stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
סוזאן ואלאדון
קריירה > כציירת > הישגים

הציור המוכר הראשון בחתימתה של ואלאדון שנשמר, הוא דיוקן עצמי מ-1883, מצויר בפחם ופסטל. בין 1883 ל-1893 יצרה בעיקר רישומים. המודלים הראשונים שלה היו קרובי משפחה, בייחוד בנה, אימה ואחייניתה. ציור העירום הנשי הראשון שלה בוצע ב-1892. ב-1895, סוחר האמנות פאול דורנד-רואל הציג קבוצה של 12 תחריטים שיצרה ואלאדון המציגים נשים בשלבים שונים של התאפרות וטיפוח. לאחר מכן החלה להציג באופן קבוע בגלריית ברנהיים ג'ון בפריס. ואלאדון הציגה לראשונה בסלון דה לה נשיונל ב-1894. החל מ-1909 הציגה גם ב-Salon d'Automne, והחל מ-1911 ב-Salon des Independants. בין השנים 1933–1938 הציגה ב'סלון האמניות' (Salon des Femmes Artistes). דגה היה הראשון המוכר כמי שרכש ממנה ציורים, ואף הציג אותה בפני אספנים נוספים בהם דורנד-רואל ואמברויז ולארד. דגה לימד אותה גם את המיומנות של חריטה בחומר-רך.
ואלאדון יצרה לאורך הקריירה שלה כ-300 רישומים ולמעלה מ-450 ציורי שמן. ציוריה מצויים בין היתר באוסף מרכז ז'ורז' פומפידו בפריז, מוזיאון גרנובל ומוזיאון המטרופוליטן לאמנות בניו יורק.
קריירה > כציירת > סגנון

ואלאדון עבדה בעיקר עם צבעי שמן, עפרונות שמן, פסטלים וגיר אדמדם. היא לא עשתה שימוש בדיו או בצבעי מים, כיוון שהחומר היה נוזלי ומתפשט מדי לטעמה. ציוריה של ואלאדון מציגים צבעים עשירים ועזים, משיכות מכחול פתוחות שפעמים רבות נלווים להם קווים שחורים מובהקים התוחמים ומגדירים את הצורות. היא עשתה שימוש בקווים שחורים כדי להדגיש את מבנה הגוף. היא השתמשה בקווים אלה גם כדי להדגיש את משחק האור על קימורי הגוף.
הדיוקנאות העצמיים שלה, הפורטרטים, ציורי העירום, הנוף והטבע הדומם מנותקים מהאפנות והמגמות שאפיינו את האמנות האקדמית של זמנה. הנושאים של ציוריה מתכתבים עם נושאי האמנים הגדולים שקדמו לזמנה: נשים מתרחצות, עירום בשכיבה, וסצנות בפנים הבית. עם זאת, ציורי העירום עצמם חורגים על פי רוב הרחק מהנורמות של הז'אנר הגברי . ציוריה מתפרשים בצורה שונה, סותרת לעיתים או מעוררת שאלות על הז'אנר. רבים מתארים תחושה של רגשיות תוססת, הנובעת מציוריה, כתוצאה מההתבוננות הייחודית לה שנוצרה מהיכרותה האינטימית עם הגוף הנשי של מושאיה. בדומה לוואלאדון, גם ברת מוריזו ומרי קאסאט ציירו בעיקר נשים, אך בשל היותן בנות המעמד הבינוני בחברה הצרפתית באותה עת לא יכלו לצייר את הגוף העירום (נשי כגברי). על כל פנים, בניגוד לאמניות האחרות בנות תקופתה, ואלאדון ציירה גם דיוקנאות עצמיים רבים שלה בעירום, לאורך שנות עבודתה. המאוחרים מביניהם מלאים בכנות ומציגים גם את תהליך ההזדקנות של גוף האמנית.
מקובל לחשוב כי הניסיון שלה עצמה כמודל וכאמנית אפשרה לה לנתח את התהליך שבו הופך הגוף ותנוחתו לאובייקט בעיני המתבונן ביצירת האמנות, והשפיע על ההבנה שלה ונקודת המבט שלה על נשים ועל הגוף הנשי. ואלאדון נחשבת כ'פולשת' בעמדתה כאישה המציירת עירום נשי בתקופתה. מעמדה אפשר לה להיכנס למרחב אמנותי גברי דרך עבודתה כמודל ואחרי כן להופיע כאמנית בחוגי האמנים הגברים שהכירוה. דווקא היעדר ההשכלה האקדמית אפשרה לה לחוש חופשייה יותר לשבור מוסכמות. ציוריה מבטאים התנגדות לסטריאוטיפיזציה והאידיאליזציה של הגוף הנשי, מעמד הנשים והמיניות המדומיינת שלהן, באמצעות ניכוס עצמי והצגת הגוף הנשי מנקודת מבט נשית.
מורשת פמיניסטית

כאחת האמניות הצרפתיות המתועדות ביותר מראשית המאה ה-20, מכלול חייה ויצירתה של ואלאדון עוררו התעניינות רבה בקרב פמיניסטיות והיסטוריוניות, בייחוד תוך מתן דגש על ייחודיותה הנשית. הציור שלה המתנגד לאידיאליזציה ולהסתכלות אקדמית על גוף האישה ועל עירום נשי עורר עניין בעבודותיה. בניגוד לבת תקופתה מרי קאסאט, ואלאדון לא הגדירה עצמה כפמיניסטית. אף על פי כן נבחנו עבודותיה ואומצו על ידי פמיניסטיות לאורך השנים.
גלריה מציורייה

אדם וחוה, 1909
אישה עירומה עם צעיף כחול, 1930
דיוקן עצמי, 1883
בני בגיל 7
דיוקן עצמי, 1893
עירום, 1895
פורטרט של אריק סאטי, 1893
האמבט, 1908
עירומות, 1919
פרחים ושולחן עגול, 1920
פורטרט של מוריס אוטרילו
פורטרט הצייר מוריס אוטרילו, 1921
טבע דומם בטוליפ וקערת פירות, 1924
זר פרחים, 1928
טבע דומם עם סל תפוחים וואזת פרחים, 1928
ילדה קטנה לפני החלון, 1930
ריקוד בבוגיבל של רנואר. הרקדנית היא סוזאן ואלאדון
הנאות החיים, סוזאן ואלאדון 1911
השלכת הרשת, סוזאן ואלאדון, 1914
טאג' אטוואל

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1987 (בת 38 בערך) נוריץ', הממלכה המאוחדת 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 מקום לימודים:  יורק קולג' 
 פרופיל ב-IMDb
 
טאג' אטוואל (באנגלית: Taj Atwal; נולדה ב-1987) היא שחקנית בריטית, שהופיעה בסדרות הטלוויזיה "סטלה", "במועדון", "שחיתות" ו-"The Syndicate".
ביוגרפיה

אטוואל נולדה בנוריץ' ב-1987. כשהייתה בת שבע עברה אטוואל עם אמה ליורק. היא השתתפה בהצגות בבית הספר איזינגוולד שבו למדה. בגיל 16 עזבה את הבית וחייתה במשך שנתיים עם מתנדבים בארגון הצדקה SAS. בין השנים 2004 ל-2007 למדה אטוואל ביורק קולג', והצטיינה בתחומי המחול ואמנות הבמה. בהפקה של סיום הלימודים שיחקה בתפקיד אניטרה במחזה "פר גינט". אחר כך למדה בבית הספר למשחק בגילפורד.
ב-2013 גילמה אטוואל את אמאני סארין, מורה הסובלת מהתקרחות בשל לחץ נפשי, ומעמידה פנים שהיא חולת סרטן, בסדרת הטלוויזיה "Moving On". תפקידים נוספים שלה היו ג'סמינדר בסדרה "סטלה", וג'סמין בסדרה "במועדון", והשוטרת טטלין סוהוטה בעונה החמישית של הסדרה "שחיתות" משנת 2019. אחר כך עזבה את הסדרה, והצטרפה לצוות שחקני הסדרה "The Syndicate".
בתיאטרון שיחקה אטוואל בתפקיד מינה במחזה "מזרח הוא מזרח" (2014 - 2015), ובתפקיד ריטה בהפקה של המחזה "ריטה, סו ובוב גם" משנת 2018. ב-2019 הייתה לפטרונית של תיאטרון Theatre@41 שביורק.
פילמוגרפיה

| שנה | שם | שם באנגלית | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2012–2016 | סטלה | Stella | ג'סמינדר |  |
| 2013 |  | Moving On | אמאני סארין | בפרק "The Value" |
| 2014–2016 | במועדון | In the Club | ג'סמין | סדרת טלוויזיה |
| 2015–2016 |  | Thunderbirds Are Go | מדליין למייר |  |
| 2016 |  | The Break | מושירה | בפרק "Breaking the Code" |
| 2017 |  | No Offence | טוליפ פאנסר |  |
| 2018 |  | Death on the Tyne | טרייסי | תפקיד משנה |
| 2019 | שחיתות | Line of Duty | השוטרת טטלין סוהוטה | עונה חמישית |
| 2019 |  | The Diary of My Broken Vagina |  | All 4 |
| 2020 |  | Van der Valk | אמינה וזפירה ג'בארה | סדרת טלוויזיה (פרק אחד) |
| 2020 |  | Truth Seekers |  |  |
| 2021 |  | The Syndicate | רוקסי וארמה |  |
| 2022 | נקמה ללא מעצורים | Memory | לינדה אמיסטד |  |
| 2022 | מה הקשר לאהבה? (אנ') | What's Love Got to Do with It? | סומירה |  |
| 2022 | שיחת חירום | The Control Room | לי | מיני-סדרה |
| 2022–2023 |  | Hullraisers | ראנה | תפקיד ראשי (2 עונות); 12 פרקים |
תפקידים בתיאטרון

| שנה | שם | שם באנגלית | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2014–2015 | מזרח הוא מזרח | East is East | מינה | טרפלגר סטודיוס |
| 2016 | לחנך את ריטה | Educating Rita | ריטה | תיאטרון האל טראק |
| 2018 | ריטה, סו ובוב גם | Rita, Sue and Bob Too | ריטה | תיאטרון רויאל קורט |
פרסים ומועמדויות

| שנה | פרס | קטגוריה | פרויקט | תוצאה | מקור |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2024 | פרס באפט"א לטלוויזיה | הופעת הקומדיה הנשית הטובה ביותר | Hullraisers | מועמדות |  |
רועי בקל

רועי בקל (נולד ב-7 באוקטובר 1987) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת הקשר.
קריירה

בקל התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של מכבי פתח תקווה. ב-13 באוגוסט 2006 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון, בניצחון 0-1 על בני יהודה תל אביב במסגרת גביע הטוטו. עד לסיום העונה ערך בסך הכל ארבע הופעות בגביע הטוטו. ב-8 במרץ 2008 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל, בהפסד 3-0 למועדון ספורט אשדוד. בקיץ 2009 הושאל להפועל רמת השרון. מהליגה הלאומית. ב-13 בנובמבר 2009 הבקיע את שער הבכורה שלו בקריירה, בהפסד 5-3 להכח עמידר רמת גן במסגרת גביע הטוטו. בקיץ 2010 חזר למכבי פתח תקווה, וכבש שני שערים ב-24 הופעות בליגת העל.
בקיץ 2011 חתם באלקי לרנקה מליגת העל הקפריסאית. בעונתו הראשונה במועדון שותף רק ב-12 משחקים והבקיע שער אחד, ובעונתו השנייה ערך 23 הופעות וכבש שלושה שערים. בקיץ 2013 חזר לישראל וחתם במועדון ספורט אשדוד. ב-1 בספטמבר 2013 כבש את שער הבכורה שלו במועדון, בניצחון 2-3 על מכבי חיפה. ב-28 בינואר 2014 הבקיע צמד בניצחון 1-2 על מכבי תל אביב במסגרת גביע המדינה, ובסך הכל כבש בעונה זו שבעה שערים בכל המסגרות. באוקטובר 2014 קרע את הרצועה ולא חזר לשחק עד תום העונה. בסיום העונה פרש ממשחק פעיל.[דרוש מקור]
הערות שוליים

↑  רועי בקל – פרטי שחקן, באתר ההתאחדות לכדורגל בישראל
בטי שטוב

| --- | --- |

 לידה:  24 ביוני 1945 (בת 79) רוטרדם, הולנד 
 מדינה:  הולנד
 מקום מגורים:  ברסחאט 
 גובה:  1.80 מטרים
 יד חובטת:  ימני 
 סה"כ פרסים שצברה:  1,047,356 דולר אמריקאי 
 יחידים
 מאזן קריירה:  151-190
 דירוג שיא:  5 (1977)
 זוגות
 מאזן קריירה:  0–1 
 זכיות בטורנירים:  75
 שיאי גראנד סלאם
 זכיות 10 (6 בזוגות נשים, 4 בזוגות מעורבים)
 אליפות אוסטרליה הפתוחה:  הסיבוב השלישי (1967, 1980)
 אליפות צרפת הפתוחה:  הסיבוב השלישי (1971, 1972,1973,1979, 1965)
 וימבלדון:  גמר (1977)
 אליפות ארצות הברית הפתוחה:  חצי הגמר (1977)
 
בטי שטוב (בהולנדית: Betty Flippina Stöve; ‏ נולדה ב-24 ביוני 1945) היא עבר טנסיאית הולנדית. היא זכתה 10 פעמים בתחרויות גראנד סלאם בתחרויות הנשים וזוגות מעורבים.
ביוגרפיה

בטי שטוב נולדה בעיר רוטרדם, הולנד בשנת 1945. בסוף שנות ה-60 של המאה ה-20 היא חלתה ועקב סיבוכי המחלה היא לא התאמנה במשך 18 חודשים. הרופאים המליצו לעזוב את הטניס התחרותי אך בטי שטוב חזרה וזכתה להצלחה.
בשנת 1977 בטי שטוב הגיעה לגמר אליפות וימבלדון אך הפסידה לוירג'יניה וייד ושיחקה בחצי הגמר באליפות ארצות הברית הפתוחה.
בטי שטוב הייתה טניסאית זוגות מצליחה. בתחרות זוגות נשים היא הגיע ל-14 גמרים בתחרויות גראנד סלאם. היא ניצחה 6 פעמים (עם בילי ג'ין קינג, פרנסואז דיר, מרטינה נברטילובה וונדי טרנבול).
בתחרויות זוגות מעורבים שטוב שיחקה ב-13 גמרים וזכתה ב-4 פעמים לצד פרו מקמילן.
שטוב הייתה חברה בנבחרת גביע בילי ג'ין קינג של הולנד משנת 1966 ועד לשנת 1983. עם הנבחרת היא שיחקה בשלב חצי הגמר.
לאחר פרישה שטוב הייתה מאמנת של האנה מנדליקובה וטניסאיות נוספות.
שטוב נבחרה לוועדה מנהלת של איגוד הטניס העולמי והייתה אישה ראשונה בוועדה.
בשנת 1989 ביחד עם האנה מנדליקבה הם כתבו ספר Total Tennis.
מרואן כבהא

מרואן כבהא (בערבית: مروان كبها; נולד ב-23 בפברואר 1991) הוא כדורגלן ערבי-ישראלי המשחק בעמדת הקשר האחורי בקבוצת הפועל אום אל פאחם.
קריירת מועדונים

כבהא ששיחק בקבוצות הילדים והנערים של מכבי תל אביב ומכבי ברקאי והגיע בגיל 17 לקבוצת הנוער של מכבי פתח תקווה. ב-3 באפריל 2010 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל, בתיקו 2-2 מול הפועל עכו, כאשר נכנס כמחליף בדקה ה-90 של המשחק. ב-31 ביולי 2010 הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת, בניצחון 3–1 נגד הפועל רמת גן במסגרת גביע הטוטו. בעונת 2011/2012 הפך לחלק משמעותי בהרכב הקבוצה. ב-17 בספטמבר 2011 הבקיע את שער הבכורה שלו בליגת העל, בתיקו 1-1 נגד הפועל פתח תקווה. הוא היה שותף לירידה של המועדון בסיום העונה לליגה הלאומית. ב-14 בספטמבר 2012 קיבל כרטיס אדום ראשון בקריירה, בניצחון 1–0 נגד הפועל כפר סבא. בסיום עונת 2012/2013 חזר עם מכבי פתח תקווה לליגת העל.
ב-26 במאי 2015 חתם לשלוש שנים בקבוצת מאריבור, אלופת סלובניה. ב-14 ביולי 2015 ערך את הופעת הבכורה שלו במאריבור בניצחון 1–0 נגד אסטנה במסגרת מוקדמות ליגת האלופות. בעונתו הראשונה בקבוצה כבש שער אחד ב-30 הופעות בלליגת העל הסלובנית, וזכה עם הקבוצה בגביע. בעונתו השנייה בקבוצה כבש שער אחד ב-20 הופעות ליגה וזכה עמה באליפות, ובקיץ 2017 העפיל עמה לשלב הבתים של ליגת האלופות, לאחר שבמשחקי המוקדמות הדיחה את הפועל באר שבע.
ב-31 בינואר 2018 חזר לישראל וחתם לארבע וחצי שנים בהפועל באר שבע. ב-10 במרץ 2018 כבש את שער הבכורה שלו במועדון, בניצחון 2–0 על בני סכנין. בסך הכל כבש שער אחד ב-11 הופעות עד תום עונת 2017/2018, וזכה עם הקבוצה באליפות. בעונת 2018/2019 ערך 32 הופעות ליגה וכבש שער אחד.
ב-28 ביולי 2021 חתם בבני סכנין.
ב-11 ביוני 2023 חתם במכבי בני ריינה.
ב-4 בפברואר 2024 חתם במכבי יפו לעונה וחצי.ב-6 ביולי 2024 חתם בהפועל אום אל פאחם.
קריירת נבחרות

לזכותו של כבהא 14 הופעות במדי הנבחרת הצעירה של ישראל עד גיל 21. ב-17 בנובמבר 2010 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הצעירה, בניצחון 1–2 מול בלארוס. השתתף עמה גם באליפות אירופה לנבחרות צעירות שנערכה בישראל ביוני 2013, ואת הופעתו האחרונה בנבחרת הצעירה ערך במשחק הראשון בטורניר, שהסתיים בתיקו 2–2 מול נורווגיה.
ב-26 באוגוסט 2017 זומן לראשונה בקריירה לנבחרת ישראל הבוגרת, ואת הופעת הבכורה שלו ערך ב-2 בספטמבר 2017, במשחק מול מקדוניה במסגרת מוקדמות מונדיאל 2018.
חיים אישיים

כבהא נולד בכפר עין אל-סהלה, ישראל, למשפחה ערבית-מוסלמית. מגדיר את עצמו כ"ערבי-פלסטיני ישראלי".
נשוי ואב לשתי בנות.
תארים

אליפות המדינה: 2017/18
גביע המדינה: 2019/20
ראו גם

משפחת כבהא
הערות שוליים

↑  אחרי ששוחרר מריינה: מרואן קבהא חתם לעונה וחצי במכבי יפו, באתר וואלה, 4 בפברואר 2024
↑  Maribor has 100,000 new fans, NK Maribor.com
שמעון שירזי

שמעון שירזי, ינואר 2013
שמעון שירזי (נולד ב-1968 בתל אביב) הוא מפיק מסיבות ישראלי שהתפרסם במיוחד הודות למסיבות הנושא ומסיבות הגייז שהפיק ועיצב מאז 1991.
חייו

שירזי נולד בלב העיר תל אביב. משפחתו התגוררה ברחוב שינקין. אימו עבדה כמארחת במועדון של רפי שאולי (מקים מועדון הלילה הראשון בישראל). אביו, זקי שירזי, הקים בשנות ה-70 וה-80 תפאורות לסרטים ישראלים כמו "קזבלן", "מציצים", "הבית ברחוב שלוש" ו"חגיגה לעיניים", וגם להפקות בינלאומיות שצולמו בארץ (מחץ הדלתא, רמבו 3 והמיני סדרה משה שצולמה בסנטה קתרינה שבסיני). שירזי הצעיר התלווה לאביו אל הסטים שהקים, ונגע בבוהמה התל אביבית שעימה היו הוריו מקושרים. לאחר שבבית הספר ארגן מסיבות, הצטרף לרשת האופנה "ראש אינדיאני". תחילה היה מתאם אופנה, אך תוך זמן קצר הפך למעצב תצוגות אופנה.
ב-1991 הוזמן באופן חד פעמי לעצב מסיבה ב"מועדון הפינגווין" בתל אביב שיועדה למשוך אליה את הקהל החד מיני, אותו קהל המהווה גם היום את קהל היעד המרכזי לו מופנות מסיבותיו. את המסיבות הפיק ביחד עם דודתו, אילנה שירזי ועופר ניסים. מסיבת חוף שהפיק באולם הקטן זכתה להצלחה משמעותית הודות לקונטיינר של חול ים שנשפך ופוזר במועדון וגם איש הארטיק מהחוף שהוזמן. לאחר שעיצב מספר מסיבות נוספות, בחר לעזוב את עולם האופנה והקדיש את זמנו לעיצוב מסיבות.
את הקפיצה הגדולה בהפקות חווה שירזי לאחר שנתקל בחסמים ביורוקרטים שמנעו ממנו לערוך מסיבות בתל אביב, ולכן בחר לנדוד למועדון "האומן 17" בירושלים. המעבר מאולמות בתי הקולנוע והמרתפים האותנטיים והחמים אותם אכלס עד אותה עת בתל אביב, למבנה תעשייתי גדול ומשוכלל היה חד. לראשונה, מצא אולם גדול שיכול היה להכיל אלפי משתתפים ויותר מכל – לאפשר את הקמתן של תפאורות עצומות שטרם נראו במסיבות הישראליות.
בשנת 2011 גייס ארגון בלה דואגת אנשי לילה מובילים למען המאבק להעלאת המודעות ל-HIV והפיק לוח שנה "בלה דואגת" בהשתתפותם. אנשי לילה רבים ומובילים התגייסו למאבק והצטלמו ללוח השנה של "בלה דואגת" לאותה השנה.[5] בין המשתתפים היו: שירזי עצמו, אליוט, טלולה בונט, קיי-לונג ומובילי דעת קהל ואנשי לילה נוספים בקהילה הגאה.
בינואר 2013 נפתחה בבית העיר בתל אביב התערוכה "חותמת לילה" (אוצרת ראשית: איילת ביתן שלונסקי), שהוקדשה ליצירתו של שירזי המעצב לא רק את המסיבות שמפיק, אלא תרבות לילה שלמה שזכתה להציב את ישראל ככוח מוביל בתרבות המועדונים בעולם.
ביוני 2015, במלאת 40 שנה לאגודת הלהט"ב, זכה שירזי להיכלל בין 40 המשפיעים בתולדות קהילת הלהט"ב.
ראו גם

הזמן הוורוד (סרט)
לקריאה נוספת

ניסן שור, לרקוד עם דמעות בעיניים: ההיסטוריה של תרבות המועדונים והדיסקוטקים בישראל, תל אביב: רסלינג, 2008.
הערות שוליים

↑  ג'ורג' אבני שיר נחמיאס, ‏היכל הקהילה 2015: 40 המשפיעים בתולדות הקהילה, באתר ‏מאקו‏, 7 ביוני 2015
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987011525767705171  MusicBrainz: 3424a9cb-5e4d-40f9-92c3-880d2802d261  VIAF: 20166234331396042660   WorldCat (עם VIAF): 20166234331396042660
חמאס עיראק

סמליל חמאס עיראק
חמאס עיראק (בערבית: حماس العراق) הוא ארגון חמוש המבוסס בעיראק ומשתייך לאסלאם הסוני הארגון נוסד עם פרישת אנשיו מבריגדת מהפכת 1920 ב-18 במרץ 2007. ב-2014 הארגון חבר לארגון חמאס שבעזה. בעקבות עלייתה של המדינה האסלאמית נהרגו בארגון מנהיגים ומפקדים של הארגון, אך בעזרה של חמאס ואיראן שיקם את עצמו. ב-16 ביוני 2015 חייליו עזרו לצבא עיראק לשחרר את העיר פלוג'ה מהמדינה האסלאמית שיגיעו למוסדות של העירייה.
הקבוצה מייחסת לעצמה מעשי חבלה שונים נגד חיילי ארצות הברית השוהים בעיראק. מנגד, בריגדת מהפכת 1920 טוענת כי הארגון סייע לכוחות ארצות הברית במתקפה שביצעו על פעילי אל-קאעידה במחוז דיאלא שבעיראק. ב-11 באוקטובר 2007 חבר הארגון למועצה פוליטית התומכת במאבק מזוין נגד כוחות ארצות הברית שבעיראק.
בשנת 2007 הארגון פרסם משנה אידאולוגית, בה נכתב:
"התנועה מאמינה בג'יהאד מזוין כאמצעי לגירוש הכובש, וקוראת לדעת הקהל וסוכנויות ומוסדות בינלאומיים לכבד זכות זו ... זכות של כל העמים להתנגד לכיבוש, ולהבחין בין זה לבין פשעים חמושים אשר יעדם הוא באזרחים חפים מפשע".
"אנו מאמינים בקשר הכרחי בין מאמצים הצבאיים ופעילות פוליטית – שני מכשירי תמיכה הדדית להשגת היעדים של התנגדות לשחרור וגאולה ומניעת התנועות הפונדמנטליסטיות מקצירת הפירות של ההתנגדות."
"אנחנו מאשרים את נחיצות המשך ההרג עד ליציאתו של החייל האחרון מהצבאות הכובשים, ולא לנהל משא ומתן עם האויב אלא בהסכמת הפלגים של הג'יהאד וההתנגדות העיראקית; ובנסיבות והתנאים המתאימות".
ב-2014 חבר חמאס עיראק לארגון חמאס בעקבות מלחמה מול המדינה האסלאמית. אחד מההישגים שלהם הוא כיבוש העיר פלוג'ה עם צבא עיראק מידי המדינה האסלאמית. בה חיילי הארגון וחיילי צבא עיראק הניפו את דגל עיראק בבניין העירייה. אזורים גדולים של עיר נמצאים בשליטת מדינת עיראק. שאזורים אחרים נלחמים מול המדינה האסלאמית. יש דיווחים שהארגון נשבע אימונים למדינת עיראק.
הערות שוליים

↑  SITE Publications: Rival groups claim success in shooting down US helicopter
↑  Iraqi Resistance Report for events of Sunday, 26 August 2007
↑  1920 Revolution Brigade memo denying involvement in Diyala Operations
↑  Iraq insurgent groups form one council, Yahoo
ערך זה הוא קצרמרבנושא טרור. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
גיל האחריות הפלילית

גיל מינימום של אחריות פלילית לפי מדינה
גיל האחריות הפלילית היא מסגרת תחומים במשפט הפלילי, אשר קובעת את אחריותו הפלילית של אדם ביחס ישיר לגילו. נאשם אשר בעת ביצוע עבירה נמצא מתחת לגיל האחריות הפלילית, במיקום הגאוגרפי בו הוא נשפט, פטור מנשיאת אחריות פלילית.
על פי המשפט המקובל, הגנה זו באה לידי ביטוי כמערכת חזקות בדוקטרינת דולי אינקפקס, במסגרתה נקבע כי ילד שנמצא מתחת לגיל שבע, נחשב כמי שאינו מסוגל לבצע פשע. החזקה הייתה חד משמעית, ואסרה על התביעה להציג ראיות לכך שלילד קיימת יכולת להעריך את טיב מעשיו העברייניים. על פי הדוקטרינה, ביחס לקטינים בגילאים שבע עד ארבע עשרה, נקבע כי נקודת המוצא תהא כי הם אינם מסוגלים לבצע פשע, אולם על התביעה לא נבצר מהפרכת טענה זו. בידי התביעה יכולת התגברות על החזקה, כאשר הוכיחה כי הילד הבין את מעשיו והבין את תכליתם השגויה. אם לא הצליחה התביעה להוכיח טענה זו, רשאי הקטין לבקש לדחות את האישומים שהוגשו נגדו, בסיום מצג הראיות מטעם התביעה. באנגליה ובוויילס, בוטלה הדוקטרינה בשנת 1998, אולם נמשך השימוש בה בתחומי שיפוט אחרים.
שימוש במונח

שימוש במונח "גיל האחריות הפלילית" נעשה בהתאם לתחום השיפוט הגאוגרפי בו נערך ההליך הפלילי. וביחס לתנאים של גיל האחריות להליך דיוני, גיל האחריות לביצוע מעשה, גיל האחריות הפלילית וגיל המחויבות. היסוד ההגיוני העומד מאחורי חוק זה דומה להיגיון העומד מאחורי הגנת חוסר השפיות, באופן בו הוא מסיר אחריות פלילית מפני אלו שאין ביכולתם להכיל ולהבין באופן תפיסתי את המהות של מעשה שאינו כחוק.
גיל האחריות הפלילית במדינות שונות

באחריות הפרלמנט לחוקק חוקים אשר מציבים את גבולות המותר והאסור. בהקשר זה, חוקים נוטים להשתמש בביטוי "גיל האחריות הפלילית" בשני אופנים שונים:
הגדרה לתהליך התמודדות של המערכת עם עבריין לכאורה, כאשר טווח הגילאים מציין את הפטור של ילד מפני העמדה לדין ומתן עונש כנהוג בדין לעניין אדם בוגר. מרבית המדינות מפתחות מערכות משפט מיוחדת לגילאי הנוער, במקביל למערכת המשפט הפלילית למבוגרים, המבוססת בעיקרה על צורכי רווחה ומכירה בקטין כזקוק לטיפול.
התייחסות לגיל הקטינות ביחס ליכולת הגופנית, הפיזית, של ילד לבצע פשע. במסגרת הגנת הקטינות, ייתכן וילד יוגדר ככזה שאין ביכולתו לבצע מעשה בעל אופי מיני, לאור גילו.
לפיכך, באחריות כל מדינה לשקול מהם הקריטריונים לפיהם ייקבע כי קטין ביצע עבירה, ובהינתן תשובה זו, מה יהיה האמצעים המתאימים ביותר להתמודדות עם המצב הנתון. כאמור, בחלק מהמדינות נוצר קשר בין הגנת הקטינות לבין הגנות אחרות המסירות אחריות מן המבצע, על רקע מחלת נפש. הבחנות בין ילדים, עבריינים צעירים, קטינים וכדומה להם, משמשות להצבת נקודות שונות של חוסר כשירות לעמוד לדין.
דיון

כאמור, על כל מדינה לשקול את אופי החברה שלה ולהחיל את השקפה זו במסגרת המשפט הפלילי, באופן שיבטא את קביעתה לעניין הגיל בו התנהגות אנטי-חברתית מצמיחה שורשים. חברות מסוימות יקלו ראש ביחס למבצעי עבירה שנמצאים בגיל הקטינות, וימנעו מחשיפתם למערכת החוק הפלילי, לפני שמוצו כל אמצעי התגובה האחרים. לפיכך, אותן מדינות אינן מטילות אחריות על המעשים והמחדלים שהיו מוגדרים כפליליים לו היה המבצע בגיל בגרות, ומכאן שאין יכולת לתבוע את הקטין בדין הפלילי. עם זאת, ועל אף שלא נקבעת אחריות פלילית, ניתן ליישם היבטים אחרים של החוק. לדוגמה, בנורווגיה, עבירה של קטין שגילו מתחת לחמש עשרה שנים, נחשבת לרוב כסימפטום לבעיות התפתחותיות. השקפה זו מעודדת את הרשויות הסוציאליות לפעול לטובת הילד, על מנת להבטיח את התפתחותו החיובית. אמצעים אלו נעים בין ייעוץ פסיכולוגי לבין השמה ביחידה לטיפול מיוחד, בהתאם לנסיבות הכוללות של הילד, ולאו דווקא ביחס ישיר לחומרת מעשיו.
התייחסות לקטינים ככאלו שאינם מסוגלים לבצע פשעים אינה משקפת את הלך הרוח המודרני. לפיכך, אם הצדקה זו סוברת כי ילדים מתחת לגיל מסוים אינם בעלי יכולת לעמוד על היסוד הנפשי המתקיים בליבה של עבירה פלילית, אז בהתחשב בעובדה כי בני אדם שונים מתפתחים פיזית ואינטלקטואלית בקצב שונה, אז יכולות להיווצר הצדקות שונות ביחס לגילאים נוספים. עם זאת, דעת הציבור כי ילדים לא ראויים להיחשף לעונש פלילי באותו אופן כמו מבוגרים, עומדת בעינה. לילדים אין ניסיון חיים, והם אינם בעלי יכולות נפשיות ואינטלקטואליות כמבוגרים.
בחודש יוני 2019, הועלה בסקוטלנד גיל האחריות הפלילית מגיל שמונה לגיל שתים עשרה, על מנת להתאימו לגיל התביעה הפלילית. באנגליה, בוויילס ובצפון אירלנד, גיל האחריות הפלילית הוא עשר שנים, בהולנד וקנדה גיל האחריות הפלילית הוא שתים עשרה שנים. בשוודיה, פינלנד ונורווגיה נקבע הגיל לחמש עשרה שנים. בארצות הברית הגיל משתנה בין מדינות, למשל גיל שש שנים בדרום קרוליינה וגיל שבע שנים בשלושים וחמש מדינות נוספות. כמו כן, גיל אחת עשרה שנים הוא הגיל המינימלי בעבירות פדרליות.
ברומא, הצדדים באמנה שנקבעה בחוק בית הדין הפלילי הבינלאומי לא הצליחו להסכים על גיל מינימלי לאחריות פלילית. לפיכך, הם בחרו לפתור את השאלה באופן פרוצדורלי והכלילו את סמכותו של בית המשפט לקבוע את הדין באופן ספציפי כאשר מדובר באדם מתחת לגיל שמונה עשרה.
ישנן מדינות המסרבות להגדיר גיל מינימלי קבוע, אלא נותנות בידי התובע או השופט את שיקול הדעת לקבוע האם הילד או המתבגר, אשר ביצע עבירה מסוימת, הבין כי מעשיו היו שגויים. אם הנאשם לא עמד על טיב מעשיו, ייתכן שאין הצדקה להתייחס אליו כבעל אשמה פלילית. ניתן להכיר בחוסר אשמה של מבצע עבירה, באמצעות הסתמכות על פסקי דין המטילים עונשים פליליים מקלים או מורים על התאמה טיפולית למבצע העבירה. כאשר נידונה שאלת האחריות ההורית, ניתן לממשה במסגרת ההליך המשפטי כנגד קטין על ידי הליכים פליליים נפרדים נגד ההורים בגין הפרת חובותיהם כהורים.
סוגיית מאסר קטינים

במשפט הפלילי, נהוג לסבור כי הקטין לא מבוגר דיו כדי להיות אחראי למעשיו הפליליים. הסוגיה העולה היא, מתי ראוי להעניש קטין כמבוגר על פשע שביצע בהיותו קטין (כהגדרת אותה המדינה בה נשפט), או האם ישנו פתרון טוב יותר עבור הקטין, כדוגמת הליך טיפולי.
סוגיית מאסר קטינים > בתי משפט לנוער

במדינות מסוימות קיים בית משפט לנוער, במסגרתו משתמש בית המשפט כבעל סמכות שיפוט מיוחדת המופקדת לשיפוט תיקים פליליים הנוגעים לפשעים שבוצעו על ידי מי שטרם הגיע לגיל מסוים, כהגדרתה של כל מדינה. אם יורשע קטין בבית משפט לנוער, ימצא כי הוא "אחראי" למעשיו, וזאת בניגוד להטלת אחריות בעבירה פלילית במסגרת הליך שיפוטי לבגיר, בו מבצע העבירה נמצא "אשם". לעיתים, בתחומי שיפוט מסוימים (כמו ארצות הברית) ניתן להעמיד קטין לדין כבגיר.
ראו גם

קטין
בית משפט לנוער
האדם הסביר
לקריאה נוספת

מהאר ג'רי: "גיל ואחריות פלילית" 2005 כרך ב', כתב העת למשפט פלילי באוהיו גיליון 493.
דוחות CRC במדינות מרכז ומזרח אירופה (1992-1996); שפיטת קטינים ועבריינות נוער, 1995
יישום מנדטים של האו"ם לצדק נעורים ב־ESCAP, שנת 1994.
Geert Cappelaere, המרכז לזכויות ילדים, אוניברסיטת ג'נט, בלגיה.
הערות שוליים

↑  Department, Law Lords. "House of Lords - R v JTB (Appellant) (on appeal from the Court of Appeal (Criminal Division))". publications.parliament.uk. נבדק ב-21 במרץ 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Ranson, Stewart. "Public accountability in the age of neo‐liberal governance." J. Education Policy 18.5 (2003): 459-480.
↑  Platt, Anthony, and Bernard L. Diamond. "The origins of the right and wrong test of criminal responsibility and its subsequent development in the United States: An historical survey." Cal. L. Rev. 54 (1966): 1227.
↑  STATTIN, HEKAN, and David Magnusson. "Stability and change in criminal behaviour up to age 30." British Journal of Criminology 31.4 (1991): 327-346.
↑  Ferreira, Nuno. "Putting the age of criminal and tort liability into context: A dialogue between law and psychology." The International Journal of Children's Rights 16.1 (2008): 29-54.
↑  Roberts, Caton F., Stephen L. Golding, and Frank D. Fincham. "Implicit theories of criminal responsibility: Decision making and the insanity defense." Law and Human Behavior 11.3 (1987): 207.
↑  Dalby JT. (1985). "Criminal liability in children". Canadian Journal of Criminology. 27: 137–145.
↑  Criminal Justice and Licensing (Scotland) Act 2010, s 52; Easton S and Piper C (2012). Sentencing and Punishment: The Quest for Justice (3rd ed.) Oxford: Oxford University Press. p. 256. ISBN 0-19-969353-6
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4183478-1  NKC: ph644084