stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הבשורה (דה וינצ'י)

| --- | --- |

 מידע כללי
 צייר:  לאונרדו דה וינצ'י
 תאריך יצירה:  1472-1475
 טכניקה וחומרים:  שמן על עץ
 ממדים בס"מ
 רוחב:  222 ס״מ 
 גובה:  90 ס״מ 
 נתונים על היצירה
 זרם אמנותי:  הרנסאנס האיטלקי 
 מספר יצירה:  00285888 (גלריית אופיצי) 
 מיקום:  גלריית אופיצי, פירנצה
 
הבשורה (באיטלקית: L'Annunciazione) הוא ציור של לאונרדו דה וינצ'י המציג את סצנת הבשורה, שבה מודיע המלאך גבריאל למריה שהיא תתעבר ותלד את ישו. הציור נמצא כיום בגלריית אופיצי, בפירנצה שבאיטליה.
בציור המלאך אוחז בפרח שושן צחור, הנחשב לסמל לבתוליותה של מריה ולסמל העיר פירנצה. ברקע הציור ניתן לראות נמל אם כי פרטיו אינם ברורים.
זוהי עבודה מוקדמת של דה וינצ'י וחוקרים מצביעים על כך שיש בה השפעה רבה של ורוקיו. כנראה שעבודה זאת נעשתה בסטודיו של ורוקיו, או בשלבים הראשונים לאחר צאתו של לאונרדו את הסטודיו. האישיות של לאונרדו פורצת מתוך הציור בהמון פרטים שהם בהחלט שלו- הטיפול בקפלי הבד, תיאור האריג ונפילתו על הגוף. המקוריות של לאונרדו ניכרת בתיאור המלאך, ביופי ובאופי המיוחד של הפנים שלו, וגם בנוף ברקע הציור.
דה וינצ'י צייר את הציור בין השנים 1472 ל-1475.
ברקע יצירתו של לאונרדו דה וינצ'י מופיע במרכז מונטה סן מרטינו
מאגם קומו, מאמינים שהציור נעשה בכפר הקטן ליירנה,
ליד Fiumelatte.
בנוסף לשיתופי הפעולה עם ורוקיו בשנות השבעים באותה תקופה, לאונרדו הצעיר צייר במהלך עבודתו בסדנה לפחות ארבעה ציורים, כמעט כולם בעצמו: ציור בשורה, שני ציורים דתיים קטנים של המדונה והילד, ודיוקן חלוצי של גבירה מפירנצה, ג'ינברה דה בנצ'י.
נרטיב

סוגת ציורי הבשורה, המתארים את הרגע שבו המלאך גבריאל מפתיע את מריה הבתולה ומבשר לה שתביא לעולם את המשיח, הייתה מקובלת מאוד בימי הרנסאנס. בגרסתו של לאונרדו מתוארות הבשורה ותגובתה של מריה כנרטיב המתרחש בתוך גן מוקף חומה של וילה כפרית מהודרת, כשמריה מרימה את עיניה מן הספר שהיא קוראת.
סגנון

זהו ציור שאפתני, אך הוא לוקה בפגמים כה רבים, עד שרבים סבורים כי אין לייחסו ללאונרדו. יש מומחים הסבורים שזהו תוצר של שיתוף פעולה לא מוצלח עם ורוקיו ועם אמנים אחרים בסדנתו. עם זאת קיימים רמזים שונים לכך שלאונרדו הוא הצייר המרכזי של התמונה, גם אם לא היחיד. הוא הכין רישום מקדים של שרוולו של גבריאל, ובציור ניכר סגנונו האופייני, של הנחת צבע השמן על הבד באצבעותיו. בבדיקה מדוקדקת אפשר לראות את מריחות אצבעו על ידה הימנית של מריה ועל העלים שלמרגלות עמוד הקריאה.
ניתוח

בין הגורמים הבעייתיים העולים מן הציור אפשר לציין את חומת הגן המגושמת, שדומה כי נקודת המבט שממנה צוירה גבוהה מעט לעומת יתר הציור, והיא גורעת משהו מהקשר החזותי בין אצבעותיו המצביעות של המלאך לבין ראשה המורם של מריה. הפתח הנראה בחומה ניצב בזווית מוזרה, הגורמת לו להיראות כאילו הוא נצפה מימין, והוא צורם בהשוואה לקיר הבית. הבגד המכסה את ברכי הבתולה נראה נוקשה, כנדמה שלאונרדו שקד בחריצות מוגזמת על רישומי האריגים שלו, והתצורה של הכורסה, גורמת לה להיראות בעלת שלוש ברכיים. תנוחת גופה של מריה מציגה אותה כבובת תצוגה, והרושם זה מתעצם עוד יותר בשל ההבעה האטומה של פניה. הברושים, הנראים שטוחים, מוצגים כולם באותה גודל, אף כי הברוש שמימין, הקרוב לבית, נראה קרוב אלינו יותר, ולכן היה אמור להיות גדול יותר. גזעו הדקיק של אחד הברושים כמו צומח היישר מתוך אצבעותיו של המלאך, והדיוק הבוטני המאפיין את ציור השושן הצחור שבידי המלאך מנוגד לטיפול הגנרי שלו זכו הצמחים והעשבים האחרים, דבר שאיננו אופייני ללאונרדו.
אבל המעידה המטרידה ביותר בציור היא הצבתה המוזרה של מריה ביחס לעמוד הקריאה המעוטר, המבוסס על אבן מצבה שעוצבה בידי ורוקיו עבור משפחת מדיצ'י. בסיס עמוד הקריאה קרוב אל הצופה הרבה יותר מאשר מריה, ולפיכך דומה שהיא רחוקה מכדי שזרועה הימנית תוכל להגיע לספר, ואף על פי כן זרועה מונחת עליו מה שנותן את תחושה שהיא מוארכת יתר על המידה, באופן שמעורר אי נוחות אצל הצופה. אין ספק שזוהי עבודתו של צייר צעיר. 'הבשורה' מאפשר לנו לראות איזה צייר היה לאונרדו נעשה, אלמלא התעמק בפרספקטיבה וחקר את סודות האופטיקה.
עם זאת, בבדיקה קפדנית נראה שהציור אינו גרוע כפי שהוא נראה ממבט ראשון. לאונרדו ניסה כאן את כוחו באנאמורפוזיס, טריק שבו עלולים גורמים מסוימים בציור להיראות מעוותים במבט ישיר, אל מזווית אחרת הם נראים מדויקים להפליא. לאונרדו ערך מפעם לפעם במחברותיו ניסויים בטכניקה זו. המדריכים ב'גלריית אופיצ'י' מציעים לאנשים הצופים בציור 'הבשורה' ללכת כמה צעדים ימינה ולראות את הציור מזווית זו. זרועו של המלאך נראית כעת מעט פחות משונה, וכמוה גם זווית הפתח בחומת הגן. המצב משתפר במקצת כאשר כורעים ומסתכלים בציור מזווית מעט נמוכה יותר. לאונרדו ניסה ליצור משהו שייראה טוב בעיני הצופה הנכנס לכנסייה מצד ימין. הוא ניסה גם להזיז אותנו ימינה, כדי שנראה את רגע הבשורה מנקודת מבטה של מריה, וזה כמעט מצליח. תכסיסי הפרספקטיבה שנקט מגלים ברק של אדם עול ימים, אך הברק הזה טרם הגיע למלוא ליטושו.
ניתוח > המלאך

עוצמתו הגדולה של הציור טמונה באופן שבו צייר לאונרדו את המלאך גבריאל. המלאך ניחן ביופי האנדרוגיני שלאונרדו שכלל בציוריו, וכנפיו, הדומות לכנפי ציפור (התוספת החומה הבהירה צוירה בידי אמן אחר), צומחות מכתפיו באותה מזיגה מופלאה של נטורליזם ודמיון שלאונרדו כל כך היטיב לתאר. גבריאל מצויר כשהוא בתנועה; הוא רוכן קדימה כנדמה שנחת ארצה זה עתה, והסרט הכרוך סביב שרוולו עדיין מתבדר מאחור, דבר השונה מרישומי ההכנה של לאונרדו. משב הרוח שחוללה נחיתה מסעיר עדיין את הדשא ואת הפרחים שלרגליו.
ניתוח > פלטת צבעים

מאפיין נפלא נוסף של ציור 'הבשורה' הוא הדרך שבה לאונרדו מגוון את הצללים. השמש השוקעת מאירה משמאל ומטילה נוגה צהובה חיוור על ראש הגן ועל עמוד הקריאה. אך כאשר משהו ניצב בדרכו של האור, מתלווה אל הצללים הגוון הכחלחל של השמיים. בקדמת עמוד הקריאה הלבן ניכר שמץ של כחול, שכן הוא מואר בעיקר מהאור המוחזר מן השמיים ולא מהאור הצהבהב הישיר של השמש השוקעת. "הצללים משתנים" הסביר לאונרדו במחברותיו. "צידו של עצם המקבל אור המחוזר מתכלת האוויר ייצבע בשמץ מצבע זה, והדבר ניכר בעצמים לבנים. הצד המקבל את אורו מהשמש ייצבע בצבעה. תופעה זו ניכרת במיוחד הערב, כשהשמש שוקעת בין העננים ומאדימה אותם".
יכולתו המתפתחת של לאונרדו לצייר בצבעי שמן סייעה לו במלאכת הצביעה המעודנת. הדילול הרב של הצבענים אפשר לו להניח את הצבע בשכבות דקות ושקופות, וכך יכלו הצללים להתפתח עם כל משיכת מכחול או הנחת הצבע באמצעות האצבע. בציור זה ניכר הדבר במיוחד בפניה של הבתולה מריה, השטופות בנוגה השמש השוקעת ודומה שהן קורנות אור וזוהר אינו נמצא בגופו של המלאך גבריאל. הקרינה הזאת מבליטה אותה יחסית לציור כולו, למרות הבעת הפנים הריקה.
ציור 'הבשורה' מראה לנו את לאונרדו הצעיר, בשנות העשרים המוקדמות לחייו, העורך ניסויים באור, בפרספקטיבה ובנרטיבים הקשורים לתגובות אנושיות. בתוך כך הוא עשה כמה טעויות. אך אפילו טעויותיו, שנבעו מניסיונות החידוש והניסוי, כבר מבשרות את כישרונו הגדול.
ביבליוגרפיה

לאונרדו דה וינצ'י: ביוגרפיה, וולטר אייזקסון, מאנגלית: ברוריה בן-ברוך, מודן הוצאה לאור 2019, 60-64.
ג'ורג'ו וזארי: חיי הציירים, הפסלים והאדריכלים הדגולים ביותר, עורך כללי: משה ברש, תרגום מאיטלקית: מרים שוסטרמן, מוסד ביאליק ירושלים 1985, 59-69.
סיפורו של ציור: המדריך הבסיסי לתולדות הציור המערבי, ונדי בקט, תרגום: תמי סתיו, הד ארצי 1999, 116-122
ART: A HISTORY OF FAINTING, SCULPTURE, ARCHITECTURE, second edition, by Frederick Hartt, Harry N. Abrams Nee York 1985, 601-607
הערות שוליים

↑  Cecil Gould, Leonardo (Weidenfeld & Nicolson, 1975) לרשימת דעות שונות ראו Brown, 195nn6, 7, and 8
↑  Zollner, 1:34; brown, 64, Marani, 61
↑  Brown, 88. ראו גם את 'רישום שושן צחור' של לאונרדו, Windsor, RCIN 912418.
↑  Matt Ancell, "Leonardo's Annunciation in Perspective", in Fiorani and Kim; Lyle Massey, Picturing Space, Displacing Bodies (Pennsylcanina State, 2007), 42-44
↑  Francesca Fiorani, "The Shadows of Leonardo's Annunciation and Their Lost Legacy", in Roy Eriksen and Magne Malmanger, eds. Imitation, Representation and Printing in the Italian Renaissance (Pisa: Febrizio Serra, 2009), 119; Francesca Fiorani, "The Colors of Leonardo's Shadows" Leonardo 41.3 (2008),271.
↑  Leonardo Treatise \ Rigaud, section 262.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb123561252 (data)  GND: 4415837-3
הטוראצו בקרמונה

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  מגדל פעמונים 
 מיקום:  קרמונה 
 מדינה:  איטליה 
 הקמה ובנייה
 סגנון אדריכלי:  אדריכלות רומנסקית 
 קואורדינטות:  45°08′01″N 10°01′31″E﻿ / ﻿45.1337°N 10.0252°E﻿ / 45.1337; 10.0252
 he
 
הטוראצו בקרמונה (באיטלקית: Torrazzo di Cremona) הוא מגדל הפעמונים של קתדרלת קרמונה, לומברדיה, בצפון איטליה. גובהו 112.7 מטר, זהו מגדל הפעמונים בגימור הלבנים השלישי בגובהו בעולם, הראשון היה מגדל כנסיית סנט מרטין בלנדשוט, בוואריה, והשני בכנסיית גבירתנו בברוז', בלגיה. עם זאת הטורצו (שהושלם בשנת 1309) ישן יותר ממגדל לנדשוט (הושלם בשנת 1500) ומגדל ברוז' (הושלם בשנת 1465), והוא מבנה הלבנים העתיק ביותר שגובהו יותר מ-100 מ' שעדיין עומד.
על פי המסורת הרווחת, הבנייה במגדל החלה בשנת 754. במציאות, הוא נבנה בארבעה שלבים: ראשון משנת 1230, עד השני, בין 1250 ל־1267, עד למתחת הקוודרפור, השלישי בסביבות שנת 1284, והשלמת צריח השיש בשנת 1309.
גובהו הוכרז על ידי לוח מוטבע בקיר בבסיס הטורצו עצמו, המציין 250 זרועות ו-2 אונקיות, אשר במערכת המדידה העתיקה של העיירות לומברד מתורגמות לכ־111 מטר.
שבעת הפעמונים מכוונים בסולם מז'ור, ומתוארכים למאה ה-18.
בחפירות ארכאולוגיות שבוצעו בשנות ה-80 התגלה נוכחותם של מבנים בסיסיים שאמורים להיות שרידים של בית כנסייה קדום יותר (או בית קברות המשויך אליו), או אפילו מבנים רומיים קודמים.
בקומה הרביעית של הטוראצו שוכן השעון האסטרונומי הגדול בעולם. המנגנון נבנה על ידי פרנצ'סקו וג'ובאן בטיסטה דיוויזיולי (אב ובנו) בין השנים 1583–1588. החלק החיצוני, שצויר במקור על ידי פאולו סקאזולה בשנת 1483, אך נצבע מאוחר יותר פעמים רבות, כולל על ידי ג'ובאני בטיסטה דורדוני, מייצג את השמיים עם קבוצות גלגל המזלות ואת השמש והירח עוברים דרכם.
הערות שוליים

↑  Galeati, G. (1928). Il Torrazzo di Cremona. Cremona.
↑  Saracino, M.T. (1978). Il Torrazzo ed il suo restauro. Cremona.
↑  Saracino, M.T. (1978). Il Torrazzo ed il suo restauro. Cremona.
↑  Ghidotti, P. Il Torrazzo di Cremona. Archeologia e storia di un monumento medievale.
↑  Loffi, F. (1987). Il Torrazzo di Cremona. Cremona.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4786205-1  VcBA: 494/21514  VIAF: 316411524   WorldCat (עם VIAF): 316411524
הטורניר שלאחר העונה של ליגת הMLB

סמל הטורניר שלאחר העונה של ליגת ה־MLB לשנת 2023
השיקגו קאבס חוגגים אחרי שניצחו בוורלד סיריס 2016
הטורניר שלאחר העונה של ליגת ה־MLB היא טורניר הפלייאוף השנתי שנערך כדי לקבוע את אלוף ה־MLB בארצות הברית וקנדה. הקבוצות המשתתפות בטורניר מתקבלים אליו על סמך תוצאותיהם בעונה הסדירה. החל משנת 2022, הפלייאוף של כל ליגה, אמריקאית (AL) ולאומית (NL), מורכב משני סדרות ווילד קארד, שתי סדרות בתים וסדרת הליגה. לאחר מכן, המנצח מכל ליגה נפגש בוורלד סיריס (World Series או סדרת העולם). בסדרת הווילד קארד מתמודדים מנצח הבית המדורג נמוך ביותר מבין מנצחי הבתים ושלושת הקבוצות שלא ניצחו בבתים שלהם עם המאזן הטוב ביותר, הנקראות קבוצות הווילד קארד. סדרות הווילד קארד מתנהלות כ"הטוב משלוש", כלומר שמי שמנצח בשני משחקים מתקדם לשלב הבא. בסדרת הבתים, הנקראת ALDS בליגה האמריקאית, ו־NLDS בליגה הלאומית, מתמודדים הזוכים בסדרת הווילד קארד ושני מנצחי הבתים בדירוג הגבוה ביותר. סדרת הבתים היא "הטוב מחמש". המנצחים בסדרת הבתים ממשיכים לסדרות הליגה, ALCS בליגה האמריקאית ו־NLCS בליגה הלאומית. סדרות הליגה הם "הטוב משבע". מנצחי סדרות הליגה מעפילים לגמר, הוורלד סיריס, ומשחקים זה מול זה בסדרת "הטוב משבע".  הטורניר שלאחר העונה כולל 32 עד 53 משחקים. הטורניר שלאחר העונה מתקיים לאחר סיום העונה הסדירה של MLB ולוקח כחודש להשלמתו.
בסוף סדרות הליגה והוורלד סיריס, מוענק לשחקן המצטיין של כל סדרה, פרס שחקן המצטיין של הסדרה.
בשנה האחרונה, בוורלד סיריס התחרו הטקסס ריינג'רס והאריזונה דיאמונדבקס, כשטקסס מנצחים לאחר חמישה משחקים.
הערות שוליים

↑  "Complete history of baseball's postseason formats". MLB.com (באנגלית). נבדק ב-2023-03-09.
דני פאר

ערך זה עוסק בפסנתרן וקלידן להקת גזוז. אם התכוונתם לעיתונאי ושדרן רדיו וטלוויזיה, ראו .
| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  14 בפברואר 1951 
 פטירה:  26 באפריל 2019 (בגיל 68) 
 מוקד פעילות:  ישראל 
 תקופת הפעילות:  1972–2019 (כ־47 שנים)
 עיסוק:  קלידן, מעבד מוזיקלי, פסנתרן
 שפה מועדפת:  עברית 
 כלי נגינה:  פסנתר
 שיתופי פעולה בולטים:  גזוז
 פרופיל ב-IMDb
 
דני פאר (14 בפברואר 1951 - 26 באפריל 2019) היה מוזיקאי, מעבד מוזיקלי ופסנתרן ישראלי, אשר נודע בעיקר כקלידן להקת "גזוז".
ביוגרפיה

פאר החל את דרכו המוזיקלית בצה"ל, כששירת כקלידן בלהקת הנח"ל והשתתף בתוכניתה ה-23 "הפלנחניק" שהוקדשה למלאת 30 שנה לפלמ"ח והועלתה בשנת 1972. מהתוכנית זכה לפרסום השיר "בלדה ליצחק שדה" שהגיע לראש מצעדי הפזמונים ברדיו לשבוע אחד.
עם שחרורו חבר ליהונתן גפן ודני ליטני במופעים: "זה הכול בינתיים, בינתיים זה הכול" (1974) ו"מכתבים למערכת" (1976). בשנת 1977 ניגן במופע המשותף "שיחות סלון" של דויד ברוזה ויהונתן גפן, ובאלבומו הראשון של יענקל'ה רוטבליט, "כך שחררתי את ירושלים" משנת 1978.
בסוף 1978 חבר לדני סנדרסון, גידי גוב, מזי כהן, מוטי דיכנה, מאיר שפייזר, גרי רזניק, זיו בן ושלמה חממי להקמת להקת גזוז. פאר ניגן בשני אלבומיה: גזוז וגלגול שני והיה שותף לחלק מעיבודי השירים.
לאחר ש"גזוז" התפרקה בשנת 1979, פנה פאר לעבד שירים ולנגן בהצגות תיאטרון, בהן ההצגה "תיבת נוח" שביים עודד בארי.
ב-1982 ניגן באלבום גלגל מסתובב של שמוליק קראוס.
לאורך שנות ה-80 וה-90 הוסיף לנגן ולהופיע, ללא פרסום רב, ובשנים האחרונות לחייו פעל בעיקר בטוויטר בכינויים שאינם חושפים את שמו ("לא בולעת" ו"מישל הלם"). ב-2010 השתתף בסרטים רימון הזהב כקצין טורקי וכבריון בסרט וביום השלישי וב-2011 שיחק בתפקיד אורח כבעל מועדון בסרט הפנטזיה הגדולה של סימיקו הקטן.
ב-26 באפריל 2019 נפטר בגיל 68 ממחלת ריאות חסימתית כרונית (במקורות שונים יוחסה לו בטעות מחלת הסרטן).
הערות שוליים

↑   ציוץ של אסתי פרז ברשת החברתית אקס (טוויטר), 26 באפריל 2019
↑   ציוץ של morka ברשת החברתית אקס (טוויטר), 27 באפריל 2019
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007306335905171  ISNI: 0000 0004 0216 9248  MusicBrainz: 2c81c0a9-93b0-40d4-838d-2ecb8ebf9cbb  VIAF: 297467770   WorldCat (עם VIAF): 297467770 
ערך זה הוא קצרמרבנושא מוזיקאים ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ארקדי לוקסמבורג

| --- | --- |

 לידה:  15 במרץ 1939 (בן 85) ז'יטומיר, ברה"מ 
 מוקד פעילות:  ארצות הברית, מולדובה, ברית המועצות, ישראל 
 סוגה:  מוזיקה קלאסית עכשווית, מוזיקת פופ 
 כלי נגינה:  פסנתר 
 
ארקדי לוקסמבורג (ברוסית: Аркадий Люксембург; באנגלית: Arkady Luxemburg; נולד ב-15 במרץ 1939) הוא מלחין מולדובני–אמריקאי ממוצא יהודי.
ביוגרפיה

לוקסמבורג קיבל בשנת 1964 תואר שני באמנויות (בקומפוזיציה, תורת המוזיקה, ונגינת פסנתר) באקדמיה למוסיקה בקישינב מולדובה הסובייטית שבברית המועצות.
הוא עבד כמורה במוסדות חינוך שונות בקישינב, בהם האקדמיה למוזיקה, המכללה למוזיקה של מולדובה ובית הספר למוזיקה של מולדובה. כמה מתלמידיו היו לאמנים ידועים בעולם. הוא חיבר כמה יצירות בתורת המוזיקה והרמוניה. בשנת 1967 זכה בתואר מלחין השנה.
בשנת 1990 ארקדי לוקסמבורג עלה לישראל והחל ללמד במכללה לחינוך על שם דוד ילין בירושלים. בשנת 1995 היגר לסן דייגו בארצות הברית.
הוא חבר איגוד הקומפוזיטורים בישראל, מולדובה ו-ASCAP בארצות הברית.
בין היצירות הסימפוניות הבולטות שלו ניתן למנות את "הסינפונייטה", סימפוניה לתזמורת מיתרים "השואה" לזכרם של קורבנות השואה, שני קונצ'רטי לפסנתר עם תזמורת, קונצ'רטו לצ'לו עם תזמורת סימפונית פנטזיה "ניגוני האביב". בין יצירות למקלדת סולו הבולטות ניתן למנות את "Aquarelie", "לזכרו של שוסטקוביץ'", "לזכרו של גרשווין".
ארקדי לוקסמבורג כתב מספר פמוזנים בשיתוף פעולה עם מספר משוררים, לרבות יפים קרימרמן.
רשימה של עבודות > יצירות לתזמורת

"הסינפונייטה" לתזמורת
קונצ'רטו לפסנתר ולתזמורת מס' 1
קונצ'רטו "נעורים" לפסנתר ולתזמורת מס' 2
קונצ'רטו לצ'לו ולתזמורת
סוויטה מס' 1 לתזמורת מייתרים
סוויטה מס' 2 לתזמורת מייתרים
פנטזיה לפסנתר ותזמורת מייתרים
"ניגוני האביב" פנטזיה לתזמורת סימפונית
"קפריס" לחליל ולתזמורת כלי קשת
"בלדה סימפונית" לקול ותזמורת
"ואלס" לקול ותזמורת
"סוויטה לילדים" לתזמורת קאמרית
"מנגינה" ו"סקרצו" לתזמורת כלי המייתר
"וריאציות לתזמורת"
"סימפוניה" למייתרים
"שיר" למייתרים.
"אלגיה" ו"רגטיים" לתזמורת
"Overture לנוער" לתזמורת
"הומורסקה" לתזמורת
רשימה של עבודות > יצירות להרכבים שונים

12 חתיכות "הקדמה" לרביעיית מיתרים
סוויטה לרביעיית מס' 1, מס' 2, מס' 3
"שלוש חתיכות" לרביעיית מייתרים
חמישייה "שיר הערש ואוסטינטו" לכלי נשיפה עץ
"אלתור וסקרצו" לחליל, צ'לו ופסנתר
"שיר הערש והומורסקה" לחמישיית כלי נשיפה
"הבה נגילה" לחמישיית כלי נשיפה
"סוויטה" לחמישה סקסופונים
"בלוז נ' ורוק נ' רול" ל-4 טרומבונים
"Romance ו-Foxtrot" ל-4 חצוצרות
3 קטעים ל-4 קרני יער
"פרלוד ואוסטינטו" ל-4 כינורות
"רכבת שמחה" לאנסמבל כינורות ופסנתר
"פסקליה ולמחול" לחליל, קרן יער ופסנתר
סוויטה לרביעיית עץ רוח
שלושה קטעים לקלרינט ובסון
שלושה קטעים לכינור, ויולה וצ'לו
רשימה של עבודות > יצירות לפסנתר

סונטה
סוויטה "צבעי מים" ב-8 פרקים
הסוויטה "לזכרו של גרשווין" ב-5 פרקים
סונטינה, סונטינה קטנה
שלושה קטעים "לזכרו של שוסטקוביץ'"
"סוויטה לילדים" בסגנון עממי
"בלוזים" 8 יצירות
"פרלוד", 12 יצירות
"האלבום לילדים" 9 יצירות
"סוויטה לצ'מבלו" 4 יצירות
"פרלודים" 8 יצירות
"אלתור וטוקטה"
"מצבי הרוח" חמש מיניאטורות לפסנתר
"האלבום לילדים" 16 יצירות
"עונות השנה" - 4 יצירות
ארנסט צרמלו

| --- | --- |

 לידה:  27 ביולי 1871 ברלין, ממלכת פרוסיה, הקיסרות הגרמנית 
 פטירה:  21 במאי 1953 (בגיל 81) פרייבורג, גרמניה המערבית 
 ענף מדעי:  מתמטיקה
 מקום מגורים:  גרמניה
 מקום קבורה:  בית הקברות גונטרשטאל 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת הומבולדט של ברלין  אוניברסיטת פרייבורג  אוניברסיטת גטינגן  אוניברסיטת האלה-ויטנברג 
 מנחה לדוקטורט:  לזרוס פוקס, הרמן שוורץ 
 מוסדות:  אוניברסיטת פרייבורג (1926–1935)  אוניברסיטת ציריך (1910–1916)  אוניברסיטת גטינגן (1897–1910)  אוניברסיטת הומבולדט של ברלין (1894–1897) 
 תלמידי דוקטורט:  Walter Benz, פסח חברוני, Stefan Straszewicz, Waldemar Alexandrow, Max Egli, Walter Benz, Stefan Straszewicz, Paul Nabholz 
 פרסים והוקרה:  פרס לזכר אקרמן-טאובנר (1916) 
 תרומות עיקריות
 מערכת בת 10 אקסיומות, ידועה בשם אקסיומות צרמלו-פרנקל; הוכיח את משפט הסדר הטוב.
 
ארנסט פרידריך פרדיננד צֶרמֵלו (בגרמנית: Ernst Friedrich Ferdinand Zermelo)‏ (27 ביולי 1871 – 21 במאי 1953) היה מתמטיקאי ופילוסוף גרמני.
צרמלו נולד בשנת 1871 בברלין בירת הקיסרות הגרמנית. הוא למד בגימנסיה לואיזנשטדט (Luisenstädtisches Gymnasium) בברלין וסיים בשנת 1889. לאחר מכן המשיך ללימודי מתמטיקה, פיזיקה ופילוסופיה באוניברסיטאות ברלין, האלה ופרייבורג.
בשנת 1894 השלים עבודת דוקטור, שעסקה בחשבון וריאציות. הוא נשאר באוניברסיטת ברלין והיה עוזר של מקס פלאנק, שתחת הדרכתו החל לעסוק בהידרודינמיקה.
ב-1897 עבר צרמלו לאוניברסיטת גטינגן, שהייתה אז מרכז עולמי למחקר מתמטי, וסיים את התזה שלו שנתיים לאחר מכן.
צרמלו החל לעבוד על בעיות בתורת הקבוצות, וב-1902 פרסם את עבודתו הראשונה בתחום. בשנת 1904 הצליח להתקדם לעבר המטרה שאותה הציב הילברט בנאומו בקונגרס המתמטיקאים בשנת 1900, כאשר הוכיח את משפט הסדר הטוב, דבר שהקנה לו תהילה ומינוי כפרופסור בגטינגן בדצמבר 1905. הוכחתו הראשונה עוררה חילוקי דעות מסוימים, וב-1908 הוא שכלל הוכחה זו והיא נתקבלה בחוגי המתמטיקאים.
בשנת 1905 החל לעסוק ביצירת בסיס אקסיומטי לתורת הקבוצות, ובשנת 1908 פרסם את התוצאות שאליהן הגיע, חרף כישלונו להוכיח את העקביות של מערכת האקסיומות. בשנת 1922 שכללו אברהם הלוי פרנקל ותוראלף סקולם, כל אחד בנפרד, את מערכת האקסיומות של צרמלו. התוצאה, מערכת בת 10 אקסיומות, ידועה בשם אקסיומות צרמלו-פרנקל (ZF), והיא המקובלת ביותר עד היום כבסיס לתורת הקבוצות האקסיומטית.
ב-1913 הוכיח צרמלו את משפט צרמלו, משפט חשוב בתורת המשחקים.
בשנת 1935 עזב צרמלו את תפקיד הכבוד שלו בפרייבורג בשל אי הסכמתו עם הלך הרוחות הנאצי שם, עם תום המלחמה שב לתפקידו (ב-1946) וחי בפרייבורג עד מותו.
אנשי המשמר

| --- | --- |

עטיפת הספר "אנשי המשמר"
 מידע כללי
 מאת:  טרי פראצ'ט
 שפת המקור:  אנגלית
 סוגה:  פנטזיה
 נושא:  העדפה מתקנת, סוגנות 
 הוצאה
 תאריך הוצאה:  1993
 מספר עמודים:  364
 הוצאה בעברית
 הוצאה:  הוצאת כנרת
 תאריך:  2006
 תרגום:  יעל רנן
 סדרה
 סדרת ספרים:  עולם הדיסק, השומרים
 ספר קודם:  שומרים! שומרים!
 הספר הבא:  Feet of Clay
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  002526346
 
אנשי המשמר (באנגלית: Men at Arms) הוא החמישה עשר בסדרת ספרי עולם הדיסק של טרי פראצ'ט, והשני בתת-סדרת ספרי משמר העיר (שנפתחה בספר שומרים! שומרים!). הספר פורסם בשנת 1993 ויצא בעברית בשנת 2006.
הספר מתאר את המתרחש במשמר הלילה של אנק-מורפורק לאחר ששורותיו מתרחבות עם גיוס שומרים חדשים בני מיעוטים (כגמד וטרול) מטעמי אפליה מתקנת, כאשר מתרחשת בעיר סדרת מעשי רצח מסתוריים. החקירה מעוררת מהומות על רקע גזעי ומערבת את גילדת הליצנים העגומה, את שכנתה גילדת המתנקשים, את העיר העתיקה השוכנת בביוב של אנק-מורפורק, ממציא אקסצנטרי המבוסס על לאונרדו דה וינצ'י והכלב גספוד ("נפחן" בתרגום של יעל רנן לעברית) שהופיע לראשונה בספר ראי-נוע.
כמקובל בספריו של פראצ'ט, הספר כולל רמיזות רבות למקורות אחרים, בעיקר לסדרות וספרי בלשים (ובפרט לסדרה טווין פיקס).
הספר תורגם לעברית בידי יעל רנן.
עטיפת הספר "אנשי המשמר" באנגלית.
הבחירות לנשיאות ישראל (1957)

הבחירות הרביעיות לנשיאות ישראל נערכו בכנסת ב-28 באוקטובר 1957, בעקבות סיום תקופת כהונתו הראשונה בת חמש השנים של יצחק בן-צבי.
בן צבי התמודד שוב על הכהונה, כאשר מולו היה אמור להתייצב המזרחן יוסף יואל ריבלין (אביו של ראובן ריבלין) כמועמד מטעם חרות. אולם ריבלין פרש מהמירוץ, ולפיכך נערכו הבחירות בהשתתפות בן צבי בלבד, כאשר לחברי הכנסת ניתנה האפשרות להצביע בעד בחירתו או נגדה. 76 חברי כנסת הצביעו בעד בן צבי, 18 נמנעו ו-26 נעדרו, בעיקר משום ששהו בחוץ לארץ. אסתר רזיאל-נאור אמרה שסיעת חרות לא הצביעה בעד יצחק בן-צבי למרות ההערכה כלפיו, משום שהיה קשור למפא"י והוא לא הפסיק "כל חברות במפלגה פוליטית הלכה למעשה". אסתר וילנסקה הסבירה את ההימנעות של מק"י מתמיכה בבן צבי בכך שמועמדותו "מסמלת תמיכה במדיניות הממשלה". זלמן בן יעקב הסביר את ההימנעות מהצבעה בעד בן צבי, למרות ההערכה כלפיו, בכך "שאגודת ישראל דוגלת בדמות, צביון ומהות תורתית למדינת ישראל ולמלכות ישראל, המוגדרים בחז״ל ובספרי יסוד שלנו, ורוצה לראות את נשיאה הולם ומתאים לשאיפותינו אלה".
תוצאות הבחירות

בן צבי נבחר בהיעדר מתנגדים, וכהונתו השנייה החלה רשמית עוד באותו היום.
| המועמד | מפלגה | מפלגה | קולות |
| --- | --- | --- | --- |
| יצחק בן-צבי |  | מפא"י | 76 |
| נגד | נגד | נגד | 0 |
| פתק לבן | פתק לבן | פתק לבן | 18 |
| פתקים פסולים | פתקים פסולים | פתקים פסולים | 0 |
| לא הצביעו | לא הצביעו | לא הצביעו | 26 |
| סה"כ | סה"כ | סה"כ | 120 |
הערות שוליים

↑  דברי הכנסת, 28 באוקטובר 1957
הבחירות לנשיאות ישראל (1963)

הבחירות השישיות לנשיאות ישראל נערכו בכנסת ב-21 במאי 1963, בעקבות פטירתו של הנשיא השני יצחק בן-צבי כחודש קודם לכן ב-23 באפריל. בתקופת הביניים שבין מותו של בן צבי ועריכת הבחירות, שימש יושב ראש הכנסת קדיש לוז כנשיא בפועל.
המועמדים

זלמן שזר: סופר, משורר והיסטוריון, לשעבר חבר הכנסת מטעם מפא"י, שר החינוך ועורך עיתון דבר.
פרץ ברנשטיין: חבר הכנסת מטעם המפלגה הליברלית, לשעבר ממנהיגי הציונים הכלליים ושר המסחר והתעשייה, מחותמי מגילת העצמאות ועורך עיתון הבקר לשעבר. היה זה ניסיונו השני של ברנשטיין לזכות בתפקיד, לאחר שב-1952 הפסיד לבן צבי את המשרה.
תוצאות הבחירות

הבחירות הוכרעו בסיבוב הראשון, בעקבות זכייתו של שזר ברוב מוחלט מבין חברי הכנסת.
| המועמד | מפלגה | מפלגה | קולות |
| --- | --- | --- | --- |
| זלמן שזר |  | מפא"י | 67 |
| פרץ ברנשטיין |  | המפלגה הליברלית | 33 |
| פתק לבן | פתק לבן | פתק לבן | 7 |
| פתקים פסולים | פתקים פסולים | פתקים פסולים | 0 |
| לא הצביעו | לא הצביעו | לא הצביעו | 13 |
| סה"כ | סה"כ | סה"כ | 120 |
הטורסו המתפתל

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  גורד שחקים, בניין מגורים 
 כתובת:  Västra hamnen 
 מיקום:  מאלמה 
 מדינה:  שוודיה 
 בעלים:  HSB 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–2006
 תאריך פתיחה רשמי:  27 באוגוסט 2005 
 אדריכל:  סנטיאגו קלטרווה 
 סגנון אדריכלי:  אדריכלות פוסט-מודרנית, אדריכלות הייטק 
 מידות
 גובה:  190 מ' 
 קומות:  54 
 קואורדינטות:  55°36′48″N 12°58′35″E﻿ / ﻿55.613333333333°N 12.976388888889°E﻿ / 55.613333333333; 12.976388888889
 אתר רשמי
  (למפת מחוז סקונה מוגדלת) מאלמה יסטאד הלסינגבורג קריסטיאנסטאד קטגט הים הבלטי ארסונד ד נ מ ר ק  בורנ. בלקיניה קרונוברי הלנדהטורסו המתפתל(למפת מחוז סקונה רגילה) מאלמה יסטאד הלסינגבורג קריסטיאנסטאד קטגט הים הבלטי ארסונד ד נ מ ר ק  ב. בלקיניה קרונוברי הלנדהטורסו המתפתל he
 
הטורסו המתפתל הוא גורד שחקים בעיר מאלמה בשוודיה. המגדל תוכנן על ידי האדריכל הספרדי סנטיאגו קלטרווה ובנייתו הסתיימה בשנת 2005. גובהו 190 מטר והוא כולל 54 קומות אשר חלקן (התחתונות) משמשות למשרדים אך רוב הקומות הן דירות מגורים. בכך, הוא מגדל המגורים השני בגובהו באירופה והמגדל הגבוה ביותר בסקנדינביה.
תכנונו של קלטרווה, אשר מרבה לקחת את השראתו מעולם הטבע וגוף האדם, נבע מדימוי של טורסו (פלג הגוף העליון) המסתובב ונמתח. הבניין בנוי מסדרה אנכית של תשע קוביות מפותלות אחת מעל השנייה היוצרות פיתול המשכי. הקוביות הבנויות כמסבכים מרחביים דווקא בנויות באופן יציב יותר בזכות הפיתול המכוון היוצר מערכת קורות אלכסוניות. כל קומה היא בצורה של ריבוע וכל ריבוע מסתובב מעט יחסית לריבוע שתחתיו כך שהמגדל כולו משלים למעשה רבע סיבוב לכל אורכו.
מאז פתיחתו, זכה הבניין לשבחים ואף לפרסים מכובדים.
ראו גם

מגדל עזריאלי שרונה
הברון מינכהאוזן

| --- | --- |

 מידע
 תאריך לידה:  11 במאי 1720 
 מקום לידה:  בודנורדר 
 מקצוע:  איש צבא, סופר
 כלי נשק:  גוזמה 
 כלי רכב:  כדור תותח 
 אזרחות:  נסיכות הבוחר מהנובר 
 תאריך פטירה:  22 בפברואר 1797 
 מקום פטירה:  בודנורדר 
 
ציור של הברון מינכהאוזן מאת גוסטב דורה
ציור מספר גוזמאותיו של הברון, משנת 1896.
הברון מינכהאוזן הוא דמות ספרותית שיצר הסופר הגרמני רודולף אריך רספה המבוססת באופן רופף על הברון קרל פרידריך הירונימוס פון מינכהאוזן (בגרמנית: Karl Friedrich Hieronymus, Freiherr von Münchhausen; ‏11 במאי 1720 – 22 בפברואר 1797).
סיפורי הברון כפי שהופיעו בספרו של רספה כללו אירועים בלתי מציאותיים בעליל כגון רכיבה על כדור תותח, מסע אל הירח, היחלצות מביצה בעזרת משיכת שיערו שלו, סוסו שנחצה בעוד הוא ממשיך לרכוב על חלקו הקדמי, מנגינות שקפאו בחצוצרה ונשמעו רק כאשר הפשירו לאחר מכן, טיול לירח על שתיל אפונה, אייל שמצמיח עץ דובדבנים מקרניו ועוד.