stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
איליה ציון
ביוגרפיה

נולד למשפחה יהודית דתית. למד בגימנסיה לגברים בצ'רניגוב (רו') ובאקדמיה לרפואה וכירורגיה (גר') בוורשה. ב-1859 עבר לפקולטה לרפואה של אוניברסיטת סנט ולדימיר בקייב (אוק') אך לא סיים את הקורס כי העדיף להשלים את לימודיו בחו"ל. ב-1864 השלים את לימודיו וקיבל תואר דוקטור מאוניברסיטת ברלין, כעבור שנה שב לרוסיה, הגן על התזה שלו באקדמיה לרפואה וכירורגיה בסנקט פטרבורג (רו') וקיבל תואר דוקטור לרפואה. כדי להסיר את המגבלה הלא־רשמית על יהודים בתפקידי רפואה, התנצר ציון באותה שנה.
בהמשך נשלח על ידי משרד החינוך הרוסי לשליחות מדעית. תחילה עבד בברלין עם הפיזיולוג אמיל דו בואה רמון (אנ'), משם עבר לעבוד עם קרל לודוויג (אנ') במכון שלו בלייפציג. יחד עם לודוויג זיהה עצב הקרוי על שמם (עצב ציון-לודוויג (אנ')) והסבירו את אחד מהמנגנונים הרפלקטיביים של ויסות לחץ הדם. על עבודתו זו זכה בפרס מונטיון (אנ') שהקנה לו פרסום רב והביא את הרופא והפיזיולוג הצרפתי קלוד ברנאר שעמד בראש ועדת הפרס להזמין אותו לפריז.
ציון חזר לרוסיה והחל שם בפעילות אקדמית ענפה שכללה חיבור ספר הלימוד הרוסי המקורי הראשון בפיזיולוגיה. עד מהרה נתקל ציון בקונפליקטים קשים עם הממסד האקדמי, חשדו אותו בגניבות ספרותיות, זלזלו בעבודותיו כחסרות ערך מדעי וביכרו מועמדים אחרים על פניו לתפקידים שונים. ציון תלה את ההתנהלות נגדו באנטישמיות מושרשת ופנה לשר המלחמה הרוסי דמיטרי מיליוטין שכפה את מינויו והעיר לאנשי האקדמיה על שיקולים לא ענייניים. פעולה זו לא הטיבה את יחסיו של ציון עם אנשי האקדמיה ובשלב מסוים הם עלו על שרטון, אנשי מחלקת המלחמה הצליחו לפטר אותו משירות המדינה והוא עזב את רוסיה לנצח. המשך הקריירה המדעית שלו בוצעה מחוץ לרוסיה והוא פרסם מכאן ואילך רק בצרפתית ובגרמנית.
כשהגיע לצרפת, נאלץ ציון להגן בשלישית על עבודת דוקטורט כדי לקבל תואר דוקטור קביל במדינתו החדשה. הוא התמודד על קתדרה בקולג' דה פראנס וכישלונו במרוץ, גרם לו לעזוב את המדע ולעסוק בעיתונות. הוא שמר על קשרים גם עם העיתונות הרוסית ובמקביל השקיע בבורסה והתעשר. הרשויות בצרפת ראו בו סוכן של ממשלת רוסיה הצארית וחשבו שהוא מרגל אחרי קונסטנטין ניקולאייביץ', הנסיך הגדול של רוסיה שהיגר אז לפריז.
שנים לאחר מותו הועלתה השערה כי הטיוטות הראשונות והעלומות של "הפרוטוקולים של זקני ציון" נכתבו בידי ציון ונמצאו בווילה שלו בחיפוש שנערך בידי מי שלימים יעמוד בראש האוכרנה, פיוטר רצ'קובסקי (אנ') האנטישמי, שלפי התיאוריה הזו עיבד מהמסמכים שמצא את הפרוטוקולים המפורסמים. הטקסט המקורי של ציון מעולם לא הוצג ולכן אין לדעת מי היו יעד המתקפה הספרותית שלו, כלל היהודים או מספר מצומצם של אנשי כספים בינלאומיים. כתביו הרשמיים והמוכרים של ציון לא מאפשרים לבסס כי הוא נעשה אנטישמי בשלב כלשהו בחייו.
הוא מת בפריז חסר כל ב-1912.
לקריאה נוספת

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| ” | ...אחד מקרבנות היהודים על מזבח ההשכלה הרוסית, היה בלי ספק הפראפעססאר ציון, יליד אדעססא, והוא האיש אשר הרעיש את העולם במצאו עורק חדש בגו האדם אשר היה נעלם מכל חכמי התבל, ובדרך פלא נמנה לפראפעססאר בפעטערסבורג, ויהי היום בבואו אל האוניווערזיטאט להטיף לקחו, קמו כל התלמידים הקאצאפים ויקראו “לך מזה יהודי נבזה!” ולא נתנו לו לדבר, ויעזוב האיש את פעטערסבורג וילך להיידעלבּערג ויהי שם לפראפעססאר, ואחרי כן הלך לפאריז, ושם נתקבל בכבוד גדול. ויהי גם לסופר מדיני בעד מכתב עתי “גאלאס” הרוסי, הגדול והנכבד בכל הארץ בעת ההיא, ועל ידי מאמריו הראשיים בכל עלה, עלה מ“ע ההוא למרום גדולתו, ובחורף תרל”ט בשבתי בחברת הר“ז פינעטא בבית הסופר רצ”ה ראבינאוויץ, והנה הפראפעססאר ציון בא הביתה. מטרת בואו בעת ההיא לפעטערסבורג, היתה, כי קוה להשיג משמרת ציר רוסיא בצרפת, ולפי הנראה הבטיחו לו כי ישיג חפצו אם ימיר דתו. וכן עשה באמת אחרי שובו לפאריז, הלך והמיר דתו בבית תפלת הרוסים בעיר ההיא, ועוד בשנה ההיא שמענו כי היה ציון גם במוסקווא. אך אל מטרתו לא הגיע, וקהל הגולה אבד אחד מבניו אשר יכל להיות לתפארת עמו. הפראפ' ציון היה חתן היהודי המתבולל העשיר ה' ניקאלי באדעעסא. | “ |

|  – אפרים דיינרד, מסתרי פעטערסבורג, ניו אורלינס: [דפוס מוינעשטער]; תר"ף. מונגש באדיבות פרויקט בן-יהודה |  – אפרים דיינרד, מסתרי פעטערסבורג, ניו אורלינס: [דפוס מוינעשטער]; תר"ף. מונגש באדיבות פרויקט בן-יהודה |  |
ש"ל ציטרון, מאחורי הפרגוד: מומרים, בוגדים, מתכחשים, א, וילנה: צ' מץ, 1923. פרק XI: איליאַ צִיאָן עמ' 175–188.
הערות שוליים

↑  לפי הלוח היוליאני שנהג בתקופה זו ברוסיה: 13 במרץ.
↑  לפי מקורות אחדים נולד בטלז אך לפי ש"ל ציטרון, להלן 'לקריאה נוספת' נולד בסמרה לאב שהיה בעצמו קנטוניסט. ולפי אפרים דיינרד המצוטט להלן, היה יליד אודסה.
↑  לפי דיינרד המצוטט להלן, התנצר ציון רק בפריז, שנים מאוחר יותר.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007301667305171  PLWABN: 9810601208405606  BNE: XX1666407  BnF: cb130136036 (data)  GND: 129517925  ICCU: TO0V172736  ISNI: 0000 0001 1684 3991  LCCN: n87147081  NKC: nlk20000082196  NLG: 148295  NTA: 073868736  SELIBR: 289024  SNAC: w6208m0x  SUDOC: 082018529  VcBA: 495/140383  VIAF: 90726185   WorldCat (עם VIAF): 90726185
מאלה

| --- | --- |
מבט כללי על העיר באי אטול מאלה
מבט כללי על העיר באי אטול מאלה
 מדינה:  האיים המלדיביים האיים המלדיביים
 ראש העיר:  מוחמד שיאהב
 שטח:  5.8 קמ"ר
 גובה:  2.4 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  133,019 (2014)
 קואורדינטות:  4°10′30″N 73°30′30″E﻿ / ﻿4.175°N 73.508333333333°E﻿ / 4.175; 73.508333333333 
 אזור זמן:  UTC+5
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת האיים המלדיביים מוגדלת) אדו סיטי פואמולקו קולחודופושי טינדו נאיפרו גאן דוואפארו דידהו האוקיינוס ההודימאלה(למפת האיים המלדיביים רגילה) אדו סיטי פואמולקו קולחודופושי טינדו נאיפרו גאן דוואפארו דידהו האוקיינוס ההודימאלה  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
מָאלֶה (בדיבהי: މާލެ) היא עיר הבירה והעיר הגדולה ביותר ברפובליקת המלדיביים. נכון לשנת 2014 מתגוררים בה 210,000 תושבים בערך, שהם כמעט חצי מתושבי האיים המאלדיבים.
גאוגרפיה

העיר ממוקמת על אטול מאלה, אי אלמוגים טבעתי שהיה אי המלכים בתקופת שושלת המלכים של המאלדיבים. העיר משמשת כמרכז לסחר באגוזי קוקוס, שטחי עצי דקל, קופרה וקונכיות.
מאלה מחולקת לחמישה רבעים. הרובע החמישי לא נמצא באי אטול מאלה אלא באי וילינגילי (אנ') השכן אשר משמש בעיקר כאתר תיירותי ולא למגורים.
שדה התעופה הבינלאומי של מאלה ממוקם על האי הסמוך הולולה (אנ'). העיר תופסת את כל שטחו של האי.
בסוף שנת 2004 בעקבות רעידת האדמה והצונאמי באוקיינוס ההודי, נפגעה מאלה מגל צונאמי שהציף יותר משני שלישים מהעיר.
היסטוריה

המתיישבים הראשונים במלדיביים הגיעו מחופי תת-היבשת ההודית. מאלה עצמה החלה ככפר דייגים קטן.
אנדרו אירווין

| --- | --- |

 לידה:  8 באפריל 1902 בירקנהד, הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  כנראה 9 ביוני 1924 (בגיל 22) אוורסט, נפאל 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד, הממלכה המאוחדת 
 השכלה:  מרטון קולג'  בית ספר שרוסברי  בית ספר בירקנהד 
 
אנדרו "סאנדי" אירווין (באנגלית: Andrew "Sandy" Irvine; ‏8 באפריל 1902 – 9-8 ביוני 1924) היה מטפס הרים בריטי, שהשתתף במשלחת הבריטית השלישית לאוורסט, בשנת 1924. הוא ושותפו ג'ורג' מאלורי נעלמו במהלך הטיפוס על ההר מן הצד הצפוני (טיבט). יש הסבורים[דרושה הבהרה] שהם היו על הפסגה לפני אדמונד הילרי וטנזינג נורגיי.
חייו

אנדרו אירווין היה בן 22, והיה תלמיד מוכשר באוניברסיטת ספיצברגן. במהלך המשלחת הוא שיפר במידה רבה את מערכות החמצן שהיו למטפסים והפך מומחה לציוד נשימה. אף על פי שלא היה לו ניסיון בטיפוס לגבהים כאלה, הוא הצטרף לג'ורג' מאלורי, שהיה בן 38 ומטפס מנוסה. לאחר שהשתתף כבר בשתי משלחות קודמות לאוורסט, מאלורי הגיע למסקנה שללא חמצן, הסיכויים להצליח קלושים.
בבוקר ה-6 ביוני יצאו מאלורי ואירווין מן האוכף הצפוני. בגובה של 7,050 מטר. הם תכננו לטפס עוד שלושה ימים. מאלורי ואירווין נראו בפעם האחרונה בשעה 12:50, ב-8 ביוני. מנהיג המשלחת, נואל אודל (Noel Odell) ראה אותם כשהעננים התפנו לרגע. הם היו מתחת לאחד הקטעים התלולים שעל הרכס (ה"מדרגות") והוא אמר שנראו "מתקדמים במרץ" ("going strongly for the top"). הוא היה בטוח שהם יגיעו אל הפסגה. לאחר זמן קצר חזרו העננים לכסות את ההר ומאלורי ואירווין לא נראו עוד.
נואל אודל גם חשב שראה את מאלורי בקרבת הפסגה לרגע קצר, אך בשל הערפל לא יכול לדעת אם הוא התקדם אל הפסגה או ממנה. השאלה אם הם הגיעו לפסגה או שנהרגו בדרך אליה הייתה ועודנה תעלומה. רק בשנת 1960 הצליחה משלחת סינית להגיע לפסגה במסלול שעשו מאלורי ואירווין. המדרגה השנייה, מצוק תלול למדי בגובה 8,500 מ', בערך, מהווה אתגר טיפוס ממשי ביותר. ללא הסולם שנמצא שם היום, לא סביר שהם הצליחו לטפס קטע של 18 מ', בדירוג 6b, בגובה כזה.
בשנת 1933, 9 שנים לאחר היעלמותם של מאלורי ואירווין נמצא גרזן הקרח של סאנדי אירווין בגובה 8,573 מ' על ידי פרסי ווין-האריס (Percy Wyn-Harris) מטפס הרים בריטי נוסף. כלומר, כ-300 מ' מתחת לפסגה. בשנת 1975 נראתה גופת מטפס בגובה מתחת לגרזן הקרח, והסברה המקובלת הייתה שזוהי גופתו של אירווין. בשנת 1999 יצאה משלחת במטרה לשפוך מעט אור על התעלומה. הגופה נמצאה והתברר שזוהי גופתו של מאלורי. מאלורי נמצא עם רגל שבורה, פגיעות בגולגולת, וידיים פרושות לרווחה, כאילו ניסה לבלום נפילה.
בשנת 2024 דיווחו בנשיונל ג'יאוגרפיק על מציאת שרידים מגופתו של אירווין.
הערות שוליים

↑  Exclusive: Remains of Andrew 'Sandy' Irvine believed to have been found on Everest, 11 באוקטובר 2024,‏ מגזין נשיונל ג׳אוגרפיק
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007415372005171  BNE: XX1481611  BnF: cb144347049 (data)  GND: 122015479  ISNI: 0000 0000 7373 0670  LCCN: n80121702  NTA: 071499342  Trove: 1228319  VIAF: 20552396   WorldCat (עם VIAF): 20552396
אלסנדרו פורטיס

אלסנדרו פורטיס (באיטלקית: Alessandro Fortis;‏ 16 בספטמבר 1842 – 4 בדצמבר 1909) היה ראש הממשלה היהודי הראשון של איטליה. כיהן במשך כשנה (1905–1906).
קורות חיים

אלסנדרו פורטיס נולד ב-16 בספטמבר 1842, למשפחה יהודית בעיר פורלי שבצפון מזרח איטליה, בתקופה שלפני איחודה של איטליה לממלכה אחת ב-1871. העיר פורלי הייתה באותה עת חלק מ"מדינת האפיפיור".
פורטיס לחם ב-1866 ו-1867 בשורות צבאו של מאחד איטליה ג'וזפה גריבלדי. תחילה היה זה בחזית טרנטינו - אלטו אדיג'ה, ואחר כך במנטנה(אנ') וב-1870 גם בצרפת. הוא השתייך למפלגה הרפובליקנית ואחר כך הליברלית, ונחשב באיטליה לאיש השמאל. את ראשית קידומו בפוליטיקה האיטלקית, ניתן לייחס לתמיכה שקיבל מהרוזן (קאונט) אורליו סאפי (אנ') (1819–1890). בדומה לפורטיס, סאפי היה גם הוא יליד פורלי וכמו פורטיס נחשב גם הוא לאחד מבני בריתם של גריבלדי ושל מורהו הרוחני ג'וזפה מציני. בתו של פורטיס אף נישאה לבנו של סאפי.
לאחר איחוד איטליה ובניגוד לרצונו של פורטיס, שהיה עדיין רפובליקני באותה עת, הפכה המדינה המאוחדת לממלכה במקום לרפובליקה. ב-2 באוגוסט 1874 הוא נעצר בחשד לקשירת קשר עם הסוציאליסטים, למרוד בויטוריו אמנואלה השני, מלך איטליה ולהפוך את איטליה המאוחדת לרפובליקה. החשד לא היה נכון ככל הנראה. מלך איטליה הראשון דווקא דגל בדעות ליברליות, דומות מאוד לאלה של פורטיס והיה אחד מהכוחות העיקריים שדגלו באיחוד איטליה, שוב בדומה לפורטיס. ואכן, פורטיס שוחרר מהכלא לאחר חמישה חודשים בלבד. מכל מקום, בין אם פורטיס מיתן את דעותיו ובין אם מלכתחילה הוא לא היה שמאלי רדיקלי כפי שחשדו בו, ב-1876 הוא כבר הציע לרפובליקנים של מפלגתו להצטרף לממשלה.
חבר הפרלמנט, שר וראש ממשלה

ב-1880 נבחר פורטיס לראשונה כציר לפרלמנט האיטלקי, תוך שהוא ממשיך להתמרכז בדעותיו בהדרגה יותר ויותר עם הזמן ועובר בראשית שנות התשעים, מהמפלגה הרפובליקנית, לליברלית. ביוני 1898 הוא מונה לראשונה לממשלת איטליה, כשר החקלאות, תפקיד בו כיהן במשך כשנה. בשלב זה הוא כבר היה במפלגה הליברלית והחליף פטרונים - במקום סאפי, שנפטר ב-1890, הוא חסה כעת תחת השפעתו של ג'ובאני ג'וליטי, שהיה האיש המשפיע ביותר במפלגתו החדשה של פורטיס, הליברלית שמאלית ומי שכיהן באותה תקופה כראש ממשלה לסירוגין על פני כמעט שלושים שנה. פורטיס המשיך בתפקידים שונים בממשלת איטליה, כבן חסותו של ג'ובני ג'וליטי עד מינויו לראש הממשלה.
פורטיס כיהן כראש הממשלה האיטלקי ה-18 (על פי ספירה אחרת, הלוקחת בחשבון תקופות כהונה נפרדות, הוא היה ראש הממשלה ה-27) וכן כשר הפנים שלה, במשך כשנה, מ-28 במרץ 1905 עד 8 בפברואר 1906. בשני תפקידיו אלה הוא החליף את טומסו טיטוני שנחשב לימני וששלט 11 יום בלבד. מינויו של פורטיס לתפקיד היה לפי המלצת פטרונו ג'וליטי, שכיהן כראש ממשלה במשך כשנתיים לפני אחד עשר הימים של טיטוני.
בשנת כהונתו הבודדה הספיק פורטיס, בין השאר, לשבור שביתת ענק של עובדי הרכבת האיטלקית, על ידי הפיכתם לעובדי מדינה, להם אסור היה לשבות לפי החוק האיטלקי, להלאים את הרכבות, ולעורר את חמתם של יצרני היין האיטלקים, על ידי הורדת המכסים על היינות הספרדים המתחרים.
היורש של פורטיס בשני תפקידיו כאחד, ראש ממשלה ושר פנים, היה סידני סונינו, שהיה אף הוא ממוצא יהודי, נחשב לאיש ימין וכיהן כמה חודשים בלבד ב-1906 (מחליפו של סונינו היה שוב ג'וליטי). סונינו כיהן שוב וגם הפעם רק מספר חודשים מצומצם, ב-1910. זמן קצר אחרי שניהם, בסוף 1910 - תחילת 1911 כיהן כראש ממשלת איטליה במשך כשנה, יהודי שלישי - לואיג'י לוצאטי.
פורטיס נפטר ברומא, ב-4 בדצמבר 1909.
ראו גם

יהדות איטליה
לקריאה נוספת

A. Malfitano, Alessandro Fortis. La Romagna e il sogno municipalista, Cartacanta Editore, Forlì, 2010.
בלה שאגאל

| --- | --- |

 לידה:  14 בדצמבר 1889 ויטבסק, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  2 בספטמבר 1944 (בגיל 54) ניו יורק, ארצות הברית 
 מדינה:  האימפריה הרוסית, צרפת 
 מקום לימודים:  Guerrier Courses 
 שפות היצירה:  יידיש, צרפתית, רוסית 
 בן או בת זוג:  מארק שאגאל (25 ביולי 1915–2 בספטמבר 1944) 
 צאצאים:  Ida Chagall 
 
בלה רוזנפלד שאגאל (ברוסית: Бэлла Розенфельд-Шагал;‏ 15 בדצמבר 1895, ויטבסק – 2 בספטמבר 1944, ניו יורק), סופרת ביידיש יהודייה ילידת-רוסיה, אשתו של האמן מארק שאגאל. בלה שאגאל היוותה נושא לרבים מציוריו של בעלה.
תולדות חייה

בלה רוזנפלד נולדה למשפחת סוחרים אמידה מחסידי חב"ד בעיר ויטבסק שבאימפריה הרוסית. היא הייתה הצעירה מבין שבעת ילדי המשפחה. סיימה את הגימנסיה המקומית בהצטיינות ונתקבלה ללימודים בפקולטה למדעי הרוח באוניברסיטת מוסקבה שם סיימה את לימודיה ב-1914. מאותה תקופה עד שנת 1920 הייתה גם פעילה כשחקנית תיאטרון.
כבר ב-1909 פגשה את מארק שאגאל, שהיה באותו זמן חניך חסר כל של הצייר ליאון באקסט. באותה שנה צייר אותה מארק בציורו המפורסם "הכלה עם הכפפות השחורות". לדברי מארק, אהבתם החלה ברגע שהם ראו אחד את השני ונמשכה 35 שנים. בלה הבינה מיד את גודל כישרונו של בעלה לעתיד, ומאז השפעתה עליו ועל יצירתו הייתה מכרעת.
ב-1915 הם נישאו ועברו לפטרוגרד שנה לאחר מכן נולדה בתם המשותפת היחידה - אידה. שנתיים לאחר מכן ב-1918 הם שבו לוויטבסק וב-1922 היגרו לליטא ואחר כך לגרמניה. ב-1924 הם התגוררו בפריז ולאחר מכן בדרום צרפת. ב-1931 הם ביקרו בארץ ישראל ומאז התעוררו בבלה געגועים למחוז ילדותה, וסביבתו היהודית, והיא החלה לכתוב את זיכרונותיה בשפת היידיש.
בלה נעצרה במרסיי ב-1941 אולם שוחררה והזוג שאגאל נמלט לארצות הברית.
יצירתה

ב-1945 פרסם מארק שאגאל את ספרו המפורסם ביותר "אורות דולקים" (ברענענדיקע ליכט) שיצא לאור ביידיש בניו יורק. הספר אויר ברישומיו של בעלה, מארק.
ב-1947 יצא ספרה "הפגישה הראשונה" (די ערשטע באגעגעניש) בו היא מתארת את פגישותיה הראשונות עם מארק, וראשית אהבתה אליו.
ספרה הראשון וחלקים מספרה השני תורגמו לעברית בידי יהודה יערי ויצאו לאור בכרך אחד בהוצאת דביר ב-1970. ספריה תורגמו לשפות רבות נוספות.
מפרץ בנגל

| --- | --- |
חוף מפרץ בנגל בפורי שבאודישה
חוף מפרץ בנגל בפורי שבאודישה
 מידע כללי
 מיקום:  החלק הצפון מזרחי של האוקיינוס ההודי
 סוג:  מפרץ
 ים של:  האוקיינוס ההודי
 מידות
 שטח:  2,172,000 קמ"ר
 אורך מרבי:  2,090 ק"מ
 רוחב מרבי:  1,610 ק"מ
 רוחב ממוצע:  1,610 ק"מ 
 עומק מרבי:  4,694 מטר
 ‏עומק ממוצע:  2,600 מטר
 מידע נוסף
 נהר מזין:  בצפון, הגנגס, מגנה וברהמפוטרה, ובדרום מהנדי, גודברי, קרישנה וקברי. אייארוודי במיאנמר
 מדינות באגן הניקוז:  אינדונזיה אינדונזיה מלזיה מלזיה תאילנד תאילנד מיאנמר מיאנמר הודו הודו בנגלדש בנגלדש סרי לנקה סרי לנקה
 ערים:  צ'יטגונג ומונגולה בבנגלדש. מדרס, וישקפטנם, קולקטה ופודוצ'רי בהודו
 איים:  סרי לנקה ואיי אנדמן וניקובר
 קואורדינטות:  14°56′16″N 87°27′33″E﻿ / ﻿14.93778°N 87.45917°E﻿ / 14.93778; 87.45917
  (למפת הודו מוגדלת) ניו דלהי מומבאי קולקטה היידראבאד בנגלור אחמדאבאד צ'נאי סוראט פונה ג'איפור לאקנאו קאנפור נאגפור פטנה לודהיאנה טריוונדרום פורט בלייר פקיסטן אפגנ. הרפובליקה העממית של סין  נפאל בהו. בנג. מיאנמר ת. ס"ל מפרץ בנגל  הים הערבי  האוקיינוס ההודימפרץ בנגל(למפת הודו רגילה) ניו דלהי מומבאי קולקטה היידראבאד בנגלור אחמדאבאד צ'נאי סוראט פונה ג'איפור לאקנאו קאנפור נאגפור פטנה לודהיאנה טריוונדרום פורט בלייר פקיסטן אפגנ. הרפובליקה העממית של סין  נפאל בהו. בנג. מיאנמר ת. ס"ל מפרץ בנגל  הים הערבי  האוקיינוס ההודימפרץ בנגל(למפת אסיה רגילה) מפרץ בנגל(למפת אסיה מוגדלת) מפרץ בנגל מפרץ בנגל
 
מפרץ בֶּנְגָל הוא מפרץ היוצר את החלק הצפון מזרחי של האוקיינוס ההודי. המפרץ, אשר נודע כגדול בעולם, המזכיר בצורתו משולש, גובל במזרח עם חצי האי המלאי, ובמערב עם הודו. בקצהו הצפוני של המפרץ נמצאות מערב בנגל ובנגלדש, ומכאן שמו. נקודותיו הדרומיות ביותר נמצאות בסמוך לסרי לנקה שבמערב ואיי אנדמן וניקובר שבמזרח.
רבים מנהרותיה של הודו זורמים ממערב למזרח ונשפכים במפרץ בנגל; בצפון, הגנגס, מגנה וברהמפוטרה, ובדרום מהנדי, גודברי, קרישנה וקברי. יער המנגרוביים, סנדרבנס, גדל בדלתה של נהרות הגנגס, ברהמפוטרה ומגנה, שכולם נשפכים כאמור למפרץ בנגל. נהר האייארוודי אשר במיאנמר זורם אף הוא למפרץ.
בין הנמלים הבנגלדשיים הראשיים שבמפרץ נמצאים נמלי צ'יטגונג ומונגולה. בין הנמליים ההודיים הראשיים נמצאים נמלי מדרס, וישקפטנם, קולקטה ופודוצ'רי.
חוף קוקס באזר המשתרע על פני כ-120 ק"מ בחלקו הצפון מזרחי של המפרץ מהווה אחת מרצועות החוף הטבעיות הארוכות בעולם. חופים אחרים לאורך המפרץ הם בקהלי, דיגהה, פורי, וולטייר ו"חוף המרינה" במדרס.
על האי צפון סנטינל חיים הסנטינלים, אחד השבטים המבודדים ביותר בעולם.
ב-26 בדצמבר 2004 נפגעו החופים חלק ניכר מחופי המפרץ בנגל מגלי צונאמי שנגרמו עקב רעידת האדמה באוקיינוס ההודי, באזור סומטרה, אירוע הנחשב לאחד מאסונות הטבע הכבדים בתולדות האנושות.
ראו גם

בנגל
איי טלפאטי הדרומיים
בראהמאפוטרה

| --- | --- |

נהר בראהמאפוטרה
 מידע כללי
 אורך:  2,896 ק"מ
 ספיקה ממוצעת:  21,261 מ"ק לשנייה
 אגן ניקוז:  930,000 קמ"ר
 מוצא:  דרום-מערב טיבט
 גובה מוצא הנהר:  4,000 מטרים
 יובלים:  Lohit River, Dibang River, נהר טיסטה, נהר ג'אלדהאקה, Lhasa River, טורסה, נהר סנקוס, Lohit River, Buriganga River, Gangadhar, River Diphlu, נהר מאנאס, Kameng River, Subansiri River, Dihing River, Nyang River, Raidāk River, Dhansiri River, Myang Chu, Kopili River, Siyom, Beki River 
 שפך:  מפרץ בנגל
 מדינות באגן הניקוז:  הרפובליקה העממית של סין הרפובליקה העממית של סין הודו הודו בנגלדש בנגלדש
 
 
צילום לוויין של אגן הבראהמאפוטרה
בראהמאפוטרה (Brahmaputra; שמות נוספים: צונגפו ודיבאנג) הוא נהר גדול וארוך בתת-היבשת ההודית. מקורות הנהר הם בדרום-מערב טיבט, במזרח רכס הרי ההימאליה.
הנהר זורם דרך מדינות ארונאצ'ל פרדש ואסאם שבצפון-מזרח הודו ודרך בנגלדש עד מפרץ בנגל, שם הוא מתאחד בדלתה עם הגנגס.
לאורך הנהר ישנם אתרים קדושים להינדואים, בהם מבוצעים טקסים דתיים שונים מעת לעת.
הנהר עובר בעיר הגדולה גוואהטי ובעיר החשובה טזפור, ולאורכו היו במשך מאות שנים בירות של ממלכות, שהגדולה שבהן היא סיבסגר, בירת ממלכת האחום, ששלטה במישורי צפון מזרח הודו בין המאות ה-13 ל-19.
בשל היותו נהר רדוד ביותר בחלקו ההודי, ובשל רעידות האדמה החזקות ביותר לאורכו, בקו החיבור בין הלוחות הטקטוניים של הודו ואירו-אסיה, הנהר משנה תכופות את מסלולו ונפרש על רוחב ניכר. לכן נוצר בו אי-הנהר מאג'ולי המיושב הגדול בעולם, שחיים בו למעלה מ-150,000 איש. כמה מן הגשרים החוצים את הנהר הם מהארוכים ביותר בהודו.
במהלך מלחמת הודו–פקיסטן השנייה ניתק הקשר הימי בין צפון-מזרח הודו למפרץ בנגל דרך הנהר שעבר בשטח מזרח פקיסטן.
הערות שוליים

↑  Rao, V. Venkata (1972). "Reorganization of North East India". The Indian Journal of Political Science. 33 (4): 123–44. JSTOR 41854497.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007283974905171  BNE: XX459686  GND: 4089904-4  NKC: ge192260  VIAF: 246543842   WorldCat (עם VIAF): 246543842 
ערך זה הוא קצרמרבנושא נהרות ונחלים ובנושא גאוגרפיה של אסיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
פדאנג

פדאנג (באינדונזית: Padang) היא בירת מחוז מערב סומטרה שבאינדונזיה. על פי מפקד האוכלוסין משנת 2020 התגוררו בעיר 909,040 תושבים, מה שהופך אותה לעיר החמישית בגודלה על האי סומטרה (אחרי מדן, פלמבאנג, בנדר למפונג ופקאנבארו). במטרופולין שלה, מתגוררים כ-1.43 מיליון תושבים. פדאנג ידועה בתרבות מינאנגקבאו, המטבח העשיר וחופי השקיעה שלה.
היסטורית, העיר היוותה מרכז מסחר מאז העידן הקדם-קולוניאלי, ונסחרה בפלפל וזהב. ההולנדים יצרו קשר עם העיר באמצע המאה ה-17, ובסופו של דבר הקימו מבצר והשתלטו על העיר מידי סולטאן מינאנגקבו. מלבד כמה הפרעות לשלטון הבריטי, פדאנג נותרה חלק מאיי הודו המזרחית של הולנד כאחת הערים הגדולות שלה עד לעצמאות אינדונזיה. בשנת 1906 הפכו פדאנג ופלמבאנג למקומות המאוכלסים הראשונים בסומטרה שהשיגו מעמד של עיר (קהילה).
היסטוריה

פדאנג הייתה מרכז סחר מאז המאה ה-16, לאחר שנשלטה על ידי ממלכת פגארויונג וסולטנות אצ'ה. במהלך המאות המאה ה-16 וה-17 גידלו פלפל וסחרו עם הודו, פורטוגל, בריטניה והולנד. בשנת 1663 העיר נקלעה לסמכותם של ההולנדים ונבנה עמדת מסחר בשנת 1680. העיר נכנסה לפעמיים תחת האימפריה הבריטית, ראשית בין השנים 1781 ל-1784 במהלך מלחמת הולנד–אנגליה הרביעית, ושוב בין השנים 1795 עד 1819 במהלך תקופת המלחמות הנפוליאוניות. בשנת 1819 הועברה העיר חזרה להולנד. עד לסביבות 1780 מוצר הסחר החשוב ביותר היה זהב שמקורו במכרות זהב באזור. כשמוצו את המכרות, המוקד פנה למוצרים אחרים כמו קפה, מלחים וטקסטיל.
בשנת 1797 הוצפה פדאנג על ידי צונאמי בעל עומק זרימה משוער של 5–10 מטר, בעקבות רעידת אדמה, שהוערכה בכ-8.5–8.7 בסולם ריכטר, שהתרחשה מחוץ לחוף. הרעידה גרמה לנזק ניכר ולמותם של שני אנשים, ואילו הצונאמי הביא לכיבוי של כמה בתים ולכמה מקרי מוות בכפר אייר מאניס. סירות שעוגנות בנהר אראו נסחפו לחוף, כולל ספינת מפרש במשקל 200 טון שעגנה כקילומטר במעלה הזרם. בשנת 1833 שטף צונאמי נוסף את פדאנג עם עומק זרימה משוער של 3–4 מטר כתוצאה מרעידת אדמה, המוערכת בכ־8.6–8.9 ריכטר, שהתרחשה מול בנגקולו. הרעידות גרמו לנזק ניכר בעיר.
אוכלוסיית פדאנג מנתה 28,754 בשנת 1920, והייתה העיר השנייה בגודלה בסומטרה אחרי פלמבאנג. בזמן העצמאות בשנות הארבעים היו בעיר כ-50,000 תושבים. הקפה היה עדיין חשוב, אך הקופרה הייתה גם פריט מרכזי שיוצרו על ידי חקלאים בעורף. גידול האוכלוסייה מאז נבע בחלקו כתוצאה מגידול באזור העיר, אך במידה רבה הוא תוצאה של ההגירה לערים הגדולות שנראו בכל כך הרבה מדינות מתפתחות. משנת 1950 התפתח שדה הפחם אומבילין והנמל בפדאנג שימש כנמל מוצא. כמה משקיפים ראו זאת כמשקפים את הקולוניזציה הכלכלית והפוליטית של אינדונזיה.
ב־30 בספטמבר 2009, רעידת אדמה בעוצמה 7.9 בסולם ריכטר פגעה כ-50 קילומטרים מחופי פדאנג. היו יותר מ-1,100 הרוגים, 313 מהם בפדאנג עצמה.
הערות שוליים

↑  Pemerintah Kota Padang
↑  Indonesia: West Sumatra Province (Regencies and Cities) - Population Statistics, Charts and Map, www.citypopulation.de
↑  A.J. Gooszen; A Demographic History of the Indonesian Archipelago, 1880–1942; KITLV Press, 1999
↑  Telly Nathalia (30 בספטמבר 2009). "Indonesian quake toll at 100–200: disaster agency". Reuters. נבדק ב-28 בספטמבר 2011. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Indonesia quake deaths pass 700". BBC. 1 באוקטובר 2009. נבדק ב-28 בספטמבר 2011. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  B Kunto Wibisono (14 אוקטובר 2009). "Number of fatalities in W Sumatra quake now 1,115". ANTARA News. אורכב מ-המקור ב-15 אוקטובר 2009. נבדק ב-28 ספטמבר 2011.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4694891-0  MusicBrainz: 726df772-0925-4bee-9bac-9957a38964ff  NARA: 10046244  VIAF: 234790530   WorldCat (עם VIAF): 234790530
אברהם חמוי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1838 חלב, האימפריה העות'מאנית 
 פטירה:  1886 (בגיל 48 בערך) 
 תקופת הפעילות:  ?–1886 
 חתימה:   
 
הרב אברהם שלום חי חמוי (26 בנובמבר 1838 – 1886) (להלן הא"ח) היה פוסק הלכה, מקובל, פולמוסן ועיתונאי. חיבר כחמישים ספרים בתחומים מגוונים, מהם 16 ראו אור בדפוס.
ראשית חייו

הרב אברהם שלום חי חמוי נולד בעיר חלב (אז בתחומי האימפריה העות'מאנית) לרב רפאל ורחל חמוי בט' כסלו ה'תקצ"ט (26 בנובמבר 1838). משפחתו המורחבת נודעה בחכמיה ולטענתו משפחתו התייחסה לבית דוד, כפי שהוא מציין זאת בספרו "אביעה חידות": "חוטר מגזע ישי ונצר משרשיו יפרה [האותיות מודגשות במקור]" (ישעיהו, א', יא'). על טענה זו הוא חוזר בעוד מספר מקומות. בשנת תרכ"ד (1864) נשא אישה בשם בנות. כשנה לאחר מכן, בעקבות מותם של אשתו ובנו, שנפטרו ביום אחד. החל במסע נדודים בערים רבות ובארצות שונות. נדודים אלו מעוררים השתאות לנוכח היקפם והאינטנסיביות שלהם.
לאחר שנותר ערירי, נסע לאזמיר כדי ללמוד אצל הרב חיים פאלאג'י, שהוציא גם הוא ספר סגולות. בשהות זו שקד על לימודיו ואיסוף חומרים לספריו. בין השנים 1866 – 1868 חי הא"ח בירושלים וזכה להערכה רבה מחכמיה. לאחר שובו לאיזמיר הוציא לאור את ספר הסגולות הראשון "האח נפשנו" בשנת 1870. במקביל לפרסומו של ספר זה, הא"ח כתב בעיתונות התקופה. גם בעניינים מאגיים־רפואיים. הפרסום שקנה הפך הוביל אותו להיות מבאי ארמון הסולטאן. הצלחתו של הא"ח, בקרב האצולה המוסלמית, הייתה לצנינים בקרב הקהילה היהודית ועוררה כנגדו טענות בנוגע לחייו האישים ועיסוקיו המאגיים.
בשהותו בטורקיה נקלע הא"ח לעימותים עם נכבדי הקהילה ובתוכם גם הרב אברהם פלאג'י, שכנגדו נקט הא"ח לשון בוטה ואפשר שהדבר הוביל לגירושו.
מעבר לליוורנו

אברהם שלום חי חמוי יצא לליוורנו לשם המשך מפעלו הספרותי ובאמתחתו הון עצום במושגי אותה תקופה. בדרכו כל הונו נשדד. הודות לאישיותו הוא זוכה לתמיכת כלכלית  מאישים מרכזיים בליוורנו ומדפיס את ספריו: "דבק מא"ח" בשנת 1874, הדומה בתכניו לספרו "האח נפשנו", "בית הבחירה'" בשנת 1875, מחזור לפסח בלווית דיני החג; נספח אליו מחזור "בית ה'" – 1875 לחג השבועות. במהלך שהות זו ביקר בספריות ואוספי ספרים פרטיים באירופה, מהם ליקט מתוך כתבי יד וספרים, חומרים לספריו. עיקר עבודת הליקוט נעשתה בספריות באיטליה. מליוורנו הוא חזר לאיזמיר ומדפיס את ספרו בלדינו "זכר עשה" -1877. בתקופה זו הוצע לו משרת "החכם באשי" בתימן ומשרת רב בגיברלטר. הצעות אלו לא מומשו, אולי משום סלידתו ממשרות רבנות ואולי משום עימותיו עם הנהגת הקהילה באיזמיר.
ב-1878 הוא ביקר בגיברלטר. באותה שנה הוציא לאור את מחזור התפילה "בית אל" לחודש אלול. ב-1879 יצא לאור ספרו "לדרש אלהים", העוסק בעיקר ב"שאלת חלום". בשנה זו החלה גם הדפסתם של שני ספרים נוספים: "אביעה חידות" העוסק בעיקר במאגיה ואשר הדפסתו תסתיים שנתיים מאוחר יותר, ו"בית הכפרת" מחזור התפילה ליום הכיפורים עם דינים. הדפסתו של ספר זה הושלמה לאחר מות הא"ח.