קרל כריסטיאן פרידריך קראוזה
פילוסופיה של זהות, פנאנתאיזם והיבטים אחרים של קראוסיזם > אטימולוגיה של פנאנתאיזם

היסטוריונים של הפילוסופיה בדרך כלל נותנים לקראוזה קרדיט בלעדי ומלא על "טביעת" (המקור) של המונח "פנאנתאיזם", בשנת 1828. עם זאת, על פי עדויות שסיפק פיליפ קלייטון, כבר הפילוסוף האידיאליסט הגרמני פרידריך וילהלם שלינג (1775–1854) השתמש במונח זה (אם כי בצורה מעט שונה - בצורה של הביטוי "פאן + אנ + תאיזם"), וגם דן במושגים וסוגיות רבות הקשורות אליו, במסה : Philosophische Untersuchungen über das Wesen der menschlichen Freiheit und die damit zusammenhängenden Gegenstände (חקירות פילוסופיות על מהות חירות האדם ונושאים קשורים, 1809). בנוסף, חוקרי קראוזה ושלינג מכירים כעת בכך שהפילוסופיה של קראוזה, בכללותה, משקפת, ומשלבת חלקית, רבים מהנושאים, המושגים והתובנות הקיימים ב-Naturphilosophie (פילוסופיה של הטבע) של שלינג, שהיא בעצמה סוג של פנאנתאיזם. כעת נראה שייתכן שעבודתו של שלינג סיפקה בצורה נרחבת את המסגרת של הפנאנתאיזם הקראוסי מאשר היסטוריונים של הפילוסופיה בעבר הבינו. בהתבסס על העדויות של קלייטון, בהחלט ייתכן שקראוזה, שהכיר היטב את שלינג ואת יצירותיו, אימץ לפחות חלק מהמושגים הבסיסיים הראשוניים של המערכת הפנאנתאיסטית שלו מיצירות שונות של שלינג (במיוחד מהחקירות הפילוסופיות של שלינג על מהות החירות האנושית), ולאחר מכן פיתח בהדרגה את המושגים הבסיסיים הללו לגרסה מאוד משוכללת משלו לפנאנתאיזם.
במבט לעתיד, נראה שמדויק יותר להיסטוריונים של הפילוסופיה לומר כעת, ששלינג, בשנת 1809, סיפק לא רק את המסגרת הטרמינולוגית של הפנאנתאיזם הקראוסי, אלא גם כמה מהמושגים הבסיסיים (לפחות), של מה שעתיד להפוך לפנאנתיאיזם קראוסי, ושקראוזה לא רק אימץ והרחיב מאוד את המושגים והתובנות הללו של שלינג, אלא שהוא גם אימץ את הביטוי "פאן + אנ + תאיזם" של שלינג, ושב-1828 הוא רק צמצם את הביטוי של שלינג לצורה תמציתית וקומפקטית יותר. (כמונח יחיד "פנאנתאיזם"), בניסיון לתאר באופן תמציתי והולם - במונח אחד - את ההיבטים הקוסמו-תאולוגיים של המערכת הפילוסופית שלו.
בעבודותיו שפורסמו, קראוזה השתמש לראשונה במונח "פנאנתאיזם" (בצורתו בשפה הגרמנית "panentheismus") ב-Vorlesungen über das System der Philosophie ("הרצאות על מערכת הפילוסופיה", גטינגן: 1828). המונח "panentheismus" מופיע בהמשך ב-Vorlesungen über die Grundwahrheiten der Wissenschaft, zugleich in ihrer Beziehung zu dem Leben. Nebst einer kurzen Darstellung und Würdigung der bisherigen Systeme der Philosophie, vornehmlich der neusten von Kant, Fichte, Schelling und Hegel, und der Lehre Jacobi's (גטינגן: 1829).
קראוזה טען שהעולם עצמו והמין האנושי, המרכיב הגבוה ביותר שלו, מהווים אורגניזם (Gliedbau), והיקום הוא אפוא אורגניזם אלוהי (Wesengliedbau). תהליך ההתפתחות הוא היווצרות של אחדויות עילאיות, והשלב האחרון הוא הזדהות של העולם עם אלוהים. הצורה שלובשת התפתחות זו, לפי קראוזה, היא "זכות" או "החוק המושלם".
ה"זכות" אינה סכום התנאים של החירות החיצונית אלא של החירות המוחלטת, והיא חובקת את כל קיומם של הטבע, התבונה והאנושות. זהו האופן, או ההסבר, של כל ההתקדמות החברתית מהאחדות או ההזדהות הנמוכה ביותר עד הגבוהה ביותר. על ידי פעולתו, מציאות הטבע והתבונה עולה אל המציאות של האנושות. אלוהים הוא המציאות המתעלה מעל וכוללת את הטבע והאנושות כאחד. זכות היא, אם כן, בעת ובעונה אחת הדינמיקה וההגנה של הקידמה.
החברה האידיאלית נובעת מהרחבת הפעולה האורגנית של עיקרון זה מהאדם הפרטי לקבוצות קטנות של אנשים, ולבסוף לאנושות כולה. ההבדלים נעלמים ככל שהזהות המובנית של המבנה שולטת בדרגה הולכת וגוברת, ובאחדות הסופית האדם מתמזג באלוהים. התאוריה של קראוזה על העולם ושל האנושות היא אפוא אוניברסלית ואידיאליסטית.