stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מעלול

| --- | --- |

הכנסייה היונית אורתודוקסית שנותרה בשלמותה מהכפר, 2018
 טריטוריה:  ארץ ישראל ארץ ישראל
 מחוז:  מחוז הגליל
 נפה:  נפת נצרת
 שטח:  4,698 דונם עות'מאני (1945)
 סיבת נטישה:  מלחמת העצמאות
 תאריך נטישה:  15 ביולי 1948
 יישובים יורשים:  מגדל העמק, בסיס צבאי
 דת:  נוצרים ומוסלמים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ ביישוב לשעבר:  690 (1945)
 קואורדינטות:  32°41′44.12″N 35°14′22.18″E﻿ / ﻿32.6955889°N 35.2394944°E﻿ / 32.6955889; 35.2394944
 אזור זמן:  UTC +2
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת הכרמל מוגדלת) מעלול(למפת הכרמל רגילה) מעלול(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום מעלול(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום מעלול  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
צילום אוויר של הכפר, 1947
מעלוּל (בערבית: معلول) היה כפר ערבי במורדות הדרומיים של הגליל התחתון, על שלוחה מערבית של הרי נצרת, כ-6 ק"מ דרומית-מערבית לעיר נצרת. בכפר גרו ערבים נוצרים ומוסלמים.
היסטוריה

על פי סקר ארכאולוגי שבוצע באזור, התקיים יישוב באתר בתקופות הברונזה הקדומה והתיכונה, הברזל, הפרסית, ההלניסטית, הרומית והביזנטית.
בקרבת היישוב הקדום נמצאה "כתובת שבת" שלדעת החוקרים ציינה את תחום השבת של היישוב הקדום או של תל שמרון הסמוך.
בתחילת המאה ה-20 היו קרקעות הכפר בבעלות משפחת סורסוק, שישבה בביירות ותושבי הכפר חיו בכפר במעמד אריסים. בשנת 1921 רכשה חברת הכשרת היישוב את מרבית קרקעות הכפר (למעט כ-2,000 דונמים) מידי המשפחה.
במפקד האוכלוסין המנדטורי של 1931 נמנו בכפר 390 תושבים: 228 מוסלמים ו- 162 נוצרים. בכפר נמנו 90 בתי מגורים. בסקר הכפרים המנדטורי משנת 1945 השתרע הכפר ושטחיו החקלאיים על פני 4,698 דונמים, מתוכם 2,719 דונמים בבעלות יהודית ו-30 דונמים היו שטחים ציבוריים. לפי הסקר נאמדה אוכלוסיית הכפר ב-690 תושבים: 490 מתוכם מוסלמים.
לאחר 1948

במהלך מלחמת העצמאות, במסגרת מבצע דקל נגד צבא ההצלה, נכבש הכפר ב-15 ביולי 1948 על ידי כוח מחטיבת גולני. רוב בתי הכפר נהרסו ולאחר מכן עברו רבים מתושביו לנצרת וליפיע הסמוכות.
כיום חלקים מהכפר מצויים בשטחים סגורים שמחזיק צה"ל וחלק מהכפר משמש כיער קק"ל הקרוי יער כפר החורש. באתר הכפר נותרו שתי כנסיות, שאחת מהן שופצה בשנת 2010 ומופעלת על ידי צאצאי בני הכפר. כמו כן נותרו בשטח שרידי מסגד, בתי הקברות המוסלמי והנוצרי, בורות מים ובתי מגורים.
על חורבות בתי הקברות של הכפר הוקם בסיס של חיל האוויר. בעוד שהגישה לשתי הכנסיות והמסגד נותרה פתוחה, הכניסה לבתי הקברות נחסמה לאחר הקמת הבסיס. ביוני 2019 קיבלה סלוא סאלם קובטי, ילידת הכפר המתגוררת בכפר כנא, רשות לבקר שלוש פעמים בשנה בבית הקברות הנוצרי, בו קבורים אביה ובני משפחה נוספים, ולתחזק את הקברים בזמן הביקור.
הערות שוליים

1 2  נתונים מסקר הכפרים (1945), שהוצגו מחדש בספר Hadawi, Village statistics 1945, Classification of Land and Area Ownership in Palestine, Beirut, 1970, ומהספר נסרקו לאתר PalestineRemembered.com.
↑  כתובת "שבת" בתמרת באתר המכון לארכאולוגיה גלילית
↑  זאב ענר, סיפורי ערים, משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 2001, עמ' 145
↑   ג'קי חורי, צה"ל יאפשר לתושבת כפר כנא לעלות לקבר אביה שבבסיס צבאי, לאחר מאבק של עשורים, באתר הארץ, 22 ביוני 2019
הכנסייה הקתולית שנותרה מהכפר ושופצה, כיום בלב יער קק"ל, 2018
מלון מטרופול מוסקבה

| --- | --- |

 מיקום:  רחוב תיאטרלני פרויזד 2, מוסקבה, רוסיה
 סוג המלון:  מלון פאר
 חדרים:  365
 קומות:  6
 בניית המלון
 תאריך פתיחה:  1907
 אדריכל:  ויליאם וולקוט 
 קואורדינטות:  55°45′30″N 37°37′17″E﻿ / ﻿55.75833333°N 37.62138889°E﻿ / 55.75833333; 37.62138889
 http://metropol-moscow.ru/en/
  (למפת מוסקבה מוגדלת) מלון מטרופול מוסקבה(למפת מוסקבה רגילה) מלון מטרופול מוסקבה he
 
מלון מטרופול מוסקבה (ברוסית: Гостиница Метрополь) הוא מלון יוקרה היסטורי במרכז מוסקבה.
המלון נבנה בשנים 1898–1905. בשנת 1986 החל שיקום ושחזור של המלון, שנמשך חמש שנים. במהלך עבודות השיקום הוחזרו החזיתות למצבן המקורי ובחללים הפנימיים שוחזרו ציורי הקיר המקוריים ואלמנטים רבים של עיצוב דקורטיבי.
בשנים שלאחר מכן ביקרו במלון ראשי מדינות וממשלות, כוכבי קולנוע, מוזיקה וספורט. בין האורחים הנכבדים של המטרופול נשיא צרפת ז'אק שיראק, נשיא פקיסטן פרבז מושארף, נשיא סין חו ג'ינטאו, מעצבי האופנה ג'ורג'ו ארמני ופייר קרדן, הזמרים אלטון ג'ון, מייקל ג'קסון, חוליו איגלסיאס ובנו אנריקה, כוכבי האופרה מונסראט קבאל ופלסידו דומינגו, הקולנוענים פרנסיס פורד קופולה ולוק בסון, השחקניות קתרין דנב, אנני ז'ירארדו, שרון סטון ועוד רבים.
אירועי ספרו של אמור טאוולס, ג'נטלמן במוסקבה, מתרחשים במלון זה.
מיכאל בן-חנן

| --- | --- |

מיכאל בן-חנן, 1963
 לידה:  20 ביולי 1912 הקיסרות הגרמנית 
 פטירה:  17 בספטמבר 2001  (בגיל 89) 
 שם לידה:  מיכאל זמל 
 מקום קבורה:  הר המנוחות 
 מדינה:  ישראל ישראל
 השכלה:  אוניברסיטת גתה בפרנקפורט 
 
מיכאל בן חנן (זמל) (20 ביולי 1912 – 17 בספטמבר 2001) היה מראשי ארגון "ההגנה" בירושלים, מחנך ושדרן רדיו ישראלי, שבשנים 1945 עד 1970 העיר את מאזיני הרדיו בארץ ישראל בתוכנית התעמלות בוקר ששודרה בתחנת הרדיו "קול ירושלים" ולאחר מכן ב"קול ישראל".
ביוגרפיה

בן-חנן נולד בגרמניה בשם מיכאל זמל. למד באוניברסיטת פרנקפורט פיזיקה, מתמטיקה וחינוך גופני. בשנת 1933 עלה לארץ ישראל. בארץ החליף את שם משפחתו המקורי מ'זמל' לבן חנן (על שם אביו), כיוון שסבר בטעות ששם משפחתו הוא שם לועזי, כשלמעשה מדובר בראשי תיבות של "זרע משבט לוי". היה מבוגרי קורס המ"מים הראשון של "ההגנה" ולאחר מכן לאחד מראשי הארגון בירושלים. היה ממקימי החג"מ בירושלים (לימים גדנ"ע). נמנה עם ממקימי חיל המדע בצה"ל. בד בבד עם פעילותו המחתרתית שימש מורה למתמטיקה והתעמלות בגימנסיה רחביה בירושלים, ובסמינר למורים דתיים בבית וגן.
בשנות ה-50 נתבקש על ידי ארגון הדסה להרחיב את כפר הנוער הדסה נעורים שליד כפר ויתקין והיה ממנהליו. במהלך שנות ה-60 שימש מנהל בתי ספר בירושלים ומאוחר יותר כיו"ר הארגון הארצי של מנהלי בתי הספר. שימש בהתנדבות במשך שנים חבר בוועד המנהל של ארגון חברי ההגנה בירושלים.
בשנים 1945 עד 1970 העיר את מאזיני הרדיו בארץ ישראל בתוכנית התעמלות בוקר ששודרה בתחנת הרדיו "קול ירושלים" ולאחר מכן ב"קול ישראל".
סייע לאברהם אבן-שושן במונחי הספורט במילונו, "המילון החדש". כתב ותרגם מספר ספרים בתחומי הספורט.
מיכאל בן-חנן נפטר ב-17 בספטמבר 2001 והובא לקבורה בהר המנוחות.
משפחתו

בנו יוסי בן-חנן שירת כאלוף בצה"ל, בעיקר בחיל השריון, ועוטר בעיטור העוז. כיהן כראש האגף ליצוא ביטחוני במשרד הביטחון (סיב"ט) וכראש משלחת משרד הביטחון באירופה. נכדתו עמליה דואק היא עיתונאית. חתנו הוא ד"ר גלעד ויינגרטן.
ספריו

התעמלות בוקר ברדיו ירושלים ; מעובד על ידי חיים ווין, בהשתתפות מיכאל בן-חנן וערוך על ידי המחלקה להכשרה גופנית, תל אביב: נ’ טברסקי; הוועד הלאומי לכנסת ישראל בארץ ישראל – המחלקה להכשרה גופנית, תש"ו.
התעמלות בוקר בקול ישראל: לבית, למחנות, לארגוני נוער, תל אביב: נ. טברסקי ('ספרית תרבות הגוף'), תש"ט.
נפתלי ארבל ומיכאל בן חנן, המנורה הגדולה: נקודות מוקד בהיסטוריה של עם ישראל; עיצוב: שמואל צור, תל אביב: ביבלוס, 1972.
ספריו > בתרגומו

סלואראג'אן ייסודיאן, אליזבט האיך, יוגא ובריאות; תרגם מיכאל בן חנן, ירושלים: י’ מרכוס, תשי"ט.
קלרה ספרינג ומדליין גוס, יוגא יום יום; עברית: מיכאל בן חנן, ירושלים: י’ מרכוס, 1961. (Yoga For Today) (נדפס גם בשם: יוגא ובריאות) (מהדורה נוספת: עריכה חדשה: ירושלים: א’ הורוביץ, 1994)
מיכאל רובין, אמנות ההתגוננות: טאי-צ'י-צ'ואן, ג'יו-ג'יטסו, איקידו, קאראטה, ג'ודו; תרגם מכתב יד וערך: מיכאל בן חנן, ירושלים: י’ מרכוס, 1965.
אמה גרון, הכשרה נפשית של ספורטאים: שיטות ואמצעים; תרגם מיכאל בן-חנן, נתניה: מכון וינגייט לחינוך גופני ולספורט, 1976.
החוקה הבינלאומית להיאבקות: סגנון יווני רומי וסגנון חפשי; תרגום: מיכאל בן חנן, נתניה: מכון וינגייט לחינוך גופני ולספורט עבור ההתאחדות לספורט בישראל, 1977.
הערות שוליים

↑  מיכאל בן-חנן באתר GRAVEZ
↑  דייויד סלע, התעמלות בוקר, באתר ישראל היום, 27 באוגוסט 2020
↑  אורי דרומי, מת מיכאל בן-חנן, שדרן "התעמלות הבוקר", באתר הארץ, 20 בספטמבר 2001
↑  מיכאל בן-חנן באתר GRAVEZ
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007304018805171  ISNI: 0000 0001 0053 7543  NTA: 188417621  SUDOC: 25233583X  VIAF: 149467310   WorldCat (עם VIAF): 149467310
מרטין קונל

| --- | --- |

מרטין קונל
 לידה:  1968 (בן 56 בערך) יורקשייר, בריטניה בריטניה
 השתייכות:  הצי המלכותי הצי המלכותי הבריטי
 תקופת הפעילות:  מ-1987
 דרגה:   תת-אדמירל
 תפקידים בשירות
 מפקד קבוצת המשימה האמפיבית מפקד זרוע האוויר של הצי המלכותי לורד הים השני
 פעולות ומבצעים
 מלחמת המפרץ מלחמת אפגניסטן מלחמת עיראק
 עיטורים
  מפקד במסדר האימפריה הבריטית
מרטין ג'ון קונל (באנגלית: Martin John Connell; נולד ב-1968) הוא תת-אדמירל בריטי אשר שימש כמפקד זרוע האוויר של הצי המלכותי בין השנים 2019–2022, ומאז 12 בינואר 2022 משמש כלורד הים השני.
ביוגרפיה

קונל נולד ביורקשייר ב-1968. ב-1987 הוא התגייס לצי המלכותי הבריטי ושרת בזרוע האוויר. הוא מונה למפקד טיסה בנושאת המטוסים HMS Coventry ואז ב-HMS Manchester. ב-2003 הוא מונה למפקד ספינת הסיור HMS Severn. ב-2006 הוא הועבר לפקד על הפריגטה HMS Chatham. ב-2012 הוא הועבר לפקד על נושאת המטוסים HMS Illustrious.
ב-10 בפברואר 2015 הוא הועלה לדרגת קומודור. באותה שנה הוא מונה למפקד קבוצת המשימות האמפיביות. ב-2016 הוא מונה לנספח צבאי בוושינגטון די סי. ב-2019 הוא מונה למפקד זרוע האוויר של הצי המלכותי. ב-2020 הוא הפך למפקד במסדר האימפריה הבריטית. ב-12 בינואר 2022 הוא הועלה לדרגת תת-אדמירל ומונה ללורד הים השני.
מרגריטה

ערך זה עוסק במשפחת קוקטיילים. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |

 נתונים
 מרכיבים:  מרגריטה קלאסית: 60 מ"ל טקילה, 45 מ"ל ליים, 30 מ"ל ליקר קואנטרו ודש מי סוכר (2.5 מ"ל)
 אופן ההכנה:  ניעור בשייקר או ערבול בממחה
 כוס:   כוס מרגריטה
 קישוט:  פרוסת ליים וכתר מלח על שפת הכוס
 
מרגריטה מוגשת בכוס רגילה מקושטת בפלח ליים
מרגריטה (Margarita) היא משפחת קוקטיילים על בסיס טקילה המנוערים בשייקר או מעורבלים בבלנדר עם קרח. הגרסה המעורבלת ידועה בשם "מרגריטה קפואה". הקוקטייל הקלאסי מוכר רשמית על ידי איגוד הברמנים הבינלאומי ובגרסתו הרשמית מורכב מחמישים מיליליטר טקילה 100% אגבה, 20 מיליליטר ליקר קואנטרו ו-15 מיליליטר מיץ ליים סחוט טרי, אך בברים שונים משתמשים במינונים שונים בהתאם לטקילה בה משתמשים ולהעדפת הבר. בנוסף ישנם וריאציות הכוללות פירות שנטחנים בממחה עם קרח, טקילה וקואנטרו.
הקוקטייל הפופולרי זכה לכוס על שמו, בה נוהגים להגיש את הקוקטייל כששפתה של הכוס מצופה בכתר מלח.
מרגריטה קפואה (Frozen Margarita) היא מרגריטה המוגשת כברד ומורכבת מרכזי פרי טבעיים, טקילה וליקר תפוזים.
מרגריטה מעושנת (Smokey Margarita) כוללת למרכיבי המרגריטה הקלאסית גם 15 מ"ל מסקל, 45 מ"ל טקילה במקום 60 מ"ל וכתר המלח עשוי ממלח מעושן.
מקור השם

ישנן גרסאות שונות באשר לזהותה של "אותה מרגרט" על שמה קרוי הקוקטייל. על פי אחת מהן, מדובר בכוכבנית מרג'ורי קינג ("מרגרט"), שבתקופת היובש של שנות ה-30, נהגה לחצות את הגבול מקליפורניה למקסיקו כדי שתוכל ללגום מהקוקטייל.
לקריאה נוספת

עופר קורן, 69 קוקטיילים, פרדס חנה כרכור: הוצאת אלרן, 2003, עמ' 46–54
הערות שוליים

↑  Margarita, iba-world.com, ‏2021-04-29 (באנגלית אמריקאית)
↑  שלמה פפירבלט, 6 בתי טקילה ואף לא תולעת אחת, באתר כלכליסט, 6 בספטמבר 2009
| קוקטיילים רשמיים של איגוד הברמנים הבין-לאומי (IBA) |
| --- | --- | --- |
| בלתי נשכחים   The Unforgettables | אלכסנדר •  אמריקנו • אנג'ל פייס • אוויאיישן • בין הסדינים • בולברדייה • ברנדי קרסטה • קזינו • קלווור קלאב • דאקירי • דרי מרטיני • ג'ין פיז • האנקי פאנקי • ג'ון קולינס • מילה אחרונה • מנהטן • מרטינז • מארי פיקארד • בלוטת הקופים • נגרוני • אולד פאשנד • פארדייז • פלאנטרס פאנץ'  • פורטו פליפ • ראמוס פיז • ראסטי נייל • סזראק • סיידקאר • סטינגר • טוקסידו • Vieux Carré •  ויסקי סאוור • וייט ליידי |  |
| קלאסיקות עכשוויות   Contemporary Classics | בליני • רוסי שחור (רוסי לבן) • בלאדי מרי • קאיפיריניה • קוקטייל שמפניה • קורפס רוויוור 2 • קוסמופוליטן • קובה ליברה • פרנץ' 75 • פרנץ' קונקשן • גולדן דרים • גראסהופר • המינגוויי ספיישל • צוואר סוס • אייריש קופי • קיר • לונג איילנד אייסד טי • מאי תאי • מרגריטה • מימוזה • מינט ג'ולפ • מוחיטו • מוסקו מיול • פינה קולדה • פיסקו סאוור • סי בריז • סקס על החוף • סינגפור סלינג • טקילה סאן רייז • וספר •  זומבי |  |
| משקאות עידן חדש   New Era Drinks | ברקודה • ברכי דבורה • ברמבל • קנהנצ'ארה • דארק אנ סטורמי • אספרסו מרטיני • פרננדיטו • פרנץ' מרטיני •  לא חוקי • למון דרופ מרטיני •  עירום ומפורסם  • ניו יורק סאוור • אולד קובן  •  פלומה • מטוס נייר • פניצילין • ראשן ספרינג פאנץ' • סולת'סייד • ספייסי פיפטי • שפריץ • ספרינג באסטרד • טיפררי • טומיס מרגריטה • טרינידד סאוור • VE.N.TO • ציפור צהובה |  |
ערך זה הוא קצרמרבנושא משקאות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מרטין קופר

| --- | --- |

 לידה:  26 בדצמבר 1928 (בן 95) שיקגו, ארצות הברית 
 ענף מדעי:  הנדסת חשמל 
 מקום מגורים:  דל מר 
 מקום לימודים:  המכון לטכנולוגיה של אילינוי  תיכון קריין 
 מוסדות:  ArrayComm 
 פרסים והוקרה:  פרס נסיכת אסטוריאס למחקר טכני ומדעי (2009)  מסארו איבוקה (2015)  פרס צ'ארלס סטארק דרייפר (2013)  פרס מרקוני (2013)  פרס וושינגטון (2012) 
 בן או בת זוג:  ארלין האריס 
 www.dynallc.com
 תרומות עיקריות
 טלפון סלולרי
 
מרטין קופר ב-2007
מרטין קופר (באנגלית: Martin Cooper; נולד ב-26 בדצמבר 1928) הוא מהנדס יהודי אמריקאי וסגן נשיא חברת מוטורולה לשעבר. נחשב לאבי הטלפון הנייד המודרני.
חייו

קופר נולד וגדל בשיקגו, אילינוי, למשפחה יהודית של מהגרים מאוקראינה. בשנת 1950 סיים את לימודיו בהנדסת חשמל במכון הטכנולוגי של אילינוי. לאחר ארבע שנות שירות בצי משחתות וצוללות של ארצות הברית, הוא עבד במשך שנה בחברת תקשורת. בשנות השבעים ניהל את חטיבת המחקר ופיתוח של מוטורולה, והוביל את הצוות שפיתח את הטלפון הנייד. ב-17 אוקטובר 1973 הגיש את הפטנט שלו (מס' 3906166) על ה"Radio-/Telefon-System", שבעקבותיו הוא נחשב כיום לממציא הטלפון הנייד המודרני (להבדיל מטלפון נייד במכונית). באותה שנה ביצע קופר את השיחה הסלולרית הראשונה בעולם, בשדרה השישית בלב מנהטן, לעיניהם המשתאות של העוברים והשבים. לדבריו הוא שאב השראה מה"קומיוניקייטור" שבה נהג לדבר קפטן קירק מסדרת הטלוויזיה סטאר טרק, והוא החליט בעקבות זאת לערוך מחקר על טכנולוגיה סלולרית.
בשנת 1995 הוענק לקופר פרס " Wharton Infosys Business Transformation Award" בשל החידושים הטכנולוגיים שלו בתחום התקשורת, בשנת 2009 זכה יחד עם ריי טומלינסון בפרסי נסיך אסטוריאס בקטגוריית המדע והמחקר. בשנת 2004 קיבל קופר תואר דוקטור לשם כבוד מהמכון הטכנולוגי באילינוי. בשנת 2023 הוענק לקופר פרס מפעל חיים בתערוכת המובייל בברצלונה (MWC).
קופר הוא חבר במנסה, וכן מנכ"ל ומייסד של ArrayComm, חברה בסן חוזה שבקליפורניה העוסקת במחקר של טכנולוגיות אנטנה חכמה ושיפור רשתות אלחוטיות.
מיכאל בירנהק

| --- | --- |

 לידה:  1969 (בן 55 בערך) 
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  אוניברסיטת תל אביב (פברואר 1996)  בית הספר למשפטים אוניברסיטת ניו יורק (ספטמבר 2000) 
 השתייכות:  הפקולטה למשפטים, אוניברסיטת תל אביב 
 תחומי מחקר:  הזכות לפרטיות, קניין רוחני, חופש הביטוי 
 פרסים והוקרה:  פרס צלטנר (2020) 
 
מיכאל דן בירנהק (נולד ב-1969) הוא פרופסור מן המניין בפקולטה למשפטים באוניברסיטת תל אביב.
תחומי המחקר וההוראה שלו הם משפט וטכנולוגיה, זכויות יוצרים, פרטיות וחופש הביטוי.
ביוגרפיה

שירת ככתב בגלי צה"ל (1987–1990), ובהמשך עבד שם כעורך חדשות (1990–1993). בנובמבר 1993 הצטרף לחברת החדשות של ערוץ 2, שם היה חבר בצוות המייסד של החברה ועורך חדשות עד סוף 1995, כשהחל את התמחותו בבית המשפט.
הוא בוגר אוניברסיטת תל אביב במשפטים (1996). התמחה אצל סגן נשיא (ולימים נשיא) בית המשפט המחוזי בתל אביב, השופט אורי גורן. את עבודת הדוקטורט כתב באוניברסיטת ניו יורק בנושא זכויות יוצרים וחופש הביטוי (2000).
עד שנת 2007 היה בירנהק חבר סגל בפקולטה למשפטים באוניברסיטת חיפה, שם ייסד וניהל (במשותף עם פרופ' ניבה אלקין-קורן) את המרכז למשפט וטכנולוגיה. בשנת 2007 הצטרף לפקולטה למשפטים באוניברסיטת תל אביב, שם היה בין היתר העורך הראשי של כתב העת "עיוני משפט". הוא ייסד ועמד בראש מכון ש. הורוביץ לקניין רוחני ע"ש ד"ר אמנון גולדנברג, ניהל את תוכנית פרסול לתואר שני בינלאומי בפקולטה (2021-2015), וכיהן כסגן דיקאן למחקר (2021-2017).
בשנת 2020 הוענק לו פרס צלטנר.
מחקרו

ענף אחד של מחקרו עוסק בסוגיות של משפט וטכנולוגיה, ובעיקר הזכות לפרטיות, כמו מחקריו על הנדסת פרטיות, היבטי פרטיות של טכנולוגיה ביומטרית, פרטיות במקום העבודה, מצלמות מעקב בבתי ספר, ופרטיות במרחב העירוני. קו מרכזי במחקרו הוא הדגשת ההדדיות וההיזון החוזר שבין המשפט לטכנולוגיה. בתחום הפרטיות, הוא מצדד בעמדה הרואה בה נגזרת של כבוד האדם, וביטוי לשליטה של אדם במידע על אודותיו.
ענף אחר של מחקרו עוסק בקניין רוחני, ובמיוחד בזכויות יוצרים. הוא כותב על היחס בין זכויות יוצרים לחופש הביטוי, על הגנת השימוש ההוגן, על בעלות בזכויות במקום העבודה, ועל הדין הישראלי. הוא מחזיק בעמדה שלפיה זכויות יוצרים אינן זכויות טבעיות, אלא מכשיר משפטי שנועד להעשיר את נחלת הכלל, על ידי מתן זכויות מוגבלות ליוצרים. מכאן הוא מצדד בהרחבת ההגנות למשתמשים, כדי להגביר את הנגישות ליצירות ואת האפשרות ליצירה חדשה.
בירנהק חוקר גם בתחום ההיסטוריה של הקניין הרוחני בארץ ישראל המנדטורית ובישראל. ספרו, היחיד שעוסק בנושא זה, פורסם בהוצאת אוניברסיטת אוקספורד הבריטית. מאז 2012 הוא מחבר הפרק על אודות דיני זכויות יוצרים בישראל, בספרם המרכזי של גלר ובנטלי על זכויות יוצרים בעולם.
פעילות ציבורית

בירנהק היה חבר בהנהלת האגודה לזכויות האזרח, חבר בוועדת שופמן לבדיקת ההסדר של מאגרי מידע, חבר בפאנלים של איגוד האינטרנט הישראלי לעניין בעלות על שמות מתחם, ובוועדה של האיגוד לבדיקת שמות מתחם פוגעניים, וכן היה חבר במועצה הציבורית להגנת הפרטיות (בשנים 2004–2007 לפי מינוי שר המשפטים טומי לפיד; בשנים 2007–2009 לפי מינוי השר דניאל פרידמן, וב-2015, לפי מינוי ממלא מקום שר המשפטים, ראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו).
ב-2018 מונה על ידי לשכת העיתונות הממשלתית (לע"מ) לכהן בראשות ועדה ציבורית מייעצת שתבחן את הכללים והקריטריונים למתן תעודות עיתונאי מטעם לשכת העיתונות הממשלתית, לאזרחים העוסקים במקצועות התקשורת בישראל. ב-2020 נמנה עם מייסדי עמותת "פרטיות ישראל". בשנת 2022 ייסד את הקליניקה לפרטיות. בירנהק חבר בפורום המרצות והמרצים למשפטים למען הדמוקרטיה, הפועל נגד שינויי המשטר שהוצעו במערכת המשפט בשנת 2023.
ספריו

(עורך) שקט, מדברים! התרבות המשפטית של חופש הביטוי בישראל, סדרת הספרים משפט חברה ותרבות, 2006
(עורך, עם ד"ר גיא פסח)  יוצרים זכויות: קריאות בחוק זכות יוצרים, הוצאת נבו, 2009
מרחב פרטי: הזכות לפרטיות בין משפט לטכנולוגיה, הוצאת אוניברסיטת בר-אילן והוצאת נבו, 2010
(עורך, עם פרופ' ניבה אלקין-קורן)  רשת משפטית: משפט וטכנולוגיות מידע, סדרת הספרים משפט חברה ותרבות, 2011
Colonial Copyright: Intellectual Property in Mandate Palestine, הוצאת אוניברסיטת אוקספורד, 2012
(עורך) מן הפרט אל הכלל: פרטיות וחברת המעקב, משפט חברה ותרבות, ב 2019
פרטיות חוקתית (הוצאת בר-אילן ונבו, 2023)
מבחר מאמרים

"בית המשפט לעניינים מינהליים", משפט וממשל ד, 243, 1997 - [עם השופט אורי גורן]
"כיסאות ייחודיים, דעות מיעוט ופלורליזם שיפוטי", עיוני משפט כב, 499, 1999 [עם דוד גוסרסקי]
"דרישת המקוריות בדיני זכויות יוצרים ושליטה תרבותית", עלי משפט ב, 347, 2002
"אתיקה עיתונאית ברשת: על הסדרה פרטית, חופש העיתונות, כוח ותחרות" פתו"ח – כתב עת בנושא פוליטיקה, תקשורת וחברה ה 173–214, 2003
"הנדסה חוקתית: המתודולוגיה של בית המשפט העליון בהכרעות ערכיות" מחקרי משפט יט 591–631, 2003
"החופש לגלוש בספריות ציבוריות" משפט וממשל ו 421–449, 2003
"לידתה של עוולה: הפרה תורמת בדיני פטנטים" טכנולוגיות של צדק: משפט מדע וחברה 221-169 (עורך: שי לביא), 2003
"השאלה ציבורית והעתקה פרטית", עיוני משפט כז, 885, 2004
"חורים ברשת: פורנוגרפיה, מידע ועיצוב מדיניות בסביבה הדיגיטלית", פוליטיקה יג, 101, 2005
"משפט המכונה: אבטחת מידע וחוק המחשבים", שערי משפט ד, עמ' 315, 2006
"שליטה והסכמה: הבסיס העיוני של הזכות לפרטיות", משפט וממשל יא 9, 2007
"זכויות המתים וחופש החיים" עיוני משפט לא 57–114, 2008
"קריאה תרבותית: החוק ושדה היצירה", בספר: מיכאל בירנהק וגיא פסח (עורכים), יוצרים זכויות: קריאות בחוק זכות יוצרים, 2009
"מעקב בעבודה: טיילור, בנת'האם והזכות לפרטיות", עבודה, חברה ומשפט יב, 2010
"חשיפת גולשים אנונימיים ברשת", חוקים ב, 51, 2010
"הטלגרף ומאבקי הכוח בשדה החדשות הארץ-ישראלי 1925 – 1933", קשר 45, 49 - 56, 2013
"זכויות יוצרים במדינת היהודים", זמנים 128, 113-102, 2014
"יצירה משפטית: שימוש הוגן בדיני זכויות יוצרים" בתוך: משפט, תרבות וספר - ספר נילי כהן 106-84 (עופר גרוסקופף ושי לביא עורכים, 2017)
"חשיפה מקוונת וחשיפה משפטית: על פרטיות ופומביות של פסקי דין ברשת", משפטים מח 90-31 (2018)
"הנדסת פרטיות ציבורית: המקרה של העברת מידע ממרשם האוכלוסין", דין ודברים יב 70-15 (2019)
(עם מיקי זר) עקרונות פעולה משפטיים לפיתוח טכנולוגיות לאיתור מגעים (אוניברסיטת ת"א, 2020)
הערות שוליים

↑  ציוץ של הפקולטה למשפטים באוניברסיטת תל אביב, 27 בינואר 2020
↑  "מי אנחנו", פורום המרצות והמרצים למשפטים למען הדמוקרטיה.
↑  הספר זכה בפרס האגודה הישראלית למדעי המדינה לשנת תשע"א
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007300892805171  ISNI: 0000 0003 8240 0149  LCCN: no2001076124  NTA: 353032085  ORCID: 0000-0003-2704-0398  SUDOC: 176893458  VIAF: 265491838   WorldCat (עם VIAF): 265491838
מישל רו

| --- | --- |
מישל רו, 2008
מישל רו, 2008
 לידה:  19 באפריל 1941 Charolles, צרפת 
 פטירה:  11 במרץ 2020 (בגיל 78) Bray, הממלכה המאוחדת 
 פרסים והוקרה:  קצין במסדר האימפריה הבריטית (2002)  Meilleur Ouvrier de France (1976)  קצין במסדר ההצטיינות החקלאית (1987)  אביר מסדר האמנויות והספרות (1990)  אביר במסדר ההצטיינות הלאומי (1987)  אביר בלגיון הכבוד (2004)  קצין בלגיון הכבוד 
 
מישל רו (בצרפתית: Michel Roux;‏ 19 באפריל 1941 – 12 במרץ 2020) היה שף ומסעדן צרפתי, שעבד בבריטניה.
ביוגרפיה

רו נולד בכפר שבחבל בורגון ואחרי מלחמת העולם השנייה, עבר עם משפחתו לפריז, שם הקימו שרקוטרי (מעדניית בשרים). בהיותו בן ארבע עשרה הוא נעשה פטיסייה (שף קינוחים), ואחרי כן הלך בעקבות אחיו הבכור אלברט לעבוד בפריז כשף.
כשאלברט עבר ללונדון, מישל נסע בעקבותיו, וב-1967 הם פתחו את מסעדתם הראשונה, "לה גאברוש", שהייתה למסעדה הראשונה בבריטניה שזכתה בכוכב, שני כוכבים ושלושה כוכבים במדריך מישלן האדום. ב-1972 הם פתחו את "ווטרסייד אין" בבריי, ברקשייר, שזכתה אף היא בשלושה כוכבים במדריך המישלן.
מישל זכה בפרס Meilleur Ouvrier de France לשף מאפים ב-1976 ונבחר לחבר במסדר האימפריה הבריטית לצד אחיו אלברט ב-2002 והוא היה זוכהו של פרס ניו יורק למצוינות של המרכז הבינלאומי (The International Center in New York's Award of Excellence).
במשאל בבריטניה שביצע כתב העת לאירוח Caterer and Hotelkeeper ב-2003, נבחרו מישל ואחיו אלברט כשפים המשפיעים ביותר בבריטניה. אלן רו, בנו של מישל רו, מנהל כעת את ווטרסייד אין בבריי. את מסעדת לה גברוש מנהל כיום מישל רו הבן, בנו של אלברט רו.
"ווטרסייד אין" היא מסעדה השוכנת בבית מלון בוטיק המשתייך לרשת רלה א שאטו שגם הוא היה בבעלות רו והיא מחזיקה בשלושה כוכבים במדריך המישלן. לה גברוש מחזיקה בשני כוכבים במדריך המישלן ונכללת במדריך השולחנות הגדולים בעולם.
האחים אלברט ומישל רו זכו בפרס על מפעל חיים ממדריך 50 המסעדות הטובות בעולם בשנת 2006.
מישל רו נפטר ב-12 במרץ 2020.
ספריו

The Roux Brothers on Patisserie: Recipes and Ideas for Pastries and Desserts from the Master Chefs of the Celebrated Waterside Inn and Le Gavroche Restaurants, Little, Brown & Company, 1993.
French Country Cooking (with Albert Roux), Bracken Books, 1994.
Life Is a Menu: Reminiscences and Recipes from a Master Chef, (אוטוביוגרפיה) Trafalgar Square, 2001.
Michel Roux's Finest Desserts, Rizzoli, 2001.
Michel Roux: New Creative Techniques from a French Master Chef, Rizzoli, 2003.
Only the Best: The Art of Cooking with a Master Chef, Quadrille, 2004.
Desserts: Ten Recipes, Orion Publishing, 2004.
Eggs (with Martin Brigdale), Wiley, 2006.
Pastry: Savory and Sweet, Wiley, 2009.
Michel Roux Sauces: Revised and Updated Edition, Rizzoli, 2010.
הערות שוליים

↑  מסעדת לה גברוש במדריך השולחנות הגדולים בעולם
↑  פרס על מפעל חיים לאלברט ומישל רו ממדריך 50 המסעדות הטובות בעולם לשנת 2006
↑  שי שגב, השף הצרפתי מישל רו הלך לעולמו, באתר ynet, 12 במרץ 2020
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810538924505606  BnF: cb12198743m (data)  GND: 122186028  ISNI: 0000 0001 1038 5213  LCCN: n84087191  NKC: xx0196056  NTA: 073065609  SUDOC: 242963293  VIAF: 12355054   WorldCat (עם VIAF): 12355054 
מסעדת "ווטרסייד אין" השוכנת למרגלות נהר התמזה בכפר בריי, ברקשייר
מטאלורג פיקאליובו

מועדון הכדורגל מטאלורג פיקאליובו (ברוסית: Футбольный клуб Металлург Пикалёво) הוא מועדון כדורגל רוסי מהעיר פיקאליובו שבמחוז לנינגרד. הקבוצה מתמודדת באליפות מחוז לנינגרד בכדורגל, אך בעבר התמודדה בליגה המקצוענית ובליגה הרוסית השנייה. הקבוצה התקיימה משנת 1956 ועד 2014 והתמודדה במסגרת אליפות המחוז עד שפורקה.
בשנת 2015 הוקמה הקבוצה מחדש ונקראת בשם "מטאלורג מחוז המשנה בוקסיטוגורסק" (ברוסית:Металлург-БМР).
שמות הקבוצה

עד 1991 — מטאלורג
1991 — גלינוזיום
1992 -  מאי 2002 — מטאלורג
מאי 2002 - 2004 — פיקאליובו
2004 - 2014 — מטאלורג
משנת 2015 — מטאלורג-BMR
היסטוריה

הקבוצה הוקמה בחסות מפעל המלט של העיר פיקאליובו.
משנת 1963 התמודדה הקבוצה במסגרת אליפות המחוז. בשנת 1966 זכתה בגביע המחוז ושנה לאחר מכן זכתה באליפות המחוז ללא אף הפסד במהלך העונה.
בשנים 1968—1969 התמודדה באזור 8 של הליגה הסובייטית השנייה. בעונת 1976 התאחדה הקבוצה עם קבוצת הכדורגל של בוקסיטוגורסק והתקיימה עד 1989.
בשנים 1994—1995 התמודדה הקבוצה בליגה הרוסית השלישית, שבאותה עת נחשבה לליגה הרביעית בחשיבותה ברוסיה והייתה ליגה מקצוענית.
בעונת 2003 התמודדה הקבוצה בליגה הרוסית השנייה, אך נתקלה בקשיים פיננסיים שמנעו ממנה את המשך קיומה באופן סדיר. והקבוצה פורקה.
במרס 2015 הוקמה קבוצת הכדורגל מטאלורג-BMR, כאשר BMR הוא ראשי התיבות ברוסית של מחוז המשנה בוקסיטוגורסק; ברוסית: Бокситогорский муниципальный район). הקבוצה סיימה את עונת הבכורה שלה באליפות המחוז במקום החמישי ובעונת 2016 העפילה עד לגמר גביע המחוז, אך הפסידה.