stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
האימפריה הבלגית

| --- | --- |

 ממשל
 משטר:  מונרכיה חוקתית
 שפה נפוצה:  צרפתית   הולנדית
 עיר בירה:  בריסל
 גאוגרפיה
 יבשת:  אפריקה 
 היסטוריה
 הקמה:   
 תאריך הקמה:  1 ביולי 1908
 פירוק:   
 תאריך פירוק:  1 ביולי 1962
 שונות
 
 
האימפריה הבלגית הוא הכינוי המקובל לכלל השטחים בהם שלטה בלגיה במאה ה-20 (למעשה, רק קונגו הבלגית, רואנדה-אורונדי ושטח חכור בטיינג'ין היו חלק מאותה אימפריה).
מדינת קונגו החופשית

עד 1830 לא הייתה בלגיה מדינה עצמאית, אלא חבל ארץ הנתון לשלטון זר (בתקופות שונות נשלטה על ידי ספרד, צרפת, הולנד, אוסטריה,
כחלק מבית הבסבורג). אף כי למדינה העצמאית לא הייתה יכולת כלכלית להקים אימפריה (כפי שהייתה לבריטניה וצרפת), החליט המלך לאופולד השני שהיה מעוניין בייסוד אימפריה לייסד קולוניה פרטית.
הנרי מורטון סטנלי חזר באותו הזמן ממסע לחקר נהר הקונגו וניסה לעניין את בריטניה ביישוב האזור, אך הסביבה הייתה עוינת לאירופאים, וכיבוש האזור היה יקר מדי. לאופולד שלח את סטנלי לחקור את עומקו של הנהר ולהחתים ראשי שבטים מקומיים על חוזים ובריתות. מצויד במידע זה, ועם כמות של כוח אדם שתבטיח את הפסקתו של הסחר בעבדים, הוא שכנע את ועידת ברלין של 5–1884 למסור לידיו את קונגו ולהקים בה ישות עצמאית שנקראה מדינת קונגו החופשית, כשהוא בעל המניות היחיד.
לאופולד השני ניצל את מאגרי הגומי הטבעי של קונגו, שנתגלו כמצרך יקר ערך. שלטונו בקונגו פעל כמושבת עבודות כפייה, ולעיתים קרובות נענשו כפריים שלא אספו את כמות הגומי הנדרשת בעינויים או במוות. מיליוני קונגולזים נהרגו באותה תקופה.
למרות שהמדינה החופשית של קונגו לא הייתה קולוניה בלגית, בלגיה נהנתה משליטה במסחר שלה, מעבודתם של תושביה, ומעושרה שאותו ניצל לאופולד לבניית מספר רב של מבנים ציבוריים ברחבי בריסל, אוסטנדה ואנטוורפן, מה שהקנה לו את הכינוי "המלך-הבנאי".
קונגו הבלגית

ב-1908, כדי למנוע מחאה עולמית נגד המדינה החופשית של קונגו, הממשלה הבלגית הסכימה לספח אותה כקולוניה, שנקראה קונגו הבלגית.
קונגו הבלגית קיבלה עצמאות ב-30 ביוני 1960, ונקראה בשם הרפובליקה של קונגו.
אזור הזיכיון טיאנצין

ביחד עם מספר כוחות אחרים באירופה ועם ארצות הברית, כתוצאה של מרד הבוקסרים, קיבלה בלגיה אזור זיכיון, כשני קילומטרים רבועים בעיר טיאנצין (כיום טיינג'ין), נמל סחר סיני. במהותו הוא היה נקודת מסחר ולא קולוניה, ולבסוף הוחזר לסין ב-1930.
רואנדה-אורונדי

במהלך החזית המזרח אפריקאית במלחמת העולם הראשונה, נכבש החלק הצפון מערבי של מזרח אפריקה הגרמנית, רואנדה-אורונדי, על ידי כוחות בלגים וקונגולזיים ב-1916 ונשאר בשליטתם עד סוף המלחמה ב-1918. כחלק מחוזה ורסאי עבר החלק העיקרי של מזרח אפריקה הגרמנית לשליטת בריטניה, אך רואנדה-אורונדי, כפולה בשטחה מבלגיה עצמה, עברה לשליטת בלגיה כמנדט מחבר הלאומים ב-1924. לאזור הוענקה עצמאות ב-1962 כשתי מדינות נפרדות, רואנדה ובורונדי, מה שהביא לסופה של האימפריה הבלגית.
שטחים נוספים

מלבד שטחי מושבות אלו בלגיה החזיק במספר שטחים שקיבלו מעמד דומה:
אזור טנג'יר הבינלאומי שנשלט במשוטף עם מדינות בשנים 1925-1956.
האי א שנמסר לאלברט הראשון מלך בלגיה ב-1919 והוחזר לאחר שנה לאיטליה.
סנטו טומאס שנמסר מידי ממשלת גואטמלה בתמורה לתשלום קבועה בשנים 1843–1854. אך למסירת שטח זאת צורף מספר סייגים ולא היה "למושבה" בהגדרת המקובלת שלה.
קנטרה

ערך זה עוסק בעיר במצרים. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |

 מדינה:  מצרים מצרים
 מחוז:  מחוז אסמאעיליה
 גובה:  11 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  46,546 (1 ביולי 2020)
 קואורדינטות:  30°51′00″N 32°19′00″E﻿ / ﻿30.85°N 32.316666666667°E﻿ / 30.85; 32.316666666667 
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת מצרים מוגדלת) קהיר אלכסנדריה אל-עריש אסואן אסמאעיליה לוקסור שארם א-שייח'  סואץ סיווה ישראל ירדן סודאן ערב הסעודית  ל ו ב  הים התיכון הים האדוםאל קנטרה(למפת מצרים רגילה) קהיר אלכסנדריה אל-עריש אסואן אסמאעיליה לוקסור שארם א-שייח'  סואץ סיווה ישראל ירדן סודאן ערב הסעודית  ל ו ב  הים התיכון הים האדוםאל קנטרה(למפת סיני רגילה) אל-עריש אסמאעיליה שארם א-שייח' סואץ ג'בל קתרינה טאבה נואיבה אבו רודס נח'ל א-טור פורט סעיד ישראל ירדן ערב הסעודית  הים התיכון ים סוףאל קנטרה(למפת סיני מוגדלת) אל-עריש אסמאעיליה שארם א-שייח' סואץ ג'בל קתרינה טאבה נואיבה אבו רודס נח'ל א-טור פורט סעיד ישראל ירדן ערב הסעודית  הים התיכון ים סוףאל קנטרה  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
נוף מהעיר, 1968. משה מרלין לוין, אוסף מיתר, הספרייה הלאומית
אוטובוס של אגד ממתין ב-3 ביולי 1972 בקנטרה המזרחית, לאסוף סטודנטים מרצועת עזה הלומדים באוניברסיטאות במצרים ונוסעים לחופשת קיץ בביתם. הסטודנטים מועברים מקנטרה המערבית על פני תעלת סואץ באמצעות מעבורת של הצלב האדום.
אלְ-קַנְטַרַה (בערבית: القنطرة; באופן מילולי: הקשת, או: הגשר) היא עיר בצפון-מזרח מצרים, במחוז אסמאעיליה. העיר מחולקת לשני חלקים הנמצאים משני צידיה של תעלת סואץ; אל-קנטרה המערבית (القنطرة غرب, אל-קנטרה אל ע'רבייה) וקנטרה המזרחית (القنطرة الشرقية, אל-קנטרה א-שרקייה). העיר ממוקמת 160 ק"מ צפונית-מזרחית לקהיר ו-50 ק"מ דרומית לפורט סעיד.
מדרום לקנטרה מצוי גשר לכלי רכב והנקרא גשר שלום מובארכ או גשר תעלת סואץ. גשר זה, הוקם בסוף שנות ה-90 של המאה ה-20 בעקבות שיתוף פעולה של ממשלת מצרים עם ממשלת יפן.
כ-7 קילומטרים צפונית מזרחית לאל-קנטרה המזרחית, מצוי היישוב א-תל אל אסמר ומצוי בו קמפוס קנטרה של אוניברסיטת סיני (הקמפוס השני של האוניברסיטה נמצא באל-עריש).
היסטוריה

בעת מלחמת העולם הראשונה התרחשו מספר קרבות שנועדו להקנות שליטה על התעלה. בין השנים 1916–1920 היוותה העיר את הבסיס המרכזי ליחידות חיל הפרשים האוסטרליות, ולצורך כך הוקם בעיר מרכז רפואי. באותה העת, נהנתה העיר משיגשוג מעצם העובדה שהקנתה שירותים שונים ליחידות הרבות שפקדו את המקום. במקביל בשנת 1916 חובר מזרח העיר למסילת רכבת מארץ ישראל דרך אל-עריש. מסילת רכבת אחרת מחברת את מערב העיר עם קהיר.
מחוץ לעיר מצוי בית קברות צבאי של הרוגי מדינות ההסכמה וכן אנדרטה. בית הקברות הוקם בפברואר 1916 והיה בשימוש עד לשנת 1920. לאחר המלחמה, הוכפל שטח בית הקברות בעקבות קבורה מחודשת של חללי המלחמה במטרה לרכז את חללי קרבות המדבר, ובעיקר חללי קרבות אל עריש רפיח ורומני. בית הקברות מכיל 1562 קברים, וכן 110 קברים ממלחמת העולם השנייה. בבית הקברות מצויים גם 341 קברים של חללים מאומות אחרות.
אנדרטת קנטרה מנציחה את זכרם של 16 חיילים ניו זילנדים שנפלו בקרבות מלחמת העולם הראשונה ושמקום קבורתם לא נודע.
במפקד שנערך בסיני ב-1937 נמנו בעיר 1,927 תושבים, והיא הייתה העיר השנייה בגודלה בחצי האי סיני באותה עת, אחרי אל-עריש.
במלחמת העולם השנייה הצבא הבריטי הפעיל בקנטרה בית חולים צבאי שבראשו עמד הד"ר רפאל גז'בין.
בעת מלחמת ששת הימים בשנת 1967 עבר חלקה המזרחי של העיר לידי ישראל, ובשנת 1973 בעת מלחמת יום כיפור שב חלק זה של העיר לידי הצבא המצרי, אשר החזיק בו עד להפסקת האש. בשנת 1974 שבה העיר לשליטה מצרית מלאה.
קנטרה בתרבות הישראלית

ג'ו עמר שר בשירו האנטי מלחמתי מ-1967 "...מקוניטרה לקנטרה תשמע רק הגיטרה, ובמקום רעמי התותחים ישמע רק שבת אחים..." כתגובה למלחמת ששת הימים.
אריק לביא מזכיר את קנטרה בשני שירים שלו:
בשיר "כיפאק היי" (מילים: אורי סלע, לחן: דוד קריבושי):
וב"שיר הקטר":
קנטרה מוזכרת גם בסיום הסרט הישראלי "אוונטי פופולו".
ראו גם

מבצע ויקטוריה
הערות שוליים

↑  ערי מצרים
↑  מנשה הראל, מסעי סיני, עמ' 76, הוצאת עם עובד, 1968
כרטיס נסיעה של הרכבת המנדטורית בין קנטרה לתל אביב, 1941
העולם שאחרי: הכחדה

| --- | --- |

 מבוסס על:  Annihilation 
 בימוי:  אלכס גרלנד 
 הופק בידי:  אנדרו מקדונלד 
 תסריט:  אלכס גרלנד 
 עריכה:  בארני פילינג 
 שחקנים ראשיים:  נטלי פורטמן טובה נובוטני בנדיקט וונג ג'ון שווב טסה תומפסון אוסקר אייזק ג'ינה רודריגז ג'ניפר ג'ייסון לי דייוויד גיאסי 
 מוזיקה:  ג'ף בארו, בן סולסברי 
 צילום:  רוב הארדי 
 מדינה:  ארצות הברית, הממלכה המאוחדת 
 חברת הפקה:  סקיידאנס, אלקון אנטרטיימנט, סקוט רודין הפקות 
 חברה מפיצה:  פרמאונט, נטפליקס, הולו 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  13 באפריל 2018 
 משך הקרנה:  115 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט מתח, סרט פעולה, סרט מבוסס יצירה ספרותית, סרט אימה, סרט מדע בדיוני, סרט דרמה, מדע בדיוני 
 הכנסות באתר מוג'ו:   annihilation
 דף הסרט ב־IMDb
 
העולם שאחרי: הכחדה (באנגלית: Annihilation) הוא סרט מדע בדיוני-אימה אמריקאי משנת 2018, בבימויו של אלכס גארלנד, המבוסס על הרומן באותו שם מאת ג'ף ונדרמיר. הסרט מככבים בו נטלי פורטמן, ג'ניפר ג'ייסון לי, טסה תומפסון, ג'ינה רודריגז ואוסקר אייזק. העלילה עוקבת אחר צוות מדעניות שנכנס לאזור סגור ומסתורי המכונה "הבוהק" (The Shimmer), שם הן מגלות שינויים ביולוגיים מוזרים ומסוכנים בעולם שסביבן.
הסרט יצא לאקרנים בקולנוע בארצות הברית על ידי סרטי פרמאונט ב-23 בפברואר 2018 הוא שוחרר באופן דיגיטלי על ידי נטפליקס במספר מדינות אחרות ב-12 במרץ 2018. הוא קיבל ביקורות חיוביות ממבקרים והכניס 43 מיליון דולר ברחבי העולם. לפי המגזין אמפייר, הסרט מתייחס ל"דיכאון, אבל ונטיית האדם להרס עצמי".
עלילה

לנה (נטלי פורטמן), ביולוגית וחיילת לשעבר, מצטרפת לצוות של מדעניות בהובלת הפסיכולוגית ד"ר ונטרס (ג'ניפר ג'ייסון לי) כדי לחקור את "הבוהק" - אזור מסתורי שבו החוקים הפיזיקליים מתעוותים והביולוגיה משתנה בצורה קיצונית. "הבוהק" החל להתפשט לאחר שאסטרואיד פגע בכדור הארץ, והוא משמיד כל צוות שנכנס אליו, כולל את בעלה של לנה, קיין (אוסקר אייזק), שהצליח לחזור אך במצב בריאותי חמור. במהלך המשימה, הצוות מתמודד עם תופעות מוזרות ומפחידות, והשורדים מגלים שגורלם עלול להיות חמור יותר ממה שציפו.
צוות השחקנים

נטלי פורטמן בתפקיד לנה - ביולוגית וחיילת לשעבר המובילה את צוות החקירה.
ג'ניפר ג'ייסון לי בתפקיד ד"ר ונטרס - פסיכולוגית ומנהיגת הצוות.
טסה תומפסון בתפקיד ג'וזי רדק** - פיזיקאית וביולוגית המשתתפת בצוות החקירה.
ג'ינה רודריגז בתפקיד אניה ת'ורנסן - חובשת בצוות החקירה.
אוסקר אייזק בתפקיד קיין - בעלה של לנה, חייל שחזר מ"הבוהק" במצב קשה.
ביקורות

הסרט "העולם שאחרי: הכחדה" זכה לביקורות חיוביות בעיקרן מצד המבקרים, ששיבחו את הבימוי של אלכס גארלנד, את המשחק של נטלי פורטמן ואת העיבוד הקולנועי המורכב והחזותי לספרו של ג'ף ונדרמיר. הסרט קיבל ציון של 88% באתר Rotten Tomatoes, המבוסס על מעל 300 ביקורות, וציון של 79 מתוך 100 באתר Metacritic, מה שמעיד על ביקורות חיוביות ואהדה מצד המבקרים.
הערות שוליים

↑  Fuller, Becky (22 בפברואר 2018). "Why Annihilation Is Going Straight To Netflix Internationally". Screen Rant. נבדק ב-22 בפברואר 2018. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Pile, Jonathan (12 במרץ 2018). "Annihilation Review". Empire. נבדק ב-13 באפריל 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: no2020052396  VIAF: 7246153126244024750001   WorldCat (עם VIAF): 7246153126244024750001
בלאק-פון

| --- | --- |
כרזת הסרט בעברית
כרזת הסרט בעברית
 בימוי:  סקוט דריקסון
 הופק בידי:  סקוט דריקסון, כריסטופר רוברט קרגיל, ג'ייסון בלאם
 תסריט:  סקוט דריקסון, כריסטופר רוברט קרגיל
 עריכה:  פרדריק טוראבל 
 שחקנים ראשיים:  אית'ן הוק ג'יימס רנסון ג'רמי דיוויס E. Roger Mitchell 
 מוזיקה:  מרק קורוון 
 צילום:  ברט יוטקייביץ'
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 חברת הפקה:  בלאמהאוס הפקות
 חברה מפיצה:  סרטי יוניברסל
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  23 בספטמבר 2021 (פסטיבל CinemaCon) 24 ביוני 2021 (הפצה לבתי הקולנוע בארצות הברית)
 משך הקרנה:  102 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  סרט אימה
 תקציב:  $16–18 מיליון דולרים
 הכנסות:  $161.4 מיליון דולרים
 אתר רשמי
 דף הסרט ב־IMDb
 
"בלאק-פון" (באנגלית: The Black Phone, מילולית: "הטלפון השחור") הוא סרט אימה אמריקאי משנת 2021 שכתב וביים סקוט דריקסון. הסרט מבוסס על סיפור קצר באותו שם מאת ג'ו היל. בתפקיד הראשי מככב מייסון תאמס כאחד הילדים שנחטף בידי רוצח סדרתי. הסרט יצא לבתי הקולנוע בארצות הברית בהפצת "סרטי יוניברסל", ב-24 ביוני 2022, לאחר מספר דחיות.
עלילה

בשנת 1978, חוטף ילדים סדרתי ורוצח מקומי, הידוע רק בשם "החוטף", מסתובב ברחובות פרבר בצפון דנבר, קולורדו. פיני בלייק ואחותו הצעירה גוון, גרים באזור, עם אביהם המתעלל והאלכוהוליסט טרנס. אימם התאבדה עקב סדרה של חלומות מטרידים שפגעו במצבה הנפשי. לעיתים קרובות, פיני חווה התעללות בבית הספר, אבל חברו לכיתה, רובין, מרחיק את הבריונים.
לאחר שירשה את היכולת של אמה, גוון חולמת על חטיפת ברוס, ילד שפיני הכיר. שני בלשי משטרה, רייט ומילר, מראיינים את גוון בבית הספר, מתוך אמונה שהיא אולי מכירה את החוטף. כשטרנס מגלה על התשאול, הוא מכה את גוון. זמן קצר לאחר מכן, החוטף חוטף את רובין ואת פיני.
פיני מתעורר במרתף אטום מרעש עם טלפון חוגה שחור מנותק על קיר אחד. הטלפון מתחיל לצלצל מעצמו לפעמים. בפעם הראשונה שבה פיני מרים את השפופרת הוא אינו שומע דבר, אבל בפעם הבאה הוא שומע את קולו של ברוס מספר לו על אריח רצפה שהוא יכול להסיר כדי לחפור מנהרת מילוט. פיני מתחיל לחפור, אבל יסודות הבית שקועים עמוק מכדי שיוכל לרדת מתחתיהם.
החוטף מביא לפיני ארוחה ומשאיר את דלת המרתף פתוחה. כשפיני עומד להתגנב החוצה, הוא מקבל טלפון מבילי, עוד קורבן עבר. בילי מזהיר את פיני שהחוטף מחכה בראש מדרגות המרתף כדי להעניש אותו אם ינסה לעזוב, כחלק ממשחק אכזרי. לפי הצעתו של בילי, פיני מנסה לטפס עד לחלון המרתף, אך נכשל.
בלשי המשטרה, רייט ומילר, חוקרים אדם בשם מקס, השוהה באזור עם אחיו, ומראה עניין רב בפשעיו של החוטף. החקירה אינה מועילה, אך לצופי הסרט מתגלה כי פיני מוחזק במרתף של מקס ללא ידיעתו, וכי החוטף הוא אחיו.
פיני מקבל טלפון מגריפין, קורבן שלישי, שנותן לו את הקוד למנעול המאבטח את דלת הכניסה לבית, ואומר לו שהחוטף נרדם. הוא מתגנב החוצה ופותח את הדלת, אך כלבו של החוטף, שמשון, נובח ומעיר אותו, והוא לוכד במהירות את פיני. קורבן רביעי, עבריין צעיר בשם ואנס, מתקשר כדי לומר לפיני שהוא יכול לפרוץ דרך הקיר לתוך מקפיא בחדר הסמוך. פיני עושה זאת אך מוצא את דלת המקפיא נעולה. כשפיני מתייאש מגורלו, הוא מקבל שיחה אחרונה מרובין, שדוחקת בו לעמוד על שלו ולהשיב מלחמה על ידי הטלפון ולהשתמש בו כנשק.
לאחר שראתה את ביתו של החוטף בחזון, גוון מתקשרת לרייט ומילר כדי לתת להם את כתובת הבית. השוטרים ממהרים לבית ומוצאים את גופות הקורבנות של החוטף קבורות במרתף. בינתיים, מקס מבין שפיני מוחזק במרתף וממהר לשחרר אותו, אך החוטף הורג את מקס בגרזן ותוקף את פיני, במטרה להורגו. פיני מכה את החוטף בשפופרת ושובר את צווארו בעזרת חוט הטלפון, בזמן שקורבנות העבר של החוטף לועגים לו.
פיני זורק סטייק מן המקפיא לשמשון כדי להסיח את דעתו, ומצליח לעזוב את הבית. טרנס מתחנן בדמעות לפיני וגוון שיסלחו על יחסו הקודם אליהם. לאחר זמן, כאשר סיפורו של פיני נחשף, והוא נחשב כגיבור בבית ספרו, פיני יושב בכיתה ליד ״הקראש״ שלו, ואומר לה בביטחון שהיא יכולה לקרוא לו פין.
שחקנים

אית'ן הוק - "החוטף" בעל המסכה, הרוצח הסדרתי
מייסון ת'יימז - פיני בלייק
ג'יימס רנסון - מקס, אחיו של החוטף
ג'רמי דייוויס - טראנס בלייק, אביו המכה של פיני
מדלין מגרו - גוון בלייק, אחותו של פיני
הערות שוליים

1 2  D'Alessandro, Anthony (December 16, 2021) Blumhouse’s ‘The Black Phone’ Will Now Ring In The Summer. DEadline Hollywood. Retrieved December 19, 2021
↑  Mirabat, Marisa, ‘The Black Phone’ Review: Scott Derrickson Dials into Realistic Terrors with Arresting Joe Hill Adaptation. IndieWire, September 26, 2021
גוסטב ריכטר

| --- | --- |

 לידה:  19 בנובמבר 1912 Stadtprozelten, ממלכת בוואריה, הקיסרות הגרמנית 
 פטירה:  5 ביוני 1997 (בגיל 84) קייזרסלאוטרן, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 מדינה:  הקיסרות הגרמנית, גרמניה הנאצית, גרמניה המערבית 
 מפלגה:  המפלגה הנאצית 
 
גוסטב ריכטר, (בגרמנית: Gustav Richter, 1912-1997), היה קצין אס אס, פושע מלחמה נאצי, מעוזריו של אדולף איכמן, "מומחה לענייני יהודים" שנשלח מגרמניה הנאצית לסייע לשלטונות רומניה, בתקופת יון אנטונסקו, ביישום "הפתרון הסופי" לגבי יהודי רומניה.
ריכטר נשלח לרומניה באפריל 1941, כמומחה לטיפול ביהודים, והוא שיתף פעולה עם השגריר הגרמני ברומניה, מנפרד פון קילינגר, בארגון חיסול יהדות רומניה. על פי עצותיו של ריכטר פוזרו כל המוסדות היהודיים ברומניה, והוקם מרכז היהודים, בראשותו של ראדו לקה. על כל יהודי רומניה הוטלה חובת נשיאת הטלאי הצהוב (חובה שבוטלה חלקית על ידי אנטונסקו בעקבות פנייתו של וילהלם פילדרמן). כמו כן הוכנו התוכניות לריכוזם של יהודי רומניה בגטאות ושילוחם אחר כך ברכבות להשמדה במחנה בלז'ץ שבפולין הכבושה. ריכטר גם הצליח חלקית להפסיק את עליית יהודי רומניה, אפילו  זו של ילדים יתומים ממחנות טרנסניסטריה) לארץ ישראל).
ב-22 ביולי 1942 קיבל ריכטר את הסכמתו של פרופסור מיכאי אנטונסקו, שר החוץ של רומניה והשני בהייררכיה השלטונית, לתוכנית הובלת יהודי רומניה להשמדה במחנה בלז'ץ, ואי-לכך חברת הרכבות נדרשה להכין תוכנית היסעים למאות אלפי יהודי רומניה. ההתפתחויות שחלו בהמשך בחזית המזרחית הביאו את המארשל יון אנטונסקו לגרירת רגליים ביישום ההסכם ולדחייתו האינסופית.
ב-23 באוגוסט 1944, כשהרודן יון אנטונסקו נעצר בפקודת מלך רומניה על ידי נאמניו, נעצר גם ריכטר, בעת ששהה בשגרירות הגרמנית, ולאחר מכן נמסר לצבא האדום. ריכטר הועבר לברית המועצות, שם הוחזק כשבוי עד שנת 1955, אז נמסר לגרמניה המערבית. בחקירתו במערב טען ריכטר שבשנת 1945 הוא שהה בכלא לוביאנקה, בתא אחד עם שוודי בשם ראול וולנברג.
ריכטר הואשם בגרמניה בפשעי מלחמה ולאחר סחבת ממושכת החלו ההכנות למשפטו בשנת 1961, אך המשפט עצמו נפתח רק 20 שנה מאוחר יותר, ב-1981, והסתיים כעבור שנה. ריכטר נידון ל-4 שנות מאסר. הבסיס להרשעתו היה ההסכם בכתב לשילוח יהודי רומניה למחנה בלז'ץ.   מתקופת מאסרו קוזז הזמן שהוחזק בידי הסובייטים, כך שלא נכלא בבית הסוהר בגרמניה.
הפרד (סרט)

| --- | --- |

 בימוי:  קלינט איסטווד 
 הופק בידי:  קלינט איסטווד 
 תסריט:  ניק שנק 
 עריכה:  ג'ואל קוקס 
 שחקנים ראשיים:  קלינט איסטווד אנדי גרסיה Robert LaSardo קליפטון קולינס לורן דיין ויקטור ראסוק לורנס פישבורן אליסון איסטווד בראדלי קופר דיאן ויסט טאיסה פרמיגה מייקל פניה איגנסיו סריסצ'יו 
 מוזיקה:  ארטורו סנדובל 
 צילום:  איב באלנג'ר 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברה מפיצה:  InterCom, האחים וורנר, נטפליקס 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  14 בדצמבר 2018 
 משך הקרנה:  116 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט פשע, סרט דרמה, סרט ביוגרפי 
 הכנסות באתר מוג'ו:   themule
 אתר רשמי
 דף הסרט ב־IMDb
 
הפרד (באנגלית: The Mule) הוא סרט דרמת פשע אמריקאי משנת 2018 בבימויו ובכיכובו של קלינט איסטווד. הסרט מבוסס על סיפור אמיתי מבוסס על מאמר הניו יורק טיימס משנת 2014 "The Sinaloa Cartel's 90-Year-Old Drug Mule" המספר על ליאו שארפ, יוצא מלחמת העולם השנייה בשנות ה-80 לחייו שהפך למבריח סמים עבור קרטל סינלואה.
בסרט משתתפים בראדלי קופר, לורנס פישבורן, מייקל פניה, דיאן וויסט ואנדי גרסיה. הצילומים החלו בתחילת יוני 2018, התרחשו באטלנטה ובאוגוסטה, ג'ורג'יה, עם מקומות סרטים נוספים בלאס קרוס, ניו מקסיקו .
הסרט יצא לאקרנים בארצות הברית ב-14 בדצמבר 2018, על ידי האחים וורנר. הוא הכניס למעלה מ-174 מיליון דולר וזכה לביקורות חיוביות, כאשר המבקרים כינו אותו "חריף ומקסים" ושיבחו את הופעתו של איסטווד.
ביקורות

ב-2005, ארל סטון, ותיק מלחמת קוריאה ומגדל פרחים מוערך, מפספס את חתונת בתו אייריס כדי לקבל פרס על הישגיו המקצועיים, מה שמוביל לניתוק הקשר ביניהם ולגירושיו מאשתו. כעבור 12 שנים, ארל מגיע לחזרה לחתונת נכדתו ג'יני לאחר שעסקיו התמוטטו. באירוע, הוא פוגש חבר קרטל שמציע לו עבודה כמבריח סמים. בזכות גילו ואופיו השקט, ארל הופך במהרה לאחד המובילים האמינים ביותר של הקרטל ומרוויח סכומים גדולים שמאפשרים לו להחזיר את ביתו, לשלם על חתונת נכדתו ולתמוך במשפחתו.
במקביל, סוכן ה-DEA קולין בייטס מתמנה לאזור שיקגו כדי לתפוס את מובילי הסמים הגדולים של הקרטל. הקשר בין ארל לקרטל מתהדק, וראש הקרטל לאטון מוקיר את עבודתו של ארל ומזמין אותו למסיבה. עם זאת, הדברים מסתבכים לאחר לאטון נרצח, והשליטה עוברת לגוסטבו, ראש קרטל קשוח יותר שמציב תנאים חמורים לארל. במהלך משלוח קריטי, ארל מקבל שיחת טלפון מג'יני על כך שמרי, אשתו לשעבר, גוססת. הוא בוחר להיפרד ממנה למרות איומי הקרטל, ומבלה עמה את רגעיה האחרונים.
לאחר הלווייתה של מרי, ארל חוזר להשלמת המשלוח, אך נתפס על ידי ה-DEA ונעצר. בבית המשפט, במקום לטעון לחפותו, הוא מודה באשמה. לבסוף, הוא נשלח לכלא, שם הוא חוזר לאהבתו לגינון, בעוד משפחתו מבטיחה לתמוך בו ולבקר אותו.
צוות השחקנים

קלינט איסטווד בתפקיד ארל סטון
בראדלי קופר בתפקיד קולין בייטס, סוכן ה-DEA
לורנס פישבורן בתפקיד ראש ה-DEA
דיאן ויסט בתפקיד מרי, אשתו לשעבר של ארל
ביקורות

הפרד קיבל ביקורות חיוביות בעיקרן בזכות הופעתו של קלינט איסטווד, ששיבחו את השילוב בין הדרמה האנושית והמתח הפשעי. באתר Rotten Tomatoes, הסרט קיבל ציון של 70% וב-Metacritic ציון של 58 מתוך 100.
הערות שוליים

↑  Fujitani, Ryan (14 בדצמבר 2018). "Spider-Man: Into the Spider-Verse Is Certified Fresh". Rotten Tomatoes. נבדק ב-13 בדצמבר 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
סיפור אימה קלאסי

| --- | --- |

 בימוי:  רוברטו דה פיי פאולו סטריפולי
 הופק בידי:  מאוריציו טוטי אלסנדרו אוסאי איג'יניו סטראפי
 תסריט:  רוברטו דה פיי פאולו סטריפולי לוסיו בסאנה דייוויד בליני מילו טיסונה
 עריכה:  פדריקו פלמריני
 שחקנים ראשיים:  מטילדה לוץ ויל מריק יוליה סובול ג'סטין קורובקין פפינו מזוטה כריסטינה דונאדיו פרנצ'סקו רוסו אלידה בלדארי קלבריה
 מוזיקה:  מסימיליאנו מכלי
 צילום:  עמנואל פאסקט
 מדינה:  איטליה איטליה
 חברת הפקה:  סרטי קולורדו
 חברה מפיצה:  נטפליקס
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה, direct-to-video 
 הקרנת בכורה:  14 ביולי 2021
 משך הקרנה:  95 דקות
 שפת הסרט:  איטלקית
 סוגה:  אימה
 הכנסות:  3 מיליון דולרים
 דף הסרט ב־IMDb
 
"סיפור אימה קלאסי" (באנגלית: A Classic Horror Story) הוא סרט אימה איטלקי, אשר בוים על ידי רוברטו דה פיי ופאולו סטריפולי, הופק על ידי מאוריציו טוטי, אלסנדרו אוסאי ואיג'יניו סטראפי, הוסרט על ידי רוברטו דה פיי, פאולו סטריפולי, לוסיו בסאנה, דייוויד בליני ומילו טיסונה ונערך על ידי פדריקו פלמריני. אחד מהשחקנים הראשיים בו הוא ויל מריק.
הסרט יצא לאקרנים ב-14 ביולי 2021, כאשר היה זמין לצפייה ברשת הזרמת המדיה נטפליקס.
עלילה

הסרט עוקב אחר מטיילים שיוצאים למחנאות ביערות שבדרום איטליה. בהמשך, הם נתקלים בגורמים המאיימים על חייהם וזאת, בנוסף לכך שהם מנסים לברוח משם. לאחר שהם נרצחים בזה אחר זה, מתגלה כי המקום אליו נקלעו הוא אתר צילומים. היחידה שמצליחה לשרוד היא אליסה (מטילדה לוץ).
שחקנים

מטילדה לוץ
ויל מריק
יוליה סובול
ג'סטין קורובקין
פפינו מזוטה
כריסטינה דונאדיו
פרנצ'סקו רוסו
אלידה בלדארי קלבריה
הערות שוליים

↑  Variety Insight: Entertainment Data • Research Tools • Industry Directory • Film in Development • TV & Streaming Pilots • Ratings & Box Office, www.varietyinsight.com
1 2  Clown (2014) - Christopher Ford, Jon Watts | Synopsis, Characteristics, Moods, Themes and Related | AllMovie (באנגלית אמריקאית), נבדק ב-2020-10-04
↑  Stefania Ulivi, Netflix: «Puntiamo sui film italiani Sorrentino, Scamarcio e i giovani», Corriere della Sera, ‏2021-01-14 (באיטלקית)
↑  Brad Miska, First Look at Emile Hirsch in Psychological Thriller ‘State of Consciousness’ [Exclusive], Bloody Disgusting!, ‏2020-11-23 (באנגלית אמריקאית)
↑  A Classic Horror Story (2021), IMDb (באנגלית אמריקאית)
↑  A Classic Horror Story, 2021-07-14, נבדק ב-2022-02-01
יוסי ורדי

ערך זה עוסק באיש עסקים. אם התכוונתם לראש מועצה אזורית עמק הירדן, ראו .
| --- | --- |

 לידה:  2 בספטמבר 1942 (בן 82) תל-אביב, פלשתינה (א"י) 
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  הטכניון – מכון טכנולוגי לישראל 
 פרסים והוקרה:  פרס חיים הרצוג (2020) 
 
יוסי ורדי עם שמעון פרס, 2008
יוסי ורדי עם נייל גרשנפלד ואחיו דידי ורדי, 2014
ג'ון קרי וקלאוס שוויב יחד עם יוסי ורדי, 2013
יוסי ורדי רוקד בפרויקט "כנרת-נט", 2006
יוסי ורדי (נולד ב-2 בספטמבר 1942) הוא איש עסקים, יזם טכנולוגיה עילית ומשקיע ישראלי.
ביוגרפיה

יוסי ורדי נולד בתל אביב למשה ושרה, והוא אחיו הצעיר של ידידיה ורדי. למד בתיכון עירוני א' והיה חניך בשבט צופי דיזנגוף. שרת בצה"ל כמדריך בבית הספר הטכני של חיל האוויר, שם הכיר את אשתו תלמה. הוא בוגר הטכניון ובשנת 1969 היה ממקימי חברת טכם - טכנולוגיה מתקדמת, מראשוני בתי התוכנה בישראל (היום בקבוצת נס). בשנת 1978 השלים את עבודת הדוקטורט שלו בטכניון בנושא "מודל לקבלת החלטות למיקום תחנות כוח במשק החשמל".
ביוגרפיה > קריירה בשירות הממשלתי

בשנת 1970, בהיותו בן 27 מונה למנכ"ל משרד הפיתוח, היה אחראי על משאבי הטבע במדינת ישראל. בתוקף תפקידו היה אחראי לחברות הממשלתיות: כימיקלים לישראל, מחצבי ישראל, מכרות נחושת תמנע, פוספטים בנגב חיפה כימיקלים ודשנים וחומרים כימיים. בנוסף היה המשרד אחראי למשק החשמל בישראל.
ב-1974 מונה למנהל רשות ההשקעות בצפון אמריקה, ולאחר שובו לישראל היה מנכ"לו הראשון של משרד האנרגיה, וכן כיהן כיושב ראש חברת הנפט הלאומית. בנובמבר 1978, התפטר מתפקידו, לאחר שלא הצליח לממש את תוכניתו לאחד את כל החברות והגופים הממשלתיים שעסקו בחיפושי נפט לחברה לאומית אחת הפועלת על בסיס עסקי.
ב-1993 מונה על ידי ראש הממשלה יצחק רבין ליועץ לשיתוף פעולה כלכלי עם מדינות ערב, ביניהם ירדן, מצרים וסוריה, ועסק בבניית תוכניות לפרויקטים משותפים לטווח ארוך ושת"פ בתחום התשתיות. גם בהמשך, בתקופת ממשלת נתניהו צורף כיועץ כלכלי לשיחות וואי פלנטיישן עם הרשות הפלסטינית.
ביוגרפיה > קריירה עסקית

לאחר עזיבתו את השירות הממשלתי היה ממקימי חברת גרנית הכרמל, חברת אלון, חברת תעשיות לייזר, ואחרות. כיהן כחבר מועצת המנהלים בחברות מהגדולות במשק, בהן סאיטקס, מעריב, עלית, בזק ואחרות. כיהן כיושב ראש וחבר בוועדות ציבוריות רבות ובכללן הוועדה לרפורמה במשק החשמל. שימש כיושב ראש קרן ירושלים. חבר הוועדה המיעצת של בנק ישראל ואחרות. יעץ לבנק העולמי ולתוכנית הפיתוח של האומות המאוחדות. שימש כיועץ למנכלי חברות בינלאומיות ובכללן לנשיא אמריקה און ליין (AOL) ואמזון, חבר בפורום הכלכלי העולמי (הפורום של דבוס).
ורדי הוא דוקטור לחקר ביצועים. סייע לבנו אריק בהקמת חברת מיראביליס שפיתחה את תוכנת ICQ, התוכנה הראשונה בעולם לשליחת מסרים מיידיים באמצעות האינטרנט. תוך 19 חודשים מיום השקת השירות החברה נמכרה ל-AOL האמריקאית בסכום של 407 מיליון דולר. מאז, הפך ורדי לאחד המשקיעים הבולטים בתחום האינטרנט בישראל. עד כה השקיע ביותר מ-50 חברות הזנק. רבות מהן הונפקו או נרכשו ובכללן חברת Answers.com וחברת Tucows שהונפקו, חברת גיטקו (נרכשה על ידי מיקרוסופט תמורת 120 מיליון דולר), חברת סטרנט (נרכשה על ידי IAC תמורת 20 מיליון דולר), חברת פוקסי טיונס (נרכשה על ידי יאהו תמורת 30 מיליון דולר), חברת טיבלה (נרכשה על ידי סיסקו), חברת איירלינק (נרכשה על ידי Sierra Wireless תמורת 38 מיליון דולר), ואחרות.
לורדי מיוחס מודל הרווח של מנוע החיפוש בגוגל כפי שהתייחס לכך מייסד גוגל סרגי ברין: "יוסי המציא לנו את נוסחת הקסם: הוא אמר לנו - שני שלישים מהעמוד תקדישו לתוצאות אורגניות, ושליש מהעמוד למודעות, וזה מה שעשינו".
ורדי פעיל בפורומים בינלאומיים שונים ומשמש כיושב ראש משותף של מספר כנסים ישראליים ובינלאומיים בתחום האינטרנט.