stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
החמישייה הסודית
ראו גם

חבורת פופיק
חסמבה
כס"ח
הערות שוליים

↑  מיה סלע, מחלוקת על הזכויות של "החמישייה הסודית", באתר הארץ, 30 ביוני 2011
↑  איתמר זהר, החמישייה הסודית נגד מבריחי די.וי.די, באתר הארץ, 24 במרץ 2008
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb119641350 (data)  MusicBrainz: 7ee4de54-e77f-400e-91dc-fb6c8937c059 
הספר הראשון בסדרת "החמישייה הסודית", בסדרה בתרגום מחודש של דנה אלעזר-הלוי בהוצאת "אחוזת בית"
"החמישייה הסודית" מתוך הסדרה "החמישייה הסודית", ששודרה במקור החל משנת 1978 עד 1979
הרפובליקה הפדרטיבית של הצ'כים והסלובקים

לאחר מהפכת הקטיפה בסוף 1989, אימצה צ'כוסלובקיה את השם הרשמי הרפובליקה הפדרטיבית של הצ'כים והסלובקים ( בצ'כית: Česká a Slovenská Federativní Republika‏, בסלובקית: Česká a Slovenská Federatívna Republika‏; ČSFR) במהלך התקופה שבין 23 באפריל 1990 ועד ל-31 בדצמבר 1992, ולאחר מכן התפרקה המדינה לצ'כיה ולסלובקיה.
אימוץ השם

מאז 1960, השם הרשמי של צ'כוסלובקיה היה הרפובליקה הסוציאליסטית הצ'כוסלובקית (Československá socialistická republika‏, ČSSR). לאחר מהפכת הקטיפה, הודיע הנשיא החדש ואצלב האוול כי "הסוציאליסטית" יבוטל מהשם הרשמי של המדינה.
היה נראה שהמדינה תחדש את השם ששימש בשנים 1919–1938 ובשנים 1945–1960, הרפובליקה הצ'כוסלובקית (Československá republika). עם זאת, פוליטיקאים סלובקים התנגדו לכך, מאחר שהשם המסורתי הכניע יותר מדי את מעמדה השווה של סלובקיה במדינה הפדרלית. הפשרה הראשונה הייתה חוק חוקתי, ששינה את שמה של המדינה לרפובליקה הפדרטיבית הצ'כוסלובקית, תוך הכרה מפורשת באופיה הפדרלי של המדינה. הוא התקבל ב-29 במרץ 1990 (נכנס לתוקף באותו היום), אולם עדיין נתקל באי-הסתייגות כללית ובסבב התמקחות נוסף, שזכה לכינוי "מלחמת המקף" (pomlčková válka/vojna) לאחר רצונה של סלובקיה להכניס מקף לשם המדינה. עם זאת, הצ'כים הפגועים התנגדו לה בתוקף והזכירו כי כך היה שם המדינה בתקופת הרפובליקה הצ'כוסלובקית השנייה (כאשר השם הרשמי היה "הרפובליקה הצ'כו-סלובקית"), כאשר המדינה נקרעה על ידי הסכם מינכן לקראת פירוקה הסופי בידי גרמניה הנאצית שנה לאחר מכן. הפשרה שהתקבלה, לאחר משא ומתן רב מאחורי הקלעים, הייתה חוק חוקתי 101/1990, שהתקבל ב-20 באפריל ונכנס לתוקף ב-23 באפריל. החוק שינה את שמה של המדינה ל"רפובליקה הפדרטיבית הצ'כית והסלובקית"; שלא כמו הקודמת, הוא גם רשם במפורש את שתי הגרסאות וקבע שהן שוות.
השם מפר את חוקי הכתיבה הצ'כית והסלובקית, מאחר שלפי כללי הכתיב בשתי השפות, רק המילה הראשונה בשמה של מדינה אמורה להיכתב באות גדולה, אך כפתרון לשאלת כתיבת האות הראשונה במילה "סלובקים", הוחלט לכתוב את כל המילים באותיות גדולות. הוויכוח חשף פער מהותי באופן שבו צ'כים וסלובקים ראו את זהותה של מדינתם. ניגודים נוספים הצטברו בשנתיים הבאות, והביאו להחלטה על פירוק המדינה לצ'כיה וסלובקיה ("גט הקטיפה") בשנת 1992. ההחלטה עצמה בוצעה ב־1 בינואר 1993.
ראו גם

פירוק צ'כוסלובקיה
הר שפר

מפה של נדודי בני ישראל משנת 1641
הַר שָׁפֶר הוא אתר מקראי, מתחנות נדודי בני ישראל במדבר. שמו מופיע בספר במדבר, פרק ל"ג, פסוקים כ"ג–כ"ד: ”וַיִּסְעוּ מִקְּהֵלָתָה וַיַּחֲנוּ בְּהַר שָׁפֶר: וַיִּסְעוּ מֵהַר שָׁפֶר וַיַּחֲנוּ בַּחֲרָדָה”.
בני ישראל הגיעו אל הר שפר מקהלתה, לאחריו המשיכו במסעם וחנו בחרדה.
לדעת התרגום המיוחס ליונתן שם המקום נקרא כל על שם פירותיו הנאים: ”טַוְורָא דְשַׁפִּירַן פֵּירוֹי” - הר שנאים פירותיו.
יש המזהים את הר שפר עם מקום הנקרא כיום 'ג'בל עריף א-נקה', הר במערב הר הנגב, שנמצא כיום בשליטת מצרים.[דרוש מקור]
הערות שוליים

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| קודמת: קהלתה | נדודי בני ישראל במדבר | הבאה: חרדה (אתר מקראי) |
הנס הולביין

ערך זה עוסק בצייר גרמני. אם התכוונתם לאביו, ראו .
| --- | --- |

 לידה:  1497 אאוגסבורג, האימפריה הרומית הקדושה 
 פטירה:  29 בנובמבר 1543 (בגיל 46 בערך) לונדון, ממלכת אנגליה 
 לאום:  שווייצרי
 תחום יצירה:  ציור, הדפס 
 זרם באמנות:  רנסאנס גרמני, הרנסאנס הצפוני 
 הושפע על ידי:  האנס הולביין האב 
 יצירות ידועות:  השגרירים (הולביין), Darmstadt Madonna, Madonna enthroned with child and two figures, The Body of the Dead Christ in the Tomb 
 צאצאים:  Philipp Holbein I 
 
הנס הולביין הבן - דיוקן עצמי
הנס הולביין הבן (בגרמנית: Hans Holbein der Jüngere;‏ 1497 – 29 בנובמבר 1543) היה צייר שצייר בסגנון הרנסאנס הצפוני. בשנת 1519 הפך לאזרח העיר בזל ובכך של הקונפדרציה הישנה (שווייץ של היום).
ביוגרפיה

הולביין נולד באאוגסבורג שבבוואריה (גרמניה דהיום). הוא למד ציור מאביו, הנס הולביין האב. מאוחר יותר, הוא עבר יחד עם אחיו, אמברוזיוס הולביין, לעיר בזל, שם פגש מלומדים רבים, ביניהם ההומניסט ההולנדי ארסמוס. ארסמוס ביקש ממנו לאייר את הסאטירות שלו. הולביין אייר גם ספרים נוספים, ותרם את חלקו גם לתרגומו של מרטין לותר לתנ"ך. כמו אביו, הוא תכנן חלונות ויטראז' וצייר פורטרטים. הרפורמציה גרמה לכך שהולביין לא יכול היה לפרנס את עצמו כצייר בבזל, ולכן הוא נסע ללונדון. ארסמוס המליץ עליו במכתב שיועד למדינאי והסופר האנגלי סר תומאס מור. הולביין צייר פורטרטים רבים בחצרו של הנרי השמיני, מלך אנגליה. כמו כן, הוא תכנן את בגדיו המלכותיים של המלך.
הולביין תכנן רבים מהמונומנטים והקישוטים הרבים להכתרת אשתו השנייה של הנרי, אן בולין, בקיץ 1533. קיימים מספר רישומים שלו, שייתכן שאן בולין היא המופיעה בהם. אולם רישום אחד מראה אישה בכתונת לילה פשוטה, וכשהיא נראית מלאה למדי. יש שאומרים כי רישום זה מראה את המלכה כשהיא בהריון, בזמן כלשהו בין השנים 1533-1535, אך על פי מחקר שנעשה בשנים האחרונות, הרישום הוא של אחת ממשרתותיה של המלכה, כנראה ליידי מרגרט לי או של אחת מאחיותיה. מסתבר כי כל רישום או פורטרט שהולביין צייר של אן בולין הושמד לאחר שהיא הוצאה להורג בשנת 1536, על אישומים כוזבים של בגידה, גילוי עריות וכישוף.
הולביין ללא ספק צייר את אשתו השלישית של הנרי, ג'יין סימור, והפורטרט שלה מציג במדויק את מראה של ג'יין (שלא הייתה מפורסמת ביופיה). הוא צייר גם את אחותה של ג'יין, אליזבת' סימור, שנישאה לבנו של תומאס קרומוול. פורטרט זה זוהה בטעות עם אשתו החמישית של הנרי, המלכה קתרין הווארד, כאשר הוא נתגלה בתקופה הוויקטוריאנית.
בשנים מאוחרות יותר הוא עבד גם בבזל וגם בלונדון. באחד ממסעותיו ללונדון, הוא צייר את הסוחר הגרמני גיאורג גיזה, במטה של ברית ההנזה בלונדון, שכונה ה"סטיליארד".
הולביין צייר את אן מקליווס תוך כדי משא ומתן לנישואין, מנהג מקובל בעת שלפני היות הצילום. הנרי ביקר את הציור על כך שהוא מחמיא מדי, אך נראה שהנרי התרשם יותר מהשבח יוצא הדופן של אן מאשר מהפורטרט של הולביין. יש דיון מסוים האם מיניאטורה של אישה צעירה בשמלת זהב ותכשיטים היא אכן ציורו של הולביין של אשתו החמישית של הנרי, קתרין הווארד. תוך כדי עבודה על פורטרט נוסף של הנרי, הולביין נפטר כתוצאה ממחלת הדבר.
פורטרטים

הולביין יצר תמיד פורטרטים מדויקים של מושא הציור בעיפרון, בדיו ובגיר צבעוני, שעכשיו נחשבים כעבודות אמנות בזכות עצמם. הוא העביר את הקו הכללי של עבודות הכנה אלה לציור הסופי על ידי חורים זעירים שדרכם העביר אבק פחם. בשנים מאוחרות יותר הוא השתמש בנייר פחם. הציורים המקוריים לא היו מפורטים מאוד בפנים, אך בדרך כלל כללו את הידיים. ביגוד צויר בצורה סכמטית בלבד. עקב השיטה שלו, הציורים הסופיים היו באותו קנה מידה כמו ההכנות.
ראו גם

השגרירים (הולביין)
הערות שוליים

↑  zephir.ch, Hans Holbein the Younger, kunstmuseumbasel.ch (באנגלית)
↑  הנס הולביין באתר הגלריה הלאומית בלונדון.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007262608905171  PLWABN: 9810681104305606  AAG: 1225  BIBSYS: 90620113  BNE: XX870074  BnF: cb12030224m (data)  CANTIC: a10201853  CiNii: DA02912103  DSI: 2238  GND: 118552953  HDS: 018297  ICCU: CFIV087504  ISNI: 0000 0001 2098 7816  KulturNav: c294fa97-ee48-4b25-911a-8d2ac2a07ed8  LCCN: n81117179  LNB: 000079687  MusicBrainz: 7f49bbd8-615e-4c53-9f4e-919710d6ddb4  NDL: 00443592  NGV: 3610  NKC: js20020116041  NLA: 36275979  NLG: 195343  NLK: KAC199634426  NSK: 000004767  NTA: 070559074  RERO: 02-A012315515  RKD: 39109  SELIBR: 205966  SIKART: 4022819  SNAC: w6fx7vnp  SUDOC: 028473809  TePapa: 33014  Trove: 1240999  ULAN: 500005259  VcBA: 495/4610  VIAF: 4945401   WorldCat (עם VIAF): 4945401 
פורטרט של ארסמוס מרוטרדם שצייר הולביין
הרפובליקה העממית של מערב אוקראינה

הרפובליקה העממית של מערב אוקראינה (באוקראינית: (Західна-Українська Народня Република) ‏Західно-Українська Народна Республіка‏ או ‏Zahidno-Ukrainska Narodna Respublika‏, ובראשי תיבות ‏ЗУНР‏ או‏ ZUNR) הייתה ישות מדינית שהתקיימה במשך שמונה חודשים בשנים 1918–1919.
היסטוריה

ב-9 באוקטובר 1918 הוכרזה עצמאות הרפובליקה שחלשה על צפון בוקובינה, מזרח גליציה וזקרפטיה. בשטח הרפובליקה חיו 5,4 מיליוני תושבים, מתוכם 3,291,000 אוקראינים (60%), 1,351,000 פולנים (25%) ו-660,000 יהודים (12%). יתר האוכלוסייה הורכבה ממיעוטים קטנים, גרמנים, צ'כים ועוד. שלוש הערים הגדולות היו לבוב (עיר הבירה), קולומיאה וסטניסלב (כיום איוואנו-פרנקיבסק). סידור גולובוביץ' עמד בראש ממשלת הרפובליקה בתקופה המכריעה ביותר בבניית הישות האוקראינית העצמאית (ינואר - יוני 1919). בלבוב רוב האוכלוסייה הייתה פולנית וזמן קצר אחרי הכרזת העצמאות הם מרדו, כי לא היו מוכנים לחיות תחת שלטון אוקראיני וביקשו את עזרת פולין.
הצבא הפולני יצא לעזרת מורדי לבוב ופרצה מלחמת פולין–אוקראינה. צ'כוסלובקיה ניצלה את מעורבות פולין במלחמה, כדי לתקוף ולנסות לכבוש את זאולז'ה.
ב-22 בינואר 1919 החליט הפרלמנט של מערב אוקראינה להתאחד עם הרפובליקה העממית האוקראינית (Ukrajinska Narodna Respublika), שנוסדה ב-20 בנובמבר 1917. זה נעשה מתוך הנחה, ששטח הרפובליקה העממית של מערב אוקראינה יקבל מעמד אוטונומי, כי הוא שונה מאוד מאזורי מרכז ומזרח אוקראינה בשל ההתפתחותה ההיסטורית.
הערות שוליים

↑  Oksana Kaminska, Sidor Golubovych - Head of Government of the Western Ukrainian People's Republic (January-June 1919), http://science.lpnu.ua
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007533237205171  PLWABN: 9811264639205606  GND: 4512911-3  LCCN: n94124049  NKC: ge1104566  SUDOC: 106420011  VIAF: 153763331   WorldCat (עם VIAF): 153763331 
בול של הרפובליקה העממית של מערב אוקראינה שהופק על ידי הדפסה על בול של האימפריה האוסטרו-הונגרית
הקונצרטהאוס של וינה

| --- | --- |


 מידע כללי
 סוג:  אולם קונצרטים, ארגון מוזיקלי 
 כתובת:  וינה/לאנדשטרסה 
 מיקום:  וינה/לאנדשטרסה 
 מדינה:  אוסטריה 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1913
 תאריך פתיחה רשמי:  1913 
 אדריכל:  פלנר והלמר 
 סגנון אדריכלי:  אר נובו 
 קואורדינטות:  48°12′03″N 16°22′39″E﻿ / ﻿48.200875°N 16.377377°E﻿ / 48.200875; 16.377377
 konzerthaus.at
  (למפת וינה מוגדלת) הקונצרטהאוס של וינה(למפת וינה רגילה) הקונצרטהאוס של וינה
 
האולם הגדול
הקונצרטהאוס (בית הקונצרטים) של וינה (בגרמנית: Wiener Konzerthaus) הוא אולם קונצרטים שנחנך בווינה בשנת 1913. הבניין נמצא ברובע השלישי, ממש בשולי הרובע הראשון בווינה. מאז הקמתו משתדל הקונצרטהאוס לשים דגש הן על מסורת והן על סגנונות מוזיקה חדשניים.
ב-1890 עלה לראשונה הרעיון להקים "משכן לפסטיבלי מוזיקה". בבסיס המחשבה על בניין חדש רב-תכליתי הייתה הכוונה למשוך קהל רחב יותר מזה של המוזיקפראיין של וינה המסורתית. נוסף לאולם קונצרטים, השרטוטים הראשונים של לודוויג באומן ל"אולימפיון" כללו גם זירת החלקה על הקרח ומועדון אופניים. באזור פתוח לצד הבניין, היו 40,000 מבקרים יכולים לצפות באירועים. השרטוטים לא התקבלו. אף על פי כן, כיום יש זירת החלקה על הקרח ממש ליד הבניין.
הקונצרטהאוס נבנה לבסוף בין 1911 ל-1913. האדריכלים היו פרדיננד פלנר והרמן הלמר; העבודה התבצעה בשיתוף עם לודוויג באומן.
מתקני הופעות

שטח הבניין הוא כ-2,800 מ"ר (40x70 מ"ר) ובמקור הכיל שלושה אולמות, שבהם אפשר לקיים קונצרטים בו-זמניים, הודות לאיטום המשוכלל. הבניין המקורי בסגנון אר נובו נהרס בחלקו במהלך שיפוצים ושינויים, אבל הבניין שוחזר מרישומים מקוריים בשנות ה-70' של המאה ה-20. בוני העוגבים, חברת ריגר האוסטרית, התקינה עוגב צינורות היסטורי בקונצרטהאוס בשנת 1913. בין 1997 ל-2000 עבר הבניין כולו שיפוץ מלא.
האולם הגדול, מכיל 1,840 מושבים
אולם מוצרט, מכיל 704 מושבים
אולם שוברט, מכיל 336 מושבים
אולם בריו נוסף במהלך השיפוצים האחרונים ויכול להכיל עד 400 איש.
אולם מוצרט
אולם שוברט
אולם בריו
תוכנית

הקונצרטהאוס מהווה אכסניה לתזמורת הסימפונית של וינה, לתזמורת הקאמרית של וינה, לאקדמיה לזמרה של וינה ול-Klangforum Wien. כמה מנויים כוללים גם קונצרטים של הפילהרמונית של וינה וארגונים אחרים.
"עמותת הקונצרטהאוס הווינאי" מקיימת גם כמה פסטיבלים במשך השנה:
פסטיבל מוזיקה עתיקה Resonanzen  בינואר
פסטיבל האביב Wiener Frühlingsfestival
"פסטיבל המוזיקה הבינלאומי" במאי ויוני
Wien Modern  "מודרני בווינה" בסתיו
מנהלים

אגון זפהלנר (1946 - 1961)
פטר וייזר (1961 - 1977)
הנס לנדסמן (1978 - 1984)
אלכסנדר פריירה (1984 - 1991)
קארסטן ויט (1991 - 1996)
כריסטוף ליבן-זויטר (1996 - 2007)
ברנרד קרס (2007 - 2013)
מתיאס נסקה (מאז יולי 2013)
לקריאה נוספת

Barta, Erwin, Das Wiener Konzerthaus zwischen 1945 und 1961. Eine vereinsgeschichtliche und musikwirtschaftliche Studie. Schneider, Tutzing 2001 ISBN 3-7952-1037-2
הוצאת שבתי פרנקל

| --- | --- |

 נתונים כלליים
 מייסדים:  שבתי פרנקל
 מיקום המטה:  ישראל 
 ענפי תעשייה:  הוצאה לאור 
 מוצרים עיקריים:  הוצאת ספרי הלכה
 
הוצאת שבתי פרנקל היא הוצאה לאור תורנית. ידועה במיוחד בשל מהדורת משנה תורה לרמב"ם שהוציאה.
ההוצאה נוסדה על ידי שבתי פרנקל בבני ברק בשנת ה'תש"ל לשם הוצאת ה'משנה תורה', לזכר רבי יוסף נחמיה קורניצר ורבי יוסף פרנקל (אביו של פרנקל). בהמשך הוציאה לאור גם את ספר המצוות לרמב"ם, ספר המפתח "רזא דשבתי" למסכתות בבא קמא, בבא מציעא ובבא בתרא, קיצור שולחן ערוך, וכן חלק מספריו של הרב משה פיינשטיין. לאחר פטירתו של שבתי פרנקל מנוהלת ההוצאה על ידי חתנו החורג נפתלי קפלן. ספרי ההוצאה נפוצים בישיבות ובבתי כנסת.
העורך הראשי של ההוצאה היה הרב דוד צבי הילמן, ושותפים לעריכה הרבנים אהרן יהושע צוקר, דוד מיכאל שמידל, חיים מאיר שטיינברג ודוד רביץ. ספרי ההוצאה ערוכים בגישה חרדית ליטאית, ואינם כוללים פירושי רבנים שאינם מקובלים בציבור זה.
הוצאת הרמב"ם

במהדורת הרמב"ם של ההוצאה הוגהו לשון הרמב"ם ונושאי כליו על פי כתבי יד רבים ודפוסים ישנים, כולל תיקון שיבושים של הצנזורה הנוצרית. למהדורה צורפו לראשונה מכתבי יד פירושו של רבינו מנוח, הגהות הרב משה הכהן מלוניל, פירושו של מהר"י קורקוס והגהות מרבי עקיבא איגר. לוקטו דברי הגר"א הקשורים לדברי הרמב"ם.
למהדורת הרמב"ם נוספו כמה מדורים חדשים:
ספר המפתח - ובו הפניות לאלפי ספרים הדנים בדברי הרמב"ם ומפרשיו, עם תמצית דבריהם בכמה מילים. מספר הספרים במדור זה מגיע לכשלושת אלפים.
מקורות וציונים – ציוני מקורותיו של הרמב"ם מספרות חז"ל והגאונים, ציונים לראשונים שדנו בדברי הרמב"ם, השוואה תמציתית בין שיטות ראשונים אחרים לשיטת הרמב"ם, וציונים להלכות שהובאו בשולחן ערוך ובפוסקים נוספים;
ילקוט שינויי נוסחאות – בדברי הרמב"ם והראב"ד מכתבי יד ודפוסים קדומים;
ספר הליקוטים – ליקוט מפרשים על הרמב"ם, בהם כמה מכתבי יד הנדפסים לראשונה.
הכרך הראשון יצא לאור בשנת ה'תשל"ה בירושלים על ספר זמנים, ובראשו נדפסו הסכמותיהם של הרב יעקב ישראל קניבסקי, הרב משה פיינשטיין והרב שמואל הלוי ואזנר. בשנת ה'תשל"ז יצא לאור ספר נשים ובו הסכמת רבני הבד"ץ של העדה החרדית. בשנת ה'תשס"ה יצא בבני ברק הכרך האחרון בסדרה, ספר אהבה. בשנת ה'תשע"ז יצאה לאור מהדורה מחודשת של ספר זמנים בשני כרכים עם ספר המפתח מורחב.
בשנת תשע"ח הועלה באופן חלקי הטקסט של המהדורה לאתר 'יד הרמב"ם' של פרויקט פרידברג לחקר הגניזה.
הוצאת הרמב"ם > ביקורת

ההוצאה ממעטת באזכור ספריהם של רבנים חיים, בעיקר את ספריהם של הרב אלעזר מנחם מן שך (אבי עזרי), הרב יעקב ישראל קניבסקי (קהילות יעקב) ובנו הרב חיים קניבסקי (קריית מלך). בפרט לא נמנה הרב יוסף קאפח בין מתרגמי הרמב"ם, וישנה התעלמות שיטתית מתרגומו ל"פירוש המשניות לרמב"ם". עובדה זו, וכן במהדורה הראשונה של ספר זרעים שיווקו את הספר בחינם עם עשרות מפירושי הרב אברהם יצחק הכהן קוק לאחר מכן שהוציאו את הספר לאור מחקו את כל פירושיו עקב ביקורת מהציבור החרדי. דבר זה עורר ביקורת בציבור הדתי לאומי. ויש שקראו בעקבות כך להחרים את המהדורה.
בעקבות הביקורת, הוציא לאור מכון "הלכה ברורה" ספר מפתח משלים, הכולל הפניות על סדר הרמב"ם לכתביו של הרב קוק, וכן לכתבי עת תורניים ולכתבי רבנים חיים, כדוגמת ספריהם של הרבנים אהרן יהודה לייב שטינמן (אילת השחר) וברוך דב פוברסקי (בד קודש). המפתח כולל את שמות הספרים, ללא תמצית התוכן.
בתגובה לביקורת, פירט הרב דוד צבי הילמן, מראשי המערכת, מקרים שבהם ביזה לדבריו הרב קאפח תלמידי חכמים או טעויות חמורות הנמצאות בכתביו, וסיכם: "מכל הנ"ל יובן שהטעם שלא הזכרנו את הרי"ק ואת תרגומו כי חששנו פן נהיה לבוז". בנוסף הסתמך על כך שהחזון איש לא הזכיר את שמו של הרב קוק כשסתר את דבריו ועל טענות נוספות.
בנוסף הועלו טענות גם על עצם עבודת המערכת:
הנוסח מורכב מנוסחאות שונות, ובכך נמצא נוסח רמב"ם חדש שאינו נשען על מקור אחיד.
המערכת העדיפה לעיתים את נוסחאות הדפוסים על פני כתבי יד קדומים. אחרים מתחו ביקורת הפוכה, על העדפה מוגזמת של כתבי יד על פני הנוסחאות המקובלות.
בספר הליקוטים שולבו חידושי תורה רבים ש'הובאו' כביכול מספרים שאינם קיימים, ומהם: מגד מתתיהו; חפת ששנים; שבית שבי; המצליח; בעזר חברים; יבן לאשרו; ביתה יוסף; נצח אלכסנדר; לחשבי שמו; מזכרת מנחם; על ישראל שלום; זיכרון אברהם דוד. התופעה קיימת בעיקר בספרים מדע, אהבה, וקורבנות, ומעט גם בספר עבודה, שיצאו כולם לאור אחרי פטירתו של הרב שבתי פרנקל. במהדורה החדשה נכתב בפירוש שאין מדובר בספרים קיימים, אלא בקטעים שנכתבו בידי חברי המערכת לזכר בני משפחתו של שבתי פרנקל שנרצחו בשואה, ונקראו על שמם.
התעלמות מכתבי יד של הגהות מימוניות.
הדפסת התלמוד הבבלי

במקביל הוחל בהוצאה לאור של התלמוד הבבלי, גם היא עם שינויי הנוסח המשמעותיים ומפתח, מעין זה שיצא על הרמב"ם. בשנת ה'תשנ"ז יצא לאור תלמוד בבלי מסכת בבא קמא עם שינויי נוסחאות, וכן ספר המפתח (לכ-1,400 ספרים) וספר שינויי נוסחאות על מסכת זו. הספרים יצא לאור עם הסכמותיהם של הרב שלמה זלמן אוירבך, רבי יוסף שלום אלישיב, רבני הבד"ץ של העדה החרדית, רבי שמואל הלוי ואזנר ורבי חיים קניבסקי. בהמשך יצאו ספרי מפתח (ללא שינויי נוסחאות) למסכתות בבא בתרא, בבא מציעא ובבא קמא שנקראו לזכרו של שבתי פרנקל "רזא דשבתי".
הגדה של פסח

בשנת ה'תש"ע יצאה לאור הגדה של פסח ובה ליקוט מקיף של דברי הראשונים על ההגדה. בסוף הספר צורף הרמב"ם על הלכות חמץ ומצה שבהוצאה, עם ספר המפתח המחודש.
לקריאה נוספת

מאמר ביקורת על מהדורת פרנקל לספר זרעים, יונה עמנואל, המעין ניסן ה'תשנ"א
מאמר תגובה על המאמר הנ"ל, ותשובה מכותבו, יעקב בלאוי, המעין תמוז ה'תשנ"א
הערות שוליים

↑  אתר יד הרמב"ם
↑  בספר טהרה הובא ספרו של הרב שמואל אוירבך על אהלות. במהדורה המחודשת של ספר זמנים בשנת ה'תשע"ז נוספו גם ספריהם של הרב אהרן יהודה לייב שטינמן, הרב שמואל אוירבך, הרב משולם דוד הלוי סולובייצ'יק והרב שלמה פישר.
↑  שיעור של הרב אורי שרקי שליט״א, דקה 34-36
↑  רמב"ם פרנקל, באתר "מורשת", כ"ב באייר התשס"ב; אבישי צור, כך שוללים תואר ´רב´ מגדולי עולם, באתר כיכר השבת, 30 בנובמבר 2009
↑  מכתבו של הרב הילמן במענה להלל גרשוני (מחולק לארבעה), 1,2,3,4, וראו את תגובת הרב רצון ערוסי לדברי הרב הילמן (הקישור אינו פעיל, ג' בכסלו ה'תשפ"ד).
↑  ראה בהקדמת 'משנה תורה לרמב"ם', הוצאת 'חז"ק', קריית מלאכי ה'תש"ע
↑  בשונה ממהדורת הרב יוסף קפאח שנשענת על קו אחיד שהם כתבי יד מתימן.
↑  ביקורת זאת מאת הרב רבינוביץ, עורך מהדורת "יד פשוטה", מובאת על ידי הרב יואל קטן, קובץ "המעין" ל"ו עמוד 47 ואילך.
↑  הרב משה מרדכי קארפ, "משמרת מועד", שבת, חלק א', דף ב, ב
↑  תופעת הספרים הבדויים בס' הליקוטים של הרמב"ם מהדורת הרב פרנקל בפורום אוצר החכמה, וראו גם [Www.charedim.org/showthread.php?t=3597&s=e52c11510e52f351e25837905894fc7e כאן בהרחבה].
↑  הרב ישראל מרדכי פלס קובץ ישורון קובץ יג, עמוד תשד"מ.
הצטברות דיפרנציאלית

הצטברות דיפרנציאלית היא גישה לניתוח צמיחה ומיתון של הקפיטליזם. היא קושרת מיזוגים ורכישות, סטגפלציה וגלובליזציה, כחלקים אינטגרליים מההצטברות. הגישה הוצעה על ידי ד"ר יונתן ניצן וד"ר שמשון ביכלר מאוניברסיטת בן-גוריון.
הרעיון של הצטברות דיפרנציאלית מדגיש את המניע החזק של קבוצות הון דומיננטיות להתעלות מעל התשואה הממוצעת ולקבל תשואה גדולה יותר. הרעיון קשור לתפיסה של ההון כקטגוריה חברתית ולא כקטגוריה חומרית (כפי שניתן לראות מההוגים הנאו-קלאסיים) מכיוון שלדעתם הקפיטליזם אינו "מערכת כלכלית", אלא כל הסדר החברתי, ולכן קטגוריה של הון חייבת עקרונית להיות בעלת הגדרה מקיפה יותר.
יצירת הון היא תהליך של הסתכלות קדימה. מה שנצבר הוא בעלות על רווח עתידי, כלומר קצב ההצטברות תלוי בשני משתנים: ההסדרים התעשייתיים המשפיעים על הרווח, ממנו מופחתת התשואה הרגילה שלהם, ומתקבל ערכם הנוכחי.
ההשפעה של כושר התעשיות העולות על מפעלים קיימים היא לא רק מסובכת ובלתי ליניארית, אלא גם עלולה להיות חיובית או שלילית. אבל אז אם ההון אינו "מוחשי" יש קושי להעריכו. גידול בערך הכסף הוא בעל השפעה על כוח, במיוחד במצב של אינפלציה או דפלציה. כוח הוא בעל אופי יחסי.
משטרים של הצטברות

פירמה יכולה לצבור רווחים על ידי גידול בממד  ה"רוחב", כלומר להעסיק עוד עובדים, או שהיא יכולה להתפתח במרחב ה"עומק", כלומר להגדיל את הרווח שמייצר כל פועל. כל התפתחות בכל אחד מהממדים יכולה להיות מחלוקת לשני מובנים, "פנימי" ו"חיצוני".
כלומר מתקבלות ארבע קטגוריות של הצטברות דיפרנציאלית:
פנימית-רוחבית: מיזוגים (קניית עוד חברה או הצטרפות אליה)
חיצונית–רוחבית: הקמת עוד מפעלים.
עמוקה-פנימית : קיצוץ בהוצאות (הגברת הניצולת של העובדים ביחס לשכרם, או הוזלת מחירי הדלק).
עמוקה–חיצונית : סטגפלציה (העלאה של המחירים בקצב גדול מהמתחרים).
|  | פנימית | חיצונית |
| --- | --- | --- |
| רוחבית | פתיחת מפעלים | מיזוגים ורכישות |
| עמוקה | סטגפלציה | קיצוץ בהוצאות |
משטרים של הצטברות > הדינמיקה שבין המשטרים

המסקנות העולות מן האפשרויות השונות הן:
מכל הארבעה הנפוצים ביותר הם המיזוגים ורכישות והסטגפלציה, שתנודותיהם נוטות להיות ביחס הפוך אחת לשנייה.
מיזוגים ורכישות מביאים לגדילה חוץ פוטנציאלית יחסית לפתיחת עוד מפעלים. לטווח הארוך גדילה זו מביאה לנטייה לקיפאון של הקפיטליזם המודרני.
הדפוס דמוי הגל של מיזוגים ורכישות משפיע על ההתפרקות המתקדמת של "כיסים" כלכליים-חברתיים, כשההון הדומיננטי עובר בהצלחה במיזוגים תעשייתיים ברמה הסקטוריאלית, הלאומית ולבסוף הגלובאלית.
הפוגות תקופתיות במיזוגים נוטות להיות מתוגמלות על ידי סטגפלציה, מה שנראה כביקורת ברמה החברתית, אבל מה שתורם להצטברות הדיפרנציאלית ברמה הפרטנית.
אסונות סטגפלציה "נפתרו" בעבר כשהון דומיננטי שבר את העטיפות הקיימות, ודחף לעולם מיזוגים רחב יותר של מטרות השתלטות אפשריות. בהינתן שאין מה לכבוש מעבר לעטיפה העולמית, הטענה היא שמשבר סטגפלציה מסוג זה יהיה קשה יותר להכניע.
סטגפלציה בתיאורית ההצטברות הדיפרנציאלית

תיאורית ההצטברות הדיפרנציאלית מבחינה שתנודות של סטגפלציה עומדות ביחס הפוך לתקופות שבהן מיזוגים ורכישות הן האסטרטגיה מרכזית של קבוצות הון דומיננטיות "להביס את השוק" או לעבור את התשואה הנורמלית, הממוצעת על השקעות. אם יותר מדי אנשים יפעלו בדרך זו, התוצאה תהיה שוק לא מאוזן.
סטגפלציה, שנראית כאסון ברמה החברתית, תורמת להצטברות דיפרנציאלית ברמה הפרטנית, כלומר להצטברות מהירה יותר של הון אצל קבוצות הון דומיננטיות על פני עסקים קטנים. מאז המאה ה-20 קבוצת הון דומיננטית שנהנתה מהסטגפלציה הייתה "קואליציית הנפט והנשק" בתקופות המשברים במזרח התיכון והעלייה במחירי הנפט. בעוד בתקופות ביניים של שלום "יחסי" האסטרטגיה הנפוצה הייתה מיזוגים ורכישות להצלחה יוצאת דופן.
סטגפלציה בתיאורית ההצטברות הדיפרנציאלית > דמיון לתאוריות הלם ההיצע בנוגע לסטגפלציה

לתיאורית ההצטברות הדיפרנציאלית דמיון לתיאורית הלם ההיצע. לפי שתיהן עלייה חדה במחירים נובעת ממחסור באספקה מסוימת. מיזוגים ורכישות מצטברים עלולים לנבוע מריכוז הכוח כדי להגביל את האספקה של מתחרים קטנים יותר.
תיאורית הלם ההיצע בכלכלה הפוליטית, מתמקדת בעיקר בהשפעה של "ארגון המדינות המייצאות נפט" (OPEC) לאורך תקופת המחסור בנפט, בדומה לתיאורית ההצטברות הדיפרנציאלית בעניין "קואליציית הנפט והנשק". אך בעוד התאוריה של הלם ההיצע גורסת שהסיבה לעליית מחירי הנפט הייתה מחסור אמיתי בנפט, תיאורית ההצטברות הדיפרנציאלית גורסת כי הסיבה לעליית מחירי הנפט נעוצה ביצירת הרגשה של משבר ויצירת תפיסה של מחסור.
דפלציה ומשברי הצטברות

ההצטברות הדיפרנציאלית מספקת נקודת מבט אלטרנטיבית על ה"שפל הגדול" של 1930 ועל המשבר הגלובאלי הפיננסי של 2008-2009. שני המשברים הם משברים של דפלציה, וכך משברים של הצטברות. עסקים מנסים לא רק לעקוף את התשואה הממוצעת, אלא גם מתאמצים להימנע מהאיום של דפלציה. דפלציה מביאה אי-יציבות חברתית ומאיימת על הצטברות ההון.
נטל החוב הכולל של 2008 מגדיל את הסיכויים לדפלציה יותר מאשר השפל הגדול. הטענה היא שהיחס בין החוב הכולל לתוצר מקומי גולמי ב-2002 היה 290%, בהשוואה ל-165% ערב ה"שפל הגדול" בארצות הברית, ומכאן שאם המחירים יתחילו ליפול, פירמות לא יוכלו לעמוד בתשלומי החובות שלהם, מה שיוצר סיכון של דפלציה של חוב, שרשרת של פשיטות רגל, והתרסקות של ההצטברות.
ניצן וביכלר טענו שהשפל הגדול הביא דפלציה, לא אינפלציה (לפחות לא מנקודת המבט המצרפית). גרדינר מינס מראה במחקרו משנת 1935 כי פירמות קטנות ובעל כוח מועט בשוק חזו בנפילת מחירים  אך רק ירידה מתונה בתפוקה. פירמות גדולות יכלו לשמור על מחירים יחסית יציבים, ואפילו לעלות מחירים בכמה מקרים, ולתת לתשואה ליפול בכ-80%.
הם קובעים כי הגורמים למשברים האלו אינם משברים פיננסיים אלא משברים של הצטברות דיפרנציאלית. אינפלציה הייתה עוזרת לא רק למניעת הצטברות דיפרנציאלית, אלא גם למנוע את הסיכוי לדפלציה.
מכיוון שכמות המיזוגים ירדה בתקופת שנות האלפיים המוקדמות, נוצרה הישענות גדולה יותר על הכלי החברתי המשבש של אינפלציה כסטגפלציה. העלייה במחירי הדלק בין 2004 ל-2008 עזרה לייצב את האינפלציה, וביחד עם הייצור הזול יותר בארצות מתפתחות, הדפלציה ב-2008 הפכה לאיום ממשי.
ניצן וביכלר בוחרים להתמקד במגמות שוק, כלומר התקופות שבהן מניות (שערכן מיוחס לדולר) ירדו בערכן או שהשיא שלהן היה נמוך מהשיא הקודם. לפי חישוביהם מגמה זו נמשכת מ-1999, עובדה המצביעה על משבר הצטברות הרבה יותר עמוק.
ניצן וביכלר טוענים שאין שום דבר אוטומטי בעליות ובירידות של השוק. לכל משבר יש פתרון משלו. הם מזהים מספר מגמות שוק במאה האחרונה והפתרונות הבלתי-צפויים ששינו את הקפיטליזם חזרה ל"התרוממות רוח חיובית":
המשבר של 1905–1920 נפתר על ידי מעבר מקפיטליזם המתאפיין ב"ברונים שודדים" למפעלים ועסקים בקנה מידה גדול.
המשבר של 1928-1948 הביא לרווחה הקיינסיאנית – מדיניות רווחה וממשלה גדולה. לא עוד קפיטליזם ללא רגולציה.
המשבר של 1968–1981 גלובליזציה ניאוליבראלית שוטפת את העולם ומפסיקה את הרווחה קיינסיאנית.