ג'ין ריצ'י
ביוגרפיה > שיא הקריירה

ב-1955, ריצ'י כתבה ספר על משפחתה בשם Singing Family of the Cumberlands. הספר תיעד את תפקידם של שירי המשפחה בחיי היום-יום, כמו ליווי משימות בחווה ובבית, אך גם שירה משפחתית משותפת בערב. Singing Family of the Cumberlands נחשבת לקלאסיקה אמריקאית, וממשיכה לשמש בבתי ספר אמריקאים.
לצד שירי עבודה ובלדות, ריצ'י הכירה מזמורים מהכנסייה שאותה נהגה לפקוד, הכנסייה הבפטיסטית מזרם ה-Old Regular (אנ') בג'ף שבקנטקי. בין המזמורים בכנסייה היה השיר "Amazing Grace" שהיא סייעה לפופולריות שלו. גרסאות משפחתיות של "Amazing Grace" והמזמור "Brightest And Best" יצאו לאור באלבומה מ-1959 Jean Ritchie Interviews Her Family, With Recordings Documentary.
ריצ'י הופיעה בפסטיבל הפולק של ניופורט בשנתו הראשונה (1959), וכיהנה בחבר הפולקלור הראשון של הקרן הלאומית לאמנויות.
אלבומה "Ballads from Her Appalachian Family Tradition" משנת 1961 כלל גרסאות רבות של משפחת ריצ'י מסורתית לבלדות צ'יילד, לרבות ל-False Sir John, Hangman, Lord Bateman, Barbary Allen, There Lived an Old Lord (Two Sisters), Cherry Tree Carol ו-Edward.
הגרסה המסורתית שלה ל-"My Dear Companion" (מס' 411 באינדקס רוד לשירי פולק) הופיעה באלבום Trio שהוקלט על ידי לינדה רונסטאדט, דולי פרטון ואמילו האריס. ג'ודי קולינס הקליטה כמה מהשירים המסורתיים של ריצ'י, "Tender Ladies" ו-"Pretty Saro", וכן השתמשה בתצלום של ג'ורג' פיקו בעיצוב אלבומה "Golden Apples of the Sun" משנת 1962.
ב-1963 הקליטה ריצ'י אלבום עם דוק ווטסון בשם Jean Ritchie and Doc Watson Live" at Folk City". השיר העממי "Shady Grove" שזכה לפופולריות רבה בביצועו של ווטסון נלמד על ידו ככל הנראה מג'ין ריצ'י, אשר היא בתורה למדה אותו מאביה.
בשנות ה-60 מוזיקת הפולק הפכה פופולרית יותר, ושירים פוליטיים חדשים האפילו על הבלדות המסורתיות. בעוד שריצ'י דבקה בשירים המסורתיים, היא גם כתבה והקליטה שירים בעלי ניחוח מחאתי יותר שעוסקים בכריית הפחם בקנטקי וההשלכות שלה על האדם ועל הטבע. בין שירים אלו ניתן למנות את "Blue Diamond Mines", "Black Waters" ו-"The L&N Don’t Stop Here Anymore". זה האחרון זכה לגרסת כיסוי על ידי ג'וני קאש, זאת לאחר ששמע את רעייתו, ג'ון קרטר קאש, שרה אותו. השיר עוסק בגורלו של כפר הכורים ההררי בה גדלה, מקום אשר בילדותה גברים רבים בו עבדו במכרות והרוויחו לא בדולרים אלא ב"סקריפ", מטבע פרטי של החברה (אנ'), והפך למקום עני ועזוב לאחר שהמכרות נסגרו וחברת הרכבות L&N הפסיקה לעבור במקום. כמה משיריה בנושא הכרייה נכתבו תחת שם עט - "Than Hall", זאת כדי שלא לפגוע באמה הא-פוליטית, כמו גם כי האמינה כי הקהל יקבל אותם טוב יותר אם יחשבו כי נכתבו על ידי גבר.
השיר "Nottamun Town" שריצ'י למדה מהדוד ג'ייסון (כאמור, למעשה בן דודו של אביה) שהופיע באלבומיה Kentucky Mountains Songs מ-1954 ו-A Time For Singin מ-1965, זכה ב-1964 לגרסת כיסוי של שירלי קולינס, ב-1966 של ברט יאנש וב-1969 בכיסוי על ידי להקת Fairport Convention. המנגינה שימשה אף את בוב דילן, לימים זוכה פרס נובל לספרות, ביצירתו "Masters of War" מ-1963 מתוך האלבום The Freewheelin' Bob Dylan.
מהדוד ג'ייסון למדה ריצ'י כי יש לגוון מנגינות ומילים מבית לבית בשיר ובין ביצוע לביצוע, מתוך גישה שאלתור ווריאציה הן חלק בלתי נפרד וטבעי במוזיקה העממית. על כן, הגרסאות שלה לשירי משפחה וליצירות מקוריות משתנות מעט בין ביצועים, ולעיתים קרובות היא יצרה שירים חדשים על ידי שימוש בחומרים משירים קיימים או על ידי הוספת חלקים חדשים לקטעי שירים שזכרה מילדותה.
בשנת 1977 הוציאה ריצ'י את התקליט "None But One", שזכה בפרס המבקרים של אותה השנה במגזין הרולינג סטון, תקליט אשר חשף את המוזיקה שלה לקהל צעיר יותר, ושימר את מקומה במיינסטרים של סצנת הפולק. בשנת 1995 הוציאה את האלבום Mountain Born, שהשתתפו בו שני בניה, פיטר וג'ונתן.
בשנת 1996 יצא לאור סרט דוקומנטרי שעסק בה בשם Mountain Born: The Jean Ritchie Story, הסרט צולם עבור הטלוויזיה החינוכית של קנטקי.
ריצ'י נכנסה להיכל התהילה של המוזיקה בלונג איילנד בשנת 2008.