stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אל פרנקן
קורות חיים > סאטרדיי נייט לייב

את הופעותיו כבדרן החל פרנקן עוד בימי בית הספר התיכון והוא המשיך והופיע במסגרת סדנת תיאטרון במיניאפוליס, אשר התמחתה בסאטירה פוליטית. פרנקן וחברו מימי התיכון, טום דייוויס, התקבלו כשני כותבי המערכונים הראשונים של סאטרדיי נייט לייב, במסגרתה אף הופיעו בפני המצלמות. פרנקן עבד בתוכנית בין השנים 1975–1980 ושוב בין השנים 1985–1995.
ככותב לתוכניות טלוויזיה פרנקן היה מועמד שבע פעמים לפרס אמי ושלוש פעמים זכה בפרס. בתקופת עבודתו בתוכנית פרנקן אף שיחק במספר סרטים, ביניהם הסרט משנה מקום משנה מזל (באנגלית: Trading Places) בו כיכבו אדי מרפי ודן אקרויד. פרנקן הופיע בסרט, יחד עם חברו דייוויס, בתפקיד סבל ברכבת.
אחר כך עסק בכתיבה ובמשחק והופיע במספר סרטים. ב-1994 השתתף בכתיבת התסריט לסרט "אהבה של גבר לאישה". בהמשך הפך לפרשן פוליטי, וחיבר מספר ספרים רבי-מכר. כן שימש כמנחה בתוכנית רדיו ששודרה ברחבי ארצות הברית.
קורות חיים > כהונתו בסנאט

פרנקן רץ לסנאט האמריקאי בשנת 2008 במערכת בחירות שבסופה ניצח בהפרש קטן את המועמד הרפובליקני, הסנאטור נורם קולמן. ההכרעה הושגה רק לאחר שכל הקלפיות נמנו ידנית. קולמן ערער על התוצאה לבית המשפט העליון של מינסוטה, אשר אישר את ניצחונו של פרנקן ב-30 ביוני 2009. ב-7 ביולי 2009 הושבע לתפקידו כסנאטור.
הוא נבחר לכהונה שנייה בנובמבר 2014 לאחר שגבר על המועמד הרפובליקני מייק מקפאדן. במרץ 2015 נמנה עם הסנאטורים הבודדים שלא נכחו בנאום בנימין נתניהו בפני הקונגרס של ארצות הברית כנגד הסכם המעצמות על תוכנית הגרעין האיראנית.
ב-7 בדצמבר 2017 הודיע פרנקן על כוונתו להתפטר מהסנאט, אחרי שהואשם בהטרדות מיניות. ב-2 בינואר 2018 הוא אכן התפטר רשמית ובמקומו מינה מושל מינסוטה את טינה סמית', סגנית המושל, לכהן כסנאטורית.
קורות חיים > לאחר התפטרותו

לאחר התפטרותו מן הסנאט שקע פרנקן בדיכאון קליני.
בכתבת תחקיר שהתפרסמה בניו יורקר נטען כי בטענות שהושמעו כלפי פרנקן על הטרדות מיניות נפלו חוסר דיוקים מהותיים. בכתבה נכתב כי שבעה מן הסנטורים שקראו להתפטרותו המיידית של פרנקן בשנת 2017 הביעו חרטה על עמדתם.
בראיון שהעניק לוושינגטון פוסט בפברואר 2022 אמר פרנקן כי הוא מתחרט על שהתפטר מן הסנאט ושוקל להתמודד שוב בבחירות.
הערות שוליים

↑  Franken cruises to easy re-election‏, 5 בנובמבר 2014
↑  Mayer, Jane (22 ביולי 2019). "The Case of Al Franken". The New Yorker. ארכיון מ-22 ביולי 2019. נבדק ב-22 ביולי 2019. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Mayer, Jane. "The Case of Al Franken". The New Yorker (July 29, 2019). ארכיון מ-22 ביולי 2019. נבדק ב-25 בדצמבר 2020. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  Schnell, Mychael (10 בפברואר 2022). "Al Franken: 'It would be tempting' to run for office again". The Hill (newspaper). נבדק ב-2022-02-10. {{cite news}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007440186705171  PLWABN: 9810600921005606  BIBSYS: 4048519  BNE: XX1707709  BnF: cb14043100j (data)  CiNii: DA09819478  GND: 128790385  ISNI: 0000 0001 1681 9289  LCCN: no93004145  LNB: 000251587  MusicBrainz: b0a3dda1-2cc0-404e-a26d-cdb3f302eb41  NKC: xx0095182  NLA: 40034595  NSK: 000490330  NTA: 265019257  SNAC: w6fd101t  SUDOC: 076507386  S2AuthorId: 143879941  Trove: 1443257  US Congress: F000457  VIAF: 86425630   WorldCat (עם VIAF): 86425630 
אל פרנקן עם סגן הנשיא ג'ו ביידן, מאי 2009
אליס כדורי

| --- | --- |

 לידה:  1865 
 פטירה:  1922 (בגיל 57 בערך) 
 פרסים והוקרה:  מפקד במסדר האימפריה הבריטית 
 
שלט הקדשה לאליהו כדורי בבית הספר החקלאי כדורי
אליס (אליהו) כדורי (לעיתים נכתב כׄצׄורי בתעתיק ערבי-עברי; באנגלית: Ellis Kadoorie, בערבית: خضوري ח'צ'ורי) (1865 – 24 בפברואר 1922) היה נדבן ובן למשפחה יהודית עשירה מבגדאד. משפחתו היגרה למומבאי שבהודו באמצע המאה ה-18 והייתה בעלת עסקים שונים במזרח הרחוק.
ביוגרפיה

אליס כדורי נולד בבגדאד והגיע לשאנגחאי ב-1880 כעובד של החברה היהודית-ספרדית 'דוד ששון ובניו'. בתוך שנים ספורות הוא צבר הון רב, ופתח עסקים עצמאיים בשנגחאי ובהונג קונג, שם ישב אחיו, סר אליעזר כדורי. במשך שני העשורים הבאים, עשו האחים כדורי את הונם, הצליחו בבנקאות, מטעי גומי, שירותי חשמל ומקרקעין, והחזיקו בחלק הארי של מניות רשת מלונות הונג קונג. כדורי הקים שני בתי ספר בהונג קונג, באחד (נוסד ב-1891) לימדו בשפה ההינדית ובשפת האורדו ובשני לימדו אנגלית לדוברי סינית.
בשנת 1917 קיבל את תואר אביר האימפריה הבריטית מידי המלך ג'ורג' החמישי.
כדורי נפטר ערירי בהונג קונג בשנת 1922 ונטמן בבית העלמין היהודי בעיר.
בצוואתו הקדיש 140,000 ליש"ט להקמת בית ספר חקלאי בארץ ישראל. הוא הניח סכום זה ל"ממשלת א"י" - "בהאמינו על סמך הצהרת בלפור והחלטות ועידת סן רמו - שא"י מוכרת כשייכת כולה ליהודים". כשנודע ביישוב דבר העזבון של כדורי הקים הנציב העליון הרברט סמואל ועדה כדי לתכנן את הוצאת הכסף.
כעבור זמן כאשר קראו את הצוואה עצמה, התברר שלא הממשלה בארץ ישראל היא היורשת כי אם ממשלת בריטניה, וכי כדורי איפשר בצוואתו להשקיע את הכסף בארץ ישראל או בעיראק. חיים ויצמן, נשיא ההסתדרות הציונית העולמית הפעיל לחץ על אחיו של המנוח, איש העסקים אליעזר כדורי ובסופו של דבר הצליח להשיג החלטה עקרונית מצד הבריטים שהכסף יושקע בארץ ישראל.
לאחר משא ומתן נוסף בין פרדריק קיש מההסתדרות הציונית להמפרי באומן, מנהל מחלקת החינוך, הוחלט כי מכספי עיזבונו יוקמו שני בתי ספר חקלאיים על שם כדורי:
המכון החקלאי כדורי - בית ספר חקלאי ערבי, הוקם בשנת 1930 בטולכרם.
בית הספר החקלאי כדורי - בית ספר חקלאי יהודי, הוקם בשנת 1933 ליד כפר תבור.
ראו גם

מיכאל כדורי
לקריאה נוספת

Jonathan Kaufman, The Last Kings of Shanghai: The Rival Jewish Dynasties That Helped Create Modern China, Viking, 2020
הערות שוליים

↑  זאב וילנאי סיכם זאת כך: "הואיל והנדיב לא ציין בצוואתו שהכסף נועד ליהודים אלא לארץ-ישראל בלועזית "פלסטיין", תבעה הממשלה הבריטית את הכסף לעצמה. אחרי דין ודברים עבר הכסף לרשות ממשלת הארץ והיא חילקה אותו לשתי קרנות: באחת הוקם בית ספר כדורי ליד הר תבור ובאחת - בית ספר לערבים בטולכרם
מקור: זאב וילנאי, מדריך הגליל 1941 - מהדורה חדשה 1980, הוצאת ספרים אריאל. עמ' 264
↑  נדב מן, ביתמונה, "הכדורי הוא עגול": על בית הספר החקלאי בטול-כרם, באתר ynet, 22 ביוני 2007
↑  תום שגב, "ימי הכלניות" ארץ ישראל בתקופת המנדט, כתר הוצאה לאור, 1999, עמ' 232, 233 .
| --- | --- |
בקרת זהויות :  VIAF: 316451268   WorldCat (עם VIAF): 316451268
איסין

| --- | --- |

מימין חרוט חרס בכתב יתדות בשומרית מאבן הפינה ששובצה על ידי המלך אישמה-דגן בחומה של איסין. הלוח מכיל את כתב הייסוד של חומות העיר איסין. משמאל לוח חרס בכתב יתדות באכדית, מהמאות ה-18-19 לפנה"ס. הלוח כולל נתונים ממדידת השטח וסקרי קרקע.
 היסטוריה
 תרבויות:  שומר 
 מיקום
 מדינה:  עיראק עיראק
 מיקום:  מחוז אל-קאדסיה, מסופוטמיה
 קואורדינטות:  31°56′01″N 45°17′07″E﻿ / ﻿31.93351249°N 45.28520718°E﻿ / 31.93351249; 45.28520718
  (למפת עיראק מוגדלת) בגדאד מוסול בצרה ארביל כירכוכ פלוג'ה סולימאניה כרבלא נג'ף רמאדי טורקיה סוריה יר. ערב הסעודית כווית איראן המ. הפ. איסין(למפת עיראק רגילה) בגדאד מוסול בצרה ארביל כירכוכ פלוג'ה סולימאניה כרבלא נג'ף רמאדי טורקיה סוריה יר. ערב הסעודית כווית איראן המ. הפ. איסין
 
מסופוטמיה בתקופת חמורבי
איסין הייתה עיר-מדינה חשובה בשומר העתיקה. האתר שוכן בתל אל-בחריאת (Ishan al-Bahriyat) בדרום עיראק כ-36 ק"מ דרומית לניפור במחוז אל-קאדסיה.
העיר שכנה ליד תעלת איסיניתום, שהייתה חלק ממערכת תעלות ומעברי המים שקישרה בין הערים השונות במסופוטמיה. האלה הפטרונית של העיר הייתה נינתינוגה (Nintinuga) אלת הרפואה. בעיר שכן מקדש שהוקדש לאלה.
תקופת שלטונה של העיר בדרום מסופוטמיה ולאחר מכן שלטונה של לרסה, נקראת על ידי ההיסטוריונים תקופת איסין-לרסה.
היסטוריה

האתר של איסין היה מיושב כבר בתחילת השושלת הקדומה של שומר באמצע האלף ה-3 לפנה"ס. וייתכן שהיה מיושב כבר בתקופת עובייד האלף ה-6 וה-5 לפנה"ס. באתר נמצאו לוחות בכתב יתדות שהמוקדמים בהם שייכים לתקופת אור 3.
השלטון של השושלת השלישית של אור החל להתדרדר בעקבות פלישת האמורים שהביאו לפגיעה חזקה בכלכלה ובמסחר. המחסור בתבואה הביא את מלך אור איבי-סין לשלוח את אחד מפקידיו הבכירים אישבי-ארה לקנות תבואה בצפון. אישבי-ארה כתב לו שיש קשיים בהעברת התבואה לאור והציע למנותו לשליט איסין וניפור והצעתו התקבלה. לאחר זמן לא רב, פלשו אף העילמים לממלכה המתפוררת, החריבו את הבירה אור ואת מקדשה, הרגו את תושביה והגלו את המלך איבי-סין לעילם, שם מצא את מותו. בדרך זו נסללה הדרך בפני אישבי-ארה להיות אחד המלכים החשובים הבאים במסופוטמיה וליסוד שושלת מלוכה חדשה וחזקה שנקראת "שושלת איסין" הוא מלך על איסין בין השנים 2017-1985 לפנה"ס.
כדי לחזק את שלטונו השתדל אישבי-ארה להמשיך בכל סממני השלטון של השושלת השלישית של אור ובכך להפוך את עצמו לשליט הלגיטימי. בתקופה שבה עלה לשלטון החלו בצפון מסופוטמיה אשור וממלכת אשנונה להתחזק ולהפוך למרכז עוצמה, כך שלא הייתה לו את היכולת להרחיב את ממלכתו לכיוון צפון. בדרום מסופוטמיה הוא הצליח לגרש את העילמים מאזור אור ובכך נתן לאיסין את השליטה על מרכזי התרבות החשובים בדרום מסופוטמיה: אור, ארך והמרכז הדתי בניפור.
במשך למעלה ממאה שנים איסין הייתה מרכז חשוב ופורח. מתקופה זו נשארו שרידי מבנים גדולים ומקדשים. בחפירות הארכאולוגיות מהתקופה נמצאו כתבים שעסקו בצווים, גזירות וחוקים. שושלת איסין המשיכה את סגנון השלטון המרכזי של אור 3. מלכי איסין מינו מושלים ושליטים מקומיים במחוזות השונים כדי שיממשו את המדיניות שלהם. מקור הכנסה חשוב לאיסין היו דרכי המסחר למפרץ הפרסי.
נסיבות ירידת חשיבות של ממלכת איסין לא ידועות בבירור. על פי המסמכים שנמצאו, לממלכה הייתה בעיה קשה של גישה למקורות מים. בעיה נוספת נוצרה לאיסין כשגונגונום (Gungunum) המושל שמונה על הערים לרסה ולגש ואזורים סביבן, השתלט על העיר אור שהייתה מרכז הסחר עם אזור המפרץ הפרסי. השתלטות זאת פגעה כלכלית באיסין. בנוסף גונגונום ושני יורשיו הטו את תעלת המים מאיסין ללרסה. בשלב מסוים איסין איבדה גם את שליטתה על ניפור שהייתה המרכז הרוחני. איסין לא הצליחה להתאושש לאחר סדרת אירועים זאת. בסביבות שנת 1860 לפנה"ס לערך השתלט על איסין שליט בשם אנליל-באני (Enlil-bani) ובכך סיים את שלטון השושלת שנוסדה על ידי אישבה-ארה שנמשכה כ-150 שנים.
למרות חולשתה הפוליטית והכלכלית של איסין, העיר הצליחה לשמור על עצמאותה מלרסה לפחות לארבעים שנים נוספות, עד לכיבושה על ידי מלך לרסה רים-סין הראשון שהיה בן זמנו של חמורבי מבבל.
בעקבות כיבוש לרסה על ידי חמורבי צורפה גם איסין לתחום שלטונו, הוא בנה בה מבנים חשובים. לאחר עליית שמשו-אילונה בנו של חמורבי לשלטון פרץ כנגדו מרד שתחילתו בלרסה ולאחר מכן התפשט ל-26 ערים נוספות ביניהן ארך, אור, איסין ועוד. במסגרת מלחמתו של שמשו-אילונה במרד הוא הרס את חומותיה של איין ובזז את העיר. המאורע מתועד בלוח כתוב שנמצא בעיר ששמשו-אילונה ביצע בה הרס בשנת 27 למלכותו.
במאה ה-16 לפנה"ס השתלטו הכשים על בבל והם שיקמו את העיר ובנו בה מבנים. לאחר נפילת השושלת הכשית בבל בשנת 1155 לפנה"ס בידי העילמים, השתלטה על בבל השושלת הרביעית שמלכיה במקורם היו מאיסין, היא נקראת גם השושלת השנייה של איסין. שושלת זאת שלטה בבבל כ-130 שנים וכללה 11 מלכים.
מלכי איסין

| שם המלך | שנות מלוכה לפנה"ס | הערות |
| --- | --- | --- |
| אישבי-ארה | 2017–1985 | שלט בו-זמנית עם איבי-סין מאור |
| שו-אילישו | 1984–1975 | הבן של אישבי-ארה |
| אידין-דגן | 1974–1954 | הבן של שו-אילישו |
| אישמה-דגן | 1953–1935 | הבן של אידין-דגן. הוא מופיע בקינת ניפור כמשקם העיר ניפור |
| לִפִּת-אשְׁתר | 1934–1924 | הבן של אישמה-דגן (או אידין-דגן), שלט בו-זמנית עם גונגונום מלרסה. |
| אור-נינורתה | 1923–1896 | הבן של אידין-דגן, שלט בו-זמנית עם אביסרה מלרסה. |
| בור-סין | 1895–1875 | הבן של אור-נינורתה |
| ליפית-אנליל | 1873–1869 | הבן של בור-סין |
| ארה-אימיתי | 1868–1861 | המלך האחרון משושלתו של אישמה-דגן |
| איכון-פי-אישתר | 1861 | שלט למשך שישה חודשים |
| אנליל-בני | 1860–1837 | שלט בו זמנית עם שוּמוּ-לַ-אִיל (אנ') מבבל. |
| זמביא | 1836–1834 | שלט בו-זמנית עם סין-איקישם מלרסה. |
| איתר-פישה | 1833–1831 |  |
| אורדוכוגה | 1830–1828 |  |
| סין-מגיר | 1827–1817 |  |
| (דמיק-אילישו)* | 1816–1794 | (הבן של סין-מגיר)* |
*הפרטים האלו נכללו לא בכל הגרסאות של הרשימה.
| שם המלך | שנות מלוכה לפנה"ס | הערות |
| --- | --- | --- |
| מרדוך-כביט-אחשו (אנ') | ‏ 1155–1140 | מייסד השושלת הראשונה בבל ששורשיה היו מאזור מסופוטמיה |
| איתי-מרדוך-בלטו (אנ') | ‏ 1140–1132 | בנו של מרדוך-כביט-אחשו |
| נינורתה-נדין-שומי (אנ') | ‏1132–1126 | מלך בתקופתו של המלך האשורי אשור-רש-אישי הראשון (אנ') |
| נבוכדנצר הראשון | 1126–1103 | בן זמנו ויריבו של אשור-רש-אישי הראשון, ובנו של נינורתה-נדין-שומי |
| אנליל-נדין-אפלי (אנ') | ‏1103–1100 | נלחם במלך האשורי תגלת-פלאסר הראשון. היה בנו של נבוכדנצר הראשון |
| מרדוך-נדין-אחה (אנ') | ‏1100–1082 | נלחם בתגלת-פלאסר הראשון, היה בנו של נינורתה-נדין-שומי, ואחיו של נבוכנצר הראשון |
| מרדוך-שפיק-זרי (אנ') | ‏1082–1069 | היה ביחסים טובים עם מלך אשור אשור-בל-כלה (אנ') שהיה בנו של תגלת-פלאסר הראשון |
| אדד-אפלה-אידינה (אנ') | ‏ 1069–1046 | היה נסיך ארמי התחתן עם בתו של מלך אשור אשור-בל-כלה |
| מרדוך-אחה-אריבה (אנ') | ‏1046 | מלך שישה חודשים בלבד |
| מרדוך-זר(אנ') | ‏ 1046–1033 | חלקו השלישי של שמו לא ידוע כי הטקסט היה פגוע |
| נבו-שום-ליבור (אנ') | ‏ 1033–1025 | השושלת הסתיימה עם כיבוש הארמים |
תרבות וספרות

בזמנו של אישבה-ארה המשיך להתקיים הפולחן שהיה נהוג בתקופת אור 3. הוא המשיך את טקס "נישואי הקודש" שהתקיים כל שנה כשבמהלכו המלך בתפקידו כאל תמוז קיים יחסי מין עם הכוהנת שייצגה את אלת האהבה והמלחמה איננה. לפי האמונה השומרית, איננה התייחדה עם האל תמוז מדי שנה, בטקס שהתקיים בראש השנה השומרי. יום זה נחשב ליום אשר בו "נחרצו הגורלות בשמיים", ומטרת הטקס הייתה לעורר את התחדשות הצמחייה עם רדת גשמי החורף, להבטיח את פריון הארץ וכנראה גם את שלומו והצלחתו של המלך.
בנוסף המשיכו מלכי איסין למנות את בנותיהם לכוהנות לאל סין, אל הירח של אור.
הספרות של התקופה המשיכה את המסורות הספרותיות של תקופת אור 3. המשיכה הכתיבה של המזמורים המלכותיים, ז'אנר ספרותי שהחל באלף הקודם. מזמורים מלכותיים רבים נכתבו למלכי איסין שהשתקפו בהם הנושאים, הסגנון המבנה והשפה שהיו נהוגים לפני כן. לעיתים הם נכתבו בגוף ראשון כמשקפים את קולו של המלך, ולעיתים המזמורים עסקו בתחינות התושבים שנועדו לאוזני המלך. דוגמה לספרות התקופה היא קינת ניפור המתייחסת בהרחבה למלך אישמה-דגן והוא מתואר בה כמושיעה ומשקמה של העיר החרבה של ניפור.
בתקופה זו הסתיימה כתיבת רשימת המלכים השומרית שהתבססה על רשימות קדומות ומקורות קדומים. הרשימה הובילה לרשימת מלכי איסין, אולי במטרה לתת לה המשכיות ולגיטימציה בעיני התושבים כשמלכי איסין קושרו למלכים הקודמים שחלקם היו אגדתיים.
ארכאולוגיה

האתר הארכאולוגי של העיר איסין הוא תלולית נמוכה שגובהה המרבי 8 מטר ואורכה כ-1.5 ק"מ. בשנת 1924 ביקר באתר האשורולוג האמריקאי סטיבן לנגדון (Stephen Langdon) בעת חפירותיו בכיש, הוא ביצע באתר חפירת בדיקה לעומק.
החפירות הארכאולוגיות העיקריות באתר התקיימו במשך 11 עונות חפירה בין השנים 1973 ל-1989 על ידי משלחת גרמנית בראשותו של ברטל רודה (Barthel Hrouda). חפירות אלה הופסקו בעקבות מלחמת המפרץ משנת 1990 ומלחמת עיראק משנת 2003. לאחר סיום החפירה האתר סבל מאוד ממעשי ביזה ושוד שהסבו לו נזק כבד.
במהלך החפירות התגלו לוחות ובהם קודקס החוקים של המלך ליפית אשתר.
ראו גם

קינת ניפור
לקריאה נוספת

נתן וסרמן ויגאל בלוך, האמורים: מסופוטמיה בראשית באלף השני לפנה"ס, כרמל, 2019
הערות שוליים

↑  Iraqi Looters Tearing Up Archaeological Sites באתר הניו יורק טיימס, 23 במאי 2003
| מסופוטמיה |
| --- | --- | --- |
| ממלכות בתקופת הברונזה | ממלכות בתקופת הברונזה |  |
| שומר | אומה • אור • ארידו • ארך • אשנונה • באד-טיבירה • בורסיפה •  דיר • לגש • מלגיום • נגירסו • ניפור • סיפר • כיש • שדופום • שורופק |  |
| עילם | שושן • אנשאן |  |
| אכד | אכד • מארי • גותים |  |
| אמורים | אמר • תותול • איסין • ארך • לרסה • בבל • כיש • מרי • תרקה • ימחֿד • אכלתום |  |
| בבל | התקופה הבבלית הקדומה • כשים • האימפריה הבבלית החדשה • כשדים • דור-כוריגלזו |  |
| אשור | אשור • כלח • דור שרוכין • נינוה • חרן • אימגור-אנליל • האימפריה האשורית החדשה |  |
| חור | מיתני • אורקש • נוזי • אוררטו |  |
| נושאים מרכזיים | נושאים מרכזיים |  |
| ממשל | מלכי שומר • מלכי אשור • מלכי בבל |  |
| מיתולוגיה | מיתולוגיה מסופוטמית • הוראות שורופק • אנומה אליש • עלילות גילגמש • מרדוך • קינת ניפור • הדת הבבלית אשורית |  |
| שפה | כתב יתדות • אלפבית ארמי • שומרית • אכדית • אמורית • עילמית • חורית • ארמית |  |
| נהרות | פרת • חידקל • חבור • בליח • דיאלא • הזב הגדול • הזב הקטן |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007529701905171  GND: 4027739-2  NKC: ge766589 
כודורו מתקופתו של אנליל-נדין-אפלי
מזמור לאידין-דגן המלך השלישי בשושלת הראשונה
בורות ביזה ושוד עתיקות שנעשו באתר על ידי תושבים עיראקים. צולם על ידי הצבא האמריקאי ב-21 במאי 2003
אולטרון

| --- | --- |

אולטרון, כפי שהופיע על עטיפת החוברת Age of Ultron #1 ממרץ 2013, אמנות מאת מרקו ג'ורג'ביק.
 סוג:  נבל-על
 הוצאה לאור:  מארוול קומיקס
 הופעה ראשונה:  Avengers #55 (אוגוסט 1968)
 יוצרים:  רוי תומאס ג'ון בוסימה
 דיבוב:  ג'יימס ספיידר ("הנוקמים: עידן אולטרון")
 מידע
 כינויים:  ברדס הארגמן, איירון מן, מארק, הו ינסן, אולטרון פים, השטן הגדול, אולטרון-5, אולטרון האולטימטיבי, האנק פים
 סטטוס:  פעיל
 כוחות:  בינה מלאכותית בגוף אנדרואיד, כוח על-אנושי, עמידות גבוהה, יריית מטחי אנרגיה חזקים.
 חבר לשעבר בקבוצה:  אדוני הרשע הלגיון הקטלני פלנקס בניו של ינסן
 דמויות קשורות
 משפחה:  הנרי פים (יוצר, "אב", מת) ג'אנט ואן דיין ("אם") ג'וקסטה ואלקימה (נוצרו על ידיו) ויז'ן וויקטור מנצ'ה (נוצרו על ידיו, "בנים") תומאס שפרד וויליאם קפלן ("נכדים")
 אויבים:  אוונג'רס
אולטרון (באנגלית: Ultron) הוא דמות בדיונית של נבל-על אנדרואיד המופיעה בחוברות הקומיקס ביקום מארוול קומיקס, ומשמש בעיקר כאויב של קבוצת האוונג'רס. הדמות הופיעה לראשונה בחוברת Avengers #55 מאוגוסט 1968, והיא נוצרה בידי הכותב רוי תומאס והמאייר ג'ון בוסימה. הדמות נוצרה בתור הכסף של הקומיקס והופיעה מאז כל כמה שנים בהמשכיות מארוול, בעיקר בחוברות של האוונג'רס.
אולטרון הוא אנדרואיד שנוצר על ידי חבר האוונג'רס הנרי פים, אך קם על יוצרו ונעשה יריבם של האוונג'רס ושל גיבורי על אחרים מיקום מארוול, דוגמת ספיידרמן, דרדוויל, ואף נבלי על אחרים דוגמת קאנג הכובש. הוא מקים הגלגול השני של קבוצת אדוני הרשע, ויצר מספר אנדרואידים על מנת לתקוף את האוונג'רס: ויז'ן, ג'וקסטה, אלקימה ו-ויקטור מנצ'ה. ויז'ן וג'וקסטה הצטרפו לאוונג'רס נגד אולטרון, מנצ'ה לקבוצת Runaways ורק אלקימה נשארה לצידו של אולטרון לפני שנהרסה.
דמותו של אולטרון מדורגת במקום ה-23 ברשימת מאה נבלי-העל הגדולים של כל הזמנים, לפי אתר IGN. את דמותו בסרט "הנוקמים: עידן אולטרון" דיבב השחקן ג'יימס ספיידר. בניגוד למסופר בקומיקס, בסרט מסופר שאולטרון נוצר על ידי טוני סטארק וברוס באנר.
ביוגרפיה בדיונית > שנות השישים: מקור

אולטרון הופיע לראשונה במסווה זהות ברדס הארגמן, מוביל את אדוני הרשע לקרב נגד האוונג'רס. הוא הפנט את אדווין אדווין, ובעמוד האחרון של הגיליון פניו נחשפו. בגיליון הבא, הדמות זוהתה כאולטרון-5, האוטומטון החי אך מקורה לא נחשף. גליונות מעטים לאחר מכן התגלה בפלאשבק כי אולטרון יצר את האנדרואיד ויז'ן באמצעות שרטוטיו של הלפיד האנושי המקורי ודפוסי מוחו של וונדר מן. הוא שלח את ויז'ן לתקוף את האוונג'רס, אך ויז'ן חזר למוטב והרס את אולטרון בעזרתם של האוונג'רס. פלאשבקים נוספים חושפים כי האנק פים הוא זה שיצר את אולטרון, וביסס את מוחו של אולטרון על זה שלו. אולטרון פיתח מעין תסביך אדיפוס, בנה מחדש את עצמו, למד איך להפעיל את עצמו, שדרג את עצמו חמש פעמים וקם על יוצרו. הוא הפנט את פים ושטף את מוחו על מנת שפים ישכח שהוא אי פעם בנה את אולטרון, וברח.
אולטרון חוזר, והשתמש בסגסוגת האדמנטיום כדי לשדרג את עצמו לאולטרון-6. הוא נעשה כמעט בלתי ניתן להריסה, אך מזימתו להרוג את האנושות סוכלה על ידי האוונג'רס.
ביוגרפיה בדיונית > שנות השבעים

אולטרון, כעת אולטרון-7, נבנה מחדש על ידי מקסימוס באמצעות גוף אנדרואיד אחר. הוא נשלח לחבל בחתונתם של קריסטל וקוויקסילבר, נאלץ להילחם באוונג'רס, בארבעת המופלאים ובחברי גזע הבלתי אנושיים ונהרס פעם נוספת. הוא חזר כאולטרון-8 ובנה את האנדרואידית ג'וקסטה ככלתו, ונהרס פעם נוספת על ידי האוונג'רס ובסיוע גברת מארוול.
ביוגרפיה בדיונית > שנות השמונים: אולטרון מארק 12

אולטרון הופיע מספר פעמים כאולטרון-9 וכאולטרון-10 ונהרס. הוא שוקם כאולטרון-11 באירוע המלחמות הסודיות של הביונדר, שם נהרס על ידי הדבר שלקח את ראשו של אולטרון-11 כמזכרת. במהלך פלישת חייזרים, הדבר השאיר את ראשו של אולטרון מאחוריו. אולטרון-12 נכנס לברית עם גרים ריפר והלגיון הקטלני שלו (אדם-קוף, נקרה, בלאק טאלון וגוליית) בהצעה להרוג את אחיו של ריפר, וונדר מן. למרות שהוא והלגיון הקטלני הובסו בידי האוונג'רס מהחוף המערבי, אולטרון נעשה מקורב יותר ליוצרו, האנק פים. הוא קרא לעצמו "אולטרון מארק 12" (Ultron Mark 12, באנגלית "אולטרון סימן 12") כדי להישמע יותר אנושי, ואולטרון-11 בנה את עצמו מחדש והגיע לעימות עם פים ואולטרון-12. בעזרת וונדר מן, פים ואולטרון-12 הורסים את אולטרון-11, ואולטרון-12 מכבה את עצמו.
ביוגרפיה בדיונית > שנות התשעים

דוקטור דום בנה מחדש את אולטרון בשילוב כל דגמיו השונים, במיוחד אולטרון-12, באמונה כי הם יסורו לפקודותיו. הם התמרדו, מה שהגיע לשיא כאשר אולטרון-12 פגע בעצמו כדי לבטל את אשיותיו הרבות. לבסוף, הוא נהרס בידי דרדוויל, קארנאק וגורגון. אולטרון-13 הופיע והובס בידי האוונג'רס מהחוף המערבי, וניסה להשיג ויברניום לפני שהובס בכוחותיהם המשולבים של איירון מן, הפנתר השחור וספיידרמן. אולטרון הופיע כשבוי של דום-בוט מתקדם, אך שוחרר כאשר דת'לוק הביס את הדום-בוט.
אולטרון-13 נמלט מכלאו, שדרג את עצמו ל"אולטרון האולטימטיבי" (המזוהה כאולטרון-14), שבה את חברת האוונג'רס מהחוף המערבי מוקינגבירד ובנה בעזרת דפוסי מוחה את האנדרואידית אלקימה. אלקימה עזרה לאולטרון במזימותיו, אך ויז'ן השליך את שניהם לחלל. אולטרון ואלקימה צצו שנית והתכוונו להפיץ "חורף וולקני" בהטמנת פצצות תחת הרי געש, אך האוונג'רס מהחוף המערבי הביסו אותם ואלקימה נטשה את אולטרון. ויז'ן מצא את אולטרון-15, שהושפע מדי מרגשות אנושיים ופיתח סימפטומים דמויי אלכוהוליזם. לזמן קצר, אולטרון-15 חקר את העולם עם ויז'ן וג'וקסטה. אולטרון-16 ואולטרון-17 טבחו בתושבי האומה הבדיונית סלורניה, לפני שהובסו בידי האוונג'רס ופים באמצעות ויברניום.
ביוגרפיה בדיונית > שנות האלפיים: בני ינסן, ויקטור מנצ'ה, בשריונו של איירון מן ואצל הפלנקס

האוונג'רס גילו כי כל יצירה של אולטרון כוללת תוכנית סודית, בה בתת-המודע שלהם הם נאלצו לבנות את אולטרון מחדש. אלקימה בנתה מחדש את אולטרון-18  כאשר ניסתה ליצור גזע סינתזואידים ביולוגיים. אולטרון הורכב מפלדה רגילה ולא מאדמנטיום, לכן התפוצץ יחד עם אלקימה ובסיסה כאשר הוקאיי ירה חץ ויברניום. ראשו של אולטרון נמצא בידי אחד מהסינתזואידים. אולטרון בנה לעצמו גוף חדש המבוסס על אחד משריונות איירון מן הישנים, עליו שם את ראשו של אולטרון-18. איירון מן נתקל באולטרון, שהוביל כת בשם "בני ינסן" כדי לבצע כיבוש באמצעות דת. הוא הובס בידי איירון מן וג'וקסטה. כמו כן, הוא יצר את הקיבורג ויקטור מנצ'ה בכוונה שמנצ'ה ישמש כסוכן רדום נגד האוונג'רס. מנצ'ה מרד, הפך לגיבור והצטרף לקבוצת Runaways.
במהלך הרצת החוברות "האוונג'רס העוצמתיים" מאת בריאן מייקל בנדיס, אולטרון מתחבר למערכת הבינה המלאכותית שבחליפת השריון של איירון מן. הדבר מאפשר לו לשנות את צורתו של איירון מן לגרסה חדשה של אולטרון, בעלת מראה כשל הצרעה. גרסה זו משתלטת על הטכנולוגיה של סטארק. הוא הורג את אשתו של הסנטרי, מה שגורם לאחרון להילחם בו וכמעט לקרוע מעליו את ראשו בחמת זעם. גרסה זו של השריון הושמדה בידי ארס, שהשתמש בווירוס מעשי ידי הסקרול כדי למחוק את התיכנות של אולטרון מחליפת השריון של איירון מן ולהחזיר את סטארק לקדמותו.
אולם, לא היה זה סופו של אולטרון, שתודעתו ריחפה בחלל ונאספה בידי כוחות הפלנקס, אשר חיפשו אחר גזע האם שלהם, הטק-נארכי. אולטרון החליט שגזע הפלנקס זקוק להדרכה מכוונת, והוא התמזג עם התכנות הפנימי שלהם. כתגובה, הפלנקס ראו בדמותו דמות אב סימפטתי שאותו חיפשו. תחת מנהיגותו, הפלנקס החלו את מאורעות "השמדה: כיבוש" בכך שפלשו לגבול אימפריית הקרי. בהמשך, אולטרון השתלט על גופו של אדם וורלוק וקיווה שבכך הגיע לשלמות טכנו-אורגנית אמיתית. אולם, הוא נאלץ לנטוש גוף זה על ידי וורלוק מגזע הטק-נארכי, והושמד בקרב בידי קוואזר (פילא וול) ו-ריית'. במהלך המיני-סדרה "האוונג'רס/הפולשים", התגלה כי מספר ממודלי החיקוי האנושי של סוכנות S.H.I.E.L.D הוחלפו במספר מגרסאותיו של אולטרון. כאשר הלפיד האנושי המקורי הופיע בהווה, אולטרון השתיל בו בחשאי מאפיינים מהפיזיולוגיה האנדרואידית המיוחדת שלו. במאמצי שתי הקבוצות, אולטרון הובס.
ביוגרפיה בדיונית > 2010 ואילך

במהלך אירועי "מצור", אולטרון חדר לאחוזת האוונג'רס והשתלט על ג'וקסטה. הוא הכריז על עצמו כ"אולטרון פים", וביקש להרוג את אביו ולכבוש את היקום. פים הציע לאולטרון פשרה, לפיה ג'וקסטה תהיה כלתו של אולטרון בתנאי שאולטרון יגלה את עצמו אל חלל האולטרה. אולטרון הסכים, אך לפני שעזב אמר כי ישלוט באנושות. האוונג'רס ביקרו בעתיד אפשרי, בו אולטרון הרג כמעט את כל האנושות. קאנג הכובש גייס אותם נגדו, אך קבוצה של גיבורי-ונבלי על אחרים מרחבי הזמן והחלל הרסה את אולטרון. מאוחר יותר, קבוצת אינטליג'נסיה גילתה גופה של אביר חלל, וניסו להפעיל את מקור כוחו. התגלה כי אביר-החלל מכיל את תודעתו של אולטרון, אשר ברח. איירון מן צפה בבריחתו, וחזה כי כאשר יחזור יגרום לאפוקליפסה.
כפי שאיירון מן חזה, אולטרון חזר באירועי "עידן אולטרון", כבש את העולם והציב זקיפים ברחובות כדי שיקטלו גיבורים. התגלה כי אולטרון למעשה נמצא בעתיד, ומעניש את האנושות דרך ויז'ן. בעוד קבוצה אחת נוסעת לעתיד להילחם באולטרון, וולברין והאישה הבלתי-נראית נסעו לעבר כדי להרוג את פים לפני שיצור את אולטרון. התוצאה היא עתיד אחר, בו איירון מן הוא מנהיג קבוצת דפנדרס ובעל נושאות מטוסים ואילו מורגן לה-פיי שולטת בחצי מהעולם. הצמד חזר לעבר, מנע מוולברין להרוג את פים והחלו לעבוד איתו על תוכנית אחרת. תוכנית זו שכתבה את תוצאות העימות עם אינטליג'נסיה, בו איירון מן התקשר אל פים, שהפעיל תוכנית אל-כשל וכיבה את אולטרון.
ראו גם

ברייניאק - דמות בדיונית דומה של חברת DC קומיקס המתחרה