stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פרוטון
הערות שוליים

↑  פרוטון באתר Online Etymology Dictionary
↑  תכונות הפרוטון באתר Particle Data Group
↑  ההיסטוריה של האטום
| חלקיקים בפיזיקה |
| --- | --- | --- |
| חלקיקים יסודיים | חלקיקים יסודיים |  |
| בוזונים | בוזוני כיול (פוטון • גלואון • בוזון W+ • בוזון W- • בוזון Z0) • בוזון היגס |  |
| קווארקים | למעלה (קווארק • אנטיקווארק) • למטה (קווארק • אנטיקווארק) • קסום (קווארק • אנטיקווארק) • מוזר (קווארק • אנטיקווארק) • עליון (קווארק • אנטיקווארק) • תחתון (קווארק • אנטיקווארק) |  |
| לפטונים | אלקטרון • פוזיטרון • מואון • אנטימואון • טאו • אנטיטאו • ניוטרינו • אנטיניוטרינו • ניוטרינו אלקטרוני • אנטיניוטרינו אלקטרוני • ניוטרינו מואוני • אנטיניוטרינו מואוני • ניוטרינו טאואוני • אנטיניוטרינו טאואוני |  |
| חלקיקים מורכבים | חלקיקים מורכבים |  |
| באריונים | נוקליאונים (פרוטון • נייטרון) • אנטיפרוטון • אנטינייטרון • היפרונים • באריון אקזוטי (פנטאקווארק) • הפטאקווארק • הקסאקווארק |  |
| מזונים | פאיון • קאון • אטא • פי • מזון D • מזון J/psi • מזון B • אופסילון • מזון אקזוטי (טטראקווארק) • Y(4140) |  |
| לא האדרונים | גרעין האטום • אטום • מולקולה • אטומים אקזוטיים (אנ') (מואוניום) |  |
| חלקיקים היפותטיים | חלקיקים היפותטיים |  |
| בוזונים | גרביטון • מזון אקזוטי • כדור גלואונים |  |
| פרמיונים | באריון אקזוטי |  |
| שותפי על | גרביטינו • לא גאוג'ינואים (ניוטרלינו • צ'רג'ינו) |  |
| אחרים | טכיון • מונופול מגנטי • פראון |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007541245005171  BnF: cb11951081z (data)  GND: 4137643-2  LCCN: sh85107796  NDL: 00574364  NKC: ph137953
אנדוני גורוסאבל

אַנְדוֹנִי גוֹרוֹסָאבֶּל אספינוסה (בספרדית: Andoni Gorosabel Espinosa; נולד ב-4 באוגוסט 1996) הוא כדורגלן ספרדי שמשחק בעמדת המגן הימני באתלטיק בילבאו מהלה ליגה. גדל בריאל סוסיאדד ושיחק בה עד ברוב הקריירה שלו עד שעבר לאלאבס, שממנה עבר לבילבאו ב-2024.
קריירה > ריאל סוסיאדד

גורוסאבל נולד באראסאטה, חבל הבאסקים, ייצג את ריאל סוסיאדד בנוער, ושיחק בליגת הנוער של אופ"א ב-2013. ב-11 ביולי 2014, לאחר שסיים את ההשאלה שלו, הוא הושאל שוב לביאסאין בליגה הרביעית, וערך את הופעת הבכורה שלו בבוגרים במהלך העונה.
עם החזרה, גורוסאבל שובצה לקבוצת בריו, גם היא בליגה הרביעית. ב-9 ביולי 2016, הוא הושאל לריאל אוניון מהליגה השלישית לשנה אחת.
ב-16 ביוני 2017 חידש גורוסאבל את חוזהו בריאל סוסיאדד עד 2019 והועלה למילואים, גם הם בליגה השלישית. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הראשונה שלו - והלה ליגה - ב-21 בספטמבר, כשפתח בהרכב בהפסד חוץ 3-0 מול לבאנטה.
ב-5 בדצמבר 2017 חידש גורוסאבל את חוזהו עד 2021, ובילה את שארית הקמפיין כמחליף לאלבארו אודריוזולה. ביולי 2018, כאשר גם אודריוזולה עזב, הוא הועלה לסגל הראשי.
במרץ 2022, הוא הגיע לציון דרך, 100 הופעות בריאל סוסיאדד.
קריירה > אלאבס

ב-11 באוגוסט 2023, גורוסאבל חתם על חוזה לשנה עם דפורטיבו אלאבס, העולה החדשה ללה ליגה.
היא ענדה סרט צהוב

| --- | --- |
כרזת הסרט
כרזת הסרט
 מבוסס על:  סיפור של ג'יימס וורנר בלה
 בימוי:  ג'ון פורד
 הופק בידי:  "Argosy Pictures"
 תסריט:  פרנק נאנגנט, לורנס סטאלינגס
 עריכה:  ג'ק מארי
 שחקנים ראשיים:  ג'ון וויין ג'ואן דרו ויקטור מקלגלן
 מוזיקה:  ריצ'רד האגמן
 צילום:  וינטון הוק
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 חברת הפקה:  RKO 
 חברה מפיצה:  RKO
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  26 ביולי 1949
 משך הקרנה:  103 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  מערבון, סרט מלחמה 
 תקציב:  1,600,000 $
 הכנסות:  2,700,000 ‏$
 הכנסות באתר מוג'ו:   sheworeayellowribbon
 פרסים:  פרס אוסקר לסינמטוגרפיה, צבע (וינטון הוך) 
 דף הסרט ב־IMDb
 
היא ענדה סרט צהוב (באנגלית: She Wore a Yellow Ribbon) הוא מערבון אמריקאי משנת 1949 בבימויו של ג'ון פורד, עם ג'ון וויין בתפקיד הראשי.
זה השני בטרילוגית המערבונים של פורד-וויין, אחרי "מבצר האפאצ'ים" (1948) ולפני "ריו גראנדה" (1950).
שם הסרט נובע מהשיר הפופולרי "היא ענדה סרט צהוב" שהתפרסם במלחמת העולם הראשונה, עבר שינוי מילים ומנוגן במצעדים בארצות הברית וברחבי העולם. מקורו במנהג של נשות הצפון במלחמת האזרחים האמריקאית לענוד סרט צהוב עד שאהוביהם יחזרו מהמלחמה. השיר ידוע גם בביצוע של האחיות אנדרוז ומקהלת מיץ' מילר.
וינטון הוק זכה בפרס אוסקר לצילום הטוב ביותר - צבע.
פרנק נאנגט ולורנס סטאלינגס היו מועמדים לפרס גילדת הכותבים של אמריקה למערבון הטוב ביותר.
הסרט צולם בעמק מוניומנט בו צולמו מערבונים רבים.
תקציר העלילה

קפטן נתן בריטלס (ג'ון וויין) מפקד על פלוגת פרשים של צבא ארצות הברית במצודת "פורט סטארק". הוא עומד לפרוש מהצבא לאחר שירות של ארבעים שנה. השנה היא 1876 לאחר ניצחון האינדיאנים על צבאו של ג'ורג' ארמסטרונג קסטר בקרב קרב ליטל ביגהורן. בעקבות הניצחון התעוררות רגשות המלחמה בשבטי שאיין והאפאצ'י ותפקידו האחרון של בריטלס הוא למנוע המשך מלחמות האינדיאנים.
את בריטלס משרת סרג'נט קווינקנון (ויקטור מקלגלן) שמכור לטיפה המרה. קציניו הם לוטננט ראשון פלינט קוהיל (ג'ון אגר) ולוטננט שני רוס פנל (הארי קארי ג'.). על החיילים מפקד סרג'נט טייר (בן ג'ונסון) לוחם לשעבר בצבא הקונפדרציה. מפקד המצודה מייג'ור מק אולשארד (ג'ורג' אובראיין) מטיל על בריטלס ללוות את אשתו אבי (מילדרד נטוויק) ואחייניתו אוליביה (ג'ואן דרו) לSudros Wells משם יעלו על כרכרה מזרחה.
על חסדיה של אוליביה היפהפייה מתחרים שני הקצינים קוהיל ופנל. היא עונדת סרט צהוב וכל אחד חושב שזה למענו.
כשהם מגיעים למקום מסתבר שהאינדיאנים התקיפו והציתו אותו. הם מטפלים בפצועים וחוזרים עם האנשים לפורט סטארק בהרגשת תבוסה.
בריטלס יוצא לדבר עם ראש השבט כמשימה אחרונה לפני פרישתו. לפני היציאה עורכים לו פקודיו מסדר פרידה ומגישים לו שעון כסף כמתנת פרידה.
הפגישה עם ראש השבט היא מוצלחת ונשיהם מעשנים מקטרות שלום אך בריטלס מבחין שצעירי השבט שואפים למלחמה. הם גם הרגו את סוחר הנשק ושדדו את רוביו.
בריטלס מתכן התקפה על מכלאות הסוסים שלהם. בהתקפה מתחוללת מהומה והסוסים בורחים צפונה ולשבט לא נותר ברירה אלא לסגת.
בריטלס עוזב לקליפורניה אך באמצע הדרך מגיע אליו סרג'נט טייר ומודיע לו כי הגנרלים פיליפ שרידן וויליאם שרמן והנשיא יוליסס ס. גרנט החליטו להעלותו לדרגת לוטננט קולונל. הוא חוזר לפורט סטארק ונוכח בטקס האירוסין של לוטננט קוהיל ואוליביה. הוא מקבל זר פרחים ומניח אותו על קברה של אשתו המנוחה בבית הקברות הסמוך.
צוות השחקנים

| שם השחקן/ית | שם הדמות | הערות |
| --- | --- | --- |
| ג'ון וויין | קפטן נתן בריטלס |  |
| ג'ואן דרו | אוליביה דנדרידג' |  |
| ג'ון אגר | לוטננט פלינט קוהיל |  |
| בן ג'ונסון | סרג'נט טייר |  |
| הארי קארי ג'. | לוטננט רוס פנל |  |
| ויקטור מקלגלן | סרג'נט קווינקנון |  |
| מילדרד נטוויק | מיסיס אולשארד |  |
| ג'ורג' אובראיין | מייג'ור מק אולשרד |  |
איזה יום היה לי סמואל

| --- | --- |
עטיפת הסינגל, 2001
עטיפת הסינגל, 2001
 סינגל בביצוע השמחות
 מתוך האלבום אנשים מספרים
 יצא לאור:  2001
 תאריך הקלטה:  2001
 שפה:  עברית
 אורך:  03:08
 חברת תקליטים:  הד ארצי
 כתיבה:  ישראל ברייט
 לחן:  ישראל ברייט
 הפקה:  עובד אפרת
"איזה יום היה לי סמואל" הוא שיר של להקת השמחות שיצא לאור בשנת 2001. את השיר כתב והלחין סולן הלהקה, ישראל ברייט. את העיבוד חיברו כל חברי הלהקה.
השיר נכלל באלבום השני של הלהקה "אנשים מספרים" שיצא בשנת 2001.
השיר הפך ללהיט רדום כשבשנת 2024 חזר לתודעה לאחר שהופיע באלפי סרטונים באפליקציית טיקטוק. השיר הגיע למקום ה-90 במצעד ההיטליסט של מאקו וזכה בתואר "קאמבק השנה" במצעד העברי השנתי של רשת ג'.
רקע

סולן הלהקה ישראל ברייט שגם כתב את מרבית שיריה, אסף חומרים שונים שיצרו חברי הלהקה במהלך ההכנות להופעות והנסיעות הממושכות אליהן בכבישי ישראל. בשונה מאלבום הלהקה הראשון השמחות, כתב הפעם ברייט לבדו את כל שירי האלבום, מהם זכו להצלחה הסינגלים "השמן נהיה כריש", "פרצופים" ושיר הנושא. האלבום לא זכה להצלחה רבה כמו האלבום הראשון ולאחריו פורקה באופן לא רשמי הלהקה.
תוכן השיר

הפזמון הוא שיר פופ קצבי, שעוסק ביום שמח שעבר על הדובר בשיר, ובנוי בצורה מחורזת. הדובר מציין שהיה לו "לא יום רגיל, יום עם תרגיל" ו-"לא יום עמוס, יום על הסוס" לאחר שזוגתו הודיעה לו כי השיר החדש שחיבר נכנס לפלייליסט בתחנות הרדיו.
ישראל ברייט סיפר בריאיון בהסכת "1:1" מבית תאגיד השידור "כאן", שהפנייה "סמואל" מכוונת לנגן הדרבוקה של ההרכב, סמי ברדה, שכינוי החיבה שלו בפי ישראל ברייט היה "סמואל".
אזכורים בתרבות

בתחילת 2024 השיר "איזה יום היה לי סמואל" חזר לתודעה בישראל דרך אפליקציית טיקטוק.
השיר הושמע במסיבת הנובה ב-7 באוקטובר 2023 כמחווה לאחד ממשתתפי המסיבה, עומר ונקרט, שנהג להשמיע את השיר במסיבות שארגן ובעקבותיו הועלו סרטונים רבים מהמסיבה לרשתות חברתיות. לאחר שנודע כי ונקרט נחטף, זכו הסרטונים לחשיפה מוגברת והשיר הפך לסאונד פופולרי. חטופים שחזרו מהשבי סיפרו שונקרט שר להם את השיר בשבי לשיפור מצב הרוח. לאפליקציה הועלו למעלה מ-1,500 סרטונים בחודשים שלאחר המסיבה שזכו לחשיפה של מאות אלפי צפיות.
קרדיטים

מילים ולחן: ישראל ברייט
שירה, פסנתר: ישראל ברייט
בס, קול שני, קולות: צחי הר נבו
דרבוקה: סמי ברדה
תופים: אלעד כהן בונן
אקורדיון: ויטלי פודולסקי
כינור: סניה קרויטור
הפקה מוזיקלית: עובד אפרת
ניהול אומנותי: יהודה עדר
עיבוד: השמחות (ברייט, בדרה, פודולסקי, כהן-בונן, הר נבו)
טכנאי הקלטה: ראובן שפירא
הוקלט באולפני "זזה"
מסטרינג: טלי כץ
עיצוב וצילום: רונן ללנה
הערות שוליים

↑  היטליסט: מצעד המוזיקה של ישראל mako, באתר היטליסט, השבוע ה-22 של שנת 2024, ‏28 במאי 2024
↑  גידי אביבי, בלי שיניים, באתר הארץ, 13 באוגוסט 2001
↑  פרק 100: 1+1 עם ישראל ברייט, באתר כאן – תאגיד השידור הישראלי, 10 ביוני 2024
↑  102FM רדיו תל אביב, "איזה יום היה לי סמואל" השיר שהפך ללהיט אחרי 23 שנה, עם רחלי סלבין, יום שלישי, 16 באפריל, 2024, באתר 102FM רדיו תל אביב, ‏16 באפריל 2024
↑  גיל משעלי, ‏אחרי 23 שנה: "איזה יום היה לי סמואל" של להקת השמחות הפך ללהיט טיקטוק, באתר ‏מאקו‏, 4 באפריל 2024
↑  יפתח כרמלי, ‏השיר של להקת השמחות מ-2001 הפך לוויראלי - בזכות החטוף עומר ונקרט, באתר ‏מאקו‏, 7 באפריל 2024
P.S. I Love You

"P.S. I Love You" הוא שיר של להקת הרוק הבריטית הביטלס מ-1962. השיר נכתב והולחן בעיקר על ידי פול מקרטני, והקרדיט ניתן ללנון-מקרטני. השיר יצא לאור בבריטניה ב-5 באוקטובר 1962 כבי-סייד של סינגל הבכורה שלהם "Love Me Do" ונכלל גם באלבום הבכורה שלהם Please Please Me. מאוחר יותר הוא נכלל במהדורה האמריקאית Introducing... The Beatles.
הקלטה

הגרסה שהופיעה בסינגל ובאלבום הוקלטה בעשרה טייקים ב-11 בספטמבר 1962 באולפני אבי רוד בלונדון. המפיק ג'ורג' מרטין מינה את המתופף אנדי וייט כמחליף לפיט בסט, שלדעתו לא היה מספיק טוב מבחינה טכנית למטרות הקלטה, מרטין לא היה מודע לכך שחברי הלהקה כבר החליפו את פיט בסט ברינגו סטאר, שנכח בסשן וניגן מאראקס בשיר.
מרטין לא נכח בסשן, בהיעדרו, הוא נוהל על ידי רון ריצ'רדס. ריצ'רדס אמר ללהקה שהשיר לא יכול להיות האיי-סייד של הסינגל שלהם בגלל שיר קודם עם אותו שם: "במקור הייתי איש הוצאה לאור של מוזיקה, פלאג'ר, אז ידעתי שמישהו עשה תקליט עם השם הזה. אמרתי לפול, 'אתה יכול לקבל את זה כבי-סייד, אבל לא כאיי-סייד".
עם סטאר מנגן בתופים, הקליטו הביטלס את השיר ב-BBC ב-25 באוקטובר 1962, ב-27 בנובמבר 1962 וב-17 ביוני 1963 לשידור בתוכניות הרדיו Here We Go, Talent Spot ו-Pop Go the Beatles, בהתאמה. ההקלטה מ-17 ביוני 1963 פורסמה רשמית באלבום On Air – Live at the BBC Volume 2 מ-2013.
קרדיטים

פול מקרטני - שירה, גיטרת בס
ג'ון לנון - גיטרת קצב אקוסטית, קולות רקע
ג'ורג' האריסון - גיטרה אקוסטית, קולות רקע
רינגו סטאר – מאראקס
אנדי וייט - תופים
הערות שוליים

↑  Harry, Bill, The Beatles Encyclopedia: Revised and Updated, 2000, עמ' 892, ISBN 0-7535-0481-2
↑  Mark Lewisohn, The complete Beatles recording sessions, 3. Auflage, New York, NY: Harmony Books, 1989, עמ' 20, ISBN 978-0-517-57066-1
ערך זה הוא קצרמרבנושא שירים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
| הביטלס |
| --- | --- | --- |
ג'ון לנון • פול מקרטני • ג'ורג' האריסון • רינגו סטאר
פיט בסט • סטיוארט סאטקליף • לנון-מקרטני
| אלבומי אולפן | Please Please Me‏ (1963) • With the beatles‏ (1963) • A Hard Day's Night‏ (1964) • Beatles for Sale‏ (1964) • !Help‏ (1965) • Rubber Soul‏ (1965) • Revolver‏ (1966) • Sgt. Pepper's Lonely Hearts Club Band‏ (1967) • Magical Mystery Tour‏ (1967) • The Beatles‏ (1968) • Yellow Submarine‏ (1969) • Abbey Road‏ (1969) • Let It Be‏ (1970) |  |
| סרטים | ‏A Hard Day's Night‏ (1964) • !Help‏ (1965) • Magical Mystery Tour ‏(1967) • Yellow Submarine ‏ (1968) • Let It Be ‏(1970) • The Beatles: Get Back ‏(2021) |  |
| הנהלה | אלן ויליאמס • בריאן אפשטיין • אלן קליין • אפל רקורדס |  |
| הפקה | ג'ורג' מרטין • ג'ף אמריק • פיל ספקטור • נורמן סמית' • אלן פרסונס • אולפני אבי רוד |  |
| ערכים נוספים | ערכים נוספים |  |
|  | The Quarrymen • ביטלמניה • ריצ'רד לסטר • תאוריית הקשר על מותו של פול מקרטני • מסע הקסם המסתורי • קלאוס פורמן • יוקו אונו • אנתולוגיה • רצח ג'ון לנון • LOVE • פיליפ נורמן • סיד ברנשטיין • החיפושית החמישית • הופעת הביטלס על הגג • פירוק הביטלס |  |
דיסקוגרפיה של הביטלס • שירי הביטלס
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz work: 16505c22-e286-3bb2-866e-ed00a8044cd7
פירוק נשק ביולוגי

פירוק נשק ביולוגי היא פעולת עיקור המתבצעת על ידי השמדה או דנטורציה של פתוגנים ורעלנים. בסיומה, לא ניתן להשתמש בנשק ונגזרותיו לצורך הפצת מחלות.
דרכי פירוק מקובלות הן:
חימום (פסטור)
ערבוב עם כימיקלים: חומרים מלבינים, כוהל, פנול פורמלדהיד.
שימוש בקיטור בשילוב טיפול כימי.
קבורה באדמה.
ארצות הברית השתמשה בטיפול בקיטור חם בשילוב עם פורמלדהיד.
ברית המועצות השתמשה בסידן היפוכלוריט לריסוס קירות ובערבוב עם אדמה כדי לטהר ציוד וחומרים אחרים. באופן זה נקברו באדמה טונות של בקטריות אנתרקס אשר מאוחר יותר עורבבו עם סידן כלורי וצמנט.
בריטניה השתמשה בתמיסת פורמאלדהיד מדוללת במי ים כדי לטהר את האי גריניארד (אשר שימש כאתר ניסוי נשק ביולוגי) בריסוס אווירי. באזורים מזוהמים במיוחד, הוסרה השכבה העליונה של האדמה.
ראו גם

פירוק נשק כימי
פירוק נשק גרעיני
לקריאה נוספת

Wright Susan, Biological Warfare and Disarmament (Google Books), Rowman & Littlefield, 2002.
Eric A. Croddy, James J. Wirtz and Jeffrey A. Larsen, Weapons of Mass Destruction: An Encyclopedia of Worldwide Policy, Technology, and History (Google Books), 2004.
קלי סוייר פטריקוף

| --- | --- |
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית   קנדה קנדה
 עיסוק:  אשת עסקים ‏•‏‏ נדבנית
 מספר צאצאים:  2
 
קלי סוייר פטריקוף (באנגלית: Kelly Sawyer Patricof) היא אשת עסקים ונדבנית קנדית-אמריקאית, שנבחרה לאחת מ-100 האנשים המשפיעים ביותר לשנת 2024 על ידי המגזין טיים.
קריירה

בעבר הייתה פטריקוף דוגמנית בעיר ניו יורק, שם התנדבה וגילתה את הצרכים של משפחות בעלות הכנסה נמוכה. כיום היא משמשת כמנהלת הקריאייטיב של Satine Boutique ואף נבחרה לרשימת ה-100 המשפיעים של Create & Cultivate.
בנוסף, פטריקוף שותפה לכתיבת ספר הילדים "A Bear to Share". היא זכתה לסיקור בפרסומים כגון LaLigne ו-Rent the Runway, והוזכרה בספר "100 Making a Difference".
קריירה > Baby2Baby

פטריקוף היא אחת מהמנכ"ליות של ארגון Baby2Baby ללא מטרות רווח, שהוקם בלוס אנג'לס בשנת 2011 במטרה לספק מגוון רחב של מוצרים חיוניים למשפחות עם תינוקות. הארגון התפרסם ביכולתו להפיק חיתולים בעלות הנמוכה בכ-80% ממחיר הקמעונאות. Baby2Baby שיתף פעולה עם משרד המושל של ניו יורק להפצת 20 מיליון חיתולים בבנקי מזון ברחבי המדינה. לארגון יש תוכנית סיוע לנפגעי אסונות טבע בארצות הברית, ובין היתר סיפק 1.1 מיליון מוצרים למדינת טקסס לאחר הוריקן הארווי ב-2017.
בשנת 2020, בתגובה למחסור במזון תינוקות שנוצר עקב מגפת הקורונה, שיתף הארגון פעולה עם FEMA להפצת מזון תינוקות. Baby2Baby זכה להיכלל ברשימת 10 ארגוני הצדקה החדשניים ביותר של המגזין Fast Company וברשימת הרעיונות המשני-עולם של אותו מגזין.
פטריקוף ונורה ויינשטיין מארחות מדי שנה אירוע התרמה שהניב עד כה מיליוני דולרים לארגון. בנוסף, הן הצליחו לשכנע את מושל קליפורניה, גאווין ניוסם, לבטל את מס המכירה על חיתולים במדינה.
חיים אישיים

פטריקוף נולדה בלונדון וגדלה בוונקובר. כיום היא מתגוררת בלוס אנג'לס, קליפורניה, עם בעלה ושני ילדיהם.
הערות שוליים

↑  By Zoe Saldaña, Kelly Sawyer Patricof and Norah Weinstein: The 100 Most Influential People of 2024, TIME, ‏2024-04-17 (באנגלית)
↑  This is how private companies can work with the government to support parents, Fast Company
חנות

ערך זה עוסק במקום מסחר. אם התכוונתם ליישות פוליטית טורקית-מונגולית, ראו .
חנות פירות הדר בכניסה לעתיקות פומפיי
אם ובת ליד חנות נעליים
חלון ראווה של חנות ביפו, ב-1969, המציעה למכירה בולי דואר וחזיות
חנות היא מקום מסחר קמעונאי המאחסן מוצרים שונים, שבו אנשים קונים חפצים שונים. ישנם סוגים שונים של חנויות המיועדים לסוגים ספציפיים של מוצרים, כמו חנויות ביגוד, חנויות מזון וחנויות רהיטים, וישנן חנויות שבהן יש מגוון רחב של מוצרים. חנויות אלה יכולות להיות בגדלים שונים מצרכניות במושבים דרך חנויות מכולת שכונתיות ועד חנויות כל-בו גדולות.
בחנות המוכר אמור לשרת את הלקוח, ולסייע לו למצוא את מבוקשו. עם זאת בחנויות גדולות, ישנם לפעמים אנשים שתפקידם הוא לסייע ללקוח לבחור את המוצרים, ובסיום הקניה, הלקוח לוקח את מוצריו לקופה ושם משרת אותו קופאי.
היסטוריה של מוסד החנות

רוב החנויות המוקדמות היו למעשה חדרים קדמיים בבתי מגורים פרטיים. במהלך המאות ה-16 וה-17 החלו המוכרים להקצות מבני עץ ארעיים בסמיכות לביתם הפרטי שמהם בוצעו המכירות. חלק מהמוכרים פתחו חלונות רחבים כלפי הרחוב וביצעו משם את המכירה. כבר במאה ה-18 נתפסו מבנים אלה כמסוכנים, ורוב בעלי העסקים בנו ביתן קבוע לביצוע המכירה. ההנחה באותה התקופה הייתה שהקנייה היא צורך חיוני, ועל כן לא הושקעו מאמצים רבים בפיתוי קונים. המכירות בוצעו בעיקר במזומן ומעבר לדלפק עץ בתוך החנות. רוב הסחורה הוחזקה מאחורי הדלפק.
כשהזכוכית הפכה לנפוצה באנגליה של המאה ה-17 התפתח המסחר דרך החלון המפואר, וסוחרים התחרו ביניהם בטיב החלונות.
במהלך המאה ה-16 התפתחה גם שיטת מכירה כפולה: בשטח אחד של החנות הציעו מוצרי צריכה חיוניים שלא דרשו הרבה השקעה ועניין, ובשטח אחר - לרוב בחלק האחורי - הוצעו למכירה סחורות מתוחכמות יותר. ככה יכלו בעלי החנויות לפנות לשני קהלים שונים עם יכולות כלכליות שונות.
במהלך המאה ה-18 עבר הדגש מהמוכרים אל הקונים, והתפתחה חוויית הקנייה. הסוחרים החלו להשקיע בקהל הלקוחות שלהם, וניסו להתבסס על קונים חוזרים יותר מאשר על עוברי אורח. המוכרים נדרשו להיות מחונכים, נקיים ומושכים, ואולם התצוגה - החנות - הפך לאטרקציה בפני עצמו.
במאה ה-19 החלו להיבנות בתי הכלבו. חנויות הענק האלה הציעו מבחר אדיר של סחורה, בעיקר מתחום הריהוט והלבוש. מטרתם המוצהרת הייתה לא רק למכור, אלא גם לחנך את ההמונים לטעם טוב ומעודן יותר. בתי הכלבו צמחו יד ביד עם התערוכות הבינלאומיות והציעו מגוון אטרקציות לפוקדים אותם.
השלב הבא בהתפתחות החנות היה הסופרמרקט. כמו בכלבו, הדגש היה על מגוון רחב של מוצרים, כשהרווח מכל מוצר בנפרד קטן יחסית, אך הרווח הגדול נעשה ממכירת כמות גדולה של מוצרים.
בשנות החמישים החלו להיבנות בארצות הברית הקניונים, שהיו קומפלקס חנויות.
ראו גם

רישום עסק
חלון ראווה
ילד בחנות ספרים
אריאלה גולדמינץ

| --- | --- |
אריאלה גולדמינץ, חיפה, 2018
אריאלה גולדמינץ, חיפה, 2018
 לידה:  21 בדצמבר 1955 (בת 68) חיפה, ישראל
 מדינה:  ישראל 
 מקום לימודים:  האוניברסיטה העברית, אוניברסיטת חיפה
 שפות היצירה:  עברית
 תחום כתיבה:  פרוזה
 הושפעה מ:  יהודית הנדל, עמוס עוז, יהושע קנז, ריימונד קארבר
 פרסים והוקרה:  פרס היצירה לסופרים עבריים, 2018
 
אריאלה גולדמינץ (נולדה ב-21 בדצמבר 1955, ו' בטבת תשט"ז) היא סופרת ישראלית, זוכת פרס היצירה לסופרים עבריים לשנת תשע"ט.
ביוגרפיה

גולדמינץ נולדה וגדלה בחיפה.
בעלת תואר ראשון בספרות אנגלית, תעודת הוראה באנגלית ותולדות התיאטרון מהאוניברסיטה העברית בירושלים, ותואר שני בספרות עברית והשוואתית בהצטיינות במגמת כתיבה יוצרת מאוניברסיטת חיפה.
גולדמינץ עבדה כמורה לאנגלית וכמנהלת לשכה בחברות שונות בתחום ההיי-טק ובאוניברסיטת חיפה.
בשנים האחרונות גולדמינץ עוסקת בכתיבה ולמידה. בכתיבתה עוסקת גולדמינץ בגיבורים מורכבים, בעלילה המבטאת את מורכבות החיים ובסתירות פנימיות.
בדצמבר 2018 הוכרז על זכייתה בפרס היצירה לסופרים עבריים ע"ש לוי אשכול לשנת תשע"ט.
גולדמינץ מתגוררת בחיפה, נשואה ואם לבן.
ספריה

מרוץ שליחים, 2015, כנרת, זמורה-ביתן דביר מוציאים לאור, עורכת הספר: נועה מנהיים.
הספר זכה בפרס שרת התרבות לסופרים בראשית דרכם וכן במענק מטעם קרן י.ל. גולדברג. מדובר ברומן המתרחש בקונדיטוריה ותיקה וידועה בחיפה, עוסק בחיי היומיום של גיבוריו..
ככל שיתיר הזמן, 2018, כנרת, זמורה-ביתן דביר מוציאים לאור, עורכת הספר: נועה מנהיים.
הספר הוא רומן שעלילתו מתרחשת בחיפה, עוסק במערכות יחסים בין אנשים..
סטלה מאריס, 2024, כתר הוצאה לאור.
הערות שוליים

↑  אריאלה גולדמינץ (1955), באתר library.osu.edu
↑  יובל פלוטקין, הוכרזו הזוכים בפרסי רה"מ לספרות עברית, באתר ynet, 9 בדצמבר 2018
↑  רונית מטלון, מרוץ שליחים - אריאלה גולדמינץ, באתר הספרייה הלאומית
↑  מור אלזון, אריאלה גולדמינץ: "נוכחות המוות טבעית", באתר ynet, 3 במרץ 2015
 עמרי הרצוג, לכל ספר יש טעם. "מרוץ שליחים" הוא תענוג לחך, באתר הארץ, 3 במאי 2015
↑  מאירה ברנע גולדברג, ‏8 המלצות קריאה מעולות ליום כיפור, באתר ‏מאקו‏, 18 בספטמבר 2018
אריאל כהן, בדידות תוצרת סין, באתר ישראל היום, 2 בדצמבר 2019
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007595041305171  LCCN: no2015086806  VIAF: 316566426   WorldCat (עם VIAF): 316566426
אוטו גאורג טירק

| --- | --- |

 לידה:  19 באפריל 1889 וורצן, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 התאבד:  26 באוקטובר 1946 (בגיל 57) פדרבורן, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 מדינה:  גרמניה 
 השכלה:  אוניברסיטת מרבורג  אוניברסיטת לייפציג 
 מפלגה:  המפלגה הנאצית 
 
 פרסים והוקרה
 צלב הברזל  אות הזהב המפלגתי 
 
אוטו גאורג טירק (בגרמנית: Otto Georg Thierack;‏ 19 באפריל 1889 – 26 באוקטובר 1946) היה משפטן ופוליטיקאי נאצי גרמני, שר המשפטים של גרמניה הנאצית בין 20 באוגוסט 1942 ל-30 באפריל 1945.
ביוגרפיה והקריירה

טירק נולד בוורזן שבסקסוניה, בן לסוחר מקומי. בשנת 1910 החל לימודי המשפטים באוניברסיטת מרבורג וקיבל את הדוקטורט שלו בשנת 1914 מאוניברסיטת לייפציג.
הוא התנדב לצבא גרמניה במלחמת העולם הראשונה בשנים 1914–1918 והגיע לדרגת לוטננט. הוא סבל מפגיעת פנים ועוטר בצלב הברזל, דרגה שנייה.
לאחר תום המלחמה הוא חזר ללימודי המשפטים שהפסיק וסיים אותם בשנת 1920 בבחינות השומה (עורך דין זוטר). באותה שנה, הוא נשכר כשמאי בבית משפט בסקסוניה.
לאחר מכן הוא נכנס לשירות המשפט של סקסוניה, ובשנת 1921 מונה לתובע ציבורי בבית המשפט המחוזי בלייפציג. בשנת 1926 התמנה לתובע בבית המשפט העליון בדרזדן.
הצטרפות למפלגה הנאצית

ב-1 באוגוסט 1932 הצטרף טירק למפלגה הנאצית. הוא מונה להיות מנהיג ארגון המשפטנים הנאציונל-סוציאליסטי, מה שמכונה "רכטוואהרבונד". תפקיד זה סייע לו רבות בהמשך כדי לעלות גבוה בעולם המשפט בגרמניה. לאחר עליית הנאצים לשלטון בשנת 1933, הוא הפך לשר המשפטים הסקסוני. בשנת 1935 מונה לסגן נשיא בית המשפט הרייך בלייפציג. במקביל, הוא ייצג את שר המשפטים בתיאום שילוב סמכות השיפוט של הנאצים ברייך.
שר המשפטים של סקסוניה

ב-12 במאי 1933, לאחר שמונה לשר המשפטים של סקסוניה, היה זה תפקידו של טירק להעביר את מערכת המשפט תהליך נאציפיקציה שהטאל עליו להוציא לפועל בסקסוניה. לאחר שעבר מספר תפקידים מקצועיים בינוניים, הוא התמנה לסגן נשיא בית המשפט ברייך בשנת 1935 ובשנת 1936 לנשיא בית הדין העממי, שהוקם רק בשנת 1934. כנשיא, התרכז טירק התרכז בהידוק סמכויותיו. בית משפט זה העמיד לדין אנשים המואשמים בפשעים נגד הרייך השלישי בדיונים סגורים וללא זכות ערעור. הוא מילא את תפקיד זה עד 1942, אז הוחלף על ידי רולנד פרייזלר.
שר המשפטים של הרייך

ב-20 באוגוסט 1942, טירק נכנס לתפקידו כשר המשפטים של הרייך. אחד הצעדים הראשונים שלו כשר המשפטים היה לכוון את נשיא בית הדין העממי כי בהליכים פליליים נגד היהודים, הגורם המכריע תמיד צריך להיות יהדותם ולא אשמה. בהליכי אינטרס ציבורי, נשיאי בתי המשפט הגבוהים במדינה נאלצו לדון לפחות אחת לשבועיים עם פרקליטות המדינה כיצד יש להכריע בתיק - לפני החלטת בית המשפט.
שנה לאחר מכן שינה הרייך השלישי שוב את החוקים, והפעם הוציא יהודים מכל סמכותו של בית המשפט לחלוטין והשאיר את גורלם בידי המשטרה או האס אס. בספטמבר אותה שנה הוא גרם לכל מי שנמצא במעצר מקרב ה"יהודים, צוענים, אוקראינים, פולנים שנידונו ליותר משלוש שנים, צ'כים או גרמנים המרצים עונש של למעלה משמונה שנים" לסווגם כ"גורמים א-סוציאליים" ובכך להעבירם לסמכות הרייכספיהרר אס אס היינריך הימלר. האס אס דאגו לשילוחם למחנות ריכוז במזרח ומשם אל מותם במחנות העבודה.
בכהונתו כשר המשפטים של הרייך, טירק דאג לכך שהניירת הארוכה הכרוכה בהליכי חנינה עבור נידוני המוות תתקצר מאוד. לאחר התערבותו של היטלר הורה טיירק לאכוף מיידית עונשי מוות. בחוות דעתו של בית משפט קמא, התובעים, היועץ המשפטי לממשלה וגופים אחרים. לפיכך, עתירות לבקשות חנינה ורחמים כבר לא היו נחוצות עוד. הוצאות להורג המוניות החלו ב-7 בספטמבר 1943. עקב המהירות שלהן נתלו כמה אסירים "בטעות". טירק התייחס לכך בביטול, הוא טייח מקרים אלה ודרש את המשך התלייה. הוא הוכר כחסר רחמים במהלך הקריירה שלו, תאב כוח ושאפתן. צוות התמיכה שלו תיאר אותו כקשיח וחסון אך גם אוטוקרט השולט ביד רמה.
בצוואתו הפוליטית של אדולף היטלר הורה האחרון להשאירו בתפקיד שר המשפטים בקבינט שהורה להקים יחד עם שרים נוספים המוזכרים בצוואה לצידו של טירק.
מותו

בעלות הברית עצרו את טירק בתום מלחמת העולם השנייה. הוא נכלא על ידי ארמיית הריין הבריטית במחנה שבוי המלחמה Eselsheide. ב-22 בנובמבר 1946, לפני שניתן היה להעמידו לדין במשפט השופטים שבמשפטי נירנברג, טירק התאבד בכלא בזנלגר, פדרבורן, בכך שהרעיל את עצמו.
הערות שוליים

1 2 3  Paul R Bartrop, Eve E Grimm, Perpetrating the Holocaust: Leaders, Enablers, and Collaborators (עמ' 287), ‏2019 (באנגלית)
↑  The Palestine Post, SPECULATION IN FOREIGN CIRCLES, ‏25 באוגוסט 1942 (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987010326789305171  GND: 124864309  ISNI: 0000 0000 4548 5081  LCCN: no2008025276  SUDOC: 140149341  VIAF: 13253547   WorldCat (עם VIAF): 13253547
תומאס בולין, רוזן וילטשייר הראשון

סמל האצולה שאומץ על ידי סר תומאס בולין, רוזן וילטשייר ואורמונד
שלט האצולה של בית בולין: ארג'נט, שברון גולש בין שלושה ראשי שוורים מול הצמר
תומאס בולין, רוזן וילטשייר, רוזן אורמונד הראשון, ויקונט רוצ'פורד הראשון KG KB (בערך 1477 – 12 במרץ 1539), מטירת היבר בקנט, היה דיפלומט ופוליטיקאי אנגלי שהיה אביה של אן בולין, אשתו השנייה של המלך הנרי השמיני, ולפיכך היה סבה מצד האם של המלכה אליזבת הראשונה. על ידי הנרי השמיני הוא מונה לאביר מסדר הבירית בשנת 1523, קיבל את תואר ויקונט רוצ'פורד בשנת 1525 ובשנת 1529 מונה כרוזן וילטשייר ורוזן אורמונד.