stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אישטוואן קנדי
עבודותיו העיקריות

המדריך לרופא המפעל (עורך, בודפשט, 1947)
מקומו של העובד עם בעיות לב בייצור התעשייתי (בודפשט, 1949)
בריאות תעשייתית (בודפשט, 1950)
התפתחות של מחלות פופולריות באוכלוסיית הגברים הצעירים שלנו (Kristóf S. – Gilló F. ed., בודפשט, 1955)
בדיקת Intranarcon לזיהוי שינויים תפקודיים בא.ק.ג. ממקור מערכת העצבים . עם קארוי רוכליץ ואימרה סלמק. (בודפשט, 1956)
חריגות בא.ק.ג. בזעזוע מוח האצה ניסיוני. עם אנדרה קסנדרה. (בודפשט, 1958)
השפעת הגירוי החשמלי של קליפת המוח על הא.ק.ג. עם אנדרה קסנדרה. (בודפשט, 1959)
על הווריאציה היומית של האלקטרוקרדיוגרמה הלא סדירה . עם גזה ביגה. (בודפשט, 1959)
קווים מנחים להערכה רפואית של כושר תעסוקתי (עריכת István Rózsahegyi, בודפשט, 1960)
בעיות מתאם במקרה של זריקת לב חודרת. עם יאנוש נובאק. (בודפשט, 1961)
האינדיקציה הכירורגית להיצרות מיטרלית באצטדיון . עם אימרה ליטמן. (בודפשט, 1961)
נתונים חדשים על מקורן של סטיות א.ק.ג. והדינמיקה של שינויים לבביים אצל עובדי קאסיון . עם אישטוון רוז'הג'י. (בודפשט, 1962)
שיקום חולי לב וכלי דם (בודפשט, 1963)
מקרה של polyarteritis nodosa עם אקרוגנגרן סימטרי היפראקוטי. עם מחברים שותפים. (בודפשט, 1963)
מחלות נדירות (עורך פאל בראון, בודפשט, 1968)
אימרה מאדיאר, בודפשט, 1977)
עבודותיו העיקריות > תרגומיו

Boris Pavlovič Kušelevskij: יסודות הטיפול נגד קרישה . (בודפשט, 1961)
BV Petrovsky – JZ Kozlov: מפרצת לב. (בודפשט, 1968)
לקריאה נוספת

Adatai a Petőfi Irodalmi Múzeum katalógusában (נתוניו במאגר הנתונים של המוזיאון הספרותי פטפי)
Kenedi István nyugállományú orvos-ezredes (1977. október 1.) Honvédorvos, 29. évfolyam, 4. szám (אישטוואן קנדי, קולונל, רופא בגמלאות)
ד"ר אלכסנדר אמד: זוכרים את אישטוואן קנדי (חיפה, 9 במרץ 2008)
Magyar életrajzi lexikon III: Kiegészítő kötet (A–Z). Főszerk. Kenyeres Ágnes. Budapest: Akadémiai. 1981. ISBN 963-05-2500-3 (לקסיקון ביוגרפי הונגרי. עורכת ראשית אגנש קניירש)
הערות שוליים

↑  "dr. Kenedi Istvánné Földiák Zsuzsanna gyászjelentése". Népszabadság. 1998-11-28. p. 20. נבדק ב-2021-03-03.
↑  "Házasságkötési bejegyzése a Budapest V. kerületi polgári házassági akv. 406/1937. folyószáma alatt". נבדק ב-2021-03-02.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810607546805606  VIAF: 301216980   WorldCat (עם VIAF): 301216980 
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "אישטוואן קנדי".
אישטוואן בארשון

| --- | --- |

 לידה:  2 בפברואר 1882 בודפשט, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 פטירה:  2 באפריל 1956 (בגיל 74) בודפשט, הרפובליקה העממית ההונגרית 
 שם לידה:  Braun István 
 מדינה:  הונגריה 
 מקום קבורה:  בית הקברות פרקשרטי בבודפשט 
 השכלה:  האוניברסיטה לתאטרון ולקולנוע (1903) 
 בן או בת זוג:  Ilona Dajbukát 
 
אישטוואן בארשון (במקור בראון, בהונגרית: Bársony István; בודפשט, 2 בפברואר 1882 – בודפשט, 2 באפריל 1956) היה שחקן תיאטרון וקולנוע ובמאי יהודי-הונגרי בולט.
קורות חיים > קריירה

לאחר סיום לימודיו בתיכון ובחינות הבגרות הוא השלים לימודי פילוסופיה באוניברסיטת בודפשט (היום שמה אוניברסיטת אטווש לוראנד), ולאחר מכן למד באקדמיה לאמנויות הבמה (היום שמה האוניברסיטה לאמנויות התיאטרון והקולנוע), שם ניגש לבחינה הסופית ב-26 באוקטובר 1902 בתפקיד באטקי ב"שלושת המוסקטרים". הוא לא קיבל תואר. לאחר מכן הוחתם על ידי ינה ינוביץ' והופיע לראשונה בהודמזוושרהיי בתפקיד ארנה במחזה "הסבתא".
בארשון היה חבר בתיאטרון קיראי בשנה שבה נפתח, אחר כך הוזמן על ידי הרויאל אורפאום (Royal Orfeum) ואז בפברואר 1918 קיבל חוזה על ידי "הבמה המודרנית" (Modern Szinpad), ולאחר מכן הוא היה חבר בתיאטרון מדיאסאי (Medgyaszay) וב"תיאטרון שדרות אנדראשי" (Andrássy úti Színház). ב-27 באוקטובר 1927 הוזמן להיות הבמאי הראשי של "התיאטרון החדש" (Új Szinház). כשחקן מצוין לעיצוב דמויות איכרים, הוא היה מהשורה הראשונה בז'אנר הזה, יחד עם אשתו אילונה דייבוקאט.
בנובמבר 1928 הם נסעו להופעות אורח בגרמניה, הם שיחקו ביחד גם בסרטים (הן אילמים והן מדברים) והצליחו במיוחד עם סצנות האיכרים ההונגריות שלהם. בפברואר 1929 חזרו לתיאטרון שדרות אנדראשי. בשנות ה-30 בארשון היה אחד מסגני הנשיא של "איגוד הסרטים הלאומי ההונגרי". בשנים 1930–1931 שיחק בקברט אומניה. ב-1929 היה הבמאי של "תיאטרון האמנים של בודפשט" ובשנים 1931–1933 עבד בתפקיד היוקרתי כבמאי הראשי של תיאטרון שדרות אנדראשי. ב-1934 ביים ב"תיאטרון כיכר בתלן", ולאחר מכן בשנים 1936–1937 וב-1938–1939 בתיאטרון מרכז העיר.
בשל יהדותו נאסר עליו לעלות על הבמה בין השנים 1939–1945, אך הצליח לשרוד את שואת יהודי הונגריה. לאחר 1945, הוא עבד ב"קברט פודיום", ב"וארייטה הספרותי אריזונה", אחר כך ב"ורייטה הקאמרי", בשנים 1948–1949 שוב בתיאטרון מרכז העיר, וב-1954 ב"הבמה הקטנה של בודפשט". הוא מת מהתקף לב ב-1956.
קורות חיים > חיים אישיים

אישטוואן בראון נולד במשפחה יהודית כבנם של הסוחר מור בראון ושל שרולטה אופנר. ב-27 בפברואר 1909 הוא התחתן עם השחקנית גבריאלה הלטיה, הם התגרשו ב-6 במאי 1914. ב-16 באוקטובר 1924, התחתן עם השחקנית אילונה דייבוקאט.
בימוייו העיקריים

ש. אנ-סקי: דיבוק
ב. ז'ולט: ארז'בטווארוש
א. אורבוק: קומיסר העם
דיקנס: דייוויד קופרפילד
דז'ה קוסטולאני-ל. לקאטוש: אנה מתוקה
שאנדור ברודי: ליון לאה
פול מרידית פוטר (אנ') במחזה טרילבי (אנ')
תפקידיו הקולנועיים

בני הזוג ברנאט יוצאים (1912, קצר)
מעיל האיש העשיר (1912)
הנערים מרחוב פאל (1917)
מה השעה, ז'וז'י? (1930)
בודפשט הצוחקת (1930)
רב המשרתים, היפוליט (1931) – ויימן, חברו של שניידר
הנמען לא ידוע (1935) – הדוד וארגה, דוור
מטריית פטרוס הקדוש (1935) – איכר איכר
קפה מוסקבה (1935) – צ'איקאס, חייל
הזר מסתובב (1936)
מאמי (1937)
הגברים כולם מטורפים (1937) – אישטוואן, איכר
הבנות של היום (1937) – אישטוואן, איכר
רפסודיה של טוקאי (1937) – צ'וטוראס, עגלון
פרח נהר הטיסה (1938, הונגרית-גרמנית) – דייג
כוכבי הוואריטה (1938, הונגרית-גרמנית) - סרנה, מאלף חיות
שעון זהב (1945) – מישקה מוקיץ', בעלת קזינו
המצור על ביסטריצה (1948) – רברניק, קצין משנה בעיר ז'ולנה
שדות לוהטים (1948)
אורי מורי (1949)
גברת דרי (1951)
לקריאה נוספת

Magyar színházművészeti lexikon. Főszerk. Székely György. Budapest: Akadémiai. 1994. ISBN 963-05-6635-4 (לקסיקון אמנות התיאטרון ההונגרי. עורך ראשי. ג'רג' סקיי. בודפשט: אקדמית)
Magyar színművészeti lexikon: A magyar színjátszás és drámairodalom enciklopédiája. Szerk. Schöpflin Aladár. I. kötet (Aágh Endre – Faust). Budapest: Az Országos Színészegyesület és Nyugdíjintézete. [1929]. 131. o. (לקסיקון אמנות הבמה ההונגרי: האנציקלופדיה של התיאטרון והספרות הדרמטית ההונגרית. עורך אלדאר שופפלין. כרך א'. בודפשט: איגוד השחקנים הלאומי ומכון הפנסיה.
Névpont
הערות שוליים

↑  "Születési bejegyzése a Pesti Izraelita Hitközség születési akv. 207/1882. folyószáma alatt".
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0000 7919 715X  VIAF: 121396315   WorldCat (עם VIAF): 121396315
אלדן

ערך זה עוסק בחברת רכב ישראלית. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |

 נתונים כלליים
 סוג:  חברה פרטית
 מייסדים:  יוסף דהן
 תקופת הפעילות:  1967–הווה (כ־58 שנים)
 מיקום המטה:  תל אביב-יפו 
 משרד ראשי:  תל אביב, ישראל
 בעלות:  יוסף דהן
 ענפי תעשייה:  רכב, ביטוח ונדל"ן
 מוצרים עיקריים:  השכרת רכב בארץ   השכרת רכב בחו"ל   ליסינג תפעולי לרכב   שירותי דרך, גרירה וחילוץ   מכירת כלי רכב מיד ראשונה   מלון אלדן בירושלים   מלון וורלין בפריז   ביטוח לרכב ולרכוש
 מנכ"ל:  שי דהן (רכב) שלמה דהן (מלונאות ונדל"ן)
  
 eldan.co.il
 
אלדן היא חברת ליסינג, השכרה ומכירת רכב. קבוצת אלדן פעילה במגוון רחב של תחומים: השכרת רכב בארץ, ליסינג תפעולי, ליסינג פרטי, השכרת רכב בחו"ל, מכירת רכב, ביטוח, מלונאות ושינוע כלי רכב והחזקות. החברה מחזיקה ברשותה צי של יותר מ-30,000 כלי רכב ומונה כ-24 סניפים מאילת ועד קריית שמונה ומוקדי הזמנות לתיירים בלונדון ופריז.
אלדן היא חברה ישראלית פרטית אשר נמצאת בבעלותו של יוסי דהן, ומנוהלת באופן משותף על ידי שי דהן, מנכ"ל תחום רכב ומומי דהן, מנכ"ל תחום מלונאות ונדל"ן.
היסטוריה

חברת אלדן נוסדה על ידי יוסף דהן בשנת 1967 כחברת השכרת רכב באשקלון, שם נתנה מענה לצורכי התיירים שהגיעו לנפוש בעיר. בשנת 1980 הרחיבה אלדן את פעילותה בישראל ופתחה סניפים נוספים, הראשון שבהם בתל אביב. בשנת 1986 פתחה החברה סניף בנמל התעופה בן-גוריון. בתחילת 1987 היו לאלדן עשרה סניפים בישראל והיא הייתה חברת השכרת הרכב הרביעית בגודלה בישראל, והגדולה ביותר שהייתה בבעלות ישראלית. באותה שנה הרחיבה אלדן את פעילותה לחו"ל כאשר פתחה סניף בפריז. נכון ל-2013, קבוצת אלדן מונה 24 סניפי מכירה והשכרת רכב מאילת ועד קריית שמונה ומוקדי הזמנות לתיירים באנגליה ובצרפת. כמו כן, קבוצת אלדן פועלת כיום בענף המלונאות ובבעלותה מלון אלדן ירושלים ומלון Verlain בפריז והיא פועלת גם כן בענף הביטוח לרכב ולדירה.
אלדן שירותי דרך

אלדן שירותי דרך בע"מ הוקמה בשנת 1995 כאגף באלדן השכרת רכב, ובשנת 1998 התאגדה לחברה נפרדת בשם “אלדן שירותי דרך” בבעלות החברות תעבורה ואלדן.
מאז שנת 1998 החברה פועלת בתחומי שירותי דרך לרכב, הובלת רכב, גרירה, חילוץ ועבודות מנוף.
מנכ"ל החברה מאז שנת 1998 הוא משה כהן.
לרשות החברה צי של כ-130 משאיות המאפשרות הובלת מגוון כלי רכב וציוד כגון: מכוניות, משאיות, כלי צמ"ה ובמות הרמה, וכן צוות מחלצים על גבי קטנועים ורכבי גרר קטנים לשירות מהיר כולל חניונים סגורים. בחברה מועסקים כ-150 עובדים.
הערות שוליים

↑  מזל טוב!, מעריב, 21 באפריל 1986
↑  רכב שכור כחול-לבן, מעריב, 14 בינואר 1987

אלדן - השכרת רכב, מעריב, 21 באפריל 1986
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007365961705171 
לוגו החברה
סניף אלדן
צוות 6 של אריות הים

| --- | --- |

 פרטים
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 שיוך:   צי ארצות הברית  פיקוד המבצעים המיוחדים המשולבים
 סוג:  קומנדו ימי
 בסיס האם:  Naval Air Station Oceana 
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  1980–הווה (כ־45 שנים) 
 התמזגה לתוך:  פיקוד הלוחמה המיוחדת של צי ארצות הברית
 פיקוד
 יחידת אם:  אריות הים
 דרגת המפקד:   קפטן
 
הקבוצה לפיתוח לוחמה ימית מיוחדת (באנגלית: Naval Special Warfare Development Group - DEVGRU) הידועה בכינויה צוות 6 של יחידת אריות הים (באנגלית: SEAL Team Six / ST6) היא יחידת עילית בכוחות המבצעים המיוחדים של ארצות הברית. מפקד היחידה הוא קצין בדרגת קפטן.
היחידה מהווה את המרכיב הימי בפיקוד המבצעים המיוחדים המשולבים (JSOC) לצד המרכיב היבשתי - כוח דלתא, והמרכיב האווירי - טייסת טקטית מיוחדת (STS) ה-24.
למרות שייעודה המקורי הוא לוחמה בטרור ימי, היחידה מבצעת מבצעים מיוחדים בעיקר נגד יעדים בעלי ערך גבוה (HVU) ומשימות בשיתוף עם סוכנות הביון המרכזית.
היסטוריה

כמעט כל המידע אודות היחידה מסווג מאוד ופרטים אודות משימות או פעולות ספציפיות בדרך כלל אינם זמינים בפומבי. היחידה ממוקמת במתחם סגור ומבודד בבסיס ליטל קריק, וירג'יניה. המתקן הוא מהמתקדמים מסוגו בעולם, וכולל מתקני אימונים רבים ומגוונים המאפשרים דימוי של תרחישים מגוונים.
היחידה הוקמה בעקבות כישלון מבצע מבצע טופר העיט לחילוץ בני הערובה האמריקנים מאיראן ב־1979, ריצ'רד מרסינקו שהיה אחד משני נציגים של חיל הים האמריקני בצוות חשיבה של המטה הכללי (TAT-Terrorist Action Team, צוות הפעולה הטרוריסטי) שמטרתו הייתה לפתח תוכנית לשחרור בני הערובה, הופקד בעקבות האסון על הקמת יחידה חדשה שיועדה להתמחות בהשתלטות וחילוץ בני ערובה.
באותה עת, שנת 1980, כבר היו קיימות שתי קבוצות SEALs אחרות - צוותים 1 ו־2. מרסינקו כינה את היחידה החדשה שלו בשם צוות SEAL 6 כדי לבלבל את המודיעין הסובייטי לגבי מספר צוותי ה־SEALs הקיימים בפועל. לוחמי הצוות הראשון אותרו ונבחרו על ידי מרסינקו מקרב צוותי ה־SEAL ובתוך זמן קצר השיגה היחידה כשירות ייחודית והעמידה את עצמה בשורה אחת עם כוח דלתא של צבא היבשה. מרסינקו החזיק בפיקוד על היחידה במשך שלוש שנים, מ־1980 עד 1983.
השנים הראשונות אופיינו לדברי לוחמי היחידה בתחושת כאוס בכל הקשור לבטיחות ונהלים. ליחידה הצעירה זרמו אמצעי לחימה חדישים ותקציבי עתק ולוחמיה הצעירים השתוללו יחד עם מפקדם ללא מעצורים. הלוחמים נהגו להסתובב עם שיער ארוך וזקנים בלתי מגולחים בניגוד לתקנות הצי, לשתות ולהשתכר ולהשתתף בקטטות המוניות.
על רקע זה החליט פיקוד הצי בשנת 1987 לסגור את צוות שש' ולהקים במקומו יחידה חדשה בשם "קבוצת הפיתוח המיוחדת Warfare Development Group" או בקיצור DEVGRU.
מאז פיגועי 11 בספטמבר 2001 פעילות היחידה התרחבה משמעותית במסגרת המלחמה בטרור. במהלך 2002, חודשים בודדים אחרי הפלישה לאפגניסטן, נמלטו מרבית לוחמיו של בן לאדן מאזור מערות טורה בורה לפקיסטן ורק לעיתים נדירות יצא לקבוצה להילחם בקרבות יזומים מולם. היה נדמה שהאויב שעמו נדרשו להתמודד - נעלם ברובו. באותה עת נאסר על לוחמי הצוות לרדוף אחרי אנשי הטליבאן ואל־קאעדה אל תוך שטח פקיסטן. לוחמי היחידה, שברובם ישבו בבסיס חיל האוויר בגראם שבפרברי קאבול, הרגישו מתוסכלים. על ה-CIA לא הוטלו מגבלות כאלה, ולכן התחילה היחידה לעבוד עם הסוכנות תחת אישורי הקרב הנרחבים יותר שלה. המשימות, חלק מ-"תוכנית אומגה", אפשרו לאריות הים להוציא לפועל "פעולות בנות הכחשה" נגד הטליבאן ונגד אנשי מיליציות אחרות בפקיסטן. במערכה באפגניסטן התרכזה "תוכנית אומגה" בעיקר בהפעלת הפאשטונים האפגאנים למשימות ריגול בקרב השבטים בפקיסטן ולעבודה עם המיליציות האפגניות שהוכשרו על ידי ה־CIA.
היחידה שנשלחה במקור לאפגניסטן ולעיראק כדי ללכוד את מנהיגי אל־קאעדה ולבצע מבצעים מיוחדים בלבד, מצאה את עצמה בפועל מנהלת במשך שנים קרבות פנים אל פנים כנגד אנשי טליבאן מהדרג הבינוני והנמוך. במסגרת לחימה זו היחידה סבלה משיעור אבדות גבוה יחסית. האסון הגדול ביותר בתולדותיה (שהוא גם האסון בו נהרגו המספר הגדול ביותר של חיילים אמריקנים יחד במהלך השהות באפגניסטן) אירע בעת התרסקות מסוק צ'ינוק כתוצאה מירי רקטה של לוחמי טליבאן ב־6 באוגוסט 2011, ובמהלכו נהרגו 38 לוחמים אמריקנים ואפגנים (שמתוכם 15 היו שייכים לפלגה הזהובה של צוות 6). אסון אווירי נוסף אשר נגרם בנסיבות דומות בשנת 2005 הביא למותם של כ־19 אנשי צבא אמריקנים (ובהם לוחמים מצוות 1, 2 ו־10 של ה־SEALs) ומתועד בסרט ההוליוודי "השורד האחרון".
משימות

סיורים מיוחדים
פעולה ישירה (Direct Action) - פשיטות קומנדו.
מלחמה בטרור - פעולות התקפיות ישירות או עקיפות נגד רשתות טרור
חילוץ קרבי (CSAR) במתאר חשאי.
פעולות השתלטות וחילוץ בני ערובה
מארבים, התנקשויות וחטיפות
לוחמה לא קונבנציונלית - פעולות סיוע לתנועות מחתרת כדי להביא להחלפת השלטון או למלחמה בכוח כובש
הגנה על הביטחון והיציבות הפנימים במדינת היעד
מלחמה בסמים
מבנה היחידה

היחידה מונה כמה מאות לוחמים השייכים לכוח הפשיטה, וכ־1,500 תומכי לחימה. פלגות המבצעים ביחידה מחולקות על פי צבעים:
הפלגה האדומה (פשיטה)
הפלגה הזהובה (פשיטה)
הפלגה הכחולה (פשיטה)
הפלגה הכסופה (פשיטה)
הפלגה השחורה (סיור מיוחד)
הפלגה האפורה (צוותי ניוד, צוללנים)
הצוות הירוק (אימונים והדרכה)
כל פלגה מתחלקת לשלוש מחלקות פשיטה, ומחלקות אלה מחולקות לצוותי לוחמים המכונים "פושטים" (Assaulters).
לכל פלגה יש גם כינוי מסוים. למשל: ה"אבירים" של הפלגה הזהובה, ה"אינדיאנים" של הפלגה אדומה, "הוויקינגים" של הפלגה האפורה, וה"פיראטים" של הפלגה הכחולה. פלגות הלחימה נתמכות גם על ידי מגוון רחב של אנשי תמיכה, כולל מומחי מודיעין וסייבר, חבלנים, מפעילי כלבים, ומומחים טקטיים מהטייסת הטקטית המיוחדת ה-24.
על פי דו"ח ה־GAO על כוחות מבצעים מיוחדים משנת 2014, DEVGRU ביצעו בסך הכל 1,787 פעילויות, כאשר מתוכם 1,342 היו צבאיות ו־445 אזרחיות.
השתתפות במערכות/מלחמות

אוקטובר 1983: מבצע זעם דחוף - הפלישה לגרנדה (urgent fury)
1991–1990 : מלחמת המפרץ.(Desert Storm)
1993: השתתפות בקרב על מוגדישו במסגרת כוח המשימה ריינג'ר ('Task Force 'Ranger)
1992-1995: התערבות נאט"ו בבוסניה
2001-והלאה: מבצע חירות מתמשכת (Enduring Freedom)
2003-2010: מבצע חירות לעיראק.(Iraqi Freedom)
2004: המלחמה בצפון־מערב פקיסטן.
מבצעי פעולה ישירה

המבצע המפורסם ביותר של צוות 6 הוא מבצע חנית נפטון, מבצע החיסול של אוסאמה בן לאדן, המבצע התרחש ב־2 במאי 2011, בבית המסתור של בן לאדן ששכן בעיר אבוטאבאד, כ־50 קילומטרים צפונית לאיסלאמאבאד בירת פקיסטן.
על פי פרסומים שונים היחידה השתתפה במבצעי פעולה ישירה כנגד טרוריסטים מארגון אל שבאב בסומליה ובקרן אפריקה (2016).
מבצעי תמיכה בכוחות, בניית אומה, ייעוץ ופעולה עקיפה

על פי מקורות שונים, צוותי יחידות עילית אמריקנים ובייחוד צוות 6 של אריות הים ויחידת דלתא פעילים מאוד בשנים האחרונות בסוג זה של מבצעים, כך למשל פורסמה עבודתם של צוותי SEAL בלתי מזוהים בקרב הלוחמים הכורדים בסביבות קובאני במסגרת מבצע "Inherent Resolve" והמערכה בעיראק כנגד דאע״ש, יש לפחות 100 לוחמי SEALs וכוחות מיוחדים נוספים (כוח המשימה "טריידנט") המייעצים ומסייעים בלחימה לצבא ולכוחות הביטחון העיראקיים ולכוחות הפשמרגה הכורדיים במאבק כנגד דאעש בצפון עיראק, ב־3 במאי 2016, קצין ה־SEALs‏ 1Class צ'ארלס קיטינג נהרג על ידי אש ISIS ליד העיר תל Skuf במהלך תקיפה ISIS על עמדת פשמרגה. הוא היה חבר בכוח תגובה מהיר של 20 איש (QRF) שנשלח לסייע זמנית לפשמרגה.
כמו כן על פי מקורות שונים, משנת 2012–2014 ביצעו הכו"מ האמריקנים כ־500 אימוני לחימה משולבים עם כ-77 כוחות זרים ברחבי העולם במסגרת מה שהם מכנים (Joint Combined Exchange Training (JCET.
מבצעי חילוץ בני ערובה

מאז 2001 ניסה st6 לבצע כעשר פעולות חילוץ בני ערובה לפחות, שביניהן היו כמה הצלחות מהוללות וכמה כישלונות מרים. בדרך כלל, אריות הים הרגו את רוב השובים.
בשנת 2003, סייעו לוחמי הצוות לחלץ את טר"שית ג'סיקה לינץ', שנפצעה בימים הראשונים של מלחמת עיראק, נפלה בשבי והוחזקה בבית חולים.
בשנת 2009, קפצו חברי הצוות ממטוסי מטען אל האוקיינוס ההודי עם סירות תקיפה מיוחדות כדי להציל את ריצ'רד פיליפס, הקברניט של ספינת מכולות שנחטפה על ידי פיראטים סומלים (המבצע מתועד באחד משלבי משחק המחשב Medal of Honor: Warfighter).
בשנת 2010, נערך ניסיון חילוץ כושל במהלכו נהרגה לינדה נורגרוב, בריטית בת 36 שעבדה בארגון הומניטרי והוחזקה על ידי הטליבאן.
בשנת 2012, בפעולת חילוץ שנערכה באחד מלילות דצמבר הצליחה היחידה להציל את הרופא האמריקאי פיליפ ג'וזף, אך במחיר מותו של אחד מלוחמיה.
25 בינואר 2012: חילוץ שני עובדי סיוע, אמריקנית ודני, בסומליה משבי הפיראטים.
כוח משימה 88/145

בעקבות הפלת משטרו של סדאם חוסיין בעיראק, 2003 הוקצתה פלגה של צוות 6 ליחידה משותפת שהוקמה אד הוק עם בריטניה לטובת הוצאת מבצעים מיוחדים בעיראק, הידועה ככוח המשימה 145 בסופו של דבר שונה שמה ל־TF-88, הכוח הזה כלל:
TF שחור – מורכב מ־SASER SAS, וכמה מפעילי SBS.
TF כחול – מורכב מיחידת DEVGRU - צוות 6 של ה־SEALs.
TF ירוק – יחידה מבצעית מיוחדת - של "כוח דלתא"
TF כתום – יחידת מודיעין אותות משולבת בריטית/אמריקנית.
כמו כן אלמנטים של חטיבת הטייסת המיוחדת ה-160 (SOAR), הטייסת הטקטית המיוחדת ה-24 של ארצות הברית ומטוסים מטייסות חיל האוויר המלכותי ה־7 וה־47 סיפקו תמיכה אווירית מיוחדת ל־TF-88. על פי הערכות, צוותי המודיעין הצבאי של ארצות הברית, לצד קבוצת התמיכה המשותפת של בריטניה ומרכיבים של MI6 ו־SRR נקשרו לחיל המשימה כדי לספק תמיכה מודיעינית.
התפקיד העיקרי של TF-88 היה לצוד את בכירי אל־קאעידה הפועלים בעיראק. לכוח המשימה היו מספר הצלחות, כולל הריגתו של אל־זרקאוי. בתגובה לחטיפה של אזרחים מערביים, הורחבו הסמכויות של TF-88 כדי לכלול מענה נגד האיום הזה.
אמל"ח ושיטות לחימה

היחידה עושה שימוש במגוון רחב של כלי רכב וטיס כגון אופנועים, רכבי שטח, סירות מהירות, מצנחי רחיפה ושימוש רב במסוקי בלק הוק (גם מיוחדים ומושקטים) ובמטוסי V-22 וקבלת סיוע אווירי צמוד כולל באש קרובה מטייסת המבצעים המיוחדים האמריקנית (ה־160)
לוחמי היחידה עושים שימוש בבגדים אזרחים (או חלקי לבוש כאלה) לטובת טשטוש האפיון והזיהוי המיידי שלהם וכן למטרת השתלבות בקרב אוכלוסייה.
נעשה שימוש בנשק ובכלי רכב מקומיים (טנדרים של טויוטה למשל) והתאמתם/שיפורם לטובת משימות הכו"מ (מערכות קשר לוויני, כוונות אופטיות על כלי נשק מזרחיים, מצייני לייזר ועוד) ועוד כלי נשק רבים כגון‏ M4, MP7, SCAR, BENELLI M4, SR25, MP5, M203, M249, M60, מקמילן TAC 338, מקמילן TAC 50, טיל לאו
נעשה שיתוף פעולה עם גורמי כוח מדינתיים או אזוריים יצירת בריתות וקואליציות מקומיות, תיאום והובלת מתקפות גדולות.
חימוש/אימון וסיוע באש ובתצפית למקומיים
שימוש בכלבים, במל"טים, ובנשק מדויק לטובת איתור ספציפי של האויב והימנעות מפגיעה בבלתי מעורבים.
שיתוף פעולה עם סוכנויות מודיעין של מדינת המוצא ושל מדינות נוספות.
פעולות ממושכות תוך שהייה ארוכה בשטח למבצעים שקטים או חדירות קצרות למבצעים אלימים.
היחידה בתרבות הפופולרית

כמה מלוחמי היחידה החשאית הזו התפרסמו ועוררו בכך דיון ציבורי כאשר פרסמו את מעלליה.
עם זאת דווקא מייסד היחידה ריצ'רד מרסינקו היה הראשון שכתב עליה כבר בשנת 1992 את ספרו השנוי במחלוקת "Rogue Warrior" (לוחם זדוני)
מאז מבצע החיסול המוצלח של בין לאדן שהעלה את קרנה של היחידה בין לילה העיסוק הציבורי בה גבר בכל העולם, לוחם היחידה מאט ביסונט כתב תחת שם העט מארק אוון שני ספרים על השירות כלוחם וכמפקד צוות ביחידה: אין יום קל ("No easy day") אודות חלקו במבצע לחיסולו של בן לאדן ולא גיבור ("no hero") אודות שירותו בצוות 6.
הווארד וייסדין (Howard E. Wasdin), לוחם עבר נוסף ששירת ביחידה בתחילת שנות ה־90, כתב גם הוא ספר ("SEAL Team Six") על חוויות הלחימה שלו בעיקר מפעילות צוותו במוגדישו במסגרת כוח המשימה "רינג'ר" במבצע שהתפרסם מאוד בעקבות הספר (התרסקות במוגדישו) וסרט הקולנוע ההוליוודי בלאק הוק דאון שנעשו אודות יום הקרב העקוב מדם שהתרחש במוגדישו ב־1993 ושבמהלכו נהרגו ונפצעו מספר רב של חיילים אמריקנים (וכן התרסקו שני מסוקי UH-60 בלק הוק).
שערורייה נוספת אירעה סביב יציאתו לאור של משחק המחשב Medal of Honor: Warfighter שעוסק בפעילות היחידה, לאחר שהתברר שכמה מלוחמי היחידה הצטרפו להפקתו כדי לסייע באותנטיות שלו. ואגב כך הואשמו במעילה בחוזה הלוחם שלהם בצי האמריקני ובכך שחשפו שיטות לחימה ייחודיות של הצוות.
ב־2017 יצאו לאקרנים הסדרות:"Seal Team" של רשת CBS, ו-"SIX" של ערוץ ההיסטוריה, שעוסקות בעלילות של צוות מהיחידה.
הערות שוליים

↑  בשנת 2010 שינה משרד ההגנה את יעוד ה-DEVGRU. למרות שינויי השם הרשמי, "SEAL Team Six" נותר השם המוכר ביותר של היחידה.
↑  "FACT BOOK: united states special operations command". "USSOCOM" public affairs. 2013.
↑  Katz M Samuel., U.S. Navy SEALs: America's Toughest Commandos,, Concord publications, 1995
↑  Fred j pushies., the complete book of u.s special opretions forces, st paul, 2004
↑  Shamir Eitan & Ben-ari Eyal, the rise of special operations forces:generalized specialization,boundary spanning and military autonomy, journal of strategic studies, 2016
↑  "תוכנית אומגה" התבססה על "תוכנית פניקס" מתקופת מלחמת וייטנאם, כאשר הסי־איי־אי (CIA) וכוחות מיוחדים אחרים ערכו מבצעים עצמאיים וביצעו התנקשויות בניסיון לפרק את רשתות לוחמי הווייטקונג.
↑  Naylor, Mark Mazzetti, Nicholas Kulish, Christopher Drew, Serge F. Kovaleski, Sean D.; Ismay, John (2015-06-06). "SEAL Team 6: A Secret History of Quiet Killings and Blurred Lines". The New York Times (באנגלית אמריקאית). ISSN 0362-4331. נבדק ב-2017-06-09.
↑  ראו 2011 Chinook shootdown in Afghanistan
↑  מארק אוון, לא גיבור, כתר, 2015
↑  Arkin, William M.; Dilanian, Ken; Windrem, Robert (3 בפברואר 2017). "What went wrong? Inside Sunday's raid in Yemen by Navy SEALs". NBC News. נבדק ב-2017-07-21. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  https://www.facebook.com/tgibbonsneff, U.S. Special Operations forces conduct helicopter raid in Somalia, Washington Post
↑  ראו Joint Combined Exchange Training
↑  Mathieson Greg, u.s navy seals book, NSW Publications, 2015
↑  Crowell Forrest S, 
navy seals gone wild : publicity, fame, and the loss of the quit professional, California naval postgraduate school Monterey, 2015
↑  Marcinko, Richard, . Rogue Warrior., New York: Pocket Books, (1992), ISBN 0-671-79593-7
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: nb2013013774  VIAF: 304500265   WorldCat (עם VIAF): 304500265 
לוחמי Navy SEALs (לא מזוהים) וכלב תקיפה (K9)
אריאל

ערך זה עוסק בעיר בישראל. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
רחוב דרך אפרתה באריאל
בניין מעונות הסטודנטים 102
אֲרִיאֵל היא התנחלות במעמד עיר השוכנת בלב השומרון, ליד כביש חוצה שומרון. הוקמה בשנת 1978, והוכרזה כעיר בשנת 1998. העיר ממוקמת בגובה הנע בין 500 מטר מעל פני הים ועד לגובה של כ-706 מטר מעל פני הים. מבחינה טופוגרפית היא בנויה על גבעה המשתרעת לאורך כ-12 ק"מ. אריאל מכונה לעיתים קרובות "בירת השומרון".
אוכלוסיית אריאל היא חילונית ברובה. בעיר נמצאת אוניברסיטת אריאל בשומרון.
נכון לשנת 2023 מתגוררים באריאל יותר מ-20,000 תושבים.
מקור השם

הגרעין הראשוני של העיר, שהוקם ב-17 בינואר 1978 נקרא בשם הזמני "חרס", על שם הכפר חארס הסמוך. ב-31 בדצמבר 1978 ניתן ליישוב השם "אריאל", על פי הצעתו של זאב וילנאי.
אריאל הוא שם נרדף לירושלים ולבית המקדש, ומקורו מהתנ"ך: ”הוי אריאל אריאל קריית חנה דוד ספו על שנה חגים ינקפו...” (ספר ישעיהו, פרק כ"ט, פסוק א'). פסוק זה חרוט גם על פסל האריה, שנתרם על ידי החברה האמריקאית יהודית לשימור ההיסטוריה, שממוקם בכניסה (הישנה) לאריאל. ביולי 2009 החליטה מועצת עיריית אריאל לקרוא את העיר על שם ראש הממשלה לשעבר אריאל שרון, לבקשת משפחת שרון ובתמורה ליוזמת משפחת שרון לבנות בעיר מוזיאון ומרכז תרבות, אך ועדת השמות הממשלתית דחתה החלטה זו. המילה אריאל ("אראל") מופיעה במקרא במשמעויות נוספת ואף במצבת מישע.
היסטוריה > הקמה

בשנת 1973 התארגנו 200 משפחות מהתעשייה הצבאית בראשות רון נחמן, לימים ראש העירייה; יוסף בר-אילן, מהנדס בתעשייה הצבאית; גיורא שחר ודוד חסמן, לגרעין שביקש להקים יישוב עירוני בשומרון. הם פנו אל משה דיין בבקשה לקדם את הקמת היישוב, אולם בעקבות פרוץ מלחמת יום הכיפורים הטיפול בעניין נדחה. לאחר המלחמה הם המשיכו לפעול להקמת היישוב, אך העניין התעכב עוד משום שהמוסדות המיישבים לא הכירו ביישוב שהוא "לא עיר ולא כפר, לא מושב ולא קיבוץ".
לאחר המהפך, ביוני 1977, התארגנו מחדש 45 משפחות בעמותה שנקראה "גרעין תל אביב". הם נפגשו בספטמבר 1977 עם סגן שר הביטחון, מרדכי ציפורי, וב-16 בינואר 1978 התקבלה החלטת ממשלה על הקמת יישוב על ידי גרעין תל אביב, בשם הזמני "חרס", על שם הכפר חארס הסמוך. תחילה עלו למקום הגברים בלבד וב-17 באוגוסט 1978 עלו לקרקע 40 המשפחות הראשונות מהגרעין והתיישבו באשקוביות. ב-31 בדצמבר 1978 ניתן ליישוב השם "אריאל", על פי הצעתו של זאב וילנאי. כעבור כשנתיים עברו התושבים למבני הקבע הראשונים ביישוב.
בתחילת 1979 התגוררו באריאל כ-100 משפחות ולטענת רון נחמן בתור חיכו 600 משפחות. באותה עת הייתה ליישוב ועדת קבלה, שסיננה את הפונים.