stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
סרטן בלוטת התריס
טיפול בסרטן בלוטת התריס העמיד בפני יוד רדיואקטיבי

סוראפניב (נקסבר): תרופה רשומה ומאושרת לטיפול בסרטן בלוטת ממוין (DTC) גרורתי, עמיד לטיפול ביוד רדיואקטיבי. התרופה מונעת שגשוג של תאי גידול ומונעת התפתחות של כלי דם המזינים את הגידול.

נקסבר שייכת למשפחת תרופות הקרויות "מעכבי קינאז". מנגנון פעולתה הוא בעיכוב פעולת האנזים טירוזין קינאז האחראי לתהליך כימי הגורם לתא הסרטני לגדול ולהתחלק. מעכבי קינאז מצמצמים את יכולת הגדילה של תאים סרטניים. נקסבר פועלת גם לעצירת ההתפתחות של כלי דם חדשים הנוצרים על ידי הגידול הסרטני, שתפקידם להזין את הגידול. עיכוב התפתחות כלי הדם החדשים פוגם באספקת החמצן והמזון לגידול הסרטני והוא מתכווץ או מפסיק להתפתח. תרופות שמעורבות בהתפתחות של כלי דם חדשים נקראות מעכבי אנגיוגנזיס או אנטי-אנגיוגניקס.

סוראפניב אושרה לטיפול בסרטן בלוטת התריס על ידי ה-FDA (מנהל המזון והתרופות האמריקאי), על ידי EMA (הסוכנות האירופית לתרופות) ועל ידי אגף הרוקחות במשרד הבריאות
סרטן בלוטת התריס פפילרי

זהו הסוג השכיח ביותר של סרטן בלוטת התריס. הוא נפוץ יותר בנשים, בדרך כלל בגילאי 30–40. זהו גם הסוג השכיח ביותר אצל ילדים חולי סרטן בלוטת התריס ובחולי סרטן אחרים אשר קיבלו טיפול בקרינה לראש או לצוואר (בקבוצה זו הסרטן נוטה להיות במוקדים מרובים עם התפשטות מוקדמת לקשרי הלימפה, עם פרוגנוזה גרועה). ניתן להשתמש בטירוגלובולין (Thyroglobulin) כסמן לגידול, במקרים בהם קיים גידול פפילרי עם שוליים ברורים.
סרטן בלוטת התריס פפילרי > טיפול כירורגי ומעקב

כאשר קיים גידול מוגדר ומוגבל לאזור אחד בבלוטה, ניתן לבצע כריתת אונה של הבלוטה. אולם היום ניתוח זה נדיר וכריתה מלאה של בלוטת התריס היא הטיפול המועדף.
במחלה מתקדמת נעשית כריתה מלאה של בלוטת התריס וכן של קשרי הלימפה הסמוכות. באותו הניתוח אף ניתן להסיר גידולים סמוכים בצוואר, אם אותרו כאלה בבדיקות האבחוניות. לאחר כריתת הבלוטה יקבל החולה הורמון תריס חליפי תירוקסין במשך כל חייו על מנת שיהווה תחליף להורמון שהופרש מן הבלוטה שכעת חסרה. טיפול זה בתירוקסין חליפי גורם לדיכוי בהפרשת ההורמון TSH.
לאחר הניתוח כדי לוודא כי לא נותרו שאריות של תאי בלוטת התריס יתבצע טיפול ביוד רדיואקטיבי במינון הגורם להשמדת התאים. טיפול זה מכונה אבלציה (Ablation). הטיפול באבלציה מתבסס על יכולתם של התאים ממקור פפילרי ופוליקולרי לקלוט יוד. יכולת המושפעת מן ההורמון TSH. לפיכך לשם ביצוע טיפול זה יש לחשוף את הגוף ל-TSH. זאת ניתן לעשות הן על ידי הפסקת מתן הורמון התירוקסין החליפי והן על ידי הזרקת הורמון TSH רקומביננטי rTSH.
לאחר השלמת הטיפול להסרת הבלוטה מתבצעות בדיקות מעקב תקופתיות למניעת הישנות המחלה. בדיקות אלה נעשות על פי רוב על ידי מדידת רמת ההפרשה של תירוגלובולין (Tg) בדם. התירוגלובולין הוא חלבון המופרש בגוף רק על ידי תאי בלוטת התריס. אחרי כריתה מלאה של הבלוטה, לא אמורים להמצא בגוף תאי בלוטת תריס (כיוון שאלו הוצאו או הושמדו בניתוח ובאבלציה). העלאת הרמה של TSH בגוף, תעודד את פעילות תאי בלוטת התריס (אם ישנם כאלה, כמו בעת חזרה מקומית של הגידול או גרורות), הם יפרישו תירוגלובולין וכך יתגלו בעזרת בדיקת דם. לכן, אם נמדדת רמה גבוהה של החלבון בדם, ניתן להסיק שתאי בלוטת תריס (נורמליים או סרטניים) קיימים במקום כלשהו בגוף. שיטה נוספת לגילוי שיירים של תאי בלוטה הנה מיפוי באמצעות יוד רדיואקטיבי. הפעם בשונה מבתהליך האבלציה, משתמשים בכמויות קטנות בהרבה של יוד רדיואקטיבי. גם לשם טיפול זה יש לגרום לעליה ברמות ה-TSH כדי לעודד את קליטת היוד בתאים שנותרו אם קיימים כאלה. לשם העלאת רמות ה-TSH ניתן או להפסיק את מתן התירוקסין החליפי לתקופה של 4–6 שבועות בה נכנס החולה למצב של תת-פעילות של בלוטת התריס היפותירואידיזם, או להימנע ממצב זה ובמקומו להשתמש ב-rTSH הניתן לשימוש גם ללא הפסקת התירוקסין.
סרטן בלוטת התריס פוליקולרי

סוג זה של סרטן בלוטת התריס שכיח יותר אצל נשים מעל גיל 50. ניתן להשתמש בטירוגלובולין כסמן של הגידול.
סרטן בלוטת התריס פוליקולרי > טיפול כירורגי ומעקב

כריתה של אונה בודדת בבלוטת התריס אינה מקובלת בסוג זה של המחלה לאור אופי הגידול.
כריתה מלאה של בלוטת התריס נעשית כמעט באופן אוטומטי עם האבחון. בדרך כלל לאחר הניתוח ניתן טיפול ביוד רדיואקטיבי ברמות של 50–200 מילי-קירי (אלפית קירי). לעיתים יש צורך לחזור על הטיפול אם בדיקות הדמיה מצביעות עדיין על קיום רקמה ממארת. יש רופאים המעדיפים לתת טיפול זה במינון הבטוח המקסימלי (דבר המחושב באופן אינדיבידואלי לכל חולה), בעוד אחרים מעדיפים מתן מנה קטנה יותר, אשר עדיין יכולה להיות יעילה בהשמדת כל רקמת בלוטת התריס. בטיפול נעשה שימוש ביוד רדיואקטיבי.
קיימים מחקרים המצביעים על כך ששימוש בטירוגלובולין (Tg) בשילוב עם אולטרה סאונד של הצוואר, יעיל יותר בזיהוי חזרה של המחלה, מאשר סריקה של הגוף כולו ביוד רדיואקטיבי. יחד עם זאת, הטיפול המקובל היום בארצות הברית הוא ביצוע מספר קטן של סריקות של הגוף כולו. רק לאחר שבדיקות אלה נמצאות תקינות, ניתן לעבור לביצוע בדיקות Tg בשילוב עם אולטרה סאונד. גם בסוג סרטן זה, בדומה למתואר לגבי סרטן בלוטת התריס פפילרי ניתן להשתמש ב-rTSH הן לשם סיוע בקליטת היוד להסרת הגרורות והן לשם ביצוע בדיקות המעקב.
סרטן בלוטת התריס מדולרי

סוג זה של המחלה תחילתו בתאים המפיקים את ההורמון קלציטונין. בעוד שעליה ברמת ההורמון איננה מזיקה כנראה, היא יכולה להוות סמן של הגידול אשר ניתן לזהותו בבדיקת דם. סמן שני הוא נוגדן קרצינואמבריוני (CEA), שאף הוא מופרש מגידול מדולרי של בלוטת התריס.
הפרוגנוזה לסוג זה של המחלה גרועה יותר מזו של סרטן פוליקולרי ופפילרי, לאחר שיש התפשטות של גרורות מעבר לבלוטת התריס.
לסרטן מדולרי של בלוטת התריס מאפיינים ייחודיים שהבולט בהם הוא שלשול. לעיתים לחולה יהיו אירועי הסמקה, במיוחד במקרים של גרורות בכבד. לעיתים הפניה הראשונית לטיפול תהיה בעקבות תלונות על שלשול. סרטן מדולרי של בלוטת התריס מתפשט לקשרי הלימפה בצוואר, בקשרי הלימפה במרכז החזה, כבד, ריאות ועצמות. במקרים נדירים יותר, הוא עלול לשלוח גרורות אף לאיברים אחרים בגוף.
סרטן בלוטת התריס מדולרי > טיפול נלווה לניתוח

שלא כמו סוגי סרטן בלוטת התריס האחרים, בסוג זה לא ניתן טיפול ביוד רדיואקטיבי. בחולים שבהם סיכון גבוה להישנות של המחלה, ניתן לעיתים טיפול בהקרנות, אפילו אחרי ניתוח כריתת הגידול. טיפולים נוספים לסוג זה של סרטן בלוטת התריס נמצאים עדיין בשלבי מחקר, אם כי ב-2011 אישר ה-FDA את תרופת ה-Caprelsa (vandetanib) לטיפול בסוג הגרורתי של סרטן זה.
סרטן בלוטת התריס מסוג אנפלסטי

לסוג זה של סרטן בלוטת התריס פרוגנוזה גרועה מאוד (כמעט 100% תמותה) וזאת כיוון שהוא גדל ומתפשט במהירות ועמיד לטיפולים הקיימים בסרטן. סוג זה של הגידול פולש במהירות לאיברים שכנים, למשל קנה הנשימה.
סרטן בלוטת התריס מסוג אנפלסטי > טיפול

בסוג זה של סרטן בלוטת התריס אין טיפול ריפויי בניתוח ולעיתים קרובות כלל לא ניתן לכרות את הגידול בשלמותו כיוון שהתפשט לאיברים סמוכים. הטיפול הניתן בדרך כלל הוא טיפול בקרינה בשילוב עם כימותרפיה. טיפולים אלה הם פליאטיביים באופיים ומטרתם שיפור איכות חייו של המטופל ולא מרפא. החציון להישרדות חולים המאובחנים בסרטן בלוטת התריס מסוג אנפלסטי הוא שלושה עד שבעה חודשים. בין הממצאים המצביעים על סיכויי הישרדות נמוכים יותר נמצא: גידול גדול יותר, גרורות מרוחקות מבלוטת התריס, חסימה של איברים אחרים, עליה במספר כדוריות הדם הלבנות. הגורם המיידי למוות הוא בדרך כלל חסימת קנה הנשימה, או סיבוכים כתוצאה מן הטיפול.
ב־18-24% מן החולים, בהם הגידול מוגבל לצוואר וניתן להבחין בשוליו בבירור, כריתה מלאה של הגידול, בשילוב עם טיפול בהקרנות וטיפול רדיואקטיבי, עשויים להניב סיכויי הישרדות של 75-80% לאורך שנתיים.
ראו גם

בלוטת התריס
אסון צ'רנוביל
הערות שוליים

↑  נקסבר במדריך התרופות של שירותי בריאות כללית
↑  Sorafenib Improves Progression-Free Survival in Some Patients with Metastatic Thyroid Cancer
↑  Summary For The Public, Nexavar
↑  נקסבר לטיפול בסרטן בלוטת התריס
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007536576505171  GND: 4140890-1  LCCN: sh85135165  LNB: 000323332  NDL: 00566929  NKC: ph283998  NSK: 005700149 
הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
דוד רזניק

| --- | --- |

 לידה:  5 באוגוסט 1924 ברזיל (1889–1960) ריו דה ז'ניירו, ברזיל 
 פטירה:  4 בנובמבר 2012 (בגיל 88) ישראל ירושלים, ישראל 
 מקום קבורה:  הר המנוחות 
 תקופת הפעילות:  1945–2006 (כ־61 שנים) 
 תחום יצירה:  אדריכלות
 יצירות ידועות:  בית הכנסת גבעת רם 
 פרסים והוקרה:  פרס ישראל (1995)  פרס רכטר 
 www.reznik-architects.com
 
דוד רֶזנִיק (בפורטוגזית: David Resnick;‏ 5 באוגוסט 1924 – 4 בנובמבר 2012) היה אדריכל ומתכנן ערים ישראלי, חתן פרס ישראל לאדריכלות לשנת 1995.
קורות חיים

רזניק נולד בריו דה ז'ניירו שבברזיל בשנת 1924, בן לברוך ורחל (מלמד). שם למד אדריכלות ובמקביל עבד במשרדו של האדריכל הנודע אוסקר נימאייר.
בשנת 1949 עלה לישראל והצטרף לקיבוץ עין השופט. לאחר שנתיים, שבהן עבד במשתלת הקיבוץ, עבר רזניק לתל אביב-יפו וחזר לעבוד כאדריכל, במסגרת משרדו של האדריכל זאב רכטר. לאחר שקיבל הצעת שותפות מהאדריכל היינץ ראו, קיבל בתמיכתו של רכטר את ההחלטה לעבור להשתקע בירושלים. במשך שלוש שנים היה שותפו של ראו. ב-1958 פתח משרד עצמאי בירושלים, כשאחת העבודות הראשונות שביצע הייתה ביתן העולה החדש בתערוכת העשור. ב-1985 הצטרף למשרד בנו, האדריכל ברוך רזניק. מאוחר יותר, לימד רזניק גם בטכניון ובבצלאל.
רזניק התגורר בירושלים, במתחם מגורים "לב רחביה" שנבנה על פי תכנונו ב-1995.
נטמן בחלקת יקירי העיר ירושלים שבהר המנוחות. זכרו מונצח בסמטת "מבוא דוד רזניק" המוליכה אל מתחם "לב רחביה".
עבודותיו

בבית הכנסת האוניברסיטאי בקמפוס גבעת רם (1956–1957, דוד רזניק בשיתוף היינץ ראו) נעשה שימוש בחומרים כדוגמת בטון וזכוכית, בתיאום עם תצורות המתאפיינות בקווים מעוגלים ונקיים היוצרים אשליה בפנים המבנה של חלל אין-סופי. על המבנה הם קיבלו את פרס רכטר לשנת 1964.
מול כיכר פריז תכנן רזניק את מרכז אמיר. הבניין הביא לרזניק פרסום, והיו בו חידושים טכנולוגים לאותה התקופה.
במוזיאון לעתיקות חצור, בכניסה לקיבוץ איילת השחר (1962–1964), נעשה שימוש בבטון חשוף, בלבני סיליקט ובזכוכית. תוך שימוש בקווים ישרים ואופקיים הבאים בצורת שלוש תיבות מהחומרים השונים, יצר רזניק אולם תצוגה המדמה חלל בבטן האדמה.
בקיבוץ קריית ענבים תכנן רזניק מבנה זיכרון ובו יצר, בחדר שגודלו אינו עולה על 18 מ"ר, בעזרתם של חומרים פשוטים כדוגמת גרנוליט, רשת ברזל וטיח גס.
יד קנדי, אתר ההנצחה לנשיא ארצות הברית ג'ון פיצג'רלד קנדי, המצוי ממערב למושב אורה ולמושב עמינדב בהרי ירושלים, נבנה בשנת 1966 והוא בנוי כגזע עץ כרות, הבא לסמל את הרצחו של הנשיא בדמי ימיו. המבנה בנוי מ-50 עמודי בטון, שגובה כל אחד מהם 7.2 מטרים. כל עמוד מייצג אחת ממדינות ארצות הברית, על ידי סמל המדינה המוטבע עליו.
רזניק השתמש בקו ארכיטקטוני של האדריכל אוסקר נימאייר וכתוצאה מכך, המבנה מזכיר בצורתו את הקתדרלת ברזיליה, הקתדרלה המרכזית של העיר ברזיליה, בירת ברזיל.
בסוף שנות השישים השתנה סגנונו של רזניק. מבקרת האדריכלות אסתר זנדברג מתארת שינוי זה: 

”כמו אדריכלים רבים בירושלים, חל בעבודתו של רזניק שינוי דרמטי אחרי מלחמת ששת הימים, כיבוש שטחי ירושלים המזרחית והאופוריה הלאומית בעקבותיו”.
קו התפר ביצירתו של רזניק מתקיים במתחם בית החייל בירושלים, שאותו החל לתכנן בשנת 1966 וסיים עם תכנון יד-לבנים בשנת 1978. אל מול בניין בית החייל הקובייתי והמבוצר, המשדר איפוק, ניצב מבנה יד-לבנים שהוא אוסף של פירמידות, מצופות אבן ירושלמית כשבמרכזן נטוע עץ זית בודד. מבנה זה נראה מנוגד למבנה בעל המטרה הזהה, שאותו תכנן עשור וחצי קודם לכן בקריית ענבים.
פרויקט נוסף בו השתתף רזניק, הישראלי-ברזילאי, היה תכנון בניין שגרירות ישראל בברזיליה (1973-1977).
מבנים מאוחרים יותר שתכנן רזניק הם מלון הייאט (1978–1987), בית הספר לחינוך בקמפוס הר הצופים (1971–1973). בשנות ה-90 תכנן את הפרויקטים בשיתוף בנו, האדריכל ברוך רזניק. בין הפרויקטים שתכננו יחד ניתן למנות את בניין "שערי העיר" בכניסה לירושלים ומוזיאון משה קסטל במעלה אדומים.
בבואו לסכם את מפעל הבנייה שבו נטל חלק, אמר רזניק: "מאז שעליתי לארץ הייתה לי מטרה אחת: להיות בורג במכונה הנפלאה הזאת שנקראת מדינת ישראל. להיות בורג קטן במכונה, אבל כזה שבלעדיו המכונה לא הייתה עובדת כפי שהיא עובדת עכשיו".
לקריאה נוספת

צופיה דקל-כספי (עורכת), דוד רזניק: רטרוספקטיבה, הוצאת הגלריה האוניברסיטאית לאמנות, אוניברסיטת תל אביב, 2005.
הערות שוליים

↑  הוענק פרס רכטר לארכיטקטורה, דבר, 1 בפברואר 1965; נילי פרידלנדר, "בית צריך לחבוק את יושבו", מעריב, 4 בפברואר 1965.
↑  אסתר זנדברג, האיש שכבש את ההר, באתר הארץ, 17 בפברואר 2005.
| זוכי פרס ישראל בתחומי האמנות החזותית |
| --- | --- | --- |
| פיסול | זאב בן-צבי (1953) • יצחק דנציגר (1968) • אריה ארוך (1971) • ראובן רובין (1973) • דני קרוון (1977) • בתיה לישנסקי, יחיאל שמי (1986) • מנשה קדישמן (1995) • יגאל תומרקין (2004) • מיכה אולמן (2008) |  |
| ציור | יוסף זריצקי (1959) • מרדכי ארדון (1963) • מרסל ינקו (1967) • יוסל ברגנר, אנה טיכו, פנחס ליטבינובסקי (1980) • יחזקאל שטרייכמן (1990) • לאה ניקל (1995) • משה קופפרמן (2000) • פנחס כהן גן (2008) |  |
| ציור ופיסול | זהרה שץ • (1955) בצלאל אקדמיה לאמנות ועיצוב ירושלים (1958) • מיכאל גרוס (2000) |  |
| אדריכלות | דב כרמי (1957) • אריה שרון (1962) • דורה גד, אלפרד מנספלד (1966) • בנימין אידלסון (1968) • יעקב רכטר (1972) • אריה אלחנני (1973) • אברהם יסקי (1982) • דוד רזניק (1995) • ליפא יהלום, דן צור (1998) • רם כרמי (2002) • יעקב יער, עדה כרמי-מלמד (2007) • אדם מזור (אדריכלות ועיצוב; 2013) |  |
| עיצוב | יונה פישר, אלישבע כהן (1977) • דן ריזינגר (1998) • דוד טרטקובר (2001) • ירום ורדימון (2007) |  |
| תולדות האמנות | בצלאל נרקיס (1999) • זיוה עמישי-מייזלש (2004) |  |
| צילום | דוד רובינגר (תקשורת; 1997) • מיכה בר-עם (2000) • אלכס ליבק (2005) • פטר מירום (2010) |  |
| אמנות פלסטית | יעקב דורצ'ין (2011) • מיכל נאמן (2014) • שרה ברייטברג-סמל (2020) • מיכל רובנר (2023) |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007302598905171  GND: 1246909340  ISNI: 0000 0004 0215 1849  ULAN: 500073945  VIAF: 297526282   WorldCat (עם VIAF): 297526282 
המוזיאון לעתיקות חצור בקיבוץ איילת השחר
בית הכנסת בגבעת רם בירושלים בשיתוף האדריכל היינץ ראו
יד קנדי
יד לבנים בירושלים, 1978
בניין "שערי העיר" בכניסה לירושלים
זמריר

זַמְרִיר (בלועזית: גִ'ינְגֶּל) הוא מסר קצר וקליט המשמש, בלוויית לחן, למטרות פרסומת קולית, בדרך כלל ברדיו, לעיתים בטלוויזיה, וכן בדרכים נוספות שבהן הציבור נחשף לפרסומת קולית. לפעמים הזמריר כולל את הסיסמה של המוצר המשווק, ולסיסמה זו קיום גם שלא כזמריר, למשל בפרסומת מודפסת. תשדירי פרסומת מורכבים לעיתים מהזמריר לבדו, אך פעמים רבות הם כוללים מסר ארוך יותר, שהזמריר הוא רק חלק ממנו, מעין עוגן הקושר תשדיר זה למכלול התשדירים של אותו משווק. לא אחת הזמריר הוא בן משפט אחד בלבד, אך לעיתים זהו פזמון קצר, שבו משפטים אחדים.
אטימולוגיה

על פי החלטת האקדמיה ללשון העברית משנת 1991, המילה העברית "זמריר" משמשת תרגומה של המילה הלועזית "ג'ינגל", שנשתרשה בעברית. Jingle באנגלית שימש כתיאור קול שקשוק מתכתי, כמטבעות קטנים המתחככים זה בזה, או כקולו של הפעמון. מכאן הורחב השימוש לשיר קצר וקליט, ולאחר המצאת הרדיו הורחבה המשמעות לשיר קצר המשמש למטרות פרסומת. התרגום העברי "זמריר" מלביש את השורש ז־מ־ר על המשקל קַטְלִיל, המעניק משמעות של הקטנה והקלה. אם כן זמריר הוא מעין זמר קטן וקל.
היסטוריה

לידתו של הזמריר בעידן הרדיו כאמצעי תקשורת המוני. הזמריר המוכּר הראשון נוגן ברדיו בארצות הברית והיה פרסומת של דגני הבוקר "Wheaties" (אנ') של חברת ג'נרל מילס (General Mills). עד מהרה הפך הזמריר לאמצעי פרסום מקובל, בימים שבהם היה הרדיו אמצעי תקשורת ההמונים הביתי והנפוץ, בשנות ה־20, בשנות ה־30 ובשנות ה־40.
נוכחותו של הזמריר הרדיופוני בתרבות האמריקנית באותן שנים הייתה משמעותית. הבמאי וודי אלן מתאר בסרטו הנוסטלגי "ימי הרדיו" את התרבות האמריקנית הסובבת סביב שידורי הרדיו בתקופה זו. בסרט מושמעים זמרירים רבים, ובין היתר מתוארת בו גיבורת הסרט, שאותה מגלמת מיה פארו, בסצנה ארוכה שבה היא מקליטה זמריר המשבח את מעלותיו של חומר משלשל.
עם עלייתה של הטלוויזיה פינה התשדיר הרדיופוני את מקומו לתשדיר הטלוויזיוני, המורכב יותר, שנוסף למנגינה כולל אף תמונה ותנועה, ולעיתים אינו כולל מוזיקה כלל. עם זאת מסעי פרסום רבים עדיין נסמכים על זמריר קליט, החוזר על סיסמה קצרה, על מספר טלפון או על מסר פרסומי אחר.
כיום ישנם מסעות פרסום רבים המסתמכים על זמרירים ומוותרים על נוכחות בטלוויזיה או באינטרנט, וזאת בשל עלותו הנמוכה יחסית של הזמריר. בארצות הברית ישנן חברות רבות המתמחות בכתיבת זמרירים ובעיבודם לתשדירים רדיופוניים. עם זה מסעות פרסום טלוויזיוניים רבים, או מסעות פרסום המסתמכים על יותר ממדיום אחד, משתמשים אף הם בזמריר.
זמריר מצליח משאיר את חותמו לשנים רבות לאחר שהסתיים שידורו.
הזמריר בישראל

בישראל נפוץ מאוד הזמריר עד ימינו, ויש זמרירים שהפכו לנכס צאן ברזל של התרבות המקומית. כך למשל הזמריר המפרסם תפוזים שכתבה בשנות ה־60 נעמי שמר – "התפוזים, התפוזים, טובים באלף אחוזים...", או הזמריר המפרסם את ספוג המטבח "ננס" – "ננס, ננס, אל המטבח נכנס / עושה לך טוב, עושה לך קל / ננס, ננס" (על פי לחן השיר "Heigh-Ho" מהסרט "שלגיה ושבעת הגמדים"), והזמרירים הקלאסיים "לכלב שלי קניתי דוגלי, האו האו, דוגלי מזון לכלבים" ו"ביצים ביצים". סרטון הפרסומת לסבון "נקה 7" הפך לקאלט בזכות הזמריר משנת 1963 שליווה אותו ("הוא ירוק, הוא כחול, הוא לבן / הוא עדין, הוא נעים, רענן / ולבן לתינוק הוא הצבע / אלסבון מצוין, נקה 7") והקהל באולמות הקולנוע הצטרף לזמריר ומחא כפיים במקומות המתאימים. זמרירים אלו הצטיינו במנגינה קליטה, והיותו של הרדיו המדיום הפרסומי הביתי הבולט עד תחילת שנות ה־70 העניק להם יכולת לחשיפה מקסימלית.
בשנות ה־70 החל הערוץ הראשון, והיחיד עד אז, לשדר תשדירים טלוויזיוניים שכונו "תשדירי שירות". כמה מאלו לוו בזמריר קליט והפכו אף הם לנכסי צאן ברזל של התרבות הישראלית. מתוכם זכורים, בין היתר, הזקנה המזמרת "תרמתי דם" למנגינת הנושא של האופרה כרמן, הזמריר בעל הניחוח של להקת התרנגולים "קח עוד תפוז, אתה יודע למה", ו"אשכוליות או לא להיות".
עם תחילת שידוריו של ערוץ 2 בתחילת שנות ה־90 ופתיחתו של שוק הפרסומות הטלוויזיוניות המסחריות, צבר נושא הפרסום בכל ערוצי המדיה תאוצה, והזמרירים הפכו מתוחכמים וקליטים יותר ויותר. חלק ניכר מתשדירי הפרסום מלווים בשיר באנגלית, שלא נכתב במקור כזמריר, אך משרד הפרסום בחר בו ללוות את מסע הפרסום (דוגמה בולטת היא השיר "Creep" של להקת רדיוהד, שליווה את מסע הפרסום המוצלח של קסטרו. בתשדיר חשפה את עצמה יעל אבקסיס לפני ליאור מילר). בפעמים אחרות נכתב זמריר המלווה את מסע הפרסום בטלוויזיה וברדיו, כגון "אין, אין, אין כמו במבה" או "תעמיס לי ביסלי". שימוש נפוץ במיוחד בזמריר הוא במסעות פרסום הדורשים מן הצרכן שיזכור מספר טלפון, כמו הזמריר הידוע מהעשור הראשון של המאה ה־21, שפרסם את חברת הביטוח AIG ומספר הטלפון שלה. מסע פרסום זכור במיוחד מאמצע שנות ה־90 היה ל"נודלס תלמה". ללחנו של Dil To Pagal Hai, להיט בוליוודי ידוע, חוברו מילות ג'יבריש: "נודלס תלמה קה, נשנש בליסטיקה...". השיר הקליט הצליח להחדיר לשוק את המוצר, שהיה עד אז לא מוכר.
ראו גם

פרסום
קד"ם
סרטון פרסומת
וידאו קליפ
נעימת פתיחה
הערות שוליים

↑  מפרסמים בעברית: רעיונאי, זמריר, סמליל, יצגן, באתר האקדמיה ללשון העברית, ‏19 ביוני 2019
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007553736005171  LCCN: sh90002359
בן מקנזי

| --- | --- |
מקנזי, 2022
מקנזי, 2022
 לידה:  12 בספטמבר 1978 (בן 46) אוסטין, טקסס, ארצות הברית
 שם לידה:  Benjamin McKenzie Schenkkan 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-2001
 מקום לימודים:  אוניברסיטת וירג'יניה (2001)  תיכון אוסטין (1997)  בית הספר האפיסקופלי סנט אנדרוז 
 בן או בת זוג:  מורנה בקארין (2 ביוני 2017–?) 
 מספר צאצאים:  2
 פרופיל ב-IMDb
 
בנג'מין "בן" מקנזי שנקן (באנגלית: Benjamin "Ben" McKenzie Schenkkan; נולד ב-12 בספטמבר 1978) הוא שחקן קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון אמריקאי. נודע בעיקר בשל כיכובו בתור ריאן אטווד (אנ')  בסדרת הנעורים "The O.C." ‏(2007-2003) בשל הופעתו בתור בן שרמן בדרמה המשטרתית "סאות'לנד" (2013-2009) ובשל תפקידו בתור ג'יימס גורדון בסדרת גיבורי העל "גות'האם" (2019-2015).
מחוץ למשחק, מקנזי ידוע בשל הביקורת החריפה שלו על בועת המטבעות הקריפטוגרפיים וההונאה עם העיתונאי ג'ייקוב סילברמן. ספרם בנושא, "Easy Money", יצא לאור ב-2023.
ביוגרפיה

בנג'מין מקנזי שנקן נולד באוסטין, טקסס; בנם של פרנסס שנקן, משוררת, ושל פיט שנקן, עורך דין. יש לו שני אחים צעירים, שניהם שחקנים לשעבר. אחיו נייט, נשוי לצלמת העיתונות הארמנית-אמריקאית סקאוט טופנקיאן (אנ'). משפחתו היא נוצרית-קתולית בעיקרה ממוצא אנגלי וסקוטי. סבו מצד אביו, רוברט פ. שנקן היה בן למשפחה יהודית והיה פרופסור באוניברסיטת טקסס באוסטין ועבד על העברת חוק השידור הציבורי משנת 1967 (אנ'). דודו רוברט שנקן (אנ') הוא מחזאי ותסריטאי זוכה פרס פוליצר לדרמה. שמו האמצעי, מקנזי, הוא שם הנעורים של סבתו מצד אביו; הוא משתמש בו כחלק משם הבמה שלו כדי למנוע בלבול עם השחקן בן שנקמן.
בחטיבת הביניים, הוא למד בבית הספר האפיסקופלי של סנט אנדרו (אנ'), שם היה חברו לקבוצת הפוטבול של שחקן הסופרבול העתידי, דרו בריז. הוא למד בבית הספר התיכון סטיבן פ. אוסטין (אנ'), שם היה התופס (Wide receiver) והמגן האחורי (Defensive back) בקבוצת הפוטבול של בית הספר. משנת 1997 עד 2001 למד לתואר ראשון באוניברסיטת וירג'יניה, שם התמחה ביחסים דיפלומטיים וכלכלה.
קריירה

פריצתו הגדולה של מקנזי הייתה בגילומו של ריאן אטווד (אנ') בסדרת הנעורים הפופולרית "The O.C.‎" של רשת FOX אשר עלתה לאוויר באוגוסט 2003. על משחקו בסדרה זכה מקנזי בשני פרסים בטקס פרסי בחירת הנוער בנוסף לשתי מועמדויות נוספות. עם עליית הפופולריות של הסדרה הופיע מקנזי על שערים של מגזינים כדוגמת "פיפל" ו"אס ויקלי" (Us Weekly), והמגזין "אינדפנדנט" דירג אותו במקום החמישי ברשימת הגברים הסקסיים בעולם. הסדרה איבדה אחוזי צפייה בעונה השלישית והסתיימה בסופה של העונה רביעית בשנת 2007.
במקביל למשחקו באו.סי הופיע מקנזי בהופעת בכורה בקולנוע בסרט "ג'ונבאג" (2005) (אנ') לצידם של איימי אדמס ואמבת' דייוויץ. הסרט קיבל ביקורות חיוביות רבות כולל בפסטיבל סאנדנס. לאחר מכן שיחק בסרט "88 דקות" (2007) (אנ') לצידו של אל פצ'ינו.
בשנת 2009 החל לשחק את תפקידו של בן שרמן בדרמה המשטרתית "סאות'לנד" של רשת NBC (אנ'). הסדרה בוטלה על ידי הרשת לאחר עונה אחת אך רשת TNT קנתה את זכויות השידור של הסדרה וחידשה אותה. הסדרה בוטלה לבסוף לאחר חמש עונות ב-2013.
בשנים 2014–2019 גילם במשך חמש עונות את הדמות הראשית - ג'יימס גורדון בסדרה "גות'האם" ברשת FOX, המבוססת על ספרי הקומיקס של באטמן מבית DC קומיקס. הסדרה עוקבת אחר מעלליו של הבלש ג'ים גורדון בגילומו של מקנזי בעיר גות'אם סיטי, בימי ילדותו של ברוס וויין.
בשנת 2019 גילם את דין קלר במותחן הפעולה "מרדף בשידור חי" וגילם קצין CIA בסרט הדרמה הפוליטי וההיסטורי "הדו"ח" בהפקתו של סטיבן סודרברג.
ב-24 ביוני 2019, מקנזי עלה בבכורה עם המחזה "The Investigation: A Search for the Truth in Ten Acts", קריאה דרמטית של התובע המיוחד רוברט מולר אודות התערבות רוסיה בבחירות לנשיאות ארצות הברית ב-2016. מקנזי גילם את היועץ לביטחון לאומי לשעבר של הנשיא דונלד טראמפ -  מייקל פלין, כמו גם את דונלד טראמפ ג'וניור.
בשנת 2020 ביצע מקנזי את הופעת הבכורה שלו בתיאטרון ברודוויי במחזה "נופים קסומים" מאת המחזאית בס ווהל (אנ'); המחזה רץ מ-23 בינואר 2020 עד 1 במרץ 2020 והיה מועמד לפרס טוני למחזה הטוב ביותר לשנת 2020.
בפברואר 2022, פורסם שמקנזי יככב בסרט "Bloat", סרט אימה בהפקה בינלאומית.
חיים אישיים

מאז 2015 הוא בזוגיות עם השחקנית הברזילאית-אמריקאית מורנה בקארין; ממנה יש לו בת שנולדה ב-18 במרץ 2016. השניים התארסו בנובמבר 2016, הם התחתנו ב-2 ביוני 2017, ביום הולדתה ה-38 של בקארין. בנם השני של הזוג נולד במרץ 2021. למקנזי גם בן חורג אחד מנישואיה הראשונים של בקארין.
פילמוגרפיה > קולנוע

| שנה | סדרה | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2005 | ג'ונבאג | ג'וני ג'ונסטן |  |
| 2007 | 88 דקות | מייק סטמפט |  |
| 2008 | ג'וני שב משדה הקרב | ג'ו בונהאם | הופעה בימתית מצולמת בלייב |
| 2011 | באטמן: שנה ראשונה | באטמן / ברוס ויין | דיבוב |
| 2012 | Adventures in the Sin Bin | מייקל |  |
| 2013 | לפענח את אנני פרקר | טום |  |
| 2013 | Goodbye World | ניק רנדוורת' |  |
| 2014 | כמו מאהב אנגלי | בריאן |  |
| 2019 | הדו"ח | קצין CIA |  |
| 2019 | מרדף בשידור חי | דין קלר |  |
| 2022 | אני רוצה אותך חזרה (אנ') | אבא של לייטון |  |
| TBA | Bloat | ג'ק |  |
פילמוגרפיה > טלוויזיה

| שנה | סדרה | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2002 | המחוז | טים רסקין | פרק: "Faith" |
| 2003 | ג'אג | ספנסר | פרק: "Empty Quiver" |
| 2003 - 2007 | The O.C. | ריאן אטווד (אנ') | תפקיד ראשי (4 עונות); 92 פרקים |
| 2004 | MADtv | ריאן אטווד (אנ') | פרק: "#9.22" |
| 2009 - 2013 | סאות'לנד | בן שרמן | תפקיד ראשי (5 עונות); 43 פרקים |
| 2011 | סקובי דו! מסתורין בע"מ | אודנארב | דיבוב; פרק: "The Wild Brood" |
| 2013 | Men at Work | בריאן | פרק: "Tyler the Pioneer" |
| 2014 - 2019 | גות'האם | ג'יימס גורדון | תפקיד ראשי (5 עונות); 100 פרקים ביים 3 פרקים וכתב 2 פרקים |
פילמוגרפיה > תיאטרון

| שנה | מחזה | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2001 | הציפור הכחולה | דמויות שונות | פסטיבל התיאטרון של וויליאמסטאון (אנ') (ויליאמס קולג') |
| 2001 | סצנת רחוב (אנ') | שכן | פסטיבל התיאטרון של וויליאמסטאון (אנ') (ויליאמס קולג') |
| 2010 | ביבר הזכוכית | ג'ים או'קונר | מרכז המוזיקה של לוס אנג'לס |
| 2011 | Marriage | שחקן | תיאטרון אטלנטיק (אנ'), אוף ברודוויי |
| 2019 | The Investigation: A Search for the Truth in Ten Acts | מייקל פלין / דונלד טראמפ ג'וניור | כנסיית ריברסייד (אנ'), ניו יורק |
| 2020 | נופים קסומים | בן | תיאטרון הייז (אנ'), ברודוויי |