stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שלדג העצים

| שלדג העצים |
| --- | --- |
 שלדג העצים
מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: כחלאים
תת־סדרה:: שלדגיים
משפחה:: שלדגיים
תת־משפחה:: שלדגי עצים
סוג:: שלדג עצים
מין:: שלדג העצים
שם מדעי
 Halcyon senegalensis ‏קארולוס ליניאוס, 1766

שַׁלְדָּג העצים (שם מדעי: Halcyon senegalensis) הוא מין עוף הנמנה עם משפחת השלדגיים שמסדרת הכחלאים.
שלדג זה נפוץ באפריקה שמדרום לסהרה. לשלדג תפוצה רחבה וגודל אוכלוסייה יציבה.
תיאור

גודל של שלדג העצים כ-23 ס"מ. זכרים שוקלים 41–60 גרם ואילו הנקבות שוקלות 55–64 גרם. הגב, הזנה ובחלק התחתון של הכנפיים בצבע כחול בוהק. ראשו, צווארו ופלג גופו התחתון בצבע לבן. החלק העליון של הכנפיים בצבע שחור. מקורו ארוך וחד כאשר החלק העליון של המקור בצבע אדום והתחתון בצבע שחור. רגליו בצבע אפור. לשלדג העצים פס שחור שנמשך מאחורי העין עד לצווארו.
מידע טקסונומי

המין תואר לראשונה ב-1766 על ידי החוקר השוודי קארולוס ליניאוס בשם המדעי Alcedo senegalensis.
הסיווג לסוג Halcyon בוצע על ידי החוקר הבריטי ויליאם סואינסון ב-1821, כאשר השם של שלדג העצים מהווה את שם של כל תת-המשפחה שלדגי עצים.
מקור השם Halcyon מיוונית, המילה alkuōn - ציפור שמופיעה במיתולוגיה יוונית כשליח שביקש מהאלים להרגיע את הים וכך הפך לסמל למזל טוב, בעיקר בקרב יורדי ים. מקור השם בעברית הוא הלחם בסיסים של "שולה דגים".
מידע טקסונומי > תת-מינים

לשלדג זה מוכרים 3 תת-מינים:
H. s. fuscopileus – נפוץ במרחב שבין סיירה לאון, דרום ניגריה, הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו עד לצפון אנגולה.
H. s. senegalensis – נפוץ במרחב שבין סנגל וגמביה לאתיופיה וצפון טנזניה. פריטים מאזור התפוצה הצפוני נוהגים לנדוד בחורף אל אזור התפוצה הדרומי.
H. s. cyanoleuca – נפוץ באזור שבין דרום אנגולה ומערב טנזניה עד לדרום אפריקה. פריטים מאזור התפוצה הדרומי נוהגים לנדוד בחורף אל אזור התפוצה הצפוני.
התנהגות

שלדג אגרסיבי וטריטוריאלי. נוהג לאכלס אזורים מיוערים וסוואנה. פריטים המאכלסים אזורי סוואנות נוהגים לנדוד לאזורים מיוערים בתחילת נובמבר ולחזור אל אזור הסוואנה באזור אמצע אפריל, הנדידה מתבצעת בשעות הלילה.
התנהגות > תזונה

בניגוד לשמו, שלדג זה לא ניזון מדגים, אלא ממגוון של חסרי חוליות כדוגמת: חגבאים, חיפושיות, צרצריים וחסרי חוליות נוספים, לעיתים גם לטאות קטנות ונחשים קטנים. לעיתים נדירות ניזון גם מגוזלים של ציפורים קטנות כדוגמת שתאי אדום-מקור. שיטת הצייד: השלדג נח על נקודת תצפית גבוהה, לרוב ענף, שממנו הוא תר אחרי טרפו, כאשר הוא מאתר טרף הוא צולל אליו מנקודת התצפית.
התנהגות > רבייה

עונת הרבייה מתרחשת בין נובמבר למרץ. לשלדג העצים התנהגות חיזור מרהיבה שבה הזכר קורא בקול גבוה ובסופו מציג את כנפיו. נוהג לקנן בחורי עצים שלרוב נקדחו על ידי נקריים, הנקבה מטילה 2–4 ביצים שעליהם שומרים 2 בני הזוג למשך כ-5 שבועות.
גלריה

שלדג העצים בטנזניה.
שלדג העצים.
שלדג העצים באוגנדה.
איור של שלדג העצים
שלדג העצים שלכד נחש קטן
שלדכ עצים שלכד חגב
הערות שוליים

↑  שלדג העצים באתר הרשימה האדומה של IUCN
↑  Fry, C. Hilary; Fry, Kathie; Harris, Alan (1992). Kingfishers, Bee-eaters, and Rollers. London: Christopher Helm. pp. 159–160. ISBN 978-0-7136-8028-7.
↑  Linnaeus, Carl (1766). Systema naturae : per regna tria natura, secundum classes, ordines, genera, species, cum characteribus, differentiis, synonymis, locis (בלטינית). Vol. 1, Part 1 (12th ed.). Holmiae (Stockholm): Laurentii Salvii. p. 180.
↑  Swainson, William John (1821). Zoological illustrations. Vol. 1. London: Baldwin, Cradock, and Joy; and W. Wood. Plate 27 text.
↑  http://hebrew-academy.org.il/wp-content/uploads/meeting52.pdf
↑  Gill, Frank; Donsker, David, eds. (2017). "Rollers, ground rollers & kingfishers". World Bird List Version 7.2. International Ornithologists' Union. נבדק ב-28 במאי 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  http://sabap2.adu.org.za/docs/sabap1/433.pdf Species text in The Atlas of Southern African Birds
שלדג עצים מציג את כנפיו
תלמוד תורה (קלם)

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מוסד אקדמי
 תקופת הפעילות:  1862–הווה (כ־162 שנים) 
 בעלי תפקידים
 מנהל:  שמחה זיסל זיו (1866) 
 מיקום
 מדינה:  ליטא ליטא
 קואורדינטות:  55°38′00″N 22°56′00″E﻿ / ﻿55.63333333°N 22.93333333°E﻿ / 55.63333333; 22.93333333
 he
 
ישיבת תלמוד תורה (כונתה תדיר בפשטות: קלם) היא ישיבה ליטאית שהתקיימה בעיר קלם שבליטא. הישיבה התנהלה על ידי רבי שמחה זיסל זיו, "הסבא מקלם", ברוח תנועת המוסר שייסד רבו, הרב ישראל מסלנט.
היסטוריה

בשנת ה'תרכ"ו (1866) התמנה הרב שמחה זיסל זיו לנהל את ה"תלמוד תורה" בעיר זו. קודם לכן היה זה תלמוד תורה רגיל, אולם הרב זיו שינה את אופיו בהתאם לרוח תנועת המוסר. הוא גם הרחיב את מסגרת הלימודים כך שתתאים לנערים עד גיל שבע עשרה. במוסד נלמדו גם לימודי חול, כגון חשבון והשפה הרוסית. אחד המסייעים לרב זיו היה הרב נתן צבי פינקל (שבהמשך כונה "הסבא מסלובודקה", בגין תפקידו בישיבת סלובודקה). הסוחר העשיר קלמן ויסוצקי, שהיה מקורב לסבא מקלם, סייע לישיבה בהיבט הכלכלי.
בתחילה התנהלו הלימודים בבית שכור, ואחר כך בבית כנסת. בשנת ה'תרל"ב נקנה מגרש עבור המוסד ונבנה עליו בניין מרווח. בשנת ה'תרל"ו (1876) הואשם הרב זיו בפני השלטונות כאילו במוסד מטיפים נגד הממשלה, ובעקבות כך הוא נאלץ לגלות לעיר גרובין שבקורלנד (היום בלטביה), ולהקים שם את המוסד מחדש. הרב זיו חלה והתקשה לנהל ברציפות את המוסד, ובשל כך החל לבלות שוב את רוב זמנו בקלם. בתקופה זו הפך בית ה"תלמוד תורה" בקלם למרכז לימוד תורה ומוסר לבעלי הבתים בעיר שהיו קשורים לרב זיו, ובשנת ה'תרמ"א החלו ללמוד שם גם בחורי ישיבה. לאחר מכן נסגר המוסד בגרובין, וה"תלמוד תורה" בקלם הלך והתפתח כישיבה. שלא כבישיבות אחרות, שבהן נמשך סדר המוסר חצי שעה, בקלם ארך הסדר שעה שלמה.
בשנת 1898 נפטר הסבא מקלם. את מקומו במשך כשלוש שנים מילא אחיו הרב אריה לייב ברוידא, ולאחר מכן חתנו - רבי צבי הירש ברוידא, ובנו - הרב נחום זאב זיו. הרב ברוידא נפטר בשנת 1913, והרב נחום זאב בשנת 1916. את מקומם של אלו מילאו הרב ראובן דב דסלר וחתניו של הרב נחום זאב - הרב דניאל מובשוביץ והרב גרשון מיאדניק.
ב-21 ביוני 1941, ה' באב תש"א, הצעידו כוחות משטרת העזר הליטאית תחת פיקודו של איש הגסטפו מקובנה את תלמידי הישיבה ויהודי העיירה אל מחוץ לה, על מנת לרצוח אותם שם. תלמידי הישיבה צעדו שורות-שורות, כשבפיהם תפילת "עלינו לשבח". מסופר ששרו בדרך את השיר "אשרינו מה טוב חלקנו". הנאצים רצחו אותם ורובם נקברו בקבר אחים בחוות גרוזנביסקי.
מספר התלמידים בקלם לא עלה על כמה עשרות בבת אחת, אולם רבים מהם הפכו לרבנים, משגיחים וראשי ישיבות.
משנת קלם > סדר ומשמעת עצמית

שמה של אסכולת קלם בתנועת המוסר יצא למרחוק, בעיקר בשל אחד הנושאים המרכזיים שלה, והוא הדרישה הקיצונית לסדר, משמעת עצמית מוחלטת, ויושר קיצוני. בקלם גרסו כי יישוב הדעת הכרחי לעבודת ה', ועל האדם להקפיד על סדר ומשמעת, ועל ידי כך יוכל להתקדם. על פי אסכולת קלם, על האדם להתקדם בצורה הדרגתית ומדורגת.
בקלם לא היה מושג של הפסקה בלימוד, איחור, או הסחת הדעת לדברים אחרים. דוגמאות רבות מספור מספרות על כך. מסופר על רבי שמחה זיסל שבעת שישב בחדר לימודו ביקש סוחר עשיר להיכנס אליו, ודפק בדלתו עד שנעו אמות הספים של הבית, אולם רבי שמחה זיסל כלל לא הבחין בכך, מאחר שהיה שקוע בעיונו. סיפור הממחיש את הדרישה למשמעת בישיבת קלם, מסופר על תלמיד שהורחק מהישיבה למשך שבוע כקנס על כך שהסב את ראשו אינסטינקטיבית לכיוון החלון כאשר עבר שם ברעש רכב מכבי-האש. בישיבה לימדו את החניכים שלא לבצע שום פעולה, ולו הטיית הראש, מבלי מחשבה תחילה. מסופר גם שמטבע בשווי גרוש היה מונח בבית המדרש בקלם על החלון במשך שישים שנה עד השואה, מבלי שאיש יסיטנו ממקומו[דרוש מקור]. את הדרישה לסדר השריש רבי שמחה זיסל עמוק בתלמידיו. שנה אחת, בליל יום-הכיפורים, התמקד בדרשתו על כך שנטלת המים לא הייתה במקומה. פעם אחרת כינס את כל תלמידי הישיבה לשיחת מוסר מאחר שאחד התלמידים נעל את הערדליים שלו הפוכים. בחוסר סדר קל ראה רבי שמחה זיסל את שורש הפגמים הנפשיים.
כך תיאר אחד התלמידים את תלמוד התורה:
הבית בפנים הצטיין בנקיונו ובסדר המופתי ששרר בו, איש לא הרהיב להכנס בהיכל התלמוד-תורה כשערדליים לרגליו או במנעלים מאובקות, הרצפה שהיתה עשויה לוחות עץ הבהיקה מנקיון... היה שם מבנה מיוחד לתלות מעילים ולמטה תאים קטנים להניח שם את הערדליים. המעיל היה צריך להיות תלוי על המתלה שלו ולא על הצווארון, וכן הערדליים היו צריכים להיות שניהם בתוך התא המיועד לו, והיתה הקפדה על הסדר הזה. כאשר שאלתי פעם על כך, הסבירו לי, שמדברים חיצוניים הללו מתחיל העבודה האמיתית של קנין שלימות ומהלך מחשבה מתוקן כראוי. אדם שאינו מסודר בענינים חומריים משמע שגם ברוחניות הבלבול והערבוביא שולטים בו.
משנת קלם > גדלות האדם

נקודה מרכזית נוספת שהדגיש רבי שמחה זיסל הייתה "גדלות האדם". גישה זו פותחה בעקבותיו בידי תלמידו רבי נתן צבי פינקל והייתה לסימן הייחודיות של אסכולת סלבודקה. בקלם הדגישו את חשיבותו של התלמיד, לא על ידי גאווה, אלא בהכרת ערך עצמו. על ידי הכרת ערך עצמו, גרס רבי שמחה, יבין התלמיד את התפקידים המוטלים עליו, ואת גודל האחריות הרובצת עליו[דרושה הבהרה]. תלמידי קלם היו לבושים תמיד במיטב האופנה, ורבי שמחה נהג לומר שבן-תורה שמזלזל בלבושו מחלל שם שמים. בגישתו זו, היה חלוק על ידידו רבי יוסף יוזל הורוביץ, "הסבא מנובהרדוק", שגרס כי השפלת האדם את עצמו תביאו לעשיית רצון ה' בלי חשבונות ולהכרה שכלית שלמה.
משנת קלם > ההכרה השכלית

מטרתו של רבי שמחה זיסל בכל הדברים הייתה להביא את התלמידים לידי הכרה שכלית מוחלטת על כל מעשיהם. לכן טרח והדגיש בפניהם כל נקודה שראה בה משום אי שימת-לב, ואימן אותם בתרגילי-שליטה אין-ספור. בשיטה זו הלכו אחריו ישיבות מוסר רבות בליטא, ביניהן ישיבת סלובודקה.
בוגרים ידועים

הרב ירוחם ליבוביץ
הרב אליהו אליעזר דסלר
הרב נתן צבי פינקל
הרב יוסף יוזל הורוביץ
הרב אליעזר גורדון
הרב יוסף לייב בלוך
הרב משה מרדכי אפשטיין
הרב אליעזר יהודה פינקל
הרב נפתלי טרופ
הרב לייב חסמן
הרב אליהו לאפיאן
הרב יחזקאל לוינשטיין
הרב פסח פרוסקין
ד"ר ישראל איזידור אלישב
לקריאה נוספת

הרב דב כ"ץ, תנועת המוסר, ב, עמ' 141–163
הערות שוליים

↑  הרב דב כ"ץ, תנועת המוסר, כ"ב עמ' 58-55.
↑  מאמר רבי אלחנן סורוצקין בתוך: יצחק לוין (עורך), אלה אזכרה: אוסף תולדות קדושי ת"ש-תש"ה, "המכון לחקר בעיות היהדות החרדית", ניו יורק תשכ"א (1961), כרך ד', עמ' 120; "נבואה והשגחה" עמ' קפ"ב. ב"מכתב מאליהו" ח"ג, "על חורבן קלם", מספר ששרו "עלינו לשבח".
↑  ראו גם: יעקב שלהב, ‏קידוש חיי האדם היהודי בתקופת השואה, באתר "דעת"
 גדעון האוזנר, ‏לא כצאן לטבח!, משואה ח, תש"מ 1980, עמ' 18
↑  בית קלם, תשס"ב, עמ' מז-מח
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007521266805171
מפעל הנשק הקל המלכותי

| --- | --- |


 נתונים כלליים
 סוג:  חברה ממשלתית (1816–1984)  חברה פרטית (1984–1988)
 תקופת הפעילות:  1816–1988 (כ־172 שנים)
 מיקום המטה:  הממלכה המאוחדת אנפילד, לונדון
 ענפי תעשייה:  צבא וביטחון
 מוצרים עיקריים:  נשק קל, חרבות
 
מפעל הנשק הקל המלכותי (באנגלית: Royal Small Arms Factory או בראשי תיבות: RSAF) הייתה חברת פיתוח וייצור של נשק קל, שפעלה כחברה ממשלתית מ-1816 ועד 1984 ולאחר מכן הופרטה ונרכשה על ידי בריטיש אירוספייס עד שנסגרה ב-1988.
המפעל היה בעל חשיבות רבה לתעשייה הביטחונית הבריטית במהלך המאות ה-19 וה-20, ורבים מכלי הנשק ששימשו את הכוחות המזוינים של בריטניה ובעלות בריתה פותחו או יוצרו בו, כולל הלי אנפילד, הסטן וה-SA80. כלי הנשק שפותחו במפעל כללו בשמם את שם מיקום החברה 'אנפילד' או קיצור 'En' (כך לדוגמה בשם מקלע הברן en‏Br).
היסטוריה

המפעל החל את דרכו במפעל נשק קל שהוקם בלואישהם ב-1806, שבעצמו הוקם במפעלי חימוש ושריון היסטוריים שהתקיימו במקום מהמאה ה-14 ושימשו את הכס הבריטי מהמאה ה-16 לפחות. במהלך המלחמות הנפוליאוניות הביא הגידול המשמעותי בצורך לאספקת נשק לצבא הבריטי להקמת מפעל גדול בהרבה ובמיקום חדש, כאשר נבחר אזור אנפילד במיקום שכלל גישה למערכת תעלות המים לצורכי תובלה. סביב המפעל החדש הוקמו בתים לעובדים כולל תחנת משטרה, כנסייה, בית ספר ושירותים נוספים.
לאחר סיום המלחמות הנפוליאוניות, המפעל נכנס לתקופה של תפוקה נמוכה בהרבה עקב ירידה בביקוש, אך פרוץ מלחמת קרים ב-1853 והמערכות שבאו אחריה במחצית השנייה של המאה ה-19 הצריכו גידול משמעותי של המפעל, כולל הקמה של פסי יצור חדשים וייעול הייצור ברחבי המפעל. ב-1860 הגיע המפעל לתפוקה של 1,744 רובים בשבוע ממוצע, ב-1866 המפעל התרחב שוב עם מנועי קיטור נוספים לכדי 16 מנועים סך הכל וב-1887 מספר עובדי המפעל הגיע לכדי 2,400 עובדים.
במהלך מלחמות העולם במחצית הראשונה של המאה ה-20 שוב גדל המפעל באופן משמעותי כדי לעמוד בצרכי הצבא הבריטי, בתקופה זו המשיכה תנופת הפיתוח שסיפקה לצבא כלי נשק מתקדמים ומותאמים לצורכי הלחימה. במהלך מלחמת העולם השנייה נבנו שני אתרים נוספים, מרוחקים יותר ממוקדי ההפצצה האווירית של הלופטוואפה. עם סיום המלחמה נסגרו אתרים אלה והמפעל החל שוב להצטמצם עד שב-1964 כמחצית ממנו נסגר. ב-1984 המפעל הופרט והמשיך להתקיים כחברה פרטית שנרכשה על ידי בריטיש אירוספייס, אשר לבסוף סגרה אותו סופית ב-1988.
פיתוחים ומוצרים עיקריים

מרטיני-הנרי, 1871
לי אנפילד, 1895
מקלע ברן, 1938
‏SA80, ‏1985
הפארק הלאומי נאנדה דווי

הפארק הלאומי נאנדה דווי (הינדי नन्दा देवी राष्ट्रीय उद्यान; אנגלית Nanda Devi National Park) כולל את השטח שסביב פסגת ההר שאת שמו הוא נושא, המתנשא לגובה של 7,817 מטרים במדינת אוטראקהאנד בצפון הודו.
הפארק הוכרז בשנת 1982 והוכלל ברשימת אתרי המורשת הלאומית של אונסק"ו בשנת 1988. ב-2004 הוכרז הפארק כשמורה ביוספרית על ידי אונסק"ו. שטח הפארק 630.33 קמ"ר. אחת התכונות המייחדות את הפארק היא עובדת היות הר נאנדה דווי הפסגה הגבוהה ביותר של הר הנמצא כולו בשטח הודו.
הפארק מקיף את אגן הנאנדה דווי המוקף פסגות שגובהן בין 6,000 ו-7,500 מטרים ומתנקז לנהר הרישי גנגה דרך קניון הרישי גנגה התלול והצר. יחד עם הפארק הלאומי עמק הפרחים שמצפון-מערב לו, אף הוא אתר מורשת עולמית ושמורת הטיגריסים (קורבט), הם מהווים שמורה ביוספרית ששטחה 2,236 קמ"ר וצמוד לה שטח נוסף של 5,148 קמ"ר.
כל שטח הפארק נמצא בגובה של 3,500 מטרים ויותר מעל פני הים.
התחנה המרכזית של הרצליה

תבנית:תחנה מרכזית
רציף הנוסעים בתחנה המרכזית בהרצליה. ברקע נראה מגדל לב העיר, 2008
בנייני מגורים שנבנו על שטח התחנה המרכזית של הרצליה
התחנה המרכזית של הרצליה הייתה מסוף האוטובוסים המרכזי של העיר הרצליה, והיא שכנה במרכז החלק המזרחי של העיר, מאז 1959 ועד להריסתה בשנת 2017, לשם החלפתה בשכונת מגורים. התחנה תוכננה על ידי האדריכל נחום שני והייתה התחנה המרכזית הראשונה שבה תוכננו מראש שטחי מסחר.
הקמה

בשנת 1959 התקיים טקס החניכה של התחנה, שהוקמה על מנת לענות על צורכי המושבה המתפתחת, בהשתתפות שר התחבורה משה כרמל, שציין לשבח את אגד על הקמת התחנה. יושב ראש מועצת הרצליה בן ציון מיכאלי חנך את התחנה. הטקס נוהל על ידי ראש המחלקה ליחסי ציבור של אגד, יצחק גורן.
מתקני התחנה

צורתה של התחנה הייתה כשל מלבן באורך של 250 מטר ממזרח למערב, וברוחב של 100 מטר מצפון לדרום. מצפון היא גבלה ברחוב העצמאות, ממזרח ברחוב בן-יהודה, ומדרום בשורת בתי מגורים הניצבים ברחוב רמב"ם. בצדה המערבי של התחנה, הסמוך לרחוב בן-גוריון, שכן מבנה התחנה, ויתר שטחה היה למעשה מגרש חניה גדול לאוטובוסים, שהכניסה אליו הייתה מצידו הצפוני. בפינתו הדרום-מזרחית של המגרש ניצב מוסך גדול לטיפול באוטובוסים ובדרומו תחנת דלק ותחנת שטיפה לאוטובוסים. ליד מסופי האוטובוסים פעל מרכז מסחרי. התחנה הייתה שייכת לחברת "נצבא החזקות 1995 בע"מ" (בעבר "נצב"א" - נכסי צאן ברזל אגד).
מבנה התחנה היה מבנה מלבני באורך של 100 מטר מדרום לצפון וברוחב של כ-35 מטר ממזרח למערב. המבנה היה עשוי מבטון והיה בן קומה אחת. סביבו הייתה אכסדרה הנתמכת בשורת עמודים אדומים, הערוכים בזוגות. המבנה חולק לשני חלקים על ידי מעבר רוחבי מקורה. בחלק הצפוני והקטן יותר מספר חנויות שלהן עליית גג קטנה ששימשה לאחסון, ובחלק הדרומי שכנו מספר חנויות שפנו אל שדרות בן-גוריון ואל המעבר המקורה, וכן משרדי התחנה. רוב חלקו זה של המבנה היה למעשה חצר פנימית לא מקורה (פאטיו) ששימשה כמגרש כדורסל וכדורגל, ובשל היותו מוקף בקירות מכל צדדיו, אין הוא ניצפה אלא ממשרדי הנהלת התחנה. לדברי הנהגים בתחנה, המגרש שימש את נהגיה ועובדיה למשחקי כדורגל וכדורסל, אולם בעקבות מספר מקרי פציעה שגרמו לשיבושים בסידור העבודה, החליטה הנהלת התחנה שלא להתיר את השימוש בו. בהמשך המגרש שימש את קהילת חב"ד בעיר, בעיקר לפעילות נוער. על גג התחנה ניצבו אנטנה גבוהה ששימשה את "אגד", ושתי אנטנות של מפעילי טלפון סלולרי.
שנים-עשר רציפי התחנה שכנו לאורך עמדות חניה אלכסוניות ומקורות ממזרח למבנה התחנה. העלייה אל האוטובוסים החונים ברציפים הוסדרו על ידי גדרות ברזל, ורציפים אלה, כמו גם שני רציפים מאולתרים נוספים, בסמוך לשני הרציפים הקיצוניים, שירתו את אוטובוסי "אגד" ו"מטרופולין".
שירותי התחנה

תחנת האוטובוס המרכזית של הרצליה הייתה תחנת האוטובוסים הגדולה והחשובה בשרון הדרומי, ותחנת האוטובוסים המרכזית של רעננה, השוכנת סמוך לצומת רעננה, הייתה כפופה לה. בתחנה עבדו כ-140 עובדים, 30 מהם בסניף רעננה, ובהם נהגים, סדרנים, אנשי תחזוקה, רכז, פקח ומנהל התחנה. לתחנה השתייכו כ-130 אוטובוסים, ש-30 מהם פועלים בסניף רעננה. בתחנת הרצליה עברו מדי יום אלפי נוסעים במאות אוטובוסים, הן בקווים העירוניים בתוך העיר הרצליה, והן בקווים הבינעירוניים המוליכים אל ירושלים, תל אביב, רמת השרון, רעננה, הוד השרון, כפר סבא, רמת גן, בני ברק, פתח תקווה, נתניה, תל השומר, שפיים וגעש.
לאחר סגירת התחנה מרבית הקווים אשר הסתיימו בה עברו למסופי תחבורה אחרים כגון המסוף בשכונת לב הפארק ברעננה והמסוף בתחנה הרכבת הרצליה. בנוסף בוצע ארגון מחדש של קווים העירוניים בהרצליה עם סגירת התחנה.
הריסה והעתקה

בשנת 1999 חתמה חברת "נצבא", בעלת התחנה (אז חברת בת של אגד) על הסכם עם קיבוץ גליל ים לרכישת 60 דונם, לצורך הקמת מרכז תחבורה חדש בהרצליה, סמוך לצומת שבעת הכוכבים. הפרויקט שביקשה להקים על הקרקע כלל גם בניית שטחי משרדים ומסחר בעלות כוללת של 50 מיליון דולר. במקביל ביקשה נצבא להקים פרויקט למגורים בשטח התחנה הקיימת. התחנה החדשה תוכננה להיות מחוברת במעבר תת-קרקעי לתחנת הרכבת החדשה של הרצליה שתוכננה באותה עת. יישום הפרויקט התעכב שנים רבות עקב סכסוך עם עיריית הרצליה על היקף הבנייה בשני הפרויקטים (הריסת התחנה ובניית התחנה החדשה). מסיבה זו, נמנעה נצבא מלשפץ ותחזק כנאות את מבנה התחנה המיושן.
ביולי 2013 אישרה הוועדה המחוזית לתכנון ובניה בתל אביב תוכנית של חברת "נצבא" להקמת מבני מגורים, מבני ציבור ושטחי מסחר על שטח התחנה המרכזית. במקום ייבנו שני מגדלים בגובה 24 קומות ועוד 3 מבני מגורים בגובה 10 קומות, שיכללו בסך הכל 340 דירות חדשות. שטח התחנה ששימש כחניון לאוטובוסים חדל לפעול, אך חלק התחנה ששימש את הנוסעים המשיך לפעול. בדצמבר 2015 קבעה שמאית ששווי מתחם התחנה, בעקבות אישורו לבנייה, הוא 232 מיליון ש"ח. בתחילת מאי 2016 הוכרז מבנה התחנה המרכזית כמבנה מסוכן שהכניסה אליו אסורה. ב-29 ביוני 2017 החלו עבודות הריסתה של התחנה, ובסוף 2018 החלה הקמתה של שכונת מגורים על שטח התחנה. בינואר 2019 ועדת המשנה לתכנון ובנייה של עיריית הרצליה אישרה הקמת חניון ציבורי בחלק מהשטח שעליו פעלה התחנה. אכלוס פרויקט המגורים בתחנה החל במהלך שנת 2021. עיריית הרצליה מתכננת להקים מרכז לחקר שינויי האקלים בחלק משטח התחנה.
הערות שוליים

1 2 3   חנוכת תחנת "אגד" בהרצליה, באתר ארכיון הסרטים הישראלי בסינמטק ירושלים, 1959
↑  מיכאל יעקובסון, תחנה סופית: האם ישראל מוכנה לוותר על התחנות המרכזיות?, באתר Xnet‏, 14 בפברואר 2013
↑  מיטל ליאור-גוטמן, הנת"צ הראשון בשרון ייחנך בשבוע הבא בהרצליה. ומה בהמשך? ראיון עם סמנכ"לית הפרויקט, באתר "צומת השרון", ‏3 בספטמבר 2019
↑  נצבא וגליל-ים ישקיעו 50-40 מיליון דולר בתחנה ומשרדים בהרצליה, באתר גלובס, 18 בינואר 1999
↑  נצבא ודיזנגוף סחר יבנו 350 דירות יוקרה במרכז הרצליה, באתר גלובס, 5 במאי 1997
↑  מאת דוד חיון, ‏אגד תקים מסוף תחבורה בהרצליה על 60 דונם שתרכוש מקיבוץ גליל-ים, באתר גלובס, 10 בפברואר 1999
↑  מיכל סבו-וינברגר, תחנות האוטובוס טוחנות לאט, באתר הארץ, 16 במאי 2003
שלומית צור, עיריית הרצליה הטילה מגבלות  על נצבא בפרויקט התחנה המרכזית, באתר הארץ, 15 בדצמבר 2010
שלומית צור, פרויקט התחנה המרכזית בהרצליה: נצבא תחויב לבצע סקר קרקע וטיהורה, באתר TheMarker‏, 16 בדצמבר 2010
↑  תזכורת:, מגדל או אוטובוס: לאן תפונה ת' מרכזית הרצליה?, באתר ynet, 6 בדצמבר 2012
↑  אורי חודי, ‏הרצליה: מגדלים ושטחי ציבור במקום התחנה המרכזית, באתר גלובס, 3 ביולי 2013
↑   נמרוד בוסו, מגדלים במקום אוטובוסים: אושרה תוכנית הפינוי-בינוי במרכז הרצליה, באתר TheMarker‏, 3 ביולי 2013
↑   נמרוד בוסו, 340 דירות במקום תחנה מרכזית: עיריית הרצליה חתמה על צו הריסה לתחנה, באתר TheMarker‏, 10 במאי 2015
↑   רז סמולסקי, השמאי הכריע: התחנה המרכזית בהרצליה שווה 232 מיליון שקל, באתר TheMarker‏, 28 בדצמבר 2015
↑  לוקאל, התחנה המרכזית בהרצליה הוכרזה כמבנה מסוכן, באתר לוקאל הרצליה, ‏4 במאי 2016 (ארכיון)
↑  התחנה המרכזית בהרצליה הוכרזה כמבנה מסוכן, באתר עיריית הרצליה, 4 במאי 2016
↑  אסנת גורארי טייב, תחנה אחרונה: התחנה המרכזית הישנה בהרצליה נהרסה סופית ופונתה, באתר mynet הרצליה, ‏29 ביוני 2017 (ארכיון)
↑  שלומית צור, ‏התחנה המרכזית בהרצליה תוסב לפרויקט מגורים, באתר גלובס, 4 ביולי 2018
↑  מיטל ליאור-גוטמן, בשורה לנהגים: אושרה הקמת חניון ציבורי בשטח בו פעלה התחנה המרכזית, באתר "צומת השרון", ‏2 בינואר 2019
↑  אייל יצחקי, הפרויקט שנבנה במקום התחנה המרכזית: האכלוס צפוי להתחיל בעוד מספר חודשים, באתר "צומת השרון", ‏19 בינואר 2021
↑  טלטלה בינלאומית: נחשף המרכז שיוקם במקום התחנה המרכזית, באתר אייס, 21 בפברואר 2022
#invoke:Navbox with collapsible groups
אוטובוסים חונים בתחנה המרכזית בהרצליה, דצמבר 1964
שלהבית

| שלהבית |
| --- | --- |
 שלהבית שיחנית
מיון מדעי
ממלכה:: צומח
מערכה:: בעלי פרחים
מחלקה:: דו-פסיגיים
סדרה:: צינוראים
משפחה:: שפתניים
סוג:: שלהבית
שם מדעי
 Phlomis ‏לינאוס, 1753

שַׁלְהָבִית (שם מדעי: Phlomis) היא סוג של צמחים עשבוניים רב-שנתיים שעירים או צמריים במשפחת השפתניים. הסוג מונה 115 מינים הנפוצים באזורים הים-תיכוני והאירנו-טורני באסיה באפריקה ובאירופה. מינים רבים גדלים בטורקיה (34) ובסין (43) בעיקר במחוזות יונאן וסוציאן שבדרום סין. בארץ ישראל מיוצג הסוג על ידי 8 מינים מתוך 12[דרושה הבהרה]. אחד גדל בסיני, אחד בירדן ושניים בחרמון אך נחשבים לנדחים. שלהבית דביקה גדלה בר ומשמשת גם כצמח נוי.
מאפייני הסוג

האבחנה המבדלת בין מיני הסוג אינם בצבע הפרח אלא במספר הפרחים בדור ובצורה ובמבנה של חפי הפרחים.
מיני סוג זה מייצגים צורות חיים שונות: חלקם שיחים, חלקם בני-שיח ומיעוטם עשבים רב שנתיים.
הגבעולים בעלי 4 מקצועות (רְבוּעִים).
העלים נגדיים, פשוטים (אינם מחולקים לאונות), בעלי פטוטרות, ללא לוואים ועם עורקים בולטים במיוחד בצד התחתון למרות השעירות הרבה. בעלים ניכרות תכונות אופייניות לצמחים יובשניים. פניהם גליים ומקומטים, שעירים או צמירים. הם עבים, אך לא בשרניים או גלדניים. עלי הגבעול דומים לעלי הפרחים והם פוחתים והולכים כלפי מעלה הגבעול. שפת העלים תמימה או משוננת או חרוקה.
התפרחת חיקיות (יוצאים מחיקי העלים) מסוג שיבולת. הפרחים ערוכים בדורים בדורים של שניים או יותר לאורך עמוד התפרחת. בין דור לדור ישנו רווח ניכר ביניהם. העלים המלווים את דורי הפרחים יוצרים כעין קערה או סירה מסביב לדור, והם דומים לשאר העלים ואינם לא קוצניים ולא ריסניים.
הפרחים דו-שפתניים (שתי השפות ברורות למדי ונראות יפה מבחוץ), בלתי-נכונים ויושבים או כמעט יושבים. הם דו-מיניים, בעלי 4 אבקנים, ובעלי שחלה עילית, שממנה עולה עמוד עלי שמתפצל לשתי צלקות שוות או לא שוות.
הגביע אינו דו-שפתני, הוא דמוי צינור או צינור-פעמוני, בעל קווי מתאר או חריצי אורך של 5 או 10 או 11 עורקים בולטים. צינור הגביע שעיר מבפנים, דו-שפתני ונראה תכופות כקטוע. הגביע מסתיים ב-5 שיניים קצרות, ישרות ושוות פחות או יותר באורכן, בצורתן ובעמדתן זו לזו. לעיתים שתי השיניים התחתונות ארוכות יותר (למשל בשלהבית דביקה). הרווחים בין השיניים מחודדים כבמשולש או לעיתים רחוקות מפורצים (קהים). הגביע משתייר אחרי הפריחה ועוטף את הפרי עד לעונה הבאה.
הכותרת צהובה, סגולה או לבנה, מאוחת עלים בחלקה ובעלת 2 שפתיים.
צינור הכותרת אינו בולט מתוך הגביע או בולט מעט מתוכו וטבעת שערות מקיפה את לוע הצינור מבפנים.
השפה העליונה של הכותרת שעירה מאוד וזקופה או דמוית גל או דמוית קסדה או סירה וקמורה מאוד (מבנה הקסדה או הסירה אופייני לכל המינים בישראל). השפה התחתונה, שרוחבה 1 ס"מ או יותר, פרושה ובעלת 3 אונות, האונה האמצעית גדולה בהרבה מהצדדיות.
האבקנים, שמספרם 4, מעורים לצינור הכותרת ובולטים הרבה מצינור הכותרת וחבויים מתחת לשפה העליונה. שני האבקנים הקדמיים ארוכים באופן מובהק משני האחוריים ועם מאבקים מעוותים. שני האבקנים האחוריים (העליונים) על פי רוב בעלי תוספת דמוית זיז בבסיסם ועם שני לשכות בכל מאבק. לאבקנים הקדמיים מאבקים מעוותים ואילו לאבקנים האחוריים מאבקים פוריים בעלי שני שקי אבקה בכל אחד.
השחלה עילית ועשויה על פי רוב 4 מגורות ברורות ובכל אחת ביצית אחת. השחלה עשויה משני עלי שחלה המתחלקים בשלב מוקדם על ידי מחיצה מדומה ל-4 מגורות. בין המגורות עולה עמוד עלי שנותר חבוי בתוך הכותרת. עמוד העלי מסתיים בשתי צלקות דקיקות, שבדרך כלל אינן שוות באפן ניכר זה מזה, הקדמית ארוכה פי שניים מהאחורית או לעיתים רחוקות שוות.
הפרי מפרדת, שעשויה 4 פרודות חד-זרעיות, אך לפעמים חלקן מתנוונות. הפרודות חלקות, וסגלגלות (אליפסואידיות) ובעלות שלוש פינות קהות או לעיתים רחוקות קטומות. הפרודות נשמרות בתוך גביע משתייר.
מקור השם שלהבית

פרחי השלהבית גדולים יחסית למשפחה, צהובים ברוב המינים, מרובים, וצפופים בדור, ולכן הם בולטים בזוהרם למרחקים. במרבית המינים צבע הפרחים הוא צהוב, ובמיעוטם לבן או לילך. בארץ ישראל המינים שצבע פרחיהם אינו צהוב הם שלהבית הגלגל ושלהבית הכלאיים. צבעם הצהוב הבולט של הפרחים העניק לסוג את שמו, משום שהוא מזכיר להבת אש. גם השם הלטיני, Phlomis, קרוב לכינוי האנגלי המודרני ללהבה - flame. אחד מהשמות האנגלים העממיים לצמח זה הוא 'Jerusalem sage' - בתרגום חופשי, 'מרוות ירושלים'.
האבקה והפצה

הפרחים מואבקים על ידי דבורים בנוניות וגדולות בעלות חדק ארוך, המסוגלות לאחר הנחיתה על השפה התחתונה להיתחב בין עלי הכותרת, לפרוץ את טבעת השערות בצינור הכותרת ולהגיע אל הצוף בעומק הפרח.
ההפצה באמצעות רוח וזרמי מים. יחידת הפצה של הזרעים היא הגביע, שמשתייר ועוטף את הפרודות. לעיתים מצטרפים ליחידת ההפצה גם עלי הכותרת שקמלים ומשמשים מעין כנף להפצה ברוח. הפרודות נשמרות בתוך הגביע ורק משנרקב הגביע ונהרס במהלך החורף הן מתפזרות ומוכנים לנביטה באביב.
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |

דבורה מהסוג מחושית מאביקה פרח של שלהבית דביקה