stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
סן-סיפריין, פירנה-אוריינטל

| --- | --- |
סמל סן-סיפריין, פירנה-אוריינטלסמל סן-סיפריין, פירנה-אוריינטל

 מדינה:  צרפת צרפת
 מושל:  Thierry Del Poso
 שפה רשמית:  קטלאנית 
 שטח:  15.8 קמ"ר
 גובה:  0 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בקומונה:  11,398 (1 בינואר 2021)
 קואורדינטות:  42°37′05″N 3°00′23″E﻿ / ﻿42.618055555556°N 3.0063888888889°E﻿ / 42.618055555556; 3.0063888888889 
 אזור זמן:  UTC+1
 http://www.saint-cyprien.com
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת צרפת מוגדלת) פריז מרסיי ליון טולוז ניס נאנט שטרסבורג מונפלייה בורדו ליל רן ריימס לה האבר סנט אטיין אנז'ה גרנובל דיז'ון קורסיקה ספרד שווייץ גרמניה בלגיה לו. איטליה הממלכה המאוחדת תעלת למאנש הים התיכון האוקיינוס האטלנטי סן-סיפריין, פירנה-אוריינטל(למפת צרפת רגילה) פריז מרסיי ליון טולוז ניס נאנט שטרסבורג מונפלייה בורדו ליל רן ריימס לה האבר סנט אטיין אנז'ה גרנובל דיז'ון קורסיקה ספרד שווייץ גרמניה בלגיה לו. איטליה הממלכה המאוחדת תעלת למאנש הים התיכון האוקיינוס האטלנטי סן-סיפריין, פירנה-אוריינטל  מפת סן-סיפריאן והקומונות שמסביב לה  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
סן-סיפריין (בצרפתית: Saint-Cyprien) היא קומונה במחוז פירנה-אוריינטל (הפירנאים-מזרח, Pyrénées-Orientales) בחבל אוקסיטניה בדרום-מערב צרפת.
גאולוגיה

העיירה ממוקמת בגובה פני הים. הנקודה הגבוהה ביותר היא בגובה 29 מטר מעל פני הים.
הקרקע מורכבת ממרבצי משקעים של הרביעון. לסן-סיפריאן יש 6 ק"מ של חוף חולי דק.
אקולוגיה

רשת Natura 2000 היא רשת אקולוגית אירופאית של אתרי טבע בעלי עניין אקולוגי, שנקבעה על בסיס הנחיות בתי הגידול והציפורים, המורכבת מאזורי שימור מיוחדים (SACs) ואזורי הגנה מיוחדים (SPAs). סן סיפריין הוגדרה כאתר Natura 2000.
"מתחם לגונת קאנה" באזור סן-סיפריין משתרע על שטח של 1,872 דונם, האלמנט הדרומי ביותר שנותר בצרפת ממתחם הלגונות הגדול של לנגדוק-רוסיון. זוהי לגונה מפותחת, באזור שבו חל ניתוק מהים ושם זורמים מים מתוקים.
"מתחם הלגונה Canet-Saint Nazaire", בשטח של 1,869 דונם, ממלא תפקידים שונים בהתאם לעונות השנה ולמיני הציפורים: אזורי מנוחה, אזורי קינון (בין היתר אזורי דיונות), ואזורי האכלה (גוף מים, כרי דשא לניקור). האתר הוא אפוא ביתם של מינים רבים, לרוב במספרים משמעותיים. במקום נמצאת פורפיריה סגולה, וגוף המים באזור הוא אתר הקינון היחיד שלו, הידוע כיום בצרפת.
אזורי טבע בעלי עניין אקולוגי, פאונה ופלורה

דיונות;
כרי הדשא של סן-סיפריאן (51 דונם);
"שטח הביצה של בריכת קאנה" (945 דונם), המשתרע על 4 קומונות במחוז;
"מתחם הלגונה קאנה-סן-נזר" (Canet-Saint-Nazaire; ‏1,912 דונם), המשתרע על 4 קומונות.
היסטוריה

בשנות השלושים והארבעים היה בסן-סיפריאן מחנה בו נכלאו כ-70,000 רפובליקנים שנמלטו מספרד בתום מלחמת האזרחים בספרד. הם הוחזקו בתנאים גרועים,  בשטחים פתוחים מגודרים בתיל.  במהלך מלחמת העולם השנייה שימש המחנה לכליאת אנשים, רובם יהודים, לפני שנשלחו למחנות ההשמדה.
ממשלה ופוליטיקה > ראשי העיר

| ראש העיר | תחילת קדנציה | סוף קדנציה |
| --- | --- | --- |
| פייר אסקרו | מרץ 1945 | אוקטובר 1956 |
| ז'אן אוליבו | אוקטובר 1956 | מרץ 1989 |
| ז'אק בוי | מרץ 1989 | 24 במאי 2009 |
| פייר פונטוויי | 2 ביוני 2009 | 12 ביוני 2009 |
| תיירי דל פוסו | ספטמבר 2009 |  |
אוכלוסייה

בעיירה גרים נכון ל-2018 כ-10,800 תושבים. רישומים ראשונים מסוף המאה ה-18 מעידים על כ-200 תושבים. בתחילת המאה ה-20 חצתה הקהילה את סף ה-1,000 תושבים אך רק משנות השישים החלה גדילה מואצת של האוכלוסייה.
ספורט

באזור יש מתקני ספורט רבים ופיתוח של ענפי הרכיבה והשיט. בעיירה פועלות קבוצת רוגבי וליגת רוגבי, וגלישת גלים, שנורקלינג ומרוצי סירות פופולריים גם הם.
כלכלה

כלכלת העיירה מתבססת על תיירות. אוכלוסיית העיירה מוכפלת פי 7 בעונת הקיץ. בעיירה יש ברים ומסעדות בראסרי, במיוחד בנמל. בעיירה חמישה בתי מלון, כפר נופש וארבעה אתרי קמפינג. העיירה מחזיקה במספר דירוגי תיירות איכותית.
הערות שוליים

↑  Beevor, Antony (2001). The Spanish Civil War. London: Cassell Military Paperbacks. p. 394. ISBN 0-304-35840-1.
↑  Thomas, Hugh (2012). The Spanish Civil War (50th Anniversary ed.). London: Penguin Books. p. 855. ISBN 978-0-141-01161-5.
↑  Letter from my uncle
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007475718005171  BnF: cb15271080c (data)  LCCN: n2002032730  VIAF: 2572155345594106430000   WorldCat (עם VIAF): 2572155345594106430000 
כיכר הרפובליקה בסן-סיפריאן
עמידות גנטית למלריה

מלריה היא מחלה זיהומית שנגרמת על ידי הטפיל פלסמודיום, שעובר על ידי הווקטור יתוש האנופלס. התמותה הכה רבה מהמחלה, הובילה את האוכלוסייה באזורים האנדמיים למלריה, לפתח עמידות גנטית לטפיל, במנגנון של ברירה טבעית. ג׳ון הלדיין העלה לראשונה את השערת הקשר בין מחלות גנטיות והגנה ממלריה בשנת 1948.
מקובל כי ישנן 3 מחלות גנטיות אשר נשאות שלהן מגנה באופן חלקי או מלא ממלריה: אנמיה חרמשית, תלסמיה ומחסור ב-G6PD. ייתכנו עוד מחלות גנטיות או פולימורפיזם גנטיים אשר מספקים הגנה ממלריה, לדוגמה העדר אנטיגן Duffy אשר בעזרתו הטפיל חודר לכדורית הדם. מחלות גנטיות, כגון אנמיה חרמשית, גורמות אף הן לתמותה ולכן מדובר במקרה של שקלול תמורות אבולוציוני. הדבר יכול להסביר את השכיחות הרבה יחסית של אנמיה חרמשית בקרב הקהילה האפרו-אמריקנית. בסרט הקולנוע האמריקני מטאל ג'אקט הביטוי "תא חרמשי" נאמר ככינוי לאדם שחור.
השוואה גאוגרפית בין תפוצה של אנמיה חרמשית ושל מלריה ביבשת אפריקה
עמידות למלריה בשל נשאות של אנמיה חרמשית

אנמיה חרמשית היא מחלה אוטוזומלית רצסיבית, כלומר נוכחות של אלל אחד תקין ושני מוטנטי תוביל לנשאות אך לא למחלה. במחלה קיימת מוטציה בגן המוגלובין B (HBB) המקודד את החלבון בטא גלובין. בעוד שאלל נורמלי מקודד חומצה גלוטמית במקטע השישי של הבטא גלובין, המוטציה גורמת לקידוד ולין. שינוי זה מחומצת אמינו הידרופילית לחומצת אמינו הידרופובית מעודד היקשרות בין מולקולות ההמוגלובין, עם פלמור ההמוגלובין נגרם עיוות לתא הדם האדום והוא מקבל צורה "חרמשית". תאים כאלה מפונים במהירות ממחזור הדם, במיוחד בטחול, שם הם נהרסים. נשאות המחלה, כלומר הטרוזיגוטיות, גורמת לאנמיה לא משמעותית, אך פוגעת במחזור החיים של טפיל הפלסמודיום וכך מאפשרת עמידות מפניו.
הקשר בין עמידות למלריה ואנמיה חרמשית תואר לראשונה בשנת 1954.
ראו גם

מלריה באפריקה שמדרום לסהרה
הערות שוליים

↑  L. H. Miller, S. J. Mason, D. F. Clyde, M. H. McGinniss, The resistance factor to Plasmodium vivax in blacks. The Duffy-blood-group genotype, FyFy, The New England Journal of Medicine 295, 1976-08-05, עמ' 302–304 doi: 10.1056/NEJM197608052950602
↑  Graham R. Serjeant, One hundred years of sickle cell disease, British Journal of Haematology 151, 2010, עמ' 425–429 doi: 10.1111/j.1365-2141.2010.08419.x
הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
ערבתיים

| ערבתיים |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: צומח
מערכה:: בעלי פרחים
מחלקה:: דו-פסיגיים
סדרה:: מלפיגאים
משפחה:: ערבתיים
שם מדעי
 Saliceae ‏מירבל, 1815

ערבתיים (שם מדעי: Saliceae) היא משפחה בסדרת המלפיגאים, הכוללת עצים ושיחים משירי עלים. הערבתיים נמצאים בעיקר באזורים הממוזגים של כדור הארץ, ויוצרים שם יערות. גידולם המהיר של הערבתיים, תובע לחות רבה, ועל כן הם גדלים בעיקר על גדות נחלים. במשפחת הערבתיים שני סוגים, האחד הוא הערבה המונה כ- 350 מינים, והשני הצפצפה המונה כ- 40 מינים.
הערבתיים הם עצים דו-ביתיים, כלומר כל עץ מכיל פריחה זכרית או נקבית בלבד. פרחי הערבתיים מסודרים בצורת עגיל והם מחוסרי עטיף, אשר במקומו, נמצאים בבסיס הפרח, קשקשים דמויי ספלול. פרי הערבתיים הוא הלקט, המכיל זרעונים שלכל אחד מהם ציצית שיער.המשפחה נקראת על שם הסוג ערבה 
והופיעה לפני 80 מיליון שנה בתקופת הקרטיקון.
מיני הערבה מצטיינים בעליהם הצרים והארוכים, בעוד שלעלי הצפצפה צורת ביצה או מעוין.
בישראל, חמישה מיני ערבה, ומין צפצפה אחד.
סמל המבורג

| --- | --- |

 גרסאות
 
 סמל המבורג הקטן
 
 סמל המבורג הימי
 פרטים
 המחזיק בסמל:  המבורג 
 תאריך אימוץ:  14 במאי 1751 
 
סמל המבורג (בגרמנית: Landeswappen Hamburgs) הוא סמלה הרשמי של המדינה הגרמנית המבורג והוא קיים בשלוש גרסאות, גדולה, קטנה וימית. הופעתו הראשונה בעיצוב הנוכחי, נמצאה בחותם מ-1245.
תיאור

הסמל מורכב ממגן אדום שעליו טירה לבנה בעלת שלושה צריחים. מעל הצריחים הצדדיים מוצגים כוכבים משושים ואילו הצריח האמצעי הוא בעל כיפה שעליה צלב והוא מסמל את קתדרלת המבורג ואת היותה עיר בישופות. הצריחים המבוצרים והשער הסגור מסמלים את נחישות העיר להגן על עצמה. משני צידי המגן תומכים בו אריות זהובים העומדים זקופים. הציצה היא קסדה בעלת שלוש נוצות טווס ושישה מעטים לבנים.

הסמל הקטן מורכב מהמגן לבדו ובסמל הימי נוסף עוגן כחול מאחורי הטירה.
היסטוריה

המוטיב המרכזי בסמל - הטירה, הכוכבים והצלב הופיעו בסמלים החל מהמאה ה-12 כשמידי פעם נערכו שינויים קטנים בעיצובם. שער הטירה מתואר פתוח או סגור ולעיתים כשער מתרומם. כמו כן, עד 1752 היו צבעי המגן הפוכים: טירה אדומה על רקע לבן. ב-1952 נקבע הסמל בחוקת המבורג.

ב-1623 הוקמה בהמבורג מועצת ימייה כדי להגן על הנמל ועל המים הטריטוריאליים של העיר וב-1642 נקבע הסמל הימי. הסמל יצא משימוש בתקופת הכיבוש הצרפתי ב-1811 ומועצת הימייה פורקה ב-1814 וכיום הוא משמש כסמל ייצוגי בלבד.
החותם מ-1241, ניתן לראות את השער פתוח
הסמל ב-1605
הסמל בזמן האימפריה הגרמנית 1871–1918
הסמל בזמן שלטון הנאצים 1933–1945
ראו גם

דגל המבורג
הערות שוליים

↑  Hamburg Logo, Flaggen und Wappen - Stadt Hamburg
| סמלי גרמניה |
| --- | --- | --- |
| גרמניה | הסמל הלאומי |  |
| סמלי המדינות | באדן-וירטמברג • בוואריה • ברלין • ברנדנבורג • ברמן • המבורג • הסן • חבל הסאר • מקלנבורג-מערב פומרניה • נורדריין-וסטפאליה •  סקסוניה • סקסוניה-אנהלט • סקסוניה התחתונה • ריינלנד-פאלץ • שלזוויג-הולשטיין • תורינגיה |  |
| סמלים היסטוריים | סמל באדן • סמל פרוסיה • סמל גרמניה המזרחית |  |
ספנסר טרייסי

| --- | --- |

ספנסר טרייסי, 1948
 לידה:  5 באפריל 1900 מילווקי, ארצות הברית 
 פטירה:  10 ביוני 1967 (בגיל 67) לוס אנג'לס, ארצות הברית 
 מקום קבורה:  פורסט לאון ממוריאל פארק 
 שם לידה:  Spencer Bonaventure Tracy 
 סוגה מועדפת:  מערבון 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  1921–1967 (כ־46 שנים) 
 מקום לימודים:  האקדמיה האמריקאית לאמנויות הדרמה (1923)  תיכון רוקהרסט  Northwestern Military and Naval Academy  Marquette University High School  Milwaukee High School of the Arts  St. John's Northwestern Military Academy  מכללת ריפון 
 בן או בת זוג:  לואיז טרייסי (1923–1967)   קתרין הפבורן (1941–1967) 
 פרסים והוקרה:  פרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר
 פרופיל ב-IMDb
 חתימה:   
 
ספנסר טרייסי (באנגלית: Spencer Tracy;‏ 5 באפריל 1900 – 10 ביוני 1967) היה שחקן אמריקני זוכה שני פרסי אוסקר, אשר כיכב ב-74 סרטים בין השנים 1930–1967.
ביוגרפיה

טרייסי נולד בוויסקונסין למשפחה ממוצא אירי. הוא החל את קריירת המשחק שלו בתיאטרון, כשכיכב במחזה המצליח, "המייל האחרון" בברודוויי, בשנת 1930. הבמאי ג'ון פורד ראה אותו במחזה וליהק אותו לסרטו "במעלה הנהר" לתפקיד הראשי. ב-1935 חתם טרייסי חוזה עם אולפני M.G.M והקריירה שלו החלה לתפוס תאוצה. הוא התפרסם בתור שחקן של תפקידי אופי, וגילם שורה של תפקידים של דמויות הגונות וישרות. טרייסי כיכב לצד גדולי השחקנים בהוליווד, ובין השאר שיחק בתשעה סרטים לצד קתרין הפבורן, עימה ניהל גם מערכת יחסים רומנטית ממושכת. הוא שיתף פעולה עם הבמאי סטנלי קריימר, ושיחק בארבעה מסרטיו.
טרייסי זכה בפרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר פעמיים ברציפות, על הופעותיו בסרטים "ספנים אמיצים" (1937) וב"עיר הנערים" (1938). הוא מחזיק בשיא המועמדויות לפרס האוסקר בקטגוריית השחקן הטוב ביותר – תשע מועמדויות (ביחד עם לורנס אוליבייה).
ב-1940 קיבל טרייסי תואר כבוד ממכללת ריפון.
ב-1967 נפטר טרייסי מאי ספיקת לב, 17 יום לאחר סיום צילומי הסרט "נחש מי בא לסעוד", תפקיד אשר הביא לו מועמדות אחרונה לפרס האוסקר ואת פרס באפט"א לשחקן הטוב ביותר בתפקיד ראשי.
ב-1988 יסדה אוניברסיטת קליפורניה את "פרס ספנסר טרייסי". הפרס ניתן לשחקנים בעלי הישגים בקריירת המשחק שלהם.
פילמוגרפיה נבחרת

זעם  (1936)
ספנים אמיצים (1937)
עיר הנערים (1938)
ד"ר ג'קיל ומיסטר הייד (1941)
אשת השנה (1942)
בחור ושמו ג'ו (1943)
שלושים שניות מעל טוקיו (1944)
הצלב השביעי (1944)
מצב האומה (1948)
צלע האדם (1949)
אבי הכלה (1950)
הרווח הקטן של אבא (1951)
פאט ומייק (1952)
בהלה בצוק השחור (1954)
הזקן והים (1958)
משפט הקופים (1960)
משפטי נירנברג (1961)
מטורף, מטורף, מטורף העולם (1963)
נחש מי בא לסעוד (1967)
טרייסי עם קתרין הפבורן בקדימון לסרט צלע האדם 1949
ספורטאים אינדיבידואלים ניטרליים

ספורטאים אינדיבידואלים ניטרליים (באנגלית: Individual Neutral Athletes; ברוסית: Индивидуальные нейтральные спортсмены; בבלארוסית: Індывідуальныя нейтральныя спартсмены) הוא השם שניתן למסגרת ייצוגית לספורטאים מרוסיה ומבלארוס, שאושרו להשתתף בשנת 2024 באולימפיאדת פריז.
על פי החלטת הוועד האולימפי הבין-לאומי, רוסיה ובלארוס לא רשאיות להיות מיוצגות כמדינות במשחקים האולימפיים, עקב פלישת רוסיה לאוקראינה ומעורבות בלארוס במלחמת אוקראינה–רוסיה (אנ'). במשלחת "ספורטאים אינדיבידואלים ניטרליים" יישתתפו ספורטאים מעטים מרוסיה (16) ומבלארוס (15) אשר אושרו על ידי הוועד האולימפי הבינלאומי ואישרו את הגעתם. הספורטאים שאושרו לא שרתו בצבא רוסיה או בצבא בלארוס.
הקוד של מסגרת ייצוגית זו הוא AIN, לפי ראשי תיבות בצרפתית Athlètes Individuels Neutres.
ספורטאים אלו לא יצעדו במצעד המשלחות בטקס הפתיחה. הם לא יורשו להשתמש בדגל או בהמנון של מדינתם. דגל מיוחד עוצב עבורם בצבע טורקיז ובמרכזי עיגול לבן עם האותיות AIN. לחן מיוחד הולחן שישמש כהמנון בלי מילים לספורטאים אלה.
ראו גם

ספורטאים פאראלימפיים ניטרליים
משתתפים עצמאיים במשחקים האולימפיים
הוועד האולימפי ברוסיה
רוסיה במשחקים האולימפיים
בלארוס במשחקים האולימפיים
הערות שוליים

↑  Paris 2024 Olympics: Russia & Belarus athletes will not be part of opening ceremony מתוך אתר BBC‏, 20 במרץ 2024
↑  AIN Eligibility Review Panel established by IOC EB – Paris Games-time protocol elements agreed on מתוך אתר הוועד האולימפי הבין-לאומי, 19 במרץ 2024
ערגול

הדמיית ערגול
תהליך הערגול
בעיבוד מתכת, ערגול (אנגלית: Rolling) הוא תהליך עיבוד של חומרים. בתהליך זה מעבירים את החומר, לרוב מתכת, דרך זוג (או כמה זוגות) גלילים. התוצר הסופי של התהליך הוא יריעה או לוחית דקה מעובי החומר במקור.
עוצמת מאמץ המתיחה בערגול מגדילה את נקודת מאמץ הכניעה ובהתאם מגדילה את קשיחות החומר. כלומר מקטינה את היכולת של החומר להשתנות (לייצר מעוות) במאמץ מתיחה.
ראו גם

הנדסת חומרים
לחצנות מתכת
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007543596105171  BnF: cb119825789 (data)  LCCN: sh85114891  NKC: ph127326 
ערך זה הוא קצרמרבנושא הנדסה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
סיד בארט

| --- | --- |

 לידה:  6 בינואר 1946 קיימברידג', אנגליה
 פטירה:  7 ביולי 2006 (בגיל 60) קיימברידג', הממלכה המאוחדת 
 שם לידה:  רוג'ר קית' בארט
 מוקד פעילות:  הממלכה המאוחדת 
 תקופת הפעילות:  1964–1975 (כ־11 שנים)
 מקום לימודים:  בית הספר לאמנות קמברוול, קולג' הילס רוד, אוניברסיטת אנגליה רסקין, תיכון קיימברידג'שייר 
 סוגה:  רוק פסיכדלי, ספייס רוק, פולק פסיכדלי, בלוז רוק, רוק ניסיוני, אוונגרד, פופ פסיכדלי
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 כלי נגינה:  גיטרה, גיטרת סלייד, פסנתר, מנדולינה, בנג'ו, יוקולילי 
 חברת תקליטים:  Harvest ,EMI
 www.sydbarrett.com
 פרופיל ב-IMDb
 
רוג'ר קית' "סיד" בארט (באנגלית: Roger Keith "Syd" Barrett‏ 6 בינואר 1946 - 7 ביולי 2006) היה מוזיקאי, מלחין, כותב שירים, זמר וצייר אנגלי. ידוע בעיקר כאחד ממייסדי להקת הרוק פינק פלויד. בארט היה הגיטריסט והזמר הראשי של הלהקה בשנותיה הראשונות, בנוסף גם כתב את מרבית שירי הלהקה בתקופה זו ואף נתן לה את שמה.
במהלך שנותיו כחבר הלהקה, הוציאה "פינק פלויד" ארבעה סינגלים, את אלבום הבכורה שלה, The Piper at the Gates of Dawn בשנת 1967 ומספר שירים נוספים שלא הופצו. בארט כתב את מרבית השירים באלבום הראשון וחלק מהשירים באלבומה השני של הלהקה, "A Saucerful of Secrets" שיצא בשנת 1968. בעוד הלהקה מתחילה לצבור הכרה, בארט הלך ושקע בעולם הסמים באופן ששיבש לחלוטין את תפקודו. עקב כך, בשנת 1968 בארט הודח מהלהקה, דייוויד גילמור הצטרף כגיטריסט ואילו רוג'ר ווטרס הפך לזמר הראשי במקומו של בארט.
לאחר עזיבתו את פינק פלויד פתח בארט בקריירת סולו, במהלכה הוציא שני אלבומים; "The Madcap Laughs" ו-"Barrett", שיצאו שניהם בשנת 1970.
ביוגרפיה

בארט נולד בעיר קיימברידג' שבאנגליה למשפחה מהמעמד הבינוני-גבוה. אביו, ארתור מקס בארט היה פתולוג ידוע, ואמו, ויניפרד הייתה עקרת בית. כבר מגיל צעיר החל לגלות עניין במוזיקה, והוריו תמכו בעיסוקו בתחום זה. אביו נפטר ממחלת הסרטן בדצמבר 1961, כחודש לפני יום הולדתו ה-16 של בארט.
בארט למד בתיכון לבנים בקיימברידג', שם חבר בגיל צעיר לרוג'ר ווטרס, אותו הכיר בכיתה לאמנות בבית הספר. השניים שמצאו תחומי עניין משותפים הפכו לחברים קרובים ובילו זמן ממושך יחד. בנעוריו הרבה בארט לצייר, וציוריו יוצאי הדופן העידו על אישיותו הססגונית והבלתי שגרתית ועל עולמו הפנימי העשיר בדימויים פסיכדליים יוצאי דופן.
בשנת 1965 הגיע בארט ללונדון, ויחד עם סטודנטים שהכיר בקולג' לאדריכלות, היה חבר בהרכבים שונים. הוא הצטרף ללהקת "סיגמה 6" שנוסדה בשנת 1963, בה היו חברים: רוג'ר ווטרס (גיטרה), ריצ'רד רייט (קלידים), ניק מייסון (תופים), קלייב מטקאלף (גיטרה בס) וג'ולייט גייל (שירה). הלהקה ניגנה גרסאות כיסוי למוזיקת בלוז שחורה, והחלה לבצע שירים של בארט. שינוי הקו המוזיקלי גרר את שינוי שם הלהקה לפינק פלויד, על-שם שני נגני בלוז אלמונים שבארט אהב - פינק אנדרסון ופלויד קאונסל. בתחילת דרכה ב-1965, עזבו אותה מטקאלף וגייל, והלהקה כללה עתה את בארט עצמו, שלושת החברים הנותרים, ואת הגיטריסט בוב קלוז. מיד עם הקמתה, עזב בוב קלוז את הלהקה.
פעילותו במסגרת פינק פלויד

בתחילה ניגנה פינק פלויד גרסאות כיסוי לשירי R&B (רית'ם אנד בלוז) שונים, כמו להקות רבות אחרות באותה התקופה כגון הרולינג סטונז, היארדבירדס ועוד. לאחר מכן החלה הלהקה לגבש קו מוזיקלי משלה שהיה בעיקר רוק אנד רול מאולתר ששאב השראה מג'אז מאולתר ומפופ-רוק בריטי כמו הביטלס, שהחל להתפרסם באותה תקופה. הרוק הפסיכדלי הבריטי החל את תור הזהב שלו, ובאותן שנים נפתח בלונדון מועדון ה-UFO, שפינק פלויד הייתה להקת הדגל שלו. מהר מאוד עלתה פינק פלויד על הגל הפסיכדלי, והפכה לאחת הלהקות המפורסמות בסצנת המחתרת הפסיכדלית של לונדון.
חברת EMI החתימה את פינק פלויד על חוזה הקלטות. הסינגל הראשון של הלהקה, ארנולד ליין - (Arnold Layne) יצא בתחילת 1967. השיר, שנתפס כשערורייתי באותה עת, אודות גבר שנוהג לגנוב בגדי נשים מחבלי כביסה וללבוש אותם, נכנס ל-20 השירים הגדולים של בריטניה. השיר הבא, שיצא על EP ביוני, "See Emily Play" (שנחשב לאחד השירים הבולטים ביותר של בארט במסגרת פינק פלויד) כבר נכנס למקום השישי במצעד. השיר הנוסף ב-The Scarecrow" - EP", שיקף את תוכנית העבודה של בארט והיחס החם שלו לסמים, בעיקר ל-LSD. השיר נכנס לתקליט הראשון של פינק פלויד.
פעילותו במסגרת פינק פלויד > The Piper at the Gates of Dawn

באוגוסט 1967 יצא אלבומה הראשון של פינק פלויד, "החלילן בשערי השחר". האלבום נחשב לאחד מעמודי התווך של מוזיקת הרוק בכלל והמוזיקה הפסיכדלית בפרט. מתוך 11 השירים שנמצאים בתקליט, כתב בארט 8 שירים לבדו, ושניים מבין השלושה הנותרים כתב במשותף עם שאר החברים. סיד בארט היה ידוע בכך שנהג לנגן על צוואר הגיטרה שלו בצורה מסוימת בעזרת מצית, וכך יצר צליל משונה ומסתורי.
האלבום הציג עולם הזוי של יוצר השקוע בעולם אגדות הילדים ומתעסק בהן באובססיביות. בארט בחר את שם האלבום על שמו של הפרק השביעי מתוך ספר הילדים הרוח בערבי הנחל, מאת הסופר האנגלי קנת גרהם. הסיפורים מלווים בצליל פסיכדלי ובקטעים אינסטרומנטליים בעלי סאונד חדשני, כמו גם בניסיונות מוזיקליים לא קונבנציונליים לאותה תקופה.
את האלבום הקליטו פינק פלויד באולפני Abbey Road המפורסמים בהם הקליטו הביטלס באותה העת, במקביל לפינק פלויד את האלבום "מועדון הלבבות הבודדים של סמל פפר".
פעילותו במסגרת פינק פלויד > שימוש נרחב ב-LSD

במקביל להצלחת הלהקה, הלך וגבר השימוש של בארט בסמים עד ששיבש את תפקודו. התנהגותו הפכה יותר ויותר בלתי מוסברת ובלתי צפויה. בין היתר עלה וירד מהבמה במהלך הופעות, ניגן אקורד אחד במשך כל ההופעה או לא ניגן כלל. פעם אחת נעלם לשלושה ימים ומשחזר, נדרש לתקופת החלמה בעקבות שימוש בסמים.
בארט מחה על הופעה מתוכננת של הלהקה בתוכנית המוזיקה הטלוויזיונית הבריטית הפופולרית, Top of the Pops ביולי 1967 (למרות שלבסוף הופיע עם הלהקה) בטענה ש"אם ג'ון לנון לא מופיע כאן, אז גם אנחנו לא צריכים להופיע כאן". סיבוב ההופעות של הלהקה באוקטובר 1967 בארצות הברית נקטע לאחר 8 ימים בלבד עקב מצבו הנפשי המעורער. במהלכה של אחת ההופעות באותו סיבוב שנערכה באולם הפילמור וסט שבסן פרנסיסקו, התיר בארט לאיטו את מיתרי הגיטרה שלו, והוציא אותה מכיוון.
התנהגותו המוזרה והלא מוסברת נמשכה גם בתוכנית האירוח הטלוויזיונית המפורסמת של פאט בון, אליה הוזמנה הלהקה. במהלך החזרות לתוכנית צולמה הלהקה בטכניקת הפקה ידועה, כאשר חבריה רק מזיזים את שפתותיהם, אך לא שרים. לאחר מכן נלקחים הצילומים ו"מולבשים" על הפסקול המוקלט בנפרד. בארט שיתף פעולה חלקית, אולם כאשר נדרש להזיז את שפתיו, נעמד ללא תנועה מול המצלמות כאשר פניו קפואים. לאחר מספר טייקים (ניסיונות צילום/הקלטה) שעלו בתוהו, וכאשר אנשי ההפקה שמו לב שמשהו מוזר ולא רגיל מתרחש באולפן, נחלץ רוג'ר ווטרס לעזרתו וביים בעצמו את הזזת השפתיים. המעריצים החלו לאבד סבלנות, כמו גם אנשי חברת התקליטים שדרשו מהלהקה שירים חדשים.
פעילותו במסגרת פינק פלויד > צירוף דייוויד גילמור ללהקה

השירים Scream Thy Last Scream ,Vegetable Man ו-Apples And Oranges מהווים עדות חיה להתדרדרותו הנפשית של בארט. יתר חברי הלהקה פנו לדייוויד גילמור בבקשה לצרפו כחבר חמישי בלהקה, כתגבורת בעקבות חששם מהתנהגותו הלא צפויה של בארט. לאחר מכן החליף גילמור את בארט לחלוטין. הרכב זה של הלהקה התקיים רק חודשים מעטים, ובתקופה קצרה זו הספיק בארט לעבוד עם הלהקה על אלבומה השני, צלוחית מלאה סודות. האלבום שיקף את רמת המעורבות של בארט ביצירתו ובהפקתו, כשבניגוד לקודמו הכיל הפעם רק שיר אחד שכתב (Jugband Blues), ושעסק ביחס הלהקה אליו.
חברי הלהקה ניסו לסייע לבארט כמיטב יכולתם בכמה הזדמנויות, ואף הצליחו (חלקית) להביאו לפסיכיאטר הידוע רונאלד לאינג, אולם בסופו של דבר ללא הצלחה, והם מעולם לא התאוששו מן הצפייה בהתדרדרותו של בארט. גם בראיונות עכשוויים עימם ניתן להבחין ברגשות אשם קשים מצידם על כך שנתנו לבארט להתדרדר כך. דייוויד גילמור אמר במספר הזדמנויות שבאותה תקופה הם לא היו חברים טובים לבארט, והתעוורו מן ההצלחה ולחץ חברת התקליטים. בנוסף הוא העיד שהוא מאמין שהיה ביכולתם לעצור את התדרדרותו. המתופף ניק מייסון סיפר בסרט שנעשה על בארט ועל הלהקה, שכאשר הם תיארו לאדם מסוים את מצבו של בארט ואת הסימפטומים הנלווים, שאל אותם אותו אדם (ספק בצחוק) האם הם בטוחים שזוהי הבעיה של בארט.
מלבד החלל הריק שהשאיר אחריו בארט כגיטריסט המוביל וככותב מרבית החומר של הלהקה, היו פינק פלויד זקוקים למנהיג חדש. את התפקיד הזה מילא רוג'ר ווטרס. בינואר 1968, בדרך לאחת ההופעות, העלה ווטרס את הרעיון לא לאסוף את בארט מביתו. חברי הלהקה המיואשים ערכו הצבעה, ולבסוף הוחלט להשאירו בביתו. בארט מצידו היה במצב גרוע כל כך, עד שלא שם לב כלל לעובדה כי ננטש מאחור.
באפריל 1968 נדחק בארט סופית מהלהקה, ופינק פלויד יצאה לדרך חדשה, בדרכה לשנות את עולם המוזיקה. בארט נהג להמשיך לבוא להופעות, להסתנן אל השורה הראשונה ולבהות בגילמור הצעיר, שלא ידע כיצד לנהוג אל מול חברו הוותיק. מסופר גם שבארט היה "מבלה" זמן רב מחוץ לאולפן ההקלטות, מחכה להזמנה פנימה.
קריירת סולו

לאחר תקופת החלמה שב בארט לעבודת אולפן, ובמאמץ רב ובעזרתו הצמודה של דייוויד גילמור וחברים נוספים, הצליח להוציא שני אלבומי סולו בשנת 1970 - The Madcap Laughs ו- Barrett.
האלבום הראשון, "האימפולסיבי צוחק" (מתורגם לעיתים בטעות כ"כובען המטורף צוחק"), הוקלט בשני חלקים - הראשון בין מאי ליוני 1968, והשני בין אפריל ליוני 1969. שני החלקים הוקלטו באולפני Abbey Road.
על אף שהיו אלה אלבומים מעניינים, רוב מבקרי המוזיקה של התקופה ראו בהם עדות להתפרצות הטירוף באישיותו של בארט. ב-6 ביוני 1970 ערך בארט את ההופעה החיה הראשונה שלו כסולן מאז עזב את הלהקה, באולם האולימפיה שבלונדון. לבמה עלו איתו דייוויד גילמור שניגן בבס, וג'רי שירלי, מתופף להקת המבל פיי. השלושה ניגנו ארבעה שירים במשך פחות מחצי שעה. במהלך השיר הרביעי הניח בארט לאט ובנימוס את הגיטרה שלו, ועזב את הבמה.