stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
לואיס גוסט ג'וניור
פילמוגרפיה נבחרת > קולנוע

צימוק בשמש (1961)
בעל הבית (1970)
ליאו האחרון (1970)
משחק הצבע (1978)
מסעותי עם דודתי (1972)
המעמקים (1977)
קצין וג'נטלמן (1982)
מלתעות 3 (1983)
אויב מהאזור האסור (1985)
נשר הברזל (1986)
אדוני המנהל (1987)
נשר הברזל 2 (1988)
המעניש (1989)
סאדי וסימפסון (1990) – סרט טלוויזיה
חיילי צעצוע (1991)
שלדי קרוליינה (1991) – סרט טלוויזיה
דיגסטאוון (1992)
נשר הברזל 3 (1992)
סקס וכסף זה לא הכל בחיים (1994)
נשר הברזל 4 (1995)
זומאן (1995) – סרט טלוויזיה
בלוז בלקאוונה (2005) – סרט טלוויזיה
אול אין (2006)
הילדות הקטנות של אבא (2007)
Shannon's Rainbow‏ (2009)
המשחק המושלם (2010)
למה התחתנתי גם? (2010)
סמיתי (2012)
איש נלחם (2014)
The Dependables‏ (2014)
הסוכן הסמוי סבא (2017)
Foster Boy‏ (2019)
Supervized‏ (2019)
The Cuban‏ (2020)
Three Months‏ (2022)
הצבע ארגמן (2023)
חברים דמיוניים (2024)
Unplugged‏ (TBA) – דיבוב
On Smoother Dirt‏ (TBA)
פילמוגרפיה נבחרת > טלוויזיה

סאדאת (1983)
בחזרה ליונה בודדה (1993)
חצי וחצי (2004)
אקסטנט (2014–2015)
מישהו יודע את שמי (2015)
האפ ולנארד (2018)
הוואי חמש-אפס (2018)
השומרים (2019)
אמנדלה סטנברג

| --- | --- |

סטנברג בכנס קומיק-קון, 2018
 לידה:  23 באוקטובר 1998 (גיל: 26) לוס אנג'לס, קליפורניה, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 תקופת הפעילות:  מ-2011 
 עיסוק:  שחקנית, זמרת
 מקום לימודים:  בית הספר וילדווד 
 פרסים והוקרה:  פרס NAACP Image לשחקנית בסרט קולנוע (2019)  BET YoungStars Award (2016)
 http://www.amandlastenberg.com
 פרופיל ב-IMDb
 
אמנדלה סטנברג (באנגלית: Amandla Stenberg; נולדה ב-23 באוקטובר 1998) היא שחקנית וזמרת אמריקאית.
ביוגרפיה

סטנברג נולדה בלוס אנג'לס, קליפורניה שבארצות הברית, למשפחה מרקע נוצרי בעיקרה. בתם של קארן בריילספורד, יועצת רוחנית אפרו-אמריקאית וטום סטנברג, שהוא ממוצא דני. סבתה מצד אביה היא ממוצא אינואיטי-גרינלנדי. לה שתי אחיות-למחצה גדולות מצד אביה. פירוש שמה הפרטי הוא "כוח" או "עוז" בשפות הקוסה והזולו בשבפות הדרום-אפריקניות.
בשנת 2016 הודיעה באמצעות הרשת החברתית אינסטגרם כי היא עתידה ללמוד קולנוע בבית הספר לאמנויות על שם טיש באוניברסיטת ניו יורק. אולם, בסופו של דבר סטנברג החליטה שלא-ללמוד, ובמקום זאת בחרה להמשיך בקריירת המשחק שלה.
קריירה

בגיל ארבע, סטנברג החלה לדגמן בקטלוגים עבור חברת וולט דיסני. היא הופיעה בפרסומות לחברות אמריקניות כגון בואינג.
בשנת 2011 הופיעה בסרט "קולומביאנה", כשגילמה גרסה צעירה לדמות שגילמה זואי סלדנה. בגיל 14 זכתה לפריצה שלה כשלוהקה לתפקיד של רו בסרט מדע בדיוני-הרפתקאות "משחקי הרעב" בשנת 2012. היא קיבלה מספר פרסים ומועמדויות על תפקידה בסרט, כולל מועמדות לפרס Black Reel. בשנת 2013 לוהקה לסרט הקצר "Mercy", וגילמה את בתם של רובין ת'יק ופולה פטון; ת'יק ביים את הסרט. לסטנברג היה תפקיד משני בעונה הראשונה של "סליפי הולו" בשנים 2013–2014.
בשנת 2014 דיבבה סטנברג את ביה בסרט האנימציה "ריו 2". בשנת 2015 הוציאה סטנברג את המיני-אלבום הראשון שלה בחודש אוגוסט 2015 כצמד הרוק-פולק "האניווטר". בשנת 2015 הוציאה את הקליפ "Don't Cash Crop My Cornrows". היא גילמה את היילי פוסטר בסדרה קצרת הימים "מר רובינסון", ששודרה בשנת 2015. סטנברג כתבה את ספר הקומיקס "Niobe: She is Life" עם סבסטיאן ג'ונס, שאוייר על ידי אשלי א. וודס, ויצא לאור בנובמבר 2015. זהו הקומיקס הראשון בהפצה כלל-אמריקאית בו מופיעה אישה שחורה בדמותה של הגיבורה המרכזית, וכן גם המחברות והמאיירות הן נשים שחורות.
בשנת 2016 הופיע סטנברג בקליפ של "Lemonade" מאת ביונסה, וזכתה בפרס ה-BET לאמן הצעיר. באותה שנה, היא חתמה עם סוכנות הדוגמנות The Society.
בשנת 2017 הוציאו סטנברג וג'ונס את "Niobe: She is Death", החלק השני של טרילוגיית הקומיקס. באותה שנה שיחקה בדרמה הרומנטית "הכול, הכול" בבימויה של סטלה מגי, לצידו של ניק רובינסון. הסינגל שלה, "Let My Baby Stay", הופיע בפסקול הסרט.
בשנת 2018 שיחקה בתפקיד הראשי של סטאר קרטר בסרט הדרמה "השנאה שנתתם", העוסק בתנועת המחאה האפרו-אמריקאית Black Lives Matter. הסרט זכה לשבחים מהמבקרים, וסטנברג בפרט זכתה לשבחים על הופעתה. היא זכתה במספר פרסים ומועמדויות לתפקיד, הכוללים זכייה בפרס NAACP Image ומועמדות לפרסי איגוד מבקרי הקולנוע האמריקאי. בסוף 2018, סטנברג כיכבה בסרט הדרמה "היכן שידיים נוגעות".
בשנת 2019, סטנברג גילמה את אליזבת אקפורד, נערה בת 15 שבשנת 1957 נכללה בקבוצה של תשעה תלמידים שחורים שנמנעו מלכתחילה להיכנס לתיכון בו התקיימה הפרדה גזעית – בליטל רוק בירת ארקנסו שבארצות הברית, במהלך פרק בתוכנית הטלוויזיה "היסטוריה שתויה". במאי 2019, היא הצטרפה לקאסט של המיני-סדרה של נטפליקס, "מועדון בפריז", שעלה לאוויר ב-8 במאי 2020. באותו חודש היא לוהקה לגרסה המחודשת של סרט המתח "פחד" משנת 1996. באוגוסט 2020, היא לוהקה לתפקיד אלנה בק בעיבוד הקולנועי למחזמר "אוון הנסן היקר". היא גם שיתפה פעולה עם מלחיני המופע, פאסק ופול, בשיר "The Anonymous Ones", שנכתב במיוחד לדמותה שהורחבה מהגרסה הבימתית. בשנת 2021 לוהקה סטנברג לתפקיד הראשי בסדרה המבוססת על זיכיון "מלחמת הכוכבים" שעתידה לעלות בשם "The Acolyte". במאי 2023, היא הוכרזה כחלק מצוות המדבבים של סרט האנימציה "ספיידרמן: ברחבי ממדי העכביש", המשך לסרטי גיבורי-על מבית מארוול קומיקס.
חיים אישיים

סטנברג מגדירה עצמה כג'נדרקוויר, ומשתמש גם בשיוכים "היא/שלה" וגם ב-"הם/שלהם". היא סיפרה בעבר שהיא ביסקסואלית ופאנסקסואלית. ביוני 2018, היא יצאה מהארון כלסבית. מתחילת 2018 ועד סוף 2018, סטנברג יצאה עם הזמרת מיקאלה מולני סטראוס, המוכרת בשם הבמה קינג פרינסס. בראיון שנערך ביולי 2017 אמרה סטנברג שהפסיקה להשתמש בטלפונים חכמים, וכי היא חושבת שלטלפונים ולמדיה חברתית עלולה להיות השפעה שלילית על בריאות הנפש.
סטנברג היא פמיניסטית חוצת-מגזרים.
פילמוגרפיה > סרטים

| שנה | סרט | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2011 | קולומביאנה (אנ') | קטליה הצעירה |  |
| 2012 | משחקי הרעב | רו |  |
| 2014 | ריו 2 | ביה | דיבוב |
| 2016 | כמו שאתה (אנ') | שרה |  |
| 2017 | הכול, הכול | מדלן "מאדי" וידייר |  |
| 2018 | מוחות אפלים (אנ') | רובי דאלי |  |
| 2018 | השנאה שנתתם (אנ') | סטאר קרטר |  |
| 2018 | היכן שידיים נוגעות (אנ') | ליינה |  |
| 2021 | אוון הנסן היקר | אלנה בק |  |
| 2022 | משחקי רצח (אנ') | סופי |  |
| 2023 | My Animal | ג'וני |  |
| 2023 | ספיידרמן: ברחבי ממדי העכביש | מרגו קס / ספיידר-בייט | דיבוב |
| 2024 | להציל את היער (אנ') | אוזי | דיבוב |
| 2025 | Wildwood | רקס | דיבוב |
| 2026 | ספיידרמן: מעבר לממדי העכביש (אנ') | מרגו קס / ספיידר-בייט | דיבוב |
פילמוגרפיה > טלוויזיה

| שנה | סדרה | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2012 | A Taste of Romance | טיילור | סרט טלוויזיה של הולמרק |
| 2013–2014 | סליפי הולו (אנ') | מייסי אירווינג | 4 פרקים |
| 2015 | מר רובינסון (אנ') | היילי פוסטר | תפקיד ראשי; 6 פרקים |
| 2017 | ניאו יוקיו (אנ') | הלניסטית | דיבוב; פרק: "O, the Helenists..." |
| 2019 | Gaslight | שרה | פודקאסט; 9 פרקים |
| 2019 | היסטוריה שתויה (אנ') | אליזבת אקפורד | פרק: "Trailblazers" |
| 2020 | מועדון בפריז (אנ') | ג'ולי אודו | תפקיד ראשי; 8 פרקים |
| 2024 | האקוליט | וארושה "אושה" | 6 פרקים |
ביאורים

↑  סטנברג משתמשת בהטיות "She" (היא) ו-Singular they. ערך זה משתמש בהטייה "היא" לצורך עקביות.
1 2  "אמנדלה" בשפות שמקורן בתקופת האפרטהייד בדרום אפריקה, משמעותה "כוח" או "עוז". המילה הייתה קריאה פופולרית בימי ההתנגדות נגד האפרטהייד, בשימוש הקונגרס הלאומי האפריקני ובעלות בריתו.
נערות אבודות

| --- | --- |
כרזת הסרט
כרזת הסרט
 מבוסס על:  Lost Girls: An Unsolved American Mystery, מאת רוברט קולקר
 בימוי:  ליז גרבוס
 הופק בידי:  אן קאריי   קווין מקורמיק
 תסריט:  מייקל וורווי
 עריכה:  קמילה טוניולו
 שחקנים ראשיים:  איימי ראיין   תומאסין מקנזי   גבריאל ביירן   אונה לורנס   דין וינטרס
 צילום:  Igor Martinović 
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 חברת הפקה:  Archer Gray   Langley Park Productions
 חברה מפיצה:  נטפליקס
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה, ישירות לווידיאו 
 הקרנת בכורה:  28 בינואר 2020 (סאנדנס)   13 במרץ 2020 (נטפליקס)
 משך הקרנה:  95 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  פשע אמיתי
 מקום התרחשות:  ניו יורק 
 אתר רשמי
 דף הסרט ב־IMDb
 
נערות אבודות (באנגלית: Lost Girls) הוא סרט פשע אמיתי אמריקאי של נטפליקס. הוא עלה לשירות ההזרמה של החברה ב-13 במרץ 2020, אך הוקרן עוד קודם לכן, ב-28 בינואר 2020, במסגרת פסטיבל הסרטים סאנדנס.
תקציר העלילה

העלילה עוקבת אחר מארי גילברט, שמנסה לדחוף את כוחות האכיפה לחפש אחר בִּתה הנעדרת, שאנן. תוך כדי חיפושיה היא חושפת את קיומו של רוצח סדרתי הרוצח נערות העוסקות בזנות ומקבל את השם "הרוצח הסדרתי מלונג איילנד".
צוות השחקנים

איימי ראיין – מארי גילברט (אנ')
תומאסין מקנזי – שר גילברט
גבריאל ביירן – המפקח ריצ'רד דורמר
אונה לורנס – שרה גילברט
לולה קירק – קים
מרים שור – לוריין
ריד בירני – ד"ר פטר האקט
קווין קוריאן – ג'ו סקאלי
דין וינטרס – דין בוסטיק
שרה וויסר – שאנן גילברט
הפקה

במרץ 2016 הוכרז כי ליז גרבוס תביים את הסרט.
באוקטובר 2018 פורסם קאסט השחקנים.
שלב הצילומים החל בניו יורק ב-18 באוקטובר 2018.
הערות שוליים

↑  Russian, Ale (16 בינואר 2020). "Amy Ryan Plays a Mother Fighting for Answers in Gripping Trailer for Netflix's Lost Girls". People. נבדק ב-16 בינואר 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Siegel, Tatiana (4 בדצמבר 2019). "Sundance Unveils Female-Powered Lineup Featuring Taylor Swift, Gloria Steinem, Abortion Road Trip Drama". The Hollywood Reporter. נבדק ב-4 בדצמבר 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Siegel, Tatiana (9 במרץ 2016). "Liz Garbus in Talks to Direct Serial Killer Film 'Lost Girls' for Amazon (Exclusive)". The Hollywood Reporter. נבדק ב-16 באוקטובר 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  N’Duka, Amanda (26 באוקטובר 2018). "Lost Girls': Gabriel Byrne, Lola Kirke, Miriam Shor & More Round Out Cast Of Netflix Crime Feature". Deadline Hollywood. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Netflix's 'Lost Girls' Adds Thomasin McKenzie, Lola Kirke and Dean Winters
↑  "Lost Girls". Production List. נבדק ב-16 באוקטובר 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
לפגוש את ג'ו בלאק

| --- | --- |
עטיפת ה־DVD בעברית
עטיפת ה־DVD בעברית
 מבוסס על:  Death Takes an Holiday 
 בימוי:  מרטין ברסט 
 הופק בידי:  מרטין ברסט 
 תסריט:  בו גולדמן, קווין וייד, Ron Osborn 
 עריכה:  מייקל טרוניק, ג'ו הוטשינג 
 שחקנים ראשיים:  בראד פיט אנתוני הופקינס קלייר פורלני ג'ייק וובר מרשה גיי הארדן ג'פרי טמבור
 מוזיקה:  תומאס ניומן 
 צילום:  עמנואל לובצקי 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  סרטי יוניברסל 
 חברה מפיצה:  סרטי יוניברסל
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  נובמבר 1998
 משך הקרנה:  181 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט רומנטי, סרט פנטזיה, סרט דרמה 
 מקום התרחשות:  ניו יורק 
 תקופת התרחשות:  שנות ה-90 של המאה ה-20 
 תקציב:  90 מיליון דולר
 הכנסות באתר מוג'ו:   meetjoeblack
 פרסים:  פרסי בוגי 
 דף הסרט ב־IMDb
 
לפגוש את ג'ו בלאק (באנגלית: Meet Joe Black) הוא סרט פנטזיה רומנטי אמריקאי משנת 1998, שבוים על ידי מרטין ברסט, בכיכובם של בראד פיט, אנתוני הופקינס וקלייר פורלני. הסרט מבוסס בצורה רופפת על הסרט "המוות יוצא לחופשה" משנת 1934. זה היה שיתוף הפעולה השני של בראד פיט ואנתוני הופקינס לאחר הסרט "רוחות של תשוקה" משנת 1994.
עלילה

איל התקשורת המיליארדר ויליאם "ביל" פאריש (אנתוני הופקינס) שוקל מיזוג בין החברה שלו לבין ענקית תקשורת אחרת.
הוא לקראת יום הולדתו ה-65, ובתו הבכורה אליסון (מרשה גיי הארדן), מארגנת מסיבה גדולה כדי לחגוג את המאורע. באותו זמן, ביל מתחיל לשמוע קולות מסתוריים, שהוא מנסה בכל כוחו להתעלם מהם. בתו הצעירה, סוזן (קלייר פורלני), המתמחה ברפואה פנימית, מתראה עם אחד מחברי ההנהלה של החברה שבבעלות אביה, דרו (ג'ייק וובר). היא שוקלת נישואין, אבל אביה לא מרוצה ממערכת היחסים בין השניים, ונותן לה נאום על החשיבות של הלהט והאושר החיוניים לחיי זוגיות וחסרים לטעמו בינה לבין דרו. כשהיא מבקשת "גרסה מקוצרת" של נאומו הנלהב מדוע, הוא אומר בפשטות "תישארי פתוחה, מי יודע? אולי ברק יכה!".
מעט לאחר מכן, סוזן פוגשת צעיר נמרץ (בראד פיט) בבית קפה. היא מתאהבת בו מיד, אבל לא מצליחה אפילו לגלות את שמו. דקות אחדות לאחר פגישתם, ללא ידיעתה, הצעיר נדרס על ידי שתי מכוניות במה שנראה כתאונת דרכים קטלנית. "המוות" מופיע בביתו של ביל בגופו של הצעיר שנדרס, ומסביר שנאומו המלהיב של ויליאם עורר את התעניינותו לאחר שעמום אינסופי. לאור כישוריו, ניסיונו וחוכמתו של ביל, המוות מציע לו שבעבור מספר ימי חיים נוספים, ביל יהיה המדריך שלו על כדור הארץ. ביל מסכים, והמוות מציב עצמו כיד ימינו של ביל, תוך שהוא מכונה "ג'ו בלאק" (שם שוויליאם נאלץ להמציא בשבילו), ומבלה את רוב זמנו בעבודתו ובביתו של ויליאם.
סוזן נמשכת לג'ו, אבל אינה מבינה למה הוא מתייחס אליה כאל זרה. ביל מתאמץ לעבור את הימים הבאים, שכעת הוא יודע שהם האחרונים שלו, אך נכשל בניסיונותיו למנוע מהאירועים לצאת מכלל שליטה. דרו נפגש בחשאי עם אדם המעוניין במיזוג בין החברות, ומנצל את התנהגותו המוזרה של ביל כדי לשכנע את ועד המנהלים להדיח אותו מעמדת היו"ר, תוך כדי שהוא משתמש במידע שהובא לו בשוגג על ידי חתנו של ביל, קווינס (ג'פרי טמבור), כדי לאשר את המיזוג בין החברות שוויליאם החליט למנוע. סוזן מתאהבת עמוקות בג'ו, שכעת, לאחר שהוא מושפע מתשוקות בני האדם, מתאהב בה גם כן. ביל מתעמת עם ג'ו בנושא, אבל ג'ו מחליט לקחת את סוזן לעצמו. כשמגיע יום הולדתו האחרון של ביל, הוא מנסה בפעם האחרונה להראות לג'ו את המשמעות של אהבה אמיתית וכל מה שהיא כוללת - בעיקר כנות והקרבה. כשג'ו מבין לבסוף שסוזן אף פעם לא אהבה אותו, אלא את האדם הצעיר שהוא משתמש בגופו, הוא חוזר בו מתוכניתו לקחת אותה איתו.
בנוסף, הוא בא לעזרתו של ביל בהחזרת השליטה בחברה, בכך שהוא חושף את ערמומיותו וקשריו העסקיים של דרו בפני ועד המנהלים. ביל מקדיש את הזמן שנותר לו במסיבה לאליסון וסוזן. ג'ו נפרד מסוזן, כשהוא מודה במעורפל שהוא אינו האדם אותו פגשה לראשונה. סוזן קולטת משהו מן האמת בדבריו, אבל אינה רוצה או מסוגלת להבין אותו לחלוטין. בזמן שמופע זיקוקין מסמן את סוף המסיבה, ג'ו מלווה את ביל החוצה, בזמן שסוזן צופה בהם מרחוק. היא נדהמת לראות את ג'ו חוזר, הפעם בתור הצעיר שהמוות השתמש בגופו, וזו הפעם הראשונה שהוא רואה אותה מאז המפגש בבית הקפה. סוזן אומרת: "הלוואי שהכרת את אבא שלי", משמע היא יודעת שאביה איננו.
שחקנים

בראד פיט כמוות המכונה ג'ו בלאק \ בחור צעיר בבית הקפה.
אנתוני הופקינס כוויליאם פאריש.
קלייר פורלני כסוזן פאריש.
מרשה גיי הארדן כאליסון פאריש.
ג'פרי טמבור כקווינס.
ג'ייק וובר כדרו.
נשיקה ארוכה ללילה

| --- | --- |

 בימוי:  רני הרלין 
 הופק בידי:  סטפני אוסטין, שיין בלאק 
 תסריט:  שיין בלאק 
 עריכה:  ויליאם גולדנברג 
 שחקנים ראשיים:  ג'ינה דייוויס ג'וזף מקנה Billy Stead ג. ד. ספראדלין אדווין הודג' Judah Katz ליסה אדלשטיין לארי קינג רוברט תומאס רקס לין Kristen Bone The Legend of Gator Face דייוויד מורס קרייג בירקו פטריק מאלאהייד סמואל ל. ג'קסון מלינה קאנאקארדס בריאן קוקס קינן תומפסון Tom Amandes אלן נורת' בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 מוזיקה:  אלן סילבסטרי 
 צילום:  גיירמו נבארו 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  ניו ליין סינמה 
 חברה מפיצה:  ניו ליין סינמה, נטפליקס 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  12 בדצמבר 1996 
 משך הקרנה:  116 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט פעולה, גירלס ויד' גאנס, סרט מתח, סרט חג המולד 
 מקום התרחשות:  ניו ג'רזי, ניו יורק, פנסילבניה 
 תקופת התרחשות:  תקופת חג המולד 
 הכנסות באתר מוג'ו:   longkissgoodnight
 דף הסרט ב־IMDb
 
נשיקה ארוכה ללילה (באנגלית: The Long Kiss Goodnight) הוא סרט פעולה ומתח אמריקאי משנת 1996 בבימויו של רני הרלין, על פי תסריט מאת שיין בלאק. בסרט מככבים ג'ינה דייוויס כסמנתה קיין, מורה בבית ספר בעיירה קטנה המגלה כי עברה מסתיר סודות אפלים, וסמואל ל. ג'קסון כבלש פרטי המסייע לה לחשוף את זהותה האמיתית. הסרט משלב בין מתח, אקשן ואלמנטים של סרטי ריגול ומזוהה עם סגנון הכתיבה השנון של בלאק. הסרט זכה לביקורות מעורבות אך הפך עם השנים לסרט קאלט. הסרט יצא לאקרנים על ידי ניו ליין סינמה תקציבו עמד על כ-65 מיליון דולר, והוא גרף כ-95 מיליון דולר בקופות ברחבי העולם.
עלילה

סמנתה קיין היא אם חד הורית ומורה בבית ספר בעיירה קטנה, החיה חיים שלווים עם בתה הקטנה. היא אינה זוכרת דבר מעבר לשמונה השנים האחרונות, מאז שנמצאה פצועה על חוף ים, ללא זיכרון מחייה הקודמים. כאשר היא נפגעת בתאונת דרכים, זיכרונות מעברה מתחילים לצוף מחדש, ובמקביל היא מגלה שיש לה כישורים יוצאי דופן בלחימה ובהתמודדות עם כלי נשק. בעקבות האירועים היא שוכרת את שירותיו של מיץ' הנסרי, בלש פרטי עם עבר מפוקפק, כדי שיחקור את עברה. החקירה מובילה אותם למסע מסוכן שבו סמנתה מגלה כי שמה האמיתי הוא צ'רלי בולטימור – מתנקשת מיומנת שעבדה בעבר עבור הממשל. עם התקדמות העלילה היא נאלצת להתמודד עם רודפיה, לחשוף את האמת על עברה ולהכריע האם לחזור לזהותה הקודמת או להישאר בחייה החדשים.
צוות השחקנים

ג'ינה דייוויס – סמנתה קיין / צ'רלי בולטימור, מורה שמגלה שהיא מתנקשת לשעבר.
סמואל ל. ג'קסון – מיץ' הנסרי, בלש פרטי שמסייע לסמנתה לגלות את זהותה האמיתית.
קרייג בירקו – טימותי, הנבל הראשי בסרט, מתנקש קר רוח המחפש לחסל את סמנתה.
בריאן קוקס – נתן וולדמן, סוכן מודיעין לשעבר שמגלה לסמנתה את האמת על עברה.
דייוויד מורס – לוק, דמות מסתורית הקשורה לעברה של סמנתה.
מלינה קאנאקארדס – טריש, בת זוגו לשעבר של מיץ' ואחת הדמויות המלוות בסיפור.
ביקורות

הסרט קיבל ביקורות מעורבות עם צאתו. באתר Rotten Tomatoes הוא זכה לציון של 70% על בסיס 61 ביקורות, כאשר הקונצנזוס קובע כי הסרט מספק אקשן משעשע ודיאלוגים שנונים אך עלילתו נוטה להיות מעט לא ממוקדת. באתר Metacritic קיבל הסרט ציון ממוצע של 44 מתוך 100, בהתבסס על 22 ביקורות, מה שמעיד על תגובות מעורבות. הביקורות שיבחו את הופעתה של ג'ינה דייוויס ואת הדינמיקה שלה עם סמואל ל. ג'קסון, אך חלק מהמבקרים ציינו כי הסרט סובל מעודף קלישאות ונמרחות עלילתית. בישראל הסרט התקבל בחיוב, כאשר מבקרי קולנוע שיבחו את השילוב בין אקשן והומור, אך ציינו כי העלילה צפויה ברובה.
הסרט לא נחשב להצלחה קופתית גדולה בזמנו, אך עם השנים צבר מעמד של סרט קאלט במיוחד בקרב חובבי אקשן מהאייטיז והתשעים. והפך לסרט חג המולד פופולרי כחלופה למת לחיות.
הערות שוליים

↑  Bumbray, Chris (27 בספטמבר 2019). "The Best Movie You Never Saw: The Long Kiss Goodnight". JoBlo.com. ארכיון מ-2021-06-27. נבדק ב-2021-03-09. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  McFarland, Melanie (17 בדצמבר 2016). ""Chefs do that": The underappreciated holiday joy of "The Long Kiss Goodnight"". Salon.com. ארכיון מ-2021-03-02. נבדק ב-2021-03-09. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Why The Long Kiss Goodnight is a great alt-Christmas movie". Ars Technica. 24 בדצמבר 2024. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz release group: e863893a-4cb6-4891-af68-718fdb98489f
האסון הגרעיני בפוקושימה
תחנת הכוח הגרעינית פוקושימה 1

תחנת הכוח הגרעינית פוקושימה 1 מורכבת משישה כורי מים רותחים אשר תוכננו בידי חברת ג'נרל אלקטריק, אשר תפוקתם הכוללת 4.7 ג'יגוואט חשמל, בזכות תפוקה זו דורגה תחנת כוח זו בין 25 תחנות הכוח הגרעיניות הגדולות בעולם. תחנת הכוח בפוקושימה 1 הייתה התחנה הראשונה בתכנון ג'נרל אלקטריק אשר נבנתה ונוהלה באופן מלא על ידי חברת החשמל של טוקיו.
כור מספר 1 בתחנה היה בתפוקה של 439 מגה-ואט ובנייתו החלה ביולי 1967. תפוקת החשמל המסחרית בכור זה החלה ב-26 במרץ 1971. הוא תוכנן לעמוד ברעידות אדמה, על פי הניסיון שנצבר ברעידת האדמה במחוז קרן בקליפורניה (באנגלית: Kern County earthquake) בשנת 1952, אשר הייתה בעוצמה 7.3 בסולם MMS. כורים 2 ו-3 תוכננו לתפוקה של 784 מגה-ואט כל אחד, כור מספר 2 החל בפעולה ביולי 1974, וכור 3 החל בפעולה במרץ 1976. כורים אלה תוכננו לעמוד ברעידות אדמה חזקות יותר. לאחר רעידת האדמה במיאגי, ביפן, בשנת 1978, עברו כל הכורים בדיקת תקינות ולא נמצאו נזקים לחלקים החיוניים של הכורים.
בעת התאונה, הכורים ומתקן האחסון המרכזי הכילו את מוטות הדלק הבאים:
| מיקום | כור1 | כור 2 | כור 3 | כור 4 | כור 5 | כור 6 | אחסון מרכזי |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| מוטות דלק פעילים בכור | 400 | 548 | 548 | 0 | 548 | 764 | 0 |
| מוטות דלק משומשים | 292 | 587 | 514 | 1331 | 946 | 876 | 6375 |
| סוג מוטות הדלק | UOx | UOx | UO2/MOX | UOx | UOx | UOx | UO2/MOX |
| מוטות דלק חדשים | 100 | 28 | 52 | 204 | 48 | 64 | לא פורסם |
תחנת הכוח הגרעינית פוקושימה 1 > דרישות קירור

כורי כוח גרעיניים עובדים בדרך של ביקוע אטומים, בדרך כלל של אורניום, בתגובת שרשרת גרעינית. הכור ממשיך לפלוט חום גם לאחר שתגובת השרשרת פסקה כתוצאה מדעיכה רדיואקטיבית של איזוטופים לא יציבים, תוצרי הביקוע אשר נוצרו בתהליך זה. לא ניתן להפסיק דעיכה רדיואקטיביות זו של איזוטופים לא יציבים ואת החום הנפלט ממנה. מיד לאחר הפסקת פעולת כור כוח גרעיני, החום הנוצר מדעיכה רדיואקטיבית שווה לכ-6% מתפוקת החום של הכור הפעיל. החום הנפלט מן הדעיכה הרדיואקטיבית פוחת בהדרגה במשך מספר ימים, עד שהוא מגיע לרמה של "כור קר". בדרך כלל יש להמשיך ולקרר מוטות דלק גרעיני שעברו תהליך קירור, דבר הנעשה בדרך כלל בבריכה של מוטות דלק משומשים, עד אשר ניתן להעבירם באופן בטוח לאחסון יבש.
מפעילי כור כוח גרעיני חייבים להמשיך ולהזרים מי קירור בבריכת הכור ובבריכת המוטות המשומשים, כדי לפלוט באופן בטיחותי את החום הנוצר בתהליך דעיכה רדיואקטיבית. בליבת הכור הזרמת מי הקירור נעשית בעזרת מערכות לחץ גבוה שבהן מוזרמים מים דרך תא הלחץ של הכור ומשם לממירי חום. במערכות אלה מועבר החום היוצא מן הכור לממירי חום משניים דרך מחזור מים נפרד המוציא את החום הנפלט לים או למגדלי קירור.
כדי להבטיח שמחזור מי הקירור ימשיך לפעול גם לאחר סגירת פעולת הכור, ניתן להפעיל את משאבות המים גם באמצעות יחידות כוח שכנות הנמצאות בתחנה, באמצעות חשמל הנלקח מרשת החשמל, או באמצעות גנרטורים עם מנועי דיזל. בנוסף, בכורי מים רותחים קיימות מערכות קירור ליבת הכור לשעת חירום באמצעות טורבינות קיטור, המופעלות ישירות מן הקיטור הנוצר עדיין אף לאחר סגירת פעולת הכור, ואלה יכולות להחדיר מים ישירות לכור. טורבינות קיטור אלה משחררות את הכור מתלותו במקורות כוח חיצוניים לצורך קירורו, אולם טורבינות הקיטור פועלות אך ורק כל עוד הכור יוצר קיטור. לצורך הכוח הדרוש להפעלת השסתומים ומערכות הבקרה, אף בעת שהגנרטורים לא פועלים, קיימות סוללות חשמליות.
אם המים בבריכת המוטות המשומשים בכור 4 (שבו לא היו מוטות פעילים בליבה) היו מגיעים לטמפרטורת רתיחה, היה די בחום הנפלט בתהליך הדעיכה הרדיואקטיבית בבריכה כדי להרתיח 70 טון מים מדי יום (כ-50 ליטר מים בדקה). נתון זה מסייע להבין את ממדי מערכות הקירור הנדרשות להפעלה בטוחה של הכורים. ב-16 באפריל 2011 הודיעה חברת החשמל של טוקיו כי מערכות הקירור בכורים 1–4 ניזוקו באופן שאינו מאפשר לתקנן, ויש צורך להחליפן.
הסיבה בעטיה קיימת חשיבות עליונה לקירור כור גרעיני היא כי רבים מן החלקים הפנימיים בכור ובציפוי מוטות הדלק עשוי מסגסוגות זירקוניום. בטמפרטורות הפעלה רגילות (שהן כ-300 מעלות צ'לזיוס), סגסוגת הזירקוניום אינה תגובתית. אולם כאשר הסגסוגת מתחממת מעל 500 מעלות, ובנוכחות קיטור, נוצרת בסגסוגת הזירקוניום תגובה אקסותרמית במהלכה הסגסוגת עוברת חימצון ויוצרת מימן.
מערכות הגנרטורים של הכור, מונעים במנועי דיזל ובסוללות, ומהווים מרכיבים חיוניים בהפעלת מערכות הקירור של הכור במקרה של תקלה בזרם החשמל. גנרטורים אלה מוקמו במרתפי בנייני טורבינות הקיטור של הכורים על פי תוכניות הכור שסופקו על ידי חברת ג'נרל אלקטריק. בעת בניית הכורים הביעו מהנדסים בדרגי הביניים דאגה כי מיקום הגנרטורים חושף אותם לסכנת הצפה, אולם חברת החשמל של טוקיו בחרה להיצמד באופן קפדני לתוכניות שסופקו על ידי ג'נרל אלקטריק ומיקומם של הגנרטורים לא שונה.
תחנת הכוח הגרעינית פוקושימה 1 > היסטוריה בטיחותית > 1967: שינוי תוכנית מערכת החירום לקירור, ללא דיווח

ב-27 בפברואר 2012 ציוותה סוכנות הבטיחות הגרעינית והתעשייתית היפנית על חברת החשמל של טוקיו לדווח עד ל-12 במרץ 2012 על הסיבות לשינוי תוכנית הצנרת של מערכת החירום לקירור של הכורים, בסטייה מן התוכניות שהוגשו בשנת 1966, בטרם החל הכור לפעול.
לאחר שתחנת הכוח הוכתה בגל הצונאמי, מעבה הבידוד היה צריך להיכנס לפעולה במקום משאבות הקירור העיקריות, זאת על ידי עיבוי הקיטור הנפלט ממכל הלחץ והפיכתו למים, בהם ניתן להשתמש לצורך קירור ליבת הכור. אולם המעבה לא עבד כראוי, וחברת החשמל של טוקיו לא הייתה יכולה לאשר האם שסתום מתאים נפתח.
בתוכניות הכור המקוריות, אשר הוגשו לאישור הממשלה ביולי 1966, מערכות צנרת לשתי יחידות במעבה הבידוד היו מופרדות זו מזו. אולם בבקשה להיתר בנייה של הכור, אשר הוגשה באוקטובר 1967, תוכנית הצנרת שונתה על ידי חברת החשמל של טוקיו, ושתי מערכות הצנרת התחברו זו לזו מחוץ לכור. שינוי זה לא דווח, זאת בניגוד לתקנות ממשלתיות.
תחנת הכוח הגרעינית פוקושימה 1 > היסטוריה בטיחותית > 1976: זיוף נתוני בטיחות

תחנת הכוח הגרעינית בפוקושימה הייתה במרכז שערוריית זיוף נתוני בטיחות אש אשר הובילה לעזיבתם של מספר מנהלים בכירים בחברת החשמל של טוקיו. חשיפת הפרשה הובילה אף לחשיפת בעיות בטיחות מן העבר, אשר לא דווחו, אף שבעדות שנמסרה על ידי מהנדס בכיר בג'נרל אלקטריק, דייב בריידנבו, נטען כי ג'נרל אלקטריק הוזהרה מפני שגיאות תכנוניות רציניות כבר ב-1976, אשר הובילו להתפטרות מספר מתכננים אשר מחו על רשלנותה של ג'נרל אלקטריק.
בשנת 2002 הודתה חברת החשמל של טוקיו כי זייפה נתוני בטיחות באשר לכור מספר 1 בפוקושימה. כתוצאה מן השערורייה ומדליפת דלק גרעיני בפוקושימה, החברה סגרה את כל 17 הכורים הגרעינים שלה כאות לנטילת אחריות. לוח חשמל המנתב זרם לשסתומי בקרת הטמפרטורה של הכור, לא נבדק במשך 11 שנים. מפקחים לא בדקו מתקנים הקשורים למערכות הקירור, כגון מנועי משאבות מים וגנרטורים המונעים בדיזל.
תחנת הכוח הגרעינית פוקושימה 1 > היסטוריה בטיחותית > 1991: הצפת גנרטור גיבוי של כור מס' 1

ב-30 באוקטובר 1991 אחד משני הגנרטורים המשמשים לגיבוי של כור מס' 1 לא פעל עקב תקלה, לאחר שאירעה הצפה במרתף של בניין הכור. מי ים ששימשו לקירור הכור דלפו לבניין הטורבינות מצינור חלוד, בקצב של 20 ממ"ק לשעה. בדצמבר 2011 סיפרו עובדים לשעבר של חברת החשמל של טוקיו על אירוע זה לשירות החדשות של הNHK. מהנדס סיפר כי הוא דיווח לממונים עליו על התאונה וכי הזכיר את האפשרות כי צונאמי עלול לגרום נזק לגנרטורים הסמוכים לים. לאחר האירוע לא הועתקו הגנרטורים למיקום גבוה יותר, אלא הותקנו דלתות שמנעו דליפת מים לתוך חדרי הגנרטורים. סוכנות הבטיחות הגרעינית היפנית הודיעה כי תשנה את ההנחיות לתכנון תחנות כוח גרעיניות ותאכוף התקנת אמצעים נוספים לאספקת כוח. ב-29 בדצמבר 2011 הודתה חברת החשמל של טוקיו בעובדות הבאות: חדר מערכות אספקת הכוח לשעת חירום הוצף דרך הדלת וחורים בקיר להעברת כבלים, אולם אספקת הכוח לכור לא נותקה עקב ההצפה, ופעולת הכור הופסקה ליום אחד. אחד משני הגנרטורים היה שקוע כולו מתחת למים, אולם מנועו לא הושפע מכך.