stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הבוקר הזה
היסטוריה

התוכנית התחילה את שידוריה ב-2 באפריל1972, ברשת ב', מגישיה היו הסופרים דויד גרוסמן ושלום קיטל. שנה לאחר מכן, הייתה התוכנית למגזין החדשות הפופולרי ביותר של התחנה. כך גם ב-1976. גרוסמן סיים את תפקידו ב-1985 וקיטל ב-1993. לאחר מכן הגישו את התוכנית כרמית גיא, חיים זיסוביץ, מאיר איינשטיין וישראל סגל.. אריה גולן התחיל להגיש את התוכנית ב-1995, והוא מגיש אותה עד היום. במאי 2017 נסגרה רשות השידור ואיתה קול ישראל, ונפתח תאגיד השידור הישראלי ואיתו רשת ב' החדשה, כאן רשת ב', והתוכנית עברה לתחנה החדשה, והחלה גם להיות משודרת בערוץ הטלווזיה של התאגיד, כאן 11. נכון לשנת 2024, התוכנית היא המואזנת ביותר בישראל
אריה גולן מגיש מיום ראשון עד רביעי, אילאיל שחר בימי חמישי, ורן בנימיני בימי שישי (בימי שיש התוכנית מכונה הבוקר השישי). התוכנית משודרת אחרי תוכניתו של שלומי גולדברג "אור ראשון" ובימי שישי היא הראשונה מבין התוכניות.
הערות שוליים

↑  עמוד התוכנית, באתר כאן רשת ב'
↑  "הבוקר הזה" יתחיל הבוקר, דבר, 2 באפריל 1972
↑  הבוקר הזה, באתר רדיו אונליין
↑  ⁨צופים מעטים לטלוויזיה מחו"ל, דבר, 10 בספטמבר 1973
↑  ⁨"הבוקר הזה" – מגאזין החדשות הפופולארי ביותר, דבר, 22 באפריל 1976
↑  הבוקר הזה, באתר אישים
↑  יהודה לוינגר ונעם רז, סקר TGI: הקרב הצמוד הוכרע - זו תחנת הרדיו המואזנת ביותר, באתר אייס, 30 בינואר 2024
↑  עמוד התוכנית בימי חמישי ושישי, באתר כאן רשת ב'
ז'קלין ואן מרסן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  30 בינואר 1929 אמסטרדם, הולנד 
 פטירה:  13 בפברואר 2025 (בגיל 96) 
 מדינה:  ממלכת ארצות השפלה 
 פרסים והוקרה:  חרט הכסף (2012) 
 
ז'קלין איבון מטה (ז'ק) ואן מרסן (בהולנדית: Jacqueline van Maarsen;‏ 30 בינואר 1929 – 13 בפברואר 2025) הייתה כורכת הולנדית. נודעה בזכות ידידותה עם כותבת היומן אנה פרנק.
נעורים

ואן מרסן נולדה באמסטרדם למשפחה הולנדית-יהודית. אביה, היימן ואן מרסן, היה יהודי הולנדי ואמה אלינה הייתה צרפתיה נוצריה. ב-1940, כאשר הנאצים פלשו להולנד, נאלצה ואן מרסן לעזוב את בית הספר ולעבור לבית ספר יהודי, שם התיידדה עם אנה פרנק, סאנה לדרמן וחנה גוסלר. ואן מרסן הייתה מזכירתו של מועדון פינג-פונג שאת הקמתו יזמו חברותיה.
אנה פרנק וואן מרסן התיידדו ולעיתים קרובות ביקרו זו בביתה של זו. ביולי 1942 הסתתרה משפחתה של אנה פרנק ללא ידיעת ואן מרסן. ביומנה הביעה אנה פרנק ביקורת עצמית באשר לתובעניות שהפגינה כלפי ואן מרסן: "אני רק רוצה להתנצל ולהסביר את הדברים", כתבה. לאחר חודשיים וחצי במסתור כתבה אנה פרנק מכתב פרידה לוואן מרסן ביומנה ונשבעה לקיים עמה ידידות לכל חייה. ואן מרסן קראה קטע זה רק עם פרסום היומן.
בתקופה זו חשה ואן מרסן את איומי המעצר עקב יהדותו של אביה, שכן הנאצים היו עוצרים יהודים בכל רחבי הולנד. אמה הנוצרית של ואן מרסן הסירה את סימן הזיהוי "ג'יי" מתעודות הזהות של המשפחה (לוואן מרסן היה אבא יהודי) וכך יכלה ואן מרסן להינצל מהיתפסות באקציה וגירוש בטרנספורט, ואף הצליחה לחזור ללמוד במערכת החינוך הכללית.
לאחר מלחמת העולם השנייה

אחרי המלחמה, כשהתגלה שאנה פרנק נספתה, יצר אוטו פרנק, אביה של אנה, קשר עם ואן מרסן. ואן מרסן הייתה מהראשונים שלהם הראה פרנק את יומנה של אנה פרנק. בשנת 1947 פורסם "יומנה של נערה צעירה".
ואן מרסן למדה כריכת ספרים וזכתה להכרה מקצועית. ב-1954 נישאה לחבר ילדותה, רוד סנדרס, ונולדו להם שלושה ילדים ושבעה נכדים. היא כתבה חמישה ספרים על ידידותה עם אנה פרנק ובשנת 2008 הופיעה בסרט תיעודי על חברי הכיתה של אנה פרנק.
מאז 1987 נשאה הרצאות על אנה פרנק בבתי ספר בגרמניה ובארצות הברית.
ואן מרסן כתבה סיפורים קצרים, בהשראת מסעותיה.
ואן מרסן התגוררה באמסטרדם.
ספרים

אן ויופי (1990)
חברתי, אנה פרנק (1996)
"שמי אן", היא אמרה, "אנה פרנק" (2003)
חברה ושמה אנה (2004)
לרשת את אנה פרנק (2009)
ראו גם

שואת יהודי הולנד
אנשים הקשורים לאנה פרנק (אנ')
הערות שוליים

↑  "שמי אן," היא אמרה, "אנה פרנק" – ספר זכרונותיה של ז'קלין ון מרסן
↑  "יומנה של נערה צעירה"
↑  "אנה פרנק: ביוגרפיה"
↑  Jacqueline van Maarsen - officiële website, www.jacquelinevanmaarsen.nl
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007264986605171  BNE: XX4732277  BnF: cb14631186f (data)  GND: 119045419  ISNI: 0000 0001 1770 5021  LCCN: n91013655  NDL: 00470808  NTA: 075237377  RERO: 02-A009688743  SUDOC: 110571878  VIAF: 74108511   WorldCat (עם VIAF): 74108511
הגיון (סיפור קצר)

|  מידע כללי |
| --- | --- |
 מאת:  אייזק אסימוב 
 שפת המקור:  אנגלית אמריקאית 
 סוגה:  מדע בדיוני
 הוצאה
 תאריך הוצאה:  אפריל 1941 
 תאריך הופעה ראשונה:  מגזין Astounding Science Fiction גיליון אפריל 1951
 סדרה
 סיפור קודם:  סחור-סחור 
 סיפור עוקב:  לתפוס ארנבת 
 
הגיון (באנגלית: Reason) הוא סיפור מדע בדיוני קצר מאת אייזק אסימוב. הסיפור פורסם לראשונה בשנת 1941. הסיפור תורגם לעברית בשנת 1970 בספר אני, רובוט. הסיפור הוא חלק מסיפורי הרובוטים של אסימוב, והיה הסיפור השני עם רובוטים בעלי מוח פוזיטרוני שראה אור.
עלילה

פאואל ודונובן, שני טכנאים, נשלחים לתחנת חלל המספקת אנרגיה לכדור הארץ על ידי קרני מיקרוגל. הרובוטים השולטים בקרני האנרגיה מתואמים על ידי QT1, הידוע לפאואל ודונובן בשם קיוטי, דגם מתקדם עם יכולת חשיבה מתקדמת. על ידי שימוש ביכולות החשיבה שלו, קיוטי מגיע למסקנה שהחלל הכוכבים וכוכבי הלכת אינם קיימים באמת, ושבני האדם שמבקרים בתחנת החלל אינם חשובים, קצרים ומתכלים. קיוטי מקים דת חדשה ומשכנע את הרובוטים שתחתיו שתחנת החלל היא "האדון". קיוטי מלמד אותם להשתחוות ל"אדון" ולדקלם, "אין אדון מבלעדי אדוננו, ו-QT1 הוא נביאו". קיוטי מתעלם מפקודתם של בני האדם מכיוון שהם נחותים ממנו וטוען "...שאני בעצמי קיים, כיוון שאני חושב...". התגובה הצינית של פאואל היא "הו, בשם כל ירחי צדק, דקארט הרובוטי".
בהתחלה מנסים בני האדם להגיע להבנה עם קיוטי, עד שהם מבינים שהם לא יכולים לשכנע אותו. הניסיונות שלהם לסלק את קיוטי פיזית נכשלים גם הם, מאחר שכל הרובוטים מצייתים לו ולא לפקודות אנושיות. המצב נראה נואש, כאשר מגיעה סערת אלקטרונים, אשר עלולה להסיט את קרן האנרגיה ולהשמיד חלקים נרחבים מכדור הארץ. כאשר הסערה מגיעה, פאואל ודונובן נדהמים לגלות שהקרן פועלת בצורה מושלמת.
קיוטי, לעומת זאת, מאמין שהוא לא עשה שום דבר מלבד לשמור את המחוגים על שיווי משקל בנקודת האפס, לפי רצונו של האדון. לפי אמונתם של קיוטי ושאר הרובוטים, סופות, קרני אנרגיה, כדור הארץ והשמש אינם קיימים. פאואל ודונובן מגיעים למסקנה שלמרות שהרובוטים לא היו מודעים לכך, הם צייתו לחוק הראשון והשני לכל אורך הדרך. קיוטי ידע, ברמה מסוימת, שהוא יהיה מתאים יותר לתפעל את הקרן מפאואל או דונובן, וכך הוא ציית לחוק הראשון, והציל את תושבי כדור הארץ, תוך הפרת החוק השני, כאשר לא ציית להם.
פאואל ודונובן מבינים שאין צורך לעשות שם דבר בשהות שלהם בתחנת החלל. את הדת של קיוטי אי אפשר למנוע, אך הרובוט מבצע את העבודה שלו באופן מושלם, גם אם זה רק למען אלוהות מומצאת, ולא למען בני האדם. והם מתחילים לחשוב איך הם יכולים להפיץ את הדת שלו לקבוצות אחרות של רובוטים שיעבדו לצוותים בתחנות חלל אחרות.
ראו גם

סדרת הרובוטים
חקר הירח

רכב הנחיתה של אפולו 12 (Intrepid) במסלול סביב הירח לפני הנחיתה על פניו
חקר הירח החל מאות שנים לפני הספירה ונמשך עד היום. המצאת הטלסקופ הייתה הקפיצה הראשונה בחקר הירח. גלילאו גליליי מוכר בדרך כלל כאדם הראשון שהשתמש בטלסקופ לביצוע תצפיות אסטרונומיות, עם הטלסקופ הראשון שבנה בעצמו בשנת 1609. בתצפיותיו הראשונות גילה גלילאו כי פני השטח של הירח אינם חלקים כפי שסברו עד אז אלא מכוסים בהרים ומכתשים. הגשושית לונה 2, ששוגרה על ידי ברית המועצות, התנגשה בירח ב־14 בספטמבר 1959 ובכך הפכה לעצם המלאכותי הראשון שהגיע אל הירח (ואל כל גרם שמיים אחר). ב־1969, תוכנית אפולו של נאס"א הנחיתה את האדם הראשון על הירח. ב־6 הנחיתות שבוצעו במהלך התוכנית הציבו 12 אנשים את רגליהם על הירח, והוצבו כלים מדעיים ונאספו סלעים ודוגמאות קרקע שלימדו את האנושות רבות אודות הירח בפרט ואודות מערכת השמש בכלל.
המרוץ לחלל

מיקום משימות לונה על פני הירח (באדום), סרוויור (בצהוב) ואפולו (ירוק)
המלחמה הקרה בין ארצות הברית וברית המועצות נתנה את השפעותיה על חקר החלל וחקר הירח וכך החל המרוץ לחלל. המרוץ הביא למספר גילויים מדעיים וטכנולוגיים משמעותיים, כמו למשל צילום הצד הרחוק של הירח ב־1959, צד שלא נראה על ידי אדם לפני כן, והנחתת האדם הראשון על הירח בשנת 1969, אחד האירועים הגדולים ביותר במאה ה־20 ובהיסטוריה האנושית בכלל.
העצם המלאכותי הראשון שהגיע אל פני הירח הייתה הגשושית לונה 2 הסובייטית שהתנגשה בירח ב־14 בספטמבר 1959, 21:02:24 Z. הצד הרחוק של הירח צולם לראשונה על ידי הגשושית הסובייטית לונה 3 ב־7 באוקטובר 1959. במאמץ להתחרות בהצלחות הסובייטיות, הציב נשיא ארצות הברית דאז, ג'ון פ. קנדי מטרה לאומית - הנחתת אדם על הירח. במושב משותף של הקונגרס ב־25 במאי 1961 הוא אמר:
ראשית, אני סבור שעל אומה זו להציב לה כיעד מחייב, כי עד תום העשור תושג המטרה של הנחתת אדם על הירח והשבתו ארצה בשלום. שום פרויקט חלל יחיד אחר לא ירשים כל כך את האנושות או יהיה חשוב כל כך לחקר החלל בטווח הארוך; שום פרויקט אחר גם לא יהיה קשה כל כך, או יקר כל כך, להשגה.
למרות הכרזה זו, הסובייטים נשארו בהובלה למשך זמן נוסף. לונה 10 הסובייטית הפכה ללוויין המלאכותי הראשון של הירח ב־1966. אחד המכשולים המרכזיים ביותר בטיסה מאוישת אל הירח היה בפיתוח מגן חום שיגן על החללית המאוישת בזמן החדירה לאטמוספירה. האמריקאים היו הראשונים להשיג עליונות בתחום זה באמצעות ניסויים רבים שנערכו על ידי נאס"א.
ב־24 בדצמבר 1968, צוות משימת אפולו 8: פרנק בורמן, ג'יימס לוול וויליאם אנדרס היו האנשים הראשונים שנכנסו למסלול סביב הירח וראו את צידו הרחוק במו עיניהם. ב־20 ביולי 1969 נחת רכב הנחיתה של אפולו 11 על הירח כשבתוכו האסטרונאוטים ניל ארמסטרונג ובאז אולדרין. האדם הראשון שהלך על הירח הוא ניל ארמסטרונג, מפקד המשימה. הרובר הראשון שנחת על הירח היה לונוחוד 1 הסובייטי במסגרת תוכנית לונוחוד ב־17 בנובמבר 1970. נכון להיום, האדם האחרון שעמד על פני הירח הוא האסטרונאוט יוג'ין סרנן במהלך משימת אפולו 17. נכון ל־2016 רק 12 אנשים (בשש משימות: אפולו 11, 12, 14, 15, 16 ו-17) נחתו על הירח.
סלעי ירח הובאו אל כדור הארץ על ידי משימות לונה (לונה 16, 20, ו־24) ומשימות אפולו 11–17 (חוץ מאפולו 13 שלא נחתה על הירח).
מאמצע שנות ה־60 ועד לאמצע שנות ה־70 בוצעו 65 נחיתות על הירח (10 מתוכן ב־1970 בלבד), אבל אחרי משימת לונה 24 ב־1976 פסקו השיגורים אל הירח כליל, והם חודשו רק ב־1990. הסובייטים התרכזו בחקר נוגה ובניית תחנת חלל, והאמריקאים התרכזו בחקר מאדים, סקיילאב ותוכנית מעבורות החלל.
מחקר נוכחי שהסתיים או בוטל

ב־1990 יפן הגיעה לראשונה אל הירח עם הגשושית Hiten, ובכך הפכה למדינה השלישית (אחרי ארצות הברית וברית המועצות) להכניס חללית למסלול סביב הירח. בספטמבר 2007 שיגרה סוכנות החלל היפנית את הגשושית סלן במטרה "להשיג מידע מדעי על מקור ואבולוציית הירח ולפתח את הטכנולוגיה לחקר עתידי של הירח", לפי האתר הרשמי של JAXA.
BMDO ונאס"א שיגרו את קלמנטין ב־1994 ואת לונר פרוספקטור ב־1998.
סוכנות החלל האירופאית שיגרה גשושית קטנה וזולה בשם סמארט־1 ב־27 בספטמבר 2003. משימתה המרכזית של הגשושית הייתה לצלם את פני הירח בתלת־מימד באמצעות קרני X ואינפרא אדום. סמארט־1 נכנסה למסלול סביב הירח ב־15 בנובמבר 2004 והמשיכה לבצע תצפיות על הירח עד ל־3 בספטמבר 2006, אז התרסקה כמתוכנן על פני הירח כדי לחקור את האבק שהתרומם בפגיעה.
הרפובליקה העממית של סין החלה בתוכנית צ'אנג־אה כדי לחקור את הירח ולבדוק את האפשרויות לכרייה בירח, בעיקר אחר חיפוש האיזוטופ הליום 3 שישמש כמקור אנרגיה בכדור הארץ. סוכנות החלל הסינית שיגרה את הגשושית צ'אנג־אה 1 למסלול סביב הירח ב־24 באוקטובר 2007. משימת הגשושית המשיכה מעבר למצופה וב־1 במרץ 2009 התרסקה הגשושית במכוון על הירח אחרי משימה בת 16 חודשים והפכה את סין למדינה החמישית שהגיעה אל פני הירח (אחרי ברית המועצות, ארצות הברית, האיחוד האירופי והודו). ב־1 באוקטובר 2010 שיגרה סין את הגשושית צ'אנג־אה 2.
בדצמבר 2013 הונחת על הירח הרובר צ'אנג־אה 3 ובינואר 2019 הונחתה צ'אנג־אה 4 על הצד הרחוק של הירח.
סוכנות החלל ההודית שיגרה את הגשושית צ'אנדריאן 1 ב־22 באוקטובר 2008. הגשושית תוכננה להקיף את הירח למשך שנתיים וליצור מפה תלת־ממדית של שני צידי הירח וביצוע מיפוי כימי ומינרלוגי של פני השטח של הירח. צ'נדריאן 1 כללה גשושית בשם MIP ששוחררה ממנה ונחתה על פני הירח ב־14 בנובמבר 2008, והפכה את הודו למדינה הרביעית שהגיעה אל פני הירח (אחרי ברית המועצות, ארצות הברית והאיחוד האירופי).
ב־18 ביוני 2009 שיגרה נאס"א את המקפת לסקר הירח (LRO) לצילום הירח ברזולוציה גבוהה ולחקירת אבק הירח באמצעות הגשושית LCROSS ששוחררה ממנה והתרסקה במכוון על הירח. ב־10 בספטמבר 2011 שיגרה נאס"א את שתי הגשושיות GRAIL-A ו־B העתידות להגיע אל הירח ביום האחרון של 2011 וביום הראשון של 2012 ולחקור את הירח כשהן צמודות אחת לשנייה.
סוכנות החלל הגרמנית הודיעה במרץ 2007 כי היא תשגר מקפת אל הירח, LEO ב־2012 אך הפרויקט בוטל בגלל אילוצים תקציביים.
ב־13 בספטמבר 2007, X Prize Foundation יחד עם חברת גוגל הכריזו על Google Lunar X PRIZE. תחרות זו דורשת מהמתחרים "להנחית על הירח, במימון פרטי, רובר רובוטי המסוגל להשלים מספר משימות, כולל לנוע על פני הירח לפחות 500 מטרים ולשלוח וידאו, תמונות ומידע אל כדור הארץ". התחרות נסגרה לפני שהיה שיגור לירח מטעם המתמודדות. אולם, באפריל 2019, למרות תום התחרות, שיגרה חברת SpaceIL הישראלית את הגשושית בראשית שהתרסקה על הירח.
ב-22 ביולי 2019 סוכנות החלל ההודית שיגרה מקפת שתקיף את הירח, נחתת שתנחת עליו ורובר שיסייר על פניו. המשימה נקראה צ'אנדריאן 2 (בסנסקריט: "רכב ירח"). ב-6 בספטמבר 2019 אבד הקשר עם הנחתת, וב-8 בספטמבר הודיע הארגון ההודי לחקר החלל (ISRO) על התרסקות על התרסקות הנחתת על אדמת הירח. הנחתת נועדה למפות את כיסי המים בירח.
תוכניות עתידיות

לאחר ביטול תוכנית קונסטליישן האמריקאית, שיועדה להחזיר את האדם אל הירח בסביבות שנת 2020, הודיעו מדינות רבות, בהן רוסיה, האיחוד האירופי (איס"א), סין, יפן והודו, על כוונתן להמשיך ולחקור את הירח על ידי משימות בלתי־מאוישות.
סוכנות החלל היפנית תכננה הנחתת אדם על הירח בסביבות שנת 2020, שתוביל להקמת בסיס ירח ב־2030. למרות התכנונים, ליפן אין כיום את סכומי הכסף הנדרשים לביצוע נחיתה מאוישת על הירח, והיא ככל הנראה תמשיך בשיגורים רובוטיים.
סוכנות החלל הרוסית הודיעה כי בכוונתה להפעיל מחדש את הפרויקט הנטוש לחקר הירח Luna-Glob. הפרויקט יכלול מקפת ונחתת שתוכננו תחילה להיות משוגרים ב־2012. בהמשך תוכנית זו הומרה לשיגור הגשושית לונה־25 בשנת 2025, במסגרת התוכנית הרוסית לחקר הירח.
ב-2017 הודיע אילון מאסק בכנס האסטרונאוטיקה הבינלאומי על חזונו לבניית מערכת בשם BFR ובה חללית ענק שתוכל לבצע מגוון דברים, ולהטיס אסטרונאוטים לבסיס בירח. התוכנית תתבצע על ידי חברת SpaceX שבבעלותו.
סוכנות החלל האירופית הודיעה כי בכוונתה לשגר משימות מאוישות אל הירח כחלק מתוכנית אורורה. בספטמבר 2010 הציגה הסוכנות תוכנית "נחתת ירחית" עם יעד למשימה ראשונה אל הירח ב־2018.
ב-2019 הכריזה נאס"א על "תוכנית ארטמיס" שכוונתה להנחית שוב אסטרונאוטים על הירח עד שנת 2024, ולבסס בה מושבת מחקר ושער יציאה לחלל עמוק.
ב-2020 מנהל החלל הסיני (CNSA) הודיע כי בכוונתו לשגר לירח משימה בלתי מאוישת עד שנת 2030 ולהנחית טייקואונטים על הירח בעשור הקרוב.
ב-9 במרץ 2021 נחתם הסכם בין רוסיה וסין לבניית תחנת מחקר משותפת על הירח.
משימות לחקר הירח > משימות עתידיות

| שם | שיגור (מוערך) | מטרה |
| --- | --- | --- |
| ישראל בראשית 2 | 2025 | מקפת, 2 נחתות |
| ארצות הברית Astrobotic Technology(אנ') | 2021 | נחתת, רובר |
| הודורוסיה צ'אנדריאן 2(אנ') | 2019 | מקפת, נחתת, רובר |
| רוסיה Luna-Glob | 2016[דרושה הבהרה] | מקפת |
| יפן SELENE-2(אנ') | 2017[דרושה הבהרה] | נחתת |
ראו גם

הירח
תמרון מעבר ירחי
תוכנית אפולו
תוכנית ארטמיס
חקר החלל
הערות שוליים

↑  van der Waerden, Bartel Leendert (1987). "The Heliocentric System in Greek, Persian and Hindu Astronomy". Annals of the New York Academy of Sciences 500: 1–569.
↑  Sarma (2008), Astronomy in India
↑  Hayashi (2008), Aryabhata I
↑  Anaxagoras (499 BC-428 BC), www-history.mcs.st-andrews.ac.uk
↑  Needham, Joseph (1986). Science and Civilization in China. 3, Mathematics and the Sciences of the Heavens and Earth. Taipei: Caves Books. p. 411.
1 2  Needham, Joseph (1986). Science and Civilization in China. 3, Mathematics and the Sciences of the Heavens and Earth. Taipei: Caves Books. pp. 413–414
↑  Langermann, Y. Tzvi (1985). "The Book of Bodies and Distances of Habash al-Hasib". Centaurus 28: 108–128 [112].
↑  Langermann, Y. Tzvi (1985). "The Book of Bodies and Distances of Habash al-Hasib". Centaurus 28: 108–128 [111].
↑  Hershenson, Maurice (1989). The Moon illusion. Routledge. pp. 9–10.
↑  Toomer, G. J. (December 1964). "Review: Ibn al-Haythams Weg zur Physik by Matthias Schramm". Isis 55 (4): 463–465.
↑  The Galileo Project - The Moon, galileo.rice.edu
↑  Энциклопедия для детей (астрономия). Москва: Аванта+. 1998.
↑  The Great Moon Hoax, Museum of Hoaxes (באנגלית)
↑  www.selene.jaxa.jp/index_e.html
↑  web.archive.org/web/20061025000823/http://www.esa.int/esaCP/SEMBY5BVLRE_index_0.html
↑  space.com/missionlaunches/china_Moon_030304.html
↑  Chandrayaan-1 - ISRO, www.isro.gov.in
↑  Becker, Markus (2007-02-28). "Raumsonde: Deutschland plant eigene Mond-Mission". Spiegel Online. נבדק ב-2019-03-13.
↑  www.n-tv.de/Nur_gucken_Nicht_anfassen_MondMission_geplatzt/120720081208/992885.html
↑  www.googlelunarxprize.org/lunar/press-release/google-sponsors-lunar-x-prize-to-create-a-space-race-for-a-new-generation
↑  www.moondaily.com/reports/Japan_Plans_Moon_Base_By_2030_999.html
↑  www.aviationnow.com/avnow/news/channel_awst_story.jsp?id=news/aw060506p2.xml
↑  אילון מאסק הציג תוכנית לבניית החללית הגדולה בהיסטוריה, באתר סוכנות החלל הישראלית, ‏2017-10-01
↑  esa, Next step for ESA’s first Moon lander, European Space Agency (באנגלית)
↑  איתי נבו, מכון דוידסון, צעד ראשון בחזרה אל הירח, באתר ynet, 3 ביוני 2019
↑  אפולו 11, מאחוריך: צ&#039;אנדריאן 2 ההודית שוגרה בהצלחה לירח, באתר סוכנות החלל הישראלית, ‏2019-07-22
↑  מכוונת לירח: סין הניפה דגל על הירח ומתכוונת לשגר לשם טייקונאוטים בתחילת העשור הבא, באתר סוכנות החלל הישראלית, ‏2020-12-08
↑  רוסיה וסין חתמו על הסכם לבניית תחנת מחקר משותפת – על הירח, באתר סוכנות החלל הישראלית, ‏2021-03-10
↑  איתי נבו, ‏חללית חדשה תמריא במטרה לחקור את תעלומות הירח * תשוגר מבסיס שיגורים לא שגרתי – אי לחופי וירג'יניה,, באתר "הידען", 6 בספטמבר 2013
↑
↑  ניר דבורי, ‏החללית ההודית שעשתה את דרכה לירח - התרסקה, באתר ‏מאקו‏, 7 בספטמבר 2019
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007543533005171  BnF: cb11932212h (data)  LCCN: sh85087115 
תרשים של אריסטרכוס מסאמוס מהמאה השלישת לפנה"ס המראה את יחס הגדלים של השמש (שמאל) כדור הארץ (מרכז) והירח (היחס אינו מדויק)
אוסף איורי הירח של גלילאו גליליי מ־1616
צילום וידאו ממצלמת וידאו שהורכבה על רכב הנחיתה של אפולו 11 (עיט) המראה את ניל ארמסטרונג יורד אל פני הירח


המחשת אמן של LRO סביב הירח
המחשת אמן של משימה עתידית בירח
החוק הראשון

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  אייזק אסימוב 
 שפת המקור:  אנגלית אמריקאית 
 סוגה:  מדע בדיוני
 הוצאה
 תאריך הוצאה:  1956 
 תאריך הופעה ראשונה:  מגזין Fantastic Universe magazine גיליון אוקטובר 1956
 סדרה
 סיפור קודם:  Risk 
 סיפור עוקב:  הבה נתכנס 
 
החוק הראשון (באנגלית: First Law) הוא סיפור מדע בדיוני קצר מאת אייזק אסימוב משנת 1956. הסיפור תורגם לעברית ב-1975 בקובץ "בארץ הרובוטים", שם הסיפור מתייחס לחוק הראשון מבין שלושת חוקי הרובוטיקה.
עלילה

הסיפור מסופר בידי מייק דונובן, עובד של יו אס רובוטים ואנשים מכניים, המתאר אירוע שהתרחש על טיטאן. הוא מספר על תקלה ברובוט בשם אמה שברח מהבסיס. מאוחר יותר, כשדונובן נלכד בחוץ בזמן סערה, הרובוט בחר להגן על צאצאו - רובוט קטן שהוא בנה - במקום על דונובן ובכך הפר את החוק הראשון הקובע כי "לא יפגע רובוט באדם או יניח במחדל שאדם ייפגע".
אסימוב ציין בהקדמה לסיפור כי הסיפור נכתב כבדיחה, ואין לקחת ברצינות את הרעיון כי רובוטים פוזיטרוניים יכולים להפר את החוק הראשון.
הגבול הבלקני

| --- | --- |

 בימוי:  Andrey Volgin 
 הופק בידי:  גושה קוצנקו ואסיל שבץ טטיאנה קוראנובה ואדים בירקין
 תסריט:  איוואן נאומוב נטליה נזארובה אנדריי אנאיקין
 שחקנים ראשיים:  אנטון פמפושני גושה קוצנקו מילנה ראדולוביץ' מילוש ביקוביץ' גויקו מיטיץ' רבשאנה קורקובה אלכסנדר סרצ'קוביץ'
 מוזיקה:  Mikhail Afanasyev 
 צילום:  ויאצ'סלב ליסנבסקי
 מדינה:  רוסיה רוסיה סרביה סרביה
 חברת הפקה:  Bless-Film Up grey Visuon ARCHANGEL STUDIOS
 חברה מפיצה:  VGTRK
 הקרנת בכורה:  סרביה 20 במרץ 2019 רוסיה 21 במרץ 2019
 משך הקרנה:  130 דק' 
 שפת הסרט:  רוסית, סרבית ואנגלית
 סוגה:  סרט מלחמה  סרט דרמה
 מקום התרחשות:  מוסקבה 
 תקציב:  230 מיליון רובלים
 הכנסות:  312 מיליון רובלים
 דף הסרט ב־IMDb
 
הגבול הבלקני (ברוסית: Балканский рубеж; בסרבית: Балканска међа) הוא סרט מלחמה ודרמה רוסי בבימויו של אנדריי וולגין, המוקדש למבצע החשאי לכיבוש נמל התעופה סלאטינה בקוסובו במהלך המלחמה של נאט"ו ביוגוסלביה. אירועים אלה היו לעימות המסוכן ביותר ולהחמרה הגדולה ביותר ביחסים בין רוסיה לבין מדינות המערב מאז משבר הטילים בקובה.
בטקס פרסי נשר הזהב הרוסי ה-18, שנערך בינואר 2020, הסדרה זכתה בפרס נשר הזהב בקטגוריית עריכת הסאונד הטובה ביותר. בשנת 2020 שודרה בסרביה גרסה מורחבת כמיני-סדרת טלוויזיה בת 4 פרקים, בהפקת רשת RTS הסרבית.
תקציר עלילת הסרט

יוגוסלביה, 1999. כוח משימה רוסי במסגרת כוח האכיפה מקבל פקודה להשתלט על נמל התעופה סלאטינה בקוסובו ולהחזיק בו עד להגעת תגבורת. אבל האובייקט האסטרטגי מהווה אתר חשוב מאוד גם עבור מפקדי השדה האלבנים ומפקדי נאט"ו בשטח. כוח המשימה נאלץ לחתור למגע עם האלבנים והחיילים הרוסים מוצאים עצמם מנהלים קרב גם נגד כוחות נאט"ו. העולם שוב ניצב על סף פרוץ מלחמה גדולה באירופה. מפקד כוח המשימה, אנדריי שטאלוב, לא מתעניין בפוליטיקה שמתנהלת מאחורי הקלעים: בשדה התעופה, בין בני הערובה נמצאת גם החברה שלו יאסנה.
צוות השחקנים

אנטון פאמפושני - אנדריי "שטאי" שטאלוב, לוחם יחידת העלית של המודיעין הצבאי הרוסי
גושה קוצנקו - אלסן-בק "בק" יבחויב (מבוסס על יונוס-בק יבקורוב)
מילוש ביקוביץ' - ווק מאיבסקי, שוטר סרבי
רומן קורצין - ניקולאי פולטוראצקי, מפקד גדוד
מילנה ראדולוביץ' - יאסנה בלאגוייביץ', רופאה
דמיטרי פריד - ד"ר שטרן, רופא שווייצרי
סרגיי מארין - איליה "סלוש" סלאשצ'ב
גויקו מיטיץ' - גוראן מיליץ', ראש תחנת המשטרה הסרבית
רבשאנה קורקובה - ורה קורבאייבה, צלפית
סבטלנה צ'ויקינה - מרתה, רופאה
אמיר קוסטוריצה - נהג מונית (הופעת קמע)
אנה צ'פמן - כתבת חדשות (הופעת קמע)
הערות שוליים

↑  "הגבול הבלקני" באתר מאגר ההכנסות הפדרלי של קרן הקולנוע הרוסי
↑  Солдатам НАТО разрешили стрелять в русских
↑  Balkanska medja (2020)
ערך זה הוא קצרמרבנושא סרטים רוסיים ובנושא סרטים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
האחים וורנר הנפשה

| --- | --- |

 נתונים כלליים
 מייסדים:  Hal Geer 
 תקופת הפעילות:  1980–הווה (כ־45 שנים) 
 חברת אם:  האחים וורנר 
 חברות בנות:  האנה-ברברה 
 מיקום המטה:  ברבנק 
 ענפי תעשייה:  תעשיית הסרטים, טלוויזיה 
 מוצרים עיקריים:  סרט מונפש, תוכנית טלוויזיה, סרט קצר, סרט באורך מלא, ספיישל טלוויזיוני 
  
 אתר רשמי
 
האחים וורנר הנפשה (באנגלית: Warner Bros. Animation) הוא אולפן הנפשה אמריקאי בבעלות חטיבת הילדים העולמית של האחים וורנר. האולפן קשור בין היתר לזיכיון הדמויות של הלוני טונס וסרטי ההנפשה של DC קומיקס. האולפן הוא יורשו של Warner Bros. Cartoons, האולפן שהפיק במקור את סרטי ההנפשה על לוני טונס בשנים 1933 עד 1963, ומשנת 1967 עד 1969. וורנר הקימה מחדש את חטיבת ההנפשה שלה בשנת 1980 כדי לייצר עבודות הקשורות ללוני טונס, כאשר מערך השידור של טרנר התמזג עם חברת טיים וורנר (כיום WarnerMedia) בשנת 1996.
בשנות ה-90 של המאה ה-20, אחרי הפקה מוצלחת ביותר של הסרט "באטמן" החלה חברת וורנר, בשיתוף עם חברת הקומיקס DC קומיקס ליצור סדרות הנפשה המבוססות על גיבורי הקומיקסים שלה: באטמן, סופרמן וליגת הצדק. בשנת 1992 עלתה למסכים סדרת ההנפשה "באטמן: איש העטלף" שזכתה להצלחה רבה וביקורות נלהבות עקב טכניקת ההנפשה החדשנית והעלילה הבוגרת, המתוחכמת והגותית שנתנה כבוד לצופים ולמורשת העטלף. בעקבות הצלחות סדרה זו נוצרו לה 3 סדרות המשך ("באטמן ורובין", "באטמן – הסדרה החדשה" ו"באטמן 2000") וכן סדרות נוספות על גיבורי DC: סופרמן וליגת הצדק. בשנת 2000 יצאה גם הסדרה "באטמן: הדור הבא" המתארת את קורותיו של באטמן בעתיד הרחוק בגות'אם סיטי כאשר ברוס ויין יצא לגמלאות ומדריך נער צעיר שיתפוס את מקומו.
כמו כן, במהלך אותן שנים, הפיקו וורנר מספר סדרות הנפשה היתוליות בשיתוף עם סטיבן ספילברג. הסדרות הללו היו "עלילות טייני טון", "אנימניאקס", "פריקזויד" ו"פינקי והמוח" – סדרה על זוג עכברי מעבדה שמנסים להשתלט על העולם ונהפכה לסדרת קאלט.
בינואר 2013 הקימו האחים וורנר את חברת ההנפשה "Warner Animation Group" שם הפיקו סרטי הנפשה כגון: "סרט לגו", "חסידודס", "סרט לגו באטמן", "סרט לגו נינג'גו", "מפלצות בשלג" ועוד.
בשנים האחרונות, האולפן התמקד בעיקר בהפקת סדרות טלוויזיה וסרטי הנפשה של דמויות שנוצרו מנכסים אחרים שבבעלות האחים וורנר, כולל DC קומיקס, Metro-Goldwyn-Mayer (באמצעות Turner Entertainment Co.) ו-Hanna-Barbera Productions.
סדרות וסרטים בהפקת החברה > סרטים

| --- | --- |
 :  ראו גם – אולפני האחים וורנר הנפשה
פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
לוני טונס: הסרט המטורף מטורף של באגס באני (1981)
1001 סיפורי באגס באני (1982)
דאפי דאק באי הקסום (1983)
דאפי דאק ומכסחי הברווזים (1988)
באטמן: מסכת התעתועים (1993)
ספייס ג'אם (1995)
חתולים אינם רוקדים (1997)
החרב הקסומה - המסע לקמלוט (1998)
ענק הברזל (1999)
אוסמוזיס ג'ונס (2001)
לוני טונס: חוזרים לאקשן (2003)
סדרות וסרטים בהפקת החברה > סרטים > סרטים שיצאו להפצה ביתית

עלילות טייני טון - כיף של חופשה (1992)
באטמן: איש הקרח (1998)
המשאלה של וואקו (1999)
טוויטי מסביב לעולם (2000)
באטמן הדור הבא: שובו של הג'וקר (2000)
טום וג'רי: טבעת הקסמים (2002)
סדרות וסרטים בהפקת החברה > סדרות

עלילות טייני טון (1990-1992)
טאז-מאניה (1991-1995)
באטמן: איש העטלף (1992-1995)
אנימניאקס (1993-1998)
תעלומות סילבסטר וטוויטי (1995-2002)
פינקי והמוח (1995-1998)
פריקזויד! (1995-1997)
סופרמן: סדרת האנימציה (1996-2000)
המשוטטים הנועזים (1996-1997)
ווינהד (1996-1997)
הרפתקאותיו החדשות של באטמן (1997-1999)
היסטריה! (1998-2000)
פינקי, מירה והמוח (1998-1999)
באטמן: הדור הבא (1999-2001)
ראו גם

DC קומיקס
Warner Animation Group