stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
זאק לואו
קריירה

לואו בעל תואר שני בהיסטוריה של ארצות הברית מקולג' ויליאם ומרי ובעל תואר שני בעיתונות מאוניברסיטת קולומביה. בשנת 2004 החל לשמש ככתב לענייני משפט וממשל בעיתון The Advocate בסטמפורד, קונטיקט, תפקיד אותו מילא במשך 4 שנים. לאחר מכן שימש כשנתיים כתב במגזין The American Lawyer. במהלך אותו הזמן כתב בלוג באתר האוהדים CelticsHub.Com.
בשנת 2010 החל לכתוב טור דעה בשם "פוינט פורוורד" (Point Forward) במגזין ספורטס אילוסטרייטד. בשנת 2012 ביל סימונס הציע לו להצטרף כפרשן NBA באתר Grantland. בשנת 2015, לאחר סגירת האתר, עבר לכתוב עבור ESPN, חברת האם של Grantland. בשנת 2016 קיבל הצעה לעבור ולכתוב עבור האתר בליצ'ר רפורט (Bleacher Report), אך בסופו של דבר חתם על חוזה ארוך טווח ב-ESPN.
אחת לשבוע מפורסם הפודקאסט "The Lowe Post" בו משוחח לואו עם עיתונאי ספורט שונים על הליגה. במהלך העונה הוא מפרסם טור שבועי קבוע ב-ESPN תחת השם "10 דברים שאני אוהב ולא אוהב, כולל..."
סגנון כתיבה

כתיבתו של פוסט מתאפיינת בניתוח סטטיסטי מעמיק ומרובה פרטים, שימוש בסרטוני וידאו וכתיבה בשפה פשוטה וברורה. בשונה מכתבים רבים המתקדמים בסיקור או ניתוח של קבוצה אחת, כתיבתו של לואו עוסקת בניתוח כולל של הליגה. הניתוח מתבצע ברמות שונות ויכול לכלול ניתוח מעמיק של מהלך בודד לצד ניתוח מגמות ארוכות טווח בליגה
הערות שוליים

1 2  Zach Lowe Is America’s Best Sports Writer, Slate.com, 20 May 2016
1 2  אסף רביץ‏, המושכים בחוטים: דירוג עשרת האנשים הכי משפיעים בעונת ה-NBA, באתר וואלה, 4 באפריל 2018
↑  Zach Lowe, Graduate Student in History , 17 February 2014
↑  Weighing Ray Allen’s Value, The New York Times, 1 July 2010
↑  Zach Lowe Re-Signs With ESPN After Strong Pursuit By Bleacher Report, 25 July 2016
↑  The Lowe Post
↑  Bridging The Gap, 7 February 2013
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "זאק לואו".
וסילי פטרנקו

| --- | --- |
וסילי פטרנקו
וסילי פטרנקו
 לידה:  7 ביולי 1976 (בן 48) לנינגרד, ברית המועצות ברית המועצות
 מוקד פעילות:  ליברפול, בריטניה בריטניה
 תקופת הפעילות:  מ-1994
 מקום לימודים:  הקונסרבטריון של סנקט פטרבורג, Saint Petersburg Court Capella 
 עיסוק:  מנצח
 שפה מועדפת:  רוסית 
 פרסים והוקרה:  Classic Brit Awards 
 vasilypetrenkomusic.com
 
וסילי אדוארדוביץ' פטרנקו (ברוסית: Васи́лий Эдуа́рдович Петре́нко, נולד ב-7 ביולי 1976) הוא מנצח רוסי, מכהן כמנצח הראשי של התזמורת הפילהרמונית המלכותית ושל תזמורת הנוער של האיחוד האירופי.
קריירה מקצועית

נולד בלנינגרד, ברית המועצות. לקח חלק בילדותו במקהלת הילדים של חצר הקפלה ובקונסרבטוריון העירוני. הוא למד ניצוח אצל מורים שונים כגון רביל מטרינוב, איליה מוסין, מאריס יאנסונס, יורי טמירקאנוב, אסה-פקה סאלונן ואחרים.
הוא היה מנצח אורח בתיאטרון מיכאילובסקי של האופרה והבלט, משנת 1994 עד שנת 1997, מנצח ראשי של התזמורת הסימפונית האקדמית הממלכתית של סנט פטרבורג (2007-2004), של תזמורת הנוער הלאומית של בריטניה (2013-2009) ושל התזמורת הפילהרמונית המלכותית של ליברפול (2006-2020).
בשנת 2002 במקום הראשון בתחרות ניצוח בקדאקס בספרד. הוא הופיע לראשונה בפרומס ב-2008.
פטרנקו ערך את הבכורה שלו עם התזמורת הפילהרמונית המלכותית של ליברפול בנובמבר 2004, ומכהן שם כמנצח הראשי משנת 2006, מה שהופך אותו למנצח הראשי הצעיר ביותר אי-פעם בתזמורת זו. מאז התזמורת האריכה את חוזהו מספר פעמים.
מאז שנכנס לתפקיד, מצבה הפיננסי של התזמורת התייצב ונרשמה עלייה במספר המנויים. כמו כן, פטרנקו הציב את התזמורת כאחת מהתזמורות בעלות הפרשנות הרחבה ביותר ליצירות של מלחינים רוסים, בנוסף לשאר הרפרטואר הסטנדרטי.
בדצמבר 2009 ערך פטרנקו את הופעת הבכורה עם התזמורת הפילהרמונית של אוסלו. שנתיים לאחר מכן, הוכרז פטרנקו כמנצח הבית לארבע שנים, חוזה שהוארך לפני מספר שנים עד שנת 2020.
וסילי פטרנקו ניצח על תזמורות חשובות רבות ברחבי העולם, ביניהן: התזמורת הסימפונית של לונדון, התזמורת הרוסית הלאומית, התזמורת הלאומית של צרפת, התזמורת הפילהרמונית הישראלית, התזמורת הסימפונית של וינה, תזמורת שווייץ המערבית, התזמורת הסימפונית NHK, תזמורת פילדלפיה, התזמורת הפילהרמונית של לוס אנג'לס ועוד.
חייו האישיים

פטרנקו חי בויראל, פרבר כפרי של ליברפול עם אשתו יבגניה חרנישבה-פטרנקו, אשר גם היא מנצחת, ושני ילדיהם אלכסנדר ואניה.
וסילי פטרנקו הוא האדם השני בלבד שקיבל תוארי דוקטור לשם כבוד הן מאוניברסיטת ליברפול והן מאוניברסיטת הופ בליברפול (2009) וכן חברות אקדמית לשם כבוד באוניברסיטת ג'ון מורס בליברפול (2012). הוא אוהד של מועדון הכדורגל ליברפול.
רשימת הקלטות חלקית

פטרנקו הקליט עם השנים מספר תקליטים, רובם בחברת EMI Classics ו-Nexos.
EMI
רחמנינוב: מכלול היצירות לתזמורת ומקהלה
רחמנינוב: כל הסימפוניות (1–3)
Naxos Records:
פרנץ ליסט - שני הקונצ'רטי לפסנתר
צ'ייקובסקי - סימפוניית מנפרד
שוסטקוביץ' - כל הסימפוניות (1–15)
שוסטקוביץ' - שני הקונצ'רטי לפסנתר
הערות שוליים

↑  Norman Lebrecht, Russian to the rescue, La scena Musicale, ‏July 30, 2008 (ארכיון)
↑  David Ward, Orchestra's Russian choice, The Guardian, ‏Tue 12 Jul 2005
↑  Tim Ashley, RLPO /Petrenko, The Guardian, ‏Wed 7 Feb 2007
↑  Vasily Petrenko extends Oslo contract to 2020, gramophone.co.uk, ‏Mon 9th November 2015
↑  Catherine Jones, Vasily Petrenko marks 10 years at the Royal Liverpool Philharmonic, liverpool echo, ‏17 MAY 2016
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007397942105171  PLWABN: 9810570215505606  BNE: XX4847378  BnF: cb162082313 (data)  CiNii: DA16003551  GND: 138379483  ISNI: 0000 0001 2139 2574  LCCN: no2008013651  MusicBrainz: 7de3202f-0e33-4485-a27c-ec1302df73aa  NKC: xx0108796  SUDOC: 14823691X  VIAF: 73653691   WorldCat (עם VIAF): 73653691
וילהלם מורגנר

| --- | --- |

 לידה:  27 בינואר 1891 זוסט, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 פטירה:  16 באוגוסט 1917 (בגיל 26) Langemark, בלגיה 
 מקום לימודים:  Archigymnasium Soest 
 זרם באמנות:  אקספרסיוניזם 
 
וילהלם מורגנר (בגרמנית: Wilhelm Morgner‏; 27 בינואר 1891 – 16 באוגוסט 1917) היה צייר ואמן גרפי אקספרסיוניסטי גרמני.
ביוגרפיה

אביו היה מוזיקאי בלהקה צבאית, לימים הפך לעובד ברכבת. אמו היה לה כשרון אמנותי והוציאה לאור ספר שירה קטן בשנת 1920. לאחר מות אביו בשנת 1892, היא נאבקה לפרנס את וילהלם ואחותו.
למרות נטיותיה וכישרונו, היא רצתה שהוא יהפוך לכומר פרוטסטנטי. לאחר זמן קצר בלבד בגימנסיה המקומית, הם החלו לברר על שיעורי אמנות. בשנת 1908, בעצתו של אוטו מודרסון, עבר למושבת האמנים בוורפסוודה, שם למד אצל הצייר האקספרסיוניסטי גאורג טאפרט, שהכיר לו את האמנות המודרנית ויצא למסעות ציור רבים. טאפרט והוא ימשיכו להתכתב בקביעות למשך שארית חייו הקצרים של מורגנר.
הוא חזר לזוסט (אנ') בשנת 1909, שם הקים סטודיו קטן והחל להציג. בשנת 1910 הוא נסע לברלין לקחת עוד כמה שיעורים מטאפרט. פרנץ מארק אמר כי הוא התרשם מעבודתו. הרווארט ולדן פרסם כמה מיצירותיו ב"דר שטורם" (אנ'). לאחר מכן הוא הצליח להשתתף בתערוכות יוקרתיות של "הזצסיון החדש" בברלין, "הפרש הכחול" במינכן וה-Sonderbund בקלן.
באותה שנה הוא החל את שנת השירות הצבאי שלו. אף שהם לא יכלו להכין ציורי שמן, הם המשיכו לייצר ציורים בצבעי מים ורישומים. לפני שהסתיימה שנת החובה, החלה מלחמת העולם הראשונה והוא הוצב לחזית המערבית. עד מהרה הוא אושפז בבית חולים בברלין כשהוא פצוע ברגלו. ככל הנראה, הפציעה לא הייתה קשה, ולכן הוחזר לתפקידו, הפעם בחזית המזרחית, והועלה לדרגת סמל. הוא גם קיבל את צלב הברזל.
לאחר אשפוז קצר נוסף בבית החולים הוא נשלח לבולגריה ולסרביה, שם עבד כשרטט. הוא בילה את חופשת חג המולד בסוסט, ואז חזר לסרביה למספר חודשים לפני שנשלח לפלנדריה. הוא נהרג בקרב ליד לנגמרק על ידי חיילים בריטים. הוא היה רק בן 26.
בשנת 1920 הפיק טאפרט קטלוג של יצירותיו שכלל 235 ציורים, 1,920 רישומים וצבעי מים ו-67 הדפסים. הוא גם תבע את הזכויות לעבודות אלה עד שאמו של מורגנר נקטה צעדים משפטיים. בשנת 1937 הכריז השלטון הנאצי על עבודותיו כ"מנוונות" ורבים מהם נתפסו. שמונה הוצגו בברלין בתערוכה השנייה לאמנות מנוונת בשנת 1938.
אולם יצירות רבות שרדו. האוסף הגדול ביותר (60 יחידות) מוצג בזוסט, שם בית משפחתו הפך למוזיאון (בית וילהלם מורגנר) בשנת 1962. פרס וילהלם מורגנר לאמנים צעירים נוסד בשנת 1953 על ידי העיר זוסט ובנק החיסכון זוסט. שווי הפרס ב-2016 היה 15,000 אירו.
גלריה

הכניסה לירושלים
קומפוזיציה
קומפוזיציה
אשה עם מריצה
דיוקן
אוסף חימר
נגר
הערות שוליים

↑  "Morgner, Wilhelm", daten.digitale-sammlungen.de
1 2  Wilhelm-Morgner-Preis, www.wilhelm-morgner-preis.de
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007507956005171  BIBSYS: 6003978  BNE: XX1068220  GND: 118736949  ISNI: 0000 0000 6635 7935  LCCN: n84066436  NKC: xx0093696  NLA: 35847239  NTA: 069863253  RKD: 57745  SUDOC: 174333099  Trove: 1114028  ULAN: 500005254  VIAF: 3266011   WorldCat (עם VIAF): 3266011 
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "וילהלם מורגנר".
חברת גודייבה

| --- | --- |


 נתונים כלליים
 מייסדים:  פייר דראפס
 תקופת הפעילות:  1926–הווה (כ־98 שנים)
 חברת אם:  Yıldız Holding
 מיקום המטה:  בריסל, בלגיה
 מוצרים עיקריים:  שוקולד, קפה, גלידה
  
 https://www.godiva.com
 
גודייבה (בצרפתית: Godiva Chocolatier) היא חברת שוקולד פרימיום בלגית. המותג שייך משנת 2007 לחברת ההחזקות YILDIZ מאיסטנבול, טורקיה.
מאז שנת 1968, גודייבה היא ספקית השוקולד הרשמית של בית המלוכה הבלגי.
היסטוריה

גודייבה הוא מותג שוקולד פרימיום בלגי שנוסד על ידי פייר דראפס ב-1926, בבריסל בירת בלגיה.
המותג קרוי על שם ליידי גודייבה שדמותה רכובה על סוס, מונצחת עד היום על עטיפות השוקולד והפרלינים אשר העניקו בני המשפחה למותג בזכות תעוזתה של הליידי האנגלייה, אצילותה והליכותיה הטובות. בשנים הראשונות להקמת המותג, דראפס ייצר את השוקולדים – פרלינים על פי רוב, בסדנה שהייתה מצויה בביתו. לצורך הכנת הפרלינים, גויסו כל בני משפחתו: אשתו איבון ושלושת בניו, ז'וזף, פרנסואה ופייר הבן. בנו פייר החתום על אחד המתכונים המפורסמים ביותר של שוקולד – טראפל (truffe originale): מוס שוקולד מצופה באבקת קקאו טהורה, שיצר ב-1946.
בשנת 1958 נפתחה החנות הראשונה של המותג בכיכר הגדולה (גראן פלאס) של בריסל.
הסניף הראשון מחוץ לבלגיה נפתח ברחוב סנט אונורה הפריזאי ב-1958.
בשנת 1966 התרחב המותג לארצות הברית ונמכר בעיקר בחנויות יוקרתיות.
בשנת 1967 נמכר המותג לתאגיד המזון האמריקני Campbell Soup Company מניו ג'רזי, ארצות הברית.
בשנת 1972 נפתחה חנותה הבוטיק בשדרה החמישית בניו יורק.
בשנת 2007 נמכר המותג לחברת ההחזקות הטורקית YILDIZ מאיסטנבול בסכום של 850 מיליון דולר.
עד 2007 היה למותג מכירות של כ-500 מיליון דולר בשנה.
הבן פייר, המשיך ליצור שוקולדים מדי שנה במשך כ-70 שנה, עד מותו בגיל 92 בשנת 2012.
מוצרים

גודייבה מוכרת לא רק שוקולד כי אם גם קפה, קקאו, טראפלס, ליקר שוקולד ועוד. גודייבה מייצרת גם שוקולדים עונתיים ומוגבלים עם אריזות מיוחדות לחגים. לגודייבה יש גם הסכמי רישיון לייצור גלידה, עוגת גבינה, תרמילי קפה ליקר שמגיע בכמה טעמי שוקולד. לחברה מוצרים זמינים גם ללא סוכר ועם כשרות.
כ-290 מיליון פרלינים מיוצרים בסך הכל במפעל של גודייבה מדי שנה. בכל שנה נוספים למבחר הפרלינים של גודייבה בין 30 ל-40 טעמים. על כל טעם עובד צוות השוקולטיירים של גודייבה כשנה וחצי בממוצע.
חנויות

המותג מפעיל מעל 600 חנויות בוטיק בתי קפה וגלידריות בארצות הברית, קנדה, אירופה ואסיה והוא זמין אצל אלפי קמעונאים.
בית קפה מפורסם של המותג שוכן בתוך כלבו הרודס בלונדון שמוקדש למשקאות קקאו וקינוחי שוקולד.
במאה ה-21 החל המותג להתרחב למזרח ונפתחו מספר חנויות בסין, יפן, הונג קונג ואוסטרליה.
ביקורת

בשנת 2017 נמתחה על החברה ביקורת לאחר שנרכשה על ידי הקונצרן טורקי YILDIZ והפסיקה לייצר פרלינים ממולאים באלכוהול כדי להתאים את עצמה לאיסור האיסלאמי על שתיית אלכוהול.
בשנת 2018, קראה חברת גודייבה לעובדות ביפן לא להעניק לקולגות הגברים שוקולד ביום ולנטיין, והציתה דיון על לחץ חברתי בעבודה. המבקרים טענו כי מדובר בתעלול שיווקי ונשיא גודייבה יפן טען ש"בתקופה המודרנית" אין מקום לחייב נשים לחלק שוקולד.
שוקולד החלב של גודיבה נמצא מזוהם בניקל במידה גבוהה בבדיקת מעבדה שנערכה על ידי מכון הצרכנות שטיפטונג וורנטסט הגרמני.
הערות שוליים

↑  Frequently Asked Questions (FAQ's) | GODIVA, www.godiva.com (באנגלית)
↑  "האצילות מחייבת: שוקולד מלכותי - Duty Free Blog". Duty Free Blog. 2017-02-20. נבדק ב-2018-09-08.
↑   שלמה פפירבלט, האם השוקולד של גודייבה התאסלם בהשפעת ארדואן?, באתר הארץ, 4 בספטמבר 2017
↑  יצרנית השוקולד גודייבה עקצה את תרבות העבודה היפנית, באתר כלכליסט, 13 בפברואר 2018
↑  "Stiftung Warentest: Diese Schokolade schneidet am besten ab". Göttinger Tageblatt (בגרמנית). 2018-11-21. נבדק ב-2020-10-12.
זיזף גדול

| זיזף גדול |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: עטלפים
תת־סדרה:: עטלפים קטנים
משפחה:: זיזפיים
סוג:: זִיזַף
מין:: זיזף גדול
שם מדעי
 Phyllostomus hastatus ‏פאלאס, 1767
תחום תפוצה


זיזף גדול (שם מדעי: Phyllostomus hastatus) הוא מין של עטלף ממשפחת הזיזפיים ומהסוג זיזף, החי באמריקה הדרומית ודרומה של אמריקה המרכזית.
תיאור

זיזף זה גדול יחסית ביחס לעטלף ומגיע לאורך של כ-100–130 מ"מ, עם מוטת כנפיים של 455 מ"מ. משקלו קל יותר והוא מגיע בממוצע למשקל 81 גרם, בלי הבדלים משמעותיים בין זכרים לנקבות. הוא בעל פרווה חומה-כתומה וגוון כתום כהה בצידיים. אפו של העטלף בעלת עלה-אף מגודל ודמוי חנית מזדקרת צבעו אפור והשפתיים רחבות ומשופלות מעט, מזכירות פני בולדוג.
העטלף הוא פעיל לילה אוכל כל הניזון ביערות מחרקים, עכבישים ולעיתים גם חולייתנים קטנים כמו עכברים, ציפורים ואף עטלפים אחרים. עם זאת מרבית תזונתו דווקא מורכבת מצוף פרחים, פירות שונים, זרעים ואבקה. העטלף משתמש הן באיכוד הד והן בחוש ריח מחודד כדי לקלוט את מזונו והוא יכול לקלוט בעזרת ההד מרחקים קצרים של פחות מ-4 מ"מ, מה שעוזר לו לבנות בראש מפה של סביבתו בהצלחה.
הזיזיף חי בקבוצות שיכולות להגיע בין עשר למאה פרטים ובראשם זכר דומיננטי שלו הרמון של מספר נקבות, בדרך כלל עד 18. אחרים יוצרים קבוצות רווקים או חיים בבדידות ולעיתים הם מותקפים בידי הרמון מגובש, אשר לעיתים גם יהרגו עטלפים בוגרים וצעירים.
לרוב הזיזפים מתרבים רק פעם בשנה ובכל המלטה נולד צאצא בודד. עם זאת דפוס הרבייה שלהם פעיל לאורך כל השנה ללא עונת רבייה קבועה.
הערות שוליים

↑  זיזף גדול באתר הרשימה האדומה של IUCN
וילהלם מאר

| --- | --- |

 לידה:  16 בנובמבר 1819 מגדבורג, ממלכת פרוסיה 
 פטירה:  17 ביולי 1904 (בגיל 84) המבורג, הקיסרות הגרמנית 
 מדינה:  ממלכת פרוסיה 
 תפקיד:  חבר הפרלמנט של המבורג 
 
פרדריך וילהלם אדולף מאר (בגרמנית: Friedrich Wilhelm Adolph Marr;‏ 18 בנובמבר 1819 – 17 ביולי 1904) היה הוגה ומסית גרמני שטבע את המונח "אנטישמיות" (Antisemitismus) כשם נרדף למונח הגרמני "Judenhass", שנאת יהודים.
חייו

פרידריך ויליאם אדולף מאר נולד כבנם היחידי של הבמאי והשחקן היינריך מאר (גר') והנרייטה קתרינה (נולדה בכרר) בעיר מגדבורג שבגרמניה. מאר למד בבית-ספר בהאנובר. אחרי השלמת לימודיו חי מאר אצל אביו, שעבד בתיאטרון העירוני בווינה ומאר החל לעבוד כאיש מכירות בשתי חברות בבעלות יהודית.
בשנת 1841 עבר לציריך שבשווייץ ובמהרה העמיק את פעילותו הפוליטית ואימץ עמדות סוציאליסטיות קיצוניות, שהובילו לגירושו מציריך ללוזאן ומאוחר יותר מכמה ערים בגרמניה. בשנת 1845 פרסם מסה תועמלנית שזכתה להדים רבים בשם "גרמניה הצעירה בשווייץ" (Das junge Deutschland in der Schweiz). בשנת 1848 העלה מאר את מחזהו "מפיסטופלס", שביקר גם את השמרנים וגם את הליברלים. המחזה זכה להצלחה, שהובילה לאיסור על הצגתו ולמעצרו של מאר לפרק זמן קצר.
עם פרוץ מהפכת 1848 הצטרף מאר למהפכנים ואף התמנה לאחד משלושת ראשי הממשלה הדמוקרטית הזמנית ובאוקטובר נבחר לבית הנבחרים של המבורג. אחרי כישלון המהפכה ונפילת הדמוקרטיה אימץ עמדות אנטי-ליברליות מובהקות, עם תמיכה בדומיננטיות פרוסית בגרמניה, וביטא לראשונה עמדה עוינת לאמנציפציה ליהודים, שהאשימם באימוץ הרעיונות הליברליים והמהפכניים לתועלת זכויותיהם בלבד ובכישלון המהפכה.
אחרי כישלון המהפכה (1849), נבחר כציר לוועד העיר, והפך ליו"ר האגודה הדמוקרטית בהמבורג. בשנת 1862 איבד מאר את מקומו כציר וכיו"ר האגודה הדמוקרטית בעימות עם היהודי הליברלי גבריאל רייזר ובתגובה פרסם מתקפה עם רמיזות אנטישמיות בעיתון בברמן ומאוחר יותר ייסד מגזין אנטישמי בשם "ראי היהודים" (Der Judenspiegel). בשנים שלאחר מכן נדחק מאר מן הזרם המרכזי בעיתונות ופרסם כמעט אך ורק במגזינים אנטישמיים שונים. שנה לאחר מכן (1875) הוא נישא בשלישית, לסופרת יוהאנה תרזה קורניק, אף היא ממוצא יהודי, ממנה נולד לו בן, אך הנישואים הסתיימו שנתיים מאוחר יותר בגירושים.
בשנת 1879 פרסם מאר את ספרו "הדרך לניצחון הגרמאניות על היהדות" (Der Weg zum Siege des Germanenthums über das Judenthum), שבו ביטא את השקפתו האנטישמית והגזענית בצורה גלויה ושלמה בפעם הראשונה. כשמילותיו האחרונות של הספר הן "בא קיצה של גרמניה!". באותה שנה, הקים גם את "הליגה האנטישמית" (Antisemitenliga) בברלין. זו צברה מוניטין של אספסוף ולא זכתה לתמיכת המפלגות האנטישמיות, ודעותיו של היינריך טרייצ'קה הן שזכו למירב תשומת הלב.
"הדרך לניצחון הגרמאניות על היהדות" זכה להצלחה גדולה, וכתביו ופרסומיו של מאר נהנו מהדים רחבים, אך תקוותו לחדש את הקריירה הפוליטית שלו נכזבה ובהדרגה נדחק אל מחוץ לזירה על ידי פעילים פוליטיים אנטישמיים אחרים.
הגותו

מאר היה צאצא טיפוסי של ההגות הלאומנית וה"פולקית" שהתפתחה במיוחד בעקבות התסכול שגרם כישלון קונגרס וינה ביצירת מדינה מאוחדת לכל תושבי ה"פולק" (ה"עם") הגרמני. העמדה הפולקית לא דחתה לחלוטין אמנציפציה של היהודים ומיעוטים לא-גרמניים אחרים, אך תבעה מהם לוותר לחלוטין על מאפייניהם הייחודיים, לאמץ "רוח גרמנית-נוצרית" ולהיטמע באופן מלא בתוך העם הגרמני.
מאר פיתח את הרעיונות הללו שלב אחד הלאה ודחה את הרעיון של טמיעת היהודים בגרמניה. בחיבורו "ניצחון היהדות על הגרמאניות" (1879, Der Sieg des Judenthums über das Germanenthum) הוא הציג את הרעיון שהיהודים והגרמאנים נטועים במאבק מתמשך שיסודו גזעי, וכי היהודים מנצחים במאבק זה. הוא טען כי האמנציפציה היהודית הנובעת מן הליברליזם הגרמני, מאפשרת ליהודים לשלוט בכספים ובכלכלה בגרמניה. יתר על כן, מאחר שבין הגזע היהודי לגזע הגרמאני יש הבדל עמוק, טמיעה של היהודים אינה אפשרית. הגזעים יאלצו להילחם עד להיכחדותו של אחד הגזעים. ניצחון יהודי יביא לסופו של העם הגרמאני (finis Germaniae).
מאר היה הכותב הגרמני הראשון ששילב מרכיב פסבדו-מדעי גזעי בדיון על היהודים בגרמניה (קדם לו בכך ארתור דה גובינו באיטליה בשנת 1853, אך כתביו תורגמו לגרמנית רק בסוף המאה). הרעיונות הללו פותחו מאוחר יותר על ידי אויגן דירינג, שטען כי את ההבדל בין הגזעים ניתן לזהות בדם ועל ידי יוסטון סטיוארט צ'מברלין, שהעלה את התאוריה שמבנה הגולגולת (פרנולוגיה) מצביע על ההבדלים בין הגזעים. מאר הושפע גם מכתביו של צ'ארלס דרווין, בעיקר באמצעות ארנסט הקל, פרופסור שהפך רעיונות של דרוויניזם חברתי לפופולריים בגרמניה.
מאר היה סבור שהיהודים לא בשלים לקבלת אמנציפציה. הוא טען שתמיד תהיה שנאת יהודים. אהדה כלפי היהדות היא מלאכותית, אינה יכולה להתמיד ולא תתמיד, חייבת לבוא בעקבותיה תגובה. כל ברית חברתית בה היהודים יקבלו יתרון על הנוצרים לא תוכל להתמיד להתקיים. לא ייתכן שרוב עצום של בני אדם יקריבו את תכונותיהם לטובת מיעוט קטן, זה בניגוד לטבע האנושי. האמנציפציה גרמה רק דבר אחד: נתנה את הזכות ליהודי לגבור על הנוצרים. לא יהיה ניתן לסלק רגשות, השקפות ודעות קדומות על ידי צווים מלמעלה. הסלידה שחשים כלפי היהודי מקורה במהות היהדות.
מאר אף עמד על הסכנה הצפויה לנוצרים מהאמנציפציה של היהודים: תוך ארבעה דורות לא תהיה שום משרה במדינה ואפילו הגבוהה ביותר, שלא תיגזל על ידי היהודים. כשהחברה הגרמנית תגיע לגמר פשיטת הרגל החברתית, היהדות תהפוך את גרמניה למעצמה עולמית. היהודים מפיקים תועלת מהדם שנשפך במלחמות אירופה. היהודים דחקו מהחברה כל אידיאליזם. היהודים שולטים במשרות הרמות, בתיאטרון ולא השאירו לנוצרים אלא עבודת כפיים קשה שמתמיד נרתעו מפניה. ההכרה היהודית השתלטה על העולם. אלמנט בלתי יהודי לא מצליח להרים ראש. היהודים היושבים בקרבנו הם שבט זר, גמיש, עיקש. לגבי רוסיה- שם היהדות תדחוף את רוסיה למהפכה.
מאר היה חוליה חשובה בשרשרת המתפתחת של גזענות בגרמניה שהתפתחה לרצח עם בתקופת הנאצים, רעיונותיו של מאר, אם ישירות ואם באמצעות ממשיכיו, זכו להשפעה ניכרת על האידאולוגיה הגזעית של הנאצים בגרמניה. למרות השפעתו, רעיונותיו של מאר לא אומצו מייד על ידי הלאומנים הגרמנים. הליגה הפאן גרמנית, שנוסדה בשנת 1891, אפשרה במקור חברותם של יהודים, בתנאי שהם נטמעו לחלוטין בתרבות הגרמנית. רק בשנת 1912, שמונה שנים לאחר מותו של מאר, הכריזה הליגה הפאן גרמנית על גזענות כעיקרון בסיסי.
לקריאה נוספת

משה צימרמן, וילהלם מאר: הפטריארך של האנטישמיות: לראשית האנטישמיות המודרנית, ירושלים: הוצאת מרכז זלמן שזר, 1982.
משה צימרמן, "מרדיקליזם לאנטישמיות". בתוך: שמואל אלמוג (עורך), שנאת ישראל לדורותיה, ירושלים: הוצאת מרכז זלמן שזר, 1980.
ז'ורז' דומא (לוחם מחתרת)

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  23 באפריל 1895 
 פטירה:  26 במרץ 1944 (בגיל 48) בראנטום, צרפת 
 מדינה:  צרפת 
 מקצוע:  עובד ציבור, לוחם בתנועת ההתנגדות הצרפתית 
 צאצאים:  רולאן דומא 
 מידע חסיד אומות העולם
 פרסים והוקרה:  חסיד אומות העולם (27 במרץ 1986) 
 קישורים חיצוניים
 יד ושם:  ז'ורז' דומא
 
העץ שניטע לזכר חסיד אומות העולם ז'ורז' דומא  ביד ושם
ז'ורז' דומא (בצרפתית: Georges Dumas; נהרג ב-26 במרס 1944) היה פעיל המחתרת הצרפתית וחסיד אומות העולם מצרפת שנרצח על ידי שלטון הכיבוש של גרמניה הנאצית בצרפת.
קורות חיים

דומא היה נשוי לאליזבת לסנואה (Lecanuet), פקיד מס בעיסוקו וחבר המפלגה הסוציאליסטית הצרפתית. הוא מונה למשרה בכירה בעיריית לימוז'.
קורות חיים > פעילותו בתקופת מלחמת העולם השנייה

בתקופת כיבוש צרפת על ידי גרמניה הנאצית במלחמת העולם השנייה היה דומא קצין בכיר במחתרת הצרפתית. הוא היה המפקד האזורי של מחלקה במסגרת המחתרת הצרפתית שנקראה "המחלקה לפעילויות ציבוריות" (Noyautage des administrations publiques), שנודעה בכינויה המקוצר NAP (אנ').
דומא פעל בלימוז' וסייע ליהודים שנועדו לגרוש. הוא סייע לסימון נתן, ידידה יהודיה של בתו, חברתה ללימודים מבית הספר, למצוא מסתור במנזר בלימוז', מנזר שתפקד גם בתור בית חולים, וביקר במנזר מעת לעת כדי לוודא ששלומה טוב. רק אם המנזר ונזירה נוספת ידעו על זהותה היהודית של סימון. למרות זאת, התגלה דבר ההסתרה על ידי מלשין, וסימון נאלצה לעזוב. דומא השיג עבורה מסמכים מזויפים וכך עשה גם עבור כל משפחתה - הוריה ומספר אחים - כך שכל המשפחה יכלה לעזוב את לימוז' במרס 1944 עזבה המשפחה למחוז קרז ושם שרדה את השואה.
דומא הציל יהודי נוסף, הנרי סנדלר, לימים נשיא קהילת יהודי לימוז'. סנדלר, ששירת בצבא הגרמני בין 1937 ל-1940, נעצר על ידי משטרת וישי בשנת 1943 בתירוץ שהתחמק מעבודת כפייה, ועמד בפני העברה לרשויות הגרמניות. חבריו של סנדלר פנו לדומא וזה פנה לשלטונות והצליח להביא לשחרורו של סנדלר לפני הסגרתו לגרמנים וגירושו למחנות ההשמדה במזרח.
במרס 1944 נעצר דומא על ידי הגסטפו והוצא להורג.
הנצחה

בשנת 1986 הוכר דומא, לאחר מותו, על ידי יד ושם בתור חסיד אומות העולם. בנו של דומא, רולאן דומא, שר החוץ הצרפתי, הוזמן ליד ושם לנטיעת העץ לזכר אביו בשדרת חסידי אומות העולם.
וייריניה

אדלינו אדרה ויירה דה פרייטש (בפורטוגזית: Adelino André Vieira de Freitas, נולד ב-24 בינואר 1986, ידוע בשם וייריניה) הוא כדורגלן פורטוגלי המשחק בעמדת הקשר ובעמדת המגן ימני בקבוצת פאוק סלוניקי ובנבחרת פורטוגל.
קריירה

וייריניה החל לשחק כדורגל במחלקת הנוער של טורקנסה בשנת 1995 בה שיחק כשנה. בשנת 1996, בעודו בן 10, עבר למחלקת הנוער של ויטוריה דה גימארייש מליגת העל הפורטוגלית בה שיחק עד שנת 2002. לאחר מכן עבר למחלקת הנוער של פורטו. בשנת 2004 עבר לקבוצת המילואים של המועדון, פורטו ב', מהליגה המשנית. שנה לאחר מכן חתם בקבוצה הבכירה של המועדון, פורטו. בינואר 2006 הושאל עד לסוף העונה לקבוצה מהליגה המשנית פ.צ. מרקו. ב-11 באוגוסט 2006 לאחר שחזר לקבוצתו, ערך את הופעת הבכורה שלו במסגרת הסופר קאפ הפורטוגלי נגד ויטוריה דה גימארייש כשעלה מהספסל בדקה ה-70, וכבש את השער האחרון בדקה ה-89 בניצחון 0–3. באות העונה ערך בקבוצה 8 הופעות ליגה. בעונת 2007/2008 הושאל לעונה אחת ללייקסוס מליגת העל הפורטוגלית.
בקיץ 2008 הושאל לפאוק סלוניקי מליגת העל היוונית לעונה אחת עם אופציה לרכישה ל-3 שנים. בספטמבר של אותה העונה ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בדרבי נגד אריס סלוניקי. באותו המשחק הוא גם נפצע והושבת לשלושה שבועות. ביולי 2009 פאוק סלוניקי מימשה את אופציית הרכישה על וייריניה תמורת 1.5 מיליון אירו. ב-4 בנובמבר 2010 כבש את השער הראשון שלו במדי פאוק במסגרת אירופית, בניצחון 0–1 על ויאריאל בשלב הבתים של הליגה האירופית. באותה העונה עזר לקבוצה לסיים במקום השלישי בליגת העל היוונית.
לאחר ששיחק כארבע שנים במועדון ורשם 126 הופעות וכבש 28 שערים בכל המסגרות במדי הקבוצה, חתם ב-3 בינואר 2012 במועדון הגרמני וולפסבורג תמורת 6.5 מיליון אירו. ב-21 בינואר רשם הופעת בכורה בבונדסליגה כששיחק מחצית בניצחון 0–1 על פ.צ. קלן. ב-9 במרץ 2013 כבש את שער הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 2–5 על מועדון ספורט פרייבורג. עד כה זכה עם הקבוצה בשני תארים, ומשחק בה בעמדת המגן הימני. ב-31 באוגוסט 2017 חזר לאחר חמש שנים לפאוק סלוניקי תמורת מיליון אירו.
נבחרת לאומית

וייריניה החל לייצג את הנבחרות הצעירות של פורטוגל בשנת 2001. בנובמבר 2011 זומן לראשונה לסגל נבחרת פורטוגל כשהחליף את השחקן הפצוע דני מיגל אלבס בשלב הפלייאוף של יורו 2012 נגד נבחרת בוסניה. ב-22 במרץ 2013 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בתיקו 3-3 נגד נבחרת ישראל כשעלה כמחליף בדקה ה-70 בשלב המוקדמות של מונדיאל 2014 באצטדיון רמת גן. ב-11 ביוני 2013 כבש את שער הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 1–5 על נבחרת אירלנד. ביורו 2016 זומן לנבחרת בתור שחקן הרכב בעמדת המגן הימני על ידי המאמן פרננדו סנטוש שאימן אותו בפאוק סלוניקי. וייריניה שיחק את כל המשחקים בשלב הבתים בהרכב הפותח, אך בשלבי הנוק-אווט איבד את מקומו בהרכב לקרדיץ' סוארז.
תארים > קבוצתיים

ליגת העל הפורטוגלית (1): 2006/2007
הסופר קאפ הפורטוגלי (1): 2006
הגביע הגרמני (1): 2014/2015
הסופר קאפ הגרמני (1): 2015
הגביע היווני (1): 2017/2018
אליפות יוון (1): 2018/2019
תארים > בינלאומיים

יורו:
זכייה (1): יורו 2016
זכייה (1): יורו עד גיל 17- 2003
תארים > אישיים

שחקן העונה בליגת העל היוונית - 2010/2011
כדורגלן השנה בפאוק סלוניקי - 2009/2010, 2010/2011
ולדיסלב הראשון (ארוך האמה)

וְלָדִיסְלָב הָרִאשׁוֹן לוּקְיִטָּאק (בפולנית: Władysław I Łokietek;‏ 1260 – 2 במרץ 1333), נודע בכינוי "ארוך האמה", היה מלך פולין הראשון לבית שושלת פיאסט. שלט בפולין מאז 1320 ועד מותו.