stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
טליה קינן
יצירתה

את פרסומה קנתה לה קינן בתערוכות שהציגה במבחר רחב של גלריות ומוזיאוניים בישראל ומחוצה לה.
בתחילת עבודתה האמנותית היא עסקה בסוגים השונים של המדיה: פיסול, רישום ווידאו, בכל אחד באופן בנפרד. לאחר מספר שנים החלה לטשטש את הגבולות ולצרף את סוגי המדיה השונים כאופני ביטוי המשלימים אחד את השני ויוצרים מקשה, שהם לדעתה החיים עצמם. תורה שהיא קוראת לה "איך לחיות", ובכך היא מבטלת את המחיצה המלאכותית שקיימת לעיתים בין החיים לאמנות. בעבודותיה כוללת קינן מכל מה שנקרה בדרכה: תמונות שהושלכו, חול, זכוכית שבורה, חלקי רהיטים ועוד. עבודותיה מצטיינות בצבעוניות מונוכרומטית ובקווים עדינים.
בעבודות הווידאו שלה היא משתמשת באור כבחומר מוחשי, ויוצרת מעין תעתוע שיש בו מתח בין מה שנראה למה שהוא באמת. למשל: בתערוכה שנערכה בבצלאל בשנת 2004 היא הציגה מחרוזת של "אבני חן" שהייתה למעשה חורים שקדחה בקיר ואור השמש חדר מבעדם. עבודת הקידוח האלימה כביכול הביאה לייצורה של מחרוזת עדינה.
המקורות שהשפיעו על טליה קינן בעבודותיה מאופיינים בעלילה סוריאליסטית דוגמת סרטו של דייוויד לינץ', מלהולנד דרייב, ובמקביל גם בסופרים שביצירותיהם מופיע עולם החלום משולב במציאות או שמתקיים בהם חוסר רציפות של המציאות עצמה כמו הסופרים, הארוקי מורקמי ובננה יושימוטו שאת כתיבתם אפשר להגדיר כמעין סוריאליזם יום יומי. לכן ביצירותיה מתקיימים זה לצד זה, חלום בהקיץ, עולם מסתורי ודמיוני ובה בעת מציאותי וממשי. מהצופה המסתכל בעבודותיה נדרשות יכולת ריכוז והתבוננות מרביים באובייקט, שכן כל הסחת דעת עלולה להוציא את הצופה מהעולם פרי יצירתה. קינן מאפשרת לצופה להשליך על היצירה את תובנתו ועולמו הפנימי.
קינן כורכת בכריכה אחת רישומים של עפרונות שחורים, אובייקטים נייחים, הקרנות וידאו, הבזקי אור חושך וצבע. כל אלה גורמים לתחושה מטלטלת שבין מחנק קלאוסטופובי לעולם רחב אין סופי.
האמנית מבקשת לנטרל את הצופה בעבודותיה מכל ידע מקדים שעשוי להובילו למסקנות חפוזות, ומשתמשת באמצעים אלו למטרותיה ואף מוסיפה להם קול וקצב שמלווים את המכלול. למשל: בתערוכתה "מרחק הליכה" מופיע נוף מואר וברקע נשמע רעש של מכונית נוסעת. הצופה כלל לא רואה את המכונית והוא נמצא כביכול מצד הדרך; קינן הסבירה: "רציתי ליצור סוג של מקום שפועל בעצמו ושההתרחשות בו לא תלויה במי שמסתכל עליו, אבל שהצופה נעשה שותף לו ברגע שהוא נכנס אליו".
קינן מאמינה ביכולתה של האמנות לגרום לצופה להקשיב ולחולל בו שינוי ביחסו למציאות."אני מאמינה שתפיסות שונות של המציאות ודרכי ראייה חדשת יכולות לשנות את העולם. לא פעם אמנית או אמן שאני אוהבת גרמו לי להסתכל באופן אחר ויצרו אצלי חוויה שגדלה איתי ושינתה אותי".
קינן מציינת שתי חוויות שהשפיעו על עבודתה האמנותית. חוויה אחת שפתחה לה אופקים חשים היא הפגישה עם מוזיקת הדרופד (Dhrupad), שאותה היא משלבת בעבודותיה. חוויה נוספת הייתה פגישה עם שני אמנים שווייצרים שבאו להציג בארץ. על פגישה זו היא מספרת:
שיטת העבודה שלהם הדהימה אותי. הם הפגישו אותי עם כל מה שהפוך לאווירה ולהתייחסות לאמנות שהכרתי קודם בבצלאל. הם מגיעים למקום בלי לקחת דבר מראש... הם מתייחסים למקום הנתון, לחוויה המקומית ולאינטואיציה שלהם. דרך החיים שלהם וההתייחסות הנדיבה למקום שבו הם פועלים משאירות בסופו של דבר חוויה אצל אנשים, גם כאשר העבודה מפורקת בתום התערוכה.
בנוסף לציורים ועבודות הווידאו שלה, קינן עוסקת גם בשירה ונגינה בגיטרה, והוציאה בשנת 2015 אלבום דיגיטלי בשם "הגבול הוא הים", ביחד עם בן זוגה גיא שרף. ציור העטיפה של האלבום נעשה על ידי קינן. בנוסף הופיעו קינן ושרף ביחד עם מתן פוקס – קלידים ונבו רומנו – כינור, במופע של מוזיקת רוק פסיכדלי, במועדון הג'אז במצפה רמון.
פרסים

2003 - פרס ע"ש אהוד אלחנני, המחלקה לאמנות, בצלאל האקדמיה לאומנות ועיצוב, ישראל
2004 - מלגת אנסלם קיפר לאמן ישראלי צעיר מטעם קרן וולף
2004 - פרס שמואל גבעון, גבעון - גלריה לאמנות, תל אביב
2005 - מלגת קרן תרבות אמריקה-ישראל
2006 - פרס האמן הצעיר על שם שמואל גבע, משרד המדע התרבות והספורט
2007 - הפרס לאמנות ישראלית, קרן נתן גוטסדינר, מוזיאון תל אביב לאמנות, תל אביב
2008 - הקרן למצוינות בתרבות אמנית נבחרת.
2021 - פרס עידוד היצירה לאמנות פלסטית
תערוכות > תערוכות יחיד

2003 - מוזיאון הרצליה לאמנות עכשווית
2004 - "מרחק הליכה", גלריה נגא לאמנות עכשווית, תל אביב.
2006 - Art 37 Basel, Art Statements, בזל, שווייץ.
2007 - House trip"-“Sonderaustellung” of Art Forum Berlin", ברלין.
2008 - פרס גוטסדינר, מוזיאון תל אביב לאמנות.
2010 - the mountain and the shivering fact מוזיאון גוך, גרמניה.
2011 - גלריה ריקארדו קרספי, מילאנו איטליה
2012 - בלתי מובן, גלריה נגא לאמנות עכשווית תל אביב
2012 - הביטאט, גלריה נגא לאמנות עכשווית תל אביב
2013 – 2014 אשמורת אחרונה מוזיאון פתח תקווה לאמנות
2014 - מחשבה על אבן סדנאות האמנים, מוזיאון פתח תקווה לאמנות.
תערוכות > תערוכות קבוצתיות

רשימה מפורטת
2001 - גלריית "פירמידה", חיפה
2002 - "עבודות נבחרות", המחלקה לאמנות בצלאל, תל אביב.
2005 - "עזה כמוות האהבה", גלריית בית הספר מנשר, תל אביב, אוצרת: גליה יהב
2005 - "כח", תחנת כוח רדינג, תל אביב, אוצר דורון רבינא
House of World Cultures, "Derams and Trauma" - 2005 ברלין.
It Will Cost You…"- 2005, גלריית Kathleen Cullen ניו יורק.
2005 - תערוכת סיום, לימודי המשך בצלאל בסלמה, תל אביב.
2005 - "פנים חדשות", תערוכה קבוצתית, גלריה נגא.
2005 - "דמדומים: על יופי סמוי באמנות עכשווית", מוזיאון ישראל, אוצרת: סוזן לנדאו
2005 - גלריה נגא, Art Forum, ברלין
2006 - Inside-Out: Contemporary Artists from Israel, מוזיאון MARCO ספרד
2006 - מוזיאון חיפה, "פאטאמורגנה", אוצרת: תמי כץ פריימן
2007 - ביאנלה הרצליה
2007 - "על היופי" גלריה חיפה, אוצרת: רותי דירקטור
2007 - מוזיאון פתח תקווה תערוכת הזוכים פרס אמן צעיר
2008 - NEUES SEHEN Young Israeli Art, ברנן גרמניה
2008 - בית מאני אוסף מוזיאון ישראל בתל אביב
2008 - "ארט פוקוס" ירושלים
privet landscape" - 2008" וושינגטון
2008 - "התרוקנות" אוסף דורון סבג מוזיאון תל אביב
2008 - "להעיר את הנמר" פלורנטין 45
2008 - "סימני חיים" בית טיכו ירושלים
2008 - "זמן אמת" מוזיאון ישראל ירושלים
martin asbaek, "present perfect" - 2008 דנמרק
2009 - גלריית הקיבוץ "היה אבל במקום אחר" אוצרת: יעל קיני
2009 - "לבן מחיוורון" סדנאות האמנים
2009 - "זולו" מוזיאון נחום גוטמן, תל אביב אוצרת: טלי טמיר
2009 - "זהירות מודבק" אוסף קולאג'ים, מוזיאון תל אביב אוצרת: אירית הדר
2010 - "nature and destiny" גלריה riccardo crespi, מילאנו
2010 - "אוצרות היומיום" גלריית המדרשה, מכללת בית ברל
2011 - מוזיאון ישראל, "על נייר", רישומים והדפסים מאוסף המוזיאון, ירושלים
2011 - מוזיאון אשדוד "בדרך לשוםמקום" אוצרת: דר' איה לוריא
2011 - גלריית קיבוץ יד מורדכי אוצרת רוית הררי
la bas" - 2012" מוזיאון la mep, פריז
2012 - מוזיאון תל אביב, "המוזיאון מציג את עצמו", אוצרת :אלן גינתון
הערות שוליים

1 2 3  אלי ערמון אזולאי, ביקור בסטודיו של טליה קינן, באתר הארץ, 26 במרץ 2010
1 2 3  סטודיו מגזין לאמנות, 165
↑  מרב יודילוביץ', טליה קינן זכתה בפרס גוטסדינר לאמן צעיר, באתר ynet, 24 במרץ 2008
↑  בין הצללים
↑  האמנית טליה קינן היא זוכת פרס גוטסדינר לשנת 2007
↑  הולכת על זכוכיות שבורות
↑  Dhrupad classical North Indian temple and court music
↑  הגבול הוא ים
↑  להקת יונקי הדבש בהופעה
↑  הוכרזו נבחרי הקרן למצוינות בתרבות
↑  הוכרזו הזוכים והזוכות בפרס משרד התרבות בתחומי האמנות הפלסטית 2021, באתר ערב רב Erev Rav
↑  מרכז במידע לאמנות ישראלית
↑  סדנאת האמנים
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ICIA: 273413  NLI: 987007305847805171  BnF: cb16646702x (data)  GND: 13761666X  ISNI: 0000 0000 7885 1551  LCCN: no2009050516  VIAF: 86320162   WorldCat (עם VIAF): 86320162
יאקוב קאטס

| --- | --- |

 לידה:  10 בנובמבר 1577 Schouwen-Duiveland, הולנד 
 פטירה:  12 בספטמבר 1660 (בגיל 82) האג, הרפובליקה ההולנדית 
 מדינה:  הרפובליקה ההולנדית 
 מקום קבורה:  Kloosterkerk 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת ליידן 
 שפות היצירה:  הולנדית 
 תקופת הפעילות:  1603–1660 (כ־57 שנים) 
 צאצאים:  Elisabeth Cats, Vrouwe van Carnisse, Anna Cats 
 חתימה:   
 
יאקוב קאטס (בהולנדחת: Jacob Cats;‏ 10 בנובמבר 1577, בראוארסהאפן – 12 בספטמבר 1660, האג) היה משורר ומדינאי הולנדי.
יאקוב קאטס למד משפטים בליידן שבהולנד ובאורליאן שבצרפת והתפרנס מספר שנים ממקצוע זה. לאחר מכן החל להתפרנס מאחוזה בה החזיק.
בשנת 1621 החל בקריירה הפוליטית שלו. הוא החל לכתוב בגיל 40. יצירותיו כוללות שירי-תוכחה ומוסר-השכל למרות שניכר בהם כי השקפת עולמו הייתה צרה וקודרת. שיריו היו פופולריים עד סוף המאה ה-19 והייתה להם חשיבות היסטורית. בשל כישרונו הספרותי, כונה בפי העם "האב קאטס". הספרים שלו כללו איורים של אדריאן ואן דה פנה.[דרוש מקור]
יצירותיו

Emblemata, 1618. קובץ שירים זה, שילב נושאים כמו דת, אהבה וחיי-נישואים.
Houwelyck ("חתונה"), 1625.
Trou-ringh ("טבעת נישואין"), 1637.
Twee en taching jarigleven ("שמונים ושתיים שנות חיים"), 1659. יצירה אוטוביוגרפית שכתב כשנה לפני מותו.
יוג'ין או'ניל

| --- | --- |

 לידה:  16 באוקטובר 1888 ברודוויי, מנהטן, ארצות הברית
 פטירה:  27 בנובמבר 1953 (בגיל 65) בוסטון, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 מקום קבורה:  Forest Hills Cemetery 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת פרינסטון 
 שפות היצירה:  אנגלית
 תחום כתיבה:  מחזאות
 סוגה:  דרמה ריאליסטית
 נושאי כתיבה:  עברו כימאי, מהפכנים מדיניים
 יצירות בולטות:  "מסע ארוך אל תוך הלילה"
 הושפע מ:  אנטון צ'כוב, הנריק איבסן, אוגוסט סטרינדברג
 בן או בת זוג:  אגנס בולטון  קרלוטה מונטריי 
 צאצאים:  אונה או'ניל, יוג'ין או'ניל הבן 
 פרסים והוקרה:  פרס פוליצר (1920 ועוד 3 נוספים) פרס נובל לספרות (1936)  
 www.eoneill.com
 חתימה:   
 
יוּג'ין גלדסטון אוֹ'ניל (באנגלית: Eugene Gladstone O'Neill‏; 16 באוקטובר 1888 – 27 בנובמבר 1953) היה מחזאי אמריקאי, זוכה פרס פוליצר ופרס נובל לספרות.
ביוגרפיה

יוג'ין אוניל נולד בברודוויי, בחדר מלון. אביו היה שחקן ואת רוב ילדותו העביר במסעות עם הוריו.
אוניל סולק מאוניברסיטת פרינסטון בגלל מעשה קונדס שעשה ובשל סכסוך עם ההנהלה. לאחר סילוקו מהאוניברסיטה עבר בין עבודות ועיסוקים שונים, ביניהם כתב בעיתון לונדוני, שחקן תיאטרון ומחפש זהב בהונדורס. אולם, לאחר שקרא ספר של ג'וזף קונרד, החליט לצאת אל הים והפליג באניה לבואנוס איירס, המשיך לאפריקה הדרומית ומשם חזר לבוסטון.
לאחר שלקה במחלת השחפת אושפז בבית חולים, שם החל לכתוב את מחזותיו הראשונים. בהמשך, פגש אוניל בניו יורק קבוצת שחקנים, שייסדו תיאטרון ניסיוני וחיפשו כישרונות חדשים. שם החלו מחזותיו, שזכו לאהדה רבה מחברי הקבוצה, להיחשף לציבור.
בשנת 1924 חבר אוניל לאנשי תיאטרון נוספים בעיר והחל לכתוב מחזות המבוססים על ניסיונו כימאי.
מחזותיו מתאפיינים בגיוון רב מבחינת הנושאים העולים בהם וכן מבחינת המבנה שלהם: בחלק ממחזותיו בחר אוניל להאריך את המחזה ל-9 מערכות אשר הוצגו במשך שלושה ערבים רצופים.
במהלך חייו צצו בעיות שונות במחזותיו של אוניל, משהביע אובדן תחושת שייכות לעולם וכן איבד את אמונתו באלוהים, רגשות אשר השפיעו על כתיבתו.
בתו אונה נישאה לקולנוען צ'ארלי צ'פלין כשהייתה בת 18 וצ'פלין בן 54. בעקבות זאת, החרים או'ניל את בתו ולא ראה אותה שוב עד יום מותו. נכדתו היא השחקנית ג'רלדין צ'פלין ונינתו היא השחקנית אונה צ'פלין.
בשנת 1936 זכה אוניל בפרס נובל על הישגיו בספרות והיה למחזאי האמריקאי הראשון אשר זכה בפרס זה. כמו כן, זכה בלא פחות מ-4 פעמים בפרס פוליצר.
מחזותיו הנודעים ביותר: "מסע ארוך אל תוך הלילה", "מעבר לאופק", "לכל ילדי האלוהים יש כנפיים", "האל הגדול בראון", "הפסקה מוזרה", "מוכר הקרח בא", "האבלות יאה לאלקטרה".
בישראל הוצגו מחזותיו: "הקיסר ג'ונס", "תשוקה בצל האילנות" (שהוצגו על ידי התיאטרון הקאמרי) "ניצוץ של משורר", "אנה כריסטי" (שהוצג על ידי הבימה) אסירי הקרח (שהוצג על ידי סטודיו דרמטית משכן בירושלים) ו"מסע ארוך אל תוך הלילה" שהוצג בארץ כמה פעמים.
בשנת 1930 הופק הסרט אנה כריסטי בכיכובה של גרטה גרבו.
מחזותיו שתורגמו לעברית

מסע ארוך אל תוך הלילה, עברית: יעקב אורלנד, תשוקה בצל הבוקיצות, עברית: יאיר בורלא, מסדה, תל אביב, 1968.
ליל ירח לממזר, מחזה בארבע מערכות, עברית - תרצה אתר, הבמאי - דוד מוכתר-סמוראי, תל אביב.
אנה כריסטי, עברית - נסים אלוני, רמת גן, מרכז ישראלי לדרמה ליד "בית צבי" בית הספר לאמנות הבמה והקולנוע, תשמ"ו 1986.
איש הקרח, עברית - רבקה משולח, תל אביב.
"הקוף השעיר", נוסח עברי גד רימון.
מאמרים על יצירתו

מיכל אפרת, "ניצוץ של מתרגם, תרגום דיאלקט כמשקף תהליכי טמיעה וניכור בתרגום 'ניצוץ של משורר' ליוג’ין אוניל", בקורת ופרשנות, 38, 2005.
יאקוב פיליפ האקרט

| --- | --- |

יאקוב פיליפ האקרט בשנת 1797
 לידה:  15 בספטמבר 1737 פרנצלאו
 פטירה:  28 באפריל 1807 (בגיל 69) סן פייטרו די קארגי בסמוך לפירנצה
 לאום:  גרמני
 מקום לימודים:  האקדמיה לאומנויות של ברלין 
 תחום יצירה:  ציור
 זרם באמנות:  קלאסיציזם
 יצירות ידועות:  River Landscape with Ruins, The Venus Pond in the Berliner Tiergarten, The Venus Pond in the Berliner Tiergarten 
 
יאקוב פיליפ האקרט (בגרמנית: Jacob Philipp Hackert;‏ 15 בספטמבר 1737 – 28 באפריל 1807) היה צייר נוף מברנדנבורג, אשר יצר את מרבית עבודותיו באיטליה.
ביוגרפיה

האקרט נולד בפרנצלאו ואת מלאכת הציור למד עם אביו פיליפ, שהיה צייר דיוקנאות ובעלי חיים, ודודו.
בשנת 1758 נסע ללמוד באקדמיה לאומנות בברלין (Akademie der Künste) ומשם המשיך לפומרניה שהייתה תחת שלטון שוודי ולסטוקהולם בהן יצר בעיקר ציורי קיר.
בשנים 1765-1768 הוא שהה בפריז עם האמן השווייצרי, בלת'זר אנטון דנקר (Balthasar Anton Dunker), בשנים הללו הוא התמקד בציור בצבעי גואש, ופגש את קלוד ז'וזף ורנה שהיה צייר נוף ידוע והיווה עבורו מקור השראה.
בשנת 1768 האקרט עזב את פריז, יחד עם אחיו גיאורג, ויצא לאיטליה. הוא ביסס את עצמו כצייר בעיקר ברומא ונאפולי, שם יצר מספר נכבד של עבודות עבור סר ויליאם המילטון. הוא נסע בכל רחבי איטליה וצבר מוניטין כצייר נוף מוכשר.
בשנת 1786 האקרט החל לעבוד עבור פטרונו פרננדו הראשון, מלך שתי הסיציליות בנאפולי. הוא המליץ על הקמתה של מעבדה לשיקום ציורים במוזיאון הלאומי של קאפודימונט, ופיקח על העברת אוספי "פרנזה" מרומא לנאפולי.
בשלב זה להאקרט היה מוניטין בינלאומי, והוא זכה להזמנות מיקטרינה הגדולה מרוסיה, המלך לואי השישה עשר מצרפת ומנהיגים נוספים. בזמן ביקורו של גֶתה בנאפולי בשנת 1786, הוא והאקרט הפכו לחברים.
בשנת 1799 האקרט עבר לפירנצה. הוא נפטר בשנת 1807 בסן פייטרו די קארגי, בסמוך לפירנצה. גתה כתב את הביוגרפיה הראשונה על האקרט בשנת 1811.
גלריית יצירות

"זיקוקים מעל טירת סנטאנג'לו ברומא" (1775), גואש, 447x582 מ"מ
"מרינה פיקולה בסורנטו" (1794), שמן על בד, 143x222 ס"מ
"נוף עם רועה במנוחה" (1776), שמן על בד, 124x169 ס"מ
"חורבן הצי הטורקי בקרב צ'סמה" (1771), שמן על בד, 162.5x220 ס"מ
"טירת מאיקנס והמפלים בטיבולי" (1783), שמן על בד, 121.5X169 ס"מ
"שער הרקולנאום בפומפיי" (1794), גואש, 850x580 מ"מ
"מבט על הריסות פומפיי", ציור שמן על קנבס, 1799. הציור מתאר את שרידיה של העיר פומפיי, וברקע הר הגעש וזוב, שבהתפרצותו ב-24 באוגוסט 79 לספירה נחרבה העיר.
טראיאן פופוביץ'

טראיאן פופוביץ' (17 באוקטובר 1892 – 4 ביוני 1946) היה עורך דין ופוליטיקאי מקומי רומני מן האגף הימני של הזירה הפוליטית בארצו, ראש עיריית צ'רנוביץ בתקופת מלחמת העולם השנייה, מחסידי אומות העולם.
קברו של פופוביץ' בכפר קולאקו
העץ שניטע ביד ושם לזכר פופוביץ'
קורות חייו

טראיאן פופוביץ' נולד בשנת 1892 במשפחה רומנית של כמרים אורתודוקסים באודשט (Udeşti) שבמחוז סוצ'אבה, אז חלק מאוסטרו-הונגריה.
אביו היה הכומר יואן פופוביץ', נכד של הכומר אנדריי מ"אודשטי סוצ'ביי" שהתפרסם בזמנו על שסירב בשנת 1777 להישבע אמונים לשלטון החדש האוסטרי.
דוד מצד האב, דורמדונט פופוביץ' (1950-1873) כיהן כשר לענייני בוקובינה בממשלות הרומניות שבראשות הגנרל אלכסנדרו אברסקו.
טראיאן פופוביץ' למד בשנים 1903–1911 בגימנסיה העליונה של העיר סוצ'אבה ואחר כך נרשם ללימודי משפטים בפקולטה למשפטים של אוניברסיטת צ'רנוביץ. בגלל מלחמת העולם הראשונה סיים אותם רק בתום המלחמה, ב-1919, תחת השלטון הרומני בעיר.
בצעירותו עמד בראש החברה האקדמית הרומנית "ז'ונימיה" (הנוער) בבוקובינה.
כבר בשנת 1908, בהיותו עדיין תלמיד בית ספר תיכון, רגשותיו הלאומיים כרומני הביאו אותו לכך שהבריח את הגבול לרומניה באזור בורדוז'ן (Burdujeni), למרות איסור שהטיל המושל האוסטרי, על מנת להצדיע למנהיג הרומני ניקולאה יורגה שהגיע לביקור במקום. עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה, שוב חצה את הגבול לרומניה, הפעם כדי להתייצב כמתנדב בצבא הרומני, ויצא ללחום בחזית.
אחרי המלחמה התיישב לזמן קצר בעיר קישינב בבסרביה ופעל בה במסגרת הארגון "Casa noastră " (ביתנו) שעסק לחלוקת האדמות לאיכרים.
בתקופה שבין מלחמות העולם עבד כעורך דין בצ'רנוביץ.
ב-1935 ייסד בצ'רנוביץ את הסניף המקומי של המפלגה הלאומית-נוצרית האנטישמית שסמלה היה צלב הקרס.
אחרי הכיבוש הסובייטי בצפון-בוקובינה בשנת 1940 נמלט לבוקרשט, בה חידש את עבודתו כעורך דין.
קורות חייו > בימי מלחמת העולם השנייה

בימי מלחמת העולם השנייה הציע לו המרשל יון אנטונסקו להיות ראש עיריית צ'רנוביץ והוא נענה לכך, אף על פי שלא רצה לשרת תחת שלטון הפשיזם. כמה ימים לאחר קבלת המינוי התנגד פופוביץ' למדיניות הדיכוי וההכחדה של היהודים. הוא התנגד להוראה שקיבל מהמושל, קולונל אלכסנדרו ריאושיאנו (Alexandru Riosianu), פקודה להקמת גטו בו ייכלאו יהודי צ'רנוביץ. המושל הצדיק אותו, אך ציין שיון אנטונסקו מפעיל עליו לחצים. באותו מפגש הביע פופוביץ' התנגדות לצו שעל פיו חויבו היהודים לשאת טלאי צהוב. מינוי המושל החדש, קורנליו קלוטסקו (Corneliu Calotescu), החמיר את מצב היהודים: מעתה הם היו נתונים לדיכוי חמור, שוד רכושם, השפלות, פגיעות גופניות והוצאות להורג. רק במקום אחד עדיין נותרה אוזן קשבת ליהודים, בעירייה. כאשר זימן המושל החדש את פופוביץ' והודיע לו שהוחלט להגלות את יהודי העיר, התפרץ האחרון בצורה חריפה, פנה אל המושל והזהיר אותו מן האחריות שתיפול עליו במבט היסטורי; הוא דיבר על אנושיות ועל חמלה, על היחס העדין המסורתי של הרומנים, על הברבריות, על קשיחות הלב, על הפשע ועל הבושה. הוא הזכיר למושל שהמהפכה הצרפתית גבתה מחיר של 11,800 קורבנות בעוד המושל עומד לדון למוות בפתח החורף יותר מחמישים אלף נפש. קולונל פטרסקו, מהמטה הראשי, שהיה נוכח במקום, הטיח כלפיו: "ומי יכתוב את ההיסטוריה? היהודונים? אני מנכש את העשבים השוטים מגנך ואתה מתנגד". על כך ענה לו פופוביץ': "אדוני הקולונל, אני מטפח את גני בעצמי ואת ההיסטוריה לא יכתבו רק היהודונים, כי העולם אינו שלהם, יכתבו אותה ההיסטוריונים של כל העמים, גם אנחנו ומוקדם יותר מכפי שאתה מצפה. אני חושש ממה שתקרא בהיסטוריה שאתה רוצה לתרום לכתיבתה". למחרת שוב זומן פופוביץ' אל המושל בנוכחות בעלי תפקידים נוספים והודיעו לו שעומדים לארגן את הגליית יהודי העיר. פופוביץ' התנגד ולהתנגדותו הצטרף גם המפקד הצבאי של העיר, גנרל ואסילה יונסקו נגרו (Vasile Ionescu Negru). פופוביץ' גינה את רדיפת היהודים ומחה נגד מעשה ההגליה. לאחר זאת טען שאם בכל זאת תבוצע ההגליה, צריכים להיות יוצאים מן הכלל לגבי קטגוריות של יהודים בעלי זכויות רבות, אנשי תרבות, פנסיונרים, קצינים, נכים, בעלי מקצוע מכל ענפי התעשייה, רופאים, אדריכלים, מהנדסים, משפטנים, עורכי דין. המושל אמר לו להכין רשימה של 200 פטורים. פופוביץ' הפעיל את קשריו והשיג ראיון עם יון אנטונסקו. בראיון אמר פופוביץ' לאנטונסקו שמרבית היהודים עובדים בתעשייה והגלייתם תשתק את התעשייה. אנטונסקו הודה שלא חשב על כך וביקש ממנו להציג את הבעיה בפני מועצת השרים. בעקבות זאת ניתן פטור מהגליה לעשרים אלף יהודים.
בשנת 1942 נפתחה חקירה כנגד פופוביץ', שמצאה שחלק מן היהודים אינם חיוניים ועקב כך הודח פופוביץ' מתפקידו ביוני אותה שנה.
יורשו בתפקיד, דימיטריה גאלש (Dimitrie Galeș), החליט לגרש חלק מן היהודים, שפופוביץ ניסה להציל.
לאחר המלחמה כתב ספר על זכרונותיו מימי המלחמה.
נפטר ביישוב קולאקו בכפר פונדו מולדוביי שבמחוז סוצ'אבה ונטמן בחצר הכנסייה בכפר.
בשנת 1969 הכיר יד ושם בטראיאן פופוביץ' כחסיד אומות העולם. הקרן על שם וילהלם פילדרמן הוציאה לאור את זיכרונותיו של פופוביץ' ברומנית ובאנגלית בספר בשם "וידויים" (Spovedania).
הנצחה

2002 - עיריית רובע 3 של בוקרשט קראה רחוב על שמו (הרחוב נקרא בעבר Unității, "האחדות").
2002 קרן וילהלם פילדרמן פרסמה מחדש את ספר זכרונותיו של פופוביץ' ברומנית ובאנגלית
בכפר קולאקו בדרום בוקובינה, שברומניה, הוצב פסל דיוקן של פופוביץ' מיוזמת "האיגוד לחינוך לדמוקרטיה ולסובלנות" הנקרא על שמו ובמימון משרד התרבות הרומני
21 באפריל 2009 בעקבות יוזמה של ניצולי שואה, הסכימו שלטונות אוקראינה להציב לוחית זיכרון (בשפות רומנית, אוקראינית, עברית
ואנגלית) לזכרו של פופוביץ' על הבית שבו התגורר, כיום רחוב זנקובטקה 6. בטקס גילוי לוחית הזיכרון השתתפו מושל מחוז צ'רנוביץ, ולדימיר קוליץ' וקונסול רומניה בצ'רנוביץ, דורין פופסקו.
ספרים

וידוי - Spovedania
הערות שוליים

↑  Din istoria Partidului Naţional Creştin în Bucovina (1935-1937) - מההיסטוריה של המפלגה הלאומית נוצרית בבוקובינה (1935 - 1937) עמוד 84 (ברומנית)
↑  מה שעברה משפחה מצ'רנוביץ שהוגלתה לטרנסניסטריה מתואר בספר אתמולים אבודים.
↑  Amos News, 27 iunie 2002 - Strada Unității primește numele lui Traian Popovici
↑  Crai Nou, 18 aprilie 2009 - Traian Popovici va fi omagiat la Cernăuți
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007266493105171  GND: 1210201984  LCCN: no2002087877  VIAF: 11980673   WorldCat (עם VIAF): 11980673 
לוח זיכרון שהוצב על ידי הקהילה היהודית על הבית בו התגורר טראיאן פופוביץ'
יוג'ה ואנג

| --- | --- |

יוג'ה ואנג, בשנת 2012
 לידה:  10 בפברואר 1987 (בת 37) בייג'ינג, הרפובליקה העממית של סין 
 מוקד פעילות:  הרפובליקה העממית של סין 
 תקופת הפעילות:  מ-1998 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת מאונט רויאל, מכון קרטיס למוזיקה, Central Conservatory of Music 
 סוגה:  מוזיקה קלאסית 
 שפה מועדפת:  סינית, אנגלית 
 כלי נגינה:  פסנתר 
 חברת תקליטים:  דויטשה גרמופון 
 בן או בת זוג:  קלאוס מקלה (?–2024) 
 www.yujawang.com
 פרופיל ב-IMDb
 
יוג'ה ואנג (בסינית: 王羽佳 Wáng Yǔjiā, ‏ נולדה ב-10 בפברואר 1987) היא פסנתרנית סינית למוזיקה קלאסית, שהתיישבה בארצות הברית.
יוג'ה ואנג נולדה בבייג'ינג כבת לאם רקדנית ואב נגן בכלי הקשה. היא התחילה לנגן בפסנתר מגיל שש, כשלמדה אצל לואו ז'ן מין. מגיל 7 למדה בקונסרבטוריון המרכזי בבייג'ינג בכיתות של לינג יואן וצ'ו גואנגיין. בגיל 14 היא נסעה לקלגרי בקנדה ונרשמה שם במכללת הקונסרבטוריון "מאונט רויאל", בו הייתה תלמידתם של הואנג קואן צ'ן ושל טמה בלקסטון. אחרי שנת 2002 עברה לארצות הברית ולמדה אצל גרי גופמן במכון קרטיס למוזיקה, אותו סיימה בשנת 2008.
בשנת 1998 זכתה יוג'ה ואנג בפרס השלישי בתחרות הבינלאומית אטלינגן לפסנתרנים צעירים.
ב-2001 זכתה בפרס השלישי לפסנתר וב"פרס המיוחד של חבר השופטים" בתחרות הבינלאומית הראשונה למוזיקה בסנדאי שביפן.
יוג'ה ואנג הופיעה לראשונה כסולנית באירופה בשנת 2003. אחרי שנת 2006 ניגנה כסולנית עם הפילהרמונית של ניו יורק, עם התזמורות הסימפוניות של שיקגו, יוסטון וסן פרנסיסקו. בשנים הבאות ניגנה, בין השאר, עם התזמורת הפילהרמונית של סין. בשנת 2007 קיבלה תגובות טובות מאוד מהמבקרים כשהחליפה את מרתה ארחריץ' בקונצרט עם התזמורת הסימפונית של בוסטון בניצוחו של שארל דיטואה. בשנת 2011 ניגנה לראשונה בקרנגי הול.
יוג'ה ואנג משתתפת קבועה בפסטיבלים רבים כמו למשל פסטיבל וורבייה.
בינואר 2009 חתמה יוג'ה ואנג חוזה אקסקלוסיבי עם חברת ההקלטות "דויטשה גרמופון". בה הקליטה 4 תקליטורים.
האמנית מתגוררת כיום בניו יורק.
נודעה גם בסגנון לבושה הייחודי עם חצאיות מיני ושמלות צבעוניות צרות ונעלי העקב מתוצרת המעצב כריסטיאן לובוטן.
דיסקוגרפיה

Sonatas & Études - קטעי ליסט, שופן, סקריאבין וליגטי (אביב 2009)
Transformation - קטעי סטרווינסקי, סקרלטי, ברהמס, ראוול (אביב 2010)
אלבום עם מוזיקה מאת רחמנינוב, והוקלט עם התזמורת הקאמרית על שם מהלר תחת ניצוחו של קלאודיו אבאדו (מרץ 2011)
Fantasia (מרץ 2012) - קטעי הדרן
Piano Concertos ‏(2014) - עם התזמורת הסימפונית סימון בוליבר בניצוחו של גוסטבו דודמל - קונצ'רטו מס' 3 מאת רחמנינוב והקונצ'רטו מס' 2 מאת פרוקופייב
סונאטות לכינור ופסנתר מאת יוהנס ברהמס - עם לאונידס קבקוס - 2014
Ravel Fauré - קונצ'רטי מס' 1-2 ובלדה בפה מז'ור אופוס 19 - בניצוח ליונל ברנגייה, בטונהאלה בציריך, דויטשה גרמופון (2015)
DVD EuroArts - הקונצ'רטו מס' 3 לפסנתר מאת סרגיי פרוקופייב עם תזמורת הפסטיבל לוצרן בניצוחו של קלאודיו אבאדו (בפסטיבל לוצרן 2009)
"סיור באסיה" Asia Tour עם הפילהרמונית של ברלין בניצוח סיימון ראטל - בווהאן, סין - 2017 - הקלטה חיה
The Berlin Recital - הקלטה חיה - 2018
The Peace Concert Versailles - עם הפילהרמונית של וינה בניצוח פרנץ ולזר-מסט - הקלטה חיה בארמון ורסאי - 2018
Blue Hour עם אנדריאס אוטנזאמר -
Sommernachtskonzert: Gershwin Rhapsody in Blue עם הפילהרמונית של וינה בניצוח גוסטבו דודמל -הקלטה חיה בארמון שנברון בווינה - 2019
Franck, Chopin with Gautier Capuçon - עם גוטייה קפוסון - 2019
Adams Must the Devil Have All the Good Tunes? - עם הפילהרמונית של לוס אנג'לס בניצוח גוסטבו דודמל- 2020
Rachmaninov Cello Sonata, Op. 19 עם לין הארל - הקלטה חיה בפסטיבל ורבייה 2008 - 2020
פרסים ואותות כבוד

הפרס המיוחד של התחרות הבינלאומית למוזיקה בסנדאי
2006 - הפרס גילמור לאמן צעיר
2009 - מלגת אוורי פישר
האלבום הראשון שלה Sonatas & Études נבחר ל"אלבום הבכורה הטוב ביותר" על ידי המגזין International piano
2011 - פרס Echo על האלבום השני שלה - האמן הצעיר של השנה
האלבום הראשון והשלישי שלה היו מועמדים לפרסי גראמי
2017 - אמן השנה של Musical America
2019 - פרס החברה הבריטית "גרמופון" לנגינת מוזיקה קלאסית עבור "הרסיטל בברלין"
2021 - הפרס של OPUS KLASSIK עבור ביצוע הקונצ'רטו לפסנתר מאת ג'ון אדמס עם הפילרהמונית של לוס אנג'לס בניצוח גוסטבו דודמל
הערות שוליים

↑  אמן השנה 2017
↑  פרס גרמופון 2019
↑  [ https://www.opusklassik.de/#preistraeger-2021Must the Devil Have All the Good Tunes? - ב-OPUS KLASSIK]
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007395674005171  PLWABN: 9810560365105606  BIBSYS: 10071368  BnF: cb161340493 (data)  GND: 138665052  ISNI: 0000 0001 2018 5485  LCCN: no2009085211  MusicBrainz: 841236a2-176d-4032-a371-b2539f18ddca  NKC: xx0136257  RERO: 02-A017516595  SUDOC: 153597097  VIAF: 90505253   WorldCat (עם VIAF): 90505253
טרנטולה אדומת אחוריים גואטמלית

טרנטולה אדומת אחוריים גואטמלית (באנגלית: Guatemalan Redrump, שם מדעי: Brachypelma sabulosum) היא מין של טרנטולה יבשתית מהסוג ברכיפלמה הנפוצה באזור יערות הגשם של פטן-וראקרוס, בעיקר באזור גואטמלה וכפי הנראה גם בצד המקסיקני של היערות. המחקר על מין זה מועט יחסית, אך מסביבת המחיה שלו ניתן להסיק כי הוא מעדיף אזורים לחים יותר ממינים אחרים בסוג ברכיפלמה.
תיאור

אדומת האחוריים הגואטמלית דומה לטרנטולה האדומה הקוסטה-ריקנית (Brachypelma angustum), אך לגואטמלית יותר שערות אדומות על הרגליים ובאזור הבטן. צבעה הכללי שחור, וגודלה בבגרות מגיעה ל-12 עד 15 ס"מ (נקבה).