stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קיליאן אמבפה
סטטיסטיקות קריירה > מועדונים

מעודכן ל-9 בינואר 2025
| מועדון | עונה | ליגה | ליגה> הופעות | ליגה> שערים | גביע> הופעות | גביע> שערים | גביע הליגה> הופעות | גביע הליגה> שערים | אירופה> הופעות | אירופה> שערים | אחר> הופעות | אחר> שערים | סה"כ> הופעות | סה"כ> שערים |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| מונקו ב' | 2015/16 | הליגה הצרפתית הרביעית | 10 | 2 | — | — | — | — | — | — | — | — | 10 | 2 |
| מונקו ב' | 2016/17 | הליגה הצרפתית הרביעית | 2 | 2 | — | — | — | — | — | — | — | — | 2 | 2 |
| מונקו ב' | סה"כ | סה"כ | 12 | 4 | — | — | — | — | — | — | — | — | 12 | 4 |
| מונקו | 2015/16 | ליג 1 | 11 | 1 | 1 | 0 | 1 | 0 | 1 | 0 | — | — | 14 | 1 |
| מונקו | 2016/17 | ליג 1 | 29 | 15 | 3 | 2 | 3 | 3 | 9 | 6 | — | — | 44 | 26 |
| מונקו | 2017/18 | ליג 1 | 1 | 0 | — | — | — | — | — | — | 1 | 0 | 2 | 0 |
| מונקו | סה"כ | סה"כ | 41 | 16 | 4 | 2 | 4 | 3 | 10 | 6 | 1 | 0 | 60 | 27 |
| פריז סן-ז'רמן (השאלה) | 2017/18 | ליג 1 | 27 | 13 | 5 | 4 | 4 | 0 | 8 | 4 | — | — | 44 | 21 |
| פריז סן-ז'רמן | 2018/19 | ליג 1 | 29 | 33 | 4 | 2 | 2 | 0 | 8 | 4 | 0 | 0 | 43 | 39 |
| פריז סן-ז'רמן | 2019/20 | ליג 1 | 20 | 18 | 3 | 4 | 3 | 2 | 10 | 5 | 1 | 1 | 37 | 30 |
| פריז סן-ז'רמן | 2020/21 | ליג 1 | 31 | 27 | 5 | 7 | — | — | 10 | 8 | 1 | 0 | 47 | 42 |
| פריז סן-ז'רמן | 2021/22 | ליג 1 | 35 | 28 | 3 | 5 | — | — | 8 | 6 | 0 | 0 | 46 | 39 |
| פריז סן-ז'רמן | 2022/23 | ליג 1 | 34 | 29 | 1 | 5 | — | — | 8 | 7 | 0 | 0 | 43 | 41 |
| פריז סן-ז'רמן | 2023/24 | ליג 1 | 29 | 27 | 6 | 8 | — | — | 12 | 8 | 1 | 1 | 48 | 44 |
| פריז סן-ז'רמן | סה"כ | סה"כ | 205 | 175 | 27 | 35 | 9 | 2 | 64 | 42 | 3 | 2 | 308 | 256 |
| ריאל מדריד | 2024/2025 | לה ליגה | 17 | 10 | 1 | 0 | — | — | 6 | 2 | 3 | 2 | 27 | 14 |
| ריאל מדריד | סה"כ | סה"כ | 17 | 10 | 1 | 0 | — | — | 6 | 2 | 3 | 2 | 27 | 14 |
| סה"כ | סה"כ | סה"כ | 275 | 205 | 32 | 37 | 13 | 5 | 80 | 50 | 7 | 4 | 407 | 301 |
↑  כולל הסופר קאפ הצרפתי, הסופר קאפ הספרדי, הסופר קאפ האירופי, והגביע הביניבשתי
סטטיסטיקות קריירה > נבחרת

מעודכן ל-9 ביוני 2024
| נבחרת | שנה | הופעות | שערים |
| --- | --- | --- | --- |
| צרפת צרפת | 2017 | 10 | 1 |
| צרפת צרפת | 2018 | 18 | 9 |
| צרפת צרפת | 2019 | 6 | 3 |
| צרפת צרפת | 2020 | 5 | 3 |
| צרפת צרפת | 2021 | 14 | 8 |
| צרפת צרפת | 2022 | 13 | 12 |
| צרפת צרפת | 2023 | 9 | 10 |
| צרפת צרפת | 2024 | 4 | 1 |
| סה"כ | סה"כ | 79 | 47 |
תארים > קבוצתיים

ליג 1 (1): 2016/17
ליג 1 (6): 2017/18, 2018/19, 2019/20, 2021/22, 2022/23, 2023/24
גביע הליגה הצרפתית (2): 2017/18, 2019/20
הגביע הצרפתי (4): 2017/18, 2019/20, 2020/21, 2023/24
הסופר קאפ צרפתי (3): 2019, 2020, 2023
הסופר קאפ האירופי: 2024
אליפות אירופה בכדורגל עד גיל 19 : 2016
גביע העולם: 2018
ליגת האומות של אופ"א: 2020/21
תארים > אישיים

שחקן החודש בליגה הצרפתית (11): אפריל 2017, מרץ 2018, אוגוסט 2018, פברואר 2019, פברואר 2021, אוגוסט 2021, פברואר 2022, נובמבר/דצמבר 2022, פברואר 2023, אוקטובר 2023, נובמבר 2023
שחקן השנה בליגה הצרפתית (5): 2018/19, 2020/21, 2021/22, 2022/23, 2023/24
נבחרת השנה של הליגה הצרפתית (7): 2016/17, 2017/18, 2018/19, 2020/21, 2021/22, 2022/23, 2023/24
נבחרת העונה של ליגת האלופות (4): 2016/17, 2019/20, 2020/21, 2021/22
FIFPRO World 11:‏ 2018, 2019
פרס נער הזהב: 2017
הצעיר המצטיין של המונדיאל: 2018
נבחרת הטורניר של המונדיאל: 2018
קבוצת השנה העולמית מטעם IFFHS:‏ 2018, 2021
נבחרת השנה של אופ"א: 2018
מלך השערים של הליגה הצרפתית (6): 2018/19, 2019/20, 2020/21, 2021/22, 2022/23, 2023/24
מלך הבישולים של הליגה הצרפתית: 2021/22
מלך השערים של המונדיאל: 2022
מלך שערי ליגת האלופות: 2023/24
גביע גרד מילר: 2024 (במשותף עם הארי קיין)
אביר בלגיון הכבוד הצרפתי: 2018
סמל העיר קריית מלאכי

| --- | --- |

הסמל משנת 2022
 גרסאות
 
 הסמל עד שנת 2022
 פרטים
 המחזיק בסמל:  עיריית קריית מלאכי
 התקנים
 סלוגן:  לחלום, לשאוף להגשים
סמל העיר קריית מלאכי הוא סמלה הרשמי של העיר קריית מלאכי ועירייתה.
היסטוריה > הסמל הישן (עד שנת 2022)

סמלה הראשון של קריית מלאכי היה סמל אשר ביטא הערכה לראשוני היישוב והורכב ממקצועות תעסוקה מהם התפרנסו ראשוני היישוב:
לבנים – ייצגו את ענף הבניה
פרח הפִּשְׁתָּן – סימל את המפעל הראשון בקרית מלאכי – מפעל "הפישתן"
גלגל שיניים – סימל את ענף התעשייה
פטיש – סימל את ענף בתי המלאכה
מאזניים – סימלו את ענף המסחר.
היסטוריה > הסמל החדש (משנת 2022)

בשנת 2022 במסגרת חגיגות ה-70 לעיר וכחלק מהליך מיתוג מחדש נערכה הצבעה בקרב התושבים על סמל חדש לעיר, הוצגו שלושה סמלים לבחירה אשר בכולם המוטו היה "לחלום, לשאוף, להגשים".
בסמל הנבחר היו חיצים במגוון צבעים המשדרים תנועה ורב גוניות ומבטאים חיבור בין העבר להווה ואת השאיפה קדימה. על רקע החיצים ניצבה משפחה הצופה אל העתיד ולצידה מגדל המים המפורסם בקריית מלאכי, בניינים ואלמנטים מהטבע. בפועל בסמל שפורסם הורדה תמונת המשפחה הצופה קדימה.
הערות שוליים

↑  סמל היישוב, באתר עיריית קריית מלאכי
↑  הצביעו לסקר: איך יראה הלוגו החדש של קריית מלאכי?, באתר עיריית קריית מלאכי
| דגל ישראל סמלי מחוז הדרום |
| --- | --- | --- |
| ערים | אופקים • אילת • אשדוד • אשקלון • באר שבע • דימונה • נתיבות • ערד • קריית גת • קריית מלאכי • רהט • שדרות | מפת מחוז הדרום |
| מועצות מקומיות | חורה • ירוחם • כסיפה • להבים • לקיה • מיתר • מצפה רמון • עומר • ערערה בנגב • שגב שלום • תל שבע | מפת מחוז הדרום |
| מועצות אזוריות | אל קסום • אשכול • באר טוביה • בני שמעון • הערבה התיכונה • חבל אילות • חוף אשקלון • יואב • לכיש • מרחבים • נווה מדבר • רמת נגב • שדות נגב • שער הנגב • שפיר • תמר | מפת מחוז הדרום |
מחוז הצפון • מחוז חיפה • מחוז תל אביב • מחוז המרכז • מחוז ירושלים • מחוז הדרום • מחוז יהודה ושומרון
הסמל בשנת ה-70
ליבק

ליבק (בגרמנית: ‏Lübeckקובץ:De-Lübeck.ogg‏Ⓘ‏) היא עיר בצפון גרמניה, והעיר השנייה בגודלה במדינת שלזוויג-הולשטיין. אוכלוסיית העיר מונה כ-216 אלף איש (2020). העיר שוכנת על גדות נהר הטרווה, והנמל שלה הוא הגדול בנמלי גרמניה לחוף הים הבלטי. העיר העתיקה של ליבק יושבת על אי אשר נתחם על ידי נהר הטרווה.
תושבי העיר, זוכי פרס נובל לספרות, תומאס מאן וגינטר גראס, שילבו את תיאורי העיר ואנשיה בספריהם.
בליבק שדה תעופה. אוטובאן מס' 1 מקשר את העיר עם המבורג ודנמרק.
מפת ליבק, 1910
היסטוריה

האזור של ליבק היה מיושב כבר מסוף עידן הקרח האחרון, וניתן לראות באזור מספר דולמנים.
בסביבות שנת 700 לספירה החלו עמים סלאביים להגר לחלקים המזרחיים של הולשטיין, אשר ננטשו על ידי שבטים גרמאניים, במסגרת תקופת נדידת העמים. בתחילת המאה ה-9 הביא לאזור קארל הגדול שניסיונותיו לגרום לסאקסונים להתנצר נכשלו, סלאבים פולאבים שהיו בני בריתו במקום הסאקסונים שישבו באזור. ליוביצה (ליבק העתיקה) נוסדה על גדות נהר הטרווה, כארבעה קילומטרים צפונית למרכז העיר ליבק בת ימינו.
במאה ה-10 הפכה העיר להתיישבות החזקה ביותר בקונפדרציה האובוטריטית ונבנתה בה טירה.
העיר נשרפה בשנת 1128 על ידי השבט הפגני ראני מהאי ריגן.
העיר המודרנית נוסדה על ידי אדולף השני מהולשטיין בשנת 1143 על האי בוקו (Bucu) שבנהר הטרווה. הוא הקים טירה חדשה, ומסר אותה להיינריך הארי בשנת 1158. לאחר נפילתו של היינריך בשנת 1181 הפכה העיר לעיר קיסרית למשך שמונה שנים. הקיסר ברברוסה העניק לעיר מועצה מנהלת בעלת 20 חברים ששרדה עד למאה ה-19. המועצה נשלטה על ידי סוחרים וגרמה לכך שהפוליטיקה של ליבק נשלטה על ידי ענייני מסחר במאות הבאות.
בסביבות שנת 1200 הפך נמל העיר לנקודת היציאה למתיישבים שנסעו לטריטוריות הבלטיות שנכבשו על ידי המסדר הטבטוני. בשנת 1226 העלה הקיסר פרידריך השני את דרגת העיר לעיר קיסרית חופשית, והיא הפכה לעיר החופשית ליבק. במאה ה-14 הפכה ליבק ל"מלכת ברית ערי ההנזה", ונהייתה לעיר החזקה והגדולה ביותר בברית. בשנת 1375 כינה הקיסר קארל הרביעי את ליבק כ"אחת מחמש תהילות האימפריה הרומית הקדושה" יחד עם הערים ונציה, רומא, פיזה, ופירנצה.
ליבק איבדה ממעמדה לאחר השתתפותה במלחמת אזרחים בדנמרק, שבה נחלה תבוסה. לאחר התבוסה כוחה של העיר החל לדעוך. ליבק הצליחה להישאר נייטרלית במלחמת שלושים השנים, אך עם ההרס שנגרם על ידי שלושים שנות המלחמה ועקב כיוונו של המסחר האירופאי למסחר טרנס-אטלנטי, ברית ערי ההנזה והעיר ליבק איבדו מחשיבותן. לאחר שברית ערי ההנזה התפרקה למעשה בשנת 1669, ליבק נותרה עיר סחר חשובה בים הבלטי.
המלחין דיטריך בוקסטהודה החל לנגן כנגן עוגב בכנסיית מריה שבעיר בשנת 1668 ונותר במשרה עד שנת 1703 לפחות.
במסגרת מלחמת הקואליציה הרביעית נגד נפוליאון, חיילים תחת פיקודו של ברנדוט (מלך שוודיה ונורווגיה) כבשו את ליבק הנייטרלית ב-6 בנובמבר 1806. מאז ליבק הייתה למעשה מסופחת לצרפת עד קונגרס וינה בשנת 1815.
במלחמת העולם השנייה ליבק הייתה העיר הגרמנית הראשונה שהופצצה על ידי חיל האוויר המלכותי. ההתקפה שנערכה ב-28 במרץ 1942, גרמה נזק רב למרכז העתיק של העיר, והרסה 3 כנסיות ראשיות וחלקים גדולים של אזורים בנויים. העיר נכבשה ב-2 במאי 1945 על ידי כוחות בריטיים.
אוכלוסיית ליבק גדלה בהיקף ניכר לאחר המלחמה, מ-150,000 תושבים ב-1939 ל-220,000 אחרי המלחמה. לאחר חלוקת גרמניה העיר שכנה על הגבול בין גרמניה המזרחית לגרמניה המערבית. הושקעו מאמצים רבים לשחזור המרכז ההיסטורי של העיר, ובשנת 1987 הוכרז המרכז ההיסטורי של ליבק כאתר מורשת עולמית. העיר העתיקה של ליבק נחשבת מרשימה ביופיה, בעיקר בזכות מבנים רבים המצויים בה בסגנון הגותיקת לבנים.
קהילת יהודי ליבק

קהילת יהודי ליבק - מויסלינג התקיימה לסירוגין בעיר המדינה ליבק ובכפר גוט מויסלינג(גר'). זו הייתה קהילה קטנה שבשיא פריחתה בשנת 1913 מנתה כ-700 נפש.
בשנת 1656, היהודים הראשונים היו יהודים אשכנזים, סוחרים שהגיעו מהמבורג ובנוסף אליהם היו שהיגיעו ויושבו במויסלינג מטעמים עסקיים ומסחריים על ידי גוטהארד פון הוולן(גר') (1603–1671) לאחר שברחו מליטא ומפולין בעקבות מרד חמלניצקי. היהודים לא הורשו להתגורר בעיר המדינה ההנזית ליבק הסמוכה. בשנת 1667 פון הוולן מבקש את חסינות מלך דנמרק על מויסליג, להגנה על היהודים שהגיעו לכפר מפני עיר המדינה ליבק.
בשנת 1933 עם עליית הנאצים לשלטון בגרמניה, החלו יהודים לעזוב את ליבק, מגמה זאת נמשכה אחרי ליל הבדולח בנובמבר 1938 ומיד אחרי פרוץ מלחמת העולם השנייה בספטמבר 1939. ערב מלחמת העולם השנייה ישבו בליבק 650 יהודים. חלקם עונו למוות במרתפי מטה הגסטפו שבמרכז העיר.
בחורף 1941, 1942 גורשו לריגה 85 היהודים האחרונים שנותרו בליבק ונרצחו שם.
לקראת סוף שנת 1945 אחרי מלחמת העולם השנייה, שבו יהודים לחיות בליבק.
ערים תאומות

צרפת לה רושל, צרפת
ליטא קלייפדה, ליטא
שוודיה ויסבי, שוודיה
גרמניה ויסמר, גרמניה
פינלנד קוטקה, פינלנד
יהדות ליבק - גלריה

בית הכנסת הגדול (1880)
בית הכנסת הגדול (2007)
הרב ד"ר שלמה קרליבך, רב קהילת ליבק (1910)
שלמה גיליס ומרים גיליס-קרליבך ליד קברי סבה וסבתה, הרב שלמה ואסתר קרליבך
הערות שוליים

↑  ליבק, באתר מאגר מידע בית התפוצות
| מדינות הקיסרות הגרמנית (1871–1918) הקיסרות הגרמנית |
| --- | --- | --- |
| ממלכות | פרוסיה • בוואריה • סקסוניה • וירטמברג |  |
| דוכסויות גדולות | באדן • הסן • מקלנבורג-שוורין • מקלנבורג-שטרליץ • אולדנבורג • סקסוניה-ויימאר-אייזנך |  |
| דוכסויות | אנהלט • בראונשווייג • סקסוניה-אלטנבורג • סקסוניה-קובורג-גותה • סקסוניה-לאוונבורג (עד 1876) • סקסוניה-מיינינגן |  |
| נסיכויות | שאומבורג-ליפה • שוורצבורג-רודולשטדט • שוורצבורג-זונדרסהאוזן • ליפה • רויס הקו המבוגר • רויס הקו הצעיר • ולדק-פירמונט |  |
| ערים חופשיות | ליבק • המבורג • ברמן |  |
| שטחים אחרים | אלזס-לורן • מושבות גרמניות |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007555170805171  BnF: cb12271049t (data)  GND: 4036483-5  ISNI: 0000 0001 1018 9319  LCCN: n81108828  MusicBrainz: 7be2e8c7-2264-43e4-ac57-0bdce42022c1  NARA: 10045562  NKC: ge129922  NLG: 177228  NSK: 000763623  SUDOC: 031509258  VIAF: 312802961   WorldCat (עם VIAF): 312802961
לינץ

ערך זה עוסק בעיר באוסטריה. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |
סמל לינץסמל לינץ

נוף לינץ
 מדינה:  אוסטריה אוסטריה
 מדינה:  אוסטריה עילית אוסטריה עילית
 מחוז:  עיר סטטוטורית
 ראש העיר:  קלאוס לוגר
 שטח:  96 קמ"ר
 גובה:  270 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  210,165 (1 בינואר 2023)
 קואורדינטות:  48°18′11″N 14°17′26″E﻿ / ﻿48.303056°N 14.290556°E﻿ / 48.303056; 14.290556
 אזור זמן:  UTC+1
 http://www.linz.at
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת אוסטריה מוגדלת) וינה זלצבורג גראץ אינסברוק קלגנפורט שווייץ לכ. גרמניה צ'כיה סלוב. איטליה סלובניה הונגריהלינץ(למפת אוסטריה רגילה) וינה זלצבורג גראץ אינסברוק קלגנפורט שווייץ ל גרמניה צ'כיה ס. איטליה סלובניה הונ.לינץ(למפת אוסטריה עילית רגילה) ולס שטייר בראונאו באד אישל גמונדן גרמניה צ'כיה אוסטריה תחתית  שטיריה זלצבורגלינץ(למפת אוסטריה עילית מוגדלת) ולס שטייר בראונאו באד אישל גמונדן גרמניה צ'כיה אוסטריה תחתית  שטיריה זלצבורגלינץ  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
לינץ (בגרמנית: Linz) היא עיר באוסטריה על גדות הדנובה, בירת אוסטריה עילית והעיר השלישית בגודלה באוסטריה מבחינת מספר האוכלוסין, לאחר וינה וגראץ. העיר משתרעת על 96 קמ"ר, אוכלוסייתה מונה 198,181 תושבים (2015) ובמטרופולין פרבריה 758,220 תושבים (2012).
בתחומי העיר נשפך נהר הטראון אל הדנובה.
היסטוריה

לינץ הוקמה על ידי הרומאים ונקראה על ידם "לניטה", כשבמקום היה יישוב קלטי קטן בשם "לנטוס".
העיר הייתה מחוז ומושב הממשלה המקומית של האימפריה הרומית הקדושה, ובמקביל גם מרכז סחר שחיבר בין שתי גדות הדנובה; בין פולין וצ'כיה לבלקן ולאיטליה. היותה של העיר מקום מושבו של קיסר האימפריה ההבסבורגי פרידריך השלישי באחרית ימיו, הפכה אותה לתקופה קצרה לעיר החשובה ביותר באימפריה, עד שהפסידה את מעמדה לווינה ולפראג עם מות הקיסר בשנת 1493. תושב מפורסם של העיר הוא יוהאנס קפלר, שניסח את אחד מחוקיו בעיר.
במהלך השנים 1862–1924 נבנתה במרכז העיר "הקתדרלה החדשה", שהיא הגדולה ביותר באוסטריה, ויכולה להכיל כ-20 אלף בני אדם.
היסטוריה > בתקופה הנאצית

העיר נעשתה אזור תעשייתי חשוב במהלך מלחמת העולם השנייה ולאחריה, וייצרה כימיקלים ופלדה לצבא הנאצי. מפעלים רבים פורקו בצ'כוסלובקיה שנכבשה על ידי הנאצים זמן קצר לפני כן והועברו ללינץ.
לאדולף היטלר, שנולד בקרבת העיר, היו תוכניות אדריכליות נרחבות לעיר, והוא תכנן להפוך אותה למרכז התרבות הראשי של הרייך השלישי וזאת כחלק מפרויקט ערי הפיהרר. היטלר תכנן להפוך את לינץ לבודפשט הגרמנית. העיר הייתה אמורה להתרחב בסדר גודל שהיה אמור להיות פי 3 מגודלה באותם ימים. כל הפרויקט היה צפוי להיות מושלם עד 1955.
היטלר תכנן להקים בלינץ בית מלון על שמו שיפעל על פי עקרון ה"כוח באמצעות שמחה", בנייני פאר בשני צדדי הדנובה, בניין עירייה חדש, אצטדיון, מצפה כוכבים, אוניברסיטה טכנולוגית, מרכז קהילתי, מאוזוליאום לזכר הוריו, תיאטרון גדול, ספרייה, מוזיאון נשק, בית תערוכות, גשר תלוי שיחבר בין צדדי הדנובה, בית אופרה וספרייה שתכיל למעלה מ-250,000 ספרים, אנדרטה לכבוד "שחרור אוסטריה ב-1938" (האנשלוס) ואנדרטת נוספת לזכרו של אנטון ברוקנר. שלושה מבנים מרכזיים בפרויקט שהיו צפויים לקום היו: "מוזיאון הפיהרר" שהיה אמור להיות המוזיאון הגדול ביותר באירופה, מעונו האישי של היטלר (שבו לאחר המלחמה תכנן לבלות את שאריו חייו) וכן אולם גדול לצורכי המפלגה הנאצית שיתחבר למגדל פעמונים אשר בתוכו תוקם אחוזת הקבר של היטלר.
היסטוריה > לאחר מלחמת העולם השנייה

לאחר המלחמה, היה נהר הדנובה שעובר בעיר, הגבול בין הכיבוש האמריקאי לכיבוש הרוסי.
בלינץ-בינדרמיכל, פרבר של לינץ, היה אתר מחנה עקורים יהודים באזור הכיבוש האמריקאי. את מחנה העקורים ניהל הג'וינט בשיתוף עם ועדה מקומית יהודית.
ערים תאומות

לינץ היא עיר תאומה של הערים:
גרמניה שרלוטנבורג, ברלין, גרמניה
צ'כיה צ'סקה בודייוביצה, צ'כיה
הרפובליקה העממית של סין צ'נגדו, הרפובליקה העממית של סין
תוניסיה גאבס, תוניסיה
גרמניה האלה, סקסוניה-אנהלט, גרמניה
ארצות הברית קנזס סיטי, ארצות הברית
קוריאה הדרומית קוואנגיאנג, קוריאה הדרומית
שוודיה נורשפין, שוודיה
טורקיה אסקישהיר, טורקיה
רוסיה ניז'ני נובגורוד, רוסיה
גרמניה לינץ שעל הריין, ריינלנד-פפאלץ, גרמניה
איטליה מודנה, איטליה
ניקרגואה סן קרלוס, ניקרגואה
אוקראינה זפוריז'יה, אוקראינה
פינלנד טמפרה, פינלנד
רומניה בראשוב, רומניה
אזרבייג'ן סומגאיט, אזרבייג'ן
גלריית תמונות

כיכר טאובנמרקט (שוק היונים)
קתדרלה חדשה
הדנובה בלילה עם גשר ניבלונגים והמוזיאון לאמנות
חוף הדנובה
גן בוטני
סוכת גן ב"Haschek Villa"
הערות שוליים

↑  Bell, Bethany (3 בנובמבר 2008), "Hitler's Austrian 'culture capital'", BBC News, נבדק ב-13 בדצמבר 2008 {{citation}}:  (עזרה)
↑  ynet, לינץ בוחרת את היטלר, באתר ynet, 4 בינואר 2009
↑  United States Holocaust Memorial Museum, Linz-Bindermichel, אתר מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה, ‏7.11.2008
| מחוזות מדינת אוסטריה עילית |
| --- | --- | --- |
| מחוזות | אפרדינג • בראונאו אם אין • פריישטאדט • גמונדן • גריסקירכן • קירכדורף אן דר קרמס • לינץ-לנד • פרג • ריד אים אינקראיס • רוהרבאך • שרדינג • שטייר-לנד • אורפאר-אומגבונג • פקלברוק • ולס-לנד |  |
| ערים סטטוטוריות | לינץ • שטייר • ולס |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007564339605171  BNE: XX5875605  BnF: cb11961929j (data)  GND: 4074255-6  LCCN: n79072796  MusicBrainz: 9469bbff-23d3-4884-8b48-9fc0d94efeed  NARA: 10044866  NKC: ge129824  NSK: 000592458  SUDOC: 027617599  VIAF: 208036063   WorldCat (עם VIAF): 208036063
טירות של תקופת אזוצ'י-מומויאמה

בתקופת אזוצ'י-מומויאמה (1573 - 1600) בניית הטירות הגיעה לשיא. הטירות נהיו סמל של כוח ואוטוריטה של בעליהם. חידושים בטכניקת הבנייה וייצוב של התקופה השפיעו על בניית הטירות העתידיות.
היסטוריה

מבנים הגנתיים הראשונים נבנו ביפן עוד מתקופת יאיואי (400 לפנה"ס – 250 לספירה). מבנים אלו היו פשוטים מאוד ומוקפים בתעלת מים. מסיבות הגנתיות הם הוקמו קרוב לדרכים חשובות ונהרות. באי קיושו נותרו שרידים של מבצר על המים (MIZUKI) מתקופת נארה (NARA) (710 - 794) כנראה להגנה מפלישות אפשריות מסין וקוריאה.
בתקופת הייאן (794 - 1185) החלה התפתחות של מבנים הגנתיים. לבנייתם השתמשו בעץ. לאחר מלחמת אונין (1467–1477) שהחלישה את שלטון אשיקגה ((תקופת מורומצ׳י (1338–1573)) לוחמים מקומיים צברו כוח רב והשקיעו בבניית טירות. תהליך שהתגבר לקראת סוף המאה ה-16 טירות אלו היו גדולות כי היו צריכות לכלול צבא ולבנייתן התחילו להשתמש באבן בנוסף לעץ. אלמנטים חדשים נוספו לטירות גם עקב הגעתם של פורטוגלים ליפן ב-1543. הפורטוגלים הביאו אתם נשק חם שקיבל שימוש רחב ביפן והשפיע על התפתחות בניית הטירות – נוספו אלמנטים הגנתיים לדלתות והופיעו פתחים בקירות לצורך ירי.
עד לאמצע המאה ה-16 סוג הטירות נפוץ ביותר היה טירה שבנויה על הר (YAMAJIRO), בשל סיבות אסטרטגיות. למבצרים הללו לא היו מגדלים או תעלות מים, לצורכי הגנה הם השתמשו בעיקר בתכונות טבעיות של ההר. הטירות האלה היו בשימוש רק בזמן מלחמה מפני שהם לא היו מתאימות למגורים ממושכים בתקופת שלום. שאר המבנים היו ממוקמים למרגלות ההר. בתקופת המדינות הלוחמות (שנמשכה מאמצע המאה ה-15 עד 1600) הטירות שנבנו על ידי דאימיו (שליטים צבאיים בעלי נחלות) היו לא רק למטרות ההגנה אלא גם שימשו כסמל של כוח של בעליהן. עם גדילת כוחם של הדאימיו ועם התפתחותן של ערים סביב הטירות (JOKAMACHI) נוצר צורך בשינוי שיטת הבנייה והמיקום של הטירות. כעת לא רק פונקציה הגנתית אלא גם צורך לשלוט על אדמות, לנהל משאבים וניהול מו״מ עם בני ברית נוספו לטירות. החלה בניית טירות במישור (HIRAJIRO ) או ברמות מישוריות (HIRAYAMAJIRO). עקב מיקום נמוך יותר נוצר צורך להגביר פונקציות הגנתיות – התחילו לבנות מגדלים, יסודות וקירות באבן ולחפור תעלות מים.
בתקופת אזוצ'י-מומויאמה (1573–1600) ותחילת תקופת אדו (עד שנת 1638) בניית הטירות ביפן הגיע לשיא – בשלות טכנית וסגנונית. טירות של התקופה שימשו לא רק כמבצר אלה גם כבית מגורים מפואר של שליטים, מרכז לטקסי החצר ופטרונות לאמנות. טירות נהיו סמל ותוכן של אוטוריטה – ביטוי וויזואלית של הישג וכוח של מעמד הלוחמים.
מבנה וטכנולוגיה

בבניית הטירות השיקול הכי חשוב היה לסדר את המבנים בתוך המבצר כך כדי להקשות אל האויב להגיע ללב המבצר –TENSHU - מגדל הראשי המבוצר. טנשו יחד עם מבני המגורים של הדאימיו הוקמו בשטח מגודר פנימי (HONMARU). השטח הזה יחד עם שטחים מגודרים דומים (NINOMARU – שטח אמצעי; SANNOMARU – שטח חיצוני) שכללו בתוכם אחד את השני היו מוקפים בקירות אבן ותעלות מים. על הקירות בנו מגדלים קטנים יותר או צריחים. מספר שערים (TAMON) נבנו כדי לשמש גם כמעבר על תוך המבצר וגם כמקום ישיבת השומרים ומחסני נשק. השבילים בתוך המבצר היו מסודרים כך כדי להביא את אויב למקומות צרים וסגורים אבל נוחים ליריית חצים ממגדלים ופתחים בקירות. מחוץ לקירות והתעלות הטירה הייתה מוקפת בעיר (JOKAMACHI) היכן שבתי תושבים היו מסודרים לפי מקומם בהירארכיה החברתית – בתי לוחמים היו הכי קרובים לקירות.
טירת אזוצ'י (נבנתה ב-1576-9) הייתה טירה הראשונה בגבעה במישור בתקופת אזוצ'י-מומויאמה. היא גם העניקה אחד השמות לתקופה. היא שימשה כדוגמה לכל הטירות שניבנו מאז. בעליה אודה נובונאגה (דאימיו שניסה לאחד את יפן אבל הצליח לכבוש רק שליש) שילב בה אלמנטים של סוגי בנייה שונים כדי ליצור טירה מושלמת שתשקף את כוחו הפוליטי וצבאי.
טירת אזוצ'י נשרפה ב-1582 והיום אפשר לראות רק שרידים של קירות מאבן. אבל קיימים מספיק מקורות שמאפשרים לשחזר את המראה של הטירה. השחזור המקובל היום צויר ב-1976 על ידי נאיטו אקירה (NAITO AKIRA), פרופסור לאדריכלות באוניברסיטה הטכנולוגית בנאגוייה. בשחזור אפשר לראות טנשו רב-מפלסי שכלל בתוכו שבע קומות פנימיות. קירות אבן של יסודות היו בגובה של 20 מטר וכל המבנה הגיע לגובה של 46 מטר. כדי לראות את חידוש הטכני של הטנשו של אזוצ'י כדאי לראות את טנשו של טירת מארואוקה (MARUOKA), הצריח העתיק ביותר שנשמר ביפן היום. טירת מארואוקה נבנה ב-1576, יחד עם טירת אזוצ'י' אבל הצריח שלה עדיין בנוי בטכניקה ישנה, פשוטה יותר – בית-אחוזה עם מגדל שמירה בנוי עליו.
היסודות של טירת אזוצ'י בנויות בטכניקה מסורתית של כפר אנו (ANO).זאת שיטת הבנייה של יסודות חזקים למבני עץ שקודם הייתה טיפוסית לפגודות ומבנים דתיים אחרים. אבנים גדולות, לא מעובדות יחד עם אבנים קטנות יותר, ששימשו להחזקתם בלי חומר מקשר, סודרו בצורת קיר בשיפוע כדי שהלחץ יחזיק אותם ביחד. בטירות יותר מאוחרות, למשל טירת הימג'י (HIMEJI)(1601 – 1609), אבנים פינתיות וחלק של אבני קיר גדולים עברו עיבוד. מאוחר יותר כל האבנים היו מעובדות, לדוגמה יסודות של טירת מאצויאמה (MATSUYAMA) (1603).
טנשו של טירת אזוצ'י עמד לבד ללא מבנים נוספים מחוברים עליו – טנשו עצמאי. בטירת מאצומוטו (MATSUMOTO) (1590) אפשר לראות עוד שני מבנים מחוברים לטנשו הראשי על ידי מעברים. צורת טנשו משוכללת ביותר קיימת בטירת הימג'י – למגדל הראשי מחוברים שלושה מגדלים קטנים יותר שיחד עם מעברים עליהם יוצרים חצר פנימית.
טויוטומי הידיושי הקים הרבה טירות אבל רק אחת מהן השתמרה בשלמותה – טירת הימג'י. הטירה המפוארת ביותר של תקופת מומויאמה הייתה טירת ג'וראקודאי (JORAKUDAI) שנבנתה על ידי הידיושי בשנת 1587. הטירה הזאת פורקה בשנת 1595 ומקור הוויזואלי היחיד הוא פרגוד (JORAKUDAI BYOBU) שנמצא באוסף של משפחת מיצואי (MITSUI).
הידיושי בנה גם את טירת פושימי (FUSHIMI) או מומויאמה (שמה השני של אותה טירה) בשנת 1594, אבל היום היא קיימת כמבנה משוחזר. גם טירת אוסקה (1583) לא שרדה וקיימת רק בשחזור.
עיטור פנים הטירות

בניית טירות עוצמתיות האלה גורמה להתפתחות של אמנות. פרגודים וציורי קיר בצבעים חזקים על רקע של זהב היו ההישג של תקופת מומויאמה. ציורים בחדרי פנים של טירת אזוצ'י מיוחסים לקאנו אייטוקו (KANO EITOKU), שנחשב לגדולי האומנים של התקופה. הוא השתמש בהם בסמלים של סמכות – זהב, חיות על-טבעיות, סאגות שמביאות לגיטימציה לשלטון כממשיך של השלטון הסיני.
סיכום

טירות מתקופת אזוצ'י-מומויאמה מייצגות את שיא ההתפתחות בבניית הטירות שיגיעו לשיא בתחילת תקופת אדו. כל האלמנטים החדשניים של טירות הללו יחזרו על עצמם בטירות שיבנו בעתיד (למשל, טירת אדו (EDO) או טירת ניג׳ו (Nijo)– הטנשו האחרון שלה נבנה ב 1638-9).
הערות שוליים

1 2  K. Hirai, Feudal Architecture in Japan, translated by H. Sato and J. Ciliotta, (New York and Tokyo: Weatherhill and Heibonsha, 1973), p.9.
↑  R.T. Paine and A. Soper, The Art and Architecture of Japan, (Baltimore: Penguin Books, 1981), p.92.
↑  JAANUS – Japanese Architecture and Art Net Users System  מקור המושגים הוא http://www.aisf.or.jp/~jaanus
↑  W. H. Coaldrake, Architecture and Authority in Japan, (London and New York: Routledge, 1996), p.104.
↑  W. H. Coaldrake, Architecture and Authority in Japan, (London and New York: Routledge, 1996), p.106.
↑  W. H. Coaldrake, Architecture and Authority in Japan, (London and New York: Routledge, 1996), p.108.
↑  W. H. Coaldrake, Architecture and Authority in Japan, (London and New York: Routledge, 1996), p.107
↑  W. H. Coaldrake, Architecture and Authority in Japan, (London and New York: Routledge, 1996), pp.110-111.
↑  W. H. Coaldrake, Architecture and Authority in Japan, (London and New York: Routledge, 1996), pp.108-9.
↑  K. Hirai, Feudal Architecture in Japan, translated by H. Sato and J. Ciliotta, (New York and Tokyo: Weatherhill and Heibonsha, 1973), p.15.
↑  W. H. Coaldrake, Architecture and Authority in Japan, (London and New York: Routledge, 1996), pp.116-117.
↑  N. Kazuo and H. Kazuo, What is Japanese Architecture?, translated and adapted by H. Mack Horton, (Tokyo, New York, London: Kodansha International, 1985), p.97.
פרגוד ג'וראקודאי, סוף מאה ה־XVI, אוסף של משפחת מיצוי, טוקיו
מיכאל קריבלביץ

| --- | --- |

 לידה:  30 בינואר 1966 (בן 59) קלינינגרד, ברה"מ 
 ענף מדעי:  מתמטיקה, קומבינטוריקה 
 מקום מגורים:  ישראל ישראל
 מקום לימודים:  אוניברסיטת תל אביב 
 מנחה לדוקטורט:  נוגה אלון 
 מוסדות:  אוניברסיטת תל אביב 
 תלמידי דוקטורט:  טלי קאופמן, אסף פרבר, דן וילנצ'יק, עידו בן אליעזר, דן חפץ, סוני בן-שמעון, גל קרוננברג 
 פרסים והוקרה:  עמית האגודה האמריקאית למתמטיקה (2017) 
 אתר אישי
 
מיכאל קריבלביץ (נולד ב־30 בינואר 1966) הוא מתמטיקאי ישראלי, המכהן כפרופסור בבית הספר למתמטיקה באוניברסיטת תל אביב. לשעבר דקאן הפקולטה למדעים מדויקים ע"ש ריימונד ובברלי סאקלר.
קריבלביץ כתב את עבודת הדוקטורט שלו באוניברסיטת תל אביב בהנחיית נוגה אלון. הוא פרסם מאמרים רבים בקומבינטוריקה ובתחומים משיקים, ובמיוחד בקומבינטוריקה קיצונית והסתברותית.
הוא משמש כעורך ראשי של כתב העת Journal of Combinatorial Theory (אנ') ומשמש כחבר מערכת בכתבי עת נוספים בקומבינטוריקה.
בשנת 2014 נשא קריבלביץ את הרצאת מליאה בקונגרס הבין-לאומי של המתמטיקאים (ICM).
לקריבלביץ מספר ארדש 1.