stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דני מוג'ה
ביוגרפיה > קריירה בתיאטרון

מוג'ה החל את הקריירה שלו בתיאטרון החאן, שם שיחק בהצגות: "35 במאי" (1975), "מעשה נורא" (1978), חקירה" (1979), "שבעת הקבצנים" (1979), "מרסיה וקאמיה" (1979), "אגממנון" (1980), "חייו של ז'אן בטיסט פוקלן" (1980) ו"הרפתקאות החייל איוון צ'ונקין" (1981), "בית ספר למוקיונים" (1982).
בתיאטרון באר שבע שיחק ב"סקאפינו" (1981) ו"קומדיה של טעויות" (1988).
ב-1987 הועלה בצוותא מחזהו "מי רצח את פינוקיו?". ב-2012 חזר לבמה אחרי 30 שנה בהצגת הפרינג' "חופרים" בתיאטרון תמונע.
ביוגרפיה > קריירה בטלוויזיה ובקולנוע

בתחילת שנות השמונים הגיש את התוכנית "מסך לספרות" בטלוויזיה הלימודית, בפרקים אשר עסקו במשלים.
בשנים 1980–1982 כיכב בסדרת הטלוויזיה הלימודית ללימוד מתמטיקה, "חשבון פשוט".
בשנת 1986 הגיש את פינת הקולנוע ב"זהו זה!". באותה תקופה גם היה משתתף קבוע בתוכנית הרדיו "הכול קולנוע" ששודרה ברשת ב'.
בקולנוע, שיחק, בין השאר, בסרטים "צלילה חוזרת" (1982), חנה ק. (1983), סהרה (1983), מגש הכסף (1984), חיוך הגדי (1986), כפפות (1986), אהבה גנובה (1986), שלג באוגוסט (1993).
בשנת 1994 הגיש מגזין קולנוע בשם "קולנוע צעיר".
בשנת 1996 כיכב בתפקיד אורח בתוכנית "שובו של השריף" בפרק שעסק בתוכניות הלימוד.
הפיק את הסרטים התיעודיים "כמה אהבה" (בימוי: כנרת חי-גילאור, 2010) ו"החגורה של נעמי" (בימוי: ז'ראר אלון, 2005).
ב-2005 הפיק את הסדרה "מונולוגים" לטלוויזיה החינוכית.
ביוגרפיה > עיסוקים נוספים

בשנים 2000–2004 שימש מנהל שירות הסרטים הישראלי.
ב-2003 פרסם את הספר "אהבנו כל כך - 100 סרטי מופת" בהוצאת מפה. ב-2006 החל לתרגם מאיטלקית לעברית את סדרת ספרי הילדים ג'רונימו סטילטון. כמו כן תרגם את הספר "אתה חיה, ויסקוביץ" מאת אלסנדרו בופה.
מלמד קולנוע במכללת ספיר ובמכללה האקדמית בית ברל. באפריל 2015 מונה לראש המחלקה לקולנוע במכללת בית ברל במקום נעמי שחורי.
מוג'ה הוא המנהל האמנותי של פסטיבל הקולנוע הישראלי באיטליה, וחבר הנהלת פסטיבל הקולנוע ירושלים. הפיק את פסטיבל קולנוע דרום 2005. ב-2012 ניהל את פסטיבל "סרטים קצרים בגליל" שנערך בקריית שמונה. ב-2013 הקים וניהל במשך 5 שנים את פסטיבל הקולנוע האיטלקי "צ'ינמה איטליה", בחסות שגרירות איטליה בישראל ומכוני התרבות שלה בתל אביב וחיפה.
שימש מבקר הקולנוע של המקומון "תל אביב".
החל משנת 2017 החל להגיש לצידו של יונתן גת את תוכנית הקולנוע "פסטיבל כאן", ברדיו "כאן תרבות" של תאגיד השידור הציבורי. התוכנית מוקדשת בכל פעם לסרט מופת אחר, שעובר ניתוח על ידי השניים בצירוף מומחים וחוקרים נוספים.
משנת 2023 דיבב בסדרת הסרטים "גיבורה בהפתעה" את דמותו של רב הפקד דניאל פרבנק.
חיים אישיים

מוג'ה נשוי ללימור רוזנר, אדריכלית ובעבר מדבבת. בנו גל מוג'ה הוא במאי תסריטאי ועורך.
הערות שוליים

↑  אביבה לורי, בשנות ה-70 הם היו קבוצת תיאטרון מהפכנית מירושלים. היום הם פותחים את הפצעים בסרט תיעודי, באתר הארץ, 4 בפברואר 2010
↑  מעשה נורא" בחאן, מאת דני הורוביץ וד"ר יעקב רז ובבמויו של האחרון, על המשמר, 22 באוגוסט 1978
↑  ה"חקירה" בתיאטרון החאן, על המשמר, 16 בנובמבר 1978
↑  נוגה כהן, ביקורת - אגדה בלי הפי־אנד - "שבעת הקבצנים" בתיאטרון החאן. על־פי סיפוריו של ר' נחמן מברסלב. עיבוד, בימוי ועיצוב: יוסי יזרעאלי, כל העיר, 5 באוקטובר 1979
↑  שרית פוקס, סוחרי הגופות, מעריב, 11 בינואר 1980
↑  אמיר רוזנבליט, מוקיונים בבית ספר, דבר, 4 במאי 1982
↑  שבח פרידלר, תיאטרון - בלי התחייבויות ’קומדיה של טעויות־׳, תרגום ועיבוד: דן אלמגור, בימוי: מיכה לוינסון, הפקת תיאטרון באר־שבע, כל העיר, 14 באפריל 1989
↑  יוסי עוזרד, "מי רצח את פינוקיו", המרכז לתיאטרון ניסויי, בימוי שמואל וילוז׳ני, עם דני מוג׳ה וענת צחור, חדשות, 28 בספטמבר 1987
↑  ציפי שוחט, "החופרים": כל האמת על אחורי הקלעים של התיאטרון, באתר הארץ, 28 בנובמבר 2012
מיכאל הנדלזלץ, תיאטרון: "חופרים", אהבה נכזבת לתיאטרון, באתר הארץ, 12 בדצמבר 2012
↑  הגר רם, - נמאס להם, למשתתפי "הכול קולנוע", תכנית הקולנוע היחידה בקול ישראל הכול כדורגל, חדשות, 15 בנובמבר 1989
↑  רותה קופפר, דיוקן של ילדה מתעתעת, באתר הארץ, 17 בפברואר 2005
אהוד אשרי, אבא, תגיד משהו!, באתר הארץ, 20 בפברואר 2005
↑  גואל פינטו, שירות הסרטים לא ישקיע השנה ביצירה תיעודית, באתר הארץ, 29 בינואר 2003
גואל פינטו, מפריטים את העבר, באתר הארץ, 21 בינואר 2004
↑  בני בן-דוד, מדריך מאוהב שאפשר לסמוך על טעמו, באתר הארץ, 9 בנובמבר 2003
↑  אלכס אפשטיין, "כמה שהייתי יפה! כה רך ונשי, כה חזק וגברי", באתר הארץ, 28 באוגוסט 2006
↑  שני ליטמן, דני מוג'ה יחליף את נעמי שחורי כראש המחלקה לקולנוע במדרשת בית ברל, באתר הארץ, 20 באפריל 2015
↑  מתן שירם, ‏פסטיבל הקולנוע הישראלי ברומא יתקיים בין ה-15 ל-19 בנובמבר, באתר גלובס, 5 בנובמבר 2008
↑  עכבר העיר, פסטיבלים שרואים מכאן, באתר הארץ, 18 במאי 2012
↑  אורי קליין, פשע, שחיתות ומצוקה כלכלית בנוסח איטליה, באתר הארץ, 12 באפריל 2015
אורי קליין, פסטיבל "צ'ינמה איטליה" מציג: יצירות מופת לצד סרטים איטלקיים חדשים, באתר הארץ, 21 באפריל 2018
↑  דפנה ארד, מגע הקסם של וניה הימן וגל מוג'ה הפך אפילו את כריס מרטין למעניין, באתר הארץ, 27 במאי 2016
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0000 5978 981X  LCCN: no2009070033  MusicBrainz: 105b22a4-6bf2-46f2-ae90-cdaec39ffcd9  VIAF: 88480828   WorldCat (עם VIAF): 88480828
הילד היפה ביותר בעולם

| --- | --- |

כרזת הסרט
 בימוי:  קריסטינה לינדסטרום   כריסטיאן פטרי
 הופק בידי:  סטינה גרדל
 תסריט:  קריסטינה לינדסטרום   כריסטיאן פטרי
 עריכה:  דינו ג'ונסאטר   חנה לגונקוויסט
 מוזיקה:  פיליפ ליימן   אנה פון האסלוולף
 צילום:  אריק ואלסטן
 מדינה:  שוודיה שוודיה
 חברת הפקה:  Mantaray Film
 חברה מפיצה:  Juno Films
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  29 בינואר 2021 (פסטיבל סאנדנס)
 משך הקרנה:  84 דקות
 שפת הסרט:  שוודית, אנגלית, צרפתית, יפנית
 סוגה:  דוקומנטרי
 themostbeautifulboy.com
 דף הסרט ב־IMDb
 
הילד היפה ביותר בעולם (באנגלית: The Most Beautiful Boy in the World) הוא סרט דוקומנטרי שוודי. הסרט הוקרן לראשונה בפסטיבל הסרטים סאנדנס ב-29 בינואר 2021.
עלילה

הסרט עוקב אחרי ביורן אנדרסן, שחקן קולנוע ומוזיקאי שוודי. הידוע בעיקר בזכות משחקו בסרטו של הבמאי האיטלקי לוקינו ויסקונטי "מוות בוונציה", המבוסס על הנובלה בעלת אותו שם מאת תומאס מאן.
בסרט, שיצא בשנת 1971, גילם אנדרסן ילד פולני יפה תואר, בו מתאהב הגיבור הראשי של הסרט, גוסטב פון אשנבאך (דירק בוגרד). הסרט הוצג בפסטיבל קאן, ואנדרסן הוכרז בעיתונות הבינלאומית כ"נער היפה ביותר בעולם".
בעת צילום הסרט "מוות בוונציה" היה אנדרסן בן 16 בלבד, והסרט התיעודי עוקב אחר מהלך חייו מאז, ואחרי האופן השלילי בו התפתחו בשל הפיכתו לידוען בגיל צעיר כל כך.
שם הסרט נלקח מהכרזתו של ויסקונטי על אנדרסן בפרימיירת הסרט בלונדון.
קבלה

הסרט הוקרן לראשונה בפסטיבל הסרטים סאנדנס ב-29 בינואר 2021. הוא היה מועמד לפרס חבר השופטים של הפסטיבל לסרט תיעודי.
הסרט זכה למספר גדול מאוד של סקירות ממגוון כלי תקשורת ברחבי העולם.
הערות שוליים

↑  Fallon, Kevin (2021-01-29). "The Tragic Curse of Being the Most Beautiful Boy in the World". Dailybeast. נבדק ב-2021-01-30.
↑  Daniels, Robert (2021-01-29). "Sundance 2021: President, The Most Beautiful Boy in the World, Flee - Festivals & Awards". rogerebert.com. נבדק ב-2021-02-01.
↑  Erbland, Kate (2021-01-29). "'The Most Beautiful Boy in the World' Review: Story of Innocence Lost". IndieWire. נבדק ב-2021-02-01.
↑  McCarthy, Todd (2021-01-29). "Sundance Review: 'The Most Beautiful Boy In The World'". Deadline. נבדק ב-2021-02-01.
↑  אבנר שביט‏, הוא היה הילד הכי יפה בעולם - וזה מה שהרס לו את החיים, באתר וואלה, 19 באוגוסט 2021
↑  Vlessing, Etan (2021-01-19). "Sundance: 'The Most Beautiful Boy in the World' Doc Lands at Juno Films". The Hollywood Reporter. נבדק ב-2021-02-01.
↑  "Juno Films Acquires Sundance Doc 'The Most Beautiful Boy In The World' - news". Sparklight. 2021-01-18. נבדק ב-2021-02-01.
↑  Fallon, Kevin (2021-01-30). "The Tragic Curse of Being the 'Most Beautiful Boy in the World'". The Daily Beast. נבדק ב-2021-02-01.
↑  "The Most Beautiful Boy in the World". 2021 Sundance Film Festival. נבדק ב-2021-02-01.
↑  "Sundance Institute Archives". CULTURE MIX. נבדק ב-2021-02-01.
↑  Mantaray Film - THE MOST BEAUTIFUL BOY IN THE WORLD (2021), www.mantarayfilm.se
תמר דה שליט

| --- | --- |

 לידה:  1932 ירושלים, פלשתינה (א"י) 
 פטירה:  5 בספטמבר 2009 (בגיל 77 בערך) 
 מדינה:  ישראל 
 מקום קבורה:  גבעת השלושה 
 מקום מגורים:  תל אביב-יפו, הרצליה פיתוח‎ 
 השכלה:  בית הספר המרכזי לאמנות ועיצוב 
 השקפה דתית:  יהדות 
 בן או בת זוג:  ארטור גולדרייך 
 
תמר דה שליט (22 בפברואר 1932 – 5 בספטמבר 2009) הייתה אדריכלית פנים ומעצבת ישראלית.
ביוגרפיה

תמר דה שליט נולדה ב-1932 בשכונת זיכרון משה בירושלים, בת לעדה ומשה דה שליט, אחות צעירה למאיר דה-שליט ועמוס דה-שליט. בהיותה בת שנתיים עברה עם משפחתה לגור בבית אנגל שבשדרות רוטשילד בתל אביב. למדה בגימנסיה גאולה. בסיום התיכון יצאה להכשרה בקיבוץ תל קציר, חזרה לתל אביב ולמדה אדריכלות פנים אצל ד"ר ליאו אדלר. בשנים 1955-1951 למדה אמנות ואדריכלות פנים בבית הספר המרכזי לאמנויות ואוּמנויות בלונדון (Central School of Arts and Crafts). בבית הספר פגשה לראשונה את ארטור גולדרייך.
ב-1956 חזרה לישראל ועבדה במשרדי אדריכלים ואדריכלי פנים. דגמנה ל"משכית" בגדים בעיצוב פיני לייטרסדורף ותכשיטים ואבזרים של מעצבים נוספים. בשנת 1958 הייתה אחראית-שותפה על מערך ההדרכה והדיילות של הביתן הישראלי בתערוכה העולמית של בריסל (אקספו 58'). ב-1960 החלה לעבוד ב"איפדו: המשרד לעיצוב המוצר בישראל" (IPDO), שפעל בשנים 1963-1960 בניהולו של האדריכל והמעצב נחום מרון. בין השאר היו השניים שותפים לעיצוב אולם בית העם בירושלים להתאמתו למשפט אייכמן שנערך בו, ועיצבו את לשכות השרים בבניין 22 במחנה מטכ"ל שבקריה. עם סגירת משרד אִפּדו בתחילת 1963 חברה דה שליט לאהרן גלס, שעבד אף הוא במשרד זה, והשניים הקימו את הסטודיו "עיצוב ותכנון", שעסק בעיצוב מוצר, עיצוב גרפי, עיצוב תערוכות וביתנים, אדריכלות ועיצוב פנים. בין השאר עצבו אריזות למפעל המזון "778 - בית יצחק" ולחברת "מצות אביב", פריטים לחברת "אל על", מקלטי רדיו לחברת "אמרון" ועוד. הסטודיו היה אחראי לאדריכלות הפנים של דירת השרד של צ'ארלס קלור במכון ויצמן למדע (1964-1963).
בשנת 1960 עברה להתגורר ברב-קומות ברחוב בן-יהודה שתכנן נחום זולוטוב, ובעקבות זאת החל שיתוף פעולה בינה ובין זולוטוב, שהתבטא באדריכלות הפנים של אחדים מהמבנים שתכנן זולוטוב, ובהם בית ההנצחה בקיבוץ ניצנים, בית ההחלמה יערות הכרמל, מלון הסלע האדום באילת (1973-1966), מטה השב"כ ברמת אביב (1969-1967) ובית הכנסת של התאחדות עולי בבל בבאר שבע (1976–1980).
בשנת 1966 נישאה לארטור גולדרייך, לאחר שעלה לישראל מדרום אפריקה. הם התגוררו בהרצליה פיתוח. בין השנים 1966–1969 הייתה חברה במשרד "גולדרייך-גלס-דה שליט". החל משנת 1970 עבדה בעיקר במשרד אדריכלות ועיצוב פנים המשותף לה ולבעלה.
לה ולגולדרייך בן אחד, האדריכל עמוס גולדרייך דה שליט.
דה שליט נפטרה ממחלת הסרטן בשנת 2009 ונקברה בבית הקברות גבעת השלושה. בשנת 2017 נחנך מעון לנשים מוכות "בית תמר ועדה דה שליט".
אילן יוחסין

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 | 13 | 14 | 15 | 16 | 17 | 18 | 19 | 20 | 21 | 22 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|   |   |   |   |  מאיר דה שליט  מאיר דה שליט     |  מאיר דה שליט  מאיר דה שליט     |  מאיר דה שליט  מאיר דה שליט     |     |  אלקא הענע דה שליט  אלקא הענע דה שליט     |  אלקא הענע דה שליט  אלקא הענע דה שליט     |  אלקא הענע דה שליט  אלקא הענע דה שליט     |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
|   |   |   |   |   |   |   |   |   |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
|   |   |   |   |   |   |  משה דה שליט  משה דה שליט     |  משה דה שליט  משה דה שליט     |  משה דה שליט  משה דה שליט     |     |  עדה דה שליט  עדה דה שליט     |  עדה דה שליט  עדה דה שליט     |  עדה דה שליט  עדה דה שליט     |   |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
|   |   |   |   |   |   |   |   |   |    |   |   |   |   |   |   |   |   |  |  |  |  |  |
|  ארנה דה שליט  ארנה דה שליט     |  ארנה דה שליט  ארנה דה שליט     |  ארנה דה שליט  ארנה דה שליט     |     |  מאיר דה שליט  מאיר דה שליט     |  מאיר דה שליט  מאיר דה שליט     |  מאיר דה שליט  מאיר דה שליט     |   |  עמוס דה שליט  עמוס דה שליט     |  עמוס דה שליט  עמוס דה שליט     |  עמוס דה שליט  עמוס דה שליט     |     |  נחמה דה שליט  נחמה דה שליט     |  נחמה דה שליט  נחמה דה שליט     |  נחמה דה שליט  נחמה דה שליט     |   |  תמר דה שליט גולדרייך  תמר דה שליט גולדרייך     |  תמר דה שליט גולדרייך  תמר דה שליט גולדרייך     |  תמר דה שליט גולדרייך  תמר דה שליט גולדרייך     |     |  ארטור גולדרייך  ארטור גולדרייך     |  ארטור גולדרייך  ארטור גולדרייך     |  ארטור גולדרייך  ארטור גולדרייך     |
|   |   |   |     |   |   |   |   |   |   |   |     |   |   |   |   |   |   |   |   |   |  |   |
|  גרא דה שליט  גרא דה שליט     |  גרא דה שליט  גרא דה שליט     |  גרא דה שליט  גרא דה שליט     |   |  רותי שורש  רותי שורש     |  רותי שורש  רותי שורש     |  רותי שורש  רותי שורש     |   |  אבנר דה שליט  אבנר דה שליט     |  אבנר דה שליט  אבנר דה שליט     |  אבנר דה שליט  אבנר דה שליט     |   |  אהוד דה שליט  אהוד דה שליט     |  אהוד דה שליט  אהוד דה שליט     |  אהוד דה שליט  אהוד דה שליט     |   |   |   |  עמוס גולדרייך  עמוס גולדרייך     |  עמוס גולדרייך  עמוס גולדרייך     |  עמוס גולדרייך  עמוס גולדרייך     |   |  |
לקריאה נוספת

צבי אלחייני (עורך), גולדרייך דה שליט: מקום, הוצאת בבל, 2020
הערות שוליים

↑  י. לפיד, מ-500 מועמדות נבחרו עשר דיילות, מעריב, 10 במרץ 1958
↑   נעמה ריבה, לראשונה בישראל נפתח מעון לנשים מוכות שנבנה במיוחד עבורן, באתר הארץ, 9 בינואר 2018
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007417478505171  ISNI: 0000 0005 0058 420X  LCCN: no2019109978  VIAF: 3154327983926852711   WorldCat (עם VIAF): 3154327983926852711
מחלף רבין

| --- | --- |

מחלף רבין בלילה מבט מצפון
 כינוי:  מחלף שמריהו
 תאריך הקמה:  ספטמבר 1995
 מיקום:  הרצליה
 כבישים במחלף:    כביש 2 רחוב המעפילים
 קואורדינטות:  32°10′48″N 34°48′57″E﻿ / ﻿32.18°N 34.81583333°E﻿ / 32.18; 34.81583333
 
  מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת נתניה מוגדלת) מחלף רבין(למפת נתניה רגילה) מחלף רבין(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום מחלף רבין(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום מחלף רבין  he מחלף רביןhe מחלף רביןמפת  __ הרצליה (in English: Herzliya)  __ כפר שמריהו (in English: Kfar Shmaryahu) [‌גוש דן וסביבותיו‌]מצפון: __ רשפון (in English: Rishpon) (מועצה אזורית חוף השרון (in English: Hof HaSharon Regional Council)) מצפון-מזרח: __ רעננה (in English: Ra'anana) ממזרח: __ גבעת ח"ן (in English: Givat Hen) (מועצה אזורית דרום השרון (in English: Drom HaSharon Regional Council)), __ הוד השרון (in English: Hod HaSharon) מדרום: __ רמת השרון (in English: Ramat HaSharon), __ גליל ים (in English: Glil Yam) (מועצה אזורית חוף השרון), __ תל אביב-יפו (in English: Tel Aviv) tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
מחלף רבין (הידוע גם בשמו הקודם, מחלף שמריהו) הוא מחלף בכביש 2 (כביש החוף) הנמצא בין הרצליה פיתוח לבין כפר שמריהו.
לפני הקמתו של המחלף נודע הצומת כאחת מנקודות התורפה של התחבורה בישראל, וכונה באירוניה "הפקק של המדינה" בגלל עומסי התנועה הכבדים שבו, שלעיתים התארכו עד לנתניה.
עוד בתחילת שנות ה-80 הועלו תוכניות למחלוף הצומת, ובתחילת שנות ה-90 הקצתה מע"צ תקציב לצורך העניין והחלה בעבודות. תושבי הסביבה התנגדו למחלף, ובפרט להצעת מע"צ להקימו כגשר עילי, שייפגע בערך דירותיהם. ההתנגדות עיכבה את הפרויקט במשך שנים רבות. לאחר בוררות מקצועית הגיעו הצדדים להסכמה.
הרעיון המקורי למחלוף היה באמצעות גשר-עילי, אולם התנגדות התושבים הובילה בסופו של דבר לבנייתו של כביש משוקע, שבו זורמת התנועה בכביש 2, ומעליו גשר, שבו זורמת התנועה מהרצליה פיתוח לכפר שמריהו ולהפך, ללא הגבהה של כביש זה. כדי למנוע בעיות של הצטברות מים במחלף, נבנתה, לראשונה בישראל, תעלת ניקוז המופעלת על ידי חמש משאבות המגובות בגנרטור חשמלי. כמו כן, לרווחת תושבי הסביבה, נסלל הכביש באספלט שקט, שמוריד את עוצמת הרעש מחיכוך המכוניות בכביש, והוקמו קירות אקוסטיים. את הפרויקט בנתה חברת סולל בונה שזכתה במכרז של מע"צ. עלות ההקמה הכוללת של הפרויקט הייתה 45 מיליון שקל.
המחלף נחנך בספטמבר 1995, בטקס חגיגי בנוכחות ראש הממשלה יצחק רבין ושר התשתיות בנימין בן-אליעזר. בדיעבד התברר כי לטקס הגיע גם יגאל עמיר, במטרה להתנקש בראש הממשלה, אך באותה הפעם החליט שלא לממש את תוכניתו (ומימש אותה כחודשיים לאחר מכן בכיכר מלכי ישראל).
ב-1996 התקבלה החלטת ממשלה לשנות את שמו של המחלף ממחלף שמריהו למחלף רבין, אולם ביצוע השינוי התעכב עד שנת 2003.
הערות שוליים

↑  ראו למשל: על כבישים איטיים ומהירים כביכול, מעריב, 29 באוגוסט 1973
↑  אסירים בפקק, מעריב, 20 בנובמבר 1987
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: מחלף הסירה | מחלפים בכביש 2 | הבא: מחלף רשפון – געש |
המעצרים הפוליטיים בירדן (2021)

ב-3 באפריל 2021 נעצרו 20 בכירים בממלכה הירדנית בחשד שקשרו קשר להדחת המלך עבדאללה. בין הקושרים נמצא גם הנסיך חמזה בן חוסיין, אחיו למחצה של המלך. גורם מודיעיני בכיר בממלכה דיווח כי ההתרעה התקבלה משירותי המודיעין של ישראל ושל ארצות הברית. ירדן אסרה לדווח על המשבר בבית המלוכה ועל ההאשמות כלפי הנסיך חמזה.
סיכול הקשר

לפי דיווחים באמצעי התקשורת, ב-3 באפריל 2021 רשויות החוק בירדן סיכלו ניסיון הפיכה במדינה, אשר במסגרתו לקחו חלק חברים בבית המלוכה הירדני, בהם נסיך הכתר לשעבר, חמזה בן חוסיין. התקשורת הממלכתית בירדן הכחישה כי חמזה היה מעורב בהפיכה או נעצר, אך בכלי תקשורת בעולם דווח כי הוא נמצא במעצר בית בארמונו.
הוושינגטון פוסט דיווח כי בכיר בבית המלוכה טוען כי מעצרו של הנסיך, שלווה במעצרים נוספים, הוא חלק מסיכול תוכנית הפיכה נרחבת, בה השתתף בן משפחת מלוכה נוסף ועוד ראשי שבטים ומפקדים בצבא ירדן.
הנסיך חמזה ומשפחתו, בנו הבכור של המלך חוסיין מנישואיו למלכה נור, מוחזקים בארמון בבירה עמאן תחת שמירה כבדה. על פי דיווחים בכלי תקשורת ערביים, הנסיך חמזה קיבל את ההודעה על מעצרו מידי בכירים בצבא שהגיעו אל הארמון בו הוא מתגורר.
המידע שהוביל לקושרי הקשר התקבל מה-CIA האמריקני והמודיעין הישראלי. הנסיך חמזה כיהן כיורש העצר בממלכה במשך ארבע שנים לפני שאחיו למחצה, המלך עבדאללה, החליט להעביר את התואר לבנו הבכור הנסיך חוסיין. מעצרים נוספים צפויים בהמשך.
צבא ירדן הכחיש את מעצר הנסיך. הרמטכ"ל הירדני אמר בטלוויזיה הממלכתית בירדן: "אין אמת בטענות שפורסמו על מעצר הנסיך חמזה אבל הוא התבקש להפסיק בפעולות הפוגעות בביטחון ירדן ויציבותה במסגרת חקירות כוללות שביצעו מנגנוני הביטחון". בעקבות חקירות אלה נעצרו שריף חסן, אף הוא בן משפחת המלוכה, באסם עוודאללה שהיה במשך שנים יועצו הקרוב של המלך עבדאללה התחנך בארצות הברית ובעבר שימש יועץ ליורש העצר הסעודי, מוחמד בן סלמאן, ואף כיהן כשר האוצר בממשלה בריאד ואישים נוספים.
לאחר הכחשת הירדנים, פרסם הנסיך סרטון שבו הוא מאשר כי הוא נתון במעצר בית.
בירדן פורסם כי איש "המוסד" לשעבר יצר קשר עם הנסיך והציע לארגן לבני משפחתו פינוי במטוס פרטי מהממלכה. האדם שבו מדובר, רועי שפושניק, הגיב שאין לו כל קשר ל"מוסד", ואת הצעת העזרה הגיש עקב חברות אישית עם הנסיך חמזה.
בהמשך, הנסיך חמזה חתם על מכתב נאמנות למלך עבדאללה. המלך אמר ב-7 באפריל שהנסיך הבטיח להיות נאמן, הסכסוך נגמר.
ראו גם

ניסיון ההפיכה הצבאי הירדני לכאורה ב-1957
הערות שוליים

1 2   ירדן אסרה לדווח על המשבר בבית המלוכה ועל ההאשמות כלפי הנסיך חמזה, באתר הארץ, 6 באפריל 2021
↑  דניאל סיריוטי, דרמה בירדן: נחשפה התארגנות נגד עבדאללה, גל מעצרים של בכירים בממלכה, באתר ישראל היום, 3 באפריל 2021
↑  סוכנויות הידיעות ודניאל סלאמה, הנסיך הירדני פרסם סרטון: "אני במעצר בית, לא אני המושחת", באתר ynet, 4 באפריל 2021
↑  ברק רביד‏, דיווח בירדן: הגורם שהציע חילוץ במטוס לאשת הנסיך - איש מוסד לשעבר, באתר וואלה, 4 באפריל 2021
↑  איתמר אייכנר, רועי ששמו נקשר לדרמה בירדן: "אני לא מהמוסד, רציתי לעזור לחברי הנסיך חמזה", באתר ynet, 4 באפריל 2021
↑  גיא אלסטר, ברק רביד,‏, המשבר בירדן: הנסיך חמזה חתם על מכתב נאמנות למלך עבדאללה, באתר וואלה, 5 באפריל 2021
↑  מלך ירדן: הנסיך הבטיח להיות נאמן, הסכסוך נגמר, באתר ynet, 7 באפריל 2021
להפט

| --- | --- |

תה כבוש (להפט)
 
 מאכלים
 סוג:  מזון 
 מטבח:  בורמזי
 אזור מוצא:  דרום-מזרח אסיה
 מוצא:  מיאנמר 
 אופן הגשה:  צלחות לכה כסלט או כחטיף
 מרכיבים עיקריים:  עלי תה כבושים,שום,שמן.
 
להפט (באנגלית: Lahpet) הוא תה כבוש הנחשב לאחד המאכלים המסורתיים הייחודיים והפופולריים ביותר במיאנמר (בורמה), יש לו תפקיד משמעותי בחברה הבורמזית ומוגש באירועים מיוחדים, כמו חתונות וטקסים וכן במפגשים חברתיים.
מיאנמר היא אחת המדינות הבודדות שבהן צורכים תה הן כמשקה והן כמעדן לאכילה, בצורת תה כבוש.
על חשיבותו מעיד הביטוי הפופולרי הנאמר במיאנמר:”מכל הפירות, מנגו הוא הטוב ביותר, מכל הבשר, חזיר הוא הטוב ביותר ומכל העלים, להפט הוא הטוב ביותר” (פתגם עממי)
דוכן למכירת להפט בשוק העיר מנדלי
להפט טוק
עלי תה כבושים עם ירקות נמכר בשוק במנדלי
היסטוריה של שימוש בעלי תה במיאנמר

הנוהג של אכילת תה במיאנמר מתוארך לתקופה הפרהיסטורית ומשקף מורשת של שבטים ילידים שהחמיצו והתסיסו עלי תה בתוך גזעי במבוק, סלסלות במבוק, עלי לחך וסירים. היסטוריה ארוכת שנים זו באה לידי ביטוי בשפה הבורמזית, שהיא בין השפות הבודדות בעולם שהמילה שלהן ל"תה" אין מקורה אטימולוגית במילה הסינית "תה".
על פי הפולקלור הבורמזי, התה הובא לבורמה על ידי המלך אלאונגסיטו במאה ה-11, בתקופת השושלת הפגאנית. תיעוד של שתיית תה מתוארך לתקופת שלטונו, עם עדויות על ספלי תה מלכותיים ומגישי תה שהועסקו בחצר המלוכה הבורמזית. כאשר ממלכות בורמה אימצו צורות מחמירות יותר של בודהיזם טהרוואדה, התה הכבוש החל להחליף את האלכוהול בשימוש בטקסים בקרב בודהיסטים שומרי מצוות. כדי לענות על הביקוש הגובר, גידול התה התפשט בכל מדינות השאן (מיעוט אתני החי במזרח וצפון-מערב המדינה) לאחר שנת 1500. בין סוף המאה ה-15 עד תחילת המאה ה-16, תנועת רפורמה בודהיסטית בראשות נזירים בודהיסטים הצליחה לדכא את צריכת האלכוהול בטקסים פומביים ועודדה אכילת תה כבוש. עד סוף המאה ה-17, התה, בנוסף לכותנה, הפך לייצוא המשמעותי ביותר עבור בורמה. בארמון במנדלי, שנבנה במהלך תקופת קונבאונג, היה אולם תה בו נערים הכינו תה. התה היה חלק בלתי נפרד של המטבח המלכותי, הן כמשקה והן כמעדן.
לאורך התקופה הקדם-קולוניאלית, להפט נחשב למנחת שלום סמלית בין ממלכות לוחמות במיאנמר העתיקה.
בתקופה הקדם-קולוניאלית והן בתקופה הקולוניאלית, להפט הוגש לאחר מתן גזר דין בבתי משפט אזרחיים; אכילת הלפט סימלה קבלה רשמית של פסק הדין.
במהלך התקופה הקולוניאלית נפתחו בתי תה במרכזים העירוניים, כמו ביאנגון הבירה, הם נפתחו בשעות הבוקר המוקדמות והוגשו בהן ארוחת בוקר, חטיפים ותה. בשנות ה-70 נפתחו חנויות תה באזורים אחרים במדינה. חנויות אלו שימשו כנקודת מפגש חשובה למקומיים. עד לעשורים האחרונים, היו פוקדים את חנויות התה בעיקר גברים.
מאז סוף שנת 2010, סכסוך מזוין באזור גידולי התה בין ארגונים חמושים אתניים, כולל צבא השחרור הלאומי ומועצת השיקום של מדינת שאן, שיבש את שרשרת אספקת התה המקומית, זאת בנוסף למגפת הקורונה, שיצרה מחסור בכוח אדם והפחיתה באופן משמעותי את מחיר המכירה הממוצע של עלי התה הבורמזיים. גם מהגרים שנהגו לעבוד בעונת גידול התה, חיפשו עבודה בשכר גבוה יותר בתאילנד או בעיירות בגבול מיאנמר-סין.
גידולי התה במיאנמר

אזורי הגידול המרכזיים של התה במיאנמר הם במדינות שאן, קצ'ין וצ'ין בצפון מזרח המדינה, שם תנאי האקלים ההרריים, האדמה החומצית והגשם הרב מתאימים מאוד לגידול התה. תה ירוק, לבן ושחור, כולם מגיעים מאותו צמח, קמליה סינית. העלים של הצמח הזה נחשבים לתה אמיתי, החמצון והעיבוד שלהם הופך אותם לשחורים.
במדינת שאן, שהיא האזור המרכזי לגידול התה, מגדלים בעיקר תה ירוק ומעבדים תה מותסס.
במדינת קצ'ין מפיקים בעיקר תה שחור ובמדינת צ'ין, באזור קטן יותר, מגדלים תה איכותי במטעים קטנים.
העלים הצעירים נקטפים באפריל ומאי לפני תחילת המונסונים העונתיים, אך ניתן לאסוף אותם עד אוקטובר.
שטח גידולי התה במיאנמר הוא 960-700 קמ"ר והיבול השנתי 70,000-60,000 טון. רוב התה הולך לצריכה מקומית. מתוך התה שצורכת המדינה מדי שנה, 52% הוא תה ירוק, 31% הוא תה שחור ו-17% הוא תה כבוש.
תהליכי הכנה של התה כמשקה

את התה בורמזי מכינים בכמה צורות עיקריות:
תה בחלב (להפט צ'אי): תה מסורתי חם הדומה לתה המוגש בהודו. מבשלים עלי תה מיובשים במים רותחים. לאחר מכן מסננים את העלים ומוסיפים סוכר וחלב. זהו תה חם ומרגיע ונהוג לשתות אותו בבוקר או אחר הצהריים.
תה ירוק בסגנון סיני: מוגש ללא תוספת סוכר או חלב. בדרך כלל מוגש במסעדות כתוספת לאוכל. הוא קליל ומרענן.
תה קר עם חלב מרוכז: שיטת הכנה כמו בתה בחלב חם ומקררים אותו עם קוביות קרח.
יתרונות בריאותיים של התה הירוק

חמש כוסות תה ירוק מספקים 10-5% מהדרישות היומיות של ריבופלבין, ניאצין, חומצה פולית וחומצה פנטותנית. כמו כן מספקים כ-5% מהדרישה היומית של מגנזיום, 25% מאשלגן ו-45% מהצריכה היומית של מנגן.
תהליך כבישת עלי התה

תהליך התסיסה המסורתי של הלהפט:
בוחרים בעלי תה צעירים, לאחר הקטיף הם מועברים לאידוי במשך חמש דקות כדי לרכך ולמנוע חמצון מיידי. מייבשים את העלים, ומכניסים לבורות במבוק או עציצי חרס, מוסיפים מלח, שם מניחים עליהם משקל כבד כדי להוציא מהם את הנוזלים. הכלים בהם מונחים העלים אטומים ונשמרים במקום קריר ולח. העלים עוברים תסיסה אנאירובית, נוצרת חומצה לקטית, העיסה של העלים נעשית חמצמצה ומשנה צבעה מירוק לירוק-צהוב. שוטפים את העיסה ומעסים אותה. לאחר תהליך התסיסה הראשון העיסה מועברת ליישון בקופסאות אטומות לפרק זמן נוסף. מוסיפים שום, מלח, מלח לימון, מיץ לימון, צ'ילי טחון ושמן בוטנים.
סגנונות הכנת הלהפט

שני סגנונות להגשת הלהפט: כארוחה - להפט-טוק (להפט = עלה תה מותסס, טוק = סלט), או כחטיף (אהלו-להפט שמשמעותו טקס תרומה).
מרכיבים בהכנת להפט-טוק: עלי תה כבושים, קטניות, שומשום, סרטנים מיובשים, צ'ילי טרי, עגבנייה, כרוב ירוק ושומן צמחי. לזה מוסיפים תיבול של מלח, לימון ורוטב דגים.
מרכיבים בהכנת אהלו-להפט: עלי תה כבושים, קטניות, שומשום, סרטנים מיובשים, שום מטוגן. כל אחד מהמרכיבים מוגש בנפרד בקערת עם מחיצות העשויה במבוק ומצופה לכה. החטיף מוגש לאחר טקסים מסורתיים כמו אירוסין והלוויה.