stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הארי אוסטרין וולפסון
לקריאה נוספת

יצחק טברסקי, כרמי הורוביץ (ע), כמעיין המתגבר: הלכה ורוח ביצירת חכמי ימי הביניים, פרק 30, פרופסור צבי א' וולפסון (1887–1974) דברי זיכרון, ירושלים: מרכז זלמן שזר, 2000, עמ' 662–672
שמעון צבי אלטמן (ש.צ.א.), "וולפסון, צבי (הרי אוסטרין)", האנציקלופדיה העברית (כרך טו, עמ' 920-919), חברה להוצאת אנציקלופדיות, תשכ"ב.
ספר היובל לכבוד צבי וולפסון: למלאת לו שבעים וחמש שנה, חלק עברי, האקדמיה האמריקנית למדעי היהדות, ירושלים, תשכ"ה
יונתן כהן, תבונה ותמורה : פנים בחקר הפילוסופיה היהודית ותולדותיה, מוסד ביאליק, תשנ"ז/ 1997.
גרסה מקוונת של הספר (לבעלי הרשאה), באתר "כותר"
Schwarz, Leo W. (1965), "A bibliographical essay", in Lieberman, Saul, Harry Austryn Wolfson Jubilee Volume on the Occasion of His Seventy-Fifth Birthday, Jerusalem: American Academy for Jewish Research.
הערות שוליים

↑  על פי הכיתוב על מצבתו
↑  Twersky, Isadore (1975), "Harry Austryn Wolfson, 1887–1974", Journal of the American Oriental Society 95 (2): 181–183
1 2  יצחק טברסקי, כרמי הורוביץ (ע), כמעיין המתגבר: הלכה ורוח ביצירת חכמי ימי הביניים, ירושלים: מרכז זלמן שזר, 2000, עמ' 9–58
↑  Twersky, Isadore (1975), "Harry Austryn Wolfson, 1887–1974", Journal of the American Oriental Society 95 (2): 181–183
↑  Arthur Hyman, הארי אוסטרין וולפסון, בספרייה היהודית המקוונת (באנגלית)
↑  וולפסון. פילון – יסודות הפילוסופיה הדתית היהודית, כרך ב', עמ' 280
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007269997005171  PLWABN: 9810538025505606  BIBSYS: 90208906  BNE: XX1025397  BnF: cb124283171 (data)  CANTIC: a11255407  CiNii: DA03300805  GND: 123348323  ISNI: 0000 0001 2132 0394  LCCN: n50013821  NKC: jn20011019011  NLG: 171182  NTA: 069675740  SELIBR: 315657  SNAC: w669872m  SUDOC: 033415234  Trove: 1028232  VcBA: 495/231671  VIAF: 49315617   WorldCat (עם VIAF): 49315617
האופרה גרנייה

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  בית אופרה 
 על שם:  שארל גרנייה 
 כתובת:  הרובע התשיעי של פריז 
 מיקום:  Quartier de la Chaussée-d'Antin 
 מדינה:  צרפת 
 בעלים:  האופרה הלאומית של פריז 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ? – 27 באוגוסט 1861
 תאריך פתיחה רשמי:  5 בינואר 1875 
 חומרי בנייה:  Euville stone, שיש, ברזל יצוק 
 עלות:  36,000,000 פרנק צרפתי 
 אדריכל:  שארל גרנייה 
 סגנון אדריכלי:  סגנון נפוליאון השלישי, ארכיטקטורת בו-אר, אדריכלות אקלקטית 
 קואורדינטות:  48°52′19″N 2°19′54″E﻿ / ﻿48.871944444444°N 2.3316666666667°E﻿ / 48.871944444444; 2.3316666666667
 אתר רשמי
  (למפת פריז מוגדלת) האופרה גרנייה(למפת פריז רגילה) האופרה גרנייה
 
בניין האופרה גרנייה, או כפי שהוא מכונה ארמון גרנייה (בצרפתית: Palais Garnier), הוא בית אופרה מרשים בקצה הצפוני של שדרת האופרה (Avenue de l'Opera) ברובע התשיעי של פריז, צרפת.
הבניין נחשב לאחת מיצירות האדריכלות היפות והמפוארות ביותר בעת בנייתו. הוא נבנה בסגנון נאו-בארוקי, והוא הבניין השלושה עשר ששימש את האופרה של פריז מאז נוסדה על ידי המלך לואי ה-14 בשנת 1669.
בעבר נקרא הבניין בפשטות "בניין האופרה של פריז", אולם לאחר פתיחת האופרה בסטיליה בשנת 1989 נקרא הבניין "האופרה גרנייה" – Opera Garnier.
בניית המבנה

הבניין נבנה בהוראתו של נפוליאון השלישי תחת האימפריה השנייה, והסתיימה תחת הרפובליקה החדשה, במסגרת הבנייה מחדש של פריז על ידי בארון אוסמן.
נפוליאון החליט לבנות את בניין האופרה לאחר שביקר באופרה הישנה בשנת 1858 עם אשתו, ונכח באירוע טרגי: הפצצה באולם האופרה.
נפוליאון לא נפגע, ולמחרת החליט לבנות מחדש את בניין האופרה: גדול יותר, בוהק יותר ומפואר יותר, בהתאם לרוח התקופה.
באופן יוצא דופן לתקופה, נערך מכרז לבחירת המתכנן. הוגשו הצעות רבות (רובן על ידי חובבים – אשר חלקם אף שכחו לתכנן לאופרה במה), והזוכה היה אדריכל צעיר, שארל גרנייה (1825–1898) בן ה-35, אשר לא תכנן אף מבנה קודם לכן.
לאחר בניית האופרה גרנייה הוא הוזמן לבנות את האופרה גרנייה דה מונטה קארלו במונקו.
הבנייה החלה בשנת 1857 והסתיימה רק בשנת 1874 בשל מספר עיכובים שנגרמו, בין היתר, עקב מלחמת צרפת–פרוסיה, נפילת האימפריה השנייה, וכן כיבוש פריז על ידי הקומונה הפריזאית.
עיכובים נוספים בבנייה נגרמו בשל העובדה שהתגלה אגם תת-קרקעי מתחת לאתר הבנייה – בעיה שנפתרה על ידי בניית המבנה על עמודים. אגם מקורה תת-קרקעי זה שימש בסיס לסיפור (ולמחזמר) "פנטום האופרה" (ראו בהמשך).
הבניין נחנך ב-15 בינואר 1875.
שטחו של הבניין 11,000 מ"ר, ובמתו הגדולה יכולה להכיל 450 איש.
הבניין מעוטר בצורה מפוארת, באפריזים משיש, הקירות מעוטרים בזהב וקטיפה, ובפסלי כרובים ונימפות.
בשנת 1964 צייר מחדש מארק שאגאל את תקרת האולם.
כיום משמש הבניין, יחד עם בניין האופרה בסטיליה, את בלט האופרה של פריז ואת האופרה הלאומית של פריז. האולם מושכר לאירועים פרטיים, למשל על ידי אקול פוליטקניק.
בניית המבנה > הצייר מארק שאגאל ותקרת האופרה גארנייה בפריז

מארק שאגאל הצליח ב-8 חודשי עבודה – בשנת 1964 – ליצור את תקרת האופרה גארנייה בפריז ולהעניק לנו יצירת מופת.
שאגאל חלק את העבודה עם 8 אטליירים שהסטודיו שלהם טיפל ב-15 פרוסות שמסתכמות ביחד בשטח של 800 מ״ר של קנבס ובכמות עצומה של כ-220 ק״ג צבע שמן – ויצר נס אמנותי-מודרניסטי של ממש.
ב-23 בספטמבר 1964 נחנכה בבית האופרה של פאריס Palais Garnier, המוכר היום יותר בשמו בית האופרה הישן תקרה עגולה ומרהיבה שצייר שאגאל. גם היצירה הזאת הוזמנה בידי שר התרבות הצרפתי אנדרה מאלרו. תחילה נמתחה לא מעט ביקורת על עבודתו זאת של שאגאל. רבים כינו אותה "פרימיטיבית מדי" ולא מתאימה לאולם שבו צוירה. כיום נחשבת התקרה בבית האופרה לאחת מיצירות המופת של האמן.
בשנת 1965 יצא ספר בשם "Le Plafond De L'opéra De Paris, Par Marc Chagall" ("תקרת האופרה בפריז, מאת מארק שאגאל"), מאת הסופר Jacques Lassaigne, הוצאת André Sauret, מונטה קרלו, המתאר את שלבי עבודתו של שאגאל על ציור תקרת בניין האופרה גרנייה בפריז. מלווה תצלומים ואיורים בגוף הטקסט, וכן לוחות-איורים צבעוניים.
בניית המבנה > ייחודו הארכיטקטוני של המבנה

ייחודו של המבנה היה בהבנתו של גרנייה את צורכי הצרכנים של המבנה – מנויי האופרה באותה עת. באותה עת היה למנויים מנוי שנתי, והם הלכו לאופרה כל ערב, חמישה ימים בשבוע (או נתנו לחבריהם ללכת במקומם). מנויים אלה לא התעניינו בהופעה, שהייתה רק מוזיקת רקע עבורם. המטרה האמיתית של המבנה הייתה לראות ולהיראות.
גרניה הבין מטרה זו, ועל כן השטחים הציבוריים במבנה מהווים את מחצית המבנה, האולם הוא רבע נוסף מהמבנה, ויתרת המבנה שטחי חזרות ומשרדים. אולם הכניסה למנויים מקורה במראות על מנת שיוכלו באי הבניין לוודא כי תלבושותיהם מסודרות, וממנו עולות מדרגות שיש רחבות העולות אל אולמות ההמתנה הגדולים והמרווחים, מהם צפו מרפסות גדולות על מדרגות שיש אלה על מנת שכל מי שנכנס יוכל לראות את הבאים אחריו.
האולם עצמו בנוי כך שמתאי המנויים קשה מאוד לראות את הבמה, אך קל מאוד לראות את התאים האחרים.
צבע הכיסאות באולם – אדום קטיפתי – היה ייחודי באותה עת. בניין האופרה גרנייה היה הראשון שהשתמש בצבע כיסאות אדום. גרנייה אמר כי הוא רואה את הנשים הבאות לאופרה כתכשיטים, ועל כן הן צריכות לשבת בתוך קופסת תכשיטים. קופסאות התכשיטים באותה עת היו מרופדות בקטיפה אדומה.
הצלחת צורת ריפוד זו הייתה כה גדולה, עד שכיום רוב אולמות הקונצרטים, הקולנוע והאופרה מרופדים בקטיפה בצבע אדום.
על מנת לשעשע את הקהל התקין גרנייה בבניין מספר אטרקציות, ובהן שעון המראה את ימי השבוע וימי החודש, וכן ב"חדר השקיעה" ישנה אשליה אופטית – אם עומדים במרכז החדר ניתן לראות במראות שמש שוקעת.
פנטום האופרה

בית האופרה גרנייה הוא גם זירת ההתרחשות של הרומן הגותי "פנטום האופרה" שכתב העיתונאי הצרפתי גסטון לרו. על פי הרומן, הפנטום הוא גאון הנדסי ומוזיקלי מעוות שהיה שותף לבניין בית אופרה, בו הוא בנה בחשאי רשת של מחילות ומעברי סתר המאפשרים לו לנוע ברחבי הבניין כמו רוח רפאים ולהשליט את מרותו על המבנה, על מנהלי האופרה, על הזמרים ועל כלל העובדים באופרה.
גלריה

הפואייה
גרם המדרגות המרכזי
בתוך האולם
סוף המאה ה-19
תקרת שאגאל
תקרת שאגאל – פרט
שעון "ימות השבוע" באולם קבלת הפנים
פסל "הריקוד" של
 ז'אן-בטיסט קארפו 
 המוצב בכניסה לבניין
ראו גם

בלט האופרה של פריז
האופרה הלאומית של פריז
פנטום האופרה
תוכנית אוסמן לשיפוצי פריז

קליפ פסל "הריקוד" של ז'אן-בטיסט קרפו המוצב בכניסה לבניין
הדיוויזיה ה-326 (ורמאכט)

|  פרטים |
| --- | --- |
 מדינה:  גרמניה הנאצית גרמניה הנאצית
 שיוך:   ורמאכט
 סוג:  חיל רגלים
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  9 בנובמבר 1942 – 12 באפריל 1945 (שנתיים)
 מלחמות:  מלחמת העולם השנייה
 פיקוד
 מפקדים:  ראו בהמשך
 
הדיוויזיה ה-326 (בגרמנית: 326. Infanterie-Division), הייתה דיוויזיה של הוורמכאט במהלך מלחמת העולם השנייה.
היסטוריה > הדיוויזיה ה-326

הדיוויזיה הוקמה ב-9 בנובמבר 1942, והועמדה תחת פיקוד מקס דנרליין. הדיוויזיה השתתפה בכיבוש דרום צרפת, ובפברואר 1944 נשלחה לצפון צרפת. במהלך המערכה בנורמנדי לחמה הדיוויזיה כחלק מקורפוס הצנחנים ה-2, ובאוגוסט 1944 הושמדה הדיוויזיה בקרב פאלז.
היסטוריה > דיוויזיית הפולקסגרנדיר ה-326

ב-4 בספטמבר 1944 הוקמה הדיוויזיה מחדש בהונגריה כדיוויזיית פולקסגרנדיר, על בסיס דיוויזיית הפולקסגרנדיר ה-579 שהוקמה ב-25 באוגוסט 1944 על בסיס שרידי הדיוויזיה ה-326. ב-21 בנובמבר 1944 הועברה הדיוויזיה לחזית המערבית, ובמהלך הקרב על הבליטה היא לחמה כחלק מהקורפוס ה-67 במסגרת ארמיית הפאנצר השישית. לאחר מכן לחמה הדיוויזיה בקרבות בגרמניה, וב-12 באפריל 1945 היא הושמדה בכיס הרוהר.
מפקדים > הדיוויזיה ה-326

מקס דנרליין (9 בנובמבר 1942 - 8 במאי 1943)
קרל בטכר (8 במאי 1943 - 26 במאי 1943)
ויקטור פון דראביך-וכטר (1 ביוני 1943 - 2 באוגוסט 1944)
קרטש (2 באוגוסט 1944 - 15 באוגוסט 1944)
ארווין קאשנר (15 באוגוסט 1944 - 1 בספטמבר 1944)
מפקדים > דיוויזיית הפולקסגרנדיר ה-326

ארווין קאשנר (4 בספטמבר 1944 - 12 באפריל 1945)
החבורה הליניארית הכללית

בתורת החבורות, החבורה הליניארית הכללית ממעלה  n מעל השדה  F היא אוסף המטריצות ההפיכות בעלות  n שורות ועמודות שאיבריהן שייכים לשדה  F, ביחס לפעולת הכפל של מטריצות. זוהי חבורה שהאיבר הנייטרלי שלה הוא מטריצת היחידה. זוהי אחת מהחבורות הבסיסיות הנחקרות בתורת החבורות. תת חבורה של החבורה הליניארית הכללית נקראת חבורה ליניארית או בפשטות חבורת מטריצות. שיכון של חבורה מסוימת בתוך החבורה הליניארית הכללית נקרא הצגה ליניארית של החבורה.
את החבורה הליניארית הכללית ניתן להגדיר באופן שקול כאוסף ההעתקות הליניאריות ההפיכות מעל מרחב וקטורי  V מממד  n מעל השדה  F היות שכל המרחבים הווקטוריים בעלי ממד סופי שווה הם איזומורפיים, ברור שמבנה החבורה אינו תלוי במרחב הווקטורי שלפיו היא הוגדרה. למעשה, באופן הזה מגדירים את החבורה הליניארית הכללית כחבורת האוטומורפיזמים של  V בקטגוריה של מרחבים וקטוריים. כאשר משתמשים בהגדרה הראשונה מסמנים את החבורה בדרך כלל  \mathbf {GL} _{n}(F) או  \mathbf {GL} (n,F), וכאשר משתמשים בהגדרה השנייה -  \mathbf {GL} (V).
המאפיינים האלגבריים של אלגברת המטריצות, או לחלופין אלגברת ההעתקות הליניאריות, כגון קיום הדטרמיננטה, מאפשרים להגדיר מספר תתי חבורות באופן טבעי. לדוגמה החבורה הליניארית המיוחדת,  \mathbf {SL} _{n}(F), היא תת-החבורה של החבורה הליניארית הכללית שמכילה את כל המטריצות בעלות דטרמיננטה 1.  \mathbf {SL} _{n}(F) היא תת חבורת הקומוטטורים של  \mathbf {GL} _{n}(F), והיא בעצמה חבורה מושלמת אלא אם כן  n=2 והשדה  F הוא בגודל 2 או 3.
החבורה הליניארית הכללית אינה אבלית, כל עוד  n איננו 1. כאשר  n=1, החבורה הליניארית הכללית היא פשוט החבורה הכפלית של השדה  F.
כאשר השדה  F מעליו החבורה מוגדרת הוא שדה המספרים הממשיים או המרוכבים  \mathbf {GL} (n,F) היא חבורת לי מממד  n^{2}. כאשר השדה  F מעליו החבורה מוגדרת הוא שדה סגור אלגברית אזי  \mathbf {GL} (n,F) היא חבורה אלגברית (חבורה שהיא גם יריעה אלגברית).
הערות שוליים

↑  כאן אנו מתייחסים למוסכמה המרחיבה, לפיה אין דרישה שהחבורה תהיה קשירה. עם זאת אנו דורשים שהחבורה תהיה קומוטטיבית, דרישה זו נובעת מהפרויקיטיביות/שלמות עבור חבורות קשירות, אך לא במקרה הכללי.
1 2 3  כאן אנו מתייחסים למוסכמה המרחיבה, לפיה אין דרישה שהחבורה תהיה קשירה.
↑  למושג "חבורה קלאסית" יש מספר משמעויות מקובלות. כל המשפחות שמופעות בדיאגרמה כאן תחת "חבורה קלאסית" נחשבות לכאלה על פי כל המשמעוית המוקובלות
↑  כאן אנו מתייחסים למוסכמה המרחיבה, לפיה אין דרישה שהחבורה תהיה קשירה. עם זאת, מעל שדה ממציין 0, חבורה אוניפוטנטית היא תמיד קשירה (ופשוטת קשר), גם אם לא דרשים זאת בהגדרה.
↑  לעיתים מושג זה נקרא "חבורה פשוטה".
↑  כאן אנו משתמשים במוסכמה המצמצמת, שדורשת מחבורה פשוטה להיות חסרת מרכז. המושג ללא דרישה זו נקרא כאן "חבורה כמעט פשוטה".
ה'תרפ"ט

ה'תרפ"ט (5,689) ובקיצור תרפ"ט – היא שנה עברית  אשר החלה ביום א' בתשרי, אור ל-15 בספטמבר 1928, והסתיימה ביום כ"ט באלול, 4 באוקטובר 1929.
המולד של תשרי חל ביום השבת, שעה אחת ו-67 חלקים. לפיכך זו שנה מסוג זשה. היא מעוברת, ואורכה 385 ימים.
זו שנה חמישית לשמיטה, ושנת 8 במחזור העיבור ה-300. תקופת ניסן שבשנה זו היא תחילת שנת 5 (סימנה הלבא) במחזור השמש ה-204.
שנה זו היא שנת 1,860 לחורבן הבית, ושנת 2,240 לשטרות.
אירועים

מוקמת הסוכנות היהודית
כ"ד בטבת - היטלר ממנה את היינריך הימלר למפקד האס אס
י"א בשבט - נפתח הסניף הראשון של רוטרי ישראל
ח' באדר א' - המתיישבים הראשונים מגיעים לנתניה
י"ח באייר (ל"ג בעומר) - נוסדה תנועת הנוער בני עקיבא
ח' באב - נוסדה הסוכנות היהודית
י"ז באב - תחילת מאורעות תרפ"ט - המון רב של מוסלמים חמושים בסכינים יצא משער שכם והסתער על השכונות היהודיות בירושלים, 19 יהודים נרצחו.
י"ח באב - שיאם של מאורעות תרפ"ט: המאורעות מגיעים לחברון, בה נרצחו 67 יהודים וכל רכושם נבזז.
נולדו

ג' בתשרי - גיל אלדמע, מלחין ומעבד ישראלי
ט"ז בתשרי - אלי ויזל, סופר אמריקאי יהודי, ניצול שואה
ט"ז בכסלו - שולמית אלוני, פוליטיקאית ישראלית
כ"ד בכסלו - נועם חומסקי, בלשן אמריקאי
כ"ט בטבת - רפאל איתן, הרמטכ"ל ה-11 של צה"ל, חבר הכנסת ושר בממשלת ישראל (נפטר ב-ה'תשס"ה)
י"ח באדר א' - פרנק גרי, אדריכל אמריקאי יהודי
כ"א אדר א' - הרב מרדכי אליהו, הראשון לציון והרב הראשי לישראל
כ"ה באדר ב' - אנדרה פרווין, פסנתרן, מלחין ומנצח יהודי
כ' בניסן - הרב יצחק שלמה זילברמן, רב מחנך ומייסד "שיטת זילברמן" בלימוד תורה
א' באייר - תמר בורנשטיין-לזר, סופרת ילדים ישראלית
כ"א באייר - מנחם גולן, במאי ומפיק סרטים ישראלי
ד' בסיוון - אנה פרנק, נערה יהודייה שנספתה בשואה, כתבה יומן שבו תיארה את שנות חייה האחרונות (נפטרה ב-ה'תש"ה)
נפטרו

ג' תשרי - רבי נפתלי טרופ (הגרנ"ט), ראש ישיבת ראדין, מגדולי ראשי הישיבות לפני השואה.
י' בחשוון – רבי רפאל אהרן בן שמעון, מרא דאתרא ואב בית דין בקהיר, מחבר "נהר מצרים" על מנהגי יהדות מצרים. (נולד בה'תר"ז)
כ"ו בשבט – רבי מרדכי יוסף אלעזר ליינר, האדמו"ר הרביעי של חסידות ראדזין. ממייסדי תנועת אגודת ישראל, וסגן נשיאה מיום הווסדה ועד לפטירתו
י' באדר א' – חביבה מסיכה, זמרת ושחקנית תיאטרון יהודייה-תוניסאית (נולדה ה'תרנ"ט)
כ' באדר ב' – רבי שבתי ליפשיץ, רב באירשבה ומחבר ספר "סגולות ישראל" (נולד ה'תר"ה)
לוח שנה > מאפייני לוח השנה

שנה מסוג זשה, ובה 385 ימים.
שנה מעוברת ובה שני חודשי אדר - אדר א' ואדר ב'. חג הפורים נחוג בשנה כזו באדר ב'. בנוסף, בי"ד באדר א' מציינים פורים קטן, ובט"ו באדר א' מציינים שושן פורים קטן.
שנה "שלמה": שבה חשוון וכסלו בני 30 יום כל אחד.
היסטוריה של עם ישראל
הדיוויזיה ה-327 (ורמאכט)

|  פרטים |
| --- | --- |
 מדינה:  גרמניה הנאצית גרמניה הנאצית
 שיוך:   ורמאכט
 סוג:  דיוויזיית חיל רגלים
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  15 בנובמבר 1940 – 2 בנובמבר 1943 (3 שנים)
 מלחמות:  מלחמת העולם השנייה
 פיקוד
 מפקדים
 
הדיוויזיה ה-327 (בגרמנית: 327. Infanterie-Division) הייתה דיוויזיית חיל רגלים של הורמאכט שלחמה במלחמת העולם השנייה.
היסטוריה

דיוויזיית הרגלים ה-327 הוקמה כדיוויזיית חי"ר של גל הגיוס ה-15 ב-15 בנובמבר 1940. הדיוויזיה גויסה במחוז הצבאי ה-17 (וינה) משבעה גדודי חי"ר של גל הגיוס השביעי וכן שני גדודי חי"ר של גל הגיוס השמיני. הגדודים הללו נלקחו מדיוויזיות חיל הרגלים ה-183, ה-198 וה-297 . דיוויזיית הרגלים ה-327 הוקמה בתחילה מארבעה רגימנטים, כולל רגימנטים 595, 596 ו-597, וכן רגימנט ארטילריה 397. בנוסף, אורגנו חיילי תמיכה כיחידות הדיוויזיה ה-327. בין נובמבר 1940 לאפריל 1941, דיוויזיית הרגלים ה-327 התכוננה לפריסה כחלק מה-Ersatzheer. מפקד הדיוויזיה הראשון היה וילהלם רופרכט.
לאחר מכן הדיוויזיה הוקצתה לקורפוס ה-27 תחת הארמייה הראשונה בקבוצת ארמיות D (OB West), ושירתה לאורך קו התיחום עם צרפת של וישי. לאחר שירות תחת הקורפוס ה-27 ממאי עד ספטמבר 1941, היא הועברה מחדש בתוך הארמייה הראשונה לפיקוד הכללי ה-45, שם נשארה הדיוויזיה מאוקטובר עד נובמבר 1941. בדצמבר 1941, דיוויזיית הרגלים ה-327 הועברה מחדש מהארמייה הראשונה לארמייה השביעית, שם שירתה תחת הקורפוס ה-25 בברטאן.
דיוויזיית הרגלים ה-327 נשארה עם הארמייה השביעית עד מאי 1942. בינואר 1942, הדיוויזיה הוכפפה לקורפוס ה-59 ולקורפוס ה-31 בפברואר עד מאי 1942. לאחר מאי 1942, דיוויזיית הרגלים ה-327 חזרה שוב לארמייה הראשונה ביוני 1942, שם שירתה תחת הקורפוס ה-80 בחוף האטלנטי. בנובמבר 1942, דיוויזיית הרגלים ה-327 השתתפה במבצע אנטון. הדיוויזיה נוהלה לזמן קצר על ידי תאודור פישר במהלך מספר ימים באוקטובר 1942, לפני שהוחלף על ידי רודולף פרידריך ב-10 באוקטובר 1942.
בינואר 1943 שירתה דיוויזיית הרגלים ה-327 תחת הקורפוס ה-83 (לשעבר הפיקוד הכללי ה-45) תחת פלגת הארמייה פלבר בזירת הים התיכון. בפברואר 1943 (לאחר התבוסה הגרמנית המוחצת בקרב סטלינגרד), נקראה דיוויזיית הרגלים ה-327 להתכונן לפריסה מחדש מיידית לחזית המזרחית. ממרץ עד אוגוסט 1943, הדיוויזיה שירתה תחת הקורפוס ה-13 של הארמייה השנייה תחת קבוצת ארמיות מרכז בגזרת קורסק, שם הצטמצמה לכוח קאמפפגרופה. מספטמבר עד נובמבר 1943, דיוויזיית הרגלים ה-327 בכוח קאמפפגרופה, יחד עם הקורפוס ה-13, הייתה חלק מארמיית הפאנצר הרביעית של קבוצת ארמיות דרום בגזרות קייב וז'יטומיר. כעת פיקד עליה קצין בדרגת אוברסט בשם ולטר לאנג, שמונה לתפקיד זה באוגוסט 1943.
הדיוויזיה פורקה רשמית ב-2 בנובמבר 1943. צוות הדיוויזיה, יחידות הסיור ויחידות האספקה הצטרפו מחדש לדיוויזיית הרגלים ה-357 החדשה שהוקמה בגנרלגוברנמן. שאר מערכי החי"ר אורגנו מחדש מרגימנט הגרנדירים ה-597 לקבוצת הדיוויזיה ה-327. קבוצת הדיוויזיה ה-327 אורגנה מאוחר יותר לרגימנט הגרנדירים ה-694 של דיוויזיית הרגלים ה-340 והושמדה בכיס ברודי.
מפקדים

גנרל-לויטננט וילהלם רופרכט (15 בנובמבר 1940 – אוקטובר 1942)
גנרל-מיור תאודור פישר (אוקטובר 1942 – 30 באוקטובר 1942)
גנרל-לויטננט רודולף פרידריך (30 באוקטובר 1942 – אוגוסט 1943)
אוברסט ולטר לאנג (אוגוסט 1943 – 2 בנובמבר 1943)
היטל פישר

היטל פישר (Fischer projection) הוא שיטה לתיאור גרפי של המבנה התלת-ממדי של מולקולות כיראליות, בעיקר פחמימות, בצורה דו-ממדית. היטל פישר נקרא על שם הרמן אמיל פישר שהשתמש בו לראשונה. השימוש בהיטל פישר נפוץ בעיקר בביולוגיה ובכימיה אורגנית.
מבנה תלת-ממדי של מולקולה טטראהדרלית ומתחתיה היטל דו-ממדי שלה
תרגום מבנה תלת-ממדי פשוט להיטל פישר המתאים, שמשורטט מימין למטה
היטל פישר של החד-הסוכר D-גלקטוז
בהיטל פישר, הקשרים מיוצגים על ידי קווים ישרים. מולקולה בעלת אטום פחמן אחד מצוירת כצלב אנכי שאטום הפחמן במרכזו. במולקולות בעלות שני אטומי פחמן או יותר, שרשרת הפחמן והאטומים או הקבוצות הפונקציונליות הקיצוניים מיוצגים כקו אנכי, ושאר האטומים או הקבוצות הקשורים לשרשרת רשומים מימין ומשמאל ומחוברים בקווים אופקיים. כל אטום פחמן מיוצג כ"צומת" לאורך שרשרת זו. אטום הפחמן הקרוי C1 נמצא תמיד בראש שרשרת הפחמנים, כלומר הוא הפחמן העליון בציור.
במולקולה בעלת אטום פחמן אחד או שניים, ההיטל מתאר את המולקולה כשהיא מכוונת כך שהקווים האופקיים מייצגים קשרים עם אטומים שבולטים קדימה, כלפי הצופה, ואילו הקווים המאונכים הם קשרים עם אטומים ששקועים אחורה, לתוך הדף (פרט לקשר בין שני אטומי פחמן שנמצא במישור הדף).
במולקולות בעלות יותר משני אטומי פחמן, היטל פישר מייצג את מצב המולקולה כאשר הקשרים בין אטומי הפחמן בשרשרת מכוונים כך שאטומים אלה נמצאים על מעטפת של גליל וכל שאר האטומים המקושרים מכוונים החוצה מהגליל (מצב שאינו בהכרח אפשרי או יציב במציאות).
השימוש בהיטלי פישר נפוץ בתחום הביוכימיה על מנת להציג חד-סוכרים, אך ניתן להשתמש בהם גם לתיאור חומצות אמינו, ולצורך תיאור מולקולות אורגניות נוספות. בשל העובדה שהיטלי פישר מציגים את הסטריאוכימיה (מבנה תלת-ממדי) של מולקולה, הם שימושיים להבחנה בין שני האננטיומרים של מולקולה כיראלית. אם נחליף שני קשרים שנמצאים מימין ומשמאל לשרשרת הפחמנים זה בזה, נהפוך את המולקולה לאננטיומר שלה.
ראו גם

סטריאוכימיה
הרמן אמיל פישר
החבורה הדיהדרלית האינסופית

בתורת החבורות, החבורה הדיהדרלית האינסופית הנה חבורה אינסופית, המכלילה את החבורה הדיהדרלית.
מבוא והגדרה

חבורה דיהדרלית סופית  D_{n} נוצרת על ידי סיבוב  r של  {\frac {360^{\circ }}{n}} ושיקוף  s; כאשר סדר החבורה סופי, הסיבוב גם הוא בעל סדר סופי:  r^{n}=1. בנוסף, בין השיקוף לסיבוב מתקיים היחס  srs=r^{-1}.
בניגוד לכך, בחבורה הדיהדרלית האינסופית, הסדר של הסיבוב איננו סופי: זוהי החבורה הנוצרת על ידי שני איברים  r,s, המקיימים  s^{2}=1 ו- srs=r^{-1}. זוהי חבורה אינסופית, המסומנת  \operatorname {D} _{\infty } או  \operatorname {Dih} _{\infty }.
תכונות

כל חבורה דיהדרלית סופית איזומורפית למכפלה חצי ישרה של חבורה ציקלית סופית ו- \mathbb {Z} _{2}; תכונה זו מוכללת לחבורה הדיהדרלית האינסופית:  \operatorname {D} _{\infty }\cong \mathbb {Z} \rtimes \mathbb {Z} _{2}
על ידי החלפת המשתנים  r ב- sr, ניתן לקבל ייצוג נוסף של החבורה:  \langle x,y\mid x^{2}=y^{2}=1\rangle  - מכפלה חופשית של שתי חבורות מסדר 2:  \mathbb {Z} _{2}*\mathbb {Z} _{2}.
חבורת האיזומטריות של  \mathbb {Z}  איזומורפית לחבורה הדיהדרלית האינסופית.
ראו גם

החבורה האורתוגונלית (O(2
המנון איי פוקלנד

| --- | --- |
 מדינה:  איי פוקלנד איי פוקלנד
 שפה:  אנגלית
 
שיר הפוקלנדים (באנגלית: Song of the Falklands) הוא ההמנון הלא רשמי של איי פוקלנד (אלוהים נצור את המלכה הוא ההמנון הרשמי).
ראו גם

דגל איי פוקלנד
סמל איי פוקלנד
| איי פוקלנד |
| --- | --- | --- |
| איים עיקריים   איים אחרים | האי פוקלנד המזרחי • האי פוקלנד המערבי   לואו • פאסג' |  |
| רכסי הרים ורמות | רמת ביירון • הרי הורנבי |  |
| הרים | הר מודי • הר מריה • הר סטורם |  |
| יישובים | סטנלי |  |
| מצרים | ביירון • פוקלנד |  |
| מפרצים | מפרצון ביירון |  |
| תרבות | דגל איי פוקלנד • המנון איי פוקלנד • סמל איי פוקלנד |  |
| מבנים | בית הממשלה • מוזיאון איי פוקלנד |  |
| ממשל | בית הממשלה • מושל איי פוקלנד |  |
| כלכלה | לירה שטרלינג של איי פוקלנד |  |
| היסטוריה | מלחמת העולם הראשונה: קרב איי פוקלנד   מלחמת פוקלנד: הטבעת הסיירת גנרל בלגראנו • מבצע אייל שחור |  |
ערך זה הוא קצרמרבנושא מדינות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
הוראת תכנות בישראל

הוראת תכנות מתקיימת בישראל לכל אורכה של מערכת החינוך, החל מבית הספר היסודי וכלה בלימודים באוניברסיטה. לימודים אלה משרתים מטרות אחדות:
הכשרת מתכנתים, מקצוע שמאז שנות ה-60 מספר העוסקים בו הולך וגדל, והפך למרכיב משמעותי בכלכלת ישראל, כחלק מרכזי בענף ההיי-טק.
מתן יכולת תכנות עצמאית הנחוצה במקצועות אקדמיים כגון פיזיקה.
פיתוח אוריינות דיגיטלית.
בבתי ספר יסודיים ובחטיבות הביניים

בשנות ה-80 ובתחילת שנות ה-90 התקיימו בבתי ספר יסודיים ובחטיבות הביניים לימודים של שפת התכנות לוגו. יצאו לאור בעברית ספר לימוד ("מדריך לעסקי צבים") וכתב עת למורים בשם "צו לצב". כיום משמשת למטרה זו שפת התכנת Scratch.
מתקיימות מספר תוכניות לימוד בתחום התכנות המיושמות בבתי הספר היסודיים ובחטיבות הביניים בארץ. במשרד החינוך מפעילים את התוכנית במדעי המחשב ורובוטיקה לבתי ספר יסודיים, שבה מלמדים תכנות, מכניקה ואלקטרוניקה מתוך השקפה כי תחומים אלה הם מרכיב חיוני באוריינות של תלמידים במאה ה-21. במסגרת תוכנית זו מקנים לתלמידים כישורי חשיבה אלגוריתמית וכן נלמדים תהליכי מימוש אלגוריתמים באמצעות כתיבת קוד. מרבית העבודה בתוכנית נעשית בשפת סקראץ' וכוללת בין היתר פיתוח אפליקציות ופרויקטים ברובוטיקה. בתוכנית לוקחים חלק מעל 50 אלף תלמידים והיא פועלת במעל 585 בתי ספר באזורים שונים בארץ.
במשרד החינוך משלבים לימודים בתחומים משיקים לתכנות, כגון תחום הסייבר, החל מכיתה ה', כחלק ממגמת פיתוח ענף הסייבר כיעד לאומי.
במערכת החינוך היסודית פועלות גם תוכניות חינוכיות חיצוניות בתחומי התכנות, שבהן התלמידים לוקחים חלק במהלך יום הלימודים או אחריו. בין התוכניות הללו אפשר למצוא קורסים בתכנות ופיתוח משחקי מחשב, קורסי תכנות לפיתוח אפליקציות, תוכנית ללימוד תכנות באמצעות מכשירי אייפד המיועדת לילדים צעירים החל מגן הילדים ועד לכיתה ו' ומסלולים נוספים.
במשרד החינוך עורכים אירועים שונים לילדים בתחום התכנות. בין אירועים אלה נכללת אליפות התכנות לבתי ספר יסודיים וחטיבות ביניים. מטרת התחרות היא עידוד תלמידים לעניין במקצועות הטכנולוגיה והיכרות עם יסודות בתכנות. המשרד עורך תחרויות נוספות בתחום הקוד והרובוטיקה, המיועדות לתלמידים בכיתות ה' בבתי ספר יסודיים הלומדים בתוכנית בתחום מדעי המחשב והרובוטיקה. קיימת גם תחרות בתחום הסייבר והתכנות המיועדת לכיתות ח'-י"ב שבה בונים התלמידים רובוטים מתוכנתים.
בבתי ספר תיכוניים

מדעי המחשב נכללים ברשימת נושאי הלימוד שבהם ניתן לגשת לבחינת בגרות, מרמה של יחידת לימוד אחת ועד רמה של 5 יחידות. בשנות ה-90 נלמדה במסגרת זו שפת התכנות פסקל. להחלפת מידע בין מורים העוסקים בהוראת מדעי המחשב מפעיל הטכניון את "מחשבה - מרכז המורים הארצי למדעי המחשב", שבין השאר מוציא לאור את כתב העת "הבטים בהוראת מדעי המחשב".
בחלק מבתי הספר התיכוניים ניתן להמשיך ללמוד לאחר כיתה י"ב לתואר הנדסאי תוכנה. מסלולים אלה מכונים עתודה טכנולוגית, וידועים גם בשם כיתה י"ג–י"ד. במסלול מכשירים את בוגרי י"ב להשתלבות בתפקידי הנדסאים וטכנאים בחיילות טכנולוגיים בצה"ל, כאשר אורך הלימודים להכשרת הנדסאים הוא שנתיים. במסלול הנדסאי הנדסת תוכנה נלמדים נושאים כגון תכנות, בסיסי נתונים ומערכות הפעלה. בוגרי המסלול משובצים בתפקידי מתכנתים בהתאם לצורכי צה"ל.
בצה"ל

קורס תכנות מתקיים בצה"ל החל מאמצע שנות ה-60, בעקבות הכנסת המחשב לשימוש צה"ל, תחילה בממר"ם ובהמשך ביחידות נוספות. קורס זה ניתן לבוגרי תיכון המתגייסים לצה"ל, וכן לבוגרי העתודה האקדמית. ההכשרה בצה"ל נחשבה מאז ומתמיד כשער כניסה לעבודה בתכנות גם בשוק האזרחי, לאחר סיום השירות בצה"ל.