stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
א. בריז הארפר
הערות שוליים

↑  Ko, Aph (14 במאי 2015). "5 Queer Black Women You Should Know". AfterEllen. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Alaina (15 בפברואר 2016). "50+ LGBTQ Black Women You Need To Know Because We Are Awesome". Autostraddle. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Nathman, Avital Norman (12 במרץ 2013). "The Femisphere: Foodies and Food Politics". Ms. Magazine Blog. Ms. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Chang, Vera Liang (19 בדצמבר 2013). "Redefined Palate: Sistah Vegan Project's Breeze Harper Dishes on Mindful Eating". Civil Eats. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Sistah Vegans: The Satya Interview with Amie Breeze Harper". Satya. במרץ 2007. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  A. Breeze Harper (1 במרץ 2009). Sistah Vegan: Black Female Vegans Speak on Food, Identity, Health and Society. Lantern Books. ISBN 978-1590561454. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  "Extension School awards". Harvard Gazette. Harvard University. 7 ביוני 2007. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Harper, Amie Louise (2013). "Vegan Consciousness and the Commodity Chain: On the Neoliberal, Afrocentric, and Decolonial Politics of "Cruelty - Free"". ProQuest.
↑  Plaid, Andrea (23 באפריל 2015). "Vegan Praxis, Black Lives Matter, and Water Rationing: A Conversation with Dr. A. Breeze Harper". The Feminist Wire. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "About Black Vegans Rock". Black Vegans Rock.
↑  "Dr. Amie Breeze Harper". The Pollination Project.
↑  "Breaking: Humane Party announces Dr. Breeze Harper as Vice Presidential nominee". The Onion Knight Show. 10 ביוני 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Black.Mama.Scholar, באתר של הארפר.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007364876605171  LCCN: n2009022799  SUDOC: 157777405  VIAF: 86250926   WorldCat (עם VIAF): 86250926 
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "א. בריז הארפר".
רוברט רייך

רוברט רייך (באנגלית: Robert Bernard Reich; נולד ב-24 ביוני 1946) הוא פרופסור, פרשן מדיני ומחבר יהודי אמריקאי. רייך כיהן בממשליהם של נשיאי ארצות הברית ג'רלד פורד, ג'ימי קרטר וביל קלינטון. הוא שימש כמזכיר העבודה של ארצות הברית בין השנים 1993–1997.
רייך שימש כפרופסור למדיניות ציבורית בבית הספר גולדמן למדיניות ציבורית, שרייך אף כיהן באותה התקופה כנשיאו, באוניברסיטת קליפורניה בברקלי, מאז ינואר 2006. הוא כיהן כפרופסור בבית הספר ג'ון פ. קנדי לממשל (John F. Kennedy School of Government) שבאוניברסיטת הרווארד, וכפרופסור למדיניות כלכלית וחברתית בבית הספר הלר לניהול ולמדיניות חברתית (Heller School for Social Policy and Management), באוניברסיטת ברנדייס. רייך גם שימש כ-contributing editor (בעל תפקיד באמצעי תקשורת - יועץ, פרילנסר או מומחה, המוכר כבעל קהל קוראים ויכולות גבוהות. הוא כותב בקביעות, אך לא בהכרח נוטל חלק בעריכה) בניו ריפבליק, ב-The American Prospect (שרייך הוא אף העורך-המייסד, והיושב ראש שלו), בהרווארד ביזנס רוויו, בכתב העת The Atlantic, בניו יורק טיימס ובוול סטריט ג'ורנל.
רייך הוא פרשן פוליטי בתוכניות דוגמת Hardball with Chris Matthews, ‏This Week עם ג'ורג' סטפנופולוס, The Kudlow Report של רשת הטלוויזיה CNBC ובתוכנית הרדיו Marketplace, של American Public Media.
ב-2008 בחר הטיים מגזין ברייך כאחד מעשרת חברי הקבינט של ארצות הברית, הטובים במאה ה-20, והוול סטריט ג'ורנל מיקם אותו במקום השישי ברשימת "ההוגים החשובים ביותר בתחום העסקים". רייך מונה לחבר בצוות היועצים הכלכליים, בצוות המעבר של הנשיא הנבחר ברק אובמה.
רייך פרסם 18 ספרים, כולל רבי המכר The Work of Nations, Aftershock: The Next Economy and America's Future, Saving Capitalism: For the Many, Not the Few, Reason: Why Liberals Will Win the Battle for America, Supercapitalism: The Transformation of Business, Democracy, and Everyday Life ורב המכר האלקטרוני Beyond Outrage.
רייך הוא יו"ר קבוצת המעקב Common Cause, והוא כותב על כלכלה פוליטית בבלוג שלו, Robertreich.org.
סרטם של רייך וג'ייקוב קורנבלות', Saving Capitalism, הופק על ידי נטפליקס, והופץ לראשונה בנובמבר 2017, וסרטם Inequality for All (אי-שוויון לכל), זכה לפרס של חבר שופטים מיוחד, להישג בעשיית סרטים, לסרט תיעודי אמריקאי, בפסטיבל הסרטים סאנדנס שהתקיים ביוטה ב-2013.
ביוגרפיה > שנותיו הראשונות וקריירה

רייך נולד בסקרנטון, פנסילבניה, בנם של מילדרד דורף (לבית פרישמן), ואדווין סול רייך (1914–2016), שבבעלותו הייתה חנות לבגדי נשים. משפחתו של רייך היא משפחה יהודית. כילד, אובחן רייך כסובל מ-Multiple epiphyseal dysplasia, פגם גנטי נדיר, שמשפיע על סחוס הגדילה ומתבטא בקומה נמוכה, לצד תסמינים נוספים. מצב זה הפך אותו קורבן לבריונות, ורייך חיפש אחר הגנתם של ילדים גדולים יותר. אחד מהם היה מייקל שוורנר, שמאוחר יותר היה לאחד הקורבנות ברצח פעילי זכויות האזרח במיסיסיפי (1964) על ידי הקו קלוקס קלאן, בשל מאבקם להפסקת ההפרדה הגזעית שהייתה נהוגה במדינות דרום ארצות הברית, והקמפיין שנוהל להרשמתם של אפרו-אמריקאים כמצביעים. רייך ציין אירוע זה כאירוע שעורר בו השראה "להיאבק בבריונות, להגן על חסרי הישע, ולוודא שהאנשים שמושתקים בחברה, יזכו להשמיע את קולם".
רייך למד בתיכון על שם ג'ון ג'יי בניו יורק, וסיים תואר ראשון בהצטיינות יתרה בדארטמות' קולג' ב-1968, כשהוא אף זוכה במלגת רודז ללימודי פכ"מ (פילוסופיה, כלכלה ומדע המדינה) באוניברסיטת אוקספורד. בעודו בדארטמות', נפגש רייך לדייט עם הילרי רודהם, אז סטודנטית לתואר ראשון במכללת ולסלי. בעודו לומד באוקספורד באמצעות מלגת רודז, פגש רייך לראשונה את ביל קלינטון, אף הוא סטודנט שזכה במלגת רודז. על אף שגויס להשתתף במלחמת וייטנאם, נכשל רייך מלעמוד בדרישות הפיזיות לשירות, בשל העובדה שגובהו לא הגיע לחמש רגליים (כ-152.4 סנטימטר). בהמשך סיים רייך תואר שני במשפטים מבית הספר למשפטים של אוניברסיטת ייל, שם שימש רייך כעורכו של ה-Yale Law Journal. בייל היה רייך בן כיתתם של הקלינטונים, של קלרנס תומאס ושל ריצ'רד בלומנטל.
בשנים 1973–1974, שימש רייך עוזרו המשפטי של השופט פרנק קופין, נשיא בית המשפט הפדרלי לערעורים למחוז הראשון, ובשנים 1974–1976, שימש כעוזרו של פרקליט המדינה של ארצות הברית, רוברט בורק. ב-1977 מינה נשיא ארצות הברית
ג'ימי קרטר את רייך לתפקיד מנהל הצוות לתכנון מדיניות של נציבות הסחר הפדרלית.
בשנים 1980–1992 לימד רייך בבית הספר קנדי לממשל שבאוניברסיטת הרווארד, תקופה שבמהלכה כתב סדרה של מאמרים וספרים רבי השפעה, בכללם The Next American Frontier ו-The Work of Nations. בספרו The Next American Frontier תלה רייך את האשם בצמיחה הכלכלית המקרטעת של ארצות הברית, ב"יזמות נייר" - שימוש בשיטות פיננסיות ומשפטיות מפוקפקות, אשר סוחטות מהכלכלה את המשאבים הנחוצים להשגת שירותים ומוצרים טובים יותר.
בספרו The Work of Nations טען רייך כי מידת התחרותיות של מדינה תלויה בחינוך ובמיומנויות של אנשיה, ולא ברווחיות של החברות שמיקמו במדינה את מטותיהן. ההון הפרטי, טען רייך, הופך יותר ויותר גלובלי ו"חופשי" (במובן שניתן להעבירו ממדינה למדינה), בעוד שאנשי המדינה - ההון האנושי שלה - מכוננים את המשאב האחד שבו תלויה רמת החיים העתידית של האומה. רייך דחק בקובעי מדיניות להפוך השקעות ציבוריות כאלו לאבן הפינה של המדיניות הכלכלית.
ביוגרפיה > מזכיר העבודה

ביל קלינטון הטמיע את רעיונותיו של רייך במצע המפלגה הדמוקרטית לקראת הבחירות לנשיאות ארצות הברית 1992, אשר פורסם תחת הכותרת "Putting People First", ולאחר שנבחר לתפקיד נשיא ארצות הברית, הזמין את רייך לעמוד בראש צוות המעבר הכלכלי שלו. בהמשך הצטרף רייך לממשל קלינטון כמזכיר העבודה של ארצות הברית. במהלך כהונתו כמזכיר העבודה, יישם רייך את ה-Family and Medical Leave Act of 1993 (חוק המחייב מעסיקים לספק לעובדיהם חופשה ללא תשלום עקב נסיבות רפואיות ומשפחתיות מסוימות), קידם בהצלחה את העלאת שכר המינימום, שידל את העברת חוק School-to-Work, ותמך בביצוע אינטגרציה של כל תוכניות ההכשרה המקצועית, כך שעובדים שיאבדו את עבודתם, יזכו לגישה לכל הסיוע הנחוץ להם, על מנת למצוא משרה חדשה, בשכר שאינו נופל מהשכר ששולם להם במשרתם הקודמת.
נוסף על הרפורמות הנ"ל, ניצל רייך את משרתו כמזכיר העבודה של ארצות הברית, במיקוד תשומת לב לאומית בצורך לסייע לעובדים אמריקאים לסגל עצמם לכלכלה החדשה. רייך הוא שהעניק לביטוי "corporate welfare" (מונח המשמש כאנלוגיה לסבסוד תאגידים לצורך קיום תשלומי רווחה לעניים, כלומר, הממשל מעניק סובסידיות נדיבות לתאגידים באמצעות מענקים, רגולציות או מדיניות מיסוי. הרעיון מתייחס גם לכך שהתאגידים נוטים לשמור את הרווחים לעצמם, ו"להפיל" את הפסדיהם על שאר החברה) את הפופולריות שלו, כשהוא טוען שהאומה עשויה לקבל את הכסף הנדרש לצורך הכשרה מחדש של עובדים, ולסייע להם לעבור מהישענות על תשלומי רווחה, להתבססות על פרנסה מעבודה, באמצעות קיצוץ "הסיוע לתאגידים תלותיים". רייך טען המדינה מספקת בכך יותר הזדמנויות לעובדים לרכוש כישורים טכנולוגיים.
ביוגרפיה > חיים אישיים

רייך היה נשוי לעורכת הדין ילידת בריטניה קלייר דלטון משנת 1973 עד לגירושיהם ב-2012. השניים הורים לשני בנים, סם ואדם.
עמדות פוליטיות

בריאיון לעיתון הניו יורק טיימס הסביר רייך כי "אינו מאמין בחלוקה מחדש של העושר לשם חלוקת העושר כשלעצמה. אך אני מודאג מהשאלה, כיצד נוכל לשלם בעבור מה שאנחנו, כאומה, צריכים לעשות... [מיסים צריכים לממן] את מה שאנו צריכים על מנת להיות בטוחים ויצרניים. כפי שכתב בעבר אוליבר ונדל הולמס הבן, "מיסים הם המחיר שאנו משלמים עבור חברה מתוקנת".
בתגובה לשאלה באשר להמלצתו לנשיא ארצות הברית הנכנס, ביחס להכנסה בת קיימא והוגנת, ולחלוקת עושר, אמר רייך: "הרחבת זיכוי מס מההכנסה (סוג של מס הכנסה שלילי) - תוספת שכר לבעלי הכנסות נמוכות, ומימונו במס הכנסה שולי גבוה יותר לחמשת האחוזים העליונים. לטווח הארוך, להשקיע בחינוך לקהילות בעלות הכנסה נמוכה יותר, החל בחינוך לגיל הרך ולאורך כל הדרך עד לגישה טובה יותר להשכלה גבוהה".
רייך תומך בקיומם של איגודים מקצועיים. ב-2009 התבטא בנושא ואמר כי "התאגדות איננה רק טובה יותר עבור עובדים מאוגדים, התאגדות היא גם בעלת חשיבות רבה מאוד לכלכלה בכללותה, והיא תיצור תועלות נרחבות לארצות הברית". רייך תומך גם בהעלאת שכר המינימום הפדרלי ל-15 דולר אמריקני לשעה, בתוך שלוש שנים, מתוך האמונה שצעד זה לא יפגע בעסקים הגדולים, ולעומת זאת, יגביר את זמינותם של עובדים בעלי ערך גבוה יותר.
רייך תומך גם בהכנסה בסיסית לכל אוניברסלית ובלתי מותנית. ביוני 2016, ערב מערכת בחירות בשווייץ אודות הכנסה בסיסית לכל הצהיר רייך, כי מדינות תהיינה חייבות להתחיל לעשות שימוש בכלי מדיניות זה, במוקדם או במאוחר.
עמדות פוליטיות > פעילות במדיה החברתית

ב-2013 ייסד רייך, יחד עם ג'ייקוב קורנבלות', את "Inequality Media" המפיקה סרטי וידאו, ראיונות חיים בפייסבוק, חלק מהרצאותיו של רייך בפני סטודנטים לתואר ראשון באוניברסיטת ברקלי, וסרטוני וידאו ארוכים. המיזם הושק במטרה לחנך את הציבור ביחס להשלכות אי-השוויון המתרחב בהכנסות, בעושר ובכוח הפוליטי. רייך וקורנבלות' הפיקו למעלה מ-90 קטעי וידאו בני שתי דקות, אודות התרחשויות כלכליות ופוליטיות, אשר נצפו על ידי למעלה מ-50 מיליון בני אדם.
רייך ביטא בסרטוניו בין היתר ביקורת חריפה כנגד דונלד טראמפ ואף טוען כי הוא פשיסט.
משרות אקדמיות

פרופסור וראש בית הספר גולדמן למדיניות ציבורית, אוניברסיטת קליפורניה בברקלי.
ראש קתדרת מוריס ב. הקסטר למדיניות כלכלית וחברתית בבית הספר פלורנס הלר לתארים מתקדמים במדיניות ציבורית וניהול, באוניברסיטת ברנדייס.
פרופסור בבית הספר ג'ון פ. קנדי לממשל, באוניברסיטת הרווארד.
תפקידים פוליטיים

מזכיר העבודה של ארצות הברית.
יו"ר ונשיא-נבחר של צוות המעבר לענייני מדיניות כלכלית של ביל קלינטון.
מנהל הצוות לתכנון מדיניות, ועדת הסחר הפדרלית.
עוזר המנהל לענייני מדיניות, הלשכה להגנת הצרכן (Bureau of Consumer Protection) בוועדת הסחר הפדרלית.
עוזר פרקליט המדינה של ארצות הברית.
ארגונים להם השתייך

חבר הוועד המנהל הלאומי של Common Cause (קבוצה המשמשת ככלב שמירה ועניינה ביצירת ממשל פתוח, כן, וכזה המוסר דין וחשבון על פעולותיו, ומשרת את האינטרס הציבורי; וקידום שוויון זכויות, הזדמנויות וייצוג לכל), היושבת בוושינגטון די. סי.; נבחר ב-1982.
חבר המועצה המייעצת של ה-General Accountability Office.
מייסד שותף ועורך ב-The American Prospect.
מייסד שותף וחבר מועצת המנהלים ב-Economic Policy Institute, וושינגטון די. סי..
חבר המועצה המייעצת, Blum Center.
חבר המועצה המייעצת הלאומית, National Institute for Civil Discourse, אוניברסיטת אריזונה.
פרסים

Louis Brownlow Award, עבור הספר הטוב ביותר בתחום המינהל הציבורי, Academy of Public Administration, 1984
מרצה השנה, אוניברסיטת ברנדייס, 2001
Nelson Rockefeller Distinguished Public Service Award, דארטמות' קולג', 2002
Distinguished Citizen Scholar Award, אוניברסיטת מסצ'וסטס אמהרסט, 2003
פרס ואצלב האוול, פראג, אוקטובר 2003
פרס ברונו קרייסקי לספר הפוליטי הטוב של השנה (Supercapitalism),‏ 2009
חונכות יוצאת מן הכלל בהנחיית סטודנטים לתואר ראשון, אוניברסיטת קליפורניה בברקלי, 2009
פרס גולבריית-שלזינגר למפעל חיים, Americans for Democratic Action, יוני 2009
ביבליוגרפיה > ספריו

1982: Minding America's Business: The Decline and Rise of the American Economy (with Ira Magaziner) ISBN 0-394-71538-1
1983: The Next American Frontier ISBN 0-8129-1067-2
1985: New Deals: The Chrysler Revival and the American System (with writer John Donahue)
1987: Tales of a New America: The Anxious Liberal's Guide to the Future ISBN 0-394-75706-8
1989: The Resurgent Liberal: And Other Unfashionable Prophecies ISBN 0-8129-1833-9
1990: The Power of Public Ideas (editor) ISBN 0-674-69590-9
1990: Public Management in a Democratic Society ISBN 0-13-738881-0
1991: The Work of Nations: Preparing Ourselves for 21st Century Capitalism ISBN 0-679-73615-8
1997: Locked in the Cabinet ISBN 0-375-70061-7
2000: The Future of Success: Working and Living in the New Economy ISBN 0-375-72512-1
2002: I'll Be Short: Essentials for a Decent Working Society ISBN 0-8070-4340-0
2004: Reason: Why Liberals Will Win the Battle for America ISBN 1-4000-7660-9
2007: Supercapitalism: The Transformation of Business, Democracy, and Everyday Life ISBN 0-307-26561-7
2010: Aftershock: The Next Economy and America's Future ISBN 978-0-307-59281-1 (מהדורה מעודכנת ב-2013)
2012: Beyond Outrage: What Has Gone Wrong with Our Economy and Our Democracy, and How to Fix It ISBN 978-0345804372
2015: Saving Capitalism: For the Many, Not the Few ISBN 978-0385350570
2017: Economics in Wonderland ISBN 978-1683960607
2018: The Common Good ISBN 978-0525520498
ביבליוגרפיה > מחזות

Milton and Augusto
Public Exposure
פילמוגרפיה

2013: Inequality for All
2017: Saving Capitalism
הערות שוליים

↑  , Top 10 Best Cabinet Members, Time Magazine, 13-11-2008
↑  , Quest for Innovation, Motivation Inspires the Gurus, THE WALL STREET JOURNAL, 5-5-2008
↑   Is Donald Trump a Fascist?, סרטון  באתר יוטיוב (אורך: 6:56), 8 באוגוסט 2023
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007278468405171  PLWABN: 9810617396005606  BIBSYS: 90223006  BnF: cb12309834n (data)  CiNii: DA01297109  GND: 11953388X  ICCU: MILV062935  ISNI: 0000 0000 8158 8854  LCCN: n81094761  LNB: 000283334  MusicBrainz: 074006d0-035e-476f-a4aa-f864b0aaa126  NARA: 10568577  NDL: 00453886  NKC: xx0005683  NLA: 36562651  NLK: KAC199622694  NSK: 000274940  NTA: 069262179  RERO: 02-A003734140  SNAC: w6jf6zdh  SUDOC: 031982816  Trove: 1294153  VIAF: 79089807   WorldCat (עם VIAF): 79089807
אגודת הנטורופתים בישראל

| --- | --- |

 פעילות:  רישום של נטורופתים ותזונאים מקצועיים בישראל
 התאגדות:  מלכ"ר
 תחום:  מוסדות בריאות, בתי חולים וקופות חולים
 מדינה:  ישראל ישראל
 משרד ראשי:  אלישע 1/1 פרדס חנה
 מייסדים:  ד"ר נמרוד שיינמן
 יושב ראש:  שמעון כהן
 תקופת הפעילות:  נובמבר 1998 – הווה (כ־26 שנים)
 www.naturopathy.org.il
 
אגודת הנטורופתים בישראל היא עמותה, המאגדת נטורופתים בישראל. היא מפרסמת רשימה של חבריה, שעברו הכשרה בתוכנית לימוד למקצוע הנטורופתיה. מתוך 800 נטורופתים בישראל, כ-250 מהם מאוגדים באגודה.
האגודה יוזמת הרצאות, ימי עיון, כנסים וסדנאות לחיזוק הנטורופתיה בישראל, הגברת המודעות לבריאות בדרך טבעית ולשילובה במערכת הבריאות הכללית, וחינוך הציבור לאורח חיים בריא.
נטורופתיה בישראל

כל קופות החולים מציעות טיפולי נטורופתיה כחלק משירותי הרפואה המשלימה של הקופה. בבתי החולים, נטורופתים משולבים במחלקות השונות ובעיקר ביחידות הכאב אך גם במחלקות אונקולוגיות כתמיכה לטיפולים, לדוגמה, במכון דווידוף.
היסטוריה

אגודת הנטורופתים בישראל הוקמה בנובמבר 1998, על ידי נמרוד שיינמן[דרוש מקור], בוגר אוניברסיטת באסטיר (Bastyr University) לרפואה נטורופתית בסיאטל, שבמדינת וושינגטון, ארצות הברית, בשעה שמקצוע הנטורופתיה היה כמעט בלתי מוכר בישראל.
בשנת 2002 אגודת הנטורופתים בישראל התמזגה עם אגודת הנטורולוגים, ביוזמתו של ד"ר דן קרת.
יושבי ראש של האיגוד כללו את ענת גרינשטיין, יפה שמעוני, יוסי שבח, עמית בן אדירי, ושמעון כהן הנוכחי.
בישראל ישנם כ-800 נטורופתים וכ-250 מהם מאוגדים באגודת הנטורופתים בישראל.
המחזור הכספי השנתי של האגודה בשנת 2021 היה 70,858 ₪.
האגודה נמנית בין הארגונים החברים ב-להב – לשכת ארגוני העצמאים והעסקים בישראל.
פעילות האגודה

בעלי התפקידים באגודת הנטורופתים פועלים מתוך רצון לקדם ולהפיץ את הטיפול הנטורופתי ועבודתם נעשית בהתנדבות. מדי שנה האגודה עורכת כנס שנתי ובכל שלוש שנים נערכות בחירות. מעבר לכנס השנתי, נערכים כנסים, ימי עיון בנושאים כגון: אפיגנטיקה, מוח ונפש, חדשנות בתעשיית תוספי התזונה, הדרך אל החוסן-גישות חדשניות ברפואת הלב, חיסון מול חוסן בראי השעה, מחלות אוטואימונית והתמכרויות.
האגודה פועלת לאורך זמן מול הגופים הממשלתיים כגון משרד העבודה ומשרד הבריאות, מתוך רצון לקבל הכרה מקצועית. בתקופת הקורונה מתוך פעולה בקו חם ועזרה לצוותים רפואיים, ומקצוע הנטורופתיה קיבל הכרה כ"מקצוע חיוני".
האגודה עורכת כנסים והרצאות לקהל הרחב. למשל, כנס על ויטמין D, כנס בנושא איכות המים, וסדנה בנושא התמכרויות.
האגודה ניסחה קוד אתי בעזרתם של פרופ' אסא כשר ושל המרכז הבינלאומי לבריאות, משפט ואתיקה באוניברסיטת חיפה. הקוד מגדיר מיהו נטורפת, מה דרישות האתיקה ממנו, המקצועיות, האחריות, סודיות ופרטיות ויחסים בין עמיתים, הנדרשים מהמטפלים.
מספר רב של מכללות מקיימות שיתוף פעולה עם אגודת הנטורופתים בישראל, בהסמכת תלמידיהן במקצוע הנטורופתיה.
האיגוד פועל לשיתופי פעולה עם איגודים נוספים, כמו: אגודת המטפלים הסינים בישראל, אגודת הרפלקסולוגים ואגודת ההרבליסטים.
בדצמבר 2020 יזמה אגודת הנטורופתים כנס משותף לאיגודים המקצועיים, להעלאת המודעות לרפואה המשלימה ולסינרגיה בין האיגודים השונים.
כמו כן ב-2021, הייתה בין מגישי העתירה לבג"ץ מטעם הארגונים העצמאיים, בטענה לאפליה בקבלת מימון מדינה עבור ימי בידוד בתקופת הקורונה.
במהלך מלחמת חרבות ברזל, פתח האיגוד קו חם לשאלות והעמיד לרשות הפונים הרצאות שוטפות.
הערות שוליים

1 2  מתוך דברי יו"ר האגודה בפרוטוקול 2022 של כנס "חוסן וחיסון", שהתקיים ב-13 בינואר 2022 בחממה האקולוגית עין שמר
↑  מתוך הדו"ח הכספי של האגודה, נכון ל-31 בדצמבר 2020
1 2  אודות אגודת הנטורופתים בישראל באתר גיידסטאר
↑  היחידה לרפואה משלימה, מרכז רבין
↑  ד”ר נמרוד שיינמן - מרכז גוף נפש, באתר מרכז גוף נפש, ‏במרץ 2019
↑  אורנה שנייד, ‏סיפורי אבות (המזון):, באתר גלובס, 14 בדצמבר 2005
↑  פרוטוקול מס' 448 מישיבת ועדת העבודה, הרווחה והבריאות, סדר היום: הצעת חוק לתיקון פקודת בריאות העם (מס' 18) (העסקת אדם במקצוע בריאות במוסד רפואי), תשס"ה-2005 – הכנה לקריאה שנייה ושלישית, 11 ביולי 2005, באתר הכנסת.
↑  יוסי שבח - ברושים, באתר ברושים, ‏במרץ 2021
↑  עם בירה ובלי צנזורה | חדשות רמת גן גבעתיים NEWS, באתר חדשות רמת גן גבעתיים NEWS, ‏4 באוגוסט 2022
↑   נטורופתיה מהי? הרצאת מבוא עם שמעון כהן יו"ר אגודת הנטורופתים, סרטון בערוץ "עמותת עינבר INBAR Association", באתר יוטיוב (אורך: 52:48)
↑  להב - לשכת ארגוני העצמאים והעסקים בישראל וקבוצת כרטיסי האשראי ישראכרט הגיעו להסכם ראשון מסוגו - חדשות ישראל בעסקים, באתר חדשות ישראל בעסקים, ‏3 ביולי 2017
↑  כנס אפיגנטיקה ונטורופתיה - רפואת העתיד, באתר נטורופדיה
↑  הקוד האתי של אגודת הנטורופתים בישראל
↑  דף נחיתה-נטורופתיה - ברושים, באתר ברושים, ‏2 באוקטובר 2021
↑  מסלול לימודי נטורופתיה במכללת לוינסקי קמפוס וינגייט באתר מכללת וינגייט.
↑  לימודי נטורופתיה N.D - מקצוע העתיד ברפואה הטבעית מכללת כרכור, באתר מכללת כרכור, ‏2 במרץ 2016
↑  לימודי נטורופתיה - כי בטבע עצמו קיים הריפוי | מכללת מדיסין, באתר מדיסין, ‏באוקטובר 2016
↑  מסלול לימודי נטורופתיה באתר מכללת רידמן.
↑  איגוד הרפואה הסינית
↑  האגודה לרפלקסולוגיה בישראל
↑  איגוד ההרבליסטים הישראלי, באתר עיל"ם
↑  הדס יום טוב, ‏כלכלת הקורונה / ארגוני העצמאים לבג"צ: הסדר התשלום על ימי בידוד יוצר "אפליה פסולה ובוטה", באתר דבר העובדים בארץ ישראל, 16 בפברואר 2021
טום אביב

| --- | --- |

 לידה:  2 בדצמבר 1987 (בן 37) ישראל תל אביב, ישראל
 סגנון בישול:  המטבח האיטלקי  המטבח האמריקאי
 מסעדות:  Fat cow (תל אביב)  Triger & Tom (תל אביב)  Jango (ראשון לציון)  Milk+Honey (קזבלנקה, מרוקו)  Branja (מיאמי, פלורידה, ארה״ב)
 טלוויזיה:  זוכה העונה השישית של מאסטר שף (קשת 12)  מגיש ב"דרכון למתכון" (רשת 13)  מתחרה ב"היכון, הכן, שף" (רשת 13)  מנחה "סודות הבישול עם טום אביב" (רשת 13)  שיחק בסדרה "הטבח" בתפקיד יונתן (פלדי) פלדמן (Yes)
 
טום דובי אביב (נולד ב־2 בדצמבר 1987) הוא ידוען, מסעדן ושף ישראלי. התפרסם כאשר זכה בעונתה השישית של תוכנית הריאליטי "מאסטר שף". הקים עם שותפיו את קבוצת המסעדנות "Coco group" בבעלותם המסעדות "קוקו במבינו", "פאט קאו", "טריגר אנד טום" ו"ג'אנגו". ב-2021 פתח את מסעדת "Milk+Honey" בקזבלנקה, מרוקו, יחד עם שותפים מקומיים. בעבר היה הבעלים של הקייטרינג "Mad Kitchen".
ביוגרפיה

אביב נולד בתל אביב לעשי ולמיכל אביב, מסעדנים והבעלים של מסעדת "פיקאסו" לשעבר; כיום אנשי נדל"ן המתגוררים בחו"ל. שמו המקורי היה תום, אך נטען שהכתיב שונה בגלל היפוך האותיות היוצר את המילה "מות". שמו האמצעי ניתן על שם סבו. אחותו קים היא סטארטאפיסטית שירדה לאנגליה ומתגוררת בלונדון. למד בבית הספר "תל נורדאו" שבתל אביב.
שירת בצה"ל שירת במשטרה הצבאית, ולאחר מכן כמפקד טירונים.
לאביב תואר ראשון במנהל עסקים ממכללת המרכז הבינתחומי הרצליה.
קריירה

אביב לא למד בישול וקולינריה בצורה מסודרת.
בשנת 2018 פתח יחד עם המסעדנים אורי רז ואיתי ביטון, את המסעדה "קוקו במבינו", המבוססת על המטבח האיטלקי עם תוספות ים תיכוניות. חצי שנה לאחר מכן פתח עם שותפיו, את מסעדת ההמבורגרים ה"Fat cow". בהמשך השנה אביב התמנה ליועץ הקולינרי של חברת הנדל"ן "BVM Development" בפלורידה, שמנהלת אמו, ופתח מתחם קולינרי במיאמי.
בשנת 2019 מונה לפרזנטור של מותג "ריינהולד'ס" בחברת "זוגלובק", ובהמשך השנה השיק בשיתוף החברה "Arcosteel" סדרת סכיני שף. באותה שנה השיקה חברת USR סדרת תכשירי טיפוח לגברים בשיתוף אביב.
בשנת 2020 פתח אביב עם קבוצת "Coco group" את הדיינר "Jango" בראשון לציון ואת האטליז "Triger & Tom" בשרונה מרקט, בתל אביב.
בשנת 2021 פתח את המסעדה הראשונה שלו מחוץ לישראל, "Milk+Honey" בקזבלנקה שבמרוקו, יחד עם 2 שותפים מקומיים ממרוקו.
בנוסף, באוקטובר 2021, אביב שפט בתחרות מלכת היופי של ישראל שהועברה באתר ynet.
בשנת 2021 אביב יצר והנחה פודקאסט בשם "רק לא אוכל", בשיתוף עם חברות "אודיותר" ו"ארומה מיוזיק".
בשנת 2023 המסעדה קוקו במבינו נסגרה לצמיתות
קריירה > בטלוויזיה

בשנת 2016 זכה בעונה השישית של תוכנית המציאות "מאסטר שף" בערוץ 2 של קשת.
בשנת 2017 הגיש את התוכנית "דרכון למתכון" ברשת 13, התחרה בתוכנית "היכון, הכן שף" וכן שימש ככתב קולינרי של חדשות האוכל בקשת 12.
בשנת 2018 השתתף בעונה הראשונה של "נינג'ה ישראל VIP" בקשת 12.
בשנת 2019 הנחה תוכנית בשם "סודות הבישול עם טום אביב" ברשת 13. בנוסף, עלה פרק עם ראיון חושף על אודות אביב לתוכנית "אנשים" בקשת 12.
בשנת 2020 שיחק בסדרת הדרמה "הטבח" בהפקת yes לצד גל תורן, רותם סלע וגורי אלפי; סדרה שעוסקת בעולם המסעדנות בה אביב הופיע בתפקיד יונתן (פלדי) פלדמן, סו-שף שעוזב את מסעדת טיפוחיו ופותח מסעדה מתחרה.
החל מ-2022 מנחה את תוכנית האירוח הלילית "ארוחת שחיתות" ברשת 13, לצד עפר שכטר.
חיים אישיים

מתגורר בתל אביב.
בדצמבר 2021 נעצר בחשד שתקף אדם בשם יעקב דגו בפניו. בחקירתו לא הכחיש את המעשה, אך טען שעשה זאת בשל התנהגות לא הולמת של דגו כלפי כלבו. הוא הורשע בתקיפה ואיומים ונגזרו עליו שלושה חודשי מאסר על תנאי ותשלום קנס ופיצוי לדגו. תחקיר של הצינור הוכיח על ידי חשיפת צילומי מצלמות האבטחה של המקום, כי אביב כלל לא ראה את הפגיעה בכלבו של דגו, ושלמעשה לא הייתה פגיעה בכלב כלל. בעקבות התחקיר, המשטרה ביטלה את כתב האישום כנגד דגו, אך הכלב, שנגנב על ידי אביב, לא הוחזר לבעליו. ח"כ פנינה תמנו התייחסה לכך שדגו הוא מקהילת יוצאי אתיופיה וכתבה על התנהגותם של אביב ושל המשטרה באירוע: "ככה זה נראה כשאזרחים ושוטרים עושים יד אחת בצורה הכי גזענית שיש".
הערות שוליים

↑  זה לא הגיל, ‏ישי לא לבד: השמות האמצעיים המוזרים של הסלבס | זה לא הגיל, באתר ‏מאקו‏, 16 בדצמבר 2019
1 2  ליאור אוחנה וגילית קוזבה, "הסוד שמאחורי השם שלי", ידיעות אחרונות, 7 ימים, 10 בספטמבר 2021
1 2  האודישן של טום אביב - mako, נבדק ב-2019-02-11
↑   רז שכניק, "התחלתי לשתות בגלל השיעמום בסגר. הגעתי לרמה של בקבוק ג'ין ושני בקבוקי יין ביום", באתר "ידיעות אחרונות", 11 בדצמבר 2020
↑  יפעת הללי אברהם, ‏חשבתם שטום אביב לוהט? הכירו את אחותו, קים, באתר ‏מאקו‏, 6 בינואר 2019
↑  אביב הגיע
↑   רז שכניק, "זה גזר דין מוות למסעדות. אני אקום מהמשבר, אבל אני לא יודע אם אקום ממנו בישראל. קצת איבדתי אמון במדינה הזאת", באתר "ידיעות אחרונות", 8 ביולי 2020
↑  Katherine Kallergis, Developer launches Upper Buena Vista mixed-use project, The Real Deal, ‏16 בדצמבר 2015
↑   ליבי שפרלינג, עם העיניים לחו"ל: השף טום אביב פותח מתחם קולינרי במיאמי, באתר הארץ, 21 בנובמבר 2018
↑  היאלי יעקבי־הנדלסמן, זוגלובק מבטיחה: "אין לנו תוכנית להעלות מחירים", באתר ישראל היום
↑  ריטה גולדשטיין, ‏טום אביב פותח שתי מסעדות בשר חדשות, באתר ‏מאקו‏, 9 במרץ 2020
↑  מתן שרון, מסעדת קוקו במבינו נסגרת, אבל את טום אביב זה פחות מעניין, באתר מסעדת קוקו במבינו נסגרת, אבל את טום אביב זה פחות מעניין | טיים אאוט, ‏2023-06-04
↑   יסמין לוי, עפר שכטר וטום אביב ינסו להצליח היכן שהאחרים כשלו, באתר הארץ, 24 במאי 2022
↑  לירן אוהלי, השף טום אביב נעצר בחשד שהכה אדם שתקף את כלבו: "הצלתי אותו מהתעללות קיצונית", באתר ישראל היום, ‏04/12/2021
1 2  הצינור, גזענות משטרתית ושף אלים: האמת מאחורי פרשת טום אביב והכלב נחשפת, באתר חדשות 13, 1 ביוני 2023
↑  גלעד מורג, מאסר על תנאי וקנס לשף טום אביב שתקף אדם מחוץ למסעדה שלו בת"א, באתר ynet, 24 באוקטובר 2022
↑  לירן לוי, אדם קוטב, לא התעלל בכלב: בוטל האישום נגד הצעיר שהותקף ע"י השף טום אביב בת"א, באתר ynet, 6 ביוני 2023
↑  השף טום אביב שוב מסתבך: "עבריין, גזען קטן ואלים", באתר אייס, 4 ביוני 2023