ניקולס היליארד
קריירה

היליארד סיים את חניכותו בתקופה שבה הייתה דרישה גדולה לצייר דיוקנאות מלכותי חדש. שני דיוקנאות על לוחות עץ המיוחסים לו מזה זמן רב, "דיוקן הפניקס" ו"דיוקן השקנאי", מתוארכים לשנים 1572–1576 בקירוב. היליארד מונה למיניאטוריסט (לימנר) ולצורף של אליזבת הראשונה בתאריך לא ידוע; המיניאטורה הראשונה הידועה שלו של המלכה מתוארכת ל-1572, וכבר ב-1573 הוענק לו חידוש של חכירה על ידי המלכה עבור "שירותו הטוב, האמיתי והנאמן". בשנת 1571 הוא יצר "ספר דיוקנאות" עבור הרוזן מלסטר, המועדף על המלכה, וסביר להניח שזהו האופן שבו הפך לידוע בחצר המלוכה; כמה מילדיו נקראו על שם לסטר ומקורביו.
למרות הפטרונות הזו, בשנת 1576, היליארד הנשוי הטרי עזב לצרפת "ללא כוונה אחרת מלבד להגדיל את ידיעותיו במסע זה, ובתקווה לקבל סכום כסף מהלורדים והליידי כאן לצורך מחייתו באנגליה כשישוב", כך דיווח בקפדנות השגריר האנגלי בפריז, סר אמיאס פולט, אצלו שהה היליארד רוב הזמן. פרנסיס בייקון היה מצורף לשגרירות והיליארד צייר מיניאטורה שלו בפריז. הוא נשאר שם עד 1578–1579, והתחבר בחוגים האמנותיים של החצר, כשהוא שוהה אצל ג'רמין פילון וג'ורג' מגדנט, בהתאמה הפסל והצייר של המלכה, ונפגש עם פייר דה רונסאר, שלדבריו העניק לו מחמאה מעט כפולה בהמשך, כשצוטט על ידי היליארד: "האיומים באמת לעיתים רחוקות מניבים אדם מיומן, אך כשהם עושים זאת, זה ברמה גבוהה מאוד".
היליארד מופיע במסמכיו של פרנסואה מחזרה של המלכה אליזבת תחת השם "ניקולס בליאר, צייר אנגלי", בשנת 1577, כאשר הוא מקבל קצבה של 200 ליברות. המיניאטורה של מאדאם דה סורדיס, שנעשתה בוודאות על ידי היליארד, מתוארכת לשנת 1577, בשנה שבה הייתה היא נערת כבוד בחצר הצרפתית; ודיוקנאות נוספים, אשר מיוחסים לו, נחשבים לייצג את גבריאל ד'אסטרה (אחייניתה של מאדאם דה סורדיס), הנסיכה מקונדה, ומאדאם דה מונטגומרי.
הכסף היה בעיה מתמדת עבור היליארד. המחיר הטיפוסי עבור מיניאטורה נראה שהיה שלושה פאונד – סכום שמשווה היטב למחירים שגבה קורנליס קיטל בשנות ה-1570, שהיו פאונד אחד עבור דיוקן ראש וכתפיים וחמישה פאונד עבור דיוקן באורך מלא. דיוקן של רוזן נורת'מברלנד עלה שלושה פאונד בשנת 1586. בערך בשנת 1574, השקיע היליארד במכרה זהב בסקוטלנד יחד עם קורנליוס דה ווס והפסיד כסף. בשנת 1599, השיג היליארד קצבה שנתית מהמלכה בסך ארבעים פאונד ובשנת 1617 הצליח להשיג מונופול על ייצור מיניאטורות והדפסים של ג'יימס הראשון, דבר שאליזבת סירבה לו בשנת 1584. עם זאת, הוא נכלא בקצרה בכלא לודגייט באותה שנה, לאחר שעמד כערב לחוב של אחר, ולא הצליח לספק את הסכום. חותנו כנראה לא בטח בכישוריו הפיננסיים; צוואתו משנת 1591 קבעה קצבה לבתו שהנוהלה על ידי חברת הצורפים. באותה שנה, המלכה העניקה לו 400 פאונד סכום גדול, לאחר שיצר חותם גדול שני, ואולי מתוך התחשבות בכך שלא הייתה לו קצבה קבועה.
לאחר שובו מצרפת הוא השקיע בתוכנית, או אולי תרמית, לכריית זהב בסקוטלנד, שאותה עדיין זכר במרירות עשרים וחמש שנים מאוחר יותר.  במהלך נקודת שפל בכספו, ביולי 1601 כתב היליארד לשר החוץ רוברט ססיל והכיר בקצבה של 40 פאונד, אך ביקש רשות לפרוש מלונדון ולגור בזול יותר באזור הכפרי. הוא הסביר שהוא הכשיר חניכים שהתחרו בו כיום בשוק הציור הפרטי. היליארד ביקש שססיל יעסיק את בנו כפקיד, כי הוא לא יכול היה להחזיק אותו במקצוע שלו.
מחקר מהמאה ה-21 על שני ציורים באחוזת ואדסדון שינה את הבנתנו לגבי עבודתו של היליארד, כאשר שני ציורים גדולי ממדים יוחסו לו לאחרונה. הדיוקנאות, של סר אמיאס פולט ושל אליזבת, מצוירים על לוחות עץ אלון צרפתי, ולא על אלון בלטי שהיה בשימוש נפוץ באנגליה, ונחשבים כשייכים לתקופה שבה שהה היליארד בצרפת. הנתונים החדשים תומכים בייחוס הדיוקן של אליזבת להיליארד.