תחקיר ארגוני
תחקיר מבצעי > חיסיון

בשנות ה-80 נעשה 'תחקיר מבצעי' אחרי אירוע בו נהרג חייל צה"ל מירי דו"צ. משפחת ההרוג (מור חיים) עתרה לבג"ץ לקבל את תוכן התחקיר. בג"ץ דחה את העתירה וקבע שדרך המלך בחקירת אירוע מבצעי זה 'תחקיר' וכי פרסום התחקיר יפגע בעריכת תחקירים מבצעיים בעתיד. בג"ץ הורה לתת למשפחה מענה לשאלות "כיצד הבן מת" וכו' בלבד. לאחר מכן ניתנה הנחיה צבאית שלאחר מוות חייל באירוע מבצעי, קצין אג"ם יסכם את התחקירים בפורמט קבוע שיינתן למשפחה. הסיכום נמסר גם לפרקליטות הצבאית – שפותחת בחקירה פלילית רק אם עולה מהתחקיר שהייתה בפעילות המבצעית "רשלנות רבתי".
משנת 1997 (תיקון 33) החוק מעניק חיסיון מפני הפללה עצמית על תוכן "בירור שנערך בצבא, בהתאם לפקודות הצבא" בנוגע לאירוע במהלך אמון, בפעילות מבצעית ובקשר אליהם (למעט במשפט בשל "מסירת ידיעה כוזבת או העלמת פרט חשוב בתחקיר"). מטרת החיסיון היא לעודד את המשתתפים בו לומר את מלוא הפרטים הידועים להם, לרבות שגיאות וטעויות שנעשו על ידם.
למרות החיסיון, החומר מועבר לעיון הפרקליטות אבל אין לו משקל ראייתי בהליך פלילי. כדי לפתוח בחקירה פלילית בעקבות התחקיר יש מגבלות רבות בהן חובת התייעצות עם אלוף. יש חיץ בתוך הפרקליטות הצבאית בין התובע שמנהל את התיק לבין מי שמעיין בחומר התחקיר ומחליט במה אפשר להשתמש כדי לחקור פרטים נוספים וכו'.
בעקבות פסיקה של ביה"ד לערעורים, נקבע כי החיסיון חל גם כלפי הליך משמעתי, אך פסיקה זו בוטלה בבית המשפט העליון. כיום, דברי החייל בתחקיר (בו אין לו "זכות שתיקה") עלולים להוות "הפללה עצמית" ביחס להליך מנהלי.
בעקבות פרשה בה הסנגוריה בקשה לקבל ממצאי תחקיר להגנה על נאשם (בקשה שנדחתה בביה"ד לערעורים שפסיקתו בוטלה בבית המשפט העליון), נקבע בחקיקת משנה שביה"ד הצבאי (באמצעות שופט שאינו יושב בתיק) יוכל לעיין בחומר שבתחקיר ככלי שיסייע להגנת נאשם – ולקבוע מה יימסר בפועל לנציגי הנאשם. בית המשפט העליון דחה עתירה נגד שינוי הדין, תוך שמתח ביקורת (2015) על ש"חקיקת משנה" מכרסמת בחיסיון ססטוטורי.
ב"פרשת א. א." נידון עניינו של רב"ט ששמר במחסום ביו"ש ("פעילות מבצעית") והכניס פלסטינים תמורת שוחד, וסיפר על כך לסמג"ד שחקר אותו. לאחר מכן התבצעה חקירת מצ"ח והחייל הועמד לדין בבית דין צבאי, אך הסניגור טען שהחקירה של הסמג"ד הייתה "תחקיר צבאי" ולכן יש עליה חיסיון, וגם חקירת מצ"ח פסולה כי היא התבססה על התחקיר באופן פסול. ביה"ד לערעורים קבע הבחנה בין "תחקיר" שמטרתו "למנוע תאונות עתידיות" וכו' שעליו יש חיסיון, לבין "בירור" שמטרתו לבדוק "התנהגות שאינה ראויה" כדי לבדוק אם לערב את מצ"ח שעל זה אין חיסיון (בשם "איזון אינטרסים"). בהלכה זו נעשה שימוש בפרשת אלאור אזריה, כאשר במשפט נעשה שימוש בחומר שעלה בחקירה שהמפקד ביצע לאלאור אזריה אחרי האירוע.[דרוש מקור]
אף בגופי ביטחון נוספים בישראל קיים חיסיון מפני הפללה עצמית על דברים הנאמרים בתחקיר:
חוק שירות הביטחון הכללי, התשס״ב–2002, סעיף 17 מתייחס אף הוא לנושא החיסיון הפלילי על דברים הנאמרים בתחקיר:
דברים שהושמעו בתחקיר פנימי ודין וחשבון שהוכן בעקבות תחקיר פנימי, לרבות פרוטוקולים, ממצאים, מסקנות והמלצות (להלן – חומר מתחקיר פנימי) לא יתקבלו כראיה במשפט, למעט בהליך משמעתי ובמשפט פלילי בשל מסירת ידיעה כוזבת או העלמה ביודעין של פרט חשוב בתחקיר.
גם במשטרת ישראל, החל משנת 2006, קיים חיסיון פלילי על דברים הנאמרים בתחקיר מבצעי לפי הוראות חוק המשטרה, התשס״ו–2006 [סימן א' סעיף 102(ב)]:
על אף האמור בכל דין, יחולו לעניין תחקיר הוראות אלה:
(1)
דברים שהושמעו בתחקיר, פרוטוקול התחקיר, כל חומר אחר שהוכן במהלכו, וכן הסיכומים, הממצאים, המסקנות וההמלצות (בסעיף זה – חומר התחקיר), לא יתקבלו כראיה במשפט, למעט במשפט פלילי בשל מסירת ידיעה כוזבת או העלמת פרט חשוב בתחקיר או בהליך משמעתי;....