stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פרס המוזיקה האמריקאית לאמנית הנשמה/R&B האהובה ביותר
מועמדות וזוכות > שנות ה-2010

| שנה> 2010.2010.2010.2010.2011.2011.2011.2011.2012.2012.2012.2012.2013.2013.2013.2013.2014.2014.2014.2014.2015.2015.2015.2015.2016.2016.2016.2016.2017.2017.2017.2017.2018.2018.2018.2018.2019.2019.2019.2019 | אמנית> .ריהאנה.אלישה קיז.שאדיי..ביונסה.ריהאנה.קלי רולנד..ביונסה.מרי ג'יי בלייג'.ריהאנה..ריהאנה.סיארה.אלישה קיז..ביונסה.ג'נה אייקו.מרי ג'יי בלייג'..ריהאנה.ביונסה.מרי ג'יי בלייג'..ריהאנה.ביונסה.ג'נט ג'קסון..ביונסה.קלאני.ריהאנה..ריהאנה.אלה מאי.סיזה..ביונסה.אלה מאי.ליזו | מקור> ....................................... |
| --- | --- | --- |
מועמדות וזוכות > שנות ה-2020

| שנה | אמנית | מקור |
| --- | --- | --- |
| 2020 | דוג'ה קאט |  |
| 2020 | ג'נה אייקו |  |
| 2020 | סאמר ווקר |  |
2021: 
| 2021 | דוג'ה קאט |  |
| 2021 | H.E.R. |  |
| 2021 | ג'זמין סוליבן |  |
| 2021 | ג'נה אייקו |  |
| 2021 | סיזה |  |
2022: 
| 2022 | ביונסה |  |
| 2022 | דוג'ה קאט |  |
| 2022 | מוני לונג |  |
| 2022 | סאמר ווקר |  |
| 2022 | סיזה |  |
שיאניות זכיות ומועמדויות > שיאניות זכיות

7 זכיות: ריהאנה וביונסה
4 זכיות: אריתה פרנקלין ומריה קארי
3 זכיות: דיאנה רוס, אניטה בייקר וויטני יוסטון
2 זכיות: נטלי קול, טוני ברקסטון, אליה, מרי ג'יי בלייג', ג'נט ג'קסון ודוג'ה קאט
שיאניות זכיות ומועמדויות > שיאניות מועמדויות

12 מועמדויות: ביונסה
10 מועמדויות: ריהאנה
9 מועמדויות: מריה קארי ומרי ג'יי בלייג'
8 מועמדויות: אריתה פרנקלין, ויטני יוסטון וג'נט ג'קסון
5 מועמדויות: דיאנה רוס, נטלי קול, אניטה בייקר, טוני ברקסטון ואלישה קיז
4 מועמדויות: דונה סאמר, סטפני מילס וברנדי
3 מועמדויות: רוברטה פלאק, צ'אקה קאן, אליה, ג'נה אייקו, דוג'ה קאט, סיזה
2 מועמדויות: פטי לבל, אשנטי, פנטזיה, קישיה קול, שאדיי, סיארה, אלה מאי וסאמר ווקר
קיפר אונד ויפר

שקילת מטבעות כדי למצוא את אלה שטרם בוזו
קיפר אונד ויפר (בגרמנית: Kipper- und Wipperzeit, מילולית: "עידן הבוררים ומטי המאזניים") הוא שמו של המשבר הכלכלי שאירע במהלך מלחמת שלושים השנים, המשבר החל לערך בשנת 1621. לאור החוסר במערכת מיסוי אפקטיבית, ערי המדינה של האימפריה הרומית הקדושה החלו בביזוי(אנ') המטבעות על מנת להעלות את תפוקת המטבעות והכנסות המדינה עבור המלחמה.
ביזוי המטבעות התבצע באמצעות הפחתת כמות המתכות היקרות זהב או כסף, והוספת מתכות זולות יותר כמו עופרת או נחושת. לרוב ערי המדינה היו מבצעות את הביזוי על מטבעות ערי מדינה שכנות ומבזבזות אותן במדינות אחרות, וזאת על מנת שלא לפגוע בערך מטבעות המדינה שלהן. השיטה עבדה לזמן מה, אך לאחר שהציבור הרחב התוודע לשיטה החלו גלי מחאה וסירובים לעבוד תמורת כסף בזוי, אלא רק תמורת כסף אמיתי. לאור המחאות גם המדינות החלו לעשות שימוש במטבעות הבזויות למטרות מיסים ואגרות מכס. לאור הבעיות שהשימוש במטבע הבזוי הוביל אליהן, הפסיקו לעשות שימוש בכסף הבזוי בשנת 1623, אך הנזק כבר נגרם וגרם למשבר כלכלי בכל ערי המדינה.
ראו גם

אינפלציה
הערות שוליים

↑  נגזר מהסוכנים שמונו לשקול את המטבעות (כלומר, להטות - Wippen - את המאזניים) ולברור (Kippen בגרמנית תחתית) מתוכם את אלה שטרם בוזו ולכן שקלו יותר. אלו הותכו ושימשו לייצור מטבעות מבוזים נוספים שהושבו למחזור.
↑  Mike Dash, “Kipper und Wipper”: Rogue Traders, Rogue Princes, Rogue Bishops and the German Financial Meltdown of 1621-23, ‏MARCH 29, 2012
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4163896-7
קרחון יבשתי

קרחון אלטש בהרי האלפים
קרחון באלסקה גולש לים. למרגלות הקרחון ספינת תיירים
קרחון יבשתי הוא נהר קרח הנוצר משכבות דחוסות של שלג ונע באיטיות כתוצאה מכוח הכבידה. בתנועתו מעצב הקרחון היבשתי תבניות נוף כדוגמת עמקים קרחוניים שהם עמקים בעלי חתך אופייני בצורת האות "U". דוגמה לעמקים כאלו הם פיורדים. דוגמה נוספת היא מורנה, תבנית נוף שבה נוצרים רכסי סלע בצידי ובקצה הקרחון.
קרחונים יבשתיים נמצאים בכל אחת מהיבשות, מלבד אוסטרליה. קרחונים אלה מתקיימים במשך תקופות ארוכות, של אלפי שנים ויותר. באזור קו המשווה הם נמצאים רק בראשי ההרים הגבוהים, וככל שמתרחקים מקו המשווה לכיוון הקוטב נמצאים הקרחונים במקומות פחות ופחות גבוהים. גרינלנד, בקרבת הקוטב הצפוני, ואנטארקטיקה מכוסים קרחונים עצומי ממדים, על-פני מיליוני קמ"ר. עם זאת, גם באזורים קרים מאוד יש שטחי אדמה שאינם מכוסים בקרחונים, משום שאין שם מספיק משקעים שישמשו ליצירת קרחון.
קרחונים יבשתיים עשויים להימצא במצב התפשטות, נסיגה או יציבות. בעונת החורף הקרחון צובר קרח וגדל. בעונת הקיץ הקרחון מפשיר וכתוצאה מכך נסוג. בראייה ארוכת טווח אם הנסיגות והצבירות העונתיות שקולות, אזי הקרחון נמצא במצב יציב. לעומת זאת, חוסר איזון יביא להתפשטות או נסיגה ממושכת.
קצותיו של הקרחון היבשתי מתמוססים, והמים זורמים מהם אל הים, יחד עם שברי קרחונים גדולים שניתקו מהקרחון היבשתי. שברים אלה הם הקרחונים הימיים.
קרחונים הם אתרי תיירות מבוקשים, לצפייה במראה המרהיב שלהם ולטיול רגלי עליהם (עם ציוד והדרכה מתאימים). דוגמה לכך הוא קרחון יוסטדאלסבריין שבנורווגיה, שהוא מאתרי התיירות העיקריים במדינה זו. אורך הקרחון כמאה ק"מ, שטחו 400 קמ"ר, והוא נמצא בגובה 1,700 מטר מעל פני הים.
ראו גם

קרחון ימי
גאומורפולוגיה קרחונית
כיפת קרח
שדה קרח
מדף קרח
הדום קרח
קימונו

ג'ימי ויילס לבוש בקימונו בקיוטו, 2007
אישה לבושה בקימונו, בשנת 2016
הקימונו (יפנית: 着物; מילולית: "פריט לבוש") הוא הלבוש המסורתי של יפן. בעבר שימשה המילה "קימונו" במשמעות של ״לבוש״, וייצגה את כל סוגי הלבוש. בעת החדשה נתייחדה משמעותה לזו של החלוק המהודר והטקסי המשמש בעיקרו את המין הנשי, אך גם גברים וטף. כיום נלבש הקימונו בעיקר כלבוש חגיגי בטקסים, חגים, ומסיבות משפחתיות.
הסבר

חלוק הקימונו אינו חלוק-בית גרידא, כי אם מלבוש מפואר, בר-שימוש הן כלבוש רשמי והן בחיי היומיום. חלוק הקימונו הוא כתונת ארוכה ועשויה משי, המעוצבת בצורת T ומאופיינת בצווארון ובשרוולים רחבים וארוכים, הנשמטים עד גובה הקרסוליים. על חלקו החיצוני של הקימונו ניתן לחזות בהדפסים ארוגים או צבועים, על פי נושא נבחר. על פי המסורת, נשים נשואות תעטינה קימונו מסוג אחד ושנשים שטרם נישאו תתעטפנה בקימונו מסוג אחר, הנודע בשם פוריסודה (מילולית: שרוולים קצרים). האחרון הוא בגד בעל שרוולים המגיעים עד הרצפה, אשר נועד במקורו בעיקר לאירועים רשמיים ומיוחדים.
הקימונו עוטף את גוף הלובש כאשר צדו השמאלי פרוס מעל משנהו (להוציא מלבושי גווייה לקראת קבורתה), ושניהם אחוזים במקומם על ידי אבנט רחב המכונה אובי, הנקשר מאחור. בתקופות שונות נלבשו הקימונו במספר שכבות, שנעטו בסדר מסוים וקבוע מראש. נהוג להשלים את לבישת קימונו עם מנעלים מסורתיים. על כפות הרגליים סנדלי עץ מצופים לכה עם רצועות בד קלועות או סנדלי עץ (גטה, ; זורי) וטאבי, גרביים בעלי חלוקה בין הבוהן ליתר האצבעות ברגל.
היסטוריה

דגמי הקימונו הראשונים הושפעו מההנפו, הלבוש הסיני המסורתי, באמצעות תרומות תרבותיות שהתרחשו בציר היפני-סיני. ברם, היה זה אך במרוצת המאה השמינית כאשר עיצובים סיניים נכנסו לאופנה בקרב היפנים והמאפיין הבולט לכך היה הפיכתו של הצווארון הגבוה למאפיין שכיח במיוחד בקרב אופנת הנשים היפנית.
במהלך תקופת הייאן היפנית (794 עד 1192 לספירה), התעצב הקימונו לכדי סגנון מיוחד - לובשיו עטו על כתפיהם עצמם עד תריסר, ולעיתים אף יותר, שכבות בצבעים מנוגדים, ועליהן עטו חצי סינר המכונה בשם מוֹ, מעל הקימונו. לשילובי הצבעים השונים נודעו משמעויות שונות וכל אחד היה לייחודי בפני עצמו.
במהלך תקופת אשיקאגה (בשנים 1392 עד 1573), הקוסודה, קימונו יחיד שנחשב קודם-לכן ללבוש תחתון, החל להלבש בלי מכנסי האקאמה מעליו, ונשמר אפוא במקומו בסיועה של חגורה בשם אובי.
במהלך תקופת אדו החלו השרוולים להתארך, במיוחד בקרב נשים לא נשואות, ואף האובי נעשה רחב יותר ובעל סגנונות קשירה שונים שנכנסו לאופנה. באותם הימים, נהגו ללבוש את הקימונו סמוראים בעיקרם, שכן עבורם היה הקימונו משמש כלבוש רשמי או לכל הפחות בתור לבוש נוסף מתחת לשריון הסמוראי. או-אז היה לרוב מדובר בקימונו פשוט או בעל עיטורים שהיה ברשות המשפחה או הכוח הצבאי שאל אנשיו השתייך הסמוראי.
למן תקופת האדו נותרה צורתו הבסיסית של הקימונו במהותה בלא כל שינוי, הן בקרב הנשים והן בקרב הגברים. כיום, בימינו אנו, משמשות תלבושות הקימונו על פי רוב בתור מלבושים לאירועים מיוחדים הנלבשים בעיקר על ידי נשים. גברים אפשר יהיה למצוא לבושים בקימונו בעיקר בחתונות, טקסי תה ובאירועים אחרים הנושאים אופי בעל יחוד או היבטים רשמיים שונים ומגוונים. את הקימונו אפשר אף למצוא על גופם של גברים, כמו גם נשים, בכל האמור בסוגי ספורט מסוימים, דוגמת קנדו. פעמים רבות, ניתן יהיה לזהות מתאבקי סומו מקצועיים הלבושים קימונו, וזאת בשל העובדה שחלק מדרישות התפקיד שומה עליהם ללבוש ביגוד יפני מסורתי כל אימת אשר יופיעו בפרהסיה. נוסף על כל זאת, מעטות הן הנשים המבוגרות ועוד פחות מכך הגברים אשר עודם ימצאו לובשים את הקימונו על בסיס יומיומי.
בשנות האלפיים עומדות לרשותם של חובבי הקימונו ביפן סדנאות והשתלמויות בהן המשתלם ימצא למד היאך יש לעטות את הקימונו על גופו. השיעורים יקיפו את היבטי בחירת הדוגמאות והבדים המתייחדים לכל אירוע ואירוע ולכל עונה ועונה במרוצת השנה, וכן את רזי התאמת אבזריו ומלבושיו התחתונים של הקימונו אל הקימונו עצמו. עוד תלמדנה את תורת ברירת שכבות המלבושים התחתונים על פי משמעויות עדינות, העדפת וקשירת האובי ותחומים רבים נוספים בעלי זיקה ישירה לקימונו. ישנם אף מועדונים המוקדשים לתרבות הקימונו. באחד הנודעים שבהם, קימונו דה גינזה, תוכל להשתתף במפגשים חברתיים ובטיולים ברחבי טוקיו בעודכם עוטים את הלבוש המסורתי.
טקסטיל

כל קימונו מיוצר מתוך "טאן", גליל-בד יחיד המיוצר בגדלים תקניים של כ-35 סנטימטרים ברוחבו וכ-11.5 מטרים באורכו (אורך זה מספיק לתפירת קימונו אחד למבוגר גרידא), כאשר כל הגליל ישמש להכנת הקימונו. קימונו מסורתי נארג ידנית ובדיו נוצרים ומעוצבים אף הם במלאכת-יד לעיתים קרובות. טכניקות שונות דוגמת יוזן עודן בשימוש להוספת הדקורציות והדפוסים לבגד הבסיסי. חזרה על דפוסים המתפרשים על פני חלקים נרחבים מהקימונו נעשית, כמיטב המסורת, בטכניקת היוזן ובשעוונית. ברבות השנים התפתחו תמורות שונות בצבעים, באריגים ובסגנונות, כמו גם באבזרים, דוגמת האובי.
באופן מסורתי משמשים המשי, רקמות משי מוזהבות ומעוטרות, מלמלת משי (דוגמת הצ'ירימן) ומטווי סאטן (כמו הרינזו) לאריגת הקימונו כמו גם האובי. עם זאת, בד בבד עם התפתחות תעשיית הטקסטיל ניתן היה לרכוש את הקימונו בן-זמננו העשוי אריגים זולים יותר וקלים לשימור וטיפוח, דוגמת משי מלאכותי, כותנה, סאטן כותנה, פוליאסטר או סיבים סינתטיים אחרים. המשי עודו נחשב לאריג האידיאלי והשימוש בו נמצא בגדר חובה בכל האמור בלבישת קימונו בנסיבות רשמיות.
חשיבות רבה נודעת לדוגמאות אשר מודפסות על גוף הקימונו, והן-הן אלו אשר תבדלנה בין "סתם" קימונו ליומיום לבין קימונו רשמי איכותי. בעוד שעל הראשון ניתן למצוא בשכיחות-מה דוגמאות ארוגות או צבועות החוזרות על עצמן, הרי שעל מלבושים המיועדים לאירועים רשמיים אפשר יהיה להחשף לדוגמאות בעיצוב-חופשי הנצבעות על כל הבד או רק לאורך שולי-הבגד. זאת ועוד, על פי הדוגמה שעל הקימונו אפשר יהיה לקבוע באיזו עונה עליו להעטות. כך, למשל, בעוד שדוגמאות בעלות פרפרים או סאקורה (דובדבן יפני) תעטרנה את הקימונו הנועדים לעונת האביב, הרי שדוגמאות דמויות-מים תהיינה נפוצות למדי במהלך ימי הקיץ החמים; מוטיב מקובל ואהוד על ידי רבות בחודשי הסתיו אינו אלא צבעו החום-זהבהב של עץ האדר היפני; לעומת זאת, בעבור תקופת החורף עשויים העיצובים אף לכלול במבוק, עצי אורן, פריחות עצי שזיפים וכיוצאים באלו.
קימונו ישנים ממוחזרים לעיתים קרובות במגוון אופנים: מן האפשר לעבדם על מנת ליצור האורי, היוקו או אף קימונו לילדים. אפשרות אחרת תהיה יצירת טלאים לקימונו פגומים, תיקי-יד ואבזרי קימונו דומים, כיסויים, נרתיקים או תיקים בעבור מכשירים שונים, דוגמת מחזיקי קוביות-סוכר, בהם נעשה שימוש במהלך טקסי-התה. קימונו שניזוק מתחת לקו-המותניים יכול להלבש תחת האקאמה וזאת על מנת להסתיר את הנזקים. בימים עברו, נהגו אמנים מיומנים לטוות מחדש בעמל רב את קצוות המשי של קימונו ישנים לטקסטיל חדש ברוחבו של אובי שיעדו קימונו לגברים בלבד, בעשותם שימוש בשיטת אריגת מיחזור העונה לשם סאקי-אורי.
טקסטיל > חלקי הקימונו

באופן טיפוסי, עשוי הקימונו המוגמר ארבע רצועות בד עיקריות: שתי כנפות המכסות את הגוף וכן שתיים, המהוות את השרוולים, בעלות רצועות נוספות קטנות יותר, היוצרות את הכנף הקדמית הצרה ואת הצווארון. הקימונו הגבריים זמינים במגוון מידות, אך אלו הנשיים נארגים בגודל אחיד, כאשר כל קימונו מותאם אפוא ללובשת אותו בעזרת קפלים למיניהם.
מקימונו הארוג כדבעי יימשכו שרוולים המגיעים עד לפרק היד כאשר הידיים מונמכות כלפי מטה. בעוד שקימונו לגברים אמור להשתפל בערך עד הקרסוליים וזאת ללא קיפולים כלל ועיקר, הרי שקימונו לנשים ארוך יותר וזאת על מנת לפנות מקום מספק לאוהאשורי, קרי, הקפל היכול להראות תחת האובי. אנשים שקומתם גבוהה או מבנה גופם רחב עד מאוד, דוגמת מתאבקי הסומו כבדי-המשקל, יעטו קימונו במידות מיוחדות המותאמות להם באופן אישי. דבר זה קל לביצוע לאור העובדה שכל קימונו וקימונו עשוי מגליל טאן בשלמותו, ועל כן ניתן לפרקו על-נקלה ולהתאימו מחדש לאנשים בעלי ממדי-גוף שונים.
טקסטיל > אריגה

הקימונו נתפר מבד ארוג באופן ידני. הבד נארג בנול-יד יפני העונה לשם האטה אוריקי (Hata oriki). זאת ועוד, הקימונו נתפר באופן מסורתי מאריג שרוחבו עומד על 36–40 סנטימטרים לערך.
מחיר

מחירו של הקימונו עשוי להיות יקר מאד. זאת ועוד, עלותו של הקימונו המיועד בעבור האישה עשויה אף להגיע למחיר 10,000 דולר; ערכת תלבושת קימונו שלמה ומלאה, הכוללת קימונו, לבוש תחתון, אובי, עניבות, גרביים, סנדלים ואבזרים למיניהם, עשויה להגיע אף ל-20,000 דולר ויותר. אובי אחד ויחיד עשוי להמכר במחיר של כמה אלפי דולרים. ברם, רוב רובם של הקימונו המצויים בבעלותם של חובבי הקימונו או אלה שמשלח-ידם באמנויות מסורתיות, נמכרים במחיר סביר. אנשים רבים מעדיפים להכין בעצמם את הקימונו שלהם והלבוש התחתון המתאים על ידי יצירת דוגמה תקנית, או אף על ידי מיחזור קימונו ישנים. אריגים זולים ותוצרי-מכונות עשויים אף להחליף את המשי המסורתי הנצבע ידנית. יתר על כן, ביפן ישנו שוק פורח בעבור קימונו ביד-שנייה, שמחיריהם עשויים אף להתחיל ב-500 ין. אובי לנשים, לעומת זאת, נותרו ברובם מוצר יקר ערך. בעוד שאובי פשוטים כבדוגמה פשוטה או צבע אחיד עשויים להמכר במחירים נמוכים למדי, החל ב-1,500 יין, הרי שאפילו אובי משי משומש עשוי לעלות כמה מאות דולרים, שכן יש צורך בבעל-מלאכה מיומן על מנת ליצרם. אובי לגברים, אף אלה העשויים משי, נוטים לעלות הרבה פחות, בשל העובדה שהם צרים יותר, קצרים יותר ומעוטרים הרבה פחות מאלו המיועדים לנשים.
סגנונות

סגנונותיהם של הקימונו נעים מסגנון רשמי באורח קיצוני עד מאוד ועד לסגנון פשוט, קל ונוח לשימוש יומיומי. מידת הרשמיות שבקימונו הנשי נקבעת על פי רוב על ידי הדוגמה, האריג והצבע. קימונו לנשים צעירות הם בעלי שרוולים ארוכים המעידים על מצב לובשותיהם כנשים שטרם נישאו, והם נוטים אפוא להיות משוכללים יותר מאשר קימונו רשמי דומה המיועד לנשים מבוגרות. קימונו לגברים עשויים בדרך כלל צורה בסיסית אחת, ונלבשים בעיקר בצבעים מאופקים למדי. מידת רשמיותם נקבעת אף היא על ידי סוג וצבע האבזרים, האריגים ומספר או העדר הקא-מון (סמלי המשפחה), כאשר מספר גבוה של חמישה סמלים מסמל רשמיות קיצונית. המשי, מטבע הדברים, הוא האריג הרצוי והרשמי ביותר. קימונו העשויים אריגים דוגמת כותנה ופוליאסטר אמורים לשקף על פי רוב סגנון פשוט ונוח יותר.
סגנונות > קימונו לנשים

שרווליו של קימונו המשמש אישה נשואה קצרים מהשרוולים המצויים בקימונו היאה לרווקה, וזאת מסיבות מעשיות לגמרי: שומה על אישה נשואה לעבוד בידיה החשופות דרך-קבע, ואילו שרוולים ארוכים עלולים להפריע אותה ממלאכתה.
אישה נכבדת רוכסת את הקימונו שלה באמצעות אבנט מוארך הנקשר לו מאחורנית, ואשר על כן היא עשויה להזדקק לעזרה ולסיוע, וזאת כדי להצליח במלאכת ההתלבשות. נשים זולות בציורים יפניים מתוארות כאשר אבנט הקימונו שלהן נסגר מלפנים, כך שהן יכולות לסגור אותו לבד. בשרוול הבגד יימצא לעיתים קרובות כיס פנימי בלתי נראה לעין המשמש לאחסנת חפצים כנרתיק או מטפחת.
אף ברצותן, נשים רבות ביפן בת-זמננו אינן מסוגלות לעטות קימונו בלא כל עזרה: הקימונו הנשי הטיפוסי כולל למצער תריסר יחידות לבוש נפרדות הנלבשות, נבחרות ומהודקות למקומן על-פי כללי פרוטוקול קבועים, והסיוע של מלבישת קימונו מקצועית ומורשית הוא אפוא בגדר חזון נפרץ. על פי רוב, תקראנה מלבישות הקימונו נקראות לשירות בבית הלקוח לקראת אירועים מיוחדים, ברם חלקן אף עובדות מתוך מכונים לעיצוב-שיער.
בחירת סגנון הקימונו היאה לנסיבות האירוע אינה פשוטה כלל ועיקר. היא מצריכה היכרות עם משמעותו הסמלית כמו גם המסרים החברתיים העדינים של הקישוט, המשקפים את גילה של האישה, מצבה המשפחתי ומידת הרשמיות של האירוע ההולך וקרב.
קורוטומסודה (Kurotomesoe)
פוריסודה
ירוטומסודה (Irotomesode)
הומונגי (Hōmongi)
צוקסאגה
ירומוג'י (Iromuji)
קומון
אדו קומון
סגנונות > קימונו לגברים

בניגוד לקימונו של נשים, שמלות הקימונו לגברים הן פשוטות הרבה יותר ולרוב תכלולנה לכל היותר חמישה חלקים נפרדים, לא כולל הנעלה.
הקימונו לגברים הוא בעל שרוולים המתחברים לגוף הקימונו עם לא יותר ממספר אינץ' לא מחוברים בתחתית, בניגוד לסגנון הקימונו לנשים הכולל שרוולים עמוקים במיוחד המנותקים ברובם מגוף הקימונו. שרוולים לגברים יהיו עמוקים פחות מאלה של הקימונו לנשים, על מנת לאפשר את לבישת האובי סביב המותניים תחתם, בעוד שבקרב הנשים, התחתית הארוכה והבלתי מחוברת של השרוולים יכולה להתלות מעל האובי מבלי להפריע לליפופו.
בעידן המודרני, ההבחנות העקרוניות בין הקימונו לנשים לבין זה של הגברים טמונות באריגים. הקימונו הטיפוסי יבוא בצבע כהה ומאופק; שחור, כחול כהה, ירוק כהה וחום הם צבעים נפוצים. האריגים לרוב עמומים למדי. לחלקם יש דוגמה עדינה, ואריגים בעלי מרקמים נפוצים בקימונו מן הסוג הרשמי פחות. שמלות קימונו מן הסוגים הלא רשמיים עשויים להצבע בצבעים מעט בהירים יותר, דוגמת סגול בהיר, ירוק בהיר וכחול בהיר. מתאבקי סומו נודעו ככאלה שלובשים לפרקים צבעים בהירים למדי כצבע הפוקסיה.
הסגנון הרשמי ביותר של קימונו לגברים הוא שחור אחיד עם חמישה קא-מון על החזה, הכתפיים והגב. סגנון רשמי מעט פחות מתבטא בקימונו בעל שלושה קא-מון. קימונו מסוג זה יתאים לרוב לביגוד תחתון ואבזרים בצבע לבן.
כמעט כל מלבושי הקימונו יכולים להיהפך לרשמיים יותר על ידי הוספת hakama ו-haori (ראו להלן).
אבזרים נלווים ופרטי לבוש תואמים

נאגהג'ובאן (Nagajuban)
האדהג'ובאן (Hadajuban)
סוסויוקה (Sosoyoke)
גטה
האקאמה
האורי
האורי-הימו (Haori-himo)
הייוקו (Hiyoku)
קאנזאשי (Kanzashi)
אובי (Obi)
אובי-יטה (Obi-ita)
דאטג'ימה (Datejime)
קושי הימו (Koshi himo)
טאבי
וואראג'י (Waraji)
יוקאטה (Yukata)
זורי (Zori)
הטיפול בקימונו

בעבר, לעיתים קרובות היה צורך בפירוק הקימונו לגמרי על מנת לרחצו, ובתום הרחצה והייבוש הוא היה נתפר מחדש ומוכן ללבישה. אריגים בני-זמננו ושיטות ניקוי חדישות התפתחו, וכך התפוגג הצורך להוסיף ולעשות כן, הגם שרחיצה מסורתית של קימונו עודה מתקיימת אף בימינו אנו. קימונו תפור לפי מידה יועבר ללקוח יחד עם תפרים מכליבים ארוכים ומשוחררים הממוקמים סביב הקצוות החיצוניים של הקימונו. תפרים אלה מוחלפים לעיתים לצורכי אחסון. הם אף עוזרים במניעת התקפלויות וקמטים וכן שומרים על צורתו המקורית של הקימונו.
בדומה למלבושי מסורתיים יפנים רבים אחרים, ישנן דרכים מסוימות לקיפול הקימונו. שיטות אלו מסייעות בשימור המלבוש ובשמירה עליו מפני התקמטות בעת האחסנה. לעיתים קרובות יאוחסן הקימונו עטוף בנייר.
יש לאוורר את הקימונו למצער בכל עונה של השנה וכן לקראת ובתום כל לבישה שלו. אנשים רבים מעדיפים לנקות את הקימונו שלהם בניקוי יבש, הגם שאפשרות זו עשויה להיות יקרה עד מאוד ואף בלתי אפשרית בעבור סוגים מסוימים של אריגים וצבעים.
ראו גם

לבוש מסורתי (רשימה)
ציור של אישה לבושה בקימונו משנת 1914
אישה יפנית לבושה קימונו, שנת 1870 לערך.
זוג הנישא בלבוש מסורתי.
נשים הלבושות בקימונו פוריסודה.
ילדה לובשת קימונו
קייטסרפינג

גלישת מצנח באילת
קַיְטסֶרְפִינְג או גלישת קַיְט (באנגלית: Kitesurfing או Kiteboarding), הידועה בעברית גם בשמות גלישת מצנח או  גלישת עפיפונים, היא ספורט ימי של גלישה במים באמצעות עפיפון וגלשן. העפיפון מנצל את כוח הרוח על מנת להניע את הגולש על פני המים בעודו עומד על גבי גלשן קטן ממדים. קייטסרפינג הפך לספורט אולימפי החל מאולימפיאדת פריז (2024).
ממציאו של הספורט אינו ידוע, אך הוא הופץ על ידי תושבים מצרפת והוואי בשנת 1999. איגוד השיט הבינלאומי קבע כבר בחודש מאי 2012 כי גלישת קיט תהפוך למקצוע אולימפי החל מאולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) במקום גלשנים מדגם ניל פרייד RS:X, אך ההחלטה בוטלה לאחר כמה חודשים.
עקרונות הספורט

כאשר העפיפון באוויר, הוא משמש ככנף לכל דבר ועניין. העפיפון מייצר כוח כאשר החופה מתקמרת ביחס לכיוון הרוח. הרוח עוברת בעפיפון משפת התקיפה (בידון ראשי) אל עבר שפת הזרימה (החלק האחורי). כאשר הרוח עוברת באופן שווה בין החלק העליון של הקייט ובין החלק התחתון, הקייט יעמוד באוויר באופן יציב יחסית.
עקרון השליטה בעפיפונים מהסוג המודרני מתחלק לקייטים בעלי מערכת 4 או 5 חוטים. עקרון התפעול והשליטה זהה, אלא שמערכת חוטים בעלת חוט חמישי כוללת חוט נוסף במרכז העפיפון אשר מאפשרת שליטה מרבית ואלמנט בטיחות עיקרי במצב שבו הגולש איבד שליטה על העפיפון ומחליט לנתק מעליו את החיבור לעפיפון.
העיסוק בקייטסרפינג מחייב שמירה על כללי בטיחות נוקשים כמו לימוד הספורט רק על ידי בתי ספר מקצועיים ומדריכים מורשים, לימוד וגלישה בחופים ייעודיים לגלישת קייטסרפינג, שימוש באביזרי בטיחות מתאימים, בדיקת הציוד לפני הנפה, שמירת מרחק בין הגולש לסביבה וכו'.
תחום זה הוא חלק מ"ספורט העפיפונים" המתפתח כיום וכולל בנוסף שימוש בעפיפונים (power kites)
ביבשה המניעים באגי -קייט באגי, סקייטבורד (מאונטן-בורד), גלישת קיט בשלג ועוד.
ציוד

הגולשים בגלישת קייט (אנגלית: kitesurfing) משתמשים בציוד הבא:
גלשן (twin tip board) - לוח גלישה בעל 4 חרבות אשר מאפשר לגולש לרכב עליו בשני הכיוונים (בניגוד לגלשן גלים).
קייט (kite) - באנגלית עפיפון, בעברית חופה אליו מתחבר הגולש. החופה מורכבת ממספר בידונים (struts) המכילים אוויר הנדחס פנימה על ידי משאבה בלחץ אוויר בין 5–7 psi, אלו משמשים לשמירה על יציבות ומבנה העפיפון, כמו כן כדי לאפשר לו יכולת ציפה במים כדי שיהיה ניתן להניף את הקייט שוב מפני המים מעלה, במקרה שבו העפיפון נופל למים (מסיבת חוסר שליטה בעפיפון או נפילה של הרוח).
בר (bar) - זהו מוט ההיגוי שמחובר לעפיפון המאפשר שליטה על דרך 4 או 5 חוטים באורך של בין 20 ל 27 מטר.
טרפז (harness) - סוג של ריתמה שמתיישבת על גוף הגולש ואליה מתחבר הבר.
משאבה (pump)- לרוב מדובר במשאבה אשר הגולש נושא אותה בצמוד לעפיפון ובאמצעותה מנפח את הבידונים של העפיפון (בידון ראשי- leading edge) כמו כן את הבידונים הקטנים (struts)
ציוד > מערכות חוטים

הקייטים הראשונים היו בעלי שני חוטים ולא אפשרו לגולש יכולת שליטה מלאה בעפיפון. עם התפתחות הספורט הופיעו פיתוחים של מערכות חוטים בנות 4 או 5 חוטים.
מערכת בת 5 חוטים נחשבת בטוחה יותר במקרי סכנה ומצבי מצוקה (quick release) כמו כן מעניקה לקייט יתרון יציבות משמעותי ברוחות חזקות, ציר סיבוב מרכזי מאפשר לעפיפון לנוע באופן רדיקלי וזריז יותר וכמו כן יכולת הנפה מחודשת מהמים חזרה מעלה (re-lunch). יש הטוענים[דרושה הבהרה] כי מערכת 5 חוטים יוצרת סכנה לגולש במצב בו הקייט מאבד כח באוויר, ויכול להתלפף סביב החוט החמישי.
ציוד > עיצובי חופה

C-Shape - נחשב לעיצוב הגאומטרי הראשון של העפיפונים, כיום משמש בעיקר לגלישה בסגנון חופשי (Freestyle) ביצוע קפיצות, תרגילים וירטואוזיים וכו'.
Bow - מבטא התפתחות משמעותית של עיצוב העפיפונים, מדובר בקייטים "חצי שטוחים" אשר מאפשרים לגולש לייצר יותר כח ביחס לרוח, כמו כן נחשב לקייט "משחרר" אשר מפחית את הכח אשר מייצרת הרוח מהגולש אשר שולט בעפיפון.
Delta C-Shape - עיצוב כלאיים בין צורת ה C הוותיקה ל Bow החדשני והרדיקלי, משלב בין היתרונות של כל קייט אך כולל לרוב מערכת "בריידלים" אשר נחשבים לחסרון משמעותי.
Hybrid - הקייטים ההיברידיים הם שילובים שונים בין העיצובים הקלאסיים.
Sigma - עיצוב ייחודי לחברת 'Naish' בה שפת התקיפה של הקייט דומה לאות היוונית 'סיגמא- Σ' . הדעות בענף הגלישה חלוקות לעניין עיצובים אלו, עיצוב זה יצא מייצור בשנת 2012.
סגנונות גלישה

Freeride - זהו הסגנון הנפוץ ביותר בקרב הגולשים, מבטא גלישה חופשית בים למרחקים ארוכים וקצרים, סגנון זה כולל קפיצות ותרגילים מעטים.
Freestyle - סגנון גלישה רדיקלי אשר כולל ברובו תרגילים מורכבים וביצועים באמצעות קפיצות, נפוץ לרוב בקרב גולשים וותיקים. סגנון זה מתחלק לאולד סקול (old school) וניו סקול (new school) - סגנון האולד סקול כולל לרוב קפיצות עם זמן מתמשך של שהיה באוויר. לעומתו הניו סקול מתאפיין בקפיצות אשר מתאפיינות בכח רב, סיבובים, יש הטוענים כי ממנו התפתח סגנון Wakestyle אשר כולל מאפיינים רבים מסגנון גלישה נפרד בעזרת סירה, הלא הוא Wakeboard.
Wave - גלישה על גלים גבוהים או נמוכים בעזרת העפיפון, בעל מאפיינים כמובן בעזרת גלשן אשר מיועד לגלים ודומה לעיצוב של סגנון גלישת גלים.
Race - סגנון גלישה חדש יחסית אשר שואב את עקרונות התחרות מתחום גלישת רוח בו התחרויות בין המשתתפים נערכות במקצה סלאלום בין מצופים, שיטת הניקוד זהה ברובה. בחודש מאי 2012 קיבל איגוד השיט העולמי החלטה להכיר במקצוע גלישת העפיפונים כספורט אולימפי אשר יחליף את דגם גלישת רוח הוותיק, כאשר הדגם האולימפי בו יתחרו הספורטאים יהיה Race.
סגנונות גלישה > תרגילים נפוצים

Back Roll (באק רול) - הטיה קלה של חזית הקייט נגד כיוון הגלישה, קפיצה באמצעות דחיפת הגלשן מטה והצדה, ואז הטיית הראש והכתפיים כדי לסובב את כל הגוף ולנחות שוב על הגלשן. התרגיל מתבצע באחיזה של הבר.
Front (פרונט)
Kiteloop (קייט לופ)
ראו גם

איגוד השייט בישראל
הערות שוליים

↑  ‏ניר שועלי, גלשני הניל פרייד יישארו כדגם אולימפי, באתר nrg‏, 10 בנובמבר 2012
ביאורים

↑  על פי התרגום לעברית של ספר חוקי תחרויות השַיִט
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007537193005171  LCCN: sh2001004465  NKC: ph527841 
גולש מתפעל עפיפון שנמצא באוויר
גולש קייטסרפינג
צפע החרמון

| צפע החרמון |
| --- | --- |

מצב שימור
 מצב שימור: בסכנת הכחדה סכנת הכחדה (EN) 
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: זוחלים
על־סדרה:: לפידוזאוריה
סדרה:: קשקשאים
תת־סדרה:: נחשים
משפחה:: צפעוניים
סוג:: צפע
מין:: צפע החרמון
שם מדעי
 Montivipera bornmuelleri ‏ורנר, 1898
תחום תפוצה


צֶפַע הַחֶרְמוֹן (שם מדעי: Montivipera bornmuelleri) הוא מין נחש ארסי, האנדמי לאזורים מסוימים הנמצאים בסוריה, לבנון וישראל : הרי הלבנון, הרי מול הלבנון והחרמון הלבנוני, הסורי והישראלי וייתכן שאף במספר אתרים נוספים ברמת הגולן. ככלל, בית הגידול שלו נמצא בגובה רב, בין 1,250 ל-3,100 מטרים בערך. צפע החרמון משתייך לסוג צפע שבמשפחת הצפעיים, והוא נכלל בין תשעת הנחשים הארסיים בישראל. לא ידוע על תת-מינים של צפע החרמון.