stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
נאעורה

ערך זה עוסק בכפר ערבי-ישראלי. אם התכוונתם לבסיס צה"ל הנמצא בסמוך לכפר, ראו .
| --- | --- |
שכונה בנאעורהשכונה בנאעורה
שם בערבית: الناعورة
מדינה: ישראל ישראל
מחוז: הצפון
מועצה אזורית: הגלבוע
גובה ממוצע: ‎114 מטר
סוג יישוב: יישוב 2,000‏–4,999 תושבים
נתוני אוכלוסייה לפי הלמ"ס לסוף יולי 2024 (אומדן)
  - אוכלוסייה: 2,495 תושבים
    - שינוי בגודל האוכלוסייה: ‎2.0% בשנה
 מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת עמק בית שאן מוגדלת) נאעורה(למפת עמק בית שאן רגילה) נאעורה(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום נאעורה(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום נאעורה32°36′51″N 35°23′29″E﻿ / ﻿32.6141347433161°N 35.3913189370767°E﻿ / 32.6141347433161; 35.3913189370767  heמפת היישובים של מועצה אזורית הגלבוע (in English: Gilboa Regional Council) באדום - נאעורה בירוק - מיקום בניין המועצה tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
מדד חברתי-כלכלי - אשכול לשנת 2021: 3 מתוך 10

נאעורה (בערבית: الناعورة) הוא כפר ערבי-ישראלי הנמצא כ-10 קילומטרים ממזרח לעפולה למרגלות גבעת המורה בתחום המועצה האזורית הגלבוע. מקור שמו של היישוב בגלגל השאיבה (ناعور, נַאעוּר) המשמש להעלאת מים מן הבאר.
היישוב הוקם ככל הנראה במאה ה-16.[דרוש מקור]
בתקופת המנדט הבריטי השתייך הכפר לנפת נצרת. בסקר הכפרים המנדטורי משנת 1945 נאמדה אוכלוסיית הכפר ב-340 תושבים.
ב-20 במאי 1948, במהלך מלחמת העצמאות, פונה הכפר בהוראת הכוחות הלא-סדירים הערביים.
לבני חמולת זועביה היו יחסים טובים עם שכניהם היהודים. בעקבות המלצת היהודים במהלך המלחמה לא להצטרף למאבק נגד היהודים, ובהשפעתו של השייך סייף א-דין א-זועבי, נשארו רוב בני החמולה בכפריהם. גם הכפרים הסמוכים טמרה, סולם וטייבה נהגו באופן דומה. להבדיל, רוב הכפרים באזור התפנו מיושביהם לקראת הפלישה הצפויה של מדינות ערב.
ביישוב נמצא בית ספר תיכון אורט אחווה גלבוע שמשמש תלמידים מהכפר ומכפרים באזור.
הערות שוליים

1 2  אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור 
סוף יולי 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור

סוף 2022.
↑  הנתונים לפי טבלת מדד חברתי כלכלי של למ"ס נכון לשנת 2021
↑  בני מוריס, לידתה של בעיית הפליטים הפלסטינים 1947–1949, עמ' 99. לדברי מוריס, הכוחות הלא-סדירים חששו כנראה, כי תושבי הכפרים שפונו בהוראתם באותו היום, "מבקשים לעשות יד אחת עם הישוב".
↑  אנעם זועבי, "סייף אלדין אלזועבי - עד ראייה - יומן זכרונות" (בערבית, הוצאה פרטית), 1987
↑  עזריה אלון, מי גורש איך ולמה, דבר, 10 במרץ 1978
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007582180005171  VIAF: 90146461449227730248   WorldCat (עם VIAF): 90146461449227730248 
ערך זה הוא קצרמרבנושא יישובים בישראל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
נמייה דקה

| נמייה דקה |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: טורפים
תת־סדרה:: דמויי חתול
משפחה:: נמייתיים
סוג:: נמייה דקה
מינים
 Galerella flavescens  Galerella sanguinea  Galerella ochracea  Galerella pulverulenta
שם מדעי
 Galerella ‏גריי, 1865
תחום תפוצה


נמייה דקה (שם מדעי: Galerella) היא סוג של נמייתיים החיים ברחבי אפריקה וכוללים 4 מינים בעלי גוף מוארך וזנבות ארוכים עם קצה שחור. הם חיים בסוואנות, בקבוצות קטנות בהם הם מחפשים ואוכלים מזון הן מהחי והן מהצומח. חלק מהחוקרים רואים בסוג זה טקסון מבוטל הכלול בסוג נמייה (Herpestes).
מיון

ישנם 4 מיני נמיות בסוג:
נמייה דקה אנגולית (Galerella flavescens) - נפוצה באנגולה ונמיביה
נמייה דקה סומאלית (Galerella ochracea) - אנדמית למדינת סומליה
נמייה דקה אפורה (Galerella pulverulenta) - נפוצה בדרום אפריקה ובקצה אנגולה
נמייה דקה שחורת-זנב (Galerella sanguinea) - נפוצה במרבית אפריקה שמדרום לסהרה
מספר חוקרים משייכים לסוג גם את הנמייה המצויה, החיה בישראל.
נובה קחובקה

נובה קחובקה (באוקראינית: Нова Каховка) היא עיר במחוז חרסון, אוקראינה.
העיר החלה להיבנות ב-1950 במקום כפר בשם קליוצ'בויה שהוקם ב-1891. העיר הוקמה כיישוב פועלים ובו התגוררו בוניה של תחנת כוח קחובקה. לשנת ייסוד של העיר נחשבת 1952, שנת מתן השם לעיר.
המעסיק העיקרי של תושבי נובה קחובקה הייתה תחנת הכוח קחובקה.
ביוני 2023, במסגרת מלחמת רוסיה-אוקראינה, קרס סכר נובה קחובקה שעל נהר הדנייפר, ובעקבות זאת עשרות כפרים באזור הוצפו, ואספקת המים לחצי האי קרים שובשה. רוסיה ואוקראינה החליפו האשמות בנוגע לאחראית להרס הסכר.
הערות שוליים

↑  ynet והסוכנויות, אוקראינה מאשימה את רוסיה בהפצצת סכר מרכזי, חשש מהצפות ענק | תיעוד, באתר ynet, 6 ביוני 2023
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007545022205171  LCCN: n97094494  LNB: 000334928  VIAF: 154944542   WorldCat (עם VIAF): 154944542 
ערך זה הוא קצרמרבנושא יישובים באוקראינה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
נמייה דקה אפורה

| נמייה דקה אפורה |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: טורפים
תת־סדרה:: דמויי חתול
משפחה:: נמייתיים
סוג:: נמייה דקה
מין:: נמייה דקה אפורה
שם מדעי
 Galerella pulverulenta ‏וגנר, 1839
תחום תפוצה


נמייה דקה אפורה (שם מדעי: Galerella pulverulenta) הוא מין של נמייה ממשפחת הנמייתיים החיה בטבע באפריקה הדרומית.
מאפיינים

זו נמייה קטנה שאורכה 55–69 ס"מ ומשקלה עד 1 קילוגרם. היא אפורה כהה עם זנב שקצהו שחור. גם הרגליים הקטנות כהות משאר הגוף.
הנמייה חיה בערבות עשב בדרום אפריקה בעיקר באזור הכף המערבי וגם מעט באנגולה. לא ברור באיזה אזורים הם נפוצים אבל כנראה שזה באזורים של הכף המערבי בעיקר וגם קצת בשאר דרום אפריקה.
נמייה זו שוכנת שיחים באזורי הכף הדרומיים של אפריקה, שם חיים מגוון של יצורים קטנים היכולים לשמש לה מזון. היא צדה מכרסמים קטנים (העיקריים הם בני הסוגים האפריקנים Otomys וRhabdomys) וחרקים, אך גם עופות, נחשים, דוחיים, עכבישים, רבי רגליים וחסרי חוליות אחרים וכן פירות שונים. לפעמים הם יתקפו חיה גדולה יותר מהטרף הרגיל כמו ארנבת או אפילו דוקרן הכף. את טרפם הם הורגים בנשיכה קטלנית בצווארו.
הם עצמם עלולים להיטרף על ידי חתולים גדולים, תנים, צבועים, פיתונים ועופות דורסים. אחד מבני החבורה שומר עליה מטורפים וכשמשמיע אזעקה כל הנמיות בורחים למאורה או למחסה.
נמיות כיס

| נמיות כיס |
| --- | --- |
 נמיית כיס מזרחית
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: טורפי כיס
משפחה:: נמיות כיס
שם מדעי
 Dasyuridae ‏פולדפוס, 1820

פלניגל מהמין Planigale tenuirostris
נמיות כיס (שם מדעי: Dasyuridae) היא משפחה של חיות כיס הכוללת 61 מינים המחולקים ל-15 סוגים. הם נפוצים באוסטרליה ובגינאה החדשה.
משקלן של נמיות הכיס הוא בין חמישה גרמים לשמונה קילוגרמים. למרות השוני הרב במשקלן, צורותיהן של מרבית נמיות הכיס דומות זו לזו. גופן ארוך, ראשן מחודד ומוארך, וזנבן שעיר, ארוך וקשה לתפוס אותו. אורך רגליהן קצר עד בינוני. למינים החיים בסביבות של עצים יש בוהן קטנה אך ניידת על רגליהם האחוריות, אולם אצל המינים שחיים ביבשה היא קטנה יותר ולעיתים אינה קיימת כלל. בנוסף, כפות רגליהן של נמיות הכיס היבשתיות נוטות להיות ארוכות יותר. לנמיות כיס רבות חסר הכיס (המאפיין את חיות הכיס); אצל מינים אלו מצויות הפטמות על חלק עור מעגלי בבטן.
מיון

תת-משפחה: דסיורים (Dasyurinae )
סוג: נמיית כיס (Dasyurus)
סוג: שד הכיס (Sarcophilus)
סוג: מולגרה (Dasycercus)
סוג ומין יחיד: קווארי (Dasyuroides byrnei)
סוג ומין יחיד: דיבלר (Parantechinus apicalis)
סוג ומין יחיד: קאלוטה אדומה (Dasykaluta rosamondae)
סוג: חדף הכיס (Phascolosorex)
סוג: אנטכינוס (Antechinus)
סוג: אנטכינוס מדומה (Pseudantechinus)
סוג: דסיור ניו-גינאי (Murexia)
סוג: דסיור מפוספס (Myoictis)
סוג ומין יחיד: דסיור מנומר (Neophascogale lorentzi)
סוג: פסקוגל (Phascogale)
תת-משפחה: דונרטים (Sminthopsinae )
סוג: דונרט (Sminthopsis)
סוג: נינגאווי (Ningaui)
סוג: פלניגל (Planigale)
סוג ומין יחיד: ירבוע הכיס (Antechinomys laniger)
סוגים נכחדים:
Ankotarinja
Barinya
Dasylurinja
Ganbulanyi
Glaucodon
Keeuna
Wakamatha
וולידוליה (Whollydooleya)
נעמה שפיר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  28 בפברואר 1990 (בת 34) חיפה שבישראל
 עמדה:  קלע
 גובה:  1.70 מטר
 מכללה:  אוניברסיטת טולדו
 היכל התהילה:  חמישיית פרשמן ב-2008/09   חמישייה שנייה ב-2009/10   חמישייה ראשונה ב-2010/11
 קבוצות כשחקנית
 2008–2013   2013–2015   2015–2016   2016–2017   2017–2018   2018–2019   2020–2021:  טולדו רוקטס   אליצור רמלה   מכבי רמת חן   מכבי בנות אשדוד   אליצור רמלה   מכבי רמת חן   אליצור רמלה
 הישגים כשחקנית
 זכייה בטורניר ה-WNIT עם טולדו רוקטס בעונת 2010/11   זכייה בגביע המדינה עם אליצור רמלה בעונת 2013/2014   זכייה באליפות המדינה עם מכבי בנות אשדוד בעונת 2016/2017
 
נעמה שפיר (נולדה ב-28 בפברואר 1990) היא כדורסלנית עבר ישראלית ששיחקה בליגת העל בכדורסל נשים ובנבחרת ישראל כקלעית.
ביוגרפיה

שפיר נולדה לשלומית ויצחק שפיר, בשכונת נווה שאנן שבחיפה, בצעירותה עברה עם משפחתה ליישוב הקהילתי הדתי הושעיה בגליל התחתון. לשפיר יש ארבע אחיות וארבעה אחים. היא למדה באולפנית טבריה. ב-2016 נישאה לרס"ן יהודה שלו, קצין בחיל השריון בחטיבה 401.
קריירה מקצועית

שפיר החלה לשחק כדורסל בקבוצה במקום מגוריה ולאחר מכן עברה להפועל עמק יזרעאל והתבלטה מהר מאוד. בשנים 2007 ו-2008 היא נבחרה לשחקנית השנה של ליגת נערות א'.
ב-2008 היא שיחקה עם נבחרת ישראל בטורניר אליפות אירופה לנערות דרג ב' וסיימה כמלכת הסלים ונבחרה לחמישיית הטורניר.
בגיל 18 עברה שפיר לשחק בארצות הברית בנבחרת הכדורסל של אוניברסיטת טולדו שבאוהיו הידועה בכינוי "טולדו רוקטס" וללמוד מנהל עסקים. הרוקטס משחקת בליגת ה-MAC, אחת מהליגות המרכיבות את ליגת המכללות הבכירה (דיוויז'ן 1). בעונתה הראשונה בטורניר המכללות נבחרה לחמישיית הפרשמניות (שחקניות עונה ראשונה) של ה-MAC בעונתה השנייה נבחרה לחמישייה השנייה ובעונתה השלישית נבחרה לחמישיית העונה בליגת המכללות המשנית והובילה את הרוקטס לזכייה בטורניר ה-WNIT, הטורניר המשני של אליפות המכללות בכדורסל.
שפיר היא ככל הנראה היהודיה האורתודוקסית הראשונה ששיחקה בליגות הבכירות של המכללות בארצות הברית. היא מקפידה על שמירת שבת ואיננה נוסעת או מתאמנת בשבת, אולם היא משחקת בשבתות. היא מקפידה לשחק כשהיא לבושה בחולצה מתחת לגופייה, מטעמי צניעות.
במהלך 2011 החליטה פיב"א אירופה לא להתיר לשפיר ללבוש חולצה, שמכסה את כתפיה, מתחת לגופיית המשחק במשחקי נבחרת ישראל, זאת בניגוד למשחקיה בליגת המכללות. ביוני 2011 דחה בית הדין לערעורים של פיב"א את העתירה של איגוד הכדורסל בישראל בנושא. לבסוף שיחקה שפיר באליפות אירופה עם שרוולים אלסטיים קצרים שכיסו את כתפיה, בהתאם לפשרה שהושגה עם פיב"א.
בשנת 2013 חתמה שפיר בקבוצת אליצור רמלה מהליגה הראשונה וזכתה עמה בגביע המדינה באותה השנה.
בשנת 2015 שפיר שיחקה במכבי רמת חן למשך עונה אחת וסיימה עמה במקום הראשון בתום העונה הסדירה.
בעונה לאחר מכן, עונת 2016-2017 עברה נעמה לשחק במכבי בנות אשדוד עמה זכתה באליפות המדינה.
לקראת עונת 2017-2018 שבה שפיר לקבוצה אשר נתנה לה את ההזדמנות הראשונה בארץ, קבוצת אליצור רמלה ששבה לליגת העל לאחר שנתיים.
בעונת 2018-2019 שבה שפיר לקבוצת מכבי רמת חן (כיום מכבי עירוני רמת גן), בסיום עונה זו יצאה שפיר לחופשה לקראת לידה.
לאחר עונה ללא משחק עקב חופשת הלידה, חזרה שפיר לשחק וחתמה בקבוצה אליצור רמלה.
הערות שוליים

↑  כתבה מאתר ספסל
↑  רענן וייס, יש כבוד: נעמה שפיר בחמישיית העונה במכללות, באתר ynet, 11 במרץ 2011
↑  פיב"א דחתה את עתירת ישראל בעניין נעמה שפיר, באתר וואלה, 8 ביוני 2011
↑  רענן וייס, פולין, הפתרון של שפיר: שרוולים אלסטיים קצרים, באתר ynet, 17 ביוני 2011
↑  רענן וייס, כדורסל נשים: נעמה שפיר באליצור רמלה, באתר ynet, 22 ביוני 2017
↑  ‏אחרי הפסקה של שנה וחצי: נעמה שפיר חזרה לליגת העל, באתר ספורט1, 27 ביולי 2020
↑  נעמה שפיר: הכדורסלנית חזרה אחרי שנה וחצי, באתר ערוץ הספורט, 27 ביולי 2020
נאסריה

| --- | --- |

 מדינה:  עיראק עיראק
 מחוז:  ד'י קאר
 תאריך ייסוד:  1872
 שטח:  1,766 קמ"ר
 גובה:  7 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  558,446 (1 ביולי 2018)
 קואורדינטות:  31°02′38″N 46°15′27″E﻿ / ﻿31.043888888889°N 46.2575°E﻿ / 31.043888888889; 46.2575 
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת עיראק מוגדלת) בגדאד מוסול בצרה ארביל כירכוכ פלוג'ה סולימאניה כרבלא נג'ף רמאדי טורקיה סוריה יר. ערב הסעודית כווית איראן המ. הפ. נאסריה(למפת עיראק רגילה) בגדאד מוסול בצרה ארביל כירכוכ פלוג'ה סולימאניה כרבלא נג'ף רמאדי טורקיה סוריה יר. ערב הסעודית כווית איראן המ. הפ. נאסריה  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
נַאסֶרִיָה (בערבית: الناصرية; תעתיק מדויק: אלנאצריה) היא עיר הבירה של מחוז ד'י קאר שבדרום-מזרח עיראק. העיר ממוקנת על גדות נהר הפרת כ-310 ק"מ מדרום-מזרח לבירה בגדאד בסמוך לחורבות העיר העתיקה אור. לפי אומדן רשמי מתאריך 1 ביולי 2018 אוכלוסיית העיר מונה 558,446 בני אדם, רובם מוסלמים שיעים. בעבר התקיים בעיר מגוון דתי רחב שהורכב ממוסלמים, מנדעים ויהודים.
במוזיאוני העיר ישנם פרטים ארכאולוגיים רבים מתקופות שומר, אשור, בבל ובית עבאס.
היסטוריה

העיר נוסדה בשנת 1872 בזמן השלטון העות'מאני, ובאותה השנה נהפכה למרכז תחבורה ומסחר חשוב ולמרכזו המנהלי של המחוז. בתחילת המאה העשרים התגוררו בעיר כ-10,000 נפש. רוב תושביה היו ערבים מוסלמים שיעים, אם כי התגוררו בעיר גם כ-1,000 ערבים מוסלמים סונים, 300 מנדעים, 300 פרסים, 200 אתיופים, 150 יהודים, 50 טורקמנים, 50 כורדים ו-20 נוצרים מקומיים.[דרוש מקור] הכלכלה המקומית שגשגה אודות לסחר עם בגדאד ובצרה. אמנם העיירה הכילה כ-600 בתי אבן בנויים היטב, אך רוב הבניינים והבתים נבנו מבוץ. העיר לא הייתה מוגנת על ידי חומה כמו ערים מרכזיות אחרות. ב-24 ביולי 1915 האימפריה הבריטית כבשה את נאסריה מידי העות'מאנים. בקרב על העיר נהרגו כ-400 הודים ובריטים, וכ-2,000 טורקים.[דרוש מקור]
בשנות ה-30 החלה להתבסס באזור המפלגה הקומוניסטית העיראקית. בשנת 1991, במהלך מלחמת המפרץ נאסריה נכבשה על ידי הדיוויזיה המוטסת ה-101 והדיוויזיה המוטסת ה-82. בעקבות הנסיגה האמריקאית במרץ 1991, השתתפה האוכלוסייה השיעית בנאסריה במרד כנגד שלטונו של נשיא עיראק סדאם חוסיין. ההתקוממות דוכאה על ידי הצבא העיראקי, מה שגרם לאובדן כבד של חיים ונזק פיזי רב. רבים מתושבי נאסריה נטבחו בידי כוחות עיראק. בשנת 2003 התרחש בעיר אחד הקרבות הגדולים[דרושה הבהרה] הראשונים במסגרת מלחמת עיראק בין צבא עיראק לחיל הנחתים של ארצות הברית, שבמהלכו נהרגו כ-32 אמריקאים ומאות עיראקים.[דרוש מקור]
הערות שוליים

↑  Iraq: Governorates, Major Cities & Urban Centers - Population Statistics, Maps, Charts, Weather and Web Information, www.citypopulation.de
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007562776205171  GND: 7544214-0  LCCN: n89146532  VIAF: 239229090   WorldCat (עם VIAF): 239229090
ניקולא פיזאנו

| --- | --- |

 לידה:  1225? פוג'יה, איטליה 
 פטירה:  1284 (בגיל 59 בערך) טוסקנה, איטליה 
 תחום יצירה:  פיסול 
 זרם באמנות:  אמנות גותית, פרוטו רנסאנס, Duecento 
 יצירות ידועות:  Pulpit in the Pisa Baptistery 
 צאצאים:  ג'ובאני פיזאנו 
 
דוכן הטפה בדואומו של סיינה. עיצוב: ניקולא פיזאנו
ניקולא פיזאנו (באיטלקית: Nicola Pisano; ‏ בין 1210–1220 – בין 1275–1287[דרושה הבהרה]) היה פַסל ואדריכל איטלקי, הידוע בזכות הסגנון הרומי הקלסי של פסליו. יש הרואים בו את ראשון הפסלים המודרניים. שנת לידתו ומקום לידתו אינם ידועים בוודאות, וכך גם מקום ושנת פטירתו. לדעת רוב החוקרים נולד בחבל פוליה שבדרום איטליה בין 1220 ל-1225 ונפטר בפיזה בין 1278 ל-1284.
עם עבודותיו הפיסוליות העיקריות נמנות דוכן ההטפה בבפטיסטריום של פיזה – 1260, דוכן ההטפה בדואומו של סיינה – 1268 ו"המזרקה הגדולה" בפרוג'ה – 1278. על עבודותיו כאדריכל המידע מצומצם, היות שכמעט כל המבנים המוזכרים על ידי וזארי לא שרדו.
בין תלמידיו היו בנו ג'ובאני פיזאנו, ארנולפו די קמביו, ופרה גוליאמו אגנלי. הביוגרפיה של ניקולא פיזאנו נכללת בספרו של ג'ורג'ו וזארי חיי הציירים, הפסלים והאדריכלים הדגולים ביותר.
נמייה דקה אנגולית

| נמייה דקה אנגולית |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: טורפים
תת־סדרה:: דמויי חתול
משפחה:: נמייתיים
סוג:: נמייה דקה
מין:: נמייה דקה אנגולית
שם מדעי
 Galerella flavescens ‏בוקאז', 1889
תחום תפוצה


נמייה דקה אנגולית (שם מדעי: Galerella flavescens) הוא מין של נמייה ממשפחת הנמייתיים החי בטבע בערבות עשב וסוואנות בדרומה של אפריקה בעיקר באנגולה ונמיביה. הם חיים בעיקר באזורי סוואנות.
מאפיינים

זוהי נמייה רזה וארוכה כשהזכרים גדולים מעט מהנקבות. הם בעלי פרווה חומה ושעירה, זנב מוארך, אוזניים קטנות ושיניים חדות.
אורכם הממוצע 31—35 ס"מ והזנב מגיע לאותו אורך.
הנמיות הן חיות טורפות שאוכלות יצורים קטנים שונים ביניהם: חרקים, זוחלים כמו לטאות ונחשים, יונקים קטנים, עופות וביציהם וגם פירות.
הנמיות הזכרים חיים בסמוך לטריטוריות של נקבות, אך נפגשים איתם רק למטרות הזדווגות והם אינם עוזרים לגידול הצאצאים. הגורים נולדים לאחר 60 יום בערך ועוזבים את אמם לאחר 10 שבועות והופכים לבוגרים לאחר 24 שבועות.
מערת לה פסייגה

מערת לה פסייגה (בספרדית: Cueva de La Pasiega) היא אתר ארכאולוגי במועצה העירונית פואנטה וייסגו (ספ') בקהילה האוטונומית קנטבריה בצפון ספרד. ביולי 2008 היא נכללה באתר המורשת העולמית "מערת אלטאמירה ואמנות המערות בתקופת האבן המוקדמת בצפון ספרד" של ארגון אונסק"ו.
המערה שוכנת על המדרון הדרומי של הר קסטיו, באמצע עמק הנהר פאס (ספ'), והיא אחת מהמערות במכלול המכונה "המערות של מונטה קסטיו" (Las cuevas del monte Castillo) הכולל גם את מערת אל קסטיו, מערת לאס מונדאס ומערת לאס צ'ימנאס. מערות מונטה קסטיו מהוות סדרה שלמה להפליא, הן מבחינת התרבות החומרית של התקופה הפלאוליתית והן מבחינה אמנותית. לה פסייגה היא בפועל גלריה גדולה, באורך של יותר מ-120 מטר, ששיפועה פחות או יותר מקביל למדרון ההר, ונפתחת לפני השטח בשישה מקומות שונים: שישה פתחים קטנים שרובם, למעט שניים, חסומים. הגלריה הראשית היא באורך של כ-70 מטר ונפתחת לגלריות משניות עמוקות יותר, מפותלות ויוצרות מבוכים, שבמקומות מסוימים מתרחבות ליצירת תאים גדולים. כך מתייחסים ל"חדרים II-VIII", החדר המכונה "גלריה B", או "חדר 11" של "גלריה C", כולם עם עיטורים פלאוליתיים. שני החדרים האחרונים מכילים כמה מקומות מקודשים שמוזכרים בהמשך.
השרידים המתועדים שייכים בעיקר לשלהי תקופת התרבות הסולוטרנית ותחילת תקופת התרבות המגדלנית, אם כי נתגלו גם פריטים ישנים יותר. בשנת 2018 חשף תיארוך אורניום-תוריום שסמל בצורת סולם (סקלריפורם) במערה הוא בן 64,000 שנה ולכן נוצר על ידי ניאנדרטלים. ברחבי המערה יש קירות רבים עם ציורים ועם דמויות חקוקות או חרותות. הם מייצגים סוסים, איילים (זכר ונקבה) ובקר. ישנם גם הרבה סמלים מופשטים (אידיומורפים).
גילוי המערה

את הגילוי המדעי של מערת לה פסייגה ניתן לזקוף לזכות הארכאולוגים הגרמנים ורנר והוגו אוברמאייר (אנ'). בזמן שחפרו את מערת אל קסטיו בשנת 1911, הם קיבלו ידיעות כי העובדים יודעים על מערה אחרת בסביבה, שהכפריים כינו אותה "לה פסייגה". החוקרים אישרו במהרה כי המערה מכילה ציורי סלע. מאוחר יותר, החלו הכומר והארכאולוג הצרפתי אנרי בריי (Henri Breuil‏; 1961-1877), הוגו אוברמאייר והארכאולוג הספרדי ארמיליו אלקלדה דל ריו (Hermilio Alcalde del Río, 1947–1866) במחקר שיטתי על המערה. עם זאת, המחקר לא הסתיים בשל העבודה המתמשכת של ברוי על המגנום אופוס שלו. נדרשה מונוגרפיה נפרדת, והיא התפרסמה ב-1913. המחקר היה קריטי לקידום המדע הפרהיסטורי בספרד.
בעשור שלאחר מכן, השתתף אלקלדה דל ריו באופן מלא בפרויקט הבינלאומי בחסות "המכון לפלאונטולוגיה של האדם" (Institut de paléontologie humaine) מפריז אותו הובילו האב ברוי וה. אוברמאייר. זו התקופה בה התגלתה מערת לה פסייגה. זהו הרגע החשוב ביותר במחקר אמנות הסלע של קנטבריה. פירות עמל זה היו אמורים להופיע בפרסומים המשותפים המונומנטליים על מערות האזור שהתפרסמו במונקו, בעבודה הכללית (אלקלדה דל ריו, ברוי וסיירה, 1911), ובאופן ספציפי על לה פסייגה (אלקלדה דל ריו, ברוי, אוברמאייר).
בשנת 1903 גילה אלקלדה דל ריו את מערת אל קסטייו, וכאמור, אוברמאייר ביצע בה חפירות בין 1910 ל-1914. החפירות בה נמשכו בתקופות שונות, לסירוגין, עד לתקופתנו על ידי ארכאולוגים מוסמכים. החפירה האחרונה נערכה על ידי הארכאולוגים רודריגו דה בלבין ברמן (Rodrigo de Balbín Behrmann) וססאר גונסאלס סאינס (César González Sainz). לאחר גילוי "לה פסייגה" והחפירות הראשוניות, כמעט שלא ביקרו באזור, בעיקר בגלל הנסיבות ההיסטוריות הקשות של ספרד בשנות השלושים. לאחר מכן, בשנת 1952, בזמן שהכינו את השטח לנטיעה של חורשת אקליפטוסים, נמצאה מערה נוספת עם אוצר מטבעות קטן מהמאה ה-17 ולכן המערה החדשה נקראה מערת לאס מונדאס (מערת המטבעות). עם זאת, נמצא בה מקום מקודש עם שרטוטים וציורים חשובים. לאור זאת, הסיק המהנדס אלפרדו גרסיה לורנסו (Alfredo García Lorenzo) כי בהר מונטה קסטיו יש סודות נוספים. לפיכך הוחל בסקר גאולוגי שהביא שנה שלאחר מכן לגילוי מערה אחרת עם ציורי סלע, מערת לאס צ'ימנאס ("הארובות"), וגם מערות קטנטנות אחרות בעלות חשיבות פחותה כמו "לה פלצ'ה", "קסטניירה", "לאגו" וכו'.
השרידים הארכאולוגיים של מערת לה פסייגה

במערה נתגלו שרידים מתקופות התרבות הסולוטרנית והתרבות המגדלנית הראשונות של קנטבריה, מה שהיווה את הבסיס לכרונולוגיה של ציורי הקיר. החפירות במערה ישנות, בפעם האחרונה הן נערכו על ידי ד"ר חסוס קרבאיו (Jesus Carballo) בשנת 1951. בשכבה התחתונה התגלו חפצים שתפקודם לא ברור, ושנראו, על פי מאפייניהם, קשורים לתקופה המוסטרית. מעל שכבה זו הייתה שכבה מהתרבות הסולוטרנית עשירה יחסית בכלים אופייניים כמו ראשי רומחים. ניתן לייחס שכבה זו בוודאות לשלהי התקופה הסולוטרנית. השכבה האחרונה הייתה גם היא עשירה יחסית, עם כלי אבן שונים, סיכות וחפצי עצם מחוררים שיכולים להיות שייכים לתחילת התרבות המגדלנית. אומנם בהשוואה לעדויות הסטרטיגרפיות של אל קסטיו יש בלה פסייגה רצף ארכאולוגי מאורגן פחות, בכל מה שקשור לחומרים שנתגלו, ועם זאת, אין ספק שאין להמעיט בערכה בשל כך.
ציורי המערות

על פי השיטה שהציע הארכאולוג הצרפתי אנדרה לרואה-גוראן (אנ'), ניתן להתייחס ל"לה פסייגה" כדוגמה טובה ל"מערה כמקום מקודש", או ליתר דיוק כאוסף מקדשים של תקופות שונות, מסודרים על פי דגמים מסוימים. למעשה רעיון זה התפתח במוחו של הפרהיסטוריון הצרפתי הנודע בדיוק כאשר ביקר במערות של קנטבריה, בזמן שהשתתף בקבוצת חוקרים זרים שחפרו במערת אל פנדו בשנות החמישים של המאה ה-20. "אני בהחלט יכול לאשר שמחקר אמנות הסלע בצפון ספרד היה מכריע ברעיונותיו של המאסטר, שמאז התפרסמו בזכות פרסומיו הרבים". עבור לרואה-גוראן, כוללת מערה מסוג זה היררכיה מרחבית או טופוגרפית מורכבת למדי שבה ניתן להבחין בקבוצות עיקריות של בעלי חיים (bos מול equus, היוצרים דואליות), התופסים את האזורים הבולטים ביותר או המועדפים ביותר, המושלמים על ידי בעלי חיים משניים (איילים, עזים וכו') ועוד מינים מזדמנים אחרים שעם זאת הממלאים את תפקידם המשני: מצד שני מקובל שהסמלים האידיומורפיים מופיעים באזורים היקפיים או שוליים, או באלה שקשה להגיע אליהם.
על סמך חלוקה זו קבע לרואה-גוראן שיטה לסמל את הציורים בצורה הבאה:
| --- | --- |
 A: סוס הבית  B: בקר הבית B1: ביזון  B2: שור הבר  C: בעלי חיים משניים C1: אייל  C2: ממותה  C3: יעל  C4: אייל הצפון: אחרים הם P: דג  S: סמל S1: סמל המציין זכר  S2: סמל המציין נקבה  M: כף יד או סימן בצורת יד  H: דמות אנושית זכרית  F: דמות אנושית נקבית  ?: צורה או סימן (בלתי מזוהים)
בעלי חיים וסמלים תואמים, אם כן, לאותן נוסחאות בסיסיות, בינאריות לוגית ואף מוגנות על ידי העובדה שבעלי חיים מאותו המין מופיעים לעיתים קרובות בזוגות, זכר ונקבה, אם כי זה מורכב עד שאסור לנו להניח הסבר גרידא המבוסס על סמליות הפוריות; היסוד הראשון הוא נוכחותם של שני מינים A-B (ביזון-סוס); מול שני סוגים של סמלים, זכריים ונקביים, יש ניסיון לייחס לסוס ולביזון את אותו ערך סמלי או, לפחות, דו-ערכיות מאותו סוג כמו זה של סמלי שתי הקטגוריות (S1 ו-S2)
נטען שיש חריגים לכלל זה, גרסאות שונות רבות התלויות באזורים ובתקופות, שמשמעותם אינה ברורה לחלוטין במתווה הכללי שלהן, אך ניתן להסביר בצורה מסוימת, גם בלה פסייגה.
חואקין גונסאלס אצ'גאראי, ומאוחר יותר עמיתיו, ערכו כמה פעמים ספירה של מיני בעלי החיים המיוצגים על ידי הציורים, אחד המניינים כלל יותר מ-700 ציורים במערה, ובהם בין היתר, 97 איילים (69 נקבות ו-28 זכרים), 80 סוסים, 32 יעלים, 31 מיני בקר (17 ביזונים ו-14 שור הבר), שני איילי הצפון, חיה טורפת, צפיר האלפים, מגלוצרוס, עוף ודג. כמו כן ייתכן שמצוירת ממותה, ו-40 יצורים בעלי 4 גפיים שלא זוהו בוודאות. יש גם סמלים, כדוגמת אלו דמויי גג וסמלים אחרים מגוונים באופן מפתיע (יותר מ-130), וכוללים לעיתים קרובות דמויי אנוש, ומאות סימנים ועקבות של סימנים מחוקים למחצה.