הבקרה על התיקון הראשון לחוקה
חוקיות

פעולת ההקלטה בפומבי היא זכות חוקתית; אולם, חוקיות מעשיהם של המבקרים נתונה לעיתים קרובות לדיון. כל עוד המבקרים נשארים במקום ציבורי שבו מותר להם מבחינה משפטית להיות בו, יש להם את הזכות להקליט כל דבר הנראה במישור, בכפוף לזמן מוגבל מאוד, מקום, והגבלות אופן או דרך. מבקרים אחדים לעיתים צועקים ומגדפים, שפה משפילה וגסה לעבר השוטרים שמנסים למנוע מהם להקליט או תובעים מהם זיהוי לא הולם. המשטרה תאשים לפעמים מבקרים על התנהגות בלתי הולמת כאשר ההתנהגות הבלתי הולמת האמיתית הנדונה היא הפעלת דיבור חופשי (חופש ביטוי); לדוגמה, מבקר בסן אנטוניו הועמד לדין והורשע בהתנהגות בלתי הולמת לאחר ביקורת שעשה. לאחר המשפט, אמר מפקד המשטרה של העיר סן אנטוניו "[פסק הדין] נועץ פגיון בלבו של התיקון הראשון שלהם כתרוץ על העלבת קציני משטרה ..." בכוונת המבקר לערער על ההחלטה. על אף הצהרתו של מפקד המשטרה של סן אנטוניו, זה נערך בבתי משפט רבים בכל רחבי הארץ שמעליבים את המשטרה באופן חוקי. במקרה של וושינגטון וי. מארק די. מונטגומרי, בן 15 שניצח בהצלחה ערעור על ביטול ההרשעות שלו על התנהגות פרועה והחזקת מריחואנה על בסיס חופש הביטוי. מונטגומרי נעצר לאחר שצעק גסויות לעבר שני שוטרים שעוברים בניידת הסיור שלהם. צ'יטוט כהן וי קליפורניה, בית המשפט קבע כי לא ניתן לסווג את דבריו של מונטגומרי כמילים לוחמניות, והגבלת הדיבור המבוססת בלבד על הפגיעה שלו תביא לכך "סיכון משמעותי לדכא רעיונות בתהליך". הזכויות המבוצעות בביקורת טיפוסית מקורן בתיקון הראשון, התיקון הרביעי, והתיקון החמישי של חוקת ארצות הברית. במיוחד, חופש הביטוי בארצות הברית(חופש הביטוי) חופש העיתונות בארצות הברית(חופש העיתונות) לפי התיקון הראשון והחופש ע"פ התיקון הרביעי לחוקת ארצות הברית תחת התיקון הרביעי, וזכות השתיקה תחת התיקון החמישי.
כפי שבית המשפט הפדרלי-מחוזי השביעי לערעורים מסביר ב אקלו וי. אלווארז "פעולתה של הקלטת שמע או אודיו-ויזואלית נכללת בהכרח, בתוך ערבות התיקון הראשון של זכויות הביטוי וזכויות העיתונות כתוצאה של הזכות להפיץ את ההקלטה המתקבלת. הזכות לפרסם או לשדר הקלטה קולית או אודיו-ויזואלית תהיה חסרת ביטחון, או במידה רבה בלתי יעילה, אם הפעולה המתועדת של ההקלטה אינה מוגנת לחלוטין."
מבקרים מנסים לממש את זכות התיקון הראשונה שלהם לצלם ולהקליט בפומבי, תוך הימנעות מביצוע כל פשע. הסיבה לכך נובעת מהחלטת בית המשפט העליון בטרי וי. אוהיו אשר קבע כי אין מדובר בהפרה של התיקון הרביעי לעכב אדם כאשר לקצין יש חשד סביר שהאדם ביצע, זה מבצע, או עומד לבצע פשע. כמו כן, בעקבות החלטת בית המשפט העליון בהייבל וי. בית המשפט המחוזי השישי של נבאדה, בית המשפט קבע כי במדינות שיש להם תקנון עצור והזדהה(נוהל מעצר חשוד), רשאי אדם לספק את שמו לקצין שיש לו חשד סביר שהוא ביצע, זה מבצע, או עומד לבצע פשע.
הסכסוך עם קציני אכיפת החוק מתעורר בדרך כלל בגלל שקצינים לפעמים סבורים שצילום, בעצמו וכשלעצמו "התנהגות חשודה" ומשתמשים בכך כסיבה לעכב מבקר ולדרוש ממנו הזדהות. באופן כללי, בתי המשפט שסקרו את הנושא הספציפי הזה סברו כי העובדה שאדם לוקח תמונה או מקליט שמע או וידאו במקום ציבורי או במקום שלו או לה יש את הזכות להיות בו, אינו מהווה, בעצמו וכשלעצמו, חשד סביר לעצור את האדם, סיבה אפשרית לעצור את האדם, או הצדקה מספקת לדרוש הזדהות. מדינות מסוימות אף תיקנו את קוד העונשין שלהם כדי לשקף את הבעיה. אף על פי כן, שוטרים מעכבים או עוצרים באופן בלתי חוקי את המבקר על "התנהגות חשודה".
אחת הבעיות העיקריות שמבקרים מתמודדים איתן הן עם תביעות עתידיות של החלטות בית המשפט העליון בהרלו וי. פיצ'ג'רלד ואנדרסון וי. קרייטון(חסינות מוסמכת) אשר קבע כי פקידי ממשלה, כולל קצינים, יהיו מוגנים מפני אחריות ונזקים כל עוד התנהגותם אינה מפרה "בבירור זכויות מעוגנות בחוק או חוקתיות" לפיכך, בעוד שתביעה לתיקון התקנות הרביעית עשויה להתקיים אצל מבקר שעמד על מדרכה ציבורית וצילם תחנת משטרה רק כדי לכפות את ידיו באזיקים, והוטל בחלק האחורי של הניידת, תביעה לתיקון ראשון תידחה משום שלמרות שאירעה הפרה, זה לא היה "מבוסס מפורשות". הכשרת חסינות מותרת ב"הכל מלבד חסר היכולת מפורשות או מי שבאופן מודע יודע את החוק" כדי להימלט מאחריות בשל הפרות חמורות וברורות של זכויות האזרח. עד כה 1,3, 5, 7,, 9, ו-11 מבתי המשפט המחוזיים קבעו כי צילום המשטרה במהלך תפקידיהם הרשמיים הוא זכות ברורה.