stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הגדה קיבוצית לפסח
הערות שוליים

↑  אורי הייטנר, ההגדה הקיבוצית כנכס לתרבות הישראלית - א, אתר "שווים" של התנועה הקיבוצית, 26.03.2007
↑  קיבוץ מעלה החמישה, הגדה של פסח, תש"ט
↑  טל מאיר, הגדת הקיבוץ: כשסדרן העבודה הפך לפרעה, באתר ynet, 23 במרץ 2013
↑  רשימת נעימות ששימשו בסדר הקיבוצי, מתוך האתר "שירה אובדת - לקידום ולשימור זמר ההתיישבות העובדת"
↑  אלי אשכנזי, בחזרה להגדת הקיבוץ, באתר הארץ, 30 במרץ 2012
↑  יובל דניאלי, הגדה קיבוצית: ההגדה - החיבור היהודי המעוטר ביותר, הזמן הירוק, 5.04.2012
↑  מילות הפיוט
↑  מילות תפילת הטל
↑  מילות השיר
↑  מילות השיר
↑  יעקב לזר, ירוקת החמור, "הדף הירוק", 16.10.2003 תחת כותרת הפרק "פעם תהיה אהבה גדולה"
↑  מוקי צור, סדר פסח ביגור
↑  דוגמאות מהאוסף הגדות הפסח, באתר www.yad-yaari.org.il
↑  הספרייה המרכזית ע"ש זלמן ארן - אוספים מיוחדים, באתר in.bgu.ac.il
| הגדות של פסח |
| --- | --- | --- |
| המאה ה-9 | סדר רב עמרם גאון |  |
| המאה ה-10 | סידור רב סעדיה גאון |  |
| המאה ה-11 | הגדה של פסח מגניזת קהיר |  |
| המאה ה-14 | הגדת הזהב (קטלוניה) • הגדת שאלתיאל (קטלוניה) • הגדת ריילנדס (קטלוניה) • הגדת ראשי הציפורים (גרמניה) • הגדת פובלט (קטלוניה) • הגדת סרייבו (קטלוניה) • הגדת וולף (צרפת) • הגדת קאופמן (קטלוניה) • הגדת האחות (קטלוניה) • הגדת ברצלונה (קטלוניה) • הגדה היספנית-מורסקית • הגדת פראטו (קטלוניה) • הגדת ששון (קטלוניה או דרום צרפת) • הגדת מודנה־בולוניה (קטלוניה) • הגדת גרציאנו (קטלוניה) • הגדת מוקטה (קטלוניה) • הגדת קיימברידג' (קטלוניה) • הגדת לומברד |  |
| המאה ה-15 | הגדת רוטשילד (צפון איטליה) • הגדת נירנברג הראשונה (גרמניה) • הגדת נירנברג השנייה (גרמניה) • הגדת וושינגטון (גרמניה) • הגדת דרמשטאדט • הגדת ארנה מיכאל (גרמניה) • סידור הרבי מרוז'ין (מזרח אירופה) • הגדת פארמה • הגדת יהודה (גרמניה) • סידור גאליקו (איטליה) • הגדת וואדי אל חגארה (וואדי אל חגארה) • הגדת לונדון של יואל בן שמעון • הגדת סינסינטי הראשונה • הגדת חילק ובילק • הגדת טגרנזי (גרמניה או אוסטריה) • הגדת ריילנדס האשכנזית |  |
| המאה ה-16 | הגדת פראג (פראג) • הגדת מנטובה (איטליה) • הגדת פריסול • הגדת מחזור רומא (בולוניה) |  |
| המאה ה-17 | הגדת ונציה (איטליה) • הגדת אמסטרדם (הולנד) |  |
| המאה ה-18 | הגדת המבורג • הגדת סינסינטי השנייה • הגדת לייפניק |  |
| המאה ה-19 | הגדת ניו יורק |  |
| המאה ה-20 | הגדת שיק (פולין) • הגדת פרחי (מצרים) • הגדת מקסוול האוס (ארצות הברית) • הגדת הרבי מחב"ד • הגדת הגדוד השלישי של הפלמ"ח (ישראל) |  |
| הגדות שונות | הגדה קיבוצית לפסח • הגדות קטלוניה |  |
כריכת ההגדה הקיבוצית של הקיבוץ הארצי בעיצוב שמואל כץ (1964)
רשימת עשירי ישראל

רשימת עשירי ישראל היא רשימה שמתפרסמת מדי שנה בכתבי עת כלכליים בישראל, ובה מדורגים האנשים העשירים ביותר בישראל על פי הונם המשוער, תוך ציון המקור העיקרי להונם. עם העיתונים המפרסמים רשימות כאלה נמנים פורבס ישראל, שנוהג לפרסם את רשימת 100 עשירי ישראל, ובמקביל שותף עם מגזין פורבס העולמי בהכנת רשימת עשירי תבל שכוללת ישראלים, TheMarker ובעבר עשה זאת גם מוסף "עסקים" של העיתון מעריב בגיליון ראש השנה שלו. רשימות אלה נוצרו בעקבות רשימות דומות של עשירים בכתבי עת כלכליים זרים, כגון דירוג עשירי תבל של פורבס האמריקאי, ודירוג שנתי של עשירי הממלכה המאוחדת בעיתון הבריטי הטיימס.
מקור המידע

הרשימות מוגבלות במידת הדיוק שלהן, משום שחלק מהערכת ההון מתבססות על מידע גלוי, כגון שיעורי החזקה בחברות ציבוריות, אך חלק מההערכה מורכב ממידע סמוי, כגון השקעה בחברות פרטיות וחובות לבנקים ולרשויות המס.
לעיתים נכללים ברשימה בני זוג כאדם אחד, משום שהונם נצבר במהלך נישואיהם ולכן שייך לשניהם, ולעיתים נכללים בני משפחה אחדים (כגון אב וילדיו הבוגרים או שני אחים) כאדם אחד, ומדורגים לפי הונם הכולל, אף שלמעשה כל אחד מהם הוא יחידה כלכלית נפרדת. ברשימות נכללים גם אזרחי ישראל שאינם תושביה.
דוגמאות > 2010

לפי הרשימה של "מעריב" לשנת 2010, ההון המצרפי של 100 עשירי ישראל בשנת 2010 הסתכם ב-278.6 מיליארד שקל חדש, עלייה של 7.2% לעומת הונם המצרפי בשנת 2009. השיא של כל הזמנים הושג בשנת 2007, כשהגיע ל-318.5 מיליארד שקל (אך שוויים ירד מאז בעקבות המשבר הכלכלי העולמי). רף הכניסה לרשימה בשנת 2010 הגיע ל-750 מיליון ש"ח, יותר מפי 2 לעומת רף הכניסה לרשימה ב-2003, שהגיע ל-328 מיליון ש"ח.
בראש הרשימה בשנת 2010 הייתה משפחת עופר, עם הון מוערך של כ-26 מיליארד ש"ח, ואחריה סטף ואיתן ורטהיימר ושרי אריסון, שהונו של כל אחד מהם מוערך ביותר מ-10 מיליארד ש"ח.
פילוח התחומים שבעזרתן הצליחו 100 עשירי ישראל לצבור את הונם הראשוני כמיליונרים, לפי רשימת "מעריב" לשנת 2010:
חברות היי-טק 26%
נדל"ן 16%
תעשייה 15%
ייבוא רכב 10%
דוגמאות > עשירי ישראל לשנת 2023

בראש הרשימה של פורבס ישראל לשנת 2023 נמצאת מרים אדלסון עם הון מוערך של 35.6 מיליארד דולר, ולאחריה אייל עופר עם 18.9 מיליארד דולר.
| דירוג | שם | שווי במיליארדי דולרים | דירוג עולמי 2023 |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 | מרים אדלסון | 35.6 | 35 |
| 2 | אייל עופר | 18.9 | 86 |
| 3 | עידן עופר | 14.0 | 122 |
| 4 | משה קנטור | 11.3 | 154 |
| 5 | רומן אברמוביץ' | 9.2 | 207 |
| 6 | דמיטרי בוכמן | 7.0 | 327 |
| 7 | איגור בוכמן | 7.0 | 327 |
| 8 | יורי מילנר | 6.8 | 358 |
| 9 | משפחת ורטהיימר | 6.3 | 400 |
| 10 | פרנק לואי | 6.0 | 419 |
דו"ח של חברת הייעוץ Henley & Partners מצביע על כך שנכון לסוף 2023, חיים בישראל 212 אנשים שהונם מוערך בלמעלה מ-100 מיליון דולר, מה שמייצג עלייה של 64% בעשור האחרון. צמיחה זו גבוהה מהצמיחה העולמית, שעמדה על 54% באותה התקופה.
ראו גם

הריכוזיות במשק הישראלי
פורום ראשי החברות ובכירי המשק בישראל
הערות שוליים

↑  רשימת עשירי ישראל 2023
↑  מיכאל לוי, זינוק של 64% בעשור: 212 בעלי הון של מעל ל-100 מיליון דולר חיים בישראל, באתר פאנדר FUNDER, ‏18/09/2024
דני דוהרטי

| --- | --- |

דני דוהרטי, תמונה משנת 1967
 לידה:  29 בנובמבר 1940 הליפקס, נובה סקוטיה, קנדה
 פטירה:  19 בינואר 2007 (בגיל 66) מיסיסוגה, אונטריו, קנדה
 שם לידה:  דניס ג'ררד סטפן דוהרטי
 מוקד פעילות:  ארצות הברית, קנדה
 תקופת הפעילות:  1960–2007 (כ־47 שנים)
 עיסוק:  זמר, פזמונאי, מוזיקאי שחקן
 סוגה:  פולק, פופ
 סוג קול:  טנור
 חברת תקליטים:  דנהיל
 שיתופי פעולה בולטים:  The Halifax III   The Mamas & the Papas
 פרסים והוקרה:  היכל התהילה של המוזיקה הקנדית (1996) 
 www.dennydoherty.com
 פרופיל ב-IMDb
 
דניס ג'ררד סטפן דוהרטי (באנגלית: Dennis Gerrard Stephen Doherty;‏ 29 בנובמבר 1940 – 19 בינואר 2007) היה זמר, פזמונאי, מוזיקאי ושחקן קנדי. הוא ידוע במיוחד כאחד מהחברים המייסדים של להקת The Mamas & the Papas ("האמהות והאבות")' שהייתה להקה ווקלית מובילה בשנות ה-60 של המאה ה-20.
קריירה מוקדמת

דני דוהרטי נולד בהליפקס, נובה סקוטיה, קנדה. הוא החל את הקריירה המוזיקלית שלו ב-1956 במסגרת להקה שנקראה "הפסטרס" (Hepsters) יחד עם שלושת חבריו ריצ'רד שיהן, אדי תיבודאו ומייק או'קונל. הלהקה הופיעה ממספר מועדונים באזור הליפקס ועל פי שיהן הם משכו קהל בכל מקום בו הם הופיעו הודות לקולו היוצא דופן של דני. שנתיים לאחר מכן הם התפרקו וב-1960 הקים דוהרטי, אז בן 19, יחד עם פט לקרואה וריצ'רד בירן, להקת פולק שנקראה "הקולוניאליים" (The Colonials). כמה חודשים לאחר מכן החתימה אותם חברת קולומביה רקורדס על חוזה ובאותו זמן הם שינו את שמם ל"שלישיית הליפקס" (The Halifax III) הם הקליטו שני תקליטים אריכי נגן ושירם הבולט ביותר היה "האיש שלא היה יכול לשיר עם מיץ'" (The Man Who Wouldn't Sing Along With Mitch), אך ב-1963 הם התפרקו. בצירוף מקרים הם נפרדו בלוס אנג'לס במלון שנקרא The Colonial.
ב-1963 הכיר דוהרטי את קאס אליוט כאשר היא שרה בלהקה שנקראה The Big 3. עוד בהיותו בסיבוב הופעות עם The Halifax III הכיר דוהרטי את ג'ון פיליפס ואת אשתו הטרייה, הדוגמנית מישל פיליפס.
כמה חודשים לאחר מכן התפרקה להקת The Halifax III וזמר הליווי שלהם, זל ינובסקי ודוהרטי נותרו בהוליווד כשהם מרוששים. הידיעה על כך הגיע לאוזניה של קאס אליוט והיא שכנעה את המנהל שלה להעסיק אותם. כך, הצטרפו דוהרטי וינובסקי ל- Big 3. זמן קצר לאחר שהצטרפו ללהקה חברים נוספים היא שינתה את שמה ל- The Mugwumps שגם היא התפרקה עד מהרה עקב פשיטת רגל וינובסקי עזב כדי להקים את להקת הכפיות המאוהבות (Lovin' Spoonful) עם ג'ון סבסטיאן.
בערך באותה תקופה, נזקקה להקתו החדשה של ג'ון פיליפס, The New Journeymen, באופן דחוף להשלמת מסע ההופעות שלה, לזמר טנור במקום מרשל בריקמן שעזב לטובת קריירה בתסריטאות לטלוויזיה. דוהרטי היה אז מובטל והוא מילא את החסר. בראשית 1965, לאחר שגם להקה זו התפרקה, הוזמנה אליוט להצטרף ללהקה חדשה שנקראה "מעגל הקסמים" (The Magic Cyrcle). בספטמבר אותה שנה חתמה הלהקה על חוזה הקלטות עם חברת דנהיל. הם שינו את שמם ל- The Mamas & the Papas ("האמהות והאבות") ועד מהרה הם החלו להקליט את אלבום הביכורים שלהם, If You Can Believe Your Eyes and Ears. שירם Creeque Alley מספר בקצרה על כך.
האמהות והאבות

בסוף שנת 1965 החל רומן בין דוהרטי לבין מישל פיליפס. בראשית תקופת ההצלחה של הלהקה עלה בידם לשמור על מערכת היחסים שלהם בסוד.
כאשר התגלה הרומן, עברו ג'ון ומישל פיליפס לבית משלהם (קודם לכן הם חלקו בית עם דוהרטי) והלהקה המשיכה להקליט יחדיו. בסופו של דבר הוציאה הלהקה ביוני 1966 מכתב, בתמיכתה המלאה של חברת ההקלטות, בו הם הודיעו למישל על הדחתה מהלהקה. עד מהרה היא הוחלפה על ידי ג'יל גיבסון, חברתו של מפיק הלהקה, לו אדלר. חברותה של גיבסון בלהקה ארכה לא יותר מחודשיים וחצי.
באוגוסט אותה שנה, עקב דרישת הקהל, הורשתה פיליפס לשוב ללהקה, ולגיבסון שולם סכום חד-פעמי עבור מאמציה. הלהקה השלימה את הקלטת אלבומה השני (שנקרא בפשטות The Mamas and the Papas) באמצעות הקלטות מחדש והחלפת את קטעי השירה של גיבסון באלו של פיליפס.
לאחר סדרה של הופעות מרשימות, הופעות רבות בטלוויזיה (כולל הופעה מיוחדת ובולטת שקיבלה ביקורת חיובית בה הם הופיעו בשיריהם של רוג'רס והארט), אלבום אולפן שלישי מוצלח (The Mamas and the Papas Deliver שיצא במרץ 1967), ופסטיבל הפופ הבינלאומי במונטריי, שהיווה פריצת דרך חברתית ושאורגן ביוני 1967 על ידי ג'ון פיליפס ולו אדלר, גרמה נסיעה חסרת מזל לאנגליה באוקטובר 1967 לערעור המרקם החברתי בלהקה. קאס אליוט פרשה לאחר שספגה עלבון מג'ון פיליפס (אף על פי שהיא שבה כדי להשלים את חלקה בהקלטת האלבום הרביעי שיצא באיחור בסופו של דבר במאי 1968). באותה עת ילדה מישל פיליפס את בתה שיינה פיליפס ופורסמה הודעה רשמית על פירוק הלהקה.
קריירת סולו

לאחר פירוק הלהקה נשארו דוהרטי ואליוט חברים, וזאת במקביל לתחילת קריירת הסולו המזהירה של אליוט. בסופו של דבר היא הציעה לו נישואים, אך הוא דחה את ההצעה. באותן שנים הוא הוציא כמה אריכי-נגן וסינגלים סולו, כשהשניים הבולטים מבניהם הם "מה תעשה?" (?Watcha Gonna Do) שיצא ב-1971 ו"מחכה לשיר" (Waiting for a Song) שיצא ב-1974. כשקאס ומישל שרות את קולות הרקע היו אלו ההקלטות האחרונות של קאס שנפטרה זמן קצר לאחר מכן. דוהרטי היה המום ונעצב אל ליבו כאשר שמע על מותה של קאס אליוט ב-1974 בגיל 32. הוא נכח בהלווייתה כמה ימים לאחר מכן בתחילת אוגוסט יחד עם ג'ון ומישל פיליפס.
ב-1982 הצטרף דוהרטי למסע האיחוד של האמהות והאבות שבו השתתפו גם ג'ון פיליפס, בתו מקנזי פיליפס ואיליין "ספנקי" מקפרלן ובו בוצעו להיטים ישנים ושירים חדשים פרי עטו של ג'ון עצמו.
דוהרטי הפיק הופעה באוף ברודוויי שנקראה " Dream a Little Dream" ושבה נפרש סיפורה של להקת האבות והאמהות מנקודת מבטו של דוהרטי. ההופעה זכתה לביקורות חיוביות. הופעה זו הייתה בחלקה תגובה לסרט התיעודי של ג'ון פיליפס ברשת PBS, שנקרא Straight Shooter: The True Story of John Phillips and The Mamas and the Papas. בהופעה הושרו שירים של הלהקה והיא התמקדה ביחסיו של דוהרטי עם קאס אליוט. לדבריו של דוהרטי מטרת ההופעה הייתה "להעמיד דברים על דיוקם".
ב-1993 גילם דוהרטי את מנהל הנמל ודיבב דמויות בסדרת הטלוויזיה לילדים "טדי ספינת הגרר" של רשת CBC הקנדית.
בשנת 1997 שיחק בסרט הטלוויזיה המוקומנטרי "Elvis Meets Nixon" של רשת שואוטיים; בו גילם את ורנון פרסלי, אביו של אלביס פרסלי.
ב-1999 גילם דוהרטי את צ'רלי מק'גיניס ב-22 פרקים של סדרת הטלוויזיה של רשת CBC "פיט פוני" (Pit Pony).
ב-2004 הופיע בקונצרט חצי היובל של "שרון, לויס ובראם" (Sharon, Lois & Bram) ששודר ברשת CBC ב-1 בינואר אותה שנה. דוהרטי שר שני שירים עם השלישייה: California Dreamin' ו-Who Put the Bomp.
אחת מהופעותיו האחרונות של דוהרטי היו בפרק העשירי של העונה השביעית של סדרת הטלוויזיה הקנדית Trailer Park Boys כסוכן ה-FBI המיוחד ריאן צ'לקנק. צילומי הפרק הסתיימו זמן קצר לפני מותו של דוהרטי בראשית 2007 ושידור הפרק הסתיים בהודעה: "פרק זה מוקדש לזכרו של דני דוהרטי".
מותו

דני דוהרטי מת ב-19 בינואר 2007 בביתו במיסיסוגה, אונטריו עקב אי-ספיקת כליות שסבל ממנו לאחר ניתוח מפרצת באבי העורקים.
סרט תיעודי על חייו שנקרא Here I Am, על שם השיר שכתב יחד עם הגיטריסט ג'יימס אנתוני, יצא לאקרנים זמן קצר לאחר מכן. דוהרטי נקבר בבית הקברות "שער גן עדן" שבהליפקס.
תעלומת רצח במנהטן

| --- | --- |

כרזת הסרט
 בימוי:  וודי אלן
 הופק בידי:  רוברט גרינהאט
 תסריט:  וודי אלן  מרשל בריקמן
 עריכה:  סוזן מורס
 שחקנים ראשיים:  וודי אלן   דיאן קיטון   אנג'ליקה יוסטון   אלן אלדה
 מוזיקה:  קול פורטר 
 צילום:  קארלוס די פלומה
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  סרטי טריסטאר 
 חברה מפיצה:  סרטי שלושה-כוכבים
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  18 באוגוסט 1993
 משך הקרנה:  104 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  סרט קומדיה, סרט בלשי, סרט פשע 
 תקציב:  13.5 מיליון דולר
 הכנסות:  11,285,588 מיליון דולר
 הכנסות באתר מוג'ו:   manhattanmurdermystery
 דף הסרט ב־IMDb
 
תעלומת רצח במנהטן (באנגלית: Manhattan Murder Mystery) הוא סרט קולנוע מסוגת קומדיה/מתח בבימויו של וודי אלן משנת 1993. תסריט הסרט נכתב על ידי אלן ומרשל בריקמן.
עלילה

לארי ליפטון (וודי אלן) ואשתו קרול (דיאן קיטון) פוגשים בחדר המדרגות את שכניהם פול (ג'רי אדלר) וליליאן האוס (ליין כהן) המזמינים אותם לשתות קפה בדירתם. ליליאן מספרת לקרול לגבי פעילותה הספורטיבית ופול מראה ללארי אוסף בולים. פול וליליאן נראים מאושרים ובריאים יחסית לגילם.
למחרת בערב לארי וקרול חוזרים לדירתם ורואים קהל מתאסף בפתח דירתם של פול וליליאן. הם מגלים שליליאן נפטרה כתוצאה מהתקף לב, דבר המפתיע אותם עקב מצבה הבריאותי הטוב במפגשם הקודם. ליליאן מכוסה בסדין כך שהם לא רואים את הגופה.
לאחר כמה ימים קרול רואה ברחוב את פול המתנהג בעליזות על אף מות ליליאן. קרול חושבת שהתנהגותו מוזרה והיא מכינה לו קינוח כדי להיפגש עמו. כשקרול מכינה לפול את הקינוח במטבח היא מוצאת כד אפר שלכאורה של ליליאן על אף שפול אמר שהיא נקברה. בלילה קרול שומעת את פול עוזב את דירתו והיא בטוחה שהוא רוצה להיפטר מהכד אולם לארי טוען שהיא מגזימה בתגובותיה.
למחרת קרול מתצפתת על דירתו של פול וכשהוא אינו נוכח היא מתגנבת לתוכה. היא רואה שכד האפר נעלם וישנם שני כרטיסי נסיעה לצרפת של שם פול ואישה בשם הלן מוס. קרול מתקשרת לטד (אלן אלדה), חבר קרוב שלה ושל לארי המתעניין בתעלומה, מדירתו של פול. כשפול חוזר בהפתעה היא מתחבאת מתחת למיטה. מאוחר יותר היא מגלה שהיא איבדה את משקפיה בדירה.
צוות שחקנים

וודי אלן - לארי ליפטון
דיאן קיטון - קרול ליפטון
ג'רי אדלר - פול האוס
ליין כהן - ליליאן האוס
אלן אלדה - טד
מאלני נוריס - הלן מוס
מארג' ריימונד - גברת דלטון
אנג'ליקה יוסטון - מריסה פוקס
קבלה

הסרט יצא לאקרנים ב-18 באוגוסט 1993 ב-268 בתי קולנוע והכניס כשני מיליון דולר. בסיכום הכנסותיו הוא גרף כ-11.3 מיליון דולר, פחות מהתקציב שעמד על 13 מיליון דולר. בבריטניה הסרט הגיע למקום ראשון ברשימת הסרטים המכניסים ביותר עם 1,920,825 לירה שטרלינג ב-24 בינואר 1994.
הסרט קיבל ביקורות חיוביות. נכון ל-2013 הסרט קיבל ציון של 91% מהאתר "Rotten Tomatoes" בהתבסס על 23 ביקורות.
קבלה > מועמדויות

טקס פרסי הסזאר בשנת 1994 - הסרט הזר הטוב ביותר
טקס פרסי האקדמיה הבריטית לסרטים ה-48 - שחקנית המשנה הטובה ביותר (אנג'ליקה יוסטון)
טקס פרסי גלובוס הזהב ה-51 - פרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר בסרט קומדיה או מוזיקלי (דיאן קיטון)
הערות שוליים

↑  דליה שלף, סרטים חדשים / תעלומת רצח במנהטן, חדשות, 28 באוקטובר 1993
| סרטים בבימויו של וודי אלן |
| --- | --- | --- |
| שנות ה-60 | מה חדש, טייגר לילי? ‏ (1966) • קח את הכסף וברח (1969)   |  |
| שנות ה-70 | בננות (1971) • כל מה שרצית לדעת על מין (ולא העזת לשאול) (1972) • ישנוני (1973) • אהבה ומלחמה (1975) • הרומן שלי עם אנני (1977) • רגשות (1978) • מנהטן (1979) |  |
| שנות ה-80 | אבק כוכבים (1980) • קומדיה סקסית של ליל קיץ (1982) • זליג (1983) • דני רוז האיש מברודוויי (1984) • שושנת קהיר הסגולה (1985) • חנה ואחיותיה (1986) • ימי הרדיו (1987) • ספטמבר (1987) • אישה אחרת (1988) • סיפורי ניו יורק (1989) פשעים ועבירות קלות (1989) |  |
| שנות ה-90 | אליס (1990) • צללים וערפל (1991) • בעלים ונשים (1992) • תעלומת רצח במנהטן (1993) • קליעים מעל ברודוויי (1994) • אל תשתו מהמים (1994) • אפרודיטה הגדולה (1995) • כולם אומרים אני אוהב אותך (1996) • לפרק את הארי (1997) • סלבריטי (1998) • מתוק ומרושע (1999) |  |
| העשור הראשון של המאה ה-21 | נוכלים בגרוש (2000) קללת אבן העקרב הירוקה (2001) • סוף הוליוודי (2002) • כל דבר אחר (2003) • מלינדה ומלינדה (2004) • נקודת מפגש (2005) • סקופ (2006) • חלומה של קסנדרה (2007) • ויקי כריסטינה ברצלונה (2008) • מה שעובד (2009) |  |
| העשור השני של המאה ה-21 | כשתפגשי זר גבוה ומסתורי (2010) • חצות בפריס (2011) • לרומא באהבה (2012) • יסמין הכחולה (2013) • קסם לאור ירח (2014) • איש ללא הגיון (2015) • קפה סוסייטי (2016) • גלגל ענק (2017) • יום גשום בניו יורק (2019) |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb17084968v (data)  CANTIC: a12013626  GND: 4375980-4  VIAF: 316751743   WorldCat (עם VIAF): 316751743
אבולוציה של האדם

הָאֵבוֹלוּצְיָה שֶׁל הָאָדָם היא תהליך ההתפתחות (אבולוציה) של המין האנושי המודרני, אדם נבון (Homo sapiens), כמו גם של מינים נכחדים נוספים בתת-שבט האדם, מתוך קופי אדם קדומים. תהליך זה התרחש במשך כעשרת מיליוני השנים האחרונות, במהלך התקופות הגאולוגיות של המִיוֹקֵן, הפְּלִיוֹקֵן, הפְּלֶייסטוֹקֵן וההוֹלוֹקֵן. האבולוציה של האדם מוכרת למדע מתוך השוואת האנטומיה, ההתנהגות ורצפי הגנום של האדם ושל קופי האדם, מתוך חקירת מאובנים של מינים נכחדים ומתוך שרידים ארכאולוגיים כגון כלי אבן מסותתים ואמנות פרהיסטורית. ממצאי המאובנים חושפים את קיומה של שושלת מסועפת, שבה לפחות עשרים מינים ידועים, שמתוכם שרדו עד ימינו רק האדם ומספר קופי אדם, כמו השימפנזה והגורילה. על פי ממצאים אלו, התהליכים העיקריים שהובילו להתפתחות האדם הם ההזדקפות על הרגליים האחוריות, שהחלה לפני כשבעה עד חמישה מיליוני שנים, ולאחריה הגידול המהיר של קליפת המוח, בשיעור של בערך פי שלושה בתוך שני מיליוני השנים האחרונות. על פי תורת האבולוציה המודרנית, תהליך זה התרחש כתוצאה ממוטציות ומגוון גנטי שנבררו על ידי ברירה טבעית וסחף גנטי.
האבולוציה של האדם היא נושא למחקר לא רק עבור העוסקים במדעי החיים אלא גם עבור אלו העוסקים בקשת רחבה של מדעי החברה ומדעי הרוח. תחום הפלאואנתרופולוגיה מאחד את חקר המאובנים עם מחקר אנתרופולוגי של חברות אדם עתיקות, ותחום הארכאולוגיה הפרהיסטורית חוקר את התרבות החומרית שלהן. תחומי הגנטיקה האבולוציונית, הגנומיקה והביואינפורמטיקה עוסקים בין השאר בפענוח האבולוציה של האדם על פי רצפי דנ"א ורנ"א, הפרימטולוגיה עוסקת בחקר הביולוגיה וההתנהגות של קופים וקופי אדם בני ימינו, והפסיכולוגיה האבולוציונית חוקרת את ההתנהגות של בני אדם בני ימינו מנקודת מבט אבולוציונית.
היסטוריה של חקר מוצא האדם

במאה ה-18 פתח חוקר הטבע השוודי קארולוס לינאוס במבצע מיון טקסונומי של כל עולם החי והצומח על בסיס המורפולוגיה והאנטומיה שלהם. את האדם והקופים הוא סיווג לאותה סדרה – ה"פרימטים" (מלטינית "ראשונים במעלה"), ולאדם העניק את השם המדעי בלטינית "הוֹמוֹ סָפִּיֶינְס" (Homo sapiens) – שם הסוג "הומו" פירושו "אדם", ושם המין "ספיינס" פירושו "נבון". מיון עולם החי חשף את הסדר ההיררכי השורר בו, ובתחילת המאה ה-19 החלו חוקרי טבע כמו ז'אן-בטיסט דה לאמארק לבדוק את רעיון המוצא המשותף של המינים על מנת להסבירו. בשנת 1859 פרסם צ'ארלס דרווין את המהדורה הראשונה של ספרו "מוצא המינים", שהציע מנגנון של שׁוֹנוּת וברירה טבעית. בספר זה נמנע דרווין מלהתייחס לסוגיה הטעונה של מוצא האדם, אבל תומאס הקסלי עשה זאת לראשונה במאמר ההיסטורי "ראיות למקומו של האדם בטבע" ב-1863, וב-1871 פרסם דרווין את ספרו "מוצא האדם", שבו חזה כי יתגלו מאובני מעבר: צורות ביניים בין קופי האדם לאדם, השערה שמולה עמדה השערה נגדית שחזתה שככל שיימצאו מאובנים נוספים הם יהיו דומים למינים המוכרים ולא יתכנסו אל צורות הביניים.
התחום המדעי המתרכז במאובני משפחת האדם נקרא פלאואנתרופולוגיה. בימיו של דרווין כבר התגלו באירופה כמה שלדים מאובנים של אדם ניאנדרטלי, אבל לא היה ברור אם הם מין נפרד מן האדם. דוגמה מובהקת ראשונה של בני אדם קדומים בעל מוח הקטן משמעותית ממוח אדם מודרני הייתה מאובן הומו ארקטוס שהתגלה בשנת 1891 באי ג'אווה שבדרום-מזרח אסיה. התפתחויות חשובות בתחום זה במאה ה-20 היו גילוי מאובני האוסטרלופיתקנים ומינים קדומים של סוג האדם במזרח אפריקה ודרומה, על ידי פלאואנתרופולוגים כריימונד דארט, רוברט ברום, משפחת ליקי, דונלד ג'והנסון וטים וייט. תגליות אלו ביססו את מוצאה האפריקני של משפחת האדם, ואת העלייה ההדרגתית שחלה בגודל המוח במשך שלושת מיליוני השנים האחרונות. עד היום נתגלו כמה אלפי מאובנים ממשפחת האדם, המסווגים כיום ל-9 עד 24 מינים נכחדים של הומינינים מדרגות שונות של שלבי ביניים בין קופי האדם לאדם.
מאז שנות ה-60 של המאה ה-20 מתחוללת מהפכה בתחום גילוי המאובנים הודות לשיטות תִארוך רדיומטריות ופלאומגנטיות, מהן עולה שהאבולוציה של האדם התרחשה במשך שבעת מיליוני השנים האחרונות לכל הפחות, במהלך התקופות הגאולוגיות של המיוקן, הפליוקן, הפלייסטוקן וההולוקן. עדויות ארכאולוגיות למוצא האדם, בעיקר של כלי-אבן מסותתים, נפוצות הרבה יותר מאשר עדויות מאובנים, וכיום מוכרות היטב מספר תרבויות ייצור כלים מן התקופה שבמינוח הארכאולוגי נקראת התקופה הפלאוליתית. במקביל התפתחו במאה ה-20 תחומי המחקר הפרימטולוגי של קופים והמחקר האנתרופולוגי של תרבויות ציידים-לקטים בימינו, תחומים התורמים להבנה טובה יותר של ממצאי המאובנים.
מהפכה נוספת בחקר האבולוציה של האדם מתרחשת הודות לפענוח הקוד הגנטי ומבנה מולקולת הדנ"א האחראית לתורשה של יצורים חיים. החל משנות ה-70 של המאה ה-20 התאפשר מיפוי הרצף של גנים רבים, עד כדי מיפוי גנום האדם כולו, וכן גנום השימפנזה, בתחילת המאה ה-21. בתחום הגנטיקה האבולוציונית האנושית, שיטות שעון מולקולרי תארכו את האב הקדמון המשותף של האדם ושל השימפנזה לתקופה של 8 עד 4 מיליון שנים לפני זמננו, והראו שמוצא האנושות בת-ימינו הוא מאוכלוסיית בסיס קטנה שהיגרה מאפריקה במהלך כ-200 אלף השנים האחרונות. גנטיקאים אבולוציוניים כמו סוונטה פבו פיתחו שיטות פלאוגנטיות למיצוי דנ"א מעצמות מאובנות, שאפשרו גם את מיפוי הגנום הניאנדרטלי, שעל פיו מחשבים כי האב הקדמון המשותף שלו ושל האדם המודרני התקיים לפני כ-500 אלף שנה. בשנים האחרונות מתחקה המחקר אחר השינויים הגנטיים האחראים לאנושיותו של האדם.
עדויות ביולוגיות למוצא האדם > מקומו של האדם בטבע

מנקודת מבט ביוכימית, אנטומית, פיזיולוגית וגנטית האדם הוא מין של יצור חי, שאינו נבדל באופן עקרוני מכל שאר המינים החיים על פני כדור הארץ. האדם חולק עמם אותן מולקולות בסיסיות של החיים כמו דנ"א, רנ"א, חומצות אמינו, פחמימות ושומנים, אותו קוד גנטי, ואף הגנים שלו דומים מאוד (ולעיתים אף זהים) לגנים של היצורים החיים הקרובים לו. כפי שמצא לינאוס, ניתן לסווג את האדם על פי אותם קריטריונים ששימשו לסיווג שאר עולם החי. מבחינת סיווגו הטקסונומי האדם הוא:
איקריוט: התאים שלו בעלי גרעין ואברונים.
בעל חיים: הוא מורכב ממספר טיפוסי תאים מתמחים כולל תאי עצב.
מיתרן: יש לו מיתר לאורך הגב, כיסי זימים בגרון וזנב (בשלב העוברי).
חולייתן: יש לו שלד פנימי.
יונק: הוא אנדותרמי, בעל שיער והוולדות שלו יונקים חלב מן האם.
יונק שליה: הוא יולד ולדות חיים הניזונים ברחם האם באמצעות שליה.
פרימט: הוא בעל ידיים עם חמש אצבעות ארוכות, ציפורניים במקום טפרים, מוח גדול יחסית לגופו, אף קטן, עיניים בעמדה קדמית, ונוסחת שיניים של שתי חותכות, ניב אחד, שתי קדם-טוחנות ושלוש טוחנות בכל רבע לסת.
על פי הדמיון ברצף הדנ"א בגנום ניתן כיום לשרטט בדיוק רב את שושלת המינים החיים ובתוכם האדם.
מצד שני, האדם הוא הפרימט בעל המוח הגדול ביותר ביחס למשקל גופו, ועם מוח גדול משמעותית מהמצופה מיצור בגודלו של האדם. מגמת גידול המוח ניכרת כבר באבולוציה של החולייתנים, היונקים, הפרימטים וקופי האדם, אך מוח האדם גדול פי שלושה לערך מזה של קופי האדם החיים כיום. במדע המודרני מקובל שהבדל זה בגודל המוח הוא העומד ביסוד ייחודו הקוגניטיבי, הנפשי והתרבותי של האדם. תכונות אנטומיות נוספות ייחודיות של האדם הן גפיים קדמיות (ידיים) בעלות אצבעות גמישות ורגישות ואגודל נגדי, המאפשרים טיפול עדין בעצמים וכלים, יציבה זקופה המשחררת את הידיים ממשימת ההתקדמות, וגרון עמוק המאפשר יכולת משוכללת של דיבור. כמו כן, האדם הוא היונק בעל תקופת הינקות וההתבגרות הממושכת ביותר, יחסית לתוחלת החיים הכללית שלו.
עדויות ביולוגיות למוצא האדם > ההומינידים: משפחת האדם

סיווג וחלוקה טקסונומית של משפחת ההומינידיים
הסיווג של האדם וקופי האדם הגדולים עבר שינויים רבים בחצי השני של המאה ה-20. בתחילת שנות ה-60 עדיין היה מקובל לייחד את משפחת ההומינידים אך ורק לאדם ולאבותיו הנכחדים, בעוד קופי האדם הגדולים הופרדו למשפחה אחרת אם כי קרובה, הפונגידיים (Pongidae על שמו של Pongo, השם המדעי של האורנגאוטן). הדעה השלטת באותה תקופה ראתה בפרוקונסול, קוף אדם מאובן מלפני כ-20 מיליון שנה, את האב הקדמון המשותף של האדם והשימפנזה. אך כתוצאה מן ההתקדמות בחקר הגנום, הוברר שהאב הקדמון המשותף חי בתקופה הרבה יותר מאוחרת, בין 4 ל-8 מיליון שנה, כלומר השימפנזה קרוב לאדם הרבה יותר ממה שהיה מקובל לחשוב ואין כל הצדקה להפרידו למשפחה אחרת. יתר על כן, המחקר הגנטי הראה שהשימפנזה קרוב לאדם יותר מאשר לגורילה, ושהגורילה קרוב לאדם ולשימפנזה יותר מאשר לאורנגאוטן. מכך נובע שכל יחידה טקסונומית שתכלול את הסוגים שימפנזה, גורילה ואורנגאוטן, אבל לא את האדם עצמו תהיה בהכרח פרפילטית – היא תכלול שלושה ענפים נפרדים, בניגוד למוסכמה לכלול בכל יחידה טקסונומית ענף מונופילטי יחיד.
התוצאה הסופית של תסבוכת זו הייתה שמשפחת הפונגידיים בוטלה לחלוטין, וקופי האדם הגדולים הוכנסו אחר כבוד למשפחת ההומינידיים עם האדם. על מנת לייחד את ענף האדם מענף השימפנזה, נדרש אפוא להוסיף רמה טקסונומית נוספת מתחת רמת המשפחה ומעל רמת הסוג – ה"שבט" (tribe). הטקסונומים עדיין חלוקים בדעותיהם לגבי הסיווג הראוי ברמת השבט ותת-השבט, אך כולם מייחדים כעת לענף האדם את הכינוי "הומינינים" (hominins או homininans). למרות (או אולי בגלל) תסבוכת זו, בשפה לא-רשמית אפילו פלאואנתרופולוגים רבים עדיין משתמשים במונח "הומינידים" (hominids) לציון האדם וקרוביו הנכחדים השייכים לאותו ענף, ובמונח "קופי אדם" לציון שאר הענפים.