stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דוגלאס לואיז
קריירה בינלאומית

לואיז היה חבר בנבחרת ברזיל עד גיל 20. בנובמבר 2019 זומן לראשונה לנבחרת הבוגרת וערך את הופעת הבכורה שלו במשחק ידידות מול דרום קוריאה. הוא שיחק בסגל הנבחרת במהלך מוקדמות מונדיאל 2022.
נכלל בסגל נבחרת ברזיל לטורניר קופה אמריקה 2024.
תארים

מדליית זהב: אולימפיאדת טוקיו 2020
הערות שוליים

↑  Villa midfielder Luiz joins Juventus in £42.35m deal, https://www.bbc.com/, ‏30.6.2024
↑  Brazil name Copa América squad with Casemiro dropped באתר OneFootball, ‏ 10 במאי 2024 (באנגלית)
| נבחרת ברזיל – אולימפיאדת טוקיו 2020 |
| --- | --- | --- |
|  1 סנטוס •  2 מנינו •  3 קרלוס •  4 גראסה •  5 לואיז •  6 ארנה •  7 פאוליניו •  8 גימראייש •  9 קוניה •  10 רישרליסון •   11 אנטוני •  12 ברנו • 13 אלבס •  14 פוקס • 15 נינו • 16 אבנר • 17 מלקום • 18 הנריקה • 19 ריינייר • 20 קלאודיניו • 21 מרטינלי • 22 לוקאו • מאמן: ז'ארדינה |  1 סנטוס •  2 מנינו •  3 קרלוס •  4 גראסה •  5 לואיז •  6 ארנה •  7 פאוליניו •  8 גימראייש •  9 קוניה •  10 רישרליסון •   11 אנטוני •  12 ברנו • 13 אלבס •  14 פוקס • 15 נינו • 16 אבנר • 17 מלקום • 18 הנריקה • 19 ריינייר • 20 קלאודיניו • 21 מרטינלי • 22 לוקאו • מאמן: ז'ארדינה | ברזיל |
| נבחרת ברזיל – קופה אמריקה 2021 |
| --- | --- | --- |
|  1 אליסון •  2 דנילו •  3 טיאגו סילבה •  4 מרקיניוס •  5 קאסמירו •  6 אלכס סנדרו •  7 רישרליסון •  8 פרד •  9 ז'סוס •  10 ניימאר •   11 אברטון ריביירו •  12 וברטון • 13 אמרסון •  14 מיליטאו • 15 פאביניו • 16 רנאן לודי • 17 פאקטה • 18 ויניסיוס • 19 אברטון • 20 פירמינו • 21 ברבוסה • 22 פליפה • 23 אדרסון • 24 דוגלאס לואיז • מאמן: צ'יצ'ה |  1 אליסון •  2 דנילו •  3 טיאגו סילבה •  4 מרקיניוס •  5 קאסמירו •  6 אלכס סנדרו •  7 רישרליסון •  8 פרד •  9 ז'סוס •  10 ניימאר •   11 אברטון ריביירו •  12 וברטון • 13 אמרסון •  14 מיליטאו • 15 פאביניו • 16 רנאן לודי • 17 פאקטה • 18 ויניסיוס • 19 אברטון • 20 פירמינו • 21 ברבוסה • 22 פליפה • 23 אדרסון • 24 דוגלאס לואיז • מאמן: צ'יצ'ה | ברזיל |
| נבחרת ברזיל – קופה אמריקה 2024 |
| --- | --- | --- |
|  1 אליסון •  2 דנילו •  3 מיליטאו •  4 מרקיניוס •  5 גימראייש •  6 ונדל •  7 ויניסיוס •  8 פאקטה •  9 אנדריק •  10 רודריגו •   11 ראפיניה •  12 בנטו • 13 קוטו •  14 גבריאל • 15 גומס • 16 ארנה • 17 בראלדו • 18 לואיז • 19 פריירה • 20 סאביו • 21 אבנילסון • 22 מרטינלי • 23 רפאל • 24 אדרסון • 25 ברמר • 26 פפה • מאמן: דוריבאל ז'וניור |  1 אליסון •  2 דנילו •  3 מיליטאו •  4 מרקיניוס •  5 גימראייש •  6 ונדל •  7 ויניסיוס •  8 פאקטה •  9 אנדריק •  10 רודריגו •   11 ראפיניה •  12 בנטו • 13 קוטו •  14 גבריאל • 15 גומס • 16 ארנה • 17 בראלדו • 18 לואיז • 19 פריירה • 20 סאביו • 21 אבנילסון • 22 מרטינלי • 23 רפאל • 24 אדרסון • 25 ברמר • 26 פפה • מאמן: דוריבאל ז'וניור | ברזיל |
ערך זה הוא קצרמרבנושא כדורגלנים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
חבקוק והמלאך (ברניני)

| --- | --- |

 מידע כללי
 פַּסל:  ג'ובאני לורנצו ברניני
 תאריך יצירה:  בין השנים 1656–1661
 טכניקה וחומרים:  שיש
 ממדים בס"מ
 גובה:  170
 נתונים על היצירה
 מיקום:  קפלת קיגי, בזיליקת סנטה מריה דל פופולו רומא שבאיטליה
חבקוק והמלאך (באיטלקית: Abacuc e l'angelo) הוא פסל שיש של הפסל ג'ובאני לורנצו ברניני, שפוסל בשנים 1656–1661 ומוצג בקפלת קיגי, בזיליקת סנטה מריה דל פופולו ברומא.
היסטוריה ורקע

הפסל מבוסס על סיפור בל והתנין, אחד משלושת התוספות לספר דניאל. הסיפור מתאר את הצלתו של דניאל מרעב בעזרת הופעתו המופלאה של חבקוק בגוב האריות אליו הוא הושלך: חבקוק הכין ארוחה והיה בכוונתו ללכת לשדה כדי לתת אותה לקוצרים, אלא שאז הופיע המלאך והורה לו להגיע לבבל ולתת אותה לדניאל. חבקוק לא הכיר את הדרך, ועל כן נשא אותו המלאך בשערו כל הדרך לבבל והניחו בגוב האריות. לאחר שדניאל אסיר התודה אכל את הארוחה, נשא המלאך את חבקוק בחזרה למקומו.
ברניני החל לעבוד בקפלה בשנת 1652 עבור פאביו קיגי, הקרדינל של הבזיליקה אשר נבחר לאפיפיור אלכסנדר השביעי בשנת 1655 והעניק תנופה מחודשת לשחזור הקפלה. באותה עת שתי הגומחות בצידי המזבח הראשי היו עדיין ריקות, בעוד השתיים האחרות, בצידי הכניסה, אוישו בפסלים של לורנצטו שנוצרו על פי עיצובו של רפאל: יונה, ואליהו.
רישום ששרד מסדנתו של ברניני מוכיח שהאדריכל תכנן בתחילה את העברת שני הפסלים של לורנצטו לגומחות הריקות ליד המזבח. אך עד מהרה שינה את דעתו וייצר שני פסלים חדשים: "חבקוק והמלאך" ודניאל והאריה, המוצבים זה מול זה באלכסון לאורך חלל הקפלה. יחדיו, שני הפסלים יצרו קומפוזיציה גדולה יותר שהחייתה את הקפלה כולה.
סיבה נוספת לכך שברניני בחר לתאר את הסיפור הזה היא שספריית קיגי הכילה את הטקסט היחיד הידוע של גרסת תרגום השבעים לספר דניאל שבו נכתב הסיפור, קודקס צ'יסיאנוס 45 (אנ'). באופן מוזר, שני מדריכים מוקדמים של הבזיליקה, אלה של אלבריצ'י (1600) ולנדוצ'י (1646), זיהו את פסלי הקפלה שהיו קיימים אז כיונה וחבקוק, במקום יונה ואליהו. הטעות מרמזת לכך שפסל של חבקוק עבור הקפלה תוכנן בשלב מוקדם יותר.
תיאור היצירה

הפסל מתאר את הרגע שבו המלאך מורה לחבקוק להגיע לבבל. למרות הגומחה הצרה יצר ברניני קומפוזיציה תוססת ודרמטית. חבקוק יושב על סלע, כשלצידו סלסלה ובה הארוחה שהכין, ומצביע לכיוון אליו הוא רוצה ללכת תוך שהוא נושא את מבטו אל המלאך הצעיר והיפה שלצידו. המלאך נוטה אל מחוץ לגומחה, מגביה את ראשו של חבקוק תוך אחיזה בשערו, ומצביע אל עבר דניאל בצידה השני של הקפלה. הנביא מוצג כאיש מזוקן, מבוגר אך עדיין חזק.
ראו גם

קפלת קיגי
יונה (לורנצטו)
אליהו (לורנצטו)
דניאל והאריה (ברניני)
הערות שוליים

↑  
"Habakkuk and the Angel". wga.hu. (באנגלית)
↑  
"Gian Lorenzo Bernini, Habakkuk and the Angel". christianiconography.info. (באנגלית)
בגומחה הימנית: "חבקוק והמלאך". המלאך מצביע לכיוון דניאל והאריה בקצה השמאלי (נראים רק ידיו ורגלו הימנית של דניאל, הבולטים מחוץ לגומחה). ביניהם "יונה" של לורנצטו
רישום מסדנתו של ברניני המראה את שני הפסלים של לורנצטו לצידי המזבח
אלכסנדרו טומה

| --- | --- |

 לידה:  11 בפברואר 1875 אורזיצ'ן,  חבל מונטניה, ממלכת רומניה 
 פטירה:  15 באוגוסט 1954 (בגיל 79) בוקרשט, רומניה (הרפובליקה העממית הרומנית) 
 שם לידה:  Solomon Moscovici 
 מדינה:  רומניה 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת בוקרשט 
 שפות היצירה:  רומנית 
 תקופת הפעילות:  מ-1896
 צאצאים:  Sorin Toma 
 
אלכסנדרו טומה או א. טומה (ברומנית: Alexandru Toma; שמו בלידה: סולומון מוסקוביץ', Solomon Moscovici, ‏
11 בפברואר 1875 אורזיצ'ן - 15 באוגוסט 1954) היה סופר, משורר, עיתונאי ומתרגם רומני יהודי. בעשור הראשון של המשטר הקומוניסטי ברומניה נבחר על ידי השלטונות כמייצג מופת של שירה ריאליסטית-סויציאליסטית, זכה להוקרה ממלכתית ונבחר לאקדמיה הרומנית (אז האקדמיה של הרפובליקה העממית הרומנית). אחרי מותו, בשנות ה-1960–1970 הורדו דמותו ויצירתו ממעמדם.
רקע משפחתי ושנותיו המוקדמות

סולומון אלכסנדרו מוסקוביץ', לימים אלכסנדרו טומה, נולד במשפחה יהודית בעיירה אורזיצ'ן במחוז יאלומיצה. אביו, ליבו מוסקוביץ' היה בעל מכולת. אלכסנדרו סיים את בית הספר התיכון בעיר פלויישט. לאחר מכן למד ספרות ופילוסופיה באוניברסיטת בוקרשט. כמעט שלושים שנה עבד כמורה להיסטוריה ולפילוסופיה בבתי ספר בבוקרשט ובפלויישט.
גם אחיו, זליק וירג'יליו מוסקוביץ' נודע כמשורר תחת שם-העט וירג'יליו מונדה.
התחלת הקריירה הספרותית והעיתונאית

מצעירותו נמשך לרעיונות של צדק חברתי ולרעיונות ציוניים. התקרב לחוג הספרותי "קונטמפוראנול" (Contemporanul בן הדור) שבו פעלו קונסטנטין דוברוג'אנו-גריה ואינטלקטואלים אחרים בעלי אידאולוגיה סוציאליסטית.
עם חבריו לדרך נמנו גם משוררים יהודים כמו שטויירמן-רודיון, אדריאן וריה ואחרים.
שם העט שלו "אלכסנדרו טומה" נבחר בשנת 1896 על ידי הסופר יון לוקה קאראג'אלה לרגל פרסום פואמה בכתב העת "אפוקה ליטררה" (Epoca literară - העידן הספרותי). בתחילת הקריירה שלו, השתמש טומה בכינויי עט כמו פלסטף, הנקו (Hâncu), קרייון (Crayon, כלומר "עפרון"), סט. טומשה (St.Tomşa), ואנדימיון (Endymion).
פרסם לראשונה בכתב העת המצויר "Lumea ilustrată" (העולם המאויר), ביומון "מונקה" (Munca העבודה)ובכתב העת "Lumea nouă"(העולם החדש).
פרסם תרגומים לרומנית משירי היינה, לנאו, פטפי, כרמן סילבה,
שאמיסו, לאופולד יאקובי, ארנסט קלאר, לואי פינק ואחרים, כמו כן דברי פרוזה מאת לב טולסטוי, גובינו, וכו'.
א. טומה הצטיין בתרגומו של המחזה "טרטיף" מאת מולייר שהוצג בשנת 1919 בתיאטרון הלאומי בבוקרשט.
כמו כן ערך סדרת החוברות "לקטורה" (Lectura - המקראה) שכללה נובלות מספרות העולם.
היה פעיל בעיתונים בעלי מגמה סוציאליסטית שהתפרסמו במולדובה, כמו "אוונימנטול" (Evenimentul האירוע ) או "נואוטאטיה" (Noutatea ידיעה חדשה) ביאשי שבעריכת שטויירמן רודיון (1897) וכו'.
ככל הנראה פקד גם את הסלון הספרותי של מלכת רומניה, אליסאבטה, שכתבה בגרמנית תחת שם העט כרמן סילבה ותירגם משיריה לרומנית.
בהתחלה התקרב לזרם הסימבוליסטי ומבקרי ספרות (כמו פאול צ'רנאט) קראו לו "הענף הפרולטרי" שלו. זמן מה התכתב עם המשוררת אלנה פאראגו. בשנות ה-1910 הראשונות יצירות פרי עטו פורסמו גם בכתב העת הספרותי "ויאצה רומניאסקה" (Viaţa românească החיים ה רומניים). עבד גם כעורך של כתבי עת לילדים כמו המגזין "סטיאווה קופיאִילור" (Steaua copiilor כוכב הילדים) ו"אמיקול קופיאִילור" (Amicul copiilor ידיד הילדים)
טומה פרסם הרבה גם בעיתונים היהודים ברומניה - "אדם" (Adam), "לומיה אברייה" ("Lumea evree" - העולם היהודי), "פונטיה דה פילדש" (Puntea de fildeş - גשר השנהב) שירים בהשראה ציונית, שחלקם הוקראו בחגיגות ציוניות. מפורסם במיוחד היה שירו "ציון" (Sion), שהפך מעין המנון של הציונות הרומנית.
ציון, ציון - בכי של צער 
 המפעים - לראשונה 
 בבל, עם ערבי-נחל 
 קוננו את הקינה.
בבל ערבי הנחל 
 שוב אינן, אינן מכבר,
 אך שירה זו נעגמת 
 עוד אשמע בכל אתר
משורר אותה הרבי 
 על ספרים גחון, דמועים 
 ערגתו נוקבת אופק 
 אנחנו בוקעים ימים -
(קטע מתרגום לעברית מאת אליהו מייטוס)
השנים בין מלחמות העולם ובימי מלחמת העולם השנייה

המהדורה הראשונה של שיריו "שירים" (Poezii) פורסמה בשנת 1926 בהוצאה "קולטורה נציונאלה" (Cultura naţională התרבות הלאומית) במימון חברים ושותפים לעשייה. היצירות עוררו עניין רב ולמרות הסגנון המיושן שלהם, זכו לבקורת חיובית מצד מבקר הספרות המודרניסטי אאוג'ן לובינסקו ב"תולדות הספרות בת זמננו". לדבריו שירי א. טומה
"אופייניים לתקופה שלפני מלחמת העולם הראשונה. זוהי שירה של 'קונצפציה', שירה רציונליסטית, המציגה פתרונות דרמטיים של בעיות, מוסר השכל ופסיכולוגיזם, ולפעמים גם אנקדוטות פשוטות. שירה שהיא בלי ספק מצפונית, ישירה, אך לוקה בחסר מבחינת הרגישות והסיטוי".
מקום חשוב תפסו ביצירותיו השיריות ההזדהות עם סבל המעמד הנמוך, אך כתב גם שירי אהבה וטבע שהיו בעיני מבקר הספרות פומפיליו קונסטנטינסקו, מקוריים יותר. הקובץ זיכה את טומה בפרס "יון אליאדה רדולסקו" של האקדמיה הרומנית.
בשלב מסוים בחייו התקרב למחתרת הקומוניסטית. לפי עדות אשתו סידי, בשנים שבין מלחמות העולם היא ובעלה נתנו לפעמים מקלט לחברי המפלגה שהוצאה לחוץ לחוק. בנם, סורין טומה התחנך באידאולוגיה המרקסיסטית עוד בבית אביו ובימי מלחמת העולם השנייה נמלט לברית המועצות. הוא שב לרומניה בשנת 1944 בשורות הצבא הסובייטי והיה לעורך הראשי של ביטאון המפלגה הקומוניסטית, "סקנטייה" (Scânteia הניצוץ). אחרי הנהגת החוקים האנטישמיים ברומניה והעלייה לשלטון של המשטר הלאומי-לגיונרי, אלכסנדרו טומה סולק באוקטובר 1940 יחד עם שאר היהודים מאיגוד הסופרים הרומנים. בנובמבר 1942 נכלל, יחד עם אחיו,וירג'יליו, ברשימת הסופרים היהודים שנאסרו לפרסום ברומניה תחת משטר אנטונסקו.
התהילה בימי המשטר גאורגיו-דז'

דווקא בהגיעו לשנות השבעים לחייו, הוכרז על ידי המשטר הקומוניסטי שעלה זה עתה לשלטון לנציג הראשי של הספרות הפרולטרית ולמשורר הגדול ביותר בחיים. בספטמבר 1947 הוחזר לשורות איגוד הסופרים הרומנים שעבר טיהור מחבריו שנחשבו "פשיסטים".
במסגרת מערכת תעמולה תרבותית בהשראת המדיניות הסטליניסטית - ז'דנוביסטית בברית המועצות, בוצעו שינויים מרחיקי לכת בתחום הפצת הספרות והוראתה בבתי ספר ואוניברסיטאות. לפי הקו האידאולוגי של המפלגה הקומוניסטית בספרי הלימוד הוכנסו טקסטים חדורים רעיונות שנחשבו מתקדמים - למשל שירים פרי עטו של אלכסנדרו טומה, פרוזה קצרה מאת הסופר הקומוניסט המנוח אלכסנדרו סחיה, ויצירות חדשות בפרוזה שכתב ברוח המשטר החדש הסופר מיכאיל סדוביאנו. שלושת היוצרים המוזכרים הוכתרו כדמויות העיקריות של הספרות הרומנית במאה ה-20.
בדומה למגמה בברית המועצות הסטליניסטית מקומם המרכזי של טומה וסדוביאנו באיחוד החדש של הסופרים, וחגיגות ההוקרה סביב דמויותיהם לבשו אופי של פולחן אישיות, חיקוי במידה מסוימת של פולחן האישיות של מנהיגי המפלגה ובראשם גאורגה גאורגיו- דז'. באותם הימים הוענק לאלכסנדרו טומה גם פרס המדינה לשירה.
כמעט כל כתביו נאספו בקובץ אחד תחת הכותרת "שירת החיים" (Cîntul vieţii) עם מקדמה מאת המסאי הקומוניסטי יון ויטנר. הספר הופיע בשלוש מהדורות חוזרות בשנים 1950–1954 בתפוצת שיא של 15,000 עותקים, שהייתה יוצאת דופן באותה תקופה.
המדינה מימנה גם את תרגום הקובץ להונגרית (1955), רוסית (1956), גרמנית (1956) ואנגלית (1951).בנוסף פורסם קובץ של שירים מובחרים בשנת 1953. המהדורה המקורית שלו פורסמה ב-10,150 עותקים, ומהדורה שנייה ב"הוצאה לאור לנוער" (Editura tineretului) בשנת 1953 פורסמה ב-30,000 עותקים. הוצא לאור מחדש גם תרגומו ל"טרטיף" ובשנת 1956 פורסמו שוב שירי היינה בתרגומו.
נקודת שיא בקריירה של טומה היו חגיגות מלאות 75 שנה להולדתו ב-14 בפברואר 1950 במליאה של האקדמיה הרומנית. נאמו לכבודו יושב ראש האקדמיה, הביולוג טראיאן סבולסקו, מבקר והיסטוריון הספרות ג'ורג'ה קלינסקו והמשורר מיכאי בניוק. בהמשך הנוכחים שמעו את נאום חתן החגיגה. אחרי שהודה בנימה של הבקורת העצמית המקובלת, ברגעי ה"חולשה" מבעבר, הוא הדגיש את תפקידו בטיפוח ביד אמן של הצורות הספרותיות הפשוטות, הבהירות וההולמות את הריאליזם הסוציאליסטי והרומנטיזם המהפכני, וברוח הזמן הצטרך לסיים בדברי הלל לעמידתו האיתנה של סטלין מול האיום שבמירוץ החימוש הגרעיני.
התהילה בימי המשטר גאורגיו-דז' > שנותיו האחרונות

ההוקרות נמשכו לאורך שנות חייו האחרונות. בשנת 1951 הצייר ז'אן סטריאדי צייר את דיוקנו, שנחשב על ידי המבקרים לאחד הציורים הטובים ביותר של האמן. ב-1952 כמה משירי טומה פורסמו בקובץ "שירה חדשה ברפובליקה העממית הרומנית", לצד שירים מאת אנטול בקונסקי, מריה באנוש, דן דשליו, מיהו דרגומיר, אואג'ן פרונזה, שטפאן יורש, אאוג'ן ז'בליאנו, ורוניקה פורומבקו ועוד עשרים ארבעה משוררים.
בספר הלימוד לכיתה ז' הספרות הרומנית יוצגה על ידי 12 סופרים - לצד יוצרים הנחשבים קלאסיים כמו מיכאי אמינסקו, קאראג'אלה, אלכסנדרו ולחוצה, גריגורה אלכסנדרסקו, ג'ורג'ה קושבוק, וסילה אלכסנדרי, יון קריאנגה, ניקולאיה בלצ'סקו וסדוביאנו, נבחרו גם אלכסנדרו טומה, אלכסנדרו סחייה והמשורר-הפועל דומיטרו תאודור נקולוצה, רק בגלל השקפתם הפוליטית.
הטקסט שהוקדש לטומה היה פחות מזה שהוקדש לאמינסקו או סדוביאנו, אך היה שווה לקטעים על אודות קאראג'אלה ואלכסנדרי.
הספר הסתיים באנתולוגיה של סופרים מועדפים על ידי המשטר כמו בניוק, דשליו, ז'בליאנו, פורומבקו, אאורל בראנגה, מיכאיל דוידוגלו, פטרו דומיטריו וכו' ובסקירה של הספרות הסובייטית. באותה תקופה, בהרצאותיו באוניברסיטת בוקרשט, יון ויטנר העריך את טומה כ"משורר לאומי" לצידם של המשורר הפרולטרי נקולוצה, סחייה והסוצילאיסט קונסטנטין מילה.
באביב 1953 אחרי מות סטלין, נמנה טומה עם עשרת המחברים הרומנים הבולטים שתרמו מאמרים לזכר הרודן.
בשלהי חייו היה טומה מנהל ההוצאה הממלכתית לספרות ולאמנות ESPLA .בפסטיבל הנוער והסטודנטים שהתקיים בבוקרשט בשנת 1953 הקריאו עדיין שיריו. מאוחר יותר, בהתחלתה שנות ה-1960 נשאר מיוצג רק בספרי הלימוד לתלמידי כיתה א.
אלכסנדרו טומה נפטר בשנת 1954 בבוקרשט וגופתו נשרפה לפי בקשתו במשרפת "צ'נושה" בבוקרשט.
הערות שוליים

↑  לפעמים בספרים בעברית בישראל נכתב שמו "תומה" או "תומא"
↑  א.ב. יפה עמוד 169
↑  א.ב. יפה - עמוד 168
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007269075405171  PLWABN: 9810585753105606  ISNI: 0000 0000 6978 3040  LCCN: no2014118639  VIAF: 98262798   WorldCat (עם VIAF): 98262798
באריס (הוקי קרח)

לוגו מועדון באריס עד 2022.
מועדון ההוקי באריס, המכונה גם באריס אסטנהאו פשוט באריס, היא קבוצת הוקי קרח מקצוענית מהעיר אסטנה שבקזחסטן.
זהו אחד המועדונים הראשונים להשתתף בליגת ההוקי הקונטיננטלית (KHL). המועדון משחק בחטיבת צ'רנישב, החטיבה המזרחית. המועדון מארח את משחקי הבית בבאריס ארנה, מאז עונת 2015-2016. לפני 2015, המועדון אירח בארמון הספורט של קזחסטן במשך 14 עונות, החל משנת 2001.
היסטוריה

המועדון הוקם בשנת 1999. מתוך עשר עונות באליפות הארצית, באריס זכתה בשתי אליפויות בעונות 2007/08 ו-2008/09.
בשנת 2004, באריס התקבל למערך ליגות ההוקי קרח הרוסיות והצטרף לליגה השלישית בחשיבותה, הליגה הראשונה. ניצחון המועדון באליפות אורל-מערב סיביר בשנת 2007, הובילה להעפלתה לליגה הבכירה, השנייה בחשיבותה.
לאחר עונה אחת בליגה הבכירה, באריס צורפה לליגת ההוקי הקונטיננטלית, שאך הוקמה, בשנת 2008. בשנת 2013, באריס הצטרף למועדון הנשיאותי אסטנה, המהווה אוסף של מועדוני ספורט שנתמכים על ידי קרן עושר ממשלתית בשם Samruk-Kazyna. עם זאת, קזחסטן טמיר ז'ולי, חברת הרכבות הקזחית, עודנה נותנת החסות העיקרית של המועדון. הקבוצה משמשת בסיס לנבחרת קזחסטן בהוקי קרח.
פרסים וגביעים

אליפות קזחסטן
זכייה (2): 2007/08, 2008/09
סגנות (3): 1999/00, 2000/01, 2001/02
גביע קזחסטן
גמר (1): 2006
מקום שלישי (1): 2005
הליגה הראשונה — אזור אורל-מערב סיביר
זכייה (1): 2006/07
גמר (1): 2005/06
מקום שלישי (1): 2004/05
הערות שוליים

↑  Martin Merk (4 בספטמבר 2010). "Kapitan Kazakhstan". International Ice Hockey Federation (IIHF). ארכיון מ-2015-04-14. נבדק ב-23 במרץ 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Jeff Z. Klein (26 באוקטובר 2012). "5,800 Miles From New York, Ranger Finds Hockey and More". The New York Times. הניו יורק טיימס. אורכב מ-המקור ב-2015-04-14. נבדק ב-23 במרץ 2014. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Yerlan Zhanayev (24 בפברואר 2015). "Barys Astana Earns Playoffs Spot for Seventh Straight Season". The Astana Times. אורכב מ-המקור ב-30 באפריל 2015. נבדק ב-30 באפריל 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "KHL profile". Kontinental Hockey League. נבדק ב-18 ביולי 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Ilyas Omarov (4 ביולי 2013). "Astana Presidential Sports Club Launched". The Astana Times. אורכב מ-המקור ב-24 באפריל 2015. נבדק ב-31 באוקטובר 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "A. Koreshkov: "Barys" and national team of Kazakhstan are inseparable". Kazinform. 1 באפריל 2015. נבדק ב-3 באפריל 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
| ליגת ההוקי הקונטיננטלית> עונות KHL | ליגת ההוקי הקונטיננטלית> טורנירים נוספים | ליגת ההוקי הקונטיננטלית> נשיאי הליגה | ליגת ההוקי הקונטיננטלית> שונות | ליגת ההוקי הקונטיננטלית>  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  ← • 2008/2009 • 2009/2010 • 2010/2011 • 2011/2012 • 2012/2013 • 2013/2014 • 2014/2015 • 2015/2016 • 2016/2017 • 2017/2018 • 2018/2019 • 2019/2020 • 2020/2021 • 2021/2022 • 2022/2023  |  גביע גגארין • גביע היבשת • גביע לוקומוטיב • WHL • MHL • VHL • גביע חרלמוב • גביע האתגר • גביע הפדרציה • גביע פטרוב • גביע האלופות  |  אלכסנדר מדבדב • דמיטרי צ'רנישנקו • אלכסיי מורוזוב  |  פרסי ההוקי הרוסי • דראפט ה-KHL • ‏KHL נגד NHL • התרסקות טיסת שחקני לוקומוטיב יארוסלבל • משחק האולסטאר • יריבויות בליגת KHL  |  |  |
קבוצות בעונת ‏2023/24
| החטיבה המזרחית | החטיבה המזרחית | החטיבה המערבית | החטיבה המערבית |  |  |
| בית חרלמוב | בית צ'רנישב | בית בוברוב | בית טראסוב |  |  |
| רוסיהאבטומוביליסט יקטרינבורג | רוסיהסלבאט יולאייב אופה | רוסיהויטיאז מחוז מוסקבה | בלארוסדינמו מינסק |  |  |
| רוסיהאק בארס קאזאן | רוסיהאוונגרד אומסק | רוסיהסוצ'י | רוסיהדינמו מוסקבה |  |  |
| רוסיהטרקטור צ'ליאבינסק | רוסיהאמור חברובסק | רוסיהספרטק מוסקבה | רוסיהצסק"א מוסקבה |  |  |
| רוסיהנפטכימיק ניז'נקאמסק | קזחסטןבאריס נור-סולטן | רוסיהסק"א סנקט פטרבורג | רוסיהלוקומוטיב ירוסלבל |  |  |
| רוסיהמטאלורג מגניטוגורסק | הרפובליקה העממית של סין הכוכב האדום קונלון | רוסיהסברסטאל צ'רפובץ | רוסיה אדמירל ולדיווסטוק |  |  |
| רוסיהטורפדו ניז'ני נובגורוד | רוסיהסיביר נובוסיבירסק | לאדה טוליאטי |  |  |  |


קבוצות עבר
‏יוגרה • סלובן ברטיסלאבה • לב פופראד • דונבאס • אטלנט מיטישצ'י • דינמו ריגה • יוקריט הלסינקי • לב פראג   מדבצ'אק זגרב • מטאלורג נובוקוזנצק • אם.וה.דה • חימיק ווסקרסנסק
מדיניות אור השמש

מדיניות אור השמש (בהנגול: 햇볕 정책) היא הבסיס התאורטי למדיניות החוץ של קוריאה הדרומית כלפי קוריאה הצפונית. בשנת 2000 הוענק לנשיא קוריאה הדרומית, קים דה-ג'ונג פרס נובל לשלום על ייזום מדיניות אור השמש.
סקירה כללית

מדיניות אור השמש, שעוסקת ביחסי קוריאה הדרומית-קוריאה הצפונית, נוצרה על ידי קים דה-ג'ונג במטרה להדגיש את הניהול השקט של חלוקת חצי האי הקוריאני. בהיבטים רבים, מדיניות אור השמש מושווית לעיתים רבות למדיניות האוסטפוליטיק שהנהיג קנצלר גרמניה המערבית וילי ברנדט במהלך שנות ה-70 של המאה ה-20, בתקווה לשפר את היחסים של גרמניה המערבית עם גרמניה המזרחית, ברית המועצות, פולין ושאר מדינות הגוש הסובייטי. מדיניות זו שממשיכה עד היום, עומדת בניגוד גמור למדיניות שהונהגה כלפי קוריאה הצפונית לפני כן, שהתמקדה בהכלה.
המונח "מדיניות אור השמש" נלקח ממשלי איזופוס. באגדה השמש והרוח מתחרות זה בזה מי יסיר ראשון מעיל מאדם מסוים. הרוח נשבה בחוזקה, אך הגבר לפת את מעילו. השמש זרחה בחום, והאיש הסיר את מעילו על מנת ליהנות ממזג האוויר הנאה. מטרתה העיקרית של המדיניות היא לרכך את יחסה של קוריאה הצפונית לקוריאה הדרומית באמצעות עידוד האינטראקציה והסיוע הכלכלי.
עקרונות מנחים

ישנם שלושה עקרונות מנחים למדיניות אור השמש. ראשית, אין לקבל שום פרובוקציה חמושה מצד קוריאה הצפונית. שנית, קוריאה הדרומית לא תנסה לכבוש או לספח את קוריאה הצפונית בשום דרך. לבסוף, קוריאה הדרומית באופן פעיל קוראת לשיתוף פעולה בין הצדדים.
היבטים מרכזיים של המדיניות

מדיניות אור השמש מבוססת על האמונה שניתן להפחית את המתחים הצבאיים באמצעות מסגרות דו-צדדיות ורב-צדדיות.
האפקטיביות של המדיניות נחקרה לאורך השנים, ובמיוחד כאשר נושא התוכנית הגרעין של קוריאה הצפונית עלה לכותרות במהלך 2002. תומכי המדיניות, לעומת זאת, טוענים כי זה לא כישלון של מדיניות אור השמש, אלא תוצר של העמדה הקשוחה מצד הממשל האמריקאי.
קווים מנחים של המדיניות

יש לקיים דיאלוג בין דרום קוריאה לצפון קוריאה. הדיאלוג יבוצע באמצעות חילופי שליחים ברמה גבוהה.
קוריאה הדרומית תספק 3.2 מיליארד דולר לבניית שני כורים גרעיניים בקוריאה הצפונית (כ-75 אחוזים מהעלות של הקמתם).
יש להפריד בין פוליטיקה ועסקים. משמעות הדבר היא שהנהלים המשפטיים מופשטים וההגבלות על ההשקעות של קוריאה הדרומית בקוריאה הצפונית הוסרו.
סיוע הומניטרי בצורת מזון וסיוע חקלאי יינתן לקוריאה הצפונית. הדבר נועד לאפשר לסייע לקוריאה הצפונית בתקופה של מחסור חמור במזון.
יש לעודד מפגשים בין משפחות עם חברים בקוריאה הדרומית ובקוריאה הצפונית אשר הופרדו במקור כאשר חצי האי פוצל במהלך מלחמת קוריאה.
הערות שוליים

↑  Kim, Hyun-Key (2012). South Korea's Sunshine Policy, Reciprocity and Nationhood. pp. 99–111.
↑  "Korean families reunited after 60 years". BBC News. נבדק ב-2017-05-20.
↑  "Second Korean family reunion in North". BBC News (באנגלית בריטית). 2015-10-24. נבדק ב-2017-05-20.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLK: KSH2000013838
שארלוט קופר

על מגרש הטניס, נגד בלאנש בינגלי היליארד
שארלוט קופר סטרי (באנגלית: Charlotte Cooper Sterry; ‏ 22 בספטמבר 1870 – 10 באוקטובר 1966) הייתה טניסאית בריטית. אלופת וימבלדון חמש פעמים. האישה הראשונה שזכתה במדליית זהב במשחקים האולימיפיים בטניס, והאישה הראשונה שזכתה במדליית זהב אולימפית בתחרות אישית (בפריז 1900). בין השנים 1893 ל-1917 הופיעה בטורניר וימבלדון 21 פעמים.
תולדות חייה

נולדה באילינג. בהופעתה הראשונה בווימבלדון בשנת 1893 הגיעה לחצי הגמר והפסידה לבלאנש בינגלי. בשנת 1895 ניצחה לראשונה בגמר. בשנה שלאחר מכן הגנה על תארה מול אליס סימפסון פיקרינג. בשנת 1896 חוותה ירידה משמעותית בשמיעה והפכה חרשת. בין השנים 1897–1901 התחלק תואר אלופת וימבלדון לנשים בין קופר (1898, 1901) לבין בינגלי (1897, 1899, 1900). משחק הגמר של אליפות וימבלדון 1902 התנהל בין קופר למיוריאל רוב והגיע לתוצאה של 6–4, 11–13 לטובת רוב לפני שהופסק עקב גשם עז. המשחק שוחק מחדש למחרת מתחילתו ובסופו ניצחה רוב 7–5, 6–1. המשחק כלל 53 משחקונים. בשנת 1908, אם לשניים ובגיל 37 שנים ו-282 יום, זכתה בתואר האליפות האחרון שלה והיא הזוכה המבוגרת ביותר בטורניר. רצף ההופעות שלה בגמר, שמונה הופעות מאז 1900, החזיק עד 1990, עת נשבר על ידי מרטינה נברטילובה. בשנת 1912 הגיעה לגמר והפסידה ושנה לאחר מכן הפסידה בגמר הזוגות יחד עם דורותיאה דאגלס.
בגמר טניס הנשים האולימפי הראשון, שהתקיים באולימפיאדת פריז ביולי 1900 ניצחה את הטניסאית (Hélène Prévost) והייתה למנצחת האולימפית הראשונה בענף הטניס. באותה אולימפיאדה זכתה במדליית זהב נוספת בזוגות מעורבים יחד עם רג'ינלד דוהרטי. בשנת 1908, השתתפה באולימפיאדת לונדון בטורניר הטניס לנשים (אנ') והפסידה ליריבתה קייט גילו פנוויק (אנ') ברבע הגמר משום שפרשה.
בשנת 1901 נישאה לאלפרד סטרי וצירפה את שמו לשמה. בנוסף לאובדן שמיעתה איבדה קופר-סטרי בהמשך ימיה גם את ראייתה, אך נותרה פעילה. בשנת 1961, ימים לפני יום הולדתה ה-91 נכחה בפתיחת אליפות וימבלדון.
הישגים

בטורניר וימבלדון
הישגים > זכיות בגמר בודדות

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| שנה | יריבה בגמר | תוצאה |
| 1895 | הממלכה המאוחדת הלן ג'קסון אטקינס | 7–5, 8–6 |
| 1896 | הממלכה המאוחדת אליס סימפסון פיקרינג | 6–2, 6–3 |
| 1898 | הממלכה המאוחדת לואיזה מרטין | 6–4, 6–4 |
| 1901 | הממלכה המאוחדת בלאנש בינגלי היליארד | 6–2, 6–2 |
| 1908 | הממלכה המאוחדת אגנס מורטון | 6–4, 6–4 |
הישגים > הפסדים בגמר בודדות

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| שנה | יריבה בגמר | תוצאה |
| 1897 | הממלכה המאוחדת בלאנש בינגלי היליארד | 7–5, 5–7, 2–6 |
| 1899 | הממלכה המאוחדת בלאנש בינגלי היליארד | 2–6, 3–6 |
| 1900 | הממלכה המאוחדת בלאנש בינגלי היליארד | 6–4, 4–6, 4–6 |
| 1902 | הממלכה המאוחדת מיוריאל רוב | 5–7, 1–6 |
| 1904 | הממלכה המאוחדת דורותי דאגלס צ'יימברס | 0–6, 3–6 |
| 1912 | הממלכה המאוחדת את'ל תומפסון לרקומב | 3–6, 1–6 |
הישגים > הפסדים בגמר זוגות

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
| שנה | שותפה | יריבות בגמר | תוצאה |
| 1913 | הממלכה המאוחדת דורותי דאגלס צ'יימברס | הממלכה המאוחדת ויניפרד מק'נייר   הממלכה המאוחדת דורה בותבי | 4–6, 2–4 |
ראו גם

הלן דה פורטאלה - האישה הראשונה שהשתתפה במשחקים האולימפיים, והאישה הראשונה שזכתה במדליית זהב אולימפית.