stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מארק שפיגלמן
לימודים

בשנת 1949, אחרי המלחמה משפחתו היגרה לאוסטרליה. בשנת 1965 סיים לימודי רפואה (MB-BS) אוניברסיטת סידני. בשנת 1971 סיים לימודי תואר Fellowship of the Royal College of Surgeons בקולג' המלכותי של הכירורגים בלונדון. במשך 25 לימד כירורגיה בסידני שבאוסטרליה ובשנת התשעים התפנה ללמוד ארכאולוגיה ולשלב את הדיסיפלינה יחד עם הידע שלו ברפואה וכך בשנת 1994 סיים לימודי תואר ראשון בארכאולוגיה בהצטיינות במכון לארכאולוגיה ביוניברסיטי קולג' לונדון.
בשנת 1967, ביום החמישי של מלחמת ששת הימים הגיע לישראל עם קבוצת רופאים מתנדבים. עבד עם פרופסור אשכנזי במחלקה לנוירוכירוגיה. בבית החולים פגש את שרה-רחל מרחובות, בת לניצולי שואה מאותו אזור בפולין שממנו הגיע. הם התחתנו בלונדון, שם למד, ב-5 בינואר 1968. הוא אב לשלושה ילדים. בשנת 1998, לאחר שעבד יותר משלושים שנה בלונדון וסידני, עלה ארצה. מתגורר חלק מהזמן בירושלים. יש לו שני אחים שנולדו אחרי המלחמה, ג'יימס - שופט, ואלן - פרופסור לרפואה.
מחקר

בשנת 2007 ערך מחקר במומיות בנות חמש מאות שנה בקוריאה הדרומית. הוא ניסה ללמוד מהן אודות המקור של דלקת כבד נגיפית מסוג הפטיטיס B.
בשנת 2008 ערך מחקר בשיתוף קבוצה גרמנית ופלסטינית על דגימות די־אן־איי שנמצאו בחפירה של קתלין קניון ביריחו בשנות ה-50 של המאה העשרים, ואשר אוחסנו בארכיון מוזיאון באוניברסיטת סידני במטרה למצוא את מקורותיהן של מחלות שונות, ביניהן שחפת.
פרטים נוספים

בשנת 2010 הוביל יחד עם הרב ישראל לאו את מצעד החיים במחנה אושוויץ בפולין.
נינו שורטר

נינו שורטר (2008)
נינו שורטר במרוץ האולימפי, לונדון 2012
נינו שורטר (ברומאנש: Nino Schurter; נולד ב-13 במאי 1986) הוא רוכב אופני הרים שווייצרי הרוכב (נכון ל-2023) עבור קבוצת סקוט אודלו (Scott-Odlo) השווייצרית. האלוף האולימפי (ריו דה ז'ניירו 2016), סגן אלוף אולימפי (לונדון 2012) ובעל מדליית ארד אולימפית (בייג'ינג 2008).
10 פעמים אלוף העולם בקרוס קאונטרי (2009, 2012, 2013, 2015, 2016, 2017, 2018, 2019, 2021 ו-2022), 9 פעמים מנצח סבב הגביע העולמי (2010, 2012, 2013, 2015, 2017, 2018, 2019, 2022 ו-2023), אלוף המשחקים האירופיים (קאזאן 2015), אלוף אירופה (2020) ו-5 פעמים אלוף שווייץ (2010, 2012, 2013 ,2014 ו-2015).
שורטר נולד בטרנסנאוס (גר'), כפר קטן, דובר רומאנש, בקנטון גראובינדן. בגיל 7 ניצח בתחרות אופניים מקומית ומאז הוא מתאמן ומתחרה בתחום.
אליפויות עולם בקטגוריות ג'וניורס ועד גיל 23

ב-2003 זכה שורטר במדליית הכסף באליפות העולם שנערכה בלוגאנו שבשווייץ בקטגוריית הג'וניורס (עד גיל 18). ב-2004 הוא ניצח באליפות העולם שנערכה בלה ז'ה (Les Gets) שבצרפת, עדיין בקטגוריית הג'וניורס. כמו כן, היה שותף לזכיית נבחרת שווייץ במדליית הכסף במרוץ השליחים. ב-2005, בשנתו הראשונה בקטגוריית הגיל עד 23, זכה במדליית הארד באליפות העולם שנערכה בליביניו שבאיטליה. ב-2006, בהיותו בן 20 בלבד, ניצח באליפות העולם שנערכה ברוטורואה (Rotorua) שבניו זילנד בקטגוריית הגיל עד 23. כמו כן, היה שותף לזכיית נבחרת השליחים השווייצרית במדליית הזהב. באליפות העולם שנערכה בפורט ויליאם שבסקוטלנד ב-2007, זכה שורטר במדליית הכסף בקטגוריית עד גיל 23 (אחרי יאקוב פוגלסן מדנמרק) והיה שותף לזכיית הנבחרת השווייצרית במדליית הזהב במרוץ השליחים.
בשנותיו בג'וניורס ובעד גיל 23, ניצח שורטר 4 פעמים באליפות אירופה באופני הרים: ב-2004 בג'וניורס וב-2006, 2007 ו-2008 בקטגוריית עד גיל 23.
סגנון

נחשב כ"רוכב ה-XC (קרוס קאנטרי) המושלם" במיוחד בולטת עליונותו בירידות.
הערות שוליים

↑  האתר הרשמי של נינו שורטר
↑  בשנות פעילותו נחשבת שווייץ למדינה מובילה בעולם אופני ההרים
↑  Nino Schurter – Interview and 650B, אתר I-mtb, ‏27 במרץ 2012
↑  מרוץ השליחים באופני הרים כולל ארבעה רוכבים מקטגוריות שונות באליפות העולם שלפחות אחת מהרוכבים היא אישה
↑  Swiss and British select Olympic team, אתר cyclingnews.com, ‏ 12 ביולי 2008
↑  Schurter upsets Absalon for first elite world title, אתר cyclingnews.com,‏ 5 בספטמבר 2009
↑  Schurter wins gold medal at cross country world championships, אתר cyclingnews.com, ‏8 בספטמבר 2012
↑  במרוץ השני בסבב לא השתתף שורטר בשל השתתפותו במרוץ הכביש המקביל, טור דה רומנדי. Absalon wins men's cross country at Cairns World Cup, באתר cyclingnews.com, ‏28 באפריל 2014
↑  יואב גריבי, האם נינו שורטר עשה היסטוריה? סיקור סבב ה-XCO, באתר bikepanel.com, ‏28 באוגוסט 2017
↑  ירדן גזית, מקום 30 באליפות העולם ב-XCO לשלומי חיימי ושורטר סוגר 8!, באתר "בייקפאנל", 1 בספטמבר 2019
1 2  אלדד אוחיון, פרופיל: ג'וליאן אבסלון – ענק בדורנו, באתר bikepanel.com,‏ 20 באוקטובר 2016
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 117310822X  VIAF: 8641154501925039210000   WorldCat (עם VIAF): 8641154501925039210000
אתנה

ערך זה עוסק באלת החוכמה והמלחמה במיתולוגיה היוונית. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |

 תפקיד:  אלת החוכמה, המלחמה, האמנות והצדק
 כינוי:  Παλλάς (פָּאלַאס), Ἀκραία (אָקְרֵיאַה, הגבוהה), Ἀγελεία (אָגֵלֵיַה, נושאת השלל), Ἀγοραία,(אָגוֹרַה, מגינת האספות), Ἀλαλκομενηίς (אָלַלְקוֹמֵנֵאֵיס, השומרת), Ἀλκιμάχη (אָלְקִימַצֵ'ה), Ἀλέα (אָלֵאַה), Ἀμβουλία (אָמְבּוּלְיַה, מעכבת המוות), Ἀνεμῶτις (אָנֵמוֹטִיס, מכניעת הרוחות), Ἀπατουρία (אָפַּטוּרְיַה, המרמה), Ἀρεία (אָרֵיַה, זאת שלה מתפללים), Άτρυτώνη (אָטְרִיטוֹן, הבלתי נמאסת), Παρθένος (פָּרְתֵנוֹס, הבתולה), Πρόμαχος (פְּרוֹמַצ'וֹס, הלוחמת בחזית), Πολιάς (פּוֹלִיאַס, של העיר), Εργάνη (אֶרְגַנֵה, החרוצה), Βούδεια (בּוּדֵיאַה, השמה עול על שוורים)
 תרבות:  מיתולוגיה יוונית
 מקום מגורים:  הר אולימפוס
 אלים מקבילים:  ענת, מינרווה, סנונה, מוריגן, סוליס, בליסאמה
 אב:  זאוס
 אם:  מטיס
 צאצאים:  אריכתוניוס (מאומץ)
 
העתק יווני מעשה ידי אנטיוכוס מהמאה הראשונה לפנה"ס של פיסלו של פידיאס מהמאה החמישית לפנה"ס אשר עמד במקדש אתנה שעל האקרופוליס.
אָתֶנָה (או אתיני, יוונית עתיקה: Αθηνά) היא אלת החוכמה, המלחמה, האמנות והצדק במיתולוגיה היוונית. כמו כן הייתה אחראית על שמן הזית ועל האריגה. במיתולוגיה הרומית מופיעה כמינרווה. מתוארת לרוב כנושאת כידון ומגן עם תבליט פניה של מדוזה (שהיא קיבלה מפרסאוס לאות תודה על שעזרה לו במשימתו). החיה המקודשת לה הייתה ינשוף (ראו: הינשוף של אתנה) והעץ המקודש לה היה זית. לוותה על ידי אלת הניצחון, ניקה. אתנה מעולם לא הייתה ילדה, ובקעה מראשו של זאוס, בוגרת, כשהיא חמושה בנשק. היא בתולה תמידית (פרתנוס). לאתנה מעולם לא היה בן זוג או מאהב. הפרתנון באתונה שביוון הוא מקדשה המפורסם ביותר. לפי הרודוטוס, אתנה הייתה אלה ממוצא ברברי - כלומר לא יוונית. בדרך כלל על ידיה של אתנה מסתלסלים שני נחשים המסמנים את זריזותה.
היסטוריה

אתנה הייתה אלה באזור יוון וטורקיה עוד לפני בואם של היוונים. שמה נגזר משפה קדומה מאזור מיקנה, ופירושה - אבוד. אתנה מתקשרת לרוב עם העיר אתונה, במקור - צורת הריבוי של אתנה, כיוון שהיא הייתה האלה המגינה של העיר, בתקופה העתיקה של יוון.
בפנתאון האולימפי, אתנה לא נולדה מיחסים שבין אל לאלה, אלא מראשו של זאוס (מיחסיו עם האוקיינידית מטיס), והייתה לבתו האהובה ביותר. הולדתה מתוארת במספר גרסאות שונות. באחת, זאוס שכב עם מטיס, אך רק לאחר מכן החל לחשוש מהתוצאות שכן הייתה נבואה (שקרית) שצאצא של מטיס, ידיח את זאוס מכס האולימפוס, ואחד שיעקוף אותו בחוכמתו אולם היה זה מאוחר מדי; מטיס הרתה, ולכן זאוס שאב אותה לתוך ראשו דרך נחירו. שם היא החלה מיד בהכנת גלימה וקסדה לילדתה העתידית. קולות הפטיש בזמן שהכינה את הקסדה גרמו לזאוס כאבים חזקים, והפייסטוס, פרומתאוס, ארס, פאלימון או הרמס (תלוי באיזה מקור מדובר) ביקע את ראשו של זאוס בגרזן מינואי דו-ראשי ("לאבריס"). כתוצאה מכך בקעה אתנה מראשו, בוגרת וחמושה בנשק רב, וזאוס עצמו לא סבל רבות מהאירוע.
אף על פי שהייתה אלת המלחמה, בשונה מארס, אשר היה חמום-מוח ולא מהימן בקרב, התרכזה אתנה באסטרטגיה וטקטיקות. אתנה עזרה ליוונים במלחמתם נגד טרויה, ליוותה את אודיסאוס החכם בדרכו הביתה, והייתה פטרוניתו.
היסטוריה > אתנה באמנות

אתנה מתוארת באמנות הקלאסית כאישה הלובשת שריון, נושאת רומח ומגן עם ראשה של הגורגונה מדוזה מוטבע עליו וכן נושאת בכף ידה אלת הניצחון והתחרות ניקה. בצורה זו היא תוארה בפסל הזהב והשנהב המפורסם של פידיאס בפרתנון באקרופוליס שבאתונה - "אתנה פרתנוס". פסל זה אבד במהלך ההיסטוריה. כמו כן, חייתה המלווה של אתנה הוא ינשוף, סמל לחוכמה, היושב על אחת מכתפיה.
בעבודות מוקדמות יותר, כמו בדיוקנאות של אתנה על אגרטלים, האלה מתוארת עם כמה מתכונותיה המינואיות, כגון כנפיים גדולות.
היסטוריה > שמות נוספים

בתפקידה כשופטת במשפטו של אורסטס על רצח אמו, קליטמנסטרה (בו הוא זוכה מאשמה), אתנה קיבלה את הכינוי "אתנה אָרֵיַה" (Athena Areia).
אתנה קושרה רבות עם האלה האגאית המקומית, אפאה (Aphaea). היא כונתה "אתנה אֶרְגַאנַה" (Athena Ergane) כפטרונית של אומנים ופעלולנים.
פעמים רבות היא קושרה עם הכינוי "פאלאס אתנה". פאלאס הייתה דמות מעורפלת - לפעמים גבר, לפעמים אישה, אך תמיד בהקשר לאתנה. היא הרגה את פאלאס בשגגה, ולאחר מכן לבשה את עור העיזים שלו/ה המקושט עם נחשים שטניים, כקמע השומר עליה.
בפרתנון של אתונה סגדו לאתנה עם הכינוי "אתנה פרתנוס". בקרבות היא כונתה "אתנה פרומכוס". כמגינת ערים ברחבי העולם היווני נשאה את הכינוי "אתנה פּוֹליאַס" ("של העיר").
האסטרואיד אתנה 881 (אנ') שהתגלה על ידי מקס וולף נקרא על שמה.
מיתוסים > אריקטוניוס

לפי הביבליותקה, הפייסטוס ניסה לאנוס את אתנה אך כשל. זרעו נשפך על האדמה וכך נולד אריקתוניוס (אנ'). אתנה אימצה וגידלה אותו, אף על פי שלא היה בנה. בגרסה אחרת, הזרע נחת על רגלה של אתנה, והיא ניגבה אותו עם פיסה של צמר ולאחר מכן זרקה על האדמה. וכך, אריקטוניוס נולד מהאדמה ופיסת הצמר. גרסה שלישית גורסת שהפיסטוס רצה להינשא לאתנה, אולם היא נעלמה ממיטת הכלולות, ולכן הוא פלט את זרעו על האדמה. אתנה נתנה לשלוש אחיות, הרסה, פנדרוסוס ואגלאולוס, את התינוק בקופסה קטנה, והזהירה אותן שלא לפתוח אותה לעולם. אגלאולוס והרסה פתחו את הקופסה אשר הכילה את המלך לעתיד של אתונה, אריקטוניוס. המראה גרם לשתיהן להשתגע ולבסוף שתיהן התאבדו על ידי קפיצה מהאקרופוליס.
גרסה אלטרנטיבית של אותו הסיפור גורסת שבזמן שאתנה הלכה להביא הר כדי להשתמש בו באקרופוליס, שתי האחיות פתחו את הקופסה. עורב שצפה בנעשה עף לאתנה וסיפר לה זאת. האחרונה התכעסה מאוד והפילה את ההר (כיום הר ליקבטוס). גם כאן, הרסה ואגלאולוס השתגעו, והתאבדו על ידי קפיצה מעל צוק.
אריקתוניוס הפך מאוחר יותר למלך אתונה, והביא לשינויים מועילים רבים בתרבות אתונה. בזמן שלטונו, אתנה הגנה עליו באדיקות.
מיתוסים > אתונה

אתנה התחרתה עם פוסידון על תואר האל-פטרון של העיר אתונה. הם הסכימו שכל אחד ייתן לאתונאים מתנה אחת והאתונאים יחליטו איזו מתנה הם מעדיפים. פוסידון הכה על האדמה בקלשונו, ומעיין התפרץ מהבקע, אך המים היו מלוחים מדי והאתונאים לא אהבו אותם. לעומתו, נתנה אתנה לאתונאים את עץ הזית הראשון שלהם. האתונאים (או מלכם, קֶקְרוֹפְּס) קיבלו את עץ הזית, והפכו את אתנה לפטרוניתם, כיוון שהעץ נתן להם מזון, שמן ועץ לבנייה. אתנה הייתה אלה פטרונית של ערים נוספות, המפורסמת שבהם היא ספרטה.
מיתוסים > ארכנה

אישה בשם ארכנה התפארה שהיא אורגת טוב יותר מאתנה, אלת האריגה והאמנות, בין היתר. אתנה באה אליה מחופשת לאשה זקנה ואמרה לארכנה להתחרט על ההיבריס (חטא הגאווה) שלה, אולם ארכנה עשתה ההפך וקראה תיגר על אתנה. האשה הזקנה הסירה את תחפושתה והתחרות החלה. אתנה ארגה איור המתאר את סכסוכה עם פוסידון על העיר אתונה, בזמן שארכנה ארגה איור המתאר מעשים נועזים רבים של זאוס (בגרסאות מסוימות, אתנה ארגה איור המתאר את תפארת האלים וארכנה איירה איור המציג את האלים בצורה מביכה ופוגענית. אתנה השמידה את הנול של ארכנה וארכנה התאבדה. אתנה ריחמה עליה והשיבה אותה לחיים בצורת עכבישה). כולם חשבו שארכנה תנצח, אבל בסוף אתנה רקמה פרפר זהוב לאריג שלה והוא החדיר חיים לאריג. ארכנה הפסידה ואתנה הפכה אותה לעכביש הראשון.
מיתוסים > פרסאוס ומדוזה

אתנה הנחתה את פרסאוס בכך שנתנה לו מספר חפצים שיעזרו לו בחיסולה של מדוזה, שהייתה אחת מהגורגונות, ומבטה הפך אנשים לאבן. לאחר חיסולה, אתנה זכתה בראשה של מדוזה, אותו הטביעה על מגנה.
מיתוסים > הרקולס

אתנה הנחתה את הרקולס כיצד להוריד את העור מהאריה מנמאה, על ידי שימוש בציפורניו של האריה עצמו כדי לחתוך דרך עורו העבה. הרקולס הפך את עורו של האריה לשריון המסמל את האירוע, ביחד עם ענף עץ זית, בו השתמש בעת הקרב. אתנה עזרה להרקולס גם באירועים אחרים. היא עזרה לו לנצח גם את ציפורי סטימפליה, ביחד עם הפיסטוס.
מיתוסים > טירסיאס וקאריקלו

אתנה עיוורה את טירסיאס לאחר שהוא ראה אותה רוחצת בעירום. אמו, קאריקלו, התחננה בפני אתנה שתבטל את העונש, אולם אתנה לא יכלה, ובמקום זאת העניקה לו יכולת נבואה.
גלריה

אתנה מהגמלון המערבי של המקדש הקודם שלה מסוף המאה ה-5 לפנה"ס במוזיאון האקרופוליס
ראשה של אתנה מסוף המאה ה-5 לפנה"ס במוזיאון האקרופוליס
אתנה וארוואקיון, העתק רומי של אתנה פרתנוס במוזיאון הארכאולוגי הלאומי באתונה
ראשה של אתנה, מהמאה השנייה לפנה"ס, אשר עמד במקדש בתל נהרון (צפון בית שאן), כשהשיש מן האי תסוס שבים האגאי. מוצג כיום במוזיאון ישראל. מוצג זה נשבר במזיד על ידי מבקר במוזיאון ב-2023.
"אתנה לבושת הקסדה". העתק רומי מהמאה הראשונה לפנה"ס, של פסל יווני מהמאה החמישית לפנה"ס. מוצג כיום במוזיאון הלובר בפריז.
אתנה היגיאה בהעתק רומי מהמאה ה-4 מאפידאורוס במוזיאון הארכאולוגי הלאומי באתונה
אתנה, פסל נאו־קלאסי מאת קרל קונדמן הניצב בחזית הפרלמנט האוסטרי
ראו גם

כתובת ענת-אתנה
לקריאה נוספת

אפי זיו, סודות אלי האולימפוס, אור יהודה: כנרת, זמורה, ביתן, 2013, עמ' 235-256, מסת"ב 9789655525694
דניאל עין מור, מערות מפלט מהתקופה הרומית הקדומה בגדה הדרומית של נחל ארזה, Israel Antiquities Authority, 2021-10-03, עמ' 289–308
הערות שוליים

↑  KAI 42 – כתובת ענת-אתנה
↑  Peter Green (ed.), Helenistic History and Culture, University of California Press, 1993, p. 99
↑   נעמה ריבה, תייר אמריקאי ניפץ שני פסלים במוזיאון ישראל: "זה נגד התורה", באתר הארץ, 5 באוקטובר 2023
| המיתולוגיה היוונית ודת יוון העתיקה |
| --- | --- | --- |
| אלים אולימפיים | זאוס • הרה • פוסידון • דיוניסוס • אפרודיטה • אתנה • אפולו • ארטמיס • ארס • הפייסטוס • הרמס • דמטר |  |
| אלים אולימפיים לשעבר | האדס • הסטיה |  |
| אלים כתוניים | האדס ופרספונה • גאיה • דמטר • הקטה • דיוניסוס • טרופוניוס (אנ') • טריפטולמוס (אנ') • האריניות |  |
| גיבורים | אגממנון • אדיפוס • אודיסאוס • אוינופיון • איאס • אכילס • אנטיגונה • בלרופון • דאוקליון • הקטור • הרקולס • טינדראוס • יאסון והארגונאוטים • מינוס • מנלאוס • פאריס • פריאמוס • פרסאוס • קדמוס • תסאוס • הרו ולאנדרוס |  |
| מקומות מרכזיים | אולימפוס • ארגוס • אתונה • דלפי • טרויה • טרטרוס • כיוס • לאקוניה • הלבירינת • ספרטה • השאול • תבאי • שדות אליסיום • שדות אספודל |  |
| יצורים מיתיים | אורתוס • אכידנה • אלמנטלים • ארגוס • גורגונות • גיגאנטים • האריה מנמאה • הידרה • היפוקמפוס • הרפיה • טיטאנים • טיפון • כימרה • מדוזה • מוזות • מינוטאורים • סאטירים • סטימפליה • סלמנדרה • סקילה וכריבדיס • פגסוס • קאמפה • קיקלופים • קנטאורים • קרברוס |  |
| אירועים מיתולוגיים בולטים | טיטאנומכיה • גיגאנטומכיה (גיגאנטים) • מלחמת טרויה • מסע הארגונאוטים |  |
| יצירות בולטות | האיליאדה והאודיסיאה • תאוגוניה • ארגונאוטיקה • דיוניסיאקה • ביבליותקה (פסאודו-אפולודורוס) • מטמורפוזות |  |
| סופרים | אוריפידס • אייסכילוס • אפולוניוס • אריסטופאנס • הומרוס • הסיודוס • סופוקלס |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007390200505171  PLWABN: 9810600139005606  GND: 118504851  LCCN: no2015006898  NKC: jo2016921812  SUDOC: 027591786  TePapa: 15599  VIAF: 74643725   WorldCat (עם VIAF): 74643725 
הפרתנון באתונה - מקדש האלה אתנה.
אתנה (מימין) והרקולס (משמאל). כד יווני, 480 - 470 לפנה"ס.
על עכברים ואנשים

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  ג'ון סטיינבק
 שפת המקור:  אנגלית
 סוגה:  רומן ריאליסטי, נובלה
 נושא:  השפל הגדול: תקופת הובר, ידידות 
 מקום התרחשות:  קליפורניה 
 הוצאה
 הוצאה:  Pascal Covici 
 תאריך הוצאה:  1937
 הוצאה בעברית
 הוצאה:  הספרייה הקטנה
 תאריך:  2011
 תרגום:  טל ניצן
 סדרה
 ספר קודם:  In Dubious Battle 
 הספר הבא:  ענבי זעם 
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  001266824
 
על עכברים ואנשים (מאנגלית: Of Mice and Men) או בתרגום אחר "של עכברים ואנשים", היא נובלה מאת הסופר האמריקאי ג'ון סטיינבק, שיצאה לאור בשנת 1937. הנובלה מגוללת את סיפורם של לני וג'ורג', שני עובדי חווה הנודדים בזמן השפל הגדול ברחבי קליפורניה שבארצות הברית, בחיפוש אחר עבודה. שמה של הנובלה לקוח משירו של המשורר הסקוטי רוברט ברנס, "לעכברה":
”אַךְ עַכְבְּרֹנֶת, לֹא בָּךְ לְבַדֵּךְ מוּכָח 

שֶׁכָּל חֲזוֹן עָלוּל לִהְיוֹת עִנְיָן מֻפְרָךְ:

הַמְּשֻׁבָּחוֹת בַּתָּכְנִיּוֹת שֶׁל עַכְבָּרִים וַאֲנָשִׁים

דַּרְכָּן תָּדִיר כֹּה הֲפַכְפַּךְ,

וְאֵין הֵן מוֹתִירוֹת אֶלָּא יָגוֹן וּכְאֵב

בִּמְקוֹם הָאֹשֶׁר הַמֻּבְטָח.”
הנובלה תורגמה לעברית על ידי טל ניצן, בשנת 2011, בהוצאת הספרייה הקטנה, תחת הכותרת "של עכברים ואנשים".
עלילה

לני הוא בחור גדול וחזק אך רמת התפתחותו השכלית היא כשל ילד. ג'ורג' הוא אדם קטן ממדים בעל תבונה ויכולת הבנה מהירה הדואג ללני. ג'ורג' ולני מקווים לחסוך מספיק כסף כדי לקנות חווה משלהם, אך מטרה זו נשארת תמיד מחוץ להישג ידם. חוסר ההבנה של דמויות אחרות את רמתו המנטלית של לני והיעדר השליטה שלו בכוחו הפיזי הרב מובילים לטרגדיה.
סגנון הכתיבה מכיל סצנות ארוכות, תיאורים מפורטים של מעשי הדמויות ודיאלוגים ארוכים – ולכן עובד פעמים רבות על בימת התיאטרון.
מערכת היחסים בין ג'ורג' ללני לאורך הנובלה

פרק זה טעון עריכה. אנא תרמו לוויקיפדיה . ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
התכונה המייחדת את מערכת היחסים בין ג'ורג' ולני היא יחסי התלות המורכבים בין השניים. ג'ורג' הוא כמו אח גדול ללני: הוא מטפל בו ולטענתו מקריב את חירותו למענו. למרות שג'ורג' מקרין חזות קשוחה ונוקשה כלפי לני, כשלני מביע את רצונו לעבור לגור במערה בהר (עמ' 22) כדי להקל עליו, ג'ורג' נרתע. הדבר מעיד על הלבטים הפנימיים הקשים שעימם מתמודד ג'ורג'. יחסיהם של ג'ורג' ולני מעידים על יחסיו של ג'ורג' עם עצמו. ההיאחזות הדינמית של ג'ורג' בלני – ולאו דווקא התלות בו – משתנה וקובעת את טיב היחסים ביניהם. הסתירות במערכת היחסים בין השניים מעידות על הסתירות הפנימיות באישיותו של ג'ורג'.
הקשר הראשוני בין לני וג'ורג' נוצר בעקבות ההבטחה שנתן ג'ורג' לדודתו של לני כי ישמור עליו. עם זאת, הקשר בין השניים לא מסתכם רק בכך. ג'ורג' ולני חולקים כביכול את אותו החלום והדבר קושר אותם במישור התודעתי. לני מאמין בחלום זה – לגדל ארנבים צבעוניים בחווה פרטית – וכל דבר נתפס אצלו כשלב לקראת הגשמת חלומו. בתחילת הסיפור ג'ורג' אומר שאנשים כמוהם הם הבודדים בעולם. אין להם דבר להיאחז בו. אך בניגוד לאנשים אחרים "כמוהם", לג'ורג' וללני ישנה הידידות להיאחז בה. ג'ורג' מרוויח מן היחסים ביניהם: מבחינה חיצונית נראה כי השניים פועלים טוב יחדיו, אך מבחינות רבות לני הוא צרה צרורה. במישור הרגשי ג'ורג' מרוויח מהידידות ביניהם. הוא לומד על יחסי אנוש אמיתיים, מערכת יחסים נדירה בקרב "אנשים כמוהם". כשג'ורג' ולני מגיעים לחווה, דרי החווה מתפלאים על כך שהשניים נודדים יחדיו משום שבעידן זה של השפל הגדול התפיסה הרווחת הייתה ש"כל אדם לעצמו". נראה כי ג'ורג' נהנה מחברתו הפשוטה של לני על אף רמתו השכלית הירודה של חברו היוצרת בו תלות. ג'ורג' דואג לו כהורה ומגן עליו. הדבר היחיד שעלול להפריד בין השניים היא כמיהתו של ג'ורג' לחיות לבד, אך כשהאפשרות הופכת לממשית – ג'ורג' נסוג. על פניו ג'ורג' ולני עשויים להשלים זה את זה בשל תכונותיהם ההפוכות – לני חזק, גדל ממדים, מאותגר שכלית. ג'ורג' לעומת זאת הוא קטן ממדים, חלש, ערמומי ונבון. אך השניים אינם משלימים זה את זה לחלוטין משום שעל אף תבונתו של ג'ורג', הוא אינו מסוגל לגרום ללני להתנהג כפי שהיה רוצה.
סיום הנובלה מפתיע ובלתי צפוי. בחירתם של השניים יוצרת סיום שהוא שילוב בין הבלתי צפוי לבלתי נמנע.
הופעת בעלי חיים בנובלה ומשמעותם

א. במישור הריאלי: בנובלה מופיעים לעיתים תכופות בעלי חיים. בפעם הראשונה (עמוד 13) מופיע אזכור לארנבים, כשלני אומר שאת המה הוא זוכר אך את דרכם הוא אינו זוכר. בפעם השנייה (עמוד 15) מופיע העכבר המת. בנוסף לאלה, מופיע כלבו של קנדי, אשר מומת.  כמו כן מוזכרים גורי הכלבים אשר לני מורשה לקחת אחד מהם - אותו הוא הורג באותו יום בו הוא הורג את אשתו של קרלי.
ב. כמוטיב: עלילת הנובלה שזורה תיאורים של בעלי חיים, בעיקר של ארנבים ועכברים. הארנבים עומדים בראש מעייניו של לני. הם החלום, והם מה שלני לעולם לא ישיג. הם מוזכרים לאורך הנובלה רק בצורה היפותטית. כמו כן, מוטיב הארנבים עשוי לייצג את הפרדוקסליות שטמונה בלני: אנו יודעים שגם אם ישיג את כל הארנבים עליהם הוא חולם, גם אם ילטף אותם כל היום, הם ימותו. זאת משום שמגעו של לני מתואר כמגע ממית וקטלני. הבחנה זאת עשויה לשמש אותנו להבאת המוטיב האלגורי לפני השטח, אשר גורס כי החלום אינו יכול להתקיים ללא שברו. מוטיב העכברים אנלוגי לחיי האדם (כפי שנרמז גם מן הכותרת – 'על עכברים ואנשים'). העכברים, כמו בני האדם, סובלים מאקראיות ואכזריות העולם. לעכברים יש משמעות עצומה לגבי לני. הם מייצגים בשבילו נוחות, חום ונועם. לני הוא אדם ענק שרואה את הנחמה ביצורים קטנים. בהיותו פגיע כמותם, הוא מזדהה אתם. מותו אשר נגרם כתוצאה מתמימותו וקוטנו המנטלי, משול לקוטנם הפיסי של העכברים (המתים באשמתו).
ג. בלשון הציורית: בראש ובראשונה בשיר הנושא של השיר, אם אפשר לקרוא לו כך. הדובר פונה לעכברונת, מה שיכול להעיד על בדידותו של הדובר, הלא מדוע שלא יפנה לאדם? בנוסף, תוכניותיהם של עכברים ושל אנשים נזכרות יחד, כשברור כי הן שונות בתכלית. האחת קיימת והיא נושא הסיפור, והשנייה מטאפורית. לעיתים תכופות לאורך הנובלה לני מתואר כחיה, לדוגמה: "...והוא הלך בכבדות וגרר מעט את רגליו, כפי שדוב גורר את כפותיו." (עמוד 11). תיאורו זה של לני כדוב ההולך בכבדות וגורר את רגליו מדגיש את האיטיות והכובד המנטלי שלו. דוגמה נוספת היא בדבריו של קרוקס ללני: "הם ייקחו אותך לבית משוגעים. יקשרו אותך ברצועה, כמו כלב." (עמוד 89). אמירה זו מבטאת את חוסר-האונים של לני ללא ג'ורג', כמו כלב ללא בעליו.
תפוצה ועיבודים למדיות אחרות

הספר הוצא בהוצאות רבות בשפת המקור ותורגם לשפות רבות. במשך שנים רבות הוא היה חלק מתוכנית הלימודים בבתי ספר רבים בארצות הברית. הוא הוצא מתוכנית הלימודים של מספר בתי ספר בארצות הברית בשנים 1993 ו-1994 עקב "שפתו המלוכלכת, חוסר מוסריותו, יחסו לאדם עם מוגבלות שכלית וסיומו האלים", אך נשאר כספר חובה לקריאה ברבים אחרים.
הספר עובד למחזות והוצג במקומות שונים בעולם. בין השאר פול ניומן ביים אותו ב-2008 בתיאטרון בקונטיקט, והשחקן ג'יימס פרנקו כיכב בהפקה שלו בברודוויי ב-2013.
הספר עובד עד כה לשלושה סרטים: הראשון יצא כבר בשנת 1939, השני היה סרט טלוויזיה שיצא בשנת 1981 והסרט השלישי בכיכובם של ג'ון מלקוביץ' כלני וגארי סיניז כג'ורג' יצא בשנת 1992.
באלבומה העשירי של להקת מגאדת', The System Has Failed מופיע שיר בעל שם הספר המספר על חיים מבוזבזים.
תפוצה ועיבודים למדיות אחרות > התרגום לעברית

ב-1991 יצא לאור 'על עכברים ואנשים' כמחזה בתרגומם של אהוד מנור ודן בן אמוץ בהוצאת המרכז הישראלי לדרמה ליד בית צבי.
ב-2011 ראה אור הספר 'של עכברים ואנשים' בעברית, בתרגומה של טל ניצן, בהוצאת הקיבוץ המאוחד, סדרת הספרייה הקטנה.
המחזה הועלה בעברית ב-1990, על ידי תיאטרון הבימה בבימויה של נולה צ'לטון, וב-2000 בתיאטרון בית ליסין, בכיכובו של משה איבגי בתפקיד ג'ורג'.
הערות שוליים

↑  "Banned and/or Challenged Books from the Radcliffe Publishing Course Top 100 Novels of the 20th Century". American Library Association. 2007. נבדק ב-2007-10-08.
↑  רויטרס, פול ניומן יביים את "על עכברים ואנשים" בתיאטרון בקונטיקט, באתר הארץ, 18 בפברואר 2008
↑  איתמר זהר, ג'יימס פרנקו ישחק ב"על עכברים ואנשים" בברודוויי, באתר הארץ, 27 בנובמבר 2013
↑  אירי ריקין, "של עכברים ואנשים" מאת ג'ון סטיינבק | שיר הרעות, באתר הארץ, 7 ביוני 2011
↑  ביקורות:
שוש אביגל, בכורה / בגלל יוסי פולק - "על עכברים ואנשים" ב"הבימה", חדשות, 17 באוגוסט 1990
חיים נגיד, אקטואליה מאמריקה, מעריב, 15 ביוני 1990
↑  על עכברים ואנשים  - הצגת בכורה - 9.06.1990, באתר הבימה
↑  נילי ברקן, ‏המוות הזה לא שובר לנו את הלב, באתר גלובס, 23 בנובמבר 2000
↑  על עכברים ואנשים  - הצגה ראשונה 12.07.2000, באתר בית לסין
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007599740605171  BNE: XX2222277  BnF: cb12245096p (data)  GND: 4316771-8  LCCN: no2018043932  MusicBrainz work: d4b15d4f-91f6-4182-b80b-ce4c6f89d5f8  NLA: 35522200  SUDOC: 031187323  VIAF: 180993990   WorldCat (עם VIAF): 180993990 
כרזת פרסומת לסרט, 1939
גיים בויז

| --- | --- |
 תקופת הפעילות:  2005–2007 (כשנתיים)
 סוגה:  פופ
 חברים
 אדם יוסף   אושרי חמי-אלמוריש   שרון סנדלר   ערן מזור הכט   אביחי לוי
 
גיים בויז הייתה להקת בנים ישראלית מסוגת הפופ אשר הוקמה בשנת 2005, הוציאה אלבום אחד ופורקה לאחר כשנתיים, בשנת 2007.
היסטוריה

הלהקה הוקמה על ידי הסוכן רוברטו בן שושן, כחלק מניסיון לשחזר הצלחה מקומית נוספת של להקת בנים, לאחר פירוקה של להקת היי פייב. חבריה נבחרו באודישנים שנערכו באפריל 2005.
הלהקה מנתה חמישה חברים: אושרי אלמוריש, שרון סנדלר, אביחי לוי, אדם יוסף וערן מזור הכט.
ב-2005, השתתפה הלהקה במופע המוזיקלי "שיר נולד".
חברי הלהקה הוציאו ב-2006 אלבום מוזיקה, שלאחר ימים אחדים קיבל את התואר אלבום זהב. מהאלבום יצאו הסינגלים: "הזדמנות שנייה", "כמה אהבה", "אשמור את ליבי", "שמחה" ו"תני לי סיבה". הם אף הופיעו באותה שנה בקדם-אירוויזיון 2006 עם השיר "כמה אהבה", בו עלו לבמה כשהם לבושים חליפות ועניבות, כאנטיתזה לדימוי של להקות בנים. השיר הגיע לבסוף למקום השלישי, ולאחר מכן שודר בהופעה בתוכנית "המצעד" בערוץ 24.
ב-2007 הודיע בן שושן על פירוק הלהקה עקב חוסר כדאיות כלכלית.
אחרית דבר

לאחר פירוקה נעלמו חברי הלהקה מן הרדאר התקשורתי.
אלמוריש התמודד בכוכב נולד 7 והודח לקראת שלבי הסיום. סנדלר שינה את שמו לאהוד שגב ויצא מהארון. גם אביחי לוי שינה את שמו לנהורה רז לוי.
דיסקוגרפיה

הדיסק הראשון (והיחיד):
"האלבום"
אשמור את ליבי | מילים: עמית צח ורוני גופר. לחן: עמית צח.
כמה אהבה | מילים ולחן: מעיין כץ.
הזדמנות שנייה | מילים: מיטל פטש. לחן: ניב כהן.
שמחה | מילים ולחן: עמית צח.
אל תגידי לי | מילים: עמית צח ורוני גופר. לחן: עמית צח.
תני לי סיבה | מילים: עמית צח ורוני גופר. לחן: עמית צח.
תנו לגדול בשקט | מילים ולחן: אבנר קנר ויואל לרנר.
כשתתעייפי מהעולם | מילים: עמית צח ורוני גופר. לחן: עמית צח.
גליה | מילים: עמית צח ורוני גופר. לחן: עמית צח.
את האחת | מילים: עמית צח. לחן: עמית צח ורון אלמוג.
בדרך למעלה | מילים ולחן: אושרי חמי-אלמוריש.
הערות שוליים

↑  לימור טבת, יום שלישי בצהריים, תל אביב: חבורה, באתר הארץ, 14 בספטמבר 2005
↑  ערן סויסה, חמש על חמש, באתר nrg‏, 7 באוגוסט 2005
↑  קרן נתנזון, הגיים בויז התפרקו, באתר ynet, 26 באוקטובר 2007
↑  אסף נבו, ‏אושרי אלמוריש טס לעבוד עם ווייקליף ז'אן: "אני בדרך להתפוצץ", באתר ‏מאקו‏, 4 במרץ 2014
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: 2003–2004: סאבלימינל והצל | פרס נבחרי הילדים ללהקת השנה   2005: גיים בויז  | הבא: – |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz: 0f98fd45-9e89-4925-8845-4ff598d55578