stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מוזיקת טראפ
הערות שוליים

↑  Sanfiorenzo, Dimas (18 בנובמבר 2017). "T.I. & Gucci Mane Both Claim They Invented "Trap Music" (They're Both Wrong)". Okayplayer. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Types Of Rap: A guide to the many styles of hip-hop". Redbull. 24 בינואר 2020. נבדק ב-17 באפריל 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Quit Screwing with Trap Music: An Interview with Houston-Born Producer Lōtic". Vice. 11 ביוני 2012. אורכב מ-המקור ב-3 בנובמבר 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "How Trap Music Came to Rule the World". Complex (באנגלית). נבדק ב-2020-04-18.
1 2  Raymer, Miles. "Who owns trap?". Chicago Reader. ארכיון מ-27 במאי 2013. נבדק ב-30 במאי 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  Joseph Patterson (19 בינואר 2013). "Trap Music: The Definitive Guide". Topman. Sabotage Times. אורכב מ-המקור ב-25 בפברואר 2013. נבדק ב-14 בפברואר 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "DJ Johnny Terror Spins BASE @ Space". Theylife. ארכיון מ-13 באפריל 2014. נבדק ב-27 במרץ 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Goldsmith, Melissa Ursula Dawn (2019). Hip Hop around the World: An Encyclopedia [2 volumes]. ABC-CLIO. p. 701. ISBN 9780313357596. נבדק ב-14 ביולי 2019. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  "The trap phenomenon explained". DJ Mag. 28 בפברואר 2013. ארכיון מ-23 ביולי 2013. נבדק ב-30 במאי 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "The Break Presents: Fetty Wap", XXL, 18 בנובמבר 2014, ארכיון מ-22 בפברואר 2015, נבדק ב-25 בפברואר 2015 {{citation}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987012413172205171  LCCN: sh2018001729
מגדל עדר

ערך זה עוסק ביישוב יהודי ששכן באזור גוש עציון. אם התכוונתם ליישוב מקראי, ראו .
| --- | --- |

בית הכנסת במגדל עדר, סוף שנות ה-20
 טריטוריה:  המנדט הבריטי המנדט הבריטי
 מחוז:  מחוז דרום
 נפה:  נפת חברון
 תאריך ייסוד:  1927 
 תאריך נטישה:  1929 
  (למפת הרי ירושלים מוגדלת) מגדל עדר(למפת הרי ירושלים רגילה) מגדל עדר(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום מגדל עדר(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום מגדל עדר
 
מסמך של אנשי החברה בבקשה לאישור היישוב
מגדל עדר היה היישוב היהודי הראשון על אדמות גוש עציון בעת החדשה.
היישוב נוסד בחורף שנת תרפ"ז, 1927, כעשרים קילומטרים מירושלים, על אם הדרך לחברון, מדרום מערב לצומת גוש עציון של היום. יוזמי הקמת היישוב היו אנשי מאה שערים בירושלים, ומתיישביו הראשונים היו תימנים משכונת צריפים בתל אביב. לצורך הקמת היישוב הוקמה חברה בשם "זיכרון דוד" על שם האדמו"ר רבי דוד מקוצק בראשות יצחק גרינוולד.
שם היישוב נקבע על שם היישוב המקראי מגדל עדר, המוזכר בספר בראשית:”וַיִּסַּע יִשְׂרָאֵל וַיֵּט אָהֳלֹה מֵהָלְאָה לְמִגְדַּל-עֵדֶר” (בראשית, ל"ה, כ"א). בתרגום יונתן על הפסוק מבואר, כי מלך המשיח עתיד להתגלות במקום זה באחרית הימים.
היישוב התקיים במשך שנתיים כשתושביו חיו בתנאים קשים וסבלו ממצוקות מים ומחסור בקרקע חקלאית. הוא חרב בימי מאורעות תרפ"ט – בשנת 1929.
חברת זיכרון דוד

בשנים תרפ"ד–תרפ"ה, החל יצחק גרינוולד, עולה חדש מפולין, יהודי בר-אוריין שעבד בירושלים כסייד, להפיץ בין מתפללי בתי הכנסת בבתי ורשה במאה שערים את הרעיון לרכוש לעצמם נחלת קרקע בארץ ישראל, כדי לייסד מושבה דתית. איתו פעלו הרב נח גד וינטרוב ויעקב רוזנבלום. בתוכניתם הצליחו לעניין  את הרב יחיאל מאיר מורגנשטרן, נכדו של האדמו"ר רבי דוד מורגנשטרן  מלומאז, ונין של רבי מנחם מנדל מקוצק זצ"ל.  הרב מורגנשטרן הסכים לתת ידו לתוכנית זו  ובשנת ה'תרפ"ה והזמין אספה לביתו. באספה זו הוחלט לייסד חברה בשם 'זיכרון-דוד', לזכר סבו של הרב יחיאל מאיר מורגנשטרן, רבי דוד זצ"ל, שמטרתה לרכוש קרקעות בסביבות ירושלים ולייסד מושבה דתית. באספה השתתפו כארבעים איש, מרביתם תושבי מאה שערים.
היישוב נוסד בידי חברת "זיכרון דוד". החברה נרשמה בשנת ה'תרפ"ו, ב-15 באוקטובר 1925, כאגודה הדדית בע"מ, המייסדים ביקשו לשלב קיום מצוות יישוב ארץ ישראל עם חיי תורה מלאים וגאולת אדמות בארץ ישראל עם חזון הגאולה המשיחי שלעתיד לבוא, במקום בו – כך האמינו, עתיד להתגלות מלך המשיח. מטרתם הייתה להקים התיישבות יהודית פורחת ומשגשגת – "עיר גנים" על אם הדרך ירושלים-חברון, וטיפוח חיים יהודיים, באזור רווי מסורות יהודיות הקושרות אותו עם צמיחת הגאולה והתגלות המשיח.
ועד החברה עסק באיתור מקום ליישוב וברכישת קרקעות. החברה פעלה באופן עצמאי ופניותיה להנהלה הציונית וכן לחברת פיק"א בבקשת עזרה – נדחו. האספה הכללית הראשונה של חברת 'זיכרון-דוד' התקיימה ב-י"ד בחשוון ה'תרפ"ו, והשתתפו בה 66 חברים מתוך מאה ועשרים חברי החברה. האספה בחרה ברב מנחם מנדל כשר כיו"ר הוועד המנהל. בין המייסדים היו יצחק גרינוולד (1890–1961) שגייס מתיישבים מבני ירושלים, אשכנזים חרדים, וכן יהודים שעלו לא מכבר מתימן והתגוררו בתל אביב ויעקב רוזנבלום מעין זיתים שהיה דובר ערבית, ניהל את המשא ומתן עם מוכרי הקרקעות והיה דמות מרכזית ביישוב.
לאחר שנמצאה קרקע מתאימה בהר חברון, בסוף שנת 1926, יצאו מנהלי החברה ועורכי-הדין לאזור חברון. עשרת הבעלים הערבים התאספו בבית גדול ואסרו היציאה ממנו, כי בלא חתימת כולם ההעברה לא הייתה חוקית. כל אחד מהם קיבל את כספו מידי עורך-הדין וחתם על ההסכם. רובם חתמו באצבע.
ביום י"ב בחשוון תרפ"ז התקיימה האספה השנייה. הרב מנחם מנדל כשר פתח את האספה בסקירה נרחבת על רכישת הקרקעות והסברי תשלום. הרב מנחם מנדל כשר גם נעל את הישיבה-
”הרב מנחם מנדל כשר נואם נאום הנעילה, הוא מלהיב את הלבבות בדברי חז"ל שונים על דבר המאורע החשוב שעלה ביד החברה בעזרת ה' לפדות אדמה שהייתה קרוב לאלפיים שנה בידי נכרים במקום כזה בין ירושלים לחברון. אשר אין שם על כל הדרך עוד שום יישוב ישראל שזה דבר אשר מעורר תשומת לב של כל ישראלי ותקוותנו כי יעלה בידינו בעזרת ה שם לייסד בקרוב יישוב ישראלי אשר יהיה לתפארת ישראל” (מתוך הפרוטוקול).
העלייה למגדל עדר

בכ"ח בטבת תרפ"ז, 2 בינואר 1927, החלה העלייה לקרקע. העלייה לא הייתה מרוכזת ומסודרת ולא קוים אירוע בולט לציון העלייה לקרקע. המשפחות שהגיעו למקום עשו זאת באופן חופשי, במהלך הסתיו והחורף של שנת תרפ"ז. לאחר שהקימו לעצמם צריפים למגורים.
היישוב הוקם על אם הדרך ירושלים-חברון, מדרום מערב לצומת גוש עציון דהיום, בק"מ ה-21 מירושלים. במקום ניצבה בריכת מים בריטית ולידה מבנה משטרה קטן, שהיה מאויש בכמה שוטרים. מעל ליישוב, על ראש הגבעה ממערב, התנשא המנזר הרוסי.
ראשוני המתיישבים החלו בהכשרת קרקע לנטיעות וקיוו לייסד כפר המבוסס על מטעים ומשקי חלב. בנוסף לצריפי המגורים, הקימו המתיישבים בית כנסת ומקווה טהרה בקרבת תחנת המשטרה הסמוכה לכביש הראשי. רוב המתיישבים היו מבני העדה התימנית שהגיעו מתל אביב אך היו גם תושבים מעדות ומקומות שונים. במשך הזמן עזבו רוב המתיישבים התימנים את היישוב ובמקומם הגיעו משפחות אשכנזיות. החברה לא קיימה חלוקת קרקעות מסודרת וליישוב לא היה קשר ישיר עם המוסדות הלאומיים, כגון הקרן הקיימת או הסוכנות. הבריטים והערבים לא הפריעו ולא התנכלו לתושבים והתושבים קיימו קשרי מסחר עם הכפר הערבי הסמוך – בית אומר.
העלייה למגדל עדר > תנאי החיים

תנאי החיים היו קשים ביותר והמתיישבים סבלו ממצוקת מים. המשק הדל ומקורות הפרנסה לא אפשרו למתיישבים קיום בכבוד, ולרוב המתיישבים חסרה הכשרה חקלאית מינימלית. הם החלו בנטיעת עצי פרי וגפנים, אף שלא נעשתה הכשרת קרקע ראויה ולא עמדו לרשותם ציוד וכלים חקלאיים. בנוסף נעשה ניסיון להקים משק בעלי חיים. בשל קשיי הפרנסה, רוב המתיישבים מצאו את פרנסתם בירושלים. מייסדי המקום שאפו להקים בו ישיבה. מכלל התוכנית הרחבה שהגו מייסדי החברה, יצא לפועל אך מעט מזעיר.
העלייה למגדל עדר > השלג הגדול

באמצע החורף פקד את המקום שלג כבד. חלק מהתושבים לא ראו תופעה כזו מימיהם. הצריפים לא עמדו בסערה וגגו של צריף אחד עף.
מיום רדת השלג ועד שנמס – חלפו שבועות. רוב הזמן הייתה דרך חברון-ירושלים חסומה לתנועה. קבוצת ערבים מהכפר בית-אומר נחלצה לעזרת המתיישבים והביאה, ימים ספורים לאחר ראשית הסערה, מעט מזון, דבלים, פיתות, תה, עצים ודלק להסקה. אלה הצילו את המתיישבים מקיפאון ומסכנת רעב. לאחר מכן נחלצו לעזרת מגדל-עדר אנשי קהילת חברון, ביוזמת הרב יחזקאל סרנא – ראש ישיבת חברון, אשר הצליחו להבקיע את "המצור הלבן" שהוטל על מגדל-עדר בעזרת פרד והביאו מעט מזון וציוד חיוני. החורף הקשה הכניע חלק מהמתיישבים שעזבו את המקום אחרי שהות של חודשים ספורים.
מאורע זה, מיד בראשית הקמתו של היישוב החדש, לא תרם לעידוד מתיישבים נוספים לעלות ולהיאחז במקום, והוא גרם רפיון רוח למתיישבים הקיימים.
מאורעות תרפ"ט ותוצאותיהם

סמוך לפרוץ המאורעות בחודש אב תרפ"ט (אוגוסט 1929) נותרו במקום פחות ממניין אנשים. אבשלום רוזנבלום המשיך לעבוד עם פועליו הערבים בהכשרת הדרך לבית פאג'ר.
ביום שישי, י"ז אב, פרצו המאורעות ושוטר שעבר במקום ביקש מהתושבים לא להסתובב בכביש ולהיכנס לבתיהם.
מחלונות הצריפים ראו המתיישבים את מבטי הערבים שעברו בכביש ולכן ברחו למנזר הרוסי שליד המושבה שהיה מוגן יותר. למנזר באו כ-25 ערבים מבית-אומר הסמוכה וישבו אתם כל הלילה, כדי שלא יפגעו בהם. בנוסף, הם מסרו למוכתר היהודי כי כמה ערבים מ"בית פז'ם" מתכוננים להרוג אותו ועליהם לעזוב את המקום. אחד הערבים הוביל אותם מהמנזר בדרך ההרים לבית אומר והם שהו שם בבית משפחה ידידה. מבית אומר כתבו מכתב בכמה שפות (ערבית, עברית, יידיש ואנגלית) ובו הודיעו שהם בכפר ומבקשים שיבואו לחלצם. המכתב הועבר על ידי צעיר ערבי מן הכפר לכביש הראשי ונמסר לשיירה אנגלית שעברה במקום.
בינתיים החלה תסיסה בבית אומר והרוחות סערו על החזקת היהודים. ביום שני (26.8.29) באו הבריטים והעבירו את התושבים לבית המשטרה בחברון, שם הצטרפו לניצולי קהילת חברון לאחר הטבח שהיה בעיר בשבת. במקום זה שהו 24 שעות, וביום שלישי הועברו לבית שטראוס בירושלים יחד עם כל אנשי קהילת חברון. הערבים מבית-אומר הביאו לאחר ימים אחדים את העדר בשלמותו למשפחת רוזנבלום בירושלים. שאר הנכסים ביישוב נבזזו בידי ערביי הסביבה.
על-אף יחסי השכנות הטובים עם השכנים הערבים מהכפר בית אומר, אשר הצילו פעמיים את מתיישבי מגדל עדר ממוות – בשלג הגדול ובמאורעות תרפ"ט, המאורעות חרצו את גורל היישוב הקטן. הוא ננטש ולא הוקם מחדש אף בשוך המהומות.
פירוק החברה וגאולת הקרקעות

חברת "זיכרון דוד" הגיעה למצב קשה, הנושים לחצו והחברה עמדה בפני פשיטת רגל. יצחק גרינוולד וחברים נוספים המשיכו עוד כחמש שנים בטיפול בענייני החברה, עד פירוקה. בתחילה עוד האמינו באפשרות חידושו של המפעל, קיוו להקמת היישוב מחדש ואף פעלו בכיוון זה. לאחר שאפסו הסיכויים, טרחו רבות בכיסוי חובות החברה, במכירת אדמותיה, ובעיקר במניעת האפשרות שהאדמות תשובנה לידיים ערביות, שכן בתחילת 1930 החלו ערבים לחרוש את קרקעות מגדל עדר.
גרינוולד לא נמנע משום ניסיון שיכול היה להציל את החברה ולשקם את היישוב ודיבר על לבם של המוסדות השונים, בטענה שלא רק שהערבים רצחו – הם עלולים לקבל את קרקעות מגדל עדר, בבחינת – "הרצחת וגם ירשת?!"
כל קריאותיו וזעקותיו של גרינוולד לא זכו למענה חיובי. המוסדות הלאומיים, הקרנות והגופים השונים השיבו פניו ריקם. רבים מחברי החברה התדפקו על דלתו בדרישה לקבל כספם חזרה. וליד ביתו נראו מחזות קשים, צעקות והפגנות של חברים שדרשו כספם. לבסוף, לאחר משא-ומתן ארוך, ב-25 בספטמבר 1933 רכש את המקום מידי חברת 'זיכרון דוד' שמואל צבי הולצמן מרחובות. חברי האגודה קיבלו בחזרה רק חלק מכספם.
הולצמן הקים יחד עם שותפיו יצחק צבי רקובסקי ואברהם אפשטיין את חברת אל ההר, שהגתה רעיון להקים באזור זה מרכז יישובי שיהיה מבוסס על גידול מטעים ואף הביאה למקום קבוצת פועלים שהחלה לממש את הרעיון. אולם המרד הערבי הגדול הביא לנטישת המקום בשנית. בשנת 1943 התיישב בקרבת חורבות מגדל עדר קיבוץ כפר עציון ואחריו התיישבו באזור הקיבוצים משואות יצחק, עין צורים ורבדים. המקום נכבש בידי הערבים במלחמת העצמאות ויושב מחדש לאחר מלחמת ששת הימים, תחת השם מגדל עוז.
לקריאה נוספת

בן יעקב, י. (תשל"ח). גוש עציון: חמישים שנות מאבק ויצירה. בי"ס שדה כפר עציון: הקיבוץ הדתי.
בן יעקב, י. (תשמ"ו). "סיפורו של היישוב היהודי הראשון בין חברון וירושלים", בתוך: גוש עציון מראשיתו ועד תש"ח (קבץ) (עמ': 23-40), ירושלים: יד יצחק בן-צבי.
יהי שלום, י. (2000). "מגדל עדר ראש וראשון להתיישבות חלוצית בהר חברון", אפיקים 76, 117-118.
בן־יעקב יוחנן, "מגדל עדר- כפר יהודי בודד בדרך לחברון". (1977), עת־מול ב' (6) 19-21.
עמיקם, י. (תרפ"ט). ההתקפה על היישוב היהודי בא"י בתרפ"ט. חיפה.
קנוהל, ד. (תשי"ז). גוש עציון במלחמתו. ירושלים: המדור הדתי.
הערות שוליים

↑  בן־יעקב יוחנן, "מגדל עדר- כפר יהודי בודד בדרך לחברון". (1977), עת־מול, ב'(6), ע' 19.
↑  זאב בלוי, החסיד הנודע שיזם את הקמת היישוב החרדי הראשון באזור גוש עציון, אתר JDN, 23 בינואר 2019
↑   ראו מרכז מורשת גוש עציון 'מגדל עדר', פרק ראשון, ההקמה
↑  בן יעקב, י. (תשמ"ו). "סיפורו של היישוב היהודי הראשון בין חברון וירושלים", בתוך: גוש עציון מראשיתו ועד תש"ח (קבץ) (עמ': 23-40), ירושלים: יד יצחק בן-צבי, ע' 24.
↑  בן יעקב, י. (תשמ"ו). "סיפורו של היישוב היהודי הראשון בין חברון וירושלים", בתוך: גוש עציון מראשיתו ועד תש"ח (קבץ) (עמ': 23-40), ירושלים: יד יצחק בן-צבי, ע' 23.
↑  בן יעקב, י. (תשל"ח). גוש עציון: חמישים שנות מאבק ויצירה. בי"ס שדה כפר עציון: הקיבוץ הדתי, ע' 19.
1 2  מגדל עדר: 80 שנה להתיישבות בגוש עציון, עמודים 709, טבת תשס"ז, עמ' 28-29.
↑  בן יעקב, י. (תשמ"ו). "סיפורו של היישוב היהודי הראשון בין חברון וירושלים", בתוך: גוש עציון מראשיתו ועד תש"ח (קבץ) (עמ': 23-40), ירושלים: יד יצחק בן-צבי, ע' 28.
1 2  "מגדל עדר- כפר יהודי בודד בדרך לחברון". (1977), עת־מול, ב' (6), ע' 19.
↑  ישוב חדש בסביבות ירושלים, דבר, 6 בינואר 1927
חברת זכרון דוד בירושלים, דואר היום, 5 בינואר 1927
↑  בן יעקב, י. (תשמ"ו). "סיפורו של היישוב היהודי הראשון בין חברון וירושלים", בתוך: גוש עציון מראשיתו ועד תש"ח (קבץ) (עמ': 23-40), ירושלים: יד יצחק בן-צבי, ע' 32.(
↑  בן יעקב, י. (תשמ"ו). "סיפורו של היישוב היהודי הראשון בין חברון וירושלים", בתוך: גוש עציון מראשיתו ועד תש"ח (קבץ) (עמ': 23-40), ירושלים: יד יצחק בן-צבי, ע' 33.(
↑  קנוהל, ד. (תשי"ז). גוש עציון במלחמתו. ירושלים: המדור הדתי, ע' 15.
1 2  "מגדל עדר- כפר יהודי בודד בדרך לחברון". (1977), עת־מול, ב' (6), ע' 20.
↑  תגלית היסטורית: ישיבה הוקמה במגדל עדר, באתר ערוץ 7
↑  "הארץ", 21 בפברואר 1927
↑  בן יעקב, י. (תשל"ח). גוש עציון: חמישים שנות מאבק ויצירה. בי"ס שדה כפר עציון: הקיבוץ הדתי, ע' 20.
↑  בן יעקב, י. (תשמ"ו). "סיפורו של היישוב היהודי הראשון בין חברון וירושלים", בתוך: גוש עציון מראשיתו ועד תש"ח (קבץ) (עמ': 23-40), ירושלים: יד יצחק בן-צבי, ע' 36.
↑  עמיקם, י. (תרפ"ט). ההתקפה על היישוב היהודי בא"י בתרפ"ט. חיפה, ע' 72.
1 2  "מגדל עדר- כפר יהודי בודד בדרך לחברון". (1977), עת־מול, ב' (6), ע' 21.
↑  חורבן מגדל עדר, דואר היום, 3 בספטמבר 1929
↑  פליטי מגדל עדר דורשים את הקמת הנקודה, דואר היום, 20 באפריל 1930
↑  בן יעקב, י. (תשמ"ו). "סיפורו של היישוב היהודי הראשון בין חברון וירושלים", בתוך: גוש עציון מראשיתו ועד תש"ח (קבץ) (עמ': 23-40), ירושלים: יד יצחק בן-צבי, ע' 38.
↑  ערבים חורשים אדמת מגדל עדר, דבר, 26 בפברואר 1930
↑  מגדל עדר - כפר עציון, דבר, 26 בדצמבר 1933
מחשוב אוטונומי

מחשוב אוטונומי היא יוזמה  בתחום הבינה המלאכותית של חברת IBM שהחלה בשנת 2001. היוזמה החלה תחת הכינוי "יוזמת המחשוב האוטונומי" (ACI - Autonomic Computing Initiative). מטרת היוזמה היא פיתוח מערכות מחשב המסוגלות לנהל את עצמן כדי להתגבר על המורכבות הגדלה במהירות של ניהול מערכות מחשוב, וכדי לאפשר את המשך הצמיחה של המערכות על ידי הסרת המחסום שמציבה אותה מורכבות. במילים אחרות, מחשוב אוטונומי מתייחס לתכונת הניהול העצמי של מרכיבי מערכת מבוזרת, תכונה המאפשרת למערכת לבצע התאמות לשינויים בלתי צפוים תוך הסתרת מורכבותה מהמפעילים והמשתמשים. מערכת מחשוב אוטונומי מקבלת החלטות בעצמה, על סמך מדיניות שנקבעה מראש, בודקת את מצבה ומתייעלת באופן רציף ואוטומטי על מנת להתאים עצמה לתנאים המשתנים.
הצורך בפיתוח מחשוב אוטונומי החל מההבחנה כי מערכות מבוזרות הופכות מסובכות יותר ויותר עם הזמן, עם התווספותם של מרכיבים נוספים הכרוכים בלוגיקה מורכבת. ככל שהמערכות הופכות מסובכות ומתוחכמות יותר, כך ניהול המערכת הופך למשימה סבוכה הנתונה לטעויות אנוש. ההשראה במחשוב האוטונומי לקוחה ממערכת העצבים האנושית, אשר באמצעות הגדרת אופן פעולה אוטונומי, מערכות שונות בגוף מתפקדות ללא תלות באחרות. לדוגמה: אופן הפעולה האוטונומי של מערכת הנשימה ומערכת העיכול בגוף האדם.
עקרונות הניהול האוטונומי

הניהול האוטונומי מושתת על ארבעה עקרונות. באמצעות יישום ארבעה עקרונות אלה מושגת מערכת מידע אשר עצמאית בניהולה, בעלת יכולות גידול ואמינות משופרות משמעותית, בעוד הקושי בפיתוח ובתחזוקה מופחת.
הגדרה עצמית – הגדרה אוטומטית של הרכיבים בהתאם למדיניות המערכתית, כששאר המערכת מותאם אוטומטית (בדומה להוספת תא בגוף האדם, או להוספת אזרח לאוכלוסיית עיר).
הבראה עצמית – המערכת תדע לתקן בעצמה בעיות חומרה או תוכנה.
טיוב עצמי – המערכת תבצע תהליכי טיוב ושיפור עצמי באופן אוטומטי.
הגנה עצמית – המערכת תדע להגן על עצמה באופן עצמאי מפני התקפות.
IBM הציגה חמישה שלבי התפתחות למערכת מחשוב אוטונומי: השלב הראשון הוא המצב הקיים, בו מערכות מנוהלות על ידי גורם אנושי. בשלבים 2 - 4 הפונקציונליות של מערכת הניהול האוטומטית הולכת וגדלה, בעוד ששלב 5 מציג את מימוש החזון: מערכת שמנהלת את עצמה באופן מלא.
לולאות שליטה

רעיון בסיסי אחד שיש ליישם במחשוב אוטונומי הוא לולאות שליטה. לולאת שליטה היא מערכת שמבצעת מעקב אחר משאב מסוים: חומרה או תוכנה, ובאופן אוטונומי מנסה לשמור על פרמטר כלשהו בטווח רצוי. מימוש פשוט הוא על ידי לולאה בקוד שבאופן רציף בודקת את ערך הפרמטר, ואם זה חורג מהתחום המבוקש – המערכת מבצעת תיקון.
דוגמה ללולאת שליטה היא תרמוסטט במערכת מיזוג אוויר. התרמוסטט מודד באופן רציף את הטמפרטורה, ואם זו חורגת מהטמפרטורה המבוקשת – התרמוסטט מפעיל את מנגנון החימום או הקירור כדי להישאר בטווח הטמפרטורה הרצויה.
לפי IBM, מאות ואף אלפי לולאות שליטה צפויות לעבוד במקביל במערכת מחשוב אוטונומי.
מונוגמיה בבעלי חיים

זוג של פינגווינים לבני אוזן
כמה בעלי חיים מנהלים אורח חיים מונוגמי וחיים בקשר זוגי ובאותה מאורה או טריטוריה יחד באותה עונה. במקרים רבים אותו זוג נשאר יחד או חוזר בכל עונה למשך כל החיים. שלב זה דומה מאוד לבעלי חיים יחידאים שאינם חיים עם אף מין אחר.
סוגים

קיימים שני סוגי מונוגמיות: מונוגמיה חברתית, בה בני הזוג עלולים "לבגוד" אחד בשני אך משתלם להם להיות יחדיו ולכן הוא מתקיים, ומונוגמיה זוויגית בה קיים קשר שהמשתתפים בו לא מעוניינים/ נמצאים בשום קשרים נוספים מהקשר הנ"ל המסוים.
מינים מונוגמיים

המונוגמיה נפוצה במספר מינים של בעלי חיים. כמה יצורים בעלי דם קר כמו מיני אמנוניים, כמה יונקים כמו שועל מצוי, קופי המרמוסט, בונה קנדי, גירית מצויה, דרבנים, תנים וגיבונים, אך רק 3% מהיונקים חיים בקבוצה מונוגמית.
רוב המינים המונוגמיים הם עופות שמעל 90% מהם מונגמיים וחיים בקבוצה זוגית (אם כי נמצאים עם פרטים אחרים בקבוצות גדולות יותר). בין העופות הללו נמנים היונה, הפינגווין, האלבטרוס, רוב התוכיים, השרקרק, העיטם, הקלאו והנשר.
גלריה

שועלים מצוים
זוג בונים
זוג יוני בית
זוג של קקדו ורדרד
ראו גם

מונוגמיה
מין יחידאי
מחשוב DNA

מחשוב DNA עושה שימוש ב-DNA ובביולוגיה מולקולרית, במקום במחשב סיליקון מסורתי.
תחום זה פותח לראשונה על ידי לאונרד אדלמן מאוניברסיטת דרום קליפורניה. בשנת 1994, אדלמן הדגים שימוש ב-DNA לצורך מציאת מסלול המילטוני בגרף עם שבעה צמתים. מאז ניסוייו של אדלמן חלה התקדמות והוכח כי ניתן לבנות מספר מכונות טיורינג.
ב-28 באפריל 2004 הכריזו פרופ' אהוד שפירא, יעקב בננסון, בנימין גיל, אורי בן-דור ורבקה אדר ממכון ויצמן, בכתב העת Nature, שהם הצליחו לבנות מחשב DNA. הביו-מחשב מאפשר לאבחן פעילות סרטנית בתוך תא. לאחר האבחון משחרר הביו-מחשב תרופה נוגדת סרטן בהתאם לאבחון.
ב-28 ביוני 2007 פרופסור אהוד קינן מהטכניון ועמיתיו הכריזו במאמר בכתב העת המדעי ChemBioChem כי פיתחו מחשב ביולוגי, אשר בנוי ממולקולות DNA ואנזימים ויכול לגרום לתופעות ביולוגיות. זו הפעם הראשונה שבה תהליך חישוב מולקולרי מוביל לתכונה נראית של בעל חיים. במהלך המחקר הזה, קבע המחשב את צבעם של חיידקים: כחול או לבן.
מחשוב DNA זהה ביסודו למחשוב מקבילי בכך שהוא מנצל הרבה מולקולות שונות של DNA כדי לנסות אפשרויות רבות בו זמנית. פרופ' קינן מגדיר את היתרון העיקרי של מחשבים ביומולקולריים כנובע בעיקר מיכולתם לתקשר ישירות עם מערכות ביולוגיות ואפילו עם יצורים חיים. זאת מכיוון שכל מרכיבי המחשב הביולוגי, כולל חומרה, תוכנה, קלט ופלט, הם מולקולות אשר משתתפות בשרשרת של אירועים כימיים מתוכנתים מראש.
עבור בעיות מיוחדות מסוימות, מחשבי DNA מהירים וקטנים מכל מחשב אחר שנבנה עד כה.
מחשוב ה-DNA לא מאפשר יכולות חדשות מנקודת המבט של תורת הסיבוכיות - המחקר של סוגי הבעיות החישוביות שקשה לפתור.
המונח מחשוב DNA חופף לננוטכנולוגית DNA אך גם נבדל ממנו. המונח האחרון עושה שימוש בצמד הבסיסים של ווטסון-קריק כדי לייצר מבנים חדשים מ-DNA. המבנים הללו יכולים לשמש במחשב DNA אך אין זה הכרחי.
ראו גם

ביו-מחשב
מחשוב מקבילי
הערות שוליים

↑  L. Adleman, Molecular computation of solutions to combinatorial problems, Science 266, 1994-11-11, עמ' 1021–1024 doi: 10.1126/science.7973651
↑  הטכניון, ‏חוקרי הטכניון הצליחו לפתח מחשב ביולוגי אשר יודע לצבוע חיידקים, באתר "הידען", 26 ביוני 2007
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007551662305171  LCCN: sh96004522
מוראט השני

מוראט השני (בטורקית: II. Murat; בטורקית עות'מאנית: مراد ثاني, 16 ביוני 1404, אמסיה – 3 בפברואר 1451, אדירנה) היה סולטאן האימפריה העות'מאנית בין 1421 ו-1451 (למעט תקופה בין 1444 ו-1446).
תקופתו של מוראט השני התאפיינה במלחמותיו נגד הנוצרים באזור הבלקן ובנסיכויות הטורקיות באסיה הקטנה, מאבקים שארכו 25 שנים.
מוראט גדל באמסיה ועלה לכס המלוכה לאחר מות אביו, כשהוא בן 18 בלבד. למרות שעלייתו לכס המלוכה לא עוררה מחלוקות, אלו התעוררו עד מהרה. הקיסר הביזנטי שחרר את הטוען לכתר, מוסטפא צ'לבי(אנ') ממאסר באי למנוס וטען כי הוא רואה בו את היורש האמיתי של באיזיט הראשון (1389–1402). זאת, לאחר שהלה הבטיח כי ישלם לקיסר על תמיכתו בוויתור על ערים חשובות רבות. צ'לבי החל להתקדם באזורים האירופאים של האימפריה ונחל בתחילה הצלחות. חלק מן הכוחות העות'מאניים הצטרפו אליו, והוא הרג את שר הצבא של מוראט, ביאזיד פאשה. לאחר תבוסת צבאו של מוראט, הכריז צ'לבי על עצמו כסולטאן אדירנה. הוא חצה את הדרדנלים לכיוון אסיה בראש צבא גדול, אך הסולטאן הצעיר הצליח לעמוד בפרץ. צ'לבי הובס ורבים מאנשי צבאו עברו לתמוך במוראט השני. צ'לבי ניסה להימלט לגליפולי אבל הסולטאן, בסיוע איש צבא מג'נובה בשם אדורנו, צר עליו והסתער על הארמון. צ'לבי הוצא להורג בתליה (עונש המיועד לעבריינים פשוטים) והסולטאן פנה לפעול נגד הקיסר הביזנטי, מנואל השני, באמצעות כיבוש קונסטנטינופול.
מוראט הקים צבא חדש והכניס לשימושו תותחים ורובים. ב-1421 החל במסע כיבושים ברחבי האימפריה הביזנטית, תוך שהוא צר על קונסטנטינופול. בזמן המצור, הביזנטים, בשיתוף פעולה עם מספר מדינות טורקיות עצמאיות באסיה הקטנה, עודדו את אחיו הקטן של הסולטאן, מוסטפא, שהיה בן 13 בלבד, לפתוח במרד ולכבוש את העיר בורסה. מוראט נאלץ להפסיק לזמן מה את המצור על קונסטנטינופול כדי לטפל באחיו המרדן. הוא תפס אותו והוציאו להורג. המדינות האנטוליות אשר זממו נגדו - איידן, גרמיאן, מנטשה וטקה, סופחו לאימפריה העות'מאנית.
מוראט הכריז לאחר מכן מלחמה על הרפובליקה של ונציה, נסיכות קאראמאן, סרביה והונגריה. הוא הביס את הקראמנים ב-1428 וונציה נסוגה ב-1432, לאחר שהובסה במצור סלוניקי השני ב-1430. בשנות השלושים של המאה ה-15 כבש מוראט שטחים נרחבים בבלקן וסיפח את סרביה ב-1439. ב-1441 התאחדו האימפריה הרומית הקדושה, פולין ואלבניה עם הקואליציה הסרבו-הונגרית. מוראט השני ניצח את כוחותיהם בפיקודו של יאנוש הוניאדי בקרב ורנה בשנת 1444, אך הפסיד מאוחר יותר בקרב יאלובז. בשלב זה הוא עשה מעשה חריג והציע לראשונה הסכם שלום לאירופים. ההסכם קבע את הדנובה כחיץ בין העות'מאנים להונגרים, והעניק עצמאות לסרביה. בגלל הסכם זה נכפה עליו יותר מאוחר לוותר על כס הסולטנות. חוקרים מסוימים טוענים כי הסיבה לכך הייתה דיכאון כרוני ממנו סבל.
למשך שנתיים שלט כביכול בנו מהמט השני, שהיה רק כבן 12. בפועל שלט הווזיר הגדול מבית צ'נדרלי.
ב-1446 תפס מוראט מחדש את עמדת ההנהגה לאחר התערבות היניצ'רים, וב-1448 הוא הביס קואליציה נוצרית בקרב קוסובו השני (אנ'). לאחר שחזית הבלקן הושקטה לשביעות רצונו, פנה מוראט לחזית המזרח, לנטרל את שאה רוח' (אנ'), בנו של טימור לנג ואת נסיכות קרמאן.
ב-1450 הוביל מוראט את צבאו לכיבוש אלבניה, אך לא הצליח להדוף את התנגדות כוחותיו של סקנדרבג ולכבוש את טירת קרויה. בחורף אותה שנה חלה, ובתחילת 1451 נפטר. בנו, מהמט השני, ירש את כס המלוכה.
הוא היה נשוי לחמש נשים - אלימה האטון, בתו של שליט בייליק דולקדיר, יאני האטון, בתו של מהמט ביי מאמסיה, הומה האטון, אמו של יורש העצר מהמט השני, טקוניסה האלימה האטון, בתו של שליט בייליק קנדראואלו, ומארה האטון (מארה ברנקוביץ'), בתו של השליט הסרבי ג'וראג' ברנקוביץ'.
מירב בן נתן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1969 (בת 55 בערך) 
 מקום מגורים:  ישראל ישראל
 מקום לימודים:  אוניברסיטת תל אביב אוניברסיטת חיפה
 
מירב בן נתן (נולדה ב-1969) היא פרופסור חבר קליני בבית הספר למקצועות הבריאות בפקולטה לרפואה ע"ש סאקלר באוניברסיטת תל אביב. בנוסף היא מנהלת בית הספר האקדמי לסיעוד במרכז הרפואי הלל יפה.
ביוגרפיה

פרופסור בן נתן היא אחות מוסמכת, בעלת תואר ראשון ושני בהצטיינות בחוג לסיעוד באוניברסיטת תל אביב ותואר שלישי בתחום הסיעוד והגרונטולוגיה באוניברסיטת חיפה. סיימה תואר שני נוסף במנהל עסקים באוניברסיטת תל אביב. עבדה כאחות במחלקה הגריאטרית במרכז הרפואי הלל יפה, כמדריכה קלינית בבית הספר לאחיות שבבית החולים, ובשנת 2011 מונתה למנהלת בית הספר. במקביל, משמשת כמרצה בבית הספר למקצועות הסיעוד באוניברסיטת תל אביב, ובשנת 2023 הועלתה לדרגת פרופסור חבר קליני, ובכך הייתה הראשונה לקבל מינוי במסלול פרופסור חבר קליני בבית הספר למקצועות הבריאות.
פרופסור בן נתן היא חוקרת מובילה בתחום אלימות במשפחה, חינוך בסיעוד ומעמד האחיות וחרתה על דגלה לקדם את מעמד הסיעוד בישראל. היא חברה בוועדת מנכ"ל משרד הבריאות בנושא אלימות במשפחה ובוועדת משרד הבריאות להפקת לומדה בנושא אלימות נגד קשישים. משנת 2011 ועד 2018 כיהנה כיושבת ראש העמותה הישראלית למחקר בסיעוד. פרסמה למעלה משמונים מאמרים מדעיים בכתבי עת בין-לאומיים.
חיים אישיים

בן נתן נשואה לאייל, מנהל פרויקטים בחברת ירוק אלפיים, ואם לשני בנים. מתגוררת בפרדס חנה-כרכור.
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "מירב בן נתן".