stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קתרין, נסיכת ויילס
לימודים ועבודה

לאחר סיום לימודי התיכון, למדה קתרין בקולג' מרלבורו. בהמשך למדה לתואר שני בתולדות האמנות באוניברסיטת סנט אנדרוז שבסקוטלנד, אותו סיימה בהצטיינות.
ב-2006 החלה לעבוד כקניינית בחברת האופנה "ג'יגסו". בהמשך הצטרפה לעסק המשפחתי של הוריה ועסקה בעיצוב.
זוגיות > התחלת הקשר עד לאירוסין

קתרין פגשה את הנסיך ויליאם בתחילת תקופת לימודיהם באוניברסיטת סנט אנדרוז, עם הזמן נהפכו ידידים ושכרו יחד עם עוד שותף ושותפה דירה באזור לימודיהם. ב-2001 בתצוגת אופנה שהתקיימה במהלך לימודיהם באוניברסיטה, החלה התעניינותו של הנסיך ויליאם בקייט להתגבר, ולאחר שנתיים בהן ניהלו קשר ידידותי, הפכו השניים לזוג. ב-2007 נפרדו קתרין והנסיך ויליאם לתקופה קצרה אך חזרו לקשר הזוגי לאחר שלושה חודשים. לאחר המתנה ארוכה, בנובמבר 2010 הודיע בית המלוכה כי הם התארסו, במהלך חופשה של בני הזוג בקניה.
זוגיות > נישואיה לנסיך ויליאם ולידת ילדיהם

חתונתם של ויליאם וקתרין נערכה ב-29 באפריל 2011 במנזר וסטמינסטר. הטקס הועבר בשידור חי בערוצי טלוויזיה בכל רחבי העולם, ומעריכים כי כ-2 מיליארד אנשים צפו בו.
רשימת המוזמנים לטקס כללה פוליטיקאים ובני משפחות אצולה רבים מבריטניה והעולם, וכן אנשי ציבור וידוענים מעולם המוזיקה, הקולנוע והאמנות.
בעקבות נישואיה, קיבלה את התואר "קתרין, דוכסית קיימברידג'", ולמשפחתה הוענק שלט אצולה.
באוקטובר 2011, מספר חודשים לאחר החתונה, התחייבו חברי הפרלמנט הבריטי לבצע שינויים בחוק הירושה המלכותית כדי לאמץ שוויון מוחלט בין המינים, כלומר הילד הראשון של הדוכס והדוכסית, בין אם יולד זכר או נקבה, יהיה הבא בתור לכס המלוכה אחרי אביהם.
ב-22 ביולי 2013 נולד בנם, הנסיך ג'ורג', והוא השני בסדר הירושה לכתר הבריטי. ב-2 במאי 2015 נולדה לזוג בת, הנסיכה שארלוט אליזבת' דיאנה. ב-23 באפריל 2018 נולד בנם השלישי, הנסיך לואי ארתור צ'ארלס.
תוארה

עם נישואיה קיבלה את התואר "קתרין, דוכסית קיימברידג'".
ב־8 בספטמבר 2022, עם מותה של המלכה אליזבת השנייה והיות בעלה ליורש העצר, קיבלה את התארים דוכסית קורנוול ודוכסית רות'סיי. למחרת קיבלה את התואר "נסיכת ויילס".
בריאות

קתרין אושפזה ב-The London Clinic בינואר 2024, שם עברה ניתוח בטן עקב מצב רפואי לא ידוע. בשל ההליך הרפואי ותקופת ההבראה שלה, היא דחתה את כל התקשרויותיה וחובותיה הציבוריות עד לאחר הפסחא באותה שנה. ספקולציות לגבי היעדרותה של קתרין עוררו תיאוריות קונספירציה ומשכו פרשנות בעיתונות. ב-22 במרץ חשפה קתרין כי היא חולה בסרטן ועוברת טיפולי כימותרפיה.
התייחסות תקשורתית

קתרין זכתה לרוב ליחס תקשורתי אוהד לאורך שנות הזוגיות עם הנסיך ויליאם. בשל התארכות הרומן עד לנישואים, היא כונתה בתקשורת "Waity Katie" – "קייטי הממתינה" (להצעת הנישואים).
מוצאה מהמעמד הבינוני העניק לה בתחילה את אהדת ההמון הבריטי. מעריכים כי טקס החתונה, שנצפה על ידי כשני מיליארד איש ברחבי העולם, העניק פרסום רב וחיובי לבית המלוכה הבריטי, אשר סבל בשנים האחרונות מירידה ביחסי הציבור בבריטניה.
למרות האהדה הראשונית, בהמשך הדרך החלה התקשורת לסקר בהרחבה סכסוך שהתגלע בין המלכה אליזבת לבין הדוכסית, על רקע תחושתה של המלכה שהדוכסית אינה ממלאה את חובותיה המלכותיות, ואינה מלכותית מספיק. בין השאר דווח כי המלכה מכנה את הדוכסית בכינויי הלעג "קייטי העצלנית" (Lazy Katie) ו"הדוכסית שאינה עושה רבות" (Duchess of Do-Little). במקביל החלה התקשורת, ובעיקר צהובוני בריטניה, לפרסם כי משפחתה של הדוכסית, בדגש על אמה, מתערבים בהיבטים שונים של חיי הזוג והחלה מכנה אותם "המידלטונים המתערבים" (Meddling Middletons).
תדמית וסגנון אופנתי

מידלטון נחשבת "אייקון אופנה" ו"אושיית סטייל". היא נבחרה לאורך השנים לרשימות רבות בסגנון "המתלבשות הטובות ביותר". בשנים 2010, 2011, 2012 ו־2013 הוצבה במקום הראשון ברשימת "השמלות היפות ביותר" של המגזין ואניטי פייר. היא גם הופיעה על גבי שער המגזין בשנת 2012. בשנת 2014 כבר נחשבה לאייקון תרבות בריטי, כאשר צעירים מחוץ לבריטניה ציינו אותה כאחד האנשים שהכי קשורים בעיניהם לתרבות הבריטית, בדומה לוויליאם שייקספיר, המלכה אליזבת השנייה, דייוויד בקהאם, ג'יי קיי רולינג, הביטלס, צ'רלי צ'פלין, אלטון ג'ון ואדל. ביוני 2016 השתתפה בסשן צילומי מגזין לגיליון המאה של ווג והופיעה על השער.
ייחוס שושלת המשפחה

אבותיהם של בני משפחת מידלטון כוללים את סר תומאס לייטון (חי בשנים 1530–1610), שהיה מושל גרנזי בשנים 1570–1609, ואשתו אליזבת קנוליס (1549–1605) שהייתה בת דודה של אליזבת הראשונה, מלכת אנגליה.
אחד מצאצאי המשפחה בתקופה מאוחרת יותר הוא הכומר תומאס דייוויס, שהיה מחבר המזמורים של הכנסייה האנגליקנית; נכדתו, אוליביה כריסטיאנה לופטון, הייתה אחת הסבתות של מייקל מידלטון, אביה של קתרין.
הערות שוליים

↑  Wood, Carlene Thomas-Bailey Zoe (2012-03-30). "How the 'Duchess of Cambridge effect' is helping British fashion in US". The Guardian (באנגלית בריטית). ISSN 0261-3077. נבדק ב-2019-11-17.
↑  רשימת 100 המשפיעים של "טיים": לפיד בפנים, נתניהו בחוץ, באתר כלכליסט, 18 באפריל 2013
↑  Mayer, Catherine (2012-04-18). "Catherine, Duchess of Cambridge, and Pippa Middleton - The World's 100 Most Influential People: 2012 - TIME". Time (באנגלית אמריקאית). ISSN 0040-781X. נבדק ב-2019-11-17.
↑  אמא של קייט מידלטון הפכה את המשפחה למיליונרים, באתר מאניטיים
↑  Olivia Blair, This is what Kate Middleton did for a living before royal life, Cosmopolitan, ‏2018-06-27 (באנגלית)
↑  אמיר שילה‏, הממלכה במתח: ישונה חוק בן 300 שמפלה נשים?, באתר וואלה, 23 בינואר 2011
↑  רויטרס, בית המלוכה הבריטי חוגג: קייט מידלטון ילדה בפעם השלישית, באתר ynet, 23 באפריל 2018
↑  איל טייב, מישהו מוכן להגיד לנו איפה קייט מידלטון?! הקונספירציות על היעלמותה של הנסיכה, באתר חדשות 13, 29 בפברואר 2024
↑  קייט מידלטון חשפה: חליתי בסרטן, אני עוברת טיפולים כימותרפיים, באתר ‏מאקו‏, 22 במרץ 2024
↑  Shane Jordan Princess Kate Middleton & Queen Elizabeth Feud over Baby Charlotte?, Jul 27, 2015, Classicalite
↑  Yikes!: Kate Middleton Called Lazy by the Queen –– Nicknames Her "Duchess of Do-Little", JUL 15, 2015, LIFESTYLEWEEKLY
↑  The controlling hand of Carole and Kate Middleton's baby fingers, Sarah Whalen, 16 March 2015, BayouBuzz
↑  Kate Middleton: Vanity Fair’s Best-Dressed and September Cover Girl 2012, LDNFASHION, ‏2012-08-02 (באנגלית בריטית)
↑  Kieron Culligan, John Dubber, Mona Lotten, As Others See Us, British Council, 3 December 2016
↑  The Duchess Is Vogue’s Centenary Cover Star, British Vogue (באנגלית בריטית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007409258905171  PLWABN: 9810627684205606  BNE: XX5380976  BnF: cb16501691w (data)  GND: 140486755  ISNI: 0000 0001 2146 5358  LCCN: n2009066904  LNB: 000264946  NDL: 001151706  NKC: js20070601014  NLA: 47084512  NTA: 424510634  SUDOC: 231144482  TePapa: 53851  Trove: 1478279  VIAF: 107179720   WorldCat (עם VIAF): 107179720 
שלט האצולה של קתרין, דוכסית קיימברידג'
ויליאם וקתרין במרפסת ארמון בקינגהאם ביום חתונתם, 29 באפריל 2011
אשרף מרואן

| --- | --- |

 לידה:  2 בפברואר 1944 ממלכת מצרים קהיר, ממלכת מצרים 
 פטירה:  27 ביוני 2007 (בגיל 63) הממלכה המאוחדת לונדון, הממלכה המאוחדת 
 מדינה:  מצרים מצרים
 כינוי:  "המלאך"
 השכלה:  אוניברסיטת קהיר 
 נאמנות:   המוסד
 תקופת הפעילות:  1969–?
 בת זוג:  מונה עבד אל נאצר
 צאצאים:  2
 
אשְרף מרואן (בערבית: أشرف مروان; 2 בפברואר 1944 – 27 ביוני 2007) היה איל הון וחתנו של נשיא מצרים גמאל עבד אל נאצר, ולאחר מותו של נאצר שימש כיועץ קרוב של הנשיא סאדאת.
מרואן הציע את שירותיו ל"מוסד" ב-1970, ובשנים שלפני מלחמת יום הכיפורים סיפק מידע באיכויות יוצאות מן הכלל על ההכנות המצריות למלחמה, תפישת המלחמה המצרית, תוכניות המלחמה, ולבסוף גם מועדה. ההתרעה שהעביר לראש "המוסד" בפגישה ביניהם בלונדון כ-14 שעות לפני פרוץ המלחמה, כי "מחר תפרוץ מלחמה", מנעה מישראל הפתעה מוחלטת ביום הכיפורים ה'תשל"ד (1973), ומנעה את נפילת רמת הגולן עם פתיחת המלחמה. מרואן המשיך לעבוד בשירות "המוסד" עד 1998.
זהותו של מרואן הלכה ונחשפה מאז פרסם ב-1993 ראש אמ"ן במלחמת יום הכיפורים, אלי זעירא, את זיכרונותיו. העיתונאי רונן ברגמן נתן לו את הכינוי הפיקטיבי "בבל", ובמשך כמה שנים הוא נודע בכינוי זה שמעולם לא היה כינויו הרשמי. הוא כונה על ידי המוסד "המלאך". ב-2002 חשף העיתונאי אהרן ברגמן בלונדון את זהותו המלאה של מרואן. ב-2007 קבע המשנה לנשיא בית המשפט העליון בדימוס, תיאודור אור, בבוררות בין ראש המוסד במלחמה, צבי זמיר, לראש אמ"ן במלחמה, אלי זעירא, כי זהותו של מרואן הודלפה לעיתונאים זרים וישראלים על ידי זעירא. כמה שבועות לאחר פרסום מסקנותיו של אור נפל מרואן ממרפסת דירתו בלונדון אל מותו. יש הטוענים כי נהרג על ידי המודיעין המצרי בהוראתו של הנשיא מובארכ, ואילו מעטים טוענים כי נהרג על ידי אנשי "המוסד" הישראלי.
כיוון שמרואן היה מי שהתרעתו ברגע האחרון מנעה הפתעה מוחלטת, נוצר הרושם בציבור כאילו הוא היה המקור שהיה אמור לתת התרעה. בפועל, כפי שעולה מעדויותיהם של מקבלי ההחלטות ב-1973 בפני ועדת אגרנט, הם נסמכו בעניין התרעת המלחמה על "אמצעי האיסוף המיוחדים" של אמ"ן ולא על מרואן. שאלת נאמנותו של מרואן עלתה על הפרק עם פרסום ספרו של אלי זעירא על המלחמה, בו טען כי מרואן היה סוכן כפול והונה את ישראל. מבין כל הגורמים המעורבים בפרשה – אנשי אמ"ן והמוסד כאחד – זעירא הוא העיקרי הגורס כך מפורשות. לאחר מותו זכה מרואן במצרים להלוויה מכובדת, אולם לא מעט מאמצעי התקשורת במצרים נוטים לקבל את הטענה כי אכן ריגל רק לטובת ישראל.
ביוגרפיה

אשרף מרואן נולד במצרים ב-1944, למשפחה מצרית מכובדת. אביו עשה קריירה צבאית וסיים את תפקידו בדרגת אלוף (ליווא) כסגן מפקד דיוויזיית משמר הרפובליקה. בשנת 1965 סיים מרואן תואר ראשון בכימיה והתגייס לצבא מצרים. שנה לאחר מכן התחתן עם מונה, בתו השנייה של הנשיא גמאל עבד אל נאצר, אחרי שהיא התאהבה בו כשנפגשו במגרשי הטניס בהליופוליס. בשנת 1968, אחרי שנתיים של שירות צבאי, הועבר ללשכת הנשיאות של נאצר תחת פיקוחו של סמי שרף, מי שנשא בתואר ראש הלשכה ובפועל הפעיל שירות מודיעין שעקב, בשירותו של נאצר, אחרי כל הקורה במצרים. זמן מה לאחר מכן הגיע מרואן ללונדון ללמוד לתואר שני בכימיה. המשכורת שקיבל לא הספיקה לו, לרעייתו ולבנם הקטן, בין השאר מכיוון שמרואן אהב להמר והוא ואשתו אהבו את החיים הטובים, אך היקרים, בלונדון. בני הזוג אל סבאח, מכווית, עשירים מופלגים שהכירו והעריצו את נאצר, נתנו למרואן ואשתו כספים. השגרירות המצרית דיווחה לנאצר על כך, והוא החזיר אותו לקהיר ודרש מבתו להתגרש ממנו. היא סירבה, ומרואן קיבל הוראה להסתפק בחיים צנועים יותר. אולם נאצר, שפחד שיחזור לסורו בלונדון, הסכים שהוא ייסע רק כדי להגיש את העבודות שלו ולעבור מבחנים. הנישואים הכניסו אותו לחוג הפנימי של הנשיא, והוא עשה כמה שליחויות בשמו. לדוגמה, במרץ 1969, לאחר שנאצר מינה את אחמד איסמעיל עלי לשר המלחמה, התפטר סעד א-שאזלי שהיה הרמטכ"ל באותה העת. נאצר שלח את מרואן עם איגרת אישית לשכנע אותו לחזור לתפקידו. לאחר דין ודברים שב שאזלי לתפקידו.
ביוגרפיה > לאחר מות נאצר

לאחר מות נאצר ותחילת נשיאותו של אנואר סאדאת בספטמבר 1970 מעמדו של מרואן במצרים השתפר. בניגוד לנאצר, שחשד במרואן ובטוהר מידותיו, סאדאת, שבחייו האישיים היה נהנתן לא קטן, נזקק לתמיכתו של מרואן כביטוי ללגיטימציה לשלטונו מצד משפחת נאצר. בעוד ששאר בני משפחתו של נאצר לא ראו בסאדאת יורש ראוי, מרואן ואשתו מונה היו מוכנים לתת לסאדאת את תמיכתם, ועל רקע זה התחזק מעמדו של מרואן בארמון הנשיאות. במאי 1971, בעיצומו של מהלך מנע שיזם סאדאת נגד כמה מהאישים החזקים במצרים שאיימו על שלטונו, העניק לו מרואן סיוע חשוב. לפי מקורות שונים הוא הזהיר את סאדאת מפני הקושרים נגדו והביא לו מסמכים מפלילים עליהם מהכספת האישית של נאצר. סאדאת עצמו נהג לומר כי בכך מרואן "האיר את דרכו". לאחר חיסול ניסיון הקשר מינה אותו סאדאת אחראי לשני נושאים: יחסי מצרים עם סעודיה, שמימנה חלק לא קטן מהתקציב המצרי, ויחסי מצרים עם לוב של קדאפי, שסייע למצרים להצטייד במטוסי תקיפה ארוכי טווח. בשל תפקידיו אלה ובשל עניינו של סאדאת בהצגת מרואן כחוליית קישור בין שלטונו לשלטון נאצר, מרואן נשאר צמוד למנהיג המצרי, כולל בתקופה שלפני מלחמת יום הכיפורים. בצד עסקיו הפרטיים, הוא שימש גם כיועץ לסאדאת - התלווה למסעותיו בעולם הערבי, נכח בפגישותיו והשיג נגישות רבה לחומר אסטרטגי-מדיני וצבאי.
ביוגרפיה > לאחר מלחמת יום הכיפורים

מרואן שימש בתפקידים רבים בארצו ובהם: מנהל לשכתו של אנואר סאדאת וממונה על ההסברה מטעמו, יושב ראש האיגוד הערבי לתעשיות מלחמה, ואף כמפקד שירות הביטחון של סאדאת. המלחמה חיזקה את מעמדו של מרואן ואחריה הוא נשלח לשליחויות דיפלומטיות חשאיות מטעמו של סאדאת, בין השאר גם אל נשיא סוריה, חאפז אל-אסד. סאדאת גם מינה את מרואן להיות איש הקשר שלו עם ראש תחנת ה-CIA בקהיר וביחד השניים היו ציר מרכזי ביחסים המתפתחים בין מזכיר המדינה האמריקאי, הנרי קיסינג'ר, וסאדאת שנטש את המחנה הסובייטי ועלה על המרכבה האמריקאית.
בשיא כוחו הסתמן מרואן כמועמד הנשיא לתפקיד שר החוץ, אולם היריבים הרבים שצבר בצמרת המצרית ומעשי שחיתות שונים שדבקו בו, הובילו לתחילת נפילתו. ב-1975 הוא סולק מארמון הנשיאות לתפקיד ראש הרשות הערבית לתיעוש, רשת מפעלים שהוקמה בכספי הנפט של סעודיה ומדינות המפרץ כדי ליצר אמצעי לחימה עבור מצרים והעולם הערבי. בתפקיד זה הוא יצר קשרים עם עולם העסקים הבינלאומי, דבר שניצל היטב לאחר שעזב את מצרים (לפריז ולאחר מכן ללונדון).
לאחר רצח סאדאת באוקטובר 1981 עזב מרואן את מצרים ופיתח קריירה בינלאומית כאיש עסקים. מקום מושבו היה בלונדון. לפי מסמכים שהוגשו לפרלמנט בלונדון במהלך חקירה על פעילות של קבוצת LONROH בשנות השמונים מתואר חלקו של מרואן כבעל שליטה בחברה שלובה TRADEWINDS בסחר נשק וחומרי לחימה עם לוב, בניגוד לאמברגו הבריטי על ייצוא נשק ללוב בעקבות מעורבותה בהפלת מטוס פאן אמריקן ב-1988. ב-2001 כיהן כיו"ר פדרציית משקיעי הנדל"ן בבריטניה ואף החזיק במניות מועדון הכדורגל צ'לסי. לאחר מכן כיהן כיו"ר מועצת המנהלים של התאגיד הפיננסי הבינלאומי "סיגמה".
קשריו עם המוסד > התנדבותו לשמש כסוכן למוסד

באביב 1969 או קיץ 1970, התקשר מרואן לשגרירות ישראל בלונדון וביקש לדבר עם איש ביטחון. הנספח הצבאי סירב להיענות לבקשתו, ולאחר זמן מה התקשר וסורב שוב. מאוחר יותר, השיחה נודעה במקרה לשמואל גורן, ראש מפקדת "המוסד" באירופה, ולראש אגף "צומת" (מודיעין ממקורות אנוש) במוסד, רחביה ורדי, ששהו ביחד בלונדון. גורן, שזיהה את מרואן כחתנו של נאצר, נתן לו מספר טלפון ליצירת קשר. והודיע זאת לראש "המוסד" בתל אביב. לאחר חקירה קצרה הגיעו לתובנה במוסד כי מרואן רגיל לרמת חיים גבוהה, והיותו מצוי בקשיים כלכליים, יכול להוות סיבה מספקת שיסכים לשתף פעולה בעבור בצע כסף. במוסד החליטו לקחת את הסיכון שמדובר בסוכן כפול, חשד שהתבסס לנוכח היות הקשר יזום על ידי מרואן, ולהיפגש עמו. בפגישה הראשונה שלו עם גורן, הסביר מרואן את המוטיבציה שלו, דרש 100,000 דולר עבור כל פגישה, ותיאר את אכזבתו מההפסד המצרי במלחמת ששת הימים. גורן התרשם שהוא איננו סוכן כפול והמליץ למוסד לגייס אותו. הוא ביקש ממרואן להוכיח את אמינותו. אחד המסמכים שמרואן סיפק למוסד היה הפרוטוקול של השיחות המצריות-סובייטיות במהלך הביקור הסודי של נאצר במוסקבה ב-22 בינואר 1970‏. שם הופיעה בקשתו של נאצר שברית המועצות תספק לו מטוסי קרב, שיאפשרו לו להפציץ את שדות-התעופה הצבאיים של ישראל. נטען שממסמך זה התחילו בכירי אמ"ן לטוות את מה שמכונה "הקונספציה". תוך זמן קצר נקבעו עמו הסידורים שהביאו לכך שנפגש עם דובי, סגן ראש שלוחת המוסד בלונדון, במלון בעיר. כך החל הקשר שנמשך 28 שנים בין מרואן והמוסד.
הרואים במרואן כמי שריגל באמת למען ישראל מייחסים את פנייתו לתסכוליו מיחסיו עם נאצר, הצורך שלו בכסף, יצר ההרפתקנות שלו וצרכי אגו.
אחרי שגויס, מונה מפעיל סוכנים של "המוסד" שכונה "דובי", כמפעילו של מרואן, כלפיו הזדהה בשם "מישה". המפגשים ביניהם התקיימו בלונדון ובערים אחרות באירופה אחת לחודשיים-שלושה. מאיר מאיר, ראש ענף 6 (ענף מצרים) במחלקת המחקר של אגף המודיעין של צה"ל, הצטרף לחלק מהפגישות, כדי לבקש ממנו חומר ספציפי ולתחקר אותו. איכות המידע הייתה כה גבוהה עד שזמיר, בצעד נדיר, החליט לפגוש אותו בעצמו כדי לתהות על קנקנו. שיטת ההתקשרות עם מרואן הייתה מיוחדת. כשהוא היה מחוץ למצרים, בדרך כלל באיטליה, הוא היה מתקשר לנשים יהודיות בלונדון ונותן להן מילת קוד. הנשים היהודיות היו מתקשרות למוסד ומעבירות את מילת הקוד, וכך מפעילו היה יודע על רצונו בפגישה. מרואן סירב לבקשת המוסד להבדק בפוליגרף והמוסד קיבל דרישה זאת, יחד עם דרישתו שלא להפגש עם אנשי מוסד מזרחים.
לפי פרסומים בעיתונות, המשיך מרואן לשרת את המוסד לפחות עד שנת 1977. אורי בר יוסף טוען שמרואן המשיך לעבוד עבור המוסד עד 1998.
קשריו עם המוסד > המידע שמסר מרואן למוסד

חלק מהמידע שמסר מרואן היה מרעיש, וכלל ידיעות מאומתות שהן חלומו של כל שירות ביטחון בעולם. חומר זה נבדק ונמצא נכון ואמיתי. המידע שסופק היה, רובו ככולו, העתקי מסמכים ופרוטוקולים של דיונים בדרג הגבוה ביותר. המידע ממרואן הגיע בשני אופנים: מידע מתועד, קרי מסמכים, ומידע בלתי מתועד שכלל גם הצבעה על תאריכי מלחמה שונים (נובמבר-דצמבר 1972, מאי 1973).
מרואן העביר לישראל פרוטוקולים של השיחות המצריות-סובייטיות מסוף 1971 ומאפריל 1972, מפגישותיו של סאדאת במוסקבה בהן ניסה לשכנע את הסובייטים להיענות לבקשתו ולספק למצרים מטוסים מתקדמים. בפרוטוקולים היה רשום כי נחתמה עסקת נשק במהלך הביקור ובעקבותיה יגיעו למצרים טנקי T-55, נגמ"שים, ציוד גישור, סוללות טק"א SA-2 ו-SA-3, וכ-50 מטוסי מיג 21, וישנה גם אפשרות כי יגיעו מטוסי מיג-25. מידע זה חיזק בישראל את האמונה בקונספציה.
מידע שהעביר מרואן למוסד עד מלחמת יום הכיפורים:
דו"חות של שני תרגילי מלחמה שנתיים של מפקדות מטכ"ליות.
תוכניות המלחמה המצריות, תחת שם הקוד "גרניט", עברו שינויים מסוימים מאז מלחמת ההתשה אך במרכזן עמדו תמיד שני שלבים: בשלב ראשון חציית התעלה על ידי חמש דיוויזיות חיל רגלים וכוחות נוספים וכיבוש הגדה המזרחית של תעלת סואץ עד כשמונה קילומטר בעומק סיני, ובשלב שני פריצה של שתי דיוויזיות שריון וכוחות נוספים לעומק סיני. מרואן העביר לישראל במשך השנים את תוכניות המלחמה המקוריות, אלה ששכנו בכספת של כל מפקד דיוויזיה מצרית בחזית. בסוף אוקטובר 1972, כאשר סאדאת נתן הוראה לצבאו לצאת למלחמה מבלי להמתין למערכות נשק נוספות, השתנתה תוכנית המלחמה ותחת שם הקוד "הצריחים הגבוהים" נקבע כי יעד המלחמה המצרי יוגבל רק לשלב הראשון של תוכנית "גרניט" כדי שהכוחות הצולחים יישארו תחת מטריית המגן של מערך הנ"מ המצרי ממערב לתעלה. מרואן העביר גם את פרטי התוכנית החדשה, אותה הסתירו המצרים מפני הסורים.
התרעות מלחמה: עד סתיו 1972 מרואן לא התריע אף פעם על כוונה מצרית לפתוח במלחמה כוללת. כאשר, כפי שמתואר בספרי הזיכרונות של הרמטכ"ל המצרי וראש אג"מ שלו, סאדאת החליט באוקטובר 1972 לצאת למלחמה בזמן הקרוב ולא להמתין שנים עד שיגיעו מטוסי תקיפה ארוכי טווח, טילי "סקאד" וציוד נוסף, מרואן דיווח על כך מיידית. בתחילה הורה סאדאת לראשי צבאו לצאת למלחמה עד סוף 1972. מרואן העביר למפעיליו במוסד את פרוטוקול הישיבה בה ניתנה הוראתו של סאדאת. אחר כך, כאשר נעשה ברור לסאדאת שהצבא המצרי אינו מוכן עדיין להתעמת עם צה"ל, הוא הסכים להמתין. כשגובשה תוכנית "הצריחים הגבוהים" באביב 1973, דרש סאדאת לצאת למלחמה באמצע מאי. מרואן וכמה מקורות מוסד אחרים במצרים דיווחו על כך.
מרואן העביר דרך קבע את כל המידע הרלוונטי על עסקות הנשק בין מצרים לברית המועצות. ברוב המקרים הוא מסר למפעיליו את חוזי הרכש המקוריים בין שתי המדינות. בהיותו ממונה על יחסי מצרים-לוב הוא גם העביר את כל המידע על הצטיידות חיל האוויר המצרי במטוסי תקיפה צרפתיים (שתוכננו במקור עבור חיל האוויר הישראלי) שהועברו למצרים דרך לוב. בנוסף הוא העביר גם את ספר סדר הכוחות של צבא מצרים, פרטים רבים על אימוניו למלחמה והערכות של גורמי הצמרת המצריים לגבי יכולתו של הצבא לעמוד במשימותיו.
מידע על פגישותיו הבינלאומיות והפאן-ערביות של נשיא מצרים.
מידע על חוליית מחבלים בראשות אמין אל הינדי אשר עמדה לפגוע במטוס אל על ברומא שבאיטליה בתור נקמה על הפלת מטוס נוסעים לובי שחדר בטעות למרחב האווירי של ישראל.
ביוני 1973 העביר דיווח כי מצרים מקבלת את טילי הסקאד הראשונים.
קשריו עם המוסד > המידע שמסר מרואן למוסד > לקראת מלחמת יום הכיפורים ולאחריה

כ-44 שעות לפני פרוץ המלחמה יצר מרואן, שהיה בפריז, קשר עם מפעילו דובי, בלונדון, וביקש להיפגש בדחיפות עם ראש המוסד, זמיר, כדי לדבר על "הרבה כימיקלים" – מילת קוד למלחמה גדולה. כשהגיע ללונדון בבוקר נודע למרואן במקרה כי המלחמה תתחיל למחרת.
בפגישה הארוכה שקיים עם זמיר בלילה שלפני פרוץ המלחמה הוא מסר לא רק על המלחמה העומדת לפרוץ למחרת אלא גם על כך שבפועל אין כוונה מצרית להתקדם לעומק סיני אלא לבצע רק את השלב הראשון בתוכנית המלחמה. כאמור מידע זה הופץ כרבע שעה לפני פרוץ המלחמה אך לא נעשה בו שימוש במלחמה עצמה. מרואן לא טען כי המלחמה תיפתח ב"שש בערב" אלא כי היא תיפתח על פי התוכניות שכבר מסר. במקור היא הייתה אמורה להיפתח ב"אור אחרון" (17:40 ב-6 באוקטובר) אבל ב-3 באוקטובר שונתה שעת ה"שין" כפשרה עם דרישת הסורים לפתוח במלחמה עם שחר. מרואן, שעזב את מצרים יום קודם, לא ידע על כך.
התרעת המלחמה שהעביר מרואן ברגע האחרון הוציאה את מקבלי ההחלטות משנת הלילה שלהם והביאה לתהליך קבלות החלטות מהיר. היא הביאה להאצת תהליך פריסת הצבא הסדיר בקווי החזית בשעות שלפני המלחמה, ולתחילת גיוס צבא המילואים ארבע שעות לפני תחילתה. בכך מנעה התרעתו הפתעה מלאה שהייתה גובה ממדינת ישראל מחיר כבד עוד יותר, כולל נפילת רמת הגולן.
כאשר ב-16 באוקטובר, בעיצומה של המלחמה, איים סאדאת בנאום בפרלמנט המצרי לשגר טילים על ישראל, מרואן יצא לפגוש את זמיר ודובי בפריז ושם מסר להם על כוונותיו של סאדאת והלכי הרוח בצמרת המצרית. מיד אחרי המלחמה יצאה גולדה מאיר לשיחות קריטיות בבית הלבן. קודם שיצאה נפגש מרואן עם זמיר שוב ומסר לו על עמדותיו של סאדאת לקראת המשא ומתן שעתיד היה להיפתח. בעת המשא ומתן על הסכמי ההפרדה עם הסורים, נועד מרואן לבקשת מפעיליו מהמוסד עם הנשיא אסד והעביר לישראל פרטים "מפי הסוס" על עמדות סוריה במשא ומתן.
קשריו עם המוסד > הטיפול בישראל במידע שהגיע ממרואן

כמו כל מקור אנוש של קהילת המודיעין, כך גם למרואן נעשו בדיקות תקופתיות כדי לקבוע את מידת האמינות והמהימנות של המידע שמסר. בגלל איכות המקור הבדיקות במקרה של "המלאך" היו מפורטות וקפדניות מהרגיל. כל הבדיקות שנערכו על ידי אנשי אמ"ן נסתיימו ללא הכרעה חד משמעית. אורי בר יוסף טוען שכל הבדיקות, גם לפני המלחמה וגם אחריה, הראו כי המידע שמסר, בעיקר המסמכים, היה אותנטי לחלוטין. לדבריו, גם אם היו תהיות לגבי מניעיו, החומר שמסר הראה כי הוא אינו סוכן כפול. על פי דבריו, למסקנה זו הגיעו כל שותפי הסוד לחומר, כולל מי שנחשב למאמין הגדול ביותר בקונספציה השגויה שהובילה לכשל המודיעיני, ראש ענף 6 באמ"ן/מחקר, סא"ל יונה בנדמן.
אמ"ן הטמיע את המידע ממרואן בתחומים הבאים:
א. תפישת המלחמה המצרית (הקונספציה המצרית והקונספציה הישראלית): עד שמרואן החל להעביר את הפרוטוקולים של ישיבות הפורומים הביטחוניים המרכזיים במצרים, כולל ישיבות מטכ"ל והדיונים של סאדאת עם ראשי צבאו, היה ברור כי מצרים תתקשה לצאת למלחמה מבלי שהשיגה ציוד מסוים שיאפשר לה לחצות את תעלת סואץ ולהתקדם לעומק סיני. מהמסמכים שמסר, כמו גם מהפרוטוקולים של השיחות החשאיות בין הצמרת המצרית למנהיגי ברית המועצות, היה ברור מה נדרש בראיית המצרים כדי לצאת למלחמה: בראש ובראשונה ציוד גישור רב וציוד אחר כולל ציוד אלקטרוני, מטוסי תקיפה ארוכי טווח שיוכלו לתקוף את בסיסי חיל האוויר בישראל (כפי שישראל תקפה את המצרים ב-1967), וטילי קרקע-קרקע שירתיעו את ישראל מתקיפת מטרות בעומק מצרים, כפי שעשתה במהלך מלחמת ההתשה. לאחר מינויו של אלי זעירא לתפקיד ראש אמ"ן התקבעה באמ"ן "הקונספציה" לפיה מצרים לא תצא למלחמה לפני שתשיג מטוסי תקיפה ארוכי-טווח וטילי "סקאד". בתחילת יוני 1973 הבהיר מרואן כי המצרים נואשו מהשגת המטוסים ולא רואים עוד בהשגתם משום תנאי ליציאה למלחמה. זמן קצר לפני כן הוא מסר כי ברית המועצות הסכימה למכור טילי "סקאד" למצרים. מסיבות שאינן ברורות עד היום אמ"ן לא קיים דיונים על מידע חדש וקריטי זה שהצביע על כך ש"הקונספציה" כבר אינה רלוונטית. זעירא כמו גם ראש ענף 6 האחראי על מצרים באמ"ן/מחקר המשיכו לדבוק בה ממש עד שהחלה המלחמה.
ב. תוכניות המלחמה המצריות: אמ"ן התכונן ללחימה המצרית על פי התוכנית הדו-שלבית. אמ"ן הוציא מסמך ראשון על התוכנית החד שלבית רק רבע שעה לפני פרוץ המלחמה. בימים הראשונים של המלחמה אמ"ן התעלם מהתוכנית החד שלבית והעריך את מהלכי צבא מצרים לפי התוכניות הישנות. המתקפה המצרית של 14 באוקטובר, שבו הוכה השריון המצרי קשות פורש כתואם את התוכנית הדו-שלבית.
למעט כמה שינויים קטנים, התוכנית שמסר מרואן באפריל 1973 בוצעה במדויק ב-6 באוקטובר 1973.
קשריו עם המוסד > הטיפול בישראל במידע שהגיע ממרואן > הערכת תוכנית המתקפה בסיני

אמ"ן עקב אחרי תרגילי המלחמה המצריים לכיבוש סיני (תרגילי "תחריר") מאז 1969. על בסיס מעקב זה גיבשו אנשי המחקר באמ"ן הערכה מפורטת של תוכנית ההתקפה המצרית בסיני. מאז הוחל בהפעלתו העביר מרואן למפעיליו את תוכנית המלחמה המצרית הבסיסית ("גרניט") על גלגוליה השונים וזו תאמה גם את מתווה המלחמה שגובש באמ"ן. על פי מתווה זה, המתקפה המצרית הורכבה משני שלבים: חציית התעלה וכיבוש השטח ממזרח לה עד עומק של כעשרה קילומטר באמצעות חמש דיוויזיות חי"ר, וצליחת התעלה ומתקפה לעומק סיני באמצעות דיוויזיות השריון 4 ו-21 וכוחות נוספים. ב-16 באפריל 1972 הוציא אמ"ן מסמך של 40 עמוד בתוספת מפות שתיאר את התוכנית המצרית.
כאשר הורה סאדאת לצאת למלחמה בלי להמתין לאמצעי לחימה, שונתה תוכנית המלחמה המצרית ויעדיה הטריטוריאליים הפכו לצנועים הרבה יותר. מי שהעביר את המידע החשוב ביותר על כך היה מרואן. אף כי אין סימן שהתוכנית החדשה נדונה באמ"ן/מחקר, ראש המוסד גורס כי על פי מידע שהתקבל מסוף 1972 ובאופן מלא יותר בפברואר 1973, הוא הסביר לגולדה מאיר, הממונה הישירה עליו, את מתווה המלחמה המצרי העדכני. במרכזו עמד "כיבוש הגדה המזרחית של תעלת סואץ עד כעשרה קילומטרים מהתעלה והתבססות בכוח גדול, שיכלול .... אמצעים ללוחמה נגד שריון, ובייחוד בטילי הסאגר שהיה ברשותם בכמויות גדולות מאוד.... לבלימת התקפות הנגד של צה"ל בכלל וגרימת אבדות מרביות לכוחות הישראלים התוקפים בפרט." רק לאחר השגת יעדים אלה, היו המצרים מוכנים לשקול אפשרות של העברת דיוויזיות השריון מזרחה ופתוח מתקפה לעומק של 30 קילומטר בתוך סיני. אמ"ן התעלם לאורך כל הדרך ממתווה המלחמה החדש שהעביר מרואן. דקות לפני פרוץ המלחמה, הפיץ אמ"ן/מחקר לקט שקבע, על בסיס המידע שמרואן מסר בלילה לזמיר, כי יעד המלחמה המצרי הוא "כיבוש הגדה המזרחית של התעלה עד לעומק של כעשרה קילומטרים. לאור התוצאות ייקבע ההמשך. בכל אופן אין כוונה להגיע בשלב ראשון למְצרים [מצרי הגידי והמיתלה]."
למרות זאת, עם פתיחת המלחמה התעלמו אנשי אמ"ן ממידע עדכני זה וחזרו להעריך את מהלכי המצרים לפי מתווה תוכניות "גרניט" שאבד עליהן הכלח. בגלל הציפייה לחציית דיוויזיות השריון סמוך לפתיחת המלחמה, אמ"ן פרש כל סימן לאפשרות כזו כחציה בפועל והכנה למתקפה לעומק סיני. בפועל הן לא חצו ולא הייתה כוונה מצרית, לפחות בטווח הזמן המידי, לבצע את השלב השני בתוכנית המלחמה. רק לקראת סוף היום השני למלחמה החל אנשי אמ"ן להבין כי הערכתם לפיה דיוויזיות 4 ו-21 עומדות לחצות בהקדם את התעלה ולפתוח במתקפת שריון לעומק סיני היא מוטעית.