stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
המלחמות הנפוליאוניות
רקע > המדינות העיקריות > צרפת

המהפכה הצרפתית (1789) הייתה הגורם העיקרי לפרוץ מעשי האיבה בשנת 1792. הוצאתו להורג של לואי ה-16 בתחילת שנת 1793 הייתה בין הגורמים החשובים לשנאתם של בתי המלוכה האירופאים כלפי צרפת. צרפת עצמה הייתה נתונה לממשלן של מספר ממשלות לא יציבות עד שבהפיכת 18 בברימר (סוף 1799) תפס נפוליאון את השלטון והתמיד בו עד סוף עידן המלחמות הנפוליאוניות (1815).
צרפת הייתה מדינה צפופה עם כלכלה מפותחת שנכנסה למשבר עמוק לקראת סוף המאה ה-18. היא הצליחה להתגבר עליו ובסדרת רפורמות צבאיות הצליחה להקים צבא מהגדולים ביותר בעולם בתקופה זו. חידושים בטקטיקה, בפיקוד ושליטה בשדה הקרב ובעניינים צבאיים רבים אחרים, עזרו לנפוליאון להביס את צבאות הקואליציה פעם אחרי פעם. רק תבוסות מוחצות בספרד וברוסיה שאחריהן התנהלה סדרת קרבות גדולים עם מאות אלפי חיילים מכל צד, הצליחה לשבור לחלוטין את ההתנגדות הצרפתית.
מלבד צרפת ניצבו לצדה מדינות חסות. מדינות אלה היו חלשות והברית שלהן עם צרפת נכפתה עליהן באמצעות הכידונים של הצבא הצרפתי. גרוע מכך, הברית עם צרפת פגעה בכלכלתן והן חיפשו דרכים להפר את הברית. כל זה גרם לכך שהשתתפותן לצד הצרפתים נעשתה כלאחר יד והן לא תמכו בה בלב שלם.
מלחמות צרפת המהפכנית > הקואליציה הראשונה

הקואליציה הראשונה (1792–1798) של אוסטריה, פרוסיה, ממלכת בריטניה הגדולה, ספרד ופיימונטה (צפון איטליה) נגד הרפובליקה הצרפתית נערכה בעקבות המהפכה הצרפתית בשנת 1789. המעצמות הזרות ניסו לכפות על הצרפתים את שלטון המלוכה שהופל במהלך המהפכה. הצרפתים אימצו את גיוס ההמונים, ביצעו מודרניזציה בצבא ובמערכות השלטוניות ואימצו מלחמה טוטאלית (הכובלת את כל משאבי האומה למאמצי המלחמה).
מסעו של נפוליאון בצפון איטליה ב-1796 הוציא את פיימונטה מהקואליציה. פיימונטה, שאיימה על צרפת מהחזית האיטלקית משך 4 שנים, הובסה תוך חודש אחד בלבד, והאוסטרים נהדפו צפונה. באותה תקופה הצרפתים הביסו גם את כוחות האפיפיור, והאפיפיור פיוס השישי אולץ לחתום על הסכם שלום זמני. כשהתקפת-הנגד האוסטרית כשלה, נכנס נפוליאון לפריולי, ובאוקטובר 1797 אולצו האוסטרים להיכנע לתנאים שהכתיב להם בחוזה קמפו פורמיו. בכך הסתיימה המלחמה בתבוסתה של הקואליציה.
מלחמות צרפת המהפכנית > הקואליציה השנייה

הקואליציה השנייה (1798–1801) של רוסיה, בריטניה, אוסטריה, האימפריה העות'מאנית, פורטוגל, מדינת האפיפיור ונאפולי העמידה אתגר קשה בפני צרפת. הממשלה הצרפתית הייתה מושחתת ומחולקת, קופתה של הרפובליקה הייתה ריקה כמעט והיא עמדה לקרוס. גם מעורבותם של הכוחות הרוסיים בקואליציה, שחנו באיטליה תחת פיקודו של אלכסנדר סובורוב הבלתי-מנוצח, עמדה לרעת הצרפתים. כמו כן, שתיים מהדמויות הצבאיות החשובות שהביאו לצרפת את הניצחון נגד הקואליציה הקודמת נעדרו הפעם מהזירה: לזאר קרנו, שר המלחמה לשעבר שהנחה את צרפת אל הניצחון דרך הרפורמות בצבא, ומפקד הצבא נפוליאון בונפרטה, שהיה עסוק במסע במצרים, שטח של האימפריה העות'מאנית דאז, במטרה לבסס שם קולוניה צרפתית ולפגוע בסחר הבריטי בים-התיכון ובקשר עם הקולוניה הבריטית בהודו.
נפוליאון פלש למצרים ב-1798. הוא הביס את הממלוכים בקרב הפירמידות, אך ציו הושמד על ידי אדמירל נלסון בקרב אבוקיר (Abu-Qir, "הקרב על הנילוס"). נפוליאון נותר מנותק במצרים וניסה לפלוש צפונה, לכיוון לבנון וסוריה, אך לאחר הצלחות ראשוניות נבלם במצור על עכו ונסוג בחזרה דרומה.
כ-40,000 חיילים מצבאו של נפוליאון נהרגו במהלך מסעו במזרח-התיכון, כתוצאה ממחלות וקרבות מול הבריטים והעות'מאנים. נפוליאון האמין כי הממשלה הצרפתית והאופן הלקוי שבו תכננה את המערכה הם האשמים, וחזר לצרפת באוגוסט 1799. בנובמבר תפס נפוליאון את השלטון, והפך לשליט יחיד.
האנגלים הקימו במהרה קואליציה חדשה. ההצלחות הראשוניות של הקואליציה באיטליה ובשווייץ נראו מבטיחות, אך נפוליאון הצליח לכרות חוזה שביתת-נשק עם פאבל הראשון קיסר רוסיה (1801), וזו נסוגה מהמלחמה. באשר לבריטים, אלו סירבו לסכן את צבאם הקטן ואוסטריה נשארה לבדה מול כוחותיו של נפוליאון. בתקופה זו נפוליאון ארגן את צבאו מחדש ואף יצר צבא מילואים שנועד לתגבר את המאמצים על הריין או באיטליה. אז לצרפתים כבר היה צבא של כ-300,000 חיילים שנלחמו בקואליציה, ומדובר ביכולת גיוס שהיא חסרת-תקדים.
באיטליה האוסטרים הגבירו את מאמציהם, והצרפתים העבירו לשם את העתודה שלהם. נפוליאון הביס את האוסטרים תחילה בקרב מרנגו (Marengo) ב־14 ביוני 1800. מאוחר יותר האוסטרים הובסו על ידי הצרפתים בקרב הוהנלינדן (Hohenlinden), ב־3 בדצמבר (שם נלחמו 130,000 חיילים צרפתים מול 120,000 חיילים אוסטרים). האוסטרים הסכימו לחתום על הסכם לינוויל (Lunéville) (פברואר 1801), שהוציא אותם באופן זמני מהעימות. בכך נותרה הממלכה המאוחדת הבריטית היחידה שעמדה מול נפוליאון. היא המשיכה בהשפעתה הרבה על המעצמות ביבשת תוך עידודן להתנגדות לצרפת. נפוליאון הבין שללא תבוסה בריטית או חוזה איתה, לא יצליח להשיג שלום מוחלט, ובעוד שהצבא הבריטי היה קטן ולא איים כמעט על צרפת, הצי המלכותי הבריטי היווה איום מתמשך על הספנות הצרפתית ועל הקולוניות שלה. כמו כן, הבריטים השקיעו כספים באיחוד המעצמות האירופאיות נגד צרפת. נפוליאון, אם כן, לא היה מסוגל לפלוש לאי הבריטי, ולכן העימות עם בריטניה נכנס לשוויון מסוים.
הסכם אמיין (Amiens) ב-1802 סיים את המלחמה עם בריטניה וסימל את ההתמוטטות המוחלטת של הקואליציה השנייה. אולם לא היה סביר שההסכם יאריך ימים: הוא לא סיפק אף אחד מהצדדים, ושניהם לא כיבדו חלקים ממנו. תקופת השלום, אם כן, הייתה קצרת מועד: הצרפתים התערבו במהומות בשווייץ ואף כבשו מספר ערי-חוף באיטליה, ואילו הבריטים המשיכו להחזיק במלטה, שאותה נדרשו לפנות במסגרת ההסכם. הלחימה בין נפוליאון והבריטים התחדשה במאי 1803, כשאת רצונם להחזיר את המונרכיה בצרפת המירו ברצון פשוט להוריד את נפוליאון מכס-השלטון. נפוליאון הכריז על צרפת כאימפריה ב־28 במאי 1804, והוכתר לקיסר ב־2 בדצמבר.
מלחמות נפוליאון > הקואליציה השלישית

הקואליציה השלישית (1805) הורכבה מאוסטריה, בריטניה הגדולה, רוסיה ושוודיה שלחמו נגד צרפת לאחר שנפוליאון כשל בניסיונו לפלוש לאיים הבריטיים, וכתוצאה מכך כיוון את מאמציו אל תוך היבשת. ספרד ניצבה לימין צרפת במערכה הימית.
לצורך הפלישה לאיים הבריטיים שתכנן נפוליאון, נבנה צי גדול של אסדות נחיתה קטנות. נפוליאון נזקק לשליטה ימית זמנית בתעלת למאנש כדי לאפשר את העברת הצבא אל בריטניה, שצבאה היבשתי היה קטן. בקיץ 1805 ריכז נפוליאון את הגרנד ארמה באזור בולון הסמוך לתעלה ונערך לפלישה. במקביל ביצע הצי הצרפתי בראשותו של פייר וילנב תרגיל הסחה שנועד למשוך את עיקר הצי הבריטי, שעלה עליו בכמות ובאיכות, אל איי הודו המערבית, ואז לחזור ולהשתלט על התעלה למשך הפלישה. ואולם, התרגיל לא צלח - הספינות הבריטיות שנשלחו לים הקריבי בעקבות הפיתיון הצרפתי הקדימו לחזור, ונוסף להן הופעלו עתודות של הצי כדי להגן על חופי בריטניה, והצי הצרפתי נרתע מלנסות ולתקוף.
עם כישלון הצי, נגוזו חלומותיו של נפוליאון לפלישה ימית, והוא היפנה את צבאו במסע מאורגן היטב אל מרכז אירופה, במטרה להביס את צבאות אוסטריה ורוסיה בטרם יספיקו להתארגן. הצבא הצרפתי יצא מבסיסיו בסוף יולי, ובספטמבר הביס את הנסיך קארל בקרב אולם, כאשר כל 70,000 האוסטרים נפלו בשבי ללא קרב לאחר שנותקו מקווי האספקה שלהם. על ההישג העיבה תבוסתו של הצי הצרפתי, יחד עם הצי הספרדי, לצי הבריטי בפיקוד הורציו נלסון בקרב טרפלגר (Trafalgar) ב־23 באוקטובר. לאחר קרב זה שלטה בריטניה באופן בלתי-מעורער בים, ונפוליאון לא ניסה שוב ליזום פלישה ימית לבריטניה, אויבתו הגדולה והעיקשת.
ב־2 בדצמבר הביס צבאו של נפוליאון את הכוח המשולב העדיף של רוסיה ואוסטריה (תחת פיקודו של מיכאיל קוטוזוב) בקרב אוסטרליץ (Austerlitz), במה שנחשב כניצחונו הגדול אי-פעם. לאחר התבוסות האלה, הקואליציה התפרקה וב-26 בדצמבר חתמה אוסטריה על חוזה פרסבורג (Pressburg), שסיים את פעולות האיבה.
מלחמות נפוליאון > הקואליציה הרביעית

הקואליציה הרביעית (1806–1807) של רוסיה, סקסוניה, שוודיה ופרוסיה נגד צרפת. בהתחלה הפרוסים, ההוזים בשגעונות גדלות צבאם, תוך כדי פיזור אימרות כמו "צבאו של פרידריך הגדול יחזיר את הקורסיקני הקטן לממדיו הטבעיים" לא המתינו להגעת תגבורות מרוסיה, שסבלה אבדות כבדות בשנה שעברה ולכן לא יכלה לעזור להם בצורה משמעותית עד הגעת התגבורות, דבר שהיה לוקח לפחות כמה חודשים. התוצאה הבלתי נמנעת של הטעות הייתה תבוסה פרוסית קשה בשני קרבות מקבילים - קרב ינה וקרב אאורשטט (14 באוקטובר 1806). אחרי המפלה הצורבת בקרבות אלו, המבצרים הפרוסיים נכנעו ללא קרב ונפוליאון נכנס לברלין ב־27 בחודש.
הרוסים הצליחו להתאושש מהמפלה בקרב אוסטרליץ והתנגשו בנפוליאון בקרב אילאו (ידוע גם כפריסיש אילאו). אף על פי שהקרב היה עקוב מדם, הוא הסתיים ללא הכרעה. נפוליאון הצליח להביסם בקרב פרידלנד ביוני 1807 והרוסים הסכימו לחתום על הסכם שלום במסגרת ועידת ארפורט (1808). הוחלט שרוסיה תכריח את שוודיה להצטרף למערכת הקונטיננטלית, שגרמה למלחמה הפינית באותה שנה, וקריעת הטריטוריה הפינית משוודיה וצירופה לרוסיה בתור הדוכסות הגדולה של פינלנד.
מלחמות נפוליאון > הקואליציה החמישית

הקואליציה החמישית (1809) של בריטניה הגדולה ואוסטריה נגד צרפת. בריטניה לא הפסיקה את לחימתה בצרפת משנת 1805 ולא חתמה איתה על אף הסכם, אך התרומה הצבאית הבריטית הייתה קטנה עד כה. הם כבשו כמה קולוניות צרפתיות והשמידו את הצי הדני. תרומתם העיקרית הייתה כספית. הם מימנו את המלחמות של הקואליציות השונות נגד צרפת. התרומה העיקרית ביבשה החלה בשנת 1808 עם הנחיתה של ארתור ולסלי, הדוכס הראשון מוולינגטון על אדמת ספרד. המערכה בספרד ובפורטוגל נמשכה עד לשנת 1814 ואף צד לא הצליח להגיע להכרעה בקרבות. כך למשל בשנת 1808 התחולל קרב באזור העיירה בלמאסדה בה האנגלים הצליחו להביס את הכוח הצרפתי, אך תוך מספר ימים לאחר מכן הפסידו בקרב.
הכוחות הבריטיים נשארו על אדמת חצי האי האיברי עד הגירוש המלא של הצרפתים ב-1814.
בינתיים, אוסטריה התקיפה את צרפת כשפלשה לבוואריה, ממלכה חברה בהקונפדרציה של הריין. לאחר כמה קרבות משניים שבהם הפסידה, האוסטרים ניצחו באופן טקטי בקרב אספרן-אסלינג כשהצליחו להדוף את הצרפתים חזרה מעבר לדנובה. אולם, לאחר חודש וחצי, האוסטרים התנגשו עם הכוחות העיקריים של נפוליאון בקרב וגראם ב-5 ביולי - 6 ביולי 1809. על אף שהקרב היה די שקול, האבדות הכבדות של האוסטרים יחד עם הפסד בקרב נוסף (קרב צניים) גרמו להם לחתום על הסכם שנברון ב־14 באוקטובר 1809. קרב וגראם הוא ניצחונו האחרון של נפוליאון בקרב גדול.
בתקופה הזו שלאחר מלחמת הקואליציה החמישית, האימפריה הצרפתית הגיעה לשיא גודלה. נפוליאון שלט דרך הגנרלים וקרובי משפחתו ברוב מערב אירופה, בריטניה הפסידה סכומי עתק שהושקעו לחינם בצבאותיהם של פרוסיה, רוסיה ואוסטריה.
מלחמות נפוליאון > הקואליציה השישית

הקואליציה השישית (1812–1814) של בריטניה הגדולה, רוסיה, פרוסיה, שוודיה, אוסטריה ומספר ממלכות גרמניות נגד צרפת.
המלחמה החדשה נפתחה בפלישתו של נפוליאון לרוסיה ב־22 ביוני 1812 בראש הגרנד ארמה. הצבא היה בן 600,000 איש (כמחציתם צרפתים) בהמשך זכה לתגבורות של כמה עשרות אלפי חיילים. המלחמה נפתחה בעקבות נסיגתה של רוסיה מהמערכת הקונטיננטלית. בהתחלה נפוליאון התקדם לתוך רוסיה ללא קרבות משמעותיים ונתקל באדמה חרוכה שהשאירו אחריהם הרוסים הנסוגים. הוא ניסה לכפות על הרוסים קרב כולל בסמולנסק, אך הם נסוגו. לאחר קרב בורודינו ב־7 בספטמבר, שהיה עקוב מדם, אך לא הוכרע לצד כלשהו, הרוסים נסוגו עוד ונפוליאון נכנס למוסקבה. למרות זאת, אלכסנדר הראשון סירב להיכנע וכעבור המתנה של בערך חודש במוסקבה, נפוליאון נסוג. במהלך הנסיגה הוא איבד כ־500,000 איש והיתר התפזרו לכל עבר או היו לא כשירים ללוחמה. נשארו איתו רק בין 10,000 ל־50,000 חיילים (מקורות שונים מציינים מספרים שונים). נפוליאון חזר לפריז בדצמבר אותה שנה על מנת לגייס צבא חדש.
בשנה לאחר מכן, בקרב ויטוריה ב־21 ביוני הצרפתים ספגו תבוסה מוחצת בספרד ונסוגו מכל אדמת ספרד אל מעבר לפירנאים.
רוסיה כרתה ברית עם אוסטריה, ומדינות נוספות הצטרפו במהרה. הצרפתים זכו במספר ניצחונות משניים, אבל בקרב לייפציג (ידוע גם כקרב העמים) הצרפתים הובסו בצורה קשה תוך כדי שהם מאבדים שליש מצבאם. ולאחר הקרב על פריז, בעלות הברית נכנסו לפריז ב־30 במרץ 1814. כתוצאה מההפסד, נחתם הסכם פונטנבלו, נפוליאון גורש לאי אלבה ושושלת הבורבונים חזרה לשלוט בצרפת.
מלחמות נפוליאון > הקואליציה השביעית

הקואליציה השביעית (1815) של בריטניה הגדולה, רוסיה, פרוסיה, שוודיה, אוסטריה ומספר ממלכות קטנות יותר נגד צרפת.
נפוליאון נחת בקאן ב־1 במרץ וכעבור זמן קצר הגיע לפריז. הוא הכתיר את עצמו בפעם השנייה לקיסר. תקופת שלטונו השנייה זכתה לכינוי "מאה הימים" כי נמשכה בערך 3 חודשים וחצי. לאחר שגייס צבא חדש בן 125,000 איש, הוא יצא צפונה לכיוון בלגיה על מנת להתעמת עם בעלות הברית. למרות ההצלחות הראשוניות, הוא הובס על ידי ולינגטון בקרב ווטרלו ב־18 ביוני 1815 והתפטר ב־22 ביוני. הוא ניסה להימלט מצרפת אך נתפס על ידי הבריטים והוגלה לסנט הלנה, שם יבלה את שארית חייו תחת שמירה בריטית כבדה.
תוצאות היסטוריות > במישור הפוליטי-חברתי

מעצמות אירופה יצרו מערך דיפלומטי, הקונצרט האירופי, שמטרתו שיתוף פעולה בין המלכים והמונרכים על-מנת למנוע הישנות מהפכה וחזרה לשלטון של רפורמטור כנפוליאון, ולבצע רסטורציה לסדר הישן. המערך הדיפלומטי התבסס על קונגרסים ופגישות בין מנהיגי המעצמות, כשהראשון והחשוב בהם היה קונגרס וינה ב-1814–1815, במהלכו נקבעו עקרונות ויעדי השיטה, כמו גם עניינים מעשיים הנוגעים לצרפת ולתוצאות המיידיות של המלחמה בנפוליאון.
למרות שנפוליאון הצליח, בשלב מסוים, לשלוט ברוב שטחה של מערב-אירופה, מצב שלא נודע כמוהו מאז ימי רומא העתיקה ואולי גם האימפריה הקרולינגית, למצב הלוחמה הקבוע ששרר בין צרפת לבין שילובן המשתנה של המעצמות האירופאיות היה מחיר: בסוף ימיו של השלטון הנפוליאוני צרפת חדלה להיות הכוח הדומיננטי באירופה, מעמד שהחזיקה בו מימי שלטונו של לואי הארבעה עשר בתחילת המאה ה-18. בריטניה, לעומת זאת, הפכה להיות מעצמה בסדר-גודל עולמי: הכלכלה והמסחר הבריטיים הפכו לחזקים והמפותחים בעולם, והצי המלכותי הבריטי שלט ללא-עוררין בימים.
ברוב המדינות האירופאיות, העקרונות המיובאים שהביאה המהפכה הצרפתית והכיבוש הצרפתי (דמוקרטיה, הזכות להליך הוגן בבתי המשפט, הפקעת זכויות-היתר של האליטה וכו') השאירו את חותמם. המונרכיות האירופאיות התקשו להחזיר את השלטון האבסולוטי שפעל לפני המהפכה, והשאירו על תלן כמה מהרפורמות שהתקבלו בזמן השלטון הנפוליאוני. כמה מהמורשות החוקתיות שהשאיר נפוליאון קיימות עד היום: ברוב מדינות אירופה קיימת מערכת משפט אזרחי, וכן מערכות חוקה, או קודקס, המבטאים בפשטות את עקרונות החוק הבסיסיים, דומים לקודקס שיצר נפוליאון בצרפת.
תנועה פוליטית חדשה החלה לפרוח - הלאומיות. בצילה נוסדו מדינות חדשות והגיעו ימיהן האחרונים של אחרות. מפת אירופה השתנתה באופן דרמטי במאה ה-19, אולם לא היה זה כתוצאה מגחמותיהם של בעלי-אחוזות או בני האריסטוקרטיה, כי אם על-בסיס התרבות האנושית, השורשים הלאומיים והאידאולוגיה הלאומית. השלטון הנפוליאוני באירופה זרע את הזרעים לייסוד מדינות כמו גרמניה ואיטליה, והביא לאיחודן של ערי מדינה, ממלכות ונסיכויות.
נפוליאון ציין בכמה הזדמנויות כי ברצונו להקים "מדינה" אירופאית אחת, ולמרות שתבוסתו החזירה את המחשבה על אירופה מאוחדת כמאה וחמישים שנים אחורנית, האירופאים גילו מחדש את זהותם המשותפת בסוף מלחמת העולם השנייה, עם כינונם של קהילת הפחם והפלדה האירופית ב-1951 וממשיכו, האיחוד האירופי ב-1992.
תוצאות היסטוריות > במישור הצבאי-אסטרטגי

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
למלחמות נפוליאון היו גם השפעות על צבאות העולם. לפני תקופתו, הצבא הממוצע לא עלה על 100,000 - 150,000 איש ובזמנו הם גדלו לממדי ענק של מאות אלפי חיילים. שיפור משמעותי בנשק התגבש במהלך המלחמה. התותח עבר שיפור משמעותי, הן בעוצמת הפגזים, הן בטווח הירי והן בדיוק. בזכות שיפורי התותח ניתן היה ליצור סוללות תותחים עצומות וטכניקות לחימה שלא נראו כמותן לפני. לראשונה נעשה שימוש בטילים שבאותה עת שומשו לקרבות ים בלבד. חלק ניכר מאירופה ראתה את העובדה שהבריטים השתמשו בטילים, כאחת מן הסיבות לניצחונה במלחמות הים עם האימפריה הצרפתית. עקב כך החל שימוש בטילים ופיתוחם ברחבי אירופה. בנוסף לאלו בוצע שימוש לראשונה בבלוני תצפית שהיו כלי יעיל במיוחד לאיסוף מודיעין. השימוש בבלוני תצפית סימל עידן חדש בו נוסף מימד חדש, אווירי, בנוסף לממדי הלחימה שהיו ייעודים עד אותה עת (ימי ויבשתי).
ראו גם

הטקטיקה והאסטרטגיה האירופאית בעת החדשה
גרנד ארמה
קרב אבוקיר (1799), צייר אנטואן-ז'אן גרו (1805)
נפוליאון נואם בפני חיילים בווארים
קרב אוסטרליץ (1805)
נפוליאון בקרב אילאו, 1807.
הצבא הצרפתי כובש את ברלין
אירועי שלושה במאי 1808 בציורו של פרנציסקו גויה: חיילים צרפתים מוציאים להורג אזרחים ספרדים
קרב לייפציג, 1813
הפילדמרשל בליכר במהלך קרב ווטרלו.
קרב ווטרלו, 1815
הארכידוכס קרל, דוכס צ'שין, במהלך קרב אספרן אסלינג, שבו ניצח את נפוליאון (מאי 21–22 1809)
שבעזים

| שבעזים |
| --- | --- |

מצב שימור
 מצב שימור: קרוב לסיכון קרוב לסיכון (NT) 
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
מחלקה:: דגי סחוס
סדרה:: שש זימאים
משפחה:: שש זימיים
סוג:: Heptranchias
מין:: שבעזים
שם מדעי
 Heptranchias perlo ‏בונאטר, 1788
תחום תפוצה


שבעזים (שם מדעי: Heptranchias perlo) הוא מין כריש מסדרת השש זימאים, המין יחיד בסוגו. ייחודו שהעניק לו את שמו הוא שיש לו 7 מכסי זימים לצד ראשו, בניגוד ל-6 כמו שאר הכרישים. התאמה זו עוזרת לו לצלול במים עמוקים יותר ודלים בחמצן.
מאפיינים

כריש זה מצוי לאורך כל האוקיינוסים הטרופיים וגם הממוזגים למעט בצפון-מערב האוקיינוס השקט (לחופי אמריקה). הכריש חי בעומק 300–600 מטר רוב זמנו ובלילה עולה אל פני המים אך יכול גם לצלול לעומק 1,000 מטר. הוא מצוי לצד מדפי יבשות או שולי יבשות ולעיתים יימצא סביב הרי מצולה.
אורכו של כריש זה מגיע ל-1.4 מטר והוא בעל גוף צר עם חוטם מחודד, עיניים גדולות מאוד בצבע ירוק זוהר ולסת קטנה בעלת שיניים חדות. הסנפירים קטנים ומעוגלים והוא בעל סנפיר גב נמוך בקצהו התחתון של גוף. הנב ארוך ודק. צבעו אפור-חום עד ירקרק ולעיתים מכוסה בכתמים כהים לאורך הסנפירים. כריש זה משריץ 9–20 צאצאים חיים.
כריש זה הוא טורף אכזרי המצוי בטורף העליון בסביבתו, למרות גודלו. טרפו כולל בעיקר מקריני סנפיר כמו חוטמניים, רצועניים וגמפיליים וסילוניות ומגוון גם בסרטנים. הוא עצמו נטרף בידי כרישים גדולים ומדי פעם נידוג ברשתות ומכמורות, אף על פי שאכילה מרובה מהכריש רעילה מאוד. לכריש לא נשקפת סכנה גדולה מהדיג.
הערות שוליים

↑  שבעזים באתר הרשימה האדומה של IUCN
ג'יימס גאן

| --- | --- |

גאן בכנס קומיק-קון, 2016
 לידה:  5 באוגוסט 1966 (בן 58) סנט לואיס, מיזורי, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 תקופת הפעילות:  מ-1995
 מקום לימודים:  אוניברסיטת סנט לואיס, אוניברסיטת קולומביה
 יצירות בולטות:  "שומרי הגלקסיה" (2014)
 בן או בת זוג:  ג'נה פישר (2000–2008)  ג'ניפר הולנד (ספטמבר 2022–?) 
 https://www.jamesgunn.com
 פרופיל ב-IMDb
 
ג'יימס פרנסיס גאן ג'וניור (באנגלית: James Francis Gunn Jr.; נולד ב-5 באוגוסט 1966) הוא במאי קולנוע, מפיק, תסריטאי ומוזיקאי אמריקאי, המשמש מאז דצמבר 2022 כמנכ"ל אולפני DC.
הוא החל את הקריירה שלו כבמאי בסרט האימה הקומי "חלקלק" (2006) ועבר לעולם גיבורי-העל עם הסרטים "סופר" (2010), טרילוגיית שומרי הגלקסיה (שומרי הגלקסיה, שומרי הגלקסיה: חלק 2 ושומרי הגלקסיה: חלק 3, כמו גם בספיישל חג המולד על דמותם). הוא עבד גם עבור DC קומיקס על הסרט "יחידת המתאבדים" (2021) וסדרת הטלוויזיה "פיסמייקר" ובאוקטובר 2022 מונה לעמוד בראש DC Studios לצד המפיק פיטר ספרן.
פרויקטים אחרים שלו כוללים את עבודתו על האתחול (2004) בבימויו של זאק סניידר, לסרטו של ג'ורג' רומרו, שחר המתים משנת 1978, כתיבת התסריט לסרטים "סקובי דו" (2002) והמשכו "סקובי-דו 2: חופשי חופשי" (2004), והפקת סרט האימה-גיבורי העל ברייטברן (2019).
ביוגרפיה

ג'יימס פרנסיס גאן ג'וניור נולד בסנט לואיס, מיזורי שבארצות הברית, בנם הבכור של לאוטה וג'יימס פ'. אחיהם הגדול של שני השחקנים שון גאן ומאט גאן והתסריטאי בריאן גאן, איש העסקים פטריק גאן ובת' גאן. שם משפחתם הוא למעשה קיצור לשם האירי "מקגילגאן" (MacGilgunn). את ילדותו בילה בין סיינט לואיס למנצ'סטר, מיזורי, והתחנכותו, כמו כל אחיו שבאו אחריו, הייתה בבית הספר והתיכון הישועי של סנט לואיס. סיפר על עצמו שהוא "ממוצא יהודי חלקי", אך אף על פי כן גדל כקתולי.
כבר בילדותו, גילה חיבה רבה לקולנוע, בפרט לז'אנר המדע בדיוני ואימה. הוא אהב סרטים דוגמת "ליל המתים החיים" ו"יום שישי ה-13", קרא בקביעות את מגזין החובבים "Fangoria"(אנ') וארגן הקרנות מיוחדות כמו של "שחר המתים", ובהתבגרותו צילם ביחד עם אחיו ביער סמוך לביתם סרטי זומבים במסרטה על סרט צילום 8 מ"מ. כשגדל, החל ללמוד באוניברסיטת סנט לואיס ושם סיים כבוגר באמנות. בזמן לימודיו שם, הוא יצר קריקטורות פוליטיות עבור שבועון הסטודנטים. לאחר לימודיו בסנט לואיס עבר לזמן קצר ללימודי קולנוע באוניברסיטת LMU שבלוס אנג'לס, אך עזב לפני סיום הלימודים. לאחר מכן, למד תואר שני באמנויות מאוניברסיטת קולומביה.
קריירה > מוזיקה

ב-1989, גאן הקים עם חבריו להקת גל חדש של רוק אלטרנטיבי ורוק גותי, "The Icons", בה שימש כסולן. הלהקה זכתה להצלחה מקומית עם אלבומם "Mom, We Like It Here on Earth", ושיריהם "Sunday" ו-"Walking Naked" נכללו בסרט "רומיאו ויוליה". הלהקה התפרקה באמצע שנות ה-90.
קריירה > קולנוע וטלוויזיה

גאן החל את הקריירה הקולנועית שלו ב-1995. הוא כתב את התסריט של "טרומיאו ויוליה" עבור "טרומה", כשהבמאי לויד קאופמן שימש עבורו כמנטור ולימד אותו את מרבית ידעו. הוא המשיך לעבוד ב"טרומה", וביצע שם פרויקטים רבים - יצר, כתב וביים עבור "BBC" את סדרת הטלוויזיה "The Tromaville Cafe" ששודרה בין 1997 ל-2000, כתב את הסרט "The Specials" מ-2000 וכתב את "לולי לאב" מ-2004 בו גם כיכב לצד אשתו דאז ג'נה פישר.
עבודתו המשמעותית הראשונה הייתה ב-2002, אז נשכר לכתוב את התסריט של "סקובי-דו". אחר כך, ב-2004, כתב גם את התסריט לסרט המשך, "סקובי-דו 2: חופשי חופשי". עוד באותה השנה, הוא כתב את התסריט לרימייק "שחר המתים". שנתיים אחר כך, ב-2006, הוא כתב, הפיק וביים את "חלקלק". שנים אחר כך, ב-2010, הוא כתב וביים את "סופר". בנוסף, בין 2008 ל-2009 היה אחראי לסדרת הרשת "פורנו PG של ג'יימס גאן" באתר האינטרנט "Spike". בנוסף, ב-2013 הוא היה חלק מהצוות הרב של "סרט 43". עוד על כל אלו, ב-2016 הוא כתב והפיק את "הניסוי של בלקו".
בספטמבר 2012, גאן נשכר על ידי אולפני מארוול לסרט גיבורי-העל עתיר התקציב ביקום הקולנועי של מארוול "שומרי הגלקסיה", על מנת לשכתב את התסריט המקורי ולשמש כבמאי. הסרט יצא לאקרנים ב-1 באוגוסט 2014, וזכה להצלחה רבה - הכנסותיו נעמדו על $773,328,629 וממוצע הביקורות החיוביות היה כ-90%. בעקבות כך, הוא נשכר לכתוב ולביים סרט המשך. "שומרי הגלקסיה: חלק 2" יצא לאקרנים ב-5 במאי 2017, וזכה להצלחה דומה - הכנסותיו נעמדו על $861,333,957 וממוצע הביקורות היה כ-81%.
בזמן שלב הצילומים של "חלק 2", הוא כתב וביים שתי סצנות נוספות של הופעת קמע לכותב הקומיקס סטן לי עבור סרטי היקום הקולנועי, הראשונה עבור "דוקטור סטריינג'" והשנייה עבור "תור: ראגנארוק". בנוסף, הוא גם ביים את הסצנה שאחרי הכתוביות של "תור: העולם האפל". והוא מוזכר כמפיק בפועל ושימש כיועץ מיוחד בסרט "הנוקמים: מלחמת האינסוף".
ביולי 2018 אולפני דיסני פיטרו את גאן בעקבות ציוצים לא הולמים שפרסם בטוויטר כעשר שנים לפני כן, ובהם בדיחות על אונס ופדופיליה.בעקבות כך, הסרט "שומרי הגלקסיה: חלק 3" נדחה לתאריך לא ידוע.
באוקטובר 2018 נודע כי האחים וורנר שכרו את גאן כתסריטאי והבמאי לסרט ההמשך של יחידת המתאבדים. במרץ 2019, פורסם כי דיסני ואולפני מארוול החזירו את גאן כבמאי "שומרי הגלקסיה: חלק 3". בשנת 2020 החל לפתח, לכתוב ולביים את סדרת הטלוויזיה "פיסמייקר" לשירות של HBO Max, המבוססת על הדמות מבית DC Comics באותו שם. זהו ספין אוף לסרט "יחידת המתאבדים 2". הסדרה תשודר במהלך 2021.
בעקבות הצלחתם היחסית של "יחידת המתאבדים" ו"פיסמייקר" מונה באוקטובר 2022 לעמוד בראש DC Studios, לצד פיטר ספרן.
חיים אישיים

אף על פי שגדל בבית קתולי, גאן מגדיר עצמו כ"אנטי-דת". הוא מאמין באלוהים, אך מתנגד להפרדה בין דתות ול"תחרות העליונות ביניהן".
ב-7 באוקטובר 2000, נישא לשחקנית ג'נה פישר, אותה הכיר בסוף שנות ה-90 דרך אחיו שון גאן. לאחר שבע שנות נישואים, השניים הודיעו על פרידתם בהצהרה משותפת ב-5 בספטמבר 2007, והם התגרשו כשנה לאחר מכן ונשארו חברים טובים. החל מ-2015, הוא בזוגיות עם השחקנית ג'ניפר הולנד.
ב־19 בפברואר 2022, הודיע על אירוסיו עם השחקנית ג'ניפר הולנד דרך הרשת החברתית אינסטגרם.
פילמוגרפיה > קולנוע

| שנה | סרט | במאי | מפיק, מפיק בפועל | תסריטאי | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1996 | טרומיאו ויוליה | לא | לא | כן | הופיע בהופעת קמע |
| 2000 | המיוחדים | לא | לא | כן | הופיע בהופעת קמע |
| 2002 | סקובי-דו | לא | לא | כן |  |
| ‏2004 | סקובי-דו 2: חופשי חופשי | לא | כן | כן |  |
| ‏2004 | שחר המתים | לא | לא | כן |  |
| ‏2004 | לולי לאב | לא | לא | כן |  |
| 2006 | חלקלק | כן | לא | כן | הופיע גם בהופעת קמע |
| 2010 | סופר | כן | לא | כן | הופיע גם בהופעת קמע |
| 2013 | סרט 43 | כן | לא | כן |  |
| 2014 | שומרי הגלקסיה | כן | לא | כן | הופיע בהופעת קמע. מהווה חלק מהיקום הקולנועי של מארוול |
| 2016 | הניסוי של בלקו | לא | כן | כן |  |
| 2017 | שומרי הגלקסיה: חלק 2 | כן | לא | כן | מהווה חלק מהיקום הקולנועי של מארוול |
| 2018 | הנוקמים: מלחמת האינסוף | לא | כן | לא | מהווה חלק מהיקום הקולנועי של מארוול |
| ‏2019 | הנוקמים: סוף המשחק | לא | כן | לא | מהווה חלק מהיקום הקולנועי של מארוול |
| ‏2019 | ברייטברן | לא | כן | לא |  |
| 2021 | יחידת המתאבדים | כן | לא | כן | מהווה חלק מהיקום הקולנועי של DC |
| 2023 | שומרי הגלקסיה: חלק 3 | כן | לא | כן | מהווה חלק מהיקום הקולנועי של מארוול |
| - | קויוטי ואקמי | לא | כן | כן | עיבוד אנימציה גנוז לדמות וייל אי. קויוטי ורוד ראנר. |
| 2025 | סופרמן | כן | לא | כן | מהווה חלק מיקום DC |
פילמוגרפיה > טלוויזיה

| שנה | סרט | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 1997–2000 | קפה טרומוויל | יוצר, תסריטאי ובמאי (שחקן) | סדרת טלוויזיה |
| 2008–2009 | פורנו PG של ג'יימס גאן | יוצר, תסריטאי ובמאי (שחקן) |  |
| 2022 | פיסמייקר | יוצר, תסריטאי, במאי ומפיק בפועל. | מהווה חלק מהיקום הקולנועי של DC |
| 2022 | שומרי הגלקסיה בספיישל חג המולד | יוצר, תסריטאי, במאי ומפיק בפועל. | מהווה חלק מהיקום הקולנועי של מארוול |
| 2022 | אני גרוט |  | מהווה חלק מהיקום הקולנועי של מארוול |
| 2024 | סדרה על דמותה של אמנדה וולר | מפיק בפועל | מהווה חלק מיקום DC |
רון מיברג

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  16 ביוני 1954 (בן 70) גבעתיים, ישראל 
 מדינה:  ישראל ישראל
 מעסיק:  חדשות, מוניטין, מעריב 
 קישורים חיצוניים
 טוויטר:  ronmaiberg
 
רון מַיְבֶּרְג (נולד ב-16 ביוני 1954) הוא עיתונאי ישראלי המתגורר מאז 2005 בארצות הברית.