פנדר
היסטוריה

חברת פנדר נוסדה בשנת 1946 על ידי ליאו פנדר. ליאו החל להתעניין באלקטרוניקה מגיל צעיר, ופירק מכשירי רדיו כדי להבין איך הם פעלו. בבגרותו, פתח חנות לרדיו וחלקי חילוף, והחל לייצר גיטרות סלייד מוגברות, שהצלחת המוזיקה ההוואית העלתה את הפופולריות שלהן בשנות ה-40 וה-50.
באותה תקופה כבר הומצא הפיק-אפ המגנטי, והגיטרה החשמלית כבר הומצאה בשנות ה־30. אבל, ייצורה היה פרטי, יקר, והגברת הצליל לוותה ברעשי לוואי שגרמה תיבת התהודה. ליאו יצר גיטרה מוצקה (Solid body) בלי חלל אקוסטי, שלא סבלה מהבעיה, ובשנת 1950 הציג את 2 הדגמים הראשונים של חברת פנדר: ה־Broadcaster, בעלת שני הפיק־אפים; וכן ה-Esquire, בעלת הפיק־אפ הבודד בגשר (הדגם הראשון שייצרה החברה). חברת גרץ' תבעה את פנדר שנה לאחר מכן, מכיוון שבאותה עת ייצרה דגם תופים בשם זהה לגיטרת ה-Broadcaster של פנדר. השם הוסר מהגיטרות ולתקופה קצרה, הדגמים נמכרו עם סמליל פנדר בלבד, בלי שמם על ראש הגיטרה, ולכן כונו No-Caster. פנדר החליט לקרוא לדגם Telecaster, בהשראת "טלוויזיה".
הגיטרה צברה פופולריות, במיוחד בקרב נגני קאנטרי, שאהבו את הצליל המאפיין אותה. אלא שעיצוב הגיטרה וצורת גופה נטולת הקימורים גרמה לפינתה העליונה להיתקע בבטן הנגנים ולכאב בנגינה ממושכת. בעזרת עצות שקיבל מכמה מכוכבי קאנטרי, ליאו יצר את הדגם השני של פנדר, ה-Stratocaster. לצידן, ב־1951 ליאו החל לעבוד על גיטרת הבאס החשמלית הראשונה. קונטרבס היה כלי מאוד פופולרי בלהקות, אך היה גדול מאוד וקשה לניוד, וגיטרת הבאס לא סבלה מחסרונותיו. ליאו קרא לה הפרסיז'ן באס (פרסיז'ן - דיוק): שריגי הגיטרה מאפשרים למוזיקאי לנגן תווים בדיוק רב, בניגוד לקונטרבס נטול השריגים.
כמו כן, בנוסף לכלי הנגינה, ליאו השיק מספר דגמי מגברים שילוו את הכלים החדשים, ביניהם הפנדר Bassman הפופולרי עד היום.
בשנת 1956 צץ רעיון נוסף במוחו של ליאו - גיטרות תקציב לתלמידים. בעוד שגיטרת ה-Telecaster עלתה קרוב ל-200 דולר, וגיטרת ה-Stratocaster קרוב ל-300 דולר, ליאו החליט לשווק דגם הפונה לתלמיד, או לאיש הפשוט שלא רצה להוציא סכום גדול על מנת לרכוש גיטרת פנדר. התוצאה - הפנדר Duo-Sonic. גיטרת הדואו סוניק שילבה מראה גוף חדש, 2 פיק־אפים ומראה פשטני יחסית לדגמים היקרים, והגיעה עם צוואר קטן וצר מדגמי הגיטרות האחרים, המתאים יותר לידיים קטנות ולתלמידים. הגיטרה הגיעה עם 22 או 21 שריגים לבחירת הלקוח, ובצבע חול מדבר עם פיקגארד בצבע שנהב. לגיטרה היו 2 דגמים - דגם המיוזיקמאסטר (Musicmaster) בעל פיק-אפ אחד בלבד, והדואו-סוניק בעלת 2 הפיק־אפים. לאחר מכן מבחר הצבעים עלה.
בשנת 1959 התעסק אחד העובדים במפעל פנדר עם פונקציית 2 מעגלים נפרדים לגיטרה, והרעיון התגלגל לגיטרה חדשה של פנדר - ה-Jazzmaster. הגיטרה הגיעה עם 2 פיק־אפים גדולים משאר דגמי פנדר (פיק־אפי Soapbar), שבאו להתחרות עם פיק־אפי ה-p90 של גיבסון. לגיטרה היה בורר פיק־אפים של 3 מצבים, ובורר בין 2 מעגלים - מעגל ווליום וטון ל-2 פיק־אפים, ומעגל ווליום וטון אך ורק לפיק־אפ הצוואר, המועדף על ידי נגני ג'אז. הגיטרה הושקה כדגם היוקרתי של פנדר, ועלתה קרוב ל-400 דולרים. בנוסף לגיטרה הציגו פנדר גיטרת באס חדשה בשם ה-Jazz Bass, שבדומה ל-Jazzmaster שווק כדגם היוקרתי של החברה. הדגם הגיע עם 2 פיק־אפים, ולימים נקרא הג'אז באס. בעוד שגיטרת ה-Jazzmaster שווקה לנגני ג'אז, היו אלה נגני מוזיקת ה-Surf שגרמו להצלחתה, ומאוחר יותר נגני מוזיקת אינדי וגראנג'.
בשנת 1962 הוציאו פנדר דגם "מחודש" של הג'אזמאסטר, ה-Jaguar. הגיטרה הגיעה עם 2 פיק־אפים "קלאסיים" של פנדר (וזאת בשל התלונות הרבות על כמות הפידבק שנוצרה על ידי פיק־אפי הג'אזמאסטר בווליום גבוה). הגיטרה דמתה בצורתה לגיטרת הג'אזמאסטר, אך במקום בורר פיק־אפים של 3 מצבים לגיטרה היו 3 בוררים - 2 שמדליקים ומכבים כל פיק־אפ, והשלישי על מנת "לחתוך" את צלילי הבאס. הגיטרה הושקה כדגם הנועד להחליף את גיטרת הסטראטוקאסטר, ובתחילת שנות ה-60 כבשה את הבמות בידיהם של מוזיקאים מז'אנר הסארף (Surf), אך לקראת סוף שנות ה-60, כאשר את הבמות כבשו מוזיקאים כמו אריק קלפטון וג'ימי הנדריקס, שהיו ידועים בשימוש בסטראטוקאסטרים, וכמו כן בשל דעיכת הפופולריות של מוזיקת הסארף, נעלמו הג'אזמאסטר והג'אגואר מהבמות, ויצורם פסק באמצע שנות ה-70 (עד שחודש לאחר כ-20 שנים בעקבות עלייתם של מוזיקאי הגראנג', האינדי והפאנק רוק, שאהבו את הדגמים בשל מחירם הזול, המראה והצליל הלא שגרתי שלהם, וכמו כן בשל האיכות שלהם, שלא ירדה משאר דגמי פנדר מאותה תקופה, שהיו יקרים בהרבה)
כמו כן, בשנת 1964 החליטו פנדר לצרף גיטרה חדשה לקו גיטרות התקציב שלהם - גיטרת המוסטנג (Mustang). הגיטרה הייתה גיטרת התקציב הראשונה שהגיעה עם ידית ויבראטו, ועיצובה דמה לעיצובם של גיטרות המיוזיקמאסטר והדואו-סוניק, אך עם מספר שדרוגים שלאחר מכן נוספו לגיטרות התקציב האחרות (בדגמים משופרים שנקראו הדואו-סוניק 2 והמיוזיקמאסטר 2). יחד עם הגיטרה הושק דגם באס חשמלי חדש, דגם התלמיד הראשון של הבאס החשמלי מבית פנדר - ה-Mustang Bass, שדמה בעיצובו לגיטרת המוסטנג. כמו כן, היה צווארו קצר מהרגיל כדי לאפשר למידה נוחה.