stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מבצע שוטר
תוכנית המבצע

המבצע נועד להיערך בשני שלבים. בשלב הראשון תוכנן כיבוש עין ע'זאל מדרום וג'בע מצפון, כל אחת באמצעות פלוגה אחת. תוך כדי כך הוקצתה פלוגה לשם הטרדת איג'זים ומניעת מעבר תגבורות ממנה לשני הכפרים האחרים. השריוניות נועדו להיערך על הכביש, על מנת לבודד את זירת הקרב ממערב. כיבוש איג'זים תוכנן לשלב השני.
מהלך המבצע

ההתקפה החלה בליל 24 ביולי 1948. הניסיון הראשון נכשל. הפלוגה מ'גולני', שנועדה לכבוש את ג'בע הותקפה, כמה מחייליה נפצעו, בדרכה ליעד, ונסוגה. הפלוגה מ'כרמלי' שנועדה לכבוש את עין ע'זאל תעתה בדרכה, וכבשה משלט אחר מזה שנועד לה, ושאינו חולש על היעד. גם הפלוגה מ'אלכסנדרוני', שנועדה לאיג'זים, לא הגיעה ליעדה. בבוקר 25 ביולי 1948 נעשה ניסיון נוסף באמצעות משוריינים שנעו לאורך כביש החוף, ופלוגה רגלית נוספת, מ'אלכסנדרוני', שנעה בעקבותיהם, לתקוף את הכפרים ממערב. ניסיון זה נכשל גם הוא, כיוון שהלוחמים בכפרים הציבו מחסומים בכביש, ומנעו מצה"ל את הגישה מכיוון זה. כל אותו יום הופגזו הכפרים בתותחים ובמרגמות והופצצו על ידי מטוסי חיל האוויר. בצהרי היום אירע אסון: פגז מרגמה שנורה על ידי חיילי צה"ל, פגע בפלוגה מחטיבת אלכסנדרוני והרג תשעה לוחמים. בסופו של דבר, עקב ההפגזות וההפצצות, וככל הנראה גם כיוון שהבינו כי העיראקים לא ייחלצו לעזרתם, נשברה התנגדות הלוחמים הערבים. לפנות ערב הצליחו כוחותיהם, כ-800 איש, לחמוק לוואדי עארה. חלק מהכוחות הנסוגים עלו על מארבים שהציבו כוחות חי"ם, וסבלו אבדות. בלילה אור ל-26 ביולי 1948 חודשה ההתקפה, אך כאמור הכפרים היו ריקים ונכבשו כמעט ללא התנגדות.
אחרית דבר

הערבים הנסוגים התקבלו יפה על ידי תושבי ואדי עארה והמפקדה העיראקית חילקה אותם בין הכפרים השונים. כוחות צה"ל פינו את המחסומים והמוקשים מכביש החוף והדרך לחיפה נפתחה. על אדמות כפרים אלה הוקמו לאחר מכן היישובים עין אילה, גבע כרמל וכרם מהר"ל.
הנצחת המבצע

ב-2008 הוקמה במושב עין איילה אנדרטה לנופלים במבצע שוטר. באנדרטה זו נכתבו סיפור הקרב ושמות הנופלים.
הערות שוליים

↑  הפלוגה מ'כרמלי' השתייכה לגדוד 21, שפורמלית 'הושאל' לחטיבה 7 במבצע דקל, וטרם 'הוחזר' בעת מבצע שוטר.
אנדרטת אלכסנדרוני בעין איילה
אנדרטת אלכסנדרוני בעין איילה
נועם אלון

| --- | --- |

הרב נועם אלון בישיבת מיר בברכפלד
 לידה:  31 ביולי 1972 (בן 52) כ' באב תשל"ב 
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  ישיבת אור ישראל  ישיבת בני עקיבא נחלים 
 מקום פעילות:  מודיעין עילית
 השתייכות:  חרדים ליטאים, ישיבת מיר מודיעין עילית 
 תחומי עיסוק:  חינוך, לימוד תורה
 רבותיו:  רבי יגאל רוזן
 אם:  בת שבע אלון 
 מספר צאצאים:  11 
 
 תפקידים נוספים:  ראש ישיבה
 
הרב נועם יצחק אלון (נולד בכ' באב תשל"ב, 31 ביולי 1972) הוא ראש ישיבת מיר ברכפלד.
ביוגרפיה

נולד וגדל ברחובות, אביו, הרב יואב אלון, בעל תואר דוקטור לפיזיקה ממכון ויצמן למדע, עבד בתעשייה הביטחונית, ואמו, בת שבע, פרופסור אמריטה במכון ויצמן, כלת פרס א.מ.ת. למד בישיבת בני עקיבא נחלים, ב"ישיבת צעירים" ברחובות ובישיבת אור ישראל. נחשב לתלמידו של הרב יגאל רוזן.
התחתן עם גולדה בתו של הרב נתן צבי פינקל, ראש ישיבת מיר. לאחר נישואיו למד בכולל של ישיבת מיר. בקיץ ה'תש"ס (2000) הקים חותנו את ישיבת מיר ברכפלד ומינה אותו לר"מ בישיבה.
בשנת ה'תשס"ח החל לשמש כראש קיבוץ בישיבה.
לאחר פטירת חותנו בשנת ה'תשע"ב מונה לכהן כראש ישיבה לצדו של הרב אריה פינקל. לאחר פטירת האחרון בשנת ה'תשע"ו (2016) הפך לראש הישיבה הבולט.
הרב אלון מוסר בישיבה שיעורים יומיים, לצד שיעורים כלליים אחת לשבועיים, ושיחות.
מתגורר בשכונת סנהדריה המורחבת בירושלים, לו ולרעייתו אחד עשר ילדים.
הערות שוליים

↑  אביו של ראש הישיבה התריע: החיסונים מסוכנים, הדור החמישי מאיים על עתיד היהדות, באתר בחדרי חרדים
↑  נועם הוא השליט • חתנו של הגרנצ"פ זצ"ל מונה לראש ישיבת מיר-ברכפלד
| רבני ישיבת מיר |
| --- | --- | --- |
| ראשי הישיבה בירושלים | רבי אליעזר יהודה פינקל • רבי יצחק אזרחי • רבי יעקב שמואלביץ |  |
| ראשי ישיבת מיר מודיעין עילית | רבי נועם אלון • רבי צבי פרצוביץ |  |
| ראשי הישיבה בארצות הברית | רבי אברהם יעקב נלקנבאום • רבי צבי יעקב ז'ולטי • רבי אשר דב בירנבוים • רבי אשר אליהו קלמנוביץ' • רבי אליה ברודני |  |
| משגיחים בהווה | רבי בנימין פינקל  • רבי אפרים חדש |  |
| ראשי ישיבה שנפטרו | רבי שמואל טיקטינסקי • רבי אברהם טיקטינסקי  • רבי יוסף דוד אייזנשטט • רבי משה אברהם אייזנשטט • רבי חיים יהודה לייב טיקטינסקי • רבי אברהם (השני) טיקטינסקי • רבי אליהו ברוך קמאי • רבי אברהם צבי קמאי • רבי אליעזר יהודה פינקל • רבי חיים שמואלביץ • רבי בנימין ביינוש פינקל • רבי נחום פרצוביץ • רבי אברהם קלמנוביץ • רבי שמואל ברנבוים • רבי שרגא משה קלמנוביץ • רבי דוד קוויאט • רבי נתן צבי פינקל • רבי אריה פינקל • רבי אברהם יצחק ברזל |  |
| משגיחים שנפטרו | רבי זלמן דולינסקי • רבי ירוחם ליבוביץ • רבי יחזקאל לוינשטיין •  רבי חיים זאב פינקל • רבי אהרן חדש |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007601734305171  VIAF: 28148035575187970044   WorldCat (עם VIAF): 28148035575187970044 
ערך זה הוא קצרמרבנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מבצע חירם

מבצע חירם היה הגדול והמורכב במבצעי חזית הצפון (פיקוד צפון במושגי ימינו), במהלך מלחמת העצמאות. המבצע נערך בשלבים האחרונים של המלחמה, בין 28 ל-31 באוקטובר 1948, כ"ה עד כ"ח בתשרי תש"ט, ובמהלכו כבש צה"ל את מרכז הגליל העליון וחלקים מן הגליל התחתון, ובכך השתלטה ישראל על כל שטחו של הגליל, שחלקיו שטרם נכבשו עד אז היו מיועדים על פי תוכנית החלוקה למדינה הערבית. כן כבש צה"ל, באופן זמני, חלקים מדרום לבנון. בעקבות המבצע, נעקר צבא ההצלה בפיקוד פאוזי קאוקג'י מהאזור, מארץ ישראל בכלל, ולמעשה חדל להיות כוח צבאי משמעותי. מבצע הבזק, שנמשך כ-60 שעות, גרם ליציאה המונית של ערבים תושבי הגליל לכיוון לבנון. מבצע חירם, שהיה המבצע הצבאי האחרון בחזית הצפון, הציב, בסופו של דבר, את גבולה הצפוני של מדינת ישראל, עם לבנון, על הגבול המנדטורי.
מפת גבול הצפון, כפי שנקבעה בראשית תקופת המנדט
מפת מבצע חירם
כיבוש הכפר סעסע במבצע חירם
רקע

בסוף יולי 1948 הכריזה מועצת הביטחון של האו"ם על הפסקת אש בין הכוחות הלוחמים בארץ ישראל (ההפוגה השנייה). ההפוגה השנייה, כמו זו שקדמה לה, נוצלה על ידי ישראל להמשך הגיוס ההמוני ולארגון הכוחות הלוחמים. ההפוגה שהופרה פעמים רבות באזורי הלחימה השונים נשמרה באופן יחסי בחזית הצפון על ידי הצבאות הסדירים, אך לא על ידי צבא ההצלה, שלמרות הפסקת האש המשיך להטריד את כוחות צה"ל בקווי המגע, את התחבורה ואת היישובים היהודיים. מבחינה אסטרטגית, חזית הצפון הפכה למשנית, כאשר תשומת הלב המרכזית הופנתה לחזית המרכז ובעיקר לחזית הדרום.
באוקטובר 1948 עלה מחדש הצורך לפעולה צבאית בגליל, בעיקר בשל הרצון לסיים את המלחמה ולהסיר את הנטל הכלכלי והחברתי בהחזקת כ־100,000 מגויסים. נוסף לזה, עמד על הפרק חידושם של הדיונים המדיניים באו"ם, ודוד בן-גוריון סבר שבדיונים אלו ייקבעו גבולותיה הסופיים של המדינה. במפקדת חזית הצפון הוכנה כבר באוגוסט 1948 תוכנית כוללת למקרה של חידוש הקרבות. הקטע שעסק בגליל כונה "חירם". ביצוע התוכנית נדחה מספר פעמים, לעיתים תוך החזרת הכוחות לאחר שכבר החלו לנוע.
החל מאמצע אוקטובר התנהלו בדרום ובמרכז מבצעי יואב, ההר ויקב. בחזית הצפון נשמר השקט היחסי, אך שידוריו של רדיו דמשק נעשו לוחמניים יותר ויותר. ב־22 באוקטובר 1948 תקף צבא ההצלה באזור מנרה, כבש את משלטי שייח' עבד הסמוכים ונראה כמאיים לכבוש את מנרה ואת ההיאחזות החדשה יפתח. כוח נוסף ירד לכיוון עמק החולה והחל לירות על התחבורה היהודית בעמק תוך שהוא מסרב להיענות לדרישת משקיפי האו"ם לסגת מהמשלטים שכבש.
למרות המתקפה, סירבו תחילה דוד בן-גוריון ויגאל ידין לאשר את המבצע הצבאי הכולל סמוך להכרזה על הפסקת האש בדרום, ואישרו רק התקפת נגד מוגבלת לכיבוש חוזר של המשלטים. מבצע יעל שנערך למחרת נכשל, וחטיבת כרמלי ספגה אבדות קשות. בשבוע שנותר עד לתחילת המבצע התחממה גזרת הצפון, כוחות צבא ההצלה הטרידו ביריות את מנרה ואת נוסעי כביש ראש פינה–מטולה, וחטיבת גולני תקפה עמדות של צבא ההצלה באזור עמק בית נטופה. גם בתחום מערכי הכוחות חלו שינויים. חטיבה 9 הוחזרה מחזית הדרום לצפון, חטיבה 7 הועברה מהגליל המערבי לצפת, הצבא הסורי תיגבר את מערך ההגנה שלו ויחידות של צבא ההצלה עברו גם הן ממקום למקום.
הכוחות המשתתפים

כללית, נהנה צה"ל במבצע זה מיתרון מכריע, מה גם שהיוזמה הייתה בידיו. לצבא ההצלה עמד היתרון של לחימה בקווים פנימיים, שהקלו עליו להעתיק כוחות מגזרה לגזרה במהירות. יתרון נוסף של צבא ההצלה היה הצורך של צה"ל בכלל, וחזית הצפון בפרט, להקצות כוחות ותשומת לב מתמדת לקווי החזית מול צבאות ערב השונים. הדבר הכתיב השתתפות מינורית יחסית של חטיבות גולני וכרמלי.
הכוחות המשתתפים > צה"ל

במבצע השתתפו ארבע חטיבות של צה"ל, שתיים מהן במלואן, ושתיים בסד"כ חלקי: חטיבה 7, שמפקדה היה בן דונקלמן, כללה את גדוד 79 הממוכן (זחלמ"ים ומשוריינים), ושני גדודי רגלים, 71 ו־72. חטיבה 9, שמפקדה היה יצחק פונדק, כללה את גדוד 11 המסייע, הממונע והממוכן בחלקו (ג'יפים ומשוריינים), וגדודי הרגלים 91 ו-92. גדוד חי"ר נוסף, 93, כמעט שלא שותף במבצע. חטיבת גולני (חטיבה 1), בפיקוד נחום גולן, וחטיבת כרמלי (חטיבה 2), בפיקוד מקסים כהן, השתתפו במבצע שלא במלוא כוחן. בנוסף צורפו לחטיבה 7 ולחטיבה 9 פלוגה צ'רקסית ופלוגה דרוזית, בהתאמה. עיקר הפעילות, ובמיוחד כיבוש שטחי המפתח, הוטלו על חטיבות 7 ו־9, אשר היו משוחררות מהחזקת קטעי חזית. משימות חטיבות גולני וכרמלי נשאו בעיקרן אופי הגנתי כנגד הצבאות העיראקי והסורי, בהתאמה, וכן ביצעו אותן חטיבות פעולות הטעיה והסחה שונות, או התקפות מקומיות, כעזר למבצעים העיקריים. מספר גדודי חי"ם השתתפו אף הם במבצע, בין אם כחילות מצב, בין אם בפעולות הטעיה שונות, בין אם לצורך השתלטות על יעדים משניים. חיל האוויר סייע בריכוך היעדים לפני כיבושם. על המבצע פיקד משה כרמל, מפקד חזית הצפון.
הכוחות המשתתפים > הערבים

צבא ההצלה בצפון הארץ מנה כ-3,000 לוחמים בשלוש חטיבות מוקטנות. חטיבת הירמוכ הראשונה נערכה באזור סח'נין-מג'ד אל-כרום, כביש עכו–צפת (כביש 85 של ימינו), ודרומה עד בקעת בית נטופה. חטיבת הירמוכ השנייה נערכה באזור סעסע, ג'יש, הר מירון ומלכיה. חטיבת הירמוכ השלישית נערכה באזור תרשיחא. לכל אחת מן החטיבות היו מספר תותחים ומספר משוריינים. את ההפוגה השנייה ניצל צבא זה לצורך התארגנות, הבאת כוחות נוספים וביצור קווי הגנה בגליל בסיוע האוכלוסייה המקומית, בעיקר המוסלמית. כן סייעו לצבא ההצלה כוחות ערביים מקומיים. בהמשך, הצטרף לקרבות גם גדוד סורי, כסיוע לצבא ההצלה.
תוכנית המבצע

מטרת המבצע הוגדרה: "להשמיד את האויב שבכיס הגליל המרכזי, להשתלט על הגליל כולו ולהציב קו הגנה בגבול הצפוני של הארץ". היה זה אחד המבצעים הגדולים והמורכבים במהלך מלחמת העצמאות בשל שילוב כוחות רבים שכללו יחידות חי"ר, יחידות ממונעות, וסיוע ארטילרי ואווירי, בגזרות מרוחקות זו מזו.
תוכנית המבצע כללה התקפה בשתי זרועות עיקריות. מהלכו העיקרי של המבצע נע כתנועת מלקחיים שבה חטיבה 7 מתקדמת מצפת ותוקפת מכיוון מזרח עד לצומת סעסע, ובמקביל חטיבת עודד נעה מכיוון מערב גם היא לצומת סעסע (דרך תרשיחא וחורפיש). המפגש בין שתי החטיבות אמור היה להכריע בסופו של דבר את הקרב.
בהתאם, חטיבה 7 הוסעה בחשאי, ערב המבצע, לאזור צפת, וגדוד 72 אמור היה לתקוף ולכבוש את אזור מירון. כיבוש הכפר ופיצוץ הגשר הסמוך נועד לאבטח את עורפו של הכוח העיקרי של החטיבה, הגדוד המשוריין 79, בדרכו צפונה לכיבוש צפצאף וג'יש, ולמנוע זרימה אפשרית של תגבורות מאזור בקעת בית הכרם ובקעת סכנין. יעדו הסופי של הגדוד המשוריין היה צומת סעסע ומשטרת סעסע הסמוכה, הנמצאים מערבה משם.
חטיבה 9, שנערכה באזור יחיעם וגעתון, אמורה הייתה לכבוש את תרשיחא, לאחר כיבוש מספר משלטים במבואותיה המערביים על ידי גדוד 92 של החטיבה. גדוד 91 אמור היה לעבור דרך גדוד 92 ולכבוש את מבואותיה הדרומיים מערביים של תרשיחא. במקביל היה על החטיבה לכבוש את מעיליא הסמוכה, והכוח הדרוזי אמור היה לכבוש את ינוח, תוך תאום עם תושביו, דרוזים אף הם. במהלך בו-זמני לכל אלה, גדוד 11 אמור היה לפרוץ לעצמו דרך על הכביש הראשי לתרשיחא (כביש 89 של ימינו). לאחר מכן, ולאחר שגדוד 11 יפרוץ לעצמו מעבר דרך הכביש, החטיבה הייתה אמורה לחבור עם חטיבה 7 באזור סעסע. החבירה המתוכננת הייתה סוגרת את טבעת הכיתור סביב צבא ההצלה שבגליל, וחורצת את גורלו.
חטיבת כרמלי אמורה הייתה לבצע מספר התקפות הסחה בגזרתה, הגליל העליון המזרחי. חטיבת גולני אמורה הייתה לפשוט על עיילבון, למטרות ריתוק, הסחה והטעיה. בדומה, כוחות חי"ם ותותחנים אמורים היו לבצע ירי כבד ככל האפשר בגזרת סח'נין ומג'ד אל-כרום.
מהלך המבצע

מבצע חירם החל בלילה שבין 28 ל־29 באוקטובר 1948. המבצע נפתח בהרעשה ארטילרית ובהפצצה מן האוויר של הכפרים סעסע, תרשיחא וסוחמאתא. באותו ערב הופצצו גם ג'יש וצפצאף ובהמשך המבצע גם מלכיה וכפרים נוספים. באותו לילה ערכה חטיבת גולני פשיטה על עיילבון, כוחות חי"ם ותותחנים פתחו באש בגזרתם, באזור סח'נין ומג'ד אל-כרום, וחטיבת כרמלי פעלה באופן דומה באזור אצבע הגליל. כל אלה נעשו כדי למנוע מצבא ההצלה לזהות את המאמצים העיקריים של צה"ל.
מהלך המבצע > חטיבה 7

חטיבה 7 יצאה מכיוון צפת וגדוד 72 של החטיבה תקף בלילה את מירון. הניסיון הראשון נכשל, ורק לקראת בוקר בסיוע כוח משוריין נכבש הכפר. הגשר הסמוך פוצץ על ידי מחלקה של חטיבת כרמלי, על מנת למנוע תנועת תגבורות ערביות. מוקדם יותר באותו לילה כבש הכוח הצ'רקסי את קדיתא. גדוד 79 החל לנוע עוד בטרם הסתיימה ההשתלטות על מירון, ועשה דרכו לעבר צפצאף, אשר נכבשה בשחר 29 בחודש. בעוד חלק מן הגדוד נותר לטהר את צפצאף וסביבתה, כוח אחר של הגדוד, מחלקת זחל"מים, שתי מחלקות משוריינים, כיתת מרגמות 81 מ"מ וזחל"ם נושא תותח 20 מ"מ, נע אל ג'יש (גוש חלב). ההתנגדות בג'יש, ובעיקר בסביבתה הקרובה, הייתה קשה מן הצפוי, וכוח האויב במקום, הגדול מן ההערכות המוקדמות, כלל גם שני משוריינים. אלה האחרונים הושמדו על ידי תותח 20 מ"מ שנלווה לתוקפים. מחלקת חי"ר, שסיימה את טיהור צפצאף, נשלחה לאגוף את ג'יש ממזרח, ובהדרגה החלה ההתנגדות של המגינים להישבר. תוך כדי הקרב, חש למקום גדוד סורי, חלקו באוטובוסים, חלקו בכלי רכב אחרים, והוא הושמד עוד בטרם עמד על המתרחש. תגבורות ערביות קטנות יותר, שניסו להגיע למקום, נבלמו. בבוקר 30 באוקטובר נכבשה סעסע, היעד העיקרי של החטיבה ושל המבצע, כמעט ללא קרב. כיבוש צומת סעסע, שהיה צומת הדרכים החיוני ביותר בגליל ההררי, אכן הביא להחלטת צבא ההצלה על נסיגה לעבר לבנון. מסעסע המשיכה חטיבה 7 לכיוון צפון-מזרח, לעבר מלכיה, וכבשה אותה ב־31 באוקטובר, וכוחות החטיבה אף חצו מעט את גבול הלבנון באזור עייתרון שמעט מערבה למלכיה.
מהלך המבצע > חטיבה 9 > ההתקפה הראשונה

חטיבה 9 נערכה אף היא בהסתר ככל האפשר, בטרם יצאה אל יעדיה. לשם כך נעזרה החטיבה בפעולות הסוואה והטעיה שונות. החטיבה יצאה ב־28 באוקטובר בשעת ערב מכיוון נהריה לעבר תרשיחא. גדוד 92 של החטיבה יצא מגעתון במטרה לכבוש את "גבעת הסלעים", מוצב פלוגתי שנמצא כשני ק"מ מדרום לכביש (כיום כביש 89) וכשלושה ק"מ ממערב לעיירה, את "גבעת העץ" שמדרום לו, את תל מרדה (כיום תל מרווה) ומשלט נוסף, נ"ג 521.7. הכוח תעה בדרכו, התקשה לנוע בצמחייה הסבוכה, ספג אש שגרמה לו כמה אבדות, ולבסוף נסוג מבלי שהסתער על מי מיעדיו. במקביל, גדוד 11 של החטיבה יצא מא-נהר (כיום נתיב השיירה), ופילס לו דרך, תחת אש, בכביש המוביל אל תרשיחא, אשר היה גדוש במכשולים. נסיגת גדוד 92 אילצה גם את גדוד 11 לסגת ב-09:00 בבוקר 29 לחודש, בטרם סיים את מלאכתו. כוחות הגדוד הגיעו עד אותה העת למרחק כארבעה ק"מ מערבה לתרשיחא. נסיגת גדוד 92 גרמה בעקיפין גם לכישלון בינוח (ר' להלן). כיוון שכך, החליט מטה חזית הצפון להטיל את יהבו על המאמץ המזרחי (ר' למעלה). בהמשך להחלטה זו, נשלח גדוד 92, מלבד הפלוגה המסייעת, לתגבר את חטיבה 7, והספיק לשמש כחיל מצב בסעסע ובבירעם לאחר שנכבשו.
מהלך המבצע > חטיבה 9 > ההתקפה הראשונה > התקרית בכפר ינוח

כיבוש הכפר ינוח הוטל על הפלוגה הדרוזית תוך שיתוף פעולה עם תושבי הכפר הדרוזים. הפלוגה, אשר יצאה מעמקא (כיום עמקה), הצליחה לחדור לכפר ולהדוף את כוח המשמר המקומי בסיוע התושבים הדרוזים. אך לנוכח נסיגת חיילי חטיבה 9 מהמשלטים הסמוכים לתרשיחא חזר כוח המשמר לכפר ופתח בהתקפת נגד על הפלוגה הדרוזית שלא ידעה על פקודת הנסיגה. למרות הסיכומים המוקדמים הצטרפו הדרוזים המקומיים אל לוחמי צבא ההצלה. במהלך קרב הנסיגה הקשה נפלו 11 דרוזים מחיילי הפלוגה, וכן שני מפקדיה היהודים והרופא היהודי של הפלוגה. השאר נחלצו בסיוע ארטילרי. השתתפות הדרוזים בקרב הפכה בעיני צה"ל והדרוזים שנפגעו בקרב מקור לטענה על בגידתם של הדרוזים תושבי ינוח, ששינו את עמדתם בעקבות התקפת הנגד של צבא ההצלה. משה כרמל תיאר את הקרב הזה כ"מקרה בגידה מפתיע ומזעזע". מאידך טענו אנשי הכפר שלא הבינו את המסר שהועבר אליהם.
מהלך המבצע > חטיבה 9 > ההתקפה השנייה

בלילה הבא תקפה חטיבה 9 שנית את המשלטים שממערב לתרשיחא, הפעם באמצעות גדוד 91, ובהצלחה. "גבעת העץ" נכבשה לאחר התנגדות קלה, ושאר המשלטים נעזבו על ידי הערבים. הגדוד המשיך לעבר מעיליא והעיירה נכנעה לאחת הפלוגות של הגדוד. באותו זמן, בקירוב, תרשיחא נכנעה לפלוגה אחרת של אותו גדוד. בינתיים גדוד 11 המשיך בפריצת הכביש מן המקום שבו עצר בהתקפה הקודמת. הכביש פונה עד השעה 08:00 בבוקר 30 באוקטובר. עד ערבו של אותו יום הגדוד עשה דרכו לסעסע לחבירה עם כוחות חטיבה 7, והשלים בכך את פעולת המלקחיים שהביאה לניתוק של רוב המובלעת הערבית בגליל מלבנון. כן כבש הגדוד את פסוטה, חורפיש, דיר אל-קאסי, סוחמאתא ועוד. גדוד 91 המשיך וכבש את תרביח'א ואת איקרית. הפלוגה המסייעת של גדוד 92 (שלא צורפה לחטיבה 7) עשתה דרכה אל פקיעין ופגשה בדרכה כוח מגולני שעלה מכיוון ראמה. ב-31 באוקטובר אחר הצהריים טיהרה חטיבה 9 את כל האזור שבין קיבוץ אילון לכפר סעסע. כך היה כביש הצפון כולו בידי צה"ל, מראש הנקרה במערב ועד מלכיה ומטולה במזרח.
לאחר עיכוב של 36 שעות נכבש גם הכפר ינוח.
מהלך המבצע > חטיבת גולני

במהלך המבצע ערכה חטיבת גולני פעולות הטעיה וריתוק באזור עיילבון. ההתקפה הראשונה בלילה שבין 28 ל־29 באוקטובר על עמדות צבא ההצלה בכפר נכשלה. רק בבוקר 30 באוקטובר נכבשה עיילבון לאחר קרב קשה. יחידות החטיבה המשיכו צפונה וכבשו גם מע'אר, ראמה, כפר ענאן והגיעו עד פקיעין. זרוע אחרת של החטיבה חברה עם חטיבה 7 במירון.
מהלך המבצע > חטיבת כרמלי

במקביל לחטיבה 7 פעלה חטיבת כרמלי שתפקידה המרכזי היה לבלום מתקפה סורית אפשרית באזור מנרה ומשגב עם. כן ערכה החטיבה, עם תחילת המבצע, מספר מבצעי הסחה והטעיה, כסיוע למאמץ העיקרי. בהמשך המבצע, כוחות החטיבה חצו את הגבול לכיוון לבנון, כבשו 14 כפרים לבנוניים והגיעו עד נהר הליטאני.
מהלך המבצע > כוחות החי"ם

לאחר כישלון ההתקפה הראשונה של חטיבה 7, כוחות החי"ם שבגזרת מג'ד אל-כרום וסח'נין קיבלו הוראה להגביר את לחצם. אותם כוחות התקדמו לכיוון סח'נין ולאחר ניסיון התנגדות קצר, כבשו אותה עד בוקר 30 לחודש. גם מג'ד אל-כרום נכנעה, וכוחות החי"ם המשיכו לכיוון דיר חנא וכפרים נוספים, אשר כולם נכנעו כמעט ללא התנגדות.
סיום המבצע ותוצאותיו

בתום המבצע, הגליל כולו היה בשליטת צה"ל, שייצב גם קו הגנה בגבול הצפון מול לבנון. צבא ההצלה נעקר מארץ ישראל בכלל, ומן הגליל, בפרט. האיום מעל מנרה הוסר.
לצה"ל היו 23 הרוגים, רובם בעת ניסיון כיבוש ינוח, וכן כ-60 פצועים. אבדות הערבים היו כ-400 לוחמים שנהרגו (כמחציתם, ככל הנראה, אנשי הגדוד הסורי), כ-500 פצועים וכ-550 שבויים. למרות ההצלחות הקרקעיות של המבצע, צבא ההצלה לא הושמד וברובו הצליח לברוח ללבנון. לצורך הבריחה, קאוקג'י ניצל דרך צלבנית עתיקה שעברה בין מעיליא, סוחמאתא (ליד צוריאל), דיר אל-קאסי (כיום אלקוש) ומעבר לכביש הצפון, לכפר רמיש בלבנון. צה"ל אומנם ידע על חלק מהדרך הזו, אך לא שיער שהיא עבירה לכלי רכב, ובושש לחסום אותה. קאוקג'י הצליח להוציא דרכה את רוב צבאו עם חלק מן התותחים שלו. הדרך כונתה לאחר מכן "דרך קאוקג'י". אף על פי כן, צבא ההצלה פסק למעשה להיות כוח לוחם משמעותי. כללית, מבצע זה סיים למעשה את מלחמת העצמאות בצפון.
במהלך הסכמי שביתת הנשק עם לבנון ועם סוריה, ישראל ניסתה להשתמש כקלף מיקוח בכפרים הלבנוניים שכבשה חטיבת כרמלי, אך ללא הועיל. בסופו של דבר, כפרים אלה פונו ללא תנאי.
לקריאה נוספת

אריה יצחקי, בעקבות לוחמים כרך ג' צפון ספר שני, הוצאת מודן, תל אביב, 1991, הפרק גוש חלב- הקרב במבצע חירם עמ' 53–57.
אלחנן אורן, המערכה על הגליל במלחמת העצמאות, בתוך: ארצות הגליל, ארנון סופר, נורית קליאוט ואבשלום שמואלי (עורכים), אוניברסיטת חיפה 1983, עמ' 819 - 850
מוטי גולני, המלחמה הארוכה ביותר - אצבע הגליל במלחמת העצמאות, בתוך: אצבע הגליל, 1900 - 1967: מקורות, סיכומים, פרשיות נבחרות וחומר עזר, מרדכי נאור (עורך), יד בן צבי, ירושלים 1991, עמ' 153 - 164
דני הדרי, מלחמת העצמאות בצפון, בתוך: מלחמת העצמאות תש"ח - תש"ט - דיון מחודש, אלון קדיש (עורך), העמותה לחקר כוח המגן ע"ש ישראל גלילי, יד טבנקין ומשרד הביטחון, 2004, עמ' 119 - 170
גבי שריג, הגליל העליון המזרחי במלחמת העצמאות, אוניברסיטת חיפה 1992
מוטי חבקוק, הקרב המשולב במבצע 'חירם' - תרומתו של הכוח האווירי לקרב היבשה, בתוך: המלחמה המעצבת הראשונה - שבעה מאמרים במלאת שבעים שנה למלחמת העצמאות, מודן, משרד הביטחון וצה"ל/ המחלקה להיסטוריה, 2018, עמודים 151–186
הערות שוליים

1 2 3 4  אברהם סלע, "צבא ההצלה" בגליל במלחמת 1948, בתוך: אלון קדיש (עורך), מלחמת העצמאות תש"ח-תש"ט: דיון מחודש, תל אביב: משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 2004, עמ' 164-162.
1 2  יואב גלבר, קוממיות ונכבה: ישראל, הפלסטינים ומדינות ערב, 1948,  אור יהודה : דביר, תשס"ד 2004, עמ' 325–326, 355-349.
1 2  גיא מעיין, לאבד את הצפון: מדינות ערב והגליל במלחמת 1948, בתוך: אלון קדיש (עורך), מלחמת העצמאות תש"ח-תש"ט: דיון מחודש, תל אביב: משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 2004, 290-289.
↑  על שמו של חירם מלך צור (מקור- מבצע חירם, צבא ההצלה הערבי מסולק, אתר דובר צה"ל). לימים נקראה הצומת הסמוכה לכפר סעסע "צומת חירם" על שם המבצע.
↑  דני הדרי, מלחמת העצמאות בצפון, בתוך: אלון קדיש (עורך), מלחמת העצמאות תש"ח-תש"ט: דיון מחודש, תל אביב: משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 2004, עמ' 164-162.
↑  יהושע בן אריה (עורך), ההיסטוריה של ארץ-ישראל: מלחמת העצמאות (1947 - 1949), ירושלים: כתר הוצאה לאור, עמ' 246-243.
↑  יונתן אברמזון, אסף כץ, דהן - מורלי סולומון
↑  משה כרמל, במערכות צפון
↑  בני מוריס, לידתה של בעיית הפליטים הפלסטינים 1947–1949, עמ' 299.
↑  יואב גלבר, קוממיות ונכבה, עמ' 352.
1 2  בני מוריס, 1948, עמוד 374
↑  בני מוריס, תיקון טעות, יהודים וערבים בארץ ישראל 1936-1956, תל אביב: עם עובד, 2000, עמ' 133,146,147
↑  תיאור מפורט של השתלשלות האירועים נמצא בספרו של בני מוריס, "לידתה של בעיית הפליטים הפלסטינים 1947–1949", עמ' 305–306, שכותב על מציאת הראשים הכרותים בכפר בעת כיבושו. בספרו של יואב גלבר, "קוממיות ונכבה", עמ' 354 מוזכר שנהרגו בכפר 13 גברים, כנקמה על כריתת הראשים על ידי חיילי קאוקג'י והתהלוכה שהם קיימו בכפר.
↑  בני מוריס, לידתה של בעיית הפליטים הפלסטינים 1947–1949, עמ' 291.
↑  בני מוריס, לידתה של בעיית הפליטים הפלסטינים 1947–1949, עמ' 300.
משוריין של צבא ההצלה ועליו סמל צבא ההצלה: פגיון נעוץ במגן דויד
פוסיפר

| --- | --- |

פוסיפר, 2011
 מקום הקמה:  לוס אנג'לס 
 מוקד פעילות:  קליפורניה
 תקופת הפעילות:  מ-2003
 סוגה:  פוסט-אינדסטרייל   אקספרמנטלי   רוק קומי   טריפ הופ
 חברת תקליטים:  Puscifer Entertainment
 האתר הרשמי
 חברים
 מיינארד ג'יימס קינן
 
פוסיפר (באנגלית: Puscifer) הוא פרויקט צד מוזיקלי של סולן להקת טול וא פרפקט סירקל - ג'יימס מיינארד קינן. למרות שקינן באופן רשמי החבר הרשום היחידי בהרכב, בפועל היה שיתוף פעולה רחב עם אמנים נוספים לאורך שנות פעילות הפרויקט.
רקע

פוסיפר החלה את דרכה בשם זה רק ב-2007, ולמרות זאת הלהקה הייתה קיימת עוד מ-2003 בשמות שונים. ההרכב היה מעורב בהפקת פסקול לסרטים "המסור 2", הראשון בסדרת סרטי "מלחמת האופל" וסרטי ההמשך "מלחמת האופל: אבולוציה" ומלחמת האופל: עלייתם של אנשי הזאב".
על פי הוגה הפרויקט, מיינארד, פוסיפר הוא "מגרש משחקים לקולות שבראשי", " תהליך שקורה כאשר אתה נמצא בחברת מוזיקאים אחרים". מלבד היותו מוזיקלי, מגדיר מיינארד את הפרויקט גם כ- "מותג ופרויקט קולנועי", כאשר בעצם עם יציאת השירים יוצאים גם DVD המלווים אותם בעזרת סרטונים הנעשים על ידי שילוב של קטעי וידאו עם גרפיקה ממוחשבת.
הפרויקט מאופיין בהרבה הומור ובוטות. ניתן אפילו להגדיר אותו כ"פרודיה" לסוגים שונים של מוזיקה. פרט לתוכן השירים, עטיפות האלבומים מושכים תשומת לב עקב הציניות המשולבת בהם ,כמו גם  הראינות הקומיים של מיינארד, והופעות רוק בסגנון קברט.

 דוגמה לכך ניתן למצוא בשיר Country Boner, פרודיה לשירי קאנטרי ידועים.
סך הכל הפרויקט הוציא כשני אלבומי אולפן, כאשר השני הוקלט יחד עם השחקנית והזמרת מילה יובוביץ'.
הופעות חיות

מאז ההופעה הראשונה ב-2009, נהג להופיע מיינארד עם הרכב משתנה בהופעותיו עם פוסיפר על במות שונות בארצות הברית. הופעתה של פוסיפר ידועה לרוב בשל ססגוניותה המשתנה והשימוש הרב במצגים ומוניטורים אלקטרוניים על הבמה. ובכל זאת למרות הביקוש הרב להופעות חיות, לא נהג הפרויקט לצאת למסעות ברחבי העולם, אלא הסתפק בהופעות בודדות בתאריכים פעמיים ביעדים כגון לאס וגאס.
אמנים חוברים

לפי חשבון המייספייס של מיינארד, האמנים אשר שותפים לפרויקט הם:
מיינארד ג'יימס קינן ודלת מסתובבת של אנשים מוכשרים. הרשימה העדכנית של מוזיקאים אורחים... הגיטריסט רנהולדר, מילה יובוביץ', ליסה ג'רמנו, ג'וש יוסטיס, סאטאנס מיוז, ועוד.

- מיינארד ג'יימס קינן, מייספייס 2008
בנוסף לרשימה זאת, הקליט מיינארד גם עם טרנט רזנור (סולן Nine Inch Nails), ההרכב לאסטמורד, ג'וני פולונסקי, טים אלכסנדר, בראד ווילק, ג'ואי ג'ורדיסון, אנייג'ל איימי, טלפון תל אביב, גיל שרון, טריי גאן, ועוד אמנים רבים ואחרים.
דיסקוגרפיה > אלבומי סטודיו

V" Is for Vagina"‏ (2007)
Conditions of My Parole‏ (2011)
דיסקוגרפיה > מיקסים

V" Is for Viagra. The Remixes"‏ (2008)
D" Is for Dubby - The Lustmord Dub Mixes"‏ (2008)
Sound into Blood into Wine‏ (2010)
All Re-Mixed Up ‏ (2013)
דיסקוגרפיה > מיני אלבומים

Don't Shoot the Messenger‏ (2007)
(C" Is for (Please Insert Sophomoric Genitalia Reference Here"‏ (2009)
Donkey Punch The Night (2013)
חיל המשלוח של ארצות הברית

חיל המשלוח של ארצות הברית או חיל המשלוח האמריקאי (באנגלית: American Expeditionary Forces; בר"ת: AEF) היה חיל משלוח שהורכב מאנשי הכוחות המזוינים של ארצות הברית אשר נשלח לאירופה במלחמת העולם הראשונה. חיל המשלוח האמריקאי נלחם בשנה האחרונה למלחמה בצרפת, לצד כוחות צבאות צרפת ובריטניה כנגד צבא הקיסרות הגרמנית. חיל המשלוח סייע לצבא צרפת בחזית המערבית בעת מתקפת האביב ובמתקפת מאה הימים בשלהי שנת 1918.