stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
טריפוליטניה העות'מאנית
היסטוריה > כיבוש עות'מאני

בתחילת המאה ה-16 הייתה לחוף לוב סמכות מרכזית מינימלית ונמליו היו מקלטים לפיראטים. ב-1510 כבשה ממלכת ספרד את טריפולי, אבל הספרדים היו מודאגים יותר מהשליטה בנמלים מאשר בטרדות של ניהול מושבה. בשנת 1530 העיר, יחד עם מלטה וגוזו, נמסרה על ידי קרלוס הראשון, מלך ספרד לאבירי סנט יוחנן כפיצוי על הגירוש האחרון שלהם מהאי רודוס בידי העות'מאנים. השלטון הנוצרי נמשך עד 1551, אז הושמה טריפולי במצור ונכבשה על ידי האדמירלים העות'מאניים סינאן פאשה וטורגוט רייס. שהוכרזו כביי ומאוחר יותר כפאשה של טריפולי. בעשור לאחר מכן כבש טורגוט רייס כמה ערים בפנים הארץ כמו מיסראטה, זוארה (ער'), ראריאן וגפסה. מאמצים אלה תרמו כדי ליצור את יסודות מבנה המדינה בלוב כפי שהם היום, אבל השליטה של קושטא נשארה רופפת במקרה הטוב, כמו בשאר חופי ים של הברברים בצפון אפריקה.
תחת העות'מאנים, חולק המגרב לשלושה מחוזות, אלג'יריה, תוניסיה, וטריפולי. לאחר 1565 הופקד על הרשות המינהלית בטריפולי פאשה שמונה ישירות על ידי הסולטאן בקושטא. הסולטן סיפק לפאשה חיל משמר, אשר בתורו חולק למספר פלוגות בפיקודו של קצין זוטר או ביי. בני הזוג janus הפכו במהרה לכוח הדומיננטי בלוב העות'מאנית. כגילדה צבאית שמנהלת את עצמה והאחראית רק לחוקים עצמם ומוגנת על ידי דיוואן (מועצה של קצינים בכירים שייעצו לפאשה), עד מהרה הפכו השופטים את הפאשה לתפקיד טקסי במידה רבה.
היסטוריה > שושלת קרמנלי ומלחמות הברברים

בשנת 1711 אחמד קרמנלי, קצין פרשים עות'מאני ובנו של קצין טורקי ואישה לובית, תפס את השלטון והקים את שושלת קרמנלי, ששלטה 124 שנה, עד למלחמת האזרחים הטריפוליטנית בשנים 1793–1795.
במאי 1801 דרש פאשה יוסוף קרמנלי מארצות הברית להגדיל את המחווה (83,000$) ששילמה מאז 1796 בגין הגנת סחרם מפני פיראטיות בעת חתימת חוזה טריפולי. הנשיא האמריקני השלישי, תומאס ג'פרסון, סירב לדרישה, כוח ימי אמריקני נשלח וחסם את טריפולי, והמלחמה הברברית הראשונה השגויה התארכה מ-1801 עד 3 ביוני 1805. ממלכת טריפולי הובסה על ידי הצי האמריקני שקם זמן קצר קודם לכן.
המלחמה הברברית השנייה (1815, הידועה גם בשם מלחמת אלג'יריה) הייתה השנייה מבין שתי מלחמות בין ארצות הברית לבין הממלכות הצפון אפריקאיות של האימפריה העות'מאנית באלג'יר, טריפולי ותוניס.
ב-5 בספטמבר 1817 הזמין יוסוף קרמנלי את מנהיגי שבט אל-ג'וואזי הלובי לטירתו בבנגאזי, בעקבות סכסוך בדבר מחווה והתקוממות נגד שלטונו. כתוצאה מכך, פאשה הורה להוציא להורג את כל המשתתפים ולרדוף אחר חברי השבט האחרים, מה שהביא לטבח של לפחות 10,000 איש, שבסופו של דבר חיפשו מקלט במדינות השכנות, במיוחד במצרים.
היסטוריה > הפעלה מחודשת של הסמכות העות'מאנית

בשנת 1835 ממשלתו של הסולטאן מחמוד השני ניצלה את הפרות הסדר המקומיות כדי להחזיר את סמכותן הישירה. מכיוון שהכוח העות'מאני המבוזר הביא לעצמאות הווירטואלית של מצרים כמו גם לטריפולי, החוף והמדבר שנמצאו ביניהם חזרו לאנרכיה, גם לאחר שהשליטה העות'מאנית הישירה חודשה בטריפולי. תנועת הסנוסים הילידים, בראשות איש הדת האיסלאמי סייד מוחמד עלי א-סנוסי, קראה לאזור הכפרי להתנגד לשלטון העות'מאני. סנוסי הגדול הקים את מטהו בעיר הנווה המדבר ג'אגבוב בעוד איחואן (אחיו) הקים זאוויות (מכללות דתיות או מנזרים) ברחבי צפון אפריקה והביאו יציבות מסוימת לאזורים שאינם ידועים בהכנעתם לרשות המרכזית. בהתאם להוראותיו המובעות של הסנוסי הגדול, הרווחים הללו הושגו במידה רבה ללא כל כפייה.
האזור היה אחד הפרובינציות העות'מאניות שהפכו לווילאייט לאחר רפורמה מנהלית בשנת 1865, ובשנת 1867 היא עברה רפורמה לווילאיית טריפוליטניה.
נקודת השיא של ההשפעה של סאנוסי הגיעה בשנות ה-80 של המאה ה-19 תחת בנו של הגרנד סנוסי, מוחמד אל-מהדי א-סנוסי, שהיה מנהל מיומן ונואם כריזמטי. עם 146 אכסניות המשתרעות על פני כל סהרה, הוא העביר את בירת סנוס לאל-כופרה. השלטון העות'מאני הקשה רק הניע את הערעור על קריאת התנועה הסנוסית להדוף את הכיבוש הזר. מוחמד אל-מהדי הצליח במקום בו רבים כל כך נכשלו לפניו, והבטיח את נאמנותם המתמשכת של שבטי האמאזי של קירנאיקה. במשך 75 שנה מינו העות'מאניים 33 מושלים ולוב נותרה חלק מהאימפריה - אם כי לעיתים כמעט אוטונומית - עד לפלישת איטליה בשנת 1911, לקראת הקריסה של האימפריה העות'מאנית.
היסטוריה > מלחמת איטליה–טורקיה

המלחמה האיטלקית-עות'מאנית התנהלה בין האימפריה העות'מאנית לבין ממלכת איטליה מ-29 בספטמבר 1911 עד 18 באוקטובר 1912.
כתוצאה הסכסוך הזה, הטורקים העות'מאנים ויתרו על הפרובינציות של טריפוליטניה, פזאן, וקירנאיקה לאיטליה. פרובינציות אלה יצרו יחד את מה שנודע משנת 1934 בשם לוב האיטלקית.
וילאייט טריפוליטניה בשנת 1900
אלברט שמדמן

אלברט ג'ורג' שמדמן (באנגלית: Albert George Schmedeman;‏ 25 בנובמבר 1864 –  26 בנובמבר 1946) היה דיפלומט ופוליטיקאי אמריקאי ממוצא גרמני מוויסקונסין, איש המפלגה הדמוקרטית, שכיהן כשגריר ארצות הברית בנורווגיה בשנים 1913–1921, כראש עיריית מדיסון בשנים 1925–1933, ולאחר מכן ועד 1935 כמושל ויסקונסין ה-28. שמדמן היה היחידי מבין ראשי עיריית מדיסון שכיהן גם כמושל ויסקונסין, והיחידי שכיהן כמושל המדינה מטעם מפלגתו בין השנים 1895–1959, תקופה שבה נשלטה המדינה באופן כמעט מוחלט על ידי המפלגה הרפובליקנית, למעט תקופות בודדות בהן כיהן מושל מטעם מפלגה שלישית.
ראשית חייו

אלברט שמדמן נולד במדיסון, כבנם של היינריך שמדמן, שהיגר לארצות הברית בעקבות אביב העמים של 1848, ושל וילהמינה (לבית קיימן) שמדמן. ב-1904 נבחר שמדמן כחבר במועצת העיר של מדיסון, תפקיד בו הוא שימש במשך ארבע שנים. הוא גם היה נציב הכבאות והמשטרה של העיר, והיה חבר במועצת החינוך המקומית.
שגריר בנורווגיה

כחבר המפלגה הדמוקרטית, ניסה שדמן להיבחר ב-1910 לבית הנבחרים של ארצות הברית, אך נוצח על ידי ג'ון מ. נלסון. ב-1913 הוא מונה כשגריר ארצות הברית בנורווגיה, תפקיד בו הוא כיהן עד 1921. במהלך כהונתו כשגריר, קיבל שמדמן ב-1919 את פרס נובל לשלום בשמו של הנשיא וודרו וילסון, וב-1921 הוענק לו הצלב הגדול של מסדר אולף הקדוש על ידי הוקון השביעי, מלך נורווגיה.
קריירה פוליטית

לאחר סיום כהונתו כשגריר, תכנן שמדמן לפרוש מכל תפקיד ציבורי, אך תחת זאת הוא נבחר כראש עיריית מדיסון, וכיהן בתפקיד בשנים 1926–1932. עם סיום כהונתו בתפקיד זה הוא נבחר כמושל ויסקונסין וכיהן בו בשנים 1933–1935. לפניו ואחריו כיהן כמושל פיליפ לה פולט, בנו של המושל והסנאטור לשעבר רוברט לה פולט.
ב-1934, כאשר נכח בטקס חנוכת הפארק המדינתי ריב מאונטיין, בעיצומו של מסע הבחירות שלו לתקופת כהונה שנייה, החליק שמדמן על סלע רופף ונפצע ברגלו. כתוצאה מכך התפתח ברגלו נמק שהצריך את קטיעתה.
שנותיו האחרונות

לאחר תום כהונתו כמושל, מונה שמדמן כמנהל הדיור הציבורי בוויסקונסין על ידי הנשיא פרנקלין דלאנו רוזוולט, תפקיד בו הוא שימש בשנים 1935–1942. שמדמן שלט בשפה הגרמנית והיה בעל ידיעה טובה למדי בנורווגית.
אלברט שמדמן נפטר במדיסון ב-26 בנובמבר 1946, בגיל 82. הוא נטמן בבית הקברות פורסט היל שבעיר.
לקריאה נוספת

Sobel, Robert, and John Raimo, eds. Biographical Directory of the Governors of the United States, 1789–1978, Vol. 4, Westport, Conn.; Meckler Books, 1978, pp. 1749-1750
הערות שוליים

↑  Woodrow Wilson – Acceptance Speech
1 2  "Ex-Gov. Schmedeman Passes Away at His Home Today, Age 82". The Capital Times. November 26, 1946. p. 1.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1191411443  VIAF: 2418156434629512120009   WorldCat (עם VIAF): 2418156434629512120009
ניפסי האסל

| --- | --- |

 לידה:  15 באוגוסט 1985 קרנשואו, ארצות הברית 
 פטירה:  31 במרץ 2019 (בגיל 33) לוס אנג'לס, ארצות הברית 
 שם לידה:  Ermias Asghedom 
 שם במה:  Nipsey Hussle 
 מקום קבורה:  פארק הזכרון פורסט לוון 
 מוקד פעילות:  לוס אנג'לס 
 תקופת הפעילות:  2005–2019 (כ־14 שנים) 
 מקום לימודים:  תיכון אלכסנדר המילטון 
 סוגה:  היפ הופ של החוף המערבי, גנגסטא ראפ, הארדקור ראפ 
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 חברת תקליטים:  All Money In, Cinematic Music Group, אטלנטיק רקורדס, אפיק רקורדס 
 בן או בת זוג:  לורן לונדון (2018–?)  לורן לונדון (2013–2019) 
 מספר צאצאים:  3 
 פרסים והוקרה:  שדרת הכוכבים של הוליווד (2022) 
 www.ihussle.com
 פרופיל ב-IMDb
 
ארמיאס ג'וזף אסגדום (באנגלית: Ermias Joseph Asghedom;‏ 15 באוגוסט 1985 – 31 במרץ 2019), הידוע בעיקר בשם הבמה ניפסי האסל (Nipsey Hussle), היה ראפר, כותב שירים, יזם ופעיל חברתי אמריקאי שפעל בלוס אנג'לס שבקליפורניה. אלבום הבכורה של ניפסי האסל יצא לשווקים בפברואר 2018 וזכה להצלחה מסחרית, והיה מועמד לפרס גראמי בקטגוריית אלבום הראפ של השנה בטקס פרסי גראמי של שנת 2019.
חיים אישיים

ארמיאס ג'וזף אסגדום נולד בלוס אנג'לס לאנג'ליק סמית, אפרו-אמריקאית, ודוייט אסגדום, שהיגר מאריתריאה לארצות הברית ב-1985. אסגדום גדל בדרום לוס אנג'לס, בשכונת קרנשו מרובת הכנופיות.
בגיל 14 הצטרף האסל לכנופיית הקריפס. בגיל 19 אביו של אסגדום לקח אותו ואת אחיו לטיול בן שלושה חודשים באריתריאה אשר במהלכה הכיר את משפחתו. אסגדום היה אסיר תודה לאביו על הטיול שלטענתו עורר בו את רוח היזמות והאקטיביזם.
אסגדום קיבל מחבריו את הכינוי 'ניפסי האסל' על שם הקומיקאי והמשורר ניפסי ראסל (אנ').
האסל היה בזוגיות משנת 2013 עם השחקנית ואושית הטלוויזיה האמריקאית ממוצא יהודי לורן לונדון (אנ'). לזוג נולד ילד ב-31 באוגוסט 2016. ללונדון ילד מקשר קודם עם הראפר ליל ויין, להאסל ילדה מקשר קודם. בשנת 2018 הונו האישי הוערך ב-8 מיליון דולר.
מותו

ב-31 במרץ 2019 נורה האסל מספר פעמים במגרש החניה מול חנות הבגדים שבבעלותו בדרום לוס אנג'לס בסביבות השעה 15:25. האסל נפגע חמש פעמים בגבו ופעם אחת בראשו. שני עוברי אורח נפצעו גם הם מהירי. אריק הולדר, בן ה-29, שהתעמת עם האסל מוקדם יותר באותו יום, נעצר והואשם ברצח ב-2 באפריל 2019.
הלווייתו המתוקשרת נערכה ב-11 באפריל 2019, בהיכל סטייפלס סנטר וכללה אלפי משתתפים, ביניהם ידוענים רבים, והועברה בשידור ישיר. לאחר מכן, ארון הקבורה הובל בתהלוכה חסרת תקדים בדרום לוס אנג'לס לעיני ההמון המריע.
נשיא ארצות הברית לשעבר, ברק אובמה, כתב מכתב הספד לניפסי האסל: "בזמן שרבים מביטים בשכונת קרנשו, היכן שגדל, ורואים רק כנופיות, כדורים וייאוש, ניפסי ראה פוטנציאל. הוא ראה תקווה. הוא ראה קהילה שלמרות חסרונתיה לימדה אותו תמיד להמשיך קדימה". אובמה הודה כי לא פגש את האסל באופן אישי אבל שיבח את האסל על תרומתו לקהילה ובמיוחד על הקמת מרכז חינוכי ללימודי מדעים, טכנולוגיה, הנדסה ומתמטיקה.
בעקבות עצומה המונית ברשת, עיריית לוס אנג'לס הודיעה שתשנה את שמו של הצומת שבין שדרת קרנשו לשדרת מערב-סלאוסון בדרום לוס אנג'לס, לכיכר ארמיאס 'ניפסי האסל' אסגדום, כהוקרה על תרומתו של האסל לקהילה המקומית.
דיסקוגרפיה > אלבומי אולפן

2018 – Victory Lap
דיסקוגרפיה > Mixtapes

2010 – The Marathon
2011 – The Marathon Continues
2013 – Crenshaw
2014 – Mailbox Money
הערות שוליים

↑  "Nipsey Hussle". GRAMMY.com (באנגלית). 12 במאי 2018. נבדק ב-1 באפריל 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Angel Jennings, Nipsey Hussle had a vision for South L.A. It all started with a trip to Eritrea, latimes.com
↑  "Twitter / NipseyHussle: Fresh outta c.on my way". Twitter.com. נבדק ב-14 באוקטובר 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "NIP HUSSLE THE GREAT on Twitter". Twitter.
↑  "Lauren London Had a Low-Key Baby and People Are Confused". VH1. נבדק ב-1 באפריל 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Emily Hodgkin, Nipsey Hussle dead: Net worth of rapper who was shot last night revealed, Express.co.uk, ‏2019-04-01 (באנגלית)
↑  Nipsey Hussle Net Worth, Celebrity Net Worth, ‏2010-04-12 (באנגלית)
↑  הראפר ניפסי האסל נורה למוות בגיל 33, באתר ynet, 1 באפריל 2019
↑  Fans, celebrities react to the death of rapper Nipsey Hussle, Daily News, ‏2019-04-01 (באנגלית)
↑  Nipsey Hussle memorial highlights: Touching eulogies, lively celebration, USA TODAY (באנגלית)
↑  Real, Jose A. Del; Arango, Tim; Medina, Jennifer (2019-04-11). "At Nipsey Hussle's Memorial, Los Angeles Comes Together to Mourn". The New York Times (באנגלית אמריקאית). ISSN 0362-4331. נבדק ב-2019-04-12.
↑  Global News (2019-04-11), Nipsey Hussle funeral: Thousands of fans attend rapper's memorial, נבדק ב-2019-04-12
↑  ABC7, Nipsey Hussle procession passes through South LA | ABC7|date=2019-04-11|url=https://www.youtube.com/watch?v=btD1Qyg1cZo%7Caccessdate=2019-04-14
↑  Angel Jennings, Tens of thousands mourn Nipsey Hussle. But his memorial service was all about South L.A., latimes.com
↑  images inLA (2019-04-13), Nipsey Hussle funeral procession approaches Marathon Clothing. Keeping up on my BMX bike., נבדק ב-2019-04-14
↑  Kendall Trammell CNN, Read Barack Obama's touching tribute to Nipsey Hussle, CNN
↑  Sonaiya Kelley, With a new STEM center and a revolutionary marketing strategy, Nipsey Hussle is music's biggest disruptor, latimes.com
↑  Jaclyn Cosgrove, Crenshaw and Slauson intersection to be named in honor of Nipsey Hussle, latimes.com
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BIBSYS: 1483107590210  BNE: XX5715080  GND: 1184480052  ISNI: 0000 0003 6057 4455  LCCN: no2012012040  MusicBrainz: 410bbb19-8309-4a0b-9f87-3d65bde4a826  VIAF: 31149294377480522544   WorldCat (עם VIAF): 31149294377480522544 
מבט אווירי על כיכר ארמיאס 'ניפסי האסל' אסגדום
חניבעל לקטר

ערך זה עוסק ברוצח סדרתי בדיוני. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |

אנתוני הופקינס בתפקיד חניבעל לקטר
 סוג:  רוצח סדרתי
 שם ספר:  דרקון אדום, חניבעל: מקור הרוע
 שם סרט:  הצייד, שתיקת הכבשים, חניבעל, חניבעל: מקור הרוע
 תוכנית טלוויזיה:  חניבעל
 הופעה ראשונה:  דרקון אדום (ספר) הצייד (סרט)
 הופעה אחרונה:  חניבעל: מקור הרוע (ספר) חניבעל: מקור הרוע (סרט)
 מספר הופעות:  4 ספרים ו5 סרטים
 יוצרים:  תומאס האריס
 גילום הדמות:  בריאן קוקס, אנתוני הופקינס, גספארד אוליאל, אארן תומאס, מאדס מיקלסן
 מידע
 כינויים:  הקניבל
 גיל:  20
 תאריך לידה:  20 בינואר 1933 
 מקום לידה:  קובנה 
 גזע:  אירופאי
 מין:  זכר
 מקצוע:  רופא, פסיכיאטר
 מומחיות:  כירורגיה
 אזרחות:  ליטאית ואמריקאית
 דמויות קשורות
 משפחה:  הורים בעילום שם מישה (אחות קטנה)
 אויבים:  Will Graham, Jack Crawford, Paul Krendler 
 
ד"ר חניבעל לקטר (באנגלית: Hannibal Lecter) הוא דמות בדיונית של רוצח סדרתי שיצר הסופר האמריקאי תומאס האריס. הוא הופיע לראשונה ברומן "הדרקון האדום", אך מוכר בעיקר בזכות הופעתו ברומן "שתיקת הכבשים" ובעיבוד הקולנועי שלו באותו שם. רוצחים סדרתיים אמיתיים כמו אלברט פיש, אד גין וטד בנדי שימשו כהשראה לדמותו.
לקטר, פסיכיאטר במקצועו, הוא גאון סוציופת המבצע רציחות להנאתו ללא רחמים, ללא נקיפות מצפון, ללא רגשות אשם ומבלי להתחשב בחוקי החברה. בנוסף לכך, ד"ר לקטר הוא גם קניבל המכין לעצמו מטעמים מאיברי קורבנותיו.
ד"ר חניבעל לקטר הופיע בארבעה מתוך חמשת ספריו של תומאס האריס, "דרקון אדום" (1981), "שתיקת הכבשים" (1988) "חניבעל" (1999) ו"חניבעל: מקור הרוע" (2006). כמו כן הופיעה דמותו של לקטר בסרטים המבוססים על אותם ספרים. בשני הספרים הראשונים "דרקון אדום" ו"שתיקת הכבשים" ד"ר לקטר איננו גיבור הספרים, אלא מופיע ברקע, אולם דמותו דומיננטית בהם. בספר השלישי "חניבעל" וברביעי "חניבעל מקור הרוע" קוּדם ד"ר לקטר לקדמת הבמה והפך לגיבור הספרים.
בארצות הברית הפכה דמותו של ד"ר לקטר למושג בתחום התרבות הפופולרית. כל שלושת הספרים הועלו על מסך הקולנוע והפכו להצלחה קופתית ו"שתיקת הכבשים" זכה אף למספר פרסי אוסקר. דמותו של ד"ר לקטר גולמה בשלושת הסרטים על ידי השחקן אנתוני הופקינס, שהצליח לעצב את דמותו המהפנטת והמפחידה של הגאון הרצחני באופן מרשים. ב-2013 הופקה סדרת טלוויזיה המכונה "חניבעל". הסדרה הופקה ופותחה על ידי בריאן פולר ואת חניבעל מגלם השחקן הדֶני זוכה פרס המשחק בפסטיבל קאן 2012, מאדס מיקלסן. דמותו של חניבעל לקטר דורגה על ידי דאג ווקר מהאתר "ערוץ אחלה" במקום השמיני מתוך "11 התפקידים המפחידים ביותר".
עלילה > דרקון אדום

"דרקון אדום" הוא סיפורו של רוצח סדרתי, העובד במעבדה לפיתוח סרטי צילום, מהם הוא שואב פרטים על קורבנות פוטנציאליים, חודר לבתיהם ורוצח את כל יושביהם. סוכן ה-FBI, המנסה לאתר את הרוצח, פונה לד"ר לקטר, הכלוא בכלא על רציחותיו הוא, על מנת להיעזר הן בכישוריו כפסיכיאטר והן ב"ניסיונו" כרוצח סדרתי, על מנת לפענח את התעלומה. בה בעת הרוצח עצמו מצליח ליצור קשר עם ד"ר לקטר ולהתייעץ עמו. ד"ר לקטר משחק משחק כפול עם שני הפונים.
עלילה > שתיקת הכבשים

ב"שתיקת הכבשים" מנסה סוכנת ה-FBI קלריס סטרלינג להיעזר בד"ר לקטר הכלוא, על מנת לעלות על עקבותיו של רוצח שחטף נערה, שהיא בתה של סנטורית (על מנת, כפי שיתברר במהלך הסיפור, לתפור חליפת גוף מעורה). הסוכנת נכנסת לקרב מוחות עם ד"ר לקטר, והוא בכח אישיותו המהפנטת, מצליח לחדור לפינות אפלות וכואבות מעברה ולבסוף אף מנצל את הסיטואציה ונמלט לחופשי.
עלילה > חניבעל

ב"חניבעל" שב ד"ר לקטר לארצות הברית מאיטליה אליה נמלט, ומצליח להערים על אדם אותו הפך בעבר לנכה המנסה ללכוד אותו, לענותו ולרוצחו כנקמה פרטית. הקריירה של קלריס סטרלינג ב-FBI מתדרדרת שלא באשמתה ולקראת סיום הספר מצליח ד"ר לקטר לחטוף את סטרלינג.
עלילה > חניבעל: מקור הרוע

ב"חניבעל: מקור הרוע" מסופר סיפורו של חניבעל לקטר, ילד בן 4, החי בטירה עתיקה באירופה עם אמו אביו ואחותו מישה. כשפורצת מלחמת העולם השנייה אמו ואביו נהרגים למול עיניו וחבורת נאצים שמצאו מחסה בביתו בזמן מלחמת העולם השנייה הורגים את אחותו הקטנה ומבשלים אותה עקב העובדה שמלאי המזון אזל - כל זאת מול עיניו. במשך הסרט, כאשר הוא כבר בן 20, חניבעל הופך לרוצח סדרתי בכך שהוא מוצא את כל אותם אנשים שאכלו את אחותו הקטנה ונוקם בהם ברצח זוועתי.
סרטי הקולנוע

הצייד (1986) הוא העיבוד הראשון לספרו של האריס "דרקון אדום". את דמותו של חניבעל לקטר גילם השחקן בראיין קוקס. הסרט כשל בקופות; ניסיון שני להחיות את דמותו של חניבעל לקטר נוסה 5 שנים לאחר כן ב"שתיקת הכבשים".
שתיקת הכבשים (1991) הפך לאחד משלושת הסרטים היחידים שזכו בחמשת פרסי אוסקר: אנתוני הופקינס כשחקן הטוב ביותר, ג'ודי פוסטר כשחקנית הטובה ביותר, ג'ונתן דמי כבמאי הטוב ביותר, וכן פרס על התסריט והסרט עצמו. הוא אף היה מועמד לפרס על העריכה ועל הקול.
חניבעל (2001) בוים על ידי רידלי סקוט. בתפקיד קלריס משחקת ג'וליאן מור. הסרט יצא סמוך מאוד ליציאתו של הספר ולא זכה לביקורות טובות, בעיקר בגלל התעלמות ממספר דמויות ושינוי קיצוני של הסיום המקורי (שתומאס האריס יצר בעצמו לבקשתם של יוצרי הסרט).
דרקון אדום (2002) בכיכובם של רייף פינס ואדוארד נורטון בתור וויל גראהם. זהו העיבוד השני לספרו של תומאס האריס.
חניבעל: מקור הרוע (2007) מתאר את שנות ילדותו של חניבעל מגיל 6 עד 20.
סדרת הטלוויזיה

בין השנים 2013 ל-2015 שודרה סדרת הטלוויזיה "חניבעל". הסדרה מגוללת את יחסיו של לקטר עם ויל גראהם, סוכן ה-FBI לשעבר שהיה הראשון שזיהה אותו והביא ללכידתו.
הסדרה בוטלה אחרי שלוש עונות.
תרגומים לעברית

הדרקון האדום, הוצאת ש. פרידמן, 1983
שתיקת הכבשים, הוצאת מודן, 1992
חניבעל, הוצאת מודן, 1999
חניבעל: מקור הרוע, הוצאת מודן, 2007
לוחמת שחיקה

תעלת גדוד צ'שייר סום 1916
לוחמת שחיקה המוכרת גם בשם מלחמת התשה היא אסטרטגיה צבאית להכנעת האויב על ידי שחיקת כוחותיו וציודו עד כדי קריסה. מלחמות אלה נמשכות זמן רב והן בוחנות את מגבלות כוח העמידה של הצדדים היריבים. הצד המנצח בדרך כלל הוא בעל המשאבים הגדולים יותר. לוחמת שחיקה מודרנית מבוססת על השמדת כוחותיו העיקריים של האויב באמצעות אש מנגד והתנגשות חזיתית עימו. היא מנוגדת לגישת הלוחמה המבוססת על תמרון (מכונה לוחמת תמרון). התמרון מבוסס על הפתעת האויב, ועל מיקוד העוצמה ההתקפית בנקודות התורפה במערך שלו.
שיקולים אסטרטגים

באופן מסורתי תאורטיקנים ואסטרטגים צבאיים ראו  לוחמת שחיקה כמשהו שיש להימנע ממנו. סון דזה אשר חי במאה ה-6 לפנה"ס הצהיר כי "אין שום מקרה שבו אומה מרוויחה ממלחמה ממושכת". לוחמת שחיקה מייצגת ניסיון לשחוק יריב הנמצא ביתרון, בניגוד לעקרונות המלחמה הרגילים שבהם מנסים להשיג ניצחונות מכריעים על ידי שימוש במשאבים הכרחיים מינימליים ובמינימום זמן, באמצעות תמרון, ריכוז של כוח והפתעה. מצד שני, צד שתופס את עצמו כנחות בלוחמת התמרון או ביחידותיו הטקטיות יעדיף את לוחמת השחיקה כדי לנטרל את יתרונות יריבו. אם הצדדים תואמים כמעט באופן שווה, התוצאה של מלחמת התשה עשויה להיות ניצחון פירוס.
ההבדל בין לוחמת שחיקה לצורות אחרות של מלחמה הוא מלאכותי במקצת מכיוון שמלחמה תמיד מכילה אלמנט של שחיקה. בלוחמת שחיקה המטרה העיקרית לגרום להתשה הדרגתית של היריב, שבסופו של דבר תסתכם ברמות בלתי נסבלות או בלתי אפשריות עבורו. זאת בניגוד למטרות עיקריות אחרות כגון כיבוש משאב או שטח כלשהו או ניסיון לגרום לאויב הפסדים גדולים במתקפת מחץ (כגון על ידי כיתור וכיבוש).
דוגמאות היסטוריות

במלחמה הפלופונסית האתונאים, שהיו חלשים יותר ביבשה, הפעילו לוחמת שחיקה באמצעות הצי שלהם
הטקטיקות "המעכבות" במלחמתו של המצביא הרומי פאביוס מאקסימוס ("המשתהה"), בחילות הקרתגנים בראשות חניבעל במהלך המלחמה הפונית השנייה.
במלחמת רוסיה–צרפת (1812) לוחמת ההתשה הרוסית פגעה במערך הלוגיסטי של צבא נפוליאון והביאה לניצחון במלחמה ללא קרב מכריע.
מלחמת החפירות במהלך מלחמת האזרחים האמריקנית, ובמיוחד המצור על פטרסבורג, וירג'יניה.
מלחמת החפירות במהלך מלחמת העולם הראשונה, ובמיוחד הקרב על הסום (1916) וקרב ורדן.
מלחמת האזרחים בספרד (1936–1939)
במערכה באוקיינוס האטלנטי (1939–1945) במהלך מלחמת העולם השנייה, שחק צי הצוללות הגרמני בפיקוד קרל דניץ את קו האספקה מארצות הברית וקנדה לאנגליה.
הקרב על בריטניה במלחמת העולם השנייה לאחר הפצצת לונדון.
בקרב סטלינגרד במלחמת העולם השנייה, במשך למעלה משישה חודשים התנהלה מלחמת שחיקה בין הצבא הגרמני למגיני העיר והצבא הסובייטי.
מלחמת ההתשה בין ישראל ומצרים. מלחמת ההתשה בבקעת הירדן ומלחמת ההתשה במובלעת הסורית.
מלחמת אפגניסטן בין ברית המועצות ומורדים אסלאמיים באפגניסטן. המלחמה נמשכה 10 שנים, מ־1979 עד 1989.
מלחמת איראן–עיראק.
מלחמת אפגניסטן (2001–2021)
מלחמת האזרחים בלוב
מלחמת האזרחים בסוריה (2011 עד היום) ובמיוחד בקרב על העיר חלב.
המאבק של חזית פוליסריו בסהרה המערבית נגד צבא מרוקו (2020 עד היום).
מלחמת חרבות ברזל בין חמאס וחזבאללה לישראל
הערות שוליים

↑  Michael I. Handel, Strategic Logic and Political Rationality: Essays in Honor of Michael I. Handel, Psychology Press, 2003, עמ' 80, ISBN 9780714654843. (באנגלית)
| אמנות המלחמה |
| --- | --- | --- |
| אמנות המלחמה | טקטיקה • אופרטיבה צבאית • אסטרטגיה • דוקטרינה צבאית • תורת לחימה • הונאה |  |
| מושגי יסוד | לחימה • קרב • מערכה • מלחמה • מלחמה כוללת • מלחמת מנע • לוחמת חלל • לוחמה אווירית • לוחמה ימית • לוחמת תמרון • לוחמת שחיקה • לוחמה אסימטרית • מלחמה בטרור • מלחמת אזרחים • צבא |  |
| הוגים וספרים | סון דזה / אמנות המלחמה • וגטיוס / מדעי הצבא • קרל פון קלאוזביץ / על המלחמה • אלפרד פון שליפן • בזיל הנרי לידל הארט / אסטרטגיה של גישה עקיפה • מרטין ון קרפלד |  |
| טקטיקה ומערכים צבאיים | טקטיקה ומערכים צבאיים |  |
| מערכים צבאיים |  מערך ריבוע • פלנקס • טסטודו • אימפי |  |
| טקטיקה | מכה מקדימה • מלחמת בזק • מתקפת נגד • אדמה חרוכה • קרב בלימה • מצור • הסגר • תנועת מלקחיים • כיתור • איגוף • איגוף אנכי • מארב • תקיפה אווירית • הפצצה טקטית • דיכוי הגנה אווירית • הפצצה אסטרטגית • לוחמה בשטח בנוי • לוחמת מנהרות • לוחמת שריון • לוחמה הררית • לוחמה מדברית • לוחמה אמפיבית • לוחמה נגד צוללות • לוחמה ביולוגית • לוחמה כימית • לוחמת רשת ("סייבר") • לוחמה אלקטרונית • לוחמה פסיכולוגית • לוחמה משפטית • לוחמה כלכלית • לוחמה לא קונבנציונלית • הפרד ומשול • מבצעים מיוחדים • גרילה • טרור • מפת מבצע |  |
| טקטיקות של | פרשים • חי"ר • שריון • ארטילריה • לחימה אווירית • לחימה ימית |  |
| אסטרטגיה לאורך ההיסטוריה | אסטרטגיה לאורך ההיסטוריה |  |
| בעת העתיקה | הטקטיקה והאסטרטגיה היוונית • הטקטיקה והאסטרטגיה ההלניסטית • הטקטיקה והאסטרטגיה הרומית |  |
| בימי הביניים | הטקטיקה והאסטרטגיה המוסלמית • הטקטיקה והאסטרטגיה האירופאית בימי הביניים • הטקטיקה והאסטרטגיה המונגולית |  |
| בעת החדשה | הטקטיקה והאסטרטגיה האמריקאית בעת החדשה • הטקטיקה והאסטרטגיה גרמנית בעת החדשה • הטקטיקה והאסטרטגיה סובייטת בעת החדשה • הטקטיקה והאסטרטגיה האירופית בעת החדשה • הטקטיקה והאסטרטגיה במאה ה-20 |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007554280405171  LCCN: sh2001008445 
ערך זה הוא קצרמרבנושא היסטוריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
פגאני אוטומובילי

| --- | --- |


 נתונים כלליים
 מייסדים:  Horacio Pagani 
 תקופת הפעילות:  1992–הווה (כ־32 שנים) 
 מיקום המטה:  San Cesario sul Panaro 
 ענפי תעשייה:  תעשיית הרכב 
 מוצרים עיקריים:  מכונית ספורט, מכונית-על 
 הכנסות:  150,069,420 אירו (נכון ל־2023) 
 עובדים:  162 (נכון ל־2023) 
  
 www.pagani.com
 
פגאני אוטומובילי (Pagani Automobili) היא יצרנית מכוניות-על וסיבי פחמן איטלקית. החברה נוסדה בשנת 1992 על ידי הורסיו פגאני וממוקמת בסן-צ'זריו, בקרבת מודנה שבאיטליה.
היסטוריה

הורסיו פגאני, ארגנטינאי אשר בעברו עמד בראש מחלקת חומרים מרוכבים (Special Composites) בלמבורגיני, הקים את פגאני כחברה למחקר ופיתוח של חומרים מיוחדים. החברה החדשה ייעצה ללמבורגיני במספר פרויקטים, כמו הלמבורגיני דיאבלו.
בסוף שנות ה-80 החל פגאני בעיצוב מכונית ספורט משל עצמו, אשר נודעה בחברה בשם 'פרויקט C8'. בשנת 1992, לאחר ייסוד חברה עצמאית בשם 'מודנה דיזיין' (Modena Design) החלה החברה בייצור ה-C8 כרכב מבחן לצורך בדיקת יכולותיו של הרכב.
הפרויקט קיבל דחיפה משמעותית בשנת 1994 כאשר מרצדס-בנץ ופגאני סיכמו על אספקת מנועי V12 של מרצדס עבור פגאני.
למרות שבתחילה תכנן הורסיו פגאני לקרוא לרכב הראשון "Fangio F1" כאות הוקרה לנהג המרוצים חואן מנואל פנג'יו, הוחלט לבסוף לכנותו זונדה C12 מפאת כבוד לפנג'יו, אשר נפטר בשנת 1995. פנג'יו היה חבר קרוב של הורסיו פגאני ולימים נהפך גם ליועצו. לעיתים קרובות הורסיו מביע את הכרתו בפנג'יו כתורם משמעותי להצלחתה של החברה. ה-C12 הוצגה לראשונה בתערוכת הרכב הבינלאומית של ז'נבה בשנת 1999.
בשנת 2005 הכריזה פגאני על כוונתה לשלש את יכולת הייצור במפעלה עד שנת 2008 ל-60 רכבים בשנה. כמו כן הכריז הורסיו פגאני על רצון החברה להיכנס לשוק הרכב האמריקני בשנת 2007, אך צעד זה לא מומש. ב-2007 הוציאה פגאני הצהרה מחודשת, לפיה הכניסה הרשמית לשוק האמריקאי תידחה לשנת 2009 עם השקת הדגם החדש, אשר נודע בשם הקוד ‏ 'C9'‏, אך חשיפת דגם זה התעכבה גם כן.
הקשר עם דיימלר-קרייזלר

לפגאני קשר חזק מאוד למרצדס-בנץ, ובפרט לחטיבת AMG המתמחה במנועים ומכללים ספורטיביים, אך מרצדס אינה מחזיקה בנתח כלשהו מהחברה. פגאני השתמשה במנוע ה-V12 של מרצדס-בנץ במכוניותיה, ובפרט במנוע ה-6 ליטר אשר AMG פיתחה עבור פגאני. בהמשך שודרג מנוע זה לנפח של 7.3 ליטר.
חברת פגאני שימשה כיועצת לקרייזלר בפיתוח מכונית הרעיון (Concept) קרייזלר ME 412.