ציון אביטל
כתביו > מאמרים

יחסים קומפלמנטריים בין אמנות ועיצוב המאמר טוען שמצד אחד תכונותיהן של האמנות והעיצוב מנוגדות. מצד שני הוא טוען שאמנות ועיצוב הן ביטוי למגמות מנוגדות אבל משלימות בחשיבה שלנו.
סימטריה – עיקרון הקישוריות של האמנות המאמר טוען שהסימטריה היא עיקרון הקישוריות של האמנות הוויזואלית. לדוגמה ציור שמייצג שור פרהיסטורי מציג את המתאר (contour) שלו שהוא המכנה המשותף הגרפי שמתקיים בין כל השוורים מאותו סוג. כלומר, הציור מקשר בין כל השוורים שהם מאותו סוג על ידי הצגת הסימטריה המשותפת לכולם.
אורינות קריאת עקבות כמקור האמנות והקדמה למדע מאמר זה נדון בהרחבה בגוף הערך.
עקבות הרוח (Mindprints) אביטל טוען שאיננו מסוגלים להבין את הרוח (mind) כי כל הבנה שלנו את הרוח (mind) היא פרשנות של הרוח (mind). אנחנו יכולים להבין את הרוח (mind) רק באופן עקיף על ידי תכונות המוצרים שלו שהם כל מוצרי התרבות ובעיקר כלים, אמנות, מיתולוגיה, פילוסופיה ומדע. לדעתו של אביטל לאורך כל תולדות התרבות רואים את הגילום של ה- Mindprints ברמות הפשטה יותר ויותר גבוהות. המאמר טוען שמהות האמנות היא לתת ביטוי לתבניות הארגון הבסיסיות ביותר של הרוח (mind) והדבר יכול להיעשות באופן תוכני על ידי ציור או פיסול פיגורטיבי או באופן סטרוקטורלי על ידי מוזיקה. בשירה, בספרות ובמדע הדבר מתבטא בתוכן ובצורה בעת ובעונה אחת. אביטל רומז לאפשרות שאולי מדובר בסטרוקטורליזם טרנסצנדנטי - סטרוקטורליזם המצוי בטבעה של ההוויה ללא קשר למקום ולזמן.
תפיסה של מבנים היררכיים בציורים שאינם פיגורטיביים המאמר עוסק בתפישה של מבנים היררכיים בציורים שאינם פיגורטיביים. לדעתו של אביטל כל ציור פיגורטיבי הוא בעל מבנה היררכי המורכב מסמל בתוך סמל בתוך סמל. לעומת זאת כל הציורים הלא פיגורטיביים, הקרויים מופשטים, הם חסרי כל ריבוד, או בעלי ריבוד מינימלי. ההבדל בין ציור לגרפיקה הוא שציור חייב להיות בעל ריבוד ואילו גרפיקה יכולה להיות חסרת ריבוד בכלל או בעלת ריבוד מינימלי. לכן לדעתו של אביטל כל הציור האבסטרקטי הוא למעשה גרפיקה. המאמר מתאר ניסויים שערך אביטל באוניברסיטת טורונטו ב-1972. הניסויים בדקו האם הנבדקים מסוגלים לראות ולקלוט מבנה היררכי של מערכת ארטונומיות בציורים שאינם פיגורטיביים. במונח מערכת ארטונומית מתאר אביטל קבוצה של ציורים שבהם יש התפתחויות וטרנספורמציות באופן כזה שנוצרה מערכת היררכית שלמה, על אף שאינה פיגורטיבית. בניסויים הוצגו סדרות של תמונות בסדר אקראי ואף על פי כן הנבדקים זיהו את הסדר הנכון של התמונות. בחלקו השני של הניסוי ערבבו שתי מערכות באופן אקראי, תוך הצגת כל הזוגות האקראיים שנוצרו משתי המערכות. הוקרנו סך הכול 141 זוגות, למשך 5 שניות כל זוג. ניתוח ממוחשב של תוצאות הניסוי הראה שבשני המקרים הנבדקים זיהו את הסדר הנכון של המערכות אך זיהו באופן לא מודע גם טעות בכל אחת משתי המערכות.
אמנות פיגורטיבית לעומת אמנות מופשטת: רמות קישוריות קישוריות היא האופן בו אנו בוחרים ליצור אחדות מריבוי הדברים. המאמר טוען שבכל יצירת אמנות פיגורטיבית יש לפחות ארבע רמות של קישוריות: 1. קישוריות מטריאלית-חומרית. זו רמת הקישוריות הנמוכה ביותר והיא קיימת בכל אובייקט וגם בכל ציור כי מחברים בין חומרים שמכילים את הצבעים ובין הצבעים לבין הבד או מצע אחר. 2. קישוריות תפיסתית – הקישור בין נתונים חושיים כדי ליצור דימויים או היצגים של דברים באופן ויזואלי. 3. קישוריות סמנטית/ סינטקטית – האופן בו אנו מקשרים בין הסמלים השונים והמשמעות שאנו נותנים להם. 4. קישוריות סטרוקטורלית. האופן שבו מוטמעות עקבות הרוח (mindprints) כמו, סימטריות, היררכיות, קינון או ריבוד וכיוצא בזה בארגון הסמלים והקשרים ביניהם ביצירה. לעומת זאת בציורים "מופשטים" מתקיימות רק הרמות הנמוכות ביותר של קישוריות: קישוריות חומרית ותפיסתית בלבד אך הם חסרים את הרמות הגבוהות הקישוריות: תחביר, סמנטיקה, ריבוד ורקורסיה.
חשיבה נראטיבית בתרבות מוכוונת מבנה המאמר טוען שאם תהיה תרבות בעתיד היא תהיה בעלת אוריינטציה סטרוקטורלית. הדבר נובע באופן עקבי מאופי האבולוציה של הקישוריות מראשית הבריאה. בתחילה התקיימה אבולוציה פיזיקלית, אחר-כך אבולוציה ביולוגית ובשלב הנוכחי שוררת אבולוציה חברתית/ נואטית. המאמר טוען שהתרבות מוכוונת תוכן הגיעה פחות או יותר למיצוי פוטנציאל ההכללה שלה וכי תרבות העתיד תהיה סטרוקטורלית כי רק כך התרבות תוכל להגיע לרמות הכללה והפשטה גבוהות יותר אחרת היא חייבת להתנוון. במסגרת זו אמנות העתיד חייבת להיות בעלת אופי סטרוקטורלי.
האם יצוג פיגורטיבי הוא שרירותי? בחינה מחדש של ההשקפה המקובלת אודות האמנות והשלכותיה לגבי האמנות הלא-פיגורטיבית המאמר בא להפריך את התאוריה של האסתטיקן החשוב נלסון גודמן. התאוריה של גודמן גורסת שהיצג בציור (representation) אינו מייצג את המציאות כפי שהיא אלא זו מוסכמה גרפית ובתור שכזו היא שרירותית, בדיוק כפי שמילים הן מוסכמה שרירותית. מאמרו של אביטל מביא שבעה טיעוני נגד, שכל אחד מהם מספיק כדי להפריך את התאוריה של גודמן. טיעון אחד – אם הציור הוא שרירותי, לא ייתכן שאותה שיטת רפרזנטציה הופיעה בכל המקומות על פני כדור הארץ, גם במקומות שאין ביניהם כל קשר. טיעון שני - אם הציור שרירותי, לא ייתכן הדבר שכל הציורים לאורך 40 אלף שנה הם בעלי מבנה היררכי; מבנה היררכי הוא ההפך הגמור ממבנה שרירותי, ועוד.
מקורותיה של האמנות: בעיה ארכאולוגית או פילוסופית? המאמר בא להפריך את התאוריות של הנרי ברויל, גומבריך ודייוויס בנוגע למקורות האמנות. אביטל טוען שהתאוריות של הנרי ברויל וזו ושל גומבריך מניחות שהאמנות נוצרה יש מאין בין לילה ללא שום אבולוציה קודמת וזה לא ייתכן. אביטל סבור ששתי התאוריות אינן מסבירות את מקורותיה הגרפיים של האמנות ולא את המקורות הקוגניטיביים של האמנות ולכן שתיהן אינן רלוונטיות להבנת מקורות האמנות. התאוריה השלישית של דייוויס היא ביהביוריסטית; כלומר היא מניחה כהנחת יסוד שכל התכונות הקוגניטיביות שלנו הן נלמדות ולא מולדות. רוב המאמר מוקדש להפרכתה של תאוריה זו. אביטל מראה שמצד אחד דייוויס שולל כל תכונה קוגניטיבית מולדת, אבל מצד שני, ההסבר שלו לגבי מקורות האמנות מניח במובלע את כל התכונות הקוגניטיביות שלפי mindprints theory הן מולדות. כלומר דייוויס מניח במובלע את שהוא שולל במפורש, ולכן התאוריה שלו אינה מסבירה כלל את מקורות האמנות. המסקנה של המאמר היא שלא ניתן להסביר את מקורות האמנות ללא הנחות מסוימות לגבי התכונות הקוגניטיביות המולדות של יוצרי האמנות הפרהיסטורית.