stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
רצח הלורד מוין
ביקורת על ההתנקשות

ההתנקשות עוררה ביקורת קשה בקרב הנהגת היישוב, וכמו כן בבריטניה, גם בקרב גופים שתמכו ביישוב היהודי. באותם ימים בריטניה הייתה עדיין בעיצומה של מלחמת העולם השנייה, והיו שראו בפגיעה בה כפגיעה במאבק מול גרמניה. הנשיא לעתיד חיים ויצמן אמר כי מותו של הלורד מוין כאב לו יותר ממות בנו (שנהרג בעת מילוי תפקידו כטייס בחיל האוויר המלכותי במלחמת העולם השנייה בשנת 1942).
בעקבות ההתנקשות, הודיע וינסטון צ'רצ'יל, שהיה אחד התומכים היחידים בממשלה הבריטית במפעל הציוני (ומי שמינה את לורד מוין, שהיה ידידו הקרוב, לתפקידו) על סדק שנפער בתמיכתו בציונות ואמר:
אם חלומותינו למען הציונות יסתיימו בעשן אקדחיהם של מתנקשים ומאמצינו למען עתיד הציונות יניבו כנופיות חדשות של גנגסטרים שלא היו מביישים את גרמניה הנאצית, רבים כמוני ייאלצו לשקול מחדש את העמדה שבה החזקנו זמן כה רב ובעקביות בעבר... אם ברצוננו שתיוותר תקווה כלשהי לעתיד שלו ומוצלח לציונות, הפעולות המרושעות האלה חייבות להפסק והאחראים להן צריכים להעקר מן השורש.
ההגנה והאצ"ל גינו את ההתנקשות ובעקבות הלחץ נאלץ הלח"י לעצור את פעולות הגרילה ופעילויות הטרור נגד גופים בריטיים, עד סוף מלחמת העולם השנייה. בקרב חלק ניכר מהיישוב העברי הפעולה הוגדרה כטרור. דוד בן-גוריון ומשה שרתוק שיגרו מברק לראש הממשלה המצרית, אחמד מאהר, ובו כתבו:
”היישוב העברי בארץ והציבור היהודי בעולם כולו נרעשו ונזדעזעו מהרצח של לורד מוין, המיניסטר הבריטי למזרח התיכון, שבוצע בקאהיר לעיני השמש. אנו מתעבים את הרוצחים ורואים בהם כבוגדים בעמם ומביעים אהדתנו לממשלה המצרית בשל הקושי החמור שנגרם על ידי הרצח הזה.”
זמן קצר לאחר הרצח פרסמו רוב תנועות הנוער העבריות עצומת גינוי להתנקשות ולארגוני 'הפורשים': "מלחמה לנוער העברי בטרור ובמבצעיו. יש לבער את הבוגדים, להרחיקם מספסלי הלימודים ומן הסדנאות". נתן אלתרמן פרסם במסגרת הטור השביעי שיר בשם "פוליטיקה של פיסטולטים", ובו מתח ביקורת חריפה על הפעולה.
הביקורת הקשה על ההתנקשות הביאה להרחקת אנשים הקשורים לאצ"ל וללח"י מבתי ספר וממקומות עבודה, והיוותה את אחת הסיבות לסזון.
ברנרד וסרשטיין כתב על האפשרות כי הרצח עיכב את הקמת מדינת ישראל: ”בעלי־סמכות אחדים בימינו, ביניהם הפרופסור יהודה באואר, סר ישעיה ברלין וד"ר מיכאל כהן, מניחים כי רצח מוין מציין, אם כן, אבדן הזדמנות לציונים. לא יכולה להיות, כמובן, כל ודאות לגבי עניינים כאלה. אך ישנה עדות היסטורית מוצקה לביסוס ההערכה, שאלמלא נרצח מוין, ייתכן שמדינת ישראל הייתה מוקמת, בתמיכה פעילה של שלוש המעצמות הגדולות, ב־1945 ולא ב־1948”.[דרושה הבהרה]
צמד המתנקשים זכו לאהדה רבה במצרים והרצח נחשב על ידי היסטוריונים כהשראה להתנקשות בחייו של ראש ממשלת מצרים, אחמד מאהר פאשא (שנחשב פרו־בריטי), על ידי טרוריסטים מצריים.
מידת ההצדקה להתנקשות

מאז הרצח קיימת מחלוקת לגבי הצדק והחכמה שבבחירה להתנקש בלורד מוין. מצדיקי הרצח מצביעים על פעולות שונות של הלורד מוין שהיו עוינות במיוחד כלפי המפעל הציוני. לטענתם, הלורד מוין, בתפקידו כנציב הבריטי הממונה על המזרח התיכון, פעל במלוא כוחו למנוע כניסת יהודים לארץ ישראל.
כן מעמידים לחובתו את העובדה שבשנת 1941 דחה הלורד מוין את בקשותיהם של ויצמן ובן-גוריון להקים את הדיוויזיה היהודית, שהובטחה לוויצמן על ידי צ'רצ'יל. לפי הוראותיו של מוין, התערב הציר הבריטי בטורקיה אצל השלטונות הטורקיים ודרש לגרש את אוניית המעפילים סטרומה למימי הים השחור, מקום שבו טובעה על אנשיה בטורפדו סובייטי ב־24 בפברואר 1942. ההיסטוריון ברנרד וסרשטיין (אנ') ציין, בשנת 1982, כי "חשדות לח"י, שהוא מילא תפקיד אישי מכריע בהחלטות שהובילו לטביעת 'סטרומה' בפברואר 1942, מתאמתות, יש לומר, בכתוב בתיקים הרשמיים שבארכיונים, שעתה הם בני־השגה. למעשה, בשלב המכריע של הטיפול הרשמי בפרשת 'סטרומה' הייתה זאת התערבותו האישית של מוין שהטתה את הכף נגד כל הקלה במדיניות הבריטית לטובת הפליטים שעל סיפון האניה". באותה שנה נאם בפרלמנט הבריטי ואמר כי את יהודי אירופה יש ליישב במקומות מבודדים ובמדגסקר.
הלורד מוין נחשד כי סיכל בשנת 1944 את שליחותו של יואל ברנד, שנשלח על ידי הנאצים להציע לבריטים לקנות את חיי שארית יהודי הונגריה בתמורה לציוד צבאי ומשאיות (עסקה שכונתה "סחורה תמורת דם") ושלח את ברנד למעצר. ברנד טען כי שמע בריטי אומר "מה אעשה במיליון יהודים?" ולאחר שהבריטי עזב אמר לו איש צבא כי היה זה הלורד מוין. ב־1956 טען ברנד כי ייתכן ולא היה זה הלורד מוין שאמר את הדברים אחרי הכל אלא פוליטיקאי בריטי אחר. מספר שנים מאוחר יותר, בעת שהעיד במשפט אייכמן, חזר בו ושוב טען כי היה זה הלורד מוין שאמר זאת. ההיסטוריונים כיום חלוקים בדעותיהם לגבי העובדה הזאת וחלקם סבורים ששניהם מעולם לא נפגשו.
על ההתנקשות בחייו אמר יוסף נדבה:
"עצם המעשה היה בו משום הפגנה כלפי חוץ; הם פגעו בנציג הרם ביותר של השלטון הבריטי במזרח התיכון ובכך הביעו מחאה על משטר השעבוד והדיכוי. באותם הימים לא ידעו שני המתנקשים - ואף לא ראשי הארגון - כי קלעו אל מטרה ממשית ולא אל מטרה סמלית בלבד"
לעומת זאת, וסרשטיין העריך את יחסו של הלורד מוין לציונות כך:
בעקבות עובדות שנחשפו בשנים שלאחר מכן, עלתה סברה כי בדעותיו של הלורד מוין חל מפנה בתקופה שלפני ההתנקשות, והוא החל לתמוך בתוכנית החלוקה ובהקמת מדינה יהודית בארץ ישראל, בניגוד למדיניות של משרד המושבות.
לקריאה נוספת

אנשל שפילמן (עורך), ההתנקשות בלורד מוין, הוצאת בית מורשת אצ"ג, 2005.
ג'רלד פרנק, המעש, הוצאת רשפים, תל אביב, 1963.
ג'יימס באר, קו בחול: בריטניה, צרפת והמאבק שעיצב את המזרח התיכון, תרגם מאנגלית: בועז וייס. תל אביב: אופוס, 2016, עמ' 291–298.
הערות שוליים

↑  Ray Easten, The assassination of Walter Edward Guinness -Lord Moyne – 1944, https://www.theirishstory.com/, האנגלים גינו את הרצח כמעשה טרור של כנופיית שטרן The Stern Gang, ‏03.06.2021 (באנגלית)
↑  עמודים 438 - 439 בספר "בן-גוריון" (כרך א') מאת מיכאל בר-זוהר (ומקורות המצוינים שם)
↑  נאום לורד מוין, הצופה, 14 באוגוסט 1942
↑  נרצח הלורד מוין בקהיר, הארץ, 7 בנובמבר 1944
↑  מפרטי ההתנקשורת והחקירה, הצופה, 10 בנובמבר 1944
↑  פרטים חדשים על זהות רוצחי הלורד מוין, הארץ, 13 בנובמבר 1944
↑  נתלו א. בית־צורי וא. חכים, הארץ, 23 במרץ 1945
1 2  יהושע פורת, שלח ועט בידו, ראם, 1989, עמ' 431
1 2  יהושע פורת, שלח ועט בידו, ראם, 1989, עמ' 222
↑  חיים משגב, שיחות עם יצחק שמיר, ספרית פועלים, עמוד 41
↑  שמעון כהן, 'הגופות נותרו עשרות שנים ללא קמט בפניהן', באתר ערוץ 7, לפי ראיון ברדיו ב־7 באפריל 2014: ”שמיר הלך כמה עשרות מטרים עד אליהם. הלכתי אחריו במרחק מסוים. לא נתנו לנו להתקרב יחד איתו. הארונות הונחו על הקרקע עם משמר חיילים. הוא הגיע לגופות והחל טקס פתיחת הארונות. זה היה רגע מצמרר. אף אחד לא ידע מה נמצא בתוך הארונות. זה היה מצמרר לעילא ולעילא כי כשהורידו את הכסות מהפנים התברר שמשקיפים אלינו שני אנשים צעירים ויפים ללא קמט בפניהם, כאילו נולדו מחדש.”
↑  רוצחי לורד מוין בוגדים בעמם, דבר, 9 בנובמבר 1944
↑  נתן אלתרמן, פוליטיקה של פיסטולטים, דבר, 10 בנובמבר 1944
1 2 3 4  ברנרד וסרשטיין, אור חדש על רצח הלורד מוין, זמנים, 1982.
↑  "מה אעשה במיליון יהודים?" שאל לורד מוין את יואל ברנד, דבר, 4 באפריל 1954
דגם המשחזר את ההתנקשות, במוזיאון הלח"י
אליהו חכים ואליהו בית-צורי בתמונה ממשפטם
כבישה קרה

עקל קלוע מסיבי קוקוס להכלת זיתים לשם מעיכתם על ידי מכבש והפקת שמן זית
כבישה קרה היא תהליך תעשייתי להפקת שמן מפירות וזרעים. שמן המופק באמצעות כבישה קרה נקרא שמן כתית.
תהליך ואמצעי כבישה

בתהליך הכבישה הקרה נדחסים הפירות או הזרעים, לעיתים לאחר שעברו שלב מקדים של טחינה, ומהודקים באמצעות מכבש מכני (אנ'), ללא חימום של חומר הגלם. חימום חומר הגלם מאפשר הפקת כמויות גדולות יותר של שמן, אך פוגע מאוד באיכותו ולמעשה הורס את מרבית הויטמינים ונוגדי החימצון.
אמצעי כבישה מסורתיים, אך הנמצאים בשימוש גם במאה ה-21 (מטעמים שיווקיים, בעיקר) הם רחיים, מכבש מנוף, ומכבש בורג. מפעלים מודרניים יותר משתמשים במכבשים הידראוליים ובמערבלים.
במהלך הכבישה יוצאים מהפרי מים ושמן המופרדים לאחר מכן. הפרדת השמן מהמים נעשית כיום באמצעות צנטרפוגות, בעבר נעשתה על ידי המתנה שהשמן יצוף על המים.
כבישה נחשבת קרה אם הטמפרטורה של השמן בתהליך אינה עולה על 30 מעלות צלזיוס. מסחרית, ההגדרות משתנות ממדינה למדינה בטווח של מעלות בודדות. במדינות שונות קיימת תקינה ואסדרה הקובעת מהו שמן כתית ורמות איכות שונות.
תכונות

תהליך הכבישה הקרה ממצה בצורה הטובה ביותר את החומרים התזונתיים בפרי, במיוחד את הוויטמינים ונוגדי חימצון. התהליך מתבצע ללא שימוש בממסים.
שמן שעבר כבישה קרה שומר על צבע, טעם וריח בולטים. שמן כתית שלא עבר סינון עשוי להיות עכור, אך הדבר אינו פוגע בתכונותיו.
לשמנים בכבישה קרה נקודת עשן גבוהה.
ככל שהחומציות של שמן כתית נמוכה יותר, נחשב השמן איכותי יותר.
שימושים

שימוש יעיל בשמני כתית נעשה כתיבול בסלטים וכבסיס לרטבים קרים. שמני כתית נחשבים כבסיס טוב להכנת מיונז. במטבח הסיני מקובל להוסיף שמן שומשום למנות לפני הגשתן על מנת לתת למנה את הניחוח האופייני.
על מנת לשמור על הערכים התזונתיים במזון שמכיל שמן כתית מומלץ שלא להעבירו תהליך חימום. ניתן, למשל, לבשל את האוכל ולהוסיף אליו את השמן רק לאחר התקררותו או מיד לפני ההגשה. כך גם מנוצלים הטעם והריח הייחודיים לשמן.
עם זאת, בגלל נקודת העשן הגבוהה נותן שמן כתית תוצאות טובות מאוד בטיגון (אך תוך ויתור על הערכים התזונתיים).
שמני מאכל נפוצים בכבישה קרה הם שמן זית, שומשום, קוקוס, בוטנים, אבוקדו, שקדים, זרעי ענבים, קנאביס. שמנים נוספים המופקים בכבישה קרה משמשים בארומתרפיה (למשל שמן חוחובה, מרווה, אקליפטוס ועוד).
הערות שוליים

↑  regev, מילון מונחים שמן זית ישראלי - ענף הזית, באתר ענף הזית במועצת הצמחים, ‏2017-07-13
↑  https://www.health.gov.il/NewsAndEvents/SpokemanMesseges/Pages/19122019_3.aspx
פרס וולף למתמטיקה

פרס וולף למתמטיקה הוא פרס ישראלי שמוענק כמעט מדי שנה (מאז 1978) במסגרת בחלוקת פרסי וולף על שם ריקרדו וולף. הפרס נחשב לשלישי היוקרתי ביותר בעולם כולו(אחרי פרס אבל ומדליית פילדס) ולפני שהוכרז פרס אבל היה מקביל ל"פרס נובל" במתמטיקה. הפרס בסך 100,000 דולר, מוענק על ידי נשיא מדינת ישראל, בטקס הנערך במשכן הכנסת. זהו אחד מששת פרסי וולף המוענקים מאז 1978; האחרים הם בחקלאות, כימיה, רפואה, פיזיקה ואמנויות (אנ'). על פי סקר מהשנים 2013–2014, פרס וולף במתמטיקה הוא הפרס האקדמי הבינלאומי השלישי היוקרתי ביותר במתמטיקה, לאחר פרס אבל ומדליית פילדס.
זוכי פרס וולף לפי שנה

| שנה | זוכה |
| --- | --- |
1978: ישראל גלפנד, קרל לודוויג זיגל
1979: ז'אן לרה, אנדרה וייל
1980: אנרי קרטן, אנדריי קולמוגורוב
1981: לארס אלפורס, אוסקר זריצקי
1982: הסלר ויטני, מארק קריין
1984: שינג-שן צ'רן, פאול ארדש
1985: קוניהיקו קודאירה, הנס לוי
1986: אטלה סלברג, סמואל איילנברג
1987: קיושי איטו, פטר לקס
1988: פרידריף הירצברוך, לארס הורמאנדר
1989: ג'ון וו. מילנור, אלברטו פ. קלדרון
1990: איליה פיאטצקי-שפירו, אניו דה-ג'ורג'י
1992: ג'ון גריגס תומפסון, לנארט קרלסון
1993: מיכאיל גרומוב, ז'אק טיץ
1994/5: יורגן מוזר
1996: רוברט לנגלנדס, אנדרו ויילס
1997: יעקב סיני, ג'וזף קלר
1999: לסלו לובאס, אליאס מ. שטיין
2000: ז'אן-פייר סר, ראול בוט
2001: ולדימיר ארנולד, שהרן שלח
2002/3: ג'ון טייט, מיקיו סאטו
2005: גריגורי מרגוליס, סרגיי נוביקוב
2007: הלל פורסטנברג, סטפן סמייל
2008: דייוויד ממפורד, פייר דליניה, פיליפ גריפיתס
2010: שינג-טונג יאו, דניס סליבן
2012: מייקל אשבכר, לואיס א' קפארלי
2013: ג'ורג' מוסטוב, מייקל ארטין
2014: פיטר סרנק
2015: ג'יימס ג. ארתור
2017: ריצ'רד שיין, צ'ארלס פפרמן
2018: ולדימיר דרינפלד, אלכסנדר ביילינסון
2019: גרגורי לאולר, ז'אן פרנסואה לה גאל
2020: יעקב אליאשברג וסיימון דונלדסון
2022: ג'ורג' לוסטיג
2023: אינגריד דובישי
2024: עדי שמיר, נוגה אלון
זוכים לפי מדינות

חלק מהזוכים נספרים כמה פעמים במקרה של אזרחות כפולה. נכון ל-2023:
| מדינה | מספר זוכי הפרסים |
| --- | --- |
ארצות הברית: 30
ברית המועצות / רוסיה: 10
צרפת: 7
הונגריה: 4
ישראל: 3
יפן: 3
בלגיה: 3
גרמניה: 2
הממלכה המאוחדת: 2
קנדה: 2
ארגנטינה: 2
שוודיה: 2
דרום אפריקה: 1
פולין: 1
איטליה: 1
טאיוואן: 1
נורווגיה: 1
פינלנד: 1
רומניה: 1
אוקראינה: 1
הערות שוליים

↑  Gurdon, John (2012). Wolf prize in medicine 1978–2008. Vol. 1. Singapore: World Scientific. ISBN 978-981-4291-73-6.
↑  IREG Observatory on Academic Ranking and Excellence. IREG List of International Academic Awards (PDF). Brussels: IREG Observatory on Academic Ranking and Excellence. נבדק ב-3 במרץ 2018. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  Zheng, Juntao; Liu, Niancai (2015). "Mapping of important international academic awards". Scientometrics. 104: 763–791. doi:10.1007/s11192-015-1613-7.
אילת (עיר מקראית)

ערך זה עוסק בעיר אילת המקראית. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
אילת (ביוונית: Ελά ,Ἀηλά ,Αἴλανα ,Αἰλανίτης ,Αἰλανή ,Ἐλάνα ,Αἴλανον ,Αἰλάς ,Αἰλάθ ,Αἰλών ,Ἡλάθ ,Αϊλά; בלטינית: Aila) הייתה עיר מקראית אשר הוזכרה פעמים רבות בתנ"ך. העיר הייתה ממוקמת בקצה הצפוני של מפרץ אילת. בערך באותו המיקום שבו הייתה ממוקמת העיר עציון גבר, ובסמוך לאילת המודרנית.
בתקופה הרומית בארץ ישראל נקראה העיר "אאלה" (Αέλα), אך לאחר מכן השם אומץ לשפה היוונית הביזנטית ושונה ל"איילה", ובערבית נקרא גם "איילה" (آيلة). לאחר מכן בעת שליטת האימפריה העות'מאנית, שונה שם העיר ל"מעלה איילה" (עקבה איילה, عقبة آيلة), ולבסוף קוצר לעקבה (الْعَقَبَة), עיר שקיימת עד היום בירדן.
שם העיר מופיע בכתיב המשובש: עילם (Αἰλἁμ) באונומסטיקון של אוסביוס מקיסריה בו נכתב: "היא בקצה (ארץ ישראל) סמוכה למדבר דרומה ולים סוף דרומה שהיא מעבר למפליגים ממצרים, ולמפליגים מהודו. ויושב שם הלגיון העשירי פרטנסיס והיום נקראת אַאִלָה בימי קדם היה עם עילם מלכה היה כדרלעומר...".
העיר הישראלית המודרנית "אילת", שהוקמה בשנת 1950, קרויה על שם העיר העתיקה.
אטימולוגיה

מקור השם אינו ידוע. אחת ההשערות היא שהמקור למילה "אילת", באה מהשורש העברי איל, שהוא גם השורש למילה אלה, שמשמעותה הוא האלה ארצישראלית, מין עץ ממשפחת האלתיים. השערה נוספת היא ש"אילת" למעשה באה מהמילה איל שמשמעותה כבש ממין זכר. זאת מכיוון שהאילים מוזכרים בתנ"ך רבות, בעיקר באזור הדרום.
אזכורים במקרא

העיר נזכרת במספר מקומות בתנ"ך:
לקריאה נוספת

יורם צפריר, ‏אילת ומפרץ אילת במקורות היווניים והרומיים – מן האונומסטיקון של ארץ-ישראל, קתדרה 53, ספטמבר 1989, עמ' 149–192
הערות שוליים

↑  ע. צ. מלמד, ספר האונומאסטיקון לאבסביוס: תורגם (בצירוף הערות) / תרביץ, כרך י"ט, חוברת ב' (טבת תש"ח) עמ'-68
↑  Grinzweig, Michael (1993). Cohen, Meir; Schiller, Eli (eds.). "From the Items of the Name Eilat". Ariel (in Hebrew). Ariel Publishing (93–94: Eilat – Human, Sea and Desert): 110.
↑  Eilat, הספרייה היהודית המקוונת
אהרן לנגרמן

אין תמונה חופשית
אהרן לנגרמן (20 ביוני 1925 – 27 בנובמבר 1997) היה איש חינוך ישראלי ומנכ"ל משרד הסעד (היום "משרד הרווחה והביטחון החברתי").
פרסומים

משה האיש: דברים לזכרו של אבינו, ר' משה יהודא ליב לנגרמן בן הרב יעקב צבי, במלאת שנה לפטירתו
הנפש הטובה: ציון לזכרה של אמי מורתי גיטל לנגרמן בת ר' יוסף דוד במלאת עשר שנים לפטירתה
הערות שוליים

↑  המדרשה הסוציאלית, הצופה, 12 ביולי 1963
↑  מדרשה להכשרת עובדים סוציאליים נפתחה בבירה, הצופה, 17 ביוני 1963
↑  במכרזים פנימיים נבחרו, למרחב, 25 במאי 1967
↑  100 הניבים סיימו עד כה את המדרשה לעובדים סוציאליים, הצופה, 22 בפברואר 1968
↑  "השידור בטלוויזיה הזיק לטיפול במפגרים", מעריב, 2 ביולי 1969
↑  יש מי שדואג, חדשות, 1 בפברואר 1988
↑  שכה'ל הממוצע בתיכון יגיע ל־5000 ל"י, דבר, 10 ביוני 1976
↑  הקשישים היושבים בדירות קרות ורועדים מקור הם ביטוי לכשלון הממשלה, דבר, 7 בינואר 1983
↑  ההיבטים הפליליים בדו״ח קל הפנימיות לא ייבדקו, חדשות, 2 בדצמבר 1987
↑  זינה הרמן ואהרן לנגרמן אל אופירה נבון, באתר ארכיון המדינה
↑  נקודות ציון משמעותיות - המועצה לשלום הילד - המועצה לשלום הילד: הבטחת זכויותיהם, שלומם ורווחתם של כל הילדים בישראל, באתר המועצה לשלום הילד: הבטחת זכויותיהם, שלומם ורווחתם של כל הילדים בישראל, ‏5 באפריל 2018
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007303395705171  VIAF: 298081104   WorldCat (עם VIAF): 298081104
מנחם מנדל משי זהב

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  30 בנובמבר 1936 
 פטירה:  22 בינואר 2021 (בגיל 84) 
 צאצאים:  יהודה משי זהב 
 
מנחם מנדל משי זהב (30 בנובמבר 1936, ט"ז בכסלו ה'תרצ"ז – 22 בינואר 2021, י' בשבט ה'תשפ"ב), הידוע בשם העט מנחם מענדל, היה סופר ועיתונאי חרדי ישראלי.
ביוגרפיה

נולד בירושלים לחיים דוד משי זהב. ממשפחה ירושלמית ותיקה, מנחם מנדל הוא היה דור עשירי בירושלים בהגיעו לפירקו נישא לשרה זיסל, בתו של יוסף שיינברגר.
במהלך חייו כתב מאות ספרי סיפורים, מרביתם סיפורי צדיקים והיסטוריה, רבים מספריו הם שכתוב של ספרים שנכתבו ביידיש-גרמנית או ביידיש העתיקה, שאותם שכתב לשפה בת זמננו. בין הספרים ששכתב היו מרבית ספרי מאיר להמן.
פרסם מאמרים רבים כנגד שלטונות מדינת ישראל. כתב בעברית בעיתון "המודיע".
מנחם מנדל נפטר ב-22 בינואר 2021, בגיל 84, לאחר שנדבק בנגיף הקורונה. נקבר בחלקת גניזת  סתם  בגוש הפרושים, בבית העלמין בהר הזיתים .
משפחתו

גיסו הוא הסופר מנחם מנדל גרליץ. בנו הוא יהודה משי זהב, מייסד ויו"ר זק"א.
ספריו

די לעצטע מינוט (ייד')
די כוזרים לאנד (ייד')
די שיינקייט פון שבת
די שיינקייט פון יום טוב
די שיינקייט פון ירושלים (ירושלים, תשמ"ו)
ישועת השם כהרף עין (ירושלים, תשנ"א)
דער אידישער פרינץ (ירושלים, תשנ"ב)
גירוש שפאניע (ירושלים, תשנ"ו)
א שטורעם אין מדבר (ייד')
הערות שוליים

↑  באתר חוקי ארליך
אליפות אירופה בכדורגל עד גיל 21 - 2025

| --- | --- |
 מארחת:  סלובקיה סלובקיה
 תקופת התחרות:  11 ביוני 2025 – 28 ביוני 2025 (18 ימים)
 מספר משתתפות:  16
 → 20232027 ←
 
אליפות אירופה בכדורגל עד גיל 21 - 2025 ידועה גם בשם יורו עד גיל 21 - 2025) היא המהדורה ה־25 של אליפות אירופה בכדורגל עד גיל 21, טורניר הכדורגל הדו־שנתי המאורגן על ידי אופ"א לנבחרות כדורגל גברים אירופיות עד גיל 21.
הטורניר יתקיים בסלובקיה במהלך חודש יוני. רשאים להשתתף בטורניר שחקנים שנולדו לאחר ב-1 בינואר 2022.
העפלה > נבחרות שהעפילו

הקבוצות הבאות העפילו לטורניר הגמר.
הערה: כל הנתונים הסטטיסטיים כוללים רק את עידן U21 ‏(1978 ואילך).
| נבחרת | העפלה | תאריך העפלה | הופעות באליפות | הופעה ראשונה | הופעה אחרונה | ההישג הטוב ביותר באליפות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  סלובקיה | מארחת | 25 בינואר 2023 | 3 | 2000 | 2017 | מקום רביעי (2000) |
|  הולנד | מנצחת בית ג' | 9 בספטמבר 2024 | 10 | 1988 | 2023 | אליפות (2006, 2007) |
|  ספרד | מנצחת בית ב' | 10 בספטמבר 2024 | 17 | 1982 | 2023 | אליפות (1986, 1998, 2011, 2013, 2019) |
|  פורטוגל | מנצחת בית ז' | 11 באוקטובר 2024 | 11 | 1994 | 2023 | סגנית (1994, 2015, 2021) |
|  גרמניה | מנצחת בית ד' | 11 באוקטובר 2024 | 15 | 1982 | 2023 | אליפות (2009, 2017, 2021) |
|  דנמרק | מנצחת בית ט' | 11 באוקטובר 2024 | 10 | 1978 | 2021 | חצי גמר (1992, 2015) |
|  אוקראינה | אחת משלושת הנבחרות שעלו מהמקום השני | 11 באוקטובר 2024 | 44 | 2006 | 2023 | סגנית (2006) |
|  אנגליה | מנצחת בית ו' | 12 באוקטובר 2024 | 18 | 1978 | 2023 | אליפות (1982, 1984, 2023) |
|  רומניה | מנצחת בית ה' | 15 באוקטובר 2024 | 5 | 1998 | 2023 | חצי גמר (2019) |
|  פולין | אחת משלושת הנבחרות שעלו מהמקום השני | 15 באוקטובר 2024 | 8 | 1982 | 2019 | חצי גמר (1982, 1984, 1986, 1992, 1994) |
|  סלובניה | מנצחת בית ח' | 15 באוקטובר 2024 | 2 | 2021 | 2021 | שלב הבתים (2021) |
|  צרפת | אחת משלושת הנבחרות שעלו מהמקום השני | 15 באוקטובר 2024 | 12 | 1982 | 2023 | אליפות (1988) |
|  איטליה | מנצחת בית א' | 15 באוקטובר 2024 | 23 | 1978 | 2023 | אליפות (1992, 1994, 1996, 2000, 2004) |
|  פינלנד | מנצחת שלב הפלייאוף | 19 בנובמבר 2024 | 2 | 2009 | 2009 | שלב הקבוצות (2009) |
|  צ'כיה | מנצחת שלב הפלייאוף | 19 בנובמבר 2024 | 10 | 1996 | 2023 | אליפות (2002) |
|  גאורגיה | מנצחת שלב הפלייאוף | 19 בנובמבר 2024 | 2 | 2023 | 2023 | חצי גמר (2023) |
שלב הבתים > בית א'

| נבחרת | נקודות | משחקים | ניצחונות | תיקו | הפסדים | שערים> זכות | שערים> חובה | שערים> הפרש |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
 סלובקיה: 0
 ספרד: 0
 איטליה: 0
 רומניה: 0
שלב הבתים > בית ב'

| נבחרת | נקודות | משחקים | ניצחונות | תיקו | הפסדים | שערים> זכות | שערים> חובה | שערים> הפרש |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
 צ'כיה: 0
 אנגליה: 0
 גרמניה: 0
 סלובניה: 0
שלב הבתים > בית ג'

| נבחרת | נקודות | משחקים | ניצחונות | תיקו | הפסדים | שערים> זכות | שערים> חובה | שערים> הפרש |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
 פורטוגל: 0
 צרפת: 0
 פולין: 0
 גאורגיה: 0
שלב הבתים > בית ד'

| נבחרת | נקודות | משחקים | ניצחונות | תיקו | הפסדים | שערים> זכות | שערים> חובה | שערים> הפרש |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
 פינלנד: 0
 הולנד: 0
 אוקראינה: 0
 דנמרק: 0
שלב הנוקאאוט > סיכום

| אליפויות אירופה בכדורגל עד גיל 21 |
| --- | --- | --- |
| עד גיל 23 | 1972 • 1974 • 1976 |  |
| עד גיל 21 (ללא מארחת) | 1978 • 1980 • 1982 • 1984 • 1986 • 1988 • 1990 • 1992 |  |
| עד גיל 21 (עם מארחת) | צרפת 1994 • ספרד 1996 • רומניה 1998 • סלובקיה 2000 • שווייץ 2002 • גרמניה 2004 • פורטוגל 2006 • הולנד 2007 • שוודיה 2009 • דנמרק 2011 • ישראל 2013 • צ'כיה 2015 • פולין 2017 • איטליה 2019 • הונגריה וסלובניה 2021 • רומניה וגאורגיה 2023 • סלובקיה 2025 |  |
ברוך כהנא

ערך זה עוסק בנדבן ציוני. אם התכוונתם לרב, חוקר משפט עברי ועורך במכון הלכה ברורה, ראו .
| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1835
 פטירה:  1927 (בגיל 92 בערך) פלוישט, רומניה
 תפקיד:  נדבן
כתובת חקוקה בכניסה לכפר הנוער בן שמן: ברוך כהנא מפלוישתי רומניה הקדיש הונו בסך ששת אלפים ל"מ לקרן הקימת לישראל בשנת תר"ע ולאחריה לשם בנין המושב בן-שמן. הדירקטוריון של הקק"ל הציב ציון זה לזכר המפעל
ברוך כהנא (1835–1927) נדבן ציוני שהוריש עוד בחייו את רוב הונו לקרן הקיימת. בכספו נבנו מבני כפר הנוער בן שמן ועל שמו כפר ברוך.
קורות חיים

כהנא נולד במוהילוב והתייתם מהוריו בגיל 10. כדי להמלט מגזירת הקנטוניסטים נמלט ליאשי. בעקבות קריאת "מדינת היהודים" של הרצל חיסל את עסקיו ברומניה ועבר לווינה כדי להיות בקרבת הרצל. בשנת 1896 הוא הרים תרומה נכבדה לחובבי ציון. בשנת 1909 הוא תרם את רוב חסכונותיו לקרן הקיימת לצורך בניין ארץ ישראל. בכספו נבנו מבני כפר הנוער בן שמן ובשנות ה-20 הושקעו תרומותיו בקניית קרקעות.
הערות שוליים

↑  ברוך כהנא, דבר, 14 בדצמבר 1927
1 2  ברוך כהנא ז"ל, דואר היום, 14 בדצמבר 1927
↑  יודישע ניינאיגקייטען, היועץ לבית ישראל ברומניה, 7 באפריל 1896 (יידיש)
↑  מכתבים מחוץ לארץ, הצפירה, 2 בינואר 1912
↑  ברוך כהנא נ"ע, הארץ, 14 בדצמבר 1927
גאורגים

| --- | --- |

 אוכלוסייה
 כ-6,000,000
 ריכוזי אוכלוסייה עיקריים
 גאורגיה גאורגיה  3,956,000 (2006) טורקיה טורקיה 1,500,000 (הערכה) רוסיה רוסיה 198,000 (2002) (הערכה) ארצות הברית ארצות הברית 150,000  ישראל ישראל 75,000–80,000 (הערכה) [דרושה הבהרה]  אזרבייג'ן אזרבייג'ן 50,000 (הערכה) איראן איראן 50,000 (הערכה)  אוקראינה אוקראינה 34,200 (2001)
 שפות
 גאורגית
 דת
 גאורגים אפוסטלים  מוסלמים
 קבוצות אתניות קשורות
 לאזים צ'צ'נים אינגושים אבחזים
הגאורגים (בגאורגית: ქართველები, בתעתיק מדויק: כַּרתבֶלֶבּי) הם קבוצה אתנית קווקזית, שמקורה בקווקז, ויושבים ברובם ברפובליקה של גאורגיה. הקבוצה האתנית הגאורגית (כישות יחידה) היא אחת הקבוצות האתניות העתיקות בעולם. הגאורגים הם דוברי שפות כרתווליות חלק מהעמים דוברי שפות איברו-קווקזיות (אנ'), ומסווגים במשפחת עמים דרום-קווקזיים מבחינה לשונית ותרבותית. לשפה הגאורגית מסורת ספרותית עשירה. ההיסטוריה הסוערת של גאורגיה לוותה במאבק לאומי מתמיד לקיומה ולשימור העצמי שלה. למרות זאת, אומה עתיקה זו הצליחה לשרוד אחרי מספר פלישות של כוחות חיצוניים במשך 4,000 שנים.
בעבר נקראו בעברית בשם גרוזינים, בתעתיק משפות מזרח אירופאיות.
מוצא

רוב ההיסטוריונים של גאורגיה, כמו גם האנתרופולוגים שלה, ארכאולוגים ובלשנים, נוטים להסכים שהגאורגים העתיקים והמודרניים אכלסו את דרום הקווקז וצפון אסיה הקטנה עוד מתקופת האבן החדשה. החוקרים התייחסו אליהם בדרך כלל כשבטים פרוטו-כרתווליים. חלק מההיסטוריונים האירופאים של המאה ה-19 (הומבולדט, קרטשמר ועוד), וכן חוקרים גאורגים (ר' גורדזיאני, סימון קאוחצ'ישווילי וזוויאד גמסחורדיה), הגיעו למסקנה כי הפרוטו-כרתוולים היו קרובים מאוד לשונית ותרבותית לאינדיגניוסים (שקדמו לעמים ההודו-אירופאים) של אירופה העתיקה, כולל האטרוסקים, הפלסגיאנים (Πελασγοί) - מיוון העתיקה ופרוטו-בסקים.
שבטים פרוטו-גאורגיים:
תובלסאים שייכים לשבטים הפרוטו-גאורגיים, נזכרים בתנ"ך כצאצאי תובל, בראשית ד' כ"ב.
מושכי (כיום מסכתי), שבטו של המלך מיטה המיוחס למלך מידאס המפורסם בעל מגע הזהב. נזכרים אף הם בתנ"ך כמשך ביחזקאל (ל"ח א'-מ"ג), היוונים כינו אותם טיבראני, שמוביל אותנו לשם איבריאנים, הידועים בעולם הקלאסי כמזרח-גאורגים.
דאיאני, במקורות אשוריים וטואחואיים ביוון, התגוררו בחלק הצפון-מזרחי של אסיה הקטנה, מחוז שהיה שייך פעם לגאורגיה. הגאורגים של היום עדיין מעדיפים לקרוא למחוז, ששייך כעת לטורקים, טאו-קלארג'תי; חלק מתושבי המקום עדיין דוברים גאורגית.
דמותו של הגאורגי

את דמותו של הגאורגי מתאר רוג'ר רוזן בספרו מ-2004, (עמוד 15) גאורגיה:
החלוקה הגאוגרפית של הגאורגים

סך כל האוכלוסייה של הגאורגים בעולם מוערכת בכ-6,000,000 איש. מהם:
בסביבות 4 מיליון גאורגים החיים בגאורגיה (כשהם מהווים 83% מהאוכלוסייה).
בטורקיה, גאורגים מהווים רוב באוכלוסייה של נפת ארטווין מזרחית לנהר צ'ורוחי בנפת ג'בג'ט (מצ'חלי עילית) בצפון נפת בורג'קה שבנפת ארטווין, בעמק אימרחבי בצפון נפת ג'בג'ט ונפת מורגול שבנפת ארטווין) וכפר אינדיבידואלי שבעמק צ'ורוחי בשם ליבנה (ლივანა) בסביבות המחוז ההיסטורי טאו-קלארג'תי (קלארג'תי כיום זה כפר ששמו שונה באופן רשמי ל"בֶּרֶקֶט" שבנפת ארדנוג' שבנפת ארטווין), דרומית לנפת יוסופלי ב"אמירטאו". כמו כן מתגוררים שם הפליטים (مهاجر) שנקראים צ'בנבורי במספר פרובינציות. סך כל האוכלוסייה של הגאורגים מוערכת כיותר מ-1,500,000 איש.
בסביבות 200,000 איש ברוסיה.
בין 50,000 ל-100,000 איש באיראן בעיקר בעיר המרוחקת כ-150 ק"מ מערבית לאספהאן בשם פריידוּן שאהר (فریدون‌شهر, בגאורגית: ფერეიდანი), נאג'אף אבאד, רהמאט אבאד, יאזדנשאהר ואמיר אבאד (ליד אספהאן) וסדה (جشن سده).
יותר מ-50,000 באזרבייג'ן במיוחד בנפות קאחי, בלוקני וזקטלה, אשר חלק מהמחוז ההיסטורי הגאורגי סאינגילו. נפות אלה היו חלק מהרפובליקה הדמוקרטית של גאורגיה וחלק מגאורגיה תחת הרפובליקה הסוציאל פדרטיווית הסובייטית של עבר הקווקז עד לשנת 1931 אשר בו הועברו לאזרבייג'ן. כיום אין לגאורגיה תביעה לחזקה על השטחים האלה.
כ-200,000 איש במדינות אחרות כמו ארצות הברית, גרמניה, הולנד, צרפת ועוד.
יותר מ-50,000 בישראל, בעיקר בערים: אשקלון אשדוד בת ים וחיפה.