stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הנרי הראשון, מלך אנגליה
הערות שוליים

↑  Cross, עמוד 83
↑  אסור לפספס‏, האישה שגילתה שמלך אנגליה קבור בחניון טוענת שמצאה מלך נוסף - ולא תאמינו איפה, באתר וואלה, 15 ביוני 2023
| מלכי אנגליה |
| --- | --- | --- |
| שושלות מלוכה | ממלכת מרסיה • בית וסקס • המלכים הנורמנים • בית פלנטג'נט • בית לנקסטר • בית יורק • בית טיודור • בית סטיוארט • בית הנובר • בית סקסה-קובורג-גותה • בית וינדזור |  |
| מלכים | ויליאם הראשון • ויליאם השני • הנרי הראשון • מתילדה • סטיבן |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007262401805171  PLWABN: 9810619763205606  BnF: cb124415206 (data)  CiNii: DA11464728  GND: 118773739  ICCU: SBLV100960  ISNI: 0000 0001 1624 5078  LCCN: n79084171  NKC: jn20000700813  NLA: 35137640  NTA: 070549036  RERO: 02-A012317115  SELIBR: 60398  SUDOC: 058552405  Trove: 838451  ULAN: 500404083  VcBA: 495/146447  VIAF: 39365031   WorldCat (עם VIAF): 39365031 
ציור מהמאה ה-14 של מצבתו של הנרי הראשון.

הנרי מתאבל על בנו, ציור מתחילת המאה ה-14
הנרי הראשון
המשתה (שיר)

ערך זה עוסק בשיר של נתן אלתרמן. אם התכוונתם לדיאלוג סוקרטי של אפלטון, ראו .
"הַמִּשְׁתֶּה" הוא שיר שכתב המשורר העברי נתן אלתרמן. השיר הופיע בקובץ השירים "שמחת עניים" שפורסם בשנת 1941. קובץ השירים נכתב במהלך תחילת השואה, על בסיס ידיעות עיתונאיות שהגיעו ארצה מאירופה. כמו בשירים נוספים ב"שמחת עניים" מציג השיר מפגש דמיוני בין הבעל המת לרעייתו החיה שנשארה אלמנה בעיר. השיר נחשב לאחד משיריו הקשים ביותר לפענוח של אלתרמן.
על השיר

השיר הוא השיר השביעי בחלק א' של קובץ השירים. בשיר מתואר שולחן ליל שבת או חג יהודי, הכולל נרות, יין פת - שלושת הדברים עליהם מברכים במסורת היהודית בליל החג. אלו הם הדברים היחידים המתוארים בשולחן החג ומכאן ניתן ללמוד על דלותו.
בשיר (כולל שמו) בולטת הניגודיות בין הסיטואציה המתוארת; אלמנה בודדה בסעודה דלה של ערב חג שמאומה לא קורה בה, מול התרגשות האישה ושמחתה המתוארים בשיר.
פִּתֵּנוּ אֵינָהּ נִבְצַעַת

וּגְבִיעֵנוּ אֵינוֹ נִשְׁתֶּה.

רַק דּוֹפְקָה לִבָּתֵךְ הַנִּפְצַעַת,

הַדְּמוּעָה מִשִּׂמְחַת הַמִּשְׁתֶּה.
בשיר ארבעה צמדי בתים, כאשר בכל צמד, הבית הראשון מתאר את שולחן החג ואת המשתתפת הבודדת בסעודת החג והבית השני בכל צמד דן בביטויה של אותה שמחת עניים בהקשר לסיטואציה המוצגת בשיר.
פרשנות

בועז ערפלי טוען כי ייחוס שירי "שמחת עניים" לרקע ההיסטורי הישיר של הידיעות שהגיעו ליישוב העברי על תחילת שואת יהודי אירופה הוא אנאכרוניסטי במידה רבה. לטענתו, תוכן השירים הוא אוניברסלי והוא מצטט את אלתרמן האומר כי יש בהם "ביטוי לאותם כוחות ועיקרים – 'האהבה והאומן', הרעות, החובה והנדר'", וערפלי ממשיך ואומר כי יש בהם "אבל גם כל מה שמאיים לשבור ולפורר את כוחם" ומסיים שוב בציטוט של המשורר "על אף הכל, הכוחות המניעים את סיפור המעשה והם המביאים אותו אל הפתרון והשלמות גם בשעה שאין שלמות זאת אלא שלמותם של התבוסה והמוות" (אלתרמן, בלדות).".
גם דן מירון אינו רואה את ההשפעה ההיסטורית כמרכזית בקובץ "שמחת עניים". לטענתו, ב"מת־החי" שהוא הסמל המרכזי של שירת "שמחת עניים", "אין לראות, אפוא, אלא סיכום לכל שירת האהבה האלתרמנית. דמות המת־החי מבטאת ללא ספק את עמידתו של המשורר נוכח מכלול המציאויות של קיומו, וביניהן גם המציאות
ההיסטורית של הזמן, אבל קודם כל בא הוא לבטא את הקונפרונטציה, שבין 'האני' השר לבין הרעיה, האשה, הארוסה. לא הערכת המשמעות הפוליטית־החברתית של הנאציזם ואף לא שואת ישראל עיקר בו, הוא נולד על מנת להסתיר ולגלות בעת ובעונה אחת את הלבירינט החוויתי שבמשיכה ושבהידחות, את המהלך האין־סופי של "פגישה לאין קץ", את הסיבוב הנואש המכושף סביב הרעיה.
גרשון שקד התנגד לפרשנותו של דן מירון. במאמר תגובה לספרו של מירון "ארבע פנים בספרות העברית בת ימינו" (1962), טוען שקד כנגד פרשנותו של מירון לגבי מכלול יצירתו של אלתרמן, ולגבי פן אחד בביקורתו הוא נותן כדוגמה את השיר השיר "המשתה". הוא טוען כי מירון מתעלם מהמשקעים המסורתיים אצל אלתרמן, "המעניקים ליצירה, ללא ספק, ממד עומק לאומי־היסטורי, ... שרשיו של אלתרמן במסורת היהודית אינם מאפשרים לנו לוותר בפירושה של יצירה זאת על הממד ההיסטורי וכל ויתור מעין זה אינו אלא ויתור על תופעה אחת כדי להעמיד "סכימה" חדשה.
אלי שביד כותב על שירי "שמחת עניים" ומביא כדוגמה את "המשתה": "נוכח הסכנה משהה ההווה את מהלך החיים וקולט אותם אל קרבו כמין אספקלריה שבה נת­פס העבר ומוטל אל מול פני העתיד. האדם כולו, זכרונותיו, מאוייו, תקוותיו, מתלכדים בנקודת־צומת אחת והווים בשלמות. זוהי ההתגשמות האחת שבגדר האפשר. אולם מעבר לרגע הזה סגורה הדרך. ניתן לחיותו כל עוד הוא אקטואלי. מרגע שגם הוא היה לעבר הרי חזרנו למסלול השכחה התמידית של החיים, או קפאנו בזיכרון המוחלט שבמות. פיסגת הייסורים — לא מה של­אחריה—היא הגאולה: נוכחות הסכנה—לא מה שמעבר לה — היא האושר. אבל השמחה הגדולה והשלמה היא מעבר לכוח החיים, וגם במות לא תושג.".
הלחנה וביצוע

לשיר נכתבו שני לחנים:
על ידי יאיר רוזנבלום ב-1972. השיר בוצע על ידי דני גולן, בעיבוד מוזיקלי עשיר של יאיר רוזנבלום. השיר יצא לאור במסגרת האוסף "תקליט הזהב 72" שיצא בהוצאת שבועון הבידור "להיטון" ובהפקת חברת "התקליט חיפה" וכלל שנים עשר שירים של יוצרים שונים. השיר הצליח במצעד הפזמונים ואף צעד שבוע אחד בראשו.
על ידי לאה שבת ב-1996. השיר בוצע על ידי אריק איינשטיין, בעיבוד מוזיקלי של שם טוב לוי, בתקליטו של איינשטיין, "קצת לקחת חזרה".
הערות שוליים

1 2  המשתה – מילים וביצועים, באתר הספרייה הלאומית
↑  צור ארליך, עזה השמחה: קריאה בעת מלחמה ב'המשתה' מ'שמחת עניים' לנתן אלתרמן, בבלוג "מהמחסן של צור ארליך", 8 בדצמבר 2023
↑  בועז ערפלי, עבותות של חושך, באתר "נתן אלתרמן", פורסם לראשונה בספרו: עבותות של חושך :תשעה פרקים על 'שמחת עניים' לנתן אלתרמן. – תל אביב : המכון הישראלי
לפואטיקה וסמיוטיקה ע"ש פורטר, אוניברסיטת תל אביב, הוצאת הקיבוץ המאוחד, תשמ"ג.
↑  דן מירון, המת והרעיה, באתר "נתן אלתרמן", פורסם לראשונה ב"משא" (מצורף ללמרחב) ו' בכסלו תשי"ח, 29 בנובמבר 1957
↑  גרשון שקד, פנים שונות לארבע פנים, על המשמר, 20 ביולי 1962 המשך
↑  אלי שביד, ‏"האמונה הגנוזה", מולד 166–167, כ', 1962, עמ' 209–214
↑  תקליט הזהב 72, להיטון מציג (1972) באתר סטריאו ומונו
↑  המשתה, באתר "פזמונט"
המשטרה הצבאית של ארצות הברית

| --- | --- |

 Assist. Protect. Defend
 פרטים
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 שיוך:   צבא ארצות הברית
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  26 בספטמבר 1941 – הווה (83 שנים)
 פיקוד
 דרגת המפקד:  בריגדיר גנרל
חיל המשטרה הצבאית של ארצות הברית הוא זרוע אכיפת החוק של צבא ארצות הברית. החקירות מנוהלות על ידי חוקרי משטרה צבאית או סוכנים מיוחדים של פיקוד החקירות הפליליות של צבא ארצות הברית (USACID).
ליחידות המשטרה הצבאית של צבא ארצות הברית יש אחריות על אזורי לחימה בנוסף לתפקידי אכיפת החוק. תחומי אחריות אלה כוללים סיורים רכובים, פעולות כוחות תגובה, בקרת נזקים באזור, אבטחת אתרים קריטיים, וליווי שיירות וכוח אדם. מאז תחילת המלחמה העולמית בטרור, המשטרה הצבאית הפכה לנכס רב ערך למבצעי לחימה.
ייעוד

חיל המשטרה הצבאית מספק מומחיות בפעולות שיטור, עיכובים ומעצרים על מנת להגביר את הביטחון ולאפשר ניידות לכוחות. המשטרה הצבאית פעילה באופן ישיר בלחימה ובזמן שלום.
ניתן להפריד את משימות המשטרה הצבאית לארבעה חלקים:
פעולות תמיכה באבטחה וניידות
פעולות שיטור
פעולות מעצר
פעולות מודיעין משטרתיות
ייעוד > קריירה

לחיל המשטרה הצבאית שישה מסלולי קריירה בתוך הצבא:
31A - קצין משטרה צבאית
311A - קצין חקירות פליליות;
31B - שוטר צבאי
31D - סוכן מיוחד לחקירות פליליות
31E - מומחה לכליאה
31K - מטפל בכלבי עבודה של המשטרה הצבאית
היסטוריה

חיל המשטרה הצבאית הוא אחד הזרועות הצעירות ביותר של צבא ארצות הברית. הוא הוקם רשמית ב-26 בספטמבר 1941, אם כי יש לו היסטוריה לא סדירה החל משנת 1776.
היסטוריה > המשטרה הצבאית במהפכה האמריקאית

ההיסטוריה של חיל המשטרה הצבאית מתחילה במהפכה האמריקאית. הגנרל ג'ורג' וושינגטון ביקש לאייש את תפקיד מפקד הפרובסט מרשל (Provost Marshal) כדי לטפל בבעיות משמעת. בינואר 1776, ויליאם מרוני מונה למפקד הפרובסט מרשל הראשון של צבא היבשת. מפקדי הפרובסט מרשל הסתמכו על חיילים שנמשכו זמנית מיחידות אחרות, והתקשו לאכוף משמעת. ב-20 במאי 1778 הקונגרס הקים את חיל הפרובסט, שאותו כינה הגנרל וושינגטון כ"מארכאוס" (Marechaussee). השם נגזר מהמילה הצרפתית: "maréchaussée". קפטן ברתולומיאו פון הייר, קצין דובר גרמנית מפנסילבניה, מונה למפקד הראשון של ה-Marechaussee ב-1 ביוני 1778. במסגרת הארגון החדש, הפרובסט מרשל היה אחראי על חיילים במעצר ועל עונשים, בעוד שהמארכאוס הוטל על אכיפת הסדר בצבא. חיל המארכאוס עוצב אך ורק כארגון משטרתי, והיה מאורגן ומצויד בציוד קל, הדבר אפשר לנצל את מהירותו כדי לסייע בתנועות כוחות והעברת שבויים משדה הקרב. המארכאוס הגן על העורף והאגפים של הצבא במהלך תנועות הכוחות, חיפשו אחר נפילות, שמרו על מעברי נהרות, ואף עסקו בלחימה בעת הצורך, כמו בקרב ספרינגפילד. חיל הפרובסט פורק בנובמבר 1783.
היסטוריה > מלחמת האזרחים

בשנת 1863 הוקם משרדו של הפרובסט מרשל הכללי ופיקח על חיל המילואים הוותיק (VRC). במלחמת האזרחים בארצות הברית, ה-VRC שמר על חוק וסדר באזורים בהם מוקם חיל מצב, בעוד יחידות משמר פרובסט אחרות נשלחו לחזית. לאחר המלחמה בוטל משרדו של הפרובסט מרשל הכללי עם פירוק צבא האיחוד.
היסטוריה > מלחמת העולם הראשונה

מורכבות הלחימה במלחמת העולם הראשונה הצריכה חיל של חיילים מאומנים במיוחד כדי לטפל במספר עצום של שבויי מלחמה ולשלוט בתנועת החיילים והאספקה באזורי הפעילות. מחלקת ההכשרה של המשטרה הצבאית הוקמה ב-9 בספטמבר 1918 באוטן, צרפת. לאחר המלחמה, המליץ בריגדיר גנרל הארי היל בנדהולץ, ששימש כפרובסט מרשל של חיל המשלוח של ארצות הברית, להקים חיל משטרה צבאי קבוע. אף על פי שהקונגרס לא פעל בהתאם להמלצה זו, הוא איפשר את הארגון הקבוע של יחידות המשטרה הצבאית בתיקון חוק ההגנה הלאומית משנת 1920.
היסטוריה > מלחמת העולם השנייה

במהלך מלחמת העולם השנייה, הוקמו בתי ספר למשטרה צבאית במחנה גורדון ובפורט בנג'מין הריסון. שוטרים צבאיים התאמנו גם על אבטחת נמלים בפורט מקהנרי. חיילי המשטרה הצבאית הכווינו את התנועה לאורך דרך בורמה, תמכו בפעולות אמפיביות בחופי נורמנדי וטיפלו בשבויי מלחמה של האויב מאיטליה עד לדרום האוקיינוס השקט.
כאשר הוקם באוגוסט 1944 אקספרס הכדור האדום (נתיב אספקה שהחל מנורמנדי ועד לקווי החזית), השוטרים הצבאיים ביצעו סיורים ואבטחו את הנתיב כדי לשמור על תנועת המשאיות והאספקה. זו הייתה המשימה הראשונה של גדוד המשטרה הצבאית 793 (אשר פורק ב-2014) וסמל היחידה של הגדוד ציין זאת על ידי שדה ירוק, דרך צהובה ושני עיגולים אדומים המסמלים את הנתיב המפורסם.
הודות לפעולותיו של לוטננט ראשון ג'ון הייד וחוליית השוטרים הצבאיים שלו, החיילים פעלו בגבורה בקרב ברמאגן, ותפקדו ככוח לוחם בפעולות לחימה רבות וככוח שמירת שלום בסיומה. ב-1944, הצבא ראה שוב את הצורך ביחידה שתחקור פשיעה של חיילים באירופה. חטיבת החקירה הפלילית של צבא ארצות הברית הוקמה כשלוחה של משרד הפרובסט מרשל הכללי והיא קיימת עד היום.
לאחר סיום המלחמה, יחידות חיל פרשים בגרמניה נוצלו כדי להקים את הז'נדרמריה של ארצות הברית (United States Constabulary), ארגון דמוי משטרה. הוא פעל בין 1946–1952.
בשנת 1949, מחלקת ההגנה הייתה בתהליך של ארגון מחדש של הצבא ופותחו תוכניות לפירוק חיל המשטרה הצבאית. אך לבסוף כשהקונגרס העביר את חוק הארגון מחדש של הצבא במאי 1950, החיל שרד, ונשאר כזרוע נפרדת של הצבא.
היסטוריה > מלחמת קוריאה ומלחמת וייטנאם

במהלך מלחמת קוריאה, המשטרה הצבאית שמרה על דרכי אספקה פתוחות. לאחר המלחמה, המשטרה הצבאית פיקחה על חילופי השבויים וסיירה באזור המפורז. המשטרה הצבאית, שהסתגלה לסגנון אחר של לוחמה בווייטנאם, זכתה למעמד של זרוע תומכת לחימה, גם כתוצאה מההצלחה שלה בלחימה במהלך מתקפת טט.
היסטוריה > כיום

במהלך הפלישה האמריקאית לפנמה ומלחמת המפרץ סיפקה המשטרה הצבאית אבטחה אזורית, לקחה חלק בשדה הקרב והחזיקה במשמורת אלפי אסירים. מאז 1991, המשטרה הצבאית סייעה בהתערבויות בסומליה, האיטי ובוסניה. המשטרה הצבאית שמרה על הסדר בקוסובו שסועת המלחמה, כמו גם שמרה על השלום באפגניסטן. במהלך הפלישה לעיראק ב-2003, נעשה שימוש נרחב בשוטרים צבאיים כדי לשלוט על מספר העצורים הגדול שהוחזקו על ידי כוחות הקואליציה, כמו גם סיוע בביצוע פשיטות, אבטחת שיירות וסיורים סדירים. השוטרים הצבאיים היו הכוח העיקרי האחראי בבנייה מחדש ובאימון של משטרת עיראק. בתוך ארצות הברית, השוטרים הצבאיים סיפקו לעיתים קרובות סיוע באסונות, תוך שהם עדיין ממלאים את תפקידם הבסיסי של שמירה על משמעת וביטחון בתוך הצבא.
הערות שוליים

↑  "Military police". Britannica. 20 ביולי 1998. נבדק ב-30 בספטמבר 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2 3  Valuska, David L.; Reppert, Byron. "The Marechausee: von Heer's Provost Corps. A Pennsylvania German Unit". נבדק ב-12 בנובמבר 2011. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Ruppert, Bob (2014). "Bartholomew von Heer and the Marechaussee Corps". Naperville, IL: Journal of the American Revolution.
1 2  "Military Police Corps". GlobalSecurity.org. 2000. נבדק ב-12 בנובמבר 2011. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  "History of the United States Army Military Police School (USAMPS)" (PDF). Fort Leonard Wood, Missouri: Military Police Regimental Association. p. 6. אורכב מ-המקור (PDF) ב-5 באפריל 2012. נבדק ב-16 בנובמבר 2011. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Wright Jr., Robert K. (1992). "Army Lineage Series: Military Police". United States Army Center of Military History. p. 9. אורכב מ-המקור ב-17 בנובמבר 2011. נבדק ב-12 בנובמבר 2011. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "MP: The Story of the Corps of Military Police". Stars and Stripes.
↑  Rogers, Jim (10 בספטמבר 2015). "Tet Offensive: The battle that changed MP history". Fort Leonard Wood: Guidon. נבדק ב-15 בספטמבר 2015. {{cite news}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987010304439705171  LCCN: no2012125438  VIAF: 156159820899214000003   WorldCat (עם VIAF): 156159820899214000003 
שוטר צבאי עם סרט-שרוול עם הכיתוב MP.
שוטרים צבאיים מחטיבת המשטרה הצבאית ה-18 נפרסים בעיראק.
הריביירה הצרפתית

מבט על הריביירה הצרפתית
הריביירה הצרפתית (בצרפתית: Côte d'Azur; קוט ד'אזור – "חוף התכלת") הוא אזור לחוף הים התיכון, בדרום-מזרח צרפת המהווה אחד מאזורי הנופש הידועים ביותר בעולם. הריביירה ידועה במיוחד בחופי הרחצה שלה, באזורי הבידור, במרינות ובסלבריטאים ואח"מים מכל העולם הנוהגים לפקוד את האזור במיוחד בחודשי הקיץ.
המונח "הריביירה הצרפתית" נטבע במאה ה-19 על ידי הבריטים בהתייחסותם בעיקר לאזור בין מונקו לגבול האיטלקי.
לחוף הריביירה הצרפתית אין גבולות רשמיים ומקורות שונים תוחמים את האזור בצורה שונה. מוסכם כי הוא מתחיל בגבול האיטלקי בקצה המערבי של הריביירה האיטלקית ונמשך מערבה דרך מונקו, ניס, אנטיב, קאן וסן טרופה. עם זאת, קיימים כאלו הממשיכים בהגדרתם מערבה עד טולון, ואף עד קסיס. העיר הכי גדולה באזור הריביירה הצרפתית היא ניס, אשר בה מתגוררים 343,629 תושבים (2012), ואילו מספר התושבים הכולל בריביירה עומד על מעל 2 מיליון.
הריביירה הצרפתית נהנית מאקלים ים תיכוני המאופיין בקיץ חם ויבש ובחורף מתון. באזור יש בממוצע 300 ימי שמש בשנה, 115 קילומטר של חופים, 18 מגרשי גולף, 14 אתרי סקי ו-3,000 מסעדות.[דרוש מקור][מפני ש...]
היסטוריה

אזור הריביירה הצרפתית הוא מראשוני אזורי הנופש המודרניים בעולם אך עד סוף המאה ה-18 היה מאופיין בנגישות בעייתית ובעוני ונודע בזכות דיג, מטעי זיתים וגידול פרחים לצורך שימוש בבשמים. שלב חדש עבור האזור התחיל בסוף המאה ה-18 כאשר בני המעמד הגבוה בבריטניה החלו להגיע ולנפוש באזור בחודשי החורף על מנת להימנע מהקור הבריטי. לאחר שבאמצע המאה ה-19 הוקמה מסילת ברזל שחיברה את האזור לשאר חלקי אירופה, החלו לנהור לריביירה אריסטוקרטים בריטים, רוסים ועוד. בנוסף, הקמתו של הקזינו המפורסם במונטה קרלו שבמונקו באמצע המאה ה-19 הביאה לדחיפה כלכלית לאזור לאור העובדה שבאותה תקופה הימורים היו מחוץ לחוק בצרפת ובאיטליה.
לקראת סוף המאה ה-19, החלו להגיע לאזור ציירים ואומנים רבים שהעריכו את האקלים והצבעים הבהירים. ביניהם ניתן למנות את: פייר-אוגוסט רנואר, אנרי מאטיס ופבלו פיקאסו.
לאחר מלחמת העולם השנייה הפך האזור למוקד תיירותי פופולרי ואתר כנסים. פסטיבל הסרטים בקאן שהחל בספטמבר 1946 ונערך מדי שנה הפך את קאן והריביירה כולה למקום עלייה לרגל עבור כוכבי קולנוע ומפורסמים מכל העולם שרבים מהם מחזיקים בנדל"ן באזור. בנוסף, הנישואים בין כוכבת הקולנוע האמריקאית גרייס קלי ונסיך מונקו ב-1956 סייעו להפנות את תשומת הלב העולמית לעבר מונקו בפרט והריביירה הצרפתית בכלל.
ואדי אל-נעם

| --- | --- |
 מדינה:  ישראל ישראל
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בכפר בלתי מוכר:  5,000
 קואורדינטות:  31°09′48″N 34°49′20″E﻿ / ﻿31.1634°N 34.8222°E﻿ / 31.1634; 34.8222 
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת צפון הנגב מוגדלת) ואדי אל-נעם(למפת צפון הנגב רגילה) ואדי אל-נעם(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום ואדי אל-נעם(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום ואדי אל-נעם  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
ואדי אל־נעם (בערבית: وادي النعم) הוא כפר בדואי בלתי-מוכר וחלק מהפזורה הבדואית בצפון הנגב, השוכן בתחומי המועצה האזורית התעשייתית נאות חובב בצדו המזרחי של כביש 40, ובמרחק כ-10 ק"מ מדרום לעיר באר שבע. הכפר מונה כ-5,000 תושבים. תושבי כפר ואדי אל-נעם הם ערבים-מוסלמים.
היסטוריה

הכפר נוצר בשנות ה-50, לאחר שתושבים בדואים מהנגב הועתקו אליו בהוראת הממשל הצבאי באותה עת. באזור בו שוכן הכפר הוקמו במהלך השנים מספר אתרים ומפעלים בעלי השלכות בריאותיות וסביבתיות לאזור זה. כיום מבני הכפר שוכנים במרחק עד כ-500 מטרים מגבולות אזור התעשייה נאות חובב שהוקם בשנת 1975, וכמו כן קווי חשמל במתח גבוה ואזורי הטמנת פסולת, ואזור התעשייה הצבאית רמת בקע.
הכפר הבלתי-מוכר אינו מחובר לתשתיות כמו מים, חשמל או ביוב - ומתאפיין בבנייה בלתי-חוקית. מזה שנים רבות מתנהל בין המדינה ותושבי הכפר ואדי אל-נעם משא ומתן להסדרתו כיישוב, ובעיקר על העתקת הכפר או חלקו ליישוב מוסדר. תושבי הכפר המעוניינים בהסדרה תכנונית של יישובם, במסגרתו יוקם יישוב בעל אופי כפרי-חקלאי עצמאי, אך טרם התקבלה תוכנית המוסכמת על הצדדים. כיום נמצאות בהליכי תכנון שלוש תוכניות שהוקצו לוואדי אל-נעם: תוכנית המתאר המקומית ליישוב, תוכנית למתחם מוסדות חינוך, ותיקון לתוכנית המתאר המחוזית (4/14/23/2/1) הנדרש כחלק מקידום שתי תוכניות אלה.
ראו גם

בנייה בלתי-חוקית בישראל
הבנייה הבלתי-חוקית בפזורה הבדואית
הפזורה הבדואית בנגב
כפר בלתי מוכר
בדואים בישראל
הפזורה הבדואית
המגזר הערבי
מוסלמים בישראל
הערות שוליים

↑  עמותת במקום, מידע מתוך "התנגדות לתכנית מתאר מחוזית מחוז הדרום", באתר https://bimkom.org/מטרופולין-באר-שבע-תמא-23144/, ‏24/07/2007
↑  חיה נח, רמת חובב והישוב ואדי אלנעם, באתר "העוקץ", 11 ביוני 2008
↑  פורום דו-קיום בנגב, להכיר בוָאדִי אַנ-נַעַם כישוב חקלאי עצמאי, ‏ינואר 2018
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987010819917705171  VIAF: 249454976   WorldCat (עם VIAF): 249454976
ואדי דילב

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 שפך:  נחל מודיעים 
 מדינות באגן הניקוז:  ישראל 
  (למפת גוש דן מוגדלת) ואדי דילב(למפת גוש דן רגילה) ואדי דילב(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום ואדי דילב(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום ואדי דילב
 
ואדי דילב או "נחל דלב" הוא נחל אכזב בהרי בנימין המתחיל צפונית מערבית לעיר רמאללה, והוא חלק משמורת דלבים. תחילת הנחל בקו פרשת המים של הרי בית אל, סמוך לרמאללה. לאחר כ־20 ק"מ, הנחל מתמזג לתוך נחל מודיעים מזרחית למודיעין עילית.
בחלקים המזרחיים של הנחל קיימים מפלים, ומעוק סלע. בנחל מספר מעיינות הנובעים כל השנה, הבולטים שבהם הם המעיינות עין דילבא, עין מזור ועין בובין (עין מזור ועין בובין נובעים ביובל של הנחל). לאורך הנחל תחנות שאיבה, טחנת קמח עתיקה ודרך רומית. סביב הנחל גדל חורש ים-תיכוני.
מקור השם

מקור השם של הנחל הוא מערבית ומתייחס לעצי הדולב המזרחי הגדלים באופן טבעי, סמוך למעיינות שבו. השם הערבי "ואדי דילב" או "ואדי א-דילב" ניתן בנוסף גם למקומות שונים בארץ ישראל בהם גדלים עצי דולב:
נחל דולב בהרי ירושלים.
עין חמד הקטע בו מתחיל נחל כסלון.
נחל נמר ליד מערת קשת באזור הרכס הצפוני של נחל בצת שבגליל המערבי.
פעילות תושבי הסביבה

הנחל זורם סמוך ליישוב דולב ופעמים קרובות תושבי היישוב ותושבי יישובים סמוכים, כמו טלמון ונריה יורדים לוואדי ומטיילים באזור. הנחל עובר בסמוך לצומת "הפרסה" שם נוהגים לעצור תושבים להנות מהמים. בשנות עברו הייתה נוצרת בריכה גדולה והנחל אף היה מציף את הכביש לעיתים. כיום כל השטח מלא בבטון "שמעביר" את המים במהירות[דרוש מקור].
בשנים האחרונות נשפך לנחל ביוב מהעיר רמאללה וכפרי הסביבה. עובדה זו, בנוסף לשפיכת פסולת בניין מהכפר עין קניא, וכפר בדואי שהתיישב על הנחל, הורסים את הטבע ואת השמורה, משנים את תוואי הזרימה, הורסים את הצמחייה המקומית ומבריחים את בעלי החיים מהמקום[דרוש מקור].
ראו גם

שמורת דלבים
הר הולינגסוורת'

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 גובה:  1,080 מ' 
 מיקום:  אזור הברית האנטארקטית,
 קואורדינטות:  67°15′S 50°21′E﻿ / ﻿67.25°S 50.35°E﻿ / -67.25; 50.35
  (למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיהר הולינגסוורת'(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיהר הולינגסוורת'
 
הר הולינגסוורת' (באנגלית: Mount Hollingsworth) הוא הר בארץ אנדרבי, שבאנטארקטיקה.
ההר ממוקם 2 קילומטרים מדרום לפסגת פריסטלי.
היסטוריה > גילוי ומיפוי ההר

ההר מופה בהתבסס על תצלומי אוויר שצולמו על ידי משלחת החקר האנטארקטית הלאומית של אוסטרליה בשנת 1956.
היסטוריה > מקור השם

שמו של ההר ניתן לו על ידי ועדת השמות האנטארקטיים של אוסטרליה.
ההר נקרא על שמו של ר. ג'יי. ט. הולינגסוורת' (R.J.T. Hollingsworth), שהיה גיאופיזיקאי בתחנת מוסון בשנת 1961.
הערות שוליים

↑  גאזט השמות האנטארקטיים הרשמי של ארצות הברית
1 2 3 4 5 6  מידע גאוגרפי והיסטורי
המערכה בתוניסיה

המערכה בתוניסיה הוא השם שניתן למערכה הצבאית שהתנהלה בשטח תוניסיה, במסגרת המערכה בצפון אפריקה במלחמת העולם השנייה, בין נובמבר 1942 למאי 1943. המערכה ניטשה בין כוחות מדינות הציר לבין צבאות בעלות הברית. כוחות בעלות הברית כללו בעיקר כוחות צבא מהממלכה המאוחדת, ארצות הברית וצרפת החופשית, אליהם הצטרפו יחידות מכוחות פולין במערב ומממלכת יוון. בריטניה וארצות הברית הגיעו ממזרח, במרדף אחר קורפוס אפריקה הנסוג בפיקודו של הפלדמרשל ארווין רומל, וממערב, לאחר הנחיתות בחופי אלג'יריה ומרוקו במסגרת מבצע לפיד.
בעקבות מבצע לפיד הזרים הפיקוד העליון הגרמני כוחות יבשה ואוויר חזקים לתוניסיה כדי למנוע את נפילתה לידי בעלות הברית, והצליח לבלום את המשך התקדמות כוחותיהם מזרחה ("תחרות המירוץ אל תוניסיה"). בראשית 1943 הצטרפו לכוחות הציר בתוניסיה גם כוחותיו של רומל, שנסוגו מלוב. כוחות הציר ערכו מספר התקפות נגד מוצלחות כנגד בעלות הברית, והנחיתו מכה קשה לכוחות אמריקאים במסגרת קרב מעבר קסרין בפברואר 1943, אך יתרונם המספרי והלוגיסטי של בעלות הברית הביא בסופו של דבר להכרעת כוחות הציר בתוניסיה, ולכניעתם של מעל 230,000 חיילי מדינות הציר במאי.
רקע

בשנת 1939, כשהתחילה מלחמת העולם השנייה, תוניסיה הייתה שייכת לצרפת. ב־1940, כשכוחות הציר בראשות גרמניה כבשו את צרפת, עברה תוניסיה לבעלות מדינות הציר. בדצמבר 1942, כחלק מהדיפת מדינות הציר אחורה בידי בעלות הברית, התייצבו בעלות הברית בראשות ארצות הברית באזור תוניסיה במטרה לכבוש מחדש את האזור.
המערכה במדבר המערבי

השנתיים הראשונות של המערכה בצפון אפריקה התאפיינו בקשיי אספקה ומחסור בציוד. בחוף צפון אפריקה יש מעט נמלים טבעיים, בסיס האספקה האיטלקי העיקרי היה נמל  טריפולי, 2,100 קילומטר כביש מנמל אלכסנדריה שעל הדלתא של הנילוס, שהיה בסיס האספקה הבריטי. ביניהם יש נמלים קטנים יותר, נמלי בנגאזי וטוברוק, שהיו אף הם תחת שליטה איטלקית. באותו זמן כוחות הצי הבריטי והצי האטלקי במרכז הים התיכון לא הצליחו להכריע זה את זה, דבר שגרר קשיים בהזרמת כוחות אל המערכה. אמנם הבריטים יכלו להעביר אספקה למצרים דרך הים האדום, אך דרך זו ארוכה בהרבה כיוון שלשם כך היו צריכים להקיף את כף התקווה הטובה. בסוף פברואר ובראשית מרץ 1943 ביצעו כוחות הציר בתוניסיה, שכללו בשלב זה שתי ארמיות גרמניות־איטלקיות, מספר התקפות נגד כוחות בעלות הברית. אף על פי שהשיגו מספר הצלחות מקומיות, בעיקר נגד הכוחות האמריקניים, נבלמו התקפות אלו לאחר זמן קצר, ולא הצליחו למנוע את חבירת כוחות בעלות הברית, שהתקדמו לכיוון תוניסיה ממזרח וממערב. באפריל 1943 חידשו כוחות בעלות הברית את המתקפה על השטח שנותר בידי כוחות הציר בתוניסיה, שטח שהלך והצטמצם בהדרגה. השליטה המוחלטת שהשיגו כוחות האוויר והים של בעלות הברית במערב אגן הים התיכון, חרצה את גורלם של כוחות הציר בתוניסיה, שדרכי האספקה שלהם נותקו. ב־12 במאי 1943 נכנעו שרידי כוחות הציר בתוניסיה ויותר מרבע מיליון חיילים גרמנים ואיטלקים נפלו בשבי.
הקרבות בתוניסיה > תחילת המערכה

בנובמבר 1942 הועברו מספר דיוויזיות גרמניות ואיטלקיות מצרפת ומאיטליה לתוניסיה, שם שולבו לארמיית הפאנצר החמישית בפיקודו של הגנרל הנס-יירגן פון ארנים. מסוף נובמבר עד דצמבר 1942 הם היו מעורבים בקרבות הגנה עם כוחות בעלות הברית המערביות שהתקדמו ממערב בצפון מערב תוניסיה, מה שהוביל בתחילה לנסיגת בעלות הברית לאחר שהגרמנים הצליחו בתחילה. אלה המשיכו לבנות את כוחותיהם במערב ובתחילת השנה שילבו אותם תחת פיקוד הארמייה הבריטית הראשונה בפיקודו של גנרל קנת' אנדרסון, שגדלה מאוחר יותר לארבעה קורפוסים בסך הכל (שני בריטים, אחד אמריקאי ואחד צרפתי).
ב-23 בינואר, יחידות בריטיות כבשו את טריפולי. בתחילת פברואר 1943, נסוגה מהארמייה השמינית הבריטית, הארמייה האיטלקית הראשונה (לשעבר ארמיית הפאנצר אפריקה) בפיקודו של גנרל ג'ובאני מסה, יחד עם קורפוס אפריקה הגרמני, כבשה את החלק הדרומי של תוניסיה ובמיוחד את קו מארת' בקו הגבול תוניסיה-לוב. צרפת הרחיבה מאוד קו זה מ-1936 עד 1940 כדי להגן על המושבה שלה, צפון אפריקה הצרפתית, מפני המעצמה הקולוניאלית האיטלקית בלוב האיטלקית. ב-23 בפברואר 1943 מונה רומל למפקד העליון של קבוצת ארמיות אפריקה (שהורכבה משתי הארמיות שהוזכרו).