סוזי אורבך
מפרסומיה > "What do women want?‎"

הספר (1983) "What do women want?‎" - (תורגם לעברית: "מה נשים רוצות") נכתב ביחד עם לואיס אייכנבאום. הספר דן בדינמיקה של מערכות יחסים זוגיות, במיוחד זוגות הטרוסקסואליים. הוא חושף סוגיות של תלות הדדית ואת השפעת מערכת היחסים בין אם לבת ובין אם לבן על "תפיסת העצמי" של האדם כבוגר. בספר זה אורבך ואייכנבאום מניחות את היסודות למערכות יחסים אינטימיות, בעלות צביון דמוקרטי ופתוח יותר מבחינה רגשית.
אורבך ואייכנבאום כותבות כי התנסותן כפסיכותרפיסטיות במרכזי הטיפול לנשים, בלונדון ובניו יורק, הבהירה להן ש"בעיית הנשים והתלות" קשורה ישירות לנושא הרגשי ונמצאת במרכז הפסיכולוגיה שלהן. נשים התקשו להעמיד את צורכיהן בראש סדר העדיפויות, בחרו להיות בצד הנותן של מערכת יחסים, חשו חוסר נוחות, רגשות אשם וחולשה להזדקק לתשומת לב או דאגה מאחרים. הן חששו כי דרישה לצרכים תיתפס כהבעת חולשה וילדותיות. "הצורך לתת והקושי לקבל הופיע בקווי-דמותה של כל אישה שפגשנו, והתחלנו לראות בה התפתחות מרכזית בפסיכולוגיה של הנשים". הן בוחנות את התלות במערכות יחסים אינטימיות ביחס לשינויים חברתיים וכלכליים, בחברה המודרנית המערבית, שהשפיעו על חייהן של נשים: מפרנסות ועצמאיות כלכלית, נשים שבחרו ללדת בגיל מאוחר או לא ללדת כלל, כאלו שבחרו לחיות בגפן, חד הוריות, זוגות שאינם הטרוסקסואליים ועוד. לטענתן, חינוכן של בנות והכשרתן לתפקידן החברתי גרם ללחץ ביחסי אימהות-בנות: 1) אימהות מעודדות, במודע או שלא במודע, את בנותיהן להעניק, להרגיש ולתמוך באחרים, 2) הבנות חשות את אכזבתה של אמן מחוסר יכולתו של אביהן (בן זוגה) לספק את צרכיה הרגשיים, 3) האם עשויה לחפש בבתה את הקשר הרגשי החסר ולמצוא את עצמה כמושא טיפול של בתה וכך יהפכו יחסיהן מעמסה לצרכים שלא סופקו על ידי אחר, 4) האם כבת, גדלה בתחושת חסך רגשי וחוסר טיפוח מצד אמה ועלולה לחפש פיצוי מצד בתה שלה. אימהות הנתונות ללחצים מגיבות אל בנותיהן באופן בלתי עקבי, בלתי נשלט ולא מודע. הן גורמות לבנותיהן לגדול ברגשות של אובדן, אי שלמות, כאב של מניעה וחוסר טיפוח ולהפוך לנשים הכמהות לקשר רגשי של אהבה, דאגה ואכפתיות.
אורבך ואייכנבאום מקדישות פרק לניתוח הטאבו הגדול של "התלות הגברית". הן דנות במיתוס הגבר החזק, העצמאי והבלתי תלוי, שיצרה החברה הפטריארכלית. לטענתן שני המינים, גברים ונשים, סובלים ממנו: "זהו אחד המיתוסים של הפטריארכליות, אותו צריך לבחון ואליו צריך להתנגד... הוא גורם לכל אחד לחוש חולה בתוך עצמו, מפני שהוא יודע ומכיר את עצמו כתלותי, ורגש אנושי זה נראה באור שלילי". הן כותבות על הדינמיות של התלות בין בני זוג – "תופעת הצ'ה-צ'ה" כפי שהן מכנות אותה – סיטואציה של התקרבות צד אחד בניסיון ליצור אינטימיות ביניהם, והתרחקות הצד השני כתגובה ופחד מאינטימיות בזוגיות, הגורמת לנסיגתו של הראשון. הן מסבירות את החשש מאינטימיות במערכת יחסים בוגרת, כמעוררת זיכרונות בלתי מודעים ממערכת היחסים האינטימית עם האם: "זה החומר ממנו קורץ הפחד מפני התלות. בהתפתחות הרגשית שלנו ובאינטימיות הגופנית עם האהוב/ה מתגלה דינמיות הדומה במישור הפסיכולוגי להתנסות המוקדמת של התמזגות ותלות". אנשים חוששים לאבד את עצמיותם ועצמאותם בהתקרבותם אל בן הזוג. הכמיהה לקשר של תלות ואינטימיות מפחידה בכך שהיא עלולה לגרום לאנשים לחוש פגיעות, להידחות ולהראות טיפשיים. אורבך ואייכנבאום טוענות כי הצורך האנושי לקשר רגשי והתייחסות אינטימית - לתת ולקבל אהבה - בא לידי ביטוי במערכת יחסים זוגית, גם כאשר היא נראית בלתי בריאה ומעוותת. בנוסף, הן מתארות את היחסים הסקסואליים בזוגיות הטרוסקסואלית, כהתנסות רגעית של אובדן המחיצות הפסיכופיזיות, בה מתרחשת העברה דואלית והתאחדות כל בן זוג עם הכמיהה לאם - כחלק מאותו תהליך בלתי מודע של חיפוש אחר קשר אהבה, תשומת לב, טיפוח ודאגה. הסקס מבטא עבור גברים ונשים מפגש הדדי של צורכי תלות: גברים מחפשים טיפוח וליטוף, על אף חוסר הנוחות מחשיפת פגיעותם ונשים מתפשרות עם סקסואליות במקום קשר רגשי לו הן זקוקות.
אורבך ואייכנבאום נוגעות גם בהשפעתו של הריון על הדינמיות של התלות הרגשית, המושפעת מתפקידי המין השונים של גברים ונשים בחברה הפטריארכלית.
הן מקדישות פרק לבחינת הנושא של ידידות בין נשים, כשטענת המוצא שלהן היא שיש צורך לחזק את תחושת השלמות של נשים עם עצמן ועם יכולתן. כל זמן שהן נדרשות לדאוג לאחרים (במיוחד לגברים) ולהדחיק את דרישתן, הן ימשיכו לחוש מאוימות מהצלחתן של נשים אחרות, פחותות וננטשות מאחור. עוד הן טוענות, כי ידידותן של נשים ותלותן ההדדית אינה מפחיתה מאינטימיות של זוגיות סקסואלית ואף מחזקת ומאריכה את הצלחתה. ידידות בין נשים יכולה למלא את צורכי הטיפוח הרגשי ביניהן ועוזרת להן להישאר במערכת יחסים הטרוסקסואלית. אורבך ואייכנבאום מדגישות: "רוב הנשים בחברה הפטריארכלית הובאו לחוש שערכן פחות, ולעיתים תכופות זה הפך לבלתי אפשרי לאימהות לעודד ולשדר ביטחון אל בנותיהן... הכרת התלות של אישה ברעותה, והבנה מה הן מסוגלות להעניק האחת לחברתה, היא הגורם ההחלטי בפסיכולוגיה המשתנה של נערות ונשים".
בפרק האחרון בספר אורבך ואייכנבאום כותבות על מגמות וכיוונים חדשים, את דרישתם של הפמיניזם והתנועה לשחרור האישה להבנת ההתפתחות הפסיכולוגית של גברים ונשים כמעוצבת על ידי ההסדרים המשפחתיים הנורמטיביים בחברה הפטריארכלית. הן מסיקות כי גובר הצורך בהכרה של גברים לגבי תלותם בנשים ואת הצורך בפתיחותן של נשים לכך. הן "מסתכנות" ומציעות נקודת מבט אידיאליסטית לפיה חייב להיווצר שוויון, הדדיות ושותפות בין נשים לגברים בתפקידי ההורות, בביתם ובצורך לצמוח ולהתפתח בעולם החברתי שמחוץ לבית. הן חוזות את השתנותן של דפוסי המשפחה, אך מדגישות כי גידול בנים להיות מטפחים, ובנות כאנשים עצמאיים בעולם שמחוץ לבית, תעצב התפתחות פסיכולוגית שונה לבני הזוג. הורות שוויונית ומשותפת של גברים ונשים תעצב צורכי תלות בריאה ונורמלית, שאינה מבטאת מצב רגשי של פגיעות או חולשה, אלא תלות הדדית המאפשרת יכולת קבלה ונתינה של טיפוח, דאגה ואהבה.