stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הודים בריטים
דמוגרפיה > התפלגות האוכלוסייה

הטבלה למטה מציגה את הפיזור אוכלוסיית הודו בממלכה המאוחדת. כל הנתונים מבוססים על פי מפקד אוכלוסין משנת 2011.
| מחוז | כלל אוכלוסייה של האזור | אוכלוסייה הודית | אחוז האוכלוסייה מכלל האוכלוסייה | אזור |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| לונדון | 8,173,941 | 542,857 | 6.6% | הארו- 26.4% האונסלו - 19.0% ברנט - 18.6% רדברידג' - 16.4% אילינג - 14.3% ניוהאם - 13.8% הילינגדון - 13.4% |
| מערב המידלנדס | 2,736,460 | 185,271 | 3.9% | וולברהמפטון - 12.9% סנדוול־10.2% קובנטרי - 8.8% וולסול - 6.1% ברמינגהאם- 6.0% |
| דרום-מזרח אנגליה | 8,634,750 | 152,132 | 1.8% | Slough - 15.6% |
| מזרח המידלנדס | 4,451,200 | 86,736 | 3.20% | לסטר - 28.30% אדבי וויגסטון - 10.7% בלבי - 5.7% שרנווד - 5.1% נוטינגהאם - 4.5% דרבי - 3.5% נורת'המפטון - 3.5% |
| מזרח אנגליה | 5,846,965 | 115,600 | 1.5% | Three Rivers - 6.0% Watford - 5.5% בדפורד - 5.2% לוטון - 5.2% |
| צפון-מערב אנגליה | 7,052,177 | 107,353 | 1.5% | Blackburn - 12.1% פריסטון - 10.3% בולטון - 7.8% Trafford - 2.8% מנצסטר - 2.3% |
| יורקשייר והאמבר | 5,283,733 | 69,252 | 1.3% | קירקליס- 4.9% ברדפורד - 2.6% לידס - 2.1% שפילד- 1.1% |
| דרום-מערב אנגליה | 5,288,935 | 34,188 | 0.6% | Swindon - 3.3% גלוסטר - 2.6% בריסטול - 1.5% |
| צפון-מזרח אנגליה | 2,596,886 | 15,817 | 0.6% | Newcastle Upon Tyne - 2.9% |
| סקוטלנד | 5,295,403 | 32,706 | 0.6% | גלאזגו - 1.5% אברדין- 1.5% אדינבורו - 1.4% |
| ויילס | 3,063,456 | 17,256 | 0.6% | קארדיף - 2.3% |
| צפון אירלנד | 1,810,863 | 6,198 | 0.1% | בלפסט - 0.8% |
דמוגרפיה > דת

על פי מפקד האוכלוסין לשנת 2011 ניתן לראות בטבלה שלהלן את ההתפלגות הדתית של האינדיאנים באנגליה ובוויילס.
| Religion | אחוז מהאוכלוסייה ההודית באנגליה וויילס |
| --- | --- |
הינדואיזם: 44.02%
סיקיזם: 22.15%
אסלאם: 13.95%
נצרות: 9.62%
לא מוצהר: 4.47%
חסר דת: 3.13%
בודהיזם: 0.26%
יהדות: 0.06%
אחר: 2.34%
סהכ: 100%
תרבות

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
היחס להודים בציבור הבריטי > מהומות נוטינג היל 1958

מהומות נוטינג היל (באנגלית: 1958 Notting Hill race riots) עדיין זכורות כעימות אלים בין מהגרים מאיי הודו המערבית לבין בני לונדון הלבנים.
נושאים חברתיים > פוליטיקה

הודים בריטים היסטורית הצביעו למפלגת העבודה של בריטניה, זאת בעקבות קשרים חזקים עם סניפי מפלגה מקומיים ומגמת ההצבעה של הקהילה. האסימלציית דור ההודים בריטים הצעירים והתרחקות מהקהילה ומדפוס ההצבעה של הורים, מערכת יחסים זאת התחילה להתפרק וקיים שינוי השתייכות פוליטית לכיוון המפלגה הקונסרבטית המושכת יותר מצביעים הודים בריטים צעירים.
על פי הבחירות הכלליות ב-2015, 69 אחוז מההודים בריטים תמכו במפלגת העבודה בעוד 24 אחוז תמכו במפלגה הקונסרבטיבית., שאלון לאחר הבחירות מצא כי ב-2015 49 אחוז מההודים ההינדים והסקיטים הצביעו למפלגה הקונסרבטיבית ו41 אחוז למפלגת העבודה.
נושאים חברתיים > כלכלה

מחקר מ-2007 מצא כי הודים בריטים הם בעלי שיעור העוני הנמוך ביותר של מבין הקבוצות האתניות בבריטניה לאחר הבריטים הלבנים. לעומת זאת, הבנגלדשים (65%), פקיסטנים (55%) ואפריקאים שחורים (45%) היו בעלי שיעור העוני הגבוה ביותר. בעוד שחורים קריביים (30%), הודים (25%) ובריטים לבנים (20%) היו בעלי השיעור הנמוך.
על פי נתונים רשמיים של ממשלת בריטניה, ב-2016 שיעור העסקה של ההודים היה הגבוה ביותר מבין כלל המיעוטים ועמד על 73%, כאשר שיעור ההעסקה בכלל בריטניה היה 74%, ושיעור העסקה של הבריטנים הלבנים עמד על 75%. שיעור האבטלה של ההודים הבריטים עמד על 5% ב-2016, הנמוך מכלל המיעוטים, ששיעורו זהה לשיעור האבטלה בכל בריטניה, בעוד שיעור האבטלה של הבריטים הלבנים אז עמד על 4%.
הסקיטים הם בעלי ההון הגדול מכלל ההודים, והקבוצה הדתית השנייה בבריטניה לאחר היהודים, עם הון ממוצע של £229,000 למשק בית.
| קבוצה אתנית | Median total wealth |
| --- | --- |
בריטים לבנים: £221,000
הודים: £204,000
פקיסטנים: £97,000
קריביים שחורים: £76,000
אסייתים אחרים: £50,000
אפריקאים: £21,000
בנגלדשים: £15,000
כמו כן, גם השכר הממוצע השעתי שלהם הוא הגבוה מבין כלל האוכלוסייה
| קבוצה אתנית | שכר שעתי ממוצע (דצמ 2016) |
| --- | --- |
הודים: £15.81
מעורב: £14.61
לבנים: £13.75
שחורים: £11.88
פקיסטנים/בנגלדשים: £11.42
נושאים חברתיים > חינוך

על פי הנתונים הסטטיסטיים הרשמיים של ממשלת בריטניה, תלמידים הודים בריטים הם בעלי רמת ביצועים אקדמיים ממוצעת גבוהה. 77% מתלמידי בריטניה ההודים השיגו בלימודיהם A עד C באנגלית ובמתמטיקה בשנת הלימודים 16–2015, שני רק לתלמידים סינים, מתוכם 83% הגיעו לציונים A עד C באנגלית ובמתמטיקה.
ראו גם

הודו הבריטית
גד ליאור

ערך זה עוסק בעיתונאי ישראלי. אם התכוונתם למוזיקאי חסיד ברסלב, ראו .
| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  אפריל 1953 (בן 71) ירושלים 
 שם לידה:  גד ליכטנשטיין 
 מדינה:  ישראל ישראל
 מעסיק:  ידיעות אחרונות 
 
גד ליאור (נולד באפריל 1953) הוא עיתונאי כלכלי בישראל. משמש ראש המערכת של "ידיעות אחרונות" בירושלים.
ביוגרפיה

ליאור נולד בירושלים כגד ליכטנשטיין. הוא החל את דרכו העיתונאית בעיתוני נוער. בגיל 16 עבד במעריב וסיקר תחרויות ספורט. בהיותו בן 18 סיקר את ועדת עציוני לבדיקת השחיתויות בכדורגל בישראל.
בהשפעת מות רבים ממשפחתו שנספו בשואה בגרמניה, הוא עסק בקידום יחסי התרבות וההבנה בין ישראלים וגרמנים, כשהַחל משנות השישים נמנה עם מקימי התנועה שהייתה לחלוצה בחילופי-הנוער עם גרמניה. פועלו זה ניבט בהמשך דרך שותפות בכינונה של אגודת הידידות הצעירה ישראל-גרמניה ב-1987, שבמסגרתה מתקיימים חילופי משלחות חינוכיות, קבוצות השתלמות וסטודנטים בין המדינות, כשבהובלת ליאור מתקיימות הרצאות לקבוצות נוער אורחות, עיתונאים ומתנדבים.
לאחר שירות קרבי בחיל התותחנים, חזר ליאור לעסוק בכתיבה עיתונאית ועד סוף שנות השבעים שימש ככתב סוכנות עתי"ם ו"מעריב", וחקר במשך שנתיים לצד פרופסור דן כספי את התהוות המקומונים בערים בישראל. בד בבד, ב-1979, החל לשמש כמרצה בנושאי תקשורת ותקשורת המונים במספר מוסדות בארץ, וייסד את הקורס "תקשורת כלכלית" באוניברסיטה הפתוחה שם הוא מלמד עד היום.
ל"ידיעות אחרונות" הגיע בשנת 1979 והיה כתב לענייני פלילים ובהמשך כתב מדיני. הוא נכנס בעובי הקורה של סיקור מהלכי הכלכלה המוסדית והשלטונית, ומקץ עשור מונה ככתב הכלכלי הראשי של העיתון. במקביל נהיה ליו"ר תא הכתבים הכלכליים באגודת העיתונאים בבירה. תחת ידיעות אחרונות היה ליאור לעיתונאי הישראלי הראשון שנכנס לארצות שעד אז אסור היה להיכנס אליהן, כערב הסעודית ואיחוד האמירויות. מאז 1995 הוא משמש כראש המערכת הירושלמית של העיתון, וחולק עם סבר פלוצקר את כתיבת מאמרי המערכת במגזין "ממון".
בין פרסומיו, עריכת הספר "דיר בלאק, לוסי!" (הוצאת "גשרים"), ומגזין המנהלים "OpenU" של האוניברסיטה הפתוחה; כתב ופרסם את הלקסיקון לאירועי כלכלת ישראל ב-60 שנותיה, בהוצאת מיקסם, וראיונות בלעדיים, בין היתר עם חוסיין, מלך ירדן וגולדה מאיר.
ליאור, שנחשב כ"סקופר", הוכתר כעיתונאי מצטיין לשנת 2009[דרוש מקור]. כמו כן בראשית 2010 הוענק לו פרס התקשורת הכלכלית של "האגודה לזכות הציבור לדעת".
ב-18 בנובמבר 2024, בכנס אילת לעיתונות ה-16 של אגודת העיתונאים תל אביב, הוענק לגד פרס מפעל חיים לעיתונאים ותיקים ופעילים. במעמד מתן הפרס, אמר עליו העורך הראשי של "ידיעות אחרונות", אבי משולם: "גד ליאור סיקר כ-19 שרי אוצר ושבעה נגידי בנק ישראל – כולם חשו על בשרם את מחויבותו חסרת הפשרות לאמת העיתונאית ולהנגשת ידע ומידע".
הוא נשוי ואב לשלושה ומתגורר במבשרת ציון, בנו, אילן, עשה את שירותו הצבאי בגלי צה"ל ולאחר מכן, החל לשמש כתב ב"הארץ".
הערות שוליים

↑  ענת קם‏, עמוס רגב וגד ליאור זכו בפרס האגודה לזכות הציבור לדעת, באתר וואלה, 20 בינואר 2010
↑  ליאור אוחנה, "גד ליאור - שם נרדף לעיתונאות משפיעה", באתר ynet, 18 בנובמבר 2024
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007411076705171  VIAF: 4154327906326851421   WorldCat (עם VIAF): 4154327906326851421
סופי טאקר

| --- | --- |

 לידה:  13 בינואר 1886 טולצ'ין, אוקראינה 
 פטירה:  9 בפברואר 1966 (בגיל 80) ניו יורק, ארצות הברית 
 שם לידה:  Sonya Kalish 
 מקום קבורה:  Emanuel Synagogue Cemetery 
 מוקד פעילות:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1903 
 סוגה:  ג'אז 
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 חברת תקליטים:  Okeh 
 פרסים והוקרה:  היכל התהילה של נשות קונטיקט (1999)  כוכב בשדרת הכוכבים בהוליווד 
 sophietucker.com
 פרופיל ב-IMDb
 
סופי טאקר (באנגלית: Sophie Tucker;‏ 13 בינואר 1887 – 9 בפברואר 1966) הייתה זמרת, קומיקאית, שחקנית ומגישת רדיו אמריקאית-אוקראינית-יהודייה. מהבדרניות הפופולריות ביותר באמריקה במחצית הראשונה של המאה העשרים. ידועה בכינוייה "אחרונת המאמא'ז האדומות הלוהטות" (The Last of the Red Hot Mamas).
ראשית הקריירה

טאקר נולדה במהלך הגירתה של משפחה יהודית אוקראינית מהעיר טולצ'ין שבמחוז ויניצה, לארצות הברית. היא נקראה סוניה קאליש (ברוסית: Соня Калиш). כשהגיעו לארצות הברית החליפו בני המשפחה את שמם לאבוצה, והתיישבו בהרטפורד שבקונטיקט, ופתחו מסעדה.
בגיל צעיר החלה טאקר לשיר במסעדה של הוריה, תמורת תשרים. בין נטילת הזמנות והגשת מנות לסועדים, טאקר נעמדה במרחב הדל שליד הדלת, ושרה בכל הדרמה שרק הצליחה לדחוף אל תוך השיר. "בסוף התווים האחרונים, ביני ובין הבצלים לא נותרה עין יבשה אחת במקום", כך צוטטה כאומרת.
ב-1903, בגיל 16, טאקר ברחה עם נהג עגלת בירה מקומי, לואיס טאק, שממנו היא נטלה בהמשך חייה את שם המשפחה המפורסם שלה. כשחזרה הביתה, הוריה ארגנו לשניים חתונה אורתודוקסית, וב-1906 היא ילדה בן בכור, אלברט. זמן קצר לאחר שנולד התגרשו בני הזוג, וטאקר השאירה את התינוק עם הוריה ועברה לניו יורק.
אחרי שעזבה את בעלה, נתן לה וילי הווארד מכתב המלצה ושלח אותה להרולד פון טילצר, מלחין ומפיק תיאטרון ניו יורקי. אף שטילצר לא רצה לשכור אותה, טאקר מצאה עבודה בבתי קפה ובמסעדות, כששרה ללקוחות תמורת אוכל וכסף. את רוב הכסף שלחה בחזרה הביתה, לקונטיקט, כדי לתמוך במשפחתה ובבנה.
ב-1907, טאקר הופיעה לראשונה על הבימה, כששרה בערב חובבים בתיאטרון וודביל. שם היא אולצה לראשונה לעטות מייק-אפ שחור, משום שהמפיקים חששו שהקהל יזעם על שהיא "גדולה ומכוערת כל כך". ב-1908 היא הצטרפה ללהקה שהעלתה מופעים בפיטסבורג, אבל התביישה לספר למשפחתה שהיא מופיעה עם מבטא דרומי חזק כשהיא עוטה "פנים שרופות". במהלך מסע הופעות בהמשך השנה, המטען של הלהקה – כולל ערכת המייק-אפ שלה – אבד, והותר לה לעלות על הבמה ללא האיפור. היא הדהימה את הקהל באותו הערב, כשהכריזה: "אתם כולכם יכולים לראות שאני נערה לבנה. ובכן, אספר לכם אפילו יותר מזה: אני לא דרומית. אני נערה יהודייה ופשוט למדתי את המבטא הדרומי הזה במהלך מופעים עם מייק-אפ שחור במשך שנתיים. ועכשיו, מר מנצח, בבקשה נגן את השיר שלי". טאקר החלה לשלב במופעיה "הומור של נערות שמנות", שהפך לחלק מרכזי במופעים ובשירים שלה, כולל "לא רוצה להיות רזה" (I Don't Want to be Thin) ו"אף אחד לא אוהב נערה שמנה, אבל או, איך נערה שמנה יכולה לאהוב" (Nobody Loves a Fat Girl, But Oh How a Fat Girl Can Love).
ב-1909, בגיל 22, טאקר הופיעה עם שיגיונות זיגפלד (Ziegfeld Follies), להקת וודביל בהובלתו של פלורנץ זיגפלד. אף שהיא הייתה להיט, הנשים האחרות בלהקה סירבו לחלוק את אור הזרקורים עם טאקר, והיא נאלצה לעזוב. הפרשה תפסה את תשומת לבו של ויליאם מוריס, בעל תיאטרון ומייסד לעתיד של סוכנות ויליאם מוריס, אחת מסוכנויות הכישרונות החזקות ביותר של התקופה. שנתיים לאחר מכן, טאקר הפיצה את השיר Some of These Days, שהופק באדיסון רקורדס ונכתב בידי שלדון ברוקס.
ב-1921, טאקר שכרה את טד שפירו, פסנתרן וכותב שירים, כשותף ומפיק מוזיקלי. מלבד כתיבת כמה משיריה של טאקר, שפירו הפך לחלק מהמופע שלה, מנגן בפסנתר כשהיא שרה, משוחח איתה ומחליף איתה הלצות בין השירים. טאקר נותרה זמרת פופולרית במהלך שנות העשרים, והתחברה לכוכבים כמו מיימי סמית ואתל ווטרס, שהכירו לה את הג'אז. טאקר למדה מהנשים המוכשרות הללו, והפכה לאחת מהזמרים הראשונים שהכירו את הג'אז לקהל הוודביל.
א יידישע מאמע

ב-1925, ג'ק ילן כתב את אחד משיריה המפורסמים ביותר, "א יידישע מאמע". עם השיר היא הופיעה בערים אמריקניות גדולות ובהן קהלים יהודיים גדולים. טאקר הסבירה כי "אף שאהבתי את השיר והוא היה להיט מרגש בכל פעם ששרתי אותו, תמיד נזהרתי להשתמש בו רק כשידעתי שרוב הקהל יודע יידיש. אבל, אתה לא חייב להיות יהודי כדי להתרגש מ"איידישע מאמע". במהלך תקופת שלטונו של היטלר, השיר נאסר להשמעה בידי הממשלה הגרמנית, כביטוי של תרבות יהודית.
לפני ששרה את השיר, נהגה טאקר לעמוד ולומר לקהל: "כאשר אני עומדת כאן לפניכם, עולה לפני דמותה של אמי הישישה. לא אישה מפורכסת ולא גבירה הדורה, אלא אישה קשת יום, שחוחה וכפופה מרוב צרותיה. אישה עם לב יהודי טהור ומסירות אין קץ הניבטת מעיניה. באותה דירת חדר, בה הזדקנה והלבין שער ראשה. יושבת היא ותופרת, מהרהרת וחולמת על אותן שנים עברו כאשר הבית המה מקולות והמולת ילדים. מן המטבח עלו ריחות הפשטידה ותבשילי השבת האחרים. האמינו לי, על דברתי: בביתנו לא חסרה הדלות. אך מאיתנו הילדים לא החסירה דבר. את פת הלחם מפיה נהגה לחלוק ברצון עם כולנו. למען ילדיה הייתה מוכנה להקריב גם את חייה. לבד ניקתה, לבד תפרה, לבד כיבסה תוך נענוע העריסה. עבדה בימים, טרחה בלילות, ותמיד מצאה זמן לחתל תינוק. זאת היא האמא היהודיה. כמה מאושרים אתם האנשים אשר אמכם עודנה חיה. ברכו את אלוהים על כך יומם ולילה. ועם פאתה הנוכרית אל תתביישו ואל תבקשו להסתירה. עליכם לנשק את ידיה, לדאוג לשלומה ורווחתה. התפללו לאלהים לדאוג לבריאותה ולשמור על חייה. האל יכול לזכות אתכם בכל העושר והאושר בעולם, כסף, ארמונות, יהלומים, בתים גדולים ויפים, אך דבר אחד לא תקבלו יותר – את אמא שלכם האל מעניק לכם רק פעם אחת בחיים".
מותו של הוודביל

במהלך שנות העשרים הצלחתה של טאקר התפשטה גם באירופה, והיא יצאה למסע הופעות באנגליה והופיעה מול המלך ג'ורג' החמישי והמלכה מרי בלונדון פלדיום ב-1926. טאקר הקליטה מחדש את הלהיט Some of These Days, כשברקע מנגנים טד לואיס ולהקתו, והשיר עמד במקום הראשון של מצעד הפזמונים במשך חמישה שבועות.
אחד הדברים שהכי השפיעו על הקריירה של טאקר היה דעיכת וודביל. בהופעתה האחרונה באי-אף אלביז פאלאס בניו יורק, טאקר ציינה כי "כולם ידעו שהתיאטרון ייסגר, וציון דרך גדול לתעשיית הבידור ייעלם. התחושה הזו חדרה לתוך המופעים. המקום כולו, ואפילו השחקנים, הסריח מריקבון. נדמה שהרחתי את זה. אותגרתי. הייתי נחושה לתת לקהל את המחשבה: למה להצטער על האתמול? יש לנו מחר. כששרתי יכולתי להרגיש את מזג האוויר משתנה. הדיכאון החל להתרומם, הרוח שמילאה בעבר את הפאלאס ושהפכה אותו למפורסם בין בתי הוודביל בכל העולם חזרה. זה מה שבדרן יכול לעשות".
במשך הזמן, טאקר החלה לחפש עבודה מהצד בקולנוע וברדיו. ב-1929, היא הופיעה לראשונה בקולנוע בסרט "הונקי טונק". במהלך שנות השלושים, טאקר הביאה למופעיה אלמנטים של נוסטלגיה לשנים המוקדמות של המאה. היא צוינה בתור "אחרונת המאמאז האדומות הלוהטות", שכן תאבונה הרומנטי היה נושא חוזר בשיריה, באופן לא מקובל בקרב בדרניות בימים שלאחר דעיכת הוודביל.
בשנים 1938–1939 היא הופיעה בתוכנית רדיו משלה, "הרוי טאן עם סופי טאקר" (The Roi Tan Program with Sophie Tucker), 15 דקות בימי שני, רביעי ושישי ברשת CBS. היא גם הופיעה בהופעות אורח רבות בתוכניות כמו "האחיות אנדרוס", "היכל התהילה של הרדיו", ו"בן ברני, המאסטרו הזקן". בשנות החמישים ובראשית שנות השישים, טאקר, "הגברת הראשונה של תעשיית הבידור", הופיעה בטלוויזיה לעיתים קרובות בתוכניות מופעים פופולריות ובטוק-שואוז, בין השאר ב"מופע של אד סאליבן" וב"טונייט-שואו". היא המשיכה להיות פופולרית בחו"ל, והופיעה מול קהלים אוהדים באולמות בלונדון, בין השאר גם בנוכחותו של המלך ג'ורג' החמישי. ב-1963 נפתח מחזמר בברודוויי שנקרא "סופי", ועסק בחייה עד 1922, בכיכובה של ליבי סטייגר. המחזמר הורד מהבמה לאחר שמונה הופעות.
אחרית ימיה

בשנת 1959, בהיותה בת 71, הופיעה טאקר בתל אביב בהיכל התרבות, והשתתפה בליל הסדר באחד מבסיסי צה"ל. היא הגיעה לארץ בטיסת "אייר פראנס", ולדבריה זאת הייתה הטיסה הראשונה בחייה, אבל "מרוב התרגשות מהביקור בישראל נעלם לי הפחד". באותה הזדמנות חנכה הזמרת את "בית סופי טאקר" בבית שמש, שעבורו גייסה 50,000 דולר. בשנת 1961 חזרה הזמרת לביקור בישראל. בביקור בקיבוץ בארי היא חנכה את "פינת נוער ע"ש סופי טאקר" שגם עבורו גייסה תרומות  בסך 50,000 דולר. הפינה כללה שלושה מבנים - בית שבו שתי כיתות לימוד, ושני בתים עם חדרי מגורים לנוער ושלט הנצחה. באירועי טבח 7 באוקטובר הושחתו שני הבניינים ששימשו למגורים, ורק המבנה של כיתות הלימוד נשאר עומד על תילו. בספטמבר 1962 ביקרה טאקר בשלישית בישראל, וחנכה יער קק"ל ליד בית שמש, שנקרא על שמה.
טאקר המשיכה להופיע עד ימיה האחרונים. השפעתה התרבותית הייתה גדולה עד כדי כך שב-1963, שלוש שנים לפני מותה, פול מקרטני הציג את השיר Till There Was You באחת מההופעות של הביטלס כך: "השיר הוקלט גם בידי הלהקה האמריקנית האהובה עלינו, סופי טאקר", בהתייחסות להיקף העצום של טאקר (שכמובן לא הקליטה את השיר). מקרטני השתמש באותה בדיחה גם מול קהל אמריקני, כשהציג את השיר "I Want to Hold Your Hand", במהלך הופעתם במופע של אד סאליבן ב-1964. מכיוון שהקהל לא ממש צחק, ג'ון לנון סיפק את האפקט, באופן סרקסטי.
טאקר מתה מדלקת ריאות ומכשל תפקוד בכבד ב-9 בפברואר 1966 בניו יורק, בגיל 79. היא המשיכה לעבוד עד כמה חודשים לפני מותה, והופיעה ברובע הלטיני בפעם האחרונה כמה שבועות לפני כן. היא הובאה למנוחות בבית הקברות עמנואל בוותרספילד, קונטיקט.
הערות שוליים

↑  אידשע מאמא לוהטת, באתר העולם הזה, ‏21 באפריל 1959
↑  שלוש-פעמים-״סופי-טאקר״, באתר בלוג 'קווים ודמויות', ‏2018
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007274020605171  PLWABN: 9810677300705606  BIBSYS: 13055518  BNE: XX1709168  BnF: cb13900591n (data)  CiNii: DA14855197  GND: 124869076  ISNI: 0000 0000 8387 6542  LCCN: n87139429  LNB: 000068405  MusicBrainz: 1404fcf2-5c92-434b-8d37-7f9b0c8f986f  NKC: ola2002159378  NLA: 49864603  NTA: 072774673  SNAC: w6bz6v06  SUDOC: 159289580  Trove: 1527556  VIAF: 61733250   WorldCat (עם VIAF): 61733250
התפתחות ייצור מזון ומשקאות מותססים

תהליך ביתי מסורתי של ייצור גבינה
ההתפתחות של ייצור מזון ומשקאות מותססים עוסקת בשימוש במיקרואורגניזמים בייצור מזון. משחר ההיסטוריה האנושית נעשה שימוש במיקרואורגניזמים במטרה ליצור מזון ומשקאות חדשים, בעלי טעמים וריחות שונים מחומרי הגלם הזמינים באותה עת. ההתפתחות של ייצור מזונות ומשקאות אלה נבעה מניסיון שנצבר לאורך ההיסטוריה האנושית, בחברות אנושיות שונות ובמקומות שונים ומגוונים על פני כדור הארץ. מקור המיקרואורגניזמים במיקרוביוטה של חומרי הגלם השונים: פירות, ירקות, זרעים וגרעינים, חומרי גלם מן החי: חלב, בשר ודגים. הניסיון שנצבר הוביל ליצירת מזונות ומשקאות בעלי תכונות אורגנולפטיות שונות, תוך שיפור עמידותם בפני קלקול, הגדלת טווח הניידות האנושית לצורכי אכולוס אזורי מחיה חדשים. מיקרואורגניזמים אשר שימשו להתססת המזונות החדשים באים גם מסביבת המחיה: הקרקע והאוויר ומועברים לחומרי הגלם על ידי משבי רוח, זרמי מים, בעלי חיים ובני אדם. חלק מהמיקרואורגניזמים מצויים גם במיקרוביוטה של רקמות הרכות של בני -האדם הבאות במגע עם העולם החיצוני: ריריות של דרכי העיכול, דרכי הנשימה, דרכי המין והשתן ועל פני העור והשיער של בני-אדם ופרוות של בעלי-החיים. המיקרוארגניזמים של המיקרוביוטה הם אורגניזמים קומנסליים, שעלולים להפוך למחוללי מחלות מזדמנים, עם חדירתם לרקמות הפנימיות בעקבות פציעה חודרנית ואצל מדוכאי המערכת החיסונית.
התעשיות המודרניות המבוססות על תהליכי תסיסה עושות שימוש בתהליכים ביוכימיים מיקרוביאליים שהתפתחו לאורך ההיסטוריה האנושית.
התפתחות ייצור מזון ומשקאות מותססים הנה תהליך שהתפתח במקביל להתפתחות החקלאות, ביות בעלי חיים, תרבות צמחי בר, ואבולוציה של מיקרואורגניזמים.
סטארטרים של תסיסה טבעית אשר הכילו תערובות של חיידקים, שמרים ועובשים אפשרו התפתחות של מזונות ומשקאות משחר ההיסטוריה והובילו להתפתחות סטארטרים של תסיסה מתעושים.
ציור קיר של האל המצרי שזמו בקברות פרעונים
יין > אגן הים השחור ודרום אירופה

עדויות ראשונות של ייצור יין על ידי בני אדם מצביעות על כך שייצור יין קדם לביות בעלי חיים והתחיל להתפתח עם הליך התרבות של זן ענבי הבר "Vitis vinifera subsp. sylvestris". בחפירות ארכאולוגיות בגאורגיה נמצאו עדויות בנות 8,000 שנים לייצור יין, באיראן בנות 7,000 שנים, ביוון בנות 6,500 שנים ובסיציליה בנות 6,000 שנים.
חפירות באתר בן 6,100 שנה, שנעשו בארמניה במערות ארני Areni-1 מצביעות על מקום ששימש את האדם הנאוליתי לייצור יין, הכולל כלים לסחיטת ענבים וכלים לתסיסה ולאגירת יין. השתהות במצב של שכרות כתוצאה משתיית יין נחשבה בעת העתיקה לתחושה דתית. היוונים הקדמונים סגדו לאל דיוניסוס (המוכר גם בשם בכחוס) והרומאים הקדמונים המשיכו בפולחן הזה. צריכת יין נסך, הייתה חלק מהנוהג הפולחני היהודי מאז ימי המקרא, כחלק מהסעודות הקשורות למנהגים דתיים, ואצל הנוצרים לזכר הסעודה האחרונה של ישו שהפכה להכרחית בכנסייה הנוצרית. על אף שהאסלאם אסר באופן מוחלט על שתיית יין, אלכימאים שונים כגון גבר (Geber), אלכימאי ספרדי מן המאה ה-14, פיתחו את תהליך זיקוק היין למטרות של ייצור תרופות ובשמים.
יין > מצרים העתיקה

עדויות לייצור יין התגלו בחפירות ארכאולוגיות של קברי הפרעונים במצרים העתיקה, בה היה ליין תפקיד חשוב בפולחן האל שזמו (אנ'), שם היין סימל דם. המצרים ביססו את ייצור היין על ענבים אשר הובאו מכנען. בקברי הפרעונים מוצגים ציורים של הבאת מנחות וברשימת המנחות שהוגשו לאל, נמצאים כדי חרס רבים. ממצאים רבים אלה מעידים על תפוצה גדולה מאוד של ייצור יין בעיקר לצורכי פולחן. גידול ענבים להפקת יין היה בבעלות משפחת המלוכה. היין הוענק לבני העם הפשוט רק באירועי חג לכבוד רננוטת, אלת הקציר והגפנים או כפרס לפועלים. המצרים האמינו שליין כוחות-על ומוצאו מדם בני האדם הלוחמים כנגד האלים שהתערבב באדמה אחר מותם ולכן שימש תדיר בטקסים. מידע רב על הרגלי הפקת היין במצרים העתיקה נאסף מהכתוביות על כדי האגירה של היין. על כתוביות אלה פורטו שם מגדל הגפנים, מקום גידולם, שם בעל הכד וטיב היין. המצרים נהגו לרשום על כל כד רישום ייחודי לכבוד יוצר היין. מידע נוסף מגיע מציורי הקיר בקברים, בהן מצוירות סצנות של גידול, הפקה ושתיית היין. במצרים העתיקה הפיקו יין לא רק מענבים אלא גם מתמרים, תאנים, עצי דקל ורימונים ולעיתים המתיקו יין ענבים, על ידי הוספת פירות שונים בתהליך התסיסה.  ייצור יין היה נפוץ מאוד בארץ-ישראל. הגפן הארץ-ישראלית הייתה נפוצה באזור גאוגרפי זה החל מתקופת הברונזה שהחלה לפני  5,300 שנה. היין בתקופת התנ"ך שימש בעיקר לפולחן דתי. בממצאים ארכאולוגיים של העת העתיקה בארץ ישראל נמצא ריבוי של גתות ששימשו להכנת התירוש לייצור היין. תרבות זו נעקרה עם הכיבוש המוסלמי לפני 2,700 שנה (בשנת 700 לספירה), עקב איסור שתיית יין על ידי האסלאם.
ייצור וצריכת יין גדלו והתפתחו מהמאה ה-15 ואילך כחלק מההתפשטות האירופית בעידן התגליות, למרות התפשטות כנימת הפילוקסרה משנת 1887, הנחשבת למפגע ביולוגי קשה של גידולי הגפן. כיום בכל רחבי העולם, המדע והטכנולוגיה המודרניים מותאמים לייצור יין תעשייתי וצריכה נרחבת של יין.
יין > המזרח הרחוק

במזרח הרחוק, העדות המוקדמת ביותר למשקה אלכוהולי מותסס מאורז, דבש ופירות, נמצאה בחפירות ארכאולוגיות ברפובליקה העממית של סין. הממצאים באתר ארכאולוגי זה תוארכו לפני 9,000 שנה. עדויות לייצור יין מענבים בחפירות ארכאולוגיות שנעשו באזור Jiahu, אזור המכונה Jiahu Wuyang County, התגלו שאריות של חומצה טרטרית המעידה על תסיסת יין יחד ע8ן מספר גרעיני ענבים שנמצאו בכדי אגירה. ממצאים אלה שאפשרו לתארך את התגלית.
בירה

עדויות ראשונות לייצור בירה התגלו בחפירות ארכאולוגיות בארמניה. בדיקות כימיות של כדי חרס בני 3,500 שנה גילו שאריות של דגניים מרוסקים ושמרים. בחפירות ארכאולוגיות באזור אתר קבורה חולי בסין (Xiaohe Cemetery) התגלו שאריות של חומר דמוי קפיר בקברי מומיות, בני 3,950 שנה. החפירות הארכאולוגיות בקברים אלה מגלות שאריות של שלושה זני חיטה אשר שמשו למאכל אדם ובהמות. הימצאותם בקברים מעידה על כך שזרעי החיטה הובאו כמנחות למתים. במערת רקפת בשלושה מכתשים הסמוכים לקברים בני כ-11,000 שנים התגלו סימנים לייצור בירה על ידי הנאטופים, בתקופה בה החברה האנושית עברה מנוודות להתיישבות קבע ותחילת התפתחות החקלאות וביות חיות לצורכי המשק האנושי. הממצאים הראו ששאריות שנותרו בתוך המכתשים הכילו שרידים של עמילן דגניים שונים: חיטה, שעורה ושיבולת-שועל, וצמחים אחרים עם סימני כתישה ותסיסה, ודפנות המכתשים מראים סימני בליה שנגרמה מכתישה ומשימוש בסלים. חפירות באתרים ארכאולוגיים בני 7,000 שנה שהתגלו בעיראק וכתבים בני 5,900 שנתגלו בשומר העתיקה מתארים ייצור בירה משעורה. כתבים רבים שהתגלו בחפירות ארכאולוגיות בנות 4,500 שנים באתרים שונים במצרים העתיקה מפרטים את המרכיבים אשר שימשו להכנת תערובת התסיסה של הבירה וגם סוגי בירה שונים שיוצרו לצורכי טקסים דתיים. פירוט של ייצור בירה התגלו על חותמות גליליים שהתגלו בחפירות בנות 6,500 שנים בתקופת אורוק Uruk period בצפון סוריה. ממצאים הארכאולוגיים שונים מצביעים על כך ששתיית הבירה נעשתה דרך קשים ארוכים מתוך הכדים.
בתגלית ארכאולוגית בת 5,000 שנה שהתגלתה בסין מאפשרת הכרות עם פירוט משוער של אופן הכנת הבירה משעורה. האורז עבר תהליך של תרבות לפני 10,000-6,500 שנים, ויצור משקאות בירה מאורז החל בשלבים מוקדמים יחסית של תירבות האורז. בחפירות ארכאולוגיות באתר קבורה בדרום סין בשם Qiaotou מלפני 9,000 שנה, התגלו ממצאים המעידים שתהליך תסיסת הבירה התפתח גם באזורים אלה על בסיס של אורז ודגן המכונה "הדמעות של איוב" Coix lacryma-jobi (אנ'). ממצאים אלה מעידים על תפוצתו של תהליך התססת הבירה בתרבויות שונות.
יוון ורומא העתיקות אימצו את תהליך יצירת הבירה ממצרים העתיקה. שתיית הבירה בתרבויות אלה הייתה נפוצה בין פשוטי העם, בניגוד לשתיית יין אשר שימש את בני המעמד הגבוה, אם כי הבירה שימשה גם לפולחנים דתיים של בני כל המעבדות. ידוע כי ברומא העתיקה הרגל שתיית הבירה על ידי חיילים היה נפוץ מאד.
כבישת בשר

שימור בשר בתרבויות עתיקות נעשה במספר דרכים: ייבוש, החמצה בתהליכי תסיסה ועישון וכבישה על ידי המלחה תוך הוספה של חומרי כבישה משמרים כגון ניטריטים וניטרטים המשמרים את הצבע האדמדם הרצוי של מוצרי הכבישה ומונעים התפתחות של חיידקים פתוגניים. תהליכים אלה תורמים להארכת זמן ההשתמרות של המוצרים הסופיים. תהליך כבישת הבשר התרחש במקביל לתהליך הייבוש ולכן, כבישת בשר על ידי התססתו התאפשרה באזורים גאוגרפיים גבוהים בעלי רמות לחות נמוכות יחסית. השילוב של ייבוש והתססה מלווה בעישון מפיק מוצרים עמידים לקלקול לתקופות ארוכות, ומאפשר אגירת מזון במעבר מעונת הקיץ לחורף ומאפשר נדידת אוכלוסייה ללא תלות במקורות מזון נגישים. כבישת בשר על ידי תסיסה ויצירת נקניקים התפתחה כנראה במסופוטמיה על ידי סטארטרים טבעיים של חיידקים השייכים לקבוצת הלאקטובצים.