריות ששכנו במחנות הבריטיים שבאזור רפיח. דרך הפעולה שנבחרה על ידי יגאל אלון, מפקד חזית הדרום, הייתה הימנעות מתקיפה חזיתית וניסיון לאתר ולנצל נקודות חולשה במערך המצרי. המצרים צפו את ריכוז המאמץ הישראלי ברפיח ותגברו את אזור צומת רפיח ואת הכביש המוביל מהצומת לעוג'ה אל-חפיר ביחידות נוספות. בלילה שלפני תחילת התקיפה הישראלית הותקפה רפיח מן הים ומן האוויר ומסילת הברזל בינה ובין אל עריש חובלה. בלילה שבין ה-3 ל-4 בינואר 1949 החלה הפעולה הקרקעית הישראלית עם תקיפת שני משלטים מצריים על ידי יחידות מחטיבת גולני. הכוח הישראלי הצליח לכבוש את "משלט בית הקברות" שצפה על צומת רפיח מצפון מזרח, אך נהדף במשלט 102 המצוי צפונית למשלט הראשון. על פי התוכנית הישראלית היה על כוח של חטיבה 8 לנצל את הפרצה בין שני המשלטים ולהשתלט על הצומת ולכן הורה הפיקוד הישראלי הקדמי לחטיבת גולני להמשיך ולנסות לתפוס את משלט 102, אך שתי התקפות נוספות שנערכו למחרת נהדפו.
במקביל לתקיפת חטיבת גולני, החלה חטיבת הראל, בפיקוד יוסף טבנקין, מתוגברת בגדוד התשיעי של חטיבת הנגב, להתקדם מאזור ניצנה צפונה, על הכביש המוליך לרפיח. הכוח הישראלי נצטווה לתפוס את המוצבים המצריים שלאורכו ולכבוש את צומת רפיח. למרות מחסור במודיעין הצליח הכוח הישראלי במשימתו. הגדוד הרביעי בפיקוד דוד אלעזר, שעמד בראש הכוח החטיבתי, הצליח לכבוש את מוצבי הכביש וב-5 בינואר הגיע למרחק של קילומטר אחד מהצומת. אולם, ההתנגדות המצרית במוצבי הצומת הייתה עיקשת והכוח הישראלי לא הצליח לכבוש את הצומת אף על פי שנעשו מספר ניסיונות לכך. עם זאת, נאחזו אנשי גולני והראל בעמדותיהם והצליחו להדוף התקפות נגד מצריות.
משימת ניתוק רצועת עזה מהעורף המצרי בוצעה על ידי חטיבת הראל, אך החטיבה שספגה אבדות רבות בקרב. חלק מהאבדות היה בעת שאנשי הראל המתינו לחבירה של כוח משוריין ישראלי. סופת חול השתוללה באזור הלחימה ומנעה זיהוי כוח מצרי משוריין שהתקרב לכוח הישראלי וזוהה בטעות ככוח החובר. הכוח המצרי פתח באש עזה על הכוח הישראלי וזה נסוג לאחר שספג אבדות קשות. מאחר שהאו"ם הכריז על הפסקת אש, נצטוותה חטיבת הראל על ידי דוד בן-גוריון לסגת ולמרות התנגדותם של אלון ושל מפקד החטיבה, בוצעה הנסיגה אל ממזרח לגבול הבינלאומי בלילה שבין 8 ו-9 בינואר.
יום לפני כן, ב-7 בינואר, ארעה תקרית האוויר הישראלית-בריטית בשמי אזור הלחימה שתוצאותיה היו הפלת חמישה מטוסים של חיל האוויר המלכותי על ידי מטוסי חיל האוויר הישראלי.
קרבות במאה ה-20 > מלחמת סיני

במהלך מלחמת סיני שוב נערך בגזרה קרב קשה בין כוחות צה"ל לצבא המצרי, ובסיומו השתלטו כוחות אוגדה 77 על המתחם. לאחר מכן המשיכו כוחות האוגדה בהתקדמות בציר הצפוני, כבשו את אל עריש, והגיעו למרחק 15 ק"מ מתעלת סואץ.
קרבות במאה ה-20 > מלחמת ששת הימים

במלחמת ששת הימים לחמה אוגדה 84, שכללה את חטיבה 7 וחטיבה 35, בנוסף לחטיבת המילואים 60, נגד כוחות הדיוויזיה המצרית השביעית. לאחר קרב קשה הבקיעה את המערך, ועד הערב הגיעו כוחות החלוץ של האוגדה לאל עריש.
ניצחונה של אוגדה 84 בקרב זה, הונצח בשירו של יורם טהר-לב (בביצוע אריק לביא), קרב רפיח.
באנו שחורים כפיח
באנו קרועים אבל,
אנו אחרי רפיח
כמו שרצית טל!
...
בחמישה ביוני
גדוד השריון פרץ
גירוש הבדואים והקמת ימית

בינואר 1972 הוציאו לפועל אריאל שרון אלוף פיקוד הדרום, ומשה דיין שר הביטחון תוכנית להפקיע אדמה של 1,500 משפחות בדואיות מפתחת רפיח בנימוקים ביטחוניים. מתנגדי התוכנית טענו שמטרתה הייתה להקים התנחלויות יהודיות באזור. כ-140 אלף דונם פונו וגודרו.
הפעולה נחשפה לציבור בחודש מרץ על ידי פעילי הקיבוץ הארצי בנגב. מכיוון שהפעולה בוצעה כיוזמה מקומית ללא אישור הנהגת הצבא והממשלה, הרמטכ"ל דוד אלעזר הקים ועדת חקירה.
שרון ושני קצינים נוספים ננזפו על חריגה מסמכות. במרץ 1972 הוקמה ועדה בראשות אלוף-משנה צבי רסקי שהמליצה על דרכים לזירוז שיקום המגורשים. בקיץ אותה שנה עתרו הבדואים לבג"ץ בדרישה לחזור לאדמתם. במאי 1973 דחה הרכב בראשות השופט לנדוי את העתירה והצדיק את שיקולי הביטחון שבנימוקם הופקע השטח. כעבור חודשים אחדים הוחל בהקמת העיר ימית. במהלך השנים פעלה ישראל לשיקום המגורשים והציעה להם שלוש אופציות. חלק נכבד בחרו בפיצוי כספי, וחלקם קיבלו שטחים בכפר דהנייה (שאף הוא פונה ב-2005 ובעקבותיו עברו האחרונים למספר מקומות ברחבי הנגב) וליד צומת אבשלום.
ראו גם

חבל ימית
הגדת חבל ימית
הערות שוליים

↑  רפיח, האנציקלופדיה העברית, כרך ל"א, עמ' 294–295, הוצאת מסדה, תשל"ט
↑  בני מיטיב, יחסי קיבוץ נירים והבדואים 1946–1948, פברואר 1977, אתר סנונית
↑  יצחק ביילי, נתונים אודות אוכלוסי צפון סיני, פברואר 1980, באתר סנונית
↑  מרדכי אליאב, ‏פתחת רפיח בתולדות ההתיישבות היהודית, קתדרה 3, פברואר 1977, עמ' 162-161
↑  David Tal,‏ 'War in Palestine, 1948', עמודים 453–455, Israeli History, Politics, and Society,‏ 2003
↑  אפרים תלמי, "משלטי רפיח" ב'מה ומי לכסיקון מלחמת העצמאות', עמ' 250–252, הוצאת דבר, 1964
↑  נתנאל לורך, בעיית ההיסטוריוגרפיה של מלחמת העצמאות, אתר סנונית
↑  עודד ליפשיץ, השיבה לרפיח, הדף הירוק, 7.2.2002
↑  יזורז שיקום הבדווים שפונו, דבר, 17 באפריל 1972
↑  עודד ליפשיץ, האם משקמים את הבדווים בפיתחה ?, עמדה, 1 בפברואר 1975
↑  משקמים את הבדווים, דבר, 6 בנובמבר 1974
↑  פרס: ישראל כבר הקציבה 20 מיליון ל"י לשיקום 40% ממשפחות הבדואים שפונו מהפתחה, דבר, 9 באפריל 1975
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007475807005171
קורה (נהר)

| --- | --- |

המטקווארי ליד העיר העתיקה של טביליסי
 מידע כללי
 אורך:  1,364 ק"מ
 ספיקה ממוצעת:  575 מ"ק לשנייה
 אגן ניקוז:  188,000 קמ"ר
 מוצא:  הקווקז הגדול
 יובלים:  ליאחווי, Xaçınçay, Lekhura, Tartar, Posof Çayı, Goratis Tsghali, Qarqar River, Girdimançay, Kyurak, Algeti River, Kürəkçay, Podkumok, Dzegamchay, Gargar, Koghb, אלזני, Iori River, אראגווי, Ksani, Varagajur, Turyan, Aghstafa River, Vere River, Khrami River, נהר אראס, Shamkirchay, Dzhagirchay 
 שפך:  הים הכספי 
 מדינות באגן הניקוז:  אזרבייג'ן אזרבייג'ן איראן איראן ארמניה ארמניה גאורגיה גאורגיה טורקיה טורקיה רוסיה רוסיה
 
 
מפגש הנהרות האראגווי והקורה ליד מצחתה
קוּרָה (טורקית: Kura, גאורגית: მტკვარი, מְטְקְווארי, ארמנית: Կուր, אזרית: Kür) הוא נהר בהרי הקווקז. תחילתו ברמת ארמניה שבנפת קארס, מזרח טורקיה, והמשכו בגאורגיה ולאחר מכן באזרבייג'ן. שם הוא מתמזג עם נהר אראס, וזורם לים הכספי. סך כל אורכו של הנהר הוא 1,364 ק"מ.
מקור השם

מקור השם קורה הוא משמו של המלך הפרסי כורש. במקורות מערביים עתיקים הוא ידוע כנהר כורש. השם הגאורגי של הנהר הוא מטקווארי, שמשמעותו: "האיטי" או "הזורם לאיטו". השם קורה אומץ לראשונה על ידי הרוסים ומאוחר יותר על ידי קרטוגרפים מערביים.
המטקווארי בגאורגיה

בגאורגיה עובר הנהר ליד הערים  אספינדזה ובורג'ומי, לאחר מכן הוא ממשיך לחאשורי, כארלי, ומגיע לגורי בנקודה בה נשפך אליו נהר ליאחווי הגדול. הוא ממשיך ועובר את העיר קאספי, ומגיע למצחתה, בה נשפך אליו נהר האראגווי. בהמשך הוא זורם בתוך טביליסי בירת גאורגיה, כשהעיר נמצאת משתי גדותיו. הוא ממשיך בזרימה מתונה, שהתמתנה גם בעקבות תחנת כוח הידרואלקטרית, לרוסתווי.
הנהרות שנשפכים אליו הם: הליאחווי, הקסאני, האראגווי, הצ'רמי, אלזני והאראס. הנהר מזוהם מעט על ידי המרכזים התעשייתיים בטביליסי וברוסתווי. הזיהום כולל: קובלט, בדיל, ניקל וקדמיום המגיעים לנהר כפסולת.
בשנות החמישים החלה ברית המועצות לבנות סכרים ותעלות רבות על הנהר, וכן מספר תחנות כוח הידרואלקטריות (תחנת כוח המייצרות חשמל באמצעות זרימת מים). הדבר אמנם מספק חשמל לרוב צרכיה של גאורגיה, אך במחיר של פגיעה מסוימת בנהר עצמו, שבעבר זרמו בו מים בשטף עז, עד העיר טביליסי בגאורגיה. כיום הוא רדוד יותר והזרם איטי בהרבה. הנהר מזוהם כיום באופן בינוני, מאחר שנעשה בו שימוש על ידי מרכזים תעשייתיים מרכזיים.
המטקווארי בגאורגיה > המטקווארי בטביליסי

נהר המטקווארי חוצה את העיר טביליסי במרכזה, ומספר גשרים מחברים בין שני חלקי העיר. טביליסי העתיקה ורוב העיר החדשה נמצאות בצדו הדרומי של הנהר, ואילו מצדו הצפוני ממוקם אחד מרובעיה ההיסטוריים של טביליסי, רובע אוולַבּארי (ავლაბარი). מרובע אוולבארי נמתח הגשר הראשון והעתיק ביותר של טביליסי, לטביליסי העתיקה.
הקורה באזרבייג'ן

הקורה והאראס הם הנהרות העיקריים של אזרבייג'ן. הם זורמים בשפלת קורה-אראס. שני הנהרות נשפכים לים הכספי, כשמקורם בעיקר מהמדרונות הצפון-מזרחיים של הרי הקווקז הראשי והרי טאלוש, וזורמים לאורך שפלת סמור-דוואצ'י לנקרן.
אגן הניקוז של נהר הקורה הוא 86,000 קמ"ר עד להתמזגות עם האראס ומשם הוא 101,937 קמ"ר. בהתמזגות עם נהר האראס, ממשיך הנהר הממוזג להקרא נהר הקורה, משום שנהר הקורה גדול יותר, וגובה המים כפול מזה של נהר האראס. הדלתה של שפך הנהר היא בשטח של 100 קמ"ר[דרוש מקור: לא סביר. נראה מספר קטן מאוד].
תמונות נהר הקורה

גשר על נהר הקורה
הקורה מגבעת ליקני
הקורה ליד אחלציחה
תמונות נהר הקורה > נהר הקורה זורם ליד ורדזיה

ליד
תאווקווֶתוּלָה (თავკვეთულა)
תמונות נהר הקורה > הקורה במצחתה

מפגש הנהרות הקורה והאראגווי
מפגש הנהרות הקורה והאראגווי
תחנת כוח הידרואלקטרית
מפגש הנהרות הקורה והאראגווי
תמונות נהר הקורה > הקורה בבורג'ומי

תחילת המאה ה-20
תחילת המאה ה-20
גשר מואר
קוניאקי קויסו

זהו שם יפני; שם המשפחה הוא .
קוניאקי קויסו (ביפנית: 小磯 國昭;‏ 22 במרץ 1880 - 3 בנובמבר 1950) היה ראש הממשלה ה-41 של יפן, וכהונתו נמשכה מ-22 ביולי 1944 עד 7 באפריל 1945.
ביוגרפיה

קויסו נולד באוצונומיה במחוז טוצ'יגי, לאב שוטר ממשפחת סמוראי. הוא סיים את לימודיו באקדמיה הצבאית הקיסרית ב-1900 והמשיך בלימודיו במכללת המטה של הצבא. במלחמת רוסיה–יפן שירת כקצין מטה ובהמשך כמפקד פלוגה. הוא סיים את המלחמה בדרגת סרן. בסוף 1910 שב לאקדמיה הצבאית הקיסרית כמדריך. בשנת 1912 הוצב בצבא קוואנטונג ובאוגוסט 1914 קודם למפקד גדוד. ביוני 1922 נשלח כנספח צבאי לאירופה. באוגוסט 1923 מונה למפקד הדיוויזיה ה-51 של הצבא היפני. בדצמבר 1926 הועלה לדרגת מייג'ור גנרל.
הקריירה של קויסו המריאה במהירות בשנות ה-20 וה-30 של המאה ה-20, כאשר החזיק במגוון תפקידים צבאיים וממשלתיים חשובים, ובהם ראש לשכת הניוד של משרד המלחמה (1929-1930), ראש לשכת עניינים צבאיים של משרד המלחמה (1930-1931), סגן שר המלחמה (1932), ראש צבא קוואנטונג במנצ'וריה (1932-1934), ושר לענייני חוץ (1939-1940). באוגוסט 1940 היו שליח מיוחד לענייני אינדונזיה. קויסו כיהן בתפקיד המושל הכללי של קוריאה משנת 1942 עד שנת 1944, שם רכש את הכינוי "הטיגריס של קוריאה," לאו דווקא בשל אופיו אלא בשל מראהו.
ב-1944, עם נפילת של ממשלתו הידקי טוג'ו, נבחר קויסו למלא את תפקיד ראש ממשלת יפן למרות התחרות הקשה מצד אנשי צבא ותיקים. בזמן כהונתו הובסו הכוחות היפניים פעמים רבות על ידי כוחות צבא ארצות הברית. למשך זמן מה, שקל קויסו להשלים עם בעלות הברית, אך הוא לא הצליח למצוא נוסחה להסכם שתשביע את רצון שני הצדדים. הלחימה נמשכה, וקויסו ניסה להרחיב את כוחו בהשתלטות על תפקיד שר המלחמה, אך נכשל בכך מפני ששמו היה רשום ברשימה של גנרלים לא פעילים. קויסו התפטר באפריל 1945 כאשר כוחות ארצות הברית כבשו את אוקינאווה. לאחר המלחמה הוא נתפס על ידי בעלות הברית ונשפט על ידי בית הדין הבינלאומי הצבאי למזרח הרחוק על פשעי מלחמה. הוא נמצא אשם ונידון למאסר עולם.
קויסו נפטר בשנת 1950 בזמן שריצה את עונשו.
הערות שוליים

↑  מה מבקשת יאפאן בהודו ההולאנדית, דבר, 4 באוגוסט 1940
↑  ממשלת יפאן התפטרה, משמר, 21 ביולי 1944
↑  הממשלה היאפאנית התפטרה, משמר, 6 באפריל 1945
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: הידקי טוג'ו | ראש ממשלת יפן   1944–1945 | הבא: קנטרו סוזוקי |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007276873405171  BnF: cb16672889r (data)  CiNii: DA03147300  ISNI: 0000 0000 8298 5640  LCCN: n88103640  NDL: 00034288  VIAF: 110232625   WorldCat (עם VIAF): 110232625
קרוקט (אדריכלות גותית)

קרוקטים מקשטים סיומות של צריחונים בכנסיית פטרוס ופאולוס הקדושים באוסטנדה, בלגיה.
קרוקט (באנגלית: Crocket) הוא קישוט אדריכלי מימי הביניים בצורת חוד, קרס או עלה אבן מעוקל, הנפוץ באדריכלות הגותית. הקרוקט שימש לקישוט חוץ המבנה הגותי, בעיקר לקישוט משטחים משופעים כמו צריחים מחודדים, צריחונים, גגות וגמלונים מקושטים מסוג Wimperg.
רוב הקרוקטים עוצבו בצורת עלי אבן מעוקלים, ניצני פרחים או חודים. מקור השם "קרוקט" הוא מהמילה הצרפתית croc שפירושה וו או קרס, עקב דמיון הקרוקט לראש מטה הכמורה של הבישוף. הקרוקט שימש גם לקישוט רהיטים, מזבחות ויצירות מתכת בסגנון גותי.
הערות שוליים

↑  עורכי האנציקלופדיה "בריטניקה", crocket, britanica, ‏20/07/1998
↑  crocket, Merriam Webster Dictionary
| אדריכלות גותית |
| --- | --- | --- |
| ערכים ראשיים | אדריכלות גותית • אמנות גותית • אדריכלות גותית -  מונחים • התחייה הגותית | גותיקה |
| סגנונות גותיים | סגנון גותי קורן • סגנון גותי לוהב • אדריכלות גותית אנגלית • אדריכלות גותית ספרדית • גותיקה מנואלינית | גותיקה |
| מונחים ואלמנטים גותיים | אדריכלות כנסיות • קמרון צלעות • חלון רוזטה • ויטראז' • תחרת חלונות • תמיכות דואות • צריחון • צריח מחודד • קרוקט • גרגויל • גרוטסק | גותיקה |
| מבני מפתח | בזיליקת סן-דני • קתדרלת נוטרדאם (פריז) • קתדרלת שארטר • קתדרלת בורז' • קתדרלת ריימס • קתדרלת אמיין • קתדרלת לאן • סנט שאפל • ארמון האפיפיורים, אביניון • קתדרלת קלרמון-פראן • קתדרלת אוורה • קתדרלת שטרסבורג • קתדרלת רואן • כנסיית סנט אואן • קתדרלת בווה • קתדרלת קלן • קתדרלת ויטוס הקדוש, פראג • שטפנסדום, וינה • המינסטר של אולם • מריינקירכה, ליבק • קתדרלת בורגוס • קתדרלת לאון • קתדרלת סביליה • מגדל בלן • קתדרלת מילאנו • ארמון הדוג'ים, ונציה • קתדרלת קנטרברי • קתדרלת לינקולן • קתדרלת סולסברי • קתדרלת ולס • מנזר וסטמינסטר • קתדרלת יורק | גותיקה |
| קטגוריות | קטגוריה:אדריכלות גותית • קטגוריה:קתדרלות בסגנון גותי • קטגוריה:מבנים גותיים • קטגוריה:מבני התחייה הגותית • קטגוריה:אדריכלים גותיים • פורטל:אדריכלות | גותיקה |
ערך זה הוא קצרמרבנושא אדריכלות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
קי לארגו

ערך זה עוסק בקי שבפלורידה. אם התכוונתם לסרט הקולנוע, ראו .
| --- | --- |

 נתונים גאוגרפיים
 מיקום:  האוקיינוס האטלנטי 
 קואורדינטות:  25°10′49″N 80°21′58″W﻿ / ﻿25.1803996°N 80.3661662°W﻿ / 25.1803996; -80.3661662
 ארכיפלג:  איי הקיז
 סוג:  קי
 שטח:  150 קילומטר רבוע
 נתונים מדיניים
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 אזור זמן:  UTC-5
  (למפת ארצות הברית מוגדלת) וושינגטון ניו יורק לוס אנג'לס שיקגו סן פרנסיסקו אטלנטה דאלאס יוסטון בוסטון סיאטל מיאמי ה א ט ל נ ט י  ה ש ק ט  מפרץ מקסיקו  קנדה מקסיקו איי בהאמה קי לארגו(למפת ארצות הברית רגילה) וושינגטון ניו יורק לוס אנג'לס שיקגו סן פרנסיסקו אטלנטה דאלאס יוסטון בוסטון סיאטל מיאמי ה א ט ל נ ט י  ה ש ק ט  מפרץ מקסיקו  קנדה מקסיקו איי בהאמה קי לארגו(למפת פלורידה רגילה) טאלאהאסי ג'קסונוויל מיאמי טמפה אורלנדו פורט לודרדייל פורט סנט לוסי קייפ קורל גיינסוויל קי וסט ג'ורג'יה אלבמה מפרץ מקסיקו האוקיינוס האטלנטי קי לארגו(למפת פלורידה מוגדלת) טאלאהאסי ג'קסונוויל מיאמי טמפה אורלנדו פורט לודרדייל פורט סנט לוסי קייפ קורל גיינסוויל קי וסט ג'ורג'יה אלבמה מפרץ מקסיקו האוקיינוס האטלנטי קי לארגו
 
שקיעה בחודש דצמבר
קי לארגו (באנגלית: Key Largo) הוא אי מסוג קי באזור הקיז העליונים, של קבוצת איי הפלורידה קיז, במדינת פלורידה שבארצות הברית.
גאוגרפיה

אורכו של האי 53 ק"מ, והוא הגדול באיי הקיז. האי הוא הצפוני ביותר מבין האיים שנמצא במחוז מונרו, והקי הצפוני ביותר בו עובר הכביש US 1 (הכביש המהיר שמעל הים).
מקור שמו הנוכחי של האי בשמו הספרדי: Cayo Largo - "הקי הגדול".
בנוסף על כביש US1, גם גשר קארד סאונד מקשר את האי למחוז מיאמי דייד שבפלורידה.
הקי מהווה אתר תיירות פופולרי בשל שוניות האלמוגים הרבות שבקרבתו. קרבת האי לפארק האוורגליידס הפכה אותו לבסיס לתיירות אקולוגית.
התיירות הפכה מרכיב חשבות בכלכלת האי כבר בשנת 1938 עת הוקם המועדון הקריבי על ידי קארל ג. פישר. הסרט קי לארגו משנת 1948 בכיכובו של המפרי בוגרט ולורן באקול הוסיף לפרסומו של האי (הסרט עצמו לא צולם באי).
האי ממוקם בין פארק האוורגליידס מצפון מערב לבין הפארק המדינתי שונית ג'ון פנקאמפ במזרח. פארק פנקאמפ הוא פארק תת-מימי המגן על שונית המחסום היחידה של ארצות הברית.
קטת נמקוואה

| קטת נמקוואה |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: קטאים
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: קטיים
סוג:: קטה
מין:: קטת נמקוואה
שם מדעי
 Pterocles namaqua ‏גמלין, 1789

קטת נמקוואה (שם מדעי: Pterocles namaqua) היא מין של עוף דמוי-יונה החי במדבריות דרום-מערב אפריקה.
מאפיינים

הקטה היא עוף קרקע עגלגל בגווני חום שונים. אורכה עד 28 ס"מ ולזכר גרון בולט בצבע חום-לבן וכנפיים בעלות נקודות צהובות בולטות. קל להתבלבל בין מין זה לקטה מפוספסת (Pterocles bicinctus) או לקטת ברצ'ל (Pterocles burchelli).
הקטה חיה בטבע באנגולה, נמיביה, בוצוואנה, זימבבואה, לסוטו ודרום אפריקה בעיקר באזורים יבשים ומדבריות. היא נפוצה באתרים של חול קשה או רך וכן בין עשבים נמוכים וקוצים. חלק מהאוכלוסיות הצפוניות יציבות, אך הדרומיות נודדות צפונה לעבר נמיביה ובוצוואנה. אלו עופות חברותיים מאוד ששותים מים בקבוצות של עשרות ואף מאות והם עושים זאת בשעות הבוקר המוקדמות. לאחר מכן הם מתפזרים לחיפוש מזון בקבוצות קטנות.
הקטות ניזונות בעיקר מאבקה וגם מזרעים, עלים, פרחים, פירות קטנים, רכיכות וחרקים.
הן מפורסמות עקב חזה הזכרים היכול לשאוב מים ולעוף עם כמות המים לעבר האפרוחים שישתו מנוצות החזה. האפרוחים גדלים במהירות, תוך שלושה שבועות הם מגדלים נוצות מלאות, ולאחר שלושה שבועות נוספים הם מסוגלים לעוף.
טורפי הקטות העיקריים הם עופות דורסים כמו בז נודד, נץ אפור או עיט גמדי וכן תנים, חתולים ונחשים. הקטנים נטרפים בעיקר על ידי נמיות.
הערות שוליים

↑  קטת נמקוואה באתר הרשימה האדומה של IUCN
קי-יאנה הובר

קי-יאנה דלאנו הובר (נולד ב-18 בינואר 2002) הוא כדורגלן הולנדי ממוצא סורינאמי שמשחק בעמדת הבלם בוולברהמפטון וונדררס.
קריירה

הובר נולד באמסטרדם שבהולנד. אביו, שהיה שחקן פוטבול בעברו, קרא לו על שמו של שחקן הפוטבול קי-יאנה קרטר ((אנ')), ששיחק ב-NFL.
בדצמבר 2018, הוא התחיל להתאמן עם הקבוצה הבוגרת של ליברפול, בזמן שמאמן הקבוצה יורגן קלופ תיאר אותו בעל ביטחון עצמי" ו"נחמד לצפייה". הובר קיבל את הספרה 51, לקראת משחק במסגרת גביע ה-FA של ליברפול מול וולברהמפטון וונדררס ב-7 בינואר 2019 באצטדיון מוליניו. שבמהלך המשחק נכנס למגרש כמחליף לדיאן לוברן שנפצע בדקות הראשונות. הופעתו של הובר הפכה אותו לשחקן הצעיר ביותר ששיחק אי פעם עבור ליברפול בגביע ה-FA.
ב-19 בספטמבר 2020, הובר חתם בוולברהמפטון וונדררס, בסכום של כ-9 מיליון פאונד. ב-27 בספטמבר 2020, הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בפרמייר ליג ובמדי וולברהמפטון וונדררס, בהפסד 4-0 נגד וסטהאם יונייטד.
הערות שוליים

↑  Joseph Zucker, Liverpool's Ki-Jana Hoever Talks Jurgen Klopp, Virgil Van Dijk, UCL in B/R AMA, Bleacher Report, ‏6 באוגוסט 2020
↑  Jurgen Klopp reveals why teen sensation Ki-Jana Hoever is a 'joy to watch', mirror
↑    Chris Bascombe, ‏Liverpool consider handing FA Cup debut to 16-year-old Ki-Jana Hoever, The Telegraph, 6 January 2019
↑  Ki-Jana Hoever: Wolves sign defender from Liverpool on five-year deal, skysports
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "קי-יאנה הובר".
צילינדר (הנדסת מכונות)

ארבעה צילינדרים בטור
צילינדר של מנוע שתי פעימות. פתח הפליטה נמצא מצד ימין
צִילִינְדֵּר (Cylinder) (נקרא גם שרוול) הוא החלל או המרחב הגלילי בו נעה הבוכנה הלוך ושוב במנוע בוכנה.
חלל הצילינדר שוכן בבלוק המנוע ומהווה את חלקו התחתון של תא הבעירה שלתוכו נכנסת תערובת הבעירה ובו מתבצעים כל שלבי העבודה של המנוע. בתוך הצילינדר שוכן בנוסף גם הטלטל המחבר את הבוכנה וגל הארכובה. מעל לצילינדר מורכב בדרך כלל ראש מנוע.
מנוע בעירה פנימית

במנועי בעירה פנימית מסוג מחזור ארבע פעימות מותקנים בראש המנוע שסתומים ומצת המתזמנים את שלבי עבודת המנוע בצילינדר.
במנועי מחזור שתי פעימות, העובדים ללא שסתומים המובילים לסעפת היניקה וסעפת הפליטה, קיימים פתחי יניקה ופליטה בצילינדר עצמו.
סידור הצילינדרים הנפוץ במנועים רבי צילינדרים הם בשורה אחת כגון במנוע טורי, או בשתי שורות מקבילות בתצורת האות V, או בשתי שורות בצורה אופקית בכיוונים הפוכים כבמנועי הבוקסר. ככל שגדל מספר הצילינדרים, כך גדל נפחו וכוחו של המנוע. קיימים גם מנועי כוכב בעלי חמישה ויותר צילנדרים, הנפוצים במטוסי הבוכנה.
קלוד פירון

| --- | --- |

 לידה:  26 בפברואר 1931 נאמור, בלגיה 
 פטירה:  22 בינואר 2008 (בגיל 76) Gland, שווייץ 
 ענף מדעי:  בלשנות
 מקום מגורים:  בלגיה, שווייץ
 מוסדות:  ארגון הבריאות העולמי  אוניברסיטת ז'נבה 
 פרסים והוקרה:  OSIEK award (1998)  חבר כבוד של איגוד האספרנטו העולמי  Fine Arts Competitions of UEA 
 הערות:  פעיל אספרנטו.
 claudepiron.free.fr
 תרומות עיקריות
 מחקרים בתחום הבלשנות
 
קלוד פירון (1931 בנאמור שבבלגיה - 22 בינואר 2008 בשווייץ) הוא בלשן ופסיכולוג בלגי שהתגורר בשווייץ.
היה מתורגמן של האו"ם (מסינית, אנגלית, רוסית וספרדית לצרפתית) בין השנים 1956 עד 1961. לאחר שעזב את האו"ם עבד עבור ארגון הבריאות העולמי ברחבי העולם.
משנת 1973 ועד לשנת 1994 לימד פסיכולוגיה באוניברסיטת ז'נבה. בשנת 1978 קיבל אזרחות שווייצרית.
פירון התחיל להתעניין באספרנטו עוד בשנת 1943 כאשר היה תלמיד בבית הספר. הוא כתב ספרים ומאמרים רבים באספרנטו. כדובר השפה מנעוריו, פירון השתמש בה במדינות רבות, כולל יפן, סין, אוזבקיסטן, קזחסטן, מספר מקומות באפריקה ובאמריקה הלטינית, וכמעט בכל מדינות אירופה.
היה חבר כבוד באגודת האספרנטו העולמית.
צילום תעופה

A-10 Thunderbolt II, ‏F-86 סייבר, P-38 לייטנינג ו-P-51 מוסטנג טסים במבנה במהלך מטס מעל בסיס חיל האוויר לנגלי, וירג'יניה. הצילום נעשה מכלי טיס אחר.
צילום תעופה הוא תת-סוגה בצילום המתמקדת בצילום כלי טיס שונים, ובפרט בצילום תעופה צבאית. הצילום יכול להתבצע הן מהקרקע (בדרך כלל תיעוד של המראות ונחיתות, ולעיתים גם תיעוד של צוותי הקרקע בעת שהם מטפלים בכלי הטיס) והן מהאוויר כאשר הצלם טס בעצמו בכלי טיס. צילום תעופה נעשה למטרות שונות: אמנות, תיעוד חדשותי, תיעוד דוקומנטרי, יחסי ציבור, פרסום ומסחר (כגון מכירת פוסטרים של מטוסי קרב), סרטי קולנוע תיעודיים או עלילתיים, ואף כתחביב.
נושאים פופולריים בצילום תעופה הם צילום מטוסי קרב, צילום אווירובטיקה וצילום נחיתות והמראות של מטוסי נוסעים. בדרך כלל, כדי לצלם כלי טיס - ובעיקר כלי טיס צבאיים - נדרשים אישור ביטחוני וקשרים עם חיל האוויר. האישור נדרש הן מטעמי צנזורה וביטחון מידע, והן פשוט לקבלת גישה לכלי הטיס שכן פעילותם נעשית בדרך כלל רחוק מהשטח המותר לגישה לאזרח הפשוט. לעיתים מבוצע הצילום על ידי החיילים עצמם, ובפרט טייסים ואנשי צוות אוויר.
נושא פופולרי נוסף, בעיקר בקרב חובבים, הוא צפייה, תיעוד וצילום של מטוסי נוסעים הממריאים ונוחתים בנמלי תעופה אזרחיים. החובבים, המכונים "ספוטרים", בודקים בלוח ההמראות והנחיתות מתי ממריא ונוחת מטוס מסוים (כולל מספר זנב ספציפי) ומחכים במיוחד כדי לצלמו. הם יוצרים אוסף תמונות וקטלוג של מטוסים רבים, המזוהים לפי שמם ומספר הזנב שלהם. בנוסף, נוסעים הממתינים לטיסתם נוהגים לצלם כלי טיס בשדה התעופה דרך חלון הטרמינל ולעיתים גם דרך חלון המטוס בעת שהוא מתכונן להמראה או נחיתה.
בישראל צילום תעופה הוא נפוץ ופופולרי, בעיקר בזכות הרקע הצבאי של רוב האזרחים והמוניטין הגבוה של חיל האוויר הישראלי. בין צלמי התעופה הבולטים בישראל נמנים ניר בן-יוסף ויששכר רואס.
טיסת הבכורה של ה-F-35I אדיר בחיל האוויר הישראלי, מלווה ב-F-16I סופה. את התמונה צילם רס"ן עופר, טייס קרב בחיל האוויר הישראלי, לצורכי תיעוד ויחסי ציבור.
צילום חובבים של בואינג 747-400 של אל על מספר זנב 4X-ELD.
צלם התעופה עמית אגרונוב בF-15
בואינג 747-400 של קוואנטס טס מעל מוסקבה בגובה 11,000 מטרים. המטוס צולם מהקרקע באמצעות קנון 400D, טלסקופ 1200 מ"מ ועדשת בארלו 2x.
מטוס תובלה C-130T הרקולס, מטייסת בלו איינג'לס של חיל הנחתים האמריקני, חולף על פני חיילי נחתים בבסיס האוויר יומה.
מטס אווירי מעל משכן הכנסת במהלך הדגל כחול, 2021
ראו גם

צילום אווירי