stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אנדרטת השלום של הילדים

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  מונומנט, פסל דמות 
 על שם:  אלפי הילדים שמתו כתוצאה מהטלת פצצת האטום על העיר הירושימה
 כתובת:  פארק השלום בהירושימה 
 מיקום:  הירושימה, יפן
 מדינה:  יפן 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ? – 5 במאי 1958
 תאריך פתיחה רשמי:  5 במאי 1958 
 יוצר:  קזואו קיקוצ'י וקיושי אייקבה
 
 קואורדינטות:  34°23′39″N 132°27′10″E﻿ / ﻿34.39414°N 132.45277°E﻿ / 34.39414; 132.45277
 whc.unesco.org/en/list/775
  (למפת יפן מוגדלת) טוקיו אוסקה סאפורו סנדאי ניאיגטה פוקואוקה נהה ד. קו.  צ. קו.  סין רוסיה ים יפן האוקיינוס השקט אנדרטת השלום של הילדים(למפת יפן רגילה) טוקיו אוסקה סאפורו סנדאי ניאיגטה פוקואוקה נהה ד. קו.  צ. קו.  סין רוסיה ים יפן האוקיינוס השקט אנדרטת השלום של הילדים
 
אנדרטת השלום של הילדים (ביפנית: 原爆の子の像) היא פסל ברונזה המוקדש לזכרה של הילדה סדקו ססקי ושל אלפי הילדים הנוספים שמתו כתוצאה מהטלת פצצת האטום על העיר הירושימה ב-6 באוגוסט 1945. באנדרטה מונצחת דמותה של ססקי, ילדה יפנית ילידת הירושימה, שבעקבות נזקי הקרינה הרדיואקטיבית שספגה בעת הטלת פצצת האטום על עירה, חלתה בלוקמיה, ונפטרה מהמחלה בגיל 12. האנדרטה ממוקמת בפארק השלום בהירושימה שבעיר הירושימה שביפן.
מידע כללי

האנדרטה תוכננה על ידי האומנים היפנים קזואו קיקוצ'י וקיושי אייקבה. מימון האנדרטה הגיע מקמפיין גיוס תורמות שיזמו תלמידי בית ספר יפנים ובהם גם חבריה לכיתה של ססקי. הקמפיין זכה להצלחה רבה ולמעלה מ-3,000 בתי ספר ברחבי יפן ומתשע מדינות נוספות בעולם לקחו בו חלק. האנדרטה נחנכה ביום הילדים (יום חג ביפן) ב-5 במאי 1958. ססקי מונצחת באנדרטה על ידי פסל ברונזה המוצב בראשו של בסיס העומד על שלוש רגליים. הפסל מתאר ילדה אשר זרועתיה פרושות מעלה כשהן מחזיקות עגור מצופה בזהב. הפסל מבוסס על סיפורה האמיתי של ססקי שלאחר שרופאיה העריכו כי נותר לה רק שנה לחיות, החליטה לקפל אלף עגורי אוריגמי, זאת בהתבסס על האמונה השינטואיסטית כי קיפול מספר זה של עגורים יביא להגשמת משאלת לב של המבקש. לפי המיתוס שהתפרסם בספר "סדקו ואלף העגורים" של הסופרת אלינור קואר ונפוץ ביפן ובשאר העולם, ססקי קיפלה את העגורים מתוך משאלה לשלום עולמי אולם לרוע המזל היא נפטרה לאחר שקיפלה רק 644 עגורים וחברותיה השלימו את מלאכת קיפול יתרת העגורים. במציאות, ססקי הצליחה לקפל אלף עגורים ומשראתה שמשאלתה להבריא לא מתגשמת, המשיכה לקפל עגורים נוספים עד יום מותה. סיפורה של ססקי עורר הדים רבים ועגורים מקופלים הפכו לסמל של תנועות שלום רבות ברחבי העולם.
כזכר לסיפורה של ססקי, מונחים מסביב לאנדרטה אלף עגורי אוריגמי שנשלחו מכל העולם. הם משמשים סמל לילדים ששואפים לראות עולם ללא נשק גרעיני.
האנדרטה

מתחת לבסיס האנדרטה נמצא פעמון רוח בצורת עגור מברונזה התלוי מפעמון. הפעמון נתרם על ידי הידקי יוקאווה, חתן פרס נובל לפיזיקה שקמפיין גיוס התרומות של הילדים נגע לליבו.
במרכז האנדרטה, מתחת לבסיס, מונח לוח שיש שחור שעליו חרוטות המילים הבאות:
"これはぼくらの叫びです　これは私たちの祈りです　世界に平和をきずくための", ובתרגום חופשי מיפנית:
זו הזעקה שלנו, זו התפילה שלנו: לבניית שלום בעולם.
משני צדי האנדרטה מוצבים פסלים של ילד וילדה המסמלים עתיד ורוד ותקווה.
פעמון הרוח בצורת עגור התלוי מתחת לאנדרטה
הצלה ישראל

| --- | --- |
סמליל "הצלה ישראל"
 תחום:  בריאות, רפואת חירום, אמבולנס ומע"ר
 מדינה:  ישראל ישראל
 מייסדים:  שרגא (שרגי) רגוזניצקי
 תקופת הפעילות:  2004–הווה (כ־20 שנה)
 נוצר מתוך:  הצלה ירושלים  הצלה בני ברק
 
הצלה הוקם כגוף התנדבותי המאגד כונני מגן דוד אדום דתיים וחרדיים למתן מענה רפואי ראשוני עד להגעת האמבולנס. ארגון "הצלה" הוא גוף התנדבותי חברתי שפועל בהנחיית ובהוראות פוסקי הלכה ובשיתוף פעולה מלא עם "מגן דוד אדום בישראל". באוגוסט 2006 פרשו קבוצת מתנדבים מהארגון והקימו את איחוד הצלה.
היסטוריה

ארגון "הצלה" הראשון הוקם בניו יורק באמצע המאה ה-20.
בשנת 1991 נוסד הגרעין הראשון של מתנדבי הצלה בירושלים על ידי קבוצת מתנדבים שהתאגדו בשם "הצלה ירושלים" ויצאו ללמוד קורס עזרה ראשונה במטרה לטפל בהתנדבות עד להגעת אמבולנס במקרי חירום רפואיים המתרחשים באזור מגוריהם, יושב ראש הארגון הראשון היה שרגא (שרגי) רגוזניצקי.
ביוני 1993 החל הארגון לפעול תחת העמותה "ארגון הצלה בירושלים". בשנת 2001 בעקבות החלפת יושב הראש הועברה פעילות הארגון לעמותה חדשה בשם "מדיק הצלה ומזור ירושלים".
בשנת 2004 התאחדו רוב גופי ההצלה האזוריים שפעלו בערים שונות כגון: "הצלה גוש דן", "הצלה פתח תקווה" ועוד, תחת השם "הצלה ישראל".
בשנת 2006 לאחר בדיקת רשם העמותות נקבע שישנם אי סדרים חמורים בהתנהלות ארגון "הצלה ישראל", מונו עורכי הדין שלמה נס ויעקב לנגה כמפרקים של העמותה. עם פירוקה של העמותה פוצלו הנותרים למספר ארגונים "הצלה גוש דן" למתנדבים באזור המרכז, ארגון "צוות הצלה" למתנדבים בירושלים, בית שמש ורחובות, "הצלה פתח תקווה" למתנדבים מאזור פתח תקווה ואיחוד הצלה שפועל ארצית. כל הארגונים (מלבד איחוד הצלה) פועלים בפיקוח מקצועי של מגן דוד אדום.
מהות הארגון ופעילותו

כל איש "הצלה" הוא מתנדב פעיל במד"א (או שהתנדב בעבר), הארגון דואג לאבזר את המתנדבים בציוד מקצועי בהתאם לרמת הכשרתם, מכשירי מירס ומערכות תקשורת נוספות כגון ביפר. הארגון קונה מכספי תרומות אופנועים, מטפל בהם ומתחזק אותם, לרוב תמורת הנצחת התורם או יקירו על האופנוע. האופנוענים מצילים חיי אדם בזכות המהירות והנגישות שלהם.
לארגון כמה עשרות אופנועי חירום והצלה ואמבולנסים המופעלים בידי המתנדבים בכל ימות השנה.
עיקר פעילות המתנדבים הנה בהגשת עזרה ראשונה בדקות הראשונות להתרחשות אירוע רפואי, עד בואו של אמבולנס מד"א.
בנוסף לאבזור הכוננים, קיים "הצלה" פעילויות שונות בנושאי עזרה ראשונה, חילוץ ואיתור נעדרים:
התקנת ערכות החייאה במקומות הומי אדם
עזרה למשטרת ישראל באיתור נעדרים
אבטחה רפואית באירועים גדולים בציבור החרדי והדתי
התרמות דם
בשיתוף פעולה עם הארגון פועלים הארגונים וביניהם: עמותת עזר מציון, הצלה יבניאל, הצלה מירון, ארגון הצלה, צוות הצלה, הצלה כרמל, הצלה פתח תקווה, הצלה אלעד, הצלה דרום, הצלה בת ים, הצלה שפלה, הצלה עפולה, הצלה כפר חב"ד והמושבים, הצלה רחובות ועוד.
מהות הארגון ופעילותו > אידאולוגיה

בדומה לארגוני הצלה וסיוע רפואי אחרים בציבור החרדי (בדומה לזק"א ויד שרה) ארגון הצלה פעל הן מטעמים הומניטריים והן מטעמי דת - מצוות קדושת החיים ביהדות, כנאמר: "כל המקיים נפש אחת מישראל כאילו קיים עולם מלא".
ארגונים נוספים

הצלה גוש דן – ארגון הצלה שהוקם בראשית שנות ה-80 והיה מראשוני ארגוני ההצלה החרדיים. בשנותיו הראשונות, סייע הארגון שמרכזו בבני-ברק להקמה של קבוצות מתנדבי 'הצלה' באזורים רבים בארץ. בארגון מתנדבים בערי גוש-דן והוא מפעיל קבוצות מתנדבים נוספות בצפון ובדרום. בראשות הארגון עומד אשר שלומוביץ. רב הארגון הוא הרב שמואל אליעזר שטרן.
הצלה דרום – ארגון שפועל באשדוד ויישובי חבל לכיש.
הצלה ללא גבולות (לשעבר הצלה איו"ש) – ארגון הצלה הפועל מאז אוקטובר 2000. פעיליו פרושים בכל רחבי יהודה ושומרון, ואף בעיר שדרות ואזורי פריפריה נוספים.
צוות הצלה – ארגון מתנדבים הפועל בירושלים, בית שמש, ביתר עילית, רחובות וסביבתם, בראש הארגון עומד אברהם רייכמן. רב הארגון הוא הרב מאיר סירוטה. צוות הצלה מפעיל כ-300 מתנדבים המשמשים כונני רפואת חירום לתגובה מהירה, בירושלים, בית שמש ביתר ורחובות. בין חברי הארגון נמנים מתנדבים בעלי הכשרה רפואית של חובש, נהג אמבולנס, פרמדיקים ואחים.
ראו גם

הצלה (ארגוני רפואת חירום)
מד"א
איחוד הצלה
הצלה ללא גבולות
זק"א
חברה קדישא
יד שרה
עזר מציון
הערות שוליים

↑  ארגון הצלה בירושלים, באתר "גיידסטאר ישראל"
↑  שהפכה בהמשך ל"מדיק הצלה ומזור ישראל" מדיק הצלה ומזור ישראל, באתר "גיידסטאר ישראל"
1 2  תחת עמותת "הצלה גוש דן" שהפכה בהמשך ל"הצלה כי כל שנייה קובעת" הצלה כי כל שניה קובעת, באתר "גיידסטאר ישראל"
1 2  תחת העמותה "צוות הצלה עזרה ראשונה בישראל" צוות הצלה עזרה ראשונה בישראל, באתר "גיידסטאר ישראל"
↑  מתנדבי דרום מוסמכים - לפעולות הצלה באשדוד, באתר "גיידסטאר ישראל" • אתר האינטרנט הרשמי של הצלה דרום
↑  הצלה ללא גבולות, באתר "גיידסטאר ישראל"
↑  שלום גרוס (26 באפריל 2018). "מד"א וכ-20 ארגוני ההצלה החרדיים בישיבת היערכות משותפת לקראת הילולת הרשב"י". משפחה. No. 1354. p. 30. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  דף הפייסבוק של הארגון
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007305770005171  LCCN: no2007075640  VIAF: 123533466   WorldCat (עם VIAF): 123533466 
יחידת הכוננים של מד"א
סמל "הצלה גוש דן"
סמל "צוות הצלה"
צבעי הלאומיות הכלל-איראנית

אדום, לבן וירוק הם נחשבים לצבעי הלאומיות הכלל-איראנית המשמשים בדגלי רוב המדינות והעמים האיראנים. השימוש בהם מסמל את מוצאם המשותף של העמים דוברי השפות האיראניות.
היסטוריה

הצבעים הפאן-איראניים מושרשים בעת העתיקה. על פי האווסטה, האוכלוסייה החופשית המלאה של החברה האיראנית העתיקה (ארים) חולקה לשלושה מעמדות, שכל אחד מהם היה קשור בצבע מסוים :
ידע צבאי (באווסטית: -raθaē-štar) - אדום - סמל של חיל צבאי והקרבה עצמית בשם האידיאלים הגבוהים, ולכן הוא נחשב לנערץ והנאצל ביותר;
כמורה (באווסטית: -āθravan-, aθaurvan) - לבן - מסמל רוחניות, טוהר, מוסריות וקדושה;
חברי קהילה חופשיים (גידול וחקלאות) (באווסטית: -vāstrya.fšuyant) - ירוק - מסמל טבע, נוער ושגשוג.
עד היום, בהרי פמיר האדום מסמל אושר, רווחה ושמחה, לבן - טוהר ובהירות, ירוק - נעורים ושגשוג.
המסורת של שימוש בצבעים אדום, לבן וירוק נקבעה באימפריה האחמנית (330 לפנה"ס - 558). התקן האחמני מוזכר על ידי קסנופון אבנבסיס ובקירופדיה כ"נשר זהב מורם על חנית ארוכה". תמונות על תקנים אחמנים ששרדו על ציורי הקיר של ארמון אפדנה בפרספוליס. במהלך חפירות בבירת האחמנים, גילו ארכאולוגים תקן המתאר נשר זהב עם כנפיים פרושות, כשהוא מחזיק מעין כתר זהב אחד בכל כפה. בהיקף התקן היה גבול של משולשים אדום-לבן-ירוק.
על פי פסיפס אלכסנדר, ההתקן האחמני היה אדום.
התקן המצוי באפדנה מוצג במוזיאון ההיסטורי והארכאולוגי האיראני.
תפקידו הסמלי של זהב כמתכת סולארית, בעוד כסף קשור לירח, נראה בבירור בתרבות האיראנית העתיקה. הסמליות של מתכות נקשרה לחלוקת החברה בין כל העמים האיראניים לשלוש אחוזות - לוחמים, כמרים ואנשי קהילה חופשיים - חקלאים ומגדלים. על פי תוכנית זו, המעמד המלכותי, או הצבאי (מכיוון שהמלך הוא בהכרח לוחם ומגיע מהמעמד הצבאי) התאים לזהב ולאדום, ולכומר - כסף ולבן. צבע מעמד חברי הקהילה החופשית היה בתחילה לכחול, ואחר כך לירוק.
בדגלי תצורות המדינה המודרניות של העמים האיראניים, הצבעי האיראניים מתפרשים בדרכים שונות ומשמעויות סמליות שונות.
דגלים המשתמשים בצבעים הפאן-איראניים

דגל איראן
דגל טג'יקיסטן
דגל כורדיסטן
דגלים המשתמשים בצבעים הפאן-איראניים באופן חלקי

דגל דרום אוסטיה
דגל צפון אוסטיה
דגלים לשעבר בצבעים הפאן-איראניים

דגל איראן בשנים 1964–1980
דגל איראן בשנים 1925–1964
דגל איראן בשנים 1910–1925
דגל איראן בשנים 1907–1910
דגל טג'יקיסטן הסובייטית בשנים 1953–1991
דגל טג'יקיסטן בשנים 1991–1992
דגל הרפובליקה האוטונומית טאליש-מוגאן
דגל אפגניסטן בין 2013–2021 (שימוש בצבעים באופן חלקי)
ראו גם

הצבעים הכלל-אפריקאיים
צבעי הלאומיות הכלל-ערבית
צבעי הלאומיות הכלל-סלאבית
הערות שוליים

1 2  Гафуров Б. Г. Таджики: Древнейшая, древняя и средневековая история. ИВАН СССР, Наука, М. 1972. — стр. 31
↑  Bahar, Mehrdad. Pizhuhishi dar asatir-i Iran (Para-i nukhust va para-i duyum). Tehran: Agah, 1375 [1996]. ISBN 964-416-045-2. — p. 74 תבנית:Ref-fa
↑  Ксенофонт, Анабасис. Кинга I, Глава X.
תקן האחמנים במוזיאון הלאומי של איראן
פסיפס אלכסנדר
תוכנית הגרעין של פקיסטן

פקיסטן היא אחת מתשע המדינות שבבעלותן נשק גרעיני. המדינה החלה בפיתוח של נשק להשמדה המונית בשנת 1972 בהוראת נשיאה באותה התקופה, זולפיקאר עלי בהוטו, תהליך אשר הושלם בשנת 1998. נכון לשנת 2020 לרפובליקה האסלאמית של פקיסטן ארסנל של כ-160 ראשי נפץ גרעיניים מייצור עצמאי. ביחד עם צפון קוריאה, הודו, ישראל ודרום סודאן פקיסטן היא מבין המדינות היחידות שאינן חתומות על האמנה למניעת הפצת נשק גרעיני.
היסטוריה

ממשלת פקיסטן טוענת כי מקור שאיפתה לפיתוח נשק גרעיני הוא מערכת היחסים הלוחמנית שלה עם הודו. ביחסים בין שתי המדינות היו מספר סכסוכים, אשר במרכזם בשליטה בחבל קשמיר. הוועדה לאנרגיה אטומית של פקיסטן (PAEC) הוקמה בשנת 1956, והמדינה החלה לעבוד על תוכניות לפיתוח אנרגיה גרעינית לקראת סוף שנות החמישים, עשור לאחר חלוקת הודו ועצמאות שתי המדינות.
היסטוריה > פיתוח

הנשיא זולפיקאר עלי בהוטו שאף שפקיסטן תשיג נשק גרעיני וטען בראיון מפורסם משנת 1965 כי ”אם הודו תבנה את הפצצה, נאכל עשב או עלים, אפילו נהיה רעבים, אבל נשיג [פצצה] משלנו”. בשנת 1971, לאחר תבוסתה של פקיסטן במלחמת הודו-פקיסטן השלישית שהתרחשה במהלך מלחמת העצמאות של בנגלדש, הוציא הנשיא בהוטו הנחיה להביא לפיתוחה של אנרגיה גרעינית בתוך שלוש שנים. הניסוי הגרעיני הראשון שביצעה הודו במאי 1974 (ראו תוכנית הגרעין של הודו) הביא להאצה משמעותית בתוכנית הגרעין הפקיסטנית.
הוועדה לאנרגיה אטומית בפקיסטן, שבראשותה עמד מוניר אחמד ח'אן, התמקדה בפיתוח אורניום מועשר בתחנת הכוח הגרעינית בקראצ'י. אולם ההתקדמות והאיכות של הייצור נפגעו בשל הלחץ שהופעל על הוועדה מצד הממשלה הפקיסטנית באסלאמאבאד.
בשנת 1974 המטלורג עבד אל-קדיר ח'אן, שעבד בחברת בת של תאגיד העשרת האורניום בהולנד, חזר לפקיסטן לבקשתו של הנשיא בהוטו על מנת לתמוך בפיתוח תוכנית גרעינית להעשרת אורניום. לאחר שהחזיר איתו רישומים לבניית צנטריפוגה וביצע מגעים כלכליים עם חברות שונות בפקיסטן, השתמש ח'אן בטקטיקות שונות על מנת להתחמק מבקרות הארגונים הממשלתיים ולרכוש את הציוד הדרוש למיזם. בתחילת שנות השמונים היה לפקיסטן מתקן חשאי להעשרת אורניום, ולטענתו של ח'אן כבר בשנת 1984 הייתה למדינה היכולת להעשרת אורניום.
בשנת 1981, לאחר תקיפת הכור הגרעיני בעיראק אמר שר הביטחון אריאל שרון שישראל תשקול לתקוף גם את מתקני הגרעין של פקיסטן.
פקיסטן קיבלה גם סיוע ממדינות אחרות, במיוחד מהרפובליקה העממית של סין. במהלך מלחמת אפגניסטן השתמש הממשל הפקיסטני בנשק וכספים שהועברו אליו מארצות הברית בשביל לתמוך בארגוני מוג'אהדין באפגניסטן נגד הצבא האדום. בלי ידיעת הממשל האמריקאי חלק מן הכספים הועברו לארגוני טרור בהודו (במסגרת היריבות ההודית-פקיסטנית), כגון הנקסליטים וחלק נוסף הועבר למימון תוכנית הגרעין הפקיסטנית. החל מסוף שנות השבעים סיפקה סין לפקיסטן סיוע בפיתוח גרעיני וארטילרי, כולל ציוד לבניית צנטריפוגות, תכנון ראשי נפץ, רכיבים של מערכות טילים שונות וידע טכני נרחב. כל זה ללא ידיעת הממשל האמריקאי במטרה למנוע פגיעה ביחסי ארצות הברית–פקיסטן. משנות השמונים ואילך, לאחר מספר שנות פעילות ופיתוח, מכון המחקר של ח'אן החל להעביר באופן בלתי חוקי מידע על פיתוח גרעיני לאיראן, צפון קוריאה ולוב. המכון פורק רשמית בשנת 2004, אך השאלות הנוגעות למידת מעורבותו של הממסד הפוליטי והצבאי בפקיסטן בפעילות המכון נותרו פתוחות.
היסטוריה > ניסויים

ב-11 וב-13 במאי 1998 ביצעה הודו בסך הכל חמישה ניסויים בנשק גרעיני, היו אלו הניסויים המוצלחים הראשונים של הודו שלאחריהם פקיסטן חשה צורך להגיב. ראש הממשלה נוואז שריף החליט לבדוק את היכולת שמדינתו הגיעה אליה, ופקיסטן ביצעה חמישה ניסויים בנשק גרעיני ב-28 במאי ועוד ניסוי שישי ב-30 במאי 1998. עם ניסויים אלה פקיסטן זנחה את מדיניות עמימותה הגרעינית וקבעה כי היא תשמור על "הרתעה מינימלית" נגד הודו.
בהמשך שנת 1998 הזמינה ממשלת פקיסטן את הכור הראשון לייצור פלוטוניום בחושאב (אנ'), שהיה מסוגל לייצר כ-11 ק"ג פלוטוניום מדי שנה.
| סוג נשק | תאריך ניסוי | משקל (לפי פקיסטן) | משקל בפועל (מוערך) |
| --- | --- | --- | --- |
| ביקוע גרעיני מתוגבר | 28 במאי 1998 | 25-36 קילוטון | סך הכל 9–12 קילוטון |
| היתוך גרעיני | 28 במאי 1998 | 12 קילוטון | סך הכל 9–12 קילוטון |
| ביקוע גרעיני לטווח קצר | 28 במאי 1998 | פחות מקילוטון | לא ידוע |
| ביקוע גרעיני לטווח קצר | 28 במאי 1998 | פחות מקילוטון | לא ידוע |
| ביקוע גרעיני לטווח קצר | 28 במאי 1998 | פחות מקילוטון | לא ידוע |
| היתוך גרעיני | 30 במאי 1998 | 12 קילוטון | 4-6 |
שימוש > מלחמת קרגיל

במהלך שנת 1999 פלש הצבא הפקיסטני לתוך השטחים בקשמיר שמוחזקים בידי הצבא ההודי, ובכך החלה במלחמת קרגיל (ידועה גם בתור מלחמת הודו-פקיסטן הרביעית). הצבא ההודי הגיב ועצר את ההתקדמות הפקיסטנית באזור העיר קרגיל. מתקפת נגד הודית והיחלשות העמדה הפקיסטנית עם התקדמות המלחמה הביאה את הממשל הפקיסטני לאיים בשימוש בנשק הגרעיני שברשותו נגד ההודים. המצב הקריטי והסכנה ממלחמה גרעינית אפשרית הביאה להתערבות בין-לאומית בראשות ארצות הברית והאומות המאוחדות במטרה להביא להסדר ביחסי הודו–פקיסטן. עד אשר נפגש נשיא ארצות הברית, ביל קלינטון, ביחד עם ראש הממשלה הפקיסטני, נוואז שריף, לשוחח על הפסקת אש, הצבא הפקיסטני התכונן לקראת שימוש בנשק הגרעיני.
שימוש > מדיניות

לפקיסטן אין דוקטרינה גרעינית שהוכרזה רשמית, ולכן לא ברור באילו תנאים עשויים הממשל והצבא להשתמש בנשק גרעיני. בשנת 2002 הצהיר הנשיא פרבז מושארף כי ”הנשק הגרעיני מכוון אך ורק להודו”, וישומש רק אם ”עצם קיומה של פקיסטן כמדינה” עומד על כף המאזניים. לוטננט קולונל חאליד קידוואי, מנכ"ל אגף התוכניות האסטרטגיות של פקיסטן הפועל במזכירות של רשות פיקוד הגרעין בפקיסטן פירט כי לפי דבריו של הנשיא ניתן להחשיב שימוש פקיסטני בנשק גרעיני במצבים כגון כיבוש הודי של שטח פקיסטני, פגיעה קשה ביכולתו של הצבא או תסיסה אזרחית פנימית.
באוקטובר 2015 הכריזה פקיסטן רשמית כי פיתחה נשק גרעיני לשימוש טקטי. ממשלת פקיסטן הבהירה כי נשק זה ישומש רק במקרה של סכסוך עם הודו. עם זאת, אף על פי שפקיסטן נחשדה בבניית נשק גרעיני טקטי במשך שנים רבות, ההודעה הרשמית עוררה דאגה בקרב הקהילה הבינלאומית, במיוחד בארצות הברית. הקמת הנשק הטקטי הציתה את החשש מההשפעות הבלתי-יציבות האפשריות שיהיה לנשק בסכסוך פוטנציאלי עם הודו. בגלל עליונותה הצבאית של הודו, פקיסטן שומרת על היכולת להסלים במהירות במהלך מאבק מזוין לקראת שימוש בנשק גרעיני במקרה של מתקפה צבאית ולהגיע למצב של מלחמה בעזרת שימוש בנשק לא קונבנציונלי.
רשות הפיקוד הלאומית (NCA), המורכבת ממנהיגים אזרחיים וצבאיים רבי השפעה בפקיסטן, היא הגוף המפקח וקובע המדיניות השולט בכלי הנשק הגרעיניים של המדינה, ושומר על הסמכות האולטימטיבית על השימוש בהם. בנובמבר 2009 העביר נשיא פקיסטן, אסיף עלי זרדארי, את תפקידו כראש הרשות לפיקוד הלאומי לראש הממשלה, יוסוף רזא גילאני ומאז תפקיד זה נמצא בידי ראש ממשלת פקיסטן.
שימוש > סכנה

מבחינה היסטורית, בנושא אבטחת הנשק הגרעיני שלה, פקיסטן דאגה משמעותית ליחס הקהילה הבינלאומית. קבוצות הקשורות לטליבאן תקפו בהצלחה מטרות ממשלתיות וצבאיות שמורות היטב במסגרת המלחמה בצפון-מערב פקיסטן. כוחות חמושים ביצעו פיגועים בקנה מידה קטן מחוץ לבסיס חיל האוויר מינהאס (קמרה) בשנים 2007, 2008 ו-2009, אך גורמים פקיסטניים מכחישים שוב ושוב את הטענה כי הבסיס משמש לאחסון נשק גרעיני.
אבו יחיא אל-ליבי, ממנהיגי אל-קאעדה קרא לביצוע התקפות על מתקני הגרעין הפקיסטניים. התפתחויות כאלה הגדילו את הסבירות לתרחישים בהם ניתן לסכן את ביטחונה הגרעיני של פקיסטן. אף על פי כן, פקיסטן טענה בעקביות כי יש לה שליטה על הנשק הגרעיני שלה, וכי לא ניתן לקבוצות כמו הטליבאן או כל ארגון טרור להשיג גישה למתקני הגרעין במדינה או לנשק צבאי מכל סוג שהוא. כתוצאה מכך נקטה פקיסטן באמצעים לחיזוק אבטחת הנשק הגרעיני ושיפור מערכת הפיקוח והבקרה הגרעינית שלה.
ראו גם

תוכנית הגרעין של הודו
תוכנית הגרעין של קוריאה הצפונית
תוכנית הגרעין האיראנית
הערות שוליים

↑   ד־פ־א, דו"ח: בעוד שארסנל הנשק הגרעיני בעולם מצטמצם, המדינות פועלות לשכלל אותו, באתר הארץ, 15 ביוני 2020
1 2  ניר רייכנטל, גרעין במחיר מציאה, באתר הארץ, 29 באפריל 2008
↑  Feroz Hassan Khan, Eating Grass: The Making of the Pakistani Bomb (Stanford, CA: Stanford University Press, 2012).
↑  יוסי מלמן, ד"ר סטריינג'לאב מפקיסטן, באתר הארץ, 7 בנובמבר 2001
↑  יואב קרני, וושינגטון, ‏דוקטור סטריינג'לאב והג'יני, באתר גלובס, 24 באוקטובר 2002
↑  אמיר אורן, הכור בפקיסטאן: הסיפור רק מתחיל, כותרת ראשית, 15 בדצמבר 1982
↑  'Pakistan was to deploy nukes against India during Kargil war', The Economic Times
ג'נאתא

| --- | --- |

 טריטוריה:  הרשות הפלסטינית הרשות הפלסטינית
 נפה:  בית לחם
 שטח:  11.901 קמ"ר
 גובה:  570 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיירה:  5,416 (2007)
 קואורדינטות:  31°40′54″N 35°12′30″E﻿ / ﻿31.68155833°N 35.20846667°E﻿ / 31.68155833; 35.20846667 
 אזור זמן:  UTC +2
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת הרי ירושלים מוגדלת) ג'נאתא(למפת הרי ירושלים רגילה) ג'נאתא(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום ג'נאתא(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום ג'נאתא  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
ג'נאתא (ערבית: جناتا) הוא יישוב פלסטיני בצפון חבל יהודה, 5 ק"מ דרומית לבית לחם, בנפת בית לחם. הכפרים הסמוכים ליישוב כוללים את הינדזה בצפון, ואת תוקוע מדרום. הוא ממוקם 570 מטר מעל פני הים. שטח הקרקע הכולל הוא 11,901 דונם, מתוכם 319 שטח בנוי. חלק ניכר משטח זה משמש לקרקע חקלאית. ו-277 דונמים הופקעו על ידי ממשלת ישראל ליישובים ולבסיס צבאי בסביבה.
במפקד 2007 של הלשכה הפלסטינית המרכזית לסטטיסטיקה, מנתה האוכלוסייה ביישוב 5,416 נפש, המהווים 860 משקי בית. המשפחות העיקריות ביישוב הן: אל-עסאכּרה, א-זיר, אל-מועטי, אל-עורוג', אל-הרימי, שאווריה, סלאחאת, וא-תנח. כ -60% מכוח העבודה של העיר עוסק בחקלאות, כ-15% עובדי הרשות הפלסטינית, והיתר עובדים בשוק העבודה הישראלי ומגזר השירותים והתעשייה.
הערות שוליים

↑  دﻟﻴﻞ ﺑﻠﺪة ﺟﻨﺎﺗﺔ, ﻣﻌﻬﺪ اﻷﺑﺤﺎث اﻟﺘﻄﺒﻴﻘﻴﺔ  – اﻟﻘﺪس (أرﻳﺞ) (המכון למחקר יישומי - ירושלים), 2010
| Flag of Senegalיישובי נפת  בית לחם |
| --- | --- | --- |
| ערים |  בית לחם • בית ג'אלא • בית סאחור |  |
| מועצות מקומיות | בתיר • בית פג'אר • חוסאן • אל-ח'דר • נחאלין • תוקוע • עובידייה • זעתרה |  |
| כפרים | א-שוואוורה • אום סלמונה • אל-ולג'ה • אל-פורדיס • ארטאס • בית תעמר • ג'נאתא • ג'ובת א-דיב • ג'ודום • ג'ורת א-שמעה • דאר סלאח • הנדאזה • ואדי אל-עראיס • ואדי א-ניס • ואדי פוכין • חרבת בית זכריה • ח'רבת אל-דיר • מעסרה • מראח רבאח • ערב א-ראשידיה • אל-עסאכרה • אל-מניה • ג'בעה |  |
| מחנות פליטים | עאידה • דהיישה • אל-עזה (בית ג'יברין) |  |
נפות הרשות הפלסטינית
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007584245805171 
ערך זה הוא קצרמרבנושא הרשות הפלסטינית. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אייל תלמודי

| --- | --- |
אייל תלמודי במופע של ההרכב המוזיקלי מאלוקס במסגרת פסטיבל יערות מנשה 2015
אייל תלמודי במופע של ההרכב המוזיקלי מאלוקס במסגרת פסטיבל יערות מנשה 2015
 לידה:  גבעתיים
 מוקד פעילות:  ישראל, קנדה, מערב אירופה.
 תקופת הפעילות:  מ-1994
 מקום לימודים:  תלמה ילין 
 עיסוק:  נגן, מפיק.
 סוגה:  ג'אז
 שפה מועדפת:  עברית 
 כלי נגינה:  סקסופון, קלרינט, חמת חלילים.
 שיתופי פעולה בולטים:  ברי סחרוף, בן הנדלר, בלקן ביט בוקס, רועי חן, ספי ציזלינג, שי צברי, קותימן, בום פם, אטליז, מידנייט פיקוקס (אנ').
 האתר הרשמי של אייל תלמודי (באנגלית)
 
אייל תלמודי הוא נגן סקסופון, קלרינט, חמת חלילים ופסנתר, מלחין ומפיק מוזיקלי ישראלי, חבר בהרכבים מאלוקס ואוי דיוויז'ן.
ביוגרפיה

תלמודי החל דרכו המוזיקלית כתלמיד בתיכון תלמה ילין ובקונסרבטוריון שבגבעתיים והחל להופיע בגיל 15 בערבי מוזיקה מאולתרת. את שרותו הצבאי עשה בתזמורת צה"ל כנגן סקסופון. לאחר השחרור עבר תלמודי להתגורר בניו יורק והחל לנגן במספר מועדונים בסגנונות הרגאיי והרוק. לאחר כשנה חזר לישראל והצטרף להרכב המוזיקה האלקטרונית "המלבן". בהמשך הצטרף לתזמורת המגרב כנגן סקסופון. בהמשך הצטרף להרכב ההופעות של הבלקן ביט בוקס עמו הוא מופיע בסיבובי ההופעות בחו"ל.
ב-2006 הצטרף להרכב הכליזמרים אוי דיוויז'ן כקלרניתן יחד עם אחיו אסף ועם גרשון לייזרסון, נועם ענבר ואביחי טוכמן.
ב-2010 הפיק יחד עם בן הנדלר את אלבום המחווה למאיר אריאל רישומי פחם בצבע
תלמודי מופיע דרך קבע כנגן עם ברי סחרוף בלקן ביט בוקס, שי צברי וקותימן.
במקביל מנגן תלמודי בקביעות בפסטיבלים יערות מנשה ואינדינגב ובהרכבים מאלוקס, אוי דיוויז'ן ואל המשורר.
ב-2017 הוציא תלמודי את אלבום הסולו שלו Even If
ביוגרפיה > אלבומים

| אלבום | פרטי האלבום | שנה |
| --- | --- | --- |
| Even If | אלבום סולו ג'אז | 2017 |
| Gaza Trip | להקת מאלוקס | 2016 |
| Polka for Punks | להקת מאלוקס | 2012 |
| רישומי פחם בצבע | מפיק יחד עם בן הנדלר | 2010 |
| אוי דיוויז'ן | להקת אוי דיוויז'ן כנגן קלרינט | 2008 |
| The Unternationale | להקת אוי דיוויז'ן כנגן קלרינט | 2008 |
| Dicunt | להקת אוי דיוויז'ן כנגן קלרינט | 2013 |
| One Day | להקת מאלוקס כסולן | 2008 |
| Saved My Eyes From Tears | להקת מאלוקס עם רועי חן | 2014 |
הערות שוליים

↑  בן שלו, אייל תלמודי: אוהב לנגן חזק. חזק מאוד, באתר הארץ, 6 בינואר 2009
↑  אורי זר אביב,הג'אזיסט הכי מבוקש בישראל מוציא אלבום סולו ראשון, טיים אווט, 7 בדצמבר 2017
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007524044005171  MusicBrainz: 50823a87-cbe7-44a6-b294-8767f6ccfe04  VIAF: 310737673   WorldCat (עם VIAF): 310737673 
אייל תלמודי רוקד על הבמה 2015
אליאנה רובשקין

| --- | --- |

 לידה:  25 ביוני 1988 (גיל: 36) קולומביהבוגוטה, קולומביה
 שם לידה:  Luis Alexander Bermudez Rubashkyn 
 מדינה:  ניו זילנד ניו זילנד
 השכלה:  האוניברסיטה הלאומית של קולומביה 
 קישורים חיצוניים
 טוויטר:  ElianaRubashkyn
 
אליאנה רובשקין (נולדה ב-25 ביוני 1988) היא אינטרסקס שגידלו אותה כבן והייתה הטרנסג'נדרית הראשונה שהכירו בה בסין ובהונג קונג כאישה ללא ניתוח לשינוי מין.
אחרי ההכרה המגדרית שלה היא הפכה לאישה הטרנסג'נדרית הראשונה שהוכרה כאישה בנציבות האו"ם לפליטים בעולם.
קורות חיים

רובשקין נולדה וגדלה בבוגוטה שבקולומביה למשפחה יהודית שהיגרה מאוקראינה בשנות ה-70. היא אובחנה כאינטרסקס וגודלה כבן. היא בוגרת רוקחות מהאוניברסיטה הלאומית של קולומביה. ב-2011 היא התקבלה לתואר שני באוניברסיטה לרפואה של טייפה. באותה העת היא החלה את התהליך לשינוי מגדרי באמצעות טיפול הורמונלי.
הזהות המינית של אליאנה כאישה הוכרה תחת האומות המאוחדות בעקבות אמנה בדבר מעמדם של פליטים.
היא נעצרה בהונג קונג מאחר שתמונתה לא נראתה זהה לה. הדרכון נלקח ממנה, והיא חויבה לגור במחנה פליטים. היא נשלחה לבית חולים פסיכיאטרי לאחר שניסתה להתאבד.
סרט קצר של CNN שתיעד את סיפורה זכה באחד מפרסי התקשורת של הליגה ההומו-לסבית נגד השמצה במאי 2015.
חיים אישיים

ביוני 2015 נישאה לאיתמר גולבר, יהודי-ישראלי מסורתי, למרות התנגדות משפחתו. השניים גרים באוקלנד, ניו זילנד.