stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מיט'ה
הערות שוליים

↑  Canseco, María Rostworowski de Díez (1999). History of the Inca realm (Transferred to digital printing 2006. ed.). Cambridge New York Melbourne: Cambridge Univ. Pr. p. 63. ISBN 978-0521637596.
↑  Canseco, María Rostworowski de Díez (1999). History of the Inca realm (Transferred to digital printing 2006. ed.). Cambridge New York Melbourne: Cambridge Univ. Pr. p. 163. ISBN 978-0521637596.
↑  Rowe, John H. (1946). "Inca Culture at the Time of the Spanish Conquest" (PDF). Handbook of South American Indians. 2: 183–330 (267–269).
↑  Cole, Jeffrey A. (1985). The Potosí mita, 1573–1700 : compulsory Indian labor in the Andes. Stanford, Calif.: Stanford University Press. p. 20. ISBN 978-0804712569.
↑  Carpio, Miguel Angel; Guerrero, María Eugenia (2021). "Did the Colonial mita Cause a Population Collapse? What Current Surnames Reveal in Peru". The Journal of Economic History (באנגלית). doi:10.1017/S0022050721000498. ISSN 0022-0507.
↑  Daron Acemoglu, James A. Robinson, Why Nations Fail: The Origins of Power, Prosperity, and Poverty, Pages 17-18
↑  Escobal, Javier. "The Benefits of Rural Roads: Enhancing Income Opportunities for the Rural Poor" (PDF). Grade. אורכב מ-המקור (PDF) ב-2014-05-13.
הר הכסף (סרו ריקו) של פוטוסי ב-1715
מיתריל

מיתריל (במקור: Mithril) היא מתכת בדיונית דמוית כסף, נדירה ויקרת ערך, המתוארת בכתבי הפנטזיה של ג'.ר.ר. טולקין.
המיתריל חזקה וקלה יותר מפלדה (בדומה לטיטניום), ובגמישותה מזכירה פלטינה. לדברי גנדלף, יופיו של המיתריל אינו עולה על יופיו של הכסף המצוי, אך מאידך, אין יופיו נפגם או נגרע. בזכות תכונותיה הייחודיות, משמשת המתכת ביצירת תכשיטים ושריון.
מקור המתכת

המקום היחיד בארץ התיכונה בו ניתן היה לחצוב את המיתריל הוא מוריה. הגמדאים מעם דורין, שמוריה הייתה משכנם, העמיקו חפור אל בטן האדמה במטרה לכרות את המתכת הנדירה. בשנת 1980 לעידן השלישי, חפירות הגמדים העירו בלרוג שרבץ במעמקים מאז מפלתה של מורגות. הבלרוג הרג את דורין, מלך מוריה; את בנו, נין הראשון; הניס ממוריה את עם הגמדים; והחריב את ממלכתם האדירה. לדברי גנדלף, המיתריל הביא על הגמדים הן את עושרם והן את חורבנם. בסיפורים שלא נשלמו, כותב טולקין כי המתכת מצויה גם בנומנור. מלך נומנור, טר אנקלימון, השקיע את מירב מאמציו באיתור המתכת. עם חורבן מוריה, כמעט ונכחדה המתכת מהעולם.
שריון המיתריל

בספר ההוביט מסופר כי לאחר השתלטות חבורת הגמדים בהנהגת תורין צינת-אלון על ארבור (ההר הבודד), העניק תורין לבילבו בגינס "שריון שהיה עשוי פלדה מצופה ועטור פנינים". בשר הטבעות מסופר כי שריון זה עשוי ממיתריל. לאחר חזרתו לפלך לא השתמש עוד בילבו בשריון, והעניק אותו לפרודו לקראת מסעו מריבנדל למורדור. השריון הציל את חייו של פרודו כאשר הגן עליו מפני חניתו של טרול מערות במכרות מוריה; וכן מפני סכינו של סארומן, אשר תקף אותו במהלך "טיהור הפלך" לאחר "מלחמת הטבעת". השריון נלקח מפרודו במסעו במורדור על ידי אורקים. דוברו של סאורון ("פי סאורון") השתמש בשריון על מנת להוכיח כי פרודו נמצא בידיו. גנדלף החזיר את השריון לפרודו עם תום המלחמה.
שימושים נוספים

קסדותיהם של שומרי המצודה במינאס טירית (שריד לעוצמת העבר של נומנור)
ריקמת הכתר על דגלו של אראגורן (הורם על נס בקרב במישורי הפלנור)
שערי העיר מינאס טירית, שחישלו גימלי וגמדי ארבור לאחר מפלת סאורון (תחליף לשערים שניפץ המלך המכשף)
משמעות השם

השם "מיתריל" גזור משתי מילים בשפת הסינדרין: מית, משמע "אפור" או "ערפל", ו-ריל, משמעות "נצנוץ". בשפת הקווניה, שמה של המתכת הוא מיסטארילה (במקור: mistarillë). מיתריל נקראת גם "כסף-אמיתי" או "כסף-מוריה". לגמדים שמור שם נוסף וסודי עבור מתכת זו.
הערות שוליים

↑  טולקין, שר הטבעות, (כל המקורות משר הטבעות הם על פי הוצאת זמורה ביתן, 2004, הוצאה בכרך אחד) עמוד 293.
↑  על פי הכרונולוגיה שבנספח ב', שר הטבעות, עמוד 1050.
↑  על פי שירו של בילבו בבית אלרונד (שר הטבעות, עמוד 213), אארנדיל בנה את ספינתו גם ממיתריל, ואפשר להסיק כי היא קיימת גם באמן, הממלכה הברוכה.
↑  ההוביט, הוצאת זמורה ביתן, 1976, עמוד 194.
↑  שר הטבעות, עמוד 721
↑  שר הטבעות, עמוד 812
↑  שר הטבעות, עמוד 930, וכן עמוד 1044
| הלגנדריום של טולקין: עולם הפנטזיה של ג'>  ר. ר. טולקין |
| --- | --- | --- |
| ספרים | ראשית הימים והעידן הראשון: הסילמריליון (שלושת הסיפורים הגדולים: ילדי הורין • מפלת גונדולין • סיפורם של ברן ולות'יין)  העידן השני: סיפורים שלא נשלמו  העידן השלישי: ההוביט • שר הטבעות  כרכים נוספים: הרפתקאות תום בומבדיל • עץ ועלה • תולדות הארץ התיכונה |  |
| עיבודים קולנועיים וטלוויזיוניים | ההוביט (1977) • שר הטבעות (1978) • שיבת המלך (1980) • המצוד אחר גולום • ניצוץ של תקווה • טרילוגיית שר הטבעות (אחוות הטבעת • שני הצריחים • שיבת המלך) • טרילוגיית ההוביט (מסע בלתי צפוי • מפלתו של סמאוג • קרב חמשת הצבאות) • שר הטבעות: טבעות הכוח • סדרת הטלוויזיה "ההוביטים" • שר הטבעות: מלחמת הרוהירים |  |
| דמויות | אאומר • אאורל • אארנדיל • אורוון • אזוג • אילובטר • איסילדור • אלרונד (משפחת אלרונד) • אראגורן • ארוון • בולג • בורומיר • בילבו בגינס • בלג קותליון • ברד הקשת • ברן • גולום • גיל גלד • גילדור • גימלי • גלדור הגבוה • גלדריאל • גנדלף • הואור • הורין תליון • טואור • טורין טורמבר • לגולאס • מורגות' • מורוון אלדוון • מיגלין • מים הגמד • מריאדוק ברנדיבאק • נאזגול • ניינור ניניאל • סאורון (העין) • סארומן • סמאוג • סמוויז גמג'י • פינגולפין • פינווה • פינרוד • פרגרין טוק • פרודו בגינס • פרמיר • קירדן • רדגסט • תאודן • תום בומבדיל • תורין צינת-אלון • תינגול סיעות העלפים: האברי • האלדר • הנולדור • הטלרי • הסינדר |  |
| מקומות | מקומות כלליים: אאה • אמן • ארדה • הארץ התיכונה • הארצות הדרומיות • בלריאנד • ולינור • ים בלגירארץ ר'ון • ימת ר'ון •   מהעידן הראשון: ממלכות הארץ התיכונה • ההרים הכחולים • הימרינג • אנפאוגלית • היתלום • אנגבנד • הלקרקסה (שלוש ממלכות העלפים: גונדולין • דוריאת • נרגותרונד) מהעידן השני והשלישי: נומנור • גונדור • ארנור • מינס טירית • מורדור • ים נורנן • רוהן (רשימת מלכים) • מוריה (קהזד דום) • לות'לוריין • ריוונדל • הפלך • ארבור • יער-אופל • קירית אונגול • מיתלונד • אוסגיליאת • ברד דור |  |
| יצורים אגדיים וגזעים | אורק • אדם (אדין • דונאדין) • עלפים • גמד • דרקון • הוביט • וארג • ולאר • מיאר (איסטרי) • בלרוג |  |
| קרבות | מהעידן הראשון: מלחמות בלריאנד (דגור-נואין-גיליאת • דגור אגלרב • דגור ברגולך • נירנית ארנוידיאד • מלחמת החרון) מהעידן השני: מלחמת הברית האחרונה מהעידן השלישי: האסון בשדות הסיפנים • קרב חמשת הצבאות • מלחמת הטבעת (קרב שדות הפלנור) |  |
| שפות | קווניה • סינדרין • הלשון השחורה |  |
| שונות | מושגים • מושגים בארץ התיכונה • המועצה הלבנה • הברית האחרונה • טבעות הכוח • מיתריל • פלנטיר • תורין ושותפיו • Into the West  • כריסטופר טולקין • טולקין (סרט) • השיר האחרון של בילבו |  |
מערג

מערג נגרר על ידי טרקטור
מערג (באנגלית:  Garden Bedder Hiller Attachment) הוא כלי חקלאי, שמטרתו לסמן ערוגות בשדה חלק, למטרת שתילה או זריעה.
המערג הוא כלי הרתום לטרקטור והבנוי משני סכיני דיסק (או יותר) החודרים לקרקע ויוצרים תלמים שביניהם נוצרת גדודית (תלולית) של אדמה. אל הגדודית מתייחסים כאל ערוגה. במעבר הראשון המערג יוצר בין ערוגה אחת לשלוש ערוגות בכל מעבר לאורך השדה, במעבר הבא, מצמידים את המסגרת הנושאת של המערג לערוגה שנוצרה במעבר קודם ומסמנים ערוגה חדשה או שתי ערוגות חדשות.
בגידולי שדה רוחב כל ערוגה הוא בדרך כלל 1.93 מטר. בכרמים ובמטעים גודל הערוגה שונה.
יש שני סוגי מערגים, האחד הוא בעל דיסקיות המסמן על רגל קשיחה. השני, הנחשב כטוב יותר, הוא בעל כפות (מהמילה כף) ניתנות להחלפה המותקנות על רגל קפיצית ומותאמות לסוג הקרקע אותה מסמנים.
כהכנה לקראת זריעה או שתילה, ניתן "להשטיח" את הגדודיות (תלוליות) שנוצרו על ידי המערג, באמצעות מעגילה.
ערך זה הוא קצרמרבנושא חקלאות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מלגשית

| --- | --- |
 מדינות:  מדגסקר, מאיוט
 אזורים:  מלגשים 
 דוברים:  בערך 20 מיליון
 שפת אם:  בערך 20 מיליון
 כתב:  אלפבית לטיני
 משפחה:  אוסטרונזית מלאיו-פולינזית בורנאו-פיליפינית בריטו מלגשית
 לאום:  מדגסקר
 מוסד:  האקדמיה המלגשית
 קוד שפה:  mg 
 קוד ISO 639-1:  mg 
 קוד ISO 639-2:  mlg 
 קוד ISO 639-3:  mlg 
 ראו גם:  שפה • כתב • רשימת שפות
 
מלגשית (Malagasy; בצרפתית: Malgache) היא השפה הרשמית של מדגסקר, ומדוברת גם על ידי מיעוט בקומורו, ראוניון ומאיוט. סך כל הדוברים בה הוא כ-17 מיליון. המלגשית שייכת למשפחת השפות האוסטרונזיות, ומבחינה גאוגרפית היא השפה המערבית ביותר במשפחה זו ובשפות המלאיו-פולינזיות, המהוות את רובן של השפות האוסטרונזיות.
השפה הספרותית נגזרת בעיקר מהניב של תת-הקבוצה האתנית המלגשית מרינה.
לפי מקורותיה, משתייכת השפה המלגשית לקבוצת ה"באריטו המזרחי" שבענף השפות הקרוי "באריטו הגדול". ענף שפות אלו מדובר בקלימנטן, החלק האינדונזי של האי בורנאו, באזור הנקרא כעת בנג'רמסין והכולל את השפות מא'אניאן, (הנחשבת הכי קרובה למלגשית) סמיהים, דוסון דייה, והמדובר גם על ידי "נוודי הים" באג'או. באזור הנזכר השפה השלטת היא המלזית, השייכת לענף אחר של השפות המלזו-פולינזיות. המרחק הגאוגרפי בין דוברי המלגשית ובין דוברי שאר השפות המקרובות אליה באינדונזיה הוא כ-7,000 ק"מ. המלגשים הגיעו מאיי דרום-מזרח אסיה לאי מדגסקר, בדרך הים, לפי השערות שונות, בסביבות 450 או 700 לספירה.
השפה המלגשית מדוברת גם באי מאיוט בכ-20 כפרים, ושמה שם "קיבושי" או "בושי" (בפי רוב תושבי מאיוט - "שיבושי").
השפה המלגשית כוללת מעל 20 גרסאות מקומיות, הקרויות בדרך כלל "ניבים". מבחינה לקסיקלית, מעל 90% מאוצר המילים המסורתי של השפה המלגשית מקורו הוא אוסטרונזי. השאר - ממקור באנטו, סוואהילי-ערבי וסנסקריטי. השפה שאלה גם מילים חדשות מצרפתית ומאנגלית. בדרך-כלל המילים השאולות משפות אלה הן בשימוש בעיקר בתחומי פעילות מסוימות. למשל, המילים ממוצא באנטו משמשות בעיקר את תחום גידול הבקר (מילים כמו Omby, Ondry, Akoho). מילים ממוצא סוואהילי משמשות יותר בתחום המסחר, לוח השנה והגדת העתידות. (Alahady, Adaoro, Sikidy). המילים השאולות העתיקות ביותר הן אלה מהסנסקריט (למשל, Tsara, Soa, Sahaza, Sandry, Sisa, Hetsy), שעברו למלגשית עקב שכנות בעבר, במהלך האלף הראשון לספירה, עם ימאים מלזים שהשתמשו בהן. דוברי המלזית היו בין הראשונים בדרום-מזרח אסיה שהושפעו על ידי תרבויות הודיות.
הכתב המודרני של השפה המלגשית באלפבית הלטיני נקבע בשנת 1823 בצו מלכותי בעקבות הסכמה בין המלך ראדאמה הראשון ובין מיסיונרים בריטים שהביאו לארץ את הדפוס. אומץ העיקרון של סימונם של העיצורים כמו באנגלית וזה של התנועות כמו בשפות הלטיניות. קודם לכן כמה ממלומדי הממלכה השתמשו כבר בגרסה של האלפבית הערבי "סוראבה", "הכתב האצילי", שהתפתח בדרום-מזרח האי.
אף על פי שמקור השפה המלגשית הוא בשטחי אינדונזיה, אין להסיק מכך באופן אוטומטי שנכתבה אי פעם בכתב המלזי העתיק שהשתמש באלפבית ממקור הודי.
לשפה המלגשית אוצר מילים עשיר מאוד (כמה ממילוניה כוללים מעל 60,000 מילים). הדבר מאפשר לה ביטוי מדויק של מושגים מופשטים, שירה ודימויים. הבעיה העיקרית של השפה היא מאגר מצומצם מדי להבעת מושגים מתחום המדע והטכניקה.
דוגמת טקסט בשפה המלגשית

הסעיף הראשון של הכרזת זכויות האדם
Teraka afaka sy mitovy zo sy fahamendrehana ny olombelona rehetra. Samy manan-tsaina sy fieritreretana ka tokony hifampitondra am-pirahalahiana
במהלך המאה ה-19 שאלה השפה המלגשית מספר גדול של מילים מן השפות האירופיות, בעיקר מאנגלית וצרפתית.
הגיית השפה וכתיבתה

בשפה המלגשית קיימים טקסטים כתובים ככל הנראה החל מהמאה ה-15. כשהקימו הצרפתים את פור-דופן (Fort-Dauphin) במאה ה-17 הם מצאו שהתושבים השתמשו בכתב ערבי-מלגשי הידוע בשם "סוראבה".
הגיית השפה וכתיבתה > האלפבית "סוראבה"

הכתב סוראבה" או "ע'גמי" שימש במיוחד בטקסטים של אסטרולוגיה ומגיה. כתב היד העתיק ביותר הידוע באלפבית "סוראבה" הוא מילון קצר מלגשי-הולנדי מתחילת המאה ה-17, שפורסם לראשונה על ידי גבריאל פארן. עם זאת כתב סוראבה היה בשימוש בחוף הדרום-מזרחי של מדגסקר עוד מהמאה ה-15.
מקור המילה "סורא-בֶה" הוא המילים "סוראטרה" = "לכתוב" ו "בה"= "גדול" ומשמעותו "הכתב הגדול" או "הכתב האצילי". המילה "סוראטרה" מקורה במילה "סוראת" מהשפות המלאית והג'וונזית, שמובנה "מכתב", "כתוב", "דואר". על כן משערים כי הכתיבה הונהגה במדגסקר בהשפעה "אינדונזית", ייתכן מאוד ג'אוואית. קיימים אפיונים משותפים לכתב סוראבה ולאלפבית "פגון" שהוא הגרסה הג'וונזית של האלפבית הערבי: למשל שלוש נקודות מעל לאותיות הערביות "דא" ו"טא" בשביל עיצורים כפופים מיוחדים שבשפה הג'אוואית. יש סבורים משום כך שהמלגשים למדו את הכתב הערבי של הג'אוואים. אם נכון הדבר, תהליך זה התקיים במהלך מגעים שנמשכו אחרי תקופת ההגירת ה"אינדונזים" למדגסקר. כעדות לכך מובאות דוגמאות של מילים מלגשיות מסוימות העשויות לתמוך בקיומם של מגעים מתמשכים עם המלזים ועם הג'אוואים גם בתקופה שבה התחזקה השפעת האסלאם בשטח אינדונזיה היום. למשל, המילה המלגשית Sombidy (סומבידי) שמובנה "לשחוט (בעל חיים)" באה מהמלזית "Sembelih" (סמבליה) - שמשמעותה לשחוט בעל חיים לפי כללי הפולחן המוסלמי ושמקורה במילים "בסמיללאה" (בשם אללה) שאומרים אותם בעת השחיטה המוסלמית. המילה המלגשית אינה באה ישירות מערבית, שיש לה מילה אחרת עבור "לשחוט", אלא מאינדונזיה בתקופה של התחזקות האסלאם בה.
הגיית השפה וכתיבתה > הנהגת האלפבית הלטיני

המלך רדאמה הראשון, המונרך המלומד הראשון של בני מרינה, למרות ששלט היטב במסורת הכתב סוראבה, החליט להחליפו באלפבית לטיני כעצתו של המיסיונר דייוויד ג'ונס והזמין את חברת המיסיון הפרוטסטנטית מלונדון להקים באי בתי ספר וכנסיות.
לשפה המלגשית מסורת עשירה של נאומים, סיפורים ואגדות. היצירה העממית המפורסמת ביותר היא "איבוניה", פואמה אפית על גיבור בעל אותו השם.
הספר הראשון שהודפס במלגשית היה ספר "כתבי הקודש" (ה"ביבליה" הנוצרית), כלומר התנ"ך בגרסה הנוצרית והברית החדשה שתורגם למגלשית בשנת 1835 על ידי מיסיונרים בריטיים שפעלו באזור הרמה של מדגסקר. טקסטים דתיים במהדורה ראשונה דו-לשונית פורסמו על ידי אטײן דה-פלאקור שהוציא לאור גם את המילון הראשון לשפה.
כיום בכתב האלפביתי המלגשי הכולל 21 אותיות - (דהינו 26 האותיות הסטנדרטיות של האלפבית הלטיני להוציא c, q, w, u, x), האות o מבטאים כמו ou צרפתי (אם כי באזורים מסוימים, במיוחד באזורי שפת הים הצפוניים, צפון-מערביים ומערביים - ייתכן גם היגוי כמו בצרפתית). לעומת זאת הצמד "ao" מבטאים קרוב ל o פשוט. ה i בסוף במילים נכתבת תמיד y. האות e מבטאים כמו é צרפתי. באשר לעיצורים ה r מבוטאת כמו r באיטלקית. ה -g הוא תמיד חזק, כבמילה "גמל". s מבטאים כמו "סמך" עברי. הצמד ts מבטאים כמו "צ" עברי.
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | אחורית | אחורית | מרכזית | מרכזית | קדמית | קדמית |
| סגורה | u |  |  |  |  | i |
| אמצעית | o̞ |  |  |  |  | e̞ |
| פתוחה |  |  |  | a |  |  |
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | סדקי | סדקי | וילוני | וילוני | כפוף | כפוף | מכתשי | מכתשי | שִנִּי | שִנִּי | שפתי (־שִנִּי) | שפתי (־שִנִּי) |
| אפי |  |  | ŋ |  |  |  | n |  |  |  | m |  |
| סותם |  |  | ᵑɡ | ᵑk | ɳɖʳ | ɳʈʳ |  |  | n̪d | n̪t | ᵐb | ᵐp |
| מחוכך |  |  |  |  |  |  | ⁿʣ | ⁿʦ |  |  |  |  |
| חוכך |  | h |  |  |  |  | z | s |  |  | v | f |
| מקורב |  |  |  |  |  |  | l |  |  |  |  |  |
| רוטט |  |  |  |  |  |  | r |  |  |  |  |  |
* תוספת פונמה בהתאמה לסטנדרט
טקסט באלפבית סוראבה
מיתרה

| --- | --- |

 תפקיד:  אל השמש ואל החברות, הנאמנות וההסכמים
 תרבות:  מיתראיזם, דת רומא העתיקה 
 אלים מקבילים:  Mithras, Mithra 
 
מיתרה על תבליט רומי
מיתרה במוזיאון פיו קלמנטינו במוזיאוני הוותיקן
מיתרה במוזיאון הבריטי
מיתרה בתבליט רומי במוזיאון לתולדות האמנות בווינה
מיתרה (בפרסית עתיקה: 𐎷𐎰𐎼 ובאווסטית: 𐬨𐬌𐬚𐬭𐬀 'מית'רה', בסנסקריט: मित्र) הוא אל חשוב במיתולוגיה הפרסית ובמיתולוגיה ההינדואית. האל מופיע בוודות כאחד האדיאטים - אל השמש ואל החברות, הנאמנות וההסכמים. בתרבות הפרסית, הפך מיתרה אל חשוב באמונה הזורואסטרית. ניתן לזהותו עם אל פרוטו-אינדו איראני, שגם שמו היה, כנראה, מית'רה.
בשתי התרבויות, הוא מיוחד בקשריו הקרובים עם האל ששולט על ה"אסורות" (ובאיראנית, "אהורות"), ומגן על ה"רטה" (באיראנית: "אשה"): ורונה בהודו ואהורה מאזדה באיראן.
האל ההלניסטי והרומי מיתרס, אותו עבדו גברים מדתות המסתורין מהמאה ה-1 לפנה"ס ועד למאה ה-5 לספירה, איחד בין המיתרה הפרסי לאלים פרסיים אחרים, בכת סינקרטית בשם "מיתראיזם" (אנ').
אטימולוגיה ומקורות

למילה ההודו-איראנית "מיתרה" עשויות להיות שתי משמעויות:
הסכם, אמנה;
חברות.
הפירוש הכללי של "ברית" יכול להסביר את שתי האפשרויות. המשמעות השנייה בדרך כלל מודגשת במקורות ההודיים, והראשונה במקורות האיראניים.
הפעם הראשונה שמופיע השם מיתרה הוא בכתובת של הסכם, "קה" (1400 לפנה"ס), שנחתם בין החתים והחורים מממלכת מיתני באזור המצוי מדרום מזרח לימת ואן. הערבים להסכם חמישה אלים אינדו-איראניים: אינדרה, מיתרה, ורונה, ושני הפרשים: האשווינים או נסטיה. החורים כנראה הובלו בידי קאסטה לוחמת אריסטוקרטית, שעבדה לאלים אלה.
מיתרה בוודות

בשירי הוודות, מיתרה תמיד נמצא יחד עם ורונה, כך שהשניים מאוחדים כ"מיתראוורונה": ורונה הוא אל המקצב הקוסמי של הספירות העליונות, ואילו מיתרה מביא את האור בשחר, שהוסתר בידי ורונה. בפולחן הוודי המאוחר, קורבן לבן מובא למיתרה ושחור לוורונה.
ב"שטפת'ה ברהמנה", הזוג הזה מובחן כ"ייצוג והכוח", כשמיתרה הוא הכמורה וורונה הכוח המלכותי. כפי שהעיר ג'וזף קמפבל, "לשניהם אמורים להיות אלף עיניים. שניהם הם הכוח הפעיל של האור או הכוח השמשי שפועל באותו הזמן. שניהם מחדשים את העולם בדבריהם".
מיתרה בעולם האיראני

המהפכה של זרתוסטרה (זורואסטר), שמרה על האלים האיראניים, אך הגבילה אותם היררכיה מסובכת של "אלמותיים" ו"נערצים", שכעת היו תחת שליטתו של אהורה מאזדה או של אהרימן, מכיוון שכל היקום היה חלק מהטוב או הרע.
בחלקים המאוחרים של האווסטה, מיתרה נחשב לראש היצורים הנבראים. הוא מקבל את התואר "דיין הנשמות". כמגן של האמת ואויב הטעות, מיתרה קיבל מקום אמצעי בפנתיאון הזורואסטרי כגדול מבין ה"ייזטה", היצורים שנבראו בידי אהורה מזדה כדי לעזור בהרס כוחות הרוע והשלטון על העולם. הוא היה לנציגו של אהורה מזדה בארץ, ומטרתו הייתה לשמור על הצדיקים והישרים מפני כוחות הרוע של אחרים. לפיכך, הוא היה לאל של האמת והנאמנות, ובמעבר לעולם הפיזי – של האוויר והאור. כאויבם של החושך והרוחות הרעות, הוא הגן על הנשמות, וליווה אותם לגן עדן (גן עדן עצמו, במובן שלאחר המוות, הוא מושג פרסי במקורו). מכיוון שאור מלווה בחום, הוא היה גם האל של הצמחייה והגדילה; לטוב הוא גמל בעושר, והשמיד את הרע. מיתרה כונה הכול יכול, שלא ניתן לרמותו, שאינו טועה, המסתכל תמיד, ושאינו נח לעולם.
בתקופה ההלניסטית הוא זוהה כבנה של אנאחיטה, אלה עם מקבילות נרחבות לאלות-אמהות אחרות שאינן מוזכרות באווסטה המוקדמת. המקדש הגדול ביותר עם קשרים מיתריים הוא המקדש הסליוסידי בקנגבד שבמערב איראן (בערך 200 לפנה"ס), שמוקדש ל"אנאחיטה, האם הבתולה של האל מיתרס".
יום הולדתו של מיתרה נחוג בערבו של היום הקצר ביותר בשנה, הנקרא "שאב-א-ילדה" בפרסית, דבר המתאים לאל של אור (שהרי מיום זה והלאה הימים מתארכים).
כאל שהעניק ניצחון, מיתרה בלט בפולחן הרשמי של האימפריה הפרסית הראשונה, שם החודש השביעי והיום השש עשרה בכל חודש הוקדשו לו. מיתרה, ה"מלך הגדול", היה אל שהתאים במיוחד לשליט: שמות מלכותיים שכללו את שמו (לדוגמה, "מיתראדתס"), מופיעים בשושלות המלכותיות של פרתיה, ארמניה, ובאנטוליה בפונטוס וקפדוקיה.
הפולחן שלו התפשט בתחילה עם האימפריה הפרסית בכל אסיה הקטנה, ואז ברחבי האימפריה של אלכסנדר הגדול ויורשיו. במסופוטמיה, מיתרה זוהה בקלות עם האל שמש, האל של השמש והצדק.
הנסיכים הפרתיים של ארמניה היו כמרים למיתרה, ואזור שלם בארץ זו הוקדש לאנאחיתה. מקדשים רבים הוצבו למיתרה בארמניה, שנותרה כאחד ממבצריה האחרונים של דת זורואסטר עד שהיא נעשתה רשמית לממלכה נוצרית.
מיתרה בעולם ההלניסטי-רומי

בתרבות ההלנסיטית, מיתרה זוהה עם אפולו-הליוס. במאה השנייה לפנה"ס, כנראה בפרגמון, פסלים הלניסטים עיצבו את דמותו של מיתרה/הליוס כאל המרכזי של דת סינקרטית חדשה, מיתראיזם איקוני. אף שכת חדשה זו מעולם לא הצליחה ביותר ביוון, היא אומצה בידי רומא במאה הראשונה לפנה"ס והתפשטה ברחבי האימפריה כדת רשמית, בעיקר בעמק הריין, ובאזורים שנכללים כיום בהונגריה וברומניה. בישראל נמצאו עדויות לפולחן מיתראס בקיסריה, אתר רמת רחל, ובירושלים.
טירידאטס הראשון, מלך ארמניה, קידם את התפתחות פולחנו של מיתרה שהיה לדידו גרסה בהשפעה רומית של הזורואסטריזם. טירידאטס בנה את "מקדש גארני"(אנ'), מקדש הבנוי בסגנון יווני-רומאי שהשתמר בשלמותו ומוקדש למיתרה.
הערות שוליים

↑   הניו יורק טיימס, טיול בארמניה: האדמה עתיקה, האופטימיות חדשה, באתר הארץ, 4 באוקטובר 2018
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 118641115  VIAF: 72187436   WorldCat (עם VIAF): 72187436
מערבל הגאים

טכנאי מוסיף גריז למכלול מערבל ההגאים של מסוק SH-60 של צי ארצות הברית. ניתן לראות את הזרועות, והמוטות של המערבל המחוברים לסרוואים הראשיים (בחלק השמאלי תחתון של התמונה, המכלולים בצבע זהוב)
מְעַרְבֵּל הַגָאִים (באנגלית: Mixer Assembly) הוא מכלול במערכות בקרת טיסה מכניות המשמשות לתיאום של משטחי היגוי.
במסוקים מערבל ההגאים משמש להפיכה של פקודות היגוי קולקטיב וסייקליק בצירים גלגול ועלרוד לפקודה ליניארית לשלושה מפעילים ראשיים שמחוברים למכלול הדיסקה.
במטוסים המערבל משמש לתיאום פקודה להגאים שיש להם שימושים מרובים, לדוגמה אלוונים במטוסים בעלי כנף דלתא המשמשים לניהוג בציר עלרוד וגלגול; תיאום פקודה בגלגול להגאי גובה ומאזנות בעיקר במטוסי קרב בהם הגאי הגובה מסייעים למאזנות בגלגול; ותיאום פקודה למשטחי פלפרון המשמשים לניהוג בציר הגלגול וכמדפים.
| תעופה • תעופה צבאית • תעופה אזרחית |
| --- | --- | --- |
| עקרונות | אווירודינמיקה • כוח עילוי • גרר • מספר מאך • זווית התקפה • הזדקרות • פרופיל אווירודינמי • עומס כנף • מערבולת • אפקט קואנדה • יחס גלישה • פינת ארון המתים | מטוס פעלולים ציור של כדור פורח מסוק |
| כלי טיס | מטוס • מסוק • כדור פורח • ספינת אוויר • דאון • המראה ונחיתה אנכית (VTOL) • המראה ונחיתה קצרה (STOL) | מטוס פעלולים ציור של כדור פורח מסוק |
| מבנה | כנף • כנפון קצה־כנף • מדף • מאזנות • ספוילר • מעצור אוויר • מוטת כנפיים • כונס אוויר • כני נסע • הגה גובה • הגה כיוון • תא הטייס • משטחי היגוי • קנארד | מטוס פעלולים ציור של כדור פורח מסוק |
| הנעה | מנוע בעירה פנימית • מנוע כוכבי (רדיאלי) • מדחף • מנוע סילון • היפוך דחף • מנוע מגח סילון • מנוע על-מגח סילוני • מנוע רקטי • חשמל | מטוס פעלולים ציור של כדור פורח מסוק |
| תופעות | גלגול הולנדי • צימוד אינרציאלי • בום על-קולי • התעבות סביב כלי טיס • אוסצילציה • ורטיגו • התקרחות | מטוס פעלולים ציור של כדור פורח מסוק |
| מערכות | מחווני טיסה • צינור פיטו • מכל דלק נתיק • מצנח בלימה • אוויוניקה • מערכת בקרת טיסה • חיווט תעופתי • קופסה שחורה | מטוס פעלולים ציור של כדור פורח מסוק |
| שלבי טיסה | הסעה ודחיפה • המראה • טיפוס • הנמכה • שיוט • נחיתה • אווירובטיקה • הקפה | מטוס פעלולים ציור של כדור פורח מסוק |
| מקצועות | צוות אוויר • טייס  • מהנדס טיסה • צוות קרקע • הנדסת אווירונאוטיקה | מטוס פעלולים ציור של כדור פורח מסוק |
מונחים בתעופה
ערך זה הוא קצרמרבנושא תעופה ובנושא טכנולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מטבע מקומי

מטבע מקומי (ידוע גם כמטבע קהילתי, קהילת סחר חליפין או אשראי קהילתי) הוא מערכת כלכלית, חברתית התנדבותית, המוקמת בידי קבוצת אנשים או בידי מוסד קהילתי במטרה לאפשר פעילות כלכלית מקומית בתנאים של מחסור באמצעי תשלום או ככלי לבניית הון חברתי קהילתי.
מערכת מטבע מקומי מורכבת מחברים המצטרפים בהתנדבות ומאמצעים המאפשרים סחר חליפין ביניהם. מערכות סחר החליפין יכולות ללבוש צורה של לוח החלפות המוצב במרחב ציבורי, או צורה מורכבת של מערכות אשראי ממוחשבות מתקדמות לרישום החליפין. קיימות לא מעט קהילות מטבע מקומי המנפיקות אמצעי תשלום של ממש, לרוב בשטרות נייר. עם המוכרות בהן נמנות קהילת "השעות של איתקה" במדינת ניו יורק, ארצות הברית, ויוזמות סיוע כלכלי הפועלות, למשל, במזרח טימור ובמדינות נוספות בעולם השלישי.
מערכת המטבע המקומי מאפשרת סחר חליפין גם במצב של חוסר באמצעי תשלום מקובלים, וכן מאפשרת החלפה של סחורות ושירותים שקשה לקבוע להם ערך בכלכלה הרשמית, כגון: לימוד לא פורמלי, השגחה על ילדים, סיוע במטלות קטנות במשק בית וסביבתו וייצור ביתי בכמויות קטנות.
כללים כלכליים אלטרנטיביים

מערכות מטבע מקומי מוקמות כדי להשלים מערכות כלכליות רשמיות או אפילו כדי להציב אלטרנטיבה לכשלים שלהן. לכן הן מושתתות בדרך כלל על כללים כלכליים אלטרנטיביים, שלעיתים קרובות אף עומדים בניגוד לכללי המערכת המוניטרית הרשמית.
בלי ריבית/ ריבית שלילית:
מערכות מטבע מקומי נועדו לעודד סחר, והיות והן לרוב קטנות ומועטות משתתפים יחסית לשוק הלאומי או הגלובלי, האיום המרכזי על פעילותן הוא סטגנציה, כלומר קיפאון של המסחר כתוצאה מחוסר פעילות. מסיבה זו ובשל העדפות ערכיות של מרבית העוסקים בתחום, מערכות אלו פועלות ללא ריבית או אפילו במנגנון של ריבית שלילית, כך שלמטבע אין תפקיד של אגירת ערך, והוא נועד ומכוון למסחר הקהילתי בלבד.
שוויון ערך העבודה
מתוך תפיסה ערכית אלטרנטיבית, מבוססות מערכות מטבע מקומי רבות על שוויון בערך העבודה. מכאן השימוש הנפוץ ב"שעות", דוגמה מובהקת לכך היא בנק זמן - מודל קהילתי במיוחד בו הערך של תרומתו של כל משתתף נמדד אך ורק בזמן שהוא משקיע. השימוש בזמן העבודה כאמת מידה הוא שונה מאוד מהמערכת הכלכלית הלאומית והגלובלית בכך שהוא מיישם שוויון בערך העבודה, להבדיל מהמצב בכלכלה הקלאסית, שבה ערכה של שעת עבודה של בנקאי השקעות, למשל, יכול להיות גבוה פי מאות מערך שעת עבודתו של פועל ייצור.
כלכלה מקומית בעולם גלובלי
רעיון מרכזי במערכת מטבע מקומי הוא ההעדפה של מסחר בטובין ושירותים ברמה המקומית ובתוך קהילה. כשהמשתתפים משתמשים במטבע המקומי, הם משאירים את הערך שקהילתם מייצרת בתוך הקהילה. העדפה זו מנוגדת למגמות של שוק "חופשי" גלובלי השולטות במדיניות הכלכלית במערב, ובאה לשרת ערכים אלטרנטיביים של הון חברתי, כלכלה אקולוגית ומרקם קהילתי.
מטבע מקומי בישראל - קהילת מחרוזת ובנק זמן

ב-1999 הוקמה בישראל קהילת מחרוזת כמערכת מטבע מקומי. קהילת מחרוזת שהוקמה על ידי קבוצת פרמקלצ'ר ישראל משתמשת במטבע מקומי הנקרא "חרוזים" ופועלת בשיטה פשוטה יחסית של ניהול המסחר על ידי רכזי קהילה, המוציאים לאור מדריך של השירותים והמוצרים שמציעים החברים בעד "חרוזים" או בתעריף משולב של "חרוזים" ושקלים. ניסיון חשוב זה הקיף בשיאו כשלוש מאות חברים אך נראה שכעת הוא נמצא בסטגנציה.
בשנים האחרונות הקימו מספר מתנ"סים ומרכזים קהילתיים בנקי זמן - מודל קהילתי של מטבע מקומי הנשען על עבודה קהילתית מאורגנת ונועד לסייע לאוכלוסיות המודרות מהכלכלה הרשמית, כמו אוכלוסיות קשישים ועולים. [דרוש מקור]
ראו גם

ביטקוין
סחר חליפין של הזמן