stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
השושלת האיובית
המאבק על השליטה בים התיכון > תפקיד הצי לאחר קרב קרני חיטין

בשנת 1187 ולאחר מכן הצליח הצי המצרי להשיג לעצמו שוב את העליונות. עד אז הצבא והמצב הפוליטי בסוריה השתנה לגמרי מהמצב שקדם לעלייתו של צלאח א-דין לשלטון.
בשנת 1187 הביס צלאח א-דין את הצבא של הצלבנים בקרב קרני חיטין, וכתוצאה מהניצחון הגדול הזה יכול היה לתפוס כמעט את כל שטחיהן של ממלכת ירושלים ושל סוריה. במשך אותם מבצעים הצי של צלאח א-דין הגן על האגף הימי בסיורים לאורך חופי מלכות ירושלים.
המאבק על השליטה בים התיכון > כיבוש עכו

אחת ההשלכות החשובות יותר מנקדות הראות של האסטרטגיה הימית היה כיבוש עכו בשנת 1187 על ידי צבאו של צלאח א-דין. ההשתלטות על בסיס ימי זה גרם להיערכות מחדש של הצי המצרי.
יורשיו של צלאח אל-דין

עם מותו של צלאח א-דין התפרקה האימפריה שלו לאמירויות רבות, כשכל אחד מיורשיו מנסה לקרוע לעצמו נתח מהשלל. האימפריה המפוררת לא הצליחה להחזיק מעמד ונכבשה במהרה על ידי כוחות אחרים.
צלאח א-דין לא הצליח להבטיח את שרידות הממלכה שלו, בין השאר משום שפיצל אותה, בטרם מותו, בין בניו ואחיו. חלוקה זו הובילה לסדרת מאבקים בין השליטים השונים, בסופם יצא אחיו של צלאח א-דין, אל-מלכ אל-עאדל(אנ'), כשידו על העליונה: עד 1200 הוא הצליח למצב עצמו כשליטה הכולל של האימפריה המאוחדת, ושלטונו התפרש על פני מצרים, ארץ ישראל, מרבית השטח של סוריה וצפון עיראק. גם בני משפחתו ששלטו בחלב, וכן בדרום חצי האי ערב, נשבעו לו אמונים. ברם, גם הוא חילק את הממלכה בין בניו טרם מותו ב-1218, והאימפריה נגררה שוב למאבקי כח פנימיים בין בניו לבין גורמים מרדניים שניסו לפרוק עול. בנו אל-מלכ אל-כאמל, ששלט במצרים, ירש את אביו כסולטאן האימפריה, ונאלץ להתמודד עם מסע הצלב החמישי ומסע הצלב השישי, ועשרים שנות שלטונו, עד מותו ב-1238, לוו בחוסר יציבות תמידי. חוסר יציבות זה נוצל על ידי הצלבנים, אשר כרתו מערכת בריתות עם האמירויות האיוביות באזור, במסגרתן הצליחו להעביר לרשותם שטחים שונים ללא לחימה, ובכללם, לבסוף, גם את ירושלים.
בנו הבכור של אל-כאמל, אל-מלכ אל-עאדל השני(אנ') ירש את כס אביו אך הודח אחרי כשנתיים, ב-1240, על ידי אחיו אל-מלכ א-צאלח איוב. א-צאלח איוב, ששלט בשנים 1240–1249, אמנם הצליח לאחד כמעט את כל שטחי אימפריית צלאח א-דין תחת ידיו, אך כל שנות שלטונו עסק במלחמות פנים עם השליטים האיובים האחרים, עם הצלבנים ועם הח'ווריזמים שנסו מאימת ג'ינגיס ח'אן.
סופה של הסולטנות האיובית

השושלת האיובית הגיעה אל קיצה במחצית המאה ה-13, לאחר פטירתו של א-צאלח איוב ב-1250, בעת מסע הצלב השביעי. אלמנתו שג'ר א-דור, שמרה בסוד את דבר מותו, שלטה בפועל במצרים במקומו דרך ייזום פקודות בשמו. בכך היא סייעה לשמור על יציבות השלטון והצבא, עד הגעתו למצרים של בנו הבכור של א-צאלח איוב ויורש העצר, תוראן שאה, אותו זימנה בחשאי ממקום מושבו בעיראק. בשובו עלה בידו להביס את הצלבנים ולהסיגם מכל השטחים שכבשו. אולם, בניסיון להיפטר מהתלות בגדודי הממלוכים, בראשם עמד המצביא ביברס, נרצח תוראן שאה על ידם, והם מינו במקומו, כסולטאנית, את אימו החורגת – שג'ר א-דור. מהלך זה לא מצא חן בעיני השליטים האיובים בסוריה, אשר התאגדו לקואליציה שקראה להדחתה, בגיבוי של הח'ליפה העבאסי בבגדאד. הם השיאו אותה עם אייבכ, שהיה בן השושלת האיובית, אך נרצח בסופו של דבר בידה ובמקומו התמנה קוטוז (שהיה ממלוכ של אייבכ) לעוצר של בן הסולטאן המנוח, מה שסימן את קץ שלטון האיובים במצרים. מנגד, עם פלישת המונגולים לשטחי הח'ליפות העבאסית בין 1256–1260, נכבשה סוריה מידי האיובים. אחרי שהביס את המונגולים בקרב עין ג'אלות ב-1260, הכריז על עצמו ביברס כסולטאן והקים את האימפריה הממלוכית.
ביסוס הסונה כזרם ההלכתי המרכזי

עוד בימי נור א-דין, לאחר שכבש שטחים מידי הפאטימים השיעים, החלה "תחייה סונית" בסוריה, שכללה הקמת עשרות מדרסות לכל הזרמים ואסכולות באסלאם. התהליך לווה, במקביל, במאבק קשה בחכמי הדת השיעים ובתומכיהם. אנשי דת סונים החלו להשתלב במנגנון השלטון, והפקידות גויסה מבין בוגרי המדרסות. לאחר עלייתו לשלטון, החל צלאח א-דין תהליך דומה במצרים, שהייתה, במשך שנים, מעוז שיעי תחת שלטון האיסמעילים. אל-אזהר הפך למוסד לימודי סוני, ומצרים כולה הפכה למרכז דתי סוני, ולכר פורה למחקר מדעי ולתאולוגיה. יורשי צלאח א-דין החישו את תהליך העברת מרכז הכובד האסלאמי מבגדאד ומפרס – לסוריה ומצרים; הם הקימו רשת צפופה של מדרסות לארבע האסכולות הסוניות, בדומה לנור א-דין, ומשכו אליהן צופים וחכמי דת רבים. כתוצאה מכך גם מרכז הכובד התרבותי – בתחומי השירה והספרות – עבר לאזורי שליטת האיובים.
היחס ליהודים

היהודים (והנוצרים) באימפריה האיובית היו במעמד של בני חסות, (ד'מי), ולמרות זאת שיעור גבוה למדי מהאוכלוסייה היהודית, יחסית לגודלה, הועסק במוסדות השלטון. ואולם מרבית נושאי המשרות השלטוניות הבכירות היו מוסלמים, ומתי-מעט היהודים שהגיעו בכל זאת למשרות רמות כשל ווזיר – התאסלמו קודם מינויים. רבים מהיהודים שנשאו בתפקיד בחצר השלטון מילאו גם תפקידים בקהילה היהודית, הגם שלא באופן רשמי, וניצלו את מעמדם וקשריהם לסיוע לבני דתם ולהגנה עליהם.
עם זאת, השתלבותם של יהודים במנגנוני השלטון לא נבעה מכך שהשליטים האיובים גילו סובלנות יתירה כלפי בני מיעוטים. צלאח א-דין, לדוגמה, הטיל עליהם מגבלות ישנות וחדשות, ובמשך כל תקופת שלטון השושלת האיובית רבו ההגבלות שהוטלו על בני החסות היהודים והנוצרים. כזו הייתה, למשל, המגבלה שחייבה את היהודים לענוד סימן מזהה על תרבושם ועל גלימתם, מגבלה שכל תכליתה הייתה השפלה ויצירת הבחנה בינם לבין האוכלוסייה המוסלמית. למרות זאת, מצרים וסוריה תחת שלטון האיובים היוו מפלט נוח יחסית ליהודים שברחו מאל-אנדלוס, אשר נכבשה כמעט כולה עד 1172 בידי אל-מוואחידון שנהגו באכזריות בבני מיעוטים לא מוסלמים.
ראו גם

קרב קרני חיטין
הסולטנות הממלוכית
עין חוד

| --- | --- |

שם בערבית: عين حوض
מדינה: ישראל ישראל
מחוז: חיפה
מועצה אזורית: חוף הכרמל
גובה ממוצע: ‎236 מטר
סוג יישוב: יישוב כפרי אחר
נתוני אוכלוסייה לפי הלמ"ס לסוף 2023
  - אוכלוסייה: 330 תושבים
 מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת הכרמל מוגדלת) עין חוד(למפת הכרמל רגילה) עין חוד(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום עין חוד(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום עין חוד32°41′30″N 34°59′59″E﻿ / ﻿32.6915639866143°N 34.9997038608108°E﻿ / 32.6915639866143; 34.9997038608108  heמפת היישובים של מועצה אזורית חוף הכרמל (in English: Hof HaCarmel Regional Council) באדום - עין חוד בירוק - מיקום בניין המועצה tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
מדד חברתי-כלכלי - אשכול לשנת 2021: 3 מתוך 10

עֵין חַוּד (בערבית: عين حوض, מילולית בהוראת: "אגן המעיין"), הוא כפר ערבי בהרי הכרמל בקרבת חיפה המשתייך למועצה אזורית חוף הכרמל.
תושבי עין חוד הם בני חמולת אבו אל-היג'א (أبو الهيجاء). נכון לסוף שנת 2023, אוכלוסיית היישוב מונה 330 תושבים.
היסטוריה

הכפר המקורי שכן במקום בו שוכן היום כפר האמנים עין הוד. בעקבות פרסום הספר הלבן (1939) נכלל עין חוד באזור א' בו נאסרה מכירת קרקעות ליהודים. על פי סקר הכפרים משנת 1945 נאמד מספר התושבים ב-650 איש, והשטח בבעלות הכפר היה 12,605 דונם טורקי, מתוכם 5,949 שטחים ציבוריים. באמצע מאי 1948 כבשו אנשי ההגנה את הכפר, לאחר שהגיע מידע על אנשי כנופיות שנכנסו אליו.
באוגוסט 1938 במהלך המרד הערבי הגדול רבים מבני הכפר השתתפו בחטיפת ורצח משפחת לזרוביץ-קירז'נר ממחנה המעצר בעתלית.
תושבי הכפר ברחו במהלך מלחמת העצמאות, חלקם אל הרי הכרמל, וקרקעות הכפר, שהוכרזו כנכסי נפקדים נמסרו לקיבוצים עין כרמל, בית אורן[דרוש מקור] וניר עציון. בשנת 1953 שימשו בתי הכפר הנטושים להקמת כפר אמנים.
חלק מתושבי הכפר המקוריים (משפחת אבו חלמי) שבו לכפר בשוך הקרבות, אך לא הורשו להישאר בו ועל כן הקימו בקרבת מקום כפר חדש, שלא הוכר על ידי השלטונות והיה לכפר בלתי חוקי.
בשנת 2005, לאחר מאבק ארוך, הוכר הכפר רשמית כיישוב. ביולי 2007, חובר לראשונה הכפר למערכת החשמל בישראל. שנה וחצי לאחר מכן נסללו הכבישים הראשונים ביישוב שחיברו אותו לצירי התחבורה באזור.
ב-2 בדצמבר 2010 פונה הכפר זמנית בגלל השרפה בכרמל וב-6 בדצמבר חזרו תושביו למקום.
הערות שוליים

1 2  אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור 
סוף אוקטובר 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור

סוף 2023.
↑  הנתונים לפי טבלת מדד חברתי כלכלי של למ"ס נכון לשנת 2021
↑  הלמ"ס, יישובים וחלוקות גאוגרפיות אחרות, באתר www.cbs.gov.il
↑  תקנות העברת קרקע 1940, התוספת, הצופה, 29 בפברואר 1940
↑  נתונים מסקר הכפרים (1945), שהוצגו מחדש בספר Hadawi, Village statistics 1945, Classification of Land and Area Ownership in Palestine, Beirut, 1970, ומהספר נסרקו לאתר PalestineRemembered.com.
↑  אנשי כנופיות בכביש חיפה - זכרון יעקב, על המשמר, 20 במאי 1948
↑  ⁨אליהו נסע ולא חזר הביתה ⁩ - ⁨⁨מעריב⁩ 22 אוגוסט 1963⁩ - הספרייה הלאומית של ישראל │ עיתונים, באתר www.nli.org.il
↑  אמנים כובשים כפר, דבר, 23 ביולי 1954
↑  ברוך אדלר, אבו חילמי משיא את בנו, הצופה, 28 בספטמבר 1956
↑  כפר אמנים במורדות הכרמל, על המשמר, 30 במרץ 1953
מועצה אזורית חוף הכרמל, דבר, 4 בינואר 1954
↑  פאדי עיאדאת, אחרי 60 שנה הכפר עין חוד חובר לרשת החשמל, באתר הארץ, 31 ביולי 2007
↑  דניאל אדלסון, אחרי 61 שנה: היישוב הערבי חובר למדינה, באתר ynet, 22 בינואר 2009
↑  חסן שעלאן, תושבי עין חוד שבו לכפר: "הילדים בפאניקה", באתר ynet, 6 בדצמבר 2010
| רכס הכרמל |
| --- | --- | --- |
| הרים, עמקים ונקודות ציון גאוגרפיות | בקעת אלון • הר אלון • הר אורן • הר חורשן • הר ערקן • הר שוקף • הר סומק • הר טללים • חניון האגם •  מצוק מגדים • עין ורדיה • עין עמיקם • עמק מהר"ל •  סטלה מאריס • רום כרמל • חוטם הכרמל |  |
| נחלים | נחל אבן  • נחל אורן • נחל אזוב  • נחל אחוזה  • נחל אלרואי • נחל בוסתן • נחל גחר • נחל גיבורים • נחל גלים • נחל דורים • נחל הוד • נחל ורדיה • נחל חוסיפה • נחל חיק • נחל חרובים • נחל יגור • נחל כלח • נחל לוטם • נחל מגדים • נחל מהר"ל • נחל מערות • נחל נדר • נחל מעפילים • נחל נץ • נחל נשר • נחל סבך • נחל סעדיה • נחל ספונים • נחל עובדיה • נחל עמיק • נחל עמירם • נחל קטיע • נחל רקית • נחל רקפת • נחל שיח • נחל תן |  |
| אתרים ארכאולוגים | חורבת דובה • חורבת כרך • חורבת סומקה • חורבת קסטרא • חורבת רקית • מבצר ראש מיה • מחצבות קדומים • מערת אורן • מערות אורנית • מערת גמל • מערת הגדי • מערת הנחל • מערת תנור • מערת כבארה • מערת מיסליה • מערת ספונים • מערת רקפת • נווה דוד |  |
| נקודות ציון | בית אוליפנט • גבעת ההגנה • חוות משמר הכרמל • חורשת הארבעים • בית סוהר דמון • מלון יערות הכרמל • מקאם הנביא אבו אברהים • מצפה עופר • משמר הכרמל • קרן הכרמל • פארק הכרמל • פארק נשר • בית הקברות הצבאי בעספיא |  |
| יישובים | חיפה • נשר • טירת כרמל • דלית אל-כרמל • עספיא • יגור • בית אורן • גבעת וולפסון • ניר עציון • עין הוד • ימין אורד • עין חוד • כרם מהר"ל • עופר • מאיר שפיה • פוריידיס • זכרון יעקב • מעיין צבי |  |
| שונות | גאולוגיה של הכרמל • השרפה בכרמל בשנת 1989 • השרפה בכרמל בשנת 2010 • כביש 672 • כביש 705 • כביש 721 • כביש 7212 • דרך נוף כרמל • מטמון עספיא • חזירי הבר בחיפה • מלון יערות הכרמל • ההר הירוק תמיד  • גל השריפות בישראל בשנת 2016  • יקבי כרמל |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007588886805171
סטרלינג בראון

| --- | --- |

בראון בשנת 2018
 לידה:  10 בפברואר 1995 (בן 29) מייווד, אילינוי, ארצות הברית
 עמדה:  קלע, סמול פורוורד
 גובה:  1.96 מטרים
 מכללה:  אוניברסיטת סאות'רן מתודיסט
 דראפט:  בחירה מספר 46, 2017 פילדלפיה 76'
 קבוצות כשחקן
 2017–2020 2020–2021 2021–2022  2022–2023   2023 2023   2023–:  מילווקי באקס יוסטון רוקטס דאלאס מאבריקס  ראפטורס 905   לוס אנג'לס לייקרס   ראפטורס 905 אלבה ברלין
סטרלינג דמרקו בראון (באנגלית: Sterling Damarco Brown; נולד ב-10 בפברואר 1995) הוא כדורסלן אמריקאי, המשחק בקבוצת פרטיזן בלגרד מהליגה האדריאטית בכדורסל, וביורוליג, בעמדות הקלע והסמול פורוורד. אחיו הצעיר של כדורסלן העבר שאנון בראון.
קריירת מכללות

בראון נולד וגדל בעיר מייווד שבאילינוי, ובשנת 2013 החל ללמוד באוניברסיטת סאות'רן מתודיסט שבטקסס. לאורך תקופתו בקבוצת הכדורסל של האוניברסיטה הציג שיפור הדרגתי, עד שבעונת 2016/2017 הפך לאחד משחקניה הבולטים, לצד שמי אוג'ליי ושייק מילטון, ורשם ממוצעים של 13.4 נקודות, 6.5 ריבאונדים ו-3.0 אסיסטים למשחק.
קריירת משחק מקצועית > מילווקי באקס

בדראפט ה-NBA‏ 2017 נבחר בראון בבחירה ה-46 על ידי פילדלפיה 76', ומיד הועבר בטרייד למילווקי באקס. ב-3 עונותיו במילווקי שימש כשחקן ספסל, וקלע 5.2 נקודות בממוצע למשחק. בעונת 2018/2019 העפיל עם הבאקס למעמד גמר האזור המזרחי בפלייאוף, בו הפסידו לטורונטו ראפטורס.
קריירת משחק מקצועית > יוסטון רוקטס

לקראת עונת 2020/2021 חתם על חוזה ביוסטון רוקטס. בעונתו היחידה בקבוצה קלע שיא קריירה של 8.2 נקודות בממוצע למשחק.
קריירת משחק מקצועית > דאלאס מאבריקס

באוגוסט 2021 חתם בראון על חוזה בדאלאס מאבריקס.
סטטיסטיקות הקריירה > בעונה הסדירה של ה-NBA

| עונה | קבוצה | משחקים | חמישייה | דקות |  % מהשדה |  % משלוש |  % מהעונשין | ריבאונדים | אסיסטים | חטיפות | חסימות | נקודות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2017/2018 | מילווקי | 54 | 4 | 14.4 | 0.400 | 0.352 | 0.875 | 2.6 | 0.5 | 0.6 | 0.2 | 4.0 |
| 2018/2019 | מילווקי | 58 | 7 | 17.8 | 0.465 | 0.361 | 0.690 | 3.2 | 1.4 | 0.4 | 0.1 | 6.4 |
| 2019/2020 | מילווקי | 52 | 1 | 14.8 | 0.371 | 0.324 | 0.800 | 3.5 | 1.0 | 0.6 | 0.1 | 5.1 |
| 2020/2021 | יוסטון | 51 | 14 | 24.1 | 0.448 | 0.423 | 0.806 | 4.4 | 1.4 | 0.8 | 0.2 | 8.2 |
| 2021/2022 | דאלאס | 49 | 3 | 12.8 | 0.381 | 0.304 | 0.933 | 3.0 | 0.7 | 0.3 | 0.1 | 3.3 |
| 2022/2023 | לייקרס | 4 | 0 | 6.0 | 0.000 | 0.000 | 0.000 | 2.0 | 0.5 | 0.8 | 0.0 | 0.0 |
| קריירה |  | 268 | 29 | 16.6 | 0.419 | 0.363 | 0.796 | 3.3 | 1.0 | 0.5 | 0.2 | 5.3 |
סטטיסטיקות הקריירה > בפלייאוף ה-NBA

| עונה | קבוצה | משחקים | חמישייה | דקות |  % מהשדה |  % משלוש |  % מהעונשין | ריבאונדים | אסיסטים | חטיפות | חסימות | נקודות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2017/2018 | מילווקי | 3 | 0 | 4.3 | 0.600 | 0.333 | – | 0.7 | 0.0 | 0.3 | 0.0 | 2.3 |
| 2018/2019 | מילווקי | 11 | 5 | 14.7 | 0.395 | 0.333 | 0.727 | 2.7 | 1.7 | 0.5 | 0.3 | 4.1 |
| 2019/2020 | מילווקי | 1 | 0 | 4.0 | 0.000 | 0.000 | – | 1.0 | 0.0 | 0.0 | 0.0 | 0.0 |
| 2021/2022 | דאלאס | 9 | 0 | 2.9 | 0.300 | 0.000 | 0.714 | 0.9 | 0.3 | 0.4 | 0.2 | 1.2 |
| קריירה |  | 24 | 5 | 8.5 | 0.389 | 0.276 | 0.722 | 1.7 | 0.9 | 0.5 | 0.2 | 2.6 |
הערות שוליים

↑  הסטטיסטיקות של בראון בליגת המכללות, באתר sports-reference.com
↑  רשימת הנבחרים בדראפט 2017, באתר basketball-reference.com
↑  מילווקי מצרפת את בראון, באתר הקבוצה, 6 ביולי 2017
↑  בראון חותם על חוזה בדאלאס, באתר הקבוצה, 10 באוגוסט 2021
ערך זה הוא קצרמרבנושא כדורסלנים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ויקטוריה, נסיכת הממלכה המאוחדת

ויקטוריה, נסיכת הממלכה המאוחדת (באנגלית: Victoria of Wales, ‏6 ביולי 1868 – 3 בדצמבר 1935) הייתה בתו של אדוארד השביעי, מלך הממלכה המאוחדת.
ביוגרפיה

ויקטוריה נולדה בבריטניה ב-6 ביולי 1868, לאדוארד, נסיך ויילס ואלכסנדרה, נסיכת דנמרק, והייתה נכדתה של ויקטוריה, מלכת הממלכה המאוחדת וכריסטיאן התשיעי, מלך דנמרק. ויקטוריה התחנכה בבית מרלבורו ובבית סאנדרינגהאם יחד עם אחיותיה, והייתה קרובה במיוחד לאחיה, הנסיך ג'ורג' מוויילס.
בשנת 1885 הייתה ויקטוריה שושבינה בחתונתם של דודתה ביאטריס, נסיכת הממלכה המאוחדת עם הנרי, נסיך בטנברג, ובשנת 1893 הייתה שושבינה בחתונתם של אחיה ג'ורג', דוכס יורק ומרי, דוכסית יורק.
אף על פי שהיו לה כמה מחזרים, המפורסם שבהם היה קרלוש הראשון, מלך פורטוגל, ויקטוריה מעולם לא נישאה ולא היו לה ילדים. אמה, המלכה אלכסנדרה, העידה על כך שהיא זאת שמנעה אותה מלהינשא. במקום זאת היא נשארה לגור עם הוריה, והייתה קשורה במיוחד לאמה, שעמה התגוררה עד מותה בשנת 1925. לאחר מכן הקימה ויקטוריה את ביתה בקופינס, בקינגהאמשייר, והתעניינה במיוחד בחיי הכפר.
בשנים האחרונות שלה סבלה ויקטוריה מבעיות בריאות. היא סבלה מעצבים, מיגרנות, בעיות עיכול, דיכאון, הצטננות ושפעת. ויקטוריה מתה בביתה ב-3 בדצמבר 1935, ומותה השפיע מאוד על אחיה ג'ורג' החמישי, מלך הממלכה המאוחדת, שמת כעבור חודש ב-20 בינואר 1936.
בתי ויטנברג

ערך זה עוסק בשכונה ליד מאה שערים. אם התכוונתם ל או "בית שרון" ברובע המוסלמי, ראו .
בתי ויטנברג בשנת 1931
שער הכניסה לבתי ויטנברג
בתי ויטנברג היא שכונה חרדית קטנה בשולי מאה שערים, סמוך לכיכר השבת, בין רחוב 'חיי אדם' לרחוב 'אבן יהושע' (סמוך לרחוב שטראוס). השכונה נוסדה בשנת 1885 בתרומת הנדיב משה ויטנברג ונקראת גם שערי משה.
משה ויטנברג היה נשיא חסידי חב"ד בירושלים, סוחר עשיר מוויטבסק, שבהיותו חשוך ילדים החליט להשקיע את הונו בהקדשים בירושלים. הוא רכש בתחילה בתים ברובע המוסלמי (בהם "בית ויטנברג" ברחוב הגיא, שלימים נרכש על ידי אריאל שרון).
השכונה היא "שכונת הקדש", שכל ההכנסות מן השכירות בה מוקדשות למימון מוסדות צדקה וחסד. בשכונה נבנו בשלב הראשון 39 בתים המושכרים במחיר נמוך למעוטי יכולת מקרב בני העדה החרדית כמו כן הוקמו בית מדרש ובית כנסת בשם "תפילה למשה", המתפרנסים מן ההקדש, בהם ביקש ויטנברג לכלכל עשרה תלמידי חכמים שילמדו כל היום תורה ויקנו לשכונה מעמד של עיר. מאוחר יותר נוספה לבתים קומה שנייה ונבנו דירות נוספות. השכונה בנויה בתבנית ריבוע סביב חצר ובה בור מים.
בכניסה לשכונה נקבע שער אבן ועליו המילים:
"הבתים האלה נקראים שערי משה. נבנו שנת תרמ"ו. לזכר עולם. בנה מהונו הרב הגאון משה נ"י בהרב ראובן זלל"ה [זכרונו לברכה לחיי עולם הבא] מוויטעפסק".
דוד ילין, ברשימותיו בעיתון השקפה, תיאר את פועלו של ויטנברג במסגרת הספד לאחר מותו:
"ביום ג' דחול המועד גווע וייאסף בעירנו הגביר משה וויטנבורך ז"ל. המנוח עלה ירושלימה לפני שמונה עשרה שנה בערך, ובמשך שבתו פה הרבה לקנות נחלאות בתוך העיר ומחוצה לה, ואחרי הוסיפו להרוויח סכום הגון בממכר נחלות אחדות, נוסף על הונו העתק אשר הניח למשמרת בהבאנק "קרידיט ליונה" בפטרבורג, בנה שכונה שלמה מחוץ לעיר בשם בתי משה. ואת כל נחלותיו אשר רכש לו בעירנו הקדיש בימי חייו לקרוביו העניים, אשר אין להם זכות ירושה על פי חוקי ממשלת רוסיה הרוממה, ולבתי החסד שבעירנו. סכום הכנסת נחלותיו עולה לערך שבעת אלפים פרנק לשנה, ומזה ארבעים למאה לקרוביו, עשרים למאה לישיבת שערי משה אשר ייסד בביתו בעיר פנימה, חמישה למאה לבית החולים ביקור חולים אשר לעדת האשכנזים, וחמישה למאה לבית החולים משגב לדך, ט"ו למאה לבתי תלמודי התורה לעדת האשכנזים הפרושים, ויתר ההכנסות לעניי כולל חב"ד וקרלין. המנוח הלך ערירי אין בנים, ולו קרובים רבים ברוסיה, ולפי הנשמע יעלה הונו השמור בהבאנק לארבע מאות אלף רובל כסף. משך שנים רבות היה הסוכן בבית החולים "ביקור חולים", אף בנה חדרים אחדים בבית הזה על חשבונו. תנצב"ה."
השכונה הוזנחה במשך שנים בשל סוגיות של בעלות על הקרקע, שמנעו שיקום של השכונה בצורתה המקורית. ב-2019 החלו עבודות פינוי ובינוי של השכונה.
בין רבני השכונה נמנו:
הרב יעקב אשר גרייבסקי - מחבר הספר "ברית הלוי". הוא היה גאון ידוע בירושלים. נפטר בשנת תש"ו.
הרב מנדל כהן - כיהן כרב השכונה שנים מאוחרות יותר.
בקיר המזרח של בית הכנסת בשכונה, ישנה מצבה על הקיר בה נכתב "כאן היה מקומו של הגאון מלובלין בעל תורת חסד".
לקריאה נוספת

שמואל אבן אור, 'השכונות סביב מאה שערים', אריאל 163–164 (מרץ 2004), עמ' 191.
ראובן גפני, 'בית הכנסת תפילה למשה', אריאל 163–164 (מרץ 2004), עמ' 213–214.
עזה צבי

עזה צבי (משמאל) וזלדה בתל אביב, 1948
עזה (עַזְקָה) צבי (20 ביולי 1934 – 17 בנובמבר 2011) הייתה מבקרת ספרות, מסאית ומתרגמת ישראלית.
ביוגרפיה

עזה צבי, בתו של רפאל צבי, ממייסדי "הבימה", נולדה ב-20 ביולי 1934 ברכבת העמק בדרכה מחיפה לעפולה. אמה, חיה אלפרוביץ', שהייתה ציירת ותפאורנית, לימדה ציור בתל יוסף והתגוררה בחיפה, אך העדיפה את בית היולדות במעיין חרוד המודרני, וכשנתקפה צירים עלתה לרכבת – ובמהלך הנסיעה התרחשה הלידה.
צבי הייתה ידידתה של המשוררת זלדה מילדותה ושל המשוררת יונה וולך. היא זו שקישרה בין זלדה לוולך, וזו עזרה לה להוציא את שיריה לאור.
צבי הצטלמה בסרט "בירושלים" של דוד פרלוב, בשנת 1963 וסייעה להפקתו.
היא עסקה שנים ארוכות בתרגום מחזות, בעיקר מחזותיהם של צ'כוב ולורקה; בכתיבת מסות שראו אור בכתבי העת עיתון 77 וחדרים ובעריכה ספרותית. בין השאר ערכה את ספריה של ידידתה הסופרת פנינה כספי.
היא התגוררה שנים רבות ברחוב יואל 11 בשכונת כרם אברהם בירושלים. היא חיה בגפה, מיעטה לצאת מביתה ולא אירחה ידידים. נפטרה בשנת 2011, ונקברה בבית העלמין בגבעת שאול בירושלים.
במלאת שנה לפטירתה יצא לזכרה ספר זיכרון בעריכת משה גנן (הוצאת עיתון 77), בספר משתתפים: אריאל הירשפלד, הלית ישורון, אילנה צוקרמן, אהרן שבתאי, משה גנן, מיכה כרמון, מאיה קדם, עדנה גבעון שלזניאק, אלישע פורת, אביבה מירום, אלחנן ניר, בלפור חקק, הרצל חקק, ניר חסון, ארז שוייצר, משה גנן, יונדב קפלון, סבינה מסג ואחרים.
ארכיונה מופקד במחלקת הארכיונים בספרייה הלאומית בירושלים.
תרגומיה

העצים מתים זקופים, אלחנדרו קאזונה, מספרדית, הבימה 1959.
שלוש אחיות, אנטון צ'כוב, מרוסית, 1976.
אאורה פלוס, קרלוס פואנטס, מספרדית, 2005.
הנורמנדי: ועוד סיפורים / גי דה מופאסאן, תל אביב: משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 1966.
בשפל / מקסים גורקי, מרכז ישראל לדרמה, 1983.
איבנוב / אנטון צ'כוב, מרכז ישראל לדרמה, 1983.
בית ברנרדה אלבה / פדריקו גארסיה לורקה, מרכז ישראלי לדרמה, 1985.
היער, אלכסנדר נ. אוסטרובסקי, בית צבי, 1988.
דוניה רוסיטה הרווקה, או, שפת הפרחים פדריקו גארסיה לורקה, רמת-גן, בית-צבי, 1990.
מריאנה פינדה, (Mariana Pineda), פדריקו גארסיה לורקה, מחזה רדיו.
לקריאה נוספת

הלית ישורון, איך עשית את זה? – ראיונות 'חדרים', הוצאת הקיבוץ המאוחד/ספרי סימן קריאה, 2016, עמ' 361–384, ראיון עם עזה צבי מינואר 1999.
עזה צבי, זלדה - הכמיהה לידידות, מתוך "חדרים" כתב עת לשירה 4 (1984) 31-16.
הערות שוליים

↑  אתר "Billiongraves"
↑  עזה צבי, בתוך: שמעון לב-ארי, "מדריך 100 שנה לתיאטרון העברי", באתר החוג לתיאטרון של אוניברסיטת תל אביב.
↑  מודעת אבל באתר משיב הרוח
↑  ⁨דיבוק של חיים⁩ | ⁨כל העיר (ירושלים)⁩ | 4 מאי 1984 | אוסף העיתונות | הספרייה הלאומית, באתר www.nli.org.il
↑   מיה סלע, ספר חדש לכתביה של זלדה, המשוררת הדתייה שחילונים אוהבים, באתר הארץ, 28 ביולי 2014
↑  חיבורים - עזה צבי, באתר www.text.org.il
↑  מיטל נסים, יותר מכל, עזה צבי הייתה החוליה המקשרת בין חבורת המשוררות של שנות ה-60, באתר ynet, 21 בנובמבר 2024
↑  ארכיון עזה צבי, בספרייה הלאומית
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007301402805171  BnF: cb16710262h (data)  GND: 1113884991  ISNI: 0000 0000 7078 1587  LCCN: nr2002044430  VIAF: 97462061   WorldCat (עם VIAF): 97462061
יד לשבעה

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  אנדרטה 
 על שם:  שבעת חיילי צה"ל שנהרגו בתקרית אל-חמה
 מיקום:  רמת הגולן 
 מדינה:  ישראל 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ? – מרץ 2015
 תאריך פתיחה רשמי:  מרץ 2015 
 יוצר:  יובל לופן
 
 קואורדינטות:  32°41′15″N 35°39′39″E﻿ / ﻿32.687469444444°N 35.660780555556°E﻿ / 32.687469444444; 35.660780555556
  (למפת עמק בית שאן מוגדלת) יד לשבעה(למפת עמק בית שאן רגילה) יד לשבעה(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום יד לשבעה(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום יד לשבעה
 
יד לשבעה, סימני הירי מודגשים באדום
יד לשבעה הוא אתר הנצחה לשבעת חיילי צה"ל שנהרגו על ידי חיילים סורים ב-4 באפריל 1951 (יום רביעי, כ"ז אדר ב' תשי"א) במה שנודע כתקרית אל-חמה. האתר נמצא לצד כביש 7599, כ-200 מטר מזרחית לצומת חמת גדר.
תקרית אל-חמה

לפי הסכם שביתת הנשק עם סוריה משנת 1949 היה אזור מובלעת חמת גדר אמור להיות שטח מפורז שאסורה בו נוכחות צבאית. הסורים לא הסכימו לשום נוכחות ישראלית במקום.
ב-4 באפריל 1951 יצא כוח של 19 חיילי שריון לבושים במדי שוטרים ואתם קצין וסמל משטרה. הכוח יצא ממשטרת צמח בשני כלי רכב. בהגיעם ליד צומת אל חמה נפתחה עליהם אש ובחילופי היריות נהרגו שבעה חיילים. חיל האוויר הישראלי הגיב על תקרית זו בהפצצת האזור על ידי מטוסי ספיטפייר ומוסטנג. לאחר תקרית זו השתלטו הסורים על אזור אל-חמה והחזיקו בו עד מלחמת ששת הימים.
האנדרטה

אתר ההנצחה נחנך ב-מרץ 2015 והוא מורכב משלושה סלעים. על סלע אחד חקוק מלפנים "יד לשבעה" ומאחור - כפות ידיים. על הסלע המרכזי חקוקה מנורה בעלת שבעה קנים שבראשם שמות הנופלים: שמעון בלס, שמחה כהן, יצחק ישראלי, קלמן סולוניקוב, מרדכי כהן, ניסים לעוב ושמעון כהן. בסלע ניכרים סימני הירי שגרם למותם והם מודגשים באדום. את הסלע הזה פיסל יובל לופן מקיבוץ גינוסר.
על הסלע השלישי חקוק סיפור התקרית.
סנדרה שונוולד

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  10 באוקטובר 1964 (בת 60) אורוגוואי אורוגוואי 
 מדינה:  ישראל ישראל
 מקום לימודים:  בית צבי 
 פרופיל ב-IMDb
 
סנדרה שונוולד (נולדה ב-10 באוקטובר 1964) היא שחקנית ישראלית.
ביוגרפיה

שונוולד נולדה באורוגוואי שבדרום אמריקה ובגיל 18 עלתה לישראל. ב-1987 התקבלה לבית הספר למשחק בית צבי, ושם גם הכירה את בעלה יותם זילברמן.
קריירה מקצועית > תיאטרון

שונוולד שיחקה בתיאטראות הקאמרי, הבימה, תיאטרון חיפה, תיאטרון בית ליסין, תיאטרון באר שבע, צוותא, תיאטרון הספרייה, התיאטרון הערבי-עברי ביפו, תיאטרון אורנה פורת, תיאטרון הקיבוץ, תיאטרון תהל ותיאטרון השעה.