stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
לפרק את הארי
תקציר העלילה

ערב אחד, לוסי (ג'ודי דייוויס) מגיעה במונית לביתו של הסופר הארי בלוק (וודי אלן). היא בדיוק סיימה לקרוא את הרומן האחרון של הארי. ברומן, הדמות לזלי (ג'וליה לואי-דרייפוס) מנהלת רומן עם בעלה של אחותה קן (ריצ'רד בנג'מין). לוסי כועסת מכיוון שהרומן מבוסס על הרומן שלה ושל הארי עצמו; כתוצאה מכך כולם יודעים על הרומן ביניהם. לוסי שולפת אקדח מארנקה ומאיימת שהיא תהרוג את עצמה. היא משנה את דעתה, ומכוונת את האקדח על הארי ומתחילה לירות. היא רודפת אחריו אל גג הבניין. הארי מתעקש שהוא כבר נענש: חברתו האחרונה פיי (אליזבת שו) עזבה אותו עבור חברו הטוב לארי (בילי קריסטל). כדי להסיח את דעתה של לוסי, הארי מספר לה סיפור שהוא כותב כרגע: סיפור חצי-אוטוביוגרפי של צעיר אובססיבי למין בשם הארווי (טובי מגווייר) שאליו מגיע, בטעות, מלאך המוות.
במהלך טיפול, הארי מבין שהוא לא השתנה מאז שהיה ומספר על טקס שנערך לכבודו באוניברסיטה הישנה שלו, המתקיים למחרת; הוא לא מרוצה במיוחד מכך שאין לו מי שיצטרף אליו לאירוע ויחלוק איתו את חוויותיו. לאחר הפגישה, הארי שואל את אשתו-לשעבר ג'ואן (קירסטי אלי) אם הוא יכול לקחת איתו את בנם היליארד (אריק לויד) לטקס. היא מסרבת, וטוענת שהארי משפיע עליו לרעה. היא גם זועמת על הארי בגלל הרומן שכתב. ברומן, הדמות פול אפשטיין (סטנלי טוצ'י) מתחתנת עם הלן (דמי מור), אך הנישואין מתחילים להתפרק לאחר לידת בנם.
הארי נתקל במקרה במכר, ריצ'רד (בוב בלבן), שחושש לבריאותו. לאחר שהארי מלווה את ריצ'רד לבית חולים, הוא מבקש ממנו שיצטרף אליו ויגיע איתו לטקס שנערך לכבודו באוניברסיטה. ריצ'רד נראה לא מעוניין. לאחר מכן הולך הארי לפגוש את חברתו לשעבר פיי, ומגלה שהיא כעת מאורסת. הארי מתחנן לפיי שתחזור אליו. הוא מבקש ממנה לבוא איתו לטקס, אך הטקס הזה מתקיים באותו הזמן של חתונתה של פיי, ביום שלמחרת.
באותו לילה, הארי שוכב עם זונה, קוקי וויליאמס (האזל גודמן). לאחר מכן, הארי מבקש מקוקי שתלווה אותו לטקסו.
בבוקר, ריצ'רד מגיע במפתיע לביתו של הארי ומצטרף אל הארי ואל קוקי למסע. הארי מחליט "לחטוף" את בנו היליארד, והארבעה יוצאים לדרך. בדרכם אל האוניברסיטה, הם עוצרים בקרנבל, ולאחר מכן בביתם של אחותו-למחצה של הארי, דוריס (קרולין אהרון) ובעלה ברט (אריק בוגוסיאן). דוריס, יהודיה דתייה, מתלוננת על האופן שבו הארי מתאר דמויות של יהודים בספריו. בהמשך המסע, הארי נתקל גם בקן והלן, הדמויות הבדיוניות שיצר, שמאלצים אותו להתעמת עם כמה אמיתות כואבות על חייו. רגע לפני שהם מגיעים לאוניברסיטה, ריצ'רד מת בשלווה במכונית.
ראייתו של הארי מתטשטשת, וקוקי עוזרת לו. המארחים באוניברסיטה שואלים את הארי על ספרו הבא. הארי מתאר סיפור על אדם (דמות המבוססת על הארי עצמו) שמגיע אל הגיהנום על מנת להחזיר לעצמו את אהבת חייו (דמות המבוססת על פיי) מהשטן (דמות המבוססת על לארי; את השטן גם מגלם בילי קריסטל). הארי והשטן עורכים דו-קרב מילולי לגבי מי מהם הוא שטני יותר. סיפורו של הארי נקטע כאשר מגיעה למקום המשטרה ועוצרת את הארי בגין חטיפת היליארד, החזקת אקדח (השייך ללוסי) והחזקת סמים (השייכים לקוקי).
לארי ופיי מגיעים היישר מהחתונה שלהם אל הכלא, על מנת לשחרר את הארי. באי-רצון, הארי מעניק להם את ברכתו לרגל נישואיהם. בחזרה בדירתו, הארי האומלל מפנטז על טקס האוניברסיטה שלא התקיים. הארי מבין שהוא יכול לתפקד רק באמנות ולא בחיים האמיתיים. הסרט מסתיים בכך שהארי חוזר לכתיבת ספרו הבא.
שחקנים ודמויות

| שם השחקן/ית | שם הדמות | אודות הדמות |
| --- | --- | --- |
| וודי אלן | הארי בלוק |  |
| ריצ'רד בנג'מין | קן | דמות של הארי |
| קירסטי אלי | ג'ואן | אשתו השנייה של הארי |
| בילי קריסטל | לארי | חברו של הארי |
| בילי קריסטל | השטן | דמות של הארי |
| ג'ודי דייוויס | לוסי | אחותה של ג'יין |
| בוב בלבן | ריצ'רד |  |
| אליזבת שו | פיי סקסטון | חברתו האחרונה של הארי |
| טובי מגווייר | הארווי שטרן | דמות של הארי |
| ג'ניפר גארנר |  | אישה במעלית, דמות של הארי |
| פול ג'יאמטי | פרופ' אבוט |  |
| סטנלי טוצ'י | פול אפשטיין | דמות של הארי |
| ג'וליה לואי-דרייפוס | לזלי | דמות של הארי |
| מריאל המינגוויי | בת' קריימר |  |
| רובין ויליאמס | מל | דמות של הארי |
| האזל גודמן | קוקי וויליאמס | זונה |
| אריק בוגוסיאן | ברט | בעלה של דוריס. גיסו של הארי. |
| דמי מור | הלן | דמות של הארי |
| קרוליין אהרן | דוריס בלוק | אשתו של ברט. אחותו של הארי. |
| אריק לויד | הילארד בלוק | בנו של הארי |
| איימי אירווינג | ג'יין | אשתו השלישית של הארי |
| ויולה האריס | אלסי |  |
| שפרה לרר | דולי | דמות של הארי |
תגובות וביקורות

לסרט לפרק את הארי יש דירוג של 73% באתר האינטרנט Rotten Tomatoes המבוסס על 37 ביקורות, ודירוג של 61% באתר Metacritic.‏
פרסים ומועמדויות

וודי אלן היה מועמד לפרס האוסקר עבור התסריט המקורי הטוב ביותר. הסרט גם היה מועמד לפרס סטלייט עבור הסרט הטוב ביותר - קומדיה או מחזמר.
השפעות

באופן כללי, הסרט לפרק את הארי הוא עיבוד מחדש של סרט קודם של אלן משנת 1980, "אבק כוכבים", שגם בו אמן, שנמצא בדרכו לטקס שנערך לכבודו, נזכר במערכות יחסים שהיו לו בעבר ומנסה לתקן מערכות יחסים קיימות.
אלן ידוע כמעריץ של כמה במאים אירופאים, וסרטיו מושפעים לעיתים קרובות מיצירותיהם של אינגמר ברגמן ופדריקו פליני. התיאור הכללי ביותר של עלילת לפרק את הארי - אדם הנמצא בדרכו אל האוניברסיטה בה למד על מנת לקבל פרס של כבוד תוך שהוא מהרהר בחוויות חייו - מזכיר בעיקר את סרטו של ברגמן משנת 1957 "תותי בר". כמו כן, הסרט דומה גם ל-"שמונה וחצי" של פליני משנת 1963, בכך שהוא עוסק באמן אשר יצירותיו מבוססות על אירועים בחייו, הנאבק במערכות היחסים הנוכחיות שלו ונזכר בישנות שלו, תוך שזירת רצפי חלומות.
על פי מספר מבקרים, אלן ביסס את שם הדמות של הארי בלוק על אנטוניוס בלוק, דמות אותה גילם מקס פון סידוב בסרטו של ברגמן משנת 1957 "החותם השביעי". מספר מבקרים, ביניהם רוג'ר אברט, סברו כי דמותו של הארי בלוק מבוססת על הסופר האמיתי פיליפ רות, ולא על אלן עצמו.
הערות שוליים

↑  "Deconstructing Harry (1997)". Rotten Tomatoes. נבדק ב-2 בפברואר 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Deconstructing Harry Reviews". Metacritic. נבדק ב-2 בפברואר 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  Desser, David; Friedman, Lester D. (2003). American Jewish Filmmakers (2 ed.). University of Illinois Press. p. 105. ISBN 978-0-252-07153-9.
1 2  "Deconstructing Harry :: rogerebert.com :: Reviews". Rogerebert.suntimes.com. 1997-12-24. נבדק ב-2012-09-01.
| סרטים בבימויו של וודי אלן |
| --- | --- | --- |
| שנות ה-60 | מה חדש, טייגר לילי? ‏ (1966) • קח את הכסף וברח (1969)   |  |
| שנות ה-70 | בננות (1971) • כל מה שרצית לדעת על מין (ולא העזת לשאול) (1972) • ישנוני (1973) • אהבה ומלחמה (1975) • הרומן שלי עם אנני (1977) • רגשות (1978) • מנהטן (1979) |  |
| שנות ה-80 | אבק כוכבים (1980) • קומדיה סקסית של ליל קיץ (1982) • זליג (1983) • דני רוז האיש מברודוויי (1984) • שושנת קהיר הסגולה (1985) • חנה ואחיותיה (1986) • ימי הרדיו (1987) • ספטמבר (1987) • אישה אחרת (1988) • סיפורי ניו יורק (1989) פשעים ועבירות קלות (1989) |  |
| שנות ה-90 | אליס (1990) • צללים וערפל (1991) • בעלים ונשים (1992) • תעלומת רצח במנהטן (1993) • קליעים מעל ברודוויי (1994) • אל תשתו מהמים (1994) • אפרודיטה הגדולה (1995) • כולם אומרים אני אוהב אותך (1996) • לפרק את הארי (1997) • סלבריטי (1998) • מתוק ומרושע (1999) |  |
| העשור הראשון של המאה ה-21 | נוכלים בגרוש (2000) קללת אבן העקרב הירוקה (2001) • סוף הוליוודי (2002) • כל דבר אחר (2003) • מלינדה ומלינדה (2004) • נקודת מפגש (2005) • סקופ (2006) • חלומה של קסנדרה (2007) • ויקי כריסטינה ברצלונה (2008) • מה שעובד (2009) |  |
| העשור השני של המאה ה-21 | כשתפגשי זר גבוה ומסתורי (2010) • חצות בפריס (2011) • לרומא באהבה (2012) • יסמין הכחולה (2013) • קסם לאור ירח (2014) • איש ללא הגיון (2015) • קפה סוסייטי (2016) • גלגל ענק (2017) • יום גשום בניו יורק (2019) |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb16966049k (data)  GND: 7863138-5  LCCN: no2003053842  SUDOC: 178593133  VIAF: 316751885   WorldCat (עם VIAF): 316751885
מלחמת האזרחים בסוריה

מלחמת האזרחים בסוריה (בערבית: الحرب الأهلية السورية, בתעתיק חופשי: אל-חַרְבּ אל-אַהְלִ֫יַּה א-סּוּרִ֫יַּה) היא סכסוך רב-שכבתי ומתמשך שהחל ב-15 במרץ 2011 עם גל הפגנות נגד משטרו הרודני של בשאר אל-אסד כחלק מ"האביב הערבי". ההפגנות כוונו נגד הדיכוי, השחיתות, הפגיעה בזכויות אדם והשלטון הדומיננטי של העדה העלווית. המשטר הגיב להפגנות באלימות קשה ואף ביצע הפגזות כבדות על ריכוזי אוכלוסייה. כתוצאה מהדיכוי האלים החלו עריקות מצבא סוריה והוקם "הצבא הסורי החופשי", שהוביל מרד מזוין נגד אסד. המרד הידרדר במהרה לכדי מלחמת אזרחים מורכבת ומרובת צדדים.
במהלך המלחמה נתמך אסד על ידי משמרות המהפכה האסלאמית של איראן, ומיליציות פרו-איראניות שבראשן חזבאללה. כמו כן זכה לגיבוי רוסיה וסין, ובשלב מסוים רוסיה אף התערבה צבאית לטובתו. מורדי האופוזיציה נתמכו בידי מדינות סוניות כמו ערב הסעודית וקטר, וקיבלו גיבוי ממדינות המערב. מלחמת האזרחים הביאה להופעת ארגוני טרור אסלאמי כמו ג'בהת א-נוסרה והמדינה האסלאמית (דאעש), שהכריז על ח'ליפות אסלאמית בשטחים נרחבים בסוריה ובעיראק ב-2014. הפילוגים בין ארגוני הג'יהאד למורדים המתונים, כמו הכורדים, הובילו לקרעים בתוך האופוזיציה.
נכון לשנת 2025, מלחמת האזרחים בסוריה היא המלחמה הקטלנית ביותר של מאה ה-21, במהלכה בוצעו מעשי טבח רבים והמוניים, כולל שימוש בנשק כימי, בראש ובראשונה המתקפה בע'וטה באוגוסט 2013 שגבתה מאות קורבנות. בעקבות זאת, הושגה עסקה לפירוק סוריה מנשק כימי בפיקוח בין-לאומי. למרות זאת, דווח על המשך השימוש בגז כלור בעיר חומס.
מלבד זוועות הלחימה, גרמה המלחמה למשבר פליטים חמור, במיוחד משבר ההגירה לאירופה, לקריסת תשתיות, ולזליגת הלחימה למדינות שכנות. הסכסוך הבין-לאומי בסוריה נותר בעיצומו, עם השפעות רחבות טווח על המזרח התיכון והעולם.
ב-27 בנובמבר 2024, לאחר כמעט 14 שנות לחימה, פתחו המורדים במתקפת פתע בה כבשו את דמשק. אסד נמלט לרוסיה, שלטונו נפל ונתפס בידי קבוצות מורדים עוינות זו לזו, ובראשן הארגון היאת תחריר א-שאם. מספר חודשים לאחר מכן, בעקבות ניסיון התקוממות של העלווים, טבחו אנשי המשטר החדש בקרוב ל-1000 עלווים, כולל נשים וילדים.
רקע > שלטון מפלגת הבעת'

מאז שנת 1962 מנוהלת סוריה תחת חוקי חירום, אשר מנטרלים בפועל את רוב ההגנות החוקתיות של האזרחים. למרות השינוי השלטוני שהתרחש ב-1966 ו-1970, ובהתאם לחוקת סוריה, מפלגת הבעת' השלטת נשארה המפלגה היחידה, והאזרחים מאשרים את שלטון הנשיא במשאל עם שבו משתתף מועמד יחיד. חאפז אל-אסד היה נשיא סוריה במשך 30 שנים עד מותו בשנת 2000, אז עבר השלטון בירושה לבנו בשאר אל-אסד.
האופוזיציה האסלאמית הסונית שהתנגדה לשלטון העלווים, כמו גם להגמוניה של מפלגת הבעת', בעלת האידאולוגיה החילונית, ניסתה להתקומם נגד המשטר הדיקטטורי בסוריה. ב-26 ביוני 1980, ניצל חאפז אסד מניסיון התנקשות בחייו. לאחר מכן, החלו מהומות והפגנות רחבות היקף, שדוכאו באלימות ברחבי סוריה. ההתקוממות הגיעה לשיאה בעיר חמאת, שבה נערך, בפקודת אסד האב, טבח חמאת שבמהלכו נהרגו בין 3,000 (לפי הממשלה הסורית) ל-40,000 (לפי הערכת מקורות חיצוניים) תושבים. הרבעים העתיקים בעיר נחרבו עד היסוד ומשפחות שלמות נהרגו.
עם עלייתו לשלטון, הבטיח בשאר אסד לבצע רפורמות, אך לא עשה שום דבר משמעותי בכיוון זה. בנוסף, הידק בשאר אסד את חוקי הצנזורה על האינטרנט. כל הגורמים הללו, כמו גם העובדה שמדובר בשלטון מיעוט עלווי המהווה כ-10% בלבד מהאוכלוסייה, בעיות כלכליות, ושחיתות, תרמו כולם יחד לתסיסה, בנוסף לגל המחאות בארצות ערב שהיה הזרז המרכזי לפרוץ הפגנות אלו.
בנוסף, המדינה נפגעה משלוש שנות בצורת רצופות בין השנים 2006–2009, שנוסף להן ניהול כושל של המשבר שהן יצרו. יתרה מכך, סוריה פנתה בשנת 2009 לאו"ם וביקשה סיוע על רקע היותה 'נפגעת משינוי האקלים', אך האו"ם דחה את בקשתה בקובעו שהיא לא הפעילה את תוכניות החירום שלה לשְנות בצורת.
ערב מלחמת האזרחים מנתה אוכלוסיית סוריה כ-22.5 מיליון נפש.
אירועים צבאיים > 2014 > לחימה פנימית בין המורדים (ינואר)

בתחילת שנת 2014 החלה לחימה פנימית בין ארגוני המורדים ושני הצדדים רשמו הישגים טריטוריאליים במקביל. הצבא הסורי החופשי, צבא המוג'אהדין והחזית האסלאמית לחמו לחימה עזה נגד מדינה האסלאמית בעיראק ובלבנט (דאעש) בצפון המדינה. ארגוני המורדים תקפו עמדות של דאעש במחוזות אידליב וחלב, ועד 5 בינואר 2014 השתלטו המורדים על 80% מהשטחים שהיו בידי דאעש בפאתי אידליב ועל 65% משטחיו בעיר חלב ובסביבתה.
ב-13 בינואר 2014 דווח כי דאעש הצליחו להשתלט על מרבית מחוז א-רקה ולכבוש את הערים אל-באב ובְּזַאעַה (אנ') במחוז חלב, בזמן שהמורדים השתלטו על ג'ראבלוס (אנ'), השוכנת ליד הגבול עם טורקיה. ב-14 בינואר דווח כי המורדים השתלטו על שלוש עיירות במחוז חלב, בזמן שארגון המדינה האסלאמית ביסס את אחיזתו בעיר א-רקה לאחר שכיסי ההתנגדות האחרונים של המורדים נסוגו. באותו זמן השתלטו המורדים גם על בית הסוהר בג'ראבלוס, ושחררו 70 אסירים שנפלו בשבי דאעש.
ב-1 בפברואר 2014 תקפו לוחמי דאעש את מפקדות ארגון לואא א-תווחיד בחלב והרגו את מפקדו עדנאן בַּכּّוּר ו-15 מורדים נוספים. ביום למחרת הודיע ארגון אל-קאעידה שהוא מתנער מהמדינה האסלאמית ומפעולותיה בסוריה.
ב-8 בפברואר 2014 תקפו ארגון ג'בהת א-נוסרה וארגוני מורדים נוספים עמדות של המדינה האסלאמית במחוז דיר א-זור. כמו כן, דווח כי מפקד האזור מטעם המדינה האסלאמית, אבו דג'אנה, נהרג בעימותים. בין 10 בפברואר ל-12 בפברואר נסוגו לוחמי המדינה האסלאמית מהמחוז ועיר בירתו דיר א-זור כמעט לחלוטין.
אירועים צבאיים > 2014 > המשך המתקפה של צבא סוריה וחזבאללה (ינואר–מרץ)

ב-4 במרץ צבא סוריה השתלט על העיירה א-סחל (السحل) באזור הרי קלמון. ב-8 במרץ כוחות המשטר כבשו את זרה שבמחוז חומס וחסמו עוד יותר את נתיבי האספקה של המורדים מלבנון. ב-11 במרץ הצבא וחזבאללה טיהרו את אזור חוות רימה בדרכם למתקפה על יברוד. ב-16 במרץ הם נכנסו ליברוד, אחרי שלוחמי הצבא הסורי החופשי נסוגו במפתיע והשאירו את לוחמי ג'בהת א-נוסרה להילחם לבדם.
ב-19 במרץ השתלט צבא סוריה על ראס אל-עין שליד יברוד, לאחר יומיים של לחימה, ועל אל-חוסן (אנ') שבמחוז חומס, בזמן שהמורדים במחוז דרעא השתלטו על בית הסוהר המרכזי ושחררו מאות אסירים. ב-20 במרץ שחרר צבא סוריה את מבצר קראק דה שבלייה. ב-20 במרץ השתלט הצבא מחדש על הכפרים פליטה (אנ') וראס אל-מערה (אנ') שליד הגבול עם לבנון.
אירועים צבאיים > 2014 > המשך הלחימה (אפריל–מאי)

ב-22 במרץ כבשו המורדים את מעבר הגבול קסאב שבמחוז לטקיה. במהלך הקרבות נהרג הילאל אל-אסד (ער'), מפקד כוחות המשמר הלאומי בלטקיה ובן דודו של בשאר אל-אסד. ב-4 באפריל השתלטו המורדים על העיירה באבולין (אנ') במחוז אידליב. ב-9 באפריל, צבא סוריה כבש את העיירה רנכוס (אנ') שבאזור הקלמון. ב-12 באפריל המורדים בחלב הסתערו על אזור התעשייה שבשליטת המשטר במטרה לנתק את קווי האספקה של הצבא באזור. ב-26 באפריל צבא סוריה השתלט מחדש על העיר זבדאני. המורדים כבשו את הבסיס של חטיבה 61 בדרעא.
ב-7 במאי החלה הפסקת אש בעיר חומס. ארגוני המורדים התפנו מהעיר, שחזרה לשליטת הממשלה, בתמורה לשחרור אסירים ופתיחת מעבר חופשי לסיוע הומניטרי לנובול (אנ') וא-זהרא (אנ'), שתי מובלעות שיעיות שכותרו על ידי המורדים.
ב-18 במאי מת מפצעיו מפקד מערך הנ"מ של צבא סוריה, גנרל חוסיין איסחאק, שנפגע קודם לכן במהלך מתקפה של המורדים על בסיס נ"מ באזור מליחה (אנ'), פרבר דרום-מזרחי של דמשק. המורדים השתלטו על העיירה תל מלח (אנ'), שבמחוז חמאת, והרגו 34 חיילים.
אירועים צבאיים > 2014 > הבחירות לנשיאות (יוני)

ב-3 ביוני 2014 התקיימו בחירות לנשיאות סוריה באזורים שבשליטת ממשלת סוריה. בפעם הראשונה בהיסטוריה של סוריה יותר מאדם אחד הורשה להיות מועמד לנשיאות. יותר מ-9,000 תחנות הצבעה הוקמו באזורים אלו. על פי בית המשפט החוקתי העליון של סוריה, 11.63 מיליון סורים הצביעו (אחוז ההצבעה עמד על 73.42%). הנשיא בשאר אל-אסד זכה בבחירות עם 88.7% מקולות הבוחרים. חסן א-נורי הגיע למקום השני עם 4.3% מקולות הבוחרים ומאהר חג'אר הגיע למקום האחרון עם 3.2% מהקולות.
ארצות הברית, האיחוד האירופי ומועצת שיתוף הפעולה של מדינות המפרץ טענו כי הבחירות היו לא לגיטימיות ו"הצגה".
בשל שליטת המורדים, הכורדים והמדינה האסלאמית על שטחים מהמדינה, ב-60% מחלקי סוריה לא התקיימו בחירות.
אירועים צבאיים > 2014 > מתקפת המדינה האסלאמית והמשך הלחימה (יוני–אוגוסט)

ב-5 ביוני החל דאעש לכבוש שטחים נרחבים בעיראק בנוסף לכלי נשק כבדים ולציוד שבזז מצבא עיראק, שחלק ממנו העביר לתוך שטחי סוריה. ב-14 ביוני כוחות המשטר כבשו מחדש את העיירה כסב (אנ') שבמחוז לטקיה, בזמן שהמורדים השתלטו על תל אל-גֻ'מוּע שליד העיר נווה שבמחוז דרעא ונכנסו מחדש לשטחי הרי קלמון.
ב-7 באוגוסט השתלטו לוחמי דאעש על בסיס אוגדה 93 בא-רקה, כשהם השתמשו בכלי הנשק שהשיגו במהלך המתקפה בעיראק. ב-13 באוגוסט כבש דאעש כמה עיירות מידי המורדים במחוז חלב.
ב-19 באוגוסט הוצא להורג העיתונאי האמריקני ג'יימס פולי בידי דאעש, שאנשיו טענו כי מדובר בנקמה על המתקפה האווירית של ארצות הברית בעיראק נגד יעדי הארגון. באותו סרטון הוצג גם סטיבן סוטלוף, אמריקני יהודי שנחטף בגבול בין סוריה לטורקיה באוגוסט 2013.
ב-24 באוגוסט השתלטו כוחות דאעש על בסיס חיל האוויר של צבא סוריה בטבקה אחרי כשבועיים של קרבות עזים. שבויים מקרב כוחות הממשלה הוצאו להורג ותיעוד של ההוצאה ההמונית להורג פורסם ביוטיוב. מספר ההרוגים בתקרית נע בין 120 ל-250.
ב-27 באוגוסט השתלטו כמה ארגוני מורדים, בהם ג'בהת א-נוסרה, על מעבר הגבול בקוניטרה בתום קרבות עזים עם צבא אסד. במהלך חילופי האש נפצע גם קצין צה"ל באורח בינוני ובתגובה תקף צה"ל כמה יעדים בסוריה.
אירועים צבאיים > 2014 > המצור על כובאני ומתקפת הקואליציה נגד המדינה האסלאמית (ספטמבר–דצמבר)

ב-2 בספטמבר פרסם ארגון המדינה האסלאמית סרטון שבו תועדה הוצאתו של סטיבן סוטלוף היהודי להורג. ב-11 בספטמבר אישר נשיא ארצות הברית ברק אובמה לתקוף יעדים של המדינה האסלאמית בסוריה ושלושה ימים מאוחר יותר פרסם הארגון תיעוד חדש, שבו נראית הוצאתו של הבריטי דייוויד היינס להורג.
ב-19 בספטמבר כבשו לוחמי המדינה האסלאמית 16 כפרים כורדיים בצפון סוריה כחלק ממתקפה נרחבת לכיבוש העיר כובאני.
ב-22 בספטמבר תקפו כלי טיס של ארצות הברית ושל בעלות בריתה הערביות – ירדן, סעודיה, קטר, ירדן ואיחוד האמירויות הערביות – מטרות של המדינה האסלאמית ושל קבוצת ח'וראסאן.
ב-6 באוקטובר הצליחו לוחמי המדינה האסלאמית לחדור לשטחה של כובאני ולהשתלט על אזור התעשייה ועל שתי שכונות בתום קרבות עזים עם לוחמי ה-YPG. ב-11 באוקטובר, כשהם שולטים על מחצית משטחה של כובאני, ניסו כוחות של המדינה האסלאמית להשתלט על מרכז העיר, אך נהדפו על ידי הלוחמים הכורדים, שהסתייעו בהפצצות כוחות הקואליציה מהאוויר. בין התאריכים 13–15 באוקטובר ביצעו כוחות הקואליציה 39 תקיפות אוויריות, ובכך אפשרו ללוחמים הכורדים להשיב לידיהם את השליטה על חלקים מהעיר. התקיפות בשלב זה הפכו למתואמות יותר, כאשר הכורדים העבירו לארצות הברית מטרות על הקרקע שבהן פגעו כלי הטיס של הקואליציה.
ב-11 בנובמבר טען סליח מוחמד, מראשי האוטונומיה הכורדית, כי הכוחות המקומיים הדפו את לוחמי המדינה האסלאמית מאזורים נרחבים בדרום כובאני וכי הם מתקדמים "רחוב אחר רחוב". ב-24 בנובמבר דווח כי בקרבות בין לוחמי מיליציית ה-YPG לבין לוחמי המדינה האסלאמית נהרגו 18 מאנשי הארגון ועוד כמה לוחמים כורדים, ובסופם הצליחו הכורדים להתקדם במזרח העיר ובצפון-מזרחה.
במקביל ללחימה בכובאני, המשיכו צבא סוריה ומיליציות הנאמנות למשטר לנסות ולכבוש מחדש שטחים מידי ארגוני המורדים השונים. ב-23 באוקטובר השתלט צבא סוריה על העיירה מורכּ שנמצאת בין הכביש המהיר המחבר את העיר חמה ואת העיר חלב אחרי חודשים של לחימה עם המורדים.
עם זאת, ב-7 בנובמבר כוחות של ג'בהת א-נוסרה כבשו שלושה כפרים במחוז אידליב, שבצפון-מערב סוריה. יומיים לאחר מכן, הצליחו כוחות של ג'בהת א-נוסרה וארגוני מורדים נוספים לכבוש את העיר הדרומית נווה מצבא סוריה אחרי חודשים של לחימה.
ב-26 בנובמבר דיווח הארגון הסורי לזכויות אדם כי 95 בני אדם נהרגו בהפצצות חיל האוויר של סוריה בעיר א-רקה, שהוכרזה כבירת המדינה האסלאמית. ההפצצות היו חלק משינוי אסטרטגיה של המשטר בדמשק, שעד אז לא הרבה לתקוף את העיר שהפכה למעוז המדינה האסלאמית. למחרת הרגו כוחות המשטר בסיוע לוחמי חזבאללה כ-30 מורדים במארב בפרבריה המזרחיים של הבירה דמשק כחלק ממתקפה לטיהור מקום מושבו של אסד מגורמים עוינים לשלטונו.
ב-4 בדצמבר פתחו לוחמי המדינה האסלאמית במתקפה על בסיס חיל אוויר בעיר דיר א-זור, כשפוצצו מכונית תופת בסמוך למבנה שבו התרכזו כוחות המשטר והפציצו את הבסיס ואזורים נוספים בעיר שנשלטים על ידי אסד. כעבור שלושה ימי לחימה, הצליחו הכוחות הסוריים להדוף את המתקפה ולוחמי המדינה האסלאמית נסוגו מחלק במתחם הבסיס שאותו הצליחו לכבוש. הארגון הסורי לזכויות אדם דיווח כי במתקפה נהרגו יותר מ-100 לוחמי המדינה האסלאמית ועוד 59 חיילים ולוחמי מיליציות הנאמנות למשטר.
ב-15 בדצמבר כבשו לוחמים מארגון ג'בהת א-נוסרה ומארגוני מורדים נוספים שני בסיסים של צבא אסד בוואדי א-דיף ובחאמדיה, שבמחוז אידליב, אחרי שנתיים של לחימה מתמשכת.
אירועים צבאיים > 2024

בלילה שבין ה-26 ל-27 בנובמבר פתחו ארגוני המורדים במערב המדינה, בראשות חזית ההצלה הסורית, במבצע הרתעת התוקפנות נגד כוחות אסד ותומכיו, רוסיה וחזבאללה, באזור העיר חלב. ב-30 בנובמבר פתחה האופוזיציה הסורית במבצע שחר החירות על מנת לעזור להם. ב-1 בדצמבר נפלה העיר חלב לכוחות המורדים והכורדים. ב-2 בדצמבר החל מבצע קרב השיבה.
בצפון-מערב סוריה, ארגוני המורדים במערב המדינה, בראשות חזית ההצלה הסורית, השתלטו על כל מחוז חלב, כבשו גם את חמה ונכנסו לעיר חומס ב-7 בדצמבר. עד אז, בדרום, גורמי אופוזיציה כבשו את כל מחוזות דרעא וקוניטרה. ב-7 בדצמבר, המורדים החלו להתקדם צפונה, לדמשק. בצפון-מזרח, הכורדים השתלטו על כל מחוז רקה ועל חלקים נוספים ממחוז דיר א-זור. צבא אסד נסוג מחלקים במזרח ודרום המדינה.
יוזמי המתקפה נתמכו על ידי טורקיה. איראן ורוסיה התקשו לפעול למען אסד כפי שעשו ב-2015, כשעזרו לו לדכא את ההתקוממות באמצעות כוח אווירי ולוחמת שליחים. רוסיה הייתה בעיצומה של מלחמת אוקראינה–רוסיה, בעוד שאיראן, חזבאללה והמיליציות שהיא תמכה בה נפגעו על ידי מערכה אווירית וקרקעית ישראלית בלבנון ותקיפות בסוריה במלחמת חרבות ברזל.
לאחר שהעיר חומס נכבשה ב-8 בדצמבר, נכנסו מורדים לבירה דמשק ומשטר אסד נפל. יום לאחר מכן נצפה בשאר אל-אסד במוסקבה אך פוטין סירב להיפגש איתו. לאחר מכן, הוקמה ממשלת המעבר הסורית.
היו שהגדירו את נפילת משטר אל-אסד כסיום מלחמת האזרחים. בצפון סוריה נמשכה הלחימה בין ארגונים חמושים פרו-טורקיים ללוחמים הכורדים שנתמכו על -ידי ארצות הברית. לוחמים משני הצדדים נהרגו בקרבות באזור, למרות הסכם הפסקת אש שהושג בתיווך אמריקני.
אירועים צבאיים > 2025

מאז קריסת המשטר היו באזור החוף של סוריה כנופיות חמושות, שהתבססו על צבאו של אסד ותקפו מדי זמן מה את המשטר החדש. במרץ 2025, אחרי כמה תקיפות כאלה, יצאו כוחות הביטחון של המשטר החדש למבצע נגדן. גורם עלווי הכחיש קשא למשטר הקודם. במקום תועדו מעשי טבח. מנהיג השלטון החדש הכריז על הקמת ועדה חקירה שתחקור את האירועים.
ב-10 במרץ, נשיא סוריה אחמד א-שרע נפגש עם מפקד ה-SDF, הכוח הצבאי של הכורדים בסוריה, והגיע איתו להסכמות. ההסכם קובע הפסקת אש בכל רחבי סוריה ואת שילוב הכוחות הכורדים בכל מוסדות המדינה - גם הצבאיים.
למחרת, על פי דיווח בכלי תקשורת המזוהה עם השלטון החדש בדמשק, א-שרע הגיע להסכם עם נציגי הדרוזים בא-סווידאא'.
גורמי האופוזיציה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
בצפון סוריה נמשכת הלחימה בין ארגונים חמושים פרו-טורקיים ללוחמים הכורדים שנתמכים על-ידי ארצות הברית. עשרות לוחמים משני הצדדים נהרגו השבוע בקרבות באזור, למרות הסכם הפסקת אש שהושג בתיווך אמריקני.
גורמי האופוזיציה > האופוזיציה הסורית

כוללת את הצבא הסורי החופשי (FSA) וארגונים תומכים, כגון צבא האסלאם.
גורמי האופוזיציה > ארגוני ג'יהאד

ארגוני הג'יהאד השתלטו על שטחים רבים שהיו בשליטת הצבא הסורי החופשי, במיוחד בצפון סוריה, ופעלו נגד כוחות המיליציה הכורדית. הג'יהאדיסטים אף התפצלו והתאחדו בהרכבים שונים, ונלחמו בינם לבין עצמם.
שורשיהם של ג'בהת א-נוסרה ושל המדינה האסלאמית (דאעש) בארגון אל-קאעידה. ג'בהת א-נוסרה, בהנהגת אחמד א-שרע, הוקם כסניף של אל-קאעידה בסוריה, ונשבע אמונים למנהיג הארגון איימן א-זוואהירי. בהשפעת אל-קאעידה פעל הארגון באסטרטגיה מדורגת וביקש לשתף פעולה עם ארגוני אופוזיציה אחרים בסוריה. המדינה האסלאמית, בהנהגת אבו בכר אל-בגדאדי, לעומת זאת, התפתחה מארגון "אל-קאעידה בעיראק" ושאפה להתרחב ולשלוט גם בסוריה ולהקים בה ח'ליפות אסלאמית, תוך דחיית סמכותה של אל-קאעידה המרכזית.
באפריל 2013 הכריז אל-בגדאדי על איחוד בין ארגונו לבין ג'בהת א-נוסרה, תחת השם "המדינה האסלאמית בעיראק ובסוריה" (דאעש). מנהיג ג'בהת א-נוסרה, אחמד א-שרע, התנגד לכך ופנה לא-זוואהירי, אשר הכריע לטובתו והורה לדאעש לחזור לפעול בעיראק בלבד, בעוד ג'בהת א-נוסרה ימשיך לפעול בסוריה תחת הנהגת אל-קאעידה. אל-בגדאדי סירב לציית להוראה, מה שהוביל לניתוק דאעש מאל-קאעידה בתחילת 2014.
בהמשך שינתה ג'בהת א-נוסרה את שמה לג'בהת פתח א-שאם, בניסיון לקבל לגיטימציה בין-לאומית. בינואר 2017 התאחד הארגון עם ארגונים נוספים ליצירת היאת תחריר א-שאם.
ארגוני ג'יהאד נוספים המעורבים במלחמה: אחראר א-שאם ולגיון א-שאם.
גורמי האופוזיציה > כורדים

הכורדים, המהווים מיעוט אתני משמעותי בצפון סוריה, ניצלו את מלחמת האזרחים כדי להקים אוטונומיה דה-פקטו באזורים שבהם הם רוב (כגון עפרין (אנ'), כובאני ואל-חסכה). המפלגה הדמוקרטית המאוחדת בסוריה (PYD) והזרוע הצבאית שלה, היחידות להגנת העם (YPG), הפכו לכוח המרכזי בשטחים הכורדיים.
האופוזיציה הערבית הסורית, בעיקר הצבא הסורי החופשי וארגונים אסלאמיים, ראתה בכורדים יריב פוליטי וצבאי. הכורדים הואשמו בכך שאינם מחויבים למטרות האופוזיציה ושהם משתפים פעולה עם משטר אסד ואף עם כוחות חיצוניים, כמו רוסיה וארצות הברית. פרט למתיחות האתנית, לצדדים יש מטרות סותרות: האופוזיציה הסורית חתרה להקמת משטר חדש בסוריה במקום משטר אסד, בעוד הכורדים שאפו להבטיח אוטונומיה או עצמאות לשטחיהם, ולהתנתק ככל הניתן מהממשלה המרכזית. ב-2013–2014 החלו קרבות בין כוחות האופוזיציה לבין הכורדים באזורים בצפון סוריה, כששני הצדדים ניסו להשתלט על שטחים אסטרטגיים. המערכה על כובאני הייתה נקודת מפנה, שבה הכורדים הדפו את דאעש בעזרת תמיכה אווירית מארצות הברית, מה שהגביר את מעמדם בזירה.
ההתערבות הטורקית במלחמה פגעה קשות באינטרסים הכורדיים. במבצע "מגן הפרת" בשנת 2016, טורקיה וכוחות אופוזיציה סוריים הנתמכים על ידה פתחו במבצע צבאי נגד דאעש – אך במקביל פעלו לדחוק את הכורדים ממזרח הפרת. במבצע "ענף זית" משנת 2018, כוחות האופוזיציה, בתמיכת טורקיה, תקפו את עפרין, אזור כורדי בצפון-מערב סוריה, והצליחו לכבוש אותו מידי הכורדים. חוץ מתמיכה במורדים שלחמו נגד הכורדים, כבשה טורקיה את צפון סוריה, ובמיוחד במתקפה הטורקית על כורדיסטן הסורית.
בין הכוחות הלוחמים: YPG, YPJ, הכוחות הסוריים הדמוקרטיים