stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שושלת מינג
תרבות > קרמיקה

בקרמיקה הסינית חלו בתקופת מינג התפתחויות רבות, יחד עם שמירה על מסורות מתקופות קודמות. היו ברחבי סין משרפות חרסינה פרטיות וממלכתיות ובהן יצרו צלחות, קערות, ספלים ואגרטלים בשלוש שיטות עיקריות:
זיגוג בצבע אחד כדוגמת סֶלאדון (סוג של צבע ירקרק כחלחל), צהוב, אדום או ירוק.
עיטורים מתחת לזיגוג כשהשימוש הנפוץ ביותר הוא בצבע כחול קובלט שיוצר את האפקט הידוע של "החרסינה התכולה-לבנה" שאחר כך חיקו אותה יצרנים באסיה ומהמאה ה-17 גם באירופה.
עיטורים על הזיגוג, תחילה בשלושה צבעים ואחר כך בחמישה.
נושאי העיטורים היו צמחייה וטבע, סיפורים היסטוריים וסיפורי אגדות. מרכז ייצור החרסינה היה בעיר גִ'ינְגְדֶגֶ'ן שבמחוז ג'יאנגשי, הנחשבת עד היום כיצרנית הטובה ביותר של פורצלן בסין.
דתות > דת המדינה

דת המדינה בתקופת מינג הייתה שילוב בין הבודהיזם, הטאואיזם והקונפוציאניזם, שילוב המכונה שלוש התורות (三教, פין-יין: Sān jiào). בתקופת שושלת מינג היא כונתה "קונפוציאניזם" וכיום היא מכונה נאו-קונפוציאניזם. הבודהיזם והטאואיזם המשיכו להתקיים בצד הנאו-קונפוציאניזם, כאשר חלק מהקיסרים תמכו בעיקר בטאואיזם.
דתות > אסלאם

האסלאם, שקיבל מעמד מועדף בתקופת שושלת יואן המונגולית, המשיך לפרוח בסין. נאנג'ינג, הבירה הראשונה של שושלת מינג, הייתה מרכז של לימודי אסלאם. עם זאת, הגירת מוסלמים לתוך האימפריה הסינית שהואצה בתקופת יואן, הואטה בצורה דרסטית והקהילה המוסלמית בודדה משאר העולם המוסלמי. המוסלמים אמצו את הלבוש, השפה ואף השמות הסינים. גֶ'נג הֶה, מפקד המשלחות הימיות בתקופת הקיסר יונג־לה, היה מוסלמי.
דתות > נצרות

המיסיונרים הקתוליים ראו באוכלוסייה הענקית של סין כר נרחב לפעילותם ועשו ניסיונות חוזרים ונשנים להיכנס למדינה. המיסיונר הישועי פרנסיסקו חאווייר היה הראשון שניסה לקבל אישור להיכנס לסין ובסופו של דבר חלה ומת ב-2 בדצמבר 1552 באי הסיני שאנגצ'ואן, 14 קילומטר מהחוף הדרומי של סין, בעודו ממתין לאישור המיוחל. הישועי מלצ'יור נונייז בארטו (Melchior Nuñez Barreto) היה הראשון שהורשה להיכנס לסין לתקופה קצרה (1555) ואחריו הורשו נזירים דומיניקנים, אוגוסטינים ופרנציסקנים לשהות בסין זמן קצר בטרם גורשו.
30 שנים אחרי חאווייר הצליח מיסיונר ישועי אחר, האיטלקי מטאו ריצ'י, לקבל את אישור הכניסה המיוחל. תחילה למד במקאו באופן אינטנסיבי את השפה הסינית, וב-1583 הוא התיישב בגואנגדונג. ריצ'י היה בעל השכלה נרחבת במדעים והצליח להרשים את המלומדים הסיניים במכשירים שהביא (כדוגמת שעונים) ובידיעותיו באסטרונומיה ובמתמטיקה. הוא טרח ללמוד את ספרי המופת הסינים, ותרגם ללטינית את ספרי קונפוציוס (היה זה ריצ'י שנתן לקונג־פו דזה את השם בו הוא מוכר כיום במערב). כמו כן תרגם לסינית את ספרי הגאומטריה של אוקלידס. לאחר שהידיעות אודותיו הגיעו לבירה, הורשה ריצ'י בסופו של דבר להגיע לבייג'ינג (1601 - תקופת שלטונו של הקיסר ואן-לי). בבייג'ינג הקים ריצ'י מיסיון שפעל גם לאחר מותו ב-1610. עד סוף תקופת מינג הוטבלו לנצרות כ-28,000 סינים. קהילה זו הייתה הגרעין שממנו קמה הקהילה בת 3 מיליון הקתולים של סין כיום, למרות התנכלות השלטון כלפיהם בחלק מהזמן, ופוגרומים שביצעו בהם מורדים סינים (כמו במרד הבוקסרים).
דתות > יהדות

על ראשית הקהילה היהודית בסין כמעט ואין מידע. ידוע בוודאות כי יהודים החלו להתיישב בסין בראשית המאה ה-8 בתקופת שושלת טאנג. אך כתובות החקוקות על אבני זיכרון בבית הכנסת של הקהילה היהודית עצמה טוענות כי היהודים החלו להתיישב בסין בתקופת שושלת האן (בין השנים 206 לפנה"ס ל-211 לספירה). מרקו פולו מספר כי בשנת 1286 היה ויכוח בחצר הכובש המונגולי בין אנשי דת יהודים, נוצרים ומוסלמים בניסיון להוכיח כל אחד את עליונות דתו.
לעומת הידיעות המעטות על ראשית הקהילה היהודית, יש מידע רב מתקופת שושלת מינג על הקהילה היהודית הראשית בעיר קאיפנג שבמחוז חנאן. רוב המידע הגיע ממחקרים של מיסיונרים ישועים. מטרתם הייתה לנצר את היהודים, אך תוך כדי כך ביקשו גם להתחקות אחר מקור הקהילה. בית הכנסת (禮拜寺 ליבאי סי) של קהילה זו דמה למקדש סיני והוקם (לפי אבני הזיכרון שנמצאו בו) ב-1163. עם השנים הצליחו בני הקהילה וחלקם אף השתלבו בממשל של תקופת מינג כפקידים, שופטים ואנשי צבא. הידוע ביניהם היה צ'או צ'אנג, שבמאה ה-15 היה בין מקורבי הקיסר. שמו מעיד על התבוללותם של היהודים עקב הניתוק משאר העולם היהודי. הסינים נהגו לכנות את היהודים "מנקרי גיד הנשה" (טיאו ג'ין ג'יאו) בעוד שהיהודים כינו עצמם "הכת המלמדת את כתבי הקודש" (ג'יאו ג'ינג ג'יאו). המיסיונר הישועי מטאו ריצ'י סיפר על מפגש בבייג'ינג ב-1605 עם יהודי סיני בשם אַי טיאן (艾田) שסיפר לו כי הוא, כמו שאר היהודים בקאיפנג, סוגד לאל אחד בלבד. הוא סיפר כי קשה לשמור על הדת היהודית בסין, שכן דיני הכשרות והטוהרה הקשו על היהודים להתמנות לפקידים. מעריכים כי בשיאה, לקראת סופה של שושלת מינג, מנתה הקהילה היהודית בקאיפנג כ-1,000 איש.
שקיעת הקהילה החלה עם המרידות שבאו בסוף תקופת מינג. ב-1642 צר אחד המורדים על קאיפנג ומשלא הצליח להכניעה לאחר מצור של שישה חודשים, הטה את מימי הנהר הצהוב והעיר הוצפה לגמרי. רוב תושבי העיר נספו ובהם חלק גדול מהקהילה היהודית. בית הכנסת נהרס וספרי הקודש נסחפו במים הגואים.
קהילת קאיפנג קמה מחדש, אך זו כבר הייתה קהילה ענייה והיא לא שבה לפארה. לקראת סוף המאה ה-19 נעלמה קהילת קאיפנג כמעט כליל. הקהילה אומנם התבוללה כמעט לחלוטין, אבל בעשורים האחרונים יש התעניינות מסוימת בזהות היהודית אצל צאצאי הקהילה.
לקריאה נוספת

צבי שיפרין, סין, היסטוריה; שושלת מינג, האנציקלופדיה העברית, כרך כה, עמ' 874–875.
אלי לנצמן וסטפן וילקנסון, סין, אמנות; ציור, האנציקלופדיה העברית, כרך כה, עמ' 918.
צ'ארלס האקר, סין עד 1850- היסטוריה קצרה, תרגום: ארי אבנר, הוצאת דביר, 1979.
מרי א. נאורס, תולדות סין; תרגום: ברוך קרופניק, תל אביב: י' שרברק, תש"ו.
יוסף נדבה,יהודי סין, נספח בספר "התקופות הגדולות בהיסטוריה של תרבויות העולם / סין הקדומה", הוצאת מעריב, 1982.
סין, היסטוריה; יהודים, האנציקלופדיה העברית, כרך כה, עמ' 898.
Chan, Hok-Lam (1988), "The Chien-wen, Yung-lo, Hung-shi, and Hsuan-te reigns, 1399–1435",  in Mote, Frederick W.; Twitchett, Denis (eds.), The Cambridge History of China: Volume 7, The Ming Dynasty, 1368–1644, Part 1, Cambridge and New York: Cambridge University Press, pp. 182–384, ISBN 978-0-521-24332-2.
Dardess, John W. (1983), Confucianism and Autocracy: Professional Elites in the Founding of the Ming Dynasty, University of California Press, ISBN 978-0-520-04733-4.
Dardess, John W. (1968), Background Factors in the Rise of the Ming Dynasty, Columbia University.
Dardess, John W. (2012), Ming China, 1368-1644: A Concise History of a Resilient Empire, Rowman & Littlefield, ISBN 978-1-4422-0491-1.
Ebrey, Patricia Buckley (1999), The Cambridge Illustrated History of China, Cambridge: Cambridge University Press, ISBN 0-521-66991-X.
Goodrich, L. Carrington; Fang, Chaoying, eds. (1976), Dictionary of Ming Biography, 1368–1644: Volume 1, A-L, New York: Columbia University Press, ISBN 978-0-231-03801-0.
Gascoigne, Bamber, The Dynasties of china, a History, Carrol & Graf Publishers, 2003
Huang, Ray (1981), 1587, a Year of No Significance: The Ming Dynasty in Decline, New Haven: Yale University Press, ISBN 0-300-02518-1.
Mote, Frederick W. (1988), "The Ch'eng-hua and Hung-chih reigns, 1465–1505",  in Mote, Frederick W.; Twitchett, Denis (eds.), The Cambridge History of China: Volume 7, The Ming Dynasty, 1368–1644, Part 1, Cambridge and New York: Cambridge University Press, pp. 343–402, ISBN 978-0-521-24332-2.
Owen, Stephen (1997), "The Yuan and Ming Dynasties",  in Owen, Stephen (ed.), An Anthology of Chinese Literature: Beginnings to 1911, New York: W. W. Norton. p. 723–743 (Archive). p. 807–832 (Archive).
Wade, Geoff (2008), "Engaging the South: Ming China and Southeast Asia in the Fifteenth Century", Journal of the Economic and Social History of the Orient, 51 (4): 578–638, doi:10.1163/156852008X354643, JSTOR 25165269.
Wakeman, Frederick, Jr. (1977), "Rebellion and Revolution: The Study of Popular Movements in Chinese History", The Journal of Asian Studies, 36 (2): 201–237, doi:10.2307/2053720, JSTOR 2053720.
ביאורים

↑  עיר בירה ראשית 1368–1420, עיר בירה משנית מ-1421
↑  עיר בירה משנית מ-1403, עיר בירה ראשית מ-1421
↑  התאריך המקובל לסופה של שושלת מינג הוא 1644, כאשר המאנצ'ו כבשו את בייג'ינג, בירת שושלת מינג. אך טוענים לכתר שהיו צאצאים של שושלת מינג (המכונים בשם הקיבוצי "מינג דרומי") התמידו במאבק כנגד המאנצ'ו עד 1662.
המטומטרה

| --- | --- |
 תחום:  גינקולוגיה
 קישורים ומאגרי מידע
 DiseasesDB:  29597
 MeSH:  D006409
 סיווגים
 ICD-10:  N85.7
 ICD-11:  GA16.3 
 
המטומטרה או המומטרה (באנגלית: Hematometra) היא מצב רפואי בו מצטבר דם בחלל הרחם. המטומטרה בדרך כלל נגרמת מחסימה של הרחם על ידי קרום הבתולים או על ידי מחיצה רוחבית בנרתיק.
סימנים וסימפטומים

המטומטרה בדרך כלל מופיעה ככאב באזור אמצע האגן או הבטן התחתונה, הכאב הוא כאב מחזורי של התכווצות הרחם. אשה הסובלת מהמטומטרה עשויה גם לדווח על השתנה תדירה או אצירת שתן. נשים לפני גיל המעבר הסובלות מהמטומטרה לעיתים קרובות יחוו דימום חריג מהנרתיק, כולל כאבי מחזור או אמנוריאה (חוסר וסת), בעוד נשים לאחר גיל המעבר נוטות יותר להיות א-תסמיניות. בשל הצטברות של דם ברחם, מטופלות עלולות לסבול מלחץ דם נמוך או תגובה ואזו-ואגאלית. במישוש הרחם ניתן לחוש שהוא מוגדל ונוקשה.
פתופיזיולוגיה

המטומטרה מתפתחת כאשר הרחם מתמלא בדם ומתנפח. זה קורה כתוצאה מחסימה או חוסר התפתחות של מערכת הרבייה התחתונה—הרחם, צוואר הרחם או הנרתיק—שאמורים לספק מוצא לדם הווסת. הסיבה העיקרית להתפתחות המטומטרה היא מומים מולדים, הכוללים קרום בתולים חסום, מחיצה רוחבית בנרתיק או גדילה לא תקינה של הנרתיק. סיבות אחרות הן נרכשות, כגון היצרות של צוואר הרחם, הדבקויות תוך רחמיות, סרטן רירית הרחם או סרטן צוואר הרחם.
בנוסף, המטומטרה עלולה להתפתח כסיבוך של ניתוח הרחם או צוואר הרחם, כגון אבלציה של רירית הרחם, שם רקמה של צלקת ברירית עלולה לחסום אזורים של בלוטות וכתוצאה מכך נגרמת הצטברות דם בתוך חלל הרחם. בנוסף, היא עלולה להתפתח גם לאחר הפלה, או לידה, וכן לאחר "ברית" לנשים (כריתת הדגדגן).
אבחון

בדרך כלל אבחנה של המטומטרה יכולה להתבסס על סיפור קליני של היעדר וסת וכאב בטן מחזורי בלבד. ניתן גם לבצע אבחון בעזרת מישוש מסה אגנית. לצורך אישוש האבחון אפשר לבצע בדיקה בעזרת מכשיר אולטרסאונד, אשר יראה הצטברות דם בתוך הרחם והגדלה של החלל. לפרוסקופיה עשויה לסייע באבחון מום מולד האחראי להמטומטרה.
טיפול

הטיפול בדרך כלל מתחיל בהרחבה כירורגית של צוואר הרחם כדי לנקז את הדם. שאר הטיפול ממוקד בפתרון הגורם הבסיסי להמטומטרה; לדוגמה, אם מדובר בחסימה על ידי קרום הבתולים, או חסימה של מחיצה רוחבית בנרתיק, יתבצע ביתוק של קרום הבתולים או המחיצה. במקרים מסובכים יותר, כדוגמת סיבוך במהלך ניתוח, ייתכן שתידרש היסטרוסקופיה לפתיחת הידבקויות שהתפתחו. אם הסיבה של המטומטרה אינה ברורה, ויש חשש לגידול סרטני, ניתן לקחת ביופסיה של רירית הרחם לשלילת גידול סרטני. מקובל בכל מקרה לתת אנטיביוטיקה למניעת זיהום.
ראו גם

וסת
גיל המעבר אצל נשים
המחזור החודשי
הערות שוליים

1 2 3  Bradley, Linda D.; Falcone, Tommasco (2008). Hysteroscopy: Office Evaluation and Management of the Uterine Cavity. Elsevier. ISBN 9780323074667.
1 2 3  Conry, Jeanne A. (2002). "The Enlarged Uterus". Manual of Outpatient Gynecology (4th ed.). Lippincott Williams & Wilkins. ISBN 9780781732789.
1 2 3 4  Smith, Roger (2008). Netter's Obstetrics and Gynecology. Elsevier. p. 287. ISBN 9781416056829.
1 2 3 4  Ogburn, Tony; Taylor, Betsy (2013). Procedures in the Office Setting, An Issue of Obstetric and Gynecology Clinics. Elsevier. ISBN 9780323261135.
1 2  Lentz, Gretchen M.; Lobo, Rogerio A.; Gershenson, David M.; Katz, Vern L. (2012). Comprehensive Gynecology (6th ed.). Elsevier. pp. 406–407. ISBN 9780323091312.
בדיקת אולטרה סאונד וגינלי של המטומטרה אחרי לידה, נראה כאזור כהה בתוך חלל הרחם. צוואר הרחם ממוקם משמאל בתמונה, וקרקעית הרחם ממוקמת מימין.
סרטן הפות

| --- | --- |

 תחום:  אונקולוגיה 
 מיקום אנטומי:  פות 
 קישורים ומאגרי מידע
 eMedicine:  article/264898 
 DiseasesDB:  14013
 MeSH:  D014846
 MedlinePlus:  000902
 סיווגים
 ICD-10:  C51..9
 ICD-11:  2C70 
 
סרטן הפות (באנגלית: Cancer of vulva) הוא סרטן לא שכיח המהווה כ-5% מסוגי הסרטנים הגינקולוגיים. סרטן הפות נפוץ יותר אצל נשים מבוגרות, ומופיע בעיקר בתקופה שלאחר סיום הווסת (פוסט-מנופאוזה). הגיל הממוצע בו מאבחנים את הסרטן הוא גיל 65, כאשר 90% מסוגי הסרטן בפות הם מסוג סרטן תאי קשקש (Squamous cell carcinoma). בתחילת המאה ה-21 חלה עלייה בשכיחות סרטן זה אצל נשים צעירות יותר, בעיקר לאור הקשר שבין נגיף הפפילומה האנושי- HPV לסוג סרטן זה (בנוסף לקשר שיש לנגיף זה לסרטן צוואר הרחם. לרוב יש איחור של כ-6-12 חודשים בדיווח על סימפטומים הקשורים לסרטן זה. למרות הגיל המבוגר של חלק רב מהחולות, והממצא הגדול יחסית של סרטן השכיח ברוב המקרים, הסרטן ניתן להסרה כירורגית כאשר לשלבים 1 ו-2 של המחלה פרוגנוזה ממוצעת של מעל 90% שרידות לאחר 5 שנים.
ממצאים נוספים בבדיקה גופנית שניתן לראות הם השמנת יתר, יתר לחץ דם, וגירוי כרוני של הפות שהיא משנית לתהליכים כגון סוכרת.
נגעים טרום סרטניים

באופן כללי, נגעים טרום ממאירים בפות מתרחשים הן אצל נשים טרם המנופאוזה והן לאחר מכן, כאשר הגיל החציוני לנגעים אלו הוא גיל 40. התסמין הנפוץ ביותר הוא גרד, אשר נראה ביותר מ-60% מהנשים.
בדומה לסרטן צוואר הרחם, מדורגים נגעים טרום סרטניים בפות על פי מידת הדיספלסיה שלהם – VIN1, VIN2, VIN3- כאשר VIN3 מאופיין כקרצינומה in situ. עם זאת, שלא בדומה לסרטן צוואר הרחם אשר מתחיל לרוב מאזור הגבול שבין צורות אפיתל שונות, סרטן הפות מאופיין על ידי נגעים דיספלסטיים במקומות שונים. נגעים אלו יכולים להיות קטנים או מפושטים, יחידים או מרובים, ולעיתים הם יוצרים מעין פפולות בצבעים שונים. לרוב, הנגעים הם לבנים והיפקר-קרטוטיים, אולם יכולים להופיע גם בצבעים שונים. יש לערוך קולפוסקופיה ונטילת ביופסיה מנגעים אלו על מנת לאפיינם. אצל נשים לאחר המנופאוזה, נגעים אלו נוטים להיות מולטיפוקאליים יותר.
הטיפול בנגעים טרום סרטניים אלו תלוי בתוצאות הביופסיה, וכולל אופציות שונות. כך למשל, במידה ומדובר בנגע קטן, יש להעדיף כריתה מקומית נרחבת של הנגע ושוליו (לרוב מסתפקים בשוליים של 1 ס"מ). במידה ויש מספר מוקדים של נגעים, ניתן לבחור בצריבה על ידי לייזר, אולם דרך זו כואבת יחסית ולא מאפשרת נטילת ביופסיה. במידה ויש נגע נרחב יותר, יש להעדיף כריתה שטחית של הפות (Superficial vulvectomy), ולאחר מכן השמת שתל עור. טיפול בכימותרפיה מסוג 5FU, קריותרפיה וטיפול פוטודינמי הם טיפולים שלעיתים עוזרים בחלק מן המקרים, אולם ניתוח הוא הטיפול הדפינטיבי למקרים של נגעים טרום סרטניים. על נשים עם נגעים שטופלו להיות במעקב למשך מספר שנים, מאחר שהמחלה נוטה לערב אזורים נוספים כגון הנרתיק וצוואר הרחם. על נשים אלו לעבור קולפוסקופיה מדי 3-4 חודשים עד שאין הוכחות להימצאות המחלה למשך שנתיים. לאחר מכן יש לערוך בדיקות וגינליות מדי חצי שנה.
פתולוגיה

סרטן מסוג תאי קשקש (Squamous cell carcinoma) הוא סוג הסרטן השכיח ביותר מתוך כלל הסרטנים בפות. לרוב, סרטן זה מערב את השפתיים הגדולות והקטנות (65%) וברבע מן המקרים יש מעורבות של הדגדגן או הפרינאום. יותר משליש מהגידולים מערבים את הפות באופן דו צדדי.
הפתולוגיה של סרטן זה מדורגת לפי מידת התמיינות התאים- GRADE. עם זאת, הגורם הפרוגנוסטי החשוב ביותר לצורך הערכת חומרת הסרטן הוא מידת המעורבות הלימפטית של הסרטן (למעט גידול ספציפי הנקרא verrucous carcinoma, אשר אינו מתפשט לבלוטות לימפה, ולכן הטיפול בו אינו כולל הוצאת בלוטות לימפה).
קיימים סוגים שונים ונוספים של סרטן הפות שאינם מסוג סרטן תאי קשקש, כגון BCC, סרטן מסוג מלנומה וסרטן של בלוטות ברתולין. מלנומה מהווה 5% מסרטן הפות, והוא הסרטן השני בשכיחותו לאחר סרטן תאי קשקש.
תסמינים קליניים

התסמינים הקליניים של סרטן הפות כוללים גרד בפות או מסה בפות, ביותר מ-50% מן המטופלות. לעיתים קיימות תלונות על דימום או כאב, אולם אצל 20% מן המטופלות אין תסמינים כלל. כרבע מן החולות דיווחו כי הן קיבלו טיפול חלקי או טיפול כגון משחות וקרמים, ללא שנלקחה ביופסיה.
הטיפול

ביצוע הסטייג'ינג והטיפול לסרטן הפות הוא כירורגי. טרם תחילת הטיפול יש לערוך בדיקות גופניות ומלאות לרבות בדיקה ציטולוגית מצוואר הרחם ווולווסקופי. כמו כן יש להשלים בדיקות דם ושתן, צילום חזה ו-CT. ברוב המקרים מומלץ תהליך הכנת מעיים, במיוחד אם העור באזור הפרינאום מוסר.
באופן היסטורי, הניתוח שבוצע כלל כריתה רדיקלית של הפות וכריתת בלוטות לימפה אזוריות. כיום, הנטייה היא לבצע ניתוח פחות רדיקלי, שכולל כריתה רחבה רדיקלית מקומית של הגידול העיקרי עם הסרה של בלוטות לימפה מפשעתיות. מידת הכריתה והטיפול שלאחר מכן תלויים בסטייג' עצמו. כך למשל-
במקרים בהם מדובר בסטייג' 1 של המחלה (הגידול מוגבל לפות או לפרינאום והוא פחות מ-2 ס"מ בקוטר, ללא גרורות)- הטיפול הוא כריתה רדיקלית מקומית עם שוליים של 1-2 ס"מ.
כאשר הנגעים מעורבים משני הצדדים או מערבים את קו האמצע, יש לבצע בנוסף לכריתה עצמה של הנגע, גם כריתת בלוטות לימפה אינגויננליות ופמורליות בשני הצדדים.
כאשר הוכח לאחר הניתוח כי הגידול מערב בלוטות לימפה, יש לטפל בהקרנות.
במקרים בהם הגידול מתקדם מאוד, כשניתן למשש בלוטות לימפה קשות וכיביות, ניסיון לכריתתן הביא לתוצאות שאינן טובות מבחינה פרוגנוסטית. במקרים כאלו מומלץ לטפל בכימותרפיה ובקרינה טרום הניתוח. הטיפולים הכימותרפיים המקובלים הם מתן ציספלטין ו-5FU.
הסיבוך השכיח ביותר של ניתוח הוא פתיחה של הפצע הניתוחי או wound breakdown. סיבוך זה קשור למידת העור שהוסרה במהלך התהליך, ויש לשים שתל עור לאחר מכן על מנת לזרז את ההחלמה.
פרוגנוזה

לאחר הניתוח, יש להיות במעקב במשך כל 3 חודשים בשנתיים הראשונות, ולאחר מכן כל חצי שנה. הנטייה לחזרת הגידול היא בעיקר בשנתיים הראשונות - 80% מהחזרות של הגידול מתרחשות במהלך שנתיים אלו.
המדד הפרוגנוסטי העיקרי בסרטני הפות הוא מידת המעורבות של בלוטות לימפה. במידה ואין מעורבות לימפטית, הפרוגנוזה היא 90% כאשר במידה וקיימת מעורבות לימפטית הפרוגנוזה עלולה להגיע ל-40%.
הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
מחלה דלקתית של האגן

| --- | --- |

 תחום:  גינקולוגיה 
 טיפול:  צפטריאקסון 
 קישורים ומאגרי מידע
 eMedicine:  256448 
 MeSH:  D000292
 סיווגים
 ICD-11:  GA05 
 
מחלה דלקתית של האגן (באנגלית: Pelvic Inflammatory Disease;‏ בראשי תיבות: PID) היא מונח כללי הבא לציין דלקת חריפה של הרחם, החצוצרות ו/או השחלות ולעיתים אף הידבקויות ויצירת צלקות באיברים הסמוכים להם באגן. במרבית המקרים הסיבה נעוצה במחלות המועברות במגע מיני, בעיקר חיידקים כגון חיידק זיבה Neisseria gonorrhoeae ו-Chlamydia trachomatis. שבשכיחות נמוכה ניתן לקשר מחלה דלקתית של האגן ניתן לקשר להתקן תוך רחמי (אך רק בשבועות הראשונים להכנסתו) . שכיחותה של המחלה גבוהה הרבה יותר בקרב נשים צעירות יחסית (מתחת לגיל 25). מחלה דלקתית של האגן יכולה להגרם גם מהתערבות כירורגית כמו גרידה או ניתוח קיסרי בהול, ואז היא נקראת דלקת רירית הרחם, אנדומטריטיס.
פתוגנזה

בצוואר הרחם קיים ריר המשמש כמחסום ומונע כניסה של מזהמים שונים לדרכי הרבייה העליונות: בימים ה-10–28 למחזור החודשי עולה כמות האסטרוגן המופרשת בגוף האשה ומגיעה ל-50–150 pg/ml (פיקוגרם למ"ל) בדם; בימים אלו האסטרוגן תורם להכנה של גוף האישה לקליטת העובר על ידי גרימה לעיבוי רירית הרחם ולעיבוי הריר בצוואר הרחם.
כ-75% מהמקרים של דלקת האגן מתרחשים תוך 7 ימים מהוסת כיוון שתקופה זו מאופיינת במיעוט של ריר בצוואר הרחם.
מזהמים שכיחים

הגורמים השכיחים ביותר הם החיידקים Neisseria gonorrhoeae ו-Chlamydia trachomatis. חיידקים נוספים שיכולים לגרום לזיהום שייכים למשפחת ה-Enterobacteriacea, דוגמת Escherichia coli, ‏Klebsiella, ו-Proteus, ולסוגים Streptococcus ו-Haemophilus. במרבית המקרים הזיהום הוא פולי-מיקרוביאלי (זיהום שבו יותר מחיידק אחד מעורב) כאשר ביותר מ-50% מן המקרים החיידקים שימצאו יהיו Neisseria gonorrhoeae ו-Chlamydia trachomatis.
גורמי סיכון ל-PID

גיל צעיר (צעירות פעילות מינית, בעיקר כשהתחלת הפעילות המינית היא בגיל מוקדם).
ריבוי בני זוג
שטיפות נרתיקיות
סיפור של מחלת מין בעבר או של PID בעבר
סיבות אחרות, כגון: הכנסת התקן תוך רחמי, היסטרוסקופיה וביצוע גרידה
קליניקה

יכול להתבטא במגוון תסמינים. ייתכנו כאבי בטן תחתונה. הפרשה וגינלית עם ריח רע. וחום. PID יכול להופיע כדלקת חריפה וסוערת עם חום וכאבי בטן, או לעיתים ייתכן PID שהוא סאב-קליני, ללא תלונות, אשר יתגלה כאשר האישה תגיע לטיפולי פוריות, ככל הנראה מאחר שהדלקת מביאה לפגיעה מכנית של החצוצרות ומכאן לבעיות בפריון.
בדיקה גופנית ואבחנה

בבדיקה גופנית ניתן להתרשם מרגישות בבטן התחתונה, הפרשה מוגלתית, ריח חריג. בבדיקה גניקולוגית קיימת רגישות עזה בהנעה של צוואר הרחם, לעיתים מישוש של מסה באזור השחלות אשר יכול להעיד על אבצס.
האבחנה של PID היא קלינית, ונסמכת על שלושה ממצאים: רגישות בבטן תחתונה, רגישות בהנעת צוואר הרחם במהלך בדיקה גניקולוגית ורגישות במישוש של השחלות והחצוצרות. בנוכחות ממצאים אלו, יש להתחיל בטיפול באופן מיידי על מנת להימנע מסיבוכים, שלעיתים עלולים להיות בלתי הפיכים. ממצאים תומכים נוספים ב-PID כוללים חום, לויקוציטוזיס, או תאי דם לבנים במשטח שנלקח מהנרתיק, הפרשה נרתיקית מהותית ועליה במדדי דלקת. בדיקת אולטראסאונד יכולה לעזור במצבים בהם חושדים בקיום מורסה של השחלה והחצוצרה - Tubo-ovarian abcess.
לעיתים יש צורך בביצוע לפרוסקופיה: כאשר המטופלת נראית חולה מאוד ואינה מגיבה לטיפול או כאשר האבחנה לא ברורה. בלפרוסקופיה ניתן לראות האם קיים תהליך דלקתי בבטן כגון חצוצרות מעובות או הידבקויות.
בעת ביצוע בדיקות מעבדה נערכת בדיקת BHCG על מנת לשלול מצב של הריון חוץ רחמי, העלול לעיתים לספק תמונה דומה מבחינה קלינית. על הרופאים להורות על ביצוע ספירת דם מלאה ובדיקת שתן, תרבית נרתיקית ותרבית מצוואר הרחם.  בנוסף, יש לערוך בדיקה לדם סמוי לשלול מקור אחר לקליניקה (גסטרואנטריטיס).
קריטריונים לאשפוז: במצבים מסוימים יש לאשפז את החולה:
כאשר יש סיבוכים כגון tubo-ovarian abcess
כאשר ה-PID הוא בנוכחות של הריון
מתבגרות
חוסר תגובה לטיפול אנטיביוטי דרך הפה תוך 72 שעות
כאשר לא בטוחים באבחנה של PID או כאשר קיים סיכוי סביר להתערב מבחינה כירורגית
כאשר המצב הכללי לא טוב- חום גבוה, חולשה וכדומה
כאשר יש איידס
כאשר אין הענות של המטופלת להשלמת הטיפול
הטיפול התרופתי ב-PID כולל מתן אנטיביוטיקה ל-10 ימים עד שבועיים. האנטיביוטיקה יכולה להינתן בכדורים והיא כוללת כיסוי כנגד Neisseria gonorrhoeae ו-Chlamydia trachomatis (אוגמנטין ודוקסילין), או להינתן תוך ורידית (קלינדמיצין וגרמיצין, אוגמנטין, טריביד).
לעיתים יש צורך בטיפול כירורגי- בעיקר כאשר יש כיס של מוגלה וצריך לנקזו. טיפול כירורגי יינתן לאישה אשר לא הראתה הטבה לאחר טיפול תרופתי.
סיבוכים של PID

אבצס חצוצרתי-שחלתי (Tubo-ovarian abcess): זהו הסיבוך המשמעותי והשכיח ביותר. האבצס מערב את השחלה ואת החצוצרה, וברוב המקרים תהיה עליה בתאי הדם הלבנים וחום, יחד עם כאב בטן. ניתן למשש מסה אגנית, אשר יכולה להיות חד צדדית או דו צדדית. במרבית המקרים האבצס נגרם עקב הצטברות של חיידקים בחלל סגור. האבחנה דורשת הדמיה של אולטראסאונד וכאן לא מספיקה הקליניקה בלבד. הטיפול במקרים כאלו הוא שנוי במחלוקת- יש לאשפז את האישה ולתת לה טיפול אנטיביוטי דרך הוריד,אם אין שיפור במצבה תוך 72 שעות מבצעים ניקוז חירום של האבצס בשלוש דרכים- או בהנחיה של אולטראסאונד, או בהנחיה של CT, או טראנס-גלוטאלית. במידת הצורך הניקוז נעשה בלפרוסקופיה או לפרוטומיה, אם צופים כי הגישה לאבצס תהיה לא נוחה.
עקרות
הריון חוץ רחמי
נזק לחצוצרה
כאב כרוני באגן
פרי-הפטיטיס (Fitz-Hugh Curtis syndrome) - תהליך דלקתי סביב הכבד (נדיר)
אנדומטריוזיס

| --- | --- |

 תחום:  גינקולוגיה 
 מיקום אנטומי:  בטן 
 טיפול:  ethisterone  leuprolide  ethinyl estradiol / norethindrone  medroxyprogesterone  etonogestrel  לבונורגסטרל  goserelin  goserelin acetate  דזוגסטרל  17α-hydroxyprogesterone  nafarelin  leuprolide  ethynodiol diacetate  norethindrone  danazol 
 קישורים ומאגרי מידע
 eMedicine:  271899 
 MeSH:  D004715
 סיווגים
 ICD-11:  GA10 
 
אנדומטריוזיס כפי שנראה במהלך ניתוח לפרוסקופי
תכשיר היסטולוגי של אנדומטריוזיס על השחלה. מימין-רקמה של רירית הרחם (אנדומטריוזיס), משמאל - רקמת השחלה
לוגו עמותת אנדומטריוזיס ישראל
אנדומטריוזיס (באנגלית: Endometriosis) היא מחלה גינקולוגית כרונית, דלקתית ותלוית אסטרוגן, הנגרמת כאשר יש הימצאות של תאים דמויי רירית הרחם (אנדומטריום) מחוץ לרחם, המתמקמים באזורים שונים בגוף, בעיקר באזור האגן. המחלה פוגעת בכ-10% מהנשים בגיל הפריון, פעמים רבות למן הווסת הראשונה, ומספר החולות בעולם מוערך בכ-200 מיליון. המחלה גורמת לרוב לכאבי אגן וגב קשים אשר מחמירים במהלך הביוץ או הווסת, כאבים ביחסי מין, בעיות עיכול, קשיי פריון ועוד, ופוגעת באופן משמעותי באיכות החיים של החולות בה.
התאים דמויי אנדומטריום הנמצאים מחוץ לרחם מגיבים לשינויים הורמונליים בדומה לתאי האנדומטריום שבתוך הרחם, ובפרט לאסטרוגן. כאשר יש דימום משכבת האנדומטריום שברחם, ייתכן גם דימום מרקמת האנדומטריום שמחוץ לרחם וכן ייתכנו תהליכים דלקתיים שונים. לדם המופרש מהתאים שמחוץ לרחם אין דרך להיפלט מהגוף, והצטברותו גורמת בסופו של דבר להידבקויות בין הרקמה המדממת שאינה במקומה לבין איברים סמוכים, לנגעים ולרקמות צלקתיות בחלל האגן, למוקדים דלקתיים שעלולים לחדור לאיברים, ול"ציסטות שוקולד" (אנדומטריומות).
המחלה קשה לאבחון. עד השנים האחרונות היה נהוג כי אבחון מוחלט וודאי של המחלה יכול להתבצע באמצעות ניתוח לפרוסקופיה (זעיר-פולשני) ובדיקה היסטולוגית של הרקמות שהוסרו בלבד[דרוש מקור]. לפי הנחיות חדשות בעולם ניתן לספק אבחון גם על בסיס הדמיות בצירוף ממצאים בבדיקה וגינלית ועדות לתסמינים מפי המטופלת.