היסטוריה של צרפת
שושלת ולואה

בית ולואה הוא שמה של שושלת מלכים צרפתית שמשלה בצרפת בין השנים 1328–1589, ואשר נוצרה כענף של בית קאפה. מלכיה היו פיליפ הרביעי (1328–1350), ז'ן השני (הטוב) (1350–1364), שארל החמישי (החכם) (1364–1380), שארל השישי (המשוגע) (1380–1422), שארל השביעי (המנצח) (1422–1461), לואי ה-11 (הזהיר) (1461–1483), שארל השמיני (1483–1498). לואי הראשון ייסד את ענף ולואה-אורלאן והיה בנו של שארל החמישי, ולואי השני (אבי האומה) שהיה נכדו, המשיך את שושלת בית ולואה (1498–1515). אחריו מלך פרנסואה הראשון (1515–1547), שהיה בנו של רוזן אנגולם. פרנסואה הראשון הוא הבולט שבמלכי ולואה, והיה נכדו של לואי הראשון. אחריו מלכו הנרי השני (1547–1559), פרנסואה השני (1559–1560), שארל התשיעי (1560–1574). הנרי השלישי (1574–1589) הוא אחרון מלכי ולואה, ואחריהם מלכו מלכי בורבון.
מייסד בית ולואה הוא שארל, רוזן ולואה, שהיה בנו של פיליפ השלישי, מלך צרפת ואחיו של פיליפ הרביעי. בנו של שארל, פיליפ מוולואה, היה המלך הראשון לבית זה. הוא ירש את דודנו שארל הרביעי, המלך האחרון מבית קאפה, שמת ללא צאצאים. כמלך צרפת נמשח שאר בשרו של שארל, פיליפ השישי, אבי בית ולואה. אך מלך אנגליה אדוארד השלישי, נכדו של המלך הקפטינגי פיליפ הרביעי, תבע את כס המלוכה הצרפתית לעצמו. מאבק על לגיטימיות זה היה הרקע לסכסוך מתמשך, המכונה מלחמת מאה השנים. 115 שנים אלו היו שנים של לוחמה הרסנית, מרידות איכרים, וצמיחתה של הלאומיות בשתי הארצות. תבוסות הצרפתים בשלבים הראשונים של הלחימה (1337–1360) התחלפו בניצחונות לאחר מכן (1369–1396). הנרי החמישי, מלך אנגליה ניצח ניצחון מוחץ בקרב אז'נקור (1415), כנגד צבא צרפתי אשר היה מחולק בין תומכי פלג ארמניאק ופלג בורגונדי (דוכסות בורגונדיה הייתה אזור בצפון מזרח צרפת) של בית המלוכה. בנו של הנרי החמישי, הנרי השישי הוכתר כמלכה של צרפת, בפריז, ובשנת 1420 הגביל חוזה טרואה את שלטון ולואה לגדה הדרומית של נהר הלואר. השפלתה של צרפת נהפכה לניצחון בשנת 1429 עם עלייתה של התנועה הלאומית שהונהגה על ידי המיסטיקנית ז'אן ד'ארק. בת איכרים פשוטה זו, אשר טענה להתגלות אלוהית, פתחה במסע מלחמה אשר סיים את המצור הבריטי על אורליאן והסתיים בהכתרתו של המלך שארל השביעי בעיר ההיסטורית ריימס, שבה הוכתרו המלכים לפי המסורת מלכי צרפת. ז'אן ד'ארק נתפסה על ידי הבורגונדים, נמסרה לאנגלים, והוצאה להורג ככופרת בשנת 1431, אך נותרה בבחינת התגלמותה הצרופה של הלאומיות הצרפתית בכל הדורות.
ההתפייסות בין המלך ובין פיליפ השלישי, דוכס בורגונדיה (1435) הסירה את המכשול הגדול ביותר לאחדות צרפת. בשנת 1436 נכבשה פריז מחדש, ונורמנדיה בשנת 1450. בשנת 1453 שלטו האנגלים אך באזור קטן מסביב לעיר קאלה (ואף אותו איבדו בשנת 1558). לאחר המלחמה צורפו דוכסויות ברטאן ונורמנדיה לכתר, וצרפת הייתה למלוכה חזקה ומאוחדת. האבדות שנגרמו במאה שנים של מלחמה היו עצומות. לכך יש להוסיף את השפעת מחלת הדבר (המכונה המוות השחור), אשר הגיעה מאיטליה בשנת 1348 והתפשטה במהירות בעמק הרון ומשם אל המדינה כולה. אבדות האוכלוסייה הצרפתית מן המחלה מוערכות ב-40% מן האוכלוסייה. למרות תחילתה של התאוששות דמוגרפית וכלכלית, סדרה של סכסוכים סיכנו את המשך ההתקדמות. הפעם היה הסכסוך באיטליה (1494–1559) היכן שמלכי צרפת – ובעיקר פרונסואה הראשון ובנו הנרי השני ניסו להשיג עליונות, אך נכשלו, והתוצאה הייתה מתן כוח נוסף לשושלת הבסבורג, שליטי האימפריה הרומית הקדושה.
יריבות חריפה זו שבין שליטיה של אירופה חיזקה בעקיפין את האימפריה העות'מאנית אל חשבון האימפריה ההבסבורגית, דבר שגרם לכך שהטורקים הגיעו לשערי וינה, לאחר כיבוש הארצות הבלקניות וממלכת הונגריה. ואולם המלחמות האיטלקיות היטיבו עם תרבותה של צרפת, אשר גברה בצורה ניכרת השפעתו עליה של הרנסאנס האיטלקי. אבל אלו אך תמו, כאשר צרפת נקלעה למשבר מבית שתוצאותיו היו מרחיקות לכת. למרות חתימתו, בשנת 1516 של קונקורדט בין צרפת ובין האפיפיור, אשר נתן לכתר כוח רב במינויים למשרות בכנסייה, צרפת הושפעה מן הרפורמציה הפרוטסטנטית, וניסיונם של כוחות רבים באירופה לנתק את אחיזתו של האפיפיור. מיעוט עירוני פרוטסטנטי, שכוחו גובר והולך (ואשר יכונה לימים הוגנוטים), סבל מדיכוי חריף תחת שלטון המלך אנרי השני. ריאקציה קתולית שהונהגה על ידי הדוכסים רבי הכוח מבית גיז, הגיעה לשיאה בטבח ההוגנוטים בשנת 1572 במה שמכונה "טבח ליל ברתולומאו הקדוש", אשר החל בסדרה של מלחמות הדת בצרפת שבמהלכן כוחות אנגלים, גרמנים וספרדים התערבו לטובת הצדדים היריבים על אדמת צרפת.