stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קערת ליל הסדר
סימני הסדר > שני תבשילין > ביצה

הביצה מסמלת את קורבן חגיגה (חגיגת ארבעה עשר) שהוקרב בבית המקדש ישנם הטוענים ש"נהגו בביצה מפני שהיא קלה לבשל ומצויה לכל". כמו כן הביצה מסמלת אבלות, על חורבן בית המקדש הראשון והשני. יש המוצאים רמז בכך שלפי סדר הלוח העברי הקבוע, תשעה באב יחול תמיד באותו יום בשבוע בו חל ליל הסדר.
סידור הקערה

לאורך ההיסטוריה התקבל המנהג לא להניח את הסימנים סתם על שולחן האוכל, אלא לסדר אותם בכלי מיוחד, "קערת הסדר". סידור המאכלים בתוך הקערה השתנה לאורך השנים, ומושפע בין היתר ממשמעויות מחשבתיות ורוחניות שניתנו למאכלים שבקערה. בחלק משיטות הסידור נוספו לקערה, מטעמים מעשיים, גם מי מלח על מנת לטבול בהם את הכרפס.
סידור הקערה > מנהג הגר"א

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
סידור הקערה > מנהג האר"י

האר"י יוצר הקבלה בין רכיבי הקערה לעשר הספירות. שלוש המצות מקבילות לספירות העליונות, הנקראות "ספירות דמוחין" (ובהגותו של האר"י גם "פרצוף אבא"): חוכמה, בינה ודעת. יתר הרכיבים מקבילים לספירות המכונות "ספירות הלב": חסד עד יסוד. לבסוף, הקערה עצמה מקבילה לספירה התחתונה: ספירת מלכות.
לדעת האר"י, יש לסדר את הקערה בפועל על פי מבנה הספירות:
תיקח הג' מצות מצה שמורה, ותניח הכהן למעלה, והלוי למטה ממנו, והישראל למטה ממנו, והם ג' בחינת חכמה, בינה ודעת (ס"א ג' מוחין) דאבא עלאה. אחר כך תיקח מרור וכרפס וזרוע וביצה, ותניח על הג' מצות.

והזרוע הרומז לחסד מצד ימין שלך, 

והביצה בצד שמאל שלך,

ומרור הרומז לתפארת מבריח מן הקצה אל הקצה, באמצע בין הזרוע והביצה. ס"א, כי תפארת מכריע בין חסד וגבורה.

והחרוסת בצד ימין, תחת הזרוע בקו ימין, והוא נגד נצח.

והכרפס הרומז להוד, תניח תחת הביצה מצד שמאל בקו שמאל.

וחזרת תניח למטה מן המרור בקו אמצעי, לעשות בו אחר כך כורך, והוא נגד יסוד.

והקערה בעצמו הכוללת כולם, נגד מלכות.
בתנועה הרפורמית

בחלק מהקהילות הרפורמיות נהוג להוסיף לשולחן הסדר תפוז. התפוז מסמל את השוויון הרצוי בין המינים ובין בני האדם. מקור המנהג כפי שמופיע במספר מקורות הוא סיפור המיוחס לפרופ' סוזנה השל, בתו של הרב אברהם יהושע השל, לפיו פנתה אישה לרב ידוע וביקשה שיאפשר לנשים לעלות לתורה בבית הכנסת. הרב השיב לה שאישה שייכת לבימת בית הכנסת כפי שתפוז שייך לקערת הסדר.
לפי גרסה אחרת, מוסיפים תפוז כסמל להומוסקסואלים והלסביות שבין היהודים, ואחרים הנדחקים לשוליים. בהתאם לגרסה זו, המנהג כולל אכילת פלח תפוז ויריקת הגרעינים באופן המסמל התנגדות להומופוביה.
מנהג נוסף הוא מזיגת מים ב"כוס מרים" לזכר מרים הנביאה והבאר שלה, כחלק מהרצון לתת מקום בסדר הפסח לנשים של סיפור יציאת מצרים.
גלריית תמונות

קלן, גרמניה, המאה ה-18
עמק הריין, המאה ה-19
קרלסבאד, בוהמיה, שנת 1900 בערך
בלארוס, המאה ה-20
צלחת פסח אומנותית, המאה ה-20
קערת פסח מודרנית
ראו גם

הפת סין
הלכות ליל הסדר
הערות שוליים

↑  רבי עובדיה מברטנורא ותפארת ישראל על המשנה
↑  המשנה לא מפרטת מה צריכים להיות שני התבשילים, אולם לאורך השנים התקבע המנהג להביא ביצה ובשר צלוי (בדרך כלל זרוע)
↑  ביאור הגר"א לאורח חיים תע"ו. מעשה רב, סימן קצ"א.
↑  רבנו מנוח, הלכות חמץ ומצה, פרק ח', באתר אוצר הספרים היהודי השיתופי
↑  דרכי משה, אורח חיים תע"ג:ג'.
↑  המפה על שולחן ערוך, אורח חיים, סימן תע"ו, סעיף ב'
↑  סדר נשים, באתר התנועה הרפורמית
↑  Why do some people include an orange on the seder plate?, אתר התנועה הרפורמית, ‏7.4.2020
↑  כוסה של מרים, באתר "רשות הרבים"
| חג הפסח |
| --- | --- | --- |
| ערב פסח | קמחא דפסחא • אפיית מצות • שבת הגדול • הגעלת כלים • בדיקת חמץ • ביטול חמץ • ביעור חמץ • מכירת חמץ • תענית בכורות • ערב פסח שחל בשבת |  |
| סיפור יציאת מצרים | שעבוד מצרים • עשר מכות מצרים • יציאת מצרים • קריעת ים סוף • שירת הים |  |
| ליל הסדר | הלכות ליל הסדר • קערת ליל הסדר • חרוסת • כרפס • מצה • מרור • זרוע • ארבע כוסות • כוס של אליהו • הסבה • אפיקומן |  |
| סדר ההגדה | סימני הסדר • הא לחמא עניא • מא כ'בר • מה נשתנה • עבדים היינו • ארבעה בנים • והיא שעמדה • דצ"ך עד"ש באח"ב • דיינו • אמונים ערכו שבח • קריאת ההלל (התחלה) • שפוך חמתך • הלל (המשך) • הלל הגדול • ברכת השיר • חסל סידור פסח • לשנה הבאה בירושלים • ובכן ויהי בחצי הלילה • ובכן ואמרתם זבח פסח • אדיר במלוכה • אדיר הוא • אחד מי יודע • חד גדיא |  |
| מצוות החג | איסור חמץ • קורבן פסח • סיפור יציאת מצרים • אכילת מצה • אכילת מרור • ארבע כוסות • מנחת העומר |  |
| מהלך החג | ערב פסח • ליל הסדר • חול המועד פסח • שביעי של פסח • פסח שני |  |
| מנהגים | סעודת אסתר • סהרנה • אמירת שירת הים • סעודת משיח • מימונה |  |
| תפילות ופיוטים | קריאת ההלל • אבוא בחיל להתיצבה • תפילת טל • ליל שמורים אותו אל חצה |  |
| חמץ ומצה | מצה עשירה • מצה שמורה • שרויה • קטניות בפסח • חמץ נוקשה • חמץ שעבר עליו הפסח |  |
| שונות | מסכת פסחים • לא בד"ו פסח • מטבח פסח • רומפלנאכט |  |
חגי ישראל ומועדיו • שלוש רגלים
הבהרה:  המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואין לראות בו פסיקה הלכתית.
קערת הסדר במרכז שולחן הפסח.
קערות לליל הסדר במוזיאון היהודי שליד בית הכנסת הגדול של בודפשט. באמצע מופיעה קערת סדר רב-קומתית ייחודית.
קערת ליל הסדר לשיטת האר"י
חיים ישכר גרוס

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 תקופת הפעילות:  ?–1938 
 פטירה:  1938 
 
הרב חיים יששכר דוב גרוס (בכתיב ארכאי: גראס; תר"מ 1880 (בערך) – כ"ט בתמוז תרצ"ח, 28 ביולי 1938) היה רב, גנאלוג, היסטוריון, סופר ועורך.
קורות חייו

נולד בעיירה איזא ליד חוסט, לרבי בנימין צבי, ולחיי שרה. מילדותו הוכר כעילוי והיה נקרא "העילוי מאיזא", למד אצל הרב משה גרינוולד והיה לתלמידו המובהק.
בשנת תרס"ד (1904) נבחר לרב בפטרובה (אנ'), משם עבר למונקאטש. אחר כך מונה לתפקיד ראש ישיבה, לצד הרב שמעון גרינפלד (המהרש"ג). החוקר נפתלי בן-מנחם תיארו במילים הבאות:
הוא היה גאון הביבליוגרפיה העברית, כי לא היה כמעט ספר שלא ידעו מבפנים ומבחוץ ולא היה מחבר שלא ידע שלשלת משפחתו, תולדותיו וכו'. רבים נהנו ממנו בעצה ובתושיה. הוא שימש תחילה דיין בכפר קטן במארמארוש, פטרובה, אך ה"דיינות" לא השביעה נפש שוקקה לתורה ולחכמה בכפר קטן ועבר למונקאטש. שם פתחה אשתו חנות־מכולת והוא שם לילות כימים על התורה.
פרסם מאמרים רבים בכתבי עת תורניים ובהם, תל תלפיות, וילקט יוסף, תורה מציון, המאסף, שערי תורה, נטעי בחורים ועוד.
נפטר ביום כ"ט בתמוז ה'תרצ"ח (1938) במונקאטש, ונקבר שם.
חיים אישיים

בנו יחידו ר' יעקב נולד במונקאטש, היה ראש ישיבה שם במקום אביו, נספה במחנה אושוויץ-בירקנאו בקיץ תש"ד.
כתביו

חיבר הרבה ספרים שנשארו בכתב יד. מלבד ספריו, נדפסו חידושי תורה רבים שלו בספרי בני דורו, במיוחד בספר "שדי חמד". נהג להשתתף בכתיבת הקדמות ואילנות יוחסין בהרבה מספרי בני זמנו, ואף נטל חלק בעריכת הספרים.
כתיבה לחיים, ניו יורק, תשנ"ו, באתר אוצר החכמה
כתביו > בעריכתו

"ישמח חיים" - הערות על הספר מעשה יחיאל, בתוך: מעשה יחיאל, סאטמאר, תרס"ז, דף כב (השלישי), באתר היברובוקס
הוספות על "ישמח חיים", בתוך: מעשה יחיאל, סאטמאר,  תרס"ז, באתר היברובוקס
"חיי אריה" הוספות על בית יהונתן (על הרב יהונתן אייבשיץ), סיגעט, תרס"ח, באתר היברובוקס
"חיי אריה" - ״סדר מגילת יוחסין״ - על רבי אריה לייב צינץ, בתוך: מלא העומר, פיעטרקוב, תרפ״ח, באתר היברובוקס
"חיים וברכה" - הערות על הספר בוצינא דנהורא, בתוך: בוצינא דנהורא, לבוב, תר״צ, באתר היברובוקס
אבן שתיה, מונקטש תר"צ
תולדות בנימין, מונקטש תר"צ
"שערי שמחה" - על רבי שמחה בונים מפשיסחה, בתוך: חדות שמחה, ורשא, תר״צ, באתר היברובוקס
תפארת בנים אבותם, ורנוב תרצ"ג
מגילת יוחסין, על רבי מאיר בן לוי יצחק מברדיצ'ב, בתוך: כתר תורה, ורשא תרצ"ג.
"מגילת יוחסין" - על רבי צבי הירש בן ר' מנשה שמחה, בתוך: צבי חמד, ניו יורק, תש״ג, באתר היברובוקס
מגילת יוחסין על רבי אהרן מגיד, בתוך בית אהרן - א, ניו יורק, תשכ"ב
כתביו > ספרי בנו

ימות המשיח, מונקטש תרצ"ז
ויאמר יעקב, מונקטש ת"ש
לקריאה נוספת

שמואל נח גוטליב, ערכו בלקסיקון הרבני אהלי שם, פינסק, תרע"ב. עמ' 433
עולת החודש, שנה א' קונטרס א', אב ה'תשל"ו, באתר היברובוקס
צפונות, שנה ג' גיליון ב', (י), טבת ה'תשנ"א, באתר היברובוקס
מאיר וונדר, אוהל שמעון, ירושלים, תשנ"ג, עמ' קיט, הע' 6
אור ישראל, שנה ו' גיליון א', (כא), תשרי ה'תשס"א, באתר היברובוקס
שלמה יעקב גרוס, יצחק יוסף כהן, ספר מארמארוש: מאה וששים קהילות קדושות ביישובן ובחורבנן, תל אביב, תשמ"ג, עמ' 185, באתר היברובוקס
'ר' חיים יששכר דוב ב"ר בנימין צבי גרוס', בתוך: יצחק יוסף כהן, חכמי טראנסילוואניה, מכון ירושלים תשמ"ט, עמ' 41–42
'גרוס הרב חיים יששכר דב בן הרב בנימין צבי', בתוך: ברוך טרקטין ולוסיאן זאב הרשקוביץ, אנציקלופדיה ליהדות רומניה, מוסד הרב קוק תשע"ב, עמ' 384
הערות שוליים

↑  כן משער יצחק יוסף כהן, "חכמי טראנסילוואניה", תשמ"ט, ב, עמ' 41, אבל ב"עלי זיכרון", יז, עמ' מו כתוב שלמד בישיבת ר' משה גרינוולד בשנות תרנ"ח-תר"ס.
↑  המעין, ט, ד, עמ' 77.
↑  כן כתב ב"ישמח חיים", לספר "מעשה יחיאל", סאטמאר, תרס"ז, דף כב (השלישי) ״ישמח חיים״ - הערות על הספר מעשה יחיאל, בתוך: מעשה יחיאל, סאטמאר, דף כב (השלישי), באתר היברובוקס.
↑  יצחק יוסף כהן, חכמי הונגריה והספרות התורנית בה, מכון ירושלים תשנ"ז, עמ' 482–483
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007309154605171  GND: 1230077987  ISNI: 0000 0000 6693 320X  LCCN: nr92019144  VIAF: 68793482   WorldCat (עם VIAF): 68793482
אתונה העתיקה

| --- | --- |
סמל אתונה העתיקהסמל אתונה העתיקה

 מדינה / טריטוריה:  אתונה העתיקה
 תאריך ייסוד:  508 לפנה״ס 
 קואורדינטות:  37°58′20″N 23°43′20″E﻿ / ﻿37.972222222222°N 23.722222222222°E﻿ / 37.972222222222; 23.722222222222 
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת יוון מוגדלת) אתונה סלוניקי הרקליון פטרס לאריסה יואנינה קומוטיני מיטילנה פלופונסוס רודוס כרתים טורקיה אלבניה בולגריה מקדוניה הצפונית  הים האגאי הים היוני הים התיכוןאתונה העתיקה(למפת יוון רגילה) אתונה סלוניקי הרקליון פטרס לאריסה יואנינה קומוטיני מיטילנה פלופונסוס רודוס כרתים טורקיה אלבניה בולגריה מקדוניה הצפונית  הים האגאי הים היוני הים התיכוןאתונה העתיקה  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
אתונה העתיקה הייתה אחת הפולייס החשובות והמשפיעות ביוון העתיקה. אתונה הייתה אחת הפוליס המאוכלסות והגדולות ביותר ביוון. אלכסנדר פוקס מעריך את אוכלוסייתה בכ-300,000 נפש. שטחה, שכלל את אטיקה, היה כ-2,500 קמ"ר - מדינת ענק בהשוואה לשטח פולייס גדולות אחרות, שלא עלה על כמה מאות קילומטרים רבועים.אתונה היא אחת המקורות של הדמוקרטיה המערבית. היצירה הספרותית של יוון הגיעה לפסגות עם הטרגדיות של סופוקלס, הקומדיות של אריסטופאנס ויוצרים אחרים שפעלו באתונה כגון תוקידידס. סוקרטס, אפלטון, אריסטו ופילוסופים אחרים שפעלו באתונה הביאו את הפילוסופיה היוונית לפסגה. פסליו של פידיאס היו בין היפים ובין המוערכים בכל רחבי האויקומנה, כינויה של יוון ל"עולם התרבותי".
האקרופוליס; ציור משנת 1846 מעשה ידי לאו פון קלנצה
דת

הדת באתונה לא הייתה שונה בהרבה משאר ערי-המדינה של יוון. לצד הפנתיאון היווני הרגיל, בדומה לשאר פולייס הייתה לעיר אלוהות ראשית שנחשבה למגנת העיר וגיבור מקומי. האלוהות הייתה אתנה ואילו הגיבור היה תזאוס.
תרבות

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
דמוגרפיה ומעמדות

בדומה לפולייס אחרות ביוון העתיקה, ריבוד חברתי היה רווח באתונה. האוכלוסייה נחלקה לכמה שכבות, כשהחלוקה המידית הייתה לבני חורין בעלי זכויות (אזרחים), בני חורין בעלי זכויות מוגבלות (גרים - מטויקים) ועבדים. השכבה של האזרחים גם כן התחלקה למספר שכבות משנה לפי העושר הכלכלי. אף שנדמה, אולי, שהמטויקים נמנה עם השכבה הענייה באתונה, אין זה נכון באופן מוחלט. חלק מהם צבר נכסים רבים וחלק אחר התבלט בחיי הרוח ובתפקידים אחרים. אריסטו, למשל, נמנה עם מעמד המטויקים.
גם בתוך האזרחים עצמם הייתה חלוקה למעמדות, בעיקר בין האליטה ל"המון העם", שנקרא במקורות העתיקים באחד משלושה שמות: plethos (ההמון), hoi polloi (הרבים) או בכינוי המזלזל ביותר- ho ochlos (האספסוף). ההיסטוריון ג'וזיה אובר (Ober) חילק את האליטה באתונה לארבע תת-קבוצות: האליטה השלטונית, האליטה המחונכת (educated elite), האליטה הכלכלית והאליטה המעמדית (אצילים/אריסטוקרטים). כנגזרת מהגדרה זו, ניתן לציין כי באופן עקרוני, כל אזרח שאינו חלק מהאליטה נכלל בהמון העם.
הסופר אתנאיוס מציין כי במפקד שערך דמטריוס מפלרון בשנת 317 לפנה"ס, נרשמו 21,000 אזרחים גברים, 10,000 מטויקים (זרים תושבי קבע), ו-400,000 עבדים, אולם מוסכם שהנתון על מספר העבדים שגוי.
כלכלה > חקלאות וחרושת

ביסוד הכלכלה האתונאית עמדה החקלאות, כאשר הגידולים העיקרים היו זית לשמן, גפן ליין ותבואה (שרובה שעורה ומיעוטה חיטה). ענפי חקלאות משניים היו הדבש (מין המתיקה העיקרי בהיעדר הסוכר), גידול ירקות ולולי עופות. כמחצית האוכלוסייה הייתה כפרית.
בנוסף לחקלאות פרחה באתונה תעשייה זעירה, שהלכה והתקדמה בשיטותיה, ברמת ההתמחות שנהגה בה ובתפוקתה. המוצר האתונאי העיקרי היו כלי חרס, שהיו הטובים ביותר בכל העולם היווני. עוד עסקו בעלי המלאכה האתונאים, שהיו ידועים גם בשם באנאוסוי, בבורסקאות, בנגרות ובחרשות מתכת. גורם כלכלי משמעותי שהיה בבעלות המדינה היו מכרות הכסף ומחצבות השיש, שחולקו ליחידות קטנות והוחכרו לקבלנים פרטיים רבים, שהפיקו מהם חומרי גלם יקרים.
כלכלה > מסחר

שגשוגו של המשק האתונאי נשען במידה מכרעת על מסחר ובראש ובראשונה על סחר חוץ בדרך הים. הצי האתונאי שלט ברמה בימים החל במחצית השנייה של המאה ה-5 לפנה"ס, וממילא סחר פנים-יווני בדרך היבשה לא היה מעשי, בגלל הטופוגרפיה ההררית של הארץ ומיעוט הדרכים הטובות. ענפי היצוא העיקריים היו שמן זית, יין וכלי חרס ותמורתם ייבאה אתונה בעיקר עץ, ברזל ותבואה. מוצרי היבוא היו הכרחיים מאין כמוהם: אטיקה עצמה סיפקה רק כשליש מתצרוכת התבואה של תושביה והייתה תלויה במזון המיובא. העצים היו הכרחיים לייצור אוניות המלחמה והמסחר, שעליהן נשען כוחה של האימפריה האתונאית, והמתכות לייצור כלי זין ולתעשייה האזרחית. בנוסף לאלה ניתן היה להשיג בשוקי אתונה גם מוצרי מותרות רבים: שנהב מאפריקה, בשמים מסוריה, בשר מאיטליה ועוד. גם עבדים, סוסים, בד מפרשים ופפירוס היו בין מוצרי היבוא.
כלכלה > תפקידי המדינה במשק

מעורבות הממשלה במשק לא הייתה משמעותית, לפחות בכל הנוגע למסחר: מכס אחיד בשיעור נמוך של אחוז אחד נגבה על כל סחורה בנמל. מיסים ישירים לא היו נגבים, אלא בשעת חרום ועיקר הכנסות המדינה היו מהמסים ששילמו המדינות התלויות בה, ממס מקרקעין ומס שוק, מקנסות שהרבו בתי המשפט לגזור, מתשלומים שחויבו בהם הגרים והעבדים המשוחררים ומתנובת קרקעות המדינה. הוצאות הממשלה בעת שלום היו על משכורתם של נושאי התפקידים הציבוריים, על ארגון חגי הדת ואירועי התרבות, על בניין המקדשים, החומות ושאר מבני הציבור.
בנוסף על תפקידיה אלה לקחה הממשלה על עצמה גם תפקידים סוציאליים: העבירה תשלומים לנזקקים, ארגנה עבודות יזומות כדי לספק תעסוקה והעמידה רופאים לרשות הציבור על חשבונה. יתומים גדלו וחונכו גם הם על חשבון הקופה הציבורית וקרקעות שנכבשו בעת הרחבת האימפריה ניתנו חינם לאזרחים שלא היו בעלי קרקעות קודם לכן.
כלכלה > עבדות

העבדות הייתה בכלכלת אתונה גורם משמעותי אך לא עיקרי. רבים מהם היו מועסקים כמשרתים בבתי העשירים או עבדו כפועלים שכירים רגילים מחוץ לבתי אדוניהם. מיזם בניה או חרושת טיפוסי היה מעסיק כשנים או שלושה פועלים שכירים בני חורין על כל עבד, ועל פי רוב בתנאי עבודה סבירים, אולם העבדים שהועסקו במכרות המדינה אולצו לעמול בתנאים פיזיים קשים ביותר.
צבא אתונה > הצי המלחמתי

קודם לתקופה הקלאסית לא החזיקה אתונה בצי מלחמתי ראוי לשם. המפנה אירע הודות לתמיסטוקלס, אשר ב-484 לפנה"ס, על רקע מלחמתה של אתונה באייגינה ולנוכח איום הפלישה הפרסית ליוון, הנהיג את שיטת הטריאררכיה ויזם את בנייתן של החומות הארוכות ושל מאתיים טריארות במספנות אתונה; אוניות אלה נטלו חלק חשוב בניצחון היוונים על הצי הפרסי בקרב סלמיס (480 לפנה"ס), ניצחון שהציל את יוון כולה משעבוד.
בסיום מלחמת יוון-פרס, פרשה ספרטה מהנהגת הליגה ההלנית שלחמה בפרסים; במקומה הוקמה ליגה חדשה בראשותה של אתונה, הברית האטית, שפעלה לסילוק אחרוני המאחזים הפרסיים מן הים האגאי ולשחרור האיונים מעולו של מלך פרס. מסגרת מדינית-צבאית זו הפכה בתוך שנים אחדות לאימפריה ימית אתונאית משגשגת, שהצי המלחמתי האתונאי הוא משענה העיקרי. באמצעותו כפתה אתונה את מרותה על חברות הברית, גוננה על סחרה הימי הנפרץ, והגדילה את עושרה והשפעתה בעולם היווני. זהו תור הזהב של אתונה.
לצי המלחמתי ולמסחר הימי הייתה השפעה פוליטית וחברתית רבה באתונה גופה; גדל משקלם הפוליטי של המלחים והחותרים בני "המעמדות" הנמוכים המשרתים באוניות, והדבר השפיע על עיצובה והעמקתה של הדמוקרטיה האתונאית. עוצמתה הימית של אתונה, שגשוגה הכלכלי והתחזקות מעמדה ביוון היו הגורם למלחמה שפרצה בינה לבין ספרטה ב-431 לפנה"ס. כשלושה עשורים נמשכה המלחמה הפלופונסית בין ספרטה המעצמה היבשתית לבין אתונה - המעצמה הימית. קיומה של האימפריה האתונאית היה תלוי כל כולו בצי המלחמתי, ומשעה שניגף בידי הספרטנים בקרב ארגינוסאי, נאלצה להיכנע וירדה מגדולתה. בתקופת ההגמוניה של ספרטה הצליחה אתונה לכונן מחדש את עוצמתה הימית, אך היה זה בבחינת צל חיוור של העבר המפואר. ב-338 לפנה"ס נכבשה אתונה על ידי פיליפוס מלך מוקדון ואיבדה את עצמאותה.
הצי המלחמתי של אתונה בתקופה הקלאסית הורכב מטריארות. בתקופה זו העלו האתונאים את הטקטיקות הימיות למדרגת שלמות, ושמו את מבטחם בתמרוני ניגוח המכוונים להטבעת אוניית היריב ולא בלוחמת סיפונים. את מרב ידיעותינו על כלי השיט וארגון הצי המלחמתי בתקופה זו, כמו גם בנושאים רבים אחרים, אנו שואבים מממצאים ארכאולוגיים, אפיגרפיים ואיקונוגרפיים אתונאים.
צבא אתונה > צבא היבשה

בתקופה המיקנית, הצבא האתונאי היה דומה לצבאות האזור והושתת בעיקר על אצולה שנלחמה על גבי מרכבות. הידיעות על הצבא האתונאי בתקופות אחרות נדירות ביותר ואין כל תיעוד כתוב שמתייחס לימי האפלה או לראשית התקופה הארכאית. עם זאת, מתוך הקבלה לאזורים אחרים ביוון, ממצאים ארכאולוגיים והשוואה עם תעודות מאוחרות יותר שהתייחסו לתקופה, אפשר לומר בוודאות לא מעטה שהצבא האתונאי הורכב בתקופת ימי האפלה על אצולה. עם המעבר להופליטים ברחבי יוון, גם הצבא האתונאי עבר לסוג זה של חיילים. סולון היה הראשון שנתן לאזרחים, שביכולתם לחמש את עצמם, ביטוי חוקי. על פי הרפורמה של סולון, אזרחים אלו היו יכולים להיבחר למשרות שהיו חסומות בפני אלו שידם לא הייתה משגת לקנות את כלי הזין. עם הזמן בוטלה התקנה וכל האזרחים היו יכולים להיבחר לכל המשרות, אך החזרה להצבעה לפי שומת רכוש הייתה אחד העקרונות החשובים במצע של סיעת המתונים באתונה. סיעת המתונים, בדומה לסולון ראו ביכולת האזרח לקנות את כלי נשקו את קו הגבול בין אזרחות מלאה לבין אזרחות חלקית.
בתקופתו של פסיסטרטוס לא היה לאתונה צבא לאומי. פסיסטרטוס, שחשש ממרד, הסתמך אך ורק על שכירי חרב שבאו מבחוץ.
בשנת 501 לפנה"ס החלו האתונאים לבחור את מפקדי צבאם בהצבעה. נבחרו עשרה סטרטגוסים, אחד לכל שבט.
שדרתו של הצבא האתונאי בימי זוהרה (המחצית השנייה של המאה ה-5 לפנה"ס) הושתתה על חיל רגלים כבד המורכב מהופליטים. פוקס מעריך את מספר ההופליטים האתונאים ערב המלחמה הפלופונסית ב-13,000 בקו ראשון ו-16,000 בקו שני. רובם ככולם היו אנשי מעמד הביניים, דוגמת סוחרים זעירים, איכרים זעירים וכיוצא באלה.
לצד חיל רגלים שירתו בצבא היבשה האתונאי פרשים. בדומה למדינות רבות אחרות ביוון העתיקה, חיל הפרשים היה הזרוע המסייעת לחיל הרגלים ומספרם לא עלה על 1,000 בשיאה של האימפריה האתונאית. בחיל הפרשים שירתו בעיקר בני האצולה.
פוליטיקה ומשטר > כינון הדמוקרטיה והתקופה הקלאסית

קלייסתנס ערך שינויים מפליגים במשטר. לראשונה הונהג תשלום עבור שירות מדינה, מה שפתח הלכה למעשה את הדרך בפני פשוטי העם להשתתף בפעילות פוליטית כי לא היו כבולים עוד לשדותיהם. רפורמות נוספות העבירו את סמכויות האראופגוס לידי הבולי (מועצת ה-500) ולאקלסיה (אספת העם). המשטר של קלייסתנס עבר מהעולם עם תבוסת אתונה בקרב כירונאה ואיבוד העצמאות. מקרב זה ואילך חדלה להתקיים מדיניות חוץ פעילה והפוליטיקה שלה התרכזה בענייני פנים בלבד.
ראו גם

אנדרטת קליתאה
נאום ההספד של פריקלס
אתונה
לקריאה נוספת

אפרים דוד, הדמוקרטיה הקלאסית: התהוותה, תפקודה, עקרונותיה ותלאותיה באתונה, ירושלים, הוצאת מאגנס, תשס"ג (הספר בקטלוג ULI)
משה עמית, תולדות יוון הקלאסית, ירושלים, הוצאת מאגנס, תש"ן (הספר בקטלוג ULI)
אלכסנדר פוקס, אתונה בימי גדולתה, ירושלים, מוסד ביאליק, 1959
אלכסנדר פוקס, מדינה וחברה ביוון, ירושלים, מוסד ביאליק, 1976
מוזס פינלי, יוון העתיקה: תקופת הברונזה והתקופה הארכאית, תרגם מאנגלית ארי אבנר, תל אביב, דביר, תשל"ח
הערות שוליים

↑  בניגוד לסברה הנפוצה, הדמוקרטיה לא נולדה באתונה ראו Eric W. Robinson (ed),Ancient Greek Democracy, Blackwell, 2004, p. 1-2
↑  J. Ober, Mass and Elite in Democratic Athens: Rhetoric, Ideology, and the Power of the People, Princeton, 1989, עמ' 11
↑  אתנאיוס, סעודת החכמים, ספר 6, 272 C.
↑  ישראל שצמן, תולדות התקופה ההלניסטית, האוניברסיטה הפתוחה, יחידה 7, עמ' 17.
1 2  אפרים דוד, הדמוקרטיה הקלסית: התהוותה, תפקודה, עקרונותיה ותלאותיה באתונה, מאגנס, 2003, עמ' 35-36
↑  אלכסנדר פוקס, אתונה בימי גדולתה: המשטר, החברה וחיי הרוח בעיר-מדינה יוונית, מוסד ביאליק, 1984, עמ' 13
↑  אלכסנדר פוקס, אתונה בימי גדולתה המשטר, החברה וחיי הרוח בעיר מדינה יוונית, מוסד ביאליק, 1983, עמ' 13
↑  אפרים דוד, הדמוקרטיה הקלסית: התהוותה, תפקודה, עקרונותיה ותלאותיה באתונה, מאגנס, 2003, עמ' 39-40
↑  אריסטו, תרגום: דבורה גילולה, ב', ה', מדינת האתונאים, מאגנס, 2006
| יוון העתיקה |
| --- | --- | --- |
| תקופת המעבר | איונים • דורים • הפלישה הדורית • התקופה הגאומטרית | הפרתנון |
| התקופה הארכאית | פוליס • הקולוניזציה היוונית • טיראניה • הומרוס • הסיודוס | הפרתנון |
| התקופה הקלאסית | מלחמת פרס–יוון • אתונה העתיקה • ספרטה • תבאי • התיאטרון ביוון העתיקה | הפרתנון |
| התקופה ההלניסטית | התרבות ההלניסטית • הממלכה הסלאוקית • מוקדון • מצרים • יוון • פונטוס • פרגמון • אפירוס | הפרתנון |
| היסטוריה צבאית | פלנקס • הופליט • הצבא הספרטני • הצבא המוקדוני | הפרתנון |
| נושאי רוחב | אדריכלות • אמנות • דת • החברה • כלכלה • מטבח • תיאטרון • מיתולוגיה • מתמטיקה • פילוסופיה • ספורט • ספרות | הפרתנון |
פורטל יוון העתיקה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NKC: ge128692 
מטבע מהמאה ה-5 לפנה"ס
הפרתנון על ראש האקרופוליס שנבנה ביוזמתו של פריקלס
האקרופוליס
גיבורים (מיני-אלבום)

גיבורים הוא המיני-אלבום הראשון של הראפר והזמר הישראלי עטר מיינר. האלבום יצא לאור ב-12 בדצמבר 2024, על ידי חברת התקליטים יהלום.
רשימת רצועות

| מס' | שם | מילים | לחן | הפקה | משך |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | טוב שנזכור  | עטר מיינר | עטר מיינר ואופיר ויפליך | עטר מיינר | 2:49 |
| 2. | פינה לאהוב (בהשתתפות ליעם חכמון ונופר סלמאן)   | ליעם חכמון, מיינר ונופר סלמאן | ליעם חכמון, בן אוחנה, מיינר ונופר סלמאן | מיינר ובן אוחנה | 3:23 |
| 3. | מאה ואחת  | מיינר | מיינר ואוחנה | מיינר | 1:41 |
| 4. | הים הגדול  | מיינר | מיינר וויפליך | מיינר | 2:06 |
| 5. | אני נכנע (בהשתתפות טהר)   | טהר שפי | טהר שפי | טהר שפי ומיינר | 3:11 |
| 6. | גיבורים  | מיינר | מיינר, אבשלום מידן ועמנואל רייכמן | מיינר | 2:26 |
| 7. | ביחד  | מיינר ושפי | מיינר ושפי | מיינר ושפי | 3:44 |
| משך כולל: | משך כולל: | משך כולל: | משך כולל: | משך כולל: | 19:24 |
מפסלת

ערך זה עוסק בכלי עבודה. אם התכוונתם לקבוצת כוכבים, ראו .
סוגי מפסלות
מפסלת היא סוג של אזמל המשמש לחריטה, גילוף ופיסול, בעיקר בעץ, אך גם בחומר, לינולאום, וחומרים נוספים. המפסלת היא כלי עבודה ידני שהיה בשימוש מזה מאות בשנים על ידי אמנים, נגרים, בוני כינורות ובעלי מלאכה. בדרך כלל ידית המפסלת עשויה עץ או פלסטיק, ואילו המפסלת עצמה עשויה מתכת.
עבודות גילוף משמשות ליצירת שלל פריטים, בהם  סירות עץ ופסלים, אשר עוברים תהליך יצירתי של גילוף ידני במפסלת.
סוגי מפסלות

מרבית המפסלות הידניות הן קלות משקל ואינן מסיביות ומיועדות לעבודות גילוף עדינות. עם זאת, ישנן מפסלות ידניות, אשר על מנת להשתמש בהן יש לכוון אותן לאובייקט ועם פטיש להכות בראשה של ידית המפסלת, בדומה לעבודה עם פטיש ואזמל. עוצמת וזווית המכה נקבעת בהתאם לצרכיו של בעל המלאכה.
מפסלת העובדת על בסיס חשמל ומזרזת את העבודה באופן משמעותי. ישנן חברות שונות המייצרות את המפסלת החשמלית. המפסלות האיכותיות ביותר נחשבות אלה המסוגלות לעבוד בעצמה רבה גם במהירויות נמוכות, תוך עבודה שקטה וללא רעידות.
ישנן מפסלות עץ חצי עגולות, מפסלות שפועיות, מפסלות קעוריות, מפסלות גילוף כף, מפסלות ישרות, מפסלות מיקרו ועוד.
פיסול עץ בשימוש במפסלת
חינוך בישראל

בית הספר חביב בראשון לציון – בית הספר העברי הראשון בארץ ישראל.
מסדר בוקר והתעמלות בבית הספר בקרית מלאכי, 1970
החינוך הפורמלי (רשמי) בישראל הוא חלק ממערכת החינוך הישראלית שנמצא באחריות משרד החינוך ומבוסס על תקציב המדינה.
מוסדות החינוך הפורמלי כוללים גני ילדים, בתי ספר יסודיים, חטיבות ביניים ותיכונים. בישראל תלמידים מחויבים להשתתף בלימודים במשך 13 שנים: גן חובה ועוד 12 שנות לימוד (כיתות א'–י"ב). משרד החינוך מפקח על בתי הספר באמצעות מפקחים ומורים בתפקידי הדרכה. רוב ההוצאה על חינוך (72.5%) היא עלות העבודה. בשנת 2011 87% משירותי החינוך ניתנו במוסדות חינוך של הממשלה, הרשויות המקומיות ומלכ"רים שרוב המימון שלהם ממשלתי כדוגמת רשת אורט ועמל.
מערכת החינוך בישראל מבוססת בעיקר על מערכת החינוך שהקים היישוב מראשית ההתיישבות הציונית בארץ ישראל. לאחר הקמת המדינה הוקם משרד החינוך, ונחקקו חוקים המסדירים את מערכת החינוך, בהם חוק לימוד חובה, התש"ט-1949 וחוק חינוך ממלכתי, התשי"ג-1953. בשנת 2013 השקיעה ישראל בחינוך כ-10% מהתל"ג. לצד מערכת "החינוך הרשמי", מוכרות בישראל מערכות חינוך אחרות, בעיקר במגזר החרדי, שמקובלות כתחליף לימודים לצורך "חוק לימוד חובה". רשתות "החינוך העצמאי" החרדיות מחנכות חלק גדול מאוכלוסיית התלמידים ללא פיקוח משרד החינוך ובתקציב חלקי מהמדינה.
כל לימודי החובה אמורים להיות ללא תשלום. בפועל, נגבים מההורים תשלומים רבים בכל מוסדות החינוך. ביוני 2007 יזמה שרת החינוך יולי תמיר את הסדרת נושא התשלום, וב-2007 התנהל דיון ציבורי על האפשרות לגבות תשלום כמס פרוגרסיבי מאוכלוסיית ההורים.
על פי המשפט העברי קיומם של מערכות לחינוך נאות של האזרחים היא אחת מן החובות המוטלות על הציבור, והציבור צריך להשקיע ולעשות את ההסדרים הנאותים לשם כך, כחלק מחובה זו מוטל על כלל הציבור לשאת בהוצאות התשלום ולהימנע ממצב בו כלל התשלום נופל על כתפי ההורים.
היסטוריה – החינוך לפני הקמת המדינה

בימי המנדט הבריטי החינוך העברי בארץ היה בתשלום. רוב הנוער למד כשמונה שנות לימוד, כלומר עד כיתה ח'. חוק לימוד חובה נקבע על ידי הכנסת הראשונה, בראשית פעולות החקיקה, ב-1949. החוק מחייב כל קטין בעל אזרחות ישראלית, מגיל 5 ועד גיל 14, כלומר מ"גן חובה" עד כיתה ח', לקבל חינוך הולם במוסדות הקרובים אל מקום מגוריו, ללא תשלום. החוק לא נגע להעמדת אמצעים נלווים לחינוך: ספרים, כלי כתיבה, מחברות. מאוחר יותר הורחבה תחולת החוק בשלבים, וכיום לימוד חינם/חובה הוא עד סוף כיתה י"ב.