stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הצעת מטבע ראשונית
רגולציה > גיברלטר

ממשלת גיברלטר גיבשה מסגרת להטלת רגולציות על עסקים העוסקים בטכנולוגיית בלוקצ'יין ויומנים מבוזרים, אשר נכנסה לתוקף ב-1 ינואר 2018. תקנות המסגרת כוללות הנחיות בדבר הצעות מטבע ראשוניות ומציעות כלי שליטה כלכליים וסטנדרטים.
רגולציה > סין

שבע רשויות רגולטוריות כלכליות אסרו ב-4 בספטמבר 2017 על כל עיסוק או פעילות הקשורים להצעות מטבע ראשוניות בגבולות הרפובליקה העממית של סין, ודרשו כי הרווחים שנצברו מהן עד אז יוחזרו למשקיעים או שהאחראיים להן יאלצו לעמוד בפני "העונשים החמורים ביותר המעוגנים בחוק". פעולה זו הובילה למכירה המונית של נכסים מבוזרים בגבולות המדינה. טרם הטלת האיסור גייסו הצעות מטבע סכום הקרוב ל-400 מיליון דולר מידי 100 אלף משקיעים סינים. על אף כן, כעבור שבוע הודיע בכיר סיני בערוץ טלוויזיה לאומי על כך שהאיסור זמני ויימשך רק עד שתוקם מדיניות רגולטורית יציבה.
רגולציה > שווייץ

אף על פי שיחסה על שווייץ כלפי תחום הבלוקצ'יין נחשב לידידותי, בספטמבר 2017 הודיעה הרשות לפיקוח על שווקים פיננסים על פתיחת חקירה כנגד מספר לא ידוע של הצעות מטבע ראשוניות, ומסרה כי תבחן האם נערכו בהתאם לרגולציות החלות במדינה.
היינריך לואי ד'ארה

| --- | --- |

היינריך לואי ד'ארה
 לידה:  13 באוגוסט 1822 ברלין, ממלכת פרוסיה 
 פטירה:  14 ביוני 1875  (בגיל 52) קופנהגן, דנמרק 
 ענף מדעי:  אסטרונומיה 
 מקום מגורים:  ברלין 
 מקום קבורה:  בית הקברות אסיסטנס 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת הומבולדט של ברלין  אוניברסיטת לייפציג 
 מנחה לדוקטורט:  יוהאן אנקה 
 מוסדות:  אוניברסיטת קופנהגן  אוניברסיטת לייפציג 
 תלמידי דוקטורט:  תורוואלד תילה 
 פרסים והוקרה:  מדליית זהב של החברה המלכותית לאסטרונומיה (1875) פרס לאלנד (1844)
 תרומות עיקריות
 גילוי כוכב הלכת נפטון מחקריו בנושא צבירי גלקסיות, במיוחד צביר-העל קומה
 
היינריך לואי ד'ארה (בגרמנית: Heinrich Louis d'Arrest;‏ 13 באוגוסט 1822 – 14 ביוני 1875) היה אסטרונום גרמני. הוא ידוע בעיקר בזכות חלקו בגילוי כוכב הלכת נפטון, כעוזרו של האסטרונום יוהאן גלה בעודו סטודנט צעיר למתמטיקה באוניברסיטת ברלין. בהמשך עבודתו גילה ד'ארה מספר אסטרואידים, גלקסיות, כוכבי שביט וערפיליות. בחייו גילה כ־342 גרמי שמיים עמוקים. זוכה מדליית זהב של החברה המלכותית לאסטרונומיה לשנת 1875.
ביוגרפיה

ד'ארה היה נצר של משפחת הוגנוטים צרפתים אשר נמלטו לגרמניה בשנת 1685 לאחר ביטול האדיקט של נאנט. אביו היה רואה חשבון במושבה הצרפתית "לואי ד'ארה".
בעודו סטודנט למתמטיקה באוניברסיטת ברלין, ד'ארה היה יד-ימינו של יוהאן גלה. השניים עבדו תחת הנחייתו של האסטרונום יוהאן פרנץ אנקה במצפה הכוכבים של ברלין. המתמטיקאי והאסטרונום הצרפתי אורבן לה-ורייה חישב את המיקום והקיום של נפטון בעזרת חקר הפרטורבציה במסלול הכבידתי של כוכב הלכת אורנוס. לה-ורייה שלח לגלה את הקואורדינטות, על מנת שיבדוק את ממצאיו התאורטיים. גלה, בסיוע ד'ארה הצעיר, מצא את הכוכב מיידית בו בלילה שקיבל את המכתב מלה-ורייה, ב-23 בספטמבר 1846. כוכב הלכת היה במרחק של מעלה אחת מן המיקום אותו לה-ורייה חישב. גילוי נפטון, בו ד'ארה לקח חלק, נחשב כאשרור דרמטי לענף המכניקה השמימית, ולאחד מהרגעים הראויים ביותר לציון במדע של המאה ה-19.
בשנת 1848 עבר ד'ארה לעבוד במצפה הכוכבים של אוניברסיטת לייפציג. בשנת 1850 הוענק לו התואר דוקטור לשם כבוד מהפקולטה לפילוסופיה של אוניברסיטת לייפציג. ב-28 ביוני 1851 הוא גילה כוכב שביט שנקרא על שמו, 6P / d'Arrest (אנ'). באותה שנה פרסם מסה על מסלולי כוכבי לכת מינוריים. במצפה הוא חקר גם אסטרואידים, ערפיליות, וגלקסיות.
בספטמבר 1857 עזב ד'ארה את לייפציג ועבד כפרופסור מן המניין לאסטרונומיה באוניברסיטת קופנהגן שבדנמרק. בעזרת הטלסקופ המשוכלל של מצפה הכוכבים בקופנהגן, הוא המשיך לתצפת וגילה כמה מאות גלקסיות, אשכולות כוכבים וערפיליות גז. הוא סיכם את תצפיותיו ביצירה Siderum Nebulosorum Observationes Havnienses אשר פורסמה בשנת 1867.
באוקטובר 1862 גילה את האסטרואיד Freia 76 (אנ'). בנוסף, הוא גילה את הגלקסיה NCG1 (אנ') ב-1861, ואת הגלקסיה NFG26 ב-1865.
בשנת 1864 ד'ארה כשל בחיפוש אחר ירחים של מאדים, וחישב רף מקסימלי של 70 arcminutes כמרחק ממאדים בו ירחיו עשויים להימצא.
תרומה משמעותית של ד'ארה לאסטרונומיה הייתה מחקרו בנושא צביר-העל קומה (אנ'), אותו ניתח בשנים 1861–1867 באמצעות תצפיות שיטתיות. כשלושים שנה לאחר מכן, השלים האסטרונום מקס וולף מחקר זה והצליח לצלם את הצביר.
ד'ארה סבל קשות מהיפוכונדריה בשנים האחרונות לחייו. הוא מת בקופנהגן, דנמרק מאי ספיקת לב בגיל 52.
ביוגרפיה > חיים אישיים

בשנת 1851 נשא לאישה את אוגוסטה אמילי מביוס, בתו של המתמטיקאי הנודע אוגוסט פרדיננד מביוס. נולדו לזוג שני ילדים, דוריס סופי (1853) ולואי (1855).
פרסים והנצחה

על הישגיו ד'ארה זכה במספר רב של פרסים, כולל מדליית זהב של החברה המלכותית לאסטרונומיה לשנת 1875, ופרס לאלנד לשנת 1844. הוא היה חבר באקדמיה למדעים של דנמרק, שוודיה, סנט פטרסבורג, לייפציג ומינכן, באגודה המלכותית הבריטית לאסטרונומיה וכמו כן, הוענק לו תואר אבירות במסדר הדני.
לאחר מותו נקראו על שמו מכתש ד'ארה על הירח, מכתש ד'ארה על ירח המאדים פובוס, וכן האסטרואיד "ד'ארה 9133".
הערות שוליים

↑  Zinner, Ernst, d’Arrest, Heinrich Louis. In: Neue Deutsche Biographie, Berlin: Duncker & Humblot, 1953, עמ' 398, ISBN 3-428-00182-6
↑  Lord, Lindsay, "Address", Monthly Notices of the Royal Astronomical Society 39:4, 18 בפברואר, 1879, עמ' 311
↑  Hockey, Thomas, "The Biographical Encyclopedia of Astronomers", Springer Publishing, 2009, ISBN 978-0-387-31022-0
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb13322044m (data)  GND: 116353325  ISNI: 0000 0000 1438 5969  MGP: 168940  RERO: 02-A024054605  SUDOC: 118205587  VIAF: 56754623   WorldCat (עם VIAF): 56754623
נהג אישי

נהג אישי ביפן
נהג אישי בבריטניה, 1910
עגלון הוא מעין נהג אישי
נהג אישי (באנגלית: Chauffeur) הוא אדם אשר למחייתו נוהג ומסיע אנשים בכלי רכב מנועי. המונח הספציפי "Chauffeur" משמש כיום בעיקר בארצות הברית ובאיחוד האירופי לתיאור נהגים העובדים בחברות לימוזינה, ומסיעים את נוסעיהם במכוניות יוקרה כגון מכונית סדאן (אנ') או לימוזינות.
בעוד שבמקור נהגים מקצועיים היו הנהגים האישיים של אנשים פרטיים עשירים, כיום לרוב הנהגים המקצועיים עובדים עבור חברת הסעות, או באופן עצמאי כאשר לקוחות שונים שוכרים את שירותיהם.
משימות אופייניות

משימות אופייניות לנהג אישי העובד עבור חברת השכרת רכב:
הסעת נוסעים מ/אל נמל תעופה.
הסעת נוסעים מ/אל אירוע.
הסעת תיירים ברחבי בין יעדי תיירות פופולריים מרובים.
הסעת אח"מים כגון פוליטיקאים, אנשי עסקים, שחקנים, אנשי טלוויזיה, וכו'.
הכשרה

נהגים בחברות שירותי לימוזינה נדרשים לעיתים לעבור הכשרה מיוחדת. הכשרות אלה עשויות לכלול הכשרה לנהיגה בתנאי מזג אוויר קיצוניים וכיצד יש לפעול במקרה של פנצ'ר בעת נסיעה במהירויות גבוהות, או מה יש לעשות בעת אובדן שליטה על הרכב, וכו'.
ביגוד

מנהגים מקצועיים רבים (במיוחד בעבר) נדרשת הופעה נאותה במיוחד בכל עת. במקרים רבים משמעות הדבר היא לבישת חליפה שחורה או טוקסידו, עניבה, כפפות עור שחורות, ונעליים תואמות. באזורים מסוימים, כגון ביפן, מרבית הנהגים המקצועיים נוהגים ללבוש כפפות לבנות. לחברות הסעות לימוזינה מסוימות יש לבוש רשמי שניתן לכל הנהגים שעובדים עבורם, וחלק אף דורשים שהנהגים יחבשו כובעים במהלך עבודתם.
בתרבות הפופולרית

בסרט "הנהג של מיס דייזי" משנת 1989 העלילה מתארת את מערכת היחסים בין גברת אמידה וקשוחה לבין נהגה האפרו-אמריקני (אותו מגלם מורגן פרימן).
אלפרד פניוורת', משרתו של ברוס ויין, משמש בין היתר כנהג האישי של ויין.
נעמי סטוצ'ינר

| --- | --- |

 לידה:  1947 (בת 77 בערך) יוהנסבורג, דרום אפריקה 
 מדינה:  ישראל 
 פרסים והוקרה:  פרס ישראל (2020) 
 
נעמי סטוצ'ינר (משמאל) בעת ביקור שגריר ארצות הברית דן שפירו בבית איזי שפירא ב-2012. מימין מנכ"לית בית איזי שפירא ג'ין יודס.
נשיא המדינה ראובן ריבלין ונעמי סטוצ'ינר במהלך סיור הצדעה שערך הנשיא לחינוך המיוחד העובד גם בתקופת הקורונה, ינואר 2021
נעמי סטוצ'ינר (נולדה ב-14 בספטמבר 1947) היא יזמת חברתית ישראלית. מייסדת עמותת "בית איזי שפירא", הפועלת למתן הזדמנויות שוות ושילובם של אנשים עם מוגבלויות בחברה. כלת פרס ישראל למפעל חיים, ופרס רפפורט לנשים פורצות דרך - שניהם לשנת 2020.
ביוגרפיה

סטוצ'ינר נולדה ביוהנסבורג שבדרום אפריקה בשנת 1947 לאיזי ולוסי שפירא. היא התחנכה בתנועת בני עקיבא במקום. ב-1970, לאחר שסיימה את לימודיה בעבודה סוציאלית-קהילתית באוניברסיטת ויטווטרסראנד שביוהנסבורג, עלתה לישראל ביחד עם בעלה טוביה, והשתלבה בפעילות קהילתית. היא הקימה את היחידה הקהילתית של עיריית תל אביב בשכונת התקווה.
ב-1977 - הקימה יחד עם פרופסור שמאי דוידסון, את היחידה לבריאות הנפש מטעם בית החולים הפסיכיאטרי שלוותה ברעננה, והייתה המתאמת של יחידה זאת עד 1981.
דרך החזון של אביה ביחסו לאנשים עם מוגבלויות ופועלו לשוויון הזדמנויות למענם בתוך החברה, שהקים מוסד פנימייתי ביוהנסבורג, שלפעילותו התגייסה המשפחה כולה. נחשפה לעולם החינוך המיוחד, וכך התעצבה תפיסת עולמה וגישתה לנושא.
בשנת 1980, בעקבות פטירתו של אביה, הקימה לזכרו יחד עם משפחתה את בית איזי שפירא ברעננה הנקרא על שמו. בו פועלים לשיפור חייהם של ילדים ובוגרים עם מוגבלויות ושל בני משפחותיהם.
הארגון הפך במרוצת השנים לארגון בעל שם עולמי המשפיע בעזרת פיתוח שירותים חינוכיים ומחקר והכשרה בתחום המוגבלויות על כ-500 אלף בוגרים וילדים בעלי מוגבלויות בשנה, ופועל כבר מעל ארבעה עשורים כדי להעניק לאנשים עם מוגבלות שותפות מלאה בחיי הקהילה ואיכות חיים טובה יותר.
בשנת 2013 זכו סטוצ'ינר ובית איזי שפירא בהכרה מיוחדת מטעם האו"ם, כאשר הוזמנו להציג בכינוס השישי של האו“ם בנושא זכויותיהם של אנשים עם מוגבלויות. כיום משמש בית איזי שפירא יועץ מיוחד למועצה הכלכלית חברתית של האומות המאוחדות ומסייע בקידום מעמדם של אנשים עם מוגבלויות ברחבי העולם.
כיהנה כמנכ"לית בית איזי שפירא מיום הקמתו ועד שנת 2006, אז העבירה את תפקיד המנכל”ית לידי ג’ין יודס. לאחר מכן הקימה את הארגון הבינלאומי של ידידי בית איזי שפירא, שבראשו עמדה עד שנת 2010, וכיום היא ממשיכה להיות חברה בוועד המנהל של בית איזי שפירא. בשנת 2011 פרסמה סטוצ'ינר, יחד עם ישראל סייקס ושרון בכר, את הספר "לילה כיום יאיר" המסכם שלושים שנות יזמות חברתית של בית איזי שפירא.
לאחר פרישתה מהפעילות הניהולית בבית איזי שפירא, הקימה את ארגון Unlimited Impact Social לפיתוח קיימות ארגונית בחברה האזרחית, היא מייעצת לארגונים מהמגזר החברתי העוסקים בהשפעה חברתית רחבה בישראל ומחוצה לה, ומרצה בנושאים שונים הקשורים ליזמות חברתית, חיזוק הקשר בין הסקטור החברתי-עסקי-ממשלתי ואתיקה בפיתוח משאבים.
ביוגרפיה > הוקרה

לסטוצ'ינר ולבית איזי שפירא ניתנו פרסי הוקרה רבים ביניהם פרס הנרייטה סאלד לעבודה סוציאלית, פרס ראש הממשלה "מגן הילד", פרס המנכ”ל המצטיין של המגזר השלישי. יקיר קרן שלם למתנדב ומגן שר הבריאות למתנדבים מצטיינים.
אות הוקרה על מפעל חיים על ידי לשכת רואי חשבון בישראל ובאות על מפעל חיים “יקיר ציון” מהפדרציה הדרום אפריקאית.
ב-2017 העניקה אוניברסיטת רייכמן לסטוצ'ינר תואר עמיתת שם כבוד. כן הוענק לה תואר לשם כבוד מהמכון הטכנולוגי חולון.
בשנת 2020 זכתה בפרס רפפורט לעשייה נשית פורצת דרך.מנימוקי הפרס: "מפעל חייה של נעמי מהווה דוגמה ומופת לשינוי שיכולה ליצור התגייסותו של היחיד למען החברה".
בשנת 2020 זכתה בפרס ישראל למפעל חיים. ועדת הפרס, בראשותו של הפרופסור משה בר אשר, ציינה בנימוקיה כי:”סטוצ'ינר הקדישה את חייה למען עשייה חברתית והקימה את בית "איזי שפירא" המשפיע על חייהם של אלפים. בפעילותה ובתרומתה שינתה את התפיסה החברתית ביחס לבעלי מוגבלויות ותרמה ליצירת שיוויון הזדמנויות לאוכלוסייה זו”.
נבחרה לרשימת הנשים המשפיעות (PowerWomen) של מגזין פורבס הישראלי לשנת 2022.
היא חברה בוועד המנהל של בית איזי שפירא, ובוועד המנהל של הארגונים קרן אהבה, מנהיגות אזרחית, כל זכות ודרור. סטוצ'ינר נשואה לטוביה, אם לארבעה ילדים אורלי, לימור, ברק וגיורא. היא מתגוררת ברעננה ובשנת 2012 קיבלה את פרס יקירת העיר.
הערות שוליים

↑  HIT גב' נעמי סטוצ'ינר - חדשות, באתר www.hit.ac.il
↑  פרס רפפורט לעשייה נשית פורצת דרך 2020 | נעמי סטוצ'ינר: נשיאה ומייסדת בית איזי שפירא, באתר גלובס, 31 במרץ 2020
↑  אורלי הררי, נעמי סטוצ'ינר זכתה בפרס ישראל למפעל חיים, באתר ערוץ 7, 15 במרץ 2020
↑  40# נעמי סטוצ’ינר, באתר Forbes Israel
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007290349505171  ISNI: 0000 0004 0285 195X  VIAF: 298934044   WorldCat (עם VIAF): 298934044
ויליאם ג'וזף סימונס

| --- | --- |
ויליאם ג'וזף סימונס
ויליאם ג'וזף סימונס
 לידה:  6 במאי 1880 הארפרסוויל, אלבמה, ארצות הברית 
 פטירה:  18 במאי 1945 (בגיל 65) אטלנטה, ג'ורג'יה, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 תפקיד:  Imperial Wizard (1915–1922) 
 
ויליאם ג'וזף סימונס (באנגלית: William Joseph Simmons; ‏1880 - 18 במאי 1945) הוא מייסד ארגון הקו קלוקס קלאן השני, בשנת 1915.
ביוגרפיה

סימונס שירת בצבא האמריקני בזמן מלחמת ארצות הברית–ספרד, ומאוחר יותר שיקר בטענה כי רכש השכלה רפואית באוניברסיטת ג'ונס הופקינס.
ברבות הימים החל לשרת כמטיף בכנסייה האפיסקופלית המתודיסטית בדרום ארצות הברית, עד להדחתו מתפקידו בשנת 1912 על ידי הכנסייה על רקע חוסר יעילות במילוי תפקידו.
לאחר שעבד במספר תעסוקות, התקבל לעבודה ב"אגודת האחווה של היערנים העולמיים". הוא הצטרף כחבר לשתי כנסיות ול-12 אגודות אחווה שונות, כשנהג להסתובב ברחובותיה של העיר אטלנטה לקידום נושאי אחוות היערנים. רבים הכירו אותו בשם ג'ו "דוק" (בזיקה ל"הכשרתו" בלימודי רפואה) או בשם "קולונל" (בזיקה לדרגה שלו באגודת היערנים העולמיים).
בשנת 1915, בזמן שהחלים מתאונת דרכים בה נפגע ממכונית, החל סימונס לפעול לשם בנייתו מחדש של ארגון הקו קלוקס קלאן, שאת תיאורו ראה בסרט "לידתה של אומה". הוא השיג עותק של "מצוות" השיקום של הקלאן והחל להיעזר בו כדי להעלות על הכתב את האסטרטגיה שלו בנוגע להחייאת הארגון. עם זאת, הוא בחר לעכב את הוצאתן לפועל של תוכניותיו עד לחריצת הדין התקשורתית נגד ליאו פרנק, יהודי שהואשם ברצח הנערה מרי פייגן, בפרשייה שהסעירה את אטלנטה באותה עת. אירוע זה הפך לתחילתה של התעוררות אנטישמית במדינת ג'ורג'יה, ששיאה בלקיחתו של פרנק מבית הכלא ב-16 באוגוסט 1915 בידי אספסוף שביצע בו לינץ' ותלה אותו. רבים מהאספסוף, שקראו לעצמם "אבירי מרי פייגן", טיפסו ב-16 באוקטובר על הר סטון שבפאתי אטלנטה ושרפו בו צלב ענק שנצפה מכל חלקי העיר. דימוי הצלב הבוער, שלא היה קיים בארגון הקלאן המקורי, הוצג לראשונה בסרט הראינוע של ד. וו. גריפית' "לידתה של אומה". הסרט, בתורו, שאב את הדימוי מעבודותיו של הסופר הגזען, הכומר תומאס דיקסון, שקיבל השראה לכך משבטים סקוטים קדומים ששרפו צלבים לשם איתות מפסגת הר אחד למשנהו (הדימוי מופיע גם ב-"גבירת האגם" מאת וולטר סקוט).
סימונס איגד בקבוצה 34 אנשים שהיוו את הגרעין של ארגון הקלאן המתחדש, רבים מהם מ"אבירי מארי פייגן", ולהם נוספו שני קשישים שהיו חברים בארגון הקלאן המקורי. חמישה-עשר מהם הלכו יחד עם סימונס להר סטון כדי לשרוף צלב נוסף ולחנוך באופן רשמי את ארגון הקלאן החדש. בתיאורו את יום החניכה מתאר סימונס את היום בדרמטיות רבה כיום שבו "הטמפרטורה הייתה הרבה מתחת לאפס", אף על פי שרשומות מזג האוויר מציינות שהטמפרטורה לא הייתה נמוכה מ-7 מעלות באותו ערב. למעשה, עד היום עוסקים בשאלה מהו תאריך היווסדו של ארגון הקלאן השני, כאשר חלק מהמקורות מציינים את "חג ההודיה של שנת 1915".
סימונס הכריז כי הוא "המכשף הגדול של הקלאן החדש".
סימונס מת בשנת 1945 באטלנטה.
גרטרוד שרף גולדהבר

| --- | --- |

 לידה:  14 בנובמבר 1911 מנהיים, הקיסרות הגרמנית 
 פטירה:  4 בפברואר 1998 (בגיל 86) ניו יורק, ארצות הברית 
 ענף מדעי:  פיזיקה, פיזיקה גרעינית 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת מינכן (1935) 
 מנחה לדוקטורט:  וולטר גרלך 
 מוסדות:  אוניברסיטת אילינוי באורבנה-שמפיין (1950)  המעבדה הלאומית ברוקהייבן (1950) 
 פרסים והוקרה:  עמית החברה הפיזיקלית האמריקאית 
 בן או בת זוג:  מוריס גולדהאבר (1939–?) 
 
גרטרוד שרף גולדהבר (באנגלית: Gertrude Scharff Goldhaber;‏ 14 ביולי 1911 - 2 בפברואר 1998) הייתה פיזיקאית גרעינית יהודיה-אמריקאית ילידת גרמניה. היא קיבלה את הדוקטורט שלה מאוניברסיטת מינכן, ולמרות שמשפחתה סבלה במהלך השואה, גרטרוד הצליחה לברוח ללונדון ולאחר מכן לארצות הברית. המחקר שלה במהלך מלחמת העולם השנייה היה מסווג, ולא פורסם עד 1946. במסגרת המחקר, גילתה שביקוע גרעיני ספונטני מלווה בשחרור ניטרונים. היא ובעלה, מוריס גולדהבר, ניהלו את רוב הקריירה לאחר המלחמה במעבדה הלאומית ברוקהייבן.
ביוגרפיה

גרטרוד שרף נולדה במנהיים, הקיסרות הגרמנית. היא למדה בבית ספר ציבורי, ושם פיתחה עניין במדע. באופן חריג לתקופה, הוריה תמכו בעניין זה - אולי בגלל שאביה רצה להיות כימאי לפני שנאלץ לפרנס את משפחתו עם מות אביו. חייה המוקדמים של גולדהבר היו מלאים בקשיים. במהלך מלחמת העולם הראשונה היא נזכרה שנאלצה לאכול לחם שעשוי חלקית מנסורת, ומשפחתה סבלה מהיפר-אינפלציה של גרמניה שלאחר המלחמה למרות שזה לא מנע ממנה ללמוד באוניברסיטת מינכן.
ביוגרפיה > לימודים אקדמאיים

באוניברסיטת מינכן גרטרוד פיתחה במהירות עניין בפיזיקה. למרות שמשפחתה תמכה בעניין המוקדם שלה במדע, אביה עודד אותה ללמוד משפטים במינכן. היא סירבה בטענה שהיא "רוצה להבין ממה עשוי העולם".
במחקר התזה שלה, חקרה גרטרוד את השפעות הלחץ על המגנטיזציה. היא סיימה את לימודיה ב-1935 ופרסמה את עבודת הגמר שלה ב-1936.
עם עלייתה לשלטון של המפלגה הנאצית ב-1933, גרטרוד התמודדה עם קשיים הולכים וגוברים בגרמניה בשל היותה יהודיה. במהלך תקופה זו אביה נעצר ונכלא, ולמרות שהוא ואשתו הצליחו לברוח לשווייץ עם שחרורו, הם חזרו מאוחר יותר לגרמניה ונרצחו בשואה. גרטרוד נשארה בגרמניה עד להשלמת הדוקטורט שלה. ב-1935, היא ברחה ללונדון. למרות שהוריה של גרטרוד לא נמלטו מהנאצים, אחותה ליזלוט כן.
ביוגרפיה > קריירה

בששת החודשים הראשונים לשהותה בלונדון, גרטרוד חיה מהכסף שהרוויחה ממכירת מצלמת הלייקה שלה, כמו גם כסף שהרוויחה מתרגום גרמנית לאנגלית. גרטרוד גילתה שהדוקטורט שהשיגה היה חיסרון מאחר שהיו יותר משרות לסטודנטים פליטים מאשר למדענים פליטים. היא כתבה ל-35 מדענים פליטים אחרים שחיפשו עבודה, וכולם פרט לאחד אמרו לה שכבר היו יותר מדי מדענים פליטים שכבר עובדים. רק מוריס גולדהבר כתב בחזרה והציע תקווה כלשהי, וציין שהוא חושב שהיא עשויה למצוא עבודה בקיימברידג'. גרטרוד הצליחה למצוא עבודה אצל ג'ורג' פאג'ט תומסון ועסקה בעקיפה של אלקטרונים. למרות שהשיגה פוסט-דוקטורט אצל תומסון, גרטרוד הבינה שלא יציעו לה משרה אמיתית אצלו ולכן חיפשה עבודה אחרת. בלונדון, גולדהבר פגשה את מוריס גולדהבר, פוסט-דוקטורנט לפיזיקה, אותו פגשה לראשונה באוניברסיטת ברלין במהלך לימודיה בגרמניה.
בשנת 1939 נישאה למוריס גולדהבר. לאחר מכן היא עברה לעיר אורבנה שאילינוי כדי להצטרף אליו באוניברסיטת אילינוי. במדינת אילינוי היו אז חוקים נוקשים נגד נפוטיזם שמנעו מגרטרוד גולדהבר להתקבל לעבודה באוניברסיטה מכיוון שלבעלה כבר היה תפקיד שם. גרטרוד לא קיבלה משכורת ולא תקן במעבדה, ועבדה במעבדתו של מוריס כעוזרת ללא שכר. מאחר שהמעבדה של מוריס הוקמה רק למחקר בפיזיקה גרעינית, גרטרוד גולדהבר חקרה גם בתחום זה. במהלך תקופה זו נולד שני בנים: אלפרד ומייקל. לבסוף קיבלה גולדהבר סיוע כספי מהמחלקה כדי לעזור לתמוך במחקר שלה.
גולדהבר חקרה את חתך פעולה של תגובת נייטרונים-פרוטונים וניטרון-גרעין בשנת 1941, ואת פליטת קרינת גמא וספיגתה על ידי גרעינים בשנת 1942. בערך בזמן זה היא גם הבחינה כי ביקוע גרעיני ספונטני מלווה בשחרור נייטרונים - תוצאה שחושבה בתאוריה קודם לכן, אך טרם הוצגה במעבדה. עבודתה עם ביקוע גרעיני ספונטני הייתה מסווגת במהלך מלחמת העולם השנייה, ופורסמה רק לאחר סיום המלחמה, ב-1946.
גרטרוד ומוריס גולדהבר עברו מאילינוי ללונג איילנד שם הצטרפו שניהם לצוות המעבדה הלאומית ברוקהייבן. היא הפכה הפכה לפיזיקאית הראשונה במעבדה זו. במעבדה היא ייסדה סדרה של הרצאות חודשיות הידועות בשם סדרת ההרצאות ברוקהייבן.
מתחילת שנות ה-50 ואילך, טרודה כיוונה את המחקר המדעי שלה לעירור, תהליך של עלייה של חלק במערכת ממצב היסוד (כלומר מצב האנרגיה המינימלית האפשרית) למצב מְעוֹרָר (כלומר מצב בעל אנרגיה גבוהה יותר).
מחוות והוקרות

1947 - נבחר כעמיתה של האגודה האמריקנית לפיזיקה
1972 - נבחרה לאקדמיה הלאומית למדעים (הפיזיקאית השלישית שזוכה לכבוד כזה)
1982 - פרס לונג איילנד במדע
1984 - השתתפות כמלומדת אורחת בתוכנית של פי בטא קפא
1990 - פרס מדענית מצטיינת מטעם האגודה למדעניות בניו יורק
מורשת

המעבדה הלאומית של ברוקהייבן יצרה לכבודה ולכבוד מוריס תוכנית מלגות.
הארכיון שלה נתרם למכון ליאו בק, ומי שרצה לעיין במסמכיה היה יכול לעשות זאת במרכז להיסטוריה יהודית במנהטן. המסמכים היו האוסף הגדול ביותר של המרכז השייך למדענית.
ביבליוגרפיה

Bond, Peter D.; Henley, Ernest (1999), Gertrude Scharff Goldhaber 1911-1998: A Biographical Memoir (PDF), Biographical Memoirs, vol. 77, Washington, D.C.: The National Academy Press, נבדק ב-2009-03-05
"Brookhaven Lecture Series". Brookhaven National Laboratory. 2 ביולי 2008. אורכב מ-המקור ב-17 בפברואר 2005. נבדק ב-2009-07-01. {{cite web}}:  (עזרה)
Goldhaber, Maurice (2001), Gertrude Scharff Goldhaber, Contributions of 20th Century Women to Physics, University of California, Los Angeles, נבדק ב-2009-03-05
Saxon, Wolfgang (6 בפברואר 1998), "Gertrude Scharff Goldhaber, 86, Crucial Scientist in Nuclear Fission", הניו יורק טיימס, pp. D18, נבדק ב-2009-03-05 {{citation}}:  (עזרה)
הערות שוליים

↑  Bond, Peter D.; Henley, Ernest (1999), Gertrude Scharff Goldhaber 1911-1998: A Biographical Memoir, עמ' 3-4
↑  Saxon, Wolfgang (February 6, 1998), "Gertrude Scharff Goldhaber, 86, Crucial Scientist in Nuclear Fission"
1 2 3  קתרין ג'יי פרינס, היהודייה שברחה מהנאצים והפכה לחוקרת מובילה בארה"ב, באתר זמן ישראל, 2 באפריל 2022
1 2 3 4 5 6  Bond, Peter D.; Henley, Ernest (1999), Gertrude Scharff Goldhaber 1911-1998: A Biographical Memoir, עמ' 6
↑  Bond, Peter D.; Henley, Ernest (1999), Gertrude Scharff Goldhaber 1911-1998: A Biographical Memoir, עמ' 4-5
↑  Bond, Peter D.; Henley, Ernest (1999), Gertrude Scharff Goldhaber 1911-1998: A Biographical Memoir, עמ' 5-7
↑  Cathryn J. Prince, When women – and Jews – were forced out of sciences, this Nazi-era pioneer persisted, www.timesofisrael.com (באנגלית אמריקאית)
↑  CWP at physics.UCLA.edu // Gertrude Scharff Goldhaber, cwp.library.ucla.edu
↑  Bond, Peter D.; Henley, Ernest (1999), Gertrude Scharff Goldhaber 1911-1998: A Biographical Memoir, עמ' 5
↑  Bond, Peter D.; Henley, Ernest (1999), Gertrude Scharff Goldhaber 1911-1998: A Biographical Memoir, עמ' 7
↑  "Brookhaven Lecture Series". Brookhaven National Laboratory. July 2, 2008
↑  Read "Biographical Memoirs: Volume 77" at NAP.edu. (באנגלית)
↑  PBK - Phi Beta Kappa Visiting Scholar Program, www.pbk.org
↑  BNL | Goldhaber Distinguished Fellowship, www.bnl.gov
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 139255257  VIAF: 100544317   WorldCat (עם VIAF): 100544317 
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "גרטרוד שרף גולדהבר".
תוכנית המזון העולמית

| --- | --- |


 התאגדות:  סוכנות של האומות המאוחדות
 תחום:  סיוע בינלאומי
 מטה הארגון:  רומא, איטליה
 סינוף בינלאומי:  כלל עולמי
 יושב ראש:  סינדי מקיין 
 מנכ"ל:  דייוויד ביזלי
 תקופת הפעילות:  19 בדצמבר 1961 – הווה (62 שנים)
 פרסים והוקרה:  פרס נובל לשלום 2020
 wfp.org
 
שק ריק של תוכנית המזון העולמית שנמצא ליד המסדרון ההומניטרי היוצא ממסדרון נצרים ברצועת עזה.
תוכנית המזון העולמית (באנגלית: World Food Programme, בראשי תיבות: WFP) היא ענף סיוע במזון של האומות המאוחדות והארגון ההומניטרי הגדול בעולם העוסק בטיפול ברעב וקידום ביטחון תזונתי. על פי התוכנית, היא מספקת סיוע במזון ל-91.4 מיליון איש ב-83 מדינות מדי שנה.
משרדיה הראשיים ממוקמים ברומא ולה למעלה מ-80 משרדים ארציים ברחבי העולם, והיא פועלת לעזור לאנשים שלא יכולים לייצר או להשיג מספיק מזון לעצמם ולמשפחותיהם. התוכנית חברה בקבוצת הפיתוח של האומות המאוחדות וחלק מהוועד המנהל שלה.
תוכנית המזון העולמית זכתה בפרס נובל לשלום בשנת 2020, על המאמצים להילחם ברעב, על תרומתה לשיפור התנאים לשלום באזורי עימות ועל פעולתה ככוח מוביל במאמצים למנוע את השימוש ברעב ככלי נשק במלחמות וסכסוכים.
היסטוריה

התוכנית הוקמה בשנת 1961 בהחלטה של ועידת ארגון המזון והחקלאות (FAO) ב-1960, כאשר ג'ורג' מקגוורן, מנהל תוכניות המזון לשלום בארצות הברית, הציע להקים תוכנית סיוע רב-צדדית למזון. התכנית הושקה בשנת 1963 על ידי העצרת הכללית של האומות המאוחדות על בסיס ניסיוני של שלוש שנים, שתמכו באוכלוסייה הנובית בוואדי חלפא בסודאן. בשנת 1965 הורחבה התוכנית והפכה לתוכנית מתמשכת קבועה למאבק ברעב העולמי.
ב-2003 זכתה מנכ"לית הארגון, קתרין ברטיני (אנ'), בפרס המזון העולמי, עבור פעולותיה להפיכת תוכנית המזון העולמית של האו"ם לארגון הסיוע ההומניטארי הבינלאומי הגדול והמגיב ביותר, תוך הפעלת "ניסים לוגיסטיים" שהביאו מזון לאנשים רעבים נואשות במקומות נידחים ברחבי העולם.
ספסאן

| --- | --- |


 מידע כללי
 מדינה:  רוסיה
 עיר:  סנקט פטרבורג, מוסקבה, ניז'ני נובגורוד
 מפעיל:  RZD - מסילות הברזל הרוסיות
 מידע על ההקמה
 פתיחת הקו:  17 בדצמבר 2009
 מידע על הקו
 תחילת הקו:  סנקט פטרבורג
 סיום הקו:  ניז'ני נובגורוד
 סוג הקו:  בין עירוני
 רוחב המסילה:  1520 מ"מ 
 מסלולים:  קו הרכבת מוסקבה–סנקט פטרבורג
 מתח חשמלי:  3000 V DC railway electrification 
 תרשים הקו
 
 רשת הספסאן ברוסיה
 
ספסאן (ברוסית: ЭВС Сапсан, "ספסאן" בתרגום מילולי: "בז נודד"; המערכת מוכרת על ידי היצרן בשם Velaro RUS) הוא כינויה של מערכת רכבות מהירות מסדרת סימנס ולארו, שפותחה בגרמניה על ידי חברת סימנס עבור חברת הרכבות הלאומית של רוסיה, RZD (מסילות הברזל הרוסיות) ומופעלת על ידיה בקו סנקט פטרבורג – מוסקבה כשמשך הנסיעה מסנקט פטרבורג למוסקבה הוא 3 שעות ו-45 דקות.
מאז נחנך קו הרכבת המהיר הראשון בדצמבר 2009 בין סנקט פטרבורג למוסקבה, התפתחה המערכת ואף הוקמה רשת נוספת, קו סנקט פטרבורג – מוסקבה – ניז'ני נובגורוד, שפעלה עד יוני 2015 והוחלפה ברכבת סטריז'.