stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
גביע אאודי
היסטוריה

הטורניר הראשון התקיים בשנת 2009 ביוזמת יצרנית הרכב אאודי, לציון 100 שנים להיווסדה. באיירן מינכן, המארחת, ניצחה את הטורניר לאחר שגברה במשחק הגמר על מנצ'סטר יונייטד בדו-קרב בעיטות הכרעה לאחר שהמשחק הסתיים ללא שערים בתום הזמן החוקי. הטורניר החליף את גביע פרנץ בקנבאואר שהתקיים בשנים 2007, 2008 ו-2010. הטורניר התקיים בפעם השנייה בשנת 2011 ובסיומו זכתה ברצלונה בגביע. באיירן מינכן שבה וזכתה בגביע בשני הטורנירים הבאים. בשנת 2017 סיימה באיירן את הטורניר במקום האחרון, בעוד אתלטיקו מדריד זכתה בגביע. בשנת 2019 זכתה בטורניר טוטנהאם הוטספר לאחר שגברה בגמר על באיירן מינכן בדו-קרב בעיטות הכרעה.
תוצאות

| שנה | מנצחת | תוצאה | סגנית | מקום שלישי | תוצאה | מקום רביעי |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2009 | גרמניה באיירן מינכן | 0–0 (7–6 פ) | אנגליה מנצ'סטר יונייטד | ארגנטינה בוקה ג'וניורס | 1–1 (4–3 פ) | איטליה מילאן |
| 2011 | ספרד ברצלונה | 2–0 | גרמניה באיירן מינכן | ברזיל אינטרנסיונל | 2–2 (2–0 פ) | איטליה מילאן |
| 2013 | גרמניה באיירן מינכן | 2–1 | אנגליה מנצ'סטר סיטי | איטליה מילאן | 1–0 | ברזיל סאו פאולו |
| 2015 | גרמניה באיירן מינכן | 1–0 | ספרד ריאל מדריד | אנגליה טוטנהאם הוטספר | 2–0 | איטליה מילאן |
| 2017 | ספרד אתלטיקו מדריד | 1–1 (5–4 פ) | אנגליה ליברפול | איטליה נאפולי | 2–0 | גרמניה באיירן מינכן |
| 2019 | אנגליה טוטנהאם הוטספר | 2–2 (6–5 פ) | גרמניה באיירן מינכן | ספרד ריאל מדריד | 5–3 | טורקיה פנרבחצ'ה |
מלך השערים

| מקום | שחקן | קבוצה | שערים |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 | גרמניה תומאס מילר | גרמניה באיירן מינכן | 6 |
| 2 | צרפת כרים בנזמה | ספרד ריאל מדריד | 3 |
| 2 | ספרד טיאגו אלקנטרה | ספרד ברצלונה | 3 |
| 4 | ברזיל לינדרו דמאיו | ברזיל אינטרנסיונל | 2 |
| 4 | בוסניה והרצגובינה אדין דז'קו | אנגליה מנצ'סטר סיטי | 2 |
| 4 | איטליה סטפן אל שעראווי | איטליה מילאן | 2 |
| 4 | שוודיה זלאטן איברהימוביץ' | איטליה מילאן | 2 |
| 4 | פולין רוברט לבנדובסקי | גרמניה באיירן מינכן | 2 |
| 4 | קרואטיה מריו מנדז'וקיץ' | גרמניה באיירן מינכן | 2 |
הערות שוליים

↑  תואר ראשון: באיירן מינכן זכתה בגביע אאודי, באתר ONE‏, 30 ביולי 2009
↑  בארסה זכתה בגביע אאודי עם 0:2 על באיירן מינכן, באתר ONE‏, 27 ביולי 2011
↑  באיירן מינכן זכתה בגביע אאודי אחרי 1:2 על סיטי, באתר ONE‏, 1 באוגוסט 2013
↑  צפו: באיירן זכתה בגביע אאודי עם 0:1 על ריאל, באתר ערוץ הספורט, 6 באוגוסט 2015
ג'ון פרי

ג'ון ר. פרי (באנגלית: John R. Perry; נולד ב-16 בינואר 1943) הוא פרופסור לפילוסופיה באוניברסיטת סטנפורד. הוא מוכר בזכות מחקריו הנודעים בפילוסופיה, בתחומי הלוגיקה, פילוסופיה של הלשון, מטאפיזיקה ופילוסופיה של הנפש.
ביוגרפיה

פרי נולד בלינקולן, נברסקה ב-16 בינואר 1943. קיבל תואר ראשון בפילוסופיה ממכללת דואיין שבנברסקה ב-1964, ודוקטורט מאוניברסיטת קורנל ב-1968. הוא קיבל את פרס ז'אן ניקו לשנת 1999, והוא חבר באקדמיה הנורווגית למדעים וללשון.
בנוסף לעבודתו כפרופסור הוא מגיש (משנת 2004) יחד עם קנת' טיילור, תוכנית רדיו בשם "Philosophy Talk" ("שיחת פילוסופיה", או "דיבור פילוסופי"), שהמוטו שלה הוא: "התוכנית שמפקפקת בהכל - חוץ מהאינטליגנציה שלכם". כמו כן הוא ראש מכון מחקר עצמאי שהקים.
עבודתו

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
עבודתו > זכייה באיג נובל

בשנת 1995, פרסם פרי מאמר הומוריסטי הנקרא "מבנה הדחיינות" ("Structured Procrastination"), בו נקבע:
כדי להיות דחיין מוצלח, עליך לעסוק במשהו חשוב, כדי להמנע מלעשות משהו חשוב אף יותר.
על מאמר זה, זכה פרי בפרס איג נובל לספרות בשנת 2011.
הערות שוליים

↑  http://www.structuredprocrastination.com/
↑  http://chronicle.com/article/10-Ig-Nobels-Awarded-/129224/
דגל אלבמה

| --- | --- |

 סוג הדגל:   דגל מדיני ואזרחי
 קבלת מעמד רשמי:  16 בפברואר 1895
 מוטיבים עיצוביים:  סאלטייר אדום על רקע לבן
דגל מדינת אלבמה  הוא דגל המורכב  מצלב אנדראס הקדוש בצבע אדום על רקע מלבני לבן. הקווים האדומים היוצרים את צורת הצלב נדרשים להיות ברוחב של 15 סנטימטרים לפחות.
הדגל אומץ ב-16 בפברואר 1895. מקובל לטעון שהדגל אומץ בגלל דמיונו לדגל המערכה של הקונפדרציה, למרות שדגל הקונפדרציה היה רבוע ודגל אלבמה הוא לרוב מלבני ולא ריבועי.
דגל כמעט זהה לזה של אלבמה שימש בעבר את אירלנד וכונה דגל פטריק הקדוש. דגל מדינת פלורידה דומה גם הוא לדגל אלבמה, אולם מכיל בתוכו גם את סמל פלורידה. דגל סקוטלנד דומה בצורתו לדגל אלבמה, אך משתמש בצבעים שונים.
דגל זהה נוסף לזה של אלבמה הוא דגל הקוד הבינלאומי "V" (או בשמו Victor) המסמל: "אני זקוק לעזרה". בדגלי הקוד הרוסי הדגל משמש כדגל הקוד Ю (או בשמו Юла).
דגל הסימון V המסמל קריאה לעזרה.
גביע אוקיאניה לאומות 2004

| --- | --- |
 מארחת:  אוסטרליה אוסטרליה
 תקופת התחרות:  29 במאי 2004 – 12 באוקטובר 2004 (137 ימים)
 מספר משתתפות:  6
 הזוכה:   אוסטרליה
 מספר משחקים:  17
 מספר שערים:  69 (4.06 בממוצע למשחק)
 מספר צופים:  71,561 (4,209 בממוצע למשחק)
 מלך השערים:  אוסטרליה טים קייהיל   ניו זילנד ווהן קובני (6 שערים)
 → 20022008 ←
 
גביע אוקיאניה לאומות 2004 היה הטורניר השביעי של גביע אוקיאניה לאומות. הגמר, בהשתתפותן של שש נבחרות, נערך בעיר אדלייד שבאוסטרליה. שתי המדורגות ראשונות בסיום שלב הבתים נפגשו בשלב הגמר במתכונת בית-חוץ, בסיומו הוכרזה המנצחת בטורניר, שזכתה בתואר ובזכות לייצג את התאחדות אוקיאניה בגביע הקונפדרציות 2005.
שלב המוקדמות ובית הגמר הטורניר שימש בנוסף כשלב במוקדמות מונדיאל 2006, כאשר שתי המובילות בתום שלב בית הגמר נפגשו לצמד משחקים במתכונת בית-חוץ (בנפרד מצמד משחקי גמר הטורניר), כאשר המנצחת בסיכום המפגשים מעפילה לפלייאוף הביניבשתי ולמאבק מול נציגת קונמבול על הכרטיס למונדיאל 2006.
פורמט

הטורניר החל בסיבוב המוקדמות הראשון, המשותף למוקדמות הטורניר ולמוקדמות מונדיאל 2006, ובו השתתפו עשר נבחרות שחולקו לשני בתים. בתום סיבוב משחקים אחד העפילו שתי הראשונות מכל בית לשלב בית הגמר. הסיבוב שוחק בחציו הראשון של חודש מאי 2004.
אל שלב בית הגמר הצטרפו לטורניר נבחרות אוסטרליה וניו זילנד, שהעפילו אוטומטית. בשלב זה נפגשו הנבחרות ביניהן בסיבוב אחד, שנערך כולו בשני אצטדיונים שונים בעיר אדלייד שבאוסטרליה. הסיבוב שוחק בסוף חודש מאי ובתחילת חודש יוני 2004.
שתי הנבחרות שסיימו במקומות הראשונים, הבטיחו לעצמן העפלה לגמר הטורניר וכן לדו-קרב על הכרטיס לפלייאוף הביניבשתי של מוקדמות המונדיאל. באוקטובר 2004, כחודש לאחר צמד משחקי הפלייאוף היבשתי, נפגשו שתי מובילות הבית לשלב הגמר של הטורניר במתכונת בית-חוץ.
מוקדמות

משחקי בית א' התקיימו בהוניארה שבאיי שלמה. הנבחרת המארחת סיימה בראש הבית, טהיטי הצטרפה אליה מהמקום השני.
משחקי בית ב' התקיימו באפיה שבסמואה. ונואטו סיימה בראש הבית, פיג'י הצטרפה אליה מהמקום השני.
בית הגמר

| נבחרת | נקודות | משחקים | ניצחונות | תיקו | הפסדים | שערים> זכות | שערים> חובה | שערים> הפרש |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  אוסטרליה | 13 | 5 | 4 | 1 | 0 | 21 | 3 | 18 |
|  איי שלמה | 10 | 5 | 3 | 1 | 1 | 9 | 6 | 3 |
|  ניו זילנד | 9 | 5 | 3 | 0 | 2 | 17 | 5 | 12 |
|  פיג'י | 4 | 5 | 1 | 1 | 3 | 3 | 10 | -7 |
|  טהיטי | 4 | 5 | 1 | 1 | 3 | 2 | 24 | -22 |
|  ונואטו | 3 | 5 | 1 | 0 | 4 | 5 | 9 | -4 |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  ונואטו | 0 – 1 | איי שלמה   |
|  טהיטי | 0 – 0 | פיג'י   |
|  אוסטרליה | 1 – 0 | ניו זילנד   |
|  ניו זילנד | 3 – 0 | איי שלמה   |
|  אוסטרליה | 9 – 0 | טהיטי   |
|  פיג'י | 1 – 0 | ונואטו   |
|  אוסטרליה | 6 – 1 | פיג'י   |
|  טהיטי | 0 – 4 | איי שלמה   |
|  ונואטו | 4 – 2 | ניו זילנד   |
|  ניו זילנד | 10 – 0 | טהיטי   |
|  פיג'י | 1 – 2 | איי שלמה   |
|  ונואטו | 0 – 3 | אוסטרליה   |
|  טהיטי | 2 – 1 | ונואטו   |
|  פיג'י | 0 – 2 | ניו זילנד   |
|  איי שלמה | 2 – 2 | אוסטרליה   |
גמר

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 9 באוקטובר 2004 |  איי שלמה | 1–5 |  אוסטרליה | אצטדיון לוסון טאמה, הוניארה, איי שלמה צופים: 21,000 שיפוט: ניו זילנד פיטר אולירי |
| 9 באוקטובר 2004 | בטראם סורי  60' |  | יוסיפ סקוקו  5', 28'   אנטה מיליצ'יץ'  19'   ברט אמרטון  43'   אחמד אלריך  79' | אצטדיון לוסון טאמה, הוניארה, איי שלמה צופים: 21,000 שיפוט: ניו זילנד פיטר אולירי |
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 12 באוקטובר 2004 |  אוסטרליה | 6–0 |  איי שלמה | אצטדיון הכדורגל סידני, סידני, אוסטרליה צופים: 19,208 שיפוט: פיג'י לאון רקארוי |
| 12 באוקטובר 2004 | אנטה מיליצ'יץ'  5'   הארי קיואל  8'   טוני וידמאר  60'   ארצ'י תומפסון  79'   אחמד אלריך  82'   ברט אמרטון  89' |  |  | אצטדיון הכדורגל סידני, סידני, אוסטרליה צופים: 19,208 שיפוט: פיג'י לאון רקארוי |
אוסטרליה זכתה בתואר עם ניצחון 1–11 בסיכום המפגשים. הייתה זו זכייתה הרביעית בהשתתפותה האחרונה בטורניר, בטרם עברה להשתייך לקונפדרציית הכדורגל של אסיה.
כחודש לפני גמר הטורניר, ניצחה אוסטרליה 1–9 בסיכום שני מפגשים את איי שלמה והעפילה לפלייאוף הביניבשתי של מוקדמות המונדיאל. אוסטרליה גברה בפלייאוף על אורוגוואי וחזרה למונדיאל לראשונה מאז 1974. כמו כן, ייצגה אוסטרליה את אוקיאניה בגביע הקונפדרציות 2005, שם הודחה בתום שלב הבתים.
ג'וזף סטילוול

| --- | --- |

 לידה:  19 במרץ 1883 פלטקה, פלורידה, ארצות הברית ארצות הברית
 פטירה:  12 באוקטובר 1946 (בגיל 63) סן פרנסיסקו, קליפורניה, ארצות הברית ארצות הברית
 מקום קבורה:  בית הקברות וסט פוינט 
 מדינה:  ארצות הברית 
 כינוי:  "ג'ו חומץ", "דוד ג'ו"
 השכלה:  המכללה לפיקוד ומטה של צבא ארצות הברית  האקדמיה הצבאית של ארצות הברית  Yonkers High School 
 צאצאים:  Joseph Warren Stilwell, Jr. 
 השתייכות:  הצבא האמריקני צבא ארצות הברית
 תקופת הפעילות:  1904–1946 (כ־42 שנים)
 דרגה:   גנרל
 תפקידים בשירות
 מפקד הדיוויזיה ה-7 מפקד הקורפוס ה-3 מפקד זירת סין בורמה הודו מפקד אזור הלחימה הצפוני מפקד כוחות הקרקע של הצבא מפקד הארמייה העשירית מפקד הארמייה השישית
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם הראשונה  החזית המערבית  קרב סן-מייל מלחמת העולם השנייה
 עיטורים
 סדרת האמריקאים הדגולים (2000)  כוכב הארד  לגיון הכבוד  לגיון ההצטיינות של ארצות הברית בדרגת לגיונר  מדליית הניצחון במלחמת העולם השנייה 
 
גנרל ג'וזף וורן סטילוול (באנגלית: Joseph Warren Stilwell;‏ 19 במרץ 1883 – 12 באוקטובר 1946) היה גנרל בצבא ארצות הברית וידוע בעיקר בזכות שירותו בסין ובבורמה במהלך מלחמת העולם השנייה. הבוז שרחש למדי הצבא הרשמיים, דאגתו לחייל הפשוט ואישיותו הארסית הקנו לו את הכינויים "דוד ג'ו" ו"ג'ו חומץ."
ביוגרפיה > ראשית חייו

סטילוול נולד בעיר פּלָאטְקָה שבפלורידה ב-19 במרץ 1883 לד"ר בנג'מין סטילוול ומרי פין. סטילוול היה דור שמיני למתיישבים אנגלים שהגיעו לאמריקה ב-1638 ונשארו בניו יורק עד הולדתו של אביו. סטילוול, שאת שמו קיבל מידיד המשפחה ונקרא על ידי בני משפחתו בשמו האמצעי וורן, גדל בניו יורק תחת מרותו הקפדנית של אביו, ששם דגש רב על דת. מאוחר יותר הודה סטילוול שבצעירותו פיתח אינסטינקטים פליליים מכיוון שאולץ ללכת לכנסייה בימי ראשון, ולאחר שראה כמה מועט הטוב שמביאות הדתות בעולם החליט להתנער מהן כליל ולסמוך על השכל הישר.
אופיו המרדני גרם לסטילוול לבעיות משמעת בצעירותו, בעיקר לאחר סיום לימודיו בתיכון יונקרס. בעת לימודיו הפגין סטילוול רמה גבוהה בכל המקצועות, שימש קוורטרבק של קבוצת הפוטבול ואף התחרה באתלטיקה. משסיים את התיכון בגיל 16 החליט אביו כי הוא צעיר מכדי ללכת לאוניברסיטה, ועל כן המשיך סטילוול לשנה נוספת באותו תיכון. בשנה זו הקימו סטילוול וחבריו קבוצה שנקראה "ארבעת הגדולים" (Big Four), ועיסוקם העיקרי היה משחקי קלפים. בעת מסיבת הסיום של מחזור הבוגרים בשנת 1900 פרצו סטילוול וחבריו לאולם הנשפים וגנבו את הקינוחים, פעולה שבמהלכה נחבט מנהל בית הספר. תקרית זו גררה את סילוקו מבית הספר, וסטילוול, שסיים את לימודיו שנה קודם, נשלח בידי אביו לאקדמיה הצבאית הלאומית של ארצות הברית בווסט פוינט במקום להמשיך את לימודיו באוניברסיטת ייל, כפי שתכנן אביו תחילה.
על אף שאיחר את מועד הגשת המועמדות לאקדמיה, הצליח סטילוול להתקבל משום שהשתמש בקשריו המשפחתיים שהיו קרובים לנשיא ויליאם מקינלי. באקדמיה בלט סטילוול בכישרונו לשפות, וסיים את השנה השנייה במקום הראשון בכיתתו בצרפתית. גם באקדמיה, כמו בתיכון, היה סטילוול פעיל בתחום הספורטיבי ולזכותו נזקפה החדרת משחק הכדורסל לאקדמיה. בנוסף שימש סטילוול קפטן של נבחרת ריצת השטח ואף היה חלק מקבוצת הפוטבול של האקדמיה. סטילוול סיים את לימודיו באקדמיה הצבאית בשנת 1904, במקום 32 מתוך 124 צוערים.
ביוגרפיה > קריירה צבאית

בהמשך לימד סטילוול בווסט פוינט, המשיך במסלול מתקדם בחיל הרגלים ואף למד במכללת הפיקוד והמטה הכללי. במהלך מלחמת העולם הראשונה שימש סטילוול כקצין מודיעין של הגיס הרביעי וסייע לתכנן את המתקפה בסן-מייל. עבור שירותו בצרפת הוענק לסטילוול עיטור השירות למופת של צבא ארצות הברית.
בתום המלחמה שב סטילוול לארצות הברית ונכנס לפורט בנינג - מרכז חיל הרגלים של הצבא - שם שימש ראש הענף הטקטי. בעת שירותו שם דבק בו כינויו המפורסם "ג'ו חומץ". סטילוול היה ידוע בביקורת הקשה שהטיח בפיקודיו בדבר ביצועיהם באימונים, ואחד מהם, שהיה מטרה לביקורת שכזו, צייר קריקטורה של סטילוול מגיח מתוך בקבוק חומץ. לאחר שראה את הציור תלוי על לוח מודעות בבסיס התרשם סטילוול, שמר לעצמו את המקור והכין עותקים שאותם הפיץ בין חבריו.
בין שתי מלחמות העולם ערך סטילוול שלושה סבבי שירות בסין, במהלכם למד לדבר סינית באופן שוטף, ושימש נספח צבאי בצירות האמריקאית בבייג'ינג (באותה עת - בייפינג) בין השנים 1935 ו-1939. בשנים 1939 ו-1940 שירת סטילוול בדיוויזיה ה-2, וב-1940 ו-1941 קיבל את הפיקוד על הדיוויזיה ה-7 בפורט אורד שבקליפורניה. בעת שירותו בפורט אורד זכה סטילוול לכינוי "דוד ג'ו" בשל סגנון המנהיגות שלו ששם דגש על דאגתו לחייל הפשוט וסלידתו מטקסים וגינונים. בזכות ביצועיה של הדיוויזיה השביעית קיבל סטילוול את הפיקוד על הקורפוס ה-3 ב-30 ביוני 1940.
מעט לפני כניסתה של ארצות הברית למלחמת העולם השנייה התבלט סטילוול בתור מפקד הגיס הטוב ביותר בצבא ארצות הברית, ונבחר לתכנן ולפקד על הפעולה ההתקפית הראשונה של בעלות הברית בצפון אפריקה. אך כשהכריז גנרליסימו צ'יאנג קאי שק כי סין תחתום על הסכם שלום נפרד עם יפן אם לא תזכה לסיוע אמריקאי הכירה ממשלת ארצות הברית בצורך לשלוח לשם קצין קישור בכיר. הסיבה לכך היא שארצות הברית חששה משלום סיני-יפני משום ששלום כזה היה משחרר חיילים יפנים רבים מהלחימה בסין עצמה לטובת פעולות באזורים אחרים באסיה. בנוסף ראתה ארצות הברית בסין בסיס חשוב לפעולות עתידיות כנגד האימפריה היפנית. לתפקיד קצין הקישור בחרו הנשיא פרנקלין רוזוולט וראש המטה הכללי ג'ורג' מרשל בסטילוול, למורת רוחו. התפקידים והמטלות שהוטלו על סטילוול כללו מינוי לראש המטה של צ'יאנג, פיקוד על זירת סין בורמה הודו, פיקוח על תוכנית השאל-החכר בסין, מינוי לסגן מפקד פיקוד דרום-מזרח אסיה בשלב מאוחר יותר ונציג ארצות הברית בכל מועצת מלחמה של בעלות הברית. עם זאת, על אף מעמדו בסין, נתקל סטילוול בקשיים ונכנס לעימותים בדבר השאל-החכר ושחיתות פוליטית בסין.
ביוגרפיה > בורמה > מחלוקת עם צ'יאנג ובעלות הברית

לאחר שעזב סטילוול את הכוחות הסינים עליהם קיבל פיקוד רשמי (על אף שגנרלים סינים הודו לאחר מכן שהחשיבו את סטילוול בתור יועץ, ולעיתים קיבלו פקודות ישירות מצ'יאנג) ונמלט מבורמה ב-1942, ראה בכך צ'יאנג נטישה של הארמייה הטובה ביותר שלו ללא פקודה והטיל ספק בכושר השיפוט ויכולותיו הפיקודיות של סטילוול. צ'יאנג אף זעם על שליטתו המוחלטת של סטילוול באספקת השאל-החכר לסין, אך במקום להתעמת ישירות עם סטילוול, או להבהיר את עמדתו בנושא לרוזוולט ומרשל כשאלה ביקשו את חוות דעתו על תפקודו של סטילוול לאחר נפילת בורמה, הדגיש צ'יאנג כי יש לו אמון וביטחון מלא בגנרל, ובה בעת הוא ביטל פקודות ליחידות סיניות שהוציא סטילוול במסגרת תפקידו כראש מטה. סטילוול, שהתמלא זעם על כך, החל לכנות את צ'יאנג "בוטן" בדיווחיו לוושינגטון, בעוד צ'יאנג הלין באוזני הנציגים האמריקאים בסין על פזיזותו של סטילוול, על חוסר הציות שלו, על גאוותו ועל הבוז שהפגין בפומבי.
סטילוול הפציר בצ'יאנג ובבריטים להתחיל במהלכים לכיבושה מחדש של בורמה, אך צ'יאנג דרש כמויות אדירות של אספקה בתמורה ליישום מהלך התקפי, והבריטים סירבו לספק סיוע בשל אסטרטגיית "אירופה תחילה" של וינסטון צ'רצ'יל. בסופו של דבר התלונן סטילוול באוזני רוזוולט כי צ'יאנג אוגר את הציוד האמריקאי המגיע לסין מפני שהוא מעוניין להכשיר את הצבא הסיני הלאומני להילחם נגד הקומוניסטים של מאו דזה-דונג לאחר שתסתיים המלחמה נגד היפנים.
סטילוול אף התעמת תכופות עם פילדמרשל ארצ'יבלד וייוול, מפקד הכללי של הכוחות האמריקנים-בריטים-הולנדים-אוסטרלים בדרום-מזרח אסיה, והשתכנע כי הבריטים מעוניינים בהגנת מושבותיהם יותר מאשר הם מעוניינים בסיוע לסינים כנגד היפנים. כתוצאה מריבים ועימותים בלתי פוסקים בין הבריטים, האמריקאים והסינים, וחוסר תכנון אסטרטגי ברור בזירת סין בורמה הודו, החליטו ראשי המטות המשולבים באוגוסט 1943 לפצל את הפיקוד על הזירה לזירות נפרדות לסין ולדרום-מזרח אסיה.
סטילוול זעם בנוסף על השחיתות שפשתה במשטרו של צ'יאנג. ביומנו, בו כתב תכופות, תיאר סטילוול את השחיתות ואף ציין את סכום הכסף שהשקיעה ארצות הברית בצ'יאנג ובממשלתו. בסופו של דבר התחזקה אמונתו של סטילוול בשחיתותו של צ'יאנג עד שניסה לעצור את הסיוע האמריקאי לסין לחלוטין.
ביוגרפיה > בורמה > המתקפה על מייטקיינה ותוצאותיה

עם הקמת פיקוד דרום-מזרח אסיה באוגוסט 1943 מונה סטילוול להיות סגנו של תת-אדמירל לורד לואי מאונטבאטן, תוך שהוא ממשיך להחזיק בפיקוד הכוחות האמריקאיים בזירה וכראש המטה של צ'יאנג. הוא ניצל את תפקידיו הרבים, שהציבו כוחות של בעלות הברית ושל סין תחת פיקודו, על מנת להתחיל בהכנות לתקיפה בצפון בורמה. סטילוול נטל שליטה ישירה על הכוחות בחזית, וב-21 בדצמבר 1943 פתח במתקפה בצפון בורמה, כשיעדו העיקרי הוא העיר מייטקיינה. בו בזמן הורה סטילוול ליחידת הפשיטה 5307, בפיקוד גנרל פרנק מריל, להתחיל במשימות חדירה ארוכות-טווח בג'ונגלים של בורמה, אל מעבר הקווים היפנים, על בסיס פעולותיהם של הצ'ינדיטים של וינגייט. בפברואר 1944 נכנסו שלושה גדודים של פושטים לבורמה.
סטילוול פתח בהתקפה האחרונה על מייטקיינה באפריל 1944. כסיוע למהלך זה, נדרשו הפושטים של מריל לאגף את העיר תוך מסע של 104 ק"מ בתוך הג'ונגל. מכיוון שהחלה במשימתם בפברואר, היו בשלב זה הפושטים מותשים וסבלו מאבדות וממחלות, ובעיקרן דיזנטריה. בשלב זה החלו הפושטים לפקפק במחויבותו של סטילוול לבריאותם, שכן על אף הקרבותיהם לא נראה שסטילוול מודאג לאבדותיהם ואף דחה הצעות להענקת עיטורים אישיים למצטיינים בקרב. בקשות למנוחה ולהחלפה, שהובטחו תחילה, נענו בשלילה.
ב-17 במאי תקפו הפושטים את שדה התעופה של מייטקיינה בתאום עם שני רגימנטים סיניים ומספר כלי ארטילריה. השדה נכבש במהירות, אך על העיירה, שדיווחי המודיעין של סטילוול הראו שההגנה עליה קלה, הגן חיל מצב יפני גדול ומצויד, שהמשיך לקבל תגבורות במהלך הקרב. התקפה ראשונית של שני הרגימנטים הסינים הסתיימה בנסיגה תוך ספיגת אבדות רבות. הפושטים חסרו כוח אדם שיאפשר להם להשתלט על העיירה, ועד שהגיעה תגבורת סינית נוספת מנו המגינים היפניים כ-3,000–4,000 חיילים.
במהלך המצור על מייטקיינה, שהתרחש בשיא עונת המונסון, המליצו סגנו של מריל וקציני הרפואה של הפושטים על פינוי דחוף של הכוח ונסוגו מהעיירה על מנת לאפשר לחיילים מנוחה והתאוששות. על אף שביקר אישית בחזית מייטקיינה, דחה סטילוול את בקשת הנסיגה. לאחר מכן הורה לצוות הרפואי להפסיק לשלוח לעורף את החיילים החולים, ובמקום להשתמש בתרופות על מנת להוריד את חומם ולהחזירם לקרב. המורל בקרב הפושטים היה נמוך ביותר והם ראו בסטילוול אחראי למצבם, עד כדי כך שהיו פושטים שחשבו להתנקש בחייו.
בזמן המצור הייתה ההגנה היפנית קשוחה, ולעיתים קרובות נלחמו היפנים עד החייל האחרון. כתוצאה מכך נפלה מייטקיינה רק ב-4 באוגוסט 1944, ורק לאחר שסטילוול נאלץ לשלוח לקרב אלפי חיילים סיניים. מכל מקום, סטילוול היה מרוצה בסופו של דבר מהשגת המטרה. מאוחר יותר תלה סטילוול את האשמה על התארכות המצור בכוחות הצ'ינדיטים הבריטים, שלא הגיבו לפקודותיו לנוע צפונה על מנת לסייע לכוחות הצרים, זאת על אף שהצ'ינדיטים בעצמם ספגו אבדות רבות וסבלו ממחלות ומתשישות בזמן שנלחמו ביפנים בג'ונגלים של בורמה. סטילוול אף לא יידע את בעלי בריתו הבריטים בדבר פעילות כוחותיו ולא תיאם את המתקפה על מייטקיינה עם גנרל ויליאם סלים, מפקד "גיס בורמה" הבריטי.
ביוגרפיה > עימות עם שנו

אחד העימותים הבולטים ביותר בזמן המלחמה היה בין סטילוול לגנרל קלייר שנו, לשעבר מפקד טייסת הנמרים המעופפים, טייסת אמריקאית בסין, וכעת מפקד חיל האוויר ה-14 של ארצות הברית. כיועץ לחיל האוויר הסיני, הציע שנו ב-1943 מתקפה אווירית נגד היפנים מבסיסי אוויר קדמיים. סטילוול, לעומתו, טען שמתקפה אווירית אינה אפשרית כל עוד אין בסיסי אוויר המוגנים על ידי כוח רגלים גדול. סטילוול טען בנוסף שאת האספקה שדרש שנו לכוחות האוויר שלו יש להפנות ראשית למאמצים לכיבוש צפון בורמה.
צ'יאנג דחה את הצעתו של סטילוול וכך גם הבריטים, שידעו כי אינם מסוגלים לפתוח במתקפה בצפון בורמה עם האספקה שהייתה ברשותם ב-1943. במהלך הקיץ של אותה שנה עמלה מפקדתו של סטילוול על הכנת תוכנית תקיפה בצפון בורמה שתיערך על ידי ארמייה סינית, זאת על אף התעקשותו של צ'יאנג לתמוך בהצעתו של שנו. סטילוול האמין שלאחר פתיחת נתיב יבשתי מצפון בורמה לסין באמצעות מתקפה קרקעית יעלה בידו לחמש ולאמן 30 דיוויזיות סיניות נוספות. חלק מהכוחות הסינים יישלחו להודו, שם רצה להקים סטילוול שתיים או שלוש דיוויזיות נוספות. באותו זמן נותרה תוכנית זו בשלב התאורטי בלבד שכן קצב העברת האספקה לסין מעל "הדבשת" נותר איטי ובקושי הספיק לפעולות האוויריות של שנו, ובוודאי שלא הספיק לחימוש ארמייה שלמה.
ב-1944 פתחו היפנים במתקפת-נגד משלהם, שנקראה מבצע איצ'י-גו. היפנים כבשו במהירות את בסיסי האוויר הקדמיים של שנו והוכיחו כי סטילוול צדק. אך בשלב זה עלה קצב אספקת הציוד מעל "הדבשת" מדי חודש, לכן לא ראה שנו צורך במתקפה קרקעית שתפתח נתיב אספקה יבשתי בצפון בורמה. הפעם, מצוידים בציוד צבאי חדש ובחיילים נוספים, צידדו הבריטים בטיעוניו של סטילוול מפני שחששו מפני פריצה יפנית לתוך הודו.
בסוף 1944 החלה המתקפה המיוחלת של בעלות הברית בצפון בורמה. כוחות סינים לאומניים בפיקודו של גנרל ווי לי-הואנג פתחו במתקפה בדרום הגזרה, בעוד שכוחות בעלות הברית בפיקודו של סטילוול תקפו בצפונה, ושני הכוחות נפגשו ב-21 בינואר 1945. האסטרטגיה שבה נקט סטילוול נותרה כשהייתה: פתיחת נתיב אספקה יבשתי מהודו לסין, שיאפשר את ציוד הדיוויזיות הסיניות בדרום סין כך שיוכלו להילחם ביפנים. דרך זו, שעתידה להיקרא דרך לדו, תחבר בין לדו, באזור אסאם שבצפון-מזרח הודו, לבין מחוז יונאן שבדרום-מערב סין. על פי הערכותיו של אגף התכנון של סטילוול תסייע הדרך החדשה בהעברת כ-65,000 טונות אספקה מדי חודש, ובכך תעבור באופן ניכר את יעילותה של "הדבשת." שנו הטיל ספק במספרים אלה וטען שדרך כה ארוכה, שתעבור דרך הרים וג'ונגלים, לא תשתווה ליעילות מטוסי התובלה שטסו מעל "הדבשת." בנוסף, ההתקדמות בסלילת הדרך הייתה איטית, והושלמה רק בינואר 1945, כשנפגשו הכוחות בבורמה, וחשיבותה של הדרך פחתה.
בסופו של דבר, תוכניתו של סטילוול לאימון וציוד הדיוויזיות הסיניות בסין והדיוויזיות הנוספות בהודו לא יצאה אל הפועל. כפי שצפה שנו, השתוו כמויות האספקה שעברו בדרך לדו לכמויות שהוטסו על ידי המטוסים, אך חשיבותה של הדרך פחתה מאוד, ולא סייעה לשינוי מאזן הכוחות בזירה, שכן זה כבר נטה לטובת בעלות הברית. לעומת זאת, ההתקפה שערך סטילוול בצפון בורמה איפשרה לבעלות הברית להטיס אספקה לסין דרך נתיבים מהירים ובטוחים יותר וללא חשש מפגישה עם מטוסי קרב יפניים.
כהוקרה למאמציו של סטילוול בבניית דרך לדו, שונה מאוחר יותר שמה של הדרך לדרך סטילוול על ידי צ'יאנג.
ביוגרפיה > עזיבת הזירה

סטילוול ראה בהידרדרותה המהירה של החזית הסינית עם תחילת מבצע איצ'י-גו ב-1944 הזדמנות להשגת שליטה מלאה על הכוחות הסיניים, ושכנע את מרשל ואת רוזוולט לשלוח לצ'יאנג מברק בו דרשו ממנו לתת לסטילוול פיקוד בלתי מוגבל על כל כוחותיו, אך מכיוון שבמברק לא נכלל כל איום בדבר הפסקת התמיכה האמריקאית היה למברק השפעה הפוכה. צ'יאנג ראה במברק צעד לקראת הכפפה של סין לארצות הברית, והגיב במברק רשמי בו דרש מרוזוולט להחזיר את סטילוול מסין ולהחליפו בגנרל אמריקאי אחר.
סטילוול אכן נקרא לעזוב את תפקידו ולשוב לארצות הברית על ידי רוזוולט ב-19 באוקטובר 1944. שובו של סטילוול לא לוותה בטקס רשמי כנהוג, והסיבה לכך הייתה נעוצה בעימותיו התכופים עם הפיקוד הסיני והבריטי וכמו כן מספר ההרוגים האמריקאים הגבוה בזירה. עם הגעתו לארצות הברית, קיבלו את פניו שני גנרלים מהצבא ומסרו לו כי נאסר עליו לדבר עם התקשורת בכל הנוגע לסין ולזירה.
את סטילוול החליף גנרל אלברט וידמאייר, שקיבל הנחיות להמשיך את פעילותו של סטילוול. כשהגיע למפקדו של סטילוול, נרעש וידמאייר לגלות שסטילוול עזב לפני הגעתו, ולא השאיר לו אף לא מסמך אחד לעדכון בדבר מצב הזירה, זאת על אף הנוהג שקצינים יוצאים מקבלים את פני מחליפיהם על מנת שיוכלו לעדכן אותם בנעשה בזירה ולהכיר להם את אנשי המטה שלהם. וידמאייר לא מצא כל מסמך שהכיל מידע כזה מסטילוול.
ביוגרפיה > הצבה מחדש

עם שובו לארצות הברית מונה סטילוול למפקד כוחות הקרקע של הצבא, והוצב בוושינגטון. ב-23 ביוני 1945 קיבל סטילוול את הפיקוד על הארמייה העשירית של הצבא, ושב לפעילות מבצעית בקרב אוקינאווה. לאחר סיום המלחמה קיבל סטילוול את הפיקוד על הארמייה השישית, האחראית על פיקוד ההגנה במערב, בינואר 1946.
סטילוול נפטר מסרטן הקיבה ב-12 באוקטובר 1946 בביתו שבסן פרנסיסקו, בעודו בשירות פעיל. אפרו פוזר באוקיינוס השקט, ולזכרו נבנתה אנדרטה בבית הקברות שבווסט פוינט, ניו יורק. בין שאר העיטורים שקיבל סטילוול ניתן למצוא את לגיון ההצטיינות, כוכב הארד, עיטור השירות למופת של הצבא עם עלה אלון אחד, צלב השירות המצוין ואות החייל הקרבי (שניתן לו בעת שהיה חולה).
ביתו של סטילוול, שנבנה ב-1933-1934 בעיירה כרמל, קליפורניה, נותר בית פרטי ובחזיתו הותקנה לוחית הנצחה המזהה את הבית כביתו של סטילוול. מספר רחובות, בניינים ואזורים בארצות הברית נקראו על שמו של סטילוול לאורך השנים. ביתו לשעבר בעיר צ'ונגצ'ינג שעל גדות נהר יאנגצה, אליו עברה ממשלתו של צ'יאנג לאחר שנהדפה מנאנג'ינג בידי היפנים, משמש כיום מוזיאון לכבודו של סטילוול.