תאוריית הקונפליקט הריאליסטי
מחקר מערת השודדים

ניסוי מערת השודדים משנת 1954 (או מחקר מערת השודדים) שנעשה על ידי מוזאפר שריף וקרולין ווד שריף, מייצג את אחת ההדגמות הידועות ביותר של RCT. מחקרם שהתמקד בהתנהגות בין קבוצות, נערך במשך שלושה שבועות במחנה קיץ של 200 דונם בפארק הלאומי רוברס קייב, אוקלהומה. במחקר זה, החוקרים התחזו לעובדי הפארק, וצפו ב-22 נערים בני אחת-עשרה ושתים-עשרה שלא נפגשו קודם לכן ושהיה להם רקע דומה (כל נבדק היה ילד לבן בן אחת-עשרה עד שתים-עשרה עם אינטליגנציה ממוצעת עד מעט מעל הממוצע, מבית פרוטסטנטי בו יש שני הורים, ממעמד הביניים).
הניסויים נערכו במסגרת פעילות ומשחקים קבועים במחנה. הניסוי חולק לשלושה שלבים. השלב הראשון נקרא "גיבוש בתוך קבוצה ". במהלכו שוכנו הבנים יחד עם הגעתם בבית קומתיים אחד גדול. הבנים חולקו באופן אקראי לשתי קבוצות שוות פחות או יותר בגודלן. כל קבוצה לא הייתה מודעת לקיומה של הקבוצה השנייה. בשלב זה הבנים יצרו במהירות חברויות ספציפיות וזהויות קבוצתיות. במהלכו התפתחו מנהיגות, מבנה קבוצתי ונורמות חברתיות. השלב השני היה "שלב הקונפליקט", בו הקבוצות הוכנסו לתחרות ביניהן על ידי מתן משימות תחרותיות במשחקי מחנה שונים. הם התחרו על השטח ולזוכים הוענקו פרסים אישיים וקבוצתיים מוערכים. הדבר גרם לשתי הקבוצות לפתח עמדות והתנהגויות שליליות כלפי קבוצת החוץ. ההתנהגויות החלו בהתגרות וקריאת שמות כלפי חברי הקבוצה השנייה והסלימו להתנהגויות אלימות ותוקפניות עד שהחוקרים לאלצו להפריד ביניהם פיזית. לאחר השלב השני הייתה תקופת צינון בת יומיים במהלכה הבנים מנו מאפיינים של שתי הקבוצות. הבנים נטו לאפיין את קבוצת החוץ שלהם במונחים חיוביים מאוד, ואת קבוצת החוץ האחרת במונחים מאוד שליליים, כלומר פיתחו דעות קדומות כלפי חברי הקבוצה האחרת. השלב השלישי והאחרון היה "שלב האינטגרציה". בשלב זה החוקרים ניסו אמצעים שונים להפחתת האיבה וביטויי האלימות בין הקבוצות. מספר הזדמנויות מגע מתוכננות לא הובילו להפחתה ניכרת של המתיחות בין הקבוצות. במהלך שלב זה הופחתו המתחים בין הקבוצות באמצעות משימות מונעות עבודת צוות שדרשו שיתוף פעולה בין הקבוצות. לאחר מכן ארגנו החוקרים מספר תרחישים המציגים מטרות על שחברי שתי הקבוצות לא יכלו להתעלם מהם בקלות, אך השגתן הייתה מעבר למשאבים ולמאמצים של קבוצה אחת בלבד. תרחישים אלה הוצגו במיקום חדש כדי לעכב את היזכרות בחוויות מהשלב השני. מטרות העל היו מטרות שדרשו יותר מקבוצה אחת להשגתן ושנועדו לספק צורך של שתי הקבוצות. לדוגמה פתרון לתקלה מדומה באספקת מים לכל המחנה, חילוץ משאית תקועה שסיפקה מזון למחנה ועוד. לאחר התערבויות אלה חל שיפור ניכר ביחסים בין הקבוצות.
בני הזוג שריף הגיעו למספר מסקנות על סמך הניסוי בן שלושת השלבים במערת השודדים. מהמחקר, הם קבעו שמכיוון שנוצרו קבוצות שוות, הבדלים אינדיבידואליים אינם האחראים להופעת סכסוך בין הקבוצות. הם הסיקו מהניסויים שכאשר קבוצות תופסות שהן מתחרות על משאבים מוגבלים עלולות להתעורר בניהן עמדות עוינות ואגרסיביות. בני הזוג שריף ציינו כי תגובה בין קבוצתית עוינת מתעוררות כאשר קבוצות מתחרות על משאבים שרק קבוצה אחת יכולה להשיג. הקונפליקט ייווצר בין אם המשאב אכן מוגבל ובין אם הקבוצות רק תופסות אותו כמוגבל. הם גם קבעו שמגע עם קבוצת חוץ אינו מספיק כשלעצמו כדי להפחית עמדות שליליות. לבסוף, הם הגיעו למסקנה שניתן לצמצם קונפליקט בין קבוצות ולשפר את היחסים ביניהן, על ידי קיום מטרות משותפות שאף קבוצה לא יכולה להשיג בעצמה. מטרות אלה מעודדות שיתוף פעולה ומאמצים משותפים.
ביקורת על מסקנות המחקר היא כי לא ניתן להסיק מקבוצה ספציפית של בנים לבנים בני 12 ממעמד הביניים, מסקנות כלליות יותר למשל על בנות, מבוגרים, כנופיות יריבות ועוד.
לוטפי דיאב חזר על הניסוי עם 18 נערים מביירות. שתי הקבוצות שיצר כללו כל אחת 5 נוצרים ו-4 מוסלמים. עד מהרה פרצו מאבקים בין הקבוצות, לא בין הנוצרים למוסלמים אלא בין שתי הקבוצות שנוצרו בניסוי.