stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
סיירות המערכה מסדרת לאיון
בנייה

רק לאיון הושלמה לפי התכנון המקורי, שהארובה הקדמית הוצבה בין המבנה העליון הקדמי לבין תורן החצובה. משמעות הדבר הייתה שסייגי פחם חמים וגזי פליטה מהדוודים הפכו את החלק העליון של התורן הקדמי לבלתי ניתן לעבודה לחלוטין כאשר האוניות הפליגו במהירות גבוהה, מה שהפך בקלות את הגשר העליון לבלתי ראוי למגורים, בהתאם לרוח, וכי דגלי האותות על המעלן היו בסכנת שריפה. שתי האוניות שונו כדי לתקן את הבעיה הזו, לאיון לפני שנכנסה לשירות, ופרינסס רויאל כשהיא עברה התאמות, בעלות כוללת של 68,170 ליש"ט. הארובה הקדמית הוזזה לאחור, הקדמי והתורן הראשי החליפו עמדה, והתורן הקדמי היה כעת רק תורן מוט, לא חצובה. מגדל התצפית בחלקו האחורי של מגדל הניווט הוסר, מגדל הניווט הוגדל, מד הטווח של 9 רגל Argo הוזז מראש התצפית הקדמי לגג של מגדל הניווט, וכל הארובות הוגבהו לאותו גובה. כחלק מהשינויים הללו, שני תותחי ה-4 אינץ' שהורכבו מעל קבוצת הקזמטים הקדמית נסגרו בקזמטים משלהם כדי להגן על צוותי התותחים מפני מזג האוויר ופעולות האויב.
| שם האונייה | המספנה | הונחה | הושקה | כניסתה לשירות | עלות (כולל חימוש) |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| לאיון | HM Dockyard, דבונפורט | 29 בנובמבר 1909 | 6 באוגוסט 1910 | מאי 1912 | £2,086,458 |
| פרינסס רויאל | ויקרס, בארו | 2 במאי 1910 | 29 באפריל 1911 | נובמבר 1912 | £2,089,178 |
שינויים

אוניות הסדרה נבנו ללא תותחים נגד מטוסים (AA), אך הותקנו עליהן מגוון כלי נ"מ במהלך המלחמה. אלה כללו תותח ירי מהיר (QF‏) 6 פאונד (57 מ"מ) של הוצ'קיס על תושבת Mk Ic גבוהה (HA) עם הגבהה מרבית של 60°. כל אונייה צוידה בתותח אחד באוקטובר 1914, אך התותח של לאיון הוסר ביולי 1915, והתותח של פרינסס רויאל הוסר בדצמבר 1916. התותח ירה פגזים במשקל 6 ליברות (2.7 קילוגרם) במהירות לוע של 1,773 רגל לשנייה (540 מטר לשנייה). תותחי נ"מ QF 3 אינץ' (76 מ"מ) 20 cwt על תושבות Mk II בזווית גבוהה שימשו גם עם טווח גובה בין -10° ל-+90°. הם ירו פגזים במשקל 12.5 ליברות (5.7 קילוגרם) במהירות לוע של 2,604 רגל לשנייה (794 מטר לשנייה). לתותחים הייתה תקרה מקסימלית של 23,000 רגל (7,000 מטרים). לאיון קיבלה זוג תותחים כאלו ב-1915 ושמרה עליהם לשארית המלחמה. לפרינסס רויאל הותקן תותח אחד בינואר 1915 והוא הוסר באפריל 1917. היא קיבלה שני תותחי Mark VII בקוטר 4 אינץ' על תושבות HA Mk II המסוגלות להגביה 60° באפריל 1917 וזוג תותחי 2 פאונד "פום-פום" בודדים Mk II נוספו באפריל 1919. הם ירו פגזי 40 מילימטרים (1.6 אינץ') במשקל 2 ליברות (0.9 קילוגרם) במהירות לוע של 2,040 רגל לשנייה (620 מטר לשנייה) לטווח מרבי של 6,900 יארד (6,309 מטרים). קצב האש המחזורי שלהם היה 200 פגזים לדקה; השיעור בפועל היה נמוך משמעותית.
תורן המוט שונה לתורן חצובה לאחר 1916. זה נבע מהמשקל המוגבר של ציוד בקרת אש על התורן הקשור למנהל בקרת האש. בשנת 1917 קיבלו לאיון ופרינסס רויאל מגדלי זרקור על הארובה האחורית והתורן המרכזי תוך שהם מאבדים תותח אחד בקוטר 4 אינץ' כל אחד מהסוללה האחורית. בתחילת 1918, שתי האוניות קיבלו סיפוני טיסה על צריחי 'Q' ו-'X' עבור מטוסי סופווית' פאפ ו- סופווית' 1½ סטראטר, ועל לאיון הותקנה תחנת בקרת טורפדו בקצה האחורי של המבנה האחורי שלה.
היסטוריית שירות > קריירה לפני המלחמה

עם כניסתן לשירות, הן לאיון והן פרינסס רויאל הוקצו לשייטת הסיירות הראשונה, ששמה שונה בינואר 1913 לשייטת סיירות המערכה הראשונה (BCS), אשר לאיון הפכה לספינת הדגל שלה. אדמירל משנה דייוויד ביטי קיבל את הפיקוד על שייטת סיירות המערכה הראשונה ב-1 במרץ 1913. האחיות, יחד עם שאר השייטת, ערכו ביקור נמל בברסט בפברואר 1914 וביקור ברוסיה ביוני.
היסטוריית שירות > מלחמת העולם הראשונה > קרב מפרץ הלגולנד

הפעולה הראשונה של לאיון ופרינסס רויאל הייתה במהלך קרב מפרץ הלגולנד ב-28 באוגוסט 1914. ספינותיו של ביטי נועדו במקור כתמיכה מרוחקת של הסיירות והמשחתות הבריטיות הקרובות יותר לחוף הגרמני למקרה שהספינות הגדולות של צי הים הפתוח יצאו לפעולה בתגובה להתקפות הבריטיות. הם פנו דרומה במלוא המהירות בשעה 11:35 כאשר הכוחות הקלים הבריטיים לא הצליחו להתנתק על פי לוח הזמנים והגאות הגואה גרמה לכך שאוניות ראשה גרמניות יכלו לעבור את פתח שפך היאדה. הסיירת הקלה החדשה, ארת'וזה, נפגעה מוקדם יותר בקרב והייתה תחת אש מהסיירות הקלות הגרמניות שטרסבורג וקלן כאשר סיירות המערכה של ביטי הופיעו מתוך הערפל בשעה 12:37. שטרסבורג הצליחה להתחמק לערפילים ולהתחמק מהאש, אך קלן נותרה גלויה ונפגעה במהירות מאש מהשייטת. עם זאת, דעתו של ביטי הוסחה מהמשימה לסיים אותה על ידי הופעתה הפתאומית של הסיירת הקלה הקשישה אריאדנה ישירות לחזיתו. הוא הסתובב במרדף והפך אותה לגוש בוער בשלוש מטחים בלבד מטווח קרוב – מתחת ל-6,000 יארד (5.5 קילומטרים). ב-13:10 ביטי פנה צפונה וסימן אות כללי לסגת. הגוף הראשי של ביטי נתקל בקלן הנכה זמן קצר לאחר שפנתה צפונה והיא הוטבעה על ידי שני מטחים מלאיון.
פרינסס רויאל נותקה בנובמבר כדי לתגבר את שייטות צפון האוקיינוס האטלנטי והקריביים בחיפוש אחר שייטת מזרח אסיה של אדמירל גראף שפה לאחר שהשמידה את שייטת הודו המערבית הבריטית בפיקודו של כריסטופר קראדוק ב-1 בנובמבר במהלך קרב קורונל. היא חזרה הביתה בחודש הבא לאחר שהספינות הגרמניות הוטבעו בקרב איי פוקלנד.
היסטוריית שירות > מלחמת העולם הראשונה > הפשיטה על סקרבורו

הצי הגרמני החליט על אסטרטגיה של הפגזת עיירות בריטיות על חוף הים הצפוני כדי למשוך את הצי המלכותי ולהשמיד אלמנטים ממנו לפרטי פרטים. פשיטה מוקדמת יותר על ירמות' ב-3 בנובמבר הייתה מוצלחת חלקית, אך לאחר מכן נהגה מבצע בקנה מידה גדול יותר על ידי אדמירל פרנץ פון היפר. סיירות המערכה המהירות ינהלו למעשה את ההפגזה בעוד שצי הים הפתוח כולו היה אמור להתייצב מזרחית לשרטון דוגר כדי לספק חיפוי לחזרתם ולהשמיד כל מרכיב של הצי המלכותי שהגיב לפשיטה. אבל מה שהגרמנים לא ידעו זה שהבריטים קוראים את הצפנים הימיים הגרמניים ומתכננים לתפוס את הכוח הפושט בדרכו חזרה, אף על פי שהם לא היו מודעים לכך שצי הים הפתוח יהיה גם בים. שייטת סיירות המערכה הראשונה של אדמירל ביטי, שצומצמה כעת לארבע אוניות, כולל לאיון, כמו גם שייטת אוניות המערכה השנייה של תת-אדמירל סר ג'ורג' וורנדר עם 6 דרדנוטים, נותקה מהצי הגדול בניסיון ליירט את הגרמנים ליד שרטון דוגר.
אדמירל היפר הפליג ב-15 בדצמבר 1914 לפשיטה נוספת כזו והפגיז בהצלחה כמה ערים אנגליות, אך משחתות בריטיות שליוו את שייטת סיירות המערכה הראשונה כבר נתקלו במשחתות גרמניות של צי הים הפתוח בשעה 05:15 ונלחמו איתן בפעולה לא חד משמעית. וורנדר קיבל אות בשעה 05:40 שהמשחתת לינקס מתמודדת עם משחתות אויב אף על פי שביטי לא. המשחתת שארק הבחינה בסיירת המשוריינת הגרמנית רון ובמלוויה בערך בשעה 07:00, אך לא הצליחה להעביר את ההודעה עד השעה 07:25. אדמירל וורנדר קיבל את האות, כמו גם סיירת המערכה ניו זילנד, אבל ביטי לא קיבל, למרות העובדה שלניו זילנד הוטלה משימה ספציפית להעביר מסרים בין המשחתות לביטי. וורנדר ניסה להעביר את ההודעה של שארק לביטי בשעה 07:36, אך לא הצליח ליצור קשר עד 07:55. ביטי הפך את המסלול כשקיבל את ההודעה ושלח את ניו זילנד לאתר את רון. היא עברה שיפוץ על ידי ניו זילנד כאשר ביטי קיבלה הודעות לפיהן סקרבורו מופגזת בשעה 09:00. ביטי הורה לניו זילנד להצטרף שוב לשייטת ופנה מערבה לסקרבורו.
הכוחות הבריטיים התפצלו סביב החלק הדרום-מערבי הרדוד של גדת שרטון דוגר; ספינותיו של ביטי עברו צפונה בעוד וורנדר עבר דרומה כשהם פנו מערבה כדי לחסום את הנתיב הראשי דרך שדות המוקשים המגינים על החוף האנגלי. זה הותיר 15 מיל ימי (28 קילומטרים) פער ביניהם שדרכו החלו לנוע הכוחות הקלים הגרמניים. בשעה 12:25, הסיירות הקלות של קבוצת הסיור השנייה החלה לחלוף על פני הכוחות הבריטיים שחיפשו את היפר. הסיירת הקלה סאות'המפטון הבחינה בסיירת הקלה שטרלזונד ודיווחה לביטי. בשעה 12:30 ביטי הפנה את סיירות המערכה שלו לכיוון הספינות הגרמניות. ביטי הניח שהסיירות הגרמניות היו המסך המוקדם של ספינותיו של היפר, אולם אלה היו כ-50 ק"מ מאחור. שייטת הסיירות הקלות השנייה, שיצרה מסך אחר ספינותיו של ביטי, ניתקה כדי לרדוף אחרי הסיירות הגרמניות, אך אות שפירש שגוי של סיירות המערכה הבריטיות החזיר אותן לעמדות המיסוך שלהן. בלבול זה אפשר לסיירות הקלות הגרמניות להימלט, והתריע בפני היפר על מיקומם של סיירות המערכה הבריטיות. סיירות המערכה הגרמניות פנו לצפון-מזרח הכוחות הבריטיים והצליחו להימלט.
היסטוריית שירות > מלחמת העולם הראשונה > המשך השירות לאחר קרב יוטלנד

לאיון הצטרפה מחדש לצי הקרב, שוב כספינת הדגל של ביטי, ב-19 ביולי. בערב 18 באוגוסט יצא הצי הגדול לים בתגובה להודעה שפוענחה על ידי חדר 40 שציינה שצי הים הפתוח, בניכוי השייטת השנייה, תצא מהנמל באותו לילה. המטרה הגרמנית הייתה להפגזי את סנדרלנד ב-19, עם סיור נרחב שסופק על ידי ספינות אוויר וצוללות. הצי הגדול הפליג עם 29 אוניות מערכה דרדנוט ושש סיירות מערכה. במהלך 19 באוגוסט, קיבלו ג'ליקו ושר מידע מודיעיני סותר, וכתוצאה מכך לאחר שהגיע למפגש בים הצפוני, כיוון הצי הגדול צפונה מתוך אמונה מוטעית שהוא נכנס לשדה מוקשים לפני שפנה שוב דרומה. שר כיוון דרום-מזרח כשהוא רודף אחר סיירת מערכה בריטית בודדת שדווחה על ידי ספינת אוויר, שהייתה למעשה כוח הארוויץ' בפיקודו של קומודור טירוויט. לאחר שהבינו את טעותם, עיצבו הגרמנים את מסלול הבית. הקשר היחיד הגיע בערב כשטירוויט ראה את צי הים הגבוה אך לא הצליח להשיג עמדת התקפה מועילה לפני רדת החשיכה, וניתק מגע. גם הצי הבריטי וגם הצי הגרמני חזרו הביתה, הבריטים איבדו שתי סיירות בהתקפות צוללות והגרמנים ספגו דרדנוט שנפגעה מטורפדו.
לאיון הפכה לספינת הדגל של תת-אדמירל ויליאם פאקנהאם בדצמבר 1916 כאשר קיבל את הפיקוד על צי הקרב עם קידומו של ביטי לפיקוד על הצי הגדול. לשארית המלחמה לאיון לא חוותה אירועים מיוחדים, כשערכה סיורים בים הצפוני, שכן על צי הים הפתוח נאסר להסתכן בהפסדים נוספים. היא סיפקה תמיכה לכוחות קלים בריטים שהיו מעורבים בקרב מפרץ הלגולנד השני ב-17 בנובמבר 1917, אך מעולם לא הגיעה לטווח של כוחות גרמניים כלשהם. שייטת סיירות המערכה הראשונה, כולל לאיון, הפליגו ב-12 בדצמבר בניסיון עקר ליירט את המשחתות הגרמניות שהטביעו את השיירה בדרך לנורווגיה מוקדם יותר באותו יום, אך חזרו לבסיס למחרת. לאיון ופרינסס רויאל, יחד עם שאר הצי הגדול, יצאו לפעולה אחר הצהריים של 23 במרץ 1918 לאחר ששידורי רדיו חשפו שצי הים הפתוח נמצא בים לאחר ניסיון כושל ליירט את השיירה הבריטית הסדירה לנורווגיה. אולם הגרמנים הקדימו יותר מדי את הבריטים ונמלטו מבלי לירות ירייה. כשצי הים הפתוח הפליג לסקפה פלו ב-21 בנובמבר 1918 כדי להיכלא, לאיון הייתה בין ספינות הליווי. יחד עם שאר שייטת סיירות המערכה הראשונה היא ופרינסס רויאל שמרו על הספינות הכלואות עד ששובצה לצי האטלנטי באפריל 1919.
לאיון הוכנסה למילואים במרץ 1920, הוצאה משירות ב-30 במרץ 1922 ונמכרה לגרוטאות ב-31 בינואר 1924 תמורת 77,000 ליש"ט. פרינסס רויאל הוכנסה למילואים ב-1920 וניסיון למכור אותה לצ'ילה באמצע 1920 לא צלח. היא הפכה לספינת הדגל של החוף הסקוטי המפקד העליון ב-22 בפברואר 1922, אך נמכרה לגרוטאות בדצמבר 1922. שתי הספינות נגרטו כדי לעמוד במגבלות הטונאז' של הסכם הצי של וושינגטון.
תוכנית הגבהה וסיפון משמאל מספינות הקרב של ג'יין משנת 1919
לאיון בלב ים
עמדות יחסיות של הכוחות הבריטיים והגרמנים בערך בשעה 12:00
מפות המציגות את התמרונים של הצי הבריטי (כחול) והגרמני (אדום) ב-31 במאי – 1 ביוני 1916

קווין מרי מתפוצצת בקרב יוטלנד; היא מוסתרת על ידי הפיצוץ והעשן. משמאל נמצאת לאיון, מוקפת בנתזי מים מירי פגזי האויב שהחטיאו.
לאיון נפגעת מאש במהלך קרב יוטלנד
טעינת פגזים בקוטר 13.5 אינץ' על סיפון לאיון, פברואר 1917
עיריית בני ברק

| --- | --- |


 מדינה:  ישראל 
 www.bnei-brak.muni.il
 קואורדינטות:  32°05′03″N 34°49′40″E﻿ / ﻿32.084063271309°N 34.827647299964°E﻿ / 32.084063271309; 34.827647299964
 he
 
עיריית בני ברק היא גוף השלטון המקומי, במעמד של עירייה, האחראי לניהולה השוטף של העיר בני ברק. ככל רשות מקומית, עוסקת עיריית בני ברק בעניינים מוניציפליים מסוג הסדרת שירותי חינוך, תרבות, רווחה, תשתיות, ניקיון, תברואה וכדומה.
מבנה

עם חגיגות הכרזתה כעיר ה-13 בישראל, במרץ 1950, הקיף שטח השיפוט של בני ברק 7,000 דונמים ומספר תושביה עמד על 12,100. בשנה זו עברו משרדי העירייה שהיו עד אז בבתים פרטיים לבית העירייה החדש שהוקם בתוך הגן העירוני "בית ונחלה" (כיום גן עקיבא גור), על מורדותיו הדרומיים של "הר שלום". תקציב העיר עמד על חצי מיליון ל"י.
המועצה > חברי מועצת העיר (2024–הווה)

| סיעה | מנדטים | חברי מועצה |
| --- | --- | --- |
| דגל התורה | 10 | מנחם מנדל שפירא, גדליה סילמן, מיכאל קקון, משה דוד מורגנשטרן, שלמה שטרן, עקיבא שטרן, אברהם בינדר, יעקב ביטון, אברהם גלברט, אליעזר כהן. |
| אגודת ישראל | 6 | חנוך זייברט, יהושע מנדל, יוסף יצחק יעקבובויץ, אהרן אלבוים, שלמה פדר, ירחמיאל שמחה שטיצברג. |
| בני תורה | 2 | מנחם כרמל, חנניה לוריא. |
| הליכוד | 1 | יעקב וידר. |
| טובת העיר | 1 | שלמה אלבוים |
| ש"ס | 7 | אוריאל בוסו, אליהו שושן, שלמה אלחרר, ניר אריאל, שלמה חדד, יונתן צדוק, יוסף תורג'מן. |
סכסוך

גל אלימות קצר היה באמצע שנות ה-60 בשכונות החילוניות בדרום-מזרח העיר, תושבי מרכז בעלי מלאכה טענו כי שינויים שערכה העירייה בהסדרי התנועה בעיר נועדו בעצם "לכלוא" אותם בשכונתם במהלך השבת ולקפח את זכויותיהם, בעקבות כך אירעו הפגנות והיתקלויות עם המשטרה בכמה שבתות וגם בימות החול.
הפגנות אלו הסתיימו עם מותו של הרצל עטיה, צעיר בן 20 שנסע בהפגנתיות ברחוב ונתקל ברכבו בכבל מתכת לא חוקי שנמתח לרוחב הרחוב בידי עיריית בני ברק. בכירים בעירייה הועמדו לדין, ובהם ישראל גוטליב ראש העירייה לשעבר.
הערות שוליים

↑  בני־ברק חוגגת היותה לעיר, מעריב, 19 במרץ 1950. העיר הי"ג בישראל, מעריב, 22 במרץ 1950
↑  בני־ברק - העיר ה־13 בישראל, דבר, 20 במרץ 1950
↑  עיריית בני-ברק חונכת ביתה, הצופה, 8 בינואר 1951
↑  תקציב בני ברק חצי מיליון ל"י, חרות, 30 ביוני 1950
↑  ועדי שכונות בבני-ברק נגד חסימת רח' בירנבוים, מעריב, 12 במאי 1965; תושבים בבני-ברק פרצו "מחסומי שבת" בכבישים, מעריב, 27 ביוני 1965
| דגל ישראל ראשי מועצת ועיריית בני ברק |
| --- | --- | --- |
| ראשי ועד המושבה | יצחק גרשטנקורן 1924–1934 • רב העיר הרב נחמן שמואל יעקב מיודסר 1937–1934 |  |
| ראשי מועצה מקומית | יעקב פרבשטין 1939–1937 • יצחק גרשטנקורן 1949–1954 |  |
| ראשי עירייה | יצחק גרשטנקורן 1949–1954 • משה בגנו 1954 • ראובן אהרונוביץ' 1957–1954 • משה בגנו 1957–1959 • ראובן אהרונוביץ' 1959–1966 • שמואל וינברג 1966–1968 • שמעון סירוקה 1968–1969 • ישראל גוטליב 1969–1974 • יצחק מאיר 1974–1976 • ישראל גוטליב 1976–1978 • שמואל וינברג 1978–1983 • משה אירנשטיין 1983–1991 • ירחמיאל בויאר 1991–1993 • משה אירנשטיין 1993–1995 • עמוס מר-חיים (יו"ר ועדה קרואה) 1995–1998 • מרדכי קרליץ 1998–2003 • ישכר פרנקנטהל 2003–2008 • יעקב אשר 2008–2013 • אברהם רובינשטיין (מ"מ) 2013 • חנוך זייברט 2013–2018 • אברהם רובינשטיין 2018–2024 • חנוך זייברט 2024–מכהן |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007258443605171  VIAF: 140168647   WorldCat (עם VIAF): 140168647
פיהאלפה

| --- | --- |
סמל פיהאלפהסמל פיהאלפה

 מדינה:  אסטוניה אסטוניה
 בירת הנפה:  טמפה 
 שטח:  257.36 קמ"ר
 תאריך נטישה:  2017 
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בנפה:  1,553 (1 בינואר 2017)
 קואורדינטות:  58°52′00″N 22°57′00″E﻿ / ﻿58.866666666667°N 22.95°E﻿ / 58.866666666667; 22.95 
 http://www.pyhalepa.hiiumaa.ee/
  מפת מיקום  מפה מפורטת   מיקום תת-מחוז פיהאלפה  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
פּיהאלפּה (באסטונית: Pühalepa) הייתה בשנים 1992–2017 נפה במחוז היו שבאסטוניה. שטח הנפה היא 255 קמ"ר והיא הייתה ממוקמת בחלקו המזרחי של האי היומאה.
היישוב הגדול והמרכזי בנפה היא טמפה (Tempa). שם נמצאת כנסייה שנבנתה בשנת 1255, כנסייה שהיא בין העתיקות באסטוניה כולה. בנוסף ניתן למצוא בפיהאלפה בית-אחוזה הנחשב לאחד הגדולים והיפים במדינה. 
אחרי קורגסארה, הייתה זו הנפה השנייה בגודלה במחוז היו.
ממשלת אסטוניה החליטה ב-22 ביוני 2017 על פירוק הנפה ומיזוגה לתוך הנפה הכפרית היומאה (Hiiumaa Parish) במסגרת הרפורמה המנהלית. 
הנפה התנגדה למהלך והגישה ערעור בפני בית המשפט העליון, אולם הערעור נדחה, ובאוקטובר 2017 פורקה הנפה.
עמנואל רייכר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  27 ביולי 1930 בוקרשט, ממלכת רומניה 
 פטירה:  3 באוקטובר 2019 (בגיל 89) בוקרשט, רומניה 
 הדרגה הגבוהה ביותר:  אמן
 מד כושר מרבי:  2487 (מרץ 1968)
 מד כושר נוכחי:  לא פעיל  ‏(אוקטובר 2024)
 מדינה:  רומניה
 הערות:  יהודי
 
עמנואל רייכר (ברומנית: Emanoil Reicher; ‏27 ביולי 1930 – 3 באוקטובר 2019) היה שחמטאי יהודי-רומני בדרגת אמן פיד"ה.
רייכר נולד בבוקרשט לרב ד"ר בוריס רייכר, למד כלכלה ותקשורת. משפחתו הייתה משפחה של שחמטאים. שני הוריו שחקנים נלהבים ואשתו, רודיקה רייכר, אמן בינלאומי לנשים.
קפטן ומאמן נבחרת הגברים באולימפיאדת השחמט 1984 בסלוניקי, אולימפיאדה בה הגיעה הנבחרת הרומנית למקום החמישי, הישג השיא בתולדותיה. בנוסף לפעילותו כשחקן ומאמן, שימש רייכר גם שופט בתחרויות בינלאומיות ובוועדות ערר של תחרויות עולמיות ואירופאיות לצעירים.
הופעותיו באולימפיאדות

עמנואל רייכר ייצג את רומניה פעם אחת באולימפיאדת השחמט:
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| שנה | לוח | נקודות | תוצאות |  % | מקום |
| 1970 | 2 עת | 3.5 מ-6 | 2+ 3= 1- | 58.3 | 10 קבוצתי |
עמותת לצדכם

לוגו עמותת לצדכם
עמותת לצדכם - העמותה למען הגברים בישראל היא עמותה ישראלית הפועלת לתמיכה, טיפול ושיקום גברים נפגעי אלימות פיזית ואבות בהליכי גירושין בקונפליקט גבוה. העמותה מקיימת הסברה ציבורית במטרה להעלות את המודעות החברתית בנושאים של אפליית גברים במערכות הרווחה, המשטרה, בתי המשפט, והחקיקה. העמותה נוסדה בשנת 2014 על ידי רונית דרור ודנית רז, עובדות סוציאליות, יחד עם עובדים סוציאליים נוספים, פסיכולוגים, אנשי חינוך, מאמנים, עורכי דין ומתנדבים.
מטרות העמותה

מתן תמיכה, סיוע, טיפול ושיקום לגברים נפגעי התעללות ואלימות פיזית, ולאבות נפגעי גירושין בקונפליקט גבוה, ובני משפחותיהם.
עבודת הסברה ציבורית לשינוי התפיסה החברתית, ותרומה להרחבת ההכרה בתופעת הגברים נפגעי האלימות במשפחה המהווים כמחצית מהנפגעים, לשם צמצומה של האלימות, ויצירה של מערך טיפולי של גורמי הרווחה שיסייע לגברים נפגעים ואשר אינו קיים כיום.
תמיכה בהכרה של זכויות האב כשותף מלא ופעיל בחיי ילדיו ומשפחתו, ופעילות פרלמנטרית לשינוי חוקים המשמרים מצב של אפליה מגדרית הקיימת כלפי אבות, כמו חוק חזקת הגיל הרך וחוקי המזונות.
פעילות העמותה

העמותה מנוהלת על ידי ועד מנהל המורכב ממתנדבים ממגוון תחומי עיסוק. באמצעות אנשי מקצוע מהתחום הטיפולי, עובדים סוציאליים, ופסיכולוגים, העמותה מציעה מתן מענה של ייעוץ, סיוע וטיפול לגברים אשר נפגעו הן בעברם והן בהווה מכל אלימות שהיא, כולל אלימות פיזית, רגשית, או מינית ומתן סיוע לבני משפחותיהם. בנוסף, מוצע סיוע וטיפול לאבות בהליכי גירושין בקונפליקט גבוה, עם דגש על אבות המנותקים מילדיהם.
העמותה עוסקת באופן פעיל באמצעות ראיונות למדיה הכתובה והמשודרת, השתתפות בוועדות בכנסת, ומתן הרצאות בפני גופים אקדמיים בהעלאה למודעות החברתית והציבורית את חשיבות הטיפול בגברים הנפגעים ובאבות בהליכי גירושין.
העמותה עוסקת גם בהפצת ידע מקצועי ומחקרי לאנשי מקצוע, למשתלמים וללומדים, לאנשי אקדמיה, לקובעי מדיניותולציבור הרחב.
הערות שוליים

↑  הנתונים שלא הכרתם על גברים שמותקפים מינית, באתר ‏מאקו‏, 13 בינואר 2017
↑  Straus A Murray, Thirty Years of Denying the Evidence of Gender Symmetry on Partner Violence, http://igualdadeparental.org, ‏03-11-2013 (ארכיון)
↑  ד"ר יואב מזא"ה, האם ייתכן שמערכת המשפט בישראל - מפלה בין גברים לבין נשים, באתר https://www.youtube.com/watch?v=cVlR5gjdjP4, ‏03\04\2017
↑  גבר? רשויות הרווחה מפלות אותך לרעה, באתר וואלה, 9 בדצמבר 2013
↑  אברי גלעד והילה קורח - העולם הבוקר - ערוץ 2, ד"ר יואב מזא"ה ומנכ"ל משרד הרווחה יוסי סילמן - האם פקידי הסעד מפלים את האבות בישראל?, באתר https://www.youtube.com/watch?v=94VkNQVc-oc&index=6&list=PLJ6-4UlU-_E_nqiKhfzZVoNJOXZ7j87Jp, ‏12-11-2013
↑  ערוץ 1 - כתבת יומן, מחאת הגברים הגרושים הדורשים שוויון בהורות - כתבת יומן ערוץ 1, באתר https://www.youtube.com/watch?v=K5pkSygvXyM&index=5&list=PLJ6-4UlU-_E_nqiKhfzZVoNJOXZ7j87Jp, ‏03-04-2016
↑  עורכי ערוץ 20, "חזקת הגיל הרך – חוק מיושן וארכאי", באתר עכשיו 14, 18 בינואר 2018
↑  רונית דרור, פמיניזם - לא רק גברים אלימים, באתר ישראל היום
↑  יעל וילצ'יק-אביעד ויואב מזא"ה, אלימות אילמת - גברים כקורבנות, באתר https://www.hebpsy.net/articles.asp?id=3213, ‏25-11-2014
↑  פרופסור שרה בן דויד, קורבנות גברים במשפחה – האם יש תופעה כזו?, באתר https://www.hebpsy.net/books/FTvfU_O5ll8VP8mJ3MJJ.pdf
↑  אבי וולף, האלימות במשפחה שלא תשמעו עליה, באתר https://mida.org.il/2015/01/07/האלימות-במשפחה-שלא-תשמעו-עליה/, ‏07-01-2015
↑  ד"ר יעל וילצ'יק אביעד, מחקר גילה: אין תמיכה לגברים מוכים, באתר http://103fm.maariv.co.il/programs/media.aspx?ZrqvnVq=HEHLKK&c41t4nzVQ=FDG, ‏06-12-2017
↑  רונית דרור - יו"ר עמותת לצדכם, הועדה לצדק חלוקתי ולשוויון חברתי - דבריה של רונית דרור, ‏20-03-2017
↑  זאב וינשטוק, פרופ' זאב וינשטוק מדבר על מצוקות גברים ואבות בועדה לצדק חלוקתי ולשוויון חברתי, באתר שידורי הכנסת, ‏26-03-2017
↑  דותן ניומן, ההשלכות הכלכליות והחברתיות של דין אזרחי למזונות ילדים, נייר עמדה של עמותת לצדכם, 18 בינואר 2018
פטריק סופו

פטריק סופו קנגנה (בצרפתית: Patrick Suffo Kengné; נולד ב-17 בינואר 1978) הוא כדורגלן עבר קמרוני ששיחק בעמדת החלוץ. סופו זכה עם נבחרת קמרון במדליית הזהב באולימפיאדת סידני ושיחק במונדיאל 2002.
ביוגרפיה

סופו שיחק בצרפת, באנגליה, בספרד ובאיחוד האמירויות הערביות לפני שהצטרף לקבוצת אוד גרינלנד הנורווגית בסוף שנת 2005 ותרם לה רבות במאבקה נגד הירידה. בפברואר 2006 הגיע סופו לישראל ועבר לקבוצת מכבי פתח תקווה. לאחר עונה אחת עבר למ.ס. אשדוד ושוחרר בפגרת החורף. לאחר מכן שיחק גם בליגות הנמוכות בספרד ואנגליה.
סופו ידוע בבעיות המשמעת שלו. בעת ששיחק בנאנט הצרפתית, הורחק לשישה חודשים לאחר שתקף מילולית את שופט המשחק. מאוחר יותר, ב-18 במרץ 2002 עת שיחק בשפילד יונייטד, השתתף סופו בקטטה המונית במהלך משחקה של קבוצתו נגד וסט ברומיץ', המכונה "קרב בראמל ליין". במהלך המשחק הורחקו שלושה משחקני שפילד, כולל סופו שנגח בשחקן יריב. בעקבות האירוע הושאל לקבוצת נומנסיה מהליגה הספרדית השנייה.
תארים

נבחרת קמרון:
אולימפיאדת סידני (2000) - מקום ראשון
גביע אפריקה לאומות 2002 - מקום ראשון
נאנט:
הגביע הצרפתי: 1999, 2000
הסופרקאפ הצרפתי:‏ 1999
פיהטלה

הנפות במחוז סארה. פיהטלה מצוינת על ידי מספר 9
פִּיהְטְלָה (באסטונית: Pihtla; בגרמנית: Pichtendahl) הייתה נפה אסטונית במחוז סארה שבאסטוניה. היא ממוקמת במרכז האי סארמאה. ממזרח נמצאת נפת ואליאלה, מצפון לייסי, וממערב קארמה.
שטחה של פיהטלה הוא 228 קמ"ר ובשנת 2015 אוכלוסייתה מנתה 1350 נפשות. היישוב הגדול ומרכזי בפיכטלה ("בירת הנפה") הוא העיירה פיהטלה (94 תושבים) על שמה נקראת הנפה. מלבד פיהטלה יש בנפה 41 כפרים נוספים.
היישוב העתיק ביותר בפיהטלה הוא העיירה פיהה (Püha), שעדויות לגביו הועלו על הכתב לראשונה בשנת 1449. בעיירה יש כנסייה עתיקה.
במהלך הרפורמה המינהלית-טריטוריאלית בשנת 2017 אוחדו כל 12 הנפות באי סארמאה לנפה אחת - סאראמאה.
פיל קלסו

פיל קלסו (אנגלית: Phil Kelso;‏ 1871, לארגס - פברואר 1935, לונדון) היה מאמן כדורגל סקוטי.
קלסו החל את דרכו כמאמן בהיברניאן, וב-1904 עבר לאמן את המועדון וולוויץ' ארסנל שהעפיל לליגה הראשונה. הוא אימן את ארסנל במשך ארבע שנים, שבמהלכן הוביל את המועדון פעמיים ברציפות לחצי גמר גביע ה-FA; התוצאה הטובה ביותר של ארסנל בליגה בתקופתו הייתה המקום השביעי בעונת 1906/1907.
המצב הכלכלי בארסנל החל להתדרדר, וכתוצאה מכך החליט קלסו ב-1908 להתפטר מתפקידו ולשוב לסקוטלנד על מנת לנהל בית מלון; למרות זאת הוא השתכנע ב-1909 לחזור לכדורגל, והחל לאמן את פולהאם. קלסו החליף בפולהאם את הארי ברדשו, אותו החליף גם בארסנל.
קלסו אימן את פולהאם כשהמועדון שיחק בליגה השנייה הישנה, ובכל אחת מהעונות המועדון הצליח לשמור על מקומו בליגה. למרות הקשיים הכספיים שפקדו את פולהאם בתקופת קלסו הוא הצליח להביא מספר שחקנים טובים לפני ואחרי המלחמה, שסייעו לו להשאיר את פולהאם בליגה. בזמן המלחמה הוא אף שיחק פעם אחת במדי פולהאם בגלל מחסור בשחקנים, למרות שמעולם היה כדורגלן מקצועי. קלסו היה מאמן שדגל במשמעת חזקה, והתנגד מאוד לעישון ולשתייה. הקפדתו על המשמעת גרמה לעזיבתם של מספר שחקנים לאורך השנים. קלסו עסק גם בניהול המועדון, והיה צריך להתמודד עם רצונו של הנרי נוריס, לשעבר יושב-ראש פולהאם שעבר לארסנל, למזג את שני המועדונים. הוא אימן את פולהאם עד סוף עונת 1923/1924 כאשר הוחלף על ידי אנדי דוקאט והוא המאמן שעבד בפולהאם במשך הזמן הארוך ביותר.
לאחר שפרש מפולהאם הוא ניהל שני פאבים בהאמרסמית' וכיהן בתפקיד היושב-ראש התאחדות המאמנים והמזכירים של הפוטבול ליג.
לקריאה נוספת

מרטין טיילר ופיל סואר, The Official Illustrated History of Arsenal (עמוד 31 - 32), המלין, 2005 (ISBN 0-600613-44-5)
פטריק מרפי

פטריק ארין מרפי (באנגלית: Patrick Erin Murphy; נולד ב-30 במרץ 1983) הוא פוליטיקאי ורואה חשבון אמריקאי חבר המפלגה הדמוקרטית. כיהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם המחוז ה-18 של פלורידה בשנים 2013 עד 2017. במרץ 2015 הודיע על כוונתו להתמודד לסנאט מול הסנאטור מרקו רוביו הרפובליקני. הוא הפסיד בבחירות לרוביו כשקיבל 44% מקולות המצביעים לעומת 52% לרוביו.
ביוגרפיה

מרפי נולד במיאמי שבפלורידה וגדל בקי לארגו. במהלך לימודיו החליף תיכון ולמד בלורנסוויל, ניו ג'רזי, עיירה הסמוכה לפרינסטון. בעת לימודיו בקולג' באוניברסיטת מיאמי עבד כפועל בנייה. בהמשך למד לתואר שני בחשבונאות וכלכלה באותה האוניברסיטה, ולאחר מכן עבד בדלויט טוש טומטצו במשך שנה. בסיום עבודתו בחברה מונה לסגן נשיא בעסק בנייה משפחתי.
ב-2012 העתיק את מיקום מגוריו על מנת להתמודד לבית הנבחרים של ארצות הברית על תקן המחוז ה-18 של פלורידה. לדבריו, הוא שמע כמה מאמירותיו של חבר הקונגרס המכהן מטעם מחוז זה, אלן וסט, והרגיש שהוא מחויב להתמודד מולו, וכיוצא בכך מיתג את עצמו בקמפיין כאלטרנטיבה לווסט. לאחר שנתמך בידי חברים בולטים של המפלגה הדמוקרטית, בהם מושל פלורידה לשעבר צ'ארלי כריסט והנשיא ביל קלינטון. המרוץ בינו ובין וסט היה לאחד מן היקרים ביותר באותן בחירות, וכן נקרא על אחדים "המרוץ המכוער ביותר". בסופו של דבר גבר מרפי על וסט, לאחר בחירות צמודות, כשב-20 בנובמבר, ימים אחדים לאחר הבחירות, הכיר וסט בתבוסתו.
ב-3 בינואר 2013 החל את כהונתו כחבר בית הנבחרים. בנובמבר 2014 התמודד לכהונה שנייה, ובפעם זאת הביס את יריבו הרפובליקני לאחר שזכה לתמיכה גורפת של כמעט 60% ממניין הקולות. מרפי תואר על ידי ההפינגטון פוסט כליברל בדעותיו, התומך בחופש הבחירה של נשים לבצע הפלה ובזכויות להט"ב, אך מתון כלכלית ופרו שוק חופשי שמעריך אחריות פיסקלית באשר לענייני מס.
במרץ 2015 הכריז מרפי כי בכוונתו להתמודד לסנאט. הסנאטור המכהן דאז מרקו רוביו, שהתמודד ללא הצלחה בבחירות לנשיאות 2016, התכוון תחילה להותיר את מושבו פתוח; אך לבסוף, מספר ימים לפני המועד האחרון להרשמה למרוץ ביוני 2016 הודיע כי הוא ירוץ לכהונה נוספת. מרפי נתמך על ידי הוועד הדמוקרטי לסנאט ובידי גורמים נרחבים במפלגתו. בבחירות הפסיד מרפי לרוביו.