stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
26 במרץ
נפטרו

304 – עמנואל הקדוש, קדוש ומרטיר נוצרי, נהרג תחת דיוקלטיאנוס
809 – לודגר, מיסיונר פריזי (נולד ב-742)
983 – עצ'ד אל-דולה, האמיר המרכזי של קונפדרצית השושלת הבויהית (נולד ב-936)
1130 – זיגורד הראשון, מלך נורווגיה (נולד ב-1089)
1211 – סנשו הראשון, מלך פורטוגל (נולד ב-1154)
1350 – אלפונסו האחד עשר, מלך קסטיליה (נולד ב-1311)
1517 – היינריך איזאק, מלחין מהאסכולה הפרנקו-פלמית (נולד ב-1450)
1566 – אנטוניו דה קבסון, מלחין ונגן עוגב ספרדי (נולד ב-1510)
1737 – וחטנג השישי, הוואלי של ממלכת כארתלי הגאורגית (נולד ב-1675)
1797 – ג'יימס האטון, גאולוג, רופא, חוקר טבע וכימאי סקוטי (נולד ב-1726)
1827 – לודוויג ואן בטהובן, מלחין גרמני (נולד ב-1770)
1839 – שלמה זלמן ליפשיץ, בעל "חמדת שלמה", הרב הראשי הראשון של ורשה (נולד ב-1765)
1892 – וולט ויטמן, משורר אמריקאי (נולד ב-1819)
1892 – אליעזר אליהו איגל, רב אוסטרי ואורתודוקסי מודרני (נולד ב-1825)
1923 – שרה ברנאר, שחקנית תיאטרון צרפתיה (נולדה ב-1844)
1926 – קונסטנטין פרנבאך, מדינאי גרמני, קנצלר רפובליקת ויימאר בשנים 1920–1921 (נולד ב-1852)
1945 – דייוויד לויד ג'ורג', ראש ממשלה בריטי (נולד ב-1863)
1951 – שמואל זנוויל שפיצר, מעסקני היישוב הישן בירושלים, מייסד שכונת בתי נייטין וממייסדי שכונת שערי חסד בירושלים (נולד ב-1863)
1959 – ריימונד צ'נדלר, סופר בלשי אמריקאי (נולד ב-1888)
1969 – ב. טראוון, סופר גרמני-פולני (נולד ב-1882 או ב-1890)
1977 – הדוויג פורשוץ, חסידת אומות עולם גרמנייה (נולדה: ב-1900)
1979 – זאב רב-נוף, מבקר קולנוע ומוזיקה ובמאי ישראלי (נולד ב-1926)
1980 – רולאן בארת, חוקר ספרות צרפתי (נולד ב-1915)
1983 – אנתוני בלאנט, בוגד בריטי שריגל לטובת ברית המועצות (נולד ב-1907)
1993 – ז'אן דוד, מעצב, צייר ומאייר ישראלי (נולד ב-1908)
1995 – Eazy-E, זמר ראפ אמריקאי, מקים הלהקה המצליחה N.W.A (נולד ב-1963)
2003 – דניאל פטריק מויניהאן, סנטור ושגריר ארצות הברית לאו"ם (נולד ב-1927)
2005 – ג'יימס קלהאן, ראש ממשלת בריטניה (נולד ב-1912)
2006 – רודולף ורבה, פרופסור לפרמקולוגיה סלובקי יהודי, ניצול אושוויץ (נולד ב-1924)
2007 – עזמי נסאר, כדורגלן ומאמן כדורגל ערבי־ישראלי נוצרי (נולד ב-1957)
2010 – שמואל כץ, צייר ישראלי (נולד ב-1926)
2011 – פול ברן, מהנדס מחשבים אמריקני (נולד ב-1926)
2011 – ג'רלדין פררו, פוליטיקאית אמריקנית (נולדה ב-1935)
2011 – דיאנה וין ג'ונס, סופרת פנטזיה בריטית (נולדה ב-1934)
2013 – תמר גוטליב-סטימצקי, וירולוגית ישראלית (נולדה ב-1921)
2014 – ג'יימס ר' שלזינגר, פוליטיקאי אמריקאי (נולד ב-1929)
2015 – תומאס טראנסטרמר, סופר, משורר ומתרגם שוודי (נולד ב-1931)
2018 – סרגיי מברודי, מארגן תרמית הפירמידה הגדולה בהיסטוריה של רוסיה (נולד ב-1955)
2019 – מישל בקוס, קברניט בטיסה 139 של חברת אייר פראנס מתל אביב לפריז (נולד ב-1924)
2019 – יצחק שתיל, עיתונאי וסופר ישראלי (נולד ב-1941)
2020 – אוסקר איצ'אסו, הוגה דעות יליד בוליביה, מייסד בית הספר "Arica School" (נולד ב-1931)
2020 – מישל הידלגו, כדורגלן ומאמן צרפתי (נולד ב-1933)
2022 – אמנון יקימובסקי, פרופסור למתמטיקה באוניברסיטת תל אביב (נולד ב-1925)
2023 – ברוך לוי, מומחה בתחום מדיניות חברתית, מפקד פיקוד גדנ"ע ומפקד המשמר האזרחי (נולד ב-1933)
2024 – ריצ'רד סרה, אמן אמריקאי, שנודע בפסליו המינימליסטיים (נולד ב-1938)
חגים ואירועים החלים ביום זה

לפי ההלכה היהודית, ברכת החמה נאמרת אחת ל-28 שנים, תמיד בימי רביעי. ולאחר ייצוב הלוח היוליאני, החל משנת 21 ואילך, הברכה מתקיימת בתאריך קבוע לפי הלוח היוליאני – והוא (במקרה) 26 במרץ. בניגוד ללוח הגרגוריאני, שאיננו במחזוריות של 28 שנים, ובו תאריך ברכת החמה נע ביום אחד קדימה כל 100 שנים, ובמהלך המאה ה-21 תחול הברכה ב-8 באפריל
מאמיני הזורואסטריות חוגגים את יום הולדת הנביא זרתוסטרה
בנגלדש חוגגת את יום עצמאותה
היום הסגול, יום עולמי להגברת המודעות למחלת האפילפסיה
25 במרץ – 27 במרץ
מרץ
לוח אירועים שנתי
לנרד נימוי
מחמוד עבאס ("אבו מאזן")
ננסי פלוסי
לארי פייג'
לודוויג ואן בטהובן
וולט ויטמן
דייוויד לויד ג'ורג'
רון שלום

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  26 בספטמבר 1963 (בן 61)
 כינוי:  הרון הרון מעג'ור
 מדינה:  ישראל
 עיסוק:  קומיקאי
 מעסיק:  103fm
 קישורים חיצוניים
 פייסבוק:  ronshalom
 
רון שלום, הידוע בכינוי הרון הרון מעג'ור (נולד ב-26 בספטמבר 1963), הוא קומיקאי, שדרן רדיו, שחקן ודי ג'יי ישראלי. במשך כ-26 שנה השתתף בתוכנית הרדיו דידי לוקאלי לצידו של דידי הררי. התפרסם במתיחות רבות שביצע.
ביוגרפיה

נולד בקריית אונו למשפחה מסורתית חילונית. שירת בצבא בחטיבת הצנחנים. לאחר שחרורו מהצבא עבד מספר שנים כדי ג'יי, ודרך עבודתו הכיר את דידי הררי. למד קורס רדיו באולפני גבע בגבעתיים. בשנות התשעים התחתן בפעם הראשונה ולזוג נולדו בן ובת. בספטמבר 2013 נישא למנור שבת, בתו של שלומי שבת. לאחר כשנה התגרש. מתגורר ברעננה.
קריירה

בשנים 1998–2024 השתתף מדי יום בתוכנית דידי לוקאלי לצידו של דידי הררי ב-103fm. שם גילם בעיקר את הדמות 'הרון הרון מעג'ור', שאותה בנה לפי נהג משאית בשם אהרון יעקב מהיישוב עגור, וכן דמויות נוספות כמו 'זוהר בלבול', 'שישקו' ו'קיקה המתווך'. עם השנים שודרו בתוכנית למעלה מאלף מתיחות שביצע.
במשך שלוש עונות השתתף כאורח קבוע בתוכנית הטלוויזיה "בטברנה" עם שמעון פרנס. כן הופיע בתוכנית הלייט נייט "מופע לילה" בערוץ 2 עם הררי.
ב-2013 התמודד כמשתתף VIP בשעשועון כלוב הזהב.
ב-2015 שיחק בסדרת הטלוויזיה להרוג את הסבתא.
ב-2024, עם עזיבתו של הררי את תחנת הרדיו, הופסקה התוכנית "דידי לוקאלי". שלום החל לשדר במקומה את התוכנית "שניים עד ארבע" לצידו של יואב כהן.
הערות שוליים

↑  יפעת הללי אברהם, ‏מנור שבת התחתנה, באתר ‏מאקו‏, 3 בספטמבר 2013
↑  יפעת הללי אברהם, ‏מנור שבת ורון שלום מתגרשים | פרסום ראשון, באתר ‏מאקו‏, 13 באוקטובר 2014
↑  טוד מאנינג, הרון רון שלום, באתר | תל אביב tlv-times, ‏2016-02-24
↑  רון שלום | Pninat Tarbut
↑  גיל משעלי, ‏אחרי הפרידה: הרון הרון ראש בראש נגד דידי הררי, באתר ‏מאקו‏, 7 במאי 2024
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
פסטיבוס

| --- | --- |

 סוג:  חילוני
 סיבה:  נחגג כחלופה ללחצים ולמסחריות של עונת חג המולד.
 סמלים:  עמוד חגיגי
 חגיגות:  ארוחת ערב, הנחת מוט אלומיניום במקום עץ, קיום טקס מעגל תלונות, קרב היאבקות, תיוג אירועים שונים שקרו בתור ניסים.
 מועד
 תאריך התחלה:  23 בדצמבר
 תאריך סיום:  25 בדצמבר
פסטיבוס (Festivus) הוא חג חילוני הנחגג ב-23 בדצמבר כחלופה ללחצים והמסחריות הנתפסים כחלק מעונת חג המולד. החג נוצר במקור על ידי הסופר דניאל אוקיף, ונכנס לתרבות הפופולרית לאחר שהפך לנושא מרכזי בפרק "השביתה" מסדרת הטלוויזיה סיינפלד ששודר בשנת 1997, אותו כתב בנו של אוקיף, דן אוקיף.
בגרסה שהוצגה בסיינפלד, חגיגת פסטיבוס כוללת ארוחת ערב, עמוד אלומיניום לא מקושט, מסורות כמו "הבעת תלונות" ו"מבחני כוח" (האבקות), ותיאור אירועים יומיומיים כ"ניסי פסטיבוס". בפרק מתוארת החגיגה כ"חגיגה עבור השאר".
החג תואר גם כפארודיה על פסטיבל וגם כסוג של התנגדות למסחור הצרכני של תקופת החגים. העיתונאי אלן סלקין תיאר אותו כ"תמה חילונית מושלמת עבור מפגש דצמבר כוללני".
היסטוריה

פסטיבוס נוצר על ידי הסופר והעורך דניאל אוקיף, אביו של התסריטאי דן אוקיף, ונחגג במשפחתו כבר משנת 1966. המונח Festivus נלקח מהמילה הלטינית festivus, שמשמעותה "מצוין, שמח, תוסס". אוקיף האב יצר את המונח לציון תאריך חשוב עבורו, יום השנה לפגישתו הראשונה עם אשתו לעתיד, דבורה. המשפט "פסטיבוס עבור השאר" היה במקור מחווה לאנשים שנותרו אחרי מות אמו של דניאל בשנת 1976, כלומר "השאר" הם החיים.
ב-1982, דניאל או'קיף פרסם ספר בשם "ברק גנוב: תיאוריה חברתית של קסם" שדן בטקסים ייחודיים ובמשמעותם החברתית, נושא הרלוונטי למסורת פסטיבוס. כיום החג נחגג ב-23 בדצמבר, כפי שתואר בפרק סיינפלד שנכתב על ידי או'קיף הבן.
היסטוריה > סיינפלד

הפרק של סיינפלד בו הופיע פסטיבוס נקרא "השביתה", אם כי או'קיף מציין שהתסריטאים התחרטו מאוחר יותר שלא קראו לו "פסטיבוס". הוא שודר לראשונה ב-18 בדצמבר 1997. העלילה מתמקדת בקוזמו קרמר (מייקל ריצ'רדס) שחוזר לעבודה הקודמת שלו במאפיית H&H בייגלס. כשהוא סועד במסעדת מונק, ג'ורג' קוסטנזה (ג'ייסון אלכסנדר) מקבל מכתב מאביו שמאחל לו "פסטיבוס שמח". זה מוביל לשיחה בין ג'רי סיינפלד ואיליין בנס (ג'וליה לואיס-דרייפוס) על כך שאביו של ג'ורג' המציא את חג הפסטיבוס, למרות שג'ורג' לא מעוניין לדבר על כך. קרמר מתעניין בהחייאת החג, כאשר במאפייה פרנק קוסטנזה (ג'רי סטילר) מספר לו כיצד יצר את פסטיבוס כתגובה למסחריות של חג המולד.
בינתיים, ג'ורג' יוצר כרטיסי תרומה לצדקה מזויפת בשם "The Human Fund" (עם הסיסמה "Money for People") במקום מתנות לחג המולד לעמיתיו לעבודה. כאשר הבוס שלו, מר קרוגר (דניאל פון בארגן), שואל אותו על תרומה של 20,000 דולר שתרם לקרן האדם, ג'ורג' ממציא תירוץ ומסביר שהמציא את הקרן מכיוון שחשש לרדיפה על אמונתו בחגיגת פסטיבוס במקום חג המולד. קרוגר מנסה לאמת את דבריו, ומצטרף לג'ורג' בביתו כדי לראות את חגיגת הפסטיבוס.
קרמר מחליט לשבות מעבודתו במאפיית הבייגל, לאחר שהמנהל מסרב לתת לו חופשה ב-23 בדצמבר כדי לחגוג את החג. קרמר נראה בהמשך כשהוא מפגין על מדרכת המאפייה, נושא שלט עם הכיתוב "פסטיבוס כן! בייגלים לא!" וצועק לעוברים ושבים.
לבסוף, בביתו של פרנק בקווינס, ניו יורק, ג'רי, איליין, קריימר וג'ורג' מתאספים כדי לחגוג את פסטיבוס. ג'ורג' מביא את קרוגר כדי להוכיח לו שפסטיבוס הוא "כל כך אמיתי".
או'קיף היה בתחילה מסויג מלשלב את המסורת המשפחתית שלו בפרק, אך כאשר המפיקים האחראים, אלק ברג וג'ף שפר, שמעו על החג המוזר דרך אחיו של או'קיף, הם הסתקרנו, התלהבו, ולבסוף התעקשו שזה יהיה חלק מהפרק. שפר אמר מאוחר יותר: "זה העניין עם סיפורים בסיינפלד, הסיפורים האמיתיים הם תמיד הכי טובים. לפעמים יש גוון של מציאות שהוא פשוט מושלם. יכולנו לשבת בחדר מיליארד שנה ולעולם לא היינו ממציאים את פסטיבוס. זה משוגע ומצחיק ופשוט כל כך מצחיק וכל כך מטריד. זה נהדר."
מנהגים ומסורות של פסטיבוס

מנהגי ומסורות הפסטיבוס החלו במקור כמנהגים ייחודיים למשפחת או'קיף, ובהמשך התרחבו לכלול את המסורות שהוצגו בפרק "The Strike" בסדרה "סיינפלד" בשנת 1997.
מנהגים ומסורות של פסטיבוס > מנהגי משפחת או'קיף (1966–1997)

חג הפסטיבוס של משפחת או'קיף כלל מנהגים נוספים, כפי שמפורט בספר The Real Festivus (2005), שנכתב על ידי בנו של דניאל או'קיף, דן או'קיף. הספר מספק תיאור ממקור ראשון של גרסת הפסטיבוס המוקדמת כפי שנחגגה במשפחת או'קיף, ומסביר כיצד דן או'קיף שינה או החליף פרטים מהמצאת אביו לצורך פרק הסדרה "סיינפלד".
מנהגים ומסורות של פסטיבוס > מנהגי משפחת או'קיף (1966–1997) > שעון הפסטיבוס

בקטע ששודר ב-CNN בשנת 2013 על מקורות חג הפסטיבוס, דן או'קיף דיבר על החוויות האמיתיות הקשורות לחג. אביו של או'קיף, שיצר כמה ממנהגי הפסטיבוס המוכרים כיום, נהג לתלות על הקיר שעון בתוך שקית, ולא עמוד אלומיניום. לא תמיד הייתה זו אותה שקית ולא תמיד אותו שעון, אך תמיד היה זה אותו קיר. פעולת הנעיצה בקיר בוצעה לרוב בסתר ואז נחשפה בגאווה למשפחה. או'קיף הצעיר אמר ל-CNN: "הסמל האמיתי של החג היה שעון שאבי שם בתוך שקית ותלה על הקיר כל שנה... אני לא יודע למה, לא יודע מה זה אומר, הוא אף פעם לא הסכים לספר לי. הוא תמיד אמר, 'זה לא בשבילך לדעת'".
מנהגים ומסורות של פסטיבוס > פרקטיקות בדיוניות שהוצגו עקב פרק הטלוויזיה של סיינפלד (1997-אילך)

החג, כפי שתואר בפרק של סיינפלד, כולל מנהגים כמו "שחרור התלונות", שמתרחש במהלך ארוחת פסטיבוס, בו כל אחד מספר לאחרים את כל הדרכים בהן אכזבו אותו במהלך השנה האחרונה. לאחר הארוחה מתקיימת "היאבקות", שבה משתתפים נאבקים עם ראש המשפחה ומנסים להטיל אותו לרצפה. החג מסתיים רק אם ראש המשפחה נכנע ומוצמד לקרקע.
מנהגים ומסורות של פסטיבוס > פרקטיקות בדיוניות שהוצגו עקב פרק הטלוויזיה של סיינפלד (1997-אילך) > עמוד פסטיבוס

בפרק של סיינפלד, מסורת הפסטיבוס מתחילה עם עמוד אלומיניום. פרנק קוסטנזה מציין את "היחס הגבוה בין החוזק למשקל" של האלומיניום כגורם המושך אותו. במהלך פסטיבוס, העמוד מוצג ללא כל קישוט, שכן פרנק מוצא שהנוצץ מפריע לו. דן או'קיף מציין כי כותב נוסף של סיינפלד, ג'ף שפר, היה זה שהכניס את הרעיון של עמוד האלומיניום. עמוד האלומיניום לא היה חלק מהחגיגה המקורית של משפחת או'קיף, שהתמקדה בהנחת שעון בתוך שקית ותקיעתו בקיר.
בשנת 2021, חשבונות המדיה החברתית של סיינפלד יחד עם ארגון הסביבה One Tree Planted ניסו לתת לעמוד משמעות סביבתית חדשה. הם התחייבו לשתול עץ על כל מי שיפרסם תמונה עם עמוד כלשהו באמצעות ההאשטאג #FestivusSavesTrees. הם ציינו ששימוש בעמוד פסטיבוס במקום בעץ חג המולד חוסך עצים, והבהירו שהעמוד לא חייב להיות מאלומיניום ויכול להיות מכל חומר ובכל גודל.
מנהגים ומסורות של פסטיבוס > פרקטיקות בדיוניות שהוצגו עקב פרק הטלוויזיה של סיינפלד (1997-אילך) > ארוחת פסטיבוס

בפרק "The Strike" מוצגת ארוחת ערב חגיגית בערב פסטיבוס, לפני הפגנת הכוח ובמהלך שחרור התלונות. הארוחה הטלוויזיונית מציגה את אסטל קוסטנזה מגישה מאכל בצורה של כיכר בשר אדמדמה על מצע של חסה. בפרק לא מוגש אלכוהול בארוחה, אך הבוס של ג'ורג', מר קרוגר, שותה ממשהו מתוך מימייה קטנה.
בארוחת החג המקורית בבית משפחת או'קיף הוגשו תרנגול הודו או חזיר, כפי שתואר בספרו של דן או'קיף, "הפסטיבוס האמיתי".
מנהגים ומסורות של פסטיבוס > פרקטיקות בדיוניות שהוצגו עקב פרק הטלוויזיה של סיינפלד (1997-אילך) > שחרור התלונות

"שחרור התלונות" מתבצע מיד לאחר שמוגשת ארוחת פסטיבוס. בפרק הטלוויזיה, פרנק קוסטנזה פותח את התהליך במשפט, "יש לי הרבה בעיות עם כולכם, ועכשיו תשמעו על זה!" הוא כולל התפרצות של כל משתתף כלפי אחרים וכלפי העולם על איך הם אכזבו אותו במהלך השנה החולפת. ישנם אנשי מקצוע בתחום בריאות הנפש המאמינים שיצירת מרחב שבו אנשים יכולים לשחרר חלק מהתלונות שלהם כלפי משפחות וחברים עשויה להיות טובה לבריאות הנפש, אף על פי שזהו נושא שחגים אחרים לרוב נמנעים ממנו.
מנהגים ומסורות של פסטיבוס > פרקטיקות בדיוניות שהוצגו עקב פרק הטלוויזיה של סיינפלד (1997-אילך) > הפגנת הכוח / האבקות

"הפגנת הכוח" היא המסורת הסופית הנחגגת במסגרת פסטיבוס, והיא נערכת מיד לאחר (או, במקרה של "The Strike", במהלך) ארוחת הפסטיבוס. ראש המשפחה בוחר אדם אחד בחגיגת פסטיבוס ומאתגר אותו לקרב היאבקות. המסורת קובעת כי פסטיבוס לא יסתיים עד שראש המשפחה יוצמד לקרקע. בפרק "The Strike", לעומת זאת, קריימר מצליח להתחמק מהחוק באמצעות תירוץ לעזוב. "הפגנת הכוח" מוזכרת פעמיים בפרק לפני שהיא מתבצעת. בשתי הפעמים לא ניתנו פרטים לגבי מה קרה, אך בשתיהן, ג'ורג' קוסטנזה רץ החוצה מבית הקפה בבהלה, רומז שהיה לו ניסיון רע עם "הפגנת הכוח" בעבר. מה כללה הפגנת הכוח נחשף בסוף הפרק כאשר זה התרחש.
מנהגים ומסורות של פסטיבוס > פרקטיקות בדיוניות שהוצגו עקב פרק הטלוויזיה של סיינפלד (1997-אילך) > ניסי הפסטיבוס

קוזמו קריימר מכריז פעמיים על "נס פסטיבוס" במהלך חגיגת פסטיבוס בבית משפחת קוסטנזה. קריימר גורם להתרחשות שני "נסים" על ידי כך שהוא מזמין שני סוכני הימורים לארוחה עם איליין (אנשים שאיליין רצתה להימנע מהם), ועל ידי כך שהוא גורם לחברתו של ג'רי, גוון, להאמין שג'רי בוגד בה.
אימוץ נרחב של חגיגת פסטיבוס

אחר שידור הפרק של סיינפלד, אנשים רבים, בהשראת הסדרה, החלו לחגוג את פסטיבוס בדרגות שונות של רצינות. ספרו של אלן סאלקין משנת 2005, Festivus: The Holiday for the Rest of Us, מתעד את אימוץ החגיגות המוקדמות של פסטיבוס, ואילו ספרו של הרב יהושע אלי פלאוט משנת 2012, A Kosher Christmas: 'Tis the Season to Be Jewish, מתייחס גם הוא לפסטיבוס. ב-2020, מרטין בודק פרסם את The Festivus Haggadah, המשלב בין פסח לפסטיבוס. עבור אחרים, פסטיבוס משמש כהזדמנות לחגיגה לא-דתית במהלך עונת החגים, באמצעות חגיגות חורף.
במהלך ההכנות של קבוצת בולטימור רייבנס לאליפות סופרבול XXXV בשנת 2000, המאמן הראשי בריאן ביליק הכריז על איסור על השימוש במילה "פלייאוף" עד שהקבוצה תבטיח מקום בפלייאוף, ובמקום זאת כינה את הפלייאוף "פסטיבוס" ואת הסופרבול "פסטיבוס מקסימוס".
ב-2005, מושל ויסקונסין ג'ים דויל הוכרז כ-"מושל הפסטיבוס", והעמיד עמוד פסטיבוס בחדר המשפחה בבית המגורים הרשמי במדיסון, ויסקונסין. עמוד זה הפך לחלק מאוסף המוזיאון ההיסטורי של ויסקונסין.
בשנת 2010, סיפור של CNN בהשתתפות ג'רי סטילר, דן בפופולריות ההולכת וגדלה של פסטיבוס, כולל גיוס תרומות תחת השם "פסטיבוס" על ידי חבר הקונגרס אריק קנטור. באותה שנה, החג גם היה אחד הנושאים הפופולריים ביותר בטוויטר. ב-2012, גוגל יצרה תוצאה מיוחדת לחיפוש המילה "Festivus", ובה הופיע עמוד אלומיניום ריק לצד תוצאות החיפוש, יחד עם ההכרזה "נס פסטיבוס!" לפני מספר התוצאות וזמן החיפוש. באותה שנה גם הוקם עמוד פסטיבוס בעיר דירפילד ביץ' בפלורידה לצד תצוגות חג דתיות. בנוסף, עמוד דומה הוצג לצד תצוגות דתיות בבירת מדינת ויסקונסין, עם כרזה שתומכת בהבהפרדה בין כנסייה למדינה מטעם ארגון Freedom From Religion Foundation.
ב-2013 וב-2014, צ'אז סטיבנס הציב עמוד פסטיבוס עם פחיות בירה בגובה 1.8 מטרים בבניין קפיטול של פלורידה במחאה על תמיכה בהפרדת דת ומדינה. ב-2015, סטיבנס קיבל אישור להציב עמוד פסטיבוס עם עיצוב בסגנון גאווה, כולל כדור דיסקו, לציון החלטת בית המשפט העליון של ארצות הברית בנושא נישואים חד-מיניים במדינות שונות.
ב-2016, הסנאטור האמריקני רנד פול פרסם דו"ח "בזבוזים" מיוחד לחג הפסטיבוס והפך את "שחרור התלונות" למסורת שנתית בטוויטר. באותה שנה, העיתון טמפה ביי טיימס אפשר לכל מי שמעוניין להגיש תלונות פסטיבוס באתרו עם הבטחה לפרסמן ב-23 בדצמבר, יום הפסטיבוס. העיתון ממשיך לקבל ולפרסם תלונות פסטיבוס מכל רחבי העולם מדי שנה. פסטיבוס ציבורי נערך מדי שנה בפיטסבורג מאז 2005, כולל מופעי להקות חיות, חידון סיינפלד ומסורות החג.
ב-2018, מועצת עיריית וולונגונג בניו סאות' ויילס, אוסטרליה, קראה לסמטה בשם "Festivus Lane", כהוקרה על החגיגות שהחלו כתופעה מקומית וגדלו לאירוע שנתי.
ב-2021, אלוף העולם בהיאבקות ב-WWE, Big E, החל ללבוש בגדי היאבקות מותאמים אישית עם ביטויים ודמויות הקשורות לפסטיבוס.
ניסיונות להכרה לאומית

ב-2022, חשבונות המדיה החברתית של סיינפלד יצרו עצומה באתר change.org להכרזת פסטיבוס כחג לאומי ב-23 בדצמבר ועודדו את השימוש בהאשטאג #MakeFestivusOfficial. בסרטון קידום העצומה, ציינו שפסטיבוס ראוי להכרה בדומה לחגים לאומיים לא רשמיים נוספים, כמו יום הבייגל הלאומי, יום הבוס ויום חיבוק למוזיקאי.
הערות שוליים

↑  "The Strike". SeinfeldScripts.com. נבדק ב-25 בדצמבר 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
"פסטיבוס שמח" רקום על כיפה
עבדאללה נימר דרוויש

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1948 כפר קאסם, ישראל 
 פטירה:  14 במאי 2017 (בגיל 69 בערך) 
 מדינה:  ישראל 
 
שייח' עבדאללה נימר דרוויש (בערבית: عبد الله نمر درويش עבדאללה נמר דרויש; 1948 – 14 במאי 2017) היה מייסד התנועה האסלאמית בישראל.
ביוגרפיה

עבדאללה נימר דרוויש נולד בכפר קאסם. ב־1972 השלים לימודי דת במכללה האסלאמית בשכם. עם סיום לימודיו שב דרוויש לכפר קאסם והחל בקריאה לחזרה לדת ולעקרונותיה.
בשנת 1979 הקים דרוויש ארגון טרור בשם "א֫וּסְרַת אל-ג'יהאד" (בערבית: أسرة الجهاد, שמשמעו "משפחת הג'יהאד"), שמטרתו הייתה הקמת מדינה בשטחי ארץ ישראל שתפעל על פי חוקי השריעה. הארגון היה אחראי לאגירת אמצעי לחימה ולשרפת שדות אך לא סיכן חיי אדם. ב-1981 נעצר דרוויש, עם כמה מחבריו, הורשע בהשתייכות לארגון טרור וישב בכלא עד ששוחרר בעסקת ג'יבריל ב-1985. לאחר שחרורו התרכז בפעילות ציבורית והחל להביע התנגדות למעורבות של ערביי ישראל בפעילות אלימה. בשנת 1992, לאחר רצח שלושת החיילים בליל הקלשונים, אמר כי "אין זה משנה אם הם [המחבלים] מאמינים. רצח הוא רצח".
דרוויש היה המנהיג הרוחני של הפלג הדרומי של התנועה האסלאמית, ושימש כיו"ר מרכז אדם לדיאלוג בין שלוש הדתות. דרוויש הצהיר על דבקותו בשלטון החוק ובהשתלבות במוסדות מדינת ישראל. בריאיון עיתונאי ב-2001, אמר בין השאר:
מי שבונה תנועה שמושתתת על זה שעוברים על החוק, לא מייצג אותנו. למרות זאת, בגדה המערבית ובעזה זה לא שלטון חוק, זה כיבוש שיש לחסל, ולא מדינה שצריך לכבד. לכן אני מבין את הפלסטינים, או את הלבנונים שמתקוממים בכל דרך... אם הייתי בכיבוש, הייתי מתקומם, אבל ברגע שהחלטתי שאני חלק מהמדינה בעודי יושב בגבולות הקו הירוק, אני שומר על החוק, ואם הנציגים שלי בכנסת, זה סימן שאני כן מכיר במדינת ישראל. זאת למרות שגם אני מרגיש תחת כיבוש מנטלי, אבל העולם לא רואה את זה.
לאחר פטירת אחיו, בשנת 2005, פרסם דרוויש פסק הלכה המתיר למוסלמים לתרום איברים להשתלה.
ב-2021 יצא לאור בעברית הספר "האסלאם הוא הפתרון" בהוצאת רסלינג, המאגד מבחר מדרשותיו של דרוויש מראשית שנות ה-90 של המאה ה-20 – תקופת השיא של פעילותו כראש התנועה האסלאמית בישראל. בספר הקדמה מקיפה על דרוויש מאת פרופסור יצחק ויסמן.
הערות שוליים

↑  עסאם אבו-ריא, דתיות קונקרטית לעומת דתיות אבסטרקטית: המקרה של פילוג התנועה האסלאמית בישראל, מגמות מג (4), 2005, עמ' 682–98‏, JSTOR 23658366
↑  התעוררות דתית, פונדמנטליזם ורדיקליזם דתי אצל המוסלמים אזרחי ישראל, ד"ר דני רבינוביץ'
↑  Nachman Tal, The Islamic Movement in Israel, February 2000
↑  Clyde Haberman, 4 Israeli Arabs Are Held in Ax Killing of 3 Soldiers, The New York Times, 5 March 1992
↑  פעילות לציבור, משפט הלכתי נוכח מדינה מודרנית, באתר מכון ון ליר בירושלים, 5 במרץ 2008
↑  רענן בן צור, פסק הלכה: מוסלמים רשאים לתרום איברים, באתר ynet, 26 במרץ 2005
↑  האסלאם הוא הפתרון באתר "רסלינג"
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007297797605171  LCCN: nr96012689  VIAF: 41737424   WorldCat (עם VIAF): 41737424
ראשיא

| --- | --- |

 מדינה:  לבנון לבנון
 מחוז:  אל-בקאע
 נפה:  ראשיא
 שטח:  67.52 קמ"ר
 גובה:  1,200 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיירה:  8,500 (2007)
 קואורדינטות:  33°30′07″N 35°50′42″E﻿ / ﻿33.50194°N 35.845°E﻿ / 33.50194; 35.845
 אזור זמן:  UTC +2
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת לבנון מוגדלת) ביירות צור טריפולי צידון בעלבכ חלבא זחלה א-נבטיה ישראל סוריה הים התיכוןראשיא(למפת לבנון רגילה) ביירות צור טריפולי צידון בעלבכ חלבא זחלה א-נבטיה ישראל סוריה הים התיכוןראשיא  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
רַאשַׁ֫יַּא (בערבית: راشيا) ובשמה המלא: ראשיא אל-ואדי, היא עיירה, במחוז אל-בקאע שבלבנון, המהווה את היישוב המרכזי בנפת ראשיא. העיירה מצויה על מורדותיו המערביים של רכס מול הלבנון, מצפון להר החרמון בחלק הדרום-מזרחי של בקעת הלבנון. בראש ההר עליו נמצאת העיירה ניצבת מצודה מהמאה ה-18. נכון לשנת 2007 מתגוררים בה כ-8,500 תושבים.
היסטוריה

בנובמבר 1925 חדרו כוחות דרוזים לאזור דרום לבנון כחלק מהמרד הדרוזי. כ-3,000 לוחמים דרוזים ניסו לכבוש את מצודת ראשיא, בה התבצר סקוודרון פרשים מלגיון הזרים הצרפתי. הלחימה העזה, שנמשכה כחמישה ימים, הסתיימה במפלתו של הכוח הדרוזי, ובמותם של כ-600 מלוחמיהם. הפסד ראשון זה של הדרוזים היווה נקודת מפנה במרד, ומכאן ואילך נטתה הכף לטובת הצרפתים. בזמן הלחימה ובמהלך השנה שלאחר מכן, חוותה העיירה הרס נרחב: 429 בתים של נוצרים במקום נהרסו, ותושביהם הפכו לפליטים. גם בתקופה שלאחר מכן עוד נותר מתח רב בין העדות המרכזיות באזור; הנוצרים והדרוזים.
ב-11 בנובמבר 1943, בזמן המנדט הצרפתי על סוריה ולבנון, עצרו כוחות צרפת החופשית מנהיגים לבנוניים בולטים וכלאו אותם במצודת ראשיא. בין מנהיגים אלו היו: בשארה אל-ח'ורי, ריאד א-סולח, פייר ג'ומאייל, כמיל שמעון ועאדל אוסיראן. מאסר זה הביא לעניין בינלאומי נרחב וללחץ על הצרפתים, אשר לבסוף נכנעו ושחררו את המנהיגים הלבנוניים ב-22 בנובמבר 1943. תאריך זה נקבע כיום העצמאות של לבנון.
במלחמת שלום הגליל ניצב באזור ראשיא מערך סורי עליו הגנה חטיבת השריון ה-91 מדיוויזיה 1 הסורית. הכוח הישראלי שפעל באזור היה אוגדה 252 ואת העיירה עצמה כבש בפעולה לילית גדוד צנחנים שסופח לחטיבה 7 בליל 10 ביוני 1982.
הערות שוליים

↑  Slow Food Editore (11 במאי 2007). Terra Madre: 1,600 food communities. Slow Food Editore. ISBN 978-88-8499-118-8. נבדק ב-11 בספטמבר 2012. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  אין קשר לכפר ראשיא אל-פוח'אר הנמצא מדרום, בין מרג' עיון ובין חאצביא
↑  Martin Windrow,Michael Roffe, French Foreign Legion, אוקספורד, 1971, עמ' 28
1 2  מאיר זמיר, The formation of modern Lebanon, סידני, 1985, כרך 1 עמ' 175-176
↑  מאיר זמיר, Lebanon's quest: the road to statehood, 1926-1939, לונדון, 2000, עמ' 19
↑  עמנואל סקל, ‏אוגדת סיני במלחמת שלום הגליל, מערכות גליון 413, יולי 2007, עמ' 37
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007571143205171  LCCN: n2012038241  VIAF: 250948620   WorldCat (עם VIAF): 250948620 
ערך זה הוא קצרמרבנושא יישובים בלבנון. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
קרב ים ברנץ

מפת קרב ים ברנץ
מהלכי קרב ים ברנץ
קרב ים ברנץ הוא קרב ימי שהתרחש במלחמת העולם השנייה, ב-31 בדצמבר 1942, מצפון לנורווגיה, בים ברנץ, בין אוניות ליווי בריטיות שליוו את השיירה שמספרה JW 51B מסקוטלנד אל חצי האי קולה שבברית המועצות ובין אוניות השטח של הצי הגרמני. הקרב התקיים בתנאים קשים, בשיאו של החורף הארקטי. כתוצאה מכישלון הצי הגרמני בקרב זה (ובקרבות שקדמו לו) הדיח היטלר את מפקד הצי אריך רדר ומינה תחתיו את קרל דניץ.
רקע

לאחר הפלישה הגרמנית לברית המועצות ביוני 1941, הפכו הנמלים בחצי האי קולה, שבצפון ברית המועצות, למוצא הימי היחידי של ברית המועצות דרכו יכולה הייתה לקבל אספקה אזרחית וצבאית. החל מאוגוסט 1941 החלו לפעול השיירות הארקטיות שהובילו אספקה, נשק ותחמושת מארצות הברית ומבריטניה אל ברית המועצות. הצי הגרמני שבסיסיו היו ממוקמים לאורך החוף הנורווגי, פעל בים הנורווגי ובים ברנץ כדי לפגוע בשיירות ולשבש את האספקה החיונית לברית המועצות.
רוחבו של המסדרון שבין נורווגיה ובין האזור הקפוא של האוקיינוס הארקטי שבו היה ניתן להפליג היה כ-500 קילומטר בקיץ וכ-250 קילומטר בחורף. בקיץ הסכנה העיקרית לשיירות הייתה פעולת הצוללות הגרמניות ובחורף היו אלו מטוסי הלופטוואפה שבסיסיהם היו בנורווגיה. בסוף 1942 עמד הקרב על סטלינגרד בעיצומו ורוב מטוסי חיל האוויר הנאצי הוסטו למשימות בחזית המזרחית וכך עברה משימת יירוט השיירות לאוניות השטח.
היטלר ייחס חשיבות רבה הן לשליטתו בנורווגיה שסבר כי היא המטרה המועדפת לפלישה על ידי בעלות הברית והן לפעולות הימיות שנועדו לפגוע בסיוע לברית המועצות. הוא נתן פקודה מפורשת למפקד הפיקוד הצפוני של הצי: "מאחר שלכוח הימי יש עתה את האחריות העיקרית לשמר את יכולתה של גרמניה בסיכול ניסיונן של בעלות הברית לחמש מחדש את ברית המועצות, עליו לפעול להשגת יעד זה בנחרצות". אולם, באותה עת, המשיכה הפקודה, "יש לנהוג בזהירות מרבית, אפילו כנגד כוחות אויב שכוחם שקול לכוח הגרמני, כיוון שלא רצוי לחשוף את ספינות הדגל של הצי הגרמני לסיכונים גדולים". מומחים צבאיים טענו לאחר המלחמה כי פקודה כזו, המשתמעת לשתי פנים, היא בעייתית מאוד וייתכן כי תרמה לכישלון הכוח הגרמני. בנוסף, ביקש היטלר, לקבל עדכון מיידי על כל המבצעים הימיים המתקיימים בזירה מאחר שכדבריו: "איני מסוגל לעצום עין בעת שהספינות פועלות". יחסו של היטלר אל הצי היה דו צדדי. מצד אחד ייחס לצי תפקיד מרכזי ושאף להתחרות בצי הבריטי בעל המוניטין ומצד שני לא העריך את מפקדי הצי וראה בחלק מהם כחדלי אישים וכגורמים בעלי פוטנציאל חתרני.