ויאהב אומן
מבנה בסיסי

ככל קרובת י"ח רגילה, מכילה הקרובה קטע אחד לכל אחת מברכות העמידה. כאמור לעיל, לפי המקובל במחקר, המטרה המקורית של הקרובה הייתה להחליף את נוסח הקבע של תפילת העמידה בחזרת הש"ץ, כך שבכל ברכה נאמרה רק המחרוזת המתאימה מהקרובה, ואחריה חתימת הברכה. למרות זאת, עקב התנגדות הלכתית, באשכנז נהגו לומר את הקרובה בנוסף לנוסח הקבע ולא במקומו, כך שבכל ברכה נאמר נוסח הקבע, לאחריו המחרוזת מהקרובה, ואז חתימת הברכה. מִבְנֶהָ הבסיסי של הקרובה הזו הוא בן מחרוזת אחת לכל ברכה, אשר מכילה שש שורות מחורזות. הקרובה בנויה על בסיס שני פסוקים מן המגילה: הראשון, ”וַיֶּאֱהַב הַמֶּלֶךְ אֶת אֶסְתֵּר מִכָּל הַנָּשִׁים וַתִּשָּׂא חֵן וָחֶסֶד לְפָנָיו מִכָּל הַבְּתוּלֹת וַיָּשֶׂם כֶּתֶר מַלְכוּת בְּרֹאשָׁהּ וַיַּמְלִיכֶהָ תַּחַת וַשְׁתִּי” (מגילת אסתר, פרק ב', פסוק י"ז) אשר מילה ממנו מופיעה בראש כל מחרוזת, והשני, ”וּמָרְדֳּכַי יָצָא מִלִּפְנֵי הַמֶּלֶךְ בִּלְבוּשׁ מַלְכוּת תְּכֵלֶת וָחוּר וַעֲטֶרֶת זָהָב גְּדוֹלָה וְתַכְרִיךְ בּוּץ וְאַרְגָּמָן וְהָעִיר שׁוּשָׁן צָהֲלָה וְשָׂמֵחָה.” (מגילת אסתר, פרק ח', פסוק ט"ו), אשר מילה ממנו מופיעה בתחילת השורה האחרונה בכל מחרוזת. מלבד זאת, חמש המחרוזות הראשונות יוצרות אקרוסטיכון אלפביתי (בשורה הראשונה לאחר מילת הפסוק), ובשורה האחרונה חתום לאחר המובאה מן הפסוק שם המחבר אלעזר בירבי קיליר חזק. כמקובל בפיוט, כל מחרוזת מכילה בסופה את נושא הברכה אליה היא משתייכת, כדי להעביר לחתימת הברכה ("ברוך אתה ה'...") ולקיים את הדרישה ההלכתית ל"מעין חתימה סמוך לחתימה".
להלן תובאנה שתי מחרוזותיה הראשונות של הקרובה לשם דוגמה:
| --- | --- |
וַיֶּאֱהַב אוֹמֵן יְתוֹמַת הֶגֶן  אֲמָנָה שִׁבְעִים וְחָמֵשׁ בַּעֲדָהּ לְהָגֵן  אָז מֵאָז כְּחָז יוֹדֵעַ נַגֵּן  אַרְיֵה בֶּן זְאֵב לְיֶשַׁע הוֹגֵן  אָץ לְהַזְכִּיר אוֹתוֹ מְנַגֵּן  וּמָרְדְּכַי אֻמַּץ בְּאֶלֶף הַמָּגֵן         בָּרוּךְ אַתָּה ה' מָגֵן אַבְרָהָם : הַמֶּלֶךְ בְּכֵס יָהּ חַק לְזֶרַע כֹּה יִהְיֶה  בַּקָּמִים כָּל נֶשֶׁם לֹא תְחַיֶּה  בֶּן בְּכוֹרַת חַל דְּבַר אֶהְיֶה  בְּקוֹץ אֲשֶׁר נִכְמַר וַיְחַיֶּה  בְּכֵן צִפְעוֹ צָץ לְצִדִּים שֶׁיִּהְיֶה  יָצָא לְמָרְרוֹ מוֹר בִּגְשָׁמִים מְחַיֶּה.         בָּרוּךְ אַתָּה ה' מְחַיֵּה הַמֵּתִים 
↑  מרדכי, על פי אסתר, ב', ז'.
↑  באמונה הגן עליה שבעים וחמש שנה. רבים מפרשים שורה זו כקושרת בין לקיחת אסתר לאחשוורוש בגיל 75 לבין מסעו של אברהם לארץ כנען בציווי ה' בגיל 75, ומסבירים את המילה "אמנה" כאמונתו של אברהם בה' כשיצא לדרך, ואמונה זו היא שהגנה על אסתר, הן עצם היותה של אסתר בת 75 כשנלקחה לאחשוורוש והן הקישור בין אסתר לאברהם מבוססים על בראשית רבה, פרשה ל"ט, פסקה י"ג.
↑  דוד המלך, על פי ספר שמואל א', פרק ט"ז, פסוק י"ח.
↑  כינוי למרדכי. אריה הוא רמז לשבט יהודה (בראשית, מ"ט, ט') וזאב רמז לשבט בנימין (שם פסוק כ"ז). מרדכי מכונה אריה בן זאב בשל העובדה שהוא נקרא במגילה הן "איש יהודי" והן "איש ימיני" (אסתר, ב', ה').
↑  מיהר דוד להזכיר את מרדכי ולהציל בגינו את שמעי בן גרא, מאבות אבותיו של מרדכי, מידי אבישי בן צרויה שבקש להורגו (עיינו שמואל ב', י"ט).
↑  רומז גם לחתימת הברכה. כל השורות האחרונות מבוססות על הדרשה המובאת במדרש פנים אחרים על אסתר נוסח ב (ההדיר שלמה בובר), פרשה ב', עמוד 62. (סריקה בויקישיתוף).
↑  כינוי לעם ישראל, שנאמר עליו לאברהם "כֹּה יִהְיֶה זַרְעֶךָ" (בראשית, ט"ו, ה').
↑  ה' צוה את עם ישראל למחות את זכר עמלק ולא להחיות בו נשמה, והוא חקק זאת על כסאו. (בהתאם לשמות, י"ז, ט"ז).
↑  שאול המלך, שבכורת הוא אחד מאבותיו (שמואל א', ט', א').
↑  בכך שריחם על אגג מלך עמלק (המכונה כאן 'קוץ') והותירו בחיים (שמואל א', ט"ו).
↑  בשל חטא שאול שהחיה את אגג, יצא צאצאו של אגג, המן, להיות לצדים לישראל.
↑  כינוי למרדכי, על שם הפסוק מָר-דְּרוֹר (שמות, ל', כ"ג) המתורגם "מירא דכיא" ונדרש כרמז למרדכי (תלמוד בבלי, מסכת חולין, דף קל"ט, עמוד ב').
↑  הבחירה דווקא ב"בגשמים מחיה" ככינוי לה' רומז לחתימת הברכה ולהזכרת גבורות גשמים, המחויבת על פי ההלכה בברכה זו בימות החורף.