אלטון ג'ון
ביאורים

↑  המשלב בין מצעדי בילבורד הוט 100 ובילבורד 200, נכון לנובמבר 2019. לפי דירוג בילבורד הוט 100 בלבד, ג'ון הוא אמן הסולו הגבר המצליח בכל הזמנים (אחרי הביטלס ומדונה).
↑  (Grammar school) —נוסדו מבחינה היסטורית כבתי ספר ללימוד לטינית, אך בהמשך לימדו בהם גם מקצועות אחרים.
↑  מקביל לבחינות הבגרות בישראל, אך באנגליה נערכות בחינות מקדימות דומות גם בכיתה י'.
↑  מחווה שג'ון אימץ בהופעותיו.
↑  התוצר הראשון של שיתוף הפעולה בין השניים היה השיר "Scarecrow".
↑  בין השניים היה קשר הדוק בתחילת הקריירה של ג'ון. קוואי גם הפיק את סינגל הבכורה של ג'ון ואפשר לג'ון להופיע ולבצע את שיריו עם להקתו של קוואי, "הוקפוט". הוא גם ניגן באלבומיו הראשונים של ג'ון, וחזר ללהקתו באמצע שנות ה־70.
↑  "Skyline Pigeon" ו־"Your Song".
↑  Chartbusters Go Pop (אנ') ‏(1994).
↑  שגר אצל אמו ואביו החורג.
↑  שיטת העבודה הזאת הייתה המקור לשם אלבום ההוקרה הראשון לצמד, "Two Rooms: Celebrating the Songs of Elton John & Bernie Taupin".
↑  טופין קיבל קרדיט על המילים, אך ג'ון סיפר שהוא כתב אותן למעשה.
↑  בתפקיד שיווקי, כמקדם שירים לרדיו.
↑  נייג'ל אולסון בתופים ודי מארי בבס.
↑  באלבומי אולפן, חברי ההרכב המשיכו לנגן איתו עד 1971.
↑  גרסת האלבום מלווה בנגינת צ'מבלו ועוגב.
↑  אף כי הגיע למקום ה־34 במצעד הקנדי ולמקום ה־92 בבילבורד הוט 100, כשיצא בצפון אמריקה כמה חודשים מאוחר יותר.
↑  ג'יימס אומנם עודד את ג'ון שזאת תהיה הפריצה הגדולה של הקריירה שלו, אך גם אמר ללהקה שאם המהלך ייכשל, הוא ימצא להם עבודה בחנות נעליים בלונדון.
↑  עד לצירופו של הגיטריסט דייווי ג'ונסטון ב־1971.
↑  דוגמה בולטת להבדל דרמטי בין הקלטת אלבום האולפן לביצוע החי היא בשיר "Sixty Years On" שמ־"Elton john", כפי שנשמע באלבום ההופעה "17-11-70".
↑  ההישג מציב אותו כאחד משיאני בילבורד200 בכל הזמנים.
↑  טופין העיר הערת אגב בריאיון משותף: "אני חושב שהלהקה [אולסון ומארי] הלכו לבצע בו לינץ' אם הוא [ג'ון] לא היה מפסיק לשיר את זה [השיר "Country Comfort"]".
↑  לאחר מותו של מארי ב־1992, ג'ון קיים הופעות צדקה לטובת משפחת הנפטר ותרם להם את הכנסות ההופעות, למטרת כיסוי הוצאות הטיפולים למחלתו של הנפטר. לעיתונאי רוברט יורמן (אנ') (עבור "The Tennessean" (אנ'), גיליון 16 במרץ 1992) אמר ג'ון: "די נהג להתלונן על הכל. זה היה די בסיבובי הופעות. אבל כשדי חלה, לא שמעתי אותו מתלונן פעם...".
↑  ג'ון נתקל בהתנגדות נחרצת מצידו של התמלילן שלו, ברני טופין, שהודיע לג'ון שהוא "לא מוכן לכתוב שיר על טניס" (הוא ראה זאת כמעין פגיעה בכבודו). לבסוף כתב מה שתיאר כ"שיר אזוטרי על להיות חופשי". השיר תואר גם כמחווה חלקית ל"צליל פילדלפיה" (אנ').
↑  השניים עבדו עם ג'ון בתחילת דרכו כמוזיקאי אולפן, ואף ניגנו באלבומיו הראשונים.
↑  מן האלבום הבא, "Rock of the Westies".
↑  עוד אמר שתהליך ההלחנה של שיר לוקח לו לא יותר מכ־15–20 דקות, אחרת הוא עוזב אותו.
↑  חברי הצוות והשחקנים של מועדון הכדורגל ווטפורד, שג'ון היה יושב הראש שלו באותה תקופה, סיפקו קולות רקע לשיר.
↑  הרקע לשיר האחרון יוצא דופן: ג'ון כתב בהערות המצורפות לסינגל שביום שבו כתב את השיר, העסיקו אותו מחשבות אובססיביות על המוות. הוא כתב את השיר על המוות. למחרת כתיבת השיר נודע לו על מותו של Guy Burchett, השליח בן ה־17 של חברת התקליטים של ג'ון, בתאונת אופניים ביום הקודם (כלומר באותו יום בו ג'ון כתב את השיר). ג'ון החליט לקרוא את שם השיר "Song for Guy" – לזכרו של גאי.
↑  כולל אלבומי אוסף, אלבומי הופעה, אלבום הקומפילציה "ליידי סמנתה", מיני אלבום, ופסקול "חברים".
↑  בתפקידיהם בשיר "White Lady White Powder" (המתאר את התמכרותו לקוקאין), ובקולות רקע בשירים אחרים.
↑  לקראת סוף שנות ה־80 חזר ג'ון ל־"MCA".
↑  מחווה לתקופת הזוהר של מוטאון ול־ארבע הפסגות.
↑  במקרה של די מארי היה זה ללא התראה או הסבר: "סיבוב ההופעות של 'Breaking Hearts' הלך טוב, ונגמר באופן מאוד משמח. אלטון העניק שעון קרטייה לכל מי שהיה איתו בדרכים. אני יצאתי לחופשה – כמו שיצאתי ב־74 [לאחר הקלטת 'קפטן פנטסטיק'] — בציפייה לשיחה מהמשרד, כשחזרתי, לגבי היכן להפגש עם הלהקה שוב. אבל – כמו ב־74 – השיחה מעולם לא באה".
↑  שיר זה יצא כ-B-Side במהדורה האנגלית המקורית של האלבום ומצורף כבונוס במהדורה המחודשת שהוציאה חברת Mercury ב־1999 (להבדיל מההוצאה של חברת Geffen, שבה שיר זה אינו מופיע).
↑  זמר הליווי Alan Carvell היה שותף בהלחנת השיר והלחין את ה"אוו הוו" הנשמעים בפתיחת ובסיום השיר.
↑  בקרדיטים ל-"Don't Trust that Woman" רשומים שר ו-"Lady Choc Ice". "Lady Choc Ice" ו־"Lord Choc Ice" היו כינויים ששימשו את ג'ון ואת אשתו בחתימה בבתי־מלון בתקופה ההיא, כדי לשמור על פרטיותם; ואריציות על שמו של קטע לפסנתר של אלטון ג'ון בשם "Choc Ice Goes Mental" ובקרדיט השיר – כינוי לג'ון עצמו. הרקע למהלך: שר, ששלחה את השיר לג'ון ולעוד שני מלחינים (מבלי שאף אחד ידע על האחרים) ייעדה את השיר לאלבום שלה. אחרי שהלחין את השיר ושלח לה את הטייפ, נמלך ג'ון בדעתו ולקח את השיר לאלבומו זה (ולטענתה בראיון — העמיד אותה בפני עובדה). שר דרשה ששמה יופיע ראשון בקרדיט לשיר. ג'ון הסכים, אך כצעד של מחאה (וליגלוג – על מנת להוציא את העוקץ מדרישתה, כפי שהסביר אחר כך בראיון טלוויזיוני), כינה את עצמו כך.
↑  ב־1976 הגיע לראשונה למקום הראשון במצעד זה יחד עם קיקי די, עם הדואט "Don't Go Breaking My Heart".
↑  חברת בת של "וורנר מיוזיק גרופ".
↑  הנוגעת לקטלוג של ג'ון שלאחר 1974 ולארבעת אלבומי האולפן הבאים. את הזכויות על הקטלוג שלפני 1974 רכשה חברת "פוליגרם" מדיק ג'יימס.
↑  בארצות הברית. המהדורה האנגלית יצאה בדצמבר 1993.
↑  גרסת האלבום היא סולו של ג'ון.
↑  מהאלבום "Blue Moves" שיצא ב־1976
↑  מתוך האלבום "Madman Across the Water", שיצא לאור ב־1971.
↑  "יוניברסל" רכשה בעבר את בעלי הזכויות, חברת "פוליגרם", שמצידה רכשה את הזכויות מהבעלים המקוריים, דיק ג'יימס.
↑  לפני כן הופיע ג'ון מדי פעם עם נגני אולפן שאיתם עבד כמוזיקאי אולפן באולפני "DJM": קיילב קוואיי (אנ'), איאן דאק, רוג'ר פופ ודייוויד גלובר. הארבעה היו חברים בהרכב הוקפוט (אנ').
↑  אולסון תופף בשיר אחד באלבום הבכורה של ג'ון, שיצא ב־1969.