stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ז'יל ויסנטה
מאפיינים ביצירתו

אם אפשר, אפילו עבודות החלוצית, ויסנטה לא כתב על לוח חלק ויצירתו היא חלק מהדרמה האיבארית הדתית כמו החילונית שקדמה לו. נושאים פסטורליים המופיעים ביצירתו של דל אנסינה השפיעו מאוד על עבודותיו המוקדמות, והמשיכו להופיע גם במחזותיו המאוחרים והמתוחכמים יותר. כמו כן ניתן לזהות את השפעות ההומניזם של ארסמוס ושל פירנצה של הרנסאנס.
גם ביצירתו החילונית לכאורה של ויסנטה מוטיבים דתיים כמו בפארסה "טרילוגית הספינות" (Trilogia das Barcas).
ויסנטה גייס חדות הבחנתו לפענוח הדעות הקדומות, הסטריאוטיפים והארכיטיפים בחברה הפורטוגזית. אך ידע, בדומה לאמירתו המאוחרת יותר של ז'אן בטיסטה דה סונטאי "הצחוק מתקן את המידות" (Castigat ridendo mores), שתובנות בהירות ונוקבות שכאלה לא יכולות לעבור בדיון הרציני אלא חייבות הריכוך של "הקומדיה" המקלה בעיכולן. הדמויות במחזותיו מגוונות בהתאם, וכוללות דמויות גסות בנות המעמדות הנמוכים כמו מלחים, צוענים ואיכרים, שבפיהן שם גם מהלהג הרווח, אך הקפיד על הליריות שבמילים. גם דמויות פנטסטיות של פיות ושדים מופיעות במחזותיו.
הדיאלוגים של ויסנטה מעידים על ידע טכני רב באומנות המשחק, שופעים דמיון ומקוריות, ועל אף האופי הקומי הקל שבחלקם אינם נוטים להגזמה מופרכת ולמליצה אלא לפשטות, ישירות ושנינה. לעיתים הטקסט שלו אינו מציית לכללי האסתטיקה ולעקרונות האומנותיים המקובלים של איזון. גוף יצירתו מציג רוח מסוכסכת בעוד הוא מצייר דיוקן חסר פשרות של חברה מלאת פגמים במילים אכזריות ואלימות הוא מגלה רוך כלפי המדוכאים ומלא חן בתיאוריו הפסטורליים. כמו כן, ניגוד נוסף שניתן למצוא בכתיבתו, השילוב בין שפתו הישירה והארוטית והשפעות מלומדות ומהוגנות כמו זו של פטרארקה.
מאפיינים ביצירתו > תפיסתו העולם המשתקפת מיצירותיו

יש שתיארו את העולם המוצג במחזותיו של ויסנטה ברוח הפלטוניזם הדואליסטי. מחד, עולם מופשט של אהבה שאינה פיזית המובילה בתורה לרווחה ונוחות הדעת, עולם הרוח השלו ובתיאורו של ויסנטה במכתבו למלך ז'ואאו "זוהר התהילה". מאידך, העולם כפי שהוא מוצג ביצירתו הסאטירית, עולם נטול סדר, אקראי ומתיש. עולם פגום זה, העומד על חולשות אנוש מתחשב יותר בצרכים דרמטיים ולא ניתן להחשיבו יצירה היסטוריוגרפית.
מוטיב חג המולד הוא דוגמה אחת לתפיסותיו התיאוסופיות, החשכה הגדולה גובלת בתהילת האל בסיפור הבתולה ולידת המשיח. החשכה מתחייבת כדי להעניק לאור נוכחות.
כמו כן תפיסה לאומית מוקדמת עולה ביצירתיו "דרשה על המלחמה" (אזורטסאונ דה גאאה- Exortação da Guerra), "מערכת התהילה" (Auto da Fama) ו"בתי הדין של יופיטר" (קורטאש דז'ופיטר Cortes de Júpiter), שאינם מפארים את האימפריה אלא מבקרים אותה חברתית-מוסרית נוכח ההתפתחויות הערות בעת הפיכתה של פורטוגל למעצמה מסחרית חובקת עולם, דבר שיכול להעיד דווקא על עוצמה ולכידות חברתית[דרושה הבהרה].
מחזות דתיים

רבים ממחזותיו של ויסנטה חוברו עבור חגיגות וציון מועדים דתיים. שבעה עשר המחזות מכונים "עבודות מסירות" (פורטוגזית: Obras de devoção), ומורכבים מ-"autos" או מערכות, ובהם ויסנטה מזג נושאים ממחזות המוסר של ימי הביניים, תיאטרון רחוב והדרמה הליטורגית (מחזור הכנסייה) שהייתה מקובלת בחגיגות הלחם והיין הקדושים.
אחד מ"מחזות המסירות" המוקדמים "צו האמונה" (נוסח אחר: "המערכה על האמונה") (פורטוגזית: Auto da Fé) מ-1501, חוקר, בדומה למחזה מוסר, מסע הנפש לזרועות "הכנסייה האם", בדרכה נקרה השטן אך היא מודרכת בידי מלאך האל.
שלשת המחזות "טרילוגית הספינות" (פורטוגזית: Triologia das Barcas) נחשבים ליצירת המופת מאתו. המחזה הראשון, "המערכה של ספינת הגיהנום" (Auto da Barca do Inferno) חובר ב-1516, "המערכה של ספינת כור המצרף" (Auto da Barca do Purgatório) חובר ב-1518, ו"המערכה של ספינת גן עדן" (Auto da Barca da Glória) שחובר ב-1519. הטרילוגיה משלבת נרטיב מוסרי עם ביקורת על החברה הפורטוגזית של המאה ה-16 על ידי הצגת דמויות סטראוטיפיות הממתינות על מזח להגעתה של אחת הספינות שתאסוף אותם לגורלם הנצחי, ל"ספינת הגיהנום" ממתינים אציל, "מאדאם", שופט ותובע מושחת, נזיר מתהולל, סנדלר נוכל, אדם שהוצא להורג בתלייה ויהודי (שבהתאם לדוגמה מי שלא הוטבל לכל היותר נדון למדרגה הראשונה בתופת).
לשונו במחזות הדתיים כמו "המערכה של מופינה מנדג'יס" ((Auto de Mofina Mendes שבפורטוגזית של הרנסאנס משמעותו "המחזה של המשפילה עצמה", כמו המחזה "הבשורה" (Anunciação), ובתפילת הקדוש אגוסטין ב"מערכה של הנפש" (Auto da Alma), מעידה על השפעת "שירי הקדושה מרים" (Cantigas de Santa Maria) על לשונו שלו, ולכן לעיתים מכונה "משורר הבתולה".
יצירות בולטות נוספות מאתו כוללות את "מערכת הרועה הקסטיליאני" (Auto Pastoril Castelhano) מ-1502, "המערכה של מלך האמגושים" (Auto dos Reis Magos) מ-1503 שחוברה עבור חגיגות חג המולד, ו"המערכה של סיביל קאסנדרה" (Auto da Sibila Cassandra) מ-1503, המחזה שנשא בשורת רעיונות הרנסאנס בפורטוגל.
פארסות וקומדיות

הקומדיות והפארסות מאת ויסנטה ככל הנראה נכתבו בהשראת בידור עממי ותיאטרון רחוב. ונראה שוויסנטה הכיר גם את עבודותיהם של הכותבים בני זמנו לוקאס פרננדז וטורס נהארו.
יצירתו זו של ויסנטה, מזגה סלפסטיק וסאטירה, כמו השימוש המכוון שלו בניבים כמאפיין מרכזי של הדמות המעיד על מוצא ועל כן על מעמדה, וכחלק מהשימוש בסטריאוטיפים של דמות טובה או רעה. העמדת המחזות המשיכה את המסורת הפשוטה באופיה שהייתה נהוגה במחזות המוסר, דוגמה היא המחזת שתי תמונות במקביל כשקלעים חוצצים בלבד הבמה לשניים.
"המערכה אודות הודו" (Auto da India) מהקומדיות המוקדמות נכתבה ב-1509. המחזה הוא דוגמה לשליטתו הטכנית של ויסנטה בכתיבה בצורת הקומדיה, והיא למעשה פארסת חדר מיטות- 'קומדיית טעויות'. ויסנטה המשיך לכתוב בסוגות עד מותו, דוגמה בולטת נוספת שלו היא "הפארסה אודות אינס פֶּרֶיִרָה" (Farsa de Inês Pereira) מ-1523.
מקומו בהיסטוריית התיאטרון הפורטוגזי והשפעתו על התיאטרון האיברי

קודם לוויסנטה, מעטות הדרמות שהומחזו בפורטוגל. אולם, מספר מצומצם של הופעות ראויות לציון מיסד נוכחות אומנויות הבמה בחצר המלוכה ובכנסייה.
מקומו בהיסטוריית התיאטרון הפורטוגזי והשפעתו על התיאטרון האיברי > התיעוד ההיסטורי של התיאטרון הפורטוגזי

מהלך שלטונו של סנשו הראשון (1185 - 1212), בונאמיש (Bonamis) ואקומפאניאדו (Acompaniado) היו הראשונים לתעד הצגת המחזה "ארמדילו" (Arremedillo) על ידי שחקנים פורטוגזיים בתעודות תשלום המלך בצורת חלוקת קרקעות.
בתעודה המתוארכת ל-1281, דום פרי תאו (Frei Telo) הארכיבישוף של בראגה מתייחס לדרמה ליטורגית שהוצגה בציון הפסטיבלים הקתוליים.
ב-1541, מחזות תיאטרון היו חלק מפסטיבל החתונה של האינפנטה לאונור מפורטוגל והקיסר פרידריך השלישי.
על פי הכרוניקות הפורטוגזיות מאת פרנאו לופס (Fernão Lopes), גומז אה (ר)נס דג'ה זורארה (Gomes Eanes de Zurara), (ר)אוי דג'ה פינה (Rui de Pina) וגארסיה ראזנדג'ה (Garcia Resende) מחזות ענק היו חלק מהווי חצר המלך ז'ואאו הראשון, אפונסו החמישי וז'ואאו השני. דג'ה פינה באחד מתיאוריו מתייחס למקרה בו המלך ז'ואאו השני בעצמו שיחק את תפקיד אביר הברבור. כחלק מההפקה תפאורה דימתה גלי ים בעזרת בדים, וצי של דגמי ספינות, קאראק, עם צוות של שחקנים בתלבושות מפוארות עלה לבמה בליווי שירה, נגינת חצוצרות ותופי דוד ורעשי ארטילריה.
מחזות תיאטרון פורטוגזיים בעלי חשיבות נוספים כוללים פואמות עלילתיות (Eclogue) מאת ברנרדים ריביירו, כריסטובו פאלקו (Cristóvão Falcão) ופרנסיסקו דג'ה סה דג'ה מירנדה (Francisco de Sá de Miranda) ו"הקינה על מרים הקדושה" (Pranto de Santa Maria) מאת אנדרה דג'יאס (André Dias). בילקוט השירים " Cancioneiro Geral" מייחס רזנדג'ה מספר יצירות כמו "אינטרמצו המלאך" (Entremez do Anjo) מאת דום פרנסיסקו, רוזן וימיוזו והיצירות החילוניות מאת אנריק דה מוטה (Anrique da Mota). סביר שז'יל ויסנטה לקח חלק בהמחזת יצירות אלה הנושאות אופי היתולי.
מקומו בהיסטוריית התיאטרון הפורטוגזי והשפעתו על התיאטרון האיברי > השפעתו על התיאטרון בחצי האי האיברי

ויסנטה אינו מייסד התיאטרון הפורטוגזי אך יצירותיו עלו על אלה של קודמיו, וכתיבתו הותירה חותמה במסורת הכתיבה הדרמטית המודרנית הפורטוגזית והספרדית. תרומותו בצורת המצאת צורות חדשות כמו הפארסה ושיכלולו צורת מחזה המוסר לשיאו היו למסד עבור המחזאות האיברית אחריו. ויסנטה נמנה עם גדולי המחזאים והוא הדמות הבולטת ביותר שקמה לתיאטרון הפורטוגזי, כל זאת חרף הצנזורה האינקוויזיטורית על חלק מיצירותיו. מרסלינו מנדז פאיו כתב ”הדמות החשובה ביותר בין המחזאים האיבריים הפרימיטיביים...[לא היה] מי שעמד לו באירופה בימיו”.
הוצאה לאור של יצירותיו, אזכורים וציטוטים

המהדורה הראשונה של כל יצירותיו ראתה אור בליסבון בין 1561 ו-1562 ביוזמת ובעריכת ילדיו פאולה ולואיש. ב-1586 יצאה מהדורה שנייה של קובץ כל יצירותיו, אולם חלקים נרחבים ממנה צונזרו על ידי האינקוויזיציה. מהדורה שלישית ראתה אור רק ב-1834 ובהמבורג בהוצאת בארטו פאיו (Barreto Feio) כגילוי מחדש של יצירותיו לאחר שהושכחו על ידי האינקוויזיציה בחצי האי האיברי.
עם גילויו מחדש בגרמניה של המאה ה-19, מספר מלחינים רומנטיים הלחינו תרגומי שירים שלו, בהתאם למסורת הליד הגרמני, בהם מקס ברוך, ”Von den Rosen komm’ ich Von dem Rosenbusch, o Mutter” למקור הפורטוגזי ”De la rosa vengo my madre”. שומאן גם כן הלחין הקטע, בנוסף לאופוס 29 "שירי אהבה ספרדיים"(Spanische Liebeslieder) שיר מספר שבע ”אבוי, כמה כעסה העלמה הקטנה” (גר'"Weh, wie zurnig ist das Mädchen") תרגום המקור ”Sañosa está la nina” ושירים מספר שלש ושתים מה"שיר של ויסנטה" (Canción de Vicente) כמו גם אופוס 74 מספר 1–3 כולל האינטרמצו (74-2). מרבית התרגומים הם פרי יצירתו של עמנואל ואן גיבל (Emanuel van Geibel).
ברומן "כרוניקה של מוות ידוע מראש" מאת גבריאל גארסיה מארקס מצוטט המחזה "החיפוש אחר אהבה כמוהו כבַזְיָירוּת".
ברומן ההיסטורי-פילוסופי "Nachtzug nach Lissabon" (מגרמנית: "רכבת לילה לליסבון", 2004) ובסרט הקולנוע "Night Train to Lisbon"‏ (2013) החולקים שמם, הדמות הראשית גרגוריוס (ג'רמי איירונס) נפגשת בצירוף מקרים בספר "Um ourives das palavras" (מפורטוגזית: "צורף מילים"), שם הכותר מרמז לוינסטה שסברה מקובלת שהמחבר והצורף המוכרים בתעודות מהמאה ה-16 בשם "ז'יל ויסנטה" אינם אלא אותו האיש.
מועדון הכדורגל הפורטוגלי ז'יל ויסנטה קרוי על שמו.
הערות שוליים

1 2 3 4  Ford, J.D.M. "Gil Vicente." The Catholic Encyclopedia. New York: Robert Appleton Company, 1912. v. 1
1 2 3  "Vicente, Gil". Encyclopædia Britannica Online. 2006
1 2 3  "Vicente, Gil." The Columbia Encyclopedia, Sixth Edition. Columbia University Press, 2006
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007308125205171  PLWABN: 9810674435805606  BIBSYS: 90317385  BNE: XX1640342  BnF: cb119281861 (data)  CANTIC: a10175064  GND: 118804383  ISNI: 0000 0001 2276 2549  LCCN: n50025343  MusicBrainz: 05bca286-d521-4862-99d9-1478a97073fb  NDL: 00539634  NKC: kup20030000107052  NLA: 35581053  NSK: 000381316  NTA: 06893629X  SELIBR: 99698  SNAC: w618682c  SUDOC: 086455087  Trove: 1002950  ULAN: 500327627  VcBA: 495/118999  VIAF: 9854778   WorldCat (עם VIAF): 9854778
התרנגולים והשועל

| --- | --- |
כריכת הספר משנת 2005
כריכת הספר משנת 2005
 מידע כללי
 מאת:  חיים נחמן ביאליק
 איורים:  נחום גוטמן (1933)   יוסי אבולעפיה (2005)
 שפת המקור:  עברית
 סוגה:  ספרות ילדים
 הוצאה
 הוצאה:  הוצאת דביר (1933)   הוצאת הקיבוץ המאוחד (2005)
 תאריך הוצאה:  1933   2005
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  001298128, 001302764, 001298129, 002498923, 002485217, 001994182
הַתַּרְנְגֹלִים וְהַשּׁוּעָל הוא סיפור בחרוזים לילדים מאת חיים נחמן ביאליק. הסיפור הוא עיבוד למשל שנכתב בימי הביניים ומיוחס לרבי ברכיה בן נטרונאי הנקדן. מוסר ההשכל הטמון בסיפור הוא עליונות המוח על הכוח.
תולדות הסיפור

הסיפור נכתב בשנת 1918, ויצא לאור בשנת 1922 בסדרת "גמליאל" של הוצאת אמנות בפרנקפורט, בלווי איורים של "חבורת ציירים: אפטר, מוצלמכר, קרבצוב, חיגר"). בשנת 1933 נכלל הסיפור בספר "שירים ופזמונות לילדים" שיצא לאור בהוצאת דביר בלווי איוריו של נחום גוטמן.
בשנת 2005, שבה פגו זכויות היוצרים על יצירתו של ביאליק, יצאו לאור שתי מהדורות מחודשות של הסיפור:
כספר עצמאי בהוצאת הקיבוץ המאוחד, משובץ באיוריו של יוסי אבולעפיה. האיורים משמשים כאמצעי המספק מידע נוסף ופרשנות הומוריסטית לסיפור.
במסגרת הסדרה "אפצ’י וסיפור" בהוצאת ציבלין, בליווי איוריה של עפרה עמית, שזיכו את המאיירת בציון לשבח במסגרת פרס בן-יצחק.
עלילה

בעקבות שנת בצורת שהותירה את עדת התרנגולים בלי מזון, אסף רב תרנגול את קהלו וקרא:
שמעו התרנגולים בקולו ויצאו לדרך, ובמאסף תרנגולת פיסחת הזקוקה למשענת. בדרכם מצאו שדה שעורים שופע ובו מזון רב. והתרנגולים,
מקץ חודשיים חזרה עדת התרנגולים לביתה, וכל אחד מהם נשא שיבולת בפיו כצידה לעתיד. רק הפיסחת, דלת הכוחות, חזרה ללא שיבולת בפיה.
בדרכם צץ שועל צעיר משחר לטרף. במתק שפתיו סח השועל אל התרנגולת המאספת ושואל אותה לקורותיהם ומוצאיהם. בתושייתה כי רבה ממציאה השנונה סיפור ובו היא מקלסת מעלליהם במלחמות מול שועלים, כשיד הלהקה על העליונה. עוד הוסיפה שהשיבולים במקוריהם הם זנבות שועלים, מזכרת מהניצחון. וכשהשועל שואל אותה היכן זנב השועל המעיד על ניצחונה בקרב, היא משיבה:
שמע השועל ונס על נפשו.
פרשנות

בסיפור רמיזות להתרחשויות מקראיות מוכרות, הירידה למצרים בשנת הרעב, יציאת מצרים והמלחמה בעמלק שפגע בזנב שיירת בני ישראל במדבר. התרנגולת מייצגת גם את מלחמתו של החלש מול החזק, כדוגמת סיפור דוד וגלית.
השימוש בזנב נקשר למקורות נוספים כדוגמת מסכת אבות: ”הֱוֵה זָנָב לָאֲרָיוֹת, וְאַל תְּהִי רֹאשׁ לַשּׁוּעָלִים” (מסכת אבות ד ט ) המשפט מתייחס ברמיזה לזנבו הקטן של האריה ביחס לראשו המהווה את כבודו, בעוד שזנבו של השועל גדול ביחס לראשו הקטן. כך עדיף להיות האריה האחרון, מאשר מנהיג השועלים. השועל רצה לפגוע בתרנגולת המזדנבת, המהווה את "זנב" המחנה, אולם בחכמתה ותושייתה היא מאיימת עליו כי הוא זה שיאבד את זנבו. כך התרנגולת מראה לו שהיא אמנם הזנב, אך זהו זנב האריות. וכיאה לאריה היא נטולת מורא ופיקחית.
מקרא משל: תרנגולת פיסחת נדמית טרף קל, אולם חוכמתה עומדת לה ולבני סיעתה בעת מצוק להערים על הערום מכל חיית השדה.
לקריאה נוספת

מנוחה גלבוע, "מקאמת 'תרנגולים והשועל' - זיקותיה למוטיבים ביצירת ביאליק הקאנונית ולמוטיבים ימי-ביניימיים", במעגלי קריאה 17, תשמ"ח, עמ' 99–104.
הערות שוליים

↑  יעל דר, ביאליק בעיניים של שלושה מאיירים, באתר הארץ, 19 במרץ 2006
↑  חיים נחמן ביאליק, שירים ופזמונות לילדים, הוצאת דביר, 1933, עמ' קסד, במאגר הספרים הסרוקים של הספרייה הלאומית
| חיים נחמן ביאליק |
| --- | --- | --- |
| שירים | אל הציפור • תחזקנה • אם יש את נפשך לדעת •  הכניסיני תחת כנפך • על השחיטה • בעיר ההרגה • המתמיד • מתי מדבר • הבריכה • מגילת האש • לא זכיתי באור מן ההפקר • שיר העבודה והמלאכה • למתנדבים בעם • אכן חציר העם • ראיתיכם שוב בקוצר ידכם • שירתי • זוהר • ביום קיץ יום חום • בגינה • עציץ פרחים • שיר לחמוטל • שבת המלכה • פרש • קן ציפור • הפרח לפרפר • הפרפר לפרח • בין העצים הירקרקים‎ • היא יושבה לחלון • נדנדה • מעבר לים • מתי מדבר האחרונים • יהי חלקי עמכם • לכבוד החנוכה • בערוגת הגינה • מקהלת נוגנים • קומי צאי • יש לי גן • הקיץ גווע • אחרי מותי • לבדי •  תרזה יפה • לא ביום ולא בלילה • בין נהר פרת ונהר חדקל • בשל תפוח |  |
| סיפורים | ספר האגדה • אלוף בצלות ואלוף שום • גילוי וכיסוי בלשון • החצוצרה נתביישה • אריה "בעל גוף" • התרנגולים והשועל • שירים ופזמונות לילדים • אגדת שלושה וארבעה • ויהי היום • מסע הדג‎ • ספיח • יום השישי הקצר • מאחורי הגדר |  |
| הנצחה | קריית ביאליק • בית ביאליק • גבעת ח"ן • פרס ביאליק • כפר ביאליק • שדרות ח"ן (תל אביב) • כיכר ביאליק • מוסד ביאליק • רחוב ביאליק (תל אביב) • קמפוס ביאליק-רוגוזין • שדרות ח"ן (רחובות) • רחוב ביאליק (רמת גן) |  |
| ערכים קשורים | מאניה ביאליק‎ • אירה יאן • מרדכי עובדיהו • משה אונגרפלד • ראדי • אהל שם • עונג שבת |  |
ז'אק דמי

| --- | --- |

 לידה:  5 ביוני 1931 פונשאטו, צרפת צרפת 
 פטירה:  27 באוקטובר 1990 (בגיל 59) פריז, צרפת צרפת 
 מקום קבורה:  בית הקברות מונפרנאס 
 שם לידה:  Jacques Louis Raymond Marcel Demy 
 מדינה:  צרפת צרפת
 תקופת הפעילות:  1955–1988 (כ־33 שנים) 
 מקום לימודים:  École nationale supérieure Louis-Lumière 
 בן או בת זוג:  אנייס ורדה (1962–27 באוקטובר 1990) 
 צאצאים:  מתיו דמי 
 פרסים והוקרה:  פרס לואי דלוק (1963)  פרס דקל הזהב (1964) 
 פרופיל ב-IMDb
 
ז'אק דמי (בצרפתית: Jacques Demy;‏ 5 ביוני 1931 – 27 באוקטובר 1990) היה במאי צרפתי. נחשב לבמאי הנגיש ביותר מהגל החדש הצרפתי. דמי לא התעניין בקולנוע אקספרימנטלי כמו אלן רנה או באג'נדות פוליטיות כמו גודאר, אלא עסק בעיקר ביצירת עולמות פנטזיה בדומה לפרנסואה טריפו. ביצירותיו עסק גם במחזות זמר, אגדות ובסרטי דור הזהב של הוליווד.
ביוגרפיה

דמי נולד בעיירה קטנה בסמוך לנאנט בחוף האטלנטי של צרפת, בילדותו ביים סרטים קצרים ולמד אומנות, לאחר הכשרה של האנימטור המפורסם פול גרימולט, הוא הפיק את הסרט הדוקומנטרי הקצר הראשון שלו בעזרתו של הבמאי הדוקומנטרי ג'ורג' רוקייה ב-1955. בסרט דמי מתמקד בזוג זקנים כפריים שמתמודדים עם האפשרות שאחד מהם ימות לפני השני. סרטו המלא הראשון, "לולה", הופץ ב-1961 ומשך את תשומת לבו של גודאר שצירף אותו לתנועה של הגל החדש, ב-1962 התחתן דמי עם הבמאית-יוצרת אנייס ורדה, שהייתה משויכת לתנועת הגדה השמאלית, מה שגרם לשיתוף פעולה של דמי עם יוצרים כמו אלן רנה ואלן רוב-גרייה. ב-1964 יצא סרטו המפורסם ביותר של דמי, "מטריות שרבורג", מחזמר אקספרימנטלי שבו כל הדיאלוגים הם שירה בהלחנתו של מישל לגראן. לאחר מכן יצר בשנת 1967 את הסרט "העלמות מרושפור", שהצליח אך במידה פחות מ"מטריות שרבורג".
דמי נפטר ממחלת האיידס ב-1990 ואלמנתו אנייס ורדה הוציאה את הסרט הדוקומנטרי "ג'אקו איש נאנט", המתאר בעיקר את הרפתקאותיו של ז'אקו עם חבריו, אהבותיו הראשונות, וקשרו לילדה היפה שכצעירה נכנסה להריון ודמותה שימשה אותו שנים מאוחר יותר כהשראה לז'נבייב ב"מטריות שרבורג". הסרט מצולם בצבע ובשחור לבן ומשלב קטעי ארכיון וסרטים ישנים הנראים כמו ניסיונותיו של ילד חובב קולנוע ליצור סרטים משלו. הסצנות, צולמו בבית ילדותו של דמי.
הערות שוליים

↑  ‏Mother courage - כתבה באתר העיתון The Phoenix, ‏10 במרץ 2009
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007319678005171  PLWABN: 9810641569105606  BIBSYS: 90821538  BNE: XX854817  BnF: cb11899547r (data)  CANTIC: a10073358  CiNii: DA06633145  GND: 120015560  ISNI: 0000 0001 2125 7874  LCCN: n81041735  MusicBrainz: c28641ce-ca2d-4196-b449-574e08fac58c  NDL: 00465507  NKC: ola2002161459  NLA: 36256985  NLK: KAC201108003  NTA: 071101926  RERO: 02-A003168991  SELIBR: 234972  SNAC: w67r3htp  SUDOC: 026823691  Trove: 1237854  ULAN: 500329693  VIAF: 29532892   WorldCat (עם VIAF): 29532892
חברת הפירות המאוחדת

| --- | --- |

חזית בניינה הישן של חברת הפירות המאוחדת בשדרות סט. צ'ארלס, ניו אורלינס, לואיזיאנה
 נתונים כלליים
 מייסדים:  Minor Cooper Keith 
 תקופת הפעילות:  1899–1970 (כ־71 שנים) 
 מיקום המטה:  ניו אורלינס 
 ענפי תעשייה:  חקלאות 
 
חברת הפירות המאוחדת (באנגלית: United Fruit Company) הייתה תאגיד אמריקאי שפעל בין השנים 1899 עד 1970, ואשר סחר בירקות ופירות (בעיקר בננות ואננסים) שגודלו במטעים במדינות באמריקה הלטינית ונמכרו באירופה ובצפון אמריקה.
היסטוריה > רקע

בשנת 1871 חתם היזם האמריקאי הנרי מיגס (Henry Meiggs) על חוזה עם ממשלת קוסטה ריקה לבניית מסילת רכבת בין עיר הבירה, סן חוסה, לעיר הנמל לימון. אחיינו, שהיה עוזרו בעסקים, מינור סי. קית' (Minor C. Keith) החליף את מיגס עם מותו בשנת 1877 בעסקיו בקוסטה ריקה. משנת 1873 החל בנטיעות ניסיון של בננה לאורך מסלול הרכבת.
בשנת 1882 הקפיאה ממשלת קוסטה ריקה את התשלום לקית', והוא לקח הלוואה על סך 1.2 מיליון לירות שטרלינג מבנקים בלונדון על מנת להמשיך את המיזם. בשנת 1884 הסכימה ממשלתו של הנשיא פרוספרו פנררדס אורמונו (ספ') להעניק לקית' שטח חופשי ממסים בשטח 3,200 קילומטרים מרובעים לאורך מסילת הרכבת, והסכם חכירה למשך 99 שנים להפעלת קו הרכבת. השלמת קו הרכבת הסתיימה בשנת 1880 אך בשל מיעוט הנוסעים בקו היו הרווחים נמוכים מהמצופה. עסקי גידול הבננות התגלו כרווחיים ביותר. הבננות גודלו בשטחים סביב המסילה, המטען הועבר ברכבת לעיר הנמל לימון, ומשם באוניית מסע לארצות הברית. תוך זמן קצר הפך קית' לאחד מהדמויות הדומיננטיות במסחר הבננות במרכז אמריקה.
היסטוריה > הקמת החברה

בשנת 1899, בעקבות הפסדים כספיים בבורסה, מיזג קית' את עסקיו עם חברת הפירות של בוסטון (Boston Fruit Company), שהוקמה בשנת 1870, והייתה בבעלות אנדרו פרסטון (Andrew Preston). בעקבות המיזוג בין שני הגופים הוקמה חברת הפירות המאוחדת. מטה החברה מוקם בבוסטון, ופטרסון שימש כמנהל, בעוד שקית' שימש כסגנו. בעת הקמתה הוערך שוויה ב-11,230,000 דולרים.
בשנת 1901 השיגה החברה דריסת רגל משמעותית בגואטמלה בעידודו של הנשיא הגנרל חורה אוּבִּיקוֹ, כשקיבלה לידיה את ניהול שירותי הדואר במדינה. בד בבד גם רכשה את מניות השליטה בשירותי החשמל, מסילות הברזל, שירותי הטלגרף ורכשה 40% מהאדמות במדינה. בשנות השלושים הוערך שווי החברה ב-215 מיליון דולרים. היא מיזגה לתוכה כ-20 חברות, והייתה למעסיק הגדול ביותר במרכז אמריקה.
היסטוריה > הטבח בסנטה מרתה

ב-12 בנובמבר 1928 החלה שביתה של עובדי חברת הפירות המאוחדת בקולומביה, ליד העיר סנטה מרתה ליד חוף הים הקריבי. הערכות של היסטוריונים גורסות כי מספר השובתים היה בין 11,000 ל-30,000. ב-6 בדצמבר 1928, חיילים בפיקודו של הגנרל קרלוס קורטז וארגאס (Carlos Cortés Vargas) פתחו באש על השובתים שהתרכזו בכיכר העיר סינאגא (Ciénaga). הצבא הצדיק את הפתיחה בירי בטענה כי השביתה חותרת תחת השלטון וכי השובתים הם מורדים קומוניסטים. אין מספר הרוגים רשמי, אם כי הגנרל קורטז עצמו דיווח על 47 הרוגים. עם זאת נשמעות טענות כי מספר ההרוגים היה גבוה בהרבה, עד ל-2,000 שובתים הרוגים, וכי החיילים קיבלו הוראות ישירות מחברת הפירות המאוחדת, ולא ממפקדי הצבא. האירוע הוזכר בספרו של הסופר הקולומביאני גבריאל גרסיה מרקס, "מאה שנים של בדידות".
היסטוריה > בשפל הגדול

בשנת 1930 מכר סאם זמורי (Sam Zemurray) את חברת Cuyamel Fruit שבבעלותו לחברת הפירות המאוחדת תמורת 31 מיליון דולרים במניות ופרש מעולם העסקים. בעקבות ניהול לא מוצלח והשפל הגדול שפקד את ארצות הברית באותה תקופה, צנח ערך מניות החברה ב-90%.  בשנת 1933, הדיח זמורי את מועצת המנהלים של החברה והחל בניהולה. הוא ערך בה שינויים מבניים, שיקם אותה והחזיר אותה לרווחיות. הוא המשיך לכהן כנשיא החברה עד לשנת 1951.
היסטוריה > סוף המאה ה-20

בשנת 1968 רכש איש העסקים אלי מ. בלאק (Eli M. Black)‏ 733,000 ממניות החברה ובכך הפך לבעל המניות הגדול ביותר.
בשנת 1969 רכש תאגיד זאפטה, חברה לסחר בנפט בבעלות ג'ורג' הרברט ווקר בוש, לימים נשיא ארצות הברית, חלקים נכבדים ממניות החברה.
בשנת 1970 איחד בלאק את חברת הפירות המאוחדת עם חברה נוספת בשליטתו, AMK, ומהאיחוד נוצרה חברת United Brands Company.
בשנת 1975 התאבד בלאק בקפיצה ממשרדו בקומה ה-44 בבניין פאן אם (בימינו נקרא בניין מט לייף) בניו יורק. חקירה שהחלה בעקבות האירוע על ידי הרשות לניירות ערך של ארצות הברית, חשפה שערורייה המכונה לעיתים בננה-גייט. מסתבר כי החברה שיחדה את אוסוואלדו לופז ארלנו (Oswaldo López Arellano), נשיא הונדורס כדי שיפחית מסי יצוא. המסחר במניות החברה הוקפא ולופז הודח בהפיכה צבאית.
לאחר מותו של בלאק, נרכשה התאגיד על ידי חברה בבעלות המליונר האמריקאי קארל לינדנר ג'וניור (.Carl Lindner, Jr). שמה שונה בשנית ומאז היא נקראת צ'יקיטה ברנדס (Chiquita Brands International).
באוגוסט 2014 רכשה משפחת ספרא, משפחת בנקאים יהודית מברזיל את חברת צ'יקיטה ברנדס תמורת כ-610 מיליון דולר.
במהלך רוב שנות קיומה של חברת הפירות המאוחדת, יריבתה העסקית העיקרית הייתה חברת Standard Fruit Company, בימינו נקראת Dole Food Company.
ביקורת

ביקורת נמתחה על החברה, בטענה כי פעילותה מהווה ניצול נאו-קולוניאליסטי של מדינות נכשלות, ונטען כי היא ארכיטיפ של תאגיד רב לאומי שמחזיק בהשפעה רבה על הפוליטיקה הפנימית של אומות נחשלות שזכו לכינוי הגנאי רפובליקות בננות.
הערות שוליים

↑  פייננשל טיימס, ‏המיליארדר שאהב בננות, באתר גלובס, 17 באוגוסט 2014
↑  Mark Moberg, Crown Colony as Banana Republic: The United Fruit Company in British Honduras, 1900–1920, Journal of Latin American Studies, 2009
↑  James W. Martin, Banana Cowboys: The United Fruit Company and the Culture of Corporate Colonialism, USA: The University Of New Mexico Press, 2018
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007570044205171  ISNI: 0000 0001 2180 1497  LCCN: n79006852  VIAF: 147730221   WorldCat (עם VIAF): 147730221 
ספינות של חברת הפירות המאוחדת בנמל ניו אורלינס, 1910
וורנר רובינס

| --- | --- |
סמל וורנר רובינס

ציור קיר בוורנר רובינס
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 מדינה:  ג'ורג'יה ג'ורג'יה
 מחוז:  יוסטון   פיץ'
 שפה רשמית:  אנגלית
 תאריך ייסוד:  1 בספטמבר 1942
 על שם:  Augustine Warner Robins 
 שטח:  91 קמ"ר
 גובה:  93 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  80,308 (1 באפריל 2020)
  ‑ צפיפות:  828 נפש לקמ"ר (2010)
 קואורדינטות:  32°36′31″N 83°38′17″W﻿ / ﻿32.60861°N 83.63806°W﻿ / 32.60861; -83.63806
 אזור זמן:  UTC -5
 https://www.wrga.gov/
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת ארצות הברית מוגדלת) וושינגטון ניו יורק לוס אנג'לס שיקגו סן פרנסיסקו אטלנטה דאלאס יוסטון בוסטון סיאטל מיאמי ה א ט ל נ ט י  ה ש ק ט  מפרץ מקסיקו  קנדה מקסיקו איי בהאמה וורנר רובינס(למפת ארצות הברית רגילה) וושינגטון ניו יורק לוס אנג'לס שיקגו סן פרנסיסקו אטלנטה דאלאס יוסטון בוסטון סיאטל מיאמי ה א ט ל נ ט י  ה ש ק ט  מפרץ מקסיקו  קנדה מקסיקו איי בהאמה וורנר רובינס(למפת ג'ורג'יה רגילה) אטלנטה אוגוסטה קולומבוס סוואנה את'נס מייקון אולבני ולדוסטה רום דלטון קרוליינה הדרומית  צפ. קר. טנסי אלבמה פלורידה האוק. האטלנ. וורנר רובינס(למפת ג'ורג'יה מוגדלת) אטלנטה אוגוסטה קולומבוס סוואנה את'נס מייקון אולבני ולדוסטה רום דלטון קרוליינה הדרומית  צפ. קר. טנסי אלבמה פלורידה האוק. האטלנ. וורנר רובינס  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
וורנר רובינס (באנגלית: Warner Robins) היא העיר הגדולה ביותר במחוז יוסטון (חלק משטח העיר שייך למחוז פיץ') שבמדינת ג'ורג'יה שבארצות הברית.