stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
התזמורת הקאמרית הרצליה

| --- | --- |
 תאריך ייסוד:  1981
 מייסד:  הרווי בורדוביץ  עיריית הרצליה
 תאריך פירוק:  2012
 מדינה:  ישראל ישראל
 מיקום:  הרצליה, ישראל
 אולם קונצרטים:  היכל אמנויות הבמה הרצליה
 מנצח:  הרווי בורדוביץ
 
התזמורת הקאמרית הרצליה הייתה תזמורת שנוסדה בשנת 1981 על ידי עיריית הרצליה. האחראי להקמתה הוא המנצח הרווי בורדוביץ, שכיהן גם כמנהלה המוזיקלי. בשנת 2012 נסגרה התזמורת, ובמקומה הוקמה שנה לאחר מכן התזמורת הסימפונית החדשה הרצליה.
היסטוריה

עונת הקונצרטים הראשונה של התזמורת, בשנת 1981 - 1982, נפתחה בשלושה קונצרטים ועם 59 מנויים. 
בעונה האחרונה הייתה לתזמורת למעלה מ-700 מנויים לשתי סדרות בנות שישה קונצרטים. התזמורת מתרכזת מראשית דרכה בהקניית חינוך מוזיקלי באמצעות קונצרטים מוסברים לבני נוער. משנת 2003 התזמורת הפכה מתזמורת קאמרית לתזמורת סימפונית מלאה; עם זאת השם נשאר אותו שם.
בשנת 2012 נסגרה התזמורת עקב פרישתו של הרווי בורדוביץ מתפקיד המנהל המוזיקלי של התזמורת, וכעבור חודשים אחדים הודיעה העירייה על הקמתה של התזמורת הסימפונית החדשה הרצליה, בניהולו המוזיקלי של המנצח גיל שוחט.
הרכב הנגנים

התזמורת כללה 19 נגני כלי קשת קבועים ונגנים נוספים בכלי נשיפה, הקשה וכדומה צורפו בהתאם לדרישות התוכנית בכל קונצרט בנפרד. התזמורת החלה את דרכה עם נגנים, שהיו סטודנטים באקדמיה למוזיקה בתל אביב. ככל שהתקדמה התזמורת לקראת רמה מקצועית, גדל מספר הנגנים המקצועיים והמנוסים. עם העלייה מברית המועצות לשעבר בשנות ה-90 נקלטו בתזמורת נגנים רבים מחבר המדינות. התזמורת המשיכה במדיניות זו עד לסגירתה בשנת 2012.
פעילות

התזמורת ניגנה רפרטואר קלאסי ומודרני, הכולל יצירות ישראליות וביצועי בכורה של יצירות בהזמנת התזמורת. כמו כן הגיש בורדוביץ הרצאות לפני כל קונצרט.
התזמורת קיימה שתי סדרות למנויים (בהרכב מלא), שהתקיימו בהיכל אמנויות הבמה הרצליה. לקונצרטים אלה הגיע קהל מאזינים מכל אזור השרון, נתניה ואזור עמק חפר. נוסף לכך, הופיעה התזמורת (בהרכב ייצוגי) בקונצרטים מוסברים.
בין המנצחים האורחים מישראל היו אהרון חרל"פ, אי-אן שו, סטנלי ספרבר, זאב דורמן, נילי הרפז, שמעון כהן ולאונטי וולף. נוסף לכך הוזמנו לנצח על התזמורת מנצחים אורחים מארצות שונות.
הערות שוליים

↑  בילי בסרגליק, המנצח, באתר "local",‏ 21 בפברואר 2013
| --- | --- |
בקרת זהויות :  VIAF: 135409613   WorldCat (עם VIAF): 135409613
מחנה גור

|  מידע על המבנה |
| --- | --- |
 סוג:  בסיס צבאי
 על שם:  מרדכי גור 
 מיקום:  כפר יונה
 בעלות נוכחית:   צה"ל
 קואורדינטות:  32°20′01″N 34°55′25″E﻿ / ﻿32.333702740713°N 34.923525445388°E﻿ / 32.333702740713; 34.923525445388
  (למפת נתניה מוגדלת) מחנה גור(למפת נתניה רגילה) מחנה גור(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום מחנה גור(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום מחנה גור he
 
לוחמי חטיבת הצנחנים בטקס סוף מסלול במפח"ט חטיבת עוז, יוני 2019 (בעבר רחבת המסדרים של בה"ד 13)
מחנה גור, הידוע גם כמחנה בית לִיד הוא בסיס צבאי של צה"ל, השוכן בסמוך לכפר יונה. המחנה נקרא על שמו של הרמטכ"ל מרדכי (מוטה) גור.
בבסיס שוכנים בסיסים של חיל המשטרה הצבאית ומפקדת קצין משטרה צבאית ראשי, כלא 10, בתי הדין הצבאיים, התביעה הצבאית והסנגוריה הצבאית (במקום בתי הדין בחיפה, יפו וקסטינה) סיירת ומפח"ט חטיבת הצנחנים, מפח"ט חטיבת עוז וסיירת ומפח"ט חטיבת הנח"ל וכמו כן בינוי 562.
לעיתים גדודי חי"ר, לרוב אך לא תמיד מחטיבת הצנחנים, יורדים לתקופת אימון במחנה בעורפיות גדודי החטיבה, הידועים בתנאיהן הירודים והמוזנחים לעומת אלו של שאר היחידות בבסיס[דרוש מקור].
בעבר שכנו במחנה בה"ד 13 שעבר לעיר הבה"דים בשנת 2015, וכן בסיס שיטור השרון ופלוגת המפקדה של גדוד תעוז של המשטרה הצבאית, שנסגרו.
פריצה למחנה במחאה על מעצר חיילי מילואים

ב-29 ביולי 2024 הגיעה המשטרה הצבאית למחנה שדה תימן, אשר שימש במהלך מלחמת חרבות ברזל כמקום כליאה להחזקת מחבלים, ועיכבה תשעה חיילי מילואים לחקירה בחשד להתעללות מינית במחבל נוח'בה שהיה עצור בבסיס. בעקבות עיכוב החיילים הגיעו מפגינים רבים למחות בשערי הבסיס בשדה תימן, ועשרות מהם אף פרצו את שעריו. מאוחר יותר, כאשר החיילים שעוכבו לחקירה הובאו למחנה בית ליד, החלו הפרות סדר חמורות גם בבסיס זה, ועשרות מפגינים פרצו לבסיס ובתוכו למבנה בית הדין הצבאי, והתעמתו באלימות עם חיילים ועם כוחות האבטחה במקום.
הערות שוליים

↑   "סיפורו של מקום", באתר צה"ל, 29 במרץ 2022
↑  אילנה קוריאל, יואב זיתון, מורן אזולאי, שילה פריד, פשיטה בשדה תימן: עוכבו 9 חיילי מילואים שחשודים בהתעללות מינית במחבל, באתר ynet, 29 ביולי 2024
↑  אילנה קוריאל, יואב זיתון, איתמר אייכנר, רענן בן צור ומורן אזולאי, מהומות בשדה תימן ובבית ליד אחרי פשיטת מצ"ח, מפגינים פרצו לבסיסים, באתר ynet, 29 ביולי 2024
↑  אורי איזק ניצן שפירא ברהנו טגניה, ‏מהומות אחרי עיכוב החיילים בחשד להתעללות: אחרי הפריצה לבסיס בשדה תימן - ההפגנה עברה אל מול בסיס מצ"ח, באתר ‏מאקו‏, 29 ביולי 2024
↑  איתי בלומנטל איציק זוארץ הדס גרינברג רועי שרון, מפגינים פרצו לבסיס שדה תימן בעקבות חקירת חיילים על התעללות במחבל, באתר כאן – תאגיד השידור הישראלי, 30 ביולי 2024
↑  שלומי גבאי, שלומי הלר‏, עימותים אלימים התגלעו בין חיילים ושוטרים למפגינים בבית ליד; הרמטכ"ל הגיע למקום: "על גבול האנרכיה", באתר וואלה, 29 ביולי 2024
ערך זה הוא קצרמרבנושא צה"ל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
קייס עדואן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1977 סיריס, נפת ג'נין, הרשות הפלסטינית הרשות הפלסטינית
 נהרג:  5 באפריל 2002 (בגיל 25 בערך) טובאס, הרשות הפלסטינית הרשות הפלסטינית
 השתייכות:    חמאס  גדודי עז א-דין אל-קסאם 
קייס עדואן אבו ג'בל (בערבית: قيس عدوان أبو جبل; 1977 – 5 באפריל 2002) היה טרוריסט פלסטיני ובכיר בגדודי עז א-דין אל-קסאם, הזרוע הצבאית של החמאס באזור השומרון. עדואן אחראי למותם של 77 ישראלים ולפציעתם של עשרות נוספים בפיגועים רבים, שהבולט בהם היה הפיגוע במלון פארק ב-27 במרץ 2002, שבו נרצחו 30 ישראלים ונפצעו 160. נהרג במבצע "הליכה מזרחה" על ידי הימ"מ וצה"ל.
חייו

עדואן נולד בשנת 1977 בכפר סיריס, כ-13 ק"מ מדרום לג'נין, אך התגורר במחנה הפליטים ג'נין. הוא למד הנדסה אזרחית באוניברסיטת א-נג'אח בשכם באמצע שנות ה-90 של המאה ה-20 והיה ראש מועצת הסטודנטים וה"גוש האיסלמי" באוניברסיטה מאז 1999.
עדואן היה מעורב במספר רב של פיגועים, ובהם: פיגוע המונית בצומת מי עמי ב-1 במרץ 2001, בו נרצח אזרח ישראלי אחד; הפיגוע במסעדת סבארו בירושלים, ב-9 באוגוסט 2001, בו נרצחו 15 בני אדם; הפיגוע בתחנת הרכבת נהריה, ב-9 בספטמבר 2001, בו נרצחו שלושה בני אדם (המבצע היה ערבי-ישראלי); והפיגוע בקו 16 בחיפה, ב-2 בדצמבר 2001, בו נהרגו 15 בני אדם. כן היה מעורב בתכנון, באיתור המחבל המתאבד ובהוצאה לפועל של הפיגוע במסעדת מצה בחיפה ב-31 במרץ 2002, בו נרצחו 16 בני אדם. עדואן היה מעורב גם בבניית רקטות קסאם ובהפצת הידע להכנתם ברחבי הגדה.
עדואן היה אחראי לפיגוע במלון פארק, הידוע גם כ"טבח ליל הסדר", שאירע במלון פארק בנתניה בליל הסדר תשס"ב, 27 במרץ 2002. בפיגוע נרצחו 30 ישראלים. הפיגוע נחשב לעילה העיקרית למבצע חומת מגן. עבד אל-באסט עודה, שנשלח על ידי בכירי החמאס קייס עדואן (מטובאס) ועבאס א-סייד (מטול כרם), נכנס לחדר האוכל ופוצץ את עצמו במרכזו. מהפיצוץ עצמו נהרגו 28 איש ו-2 מתו מאוחר יותר מפצעיהם. כ-140 נפצעו באירוע, מהם 20 נפצעו קשה.
מותו

עדואן חוסל ב-5 באפריל 2002 במהלך מבצע חומת מגן אחרי שכותר עם עוד 5 מחבלים על ידי כוח משולב של צה"ל, השב"כ והימ"מ בפיקוד חטיבת מנשה, בכפר טובאס שבשומרון. במקום התפתחו חילופי אש כבדים שכללו ירי נק"ל, ירי טנקים, וירי צלפים לעבר המחבלים בבית. המחבלים השיבו באש מנשק קל ובפיצוץ מכונית תופת. בשיא הקרב הרס דחפור D9 משוריין של חיל ההנדסה הקרבית את הבית בו היו המחבלים, ואלה מהם ששרדו את הירי נהרגו בהתמוטטות. עדואן עצמו נורה בראשו ונהרג, וגופתו נמצאה בהריסות הבית. במהלך הקרב נהרגו חברי החוליה הנוספים שהיו מבוקשים בשל פעילות טרור. מבצע הסיכול של עדואן נקרא "מבצע הליכה מזרחה".
שעון גריניץ'

‏ מפת אירופה לפי אזורי זמן:
±0  שעון מערב אירופה (WET) / שעון גריניץ' (GMT) (UTC) 
±0  שעון מערב אירופה (WET) / שעון גריניץ' (GMT) 
1+ שעון הקיץ של מערב אירופה (WEST) / שעון הקיץ של בריטניה (BST) / שעון אירלנד (IST) 
1+  שעון מרכז אירופה (CET) 
2+  שעון הקיץ של מרכז אירופה (CEST) 
2+  שעון מזרח אירופה (EET) / שעון קלנינגרד 
2+  שעון מזרח אירופה 
3+  שעון הקיץ של מזרח אירופה (EEST) 
3+  שעון מוסקבה (MSK) / זמן טורקיה 
4+  זמן ארמניה / זמן אזרבייג'ן / זמן גאורגיה (MSD)
השעון המציג את שעון גריניץ' במצפה הכוכבים המלכותי
במפה זו, הקו האדום האנכי מציין את קו האורך (מרידיאן) אפס, קו גריניץ'
שעון גריניץ' (באנגלית: GMT - Greenwich Mean Time) הוא הזמן בקו האורך 0, הנקרא גם קו גריניץ'. קו זה עובר דרך מצפה הכוכבים המלכותי של גריניץ', שברובע גריניץ' בעיר לונדון בירת הממלכה המאוחדת. שעון גריניץ' שימש בעבר כשעון הבינלאומי. כיום נעשה שימוש ב-UTC (זמן אוניברסלי מתואם - Coordinated Universal Time).
שעון גריניץ' הוא שעה קבועה לכל מקום על פני כדור הארץ ללא התחשבות באזורי זמן שנקבעים לפי קו האורך בו נמצאים.
לאדם הנמצא בלונדון ולאדם הנמצא באוסטרליה, השעה בשעון גריניץ' זהה.
מכיוון שכיום משתמשים בתקן UTC המשתנה לפי שעון קיץ, ושעון גריניץ' אינו משתנה לפי שעון קיץ, שבעה חודשים בשנה השעה ברובע גריניץ' אינה תואמת את השעה בשעון הנקרא שעון גריניץ'.
GMT נמדד על ידי מציאת השעה ביום בה השמש נמצאת בנקודה הגבוהה ביותר במסלולה (מרידיאן אנלמה), כפי שזו נראית ממצפה הכוכבים. זוהי השעה 12:00 בצהרים לפי שעון גריניץ'. עקב צורת מסלול כדור הארץ והאטת סיבובו, יש הפרש בין זמן זה לבין השעה האמיתית.
שעון מקומי

למעשה, שעון גריניץ' אינו נמצא בשימוש האזרחי. בשימוש האזרחי משתמשים בשעון מקומי. בבריטניה ופורטוגל השעון המקומי זהה ל-GMT. קווי אורך שונים מיוחסים ל-GMT, למשל בכל אירופה המרכזית, מספרד ועד פולין נהוג זמן CUT שהוא GMTּ+1, בישראל השעון הוא GMT+2 (מה שאומר: שעתיים מאוחר יותר משעון גריניץ'. בשעון קיץ זה שלוש שעות).
ראו גם

מרידיאן
זמן אוניברסלי מתואם
לזר פוליאקוב

| --- | --- |

 לידה:  1842 דוברובנה, בלארוס 
 פטירה:  12 בינואר 1914 (בגיל 72 בערך) פריז, צרפת 
 מדינה:  האימפריה הרוסית 
 מקום קבורה:  בית קברות ווסטריאקובסקויה 
 פרסים והוקרה:  אות המסדר אנה הקדושה, דרגה 3  מסדר סטניסלב הקדוש, דרגה 2  מסדר סטניסלב הקדוש, דרגה 1  עיטור ולדימיר הקדוש, דרגה 4  מסדר סטניסלב הקדוש, דרגה 3  מסדר סנטה אנה, דרגה 2  עיטור  אנה הקדושה,  דרגה ראשונה  עיטור  ולדימיר הקדוש, דרגה 3 
 
לזר (אליעזר) פוליאקוב (ברוסית: Лазарь Соломонович Поляков; נולד ב־1842, אורשה, ונפטר בינואר 1914, פריז), היה נדבן יהודי ידוע, מבני משפחת פוליאקוב. אחיו היו איש העסקים יעקב פוליאקוב והבנקאי שמואל פוליאקוב והוא נחשב לאביה של אנה פבלובה.
קורות חיים

לזר (אליעזר) פוליאקוב נולד ב־1842 באורשה למשפחה אמידה, בן לשלמה פוליאקוב, סוחר, ולזלטה רבינוביץ' (פוליאקוב).
בצעירותו עזר לאחיו הגדול, שמואל, לנהל את העסק של אביהם, שלמה. בבגרותו החל לעסוק בבנקאות ותוך זמן קצר הוא מונה ליו"ר הנהלה של מספר בנקים, לרבות בנק האדמות המוסקבאי.
לאחר שהאימפריה הרוסית כבשה שטחים בטורקסטן, החל פוליאקוב להשקיע באזור. הוא הקים בית החורשת לגפרורים בטשקנט, אך לאור עלויות ייצור גדולות המפעל לא היה רווחי.
בשנת 1890 מונה פוליאקוב לקונסול של פרס במוסקבה. באותה תקופה כיהן כראש הקהילה היהודית בעיר.
בשנת 1908, בעקבות המשבר הכלכלי, איבד את כל תפקידיו במערכת הבנקאיות.
פוליאקוב נפטר בשנת 1914 בפריז ונטמן בבית העלמין היהודי במוסקבה. בתו, ציטה, נישאה לאליהו ברלין.
פעילות ציבורית ונדבנות

פוליאקוב תרם רבות לגורמים שונים. בין היתר, הוא רכש חלקת אדמה להקמת בית הכנסת הכוראלי במוסקבה ובהמשך תמך בבניית הבניין ותחזוקתו. בנוסף, הוא השתתף בהקמת מוזיאון פושקין, ובשל כך אחד האולמות של המוזיאון נקרא על שמו.
על הפעילות הציבורית והכלכלית הוענקו לו עיטורים של האימפריה הרוסית, פרס, האימפריה העות'מאנית ורומניה.
דותן (זמר)

| --- | --- |

 לידה:  26 באוקטובר 1986 (בן 38) ירושלים, ישראל 
 שם לידה:  Dotan Harpenau 
 שם במה:  Dotan 
 מוקד פעילות:  ממלכת ארצות השפלה 
 תקופת הפעילות:  מ-2014 
 סוגה:  מוזיקת אינדי 
 כלי נגינה:  גיטרה, פסנתר, פסנתר אפרייט 
 חברת תקליטים:  יוניברסל מיוזיק גרופ 
 www.dotanmusic.com
 
דותן הרפנאו (נולד ב-26 באוקטובר 1986), הידוע יותר בתור דותן, הוא זמר, פזמונאי ומפיק ישראלי-הולנדי.
קורות חיים

נולד בירושלים לאם הולנדית ואב ישראלי. בגיל שנה עבר עם אמו לאמסטרדם, אך שמר על קשר עם אביו ומשפחתו בישראל.
קורות חיים > מוזיקה

בשנת 2011 הוציא את האלבום "Dream Parade", אשר בשיאו הגיע למקום ה-55 במצעד האלבומים ההולנדי. הסינגל המוביל של האלבום "Where We Belong", נבחר לקדם מסע פרסום של אמנסטי אינטרנשיונל נגד גירוש בלתי חוקי. ב-2012 שימש כהופעת החימום של שינייד או'קונור וגאווין דגרו(אנ') בהופעותיהם בהולנד.
ב-31 בינואר 2014 הוציא את האלבום "7 Layers". אלבום זה הגיע למקום הראשון במצעד האלבומים ההולנדי. בנוסף, הגיע למקום ה-7 במצעד האלבומים הפלמי, למקום ה-21 במצעד האלבומים הגרמני ולמקום ה-43 במצעד האלבומים הוולוני. הסינגל הראשון מהאלבום, "fall", יצא ב-17 בינואר 2014. בהמשך יצא גם הסינגל "Home". שיר זה זכה להצלחה רבה והיה במקום הראשון במצעד הפזמונים ההולנדי למשך ארבעה שבועות. בנוסף, השיר הגיע למקום הראשון ב-iTunes בבלגיה. בהמשך השיר הוכרז כפלטינה משולשת בהולנד וזהב בבלגיה. האלבום עצמו הוכרז כאלבום פלטינה כפול. נכון ל-2024, האלבום במקום ה-32 במצעד האלבומים הנמכרים בהולנד.
ב-2016 הוציא את הסינגל "Shadow Wind", שנבחר כשיר הרשמי של השידורים של המשחקים האולימפיים באותה השנה בהולנד. במהלך השנים לאחר מכן הופיע במספר סיבובי הופעות ברחבי אירופה, כשלרוב ההופעות אזלו הכרטיסים טרם החלו.
ב-2020 הוציא את המיני אלבום "Numb". באותה השנה שיתף פעולה עם גלאנטיס בשיר "Never Felt a Love Like This". ב-2021 הוציא את האלבום "Satellites", שהגיע בשיאו למקום ה-14 במצעד האלבומים בהולנד ולמקום ה-80 במצעד האלבומים בפלנדריה.
ב-2024 הוציא את האלבום "A Little Light in the Dark".
קורות חיים > שערוריית הזיופים

באפריל 2018 פרסם עיתון הולנדי שדותן הפעיל 140 חשבונות מזויפים על מנת לשפר את המוניטין שלו ברשתות חברתיות שונות. החשבונות הללו ביקרו מוזיקאים אחרים והמציאו סיפורים חיוביים עליו. בנוסף, נחשף שהמנהלים של דותן ניסו לערוך את ערך הוויקיפדיה בשפה ההולנדית עליו. הזמר אישר את ההאשמות, התנצל ולקח הפסקה זמנית מכלל הרשתות החברתיות.
חיים אישיים

בשנת 2019 סיפר שהוא נמשך לגברים בתוכנית האירוח של ג'וני דה מול(אנ'). באותה השנה חשף במדיה החברתית את בן זוגו.
הערות שוליים

1 2  אסף נבו, ‏Dotan, הירושלמי שכבש את הולנד, באתר ‏מאקו‏, 2 בנובמבר 2011
↑  Dotan, esns.nl
1 2  Dotan Harpenau, Dutch Charts
1 2  Door Marcus Lucas op 22 juni 2014 om 08:10, in de categorie Hitlijsten, Eerste nummer 1-hit voor Dotan in Mega Top 50, NLpop, ‏2014-06-22 (בהולנדית)
↑  Ultratop Singles, ultratop.be
↑  Dotan Harpenau, ultratop.be
↑  Dotan krijgt gouden plaat voor tweede album | NU – Het laatste nieuws het eerst op NU.nl, Nu.nl.
↑  Steffen Hung, Dutch Charts
↑  michielvmusic, Single Review: Dotan – Shadow Wind, A Bit Of Pop Music, ‏2016-08-05 (באנגלית אמריקאית)
↑  מיכל רשף מיכל רשף, עלייתו ונפילתו של הזמר ישראלי שכבש את הולנד, באתר כאן – תאגיד השידור הישראלי, 25 באפריל 2018
↑  De fanatieke fictieve fans van Dotan, De Volkskrant
↑  Britney Sieben, Dotan - Numb, Nieuweplaat, ‏2020-05-23
1 2  Dotan toont voor het eerst zijn vriend, nieuwsblad
↑  Dotan geeft leugens toe en heeft spijt: "Ik was naïef, veel te ambitieus en onzeker", hln.be, ‏04-16-2018
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987008983470605171  GND: 1071870831  ISNI: 0000 0001 3327 7979  LCCN: no2021057968  MusicBrainz: d4be6874-2e8c-459a-972a-5293dded219e  VIAF: 315972141   WorldCat (עם VIAF): 315972141
ג'יגורו קאנו

| --- | --- |

ג'יגורו קאנו
 לידה:  28 באוקטובר 1860 יפן מיקאגה, יפן
 פטירה:  4 במאי 1938 (בגיל 77) על סיפונה של הספינה היקאווה מארו
 מידע כללי
 מדינה:  יפן 
 השכלה:  Tokyo University  Toyo University  Nishogakusha University 
 מספר צאצאים:  9 
 ספורט
 ענף ספורט:  ג'ודו
 מאמן:  פוקודה האצ'נוסוקה, איסו מאסאטומו, ייקובו טסונטושי
 הישגים
 דרגה:  ג'ודו: מייסד והיחידי בעל דאן 12  ג'ו ג'יטסו קיטוֹ-ריוּ: מנקיו (מורה מוסמך)
 פרסים והוקרה:  מסדר השמש העולה, דרגה שלישית (4 במאי 1938)  פרס אשאסי (1935)  מסדר האוצר הקדוש, דרגה 3  מסדר האוצר הקדוש, דרגה 4  מסדר האוצר הקדוש, דרגה 5  מסדר האוצר הקדוש, דרגה 2  מסדר השמש העולה, דרגה ראשונה  מסדר האוצר הקדוש, דרגה 1  מסדר האוצר הקדוש, דרגה 6 
 
פסלו של קאנו במכון קודוקאן שבטוקיו
ג'יגורו קאנו (ביפנית: 嘉納 治五郎, ‏28 באוקטובר 1860 – 4 במאי 1938) הוא מייסד הג'ודו, אמנות הלחימה היפנית הראשונה שקיבלה הכרה בינלאומית, והראשונה שהפכה לספורט אולימפי רשמי. הוא נודע גם בניסוח דרגות הדאן, שמשמשות ענפי ספורט רבים בתרבות היפנית וכן בתרבויות אסיאתיות אחרות. בנוסף, הטמיע שימוש בחגורות לבנות ובחגורות שחורות לשם ההבדלה בין חניכים שהגיעו זה מכבר לדרגת הדאן ובין אלה שטרם הגיעו אליה, ואת הגי – חליפה לאמנויות לחימה – שמשמשת אמנויות לחימה רבות.
קאנו היה האסיאתי הראשון שהיה חבר בועד האולימפי הבין-לאומי (בין השנים 1909 ו-1938), הנציג הרשמי של יפן ברוב המשחקים האולימפיים שנערכו בין 1912 ל-1936 וכן, הדובר הראשי של הצעת יפן לאירוח המשחקים האולימפיים ב-1940.
ביוגרפיה

ג'יגורו קאנו נולד למשפחת מכיני סאקה במיקאגה שביפן. עם זאת, אביו של קאנו, קאנו ג'ירוסאקו קירשיבה, היה בן מאומץ ולכן לא נכנס לעסקי המשפחה. במקום זאת, הוא שירת ככומר חובב וכלבלר ראשי בתחום ההובלה. אביו של קאנו היה מאמין גדול בכוחה של ההשכלה ועל כן סיפק לג'יגורו, בנו השלישי, השכלה מעולה. בין מוריו הראשונים של הילד היו הנאו-קונפוציאנים יממוטו צ'יקון ואקיטה שוסטסו. אמו של קאנו נפטרה בעודו בן 9, מה שגרם לאביו לעבור עם המשפחה לטוקיו. הוא רשם קאנו הצעיר לבתי ספר פרטיים ושכר לו מורה פרטי לאנגלית. ב-1874 נשלח קאנו לבית ספר פרטי, שנוהל על ידי אירופאים, במטרה לשפר את האנגלית והגרמנית שלו.
באותו הזמן גובהו היה 1.57 מטר ומשקלו היה בסך הכול 41 קילוגרם. הוא קיווה להיות חזק יותר. באחד הימים, חבר משפחה, נאקאי באיסאי, שהיה חבר במשמר השוגון, הזכיר שאימון בג'ו ג'וטסו מהווה דרך יעילה מאוד לאימון גופני. לאחר מכן, הוא הדגים לקאנו מספר טכניקות, אשר בעזרתן יכול אדם קטן יותר לגבור על אדם גדול וחזק יותר. קאנו החליט שברצונו ללמוד את האמנות, למרות טענותיו של נאקאי לפיהן עבר זמנו של האימון הזה והוא תחביב מסוכן. גם אביו של קאנו ניסה לרפות את ידיו מלימוד ג'ו ג'יטסו, באומרו, שעדיף יהיה אם יתאמן בספורט מודרני במקום.
ביוגרפיה > הקמת הקודוקאן ופיתוחו

ב-1882 פתח קאנו דוג'ו – הקודוקאן – בשטח אשר היה בבעלות מקדש איישוג'י. באותה העת היו לקאנו תלמידים מועטים בלבד, אך הם שיפרו יכולתם הטכנית באמצעות תחרויות קבועות עם קבוצות הג'ו-ג'וטסו של המשטרה המקומית.
לאחר ההקמה, קאנו המשיך לפתח ולנהל את ארגון הג'ודו שלו, הקודוקאן. ההתפתחות היה מרשימה - מפחות מתריסר נרשמים ב-1882 הגיע המועדון ליותר מאלף חברים בדרגות דאן עד ל-1911.
באפריל 1890 עבר הקודוקאן לאולם בגודל 60 מזרנים. בדצמבר 1893 התחיל במעבר למקום גדול עוד יותר, אשר בטומיזאקה-צ'ו, קוישיקאווה-צ'ו, מעבר זה הושלם עד פברואר 1894.
במקצועו היה קאנו מורה. בין 1898 ל-1901 היה מנהל משרד החינוך היפני, ובין 1901 ל-1920 ניהל את התיכון הכללי של טוקיו. בתור דמות משמעותית בחינוך היפני, היה לקאנו תפקיד מרכזי בשילוב אמנויות הלחימה, ג'ודו וקנדו בתוכנית הלימודים של בתי הספר הציבוריים בעשור השני של המאה ה-20.
ג'יגורו קאנו מת כתוצאה מדלקת ריאות. את מורשתו והפצת הג'ודו בעולם המשיכו תלמידיו.
הערות שוליים

1 2  Kano, Risei (1951). The Kodokan Judo. Tokyo: Kodokan.
↑  Waterhouse, David. "Kanō Jigorō and the Beginnings of the Jūdō Movement", Toronto, symposium, 1982, pp. 170-171.
↑  Draeger, Donn F. Martial Arts and Ways of Japan: Volume II; Classical Budo and Bujutsu. Weatherhill, Tokyo, 1973.
1 2  Japan Times, March 30, 1913; see also Kodokan.
↑  Abel, Laszlo. "The Meiji Period Police Bujutsu Competitions: Judo versus Jujutsu", JMAS Newsletter, December 1984, v. 2:3, pp. 10-14.
↑  Muromoto, Wayne. "Judo's Decisive Battle: The Great Tournament Between Kodokan Judo's Four Heavenly Lords and the Jujutsu Masters", Furyu: The Budo Journal, v. 3.furyu.com, www.furyu.com
↑  Holmes, Ben. "Shiro Saigo: Judo's Secret Weapon?" Ben Holmes admin@BestJudo.com, Shiro Saigo - Judo's Secret Weapon?, www.bestjudo.com (באנגלית)
↑  According to data presented by Yokoyama Sakujiro, in 1911, the Kodokan had two members ranked 7-dan, three members ranked 6-dan, six members ranked 5-dan, 30 members ranked 4-dan, 120 members ranked 3-dan, 300 members ranked 2-dan, and 750 ranked 1-dan. Source: Paul Nurse, "The Beginnings of Kodokan Judō: 1882-1938", unpublished manuscript, 1983.
↑  For dates, see Kodokan.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007277103005171  PLWABN: 9810628523905606  BNE: XX985280  BnF: cb130178073 (data)  CANTIC: a11705395  CiNii: DA02385722  GND: 116044748  ISNI: 0000 0000 8395 570X  LCCN: n81072481  LNB: 000222038  NDL: 00026740  NKC: js20061124002  NLA: 35309360  NLG: 132345  NSK: 000104691  NTA: 07292960X  SUDOC: 035295996  Trove: 906542  VIAF: 76449117   WorldCat (עם VIAF): 76449117 
"ג'ודו" בקאנג'י (柔道 jūdō)
כפר אוריה

| --- | --- |
מבט על הכפר מהגבעות הסמוכות.
מדינה: ישראל ישראל
מחוז: ירושלים
מועצה אזורית: מטה יהודה
גובה ממוצע: ‎203 מטר
תאריך ייסוד: 1944
תנועה מיישבת: תנועת המושבים
סוג יישוב: מושב
נתוני אוכלוסייה לפי הלמ"ס לסוף 2023
  - אוכלוסייה: 836 תושבים
 מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת השפלה מוגדלת) כפר אוריה(למפת השפלה רגילה) כפר אוריה(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום כפר אוריה(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום כפר אוריה31°47′36″N 34°56′48″E﻿ / ﻿31.7933001429528°N 34.9465916293051°E﻿ / 31.7933001429528; 34.9465916293051  heמפת היישובים של מועצה אזורית מטה יהודה (in English: Mateh Yehuda Regional Council) באדום - כפר אוריה בירוק - מיקום בניין המועצה tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
מדד חברתי-כלכלי - אשכול לשנת 2021: 8 מתוך 10

כפר אוריה הוא מושב של תנועת המושבים השייך למועצה אזורית מטה יהודה.  המושב נמצא בשפלת יהודה, מחוז ירושלים וממוקם צפון מערב  לעיר בית שמש, ומערבה לעיר ירושלים.
שם המושב

המקום נקרא במקור "קריית משה", על שמו של משה מרדכי מניסביץ', מראשי אגודת ביאליסטוק, אך שונה ל"כפר אוריה" בעקבות דמיון הצלילים לשמה של ח'רבת כַּפְרוּרְיֶה, חורבה הממוקמת מדרום-מערב למושב, ובה גת חצובה, רצפת פסיפס ומערות קבורה. משמעות השם בערבית הוא "חורבת כפיר האריות"; במקום, על פי מסורת מקומית, שיסע שמשון את האריה בדרכו להוריו בתמנה. ערביי הסביבה מכנים את ח'רבת כפרוריה גם בשם ח'רבת אַל-אַסַד, כלומר "חורבת האריה".
היסטוריה > ראשית ההתיישבות

בדצמבר 1912 התפרסם בהצפירה שעִסקה לרכישת המקום אושרה על ידי הפחה, למרות האיסור על היהודים לרכוש קרקעות, מכיוון שהרכישה נעשתה על ידי מנשה מאירוביץ ואחרים מראשון לציון, רחובות וגדרה, שעל פי הפחה הם איכרים אמיתיים, שעליהם האיסור אינו חל. המקום, בשטח של כ-5000 דונם, נרכש משלושה אחים נוצריים. הוא תואר כ:
בפועל, המקום נרכש על ידי חברת גאולה. על פי המתואר על ידי שמואל דיין, הרכישה התבצעה קודם לכן, ובמשך זמן מה הוחכרו השדות לערביי הסביבה.
בתחילת שנת 1913 הזמין מאיר רוטברג את "חבורת סג'רה", שכללה 13 חברים ושלוש חברות, לבוא וליישב את המקום תחת הנהלה ציבורית של המשרד הא"י. החבורה התגוררה בחאן כפר אוריה ושהתה בו קרוב לשנה וב-2 בנובמבר 1913, עזבו את המקום עקב העברת השטח לניהול פרטי.
באמצע 1913 נמכר המקום לשלושים משפחות של יהודי ביאליסטוק שרכשו אותו בעזרת החברה הברלינית ליישוב ארץ ישראל (איק"א). בעקבות זאת מונה אליעזר קרסנר למנהל המקום והוא הביא פועלים להקמת משקים עבור הבעלים. קבוצה ראשונה של פועלים עזבה את המקום בטענה שקרסנר אינו יודע לנהל ובמקום זאת עוסק בכפייה דתית. במקומם הובאו פועלים דתיים. בפברואר 1914 סבל המקום מהתקפה של ערביי הסביבה. במאי 1914 פוטר אליעזר קרסנר ובמקומו הובאה משפחת משגיחים. ביולי 1914 עבדו בחווה 25 פועלים יהודים ו-20 פועלים ערביים.
היסטוריה > לאחר מלחמת העולם הראשונה

לאחר מלחמת העולם הראשונה הגיעה למקום קבוצת עבודה של לוי אשכול ששהתה במקום במשך כשנתיים. בראשית 1920 שהתה במקום קבוצה של 14 פועלים. בשנת 1920 הם עברו לדגניה ב' לרגל התיישבות בעלי הקרקע במקום.
בשנת 1920 עלו למקום נציגים של 5 משפחות מיהודי ביאליסטוק וב-1921 היו במקום שמונה משפחות מתוך 30 איש שהחזיקו בבעלות על האדמה במקום. 11 נוספים מבעלי האדמות היו בארץ ישראל אך לא בכפר והשאר היו בחוץ לארץ. מצב זה גרם לכך שהצטברו חובות מיסים על האדמות שלא עובדו. ניסיונות למצוא חוכרים יהודים לאדמות כדי לשלם את המס לא צלחו והייתה כוונה להחכיר את האדמות לערבים.
בשנת 1922 החליטו התושבים להעביר חלק מהאדמות לקרן הקיימת כדי שיביאו למקום מתיישבים נוספים. למקום הובאה קבוצה לא דתית, למורת רוח תושבי המקום. לאחר זמן מה הוחלט להחליפם באנשי המזרחי. בשנים 1923–1927 שהתה במקום קבוצה של פועלים של הפועל המזרחי אולם הם נאלצו לעזוב בהוראת המוסדות המיישבים ועברו לכפר חסידים.
בשנת 1929 התגוררו בכפר שש משפחות שכללו 15 נפש. לקראת מאורעות תרפ"ט, הגיע ערבי מליפתא לאחד המתיישבים, והודיע לו על הכוונה של הערבים לפרוע בתושבי הכפר. התושבים עזבו את הכפר אל ביתו של שייח' איסמעין שבגבעה ממול הכפר, שהבטיח להם שיגן עליהם. כ-300 ערבים התנפלו על הכפר שדדו את תכולתו ושרפו את בתיו. למחרת הועברו אנשי המקום בכלי רכב לרחובות ואחד האנשים שנשכח במקום הלך ברגל מחופש לערבי לחולדה. לאחר כשבועיים יצאו שניים מתושבי הכפר בלויית אנשי משטרה לסיור בכפרים לזהות רכוש שדוד ופורעים שהשתתפו בהתנפלות על הכפר. על הכפרים מהם יצאו מחריבי כפר אוריה, בהם בית ג'יז ובית סוסין הוטל קנס קיבוצי של 1650 לירות. הכפר נותר בשממונו והאדמות הוחכרו לערבים לעיבוד. ניסיונות לחדש את היישוב במקום לא צלחו משום שהאדמות היו פרטיות, ולא בחזקת הקרן הקיימת לישראל, ולכן קיבוצים כמו קריית ענבים סירבו להשקיע במקום.