stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
איזבלה, נסיכת פארמה
החיים בווינה > החיים בחצר הקיסרית > יחסיה עם הארכידוכסית מריה כריסטינה

איזבלה בילתה את רוב זמנה בחצר הקיסרית לא עם בעלה, אלא עם גיסתה הארכידוכסית מריה כריסטינה, דוכסית טשן. הארכידוכסית מריה כריסטינה (הידועה בכינויה מארי), הייתה חברתה הקרובה ביותר ואשת סודה היחידה בווינה. מארי הייתה הילדה השלישית ששרדה מבין ילדי הזוג הקיסרי, צעירה מאיזבלה בפחות מחמישה חודשים, והייתה הילדה האהובה על הקיסרית. השתיים פיתחו במהירות מערכת יחסים קרובה במיוחד, ובילו זמן רב יחד. אף שחיו באותו ארמון, הן נהגו להחליף מדי יום מכתבים קצרים, כמאתיים קטעי התכתבות של איזבלה שרדו (מכתביה של מארי נשרפו לאחר מותה). נראה כי איזבלה נמשכה למארי במהירות באופן רומנטי ואולי אף מיני. רגשותיה של מארי התפתחו בהדרגה ובזהירות רבה יותר. היא התאוששה זה עתה מאהבתה ללודוויג אויגן, דוכס וירטמברג, אשר מריה תרזה ראתה בו נחות ממעמדה של ארכידוכסית. זמן קצר לאחר הגעתה של איזבלה, באוקטובר או נובמבר 1760, החלה לחזר אחרי מארי. בתחילת יחסיהן, פנתה איזבלה למארי באופן רשמי וכינתה אותה "המלאך היקר שלי", "האוצר היקר ביותר שלי" או "נחמתי".
השתיים נהגו להיפגש במקומות מסתור, ואיזבלה אף כתבה פתקים קצרים למארי במהלך המיסה. הן נהגו להעניק זו לזו שרפרפים אישיים, ואיזבלה אף ציינה כי היא מקווה שמארי תחשוב עליה בכל פעם שתשתמש בשרפרף. כאשר מזג האוויר מנע מיוזף לצאת לציד, ביטלו הגיסות את פגישתן באמצעות פתקים נמהרים ומלאי אכזבה.
נראה כי מארי הייתה מסויגת יותר מאיזבלה, אך החזירה לה רגשות. תפיסתן המשותפת של יחסים מאותו מין כחטא הובילה לרגשות אשמה. איזבלה חשה בושה על כך שלא השיבה לאהבת בעלה ולא הצליחה למלא את "חובתה כאישה". הדבר החמיר את דיכאונה וגרם לה להאמין כי הפתרון היחיד הוא מותה. היא כתבה למארי כי "רק האל יודע באיזו שמחה הייתי נפרדת מהחיים האלה, שבהם מוטלת עלי טרוניה מדי יום". לאחר מותה של מארי, נמצאה מיניאטורה של איזבלה ובתה בספר התפילה שלה. לפני מותה, אמרה איזבלה לחמותה כי "לא הכל ניתן לראות" עבור יוזף בין מסמכיה. הקיסרית הורתה לשרוף את כתביה; לא ידוע מדוע הדבר לא בוצע. המכתבים שכתבה איזבלה למארי נשמרו בין מסמכיה של האחרונה. בעלה של מארי, אלברט קזימיר, דוכס טשן, ראה בהם עדות ל"ידידות יוצאת דופן" בין אשתו ל"נסיכה שאין כמותה". נכון לשנת 2024, המכתבים שמורים בארכיון הלאומי של הונגריה. בעוד שהיסטוריונים יותר דחו את שפת המכתבים כביטוי אופנתי של ידידות, מקובל כיום לחשוב כי בין השתיים התקיים רומן רומנטי, ואולי אף מיני. אליזבת בדינטר טוענת כי תשוקות רכושניות, תחושת כאב עקב פרידה, "אובססיה לאהובה", קנאה ותלות - אשר נתפסים כמאפיינים של יחסים רומנטיים-מיניים הן במאה ה-18 והן כיום - ניכרים בהתכתבותן.
החיים בווינה > החיים בחצר הקיסרית > מערכת יחסים עם הארכידוכסית מריה אנה

בעוד שרוב המשפחה הקיסרית חיבבו אותה, יחסיה עם גיסתה, הארכידוכסית מריה אנה, הלכו והידרדרו. איזבלה נתפסה כיפה, בעוד מריה אנה נחשבה לארכידוכסית הפחות מושכת; איזבלה זכתה לפופולריות, בעוד מריה אנה סבלה מהתעלמות מצד אמה ואחיה. איזבלה הייתה אינטליגנטית ומשכילה, ועיסוקה של מריה אנה במדעים שימש לה מפלט מבדידותה וממחלוקותיה המשפחתיות, וחיזק את הקשר שלה עם אביה, אשר החל אף הוא להעריץ את איזבלה. איזבלה נחשבה גם לזמרת וכנרת טובה יותר ממנה. מתוך קנאה ורגשי נחיתות, ראתה מריאן באיזבלה יריבה עוד לפני שהגיעה לאוסטריה וקיבלה את פניה בקרירות.
איזבלה תיארה את מריה אנה כ"צבועה", וכתבה עליה חיבור קצר בשם Les Charmes de la fausse amitié ("קסמי הידידות הכוזבת"). למרות זאת, השתיים החליפו חיבוקים, נשיקות ומחמאות בפומבי. נראה כי מריה אנה הייתה האדם היחיד שחשד ברומן בין איזבלה למארי, והיא אף ריגלה אחריהן. איזבלה הזהירה לעיתים קרובות את מארי לשמור את מכתביהן מפני אחותה. היחסים הקרים ביניהן, שהפכו לעוינים, החמירו את מערכת היחסים המרוחקת ממילא בין מריה אנה ליוזף, והוא מעולם לא סלח לאחותו על יחסיה לאשתו. מאוחר יותר השתמש יוזף בכוחו כדי לבודד את מריה ולמנוע ממנה אמצעים כלכליים.
מותה של איזבלה

החצר הקיסרית נהגה לבלות את הקיץ בארמון שנברון. בשנת 1763, תועד כי איזבלה לא רצתה לשוב לארמון הופבורג. היא הייתה אז בחודש שישי להריונה והאמינה כי היא נושאת תאומים; מקרים של אבעבועות שחורות דווחו ברחבי וינה. ב-18 בנובמבר, ארבעה ימים לאחר שובה לווינה, פיתחה איזבלה חום ועד מהרה אובחנה כחולה באבעבועות שחורות. יוזף, מריה אנה ומארי טיפלו בה. החום גרם ללידה מוקדמת, וב-22 בנובמבר ילדה איזבלה. לבקשתה, הוטבלה התינוקת בשם מריה כריסטינה, אך נפטרה באותו היום.
לאחר הלידה, איזבלה הייתה במצב של חוסר הכרה והפגינה "אומץ" שגבל באדישות למוות. ב-26 בנובמבר, הודיעו הרופאים ליוזף כי איזבלה סובלת מכאבים עזים, והיא נפטרה למחרת עם עלות השחר, חודש לפני יום הולדתה העשרים ושניים. מכיוון שגופתה עדיין הייתה מדבקת, היא נקברה ללא נתיחה או חניטה בקריפטה הקיסרית. ארונה של בתה מריה כריסטינה הונח מתחת לארונה. מותה של איזבלה, יחד עם מותם מאבעבועות שחורות של חלק מילדיה של מריה תרזה, והסבל שרוב בני המשפחה חוו עקב המחלה, תרמו להחלטתה של מריה תרזה בשנת 1768 לחסן את בני המשפחה הצעירים, ולאימוץ הנוהג לאחר מכן באוסטריה. בעלה יוזף הושפע קשות מפטירתה, ואף שהתחתן לאחר מכן עם מריה יוזפה, נסיכת בוואריה לא נולדו לו עוד ילדים. בשנת 1765 הוכתר יוזף כקיסר האימפריה הרומית הקדושה, ובשנת 1770 מתה בתה מריה תרזה.
אישיות ומראה

איזבלה גילתה עניין בפילוסופיה, מוסר, מוזיקה, היסטוריה, פיזיקה ומטאפיזיקה. היא ניחנה גם בכישרון אמנותי: היא ציירה, שרטטה, שרה, ניגנה בכינור ובצ'מבלו בהנאה ובכישרון, וכתבה שירים ומחקרים. בשנת 1758, ביקר ההיסטוריון הצרפתי פייר-ז'אן גרוסלי בפארמה ותיאר את איזבלה כאחת ה"פלאים העיקריים" של העיר בזכות "כישרונה המובהק" ו"ידיעתה הטובה על העולם".
במהלך המשא ומתן לנישואיה, דיווחו משקיפים אוסטרים כי איזבלה דיברה צרפתית, ספרדית, איטלקית ומעט לטינית, למדה מדעים ומפות, ועקבה אחר תנועות צבאיות במלחמת שלזיה השלישית שהתנהלה באותה עת. היא החלה גם ללמוד גרמנית. בדו"ח שהוזמן על ידי מריה תרזה, היא זכתה לשבחים כ"יפה" ו"חביבה", "מכובדת" אך מעולם לא "מושפעת", וכינו אותה "מלאך של יופי ושל טוב". היא אהבה לקרוא אך לא "רצתה להיראות מבשרת" – היא הצליחה לבטא את האינטליגנציה והידע שלה תוך שמירה על הציפיות העכשוויות להתנהגות נשית נאותה. בני זמנה העריכו כי היא הייתה גם "עקרונית" וגם טובת לב. היא נהנתה לרקוד בנשפים אך לא ממשחקי קלפים או ציד (תחביבים פופולריים בחצרות המלוכה האירופיות באותה תקופה), והעדיפה הליכה מהירה כפעילות גופנית. בהשראת סבתה, מריה לשצ'ינסקה, היא חילקה חלק ניכר מהכנסותיה לעניים.
למרות אופייה הביישן והמאופק, איזבלה הייתה אהובה על רוב האנשים בחצר. היא נהגה להתבונן באחרים ולנתח את אישיותם, חוזקותיהם וחולשותיהם כדי ליצור עמם מערכות יחסים טובות. כאשר חברתה הקרובה ואהובתה האפשרית, מריה כריסטינה, כתבה תיאור של איזבלה, היא ציינה את נטייתה לחמלה כלפי אלה שאהבה ואת חוסר רצונה לשנות את דעותיה כתכונות שליליות. היא גם ציינה כי איזבלה נהגה ללעוג לאנשים, אך כאשר דבריה פגעו בהם, היא הייתה נסערת. חזותה החיצונית הייתה שונה מהמראה האופנתי בקרב נשים אצילות באותה תקופה: היה לה עור כהה, אך למרות זאת היא נחשבה ליפה.
הפרעות נפשיות
איזבלה נחשבה למלנכולית, המונח המקובל באותה תקופה לתיאור נטיות דיכאוניות. למרות חיוניותה הרגילה ואהבתה לספורט, היא חוותה תקופות פתאומיות של חוסר יכולת תנועה. לאיזבלה היה ככל הנראה סוג של הפרעה דו-קוטבית, שהיה תורשתי, שכן שני סביה ואביה הראו תסמינים דומים. למות אמה הייתה השפעה חזקה עליה, והיא השתכנעה שלא תחיה יותר מארבע שנים לאחר מותה. עקב הקשיים בנישואיה, הריונותיה הקשים ונטייתה המינית, היא פיתחה מחשבות אובדניות. היא הודתה במכתב כי חשה "פיתוי גדול" להתאבד אלמלא האיסור הדתי על כך. כסיבות לכך היא ציינה כי חשה שהיא "טובה לריק", "עשתה רק דברים רעים", ולא ראתה דרך להגיע לישועה. בשנת 1763, היא הכריזה ששמעה קול שאומר לה כי מותה קרוב, דבר שהכניס אותה למצב רוח "עדין, שליו, חגיגי" ועודד אותה "לעשות הכל".
משפחתה

ב-7 בספטמבר 1760 התחתנה איזבלה עם יוזף השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, ממנו היו לה שתי בנות:
מריה תרזה, ארכידוכסית אוסטריה (1762–1770).
מריה כריסטינה, ארכידוכסית אוסטריה (1763).
הערות שוליים

1 2 3  Élisabeth Badinter, La reine-mère, Les Temps Modernes n° 647-648, 2008-03-01, עמ' 156–161 doi: 10.3917/ltm.647.0156
↑  {{{מחבר}}}, Timber Circles, Antiquity 1, 1927-06, עמ' 228–229 doi: 10.1017/s0003598x00115741
↑  RALPH GOLDSMITH, INVISCERATION, Annals of Surgery 102, 1935-09, עמ' 387–390 doi: 10.1097/00000658-193509000-00010
↑  Li Xiao, Walter Weissensteiner, Kurt Mereiter, Michael Widhalm, Novel Chiral Biferrocene Ligands for Palladium-Catalyzed Allylic Substitution Reactions, The Journal of Organic Chemistry 67, 2002-03-08, עמ' 2206–2214 doi: 10.1021/jo016249w
↑  T.G. Deineka, A.G. Doroshenko, P.V. Mateychenko, A.V. Tolmachev, E.A. Vovk, O.M. Vovk, R.P. Yavetskiy, V.N. Baumer, D.S. Sofronov, Influence of sulfate ions on properties of co-precipitated Y3Al5O12:Nd3+ nanopowders, Journal of Alloys and Compounds 508, 2010-10, עמ' 200–205 doi: 10.1016/j.jallcom.2010.08.046
↑  Chapter twelve. A Pause, 1935–37, Princeton University Press, 2020-12-31, עמ' 119–130, ISBN 978-0-691-20192-4
↑  
שגיאות פרמטריות בתבנית:צ-ספר 
פרמטרים [ מקום
קברה של איזבלה (במרכז), עם זה של שתי בנותיה, כריסטינה ומריה תרזה
הוצאה ] לא מופיעים בהגדרת התבנית G. Ralph, W. Lichtenegger, K. Tamussino, Der Einfluß der radikalen Parametrienresektion auf die Blasenfunktion, Springer Berlin Heidelberg, 1989, עמ' 770–771, ISBN 978-3-642-74785-4
↑  Werner Telesko, Die Maria-Theresien-Krypta (1754) in der Wiener Kapuzinergruft. Dynastische Repäsentation als multimediale Inszenierung, Geistes-, sozial- und kulturwissenschaftlicher Anzeiger 149, 2016, עמ' 25–60 doi: 10.1553/anzeiger149s25
↑  Robert Badinter, Un jour, je vous parlerai de la justice..., Le Débat n° 33, 1985-01-01, עמ' 4–24 doi: 10.3917/deba.033.0004
1 2  {{{מחבר}}}, Organometallic Chemistry and Catalysis, 2001 doi: 10.1007/978-3-7091-6274-3
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810567431305606  BNE: XX4814543  BnF: cb122369470 (data)  GND: 118891138  ICCU: PARV248976  ISNI: 0000 0001 1506 9682  LCCN: n90638788  NKC: xx0077582  NTA: 254848087  RERO: 02-A023066583  SUDOC: 031083749  VIAF: 305306639   WorldCat (עם VIAF): 305306639 
איזבלה (עומדת, בשמלה סגולה בהירה) עם משפחתה בשנת 1757.
ציור המתאר את המשתה בארמון הופבורג לכבוד נישואיהם של איזבלה ויוזף.
יוזף ליד מיטתה של איזבלה לאחר לידת בתם.
דיוקן של איזבלה, נסיכת פארמה
קברה של איזבלה ( במרכז) עם זה של שתי בנותיה
איזבלה יחד עם בתה מריה תרזה, ארכידוכסית אוסטריה
שאלנדה יאנג

שאלנדה דילוריס יאנג (באנגלית: Shalanda Delores Young; נולדה ב-29 באוגוסט 1977) היא יועצת פוליטית ופקידת ממשל אמריקאית אשר כיהנה כמנהלת משרד הניהול והתקציב ממרץ 2022 ועד ינואר 2025. היא מונתה לתפקיד בידי נשיא ארצות הברית, ג'ו ביידן, אחרי שמונה חודשים בהם כיהנה כסגנית מנהלת המשרד וכמנהלת המשרד דה פקטו.
ביוגרפיה

יאנג נולדה בזאכרי שבלואיזיאנה וגדלה בעיירה קלינטון. לאחר שסיימה את לימודיה בתיכון סקוטלנדוויל מגנט, השלימה יאנג באוניברסיטת לויולה בניו אורלינס לימודי תואר ראשון בפסיכולוגיה, ולאחר מכן קיבלה תואר שני במנהל בריאות מאוניברסיטת טוליין. בסביבות שנת 2001 עברה יאנג לוושינגטון הבירה, שם התמנתה לעמיתת ניהול נשיאותית במכונים הלאומיים לבריאות. במשך 14 שנה עבדה יאנג בסגל ועדת ההקצבות של בית הנבחרים של ארצות הברית. בפברואר 2017 קודמה למנהלת סגל הוועדה, תפקיד אשר מילאה עד לשירותה בממשל ביידן ב-2021. כמנהלת סגל הוועדה הייתה יאנג מעורבת בעיצוב הצעות הקשורות לפתרון השבתת הממשלה הפדרלית של ארצות הברית בשנים 2018–2019 ולתגובת הממשלה הפדרלית למגפת הקורונה בארצות הברית.
בינואר 2021 הכריז נשיא ארצות הברית, ג'ו ביידן על מינויה של יאנג לסגנית מנהלת משרד הניהול והתקציב. במהלך שימוע בדבר מינויה לסגנית מנהלת משרד הניהול והתקציב, זכתה יאנג לשבחים מצד חברי המפלגה הרפובליקנית בוועדת התקציב של הסנאט, בהם לינדזי גרהאם. השימועים על אודות מינויה לסגנית מנהלת המשרד בוועדה לביטחון המולדת ועניינים ממשלתיים היו פחות דו-מפלגתיים כאשר סנאטורים רפובליקנים הביעו דאגה לגבי תמיכתה בהסרת תיקון הייד מתקציב המדינה הפדרלי. לאחר אישור מינויה כסגנית מנהלת המשרד תפקדה יאנג כמנהלת המשרד דה פקטו.
כאשר מועמדותה של נירה טנדן למנהלת משרד הניהול והתקציב נתקלה בהתנגדות, הדמוקרטים בשדולה השחורה בקונגרס החלו לקדם את מינויה של יאנג למנהלת המשרד במקומה של טנדן, אם מינויה של האחרונה ייפסל בידי הסנאט של ארצות הברית. כאשר טנדן החליטה למשך את מועמדותה לתפקיד, השדולה השחורה וקואליציית הדמוקרטים החדשים הביעו תמיכה במועמדותה של יאנג לתפקיד. ב-23 במרץ 2021 החלה באורח רשמי את תפקידה כסגנית מנהלת המשרד. ב-24 בנובמבר אותה שנה הודיע ביידן כי ימנה את יאנג למנהלת המשרד, לאחר שמונה חודשים בהן כיהנה כמנהלת בפועל. הסנאט אישר את מינויה של יאנג ב-15 במרץ 2022. יאנג סיימה את תפקידה עם סיום ממשל ביידן ב-20 בינואר 2025.
סטייסי דיקסון

סטייסי אנג'לה דיקסון (באנגלית: Stacey Angela Dixon; נולדה ב-9 בינואר 1971) היא מהנדסת מכונות ואשת ביון אמריקאית, שכיהנה כסגנית ראש המודיעין הלאומי בין השנים 2021-2025. ב-20 בינואר 2025 נהפכה לראש המודיעין הלאומי בפועל בעקבות השבעתו השנייה של דונלד טראמפ לנשיאות ארצות הברית, תפקיד אותו מילאה במשך חמישה ימים עד 25 בינואר 2025.
ביוגרפיה

דיקסון נולדה ב-1971 בוושינגטון הבירה. בשנת 1993 השלימה באוניברסיטת סטנפורד לימודי תואר ראשון בהנדסת מכונות, ולאחר מכן תואר שני ב-1995 ותואר דוקטור ב-2000 באותו התחום במכון הטכנולוגי של ג'ורג'יה. נושא עבודת הדוקטורט שלה היה "ניתוח ביומכני של עורקים כליליים באמצעות מודל אנרגיה משלים וניסויים מתוכננים". היא סיימה פוסט-דוקטורט בהנדסה כימית במכללת המדעים וההנדסה של אוניברסיטת מינסוטה.
כאשר הייתה סטודנטית, התמחתה דיקסון במעבדות נוקיה בל. בין השנים 2003 ל-2007 עבדה בסוכנות הביון המרכזית (CIA), שם מונתה למנהלת המערכות המתקדמות והטכנולוגיה של משרד הסיור הלאומי. בשנים 2010–2007 הייתה דיקסון חברת סגל ועדת המודיעין של בית הנבחרים של ארצות הברית. לאחר מכן הצטרפה אל הסוכנות הלאומית למודיעין חזותי וגאוגרפי (NGA), ובין השנים 2010 ל-2016 שימשה ברציפות כמנהלת ענייני קונגרס וממשל, סגנית מנהל לתקשורת תאגידית, וסגנית מנהל מחלקת המחקר של ה-NGA. לאחר מכן התמנתה לסגנית מנהל מיזמי מחקר אינטליגנציה מתקדמים (IARPA) בין השנים 2016–2018, וב-2018 קודמה למנהלת ה-IARPA. היא מילאה תפקיד זה עד 2019, עת מונתה לסגנית מנהל ה-NGA.
דיקסון חברה במועצת המבקרים של אקדמיית משמר החופים של ארצות הברית, נציגת ה-NGA במועצת המנהלים של הקרן האמריקאית למודיעין גאוגרפי, ואשת הקשר של ה-NGA במרכז המצוינות לנשים בנות-מיעוטים בתחום מדעי המחשב וההנדסה של מכללת ספלמן.
ב-21 באפריל 2021 הודיע נשיא ארצות הברית, ג'ו ביידן על כוונתו למנות את דיקסון, אז סגנית מנהל ה-NGA, לסגנית ראש המודיעין הלאומי. ב-3 באוגוסט אותה שנה אישר הסנאט של ארצות הברית את מינויה לתפקיד, וזכתה לשבחים מראש המודיעין הלאומי אווריל היינס. היא הושבעה לתפקידה ב-4 באוגוסט 2021, והיא האישה האפרו-אמריקאית הבכירה ביותר בקהילת המודיעין האמריקאית.
עם השבעתו השנייה של דונלד טראמפ לנשיאות ארצות הברית ב-20 בינואר 2025, התמנתה דיקסון לראש המודיעין הלאומי בפועל. היא חדלה מלמלא תפקיד זה ב-25 בינואר 2025.
הערות שוליים

↑  למאר ג'ונסון, White House Nominates Stacey Dixon for Principal Deputy Director in ODNI, באתר MeriTalk‏, 21 באפריל 2021 (באנגלית)
↑  ג'ון סקאלריאיידיס, Stacey Dixon set to be the acting Director of National Intelligence, באתר פוליטיקו, 19 בינואר 2025 (באנגלית)
דייוויד הייל

דייוויד מקליין הייל (באנגלית: David Maclain Hale; נולד ב-1961) הוא דיפלומט אמריקאי שכיהן כתת-מזכיר המדינה של ארצות הברית לעניינים מדיניים בין השנים 2018 ל-2021. קודם לכן כיהן כשגריר בירדן, בפקיסטן ובלבנון, ובמדינות אחרות היה דיפלומט בדרג דיפלומטי נמוך יותר.
ביוגרפיה

הייל נולד במדינת ניו ג'רזי שבארצות הברית. הוא למד בבית הספר לשירות החוץ באוניברסיטת ג'ורג'טאון, הנחשב לאחד מבתי הספר הטובים ביותר בעולם בכל הקשור למדיניות חוץ.
הייל הצטרף לשירות החוץ של ארצות הברית ב-1985. הוא שירת בנציגויות הדיפלומטיות של ארצו בתוניסיה, בבחריין, בערב הסעודית וכן באומות המאוחדות. בוושינגטון די. סי. שימש סגן עוזר מזכיר המדינה לענייני ישראל, מצרים ואזור הלבנט ובנוסף כמנהל לענייני ישראל והרשות הפלסטינית. הוא אייש שורה של תפקידים בשירות החוץ, ביניהם עוזר בכיר למזכירת המדינה מדליין אולברייט.
הייל היה שגריר ארצות הברית בממלכה ההאשמית של ירדן בשנים 2005–2008. הוא היה השליח המיוחד לשלום במזרח התיכון בשנים 2011–2013 וקודם לכן כסגן השליח מ-2009 עד 2012. הוא שירת כשגריר ארצות הברית בלבנון בשנים 2013–2015.
החל מאוגוסט 2015 עד אוגוסט 2018 היה שגריר ארצות הברית בפקיסטן. במאי 2017 הוא חנך בניין חדש למלחמה בטרור בקראצ'י. ביולי 2018 הודיע נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ על כוונתו למנות את הייל לתפקיד תת-מזכיר המדינה לעניינים מדיניים. ב-28 באוגוסט אותה השנה אושר מינויו בידי הסנאט של ארצות הברית.
ב-13 בספטמבר 2018 הועלה הייל לדרגת שגריר קריירה - הדרגה הגבוהה ביותר בשירות החוץ האמריקאי. הוא היה לקצין הבכיר ביותר בשירות החוץ.
הערות שוליים

↑  רימון מרג'ייה, ארה"ב: "אם הרשות תציג הישג במו"מ - חמאס עשוי להיחלש, באתר nrg‏, 29 באוקטובר 2009
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1318010373  LCCN: no2014112104  SNAC: w68735tp  VIAF: 310627202   WorldCat (עם VIAF): 310627202
שלמי שמחה

קורבן שלמי שמחה הוא אחד משלושת הקורבנות שמתחייב בהם כל אדם מישראל בעלייתו לרגל לבית המקדש בשלושת הרגלים -  פסח, שבועות וסוכות.
מקור המצווה

נאמר בתורה: "וְשָׂמַחְתָּ בְּחַגֶּךָ אַתָּה וּבִנְךָ וּבִתֶּךָ וְעַבְדְּךָ וַאֲמָתֶךָ וְהַלֵּוִי וְהַגֵּר וְהַיָּתוֹם וְהָאַלְמָנָה אֲשֶׁר בִּשְׁעָרֶיךָ", ומכאן שמצווה לשמוח ברגל לפני ה'. ובמקום אחר נאמר: "וְזָבַחְתָּ שְׁלָמִים וְאָכַלְתָּ שָּׁם וְשָׂמַחְתָּ לִפְנֵי ה' אֱלֹהֶיךָ", ומכאן למדו שקיום מצוות שמחה הוא על ידי הקרבת קורבן שלמים ואכילת בשרו.
החייבים במצווה

כל אדם מישראל חייב בשלמי שמחה, אחד אנשים ואחד נשים, כפי שנאמר: "ושמחת בחגך אתה ובנך ובתך". עם זאת, יש הסוברים שהאשה אינה חייבת במצווה זו, אלא החובה היא על בעלה או על אביה לשמח אותה, כלומר שעליו מוטלת החובה להעלותה לירושלים, להקריב קורבן שלמי שמחה ולתת לה לאכול ממנו. ערל (יהודי שאינו מהול) וטמא - פטורים ממצווה זו, משום שאסור להם לאכול בשר קורבנות.
החובה לשמח את העניים

מצווה זו כוללת חובה מוסרית - לשמח את בני השכבות החלשות בחברה, וכפי שכותב הרמב"ם: "כשיזבח אדם שלמי חגיגה ושלמי שמחה  - לא יהיה אוכל הוא ובניו ואשתו בלבד וידמה שיעשה מצווה גמורה, אלא חייב לשמח העניים והאומללים, שנאמר: 'והלוי והגר והיתום והאלמנה' - מאכיל הכל ומשקן כפי עושרו, ומי שאכל זבחיו ולא שימח אלו עמו - עליו נאמר: 'זבחיהם כלחם אונים להם כל אוכליו יטמאו כי לחמם לנפשם'" (הלכות חגיגה ב, יד).
טעם המצווה ופרטיה

עיקר מצוות שלמי שמחה אינה מצווה להקריב קורבן שלמים, אלא לאכול מבשר הקורבן. לפיכך ניתן לקיים את המצווה גם באמצעות אכילת בשר קורבנות אחרים, ככתוב במשנה (מסכת חגיגה, פרק א', משנה ד'): "ישראל (מי שאינם כהנים) יוצאין ידי חובתן (חובת שלמי שמחה) בנדרים ונדבות (קורבנות נדבה שהקריבו, אף שלא הוקדשו כ"שלמי שמחה") ובמעשר בהמה, והכהנים (גם) בחטאות ואשמות ובבכור ובחזה ושוק (של קורבן שלמים או תודה; כל אלו הם קורבנות או חלקי קורבנות שנאכלים על ידי הכהנים).
מצוות אכילת שלמי שמחה נוהגת בכל ימי הרגל. יש הסוברים שבכל יום מימי הרגל יש לאכול מבשר הקורבנות. לדעת הרמב"ם המצווה היא להביא שלמים אלה פעם אחת במהלך הרגל. יש הסוברים שבצד מצוות אכילת שלמים בכל ימות הרגל יש גם מצווה להקריב שלמי שמחה פעם אחת ברגל. ויש ששללו חידוש זה (ה"חזון איש").
הקרבת שלמי השמחה דוחה יום טוב ואינה דוחה שבת.
לאחר חורבן בית המקדש

לאחר חורבן בית המקדש לא ניתן לקיים את מצוות שמחת הרגל באמצעות קורבן שלמים, ולפיכך קבעו חכמים שקיום המצווה נעשה בדרכים אחרות, כאשר יש הבדל בין אנשים לנשים ובין מבוגרים לילדים. אנשים מקיימים את מצוות השמחה ביין, ככתוב (תהלים קד, טו): "ויין ישמח לבב אנוש" (לדעת הרמב"ם ניתן לצאת ידי חובה גם באכילת בשר), נשים - בקניית בגדים ותכשיטים, וילדים - "נותן להם קליות ואגוזים ומגדנות (ממתקים)".
גם בזמן הזה, מצוות השמחה כוללת את החובה לשמח את העניים: "וכשהוא אוכל ושותה חייב להאכיל לגר ליתום ולאלמנה עם שאר העניים האומללים, אבל מי שנועל דלתות חצרו ואוכל ושותה הוא ובניו ואשתו ואינו מאכיל ומשקה לעניים ולמרי נפש - אין זו שמחת מצווה אלא שמחת כריסו" (רמב"ם הלכות יום טוב ו, יח).
ראו גם

קורבן שלמים
קרבנות נוספים שיש להקריב ברגל
שלמי חגיגה
עולת ראיה
הערות שוליים

↑  ספר דברים, פרק ט"ז, פסוק י"ד.
↑  ספר דברים, פרק כ"ז, פסוק ז'.
↑  תלמוד בבלי, מסכת פסחים, דף ק"ט, עמוד א'.
↑  כך לדעת המשנה תורה לרמב"ם, ספר קרבנות, הלכות חגיגה, פרק א', הלכה א'
↑  כך דעת הראב"ד בהשגות שם
↑  ראו משנה תורה לרמב"ם, הלכות חגיגה, פרק א', הלכה א', שכתב: "השמחה האמורה ברגלים היא שיקריב שלמים יתר על שלמי חגיגה, ואלו הם הנקראים שלמי שמחת חגיגה". וראו בשפת אמת למסכת יומא, דף ג', עמוד א', שכתב: "מצות שלמי שמחה אין צריך לקיים אלא פעם אחת ברגל... אכן ברש"י ותוס' במסכת סוכה, דף מ"ב, עמוד ב' מבואר דכל ימי החג חייב לאכול שלמים, וכן פירש רש"י בפסחים"
↑  הרב אלעזר מנחם מן שך, "אבי עזרי" הלכות חגיגה.
↑  משנה תורה לרמב"ם, ספר קרבנות, הלכות חגיגה, פרק א', הלכה ח'.
הקבינט של ארצות הברית בממשל ג'ו ביידן

| --- | --- |
 
 הקבינט בתצלום קבוצתי, 20 ביולי 2021
 הקבינט של ארצות הברית
 מידע כללי
 20 בינואר 2021 – 20 בינואר 2025 (4 שנים)
 תחום שיפוט:  ארצות הברית ארצות הברית
 נשיא ארצות הברית:  ג'ו ביידן
 סגן הנשיא:  קמלה האריס
 מפלגה שולטת:   המפלגה הדמוקרטית
 סיעות הקבינט:  קמלה האריס מרסיה פאדג' חוויאר ביסרה מרטי וולש פיט בוטיג'ג' מיגל קרדונה ג'ניפר גרנהולם דניס מקדאנה ג'ינה ריימונדו דב האלנד אנתוני בלינקן טום וילסאק ג'נט ילן מריק גרלנד לויד אוסטין אלחנדרו מיורקס 
 מספר שרים:  15 על-פי חוק
 הקבינט הקודם:  הקבינט בממשל טראמפ הראשון
 הקבינט הבא:  הקבינט בממשל טראמפ השני
 
הקבינט של ארצות הברית בממשל ג'ו ביידן כיהן במשך תקופת כהונה נשיאותית אחת, ממועד השבעת הנשיא ביידן ב-20 בינואר 2021 ועד תום כהונתו ב-20 בינואר 2025.
הרכב הקבינט

הנשיא ביידן צירף לקבינט את יושב ראש מועצת היועצים הכלכליים של ארצות הברית ואת מנהל משרד המדע ומדיניות הטכנולוגיה, שלא נכללו בו בימי כהונתו של קודמו דונלד טראמפ. ביידן הוציא מן הקבינט בתחילת כהונתו את ראש ה-CIA, אך השיב אותו לקבינט ב-2023.
בסך הכל כלל הקבינט 26 בעלי תפקידים (25 עד 2023) וכיהנו בו 16 גברים ו-13 נשים (לא כולל ממלאי מקום). 20 מהם כיהנו בו במשך כל תקופת נשיאותו של ביידן.
בקבינט של ביידן כיהנה לראשונה אשה, קמלה האריס, כסגנית הנשיא, וכן כיהנה לראשונה אשה, ג'נט ילן, כמזכירת מחלקת האוצר.
חברי הקבינט > מזכירי מחלקות הממשל

מזכיר המדינה: אנתוני בלינקן (2021-‏2025)
מזכירת האוצר: ג'נט ילן (2021-‏2025)
מזכיר ההגנה: לויד אוסטין (2021-‏2025)
התובע הכללי: מריק גרלנד (2021-‏2025)
מזכירת הפנים: דב האלנד (2021-‏2025)
מזכיר החקלאות: טום וילסאק (2021-‏2025)
מזכירת המסחר: ג'ינה ריימונדו (2021-‏2025)
מזכיר העבודה: מרטי וולש (2021-‏2023), ג'ולי סו (בפועל) (2023-‏2025)
מזכיר הבריאות ושירותי האנוש: חבייר ביסרה (2021-‏2025)
מזכירת השיכון והפיתוח העירוני: מרשה פאדג' (2021-‏2024), אדריאן טודמן (בפועל) (2024-‏2025)
מזכיר התחבורה: פיט בוטיג'ג' (2021-‏2025)
מזכירת האנרגיה: ג'ניפר גרנהולם (2021-‏2025)
מזכיר החינוך: מיגל קרדונה (2021-‏2025)
המזכיר לענייני חיילים משוחררים: דניס מקדאנה (2021-‏2025)
מזכיר ביטחון המולדת: אלחנדרו מיורקס (2021-‏2025)
חברי הקבינט > בעלי תפקידים ברמת הקבינט

סגנית הנשיא: קמלה האריס (2021-‏2025)
ראש מטה הבית הלבן: רון א. קליין (2021-‏2023), ג'ף זיינטס (2023-‏2025)
מנהל הסוכנות להגנת הסביבה: מייקל רייגן (2021-‏2024), ג'יין נישידה (אנ') (בפועל) (2025)
מנהלת משרד הניהול והתקציב: שאלנדה יאנג (2021-‏2025)
ראש המודיעין הלאומי: אווריל היינס (2021-‏2025)
ראש ה-CIA: ויליאם ברנס (2023-‏2025)
נציבת הסחר: קתרין טאי (2021-‏2025)
שגרירת ארצות הברית באומות המאוחדות: לינדה תומאס-גרינפילד (2021-‏2025)
יושב ראש מועצת היועצים הכלכליים: ססיליה ראוס (2021-‏2023), ג'ארד ברנסטיין (2023-‏2025)
מנהלת הסוכנות לעסקים קטנים: איזבלה קסיאס גוזמן (2021-‏2025)
מנהל משרד המדע ומדיניות הטכנולוגיה: אריק לנדר (2021-‏2022), אראטי פרבהאקר (2022-‏2025)