stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
חוסה אנטוניו קמאצ'ו
קריירת אימון > נבחרת ספרד

ב-17 ביוני 1998 חזר קמאצ'ו למועדון נעוריו, ריאל מדריד, כשמונה למאמנה של הקבוצה. אמנם בטרם הקבוצה ערכה אפילו אימון אחד, קמאצ'ו התפטר מתפקידו, 22 ימים בלבד לאחר המינוי, עקב מחלוקות עם הנהלת הקבוצה. הוא הוחלף על ידי חוס הידינק. קמאצ'ו החל את העונה ללא קבוצה, אך בספטמבר 1998 החליף חאבייר קלמנטה בתפקיד מאמן נבחרת ספרד. קלמנטה פוטר מתפקידו בעקבות הפסד מפתיע בתוצאה 2–3 מול קפריסין, במשחק הראשון בקמפיין מוקדמות יורו 2000. כבר במשחקו הרשמי הראשון בתפקיד, כחודש אחר כך, הוביל קמאצ'ו את נבחרתו לניצחון חוץ 1–2 על ישראל באצטדיון רמת גן, בדרך למאזן מושלם מבחינתו של שבעה ניצחונות בשבעה משחקים בקמפיין, תוך הצגות כדורגל בהן ניצחונות 0–9 על אוסטריה וסן מרינו בספרד, ניצחון ביתי 0–8 על קפריסין, וניצחון חוץ 0–6 מול סן מרינו. בסך הכל כבשה הנבחרת 40 שערים וספגה שניים בלבד בטורניר המוקדמות תחת קמאצ'ו. את יורו 2000 החלה ספרד של קמאצ'ו בהפסד לנורווגיה, אך שני ניצחונות בשני המשחקים הנותרים העלו אותה לרבע גמר המפעל מהמקום הראשון בבית. שם, הפסידה ספרד לצרפת, שזכתה לבסוף בטורניר, בתוצאה 1–2, והודחה.
קמאצ'ו המשיך בתפקידו גם לקראת מוקדמות מונדיאל 2002. ספרד העפילה לטורניר מבית המוקדמות עם שישה ניצחונות ושתי תוצאות תיקו, וללא הפסד. בטורניר מונדיאל 2002 עצמו, ספרד פתחה היטב, כשניצחה בשלושת משחקי שלב הבתים, כשהיא כובשת שלושה שערים בכל משחק. לאחר שהדיחה את אירלנד בשמינית הגמר בדו-קרב בעיטות עונשין, פגשה ספרד את הנבחרת המארחת, קוריאה הדרומית, ובמשחק שנוי במחלוקת הודחה בדו-קרב פנדלים לאחר 0-0 בסיום ההארכה, זאת לאחר שנפסלו לה שני שערים חוקיים לחלוטין במהלך הזמן החוקי. בעקבות ההפסד וההדחה, התפטר קמאצ'ו מתפקידו לאחר ארבע שנים.
קריירת אימון > בנפיקה ליסבון והחזרה לספרד

מספר חודשים לאחר עזיבתו את הנבחרת, ב-29 בנובמבר 2002, מונה קמאצ'ו לתפקיד המאמן בבנפיקה ליסבון מפורטוגל. עם הגיעו הצליח לייצב את המערכת בעקבות פיטורי המאמן הקודם, ובשתי העונות הבאות הוביל את הקבוצה למקום השני בטבלה. בעונת 2003/2004 אף הוביל את הקבוצה לזכייה בגביע הפורטוגזי, עם ניצחון בגמר על היריבה הגדולה, פורטו, אותה אימן אז ז'וזה מוריניו. אירוע זכור נוסף מתקופתו בבנפיקה הוא מותו של כדורגלן הקבוצה, ההונגרי מיקלוש פהר, על המגרש כתוצאה מדום לב. למרות אופיו הקשוח כשחקן והן כמאמן, קמאצ'ו מירר בבכי על כר הדשא כתוצאה מהאירוע הטרגי.
לקראת עונת 2004/2005 ניסה קמאצ'ו שוב את מזלו בריאל מדריד, אך שוב עזב זמן קצר לאחר מינויו. הפעם הוא החזיק בתפקיד ארבעה חודשים, אך הפסדים בליגת האלופות לבאייר לברקוזן ובליגה הספרדית לאספניול הובילו אותו להתפטר מתפקידו ב-20 בספטמבר 2004. קמאצ'ו לא חזר לאמן כמעט שלוש שנים, עד שב-18 באוגוסט 2007 חזר לתפקיד מאמן בנפיקה ליסבון במקום פרננדו סנטוש שעזב. לאחר סדרת תוצאות רעה, טען קמאצ'ו כי הוא לא מסוגל יותר להחדיר מוטיבציה בשחקניו, וב-9 במרץ 2008, אחרי שוויון ביתי 1-1 מול נועלת הטבלה לייריה, הודיע כי הוא עוזב את תפקידו.
ב-13 באוקטובר 2008 שוב חזר קמאצ'ו לכדורגל הספרדי, כשמונה למאמנה של אוסאסונה מהליגה הבכירה. במשך שתי עונות הצליח קמאצ'ו לשרוד עם הקבוצה בליגה, ובמהלך עונתו השלישית בקבוצה, ב-14 בפברואר 2011, הוא פוטר מתפקידו מכיוון שאוסאסונה נקלעה למאבקי הישרדות. בסופה של העונה הקבוצה סיימה במקום התשיעי, גבוה יותר ממיקומה בשתי העונות הקודמות תחת קמאצ'ו.
קריירת אימון > נבחרת סין

ב-13 באוגוסט 2011, כחצי שנה לאחר פיטוריו, מונה קמאצ'ו למאמנה של נבחרת סין. מינויו לתפקיד הוסבר על ידי נשיא ההתאחדות במדינה כחלק מתוכנית ארוכת טווח לסגירת הפער הנוצר בתחום הכדורגל בין סין לבין קוריאה הדרומית ויפן, שכנותיה, בעוד אוהדי הנבחרת ראו במינוי סכנה לקמפיין מוקדמות מונדיאל 2014. סין לא הצליחה להעפיל לטורניר. ב-10 בספטמבר 2012, במסגרת משחק ידידות בין סין לבין ברזיל, הובסה סין בתוצאה 0–8, התבוסה הגדולה בתולדותיה. בעקבות התבוסה, הנבחרת צנחה למקום ה-109 בדירוג העולמי של פיפ"א, הנמוך בתולדותיה. את מוקדמות גביע אסיה בכדורגל 2015 פתחה סין בהפסד 1–2 לערב הסעודית, שסיכן את סיכויי העפלתה, ובעקבות הפסד מפתיע 1–5 לתאילנד במשחק ידידות ב-15 ביוני 2013, פוטר קמאצ'ו מתפקידו בנבחרת.
קריירת אימון > נבחרת גבון

קמאצ'ו מונה למאמן נבחרת גבון לקראת טורניר גביע אפריקה לאומות 2017, אשר נערך בגבון.
תארים

ריאל מדריד
גביע אופ"א (2): 1984/1985, 1985/1986
אליפות ספרד (9): 1974/1975, 1975/1976, 1977/1978, 1978/1979, 1979/1980, 1985/1986, 1986/1987, 1987/1988, 1988/1989
הגביע הספרדי (5): 1973/1974, 1974/1975, 1979/1980, 1981/1982, 1988/1989
גביע הליגה הספרדית: 1984/1985
הסופר קאפ הספרדי (2): 1988, 1989
נבחרת ספרד
אליפות אירופה: 1984 (מקום שני)
בנפיקה ליסבון
הגביע הפורטוגזי: 2003/2004
חפרפרת כיס

| חפרפרת כיס |
| --- | --- |
 חפרפרת כיס דרומית
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
תת־מחלקה:: יונקי כיס
על־סדרה:: חיות כיס אוסטרליות
סדרה:: חפרפרות כיס
משפחה:: חפרפרות כיס
סוג:: חפרפרת כיס
שם מדעי
 Notoryctes ‏Stirling, 1891
תחום תפוצה


חפרפרת כיס (שם מדעי: Notoryctes) הוא סוג יחיד במשפחת חפרפרות כיס (Notoryctidae) בסדרת חפרפרות הכיס (Notoryctemorphia). חפרפרות הכיס הם יונקים נדירים החיים במדבריות דרום ומערב אוסטרליה (בעיקר במדבר טאנאמי, מדבר החול הגדול ומדבר גיבסון). מעט מאוד ידוע על חפרפרות הכיס.
מיון

בסוג זה שני מינים חיים:
חפרפרת כיס דרומית (Notoryctes typhlops; בשפת האבוריג'ינים: Itjaritjari). המין תואר לראשונה על ידי אדוארד סטירלינג ב-1891 על סמך ממצא שנאסף ב-1888.
חפרפרת כיס צפונית (Notoryctes caurinus; בשפת האבוריג'ינים: Kakarratul). הזואולוג הבריטי אולדפילד תומאס תיאר את המין לראשונה ב-1920. קטן יותר בממדיו מחפרפרת הכיס הדרומית.
מין נוסף - Naraboryctes philcreaseri, חי באמצע המיוקן.
תיאור

את מרבית זמנן מבלות חפרפרות הכיס מתחת לאדמה, ורק לעיתים נצפות מעל לפני האדמה, לרוב לאחר גשמים. חפרפרות הכיס חסרות את עצב הראייה והן לפיכך עיוורות. עיניהן המנוונות נמצאות מתחת לעור. במקום אוזניים חיצוניות יש להן זוג חרירים החבויים תחת שיערן הצפוף.
צורת ראשן חרוט, ולהן עור קשה מעל החרטום וזנב קצר. אורך גופן 12 עד 16 סנטימטרים, משקלן 40 עד 60 גרם, והן מכוסות בפרווה לבנה בהירה. כיונק כיס יש לנקבות כיסים לנשיאת צאצאים, המצויים בצידו האחורי של הגוף כך שהם לא מתמלאים בחול, ובהם שתי פטמות מה שמאפשר נשיאת שני צאצאים בלבד בו זמנית. לחפרפרות הכיס רגליים קצרות. ברגל הקדמית שני טופרים גדולים ושטוחים המצויים באצבע השלישית והרביעית, ואלו משמשים לחפירה קדימה. ברגל האחורית שלושה טפרים קטנים המשמשים לדחיפת אדמה לאחור במהלך החפירה.
הדמיון בין חפרפרות הכיס ובין החפרפרתיים בכלל והחפרפזיים החיים באפריקה בפרט, הוא דוגמה לאבולוציה מתכנסת.
חפרפרות הכיס ניזונות מחרקים, ובעיקר מזחלי חיפושיות ופרפרים.
חארוף

| --- | --- |
 מדינה:  לבנון לבנון
 מחוז:  א-נבטיה
 נפה:  א-נבטיה
 גובה:  400 מטרים
 קואורדינטות:  33°22′20″N 35°26′40″E﻿ / ﻿33.372222222222°N 35.444444444444°E﻿ / 33.372222222222; 35.444444444444 
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת לבנון מוגדלת) ביירות צור טריפולי צידון בעלבכ חלבא זחלה א-נבטיה ישראל סוריה הים התיכוןחארוף(למפת לבנון רגילה) ביירות צור טריפולי צידון בעלבכ חלבא זחלה א-נבטיה ישראל סוריה הים התיכוןחארוף  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
חָאר֫וּף (בערבית: حاروف) הוא כפר שיעי, לבנוני, בנפת א-נבטיה, מחוז א-נבטיה. הכפר שוכן בגובה ממוצע 400 מטרים מעל פני הים, כ-4 קילומטרים מערבית לעיר א-נבטיה, צפונית ובצמוד לעיירה ג'בשית. לכפר חשיבות כלכלית בשל אזור התעשייה שבו, "מַרְג' חארוף".
היסטוריה

בשנת 1875 ביקר בכפר ויקטור גרן ומצא בו כ-140 מתואלים. הוא ציין שראה כמה סרקופגים ומכאן הסיק שהכפר יושב על כפר קדום.
אוכלוסייה

בשנת 2014 היו רשומים 5,249 תושבים בעלי זכות בחירה לפרלמנט הלבנוני, מהם: 5,227 שיעים (99.05%).
הערות שוליים

↑  Victor Guérin, Description géographique, historique et archéologique de la Palestine, Paris: Imprimé par autorisation de l'empereur à l'Impr. impériale, 1868, עמ' 527
↑  أسماء العائلات في بلدة حاروف، قضاء النبطية، محافظة النبطية في لبنان, إعْرَفْ لبنان (בערבית)
ערך זה הוא קצרמרבנושא לבנון. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
חארפ

חארפ (ברוסית: Kharp) הוא יישוב עירוני בנפת פריורלסקי שבימאלו-ננץ ברוסיה, על גדת נהר סוב ליד קוטב אוראל (אנ'). במפקד אוכלוסין שהתקיים ברוסיה ב-2010, אוכלוסיית היישוב מנתה 6,413 נפש, במפקד ב-2002 מנתה 7,278, ובמפקד הסובייטי ערב התפרקות ברית המועצות, ב-1989, מנתה 5,381.
גאוגרפיה ותכונות

היישוב הגדול הקרוב ביותר לחארפ הוא סלחרד, הנמצא במרחק של כ-45 ק"מ מהיישוב. בחארפ נמצאות מושבות עונשין IK-18 Polar Owl (אנ') ומושבת העונשין מספר 3 בימאלו־ננץ, שהם שניים מבתי הכלא הצפוניים ביותר של רוסיה.
היסטוריה

היישוב נבנה על ידי אסירי גולאג בתקופת סטלין. ההתיישבות החלה עם הקמת תחנת הרכבת פודגוריניה, שהורכבה מכמה בתים של עובדי הרכבת. על פי החלטה של המועצה האזורית של טיומן ב-24 בינואר 1968, תחנת פודגורנאיה הוסבה לכפר חארפ. בדצמבר 1971, על פי החלטת הסובייט העליון של רוסיה, הוקמה המועצה הכפרית של חארפ. ב-9 באפריל 1981 הועבר חארפ לכפיפות המנהלית של העיר לאביטננג'י. חארפ הפך לכפר פועלים.
ב-16 בפברואר 2024, מת פעיל האופוזיציה אלכסיי נבלני בהיותו כלוא במושבת העונשין פולאר וולף בחארפ.
הערות שוליים

↑  קבלת פנים קפואה עבור אלכסיי נבלני ב"גיהנום" הארקטי של חארפ.
↑  ХАРП — последние новости
↑  פעיל האופוזיציה הרוסי אלכסיי נבלני מת בכלא הארקטי.
זומביט (כתב עת)

| --- | --- |
סמליל "זומביט"

 תדירות:  אחת לחודש
 מו"ל:  כולנו עיתונות ותקשורת
 עורך ראשי:  נאורה שם-שאול
 תאריכי הופעה:  1994–1999 (כ־5 שנים)
 שפה:  עברית
 מדינה:  ישראל 
 
זומביט היה ירחון מחשבים לנוער שפורסם מסוף 1994 עד סוף 1999. המו"ל היה "כולנו עיתונות ותקשורת" שהיה גם המו"ל של עיתון הילדים "כולנו" ובשיתוף תוכנית הטלוויזיה זומביט. בסך הכל יצאו כ- 58 גיליונות.
הכותבים

העורכת הייתה נאורה שם-שאול (סופרת, עיתונאית, מתכנתת ופעילת אינטרנט מאז שנות השמונים), העורך האחראי: אורן ציבלין, עיצוב ממוחשב: משה אלחנתי, שעיצב את כל הדפים בסגנון מסכים וסגן עורך טכנולוגי: נמרוד קרת (האקר ומתכנת אבטחה, פעיל קוד פתוח וכתב קבוע). בין הכותבים הקבועים בעיתון: סיון רהב, יואב בן דב, משה פרסטר, מאיר (מייק) רונן, ערן פיין, עידו אמין, קורן שדמי ועמוס אלנבוגן. הכתבים הרבו להשתתף בתוכנית הטלוויזיה.
אודות כתב העת

כל גיליון הודפס בצבע מלא והתמקד בנושא מסוים והקשרו לתרבות דיגיטלית בישראל ובעולם; למשל גיליון מס' 3 עסק בקולנוע, גיליון מס' 7 עסק בכסף, גיליון מס' 9 עסק בקומיקס, גיליון 11 (בו כתב גם אמנון דנקנר) עסק בדת, גיליון מס' 17 עסק בחלל, וגיליון 23 על פסיכולוגיה וטכנולוגיה.
הירחון כלל כתבות מקוריות על משחקי מחשב, חידושי טכנולוגיה, תוכנות ולומדות, טיפים ומגוון נושאי תרבות דיגיטלית כמו משחק תפקידים, ראיונות עם דמויות מעולם זה. זומביט כלל מדורים קבועים, כמו: "הקיר של נאורה" (דבר העורכת), "הקיר שלכם" (קוראים כותבים) ו"הדף השחור של אנטי" שסיפק מבט ביקורתי על כתבות באותו הגיליון, נכתב על ידי נמרוד קרת. עמודי האמצע בכל גיליון הוקדשו לקומיקס.
בשנה השנייה, סמוך לחוק בזק 1994 שהתיר לספקי אינטרנט לספק קוים לאזרחי ישראל, התחיל לצאת מוסף אינטרנט. היו בו הסברים למתחילים את דרכם בשיטוט באינטרנט, איך להיכנס לקהילות ואיך ליצור קהילות, ומושגי יסוד בחיים שמקבלים משמעות חדשה מבנייתה של רשת האינטרנט.
לכל מנוי שהיה לו מחשב עם מודם הייתה אפשרות להתקשר ללוח ההודעות (BBS), לשלוח ולקבל מידע, לשוחח עם הכתבים ועם קוראים אחרים ולשאול שאלות. דודי גולדמן כתב בידיעות אחרונות ש"בכך הופך זומביט למגזין העברי הראשון, המיועד באמת ל"פריקים של מחשבים" ומשחקים, הפותח גם גיליון אלקטרוני, בנוסף לגיליון הנייר המהודר." יבשם עזגד כתב בהארץ ש"כבוד לקורא ואמונה אמיתית באינטליגנציה שלו היא הנחת העבודה הבולטת ביותר של עורכי ועושי כתב העת המדהים הזה. ההנחה הזאת היא הנשק הסודי שעתיד להביא להם את הניצחון בקרב נגד כל מי שמוריד את המכנסיים בניסיון למשוך עוד מעט תשומת לב. בשורה התחתונה, זומביט הוא כתב עת עתידני שמתרחש עכשיו. הוא נדבק לך ליד עם דבק אפוקסי ולא יוצא לך מהראש שבוע." דוד גורדון כתב במעריב שהוא "מגזין המחשבים הטוב בסביבה".
לעיון נוסף

דודי גולדמן, אינטראקטיבי, ידיעות אחרונות, 2 בפברואר 1995, עמ' 8.
יבשם עזגד, אפילו סבתא שלי דפקה רייס, מוסף ספרים, הארץ, 10 במאי 1995, עמ' 9.
דוד גורדון, גם עיתון וגם אתר, ב"המדור לנופלים ברשת", מעריב, 17 בינואר 1996, עמ' 9.
שי שטיינברג, קח אתר ובנה לך עסק, דבר, 16 בפברואר 1996.
ראו גם

פריק (מגזין)
WIZ (כתב עת)
מחשבים וכיף
הערות שוליים

↑  זומביט כתב עת : עיתון מחשבים לנוער בשיתוף תוכנית הטלוויזיה, באתר הספרייה הלאומית
↑  שי שטיינברג, דבר
↑  רומן דיגיטלי מאת נאורה שם-שאול, באתר הספרייה הלאומית
↑  עידו קינן, ‏גאווה ישראלית, באתר גלובס, 8 במאי 2011
↑  למשל: הפרלמנט של זומביט - פרק 293: חוק המחשבים וכן נמרוד קרת בזומביט - פרק 218
חוקת 3 במאי 1791

העמוד הראשון של ההעתק המקורי של החוקה
חוקת 3 במאי 1791 (בפולנית: Konstytucja 3 maja; בליטאית: Gegužės trečiosios konstitucija) אומצה בידי הסיים הגדול (פרלמנט) של האיחוד הפולני-ליטאי. החוקה נכתבה במשך 32 חודשים ואומצה באופן רשמי כחוק הממשלתי (Ustawa rządowa). המסמך נועד לתקן את הליקויים הפוליטיים שהיו קיימים באיחוד. המערכת הפוליטית של דמוקרטיית האצילים העניקה זכויות רבות מדי למעמד האצולה (szlachta) ועם הזמן הביאה לשחיתות. לאימוץ החוקה קדמה תקופה של תסיסה בקרב העם, שדרש רפורמות פוליטיות. הרפורמות הביאו לבחירות ממלכויות ולבחירתו של סטניסלאב פוניאטובסקי כמלך האחרון של האיחוד.
החוקה ביקשה להחליף את האנרכיה ששררה בממלכה במונרכיה חוקתית. היא הציגה אלמנטים של שוויון פוליטי בין בני המעמד הנמוך לבני האצולה, והעניקה לאיכרים הגנה ממשלתית, בכך מיתנה את שעבודם. החוקה אסרה על הליכים פרלמנטריים כגון הליברום וטו, שאפשר לכל אחד מבני האצולה להביא לפירוק המושב הנוכחי של הסיים. שכנות האיחוד הגיבו בעוינות כלפי החוקה. פרידריך וילהלם השני, מלך פרוסיה, ביטל את הברית בין שתי המדינות. האיחוד הותקף בידי יקטרינה השנייה, קיסרית רוסיה, ומלך האיחוד נאלץ לבסוף להיכנע.
החוקה הייתה החוקה הדמוקרטית הראשונה באירופה, והיא נשארה בתוקף למשך תקופה של פחות מ-19 חודשים; היא בוטלה על ידי הגרודנו סיים (Grodno Sejm), מושב הסיים האחרון של האיחוד, ב-23 בנובמבר 1793. עד 1795, החלוקה הראשונה והשנייה של פולין הביאו לסיומה של מדינה פולנית ריבונית. במשך 123 השנים הבאות, חוקת 3 במאי 1791, נתפסה כעדות להצלחתן של הרפורמות הפנים-מדינתיות וכסמל המבטיח את השבת הריבונות של פולין.
הסיים הגדול, או סיים ארבע השנים (1788-92) והסנאט מאמצים את חוקת 3 במאי 1791, בטירה המלכותית בוורשה
לזכר החוקה נבנו מספר מבני הנצחה ואנדרטאות ברחבי פולין, הראשונה שבהן היא אנדרטת החוקה בלובלין.
חב"ד למען ילדי צ'רנוביל

בול שהנפיקה התאחדות בולאי ישראל בשלהי שנת 1997 בהוקרה לפרויקט
פרויקט חב"ד למען ילדי צֶ'רנוֹבִּיל (מכונה בקיצור: ילדי צ'רנוביל) הוא פרויקט של צעירי אגודת חב"ד בישראל, שבמסגרתו עלו לישראל אלפי ילדים יהודים מאזור צ'רנוביל במשך שנות 1990–2017.
רקע

אסון צ'רנוביל, ב-26 באפריל 1986, גרם לפיזור נשורת רדיואקטיבית בשטחים נרחבים, בעיקר באוקראינה, בלארוס ורוסיה, שבהם חיים מיליוני בני אדם, מהם רבבות יהודים. לאחר שמחקרים של ארגון הבריאות העולמי הוכיחו כי סכנה גדולה במיוחד נשקפת לילדים, האוכלוסייה בעלת האמצעים מיהרה לעזוב את האזור.
בשנת 1990 פנו נציגי הקהילות היהודיות באזורים אלו לתנועת חב"ד בבקשה להוציא את ילדי המשפחות היהודיות העניות שנותרו באזור.
העלייה לישראל

לאחר שהתברר כי השנים שחולפות אינן מקטינות את הסכנה הרדיואקטיבית, הורה רבי מנחם מנדל שניאורסון לצעירי חב"ד להקים בכפר חב"ד מוסדות לקליטת הילדים, בראש הארגון עמד יוסי רייטשיק מצעירי חב"ד. ב-3 באוגוסט 1990, י"ב באב תש"ן הועלתה לישראל הקבוצה הראשונה, שמנתה 196 ילדים. מאז הועלו במסגרת הפרויקט 80 קבוצות ובסך הכל כ-2,500 ילדים. בעקבותיהם עלו גם חלק מהוריהם.
הילדים נקלטו במעונות בכפר חב"ד, שם עברו בדיקות ומעקב רפואי וקיבלו תזונה מתאימה. במקביל, סיפק הפרויקט תרופות וציוד רפואי לילדים שנותרו באזורים שבהם קיימת השפעה רדיואקטיבית.
הוקרה

הפרויקט נחשב לאחד המיזמים המפורסמים של צעירי חב"ד בישראל, וזכה להכרה של האו"ם.
ב-1995 קיבל הפרויקט את פרס מגן שר העבודה והרווחה.
בתאריך 23 בדצמבר 1997 השירות הבולאי הישראלי הנפיק "בול חב"ד למען ילדי צ'רנוביל". על הבול הופיע ציור של ילדי צ'רנוביל יורדים ממטוס אל על בהגיעם לישראל. האמן אלי כרמלי עיצב את הבול. השירות הבולאי מכר 1,317,700 בולים מבול זה בתוך כ-7 חודשים עד להפסקת מכירתו..
בין השנים 2007-2015 נערכו בהוליווד אירועי התרמה לפרויקט בהשתתפות מפורסמים כמו סטיבן ספילברג, אדם סנדלר, בן סטילר וג'ון ווייט.
הערות שוליים

↑  הצלת ילדי צ'רנוביל באתר צעירי חב"ד
1 2  גא ליטוין, עלון בול חב"ד למען ילדי צ'רנוביל, באתר התאחדות בולאי ישראל
↑  Chabad Rings Stock Market Bell.
↑  The United Nations and Chernobyl
↑  מידע על בול חב"ד למען ילדי צ’רנוביל, באתר התאחדות בולאי ישראל
↑  Children at Heart
↑  אבישי בן חיים, אבל בחב"ד: נפטר מנהל פרויקט צ'רנוביל, באתר nrg‏, 22 בספטמבר 2008
חיים נחמני

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  פברואר 1902 סטאת, מרוקו 
 פטירה:  1984 (בגיל 81 בערך) כפר סבא, ישראל 
 מדינה:  מרוקו, ישראל 
 פעילות בולטת:  נציג תנועת המזרחי במרוקו, מחבר ומוציא לאור, פעיל לימוד עברית במרוקו
 
חיים נחמני (Hayyim Nahmani) (1902-1984) היה סיטונאי וסוחר, שפעל בקזבלנקה. מראשית שנות השלושים של המאה הקודמת שימש סוכן תרבות לקידום לימוד השפה העברית, ונציג תנועת המזרחי במרוקו.
הוא הוציא עיתון שחולק בבתי הכנסת בסופי שבוע, וכן את הספר 'ההיסטוריה של יהודי מרוקו' במרוקאית יהודית.
קורות חיים

נחמני נולד בפברואר 1902 בעיר סטאת במרוקו, הנמצאת כ־80 קילומטר דרומית לקזבלנקה. בילדותו התחנך במסגרות לימוד מסורתיות, ובערבים למד צרפתית ולימודים כלליים. בצעירותו היגר לקזבלנקה בה עבד כסיטונאי של כלי בית מיובאים מצרפת ומרוסיה.
באמצע שנות השלושים של המאה העשרים, כשהתרחבה הפעילות הציונית והעברית במרוקו, נחמני לקח בה חלק מרכזי. בתחילה השתתף בוועד המארגן של האגודה המרכזית להפצת השפה העברית בקזבלנקה -"מגן דוד". בתקופת מלחמת העולם השנייה הקים אגודה נוספת להפצת העברית בשם "חובבי השפה". במסגרת האגודה קיים בביתו ובבית הכנסת שהחזיק בבעלותו, מפגשי עונג שבת בהן לקחו חלק מרכזי הפייטן רבי דוד בוזגלו, ואשר חסין, לימים ח"כ במפלגת מפא"י. בנוסף למועדון הקים בביתו מוסד בלתי פורמלי ללימודי עברית. במועדון בלטה דמותה של בתו של נחמני, דינה, ששימשה מזכירתו של אביה והיא לקחה חלק פעיל בהקראת חדשות ונאומים לקהל.
בשנת 1954 עלה נחמני עם משפחתו והתגורר בכפר סבא. בישראל שימש כחבר בתנועת הפועל המזרחי, הוא סייע בעלייה וקליטה של יהודי מרוקו, והרחיב את פעילותה של תנועתו בקרב יהודי מרוקו בישראל. חיים נחמני נפטר בשנת 1984.
פעילות ציונית במרוקו

נחמני הזדהה עם תפיסותיה של הציונות הדתית - תנועת המזרחי - והיה לאחד מנציגיה במרוקו. פעילותו הציונית התייחדה בין היתר בכך שהגיש לקהילה היהודית במרוקו את עיקרי התורה הציונית וחשיבות העלייה בשפתם, מרוקאית יהודית.
לימודי העברית שעודד בקרב הקהילה, נשים וגברים כאחד, נבעו ממניעים ציונים ומטרתם הייתה להכין את הקהילה לעלייה לישראל. בשלהי מלחמת העולם השנייה סייע לצעירים לעלות לישראל במסגרת העלייה הבלתי לגאלית. בעקבות הפעילות הציונית של נחמני הושם בבית הכלא בקזבלנקה, ושכנו לתא היה מנדס פראנס, ראש ממשלת צרפת, שנמלט מצרפת למרוקו. בהגיעו לקזבלנקה נתפס על ידי הרשויות שהיו כפופות למשטר וישי והושם בכלא. בין נחמני למנדס נוצר קשר הדוק שנשמר כל חייהם.
כתביו > הספר "היסטוריה דליהוד דל מארוק"

באוגוסט 1953 פרסם נחמני את הספר "היסטוריה דליהוד דלמארוק בלערבייא מטרזמנא מן לפראנציץ". הספר תורגם מצרפתית לערבית-יהודית. במקורו, הספר פורסם בצרפתית בספטמבר 1952 על ידי יצחק דוד אבו, אשר שימש כראש הקהילה היהודית ברבאט ולאחר מכן בקזבלנקה. נחמני ראה חשיבות להגיש ליהודי מרוקו את ההיסטוריה שלהם בשפתם, ובהקדמה לתרגומו כתב: "כפי שחובה על כל לאום להכיר את ההיסטוריה שלו ושל אבותיו, כך חובה עלינו להכיר את ההיסטוריה שלנו ושל אבותינו". על רקע הזדהותו של נחמני עם תפישותיה האידאולוגיות של תנועת המזרחי, הוסיף בסוף הספר תרגום למרוקאית יהודית של המאמר "הסיבות המחייבות את היהודי להיות ציוני", מתוך הספר "דרושים וחמר לדרש" (1920) של יצחק ניסנבוים, מהוגיה הראשונים של הציונות הדתית ותנועת המזרחי.
בהקדמה לספר הגדיר נחמני את קהל קוראיו כך: "מרבית היהודים, המון העם, כמונו, בערים ובכפרים [אשר] לא יצלחו להגיע לספר [של אבו] או לא ימצאו משהו שיקריא להם ויתרגם להם לערבית, הלשון בהם הם מדברים."
בהקדמה ובכריכה האחורית של הספר מופיע משפט מפתח המשקף את תפיסתו של נחמני:
פחאל די לָאזְם עלא כול גנס יעארף להיסטוריה דיאלו ודי זדודו, חתתא חנא לאזמנא נעארפו להיסטוריה דיאלנא ודי זדודנא
ובעברית: "כפי שחובה על כל לאום להכיר את ההיסטוריה שלו ושל אבותיו, כך חובה עלינו להכיר את ההיסטוריה שלנו ושל אבותינו".
כתביו > העיתון "כבאראת עלא כואנא בארץ ובעולם"

בנוסף לספר הוציא לאור נחמני את העיתון "כבאראת עלא כואננא בארץ ובגולה" - חדשות על אחינו בארץ ובגולה. העיתון פורסם בכל סוף שבוע בין השנים 1949 ל-1956. בתקופה זו יצאו לאור יותר מ-200 גיליונות. העיתון הכיל גיליון אחד שהודפס על דף בגובה 40 ס"מ, וכלל אוסף של ידיעות חדשותיות קצרות על קורות היהודים במדינת ישראל הצעירה, במרוקו ובקהילות אחרות באירופה ובארצות הברית. בגיליונות העיתון דווח על פעילותם של ארגונים יהודיים שונים, עליית הנוער והעלייה לישראל, ההתיישבות במדינת ישראל בקיבוצים ובמושבים, התפתחות המשק הכלכלי בישראל ועל יהדות העולם ויחסי מדינת ישראל עם מדינות אחרות. העיתון גם דיווח על פעילות תרבותית ציונית ועברית שהתקיימה בערים השונות. העיתון נשלח מקזבלנקה והגיע לערים ולכפרים ביום שישי. בתפילת יום השבת, לפני הקריאה בספר התורה, הקריא שליח הציבור את החדשות לקהל המתפללים בבית הכנסת.
העיתון נכתב במרוקאית יהודית, ערבית-יהודית מדוברת של יהודי מרוקו, בה נשזר מרכיב עברי שהובלט באמצעות אותיות מודגשות. המרכיב העברי שימש השלמה לאוצר מילים יהודי ייחודי שלא היה קיים בערבית ושמקורו בתרבות היהודית. לאחר שעלה לישראל, מסר את הוצאת העיתון לרב מרדכי אלמליח.
ראו גם

הפועל המזרחי
ערבית מרוקאית
העלייה ממרוקו
לקריאה נוספת

ורדית לוי ודינה דנינו, ברית ביני ובינך: סיפורו של ר' חיים נחמני ז"ל, תשע"ח, 2018
דוד גדג', תחרות הסיפור הקצר של המועדון העברי מקזבלנקה, באתר הארץ, 3 בינואר 2014
ישי ארנון, ציונות דתית בארץ מבוא השמש: מ"אהבת ציון" בצפון אפריקה לאתוס של "תורה ועבודה" בישראל (1943–1956), תל אביב, הקיבוץ המאוחד, 2016. זמין למנויים במאגר כותר
דוד גדג', "היסטוריה דליהוד דלמארוק': חיבור בערבית יהודית על ההיסטוריה של יהודי מרוקו מנקודת המבט של התושבים ובאידאולוגיה ציונית", ציון 89:4 (2024), עמ' 558-533
רפאל (רפי) בזיז, אלה תולדות קבוצת חובבי השפה: מנערותנו לימינו בישראל 1955-2016, אופיר הוצאה לאור, 2017
הערות שוליים

↑   בני ציפר, על שולחן האוכל בבית במושב בני דרום גיליתי אוצר, באתר הארץ, 21 במאי 2015
↑  דוד גדג', העיתון שעדכן את יהודי מרוקו ב"חדשות על אחינו בארץ ובגולה", בבלוג "הספרנים" של הספרייה הלאומית, 08.07.2018
↑  אלה תולדות קבוצת חובבי השפה, אופיר הוצאה לאור צומת ספרים, 01/04/2017
↑  אתר הכנסת, אשר חסין
↑  ישי ארנון, ציונות דתית בארץ מבוא השמש: מ"אהבת ציון" בצפון אפריקה לאתוס של "תורה ועבודה" בישראל (1943–1956), תל אביב: הקיבוץ המאוחד, ספריית הילל בן חיים למדעי היהדות, 2016, עמ' 102-103
↑   בני ציפר, על שולחן האוכל בבית במושב בני דרום גיליתי אוצר, באתר הארץ, 21 במאי 2015
↑   הארץ, ההיסטוריה של יהודי מרוקו על פי חיים נחמני, באתר הארץ, 5 בדצמבר 2016
↑   דוד גדג', ההיסטוריה של יהודי מרוקו על פי חיים נחמני, באתר הארץ, 5 בדצמבר 2016
↑  כבאראת עלא כואננא בארץ ובגולה, באתר עיתונות יהודית היסטורית
↑  הספרייה הלאומית, עיתונות יהודית, באתר אוניברסיטת תל אביב, ‏21.01.2019
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007414202305171  VIAF: 18154921371963592762   WorldCat (עם VIAF): 18154921371963592762 
הגעתו של הרמב"ם למרוקו, פרק מהספר היסטוריה דליהוד דל מארוק במרוקאית-יהודית
כבאראת עלא כואננא בארץ ובגולה, 27 דצמבר, 1952
תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן.
נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
הרבנים הצבאיים בצבא הבריטי
תפקידי הרבנים

בנוסף למתנדבים מארץ ישראל, היו בצבא הבריטי גם חיילים יהודים מארצות הדומיניונים הבריטיים שהיו פזורים ברחבי החזיתות שבהן לחם הצבא הבריטי במלחמת העולם השנייה. הרבנים ניסו להגיע לכל יהודי ויהודי, אפילו שירת במקום נידח. הרבנים סיפקו צורכי דת, אך גם סיוע רוחני ומורלי. במקרים אחדים היה על הרב הצבאי לנסוע ברכב ימים ולילות על מנת להגיע לעמדות צבאיות במקומות רחוקים. כאשר הגיעו למקומות כאלה הם זכו להערכה רבה, והחיילים היהודים התמלאו גאווה. תפקידי הרבנים ביחידות הצבאיות, בייחוד הארצישראליות, היו כדלקמן: