stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הקהילייה המזרח-אפריקנית
מוסדות

בין המוסדות והמנגנונים של הקהילייה המזרח-אפריקנית:
בית משפט לצדק של הקהילייה המזרח-אפריקנית - אמון על בירור סוגיות משפטיות הנוגעות להסכמים בין המדינות בקהילייה.
אספה מחוקקת - גוף מחוקק שחבריו נבחרים מבין המוסדות המחוקקים של המדינות החברות. באספה המחוקקת השנייה, שחבריה נכנסו לתפקידם ב-2007, מכהנים נציגים מטנזניה, אוגנדה וקניה (אך לא מרואנדה ובורונדי), תשעה מכל מדינה.
ועידת פסגה בהשתתפות מנהיגי המדינות - מתכנסת דרך קבע מדי שנה, ובנוסף לכך מתקיימות ועידות פסגה מיוחדות במועדים בלתי קבועים.
מועצת השרים - מועצה בהשתתפות השרים לשיתוף פעולה אזורי בממשלות המדינות החברות, ושרים נוספים. מהווה את הגוף המרכזי בהתוויית מדיניות לקהילייה.
המזכירות - הגוף הביצועי של הקהילייה, שבראשו עומד המזכיר הכללי.
כמו כן קיימות ועדות תיאום קבועות בנושאים שונים, כגון בריאות וטכנולוגיה, וכן כמה גופים אוטונומיים משותפים בניהול הקהילייה כגון המועצה הבין-אוניברסיטאית של מזרח אפריקה, הבנק לפיתוח של מזרח אפריקה, וארגון המִדגים של אגם ויקטוריה.
המדינות החברות

אוגנדה אוגנדה (מייסדת)
קניה קניה (מייסדת)
טנזניה טנזניה (מייסדת)
בורונדי בורונדי (2007)
רואנדה רואנדה (2007)
דרום סודאן דרום סודאן (2016)
הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו (2022)
סומליה סומליה (הצטרפה ב-2023)
הערות שוליים

↑  Tina Loevbom Petersen ו- Michael Bech,‏ Born in anonymity, באתר actionaid,‏ 10 באפריל 2005
↑  One president for EA by 2010, באתר Sunday Vision,‏ 28 בנובמבר 2004
↑  Abraham McLaughlin,‏ East African trade zone off to creaky start, באתר The Christian Science Monitor,‏ 9 במרץ 2006
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007260659005171  BnF: cb11884704m (data)  GND: 114022-X  ISNI: 0000 0001 2150 4046  LCCN: n80085282  NKC: kn20050427029  SUDOC: 026637642  VIAF: 123642065   WorldCat (עם VIAF): 123642065
הר לאנדולט

| --- | --- |

מפת רכס סנטינל   הר לאנדולט נמצא בקצהו העליון, באמצע הרביע השלישי מימין, בשורה השנייה מלמטה של רביעי המפה
 מידע כללי
 גובה:  2,280 מ' 
 מיקום:  אזור הברית האנטארקטית,
 רכס הרים:  רכס סנטינל 
 קואורדינטות:  78°46′00″S 84°30′00″W﻿ / ﻿78.7667°S 84.5°W﻿ / -78.7667; -84.5
  (למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיהר לאנדולט(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיהר לאנדולט
 
הר לאנדלוט או הר לנדלוט (באנגלית: Mount Landolt) הוא הר ברמת פטוואר בקצה הדרום מזרחי של רכס סנטינל, בהרי אלזוורת' שבאנטארקטיקה.
גובהו של ההר 2,280 מטרים מעל פני הים.
ההר מתנשא מעל קרחון האדמן.
היסטוריה > גילוי ההר

ההר מופה לראשונה על ידי הסקר הגאולוגי של ארצות הברית, באמצעות סקרים על הקרקע ותצלומי אוויר שבוצעו על ידי צי ארצות הברית בין השנים 1959–1957.
היסטוריה > מקור השם

שמו של ההר ניתן לו על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים.
ההר נקרא על שם ארנו יודל לאנדולט (Arlo U. Landolt), מדען שחקר את זוהר הקוטב, בתחנת הקוטב הדרומי, במהלך  השנה הגאופיזית הבינלאומית - 1957.
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6  מידע גאוגרפי והיסטורי
↑  מידע גאוגרפי
| --- | --- |
בקרת זהויות :  VIAF: 971155286582187180008   WorldCat (עם VIAF): 971155286582187180008
הר לאנינג (אנטארקטיקה)

ערך זה עוסק בהר באנטארקטיקה. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |

 מידע כללי
 גובה:  1,820 מ' 
 מיקום:  אזור הברית האנטארקטית,
 רכס הרים:  רכס סנטינל 
 קואורדינטות:  77°47′00″S 85°45′00″W﻿ / ﻿77.783305555556°S 85.75°W﻿ / -77.783305555556; -85.75
  (למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיהר לאנינג(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיהר לאנינג
 
הר לאנינג (באנגלית: Mount Lanning) הוא הר בצידו הדרומי של קרחון ניוקאמר, בצפון רכס סנטינל בהרי אלזוורת' שבאנטארקטיקה.
גובהו של ההר 1,820 מטרים מעל פני הים, והוא ההר הגבוה ברמת סוסטרה.
ההר נמצא 9 קילומטרים דרומית מזרחית להר וורן, והוא מתנשא מעל קרחון סאבאזיוס שמדרום מערב לו, ומעל קרחון אנצ'יאלוס שמדרום מזרח לו.
היסטוריה > גילוי ההר

ההר מופה לראשונה על ידי הסקר הגאולוגי של ארצות הברית, בהתבסס על סקרים על הקרקע ועל תצלומי אוויר שצולמו על ידי צי ארצות הברית בין השנים 1959–1957.
היסטוריה > מקור השם

שמו של ההר ניתן לו על ידי הוועדה המיעצת לשמות אנטארקטיים.
ההר נקרא על שם סגן דלמר ל. לאנינג (Delmar L. Lanning) ששירת בחיל האוויר של ארצות הברית, בתחנת הקוטב הדרומי בשנים 1957 - 1956.
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6  מידע גאוגרפי והיסטורי
↑  מידע גאוגרפי
הקורפוס ה-29 (ורמאכט)

|  פרטים |
| --- | --- |
 מדינה:  גרמניה הנאצית גרמניה הנאצית
 שיוך:  ורמאכט ורמאכט
 סוג:  קורפוס
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  20 במאי 1940 – 8 במאי 1945 (5 שנים)
 מלחמות:  מלחמת העולם השנייה
 פיקוד
 מפקדים
 
הקורפוס ה-29 (בגרמנית: XXIX. Armeekorps) היה קורפוס של הורמאכט במהלך מלחמת העולם השנייה.
היסטוריה

הקורפוס הוקם ב-20 במאי 1940, והועמד תחת פיקוד הנס פון אובסטפלדר.
במהלך המערכה על צרפת היה הקורפוס בעתודת הOKH, ולאחר מכן הוצב הקורפוס ככוח כיבוש תחת פיקוד הארמייה התשיעית בצרפת. במהלך מבצע ברברוסה לחם הקורפוס כחלק מהארמייה השישית במסגרת קבוצת ארמיות דרום, והשתתף בקרב קייב ובקרב חרקוב הראשון. במהלך מתקפת הקיץ הגרמנית בשנת 1942 לחם פון הקורפוס כחלק מהארמייה האיטלקית השמינית במסגרת קבוצת ארמיות B, ובינואר 1943 הועבר תחת פיקוד פלגת הארמייה הולידט במסגרת קבוצת ארמיות דון. באפריל 1943 לחם הקורפוס בקרבות הקשים על המיוס כחלק מהארמייה השישית במסגרת קבוצת ארמיות דרום, ובסתיו אותה שנה לחם בקרבות הקשים על הדנייפר. בשנת 1944 השתתף הקורפוס בקרבות הקשים באוקראינה וברומניה, ובקיץ אותה שנה לחם במבצע יאשי-קישינב. באוקטובר 1944 הועבר הקורפוס תחת פיקוד הארמייה השמינית בהונגריה, ובאפריל 1945 הועבר תחת פיקוד ארמיית הפאנצר הראשונה במוראביה, עמה לחם עד סוף המלחמה.
מפקדים

הנס פון אובסטפלדר (20 במאי 1940 - 21 במאי 1943)
אריך ברנדנברגר (21 במאי 1943 - 30 ביוני 1944)
אנטון ריכרד פון מאוכנהיים גנאנט בכטולסהיים (2 ביולי 1941 - 1 בספטמבר 1944)
קורט רפקה (1 בספטמבר 1944 - 8 במאי 1945)
סדר הכוחות > מבצע ברברוסה

במהלך מבצע ברברוסה כלל הקורפוס את היחידות הבאות:
הדיוויזיה ה-44
הדיוויזיה ה-111
הדיוויזיה ה-299
סדר הכוחות > מבצע יאשי-קישינב

במהלך מבצע יאשי-קישינב כלל הקורפוס את היחידות הבאות:
הדיוויזיה ה-9
הדיוויזיה הרומנית ה-21
הדיוויזיה ההררית הרומנית ה-4
השדרה השביעית

| --- | --- |

השדרה השביעית, מבט לכיוון דרום מרחוב 50
 מידע כללי
 אורך:  5.3 מיל 
 מיקום
 עיר:  ניו יורק ניו יורק
 קואורדינטות:  40°45′55″N 73°58′49″W﻿ / ﻿40.7652°N 73.9803°W﻿ / 40.7652; -73.9803
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת מנהטן מוגדלת) השדרה השביעית(למפת מנהטן רגילה) השדרה השביעית  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
השדרה השביעית (באנגלית: Seventh Avenue, מכונה גם שדרת אדם קלייטון פאוול הבן, Adam Clayton Powell Jr. Boulevard) היא שדרה במערב רובע מנהטן של העיר ניו יורק במדינת ניו יורק שבארצות הברית.
השדרה השביעית נמתחת מהוסט וילאג' (החלק המערבי של גריניץ' וילג') שבדרום האי (דרומית לאזור זה נקרא הרחוב בשם "רחוב ואריק" (Varick Street) ועד רחוב 59 בו קוטע סנטרל פארק את השדרה. השדרה חד סטרית מדרום לסנטרל פארק, ודו סטרית מצפון לו. בקצה השדרה שוכן שער האמנים של הפארק. השדרה נמשכת שוב ברחוב 110, לכיוון צפון ודרך הארלם, שם היא מכונה "שדרת אדם קלייטון פאוול הבן". השדרה חוצה את נהר הארלם מעל גשר מקומבס דאם ומשם, ברובע הברונקס, היא קרויה "שדרת ג'רום" (Jerome Avenue).
חלק השדרה שבין רחוב 34 ורחוב 39 הוא "אזור הבדים" ושפע חנויות האופנה בו זיכה את השדרה כאן בכינוי "שדרת האופנה". בנקודה בה נפגשת השדרה בברודוויי וברחוב 42 שוכנת כיכר טיימס - הידועה בכיכרות העיר ניו יורק. לאורך השדרה אתרים ומבנים נודעים רבים, כמו אולם קרנגי ומדיסון סקוור גארדן, תחנת פן, מכון הטכנולוגיה של האופנה, מרכז AXA, מועדון הג'אז וילג' ונגארד ופארק ג'יימס ג'י. ווקר.
השדרה בתרבות

השדרה מוזכרת בשירם של סיימון וגרפונקל "The Boxer", בו מתאר הפזמונאי את הזונות שלאורך השדרה. השדרה מוזכרת עוד בשיר של הרולינג סטונז, ובספר "הנץ ממלטה" של דשיל האמט.
בהצטלבות השדרה עם רחוב כריסטופר נמצא משולש הס.
הר לאו (אנטארקטיקה)

ערך זה עוסק בהר בחוף פאלייר שבאנטארקטיקה. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 על שם:  אריה 
 גובה:  1,270 מ' 
 מיקום:  אזור הברית האנטארקטית,
 קואורדינטות:  69°29′00″S 67°00′00″W﻿ / ﻿69.4833°S 67°W﻿ / -69.4833; -67
  (למפת חצי האי האנטארקטי מוגדלת) בסיס חנרל ברנרדו אוהיגינס ריקלמההר לאו(למפת חצי האי האנטארקטי רגילה) בסיס חנרל ברנרדו אוהיגינס ריקלמההר לאו(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיהר לאו(למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיהר לאו
 
הר לאו או הר ליאו (באנגלית: Mount Leo; מילולית: הר אריה) הוא הר מבודד, בחוף פאלייר, בצד המערבי של חצי האי האנטארקטי, שבאנטארקטיקה.
גובהו של ההר 1,270 מטרים מעל פני הים; ההר הוא ההר ה-3,453 בגובהו באנטארקטיקה.
ההר ממוקם לגדתו הדרומית של הדום הקרח פורסטר.
מורדותיו הדרומיים של ההר סלעיים ותלולים.
היסטוריה > גילוי ומיפוי ההר

ההר נסקר לראשונה באופן גס מהקרקע על ידי המשלחת הבריטית אל ארץ גרהאם, אשר חקרה את האזור בעונת המחקר (הקיץ האוסטרלי) 1936–1937.
ההר צולם מהאוויר על ידי משלחת החקר האנטארקטית רון בשנת 1947, ונסקר מחדש על ידי סקר שטחי חסות איי פוקלנד בשנת 1958.
היסטוריה > מקור השם

שמן של הגבעות ניתן להן על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים של בריטניה.
שמו של ההר תיאורי; להר צורה הדומה לאריה רובץ.
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11  מידע גאוגרפי והיסטורי
↑  הרי אנטארקטיקה לפי גובהם
וילהלם קוהן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  6 בפברואר 1859 ברלין, ממלכת פרוסיה 
 פטירה:  17 באוגוסט 1913 (בגיל 54) שרלוטנבורג, הקיסרות הגרמנית 
 הישג בולט:  היה מס' 13 בעולם בשנת 1900
 מד כושר מרבי:  2645 (נובמבר 1898)
 מדינה:  גרמניה
 הערות:  יהודי
 
וילהלם קוהן (בגרמנית: Wilhelm Cohn;‏ 6 בפברואר 1859, ברלין – 17 באוגוסט 1913, ברלין) היה שחמטאי יהודי-גרמני.
קוהן השתתף במספר תחרויות חזקות. בשנת 1897 חלק מקום 13-14 בתחרות ברלין (ניצח: רודולף שארושק). בשנת 1898 חלק מקום 2-4 בקלן (ניצח: עמוס ברן). בשנת 1899 חלק מקום 10-11 בתחרות לונדון (ניצח: עמנואל לסקר). בשנת 1900 הגיע קוהן למקום השישי בתחרות מינכן (ניצחו: גזה מארוצי, הרי נלסון פילסבורי וקרל שלכטר). בשנת 1902 הגיע קוהן למקום ה-13 בתחרות הנובר (ניצח: דוד ינובסקי).
קוהן ניצח בתחרויות משנה אחדות לרבות ברלין 1893, לייפציג 1894, הייסטינגס 1895, אייזאך 1896, ברלין 1908, וכן הגיע למקום השלישי בתחרות ברמן 1905. הוא חלק מקום 2-3 בתחרות ברלין 1911 (ניצח: קארל אהוס).
קוהן השתתף בדו-קרבות מול קארל אוגוסט ואלברודט בשנת 1894 והפסיד 0-5 ונגד ארהרדט פוסט לו הפסיד בשנת 1910 בתוצאה +3-6=3 (+ ניצחונות – הפסדים = תוצאות תיקו).
הר גילה

| --- | --- |

מדינה: ישראל ישראל
מחוז: יהודה ושומרון
מועצה אזורית: גוש עציון
גובה ממוצע: ‎917 מטר
תאריך ייסוד: 1968
סוג יישוב: יישוב קהילתי
נתוני אוכלוסייה לפי הלמ"ס לסוף 2022
  - אוכלוסייה: 1,655 תושבים
    - שינוי בגודל האוכלוסייה: ‎0.5% בשנה
 מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת ירושלים מוגדלת) הר גילה(למפת ירושלים רגילה) הר גילה(למפת הרי ירושלים רגילה) הר גילה(למפת הרי ירושלים מוגדלת) הר גילה31°43′18″N 35°10′20″E﻿ / ﻿31.7215903622132°N 35.1722630965489°E﻿ / 31.7215903622132; 35.1722630965489  heמפת היישובים של מועצה אזורית גוש עציון (in English: Gush Etzion Regional Council) באדום - הר גילה בירוק - מיקום בניין המועצה tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
מדד חברתי-כלכלי - אשכול לשנת 2021: 7 מתוך 10
http://www.hargilo.co.il
הכניסה למחנה הצבא הירדני שבתוכו הוקם בית ספר שדה הר גילה ב-1969
שלט הכניסה של בית ספר שדה הר גילה ביום פתיחתו - חנוכה 1969
הר גילה (הַר גִלֹה) היא התנחלות ויישוב קהילתי הנמצא במרחק של כ־2.5 ק"מ מירושלים. היישוב ממוקם מעל לעיירה הפלסטינית בית ג'אלא, ונקרא על שם ההר עליו הוא ממוקם, הר גילה. היישוב משתייך למועצה אזורית גוש עציון.
היסטוריה

הר גילה או בשמו הערבי "ג'בל א-ראס" או "ראס בית ג'אלה", שגובהו הוא 927 מטר מעל פני הים, הוא מההרים הגבוהים בין ירושלים לחברון. בשנת 1860, הקימה הכנסייה האורתודוקסית הרוסית מבנה בודד על ראש הרכס שסביבו ניטעו עצי אורן הסלע, במטרה לארח עולי רגל נוצריים המגיעים לבית לחם הסמוכה. במקום גרו שתי נזירות אך הוא ניטש לאחר שהן נפטרו.
בתקופת המנדט הבריטי, הופקעה פסגת ההר לצורך הקמת תחנת אלחוט וממסר של הצבא הבריטי, עליה הוצבה אנטנה גבוהה. במהלך מלחמת העולם השנייה הבסיס שימש אכסניה לתחנות שידורי רדיו מחתרתיות של תנועות ההתנגדות לכיבוש הנאצי ביוון ויוגוסלביה. לאחר מלחמת העצמאות החזיק במקום הצבא הירדני שהקים במחנה מבנים נוספים. לאחר מלחמת ששת הימים עבר המקום לחזקת צה"ל. בתצפית מפסגת ההר ניתן לראות את הר חברון, גוש עציון, ההרודיון, חלחול וחברון. ממזרח נמצאים מדבר יהודה, ים המלח והרי מואב. מצפון נראית העיר ירושלים, הר שמואל ("נבי סמואל") והרי השומרון, וממערב רואים את הרי ירושלים, השפלה הפנימית, מישור החוף והים התיכון. בתקופת השלטון הירדני הקימו תושבי בית ג'אלא מספר בתי מלון סמוך לפסגת ההר, שהמפורסם בהם היה מלון "אוורסט". הנוף ומזג האוויר הנוח בחודשי הקיץ משך תיירים רבים, בעיקר מנסיכויות הנפט במפרץ הפרסי.
היסטוריה > הקמת בית ספר שדה הר גילה

ההתיישבות במקום החלה מיד לאחר מלחמת ששת הימים, ביוזמת יהורם בן-מאיר (פיצ'י). בן מאיר (שנקרא אז בשם יורם למברג-להב) הקים וניהל שנים ספורות קודם בית ספר שדה במושב בר גיורא, והחליט להעביר אותו להר גילה, תוך ניצול המבנים הנטושים של המחנה הצבאי שהיו במקום. הוא עבר לגור באחד המבנים ללא אישור והחל לפעול למען הקמת בית ספר שדה במקום. אלוף פיקוד המרכז רחבעם זאבי הורה לו לפנות את המקום, אך בן-מאיר פנה ישירות לשר הביטחון משה דיין וקיבל אישור להישאר. הוא גם קיבל תמיכה מראש עיריית ירושלים טדי קולק. בן-מאיר גם השתדל לייצור יחסי שכנות טובה עם תושבי בית ג'אלא, מאחר שכביש הגישה להר, עבר במרכז העיירה, ובתיה צמודים לצידו המזרחי של המחנה הצבאי הנוטש. הוא אף קיבל אישור מעיריית בית ג'אלא להתחבר למערכת המים שלה ולהשתמש במים שהיו במאגר העירוני בראש ההר. בינואר 1969, החלה הקמת "בית ספר שדה הרי יהודה וירושלים" באופן רשמי, בתמיכת עזריה אלון והחברה להגנת הטבע, כמרכז הדרכה המחנך, מטייל, מדריך ושומר על ערכי הטבע באזור הרי יהודה והרי ירושלים. להקמת בית ספר השדה סייעו מתנדבים, בני נוער וסטודנטים. ראש עיריית ירושלים, טדי קולק, סייע בפריסת קו חשמל מירושלים למקום וגם מועצת פועלי ירושלים סייע בעבודות הפיתוח. בית הספר נפתח בחנוכה 1969. בן-מאיר ומשפחתו היו תושבי הקבע היחידים במקום, הם התגוררו במבנה שהקימה במקור הכנסייה הרוסית. בבית הספר התארחו בקביעות קבוצות של תלמידים ומדריכים. בשנת 1972 החלה הקמתם מבני מגורים עבור החניכים, כאשר ראש עיריית בית ג'אלה, שהיה קבלן בנייה, הוזמן לעסוק במלאכת הבנייה. במקום התקיימו גם מחנות קיץ של "נוער שוחר מדע".
היסטוריה > הקמת הר גילה

בן-מאיר הגה תוכנית להקמת יישוב קבע במקום לעובדי החברה להגנת הטבע, אנשי רשות שמורות הטבע ואנשי כוחות הביטחון, שבמרכזו שני מוסדות מוסד אזרחי, בית ספר שדה, ומוסד חינוכי צבאי. הרעיון יצא לפעול בשנת 1975 כחלק מתוכנית לעיבוי היישובים סביב ירושלים. בפברואר 1976 הציג שר השיכון את תוכנית פיתוח ירושלים רבתי, שכללה את הקמת היישוב בהר גילה ותוכנית לכביש גישה חדש לאזור - כביש המנהרות (עוקף בית לחם). במרץ 1977 החלה הקמתו של המוסד החינוכי הצבאי, ותחילה שכנה בו המכללה לביטחון לאומי ואחר כך המדרשה הצבאית לחינוך וידיעת הארץ. לצורך הקמת ההתנחלות הופקעו אדמות מתושבי בית ג'אלא. התושבים פנו לממשל הצבאי בבקשה לבטל את ההפקעה, ועתרו גם לבג"ץ, אך כל פניותיהם נדחו. נאסר עליהם גם לקיים כנס מחאה נגד ההפקעה. בנוסף לשטחים שהופקעו, רכשה חברת הימנותא (חברה בת של הקרן הקיימת לישראל) באופן חשאי כ-25 דונם, תמורת רבע מיליון דולר. בשנת 1979, הוקם ועד היישוב כאגודה עות'מאנית, כמזכיר היישוב מונה בן-מאיר.
בשנת 1984, גרו ביישוב 60 משפחות, בית ספר שדה במקום היה הגדול בארץ, ונוהל על ידי ספי בן-יוסף. החברה להגנת הטבע הקימה במקום גם מרכז לחקר עופות דורסים, שיזם האורניתולוג יוסי לשם ומרכז לחקר בוטנאי. והוחל בתכנון שכונת בנה ביתך. באותה עת עבד במקום חוקר צמחי הבר של ארץ ישראל נסים קריספיל. קריספיל ביקר בכפרים הפלסטיניים שבאזור, ומהם למד וערך מחקר מקיף אודות צמחי הרפואה והתועלת של ארץ ישראל. פרי מחקרו ראה אור באנציקלופדיה ילקוט הצמחים.
בהסכמי אוסלו התחייבה ישראל למסור את השליטה באזור בית לחם לידי הרשות הפלסטינית ב-20 בדצמבר 1995. כך שכביש הגישה הקיים ליישוב עבר לשליטת הרשות. כפתרון, באותה עת, נסלל כביש המנהרות, עוקף בית לחם. אולם מאחר שסלילתו לא עמדה להסתיים עד דצמבר 1995, הוחלט לסלול במהירות כביש נוסף (עוקף אל-ולג'ה), שחלקו הגדול עובר בערוץ נחל רפאים, וממשיך להר גילה מכיוון מערב.
היסטוריה > בתקופת האינתיפאדה השנייה

בתקופת האינתיפאדה השנייה סבל היישוב משורה של פיגועים. ב-6 במרץ 2001, הופעלו שני מטעני חבלה ליד הכניסה ליישוב, ושוב באוגוסט 2001. ב-15 בינואר 2002 נרצח אבי בועז, לאחר שנחטף ממכוניתו הפרטית ליד מלון "אוורסט" בכניסה ליישוב, בידי פעילי תנזים. בועז גר במלון שנים רבות וזמן קצר לפני שנרצח עבר לגור בהר גילה. באוגוסט 2003, אם ובתה נפצעו בפיגוע ירי, בעת שהיו ברכבם בדרך לכניסה המערבית להר גילה.
בינואר 2002, הורה ראש הממשלה אריאל שרון על הקמת גדר עוטף ירושלים כך שתכלול גם את הר גילה. הקמת גדר עוטף ירושלים נמשכה שנים רבות, ובאזור הר גילה היא הוקמה תחילה בקטע שבין היישוב לעיירה בית ג'אלא. בקטע זה נבנתה חומת בטון גבוהה שחוצצת בין בתי היישובים הנמצאים במרחק של מטרים ספורים. הקמת הגדר השאירה את הכפר אל-ולג'ה כמובלעת פלסטינית בין הר גילה לירושלים. לאחר מאבקים שנמשכו שנים רבות הוקף הכפר אל-ולג'ה בגדר ביטחון גבוהה, תוך פגיעה בשטחי הטרסות העתיקות שאותם עיבדו תושבי הכפר. באפריל 2006 דחה בג"ץ את עתירת בעלי מלון "אוורסט", שביקשו להזיז את תוואי גדר הביטחון שבין הר גילה לבית ג'אלא, כך שהמלון יישאר בצד הישראלי. העותרים טענו כי מרבית אורחיו של המלון והמסעדה הם ישראלים, ולכן יש להשאירו בצד הישראלי של הגדר. מערכת הביטחון, מנגד, טענה כי השארתו של המלון בתחומי ישראל תחייב גם את השארתם של מבנים אחרים של תושבי בית ג'אלא, שבסביבתו, בצידה הישראלי של הגדר.
היסטוריה > הרחבת היישוב

ביוני 2004, פורסמה לראשונה תוכנית להקמת שכונה חדשה, בין הר גילה לירושלים, בשטח של 2,000 דונם, ובהיקף של עשרות אלפי יחידות דיור. זאת במטרה לייצור רצף טריטוריאלי בין ירושלים לגוש עציון. התוכנית עוררה התנגדות רבה עקב הפגיעה הצפויה בשטחי היער והחורש הטבעי באזור, וצמצום השטח הפתוח באזור דרום ירושלים. את התוכנית, קידמו בין השאר יזמים שרכשו קרקעות בשטח ההרחבה. רוב התוכנית לא בוצעה למעט הרחבה של כ-300 יחידות דיור בהר גילה וכ-1,500 יחידות דיור כהרחבה של שכונת גילה בירושלים. ביוני 2018 הכריזה המועצה האזורית גוש עציון על תוכנית להכפלת היישוב הכוללת הקמת 330 יחידות דיור נוספות, מוסדות ציבור ותחנת דלק.
ב-23 בפברואר 2020 עתרו תושבי הר גילה לבג"ץ נגד העברת תיירים מדרום קוריאה החשודים כנשאים של נגיף הקורונה, לבידוד במדרשת הר גילה ביישוב, עד ליציאתם מישראל. בנוסף הפגינו, הבעירו צמיגים וחסמו את הכניסה ליישוב כדי למנוע את כניסת התיירים. זמן קצר אחר כך בוטלה ההחלטה.
אופי היישוב

התושבים הוותיקים חילוניים ברובם, אך בקרב התושבים החדשים קיימות משפחות מסורתיות רבות ומשפחות דתיות לאומיות. ביישוב שני מעונות יום וארבעה גנים, שניים מהם ממלכתיים, ושני האחרים הם גנים משולבים לדתיים וחילוניים בליווי של ארגון "צו פיוס", הפועלים תחת הזרם הממלכתי-דתי.
נכון לשנת הלימודים תש"ף תלמידי בית הספר בחינוך הממלכתי מופנים ללימודים בירושלים, ובחינוך הממלכתי-דתי מופנים ללימודים במוסדות החינוך בירושלים ובישובי גוש עציון הסמוכים.
במרכז היישוב מממוקמת "המדרשה הצבאית לחינוך בירושלים", בה מתקיימות הכשרות חינוך וערכים לחילי צה"ל, ו"המדרשה הצבאית לחינוך מפקדים הר גילה".
בשנת 2017 הוקם במקום סניף של תנועת הנוער בני עקיבא ובשנת 2018 הוקם שבט צופים.
הרצח של לינדה

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  לייף פרסון
 שפת המקור:  שוודית
 סוגה:  בלשים, פשע
 הוצאה
 תאריך הוצאה:  2005
 מספר עמודים:  587
 הוצאה בעברית
 הוצאה:  דני ספרים
 תאריך:  2015
 תרגום:  נעמה בן דור
 סדרה
 סדרת ספרים:  אוורט בקסטרום
 הספר הבא:  רצח בראשי תיבות
הרצח של לינדה (במקור השוודי נקרא: Linda – som i Lindamordet) הוא ספר בלשים מאת הסופר השוודי לייף פרסון. זהו הספר הראשון המוקדש כולו לדמותו של הבלש הספרותי אוורט בקסטרום.
הספר יצא לאור בשוודיה ב-2005, ותורגם לעברית בידי נעמה בן דור בשנת 2015.
עלילה

בעיר וקשה נרצחת שוטרת צעירה בשם לינדה ואלין. הממצאים בזירה מראים שלינדה נאנסה ועונתה באכזריות לפני שנחנקה באמצעות עניבה. אוורט בקסטרום - בלש במחלק הרצח של משטרת שוודיה, נשלח לווקשה במטרה לפתור את המקרה ולהביא את הרוצח לדין. בקסטרום הוא אנטי-גיבור מובהק, הוא יהיר, אנוכי, גזען, שוביניסט, הומופוב ושתיין. הוא מסכים לקבל על עצמו את המשימה בעיקר מתוך ציפייה לבלות חופשת קיץ נעימה בווקשה על חשבון משלם המיסים. המשימה נראית בתחילה כפשוטה, הד.נ.א של הרוצח נמצא במספר מקומות ברחבי דירתה של הנרצחת. בקסטרום מחליט לבדוק את הד.נ.א. של כל האנשים הקרובים ללינדה, ואם יש צורך בכך, של וקשה כולה, עד שתימצא התאמה. הוא ממשיך לדבוק בקו חקירה זה אף על פי שהוא אינו מניב תוצאות. בסופו של דבר, לאחר חקירה משטרתית קפדנית (שמנוהלת בעיקר בידי אנשי צוותו של בקסטרום), הרוצח נלכד.
זהו הספר הראשון פרי עטו של פרסון המוקדש כולו לדמותו של בקסטרום (שכבר הופיעה כדמות משנה בספרים קודמים). בספר מופיעות גם דמויות ידועות נוספות פרי עטו של פרסון, ביניהן: הבלשית אנה הולט, הבלש יאן לווין, וצמד הבלשים יארנברג ויוהנסון.
ביקורת

הספר ספג ביקורת חיובית מאוד בשוודיה, ותורגם לשפות רבות, ביניהן עברית (התרגום העברי נעשה על פי התרגום האנגלי).
הוריה של נערה בת 18 אשר נרצחה בארברו ב-1998, טענו שפרסון כתב את ספרו בהשראת חקירת הרצח של בתם. פרסון הכחיש את הטענה. כמו כן נטען כי פרסון השתמש במסמכים מסווגים מאותו תיק חקירה במהלך כתיבת ספרו. פרסון הכחיש את ההאשמות ודרש שהן יבדקו בידי משטרת שוודיה. בהוראת שר המשפטים אנדרס איגמן הוחלט שלא לקיים חקירה ראשונית בנושא.
הערות שוליים

↑  I njutbart sällskap medPerssons odräglige snut
↑  Mordet: en bästsäljare
↑  Professorn slipper polisen
| --- | --- |
בקרת זהויות :  VIAF: 314663730   WorldCat (עם VIAF): 314663730
התפוח (בית המקדש)

הערמת אפר על התפוח
התפוח היה מתחם במרכז מזבח העולה בבית המקדש.
מהות התפוח

לפי הדעה המרכזית, התפוח היה ערימת אפר גדולה. לפי דעה זו, התפוח נקרא כך שנקרא כך משום שהיה תָּפוּחַ או משום שהיה נראה כתפוח גדול[דרוש מקור].
בניגוד לדעה המקובלת, שהתפוח הוא ערימת האפר שהייתה בראש המזבח, קיימות דעות נוספות הרואות בתפוח חלק מהמזבח עצמו:
לפי הראב"ד התפוח הוא טבלה מרובעת, שגודלה הוא 22 אמות רבועות בגובה אמה. לדעתו, ייתכן שטבלה זו הייתה מעוגלת בקרנותיה כדי להוסיף מקום למערכה. הדשן היה ניתן על גבי טבלה זו.

גם בעל ספר החינוך סובר שהתפוח הוא מקום על גבי המזבח, אך הוא אינו מספק תיאור של מקום זה.
יש מקשים על דעות אלה, לפיהן התפוח הוא חלק ממבנה המזבח, מדוע לא הוזכר התפוח במסכת מידות, במשנה המתארת בפירוט את מבנה המזבח.
דעה נוספת בעניין היא דעתו של רבנו חננאל, הסובר שהתפוח הוא כלי שהיה מונח באמצע המזבח, ובתוכו הניחו את האפר.
שימוש

התפוח שימש כמאגר של אפר על גבי המזבח, שאליו העבירו בכל בוקר את האפר שנשאר מהמערכה הגדולה.
בתפוח השתמשו גם כמעין "פח אשפה" של מזבח העולה, למשל כאשר הקריבו קרבן כלשהו, זרקו אל התפוח את גיד הנשה, שאותו אסור להקריב.
פינוי התפוח

את התפוח פינו אל בית הדשן שמחוץ לבית המקדש בכל פעם שהיה צורך בכך.
בשלוש הרגלים לא היו מדשנים (מֵפַנִים) את  התפוח. הסיבה לכך הייתה מפני שהדבר הראה "נוי למזבח", בכך שראו את ריבוי הקרבנות שהקריבו עליו.
פינוי התפוח > גודלו של התפוח

על פי דברי המשנה, בזמן שלא פינו את התפוח הוא הגיע למידה של כשלוש מאות כור, לדעת רבא בתלמוד, המשנה נקטה בלשון גוזמה. יש שניסו לחזק את דברי רבא כי מדובר בגוזמה בעזרת חישוב מתמטי[דרוש מקור], שכן נפח של 300 כור שווה בערכו לכ- 117 ממ"ק. קוטרו של "תפוח" בנפח כזה, הוא 26.8 אמה, קוטר הגדול משטחו האפקטיבי של המזבח המתואר במסכת מידות שהוא 24 אמות רבועות. אמנם, נפח זה מתאים למידותיו של המזבח במקדש הורדוס כפי שמתואר על ידי יוסף בן מתתיהו (50x50 אמות), אך יש הסבורים כי דווקא המידות שמביא פלביוס בספרו הם המוגזמות ובלתי מדויקות[דרוש מקור].
קדושתו של התפוח

חז"ל חלוקים בדבר קדושתו של אפר התפוח. רב סבר ש"אין מועלין בו", כלומר: מותר ליהנות מאפר התפוח ואין בכך מעילה, ואילו רבי יוחנן סבר ש"מועלין בו". מסביר התלמוד שהמחלוקת בין רב לרבי יוחנן היא לאחר שכבר תרמו את תרומת הדשן, אבל לפני שתרמו את תרומת הדשן, לדעת שניהם הנהנה מאפר התפוח הרי הוא מועל. רב סובר שמכיוון שכבר הורמה תרומת הדשן, נעשתה מצוות האפר ואין בו עוד קדושה, ולכן ניתן ליהנות ממנו מבלי שהדבר ייחשב מעילה. רבי יוחנן מסיק מכך שנדרשים בגדי כהונה להוצאת אפר התפוח שהאפר עדיין בקדושתו, ואין ליהנות ממנו.
הערות שוליים

↑  בהשגותיו על משנה תורה לרמב"ם, הלכות תמידים ומוספין, פרק ב', הלכה ז'
↑  ספר החינוך, מצווה קלא: "וגורפין את הדשן מכל צדדי המזבח, ועושין ממנו ערימה על גבי תפוח, והוא מקום מן המזבח שנקרא כן".
↑  רבי יהושע יוסף פינברג, עזרת כהנים על משנה, מסכת מדות, פרק ג', משנה א'
↑  בפירושו לתלמוד בבלי, מסכת עבודה זרה, דף נ"ה, עמוד ב'
↑  תלמוד בבלי, מסכת חולין, דף צ', עמוד ב'
↑  משנה, מסכת תמיד, פרק ב', משנה ב'
↑  משנה, מסכת תמיד, פרק ב', משנה ב'
↑  תלמוד בבלי, מסכת חולין, דף צ', עמוד ב'
↑  "נמצא עשרים וארבע על עשרים וארבע, מקום המערכה" משנה, מסכת מדות, פרק ג', משנה א'
↑  תולדות מלחמת היהודים, עמוד רצ"ד, סעיף ו',
↑  תלמוד בבלי, מסכת מעילה, דף ט', עמוד א'
↑  לפי הפסוק: "וְלָבַשׁ הַכֹּהֵן מִדּוֹ בַד, וּמִכְנְסֵי בַד יִלְבַּשׁ עַל-בְּשָׂרוֹ, וְהֵרִים אֶת-הַדֶּשֶׁן אֲשֶׁר תֹּאכַל הָאֵשׁ", (ספר ויקרא, פרק ו', פסוק ג')
| מזבח העולה |
| --- | --- | --- |
| מערכות מזבח העולה | המערכה הגדולה • מערכה שנייה של קטורת • מערכת התמיד |  |
| מקומות על מזבח העולה | הכבש • התפוח • השיתין • בית הדשן |  |
| כלי מזבח העולה | פסכתר • מגרפה • מזרק • מחתה |  |
| עבודות במזבח העולה | תרומת הדשן |  |