stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
גרוסולובה
היסטוריה > פוגרום גרוסולובה 1919

בשנת 1917 פרצה ברוסיה המהפכה הגדולה אשר הפילה את שלטון הצאר והטילה את תושבי המדינה הענקית אל תוך תקופה ארוכה של מלחמת אזרחים אכזרית. המהפכנים "האדומים" נלחמו כנגד הכוחות "הלבנים" נאמני הצאר, ושני הצדדים לא בחלו מביצוע מעשי טבח נוראיים ביריביהם.
במצב קשה במיוחד היו היהודים אשר התגוררו במערב רוסיה, בשטח השייך כיום לאוקראינה. הלאומנים האוקראינים שביקשו לנצל את מלחמת האזרחים על מנת להשיג עצמאות ראו ביהודים נטע זר, והאשימו אותם שהם "מורדים קומוניסטים". האנטישמיות המושרשת בקרב תושבי הארץ באה לידי ביטוי במלא אכזריותה, ורבות מן הקהילות היהודיות סבלו מפוגרומים.
בכתבה שהתפרסמה בעיתון דבר ביום 3 במאי 1934 תיאר הכותב באריכות את מנת הייסורים אשר נפלה בחלקה של העיירה גרוסולובה:
"רק" 3 פוגרומים עברו על העירה גרוסולובה, פוגרומים ממש, של שוד ורצח, אונס ושחיטה בהמון. אולם רוח פוגרומי, בהלות ומקרי רצח בודדים לא פסקו מהעיר ההיא במשך שנה תמימה. מראשית אדר תרע"ט ועד סוף החורף של שנת תר"ף נמשכו ימי הדמים, המהומות והזוועות. בזה הצטיינה גרוסולובה מכל אחיותיה הקרובות והרחוקות. היו קהילות יהודיות שעלו כולה על המוקד, נחרבו ונמחו לגמרי... אבל המשחית בא בחטף, פרע ורצח, טרף ושרף ומהר להיעלם לזמן מה ולפעמים גם ברח לבלי שוב עוד. לא כן גורל גרוסולובה – רבות וממושכות היו תלאותיה, שחיטותיה וענוייה, ויגונה לא סר מעליה ימים וירחים רצופים, עד אשר נתגבש ונתבסס השלטון הקומוניסטי ששם קץ לפרעות.
בפוגרום הראשון בפברואר 1919 הרג מנהיג צבא מקומי בשם פופוב 22 יהודים. בפוגרום השני לפני פסח הרג כח בלתי-סדיר של צבא פטליורה עוד 20 יהודים. בפוגרום האחרון בל"ג בעומר 1919 פשטו כנופיות מקומיות והרגו כ-20 איש נוספים.
ניצולי הטבח יצאו למסע הארוך לארץ-ישראל. הם הגיעו ליפו במעבורת האודסאית "רוסלאן" ונקלטו בקושי רב לחיים חדשים במולדת, שלא האירה להם פניה בשנים הראשונות. בני משפחתם וקהילתם, שכבר היו בארץ, פעלו למען קליטתם כאן ולמען הנצחת קורבנות הפוגרום.
היסטוריה > ימי השלטון הסובייטי

ב-16 אפריל 1920 היישוב היה לחלק מהאוייזד אודסה בתוך פלך אודסה שברפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית האוקראינית, אחת הרפובליקות של ברית המועצות. ב-1923 בוטלו האוייזדים והפלכים התחלקו ל"אוקרוהות". גרוסולובה או גרוסולובה היה לחלק אוקרוהת אודסה. במרץ 1923 הוקם הראיון גרוסלובה שמרכזו המנהלי היה גורוסלובה.
ב-1930 בוטלו האוקרוהות והראיון גרוסלובה הפך לחלק מאובלסט אודסה.
היסטוריה > במלחמת העולם השנייה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
בימי מלחמת העולם השנייה נכבש האזור על ידי רומניה והפך לחלק
ממחוז טרנסניסטריה בשליטה צבאית רומנית. במקום הוקם מחנה הריכוז גרוסולובו אליו גורשו יהודים.
מפקד מחנה גרוסולבו, סאבין מוטורה (Sabin Motora) הוכר כחסיד אומות העולם
היסטוריה > חזרת השלטון הסובייטי

אחרי המלחמה ב-1946 שונה שם היישוב מגרוסולובו ל"וליקה מיכאלובקה" או באוקראינית, וליקה מיכאיליבקה. הראיון שינה את שמו בהתאם לראיון וליקה מיכאיליבקה.
היסטוריה > באוקראינה העצמאית

החל מ-1991 אוקראינה הפכה לעצמאית. עד 18 ביולי 1920 הייתה וליקה מיכאיליבקה בירת הראיון שנשא אותו שם. ביולי 2020 במסגרת רפורמה מנהלית צומצם מספר הראיונים של מחוז אודסה לשבעה. אזור הראיון וליקה מיכאיליבקה סופח לראיון רוזדילנה.
דמוגרפיה

לפי מפקד האוכלוסין הסובייטי ב-1939 חיו ביישוב 1259 תושבים.
ההרכב האתני היה כדלהלן:
אוקראינים - 605 (48,05%), 522 יהודים (41,46%), 87 רוסים (6,91%) ו-16 רומנים ("מולדובנים") (1,27%) בולגרים - 10, פולנים - 3.
בינואר 1989 מנה היישוב 6,235 תושבים.
מספרם ירד ב-2022 ל-5,303.
כיום רוב רובה של האוכלוסייה הם אוקראינים.
יש גם תושבים רוסים, רומנים, בולגרים, בלארוסים, גגאוזים וגרמנים.
לפי המפקד ב-2001 94,38% מהתושבים היו דוברי אוקראינית כשפת אם, לעומת 4,49% דוברי רוסית.
הנצחת הקהילה היהודית

בשנת 1929 התגוררו בארץ ישראל כעשרים משפחות של יוצאי גרוסולובה, אשר עלו לארץ בתחילת העלייה השלישית. ביוזמת אברהם פרלמן, אחד מן העולים אשר שכל בפרעות את אביו ושני אחיו, החליטו חברי הקהילה להקים אתר הנצחה לזכר החללים. הם אספו ביניהם סכום של 75 לירות, ונטעו חורשה בשטח של חמישה דונם במרומי ההר המשקיף על שכונת בורוכוב ממזרח. את האדמה הקצתה הקרן הקיימת לישראל בהסכמת מועצת שכונת בורוכוב, תל אביב תרמה את צינורות ההשקיה, ויוצאי גרוסולובה מימנו את רכישת 1300 העצים ונטיעתם על ראש הגבעה.
את תוכנית הנטיעה גיבש יוסף וייץ, איש הקרן הקיימת לישראל. הרעיון המוביל היה להשאיר מקום פנוי על ראש הגבעה בו יוקם עם הזמן בית הבראה שיספק פרנסה לאנשי שכונת בורוכוב.
חמש שנים מאוחר יותר, ביום 3 במאי 1934, הונחה אבן הפינה לאנדרטה שתוכננה להיבנות בין עצי החורשה. הרעיון היה לעצב את האנדרטה במתכונת שימושית של פינת ישיבה, בה ישולבו לוחות הזיכרון בתוך מבנה של פרגולה המטילה צל על ספסל מעוגל. מזרקה קטנה תוכננה לקרר את האוויר ולהנעים את שהייתם של המבקרים באתר האנדרטה.
התוכנית לא יצאה אל הפועל, ובמקומה נבנתה אנדרטה בה שולב תבליט פיסולי לצד לוח הנצחה. התבליט, מעשה ידיה את הפסלת בתיה לישנסקי, מציג את תושביה המוכים והנרדפים של גרוסולובה כשהם נמלטים על נפשם.
בחלקו העליון של לוח ההנצחה נכתב: לזכר חללי הפרעות בגרוסולובה אוקראינה בשנת תרע"ט. אֶרֶץ אַל תְּכַסִּי דָמִי וְאַל יְהִי מָקוֹם לְזַעֲקָתִי (איוב, פרק ט"ז, פסוק י"ח).
כלכלה > תעשייה

בשנת 1971 פעלו בעיירה מפעל חמאה, מפעל יין, מפעל לעיבוד כותנה ומפעל מזון.
ביולי 1995 ממשלת אוקראינה הפריטה את המיזם שפעל בעיירה בתחם האבטחה החומרית - טכנית.
כלכלה > תחבורה

תחנת הרכבת הקרובה (5 ק"מ מזרחה) היא נובובוריסיבקה. דרכה עוברת מסילת ברזל במחברת את אודסה ופודילסק.
היישוב נמצא 17 ק"מ מרחק מתחנת הרכבת וסיולי קוט - על מסילת הברזל רוזדילנה - סלובודקה.
לקריאה נוספת

אובידיו קראנגה, גרוסולובו, אנציקלופדיה של המחנות והגטאות (כרך III, עמ' 687–688), מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה והוצאת אוניברסיטת אינדיאנה, בלומינגטון ואינדיאנפוליס (באנגלית)
הערות שוליים

↑
1 2  Velyka Mykhaylivka, Ukraine, באתר JewishGen
1 2 3  היסטוריה של הכפר וליקה מיכאיליבקה, הוצאת קראייווד
1 2 3 4 5  משה רימר, בלוג "טיול בעיר", אתר "תפוז", 24 בספטמבר 2013, הערה: יש במקור "הרשאה לשימוש במידע"
↑  אליעזר דוד רוזנטל, "מגילת הטבח", תל אביב 1928-1932. עמ' 40-41: גרוסולובה.
1 2  המלצה וסיפור מופלא - "אין סודות בשכונה", באתר ‏ avimoshesegal.co.il ‏ 23 במרץ 2013
↑  משואה 1997 עמוד 219-220
↑  השואה בטרנסניסטריה:גְרוֹסוֹלוֹבוֹ, היום: Velikaya Mikhailovka, אתר ארגון עולמי של יהודי בוקובינה לדורותיהם
↑  Демоскоп Weekly Приложение. Справочник статистических показателей
↑  וישניאקוב 2005
תבליט מעשה ידיה של בתיה לישנסקי
דרום הולנד

דרום הולנד (בהולנדית: ‏Zuid-Hollandקובץ:290 Zuid-Holland.ogg‏Ⓘ‏) הוא שם מחוז בהולנד, אשר ממוקם במערב המדינה, לחוף הים הצפוני. דרום הולנד הוא המחוז הצפוף ביותר והמתועש ביותר בהולנד. הוא גובל בזיילנד בכיוון דרום-מערב, צפון בראבנט בדרום, חלדרלנד במזרח, אוטרכט בצפון-מזרח וצפון הולנד בצפון.
במחוז נמצאות הערים החשובות האג (מושב הממשלה ובית הדין הבינלאומי לצדק) ורוטרדם, שתיים מן הערים הגדולות ביותר בהולנד (לצד הבירה, אמסטרדם, שבמחוז צפון הולנד). ערים חשובות אחרות הן דורדרכט, ליידן, דלפט, גאודה, קטוויק שעל הים; וערים חדשות יותר כמו זוטרמר (השלישית בגודלה במחוז דרום הולנד).
דרור קשתי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מדינה:  ישראל 
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 תקופת הפעילות:  1993–2021 (כ־28 שנים)
 דרגה:   תת-אלוף
 תפקידים בשירות
 מפקד מרכז סייבר טכנולוגי ביחידה .8200  ראש  חטיבת הספקטרום וההגנה בסב"ר
 עיטורים
 פרס ביטחון ישראל (2011)
 
דרור קשתי (נולד ב-1975) הוא קצין צה"ל במילואים בדרגת תת-אלוף, כיהן כראש חטיבת הספקטרום וההגנה בסב"ר.
ביוגרפיה

קשתי התגייס ב-1993 לצה"ל במסגרת העתודה האקדמית. ב-1997 סיים תואר ראשון בהנדסת חשמל מאוניברסיטת תל אביב. הוא מילא שורת תפקידים באגף המודיעין. ב-2007 מונה לראש ענף סייבר ביחידה 8200 וב-2011 מונה לראש ענף פיתוח ביחידה. בשנים 2013–2016 שירת כראש מחלקה באגף המודיעין.
ב-2016 מונה למפקד מרכז סייבר טכנולוגי ביחידה 8200. ב-2018 קודם לדרגת תת-אלוף ומונה לראש חטיבת הספקטרום וההגנה בסב"ר, תפקיד בו שירת עד פרישתו משירות הקבע ב-2021. במהלך שירותו באגף המודיעין זכה בפרס ביטחון ישראל ב-2011.
ב-2022 נמנה עם מייסדי חברת ההזנק סוויט סקיוריטי, העוסקת באבטחת מידע בענן, והוא משמש מנכ"ל החברה.
קשתי בעל תואר שני במנהל עסקים מאוניברסיטת תל אביב (2005). הוא בוגר המכללה לביטחון לאומי ותוכנית המנהיגות הבכירה של קרן וקסנר (2020). נשוי ואב לשניים.
הערות שוליים

↑  ראש חטיבת הספקטרום וההגנה בסב"ר נכנס לתפקידו, אתר צה"ל, 26 באוקטובר 2021
↑  קורות חיים, דובר צה"ל
↑  עידן בן טובים, ‏ה-CISO לשעבר של גוגל משקיע ב-CISO לשעבר של צה"ל, באתר Geektime‏, 9 באוגוסט 2023
↑  מחזור מ"ג 2015/2016
↑  בוגרי קרן וקסנר ישראל
הג'יגולו מת מצחוק

| --- | --- |

 בימוי:  מייק מיטשל 
 הופק בידי:  אדם סנדלר, סיד גניס 
 תסריט:  רוב שניידר, Harris Goldberg 
 עריכה:  ג'ורג' באואר 
 מוזיקה:  טדי קסטלוסי 
 צילום:  פטר ליונס קוליסטר 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  האפי מדיסון, סרטי טאצ'סטון 
 חברה מפיצה:  אולפני וולט דיסני, נטפליקס, דיסני+ 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  13 באפריל 2000 
 משך הקרנה:  85 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט קומדיה, קומדיית סקס, סלפסטיק, קומדיה רומנטית 
 הכנסות באתר מוג'ו:   deucebigalowmalegigolo
 סרט הבא:  Deuce Bigalow: European Gigolo 
 דף הסרט ב־IMDb
 
הג'יגולו מת מצחוק (באנגלית: Deuce Bigalow: Male Gigolo) הוא סרט קומדיה אמריקאי משנת 1999 בבימויו של מייק מיטשל ובכיכובו של רוב שניידר בתפקיד הראשי. הסרט עוסק בניסיונותיו המגוחכים של דוס ביגלו, מנקה אקווריומים לא מוצלח, להפוך בטעות לג'יגולו גברי על מנת לשלם על נזקים שגרם בביתו של ג'יגולו מקצועי. הסרט מפורסם בזכות ההומור השנון והסיטואציות האבסורדיות בהן הדמות הראשית נקלעת.
הסרט יצא לאקרנים בארצות הברית ב-10 בדצמבר 1999, על ידי סרטי אולפני וולט דיסני בעוד שהסרט ספג ביקורות שליליות מהמבקרים, הוא זכה להצלחה קופתית, והכניס למעלה מ-92 מיליון דולר ברחבי העולם מול תקציב של 17 מיליון דולר.
תקציר העלילה

דוס ביגלו (רוב שניידר) הוא מנקה אקווריומים תמים ולא מוצלח בלוס אנג'לס. כאשר הוא פוגש ג'יגולו מקצועי בשם אנטואן (עודד פהר), דוס מתבקש לשמור על הבית של אנטואן בזמן שהוא יוצא לחו"ל. כאשר דוס גורם בטעות לנזקים יקרים בבית, הוא נאלץ להפוך בעצמו לג'יגולו כדי להרוויח מספיק כסף לתקן את הנזקים. לאורך הדרך הוא פוגש לקוחות שונות ומוזרות, ובסופו של דבר מגלה את האמת על עצמו ועל מה שחשוב לו באמת.
צוות השחקנים הראשי

רוב שניידר בתפקיד דוס ביגלו
עודד פהר בתפקיד אנטואן לקונט
ויליאם פורסטייר בתפקיד הבלש צ'אק פאוול
אדי גריפין בתפקיד ט.ג'י. היקס
ארנה מאירס בתפקיד קייט, הדמות הנשית המרכזית
ביקורות

הסרט הג'יגולו מת מצחוק קיבל ביקורות מעורבות עד שליליות מצד המבקרים, כאשר רוב הביקורות התמקדו בהומור הפשטני והעלילה הקלישאתית. מבקרים רבים ציינו שהסרט מכיל בדיחות שטחיות המכוונות לקהל צעיר ומי שמחפש קומדיה קלה בלבד. באתר Rotten Tomatoes, הסרט קיבל ציון נמוך של 23% מצד המבקרים, המבוסס על 74 ביקורות. מצד שני, הקהל היה סלחני יותר, והסרט זכה לציון גבוה יותר של 59%.
באתר Metacritic, הסרט קיבל ציון של 30 מתוך 100, מה שמעיד על ביקורות שליליות מהמבקרים. למרות הביקורות השליליות, הסרט הצליח בקופות והפך להצלחה מסחרית מפתיעה, כשהוא הכניס כ-92 מיליון דולר ברחבי העולם, לעומת תקציב של 17 מיליון דולר. הסרט זכה לפופולריות בעיקר בקרב הקהל הרחב, והפך לסרט פולחן בזכות ההומור הפשוט והדמות המרכזית של רוב שניידר.
הערות שוליים

↑  "Deuce Bigalow: Male Gigolo (1999)". Box Office Mojo. IMDb. ארכיון מ-4 במרץ 2016. נבדק ב-24 במרץ 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
דרום דוברוג'ה

חבל דרום דוברוג'ה מופיע בצהוב
דרום דוברוג'ה הוא חבל ארץ בצפון-מזרח בולגריה, המכונה על ידי הרומנים "קדרילטר" (Cadrilater).
חבל דרום דוברוג'ה, בו ישבה אוכלוסייה מעורבת, שכללה בולגרים, רומנים, טורקים, גגאוזים, טאטארים וארומנים, שימש עילה למלחמה בין בולגריה לרומניה - מלחמת הבלקן השנייה.
על פי הסכם בוקרשט, שנחתם ב-10 באוגוסט 1913 וסיים את מלחמת הבלקן השנייה, הועבר חבל דרום דוברוג'ה לשלטון רומניה. השלטון הרומני הסתיים ב-1940, כשהחבל הושב לשלטון בולגרי לפי הסכם קראיובה שהוכתב לרומנים על ידי גרמניה הנאצית. על פי הסכם זה בוצעו חילופי אוכלוסין בין דרום דוברוג'ה ובין החלק הצפוני שלה, שנשאר בשלטון רומני.
הערים העיקריות בחבל הן סיליסטרה, דובריץ', בלצ'יק (נמל לחוף הים השחור) וטוטראקאן (נמל על גדת הדנובה).
ערך זה הוא קצרמרבנושא גאוגרפיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
דטונציה (מנועים)

דטונציה (באנגלית: Engine knocking) הוא תהליך אשר המתרחש כאשר תערובת הדלק ואוויר במנועי בעירה פנימית המונעים בבנזין מוצתת לפני שהבוכנה הגיעה לשיא מהלכה - הזמן האופטימלי להצתת התערובת.
כאשר המנוע עובד בהספק גבוה של למעלה מ-60% מצערת, המנוע עשוי להשמיע בזמן הדטונציה רעש חזק אופייני של צלצולים ומשם מגיע השם בלועזית - engine knocking. ללא ביצוע פעולות מיידיות לדיכוי הדטונציה יגרם נזק משמעותי לאטמים בבוכנת המנוע ולאחר מכן ולנזק למנוע.
גורמים לדטונציה

דטונציה נגרמת ממספר גורמים אפשריים:
גורם ראשון נובע כאשר משחיזים את ראש המנוע נוצר יחס דחיסה גבוהה ומכך נוצרת ההתלקחות העצמית.
גורמים לדטונציה > גורמים במערכת ההצתה > ברכבים ישנים, בעלי מערכת הצתה מכנית, בעלי מפלג

מפלג תקול (יש צורך לכוון זוויות הצתה).
מפלג הרוס, שלא מעביר את מתח ההצתה הדרוש.
חוטי הצתה תקולים, בלויים, או שאינם מסוגלים להעביר את המתח מהמפלג.
מצתים גמורים, שלא מוציאים את המתח הדרוש להצתת התערובת הנמצאת בתוך תא הבעירה.
גורמים לדטונציה > גורמים במערכת ההצתה > ברכבים מודרניים, בעלי מערכת הצתה מונחית מחשב

מודול הצתה אלקטרוני תקול.
חוטי הצתה הרוסים או בלויים.
מצתים תקולים.
מחשב הצתה תקול.
גורמים לדטונציה > גורמים נוספים

שימוש בדלק באוקטן שאינו תקין.
הצטברות של משקעים על הבוכנה המתלהטים וגורמים להצתת התערובת. משקעים עלולים להיווצר כתוצאה מפעולת מנוע זמן רב בהספק גבוה ובמצערת קבועה.
גילוי דטונציה

ישנן כיום שתי שיטות מקובלות לזיהוי מצב דטונציה:
שימוש ב-knock sensor - סוג חומרה מסוג מיקרופון שמותקן על גבי כל אחת מהבוכנות, מקליט את הרעש הבוקע מהמנוע ומזהה את הרעש האופייני למנוע בזמן דטונציה.
שימוש ברכיב תוכנה המשולב בבקר המנוע או במחשב אחר המזהה את ריטוטי הסלד האופייניים למצב של דטונציה הנוצרים כתוצאה מההצתה המוקדמת.
דיכוי דטונציה

כאשר הגורם לדטונציה הוא הצטברות של משקעים על הבוכנה ניתן לסגור את המצערת, תהליך זה מפחית באופן מיידי את הספק המנוע ופעמים רבות גורם גם לשטיפה של המשקעים דרך מערכת הפליטה של המנוע.
הערות שוליים

↑  System and method for alerting and suppression of detonation and/or pre ignition phenomena in internal combustion engines by monitoring rpm fluctuation, נבדק ב-2019-03-31
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007572591105171  LCCN: sh2013001899
דויד לוייתן

ערך זה עוסק בצייר ומורה לאמנות. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1950  (בן 74 בערך) קיבוץ גבעת ברנר, ישראל
 לאום:  ישראלי
 מקום לימודים:  מכון אבני 
 תחום יצירה:  ציור
 
דויד לוייתן (נולד ב-6 באוגוסט 1950) הוא צייר ומורה לאמנות ישראלי.
ביוגרפיה

דויד לוייתן נולד וגדל בקיבוץ גבעת ברנר. 

לאחר שירותו הצבאי אותו החל בשייטת 13 וסיים בחיל המודיעין, החל את לימודיו במכון אבני לאמנות.
בתקופת לימודיו ב"אבני" נוצר קשר בינו לצייר יחזקאל שטרייכמן, דויד אף החל ללמד ציור במכון אבני ובו בזמן שימש כאסיסטנט של שטרייכמן.
בשנים 1977–1979 זנח דויד את הציור לטובת אובייקטים תלת מיימדיים, בהם ניסה כוחו בהשוואת המחזוריות בטבע למחזור החודשי של האשה.
בשנת 1979 עבר הצייר לאמסטרדם, שם הושפע עמוקות מיצירתו של אלבר קאמי, "הנפילה" לה גם הקדיש את תערוכתו הראשונה באמסטרדם.

את חמש שנותיו הראשונות שם חווה בציוריו את עיקרון "האמן המיוסר" המצר את סבלו של המין האנושי. עם זאת, נופי השלג הלבן במרחבים ה"אינסופיים" של צפון הולנד, השרישו בו את קדושת הנצח, "הלבן הטהור המסמל את הנצחי", לדבריו, אשר כל כך השפיע עליו, והחל לחדור אט אט לעבודתו רק בדיעבד, לאחר שנים.
מתוך געגועיו לנוף הים תיכוני, נהג לבלות כשבועיים מדי שנה, ביוון, בכל פעם על אי אחר, כשהוא שוכר חמור ומעמיס עליו את ציודו.
בשנת 1985 עבר דויד קורס אינטנסיבי בהנחיית קבוצות, דבר שהוציאו מ"תקופת האמן המיוסר" וגרם לשינוי מהותי בעבודתו, אך הצבעים העזים בציוריו המשיכו לייצג את צבעיו העזים של הנוף הים תיכוני. 
בשנים 1987–1989 הנחה דויד סדנאות העצמה : "אינטואיציה – אהבה – יצירתיות" ובמקביל לימד באופן פרטי ועזר בהתנדבות בהכנת תיקי עבודות לאמנים צעירים להגשה לבתי ספר לאמנות.
בשנת 1992 קיבל דויד אזרחות הולנדית על תקן "Naturalization", ובמקביל החל לעבוד גם בפריז, את השנתיים הבאות נהג לבלות ולעבוד לסירוגין בפריז ובאמסטרדם מדי שבועיים.

בקיץ 1994 חזר דויד לישראל, כשהוא עדיין שומר על הסטודיו באמסטרדם לצורכי עבודתו, וב-1998 ויתר עליו ונשאר באופן מוחלט בישראל.
מאז שובו לישראל, חילחל הצבע הלבן אל בדיו, ולאחר זמן מה נהיה דומיננטי פחות או יותר. דויד חש משיכה עזה לצבע הלבן, לעיתים פורצים מתוכו צבעים עזים, צבעי אדמה ואש, ולעיתים מכסים אותם האוויר והמים באופן חלקי.
ביוגרפיה > אלמנות מלחמה

מוטיב חוזר בעבודתו הוא התמיהה וחקירת שאלת החיים והמוות, ומתוך כך הוא מרבה לצייר דמויות של נשים זקנות, כאשר הוא שם דגש מיוחד על הבעות הפנים, ונוהג בדרך כלל לטשטש ולהעניק תחושה ערפילית לדמויות, כדי לנסות להגיע למקום רוחני עמוק ככל האפשר, להשרות אווירה של נצח המחבר את האנרגיה האנושית לאנרגיית היקום. כמחפש את נקודת המתח שבין ההבשלה לקמילה, ואת נקודת המתח שבה האדם כבר מודע לערוב ימיו ומותו הקרב, ומנסה בכל מאודו להיאחז עוד קצת בקרקע ובאוויר של העולם הזה.
ביוגרפיה > תהליך הציור

כאשר הוא מתחיל ציור, לעולם אין הוא יודע כיצד הציור ייראה בסופו של דבר, וגם אין הוא יודע בכלל אם יהיה זה ציור מופשט, או שתגיח דמות כלשהי מתוך הבד. זוהי הרפתקה רבת אושר לדבריו. בניגוד לכך, לעיתים הוא עובד על נושא מסוים, למשל הנושא "אלמנות מלחמה" הקרוב כל כך ללבו, ואז הוא יודע מראש שתהיינה דמויות נשיות על הבד, אך גם כאן, אין הוא יודע כיצד הן תופענה, באיזו תנוחה והבעה, באיזה סדר, והקומפוזיציה משתנה לעיתים תכופות שוב ושוב תוך כדי עבודה.
עבודתו של לוייתן היא אותנטית לחלוטין, הוא לעולם אינו מנסה להביא את עבודתו להיות שלובה באופנה שלטת חולפת כלשהי.
ביוגרפיה > שירה

דויד גם נוהג לכתוב שירה, כאשר שירתו היא למעשה מעין "פלירטוט" עם ציוריו, וממחישה באופן מעמיק אך מתומצת למדי, את תחושותיו וכל אשר עובר עליו רגשית ואינטלקטואלית בזמן העבודה ולאחר שסיים ציור. שירתו היא סוג של "יומן חיים", כאשר היא מתעדת את עבודתו כצייר, ובכלל את חייו על תהפוכותיהם.
.
תערוכות יחיד נבחרות

1978 – גלריה שרה לוי, תל אביב
1979 – גלריית "הקומה השלישית", יפו
1979 - "גלריה חדשה", תל אביב
1980 – "הנפילה", הומאז‘ לאלבר קאמי, "Artes gallery", אמסטרדם
1984 – "de bols huis" מרכז תרבות "יורדן", אמסטרדם
1986 – גלריה "de looier", אמסטרדם
1987-1989 – חלל תצוגה "ווילהלמינה", אמסטרדם
1989 – גלריה שרה לוי, תל אביב
1991 - Witteveen gallery - אמסטרדם
1991 – המרכז לאמנות "הפרש הצהוב", ארנהם (הולנד)
1991 – Smith-Andersen Gallery, פאלו אלטו, ארצות הברית
1992 – מוזיאון "דה ליברייה" לאמנות עכשווית, Zwolle, הולנד
1992 – "הסדנא", פריז
1995 – "אדם-אדמה", גלריית הוראס ריכטר, יפו
1999 – מרכז לאמנויות הבמה (גולדה), תל אביב
1999 – תיאטרון גבעתיים
2000 – גלריית הוראס ריכטר, יפו (אוצר גיל גולדפיין)
2003 – משכן האמנים, הרצליה (אוצרת: ורדה גנוסר)
2006 – חלל תצוגה לאמן אורח, המחלקה לתרבות, עיריית דיסלדורף, גרמניה
2010 – בית האמנים חדרה (אוצר ד"ר אנטון בידרמן)
תערוכות קבוצתיות

1977 – גלריית תיאטרון, ירושלים
1977 – מוזיאון חיפה לאמנות
1977-1978 – מוזיאון תל אביב, זוכי קרן התרבות ישראל - אמריקה
1987-1989 – "Atelier W – G", אמסטרדם
1991 – מניפסט פריס – אמסטרדם
1992 – "Le Genie De La Bastille", פריז
1993 – "Grand Palais", פריז
1993 - "Art International", אמסטרדם + טילברך
2004 – "Salon de`s Artistes Indepenants", פריז
2004 – "Salon du monde des arts, M.C.A", קאן, צרפת
2004 – גלריה "אלטרנטיב", יפו (יחד עם הפסלת דליה מאירי)
2006 – מוזיאון ווילפריד, קיבוץ הזורע
2013 – "Salon Business Art", פריז
מלגות ומענקים

1975-1978 – מלגת חומרים, קרן התרבות אמריקה ישראל
1979 – מלגת השתלמות, משרד החינוך והתרבות
1987-1989 – מלגות מטעם משרד התרבות בהולנד
1989 – מענק יצירה, המחלקה לתרבות, עיריית אמסטרדם
1989 – מענק תצוגה, איגוד הקרנות לאמנות פלסטית, עיצוב וארכיטקטורה, הולנד
1992 – מענק יצירה, המחלקה לתרבות, עיריית אמסטרדם
1992 – מענק יצירה, איגוד הקרנות לאמנות פלסטית, עיצוב וארכיטקטורה, הולנד
1993 – מענק תצוגה, הקרן ע"ש הנסיך ברנהרד, אמסטרדם
1993-1994 – מענק יצירה, איגוד הקרנות לאמנות פלסטית, עיצוב וארכיטקטורה, הולנד
ראו גם

אמנות ישראלית
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ICIA: 278367  NLI: 987007521046805171  GND: 174238290  ISNI: 0000 0001 4047 599X  RKD: 49748  ULAN: 500485256  VIAF: 188823187   WorldCat (עם VIAF): 188823187
הד אוף דייוויד

| --- | --- |
 מקום הקמה:  הממלכה המאוחדת 
 מוקד פעילות:  בריטניה
 תקופת הפעילות:  1986–1991, 2009
 סוגה:  הבי מטאל
 חברת תקליטים:  Blast First
 חברים
 סטפן ר. בורוס אריק יורנובסקי דייב קוקהרן פול שארפ
 חברים לשעבר
 ג'סטין ברודריק ביפין קומר
 
הד אוף דייוויד (באנגלית: Head of David) היא להקת הבי מטאל בריטית שנוסדה בשנת 1986 על ידי הסולן סטפן ר. בורוס וחבר להקת נפלם דת' לשעבר ג'סטין ברודריק (שניגן מאוחר יותר בגאדפלש וג'יסו). הלהקה ניגנה סגנונות רבים כגון אינדסטריאל מטאל, גריינדקור ונויז רוק. ההרכב המקורי של הלהקה (בורוס, יורנובסקי, קוקהרן ושארפ) התאחד מחדש בשנת 2009.
דיסקוגרפיה > מיני אלבומים

(1986) Dogbreath
(1991) Soul Spark
דייב אלמן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  6 במאי 1900 פארק ריוור, דקוטה הצפונית, ארצות הברית 
 פטירה:  5 בדצמבר 1967 (בגיל 67) קליפטון, ניו ג'רזי, ארצות הברית 
 שם לידה:  David Kopelman 
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 כינויים נוספים:  דוד קופלמן
 ידוע בשל:  פיתוח טכניקות היפנוזה אינקודטיבית
 מקצוע:  מהפנט, אמן וודוויל, סופר, מגיש תוכנית הרדיו Hobby Lobby
 
דֵייב אֶלְמַן (באנגלית: Dave Elman;‏ 6 במאי 1900 – 5 בדצמבר 1967), או בשמו המקורי דוד קופלמן (באנגלית: David Kopelman), היה יהודי-אמריקאי, מייסד שיטת אלמן, המכילה טכניקות היפנוזה באינדוקציה מהירה. אלמן מוכר בעיקר בשל ספר על היפנוזה שכתב שקיבל תהודה בתחום הפסיכולוגיה והפסיכותרפיה.
טרם הקריירה המצליחה בתחום הפסיכותרפיה, אלמן יצר ואירח תוכנית רדיו פופולרית בשם Hobby Lobby, ועסק בכתיבת שירה והלחנה.
שיטת אלמן נפוצה במופעי וודוויל בשל היכולת שלה להרשים את הקהל עם השפעה עמוקה על אדם נבחר מהקהל בזמן קצר וכן מוטמעת במספר שיטות טיפול מודרניות כגון NLP.
ראשית חייו

אלמן נולד ליעקב ולנה ב-6 במאי 1900, בפארק-ריוור (Park River) שבדקוטה הצפונית. כשהיה בן שנתיים עברה משפחתו לפארגו שם פתחו חנות לפאות וציוד נוסף המשמש להופעות.
4 שנים לאחר מכן בנו את בניין קופלמן (ברחוב 1st מספר 514) והעבירו את העסק אליו. קומת המרתף שימשה כמקווה טהרה לנשים. ואמו פתחה חנות מספרה ועיצוב שיער לנשים.
מעט לאחר מכן חלה אביו של אלמן בסרטן סופני והיה מטופל במשככי כאבים אגרסיביים. חבר משפחה הצליח בעזרת טכניקת היפנוזה להקל על כאבי אביו ובכך אפשר לו לשחק פעם אחרונה עם בנו. בכך השאיר עליו רושם עמוק בנושא יכולות ההיפנוזה אז החליט אלמן הצעיר להתעמק בחקר ההיפנוזה ושיטות הקלה על כאבים או ריפוי בלתי-קונבנציונליות.
האב נפטר בסוף 1908 והשאיר את אשתו ההרה עם שישה ילדים.
בצעירותו ניגן אלמן בכינור וסקסופון ועבד בבידור וכקומיקאי כדי לעזור בכלכלת הבית.
קריירה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
ספרים שכתב

1970 Explorations in Hypnosis. Nash Pub. ISBN 0-8402-1143-0
1970 Hypnotherapy, Westwood Pub. ISBN 0-930298-04-7
ראו גם

סוגסטיה
אוטוסוגסטיה
היפנותרפיה
דמיון מודרך
הערות שוליים

↑  אחת הטכניקות של אינדוקציה היפנוטית בשיטת אלמן דורשת עד 4 דקות בלבד.
↑  Explorations in Hypnosis. By Dave Elman. Google book search. נבדק ב-2008-11-14.
↑  "Hypnotherapy by Dave Elman". WorldCat. נבדק ב-2008-11-14.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0001 0045 9776  LCCN: no2010141944  MusicBrainz: 7a05d6b0-1631-4acf-adbe-3ad337f12c3d  VIAF: 149347081   WorldCat (עם VIAF): 149347081
דרום דארפור

דרום דארפֿוּר (בערבית: جنوب دارفور) היא אחת מ-18 המדינות (וילאיאת) בסודאן ואחת מחמש הווילאיאת המרכיבות את חבל דארפֿוּר. שטחה הוא 127,000 קמ"ר ואוכלוסייתה מונה 5,353,025 (נכון ל-2018). בירתה היא ניאלא (אנ'). בדרום המדינה עובר גבול בין־לאומי עם שתי מדינות: צ'אד והרפובליקה המרכז-אפריקאית.
הערות שוליים

↑  "Archived copy" (PDF). אורכב מ-המקור (PDF) ב-2017-03-12. נבדק ב-2023-06-09. {{cite web}}:  (עזרה)
ערך זה הוא קצרמרבנושא סודאן ובנושא גאוגרפיה של אפריקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
דייוויד דה קייזר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  22 באוגוסט 1927 לונדון, הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  20 בפברואר 2021 (בגיל 93) 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 צאצאים:  Alexei de Keyser 
 פרופיל ב-IMDb
 
דייוויד דה קייזר (באנגלית: David de Keyser;‏ 22 באוגוסט 1927 - 20 בפברואר 2021) היה שחקן אנגלי.