stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ניקוד ארצישראלי-טברני
לקריאה נוספת

שלמה מורג, הערך "ניקוד", מתוך האנציקלופדיה המקראית, כרך ה, עמ' 857-837.
גדעון הנמן, תורת הצורות של לשון המשנה: על פי מסורת כתב יד פארמה, תל אביב תש"ם, פרק 16
אילן אלדר, מסורות הקריאה הקדם אשכנזית, שני כרכים, ירושלים תשל"ט
Paul Kahle, Masoreten des Westens, Stuttgart 1930, vol. 2, pp. 57-60
Shelomo Morag, "The Vocalization of Codex Reuchlinianus", Journal of Semitic Studies 4 (1959) pp. 216-237.
משרד הרכבות של רוסיה

| --- | --- |


 מידע כללי
 מדינה:  ברית המועצות 
 תאריך הקמה:  1865
 סוכנות קודמת:  People's Commissariat for Railways of the USSR 
 תאריך פירוק:  2004
 סוכנות מחליפה:  Ministry of the Means of Communication of the Russian Federation 
 מטה מרכזי:  מוסקבה 
 mps.ru ארכיון
 
משרד הרכבות של רוסיה (Министерство путей сообщения) היה משרד ממשלתי ברוסיה שבאחריותו היה ניהול מערך הרכבות במדינה.
המשרד הוקם לראשונה ב-16 ביוני 1865 בתקופת האימפריה הרוסית והוא היה אחראי על כלל דרכי התחבורה באימפריה. בתקופת ברית המועצות המשרד היה אחראי על מסילות הברזל בלבד וכך היה גם לאחר פירוק ברית המועצות.
הפדרציה הרוסית

המשרד פורק ב-9 במרץ 2004 במקביל לייסוד חברת מסילות הברזל הרוסיות והקמת
על פי צו נשיאותי של נשיא רוסיה מ-9 במרץ 2004, משרד הרכבות הרוסי פורק וסמכויותיו פוצלו והועברו לידי גופים כדוגמת השירות הפדרלי לפיקוח על התחבורה והסוכנות הפדרלית לתחבורת רכבות (Федеральное агентство железнодорожного транспорта, Росжелдор) האחראית מטעם משרד התחבורה הרוסי על אחזקות המדינה בתחום מסילות הברזל והרכבות ואחראית לפיקוח על חברות הרכבות והתנהלותן בתחום הרכבות. מאז 2014, הסוכנות מנהלת את חברת הרכבות של חצי האי קרים.
חלק ניכר מתפקידי וסמכויות המשרד הופרטו והועברו לידי חברת מסילות הברזל הרוסיות.
שרים

| שם | תפקיד | תקופת כהונה | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| פאבל מלניקוב | שר הרכבות של האימפריה הרוסית | 1865 - 1869 | המשרד הוקם ב-16 ביוני 1865 |
| ולדימיר בוברינסקי | שר הרכבות | 1869 - 1871 |  |
| אלכסיי בוברינסקי | שר הרכבות | 1871 - 1874 |  |
| קונסטנטין פוסייט | שר הרכבות | 1874 - 1888 |  |
| גרמן פאוקר | שר הרכבות | 1888 - 1889 |  |
| אדולף גיובנט | שר הרכבות | 1889 - 1892 |  |
| סרגיי ויטה | שר הרכבות | 1892 |  |
| אפולו קריבושאין | שר הרכבות | 1892 - 1894 |  |
| מיכאיל חילקוב | שר הרכבות | 1895 - 1905 |  |
| קלאודיוס נמשאייב | שר הרכבות | 1905 - 1906 |  |
| ניקולאי שאופוס | שר הרכבות | 1906 - 1909 |  |
| סרגיי רוחלוב | שר הרכבות | 1909 - 1915 |  |
| אלכסנדר טרפוב | שר הרכבות | 1915 - 1916 |  |
| אדוארד קריגר-וויינובסקי | שר הרכבות | 1916 - 1917 |  |
| ניקולאי נקראסוב | שר הרכבות של ממשלת המעבר הרוסית | מרס - יולי 1917 | הצאר מוותר על שלטונו ומוקמת ממשלת המעבר |
| גאורגי טכטאמישב | שר הרכבות | יולי 1917 |  |
| פיוטר יורנב | שר הרכבות | יולי - אוגוסט 1917 |  |
| אלכסנדר ליברובסקי | שר הרכבות | ספטמבר-אוקטובר 1917 |  |
| מארק יליזארוב | הקומיסר העממי לענייני תחבורה | 1917 - 1918 | פורצת מהפכת אוקטובר ומלחמת האזרחים ברוסיה |
| ולדימיר נבסקי | קומיסר התחבורה | ינואר-פברואר 1918 |  |
| אלכסיי רוגוב | קומיסר התחבורה | פברואר - מאי 1918 |  |
| ו. נבסקי | קומיסר התחבורה | יולי 1918 - מרץ 1919 | קדנציה שנייה |
| לאוניד קראסין | קומיסר התחבורה | 1919 - 1920 |  |
| לב טרוצקי | קומיסר התחבורה | מרץ - דצמבר 1920 |  |
| אלכסנדר ימשאנוב | קומיסר התחבורה | 1920 - 1921 |  |
| פליקס דזרז'ינסקי | קומיסר התחבורה | 1921 - 1924 | הקומיסר העממי לענייני תחבורה של ברית המועצות |
| יאן רודזוטאק | קומיסר התחבורה | 1924 - 1930 |  |
| מויסיי רוחימוביץ' | קומיסר התחבורה | 1930 - 1931 |  |
| אנדריי אנדרייב | קומיסר התחבורה | 1931 - 1935 |  |
| לזר קגנוביץ' | קומיסר התחבורה | 1935 - 1937 |  |
| אלכסיי באקולין | קומיסר התחבורה | 1937 - 1938 |  |
| ל. קגנוביץ' | קומיסר התחבורה | 1938 - 1942 | קדנציה שנייה |
| אנדריי חרולב | קומיסר התחבורה | 1942 - 1943 |  |
| ל. קגנוביץ' | קומיסר התחבורה | 1943 - 1944 | קדנציה שלישית |
| איוואן קובאלב | קומיסר התחבורה / שר הרכבות | 1944 - 1948 | הקומיסריונים העממיים הפכו למשרדים ממשלתיים |
| בוריס בשצ'ב | שר הרכבות של ברית המועצות | 1948 - 1977 |  |
| איוואן פאבלובסקי | שר הרכבות | 1977 - 1982 |  |
| ניקולאי קונארב | שר הרכבות | 1982 - 1990 |  |
בפדרציה הרוסית

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

| לאוניד מאטיוחין | שר הרכבות | מאי-נובמבר 1991 |  |
| גנאדי פאדייב | שר הרכבות | 1991 - 1996 | התפרקות ברית המועצות ב-26 בדצמבר 1991 הביאה לפירוק המשרד הסובייטי |
| אנאטולי זאיצב | שר הרכבות של הפדרציה הרוסית | 1996 - 1997 |  |
| ניקולאי אקסיוננקו | שר הרכבות | 1997 - 1999 |  |
| ולדימיר סטארוסנקו | שר הרכבות | 1999 |  |
| ניקולאי אקסיוננקו | שר הרכבות | 1999 - 2002 | קדנציה שנייה |
| גנאדי פאדייב | שר הרכבות | 2002 - 2003 | קדנציה שנייה |
| ואדים מורוזוב | שר הרכבות | 2003 - 2004 | ב-9 במרץ 2004 משרד הרכבות של רוסיה פורק |
ראו גם

חברת הרכבות הרוסית
נוער הנרות

קטע הקיר שמשמר את כתובות האבל שכתבו נוער הנרות לצד האנדרטה לרצח רבין בכיכר רבין
נוער הנרות הוא כינוי לבני נוער רבים שהתאבלו בפומבי על הרצחו של ראש הממשלה יצחק רבין ב-1995. המושג מופיע רבות בכלי התקשורת המתעדים את תקופת רצח רבין בהתייחסו לתגובת בני הנוער לרצח ראש הממשלה.
במהלך תקופת "השבעה" לאחר הרצחו של ראש הממשלה פקדו נערים ונערות רבים את כיכר מלכי ישראל (כיום כיכר רבין), בתי ספר ומרכזי ערים נוספות, כשהם מדליקים נרות נשמה רבים, מניחים פרחים ושרים שירי אבל לצד תמונתו של ראש הממשלה המנוח. נוער הנרות הביע את דעותיו ורגשותיו באמצעות כתיבה על קירות המקיפים את הכיכר. קטע מתוך הקיר אשר כוסה בכתובות שומר באמצעות זכוכית ומוצג כיום לצד האנדרטה לזכר יצחק רבין. בני נוער רבים גם כתבו מכתבים למשפחת רבין ולמשרד ראש הממשלה והביעו את צערם בנוגע לרצח.
התגובה לתופעת נוער הנרות

תופעת "נוער הנרות" הפתיעה רבים מהמבוגרים בחברה הישראלית אשר הניחו שהנוער הישראלי מנותק ויהיה אדיש לרצח. 
בכתבה בנושא נכתב:
פעילות הנוער באותה עת הרשימה רבים. כל אלה שסברו כי הדור הצעיר אינו מעורב דיו, חברתית ופוליטית בנעשה במדינה, גילו בהפתעה כי דווקא הנוער הוא שממלא את הכיכרות ומוביל את אירועי הזיכרון העממיים. קבוצות קבוצות של בני נוער מילאו את הכיכר בתל-אביב וכן התכנסו בערים נוספות, הדליקו נרות וארגנו טקסים מאולתרים.
עבור רבים מבני נוער הנרות, רצח רבין היה אירוע מכונן - הם חוו לראשונה רצח פוליטי, והביעו בהתנהגותם אבל אישי ולאומי. למשל, גיא רונן כתב כך:
ה-4 בנובמבר 1995 היה עבורי היום בו מתה התמימות. נגמרה האמונה. אהבת הארץ המזוככת, הקמאית הגיעה לקיצה. נולדה הציניות. התפשטה הריקנות. קפצה הזקנה. שבס אמר שהלכה לו המדינה. תמצית מדויקת של הכל, וכבר בגיל 17.
פרופ' תמר רפופורט מהאוניברסיטה העברית ניתחה את התופעה בספר בשם "כל הנוער – קול הנוער? תגובות בני הנעורים לרצח ראש ממשלת ישראל יצחק רבין" אשר יצא לאור בשנת 1997. ספר זה נכלל ברשימת הקריאה לקורס בנושא "מחאת בני נוער בישראל" באוניברסיטת תל אביב.[דרוש מקור]
לפי ד"ר דוד גורביץ', "אימוץ הנרות על ידי בני הנוער כתגובה לרצח הוא אימוץ פולחן דתי למטרות חברתיות, חילוניות ופוליטיות. זהו שימוש באייקונים דתיים למטרות לא דתיות". עם זאת, הוא טוען שהמנהג ריק מתוכן: "אנחנו אחת מהחברות שמאמינות שסימנים מוליכים לדברים ממשיים, אבל מאחורי הנרות אין כלום. יש הרגשה שהנרות נותנים את החוויה, אבל אף אחד לא בודק מה מסתתר מאחוריהם. זו אופנה, משהו אסתטי, כמו נרות שולחן. לקחנו את הריטואל הקדום של אש והפכנו אותו למטאפורה שמעידה על אבל וצער". גם גדעון לוי טען במאמר בעיתון "הארץ" שהמנהג ריק מתוכן ואף צבוע: "הקמפיין לשחרור שליט ... נהפך לשסתום קיטור להפגין באמצעותו מעורבות אזרחית ואכפתיות - חלולות ונבובות, בדיוק כמו שעשה "נוער הנרות" שייבב לריק על רצח רבין, והצביע נתניהו."
נוער הנרות כתנועה חברתית

פעילים חברתיים רבים ואף פוליטיקאים מזהים עצמם כחלק מ"נוער הנרות" אשר תודעתם הפוליטית התגבשה בעקבות רצח רבין. תנועת "דור שלום" אשר קמה בעקבות הרצח ראתה עצמה כממשיכה פוליטית של "נוער הנרות" ופעלה בשמם למען שינוי בחברה הישראלית. בנוסף, מנהיגי "נוער העבודה" מתקופה זו שהתמודדו לראשות המפלגה כונו בעיתונות בשם "נוער הנרות".
נוער הנרות ואביב גפן

חלק מנוער הנרות זוהה כקשור לקהל המעריצים של הזמר אביב גפן, בעקבות הופעתו של גפן בעצרת השלום בה נרצח רבין, כשמספר דקות אחרי הופעתו נורה ראש הממשלה. מאז קיבל השיר "לבכות לך" משמעות חדשה והפך להמנון הבלתי רשמי של נוער הנרות.
לקריאה נוספת

רפופורט תמר.(1997). כל הנוער – קול הנוער? תגובות בני הנעורים לרצח ראש ממשלת ישראל יצחק רבין, המכון לחקר הטיפוח בחינוך, בית הספר לחינוך, האוניברסיטה העברית בירושלים.
הערות שוליים

↑  רפופורט תמר.(1997). כל הנוער – קול הנוער? תגובות בני הנעורים לרצח ראש ממשלת ישראל יצחק רבין, המכון לחקר הטיפוח בחינוך, בית הספר לחינוך, האוניברסיטה העברית בירושלים
↑  תמר דרסלר, ‏נפלה שלהבת: נוער הנרות, שהפכו כבר למבוגרים, חוזרים ללילה ההוא, באתר מעריב אונליין, 20 באוקטובר 2015
↑  הנרות הללו שאנו מדליקים, ‏6 בנובמבר 2008 (ארכיון).
↑  גדעון לוי, מדינה בפסיכוזת שליט, באתר הארץ, 16 באוקטובר 2011.
נקודת אמאדוק

|  נתונים גאוגרפיים |
| --- | --- |
 קואורדינטות:  62°40′45″S 60°53′22″W﻿ / ﻿62.6792°S 60.8894°W﻿ / -62.6792; -60.8894
 אורך:  400 מטר
 נתונים מדיניים
 על שם:  אמאדוקוס הראשון, מלך אודירסה 
  (למפת איי שטלנד הדרומיים מוגדלת) אי הפיל קלרנס אי המלך ג'ורג'  ליווינגסטון סמית' מעבר דרייק מצר ברנספילד  אנטארקטיקהנקודת אמאדוק(למפת איי שטלנד הדרומיים רגילה) אי הפיל קלרנס אי המלך ג'ורג'  ליווינגסטון סמית' מעבר דרייק מצר ברנספילד  אנטארקטיקהנקודת אמאדוק(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומינקודת אמאדוק(למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומינקודת אמאדוק
 
נקודת אמאדוק (בבולגרית: Амадок, באנגלית: Amadok Point) היא לשון יבשה בחוף הדרומי של האי ליווינגסטון, באיי שטלנד הדרומיים, שבאנטארקטיקה.
לשון היבשה בולטת מהיבשה למרחק של 400 מטרים מחוף האי לתוך מצר ברנספילד.
נקודת אמאדוק ממוקמת 2 קילומטרים צפונית-מערבית מנקודת אלפנט;
נקודת אמאדוק ממוקמת 2 קילומטרים דרומית-מערבית מנונאטאק קלארק.
לשון היבשה אינה מכוסה שלג בחודשי הקיץ האנטארקטי.
היסטוריה > מקור השם

לשון היבשה נקראת על שם המלך התראקי אמאדוקוס (שלט בשנים 384–415 לפני הספירה).
נמנטוס אנמנסיס

| נמנטוס אנמנסיס |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: צורבים
מחלקה:: אלמוגים
סדרה:: שושנות ים
תת־סדרה:: Nynantheae
משפחה:: Nemanthidae
סוג:: Nemanthus
מין:: נמנטוס אנמנסיס
שם מדעי
 Nemanthus annamensis ‏Carlgren

נמנטוס אנמנסיס (שם מדעי: Nemanthus annamensis) היא מין של שושנות ים.
מאפיינים

לשושנת ים זו יש 120 עד 130 זרועות ציד שהזרועות הפנימיות ארוכות יותר מהזרועות החיצוניות ופה עם שני סיפונים (אנ'). לשושנת ים זו יש בסיס בעל צורה משתנה למדי ועמוד נמוך רגל מורחבת ודיסק שקוף. הצבע של שושנת הים הוא לבן, צהוב או כתום. משמעות השם אנמנסיס היא על שם היסטורי למרכז וצפון וייטנאם. שושנת הים תוארה לראשונה ממפרץ טונקין ותפוצתה היא בהאזור האינדו-פסיפי. שושנת ים זו נקראת באנגלית "עוטפת גורגונאים" מפני שהיא נמצאת לעיתים קרובות ליד אלמוגים מסדרת הגורגונאים (אנ'). שושנת הים חיה בסימביוזה עם הסרטן Lauridromia intermedia מהמשפחה Dromiidae שמכונה גם סרטני ספוג בשל הנוהג שלהם לשאת חפצים כמו ספוגים. לעיתים שושנת הים נמצאת על גבו. נראה כי הסרטן משתמש בשושנת הים כדי להגן על עצמו מטורפים ולהשתמש בהסוואה. כמו שאר שושנות הים שושנת ים זו היא טורפת שניזונה מדגים קטנים, חסילונים ורב-זיפיות. שושנת ים זו משמשת פונדקאי לשטרגל Gastroecus caulleryi.
הערות שוליים

1 2  Lavaleye, M.S.S.; den Hartog, J.C. (1995). "A case of associated occurrence of the crab Lauridromia intermedia (Laurie, 1906) (Crustacea: Decapoda: Dromiidae) and the actinian Nemanthus annamensis Carlgren, 1943 (Anthozoa: Actiniaria: Nemanthidae)". Zool. Med. Leiden. 69 (11): 121–130. ISSN 0024-0672.
1 2  van der Land, Jacob; Fautin, Daphne (2009). "Nemanthus annamensis Carlgren, 1943". World Register of Marine Species. נבדק ב-12 ביוני 2022. {{cite web}}:  (עזרה)
ערך זה הוא קצרמרבנושא בעלי חיים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "נמנטוס אנמנסיס".
נעם ולדמן

| --- | --- |
הרב נעם ולדמן בהקפות שניות בבית הרב קוק
הרב נעם ולדמן בהקפות שניות בבית הרב קוק
 לידה:  1983 (בן 41 בערך) ה'תשמ"ג קריית ארבע
 מדינה:  ישראל 
 מקום פעילות:  קריית ארבע
 השתייכות:  דתי לאומי
 תחומי עיסוק:  תלמוד, הלכה, אמונה
 רבותיו:  הרב אליעזר ולדמן, הרב יצחק בן שחר, הרב אברהם אלקנה שפירא
 צאצאים:  9
 
הרב נעם ולדמן (נולד ב-1983) הוא ראש ישיבת ניר קריית ארבע.
ביוגרפיה

נולד וגדל בקריית ארבע לרב אליעזר ולדמן (ראש ישיבת ניר קריית ארבע וחבר הכנסת מטעם סיעת התחיה) ואשתו רות.
למד בישיבת מעלה חבר, אחריה כשנתיים בישיבת מרכז הרב, ובהמשך למד כעשור בישיבת קדומים אצל הרב יצחק בן שחר. נשוי ליסכה, בתו של הרב רחמים נסימי.
לאחריהם למד במשך מספר שנים בכולל הדיינות ביישוב בית חגי.
משנת ה'תשע"ב הוא ראש ישיבת ניר קריית ארבע.
נואמיס

ג'בל רוואיק נואמיס, תימן
נואמיס הם מבנים פרהיסטוריים שנמצאו בעיקר במדבר סיני שבמצרים, וכן בתימן ובעומאן. הנואמיס בסיני מאופיינים בצורה מעגלית, עשויה אבן חול, בגובה של 2 עד 2.5 מטרים, ובקוטר של 3 עד 6 מטרים. פתח הכניסה לנואמיס פונה למערב.
הסברה הרווחת היא שהנואמיס נבנו בתקופת הברונזה כמבני קבורה, הודות לממצאי עצמות, לצד תכשיטים וכלים, בגומחות קבר שתוארכו לשנים 4,000 - 3,150 לפנה"ס. ראשון החוקרים שלהם היה אדוארד הנרי פלמר, שזיהה נוואמיס באזור עין ח'ודרה ועין-אום-אחמד. לאחר מכן, משלחת של בנו רותנברג גילתה בעין ח'ודרה כמה עשרות מבנים עגולים כאלה.
הרבנים דניאל משה לוי ויוסף רוטשטיין הציעו שמבנים אלה הם הסוכות שהתורה מספרת עליהן ששמשו לישיבת בני ישראל במדבר. זאת, על סמך התאמה נסיבתית רבה בין הממצאים בשטח לבין המתואר בתורה לגבי נדודי בני ישראל במדבר. קשה קצת לראות בניכוס מבנים אלו ולקשרם לנדודי בני ישראל וגם אם נחליט כי זיהוי המבנים כמבני קבורה שימש את בני ישראל במהלך נדודיהם במדבר אלא שמבנים אלו נמצאו במדבר סיני ברובם המוחלט באזור מאוד מסוים בדרום סיני ומסביב להר הגבוה והפתחים כולם, כולל אלו שנמצאו בתימן ובערב הסעודית, פנו תמיד לכיוון מערב.
בדואים, תושבי סיני, הם אלה שכינו את המבנים בשם "נוואמיס", שפירושו "יתושים" בשפה הערבית, כי לפי אגדות-העם והמסורת שלהם, "נתקפו בני-ישראל במדבר בנחילי יתושים. כאשר שאלו את משה, נביאם, מה לעשות, הציע כי יקימו את המבנים הללו וימצאו בהם מחסה".
הערות שוליים

↑  Nawamis, All Sinai
↑  התנ"ך והארכאולוגיה - מסורת מול מדע, דניאל משה לוי ויוסף רוטשטיין; - כתבה המכילה מידע על נואמיס, מתוך אתר daat
↑  כתבה באתר גו-סיני
נבחרת ישראל בכדורעף

ערך זה עוסק בנבחרת ישראל בכדורעף גברים. אם התכוונתם לנבחרת הנשים, ראו .
| --- | --- |
 התאחדות:  ישראל איגוד הכדורעף בישראל
 השתייכות:  CEV (אירופה)
 מאמן:  נועם כץ
 מירב ההופעות:  אליעזר כגן (120)
 אתר האיגוד
 
 אליפות העולם בכדורעף
 הופעות:  4 (הראשונה ב-1952)
 ההישג הטוב:  מקום עשירי (1952)
 אליפות אירופה בכדורעף
 הופעות:  3 (הראשונה ב-1951)
 ההישג הטוב:  מקום עשירי (1951)
 הליגה האירופאית
 הופעות:  4 (הראשונה ב-2012)
 ההישג הטוב:  מקום שישי (2012)
 
נבחרת הגברים של ישראל בכדורעף היא נבחרת הכדורעף הלאומית של ישראל, המנוהלת על ידי איגוד הכדורעף הישראלי.
נבחרת ישראל השתתפה באליפות העולם ארבע פעמים: ב-1952, ב-1956, ב-1962 וב-1970. באליפות אירופה השתתפה הנבחרת שלוש פעמים: ב-1951, ב-1967 וב-1971. נבחרת ישראל לא הצליחה מעולם להעפיל לטורניר הכדורעף האולימפי. הנבחרת השתתפה ארבע פעמים בליגה האירופאית בכדורעף, שעד שנת 2017 שימשה כטורניר העפלה לליגת הכדורעף העולמית. הישגה הטוב ביותר היה בהופעת הבכורה בשנת 2012, אז סיימה במקום השישי.
הדירוג הנוכחי של נבחרת הגברים של ישראל בפדרציה הבינלאומית לכדורעף, הוא המקום ה-53 בעולם, נכון ל-31 באוגוסט 2024.
היסטוריה > המאה ה-21

בשנת 2010 מונה זוהר בר-נצר למאמן הנבחרת. בשנת 2012, השתתפה ישראל לראשונה בליגה האירופאית בכדורעף (שהוקמה ב-2004) אחרי 4 עשורים שחונים בהם לא הצליחה להעפיל לאף טורניר. היא שובצה לבית עם ספרד, סלובקיה, דנמרק ויוון, כאשר שתי הראשונות מעפילות לפיינל פור באנקרה, טורקיה. ישראל סיימה במקום השלישי בבית ודורגה במקום השישי הכללי מתוך עשר נבחרות עם חמישה ניצחונות ושבעה הפסדים.
בשנת 2013, ישראל השתתפה בפעם השנייה ברציפות בליגה האירופאית. היא שובצה לבית עם קרואטיה, בלארוס וטורקיה וסיימה אחרונה בבית ובמקום העשירי הכללי מתוך 12 נבחרות עם ארבעה ניצחונות ושמונה הפסדים.
בקיץ 2014 הנהלת איגוד הכדורעף בחרה את אביטל זלינגר, בנו של המאמן אריה זלינגר, לתפקיד מאמן נבחרת ישראל.
ישראל, שלא השתתפה בליגה האירופאית בשנת 2014, חזרה להשתתף בה ב-2015. היא שובצה לבית עם אסטוניה, מקדוניה, פולין, דנמרק ואוסטריה וסיימה במקום האחרון בבית ובמקום ה-11 הכללי, יחד עם רומניה, מתוך 12 נבחרות עם ניצחון אחד ותשעה הפסדים. בהמשך הודיע זלינגר על סיום דרכו כמאמן הנבחרת לאחר שמונה למאמנה של קבוצת הנשים השווייצרית וולרו ציריך.
בתחילת חודש אפריל 2016 אישרה הנהלת איגוד הכדורעף את מינויו של הפולני ג'גוש ריש למאמן נבחרת ישראל. בשנת 2017, חזרה נבחרת ישראל לליגה האירופאית לאחר שנעדרה מהתחרות שנה קודם לכן. היא שובצה לבית עם נבחרות דנמרק, הונגריה ואוקראינה וסיימה במקום האחרון בבית ובמקום ה-7 הכללי מתוך 8 נבחרות עם ניצחון אחד וחמישה הפסדים.
במוקדמות יורו 2019 (כדורעף) (אותו נקבעו לארח צרפת, סלובניה, בלגיה והולנד), שגדל מ-16 ל-24 נבחרות בהשוואה לטורנירים הקודמים, שובצה ישראל לבית משולש עם לטביה ועם אסטוניה, ופגשה כל אחת מהן למשחק בית ולמשחק חוץ. במוקדמות שובצה ישראל לבית משולש עם לטביה ועם אסטוניה, ופגשה כל אחת מהן למשחק בית ולמשחק חוץ. לאחר שאסטוניה הבטיחה את ראשות הבית תלתה ישראל תקווה בעליה לטורניר כאחת מהסגניות בעלות המאזן הטוב ביותר, אך הפסד חוץ 3:1 לנבחרת לטביה במשחק האחרון בקמפיין מנע ממנה זאת, והיא סיימה אותו ללא הכרטיס ליורו. מיד לאחר מכן סיים המאמן הפולני ג'גוש ריש את תפקידו כמאמן הנבחרת, ובמקומו מונה נעם כץ ב-2020.
תוצאות הנבחרת בתחרויות בינלאומיות > אליפות העולם

| שנה | מיקום | מש' | נצ' | הפ' | מ ז | מ ח |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
צ'כוסלובקיה 1949: לא השתתפה
| ברית המועצות 1952 | מקום 10 | 7 | 2 | 5 | 8 | 15 |  |
| צרפת 1956 | מקום 16 | 11 | 5 | 6 | 18 | 21 |  |
ברזיל 1960: לא השתתפה
| ברית המועצות 1962 | מקום 15 | 11 | 5 | 6 | 19 | 21 |  |
צ'כוסלובקיה 1966: לא השתתפה
| בולגריה (1967–1971) 1970 | מקום 19 | 11 | 4 | 7 | 15 | 22 |  |
1974–1994: לא השתתפה
1998–2018: לא העפילה
| סך הכל | סך הכל | 40 | 16 | 24 | 60 | 79 |  |
תוצאות הנבחרת בתחרויות בינלאומיות > אליפות אירופה

| שנה | מיקום | מש' | נצ' | הפ' | מ ז | מ ח |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
1948–1950: לא השתתפה
| צרפת 1951 | מקום 10 | 5 | 0 | 5 | 2 | 15 |  |
1955–1963: לא השתתפה
| טורקיה 1967 | מקום 11 | 10 | 6 | 4 | 21 | 15 |  |
| איטליה 1971 | מקום 12 | 8 | 3 | 5 | 11 | 16 |  |
1975–1995: לא השתתפה
1997–2021: לא העפילה
| סך הכל | סך הכל | 23 | 9 | 14 | 34 | 46 |  |
תוצאות הנבחרת בתחרויות בינלאומיות > הליגה האירופאית

| שנה | מיקום | מש' | נצ' | הפ' | מ ז | מ ח |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
2004–2011: לא השתתפה
| טורקיה 2012 | מקום 6 | 12 | 5 | 7 | 20 | 27 |  |
| טורקיה 2013 | מקום 10 | 12 | 4 | 8 | 15 | 27 |  |
מונטנגרו 2014: לא השתתפה
| פולין 2015 | מקום 11 | 10 | 1 | 9 | 7 | 27 |  |
בולגריה 2016: לא השתתפה
| דנמרק 2017 | מקום 7 | 6 | 1 | 5 | 6 | 16 |  |
צ'כיה 2018: לא השתתפה
| סך הכל | סך הכל | 40 | 11 | 29 | 48 | 97 |  |
שיאני ההופעות

אליעזר כגן - 120
דוד בר נצר - 119
מאיר כץ - 119
מאמנים

מיכה שמבן - 1951 - 1962
יצחק הובר - 1962
אורי אפק (פינצ'וק) 1963
נרקיס שרייבר - 1964 - 1965
מיכה שמבן - 1965 - 1967
אמניהו לבבי - 1967 - 1970
יצחק הובר - 1970 - 1974
דוד כפרי - 1974 - 1976
אמניהו לבבי - 1976
אליהו רבינא - 1977
משה כהן - 1980 - 1982
אבי הולצמן - 1982 - 1984
מאיר כץ וגיורא הלפרין - 1984 - 1988
מאריו טרייביץ' - 1988 - 1990
רובי פרידמן - 1990 - 1994
גילי לוסטיג - 1994 - 1997
נתן בר - 1999 - 2000
גילי לוסטיג - 2003
אבישי קרפובסקי - 2006 - 2010
זהר בר-נצר - 2010 - 2014
אביטל זלינגר (אנ') - 2014 - 2016
ג'גוש ריש - 2016 - 2019
נעם כץ - 2020-2022
איתמר שטיין 2023
ראו גם

נבחרת ישראל בכדורעף נשים
הערות שוליים

↑  העפלה זו לא נכללת במנין אתר איגוד הכדורעף. אסמכתא להשתתפות בטורניר.
↑  נבחרת ישראל באתר איגוד הכדורעף בישראל
↑  דירוג הנבחרות הלאומיות בכדורעף באתר הפדרציה הבינלאומית לכדורעף
↑  דבר הספורט, דבר, 30 ביולי 1950
↑  תוצאות אליפות אירופה 1951
↑  התבוטל הנסיעה למוסקוה?, דבר, 1 באוגוסט 1952
1 2  נבחרת כדורעף ממריאה מחר למוסקוה, דבר, 10 באוגוסט 1952
↑  עיטור "איש כפועלו", 1985, אתר "הפועל"
↑  תוצאות אליפות העולם 1952, אתר הפדרציה הבינלאומית לכדורעף
↑  חגי חריף, ‏"חשוב שאנו נכה בגויים" המשמעויות הלאומיות של משחקי הכדורגל בין נבחרות ישראל וברית-המועצות, קיץ 1956, קתדרה תשרי תשס"ט, עמ' 114
↑  אשר גולדברג, כדורעף, זכרונות מ-1956, אתר טלספורט, 6 באוקטובר 2009
↑  תוצאות אליפות העולם 1956, אתר הפדרציה הבינלאומית לכדורעף
↑  תוצאות אליפות אירופה 1967
1 2 3 4  אלישע שוחט, 2375 מילים על אליעזר כגן, אתר "כדורעף", יולי 2009
↑  נחמיה בן אברהם, ספורט בישראל, הוצאת דקל, 1968, עמ' 205-204
↑  נקבע סגל הכדורעף למשחקי מוסקבה, בעיתון על המשמר 5 באוגוסט 1962
↑  המעופפים יצאו להודו, באתר www.jpress.nli.org.il, ‏18-12-1963
↑  נקבע סגל הכדורעף לטורניר הבינלאומי באיסטנבול, באתר www.jpress.nli.org.il, ‏2-8-1963
↑  נבחרת הכדורעף היוצאת לבולגריה - החלשה ביותר ב-3 השנים האחרונות, בעיתון מעריב 14 באוגוסט 1970
↑  כפרי-מאמן הכדורעף, בעיתון מעריב 22 ביולי 1974
↑  רבינא מונה למאמן נבחרת הכדורעף, בעיתון מעריב 30 בדצמבר 1976
↑  הושבתו אימוני נבחרת הכדורעף בשל קשיי תקציב, בעיתון מעריב 22 באוגוסט 1984
↑  טרייביץ' עוזב מחר, לא ברור אם ישוב, בעיתון מעריב 7 במאי 1990
↑  ד"ר פרידמן מאמן נבחרת הכדורעף, בעיתון מעריב 13 בספטמבר 1990
↑  כדורעף: מאמן הולנדי וגילי לוסטיג מעומדים לאימון הנבחרת, באתר וואלה, 22 בדצמבר 2002
↑  אסף מדיני, כדורעף: בר מפסיק לאמן את הנבחרת, באתר ynet, 7 בנובמבר 2000
↑  רן פדות, כדורעף: גילי לוסטיג יאמן את הנבחרת, באתר ynet, 30 בינואר 2003
↑  קבלו את המאמן הלאומי החדש, אתר איגוד הכדורעף הישראלי, 14 בספטמבר 2010
הנבחרת הלאומית ישראל בכדורעף במחנה אימונים בכרמל בחיפה, מתכוננת לקראת משחקי המכביה ה-3, קיץ 1950
נבחרת ישראל בטקס פתיחת אליפות העולם בכדורעף, מוסקבה, 1952
נבחרת ישראל מתמודדת מול נבחרת ברית המועצות באליפות העולם בכדורעף, מוסקבה, 1952, (קופץ לרשת מימין: חיים בורר)
נשף מסכות

ערך זה עוסק בנשף שבו החוגגים לובשים תחפושות. אם התכוונתם לאופרה בשם זה, ראו .
קרנבל המסכות בוונציה
נשף מסכות
נשף מסכות הוא נשף, שבו החוגגים עוטים תחפושות וחובשים מסכות. נשף המסכות התחיל, ככל הנראה, באירופה.
נשף המסכות בספרות

בספרים, מחזות וסרטים רבים היה שימוש בנשף מסכות, לרוב בשל העובדה שבנשף המסכות קשה לזהות את המשתתפים במסיבה. לדוגמה, במחזה רומיאו ויוליה של ויליאם שייקספיר רומיאו השתמש בעובדה כי מדובר בנשף מסכות על מנת לחדור לבית משפחת קפולט מבלי שיזהו אותו. שימוש נוסף היה בסרט בו אחיו התאום של לואי ה-13 השתמש במסכות על מנת לבלבל את לואי.
נשף המסכות כיום

כיום נשפי המסכות אינם נפוצים כמו שהיו בעבר, אך הם עדיין קיימים. לדוגמה, בפורים מקובל לערוך נשף תחפושות, ואליו ניתן להתייחס כאל נשף מסכות.
אירוע המסכות הידוע בעולם הוא קרנבל המסכות של ונציה המתקיים בעיר כל שנה בחודש פברואר.
בנוסף, ישנו נשף מסיכות המתקיים מדי שנה בדטרויט, בתיאטרון ביזאר.
נקודה חמה (אינטרנט)

שלט דרכים המספק מידע על נקודה חמה
נקודה חמה (Hotspot) היא מתחם או אזור בו קיימות נקודות גישה אלקטרוניות ומתאפשרת גישה לחיבור אלחוטי לאינטרנט, באמצעות מחשב נייד, מחשב כף יד, טלפון חכם, מחשב רכב או כל מחשב המצויד בכרטיס רשת אלחוטי.
נקודות חמות נמצאות לרוב באזורים ציבוריים, כגון בתי מלון, בתי קפה, ספריות, שדות תעופה, כנסים ואירועים, תחנות רכבת, קניונים מסחריים ועוד.
כיום גם מכשירי טלפון חכמים ואף מחשבי רכב מצוידים ב SIM עם גישה לאינטרנט, ומצד שני במקלט/משדר WiFi ולכן יכולים להפוך להיות נקודה חמה פרטית עבור מכשירים אחרים בסביבתם.
לדוגמה: אם ברשותך טלפון חכם ומחשב נייד, ניתן להפעיל בטלפון החכם נקודה וחמה ולהתחבר אליה מהמחשב הנייד כדי לספק גישה לאינטרנט עבור המחשב הנייד.
המידע מועבר בתקשורת אלחוטית בתדרי רדיו בין הכרטיס האלחוטי המצוי במחשבים לנקודות הגישה המבוססות על שידור דו כיווני, על פי תקני 802.11.
נקודות גישה של נקודות חמות מאפשרות אימות נתונים ותשלום באמצעות פורטל פנימי הנכלל בהן. לעיתים מסופק השירות בחינם.
בישראל העיר הראשונה שרושתה בנקודות חמות הייתה ירושלים (ב־20 באוקטובר 2004), ובעקבותיה רושתה גם תל אביב. באפריל 2005 נמצאו בישראל, על פי נתוני חברת מפה, 309 נקודות גישה.
נואל סטריטפילד

| --- | --- |

 לידה:  24 בדצמבר 1895 Frant, הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  11 בספטמבר 1986 (בגיל 90) לונדון רבתי, הממלכה המאוחדת 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד, הממלכה המאוחדת 
 מקום לימודים:  האקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה 
 שפות היצירה:  אנגלית 
 יצירות בולטות:  נעלי בלט, White Boots, Wintle's Wonders, The Painted Garden, הקרקס מגיע, Curtain Up, Saplings 
 פרסים והוקרה:  קצינה במסדר האימפריה הבריטית (1983)  מדליית קרנגי (1938) 
 
מרי נואל סטריטפילד (באנגלית: Mary Noel Streatfeild;‏ 24 בדצמבר 1895 - 11 בספטמבר 1986) היא סופרת אנגליה, הידועה בעיקר בשל סדרת ה"נעליים" שכתבה. סטריטפילד זכתה במדליית קרנגי בשנת 1938, על ספרה "הקרקס מגיע" הידוע גם בשם "נעלי קרקס".
כמה מרומניה עובדו לסרטים או לסדרות טלוויזיה.
ביוגרפיה

נואל סטריטפילד היא בתו של ויליאם סטריטפילד, והייתה הבת השנייה מתוך חמישה ילדים. נולדה בסאסקס שבאנגליה. נואל נחשבה לאחות "הרגילה" במשפחה שלה, אך היא התבלטה בהופעות שערכה עם אחיותיה למטרות צדקה. בהגיעה לבגרות היא חיפשה קריירה בתחום התיאטרון, ובמשך כעשור הייתה שחקנית. חיי הבמה היוו בסיס לרבים מהספרים הפופולריים שלה לילדים, שעסקו לעיתים קרובות בילדים המתמודדים עם קריירה בתחום האמנות.