קלווריה (ליטא)
יהדות קלווריה > בתקופת מלחמת העולם השנייה

בשנת 1939 גירשו הגרמנים 2,400 יהודים ממחוז סובאלקיה שבפולין לגבול ליטא ו-800 מהם נקלטו וטופלו על ידי תושבי קלווריה.
כאשר הפכה ליטא לחלק מהרפובליקה הסובייטית ביוני 1940, השתלטו הסובייטים על המפעלים שבידי היהודים והועברו לידי קומיסרים. האספקה הייתה מוגבלת והמחירים עלו. מצבם הכלכלי נפגע מאוד. תנועות הנוער היהודיות בוטלו ומוסדות חינוך עבריים נסגרו.
ב-22 ביוני 1941, היום הראשון למלחמה בין גרמניה לרוסיה הסובייטית, נכנסו הגרמנים לקלווריה.
ב-1 ביולי הכריזה המשטרה הליטאית כי כל היהודים מחויבים לענוד את הטלאי הצהוב, וכי נאסר עליהם ללכת על המדרכות. יהודים נלקחו לעבודה בעבודת פרך ובדרך לעבודה ובחזרה הם הושפלו בזמן שהאוכלוסייה הליטאית צפתה בהם. בתחילת יולי הובאו למלון "זדרוביץ" 90 איש, קומוניסטים ליטאים, אינטלקטואלים יהודים ואחרים. שם הם הוכו, עונו במשך מספר ימים. ב-5 ביולי הם הובאו לגדות אגם אוריוס, כ-2 ק"מ מהעיר, שם נורו ונקברו. בשבת ה-30 באוגוסט פונו כל היהודים הנותרים לצריפים במריאמפול, כשנאמר להם שישלחו לגטאות. כל חפציהם הושארו בבית הכנסת והם הובלו בעגלותיהם הריקות. היו בצריף 8,600 יהודים
ב-1 בספטמבר 1941 כולם הובאו לגדות נהר ששופה ושם ליד בורות שנחפרו מראש הם נורו וקברו. המשטרה הליטאית תפסו מאוחר יותר כמה יהודים שהצליחו להימלט. לאחר שנפטרו מהיהודים המקומיים, המשיך הכומר להרוס את כל החנויות היהודיות שהיו בסביבת הכנסייה ובנה עם הלבנים חומה מקיפה לכנסייה.
במהלך מלחמת העולם השנייה מחצית העיר נהרסה. דבר לא נשאר מבית הקברות היהודי הישן. בית המדרש שנשאר שלם שימש כאסם
להלן תמצית האירועים שהתרחשו במריימפול כפי שעולה מהמקורות שנזכרו לעיל:
כבר ביום הראשון למלחמה בין גרמניה לברית המועצות הופצצה העיר. כ – 20 איש נהרגו, ובתים רבים עלו באש. מאות משפחות יהודיות נותרו ללא קורת גג; הן עברו להתגורר בבתי יהודים שלא נפגעו. העיר כותרה על ידי צבא גרמני, והדרכים המוליכות מזרחה נחסמו. יהודים שבכל זאת ניסו לברוח נאלצו לחזור, ורבים מהם נרצחו בידי הליטאים. רק מעטים הצליחו לברוח לברית המועצות. למחרת פלשו הגרמנים לעיר לקול תרועת הליטאים. על היהודים הוטלו גזרות שונות. יהודים רבים נאסרו ונלקחו אל "החורשה הריקה" הסמוכה לעיר, שם נרצחו. מדי בוקר הוצאו היהודים לעבודה. קשישי הקהילה, ובראשם רב העיר הרב [אברהם – זאב] הלר (Avraham - Zeev Heller), הועסקו בטאטוא רחובות. על היהודים העובדים השגיחו לא רק הגרמנים והליטאים, אלא גם "זקני הרחובות" (שטראססען עלטעסטע), אשר מונו מקרב היהודים. כמה שבועות לאחר הפלישה הגרמנית ריכזו הגרמנים יהודים רבים בחצר בית הכנסת הגדול והעלו באש את ספרי התורה וספרי הקודש האחרים. חנן [אלחנן] מוזיקנט (Chanan Elchanan Muzikant), נגן חתונות ובדחן, קפץ לאש והציל מתוכה ספר תורה. הגרמנים חטפו מידיו את הספר וזרקוהו בשנית אל האש. את מוזיקנט הכו עד שאיבד את הכרתו.* פעם אחת סטר חייל גרמני למורה צבי אארוב (Zvi Aerov) לאחר שהלה לא הסיר בפניו את כובעו. אארוב השיב לו במהלומות. אארוב נלקח לכלא ונרצח שם. ביולי רוכזו היהודים בגטו. מדי פעם נלקחו גברים צעירים כביכול לעבודה. הם לא שבו, ומאוחר יותר נודע כי נרצחו. בסוף אוגוסט הודיעו מושל המחוז גושטאוטאס (Gostautas) וראש המשטרה בובלסקיס (Bubelskis) לנציגי היהודים כי בקרוב יועברו לגטו גדול יותר מחוץ לעיר. עם העברתם לקסרקטינים הופרדו הגברים מהנשים והילדים ונכלאו באורוות, שם התעללו בהם הליטאים ב"תרגילי ספורט" שונים. אל הקסרקטינים הובאו גם יהודים מהעיירות קזלובה - רודה (Kazlu - Ruda), לודווינובה (Liudvinavas) וקלווריה (Kalvarija). ב – 1/9/1941 (ט' אלול תש"א) נלקחו יהודי מריימפול והסביבה, מעונים ואדישים, אל שמונה בורות שנחפרו בעמק בקרבת הנהר ששופה (Sesupe). הגרמנים ניצחו על הרצח, והליטאים הוציאוהו לפועל. בין הרוצחים היו גם סטודנטים ותלמידי גימנסיה, שהתנדבו למשימה. היהודים הופשטו מבגדיהם ונעשה בגופם חיפוש אחר חפצי ערך. על החיפוש ניצח גירז'אדה (Girzada), לשעבר קצין בצבא הליטאי. הגברים נורו ראשונים, אך כיוון שהליטאים היו שיכורים, רבים מהקרבנות נקברו חיים. רצח הילדים לא בוצע בנשק חם; הליטאים רוצצו את ראשי הילדים באלות ובמעדרים. לאחר הרצח ערכו הליטאים משתה גדול עד אור הבוקר.