stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ברהמה (תרנגול)

| --- | --- |

 מיון
 משפחה:  פסיוניים
 מין:  תרנגול בנקיבה
 שם מדעי:  Gallus gallus
תרנגול ברהמה זכר בטורקיה.
ברהמה (באנגלית: Brahma) הוא גזע של תרנגול שהתגלה בארצות הברית בשנת 1846 ונחשב לגזע הגדול ביותר מבין התרנגולים. הוא היה מקור הבשר העיקרי בצפון אמריקה בשנים 1850–1930.
היסטוריה

ישנם חילוקי דעות לגבי מקור הימצאו של תרנגול זה בהיסטוריה הלא כתובה.
עדויות רבות מעידות על כי התרנגול זה התפתח בהודו במחוז ברהמפוטרה, אך יש גם עדויות נוספות המעידות שהתרנגול התפתח בסין הרחוקה ועשה את דרכו על גבי סוחרים בנגלדשים מסין להודו, שניצלו את משקלו הגדול של העוף כצידה ארוכה לדרך, הם עברו דרך נהר ברהמפוטרה שחוצה את בנגלדש ואת הודו.
המפגש הראשון של גזע זה של התרנגול עם המערב היה בארצות הברית בשנת 1846, אך בשל קצב גדילתו האיטית סוחרים הפסיקו את גידולו החקלאי והיום הוא משמש בעיקר לנוי.
חוקרים סבורים כי העוף שהובא מארצות המזרח היה בעל מאפייני עוף צייד, בר.
גם בגודלו שלטענת חוקרים היה יותר גדול מגודלו היום, צבעי נוצותיו רמזו על צבעי הסוואה ומבנה גופו היה שרירי.
את הברהמה בצורתה הנוכחית אנו מכירים החל משנת 1850–1890.
מאפיינים

תרנגול הברהמה בולט בגודלו (אחד הגדולים בעולם), הוא מפואר מאוד ונוצותיו עשירות.
יש לו מבנה גוף נמוך, צוואר קצר ונוצות כבדות.
אחד המאפיינים הבולטים הוא הנוצות שמכסות את רגליו ואצבעותיו הצהובות.
תרנגול הברהמה הזכר גדול משמעותית מהנקבה, ונוצותיו מרשימות וצבעוניות יותר.
משקל סטנדרטי של תרנגול בוגר הוא 6 ק"ג לזכר, ו-4.5 ק"ג לנקבה.
צבע עורו של הברהמה צהוב, צבע קליפת הביצים חום בהיר ומשקלן יכול להגיע ל-55 גרם, יש לו כמות הטלה טובה.
הברהמות האיכותיות הן עופות יפים. יציבים באופיים, חסרי פחד, ועדינים בגישתם לבני אדם.
זהו עוף שמשמש גם כחיית מחמד.
הוא עמיד לתנאי הקור והחום של הארץ ומתמודד איתם בקלות יחסית.
גידולו האיטי של הגזע הזה, והזמן הממושך שלוקח לאפרוח להגיע לבגרות - הוציאו אותם מתוכניות הגידול המסחרי.
המטבח בפריז (סרט)

| --- | --- |

המטבח בפריז (סרט)
 בימוי:  דמיטרי דיאצ'נקו
 הופק בידי:  דמיטרי דיאצ'נקו, ויטאלי שליאפו, ויאצ'סלב מורוגוב, אלכסיי טרוציוק 
 תסריט:  ויטאלי שליאפו 
 שחקנים ראשיים:  דמיטרי נזארוב מארק בוגאטירב דמיטרי נאגייב אולג טבקוב ונסן פרז ילנה פודקאמינסקאיה בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 מוזיקה:  Anton Silayev 
 מדינה:  רוסיה 
 חברת הפקה:  Yellow, Black and White Group, CTC, סנטרל פרטנרשיפ 
 הקרנת בכורה:  2014 
 משך הקרנה:  106 דק' 
 שפת הסרט:  רוסית 
 סוגה:  סרט קומדיה 
 מקום התרחשות:  פריז 
 תקציב:  2,300,000 מיליון דולר
 הכנסות:  13,969,785 מיליון דולר
 סרט קודם:  המטבח 
 סרט הבא:  המטבח: הקרב האחרון 
 דף הסרט ב־IMDb
 
המטבח בפריז (ברוסית: «Ку́хня в Пари́же») הוא סרט קולנוע באורך מלא בהפקת חברת הטלוויזיה STS וחברת YBW, המהווה המשך לעונה השלישית של סדרת הטלוויזיה "המטבח". הקרנת הבכורה התקיימה בכל בתי הקולנוע ברוסיה ב-1 במאי 2014.
עלילה

לאחר אירועי העונה השלישית, מסעדת קלוד מונה ממשיכה לחזק את תהילתה במוסקבה, תוך שהיא נותרה ממסד משגשג עם בעלים מיומן, מנהלת חרוצה ומטבח מעולה. אך כל התקוות והעמל של הצוות מופרע מכישלון המסעדה בהכנה ובניהול אירוע בינלאומי – מפגש בין נשיאי רוסיה וצרפת.
העובדים ובעל המסעדה צריכים לחפש מקום עבודה חדש ונוטשים את "קלוד מונה" הקודם ונוסעים אל "עיר האהבה", בירת צרפת – פריז. עבודה חדשה, צבע חדש ויריבים חדשים. ויקטור בארינוב פוגש את אביו שלו – השף של המסעדה הטובה ביותר בפריז בעוד מקסים לברוב נאלץ להתמודד עם החבר הצרפתי של ויקטוריה, שבסופו של דבר מנסה להציע לה הצעת נישואין. הסרט מסתיים בחתונתם של מקסים וויקטוריה, כמו גם עם חזרת צוות המסעדה לרוסיה.
שחקנים ודמויות

ילנה פודקמינסקאיה – ויקטוריה
מארק בוגאטירב – מקסים
ונסן פרז – ניקולה דופן, ראש שירות הפרוטוקול בלשכת נשיאת צרפת
דמיטרי נזרוב – ויקטור בארינוב
דמיטרי נאגייב – בתפקיד עצמו
מיכאיל טראבוקין – פדיה, מומחה לדגים
סרגיי לאביגין – סניה, מומחה לבשר
ניקיטה טראסוב – לואי בנואה, קונדיטור
ויקטור חוריניאק – קוסטיה, ברמן
אולגה קוזמינה – מלצרית, רעייתו של קוסטיה
ג'יב פוקטייה – בלתאזר ברתולומיאו, סו שף במסעדת אברורה
אולג טבקוב – פיוטר בארינוב, שף מסעדת ויקטור ואביו של ויקטור בארינוב
אלנה נוגוארה – נשיאת צרפת
אנאטולי גורבונוב – נשיא רוסיה
איגור איוואנוב – ראש שירות הפרוקוטול של הסגל הנשיאותי של רוסיה
כריסטיאן ביוז'ו – פיליפ בואלו, מבקר מסעדות
הפקה

באביב 2013 נפגשו יוצרי הסדרה "המטבח" בפריז כדי לציין את יציאת עונה 2 של הפרויקט. תוך כדי הליכה לאורך גדות הסן עלה הרעיון לצלם את הסרט בבירת צרפת.
הצילומים התרחשו בעיקר בצרפת והחלו ב-6 בספטמבר 2013 בפריס, והושלמו כבר ברוסיה ב-18 בפברואר 2014. בסך הכל, תהליך הצילומים נמשך 53 יום, וצולמו 106 דקות. הקרנה טרום הבכורה של הסרט נערכה ב-24 באפריל 2014 במוסקבה ובסנקט פטרבורג בבתי הקולנוע "אוקטובר" ו"חודוז'סטבניי", בהתאמה, בה השתתפו השחקנים הראשיים בסרט ילנה פודקמינסקאיה, מארק בוגאטירב ו-ונסן פרז, כמו גם במאי הסרט – דמיטרי דיאצ'נקו.
לאחר ההצלחה של "מטבח בפריס", החלו לעבוד על סרט חדש באורך מלא, שתוכנן במקור לצילום בסין (תואר העבודה הוא "מטבח בשנגחאי"). עם זאת, בסופו של דבר, הסרט הוחלט לצלם בסוצ'י, במוסקבה ובאבחזיה, ובשם אחר – "מטבח. הקרב האחרון". הבכורה של הסרט העלילתי השני התקיימה ב־20 באפריל 2017 בבתי קולנוע.
פרסים

הסרט זכה בפרס ז'ורז' 2015 במועמדות "הקומדיה הרוסית הטובה ביותר".
הערות שוליים

↑  Премьера «Кухни в Париже» 24 апреля 2014
↑  Венсан Перес представил «Кухню в Париже» רוסיסקאיה גאזטה, 24 апреля 2014
↑  «Кухня в Париже» выиграла кино-премию «Жорж 2015» 8 апреля 2015
↑  "«Кухня»: приключения продолжаются!". אורכב מ-המקור ב-2016-08-22. נבדק ב-2016-08-23.
↑  Итоги кинопремии «Жорж 2015» 8 апреля 2015
דואליסט (סרט)

| --- | --- |

כרזת הסרט
 בימוי:  אלכסיי מיזגיריוב 
 הופק בידי:  אלכסנדר רודניאנסקי סרגיי מלקומוב
 תסריט:  אלכסיי מיזגיריוב 
 עריכה:  איגור ליטונינסקי
 שחקנים ראשיים:  פיוטר פיודורוב ולדימיר משקוב סרגיי גרמאש מרטין ווטקה יוליה חלינינה יורי קולוקולניקוב פרנציסקה פטרי
 מוזיקה:  איגור ודובין 
 צילום:  מקסים אוסדצ'י 
 מדינה:  רוסיה 
 חברת הפקה:  Non-Stop Production
 חברה מפיצה:  סרטי קולומביה סרטי סוני
 הקרנת בכורה:  קנדה9 בספטמבר 2016 רוסיה29 בספטמבר 2016
 משך הקרנה:  110 דק' 
 שפת הסרט:  רוסית וגרמנית
 סוגה:  סרט דרמה 
 מקום התרחשות:  סנקט פטרבורג, האימפריה הרוסית 
 תקציב:  725 מיליון רובל
 הכנסות:  377 מיליון רובל
 פרסים:  Nika award for the best work of the artist Costume 
 דף הסרט ב־IMDb
 
דואליסט (ברוסית: Дуэлянт) הוא סרט מותחן, הרפתקאות ופעולה רוסי, בבימויו של אלכסיי מיזגיריוב. בסרט כיכבו פיוטר פיודורוב, ולדימיר משקוב, סרגיי גרמאש ומרטין ווטקה. הסרט צולם כולו בפורמט IMAX והוא הסרט הרוסי השלישי לעשות זאת (האחרים הם "סטלינגרד", "הטיסה" ו"משיכה").
הסרט מתרחש באמצע המאה ה-19, בבירת האימפריה הרוסית ומתמקד בקורותיו של יאקובלב, קצין צבא לשעבר השב לסנקט פטרבורג לאחר גלות ארוכה באלסקה. בעיר הוא נאבק כנציג בקרבות דו-קרב ומרוויח את פת לחמו מניצחונות בדו-קרב אלה. על פי חוקי הדו-קרב של המאה ה-19 ברוסיה, קצינים שנקראו לדו-קרב הורשו להחליף את עצמם במישהו אחר המתנדב להחליפם, במקרה של יאקובלב הוא דרש על כך כסף. אף שהוא נלחם בקרבות ונדמה ששב כדי לחיות את חייו, מסתבר כי הוא מחפש להשיב את כבודו ולנקום נגד אלה ששלחו אותו לגלות מלכתחילה.
הסרט הוקרן לראשונה במסגרת פסטיבל הסרטים הבינלאומי בטורונטו בספטמבר 2016. הסרט זכה לביקורות מעורבות רבות ונחל כישלון חרוץ בקופות, משהרוויח 377 מיליון רובלים בלבד אל מול תקציב של 725 מיליון רובלים.
רקע

הסרט מגולל קורותיו של מומחה לדו-קרב ומתאר את אופנת מסורת הדו-קרב כדרך להגן על כבודו של אדם שאומצה בהתלהבות בחוגי הצבא הרוסי. הקרבות נוהלו לפי חוקים לא כתובים אך נוקשים ומפורטים כאשר על פי כללים אלו נקבע כי על הצדדים הלוחמים להיות בעלי אותה דרגה ונאסר על דו-קרב בין קצינים בעלי דרגות שונות. על מנת להגן על כבודם "נאלצו" קצינים בכירים לסמוך על נכונותם פקודיהם להזמין לדו-קרב את הקצין שפגע בכבודם.
עריכת דו-קרב הפכה לנחלת הכלל בתקופת התרחשות האירועים בסרט (המאה ה-19) ובעיקר בקרב קציני צבא, כאשר מהלך הדו-קרב בגרסתו הרוסית קיבל תפנית קיצונית ואלימה: בעוד הדו-קרב בארצות מערב אירופה אִפשר למתמודדים להפסיק את העימות כמעט מיד וללא פגיעה ממשית - מתוך ההכרה כי ההשתתפות בקרב כשלעצמה עונה על הצורך של החזרת הכבוד הפגוע, נערך הדו-קרב הרוסי בטווחים קצרים והסתיים בדרך כלל במות אחד מהמשתתפים. במקביל התפתחו סוגים ייחודיים של דו-קרבות אקדחים אכזריים במיוחד שהבטיחו את מות אחד המשתתפים: בסרט עצמו מוצג סוג דו-קרב שנודע בכינוי אקדח למצח ולפיו המתמודדים עמדו במרחק של 5–8 צעדים אחד מהשני, אחד האקדחים היה טעון והשני ריק מתחמושת, המתמודדים נטלו את כלי הנשק באופן מקרי וירו זה אל זה על פי אות ממנהל הדו-קרב.
השראה

הסרט הושפע מסיפורי מסתרי הערים (כדוגמת "סיפורי פריז" (1844) מאת אז'ן פרנסואה וידוק. כהכנה לסרט אלכסיי מיזגיריוב הבמאי צפה בסרט "דואליסטים" משנת 1977 שביים רידלי סקוט והתבסס במידה מועטה על הספר "דו-קרב" מאת ג'וזף קונרד שבעצמו הושפע מסיפורו הקצר של פושקין "הירייה".
תקציר עלילת הסרט

סנקט פטרבורג, שנת 1860. קצין הצבא לשעבר יאקובלב נלחם בדו-קרב תמורת כסף, לאחר שחוקי הדו-קרב מאפשרים לקצין שזומן לדו-קרב להעמיד מחליף במקומו לדו-קרב. סגנו של יאקובלב הוא ברון גרמני בעל שיניים מלאכותיות המארגן עבורו את הקרבות ואוסף את כספו. כל מי שמתמודדים בדו-קרב מתבררים כפקודיו של הרוזן בקלמישב, מושא אהבתה של הנסיכה הגדולה אלכסנדרה יוספובנה. הרוזן בקלמישב נתקל בנסיך טוצ'קוב שרואה בו נוכל ורודף נשים ערמומי והרוזן מזמין אותו לדו-קרב.
באחד מאירועי הדו-קרב יאקובלב נפצע ובעודו שוכב פצוע הוא רואה בהזיותיו את עברו באיים האלאוטיים אליהם הוגלה לפני זמן רב, לאחר שנזרק מהצבא. בעבר שמו לא היה יאקובלב כי אם הקצין קוליצ'ב, כאשר הרוזן בקלמישב ראה עצמו נעלב ממנו כאשר סירב לדו-קרב מולו הוא הפעיל את כל כובד השפעתו להביא לכך שקוליצ'ב יוגלה הרחק אל אלסקה.
יאקובלב שמוצא זאת הזדמנות נהדרת להשיב את כבודו ולנקום באיש שהגלה אותו מלכתחילה, מסכים להשתתף בדו-קרב במקומו של טוצ'קוב ולירות ברוזן בקלמישב.
צוות השחקנים

פיוטר פיודורוב - יאקובלב/הקצין קוליצ'ב
אלכסנדר יאצנקו - יאקובלב הצעיר
ולדימיר משקוב - הרוזן בקלמישב
מרטין ווֹּטקה - ברון גרמני
פרנציסקה פטרי - הנסיכה הגדולה אלכסנדרה יוספובנה
יורי קוזנצוב - משרתם של בני קוליצ'ב
יוליה חלינינה - מרתה טוצ'קובה
פאבל טבקוב - הנסיך טוצ'קוב
סרגיי גרמאש - בעל היד האחת
יורי קולוקולניקוב - בסארגין, סגנו של בקלמישב
ביקורת

הסרט זכה לביקורות מעורבות רבות ממבקרי הקולנוע ברוסיה. רבים מהמבקרים שיבחו את עיצוב הסרט.
מבקר הקולנוע הרוסי אנטון דולין ציין את ייחודיות הסרט וכינה אותו "הסרט המסקרן ביותר של השנה" וכי העיר פטרבורג הוצגה בו כעיר השיטפונות הנצחיים, מזוהמת ומזג האוויר בה הוא סגרירי וגשום, שילוב לונדון מהתקופה התעשייתית וסטימפאנק. דולין מציין לטובה את עיצוב ההפקה והמוזיקה המתנגנת ברקע.
לדברי אנדריי פלאחוב "מיזגיריוב [הבמאי] מציג נואר בעיצוב שונה ובו רוסיה של המאה ה-19 מוצגת כאמריקה של המערב הפרוע." כך גם לדברי המבקר מיכאיל טרופימנקוב.
לדברי חוקר תולדות האימפריה הרוסית דיוניס קפטאר לסרט אין שום התאמה למה שהתרחש בתקופת הצאר.
גם בעיתונות הקולנוע במדינות המערב היה מה לבקר את הסרט. כך למשל לסלי פלפרין מ-"The Hollywood Reporter" ציין כי הסרט מצליח לשלב בין סוגת המערבון הקלאסי לדרמה חברתית, ברם הוא ביקר לרעה את השימוש בטכנולוגיית צילום IMAX בסרט.
מבקר הקולנוע של "Variety" דניס הארווי תיאר את הסרט בתור "הפנטזיה של ולדימיר פוטין על האימפריה הרוסית".
הערות שוליים

↑  דואליסט, באתר סינמטק ירושלים
↑  "דואליסט" באתר הפסטיבל
↑  Ъ-Lifestyle - «Беда сегодняшнего дня — в моральной неопределенности»
↑  Алексей Коленский Теперь сходитесь!-Прокат-Газета «Культура» № 35 30 сентября—6 октября 2016 года
↑  Megacritic. Дуэлянт: отзывы о фильме
↑  «Критиканство» Отзывы и рецензии на фильм «Дуэлянт»
↑  «Дуэлянт» Алексея Мизгирева: самый интригующий российский фильм года // Афиша Daily
↑  Плахов А. С., Киномифы о России // Газета «Коммерсантъ» № 183 от 04.10.2016, стр. 11
↑  Наёмник чести // Газета «Коммерсантъ» № 181 от 30.09.2016, стр. 14
↑  Дионис Каптарь. "О фильме «Дуэлянт»" - YouTube
↑  Leslie Felperin ‘The Duelist’ (‘Duelyant’): Film Review // The Hollywood Reporter, 15.09.2016
↑  Dennis Harvey ‘The Duelist’ Review // Variety, 19.09.2016
↑  Операторы выбрали «Дуэлянта»
שנתיים, שמונה חודשים ועשרים ושמונה לילות

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  סלמאן רושדי
 שפת המקור:  אנגלית
 סוגה:  רומן, ריאליזם קסום
 הוצאה
 הוצאה:  Random House
 תאריך הוצאה:  8 בספטמבר 2015
 מספר עמודים:  272
 הוצאה בעברית
 הוצאה:  זמורה
 תאריך:  2017
 תרגום:  קטיה בנוביץ'
 סדרה
 ספר קודם:  לוקה ואש החיים
 קישורים חיצוניים
 מסת"ב:  978-0-8129-9891-7
שנתיים שמונה חודשים ועשרים ושמונה לילות (באנגלית: Two Years Eight Months and Twenty-Eight Nights) הוא רומן משנת 2015 מאת סלמאן רושדי. שם הספר מהווה דרך אחרת למנות אלף ואחד לילות, כהרמז ליצירה הקלאסית "סיפורי אלף לילה ולילה", על שם הלילות בהם שהרזאד בילתה בסיפורי סיפורים.
סקירה

הרומן מתרחש בניו יורק בעתיד הקרוב. הוא עוסק בג'ינים, ומספר את סיפורה של דוניא, נסיכה הג'ינים וצאצאיה האנושיים, במהלך תקופת "המוזרות" (הנמשכת שנתיים, שמונה חודשים ועשרים ושמונה לילות) בה מתרחשים אירועים חרגים כמו: גנן המגלה שכפות רגליו התנתקו מהקרקע; מחבר רומנים גרפיים המתעורר ומוצא בחדרו ישות מסתורית שדומה ליציר מוחו; תינוקת המזהה כל סימן לשחיתות סביבה ומסמנת את האשמים בכתמים ובשלפוחיות.
לאחר סערה גדולה, נפתחים שערים בין עולם הג'ינים ועולמנו, ותופעות מוזרות מתרחשות כאשר ג'ינים אפלים פולשים לכדור הארץ. נסיכת הג'ינים וילדיה נאלצים אפוא להילחם כדי להגן על כדור הארץ ועל בני האדם מפניהם ומפני העפרית בקרב אפי.
במקביל, מתרחש ויכוח בין הפילוסוף הגדול אבן רושד והתאולוג המפורסם אל-ע'זאלי, בדיון פילוסופי על התבונה ועל אלוהים.
ביקורות

אריקה וגנר (אנ') כתבה בביקורת ב"גרדיאן" כי מדובר ברומן "נפלא" ושיבחה את רושדי באומרה כי: "התענוגות האפלים הנובעים מדמיונו ברומן זה הם בעלי אנרגיה מכשפת, שסימנה את מספרי הסיפורים הגדולים מאז הימים של שהרזאד".
הערות שוליים

1 2  https://www.theguardian.com/books/2015/sep/13/two-years-eight-months-twenty-eight-nights-review-salman-rushdie
↑  הרומן של סלמאן רושדי, שנכתב בהשראת "סיפורי אלף ולילה" של המזרח, הוא יצירת מופת על אודות הקונפליקטים הנושנים שממשיכים לפלג את עולמנו.
This Is Me... Now

This Is Me... Now (בעברית: זאת אני... עכשיו) הוא אלבום האולפן התשיעי של הזמרת-יוצרת האמריקאית ג'ניפר לופז. האלבום יצא לאור ב-16 בפברואר 2024, על ידי חברות התקליטים ניויוריקן הפקות ו-BMG רייטס מנג'מנט. זהו אלבום המשך לאלבום האולפן השלישי This Is Me... Then‏ (2002).
זהו אלבומה הראשון של לופז לאחר כ-9 שנים מאז צאת אלבומה האולפן האחרון A.K.A. ‏(2014).
רקע והכרזה

לופז הכריזה על צאת אלבום האולפן התשיעי שלה, This Is Me... Now, במלאת 20 שנה ליציאת אלבום האולפן השלישי שלה This Is Me... Then‏ (2002), בעת ההכרזה העלתה לופז ברשתות החברתיות סרטון הכולל את עטיפת האלבום שהופך לתצלום לאלבום החדש. האלבום יכלול שיר המשך לשיר "Dear Ben" שנקרא "Dear Ben Pt. II". לופז תיארה את האלבום כ"מסע רגשי, רוחני ופסיכולוגי שעשתה בשני העשורים האחרונים". מילות האלבומים הן מאוד וידוי, כאשר לופז דנה במוניטין של חיי האהבה שלה. היא הצהירה כי "אנשים חושבים שהם יודעים דברים על מה שקרה לי בדרך, הגברים שהייתי איתם - אבל באמת אין להם מושג, והרבה פעמים הם טועים כל כך. יש חלק בי שהתחבא. צד של עצמי מכולם. ואני מרגישה שאני במקום בחיים שלי, סוף סוף, שבו יש לי מה להגיד על זה".
ב-29 ביוני 2023, לופז פרסמה תמונה של עצמה עם שם האלבום, והכיתוב "יום משלוח האלבום", מרמז על השלמת האלבום. בתגובות בעקבות הפוסט, אחת ממפיקות האלבום, רוג'ט חייד אמרה "הגיע הזמן". ב-11 בספטמבר, הוכרז שלופז חתמה על הסכם "שותפות הקלטות ופרסום" עם חברות התקליטים BMG רייטס מנג'מנט, בשיתוף עם חברת ההקלטות שלה ניויוריקן פרודקטיונס. ב-21 בספטמבר, לופז שיתפה פעולה עם אפל מיוזיק והופיעה בלעדית בתיאטרון Orpheum בלוס אנג'לס על מנת לקדם את האלבום.
ב-25 בנובמבר 2023, לופז הוציאה טיזר טריילר לאלבום, הכולל קליפים מהקליפים הקרובים ו/או הסרט הנלווה. שלושה ימים לאחר מכן, היא פרסמה את עטיפת האלבום "[הראשונה] מבין רבים" ברשתות החברתיות.
הקלטה והפקה

במהלך ראיון עם זיין לאו לאפל מיוזיק, לופז אישרה שהיא עבדה בעיקר עם קבוצה קטנה של מפיקים באלבום. הוא הופק בעיקר על ידי רוג'ט צ'הייד, ג'ף גיטלמן ואנג'ל לופז. לאחר מכן הצטרפה לצוות המפיקים קימברלי "קיידנס" קריסיוק. This Is Me... Now נכתב והופק בין החודשים מאי עד אוגוסט 2022, בזמן שלופז חזרה ונישאה לאקס שלה בן אפלק. לופז אישרה שהמפגש המחודש נתן לה השראה לחזור לאולפן ולכתוב מוזיקה כנה, בדרכים שלא עשתה מאז צאת אלבום האולפן השלישי שלה This Is Me... Then‏ (2002). לאחר סיום הקלטת האלבום הופיעו קרדיטים נוספים להיט-בוי, טיי קית', יטי ביטס, קרטר לנג, זאת בסיום ההקלטה והפקתו ביוני 2023. לפי BMG, האלבום הוקלט בעיקר באולפן הביתי של לופז בלוס אנג'לס.
קידום > סרט דוקומנטרי

This Is Me... Now אמור לצאת לאור ב-16 בפברואר 2024, וילווה בכותר סרט דוקומנטרי בלעדי שיצא באמזון פריים וידאו הנקרא "This Is Me...Now: A Love Story". הסרט עצמו בוים על ידי דייב מאיירס ובהשראת האלבום, הכולל "השתקפות אינטימית, פנטסטית וסיפורית של המסע של לופז למצוא אהבה" ותואר על ידי Yahoo! חדשות כ"אודה למסע הריפוי העצמי של לופז ואמונה נצחית בסופים באגדות." בעלה של לופז, השחקן בן אפלק, רשום ככותב שותף לפרויקט ומופיע בחלק מהסצנות. טיזר לפרויקט נחשף, הכולל קטע מרצועת הכותרת של האלבום. הטריילר הרשמי יצא ב-17 בינואר 2024.
קידום > סינגלים

הסינגל הראשון של האלבום, "Can't Get Enough" ייצא לאור ב-10 בינואר 2024. הוא דוגם את השיר "I'm Still in Love with You" מ-1967 של אליס. לופז העניקה הצצות בהכרת האלבום במהלך בשנת 2023. לופז חשפה את השיר לראשונה כאשר ביצעה אותו במהלך חתונתה עם אפלק באוגוסט 2022. ב-2 בינואר, לופז העלתה סרטון לרשתות החברתיות שלה שבו לופז ואנולה בדר רוקדות לצלילי שילוב של "Can't Get Enough" ו-"Jiggie Woogie" מאת Baby Lawd ו-D-Legend.
רשימת רצועות

| This Is Me> .. Now.מס' | This Is Me> .. Now.שם | This Is Me> .. Now.משך | This Is Me> .. Now. | This Is Me> .. Now. | This Is Me> .. Now. | This Is Me> .. Now. | This Is Me> .. Now. | This Is Me> .. Now. | This Is Me> .. Now. |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | This Is Me... Now  | 4:13 |  |  |  |  |  |  |  |
| 2. | To Be Yours  | 3:18 |  |  |  |  |  |  |  |
| 3. | Mad in Love  | 3:06 |  |  |  |  |  |  |  |
| 4. | Can’t Get Enough  | 3:07 |  |  |  |  |  |  |  |
| 5. | Rebound  | 3:30 |  |  |  |  |  |  |  |
| 6. | Not. Going. Anywhere.  | 3:02 |  |  |  |  |  |  |  |
| 7. | Dear Ben Pt. II  | 3:39 |  |  |  |  |  |  |  |
| 8. | Hummingbird  | 2:45 |  |  |  |  |  |  |  |
| 9. | Hearts and Flowers  | 4:10 |  |  |  |  |  |  |  |
| 10. | Broken Like Me  | 3:16 |  |  |  |  |  |  |  |
| 11. | This Time Around  | 3:55 |  |  |  |  |  |  |  |
| 12. | Midnight Trip to Vegas  | 3:11 |  |  |  |  |  |  |  |
| 13. | Greatest Love Story Never Told  | 3:07 |  |  |  |  |  |  |  |
| משך כולל: | משך כולל: | 44:18 |  |  |  |  |  |  |  |
היסטוריית יציאות לאור

| אזור | תאריך יציאה | פורמט | חברת תקליטים | מקור |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| כלל העולם | 16 בפברואר 2024 | הזרמת מוזיקה • הורדה דיגיטלית • תקליטור • תקליט | ניויוריקן פרודקטיונס • BMG רייטס מנג'מנט |  |
לואיס פלורס

| --- | --- |
 לידה:  11 באפריל 1981 (בן 43) סן פדרו דה מקוריס, הרפובליקה הדומיניקנית
 עמדה:  רכז, קלע
 גובה:  1.88 מטרים
 מכללה:  מכללת מנהטן
 דראפט:  בחירה מספר 55, 2004 יוסטון רוקטס
 הישגים כשחקן
 זכייה בגביע ישראל בכדורסל (2009)
לואיס אלברטו פלורס (ספרדית: Luis Alberto Flores; נולד ב-11 באפריל 1981 בסן פדרו דה מקוריס, הרפובליקה הדומיניקנית) הוא כדורסלן עבר מהרפובליקה הדומיניקנית ששיחק בעמדת הרכז. גובהו 1.88 מטר. בעבר שיחק עבור הפועל חולון וזכה עימה בגביע המדינה.
קריירה

פלורס החל לשחק את עונתו הראשונה בליגת המכללות במדיה של אוניברסיטת ראטגרס, אך לאחר עונה אחת בלבד במדיה עבר למכללת מנהטן, עימה שיחק במשך ארבע שנים בהן הוכתר למלך הסלים של האוניברסיטה בכל הזמנים. וסיים את קריירת המכללות שלו בממוצעים יוצאי דופן: כ-23 נקודות וכ-7 אסיסטים בממוצע למשחק. בנוסף לכך, פלורס זכה להיבחר כשחקן המצטיין של הקונפרנס האטלנטי ושל פרסי האגרטי.
לאחר מכן, פלורס, דחה הצעות רבות מאוניברסיטאות ומכללות שונות וסיים את קריירת המכללות שלו, לאחר כחמש שנים, ונרשם לדראפט ה-NBA של 2004, בו נבחר במקום ה-55 על ידי היוסטון רוקטס. אך, הועבר מיד בעסקה לדאלאס מאבריקס בנוסף לכ-300,000 דולר עבור ואסיליס ספאנוליס היווני. לאחר מספר ימים בודדים, פלורס עבר שוב קבוצה לאחר שהמאבריקס סגרו עסקה שבה פלורס עבר אל הגולדן סטייט ווריורס תמורת סכום כסף לא ידוע. במדיה של הווריורס שיחק 15 משחקים בלבד במשך כל העונה.
לאחר מכן, פלורס עבר אל הדנוור נאגטס, אך לחוסר מזלו שיחק משחק אחד בלבד לאחר ששחקן התקילו בחריפות וגרם לו לשבר חמור בפיקת הברך. למרות זאת, פלורס חזר לשחק כדורסל מקצועי לאחר חמישה חודשים כשהתאמן עם הניו אורלינס הורנטס במחנה הקיץ, אך נחתך ממנה כעבור מספר שבועות.
פלורס, עזב את ארצות הברית והחל בקריירה אירופית, לאחר שסיכם לעונה אחת במדיה של רוזטו האיטלקית ולאחר מכן, בעונת 2006/07 עבר אל רג'יו אמיליה, במדיה קלע 14.5 נקודות ומסר כ-5.5 אסיסטים למשחק שלא עזרו להישארות בליגה הבכירה. גורם עיקרי שגרם לעזיבתו אל אולימפיאדה פטראס מליגת העל היוונית. אך, לאחר כ-3 חודשים, בעקבות קשיים כלכליים בקבוצה מפטראס, פלורס עבר לשורותיה של פבריאנו מליגת המשנה האיטלקית, עימה זכה להעפיל למשחקי ההעפלה לליגה הבכירה, אך קבוצתו הפסידה בשלב רבע הגמר. פלורס, באותה עונה רשם ממוצעים של כ-16 נקודות בנוסף ל-7 אסיסטים, שהכתירו אותו במקום הראשון בקטגוריית האסיסטים בליגה.
ב-24 באוגוסט 2008, פלורס, סיכם לעונה אחת במדי אלופת ישראל, הפועל חולון. פלורס, סייע לקבוצתו לזכות בגביע המדינה בכדורסל, לאחר ניצחון בגמר על מכבי חיפה, תוך שהוא קולע בגמר 23 נקודות. את העונה סיים פלורס כקלע המוביל בעונה הסדירה, עם 19.8 נקודות בממוצע למשחק וסייע לקבוצתו לסיים במקום הרביעי בסיום העונה הסדירה.
פלורס, היה חבר בכל נבחרות הכדורסל של הרפובליקה הדומיניקנית. וכיום, חבר בסגל הנבחרת הבוגרת.
הערות שוליים

↑  שי לוי, ‏לואיס פלורס חתם לשנה בהפועל חולון, באתר ONE‏, 24 באוגוסט 2008
↑  ספורט - כדורסל ישראלי nrg - ...הפועל חולון זכתה בגביע, באתר nrg
וינוהרדיב

| --- | --- |
סמל וינוהרדיבסמל וינוהרדיב
מראה העיר
מראה העיר
 מדינה:  אוקראינה אוקראינה
 מחוז:  זקרפטיה זקרפטיה
 מחוז משנה:   וינוהרדיב
 ראש העיר:  סטפן בוצ'קאי
 תאריך ייסוד:  לפני 1262
 שטח:  32.09 קמ"ר
 גובה:  117 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  25,317 (1 בינואר 2022)
  ‑ צפיפות:  794 נפש לקמ"ר (2011)
 קואורדינטות:  48°08′59″N 23°01′30″E﻿ / ﻿48.14972°N 23.025°E﻿ / 48.14972; 23.025
 אזור זמן:  UTC +1
 http://www.rada.vynogradiv.com.ua/
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת אוקראינה מוגדלת) קייב דניפרו אודסה לבוב דונצק חרקיב רוסיה בלארוס פולין ס. הו. רומניה מול. סר. הים השחור  ים אזוב  קריםוינוהרדיב(למפת אוקראינה רגילה) קייב דניפרו אודסה לבוב דונצק חרקיב רוסיה בלארוס פולין ס. הו. רומניה מול. סר. הים השחור  ים אזוב  קריםוינוהרדיב(למפת זקרפטיה רגילה) אוז'הורוד מוקצ'בו חוסט סבליאבה רחיב לבוב איוואנו-פרנקיבסק רומניה הונגריה סלובקיה פוליןוינוהרדיב(למפת זקרפטיה מוגדלת) אוז'הורוד מוקצ'בו חוסט סבליאבה רחיב לבוב איוואנו-פרנקיבסק רומניה הונגריה סלובקיה פוליןוינוהרדיב  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
וִינוֹהְרַדִיב (באוקראינית: Виноградів, עד 1946: Севлюш, סֶבְלְיוּש; בהונגרית: Nagyszőlős, נַאג'סֶלֶש; בסלובקית: Veľká Sevľuš; בגרמנית: Großweinstadt; ברומנית: Seleuşu Mare סלאושו מארה; ביידיש: סעליש) היא עיר בנפת ברהובה שבמחוז זקרפטיה באוקראינה. עד 2020 הייתה בירת נפת וינוהרדיב (אנ'). ב־2023 מנתה 23,000 נפש.
גאוגרפיה

וינוהרדיב שוכנת סמוך לגדתו הימנית של נהר הטיסה. היא ממוקמת בשפלה העבר-קרפטית, שמסמנת את קצהו הצפון-מזרחי של המישור הפאנוני. מעל העיר מתנשא ההר השחור, שפסגתו היא בגובה של 565 מטר ושהיה בעבר הרחוק הר געש פעיל. האזור זרוע בפצצות געשיות רבות כעדות לכך, והפעילות הוולקנית הפכה את הקרקע המקומית לפוריה ביותר.
וינוהרדיב נמצאת 108 קילומטר מבירת מחוז זקרפטיה, אוז'גורוד. מרחקה מגבול הונגריה הוא 16 קילומטר, מגבול רומניה - 10 קילומטר, מגבול סלובקיה - 80 קילומטר ומגבול פולין - 110 קילומטר.
יהודי סעליש

בפי היהודים נקראה העיר סעליש.
יהודי סעליש > התפתחות הקהילה

לפי חוקרי בית התפוצות משפחות יהודיות אחדות ישבו בעיר כבר במאה ה-17 והקהילה בסעליש מבוססת על יהודים שנמלטו מפולין ומאוקראינה בזמן פרעות ת"ח ות"ט בשנת 1648.
למרות האיסור על היהודים להתגורר בערים בהונגריה, באו לעיר יהודים מן הכפרים השכנים, בעיקר מראקוביץ והקימו בית תפילה וחברה קדישא ומינו רב ושוחט. בשנת 1782 ניסו לגרש את היהודים מהעיר אך ניסיון הגירוש נכשל והקהילה היהודית נותרה במקום.
בסביבות שנת 1786[דרוש מקור] בא לעיר רבי ברוך, אביו של ר' שניאור זלמן מלאדי ונפטר שם בשנת 1792. קברו מצוי במקום.
רב הקהילה הראשון, ר' יאיר כץ בן יחיאל, התמנה בשנת 1745 ואחריו כיהנו ר' יהודה כהנא הלר, בעל "קונטרס הספיקות" על "חושן המשפט" (1802-1794), הרב חיים מאיר זאב הכהן זלנפריינד (1832-1820), הרב פאלק, הרב אליעזר ליפמן שטיין ורבי חיים משה הכהן, הרב שמואל שמעלקא קליין שהיה מייסד הישיבה בעיר ובנו ר' פנחס חיים קליין.
בית הכנסת הגדול הוקם בשנת 1904 ולאחריו הוקמו גם בתי מדרש, מקווה. ובשנת 1922 הוקם בית ספר עברי לילדי העיר. 
עם השנים התחזקה הקהילה היהודית והפכה להיות גורם משמעותי בעיר עד שבבחירות למועצת העיר בשנת 1921 נבחרו 11 נציגים של המפלגה היהודית מתוך 36 חברי המועצה. ור' אליהו וייס נבחר לסגן ראש העיר.