stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יוהאן רטנהובר
הערות שוליים

1 2 3  Joachimsthaler, Anton., The last days of Hitler : the legends, the evidence, the truth, London: Brockhampton Press, 1999, ISBN 1-86019-902-X
1 2 3 4 5 6 7  Hoffmann, Peter, 1930-, Hitler's personal security : [protecting the Führer, 1921-1945], 1st Da Capo Press ed., [2nd ed.], [New York]: Da Capo Press, 2000, ISBN 0-306-80947-8
1 2 3 4 5  Mark Felton, Guarding the fuhrer: the secret world of the fuhrer, 2014
↑  Blaine Taylor, Guarding the fuhrer, 2014
1 2 3  Vinogradov, V. K., Hitler's death : Russia's last great secret from the files of the KGB, London: Chaucer, 2005, ISBN 1-904449-13-1
1 2  יואכים פסט, חנן אלשטיין, בתוך הבונקר של היטלר: 14 הימים האחרונים, 2006
↑  Vinogradov, V. K., Hitler's death : Russia's last great secret from the files of the KGB, London: Chaucer, 2005, ISBN 1-904449-13-1
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007281387305171  GND: 119237687  ISNI: 0000 0000 5393 2793  LCCN: n94021051  SELIBR: 286039  VIAF: 54953623   WorldCat (עם VIAF): 54953623 
יוהאן (האנס) רטנהובר, היחיד במדים שחורים, ליד היטלר.
יארדאנהאזה

יארדאנהאזה (בהונגרית: Járdánháza) הוא כפר במחוז בורשוד-אבאוי-זמפלן שבצפון מזרח הונגריה. כמו כפרים רבים באירופה גם אוכלוסיית יארדאנהאזה נמצאת בירידה שנים רבות מ-1,821 תושבים בשנת 1990 עד 1,749 תושבים בשנת 2020.
יהודי יארדנהאזה

בכפר חיו מעט יהודים ובמקום יש בית קברות יהודי.
תושבים יהודיים מהכפר נרצחו בשואה ומונצחים באנדרטה באוזד.
| שנה | כמות יהודים | כלל האוכלוסייה |
| --- | --- | --- |
| 1840 | 7 |  |
| 1880 | 20 | 495 |
| 1910 | 19 |  |
| 1920 | 20 |  |
| 1930 | 16 |  |
| 1941 | 18 | 1,407 |
טופאים

| טופאים |
| --- | --- |
 טופיה צפונית
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
אינפרא־מחלקה:: שיליניים
על־סדרה:: אאוארכונטוגליריים
סדרה:: טופאים
משפחות
 Ptilocercidae  Tupaiidae
שם מדעי
 Scandentia ‏וגנר, 1855

חדפי עצים או טופאים (שם מדעי: Scandentia) הם סדרת יונקים הקרובה לפרימטים ולגלשנאים, אם כי בעבר סווגה כקרובה לאוכלי חרקים. זו סדרה קטנה של יצורים ליליים וארוכי זנב החיים ביערות דרום-מזרח אסיה וסביבתה. חדפי עצים הם בעלי המוח הגדול ביותר בממלכת החי ביחס לגודל גופם.
חדפי העצים הם אוכלי כל שאוכלים מגוון מזונות מהחי והצומח ובין השאר אוכלים את פירות הצמח המסריח רפלסיה.
חדפי העצים הם חיות קטנות באורך 10–23 ס"מ. הגדולה בחדפי העצים היא טופיה פיליפינית (Urogale everetti) שאורכה 17–20 סנטימטרים ומשקלה 355 גרם.
תזונה

הטופאים הם בעלי חיים אוכלי-כל, ניזונים מבעלי חיים קטנים (כולל חרקים), פירות וזרעים. ישנם טופאים הניזונים גם מרפלסיה (Rafflesia).
במלזיה נצפו טופנים שיכולים לצרוך מזון, שעבר תסיסה, עם תכולת אלכוהול עד 3.8%. האלכוהול לא השפיע על התנהגותם.
טופאים אחרים נצפו אוכלים מזון עם ריכוזי קפסאיצין (אחראי על חריפות במיני פלפלת) גבוהים. לכן הם היונקים היחידים מלבד בני אדם שיכולים לאכל מזון חריף. הסיבה לכך היא מוטציה בגן TRPV1 שמפחיתה את תגובת הכאב לקפסאיצינואידים המהווה אדפטציה לצריכת מזון חריף.
מיון

בסדרה יש 20 מינים ב-5 סוגים ו-2 משפחות.
משפחה פטילוסרטיים (Ptilocercidae )
סוג ומין יחיד חדף עצים מכחולי (Ptilocercus lowii).
משפחה טופיים (Tupaiidae )
סוג ומין יחיד טופיה מרדסית (Anathana ellioti).
סוג טופיה חלקת זנב (Dendrogale) בו 2 מינים.
סוג טופיה (Tupaia) בו 15 מינים.
סוג ומין יחיד טופיה פיליפינית (Urogale everetti).
גלריה

טופיה מרדסית
טופיה צפונית
Tupaia javanica
טופיה מצויה
Tupaia minor
הערות שוליים

1 2  Mammals of Africa : Hedgehogs, Shrews and Bats, Bloomsbury Publishing, ISBN 978-1-4729-2694-4
1 2  James S. Thornton, Why do people living in hot climates like their food spicy?, Temperature 3, 2016-01-02, עמ' 52–53 doi: 10.1080/23328940.2015.1130522
יחסי בולגריה–ונצואלה

| יחסי בולגריה–ונצואלה |
| --- | --- |
בולגריה: ונצואלה


בולגריה: ונצואלה
שטח (בקילומטר רבוע)
110,879: 912,050
אוכלוסייה
6,746,791: 28,433,569
תמ"ג (במיליוני דולרים)
101,584: 482,359
תמ"ג לנפש (בדולרים)
15,057: 16,964
משטר
רפובליקה: רפובליקה פדרלית

יחסי בולגריה–ונצואלה הם היחסים הדיפלומטיים בין בולגריה לוונצואלה.
סקירה כללית

בולגריה לא הכירה בתוצאות הבחירות לנשיאות בוונצואלה 2018, שבהן הוכרז ניקולאס מדורו כמנצח. בשנת 2019, במהלך המשבר הנשיאותי בוונצואלה, הכירה בולגריה בחואן גואידו כנשיא ונצואלה.
בסוף השנה, פרסמה השגרירה שמונתה על ידי האספה הלאומית של ונצואלה כשגרירה בבולגריה, אסטפניה מלנדס, את טיוטת המכתב שהעבירו הסגנים לואיס פארה וקונרדו פרס לפקיד ממשרד החוץ הבולגרי, אמיליה סטפנובה, במהלך ביקור ב-12 באפריל בעיר הבירה, סופיה. המכתב הופנה לבויקו בוריסוב, ראש ממשלת בולגריה; נאמר כי לפי "בקשת הייצוג המשפטי של חברת Salva Foods 2015" (החברה המחזיקה ב-Clap Stores, עסק שאיתו אלכס סאאב ואלבורו פולידו שולטים ביבוא המזון עבור ממשלתו של ניקולאס מדורו) וכי לאחר "חקירה וביקור טכני" לכאורה שבוצע בחברה בוונצואלה, נקבע כי לא נגרמו לה אי סדרים וכי, לפיכך, הייתה סיבה לחקור את זה.
מלנדס גינתה כי הביקור לא תואם על ידה וכי "הוא גם לא עמד בהליך התקין מכיוון שהוא לא אושר על ידי הגופים הרלוונטיים באספה הלאומית".
נציגויות דיפלומטיות

בולגריה מיוצגת בוונצואלה באמצעות שגרירותה במקסיקו סיטי, מקסיקו.
ונצואלה מיוצגת בבולגריה באמצעות שגרירותה בבוקרשט, רומניה.
טירה

ערך זה עוסק במבנה מגורים גדול מבוצר. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
טירת בודיאם בדרום אנגליה
טירת המלך רנה בטרסקון נבנתה בימי הביניים ומזוהה עם רנה מאנז'ו.
טירה היא סוג מבנה מגורים גדול ומבוצר שהיה נפוץ באירופה במהלך ימי הביניים. הטירה נבדלת מארמון בכך שהיא מבוצרת ונועדה להגן על האדון, ונבדלת ממבצר שהיה מבנה צבאי בעיקרו ובניגוד לו הטירה הייתה מאוכלסת על ידי האצולה. הטירות האירופאיות החלו להיבנות במאה ה-9 לאחר מותו של קרל הגדול, אז חולקו מערב ומרכז אירופה בין בניו ואלו בתורם חילקו את שטחיהם לאזורים קטנים יותר שנשלטו על ידי אצילים מקומיים. אצילים אלו בנו טירות כדי לשלוט על הטריטוריה שלהם ולשמש כבסיס לצבאותיהם. אף על פי שהמטרה הראשונית של הטירות הייתה צבאית, הטירות החלו במהרה לשמש כמרכזי שלטון מקומיים וכסמלי כוחם של השליטים. בכך הפכו הטירות לסמל של הפאודליזם.
טירות רבות נבנו בהתחלה מחומרים פשוטים כגון אדמה ועץ אולם ביצוריהן חוזקו במהרה באבן. הטירות המוקדמות ניצלו מאפייני הגנה טבעיים כגון הרים או נהרות ולא היו בהם המגדלים או חרכי הירי שהפכו מאוחר יותר לסממנים המזהים של הטירות, אלא התבססו על מגדל עוז מרכזי. בסוף המאה ה-12 ותחילת המאה ה-13 החלה להתפתח גישה מדעית להגנות הטירה שהובילה להוספה של מגדלים וצריחים רבים לחומות עם דגש על אש אגפית. רבות מן הטירות החדשות שנבנו באותה התקופה היו מצולעות או שהסתמכו על הגנה קונצנטרית – רמות שונות של הגנה אחת אחרי השנייה ותפקדו יחדיו כדי למקסם את כוח הירי של הטירה. לא כל מאפייני הארכיטקטורה של הטירה נועדו למטרות צבאיות אלא לעיתים נועדו לשמש כסמלי כוח וגדולה.
אף על פי שאבק השרפה הובא לאירופה כבר במאה ה-14 הוא לא הביא לשינוי משמעותי באופן בניית הטירה עד למאה ה-15, אז כלי הנשק, ובעיקר התותחים, החלו להיות חזקים מספיק כדי לפרוץ חומות אבן. הטירות שנבנו לאחר מכן לא היו נוחות למגורים בשל הטכניקות בהם השתמשו להגנה מפני תותחים וכתוצאה מכך החל מהמאה ה-16 חלה ירידה בבניית טירות ובמקומן החלו לקום מבצרים שנועדו רק להגנה ללא שום תפקיד מנהלי, ואחוזות או ארמונות שנועדו למגורים אך לא היה בהם ערך צבאי. מאמצע המאה ה-18 נבנו טירות מדומות רבות כחלק מאופנת התחייה הגותית של התנועה הרומנטית, אך לא הייתה בהן שום תכלית צבאית.
הגדרה

ושימשה השראה לטירת היפהפייה הנרדמת של וולט דיסני.
הגדרה > אטימולוגיה

מקור המילה טירה הוא מהמקרא, לדוגמה: "תְּהִי טִירָתָם נְשַׁמָּה; בְּאָהֳלֵיהֶם, אַל-יְהִי יֹשֵׁב" (ספר תהילים, פרק ס"ט, פסוק כ"ו). המונח Castle באנגלית נובע מהמילה הלטינית castrum, שמשמעותה "מקום מבוצר", ו - castellum  שמובנו היה "קסטרום קטן". שפות אירופאיות רבות משתמשות במקור זה לתיאור טירה, כגון château או château fort בצרפתית, castillo בספרדית ו-castello באיטלקית.  בגרמנית הטירה המבוצרת ידועה בשם Burg, ‏ Festung או  Schloss.
הגדרה > מאפיינים עיקריים

ההגדרה המקובלת של טירה היא מקום מגורים פרטי מבוצר. בניגוד לערים מבוצרות מהעת העתיקה כגון קונסטנטינופול או אנטיוכיה, החידוש בטירות שהחלו להיבנות בימי הביניים היה שהביצורים לא נועדו להגן על אוכלוסייה שלמה אלא נבנו על ידי שליטים פאודלים מקומיים כדי להגן על עצמם או על מלכיהם.
התכלית העיקרית של הטירה הייתה כמרכז צבאי ומנהלי. הטירה נועדה להגן על יושביה אולם היא גם הייתה כלי התקפי ולעיתים קרובות שימשה כמפקדה אזורית ממנה יכל הצבא לצאת להתקפות בשטח אויב. הכובשים הנורמנים באנגליה הקימו טירות הן למטרות הגנתיות והן כדי להרגיע את האוכלוסייה המקומית. עם התקדמותו של ויליאם הכובש לתוך אנגליה הוא ביצר עמדות מפתח על מנת להגן על השטח שכבש, ובין השנים 1066 ו-1087 הוא הביא לבנייתן של 36 טירות ברחבי המדינה.
לקראת סוף ימי הביניים הטירות החלו לאבד את חשיבותן ההגנתית בעיקר בשל התפתחותם של תותחים שהיו חזקים מספיק כדי לפרוץ את ביצוריהן. כתוצאה מכך התכלית העיקרית של הטירה החלה להיות כמקום מגורים וכמפגן כוח. כמו כן האסתטיקה של הטירה החלה להיות יותר חשובה מביצוריה שכן גודלה ומראה החיצוני החלו לשקף את יוקרתו וכוחו של יושבה. אף על פי שהטירות עדיין יכלו להגן מפני התקפות פשוטות הן החלו להיות מוחלפות על ידי אחוזות וארמונות.
מבנה הטירה > גבעה וחפיר

הטירה הייתה מוקמת בדרך כלל על גבעה שטוחה, שנקראה בצרפתית ובאנגלית Motte, כדי שהגישה אליה תהיה קשה לאויב. לעיתים הגבעה הייתה טבעית אולם במרבית המקרים היא הייתה מעשה ידי אדם. חפירת האדמה לצורך יצירת הגבעה יצרה חפיר מסביבה, ששימש גם הוא כאמצעי הגנה ולעיתים גם מולא במים. החפיר מנע מכלי מצור גדולים גישה לחומות החיצוניות של הטירה וכן מנע מתוקפים לחפור מתחת לחומות. הגישה לטירה שעל הגבעה הייתה בדרך כלל באמצעות גשר מתרומם או גשר אבן שנפרש מעל לחפיר.
מבנה הטירה > מצודה

המצודה (באנגלית Keep, בצרפתית: Donjon, נקראת גם מגדל עוז) היא המבנה הפנימי בטירה, בדרך כלל מגדל גדול בעל קירות עבים במיוחד שנבנה על הגבעה המבוצרת ובו התגורר בעל הטירה השליט, משפחתו ואורחיו. המצודה היוותה את החלק החשוב והמאובטח ביותר בטירה הפיאודלית. אם פרץ האויב את כל אמצעי ההגנה של הטירה, המתגוררים בטירה יכלו להתבצר במצודה, שאליה היה קשה מאוד לפרוץ.
מבנה הטירה > חצר פנימית

מחוץ למצודה הייתה חצר פנימית (באנגלית Bailey) ובה ניתן היה למצוא את מגורי החיילים והמשרתים, אורוות, בתי מלאכה ומחסנים. בדרך כלל ניתן היה גם למצוא בה מקור מים כגון באר או בור מים. בחצר הייתה אספקה שהספיקה לזמן רב במקרה של מצור.
מבנה הטירה > חומה חיצונית

מסביב לחצר הפנימית הייתה חומה הגנתית שהייתה גבוהה דיה על מנת למנוע מצבאות תוקפים לטפס עליה בעזרת סולמות ועבה מספיק כדי לעמוד בהתקפות של כלי מצור כבדים כגון קטפולטות. כדי למנוע מאויבים לחפור מתחת לחומה היא הייתה לעיתים מבוצרת על ידי שכבת אבן נוספת בבסיסה. שבילי הליכה על החומות אפשרו למגנים לירות מגבוה על התוקפים ושינות (בליטות מרובעות לאורך החומה) העניקו להם הגנה נוספת. לאורך החומה נבנו צריחים ומגדלים רבים במרווחים קבועים ששימשו כעמדות ירי ותצפית. רק החל מהמאה ה-13 נוספו לחומה גם חרכי ירי לקשתים, שכן לפני כן היה חשש שהם יפגעו בחוזקה של החומה.
מבנה הטירה > שער

שער הכניסה לטירה היה בדרך כלל החלק החלש יותר במערכת ההגנה שלה. לאור זאת התפתח השער המאובטח שאפשר ליושבי הטירה לפקח על תנועת הנכנסים אליה והיוצאים ממנה. מעל לשער נבנה מגדל או שני מגדלים משני הצדדים כדי לאפשר שמירה הדוקה יותר על נקודה זו. כדי להקשות על התקפה חזיתית על השער עצמו היו אמצעי הגנה נוספים בשער, כגון שער מתרומם או סדרה של שערים מתרוממים, חרכי ירי ופתחי הריגה. הקומה העליונה של ביתן השמירה שימשה כמגורי חיילים כך שהשער תמיד היה מאובטח. במהלך המאות ה-13 וה-14 התפתח רעיון הברביקן, מבנה קדמי מבוצר בעל מגדל המצוי בחלקו החיצוני של השער והעניק לו הגנה נוספת.
היסטוריה

הביצורים הראשונים בהיסטוריה נבנו באזור הסהר הפורה, בעמק האינדוס, במצרים ובסין, שם על מנת להגן על שפע עושר ומשאבים היישובים הקדומים היו מוגנים על ידי חומות מבוצרות. צפון אירופה הייתה איטית יותר מהמזרח בפיתוח מבנים הגנתיים ורק בתקופת הברונזה החלו להתפתח מבצרי גבעה שהתפשטו ברחבי אירופה במהלך תקופת הברזל. מבנים הגנתיים קדומים אלו היו שונים מהביצורים האסייתים בכך שהם נבנו מאדמה ולא מאבן.
במהלך המאה השנייה לפנה"ס המבצרים העתיקים החלו להתפתח לאופידום, או יישובים מבוצרים, ברחבי אירופה. אמצעי ההגנה ביישובים אלו היו אפקטיביים נגד התקפותיהם של הרומאים ונפלו רק מול כלי מצור חזקים. הביצורים הרומאים, שנקראו קסטרום, היו מגוונים ונבנו מחומרים שונים, החל מאדמה וכלה בביצורי אבן גדולים, כפי שניתן לראות למשל במבצרים לאורך חומת אדריאנוס באנגליה. המבצרים הרומאים היו בדרך כלל מלבניים עם פינות מעוגלות.
היסטוריה > מקור

במאה ה-9 וה-10 צמחה אליטה חברתית וצבאית באימפריה הקרולינגית. בתמורה לשירות צבאי קיבלו האבירים חלקות אדמה מהאצילים אותם שירתו. קשר זה בין האביר לאציל היה הבסיס לפאודליזם בימי הביניים. עם התפרקותה של האימפריה הקרולינגית התרופף הממשל הריכוזי ששלט בשטחי האימפריה עד אז וכל אציל מקומי החל לשלוט בשטח שלו והיה אחראי לממשל, לכלכלה ולצדק המקומי. בתקופה זו החלו להופיע הטירות האירופאיות. אף על פי שהטירות היו למעשה מבנים פרטיים של השליט, הן שימשו גם כמרכז השלטון המקומי ומתוכן השליט היה אחראי להגן על איכריו. סיבה נוספת להתפתחות הטירה לאחר נפילת האימפריה הקרולינגית הייתה כתגובה להתקפות מצד הויקינגים, המוסלמים והמדיארים ורצון השליטים להגן על ביתם.
באזורים מסוימים באירופה האציל היה חייב לקבל את אישורו של המלך או של סמכות גבוהה אחרת כדי לבנות טירה. באזורים אחרים, כמו באנגליה שלאחר הפלישה הנורמנית, המלך דרש מאציליו לבנות כמה שיותר טירות כדי להגן על הממלכה הן מפולשים מבחוץ והן מאויבים מבפנים. הטירה העתיקה ביותר שנותרה עומדת עד היום היא טירת דווה-לה-פונטן בצרפת, שנבנתה בשנת 950 לערך.
היסטוריה > המאה ה-11

החל משנת 1000 לספירה החלו להתרבות האזכורים לטירות בכתבים רשמיים. עליה זו באזכורים רשמיים, יחד עם העדויות הארכאולוגיות, מעידה כי הייתה עלייה פתאומית בכמות הטירות באירופה החל מתקופה זו. באיטליה, לדוגמה, החל משנת 950 מספר הטירות הוכפל פי שלושה עד חמישה כל חמישים שנה. באזור פרובאנס היו קיימות 12 טירות בשנת 950, 30 טירות בשנת 1000 ולמעלה מ-100 בשנת 1030. היסטוריונים מפרשים את העלייה החדה בכמות הטירות באירופה בתקופה זו כעדות לשכיחות הלחימה בין שליטים מקומיים. כך ניתן לדוגמה לראות עלייה חדה בכמות הטירות בספרד בתחילת המאה ה-11 לאור עלייה בהתקפות מצד המורים וכן בדנמרק לאור התגברות הלחימה עם פיראטים ונדים.
אף על פי שכמות הטירות עלתה ברחבי אירופה בערך באותה התקופה, צורתן והארכיטקטורה שלהן הייתה שונה מאזור לאזור. בתחילת המאה ה-11 התכנון הבסיסי של הטירה הבנויה ממצודה מרכזית על גבעה וסביבה ביצורים היה שכיח ברחבי אירופה מלבד בסקנדינביה. בנוסף, בעוד שבאיים הבריטיים, בצרפת ובאיטליה הטירות נבנו בעיקר מעץ, בספרד הטירות באותה התקופה נבנו בעיקר מלבנים.
היסטוריה > המאה ה-12

עד סוף המאה ה-12 מספר הטירות החדשות שנבנו היה בירידה, בעיקר בשל ירידה ביעילותם של ביצורי אדמה ועץ ועלייה בעלות ביצורי אבן. באותה תקופה חל שינוי באופן בניית טירות: עד אז מבנה הטירה לא היה קבוע והוכתב בדרך כלל על ידי פני השטח. לעומת זאת טירות שנבנו בסוף המאה ה-12 ובתחילת המאה ה-13 היו על פי רוב מצולעות (מבלי להתחשב בפני השטח) עם צריחי הגנה בכל פינה שנועדו לתת אש אגפית על החומות. הצריחים היו גבוהים מהחומה וכללו חרכי ירי בכל קומה כדי לאפשר לקשתים זוויות שונות של ירי. טירות חדשות אלו לא תמיד כללו גם מצודת עוז והצריחים הגדולים יותר שימשו גם כאזור מגורים. בטירות בהן כן ניתן היה למצוא מצודות עוז הן כבר לא נבנו בצורת ריבוע אלא היו גם הן מצולעות או עגולות. הסיבה לשינויים באופן בניית הטירות בתקופה זו נובעת ככל הנראה ממסעות הצלב, שם למדו הצלבנים רבות על בניית ביצורים מהסרצנים ומהאדריכלות הביזנטית.
היסטוריה > המאה ה-13

בתחילת המאה ה-13 הטירות הצלבניות נבנו בעיקר על ידי מסדרים צבאיים נוצריים כגון ההוספיטלרים, הטמפלרים והמסדר הטבטוני. מסדרים אלו היו אחראים לבניית טירות רבות במזרח התיכון כגון קראק דה שבלייה, מבצר מרגט וכוכב הירדן. טירות אלו היו מגוונות באדריכלות שלהן אולם בדרך כלל כללו ביצורים קונצנטרים כדי להפחית את ההסתמכות על נקודת הגנה מרכזית ולחלק את ההגנה בין טבעות רבות של חומות, אחת בתוך השנייה. טירות קונצנטריות אלו נפוצו ברחבי אירופה ואפילו אדוארד הראשון, מלך אנגליה, שהשתתף במסעות הצלב, בנה ארבע כאלו בוויילס במאה ה-13. אולם לא כל המאפיינים של טירות הצלבנים חוקו באירופה. לדוגמה, בטירות הצלבניות השער הראשי היה בצידו של אחד הצריחים וכלל מספר פניות כדי להאריך את הזמן שלקח לפולשים להיכנס למתחם הפנימי, אולם באירופה זהו מאפיין נדיר. מאפיין נוסף שאומץ ממסעות הצלב היה משיקולי – מרפסת מוגנת שברצפתה נפתח פתח דרכו יכלו המגינים להשליך חפצים או נוזלים על התוקפים.
היסטוריה > הופעת אבק השריפה

בשנות העשרים של המאה ה-13 החלו לראשונה באירופה להשתמש בארטילריה עם אבק שרפה והנשק החדש נפוץ במהירות. הטירות הותאמו כדי לאפשר לתותחים קטנים לירות מהצריחים דרך חרכי ירי מיוחדים שעוצבו מחדש כדי לאפשר לתותחנים לכוון למטרה. תותחים גדולים יותר פותחו עד המאה ה-15 והפכו לכלי המצור המועדף במקום הטרבושה בשל טווחם הארוך, עוצמתם ויכולתם לירות בכינון ישיר אל עבר יסודות החומות. ב-1450 היה לתותחים תפקיד מכריע בכיבוש קונסטנטינופול על ידי מהמט השני. התגובה לפיתוח התותחים הגדולים הייתה בניית חומות עבות יותר והעדפת צריחים עגולים על מרובעים על מנת להסיט את כדורי התותח.
בתחילת המאה ה-16 חידושים באיטליה הביאו להמצאת הבאסטיונים, חומות בעלות בליטות זוויתיות המאפשרת הגנה טובה יותר על השטח הקרוב לחומה ולא רק על החזית. הבאסטיון התפתח במהרה למבצרי כוכב, טירות שהיו מוקפות חומות בעלות פינות רבות עד שקיבלו צורה של כוכב.
עם גילויו של העולם החדש מספר טירות בעלות מאפיינים אירופאים נבנו בקולוניות הצרפתיות והספרדיות, לדוגמה במונטריאול ובסנטו דומינגו.
היסטוריה > המאה ה-17 ואילך

במאה ה-17 אחוזות וארמונות תפסו את מקומן של הטירות כמקום מגוריהם של האליטה וכסימן לכוחם, אף על פי שטירות עדיין שימשו לעיתים תפקיד צבאי חשוב, כמו למשל במלחמת האזרחים האנגלית. מאמצע המאה ה-18 נבנו טירות מדומות רבות כחלק מאופנת התחייה הגותית של התנועה הרומנטית, כאשר הדוגמה המוכרת ביותר לכך היא טירת נוישוונשטיין שבבווריה. אולם אף על פי שמבחינה חיצונית טירות אלו דמו לטירות העתיקות, עיצוב הפנים שלהן היה שונה לגמרי ומודרני.
מרכז חברתי

לאור נוכחותו של האציל השליט בטירה היא שימשה כמרכז אדמיניסטרטיבי ממנו הוא שלט באדמותיו. שליטים מוצלחים קיבלו בחצרם את דייריהם ושימשו כשופטים במקרי סכסוך אולם שליטים בעלי שטחים נרחבים לא יכלו לבקר בכל אדמותיהם אלא מינו סגנים ששימשו כנציגיהם.
ראו גם

מבצר
ארמון
אחוזה
פאודליזם
טירת בומריס בוויילס
טירת נוישוונשטיין היא טירה בגרמניה שנבנתה במאה ה-19 במסגרת תנועת הרומנטיקה. הטירה הייתה חיקוי לטירות ימי הביניים
טירת וינדזור, עם גבעה ועליה מצודה (במרכז) ושתי חצרות פנימיות (מימין ומשמאל)
מגדל עוז בטירת רוצ'סטר
חומת טירת לינקולן בלינקולן, הממלכה המאוחדת.
בית השער, מוקף בשני צריחים עגולים, והברביקן, מצודת לונדון, הממלכה המאוחדת.
מצודת לונדון – Tower of London
מצודת לונדון החלה כטירה נורמנית שנבנתה על ידי ויליאם הכובש ובמשך המאות שאחרי בניית מגדל העוז נוספו לה שתי טבעות של חומות וחפיר
טירת קראק דה שבלייה שבסוריה, נבנתה על ידי הצלבנים במאה ה-12.
במהלך ימי הביניים, היווה האלקסר של סגוביה כמקום מגורים מועדף על רבים מבני משפחות המלוכה הקסטיליות וכן מבצר עיקרי במערך ההגנה של הממלכה.
מבצר כוכב מהמאה ה-16 במחוז חרונינגן שבהולנד.
טירת קאסטל נואובו בנאפולי.
יחסי החוץ של סיישל

מדיניות החוץ של סיישל מבוססת על פרקטיקה דיפלומטית שלווה, פרואקטיבית וחדשנית. יחסי החוץ של סיישל נקבעים על ידי מערכת החוקים הלאומיים שלה, חוקת סיישל המיושמת על ידי הממשלה. החוקה מעניקה לנשיא סמכויות לנהל את מדיניות החוץ של סיישל. סעיף 70 מסמיך את הנשיא למנות שר לענייני חוץ ולהאציל סמכויות לפי הצורך לניהול מדיניות החוץ של סיישל, וסעיף 71 מחייב את השר לתת דין וחשבון לנשיא על ניהול המנדט למדיניות החוץ. סעיף 64 קובע כי הנשיא ימנה שגרירים, נציבים עליונים, כל נציג עיקרי, יקבל שליחים מוסמכים, ויבצע או יגרום לביצוע אמנות בשם הרפובליקה.
היחסים הדו-צדדיים של סיישל מתמקדים בביטוי שותפויות כלכליות ושיתוף פעולה, פיתוח מגזרי הכלכלה השונים, סחר, השקעות זרות ישירות, דיג ותיירות. סיישל תתעדף; בטיחות וביטחון ימי, חינוך, אנרגיה מתחדשת, הגנת הסביבה, תעופה, פרויקטי תשתית, בריאות, פיתוח חברתי, סיוע טכני, חינוך, הכשרה וחילופי תרבות.
סיישל דוגלת בתפיסה הרחבה יותר של ביטחון אנושי ותומכת ביוזמות היוצרות תנאים נוחים ליציבות אזורית, שיתוף פעולה בינלאומי ושגשוג כלכלי ויתרמו לשלום, ביטחון ויציבות באזור באמצעות דיפלומטיה פרואקטיבית.
משרד החוץ של סיישל

סיישל הקימה את משרד החוץ שלה לאחר שקיבלה את עצמאותה מהממלכה המאוחדת בשנת 1976. השר הראשון שנכנס לתפקיד שר החוץ היה הנשיא הראשון של הרפובליקה של סיישל, ג'יימס מנצ'ם.
היה מקובל שנשיא הרפובליקה יכהן כשר החוץ. אחרי הנשיא מנצ'ם, שלושה נשיאי סיישל אחרים, אלברט רנה, מר ג'יימס מישל ומר דני פור החזיקו בתיק החוץ במהלך כהונתם. תיק זה הוחזק גם על ידי סגן הנשיא וינסנט מריטון.
מאז הקמתו עומדים בראש משרד החוץ, תחת שמות שונים, 14 שרים. השר הנוכחי האחראי על תיק זה, החל מנובמבר 2020, הוא מר סילבסטרה רדגונדה.
יחסי בולגריה–גרמניה

| יחסי בולגריה–גרמניה |
| --- | --- |
בולגריה: גרמניה


בולגריה: גרמניה
שטח (בקילומטר רבוע)
110,879: 357,022
אוכלוסייה
6,746,791: 84,431,715
תמ"ג (במיליוני דולרים)
101,584: 4,456,081
תמ"ג לנפש (בדולרים)
15,057: 52,777
משטר
רפובליקה: רפובליקה פדרלית

המלך הבולגרי פרדיננד הראשון, סוקר מצעד צבאי בלווי וילהלם השני, קיסר גרמניה
אזרחים בולגרים בסקופיה, מפגינים תמיכה בגרמניה הנאצית, 1941
יחסי בולגריה–גרמניה הם יחסי החוץ המתקיימים בין בולגריה לגרמניה. לבולגריה יש שגרירות בברלין, קונסוליה כללית במינכן ומשרד בבון. לגרמניה יש שגרירות בסופיה. שתי המדינות חברות באיחוד האירופי ובנאט"ו.
היסטוריה

בתחילת מלחמת העולם הראשונה, נותרה ממלכת בולגריה נייטרלית. עם זאת, בהדרגה החלו גם מעצמות המרכז בהנהגת הקיסרות הגרמנית וגם מדינות ההסכמה בהנהגת בריטניה וצרפת להבין את היתרונות שבולגריה עשויה לספק. הגרמנים ידעו שהם זקוקים לעזרתה של בולגריה כדי להביס את ממלכת סרביה ובכך לפתוח קווי אספקה מגרמניה לאימפריה העות'מאנית ולחזק את החזית המזרחית נגד רוסיה. בולגריה ניהלה משא ומתן הן עם הגרמנים והאוסטרו-הונגרים, והן עם הבריטים והצרפתים, אשר התנאים שהציעו היו נדיבים פחות. ב-1915 חתמה בולגריה על האמנה הבולגרית-גרמנית, אשר צרפה את בולגריה למעצמות המרכז. חיילים בולגרים לחמו לצד הגרמנים בחזית המקדונית, אולם ב-1918 נאלצו להיכנע בפני מדינות ההסכמה, וב-1919 חתמו הבולגרים על חוזה ניי.
בפרוץ מלחמת העולם השנייה, ב-1 בספטמבר 1939, ממלכת בולגריה הכריזה על נייטרליות אך נקטה במדיניות פרו-גרמנית. בסוף 1939 מונה לראשות הממשלה בוגדאן פילוב דמות פרו גרמנית מוצהרת אשר מינה לתפקיד שר הפנים את פטר גברובסקי, מנהיג התנועה הפשיסטית הבולגרית-"רטניק". בשנת 1940 נחתם הסכם קראיובה במסגרתו אילצו הגרמנים את הרומנים להחזיר את חבל דוברוג'ה לבולגריה. ב-1 במרץ 1941 חתם בוגדאן פילוב בווינה על ההסכם התלת-צדדי ובולגריה הפכה רשמית לבעלת בריתן של מדינות הציר. עוד טרם החתימה השתמש הורמאכט בשטח בולגריה כקרש קפיצה לפלישות ליוון ויוגוסלביה. למעשה, לא הייתה ממלכת בולגריה מעולם שטח כבוש בידי גרמניה הנאצית. לא היה בה צבא כיבוש חוץ ממספר יחידות אבטחה וצי גרמניות, אשר אבטחו את החוף האגאי שמדרום לתראקיה שהייתה בחזקת הבולגרים.
ב- 26 באוגוסט 1944 הודיעה בולגריה על חזרתה לנייטרליות לאור התקדמותו המהירה של הצבא האדום וב-9 בספטמבר 1944 בוצעה הפיכה בממלכה בסיוע כוחות הצבא האדום, אשר התקדמו לעבר סופיה. ראש הממשלה קונסטנטין מוראבייב הודח ובמקומו תפס את השלטון הגנרל קימון גאורגייב שהודיע על הצטרפות בולגריה לבעלות הברית. הצבא הבולגרי שבעת ההיא מנה כ-450,000 לוחמים הצטרף לצבא האדום במסגרת החזית האוקראינית השלישית ונטל חלק בלחימה ביוגוסלביה, הונגריה ואוסטריה כנגד צבאות גרמניה הנאצית. ב-8 במאי 1945 השתתפו הכוחות הבולגרים בכיבוש העיר קלגנפורט שבאוסטריה. במהלך המלחמה הקרה, הייתה בולגריה חלק ממדינות ברית ורשה, וכמוה גרמניה המזרחית. גרמניה המערבית לעומת זאת הייתה חלק מנאט"ו.
כיום

לבולגריה יש שגרירות בברלין, קונסוליה כללית במינכן ומשרד בבון. לגרמניה יש שגרירות בסופיה. שתי המדינות חברות באיחוד האירופי ובנאט"ו. ממשלת בולגריה רואה בגרמניה שותפה אסטרטגית מרכזית שלה באיחוד האירופי. כמה שרים בממשלה הבולגרית מדברים גרמנית, וכך גם נשיאה לשעבר של בולגריה רוסן פלבנלייב. מומחים גרמנים היו ועדיין פעילים ביכולת מייעצת במשרדי הממשלה בבולגריה, כחלק ממדיניות יישום מתמשכת הקשורה לאיחוד האירופי.
יהדות קוראסאו

בית הכנסת מקוה ישראל-עמנואל בקוראסאו
בית הכנסת עמנו-אל בפיטרמאי, 1890 בערך. אוסף המוזיאון הלאומי לתרבויות העולם
בית הכנסת עמנו-אל
יהדות קוראסאו היא הקהילה היהודית הוותיקה ביותר ביבשת אמריקה והיא קיימת מ-1651. לקהילה הייתה השפעה משמעותית על ההיסטוריה של קוראסאו. כיום יש באי מספר קהילות אשכנזיות ומספר קהילות ספרדיות. נכון ל-2000 חיים באי כ-300 יהודים.
באי בית הכנסת העתיק ביותר שעדיין בשימוש ביבשת אמריקה והקהילה היהודית הוותיקה ביותר ביבשת - הקהילה נוסדה בשנת 1651 ובית הכנסת מקוה ישראל-עמנואל בשנת 1703.