stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אבא גורדין
פעילות מהפכנית ואנרכיסטית > פעילות אנרכיסטית בברית המועצות של הבולשביקים

גם לאחר צעדי הדיכוי ההולכים וגדלים, האנרכיסטים, וגורדין בתוכם, המשיכו לתבוע את קיום הבטחותיה של מהפכת אוקטובר: שלום, לחם, חופש, אדמה לאיכרים ועצמאות אמת. בעיני הבולשביקים היו הם "זעיר בורגנים" שאין להם תקנה, הבולשביקים לא האמינו כי ניתן לקיים אוכלוסייה ללא מדינה ושלטון ריכוזי, על בסיס התאגדות חופשית, תוך הבטחת שוויון, חירות וסולידריות חברתית, על בסיס התאוריה האנרכיסטית.
וככל שגבר הדיכוי השלטוני, כך החריפה תגובת האנרכיסטים, ובעיתונו של גורדין התפרסמו מאמרים בלשון חריפה וללא פשרות, "לא אין אתם מסוגלים לדבר אמת, אתם המכנים את ביטאון מפלגתם "אמת" ("פראבדה"), כל מדיניותכם מושתתת על שקר, על הבטחות שאין בדעתכם לקיימן. ואפילו אותנו, תנועה סמוכה לכם במערכות הדמים של אוקטובר, רימיתם, באורח שפל, בערמת בגידה. המהפכה הסוציאלית - הרי זו הייתה למילה שהתרוקנה מתוכנה...ריקה אפילו יותר מהמילה חופש על שפתי הרמייה שלכם....זאת מכנים אתם דיקטטורה של הפרולטריון? לא, אדונים, זו הדיקטטורה של הביורוקרט. הרודנות הגרועה ביותר. זו היא שרירותו הפרועה של רודן פורע פרעות. ופרעות - זו מלאכתם של אנשי המאה השחורה. פועלים, פקחו עיניכם וראו הנעשה בשמכם, שכורי יין השלטון אתם!...אכן, מוגרה הקונטר-רבולוציה, אולם היא חיה, וקן בנתה לעצמה בתוך המהפכה. גם אלת המהפכה נטעה בגנה שני עצים: עץ החירות ועץ השלטון. ותצווה: מכל עצי הגן אכל תאכלו, ואך מעץ השלטון לא תאכל שביום אכלכם ממנו מות תמותו וגרש תגורשו. חולים חדשים. דם נשפך. הרס לא ישוער. רעב. התפוררות. בריונות. יצרים פרועים".
עם צמצום חופש העיתונות, הגברת הצנזורה הבולשביקית ואיסור הופעתם של עיתונים רבים, ניסה גורדין להילחם על "חופש הביטוי", על זכותו לפרסם את ספריו, מחקריו ושיריו. גורדין הבין שמחנה האנרכיסטים נחל תבוסה, והוכרע בידי כוח אלים, ובוגדני לשיטתו. והבין כי מעתה אין דרך אלא לנסות ולהסתגל למצב, ולנצל את סדקי חופש הביטוי היחסי עד תום, לצורכי הפצת האנרכיזם. רבים מהאנרכיסטים, כמו גם אחיו זאב וולף, חלקו על דעתו, ירדו למחתרת, והמשיכו בלחימתם במשטר, גם עם נשק בידם.
לצד ניסיונותיו להסתגל למצב, המשיכו הרדיפות אחר מתנגדי המשטר, ובבית הסוהר נפגשו האחים גורדין מחדש. באותה עת, ניסח אבא הצהרה על מטרות האנרכיזם בתנאים הקיימים בברית המועצות, והביע בה את האמונה שהמרקסיזם ימגר את הקפיטליזם, ואילו האנרכיזם יירש לבסוף את המרקסיזם באופן דטרמיניסטי, ומכאן שאין לו עניין מיוחד במיגור בכוח של השלטון הבולשביקי. הוא שלל הן שיתוף פעולה עם הדיקטטורה הבולשביקית והן פעולות מחתרת כנגדה. עם זאת, באותה עת נבחר כאנרכיסט לסובייט המוסקבאי. בשעת הבחירות וההצבעה לסובייט זה נכחו באותה עת גם אנרכיסטים ידועי שם שגורשו מאמריקה - אמה גולדמן ואלכסנדר ברקמן.
ב-1922 המשיך גורדין להיאסר באופן תדיר, ופגש בבתי הסוהר גם את הסוציאליסטים המהפכניים, שגם אותם החלו כבר לרדוף. מחוץ לכלא, המשיכה הפעילות האנרכיסטית, כשחבריו של גורדין מארגנים הרצאות, ומקימים מועדון, ירחון ותיאטרון.
פעילות מהפכנית ואנרכיסטית > עלייתו של סטלין, נטישת ברית המועצות והשתקעותו בסין ובארצות הברית

לאחר מותו של לנין, ועלייתו של סטלין, הבין גורדין שביטחונו האישי בסכנה גדולה אף יותר מבעבר. בזיכרונותיו הוא מספר כי כשהחליט לצאת את ברית המועצות, פנה לידידו ומגנו בסובייט המוסקבאי, לב קמנייב, שטח בפניו את תחושותיו, ביקש רישיון יציאה, והזמין אותו להצטרף אליו. קמנייב, שהיה באותה עת יושב ראש הסובייט המוסקבאי, יושב ראש המועצה לעבודה ולהגנה, ובעל תפקיד בכיר בסובנארקום, סירב, כמצופה, להצעתו של גורדין. שנים מספר לאחר מכן סיים את חייו בהוצאה להורג בתקופת "הטיהורים הגדולים".
משלא קיבל אישור יציאה, ברח גורדין ממוסקבה ב-1924, תחילה לסמרה, אז לאירקוטסק, שם קיבל המלצה מרב המקום על מישהו שיכול להבריח אותו מברית המועצות, ואז, בהסגת גבול, מצא את עצמו בחרבין שבסין. לאחר התיישב בשאנגחאי, הרצה והסביר בה את המתרחש ברוסיה מנקודת מבט אנרכיסטית, וניסה למשוך אנשים נוספים לאמץ את ההשקפה האנרכיסטית.
ב-1926 הגיע לארצות הברית והשתקע בניו יורק, בה ארגן חוגים אנרכיסטים, ופרסם את שירתו ביידיש, את כתביו האנרכיסטים, ושני כרכי אוטוביוגרפיה על רקע פעילותו המהפכנית ברוסיה בשם "זכרונות וחשבונות".
בארצות הברית חזר בתשובה, ונמנה עם מייסדי "החברה המוסרית היהודית", שמטרתה המוצהרת הייתה "לבצר את יסודותיה של תורת המידות שביהדות, ולהפיץ השכלה וחינוך מוסריים בהמוני העם" ו"לחשוף את היהדות שביהודי...לעצבו כאדם נאמן ליושר האוניברסלי ולצדק הכלל אנושי". הוא הפך לעורך ומוציא לאור של ביטאונה - "יידישע שריפטן" (בעברית: כתבים יהודים), תפקיד אותו מילא בין השנים 1936–1957.
חזרתו בתשובה לא גרמה לו להתנער מאמונותיו האנרכיסטיות, וב"יידישע שריפטן" ביטא אמונה בערכו הנצחי של מוסר היהדות כעוגן הצלה לעולם כולו. בכתב העת פורסמו מאמרים כנגד המרקסיזם, ה"אפיקורסיות" ודוקטרינות שונות באנרכיזם, לצד ציטוטים מ"הקפיטל" של קרל מרקס ומ"חובות הלבבות" של רבי בחיי אבן פקודה.
כמו כן, באותה תקופה, פרסם מאמרים בכתב העת היידי לספרות "היימיש".
פעילות מהפכנית ואנרכיסטית > הגירתו לישראל ואחרית ימיו

באוקטובר 1958 היגר לישראל וחי ברמת גן. בארץ הקים אגודה אנרכיסטית בשם "אגודת שוחרי חופש" (אשו"ח), בה היו, לפי ההערכות, כ-150 חברים ואוהדים שהגיעו להרצאות ולימי עיון שארגנה האגודה. בספריית האגודה רוכזה ספרות אנרכיסטית בשלוש לשונות: יידיש, עברית ופולנית.
גורדין כתב, ערך והוציא לאור את הירחון האנרכיסטי של "אגודת שוחרי חופש", "פרובלימות: ירחון לבעיות החברה והתרבות" ("פראבלעמען: חודש-שריפט פאר געזעלשאפט און קולטור-פראגעס"), שהיה דו-לשוני (ביידיש ובעברית), בין השנים 1959–1964. הוא האמין באנרכיזם כתורת המשך לנבואה ולחסידות, וכדרך יהודית מקורית לתיקון עולם. ברוח זו ערך את כתב העת והטיף למאזיניו.
בתקופת ישיבתו בארץ חיבר גורדין סדרת חוברות לנוער על גדולי ישראל, ובהם רש"י, המהר"ל מפראג והאר"י.
גורדין פרסם ביידיש למעלה משלושים כרכים של הגות, שירה, מסות, תורת האנרכיה ומאמרים שונים. לעברית תורגמו אחדים מהם, וכן נתפרסמו תרגומיו מרוסית לעברית.
אבא גורדין נפטר בבית החולים תל השומר שברמת גן ב-1964, בגיל 77, ונטמן בבית הקברות קריית שאול.
משפחתו

גורדין היה בנו של הרב יהודה לייב גורדין. הוא עצמו לא נישא מעולם ולא היו לו ילדים.
אחת מאחיותיו הייתה מאשה רגנשברג, אשתו של רבי חיים-דוד רגנשברג, ר"מ ה"בית מדרש לתורה" בשיקגו ולאחר מכן ראש ה-"Hebrew Theological College" בסקוקי.
אחות אחרת הייתה בלומה רזיאל (1914-1884), שבין ילדיה, אחייניו, היו מפקד האצ"ל, דוד רזיאל וחברת הכנסת מטעם חרות, אסתר רזיאל-נאור.
מכתביו

אבא גאָרדין, גרונטפרינציפן פון אידישקייט, ניו יורק: קאאפעראטיוון פארלאג פון דער יידיש עטישער קולטור געזעלשאפט, 1938.
אבא גאָרדין, די פרוי און די ביבל, ניו יורק: ארויסגעגעבן פון קאאפעראטיוון פארלאג פון דער יידיש עטישער קולטור געזעלשאפט, 1939.
אבא גאָרדין, יידישער וועלט באנעם, ניו יורק: ארויסגעגעבן פון קאאפעראטיוון פארלאג פון דער יידיש עטישער קולטור געזעלשאפט, 1939.
אבא גאָרדין, מאראל אין יידישן לעבן, ניו יורק: ארויסגעגעבן פון קאאפעראטיוון פארלאג פון דער יידיש עטישער געזעלשאפט, 1940.
אבא גאָרדין, סאציאלע אבערגלויבעריי און קריטיק, ניו יורק: יידיש-עטישער געזעלשאפט, 1941.
אבא גאָרדין, דענקער און דיכטער: עסייען, ניו יורק: איקופ, 1949.
אבא גאָרדין, אין געראנגל פאר פרייהייט, בואנוס איירס: בוכגעמיינשאפט ביי דער יידישער ראציאנאליסטישער געזעלשאפט, 1956.
אבא גאָרדין, זכרונות און חשבונות: מעמוארן פון דער רוסישער רעוואלוציע, בואנוס איירס: בוכגעמיינשאפט ביי דער יידישער ראציאנאליסטישער געזעלשאפט, 1955–1957.
אבא גאָרדין, דרייסיק יאר אין ליטע און פוילן: אויטאביאגראפיע [שלושים שנה בליטא ופולין: אוטוביוגרפיה], בואנוס איירס: בוכגעמיינשאפט ביי דער יידישער ראציאנאליסטישער געזעלשאפט, 1958.
אבא גאָרדין, משה: מיין לעבן און לערע, תל אביב: מנורה, תשכ"ב-1962.
מכתביו > בעברית

אבא גורדין, בעיות החברה, לוס אנג'לס: ש. ינובסקי ועד לתרבות על ידי קרפוטקין-ברענטש, תשי"ט-1958.
ספר יזכור לקהילת אטסורוב - מאזוביצק, בספריית העיר ניו יורק, "ספר הזיכרון לקהלת אוסטרוב - מזוביצק", 1960, עורך החלק העברי.
אבא גורדין, האר"י: ר' יצחק בן שלמה אשכנזי, רמת גן, מסדה, 1960.
אבא גורדין, המהר"ל מפראג: ר' יהודה ליווא בן ר' בצלאל, רמת גן, מסדה, 1960.
אבא גורדין, רש"י: רבנו שלמה יצחקי, רמת גן, מסדה, 1961.
אבא גורדין, פזמונות, רמת גן, שמ"י (שוחרי מוסר ישראל), תשכ"ג-1963.
אבא גורדין, מוסר היהדות: אגולוגיה ואגוסופיה (תורגם מיידיש לעברית בידי המחבר), [תל אביב]: הוועדה להוצאת כתבי אבא גורדין ז"ל, תשכ"ה-1965 (נדפס במקור ביידיש בניו יורק בשנת 1937).
מכתביו > מתרגומיו

פיוטר קרופוטקין, הפילוסופיה של האנרכיה (תרגום מרוסית: אבא גורדין), לוס אנג'לס: ש. ינובסקי וועד לתרבות על ידי קרפוטקין-ברענטש 1957.
פיוטר קרופוטקין, דבר אל הדור הצעיר (תרגום מרוסית, עם הקדמה: אבא גורדין), לוס אנג'לס 1958.
פיוטר קרופוטקין, המוסר של האנרכיה (תרגום מרוסית: אבא גורדין), לוס אנג'לס: ש. ינובסקי 1958.
אטיין דה לה בואטי, עבדות מתוך רצון חופשי, לוס אנג'לס 1959.
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12 13 14 15 16 17 18  אברהם שמואל שטיין, אבא גורדין: ראש האנארכיזם הרוסי והיהודי, מ' נוימן, ה'תשכ"ז (1966/1967)
↑  יוסף כרוסט, אבא גורדין - בן הרב, המהפכן, המורד הנצחי, חרות, 24 באוקטובר 1958.
↑  שם
1 2 3 4 5  יוסף כרוסט, אבא גורדין - בן הרב, המהפכן, המורד הנצחי, חרות, 24 באוקטובר 1958
↑  אב"א אחימאיר, שתיים שלש פגישות, חרות, 10 במאי 1950.
↑  אבא גורדין, אילו שמע קמיינייב בקולי, חרות, 20 ביוני 1958
↑  י. צדדי, בעלי תשובה, הצופה, 11 ביולי 1947; י. צדדי, על מזווג-זיווגים בין האנרכיה ומוסר היהדות (ליובל השישים של ר' אבא גורדין, איש סמורגון וניו יורק), הצופה, 16 בינואר 1948.
↑  "היימיש", דבר, 30 בנובמבר 1956; "היימיש, דבר, 24 באפריל 1958.
↑
↑  נפטר המשורר אבא גורדין, חרות, 23 באוגוסט 1964; מת הסופר אבא גורדין, מעריב, 23 באוגוסט 1964;
אנו מודיעים בצער, מעריב, 23 באוגוסט 1964; אבא גורדין ז"ל - למנוחת עולמים, מעריב, 24 באוגוסט 1964; א. גורדין למנוחות, דבר, 24 באוגוסט 1964.
↑
↑  הרבנית מ. רגנשברג ז"ל (למלאות "שלושים" לפטירתה), חרות, 17 בפברואר 1959.
↑  אב"א אחימאיר, שתיים שלש פגישות, חרות, 10 במאי 1950; אבא גורדין, אילו שמע קמיינייב בקולי, חרות, 20 ביוני 1958; בלומה רזיאל - איננה, חרות, 3 במרץ 1959; מודעת אבל, חרות, 23 באוגוסט 1964.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007281272305171  PLWABN: 9810691597605606  GND: 172101808  ISNI: 0000 0000 6667 3444  LCCN: no92027137  NTA: 21703585X  SELIBR: 170547  SUDOC: 133805077  VIAF: 47178477   WorldCat (עם VIAF): 47178477
אוסטין דה לוקס

| --- | --- |

אוסטין דה לוקס, שנת 1975
 מאפיינים כלליים
 יצרן:  British Leyland Motor Corporation Ltd (BLMC)  Authi ספרד
 שנות ייצור:  1974–1975
 הרכבה:  בריטניה בריטניה  ספרד ספרד
 מודל אחריו:  דגמי BMC ADO16 (קוד הפרויקט)
 סיווג:  Front-engine, front-wheel-drive layout
 אורך:  3,728 מ"מ
 רוחב:  1,534 מ"מ
 גובה:  1,346 מ"מ
 משקל:  852 ק"ג
 בסיס גלגלים:  2,375 מ"מ
 מפרט טכני
 מנוע:  4 צילינדרים, בטור, 998 סמ"ק, המפיק 55 כ"ס ב-5,600 סל"ד, יחס דחיסה 9.0:1  4 צילינדרים, בטור, 1,098 סמ"ק, המפיק 48.27 כ"ס
 הילוכים:  תמסורת ידנית - 4 מהירויות
 מהירות מרבית:  130 קמ"ש (לדגם מנוע 998 סמ"ק)
 מעצב:  Pininfarina  Alexander Arnold Constantine Issigonis
אוסטין דה לוקס (באנגלית: Austin de Luxe) היא מכונית משפחתית, קומפקטית, 4 דלתות, אשר יוצרה על ידי קונצרן המכוניות הבריטי "The British Motor Corporation Limited (BMC)", בין השנים 1974–1975.
בספרד יוצר דגם האוסטין דה לוקס (מנוע 998 סמ"ק) על ידי חברת הרכב "Authi" (בשיתוף פעולה עם קונצרן הרכב הבריטי "British Motor Corporation" וחברת המכוניות הספרדית "NMQ (Nueva Montaña Quijano)"). במאי 1965 נחתם חוזה שותפות בין קונצרן הרכב הבריטי "British Motor Corporation" לחברת "Nueva Montaña Quijano (NMQ)" על שותפות של 50% בחברת הרכב הספרדית "Authi (Automoviles de Turismo Hispano Ingleses)".
דגם האוסטין דה לוקס התבסס על דגם ה-אוסטין 1100 ותוכנן חיצונית, כהעתק כמעט מדויק של דגם ה-"אוסטין 1100".
דגמי "אוסטין דה לוקס"

1.0 ליטר
1.1 ליטר
ראו גם

אוסטין 12
אוסטין A30
אוסטין 1100
אוסטין ויקטוריה
אוסטין מקסי
אוסטין אמבסדור
אוסטין A40 פארינה
הערות שוליים

↑  אוסטין דה לוקס pruebas.pieldetoro
↑  אוסטין דה לוקס 1.0 ליטר aronline.co.uk/cars/bmc-cars
אחווה (רגש)

ערך זה עוסק ברגש. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
אחווה היא רגש ידידות חזק, המבטא קרבה רבה דמוית קשר משפחתי.
מקור המונח במילה "אח" - בן משפחה; באנגלית אחווה היא Brotherhood מלשון Brother, או Fraternity מלשון Frater - אח. לפיכך אחווה מבטאת קשר קרוב ביותר, דמוי קשר בין אחים במשפחה, מסירות רבה, תמיכה הדדית וסולידריות חברתית חזקה, בדומה לאהבת אחים.
יסוד המשמעות של המונח כפי שהוא כיום, היא בקבוצות חברתיות פורמליות יחסית של גברים, "אחוות גברים", שהתגבשו בתחומים שונים החל מתקופת יוון ורומא העתיקה, ופרחו במיוחד בימי הביניים. חלק מהקבוצות שהתפתחו לאורך השנים התגבשו סביב אמונה דתית, למשל אחוות חברים בכנסייה מסוימת; חלק התפתחו סביב זהות מקצועית ספציפית, למשל גילדות של מקצועות שונים בימי הביניים; אחרות נוצרו סביב תחושת שייכות לאומית משותפת; קבוצות נוספות נוצרו סביב חוויות משותפות שיצרו תחושת שייכות ושותפות גורל, כגון שירות צבאי משותף. במהלך המאה ה-20 ועד היום התפתחו ארגוני אחווה רבים סביב שייכות פוליטית, דתית, חברתית, מקצועית, לימודית (למשל בין סטודנטים באוניברסיטה) ועוד.
קבוצות חברתיות בעלות קשר שייכות חזק מסוג זה בקרב נשים, היו פחות נפוצות, ונקראו "Sororities", מלשון Soror - אחות. כיום קבוצות אחווה רבות הן מעורבות וכוללות גברים ונשים כאחד.
ראו גם

קבוצה חברתית
אגם פורלידס

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 סוג:  אגם 
 מידע נוסף
 קואורדינטות:  82°27′S 51°21′W﻿ / ﻿82.45°S 51.35°W﻿ / -82.45; -51.35
  (למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיאגם פורלידס(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיאגם פורלידס
 
אגם פורלידס או אגם פורלידאס (באנגלית: Forlidas Pond) הוא אגם עגול, במסיב דופק, בארץ המלכה אליזבת שבאנטארקטיקה.
קוטרו של האגם 100 מטרים.
האגם ממוקם בסמוך ממזרח לקצה הצפוני של מצוק פורלידס.
אזור מוגן במיוחד אנטארקטי

האגם, ועמק דייוויס הסמוך לו (והמרוחק 500 מטרים מהאגם), וכן העמקים חשופי קרח סמוכים אחרים, מהווים את מערכת "העמקים היבשים" הדרומיים ביותר ביבשת אנטארקטיקה. בשל כך לעמקים אלה חשיבות מדעית יוצאת דופן, לחקר האקלים באזור.
האגם והעמק מהווים יחד אזור אנטארקטי מוגן מיוחד (אזור מס' 119), המוגן תחת האמנה האנטארקטית.
היסטוריה > גילוי ומיפוי האגם

האגם התגלה, מופה ונחקר בקצרה בדצמבר 1957, על ידי סוקרים של הסקר הגאולוגי של ארצות הברית, בסקרים על הקרקע שנערכו במסגרת השנה הגאופיזית הבינלאומית; משלחת הסקר יצאה מתחנת אלזוורת'.
היסטוריה > מקור השם

השם ניתן לאגם על ידי ארתור ב. פורד מהסקר הגאולוגי של ארצות הברית.
האגם, כמו גם מצוק פורלידס הסמוך נקראים על שמו של צ'ארלס וו. פורלידס (Charles W. Forlidas), מצי ארצות הברית, מפעיל רדיו, ששהה בעונת החורף האנטארקטי 1957 בתחנת אלזוורת'.
לקריאה נוספת

• Hodgson, Dominic A Bentley, Michael J, , https://doi.org/10.1177/0959683612460790
• Karolien Peeters (UGent), Dominic A Hodgson, Peter Convey and Anne Willems (UGent), , (2011) MICROBIAL ECOLOGY. 62(2). p.399-413
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6 7 8 9 10  מידע גאוגרפי והיסטורי
1 2 3  ראו ב"לקריאה נוספת" - Management Plan for Antarctic Specially Protected Area No. 119
1 2 3 4  מידע היסטורי
| אזורים אנטארקטיים מוגנים מיוחדים |
| --- | --- | --- |
| ארץ המלכה אליזבת | עמק דייוויס • אגם פורלידס |  |
| ארץ המלכה מוד | עמק יוקידורי |  |
| אדמת מק. רוברטסון | מונולית מוריי • מונולית סקאלין • איי רוקרי |  |
| ארץ הנסיכה אליזבת | מפרץ אמאנדה • הר הארדינג • חצי האי מיול |  |
| ארץ המלכה מרי | האי האסוול |  |
| ארץ וילקס | האי ארדרי • האי פרייזר • חצי האי קלארק |  |
| ארץ אדלי | האי ברנרד • נונאטאק בן דוקטור |  |
| ארץ ג'ורג' החמישי | בקתות מוסון |  |
| ארץ ויקטוריה | כף אדייר • עמק בארוויק • עמק בולהאם • כף האלט |  |
| ים רוס | רמת ארייבאל • כף קרוזייר |  |
| ארץ פאלמר | אגם אבליישן • נקודת אבליישן • עמק אבליישן • הר מוניק • הר מרטין |  |
| ארץ גרהאם | נקודת ביסקו |  |
| איי שטלנד הדרומיים | חצי האי ביירז • נקודת הרמוני • ליונז ראמפ • מפרץ אדמירליטי • כף שירף |  |
אולכסנדר קרוואייב

אולכסנדר אולכסנדרוביץ' קרוואייב (באוקראינית: Олександр Олександрович Караваєв; נולד ב-10 במרץ 1992 בקייב) הוא כדורגלן אוקראיני המשחק בעמדת הקשר בקבוצת דינמו קייב מהליגה האוקראינית ובנבחרת אוקראינה.
קריירה

החל את קריירת הכדורגל שלו במועדון הכדורגל שחטאר דונצק. הוא גדל במחלקת הנוער שלה וב-2009 קודם לקבוצה הבוגרת. בשורות הקבוצה הבוגרת של שחטאר הוא לא שיחק באף משחק רשמי. הנהלת הקבוצה השאילה אותו לקבוצות אחרות: שתי עונות הוא שיחק בסבסטופול. בהמשך - שיחק שתי עונות במדי זוריה לוהנסק. בעונת 2016/2017 הוא הושאל לקבוצת פנרבחצ'ה מהליגה הטורקית. בתחילת עונה 2017/2018 חתם בקבוצת זוריה לוהנסק. בקיץ 2019 עבר לקבוצת דינמו קייב
נבחרת

קרוואייב שיחק בכל שכבות הגיל של הנבחרות הלאומיות של אוקראינה. בתחילת 2007 שיחק את משחקו הראשון בשורות נבחרת הנערים של אוקראינה. לאחר 22 משחקים במדי נבחרת הנערים עבר לנבחרת הנוער של אוקראינה.
הוא שיחק בנבחרת הנוער במשך שנתיים. מנבחרת הנוער המשיך קרוואייב לנבחרת הצעירה. הוא שיחק 26 משחקים, הבקיע שער 1.
בנבחרת הלאומית של אוקראינה משחק קרוואייב מאז אוקטובר 2015. משחקו הראשון במדי הנבחרת היה מול מקדוניה במסגרת מוקדמות יורו 2016. הוא נכנס כמחליף בדקה 86. קרוואייב היה בסגל נבחרת אוקראינה ליורו 2016, אך לא שותף באף אחד מהמשחקים בטורניר.
זומן לסגל הנבחרת ליורו 2020 והפעם לקח חלק בכל משחקי הנבחרת בטורניר.
תארים

אליפות אוקראינה:2020/2021
הגביע האוקראיני: 2019/2020, 2020/2021
אה"מ פורצ'ן (1913)

| --- | --- |

אה"מ פורצ'ן בצבע שחור לפני המלחמה
 תיאור כללי
 סוג אונייה:  משחתת 
 צי:  הצי המלכותי הבריטי הצי המלכותי הבריטי
 סדרה:  אקסטה
 ציוני דרך עיקריים
 מספנה:  Fairfield Shipbuilding and Engineering Company 
 הושקה:  17 במרץ 1913
 תקופת הפעילות:  ? – 31 במאי 1916
 אחריתה:  הוטבעה בקרב יוטלנד
 מלחמות וקרבות:  מלחמת העולם הראשונה 
 מידות
 אורך:  81.53 מטר
 רוחב:  8.2 מטר
 שוקע:  2.9 מטר
 נתונים טכניים
 מהירות:  29 קשרים
 צורת הנעה:  טורבינות קיטור
 אמצעי לחימה
 חימוש:  3 תותחי 4 אינץ' (102 מ"מ)   תותח 2 ליטראות "פום-פום"   2 צינורות טורפדו 21 אינץ' (533 מ"מ)
 
אה"מ פורצ'ן הייתה משחתת מסדרת אקסטה, והספינה העשרים ואחת של הצי המלכותי שנשאה את השם. היא הושקה ב-1913 והוטבעה בקרב יוטלנד ב-1916.
תכנון ותיאור

המשחתות מסדרת אקסטה היו גדולות יותר וחמושות יותר בכבדות מהסדרות H ו-I הקודמות (אקורן ואקרון, בהתאמה), עם הדחק גדול יותר בכ-25% והחימוש המעורב הוחלף בהתאמה אחידה של תותחי QF‏ 4 אינץ'. התותחים נפרסו אחד על המצודה ושניים משני הצדדים מאחורי צינור הטורפדו (או באמצע הספינה לפני ואחרי הצינור בחלק מהאוניות). לכל הספינות היו שלוש ארובות, כשהראשונה הייתה גבוהה וצרה, השנייה קצרה ורחבה והשלישית באותו גובה עם השנייה אך צרה יותר. צינור הטורפדו הראשון היה ממוקם בין הארובה השנייה והשלישית, מאפיין ייחודי של סדרה זו.
היו בסדרה 12 כלי שיט 'סטנדרטיים' שנבנו לפי תכנון נפוץ של האדמירליות, ושמונה כלים מיוחדים ש (פרט לגרלנד) היו בעלי גוף קצר יותר, פחות רחב; חמישה מהאחרונים היו מת'ורניקרופט עם 22,500 כוחות סוס (16,800 קילוואט (אחת מהספינות של ת'ורניקרופט, הארדי, תוכננה למנועי שיוט דיזל, אך אלה לא היו מוכנים בזמן והארדי הושלמה עם המכונות הסטנדרטיות של ת'ורניקרופט). השישית מאת פארסונס (גרלנד) היו טורבינות חצי-גיר שהעניקו מהירות של 31 קשרים (57 קמ"ש) בניסויים, לשביעית מפיירפילדס היה חרטום מקוצץ. ה'מיוחדת' השמינית הייתה ארדנט מאת ויליאם דני, דמברטון, שנבנתה באמצעות מסגור אורכי ולא מסגור רוחבי קונבנציונלי. בעוד שנראה שהבנייה של ארדנט הייתה הצלחה, לא נבנו עוד משחתות עבור הצי המלכותי תוך שימוש במסגרות אורכיות עד למשחתות מסדרה J בשנות ה-30.
האורך הכולל של האונייה היה 267 רגל 6 אינץ' (81.53 מטרים), רוחב של 27 רגל (8.2 מטרים) ושוקע של 9 רגל 6 אינץ' (2.90 מטרים) והדחק האונייה היה 1,072 טונות ארוכות (1,089 טונות). למשחתת היה צוות שכלל 73 קצינים ומלחים.
האונייה הונעה על ידי ארבעה דוודי צינור מים מסוג Yarrow שהזינו את טורבינות הקיטור של פארסונס בדירוג של 24,500 כוחות סוס (18,300 קילוואט), שהניעו שני צילינדרים, והעניקו למשחתת מהירות מרבית של 29 קשרים (54 קמ"ש). פורצ'ן קיבלה חרטום מקוצץ ניסיוני.
פורצ'ן הייתה חמושה בשלושה תותחי QF‏ 4 אינץ' (101.6 מ"מ) L/40‏ Mark IV על צריחי P Mk. IX. עם זאת, פורצ'ן הייתה "בנייה מיוחדת", והתותח השני בקוטר 4 אינץ' הותקן על פלטפורמה בין הארובות מס' 2 ל-3. האונייה כללה גם תותח 2 ליטראות פום-פום Mk. II. המשחתת צוידה גם בשני צינורות טורפדו בודדים לארבעה טורפדות בקוטר 21 אינץ' (533 מ"מ).
בנייה וקריירה

פורצ'ן הונחה במסגרת תוכנית הבנייה של 1911 – 1912 על ידי חברת פיירפילד לבניית והנדסת ספינות והושקה ב-17 במרץ 1913. שמה שונה באופן זמני לאה"מ קיסמט באוקטובר 1913, אך שמה הוחזר לה זמן קצר לאחר מכן.
היא הצטרפה לשייטת המשחתות הרביעית עם כניסתה לשירות ושירתה בצי הגדול עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה.
במהלך הערב של 31 במאי 1916, השייטת הרביעית מיסכה את חלקו האחורי של הצי הגדול בקרב יוטלנד, נגד צי הים הפתוח של הצי הקיסרי הגרמני. בשעה 23:20, השייטת הרביעית נתקלה בספינות לא ידועות מכיוון הרבע הימני של אוניות השייטת. בהאמינו שהם בריטים, מפקד מובילת השייטת, טיפררי, הבהב לכיוונם. שש ספינות מנוגדות, הכוללות את אוניות המערכה וסטפאלן, נסאו וריינלנד ושלוש סיירות, הדליקו את הפנסים שלהן ופתחו באש עם החימוש המשני שלהן. רובם כיוונו לטיפררי שעלתה באש עד מהרה. המשחתות החלו להשיב אש ופתחו במתקפת טורפדו, שהובילה להתנגשות בין הגרמנים.
במהלך ההתקפה הראשונה הזו, פורצ'ן וארדנט הופרדו משאר השייטת. הם החלו לחפש את הספינות הגרמניות שניתקו מגע לאחר שספגו אש מהשייטת הרביעית. בסביבות השעה 23:30 הם מצאו בסופו של דבר ארבע אוניות גדולות והעסיקו אותן. גם ארדנט וגם פורצ'ן הוטבעו בקרב האש שהתפתח. האחרון שראה את פורצ'ן דיווח כי הספינה בערה אך עדיין ירתה כשהמשחתת טבעה. היו שבעה ניצולים, 67 אנשי הצוות האחרים נהרגו או נעדרו.
אתר שרידי האונייה מוגדר כמקום מוגן, במסגרת חוק ההגנה על שרידי צבא משנת 1986.
אחווה ואחדות

”תנו לנו להגן על האחווה והאחדות כמו על אישון עיננו”, כתובת בבניין במוסטר שנחרב במהלך מלחמות יוגוסלביה.
אחווה ואחדות (בסרבו-קרואטית: Братство и јединство, במקדונית: Братство и единство, בסלובנית: bratstvo in enotnost) הייתה סיסמה פופולרית של המפלגה הקומוניסטית של יוגוסלביה. הסיסמה עודדה את האחווה והאחדות של עמי יוגוסלביה והתנגדה לפילוג ולחלוקה.
לאחר הפלישה ליוגוסלביה בידי מדינות הציר במלחמת העולם השנייה באפריל 1941, הכובשים שאפו ליצור שנאה בין הלאומים השונים ביוגוסלביה. המפלגה הקומוניסטית הצליחה במשימתה להפיץ את רעיון "האחווה והאחדות" של האומות והמיעוטים אתניים ביוגוסלביה, במהלך לחימתם בכובש הנאצי. הקמת הפדרציה נחשבה כהגשמת סיסמה זו.
לאחר המלחמה, הסיסמה הפכה לקו-מנחה בנוגע ליחסים אתניים בתוך המדינה החדשה. מדיניות זו בוטאה בחוקות ב-1963 וב-1974. היא הדגישה את הדומות בין הלאומים והמיעוטים, ואת התלות ההדדית ביניהם. כל אדם היה רשאי לבטא את תרבותו הייחודית, אך עודדו את האזרחים להגדיר את עצמם כחלק מהלאום ה"יוגוסלבי". על פי אבריל הרימן: ”טיטו האמין בחזקה בכך שהאומה תישאר מאוחדת אחריו, כיוון שלכל אומה חוקתית ביוגוסלביה יש זהות ייחודית ורוח-לאומית נפרדת, אך עדיין יש רוח או נשמה "יוגוסלבית" שנובעת מהאחווה והאחדות”.
בכל רחבי יוגוסלביה, הרבה מפעלים, בתי ספר, מקומות ציבוריים וקבוצות ספורט נהגו להיקרא "אחווה ואחדות", כמו גם הכביש המהיר שמחבר בין ליובליאנה, זאגרב, בלגרד וסקופיה ("כביש האחווה והאחדות"). מספר אנשים הורשעו בפעולות שעלולות לפגוע באחווה ובאחדות, כגון פעולות של שוביניזם, בדלנות ואירידנטה, ביניהם: אלייה איזטבגוביץ', פרניו טוג'מן וסטייפן מסיץ'.
הסיסמה "אחווה ואחדות" הייתה בשימוש בתחילת דרכה של רפובליקת סלובניה העצמאית.
הערות שוליים

↑  Stipe Mesić, The Demise of Yugoslavia: A Political Memoir, Central European University Press, 2004, p. 246
↑  Vjekoslav Perica, Balkan Idols: Religion and Nationalism in Yugoslav States, Oxford University Press, 2004, p. 100
↑  James Gow and Cathie Carmichael, Slovenia and the Slovenes: A Small State and the New Europe, C. Hurst, 2000, p. 48
אחווה יהודית-ערבית

| --- | --- |
 מדינה:  ישראל 
 שם רשמי:  אחווה יהודית-ערבית
 מייסד:  אליאס נח'לה
 תקופת הפעילות:  22 באוקטובר 1968 – 17 בנובמבר 1969 (שנה) 
 אידאולוגיות:  אינטרסים ערבים-ישראלים
 שיא כוחה:  מנדט אחד (הכנסת השישית)
 שפל כוחה:  מנדט אחד (הכנסת השישית)
 נוצרה מתוך:  קידמה ופיתוח
 התמזגה לתוך:  שיתוף ואחווה
 אתר רשמי
 
אחווה יהודית-ערבית (בערבית: الأخوة اليهودية العربية) הייתה סיעה בכנסת השישית שהוקמה כפיצול ממפלגת קידמה ופיתוח.
רקע

ב־27 בספטמבר 1968 הודיע חבר הכנסת אליאס נח'לה במכתב ליושב ראש הכנסת השישית קדיש לוז על פרישתו מסיעת קידמה ופיתוח והקמת סיעה נפרדת בשם רשימת הגליל בראשותו.
ב-22 באוקטובר 1968 אישרה ועדת הכנסת את הפיצול, והעניקה למפלגה את השם סיעת האחווה הערבית יהודית.
לקראת הבחירות לכנסת השביעית, התמזגה הסיעה עם מפלגת שיתוף ואחווה, שבמסגרתה התמודד נח'לה.
הערות שוליים

↑  חה"כ אליאס נחלה הקים סיעה עצמאית בכנסת, דבר, 27 בספטמבר 1968
↑  פרוטוקול מס' 137 מישיבת ועדה הכנסת, מיום ג' ל' בתשרי תשכ"ט – 22.10.68, באתר הכנסת
↑  יונה כהן, רוב מהומה על לא מאומה, הצופה, 23 באוקטובר 1968
↑  פילוג ומיזוג בסיעות הכנסת, באתר הכנסת
↑  הוגשו 16 רשימות לבחירות לכנסת השביעית, דבר, 25 בספטמבר 1969
↑  הרשימות, סימניהן ובעלי „מקומות ריאליים“, מעריב, 25 בספטמבר 1969
ערך זה הוא קצרמרבנושא ישראל ובנושא פוליטיקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אוטונומו טכנולוגיות

| --- | --- |

 נתונים כלליים
 סוג:  חברה ציבורית
 מייסדים:  בן וולקוב, אבנר כהן
 תקופת הפעילות:  2015–הווה (כ־9 שנים)
 מיקום המטה:  הרצליה 
 ענפי תעשייה:  טכנולוגיית מידע 
 מוצרים עיקריים:  מידע על כלי רכב
 מנכ"ל:  בן וולקוב
 עובדים:  70 (אוגוסט 2021)
  
 otonomo.io
 
אוטונומו טכנולוגיות בע"מ היא חברה ציבורית ישראלית העוסקת באיסוף נתונים ממיליוני כלי רכב המתקשרים עם שרתיה. מידע על פי נתונים אלה משמש יצרני רכב, ציי רכב ונותני שירותים לענף הרכב.