יוסף קרמין
עליה ב' - "אף על פי" > בשליחות האצ"ל בעליה ב'

במאי 1938 נסע יוסף קרמין לאתונה כדי ליצור קשר עם סוכני אניות בפיראוס. בנמלי יוון עגנו באותה תקופה עשרות ספינות ללא פעילות, ודומה היה כי האפשרות להגברת קצב העלייה אכן קיימת.
כחודשיים לאחר שובו מאתונה, נאסר יוסף בפרשת קקיון - חבר ההגנה שנחטף על ידי האצ"ל (בתגובה לחטיפת חבר אצ"ל מחיפה על ידי ה"הגנה"). יוסף שוחרר בערבות עד למשפטו. אך על פי הנחיות הארגון לא התייצב לדיון המשפטי, ולכן הוכנס לרשימת המבוקשים של המשטרה הבריטית, ועקב כך נאלץ לרדת למחתרת.
בינתיים נמשכה תנועת האניות ארצה. אך נעשו שינויים באתר ההורדה, האניה דראגה עם 400 עולים בפיקודו של שמואל טגנסקי הייתה האחרונה שביצעה הורדה בחוף טנטורה.
מאוקטובר 1938 ואילך נבחר חוף נתניה כחוף המתאים להורדת עולים. הסיבה העיקרית לבחירה זו הייתה הטופוגרפיה, אך סיבה נוספת ולא פחותה בערכה, הייתה הרכב האוכלוסייה שברובה אוהדת לתנועת ז'בוטינסקי. קולנוע "אסתר" הסמוך לחוף הפך לתחנת ביניים ראשונה בדרכם של העולים אל אתרי הפיזור בארץ.
בדצמבר 1938 נסע יוסף קרמין לביירות כדי לנסות ולארגן את חיסולו של המופתי שברח לביירות מפני הבריטים. בעודו עוסק בתכנון המבצע, הגיע אליו שליח מהארץ ומסר לו הודעה אישית מטעמו של יאיר שטרן; בה נתבקש לצאת במהירות ליוון ולעסוק בחיפוש אחרי אניית מעפילים בשם "קאטינה" שאבד עמה הקשר כשעל סיפונה כ-600 עולים. מספר שבועות קודם הגיעה הקאטינה צפונית לחופי הרצליה והורידה כ-250 עולים באמצעות ספינה קטנה יותר בשם "ארטימיסיה". 18 עולים נתפסו בתהליך ההורדה על ידי הבריטים ומפקד הקאטינה נתן קלפוס שהיה בסביבה נמלט, ולא חזר לקאטינה שנסוגה ללב ים ועקבותיה אבדו.
מביירות הפליג יוסף קרמין על אנייה לאלכסנדריה שבמצרים, ונפגש שם עם מנחם אלבר שנשלח על ידי האצ"ל לחפש מידע על גורלה של "קאטינה". אלבר מסר ליוסף פרטים שהיו ידועים עד לאותה עת, בין השאר, שמפקד האנייה הזמני הוא ד"ר פאול רופא בית"רי מריגה, וכן כי על האנייה כ-150 חולים. שחלקם במצב קשה, ומלאי התרופות והמזון על האניה אינו ידוע. מאלכסנדריה הפליג יוסף לפיראוס וניפגש עם בעל האניה דאווריס; בנוסף להיותו בעל חברת ספנות כיהן גם כקונסול המדינה הספרדית ביוון. דאווריס דיווח כי האניה מוסתרת ליד אי בשם קאלמאיקה, וכי אכן מלאי המזון המים והתרופות אזל.
בעזרת סכום כסף ששלח ד"ר הכט - בית"רי בעל אמצעים ששהה אז בשווייץ, ובסיוע ידידים בעלי השפעה של דאווריס, ציידו קרמין ואנשיו את האניה בתרופות ומצרכי מזון. יומיים לאחר מכן הגיעה למקום מחבואה של הקאטינה אניית מעפילים נוספת בשם "צ'פו" בפיקודם של אברשה בלאס ושלמה טרכטמן. אנשי הצ'פו העבירו לקאטינה ציוד נוסף, שכלל תרופות מזון וסירות הצלה. ושתי האניות הכינו עצמן להפלגה לארץ. נקבע כי הצ'פו תצא ראשונה וכמה שעות אחריה תצא הקאטינה בפיקודו של יוסף קרמין. בלילה השני של ההפלגה התחוללה סערה ולפתע נשמעו קריאות עזרה מאניה קרובה. לאחר בירור קצר בקשר, התברר כי זו הצ'פו שעלתה על שרטון ונמצאת בסכנת טביעה. הקאטינה התקרבה לצ'פו ונוסעי הצ'פו הועברו לקאטינה שהמשיכה במסע תלאות לעבר חופי הארץ כשעל סיפונה 1250 עולים (אף כי הקאטינה נבנתה ל-400 נוסעים).
עם מאסרו של דוד רזיאל במאי 1939 מונה יוסף קרמין למפקד אצ"ל בירושלים. 
ביולי 1939 יצא קרמין לפולין במטרה להגביר ולהאיץ את קצב העלייה לארץ ישראל. יוסף שהה בורשה עד 6 בספטמבר (5 ימים לאחר הפלישה הגרמנית הנאצית). אך הצליח לברוח משם ולהגיע לוונציה, ומשם חזר בטיסה מנאפולי לארץ. בארץ נעצר יוסף על ידי הבריטים נחקר ונשלח למחנה מעצר בסרפנד. אפרים אילין חברו הקרוב ועוזרו באותם ימים, הצליח לנצל את קשריו עם המשטרה הבריטית ויוסף שוחרר לאחר תקופה קצרה. אך הוטל עליו מעצר בית משקיעת החמה ועד לזריחה. במהלך מעצרו בסרפנד פגש יוסף קרמין את דוד רזיאל וזה האחרון הטיל עליו לקבל את הפיקוד על האצ"ל. 
ואכן עם שחרורו מהכלא קיבל יוסף קרמין את הפיקוד מידיו של בנימין זרעוני. בתפקיד זה שימש עד יציאתו של דוד רזיאל מהכלא וחזרתו לפיקוד.