stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
טוביאס סמולט
פעילותו כסופר

היצירה הראשונה של סמולט שראתה אור הייתה ב-1746 שיר בשם "דמעותיה של סקוטלנד" על תבוסת המורדים היעקביטים בקרב קלודן, זאת אחרי שהצליח להשיג רק חלק מנדוניית אשתו שהייתה מושקעת באדמות ובעבדים.
הוא עבר באותה תקופה לגור בבתים הזולים יותר ברחוב צ'פל במייפר. הצליח
הסופר קנה לעצמו שם עם הספר האוטו-ביוגרפיה "ההרפתקאות של רודריק רנדום" שנכתב בהשפעת "דון קיחוטה" של מיגל דה סרוואנטס ולפי הדגם של "ז'יל בלאס" מאת אלן-רנה לסאז' והוא פורסם ב-1748 על אף תוכנו השערורייתי המתייחס לעולם הימאים הבריטיים, ההברחות והזנות, לבית הכלא לחייבים וכמו כן רמזים להומוסקסואליות.
בהמשך סיים סמולט את הטרגדיה "רוצח המלך" שלא הועלתה לעולם על הבמה.
ב-1750 נסע לצרפת, בה שאב חומר עבור הרומן השני שלו "הרפתקאותיו של פרגרין פיקל", תיאור הומוריסטי ופראי של החברה במאה ה-18 שזכה גם הוא להצלחה. אחרי שחי זמן קצר בבאת', שב סמולט ללונדון ופרסם ב-1753 את "הרפתקאותיו של פרדנינד רוזן פד'ום", אבל הפעם הספר כשל במכירות ומחברו נכנס לחובות. הרומנים של סמולט הוצאו לאור על ידי סוחר הספרים הלונדוני הידוע אנדרו מילאר.
סמולט זכה להילה של "איש ספרות" ושמו נקשר יחד עם שמות כמו דייוויד גריק, לורנס סטרן, אוליבר גולדסמית' ועמיתו ד"ר סמואל ג'ונסון שאותו כינה "הח'אן (במקור: צ'אם) הגדול של הספרות".
בשנים 1750–1762 התגורר סמולט ברחוב לורנס בית המכונה "מעונות קרלייל" (Carlisle Mansions) בדירה 16 לאחר שעבר מהקצה השני של הרחוב.
ב-1755 פרסם סמולט את תרגומו מהרומן "דון קיחוטה", אותו ערך מחדש ב-1761. ב-1756 הפך לזמן קצר לעורך של "ההיסטוריה האוניברסלית" בת 58 הכרכים, וגם ערך את המגזין "The Critical Review" שבו הסתבך עם תביעה על הוצאת דיבה שנפתחה נגדו על ידי שר הימייה, האדמירל סר צ'ארלס נואולס ונידון לשלושה חודשי מאסר וקנס של מאה לירות שטרלינג. את עונש המאסר ריצה סמולט ב-1759 בבית הסוהר "אולד קינג בנץ'" ברחוב סקובל בלונדון.
בהמשך התחיל סמולט לכתוב את חיבורו החשוב ביותר בעיניו, "ההיסטוריה השלמה של אנגליה" (1757–1765) שיחד עם הפארסה שלו "The Reprisal: Or, The Tars of Old England" ("התגמול או ימאי אנגליה הישנה") עזרה לו לשקם את מצבו הפיננסי.
את ניסיונו בבית הסוהר ניצל ברומן אחר שכתב, "חייו והרפתקאותיו של סר לאנסלוט גריבס" (1760).
ב-1763 היה סמולט חולה, ייתכן בשחפת, ובנוסף שכל את בתו בת ה-15. הוא הפסיק את עבודתו כעורך ויחד עם אשתו ננסי, נסע לאירופה. פרי מסעותיו היה ב-1766 פרסום ספר המסעות שלו ברחבי צרפת ואיטליה. ב-1769 פרסם גם את "ההיסטוריה והרפתקאותיו של אטום" שבו הביע את דעתו על הפוליטיקה הבריטית במלחמת שבע השנים תחת מסווה של מעשיה יפנית. ב-1768 כשנסע לאיטליה, הטיל על רוברט קנננגהם גרהם מגרטמור למכור את כל עבדיו שנשארו לו בג'מייקה.
ביקור בסקוטלנד נתן לו השראה עבור הרומן האחרון שלו, "The Expedition of Humphry Clinker" ("מסעו של המפרי קלינקר") (1771), רומן מכתבים הומוריסטי, הנחשב לספרו הטוב ביותר..
סמולט לקה לזמן מה בהפרעת מעיים מטרידה. הוא חיפש מרפא במרחצאות באת', אחר כך נסע במטרת הבראה לליבורנו, בה מת בספטמבר 1771. הובא לקבורה בבית הקברות האנגלי הישן בליבורנו.
פעילותו כסופר > חייו הפרטיים

לזוג טוביאס ואן "ננסי" סמולט נולדה בת בשם אליזבת, שמתה בגיל 15 בסביבות שנת 1762.
אחד מאחיו היה הקפטן ג'יימס סמולט ואחותו ג'ין, נשואה טלפר אוף סימינגטון, ירשה את אחוזת בונהיל מבן דודה. היא גרה בקנונגייט, אדניבורו ובנה עשה קריירה צבאית.
הנצחה

1774 – מיוזמת דודניתו, ג'יין סמולט, הוצבה אנדרטה לזכרו בסמוך לבית הספר היסודי של רנטון, מחוז דאנברטונשייר בסקוטלנד, עם כתובת בשפה הלטינית.
המדובר בעמוד טוסקני גבוה שבראשו כד אפר. על כן האנדרטה כתובת בשפה הלטינית שנכתבה על ידי שלושה מלומדים – ג'ורג' סטוארט מאדינבורו, ג'ון רמזי מאוקטרטייר וד"ר סמואל ג'ונסון
בשנת 2002 נוספה לוח עם הסברים. האנדרטה רנחשבת לבניין רשום של הממלכה.
לוחית זיכרון – הוצבה על בית שבו התגורר זמנית אצל אחותו באדינבורו, קרוב לצייל המלכותי, בקצה הרחוב סנט ג'ון. בבית זה חיה אלמנתו עד לפחות 1785
סמולט הוא אחד משישה עשר האישים הסקוטים, רובם סופרים ומשוררים שדמויותיהם מוצגות בחלק התחתון של אנדרטת סקוט בפרינסס סטריט של אדינבורו. דמותו מופיעה בקצה השמאלי של החזית המזרחית.
רחובות בעיר ניס בצרפת ובליבורנו באיטליה נושאים את שמו
דמותו ויצירותיו במדיה האמנותית > בספרות

ב"מסע סנטימנטלי בצרפת" לורנס סטרן מתייחס לסמולט תחת הכינוי Smelfungus "סמלפונגוס" בגלל נימתו הנרגנת ביחס למוסדות ולמנהגים שפגש בארצות שונות, כפי
שתיאר אותם ב"מסעות ברחבי צרפת ואיטליה".
ברומן "מידלמארץ' של ג'ורג' אליוט, אחד הגיבורים, מר ברוק אומר למר קזבון:"או תן לדורותיה לקרוא דברים קלים, סמולט – "רודריק רנדום", "המפרי קלינקר". הם קצת גדולים אבל, היא יכולה לקרוא כל דבר, עכשיו שהיא נשואה, אני זוכר שהם הצחיקו אותי
באופן בלתי רגיל, יש שם קטע מטופש על מכנסיו של הפוסטיליון"
ברומן Vanity Fair של תאקרי רבקה שארפ ומיס רוז קרולי קראו את "המפרי קלינקר".
"פעם כשמר קרולי שאל מה הצעירים קוראים, המטפלת אמרה "סמולט". "או, סמולט, אמר מר קרולי, די מרוצה." ההיסטוריה שלו היא משעממת יותר, אבל בשום אופן לא מסוכנת כמו זו של מר היום. את ההיסטוריה אתן קוראות?. "כן, אמרה העלמה רוז; מבלי להוסיף שזאת ההיסטוריה של מר המפרי קלינקר."
בדייוויד קופרפילד מציין המחבר, צ'ארלס דיקנס שהיצירות של סמולט נמנו עם הספרים האהובים על גיבורו בילדות.
ג'ון בלארס הזכיר את ספרי סמולט בסדרת "ג'וני דיקסון" שלו, בה גילה הפרופסור רודריק רנדום ציילדרמאס שאביו המנוח, מרכוס, שהיה מורה לאנגלית, נתן לבניו שמות לפי גיבורי הספרים של סמולט: רודריק רנדום, פרגרין פיקל, המפרי קלינקר ואפילו פרדיננד קאונט פד'ום, שחתם בדרך כלל פ.ק.פ. ציי'לדרמאס.
ג'ורג' אורוול כינה את סמולט "מחבר הרומנים הטוב ביותר של סקוטלנד".
ברומן החמישי של יו וולפול Fortitude – מספר הגיבור פיטר ש"פרגרין פיקל" נתן לו השראה איך לתעד את זיכרונותיו.
כתביו > שירה

1746: Advice
1747: Reproof: A satire
כתביו > שירה > שירים מינוריים

"The Tears of Scotland"
"The Verses on a young lady playing on a harpsichord and singing"
"Love Elegy"
כתביו > שירה > אודות

"Burlesque"
"Mirth"
"Sleep"
"Leven Water"
"Blue-Eyed Ann"
"Independence"
כתביו > תרגומים

1749 – The Adventures of Gil Blas of Santillane לפי ז'יל בלאס מאת אלן-רנה לסאז' – פורסם בלי ציון שם המתרגם
1755 – The History and Adventures of the Renowned Don Quixote' לפי דון קישוט מאת מיגל דה סרוואנטס
1761–1765 – The Works of Voltaire (יצירות וולטר – ב-35 כרכים
כתביו > רומנים

1748: The Adventures of Roderick Random – הרפתקאותיו של רודריק רנדום, פורסם ללא שם המחבר
1751: The Adventures of Peregrine Pickle – "הרפתקאותיו של פרגרין פיקל, פורסם ללא שם המחבר
1753: The Adventures of Ferdinand Count Fathom "הרפתקאותיו של פרדיננד רוזן פת'ום
1762:  The Life and Adventures of Sir Launcelot Greaves , "חייו והרפתקאותיו של סר לנסלוט גריבס" – פורסם תחילה בהמשכים כפיליטון (בין ינואר 1760 – דצמבר 1761) בעיתון "The British Magazine"
1769:  The History and Adventures of an Atom  – ההיסטוריה והרפתקאותיו של אטום
1771: The Expedition of Humphry Clinker – מסעו של האמפרי קלינקר
כתביו > מחזות

1749 – The Regicide; or, James the First, of Scotland: A tragedy – הרג'יסייד או ג'יימס הראשון של סקוטלנד: טרגדיה"
1757 – The Reprisal; or, The Tars of Old England: A comedy – (התגמול או ימאי אנגליה הישנה") מחזה שפורסם בעילום שם, הוצג לראשונה ב-22 בינואר 1757
כתביו > מספרי עיון

1756 – A Compendium of Authentic and Entertaining Voyages – קומפנדיום של מסעות אותנטיים ומשעשעים" – פורסם ללא שם המחבר
1757–1758 –  Continuation of the History of England from the Reign of William and Mary to the Death of George – המשך להיסטוריה של אנגליה – משלטונם של ויליאם ומרי ועד מותו של ג'ורג' (השני) – כרך חמישי – השלמה ל "היסטוריה השלמה של אנגליה" A Complete History of England מאת דוויד יום
1766 – Travels through France and Italy – מסעות בצרפתי ואיטליה
1768–1769: The Present State of all Nations, in eight volumes – מצבם נכון להיום של כל האומות – בשמונה כרכים
The Narrative of the Base and Inhuman Arts that were Lately Practised 1752 upon the Brain of Habbakkuk Hilding, Who Now Lies at His House in Covent Garden, in a Deplorable State of Lunacy, a Dreadful Monument of False Friendship and Delusion (סיפור האמנויות השפלות והבלתי אנושיות שהופעלו לאחרונה על מוחו של חבקוק הילדינג, השוכב עכשיו בביתו בקובנט גארדן, במצב אומלל של שגעון, אנדרטה מפחידה של ידידות שוא וטירוף דעת) Justice, Dealer and Chapman (1752)
– פורסם בעילום שם. "חבקוק הילדינג" הוא דמות המזכירה את הנרי פילדינג
The Expedition against Carthagena – המסע נגד קרתגו
The Dying Prediction – הנבואה הממיתה
Commentary on a Philosophical Dictionary – ביאור למילון פילוסופי – בעשרה כרכים
לקריאה נוספת

דני קרמן – לונדון בעקבות סופרים וספרים, אריה ניר, תל אביב, 2007
הערות שוליים

↑  האנציקלופדיה בריטניקה
↑  דניקרמן עמ' 433
↑  דני קרמן עמ' 373
↑  אנציקלופדיה בריטניקה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007268172205171  PLWABN: 9810648313005606  BNE: XX1218700  BnF: cb11925049t (data)  CANTIC: a10418842  CiNii: DA00650301  GND: 118615076  ICCU: CFIV046288  ISNI: 0000 0001 2281 277X  LCCN: n79149073  NDL: 00457029  NKC: jn19990008051  NLA: 36115306  NLG: 142628  NTA: 069385874  SELIBR: 207876  SNAC: w60v8jht  SUDOC: 027142205  Trove: 336184  VcBA: 495/18992  VIAF: 68935985   WorldCat (עם VIAF): 68935985 
סמולט בציור מאת נתניאל דאנס-הולנד מסביבות 1764
האנדרטה לזכרו של טוביאס סמולט ברנטון, וסט דנברטונשייר, בסקוטלנד
דמותו של טוביאס סמולט כפי שמופיעה על אנדרטת סקוט באדינבורו.
י' בתשרי

י' בתשרי הוא היום העשירי בחודש הראשון 
בשנה העברית, למניין החודשים מתשרי, והיום העשירי בחודש השביעי 
למניין החודשים מניסן. י' בתשרי לעולם לא יחול, בלוח העברי הקבוע, בימים ראשון, שלישי ושישי, ועל כן הוא משתייך לקבוצת הימים הנקראת "לא אגו".
חגים ומועדים

יום הכיפורים: יום לחשבון נפש ולכפרת עוונות
אירועים היסטוריים

התכפר עוון העגל לבני ישראל במדבר ונקבע לדורות כיום כיפורי המקדש, הקודש, אוהל מועד, המזבח והכהנים וכל העם
משה הוריד מהר סיני את לוחות הברית השניים
ה'תרפ"ט – פרשת הכותל – אשר הביאה להקמת ועדת הכותל הבין-לאומית, ולהסלמה של מאורעות תרפ"ט
ה'תש"א – ניתנה הפקודה להקמת גטו ורשה בפולין
ה'תשל"ד – מלחמת יום הכיפורים פורצת כאשר מצרים וסוריה תוקפות את ישראל בצהרי יום הכיפורים
ה'תשמ"ו – חוליית מחבלים משתלטת על יאכטה ישראלית בקפריסין; רוצחת שלושה אנשים ששהו עליה, ומסגירה עצמה לרשויות
נולדו

ה'תרפ"ה – הרב אליעזר הגר, האדמו"ר מסרט ויז'ניץ (נפטר בהתשע"ה)
ה'תרפ"ז – אליעזר רפאלי, נגיד אוניברסיטת חיפה. היה ממקימיה וכיהן כנשיאה הראשון (נפטר התשע"ח)
ה'תרצ"ב – הרב שמואל אוירבך, ראש ישיבת מעלות התורה בירושלים (נפטר התשע"ח)
ה'תש"י – צביקה פיק, זמר ומלחין פופ ישראלי (נפטר בה'תשפ"ב)
ה'תשל"ד – אופירה אסייג, עיתונאית וכתבת ספורט
נפטרו

על פי המסורת הוא יום פטירתם של:
זכריה בן יהוידע, כהן גדול בבית המקדש הראשון (נרצח)
רבי עקיבא בן יוסף, מגדולי התנאים. סיפור הוצאתו להורג (עם שאר עשרת הרוגי מלכות) מתוארת בפיוט "אלה אזכרה", שיש הנוהגים לקוראו ביום זה
על פי ספר היובלים – בלהה, כאשר שמעה שיוסף מת
ד'רע"א – רב אחאי בריה דרבה בר אבוה, מחכמי הסבוראים (איגרת רב שרירא גאון)
ה'תל"ז – שבתי צבי, משיח שקר
ה'תרי"ח – הרב דוד חיים צבאח, רבה של מרקש
ה'תרכ"ו – שמואל דוד לוצאטו (שד"ל), פרשן מקרא, בלשן עברי, מתרגם ופילוסוף (נולד א' באלול ה'תק"ס)
ה'ת"ש – זיגמונד פרויד, אבי הפסיכואנליזה (נולד בה'תרט"ז)
ה'תשט"ו – רבי יהודה לייב הלוי אשלג, בעל פירוש "הסולם" על ספר הזוהר (נולד ה' בתשרי ה'תרמ"ה)
ה'תשנ"ג – יהושע בר-יוסף, סופר, מחזאי ועיתונאי עברי, זוכה פרס ביאליק (נולד בה'תרע"ב)
ה'תש"ע – הרב שמעון נתן נטע בידרמן האדמו"ר מחסידות לעלוב (נולד בטבת ה'תרצ"א)
התשע"א – הרב משה בּוֹצ'קוֹ, ראש ישיבת עץ חיים במונטרה (נולד בכ"א בניסן ה'תרע"ז)
ט' בתשרי – י"א בתשרי
תשרי
יהודים מתפללים בבית הכנסת ביום הכיפורים (1878), ציור של מאוריצי גוטליב
יחסי אוסטריה–בהוטן

| יחסי אוסטריה–בהוטן |
| --- | --- |
אוסטריה: בהוטן


אוסטריה: בהוטן
שטח (בקילומטר רבוע)
83,871: 38,394
אוכלוסייה
9,118,988: 792,821
תמ"ג (במיליוני דולרים)
516,034: 2,898
תמ"ג לנפש (בדולרים)
56,589: 3,656
משטר
רפובליקה פדרלית: מונרכיה

יחסי אוסטריה–בהוטן הם היחסים הבילטרליים בין הרפובליקה הפדרלית של אוסטריה וממלכת בהוטן. אוסטריה מקיימת קשר רשמי עם ממלכת בהוטן עם שגרירות שאינה תושבת בניו דלהי. בהוטן מיוצגת באוסטריה על ידי הנציגות הקבועה שלה לאומות המאוחדות בז'נבה, שווייץ. לבהוטן יש גם שני קונסולי כבוד באוסטריה, האחד בווינה והשני בטירול ובפורארלברג.
היסטוריה

בעוד קשרים בלתי רשמיים התקיימו בין אוסטריה לבהוטן כאשר בהוטן רכשה סוסי הפלינגר מאוסטריה לצורך הכלאה ב-1968, קשרים דיפלומטיים רשמיים בין שתי המדינות החלו ב-26 באפריל 1989 בהודעה משותפת. לאחר מכן חתמו שגריר אוסטריה כריסטוף קורנרו והדיפלומט הבהוטני דאשו צ'נקיב דורג'י על "הסכם בין הממשלה הפדרלית האוסטרית לממשלת בהוטן המלכותית על שיתוף פעולה טכני" ב-10 במאי 1989.
בשנת 1992, סוכנות הפיתוח האוסטרית (ADA) הקימה משרד שטח בעיר הבירה של בהוטן, טהימפהו. בהוטן נזקקה לטכנולוגיה הקשורה לאנרגיה מתחדשת, ייעור וחקלאות ותיירות. ה-ADA תמכה במספר פרויקטים התפתחותיים בבהוטן, החל ממשילות לאנרגיה וכן הפחתת עוני. גם מרכז תיאום של סוכנות הפיתוח האוסטרית הוקם בטהימפהו ב-1994 שמטרתו לפקח על פרויקטי הפיתוח בבהוטן.
נערכו כמה ביקורים רמי דרג של מנהיגי שתי המדינות. בשנת 2014, כדי לחגוג 25 שנה לקשרים הדיפלומטיים, ביקרו באוסטריה שר הכלכלה של בהוטן, נורבו וואנגצ'וק, ולאחר מכן יושב ראש הפרלמנט של בהוטן, צרינג טובגה, כדי לפגוש את נשיא אוסטריה היינץ פישר. בין אוקטובר 2016 ל-2018, נערך מפגש כלכלי ברמה בכירה על ידי שתי המדינות שבהן נשיאת ענף תעשיית התיירות והפנאי דאז של הלשכה הכלכלית האוסטרית פטרה נוקר-שוורצנבאכר ניהלה שיחות עם ראש ממשלת בהוטן, צרינג טובגה. במרץ 2018, ראש ממשלת בהוטן, צרינג טובגה, ביקר באוסטריה בעקבות הזמנה של Andritz AG. הוא גם קיים פגישה עם משרד החוץ של אוסטריה. השיחות האחרונות נערכו בפברואר 2019 כאשר שרת החוץ של אוסטריה קארין קניסל ביקרה בהוטן כדי להשתתף בחגיגת 30 שנה לקשרים הדיפלומטיים. במפגש זה נחתם גם השלב הסופי של הסכם הפיתוח האסטרטגי לתקופה 2019–2023.
יחסים כלכליים

נכון לשנת 2022, סוכנות הפיתוח האוסטרית מפעילה בסך הכל שישה פרויקטים פעילים בבהוטן, מתוכם שלושה בתחום הממשל והמגזר האזרחי, שניים בתחום האנרגיה ואחד הוא בתחום הגנת הסביבה. כל ששת הפרויקטים הפעילים קיבלו מימון כולל של 5,653,750 אירו. אוסטריה סייעה לבהוטן בבניית תחנות כוח הידרואלקטריות של ראנגג'ונג ובסוצ'ו על ידי סיוע טכני וכלכלי. היא גם סייעה לבהוטן בחשמול של אזורים כפריים ובבניית בתי משפט.
שתי המדינות חתמו על הסכם אסטרטגי לתקופה של 2010 עד 2013 ולאחר מכן שוב עבור 2013 עד 2015 לשיפור זכויות האדם, מצבן של נשים וגורמים אחרים. המדינות חתמו על השלב הסופי של ההסכם ל-2019 עד 2023. בהוטן צפויה להפוך למדינה בעלת הכנסה בינונית עד 2023 וסוכנות הפיתוח האוסטרית נערכת להפסיק את הסיוע בהדרגה בסוף 2023. לפי שגרירות אוסטריה בהודו, סך של 85 מיליון אירו נשלחו לבהוטן כסיוע התפתחותי מאז 1994.
אגודות ידידות

בשתי המדינות קיימות גם אגודות ידידות שהוקמו על ידי אזרחים פשוטים. אזרחים אוסטרים מפעילים את "אגודת ידידי בהוטן" ואת "החברה האוסטרית-בהוטן" (ABS) בבהוטן. שתי העמותות עושות על עצמן עבודות רווחה קהילתית וציבורית. אזרחים בהוטן מפעילים את "אגודת הידידים של בהוטן" באוסטריה כדי לשפר את תנאי החיים של נזירים באוסטריה.
יחסי אירלנד–מצרים

| יחסי אירלנד–מצרים |
| --- | --- |
אירלנד: מצרים


אירלנד: מצרים
שטח (בקילומטר רבוע)
70,273: 1,001,450
אוכלוסייה
5,268,332: 116,996,270
תמ"ג (במיליוני דולרים)
545,629: 395,926
תמ"ג לנפש (בדולרים)
103,568: 3,384
משטר
רפובליקה

יחסי אירלנד–מצרים הם היחסים בין מצרים לאירלנד.
היסטוריה

אירלנד כוננה יחסים דיפלומטיים עם מצרים בשנת 1975. שגרירות אירלנד בקהיר נפתחה באותה שנה. מצרים פתחה שגרירות באירלנד בשנת 1978, והייתה המדינה הערבית הראשונה שעשתה זאת.
ב-17 בפברואר 2019 נפגשו שר החוץ המצרי סאמח שוכרי וסגן ראש ממשלת אירלנד ושר החוץ והסחר סיימון קובני, ודנו בדרכים להגביר את היחסים הדו-צדדיים בתחומים שונים ובנושאים משותפים. שוכרי שיבח את קשרי שיתוף הפעולה בין קהיר לדבלין, והצביע כי ביקורו של שר החוץ מציין את יום השנה ה-40 להקמת היחסים הדיפלומטיים בין שתי המדינות.
הגירה

כיום ישנם 1,055 מצרים החיים באירלנד.
נציגויות דיפלומטיות

אירלנד מחזיקה במצרים שגרירות בקהיר וקונסוליה כללית באלכסנדריה.
מצרים מחזיקה באירלנד שגרירות בדבלין.
יהדות אריתריאה

המיקום של אריתריאה ביבשת אפריקה
באריתריאה התקיימה כמאה שנה קהילה יהודית קטנה אשר מנתה כמה מאות אנשים בשיאה. יהודים הגיעו לאריתריאה לראשונה במאה ה-19, מעדן שבתימן. המהגרים הגיעו מסיבות כלכליות וכדי לברוח מרדיפות. בשנות ה-30 של המאה ה-20 הגיעו לאריתריאה גם יהודים אירופאים שנמלטו מהנאצים באירופה. עם קום מדינת ישראל עלו רבים מבני הקהילה במסגרת מבצע על כנפי נשרים, והנותרים עזבו את המדינה בשנות ה-70 בעקבות מלחמת העצמאות של אריתריאה והמאבק נגד אתיופיה.
בית קברות יהודי באסמרה.
היסטוריה

היהודים הראשונים הגיעו לאריתריאה בסוף המאה ה-19, לאחר כיבוש אתיופיה על ידי האימפריה האיטלקית והקמת אריתריאה האיטלקית (אנ'). רוב היהודים הגיעו מהקהילה היהודית בעדן.
במפקד שנערך באריתריאה ב-1 בינואר 1905, התגוררו 120 יהודים באריתריאה. 83 מתוכם במחוז שבירתו אסמרה, 27 במאסאווה, 7 התגוררו בעיר קרן ו-2 בעיר אסאב, בשנים שלאחר מכן סבלו היהודים שם מהתנכלויות ועלילות דם.
בשנת 1906 הושלם בית הכנסת אסמרה באסמרה, הבירה. הוא כולל מקדש ראשי, שיכול להכיל עד 200 אנשים, כיתות לימוד, ובית קברות יהודי קטן.
בשנות ה-30 של המאה ה-20, קיבלה הקהילה היהודית חיזוק, כאשר יהודים אירופאים רבים היגרו לאריתריאה, כדי להימלט מרדיפות הנאצים באירופה.
במלחמת העולם השנייה בשנת 1941 כבשו הבריטים את אריתריאה. בתקופת הממשל הבריטי באריתריאה, שימשה אריתריאה לעיתים קרובות כמקום מעצר של אנשי האצ"ל והלח"י שנלחמו למען עצמאות היהודים וכנגד שלטונות המנדט הבריטי. בין הכלואים היו ראש ממשלת ישראל לעתיד, יצחק שמיר וחיים קורפו, לימים חבר הכנסת ושר בממשלת ישראל.
סמוך לאחר הקמת מדינת ישראל, עלו יהודים אריתראים רבים לישראל, בעיקר במסגרת מבצע על כנפי נשרים. בשנות החמישים עדיין חיו 500 יהודים במדינה. החתונה היהודית האחרונה בבית הכנסת אסמרה נחגגה במהלך אותו עשור. בית הכנסת שימש גם יהודים שהגיעו מכל רחבי אפריקה כדי לקיים שם את הימים הנוראים.
בשנת 1961 החלה מלחמת העצמאות של אריתריאה לאחר שאריתריאה סופחה על ידי אתיופיה, ואריתריאים החלו להילחם למען העצמאות. היהודים החלו לעזוב את אריתריאה.
בתחילת שנות ה-70 גברה ההגירה היהודית בגלל התגברות האלימות בין אריתריאה לאתיופיה, ומשום שההחונטה הצבאית האתיופית ששלטה גם באריתריאה, הנהיגה את מדיניות הסוציאליזם האתיופי שמטרתה הייתה להלאים את הרכוש הפרטי ולהנהיג משטר סוציאליסטי. בשנת 1975 פונו הרב הראשי וחלק גדול מהקהילה. יהודים אריתראים רבים על לישראל, ואילו אחרים נסעו לאירופה או לצפון אמריקה. עד אז נותרו רק 150 יהודים במדינה.
אריתריאה רשמית קיבלה את עצמאותה בשנת 1993. באותה שנה הקימו אריתריאה וישראל יחסים דיפלומטיים מלאים. באותה תקופה נותרו רק קומץ יהודים באריתריאה. כולם, למעט אחד, נפטרו או היגרו.
כיום נותר באריתריאה רק יהודי יליד אחרון, סמי כהן, שמנהל עסק ייבוא וייצוא, ומבקר בקביעות בבית הכנסת אסמרה. ישנם גם כמה יהודים שאינם ילידי אריתריאה המתגוררים באסמרה, חלקם ישראלים הקשורים לשגרירות ישראל באריתריאה.
היהדות אינה אחת מארבע הדתות המוכרות על ידי הממשלה האריתראית.
הערות שוליים

↑  Harris, Ed. "Asmara's last Jew recalls 'good old days'". BBC.
↑  יצחק גרינפלד, לתולדות יהודי עדן ותימן באריתריאה ברבע הראשון של המאה העשרים
↑  "Britain's 'Guantanamo Bay'". BBC News. 2002-08-06. נבדק ב-2007-05-27.
↑  "SHAMIR YITZHAK". Israel Ministry of Foreign Affairs. נבדק ב-2007-05-26.
↑  "Eritrea Virtual Jewish History Tour". www.jewishvirtuallibrary.org (באנגלית). נבדק ב-2017-09-18.
↑  "Asmara's last Jew recalls 'good old days'". BBC News. 2006-04-30. נבדק ב-2006-09-26.
↑  "Eritrea's last native Jew tends graves, remembers". Reuters. 2006-05-02. נבדק ב-2006-09-26.
| יהדות אפריקה |
| --- | --- | --- |
| צפון אפריקה | אלג'יריה • הרי האטלס • לוב • מצרים • מרוקו • סודאן • תוניסיה (יהדות ג'רבה • יהדות קרתגו) |  |
| אחרות | אוגנדה • אנגולה • אסוואטיני • אריתריאה • אתיופיה •גאנה • ג'יבוטי • גינאה ביסאו • דרום אפריקה • זימבבואה • זמביה • חוף השנהב • כף ורדה • לסוטו •  מאוריציוס • מאלי • מוזמביק • ניגריה • נמיביה • קניה |  |
| ראו גם | אבאיודאיה • האיגבו • למבה |  |
יחסי אירלנד–פורטוגל

| יחסי אירלנד–פורטוגל |
| --- | --- |
אירלנד: פורטוגל


אירלנד: פורטוגל
שטח (בקילומטר רבוע)
70,273: 92,090
אוכלוסייה
5,268,332: 10,421,898
תמ"ג (במיליוני דולרים)
545,629: 287,080
תמ"ג לנפש (בדולרים)
103,568: 27,546
משטר
רפובליקה

בית שגריר אירלנד בליסבון
יחסי אירלנד–פורטוגל הם היחסים הנוכחיים וההיסטוריים בין אירלנד לפורטוגל. שתי המדינות חברות באיחוד האירופי ובארגון לשיתוף פעולה ופיתוח כלכלי.
סקירה כללית

בתקופת ימי הביניים, המסחר גדל בין נמלים איריים ואיבריים, שכן שכירי חרב, צליינים ואנשי חינוך איריים מצאו מקלט בפורטוגל. עד 1450 לאוליגרכיות סוחרים לאורך החוף הדרומי והמערבי של אירלנד היה תפקיד מפתח בשליטה על סחר היין בין אירלנד לחצי האי האיברי. ייבוא יין פורטוגזי וספרדי, יחד עם כסף, טקסטיל, קרמיקה ועור. בין היצוא האירי לחצי האי האיברי היו דגים מלוחים, בקר, צמר ועץ.
במהלך מלחמת קרומוול באירלנד (1649–1658) ובתקופה שלאחר מכן עזבו אירים רבים את אירלנד, וחיפשו מקלט מעבר לים. מהגרים אירים רבים התיישבו בפורטוגל, כולל בערים ליסבון, קוימברה ואבורה. זה היווה בסיס איתן לחילופי מסחר, תרבות ואינטלקטואלים. בין המאה ה-18 למאה ה-19 התפתחו קשרים מסחריים ותרבותיים חיוניים בין נמלים בקורק וליסבון. מספר משפחות סוחרים בולטות המבוססות על קורק, כולל בני בארי, גולד וגאלווי הפכו לדמויות משפיעות בענף הבנקאות, העסקים והתרבות בליסבון.
והקשרים ההיסטוריים החזקים הללו נמשכים עד ימינו - צאצאו הישיר של יו אוניל מטירונה, הוגו אוניל, המנהיג המוכר של שבט אוניל, מתגורר עם משפחתו באזור ליסבון ושומר באופן פעיל על קשר עם אירלנד.
כיום, שתי המדינות חברות באיחוד האירופי ובנאט"ו ומשתפות פעולה במגוון תחומים.
נציגויות דיפלומטיות

אירלנד מחזיקה בפורטוגל שגרירות בליסבון.
פורטוגל מחזיקה באירלנד שגרירות בדבלין וקונסוליה כללית בקורק.
יהודה פראג

| --- | --- |
יהודה פראג, ת"א, 1972
יהודה פראג, ת"א, 1972
 לידה:  7 ביוני 1915 כ"ה בסיוון ה'תרע"ה ורשה, פולין
 פטירה:  3 בפברואר 2004 (בגיל 88) י"א בשבט ה'תשס"ד הרצליה
 תאריך עלייה:  1934
 מדינה:  ישראל 
 השתייכות:  משטרת המנדט    ההגנה    משטרת ישראל   המוסד
 תקופת הפעילות:  1948–1934 (הגנה)   1944-1936 (מ. המנדט)   1973-1948 (משטרה)   1995 – 1978 (המוסד)
 דרגה:   ניצב (משטרה)
 תפקידים בשירות
 סגן מפקד מחוז ירושלים  ראש משלחת משטרת ישראל באתיופיה  ראש אגף שיטור והדרכה  מפקד מחוז תל אביב
 עיטורים
 אות הזהב הגבוה של הקיסר היילה סלאסי (אתיופיה)
 תפקידים אזרחיים
 מנכ"ל מוזיאון ארץ ישראל
 
יהודה לאון (לייב) פראג (7 ביוני 1915 - 3 בפברואר 2004) היה ניצב במשטרת ישראל, בה שירת מהקמתה ועד 1973. לאחר פרישתו שימש מנכ"ל מוזיאון ארץ ישראל ואחר כך עבר למוסד למודיעין ולתפקידים מיוחדים.
ביוגרפיה

פראג נולד בוורשה, בן לישראל-אשר ולצביה פראג. למד משפטים באוניברסיטת ורשה, ובמהלך לימודיו היה חבר אגודת הסטודנטים "זלציה"[דרוש מקור]. כן היה פעיל בפולין בתנועת "השומר הצעיר".
בשנת 1934 עלה לארץ ישראל והמשיך את לימודיו באוניברסיטה העברית בירושלים. באותה שנה הצטרף לארגון ההגנה והפסיק את לימודיו. בין השנים 1936–1944 שירת כנוטר במשטרת המנדט ומילא תפקידים בירושלים, יפו ותל אביב.
משך תקופה היה מורה לאנגלית בבית ספר תיכון ברחובות, לאחר שלימד עצמו אנגלית בהתכתבות באוניברסיטת אוקספורד באנגליה.
בשנת 1947 מונה למזכיר הכללי של אגודת "לאסירינו". האגודה פעלה בחסות הוועד הלאומי למען אסירים פוליטיים יהודים.
ב-13 במאי 1948 גויס פראג לשורות משטרת ישראל, והוצב באגף החקירות של מחוז תל אביב. לאחר מכן מונה לראש ענף החקירות במחוז. בתפקידו זה, הופקד פראג לעמוד בראש צוות החקירה שחקר בקיץ 1949 את פרשיית הרצח והאונס הראשונה של המדינה החדשה, פרשה שנודעה בשם "הרצח בגן מאיר".
בשנת 1951 מונה לסגן מפקד מחוז תל אביב, ובשנת 1952 עבר למטה הארצי ועמד בראש המחלקה הפלילית. בשנת 1953 מונה למפקד "חטיבת חופים וגבולות" במשטרת חיפה, ועם סגירת היחידה בשנה שלאחר מכן, מונה לסגן מפקד מחוז ירושלים.
בשנת 1956 יצא להמשיך לימודיו באוניברסיטה העברית בירושלים בפקולטה למדע המדינה. באותה עת, נקרא פראג לעמוד בראש צוות החקירה שחקר את המרגל הסובייטי זאב אבני. אבני, שהיה יהודי וקומוניסט מושבע שהתכחש לדתו, עלה ארצה בשליחות מפעיליו במודיעין הסובייטי במטרה להשתלב במשרד החוץ הישראלי. אבני הודה בחשדות שיוחסו לו, הועמד לדין ונידון ל-14 שנות מאסר לריצוי בפועל. במהלך ריצוי עונשו הביע אבני חרטה ועונשו הופחת בחנינת נשיא המדינה, והוא שוחרר לאחר שריצה 7 שנות מאסר. שנים לאחר שחרורו מהכלא כתב אבני ספר על הפרשיה ("פרשת פיגמליון"), ובספר זה תיאר פראג, בפרק נפרד, את חלקו בחקירת הפרשה. בהמשך נפגשו פראג ואבני מחדש והיו לחברים קרובים.
בין השנים 1957–1959 היה מייסדו ומפקדו הראשון של בית הספר לקצינים בכירים.
בשנים 1960–1963 כיהן כראש משלחת משטרת ישראל לאתיופיה והיה יועץ ראשי למשטרת אתיופיה בשלבי הקמתה. במהלך שליחות זו זכה לעיטור הזהב הגבוה של הקיסר היילה סלאסי, אשר הוענק לו אישית על ידי הקיסר.
בשנת 1963 חזר לישראל ומונה לראש אגף שיטור והדרכה. בשנת 1969 מונה לתפקיד מפקד מחוז תל אביב, בראשו עמד עד פרישתו לגמלאות בשנת 1973.
בנובמבר 1972 מונה למנהל הכללי של מוזיאון ארץ ישראל, ושימש בתפקיד זה עד 1977.
בשנים 1978–1995 עבד עבור המוסד למודיעין ולתפקידים מיוחדים.
נטמן בחלקה המשטרתית בחלקת המשטרה בהר הרצל שבירושלים.
ביוגרפיה > משפחתו

לפראג אח, מיכאל פראג, שהיה פרטיזן ועלה ארצה אחרי מלחמת העולם השנייה. הוריו ויתר משפחתו נשלחו על ידי הנאצים למחנות ריכוז בפולין ונספו בשואה.
פראג נשא לאישה ב-1941 את סידה צונגר ונולד להם בן, אלכסנדר. לאחר שהתאלמן, נשא פראג בשנית ב-1956 את שילה (גרושתו של מקסים סלומון, שלהם בן ששמו רפאל). לפראג ולשילה נולד הבן דייוויד.
הערות שוליים

↑  לפי אנציקלופדיה תדהר, נולד בי"ג בסיוון ה'תרע"ד, 7 ביוני 1914
↑  יהודה פראג נתמנה מנהל מוזיאון הארץ, דבר, 1 בנובמבר 1972