stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
סיוע חוץ סעודי
סיוע למדינות במזרח התיכון

ערב הסעודית התחייבה לספק ערבויות לעיראק בסך של מיליארד דולרים. מלבד עיראק, סעודיה גם נתנה ערבות להלוואה בסך של 1.59 מיליארד דולרים לסיוע עבור הבנק המרכזי של לבנון ב-2006 והתחייבה לערבות נוספת של 1.1 מיליארד דולרים ב-2007. מתוך הסיוע שניתן ללבנון, כ-500 מיליון דולר ממנו נועד לשיקום המדינה.
ערב הסעודית הייתה בעבר אחת מנותנות הסיוע הגדולות ביותר לעם הפלסטיני, מאז 2002 נתנה ערב הסעודית יותר מ-480 מיליון דולר לרשות הפלסטינית ואף תרמה סכומים גדולים נוספים לסוכנות אונר"א. באמצעות הליגה הערבית, סיפקן הסעודים כ-250 מיליון דולרים לפלסטינים. בניגוד למדינות רבות אחרות, הסיוע הסעודי לא פלסטינים לא נעצר בעקבות ניצחון חמאס בבחירות לפרלמנט הפלסטיני.
באפריל 2022, ערב הסעודית ואיחוד האמירויות הערביות התחייבו לתת סיוע של כ-3 מיליארד דולרים כדי לסיים את המלחמה עם החות'ים (ארגון טרור שנתמך על ידי איראן ופועל בתימן), מלחמת האזרחים בתימן, מלחמה שהובילה למשבר הומניטרי חריף.
סיוע למדינות בדרום אסיה

לאחר רעידת האדמה והצונאמי באוקיינוס ההודי שאירעו ב-2004, העניקה הממשלה הסעודית סיוע של כ-30 מיליון דולרים לסיוע לקורבנות. בנוסף לכך, המלך פהד תרם באופן אישי כ-5 מיליון דולר לנפגעי רעידת האדמה והצונאמי, גם העם הסעודי תרם מכיסו כ-80 מיליון דולרים לנפגעים.
לאחר רעידת האדמה בקשמיר שאירעה ב-2005, ערב הסעודית תרמה לנפגעים כ-3.3 מיליון דולרים, יותר מכל מדינה אחרת שתרמה. ערב הסעודית אף סיפקה לאחר רעידת האדמה כ-4000 בתים מכונים מראש (אשר עלות בנייתם מוערכת ביותר מ-16.7 מיליון דולרים). הסעודים גם חילקו עשרות אלפי שמיכות, אוהלים, תנורים וערכות מזון לנפגעים באירוע.
לאחר השיטפונות בפקיסטן שאירעו ב-2010, ערב הסעודית תרמה לפקיסטן יותר מ-361 מיליון דולרים, יותר מכל המדינות אשר תרמו לפקיסטן במהלך האסון. משפחת המלוכה הסעודית תרמה יותר מ-20 מיליון דולרים ביום הראשון של איסוף התרומות והאזרחים הסעודים תרמו כ-107 מיליון דולרים בשלושת הימים הראשונים לאיסוף התרומות.
סיוע למדינות בבלקן

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
סיוע למדינות בבלקן > מלחמת בוסניה ובוסניה והרצגובינה

המוסלמים הבוסנים קיבלו תמיכה ממדינות מוסלמיות רבות, בהן סעודיה במהלך מלחמת בוסניה. לפי הוושינגטון פוסט, סעודיה סיפקה נשק בשווי של כ-300 מיליון דולרים.
סיוע למדינות בבלקן > מלחמת קוסובו והרפובליקה של קוסובו

הסעודים תרמו לקוסובו כ-5 מיליון דולרים למימון פרויקטים בתחומים רבים בהם שיקום, סיפוק מזון וחומרי סיוע, מתן חסו תליתומים ולתוכניות בריאות. הסעודים תרמו קרוב לחצי מילון ליטר חלב לקוסובו, מאות קרטונים מלאים בבגדים וציוד רפואי רב. האזרחים הסעודים תרמו כ-20 מיליון דולרים לקוסובו.
סיוע למדינות אפריקה

ב-2006 נתנה ממשלת ערב הסעודית כ-10 מיליון דולרים לסייע למדינות קרן אפריקה וזאת במסגרת תרומות שניתנו לתוכנית המזון העולמית. הנסיך הסעודי, אל-וליד בן טלאל תרם מיליון דולר על מנת לעזור להאכיל כ-3.5 מיליון קנייתים במהלך תקופת בצרה ממנה סבלה קניה.
הערות שוליים

↑  "Evidence of Financial Links Between Saudi Royal Family and Al Qaeda". www.nytimes.com. נבדק ב-2022-03-14.
↑  "Saudi Arabia-based charities still funding terrorists, GAO says". Los Angeles Times (באנגלית אמריקאית). 2009-09-30. נבדק ב-2022-03-14.
↑  "Generous support from Saudi Arabia begins to implement large-scale maintenance projects: UNRWA". Arab News (באנגלית). 2019-04-14. נבדק ב-2019-04-14.
↑  "Saudi Arabia | Development Co-operation Profiles – Saudi Arabia | OECD iLibrary".
1 2  Field Listing - Economic aid - donor. CIA World Factbook.
↑  Saudi Arabia Announces Massive Aid for Lebanon. VOA News, 25 July 2006.
↑  Labott, Elise. Saudis join Egypt in support for Hamas. CNN.
↑  "Yemen President Steps Aside in Boost for Efforts to End War". Bloomberg.com (באנגלית). 2022-04-07. נבדק ב-2022-04-29.
↑  Saudis boost aid to wave victims. BBC News.
↑  Pakistan: Saudi Arabia to provide 4000 pre-fabricated houses, contract signed. Relief Web. October 12th, 2006
↑  About SPAPEV
↑  "Saudi Flood Aid to Pakistan: First, Largest, Not Politicized | PKonweb". אורכב מ-המקור ב-2011-08-24. נבדק ב-2011-09-01.
↑  Molotsky, Irvin. U.S. Linked To Saudi Aid For Bosnians . New York Times, February 2, 1996
↑  Gardner, Frank. World: Middle East Gulf Arabs aid Kosovo refugees. BBC News, April 24, 1999.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007531361105171  LCCN: sh85040797
סודוקו אפור לבן

סודוקו אפור לבן הוא תשבץ מספרים על בסיס לוח הסודוקו, שבו מבדילים באמצעות שינוי הרקע של המשבצות בין המשבצות המיועדות לספרות זוגיות ובין המשבצות המיועדות לספרות לא זוגיות. באותה צורה אפשר להבדיל בין מספרים קטנים ובין מספרים גדולים יותר
במקום הרקע האפור הבהיר אפשר להשתמש ברקע צבעוני בהיר אחר, צהוב, תכלת, ורוד וכדומה, שיבליט את הכתיב הכהה.
יש גם סודוקו אפור לבן חלקי, כשרק חלק מהלוח מופרד למשבצות בעלות גוון שונה ויתר הלוח לא מופרד. קיימות גם גרסאות כלאיים, של סודוקו אפור לבן עם סודוקו אלכסונים או של סודוקו אפור לבן חלקית עם סודוקות עם סיכומים בצד.
היפר סודוקו
גם תשבצי היפר סודוקו, בהם יש שימוש בצבע רקע נוסף עבור 4 ריבועי המשנה הנוספים, יכול להיחשב לסודוקו אפור לבן.
סודום

חברי הלהקה, 2007
הלהקה בהופעה, 2009
סודום (Sodom, סדום) היא להקת ת'ראש מטאל גרמנית שהוקמה בראשית שנות השמונים על ידי טום אנג'לריפר בגלזנקירכן.
תחילה היה סגנונה של הלהקה בלאק מטאל מהגל הראשון, עם השפעות של להקות כגון "ונום" ו"באת'ורי". השירים עסקו בנושאים כמו מאגיה שחורה ומוות, בעיקר בשני האלבומים הראשונים של הלהקה, "In the Sign of Evil" ו-"Obsessed by Cruelty".
באלבומים הבאים, "Agent Orange" ו-"Persecution Mania", הוכנסו גם מוטיבים של מחאה פוליטית ואנטי מלחמתית. הלהקה גם עברה בתקופה זו לסאונד של ת'ראש מטאל טהור או "נקי" יותר.
סודום נחשבת לאחת מלהקות הת'ראש מטאל המשפיעות ביותר, לצד להקות ת'ראש גרמני כגון Kreator, ‏Destruction, ‏Tankard.
ספוליה אופימה

ערך זה עוסק בשלל צבאי. אם התכוונתם למונח ספוליה בארכיטקטורה ואמנות, ראו .
סְפּוֹלְיָה אוֹפִּימָה (בלטינית: Spolia Opima, מילולית: השלל הנהדר) הוא השם שהעניקו הרומאים לשריון, לכלי הנשק ולחפצים נוספים שהסיר שר-צבא רומי מעל גופת מצביא האויב לאחר שהכריעו והרגו במו ידיו בקרב פנים אל פנים. מבין הסוגים השונים של שלל מלחמה שהכירו הרומאים, כמו נסי הצבא או אילי הניגוח של אניותיו, נחשב הספוליה אופימה לשלל הנעלה ביותר והנחיל למצביא רומאי כבוד שאין למעלה ממנו. בכל תולדותיה של רומא זכו בו שלושה בלבד: הגיבור המיתולוגי רוֹמוּלוּס, אַוּלוּס קורנליוס קוֹסוּס ומרקוס קלאודיוס מַרְקֶלוּס.
סמן (אזור היסטורי)

סֵמֵן (בגעז: ሰሜን או ሴሜን) הוא אזור ומחוז גאוגרפי-היסטורי בצפון אתיופיה. סמן שוכנת בין אזור צלמת בצפון לוגרה בדרום ובין הטקזה במזרח לסגדה וולדבה במערב. בסמן התקיימה תקופה ארוכה אוטונומיה יהודית של בית ישראל, שקצה הגיע בתחילת המאה ה-17 עם כיבושה בידי האימפריה האתיופית.
היסטוריה

הגאוגרף תלמי מהמאה ה-1 מזכיר עם בשם "סוברידה" שחי מדרום לאקסומים. בתבליט מונומנטום אדוליטנום מוזכר עם בשם "סמנוי" שחי באזור הררי ומושלג שמדרום לאקסום ולטקזה. ההרים הללו שנקראים כיום "סמן" נקראו בכתבי הגאוגרפיים מהתקופה הרומית בשם היווני "פיילה"/"פיילאי" ולפיהם השם המקומי היה "פסאבו".
על פי מסורת בית ישראל היהודים הראשונים הגיעו לסמן מאזור אדיבו. במסורת האתיופית נחשב האזור לחלק מהשטחים שניתנו לגדעון. פינחס, אחד מצאצאי גדעון שהוביל קבוצה שסירבה להתנצר, היגר לסמן במאה ה-4, בתקופתם של אברהא ואצבחא. פינחס וצאצאיו מלכו על היהודים המקומיים. שושלת מלכים זו מכונה בשם "שושלת הגדעונים" מכיוון שרבים ממלכיה נשאו בשם "גדעון".
בכתובת אקסומית מהמאה ה-4 הוזכרה סמן כישות מדינית שמעלה מס לאקסום. קוסמוס אינדיקופלוסטס מזכיר במאה ה-6 את אזור "סמני" כמקום שאליו מגלים מלכי אקסום מורדים.
לאחר כיבוש סמן בידי האתיופים, עבר האזור לשליטה קיסרית ישירה ושליטיו זכו לתואר אגפרי. ברוב המקרים יורשי העצר הם שמונו לשליטי המחוז. האגפרי הראשון של סמן היה הנסיך פאסילידס. בתקופת השופטים עבר האזור מיד ליד ככל הנראה נשלט על ידי שליטים שבאו מרקע יהודי כמו למשל דג'זמץ' וובה היילה מריאם.
תחת האיטלקים סמן הייתה חלק ממחוז אמהרה. בחלוקה המנהלית של 1941-1987 סימן הייתה לנפה בתוך מחוז בגמדר ובשנים שבין 1987-1994 סימן הייתה לחלק ממחוז צפון גונדר. כיום שטח סמן ההיסטורית נמצא במחוז צפון גונדר שבמדינת אמהרה ומחולק בין הנפות ג'ן אמורה, ביאדה, צלמת, אדי ארקאי, דברק ודבת.
חלק מהרי סמן שבאזור הוא פארק לאומי בעל מעמד של אתר מורשת עולמית מאז 1978.
לקריאה נוספת

הדנה טקויה, מגונדר לירושלים, דפוס משכן, תשע"א
James Arthur Quirin "Səmen" in Siegbert Uhlig (Editor), Encyclopaedia Aethiopica: O-X, Harrassowitz, 2010, ISBN 3447062460, p. 611-613
James Arthur Quirin, The Evolution of the Ethiopian Jews: a History of the Beta Israel (Falasha) to 1920, University of Pennsylvania, 1992, ISBN 9780812231168
הערות שוליים

↑  Ptolemy, Geography,Book IV, Chapter 7
↑  J.W. McCrindle (Editor), Cosmas Indicopleustes, The Christian Topography of Cosmas, an Egyptian Monk - Translated from the Greek, and Edited with Notes and Introduction, Cambridge University Press, 2010, ISBN 1108012957, p. 61
↑  William Desborough Cooley, Claudius Ptolemy and the Nile: or, An inquiry into that geographer's real merits and speculative errors, his knowledge of Eastern Africa and the authenticity of the Mountains of the Moon, J. W. Parker and Son, 1854, p. 31-39
↑  Irma Taddia, "Giovanni Ellero’s manuscript notes on the Falasha of Walqayt" in Tudor Parfitt & Emanuela Trevisan Semi (Editors), Jews of Ethiopia: The Birth of an Elite, Routledge, 2005, ISBN 9780415318389, p. 48
↑  James Arthur Quirin, The Evolution of the Ethiopian Jews: a History of the Beta Israel (Falasha) to 1920, University of Pennsylvania, 1992, ISBN 9780812231168, p. 23
↑  Stuart Munro-Hay, Aksum: An African Civilisation of Late Antiquity, Edinburgh University Press, 1991, ISBN 9780748601066, p. 188
↑  McCrindle, p. 67
נער קריאה (סרט)

| --- | --- |

כרזת הסרט בישראל
 מבוסס על:  נער קריאה 
 בימוי:  סטיבן דלדרי
 הופק בידי:  אנתוני מינגלה   סידני פולאק   סקוט רובין
 תסריט:  דייוויד הר
 עריכה:  קלייר סימפסון 
 שחקנים ראשיים:  רייף פיינס Carmen-Maja Antoni Nadja Engel Petra Hartung Heike Hanold-Lynch Kirsten Block Michael Schenk Hildegard Schroedter מרטין ברמבץ' Margarita Broich מארי גרובר בורגהארט קלאוסנר Benjamin Trinks Daniele Rizzo פביאן בוש Lena Lessing Moritz Grove Alexander Kasprik Marie Anne Fliegel Joachim Tomaschewsky Florian Bartholomäi Jonas Jägermeyr ויז'סנה פרקיק Jacqueline Macaulay ביאטה להמן Ludwig Blochberger פריץ רות סילבסטר גרות קרולינה הרפורט סוזנה לותר לינדה באסט ג'ינט היין ברונו גנץ אלכסנדרה מריה לארה לנה אולין קייט וינסלט דויד קרוס מקסימיליאן מאוף האנה הרצשפרונג ולקר ברוק Barbara Philipp Hans Hohlbein Jürgen Tarrach מתיאס האביק Torsten Michaelis Hendrik Arnst Rainer Sellien Alissa Wilms Friederike Becht Claudia Michelsen 
 מוזיקה:  ניקו מוהלי 
 צילום:  רוג'ר דיקינס
 מדינה:  גרמניה, ארצות הברית 
 חברת הפקה:  Babelsberg Film GmbH, חברת ויינסטין 
 חברה מפיצה:  Budapest Film, חברת ויינסטין 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  ארצות הברית 10 בדצמבר 2008  בריטניה 2 בינואר 2009  ישראל 12 בפברואר 2009
 משך הקרנה:  124 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  סרט רומנטי, סרט כלא, סיפור התבגרות, סרט דרמה, סרט מבוסס יצירה ספרותית 
 תקציב:  $32,000,000
 הכנסות:  $108,876,599
 הכנסות באתר מוג'ו:   reader
 פרסים:  פרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר (קייט וינסלט)  פרס גלובוס הזהב לשחקנית המשנה הטובה ביותר - סרט קולנוע (קייט וינסלט)  פרס איגוד מבקרי הקולנוע האמריקאי לשחקנית המשנה הטובה ביותר (קייט וינסלט)  פרס באפט"א לשחקנית הטובה ביותר (קייט וינסלט)  פרס גילדת שחקני המסך לשחקנית המשנה הטובה ביותר (קייט וינסלט)  פס הפסקול העולמי לגילוי השנה (ניקו מוהלי)  פרס חוג מבקרי הקולנוע של ואנקובר לשחקנית הטובה ביותר (קייט וינסלט)  פרס איגוד מבקרי הקולנוע של לאס וגאס לשחקנית הטובה ביותר (קייט וינסלט)  פרס איגוד מבקרי הקולנוע של סן דייגו לשחקנית הטובה ביותר (קייט וינסלט)  פרס מבקרי הקולנוע של שיקגו לשחקנית המשנה הטובה ביותר (קייט וינסלט)  פרס חוג מבקרי הסרטים של לונדון לשחקנית השנה (קייט וינסלט)  פרס האקדמיה האירופית לקולנוע לשחקנית הטובה ביותר (קייט וינסלט) 
 דף הסרט ב־IMDb
 
נער קריאה (באנגלית: The Reader) הוא סרט קולנוע מסוגת דרמה משנת 2008, המבוסס על רומן בשם זהה מאת הסופר הגרמני ברנהרד שלינק משנת 1995. התסריט נכתב על ידי דייוויד הר ובוים על ידי סטיבן דלדרי. השחקנים הראשיים בסרט הם קייט וינסלט, רייף פיינס ודויד קרוס. זוהי הפקתם האחרונה של אנתוני מינגלה וסידני פולאק, שנפטרו עוד בטרם יצא הסרט למסכי הקולנוע.
הסרט זכה לביקורות חיוביות ופרסים רבים. וינסלט קיבלה פרס אוסקר, פרס גלובוס הזהב ופרס באפט"א על משחקה בסרט.
עלילה

הסרט נפתח ב-1995, בברלין. מיכאל ברג, עורך דין במקצועו, נזכר בפרשייה רומנטית שחווה בהיותו נער. ביום חורף גשום בשנת 1958 כשמיכאל היה בן 15, בעודו נוסע בחשמלית בעיר מגוריו נוישטאט, חש ברע, ירד לשוטט ברחוב, והקיא בפתח בית מגורים. חנה שמיץ, כרטיסנית בחשמלית ודיירת בבניין, מושיטה לו עזרה, ומלווה אותו לביתו. בדיקה רפואית מגלה שמיכאל חולה בשנית וכי עליו להחלים בביתו במשך חודשים אחדים. לאחר מכן מגיע מיכאל עם פרחים לדירתה של חנה בת ה-36 כדי להודות לה, היא מפתה אותו לקיים עימה יחסי מין, ומתפתח ביניהם רומן. באחת מפגישותיהם מבקשת חנה ממיכאל שיקרא לה מספרי הלימוד שלו, ובהדרגה הופכת קריאת ספרות לחלק משמעותי במפגשיהם. עם זאת מתאפיינים קשריהם הסודיים בריחוק מסוים, חנה אינה משתפת את מיכאל ברגשותיה או בפרטים אישיים אודותיה, ויחסה אליו כעסני ומנוכר לעיתים. יחסיהם פוגעים בקשריו עם בני גילו, עם חברה ללימודים המעונינת בקרבתו, ואף עם בני משפחתו.
לאחר תקופה מסוימת, מוצע לחנה קידום לעבודה משרדית בחברת החשמליות, שבעקבותיו היא עוזבת במפתיע את דירתה מבלי להודיע למיכאל לאן עברה. ב-1966, בעת לימודיו באוניברסיטת היידלברג, הוא מגלה בעת צפייה במשפטם של פושעי מלחמה, שחנה שירתה בעבר כשומרת אס-אס במחנה ההשמדה אושוויץ. שבו הואשמו היא ואחרות. פרטים על עברה נחשפים, לרבות זימון אסירות לחדרה, שם התבקשו להקריא לה סיפורים, טרם נשלחו למותן בהליך סלקציה. במהלך המשפט מתחמקת חנה מהשוואת כתב ידה למסמך מפליל על כליאתן ושריפתן של אסירות בכנסייה שהוצתה. מתוך כך מבין מיכאל שחנה היא למעשה אנאלפביתית המיטיבה להסתיר את מגבלתה, לרבות על ידי קבלת אחריות במודע על רצח שגם שומרות אחרות ביצעו, שכתוצאה ממנו נפסק לה מאסר עולם, ושאר השומרות מזוכות ממנו.
לאחר המשפט מחדש מיכאל את הקשר עם חנה. הוא שולח לה, לכלא קלטות סיפורים בקולו, שבאמצעותן היא לומדת לראשונה בחייה לקרוא ולכתוב. למרות שחנה כותבת לו, מיכאל נמנע מלהשיב למכתביה והקשר ביניהם מוגבל למשלוח הקלטות. במשך שנות ריצוי עונשה של חנה, מיכאל מנסה להקים משפחה. הוא נישא נולדת לו בת, אך בהמשך היחסים נגמרים בגירושין. בחלוף כ-20 שנה, זמן קצר לפני שחרורה של חנה, מתבקש מיכאל על ידי רשויות בית הכלא, לסייע בשיקומה, הוא שוכר לה דירה ודואג לה לתעסוקה. אך יום לפני שחרורה מתאבדת חנה בתלייה. למיכאל לא נותר אלא לממש את צוואתה, מתן כספה לניצולת שואה, כעת תושבת ניו-יורק, שליוותה כילדה את אמה להעיד במשפט נגד חנה.
בסוף הסרט מיכאל לוקח את בתו אל קברה של חנה, שם הוא מספר לה את כל הסיפור.
שחקנים ודמויות

| שחקן | דמות | תיאור הדמות |
| --- | --- | --- |
| קייט וינסלט | חנה שמיץ |  |
| רייף פיינס | מיכאל ברג המבוגר |  |
| דויד קרוס | מיכאל ברג הצעיר |  |
| ברונו גנץ | פרופסור רול |  |
| אלכסנדרה מריה לרה | אילנה | ניצולת מחנה ריכוז |
| לנה אולין | אמה של אילנה\אילנה המבוגרת |  |
| בורגהארט קלאוסנר | השופט בבית המשפט |  |
| לינדה באסט | גברת ברנר | סוהרת בבית הכלא |
| סוזנה לותר | קרלה ברג | אמו של מיכאל |
| מתיאס האביק | פיטר ברג | אביו של מיכאל |
| ויז'סנה פרקיק | סופי | חברתו לספסל הלימודים של מיכאל בבית ספרו |
| קרולינה הרפורט | מרטה | חברתו של מיכאל בעת לימודיו באוניברסיטה |
| האנה הרצשפרונג | ג'וליה ברג | בתו של מיכאל |
| פולקר ברוך | דיטר | סטודנט הלומד עם מיכאל משפטים באוניברסיטה |
| ג'ינט היין | בריגיט | בת זוגו של מיכאל המבוגר לאחר גירושיו |
הפקה

חברת "מירמקס" רכשה את הזכויות לרומן הגרמני "נער קריאה" כבר בשנת 1998, אולם צילומי הסרט החלו בגרמניה רק בספטמבר 2007. במקור לוהקה קייט וינסלט לגלם את דמותה של חנה, אבל בעיות בלוחות זמנים גרמו לה לוותר על התפקיד, וניקול קידמן לוהקה כמחליפתה. בינואר 2008 הודיעה קידמן על עזיבתה את הפרויקט, וציינה את הריונה כסיבה העיקרית לכך. בשלב זה לא צולמו עדיין סצנות בהשתתפותה, והמפיקים הצליחו לגייס מחדש את וינסלט לתפקיד הראשי, מבלי לפגוע בלוחות הזמנים של ההפקה.
הצילומים נערכו בערים ברלין, גרליץ וקלן, והסתיימו ביולי 2008. מפיקי הסרט קיבלו מימון של כ-700,000 דולר ממועצת הקולנוע הפדרלית של גרמניה, ובסך הכול נהנתה הפקת הסרט ממימון של 4.1 מיליון דולר מגורמים אזוריים ופדרליים שונים בגרמניה.
שלינק, מחבר הרומן המקורי, עמד על כך ששפת הסרט תהיה אנגלית ולא גרמנית. תסריטאי הסרט, דייוויד הר, דחה את הרעיון שהסרט ילווה בקריינות, שתיתן ביטוי למונולוגים הפנימיים המופיעים ברומן. הר גם שינה את סופו של הסרט, כך שיסתיים בכך שמיכאל מתחיל לספר את הסיפור של חנה ושלו לבתו.
דויד קרוס, שמגלם את מיכאל הצעיר, למד אנגלית במיוחד לצורך צילומי הסרט. סצנות הסקס בינו לבין וינסלט היו הסצנות האחרונות שצולמו, לאחר שמלאו לקרוס 18 שנים.
סודות החקירה: המאה הקודמת

| --- | --- |

 בימוי:  ז'אנה קוחאנובה
 שחקנים ראשיים:  אנה קובאלצ'וק ויאצ'סלב זכרוב איגור ניקולאייב אלכסנדר נוביקוב אלכסנדר צ'ביצ'לוב אלה דובלאטובה סבטלנה שצ'דרינה ולדימיר קולגאנוב איגור גריגורייב אלכסנדר שפילקו אנדריי שרקוב אולג אלמאזוב סרגיי פרשין ניקולאי בורוב
 מדינה:  רוסיה רוסיה
 חברת הפקה:  אולפני פרוגרס פלוס
 חברה מפיצה:  VGTRK רוסיה-1
 שיטת הפצה:  direct-to-video 
 הקרנת בכורה:  30 בדצמבר 2019
 דף הסרט ב־IMDb
 
סודות החקירה: המאה הקודמת (ברוסית: Тайны следствия. Прошлый век) הוא סרט דרמה היסטורי רוסי, המגולל את קורותיה של מריה סרגייבנה פרבאלוב, אשתו של יועץ ממלכתי וסגן שר המשפטים של רוסיה, שמוצאת עצמה בחקירת פשע פלילי בקנה מידה לאומי ברוסיה של המאה ה-19. הסרט הוקרן בערוץ רוסיה-1 והוא ספין אוף לסדרת הטלוויזיה "סודות החקירה".
עלילה

גברת חילונית, אשתו של יועץ ממלכתי וסגן שר המשפטים מריה סרגייבנה פרבאלובה מוצאת את עצמה פתאום במרכזה של חקירה פלילית ברוסיה של המאה ה-19. נראה כי אירוע קל - חלון שבור במהלך ארוחת ערב באחוזתה - מוביל לשרשרת של אירועים טראגיים ושערורייתיים, רציחות והעלמויות מסתוריות, כשהעקבות מובילים לפשע בקנה מידה לאומי. לחקירה מצטרפים מיד התובע קובין, קצין האוכרנה קורבלב (איגור ניקולייב) וקצין הבילוש המשטרתי קורוכקין (אלכסנדר נוביקוב).
הגברת פרבאלובה גם לא יכולה לעמוד בצד, אף על פי שנאסר על נשים ללמוד משפט פלילי ולא ראוי כי נשים מהמעגל שלה אפילו יגלו עניין בנושאים מסוג זה, מריה סרגייבנה נוגדת את רצונו ואיסורי בעלה הנערץ אנדריי פרבאלוב והיא מעורבת באופן פעיל בחקירה.
בהסתמך על האינטואיציה שלה, היא מבחינה בפרטים קלים שמשנים באופן קיצוני את מהלך החקירה. מריה סרגייבנה מבינה מהר מאוד: מאחורי כל הפשעים עומדת אישיות שהיא מכירה היטב. מישהו מאלה שנכנסים תדיר לביתה. חברתה הברונית פון שולץ? מזכירתו של בעלה, בוביץ'? או המורה לילדיה אולגה? או אולי מכרה החדש - התעשיין המרשים רובינסקי המאוהב בפרבאלובה?
שחקנים ודמויות

אנה קובאלצ'וק - מריה סרגייבנה פרבאלובה
ויאצ'סלב זכרוב - התובע קובין
איגור ניקולאייב - קוראבלב, קצין האוכרנה
אלכסנדר נוביקוב - הבלש קורוכקין
אלכסנדר צ'ביצ'לוב - אנדריי פרבאלוב, בעלה של מריה
אלה דובלאטובה - הברונית פון שולץ
סבטלנה שצ'דרינה - אולגה
ולדימיר קולגאנוב - רובינסקי
איגור גריגורייב
אלכסנדר שפילקו
אנדריי שרקוב
אולג אלמאזוב
סרגיי פרשין
ניקולאי בורוב
הפקה

"אני מאוד אוהבת סרטים היסטוריים. אני חושבת שיצא לנו סודות היסטוריים, סודות-רטרו של מריה סרגייבנה במאה הקודמת. יש לנו תלבושות נהדרות, הסרט פשוט מדהים. האם הצופה יאמין לנו? איני יודעת. היה קשה מאוד אחרי 20 שנה במדים ובמדים מודרניים לעטות שמלות ישנות. בתחילה היה נראה שאנחנו סוג של מומרים."
צילומי הסרט נערכו בעיר סנקט פטרבורג ובפרבריה.
הערות שוליים

↑  Анна Ковальчук сыграет Марию Швецову в антураже XIX века, sobesednik.ru (ברוסית)
ערך זה הוא קצרמרבנושא רוסיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
סולבי אוטסן

סולבי גייר אוטסן יואונסון (באיסלנדית: Sölvi Geir Ottesen Jónsson; נולד ב-18 בפברואר 1984) הוא כדורגלן עבר איסלנדי ששיחק בעמדת הבלם.
קריירה

אוטסן התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של ויקינגור, בגיל 17 עלה לקבוצה הבוגרת. במשך 3 עונות הוא ערך 36 הופעות במדי ויקינגור. בשנת 2004 חתם ביורגודן השוודית, בשנת 2005 זכה עם הקבוצה באליפות. בשנת 2008 חתם בסונדרייסק תמורת 100 אלף אירו. בקיץ 2009 סלטיק הביעה עניין בשחקן, אך סונדריסקה לא אישרה להוציא את העסקה לפועל. ביוני 2010, חתם בפ.צ. קופנהגן ל-3 שנים תמורת 1.4 מיליון אירו. ב-25 באוגוסט 2010 הוא כבש את שער הבכורה שלו במועדון בניצחון 0-1 נגד רוזנבורג בלקלאב במסגרת מוקדמות ליגת האלופות. בסיום המשחק עלתה קופנהגן לשלב הבתים של ליגת האלופות לאחר שהפסידה 2-1 במשחק הראשון שנערך בנורווגיה (עלתה בזכות שערי חוץ). באותה עונה אוטסן היה שותף להעפלה ההיסטורית של המועדון לשמינית גמר המפעל. ב-1 באוגוסט 2013 חתם לשנתיים באוראל הרוסית.
ב-7 באוקטובר 2005 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת איסלנד בהפסד 3-2 במשחק ידידות נגד פולין. לזכותו של אוטסן 25 הופעות בנבחרת ללא שער.
תארים

אליפות דנמרק: 2010/2011, 2012/2013
הגביע הדני: 2011/2012
אליפות שוודיה: 2005
הסופר קאפ השוודי: 2004, 2005
סיימון קמרון

סיימון קמרון (באנגלית: Simon Cameron;‏ 8 במרץ 1799 – 26 ביוני 1889) היה איש עסקים ופוליטיקאי אמריקאי. הוא ייצג את פנסילבניה בסנאט של ארצות הברית וכיהן כמזכיר המלחמה של ארצות הברית בממשלתו של נשיא ארצות הברית אברהם לינקולן בשנה הראשונה של מלחמת האזרחים האמריקנית.
קמרון נולד במייטאון שבפנסילבניה ועשה את הונו מעסקי רכבות, תעלות ובנקאות. כחבר המפלגה הדמוקרטית הוא נבחר בבחירות לסנאט ב-1845 וכיהן בו עד 1849. כמתנגד עקשן לעבדות, הוא הצטרף לזמן קצר למפלגת שאינם יודעים דבר לפני שהעביר את נאמנותו למפלגה הרפובליקנית ב-1856. שנה לאחר מכן הוא נבחר לכהונה נוספת בסנאט ושאף להיבחר כמועמד המפלגה הרפובליקנית בבחירות לנשיאות של 1860. לאחר סיבוב ההצבעה הראשון של ועידת המפלגה, משך קמרון את מועמדותו לטובתו של לינקולן שנבחר כמועמד המפלגה.
לאחר בחירתו של לינקולן לנשיאות, הוא מינה את קמרון כמזכיר המלחמה הראשון בממשלו. תקופת כהונתו של קמרון בתפקיד זה עמדה בסימן של חשדות לשחיתות והתנהלות לקויה ובינואר 1862 הוא נאלץ להתפטר. לזמן קצר בהמשך אותה שנה הוא שימש כשגריר ארצות הברית ברוסיה. לאחר מלחמת האזרחים ביצע קמרון קאמבק פוליטי ובבחירות לסנאט של 1867 הוא נבחר פעם נוספת. קמרון בנה מנגנון עבור המפלגה הרפובליקנית מנגנון רב עוצמה בפנסילבניה ששלט בפוליטיקה המדינתית במשך שבעים השנים הבאות. הוא כיהן בסנאט עד 1877, עת ירש את מושבו בנו, ג'. דונלד קמרון.
ראשית חייו

סיימון קמרון נולד במייטאון, פנסילבניה ב-1799, לצ'ארלס קמרון, בנם של סיימון קמרון ומרתה פאוץ (בתו של קונרד פאוץ), שלחם במלחמת העצמאות של ארצות הברית.
קמרון היה השלישי מבין חמישה בנים ושלוש בנות צעירות יותר. ב-17 באוקטובר 1822 נשא קמרון לאישה את קתרין רפלי, בתו של ג'ון ג'ייקוב רפלי.
קריירה עסקית

ב-1821 היה קמרון לעורך העיתון Bucks County Messenger. שנה לאחר מכן הוא עבר לוושינגטון די. סי. ולמד על תנועות פוליטיות בעודו עובד לחברת ההוצאה לאור Gales and Seaton. ב-1824 הוא רכש את העיתון Republican מהאריסברג.
בין השנים 1825 – 1827 היה קמרון המדפיס הממשלתי של פנסילבניה וב-1826 הוא התמנה כמנהלן הראשי של המדינה. הוא דאג לסלילתן של כמה מסילות ברזל ומיזג אותן עם חברת קו הרכבת הצפוני המרכזי (Northern Central Railway), שלימים בנו היה סגן הנשיא שלה. קמרון ייסד את בנק מידלטאון ב-1832 והיה מעורב במיזמים עסקיים נוספים. ב-1838 הוא מונה כנציב ליישוב טענותיהם של שבטי הווינבגו. תפקיד זה רדף אותו בהמשך מבחינה פוליטית, כאשר הוא זכה בכינוי הלגלגני "ראש שבט הווינבגו" לאחר שהוא לכאורה רימה את השבט בהסכמי האספקה שלהם.
ראשית הקריירה הפוליטית

קמרון החל את הקריירה הפוליטית שלו כחבר המפלגה הדמוקרטית ותמך במערכות הבחירות של אנדרו ג'קסון ומרטין ואן ביורן. ב-1845 הוא נבחר לסנאט ארצות הברית במקומו של ג'יימס ביוקנן וכיהן שם עד 1849. כמתנגד נחרץ לעבדות, עבר קמרון אל מפלגת שאינם יודעים דבר ולאחר מכן הצטרף ב-1856 אל המפלגה הרפובליקנית. ב-1857 נבחר קמרון מחדש לסנאט.
בוועידה הארצית של המפלגה הרפובליקנית של 1860 ניהל קמרון את הצבעתה של המשלחת מפנסילבניה. הוא דאג שקולות אלו יוענקו לאברהם לינקולן כמועמד לנשיאות. בתמורה הובטחה לקמרון משרה בקבינט.
לאחר המלחמה

קמרון ביצע קאמבק פוליטי לאחר המלחמה ובנה מנגנון מפלגתי רב עוצמה ששלט בפוליטיקה של פנסילבניה בשבעים השנים הבאות. ב-1866 הוא נבחר לכהונה נוספת בסנאט. הוא הצליח לשכנע את ידידו הקרוב, יוליסס ס. גרנט, למנות את בנו, ג'. דונלד קמרון ב-1876 כמזכיר המלחמה. מאוחר יותר באותה שנה סייע קמרון לרתרפורד הייז לזכות במועמדות המפלגה הרפובליקנית במערכת הבחירות לנשיאות של 1876. ב-1877 הוא התפטר ממושבו בסנאט לאחר שהבטיח שבנו יירש אותו. אף על פי שהוא התכוון שבנו גם יירש אותו כראש מנגנון המפלגה בפנסילבניה, ירש אותו בתפקיד זה בסופו של דבר מתיו קוואי.
מותו

סיימון קמרון פרש לחוותו שליד מייטאו, פנסילבניה ונפטר ב-26 ביוני 1889. הוא נטמן בבית הקברות של האריסברג. על שמו נקראו מחוז בפנסילבניה ובלואיזיאנה.
הערות שוליים

1 2 3 4 5  "Cameron, Fritchie are luminaries of era". Intelligencer Journal. 2011-02-07.
↑  Wikitree: Conrad Foutz
↑  ג'ון ג'ייקוב רפלי באתר Find a Grave
↑  "Simon Cameron". Tulane.edu. Tulane.
1 2  "Simon Cameron Historical Marker". Explore PA History.com. WITF.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007271311605171  GND: 1185656537  ISNI: 0000 0000 2829 9762  LCCN: n86114834  NARA: 10572853  NTA: 070372144  SNAC: w6377ngz  US Congress: C000068  VIAF: 16253895   WorldCat (עם VIAF): 16253895