stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
רבקה קוהוט
נעורים והשכלה

רבקה בטלהיים נולדה בקאשה, הונגריה (כיום קושיצה, בסלובקיה), בתם של הרב אלברט בטלהיים והמורה הנרייטה א. ויינטראוב בטלהיים. משפחת בטלהיים היגרה לארצות הברית כשרבקה הייתה ילדה קטנה. הם גרו בריצ'מונד בווירג'יניה לפני שהתיישבו בסן פרנסיסקו בקליפורניה, שם סיימה קוהוט תיכון. היא למדה, אך לא סיימה את לימודיה באוניברסיטת קליפורניה.
קריירה

כאשת רב בניו יורק, היא נטלה תפקיד ציבורי בשיפור הקהילה. היא הקימה ארגון נשים בקהילה של בעלה בבית הכנסת המרכזי, "אחוות הנשים של בית הכנסת המרכזי לשירות אישי", שסייעה לעולים חדשים בלואר איסט סייד. היא גם הייתה מעורבת באגודת ההגנה על בריאות הנשים (אנ') של ניו יורק, שחיפשה דרכים לשפר את התברואה בעיר.
כמחנכת, היא הייתה האישה היהודייה היחידה שנאמה בקונגרס הלאומי של אימהות ב-1897, בנושא "יראת הורים, כפי שנלמדה בבתים עבריים". ב-1899, היא הקימה את המכינה לבנות לקולג' על שם קוהוט (Kohut College Preparatory School for Girls), פנימייה, אותה ניהלה עד 1905 עם בנה החורג ג'ורג' אלכסנדר קוהוט. הם הקימו וערכו עיתון בית ספר יהודי, "מחשבות מועילות" (Helpful Thoughts). היא הרצתה על ספרות אנגלית במשך שנים רבות. ב-1933 החלה תפקיד במשך שנתיים כמנהלת בית הספר של קולומביה (אנ').
לאחר שהתאלמנה, היא הייתה נשיאת הסניף הניו יורקי של המועצה הלאומית של נשים יהודיות (NCJW) בשנים 1897–1901, שימשה כנאמן של האגודה העברית של נשים צעירות, והייתה פעילה בפוליטיקה של העיר ניו יורק. במהלך מלחמת העולם הראשונה היא עבדה עם ועדת הנשים של העיר להגנה לאומית על שיבוץ נשים בעבודות הקשורות למלחמה, והיא גייסה כספים לסיוע במלחמה. היא הפכה ליו"ר ועדת השיקום של ה-NCJW, שהופקדה על סיוע לקהילות יהודיות באירופה מוכת המלחמה. ב-1923 הייתה מייסדת והנשיאה הראשונה של הקונגרס העולמי הראשון של נשים יהודיות, שהתכנס בווינה. בשנת 1927, היא הייתה האישה הראשונה שכיהנה כשופטת בבית המשפט היהודי לבוררות בעיר ניו יורק. ב-1932 מינה אותה מושל ניו יורק פרנקלין דלאנו רוזוולט לחברה היחידה בוועדה המחוקקת המשותפת על אבטלה (Joint Legislative Committee on Unemployment), שם היא קראה להקמת ביטוח אבטלה ממלכתי באופן מיידי.
היא כתבה שני ספרי זיכרונות, "החלק שלי" (My Portion‏, 1925), ו"עוד אתמולים" (More Yesterdays‏, 1950), וביוגרפיה של בנה החורג, "בית אביו: סיפורו של ג'ורג' אלכסנדר קוהוט" (His Father's House: The Story of George Alexander Kohut‏, 1938). בשנות ה-30 של המאה ה-20, היא שימשה כיועצת לשירות התעסוקה של מדינת ניו יורק, ודאגה למימון ומודעות לטיפול במצוקתם של פליטים יהודים גרמנים. "האישה היהודייה", הכריזה, "חייבת לבחור בין עולם לא מאורגן, כאוטי וחסר ביטחון לבין עולם שבו יש שלום, שפע, חופש וביטחון".
חיים אישיים

היא נישאה לרב חנוך יהודה קוהוט בשנת 1887, כאשתו השנייה (כאשר הרב בנימין סאלד, אביה של הנרייטה סאלד, ערך את הטקס). לחנוך יהודה קוהוט היו חמישה בנים ושלוש בנות מנישואיו הראשונים, רובם היו עדיין צעירים. היא התאלמנה כשהרב קוהוט נפטר בשנת 1894. "נולדתי באירופה, נעורי היו בווירג'יניה, התחנכתי בקליפורניה, ומקווה לסיים את ימי בניו יורק", כתבה ב-1895.
מוות ומורשת

רבקה קוהוט מתה ב-1951, בגיל 86, בניו יורק.
ב-1952 תרמה בתה החורגת של קוהוט, ג'וליה קאהן (Julia Kahn), שני לוחות אשוריים לאוניברסיטת ייל לזכרה של רבקה קוהוט. המסמכים המשפחתיים של קוהוט, כולל ספרי חשבונות מבית הספר לבנות של רבקה קוהוט, נשמרים בארכיון באוניברסיטת ייל.
ספרייה

My Portion (1925)
More Yesterdays (1950)
His Father's House: The Story of George Alexander Kohut (1938)
הערות שוליים

↑  Lillian D. Wald, "American Jewry's First Lady" Wisconsin Jewish Chronicle (November 15, 1935): 1. via Newspapers.com
1 2 3  Karla Goldman, "Rebekah Bettelheim Kohut" Jewish Women's Archive.
1 2  Shuly Robin Schwartz, The Rabbi’s Wife: The Rebbetzin in American Jewish Life (NYU Press 2007): 53-56. ISBN 9780814786901
↑  Howard B. Rock, Deborah Dash Moore, Jeffrey S. Gurock, Annie Polland, Daniel Soyer, Diana L. Linden, eds., City of Promises: A History of the Jews of New York (NYU Press 2012): 45-72. ISBN 9780814724880
↑  Barbara Sicherman, Carol Hurd Green, eds., Notable American Women: The Modern Period (Harvard University Press 1980): 403-405. ISBN 9780674627338
↑  האנציקלופדיה העברית, כרך כ"ט, עמוד 224
↑  "Mrs. Kohut a Judge in the Jewish Court" New York Times (March 16, 1927): 9.
↑  Sabine Kaufman, "Woman Judge of Unique Court" Brooklyn Daily Eagle (May 22, 1927): 101. via Newspapers.com
↑  James Luby, "Romantic Career of a Vicarious Mother in Israel: Mrs. Rebekah Kohut's Life Story of Social Service" New York Times (April 26, 1925): BR5.
↑  Rebekah Kohut and Edward Davidson Coleman, His Father's House: The Story of George Alexander Kohut (Yale University Press 1938).
↑  "Marcy Names Mrs. Kohut" New York Times (November 14, 1931): 13.
↑  "Jewish Women Seek 40,000 New Members" New York Times (October 29, 1934): 6.
↑  "Mrs. Rebekah Kohut" The American Jewess 1(2)(May 1895): 82-83.
↑  "Mrs. Kohut Dead; Welfare Leader" New York Times (August 12, 1951): 79.
↑  "Rebekah Kohut, Noted American Jewish Women's Leader, Dies at Age of 86" Wisconsin Jewish Chronicle (August 17, 1951): 1. via Newspapers.com
↑  "Assyrian Tablets Presented to Yale" New York Times (March 2, 1952): 30.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007504417505171  PLWABN: 9811269920805606  GND: 119233541  ISNI: 0000 0001 1876 3477  LCCN: n2011024389  NTA: 069081166  SUDOC: 231940823  Trove: 894668  VIAF: 54953545   WorldCat (עם VIAF): 54953545
מנחם אשר ספיר

מנחם אשר ספיר (ירושלים, 1893 - לונדון, 1944), היה קצין בצבא צרפת, דיפלומט, עיתונאי ופעיל ציוני, אשר פעל להשגת תמיכה בציונות מצד התנועה הלאומית הערבית.
תולדות חייו

מנחם אשר ספיר נולד בירושלים לאביו בנימין זאב ספיר. בצעירותו יצא ללמוד משפטים באוניברסיטת איסטנבול, ושם התחבר לאנשי תנועת הטורקים הצעירים וכן התנועה הפאן-אסלאמית. כמו ויקטור יעקובסון, שאף הוא היה באיסטנבול באותה תקופה, ניסה לקדם קשרים בין התנועה הציונית לתנועה הלאומית הערבית בהנחה שלתושבי ארץ ישראל היהודים והערבים יש אינטרסים לשיתוף פעולה. ספיר סייע במשא ומתן לשלום בין טורקיה וארצות הבלקן אחרי המלחמות שביניהן ב-1913.
נסע לפריז ללמוד בסורבון, וגם שם קיים מגע עם חברי הוועד הערבי של הלומדים והמהגרים, בהם עווני עבד אל-האדי (מאוחר יותר חבר הוועד הפועל הערבי) וג'מיל מרדם (מאוחר יותר ראש ממשלת סוריה).
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה ב-1914, התנדב ללגיון הזרים הצרפתי ושרת עד 1917; נפצע, עוטר וקיבל דרגת קצונה.
בתקופה שבין מלחמות העולם שהה לסירוגין בפריז, בסלוניקי ובארץ ישראל, ועסק רבות בפעילות דיפלומטית למען התנועה הציונית, בהתאם לאמונתו שיש להגיע להבנה הדדית ושיתוף פעולה בין הציונים לערביי המזרח התיכון. בפרט, ידוע שבמארס 1922 השתתף, מטעמה של ההסתדרות הציונית העולמית, בשיחות שנערכו בקהיר עם קבוצת גולים סורים, אנשי 'מפלגת האחדות הסורית'. שיחות אלה תוארו על ידיו בעדות שלו בפני ועדת פיל. בוועידה הציונית בלונדון ב-1920 היה ציר סלוניקי. בו בזמן המשיך להיות גם קצין צרפתי.
בתקופה זו חבר ל"קבוצת הסולל", אשר הוציאה את העיתון דואר היום, בו שימש כ"מנהל מדיני ומסחרי" לצד העורך הראשי איתמר בן אב"י, וכן ככתב. כהשלכה של השאיפות שלו לשיתוף פעולה יהודי-ערבי, הוציאה הקבוצה גרסה ערבית של העיתון, בריד אל-יום (برىد اليوم - "דואר היום" בערבית). לאחר שהסתיימה פעילותו זו, העתיק את מגוריו לפריז, שם היה איש עסקים. בין השנים 1935 ל-1938 עשה שוב בארץ ישראל. אז חזר לפריז, וב-1940 הצליח לחמוק מצרפת ברגע האחרון, כשכבר נכבשה בחלקה על ידי הגרמנים, ולהגיע ללונדון יחד עם פעילים שהצטרפו לשארל דה גול במפקדת צרפת החופשית, שם שימש כקצין מודיעין, מומחה לענייני המזרח התיכון.
ספיר מצא את מותו ב-1944 בבית חולים של צבא צרפת החופשית בלונדון, לאחר שנפצע במהלך הפלישה לנורמנדי. הוא קבור בבית העלמין St Mary the Virgin  ב-Horsell, אנגליה.
משפחתו

סבו מצד אביו, יעקב הלוי ספיר, נודע בשל חקירותיו על יהדות תימן וגילוי גניזת קהיר. דודו, זלמן נתן ספיר, כתב בעיתון הלבנון והיה "הראשון שהביא לירושלים רחַיים לטחינת הקהוה". אחיו, אליהו ספיר, היה מנהל הסניף הראשי של בנק אנגלו-פלשתינה בארץ ישראל.
כתביו

ספיר, אשר. אחדות, או חלוקה! : סקירה היסטורית מהמשא ומתן בין היהודים והערבים להכרת זכויות היהודים בארץ ישראל עם דבר אל הקוראים מאת דוד ילין. הוצאה עצמית. תרצ"ז - 1937. חוברת זו מציגה את העדות שמסר ספיר בפני ועדת פיל.
גלריה

אשר ספיר, במדי קצין צרפתי, עם משלחת ציונית ליד הכותל המערבי ב-1918. המקור נמצא בארכיון הציוני
גלויה ששלח ספיר בעת שירותו במלחמת העולם הראשונה לידידו חיים הררי (צד קדמי). המקור נמצא בארכיון גנזים
גלויה ששלח ספיר בעת שירותו במלחמת העולם הראשונה לידידו חיים הררי (צד אחורי). המקור נמצא בארכיון גנזים
לקריאה נוספת

דוד תדהר (עורך), "מנחם אשר ספיר", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך ב (1947), עמ' 928
אהרן כהן: ישראל והעולם הערבי. תל אביב : ספרית פועלים, 1964
הערות שוליים

1 2  דוד תדהר (עורך), "מנחם אשר ספיר", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך ב (1947), עמ' 928
1 2  איתמר בן אב"י, "עם שחר עצמאותנו - זכרונות חייו של הילד העברי הראשון" בפרויקט בן-יהודה (הוצאה מקורית: הוצאת הוועד הציבורי להוצאת כתבי איתמר בן אב"י, 1961.)
↑  ישראל קולת: התנועה הציונית והערבים, מתוך: הציונות והשאלה הערבית: קובץ מאמרים, מרכז זלמן שזר לחקר תולדות העם היהודי, 1996
↑  דוד אידר: מברק אל חיים ויצמן מ19 במארס ומכתב מ20 במארס, הארכיון הציוני המרכזי, 4/16056 4
↑  אהרן כהן: ישראל והעולם הערבי. תל אביב : ספרית פועלים, 1964
↑  אשר ספיר, הכנסיה הציונית בלונדון (מאת שליחנו המיוחד), דואר היום, 14 ביולי 1920
↑  זאב ז'בוטינסקי, מכתב אל הארי פרידנוואלד מתאריך 9 במרץ 1919, אגרת מס' 3359 באוסף אגרות ז'בוטינסקי
↑  Marc Agi: De l'idée d'universalité comme fondatrice du concept des droits de l'homme d'après la vie et l'œuvre de René Cassin. Université de Nice, 1980.
↑  Jean-Baptiste Duroselle: L'abîme : 1939-1945. Paris : Impr. nationale, 1982.
1 2  Henri Lerner: Avec De Gaulle, en Palestine. Revue d’Histoire Moderne & Contemporaine, 1992:39-4 pp. 601-624.
↑  על פי רשומה באתר billiongraves.com. אוחזר ב-12 בנובמבר 2024.
↑  יחיאל מיכל פינס: בנין הארץ (כרך ב' בתוך כתבי יחיאל מיכל פינס. תל אביב: דביר, תרצ"ט)
נירנברג (כדורגל נשים)

קבוצת הנשים של נירנברג (בגרמנית:  1. FC Nürnberg Frauen) היא קבוצת כדורגל נשים גרמנית מהעיר נירנברג שבבוואריה, המשחקת בבונדסליגה לנשים, ליגת הנשים הבכירה בגרמניה. הקבוצה הוקמה בשנת 1988, ומשחקת את משחקיה הביתיים באצטדיון מקס מורלוק.
היסטוריה

מחלקת כדורגל הנשים בנירנברג נוסדה באוגוסט 1988, עת הקים המועדון קבוצות בוגרות ונערות. באביב 1995, כחלק משינויים מערכתיים במועדון והיפרדות הקבוצות השונות למועדונים עצמאיים, קבוצה בת 7 חברים ייסדה במתחם העסקי של המועדון קבוצה העצמאית בשם מועדון ספורט נירנברג לנשים ונערות. ב-1999, המועדון הצליח להעפיל לבונדסליגה לעונת 1999/2000(אנ'), עונה שהסתיימה בירידה לליגה השלישית(אנ'). בעונת 2003/04 ירדה הקבוצה לליגת באיירנליגה, ומשם ירדה לבאיירנליגה צפון. בשתי העונות הבאות העפילה הקבוצה ברציפות לבאיירנליגה ומשם לליגה השלישית. שנתיים לאחר מכן, ירדה הקבוצה שוב לבאיירנליגה, ובתום עונה זו עלתה שוב לליגה השלישית, שם נשארה בשמונה העונות הבאות.
בעונת 2020/21(גר') העפילה הקבוצה לבונדסליגה השניה(אנ'), ובעונה לאחר מכן סיימה במקום השישי בטבלה.
בעונת 2022/23(אנ') בגביע הגרמני לנשים, העפילה נירנברג לשמינית הגמר, בו הוגרלה נגד קבוצת הענק וולפסבורג. המשחק התקיים באצטדיון מקס מורלוק בנוכחות 17,302 צופים, ובכך קבע שיא צופים למשחק בית של קבוצת הנשים של נירנברג, וכן את שיא הצופים למשחק שאינו גמר בגביע הגרמני לנשים. ב-19 בנובמבר 2022, בוועידה השנתית של המועדון, הוחלט על איחוד קבוצות הגברים והנשים של נירנברג, ללא קולות מתנגדים. ב-29 במאי 2023 העפילה הקבוצה לבונדסליגה לאחר 24 שנות היעדרות, בניצחון 3:0 על קבוצת המילואים של הופנהיים, למול 2,500 צופים. ב-10 במאי 2023, נמחק רישומה של הקבוצה מההתאחדות הגרמנית, ובכך הושלם איחוד הקבוצה עם קבוצת הגברים של נירנברג. לרגל עונת 2023/24, העבירה הקבוצה את משחקיה הביתיים מפארק הספורט וולצנרווייר לאצטדיון מקס מורלוק בעל 50,000 המושבים.
קבוצת נוער

בשנת 2012, קבוצת הנערות עד גיל 17 של נירנברג העפילה לליגת הנערות הדרומית(גר'), ובעונה שלאחר מכן סיימה במקום הרביעי בטבלה. בעונת 2022/23 סיימה הקבוצה במקום השני וכך העפילה לליגה הבכירה, זאת תחת אימונה של כדורגלנית העבר איזבל באואר. קבוצת הנוער השנייה של המועדון מתחרה בבאיירנליגה לנערות. קבוצת הנערות עד גיל 15 מתחרות נגד קבוצות בנים בליגה המחוזית השלישית, וקבוצת הנערות עד גיל 13 משחקות בליגה המחוזית הרביעית. מלבד קבוצת הנערות U17 שלעיתים משחקת בפארק הספורט וולצנרווייר כאצטדיון חלופי, הקבוצות מארחות את משחקיהן הביתיים במתקני הספורט של בית הספר ברטולט-ברכט(גר').
תארים והישגים > קבוצת הבוגרות

הבונדסליגה השנייה(אנ')(סגנות):
1998/1999, 2022/2023
רגיונליגה דרום(גר'):
2002, 2021
באיירנליגה לנשים:
1999, 2009, 2013
הגביע הבווארי(אנ'):
1998, 2002, 2014, 2015, 2016
הערות שוליים

↑  היסטוריית המועדון, באתר נירנברג
↑  שיא צופים נקבע במשחקה של נירנברג, באתר express.de
↑  איחוד בנירנברג בין קבוצות הגברים והנשים, באתר עיתון בווארי
↑  נירנברג חגגה העפלה לבונדסליגה, באתר נירנברג
↑  הקבוצה עוברת לאצטדיון גדול, באתר br.dr
↑  רישום הקבוצה, באתר ההתאחדות לנוער
↑  רישום הקבוצה, באתר ההאתחדות לנוער
↑  מיקום הקבוצה, באתר ההתאחדות
סמל נירנברג בין השנים 1991–1986
סמל נירנברג בין השנים 1995–1991
סמל נירנברג בין השנים 2019–1995
סמל נירנברג בין השנים 2023–2019
סמל נירנברג מאז 2023
הבירה המנהלית החדשה (מצרים)

| --- | --- |

 מדינה:  מצרים מצרים
 חבל ארץ:  מחוז קהיר
 שפה רשמית:  ערבית 
 תאריך ייסוד:  2015 
 שטח:  714 קמ"ר
 קואורדינטות:  30°02′01″N 31°45′18″E﻿ / ﻿30.033694°N 31.755056°E﻿ / 30.033694; 31.755056 
 אזור זמן:  UTC +2
 http://thecapitalcairo.com
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת מצרים מוגדלת) קהיר אלכסנדריה אל-עריש אסואן אסמאעיליה לוקסור שארם א-שייח'  סואץ סיווה ישראל ירדן סודאן ערב הסעודית  ל ו ב  הים התיכון הים האדוםהבירה המנהלית החדשה(למפת מצרים רגילה) קהיר אלכסנדריה אל-עריש אסואן אסמאעיליה לוקסור שארם א-שייח'  סואץ סיווה ישראל ירדן סודאן ערב הסעודית  ל ו ב  הים התיכון הים האדוםהבירה המנהלית החדשה  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
הבירה המנהלית החדשה (בערבית: العاصمة الإدارية الجديدة; בתרגום מילולי: בירת המינהל החדשה) היא עיר מתוכננת הנחשבת לבירתה העתידית של מצרים. העיר ממוקמת במחוז קהיר ומנוהלת על ידי חברת "הבירה המנהלית לפיתוח עירוני". הקמתה הוכרזה בהחלטה מספר 57 של נשיא מצרים עבד אל-פתאח א-סיסי משנת 2016, ופורסמה לראשונה במהלך ועידת התמיכה והפיתוח הכלכלי של מצרים, שנערכה בשארם א-שייח' בין ה-13 ל-15 במרץ 2015. במסגרת הוועידה נחתם הסכם עם איחוד האמירויות הערביות להקמת העיר.
הקמת הבירה המנהלית החדשה נועדה להקל על הצפיפות בקהיר ולהפוך למרכז הממשל החדש של מצרים עד סוף יוני 2022. העיר תהפוך גם למרכז הפיננסי של מצרים, ותכלול את "רובע העסקים והפיננסים", שבו יוקמו משרדים אזוריים של חברות בינלאומיות ובנקים גדולים.
מבחינה מנהלית, העיר מחולקת ל-20 אזורים ורבעים בעלי ייעודים מגוונים. בין המתחמים המרכזיים שמוקמים בה ניתן למנות את מטה הפיקוד האסטרטגי של המדינה, "עיר האמנות והתרבות", "העיר הבינלאומית של מצרים למשחקים האולימפיים", "עיר הידע" וכן את "הנהר הירוק" – פארק מרכזי שיתפרש לאורך יותר מ-35 קילומטרים. עיר הבירה נחשבת לאחת התוכניות והפרויקטים לפיתוח כלכלי, המהווה חלק מיוזמה גדולה יותר הנקראת חזון מצרים 2030.
עד 2020 צפויה הייתה אוכלוסיית הבירה החדשה להגיע לחמישה מיליון איש, אך התחזיות לא התממשו.
גאוגרפיה

שטחה הכולל של העיר משתרע על פני כ-170 אלף דונם (688 קמ"ר),והיא ממוקמת כ-60 קילומטרים ממזרח לקהיר (20 ק"מ מזרחית לפרבריה המזרחיים של קהיר החדשה) ובסביבה הקרובה לכביש הטבעת השנייה (אנ') באזור הלא מפותח כרגע עד נמל סואץ.
וכ-65 קילומטרים ממערב לעיר סואץ. עם השלמת שלבי הבנייה, צפויה העיר לאכלס כ-6.5 מיליון תושבים.
אקלים

הבירה העתידית תמוקם בקו רוחב של כ־30 מעלות צפונית לקו המשווה בגבול הדרומי של האזור הסובטרופי. החורף במחוז קהיר, בה תהיה העיר ממוקמת, חם, הקיץ חם מאוד, הטמפרטורה לרוב עולה על C°‏ 40. בימי החורף הטמפרטורה בדרך כלל עולה על C°‏ 20, בלילה היא מתקררת יותר עד C°‏ 10, בכמה לילות - עד C°‏ 5, ומדי פעם יש כפור אדמה. משקעים באזור זה הם נדירים ביותר (האקלים צחיח). הסיבה היא הקרבה למדבר סהרה.
מיזמים גדולים

הפרויקט כולל את שני האזורים של רובע מוחמד בן זייד צפון, מרכז הכנסים, אולם תערוכה ורובע הממשלה (שכולל 18 בנייני ממשל, האוקטגון, מבנה לפרלמנט, מבנה לקרן הנשיאות ובניין למועצת השרים), שכונת מגורים, רובע רפואי, מתחם הספורט ופארק הנהר הירוק באורך 35 ק"מ ובשטח של מעל ל־10 קמ"ר.
מיזמים גדולים > מרכז שלטוני

במסגרת התוכנית, יועתקו אל הבירה המנהלית החדשה מוסדות שלטון מרכזיים, בהם נשיאות המדינה, משרדי הממשלה, הפרלמנט (הכולל את בית הנבחרים ובית הסנאט), גופים ציבוריים שונים, וכן שגרירויות וקונסוליות של מדינות זרות.
מיזמים גדולים > תחבורה ותקשורת

ניתן להגיע לאתר הפרויקט באמצעות כביש סואץ, ומשם לכביש ג'נדאלי-2 עד לכביש מוחמד בן זייד. מתוכננת הקמת קו רכבת המקושר לרשת הרכבות המצרית. כמו כן מתוכנן פרויקט רכבת חשמלית לקישור בין העיר לקהיר. בנוסף, נסלל כביש באורך של 194 ק"מ, במטרה ליצור צירי פיתוח חדשים. כמו גם שדה התעופה הבינלאומי החדש "נמל התעופה הבינלאומי קפיטל", נפתח ב-2019 ומשרת את העיר מאז פתיחתו הרשמית ב-2020.
מיזמים גדולים > אנרגיה

תחנת כוח בהספק ייצור של 4,800 מגה ואט נמצאת בבנייה שתהיה מוזנת בצינור גז טבעי.
מיזמים גדולים > רובע פיננסי וגורדי שחקים

החברה הסינית, "CSCEC" (תאגיד הנדסת הבניין הממשלתי של סין), בונה את "המגדל האייקוני", גורד השחקים הגדול באפריקה, שגובהו 345 מטר, ולצידו נבנים 12 מתחמי מסחר, חמישה בנייני דירות ושני מלונות. בנוסף מתוכנן להיבנות עד שנת 2030, גורד השחקים "אובליסק הבירה" שתוכנן על ידי חברת התכנון המצרית, IDIA. המגדל החדש יתנשא לגובה של כ־1,000 מטר - מה שיקנה לו עם השלמת בנייתו את תואר "המגדל הגבוה בעולם".
היסטוריה > הקמת העיר

ב־13 במרץ 2015, הודיע שר הבינוי המצרי מוסטפא מדבולי, בכנס לפיתוח כלכלי של מצרים, על הכנות לבניית בירת מצרים החדשה. העיר החדשה תהיה ממוקמת מזרחית לקהיר (20 ק"מ מזרחית לפרבריה המזרחיים של קהיר החדשה) ותשתרע עד לתעלת סואץ ותוכל להתחרות במרכזים העסקיים המפורסמים ביותר בעולם. עלות הפרויקט מוערכת בכ־45 מיליארד דולר. על פי התוכניות, העיר חסרת השם תהפוך לבירה המינהלית והפיננסית החדשה של מצרים, מיקומם של משרדי הממשלה והמחלקות העיקריות. יוקם מתחם של מוסדות ממשלה, ארמונות פרלמנטריים ונשיאותיים, וכן רובע דיפלומטי בו ימוקמו שגרירויות זרות. בשטח הכולל של כ־700 קמ"ר יתגוררו עד חמישה מיליון איש. כמו כן, מתוכנן להקים את הפארק הגדול בעולם - "גדול פי ארבעה מדיסנילנד בקליפורניה", להקצות כ־90 קמ"ר ל"חוות סולאריות" - תחנות כוח שמקבלות אנרגיה מקרינת השמש ולבנות נמל תעופה בינלאומי חדש.
הבירה החדשה תחובר לקהיר באמצעות רשת רכבות, נמל תעופה משלה. יוקמו מלונות גורדי שחקים עם 40 אלף חדרים ו־25 מגדלים למגורים.
היסטוריה > הסיבות להעברת הבירה

העברת הבירה מקהיר לעיר שנבנתה במיוחד למטרות אלה, לכיוון תעלת סואץ, קשורה לאכלוס יתר של המטרופולין בן העשרים מיליון תושבים, שמספר התושבים בה, על פי שר הבינוי מוסטפא מדבולי, יוכפל בתוך 40 שנה.
היסטוריה > בנייה

ב־14 במרץ 2015 חתמו ממשלת מצרים ותאגיד ההשקעות במפרץ (Gulf Investment Сorporation) של איחוד האמירויות הערביות על הסכם לבניית הבירה המנהלית החדשה של מצרים. עלות השלב הראשון של הפרויקט יסתכם ב־45 מיליארד דולר, ועל פי התוכניות של הממשלה המצרית תיושם בתוך שבע שנים. מספר ימים לאחר מכן החל הצבא המצרי לבנות כביש המחבר בין קהיר לבירה החדשה.
הקמת העיר אמורה הייתה להתבצע עד 2020, כאשר לאחר סיום הבנייה הממשל הנשיאותי, משרדי הממשלה, הפרלמנט, השגרירויות והנציגויות הדיפלומטיות יעברו. בתחילת יוני 2015 הודה שר השיכון מוסטפא מדבולי כי קשיים רבים התעוררו במשא ומתן עם משקיעים.
ב־10 ביולי 2015, קיבל הפרויקט מימון ראשון בסכום של 5 מיליארד לירות מצריות.
בינואר 2016 הוכרז על חוזה של 2.7 מיליארד דולר בין תאגיד הנדסת הבניין הממשלתי של סין (CSCEC) לבין מצרים להקמת מתקני תשתית. על פי ההסכם, בתוך שלוש שנים, CSCEC תבנה בניין פרלמנט, מרכז ועידות ארצי, מבני מנהלה ל־12 מחלקות ממשלה וקמפוס תערוכה בבירה המצרית החדשה.
גל ההתיישבות הראשון צפוי היה כבר באמצע 2018. משרדים, סוכנויות ממשלתיות ולשכת הנשיאות תוכננו לעבור לשם בסוף 2018.
ביום שני בערב, 14 במאי 2018, אירע פיצוץ שהרג ארבעה־עשר עובדים ופצעו אחרים במהלך חפירות. סיבת הפיצוץ הייתה מוקש שהיה קבור במדבר.
בליל 6–7 בינואר 2018, הפטריארך של הכנסייה האורתודוקסית הקופטית, תיאודור השני, חנך את הכנסייה הנוצרית הגדולה ביותר במזרח התיכון - קתדרלת המולד של ישו, שתוכננה עבור 8,000 מאמינים.
בינואר 2019, חנך נשיא מצרים עבד אל-פתאח א-סיסי את מסגד אל-פתאח אל-עלים, ב-2022 הסתיימה הבנייה של מרכז התרבות האסלאמי של מצרים, המסגד הגדול ביותר במצרים, עם יכולת להכיל כ-120,000 מתפללים
לפי דובר המיזם להקמת הבירה החדשה, במרץ 2021 עמד שיעור השלמת הפרויקטים השונים ברחבי העיר, על 60 אחוזים.
ביקורת

הפרויקט זכה ללעג במהרה והוגדר כ"כפר פוטיומקין" וספג ביקורת על כך שהבנייה אינה מציאותית ויש להקדיש את כל מקורות המימון לפתרון בעיות הערים המצריות הקיימות, ועל כך שהעם המצרי לא קיבל מידע על הפרויקט ולא התקיימה התייעצות או משאל עם להעברת עיר הבירה.
ראו גם

אל-עמארנה
ערי בירה
הערות שוליים

1 2  "Egypt plans new capital adjacent to Cairo". Al Jazeera. 14 במרץ 2015. נבדק ב-14 במרץ 2015. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Правительство Египта переедет в новую столицу - Ведиан". TVNET Rus (ברוסית). נבדק ב-2018-08-21.
↑  "UDC - Urban Development Consortium". www.udc5.com. נבדק ב-2018-01-04.
↑  Egypt Vision 2030
↑  Власти Египта планируют построить новую административную столицу
1 2  "Egypt to build new administrative and business capital". BBC News. 13 במרץ 2015. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Maria Golia (2015-04-20). "Faced with myriad challenges, Egyptians are promised a new capital". dailystar.com.lb. נבדק ב-2015-04-21.
↑  '"`UNIQ--templatestyles-0000000B-QINU`"'Хеба Салех. "Egypt's new desert capital: metropolis or mirage?" (באנגלית). // Financial Times. נבדק ב-2016-06-29.
↑  Tyler Rogoway, Egypt's New Ministry Of Defense "Octagon" Complex Looks Like An Alien Base From Space, thedrive.com, September 10, 2019.
↑  Asmaa Kamaly, The Construction Of The 35-Km Green River In The Egyptian New Administrative Capital, worldarchitecture.org, Jun 17, 2019.
↑  Reuters Staff, Egypt opens new international airport for trial period, reuters.com, July 10, 2019.
↑  رئيس الوزراء: 385 مترا ارتفاع البرج الأيقوني بالعاصمة الإدارية الجديدة, صدى البلد, ‏2019-02-02'"`UNIQ--nowiki-00000014-QINU`"'(ב־)'"`UNIQ--templatestyles-00000015-QINU`"'
↑  Taha Mahmoud Sakr, Egypt to Build One of the World’s Tallest Towers, Surpassing Burj Khalifa, egyptianstreets.com, 18 October 2018.
↑  Чем прославится новая столица Египта: крупнейший в мире парк и «солнечные фермы»
↑  שירות כלכליסט,'"`UNIQ--nowiki-0000001A-QINU`"'קהיר אאוט: המצרים בונים עיר בירה חדשה, באתר כלכליסט, 15 במרץ 2015
↑  רועי קייס והסוכנויות,'"`UNIQ--nowiki-0000001C-QINU`"'מצרים תקים עיר בירה חדשה: תם עידן קהיר?, באתר ynet, 14 במרץ 2015
1 2  Египет и ОАЭ подписали соглашение о строительстве новой египетской столицы
↑  Египет подписал соглашение с ОАЭ о строительстве новой столицы страны
↑  Власти Египта решили построить новую столицу
↑  Egyptian government reveals plans to build new capital city east of Cairo
↑  "Egypt hits 'complications' in plan for new administrative capital". // Аль-Арабия. 2015-06-09. נבדק ב-2015-06-11.
↑  На новую столицу Египта выделено пять миллиардов фунтов
↑  Иван Булатов (2016-01-22). "Китайская CSCEC заключила с Египтом контракт на $2,7 млрд на строительство". РИА-Недвижимость. נבדק ב-2016-06-29.
↑  "В будущей административной столице Египта (городе Ведиан) освящён собор Рождества Христова". deiverbo.com. נבדק ב-2019-01-03.
↑  נטע בר, מצרים החלה בהעברת הבירה לעיר חדשה, באתר ישראל היום, 17 במרץ 2021
↑  Schiavenza, Matt. "Egypt to build a Potemkin capital". The Atlantic. נבדק ב-16 במרץ 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Fahmy, Khaled. "Chasing Mirages in the Desert". Cairo Observer. נבדק ב-16 במרץ 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Tarabieh, Khaled. "Finding hope in the Desert". Cairo Observer. נבדק ב-18 במרץ 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
משרדי ממשלה
קתדרלת המולד של ישו
מסגד אל-פתאח אל-עלים
מאהאדב דסאי

| --- | --- |

דיוקנו על בול דואר של הודו מ-1983
 לידה:  1 בינואר 1892 הכפר סאראס, כיום במחוז סוראט, מדינת גוג'ראט, הודו, אז מחוז בומביי, הראג' הבריטי 
 פטירה:  15 באוגוסט 1942 (בגיל 50) Aga Khan Palace, הודו 
 מדינה:  הראג' הבריטי 
 השכלה:  מכללת אלפינסטון 
 פרסים והוקרה
 Sahitya Akademi Award in Gujarati (1955) 
 
מאהאדב דסאי (בגוג'ראטית: મહાદેવભાઈ હરિભાઈ દેસાઈ, באנגלית:Mahadev Haribhai Desai ‏, 1 בינואר 1892 – 15 באוגוסט 1942) היה פוליטיקאי, עיתונאי, פילוסוף וסופר הודי בשפות אנגלית וגוג'ראטי ומתרגם, פעיל למען עצמאות הודו, שנודע בעיקר כמזכירו האישי ויועצו של מהטמה גנדי. כתב מספר ספרים על המאבקים החברתיים של תושבי הודו נגד השלטון הקולוניאלי הבריטי וחיבר יומן ב-9 כרכים על פעילותו במחיצתו של מהטמה גנדי. הוא היה עורך דין בהכשרתו.
קורות חייו > ילדות וצעירות

מאהאדב דסאי נולד ב-1892 בכפר סאראס, כיום במחוז סוראט של מדינת גוג'ראט, אז במחוז בומביי (Presidency of Bombay) של הראג' הבריטי (הודו הבריטית), כבנו של הריבהאי דסאי, מורה בבית הספר של הכפר, ושל אשתו ג'מנהבהן, בת למשפחת דיהן של הקלאן דסאי. דסאי התייתם מאמו ב-1899 בגיל שבע.משפחתו השתייכה לברהמנים אנאוויל. בגיל 13 השיאו אותו לנערה בת 12 בשם דורגבהן.
הוא למד בתיכון סוראט ואחר כך במכללת אלפינסטון במומבאי שם זכה למלגה בעזרת חבר שוויתר עליה לטובתו. הוא סיים שם תואר ראשון BA. ב-1913 קיבל תואר ראשון למשפטים והתקבל לעבוד כמפקח בבנק המרכזי הקואופרטיבי בבומביי.