stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ווסחוד 1
חללית

החללית "ווסחוד" התבססה על חללית "ווסטוק" תוך ביצוע מספר התאמות. בחללית החדשה התווספה מערכת נחיתה וכבר לא היה צורך להשתמש בכיסא מפלט במהלך הנחיתה. כתוצאה מכך, בתא השתחרר מקום והיה ניתן למקם שלושה כיסאות בתנאי שהקוסמונאוטים לא ישתמשו בחליפות חלל מיוחדות. העדר כיסא מפלט משמעותו חוסר יכולת להציל את הצוות במקרה ומתרחשת תקלה בדקות הראשונות של הטיסה. מכיוון שמערכת התמיכה בחיי הצוות נותרה ללא שינוי, היה ניתן לשלוח צוות של שלושה טייסים ליומיים בלבד. מעשית תוכנית הטיסה הוכנה ליממה אחד בלבד. אחרי כל השיפורים משקל החללית גדל ב-20% והיה צורך בפיתוח משגר חדש ווסחוד. לפני הטיסה המאוישת בוצע שיגור של חללית ללא צוות - לוויין "קוסמוס 47".
למרות שטיסה נמשכה יממה אחד בלבד, הטייסים שוגרו כאשר ניקיטה חרושצ'וב היה בראש המדינה וחזרו כאשר הוא הוחלף בליאוניד ברז'נייב.
תיאור טיסה

השיגור בוצע מכן שיגור מס' 1 בקוסמודרום בייקונור בעזרת משגר מדגם משגר.
לראשונה שוגרו לחלל אזרחים ולא טייסי חיל האוויר הסובייטי: קונסטנטין פאוקטיסטוב היה בין מתכנני החללית ובוריס יגורוב היה רופא. במהלך הטיסה הוא ערך מספר מחקרים בתחום הרפואה. כמו כן נערכו צילומים רבים שהועברו למעבדות סובייטיות עם חזרת החללית.
לראשונה קוסמונאוטים ביצוע נחיתה בחללית עצמה (ולא במצנחים). הם עזבו את הקפסולה באופן עצמאי והמתינו לצוות חילוץ.
הסימפוניה החמישית של מאהלר

גוסטב מאהלר
הסימפוניה החמישית מאת המלחין גוסטב מאהלר נכתבה ברובה בין השנים 1901–1902 במהלך שהותו של המלחין בבמאירינג (אנ') אוסטריה, ובוצעה לראשונה בשנת 1904 על ידי תזמורת גירצניך בניצוח המלחין. ביצוע ממוצע אורך כשעה ורבע.
היצירה מפורסמת הודות למנעד הרגשות הגדול שבה, בין היתר סולו החצוצרה הפותח את היצירה ומצטט את מוטיב הגורל מהסיפוניה החמישית של בטהובן, סולו קרן היער בפרק השלישי והאדג'יאטו למיתרים ונבל שמבוצע לעיתים קרובות.
רקע היסטורי

מאהלר כתב את הסימפוניה במהלך חודשי הקיץ של השנים 1901 ו-1902, בבקתה אשר יועדה למטרות הלחנה (אנ'), על יד בית הקיץ שלו במאיירניג (אנ') אשר בחבל קרינתיה, אוסטריה.
בפברואר 1901 למאהלר הייתה תקרית של דימום שסיכנה את חייו. בעקבות כך רופאו של מאהלר המליץ לו על תקופת שיקום הכוללת שהות באתר נופש. לאחר מספר בדיקות הוחלט על וילה אשר יושבת על אגם במחוז האוסטרי הדרומי של קרינתיה. לפי עדויות מאהלר היה מרוצה מגודלה של הוילה וכן מהאווירה באזור, ובשל כך שב למקום מספר פעמים. הוא כתב שם בקיצים הבאים את הסימפוניות השישית, השביעית וחלקים מן השמינית.
בתקופה זו מאהלר חווה הצלחות מקצועיות משמעותיות, בין היתר כמנהל המוזיקלי של בית האופרה המלכותי, כמנצח ראשי בתזמורת הפילהרמונית של וינה וכמלחין. בשנה הראשונה לכתיבת הסימפוניה (1901) הוא נפגש עם אלמה מאהלר ושניהם בילו את הקיץ של 1902 בווילה, ולאחר מכן התחתנו והביאו לעולם את ילדם הראשון.
בסימפוניה זו מגיעה הכתיבה הקונטרפונקטית לידי שכלול גדול. מאהלר שלמד את כתיבת הקונטרפונקט הבארוקית, עם התמקדות ביצירותיו של יוהאן סבסטיאן באך העריך את באך כגדול מלחיני המוזיקה הפוליפונית. מאהלר ניצח על יצירותיו של באך מספר פעמים והיה מנוי להוצאות תווים אשר הוציאו לאור יצירות שונות מאת באך.
בעקבות הערות מנגני הפילהרמונית של וינה, מאהלר ערך שינויים ביצירה, במיוחד בתפקידי כלי ההקשה, מה שדחה את הופעת הבכורה שלה לשנת 1904.
בניגוד לנהוג בז'אנר הסימפוני, של זיהוי היצירה עם סולם מוגדר, מאהלר כתב את הסימפוניה ללא סולם מרכזי. במכתב להוצאת Peters מיולי 1904, הוא ציין כך:
מתוך סדר הפרקים, קשה להציב סולם בראש ה'סימפוניה כולה' . על כן, וכדי למנוע מבוכה וחוסר הבנה, הצעד המיטבי הוא להשמיט את הסולם.
גרסאות של היצירה

הפרטיטורה יצאה לאור לראשונה בשנת 1904 על ידי הוצאת פטרס, לייפציג. הוצאה שנייה "חדשה", שכוללת מספר שינויים שמאהלר הכניס ליצרה בשנת 1904, יצאה לאור כשנה מאוחר יותר ב-1905. הרוויזיות האחרונות של היצירה בוצעו בידי המלחין בשנת 1911 (אותה השנה בה כתב את הסימפוניה התשיעית) לא הופיעו בהוצאות לאור עד לשנת 1964, בה פרסמה הוצאת ראץ (Ratz) את כל הגרסאות הסופיות של היצירות התזמורתיות והווקאליות של מאהלר. בשנת 2001 הוצאת פטרס פרסמה מהדורה מיוחדת של הפרטיטורה עם הערות מאת המוזיקולוג ריינהולד קוביק (אנ').
תזמור

בדומה לסימפוניות אחרות פרי עטו, הכתיבה היא לתזמורת סימפונית מורחבת, כולל מגוון כלי הקשה.
בניגוד לשלוש הסימפוניות הקדומות שלו, סימפוניה זו היא אינסטרומנטלית בלבד, ואינה כוללת מקהלות או זמרים סולנים.
כלי נשיפה מעץ
4 חלילים, החליל השלישי והרביעי מנגנים גם בפיקולו.
3 אבובים, האבוב השלישי מנגן גם בקרן אנגלית.
3 קלרינטים בסי במול ובלה, הקלרינט השלישי מנגן גם בקלרינט באס.
3 בסונים, הבסון השלישי מנגן גם בקונטרה בסון.
כלי נשיפה ממתכת
6 קרנות
4 חצוצרות
3 טרומבונים
טובה
כלי הקשה
4 תופי טימפני
תוף באס
סנר (snare) בפרק הראשון בלבד.
מצילתיים
משולש
שוט (Clapper)
גונג
גלוקנשפיל
כלי קשת
נבל
כינורות ראשונים ושניים
ויולות
צ'לי
קונטרבסים
מבנה הסימפוניה וניתוח מוזיקלי

לסימפוניה החמישית, בניגוד למבנה המקובל, ישנם כחמישה פרקים המסודרים בשלוש חטיבות גדולות:
חלק I:
1. מארש אבל (Trauermarsch), בדו דיאז מינור
2. בתנועה סוערת (Stürmisch bewegt) בלה מינור
חלק II:
3. סקרצו ברה מז'ור
חלק III:
4. אדאג'ייטו בפה מז'ור
5. רונדו-פינאלה ברה מז'ור
מבנה הסימפוניה וניתוח מוזיקלי > חלק I > 1.מארש אבל (Trauermarsch) בדו דיאז מינור

אקספוזיציה:
הוראות הביצוע הן: Trauermarsch. In gemessenem Schritt. Streng. Wie ein Kondukt: מארש אבל - "בצעדים מדודים, באופן מוקפד, כמו בתהלוכת אבל". משקל 2\2 (שני חצאים).
הסימפוניה נפתחת בסולו חצוצרה - תרועת אבל הצהרתית המשלבת טריולות וספורצנדי (הדגשות), ומזכירה במקצבה את מוטיב הגורל מן הסימפוניה החמישית של בטהובן:
השמעת צלילים אינה נתמכת בדפדפן שלך. אפשר להוריד את קובץ השמע.
מיד לאחר מכן, התזמורת נכנסת בטוטי על אקורד לה מז'ור מפואר - תהליך של דימינואנדו הדרגתי המבוסס במקצב מנוקד, מסתיים בהופעתו של נושא לירי (נושא ראשון) בסולם דו דיאז מינור (מספר 2 בפרטיטורה - "באופן מאופק" etwas gehaltener), במיתרים ובקלרינטים. קטע מעבר קצר מחזיר את המאזינים לנושא הפותח, אבל בתזמור מלא, ובהבעה רגשית גדולה יותר, עם ריבוי כרומטיקה ודיסוננסים (מספר 3 בפרטיטורה – "כמו בהתחלה" wie zu anfang).
עם סיום הגרסה המורחבת של הפתיחה, מופיע בהתאמה הנושא הראשון הלירי בסולם דו דיאז מינור. מיד לאחר תצוגתו הוא מפותח ב"דו-שיח" עם המוטיב המנוקד, המופיע בחטיבת הבראס (מספר 4 בפרטיטורה – " שוב פעם באופן מאופק" wieder etwas gehaltener):
השמעת צלילים אינה נתמכת בדפדפן שלך. אפשר להוריד את קובץ השמע.
נושא חדש (שני), גם לירי באופיו בסולם לה במול מז'ור, מסכם את חלק האקספוזיציה (מספר 5 בפרטיטורה):
השמעת צלילים אינה נתמכת בדפדפן שלך. אפשר להוריד את קובץ השמע.
בסיומו של הנושא השני מופיע "מוטיב אנחה" - ספטימה מעלה וסקונדה מטה עם מקצב מנוקד:
השמעת צלילים אינה נתמכת בדפדפן שלך. אפשר להוריד את קובץ השמע.
פיתוח:
לאחר תהליך דימינואנדו ומורנדו (גסיסה) הדרגתי, מוטיב התרועה חוזר אצל החצוצרה, רק כדי לעבור באופן מיידי לחלק סוער ודרמטי במיוחד בסי במול מינור) מספר 7 בפרטיטורה – "מהיר יותר במפתיע, מלא תשוקה, סוער" plötzlich schneller. Leidenschaftlich. Wild). החצוצרות, הכינורות, וכלי הנשיפה מעץ מנגנים באופן קונטרפונקטי, כאשר סינקופות עיקשות מופיעות בטרומבונים ובקרנות. בהדרגתיות, מאהלר מאט את הטמפו (לאחר מספר 11 בפרטיטורה – "לחזור לטמפו ההתחלתי באופן בלתי מורגש" unmerklich zu tempo I zurückkehren) עד לחזרה לטמפו ההתחלתי.
רפריזה חלקית וקודה:
הנושא הראשון מופיע בפעם נוספת, בתזמור ששם דגש על כלי נשיפה מעץ ברגיסטר האמצעי-נמוך, ובהופעת כלי הקשה נוספים, כמו תוף סנר. (מספר 12 בפרטיטורה – "בכבדות" schwer). הנושא השני מופיע בשנית, בסולם רה בול מז'ור, גם בתזמור מלא יותר. (במספר 14).
הקודה מתחילה באופן מפתיע בנושא מהפיתוח, אך הפעם ללא שינוי טמפו, ובאופי אספרסיבי אבל מרוחק, תוך כדי אזכור של מוטיב הגורל. (מספר 15 בפרטיטורה – "כמו הטמפו הקודם", immer dasselbe tempo) קרשנדו הדרגתי מביא ליצירת שיא בפורטיסיסימו (fff) (מספר 18 – "מוחזק באופן מרוסן" klagend zurückhaltend), ולאחריו הופעה סופית של נושא הגורל, בדימינואנדו, ובמקביל מיתרים בטרמולי כרומטיים. הדעיכה מסתיימת בתרועה חרישית בחצוצרה, בחליל, ולבסוף בפיציקטו במיתרים הנמוכים.
מבנה הסימפוניה וניתוח מוזיקלי > חלק I > 2. בתנועה סוערת (Stürmisch bewegt) בלה מינור

תצוגה:
"בהתלהבות גדולה" Mit grosser vehemenz. הפרק מתחיל בפורטיסיסימו fff סוער עם דגשים וספורצנדים מפתיעים.
בתחילתת הפרק מופיעים שני מוטיבים אשר יגיעו גם בהמשכו:
גרסה דיסטננטית ואלימה יותר ל"מוטיב האנחה" מהפרק הראשון, של נונה קטנה בעלייה ולאחר מכן סקונדה קטנה בירידה:
השמעת צלילים אינה נתמכת בדפדפן שלך. אפשר להוריד את קובץ השמע.
"מוטיב האנחה" המוקצן, ולאחריו שמיניות עוקבות בירידה, המנוגנות בסטקטו (באופן חד יחסית):
השמעת צלילים אינה נתמכת בדפדפן שלך. אפשר להוריד את קובץ השמע.
חלקי סולמות כרומטיים יורדים, יוצרים תהליך התפוגגות ומעבר לנושא השני (מספר 5 בפרטיטורה – "משמעותית איטי יותר" Bedentend langsamer) - סולו מלנכולי ביותר לצ'לי (molto cantando) ולכינורות הראשונים, מלווה בשני המוטיבים הבולטים מהנושא הראשון, שהוזכרו בנ"ל, בחטיבת כלי הנשיפה מעץ:
השמעת צלילים אינה נתמכת בדפדפן שלך. אפשר להוריד את קובץ השמע.
מעבר מהיר מאיץ בחזרה לווריאציה קצרה וחלקית על הנושא הראשון בטמפו הפותח (מספר 9 – subito tempo I), הנושא השני חוזר גם הוא במתכונת של שינויים מסוימים – בתחילה, סולו לצ'לי ולטימפני בלבד, בסולם מי במול מינור, עם הצטרפות מאוחרת יותר של ויולות וקלרינטים ברגיסט הנמוך. לבסוף קרנות בהכפלה וכינורות מתחלקים בנושא (מספר 12).
פיתוח ורפריזה:
לאחר גשר קצר, מופיע במפתיע הנושא השני מתוך הפרק הראשון, בטונליות של סי מז'ור ("באופן פתאומי, איטי יותר במידה רבה" - plötzlich wieder bedeutend langsamer), ולאחריו גרסה עולזת, מרובת טריולות של הנושא הראשון בלה במול מז'ור (מספר 16 – "יותר התקדמות באופן מיידי" piu mosso subito), קטע כרומטי בירידה מחזיר אותנו לעוד הופעה של הנושא הראשון, שבאמצעו עובר באופן מידי לנושא השני במי מינור, באופן תזמורי מורחב יותר ("קצת לאט יותר" - etwas langsamer).
מאהלר בונה בהדרגתיות מתח, עד לכדי יצירת קליימקס עוצמתי בפה מינור (24 – "באופן דחוף" etwas langsamer), שמתפוגג, רק כדי לבנות מתח לקטע כוראלי נפלא בחטיבת הבראס (מספר 28 – "בכבדות" pesante):
השמעת צלילים אינה נתמכת בדפדפן שלך. אפשר להוריד את קובץ השמע.
בקודה, הופעת הנושא הראשון בפעם האחרונה (31) כתובה עם תחושת כבדות גדולה בהרבה, שמתקדמת להופעה של הנושא הראשון עם פרגמנטים חלקיים מהמוטיבים המרכזיים, והנושא עצמו בחטיבת הצ'לי והבאסי. מוטיב ה"אנחה" עובר בין הכלים השונים בסולואים תוך כדי דימנואנדו, עד לכדי התפוגגות מוחלטת.
מבנה הסימפוניה וניתוח מוזיקלי > חלק II > 3. סקרצו ברה מז'ור

4\3. "עוצמתי, אבל לא מהיר מדי" Kräftig, nicht zu schnell. הפרק הוא הארוך ביותר בסימפוניה, עם 819 תיבות, וביצוע ממוצע של כ-20 דקות. הוא משלב אלמנטים מתוך שני ריקודים שהיו פופולריים ביותר בווינה, בזמנו של מאהלר – הוואלס והלנדלר.
הפרק נפתח ברה מז'ור, בנושא עליז ותרועתי בקרנות, בכלי נשיפה מעץ וכינורות, ו"הישענות" על הפעמה השנייה, המאפיינת ואלסים וינאיים:
השמעת צלילים אינה נתמכת בדפדפן שלך. אפשר להוריד את קובץ השמע.
במספר 2 בפרטיטורה, הוואלס מקבל תפנית דרמטית עם מעבר קצר לסי מינור, וחזרה לנושא ברה מז'ור במספר 5 בפרטיטורה, בהרחבה מתמדת ("זורם שוב" wieder fliessend).
תרועת קרנות יער באוניסונו, מבשרת על מעבר לטריו הראשון (במספר 6 – "רגוע יותר" etwas ruhiger): ריקוד לנדלר איטי בסי במול מז'ור למיתרים ואבוב, נוסטלגי באופיו, בקצב טמפו מתון אך מתעתע.
השמעת צלילים אינה נתמכת בדפדפן שלך. אפשר להוריד את קובץ השמע.
מעבר בקרנות מחזיר לווריאציה על נושא הסקרצו (מספר 7 ואילך), עם פיתוח מתמיד של המוטיבים מתוך חלקו השני.
הטריו השני, הוא למעשה אוסף חלקים מקוטעים במתכוון, שיוצרים תצרף של מספר תמונות מוזיקליות קטנות, מאוגדות על ידי מוטיבים מנושא הסקרצו: קטע כוראלי בצ'לי, קטע של פיציקטו במיתרים, חטיבה ארוכה מגוון סולואים מתחלפים בין כלי שונים תוך כדי זרימה מתונה (מספר 12), עד לחזרה חלקית של הכוראל, ולחטיבה סוערת ומהירה:
השמעת צלילים אינה נתמכת בדפדפן שלך. אפשר להוריד את קובץ השמע.
לאחר מכן, במספר 17 בפרטיטורה הסקרצו מופיע באופן מלא, תוך כדי שינויי תזמור. משלב זה, חלקים מהסקרצו ומשתי חטיבות הטריו משתלבים זה בזה, מה שיוצר מצגת של גרסה מוקצנת יותר של ה"תצרף המוזיקלי", עד לכדי חזרה של התרועות מפתיחת הפרק, בתעצומות רגש גדולות ביותר (באופן מואץ עד הסיום - sehr drängend bis zum schluss).
מבנה הסימפוניה וניתוח מוזיקלי > חלק III > 4. אדאג'ייטו בפה מז'ור

פרק רביעי: 4\4. "איטי מאוד" Sehr langsam. כתוב בסולם פה מז'ור. ככל הנראה הפרק המפורסם ביותר מהסימפוניה, ובכלל אחת מיצירותיו המוכרות ביותר מאת מאהלר. בניגוד לסימפונית, אשר בוצעו בתקופת חייו של מאהלר ובעשרות השנים שלאחר מכן במידה מועטה ביותר, פרק האדאג'ייטו בוצע במידה רבה יותר. ביצוע ממוצע של הפרק נע בסביבות כ-10 דקות, זמן קצר בהרבה מפרקים איטיים בסימפוניות האחרות שלו. המנצח ההולנדי וילם מנגלברך, שהיה חברו של מאהלר, כתב כהערה בפרטיטורה של הפרק, שהוא נכתב כעדות לאהבתו של גוסטב לאשתו, אלמה, לאחר שזו כתבה מכתב למנגלברג בנושא. להלן השיר, כולל תרגום לאנגלית:
| --- | --- |
 "Wie ich Dich liebe, Du meine Sonne,  ich kann mit Worten Dir's nicht sagen.  Nur meine Sehnsucht kann ich Dir klagen  und meine Liebe, meine Wonne!":  (How much I love you, you my sun,  I cannot tell you that with words.  I can only lament to you my longing  and my love, my bliss!)
הפרק כתוב להרכב מצומצם של מיתרים ונבל, ובנוי בצורת שיר (ternary form) של ABA. המלודיה, בכינורות הראשונים והצ'לי, משופעת בצלילים לא אקורדיים – צלילים שכנים ועוברים, אקורדים מושהים ואפוג'יאטורות. ההרמוניה כתובה באופן כרומטי ביותר, כאשר הנבל מנגן טריולות ותומך בהתקדמות המוזיקלית. השילוב בפיאנו ובפיאניסימו של המלודיה וההרמוניה יוצר למאזינים תחושת ריחוף ושמימיות:
השמעת צלילים אינה נתמכת בדפדפן שלך. אפשר להוריד את קובץ השמע.
במספר 2 בפרטיטורה "בחום, בהאופן רהוט" mit wärme, flissender, מתחיל חלק ה-B, שהוא דרמטי יותר, וכולל מעבר לסולם הנדיר סול במול מז'ור, מצטט את "מוטיב האנחה" מתוך הפרק הראשון בסימפוניה:
השמעת צלילים אינה נתמכת בדפדפן שלך. אפשר להוריד את קובץ השמע.
מספר  מודולציות מחזירות את המלודיה לסולם הבית פה מז'ור ולרפריזה הכתובה באופן דומה יחסית לחלק הפותח, אך במסתיימת בהתפרצות רגשית, אשר דועכת וגוועת באיטיות - morendo.
הפרק נודע בביצועים המגוונים שלו, בדגש על משך הביצוע. חלק מהמנצחים כגון הרברט פון קאראיאן, קלאודיו אבאדו ואליהו ענבל האריכו את הפרק לכדי 12 דקות, ואחרים כמו סימון ראטל נוהגים לנצח בביצוע שאורכו פחות מ-10 דקות. ההקלטה המסחרית הקצרה ביותר של הפרק היא של וילם מנגלברך ותזמורת הקונצרטחבאו ממשנת 1926, שאורכה 7:04 דקות, והארוכה ביותר היא של ברנרד הייטינק והתזמורת הפילהרמונית של ברלין משנת 1988, שאורכה 13:55 דקות. ההקלטה הארוכה ביותר בביצוע חי בקונצרט היא של הרמן שרכן ותזמורת פילדלפיה משנת 1964, שאורכה 15:15 דקות.
לאונרד ברנשטיין אשר העריץ את היצירה, ניגן אותה במיסת הלוויה של רוברט קנדי בקתדרלת פטריק הקדוש שבמנהטן ב-8 ביוני 1968. פרק זה גם נותח בקצרה בסדרת ההרצאות הנודעת של ברנשטיין "השאלה ללא מענה" (אנ') כחלק מסדרת ההרצאות על שם צ'ארלס אליוט נורטון (אנ') באוניברסיטת הרווארד.
הפרק התפרסם רבות בעקבות הופעתו בסיום הסרט של לוקינו ויסקונטי, מוות בוונציה משנת 1971. ויסקונטי ציין שהמוזיקה מתאימה מאוד להתרחשות בסיום הספר וכן מתכתבת עם מחשבותיה של הדמות הראשית - גוסטב פון אשנבך.
מבנה הסימפוניה וניתוח מוזיקלי > חלק III > 5. רונדו-פינאלה ברה מז'ור

Allegro 4\4. ברה מז'ור. הסימפוניה מסתיימת בפרק שנבנה באופן הדרגתי. הוא מתחיל בשיח מוזיקלי בין כלי הנשיפה מעץ:
קרן יער:
השמעת צלילים אינה נתמכת בדפדפן שלך. אפשר להוריד את קובץ השמע.
בסון:
השמעת צלילים אינה נתמכת בדפדפן שלך. אפשר להוריד את קובץ השמע.
אבוב:
השמעת צלילים אינה נתמכת בדפדפן שלך. אפשר להוריד את קובץ השמע.
בסון, קרן יער (שדוגמתו מופיעה כאן) וקלרינט:
השמעת צלילים אינה נתמכת בדפדפן שלך. אפשר להוריד את קובץ השמע.
אותו השיח, כולל בתוכו המצאות של חלקי מוטיבים אשר יפותחו בהמשך הפרק.
בתיבה 23, הנושא מופיע לראשונה, בתצוגה כוראלית של הנושא בקרנות, אשר מבשרת על כניסה מדורגת של כלי הנשיפה מעץ, קרנות וטימפני. במספר 2 בפרטיטורה – "שלא באופן מהיר מדי" nicht eilen נכנס נושא נוסף, אנרגטי, בשמיניות אצל חטיבת הצ'לי. הנושא עובר באופן פוגאלי בשאר כלי הקשת – כינור שני, ויולות, באסים.
קטע מודולטורי קצר מעביר לתצוגה נוספת של הנושא הכוראלי, הפעם בתזמור שונה (מספר 5 –tempo I subito). הנושא שני, האנרגטי, מופיע באופן קונטרפונקטי יותר, כאשר באופן מפתיע למדי המיתרים מנגנים חלק מתוך הנושא השני, נושא חלק B מתוך הפרק הרביעי, בסולם סי מז'ור. קטעים קונטרפונקטים נוספים, המבוססים על הנושאים השונים בפרק, מהווים גשר להופעה נוספת של נושא ה-B מהפרק הרביעי, רק הפעם בסולם ה"נכון", סולם הבית של הפרק – רה מז'ור.
עם התקדמות הפרק, המהלכים ההרמוניים והקונטרפונקט הופכים לסבוכים יותר ויותר. קטע שקט וקאמרי (מספר 27 – "מורגש במעט" unmerklich etwas einhenhald) מתחיל תהליך של בנייה הדרגתית לקראת קדנצה כוראלית אדירה בכלי נשיפה ממתכת (מספר 32). סיום מפואר בדמות ההאצה מסחררת של התזמורת כולה, חותם את הסימפוניה.
ביקורת והופעות בתרבות הפופולרית

הסימפוניה החמישית, כמו הסימפוניות האחרות של מאהלר, לא הובנה כראוי לאחר ביצוע הבכורה שלה. מאהלר התלונן ב-1905, לאחר הופעה כושלת בהמבורג עם הסימפוניה, ש-"החמישית הוא עבודה מקוללת". ביקורות המוזיקה בשנים שלאחר הבכורה היו שליליות במידה רבה. לדוגמה, מבקר המוזיקה והמוזיקולוג הנודע פרדיננד פוהל (Ferdinand Pfohl) פסק כי הסימפוניה החמישית הייתה אחת מעבודותיו החלשות ביותר של מאהלר. העיתון החדש למוזיקה היה אחד מהבודדים שדיבר על הסימפוניה באופן חיובי, על "השפע העצום של יופי" כלשונו, ביצירה. רק לאחר מותו של מאהלר החלה להיות הערכה גדולה יותר של הסימפוניה.
כיום, הסימפוניה החמישית נחשבת לאחד הסימפוניות הפופולריות ביותר של מאהלר, ומבוצעת באופן קבוע באולמות קונצרטים ברחבי העולם.
הסימפוניה מופיעה כיצירה המרכזית בסרט הקולנוע טאר המנצחת.
תאריכי בכורה

בכורה עולמית: 18 באוקטובר 1904, קלן, תזמורת גירצניך, בניצוחו של מאהלר.
בכורה אמריקאית: 24 במרץ 1905, סינסינטי, התזמורת הסימפונית של סינסינטי, בניצוחו של פרנק ואן דר סטוקן.
בכורה בריטית של האדג'ייטו בלבד: 31 באוגוסט 1909, לונדון, תזמורת פסטיבל הפרומס, בניצוחו של סר הנרי ווד.
בכורה בריטית של הסימפוניה בשלמותה: 21 באוקטובר 1945, לונדון, התזמורת הפילהרמונית של לונדון, בניצוחו של היינץ אונגר (Heinz Unger).
הקלטות ידועות

וילם מנגלברך מנצח על תזמורת הקונצרטחבאו, 1926. (האדג'יאטו בלבד)
ליאונרד ברנשטיין מנצח על הפילהרמונית של וינה, דויטשה גרמופון
סימון ראטל מנצח על הפילהרמונית של ברלין, EMI
ברונו ואלטר מנצח על הפילהרמונית של ניו יורק, סוני מיוזיק אנטרטיינמנט
בנג'מין זנדר מנצח על תזמורת פילהרמוניה, Telarc International Corporation
ראו גם

גוסטב מאהלר
הסימפוניה השנייה של מאהלר
הסימפוניה השלישית של מאהלר
הסימפוניה הרביעית של מאהלר
הסימפוניה החמישית של בטהובן
לקריאה נוספת

נורמן לברכט, אנציקלופדיה למוזיקה של המאה העשרים, תרגום שלומית קדם, הוצאת לדורי.
מילטון קרוס ודייוויד אבן, אנציקלופדיה של גדולי המוזיקה ויצירותיהם, הוצאת לדורי, תרגום א. שן-ארי.
סטוארט פדר, גוסטב מאהלר: חיים במשבר, תרגם: יאיר לוי. הוצאת רסלינג, 2009.
מייקל קנדי, מהלר, תרגם: עפר שלח, הוצאת כתר, 1986.
הערות שוליים

↑  "הסימפוניות של גוסטב מאהלר" (גר') מאת המוזיקולוגית רנאטה אולם (Renate Ulm): עמוד 154
↑  הערך 'גוסטב מאהלר' מתוך המילון New Grove, בהוצאת Macmillan
↑  Gustav Mahler, Letter to Peters Music Publishers dated July 23, 1904
↑  ריינולד קוביק (אנ') עם תרגום לאנגלית של דניאל נאזארת (אנ'), הקדמה לספר בנושא ניתוח מוזיקלי של הסימפוניה החמישית מאת מאהלר, באתר https://gustav-mahler.org/, ‏וינה, אביב 2001
↑  Symphony No. 5 Gustav Mahler / Reinhold Kubik, Edition Peters
↑  Willem Mengelberg's conducting score of Mahler Symphony no. 5. Handwritten quote of the poem on page 178, Adagietto. Nederlands Muziek Instituut. Cited after http://www.omifacsimiles.com/brochures/mahler_ad.html
↑  "הסימפוניות של גוסטב מאהלר" (גר'), מאת רנאטה אולם: עמוד 153
1 2  "הסימפוניות של גוסטב מאהלר" (גר'), מאת רנאטה אולם: עמוד 162
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987012501520905171  BnF: cb13915891w (data)  LCCN: no97073517  MusicBrainz work: adcdc472-8b19-4e6f-aa4e-be8c6aea5f8a  NLA: 35677521  SELIBR: 170045  SUDOC: 115547932  VIAF: 303734598   WorldCat (עם VIAF): 303734598 
בקתת ההלחנה של מאהלר במאיירניג (אנ')
ואלרי גרגייב

| --- | --- |

 לידה:  2 במאי 1953 (בן 71) מוסקבה, ברה"מ 
 מוקד פעילות:  ברית המועצות, רוסיה, ממלכת ארצות השפלה 
 תקופת הפעילות:  מ-1977 
 מקום לימודים:  הקונסרבטריון של סנקט פטרבורג 
 סוגה:  מוזיקה קלאסית, אופרה, מוזיקה סימפונית 
 שפה מועדפת:  רוסית, אנגלית 
 כלי נגינה:  פסנתר 
 חברת תקליטים:  דקה רקורדס 
 שיתופי פעולה בולטים:  תיאטרון מריאינסקי
 www.valery-gergiev.ru/en/
 פרופיל ב-IMDb
 
ואלרי אביסאלוביץ' גרגייב (באוסטית: Гергиты Абисалы фырт Валери, ברוסית: Вале́рий Абиса́лович Ге́ргиев; נולד ב-2 במאי 1953) הוא מנצח ומנהל להקת אופרה רוסי. הוא מנהלו הכללי של תיאטרון מריאינסקי. בעבר עמד בקשר עם המטרופוליטן אופרה, התזמורת הפילהרמונית של רוטרדם, התזמורת הסימפונית של לונדון והפילהרמונית של מינכן.
ביוגרפיה

גרגייב נולד במוסקבה להורים אוסטים וגדל בולדיקווקז במולדתם אוסטיה הצפונית בהרי הקווקז. הוא לא היה ילד פלא. נגינה בפסנתר החל ללמוד בחטיבת הביניים ואחר יצא לסנקט פטרבורג (אז לנינגרד) ללמוד בקונסרבטוריון של לנינגרד.
בשנת 1978 התמנה לעוזר מנצח בבית האופרה קירוב (כיום בית האופרה מרינסקי) בהדרכת יורי טמירקאנוב.
בהופעת הבכורה שלו שם ניצח על "מלחמה ושלום" של סרגיי פרוקופייב. בין השנים 1981 ל-1985 היה המנצח הראשי של התזמורת הממלכתית הארמנית.
בשנת 1991 ניצח גרגייב בפעם הראשונה על להקת אופרה מערב-אירופאית - האופרה הממלכתית של בוואריה - בהצגת "בוריס גודונוב" של מודסט מוסורגסקי במינכן. באותה שנה ניצח לראשונה בארצות הברית על "מלחמה ושלום" בביצוע האופרה של סן פרנסיסקו. מאז הוא מנצח על רפרטואר אופראי ותזמורתי כאחד בכל רחבי העולם.
גרגייב התמנה למנצח ראשי ומנהל אמנותי של מריאינסקי בשנת 1988 ולמנהל כללי של הלהקה מטעם ממשלת רוסיה בשנת 1996. בשנת 1995 התמנה למנצח ראשי של התזמורת הפילהרמונית של רוטרדם ובשנת 1997 למנצח אורח ראשי של המטרופוליטן אופרה בניו יורק.
ואלרי גרגייב עומד בקשר עם פסטיבלי מוזיקה רבים, בהם פסטיבל "לילות לבנים" בסנקט פטרבורג. הוא הקליט רפרטואר נרחב עם שתי התזמורות שלו, רוטרדם ומארינסקי, והוא עובד על סדרת סימפוניות של שוסטקוביץ' עם תזמורת משולבת.
גרגייב נודע בעיקר בסגנון הניצוח הנלהב, כמעט מורט עצבים, שלו ובנטייתו להשמיע ריטונים ונהמות על דוכן המנצחים. הוא מנצח נמרץ וחסר מנוח, המגיע למיטבו ביצירות מלודרמטיות במיוחד.
בשנת 2005 נבחר למנצח הראשי הבא של התזמורת הסימפונית של לונדון, וב-1 בינואר 2007 החליף בתפקיד זה את סר קולין דייוויס. גרגייב סיים את תפקידו בלונדון בשנת 2017, והוחלף בידי המנצח האנגלי סיימון ראטל.
גרגייב שם לו למטרה להקליט מלחינים רוסים, הן באופרות והן ביצירות סימפוניות, ביניהם צ'ייקובסקי, בורודין, פרוקופייב ושוסטקוביץ'. רוב הקלטותיו הן עם תזמורת קירוב, אך גם עם הפילהרמונית של וינה. עם התזמורת הסימפונית של לונדון הקליט את כל הסימפוניות של פרוקופייב.
מעורבות פוליטית

גרגייב וולדימיר פוטין הם חברים קרובים מאז 1992. כשגרגייב היה מנצח והמנהל האמנותי של תיאטרון "קירוב" בסנט פטרבורג ופוטין, אז סגן ראש העיר. גרגייב הוא תומך בולט של המשטר הרוסי של פוטין. בשנת 2012, אף הופיע בתשדירי בחירות בקמפיין השלישי של פוטין לנשיאות.
במהלך מלחמת גאורגיה–רוסיה בדרום אוסטיה בשנת 2008, גרגייב, שהוא בעצמו בעל מורשת אוסטית חלקית, האשים את ממשלת גאורגיה בטבח באוסטים אתניים, שעורר את הסכסוך עם רוסיה. הוא הגיע לצחינוולי וניצח על קונצרט ליד הבניין ההרוס של הפרלמנט הדרום אוסטי כמחווה לקורבנות המלחמה.
בדצמבר 2012, גרגייב צידד בממשל פוטין כנגד חברות להקת המחאה הרוסית פוסי ריוט והציע שהמוטיבציה שלהם היא פרסום. אחר כך גרגייב סירב להביע תמיכה באקטיביסטים של זכויות להט"ב, שדרשו ממנו לגנות את החוקים ההומופוביים של פוטין בשנת 2013. כתוצאה מכך, בכמה מהופעותיו התרחשו הפגנות של אקטיביסטים להט"בים. כך לדוגמה לפני צאתו אל הבמה בקונצרט בלונדון קפץ ועלה עליה פיטר טאצ'ל, פעיל זכויות אדם, ונשא נאום קצר שבו גינה את תמיכתו של גרגייב בפוטין.
במרץ 2014 הוא הצטרף לשורה של אנשי אמנות ותרבות רוסים אחרים בחתימה על מכתב תמיכה פתוח בעמדתה של רוסיה בנוגע לאוקראינה ולסיפוח קרים על ידי הפדרציה הרוסית. המכתב פורסם באתר האינטרנט של משרד התרבות של רוסיה ב-12 במרץ 2014. במכתב ציינו החותמים כי הם "מצהירים בתוקף על תמיכתנו בעמדת נשיא הפדרציה הרוסית" באזור.
בשנת 2015 החליף גרגייב את לורין מאזל (אשר נפטר בשנת 2014) בתפקיד המנהל המוזיקלי של הפילהרמונית של מינכן, הוא פוטר מתפקידו ב-1 במרץ 2022, לאחר שסירב לדרישת ראש העיר דיטר רייטר לגנות את פלישת רוסיה לאוקראינה. ולאחר שבוטלה שורה של קונצרטים בהשתתפותו, בין השאר עם הפילהרמונית של רוטרדם, לה סקאלה מילאנו והפילהרמונית של וינה באירופה, וכן בוטלו הופעות מתוכננות שלו בקרנגי הול, ניו יורק, עם תזמורת תיאטרון מריאינסקי.
הופעות בישראל

בשנת 1995 הופיע לראשונה בישראל עם תיאטרון מריאינסקי מסנקט פטרבורג (לשעבר בית האופרה "קירוב"), שהעלה את האופרה "חובנשצ'ינה". מאז הופיע פעמים רבות עם תיאטרון מריאינסקי בישראל. בין היתר בפברואר 2004, העלה בתל אביב את האופרה "מלאך האש" של פרוקופייב.
באוקטובר 2008 ערך קונצרט עם "התזמורת העולמית לשלום" בירושלים. בתוכנית שכללה יצירות של מנדלסון, מאהלר ויצירה של רוקסנה פנופיק בבכורה עולמית.
בשנת 2005 השתתף כמנצח הראשי בפסטיבל "קלאסי בים האדום" הראשון. אחר כך השתתף שוב בפסטיבל בשנים 2010, 2011, 2012, ו-2014. עם זאת ביטל מספר פעמים באותן השנים, את השתתפותו בקונצרטים של התזמורת הפילהרמונית הישראלית, ברגע האחרון.
חיים אישיים

בשנת 1999 נשא גרגייב לנטליה, מוזיקאית מוצא אוסטי אף היא, בהיותו בן 44 והיא בת 17, ולשניים שלושה ילדים.
ממערכת יחסים קודמת עם לנה אוסטוביץ', יש לו בת נוספת, נטשה.