stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ישראל נדיבי
חיים אישיים

נשוי לד"ר אילה (לבית גרינברגר), אשת חינוך והיסטוריונית ומחברת הספר "בין קראוס לקסטנר", שאותה הכיר בעת שהצטרפה למחולה כחברת גרעין נח"ל, והם נישאו במושב. לזוג שבעה ילדים.
בעל תואר ראשון במדע המדינה ותואר שני במינהל ציבורי.
נכדו סגן עברי דיקשטיין נפל בלבנון במלחמת חרבות ברזל בלבנון.
הערות שוליים

↑  מיקומה של ההיאחזות הוא במקום שבו נמצאת היום שדמות מחולה
↑  דוד גורן, תקוות וחרדות בלב מתיישבי מחולה, על המשמר, 28 במרץ 1971
↑  מתוך ריאיון עמו, עלון מחולה תשרי תשע"ו, עמ' 9 - 10
↑  אהרן דולב, חשבון הנפש של מתיישבי הביקעה, מעריב, 18 באוגוסט 1978
↑  עדו בן פורת, סניף חדש לבית היהודי בבקעת הירדן, באתר ערוץ 7, 14 בספטמבר 2017
↑  היכל שלמה המרכז למורשת היהדות בירושלים, באתר גיידסטאר
↑  המרכז האקדמי שערי מדע ומשפט באתר גיידסטאר
↑  הקמפוס לאומניות בגבעת וושינגטון, באתר גיידסטאר
↑  בין קראוס לקסטנר, באתר "עברית"
פרשני המקרא היהודים

פרשנות המקרא היהודית שלאחר חז"ל נחלקת לשתי תקופות עיקריות - פרשנות ימי הביניים, שראשיתה אצל רס"ג, מנחם ודונש בסוף האלף הראשון לספירת הנוצרים וסיומה אצל רלב"ג בתחילת המאה ה-14. מאז, במשך תקופה של כמעט 600 שנה לא נכתבו כמעט ספרי פרשנות על מילות התנ"ך עצמן אלא סגנון ספרי הפרשנות היה בהבאת פירושי התנ"ך הקדומים כמו רמב"ן ורש"י ובירור הנכון מביניהם על ידי שאלות והסברים שונים, כמו כלי יקר, דבק טוב, אור החיים ומשכיל לדוד. כמו כן היו ספרים שנכתבו על פירוש אחר (בדרך כלל רש"י), אך בפועל ביארו כפי הנראה להם תוך השוואה לפירוש רש"י.
יצירת הפרשנות היהודית לתנ"ך התחדשה כבתחילה בתחילת המאה ה-18 בעקבות תנועת ההשכלה והתגובות השונות לה. מאז הקמת מדינת ישראל התגבר מאוד העיסוק בתנ"ך, יצאו לאור מספר כתבי עת על התנ"ך (למשל, מגדים) ונכתבו פירושים רבים על התנ"ך ועיונים בו ובפרשניו, כמו עיוניה של נחמה ליבוביץ והמפעל הגדול של "דעת מקרא".
פרשנות קדומה

פרשנות פנים מקראית
פילון האלכסנדרוני, מצרים, (המאה ה-1)
ספרות המדרש (החל מהמאה ה-3, וכלה בילקוטים במאה ה-14)
מדרשי הלכה (תנאים) (המאה ה-3)
מדרשי אגדה (אמוראים) (החל ממאה ה-5)
תרגומים - אונקלוס, ירושלמי, ויונתן
רב סעדיה גאון (רס"ג), מצרים-בבל, 882–942
פרשנות פילולוגית

מנחם בן סרוק (920 - 970 בערך)
דונש בן לברט
יהודה חיוג'
רבי יונה אבן ג'נאח, (המחצית הראשונה של המאה ה-11)
רבי משה אבן ג'יקטילה, (אמצע המאה ה-11)
רבי יהודה אבן בלעם, (אמצע המאה ה-11)
רבי תנחום הירושלמי (אמצע המאה ה-13)
פרשנות ימי הביניים > פרשני ספרד

רבי אברהם אבן עזרא (ראב"ע), 1089 - 1164
רבי שלמה בן אברהם בן פרחון, 1161
רבי משה בן נחמן (רמב"ן), 1194–1270
רבי בחיי בן אשר אבן חלוה ("רבינו בחיי"), 1255–1340
רבי יעקב בן אשר ("בעל הטורים"), 1269–1343?
רבי יצחק עראמה, תחילת המאה ה-15 - 1494
דון יצחק אברבנאל, 1437–1508
רבי אברהם סבע (צרור המור), 1440-1508
פרשנות ימי הביניים > פרשני צרפת

רבי מנחם בן חלבו, פעל בסביבות 1070–1080
רבי שלמה יצחקי (רש"י), 1040–1105
רבי יוסף קרא
רבי שמואל בן מאיר (רשב"ם), 1080? - 1158?
רבי יוסף בכור שור
רבי אליעזר מבלגנצי
רבי חזקיה בן מנוח ("חזקוני")
רבי יצחק בן יהודה הלוי ("פענח רזא") נכדו של רבי שמואל מפלייזא
פרשנות ימי הביניים > פרשני פרובאנס

רבי יוסף קמחי 1105–1170 בערך
רבי משה קמחי, מת ב-1190 בערך
רבי דוד קמחי (רד"ק) 1160–1235
רבי מנחם בן שמעון, בסביבות 1190 בערך
רבי יוסף אבן כספי, 1279–1340
רבי לוי בן גרשום (רלב"ג) 1288–1344
פרשנות ימי הביניים > פרשני איטליה

רבי מנחם בן שלמה (חיבורו-מדרש שכל טוב)
רבי ישעיה די טראני (רי"ד - חיבורו: "נימוקי החומש"), 1190? - 1255?
רבי עובדיה המון (חיבורו: "עמר נקא")
רבי מנחם רקנאטי (המחצית השנייה של המאה ה-13)
רבי עובדיה ספורנו, 1470? - 1550?
פרשנות ימי הביניים > פרשני תימן

רבי נתנאל בן ישעיה (חיבורו:"מאור האפלה"), 1329
רבי אברהם בן שלמה (חיבר פירוש מקיף ויסודי על כל הנביאים והכתובים), 1422
רבי זכריה הרופא (חיבורו:"מדרש החפץ"),סביבות שנת 1430.
רבי סעדיה עדני (חיבורו:"חמדת ישראל" על כל התנ"ך נחשב לעת עתה כאבוד עם עוד למעלה מ25 חיבורים בתורה מדע ורפואה שמיעוטם נמצא, כמו פירושו על הרמב"ם),בחיבוריו מוזכרות השנים 1446–1485.
רבי דוד בן ישע הלוי חמדי (חיבורו "אלוגיז אלמוגני"-הקצר המספיק), 1487.
פרשני אשכנז
רבי יהודה החסיד (סוף המאה ה-12, תחילת המאה ה-13)
רבי חיים פלטיאל (1300-1240 בערך)
פרשנות ימי הביניים > פרשני אלג'יר

יהודה אבן קריש (המאה ה-10)
פרשנות ימי הביניים > פרשני מצרים

רבי אברהם בן הרמב"ם, 1186-1237
פרשנות ימי הביניים > פרשני סוריה

רבי שמואל מסנות, (המאה ה-12)
הפרשנות החדשה

רבי אליהו מזרחי (רא"ם), טורקיה, 1455? - 1526
רבי משה אלשיך (ה'אלשיך'), צפת, 1507–1600
המהר"ל מפראג] (חיבורו: "גור אריה"), 1512–1609
רבי מרדכי יפה (חיבורו: "לבוש האורה"), פולין, 1530–1612
רבי שלמה אפרים מלונטשיץ (חיבורו: "כלי יקר"), פולין, 1550? - 1619
רבי ידידיה שלמה רפאל מנורצי (חיבורו: "מנחת שי"), (תחילת המאה ה-17)
רבי שבתי בס (חיבורו: "שפתי חכמים"), 1641–1718
רבי דוד אלטשולר ובנו רבי הלל אלטשולר (חיבוריהם: "מצודת דוד" ו"מצודת ציון", המכונים "המצודות"), (המאה ה-17 - ה-18)
רבי חיים בן עטר (חיבורו: "אור החיים"), מרוקו, 1703? - 1750?
רבי דוד פארדו (חיבורו: "משכיל לדוד"), איטליה, 1718–1792
משה מנדלסון, גרמניה, 1729–1786
החתם סופר, סלובקיה, 1762–1839
הרב יעקב צבי מֶקְלֶנְבּוּרג (הכתב והקבלה) 1785-1865
שמואל דוד לוצאטו (שד"ל), 1800–1865
רבי שמשון רפאל הירש (רש"ר הירש), גרמניה, 1808–1888
רבי מאיר ליבוש (מלבי"ם), 1809–1879
רבי נפתלי צבי יהודה ברלין (נצי"ב) (חיבוריו: "העמק דבר", "הרחב דבר"), 1817–1893
רבי אליהו בן אמוזג (חיבורו: "אם למקרא"), איטליה, 1823–1900
רבי דוד צבי הופמן (רד"צ הופמן) 1843–1921
רבי מאיר שמחה הכהן מדווינסק (חיבורו: משך חכמה), 1843–1926
בנו יעקב, גרמניה, 1862–1945
הפרשנות החדשה > הפרשנות בארץ ישראל

שמואל לייב גורדון, 1867–1933
משה צבי סגל, 1876–1968
משה דוד קאסוטו, 1883–1951
הרב מנחם מנדל כשר (חומש תורה שלמה), 1895–1983
נפתלי הרץ טור-סיני, 1886–1973
יחזקאל קויפמן, 1889–1963
נחמה ליבוביץ (ה"מורה"), 1905–1997
אליה שמואל הרטום, 1887–1965
אשר ויזר
סדרת דעת מקרא, עם פירושיהם של עמוס חכם, יהודה קיל ועוד, בהוצאת מוסד הרב קוק.
סדרת עולם התנ"ך, פירוש מדעי חדשני, בהוצאת דוידזון - עתי.
הרב עדין אבן ישראל שטיינזלץ (התנ"ך המבואר), 1937–2020
סדרת מקרא לישראל, פירוש מדעי חדשני, בהוצאת מאגנס.
סדרת פירוש ישראלי חדש, על ידי יאיר זקוביץ ואביגדור שנאן
ראו גם

פרשנות הפשט למקרא
לקריאה נוספת

שרה יפת, דור דור ופרשניו: אסופת מחקרים בפרשנות המקרא, מוסד ביאליק, 2008
הרב פרופ' עזרא ציון מלמד, מפרשי המקרא, דרכיהם ושיטותיהם, הוצאת מאגנס, ה'תשל"ה, מהדורה שנייה ה'תשל"ח.
הרב פרופ' עזרא ציון מלמד, מחקרים במקרא בתרגומיו ובמפרשיו, הוצאת מאגנס, ה'תשמ"ד. ISBN 9652235156
משה גרינברג, פרשנות המקרא היהודית - פרקי מבוא, מוסד ביאליק,
מהדורה ראשונה, תשמ"ג/ 1983. הספר "פרשנות המקרא היהודית - 1983", באתר "סימניה"
מהדורה שנייה מורחבת, תשנ"ב.הספר "פרשנות המקרא היהודית - 2001", באתר "סימניה"
שרה קמין, בין יהודים לנוצרים בפרשנות המקרא, ירושלים: הוצאת מאגנס, ה'תשס"ט.
אביגיל ראק, פרשני המקרא, הוצאת מגיד, ה'תשפ"א (2021)
הערות שוליים

↑  פריט Q112392086 בוויקינתונים
| ארון הספרים היהודי |
| --- | --- | --- |
| כתבי יסוד | תורה • נביאים • כתובים • ספר יצירה • משנה • תוספתא • תלמוד (בבלי וירושלמי) • מסכתות קטנות • סידור ומחזור • הגדה של פסח |  |
| מדרשי הלכה (חז"ל) | מכילתא דרבי ישמעאל • מכילתא דרבי שמעון בן יוחאי • ספרא • ספרי במדבר • ספרי זוטא במדבר • ספרי דברים • מכילתא דברים • ספרי זוטא דברים |  |
| מדרשי אגדה (חז"ל) | מדרש רבה • מדרש תנחומא • פרקי דרבי אליעזר • סדר עולם • ילקוט שמעוני • אבות דרבי נתן • תנא דבי אליהו • פסיקתא דרב כהנא • פסיקתא זוטרתא • מדרש שוחר טוב |  |
| ראשונים ואחרונים | פירוש רש"י לתורה • פירוש רש"י לתלמוד • חובות הלבבות • משנה תורה (והשגות הראב"ד) • תוספות • ספר הזוהר • שולחן ערוך (והגהות הרמ"א) • שולחן ערוך הרב • קיצור שולחן ערוך • משנה ברורה |  |
| סוגות | מדרש • ספרות האגדה • ספרות ההיכלות והמרכבה • פרשנות למקרא • פרשנות למשנה • פרשנות לתלמוד • פרשנות השולחן ערוך • שו"ת • ספרי חסידות • סיפורי חסידים |  |
| פרשני המקרא בימי הביניים |
| --- | --- | --- |
| פרשני המזרח | רס"ג • שמואל בן חפני הכהן גאון • אברהם בן הרמב"ם • תנחום הירושלמי |  |
| פרשנים פילולוגיים מספרד והמגרב | יהודה אבן קריש • מנחם • דונש • דוד בן אברהם אלפאסי • חיוג' • שלמה פרחון • אבן ג'נאח • משה הכהן אבן ג'יקטילה • יהודה אבן בלעם |  |
| פרשני ספרד | יצחק אבן גיאת • ראב"ע •  רמב"ן • רבנו בחיי • בעל הטורים • בעל העקידה • אברבנאל |  |
| פרשני צרפת | מנחם בן חלבו • רש"י • יוסף קרא • רשב"ם • אהרן בן יוסי הכהן • בכור שור • אליעזר מבלגנצי • חזקוני |  |
| פרשני פרובאנס | יוסף קמחי • משה קמחי • רד"ק • מנחם בן שמעון • יוסף אבן כספי • רלב"ג |  |
| פרשני אשכנז | יהודה החסיד • מנחת יהודה • אביגדור כ"ץ • רא"ש |  |
| פרשני איטליה | הרי"ד • עובדיה המון • רקנאטי • ספורנו |  |
| פרשני תימן | נתנאל בן ישעיה • אברהם בן שלמה • זכריה הרופא • סעדיה עדני • דוד הלוי חמדי |  |
| פרשני המגרב | רבנו חננאל • יהודה אבן קריש • יוסף בן יהודה אבן עקנין |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007539595405171  BnF: cb11975986j (data)  LCCN: sh99004868
תאוריה מדעית
קבלה ודחייה של תאוריות מדעיות

המדע שואף להסביר את המציאות בצורה מקיפה, מדויקת ועקבית. מכאן בא צורך בגיבוש תאוריות בנות הפרכה, חסרות סתירות פנימיות ושאינן סותרות זו את זו.
בניגוד לתפיסה הרווחת בעיקר בקרב לא-מדענים, במדע אין הוכחות, אלא אישושים והפרכות.
לעיתים מתקיימות שתי תאוריות הסותרות זו את זו בהסבירן תופעות מסוימות. תהליכים של אישוש והפרכה בתצפית מדעית ובניסוי נערכים כדי להכריע איזו משתי התאוריות עדיפה.
הפילוסוף רב ההשפעה על החשיבה המדעית, קרל פופר, טען שתאוריה המנוסחת כך שאי אפשר לתכנן ניסויים או תצפיות שיכולות להפריך אותה, היא תאוריה חסרת תקפות מדעית. על כן, לפי פופר, תאוריית המרקסיזם שחלק ממדעני החברה רואים בה תאוריה מדעית לכל דבר, וכן התאוריות הפסיכואנליטיות של פרויד אינן תאוריות מדעיות תקפות. רעיון מרכזי זה בפילוסופיה של המדע נקרא עקרון ההפרכה של פופר.
ספרו של תומאס קון המבנה של מהפכות מדעיות, עוסק בהתפתחות המדע בראי היסטורי. בניגוד לקרל פופר אשר ראה את התפתחות המדע כאבולוציה של תאוריות מדעיות שמתקדמת באופן רציונלי דרך הפרכת תאוריה שחלף זמנה, קון הראה כי ההתפתחות של המדע אינה סדורה ומבוססת על מהפכות תפיסתיות. קון טען כי בהיסטוריה של המדע אפשר להבחין בין שני סוגים עיקריים של תקופות:
תקופה של מדע תקני. תקופה בה המדענים עסוקים בפתרון בעיות על פי פרדיגמה מוכרת, בכלים ידועים וב'תיקון' התאוריה המדעית והתאמתה.
תקופה של מדע מהפכני. תקופה בה מתחלפת הפרדיגמה השלטת. לאחר שמתגלעים בקיעים רבים מדי בפרדיגמה הקיימת, מתחילה תקופה של מדע מהפכני המולידה רעיונות שלימים ירכיבו את הפרדיגמה החדשה. החלפת הפרדיגמה המדעית אינה תהליך אבולוציוני, סדור ורציונלי אשר נובע מהוכחה או הפרכה אלא תהליך אשר הוא בעיקרו סוציולוגי ודומה יותר להמרת דת או הפיכה צבאית.
רבים מקרב המדענים אינם מקבלים הסבר זה, וקיימת טענה פרומיננטית כי רעיון המהפכות המדעיות הוא בגדר מיתוס שאומץ על ידי סוציולוגים אשר לא התנסו בעבודה השחורה של המדע.
דוגמאות

בתחומי מחקר רבים לא תמיד יש תאוריות ספציפיות בעלות שם מפורש. לדוגמה ביולוגיה התפתחותית היא תחום מחקר רחב אבל היא לא תאוריה בעלת שם מוגדר. ידע מדעי מחוץ לתאוריה בעלת שם יכול עדיין להיות בעל רמה גבוהה של ודאות, תלוי בכמות הראיות התומכות בו. כמו כן מכיוון שתאוריות שואבות עדויות מתחומים רבים, הסיווג שלהן לתחום מסוים אינו מוחלט.
ביולוגיה: תאוריית התא, תורת האבולוציה (הסינתזה האבולוציונית המודרנית), אביוגנזה, תאוריית החיידקים כגורמי מחלות, Particulate inheritance, Dual inheritance theory, Young–Helmholtz theory, Opponent process, Cohesion-tension theory
כימיה: תאוריית ההתנגשויות המולקולריות, התאוריה הקינטית של הגזים, Lewis acids and bases, התאוריה המולקולרית, Transition state theory, תאוריית אורביטל מולקולרי, תאוריית הקשר הערכי
פיזיקה: תורת האטום, תורת המפץ הגדול, תאוריית הדינמו, תורת ההפרעות במכניקת הקוונטים, תורת היחסות (יורשת של המכניקה הקלאסית), תורת השדות הקוונטית
מדעי כדור הארץ: תאוריית שינוי האקלים (בקלימטולוגיה), תאוריית טקטוניקת הלוחות (בגאולוגיה), תאוריות על מקורו של הירח, תאוריות על אשליית הירח.
אסטרונומיה: המודל ההליוצנטרי של מערכת השמש, מחזור החיים של כוכב, תאוריית הערפילית (הנוגעת להתפתחות מערכת השמש), נוקליאוסינתזה כוכבית.
ראו גם

מטא-תאוריה
הערות שוליים

1 2  National Academy of Scieחוק טבעnces (US) (1999). Science and Creationism: A View from the National Academy of Sciences (2nd ed.). National Academies Press. p. 2. doi:10.17226/6024. ISBN 978-0-309-06406-4. PMID 25101403.
1 2  Winther, Rasmus G. (2016). "The Structure of Scientific Theories". The Stanford Encyclopedia of Philosophy. Metaphysics Research Lab, Stanford University.
1 2  Schafersman, Steven D. "An Introduction to Science".
↑  Bradford, Alina; Hamer, Ashley (ביולי 2017). "What Is a Scientific Theory?" (באנגלית). Live Science. נבדק ב-2021-01-17. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  The Devil in Dover
↑  Misner, Charles W.; Thorne, Kip S.; Wheeler, John Archibald (1973). Gravitation, p. 1049. New York: W. H. Freeman and Company. ISBN 0-7167-0344-0.
↑  Common misconceptions about science I: “Scientific proof” - Why there is no such thing as a scientific proof, באתר Psychology Today
↑  דואלוג, עלייתן ונפילתן של פרדיגמות
↑  "תומאס קון והרציונליות של המדע", גלילאו, גיליון 88 דצמבר 2005 עמ' 34
↑  גריבין, ג'ון. "היסטוריה של המדע" ידיעות אחרונות: ספרי עליית הגג 2010 עמ' 508
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NKC: ph135536
זרם דתי

זרמים ודתות מרכזיות בעולם
זרם דתי הוא תת-קבוצה בתוך דת הפועלת תחת שם משותף ומסורת בין שאר הפעילויות. המונח מתייחס לזרמים השונים בנצרות (אורתודוקסי, קתולי והזרמים הרבים בנצרות הפרוטסטנטית). הוא משמש גם לתיאור חמשת הזרמים העיקריים של היהדות (יהדות קראית, אורתודוקסית, קונסרבטיבית, רפורמית ורקונסטרוקציוניסטית). בתוך האסלאם, המונח מתייחס לזרמים והאסכולות של הדת (הסוני והשיעי), וכן לחלוקות המשנה שלהם, כגון מד'הב ותנועות דתיות אחרות.
הזרם הדתי הגדול בעולם הוא האסלאם הסוני.
נצרות

זרם נוצרי הוא כינוי כללי לגוף דתי מובהק המזוהה על ידי תכונות כמו שם משותף, מבנה, מנהיגות ודוקטרינה. עם זאת, גופים בודדים עשויים להשתמש במונחים חלופיים כדי לתאר את עצמם, כגון כנסייה או אחווה. חלוקות בין קבוצה אחת לאחרת מוגדרות על ידי דוקטרינה וסמכות כנסייתית, כמו גם נושאים כמו פרשנות המקרא, סמכות הירושה של השליחים, אסכטולוגיה וקדימות אפיפיור המפרידים לעיתים קרובות בין זרם אחד לאחר. קבוצות של זרמים החולקות ברוב הנושאים אמונות דומות, מנהגים וקשרים היסטוריים ידועות כענפים של הנצרות.
הינדואיזם

בהינדואיזם, האלוהות העיקרית או האמונה הפילוסופית מזהה זרם, לו יש בדרך כלל גם מנהגים תרבותיים ודתיים מובחנים. הזרמים העיקריים בהינדואיזם כוללים שיוויזם, שאקטיזם, וישנויזם וסמארטיזם.
אסלאם

מבחינה היסטורית, האסלאם היה מחולק לשלושה זרמים עיקריים, שנודעו כסונה, ח'וארג' ושיעה. כיום, הסונים מהווים כ-90% מכלל האוכלוסייה המוסלמית והשיעים הם בסביבות 10%, בעוד האיבאדים, הקבוצה העיקרית מבין הח'וארג'ים (הפורשים), פחתו למתחת ל-0.15% מכלל המוסלמים בעולם.
עד ימינו נכחדו רבות מהכתות השיעיות. הכתות הגדולות של האימאמה ששרדו הן אוסוליזם (קצת יותר מ-8.5%), איסמעיליזם ניזארי (קצת יותר מ-1%) ואלוויזם (מעט יותר מ-0.5% אך פחות מ-1%). הקבוצות הקיימות האחרות כוללות את הזיידים מתימן, המהווים כמעט יותר מ-0.5% מאוכלוסיית העולם המוסלמית ומוסטאלי איסמעילי (עם כמעט 0.1%).
מצד שני, כתות מוסלמיות חדשות כמו מוסלמים אפרו-אמריקאים (דוגמת "אומת האסלאם" ו"אומת חמשת האחוזים"), מוסלמים אחמדים (כמעט 1%), מוסלמים קוראניסטים ומסלמים והאבים (עם כמעט 0.5% מהאוכלוסייה המוסלמית בעולם) פותחו מאוחר יותר באופן עצמאי.
סקר של מרכז המחקר פיו מצא כי עד 25% מהמוסלמים בעולם הזדהו בעצמם כמוסלמים שאינם שייכים לזרם כלשהו.
יהדות

תנועות דתיות יהודיות כוללות קבוצות שונות שהתפתחו בקרב יהודים מימי קדם. כיום, החלוקה העיקרית היא בין שלושה זרמים: האורתודוקסי, הרפורמי והקונסרבטיבי, ולצידם מספר תנועות קטנות יותר. המבנה הדתי המשולש הזה קיים בעיקר ביהדות ארצות הברית, בעוד שבישראל קווי השבר הם בין הדתיים האורתודוקסים לחילוניים.
התנועות שונות בדעותיהן בנושאים שונים. נושאים אלה כוללים את רמת המצוות, המתודולוגיה לפירוש והבנת ההלכה היהודית, ביקורת היסטורית וביקורת נוסח המקרא וטיבו או תפקידו של המשיח או ימות המשיח. בין התנועות הללו יש הבדלים ניכרים בתפילות, במיוחד בשפה שבה מתקיימים אירועי הדת, כאשר התנועות המסורתיות יותר שמות דגש על העברית. החלוקה התאולוגית החדה ביותר מתרחשת בין יהודים אורתודוקסים ללא-אורתודוקסים, כך שהתנועות הלא-אורתודוקסיות מכונות לעיתים ביחד "זרמים ליברליים" או "זרמים פרוגרסיביים".
רב-זרמיות

המונח "רב-זרמי" עשוי לתאר (לדוגמה) אירוע דתי הכולל מספר עדות דתיות מקבוצות דתיות שאינן קשורות לעיתים. אירועים אזרחיים רבים כוללים חלקים דתיים בראשות נציגים מכמה עדות דתיות כדי להיות מכילים או ייצוגיים ככל האפשר של האוכלוסייה או הקהל הצפויים. לדוגמה: מיסת חג ההודיה של יום ראשון בקמפמנטו אספרנסה (מחנה התקווה) בצ'ילה, שם שירות הכנסייה הובל הן על ידי כומר קתולי והן על ידי מטיף אוונגליסטי במהלך תאונת המכרה בצ'ילה ב-2010.
אנשי דת - לעיתים קרובות מוסמכי כמורה מכל דת - מוצבים לעיתים קרובות בארגונים חילוניים כדי לספק תמיכה רוחנית לחבריה העשויים להשתייך לכל אחת מהדתות או הזרמים השונים. רבים מאנשי הדת הללו, במיוחד אלה המשרתים בצבא או בארגונים חילוניים גדולים אחרים, הוכשרו במיוחד לשרת בני דתות רבות ושונות, אפילו דתות עם אידאולוגיה דתית מנוגדת לזו של איש הדת עצמו.
ראו גם

דיאלוג בין-דתי
זרמים ואסכולות באסלאם
זרמים ביהדות
זרמים בבודהיזם
זרמים ראשיים במיסטיקה היהודית
פילוג
הערות שוליים

↑  Aaron W. Hughes (2013). Muslim Identities: An Introduction to Islam. Columbia University Press. p. 62. ISBN 9780231531924.
↑  Theodore Gabriel, Rabiha Hannan (2011). Islam and the Veil: Theoretical and Regional Contexts. Bloomsbury Publishing. p. 58. ISBN 9781441161376.
↑  Aaron W. Hughes (2013). Muslim Identities: An Introduction to Islam. Columbia University Press. p. 129. ISBN 9780231531924.
↑  Muzaffar Husain Syed, Syed Saud Akhtar, B D Usmani (2011). Concise History of Islam. Vij Books India. p. 73. ISBN 9789382573470.{{cite book}}:  תחזוקה - ציטוט: multiple names: authors list (link)
↑  Ali Paya (2013). The Misty Land of Ideas and The Light of Dialogue: An Anthology of Comparative Philosophy: Western & Islamic. ICAS Press. p. 23. ISBN 9781904063575.
↑  Joseph Kostiner (2009). Conflict and Cooperation in the Gulf Region. Springer Science & Business Media. p. 212. ISBN 9783531913377.
↑  Muhammad Moj (2015). The Deoband Madrassah Movement: Countercultural Trends and Tendencies. Anthem Press. p. 13. ISBN 9781783084463.
↑  "Number of Muslims ahead of Catholics, says Vatican | Religion | The Guardian". amp.theguardian.com. נבדק ב-2021-08-26.
↑  Bialik, Carl (2008-04-09). "Muslims May Have Overtaken Catholics a While Ago". Wall Street Journal (באנגלית אמריקאית). ISSN 0099-9660. נבדק ב-2021-08-26.
↑  CARL BIALIK (9 באפריל 2008). "Muslims May Have Overtaken Catholics a While Ago". The Wall Street Journal. נבדק ב-5 בספטמבר 2015. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Connie R. Green, Sandra Brenneman Oldendorf, Religious Diversity and Children's Literature: Strategies and Resources, Information Age Publishing, 2011, p. 156.
↑  "Mapping the Global Muslim Population". 7 באוקטובר 2009. נבדק ב-10 בדצמבר 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  According to David Shankland, 15% of Turkey's population. in Structure and Function in Turkish Society. Isis Press, 2006, p. 81.
↑  According to Krisztina Kehl-Bodrogi, Syncretistic Religious Communities in the Near East edited by her, B. Kellner-Heinkele, & A. Otter-Beaujean. Leiden: Brill, 1997.
↑  "Tehelka - India's Independent Weekly News Magazine". אורכב מ-המקור ב-2016-03-04. נבדק ב-2015-11-10.
↑  Simon Ross Valentine (2008-10-06). Islam and the Ahmadiyya Jamaʻat: History, Belief, Practice. Columbia University Press. p. 61. ISBN 978-0-231-70094-8.
↑  Larry DeVries; Don Baker & Dan Overmyer (בינואר 2011). Asian Religions in British Columbia. University of Columbia Press. ISBN 978-0-7748-1662-5. נבדק ב-29 במרץ 2014. The community currently numbers around 15 million spread around the world {{cite book}}:  (עזרה)
↑  Destined Encounters - Page 203, Sury Pullat - 2014
↑  "Preface". 9 באוגוסט 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Chile mine: Rescued men attend service of thanks". BBC News (באנגלית בריטית). 2010-10-17. נבדק ב-2023-02-05.
↑  Raphael, Angie (18 באוקטובר 2010). "Freed miners return to Chile's Camp Hope". Herald Sun. נבדק ב-18 באוקטובר 2010. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Thursday, 13 December 2007, 4:37 pm Press Release: Department Of Corrections, Christmas in Prison - A Quiet One | Scoop News, www.scoop.co.nz
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4032065-0
ועדת העורכים

ועדת העורכים הייתה גוף לתיאום בין התקשורת הכתובה והמשודרת בישראל לבין ראשי מערכת הביטחון במדינה ועוד קודם לכן עם מוסדות "המדינה שבדרך". בוועדה היו חברים נציגים של כלי התקשורת העבריים בישראל ושל ה"ג'רוזלם פוסט", והיא נפגשה באופן סדיר עם ראש הממשלה, שרים, קצינים ופקידים במערכת הביטחון, שהיו מעבירים לוועדה מידע בתמורה להבטחה שגופי התקשורת לא יפרסמו אותו, גם אם יקבלו אותו ממקור אחר. ועדת העורכים פעלה החל משנת 1942 בתחילה כדי לתאם עמדות מול הצנזורה הבריטית ובהמשך שנים רבות קיימה היא עצמה צנזורה פנימית. הוועדה נחלשה בשנות ה-80 של והפסיקה להפגש בתחילת שנות ה-2000.
הקמת הוועדה בזמן המנדט הבריטי

הוועדה נוסדה בשנת 1942 בשם "ועדת התגובה", כדי לתאם שיתוף פעולה נגד הצנזורה שהטיל שלטון המנדט הבריטי ולצנזורה על ידיעות מסוימות, כגון גירוש מעפילים.
עורכי העיתונים תאמו ביניהם עמדות בשם הסולידריות כך שאם עיתון אחד נסגר עיתונים אחרים לא ידפיסו בזמן זה יותר גיליונות ויהנו מרווח גדול יותר. חברי הוועדה קיבלו ידיעות רבות ממוסדות המדינה שבדרך כמו הסוכנות היהודית, מפקדי ההגנה וחברי הוועד הפועל של ההסתדרות. ידיעות רבות לא פורסמו לידיעת הציבור משיקולים שונים.
פעולה בולטת של "ועדת התגובה" התרחשה בסוף 1943, בעקבות חיפוש אלים שערכה משטרת המנדט בקיבוץ רמת הכובש. האירוע לא הגיע לידיעת הציבור בגלל איסור הצנזורה הצבאית. ב-17 בנובמבר 1943 התכנסו כל עורכי העיתונים היהודים והחליטו כי כל העיתונים היהודיים יפרסמו למחרת הודעה מפורטת ואחידה "על מעשה ההתעללות ביישוב העברי" ברמת הכובש תוך התעלמות מהצנזורה. רק "פלסטיין פוסט" קיבל הוראה להימנע מכך על מנת שיישאר עיתון יהודי אחד חופשי אם יחליטו הבריטים לסגור את כל העיתונים היהודים. הבריטים הגיבו בסגירת שני עיתונים - "דבר" ו"הבוקר", ולאות סולידריות הפסיקו גם יתר העיתונים היהודיים את הופעתם ל-11 ימים (מ-19 בנובמבר עד 29 בנובמבר). עורך "פלסטיין פוסט" נתבע לפרסם את ה"הודעה הרשמית" של השלטונות הבריטים אך הוא סירב, כל עוד לא יותן לו לפרסם גם את הגרסה היהודית במלואה. הבריטים ניסו להוציא עיתון יומי בעברית בשם "חדשות היום" ובו גרסתם על המאורעות ברמת הכובש אבל היהודים החרימו את העיתון. בעלי הקיוסקים סירבו לקבל אותו ובכל מקום שאליו הגיעו הגליונות הם נשרפו על ידי הקהל.
פעולה אחרת של ועדת התגובה הייתה השתדלות למניעת הוצאותו להורג של דב גרונר ב-1947. העורכים נמנעו מפרסום שהיה עלול לפגוע במאמצים לחון את גרונר, וכן כתבו מאמרים לעורר את דעת הקהל לבקש חנינה.
ועדת העורכים בראשית ימי המדינה

בפברואר 1948, שלושה חודשים לפני הקמת המדינה, נקבע הסדר פורמלי ראשון של צנזורה מרצון, הסדר "שישה-עשר הלאווים", שכלל איסור דיווח על תנועות הצבא ועל תנועות ראשי היישוב, מיקום של מתקנים רגישים וכו'. העורכים מחו רק נגד סעיף אחד - איסור פרסום ידיעות שעשויות לעורר בהלה[דרוש מקור].
במאי 1948, עם הקמת מדינת ישראל, ירשה הממשלה את תקנות ההגנה (שעת חירום) המנדטוריות, ואת סמכויות הצנזורה הנרחבות שהקנו לה. הצנזור הצבאי השתמש בסמכויותיו בצורה נרחבת. ב-20 באוגוסט התכנסה "ועדת העורכים" למחות על סגירת דפוס "ידיעות אחרונות" לשלושה ימים, במה שנתפס כניצול הצנזורה לצרכים פוליטיים. הכתבה שבגללה נסגר העיתון הייתה על מאסר בכירי האצ"ל, בעקבות פרשת אלטלנה, בבית שאן (במה שהעיתון "הבקר" של הציונים הכלליים כינה "אסירים פוליטיים במחנה ריכוז בבית שאן") ודרשה את שחרורם. הקבוצה שוחררה ממאסרה בכל מקרה כמה ימים אחר כך, וערכה מסיבת עיתונים בתל אביב.. "ועדת העורכים" נפגשה עם היועץ המשפטי לממשלה ועם דוד בן-גוריון שהבטיח שהצנזורה תונהג רק על עניינים צבאיים ולא פוליטיים. על רקע זה נוצר הסכם בין העיתונים לבין שלטונות צה"ל, שנועד להסדיר את יחסי העיתונים עם הצנזורה הצבאית.
לפי ההסכם, הצנזורה מיועדת למנוע הסתננות מידע ביטחוני באופן העשוי לפגוע בביטחון המדינה, ופעילותה נעשית בשיתוף פעולה עם העיתונים. ועדה מיוחדת הוקמה כדי לברר חילוקי דעות בין הצנזורה לבין העיתונים ("ועדת השלושה"). את ההסכם ניסח חיים הרצוג שהיה ראש אגף המודיעין. על פי ההסכם, כל עוד העיתונים יעמדו בתנאיו, הם לא יסגרו בהוראת הצנזורה. על בסיס הסכם זה התהדק שיתוף הפעולה בין העיתונות לבין ממשלות ישראל, ובמשך השנים הפעילו העיתונאים צנזורה עצמית במספר רב של מקרים.
בן-גוריון יזם את המשך קיום הוועדה, טיפח אותה ודאג לעדכן את חבריה במידע סודי רב, זאת בתנאי שיתחייבו לא לפרסם אותו גם אם יגיע אליהם ממקור אחר. לפי הערכת בן-גוריון, שיתוף פעולה כזה יועיל לצורכי הביטחון של המדינה יותר מאשר צנזורה רשמית. אם הגיעו ידיעות ממקורות אחרים העורכים לרוב לא פרסמו אותן בגלל רצונם להמשיך לקבל מידע סודי אמין ומעניין מהממשלה. היו שחששו שהעורכים ידליפו מידע חסוי, אבל העורכים שמרו על חשאיות רבה אף יותר מחברי ועדת החוץ והביטחון של הכנסת. חברי הוועדה היו לעיתים מעודכנים יותר מאשר חלק מחברי הכנסת כך שאלו רצו בקרבתם. לטענת יצחק נבון, שהיה יד ימינו של בן-גוריון, הוא שיזם את העדכונים התכופים של הוועדה בנימוק כי הדבר גם ימנע פרסום מידע שגוי בנושא חוץ וביטחון בידי העיתונות.
ראשי ממשלה נוספים לאחר בן-גוריון המשיכו מסורת זו. כמו כן נפגשו עם הוועדה בכירים רבים נוספיים כמו שרי ביטחון, רמטכל"ים ראשי שב"כ ומוסד. ברבות הימים נפגשו עם הוועדה גם מוסדות אחרים כמו האוניברסיטה העברית או הסוכנות היהודית, וזאת כדי להשתיק מידע שפרסומו היה עלול להזיק להם, אם כי הדברים הוצגו כדברים שיפגעו באינטרס הלאומי. בשנות ה-60 היה ביקוש רב לפגישות עם הוועדה מטעם גורמים שונים.