stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קומאנצ'י
תרבות > ילדים

הקומאנצ'י ראו בילדיהם כמתנה הכי היקרה. ילדים היו מוענשים לעיתים רחוקות. לפעמים, היו קוראים לאחות גדולה או קרוב משפחה אחר כדי להקנות מרות לילד, או ששני ההורים היו מארגנים 'מפלצת' שתפחיד את הילד. מדי פעם, היו המבוגרים עוטים סדינים ומפחידים את הבנים והבנות הבלתי ממושמעים. היו גם מספרים לילדים סיפורים על ה-"ינשוף הקניבלי הגדול" (Pia Mupitsi) שחי במערה בדרום הרי הוויטצ'יטה שהיה אוכל ילדים רעים בלילות.
הילדים למדו מדוגמה אישית, על ידי כך שצפו והקשיבו להוריהם ואחרים בלהקה. כבר כשהיא למדה ללכת, הייתה הבת עוקבת אחר אמא במחנה ושיחקה במטלות היומיות כמו בישול והכנת בגדים. היא הייתה גם מאוד קרובה לאחיות אמה שלהם לא קראה 'דודה' אלא 'פיה' (pia) שפירושה 'אמא'. היו נותנים לה בובה עשויה מעור של צבי שאותה הייתה לוקחת לכל מקום. היא הייתה לומדת איך להכין את הביגוד עבור הבובה.
הבן הזדהה לא רק עם אביו אלא גם עם משפחת אביו. כמו כן גם עם הלוחמים האמיצים ביותר בשבט. הוא למד לרכב על סוס לפני שהתחיל ללכת. עד שגדל להיות בן ארבע או חמש, הוא נדרש להתמודד עם סוס בכישרון רב. כשהיה בן חמש או שש, ניתנו לו חץ וקשת. לעיתים קרובות, סבו היה מלמד אותו לרכב ולירות היות שאביו ולוחמים אחרים היו במסעות בזיזה או ציד. סבו גם היה מלמד אותו על הילדות שלו ועל ההיסטוריה ועל אגדות הקומאנצ'י.
כשגדל הילד, היה מצטרף לילדים האחרים בציד ציפורים והיה מתרחק יותר ויותר מהמחנה בחיפוש אחר ציד טוב יותר. כשהם מעודדים להיות ציידים טובים יותר, הבנים למדו את אותות הערבה בזמן שלמדו לצוד באופן שקט וסבלני את הציד. הם הפכו יותר ויותר תלויים בעצמם אך עם זאת שיחקו יחד כקבוצה ויצרו קשרים חזקים ורוח שיתופית שלה יזדקקו כשהם צדו ובזזו.
לבנים היה כבוד רב היות שרבים מהם הפכו ללוחמים וייתכן היה שימותו בקרב. משהתקרב לגיל הבגרות, היה יוצא הבן לציד הבאפלו הראשון שלו. אם היה מצליח לצוד אחד, היה אביו מהדר אותו באמצעות ארוחה חגיגית. רק לאחר שהוכיח את עצמו בציד באפלו היה מורשה הבן לצאת למלחמה.
כשהיה מוכן להפוך ללוחם, בסביבות גיל חמש-עשרה או שש-עשרה, הנער הצעיר היה צריך "להכין את התרופה שלו" באמצעות יציאה למסע התגלות (טקס מעבר). לאחר מסע זה, נתן לו אביו סוס טוב אחד ללחימה וסוס נוסף לדרך. אם הוכיח את עצמו כלוחם טוב, היה לעיתים נערך לכבודו ריקוד מיוחד. בזמן שהמתופפים פנו מזרחה, חתן הטקס וצעירים אחרים היו רוקדים. הוריו ביחד עם קרובי משפחה אחרים היו זורקים מתנות לרגליו - במיוחד שמיכות וסוסים ממקלות עץ. כל אחד היה רשאי לקחת את המתנות לעצמו אך אלה עם רכוש רב נמנעו מכך עקב העובדה שלא רצו להיראות חמדנים. אנשים נפטרו מכל רכושם במהלך הריקודים האלה ובזאת סיפקו את צורכיהם של אחרים בלהקה כשהם משאירים את עצמם ללא כלום.
הבנות למדו ללקט תותי בר בריאים, אגוזים ושורשים. הם הובילו מים ואספו עצים. כשהגיעו לגיל שתים עשרה, לערך, למדו לבשל, להכין אוהלים טיפי, לסרוג, לטפל בעורות ולבצע מטלות אחרות החיוניות להפיכתן לרעיות ואמהות. רק אז היו נחשבות ככשירות לחתונה.
תרבות > מוות

במהלך המאה ה-19, טקס הקבורה המסורתי של הקומאנצ'י כלל את עטיפת גופת הנפטר בשמיכה ולהעלות אותה על סוס מאחורי הרוכב שהיה לאחר מכן מחפש מקום קבורה ראוי כמו מערה בטוחה. לאחר הכנסת הגופה לקבר, היה הרוכב מכסה אותה באבנים וחזר למחנה ושם היו האבלים שורפים את כל רכושו של הנפטר. האבל הראשי היה חותך את זרועותיו כדי להביע את יגונו. להקת הקוואהנדה, נהגה כך לזמן ארוך יותר מהלהקות האחרות וקברו את מתיהם בהרי הוויטצ'יטה. מיסיונרים נוצרים שכנעו את הקומאנצ'י לקבור את מתיהם בארונות קבורה בבתי קברות, וזהו מנהגם כיום.
תרבות > תחבורה ומגורים

כשעוד היו חלק משבט השושון, השתמשו הקומאנצ'י בעיקר במזחלות רתומות לכלבים כאמצעי תחבורה. מאוחר יותר רכשו סוסים משבטים אחרים, כגון שבט הפואבלו, ומהספרדים. היות שסוסים הם מהירים יותר, ניתנים לשליטה קלה יותר ומסוגלים לסחוב יותר, עובדה זו עזרה להם בציד ובלחימה והפכה את העברת המחנה ליותר קלה. אזורי מגורים גדולים יותר התאפשרו בזכות היכולת למשוך ולסחוב יותר פריטים. בהיותם אוכלי צמחים, הסוסים היו גם יותר קלים להאכלה מאשר הכלבים היות שהבשר היה מצרך יקר. הסוס היה בעל הערך הרב ביותר לשבט הקומאנצ'י. עושרו של בן קומאנצ'י נמדד ע"פ גודל עדר הסוסים שלו. הסוסים היו מטרה עיקרית לגנבה בזמן בזיזות; לעיתים היו מבצעים בזיזות במיוחד כדי לגנוב סוסים. לעיתים עדרי סוסים שמנו מאות, היו נגנבים על ידי הקומאנצ'י במהלך מסעות בזיזה כנגד שבטי אינדיאנים אחרים, ספרדים מקסיקנים ומאוחר יותר מחוות של טקסנים. היו משתמשים בסוסים ללחימה והקומאנצ'י נחשבים לטובים שבפרשים וללוחמים הרכובים בהיסטוריה.
מרבית מהאזור שיושב על ידי הקומאנצ'י היה שטוח ויבש כנהרות גדולים כגון נהר ארקנסו, נהר פקוס, נהר הברזוס, והנהר האדום הם היוצאים מהכלל. המים של נהרות אלה היו מלוכלכים מידי לשתייה אז הקומאנצ'י חיו בדרך כלל ליד נחלים קטנים וטהורים יותר שנשפכו לתוכם. נחלים אלה תמכו בעצים ששימשו את הקומאנצ'י לבניית המחסות שלהם.
הקומאנצ'י אחסנו את אוהלי הטיפי שלהם בכיסוי שנרקם מעורות בופאלו שנתפרו יחדיו. לצורך הכנת עורות הבופאלו, הייתה האשה קודם כל מפזרת אותם על האדמה ואז חותכת מהם את השומן והבשר באמצעות להבים שנוצרו מעצמות או קרניים, ואז השאירה אותם בשמש. כשהתיבשו העורות הם הסירו את השיער העבה וטבלו אותם במים. לאחר כמה ימים, הם ערבבו את העורות בתערובת של שומן מהחי, מוחות וכבדים כדי לרכך את העורות. העורות התרכחו עוד יותר באמצעות שטיפה חוזרת ונשנית. לבסוף הם עושנו מעל האש מה שנתן לעורות צבע שזוף יותר. לצורך סיום הכיסוי של הטיפי, היו הנשים מניחות את העורות זה לצד זה ותופרות אותם ביחד. עד 22 עורות יכלו להיות חלק מתהליך זה אך הממוצע היה 14. כשזה היה גמור, כיסוי העורות הועלה על עמוד, כוסה סביב שלדה בצורת קונוס, והוחזק במקום באמצעות שיפודים מעץ בגודל עפרון. שני דשים בצורת כנפיים הופנו לאחור כדי ליצור את הפתח והיו ניתנים לוויסות להרחקת לחות ולבידוד. בחורף היו מחממים את הטיפי באמצעות בור אש שנחפר ברצפת האדמה במרכזו. בקיץ, יכלו להרים את היריעות מלמטה כדי לאפשר לרוחות קרירות לעבור דרכו. במזג אוויר חם, הבישול היה נעשה בחוץ. אוהלי הטיפי היו בתים מאוד מעשיים לאנשים נודדים. בעבודת צוות, יכלו הנשים להקימם או לפרקם במהירות. קבוצת קומאנצ'י הייתה מסוגלת לארוז ולהתחיל לרדוף אחר עדר בופאלו תוך 20 דקות. נשות הקומאנצ'י היו אלה שעשו את מרבית העבודה בעיבוד המזון והכנתו.
תרבות > אוכל

הקומאנצ'י היו במקור ציידים-מלקטים. כשחיו בהרי הרוקי, במהלך הגירתם לעבר המישורים הגדולים, גם הגברים וגם הנשים היו אחראיים לליקוט ולאספקת המזון. כשהגיעו הקומאנצ'י למישורים, הפך הציד לאמצעי השלט. הציד נחשב לפעילות גברית והיה סממן ראשי ליוקרה. לצורך בשר, צדו בופאלו, איילים, דובים שחורים, אנטילוקפרות, וצבאים. כשהציד היה מועט, צדו גם סוסי בר מסוג מוסטנג ולעיתים גם אכלו את סוסי הפוני שלהם. בשנים מאוחרות יותר בזזו הקומאנצ'י חוות בטקסס וגנבו בקר. הם לא אכלו דגים או עוף אלא אם כן היו מורעבים ואז היו אוכלים למעשה כל יצור שהיו מוצאים כולל ארמדילו, בואש, עכברושים, לטאות, צפרדעים, וחרגולים. בשר הבופאלו ובשר אחר הוכן ובושל על ידי הנשים. הנשים גם ליקטו פירות בר, זרעים, אגוזים, תותים, שורשים, פקעות וגם שזיפים, ענבים, אכמניות, אפרסמונים, תותי עץ, בלוטים, פקאנים, בצלי בר, צנוניות וסברסים. הקומאנצ'י גם רכשו תירס, דלעת יבשה וטבק באמצעות סחר חלפין ובזיזות. רוב הבשרים נצלו על האש או בושלו. כדי לבשל בשר טרי או יבש וכן ירקות, היו חופרות הנשים בור באדמה שאותו היו מרפדות בעורות או בבטנות של בופאלו, ומילאו במים כדי ליצור מין סיר בישול. הם הניחו אבנים לוהטות בתוך המים עד שהם רתח ובישלו את התבשיל. לאחר שבאו במגע עם הספרדים, הקומאנצ'י סחרו בתמורה לסירים וקומקומים מנחושת וזה הפך את מלאכת הבישול לקלה יותר.
הנשים השתמשו בתותים ואגוזים וכן גם בדבש ובחלב כדי לתבל את בשר הבופאלו. הם אגרו את החלב בנרתיקי מעיים או כיסי עור שנקראו פרפלשים. הם אהבו במיוחד להכין עיסה מתוקה של מח עצם שעורבבה עם שעועית.
לעיתים היו הקומאנצ'י אוכלים בשר חי, במיוחד כבד חי שתובל במיצי מרה. הם גם נהגו לשתות חלב ישירות מהעטינים השסופים של הבופאלו, הצבאים והאיילים. מבין המעדנים שלהם נכלל החלב הקרוש בבטניהם של עגלי הבופאלו היונקים. הם גם נהנו ממעיים ומקורקבני בופאלו.
אנשי הקומאנצ'י בדרך כלל היו אוכלים ארוחה קלה בבוקר וארוחה כבדה בערב. במהלך היום היו אוכלים כאשר היו רעבים או כשהיה נוח. כמו שבטי אינדיאנים אחרים במישורים, הקומאנצ'י נודעו כמארחים. הם היו מכינים ארוחות בכל פעם שהגיע מבקר למחנה מה שהוביל אנשים מבחוץ לחשוב שהקומאנצ'י אוכלים בכל שעות היום והלילה. לפני הצהרה על אירוע ציבורי, היה הצ'יף לוקח פיסת מזון, מרים אותה לשמיים ואז קובר אותה כזבח של שלום לרוח הגדולה. משפחות רבות הביעו את תודתן כשהתיישבו לאכול את הארוחה באוהלי הטיפי שלהן.
ילדי הקומאנצ'י אכלו בשר משומר, אך זה היה בעיקר מזון טעים במיוחד רווי באנרגיה שנשמר עבור מלחמות. הבשר המשומר אוחסן בכיסון מעיים ונאכל אך ורק כאשר לא היה זמן לצוד. בדומה לכך, בתוך המחנה, אנשים אכלו בשר משומר רק כאשר אספקת המזון הייתה דלה. סוחרים אכלו בשר משומר חתוך ותבול בתוך דבש ולו קראו לחם אינדיאני.
תרבות > ביגוד

הביגוד של הקומאנצ'י היה פשוט וקל ללבישה. הגברים לבשו חגורה מעור - חתיכה ארוכה של עור צבי עברה בין הרגליים ונתפרה בצדה הקדמי והאחורי של החגורה. כמו כן לבשו מכנסונים בגזרה רחבה. למוקסינים (הנעליים) הייתה סוליה שהייתה עשויה מעור עבה של בופאלו וכיסוי רך עשוי מעור צבי. גברי הקומאנצ'י לא לבשו כלום בחלק העליון חוץ מבחורף כאשר היו עוטים מעילים חמים עשויים מעורות בופאלו או לעיתים מדובים, זאבים או קויוט ומגפי ברכיים מעורות בופאלו. נערים צעירים, לרבות לא היו לובשים דבר חוץ מבמזג אוויר קר. כאשר הגיעו לגיל שמונה או תשע, החלו ללבוש ביגוד של קומאנצ'י מבוגר. במאה ה-19 החליפו בדים סרוגים את תחתוני הגברים ואלה החלו ללבוש חולצות עשויות מעורות צבי. הנשים קישטו את חולצותיהן, את מכנסיהן ואת נעליהן בשוליים עשויות מעורות צבי, פרוות חיות ושערות אדם. כמו כן, גם קישטו את חולצותיהן ומכנסיהן בעיטורים וצורות באמצעות חרוזים ושאריות חומר גלם. נשות הקומאנצ'י לבשו שמלות ארוכות עשויות מעורות צבי. לשמלות היו חצאיות מעוטרות ושרוולים ארוכים ועוטרו עם שוליים מעורות של צבי לאורכם. חרוזים וחתיכות מתכת חוברו בצורות גאומטריות. נשות הקומאנצ'י לבשו נעליים עשויות מעורות של צבי עם סוליות עשויות מעור של בופאלו. בחורף גם הם לבשו מעילים חמים ומגפיים גבוהות מרופדות בפרוות בופאלו.
שלא בדומה לבנים, בנות צעירות לא התהלכו בעירום. ברגע שיכלו ללכת הן הולבשו בבגד תחתון. בגיל שתים עשרה או שלוש-עשרה הם כבר אימצו את הלבוש של נשות הקומאנצ'י.
תרבות > שיער וציוד ראש

אנשי הקומאנצ'י היו גאים בשיערם שאותו נהגו להאריך ולא לגזור. הם סידרו אותו באמצעות מברשות עשויות ממחטי דורבן, שימנו אותו והפרידו אותו באמצע מהמצח ועד העורף. הם צבעו את הקרקפת על השביל בצבע צהוב, אדום, חימר לבן או צבעים אחרים. הם אספו את שיערם בשתי צמות ארוכות שנקשרו באמצעות רצועות עור או בד צבוע ולפעמים עטפו אותו בפרוות בונים. הם גם נהגו לקלוע צמה מחלקו העליון של הראש. צמה דקה זו, שנקראה צמת הקרקפת, קושטה באמצעות פיסות בד צבעוניות וחרוזים ונוצה בודדת. גברי הקומאנצ'י לעיתים רחוקות לבשו משהו על ראשיהם. רק לאחר שעברו לשמורה בסוף המאה ה-19 החלו הגברים לעטוף מצנפות. בחורף, כשהיה קר במיוחד, היו לפעמים עוטים כובע פרוותי, ללא שוליים, עשוי מעור של בופאלו. כאשר היו יוצאים למלחמה, חלק מהלוחמים היו עוטים מצנפת עשויה מקרקפת של בופאלו. לוחמים חתכו את מרבית העור והבשר מראש הבופאלו והשאירו רק את החלק הפרוותי והקרניים. סוג זה של כובע מבופאלו פרוותי עם קרניים נעטה אך ורק על ידי הקומאנצ'י. נשות הקומאנצ'י לא נתנו לשיערם להארך כמו גברי הקומאנצ'י. נשים צעירות היו עשויות להאריך את שיערן ולקלוע אותו אך הנשים הפרידו את שיערן באמצע והשאירו אותו קצר. כמו הגברים, הן נהגו לצבוע את הקרקפת שלהן לאורך השביל בצבעים עזים.
תרבות > עיטורי גוף

לגברי הקומאנצ'י בדרך כלל היו אוזניים מנוקבות עם עגילים שהיו עשויות מצדפות או טבעות נחושת או כסף. קרובת משפחה הייתה מנקבת את חלקה החיצוני של האוזן בשישה או שמונה חורים. הגברים גם נהגו לקעקע את פניהם, זרועותיהם ואת החזה שלהם בצורות גאומטריות וכן גם צבעו את פניהם ואת גופם. באופן מסורתי השתמשו בצבעים שנוצרו ממיצי תותים ובאדמות החימר הצבעוניות של חבל קומאנצ'ריה. מאוחר יותר, סוחרים סיפקו להם ורמיליון (פיגמנט אדום) וצבעי שמן בהירים. גברי הקומאנצ'י גם ענדו רצועות עור או מתכת על זרועותיהם. חוץ משחור, שהיה צבע למלחמה, לא היה צבע סטנדרטי או דגם מיוחד לצביעת הפנים והגוף: היה זה עניין של העדפה אישית. לדוגמה, קומאנצ'י אחד רצה לצבוע צד אחד של פניו בלבן וצד שני באדום; קומאנצ'י אחר היה צובע צד אחד מגופו בירוק וצד שני בפסים ירוקים. ייתכן וקומאנצ'י אחד ירצה לצבוע את עצמו תמיד בדרך מסוימת בעוד שאחר ירצה לשנות את הצבעים את דגמים כשיחפוץ בכך. לחלק מהצורות הייתה משמעות מיוחד עבור זה שענד אותן, וייתכן שצבעים וצורות מיוחדות הופיעו בחלומות. נשות הקומאנצ'י גם כן נהגו לקעקע את פניהן ואת זרועותיהן. הן אהבו לצבוע את גופן והיו חופשיות לצבוע את עצמן אם חפצו בכך. תבנית פופולרית בקרב הנשים הייתה לצבוע את החלק הפנימי של אוזניהן בצבע אדום בהיר ולצבוע את הלחיים שלהן בעיגולים בצבע כתום בוהק או אדום. הן בדרך כלל צבעו את החלק סביב השפתיים שלהן באדום או צהוב.
תרבות > אומנות ויצירה

בגלל נדודיהם התכופים, אנשי הקומאנצ'י היו צריכים לודא שהרכוש שלהם לא ישבר. הם לא השתמשו כלי חרסינה שבקלות היו נשברים במהלך המסעות. קליעה, אריגה, גילופי עץ ועבודות מתכת לא היו שכיחות בקרב הקומאנצ'י. במקום זאת הם הסתמכו בעיקר על הבופאלו לאספקת רוב כלי העבודה שלהם, מצרכי הבית וכלי הנשק שלהם. הם יצרו כ-200 פריטים שונים מהקרניים, מהעורות ומהעצמות של הבופאלו.
לאחר שהסירו את הרפידה הפנימית של הבטן, הפכו אותה הנשים לשקית לאחסנת מים. הרפידה נתחה בעזרת ארבעה מקלות ומולאה במים לצורך בישול מרקים ותבשילים. העץ במישורים היה נדיר ולכן השתמשו הנשים בצואת בופאלו יבשה כדלק עבור המדורות שהכינו את הארוחות וחיממו את האנשים במהלך החורף.
עור קשה הפכו לאוכפים, ארכובות, נרתיקי סכינים, דליים וסוליות נעליים. עור קשה הפכו גם לתופים. רצועות העור הקשה נשזרו גם ליצור חבלים עמידים. לאחר עיבוד עורות אלה נהפכו גם לתיקים שבהם אחסנו אוכל, ביגוד וחפצים אישיים אחרים. הנשים גם הכינו עורות לצורך כיסויים לאוהלי הטיפי, מעילים חמים, שמיכות, בגדים ונעליים. הן גם היו תלויות בעורות צבאים למצעי מיטות, ערסלים, בובות, נרתיקים, מתלים ונרתיקי אקדחים.
נהגו להשתמש בקנוקנת לצורך מיתרי הקשתות וחוטי סריגה. את הפרסות הפכו לדבק ולרעשנים. את הקרניים הפכו לכוסות, כפות ומצקות והזנב שימש כשוט, כהורג זבובים או כקישוט לטיפי. הגברים עשו כלים, להבים ומחטים מהעצמות וכן גם סוג של מקטרת וצעצועים לילדיהם. כלוחמים, למרות זאת, התמקדו הגברים ביצירת קשתות וחצים, רמחים ומגנים. העור העבה של שור זקן היה אידיאלי למגנים והגן מפני חצים ואף כדורים. היות שבילו את מרבית היום על גבי הסוס, הם גם הפכו את העור לאוכפים וארכובות לסוסים. שיער הבופאלו שימש לריפוד האוכפים ובו השתמשו גם בחבלים ואפסרים.
תרבות > שפה

השפה שדוברה על ידי אנשי הקומאנצ'י, שפת הקומאנצ'י, נומוטקוואפו, היא שפה נומית מקבוצת שפות האוטו-אצטקים. היא מאוד קרובה לשפת שבט השושון שמהם התנתקו הקומאנצ'י בסביבות 1700. שתי השפות נשארו דומות, אך כמה וכמה שינויים קלים בצלילים הם שמונעים מובנות משותפת בין שתי השפות הללו. הרשומות הקדומות ביותר של הקומאנצ'י מ-1786 מעידות בבירור על ניב של שפת השושון, אך בתחילת המאה העשרים, השינויים האלה בצלילים, שינו את הדרך בה נשמעים הקומאנצ'י בדרכים עדינות אך משמעותיות. למרות מאמצים שנעשים כיום כדי להבטיח את הישרדות השפה, רוב דובריה הם זקנים ופחות מאחוז אחד של הקומאנצ'י יכול לדבר אותה.
בסוף המאה ה-19, הרבה ילדים מבני הקומאנצ'י הועברו לפנימיות ביחד עם ילדים משבטים אחרים. את הילדים לימדו אנגלית והורתעו מלדבר בשפת האם שלהם. אכיפת השפה האנגלית הייתה נוקשה. היעדים היו לודא ביטחון (במקרה חירום, היה זה בלתי אפשרי להעביר מידע לילדים בכל שפה ובכל ניב שהיו ידועים) וכן לבסס שפה משותפת בין המורים וההנהלה של הפנימיות וכן גם בקרב הילדים מהשבטים השונים.
קוואנה פרקר למד ודיבר אנגלית ודרש שילדיו יעשו כמוהו. הדור השני גדל כשהוא דובר אנגלית, בגלל שהאמינו שזה היה עדיף עבורם לא לדעת את שפת הקומאנצ'י.
במהלך מלחמת העולם השנייה, קבוצה של 17 צעירים, שכונו דוברי הצפנים של הקומאנצ'י, אומנו ונוצלו על ידי צבא ארצות הברית להעברת מסרים, שהכילו מידע רגיש, שאותם לא יכלו הגרמנים לפענח.
לקריאה נוספת

Fehrenbach, Theodore Reed (1974). The Comanches: The Destruction of a People. New York: Knopf. ISBN 0-394-48856-3. Republished as Fehrenbach, Theodore Reed (2003). The Comanches: The History of a People. New York: Anchor Books. ISBN 1-4000-3049-8.
Foster, Morris W. (1991). Being Comanche: A Social History of an American Indian Community. Tucson: University of Arizona Press. ISBN 0-8165-1367-8.
John, Elizabeth A. H. (1975). Storms Brewed in Other Men's Worlds: The Confrontation of the Indian, Spanish, and French in the Southwest, 1540–1795. College Station: Texas A&M Press. ISBN 0-89096-000-3.
Kavanagh, Thomas W. (2001).  DeMallie, Raymond J. (ed.). "Comanche". Handbook of North American Indians, Plains. Washington, D.C.: Smithsonian Institution. 13: 886–906.
Kavanagh, Thomas W. (2007). "Comanche". Encyclopedia of Oklahoma History and Culture. Oklahoma Historical Society. אורכב מ-המקור ב-2013-10-29. נבדק ב-27 בנובמבר 2013. {{cite news}}:  (עזרה)
Kavanagh, Thomas W. (2008). Comanche Ethnography. Lincoln: University of Nebraska Press. ISBN 978-0-8032-2764-4.
Kenner, Charles (1969). A History of New Mexican-Plains Indian Relations. University of Oklahoma Press. Norman. OCLC 2141.
Noyes, Stanley (1993). Los Comanches the horse people, 1751–1845. Albuquerque: University of New Mexico. ISBN 0-585-27380-4.
Spady, James O'Neil (2009). "Reconsidering Empire: Current Interpretations of Native American Agency during Colonization (review)". Journal of Colonialism and Colonial History. 10 (2).
Thomas, Alfred Barnaby (1940). The Plains Indians and New Mexico, 1751–1778: A collection of documents illustrative of the history of the eastern frontier of New Mexico. Albuquerque: University of New Mexico Press. OCLC 3626655.
Wolff, Gerald W.; Cash, Joseph W. (1976). The Comanche People. Phoenix, Arizona: Indian Tribal Series.
הערות שוליים

↑  פרנק מקלין, Literary Review, Review of Pekka Hämäläinen, The Comanche Empire, אוחזר 21 ביוני 2015
↑  קרטיס מרז, American Quarterly ,Signifying Spain, Becoming Comanche, Making Mexicans: Indian Captivity and the History of Chicana/o Popular Performance, יוני 2001, כרך 53 מהדורה 2, עמודים 267–307, אוחזר 21 ביוני 2015
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007284728805171  BNE: XX540028  LCCN: sh85028785  NKC: ph338519 
מפה של גיום ליל מ-1718 המראה את המרחב ואת כפרי ה-'פדוקס', שהתהוו לשבט הקומנצ'י, בראשי נהרות המיזורי, הקנזס, והארקנסו.
מיקום נהר הפיירו במרכז למעלה
מפה של נקולס דה לה פורה מ-1771, מציגה את גבולה הצפוני של "ספרד החדשה" ואת שטחם של שבט הקומאנצ'י בצידה השמאלי העליון, מעל הנהר האדום
קומאנצ'ריה, שטחם הקדום של שבט הקומאנצ'י הכולל חלקים נרחבים ממדינות טקסס, קולורדו, ניו מקסיקו, אוקלהומה וקנזס
מלחמה במישורים. בן שבט קומאנצ'י (מימין) מנסה לשפד לוחם משבט אוסג'. ציור מאת ג'ורג' קטלין, 1834.
אנשי קומאנצ'י מביטים לעבר שיירה אמריקאית במערב טקסס, 1850
לוחמים משבט הקומאנצ'י 1867–1874
קוואנה פרקר, צ'יף של שבט הקומאנצ'י עם מניפת נוצות.
מק סילברהורן (קומאנצ'י), נכדו של סילבר הורן (Silver Horn - קרן הכסף) מתופף עם חברו בכנסיית רדסטון.
אוואט (קומאנצ'י), צילום מאת אדווארד קרטיס, 1930.
אם משבט הקומאנצ'י ובנה התינוק במנשא, צילום מאת אדווארד קרטיס.
מנשא תינוקות של שבט הקומאנצ'י המוחזק במוזיאון האומנות בברמינגהם.
בני קומאנצ'י במערב טקסס בלבוש מלחמה, 1830.
אוהלי טיפי של הקומאנצ'י שצוירו על ידי ג'ורג' קטלין.
לוחם הקומאנצ'י, 'אקו', וסוסו, 1892.
שלושה לוחמי קומאנצ'י על סוסים, 1892.
שליטת הסוסים של הקומאנצ'י, ג'ורג' קטלין 1834.
קומאנצ'י רודפים אחר בופאלו, ציור מאת ג'ורג' קטלין. הבופאלו היו מקור המזון העיקרי של הקומאנצ'י.
מצנפת של קומאנצ'י במוזיאון האתנולוגי, ברלין.
צ'וסקוואה, לוחם קומאנצ'י בתלבושת מסורתית מלאה. ציור מאת אלברידג' אייר ברבנק, 1897.
תיק אוכל מקושט בחרוזים, 1880, המרכז להיסטוריה באוקלהומה.
צ'ארלס צ'יביטי, משבט הקומאנצ'י, דובר צפנים במהלך מלחמת העולם השנייה
מו-וואי (דוחף הצידה או דוחף באמצע) ידוע גם כ"לוחץ היד", צ'יף להקת הקוטסוטקה.
מאקו קומורו

מאקו קומורה (ביפנית: 小室 眞子, בעבר מאקו, נסיכת אקישינו – 眞子内親王; נולדה ב-23 באוקטובר 1991) היא בתם הבכורה של פומיהיטו, נסיך אקישינו וקיקו, נסיכת אקישינו. היא נכדתו המבוגרת ביותר של אקיהיטו, קיסר יפן.
ביוגרפיה

הנסיכה מאקו נולדה ב-23 באוקטובר 1991 בבית החולים של הארמון הקיסרי ברובע צ'יודה שבטוקיו. היא בתם הבכורה של פומיהיטו, נסיך אקישינו וקיקו, נסיכת אקישינו, ולפיכך נכדתם הבכורה של אקיהיטו, קיסר יפן ומיצ'יקו, קיסרית יפן. יש לה אחות קטנה בשם קאקו ואח קטן בשם היסאהיטו. היא התחנכה בבית ספר ובתיכון של גאקושין, ובמהלך חודש אחד בשנת 2010 נשלחה לאוניברסיטת דבלין באירלנד כדי ללמוד אנגלית. במהלך תקופה זו הייתה לה פגישה לא רשמית עם נשיאת אירלנד מארי מקאליס, והיא אף ביקרה בצפון אירלנד. לאחר מכן למדה מאקו מורשת תרבותית ואמנות באוניברסיטה הבינלאומית הנוצרית במיטקה שבטוקיו, ובין ספטמבר 2012 למאי 2013 היא למדה היסטוריה של האמנות באוניברסיטת אדינבורו. ב-26 במרץ 2014 השלימה תואר ראשון. ב-17 בספטמבר של אותה שנה היא עברה לבריטניה, ובמשך שנה למדה לימודי מוזאונים וגלריה באוניברסיטת לסטר. בינואר 2016 היא השלימה תואר שני.
מאקו הפכה לפופולרית מאוד באינטרנט לאחר שב-2004 הופיעו בטלוויזיה היפנית תמונות שלה לבושה בבגדי מלח. בעקבות כך, הופיעו באינטרנט איורי חיקוי רבים, ומאגרי תמונות שלמים שלה. סרטון פאנארט שלה אשר התפרסם באתר הפופולרי Niconico, זכה ליותר מ-340,000 צפיות ו-86,000 תגובות. מהמשפחה הקיסרית נמסר כי הם אינם יודעים כיצד לטפל בתופעה זו, שכן הם אינם רואים שום סימני השמצות או עלבונות נגד המשפחה הקיסרית.
ב-2006 היא השתתפה לראשונה יחד עם אביה בטקס דתי במקדש איסה. בשנת 2011 היא קיבלה מסבה את אות מסדר הכתר היקר. מאז היא משתתפת באירועים רשמיים כחברה בוגרת במשפחה הקיסרית. ביולי של אותה שנה, התנדבה בזהות בדויה לסייע לנפגעי רעידת האדמה והצונמי בסנדאי. כיום היא עובדת כחוקרת במוזיאון האוניברסיטה של טוקיו.
חיים אישיים

ב-17 במאי 2017 הודיעה מאקו על אירוסיה לקיי קוֹמוּרוֹ – עורך דין אשר אותו הכירה במהלך לימודיה באוניברסיטה הבינלאומית הנוצרית בטוקיו. מאקו הציגה את קומורו בפני הוריה והזוג קיבל את ברכתם. מאוחר יותר אושרו האירוסין בידי הקיסר עצמו. ב-3 בספטמבר נערכה מסיבת עיתונאים, אשר בה סיפרו הזוג כיצד הכירו. סוכן משק הבית הקיסרי שיניצ'ירו יממוטו הודיע כי "קיי קומורו הוא שותף מתאים ומצוין לנישואין עבור הוד מעלתה הנסיכה מאקו, והודעת האירוסין הרשמית שניתנה היום היא רגע משמח לכולנו". חרף העובדה שגם אביה וגם סבה של מאקו נישאו בנישואים מורגנטיים, הרי שעל פי החוק היפני נאלצה מאקו לוותר על מעמדה תאריה וזכותם של בניה לרשת את הכתר, כיוון שקומורו הוא פשוט עם. מאקו הודתה ש"הייתי מודעת מגיל צעיר שאוותר ביום מן הימים על מעמדי כדי להתחתן".
החתונה הייתה אמורה להתקיים בנובמבר 2018, אך היא נדחתה לאחר דיווחים בתקשורת על סכסוך כספי בין אמו של קומורו לבין ארוסה לשעבר. על פי הדיווחים, הארוס תבע ממנה סכום של מעל 4 מיליון יין (36,000 דולר), אשר חלק ממנו שימש כדי לממן את שכר הלימוד של קומורו. מאקו וקומורו נישאו לבסוף בטקס אזרחי ב-26 באוקטובר 2021. מאקו סרבה לקבל את המענק המסורתי בסך 140 מיליון יין (1.3 מיליון דולר) שניתן בידי ממשלת יפן לנשים שעזבו את המשפחה הקיסרית.
מאקו ובעלה הודיעו כי ברצונם לעבור לארצות הברית, אולם בזמן שחיכו לוויזה, נאסר על מאקו, לפי חוקי המשפחה הקיסרית, להתגורר ברובע הקיסרי של טוקיו. אי לכך, היא ובעלה עברו להתגורר ברובע שיבויה. קיי פתר את הסכסוך הכספי בין אמו לארוסה לשעבר בנובמבר 2021, ושילם לארוס לשעבר סכום כסף לא ידוע כדי לסגור את החוב. בני הזוג עזבו לניו יורק זמן קצר לאחר מכן. באוקטובר 2022 עבר קיי את מבחן לשכת עורכי הדין של ניו יורק, והחל לעבוד כעורך דין ב-2023.
תואר

עם לידתה קיבלה מאקו את התואר ”הוד מעלתה הקיסרית נסיכת אקישנו”. שעליו ויתרה באוקטובר 2021 בשל נישואיה לפשוט עם.
הערות שוליים

↑  Japanese royal to spend time in Dublin studying English
↑  眞子さま、アイルランドから帰国
↑  Japan’s Princess Mako to study at Edinburgh University
↑  Princess Mako Graduates University
↑  Their Imperial Highnesses Prince and Princess Akishino and their family
↑  Princess Mako leaves for one year of study in England
↑  Japanese Princess attends graduation ceremony
↑  ראו לדוגמה אתר זה (ביפנית)
↑  ネットで大人気「眞子様萌え」！　宮内庁は困惑気味？
↑  Princess Mako off to Austria
↑    Danielle Demetriou, ‏Japan's Princess Mako turns 20 and becomes newest adult member of Imperial Family, The Telegraph, 24 October 2011
↑  眞子さま、身分を隠しボランティア活動「実際に行ってみないとわからない…」
↑  רומנטי: הנסיכה ויתרה על הכתר בשביל אהבה, באתר מעריב אונליין, 17 במאי 2017
↑  חדשות 2, ‏אגדה יפנית: הנסיכה ויתרה על המלוכה בשביל האהבה, באתר ‏מאקו‏, 17 במאי 2017.
↑  הנסיכה מוותרת על הכתר ותינשא לפשוט עם, באתר ynet, 17 במאי 2017.
1 2 3  נסיכה התארסה עם "פשוט עם" - וויתרה על מעמדה, באתר ישראל היום, 4 בספטמבר 2017.
↑  נסיכה תותר על מעמדה – כדי להינשא לפשוט עם, באתר nrg, 4 בספטמבר 2017.
↑  דודתה של מאקו, הנסיכה סאיאקו ויתרה גם היא על מעמדה כדי להינשא לפשוט עם
↑  Princess Mako's marriage prospects unknown, Crown Prince Akishino says
↑  "Japan's Princess Mako Finally Marries Commoner Boyfriend Kei Komuro After Years of Controversy".
↑  Japan's Princess Mako marries commoner, loses royal status
↑  眞子さま渋谷区内のマンションで渡米準備 あす婚姻届提出後に皇籍離脱
↑  Komuro finally settles money issue between mother, ex-fiance
↑  [url=https://www.cnn.com/2021/11/13/asia/former-japan-princess-mako-moves-to-us/index.html Former Japanese princess moves to New York with newlywed husband]
↑  Husband of former Japanese princess begins work as lawyer in US
| --- | --- |
בקרת זהויות :  VIAF: 51164114601210050360   WorldCat (עם VIAF): 51164114601210050360
יחסי ארמניה–צרפת

| יחסי ארמניה–צרפת |
| --- | --- |
ארמניה: צרפת


ארמניה: צרפת
שטח (בקילומטר רבוע)
29,743: 643,801
אוכלוסייה
2,961,171: 66,608,755
תמ"ג (במיליוני דולרים)
24,212: 3,030,904
תמ"ג לנפש (בדולרים)
8,177: 45,503
משטר
רפובליקה: רפובליקה נשיאותית למחצה

יחסי ארמניה–צרפת הם מערכת היחסים שבין הממשלות והעמים של רפובליקת ארמניה והרפובליקה הצרפתית. היחסים הדיפלומטיים בין המדינות כוננו ב-24 בפברואר 1992 לאחר נפילת ברית המועצות והרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית של ארמניה.