stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קרלו פונטי
קורות חיים

פונטי נולד במג'נטה שבלומברדיה, שם סבו היה ראש העיר. פונטי למד משפטים באוניברסיטת מילאנו. הוא הצטרף למשרד עורכי הדין של אביו במילאנו והשתלב בעסקי הקולנוע באמצעות משא ומתן על חוזים. פונטי ניסה להקים תעשיית קולנוע במילאנו בשנת 1940 והפיק שם את הסרט פיקולו מונדו אנטיקו בביומו של מריו סאלדטי ובכיכובה של אלידה ואלי, בתפקידה הבולט הראשון. הסרט עסק במאבק האיטלקי נגד האוסטרים על צירופה של צפון-מזרח איטליה לממלכת איטליה במהלך איחוד איטליה. הסרט היה מוצלח, מכיוון שהיה קל לראות את "האוסטרים כגרמנים" במלחמת העולם השנייה. כתוצאה מכך נכלא לתקופה קצרה בשל ערעור היחסים עם גרמניה הנאצית.
פונטי קיבל הצעה מחברת הסרטים לוקס (אנ') של ריקרדו גואלינו ברומא בשנת 1941, שם הפיק סדרת סרטים מצליחים מבחינה מסחרית ובהם הקומיקאי טוטו. בשנת 1954 זכה להצלחה האמנותית הגדולה ביותר שלו עם הפקת "לה סטרדה" בביומו של פדריקו פליני. עם זאת, פליני הכחיש את חלקו של פונטי בהצלחתו ואמר כי "לה סטראדה נעשתה למרות פונטי ודה-לורניס". פונטי הפיק את הסרט בוקאצ'ו 70' בשנת 1962, "חתונה בסגנון איטלקי" ב־1964, ו"אתמול, היום ומחר" בשנת 1965. הוא הפיק את סרטו הפופולרי והמצליח ביותר מבחינה כלכלית, דוקטור ז'יוואגו, בשנת 1965; את הסרט ביים דייוויד לין. בהמשך הפיק שלושה סרטים בולטים עם מיכאלאנג'לו אנטוניוני, "יצרים" בשנת 1966, "נקודת זבריצקי" ב־1970 ו"זהות גנובה" (אנ') ב־1974.
חיים אישיים > משפחה

בשנת 1946 נישא לג'וליאנה פיאסטרי עמה נולדה לו בת, גוונדלינה, בשנת 1951, ובן, אלכס, בשנת 1953. בזמן שכיהן כשופט בתחרות יופי בשנת 1951, פונטי פגש שחקנית קטינה בשם סופיה לזרארו (ששמה האמיתי היה סופיה וילאני סקיקולונה). לאחר מכן הוא ליהק אותה בסרטים כמו אנה (1951). בשנת 1952, חברו גופרדו לומברדו, ראש ההפקה בטיטנוס, שינה את שמה של לאזארו לסופיה לורן.
חמש שנים לאחר מכן, פונטי השיג גירושים מקסיקניים מאשתו הראשונה ונישא לסופיה לורן באמצעות מיופה כוח. גירושין עדיין היו אסורים באיטליה, והודיעו לו שכשהוא יחזור לשם, הוא יואשם בביגמיה, ולורן תואשם ב"פילגשות".
פונטי הפיק כמה סרטים בהוליווד בכיכובם של לורן, וביססה את תהילתה, אף שרובם היו כישלונות קופתיים. בשנת 1960 הוא ולורן חזרו לאיטליה, וכשזומנו לבית המשפט, הכחישו כי היו נשואים. בשנת 1962 בוטלו הנישואים ואחריהם קבע פונטי עם אשתו הראשונה ג'וליאנה כי שלושתם יעברו לצרפת (שאפשרה אז גירושין) ויהפכו לאזרחים צרפתים. בשנת 1965, ג'וליאנה פונטי התגרשה מבעלה, ואיפשרה לפונטי להתחתן עם לורן בשנת 1966 בחתונה אזרחית בסברס.  לימים הם הפכו לאזרחים צרפתים לאחר שאושרה בקשתם על ידי נשיא צרפת, ז'ורז' פומפידו.
לורן נשארה נשואה לפונטי עד יום מותו.
חיים אישיים > משפחה > עץ משפחתו

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 | 13 | 14 | 15 | 16 | 17 | 18 | 19 | 20 | 21 | 22 | 23 | 24 | 25 | 26 | 27 | 28 | 29 | 30 | 31 | 32 | 33 | 34 | 35 | 36 | 37 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| ג'וליאנה פיאסטרו | ג'וליאנה פיאסטרו | ג'וליאנה פיאסטרו | ג'וליאנה פיאסטרו | ג'וליאנה פיאסטרו | ג'וליאנה פיאסטרו |   |   |   |   |   |   |   |   | קרלו פונטי | קרלו פונטי | קרלו פונטי | קרלו פונטי | קרלו פונטי | קרלו פונטי |   |   |   |   |   |   | סופיה לורן | סופיה לורן | סופיה לורן | סופיה לורן | סופיה לורן | סופיה לורן |  |  |  |  |  |  |
| ג'וליאנה פיאסטרו | ג'וליאנה פיאסטרו | ג'וליאנה פיאסטרו | ג'וליאנה פיאסטרו | ג'וליאנה פיאסטרו | ג'וליאנה פיאסטרו |   |   |   |   |   |   |   |   | קרלו פונטי | קרלו פונטי | קרלו פונטי | קרלו פונטי | קרלו פונטי | קרלו פונטי |   |   |   |   |   |   | סופיה לורן | סופיה לורן | סופיה לורן | סופיה לורן | סופיה לורן | סופיה לורן |  |  |  |  |  |  |
 
 
| גוונדלינה | גוונדלינה | גוונדלינה | גוונדלינה | גוונדלינה | גוונדלינה |   |   | אלסנדרו | אלסנדרו | אלסנדרו | אלסנדרו | אלסנדרו | אלסנדרו |   |   | קרלו פונטי הבן | קרלו פונטי הבן | קרלו פונטי הבן | קרלו פונטי הבן | קרלו פונטי הבן | קרלו פונטי הבן |   |   | אדוארדו פונטי | אדוארדו פונטי | אדוארדו פונטי | אדוארדו פונטי | אדוארדו פונטי | אדוארדו פונטי |  |  |  |  |  |  |  |  |
| גוונדלינה | גוונדלינה | גוונדלינה | גוונדלינה | גוונדלינה | גוונדלינה |   |   | אלסנדרו | אלסנדרו | אלסנדרו | אלסנדרו | אלסנדרו | אלסנדרו |   |   | קרלו פונטי הבן | קרלו פונטי הבן | קרלו פונטי הבן | קרלו פונטי הבן | קרלו פונטי הבן | קרלו פונטי הבן |   |   | אדוארדו פונטי | אדוארדו פונטי | אדוארדו פונטי | אדוארדו פונטי | אדוארדו פונטי | אדוארדו פונטי |  |  |  |  |  |  |  |  |
חיים אישיים > ניסיונות חטיפה

שני ניסיונות לא מוצלחים נעשו לחטוף את פונטי בשנת 1975 באיטליה, מכוניתו נשרפה באחד מהם.
חיים אישיים > אישומי הברחה

בשנת 1979 הוא הועמד לדין בהיעדרו באיטליה בגין הברחת כסף ויצירות אמנות בחוץ לארץ, נקנס של 22 מיליארד לירטות ונידון לארבע שנות מאסר. פונטי לא השתתף בשימוע, כיוון שלאומיותו הצרפתית העניקה לו חסינות מפני הסגרה. לבסוף הוסרו ממנו האישומים בשנת 1990.
אוסף אמנות

פונטי היה בעל יצירות של, בין השאר, פיקאסו, ז'ורז' בראק, רנואר, רנה מגריט, סלבדור דאלי, הנרי מור, ברברה הפוורת', ג'ורג'ו דה קיריקו וקאנאלטו. האוסף שלו נודע בכך שהכיל עשר יצירות מאת פרנסיס בייקון. בשנת 1977 הוחרמו ציורי בייקון, שהוערכו אז בסכום של 6.7 מיליון דולר, והועברו על ידי ממשלת איטליה לפינאקוטקה די בררה במילאנו; שלושים ושלושה רישומים של ג'ורג' גרוס הועברו למוזיאון בקזרטה. כאשר הגיע פונטי לעסקה עם ממשלת איטליה ונמחקו חלק מההאשמות שהוגשו נגדו בשנת 1990, הוא החזיר לעצמו 230 ציורים שהוחרמו. נטען כי בשלב מסוים פוצל האוסף בין פונטי ולורן.
במהלך השנים נמכרו מספר יצירות באופן פרטי. בשנת 2006 הוצגו שני ציורים של בייקון שהיו בעבר באוסף של פונטי בתערוכה בגלריית גגוסיאן בלונדון. האחת, קומפוזיציה אנכית של ארבעה דיוקנאות עצמיים, כבר נמכרה לאספן האמריקאי סטיבן א. כהן. ב־2007 נמכר ציור אפיפיור נוסף של בייקון, שנמכר על ידי פונטי בשנת 1991, בעסקה פרטית בתיווך גלריות אקוובלה בניו יורק תמורת יותר מ־15 מיליון ליש"ט. באותה שנה, מחקר לדיוקן השני (1956) הועבר על ידי לורן אל כריסטי; הוא נמכר במכירה פומבית במחיר שיא של 14.2 מיליון ליש"ט (27.5 מיליון דולר).
מותו

פונטי נפטר בז'נבה, שווייץ, מסיבוכים ריאתיים ב־10 בינואר 2007.
נקבר בקבר המשפחה במג'נטה, לומברדיה.
פילמוגרפיה

פיקולו מונדו אנטיקו (1940)
ג'אקומו האידיאליסט (1943)
יאנק ברומא (1946)
הזרע הלבן (1947)
היי בוי (1948)
פעמוני אזעקה (1949)
הקו הלבן (1950)
בעלה האהוב (1950)
פיגארו כאן, פיגארו שם (1950)
חיי כלב (1950)
טוטו האיש השלישי (1951)
אמן הקיטור (1951)
אירופה 51' (1952)
טיונר הפסנתר הגיע (1952)
טוטו בצבע (1952)
שנים קלות (1953)
הכופרים (1953)
קרוסלו נפולטנו (1954)
לה סטרדה (1954)
דוקטור המשוגע (1954)
ממבו (1954)
אמריקאי לרומא (1954)
לורו די נאפולי (1954)
אטילה (1954)
אשתו היפה של מילר (1955)
מלחמה ושלום (1956)
Il עובד רכבת (1956)
גוונדלינה (1957)
הסחלב השחור (1959)
סוג כזה של אישה (1959)
הלר בגרביונים ורודים (1960)
ניחוח של סקנדל (1960)
לה צ'וצ'ארה (1960)
לולה (1961)
אישה היא אישה (1961)
ליאון מורין, מגדל (1961)
קליאו 5 עד 7 (1962)
בוקאצ'ו 70' (1962)
הדולוס (1962)
ליסולה די ארטורו (1962)
ג'ינג'י (1962)
הבד הריק (1963)
לנדרו (1963)
הקאראביניירי (1963)
הגוף והלב (1963)
אתמול, היום ומחר (1963)
נישואים נוסח איטליה (1964)
להתפרק (1965)
מבצע חץ מקשת (1965)
הקורבן העשירי (1965)
דוקטור ז'יוואגו (1965)
רכבות נשמרות היטב (1965, ללא קרדיט)
יצרים (1966)
נשף מכבי האש (1967, ללא קרדיט)
זמן ריסוק (1967, ללא קרדיט)
הנערה והגנרל (1967)
רוחות רפאים - סגנון איטלקי (1968)
יהלומים לארוחת הבוקר (1968)
נקודת זבריצקי (1970)
אשת הכהן (1971)
מה? (1972)
טורסו (1973)
סוף שבוע מלוכלך (1973)
מר הרקולס נגד קראטה (1973)
בשר לפרנקנשטיין (1973)
המסע (1974)
זהות גנובה (1974)
פיתויים (1975)
האחות (1975)
משפחת המלוכלכים (1976)
מפגש קסנדרה (1976)
יום מיוחד (1977)
הערות שוליים

↑  קרלו פונטי - האהבה היחידה של סופיה לורן, באתר beautiful Italy
↑  ⁨מתחדש משפט הביגמיה של סופיה לורן ⁩ | ⁨חרות⁩ | 5 יולי 1965 | אוסף העיתונות | הספרייה הלאומית, באתר www.nli.org.il
↑  ⁨פונטי וסופיה השיגו גט ⁩ | ⁨הבקר⁩ | 22 דצמבר 1965 | אוסף העיתונות | הספרייה הלאומית, באתר www.nli.org.il
↑  ⁨פונטי וסופיה לורן יוכלו להינשא בצרפת ⁩ | ⁨למרחב⁩ | 24 דצמבר 1965 | אוסף העיתונות | הספרייה הלאומית, באתר www.nli.org.il
↑  John Exshaw, Carlo Ponti, web.archive.org
↑  המפיק קרלו פונטי הלך לעולמו, באתר ynet, 10 בינואר 2007
↑  נירית אנדרמן, מת קרלו פונטי, המפיק של "דוקטור ז'יוואגו", באתר הארץ, 9 בינואר 2007
↑  מודעה, מעריב, 6 בפברואר 1977
| סרטים שהפיק קרלו פונטי |
| --- | --- | --- |
| סרטים | פיקולו מונדו אנטיקו (1940) • ג'אקומו האידיאליסט (1943) • יאנק ברומא (1946) • הזרע הלבן (1947) • היי בוי (1948) • פעמוני אזעקה (1949) • הקו הלבן (1950) •בעלה האהוב (1950) • פיגארו כאן, פיגארו שם (1950) • חיי כלב (1950) • טוטו האיש השלישי (1951) • אמן הקיטור (1951) • אירופה 51' (1952) • טיונר הפסנתר הגיע (1952) • טוטו בצבע (1952) • שנים קלות (1953) • הכופרים (1953) • קרוסלו נפולטנו (1954) • לה סטרדה (1954) • דוקטור המשוגע (1954) • ממבו (1954) • אמריקאי לרומא (1954) • לורו די נאפולי (1954) •  אטילה (1954) • אשתו היפה של מילר (1955) • מלחמה ושלום (1956) • Il עובד רכבת (1956) • גוונדלינה (1957) • הסחלב השחור (1958) • סוג כזה של אישה (1959) • הלר בגרביונים ורודים (1960) • ניחוח של סקנדל (1960) • שתי נשים (1960) • לולה (1961) • אישה היא אישה (1961) • ליאון מורין, מגדל (1961) • קליאו 5 עד 7 (1962) • בוקאצ'יו 70' (1962) • הדולוס (1962) • ליסולה די ארטורו (1962) • ג'ינג'י (1962) • הגוף והלב (1963) • לנדרו (1963) • הקאראביניירי (1963) • זלזול (1963) • אתמול, היום ומחר (1963) • נישואים נוסח איטליה (1964) • להתפרק (1965) •מבצע חץ מקשת (1965) • הקורבן העשירי (1965) • דוקטור ז'יוואגו (1965) • רכבות שמורות היטב (1965) • יצרים (1966) • כדור הכבאים (1967) • זמן ריסוק (1967) • הנערה והגנרל (1967) • רוחות רפאים - סגנון איטלקי (1968) • יהלומים לארוחת הבוקר (1968) • נקודת זבריצקי (1970) • אשת הכהן (1971) • מה? (1972) • טורסו (1973) • סוף שבוע מלוכלך (1973) • מר הרקולס נגד קראטה (1973) • בשר לפרנקנשטיין (1973) • המסע (1974) • זהות גנובה (1974) • סיר המין (1975) • האחות (1975) • משפחת המלוכלכים (1976) • מפגש קסנדרה (1976) • יום מיוחד (1977) |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007328270605171  PLWABN: 9810575164905606  BIBSYS: 1013427  BNE: XX1486787  BnF: cb14041680x (data)  GND: 12921518X  ICCU: SBLV146539  ISNI: 0000 0001 0938 9292  LCCN: n85201909  NKC: js20070112010  NLA: 46038981  NTA: 070476128  SNAC: w64t6nqw  SUDOC: 070998809  Trove: 1472556  VIAF: 117455224   WorldCat (עם VIAF): 117455224
מאמי (מאכל)

| --- | --- |

 
 מאכלים
 סוג:  קינוח, פסחא 
 מוצא:  פינלנד 
 מרכיבים עיקריים:  מים, קמח, אבקת לתת, מלח, חושחש
 
מאמי פיני
מָאמִּי (בפינית: Mämmi, בשוודית: memma) הוא קינוח המשתייך למטבח הפיני ומוגש לרוב בחג הפסחא.
מנת מאמי מסורתית עשויה ממים, קמח שיפון, אבקת לתת, מלח וגרדת קליפות חושחש מיובשת. מערבלים היטב את חומרי הגלם ומניחים לתערובת לשבת ולהשחים עקב תגובת מייאר. לוקח זמן רב להכין את המאמי, תחילה לשים ומערבבים את המרכיבים, לאחר מכן אופים את התערובת ומניחים לה להתקשות במשך ארבעה ימים. את המאמי המסורתי לא ממתיקים בעזרת סוכר או חומרים אחרים, אך במפעלים מוסיפים לתערובת דבשה. מנת מאמי ביתית מכילה עד 2 אחוזים של סוכר, בעוד שבמאמי תעשייתי אחוזי הסוכר יכולים להגיע עד 20 אחוזים. כמו כן, המאמי מכיל 10 אחוזים של חלבון והוא עשיר ביסודות קורט.
נהוג לאכול את המאמי קר לצד כוס חלב או קרם עם סוכר וכן עם רוטב וניל. בעבר, היה נהוג למרוח את הקינוח על פרוסות לחם. המאמי הוא מרכיב המוסף לבירה במפעל גדול בפינלנד.
היסטוריה

אזכור ראשון למאמי נמצא בתזה בלטינית מן המאה ה-16. יש הטוענים שהמאכל הומצא בדרום פינלנד עוד מהמאה ה-13.
בימים עברו היה נהוג לאכול את המאמי בימי התענית שלפני חג הפסחא. הסיבים התזונתיים שבקינוח נקשרו להיטהרות וניקיון הגוף. מאחר שהמאכל אינו מכיל הרבה נוזלים והוא אינו מתקלקל במהירות, היה נהוג לצרוך אותו גם ביום שישי הטוב.
בפינלנד של ימינו, רוב הפינים כבר לא מכינים את המאמי באופן מסורתי בביתם, אלא קונים אותו בחנויות. על אריזות מאמי שהוכן בשיטה המסורתית נהוג לכתוב את המילים perinteinen (מסורתי) או luomu (אורגני). קהילות פינים שהיגרו לאוסטרליה או לצפון אמריקה עודן מכינות מאמי בשיטה הישנה ולא נוהגים לקנות או להזמין אותו.
הערות שוליים

↑  מתכון להכנת מאמי
↑  מאמי - מידע נוסף
חנטקאוס הראשונה

| --- | --- |

 לידה:  המאה ה־26 לפנה״ס 
 פטירה:  המאה ה־26 לפנה״ס 
 מקום קבורה:  פירמידת חנטקאוס הראשונה 
 עיסוק:  נסיכה מצרית
 בן או בת זוג:  שפססכאף 
 
חנטקאוס הראשונה הייתה נסיכה מצרית מהשושלת הרביעית. ייחוסה המשפחתי אינו ודאי, אולם נראה כי היא הייתה בתו של מנכאורע.
ביוגרפיה

על משפחתה של חנטקאוס לא ידוע דבר ודאי. זהותה וקשריה המשפחתיים מעסיקים רבות את החוקרים. היא קבורה במסטבה LG100 הנמצאת במתחם פירמידת מנכאורע, מה שהוביל חוקרים רבים להנחה כי היא הייתה בתו. בהנחה שהיא אכן הייתה בתו, אמה יכולה להיות חאמרנבטי השנייה או רקטר או אשה אחרת ששמה אינו ידוע לנו. גם על חייה ידוע מעט מאוד. הוצע כי היא נישאה לפרעה שפססכאף אשר ייתכן והיה אחיה. הצעה אחרת היא שהיא הייתה אשתו של הפרעה אוסר כאף מהשושלת החמישית. בהנחה והדבר נכון, היא הייתה אמם של הפרעונים סחו רע ונפריר כא רע (הידוע גם בכינוי קאקאי).
ידוע כי במשך תקופה קצרה שימשה חנטקאוס כיורשת עצר. בהנחה והיא הייתה אשתו של שפססכאף, היא שימשה ככל הנראה כיורשת עצר עבור הפרעה שמלך אחריו שככל הנראה היה בנה. זהותו של פרעה זה אינה ודאית. מנתון מזכיר שליט בשם תמפתיס אשר שלט זמן קצר לאחר שפססכאף. עם זאת, משום מקור אחר לא נזכר שמו של תמפתיס, ולפיכך יש השוללים את קיומו, ואחרים מזהים אותו עם הפרעה דדפרע אשר תקופת שלטונו אינה ברורה. רשימת המלכים מטורינו מזכירה אמנם שליט נוסף אשר שלט זמן קצר לאחר שפססכאף, אולם זהותו אינה ברורה.
המסטבה של חנטקאוס נמצאת במתחם הפירמידות בגיזה וממוקמת קרוב לפירמידת מנכאורע. היא מסומנת כקבר LG100.
לקריאה נוספת

Tyldesley, Joyce. Chronicle of the Queens of Egypt. Thames & Hudson. 2006
Dodson, Aidan and Hilton, Dyan. The Complete Royal Families of Ancient Egypt. Thames & Hudson. 2004
Grajetzki, Ancient Egyptian Queens: A Hieroglyphic Dictionary, Golden House Publications, London, 2005
הערות שוליים

↑  ז'ן ורקוטר, מצרים העתיקה, הוצאת ספרים מ. מזרחי, 1963. מ' 61.
פייר ג'קסון

| --- | --- |

 לידה:  29 באוגוסט 1991 (בן 33) לאס וגאס שבנבדה, ארצות הברית
 עמדה:  רכז
 גובה:  1.78 מטרים
 מספר:  55
 מכללה:  אוניברסיטת דרום איידהו
 דראפט:  בחירה מספר 42, 2013 פילדלפיה 76'
 קבוצות כשחקן
 2013–2014   2014   2014–2015   2015   2016   2016   2016–2017   2016–2017   2017–2018   2018   2019–2020   2020   2020   2021   2021   2022-2021   2022   2023-2022   2023   2024-2023   2024   2024   2024-הווה:  איידהו סטמפיד   פנרבחצ'ה   פילדלפיה 76'   פילדלפיה 76'   איידהו סטמפיד   צדביטה זאגרב   טקסס לג'נדס   דאלאס מאבריקס   מכבי תל אביב   בייג'ינג פליי דרגונס   שנזן לאופרדס   סאות' ביי לייקרס   פנאתינאיקוס   גלאטסראיי   JL בורק   סאות' ביי לייקרס   אפיון בלדייה   שינג'יאנג פליינג טייגרס   ווהאן קונפנג   Sagesse SC   Nanjing Monkey Kings   Al-Ahly Ly SC   אנהוי ווני
 הישגים כשחקן
 אליפות המדינה (2018)
פייר דשון ג'קסון (באנגלית:  Pierre Deshawn Jackson; נולד ב-29 באוגוסט 1991) הוא כדורסלן אמריקאי המשחק בעמדת הרכז בקבוצת אנהוי ווני מהליגה השנייה בסין.
קריירת תיכון

ג'קסון למד בתיכון דסרט פינס בלאס וגאס. בעקבות קריירה בולטת, שבה היה מלך האסיסטים של מדינת נבדה, הוא עבר קולג' של דרום איידהו (CSI). ב-CSI, ג'קסון הוביל את גולדן איגלס לאליפות הלאומית של איגוד האתלטיקה הלאומית (NCAA) בשנת 2011, וזכה בתואר MVP של הטורניר. הוא העמיד ממוצעים של 18.6 נק' ו-4.4 אסיסטים למשחק בעונת 2011/2010, ונבחר לחמישיית העונה באול-אמריקן וב-NCAA בסיום העונה.
קריירת קולג'

לאחר שסיים תיכון, ג'קסון עבר לביילור כדי להשלים את הקריירה שלו בקולג'. הוא העמיד אצל הבירס ממוצעים של 13.8 נקודות ו-5.9 אסיסטים בעונת 12–2011. הוא עזר להוביל את ביילור ל-8 הגדולות של טורניר ה-NCAA ב-2012, שם הם הפסידו בסופו של דבר לאלופים העתידיים קנטקי. ג'קסון נבחר לחמישיית העונה השנייה בביג-12 וקיבל ציון לשבח על ידי סוכנות הידיעות Associated Press, על השתתפותו המוצלחת בביג-12.
ג'קסון חזר לביילור, שם רשם את עונתו הטובה ביותר. הוא נבחר להיות שחקן העונה בטרום עונה של הביג-12.
ב-4 באפריל 2013, סיים ג'קסון את קריירת הקולג' עם ניצחון בגמר על איווה בטורניר NIT. באותה עונה הוא עמד על ממוצעים של 19.8 נק' ו-7.1 אסיסטים למשחק.
קריירה מקצועית

ג'קסון נבחר במקום ה-42 בדראפט ה-NBA לשנת 2013 על ידי פילדלפיה 76'. ב-12 ביולי 2013, זכויות הניהול עליו נמכרו יחד עם זכויות הניהול על ג'רו הולידיי, לניו אורלינס פליקנס תמורת נרלנס נואל. יומיים לאחר מכן, הוא הצטרף לפליקנס לליגת הקיץ.
ב-ביולי 2013, חתם חוזה לשנה מול אסוול ליון-וילרבאן מהליגה הצרפתית. אולם, עזב את הקבוצה בספטמבר 2013 בטרם החל להשתתף במשחקים.
ב-נובמבר 2013, ג'קסון נבחר בבחירה הרביעית בליגת הפיתוח של ה-NBA על ידי איידהו סטמפד. ב-3 בפברואר 2014, השתתף במשחק האולסטאר של ליגת הפיתוח. ב-4 בפברואר 2014, קלע 58 נקודות נגד טקסס לג'נדס, שיא נקודות בליגת הפיתוח, שנשבר בהמשך.
ב-20 בפברואר 2014, ג'קסון עזב את איידהו כדי לעבור לטורקיה. למחרת, הוא חתם בפנרבחצ'ה למשך שארית העונה. ב-10 באפריל 2014, שוחרר מפנר לאחר שרשם במדיה שישה משחקים בלבד. הוא עמד על ממוצע של 3.3 נקודות ו-1.3 אסיסטים.
ב-27 ביוני 2014, חזר ג'קסון לפילדלפיה 76' מהפליקנס תמורת זכויות הניהול על רוס סמית'. ב-1 ביולי 2014, הוא הצטרף לסיקסרס לליגת הקיץ. במשחקו הראשון בליגת הקיץ באורלנדו ב-5 ביולי, הוא קרע את האכילס שלו במחצית הראשונה בהפסד 77–83 לאורלנדו מג'יק. על אף הפציעה, הוא חתם על חוזה מובטח חלקית בפילדלפיה ב-24 ביולי 2014. ג'קסון שוחרר מפילדלפיה לאחר חצי שנה.
ב-15 ביולי 2015, ג'קסון חזר לפילדלפיה לאחר ממוצעים של 12 נקודות למשחק בשני משחקיו בליגת הקיץ בלאס וגאס. למרות זאת, פילדלפיה ויתרה עליו מאוחר יותר ב-26 באוקטובר לאחר שהופיע בשלושה משחקי טרום עונה.
ב-6 בינואר 2016, ג'קסון חזר לאיידהו. הוא השתתף בהופעת הבכורה שלו בעונה, שהסתיימה לאחר שלושה ימים בניצחון 92–98 על פורט ויין מאד אנטס. ב-4 במרץ הוא נמכר לטקסס לג'נדס בתמורה לאריק גריפין. ב-20 במרץ שוחרר מטקסס מבלי שערך הופעה אחת במדיה.
ביולי 2016, הצטרף ג'קסון לפורטלנד טרייל בלייזרס לליגת הקיץ.
ב-18 באוקטובר 2016, חתם ג'קסון על חוזה לחודש במועדון הקרואטי צדביטה זאגרב. ג'קסון הופיע בצדביטה בשני משחקי יורוקאפ וחמישה משחקים בליגה הקרואטית.
ב-30 בנובמבר 2016, ג'קסון חזר לטקסס לג'נדס. לאחר שהופיע 10 משחקים במדי הלג'נדס, הוא חתם בדאלאס מאבריקס ב-27 בדצמבר 2016. באותו לילה, הוא עלה להופעת הבכורה שלו ב-NBA בהפסד 107–123 ליוסטון רוקטס.
ב-6 בינואר 2017, ויתרה עליו דאלאס. יומיים לאחר מכן, הוא חזר לטקסס לג'נדס. הוא חזר למאבריקס ב-25 בינואר. הוא התחיל את הקדנציה השנייה שלו במדי המאבריקס נגד אוקלהומה סיטי ת'אנדר ב-26 בינואר. במהלך המשחק נפצע ג'קסון בעצם הזנב השמאלית.
כעבור יומיים הוא עזב וחזר ללג'נדס.
ב-6 בפברואר 2017, הוא נבחר לשחק עם נבחרת המערב באולסטאר של ליגת הפיתוח של ה-NBA.
ב-14 ביולי 2017, חתם ג'קסון על חוזה לעונה אחת, עם אופציה לעונה נוספת, במכבי תל אביב מליגת העל ומהיורוליג. במשחק היורוליג הראשון שלו במכבי ג'קסון כיכב עם 27 נקודות, 9 אסיסטים ו-7 ריבאונדים, ומדד 41 נגד ברוזה במברג במשחק החוץ בגרמניה ונבחר ל-MVP של המחזור הראשון. הוא קיבל את המספר 55.
ב-4 ביולי 2018 חתם ג'קסון בבייג'ינג פליי דרגונס הסינית. ביולי 2019 חתם בשנזן לאופרדס. ב-17 בינואר 2020 עבר לסאות׳ ביי לייקרס.
ב-9 באוגוסט 2020 חתם ג'קסון בפנאתינאיקוס היוונית לעונה אחת.
תארים

אליפות (1): 2017/2018
גביע (1): 2017/2018
הערות שוליים

↑  ורד כהן‏, פייר ג'קסון חתם לעונה במכבי תל אביב, באתר וואלה, 14 ביולי 2017
↑  ג'קסון נבחר ל-MVP של מחזור הפתיחה ביורוליג, 14 באוקטובר 2017, אתר ONE.
↑  פייר ג'קסון בסין, רכז חדש לדייויד בלאט, באתר ערוץ הספורט, 4 ביולי 2018
↑  פייר ג'קסון חתם בפנאתינייקוס על חוזה לעונה אחת, באתר ONE‏, 9 באוגוסט 2020
אנדרטת חטיבת הנגב

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  פסל, אתר הנצחה 
 על שם:  חללי חטיבת הנגב של הפלמ"ח במלחמת העצמאות
 מיקום:  באר שבע 
 מדינה:  ישראל 
 נגישות:  פתוח לקהל הרחב
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  1963–1963
 תאריך פתיחה רשמי:  1968 
 חומרי בנייה:  בטון 
 יוצר:  דני קרוון
 
 קואורדינטות:  31°16′00″N 34°49′14″E﻿ / ﻿31.26666°N 34.8206°E﻿ / 31.26666; 34.8206
  מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת באר שבע מוגדלת) אנדרטת חטיבת הנגב (למפת באר שבע רגילה) אנדרטת חטיבת הנגב (למפת צפון הנגב רגילה) אנדרטת חטיבת הנגב (למפת צפון הנגב מוגדלת) אנדרטת חטיבת הנגב   he אנדרטת חטיבת הנגבhe אנדרטת חטיבת הנגבמפת  __ באר שבע [‌למפה דינמית של צפון הנגב‌]מצפון, ממזרח ומערב: __ מועצה אזורית בני שמעון ממזרח: __ עומר, __ תל שבע מדרום: __ שגב שלום, __ מועצה אזורית מרחבים tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
אנדרטת חטיבת הנגב היא אנדרטה בתכנונו של האמן דני קרוון, המנציחה את פועלה של חטיבת הנגב של הפלמ"ח במלחמת העצמאות. האנדרטה ממוקמת בראש גבעת גיר במזרחה של באר שבע.
היסטוריה

האנדרטה הוקמה בין השנים 1963 ל-1968, במטרה להנציח את החטיבה, שבלמה את פלישת המצרים והגנה על מקורות המים של הנגב.
היא משלבת אלמנטים של אדריכלות ופיסול, ובנויה בסגנון ברוטליסטי של בטון חשוף. במבנה משולבים 18 אלמנטים סמליים המקושרים לפלמ"ח ולמלחמת העצמאות - מגדל מחורר המזכיר מגדלי שמירה שספגו ירי; אמת מים ובסופה בריכה קטנה המזכיר את הקרב על הגנת צינור המים לבאר שבע; ותעלות המדמות תעלות קשר צבאיות. בבטון ובלוחות נחושת שנקבעו בו חרוטים שמות החללים, סמל הפלמ"ח, יומן המערכה של החטיבה, מרשמי קרבות, פסוקים ושירים.
בראיון שנתן קרוון על חייו ויצירתו אמר על האנדרטה:
"רציתי שהמקום הזה יצור חיים, לא מקום של מוות ואזכרה עם פרחים פעם בשנה. רציתי שאנשים יכבשו את הנוף לא רק ברגליים אלא כיבוש רוחני, רציתי שילדים ישחקו בתוך האנדרטה, שיטפסו עליה".
האנדרטה צופה על העיר בכיוון מערב ועל המדבר בכל יתר העברים, ומהווה את אחד מהסמלים המוכרים של הנגב ושל באר שבע.
את עבודת הגינון באנדרטה ביצע אדריכל הנוף צבי דקל.
בצמוד לאנדרטה גן לאומי בשטח 295 דונם, בו משומרת חברת הצומח הטיפוסית לחבל הפיטוגאוגרפי הערבתי (איראנו טוראני), ובחודש מרץ ניתן לראות בו פריחה של האירוס השחום.
ב-30 באוקטובר 2014, נפתחה במוזיאון הנגב תערוכה על האנדרטה, לציון 50 שנה להקמתה.
אביתר בנאי סיפר ששיריו "מתי נתנשק" ו"שמתי לי פודרה" נכתבו באנדרטה. בשנת 2013 מבנה זנב הנחש שבאנדרטה שימשה כרקע לצילומי האלבום שהוציא באותה השנה - יפה כלבנה.
בשנים 20–2019 הוצגה במוזיאון תל אביב משחקייה צבעונית לגיל הרך, שעוצבה לפי תבנית האנדרטה, פרי עמלו של שחר פרדי כסלו.
אלמנטים באנדרטה

כיפת הזיכרון: הכיפה המחוררת תוכננה כמבנה זיכרון לחללים וקרני השמש החודרות דרך החריצים מאירות את שמות הנופלים. צורת המבנה האקוסטית משכה אליה אומנים כגון יהודית רביץ שנהגה לשבת שם ולנגן עם חברים כדי להנות מהאקוסטיקה.
מגדל: מגדל תצפית המתנשא לגובה 18 מטר. ההשראה למצפה הגיעה מפסל שיצר אלברטו ג'קומטי ומאמירה של האלוף עוזי נרקיס, ממפקדי החטיבה, שביקש שהמבקרים "יעלו ויכבשו בגופם את הנוף". במהלך הבניה הוסיף קרוון למגדל נקבים בדמות חורי פגזים כדי שיתפקד כחליל רוח וישמיע קינה על הנופלים. בעקבות מספר התאבדויות בקפיצה החליט בשנת 1984 הפסיכיאטר המחוזי להתקין דלת במגדל ולמנוע מהקהל לטפס לראשו.
נחש: הנחש קטוע ראש וזנב מבותר שיוצא מבסיס המגדל מסמל את האויב המובס. קרוון הוסיף את מבנה זה בזמן הבניה כדי לנצל את משחקי אור וצל.
אמת המים: מובילה מים לבאר קטנה ומסמלת את צינור המים עליו שמרה החטיבה, שיצא מ"מחנה מקורות" בניר עם לישובי הנגב.
מרשמי קרבות: בין אמת המים למגדל יצוקות על הקרקע מפות קרב המייצגות פעולות של החטיבה.
מודל האנדרטה, 12/07, מוצג במוזיאון תל אביב לאמנות
צילום פנימי של "הנחש המבותר"
כיתוב פנימי בשטח האנדרטה - אירועי הקרבות
מבט בחצר האנדרטה אל הכיפה
צילום אווירי
לקריאה נוספת

דני קרוון, "מאירוע היסטורי לצורה פלסטית: אנדרטה לחטיבת הנגב", בתוך: עיצוב, גיליון 32, 1997, עמ' 6 ISSN 0792-6170
"אנדרטאות תש"ח", הוצאת משרד הביטחון, עמ' 143
The Palmah-Negev Brigade: Memorial, Eretz, Vol 127, p. 16, 2010