stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אוניברסיטת ניו יורק
היסטוריה > סטודנטים באוניברסיטה כיום

51,848 סטודנטים רשומים, כולל 26,733 סטודנטים לתואר ראשון ו-25,115 סטודנטים לתארים מתקדמים, בשנת 2019.
נכון לשנת 2019, NYU היא האוניברסיטה הפרטית הגדולה ביותר בארצות הברית, עם מספר סטודנטים כולל של כ-51,848 אלף סטודנטים הכולל 26,733 סטודנטים לתואר ראשון ו-25,115 סטודנטים לתארים מתקדמים. כמו כן, ב-NYU לומדים כ-10,000 סטודנטים זרים המגיעים מיותר מ-130 מדינות ברחבי העולם - המספר הגבוה ביותר של סטודנטים זרים מבין כל המוסדות האקדמיים בארצות הברית. האוניברסיטה מעסיקה יותר מ-15,000 עובדי אדמיניסטרציה, ו-6,755 מרצים, עוזרי הוראה, וחברי סגל אקדמי. NYU מפעילה 19 נבחרות ספורט, אשר פעילות במסגרת ה-NCAA.
סמל האוניברסיטה

סמל האוניברסיטה הוא לפיד, המסמל את הלפיד מפסל החירות האמריקאי המפורסם ומתוך הדגשת חשיבותה של האוניברסיטה לעיר ניו יורק.
קבלה לאוניברסיטה

הקבלה לאוניברסיטת ניו יורק סלקטיבית למדי. החלטות הקבלה מתבססות על ראייה הוליסטית הלוקחת בחשבון הישגים אקדמיים, ציוני מבחנים ממיינים (כגון GRE ו-SAT), הישגים משמעותיים שאינם אקדמיים, המלצות וכתבי חיבור.
קבלה לאוניברסיטה > שיעורי קבלה

שיעור הקבלה לאוניברסיטה, נכון לשנת 2015, עומד על 26% והוא בין הנמוכים במדינה ובעולם.
בשנת 2014 התקבלו לאוניברסיטה 5783 סטודנטים לתואר ראשון המייצגים 49 מדינות בארצות הברית ו-90 מדינות בעולם. 19% מהסטודנטים אינם אמריקאים. למרבית המתקבלים, ממוצע תיכוני של 3.6 (90-95) והם בין 10% המובילים בכיתתם.
פקולטות ובתי ספר

האוניברסיטה מחולקת על פני 20 בתי ספר ומכונים הממוקמים בשישה מרכזים במנהטן ובברוקלין, כמו גם בעשרות מרכזים אקדמיים ברחבי העולם. על פי Institute of International Education, אוניברסיטת ניו יורק שולחת את מספר הסטודנטים הרב ביותר, בהשוואה למוסדות אחרים בארצות הברית, ללימודים ברחבי העולם.
אוניברסיטת ניו יורק כוללת את הפקולטות ובתי הספר הבאים:
אמנויות ומדעים
המכללה לאמנויות ומדעים
בית הספר למוסמכים באמנויות ומדעים
לימודים ליברליים
המרכז לקידמה ומדע עירוני
המכללה לרפואת שיניים
המכללה לסיעוד
המכללה לבריאות הציבור הגלובלית
מכון קוראנט למדעי המתמטיקה
בית הספר ללימוד פרטני ע"ש גאליטין
המכון לאמנויות יפות
המכון ללימודי העולם העתיק
בית הספר לעסקים ע"ש לאונרד נ. שטרן
אוניברסיטת ניו יורק באבו דאבי
אוניברסיטת ניו יורק בשאנגחאי
בית הספר הפוליטכני להנדסה
בית הספר לשירות ציבורי ע"ש רוברט פ. וגנר
בית הספר ללימודים מקצועיים של אוניברסיטת ניו יורק
בית הספר למשפטים של אוניברסיטת ניו יורק
בית הספר לרפואה
בית הספר לעבודה סוציאלית ע"ש "סילבר"
בית הספר לתרבות, חינוך ופיתוח אנושי ע"ש שטיינהרדט
בית הספר לאמנויות ע"ש טיש
קמפוס

הקמפוס הראשי של האוניברסיטה נמצא בגריניץ' וילג', בדרום-מערב מנהטן. למעשה, לא מדובר בקמפוס של ממש - בנייני האוניברסיטה פזורים ברחבי השכונה (בעיקר באזור שמסביב לכיכר וושינגטון), ומסומנים בדגלים סגולים הנושאים את סמלה של NYU. בנוסף ל"קמפוס" בגריניץ' ווילג', מפעילה האוניברסיטה מחלקות גם בחלקים אחרים של מנהטן ובברוקלין (המכון הפוליטכני), וכן קמפוסים באבו דאבי ובסינגפור. כמו כן, NYU מפעילה שלוחות אקדמיות קטנות יותר ברחבי העולם, בערים תל אביב, פירנצה, לונדון, פראג, בואנוס איירס, שנגחאי, ואקרה. ב-2012 אמורה להיפתח שלוחה נוספת של האוניברסיטה בעיר וושינגטון.
מרבית בנייניה של אוניברסיטת ניו יורק ממוקמים בטווח הרחובות הדסון-ברודוויי - רחוב 14 והשדרה השישית. עם מעל ל-11,000 סטודנטים בכל שנה המתגוררים בעיר, מדורגת האוניברסיטה במקום השביעי בארצות הברית מבין האוניברסיטאות הגדולות במדינה.
קמפוס > ספריית בובסט - Bobst Libary

ספריית הלמר הולמס בובסט נבנתה בין השנים 1967 ל-1972. היא הספרייה הגדולה ביותר כיום באוניברסיטת ניו יורק ואחת מהספריות האקדמיות הגדולות ביותר בארצות הברית. הספרייה, שעוצבה ותוכננה על ידי פיליפ ג'ונסון וריצ'רד פוסטר בנויה מ-12 קומות ומשתרעת על כ-39,500 מטר רבוע.
דירוגים אקדמיים

מימי הקמתה, מובילה אוניברסיטת ניו יורק את טבלאות הדירוגים האקדמיים בארצות הברית ובעולם. היא נחשבת לאחת האוניברסיטאות המבוקשות בארצות הברית והפופולריות בעולם כולו, בין היתר בזכות שלוחות אקדמיות שהקימה במדינות רבות.
דירוגים אקדמיים > דירוגים אקדמיים-ארצות הברית

בארצות הברית, דורגה אוניברסיטת ניו יורק במקום ה-13 על ידי ה-Center For World University Rankings, במקום ה-15 על ידי Global Language Monitor ובמקום ה-17 על ידי QS World University Rankings.
דירוגים אקדמיים > דירוגים עולמיים

בעולם, מדורגת אוניברסיטת ניו ירק במקום ה-17 על ידי Center for World University Rankings ובמקום ה-19 על ידי 4International Colleges and Universities. עוד דורגה האוניברסיטה על ידי Academic Ranking of World Universities במקום ה-8 בעולם במקצועות מדעי החברה ככלל, ובמקום ה-8 בחוגי הפסיכולוגיה בעולם בפרט.
על פי U.S. News & World Report מדורגת האוניברסיטה במקום ה-6 בארצות הברית בלימודי משפטים ומדיניות ציבורית, במקום ה-9 במקצועות המתמטיקה, במקום ה-10 במקצועות מנהל העסקים ובמקום ה-11 במקצועות הכלכלה.
בוגרים בולטים

אלן גרינספן, כלכלן. יו"ר הבנק הפדרלי לשעבר.אלן גרינספן - יו"ר הבנק המרכזי של ארצות הברית, הבנק הפדרלי, מהכלכלנים הבכירים של ארצות הברית
ביל דה בלאזיו - ראש עיריית ניו יורק הנוכחי (נכון לשנת 2020)
רוברט מולר - ראש ה-FBI לשעבר
פיורלו לה גוארדיה, רודי ג'וליאני - ראשי עיריית ניו יורק לשעבר
מוחמד אל-בראדעי - יו"ר הסוכנות הבינלאומית לאנרגיה אטומית
ג'ון קנדי ג'וניור - בנו של הנשיא ג'ון קנדי
ליידי גאגא - זמרת פופ בינלאומית
וודי אלן - במאי קולנוע אמריקני
מרטין סקורסזה - במאי קולנוע אמריקני
ג'רום דייוויד סלינג'ר - סופר אמריקני
וופי גולדברג
דברה מסינג
ברייס דאלאס האוורד
אלק בולדווין
בילי קריסטל
אית'ן הוק
מג ראיין
אדם סנדלר
אוליבר סטון
ג'ואל כהןביל דה בלאזיו, ראש עיריית ניו יורק
ספייק לי
מת'יו מוריסון
אן האת'וויי
אשלי אולסן
סיביל שפרד
פיליפ סימור הופמן
קול ספראוס
ויליאם זאב בריקמן - פרופסור לחינוך
למדו באוניברסיטה אך לא סיימו את הלימודים - ג'ון קיוזאק (שחקן קולנוע), ניל סיימון (מחזאי), אנג'לינה ג'ולי (שחקנית קולנוע), ג'פרי קצנברג (מפיק קולנוע), טום פורד (מעצב אופנה), ג'וזף הלר, דניאל סטיל (סופרים)
ממבניה הראשונים של אוניברסיטת ניו יורק
ספריית בובסט - מראה חיצוני
ספריית בובסט - מראה פנימי
רודי ג'וליאני, ראש עיריית ניו יורק לשעבר, בוגר האוניברסיטה
אדית דימוק

| --- | --- |

 לידה:  16 בפברואר 1876 הרטפורד, ארצות הברית 
 פטירה:  28 באוקטובר 1955 (בגיל 79) הרטפורד, ארצות הברית 
 מקום לימודים:  ליגת הסטודנטים לאמנות של ניו יורק  בית הספר החדש לעיצוב ע"ש פרסונס 
 תחום יצירה:  ציור 
 הושפעה על ידי:  ויליאם מריט צ'ייס 
 בן או בת זוג:  ויליאם גלקנס 
 צאצאים:  לנה גלקנס 
 
אדית דימוק ( באנגלית: Edith Dimock‏;  16 בפברואר 1876 – 28 באוקטובר 1955) הייתה ציירת אמריקאית. עבודותיה הוצגו בתערוכת הארמורי ב-1913 בניו יורק. היא נישאה לאמן ויליאם גלקנס, אך המשיכה להשתמש בשם נעוריה לאחר הנישואין.
ביוגרפיה

דימוק נולדה בשנת 1876 בהרטפורד, קונטיקט. היא קיבלה את הכינוי "טיד", והייתה בתו של אירה דימוק, סוחר משי. דימוק פיתחה עניין באמנות בילדותה והחלה את לימודיה באמנות בניו יורק בשנות העשרים לחייה בניגוד לרצון הוריה. ב־16 בפברואר 1904 נישאה לצייר ויליאם גלקנס באחוזה של משפחת וונדרבילט, שנבנתה במקור עבור קורנליוס ואנדרבילט.
כמתנת חתונה צייר רוברט אנרי דיוקנאות של החתן והכלה. הדיוקן של אדית התחיל בשנת 1902. עד שהצליחו למצוא מקום גדול יותר, הם התגוררו בדירת חדר בבניין שרמן בניו יורק. לאחר מכן הם התגוררו בוושינגטון סקוור. בעקבות הנישואין, "היא הקדישה את זמנה וכוחותיה למשפחתה." בנם אירה, יליד 1907, היה סופר שכתב שני ספרים על אביו. בשנת 1913 ילדה דימוק את בתם, לנה, אמנית. לנה ואדית היו דוגמניות מועדפות עבור ויליאם גלקנס. [4] בשנים 1911 עד 1917 בילו דימוק ומשפחתה את הקיץ בבלפורט בלונג איילנד, שם צייר בעלה סצנות חוף. אמנים וחברים טובים שלהם היו מאי וילסון פרסטון ובעלה שבילו איתם לעיתים קרובות את הקיץ ונסעו לאירופה.
דימוק הייתה מזכיר כבוד של האיגוד הלאומי לזכות בחירה לנשים בשנים 1911 ו- 1915. בשנת 1913 היא צעדה במצעד ההצבעה הגדול בניו יורק, יחד עם קבוצת אמנים אחרים.
בעלה נפטר בשנת 1938. דימוק נפטרה ב־28 באוקטובר 1955 בביתה בהרטפורד.
קריירה

היא למדה בליגת הסטודנטים לאמנות בין השנים 1895–1899 אצל ויליאם מריט צ'ייס. דימוק תיארה את השיעורים שלה בליגת הסטודנטים לאמנות: "בחדר דחוס התפקיד היה לצייר את פסלי ונוס (רק את הראש) ואת עמיתיה מתוך העתקים…. היתרון של העתקים היה בכך שכל האלים והספורטאים האלה היו דוגמנים מצוינים, מעולם לא הייתה עווית של שריר אצלם...זורק הדיסקוס מעולם לא התעייף. הם היו גם דגמים זולים ולא היה צריך לשלם להם תעריפי איגוד".
לאחר מכן למדה אצל צ'ייס בבית הספר לאמנות בניו יורק. היא שיתפה סטודיו בבניין שרווד, ובניין שיתופי של אמנים ברחוב 57 במנהטן, עם מאי וילסון פרסטון ואמנית נוספת. שלוש הנשים החזיקו סטודיו פתוח מדי שבוע ונודעו בכינוין "אחיות שרווד" התוססות. לאחר נישואיה בשנת 1904, המשיכה דימוק לחתום על עבודותיה עם שם נעוריה.
בשנת 1904 הוצגו עבודותיה בתערוכת החברה האמריקאית לציורי מים. היא יצרה סצנות ז'אנר בצבעי מים "הן היו מקסימות, ולעיתים קרובות הציגו חוש הומור קאוסטי."
היא איירה את "ספר הילדים" של גרייס ואן רנסלייר דווייט בן תשעה סיפורים קצרים, החתול הצהוב וחבריו שיצא לאור בשנת 1905 ואת "סיפורי סבתא", של קייט פורסט אוסוול, שיצא לאור בשנת 1912.
עבודותיה הוצגו בשנת 1908 עם שבעה ציירים נוספים בגלריות מקבת באסכולת אשקאן. דימוק הציגה גם בתערוכת הארמורי של ניו יורק בשנת 1913. שם הציגה 8 עבודות.
בשנת 1928 הוצגו דיוקנאות שציירה בצבעי מים עם ביולה סטיבנסון במועדון הסטודיו ויטני ולאחר מכן הם היו חלק מתערוכה נודדת של ליגת הסטודנטים לאמנות בניו יורק, במוזיאון פוג לאמנות, במוזיאון האמנות של דנבר, במכון לאמנות מיניאפוליס, בארמון קליפורניה בסן פרנסיסקו, ובמועדון האמנות בניו אורלינס.
הערות שוליים

↑  Petteys, Chris, Dictionary of Women Artists: An international dictionary of women artists born before 1900, G.K. Hall & Co, Boston, Ma, 1985
↑  Ira Glackens. William Glackens and the Eight: The Artists Who Freed American Art. Writers & Readers Pub. in association with Tenth Avenue Eds.; 1 September 1990
↑  Robert Henri, Marian Wardle, Sarah Burns, Erika Doss, American Women Modernists: The Legacy of Robert Henri, 1910-1945, Rutgers University Press, 2005, ISBN 978-0-8135-3684-2. (באנגלית)
↑  Helene Barbara Weinberg, Queensland Art Gallery, American Impressionism & Realism: A Landmark Exhibition from the MET, the Metropolitan Museum of Art, New York, Metropolitan Museum of Art, 2009, ISBN 978-1-876509-99-6. (באנגלית)
↑  Deborah J. Johnson, David Ogawa, Kermit Swiler Champa, Seeing and Beyond: Essays on Eighteenth- to Twenty-first Century Art in Honor of Kermit S. Champa, Peter Lang, 2005, ISBN 978-0-8204-7084-9. (באנגלית)
1 2  Carol Clark, Metropolitan Museum of Art (New York N.Y.), American Drawings and Watercolors, Metropolitan Museum of Art, 1992, ISBN 978-0-87099-639-9. (באנגלית)
↑  Marian Wardle. American Women Modernists: The Legacy of Robert Henri, 1910-1945. Rutgers University Press; 2005. ISBN 978-0-8135-3684-2 .p. 101.
↑  All in the Family Paintings and Works on Paper by Members of the Glackens Family.
↑  Kate Forrest Oswell, Stories Grandmother Told, Macmillan, 1912. (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1255788836  ULAN: 500489955  VIAF: 1325159820903014000006   WorldCat (עם VIAF): 1325159820903014000006 
אדית דימוק, שלוש נשים, 1913
אנטי-מדע

אנטי-מדע הוא כינוי כולל לעמדות שדוחות את המדע ואת השיטה המדעית. אנשים בעלי השקפות אנטי-מדעיות אינם מקבלים את המדע כשיטה אובייקטיבית שיכולה לייצר ידע אוניברסלי.
יש הטוענים כי המדע מוביל לרדוקציוניזם והוא אמצעי מוגבל לצורך ההבנה של עולם מורכב. לעיתים יש ביקורת על המדע בטיעון כי המדע הוא מין מכניקה ניוטנית פשוטה וכי העולם מורכב בהרבה. עם זאת יש גם פיתוח של תפיסות מורכבות של העולם במסגרת המדע בתחומים כמו מערכות מורכבות, אקולוגיה תורת הכאוס. תחומים אלה גרמו בדרך כלל להבנה כי מורכבות העולם, היקף התופעות ביקום, הרב גוניות וקשרים בין תופועות ותהליכים שונים היא גדולה בהרבה לעומת הסברים קדם-מדעיים או אנטי-מדעיים.
פוליטיקה

אליס אמנד ודרין בארני טוענים כי בעוד שהביטוי "אנטי-מדע" יכול לשמש כתווית תיאורית יבשה, הוא משמש לעיתים קרובות כתווית רטורית לצורכי ניגוח והגחכה של מתנגדים פוליטיים, ולכן האשמות באנטי-מדע אינן בהכרח מהימנות.
פוליטיקה > בשמאל

אנטי-מדע מתבטא לפעמים בהכחשת האוניברסליות (אנ'), במתן לגיטימציה לרעיונות אלטרנטיביים, ובטענה כי תוצאות של ממצאים מדעיים לא תמיד מייצגות מציאות בסיסית כלשהי, ויכולות רק לשקף את האידאולוגיה של קבוצות דומיננטיות בחברה. מנקודת השקפה זו המדע מקושר לימין הפוליטי, ונתפס כמערכת אמונה שמרנית וקונפורמיסטית, המדכאת חדשנות, מתנגדת לשינוי ופועלת באופן דיקטטורי. השקפה זו כוללת למשל את הדעה שלמדע יש "השקפת עולם בורגנית או אירוצנטרית או מסקוליניסטית".
התנועה האנטי-גרעינית (אנ'), הקשורה לרוב בשמאל, ספגה ביקורת על כך שהציגה הערכת יתר של ההשפעות השליליות של כוח גרעיני, והקטינה את הערכת הנזק שנגרם לסביבה בגלל מקורות כוח לא-גרעיניים ושניתן למנוע באמצעות אנרגיה גרעינית. תחומים מדעיים רבים הנעים על הגבול שבין מדעי הביולוגיה והחברה, כגון סוציוביולוגיה, פסיכולוגיה אבולוציונית, וגנטיקה של אוכלוסיות, חוו גם הם התנגדות מצד הוגים השמאל. יחס זה נובע מהקשר שנראה שיש בין מדעים אלה לגזענות מדעית ולנאו קולוניאליזם. מבקרים רבים של תחומים אלה, למשל סטיבן ג'יי גולד, הואשמו כי יש להם הטיות פוליטיות חזקות וכי הם עוסקים ב"מדע האספסוף".
פוליטיקה > בימין

את מקור החשיבה האנטי-מדעית ניתן לייחס לתגובה של הרומנטיקה לעידן הנאורות, תגובה המכונה לעיתים "הנאורות שכנגד". הרומנטיקה מדגישה כי אינטואיציה, תשוקה וקשרים אורגניים לטבע הם ערכים ראשוניים, וכי חשיבה רציונלית אינה אלא תוצר של החיים האנושיים. ישנן דוגמאות רבות ומודרניות לפולמוסים שמרניים בהקשר של אנטי-מדע, ביניהן הפולמוסים העוסקים בתורת האבולוציה, הוראת הקוסמולוגיה המודרנית בבתי ספר תיכוניים וסוגיות סביבתיות הקשורות להתחממות כדור הארץ ולמשברי האנרגיה.
אחד המאפיינים של אנטי-מדע שנקשר לימין הוא הפנייה לתיאוריות קונספירציה כדי להסביר מדוע מדענים מאמינים במה שהם מאמינים, בניסיון לערער את הביטחון או הכוח המיוחסים בדרך כלל למדע (למשל בהכחשת שינוי האקלים בתיאוריות קונספירציה בענייו התחממות כדור הארץ (אנ')).
בעידן המודרני נטען כי הפוליטיקה של הימין נושאת נטייה אנטי-מדעית. בעוד שחלק מהחוקרים טענו שנטייה זו היא אינהרנטית לאנשי ימין או לאמונותיהם, אחרים טענו שזו "מוזרות" שהופיעה בהקשר היסטורי ופוליטי, שבו הממצאים המדעיים מאתגרים במקרה דווקא את השקפות העולם של הימין ולא של השמאל.
פוליטיקה > בדת

בהקשר זה, אנטי-מדע יכול להיחשב כתלוי בטיעונים דתיים, מוסריים ותרבותיים. סוג זה של פילוסופיית אנטי-מדע דתית רואה במדע כוח אנטי-רוחני ומטריאליסטי, שמערער על ערכים מסורתיים, זהות אתנית וחכמה שנצברה במשך ההיסטוריה, לטובת התבונה והקוסמופוליטיות. הדגשת הערכים המסורתיים והאתניים דומה בעיקר להשקפה של תנועת העליונות הלבנה, אך השקפות ימניות דומות פותחו בזרמים שמרניים במיוחד של האסלאם, היהדות, ההינדואיזם והבודהיזם. תנועות דתיות חדשות, כמו תנועת הניו-אייג', מבקרות גם הן את השקפת העולם המדעית ככזו שמעדיפה פילוסופיה רדוקציוניסטית, אתאיסטית או מטריאליסטית.
בסיס נפוץ לרגשות אנטי-מדעיים הוא תאיזם דתי עם פרשנות מילולית לטקסט המקודש. כאן, תיאוריות מדעיות המתנגשות עם מה שנחשב לידע בהשראה אלוהית נחשבות לקויות. מוסדות דת היססו במשך מאות שנים לאמץ רעיונות כמו הליוצנטריות ותנועה פלנטרית, מכיוון שהם סתרו את ההבנה הדומיננטית של קטעי כתובים ופסוקים שונים. בעשורים האחרונים, גוף התאולוגיות של הבריאה, הנקרא באופן קולקטיבי בריאתנות וכולל את התיאוריה הטלאולוגית של תכנון תבוני, קודם על ידי תאיסטים דתיים בתגובה לרעיון של אבולוציה באמצעות ברירה טבעית.
היות שניסיונות רבים להתגבר על רגשות אנטי-מדעיים נכשלו, יש הטוענים כי נדרשת גישה שונה להנגשת המדע. לפי אחת מהגישות חשוב לפתח הבנה מדויקת יותר של אלו המכחישים את המדע (הימנעות מהסטריאוטיפ של פרימיטיבים ובלתי משכילים), וגם לנסות להגיע (אנ') אליהם דרך אלו החולקים איתם ערכים תרבותיים - למשל מדענים המחזיקים באמונה דתית.
תחומים נוספים

מבחינה היסטורית, אנטי-מדע הופיע כתגובת נגד למטריאליזם המדעי. ההשכלה של המאה ה-18 חתרה לאידיאל של מערכת מאוחדת של כל המדעים, אך היו מי שחששו מרעיון זה, וחשבו כי הגישה הצרה של התבונה והמדע כלפי מערכת יחידה הכוללת את הכל, היא מצמצמת "ומהווה מכשול בפני ראייתם את העולם, שלשלאות לדמיונם או לתחושתם". [דרוש מקור]
אנטי-מדע, אם כך, הוא דחייה של הפרדיגמה המדעית וקריאת תיגר על הנחת היסוד שלה, שרק מה שניתן לכימות או למדידה הוא אמיתי. במובן זה הוא מהווה "התקפה ביקורתית על היומרה הטוטאלית של השיטה המדעית החדשה לשלוט בכל תחום הידע האנושי".[דרוש מקור]
עם זאת, קיים פוזיטיביזם מדעי (פוזיטיביזם לוגי), אשר אינו מכחיש את קיומן של תופעות שאינן ניתנות למדידה, אך טוען שתופעות אלה אינן הולמות חקירה מדעית.[דרוש מקור] הפוזיטיביזם, כבסיס פילוסופי לשיטה המדעית, לא נחשב לקונצנזוס ואף אינו דומיננטי בקהילה המדעית (ראו פילוסופיה של המדע).
ניתן לראות שלושה תחומים עיקריים של אנטי-מדע בפילוסופיה, סוציולוגיה ואקולוגיה.
תחומים נוספים > פילוסופיה

התנגדויות פילוסופיות נגד מדע הן לרוב התנגדויות לגבי תפקידו של הרדוקציוניזם. לדוגמה, בתחום הפסיכולוגיה "גם רדוקציוניסטים וגם אנטי-רדוקציוניסטים מקבלים שלא ניתן לשפר, לתקן או לבסס הסברים לא-מולקולריים בהסברים מולקולריים". יתר על כן, "אנטי-רדוקציוניזם אפיסטמולוגי גורס כי בהתחשב ביכולותינו הנפשיות הסופיות, לא נוכל לתפוס את ההסבר הפיזיקלי האולטימטיבי של תופעות מורכבות רבות, גם אם היינו מכירים את החוקים המסדירים את מרכיביהן". יש הרואים אנטי-מדע כ"שכיח ... במסגרות אקדמיות ... אנשים רבים רואים שיש בעיות בתיחום בין מדע, מדענות ופסאודו-מדע, ומפתחים בתגובה עמדה אנטי-מדעית. יש הטוענים כי לא ניתן לדעת שום דבר בוודאות".
פילוסופים רבים חלוקים בשאלה האם צמצום צריך להיות אסטרטגיה מרכזית להבנת העולם, ועם זאת רבים מסכימים כי "בכל זאת יש סיבות לכך שאנו רוצים שהמדע יגלה תכונות והסברים מלבד אלה הפיזיים הרדוקטיביים". סוגיות כאלה נובעות "מדאגה אנטי-רדוקציוניסטית כי לא קיימת תפיסה מוחלטת של המציאות, כלומר אפיון של מציאות כמו ש... המדע מתיימר לספק", וקרובות לתפיסה הקנטיאנית כי המציאות בסופו של דבר אינה ניתנת להבנה, וכי כל המודלים אינם אלא קירובים לא מושלמים אליה.
תחומים נוספים > סוציולוגיה

הסוציולוג תומאס גיירין מתייחס לכמה סוציולוגים שעשויים להיראות כאנטי-מדעיים. חלק מ"הפילוסופים והטיפוסים האנטי-מדעיים", לטענתו, עשויים להציג "דימויים לא אמיתיים של מדע, שמאיימים על אמינות הידע המדעי", או שהם ככל הנראה "הלכו רחוק מדי עם הדקונסטרוקציה האנטי-מדעית שלהם". לעיתים קרובות נשאלת השאלה עד כמה מדענים אכן פועלים לפי האידיאלים המוצהרים של השיטה המדעית: קהילתיות, אוניברסליזם, חוסר פניות, מקוריות וספקנות. במציאות מדענים לא תמיד פועלים לפי העקרונות של השיטה המדעית, ולפעמים הם מתלהבים מתיאוריות-מחמד, מסתמכים על מוניטין בשיפוט עבודתו של מדען אחר, או רודפים תהילה ורווחים באמצעות מחקר. לפיכך, עשויות להתגלות הטיות מובנות בעבודתם. "מדענים [רבים] אינם רציונליים והגיוניים כפי שגורסת האגדה, והם גם לא אי-רציונליים או לא הגיוניים כפי שיגידו כמה רלטיביסטים".
תחומים נוספים > בריאות

גרסה דומה של אנטי-מדע נמצאת בתחום הרפואי, שם מטופלים ומטפלים עשויים לדחות את המדע ולאמץ גישה פסאודו-מדע לבעיות בריאותיות. שינוי זה בגישה, שהוא גם מעשי וֿגם רעיוני, ספג ביקורת חריפה: "מגע טיפולי, טכניקת ריפוי המבוססת על הנחת הידיים, זוכה להסכמה רחבה במקצוע הסיעוד למרות חוסר הסבירות המדעית שלה. קבלתו מעידה על מגמה אנטי-מדעית רחבה בתחום הסיעוד".
שרה גלזר מותחת ביקורת על המטפלים ועל המטופלים כאחד, "על נטישת התשתית הביולוגית של הטיפול ועל קריאה שגויה של פילוסופיה בשירות השקפת עולם אנטי-מדעית".
לעומת זאת, בריאן מרטין מתח ביקורת על גרוס ולויט באומרו כי "הגישה הבסיסית שלהם היא לתקוף קונסטרוקטיביסטים על כך שהם לא פוזיטיביסטים", וכי המדע "מוצג כאובייקט אחיד, המזוהה בדרך כלל עם ידע מדעי. הוא מוצג כנייטרלי ואובייקטיבי. שנית, נטען כי המדע מותקף על ידי 'אנטי-מדע' המורכב בעיקרו מאידאולוגים המאיימים על הנייטרליות והאובייקטיביות שהם בסיסיים למדע.
שלישית, מתקפה סלקטיבית ביותר נעשית על טיעוני 'אנטי-מדע'". לכאורה, אנשים כאלה, "משווים באופן שגרתי את הביקורת על הידע המדעי עם העוינות למדע, קפיצה שאינה ניתנת לתמיכה מבחינה הגיונית ומפוקפקת מבחינה אמפירית". לאחר שבנו "שתי ישויות מלאכותיות, 'מדע' ו'שמאל אקדמי', שכל אחת מהן הצטמצמה לתמציות אפיסטמולוגיות, גרוס ולויט ממשיכים לתקוף. הם בוחרים דמויות בכל אחד מהתחומים - מחקרי מדע, פוסט-מודרניזם, פמיניזם, סביבתיות, אקטיביזם באיידס - ומבקרים את ביקורתם על המדע".
כתביו של רוברט מ. יאנג משמשים להמחשת השקפות אנטי-מדעיות יותר: "כוחם של תנועת האנטי-מדע ושל הטכנולוגיה האלטרנטיבית הוא בכך שדובריהם הצליחו לשמר את החזון האוטופי בעודם מנסים ליצור התגלמויות קונקרטיות שלו". "הכוחות החברתיים, האידאולוגיים והכלכליים האמיתיים המעצבים את המדע ... התנגדו ברובם לגישות אלה. מרבית המדענים שונאים אותן ומכנים אותן 'אנטי-מדע'. אבל הן נחוצות בדחיפות, מכיוון שהן הופכות את המדע למודע לעצמו, ובתקווה גם ליותר ביקורתי כלפי עצמו וליותר אחראי ביחס לכוחות המעצבים סדרי עדיפויות, קריטריונים, יעדים".
מזונות ששונו גנטית מביאים גם הם לרגשות אנטי-מדעיים. לאחרונה גברה המודעות של הציבור הרחב לסכנות שבתזונה לקויה, מכיוון שמחקרים רבים הראו כי השניים קשורים זה בזה באופן בלתי נפרד. אנטי-מדע מכתיב כי המדע אינו מהימן, מכיוון שהוא לעולם אינו שלם ותמיד מתוקן, דבר שיכול להיות גורם סביר לחשש שיש לציבור הרחב ממזונות מהונדסים גנטית למרות ההבטחה המדעית שמזונות כאלה בטוחים.
אנשים שמתנגדים לחיסונים מסתמכים על כל מה שמגיע לידם ומציגים חלק מהטיעונים שלהם כמדעיים, אולם נימה של אנטי-מדע היא חלק מגישתם.
תחומים נוספים > אקולוגיה

רוב הביקורת על המדע בקרב התנועה הסביבתית היא לא נגד מדע עצמו אלא נגד שימוש לא אחראי בטכנולוגיה ובתוצרי המדע. חלק ניכר מהביקורת מגיע מקרב מדענים המסתמכים על מחקרים מדעיים נרחבים.
חקר הטבע ובעקבותיו התפתחות של ביולוגיה ואקולוגיה הובילו להבנה כי בני האדם קשורים בצורה דו-כיוונית לצמחים, בעלי חיים ויצורים אחרים. אם בעבר האדם נתפס כרודן שיכול לעשות בטבע כרצונו, התפתחו במהלך המאה ה-20 גישות של שמירת טבע, סביבתנות וקיימות הרואות באדם כגורם שמושפע ממערכת אקולוגית ומשפיע על מערכות אלה. הרס מערכות אקולגיות או זיהום עלול לא רק לפגוע בבעלי חיים אחרים אלה גם לפגוע בחזרה בבני האדם.
בשנות ה-60 ו-70 של המאה ה-20 מדענים החלו לנתח כיצד הכלכלה האנושית משפיעה ומושפעת מהעולם הטבעי. ב-1962 פורסם הספר אביב דומם מאת הביולוגית רייצ'ל קרסון. ספר זה נחשב כגורם שהזניק את התנועה הסביבתית המערבית והוביל לדיון נרחב בשאלה מה עלולות להיות ההשפעות של חומרי הדברה על בעלי חיים אחרים, על מערכות אקולוגיות ועל בריאות האדם. בשנת 1972 פרסמו מדענים את הספר גבולות לצמיחה שעסק בשאלה כיצד גידול אוכלוסין וגידול בתוצר הגולמי לנפש יכולים להשפיע על הסביבה הטבעית ועל מאגרים של אנרגיה מחצבית וכיצד דבר זה עלול להשפיע בחזרה על החברה האנושית ועל הכלכלה. בשנות ה-70 התפתח גם מחקר האם וכיצד בני האדם משנים את הרכב האטמוספירה ואת מחזור הפחמן והאם דבר זה עלול לגרור התקררות עולמית, או התחממות עולמית. מספר אסונות סביבתיים כמו הרעלות כספית, זיהום כתוצאה משימוש בגופרית בדלק ומזהמי אוויר נוספים הובילו להתפתחות מחקרים בתחומים של זיהום כימי.
לדוגמה הסוכנות הבינלאומית לחקר הסרטן, גוף של ארגון הבריאות העולמי, סיווגה בשנת 2012 גזים הנפלטים ממנועי דיזל כחומר מסרטן וודאי בקרב בני אדם בהתבסס על ראיות לקשר בין חשיפה לזיהום לבין סרטן ריאה.  באוקטובר 2013 הודיעה כי זיהום אוויר מחוץ לבית הוא מסרטן וודאי בקרב בני אדם. בנוסף בוצעה הערכה נפרדת לחלקיקים נשימים וגם הם הוכרזו מסרטן וודאי בקרב בני אדם. וודאות הקשר בין שני הדברים נוגעת לסרטן ריאות. בנוסף הודיעה הסוכנות כי יש קשר בין זיהום אוויר חיצוני לבין סרטן שלפוחית השתן גם זיהום אוויר ביתי (עקב שריפת דלקים ועצים בתנורים בתוך בתים) נחשב מסרטן וודאי בקרב בני אדם.
בתחומים האקולוגיים והבריאותיים, ריצ'רד לוינס מזהה קונפליקט "לא בין מדע ואנטי-מדע, אלא בין מסדרונות שונים למדע ולטכנולוגיה; בין מדע למטרת רווח משוכלל ומדע למטרות אנושיות; בין מדעי הפרטים הקטנים ומדעים של שלמויות דינמיות ... [הוא] מציע הצעות לגישה הוליסטית ואינטגרלית יותר להבנת סוגיות סביבתיות ולטיפול בהן". גישות דומות נפוצות בקהילה המדעית, לדוגמה כאשר מדענים מובילים קמפיינים סביבתיים המזהירים מפני סכנות בריאותיות וסביבתיות כמו סכנות של זיהום אוויר, זיהום מים הידלדלות שכבת האוזון, אפקט החממה החמצת אוקיינוסים ועוד.
הביקורת הסביבתית שהחלה אצל חלק מהביולוגים שעסקו בתחומי אקולוגיה התרחבה למדענים בתחומים נוספים כמו חקר האקלים, חקר הסרטן אנדוקרינולוגיה כלכלה ועוד. דבר זה הוביל לדוגמה לאימוץ אמנות בינלאומיות לשם קידום נושאי סביבה וקווי מדיניות כמו יעדים לפיתוח בר קיימא שאימץ האו"ם בשנת 2015.
ראו גם

אנרכו-פרימיטיביזם
בריאתנות
אאוגניקה
דת ומדע
פונדמנטליזם
אידיאליזם
פוליטיזציה של המדע
פוסטמודרניזם
פסאודו-מדע
דרוויניזם חברתי
פלאטוניזם
טכנופוביה
ג'יימס הרברט מקנייר

| --- | --- |

 לידה:  23 בדצמבר 1868 גלאזגו, הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד 
 פטירה:  22 באפריל 1955 (בגיל 86) Argyll, הממלכה המאוחדת 
 מקום לימודים:  בית הספר לאמנות של גלאזגו 
 בן או בת זוג:  פרנסס מקדונלד מקנייר 
 
ג'יימס הרברט מקנייר (באנגלית: Herbert MacNair;‏ 23 בדצמבר 1868 – 22 באפריל 1955) היה אמן, מעצב ומורה סקוטי שעבודתו תרמה לפיתוח הסגנון המודרני (סגנון ארט נובו בריטי) במהלך שנות ה-90.
ביוגרפיה

מקנייר, שנולד בגלאזגו למשפחת איש צבא, הוכשר כאדריכל במשרד גלאזגו מ-1888 עד 1895, ושם פגש לראשונה את צ'ארלס רני מקינטוש. כחלק מהכשרתם, השתתפו השניים בשיעורי ערב בבית הספר לאמנות בגלאזגו בין השנים 1888 ו-1894, ושם פגשו את האחיות מקדונלד, מרגרט ופרנסס. מקנאיר התחתן עם פרנסס, ומקינטוש התחתן עם מרגרט.