stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מקסין אלברו
ביוגרפיה

אתל מקסין אלברו נולדה ב-1893 באיירשייר, איווה, בתם של פרנק אלברו, סוחר תבואה ומוכר פסנתרים, וקורדליה מיד. היה לה אח גדול, פרנסיס, ואח צעיר, הרולד. היא בילתה חלק מנעוריה באסתרוויל, איווה. היא גדלה בלוס אנג'לס. משפחת אביה הגיעה מאנגליה והתיישבה ברוד איילנד לפני שעברה מערבה, ואבותיה של אמה היו ממוצא אירי-אנגלי.
ב-28 במרץ 1938, אלברו נישאה לעמית האמן פארקר הול בפימה, אריזונה. הם עברו לכרמל, קליפורניה, ויחד הם חזרו למקסיקו פעמים רבות במהלך חייהם.
אלברו הייתה חברה בקונגרס האמנים האמריקאי, חברה באגודת אמני קיר בקליפורניה, מועדון האמנות של קליפורניה ובאגודה לאמנות כרמל.
אלברו הייתה בת 73 כשמתה בלוס אנג'לס ב-1966.
ביוגרפיה > קריירה

בשנת 1920, היא עברה לסן פרנסיסקו לאחר שסיימה את התיכון ועבדה כאמנית מסחרית, ולאחר מכן נסעה לפריז כדי ללמוד באקדמיה במשך שנה. לאחר שחזרה לארצות הברית, אלברו למדה בבית הספר לאמנויות יפות בקליפורניה מ-1923 עד 1925.  שנה לאחר מכן, היא נרשמה לליגת הסטודנטים לאמנות של ניו יורק. בתחילת שנות ה-20 היא התגוררה בברלינגאם, קליפורניה. בשנת 1927, היא ביקרה לראשונה במקסיקו, שם למדה ציור פרסקו עם פבלו או'היגינס, אחד מעוזריו של דייגו ריברה, ובסופו של דבר הכירה את דייגו ריברה.
החל משנת 1925, אלברו הציגה את יצירותיה בתערוכת האמנות השנתית של סן פרנסיסקו והשפיעה על אמנים אחרים לנסוע למקסיקו, זכתה לתהילה מקומית כ"דייגו ריברה הקטן" והובילה למספר הזמנות פרטיות בשנים 1929 ו-1930, כולל החווה הספרדית. בשנת 1931, אלברו הציגה תערוכה גדולה בעיר ניו יורק, בהתאם לרנסאנס האמנות המקסיקנית המודרנית שטופחה בגלריות של העיר. התצוגה הראשונה שלה כללה 30 ציורים ו-30 רישומים, שזכתה לתהודה חיובית.
אלברו הייתה אחת הנשים הבודדות שהיו חלק מפרויקט האמנות הפדרלי של מינהל העבודות, תוכנית שנוצרה בזמן ה"ניו דיל" של הנשיא פרנקלין רוזוולט. בעקבות שיעור האבטלה הגבוה בתקופת השפל הגדול, תוכניות אמנות אלו נדרשו להעסיק אמניות, מה שהפך את התקופה הזו לראשונה בהיסטוריה שבה נשים התקבלו לעבודה ללא אפליה בארצות הברית. ההזמנה הראשונה שלה הייתה עבור אחד מציורי הקיר במגדל קויט.
לאורך שנות ה-30, אלברו ביצעה הזמנות רבות במסגרת התוכנית הפדרלית, כולל פסיפס בקולג' למורים של מדינת סן פרנסיסקו בשנת 1936, מעל הכניסה לוודס הול בפינה הדרום-מזרחית של הייט וביוקנן. אף אחד מהאמנים שעבדו על הפסיפסים, מעולם לא יצר אמנות במדיום הזה, ווהממשלה נאלצה לשכור אמן פסיפס איטלקי שלימד אותם איך לשבור שיש כדי ליצור חלקי פסיפס ולקבע אותם. הפסיפס נעלם בתהליכי השיפוץ של הקמפוס.
מחוץ ליצירות האמנות שהוזמנו עבור מבני ציבור, ציירה אלברו ציורי קיר בבתים פרטיים רבים, כולל הכניסה והחצר של בית סלדון ויליאמס בברקלי, קליפורניה, שתוכנן על ידי ג'וליה מורגן והושלמה ב-1928.
ביוגרפיה > סִגְנוֹן

סגנונה האמנותי של אלברו מתואר כ"נקי, בהיר וברור עם הצורות המעוגלות החזקות של עידן זה, המתארות לעיתים קרובות את הנשים של מקסיקו, במיוחד אלה של אזור טהואנטפק באואחאקה."
ב-1934 כתב ה-Literary Digest על ״קליפורניה״ של אלברו, והשווה אותה לשאר ציורי הקיר שצוירו בתוך מגדל קויט: ״העשיר והחי ביותר הוא הקיר שציירה מקסין אלברו, המשקף את השדות שטופי השמש, השופעים של קליפורניה, ואת הצמיחה של פירות ותבואה שבהם.״
ניתן למצוא את העבודות של אלברו במוזיאון לאמנות אמריקאית של סמיתסוניאן, במוזיאון לאמנות מודרנית (MoMA), הגלריה הלאומית לאמנות, המוזיאון הלאומי לאינדיאן האמריקאי, מגדל קויט בסן פרנסיסקו, מוזיאוני האמנויות היפות של סן פרנסיסקו. ובגלריות שונות ואוספים פרטיים.
אלברו הפכה למנהיגה בתנועת ציורי הקיר בקליפורניה והייתה אחת הנשים הראשונות שהגיעו לעמדה כה בולטת. עבודתה הודגשה גם על ידי ציורים וליטוגרפיות רבות, שהופכות לפריטי איסוף נדירים ובעלי ערך. למרות שהתמחתה במוטיבים ספרדיים ומקסיקנים, היא גם ציירה נופים וסצנות רחוב בהשראת מסעותיה בעולם.
הערות שוליים

↑  St. Gaudens, Maurine (2015). Emerging from the Shadows: A Survey of Women Artists Working in California, 1860-1960: Volume I: A-D. Atglen, PA: Schidder Publishing, Ltd. pp. 12–13.
1 2  Hailey, Gene (1936). "Maxine Albro". California Art Research: Maxine Albro, Chin Chee, Bernard Zakheim, Andree Rexroth, Chiura Obata. San Francisco: California Art Research Project. pp. 1–15. Archived from the original on 2016-03-22
↑  Arizona, County Marriage Records, 1865-1972
↑  "Maxine Albro (1903-1966)". Sullivan Goss: An American Gallery. 2011. Archived
↑  Maxine Albro Hall; Parker Hall (July 27, 1964). "Oral history interview with Maxine Albro and Parker Hall, 1964 July 27" (Interview). Interviewed by Mary McChesney. Smithsonian Institution, Archives of American Art.
↑  "National Register Information System – San Francisco State Teacher's College (#07001391)". National Register of Historic Places. National Park Service. November 2, 2013
↑  Boutelle, Sara Holmes; Barnes, Richard (photographer) (1988). Julia Morgan, Architect. New York, New York: Abbeville Press.
1 2  Bijou, Robert. "Hillsborough Antique Show and Sales". Maxine Albro, California Artist. Archived from the original
↑  "Maxine Albro (1893-1966)". George Stern Fine Arts. Archived from the original on 3 March 2014
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0000 5264 1302  LCCN: nr2004033819  RKD: 234517  SNAC: w6d51sbn  VIAF: 22095250   WorldCat (עם VIAF): 22095250 
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "מקסין אלברו".
פרט מציור הקיר ״קליפורניה״
חלק מציור קליפורניה
מגדל חברה לביטוח

| --- | --- |

 נתונים כלליים
 תקופת הפעילות:  1934–הווה (כ־91 שנים)
 חברת אם:  מגדל אחזקות ביטוח ופיננסים
 מיקום המטה:  פתח תקווה 
 משרד ראשי:  פתח תקווה
 ענפי תעשייה:  ביטוח
 יו"ר:  רוני גמזו
 מנכ"ל:  רונן אגסי
  
 www.migdal.co.il
 
סמליל החברה בשנות ה-80
סמליל החברה בשנות האלפיים, עד לביצוע שינויים קלים בו ב-2024
מגדל חברה לביטוח בע"מ היא חברת ביטוח ישראלית שהוקמה בשנת 1934 ועוסקת במגוון סוגי ביטוח, כולל ביטוח חיים, ביטוח רכוש וביטוח בריאות.
היסטוריה

חברת הביטוח מגדל נוסדה בשנת 1934 בירושלים, על ידי משפחות אנשי עסקים יהודים מאלכסנדריה כשהבולט ביניהם היה איש העסקים אדוארד אגיון, אטיין בש וחברת הביטוח האיטלקית "אסיקורציוני ג'נרלי". שמה של החברה הוענק לה על ידי המשורר חיים נחמן ביאליק, כביטוי לחוסן ולביטחון שהחברה מבקשת להעניק ללקוחותיה. בשנות הארבעים הצטרף למחזיקי המניות בחברה גם בנק אפ"ק שהפך לימים לבנק לאומי לישראל. המשורר שאול טשרניחובסקי שימש כרופא הראשון מטעם החברה.
סימני האש של "מגדל" הם מהנפוצים בקרב 55 סוגי סימני האש שזוהו בישראל מתקופת המנדט.
מגדל הייתה החברה הראשונה שהשיקה ביטוח מנהלים בישראל, והראשונה שהקימה קרן פנסיה לא הסתדרותית.
בשנות האלפיים, "מגדל ביטוח" נמצאת בבעלות החברה הציבורית "מגדל אחזקות ביטוח ופיננסים בע"מ" שבשליטת איש העסקים שלמה אליהו.
בשנת 2000 רכשה מגדל שתי סוכנויות ביטוח "סימון את ויזל" ו"מבטח שמיר" ואיחדה אותן לחברה אחת - מבטח סימון סוכנויות לביטוח בע"מ. בשנת 2002 רכשה מגדל את קרן הפנסיה תאוצה ואיחדה אותה עם קרן הפנסיה תנופה, הנמצאת בבעלותה. בכך הפכה לבעלים של קרן הפנסיה הפרטית הגדולה בישראל באותה עת. בשנת 2004 רכשה מגדל את קרן הפנסיה מקפת החדשה. בשנת 2006 מוזגו כל קרנות הפנסיה של קבוצת מגדל לקרן אחת. קרנות הפנסיה "מקפת אישית", "תאוצה", "יוזמה חדשה" ו"תנופה" אוחדו לקרן "מגדל מקפת אישית".
בדצמבר 2018 התפטר יו"ר החברה עודד שריג מתפקידו. במכתב ההתפטרות כתב כי "בשל הממשל התאגידי הנוהג בחברה, היא פועלת לפי שיקולים קצרי טווח, ללא תוכנית מוגדרת".
בנובמבר 2019 הודיעה החברה על הפסקת השיווק של ביטוחים סיעודיים פרטיים.
בינואר 2021 היו למגדל כ-2.3 מיליון מבוטחים (פרטיים ועסקיים) וכ-2,800 סוכנים ומנהלי הסדרים. החברה מנהלת כ-33% מביטוחי החיים וקרנות הפנסיה החדשות בישראל, במונחי פרמיות ודמי גמולים. כיום מחזיקה מגדל ב-100% מקרן הפנסיה "מגדל מקפת".
| טבלת מבנה והחזקות> סוכנויות ביטוח |
| --- | --- |
מבטח-סימון סוכנויות לביטוח בע"מ: 100%
עמית סוכנות לביטוח בע"מ: 100%
איחוד רשת סוכנויות ביטוח בע"מ: 100%
שחם סוכנויות ביטוח (1977) בע"מ: 100%
שגיא יוגב סוכנויות ביטוח (1988) בע"מ: 100%
סוכנויות פלתורס ביטוח בע"מ: 73.27%
איחוד - דוד ברמן סוכנות לביטוח בע"מ: 73.27%
השקעות
מגדל ניהול השקעות 2001 בע"מ: 100%
פנסיה וגמל
יוזמה קרן פנסיה לעצמאים בע"מ: 100%
מגדל ניהול קופות גמל בע"מ: טלי ברדה
מגדל מקפת קרנות פנסיה וקופות גמל בע"מ: 100%
מגדל מקפת ניהול קופות גמל בע"מ: 100%
שירותים ללקוחות
שמגד חברה לניהול תביעות בע"מ: 100%
מערכות מידע
מאסטרו בע"מ: 100%
בנקאות להשקעות
מגדל הנפקות בע"מ: 100%
ראו גם

מגדל אחזקות ביטוח ופיננסים
הערות שוליים

1 2  מגדל - האתר הרשמי
↑  תערוכת סימני אש בישראל
↑  מגדל - באתר איגוד חברות הביטוח
↑  שלומי גולובינסקי, מגדל ממשיכה לרכוש סוכנויות ביטוח: רוכשת את מבטח שמיר ב-90 מיליון שקל, באתר TheMarker‏, 2 באוקטובר 2000
↑  שלומי שפר, מגדל: סיכום עקרוני לרכישת קרן הפנסיה תאוצה; תתמזג עם תנופה, באתר הארץ, 20 באוקטובר 2002
↑  שלומי שפר, גורביץ, ג'נרלי ודנקנר זכו, אבל האם לא שילמו יותר מדי?, באתר הארץ, 6 בספטמבר 2004
↑   סמי פרץ, מגדל של בעיות: התפטרות היו"ר מזמנת נאמן לשלמה אליהו, באתר TheMarker‏, 26 בדצמבר 2018
↑   אסא ששון, המשבר בביטוח הסיעודי: גם מגדל מפסיקה לשווק פוליסות פרטיות, באתר TheMarker‏, 11 בנובמבר 2019
↑  מגדל: אודות, באתר מגדל
↑  ביטוח נט - באתר משרד האוצר
| חברות ביטוח בישראל |
| --- | --- | --- |
| חברות פעילות | AIG • ביטוח ישיר • איילון • ביטוח חקלאי • הכשרה • הפניקס • הראל • ווישור • כלל ביטוח • מגדל • מנורה מבטחים • ענבל • שירביט • שלמה ביטוח • שומרה • ליברה • קרנית • הפול |  |
| סוכניות מובילות | מבטח סימון • מדנס |  |
| חברות שנסגרו | אבנר • אליהו • הסנה |  |
המפקח על הביטוח • התאגיד המנהל של המאגר לביטוח רכב חובה בע"מ (הפול) • איגוד חברות הביטוח בישראל • התאחדות חברות לביטוח חיים בע"מ
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007256730205171
מוקש

.
מוקשים מסוגים שונים. מימין – מוקש נעל, במרכז – מוקש קופץ
מוקש הוא אמצעי לחימה שנועד לעכב או למנוע תנועה. בדרך כלל מורכבים מוקשים ממכל המכיל בתוכו חומר נפץ ובעל מנגנון הפעלה. על פי אמנת ז'נבה כל שדה מוקשים חייב להיות מסומן בשלטים בולטים.
המוקשים מתחלקים לשתי קבוצות עיקריות:
מוקשים יבשתיים, שמטרתם לפגוע ברק"ם, רכבי תובלה, וחיילים רגליים.
מוקשים ימיים, שמטרתם לפגוע בכלי שיט למיניהם: ספינות קרב, ספינות תובלה, וצוללות.
מוקשי יבשה > התפתחות המוקש והשימוש בו

המוקש היבשתי התפתח במהלך מלחמת האזרחים האמריקנית. המוקשים הראשונים נועדו לפגוע בבני אדם. במהלך מלחמת העולם הראשונה, עם פיתוחו של הטנק, התפתחו גם מוקשים נגד טנקים, ורכבים משוריינים אחרים. צבא הקיסרות הגרמנית פיתח מטעני נפץ שהופעלו מרחוק על ידי מעגל חשמלי, בעוד צבאותיהן של מדינות ההסכמה פיתחו את אב הטיפוס של המוקשים המודרניים, מוקשים בעלי מנגנון מכני, שמופעלים על ידי לחץ שמופעל על ידי משקל כבד.
פריצתה של מלחמת העולם השנייה הביאה להתפתחותו המהירה של המוקש, ולשימוש הולך וגדל בו. שימוש במוקשים נעשה על ידי שני הצדדים בקנה מידה גדול. שדות מוקשים נטמנו לאורך החומה האטלנטית, בייחוד בנורמנדי צרפת (כ-7 מיליון) ובמערכה בצפון אפריקה כ-32 מיליון. מוקשים אלה נטמנו על ידי הצבאות האיטלקיים, הגרמניים, הבריטיים והצרפתיים. בקרב אל-עלמיין לבדו נטמנו כ-600 אלף מוקשים לאורך חזית של כ-90 ק"מ על ידי הוורמאכט בלבד.
לאחר סיומה של מלחמת העולם השנייה הלכה והתפתחה תעשיית המוקשים הצבאית, כאשר מטעני הנפץ הלכו ונעשו הרסניים ומתוחכמים יותר, היכולת לפיזורם על פני שטחים נרחבים עלתה, עיצובם והסתרתם נעשו קלים יותר וצבאות רבים בעולם כולו החלו להשתמש בהם.
מוקשי יבשה > מבנה

המוקש היבשתי מורכב לרוב ממספר חלקים עיקריים:
מנגנון הפעלה חיצוני
נַפָּץ
מאיץ
מִטען חומר נפץ
מכל חיצוני.
התפוצצות המוקש מתרחשת כתוצאה מפעולת שרשרת. השלב הראשון היא הפעלת המוקש על ידי המטרה שנגדה הוא מכוון, הפעלה שיכולה לקרות כתוצאה מגרימת לחץ, משיכה או ניתוק של תיל, סגירת מעגל חשמלי, קרבה, פליטת חום ועוד. פעולות אלה מפעילות את הנפץ, שפיצוצו מפעיל את המאיץ, שבתורו מפעיל את המִטען הראשי. במוקשים חסרי מאיץ, הנפץ מפעיל את חומר הנפץ.
מוקשי יבשה > סוגים

נהוג לסווג מוקשים יבשתיים לפי מספר שיטות, בהן: אופן הפעלת המוקש, ייעוד המוקש ואופן גילויו. שתי הקבוצות העיקריות של מוקשים יבשתיים הן:
מוקש נגד רכב – מוקש שמטרתו לעצור התקדמות של טנק או רכב על ידי פגיעה בזחליו/גלגליו, או על ידי השמדתו. מוקש סטנדרטי מכיל בין 7 ל-10 ק"ג של חומר נפץ, ומופעל על ידי לחץ של בין 100 ל-300 ק"ג. נקרא גם מונ"ר – מוקש נגד רכב.
מוקש נגד אדם – מוקש שנועד להריגת ופציעת בני אדם. מוקש זה יכול להכיל בין 200 ל-500 גרם של חומר נפץ, אם כי יש יוצאים מן הכלל. אלה מהם שמופעלים בלחץ, מתפוצצים בלחץ של 5 עד 20 ק"ג בממוצע. מוקשים נגד אדם מתחלקים לשתי קבוצות: מוקשים היוצרים הדף או זעזוע, המופעלים על ידי דריכה, לבין מוקשי רסיסים, שנועדים לגרום נזק למספר גדול של אנשים על פני שטח נרחב. מוקש דריכה נגד אדם נקרא גם מוקש נעל.
בין מוקשי הרסיסים ישנם שני סוגים: מוקש קבוע (כגון ה"כלימגור") ומוקש קופץ (כגון "בטי המקפצת").
מוקשי יבשה > שימוש אסטרטגי וטקטי

שדות מוקשים משמשים כמכשול מלאכותי לצורך השהיית התקדמות אויב ועצירתו או ניתובו לשטח מסוים. השדות מסודרים בדרך כלל בדרכי הפריצה המשוערות שהאויב יעבור בהן, במעברים הכרחיים במכשולים טבעיים, ובנקודות התורפה ההגנתיות של הצד המגן. נהוג לפזר שדות מוקשים בצורות גאומטריות מוגדרות, על מנת להקל על רישום ופינוי המוקשים אם יתעורר הצורך בכך. כאשר צבא מנסה לחצות שדה מוקשים, הצבא בצד השני ינסה בדרך כלל לכסות את שדה המוקשים באש ובארטילריה, על מנת להקשות את פריצת שדה המוקשים. ברוב צבאות העולם, ישנם אמצעים לפיזור מהיר של שדות מוקשים, כגון הצנחה, או ארטילריה של מוקשים, דבר המאפשר תגובה מהירה תוך כדי הקרב, על מנת לחסום התקדמות של צבאות אויב.
מוקשים ימיים

מוקש ימי הוא אמצעי לחימה אקטיבי, המוטמן במים כדי לפגוע באוניות מלחמה, אוניות משא או צוללות. בניגוד לכלי נשק ימיים אחרים, מוקשים ימיים פועלים בדרך אוטונומית; הם מופעלים אוטומטית במגע פיזי או על ידי קרבה מגנטית. הפעלת המוקש הימי גורמת לפיצוצו ונזק רב לכלי השיט שפגע בו, ועלולה לגרום לטביעתו.
ניתן להפעיל מוקשים ימיים בדרך התקפית: הם מוטמנים בפתחי נמלים, נהרות או מצרי ים, במקום שיעילותם מרבית ותכביד מאוד על תנועת האויב. ניתן להניחם גם בנתיבי שיט מרכזיים, שם יכבידו על תנועת כלי שיט. ניתן גם להשתמש בהם כאמצעי הגנה, המונע מהאויב לתקוף חופים, נמלים וכיוצא בזה וכך יוצר אזורים מוגנים. יש להנחת מוקשים גם אפקט פסיכולוגי חשוב: מוקש אחד שנמצא בנתיב שיט אזרחי עלול להקפיא את כל התנועה בנתיב זה, עד לסיום פעולות הסריקה והפינוי.
הסכנות שבמוקשים

אף על פי שהמוקשים נועדו לתת מענה צבאי, הרי לאחר שסיבת קיומם פגה (ולפעמים גם לפניה) הם מסכנים את האוכלוסייה האזרחית. במיוחד הדברים אמורים במוקשים נגד אדם שנכון להיום פגעו וממשיכים לפגוע באלפי אנשים באפריקה בעיקר באנגולה (ראו מוקשים באנגולה) ובקמבודיה בכל שנה עקב העובדה כי הם לא פונו ממקומם לאחר שמלחמות האזרחים נגמרו.
גם בישראל קיימת סכנה רבה ממוקשים באזור רמת הגולן, הערבה, בקעת הירדן, וברחבי יהודה ושומרון והגליל העליון. שדות רבים אינם מגודרים ומשולטים כמחויב באמנות בין-לאומיות שישראל חברה בהן, ועקב סחיפת קרקע קיימת סכנת עלייה על מוקשים גם מחוץ לגדרות, ומדי פעם נפגעים מטיילים, חקלאים וכן בני בקר ממוקשים.
מחקרים בנוגע להשפעות הסביבתיות של מוקשים מראים כי אלה פצעו והרגו מינים רבים של חיות בר ברחבי העולם, וכי השימוש במוקשים מוביל סדרה של תהליכים הפוגעים בסביבה, בהם: הידרדרות איכות הקרקע, כריתת יערות, זיהום מקורות מים במתכות כבדות, וייתכן שאף פגיעות מהותיות בבתי גידול ובשרשראות מזון המשפיעות על אוכלוסיות של מינים שלמים.
בדצמבר 1997 נחתמה אמנת אוטווה, שבה הוטל איסור בין-לאומי על השימוש במוקשים נגד אדם, הסכם זה נחתם בעקבות מסע פרסום שהובל על ידי הנסיכה דיאנה. אולם למרות זאת עדיין מפוזרים מיליוני מוקשים כאלו ברחבי העולם.
מיקוש וצה"ל

בצה"ל, חיל ההנדסה הקרבית הוא החיל שמתפקידו, בין השאר, להניח מיקוש כמכשול נגד האויב וכן לפנות מוקשים ("לפלס") מדרכי ההתקדמות של כוחותיו. לצורך כך הוקמו גדודי חיל ההנדסה (גדחה"ן) המצורפים לעוצבות בעת לחימה, והמצוידים בכלים המתאימים לבצע פעולות הנחת מוקשים ופילוס כנ"ל. לצד אמצעים ברמת הפלס הבודד כגון סכין פלסים, דקר ומגלה-מוקשים, מצויד החיל גם בכלים כבדים לפריצה מהירה דרך שדות מוקשים גדולים, בהם דחפורים משוריינים, מגובים כגון מגוב רציף ומגוב נוכרי, מערכת צפע שריון ורקטות ריצוף CARPET.
בנוסף, חיל ההנדסה מכשיר את לוחמי פלוגות החבלה וההנדסה (פלחה"ן) השייכות לחטיבות החי"ר, שתפקידן לטפל במכשולים המעכבים את התקדמות החטיבה (בעיקר מכשולים נגד־אדם – נ"א) ולבצע פעולות חבלה כנגד כוחות האויב.
במרץ 2011 אישרה הכנסת את החוק לפינוי שדות מוקשים, המסדיר את פינוי שדות המוקשים בישראל באמצעות הקמת הרשות לפינוי מוקשים. עד אז, מי שפינו מוקשים היו צוערים או יחידות מילואים של חיל ההנדסה הקרבית שניצלו הזדמנויות אלה כדי לאמן את החיילים שלהם בפינוי מוקשים.
ראו גם

בטי המקפצת
מוקש ימי
מטען גחון
מוקש נגד אדם
שדות מוקשים בקרואטיה
הערות שוליים

↑  עדי חשמונאי, בכיר בצבא: יש מאות שדות מוקשים לא מגודרים, באתר nrg‏, 7 בפברואר 2010
↑  ע"ע אמנה על כלי נשק קונבנציונליים מסוימים.
↑  עדי חשמונאי ואבי אשכנזי, בן 11 נפצע קשה בפיצוץ מוקש ברמת הגולן, באתר nrg‏, 6 בפברואר 2010
↑  אלי אשכנזי, אנשיל פפר, צעיר בן 24 נפצע קשה בשדה מוקשים, נפל ממסוק החילוץ ונהרג, באתר הארץ, 11 במרץ 2009
↑  אלי אשכנזי, 20 פרות מתו לאחר שנכנסו לשדה מוקשים ברמת הגולן; המגדלים: צה"ל התרשל, באתר הארץ, 17 במרץ 2005
↑  השפעות סביבתיות של מוקשים בעולם, מתוך דו"ח מעקב של הקואליציה למניעת מוקשים, 2000.
↑  עמרי נחמיאס, הכנסת אישרה בקריאה שלישית הקמת רשות לפינוי שדות מוקשים, באתר nana10‏, 14 במרץ 2011
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007542027005171  BnF: cb11983332p (data)  GND: 4123608-7  LCCN: sh96001507  NARA: 10639516  NDL: 00667914  NKC: ph124470 
מוקש נעל (דריכה) תוצרת תע"ש ההגנה, 1948
מוקשים אמריקאים נגד־רכב מסוג M15 (אנ')
מוקשים נגד טנקים מתקופת מלחמת העולם השנייה
מוקש מגע ימי פולני
אזהרה בשדה מוקשים ברמת הגולן
פלס של חיל ההנדסה הישראלי מפנה מוקשים בעת אימון יחידתי
דחפור D9 משוריין מפנה מוקשים בבקעת הירדן באמצעות מגוב רציף.
ג'סיקה גרין

| --- | --- |

 לידה:  11 בפברואר 1993 (בת 31) טסמניה, אוסטרליה 
 שם לידה:  Jessica Lauren Green 
 מדינה:  אוסטרליה 
 תקופת הפעילות:  מ-2012 
 פרופיל ב-IMDb
 
ג'סיקה גרין (באנגלית: Jessica Green; נולדה ב-11 בפברואר 1993) היא שחקנית אוסטרלית. היא ידועה בהופעותיה הקבועות כקיקי בדרמת הנעורים נקודת גלישה, כקלאופטרה בסדרת הטלוויזיה "האימפריה הרומית" וכטאלון בסדרת הטלוויזיה המוצב.
קורות חיים

ג'סיקה גרין נולדה באי טסמניה, אוסטרליה.
קריירה

בגיל 19 כישורי אמנויות הלחימה העניקו לה את התפקיד של קיקי בסדרת הנעורים נקודת גלישה. לאחר הכשרה מוקדמת מינימלית במשחק, גרין עבדה במשך שישה חודשים עם מורה למשחק במהלך צילומי הסדרה. ב-2014, גרין שיחקה בסרט דרמת הפשע האוסטרלי Rise", וכרבקה בסרט האימה העל-טבעי מ-2016 Red Billabong. בשנת 2018, גרין שיחקה בתפקיד ראשי בתור קלאופטרה בעונה השנייה שלסדרת הטלוויזיה "האימפריה הרומית".
בין 2018 ל-2020, גרין גילמה את דמותה של טאלון, השורדת האחרונה מהגזע שלה, "שחורי הדם", ב-36 פרקים של סדרת הטלוויזיה המוצב. לפי הדיווחים, גרין ביצעה את הפעלולים וסצנות לחימה במהלך הצילומים, ויצאה עם פציעות קלות בלבד. גרין נוקטת במשטר כושר קפדני עם אימון יומי ממושמע היטב ושומרת על תזונה ואורח חיים בריא.
בשנת 2022, גרין לוהקה לתפקיד בסרט "אייר", בהשתתפות בן אפלק, מאט דיימון, ג'ייסון בייטמן וגוסטב סקושגורד. בשנת 2023 שיחקה בסרט "Sparkle: A Unicorn Tale" לצד שון פריס.
פילמוגרפיה > קולנוע

| שנה | כותרת | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2014 | "Rise" | אמבר |  |
| 2016 | Red Billabong | רבקה |  |
| 2017 | שודדי הקאריביים: נקמתו של סלזאר | אישה |  |
| 2019 | Cino | איזבל |  |
| 2023 | Sparkle: A Unicorn Tale | נטלי |  |
| 2023 | Air | קתרינה סינץ |  |
פילמוגרפיה > טלוויזיה

| שנה | כותרת | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2012 | נקודת גלישה | קיקי | 26 פרקים |
| 2017 | Dirty, Clean, & Inbetween | לורה | סרט טלוויזיה |
| 2018 | Ash vs Evil Dead | לקס | פרק 1 – The Mettle of Man |
| 2018 | Stage Mums | עוזר ליהוק | פרק אחד |
| 2018 | האימפריה הרומית | קלאופטרה | עונה 2: 2 פרקים |
| 2018–2021 | המוצב | טאלון | תפקיד ראשי – 49 פרקים |
| 2023 | FBI: אינטרנשיונל | סיסי פריור | פרק 1 – BHITW |
הערות שוליים

1 2  "Exclusive Interview with Actress Jessica Green". lovingseries.com. 13 בספטמבר 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Rise". videodetective.com. 2014."
↑  "Red Billabong ready to roll". if.com.au. 4 בספטמבר 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Jessica Green talks about "The Outpost"". acedmagazine.com. 13 ביוני 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Goldsmith, Jill (8 ביוני 2020). "'The Outpost' To Resume Filming Season 3 In Serbia With Balkanic Media, Medical Advisor". Deadline Hollywood. ארכיון מ-8 ביוני 2020. נבדק ב-8 ביוני 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Jessica Green". composuremagazine.com. נבדק ב-14 ביולי 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Air Jordan Directed by Ben Affleck". letterboxd.com. 2022.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: no2021005435  VIAF: 97161152487935190003   WorldCat (עם VIAF): 97161152487935190003
משמר הגבול (סדרת טלוויזיה)

| --- | --- |

כותרת הפתיחה
 סוגה:  דרמת פשע-פעולה
 יוצרים:  מני יעיש
 כותבים:  מני יעיש ריקי רוטר
 בימוי:  מני יעיש
 שחקנים:  בן סולטן  לאה רוימי עידו אליאלי נועה אסטנג'לוב פיליפ שאולוב שלום מיכאלשווילי מוריס כהן חיים זנאתי שלומי שבת אסף מור יוסף
 ארץ מקור:  ישראל ישראל
 מספר עונות:  1 
 מספר פרקים:  8
 הפקה
 מפיק:  דוד מנדל קרן ידעיה
 מפיקים בפועל:  מיכל גריידי לי שירה קלאוס וון מאיק פלטצן נעמה אזולאי אלמוג פרץ
 חברת הפקה:  מובי פלוס הפקות 2005
 הפצה:  ישראל HOT גרמניה ZDFneo נטפליקס הפצה עולמית
 עורכים:  עמיאל קסטנבאום אמיר וינקלר
 צלמים:  רם שוויקי
 מוזיקה:  אריאל בלומנטל
 אורך פרק:  50 דקות
 שידור
 רשת שידור:  HOT3
 תקופת שידור מקורית:  14 בספטמבר 2023 – 16 בנובמבר 2023 
 קישורים חיצוניים
 דף התוכנית ב-IMDb
 
משמר הגבול היא סדרת דרמת פשע-פעולה ישראלית העוסקת בנער המתגייס למשמר הגבול על מנת "לסגור חשבון" עם משפחת פשע ערבית מיפו איתה הסתבך. אך לאחר גיוסו, נאלץ להתמודד עם האחריות הנלווית למעמדו החדש למול המציאות הישראלית המורכבת.
הסדרה עלתה לשידור בערוץ "HOT3" ב-14 בספטמבר 2023; עם זאת, פרקו הראשון של הסדרה הופץ ב-HOT VOD כבר ב-11 בספטמבר. הפרק האחרון שודר בתאריך 16 בנובמבר 2023. בנוסף, נמסר על רכישת זכויות הפצת הסדרה ברחבי העולם על ידי שירות של הזרמת המדיה "נטפליקס".
תקציר העלילה

לאחר שאבי, צעיר חמום-מוח מבת ים, מסתבך עם משפחת פשע ערבית מיפו, הוא מתגייס למשמר הגבול על מנת לסגור איתם חשבון. עם זאת, מהר מאוד מגלה אבי על האחריות החדשה הנלווית למעמדו כלוחם משמר הגבול, במסגרתו גבולות תפקידיו גם כשוטר וגם כחייל הם דקים ואף מטושטשים; ונאלץ, לצד חבריו החדשים ליחידה, להתמודד באופן יומיומי עם מצבים מורכבים ורגישים, שמשסעים את החברה הישראלית המורכבת.
צוות השחקנים והדמויות

רש"ט/סמ"ש אבי ברכה (בן סולטן) – צעיר חמום מוח הממהר לכעוס מבת ים, המחליט להתגייס למשמר הגבול במטרה לסגור חשבון מול ערבים איתם הסתבך. בזמן השירות מתאהב במירי.
רש"ט/סמ"ש קובי מרציאנו (עידו אליאלי) – חברו הטוב של אבי, איתו הוא מתגייס למשמר הגבול.
רש"ט/סמ"ש מירי סבג (נועה אסטנג'לוב) – לוחמת מג"ב פמיניסטית, מבית חרדי המתעקשת כי התגייסה למשמר מטעמי שלום. בזמן השירות מתאהבת באבי. מותקפת מינית על ידי ורסנו במסווה של פעילות סודית (מבוסס על סיפור אמיתי).
סנ"ץ יורם ורסנו (שלום מיכאלשווילי) – מג"ד בית הספר הקשוח, אך בד בבד האבהי, של אבי, לאחר מכן נהיה מפקד הפלוגה של החבורה.
סנ"ץ ניסים פולומבו (מוריס כהן) - מפקד ימ"ר אלמוג.
צ'יקו פחימה (חיים זנאתי) – ראש ארגון פשע בת-ימי, לו אבי נותר בעל חוב.
שלומי "סלומון" ברכה (שלומי שבת) – אביו האלמן וקשה-היום של אבי. בעל קיוסק מקומי. מדבר בלאדינו.
חזי אמסלם (אסף מור יוסף) – יד ימינו של צ'יקו פחימה, חם מזג ואינו מסתדר עם אבי. נרצח בידי ערבים מחמולת אבו פארס.
צחוק מוקלט

צחוק מוקלט (באנגלית: Laugh track) הוא פסקול של צחוק או של מחיאות כפיים אותו מוסיפים בעריכה לתוכניות טלוויזיה, בעיקר קומדיות מצבים, ובתוכניות רדיו. את הרעיון לפסקול הגה מהנדס הצליל צ'ארלס דגלאס בשנות ה-40 של המאה ה-20, בזמן שעבד עבור CBS. את הפסקול, שנדגם מראש בנפרד מהפסקול של הסדרה, נהוג להצמיד כתחליף לצחוק או מחיאות כפיים של קהל חי באולפן (אנ').