תומאס הסלאבי
ביוגרפיה > המרד > רקע ומניעים

ביום חג המולד 820, לאון נרצח בקפלת הארמון על ידי פקידים בניצוחו של מיכאל האמורי, שהוכתר במהירות לקיסר. בערך באותו זמן, תומאס פתח במרד בתימה האנטולית. המקורות חלוקים לגבי הכרונולוגיה המדויקת והמניעים של המרד. גאורגיוס הנזיר, המקורות ההגיוגרפיים ומכתב ממיכאל השני לקיסר המערבי לואי החסיד טוענים שתומאס קם נגד לאון לפני תפיסת השלטון בידי מיכאל. כרונולוגיה זו מלווה כמעט את כל הכרוניקאים הביזנטים המאוחרים יותר כמו ג'נסיוס, תיאופנס קונטינואטוס ויואנס סקיליצס, כמו גם מספר חוקרים מודרניים כמו ג'ון בגנל ברי ואלכסנדר קז'דן. במחקרו על תומאס והמרד, פול למרל דוחה את ציר הזמן הזה כניסיון מאוחר יותר של מיכאל להצדיק את המרד שלו כתגובה לכישלונו של לאון לדכא את המרד, ולפטור את עצמו מהתבוסות המוקדמות שספגו הכוחות האימפריאליים. כמה מחקרים עדכניים עוקבים אחר למרל ומעדיפים את תיאורו של סימאון לוגוטס - הנחשב בדרך כלל למקורות המדויקים ביותר של המאה ה-10 - לפיו תומאס מרד כמה ימים לאחר רצח לאון ובתגובה אליו.
כתוצאה מכך, האימפריה התפצלה במאבק שהיה פחות מרד נגד הממשלה שהוקמה ויותר תחרות על כס המלכות בין מתמודדים שווים. מיכאל החזיק בקונסטנטינופול ובפרובינציות האירופיות, שלט בבירוקרטיה האימפריאלית, והוכתר כהלכה על ידי הפטריארך, אך הוא הגיע לכס המלכות באמצעות רצח, בעוד תומאס זכה לתמיכה ולגיטימציה באמצעות תביעתו לנקום את רצח לאון, והוא ניצח. הגיבוי של תימות הן באסיה ומאוחר יותר באירופה. תומאס היה דמות ידועה, פופולרית ומכובדת באסיה הקטנה, שם לאון החמישי זכה לתמיכה ניכרת. מיכאל, לעומת זאת, כמעט ולא היה מוכר מחוץ לבירה; הרקורד הצבאי שלו לא היה ראוי לציון, הוא היה חסר השכלה והתנהגות גסה, הגמגום שלו גרם לו ללעג, והוא נודע כמי שמזדהה עם הכת הדתית הכופרת של האתינגאנים, אליה השתייכה משפחתו.
דיווחים ביזנטיים על המרד של תומאס קובעים שהוא למעשה לא תבע את כס המלכות בשמו שלו אלא נטל את זהותו של הקיסר קונסטנטינוס השישי, שהודח ונרצח על ידי אמו, אירנה האתונאית, בשנת 797. רוב החוקרים המודרניים עוקבים אחר למרל, אשר דוחה זאת כעוד המצאה מאוחרת יותר. אם יש בו אמת כלשהי, ייתכן שמקורו של הסיפור הזה הוא שתומאס בחר להיות מוכתר בשם המלכותי "קונסטנטינוס", אך אין הוכחות למעשה כזה. הניכוס האפשרי של זהותו של קונסטנטינוס השישי מקושר בכמה מקורות ביזנטיים עם האמירה שתומאס היה תומך שמועות באיקונולטריה, בניגוד לתמיכתו של מייקל באיקונוקלאזם: תחת קונסטנטינוס השישי הוחזרה הערצת האיקונות. אף על פי כן, הניסוח המעורפל של המקורות, הנטיות האיקונוקלסטיות של תימות רבות באסיה הקטנה, והברית של תומאס עם הערבים מדברים נגד כל מחויבות גלויה לפולחן האיקונות מצדו. ואכן, בהתחשב בגישתו הפייסנית של מיכאל השני בתקופת שלטונו המוקדם, נראה כי מחלוקת פולחן האיקונות לא הייתה נושא מרכזי באותה תקופה, ולפי השקפתם של חוקרים מודרניים ככל הנראה לא שיחק תפקיד מרכזי במרד של תומאס. הדימוי של תומאס כאלוף איקונופילים בניגוד לאיקונוקלסט מיכאל השני במקורות מתקופת השושלת המקדונית מאוחר יותר הייתה כנראה תוצאה של הטיה אנטי-איקונוקלאסט משלהם. וורן טרדגולד גם מציע שאם היא נכונה, ייתכן שטענתו של תומאס שהוא קונסטנטינוס השישי הייתה מעט יותר מסיפור שהופץ כדי לזכות בתמיכה, וכי תומאס חתר על "עמימות נלמדת" כלפי אייקונים, שנועדה למשוך תמיכה מאיקונופילים. במילותיו של טרדגולד, "תומאס יכול להיות הכל לכל בני האדם עד שהוא יכבוש את כל האימפריה, ואז יהיה לו מספיק זמן לאכזב כמה מחסידיו".
התיאור של תיאופנס קונטינואטוס על המרד של תומאס קובע כי בתקופה זו, "המשרת הרים את ידו על אדונו, החייל על הקצין שלו, הקפטן נגד הגנרל שלו". זה הוביל כמה חוקרים, ובראשם אלכסנדר וסילייב וג'ורג' אוסטרוגורסקי, לראות במרד של תומאס ביטוי לאי שביעות רצון נרחבת בקרב האוכלוסייה הכפרית, שסבלה ממיסוי כבד. ביזנטים אחרים, בעיקר למרלה, פוסלים את אי שביעות הרצון הכפרית כגורם עיקרי במהלך המרד.
ג'נסיוס וכרוניקנים אחרים קובעים עוד כי תומאס זכה לתמיכתם של "הגרנים, הודים (זוטים), מצרים, אשורים, מדיאנים, אבסגים, זיגים, איבריים, כבירים, סלאבים, הונים, ונדלים, גטים, מניכאיסטים, אגריסים, אלנים, קלדים, ארמנים וכל מיני עמים אחרים". זה הוביל לטענות מודרניות לפיהן המרד של תומאס ייצג התקוממות של הקבוצות האתניות הלא יווניות של האימפריה, אך לפי למרל, התיאור המוגזם הזה הוא עוד פיסת דיסאינפורמציה עוינת. עם זאת, כמעט בטוח שתומאס יכול לסמוך על תמיכה בקרב שכנותיה הקווקזיות של האימפריה, שכן נוכחותם של אבסגים, ארמנים ואיבריים בצבאו מוזכרת במכתבו של מיכאל השני ללואי החסיד מאותה התקופה. הסיבות לתמיכה זו אינן ברורות; תומאס אולי הבטיח הבטחות לא מוגדרות לשליטיהם, אבל למרל מציע שייתכן שהארמנים סייעו לו מנקמה על לאון, בן משפחתם שנרצח.