stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אבירם גרובר
ביוגרפיה

אבירם גרובר נולד וגדל ברמת השרון, בן לטיבי ואיירין גרובר. הוא למד בבית הספר היסודי אוסישקין ברמת השרון. ואחר כך בתיכון רוטברג. שירת בצה"ל, ולאחר מכן למד באוניברסיטה העברית בירושלים וקיבל תואר ראשון בכלכלה ובמנהל עסקים, תואר ראשון במשפטים ותואר שני במנהל עסקים. עבד כעוזר פרלמנטרי, דובר אגודת סטודנטים, וכיועץ במשרדי ממשלה אחדים.
בשנת 2003, בתקופת ממשלת שרון השנייה, עבד במשך כחצי שנה בלשכת השרה לשיתוף פעולה אזורי מטעם מפלגת הליכוד, ציפי לבני.
עבד כעורך דין בתחום המסחרי, בשוק ההון ובנושאי תכנון ובנייה. תחילה היה שכיר, ובהמשך הפך לבעלים ושותף-מנהל של משרד עורכי דין "סרוסי וגרובר" ברמת השרון.
בשנים 2009–2015 כיהן כחבר דירקטוריון וחבר ועדת ההשקעות בקרן רוטשילד קיסריה, בשנים 2012–2015 היה יו"ר ועדת ההשקעות של הקרן, ובשנת 2011 כיהן כדירקטור בחברה לנכסי קיסריה והחברה לפיתוח קיסריה.
בשנת 2008 התמודד לראשונה על ראשות עיריית רמת השרון. הוא קיבל כ-10% מהקולות (לעומת 85% שקיבל ראש העירייה המכהן, יצחק רוכברגר), וסיעתו, "בית", קיבלה מנדט אחד. בבחירות לרשויות המקומיות שנערכו בשנת 2013 דורג במקום השלישי, עם כ-16% מהקולות, וסיעתו קיבלה שני מנדטים, ונשארה באופוזיציה.
בבחירות המיוחדות לראשות עיריית רמת השרון, שנערכו בינואר 2016, חבר גרובר ליו"ר סניף מרצ בעיר, עידן למדן, מה שחיזק את המועמדות שלו. בסיבוב הראשון קיבל גרובר כ-35% מקולות הבוחרים, יותר מכל מועמד אחר. בסיבוב השני התמודד מול יעקב קורצקי, קיבל כ-71% מקולות הבוחרים, ונבחר לראש העירייה.
בדצמבר 2017 הודיע גרובר למנהלי ישיבת רמת השרון שהם נדרשים להתפנות בתוך חודש ממבנה הישיבה. הרב הראשי לישראל, דוד לאו, פנה לראש העיר בבקשה למנוע את פינוי הישיבה, ואף הציע עצמו כמגשר בין ראש העיר לבין הנהלת הישיבה אך לאחר מכן חזר בו מהצעה זו. נכון לספטמבר 2020, הישיבה טרם פונתה.
בשנת 2018 התמודד שוב על ראשות עיריית רמת השרון. בבחירות לרשויות המקומיות באוקטובר 2018 קיבל כמעט 40% מהקולות, אולם חסרו לו 6 קולות בלבד להיבחר לראשות העיר כבר בסיבוב הראשון. הוא עלה לסיבוב השני מול רון (רוני) בלקין, ונבחר לכהונה נוספת כראש העיר. סיעתו התחזקה וקיבלה שלושה מנדטים.
לקראת הבחירות לרשויות המקומיות בשנת 2023 הודיע שלא יתמודד בהן.
לגרובר יש שני אחים. הוא נשוי בשנית, ואב לשתי בנות ושני בנים.
הערות שוליים

↑  אבנר אברהם, ‏טיבי גרובר, מרומניה לישראל, סיפורו של "סוכן כפול", מבט מל"מ 91, מרץ 2022, עמ' 26
↑  רונית באלס וקנין, שרית בדנר-זרביב, הפתעה ברמה"ש: סיבוב שני בין גרובר וקורצקי, באתר mynet (כפי שנשמר בארכיון האינטרנט), 13 בינואר 2016
↑  דנה ירקצי‏, הכרעה בסבב השני ברמה"ש: אבירם גרובר נבחר לראשות העירייה, באתר וואלה, 27 בינואר 2016
↑  חזקי ברוך, הרב דוד לאו: לא לפגוע בישיבת ההסדר, באתר ערוץ 7, ‏20 בדצמבר 2017
↑  אשר אטדגי, בחירות 2023: ראש עיריית רמת השרון אבי גרובר פורש מהחיים הפוליטיים, באתר mynet‏ הרצליה, 20 בספטמבר 2023
מתן בן כנען

| --- | --- |

 לידה:  1980 (בן 45 בערך) רמת ישי, ישראל
 מקום לימודים:  אורנים - המכללה האקדמית לחינוך  אוניברסיטת חיפה 
 תקופת הפעילות:  מ-2008
 זרם באמנות:  ריאליזם, ציור פיגורטיבי
 יצירות ידועות:  "אנאבל וגיא", 2014  "הבירוקרט", 2020-2018  "רגעים מרירים של חסד", 2023-2022
 פרסים והוקרה:  BP Portrait Award  פרס שיף
 bencnaanmatan.com
 
מתן בן כנען (נולד ב-1980) הוא צייר ישראלי ריאליסטי המשלב בין ייצוגים ישראלים עכשוויים לבין נושאים היסטוריים, מיתולוגיים, תנ"כיים, ומוטיבים מתולדות האמנות.
בשנת 2015 זכה בפרס הראשון "BP Portrait Award" (אנ') בתחרות הדיוקנאות של גלריית הדיוקנאות הלאומית (הנשיונל פורטרט גלרי בלונדון) על ציורו "אנבל וגיא" (2014). בן כנען הוא הישראלי הראשון שזכה בתחרות זו, הנחשבת לאחת החשובות בעולם. יצירותיו שמורות באוספים ציבוריים ופרטיים רבים בישראל ובעולם.
בן כנען היה מרצה במכללת אורנים, וכיום מרצה באוניברסיטת חיפה ובבצלאל.
קורות חיים

בראיון ל"כלכליסט" סיפר שהוא שואב השראה מרמברנדט אשר עם יצירתו נפגש לראשונה בגיל חמש בספרייה של סבו, שהיה גם הוא צייר. כבר מילדותו נמשך לציור ועסק בו.
בן כנען בעל תואר ראשון בהצטיינות בחינוך לאמנות ממכללת אורנים ב-2006 ותואר שני באמנות מאוניברסיטת חיפה ב-2008. הוא למד אצל אלי שמיר (במכללת אורנים) והשתלם אצל ישראל הרשברג וארם גרשוני (תוך לימודי תואר שני באוניברסיטת חיפה).
ב-2015 זכה בפרס הראשון בתחרות הדיוקנאות של גלריית הדיוקנאות הלאומית (לונדון) על יצירתו "אנבל וגיא", 2014. ובכך הפך לאמן הישראלי הראשון שזכה בפרס הזה ואחד האמנים הישראלים היחידים שזכו בתחרויות בסדר הגודל הזה. ב־2017 זכה בפרס שיף לאמנות פיגורטיבית־ריאליסטית.
ב-2018 הציג תערוכת יחיד במוזיאון תל אביב לאמנות. וב-2019 כמה מציוריו הוצגו בתערוכה קבוצתית במוזיאון.
ב-2021 הציג במוזיאון ישראל בירושלים תצוגה מיוחדת של הציור "הבירוקרט". התצוגה נוצרה בשיתוף עם הסופר דויד גרוסמן שכתב את מדרש התמונה והיא נאצרה על ידי אמיתי מנדלסון.
בשנת 2024 נערכה במוזיאון הנגב לאמנות, באר שבע, תערוכתו מתן בן כנען: כל הסימנים מראים, שאצר רון ברטוש. בדברי ההקדמה בספר התערוכה כתב ברטוש כי "כותרת התערוכה כל הסימנים מראים נבחרה בהשראת בית משירו של חיים גורי, אשר נפתח במילים: "כָּל הַסִּימָנִים מַרְאִים שֶׁהַהִיסְטוֹרְיָה חוֹזֶרֶת". תערוכתו של בן כנען, אשר תוכננה להציג את מי שיצירתו נסמכת על הזיכרון הקולקטיבי והתרבותי הישראלי ומאוכלסת במעין מראות עבר, הפכה בבוקר ה־7 באוקטובר לתערוכה המתייחסת להווה מתמשך ואקטואלי מתמיד."
סגנון יצירתו

האוצר רון ברטוש כתב בספר תערוכתו של בן כנען כי "מבט ראשון בציוריו של בן כנען לא משאיר מקום לספק – מדובר בצייר מחונן, שמזווג מלאכת יד וירטואוזית ומלאכת מחשבת צרופה לכדי מעשה אמנות, ואמנם בן כנען הוא מן הציירים הבולטים בישראל, ואף ריאליסטן שזכה להכרה בינלאומית." בהמשך דבריו תיאר כי "מתחילת דרכו, בן כנען שומר נאמנות לפיגורציה ברובד הארטיקולציה של הציור, רובד שהולך ומשתכלל ומוצא ביטויים כריאליזם מושחז, כנטורליזם מוקפד וכפיגורטיביות מעודנת. רובד זה מצטלב עם ציר אחר של אמנותו, אשר צדו האחד הוא בבחינת תיאור נאמן של מראה עיניים (לכאן, למשל, ייטו ציורי דיוקנאות או נופים), וצדו האחר נסמך על המיומנות הציורית ככלי לניסוח סימבולי, אלגורי ונרטיבי."
בן כנען מצייר באורח מסורתי בצבעי שמן על בדי ציור או לוחות עץ. האמנות שלו משלבת בין מסורות של ציור ריאליסטי לבין תכנים ישראלים עכשיוויים. הוא עוסק בעיקר בנושאים מיתולוגיים וסיפורי התנ”ך המשמשים לו מקור השראה ליצירת סיטואציות אנושיות מורכבות, שאותן הוא מביים, מצלם ומצייר. הוא משלב בציוריו בין שפה פיגורטיבית ותפיסות קלאסיות ובין עכשוויות. הוא עוסק בנוף ובאור המקומיים.
רבות מהסצנות שהוא בונה שואבות השראה מסיפורים תנ"כיים, מיתולוגיים או היסטוריים. "האסננס של הסיפורים האלה מרתק אותי, הם מין ריכוז חזק מאוד של דילמות מוסריות ושאלות אחרות שמעסיקות בני אדם ביומיום שלהם. זו מין אבן יסוד בתרבות האנושית, מעבר לעניין שלנו כיהודים — יצירה ספרותית שאני מופתע ממנה ונעזר בה. אבל אני לא מייצר אילוסטרציות של הסיפורים".
הנושאים בהם עוסק נעים בין טבע דומם, נופים ודיוקנאות, אך הוא מתמחה במיוחד ב"ציורי סצנה" (ציורים היסטוריים) בהם מתוארות סצנות דרמטיות מחד ויומיומיות למראה מאידך, כלומר משלבות בין חזות בת הזמן והמקום, כלומר ישראלית ועכשווית, לבין התבססות על סיפורים מקראיים, מיתולוגיים, היסטוריים או כאלו הקשורים לתולדות האמנות.
סגנון יצירתו > ציורים נבחרים > אנאבל וגיא

הציור מבוסס על הסיפור של בת יפתח, שבו השופט המקראי יפתח נודר שאם ינצח את בני עמון יעלה לעולה את הראשון שייצא לקראתו עם שובו משדה הקרב הביתה — ונאלץ להקריב את בתו שיצאה לקראתו בתופים ובמחולות. על הציור זכה בפרס ראשון בתערוכה השנתית של גלריית הדיוקנאות הלאומית (לונדון). מנימוקי הפרס נאמר כי "שילב נרטיב קולנועי בציור" ו"הציג יחסי אור עז וצל עמוק באופן מעורר הערצה".
סגנון יצירתו > ציורים נבחרים > המנוחה

הציור מתכתב עם סגנון הריאליזם החברתי הצרפתי של המאה ה־19 וגם עם הגרסה המקומית שלו, הריאליזם הסוציאליסטי־קיבוצי של שנות ה־50.
סגנון יצירתו > ציורים נבחרים > הבירוקרט

הציור, שמן על לוח עץ, שגודלו 4*2 מ', הוא ציור מונומנטלי המתאר רגע דרמטי בנוף פתוח אשר לו שותפה קבוצה בת כ-70 אנשים: גברים, נשים וילדים העומדים יחד. למרות הריאליזם החד ואור התכלת העז השוטף אותו, הציור מעורר שאלות, כפי שגרוסמן, שכתב את מדרש התמונה שאל: "מיהו הבירוקרט שעומד במרכז הציור וקלסר בידו, מי האישה המגוננת על שתי הילדות שמולו, ומה פשר חילופי הדברים ביניהם?"
בראיון לישראל היום סיפר בן כנען כי הרעיון לציור תצמח בו כבר מגיל 10. הוא העמיד קבוצת האנשים ובהם בני משפחה וחברים על חלקת אדמה באזור פארק אריאל שרון כיום, ביים וצילם את הקומפוזיציה מזוויות שונות, ואז שב לסטודיו שלו על מנת לעבד את התצלומים לציור. הצל שמרחף על הציור נשאב מתצלום נדיר שראה בתערוכה ב"יד ושם", המתעד קבוצת יהודים בכניסה למחנה ההשמדה אושוויץ בירקאנו ב-1944. "התצלום בשחור לבן, שמנציח את האסון והטרגדיה הגדולים של העם היהודי, עומד ביסוד הציור שלי, שהוא כולו שמשי ובהיר. אבל גם השואה התרחשה בצבע. כפי שדברים נוראים מתרחשים במקומות פסטורליים ויפים", אמר בן כנען. השראה נוספת שאב בן כנען מציור שנחשב לנקודת מפנה בתולדות האמנות: "קבורה באורנאן" של האמן הריאלסיטי גוסטב קורבה, הציור מתאר בצורה ריאליסטית סצנה של לוויה כפרית מרובת משתתפים.
חיים אישיים

בן כנען נולד וגדל ברמת ישי ומתגורר כיום בחיפה, הוא נשוי ואב לשניים. בנוסף הוא נגן בוזוקי חובב.
תערוכות > תערוכות יחיד

2018 - מוזיאון תל אביב לאמנות - תערוכת יחיד, מתן בן כנען: ציורים. אוצרת: עמנואלה קאלו.
2021 - מוזיאון ישראל - הבירוקרט: תצוגה מיוחדת, תמונה: מתן בן כנען; מדרש תמונה: דויד גרוסמן. אוצר: אמיתי מנדלסון.
2024- מוזיאון הנגב לאמנות - תערוכת יחיד, מתן בן כנען: כל הסימנים מראים. אוצר: רון ברטוש
תערוכות > מבחר תערוכות קבוצתיות

2007 - מכללת אורנים - תערוכת בוגרים
2008 - אוניברסיטת חיפה - תערוכת בוגרים
2008 - גלריה גורן, המכללה האקדמית עמק יזרעאל - תערוכה קבוצתית
2009 - בבואות נרקיס, גלריה p8, תל אביב. אוצר: רון ברטוש
2010 - מוזיאון חיפה לאמנות - תערוכה קבוצתית
2015 - גלריית הדיוקנאות הלאומית (לונדון) - תערוכה קבוצתית, זוכי הפרס BP Portrait Award
2019 - מוזיאון תל אביב לאמנות - תערוכה קבוצתית, עשור לפרס ע"ש חיים שיף לאמנות פיגורטיבית-ריאליסטית
ספרים וקטלוגים

רון ברטוש, חיים גורי, דויד גרוסמן, מתן בן כנען: כל הסימנים מראים, מוזיאון הנגב לאמנות, באר שבע, 2024.
עמנואלה קלו, מתן בן כנען: ציורים, מוזיאון תל אביב לאמנות, תל אביב, 2018.
פרסים

2015 - הפרס הראשון בתחרות הדיוקנאות של גלריית הדיוקנאות הלאומית (לונדון)
2017 - פרס ע"ש חיים שיף לאמנות פיגורטיבית־ריאליסטית, מוזיאון תל אביב לאמנות
הערות שוליים

↑  מתן בן כנען, באתר בצלאל אקדמיה לאמנות ועיצוב, ירושלים
1 2 3  דנה גילרמן, במבחן המציאות, באתר כלכליסט, 18 ביולי 2015
↑  Lot 152 - מתן בן כנען, באתר לתירוש
↑  שמעון איפרגן, ‏תסתכלו מקרוב, זה לא אמיתי, באתר ‏מאקו‏, 30 באפריל 2015
1 2 3 4  מתן בן כנען: ציורים / מוזיאון תל אביב לאמנות, באתר www.tamuseum.org.il
↑   שני ליטמן, הצייר מתן בן כנען זכה בתחרות הדיוקנאות של נשיונל פורטרט גלרי בלונדון, באתר הארץ, 17 ביוני 2015
↑  פרס בינלאומי לצייר מתן בן כנען, באתר ערב רב Erev Rav
↑   איתמר זהר, הצייר מתן בן כנען זכה בפרס שיף לאמנות, באתר הארץ, 1 ביוני 2017
↑  כאן מגזין - מוזיאון - מתן בן כנען / תערוכת יחיד במוזיאון תל אביב, באתר www.canartmagazine.com
↑  הבירוקרט. תמונה: מתן בן־כנען, מדרש תמונה: דויד גרוסמן, באתר מוזיאון ישראל, ‏2021
1 2 3  דויד גרוסמן, רון ברטוש (ע), הבירוקרט: מדרש תמונה, מתן בן כנען: כל הסימנים מראים, באר שבע: מוזאון הנגב לאמנות, 2024, עמ' 37-28
1 2  רון ברטוש, מתן בן כנען: כל הסימנים מראים, באר שבע: מוזאון הנגב לאמנות, 2024, עמ' 9
↑  רון ברטוש, מתן בן כנען: כל הסימנים מראים, באר שבע: מוזאון הנגב לאמנות, 2024, עמ' 13
1 2  Nofar Vahash, הריאליזם שוב באופנה – ויש מי שלקח אותו צעד קדימה, באתר תערוכת ציורים | מתן בן כנען לוקח את הריאליזם צעד קדימה, ‏2018-06-24
הבטאמו יוסף

| --- | --- |

 לידה:  21 בינואר 1985 (בן 40) אתיופיה אתיופיה
 מדינה:  ישראל ישראל
 תאריך עלייה:  1991
 מעסיק:  הסוכנות היהודית
 תפקיד:  ממונה על העלייה והקליטה של העולים מאתיופיה ביחידה לעלייה וקליטה.
 פרסים והוקרה:  פרס מוסקוביץ' פרס בוגר משפיע מטעם מועצה המכינות הקדם צבאיות (בקטגוריית מגזר ציבורי)
הבטאמו יוסף (נולד ב-21 בינואר 1985), משמש כממונה על העלייה והקליטה של העולים מאתיופיה ביחידה לעלייה וקליטה בסוכנות היהודית, זוכה פרס מוסקוביץ' לציונות – רוח ציון לשנת 2014, ופרס בוגר משפיע במגזר הציבורי ממשלתי לשנת תשע"ח–2018, מטעם מועצת המכינות הקדם צבאיות. שימש כיועץ מקצועי לשרת העלייה והקליטה, פנינה תמנו-שטה.
משמש כדירקטור בהנהלת מרכז תרבות באופקים עש סמואל רובין בע"מ, וגם כדירקטור במרכז הקהילתי באור יהודה ע"ש פירסט ופרלמן בע"מ (חל"צ). הבטאמו משמש גם חבר ועד מנהל בעמותה "צידה לדרך" – פיתוח מנהיגות בקרב בני נוער בעיר אופקים, עמותה אותה הקים משה אוחיון ז"ל אשר נרצח בשביעי לאוקטובר 2023.
ביוגרפיה

הבטאמו נולד באתיופיה. בגיל 5 עלה לישראל עם הוריו, והם התגוררו באופקים. למד בישיבה תיכונית "אפיקי ארץ" והוא בוגר המכינה הקדם צבאית "עוז שלמה", בעל תואר בוגר במנהל מדיניות ציבורית מהמכללה האקדמית ספיר.
בשנת 2005 התגייס לחטיבת הצנחנים, ושירת בגדוד 101. במהלך שירותו מילא מגוון תפקידים החל ממפקד קורס רכב יירוט בביסלמ"ח, סגן ראש מדור אכזריות, סגן ראש ענף הכְשָרוֹת חיל הרגלים. בתפקידו האחרון שימש כראש מדור שליטה ובקרה במפקדת חיל הרגלים. במסגרת תפקידו כתב מגוון הוראות לחימה והוראות מקצועיות. באפריל 2013 השתחרר מצה"ל בדרגת סרן, ומשרת במילואים בחטיבת הצנחנים.
בדצמבר 2013 הקים את תוכנית "צידה לדרך לשירות משמעותי" בעמותת "צידה לדרך" - פיתוח מנהיגות בקרב בני נוער בעיר אופקים.. הבטאמו היה חניך במחזור הראשון של קורס מנהיגות בני נוער של עמותת צידה לדרך, אותה הקים משה אוחיון ז"ל, אשר נהרג יחד עם בנו אליעד אוחיון ז"ל ב-7 באוקטובר ערב פרוץ מלחמת "חרבות ברזל".
בין השנים 2014–2016 שימש כנציג ציבור בתוכנית הממשלתית לשילוב יוצאי אתיופיה בחברה הישראלית. במסגרת תפקידו שימש כסגן יו"ר שולחן עגול ביטחון, האמון על המדיניות ממשלתית לשילוב יוצאי אתיופיה במערכת הביטחון.
בשנת 2016 החל את דרכו כרכז ביחידה להכנה לצה"ל באגף הביטחוני-חברתי במשרד הביטחון. באגף הוביל ליישום מדיניות התוכנית הממשלתית "דרך חדשה" במערכת הביטחון ככלל, ובצה"ל בפרט.
בשנת 2020 מונה הבטאמו לשמש יועץ מקצועי בכיר של שרת העלייה והקליטה, ח"כ פנינה תמנו שטה, הוביל פרויקטים רבים, בין היתר הקמת חדרי הנצחה לנספים בסודן ברשויות המקומיות, את החלטת הממשלה 429 שהובילה מבצע צור ישראל 1 שבסופו עלו 2,000 עולים חדשים מאתיופיה.
בספטמבר 2021 מונה למנהל פרויקט אתיופיה ביחידה לעלייה וקליטה בסוכנות היהודית, במסגרת תפקידו אמון מטעם הסוכנות היהודית לעלייתם וקליטתם של העולים מאתיופיה יישום המשך מבצע צור ישראל מתוקף החלטת הממשלה מס' 713 להמשך הבאת הממתינים מאדיס אבבה וגונדר לישראל, וכן אחראי על כלל מרכיבי הקליטה של העולים החדשים מאתיופיה.
הבטאמו הוביל יחד עם משרד העלייה וקליטה, עמיגור ופדרציית ניורק (UJA Federation NY) תוכנית לקליטה ישירה, עולים חדשים מאתיופיה יקלטו בדירות חדשות שנשכרו על ידי חברת עמיגור, יקבלו מעטפת תמיכה הוליסטית לאורך כל תהליך הקליטה.
במסגרתו תפקידו הבטאמו יזם לראשונה קורס הכשרה להייטק לעולים חדשים במרכזי הקליטה, הקורס התבצע בשיתוף פעולה עם משרד העלייה והקליטה, פדרציות מחו"ל, ועמותת טק קריירה הפועלת בתחום למעלה מ-20 שנה. הקורס נקרא ALIYA-TECH, העולים הוכשרו כבודקי תוכנה QA, במרץ 2023 24 בוגרים סיימו את הכשרה בהצלחה.
ביולי 2024 מונה הבטאמו לדירקטור בהנהלת מרכז תרבות באופקים עש סמואל רובין בע"מ.
בפברואר 2025 מונה כדירקטור במרכז הקהילתי באור יהודה ע"ש פירסט ופרלמן בע"מ.
עשייה חברתית > פרס מוסקוביץ' - רוח ציון ליזמות צעירה לשנת 2014

הבטאמו הקים את תוכנית "צידה לדרך לשירות משמעותי" במטרה ללוות ולהכווין בני ובנות נוער מהפריפריה לשירות משמעותי, תוך הסרת חסמים וכדי למצות את הפוטנציאל הגלום בהם. התוכנית משרישה את ההבנה כי מרכיבים אלו מהווים מפתח להשתלבות מיטבית בחברה הישראלית. תוכנית צידה לדרך לשירות משמעותי מקנה שיטות, ידע ומיומנויות לשיפור מיצוי השירות בקרב אוכלוסיית היעד. התוכנית שואפת לשיבוץ בתפקידי איכות, הגדלת היקף המשתלבים בתפקידי פיקוד וקצונה. התוכנית גם מחזקת מעגלי תמיכה בקהילה ובמעגל המשפחתי הקרוב. לצד זה היא מעלה את אחוזי השרידות ומצמצמת את תופעת הנשירה וההסתבכות במהלך השירות. ולבסוף – תורמת להשתלבות באזרחות לאחר השירות.
התוכנית הוקמה בעמותת "צידה לדרך" – פיתוח מנהיגות בקרב בני נוער, עמותה בה התחנך יוסף בצעירותו.
עשייה חברתית > פרס בוגר משפיע מטעם מועצת המכינות הקדם צבאיות

על פועלו למען נוער פריפריה והכוונתם לשירות משמעותי תוך הסרת חסמים ומיצוי הפוטנציאל הגלום בהם, בדגש על פועלו באגף הביטחוני חברתי במשרד הביטחון ושם סייע בקידום וגיוס אוכלוסיות ייחודיות, נבחר הבטאמו על ידי מועצת המכינות הקדם צבאיות בשיתוף עם קק"ל כמשפיע לשנת תשע"ח בקטגוריית מגזר ציבורי ממשלתי.
חיים אישיים

הבטאמו נשוי ואב לשלוש בנות. מתגורר בפתח תקווה.
הערות שוליים

↑  מועצת המכינות, משפיע השנה בקטגורית מגזר ציבורי ממשלתי: הבטאמו יוסף, באתר מועצת המכינות הקדם צבאיות בישראל
↑  התכנית הממשלתית לשילוב יוצאי אתיופיה, באתר GOV.IL
↑  התכנית הממשלתית - משרד הביטחון וצה"ל
↑  איתמר אייכנר, לראשונה: עולים מאתיופיה ייקלטו מיד בדירות חדשות ב"קליטה ישירה", באתר ynet, 16 במאי 2023
↑  ״Aliya-Tech״ - תכנית חדשה של הסוכנות היהודית תפעל לשלב עולים מאתיופיה בהייטק הישראלי, באתר מעריב אונליין, 30 ביוני 2022
↑  מיטל ר. פישמן, מהאולפן להייטק: העולים מאתיופיה שמשתלבים בתעשיית הטכנולוגיה, באתר ynet, 24 באפריל 2023
טקס פתיחה מחזור א' קורס ״Aliya-Tech״
האלוף במיל' יו"ר הסוכנות היהודית דורון אלמוג, ומנהל פרויקט אתיופיה הבטאמו יוסף בטקס סיום עם בוגריהתוכנית
זוכי פרס מוסקוביץ' לציונות לשנת 2014 (צילום: פלאש 90)
מרד קושצ'ושקו

מרד קוֹשְׁצ'וּשְׁקוֹ (או התקוממות קושצ'ושקו; בפולנית: Insurekcja kościuszkowska) היה התקוממות עממית רחבת היקף בשטחי האיחוד הפולני-ליטאי לשעבר נגד האימפריה הרוסית וממלכת פרוסיה, בהנהגתו של תדיאוש קושצ'ושקו בשנת 1794. המרד היה ניסיון כושל לשחרור האיחוד הפולני-ליטאי מההשפעה הרוסית לאחר חלוקת פולין השנייה (1793) והקמת קונפדרציית טרגוביצה (אנ') – ברית אצילים שתמכה במעורבות רוסית במדינה, והוא נחל מספר ניצחונות סמליים בתחילתו, הבולטים שבהם: קרב רסלוויצה (אנ'), הקרב על ורשה (אנ'), והמרד בפולין גדול (אנ'), אך מול כוח רוסי ופרוסי משולב ועדיף בהרבה, הוא נכשל. כישלון המרד הוביל לחלוקת פולין השלישית ולביטול מוחלט של שרידי העצמאות של פולין, ולכפיית התרבות הרוסית והפרוסית בכוח במקביל לדחיקת התרבות הפולנית.
במהלך המרד גילו יהודי פולין הזדהות וסולידריות במידה רבה עם המתקוממים הפולנים, שנבעה גם משנאה לאימפריה הרוסית וחשש מפני כיבוש רוסי. יהודים רבים סיפקו נשק למורדים, או התגייסו בעצמם לצבא המרד, ואף הוקם לראשונה זה מאות שנים גדוד יהודי במסגרת צבא המרד בפיקודו של קולונל ברק יוסלביץ'. התגייסותם של היהודים לטובת המרד גרמה ליחס חיובי כלפיהם מצד חלק מהאליטה הפולנית, וליחסי גומלין הדדיים בעד עצמאות פולין במשך שנים ארוכות.
רקע

לאורך כל המאה ה-18 האיחוד הפולני-ליטאי הלך ונחלש. בתחילת המאה כבר היה האיחוד נתון להשפעה רוסית רבה, והוא נוהל בידי האצולה הגבוהה (המַגְנָאטִים) ששיתפו פעולה עם ההשפעה הרוסית. הממשל היה שחוק וכמעט מושתק. ניסיון לשינוי החוקה נתקל בהתנגדות רוסית שביטלה את הרפורמות והעלתה חוק פרו-רוסי. האצולה הנמוכה בפולין התאגדה והקימה את הקונפדרציה של באר (אנ'), ויצאה למרד מול רוסיה. המרד נתקל בתגובה קשה של שכני האיחוד הפולני-ליטאי - פרוסיה, האימפריה הרוסית ואוסטריה - שפלשו לשטחי האיחוד ונגסו ממנו שטחים רבים. האיחוד הפולני-ליטאי אולץ להכיר בחלוקה, ונכפו עליו חוקים ששוב הותירו את הממשל בו חלש. לאחר כשני עשורים, בעוד שכני האיחוד טרודים כל אחד בענייניו הפנימיים ובמלחמות עם מדינות אחרות סמוכות, העלה האיחוד את חוקת 3 במאי 1791, שחיזק את מעמד האצולה הנמוכה וייצב את הממשל הפנימי. בני האצולה הגבוהה, שהתנגדו למהלך, הקימו את קונפדרציית טרגוביצה (אנ') שקיבלה גיבוי מלא מרוסיה, עד שכוחות רוסיים פלשו לגבולות האיחוד, והחלה מלחמת פולין-רוסיה (אנ'). במלחמה לא הושג ניצחון מכריע למי מהצדדים, ומלך פולין פנה לחפש פתרון דיפלומטי והגיש כניעה לצבא הרוסי הפולש. הרוסים כינסו את הסיים מחדש, ודרכו ביטלו את חוקת ה-3 במאי. פולין חולקה מחדש (חלוקה שנייה), בהסכמת הסיים, כאשר רוסיה ופרוסיה נוגסים עוד משטחה, ומגבילים ביותר את עצמאותה. הצבא הפולני היה מאוכזב מכניעת מלך פולין, ואנשי צבא עם פוליטיקיאיים פולנים החלו בהתקוממות מול השלטון הרוסי בפולין. תדיאוש קושצ'ושקו, שהיה באותה התקופה פופולרי ביותר ברחבי פולין, תמך בקשר המתארגן, ועד מהרבה עמד בראשו. התערבות רוסיה ופרוסיה במבנה צבא האיחוד, במטרה להחלישו ביותר, וכן מעצרים נרחבים מול מתנגדים פוטנציאליים, החישו את קושצ'ושקו לפתוח את המרד, מוקדם מכפי שתכנן.
רקע > חלוקת פולין הראשונה

בתקופה זו חתמו נציגי פרוסיה, האימפריה הרוסית וממלכת הבסבורג האוסטרית על ברית סודית. בפברואר 1772 חתמו מדינות הברית על הסכם סודי לחלוקת האיחוד הפולני-ליטאי. בתחילת אוגוסט 1772 פלשו צבאותיהן לשטחי האיחוד והתמקמו בהתאם לסיכום החלוקה שתואם מבעוד מועד. כוחות הקונפדרציה שבסיסיהם היו ממוקמים באוסטריה נאלצו לעזוב את בסיסיהם מאחר שאוסטריה הצטרפה לברית. מצבם הצבאי היה נחות, ומלבד סיוע מועט מממלכת צרפת לא הייתה להם עזרה חיצונית נוספת. אך הם לחמו בעקשנות, כשהמלחמה העות'מאנית-רוסית תרמה להם בעקיפין בכך שהרוסים היו טרודים בה, והלחימה של הקונפדרציה ברוסים נמשכה עד לאביב 1773. ב-28 באפריל 1773 כבשו כוחות רוסיים בפיקודו של אלכסנדר סובורוב את קרקוב והמרד חוסל.
החלוקה התבצעה בהתאם להסכם:
האימפריה הרוסית סיפחה שטחים בליבוניה, בלרוס עד לדווינה המערבית כולל ויטבסק, פולוצק והסביבה – שטח של 92,000 קמ"ר, שבו אוכלוסייה של 1.3 מיליון תושבים;
פרוסיה סיפחה שטחים לאורך החוף הבלטי, לא כולל גדנסק, טורון ואזורים נוספים – שטח של 36,000 קמ"ר, שבו 580,000 תושבים, ושליטה על 80% מסחר חוץ של האיחוד (הממשלה הפרוסית הנהיגה מיסי מעבר גבוהים שהקשו מאוד על פיתוח הכלכלה של האיחוד);
אוסטריה סיפחה אזורים בפולין קטן וגליציה ללא קרקוב – שטח של 83,000 קמ"ר, שבו 2.6 מיליון תושבים.
תוך שימוש בלחץ צבאי בלתי פוסק, דרשו מדינות הברית ממלך פולין ומהסיים להכיר בחלוקה באופן רשמי; מחוסר ברירה, כינס המלך סטניסלאב פוניאטובסקי את הסיים, ובשנת 1775 קיבלה החלוקה הכרה רשמית. כמו כן, שונו כמה מחוקי המדינה אך הליברום וטו נשאר בתוקף, בהתאם לחוקים החדשים, מינוי תפקידי מפתח במדינה היה על בסיס מועמדים שהועברו מהסיים למלך.
רקע > חלוקת פולין השנייה

תקוותו של המלך פוניאטובסקי שהכניעה תאפשר פתרון דיפלומטי מקובל, התבדתה עד מהרה. בסתיו 1793 התכנס הסיים בעיר גרודנה, על שמה כונה הסיים של גרודנה (אנ'). בעזרת צירים חדשים ששוחדו או שאוימו על ידי הרוסים תמו דיוני הסיים ב-23 בנובמבר 1793, חוקת ה-3 במאי בוטלה, והסיים הכריז על הסכמתו לחלוקת פולין השנייה: רוסיה סיפחה 250,000 קמ"ר, ואילו פרוסיה סיפחה 58,000 קמ"ר משטח האיחוד. חלוקה זו צמצמה את אוכלוסיית פולין לשליש בלבד ממה שהייתה לפני תחילת החלוקות בשנת 1772. שלטון כיבוש הוטל על פולין על ידי כוחות רוסיים, ועצמאותה הוגבלה ביותר. החלוקה השנייה היוותה מכת מחץ עבור חברי ברית טרגוביצה שהתכוונו להגן על זכויותיהם הוותיקות בנות מאות השנים, ועתה נחשבו בקרב האוכלוסייה הפולנית כבוגדים.
רקע > ניצני המרד

הצבא הפולני היה מאוכזב מאוד מכניעתו של המלך פוניאטובסקי, ורוב המפקדים ראו זאת ככניעה מוקדמת מדי. תדיאוש קושצ'ושקו, הנסיך יוזף פוניאטובסקי, ורבים אחרים ביקרו את החלטת המלך, ורבים מאוד – בהם גם קושצ'ושקו, התפטרו מתפקידם זמן קצר לאחר מכן. קושצ'ושקו, שלא הפסיד אף קרב אחד במערכה התפטר באמצע ספטמבר מתפקידו בצבא ועזב את ורשה בתחילת אוקטובר. הוא התיישב בלייפציג, שם התקבצו מפקדים ופוליטיקאים פולנים בולטים אחרים סביב איגנץ פוטוצקי (אנ'), הוגו קולוז'אץ, ואיגנץ דיז'לינסקי (אנ'), והקימו קהילת מהגרים. הם החלו להכין התקוממות נגד השלטון הרוסי בפולין, תוך יצירת קשרים עם קבוצות אופוזיציה דומות בפולין. תמיכתו של קושצ'ושקו בקשר המתארגן הייתה תנופה גדולה עבורם, שכן הוא היה באותה תקופה אחד האנשים הפופולריים ביותר ברחבי פולין.
באוגוסט 1793 חזר קושצ'ושקו ללייפציג מביקור באיטליה והתקבל על ידי חבריו מקהילת המהגרים בדרישה להתחיל לתכנן את המרד. בספטמבר הוא הבריח את הגבול לפולין כדי לערוך תצפיות באופן אישי, וכן כדי לפגוש כמה קצינים בכירים מאוהדיו שנותרו בצבא הפולני, בהם הגנרל יוזף וודצ'יקי (פו'). ההכנות בפולין להתקוממות היו איטיות, וקושצ'ושקו שהיה מודאג מסיכויי המרד נגד שלוש המעצמות החליט לדחות את ההתקוממות. הוא עזב לאיטליה ותכנן לחזור רק בפברואר, אך המצב בפולין השתנה במהירות. ממשלות רוסיה ופרוסיה אילצו את פולין לפרק שוב את רוב כוחותיה הצבאיים, הרוסים דרשו צמצום נוסף של הצבא (אחר שכבר שהצטמצם אחרי הכניעה עליה חתם פוניאוטבסקי) מ-36,000 חיילים ל-15,000 חיילים בלבד, והיחידות המופחתות היו אמורות להיות מגויסות לצבא הרוסי. כמו כן, בחודש מרץ גילו סוכני הצאר את קבוצת המהפכנים בוורשה והחלו לעצור פוליטיקאים ומפקדים צבאיים בולטים. קושצ'ושקו נאלץ להוציא לפועל את תוכניתו מוקדם מהצפוי, וב-15 במרץ 1794 יצא לקרקוב.