stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
זיזף פירות קריבי
ביולוגיה

שני המינים בסוג אנדמיים לאזור הקריביים באמריקה הצפונית; מין אחד מצוי באנטילים הגדולים ומין שני באנטילים הקטנים. בית הגידול של הסוג מורכב מיער גשם טרופי, בתה חופית, ביצות ויערות הרריים נמוכים. המינים בסוג פעילי לילה, ויוצאים לפעילות כשעה לאחר השקיעה. ביום הם ישנים בקבוצות של 30–40 פרטים או במושבות גדולות של אלפי פרטים במערות לחות, נקיקים, צמרות עצים, צוקים ומבנים נטושים. במושבות גדולות, הזיזפים הקריבים לנים לצידם של זיזפי פרחים ושפתניים.
הזיזפים הקריבים מחפשים את מזונם על האדמה או בין צמרות העצים. הם ניזונים בעיקר מפירות טרופיים דוגמת מנגו, פפאיה, שקד טרופי, קיגליה מנוצה, בומבק צייבה, דקל מלכותי קובני, תספזיה, בננה וספודילה; בנוסף, הם מגוונים את תזונתם בצוף, אבקנים וחרקים.
הזיזפים הקריבים הם עטלפים תוקפניים למדי: הם עשויים לנשוך ולסרוט זה את זה ללא סיבה והאגרסיביות שלהם גוברת עוד יותר בסמוך לאתרי האכלה. הרבייה מתרחשת בסביבות אוקטובר וההמלטות נופלות בין דצמבר למאי. לאחר עונת הרבייה הזיזפיות מתקבצות במושבות גדולות בעומק המערות לקראת ההמלטות. מרבית הזיזפיות ממליטות צאצא יחיד בכל פעם.
מינים

בסוג זה 2 מינים:
זיזף פירות קובני (Brachyphylla nana) – הקטן מבין השניים. מצוי בקובה, היספניולה, איי טרקס וקייקוס, איי קיימן ובעבר גם בג'מייקה.
זיזף פירות אנטילי (Brachyphylla cavernarum) – מצוי בפוארטו ריקו והאנטילים הקטנים.
זיזף פירות דרמנורה

| זיזף פירות דרמנורה |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: עטלפים
תת־סדרה:: דמויי נשפון
משפחה:: זיזפיים
סוג:: זיזף פירות דרמנורה
מינים
 11
שם מדעי
 Dermanura ‏גרווה, 1856

זיזף פירות דרמנורה (שם מדעי: Dermanura) הוא סוג של עטלף קטן במשפחת הזיזפיים, הכולל 11 מינים החיים באזור הנאוטרופי של יבשת אמריקה. הסוג תואר במקור בשנת 1856 ולאחר מכן נחשב לתת-סוג בתוך הסוג זיזף פירות; בשנת 2004 מעמדו שודרג לסוג בפני עצמו בתום מחקר פילוגנטי ומורפולוגי שהוכר על ידי הרשימה האדומה של IUCN. אי לכך, בטקסונומיות ישנות סוג זה אינו מופיע. שמו המדעי (״עור בלי זנב״) מציין את העדר זנבו ונוכחות קרום תעופה אחורי מפותח.
תיאור

זיזף. פירות דרמנורה דומה במידה רבה לזיזף הפירות אך צבעוני וקטן יותר; הראש קצר יחסית ורחב, הגוף עגלגל והאוזניים משולשות, רחבות וקצרות. עיטור העלה האפי שלו עשוי להיות ארוך יותר וצורתו כזיז עבה מוקף בעלה. בחלק התחתון יש דיסקית מעוגלת. העיניים בינוניות והצפירים קצרצרים.
מידות הגוף של סוג זה קטנות משמעותית, ולרוב גודלו מהווה כמחצית מזיזף הפירות. כך למשל, אורך הראש והגוף בסביבות 40–58 מ"מ, אורך הזרועות 34–42 מ"מ והמשקל 8–24 גרם. הזנב נעדר וקרום התעופה האחורי רחב ומפותח. השפתיים עטויות בליטות ויבלות בגדלים שונים.
הפרווה של זיזף פירות דרמנורה צפופה וגסה. בניגוד לזיזף הפירות, אצל סוג זה מרבית המינים בהירים יותר בצבעם ורבגוניים יותר. הפרווה בצבע חום צהבהב, זהוב, בז', כתמתם אפרסק או חום אפרורי חיוור, אך מינים מסוימים עשויים להיות כהים יותר. הפסים הלבנים בפנים נוכחים אצל כל המינים בסוג, והם לרוב עבים וברורים יותר מהפסים של זיזפי הפירות. האוזניים והעיטור האפי גם הם עשויים להיות צהובים או כתומים לעיתים קרובות.
ביולוגיה

זיזפי דרמנורה מצויים באמריקה הדרומית והמרכזית אך נעדרים מאזור הקריביים; שני מינים אנדמיים לאמריקה המרכזית, וטווח התפוצה שלהם מגיע עד לקצה האזור הנאוטרופי - במרחק לא רב מגבול ארצות הברית-מקסיקו (במדינות המקסיקניות: טמאוליפס ונואבו לאון). בית הגידול שלהם כולל רכסי הרים, סוואנות טרופיות, יערות גשם טרופיים, יערות יבשים, ביצות ושדות.
זיזפי דרמנורה פעילים בשעות הלילה ולנים במהלך היום במערות, עצי בננה או תחת אוהלים מאולתרים שיצרו מחיתוך חלקי של עלי אנתוריון. הם ניזונים בעיקר מפירות וקצת חרקים. מעבר לכך הביולוגיה שלהם דומה פחות או יותר לסוג זיזף הפירות.
מינים

בסוג זה 11 מינים:
זיזף פירות אצטקי (Dermanura azteca)
זיזף פירות טולטקי (Dermanura tolteca)
זיזף פירות מאובק (Dermanura phaeotis)
זיזף פירות רוזנברג (Dermanura rosenbergi)
זיזף פירות כסוף (Dermanura glauca)
זיזף פירות בוגוטי (Dermanura bogotensis)
זיזף פירות אנדרסן (Dermanura anderseni)
זיזף פירות ז'רווה (Dermanura cinerea)
זיזף פירות תומאס (Dermanura watsoni)
זיזף פירות מפוספס-פנים (Dermanura rava)
זיזף פירות גנומי (Dermanura gnoma)
זיזף פירות מאובק.
זיזף פירות גנומי.
זאמי פדר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  5 בדצמבר 1909 זוויירצ'ה, רפובליקת פולין 
 פטירה:  11 באפריל 2000 (בגיל 90) כפר סבא, ישראל 
 מדינה:  ישראל, האימפריה הרוסית, רוסיה 
 מקום לימודים:  חדר (תלמוד תורה) 
 שפות היצירה:  רוסית, יידיש 
 בן או בת זוג:  סוניה ליזרון (?–1962) 
 
זאמי (סמי) פדר (בגרמנית: Sami Feder; ‏ 5 בדצמבר 1909 - 11 באפריל 2000) היה במאי, שחקן, סופר, עורך ומוציא לאור.
קורות חייו

פדר נולד בזוויירצ'ה לאלעזר-בר פדר (שנפטר ב-1913 לערך), פועל טקסטיל, וגולדה-רבקה פדר לבית אימרגליק, רוקמת. לאחר מות אביו נלקח פדר לטיפולו של סבו, אפרים פישל אימרגליק, שעבד בניבקה ליד סוסנוביץ. שם למד בבית ספר יסודי יהודי ובבית ספר יסודי פולני. בתחילת 1919 הלך בעקבות סבו לפרנקפורט אם מיין, שם סיים בית ספר תיכון ולמד בתלמוד תורה. ב-1925 החל ללמוד בבית ספר לאמנויות שימושיות ולהיות מעורב בחוגי מהגרים פולנים-יהודים. כתוצאה מהיחשפות לדברי שנאה אנטישמיים, הפך לחבר בארגון הנוער הציוני "בלאו וייס" ובמפלגת פועלי ציון. הוא היה פעיל במועדון התיאטרון "שלום עליכם" וסייע בהקמת קבוצת תיאטרון שהציגה קלאסיקות ביידיש. הוא למד עיתונאות על מנת שיוכל לעבוד על הפקת השבועון היידי "די נייע צייט".
בשנת 1927 הוזמן לברלין על ידי מנהל תיאטרון הבימה, צבי פרידלנד, כדי להשתתף בתיאטרון היידיש. בברלין עבד בעבודות דפוס בבית הדפוס של זיגפריד שלום (שולם) (1833–1901) וארתור שולם (1863–1925; אביו של גרשום שלום).
לאחר שריפת הרייכסטאג נמלט פדר לוורשה. הוא עבד בעיירות שונות, בהן אוטבוצק, והעלה על הבמה מחזות נגד היטלר.
בגטו בדז'ין שיתף פדר פעולה עם קבוצת התיאטרון והמוזיקה "מוזה" (Muze). ממאי 1941 עד אפריל 1945 היה כלוא ב-12 מחנות לעבודת כפייה ומחנות ריכוז, האחרון שבהם - מחנה הריכוז ברגן-בלזן. הוא שהה במחנה העקורים ברגן-בלזן עד קיץ 1947. בעזרתו של הרב צבי עזריה (הרמן הלפגוט) הקים פדר את "תיאטרון קצט" ("קצט", KZ, הוא קיצור המילה "מחנה ריכוז" בגרמנית), איתו סייר בבלגיה ובצרפת. לאחר פירוק התיאטרון עבד כסדרן בפאריס.
בשנת 1962 עלה פדר לישראל ועבד בבית הדפוס הירושלמי "אחווה".
פדר נפטר בשנת 2000 בכפר סבא.
פרסומים

געקלאפטע פויסטן (ביידיש) (אגרופים קמוצים), 1974
דורך 12 געהנם־פייערן (דרך 12 אשי גיהנום), 1985
מיין לעבן (חיי), 1995
זיזף פרחים ארוס

| זיזף פרחים ארוס |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: עטלפים
תת־סדרה:: דמויי נשפון
משפחה:: זיזפיים
סוג:: זיזף פרחים ארוס
מינים
 2
שם מדעי
 Erophylla ‏מילר, 1906

זיזף פרחים ארוס (שם מדעי: Erophylla), הוא סוג של עטלף במשפחת הזיזפיים, הכולל שני מינים, החיים באזור הקריביים. הסוג הוקם בשנת 1906 על ידי הזואולוג האמריקני גריט סמית מילר וקרוב מבחינה גנטית וחיצונית לסוג זיזף פרחים. הסוג נקרא על שם "ארוס" מהמיתולוגיה היוונית, בהתייחסות לעיטור העלה האפי שמזכיר את חץ האהבה המיתולוגי.
תיאור

זיזפי ארוס מתאפיינים בראש משולש עם חרטום ריבועי ומוארך, ובאוזניים מחודדות וקצרות (יחסית). האף שלהם רחב ודמוי חזיר או פקק עם עלה אפי זעיר שמסתכם בזיז קטן ונפיחות סביב האף. יש להם טפרים דקיקים וחדים וזנב זעיר שכמעט ואינו נראה. הלשון הארוכה מותאמת לליקוק אבקנים ואיסוף צוף. אורך הראש והגוף של זיזפי ארוס 64–75 מ"מ, והם קטנים במעט מקרוביהם - בני הסוג זיזף פרחים.
הפרווה של זיזפי ארוס רכה ובהירה. צבעה הכללי נע בין צהוב-בז' לכתמתם או חום כהה - בהתאם למין, והיא נוטה להיות חיוורת יותר בבטן. הפנים, האוזניים, הזרועות והרגליים בצבע ורוד, בורדו או סגלגל, והכנפיים בצבע שחור דהוי או סגלגל כהה.
ביולוגיה

זיזפי ארוס אנדמיים לאיי האנטילים הגדולים באזור הקריביים, וחיים ביערות גשם ראשוניים או משניים עם נוכחות אנושית. הם ניזונים מאבקנים וצוף פרחים, מפירות ומחרקים; התזונה שלהם הופכת אותם למאביקים חשובים של פרחי לילה רבים. את שעות היום זיזפי ארוס מבלים כשהם תלויים במערות בתוך מושבות גדולות שעשויות להגיע לאלפי פרטים. הם יוצאים לפעילות עם רדת החשיכה.
מינים

בסוג זה 2 מינים שדומים למדי זה לזה ונבדלים בעיקר בתפוצתם:
זיזף פרחים חום (Erophylla bombifrons) - מצוי בהיספניולה ובפוארטו ריקו.
זיזף פרחים צהוב (Erophylla sezekorni) - מצוי בקובה, איי בהאמה וג'מייקה.
זיזף קטיפתי

| זיזף קטיפתי |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: עטלפים
תת־סדרה:: דמויי נשפון
משפחה:: זיזפיים
סוג:: זיזף קטיפתי
מין:: זיזף קטיפתי
שם מדעי
 Enchisthenes hartii ‏תומאס, 1892
תחום תפוצה


זיזף קטיפתי או זיזף פירות קטיפתי (שם מדעי: Enchisthenes hartii), הוא סוג של עטלף כהה במשפחת הזיזפיים, שמצוי ביבשת אמריקה ומהווה מין יחיד בסוגו. הוא תואר מדעית בשנת 1892 על ידי הזואולוג הבריטי אולדפילד תומאס כמין בסוג זיזף פירות, ובהמשך קיבל מעמד של סוג נפרד על ידי הממולוג הדני קנוד אנדרסן.
האטימולוגיה של השם המדעי היא כדלהלן: שם הסוג משמעותו "חמוש בחנית" בהתייחס לצורת העלה האפי; שם המין הוא מחווה למפקח על הגן הבוטני בטרינידד - האספן ג'.ה.הארט ששלח את הדגימה הראשונה של מין זה למוזיאון להיסטוריה של הטבע בלונדון.
תיאור ואנטומיה

הזיזף הקטיפתי חולק קווי דמיון רבים עם הסוג זיזף פירות: מבנה גופו חביתי, ראשו גדול ורחב וחרטומו קצר ומעוגל. האוזניים שלו בינוניות ורחבות עם צפירים קטנים והעיניים גדולות למדי. עיטור העלה האפי קצר יחסית ומראהו כחץ מקומט; קצה החץ מתקפל כלפי קדימה בצורת בננה. מלבד החץ, יש דיסקית עבה סביב הנחיריים, שהיא עצמה מוקפת בטבעת של נפיחויות ויבלות. השפתיים עטויות ביבלות ורפידות בשרניות והזרועות והשוקיים שעירים מאוד.
אורך ראשו וגופו של הזיזף הקטיפתי 55–68 מ״מ, אורך הזרוע 38–42 מ״מ ומשקלו עד 18 גרם. הסוג נטול זנב וכנף הזנב דקה וקצרה ומכוסה בשיער רך. הדו-צורתיות הזוויגית נעדרת אצל הזיזף הקטיפתי.
הפרווה של הזיזף קצרה, צפופה ובעלת מרקם קטיפה שהעניק לו את שמו. צבעה הכללי כהה יחסית לזיזפים, ונע בין חום שוקולד כהה לחום ערמוני, חום סגלגל כהה או אפילו שחור מבריק שמתמזג עם צבע הכנפיים. הצבע הכהה החריג מאפשר לזהותו בנקל מבין הזיזפים, אך לא תמיד מופיע בכל הגוף; ברוב המקרים הראש והגב הם היחידים שצבועים בכהה, בעוד שהגחון נע בין אפור כהה לחום קפה, חום בהיר או אפילו בז' כתמתם. במקרים מסוימים, הצבע הכהה החריג מופיע רק בראש ובצוואר ושאר הגוף בצבע אדמוני.
פניו הכהות של הזיזף הקטיפתי מסומנות בשני זוגות פסים כתמתמים או צהבהבים שמבליטים עוד יותר את מראהו הייחודי: זוג אחד בצידי המצח מעל העיניים, וזוג שני לאורך הלחיים. האוזניים הכהות מסומנות אף הן בקצוות ובצפירים בצבע כתמתם. העיטור האפי כהה בדומה לשאר הפנים, ויש וקצהו יהיה כתמתם או ורוד.
תפוצה וביולוגיה

הזיזף הקטיפתי מצוי באמריקה הדרומית והמרכזית; טווח התפוצה שלו משתרע על פני דרום ומרכז מקסיקו, ניקרגואה, אל-סלבדור, הונדורס, קוסטה ריקה, גואטמלה, פנמה, קולומביה, וונצואלה, אקוודור, פרו, צפון בוליביה וטרינידד וטובגו. ידוע על פרט אחד שנתפס בסמוך לעיר טוסון באריזונה. למרות טווח התפוצה הרחב, המין נחשב לנדיר ברוב המקומות.
בית הגידול של המין כולל יער עננים ויער גשם טרופי לח בסמיכות למקורות מים, ובמידה פחותה גם ביער יבש סובטרופי. המין מופיע בעיקר באזורים הרריים ממוצעים על מורדות הרי האנדים, כשטווח הגובה שלו 3,540-500 מטר מעל פני הים.
הזיזף הקטיפתי ניזון בעיקר מתאנים ופירות קטנים, ונראה שהוא תר אחר מזונו באוויר הפתוח: מעל קרחות יער, גופי מים וצמרות עצים. התאנים נחתכות תוך כדי תעופה, ולאחר מכן הזיזף תר אחר ענף מתאים בשביל לאכול אותם. המין ככל הנראה נודד בעקבות זמינות המזון, ותצפיות שלו הופכות לשכיחות בסמיכות להבשלת עצי תאנים.
הזיזף הקטיפתי לן במושבות משותפות עם מיני עטלפים אחרים. אין מידע רב על הרבייה של המין; נראה שבאזורים מסוימים הוא מתרבה בכל השנה, ובמקומות מסוימים יש רבייה עונתית. הזיזפית ממליטה צאצא אחד בכל פעם.
מצב

הזיזף הקטיפתי מסווג על ידי הרשימה האדומה של IUCN במצב השימור ללא חשש (LC) בשל תפוצתו הרחבה
והעובדה שלא צפויה ירידה משמעותית במספריו בשיעור הנדרש להכללה בקטגוריה מאוימת יותר. מגמת האוכלוסייה איננה ידועה ולהוציא מספר מקומות במרכז אמריקה, המין נדיר למדי ונפוץ בדלילות. אין איומים משמעותיים על המין, להוציא את בוליביה וקולומביה שבה המין חווה אובדן בית גידול סביב יערות הרריים בגובה ממוצע. הזיזף הקטיפתי מצוי באזורים מוגנים רבים הפזורים ברחבי טווח התפוצה שלו.
הערות שוליים

↑  זיזף קטיפתי באתר הרשימה האדומה של IUCN
↑  https://web.archive.org/web/20141104211501/http://www.science.smith.edu/msi/pdf/i0076-3519-546-01-0001.pdf
וולוו T6

| --- | --- |

Volvo T6
 מאפיינים כלליים
 נקרא גם:  Volvo T6 Roadster
 יצרן:  וולוו
 שנות ייצור:  2005 (מכונית קונספט)
 הרכבה:  שוודיה שוודיה
 מפרט טכני
 מנוע:  6 צילינדרים, 2,922 סמ"ק (מגדש טורבו כפול) (מנוע מדגם "Volvo S80") (מנוע אחורי)
 הילוכים:  תמסורת אוטומטית - 5 מהירויות (מסוג "Geartronic")
 קשר:  Volvo S80
 מעצב:  Per Gyllenspetz
וולוו T6 (באנגלית: Volvo T6) היא מכונית ספורטיבית, המוגדרת כמכונית קונספט בסגנון רטרו, אשר הוצגה על ידי יצרנית המכוניות  השוודית וולוו בשנת 2005.
וולוו T6

2 מושבים
מנוע 6 צילינדרים, מגדש טורבו כפול
מנוע אחורי
צמיגים קדמיים: רוחב - 8.5 אינץ', קוטר - 20 אינץ'
צמיגים אחוריים: רוחב - 10 אינץ', קוטר - 22 אינץ'
לקריאה נוספת

וולוו T6
וולוו T6 - תמונות כולל תמונת מנוע (אורכב 01.12.2017 בארכיון Wayback Machine)
הערות שוליים

↑  וולוו T6 רודסטרtopgear.com/car-news/tgs-guide-concepts-volvo-t6-roadster
↑  וולוו T6conceptcarz
↑  וולוו T6 - תרשיםranwhenparked
זאנאדו

ערך זה עוסק בבירה עתיקה של סין. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
זָאנָאדוּ (Xanadu) או שָׁאנָאדוּ, ובמקור שָׁאנְגְדוּ (בכתב סיני: 上都; בפין-יין: Shàngdū), הייתה בירת הקיץ ובה ארמון הקיץ של קובלאי חאן ואחריו של שושלת יואן בסין, לאחר שהחליט להעביר את בירתו לדאדו (Dadu; גם "חאנבליק", Khanbaliq; כיום בייג'ינג). העיר שכנה באזור מונגוליה הפנימית של ימינו, 275 ק"מ מצפון לבייג'ינג, כ-28 ק"מ מצפון-מערב לדְווֹלוּן (Duolun). היא השתרעה על פני שטח שצורתו כעין ריבוע שצלעו 2,200 מ'. הבירה נחלקה ל"עיר חיצונית" ול"עיר פנימית", שמוקמה בחלק הדרום-מזרחי של השטח, שגם צורתה דמוית ריבוע שצלעו 1,400 מ', ובה נמצא הארמון, שבו שהה קובלאי חאן בקיץ.
העיר תוכננה על ידי האדריכל הסיני ליו בִּינְג-ג'ונְג (Liu Bingzhong), ונבנתה באזור העיירה קאי-פינג (Kāi Píng;‏ 开平; בסינית מסורתית: 開平) בין השנים 1252 ל-1256, במהלך הפלישה המונגולית. ב-1264 שוּנה שם העיר לשָׁאנְגְדוּ – "הבירה העילית". בשיאהּ, חיו בין כותלי העיר יותר מ-100,000 איש. ואולם, העיר לא האריכה ימים; בשנת 1369 נפלה העיר לידי צבא שושלת מינג, אשר העלה אותה באש, והחאן האחרון (Toghun Temür) נמלט ממנה.
כיום נותרו מן העיר רק חורבות, מוקפות בתל מכוסה עשב, שהיה פעם חומותיה של העיר. ב-2002 הוּחל בעבודת שחזור. במרץ 2008 הגישה סין לאונסק"ו הצעה להכריז על החורבות כעל אתר מורשת עולמית בשם "אתרי הבירה העילית והבירה התיכונה של שושלת יואן".
מגלה הארצות הוונציאני מרקו פולו העיד על ביקורו בזאנאדו בשנת 1275, והותיר אחריו אחד מן התיאורים המפורטים ביותר של העיר הידועים כיום. במרוצת השנים הפך שם העיר שם נרדף לפאר ולעושר אגדיים, ולמן המאה ה-19 הוא נכרך בתודעה המערבית עם הפואמה פרי עטו של המשורר האנגלי סמואל טיילור קולרידג' "קובלא ח'אן, חיזיון בחלום", מן היצירות המפורסמות בספרות האנגלית.
ראו גם

קובלא חאן - פואמה מאת סמואל טיילור קולרידג'.
הערות שוליים

↑  Sites of the Yuan Dynasty Upper Capital (Xanadu) and Middle Capital, באתר האינטרנט של "אתר מורשת עולמית" של אונסק"ו.
| האימפריה המונגולית |
| --- | --- | --- |
| מונחים | מונחים |  |
| תארים | כגן • חאן • חאטון • חאנום • ג'ינונג • נויאן • טארקאן |  |
| צבא | יארליק • יאם • אורדה • פקס מונגוליקה • יאסה • קורילטאי • פאיזה • מאנגוד • טומן • קשיג |  |
| פוליטיקה • ארגון • חיים | פוליטיקה • ארגון • חיים |  |
| נושאים | Tug Banner • פלישות וכיבושים מונגוליים • החותם הקיסרי • המבנה הארגוני-טקטי של הצבא המונגולי • דת באימפריה המונגולית • המבנה החברתי-כלכלי של האימפריה-המונגולית |  |
| ח'אנויות | שושלת יואן שושלת יואן (1271–1368) • אורדת הזהב אורדת הזהב (1242–1502) • השושלת האילח'אנית השושלת האילח'אנית (1256–1335) • צ'אגאטאי (חאנות) צ'אגאטאי (1260–1687) |  |
| ערים מרכזיות | אלמליק • אוורגה • אזוב • בוכרה • בולגר • חרחורין • חאנבאליק • מג'אר • מראגה • קרשי • סראי-ג'וק • סראי • סמרקנד • שאנגדו • סולטאניה • תבריז • אובק • חאג'יטרחאן |  |
| פלישות • כיבושים • קרבות | פלישות • כיבושים • קרבות |  |
| מרכז אסיה | סיביר (1207) • קארה חיטאי (1216–18) •  ח'ווארזם (1218–1221) |  |
| מזרח אסיה | מערב שיה (1205 / 1207 / 1209–10 / 1225–27) • צפון סין ומנצ'וריה (1211–34) •  דרום סין (1235–79) • ממלכת דאלי (1253–56) • טיבט (1236 / 1240 / 1252) • קוריאה (1231–60) • יפן (1274 / 1281) • סחלין (1264–1308) |  |
| דרום-מזרח אסיה | בורמה (1277 / 1283 / 1287) • ג'אווה (1293) • וייטנאם (1257 / 1284–88) • בורמה (1300–02) |  |
| דרום אסיה | הודו (1221–1327) |  |
| אירופה | גאורגיה (1220–22 / 1226–31 / 1237–64) • צ'צ'ניה (1237–1300s) • בולגריה של הוולגה (1229–36) • רוס (1223 / 1236–40) • פולין ובוהמיה (1240–41) • הונגריה (1241-42) • בולגריה (1242) • ליטא (1258-59) • פולין (1259–60) • תראקיה (1264-65) • הונגריה (1285–86) • פולין (1287–88) |  |
| המזרח התיכון | אנטוליה (1241–43) • עיראק (1258) • הלבנט (1260-1323) • ארץ ישראל (1260 / 1300) |  |
| מלחמות אזרחים | חלוקת האימפריה-המונגולית • מלחמת האזרחים הטולויית (1260–64) • מלחמת ברקה-הולאגו (1262) • מלחמת קאידו-קובלאי (1268–1301) • מלחמת אסן בוקה-איורברוואדה (1314–1318) |  |
| אישים מרכזיים | אישים מרכזיים |  |
| חאנים גדולים | ג'ינגיס חאן • טולוי (עוצר) • אוגדיי חאן • טורגנה חאטון (עוצרת) • גויוק חאן • אוגול גאימיש (עוצרת) • מונגקה חאן • קובלאי חאן |  |
| חאנים | צ'יוצ'י • בורטה • באטו חאן • סרטק חאן • אורדה חאן • ברקה • טוקטה • עוז בג חאן • צ'אגאטאי חאן • דווה • קבק • הולאגו • אבקה • ארגון |  |
| אנשי צבא | סובוטאי • דז'ב • מוקאלי • נגודר • בואורצ'ו • גואו קאן • בוקולה • ג'למה • צ'ילוון • אג'ו • באיין מבאירין • קדן • בורולדאי • נוגאי חאן |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007533074205171  LCCN: sh2008008063  VIAF: 315165169   WorldCat (עם VIAF): 315165169
ז'ורז' מנדל

| --- | --- |
 כינויים נוספים:  שם לידה Louis Georges Mandel
 בן או בת זוג:  דווה דאסי 
 
ז'ורז' מַנדֵל (בצרפתית: Georges Mandel;‏ 5 ביוני 1885 - 7 ביולי 1944) היה מדינאי צרפתי יהודי. נרצח על ידי אנשי "המיליציה הצרפתית" של ז'וזף דארנן.
ביוגרפיה

מנדל נולד במחוז איוולין שבצרפת בשם לואי ז'ורז' רוטשילד (Louis George Rothschild), למשפחה יהודית בעלת הכרה לאומית צרפתית אשר נמלטה מאלזס עם כיבושה בידי גרמניה במלחמת צרפת–פרוסיה בשנת 1871. בנעוריו, הושפע מנדל מפרשת דרייפוס, אשר חיזקה בלִבו הן את ההכרה היהודית והן את הלאומיות הצרפתית.
מנדל החל לעבוד כעיתונאי בעיתון "ל'אורור", עיתונו של ז'ורז' קלמנסו, שבו פרסם אמיל זולא את מאמרו "אני מאשים...!". שם גם נתן לעצמו את שם העט "ז'ורז' מנדל", על מנת שלא יזוהה עם משפחת הבנקאים רוטשילד (אשר אכן לא הייתה לו אליהם קרבת דם); השם מנדל הוא שם נעוריה של אמו.
בשנת 1906 החל לעבוד כעוזרו האישי של ז'ורז' קלמנסו, אשר הפך בשנת 1917 לראש ממשלתה של צרפת. הוא שימש כראש קבינט המלחמה של קלמנסו, שכונה "הנמר", בתקופה קריטית ביותר במלחמת העולם הראשונה. רבים מייחסים לו תרומה ניכרת לניצחונה של צרפת במלחמה, להישגיה בשלב זה, ולעמידתו הנחושה של קלמנסו. כשלישו הקרוב וידידו האישי למד מנדל מעוז רוחו של קלמנסו, וגם קיבל מן היוקרה שייחסו לו הצרפתים. במצעד הניצחון בפריז ב-14 ביולי 1919 ליווה מנדל את קלמנסו וישב לצידו על הבמה הממלכתית, לצִדם של הנשיא רמון פואנקרה והמרשלים ז'ופר ופוש.
בשנת 1919 נבחר מנדל לבית הנבחרים מטעם ז'ירונד, והחל בקריירה פוליטית עצמאית. קלמנסו אמר עליו:
מנדל, שהיה מהבלתי תלויים באגף הימין של הפרלמנט, כיהן כשר הדואר בין השנים 1934–1935, תפקיד שבו זכה לפקח על עלייתו לאוויר של השידור הראשון של הטלוויזיה הצרפתית ב-26 באפריל 1935. בהמשך, לאחר נפילת ממשלת "החזית העממית", כיהן כשר המושבות בין השנים 1938–1940. מנדל יזם הגברת הגיוס לצבא של תושבי המושבות ובין השאר יזם הבאת כוחות צבא של שחורים מהמושבות באפריקה להגנת צרפת, בשנת 1938.
מתחילת שנות השלושים היה קולו של מנדל בין הקולות היחידים באירופה אשר התריעו מפני סכנת הנאציזם והתחמשותה מחדש של גרמניה. עוד בנובמבר 1933, פחות משנה לאחר עליית היטלר לשלטון, הפיץ מנדל עלון המתריע מפני הסכנה, שנראתה אז לרבים רחוקה ומעורפלת; בצרפת של שנות השלושים היה זה קול קורא במדבר. מנדל היה תומך נלהב בכינון ברית צבאית עם ברית המועצות. הסכם ריבנטרופ–מולוטוב ואירועי הסכם מינכן טרפו את קלפיו, אך הוא נותר מתנגד קולני לנאציזם, וממחנה "התקיפים" בממשלות שבהן מספר התבוסתנים, אשר ראו בהיטלר לא סכנה שיש להישמר ממנה אלא כוח שיש לחבור אליו, גדל בהם והלך.
ביוגרפיה > במלחמת העולם השנייה

עם הפלישה הנאצית לצרפת ב-10 במאי 1940 מונה מנדל לשר הפנים בממשלתו של פול רנו. בתפקידו זה עשה כל שיכול בממשלה כדי לקדם את העמידה התקיפה כנגד הנאציזם, ולמנוע את התבוסתנים מלהיכנע. בשלבים רבים ומכריעים של הלחימה, בששת השבועות שבין הפלישה ובין כניעתה של צרפת, היה מנדל עמוד התווך של אלה הסבורים כי אין להיכנע לגרמנים וכי יש להמשיך את המלחמה בכל מחיר. שארל דה גול מספר בזיכרונותיו כיצד מנע ממנו מנדל מלהתפטר ב-13 ביוני 1940, תוך שהוא משכנע אותו כי המלחמה רק בראשיתה וכי עוד נכונו לו עלילות. אולם צירופו לממשלה של התבוסתן אנרי פיליפ פטן, ומינויו למפקד הצבא של מקסים וייגאן, הסיטו את נקודת הכובד בממשלה, כך שבסופו של דבר, לא היה ביד התקיפים לעצור את הכניעה, וראש הממשלה פול רנו נאלץ להתפטר, ב-16 ביוני 1940, ולהעביר את הגה השלטון לידי פטן.
באותו היום, ב-16 ביוני הציע הגנרל הבריטי אדוארד ספירס למנדל להצטרף אליו ואל דה גול בטיסה ללונדון ולהמשיך משם את המאבק. מנדל סירב במילים: "אתה חושש לחיי בגלל שאני יהודי, ובכן, דווקא בגלל יהדותי עלי לסרב. אם אעלה אתך על המטוס הדבר ייראה כאילו נמלטתי, כאילו אני מפחד."
בעת שהתבררו ממדי התבוסה הצבאית הצרפתית היה מנדל מן המצדדים בהמשך הלחימה ממושבות צרפת בצפון אפריקה והקמת ממשלה צרפתית גולה שם. לאחר עליית פטן לשלטון והקמת ממשלת וישי נעצר מנדל, אך מיד שוחרר. הוא ניסה לארגן את יציאתם של נשיא הרפובליקה, נשיאי האספה הלאומית והסנאט ופרלמנטרים רבים לצפון אפריקה. בפועל, רק מנדל ועוד 25 פרלמנטרים צרפתים עלו על הספינה "מאסיליה" ב-21 ביוני 1940 והפליגו למרוקו, מתוך כוונה להוות את השלד לממשלה הגולה.
עם הגיעו למרוקו נעצר מנדל על ידי הנציב הצרפתי שם, הגנרל שארל נוגס, מתומכי צרפת של וישי. הוא הוחזר לצרפת ונשלח למעצר בטירת שאזרון, שם כבר היו כלואים פול רנו, אדואר דאלאדיה והגנרל מוריס גמלאן. ב-7 בנובמבר 1941 נידונו כל הארבעה על ידי המרשל פטן למאסר עולם, אותו נשלחו לרצות במבצר פורטלה. וינסטון צ'רצ'יל אשר תיאר את מנדל כ"ראשון בהתנגדות" וייתכן שהעדיף אותו על דה גול כמנהיגה של צרפת החופשית, ניסה לארגן את שחרורו, אך לשווא. מנדל נועד להיות בין הנאשמים העיקריים במשפט ריום שארגן פטן, בו ניסו אנשי משטר וישי להטיל את האשמה בתבוסת צרפת ובפרוץ המלחמה על ממשלות צרפת בראשות בלום, דאלאדיה ורנו, אך בסמוך לפתיחת המשפט, בתחילת 1942 נמחק שמו מרשימת הנאשמים. העדרו מהמשפט הועלה על ידי ליאון בלום כהוכחה שהמשפט פוליטי.
עם כיבוש דרומה של צרפת בידי הגרמנים בנובמבר 1942 נמסרו מנדל ורנו לידי הגסטאפו ונשלחו למחנה הריכוז זקסנהאוזן שבאורניינבורג. לאחר מכן הועבר מנדל למחנה בוכנוואלד, שם כבר הוחזק לאון בלום. הוא הצליח לשרוד שם, אך עם התקדמות כוחות בעלות הברית לתוך צרפת לאחר הפלישה לנורמנדי ביוני 1944, מסר הגסטאפו את מנדל לידי אנשי המיליציה הצרפתית בראשותו של ז'וזף דארנן. מנדל הועבר לידיהם ב-4 ביולי, ושלושה ימים לאחר מכן, ב-7 ביולי 1944 נרצח בידי אנשי המיליציה ביער פונטנבלו שליד פריז, כנקמה על התנקשות הרזיסטאנס בשר התעמולה פיליפ אנריו. הוא נקבר בבית העלמין פאסי בפריז.
לזכרו

בשנת 1949 הוקמה אנדרטה לזכרו בטקס בנוכחות דה גול. בתו של מנדל החרימה את הטקס בגלל, מה שהיא כינתה, ניצולו הפוליטי של הטקס על ידי דה גול.
כיום עומדת אנדרטה לזכרו של מנדל בסמוך למקום בו נרצח, ליד כביש N7, בין פונטנבלו (בקרבתה נמצאת טירת פונטנבלו) והעיר נאמור.
נשיא צרפת, ניקולא סרקוזי, אשר כיהן (בשנת 2005) בתפקידו של מנדל, שר הפנים של צרפת, כתב בשנת 1994 ביוגרפיה אוהדת של מנדל. הביוגרפיה עובדה לסרט שהוקרן בטלוויזיה הצרפתית.
ב-2006 נקרא על שמו של ז'ורז מנדל המחזור ה-56 של קציני המשטרה בוגרי "בית הספר הלאומי הגבוה של משטרת צרפת".
לקריאה נוספת

Sherwood, John M., Georges Mandel and the Third Republic, Stanford University Press, 1970.
הערות שוליים

↑  קלימנסו על יהודים מפורסמים אחדים, דואר היום, 28 בינואר 1930
↑  בעקבות הטלגרמות, דבר, 26 בינואר 1936
↑  מאנדל, מיניסטר הדואר בצרפת, דבר, 7 בפברואר 1936
↑  ג'ורג' מאנדל, הצופה, 2 במאי 1938
↑  נפתלי שטרן, בלילות אפלים, הצופה, 4 באוקטובר 1939
↑  צבא הכושים של מאנדל, הצופה, 17 ביוני 1938
↑  השנויים בממשלת צרפת, המשקיף, 20 במאי 1940
↑  מזימות אנשי ווישי נתגלה, המשקיף, 19 באוגוסט 1940
↑  דלדיה ובלום תוקפים את מביימי משפט ריאום, המשקיף, 22 בפברואר 1942
↑  מ. יארבלום, דה גול מקבל לקח ממשפחת מאנדל, דבר, 16 בנובמבר 1949
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007271143105171  BNE: XX4933608  BnF: cb12156891f (data)  GND: 119078872  ISNI: 0000 0000 2912 7209  LCCN: n91053655  NTA: 070723923  SUDOC: 030679184  VIAF: 49264696   WorldCat (עם VIAF): 49264696 
קברו של מנדל בבית הקברות פאסי בצרפת
ז'ורז' מואנה

דיוקן של ז'ורז' מואנה, מאת קבריול (1927-1850) בעמוד הראשי של העיתון "ל'אידרופאת" ב-1879
שארל ז'ורז' מואנה (בצרפתית: Charles Georges Moynet,‏ 11 באוקטובר 1849 - 18 באוקטובר 1908) היה צייר, מאייר, אדריכל, מעצב במה, עיתונאי וסופר צרפתי. נודע בעיקר בזכות ספרו הקלאסי "אביזרים ותפאורות:הסבר מושכל של כל האמצעים ליצירת אשליות בתיאטרון" (1893)