stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
לסלו לדאני
קורות חיים > חייו ופועלו בהונגריה

בשנת 1925 סיים לדאני בגרות בבית הספר התיכון שליד האקדמיה למסחר בבודפשט. כישרון כתיבתו ניכר כבר בנעוריו. שירו הראשון התפרסם בשנת 1923 בעיתון הספרותי – "Új Századok" (המאה החדשה) בבודפשט. לאחר מכן שיריו הופיעו בקביעות בכתבי העת שבבירה. משנת 1936 עד 1949 היה כתב השבועון לספרות יפה בהונגריה - "(Új Idők (1894-1949" (זמנים חדשים) שפרסם את שיריו בקביעות. בשנת 1942 נכלל שירו באנתולוגיה "Száz év zsidó magyar költői” (מאה שנות כתיבה של משוררים יהודים הונגרים).
בשנת 1940 ראה אור קובץ שיריו הראשון – "Az éjszaka csodája" (פלאי הלילה). באותה שנה, 1940, בתקופת מלחמת העולם השנייה, כיהודי נלקח לשירות העבודה למשך כחמש שנים לסירוגין (עבודות כפייה לגברים יהודים עבור הצבא ההונגרי). בפברואר 1943 קיבל חופשה ליום אחד, לחתונתו עם אדית אוטשי (Utassy Edit) אשר לה היה נשוי עד יום מותו. תקופה קשה זו של חייו, הוא מתאר בשירים רבים וכן ברומן האוטוביוגרפי – "סחרחרת חיי". עברו עליו שנים ארוכות של השפלות מצד מפקדיו, עבודה פיזית קשה, רעב וקור, געגועים לבית ולאשתו – אהובת חייו. בסוף שנת 1944, כשהונגריה הייתה כבר תחת הכיבוש הנאצי והפלוגה שלו הייתה ברומניה, הצליח לברוח, להתחבא בכפרים וכך ניצל ממוות.
עם שובו הביתה בשנת 1945, לאחר המלחמה, גילה שרק אחותו ואשתו שרדו, ואילו הוריו ורבים מבני משפחתו נרצחו.
עם היווסדה של אגודת הסופרים ההונגרית בשנת 1945 התקבל לסלו לדאני כחבר מן המניין. הוא פרסם שירים, כתבות, מחזות וסיפורי ילדים בחרוזים. בשנת 1953 הועלה מחזה בשלוש מערכות בחרוזים מפרי עטו בתיאטרון Madách בבודפשט וזכה להצלחה רבה. רבים מיצירותיו שודרו ברדיו, ביניהם דרמה מוזיקלית לרדיו בשלוש מערכות, דרמה סטירית בחרוזים, מערכונים קצרים, שירים ועיבודים לדרמה של יצירות שונות.
בעקבות תלאות המרד ההונגרי של 1956, עזב לסלו לדאני את הונגריה, כמו גם סופרים הונגרים אחרים שלא יכלו לשאת עוד את מגבלות חופש הכתיבה של השלטון הקומוניסטי. במאי 1957, יחד עם רעייתו אדית ובתו אוה, עלה לישראל, שבה חי עם משפחתו עד יום מותו.
קורות חיים > חייו ופועלו בישראל

בשנים הראשונות בישראל עסק לסלו לדאני בצילום לפרנסתו. צילומיו זכו בפרסים והוצגו בתערוכות בבית העיתונאים על שם סוקולוב. בשנים 1977-1967 עבד במשרד התקשורת כשרטט טכני.
לצד עיסוקיו האחרים בישראל, המשיך בפעילותו הספרותית בשפה ההונגרית, מאות סיפורים קצרים ורומנים בהמשכים מפרי עטו הופיעו בקביעות במדורים הספרותיים של העיתונות הישראלית בשפה ההונגרית - ביומון אוי קלט (מזרח חדש), בשבועון "A hét" (השבוע) וברבעון לספרות, אומנות וחברה "Kútfő" (מעיין). כמו כן, הוא תרגם סיפורים קצרים מעברית ומאנגלית לעיתונות ההונגרית.
בשנת 1957 התקבל כחבר ב"אגודת הסופרים ההונגריים הגולים" (Hungarian Writers Association Abroad) שמקום מושבה היה בלונדון. פרסם סיפורים קצרים, שירים וכתבות בחו"ל בשפה ההונגרית. בין השאר, יצירותיו פורסמו במשך כעשרים וחמש שנה בעיתון הספרותי של סופרים הונגרים גולים "Irodalmi Újság" אשר יצא לאור בלונדון ומאוחר יותר בפריס. לדאני פעל גם ככתב חוץ ישראלי של העיתון, בשנת 1961 תיעד את משפט אייכמן בסדרת כתבות. סיפורים קצרים מפרי עטו ראו אור במדור הספרותי של העיתון "Népszava" (קול העם) הלונדוני וכן בירחון "Látóhatár" (אופק) במינכן.
בשנת 1971 זכה לסלו לדאני בפרס הרצל ובשנת 1975 בפרס נורדאו עבור פעילותו הספרותית. בשנת 1970 נתקבל לשורות אגודת הסופרים בישראל. סיפורים מפרי עטו תורגמו לעברית ופורסמו במדורים הספרותיים של העיתונות העברית הישראלית וכן בירחון ספרותי. בשנת 1970 שולב סיפורו הקצר "הפליט" באנתולוגיה של סופרים עולים "בגבולם" בהוצאת עקד. בשנת 1989 פורסם שירו "אוטוביוגרפיה קצרה" בתרגומו של איתמר יעוז-קסט במהדורה דו לשונית של הספר "צבי הפלאות" כרך 3. פורסמו ספריו הן בהונגרית והן בעברית.

נפטר בגיל 84. לאחר מותו נערך ערב לזכרו בהנחיית אליהו גלאור בלשכת נורדאו בתל אביב, סניף "בני ברית" של יוצאי הונגריה. בערב זה ובערבים ספרותיים נוספים, אשר הוקדשו ליצירותיו, הוקראו שירים מפרי עטו.
על מצבתו מילות השיר שכתב:
גביר חלומות, עני ממעש. 

זרע לרוח, רחק מכעס

ועד שהבשיל למעשים,

חלפו, נגוזו החיים...
מיצירותיו

Az éjszaka csodája (פלאי הלילה), קובץ שירים, 1940 בודפשט;
Élet és halál között (בין חיים למוות), שיר בפרוזה, 1962;
Tűzözön (מבול האש), קובץ סיפורים קצרים, איורים: אוה לדאני - בתו, 1968 תל אביב;
חלון ברקיע, קובץ סיפורים קצרים, תרגמו מהונגרית: יעקב גת, אלי נצר, יהודית אופיר וזאב ברקאי, איורים: אוה לדאני - בתו, 1974 הוצאת מסדה, תל אביב;
A lángoló özvegy (האלמנה הלוהטת), רומן הומוריסטי וסיפורים קצרים, איורים: אוה לדאני דורי – בתו, 1980 תל אביב;
Őszi verőfény (בוהק סתווי), קובץ שירים, 1982 תל אביב;
Látomás a falnál  (חיזיון ליד הכותל), רומן וסיפורים קצרים, 1984 תל אביב;
Barátom a dzsinn (ידידי השד), סיפורים קצרים, הומורסקות, שירים, 1985 תל אביב;
Életem körhintája (סחרחרת חיי), רומן וסיפורים קצרים, 1987 תל אביב;
Francia négyes (רביעייה צרפתית), סיפורים קצרים ושירים, 1989 תל אביב;
A lángoló özvegy (האלמנה הלוהטת), רומן וסיפורים קצרים, 1990 בודפשט;
גן הפרחים של אלכס, קובץ סיפורים קצרים, תרגמו מהונגרית: אלי נצר ויעקב גת, 1994 הוצאת עקד תל אביב;
פרסים

1971- פרס הרצל לספרות ושירה.

1975- פרס נורדאו לספרות.
לקריאה נוספת

ביקורת על ספרו של לדאני "חלון ברקיע", ענת פיינברג, מאזנים, 1974.
ביקורת ספרותית על ספרו של לסלו לדאני "האלמנה הלוהטת" שהתפרסם ב-"Newyorki figyelő" – ניו יורק, 19 ביולי 1980.
מאמר בנושא שיריו של לדאני, סגנונו הספרותי ועל קובץ שיריו "בוהק סתווי" שהתפרסם ב-"Új Kelet" – תל אביב, 29 בינואר 1982.
מאמר לזכרו של לדאני, על פועלו הספרותי בחייו שהתפרסם ב-"Új Kelet" – תל אביב, 7 בפברואר 1992.
הערות שוליים

↑  שבועון הונגרי לספרות יפה ולאומנות, שיצא לאור לראשונה בשנת 1894. עם השנים היה לשבועון הספרותי הנפוץ ביותר במדינה אשר פרסם את יצירותיהם של סופרים ומשוררים מן השורה הראשונה. העיתון נסגר בשנת 1949.
↑  רשימת השירים שפורסמו בשבועון Új Idők
↑  לקסיקון הרדיו ההונגרי
↑  לקסיקון הרדיו ההונגרי
↑  YouTube: Hungarian Revolt 1956
↑  סיפור קצר שהתפרסם בירחון "Irodalmi Újság" – פריס, 1 בנובמבר 1962, עמוד 7.
↑  סיפור קצר שהתפרסם בירחון "Irodalmi Újság" – פריס, 1 ביולי 1963, עמוד 7.
↑  סיפור קצר שהתפרסם בירחון "Irodalmi Újság" – פריס, 1 במרץ 1966, עמוד 7.
↑  שיר שהתפרסם בירחון "Irodalmi Újság" – לונדון, 15 באוגוסט 1959, עמוד 6.
↑  שיר שהתפרסם בירחון "Irodalmi Újság" – פריס, 1 ביולי 1965, עמוד 6.
↑  ירחון ספרותי שהתחיל דרכו בהונגריה בשנת 1950. בשנת 1956 העיתון שימש קרקע להכנת המרד ההונגרי, על כן הוא נסגר ועורכיו, יחד עם סופרים אחרים, נאלצו לעבור למערב אירופה.
בשנת 1957 יצא העיתון לאור מחדש בווינה ולאחר מכן בלונדון, בתמיכתו הכספית של Congress for Cultural Freedom האמריקאי. הוא הפך לעיתון ספרותי של כלל הסופרים ההונגרים הגולים. בשנת 1962 עבר העיתון לפריס. בשנת 1989 חזר להתפרסם בבודפשט, אך נסגר לאחר שתי מהדורות.
↑  עיתון שיצא לאור בלונדון, בשפה ההונגרית בעריכתה של הפוליטיקאית הגולה Kéthly Anna (קטלי אנה) בשנים 1964-1957.
↑  כתבה - "נקבעו חתני פרס הרצל", 9 באפריל 1971, עיתון "דבר".
↑  כתבה - "חולקו פרסי הרצל", 2 במאי 1971, עיתון "דבר".
↑  כתבה - "פרסים לספרות ואמנות", 29 בנובמבר 1946, עיתון "משמר".
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007264014505171  ISNI: 0000 0000 7904 4188  LCCN: n87814893  VIAF: 97983415   WorldCat (עם VIAF): 97983415 
לסלו לדאני, קריקטורה
לסלו לדאני (משמאל) מקבל פרס הרצל לספרות יפה מפרופ' יהודה אליצור.
באותה שנה קבלו את הפרס גם פרופ' עזרא פליישר, יוסף לפיד וחנה מרון (יושבת משמאל).
יום עצמאות ה'תשל"א 1971.
איל מגד

| --- | --- |

מגד, 2010
 לידה:  29 באוגוסט 1948 (בן 76) ארצות הברית ניו יורק סיטי, ניו יורק, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית, ישראל 
 שפות היצירה:  עברית 
 בן או בת זוג:  צרויה שלו 
 פרסים והוקרה:  פרס היצירה לסופרים עבריים (2005) 
 
איל מגד (נולד ב־29 באוגוסט 1948) הוא סופר ומשורר ישראלי.
ביוגרפיה

נולד בניו יורק וגדל בתל אביב. בנם של הסופר אהרן מגד והסופרת אידה צורית. בוגר תיכון חדש בתל אביב. את שרותו הצבאי עשה בגלי צה"ל. למד פילוסופיה ותולדות האמנות באוניברסיטת תל אביב. עבד כעורך בקול ישראל.
בתחילת שנות השבעים החל לפרסם שירה, ובמהלך שנות השבעים והשמונים הוציא עשרה קובצי שירים. בשנות ה-90 החל לכתוב רומנים.
בשנת 2004 זכה בפרס ראש הממשלה לסופרים עבריים.
בשנת 1977 אימץ אורח חיים צמחוני, ובשנת 2008 אימץ אורח חיים טבעוני. מגד נוהג להפיץ את משנתו הטבעונית במאמרי דעה. פרסם ב-2019 מאמר נגד שר החקלאות אורי אריאל ובו כינה אותו "אייכמן של בעלי החיים". בתגובה אריאל ביקש מהיועץ המשפטי לפתוח בחקירה.
מתגורר בשכונת דניה בחיפה. הוא נשוי בשנית לסופרת והעורכת צרויה שלו ולהם שני בנים משותפים. למגד שני ילדים נוספים מנישואיו הראשונים לאמנית נונה מגד.
ספריו > רומנים

ברברוסה, כתר, 1993
אשת הקמיקזה, זמורה ביתן, 1995
סודות מונגוליה, זמורה ביתן, 1997
חסד נעורייך, ידיעות אחרונות, 1999
חיי עולם, ידיעות אחרונות, 2001
האור השחור, ידיעות אחרונות, 2003
סודות ובגידות, ידיעות אחרונות, 2005
ארץ אשה, ידיעות אחרונות, 2006
זוג, ידיעות ספרים, 2008
איך לחיות, ידיעות ספרים, 2010
סוף הגוף, ידיעות ספרים, 2012
אוֹשרַליה, ידיעות ספרים, 2016
חיים שנעזבו, ידיעות ספרים, 2020
בעל, ידיעות ספרים, 2023
ספריו > שירה

פארק עדן, עקד, 1972
קצה , ספרית פועלים, 1975
סוף הזיכרון , מסדה, 1976
חצרות, דביר, 1979
שלוש שנים, ספרית פועלים, 1983
מתחת לשטיח הכחול, כנרת, 1985
סערת אסתר, זמורה ביתן, 1986
בחזרה לאושר, הקיבוץ המאוחד, 1989
קרפה, פואמה, זמורה ביתן, 1990
לקריאה נוספת

שי חורב, איל מגד, בלקסיקון החיפאים אישים ודמויות בחיפה, דוכיפת הוצאה לאור, עמ' 229, 2018.
הערות שוליים

↑  אבנר הולצמן, ילד יוּלד לנו: בית הילדים בקיבוץ כמוסד טוטלי , בבלוג "עונג שבת", אוגוסט 2020
↑  רפי רשף מראיין את איל מגד בתוכנית אינטימי עם רפי רשף, ערוץ עשר, 5 במאי 2018
↑  איל מגד, טבעונות = אנושיות, הארץ, 15 ביולי 2013
↑   איל מגד, העגל הזה הוא הילד שלי, באתר הארץ, 9 במאי 2014
↑   ניצה בן-דב, "בעל" הוא רומן הכתוב כמונולוג פנימי ארוך, מיוסר ותזזיתי , באתר הארץ, 14 ביוני 2023
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007309543905171  BnF: cb158536130 (data)  GND: 103220038  ISNI: 0000 0000 7849 9244  LCCN: n85214077  NKC: xx0045399  NTA: 18963457X  RERO: 02-A025316942  SUDOC: 097130540  VIAF: 66801588   WorldCat (עם VIAF): 66801588
מייקל קלארק דאנקן

| --- | --- |

מייקל קלארק דאנקן, 2009
 לידה:  10 בדצמבר 1957 שיקגו שבאילינוי
 פטירה:  3 בספטמבר 2012 (בגיל 54) לוס אנג'לס, ארצות הברית 
 מקום קבורה:  פארק הזכרון פורסט לוון 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1995 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת המדינה אלקורן  King College Prep High School  Kankakee Community College 
 בן או בת זוג:  אומרוסה מניגולט (2010–2012) 
 פרסים והוקרה:  פרס סאטורן 
 פרופיל ב-IMDb
 
מייקל קלארק דאנקן (באנגלית: Michael Clarke Duncan;‏ 10 בדצמבר 1957 – 3 בספטמבר 2012) היה שחקן קולנוע אמריקני, מועמד פרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר וזוכה פרס סאטורן לשנת 1999 על סרטו "גרין מייל". נודע בשל תפקידו בסרטים "ארמגדון", "ללכת על הכל", "מלך העקרבים", ו"דרדוויל".
ביוגרפיה

דאנקן נולד במערב שיקגו וגדל לצד אימו ואחותו ג'ודי. לא היה לו קשר עם אביו, שעזב את הבית כשדאנקן היה ילד.
במהלך לימודיו בתיכון, שאף דאנקן להיות שחקן פוטבול, אך בעקבות הסתייגות אימו פנה לתחום המשחק.
דאנקן נאלץ לנשור מאוניברסיטת אלקרון, במטרה לעזור ולתמוך במשפחתו בזמן שאימו הייתה חולה. הוא עבד כמאבטח בכמה מועדונים בשיקגו, ואף כחשפן, בעל שם הבמה "הקיסר השחור".
קריירה

דאנקן עבר ללוס אנג'לס ושיחק במספר פרסומות. לאחר מכן עבד כשומר ראש של כמה שחקנים מפורסמים בהוליווד, בהם ויל סמית', מרטין לורנס וג'יימי פוקס. בעקבות מותו של הנוטוריוס בי. איי.ג'י., שגם אותו איבטח, הפסיק דאנקן את עבודתו כשומר ראש.
בשנת 1998 השתתף דאנקן לצד ברוס ויליס ובן אפלק בשובר הקופות של מייקל ביי "ארמגדון", בסרט גילם דאנקן את דמותו של ג'יי אוטיס "בר" קורלינבר שעובד בחברת הנפט של הארי סטמפר, ונבחר על ידי סטמפר לצוות המשימה במעבורת החלל.
שנה לאחר מכן קיבל דאנקן מועמדות לפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר, לפרס גלובוס הזהב ולפרס גילדת שחקני המסך על תפקידו בדרמת המתח של פרנק דרבונט "גרין מייל", לצד טום הנקס. בסרט גילם דאנקן את דמותו של ג'ון קופי, אסיר שחור שדינו נגזר למוות בשל הרשעתו באונס ורצח, קופי מתגלה לבסוף כבחור עדין בעל כוחות על טבעיים. תפקיד זה זיכה אותו לבסוף בפרס סאטורן בקטגוריית שחקן המשנה הטוב ביותר.
ב-2000 שיחק דאנקן לצד ברוס ויליס ומת'יו פרי בקומדיית הפשע הקנדית "ללכת על הכל", בסרט גילם את דמותו של המתנקש פרנקלין "פיגס" פיגרואה שעובד עבור הרוצח ג'ימי "הצבעוני" טודסקי.
ב-2001 השתתף דאנקן בסרט הפעולה העתידני של טים ברטון "כוכב הקופים", לצד מארק וולברג וטים רות', בסרט גילם את דמותו של קולונל אטאר.
ב-2002 הופיע דאנקן לצד המתאבק דוויין ג'ונסון בסרט הפעולה "מלך העקרבים", בסרט מגלם דאנקן את דמותו של בלתזאר מנהיג אויביו של המלך ממנון.
ב-2003 שיחק דאנקן לצד בן אפלק וג'ניפר גארנר בסרט גיבורי העל "דרדוויל", בסרט גילם את דמותו של קינגפין, בוס העולם התחתון בניו יורק. באותה שנה דיבב דאנקן את דמותו של דוב הגריזלי החכם טאג, בסרט האנימציה "אחי הדוב".
ב-2005 השתתף דאנקן בשוברי הקופות, "עיר החטאים" של פרנק מילר ורוברט רודריגז ו"איילנד" של מייקל ביי.
ב-2006 שיחק לצד ויל פרל בקומדיית המרוצים "לילות טלדגה - הבלדה על ריקי בובי" ודיבב בסרט "אחי הדוב 2".
ב-2008 דיבב דאנקן בסרט האנימציה המצליח "קונג פו פנדה" את דמותו של מפקד הסוהרים ואצ'יר.
ב-2009 שיחק בסרט האקשן "סטריט פייטר – האגדה של צ'ון לי" לצד קריסטין קרוק.
בשנת 2012 שיחק בסדרה האמריקאית של רשת פוקס, "המאתר" שם גילם את דמותו של ליאו נוקס.
חיים אישיים

דאנקן היה מאורס ליוצאת הריאליטי אומרוסה מניגולט. ב-2012 הלך לעולמו בבית חולים בלוס אנג'לס, בעקבות התקף לב שעבר חודשיים קודם לכן ממנו לא התאושש.
פילמוגרפיה

האי (1997)
ארמגדון (1998)
מועדון השחקנים (1998)
לילה ברוקסברי (1998)
ארוחת בוקר של אלופים (1999)
גרין מייל (1999)
ללכת על הכול (2000)
ספוט (2001)
כלבים נגד חתולים (2001)
כוכב הקופים (2001)
מלך העקרבים (2002)
דרדוויל (2003)
אחי הדוב (2003)
נרדף במלכודת (2004)
ג'ורג' והדרקון (2004)
לרדת מהפסים (2005)
עיר החטאים (2005)
איילנד (2005)
לילות טלדגה - הבלדה על ריקי בובי (2006)
אחי הדוב 2 (2006)
בית ספר לנוכלים (2006)
המיזמי האחרון (2007)
ברוך הבא הבייתה רוסקו ג'נקיס (2008)
קונג פו פנדה (2008)
דלגו (2008)
לילות L.A (2008)
סטריט פייטר: האגדה של צ'ון לי (2009)
כביש הגאולה (2010)
כלבים נגד חתולים - נקמתה של קיטי (2010) - דיבוב
גרין לנטרן (2011)
Cross‏ (2011)
From the Rough‏ (2011)
Christmas in Compton‏ (2012)
תחיית המתים (2013)
The Challenger‏ (2015)
פילמוגרפיה > טלוויזיה

המאתר (2012)
מנשה גניש

| --- | --- |

 לידה:  14 בדצמבר 1960 (בן 64) זכרון יעקב, ישראל
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  אוניברסיטת חיפה 
 השתייכות:   שירות בתי הסוהר
 תקופת הפעילות:  מ-1983
 דרגה:    גונדר
 תפקידים בשירות
 קצין מודיעין, מפקד בתי סוהר, ראש חטיבת הביטחון, מפקד יחידת נחשון, מפקד מחוז מרכז
 
מנשה גניש (נולד ב-14 בדצמבר 1960) הוא קצין בכיר בדימוס בשירות בתי הסוהר (שב"ס) בדרגת גונדר. במהלך שירותו הממושך מילא שורה של תפקידים בכירים, ביניהם מפקד יחידת נחשון, ראש חטיבת הביטחון ומפקד מחוז מרכז.
קורות חיים

גניש נולד בזכרון יעקב למרים (רמו) ושלום, שעלו מלוב בשנת 1949. את שירותו הצבאי עשה בחיל ההנדסה.
קורות חיים > שירות בשב"ס

גניש התגייס לשירות בתי הסוהר בשנת 1983. בתחילת דרכו שימש כחובש, ולאחר מכן עבר לתחום המודיעין. במסגרת תפקידיו בתחום המודיעין שירת כקצין מודיעין בשלושה בתי סוהר, כקצין מודיעין מחוזי וכסגן קצין המודיעין הראשי של שב"ס.
בהמשך דרכו פיקד על בית הסוהר כרמל ובית סוהר עופר. כראש חטיבת הביטחון וממלא מקום ראש אגף המבצעים הוביל רפורמה בתפיסת הביטחון, שכללה החלפת מערכת המנעולים המבוזרת למערכת מפתח מאסטר מאובטחת.
קורות חיים > פיקוד על יחידת נחשון

בתקופת פיקודו על יחידת נחשון הוביל תהליכי התייעלות בתחום ליווי האסירים ושיפור תנאי העבודה של הלוחמים. בתקופה זו סיכלו לוחמי היחידה שני פיגועי טרור משמעותיים:
חיסול מחבל בירושלים שביצע פיגוע דקירה קטלני
נטרול מחבל בתל אביב במהלך פיגוע דקירה
אירועים אלה תרמו משמעותית למוניטין היחידה והשב"ס בתקשורת ובדעת הקהל.
קורות חיים > מפקד מחוז מרכז

בינואר 2016 מונה למפקד מחוז מרכז של שב"ס, תפקיד אותו מילא עד פרישתו במרץ 2021. המחוז, שנחשב לגדול ומורכב במיוחד, התמודד בתקופתו עם אתגרים משמעותיים, ביניהם:
בריחת אסירים ממתקנים רפואיים
אירוע ירי בתוך בית הסוהר רימונים
ניסיונות של ארגוני פשיעה להשפיע על החלטות באמצעות איומים ופגיעה במתקני הכליאה
השכלה וחיים אישיים

גניש נשוי לאיריס ואב לשניים. הוא בעל תואר ראשון במנהל עסקים ותואר שני בלימודי ארץ ישראל מאוניברסיטת חיפה.
ריצ'רד קמפ

| --- | --- |

 לידה:  14 באפריל 1959 (בן 65) מלדון, הממלכה המאוחדת 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת
 השכלה:  האקדמיה הצבאית המלכותית בסנדהרסט
 השתייכות:  הצבא הבריטי הצבא הבריטי
 תקופת הפעילות:  1977–2006 (כ־29 שנים)
 דרגה:   קולונל
 תפקידים בשירות
 מפקד הכוחות הבריטיים באפגניסטן, 2003
 פעולות ומבצעים
 מלחמת המפרץ 1990–1991 המלחמה בעיראק 2003–2009 המלחמה באפגניסטן מלחמת בוסניה הלחימה בצפון אירלנד
 עיטורים
  מסדר האימפריה הבריטית   צל"ש המלכה בעבור גבורה
 
קולונל ריצ'רד ג'סטין קמפ CBE (באנגלית: Richard Justin Kemp‏; נולד ב-14 באפריל 1959) הוא לשעבר מפקד בכיר בצבא הבריטי, שירת בין השנים 1977–2007.
בין השאר, היה מפקד הכוחות הבריטיים באפגניסטן, והשלים כ-14 תקופות שירות (Tour of Duty) מסביב לעולם. לאחר פרישתו משירות, פנה קמפ לעסוק בספרות. ספרו הראשון, Attack State Red, המתאר את סיפורם של הרגימנט האנגליאני המלכותי בעת הצבתם באפגניסטן, הוכתר כרב-מכר כשבועיים בלבד לאחר יציאתו לאור. עמית מחקר בכיר במכון גייטסטון.
קורות חיים

קמפ גדל ולמד בקולצ'סטר. לאחר שסיים את לימודיו בתיכון, התגייס לצבא הבריטי, ובין השנים 1977 ו-2007 שירת כחייל וכקצין. הוא החל את אימוניו כחייל לוחם ב-1977 בקיימברידג'שייר, ולאחר כשנה נשלח לאקדמיה הצבאית המלכותית בסנדהרסט (המקבילה לבה"ד 1 בצה"ל), ועם סיום קורס הקצינים הוא הוצב בחזרה בצוותו שברגימנט האנגליאני המלכותי בדרגת לוטננט שני (מקביל לסגן-משנה). תפקידו הראשון היה מפקד מחלקה בגדוד השלישי, שהוצב ליד בלפסט. לאחר שעזב את בלפסט, שירת מסביב לעולם. בין השאר הוצב בגרמניה, קניה וקפריסין.
במהלך הקריירה הצבאית שלו, סיים קמפ כשבעה סבבי שירות במבצע באנר בצפון אירלנד (Operation Banner - העימות הארוך בין צבא בריטניה לצבא האירי הרפובליקני בתקופת הסכסוך בצפון אירלנד). ב-1985 הועלה לדרגת סרן ושירת כמפקד בבסיס הטירונים שאימן אותו עצמו בקיימברידג'שייר. עם השנים המשיך להתקדם בדרגות, שירת כסגן מפקד פלוגה, מפקד פלוגה, מפקד גדוד, קצין מבצעים, ואף שירת כחלק מכוח השלום המיוחד של האו"ם שנשלח לקפריסין.
קמפ הקדיש זמן רב בתחילת שירותו בעבודה על חיל רגלים ממוכן, וייעץ ליחידות הצבא הבריטי בגרמניה ובממלכה המאוחדת בנושא. מדריך המבצעים שכתב בנושא משמש עד היום בעניין בדוקטרינה הצבאית הבריטית.
כסרן ברגימנט האנגליאני המלכותי, השתתף קמפ במלחמת המפרץ. בסוף המלחמה קודם לדרגת רב-סרן. בסוף שנות ה-90, פיתח קמפ מערכת חדשה בעזרתה אומנו צוותי ווריור. השיטה פותחה תוך ביסוסה על טכניקות אימון אמריקאיות, ואומצה עקרונית על ידי חיל השריון המלכותי.
לאחר שירות מסביב לעולם עם חטיבת השריון 7, חזר קמפ לגדוד השני ברגימנט האנגליאני המלכותי ופיקד עליה בבוסניה, גרמניה וקנדה. בבוסניה, שירת במבצעים עם כוח ההגנה של האו"ם (UNPROFOR). ב-1997 קודם לדרגת לוטננט-קולונל (המקבילה לסגן-אלוף) ופיקד על גדוד 1 של הרגימנט עד שנת 2000. לאחר מכן, שירת כיועץ בנושא לוחמה בטרור ואבטחה לממשלת מקדוניה.
קורות חיים > במשרד הקבינט

קמפ הוצב במשרד הקבינט הבריטי מ-2001 עד 2006, עם מינוי באפגניסטן לשישה חודשים במהלך 2003. במהלך שנותיו במשרד עבד עם ועדת המודיעין המשולבת וקבוצת ניהול המשברים הלאומית, COBR, במהלך הפיגועים בלונדון ב-2005 ובעת סדרת חטיפות של אזרחים בריטיים בעיראק ובאפגניסטן. בעת עבודתו במשרד, אחריותיו כללו את עיראק, והוא ביקר מספר פעמים בבגדאד, פאלוג'ה ומוסול. היה מעורב בפיתוח ושיפור מדיניות ואסטרטגית לוחמה בטרור של ממשלתו. ב-2004 קודם קמפ לדרגת קולונל, ובאמצע 2006 פרש משירות פעיל.
קורות חיים > אפגניסטן

קמפ היה מפקד הכוחות הבריטיים באפגניסטן ב-2003, ובמסגרת תפקיד זה פיקד על כלל הכוחות הבריטיים שהוצבו שם, כולל יחידות הסיור של כוח הסיוע הביטחוני הבינלאומי בקאבול, צוות האימון של הצבא האפגני, וצוות השיקום במזאר-י שריף. במסגרת תפקיד זה אף תפקד כנספח הצבאי, ועבד בצמוד לשגריר הבריטי באפגניסטן, מפקד כוח המשימה האמריקאי בבגראם והנציג המיוחד של מזכיר האו"ם.
קמפ תכנן והוביל צוות משולב ללוחמה בטרור שהורכב מכוחות נחתים אמריקאים וחיילים בריטיים, והגיע להשגים מוצלחים כנגד קבוצות קיצוניים המשויכים לאל-קאעידה בקאבול. בנוסף, בעת שירותו באפגניסטן, כתב דוקטרינה על לוחמת-נגד בפיגועי התאבדות, שלא הייתה קיימת לפני כן בצבא הבריטי.
קריירה פוליטית

בין 2007 ל-2008, הוביל ריצ'רד קמפ קמפיין הקורא להכיר בהקרבה של חיילים בריטיים שנהרגו ונפצעו בקרב על ידי הענקת עיטור בדומה לעיטור לב הארגמן המוענק בארצות הברית. הקמפיין זכה לתמיכה של רוב חברי הפרלמנט הבריטי, ושל חיילים רבים, כאלה שעדיין נמצאים בשירות פעיל וכאלה שפרשו, דוגמת טוראי הארי פאטצ', השורד האחרון של קרב פשנדל, ופילדמרשל סר אדווין בראמל, לשעבר הרמטכ"ל הבריטי.
הקמפיין הוביל לדיונים בעניין בבית הנבחרים ובבית הלורדים והוביל בסופו של דבר להכרזה ב-2009 על יישומו של עיטור חדש שיוענק מעתה ואילך לחיילים בריטיים שנפלו בקרב. העיטור החדש הוענק החל מיולי 2009. העיטור, שנקרא "צלב אליזבת", הוא העיטור הראשון שנקרא על שם מלך\מלכה פעילים מאז עיטור "צלב ג'ורג'" שהוענק החל מ-1941. העיטור הוענק לראויים לו החל מסוף מלחמת העולם השנייה.
דעותיו על הסכסוך הישראלי-פלסטיני

כמומחה ללוחמה בטרור, ניתח קמפ גם את המבצעים והטקטיקה של צה"ל במסגרת הסכסוך הישראלי-פלסטיני. מסקנתו הייתה שצה"ל עושה מאמצים גדולים למנוע נפגעים אזרחיים במהלך הקרבות בעוד שארגוני הטרור הפלסטינים משתמשים באזרחים, ובפרט בילדים, כמגן אנושי.
דעותיו על הסכסוך הישראלי-פלסטיני > עדות בעקבות מבצע עופרת יצוקה

| --- | --- |
 :  ראו גם – צוות הבדיקה של האו"ם בנושא העימות בעזה
קמפ תקף את הטענות שבמהלך מבצע עופרת יצוקה בדצמבר 2008, ביצעה ישראל פשעי מלחמה ופשעים נגד האנושות בעזה. קמפ לא ביקר בעזה, אבל ביסס את השערותיו על מידע שפורסם בשני הצדדים, מדיווחים תקשורתיים ועל ניסיונו בן ה-30 שנה במלחמה בטרור.
ביוני 2009, קמפ כתב מסמך שכותרתו "חמאס, המלחמה בעזה והנשיאה באחריות על פי החוק הבינלאומי" בשביל המרכז הירושלמי לענייני ציבור ומדינה. במאמר זה, כותב קמפ שפעילי חמאס השליכו את מדיהם כשהחלה הלחימה ודאגו לפריסת נשים וילדים לביצוע פיגועי התאבדות. קמפ אף ציין שבמהלך המבצע "נשים וילדים אומנו וצוידו ללחימה, לאיסוף מודיעין ולהעברת תחמושת ונשק בין קרבות".
באוקטובר 2009, הופיע קמפ בפני מועצת האומות המאוחדות לזכויות אדם בתגובה לפרסום דו"ח גולדסטון שהאשים את ישראל וחמאס בביצוע פשעי מלחמה וביצוע פשעים נגד האנושות במהלך מבצע עופרת יצוקה. קמפ נשא דברים בפני המועצה בשם ה-UN Watch. תוך שקמפ מכיר בכך ש"ברור שאזרחים חפים מפשע נהרגו. מלחמה היא תוהו ובוהו ומלאה בטעויות. טעויות בוצעו על ידי הכוחות הבריטים, האמריקאים ואחרים באפגניסטן ובעיראק, שרבים מהם מקורם בטעויות אנוש" הוא אומר כי - "אך טעויות אינן פשעי מלחמה". קמפ ציין כי: "למיטב ידיעתי ונסיוני, אני יכול לומר את זה: במהלך מבצע עופרת יצוקה, הצבא הישראלי עשה יותר לשמירת אזרחים בשטחי מלחמה יותר מכל צבא אחר בהיסטוריה".
קמפ אף טען כי הסתמך על הניסיון והמומחיות הישראלית בעת שירותו באפגניסטן, וציין כי קיבל עזרה ממומחה בצה"ל למניעת פיגועי התאבדות. עוד טען, כי קיבל עזרה מהמוסד לאחר הפיגועים בלונדון ב-2005, והוא מכיר היטב את המודיעין הישראלי משיתופי פעולה בעבר. קמפ ביקר בחריפות את מה שהוא מגדיר "ההנחה האוטומטית שכל מה שצה"ל עושה הוא בלתי חוקי", תוך ציון כי "ישנה ביקורת נוקבת גם נגד צבאות ארצות הברית ובריטניה, אך הם נהנים מחמת הספק. ישראל תמיד מגונה בצורה אוטומטית, לא משנה מה. זוהי בדיחה. אפילו תאוריית הקונספירציה שהאחראית לפיגועי 11 בספטמבר היא ישראל ולא אל-קאעידה מסרבת למות, זה לא ייאמן".
עו"ד פרופסור אלן דרשוביץ ציטט את עדותו של קמפ על מבצע עופרת יצוקה:
מהידע שלי על צה"ל וממה שאני עוקב אחריו במבצע הנוכחי, אני לא חושב שהיה אי פעם בהיסטוריה של הלחימה מצב שבו צבא עשה יותר מאמצים להפחית אבדות אזרחיות ומוות של אנשים חפים מפשע, מאשר צה"ל עושה כיום בעזה... חמאס, האויב נגדו הם נלחמים, אומן באופן נרחב על ידי איראן וחזבאללה, להילחם בקרב אנשים, להשתמש באוכלוסייה האזרחית של עזה כמגן אנושי... הפקטור של שימוש חמאס באוכלוסייה היא חלק עיקרי בתוכנית ההגנה שלהם. למרות זאת, כפי שאני אומר, ישראל, צה"ל, נקטו בצעדים ענקיים... להפחתת אבדות אזרחיות, זה בלתי אפשרי, זה בלתי אפשרי למנוע את זה לחלוטין כאשר האויב משתמש באזרחים כמגן אנושי.
דעותיו על הסכסוך הישראלי-פלסטיני > השקפותיו על מבצע עמוד ענן

ב--18 בנובמבר 2012, במהלך מבצע עמוד ענן, קולונל קמפ רואיין על ידי כתב צה"ל יאיר ברזילי, וציין כי "במבצע הנוכחי, חמאס פועל לפי הטקטיקות הישנות לפיהן הוא מציב אזרחים בפני קו האש ואחראי לחייהם. באותו הזמן, הוא ממשיך לירות טילים על אוכלוסייה אזרחית ישראלית, ללא פרובוקציה וללא סיבה מוצדקת". הוא אף הוסיף ש"האנשים הרגילים בעזה לא חופשיים לומר מה שהם באמת חושבים כאשר הם נשאלים על ידי התקשורת או אם הם מתושאלים על ידי חוקרים. הם תחת לחץ כביר לומר מה שחמאס דורש מהם לומר".
בנוגע לעמדותיו הפרו-ישראליות, אמר קמפ לברזילי: "אנשים שואלים אותי מדוע יש לי עמדות פרו-צה"ליות. אני מחשיב את עצמי כמישהו בעל ראיה אובייקטיבית על מה שקורה שם. צה"ל לא צריך אותי להגן עליו, הוא הוכיח זאת בעצמו במהלך השנים, זוהי נקודת המבט הצבאית הקרה שאני מביא."
לגבי נטיית חלק מכלי התקשורת לסקר בצורה חד צדדית את האירועים, הוא ציין בראיון כי המצב לעיתים מוצג בצורה שגויה בעקבות חוסר הניסיון של כלי התקשורת באזורי מלחמה כה "עדינים": "היה לי ברור שישנה פרופגנדה גדולה המיוצרת נגד ישראל, ואז נוצלה על ידי אנשים שלא מבינים בעניינים צבאיים ושלא רצו לחלוק עליה מאחר שהיא תאמה את האג'נדה שלהם להשמיץ את ישראל.