stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אברהם חלפי
ספריו

מזווית אל זווית, תל אביב, הוצאת "יחדיו", תרצ"ט 1939.
שירי האני העני, הקיבוץ המאוחד, 1951.
כאלמונים בגשם, שירים, הקיבוץ המאוחד, תל אביב תשי"ט 1958.
מול כוכבים ועפר, מבחר שירים, הקיבוץ המאוחד, תשכ"ב 1962.
אינפניו ההולכים לקראתי, שירים, הקיבוץ המאוחד, תל אביב תשכ"ו 1966.
שירים, מבחר, ציורים ג'ורג' שמש, עקד, תשכ"ח 1968.
בצל כל מקום, שירים, עקד, תל אביב תש"ל 1970.
נילי וטלי ורני טפשוני, לילדים, כתב אברהם חלפי, צייר אבי מרגלית, ספרית פועלים, תל אביב תשל"ד 1973.
מאשפות ירים, שירים, הקיבוץ המאוחד, תל אביב תשל"ד 1974.
ישן וגם חדש, הקיבוץ המאוחד, תל אביב 1977.
לאחר מותו
שירים מן הזמן החשוך, הקיבוץ המאוחד, תל אביב תשמ״ד 1984.
שבעה גמדים ועוד שירי ילדים , לילדים, אברהם חלפי, הובא לדפוס על ידי שמשון ורחל חלפי, צייר יעקב גוטרמן, הקיבוץ המאוחד, תל אביב 1986.
שירים (2 כרכים), הקיבוץ המאוחד, תשמ"ז 1986-תשמ"ח 1988.
שנינו אהבנו שירת כוכבים, שירים מאת אברהם חלפי, תרגם ליידיש יוסף ארליך, עיטר מנשה קדישמן, מכון הברמן למחקרי ספרות, לוד, תשנ"א 1991.
לקריאה נוספת

צבי לוז, שירת אברהם חלפי: מונוגרפיה, הביאה לדפוס: לאה שניר, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1994.
יאירה גנוסר, פורטרט של איש בכובע, עיתון דבר, 26 ביוני 1986
ביאורים

↑  לצפייה בטיוטת שיר שכתב במלחמת השחרור לזכרו של נחום הזז, בנו של חברו חיים הזז שנפל בקרב, ראו בבלוג של מכון גנזים (שארכיונו האישי של חלפי שמור שם) כאן.
↑  לצפייה בכתב היד המקורי של השיר "סתיו יהודי", המהווה דוגמה לשירה מסוג זה, ראו בבלוג של מכון גנזים (שם גם מופקד ארכיונו האישי של חלפי), כאן.
↑  במלאת עשור למותו של אריק איינשטיין, פרסם מכון גנזים שיר שכתב חלפי ליום הולדתו הראשון של איינשטיין. לעיון בכתב היד מהבלוג של מכון גנזים ראו כאן.
↑  לעיון בשיר "סתיו יהודי" בכתב ידו של חלפי, כפי שחשף מכון גנזים בבלוג שלו, ראו כאן.
הערות שוליים

1 2  יאירה גינוסר, המשורר אברהם חלפי ותנועת הפועלים - מאמר, באתר הספרייה הלאומית, ‏תשמט
↑  חלפי עצמו, במכתב לאברהם שאנן (מכון גנזים, אוסף 448 / סימול 4376), כתב שעלה ב-1925.
↑  אברהם חלפי, באתר עיריית תל אביב
↑  יאירה גינוסר, ⁨אדם - שמו האחר של אברהם חלפי ⁩, באתר הספרייה הלאומית, ‏3 יולי 1987
1 2   אבי אלון, אני מצמצם עצמי כדי נקודה אלמונית כדי לא להטריד, באתר הארץ, 5 ביולי 2023
↑  אברהם חלפי, באתר לקסיקון הספרות העברית החדשה
↑  גילי איזיקוביץ, אורי משגב מגלה את סיפורו של המשורר אברהם חלפי, באתר הארץ, 10 ביולי 2014
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007286288005171  PLWABN: 9810656130205606  GND: 119280906  ISNI: 0000 0001 1633 277X  LCCN: n86032455  MusicBrainz: 61ed00cd-e981-4b3b-86bf-a84e8720e36b  VIAF: 45778089   WorldCat (עם VIAF): 45778089
מסכת אבות

.
מספר שורות מכתב יד קאופמן: מסכת אבות, משנה, מסכת אבות, פרק א', משנה ו'. כתב-היד, שנחשב לאחד מכתבי-היד החשובים ביותר של המשנה, מתוארך לסביבות המאה ה-12.
מַסֶּכֶת אָבוֹת (ידועה גם בשם פִּרְקֵי אָבוֹת) היא המסכת התשיעית בסדר נזיקין במשנה. בניגוד לשאר מסכתות המשנה העוסקות בדינים ובהלכות, מסכת זו עוסקת בענייני מוסר, מידות טובות ודרך ארץ. במקורה, היו במסכת חמישה פרקים, אך במשך השנים התווספו למסכת קטעים שונים. הארוך מבין קטעים אלו נוסף כפרק שישי למסכת, ומכונה פרק קניין תורה. שינויי הנוסח בפרק זה (ובמשניות שנוספו בפרק הקודם) רבים, ככל הנראה בשל העובדה שהם נוספו למשנה רק בשלב מאוחר יותר.
למסכת אבות לא חובר פירוש בתלמוד הבבלי או בתלמוד הירושלמי, וגם אין לה מסכת מקבילה בתוספתא. עם זאת, החיבור אבות דרבי נתן מושתת בעיקרו על חיבור זה, ומהווה הרחבה שלו. כמו כן, פירושים רבים חוברו למסכת במרוצת הדורות על ידי רבנים מתקופת הראשונים והאחרונים, וכך גם לפרק קניין תורה.
מיקומה של המסכת בסדר נזיקין

הרמב"ם בהקדמתו למשנה נותן שני טעמים למיקומה של המסכת בסדר נזיקין:
הטעם הראשון: על מנת לפרסם את החובה לכבד את בית הדין בכל דור ודור. וראוי להודיע את מקור סמכויות בית הדין העוברות מבית דין לבית דין עד להר סיני – "שלא יאמרו: מדוע נקבל משפט פלוני, או תקנת דיין פלוני? ואין הדבר כן, שהמשפט אינו לפלוני השופט, אלא להקב"ה שציווה אותנו בו, כמו שנאמר: "כִּי הַמִּשְׁפָּט לֵאלֹהִים הוּא". אבל הכל משפט אחד, וקבלוהו איש מפי איש, על הדורות החולפים".
הטעם השני: ללמד את הדיינים מידות טובות לבל יזיקו את הציבור. ובנוסף מציין הרמב"ם טעמים נוספים, ולכן באה מסכת אבות אחרי המסכתות המפרטות את סמכויות הדיינים ומהלך המשפט.
פרקי המסכת

מסכת אבות בנויה ממאמרים קצרים של חכמי המשנה – התנאים. בדרך כלל המאמר המובא הוא המוטו לחיים של אותו תנא, וניתן לראות בו תמצית של השקפת עולמו הייחודית. בין המשניות שבמסכת, ניתן למצוא פתגמים ידועים כגון "סייג לחכמה שתיקה", "אמור מעט ועשה הרבה", "אם אין אני לי מי לי", "יהי כבוד חברך חביב עליך כשלך" ועוד. סדר החכמים המופיעים בפרק ראשון נקבע על פי סדר הדורות, מאנשי כנסת הגדולה, דרך תקופת הזוגות ועד תחילת הנשיאים. מפרק שני נכתבו דברי התנאים, בדרך כלל לפי הסדר בו חיו.
משה קיבל תורה מסיני (שמונה עשרה משניות) – הפרק מדגיש את השתלשלות התורה שבעל-פה – כל תנא או זוג תנאים "קיבלו מהם", כלומר, היו תלמידים של התנאים הקודמים להם, וקושרת את החכמים האחרונים עד משה רבנו דרך מסורת ארוכה המשתלשלת מדור לדור. הרב משה שפירא מוצא בפרק זה קשר רעיוני בין דברי התנא לבין המצב התורני של דורו, מצב שהיה נתון לשינויים רבים ותכופים במהלך ימי הבית השני. בין המקבלים לא נמצאים השופטים, הכוהנים, והמלכים. לעומת זאת באבות דרבי נתן, מתוארת השתלשלות התורה שבעל-פה בדרך שונה: ממשה ליהושע, לזקנים, לשופטים ומהם לנביאים (תוך הבחנה בין שאר הנביאים לבין חגי, זכריה ומלאכי) והלאה.
רבי אומר (שש עשרה משניות) – הפרק ברובו כלול מדברי התנא הלל הזקן, תלמידו רבן יוחנן בן זכאי וחמשת תלמידיו. מספר משניות אף עוסקות ישירות בתכונותיהם הרוחניות של חמשת תלמידי רבן יוחנן בן זכאי והיחס בין שנים מהם, רבי אליעזר בן הורקנוס ורבי אלעזר בן ערך, לבין יתר חכמי ישראל.
עקביא בן מהללאל אומר (שמונה עשרה משניות).
בן זומא אומר (עשרים ושתיים משניות).
בעשרה מאמרות נברא העולם (עשרים ושלוש משניות) – הפרק מסודר בתחילתו על פי המספרים עשרה, שבעה, ארבעה, כך שכל משנה עוסקת בעניין הקשור למספר המדובר בה. הפרק מחולק בעיקר לנושאים הבאים:
הדורות מבריאת העולם ועד תקופת אברהם אבינו ויציאת מצרים ומעשי בני ישראל במדבר.
הניסים שנעשו בבית המקדש והדברים המופלאים שנבראו בערב שבת בין השמשות.
פורענויות שונות והסיבות בגללן הן באות.
סוגי אופי, התנהגות, חשיבה וכישרון שונים.
ניגודים. כגון אהבה התלויה בדבר לעומת אהבה שאינה תלויה בדבר, מחלוקת לשם שמים לעומת מחלוקת שאינה לשם שמים ועוד.
שנו חכמים בלשון המשנה (אחת עשרה משניות) – הפרק אינו חלק מהמשנה כפי שנחתמה על ידי רבי יהודה הנשיא. הפרק הוא אוסף ברייתות העוסקות בדרכים לקניינה של התורה ונקרא גם "קנין תורה", וצורף למסכת בשל המנהג לקרוא בפרקי אבות בבית הכנסת בשבתות שבין פסח לשבועות ולהשלים בכך את שש השבתות הללו, וגם כדי להסמיך את ענייני קניין תורה לחג מתן תורה. פרק זה מופיע במקור בתנא דבי אליהו זוטא פרק י"ז (מכונה גם "פרק דרבי אליעזר" פרק ב') ובמסכת כלה רבתי פרק ו'. מקובל בדפוסים להקדים למסכת זו את המשפט "שנו חכמים בלשון המשנה, ברוך שבחר בהם ובמשנתם".
בסך הכל יש במסכת 108 משניות.
מאפייני המסכת

בשונה ממסכתות אחרות, מסכת אבות אינה פוסקת הלכות, ועל כן היא לא נכללת במאמר רבי יצחק "ששים המה מלכות – ששים מסכתיות של הלכה", וכמו כן לא נכתבה עליה מסכת בתלמוד הבבלי או התלמוד הירושלמי. מסכת זו עוסקת במוסר, דרך ארץ ומידות טובות, ועליה אמר רבא: "האי מאן דבעי למהוי חסידא, לקיים מילי דאבות", כלומר: מי שרוצה להיות חסיד שיקיים את הדברים שנאמרו במסכת אבות.
רבי עובדיה מברטנורא, מסביר מדוע המסכת מתחילה ממשה רבנו:
מאפייני המסכת > שם המסכת

שמה של המסכת נקבע על שם דברי המוסר שבה שהם אבות למצוות, דהיינו עקרונות יסוד להתנהגות האדם, וזאת על-פי האימרה "דרך ארץ קדמה לתורה". טעם אחר לשם המסכת הוא זה שמביא פירוש המיוחס לרש"י: ”מפני שנסדרו הנה דברי אבות הראשונים שקיבלו את התורה זה מזה”. פירוש אחר בשם הגר"א[דרוש מקור], על פי האמור בתחילת מסכת בבא קמא, ש"אבות" מרמז על כך שהדבר כתוב בתורה, ואכן, פירוש הגר"א במסכת זו מתאפיין בהבאת מקורות מהתורה לכל משנה.
מאפייני המסכת > לשון המסכת

מסכת אבות כתובה כולה עברית, מלבד שלושה קטעים שנכתבו ארמית:
דברי הלל: "נגד שמא, אבד שמה. ודלא מוסיף, יסיף. ודלא יליף, קטלא חייב. ודאשתמש בתגא, חלף". המימרא "ודאשתמש בתגא, חלף" מופיעה פעם נוספת בדברי רבי צדוק.
אמרה נוספת מפי הלל: "על דאטפת אטפוך, וסוף מטיפייך יטופון".
"בן בג בג אומר: הפוך בה והפוך בה, דכולא בה. ובה תחזי, וסיב ובלה בה, ומנה לא תזוע, שאין לך מדה טובה הימנה. בן הא הא אומר: לפום צערא אגרא".
לימוד מסכת אבות

בהרבה קהילות נוהגים לקרוא בבית הכנסת פרק מהמסכת בשבתות הקיץ, לרוב סמוך לתפילת מנחה (לפניה או לאחריה), ולפי קהילות אחרות, כגון יוצאי מרוקו, נוהגים לקרוא בסיום תפילת שחרית בתחילת פיטום הקטורת. בקהילות יוצאי ספרד נוהגים לקרוא את המסכת רק בשבתות ספירת העומר (סך הכול שישה שבועות, פרק אחד בכל שבת) ואילו יוצאי אשכנז נוהגים זאת בשבתות שמפסח ועד ראש השנה וסך הכל קוראים את המסכת בשלושה מחזורים נוספים, שהראשון מתחיל בפרשת נשא, השני בפרשת פינחס והשלישי בפרשת שופטים אשר מסתיים בראש השנה (עקב כך שחסרות לנו שתי שבתות נוהגים בשבתות האחרונות לקרוא שני פרקים על-מנת להשלים את הסדר) וסימנם: נפ"ש. סך הכול ארבעה מחזורים. לפי מנהג קצת קהילות אשכנז המערבי, לומדים פרק אחד בכל שבת מפסח ועד שבועות, ובששת השבתות משבועות ועד י"ז בתמוז לומדים בכל שבת שני פרקים, ואחר י"ז בתמוז מפסיקים ללמוד פרקי אבות, כך שלומדים את המסכת שלש פעמים בכל שנה.
בשנים שבהן יום ראשון של פסח חל בשבת, כך שאחרון של פסח (בחו"ל) חל בשבת, יש מנהגים שונים מה לעשות בארץ, שהרי יש שבת נוספת. יש מתחילים לקרוא במסכת אבות בשבת שמיד לאחר שביעי של פסח, ובשבת שנוספה (לפני שבועות), יש שקוראים פרק מתוך מסכת דרך ארץ זוטא (והוא נקרא בשבת שלפני שבועות משום דרך ארץ קדמה לתורה), ויש שמתחילים שוב את פרק א. ויש שלא מתחילים לומר פרקי אבות עד שבת השנייה כדי שילמדו את אותו הפרק שלומדים בחו"ל. יש קהילות שמשלימות את השבת המיותרת ולא קוראות אף פרק בשבת חזון (פרשת דברים) שחלה בתשעה באב בשנה כזו.
שורשי המנהג לקרוא את מסכת אבות בשבת אחר מנחה בתקופת הגאונים, אז תיקנו אותו רב שר-שלום גאון ורב סעדיה גאון לזכרו של משה רבנו שנפטר בזמן זה מהעולם. מכיוון שמצד אחד לא נוהגים ללמוד תורה בזמן שנפטר גדול ישראל, אך מצד שני לא רצו לגרום לביטול תורה גדול, תקנו את אמירת פרקי אבות. טעם נוסף הוא כדי להכין את עם ישראל לחג מתן תורה על ידי לימוד של דרך ארץ, מידות ומוסר, אשר עניינם מופיעים במסכת. בנוסף לימוד המסכת לפני חג מתן תורה בא כדי להדגיש את הקשר בין התורה שבכתב לתורה שבעל פה.
מנהג שהיה נפוץ בעבר אצל יהודי ספרד הוא שחזנים ידועי שם היו קוראים את הפרק של אותה שבת, בדרך כלל תוך אלתור על פי מקאם כלשהו, ולאחר מכן אף תרגמו התוכן לשפת הלאדינו.
לימוד מסכת אבות > פתיחה וסיום

לפני לימוד כל פרק מפרקי אבות, מקובל לומר משפט המובא ממסכת סנהדרין: ”כל ישראל יש להם חלק לעולם הבא, שנאמר (ישעיה ס) 'ועמך כולם צדיקים לעולם יירשו ארץ נצר מטעי מעשה ידי להתפאר'” (משנה, מסכת סנהדרין, פרק י', משנה א') בסיום לימוד הפרק נוהגים לומר את מאמרו של ר' חנניה בן עקשיא ממסכת מכות ”רצה הקב"ה לזכות את ישראל, לפיכך הרבה להם תורה ומצות, שנאמר (ישעיה מב) 'יי חפץ למען צדקו יגדיל תורה ויאדיר'” (משנה, מסכת מכות, פרק ג', משנה ט"ז). וזאת בשביל שידעו כל הלומדים, שהדברים הנלמדים במסכת הם אפשריים לכל העם ולא יאמר מישהו שהדברים הם לא מכוונים אליו.[דרוש מקור]
מפרשי המסכת

למסכת אבות נכתבו באלף השנים האחרונות למעלה ממאתיים פירושים. סקירה מקיפה על הפירושים השונים נכתבה על ידי יצחק יוסף כהן. רשימה ביבליוגרפית מפורטת מהפירושים והביאורים שנתחברו על מסכת אבות מראשית ימי הדפוס ועד שנת תשל"ב נערכה על ידי יהודה רובינשטיין, וסקירה קצרה וממצה של הפירושים הקדומים ערך שמעון שרביט.
בין הפירושים:
פירושו של ר' עובדיה מברטנורא משנת 1482 בערך.
פירוש רש"י למסכת אבות.
פירושו של ר' יעקב בן שמעון, מגדולי תלמידי תלמידיו של רש"י במאה ה־13. הפירוש נדפס בתוך "מחזור ויטרי".
פירוש הרמב"ם שנכתב כחלק מפירוש המשניות שלו. הרמב"ם אף כתב הקדמה מיוחדת למסכת אבות הנחשבת חיבור בפני עצמו, ונקראת: "שמונה פרקים לרמב"ם".
פירושו של רבינו יונה החסיד מגירונדי.
פירוש רבי מנחם המאירי, מגדולי חכמי פרובאנס במאה ה־13.
פירוש מגן אבות לרשב"ץ (ר' שמעון בן צמח דוראן, בן המאה ה־14).
פירוש רבי עובדיה ספורנו, מחכמי איטליה במאות 15-16.
פירושו של רבי יוסף יעבץ החסיד – ממגורשי ספרד.
מדרש שמואל – ליקוט מקיף של פירושים וביאורים על המסכת, נערך על ידי רבי שמואל די אוזידא מתלמידי האר"י.
ביאור הגר"א למסכת אבות.
פירוש הרש"ר הירש למסכת אבות.
דרך חיים למהר"ל.
רוח חיים, פירושו של רבי חיים מוולוז'ין.
פירושו של הרב יוסף חיים (הבן איש חי) בספר ברכת אבות
מי מרום חלק ב', הרב יעקב משה חרל"פ.
קנין תורה שיחות על פרק שישי במסכת אבות של הרב צבי יהודה הכהן קוק. בנוסף, לוקטו מכתבי ושיעורי הרב צבי יהודה קטעים המרכיבים את הספר ביאורי הרצי"ה על מסכת אבות.
ביאורים לפרקי אבות לרבי מנחם מנדל שניאורסון.
משניות מבוארות לרב פינחס קהתי.
ביאורי הראי"ה למסכת אבות - לקט מכתבי הראי"ה קוק על מסכת אבות.
ענף עץ אבות - פירושו של מרן הראשון לציון הרב עובדיה יוסף זצ"ל (תשס"א).
אבות לבנים – פירוש עיוני במסכת אבות, תוך שימת דגש על המסרים החינוכיים בהתאם לדור הנוכחי. שישה כרכים מאת הרב חיים דרוקמן, בהוצאת המכון התורני אור עציון.
פרקי אבות - ביאור הרב עדין אבן-ישראל שטיינזלץ למסכת אבות.
מפרשי המסכת > מהדורה מדעית

מהדורה מדעית למסכת יצאה על ידי שמעון שרביט. המהדורה מבוססת על כתב יד קאופמן, ומתייחסת למאות עדי נוסח, החל מכתבי היד החשובים של המשנה וכלה בקטעי גניזה וכתבי יד של סידורים.
מהדורה מדעית לפרק קניין תורה יצאה בשנת 1936 על ידי ד"ר מיכאל היגר מניו יורק.
לקריאה נוספת

מיכאל היגער, פרק קניין תורה, בתוך: חורב – מאסף מוקדש לתולדות ישראל וספרותו, תרצ"ו ירושלים. עמ' 162–174
ישעיהו ליבוביץ, שיחות על פרקי אבות ועל הרמב"ם, הוצאת שוקן
שמעון שרביט, מסכת אבות לדורותיה, הוצאת מאגנס ומוסד ביאליק, ירושלים תשס"ד
שמעון שרביט, לשונה וסגנונה של מסכת אבות לדורותיה, הוצאת אוניברסיטת בן-גוריון בנגב, 2006
יוסף ויכלדר, הפולמוס "מי חיבר את פירוש רש"י לאבות", המבשר תורני, ו' תמוז – י"ב תמוז תשע"א
פרשנות:
יהודה שביב, בדרך אבות, הוצאת מכון צומת, 2006
אביגדור שנאן, פרקי אבות: פירוש ישראלי חדש, קרן אבי חי וידיעות ספרים, 2009
יורם טהרלב, על בִּרְכֵּי אבות – פירוש מרענן למסכת אבות, כנרת זמורה-ביתן, 2016
שאול מושקוביץ, לב שמח על פרקי אבות
ישראל מאיר לאו, יחל ישראל על מסכת אבות, ובעקבותיו אבות לדור: על מסכת אבות
שלמה אבינר, מסכת אבות
אשר וסרמן (עורך), משנת אבות על מסכת אבות, תש"ס–תשס"ב
ישעיהו ליבוביץ, פרקי אבות, לפי פירוש 'רוח חיים' של ר' חיים מוולוז'ין, אגם הוצאה לאור, 2012
נחם אילן ואליהו סמואל, בלב ונפש - פירוש דיאלוגי למסכת אבות, הוצאת כרמל, 2019.
משה קודעי, שירי אבות, בהוצאת מכון משה – הספר מחבר בין מאמר החכם לבין תולדותיו, על פי העיקרון שכל מאמר מייצג את המוטו של הכותב. לכל משנה מצורף קטע שירה (בחריזה) המסכם את הדברים.
רמיאל עמירה, מסכת אבות – מחרוזת הבן, הוצאת אור המערב – הנוסח המקורי של מסכת אבות עם פירוש רבי עובדיה מברטנורה, ולצד כל משנה נוספה גרסה מחורזת שלה
כרמאן

| --- | --- |

מראה כללי של העיר
 מדינה:  איראן איראן
 פרובינציה:  כרמאן
 שטח:  220 קמ"ר
 גובה:  1,755 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  537,718 (2016)
 קואורדינטות:  30°17′13″N 57°04′09″E﻿ / ﻿30.28694°N 57.06917°E﻿ / 30.28694; 57.06917
 אזור זמן:  UTC +3:30
 https://kerman.ir/
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת איראן מוגדלת) טהראן משהד כרג' אספהאן תבריז שיראז קום אהוואז רשת כרמאנשאה בנדר עבאס אפגניסטן פקיסטן טורקמניסטן אוזבקיסטן אזרבייג'ן ארמניה טורקיה עיראק כווית ערב הסעודית  קטר איחוד האמירויות הערביות ע. הים הכספי  המפרץ הפרסי  מפרץ עומאןכרמאן(למפת איראן רגילה) טהראן משהד כרג' אספהאן תבריז שיראז קום אהוואז רשת כרמאנשאה בנדר עבאס אפגניסטן פק. טורקמניסטן או. אזר. א. ט. עיראק כ. ערב הסעודית  ק. אי. ע. הים הכספי  המפרץ הפרסי  מפרץ עומאןכרמאן  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
כרמאן (בפרסית: ‏کِرمانקובץ:Fa-Kerman.ogg‏Ⓘ‏) היא עיר בדרום-מזרח איראן ובירת הפרובינציה הקרויה על שמה. העיר שוכנת בשוליים המערביים של מדבר לוט בגובה 1,755 מטרים מעל פני הים ומרוחקת כ-800 ק"מ דרום-מזרחית לבירה טהראן. על פי מפקד האוכלוסין האחרון של איראן משנת 2016 אוכלוסיית העיר מנתה 537,718 בני אדם, רובם מוסלמים שיעים כשלצידם מיעוט זורואסטרי.
כרמאן הוזכרה כבר בעת העתיקה אצל היוונים בשם כרמאני. אזכורים מהעת העתיקה נוקבים גם בשמות כארמאניה, כרמאניה וזרמאניה. סבורים כי העיר הוקמה בימי המלך ארדשיר הראשון מייסד האימפריה הסאסאנית, במאה ה-3. מדרום לכרמאן נמצאות חורבות העיר העתיקה ג'ירופת (אנ').
בנוף הפוליטי מושלות דמויותיהם של האחים רפסנג'אני, הנשיא לשעבר אכבר האשמי רפסנג'אני ואחיו סגן הנשיא מוחמד האשמי רפסנג'אני (אנ'), שמוצאם מהיישוב הסמוך לרפסנג'אן. כמו כן, מפקד כוח קודס לשעבר קאסם סולימאני נולד בכפר במחוז כרמאן, וגדל בעיר. סולימאני גם נקבר בבית הקברות של העיר בשנת 2020 לאחר התקיפה בנמל התעופה הבין-לאומי בבגדאד, בה נהרג.
בינואר 2024, ביום השנה הרביעי למות סולימאני, בשעה שאלפים השתתפו בצעדה לזכרו סמוך לקברו, בוצע פיגוע כפול באזור הקבר שגבה את חייהם של לפחות 95 איש.
הערות שוליים

↑  עמיחי שטיין, הפיצוץ באיראן: כ-103 הרוגים סמוך לקברו של סולימאני, באתר כאן – תאגיד השידור הישראלי, 3 בינואר 2024
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4073356-7  MusicBrainz: 108f0305-7bb1-4a5f-99d9-16ca32860bfe  TDVİA: kirman  VIAF: 315942368   WorldCat (עם VIAF): 315942368 
ערך זה הוא קצרמרבנושא יישובים באיראן. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ולקי מדר

ולקי מדר (בסלובקית: Veľký Meder; בהונגרית: Nagymegyer, נאג'מגייר; ביידיש: מאַגענדאָרף; בין השנים 1948–1995 נקראה צ'אלובו (Čalovo)), היא עיירה בדרום-מערב סלובקיה. ולקי מדר שוכנת על אי בשם ז'יטני אוסטרוב (אנ') בנהר דנובה, 58 ק"מ מדרום-מזרח לבירה ברטיסלאבה. העיירה היא מרכז לאזור חקלאי, שעיקרו גידולי חיטה, שיבולת שועל ושיפון.
היסטוריה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
ולקי מדר נזכרת לראשונה בשנת 1268 כיישוב כפרי בבעלות אצילים הונגריים, ובמרוצת השנים עברה כמה ידיים. ב-1466 קיבלה זכויות עיר ומאז התקיימו בה ימיי שוק, ירידים, ושוק בקר גדול.
עד 1918 הייתה חלק מהאימפריה האוסטרו-הונגרית ומאז ועד 1993 חלק מצ'כוסלובקיה.
היהודים בוולקי מדר

באמצע המאה ה-18 גרו בוולקי מדר יהודים יחידים, אבל בהמשך הם נעלמו מהעיירה, ייתכן שהעתיקו את מושבם ליישובים סמוכים שכבר היו מיושבים אז ביהודים. ברשימת מיסים של מחוז קומרנו מ-1768 נזכרים שוב שני ראשי משפחה יהודים תושבי ולקי מדר. מאז ועד הרבע הראשון של המאה ה-19 לא נמצאו אזכורים נוספים לישיבת יהודים בעיירה.
במאה ה-19 הייתה ולקי מדר לבירת נפה ולמרכז של מסחר ושירותים לסביבתה החקלאית והפורייה. בעקבות הענקת זכויות אזרח ליהודי הונגריה ב־1867 ואחרי קונגרס יהודי הונגריה ב־1869 התארגנו היהודים בקהילות במסגרות שהוכרו על ידי השלטונות. קהילת ולקי מדר נרשמה כקהילה אורתודוקסית. קודש בית עלמין מוקף בגדר של אבן, והוקם אולם "צידוק הדין". הוקמו בית כנסת בן קומתיים, בית מדרש ובית קהילה.
בד בבד החל בתהליך תיעוש והוקמו בה בתי חרושת לשמנים ומלבנה. תושביה, רובם ככולם הונגרים קתולים התפרנסו מחקלאות, ממסחר, ממלאכה ותעשייה. בתקופת צ'כוסלובקיה שבין שתי מלחמות העולם נשארה כלכלתה של ולקי מדר כפרית באופייה. באותה תקופה היו בין מוסדות הקהילה בית ספר יסודי של שמונה כיתות, שלימדו בו שני מורים, "חברה קדישא", "ביקור חולים", אגודת נשים לגמילות חסדים, אגודת "תורת אמת", חדר של "תלמוד-תורה" ו-"יסוד תורה".
במלחמת העולם הראשונה גויסו כארבעים מיהודי ולקי מדר לצבא אוסטרו-הונגריה. אחדים מהם נפלו בקרב. באותה התקופה כיהן רב בקהילה, השוחט שימש גם כחזן, הועסק שמש בבית הכנסת, שני מלמדים בחדר, ובלן במקווה. יהודי ולקי מדר היו דוברי הונגרית וגרמנית. רובם התפרנסו כסוחרים וכבעלי מלאכה.
ב-1921 היו רשומים בקהילה 400 יהודים. יעקב טרביטש (TREBITSCH) היה אז נשיא הקהילה ושמעון סאטין (SATIN) כיהן כרב. במפקד 1930 התפקדו רב תושביה כהונגרים על פי הלאום ומיעוטם כסלובקים או כיהודים.
היהודים בוולקי מדר > בתקופת מלחמת העולם השנייה

בעקבות הסכם מינכן מספטמבר 1938, כשנה לפני פרוץ מלחמת העולם השנייה, התפרקה הרפובליקה הצ'כוסלובקית. סלובקיה הכריזה ב־6 באוקטובר על אוטונומיה ולפי בוררות וינה הראשונה מ-2 בנובמבר 1938 סופח דרום סלובקיה, כולל ולקי מדר, להונגריה. הצבא ההונגרי נכנס לאזור, והחוקים האנטי יהודיים של ממשלת הונגריה הוחלו גם על יהודי השטחים המסופחים. במפקד 1939 חיו בעיירה 530 יהודים. בתקופה זו, עם הגידול במספר היהודים התפתחו בין היהודים לבין שאר התושבים בעיירה יחסי שכנות טובים. בעת ההיא התבססו היהודים ובמסחר המקומי היה להם חלק מכריע.
בשנת 1940 גורשו כמה משפחות יהודיות שהתקשו לאמת את אזרחותן ההונגרית אל מעבר לגבול הסלובקי החדש. השלטונות פתחו במסע הסתה יזום נגד היהודים, פעלו לבידודם מן האוכלוסייה הלא יהודית ולדחיקתם מן הכלכלה והטילו עליהם גזרות חדשות. יהודים פוטרו ממקומות עבודה ממשלתיים וציבוריים, וב-1941 בוטלו רב רישיונות העסק שלהם ורבו המובטלים חסרי מקור פרנסה.
באותה שנה הגיע מספר היהודים בעיירה לשיא של 522 נפשות, אבל כבר במהלכה ירד מספרם ירידה תלולה בשל גיוסם של עשרות גברים לפלוגות העבודה של צבא הונגריה ושילוחם לעבודת כפייה מחוץ לוולקי מדר. אלה מהם ששולחו לחזית המזרחית נספו ברובם. הקהילה עוד המשיכה בפעילותה והתגייסה לסייע למובטלים ולנזקקים המתרבים. גם החברה קדישא, "אגודת נשים יהודיות" ושאר חברות הצדקה הגבירו את פעילותן. חשיבות רבה ייחסה הקהילה לחינוך הילדים ובני הנוער. בראשית 1944 למדו בבית הספר שלה 97 ילדים.
במרץ 1944, ערב הכיבוש הגרמני בהונגריה, מנתה הקהילה 549 חברים, מקצתם מיישובים סמוכים. מ־5 באפריל חויבו היהודים לענוד את "הטלאי הצהוב". ב־8 במאי הושלמה רשימת היהודים בעלי הבתים והדירות בעיירה; נמצאו 71 במספר.
מיום 10 במאי הוגבל חופש התנועה של היהודים, והחל ריכוזם בגטו, שלפי צו המושל היה צריך להסתיים עד 15 במאי. היהודים נצטוו למסור את בתיהם שמחוץ לגטו תמורת בתי הנוצרים שהיו בתחומי הגטו. היו תקלות רבות במהלך חילופי הבתים, ורישום רכושם של היהודים שבתיהם נשארו מחוץ לגטו גם הוא לא טופל לפי צווי הרשות, ונעשה הפקר. בית הכנסת והמקווה לא היו בתחומי הגיטו, אך השלטונות התירו ליהודים להגיע אליהם דרך רחובות צדדיים. לפני ההעברה לגטו עוד הספיקו כמה מראשי הציבור להטמין את תשמישי הקדושה מבית הכנסת בבית העלמין היהודי .
719 יהודים שוכנו בגטו בצפיפות רבה, 543 מהם היו בני ולקי מדר והשאר תושבי הכפרים הסמוכים. באמצע יוני 1944 הוצאו היהודים מהגטו, ושוכנו בדירי חזירים באזור תחנת הרכבת, משם נלקחו לתחנת הרכבת של העיר קומארום (KOMAROM) הנמצאת הצפון הונגריה על גבול הונגריה-סלובקיה, ושולחו למחנה ההשמדה אושוויץ.
אחדים מיהודי ולקי מדר ברחו והצטרפו ליחידות פרטיזנים סלובקים ביערות ולצבא צ'כוסלובקיה החופשית. בזמן המרד הסלובקי נפלו כמה מהם כלוחמים.
במרץ 1945 העיר שוחררה על ידי הצבא הסובייטי. רק מעטים מבני הקהילה שרדו וחזרו לעיירה בסיום מלחמת העולם השנייה ולאחר השחרור. שבו לעיירה כמאה ניצולים יהודים מעובדי הכפייה בפלוגות העבודה וממחנות שונים. הקהילה הוקמה מחדש וכמה בנייני ציבור שופצו. רבי פנחס אשר גולדברגר, גם הוא בין הניצולים, כיהן כרב הקהילה והגליל.
היהודים בוולקי מדר > לאחר מלחמת העולם השנייה

אחרי המלחמה חודשה בוולקי מדר הפעילות הציונית, ונמשכה עד לעלייתם של רוב הניצולים לישראל ב-1949. עם הפסקת העלייה בסוף אותה שנה נותרו בעיירה יהודים מעטים. עד שנות ה־60 הראשונות עוד התקיימה בוולקי מדר קהילה יהודית קטנה, וראש הציבור היה מיכאל פליישמן. בעקבות הירידה המתמדת במספר היהודים בעיירה פורקה הקהילה והיהודים האחרונים הסתפחו לקהילת קומרנו.
בשנות השבעים חיו בוולקי מדר שתי משפחות יהודיות. במרוצת השנים נהרס בית הכנסת ובמקומו הוקם בית דירות. בניין בית המדרש עדיין עמד על תילו ובית העלמין טופל בידי נוצרי מקומי. בבית העלמין קבורים גם ספרי תורה ותשמישי קדושה, אך מקומם המדויק אינו ידוע.
לקריאה נוספת

פנקס הקהילות סלובקיה, עמוד 195
נאג'-מאג'אר (מעדיער), בתוך: שלמה שפיצר, קהילות הונגריה: הקהילות החרדיות בהונגריה - תש"ד, ירושלים: מכון ירושלים, תשס"ט, עמוד 249-250. (נתוני האוכלוסין בספר מבוססים על מפקד קהילות הונגריה של המועצה המרכזית של יהודי הונגריה שנערך בפקודת שלטונות הכיבוש הנאצי באביב 1944)
הערות שוליים

1 2 3 4 5  קהילת יהודי צ'אלובו באתר בית התפוצות
1 2  נג'מג'ר (Nagymegyer), באנציקלופדיה של הגטאות, באתר יד ושם
↑  יהושע ביכלר, פנקס קהילות סלובקיה, הוצאת יד ושם, 2007-1969
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987009840881905171  GND: 4760784-1  LCCN: no2007078554  NKC: ge131289  VIAF: 131729591   WorldCat (עם VIAF): 131729591
הקו העירוני

מפת הקו העירוני
משה דיין ועבדאללה א-תל משרטטים את מפת הקו העירוני
מפגש בין שוטרים ישראלים ללגיונר ירדני על הקו העירוני, סמוך לשער מנדלבאום. 1950 לערך
עמדת צה"ל מימי הקו העירוני בשכונת אבו תור
הקו העירוני הוא השם שניתן לקטע של הקו הירוק שחצה את העיר ירושלים בין 1948 ל-1967. הקו, באורך שבעה קילומטרים, היווה קו גבול זמני לפי הסכם שביתת הנשק עם ירדן, שחילק את העיר בין מזרחה, שנכבש על ידי הלגיון הירדני במלחמה, לבין מערבה, שהייתה לבירת מדינת ישראל. העיר העתיקה נשקה לקו העירוני מצידו המזרחי, ונותרה בשליטה ירדנית. משני צידי הקו פרסו הצדדים ביצורים ומכשולים, ובניינים שונים בעיר לאורך הקו שימשו כעמדות צבאיות.