stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קוריאנים
דמוגרפיה > אמריקאים-קוריאנים

הגירת קוריאנים לארצות הברית החלה כבר בשנת 1903, אך הקהילה האמריקאית הקוריאנית לא גדלה לגודל משמעותי, אלא רק לאחר העברת חוק ההגירה והאזרחות משנת 1965; נכון לשנת 2017, למעט הבלתי מתועדים, חיים בערך 1.85 מיליון מהגרים קוריאנים ואנשים ממוצא קוריאני בארצות הברית על פי הנתון הרשמי של מפקד האוכלוסין של ארצות הברית.
למרות חלקם הקטן באוכלוסייה הכללית, המיעוט הקוריאני נחשב למשמעותי ביותר בכלכלה. על פי נתוני מפקד האוכלוסין של ארצות הברית בשנת 2000, ממוצע הכנסות משקי הבית של הקוריאנים במדינה היה 59,981 דולר, והיה גבוה בכ-5.1% מהממוצע בארצות הברית באותה תקופה, שעמד על כ-56,604 דולר.
דמוגרפיה > אוכלוסיות קוריאניות חלקית

החוקר פאק נוג'ה טוען כי בקוריאה היו 5,747 זוגות יפנים-קוריאנים בסוף שנת 1941. פאק צ'יל העריך שיש ביפן 70,000–80,000 "חצי קוריאנים" בשנים שלאחר מלחמת העולם השנייה.
ראו גם

דמוגרפיה של קוריאה הדרומית
היסטוריה של קוריאה
יפנים
קווין קונולי

| --- | --- |

קונולי בפסטיבל הסרטים טרייבקה, אפריל 2007
 לידה:  5 במרץ 1974 (בן 50) לונג איילנד, ניו יורק, ארצות הברית
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1990
 מקום לימודים:  Patchogue-Medford High School 
 פרופיל ב-IMDb
 
קווין קונולי (באנגלית : Kevin Connolly; נולד ב-5 במרץ 1974) הוא שחקן ובמאי קולנוע אמריקאי, אשר התפרסם בצעירותו בסדרת הטלוויזיה "Unhappily Ever After" ‏(1995–1999) בתור ריאן מאלוי, ובשנים שלאחר מכן בשל תפקידו בתור אריק מרפי (אנ') בסדרת הטלוויזיה של HBO, "הפמליה" (2004–2011), תפקיד אשר הקנה לו מועמדות לפרס גלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר בסדרת קומדיה או סדרה מוזיקלית.
ביוגרפיה

קונולי נולד בעיירה פאצ'וג (אנ'), שנמצאת כ-50 ק"מ מזרחית לעיר ניו יורק, וגדל בכפר הפרברי מדפורד (אנ'), ניו יורק. אמו, איילין, היא ממוצא אירי. יש לו אח גדול, טים, בלש במשטרת ניו יורק.
קונולי סיים את לימודיו בבית הספר התיכון פאצ'וג-מדפורד (אנ') ב-1992.
קריירה

הוא החל את הקריירה שלו בגיל שש, כאשר הופיע בפרסומות טלוויזיה, בין היתר השתתף בקמפיין למותג העוגיית שוקולד צ'יפס צ'יפס אהוי (אנ').
בשנת 1990 לוהק לתפקידו הקולנועי הראשון, בתור צ'יקי בסרט "רוקי 5".
בשנת 1992,  גילם את שון קלי בסרט "Alan & Naomi", המבוסס על הרומן באותו שם מאת מיירון ליבוי, באותה שנה אף הופיע בתור אחת הדמויות הראשיות בסיטקום "Great Scott!" של FOX שבוטלה לאחר עונה אחת. הופעתו בתוכנית זו זיכתה אותו מאוחר יותר במועמדות ל"פרס האמן הצעיר", בתור שחקן המשנה הצעיר הטוב ביותר בסדרות טלוויזיה.
הוא אף גילם את בנו של דבני קולמן בסרט משנת 1993, "התפרנים מבברלי הילס". קונולי המשיך והופיע בתפקידי אורח בסדרות טלוויזיה כמו "כנפיים", "Getting by" וסדרת הדרמה הרפואית "ER".
במהלך השנים 1995-96, כיכב קונולי בסרט "השזיף של דון", לצידם של טובי מגווייר ולאונרדו דיקפריו. מאוחר יותר באותה השנה קיבל את תפקידו כראיין מאלוי בסיטקום "Unhappily Ever After". תוכנית זו ציינה את הופעתו הראשונית של קונולי כבמאי, כאשר ביים חמישה פרקים בעונה הרביעית של הסדרה.
הפריצה הגדולה של קונולי באה ב-2004 בסדרה "הפמליה" של רשת HBO בה גילם את אחד התפקידים הראשיים. ב-2007, ביים קונולי לראשונה סרט באורך מלא; "הגנן של גן-עדן", אשר הוקרן לראשונה באפריל 2007 בפסטיבל הסרטים טרייבקה.
בנוסף לעבודתו בתחום הטלוויזיוני, קונולי כיכב במספר סרטים מרכזיים, ביניהם "אנטואן פישר", "ג'ון קיו" ו"היומן".
באוגוסט 2007, לוהק בתור שחקן משנה בסרט "הוא פשוט לא בקטע שלך", אשר יצא לאקרנים ב-2009. קונולי לוהק, על פי הדיווחים, לסרט חדש בתור נגן הג'אז בני גודמן, לצידם של ניק קאנון, ברנדון רות' והראפר Ludacris. הסרט, אשר מתרחש בשנות ה-30, יתמקד באחת הלהקות הבין-גזעיות הראשונות באותה התקופה.
באוקטובר 2008, נשכר קונולי כדי לביים את הקליפ הראשון שלו עבור הראפר דה גיים, באירוח ני-יו. הקליפ נעשה עבור השיר "Camera Phone" הלקוח מאלבומו האחרון של The Game.
בשנת 2018 קונולי ביים את הסרט "גוטי: שלושה דורות" בכיכובו של ג'ון טרבולטה בתפקיד המאפיונר ג'ון גוטי. קונולי נשכר לביים את הסרט אחר שמספר במאים, כולל בארי לוינסון, צורפו לפרויקט במהלך תהליך הפיתוח הממושך שלו. הסרט היה לאסון קריטי ומסחרי, והוא אחד הסרטים הבודדים שזכו לדירוג של 0% באתר הביקורות Rotten Tomatoes.
בשנת 2019 החל לשחק בדמותו של ג'יימס הוק בעונה השנייה של סדרת הפשע "The Oath" בכיכובו של ראיין קוואנטן.
חיים אישיים

ב-15 ביולי 2020, קונולי הואשם בתקיפה מינית של עוזרת מעצב התלבושות גרייסי קוקס. התקיפה לכאורה התרחשה בדצמבר 2005, במהלך מסיבת סיום צילומים של סרטו "הגיבור מגן עדן". מאוחר יותר הכחיש קונולי את ההאשמה באמצעות דובר, ואמר כי המפגש היה בהסכמה.
קונולי היה במערכת יחסים עם אשת החברה ומפיקת הקולנוע הבריטית פרנצ'סקה דאטון מיולי 2017 עד יולי 2018.
ב-11 בינואר 2021, פורסם כי קונולי מצפה לילד ראשון עם בת זוגו בשנתיים האחרונות, השחקנית זולאי הנאו (אנ'). נולדה להם בת, קנדי קרוז, ב-7 ביוני 2021.
פילמוגרפיה > קולנוע

| שנה | סרט | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 1990 | רוקי 5 | צ'יקי |  |
| 1992 | Alan & Naomi | שון קלי |  |
| 1993 | התפרנים מבוורלי הילס | מורגן דרייסדייל |  |
| 1995 | Angus | אנדי |  |
| 1999 | Tyrone | סם אדמס |  |
| 2001 | השזיף של דון | ג'רמי |  |
| 2002 | Devious Beings | קייסי |  |
| 2002 | ג'ון קיו | סטיב מקגוויר |  |
| 2002 | אנטואן פישר | סלים |  |
| 2003 | Whatever We Do |   | סרט קצר; במאי |
| 2004 | היומן | פין |  |
| 2005 | The Check Up | מייק |  |
| 2007 | הגיבור מגן עדן |   | במאי |
| 2009 | הוא פשוט לא בקטע שלך | קונור בארי |  |
| 2009 | האמת המכוערת | ג'ים ריאן |  |
| 2010 | סקרטריאט | ביל נאק |  |
| 2012 | Hotel Noir | ואנס |  |
| 2014 | Reach Me | רוג'ר |  |
| 2015 | הפמליה | אריק מרפי (אנ') |  |
| 2016 | אלינור היקרה |   | במאי |
| 2018 | גוטי: שלושה דורות |   | במאי |
| 2020 | מועדון קרב בנות | ד"ר רוי פארק |  |
| 2023 | Dashing Through the Snow | ג'רלד |  |
| TBA | Krazy House |  |  |
פילמוגרפיה > טלוויזיה

| שנה | סדרה | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 1992 | Great Scott! | לארי אודונל | תפקיד ראשי; 13 פרקים |
| 1993 | כנפיים (אנ') | סקוטי נלסון | פרק: "Joe Blows: Part 1" |
| 1994 | Getting By | ספיידר | פרק: "It Takes a Thief" |
| 1994 | CBS Schoolbreak Special | רוברט סנדרסון | פרק: "Kids Killing Kids" |
| 1995–1999 | Unhappily Ever After | ריאן מאלוי | תפקיד ראשי (5 עונות); 100 פרקים גם ביים 5 פרקים (1997–1999) |
| 1996 | ABC Afterschool Special | קווין | פרק: "Educating Mom" |
| 1997 | Sub Down | פאטי הולידיי | סרט טלוויזיה של USA Network |
| 2000 | Up, Up and Away | מלקולם | סרט טלוויזיה של ערוץ דיסני |
| 2001 | First Years | ג'ו | 4 פרקים |
| 2004–2011 | הפמליה | אריק מרפי (אנ') | תפקיד ראשי (8 עונות); 96 פרקים גם ביים 2 פרקים (2010–2011) מועמד פרס גלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר בסדרת קומדיה או סדרה מוזיקלית (2009) מועמד פרס סטלייט לשחקן הטוב ביותר בסדרת קומדיה או סדרה מוזיקלית (2005) |
| 2007 | רובוט צ'יקן | לאונרד בייקר / פסיכיאטר | דיבוב; פרק: "More Blood, More Chocolate" |
| 2012 | The Unknown |   | במאי הפרק: "Prime Cut" |
| 2013 | 30 for 30 |   | במאי הפרק: "Big Shot" |
| 2014 | חברים הכי טובים (אנ') | בובי לוץ | תפקיד ראשי; 13 פרקים |
| 2016 | פיץ' | צ'רלי גרהאם | 5 פרקים |
| 2018 | סנאץ' |   | במאי 3 פרקים |
| 2019 | The Oath | ג'יימס הוק | 2 פרקים גם במאי 3 פרקים |
קוצ'ינצ'ינה הצרפתית

קוצ'ינצ'ינה הצרפתית (לעיתים מאויתת כקוצ'ין-סין; בצרפתית: Cochinchine française; בווייטנאמית: Xứ thuộc địa Nam Kỳ, בכתב סיני: 處屬地南圻) הייתה מושבה של הודו-סין הצרפתית, שהקיפה את כל אזור קוצ'ינצ'ינה התחתית או דרום וייטנאם מ-1862 עד 1946. הצרפתים הפעילו כלכלת מטעים שהמוצר האסטרטגי העיקרי שלה היה גומי.
לאחר סיום הכיבוש היפני (1941–1945) וגירוש מסייגון של וייט מין הלאומני בהנהגת הקומוניסטים ב-1946, השטח הוגדר על ידי הצרפתים כרפובליקה האוטונומית של קוצ'ינצ'ינה, החלטה שנויה במחלוקת שהביאה לפרוץ מלחמת הודו-סין הראשונה. בצעד נוסף להכחשת הטענות של הרפובליקה הדמוקרטית של וייטנאם שהוכרזו בהאנוי על ידי הווייט מין ב-1949, קוצ'ינצ'ינה אוחדה רשמית עם אנאם וטונקין במדינת וייטנאם בתוך האיחוד הצרפתי.
Nam Kỳ מקורו בתקופת שלטונו של Minh Mạng משושלת נווין, אך הפך לשם הקשור לתקופה הקולוניאלית הצרפתית ולכן וייטנאמים, במיוחד לאומנים, מעדיפים להשתמש במונח Nam Phần עבור דרום וייטנאם.
היסטוריה > הכיבוש הצרפתי

בשנת 1858, באמתלה של הגנה על פעילותם של מיסיונרים צרפתים קתולים, ששושלת נווין הקיסרית הווייטנאמית ראתה יותר ויותר כאיום פוליטי, תקף האדמירל הצרפתי שארל ריגו דה ז'נואלי, בסיוע כוחות ספרדים מהפיליפינים, את טוראן (היום דה נאנג) באנאם. בתחילת 1859 הוא יצא בהמשך לכך בהתקפה על סייגון, אך כמו בטוראן לא הצליח להשתלט על שטח מחוץ לתחום ההגנתי של העיר. המצור הווייטנאמי על סייגון לא הוסר עד 1861 כאשר כוחות צרפתיים נוספים הצליחו להתקדם מעבר לדלתא של המקונג.
הווייטנאמים נכנעו ב-1862 וחתמו על הסכם סייגון. ההסכם הבטיח את החופש של הדת הקתולית; פתח את דלתת המקונג (ושלושה נמלים בצפון, בטונקין) לסחר; ומסר לצרפת את המחוזות Biên Hòa, Gia Định ו-Định Tường יחד עם האיים פולו קונדור. בשנת 1867, האדמירל הצרפתי פייר דה לה גרנדייר אילץ את הווייטנאמים לוותר על שלושה מחוזות נוספים, צ'או דצ'ק, הא טיין וון לונג. עם שלושת המחוזות הללו נפלו כל דרום וייטנאם והדלתא של המקונג לשליטת צרפת.
היסטוריה > איחוד השלטון

ב-1871 כל השטחים שהועברו לצרפתים בדרום וייטנאם שולבו כמושבת קוצ'ינצ'ינה, עם אדמירל דופרה כמושלה הראשון.
בשנת 1887 הפכה המושבה לחברה קונפדרלית באיחוד הודו-סין הצרפתית. שלא כמו מדינות החסות של אנאם (מרכז וייטנאם) וטונקין (צפון וייטנאם), קוצ'ינצ'ינה נשלטה ישירות על ידי הצרפתים, הן דה יורה והן דה פקטו, ויוצגה על ידי ציר באספה הלאומית בפריז.
בתוך הודו-סין, קוצ'ינצ'ינה הייתה הטריטוריה עם הנוכחות האירופית הגדולה ביותר. בשיאו, ב-1940, נאמד ב-16,550 איש, רובם המכריע חי בסייגון.
היסטוריה > כלכלת מטעים

השלטונות הצרפתיים נישלו בעלי אדמות ואיכרים וייטנאמים כדי להבטיח את השליטה האירופית בהרחבת ייצור האורז והגומי. עד 1930, הצרפתים שלטו ביותר מרבע מהאדמות החקלאיות של קוצ'ינצ'ינה. עם זאת, בעלי הקרקעות הצרפתים-וייטנאמים נותרו דומיננטיים מהותיים בדלתא של המקונג, אשר שלטו ברוב הבעלות על החוות ובייצור האורז של האזור. הצרפתים החלו בייצור גומי בקוצ'ינצ'ינה בשנת 1907 בחיפוש אחר חלק מרווחי המונופול שהרוויחו הבריטים מהמטעים שלהם במלאיה. השקעות ממטרופולין צרפת קיבלו עידוד על ידי מענקי קרקע גדולים המאפשרים גידול גומי בקנה מידה תעשייתי. יערות גשם בתוליים במזרח קוצ'ינצ'ינה, ה"אדמות האדומות" הפוריות ביותר, בוראו עבור יבול הייצוא החדש.
התפתחויות אלו תרמו למרד קוצ'ינצ'ינה ב-1916. המורדים ניסו להסתער על הכלא המרכזי של סייגון, ושמרו על התנגדות ממושכת בדלתא של המקונג. 51 מהמורדים נתלו.
כשהם התרחבו בתגובה לביקוש הגומי המוגבר לאחר מלחמת העולם הראשונה, גייסו המטעים האירופים, כעובדים מחייבים, עובדים מ"הכפרים הצפופים של דלתת הנהר האדום בטונקין ומשפלת החוף של אנאם". המהגרים הללו, למרות מאמצי Sûreté במיון פוליטי, הביאו דרומה את ההשפעה של המפלגה הקומוניסטית של Nguyen Ai Quoc (הו צ'י מין), ושל מפלגות לאומניות מחתרות אחרות (Tan Viet ו-Việt Nam Quốc Dân Đảng —VNQDD). במקביל, האיכרים המקומיים נדחקו לשעבוד חוב ולעבודת מטעים, על ידי מיסי קרקע ומס. עד 1930, 80% משטחי האורז היו בבעלות 25% מבעלי האדמות, ו-57% מהאוכלוסייה הכפרית היו איכרים חסרי קרקע שעבדו באחוזות גדולות. שילוב זה הוביל לתסיסה נרחבת וחוזרת ולשביתות. המשמעותית ביותר מבין אלה, שהובילה לעימותים חמושים, הייתה סירוב העבודה של הפועלים Phu Rieng Do, מטע גומי רחב ידיים של 5,500 דונם של מישלן ב-1930.
בתגובה לתסיסה הכפרית וללוחמה הגוברת של העבודה בסייגון, בין השנים 1930 ל-1932 עצרו השלטונות הצרפתיים יותר מ-12,000 אסירים פוליטיים, מתוכם 88 נידונו בגיליוטינה, וכמעט 7,000 נידונו למאסר או לעבודות פרך במושבות עונשין.
היסטוריה > הבטחה של החזית העממית לרפורמה

בשנת 1936 הוקמה בצרפת ממשלת החזית העממית בראשות לאון בלום בהבטחות לרפורמה קולוניאלית. בקוצ'ינצ'ינה ביקש המושל הכללי החדש של הודו-סין, ז'ול ברוויה, לנטרל את המצב הפוליטי המתוח והמצפה על ידי חנינה של אסירים פוליטיים, ועל ידי הקלת ההגבלות על העיתונות, מפלגות פוליטיות, ואיגודים מקצועיים.
סייגון הייתה עדה לתסיסה נוספת שהגיעה לשיאה בקיץ 1937 בשביתות מספנות ותחבורה כללית. באפריל של אותה שנה המפלגה הקומוניסטית והאופוזיציה השמאלנית הטרוצקיסטית שלהם ניהלו לוח משותף לבחירות המוניציפליות, כאשר שני המנהיגים בהתאמה נווין וון טאו ו-Tạ Thu Thâu זכו במושבים. אולם האחדות האנטי-קולוניאלית יוצאת הדופן של השמאל פוצלה על ידי הצל המתארך של משפטי מוסקבה ועל ידי המחאה הגוברת על כישלונה של החזית העממית הנתמכת על ידי הקומוניסטים לספק רפורמה חוקתית. שר המושבות, מריוס מוט, סוציאליסט העיר כי הוא ביקש "התייעצות רחבה עם כל גורמי הרצון העממי", אך עם "הטרוצקיסטים-קומוניסטים שמתערבים בכפרים כדי לאיים ולהפחיד את החלק האיכרי באוכלוסייה, תוך שהם לוקחים את כל סמכות מפקידי הציבור", לא נמצאה ה"נוסחה" הדרושה.
היסטוריה > מלחמה והמרד של 1940

באפריל 1939 הבחירות למועצת קוצ'ינצ'ינה, ט' ה' תאו הוביל "התאגדות פועלים ואיכרים" לניצחון על החוקתיים המתונים והחזית הדמוקרטית הקומוניסטית. המפתח להצלחתם הייתה התנגדות עממית למיסי המלחמה ("היטל הגנה לאומי") שהמפלגה הקומוניסטית (אנ'), ברוח ההסכם הצרפתי-סובייטי, חשה מחויבת לתמוך בהם. ברוויה הניח את תוצאות הבחירות בצד וכתב לשר המושבות ז'ורז' מנדל: "הטרוצקיסטים בהנהגתו של טה ת'או, רוצים לנצל מלחמה אפשרית כדי לזכות בשחרור מוחלט". הסטאליניסטים, לעומת זאת, "עוקבים אחר עמדת המפלגה הקומוניסטית בצרפת" ו"יהיו אפוא נאמנים אם תפרוץ מלחמה".
עם הסכם היטלר-סטלין מ-23 באוגוסט 1939, הקומוניסטים המקומיים קיבלו פקודה ממוסקבה לחזור לעימות ישיר עם הצרפתים. תחת הסיסמה "אדמה לעובדים, חופש לעובדים ועצמאות לווייטנאם", בנובמבר 1940 עוררה המפלגה בקוצ'ינצ'ינה התקוממות נרחבת. המרד לא חדר לסייגון (ניסיון התקוממות בעיר הופסק תוך יום). בדלתא של המקונג נמשכה הלחימה עד סוף השנה.
היסטוריה > הכיבוש היפני

לאחר עימות חוצה גבולות קצר עם הכוחות הצרפתיים בספטמבר 1940, כבשו הכוחות היפניים את טונקין. ב-9 בדצמבר 1940, הושג הסכם עם ממשלת וישי לפיו אושרה הריבונות הצרפתית על צבאה וענייניה המנהליים, בעוד שהכוחות היפנים היו חופשיים להילחם במלחמה נגד בעלות הברית מאדמת הודו-סין. תנועה בקנה מידה גדול של חיילים לא נערכה עד לאחר הפלישה הנאצית לברית המועצות בסוף יוני 1941. כשהסובייטים כבולים, הפיקוד העליון הגיע למסקנה ש"תקיפה דרומה" תפתור את הבעיות שהציב ליפן אמברגו הנפט בראשות ארצות הברית. כדי להתכונן לפלישה לאיי הודו המזרחיים ההולנדיים העשירים בנפט, כ-140,000 חיילים יפנים כבשו את דרום הודו-סין הצרפתית ב-28 ביולי 1941.
החיילים הצרפתיים והממשל האזרחי הורשו להישאר, אם כי בפיקוח יפני. בעוד שמדיניות ממשלת יפן של "שמירה על שלום" בהודו-סין הגבילה את האינטראקציות בין היפנים לווייטנאמים, הסתירה של דו-קיום הדדי בין צרפת, כ"מיסיונר של הציוויליזציה", לבין יפן, כ"משחררת אסיה" מהקולוניאליזם המערבי, לא ניתן היה להסתיר. המתחים תרמו לתחושה לאומנית, אנטי-קולוניאלית. בהסתמך על כת הקאו דאי המקומית, החלו היפנים לעודד קבוצות לאומניות בקוצ'ינצ'ינה משנת 1943.
לאחר שחרור פריז ב-1944, יפן חשדה יותר ויותר כי השלטונות הצרפתיים יסייעו לפעולות בעלות הברית. במרץ 1945, הפיכה יפנית בהודו-סין הצרפתית הכניסה את האירופים למעצר וביטלה את סמכותם הישירה. ההפיכה, במילותיו של הדיפלומט ז'אן סינטני, "הרסה מפעל קולוניאלי שהיה קיים 80 שנה". באוגוסט 1945, כשהם ניצבו בפני תבוסה, הקימו היפנים באיחור מדינת בובות, ששילבה את קוצ'ינצ'ינה באימפריה של וייטנאם בסמכותו הנומינלית של הקיסר באו דאי.
היסטוריה > מהפכת אוגוסט וחזרת השלטון הצרפתי

ב-2 בספטמבר 1945, בהאנוי, הכריזו הו צ'י מין והחזית החדשה שלו לעצמאות וייטנאם, וייט מין, על הרפובליקה הדמוקרטית של וייטנאם. כבר ב-24 באוגוסט הכריז הווייט-מין על ממשלה זמנית (וועדה מנהלית דרומית) בסייגון. כאשר, למטרה המוצהרת של פירוק היפנים מנשקם, הוייט-מין התאים לנחיתה ולמיצוב האסטרטגי של "בעלי בריתם הדמוקרטיים" בזמן המלחמה, הקבוצות הפוליטיות היריבות התבררו בתוקף, כולל כתות ההואה האו והקאו דאי הסינקרטיות. ב-7 וב-8 בספטמבר 1945, בעיר הדלתא קאנטחו, הוועדה נאלצה להסתמך על ה-Jeunesse d'Avant-Garde/Thanh Niên Tiền Phong (נוער ואנגארד), שתרם להגנה אזרחית ולשיטור תחת היפנים. הם ירו על המונים שדרשו נשק נגד הצרפתים.
בסייגון, האלימות של חידוש השלטון הצרפתי בסיוע חיילים בריטים ויפנים שנכנעו, עוררה התקוממות כללית ב-23 בספטמבר. במהלך מה שנודע כמלחמת ההתנגדות הדרומית (Nam Bộ kháng chiến) הביס הווייט-מין את כוחות ההתנגדות היריבים, הוציאו להורג את הקדרים המובילים שלהם, אך עד סוף 1945 נדחקו מסייגון והמרכזים העירוניים הגדולים לתוך הכפרים.
היסטוריה > התאגדות במדינת וייטנאם

ב-1 ביוני 1946, בזמן שההנהגה של וייט מין הייתה בצרפת למשא ומתן, ביוזמתו של הנציב העליון ד'ארז'נלייה ובהפרה של הסכם הו-סינטני מה-6 במרץ, הכריזה אספה טריטוריאלית מקומית על "רפובליקה אוטונומית". לאחר מכן החלה מלחמה בין צרפת לווייט-מין (1946–1954). Nguyễn Văn Thinh, ראש ממשלתה הראשון, מת בהתאבדות לכאורה בנובמבר של אותה שנה. ירש אותו Lê Văn Hoạch, חבר בכת קאו דאי. בשנת 1947, Nguyễn Văn Xuân החליף את Lê ושינה את שמה של "הממשלה הזמנית של הרפובליקה האוטונומית של קוצ'ינצ'ינה" ל"ממשלה הזמנית של דרום וייטנאם", מה שמרמז שמטרתו הייתה לאחד מחדש את כל המדינה.
בשנה שלאחר מכן, הוכרזה הממשלה המרכזית הזמנית של וייטנאם עם המיזוג של אנאם וטונקין: שואן הפך לראש ממשלתה ועזב את תפקידו בקוצ'ינצ'ינה, שם הוחלף על ידי Trần Văn Hữu. שואן והצרפתים הסכימו לאחד מחדש את וייטנאם, אך קוצ'ינצ'ינה היוותה בעיה בגלל מעמדה המשפטי הלא מוגדר. לאיחוד המחודש התנגדו הקולוניסטים הצרפתים, שעדיין היו משפיעים במועצה הקוצ'ינצ'נית, ומצד האוטונומים של דרום וייטנאם: הם עיכבו את תהליך האיחוד בטענה שקוצ'ינצ'ינה היא עדיין מבחינה חוקית מושבה - שכן מעמדה החדש כרפובליקה מעולם לא אושרר על ידי האספה הלאומית הצרפתית - וכי כל שינוי טריטוריאלי מצריך אפוא את אישור הפרלמנט הצרפתי. שואן הוציא חוק עזר המאחד את קוצ'ינצ'ינה עם שאר וייטנאם, אך הוא נדחה על ידי המועצה הקוצ'ינצ'ינית.
קוצ'ינצ'ינה נותרה מופרדת משאר וייטנאם במשך יותר משנה, בעוד הקיסר לשעבר באו דאי - אותו רצו הצרפתים להחזיר לשלטון כחלופה פוליטית להו צ'י מין - סירב לחזור לווייטנאם ולהיכנס לתפקידו כראש המדינה עד שהמדינה תתאחד במלואה. ב-14 במרץ 1949, האספה הלאומית הצרפתית הצביעה על חוק המתיר הקמת אספה טריטוריאלית של קוצ'ינצ'ינה. הפרלמנט הקוצ'ינצ'יני החדש הזה נבחר ב-10 באפריל 1949, כאשר הנציגים הווייטנאמים הפכו אז לרוב. ב-23 באפריל אישרה האספה הטריטוריאלית את מיזוג הממשלה הזמנית של דרום וייטנאם עם הממשלה המרכזית הזמנית של וייטנאם. ההחלטה אושרה בתורה על ידי האספה הלאומית הצרפתית ב-20 במאי, והמיזוג נכנס לתוקף ב-4 ביוני. לאחר מכן הוכרזה מדינת וייטנאם, עם באו דאי כראש המדינה.
מנהל > ממשלה

בעקבות הפלישה הקולוניאלית הצרפתית, נסוגו מנדרינים וייטנאמים מקוצ'ינצ'ינה, ואילצו את הצרפתים לאמץ מדיניות של שלטון ישיר.
התפקיד הבכיר ביותר בממשלת קוצ'ינצ'ינה הצרפתית היה מושל קוצ'ינצ'ינה (統督南圻, Thống đốc Nam Kỳ), שאחרי 1887 דיווח ישירות למושל הכללי של הודו-סין הצרפתית. מכיוון שקוצ'ינצ'ינה הצרפתית הייתה מושבה בשליטה ישירה, המנגנון הקולוניאלי הצרפתי פעל בכל רמת ממשל כולל ברמה הפרובינציאלית, המחוזית והקהילתית.
בראש כל מחוז בקוצ'ינצ'ינה עמד פקיד צרפתי עם התואר "Chủ tỉnh" (主省) או "Tỉnh trưởng" (省長), לפקידים צרפתיים אלה היו תפקידים ואחריות דומים לאלו של "Công sỿ" הצרפתי המקביל (公使) בפרובינציות של שושלת נווין. מחוזות קוצ'ינצ'ינה הצרפתית חולקו עוד יותר למחוזות הידועים כ"טונג" ובראשם "צ'אן טונג", אשר חולקו עוד יותר לקומונות הידועות בשם "xã" (社), שבראשן עמד "Huong ca". גם ראשי המחוז וגם ראשי הקומונה היו עובדים בשכר של הממשל הקולוניאלי הצרפתי.
מנהל > חוקים

במהלך התקופות המוקדמות של השלטון הצרפתי בקוצ'ינצ'ינה חלו גם חוקים צרפתיים וחוקי שושלת נווין ואלו שעברו על שתי מערכות החוקים עמדו לדין בבתי משפט בצרפת. בתחילה נשפטו צרפתים באמצעות חוקים צרפתיים ווייטנאמים (שנודעו אז כ"אנשים אנאמיים") נשפטו תוך שימוש בחוקי שושלת נווין לצד סדרה חדשה של הוראות שהצרפתים הציגו עבור נתיניהם הקולוניאליים. בתי המשפט בצרפת יישמו את פסיקותיהם בהתבסס על שתי מערכות המשפט השונות. לאחר ביסוס הכוח שלהם חוקי נווין בוטלו לחלוטין בקוצ'ינצ'ינה הצרפתית ורק חוקים צרפתיים חלו על כל אחד במושבה.
ב-6 בינואר 1903, הוציא המושל הכללי של הודו-סין הצרפתית, ז'אן בפטיסט פול בו, צו שקבע כי עבירות על חוקים צרפתיים והן על חוקי הילידים יעברו לבתי משפט בצרפת וכי עבריינים יישפטו רק נגד חוק העונשין של קוצ'ינצ'ינה הצרפתית. במהלך תקופה זו הוציא המושל הכללי של הודו-סין הצרפתית גם צו שהנהיג חוקים חדשים לקנוס אנשים בגין מספר עבירות נפוצות מחוץ לחוק העונשין הצרפתי.
גלריה

קוצ'ינצ'ינה בשנת 1829 תחת שושלת נווין
קוצ'ינצ'ינה בשנת 1876
קוצ'ינצ'ינה בשנת 1878
קוצ'ינצ'ינה בשנת 1882
קוצ'ינצ'ינה ב-1906
קוצ'ינצ'ינה ב-1929
פרנץ רייכרט

פרנץ רייכרט (בגרמנית: Franz Reichert) היה גרמני שניהל את "סוכנות החדשות הגרמנית" (Deutsches Nachrichtenbüro) (גר') בארץ ישראל לאחר עליית הנאצים לשלטון בגרמניה ושימש כסוכן של האס דה, שירות המודיעין של המפלגה הנאצית ושל האס אס.
ראשית דרכו במזרח התיכון

פרנץ רייכרט החל את דרכו במזרח התיכון כנציג של חברת בנייה קפריסאית. בשנת 1930 הוא יצר קשר עם פייבל פולקס, יהודי מארץ ישראל שעבד באותה עת כממונה על התובלה בהנהלת הרכבת המנדטורית, כדי להיעזר בו לקבלת עבודות עבור חברתו. כעבור זמן לא רב פוטר פולקס מעבודתו בהנהלת הרכבת, ורייכרט הציע לו לנהל את עסקי החברה הקפריסאית. פולקס עבד בחברה שנתיים וחצי, אך אז הסתבכה החברה בחובות ופשטה את הרגל, ורייכרט נעלם מהארץ כשהוא נותר חייב לפולקס סכום של 200 לירות ארץ ישראליות.
עיתונאי וסוכן האס דה

בשנת 1933, לאחר עליית הנאצים חזר רייכרט לארץ כנציג סוכנות הידיעות הגרמנית ה-Deutsches Nachrichtenbüro.
סוכנות הידיעות הגרמנית הייתה כפופה למשרד הרייך לתעמולה ולהשכלת העם (בגרמנית: Reichsministerium für Volksaufklärung und Propaganda), תחת הנהגתו של יוזף גבלס ושירתה את התעמולה הנאצית. המטה האזורי של הסוכנות היה בירושלים וממנו הופצה התעמולה הנאצית ברחבי הארץ. לצד תפקידו הרשמי כמנהל סוכנות הידיעות הגרמנית פעל רייכרט כסוכן של האס דה, שירות המודיעין של המפלגה הנאצית ושל האס אס, והעביר ידיעות בקשר לנעשה בקרב היישוב היהודי. הוא הציג עצמו כאנטי-נאצי, והציע להחזיר לפולקס את חובו בתשלומים.
הממונים על רייכרט באס דה ביקשו ממנו לקשור קשרים עם הנהגת היישוב, והוא, על סמך קשריו עם פולקס, שהיה אז איש עסקים פרטי, הציע להם להיפגש עמו בברלין, והציג את פולקס כבכיר בארגון "ההגנה", בעוד שפולקס היה חבר "ההגנה" מן השורה ולא בכיר בה. רייכרט ארגן את נסיעתו של פולקס לברלין, ואף מימן מכיסו חלק מהוצאות הנסיעה.
בפברואר 1937 נפגש פולקס בברלין עם אדולף אייכמן ועם הממונה עליו במחלקה היהודית של האס דה, הרברט האגן. על מהותה של פגישה זאת היו הערכות וספקולציות רבות במרוצת השנים. באותה תקופה נקשרו שמותיהם של פולקס ורייכרט לפרשת הרצח הידועה כפרשת הרצח בחולות תל נוף, שהסעירה את הציבור ביישוב בפרשה זו הואשם יזם הקרקעות ראובן שֶיינצוִיט, שפולקס שימש בעבר כמזכירו וכמנהל חשבונותיו, ברציחתו של המהנדס יעקב צוַואנגֶר. בידיעה שהופיעה בעיתון "הבוקר" ביום 29 במרץ 1937, תחת הכותרת "מיהו הפקיד פולקוס ?" בה נאמר (תוך שיבושים קלים בשמותיהם של הנוגעים בדבר}:
פעילותו בקרב ערביי ארץ ישראל

מלבד פעילותו ביישוב היהודי פעל רייכרט בקרב הערבים בארץ. הוא התגורר בשכונת אבו תור הערבית בירושלים. ולעזרתו הגיע בשנת 1938 גרמני נוסף בשם אדם פולהארדט (Adam Vollhardt), כתב העיתון Deutcsher Dienst, על מנת לפעול יחד עם רייכרט בסוכנות הידיעות הגרמנית ולסייע בפעילותו בקרב הציבור הערבי.
רייכרט יצר קשרים בין גרמניה הנאצית לבין ערביי ארץ ישראל והארצות הסמוכות. הימים היו ימי המרד הערבי הגדול והמופתי  חאג' אמין אל-חוסייני שאף לקבל את תמיכת ועזרת גרמניה הנאצית. ב-21 ביולי 1937 הוא נפגש לשם כך עם הקונסול הגרמני בירושלים ולאחר מכן שלח נציג מטעמו לברלין כדי לדון עם ההנהגה הנאצית בקבלת העזרה המבוקשת. העזרה ניתנה לו על ידי רייכרט ופולהארדט. רייכרט יצר קשרים טובים לא רק עם המופתי אלא גם עם העיתונות הערבית בארץ וסיפק לעיתונים חינם אין כסף צילומים מחיי גרמניה הנאצית. הוא אף שיחד את העיתונאים הערבים, על ידי הזמנת מודעות בתשלום, להדפיס בעיתוניהם מסרים ידידותיים לגרמניה. אדם פולהארדט נהג לקיים פגישות קבועות עם מנהיגים ערבים ובהן הבטיח להם את תמיכת גרמניה. בדבריו לפניהם הדגיש כי גרמניה מעוניינת לפתור את בעיית ארץ ישראל על בסיס מילוי דרישות הערבים.
הגירוש מן הארץ

פעילות זאת לא נעלמה מעיניי הבולשת הבריטית ה-CID ובתקופת המתיחות הבינלאומית שלקראת פרוץ מלחמת העולם השנייה נקטה ממשלת המנדט בצעדים נגד החתרנות הגרמנית בארץ. ב-15 ביוני 1939, חודשיים וחצי לפני פרוץ המלחמה, נצטוו פרנץ רייכרט ואדם פולהארדט לעזוב את הארץ. על גורלו של פרנץ רייכרט לא נודע מאז דבר ואילו אדם פולהארדט המשיך לפעול בימי המלחמה במסגרת סוכנות הידיעות הגרמנית ולאחר המלחמה אף המשיך את דרכו כעיתונאי בגרמניה המערבית.
לקריאה נוספת

יואב גלבר, שורשי החבצלת - המודיעין ביישוב, 1918-1947. הוצאת משרד הביטחון, 1992.
חביב כנען, הגיס החמישי - הגרמנים בארץ ישראל 1933-1945. הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1968.
קטיפה

ערך זה עוסק בסוג של בד. אם התכוונתם לעיר בסוריה, ראו .
פיסת קטיפה שחורה, עשויה ממשי
קטיפה היא סוג של בד ארוג, המתאפיין באריגה בעלת צפיפות אחידה ובפלומת אניצים רכה המסגלת לו מגע רך וייחודי.
ייצור הבד

ניתן לייצר קטיפה מסוגים שונים של חוטים. חומר הגלם האידיאלי לייצור קטיפה הוא חוטי משי. קטיפה מיוצרת רבות גם מסיבי כותנה, אך אופן ייצור זה מניב בד יוקרתי פחות. בשנים האחרונות מיוצרים גם בדי קטיפה סינתטיים, בעיקר מפוליאסטר, ניילון, ויסקוזה, אצטט ואף משילובים בין חומרים סינתטיים לחומרים טבעיים (כגון ויסקוזה ומשי). קטיפה מיוצרת לעיתים גם מפשתן או מצמר. לעיתים נהוג להוסיף לחומר הגלם גם מעט לייקרה, על מנת לשפר את גמישותו של המוצר הסופי.
בד הקטיפה נארג באמצעות נול מיוחד אשר אורג שתי פיסות אריג בעת ובעונה אחת. קטיפה נחשבה באופן מסורתי כבד יקר אשר שימש למוצרי מותרות. קטיפה היא בד קשה לניקוי, וכיום נהוג לנקותו באמצעות ניקוי יבש.
היסטוריה

מקור אמנות אריגת הקטיפה הוא כנראה בקשמיר העתיקה, ומתוארך לתחילת המאה ה-14.
ריצ'רד השני, מלך אנגליה, הורה בצוואתו משנת 1399 שגופתו תיעטף בבד אותו כינה "Velveto", ככל הנראה סוג של קטיפה (באנגלית: Velvet)‏.
המקורות האירופיים המוקדמים ביותר של אריגת קטיפה אמנותית הם לוקה, ג'נובה, פירנצה וונציה האיטלקיות. גנואה משמשת גם כיום כמקור מרכזי לייצוא קטיפה. מאוחר יותר הפכה אמנות אריגת הקטיפה פופולרית בקרב אורגים פלמים, ובמאה ה-16 נחשבה העיר ברוז' כיצרנית קטיפה איכותית לא פחות מזו האיטלקית.
ראו גם

קורדורוי