stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
LGM-35 סנטינל
היסטוריה

בשנת 2010, קואליציית ה-ICBM, מחוקקים ממדינות שמאכלסות טילים גרעיניים, אמרו לנשיא אובמה שהם לא יתמכו באשרור אמנת צמצום הנשק האסטרטגי (START) עם רוסיה, אלא אם כן אובמה יסכים לחדש את השלישייה הגרעינית של ארצות הברית : טילים גרעיניים שניתן לשגר. מהיבשה, מהים ומהאוויר; בהצהרה כתובה, הסכים אובמה "לחדש או להחליף" את כל שלוש הרגליים של השלשה.
בקשה להצעה לפיתוח ותחזוקה של ICBM גרעיני מהדור הבא הוגשה על ידי מרכז הנשק הגרעיני של חיל האוויר האמריקני, מנהלת המערכות של ICBM, חטיבת GBSD ביולי 2016. ה-GBSD יחליף את Minuteman III, שנפרס לראשונה ב-1970, בחלק היבשתי של השלישייה הגרעינית של ארצות הברית. הטילים החדשים, שיוכנסו בהדרגה למעלה מעשור מסוף שנות ה-2020, מוערכים לאורך מחזור חיים של חמישים שנה בעלות של כ-264 מיליארד דולר. בואינג ונורת'רופ גרומן התמודדו על החוזה.
באוגוסט 2017, חיל האוויר העניק חוזי פיתוח ל-3 שנים לבואינג ול-Northrop Grumman תמורת 349 מיליון דולר ו-329 מיליון דולר, בהתאמה. אחת מהחברות הללו הייתה אמורה להיבחר לייצר ICBM גרעיני קרקעי בשנת 2020. בשנת 2029, תוכנית GBSD צפויה להיכנס לשירות ולהישאר פעילה עד 2075.
ב-25 ביולי 2019, בואינג הודיעה כי לא תציע הצעה לתוכנית, תוך ציון הרכישה האחרונה של Northrop של Orbital ATK (כיום Northrop Grumman Innovation Systems), הספקית של בואינג של מנועי רקטות מוצקים. Northrop חתמה על הסכם לחומת אש של הנתונים הקנייניים של בואינג לאחר רכישת Orbital ATK. מאז הפסיק חיל האוויר את המימון לפרויקט בואינג, והותיר את נורת'רופ גרומן כמציע היחיד.
בדצמבר 2019, הוכרז ש-Northrop Grumman זכתה בתחרות לבניית ה-ICBM העתידי. נורת'רופ זכתה כברירת מחדל, מכיוון שההצעה שלהם הייתה ההצעה היחידה שנותרה בחשבון עבור תוכנית GBSD. חיל האוויר אמר כי הם "ימשיכו במשא ומתן אגרסיבי ויעיל ממקור בלעדי" בהתייחס להצעה של נורת'רופ.
ב-8 בספטמבר 2020, מחלקת חיל האוויר העניקה לנורתרופ גרומן חוזה של 13.3 מיליארד דולר לפיתוח הטיל הבליסטי הבין יבשתי GBSD. העבודה על טילי GBSD תיעשה ברוי ופרומנטורי, יוטה; האנטסוויל ומונטגומרי, אלבמה ; קולורדו ספרינגס, קולורדו ; בלוויו, נברסקה ; סן דייגו ווודלנד הילס, קליפורניה ; בסיס כוח החלל ונדנברג, קליפורניה; צ'נדלר, אריזונה ; Annapolis Junction, מרילנד, בין מקומות אחרים.
באפריל 2022, הוכרז השם הרשמי של ה-GBSD: ה-LGM-35A Sentinel
ראש נפץ

ראש הנפץ מתוכנן להיות W87-1, גרסה בעלת תפוקה מוגברת של ראש הנפץ הגרעיני W87 (בעל תפוקה של 300 קילוטון TNT). התפוקה המשוערת של ראש הנפץ החדש צפויה להיות כ-475 קילוטון TNT וטיל הסנטינל צפוי לשאת בין 12–15 ראשי נפץ.
דוד קיגלר

| --- | --- |
דוד קיגלר בתפקיד וובה בסרט מפטיר
 לידה:  9 בנובמבר 1965 (בן 59) באר שבע, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 מקום לימודים:  בית צבי 
 בן או בת זוג:  אדוה עדני 
 פרופיל ב-IMDb
 
דוד קיגלר (נולד ב-9 בנובמבר 1965) הוא שחקן וקומיקאי ישראלי.
ביוגרפיה

קיגלר נולד בבאר שבע וגדל בה. סיים את לימודי המשחק שלו בבית-הספר למשחק "בית צבי" בשנת 1990.
ביוגרפיה > קריירה בתיאטרון

קיגלר החל את הקריירה שלו בתיאטרון באר שבע, שם שיחק בהצגות: "כטוב בעיניכם" (1991), "הנאהבים" (1991), "אחים לנשק" (1992), "כסף קל" (1995), "הפסנתר של ברטה" (1996), "חשבון פתוח" (1997), "בין חברים" (2004) ו"בית הקפה" (2005).
ב-1992 זכה במלגת קרן שרת.
ב-1997 זכה בפרס השחקן המצטיין בפסטיבל עכו לתיאטרון אחר, על משחקו בהצגה "לאלו"[דרוש מקור].
בהמשך שיחק קיגלר במגוון הצגות ותיאטראות בישראל.
בתיאטרון הבימה שיחק בהצגות "ההולכים בחושך" (1998), "חבילות מאמריקה" (2002), "אליס בארץ הפלאות" (2003), "משפחה" (2003), "איולף הקטן" (2009), ו"אותו הים" (2010).
בתיאטרון בית ליסין שיחק ב"על עכברים ואנשים" (2000). בתיאטרון הספרייה שיחק במחזה "בנו כופתא בוכתא" (2007); בתיאטרון חיפה שיחק ב "שלום ולא להתראות", "אירמה לה דוס" (2001), "פירוק" ו"להיות או לא להיות"; וכן בהצגות הילדים "שלושה חברים וטורף" ו"אני המלך שלמה" בתיאטרון אורנה פורת לילדים ולנוער. בנוסף הופיע במופעים סטנד-אפ שונים בצוותא ובקאמל קומדי קלאב, ביניהם "מופע חימום", "פסטיבל קומדיה בלי הפסקה", ומופע סטנד-אפ אישי בשם "תופעה".
בשנת 2007 גילם קיגלר את הבלש המשטרתי במחזמר "מסביב לעולם בשמונים יום" בבימוי ירון כפכפי.
בסוף 2012 שיחק בתיאטרון אנסמבל הרצליה, בתפקיד הראשי בהצגה הקרויה על שמו - "קיגלר: חייו ומותו", מאת ובבימויו של עודד ליפשיץ.
בשנת 2013 שיחק במחזה רק אתמול נולדה בתיאטרון באר שבע.
בין השנים 2014–2019 שימש כמנהל תיאטרון גבעתיים. עם כניסתו לתפקיד פרץ סכסוך עבודה, לאחר שהעירייה החליטה להעביר את ניהולו לחברה חיצונית, וסירבה להיכנס אתם למשא ומתן על תנאי העסקתם החדשים. כחלק ממאבקם בעירייה, הכריזו העובדים שהכניסה למופעים תהיה חופשית. בתגובה קיגלר שכר עובדי קבלן שהחליפו את העובדים הקבועים.
ממאי 2019 שימש כמנכ"ל תיאטרון אורנה פורת לילדים ולנוער. בדצמבר 2022 סיים קיגלר את תפקידו כמנכ"ל התיאטרון.
ביוגרפיה > קריירה בקולנוע ובטלוויזיה

בטלוויזיה השתתף קיגלר בתוכניות: "זהו זה!", "לילה גוב", "איצ'ה", "העולם הערב", "הבורגנים", "פאזל", "יצפאן", "רמת אביב גימל", "תיק סגור", "רק בישראל", "שידורי המהפכה", ו"משחק החיים". זכה לחשיפה משמעותית כששיחק בין השנים 2003–2006 בתוכנית ההומור "הרצועה" לצד אורי גוטליב ונתי קלוגר. כמו כן השתתף בתוכנית "בובה של לילה" בערוץ הספורט.
קיגלר שיחק גם במספר סרטי קולנוע, כולל: "שחקנים", "קדימה אריות", "תמונות", "מפטיר" ו"ארץ חדשה".
ב-2006 השתתף בטלנובלה "האלופה" לצד יהודה לוי ובסדרה "החברים של נאור" לצד נאור ציון.
ב-2007 השתתף בתוכנית "המופע המוטורי", והצטרף אל הפאנל של עונתה השנייה של תוכנית האלתורים "של מי השורה הזאת?".
ב-2008 שיחק בתוכנית הבידור "שבוע סוף" בערוץ 2. בשנת 2011 גילם בסדרת הטלוויזיה "החולמים" בערוץ הילדים את אלכס הטבח של בית האומנה.
ב-2010 השתתף בעונה שלישית של תוכנית המציאות "פוקר כוכבים" בערוץ אגו.
בסוף שנת 2018 שיחק בעונה הרביעית של הסדרה "שנות ה-80", בתפקיד קובי כדורגל.
חיים אישיים

קיגלר נשוי לשחקנית אדוה עדני, ואב לשלושה. מתגורר בגבעתיים.
בעשור השני של המאה ה-21 לבני הזוג קיגלר מופע קומי משותף, "נישואים גרעיניים", המבוסס על חיי הזוגיות שלהם.
הערות שוליים

↑  טל פרי, ‏ה-20 של ה-50, באתר גלובס, 21 בדצמבר 2010
↑  תמי לוביץ, ג׳ק ודוזלינד לנצח, חדשות, 18 ביולי 1991
↑  שוש אביגל, בכורה / מחזה קטן לחמישה שחקנים רגישים, חדשות, 5 במאי 1991
↑  שוש אביגל, הצגה / שוש אביגל כדאי – בגלל הצרבת, חדשות, 10 במאי 1992
↑  מיכאל הנדלזלץ, מכונה משוכללת, באתר הארץ, 17 במאי 2005
↑  נילי ברקן, ‏הרבה בזכות השחקנים, באתר גלובס, 8 בינואר 2002
↑  "אליס בארץ הפלאות" בתיאטרון הבימה, באתר הארץ, 22 בדצמבר 2003
↑  הארץ, משפחה, באתר הארץ, 15 במרץ 2003
↑  מיכאל הנדלזלץ, איולף הקטן: לאורו העכור של המוות, באתר הארץ, 23 בפברואר 2009
↑  רון שוורץ, ‏פותחים את הים, באתר גלובס, 24 במרץ 2010
איתן בר יוסף, עכבר העיר, "אותו הים" - עמוס עוז תיאטרלי, באתר הארץ, 25 בפברואר 2010
↑  מיכאל הנדלזלץ, בזכות המשחק, באתר הארץ, 29 בדצמבר 2001
נילי ברקן, ‏המוות הזה לא שובר לנו את הלב, באתר גלובס, 23 בנובמבר 2000
↑  נתי אורנן, עכבר העיר ת"א, קברט נעים לעיכול, באתר הארץ, 1 באוגוסט 2007
עידו סולומון, עכבר העיר, לאכול את עצמך למוות ולצחוק, באתר הארץ, 29 באוגוסט 2007
↑  נילי ברקן, ‏הכל על הכתפיים של רמה, באתר גלובס, 20 באוגוסט 2001
עכבר העיר, אירמה לה דוס, באתר הארץ, 31 ביולי 2001
↑  טלי רבן, עכבר העיר, ארץ נהדרת על ספידים, באתר הארץ, 3 במאי 2007
↑  מערכת עכבר און-ליין, ועידת הפסגה של ההומור הישראלי, באתר הארץ, 17 בדצמבר 2007
↑  אהוד אשרי, בדיחות מהתחת, באתר הארץ, 14 ביולי 2005
↑  רונית רוקאס, שמונה ימים על מסך הולוגרמה, באתר הארץ, 12 בנובמבר 2007
↑  ביקורות:
טל אימגור, עכבר העיר, המלצות במה לשבוע: דוד קיגלר משחק את עצמו, באתר הארץ, 7 באוקטובר 2012
מיכאל הנדלזלץ, על החיים ועל המוות, באתר הארץ, 12 באוקטובר 2012
רון שוורץ, ‏בין מציאות לדמיון, באתר גלובס, 25 באוקטובר 2012
↑   מיכאל הנדלזלץ, "רק אתמול נולדה": נצחונם של בני התרבות, באתר הארץ, 15 בנובמבר 2013
↑  רן בוקר, אוהד קנולר מונה למנהל תיאטרון גבעתיים, באתר ynet, 16 ביולי 2019
↑  תמר רותם, עובדי תיאטרון גבעתיים הכריזו על סכסוך עבודה, באתר הארץ, 10 במרץ 2014
↑  תמר רותם, הערב: הפגנה של עובדי תיאטרון גבעתיים, באתר הארץ, 24 במרץ 2014
↑  תמר רותם, מנהל תיאטרון גבעתיים: "לא נאפשר כניסה ללא כרטיסים", באתר הארץ, 20 במרץ 2014
↑  החל מהשבוע הבא: הצגות חינם לילדים בדיזנגוף סנטר, באתר "Time Out ישראל", 25 באוקטובר 2021
↑  הערב בטלוויזיה / יום שלישי 17.10.06, באתר גלובס, 17 באוקטובר 2006
↑  גילי איזיקוביץ, עונה שלישית לתוכנית "פוקר כוכבים", באתר הארץ, 2 במרץ 2010
↑  טל פרי וחגית פלג-רותם, ‏אירועי התרבות המומלצים למחר בערב, באתר גלובס, 24 באוקטובר 2011
משה הדר (פומי)

| --- | --- |

 לידה:  24 באוגוסט 1926 אלול ה'תרפ"ו תל אביב, פלשתינה (א"י) המנדט הבריטי
 פטירה:  28 בנובמבר 2015 (בגיל 89) ט"ז בכסלו ה'תשע"ו לוס אנג'לס, ארצות הברית ארצות הברית
 מדינה:  ישראל ישראל   ארצות הברית ארצות הברית
 תקופת הפעילות:  1947–2015 (כ־68 שנים)
 עיסוק:  טייס, עיתונאי, תסריטאי
משה הדר (פומי) (שמו המקורי: משה פומרנץ; 24 באוגוסט 1926 – 28 בנובמבר 2015) היה טייס, סופר, עיתונאי, עורך, תסריטאי ופרסומאי ישראלי, אחד מוותיקי חיל האוויר הישראלי וממעצבי תדמיתו.
ביוגרפיה

נולד כבן יחיד לברכה לבית זיבנברג ולאהרון פומרנץ וגדל בתל אביב. אביו היה חלוץ יליד פולין, שעלה לארץ ישראל בשנת 1921 ועבד כמנהל עבודה במשרד לעבודות ציבוריות ולאחר מכן ב"סולל בונה". כשהיה בן ארבע נפטר אביו בגיל 29, משחפת.
גדל בשכונת הפועלים א' (בשדרות קק"ל 3) ולמד בבית החינוך לילדי עובדים. מילדותו זכה בכינוי "פומי". היה איטר ואולץ בידי המורים לכתוב ביד ימין.
היה בן-בית אצל משפחת בן-גוריון, שהתגוררה בשדרות קק"ל 17.
בספטמבר 1944 התגייס כנוטר למשטרת היישובים העבריים. בספטמבר 1946 סיים הכשרה מקצועית בתחום המסחר.
בשנת 1947 הצטרף למועצה הכללית לתעופה העברית.
במאי 1948 התגייס לחיל האוויר.
בספטמבר 1950 נשא לאישה את בלה (מודי) לבית לוין, אותה הכיר ב-1949 כאשר שירתה כמרכזנית במפקדת חיל האויר ביפו (אז במלון "הירקון").
עבד כעורך בטאון חיל האוויר משנת 1948, אולם זכה במינוי רשמי ב-1950. שימש בתפקיד זה במשך 28 שנה. היה אחראי על מכלול הפרסום וההסברה של החיל.
בשנת 1955 עברת פומרנץ את שם משפחתו ל"הדר" (פומרנץ בפולנית הוא תפוז), כיוון שבתחילת 1955, התבקש כקצין לייצג את חיל האוויר בפסטיבל סרטי תעופה בצרפת.
בנובמבר 1958 השתחרר משירות הקבע בדרגת רב-סרן והמשיך בתפקידו כעורך כאזרח עובד צה"ל. הוא החליט על צעד זה כי רצה לשמור על חופש פעולה יצירתי ללא ההגבלות של קצין צבא.
בשנת 1960 טבע את הסיסמה "הטובים לטיס". הסיסמה האליטיסטית עוררה מחלוקות רבות, אחת המפורסמות שבהן הייתה בין נתן אלתרמן, שתמך בה, לבין נתן רוטנשטרייך, שהתנגד לה. בכל זאת, גרמה הסיסמה לרבים להצטרף לחיל האוויר.
השתתף בקורס התסריטאים הראשון בקיץ 1964 שהעביר קארל פורמן במסגרת השלוחה התל אביבית של האוניברסיטה העברית בירושלים.
הפיק סרטים וכתב תסריטים לסרטי ההסברה לחיל:
הסרט הראשון של חיל-האוויר הופק בשנת 1955 ונקרא "הדרך לשחקים". הסרט זכה בפרס "צבר" (האוסקר הישראלי באותם ימים). פומי זכה בתואר "תסריטאי השנה" .
"הגובה 40,000" זכה ב-1963 בפרס ראשון "כנף הזהב" בפסטיבל הבינלאומי לסרטי-תעופה וחלל בדוביל, צרפת.
ב-1964 יעץ לאוריאל אופק בכתיבת התסריט לסרט שמונה בעקבות אחד.
"בקצב המחר" זכה ב-1965 בפרס ראשון, "כנף הזהב" בפסטיבל הבינלאומי לסרטי-תעופה וחלל בוישי, צרפת.
"שלוש שעות ביוני" - סרט דוקומנטרי באורך מלא, על מלחמת ששת הימים, שהופץ ברחבי העולם. קריינות אנגלית לסרט בוצעה על ידי חיים הרצוג, נשיא מדינת ישראל.
סרטים נוספים שכתב בחיל-האוויר: "הנעלם הגדול"; "פקודת משימה 20"; "אתמול היום ומחר"; "המטס הגדול"; "כנפיים".
בחייו האזרחיים כתב תסריטים לסרטי עלילה ועשרות סרטי פרסומת. טבע עשרות סיסמאות פרסום, עמד מאחורי מספר מערכות בחירות לכנסת ופרסם טורים הומוריסטים בעיתונים השונים תחת השמות: ״פחים קטנים״, ״קריעת כיוון״, ״בסימן קריעה״, ״החצי השני״, ״חדשוט״, ״על נהרות בברלי–הילס״ ואחרים.
ב-1976 זכה בפרס ראשון בפסטיבל הבינלאומי לסרטי פרסומת בניו-יורק, על סרט פרסומת לאמקור.
בתחילת שנות ה-80 של המאה ה-20 החליט עם רעייתו לעבור להתגורר בארצות הברית.
הלך לעולמו בגיל 89 בלוס אנג'לס. הותיר אחריו את רעייתו, בלה, בן (רוני), בת (אתי) ונכדים.
יצירותיו > תסריטים לסרטים עלילתיים בישראל

סיניה (1962)
רק בלירה (1963)
פיצוץ בחצות (1965)
המלחמה לאחר המלחמה (1969)
שוד הטלפונים הגדול (1972)
שתי דפיקות לב (1972)
חכם גמליאל (1973)
יצירותיו > סרטים עלילתיים בארצות הברית

Take Two (1988)‎
Down the Drain (1990)‎
Cartel (1990)‎
יצירותיו > ספרים

המטרה תל אביב (1967)
חץ לירושלים (1979)
הערות שוליים

↑  http://m.iaf.org.il/2392-45719-he/IAF.aspx באתר חיל האוויר
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007307131005171  LCCN: no2012134432  VIAF: 298565544   WorldCat (עם VIAF): 298565544
ממלכת גופטה

| --- | --- |

 ממשל
 משטר:  מונרכיה
 שפה נפוצה:  סנסקריט   פראקריט
 עיר בירה:  פטאליפוטרה
 גאוגרפיה
 יבשת:  אסיה 
 היסטוריה
 הקמה:   
 תאריך הקמה:  המאה ה-3
 פירוק:   
 תאריך פירוק:  590
 ישות קודמת:  אימפריית קושאן   שושלת קאבנה   נגאס של פדמבטי   סטראפים המערביים
 ישות יורשת:  שושולת גופטה המאוחרת   שושלת מאוחארי   שושלת מאיטראקה   שושלת פושואבהוטי   שושלת מסארה   שושלת וורמן   שושלת קלאצ'ורי
 שטח בעבר:  1,700,000 קמ"ר (נכון ל־440)
 דמוגרפיה
 דת:  הינדואיזם   בודהיזם   ג'ייניזם
 
ממלכת גופטה או אימפריית גופטה (בסנסקריט: गुप्त राजवंश, ‏ Gupta Rājavaṃśa) הייתה אימפריה הודית עתיקה, שהתקיימה בין השנים 320 ל-550 לערך וכיסתה חלקים נרחבים מתת-היבשת ההודית. הממלכה הוקמה על ידי מהרג'ה סרי-גופטה והשתלטה על חלקים נרחבים מצפון הודו בתקופת צ'נדרהגופטה. יורשו של צ'נדרהגופטה היה בנו, סמודרהגופטה ששלט בין השנים 335 – 375. סמודרהגופטה נחשב אחד הגאונים הצבאיים בהיסטוריה הצבאית ההודית. ירש אותו צ'נדרהגופטה השני(אנ'), הידוע גם כויקראמאדיטיה ששלט בין השנים 375 עד 413/415. בתקופתו הממלכה הגיעה לשיא כוחה ולשיא כיבושיה והיא נחשבת לשיא תקופת תור הזהב. עמוד הברזל במתחם קוטוב מתוארך לתקופתו. חלק מכוחה של ממלכת גופטה נבע מבריתות פוליטיות מדיניות וטקסי נישואין עם צאצאי משפחות מלוכה במדינות שכנות, בהן שושלת הואקטאקה.
השגשוג והשלום ששררו תחת שלטון שושלת גופטה איפשרו התקדמות בתחומי המדע והאמנות. תקופת גופטה נחשבת ל"תור הזהב של הודו", והיא בלטה בהישגים הרבים שהושגו בה בתחומי המדע, הטכנולוגיה, ההנדסה, האמנות, הדיאלקטיקה, הספרות, הלוגיקה, המתמטיקה, האסטרונומיה, הדת והפילוסופיה - הישגים שייסדו במידה רבה את מה שידוע כתרבות ההינדית. בין המלומדים והיוצרים הרבים שפעלו בתקופה זו ניתן למנות את קאלידאסה, אריאבהטה, עמארסימקה וישנו שארמה. מערות אג'אנטה המוגדרות כאתר מורשת עולמית, נחצבו בחלקן בתקופת ממלכת גופטה ואף חלק מציורי הקיר במערות הם מתקופה זו.
חלק מהמידע על ממלכת גופטה ועל התקופה מגיע מכתביו של הנזיר הסיני פאשיין שסייר בהודו וכתב על הארץ ועל תרבותה.
הקיסרים האחרונים של ממלכת גופטה החזקה היו קומארהגופטה הראשון (415-455) ובנו סקאנדהגופטה (455-467). אחריהם אמנם היו שליטים אחדים ששלטו בממלכה, ובהם פורוגופטה, קומארהגופטה השני, בודההגופטה, נארשימהאגופטה, קומרהגופטה השלישי, וישנוגופטה ווינאגופטה, אולם התחילה דעיכה וסופהּ של הממלכה הגיע עם פלישתם של ההונים אלכונים, במאה ה-6.
הערות שוליים

↑  "Gupta Dynasty - MSN Encarta". אורכב מ-המקור ב-2009-11-01. נבדק ב-2010-07-12.
↑  India: Historical Setting - Library of Congress Country Study - The Classical Age, Gupta and Harsha, באתר About.com
↑  Gupta Dynasty, Golden Age of India
↑  http://www.wsu.edu:8001/~dee/ANCINDIA/GUPTA.HTM
| --- | --- |
בקרת זהויות :  VIAF: 304914528   WorldCat (עם VIAF): 304914528 
ערך זה הוא קצרמרבנושא הודו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אל ג'אפי

| --- | --- |

אל ג'אפי, 2016
 לידה:  13 במרץ 1921 סוואנה, ג'ורג'יה, ארצות הברית 
 פטירה:  10 באפריל 2023  (בגיל 102) ניו יורק, מדינת ניו יורק, ארצות הברית 
 שם לידה:  אברהם ג'אפי
 לאום:  אמריקאי
 מקום לימודים:  התיכון למוזיקה ולאמנות 
 תקופת הפעילות:  1942–2020 (כ־78 שנים)
 הושפע על ידי:  מילטון קאניף, נואל סיקלס, אלכס ריימונד, Otto Soglow, רוב גולדברג, האל פוסטר 
 יצירות ידועות:  Mad Fold-in 
 פרסים והוקרה:  פרס אינקפוט (2008)  פרס הארווי לקומיקסאי הטוב ביותר (2001)  פרס הארווי לקומיקסאי הטוב ביותר (2009)  היכל התהילה של ויל אייזנר (2013)  פרס רובן (2007)  פרס מיוחד להומור (2009) 
 חתימה:  
 
אלן "אל" ג'אפי (באנגלית: Al Jaffee;‏ 13 במרץ 1921 – 10 באפריל 2023) היה קריקטוריסט ואמן קומיקס יהודי-אמריקאי, שנודע בעיקר כאחד המאיירים הבולטים ביותר והפורים ביותר במגזין הסאטירי "מד מגזין", במשך 65 שנים.
הקריירה של אל ג'אפי כאמן קומיקס נמשכה בין השנים 1942–2020, והוא מחזיק בשיא גינס על הקריירה הארוכה ביותר כאמן קומיקס. בין אפריל 1964 לאפריל 2013 פורסם רק גיליון אחד של מד מגזין ללא יצירותיו של אל ג'אפי.
קורות חיים

הוא נולד בשם אברהם ג'אפי בשנת 1921 בעיר סוואנה שבמדינת ג'ורג'יה שבארצות הברית, למילדרד ומוריס ג'אפי. אל היה הבן הבכור מבין ארבעה ילדים, כולם בנים. הוריו היו מהגרים יהודים מליטא. אביו היה מנהל בחנות כלבו. ב-1927 מילדרד לקחה את ארבעת ילדיה, בהסכמתו של מוריס, לליטא לעיר זרסאי. לאחר שנה מוריס ג'אפי נסע לליטא והחזיר את המשפחה לארצות הברית. לאחר שנה, מילדרד לקחה את ארבעת ילדיה חזרה לליטא. לאחר ארבע שנים נוספות, מוריס חזר שוב לליטא ולקח את שלושת הילדים הגדולים בחזרה לארצות הברית. מילדרד נהרגה במהלך מלחמת העולם השנייה בעקבות הפלישה של גרמניה הנאצית לליטא.
בסוף שנות ה-30 של המאה ה-20 ג'אפי למד בניו יורק בבית הספר התיכון למוזיקה ואמנות(אנ') יחד עם אחיו הארי וכמו גם וויל אלדר(אנ'), הארווי קורצמן(אנ'), ג'ון סברין(אנ') ואל פלדשטיין(אנ') עימם יעבוד בהמשך במסגרת המגזין הסאטירי "מד מגזין".
ג'אפי החל את הקריירה ב-1941 כאשר החל לעבוד כאמן קומיקס במספר חברות הוצאה לאור, כולל "Timely Comics" ו-"Atlas Comics" כאשר במשך אותה התקופה יצר את סדרות הקומיקס "Inferior Man" ו"Ziggy Pig and Silly Seal".
במהלך מלחמת העולם השנייה ג'אפי עבד כשרטט בחיל האוויר האמריקני. במהלך השירות הצבאי שינה את שמו ל"אלן ג'אפי". ג'אפי סיים את השירות הצבאי ב-1946.
בסוף שנות ה-40 ערך במשך כשנה וחצי את סדרת הקומיקס "פטסי ווקר".
בשנת 1955 החל ג'אפי לעבוד עבור המגזין הסאטירי "מד מגזין". בשנת 1964 יצר ג'אפי לראשונה עבור מד מגזין את אחת מהפינות הפופולריות ביותר במגזין "The Mad fold-ins" אשר היה דף מתקפל בצד הפנימי של העמוד האחרון אשר הכיל שאלה ותמונה גדולה. כאשר העמוד קופל לפי ההוראות נחשפה תשובה מפתיעה בתמונה נסתרת עם כיתוב נסתר. ג'אפי הגה את הקונספט כפרודיה לעמודי האמצע המתקפלים של פלייבוי. בעקבות הפופולריות של הפינה היא הפכה לפינה קבועה אשר מזוהה במיוחד עם מד מגזין אשר נכללה כמעט בכל הגליונים של מד מגזין בין השנים 1964–2008. ג'אפי היה האמן הקבוע הוותיק ביותר של מד מגזין, ויצירותיו של ג'אפי נכללו ב-480 מהגיליונות של המגזין – יותר מכל הכותבים והאמנים האחרים שאי פעם עבדו במד מגזין.
קורות חיים > חיים פרטיים

ג'אפי נישא לרות אלקוויסט ב-1945. לזוג נולדו שני ילדים, ריצ'רד ודבי. הזוג התגרש בשנת 1967.
בשנת 1977 ג'אפי נישא לאלמנה ג'ויס רבנסון. הזוג גר במנהטן. ג'ויס נפטרה בינואר 2020.
ג'אפי נפטר מאי ספיקת איברים(אנ') ב-10 באפריל 2023 בבית חולים במנהטן בהיותו בן 102.
גלריית תמונות

ראיון עם אל ג'אפי משנת 2016
אל ג'אפי, 2010
עטיפת אוגדן אשר כלל דפים נבחרים מחלק ה-"The Mad fold-ins" של אל ג'אפי במד מגזין. העטיפה כללה גם את הקריקטורה העצמית אותה ג'אפי נהג ליצור לאורך השנים במד מגזין.
הערות שוליים

↑  Longest career as a comics artist | Guinness World Records, web.archive.org, ‏2023-04-15
↑  הקריקטוריסט פורץ הדרך אל ג'אפי שעבד שנים רבות במגזין Mad מת בגיל 102, באתר הארץ, 11 באפריל 2023
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007274410405171  BIBSYS: 15004404  BnF: cb166510876 (data)  GND: 119603009X  ISNI: 0000 0000 8128 7736  LCCN: n83017617  NTA: 068880898  SNAC: w6578zk1  SUDOC: 184092337  VIAF: 4717148997644359870004   WorldCat (עם VIAF): 4717148997644359870004
שמירת נגיעה

שמירת נגיעה הוא מונח פופולרי בן זמננו המתאר את שמירת האיסור, המכונה גם בשם איסור נגיעה, הקיים בהלכה היהודית על מגע בין גבר ואישה האסורה עליו באיסור עריות.
על אף שההלכה בנושא עתיקה, המונח "שמירת נגיעה" התפתח בדורות האחרונים עקב תופעת החילון שגררה את הצורך להסביר לאנשים שאינם שומרי תורה ומצוות את ההלכה האוסרת מגע  בין גבר ואישה. בדרך כלל השימוש במונח נעשה כדי לתאר אדם מסוים כ"שומר נגיעה", במשקל "שומר שבת" ו"שומר כשרות".
איסורי הערווה השכיחים הם 'איסור אשת איש' - אישה נשואה אסורה לכל הגברים שאינם בעלה, 'איסור נגיעה באשה נידה' - אישה יהודייה שנטמאה בדימום מהרחם (כגון במחזור החודשי) וטרם נטהרה ממנו באמצעות טבילה, וכן איסור נגיעה באישה גויה - שאסורה בנגיעה לכל גבר יהודי בגזירת חכמים.[דרוש מקור]
סוגי מגע

המגע האסור הוא מגע הנעשה 'דרך תאווה' שיש בו 'הנאה בקירוב בשר'. מגע שכזה עשוי להיות לדוגמה חיבוק, נישוק, ולדעת רבים גם החזקת ידיים. כאשר מדובר במגע בעריות שהן קרובות משפחה מדרגה ראשונה, לכל הדעות אין בזה איסור תורה, אולם כתב על כך הרמב"ם:
המחבק אחת מן העריות שאין לבו של אדם נוקפו עליהן או שנשק לאחת מהן, כגון אחותו הגדולה ואחות אמו וכיוצא בהן, אף על פי שאין שם תאוה ולא הנאה כלל - הרי זה מגונה ביותר ודבר אסור הוא ומעשה טפשים הוא, שאין קריבין לערוה כלל בין גדולה בין קטנה חוץ מהאם לבנה והאב לבתו
הפוסקים נחלקו במצבים גבוליים שבהם המגע מביע קרבה אך לא תאווה, כגון לחיצת יד או נשיקה של נימוס. יש המרחיבים את איסור התורה לכל מגע שמביע חיבה כלשהי, ויש המצמצמים את האיסור רק למגע שמביע חיבה עמוקה של תאווה.
על אף שאין איסור הלכתי במגע חסר אוריינטציה מינית, כגון התחככות נוסעים בעת נסיעה בתחבורה ציבורית בעומס, יש המקפידים להימנע גם ממגע כזה (רוב מכריע של הציבור החרדי) עקב חשש ממדרון חלקלק, דוגמה לכך ניתן לראות במתכונת הנסיעה ב'קווי מהדרין'.
לגבי לחיצת יד בין גבר לאישה, נחלקו הפוסקים בשאלה האם כשהיד כבר הושטה ללחיצה אסור לקבלה מחמת חשש תאווה, או שיש לקבלה בשביל למנוע עלבון. היו שהציעו להימנע מהלחיצה אך בד בבד להסביר לצד השני בנימוס את הסיבה ואת חשיבות שמירת ההלכה, וכך לא להקל בחומרת איסור הנגיעה ואף לא בחומרת איסור הלבנת פנים.
האיסור

לדעת הרמב"ם וראשונים רבים, מקורו של איסור זה הוא בפסוק המובא בספר ויקרא (יח, ו): "אִישׁ אִישׁ אֶל כָּל שְׁאֵר בְּשָׂרוֹ לֹא תִקְרְבוּ לְגַלּוֹת עֶרְוָה אֲנִי ה'". מכאן שמגע של תאווה אסור בין אלו שיש איסור ערוה בביאתם, אולם לשיטת הרמב"ם האיסור חל גם כשהביאה אסורה באיסור אחר, מדאורייתא או מדרבנן. מקרים יוצאי דופן שאין בהם איסור נגיעה לשיטת הרמב"ם הם בין אם לבנה ובין אב לבתו, אבל בין אחים גדולים או בין בני דודים, קיים איסור נגיעה של תאווה.
הרמב"ן חלק על הרמב"ם וסובר שאיסור "לא תקרבו" מדבר על קיום יחסים מיניים ממש, ולכן איסור נגיעה אינו כלול בו, אלא הוא איסור מדברי חכמים שהפסוק מהווה לו אסמכתא. לפי פירוש זה האיסור נועד למנוע את הביאה האסורה.
האיסור > פנויות

בשונה מקרובות ומאשת איש, מעיקר הדין, אישה פנויה טהורה מטומאת נידה אינה ערווה על גבר. לפיכך, מגע סתמי בין השניים אינו אסור כשלעצמו, אלא רק מכוח תוצאותיו האפשריות, כגון הרהורי עבירה וקרי לילה. אף על פי כן, פנויה שאינה נידה אסורה בייחוד וקל וחומר בתשמיש, כמו שכתבו הראב"ד והרמב"ן לעניין איסור יחוד. כמו כן כתב הריב"ש: "ואף הפנויה שאינה נדה, חמורה היא בזה מאשתו נדה", וכך הביאו גם הבית יוסף והרמ"א.
עם זאת, בימינו כמעט כל הנשים הפנויות הבוגרות אינן טובלות ונחשבות לנידות, והיות שיחסי אישות עם נידה אסורים גם כן באיסור כרת, ישנו איסור קריבה ונגיעה גם כלפי פנויה שהיא נידה. מאז חורבן המקדש ולאור היעדרו של אפר פרה אדומה פחת הצורך בטהרה ליומיום, מה שהביא לכך שבשונה מנשים נשואות שטובלות לטהרתן לבעליהן, נשים שאינן נשואות אינן טובלות. אף על פי שהיהדות מעודדת את הטהרה עצמה גם ללא צורך טכני, כאשר אין צורך שכזה פוחתת המוטיבציה להיטהר, ולכן הפסיקו הנשים לטבול. ובנוסף לכך בדורו של הריב"ש, לפני כ-700 שנה, ראו החכמים שיש צורך לתקן שנשים פנויות לא יטבלו, כדי שלא יחשבו שלאחר הטבילה אין איסור של תשמיש עימן, או שיחשבו שמפני שהאיסור קל יותר, יקלו בו ראש.
מכך נובע שבפועל רוב הנשים הבוגרות נכללות באחת משתי הקטגוריות האוסרות קירבה: לפני נישואיהן - נידה, לאחר נישואיהן - אשת איש (עבור כל אחד חוץ מבעלה). עם זאת, ישנן היוצאות מכלל זה, ובהן נשים פנויות הטובלות (כגון על מנת לעלות להר הבית), או כלות הטובלות לקראת חתונתן.
ברוח זו הנחה הרב הראשי לישראל יונה מצגר את רבני הערים להקפיד על תקנת הראשונים ולמנוע מפנויות לטבול במקווה, אך בעקבות עתירה של מרכז צדק לנשים לבג"ץ נקבע שאסור לבלניות לשאול נשים טובלות על רווקותן.
האיסור > ייהרג ואל יעבור

לדעת רבים, הדין של ייהרג ואל יעבור לפיו יש להימנע מלעבור על גילוי עריות גם במחיר אובדן החיים, חל גם על איסור נגיעה של חיבה, ויש אומרים שכך הדין אף במגע שאינו של חיבה. אולם מאידך יש אומרים שרק אם האדם גרם לעצמו להיכנס לסכנת חיים שמגע של חיבה יציל עצמו ממנה, עליו למות ולא לעבור על איסור זה, אך אם שלא באשמתו נכנס למצב זה - יעבור ולא ימות.
האיסור > חיבוק אחות

בנוגע לחיבוק אחות כתב הרמב"ם "המחבק אחת מן העריות שאין ליבו של אדם נוקפו עליהן או שנשק אחת מהן כגון אחותו הגדולה ואחות אמו וכיוצא בהן אף על פי שאין שם תאוה ולא הנאה כלל הרי זה מגונה ביותר ודבר זה אסור הוא ומעשה טיפשים הוא שאין קריבין לערוה כלל בין גדולה בין קטנה חוץ מהאם לבנה והאב לבתו". וכן העתיק להלכה השו"ע. בספר את צנועים חכמה כתב להקל באחות קטנה עד גיל 12, משום שהרמב"ם כתב שרק אחותו הגדולה אסור.
האיסור > מגע בין קרובי משפחה

בדין אב לבתו ולנכדתו או אמא לבנה או לנכדה וכן להפך לחבק את סבתו או אמו- בספר את צנועים חכמה דן בדברי הראשונים וסיכם שלהלכה נראה שאף חיבוק ונישוק בביתו הגדולה ונשואה מותר, שכן רוב הפוסקים נקטו בדעת השולחן ערוך והרמב"ם שמותר. וכך כתב החפץ חיים "ואב לבתו ולבת בתו אפילו הם גדולות וכן אם לבנה מותר לנשק" וכן הובאו בספר גן נעול עוד הרבה אחרונים שהתירו, וביניהם ערוך השולחן, אגרות משה, הרב יוסף חיים בספרו עוד יוסף חי, הרב יוסף שלום אלישיב, הרב ניסים קרליץ, ועוד רבים. וחלקם נסמכים על דברי הפרישה שהוא מקור להיתר להרבה אחרונים. ועוד הוסיף שם הגן נעול "לכאורה בדורנו אנו שהנשירה מקיום התורה והמצוות מרובה ישנו תפקיד גדול בנתינת חום ואהבה לילדים מצד שני ההורים גם יחד, ואף על פי שאין הדבר מתבטא רק בחיבוק ונישוק, ואפשר לעשות כן על ידי יחס מיוחד וריבוי שיחה וטיולים, מכל מקום המציאות מראה שחיבוק ונישוק תורם לקשר בין ההורים לילדים וכו'". וכתבו האחרונים (גם נעול, שם) שהוא הדין לחיבוק סבתא שמותר. אמנם כתב הרב יצחק יוסף לגבי אב שמנשק את בתו תחת החופה לעיני כולם שזה מנהג מכוער של פריצות, והכל לפי העניין.
בתרבות

בספרו "נגיעות ראשונות" עוסק המשורר אליעז כהן במתח הנוצר בין בני הזוג בעקבות איסור הנגיעה.
ראו גם

צניעות (יהדות)
איסורי עריות