stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Grand Theft Auto: The Ballad of Gay Tony

| --- | --- |

 כללי
 תאריך הוצאה:  29 באוקטובר 2009 (Xbox 360)   13 באפריל 2010 (פלייסטיישן 3, ווינדוס)
 סוגה:  משחק פעולה-הרפתקאות
 פיתוח:  Rockstar North Rockstar Toronto (אנ')
 הוצאה לאור:  Rockstar Games
 ארץ מקור:  הממלכה המאוחדת בריטניה
 הפצה:  Rockstar North
 סדרה:  Grand Theft Auto
 דרישות תוכנה
 מנוע משחק:  Rage
 מצבי משחק:  שחקן יחיד, משחק רשת
 דירוג:  +18
 פלטפורמות:  Microsoft Windows Xbox 360 פלייסטיישן 3
 מדיה:  DVD Blu-ray הפצה דיגיטלית
 אתר רשמי
Grand Theft Auto: The Ballad of Gay Tony (בתרגום חופשי לעברית: "גניבת כלי רכב: הבלדה על טוני ההומו") היא חבילת ההרחבה השנייה ללמשחק הווידאו Grand Theft Auto IV. היא פותחה על ידי האולפן Rockstar North ויצאה לאור לראשונה ל-Xbox 360 ב-29 באוקטובר 2009 ולאחר מכן לפלייסטיישן 3 ולמחשב אישי ב-13 באפריל 2010. זוהי חבילת ההרחבה הרביעית בסדרת Grand Theft Auto.
עלילת המשחק עוקבת אחר הניצוּל של הפרוטגוניסט, לואיס פרננדו לופז, חבר חדש בכנופיית הסחר בסמים הדומיניקנית ושומר הראש של אנטוני פרינס, המוכר בכינויו "טוני ההומו". פרינס הוא הבעלים של שני מועדוני הלילה הגדולים ביותר ב"עיר החירות" בה מתרחש המשחק והוא איש החברה הגבוהה. בהודעה לעיתונות שהוציאה חברת Rockstar Games נטען כי פרק זה של המשחק "מזריק לעיר החירות מנת יתר של כלי נשק, זוהר ופשע" וכן על השחקנים להתמודד עם "נאמנותם של משפחה וחברים ועם אי הוודאות בנוגע למי אמיתי ומי מזויף בעולם שבו לכל אחד יש מחיר".
עם צאתו לשוק קיבל המשחק בעיקר ביקורות טובות, והוא מחזיק בציון של 89 באתר הביקורות "Metacritic". בתחרות הפרסים הטלוויזיונית "Spike Video Game Awards" של שנת 2009 היה המשחק מועמד לפרס משחק ההורדה הטוב ביותר.
הערות שוליים

↑  Gibson, Ellie (2009-07-23). "New GTAIV DLC gets release date News // Xbox 360 /// Eurogamer - Games Reviews, News and More". Eurogamer.net. Retrieved 2009-08-06.
↑  "Grand Theft Auto: The Ballad of Gay Tony" press release". Take-Two Interactive. Retrieved 2009-05-26.
↑  "Grand Theft Auto IV: The Ballad of Gay Tony", metacritic.com
| Grand Theft Auto |
| --- | --- | --- |
| משחקים | Grand Theft Auto • Grand Theft Auto 2 • Grand Theft Auto III • Grand Theft Auto: Vice City • Grand Theft Auto: San Andreas •  Grand Theft Auto Advance • Grand Theft Auto: Liberty City Stories • Grand Theft Auto: Vice City Stories • Grand Theft Auto IV • Grand Theft Auto: Chinatown Wars • Grand Theft Auto V (Grand Theft Auto Online) • Grand Theft Auto VI |  |
| הרחבות | Grand Theft Auto: London 1969 • Grand Theft Auto: London 1961 • GTA IV: The Lost And Damned • Grand Theft Auto: The Ballad of Gay Tony |  |
| מקומות | Liberty City • Vice City • Los Santos |  |
יצחק רועה

| --- | --- |

רועה מגיש את המשדר "בחצי היום", 1969
 לידה:  6 ביוני 1937 קריית חיים, פלשתינה (א"י) 
 פטירה:  22 ביולי 2017 (בגיל 80) 
 מדינה:  ישראל ישראל
 השכלה:  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 צאצאים:  יואב רועה 
 
יצחק רועה (6 ביוני 1937 – 22 ביולי 2017) היה איש רדיו וטלוויזיה שקידם הגשת חדשות בסגנון לא פורמלי. בין היתר יזם, ערך והגיש את מגזין הצהריים של רשת ב' "בחצי היום" ויזם וערך את תוכנית החדשות "כמעט חצות" בטלוויזיה הישראלית.
ביוגרפיה

יצחק רויך נולד ב-1937 וגדל בקריית חיים. שירת ככתב בירחון הצבאי "במחנה נח"ל". לאחר מכן הצטרף לחברי גרעין הנח"ל בקיבוץ אלומות. ב-1965 נישא ועזב את הקיבוץ. הוא עבר לירושלים ולמד ספרות באוניברסיטה העברית.
ב-1967 התקבל לעבודה בקול ישראל. ב-1969 החל להגיש את "בחצי היום". באפריל 1971 מונה למנהל מחלקת ענייני היום בקול ישראל, אולם בסוף השנה התפטר.
בשנת 1974 נסע לארצות הברית ללמוד תקשורת באוניברסיטת קולומביה. כשחזר הגיש מספר תוכניות בטלוויזיה הישראלית. בשנת 1979 התמנה למגיש מהדורת החדשות "כמעט חצות".
רועה פרש מרשות השידור לטובת האקדמיה והחל לעסוק בחקר התקשורת באוניברסיטה העברית. ב-1982 השלים את הדוקטורט. בעבודתו האקדמית חקר את שפת החדשות ואת הזיקה המורכבת שלה למציאות שהיא מבקשת לתאר. כמו כן, חקר את ההבדלים בין סוגי העיתונות השונים.
באוקטובר 1982 שב לרדיו, להגשת "בחצי היום" שלוש פעמים בשבוע.
בינואר 1986 החליף לזמן מה את אלכס אנסקי בהגשת התוכנית "7-0-7" בגלי צה"ל. בתחילת 1987, לאחר שסורבה בקשתו להגיש בטלוויזיה, סירב להגיש את יומן היום הזה ברדיו. בעקבות זאת, הודח מהגשת "היום הזה" ברדיו. בהמשך הנחה לסירוגין את התוכנית "תיק תקשורת" בטלוויזיה החינוכית בשנותיה הראשונות.
ספרו "אחרת על תקשורת" פורסם ב-1993, בהוצאת רכס.
ב-2004 פרש מהאקדמיה. ב-2008 יצאה לכבודו אסופת המאמרים "סיקור כסיפור: מבטים על שיח התקשורת בישראל", בעריכת מוטי נייגר, מנחם בלונדהיים ותמר ליבס, בהוצאת מאגנס ומכון סמארט, האוניברסיטה העברית.
בשנים האחרונות לחייו סבל רועה ממחלה והיה מאושפז בבית החולים הצרפתי סן לואי. הוא נפטר ב-22 ביולי 2017. ב-25 ביולי 2017 נקבר בבית העלמין בקיבוץ נחשון.
היה נשוי למרים ואב לשלושה בנים. בנו, יואב, הוא מפיק קולנוע.
הערות שוליים

↑  טענות ברשות השידור סביב מינוי יצחק רועה למנהל "ענייני היום" והתפטרות הלפרין, דבר, 15 באפריל 1971
↑  שמח גם ברדיו, דבר, 9 בדצמבר 1971
↑  צבי זינגר, אווירת שליפות מן המותן בחושך - ברשות השידור, מעריב, 18 במאי 1979
↑  כנס ספרנים, דבר, 3 באפריל 1981
↑  מינויים ושינויים, מעריב, 5 באוקטובר 1982
↑  יצחק רועה יגיש את 707, מעריב, 16 בינואר 1986
↑  אילנה באום, יצחק רועה מסרב להגיש "היום הזה", מעריב, 7 בינואר 1987
↑  אילנה באום, יצחק רועה הודח מהגשת היום הזה, מעריב, 15 בינואר 1987
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007272913705171  BnF: cb15856874g (data)  ISNI: 0000 0001 0653 8520  LCCN: n80062417  NTA: 068281609  VIAF: 37504404   WorldCat (עם VIAF): 37504404
קשם

| --- | --- |

 נתונים גאוגרפיים
 מיקום:  המפרץ הפרסי 
 קואורדינטות:  26°50′00″N 56°00′00″E﻿ / ﻿26.833333333333°N 56°E﻿ / 26.833333333333; 56
 שטח:  1,445 קילומטר רבוע
 אורך:  136 קילומטר
 רוחב:  40 קילומטר
 נתונים מדיניים
 מדינה:  איראן איראן
 אוכלוסייה:  1,000
 אזור זמן:  UTC +3:30
  (למפת איראן מוגדלת) טהראן משהד כרג' אספהאן תבריז שיראז קום אהוואז רשת כרמאנשאה בנדר עבאס אפגניסטן פקיסטן טורקמניסטן אוזבקיסטן אזרבייג'ן ארמניה טורקיה עיראק כווית ערב הסעודית  קטר איחוד האמירויות הערביות ע. הים הכספי  המפרץ הפרסי  מפרץ עומאןקשם(למפת איראן רגילה) טהראן משהד כרג' אספהאן תבריז שיראז קום אהוואז רשת כרמאנשאה בנדר עבאס אפגניסטן פק. טורקמניסטן או. אזר. א. ט. עיראק כ. ערב הסעודית  ק. אי. ע. הים הכספי  המפרץ הפרסי  מפרץ עומאןקשם
 
מפת מצר הורמוז והאי קשם
קשם (בפרסית: قشم) הוא אי במצר הורמוז השייך לאיראן.
גאוגרפיה

האי שוכן בסמוך לחופה הדרומי של איראן, שטחו של האי כ-1,500 קמ"ר, אורכו המרבי 136 ק"מ ורוחבו המרבי 40 ק"מ. בשל מיקומו יש לאי חשיבות אסטרטגית גבוהה, ולכן הותקף ונכבש על ידי כוחות צבאיים שונים[דרוש מקור].
העיר הגדולה באי נקראת אף היא קשם ונמצאת בקצהו המזרחי של האי. מלבדה יש עוד כ-90 נקודות יישוב המאכלסות סך הכל כ-100,000 נפש. האוכלוסייה מתפרנסת מדיג, בניית דאו, מסחר ושירותים. באי שטח של כ-300 קמ"ר המהווים אזור סחר חופשי, במטרה לנצל את מיקומו הנוח בין המזרח הרחוק לאירופה. באזור הסחר נעשית פעולת המכלה וחלוקה חוזרת של מטענים בין אניות.
האי הוזכר בכתבי תלמי ובכתביו של אמיאנוס מארקלינוס. טיסת איראן אייר 655 יורטה ב-1988 ליד האי. את האי משרתת גם חברת התעופה Qeshm Air.
בין האי לחוף נמצאת שמורת המנגרובים הארה (hara).
היסטוריה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
סם צמבריס

| --- | --- |

 לידה:  11 במרץ 1949 (בן 75) יוון סקוורה, יוון
 ענף מדעי:  פסיכולוגיה קלינית, הפרעה נפשית, חסר בית, התמכרות לסמים 
 מקום מגורים:  ארצות הברית 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת קולומביה 
 
סם ג'יי צמבריס (באנגלית: Sam J. Tsemberis) הוא פסיכולוג קליני קהילתי ממוצא יווני-קנדי, ומייסד ומנכ"ל ארגון Pathways to Housing, תוכנית דיור המתמקדת במודל "דיור תחילה" (אנ') עבור אנשים הסובלים ממחלות נפש חמורות, היסטוריה ממושכת של חסרות בית ולעיתים התמכרות לסמים. בנוסף, הוא פרופסור קליני בפקולטה לפסיכיאטריה ומדעי ההתנהגות באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס.
Pathways to Housing ודיור תחילה

Pathways to Housing הוא הארגון הנחשב לחלוץ בפיתוח מודל "דיור תחילה" (אנ') בארצות הברית. צמבריס החל את דרכו עם פיתוח מרכז קהילתי לאנשים הסובלים מחסרות בית וממחלות נפש. משם, יזם את תוכנית Pathways to Housing, המעניקה דיור לאנשים במצבם ללא תנאים מוקדמים של הצלחה בטיפולים או שיקום. במחקר אקראי שנערך, נמצא כי משתתפי המודל שהוקצו באופן אקראי לדיור תחילה הצליחו להפחית את מספר הימים בהם היו חסרי בית בכמעט 100 ימים בשנה הראשונה, וההצלחה נמשכה לאורך כל ארבע שנות המחקר.
מודל "דיור תחילה" הוכח כמשתלם כלכלית, בעיקר עקב ירידה בשיעור האשפוזים הפסיכיאטריים. בשנת 2010, המועצה הפדרלית למאבק בחסרות בית בארצות הברית אימצה את המודל בתוכנית האסטרטגית שלה, וקבעה כי "דיור תחילה" הוא הגישה היעילה ביותר לסיום חסרות הבית הכרונית. המודל עבר ניסויים נוספים בקנדה ובאירופה, ובשנתו הראשונה הוכפל משך הזמן שהמשתתפים שהו בדיור יציב.
ב-2016, צמבריס פרסם את הספר "Housing First: Ending Homelessness, Changing Systems and Transforming Lives" יחד עם ד"ר דבורה פדג'ט וד"ר בנג'מין הנווד, המתאר את התפתחות המודל והצלחתו. הספר זכה בשנת 2017 להערכה מיוחדת מאת אגודת המחקר לעבודה סוציאלית.
ב-2018 הגיע צמבריס לדבלין כדי לסייע ביישום המודל באירלנד, והיה מרצה בכנס Housing First בסקוטלנד ובפסגת ראשי ערים בטקסס ב-2019 בנושא חסרות בית.
בשנת 2024, נכלל ברשימת "טיים 100" של מגזין טיים.
הערות שוליים

↑  Sam Tsemberis | UCLA Profiles, profiles.ucla.edu
↑  Housing First, global.oup.com
↑  Minister targets 600 long-term homeless for housing, The Irish Times (באנגלית)
↑  Public health expert to speak at Housing First event, Scottish Housing News, ‏2019-04-18 (באנגלית)
↑  By Ann Marie Oliva, Sam Tsemberis: The 100 Most Influential People of 2024, TIME, ‏2024-04-17 (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007315917405171  ISNI: 0000 0000 3395 6229  LCCN: n2001053839  NKC: pna20201090197  SUDOC: 235567442  VIAF: 271538105   WorldCat (עם VIAF): 271538105
דבורה סמסון

| --- | --- |

 לידה:  17 בדצמבר 1760 פליימפטון, ארצות הברית 
 פטירה:  29 באפריל 1827 (בגיל 66) שרון, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 צאצאים:  מרי גילברט, ארל, בפסקה זו 2 רשומות נוספות שטרם תורגמו 
 השתייכות:  הצבא הקונטיננטלי 
 דרגה:  טוראי 
 פעולות ומבצעים
 המהפכה האמריקאית 
 
דבורה סמסון גָנֵט (אנגלית: Deborah Samson Gannett;‏ 17 בדצמבר 1760 – 29 באפריל 1827), הידועה גם בשם דבורה סמפסון, נלחמה במסגרת הצבא הקונטיננטלי במלחמת העצמאות האמריקאית, כשהיא מחופשת לגבר. השם שאותו אימצה לצורך כך היה רוברט שורטליף. לאחר שהשתתפה במלחמה במשך 17 חודשים וזהותה האמיתית נודעה למפקדה, היא שוחררה בכבוד.
בשנת 1802 הפכה סמסון לאישה הראשונה שיצאה למסע הרצאות בארצות הברית, שבו דיברה על חוויותיה בזמן המלחמה.
היא הוכרזה כגיבורה הרשמית של חבר העמים של מסצ'וסטס ב-23 במאי 1983, וב-1985 כיבדה החברה ההיסטורית של הקפיטול של ארצות הברית את דבורה סמסון במדליית הנצחה לאחר המוות.
ילדות

דבורה סמסון נולדה ב-17 בדצמבר 1760 בעיירה פלימטון שבמסצ'וסטס. סמסון הייתה אחת משבעת ילדיהם של ג'ונתן סמסון (או סמפסון) ודבורה ברדפורד. שמותיהם של אחדים מאחיה ואחיותיה היו: רוברט שרטלף, אפרים, סילביה ויעקב. אמה של סמסון הייתה נינתו של ויליאם ברדפורד, המושל השני של המושבה פלימות', אולם למרות הייחוס, משפחתה הייתה ענייה.
למשפחתה של סמסון נאמר שאביה מת כשספינתו נטרפה, אך על פי הסברה הוא נטש את המשפחה כשהייתה בת חמש והיגר למחוז לינקולן שבמדינת מיין, שם חי בעוני ונפטר ב-1811.
לאחר שמצאה את עצמה לבדה, לא יכלה האם לפרנס את ילדיה ולבסוף נאלצה לפזר אותם למשקי בית של חברים וקרובי משפחה, נוהג שהיה נפוץ בניו אינגלנד של המאה ה-18. קרובת משפחה בשם פולר קיבלה את דבורה סמסון לביתה, אך סידור זה הגיע לקיצו כאשר נפטרה פולר כשסמסון הייתה בת שמונה. בשלב זה הועברה סמסון הצעירה למשפחת הכומר ת'אצ'ר, אך גם פתרון זה לא האריך ימים כיוון שהמשפחה שאירחה אותה לא יכלה לכלכל אותה עוד. בגיל עשר נאלצה להתחיל לעבוד למחייתה, כמשרתת חוזית אצל משפחת תומאס במידלבורו שבמסצ'וסטס, עד שימלאו לה שמונה עשרה שנה.
בתמורה לשירותה אצל משפחת תומאס קיבלה סמסון אוכל, לבוש ומחסה, וכן למדה מלאכות כמו טווייה ואריגה. כמקובל לגבי נערות כפריות בתקופתה, לא קיבלה כל השכלה פורמלית, אולם בכל ערב, לאחר סיום עבודות החווה שלה, היא ביקשה מילדי המשפחה שילמדו אותה את מה שהם למדו בבית הספר. היא מאוד אהבה ספרים, ועל אף שהשימוש בהם עורר ביקורת במשפחת תומאס אצלה עבדה, היא הצליחה בלימודיה עד כדי כך שכבר לפני מלאת לה שבע עשרה שנה קיבלה משרת מורה בעיירה מידלבורו. כמו כן, דווח כי סמסון הייתה בעלת כישרון למכונאות וכן לעיבוד עץ, למשל בניית שרפרף חליבה וקליעת סלים. בגיל שמונה עשרה, עם סיום חוזה השירות שלה, התפרנסה סמסון מהוראה בתקופות הקיץ של 1779 ו-1780 ובחורף היא עבדה כאורגת, שני מקצועות מבוקשים באותם ימים. היא עבדה גם עבור הטברנה ספרואטס, שם נהגו להתכנס לוחמי מלחמת העצמאות של ארצות הברית, כולל בנו של הבעלים, אבנעזר, זמן לא רב לפני שקודם לדרגת קולונל.
תיאור פיזי

סמסון הייתה אישה לבנה, גובהה היה מעט מעל 1.70 מטר, מעל הממוצע אפילו בהשוואה לגבר הממוצע בתקופתה. היא הייתה גבוהה בכמעט שלושים סנטימטר מהאישה הממוצעת באותה תקופה. שערה היה בלונדיני, עיניה כחולות, אפה בולט, סנטרה שטוח והיא הייתה בעלת חזה קטן. בצעירותה הייתה רזה ממרבית הנשים, לא נראתה נשית וגם לא גברית במיוחד, ויכלה לשנות את הדרך בה החברה רואה אותה על ידי שינוי לבוש פשוט. בזמן העבודה בחוות משפחת תומאס נהגה ללבוש בגדי גברים, והעבודה הפיזית גרמה להתרחבות כתפיה. הביוגרף שלה, הרמן מאן, שהכיר אותה אישית במשך שנים רבות, כתב שהייתה זריזה וזקופת קומה, עבת מותניים ולא יפה, אולם מצד שני סיפר שכאשר לבשה מדים, נשים החשיבו אותה כגבר נאה.
שירות צבאי > השערות לגבי האופן בו הצליחה להסוות את זהותה

ההיסטוריון אלפרד יאנג משער כי סמסון ניצלה את הרגלי הסניטציה בצבא, לפיהם רחצה של כל הגוף הייתה נדירה, כדי להישמר מחשיפה. למרות מבנה גופה שהיה עדין יחסית לגברים והעדר זקן, מעולם לא חשדו בה כאישה. נאמר עליה כי הייתה רזה מהאישה הממוצעת וגבוהה מרוב הגברים בימיה, לכן לא נראתה נשית או גברית וכך יכלה להופיע כגבר או כאישה על פי הבגדים שלבשה. את שדיה הסתירה סמסון על ידי קשירתם. מכיוון שהיא הצטרפה ליחידה מובחרת, סביר היה שהתחפושת שלה תצליח, מכיוון שאיש לא ציפה למצוא אישה בקרב חיילים שנבחרו במיוחד בשל גודלם הגבוה מהממוצע ויכולתם הפיזית המעולה.
חיי משפחה

לאחר השחרור חזרה סמסון לבית אימה, אבל עזבה זמן קצר לאחר מכן עקב ביקורת מאימה על שירותה הצבאי. היא עברה לגור אצל דודתה, כשהיא שוב לובשת בגדי גברים וזו חשבה בטעות שהמבקר הוא אפרים, אחיה של דבורה סמסון.
ב-7 באפריל 1785 נישאה סמסון לאיכר בנג'מין גנט (1757–1837), חקלאי מהעיירה שרון שבמסצ'וסטס. לאחר נישואיה לגנט, חיה סמסון את השנים הראשונות לחייה האזרחיים כאשת איכר טיפוסית. דבורה ובנג'מין גרו במבנה בן שלושה חדרים, וחיו בדוחק תמידי. לזוג נולדו שלושה ילדים ולמרות מצבם הכלכלי הקשה הם גם אימצו ילדה יתומה. למרות שלכאורה נישאה לאיכר מהמעמד הבינוני, לאביו נולדו ילדים רבים מכפי יכולתו לתמוך בהם והחווה שכלכלה את בנג'מין ודבורה גנט, שלושת ילדיהם הבוגרים ונתמכים נוספים כללה עם פטירתו בשנת 1811 רק כמאה אקר (כ-400 דונם), לכן כל הכנסה אותה יכלה סמסון להשיג הייתה חיונית למשפחה.
סיבה נוספת למצוקה הכלכלית הייתה כפי הנראה רפואית. אדם בשם פ. פארסון נתן עדות בשבועה כי במרבית הזמן, לאורך כל ארבעים ושש השנים שבהן חיה סמסון עם בנג'מין גנט, לא יכלה לעבוד עבודה פיזית בשל כדור הרובה שנשאר בגופה מאז פציעתה במלחמה. סנטור לשעבר בשם ויליאם אליס כתב כי ידע שגנט הוציא סכומי כסף גדולים במשך לפחות עשרים שנה על טיפולים רפואיים לסמסון, עקב פציעתה.
לימים הפך בנם ארל למפקד במליציה ולאיש עסקים מצליח. כאשר נישא ארל ובנה בית מפואר בעיירה שרון, ב-1813, שם קבעה סמסון את מקום מגוריה, הוקלה המצוקה הכלכלית.
פטירה

סמסון נפטרה מקדחת צהובה ב-29 באפריל 1827 בהיותה בת כ-66. היא נקברה בבית הקברות רוק רידג' בעיירה שרון שבמסצ'וסטס ועל מצבתה נכתב: החיילת. שנות שירותה הצבאי רשומות על גבי המצבה כ-1781 עד 1783. אדמס שחקר ופרסם את הביוגרפיה המתוקנת שלה ב-1866 מדגיש כי זו טעות וסמסון התגייסה ב-1782 (כפי שגם אומרים המקורות המאוחרים יותר) ולא ב-1781. שנים רבות לאחר מותה הקים הנכד שלה בקרבת מקום אנדרטה לזכרה ולזכר חיילי מלחמת האזרחים.
תשלומי שארים

ארבע שנים לאחר מותה של סמסון עתר בעלה בנג'מין גנט לקונגרס לקבלת פנסיה כבן זוג של חיילת. על אף שלא היו נשואים בתקופת שירותה, הוועדה המפקחת על עתירתו קבעה בשנת 1837 כי ההיסטוריה של המהפכה "לא מספקת דוגמה אחרת לגבורה נשית, נאמנות ואומץ". גנט זכה לפנסיה, אך נפטר לפני שהספיק לקבל אותה.
מורשת > הנצחת שמה

העיירה שרון מנציחה את סמסון בפסל המוצב מול הספרייה הציבורית, בפארק דבורה סמסון וב-בית דבורה סמסון גנט, הנמצא בבעלות פרטית ואינו פתוח לציבור. הקרקע החקלאית מסביב לבית מוגנת על מנת להבטיח שלא יתבצעו עבודות פיתוח בחווה ההיסטורית.
בשנת 1906, פלימפטון שבמסצ'וסטס, העיירה בה נולדה, הנציחה את זכרה באמצעות סניף של בנות המהפכה האמריקאית (אנ') על שם דבורה סמסון וכן הציבה סלע עם כתובת זיכרון באחד הפארקים העירוניים.
ב-10 במרץ 1944, במהלך מלחמת העולם השנייה, נקראה לכבודה ספינת החירות SS דבורה גנט.
ב-23 במאי 1983 חתם מייקל דוקאקיס, מושל מסצ'וסטס, על הצהרה המגדירה את דבורה סמסון כגיבורה הרשמית של מדינת מסצ'וסטס, והפיכתה לאדם הראשון שהוכרז כגיבור מדינה.
ב-1985, החברה ההיסטורית של הקפיטול של ארצות הברית הנפיקה מדליית זיכרון לכבודה של סמסון.
החל משנת 2000, דגל העיירה של פלימפטון משלב את סמסון כגיבורה הרשמית של מסצ'וסטס.
ב-2020 הקונגרס האמריקאי העביר חוק על שם דבורה סמסון העוסק בטיפול רפואי וזכויות של יוצאי צבא מובטלים, בדגש על נשים.
מורשת > מדגם אזכורים באמנות ובמדיה

ביוגרפיה בשם "The Female Review: or, Memoirs of an American Young Lady", נכתבה על ידי הרמן מאן, ופורסמה כבר ב-1797. במסגרת הכתיבה, הזמין מאן ציור בצבעי שמן שעיטר את כריכת הספר, על אף שאינו מחמיא. הביוגרפיה של סמסון נערכה, הורחבה ופורסמה שוב עם הערות ותיקונים ב-1866 על ידי ג'ון אדמס, ובהקדמה מוזכרים שלושה אזכורים קודמים של סיפורה של סמסון.
Portrait of Deborah: A Drama in Three Acts" (1959)" הוא מחזה מאת צ'ארלס אמרי שערך את הופעת הבכורה שלו בתיאטרון קמדן הילס, קמדן, מיין, ב-19 בפברואר 1959.
I'm Deborah Sampson: A Soldier of the Revolution (1977)" מאת פטרישיה קלאפ הוא תיאור בדיוני על חייה המוקדמים של סמסון וקורותיה במלחמת העצמאות.
סמסון מתוארת בתור רוברט שורטלס, אחד החיילים הקומיים ב-The Rebel Mess in The American Revolution" (1999)", מאת קירק ווד ברומלי.
בשנת 2003, וופי גולדברג גילמה את סמסון בפרק 34 של "Liberty's Kids", פרק בשם "Deborah Sampson: Soldier of the Revolution"
אלכס מאיירס, צאצא של סמסון, פרסם את Revolutionary" (2014)", תיאור בדיוני של חייה.
ההיסטוריונית והעיתונאית אליסון לי קואן הציגה את "Deborah Sampson: Continental Army soldier", הרצאה ביוגרפית באתר ההיסטורי הלאומי של כנסיית סנט פול ב-7 ביולי 2016.
מריל סטריפ כללה את סמסון בנאום שלה בוועידה הלאומית הדמוקרטית של 2016, יחד עם נשים אחרות שהשפיעו על ההיסטוריה.
סיפורה של סמסון, כפי שסופר על ידי פאג'ט ברוסטר, הועלה מחדש בבכורה של העונה החמישית של "Drunk History", כאשר אוון רייצ'ל ווד גילמה את סמסון.
"Cloaked in Courage: Deborah Sampson, Patriot Soldier" הוא ספר מאת בת' אנדרסון שפורסם בהוצאת Calkins Creek בשנת 2022.
"A Girl Called Samson: A Novel" הוא רומן היסטורי-בדיוני מאת איימי הרמון שפורסם בהוצאת לייק יוניון, 2023, ISBN 1542039746.
"The Memoir of a Female Soldier: Deborah Sampson's American Revolution" הוא רומן היסטורי מאת יאן לואיס נלסון בהוצאת Massaemett Media, 2023,ISBN 9798218140120.
ראו גם

קתאי ויליאמס - האישה האפרו-אמריקאית הראשונה שהתגייסה לצבא ארצות הברית (שהוקם ב-1784), בין השנים 1866–1868, בהעמידה פנים שהיא גבר.
אנה לירינג - חיילת פרוסית ששירתה כגבר בסביבת 1814 ונאלצה לעזוב את הצבא לאחר שזהותה נחשפה.
אסתר מנואל - חיילת יהודייה בצבא הפרוסי ששרתה כחייל בין השנים 1812–1815 וקיבלה את עיטור צלב הברזל.
האנה סנל - חיילת בריטית בין השנים 1745 - 1750, לחמה גם מעבר לים ולבסוף חשפה את זהותה ופרשה.
פרנצ'סקה סקאנאגאטה - קצינה בצבא האיטלקי, שירתה בין השנים 1797 - 1800 ונאלצה לפרוש כשזהותה נחשפה.
פרדריקה קריגר - חיילת בצבא הפרוסי, שירתה בין השנים 1813 - 1815 במהלכן קיבלה אישור לשרת על אף שזהותה נחשפה.
לקריאה נוספת

"McGovern, Ann, and Harold Goodwin. "The Secret Soldier: The Story of Deborah Sampson. ניו יורק: Scholastic Inc, 1975. מסת"ב 0-590-32176-5 מיועד לנוער. (באנגלית)
"All the Daring of the Soldier: Women of the Civil War Armies", מאת ההיסטוריונית Leonard, Elizabeth D. ניו יורק: WW Norton & Co, 1999. מסת"ב 0-393-04712-1. (באנגלית)
"Glory, Passion, and Principle: The Story of Eight Remarkable Women at the Core of the American Revolution", מאת Melissa Lukeman Bohrer. ניו יורק: Atria Books, 2003. מסת"ב 0-743-45330-1. (באנגלית)
"Masquerade: The Life and Times of Deborah Sampson, Continental Soldier", ביוגרפיה מאת ההיסטוריון Young Alfred F. שפורסמה ב-2005, Vintage Books. מסת"ב 978-0679761853
"Soldier's Secret: The Story of Deborah Sampson" מאת Sheila Solomon Klass. ניו יורק: הנרי הולט, 2009. מסת"ב 9780805082005. מיועד לנוער. (באנגלית)
תקוף, תעשה פיגועים

| --- | --- |

צילום מסך מתוך הווידאו קליפ שהועלה לערוץ היוטיוב של החמאס
 שיר בביצוע גדודי עז א-דין אל-קסאם
 יצא לאור:  10 יולי 2014
 סוגה:  שיר תעמולה 
 שפה:  ערבית, עברית
 אורך:  4:59
 
תקוף, תעשה פיגועים (בערבית: زلزل أمن اسرائيل, זַלְזֶל אַמְן אִסְרַאאִיל, "זעזע את ביטחון ישראל") הוא שיר תעמולה שהופק על ידי גדודי עז א-דין אל-קסאם, הזרוע הצבאית של חמאס. השיר, שנכתב במקורו בערבית ופורסם בשנת 2012, התפרסם בגרסה העברית במהלך מבצע צוק איתן בקיץ 2014. הוא הפך בציבור הישראלי ללהיט קומי וגרסאות כיסוי היתוליות ופארודיות רבות הופקו בישראל כתגובה.
הגרסה העברית לשיר פורסמה על ידי חמאס במהלך העימות ברצועת עזה כחלק מהמאבק הפסיכולוגי והתעמולתי של הארגון. גרסה זו מושרת על ידי זמרים עזתיים ומילותיה קוראות ומעודדות לבצע פיגועים בישראל וביושביה. בחירת המילים בתרגום לעברית מליצית והגיית הזמרים מעט משובשות. הקליפ המלווה אותו מציג תעמולה מיליטנטית. מסיבות אלו ובשל הלחן הקליט הפך השיר ללהיט הומוריסטי בקרב הישראלים ובהמשך הוקלטו לו גרסות כיסוי ופארודיה רבות, והוא אוזכר בתוכניות טלוויזיה ישראליות. גם ברשתות החברתיות בלט השיר כמקור ונושא לבדיחות. כך למשל הסטנדאפיסט שלום אסייג ביצע את השיר כמערכון בו הוא מגלם מתמודד באודישן לתוכנית The Voice ישראל.
השיר הוסר מערוץ היוטיוב של חמאס משום שתויג כהפרת המדיניות של יוטיוב האוסרת על דברי שטנה, אך עותקים שלו הועלו לאתר.
מבנה השיר

השיר בנוי מפזמון חוזר ושישה בתים, כאשר יש בתים המושרים פעם אחת, יש פעמיים, ויש שלוש. יש בתים שאחריהם הפזמון מושר פעם או פעמיים ויש שלא.
ניתן לראות במשפט "כקורי עכביש הם מתגלים" הֶרמז לנאום קורי העכביש.
השיר משתמש במשלב מוגבה (כמו בביטוי "אבד עליו הכלח") לצד שיבושים בלתי-תקניים בתחביר ובאוצר מילים.
מבנה השיר > מילות השיר

פזמון:

תקוף, תעשה פיגועים

טלטל, גרום לזעזועים

חסל את כל הציונים

זעזע את ביטחונה של ישראל

בית ראשון (פעמיים):

לחתור למגע עם הציונים

לשרוף מחנות וחיילים

את ביטחון של ישראל זעזע

לחצוב להבות אש וולקנים

פזמון חוזר (פעמיים)
בית שני (פעמיים):

מדינת חולשה ותעתועים

מעמד במלחמה לא מחזיקים

כקורי עכביש הם מתגלים

כשהמפגש עם אבירים

בית שלישי:

זעזע את ביטחונה של ישראל

תדליק בליבה כמו כּוּרים

מוטט אותה עד ליסודות

תדביר את קן התיקנים

גרש את כל הציונים

פזמון חוזר
בית רביעי (פעמיים):

לבבות הציונים כל אחד פונה

לכיוון אחר ואין מזדהה

ממוות נבהלים והם מתחבאים

מאחורי חומות וממוגנים

בית שלישי
פזמון חוזר
בית חמישי (פעמיים):

צבא של אשליה ולא יוצלח

אבד עליו הכלח, ונאלח

חייליו כעכברים בשדה יבש

קרב ובא מותם בירי תפתח

בית שלישי
פזמון חוזר
בית שישי (פעמיים):

תמטיר כבר אותם המון טילים

תעשה את עולמם מחזה אימים

תצרוב להם בתודעה נס גדול

כי הם מגורשים ואנו נשארים
בית שלישי
בית ראשון (פעמיים)
ראו גם

נאצר מחכה לרבין
יאללה יא נסראללה
הערות שוליים

↑  كيف تعامل الإسرائيليون مع أغنية حماس "زلزل أمن إسرائيل"؟
↑   הגירסה הערבית של השיר, סרטון  באתר יוטיוב
↑  Hamas taunts Israel with battle song in Hebrew, אתר אל-ערביה באנגלית, 12 ביולי 2014
↑  הסרטון בפייסבוק
↑  אביב מזרחי, תקוף סימבה, עשה פיגועים, באתר ynet, 29 ביולי 2014
| חמאס חמאס |
| --- | --- | --- |
| מחלקות | הלשכה המדינית של החמאס • גדודי עז א-דין אל-קסאם |  |
| היסטוריה | אמנת חמאס • תמיכת איראן בחמאס • תמיכת טורקיה בחמאס |  |
| קרבות ומלחמות | האינתיפאדה הראשונה • האינתיפאדה השנייה • עימות חמאס–פת"ח ברצועת עזה • מבצע עופרת יצוקה • מבצע עמוד ענן • מבצע צוק איתן • מבצע שומר החומות • מבצע חגורה שחורה • מתקפת הפתע על ישראל  • מלחמת חרבות ברזל |  |
| פיגועים | רצח אבי סספורטס ואילן סעדון • חטיפת נסים טולדנו ורציחתו • הפיגוע בקו 5 • הפיגועים באוטובוסים בקו 18 בירושלים • הפיגוע בדיזנגוף סנטר • הפיגוע בדולפינריום • הפיגוע במסעדת סבארו • הפיגוע במלון פארק • הפיגוע במסעדת מצה • רצח שלושת הנערים |  |
| מנהיגים | אחמד יאסין • יחיא עיאש • אחמד ג'עברי • עבד אל-עזיז א-רנתיסי • ח'אלד משעל • יחיא סינוואר • אסמאעיל הנייה |  |
| תקשורת, תעמולה וחינוך | ערוץ אל-אקצא • האוניברסיטה האסלאמית בעזה • תקוף, תעשה פיגועים • חלוצי המחר • מערך ההסברה של החמאס • סוכנות הידיעות שהאב • מרכז המידע הפלסטיני |  |
יו סווינטון ליגרי

יו סווינטון ליגרי (באנגלית: Hugh Swinton Legaré ;‏ 2 בינואר 1797 –  20 ביוני 1843) היה עורך דין ופוליטיקאי אמריקאי, שכיהן כתובע הכללי של ארצות הברית בממשלו של הנשיא ג'ון טיילר וכחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם קרוליינה הדרומית.