stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ג'יי רוקפלר
ביוגרפיה > תחילת דרכו

ג'ון דייוויסון רוקפלר הרביעי נולד במרכז הרפואי ע"ש וייל קורנל במנהטן שבניו יורק, בנם של ג'ון דייוויסון רוקפלר השלישי (1906–1978) ובלאנשט פרי הוקר (1909–1992), 26 יום לאחר מות סבא-רבא שלו, ג'ון ד. רוקפלר. הוא נכדו של ג'ון ד. רוקפלר, הבן. ג'יי סיים את לימודיו באקדמיית פיליפס אקסטר בשנת 1955. לאחר שנת הלימודים הראשונה שלו באוניברסיטת הרווארד, בילה רוקפלר שלוש שנים בלימודי יפנית באוניברסיטה הנוצרית הבין-לאומית בטוקיו. בשנת 1961 השלים את לימודיו הגבוהים בהרווארד עם תואר ראשון בשפות ובהיסטוריה של המזרח הרחוק. הוא למד באוניברסיטת ייל, שם השלים תואר אקדמי במזרחנות ולמד את שפות סיניות.
לאחר לימודיו הגבוהים עבד רוקפלר במטה חיל השלום שבוושינגטון הבירה, תחת הנשיא ג'ון פיצג'רלד קנדי, שם פיתח קשרי ידידות עם התובע הכללי של ארצות הברית רוברט קנדי, ועבד כעוזרו של מנהל חיל השלום סרג'נט שרייבר. הוא שימש כמנהל התפעול של המיזם הגדול ביותר מעבר לים של החיל, בלב הפיליפינים. הוא עבד תקופה קצרה באגף לענייני המזרח הרחוק במחלקת המדינה של ארצות הברית. הוא המשיך את שירותו הציבורי בשנים 1964–1965 בארגון "מתנדבים בשירות לאמריקה "(VISTA), בפיקודו של הנשיא לינדון ג'ונסון, ובמהלך תקופה זו עבר ליישוב אמונס (Emmons) שבווירג'יניה המערבית.
רוקפלר, יחד עם בנו צ'ארלס, הוא נאמן של "חברת אסיה", מוסד ללא כוונת רווח בניו יורק, שנוסד על ידי אביו בשנת 1956. הוא גם חבר במועצה ליחסי חוץ (אנ'), צוות חשיבה ללא מטרות רווח שהוקם בעבר בידי דייוויד רוקפלר. כסנאטור, הוא הצביע נגד הסכם הסחר החופשי של צפון אמריקה, בניגוד לגיבוי שזכה ההסכם מצדו של דייוויד רוקפלר.
ביוגרפיה > קריירה פוליטית מדינתית

בבחירות אמצע הכהונה שהתקיימו ב-1966, נבחר רוקפלר אל בית הנבחרים של וירג'יניה המערבית, הבית התחתון של בית המחוקקים המדינתי. כעבור שנתיים, ב-1968, נבחר למזכיר המדינה של וירג'יניה המערבית, וב-13 בינואר 1969 החל את תפקידו. בשנת 1972 זכה במועמדות המפלגה הדמוקרטית למושל וירג'יניה המערבית, אך בבחירות הכלליות הפסיד למושל הרפובליקני המכהן ארץ' מור. בעקבות הפסדו לקח הפסקה קצרה מהחיים הפוליטיים, והיה לנשיא המכללה הווסליאנית של וירג'יניה המערבית מ-1973 עד 1975.
ב-1976 הצליח להיבחר למושל המדינה, ונבחר מחדש בשנת 1980. רוקפלר הושבע לתפקידו בשעה שבתי חרושת ומכרות פחם נסגרו בשל המיתון הלאומי שפקד את כלכלת ארצות הברית בראשית שנות ה-80, ושפגע במיוחד בכלכלת וירג'יניה המערבית. לראיה, בשנים 1982–1984, שיעור האבטלה במדינה נע בין 15 ל-20 אחוזים.
ביוגרפיה > בסנאט האמריקאי

בשנת 1984 נבחר רוקפלר אל הסנאט של ארצות הברית, כשהוא מנצח בפער דחוק את איש העסקים ג'ון ראסה (Raese), כיוון שרונלד רייגן זכה בקלות במרב הקולות בווירג'יניה מערבית במהלך הבחירות לנשיאות ארצות הברית 1984. כמו במסע הבחירות שלו לתפקיד המושל בשנת 1980 נגד ארץ' מור, רוקפלר הוציא מעל לתריסר מיליוני דולרים כדי לזכות בבחירות לסנאט. רוקפלר נבחר מחדש בשנים 1990, 1996, 2002 ו-2008 בפערים יחסית גדולים למועמד דמוקרטי במדינה שמרנית. בשנים 1993–1995 היה יו"ר הוועדה לענייני חיילים משוחררים, ושוב מ-3 עד 20 בינואר 2001 ואז פעם נוספת מ-6 ביוני אותה שנה עד ינואר 2003. כמו כן, בשנים 2009–2015 היה יו"ר ועדת המסחר, המדע והתחבורה של הסנאט.
באפריל 1992 הוא היה מנהל הכספים של המפלגה הדמוקרטית ושקל להתמודד לנשיאות ארצות הברית לקראת הבחירות לנשיאות שעתידות היו להיערך באותה השנה, אך נטש כוונות אלה לאחר שנועץ בחבריו וביועציו. משנבחר המוש ביל קלינטון למועמד הדמוקרטי לנשיאות, תמך בו רוקפלר ללא סייג. במרוצת השנים היה חבר בולט בוועדת המודיעין של הסנאט, ממנה פרש ב-2009. ב-1993 היה רוקפלר, לצד הסנאטור טד קנדי, לתומך נלהב של הרפורמה במערכת הבריאות שהציעו הנשיא קלינטון והגברת הראשונה של ארצות הברית הילרי קלינטון. רוקפלר יצר קשר הדוק עם הילרי קלינטון, והציע את אחוזתו ליד רוק קריק פארק (Rock Creek Park) לפגישה אסטרטגית עבור קלינטון.
בשנת 2002 ערך רוקפלר ביקור רשמי במדינות אחדות במזרח התיכון ובמהלכו דן בדעותיו האישיות עם מנהיגי מדינות אלה בנוגע לכוונות צבא ארצות הברית באזור. באוקטובר אותה שנה הביע רוקפלר בתוקף את דאגתו מתוכנית הנשק להשמדה המונית של סדאם חוסיין, בעת שנשא דברים בפני מליאת הסנאט, וטען שהתעקשות לראיות נוספות לקיום נשק בלתי קונבנציונלי שברשות עיראק תסכן את העם האמריקאי. תחילה, רוקפלר תמך בשימוש בכוח מזוין נגד ממשלת עיראק על סמך הראיות שהוצגו על ידי קהיליית המודיעין האמריקאית, אשר ביססו את השאיפות הגרעיניות של עיראק. עם זאת, לאחר שהתברר כי ארצות הברית הסתמכה על מסמכים כוזבים לפיהם עיראק רכשה לכאורה עוגה צהובה מניז'ר — ולפיכך הצדיק ממשל הנשיא ג'ורג' ווקר בוש את היציאה למלחמת עיראק — פתח רוקפלר בחקירת זיוף ובידוי הראיות למלחמה. באמצעות החקירה הפך רוקפלר למבקר גלוי של בוש ומלחמת עיראק. כיו"ר ועדת המודיעין הוא ניהל דו"ח על הטיפול של הממשל במלחמה ובממצאי מודיעין.
עם פטירתו של רוברט בירד ביוני 2010, הפך רוקפלר לסנאטור הבכיר של וירג'יניה המערבית. רוקפלר שירת לצד בירד במשך 25 שנה. ב-11 בינואר 2013 הכריז רוקפלר כי לא יתמודד לתקופת כהונה שישית בסנאט. ב-25 במרץ אותה שנה הביע תמיכה בנישואים של בני-זוג מאותו המין.
הערות שוליים

↑  וירג'יניה ויינר, Jay Rockefeller won't run in 2014, באתר וושינגטון פוסט, 11 בינואר 2013 (באנגלית)
↑  John Davison Rockefeller, IV, באתר West Virginia Division of Culture and History (באנגלית)
↑  Jay Rockefeller: WV Toyota plant is a dream realized (Daily Mail WV), באתר wvgazettemail.com‏, 19 ביולי 2018 (באנגלית)
↑  סופר מעריב בוושינגטון הבירה, כוכבים חדשים במפלגה הרפובליקנית, מעריב, 3 בנובמבר 1976
↑  הבעל של הבת, מעריב, 23 בנובמבר 1984
↑  ר. וו. אפל ג'וניור, THE 1992 CAMPAIGN: The Front-Runner; Like Voters, Superdelegates Have Doubts About Clinton, באתר הניו יורק טיימס, 10 באפריל 1992 (באנגלית)
↑  Statement of Senator John D. Rockefeller IV on the Senate Floor On the Iraq Resolution, מאורכב בתור Wayback Machine‏, 10 באוקטובר 2002 (באנגלית)
↑  יצחק בן-חורין, וושינגטון, צרפת הזהירה את ארה"ב שהמודיעין על סדאם שגוי, באתר ynet, 11 בדצמבר 2005
↑  יואב קרני, וושינגטון, ‏"השקר האציל", באתר גלובס, 24 ביולי 2003
↑  מארק מזטי וסקוט שיין, Bush Overstated Iraq Evidence, Senators Report, באתר הניו יורק טיימס, 6 ביוני 2008 (באנגלית)
↑  Carte Goodwin appointed to U.S. Senate seat, באתר Register Herald‏, 17 ביולי 2010 (באנגלית)
↑  ג'ון ברסנהאן, Jay Rockefeller to retire, באתר פוליטיקו, 11 בינואר 2013 (באנגלית)
↑  שרה פרנס, Senators Abandon 'Discriminatory' DOMA Before Supreme Court Arguments, באתר ABC News‏, 25 במרץ 2013 (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9811723100605606  GND: 1211774732  ISNI: 0000 0000 3009 3755  LCCN: n80000983  NARA: 10581732  NTA: 141448954  SNAC: w6q24gp9  US Congress: R000361  VIAF: 3762870   WorldCat (עם VIAF): 3762870 
רוקפלר לצד קארטה גודווין, שהיה שותפו לייצוג וירג'יניה המערבית בסנאט
זרובבל בן שאלתיאל

.
זרובבל, באיור משנת 1553 מעשה ידי גיום רואייה.
זְרֻבָּבֶל בֶּן-שְׁאַלְתִּיאֵל הוא דמות מקראית אשר היה ראש הגולה, אחד ממנהיגי שיבת ציון שלאחר חורבן בית המקדש הראשון, אשר בנה את בית המקדש השני בשנת 516 לפנה"ס.
יחוסו ושמו

זרובבל היה נצר ליהויכין ממלכי ממלכת יהודה; יש הסוברים שהיה נכדו ויש הסוברים שהיה נינו ויש אומרים חימשו.
הסברה שזרובבל היה נכדו של המלך יהויכין מתחברת עם הכהן הגדול ששימש לצידו של זרובבל בירושלים, יְהוֹשֻׁעַ בֶּן-יְהוֹצָדָק הַכֹּהֵן הַגָּדוֹל, שהיה נכדו של שריה, הכהן הגדול האחרון לפני חורבן בית המקדש. כך שגם זרובבל וגם שריה הם הנכדים של המנהיגים בירושלים, 2 דורות לאחר החורבן.
שמונת בני זרובבל הם: משולם, וחנניה ושלומית אחותם. וחשובה ואהל וברכיה וחסדיה, יושב-חסד.
חלק מהפרשנים סבורים שזרובבל מוזכר במקרא גם בשמו הפרסי שֵׁשְׁבַּצַּר.
לפי התלמוד, נחמיה בן חכליה הוא בעצם זרובבל בן שאלתיאל. עם זאת, מספר פרשנים, ביניהם האבן עזרא ואבן כספי, ניתקו במפורש בין זרובבל לנחמיה, בניגוד לדברי התלמוד. מבחינת התיארוך אין התאמה בין הימצאותו של זרובבל בירושלים (לפחות מ-520 לפני הספירה לפי נבואת חגי) לבין זמן הגעתו של נחמיה לעיר ב-445 לפני הספירה.
לפי הרמב"ם הוא היה מאנשי כנסת הגדולה (הקדמה למשנה תורה).
יחוסו ושמו > פירוש שמו

על פי התלמוד במסכת סנהדרין (לח, א) "זרובבל" נקרא כך משום "שנזרע בבבל", ופירוש שמו הוא: אדם שנולד בבבל.
אזכורים בתנ"ך

זרובבל מוזכר בספר עזרא, בחגי ובזכריה ובספר דברי הימים בתנ"ך.
לפי ספר עזרא, כורש מלך פרס בשנה הראשונה למלכותו, אישר בהכרזת כורש לששבצר "הנשיא ליהודה" (שייתכן שהוא זרובבל) להוביל את העולים הראשונים מבבל ליהודה לאחר השיבה מגלות בבל. בהמשך ספר עזרא מתואר שזמן קצר לאחר מכן הוביל זרובבל בן שאלתיאל קבוצה של עשרות אלפי שבים.
בפרקים הראשונים בספר עזרא, זרובבל מופיע כמנהיג העם והפחה הרשמי בפחוות יהודה, ואליו מכוונת נבואות בספרי הנביאים חגי וזכריה שאף מייעדות לו תפקיד משיחי.
זֶה דְּבַר יְהוָה אֶל זְרֻבָּבֶל לֵאמֹר: לֹא בְחַיִל וְלֹא בְכֹחַ כִּי אִם בְּרוּחִי אָמַר יְהוָה צְבָאוֹת. מִי אַתָּה הַר הַגָּדוֹל לִפְנֵי זְרֻבָּבֶל לְמִישֹׁר וְהוֹצִיא אֶת הָאֶבֶן הָרֹאשָׁה תְּשֻׁאוֹת חֵן חֵן לָהּ
לאחר חנוכת המקדש בשנה השישית למלכות דריווש (עזרא פרק ו) שמו אינו מוזכר יותר ולא מתוארת הסיבה להיעדרו. הסיבה לחוסר המידע היא שבין פרק ו לפרק ז בספר עזרא נמצאת תקופה בת 58 שנים (חלק מהשנים החסרות), שספר עזרא לא התייחס אליה כלל.
החיבור סדר עולם זוטא (פרק ז) מתאר את זרובבל ואחריתו כך: "ומת שאלתיאל. ועמד אחריו זרובבל בנו... ועלה זרובבל לירושלים וגלות[ו] עמו. בשנת אחת לכורש מלך פרס... עלה עזרא הסופר לירושלם... והכין את בית המקדש. וחזר זרובבל לבבל ומת שם".
בעקבות חוסר המידע, יש חוקרים שמשערים שזרובבל הוחזר לבבל בעקבות שמועות שהוא מתכנן מרידה במלכות פרס. עקב עמימות זו, והעובדה כי זרובבל הוא הנצר האחרון לבית דוד שמתואר בתנ"ך, זרובבל מופיע במדרשי חז"ל שמתייחסים לאחרית הימים[דרוש מקור].
זרובבל בן שאלתיאל נזכר בנבואת חגי (שניבא ב-520 לפני הספירה) כמי שהיה פחת יהודה בזמנו של הנביא, והחל לבנות את בית המקדש על פי קריאתו הנבואית של חגי.
ספר זרובבל הוא ספר מיסטי אפוקליפטי שבו מתגלה מלאך אל זרובבל בן שאלתיאל ומספר לו אודות אחרית הימים.
צאצאיו של זרובבל

וּבֶן-זְרֻבָּבֶל מְשֻׁלָּם וַחֲנַנְיָה וּשְׁלֹמִית אֲחוֹתָם.  כ וַחֲשֻׁבָה וָאֹהֶל וּבֶרֶכְיָה וַחֲסַדְיָה יוּשַׁב חֶסֶד חָמֵשׁ.  כא וּבֶן-חֲנַנְיָה פְּלַטְיָה וִישַׁעְיָה בְּנֵי רְפָיָה בְּנֵי אַרְנָן בְּנֵי עֹבַדְיָה בְּנֵי שְׁכַנְיָה.  כב וּבְנֵי שְׁכַנְיָה שְׁמַעְיָה (וּבְנֵי שְׁמַעְיָה) חַטּוּשׁ וְיִגְאָל וּבָרִיחַ וּנְעַרְיָה וְשָׁפָט שִׁשָּׁה.  כג וּבֶן-נְעַרְיָה אֶלְיוֹעֵינַי וְחִזְקִיָּה וְעַזְרִיקָם שְׁלֹשָׁה.  {ס}  כד וּבְנֵי אֶלְיוֹעֵינַי הודיוהו (הוֹדַוְיָהוּ) וְאֶלְיָשִׁיב וּפְלָיָה וְעַקּוּב וְיוֹחָנָן וּדְלָיָה וַעֲנָנִי שִׁבְעָה.  (דברי הימים א ג, יט-כד).
חטוש בן שכניה מצאצאי זרובבל נזכר בספר עזרא ברשימת העולים מבבל ביחד עם עזרא: וְאֵ֛לֶּה רָאשֵׁ֥י אֲבֹתֵיהֶ֖ם וְהִתְיַחְשָׂ֑ם הָעֹלִ֣ים עִמִּ֗י בְּמַלְכ֛וּת אַרְתַּחְשַׁ֥סְתְּא הַמֶּ֖לֶךְ מִבָּבֶֽל׃  מִבְּנֵ֤י פִֽינְחָס֙ גֵּֽרְשֹׁ֔ם  מִבְּנֵ֥י אִיתָמָ֖ר דָּנִיֵּ֑אל  מִבְּנֵ֥י דָוִ֖יד חַטּֽוּשׁ׃   מִבְּנֵ֣י שְׁכַנְיָ֔ה (עזרא ח, א-ג). חטוש נזכר גם בספר נחמיה (י, ה) כאחד מבוני חומת ירושלים.
בנצרות

על-פי דת הנצרות, היה זרובבל אחד מאבות-אבותיו של יוסף הנגר, בעלה של מרים אמו של ישו ואביו המאמץ של ישו. זרובבל מוזכר בבשורה על-פי מתי ובבשורה על-פי לוקאס שבברית החדשה, כחלק מכלל הביבליה היודאו-נוצרית.
הערות שוליים

↑  המלבי"ם (דברי הימים א פרק ג, פסוק יט) הביא את המחלוקת:הרד"ק סבר שזרובבל היה בנו של פדיה, נכדו של שאלתיאל ונינו של יהויכין. ראב"ע (עזרא פרק ג) סבר שהיה בנו של פדיה ונכדו של יהויכין. ושאלתיאל היה אחיו של פדיה ומת ללא בנים וייבם פדיה את אשתו ונולד  מכך זרובבל. לכן ייוחס לדודו [-המת, שעל פי התורה הבן הנולד מן היבום "יקום על שם אחיו המת ולא ימחה שמו מישראל". דברים כה-ו]. ומאידך הראב"ע על חגי א-א כתב שכונה זרובבל 'בן שאלתיאל' מפני ששאלתיאל גידלו כבנו.
↑  עזרא א', ח, יא; ה', יד-טז; אמנם רוב החוקרים גורסים כי ששבצר הוא דווקא שנאצר בן יהויכין מלך יהודה ואחרים. (ראו כאן פירוט)
↑  תלמוד בבלי, מסכת סנהדרין, דף ל"ח, עמוד א ' "זרובבל - שנזרע בבבל, ומה שמו - נחמיה בן חכליה שמו".
↑  אבן כספי בפירושו לזכריה ט, ט. אבן עזרא דניאל ט, ד. הרחבה רבה ומקורות נוספים מופיעים במאמרו של שמואל הכהן סיני צ: 'האם נחמיה היה מבית דוד?'
↑  ראו באתר הניווט בתנ"ך.(הקישור אינו פעיל, 31.05.2018)
↑  חגי פרק ב
↑  זכריה פרק ד ופרק ז.
↑  ספר חגי, פרק א', פסוקים א'–ב'.
↑  לפי אנציקלופדיה מקראית ערך "חטוש" מדובר בכפל. חטוש הוא אחיו של שמעיה ולא בנו, כך יוצא שהסיכום 'שישה' יהיה מתאים למספר הילדים של שכניה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007519119205171  PLWABN: 9810644988305606  GND: 118764772  LCCN: n2006044419  NTA: 194926559  SUDOC: 202431754  VIAF: 69725103   WorldCat (עם VIAF): 69725103 
ראו: Zerubbabel Before Darius (אנ')
זרובבל מציג לכורש את התוכניות לבניין ירושלים. ציור מאת יאקוב ואן לו (van Loo), סביבות 1640–1670.
זיקיתיים

.
| זיקיתיים |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: זוחלים
סדרה:: קשקשאים
תת־סדרה:: לטאות
על־משפחה:: דמויי איגואנות
משפחה:: זיקיתיים
שם מדעי
 Chamaeleonidae ‏רפינסק, 1815
תחום תפוצה


זיקיתיים (שם מדעי: Chamaeleonidae) היא משפחה של לטאות מסדרת הקשקשאים. הזיקית מאופיינת בעיקר ביכולת לשנות את צבע עורה, בלשונה הארוכה, ובעיניים המסוגלות לנוע לכיוונים שונים באופן בלתי תלוי ולהקנות לה שדה ראייה רחב, ממנו מקבל מוחה שתי תמונות שונות וברורות בו-זמנית. משפחה זו כוללת כ-220 מינים.
מאפיינים

הזיקיות הן בדרך כלל שוכנות עצים או שיחים, אם כי ישנם מינים של זיקיות קטנות השוכנות על הקרקע תחת מחסה עלי השלכת.
בזכות גופה הפחוס מסוגלת הזיקית להתמתח ולהתכווץ בהתאם לתנאי הסביבה. בגפי הזיקית מצויות 3 אצבעות בצד אחד ו-2 באחר בצורה המזכירה צבת. זנבה הארוך והגמיש מותאם ללפיתת ענפים. לזיקית אין פתח חיצוני לאוזן וגם לא עור התוף, אך היא איננה חירשת ומסוגלת לשמוע בטווח של 200–600 הרץ.
לשון הזיקית ארוכה מאוד, באורך של בין פי אחד וחצי לבין פי שניים מאורך גופה כולל הזנב. הלשון נשלחת אל הטרף במהירות רבה, כ-0.07 שניות.
הזיקית הקטנה ביותר היא גם הזוחל הקטן ביותר בעולם, זיקונית ננסית, שאורכה 30 מ"מ. הגדולות ביותר הן זיקית תימנית (Chamaeleo calyptratus), זיקית ענק מלגשית (Furcifer oustaleti) וזיקית פארסון (Calumma parsonii) שאורכן עד 68.5 ס"מ.
הזיקיות נפוצות בעיקר באפריקה, במיוחד באי מדגסקר בו מצוי המגוון הרחב ביותר של מיני זיקיות, ובאזורים טרופיים נוספים בעולם. מינים אחדים מצויים גם בדרום אירופה, המזרח התיכון ותת-היבשת ההודית. בישראל נפוצה הזיקית הים-תיכונית. בעבר יובאו לישראל שני מינים של זיקיות לגידול אשר נקראו זיקית תימנית וזיקית נמרית (פנתר).
מינים שונים של הזיקית נפוצים במגוון רחב של אזורי מחיה: יערות גשם טרופיים והרריים, סוואנות וערבות. קיים מין של זיקית שחיה במדבר, זו היא זיקית נאמאקה.
סוגי הזיקיות

סוג ומין יחיד זיקית סיישל (Archaius tigris)
Bradypodion – בה המין זיקית רוברטסון (Bradypodion gutturale)
זיקונית (Brookesia) – ובה המין זיקונית ננסית (Brookesia micra), הזוחל הקטן ביותר הידוע למדע.
זיקית מדגסקר (Calumma)
זיקית (Chamaeleo)
זיקית מזלג (Furcifer)
Kinyongia
Nadzikambia
Palleon
Rieppeleon
Rhampholeon
זיקית הטריצרטופס (Trioceros)
שינוי צבע

הזיקית מחליפה את צבעה בהתאם לטמפרטורה, מצבה הנפשי ולאיתות חברתי. כמו כן, ניתן לומר כי שינוי הצבע עוזר גם להסוואה אך לא זה העיקר.
זיקית מאוימת או פוחדת תהיה שחורה או בצבע חום כהה, במצב נינוח יותר היא תהיה ירוקה, נקבה פנויה לחיזור תגוון את הופעתה בנקודות צהובות. נקבה מעוברת תהיה שחורה עם נקודות צהובות (ובמצב זה יידחו ניסיונות התקרבות של זכרים) הצבע הבוהק הוא אמצעי לביסוס מעמד בין הזכרים.
הזיקית מגיבה גם למזג האוויר בשינוי צבע: בשעות הבוקר הקרירות, כאשר על הזיקית לקלוט את אור השמש כדי להתחמם, היא נוטה לצבעים כהים הבולעים ביעילות את הקרינה, ומסייעים לה להגיע במהירות לחום הגוף האופטימלי.
מנגנון שינוי הצבע
בעורה של הזיקית שלוש שכבות מסוגי תאים שונים היוצרים את הגוון: בשתי השכבות התחתונות מצויים תאים כרומטופורים – בשכבת העור הפנימית ביותר שוכנים תאי מלנין (melanophores), המייצרים את אותו פיגמנט כהה המצוי גם בעורם של בעלי חוליות רבים אחרים. מה שמייחד את הזיקית הוא שלוחות של תאי המלנין, המסתעפות מעלה לשכבת העור העליונה. בעת הצורך, על פי אות עצבי או הורמונלי, יוזרם המלנין דרך הבליטות הללו כך שיכסה את הצבעים האחרים. למלנין תפקיד חשוב בשמירה על הטמפרטורה.
מעל שכבת המלנין מצויים תאים בעלי פיגמנט צהוב.
בשכבה העליונה מצויים תאים המכילים סריגים העשויים גבישי גואנין מזעריים. שינוי הצפיפות בין הגבישים משנה את האור המוחזר ובכך משתנה גוון עורה של הזיקית. כאשר הזיקית שלווה ורגועה הצפיפות בין הגבישים גבוהה והאור מוחזר באורכי גל קצרים (גוון כחול/ירוק), לעומת זאת, כאשר הזיקית מתרגשת הגבישים מתרחקים זה מזה והאור מוחזר באורכי גל ארוכים (ירוק/צהוב/כתום/אדום). שילוב בין הפיגמנט הצהוב מהשכבה התחתונה לבין האור הכחול המוחזר בשכבה העליונה יוצר את הגוון הירוק המוכר של הזיקית.
תזונה

הזיקית ניזונה בעיקר מחרקים כגון: חגבים, חרגולים, גמלי-שלמה, זבובים, זחלים ובעיקר פרפרים.
כמו כן היא גם ניזונת מעלים וצמחים מיוחדים.
הזיקית מעדיפה מים זורמים על פני מים עומדים.
בתרבות

לפי אריסטו, הזיקית משנה את צבעיה כשהיא בולעת אוויר. האמונה בכך שהזיקית ניזונה מאוויר מופיעה גם בכתבי אובידיוס ופליניוס הצעיר הרומאים. מקור השם העברי ב"זקיתא" המוזכרת במסכת סנהדרין כחיה שנח לא ידע במה להאכיל עד שפעם אכלה תולעת שנפלה מרימון ומאז חתך לה נח ירק מתולע למאכל
האי זקיתא, לא הוה ידע אבא מה אכלה. יומא חד, הוה יתיב וקא פאלי רמונא, נפל תולעתא מינה, אכלה. מיכן ואילך הוה גביל לה חיזרא, כי מתלע, אכלה
.
לדעת חוקרים רבים, הזיקית כלולה ברשימת שמונת השרצים, רק שיש ויכוח מי היא מבין השמות שברשימה. רס"ג סבור שזו החומט. לדעת אהרוני ה"כוח" שמוזכר ברשימת השרצים זה הזיקית. פליקס חושב שהיא ה"תנשמת" המוזכרת ברשימת השרצים. על פי פליקס שמה של הזיקית בתנ"ך מגיע מקולות הנשיפה הידועים שהיא משמיעה כשהיא חשה מאוימת (זיק בעברית עתיקה = רוח). מנגד יש כאלה שלא מסווגים את הזיקית ביחד עם השרצים, יש אף כאלו שטוענים שלא ייתכן שהיא תהיה ברשימה היות שאין עליה די בשר שיהיה צריך לאוסרו.
מנדלי מוכר ספרים זיהה את ה"זקיתא" עם ה-Chamaeleon "הכמיליון שניזון מן הרוח, ועל כן נקרא בפי העם זיקית, כי דרכו לאכול תולעים ושרצים".
ידועים אגדות באזורי המזרח התיכון שהזיקית מקללת את אויביה בקולות הנשיפה שהיא משמיעה. בתרבויות אפריקאיות רבות יש אמונה שאסור להרוג זיקיות, כנראה בגלל כוח הנזק הרב הטמון בהן.
גלריה

זיקית תימנית
זיקית מובהקת
זיקית ג'קסון
הזוחל הקטן בעולם - זיקונית ננסית
Furcifer verrucosus
זיקית נאמאקה בתנוחת איום במדבר נמיב
זיקית פנתר
הערות שוליים

↑  נקבות שנצבעו בנקודות צהובות זכו לחיזורים רבים של זכרים בהשוואה לנקבות שנצבעו בדגמים אחרים
↑  נמצא, שהחזרת האור מעורן של זיקיות עולה משמעותית כשטמפרטורת הסביבה עולה מ-20° ל-35° (פרוש הדבר שבליעת הקרינה יורדת), עיקר העלייה בפיזור היא בתחום ה-IR הקרוב 600-1,000 nm
↑  מטמורפוזות, ספר 15 "חיה זו, הזיקית, ניזונה מרוח ואוויר ומקבלת מיד את צבעו של כל מה שבו היא נוגעת"
↑  פירוש רס"ג על התורה, ויקרא, י"א, ל'
↑  שמונת השרצים, זהר עמר, מכון מש"ה, קריית אונו תשע"ו, פרק "כח"
↑  חי וצומח בתורה, תיאור בעלי החיים והצמחים שבתורה מאוירים על ידי כמאתיים תמונות וציורים, ישראל הצעיר, ירושלים, 1984. עמ' 101
↑  מנחם דור, החי בימי המשנה והתלמוד, הוצאת גרפאור דפטל, 1977, עמ' 80
↑  מיכאל הנדלזלץ, זיקיות, או לא להיות, באתר הארץ, 9 בפברואר 2004
↑  מט"ח, מידע על הזיקיות - האמונות הטפלות הקשורות להן באפריקה, על סיווגן, על צבעיהן המשתנים, על מבנה גופן, על חיי המין שלהן והרבייה, מאת ד"ר אברהם ארבל.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007284948305171  BnF: cb155578777 (data)  GND: 4220220-6  LCCN: sh85022438 
זיקית פרסון
זיקית מהמין Kinyongia multituberculata. הזיקית מתאימה את צבעה לסביבתה, למטרות הסוואה.
הגליל העליון

ערך זה עוסק בחבל ארץ. אם התכוונתם למועצה אזורית, ראו .
| --- | --- |

הר מירון, 2013
 מדינה / טריטוריה:  ישראל ישראל
 בירת האזור גאוגרפי:  צפת
 שטח:  800 קמ"ר
  ‑ הנקודה הגבוהה:  הר מירון 
 קואורדינטות:  33°01′46″N 35°19′45″E﻿ / ﻿33.0294°N 35.3293°E﻿ / 33.0294; 35.3293 
 אזור זמן:  UTC +2
  (למפת הגליל המערבי מוגדלת) הגליל העליון(למפת הגליל המערבי רגילה) הגליל העליון(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום הגליל העליון(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום הגליל העליון
 
מפה סכמטית של הגליל
מפה סכמטית של רכסי הגליל העליון המערבי
הַגָּלִיל הָעֶלְיוֹן הוא חבל ארץ בצפון ארץ ישראל. תחומיו הם הים התיכון במערב, בקעת בית הכרם בדרום, עמק החולה במזרח והר הלבנון בצפון.
גאוגרפיה

הגליל העליון הוא יחידת המשנה הצפונית של הגליל, הוא מופרד מהגליל התחתון על ידי בקעת בית הכרם, ההרים בו גבוהים יותר, והעמקים צרים ועמוקים. הפסגה הגבוהה ביותר בגליל העליון היא הר מירון, המתנשא לגובה של 1,204 מ' מעל פני הים. הגליל העליון משתרע על פני כ-800 קמ"ר.
חלוקת הגליל לשני חבלים נזכרת במאה ה-1 לספירה על ידי יוסף בן מתתיהו: "שתיים הן ארצות הגליל: האחת מכונה בשם הגליל העליון והשנית בשם הגליל התחתון".
את הגליל העליון נהוג לחלק לשלוש יחידות גאוגרפיות – הגליל העליון המערבי – המתנשא לגובה של כ-800 מטר מעל פני הים, ונופו רמתי מחורץ בנחלים עמוקים וצרים, ובו נכללים למשל נחל בצת, נחל כזיב ונחל געתון. ממזרח לו – מרום הגליל – החלק המרכזי והגבוה ביותר של הגליל העליון הישראלי – גוש פקיעין וגוש מירון הכוללים את הפסגות הר מירון (1,204 מ'), הר אדיר (1,008 מ'), הר חירם (996 מ') מצפה הימים (734 מ') ופסגות נוספות. הגליל העליון המזרחי כולל את הרי נפתלי (ובהם רכס רמים ורמות נפתלי), והרי צפת ופסגותיהם המתנשאות עד לגובה של כ-834–937 מ' מעל פני הים.
יש הרואים את האזור שבין גבול ישראל-לבנון לבין נהר הליטני כחלק מהגליל העליון, ומכנים אותו "הגליל הלבנוני", אולם כיום גישה זו אינה מקובלת בקרב הגאוגרפים. גבולו הצפוני של הגליל הוא קו העתק, המכונה העתק רום העובר בקו אלכסוני מאזור מטולה ועד צפונית לצידון, דרך העיירה רום בלבנון. ממערב לקו ההעתק, נפוצים סלעים צעירים יחסית מגיל הקרטיקון העליון (קנומן עד איאוקן בעיקר סלעי גיר דולומיט וקירטון), ואילו ממזרח לו, סלעים עתיקים יותר מתקופת היורה והקרטיקון התחתון (בעיקר סלעי גיר, דולומיט ואבני חול). מבחינה טופוגרפית, האזור שממערב לקו גובהו כ-900 מטר, ואילו ממזרח לקו, האזור מתנשא לגובה העולה על 1,500 מטר. גם מבחינה נופית שונים אזורים אלה. האזור הדרום-מערבי מבותר על ידי ערוצים קצרים יחסית ליחידות תבליט קטנות. משני צידי נהר הליטני החוצה אזור זה, הנוף זהה. מצפון-מזרח לקו, הנוף מבותר על ידי סדרת עמקים עמוקים ורחבים, דבר הניכר בהצללה החריפה הקיימת באזור זה.
במקורות היהודיים נזכרים מספר תיאורים לגבולות הגליל העליון. לדברי יוסף בן מתתיהו: "שם (בבאר שבע הגלילית) מתחיל הגליל העליון, המשתרע לרוחבו מכפר זה עד לכפר בקע, הגובל באדמות צור. לאורכו משתרע הגליל העליון מן הכפר תלה, הקרוב לירדן, ועד מרו (מרות)". חז"ל הגדירו את הגליל העליון כך: ”מכפר חנניה ולמעלה כל שאינו מגדל שקמים גליל העליון”.
אקלים

האקלים בגליל העליון הוא ים תיכוני לח, הקיץ חם ויבש והחורף קריר וגשום יותר מאשר ברוב חלקי הארץ. הטמפרטורה הרב שנתית הממוצעת היא כ-16 מעלות, והלחות היחסית היא כ-60% בממוצע. הגליל העליון הוא חבל הארץ הגשום ביותר בארץ ישראל, ממוצע המשקעים בכל שטחו גבוה מ-600 מ"מ בשנה ובמקומות מסוימים עומד על 950 מ"מ בשנה. מספר ימי הגשם גם הוא מהגבוהים בארץ ומגיע ל-60 עד 70 ימים בשנה. הבצורת נדירה בו.
צומח

ברוב שטחי הגליל העליון, ובמיוחד במרום גליל ובגליל העליון המערבי שטחים רבים מכוסים בחורש ים תיכוני הצפוף ביותר בארץ, בו נפוצים אלון מצוי, אלה ארצישראלית, אורן ירושלים, אלון התולע, קידה שעירה, סירה קוצנית וכן מינים הייחודיים לגליל העליון דוגמת אדר סורי, שזיף הדב, פטל לביד, בוצין הגליל, אדמונית החורש, קיסוס החורש ועוד. כמו כן בערוצי הנחלים קיימת צמחיית נחלים עשירה.
ניתן למצוא בנחלי הגליל העליון רליקטים בוטניים (שרידים לצמחייה צפונית ששלטה בעבר הרחוק באזור ונכחדה עקב התחממות האקלים), כגון אדמונית החורש, בקעצור שלוש האונות וצמחים אחדים מצמחיית הרי הלבנון שאינה מצויה בארץ ישראל ולעיתים מופיעה באקראי בהרי מירון (כמו גרניון הלבנון).
היסטוריה

הגליל העליון הוא אזור הררי, ועל כן התנועה והמחיה בו קשה יותר מבשטחי הארץ האחרים. בהתאם לכך, לאורך רוב ההיסטוריה התקיימו בו שבטים קטנים והאוכלוסייה בו הייתה דלה יחסית. עם זאת, ניתן למצוא באזור שרידים ושלדים מתקופת האדם הקדמון. בתקופת הברזל יושב הגליל העליון בידי שבטים כנעניים, ועם כיבושי יהושע בן נון חולק האזור בין נחלותיהם של שבט אשר (במערב), שבט נפתלי (במזרח) ושבט דן (באזור העיר דן).
בתקופת החשמונאים יושב הגליל מחדש ביהודים, ורבים מהנכרים בו התגיירו. בימי המרד הגדול השתתפו תושבי הגליל העליון במרד, וביצרו את עריהם, ובהן עכברה, צפת, גוש חלב ומרות.
במהלך תקופת המשנה והתלמוד התקיים באזור הגליל העליון, כמו בגליל התחתון, יישוב יהודי מפותח, אשר התדלדל בהדרגה עד ראשית האלף השני לספירה.
הגליל העליון נחשב כאתר מרכזי בתהליך הגאולה במספר 'מדרשי גאולה' (סדרת מדרשים שחוברו לאחר חתימת התלמוד ועד ראשית האלף השישי).
במהלך מסעות הצלב הקימו הצלבנים בגליל העליון, כמו גם בדרום לבנון, מספר מבצרים מרשימים, ובהם המונפורט.
משנת 1777 ועד לפרוץ מלחמת העולם הראשונה ב-1914 התקיימה עלייה חסידית לערי הגליל העליון – טבריה וצפת, שהפכו עם הזמן לערים יהודיות ברובן. ב-1882 הוקמה ראש פינה, המושבה היהודית הראשונה בגליל, וב-1883 הוקמה יסוד המעלה. בהמשך הוקמו תל חי וכפר גלעדי, שננטשו ב-1920 לאחר מאורעות תל חי.
היסטוריה > במלחמת חרבות ברזל

משנת 2018 ואילך קוצץ משמעותית התקציב שהוקצה למיגון יישובי הגליל העליון. לאחר פתיחת החזית הצפונית במלחמת חרבות ברזל פונו כ-61,000 תושבים מיישובי הגליל העליון, ועל פי ראשי רשויות בצפון עזבו כ-30 אלף תושבים נוספים את יישוביהם. במהלך המלחמה הפציץ ארגון חזבאללה יישובים ובסיסי צבא וגרם לאבדות בנפש ולנזק רב ברכוש. מאות בתים ושטחי יער נשרפו. הגליל העליון ננטש מתושביו ובמקומם הוצבו כוחות צה"ל, והאזור הסמוך לגבול ישראל–לבנון כונה "רצועת הביטחון החדשה". משה דוידוביץ, ראש פורום יישובי קו העימות, אמר כי רוב התושבים לא יחזרו לביתם ללא אמצעי הגנה מתאימים.