stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קונסטנטיוס השני
ביוגרפיה > הדחת גאלוס

בעוד קונסטנטיוס מנקה את ההתנגדות לשלטונו במערב ומביא את הלגיונות תחת מרותו הוא נאלץ להפנות את תשומת לבו למזרח. גאלוס שמונה לקיסר ואמור היה לשלוט בפרובינציות המזרחיות לשמור על השקט לאורך הגבולות ובתוך הפרובינציות נכשל במשימותיו ומאידך גילה התנגדות עיקשת עד כדי מרדנות כנגד פקודות קונסטנטיוס.
בשנת 351 בסמוך לכניסתו לתפקיד הקיסר ועל רקע אי היציבות באימפריה הרומית במהלך מרידתו של מגנינוטיוס והעימותים התכופים עם האימפריה הסאסאנית שערערו את הסמכות השלטונית הרומאית בפרובינציות המזרחיות, פרץ מרד בקהילות היהודיות של ציפורי וטבריה. המורדים הצליחו תחילה להשתלט על שטחים משמעותיים בארץ ישראל וניצלו את דלילות הכוחות הצבאיים הרומאיים על מנת לכבוש את ירושלים. תגבורת רומאית בפיקודו של המצביא אורסיקינוס מנאמניו של קונסטנטיוס צעדה מאנטיוכיה אל תוך הגליל ודיכאה את המרד במהירות ויעילות.
גאלוס התקשה להתמודד עם אתגרים נוספים ובהם פשיטות של הסאסאנים ומרדנות של הפרובינציות אך איבד את השליטה כאשר תנאי רעב וקשיים כלכליים הביאו אותו לכל עימות עם האצולה המקומית, שורה של חוקים לא פופולריים שמטרתם איסוף מיסים ומשפטים מבוימים שמטרתם הכנעת ההתנגדות בקרב האוכלוסייה המקומית הביאו להתמרמרות שהגיע לאוזני קונסטנטיוס. שליחים שנשלחו על מנת לעמוד על מהות האירועים במזרח נאסרו והוצאו להורג בפקודת גאלוס.
גאלוס שנדחק לפינה המשיך את העימות וערך מסע טיהורים בקרב האצילים וקציני הצבא של הפרובינציה, בפקודתו נאסרו אזרחים ואנשי צבא שהואשמו בבגידה והוצאו להורג בהליך מקוצר. היסטוריונים רומאיים בני התקופה מתארים את גאלוס כאדם חלש שהיה חותמת גומי לשאפתנות ובעיקר לאכזריות וחוסר המעצורים של אשתו קונסטנטינה שפעלה מאחרי הקלעים. צעדים אלו ערערו את מעמדו של גאלוס במזרח הרומאי וגם דחפו את קונסטנטיוס לכלל מסקנה כי נדרשת פעולה דרסטית.
בשנת 354 קונסטנטיוס זימן את גאלוס לפגישה. גאלוס שחשד כי סר חינו בחצר האוגוסטוס שלח את אשתו קונסטנטינה על מנת ליישר את ההדורים אך תוכניתו עלתה על שרטון כאשר קונסטנטינה מתה ממחלה בעת המסע חזרה לאיטליה, בשלב זה נותר גאלוס ללא תמיכה מול קונסטנטיוס והתבצר באנטיוכיה אך התפתה לצאת לפגישה עם קונסטנטיוס במערב משנרמז או הובטח לו כי הוא יתמנה לאוגוסטוס לצידו של קונסטנטיוס.
בהגיעו לאיטליה נאסר גאלוס והוצא להורג בפקודת קונסטנטיוס.
היסטוריונים רומאיים בני התקופה מספרים כי גורלו של גאלוס נחרץ משהאשים את אשתו קונסטנטינה בתכנון וביצוע מעשים שהיו פסולים בעיני קונסטנטיוס, עם זאת משיצאה הפקודה להוצאתו להורג ניחם קונסטנטיוס על הפקודה וניסה להמתיק את גזר הדין אך אחר את המועד.
ביוגרפיה > מינוי יוליאנוס לקיסר

בעוד קונסטנטיוס מצליח להחזיר את הסדר לפרובינציות המזרחיות חזרה גאליה לגעוש. השבטים הגרמאניים ערכו פשיטות של שוד והרס באזורי הגבול ובאוגוסט 355 התמרדו הלגיונות של חיל המצב והמושל הרומאי סילבאנוס הכריז על עצמו כאוגוסטוס. הקצין אורסיקינוס, מי שהיה יד ימינו של גאלוס ושהה במעצר נשלח להביא את המורד לדין או לחלופין להביא למותו. ההיסטוריון אמיאנוס מרקלינוס צורף לפמלייתו של אורסיקינוס ומתאר את האירועים במהלכם חתרו תחת מעמדו של סילבאנוס והסיתו את מקורביו כנגדו עד שבסיכומו של דבר, חודש לאחר ההתמרדות הוא נגרר בכוח מכנסייה בה מצא מקלט והוצא להורג.
ההכרה כי לא ניתן יהיה לשלוט על גאליה והפרובינציות המערביות ללא נציג נאמן בן משפחת המלוכה הביאה את קונסטנטיוס למנות את אחרון קרובי המשפחה, יוליאנוס לקיסר שימשול בגאליה. קונסטנטיוס השיא ליולינוס את אחותו הלנה ושלח אותו לגאליה. על מנת להימנע מהאירועים שהביאו לעימות מול גאלוס הגביל קונסטנטיוס את יוליאנוס והקצה לו חצר קטנה וכוח צבאי מוגבל בעוד עיקר הסמכויות והכוח ניתנו לידי פקידים וקציני צבא שמונו ישירות על ידי קונסטנטיוס.
ביוגרפיה > מאבק מול יולינוס ומוות

קונסטנטיוס ויולינוס לא יכלו לנוח על זרי הדפנה, המשברים התכופים במערך השלטון המרכזי של האימפריה שלחו גלי הלם ברחבי האימפריה. הסדקים שנבעו בעוצמת השלטון של קונסטנטיוס הזמינו את ההתקפות של אויבי האימפריה מבחוץ ותהליכי שינוי פנימיים עודדו גורמים מרדניים מתוך האימפריה למסות ולפרוק עול. קונסטניוס ויולינוס נאלצו מיד לאחר חלוקת השלטון להילחם באיומים על גבולות האימפריה ממזרח וממערב ולבסוף עמדו זה מול זה בתהליך בלתי נמנע.
המאבק הראשון היה מול שבטים גרמאניים שפלשו מחדש אל תוך גאליה ונהדפו במאמץ משותף של חיל המצב של הפרובינציה מחוזק בלגיונות אימפריליים במקביל חזרו הססאנים לאיים על הגבולות המזרחיים וכפו על קונסטנטיוס לצאת למסע מלחמה חדש במזרח.
עזיבת הצבא של האימפריה אל המזרח הביאה להכרזתו של יולינוס לאוגוסטוס, לכאורה על ידי הלגיונות של חיל המצב ולא מתוך יוזמה של יולינוס אך הלכה למעשה האימפריה חזרה למאבק בין השליטים בפועל. קונסטנטיוס נכשל בהדיפת הצבא הסאסאני ונאלץ להשלים עם כיבוש חלק מערי השדה וביצורי הגבול במסופוטמיה מאידך המאבק גבה קורבנות ניכרים מהסאסאנים שנמנעו מלנצל את הקיפאון בשדה הקרב לטובתם. קונסטנטיוס החליט כי משנתגבש הגבול במזרח הוא פנוי לטפל בהתקוממות של יולינוס במערב. בשנת 361 הוא החל במסע לכוון גאליה במטרה לחזור והשיב את השלטון באימפריה לידיו.
ב-3 בנובמבר 361 בסמוך לעיר אדנה נפטר קונסטנטיוס ככל הנראה מתשישות. בטרם החזיר את נשמתו לבורא הוא נקב ביולינוס כיורשו.
משפחתו

קונסטנטיוס היה נשוי 3 פעמים:
נישואים ראשונים לאשה ששמה לא ידוע. קרובת משפחה בהיותה בתו של יוליוס קונסטנטיוס דודו של קונסטנטיוס השני. ידוע כי היא הייתה אחותו של גאלוס ואחות למחצה של יוליאנוס. היא נפטר ככל הנראה בשנת 352
אשתו השנייה הייתה אוסביה, אשה מסלוניקי ומוצא מקדוני הם נישאו ככל הנראה בשנת 353 והיא נפטרה בשנת 360
בשנת 360 הוא התחתן עם פאוסטינה ולזוג נולדה בת אחת פלאביה מקסימה קונסטנטיה שנישאה לגרטיאנוס. פאוסטינה מתה בעת לידת הבת.
רפורמות דתיות

כיאה ליורש של קונסטנטינוס הגדול שנודע בעיקר בשל פעילותו לקידום מעמדה של הנצרות באימפריה הרומית, שהובילה לקבלתה כדת הרשמית של האימפריה. היה קונסטנטיוס פעיל בתחום הרפורמות הדתיות, הוא פעל בשלושה מישורים, מאבק בדתות הפגניות, מאבק ביהדות ומעל הכל קידום הנצרות האריאנית מתוך מאמץ לעצב את מהות הדת הנוצרית ולקדם אותה כדת השלטת באימפריה הרומית.
רפורמות דתיות > הכנסייה האריאנית

במהלך שלטונו נטה קונסטנטיוס אל הפרשנות האריאנית של הנצרות. עיקר המחלוקת נסב סביב הגדרת המהות של השילוש הקדוש האריאנים האמינו שהאל הבן שהתגלם בבשר בישו נברא על ידי האל האב, ועל כן הוא פחות ממנו. בכך הם חלקו על הפרשנות האורתודוקסית לשילוש הקדוש, בה האב, הבן ורוח הקודש הם שווים וקדמונים באותה מידה. המחלוקת גלשה לפסים אלימים ואיימה על האחדות של הכנסייה ושל האימפריה. על רקע זה כינס קונסטנטיוס את ועידת ניקיאה, הוועידה האקומנית הראשונה שהתכנסה בשנת 325. הוועידה פסקה כי טבעו של ישוע זהה לטבעו של האל האב, עקרון המכונה מאז "homoousios". הוועידה פסלה את תורתו של אריוס והגדירה את האריאניות כמינות. בנוסף הוועידה גינתה את הזרם המונרכי, תיקנה את מועד חג הפסחא ועסקה בסמכויות השיפוט של הבישופים. הוועידה ניסחה את ה"אני מאמין", המכונה גם "הסימבול של ניקיאה", המתמצת את האמונה הנכונה. המאבק לא פסק וההתנגדות האריאנית המשיכה את מאבקה תוך שמאמינה מסתמכים על אנשי כנסייה בכירים שהיו מקורבים לקונסטנטיוס ובראשם אובידיוס בישוף נקומדיה הוא הצליח להביא למינוי של בישופים אריאנים בעמדות מפתח, ולנצל את המתחים הפוליטיים לטובת קידום הדוקטרינה ותמיכתו של קונסטנטיוס באריאניות. בסופו של דבר נדחתה האריאניות ככפירה ועם מותו של קונסטנטיוס ירדה ממעמדה בנצרות. תמיכתו של קונסטנטיוס בדוקטרינה הדחויה הפך אותו בהיסטוריה הנוצרית לשליט שתואר באופן שלילי, תפקידו כרפורמטור נדחק והוא נתפס ככופר ומחטיא.
רפורמות דתיות > רדיפת הפאגאנים

קונסטנטיוס ניהל מדיניות דו-פרצופית בטיפולו בדתות הפגניות שעדיין היו בעלות השפעה ברומא ובעלות קהל מאמינים רב ברחבי האימפריה. מחד הוא הוציא שורה של צווים דתיים "אדיקט" הקובעים עונשים חמורים על אלו שמבצעים טקסים דתיים פאגאניים ואיסור על העלאת קורבנות צו המורה על סגירת מקדשים וצווים האוסרים את פעילותם של מגידי עתידות ועיסוק בכישוף. מאידך הוא לא פעל על מנת לאכוף את הצווים כנגד הפעילות של הפגאניים. יתר על כן קונסטנטיוס שמר על תוארו כפונטיפקס מקסימוס כלומר הכהן העליון של הדת ברומא העתיקה מתוקף תואר זה הוא עמד בראש קולגיום הפונטיפקס (בלטינית: Pontifex או Pontifices), שהיה אחד מארבעת הקוֹלֵּגיא (collegia) הגדולים של הכהונה ברומא, והופקד על ניהול חיי הפולחן והדת של המדינה, לאחר מותו הוא זכה להיות מוכרז כאל על ידי הסנאט הרומאי. הוא הותיר על כנה את פעילות הבתולות הוסטליות שהיו למעשה כוהנות של האלה וסטה, אלת האש והאח, שהייתה האלה המרכזית בפולחן הבית והמשפחה ברומא העתיקה.
רפורמות דתיות > רדיפת היהודים

קונסטנטיוס היה שליט עוין ליהדות וליהודים והלך בעקבות אביו בהכבדת ידו ובמדיניות אנטישמית ברורה. הוא הוציא מספר צווים שאסרו על נישואים בין גברים יהודים לנשים נוצריות ואסר על יהודים להיות בעלי עבדים צו מאוחר יותר קבע כי רכושם של המתגיירים מנצרות יוחרם לטובת הקיסרות.
ראו גם

מרד גאלוס
לקריאה נוספת

משה עמית, תולדות הקיסרות הרומית, ירושלים: הוצאת ספרים ע"ש י"ל מאגנס, 2002 (הספר בקטלוג ULI)
אדוארד גיבון, שקיעתה ונפילתה של הקיסרות הרומאית, עברית: אריה ענבי, הוצאת "ספרי זהב", תל אביב, 1955.
The Cambridge Ancient History. Volume 13: The Late Empire, AD 337–425 Edited by Averil Cameron, University of Oxford, Peter Garnsey, University of Cambridge
הערות שוליים

↑  The Cambridge Ancient History. Volume 13: The Late Empire, AD 337–425 Edited by Averil Cameron, University of Oxford, Peter Garnsey, University of Cambridge page 2-4
1 2  The Cambridge Ancient History. Volume 13: The Late Empire, AD 337–425 Edited by Averil Cameron, University of Oxford, Peter Garnsey, University of Cambridge p.p 12-14
↑  סופיה מנשה, הכנסייה הקתולית בימי הביניים: אידיאולוגיה ופוליטיקה, כרך א, רעננה: האוניברסיטה הפתוחה, 2005, עמ' 97-94
↑  פאו פיגרס, הרוח והכלה: מבוא לתולדות הנצרות הקדומה, ירושלים: מאגנס, 2013, עמ' 90
| קיסרי רומא |
| --- | --- | --- |
| תקופת הפרינקיפט | אוגוסטוס קיסר • טיבריוס קיסר • קליגולה • קלאודיוס קיסר • נירון קיסר • גלבה • אותו • ויטליוס • אספסיאנוס • טיטוס • דומיטיאנוס • נרווה • טראיאנוס • אדריאנוס • אנטונינוס פיוס • לוקיוס ורוס • מרקוס אורליוס • קומודוס • פרטינקס • דידיוס יוליאנוס • ספטימיוס סוורוס • קרקלה (עם גטה) • מקרינוס • אלאגבאלוס • אלכסנדר סוורוס |  |
| תקופת משבר המאה השלישית | מקסימינוס תראקס • גורדיאנוס הראשון עם גורדיאנוס השני • פופיאנוס ובלבינוס • גורדיאנוס השלישי • פיליפוס הערבי • דקיוס עם הרניוס אטרוסקוס • טרבוניאנוס גאלוס עם הוסטיליאנוס • טרבוניאנוס גאלוס עם וולוסיאנוס • איימליאנוס • ולריאנוס עם גליאנוס • גליאנוס • קלאודיוס השני גותיקוס • קווינטילוס • אורליאנוס • טקיטוס • פלוריאנוס • פרובוס • קארוס • קארינוס עם נומריאנוס |  |
| תקופת הדומינט | דיוקלטיאנוס עם מקסימיאנוס • קונסטנטיוס כלורוס • גלריוס • פלביוס ולריוס סוורוס • מקסימינוס דאיה • מקסנטיוס • ליקיניוס • קונסטנטינוס "הגדול" • קונסטנטיוס השני עם קונסטנס ועם קונסטנטינוס השני • יוליאנוס • יוביאנוס • ולנטיניאנוס הראשון עם ואלנס • גרטיאנוס עם ולנטיניאנוס השני • תאודוסיוס הראשון |  |
האימפריה הרומית
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007259793105171  PLWABN: 9810700625205606  BNE: XX1572008  BnF: cb11946750m (data)  GND: 118521969  ICCU: CFIV169367  ISNI: 0000 0000 6631 1670  LCCN: n85143717  NTA: 070504172  SUDOC: 027422798  ULAN: 500355678  VcBA: 495/23294  VIAF: 35247811   WorldCat (עם VIAF): 35247811 
עיטור על גבי צלחת טקסית המתאר את קונסטנטיוס השני כפרש בשדה הקרב
קרל השני אויגן, דוכס וירטמברג

קרל השני אויגן, דוכס וירטמברג (בגרמנית: Karl II Eugen., Herzog von Württemberg;‏ 11 בפברואר 1728 - 24 באוקטובר 1793), היה דוכס וירטמברג בין השנים 1737–1793.
ביוגרפיה

קרל אויגן נולד ב-11 בפברואר 1728 בבריסל שהשתייכה לארצות השפלה האוסטריות, לקרל אלכסנדר, דוכס וירטמברג ומריה אוגוסטה, נסיכת טורן וטקסיס, בתם של אנזלם פרנץ, נסיך טורן וטקסיס השני ומריה לודוביקה אנה פרנצסקה, נסיכת לובקוביץ'.
בשנת 1737 מת אביו קרל אלכסנדר, דוכס וירטמברג, וקרל אויגן עלה לשלטון במקומו, אולם מכיוון שהיה קטין, שימשו קרל רודולף, דוכס וירטמברג-נוישטדט ולאחריו קרל פרידריך השני, דוכס וירטמברג-אלס כעוצרים. מיד לאחר עלותו לשלטון הוצא להורג יוזף זיסקינד אופנהיימר - יהודי החצר של אביו, וגופתו הושמה בכלוב ברזל. קרל אויגן התחנך בבית המלוכה הפרוסי, אצל פרידריך הגדול, ובשנת 1744 תפס לבדו את השלטון, והורה לקבור את גופתו של אופנהיימר. במהלך מלחמת שבע השנים לחם קרל אויגן לצד פרוסיה, והוביל את כוחותיו לנסיכות הבוחר מסקסוניה. קרל אויגן הרחיב מאוד את חצרו ופיאר אותה, ואף בנה טירות מרשימות, אולם ההוצאות האדירות הביאו את וירטמברג למצב כלכלי גרוע ביותר. קרל אויגן השקיע מאוד בחינוך ובחקלאות, ואף ייסד בשנת 1765 את ספריית המדינה של וירטמברג.
ב-24 באוקטובר 1793 מת קרל אויגן ללא בנים, ואחיו לודוויג אויגן, דוכס וירטמברג עלה לשלטון במקומו.
משפחתו

ב-26 בספטמבר 1748 התחתן קרל אויגן עם אליזבת פרדריקה סופיה, מרקיזת ברנדנבורג-ביירוית, בתם של פרידריך, מארקגראף ברנדנבורג-ביירוית ווילהלמינה מפרוסיה, מרקיזת ברנדנבורג-ביירוית, ממנה נולדה לו בת אחת:
פרדריקה וילהלמינה אוגוסטה לואיזה שרלוטה (1750–1751)
בשנת 1756 נפרד קרל אויגן מאשתו, ולאחר מכן החזיק בפילגשים שונות, מהם היו לו 10 ילדים, ובשנת 1785 אף התחתן עם אחת מהם - פרנציסקה פון הוהנהיים, שקיבלה את התואר "רוזנת".
רזיאואן מירזוב

רזיאואן מוחמדוביץ' מירזוב (ברוסית: Резиуан Мухамедович Мирзов; נולד ב-22 ביוני 1993) הוא כדורגלן רוסי המשחק כקשר בחימקי.
קריירה

רזיאואן נולד בעיירה בקסן שבקברדינו-בלקריה.
רזיאואן שיחק בבית הספר לכדורגל אלברוס מהעיר נלצ'יק ולאחר מכן נקלט בספרטק נלצ'יק. הוא שיחק בהרכב הקבוצה במשחק אחד, במסגרת הליגה הרוסית השנייה, במשחק נגד ספרטק קוסטרומה. זמן קצר לאחר מכן עבר לשורות זבזדה ריאזאן. חצי שנה לאחר מכן הצטרף לטורפדו מוסקבה.
הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת הכדורגל הלאומית בספרטק נלצ'יק ב-22 באוגוסט 2012 במשחק נגד סק"א חברובסק. בעונת 2013/14 שיחק 6 משחקים והבקיע שער אחד. הוא הופיע במדי הקבוצה ב-9 באוגוסט 2014 במשחק נגד זניט סנקט פטרבורג.
ב-23 ביולי 2015 עבר לטרק גרוזני. הוא עלה במדי גרוזני ב-25 ביולי 2015 במשחק נגד קובאן (1:1), כשעלה בדקה ה-81.
ב-2017 הוחתם ברוסטוב וישר הושאל לשנה לטוסנו. ב-9 במאי 2018 הבקיע את שער הניצחון של טוסנו במשחק גמר הגביע הרוסי שבו הקבוצה זכתה, לאחר ניצחון 2:1 על אוונגרד קורסק.
בקיץ 2018 הושאל לארסנל טולה. והיה מעורב בהעפלת הקבוצה לרבע גמר הגביע, אחרי שתרם לניצחון ארסנל על אחמט גרוזני במשחק שמינית הגמר כשהבקיע בדקה ה-70. ב-18 ביולי 2019 חתם בספרטק מוסקבה. ב-14 במרץ 2020 הבקיע את שער הבכורה במדי ספרטק, במשחק נגד אורנבורג במחזור ה-22. ב-2 באוקטובר 2020 הושאל לחימקי לעונה אחת, את שער הבכורה במדי חימקי הבקיע נגד קבוצת האם שלו ספרטק מוסקבה, במשחק המחזור ה-11 שנערך ב-17 באוקטובר 2020. לקראת עונת 2021/2022 חזר להרכב ספרטק.
תארים > קבוצתיים

הגביע הרוסי בכדורגל: 2018
הערות שוליים

↑  Резиуан МИРЗОВ ПОДПИСАЛ КОНТРАКТ С «ТОРПЕДО МОСКВА»
↑  "Career Summary". Russian Football Union. 4 באפריל 2013. אורכב מ-המקור ב-2013-09-06. נבדק ב-2018-05-09. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Match report
↑  "«Терек» объявил о подписании контракта с Мирзовым".
↑  פרופיל באתר ליגת העל הרוסית
רוברט קוז'ניובסקי

רוברט מרק קוז'ניובסקי (בפולנית: Robert Marek Korzeniowski; נולד ב-30 ביולי 1968) הוא אתלט עבר פולני. הוא ההלך המעוטר ביותר במשחקים האולימפיים, 3 פעמים ברציפות אלוף אולימפי ובעל 4 מדליות זהב אולימפיות, (אטלנטה 1996, סידני 2000 ואתונה 2004), 3 פעמים אלוף עולם (אתונה 1997, אדמונטון 2001 ופריז 2003), פעמיים ברציפות אלוף אירופה (בודפשט 1998, ומינכן 2002) ושיאן עולם לשעבר בהליכה ל-50 ק"מ.
ביוגרפיה

קוז'ניובסקי נולד בלובאצ'וב. אחותו הצעירה, סילביה, אף היא אתלטית אולימפית שהשתתפה בתחרות ל-20 ק"מ הליכה (באתונה 2004 ובבייג'ינג 2008).
באוניברסיאדה שנערכה בשפילד, אנגליה ביולי 1991 זכה קוז'ניובסקי במדליית זהב בתחרות ל-20 ק"מ הליכה. באליפות העולם באתלטיקה שנערכה בטוקיו, יפן באוגוסט אותה שנה הוא סיים במקום עשירי בתחרות ל-20 ק"מ הליכה בתוצאה של 1:21:32 שעות. באולימפיאדת ברצלונה (1992) הוא פסל בתחרות ל-50 ק"מ הליכה ולא סיים את התחרות ל-20 ק"מ הליכה ובאוניברסיאדה שנערכה בבאפלו, שבמדינת ניו יורק בשנת 1993 הוא זכה במדליית זהב בחרות ל-20 ק"מ הליכה בתוצאה של 1:22:01 שעות והגן על תוארו. באליפות העולם שנערכה בשטוטגרט, גרמניה בשנת 1993 הוא פסל בתחרות ל-50 ק"מ הליכה.
באליפות העולם שנערכה בגטבורג, שוודיה בשנת 1995 זכה קוז'ניובסקי במדליית ארד בתחרות ל-50 ק"מ הליכה בתוצאה של 3:45.57 שעות, אחרי ולנטין קונונן מפינלנד (3:43.42 שעות) וג'ובאני פריצ'לי מאיטליה (3:45.11 שעות).
ביוגרפיה > אלוף אולימפי

באולימפיאדת אטלנטה (1996) זכה קוז'ניובסקי במדליית זהב ב-50 ק"מ הליכה בתוצאה של 3:43:30 שעות, לפני מיכאיל שצ'ניקוב מרוסיה (3:43:46 שעות) וולנטי מסנה מספרד (3:44:19 שעות). נוסף לכך, הוא סיים במקום שמיני בתחרות ל-20 ק"מ הליכה בתוצאה של 1:21:13 שעות.
ביוגרפיה > אלוף עולם

באליפות העולם שנערכה באתונה, יוון בשנת 1997 זכה קוז'ניובסקי במדליית זהב בתחרות ל-50 ק"מ הליכה בתוצאה של 3:44:46 שעות, לפני חסוס אנחל גרסיה מספרד (3:44:59 שעות) ומיגל רודריגז ממקסיקו (3:48:30 שעות).
ביוגרפיה > אלוף אירופה

באליפות אירופה באתלטיקה שנערכה בבודפשט, הונגריה בשנת 1998 זכה קוז'ניובסקי במדליית זהב בתחרות ל-50 ק"מ הליכה
באליפות העולם שנערכה בסביליה, ספרד בשנת 1999 פסל קוז'ניובסקי בתחרות ל-50 ק"מ הליכה.
ביוגרפיה > אולימפיאדת השיא

באולימפיאדת סידני (2000) זכה קוז'ניובסקי בשתי מדליות זהב ובכך היה להלך הראשון במשחקים האולימפיים שזכה בשתי מדליות זהב באולימפיאדה אחת. בתחרות ל-20 ק"מ הליכה בשיא אולימפי חדש של 1:18:59 שעות, לפני נואה הרננדס ממקסיקו (1:19:03 שעות) וולדימיר אנדרייב מרוסיה (1:19:27 שעות) ובתחרות ל-50 ק"מ הליכה בתוצאה של 3:42:22 שעות לפני אייגרס פדייבס מלטביה (3:43:40 שעות) וחואל סאנצ'ס ממקסיקו (3:44:36 שעות).
באליפות העולם שנערכה באדמונטון, קנדה בשנת 2001 זכה קוז'ניובסקי במדליית זהב ב-50 ק"מ הליכה בתוצאה של 3:42.08 שעות, לפני חסוס אנחל גרסיה (3:43.07 שעות) ואדגר הרננדז ממקסיקו (3:46.12 שעות).
ביוגרפיה > שיאן עולם

באליפות אירופה באתלטיקה שנערכה במינכן, גרמניה בשנת 2002 זכה קוז'ניובסקי במדליית זהב בתחרות ל-50 ק"מ הליכה בשיא עולם חדש של 3:36:39 שעות ובכך הגן על תוארו.
באליפות העולם שנערכה בפריז, צרפת בשנת 2003 זכה קוז'ניובסקי במדליית זהב בתחרות ל-50 ק"מ הליכה בשיא עולם חדש של 3:36:03 שעות, לפני גרמן סקוריגין מרוסיה (3:36:42 שעות) ואנדריאס ארם מגרמניה (3:37:46 שעות) ובכך הגן תוארו.
באולימפיאדת אתונה (2004) זכה קוז'ניובסקי בפעם השלישית ברציפות במדליית זהב בתחרות ל-50 ק"מ הליכה בתוצאה של 3:38:46 שעות, לפני ההלכים מרוסיה דניס ניז'גורודוב (3:42:50 שעות) ואלכסיי וייוודין (3:43:34 שעות).
שיאים אישיים

20 ק"מ הליכה: 1:18:22 שעות (2000)
50 ק"מ הליכה: 3:36:03 שעות (2003)
קרב ליליבאיום (218 לפנה"ס)

ערך זה עוסק במלחמה הפונית השנייה. אם התכוונתם למצור על ליליבאיום במלחמה הפונית הראשונה, ראו .
קרב ליליבאיום (בלטינית: Lilybaeum), שאירע ב-218 לפנה"ס, היה ההתנגשות הימית הראשונה בין אוניות קרתגיות ורומיות במלחמה הפונית השנייה. הקרב ניטש למען האחיזה בליליבאיום, מרסלה של ימינו, עיר נמל בקצה המערבי של סיקיליה. הרומאים הועידו אותה לשמש להם ראש גשר להעברת הצבא באוניות אל אדמת קרתגו והקרתגים ביקשו למנוע זאת. הקרב הסתיים בניצחון רומי.
הרקע לקרב

במרץ 218, אחרי שחניבעל הכריע במצור את סגונטום שבהיספניה (ספרד) וכבש אותה, הכריזו הרומאים מלחמה על קרתגו. באפריל 218 יצא חניבעל למסעו המפורסם, וכשהגיעו הידיעות על כך לרומא נשלח הקונסול פובליוס קורנליוס סקיפיו אל היספניה עם שני לגיונות ו-60 חמש-חתריות (קווינקוורמות) כדי לבלום את חניבעל בעודו בדרך. הקונסול השני, טיבריוס סמפרוניוס לונגוס, הופקד על המלחמה בסיקיליה ובאפריקה וניתנו לו שני לגיונות ו-160 אוניות מלחמה; הוא הצטווה על ידי הסנאט לקבוע את בסיסו בעיר הנמל ליליבאיום כדי להעתיק את המלחמה אל אדמת קרתגו אם "יעלה ביד הקונסול האחר לעכב את הפוני [חניבעל] מכניסה לאיטליה." חניבעל, שאפשרות זו לא נעלמה מנגד עיניו, תיגבר עוד קודם צאתו למסע את חילות המשמר בקרתגו, לבל "תימצא אפריקה ריקה ופתוחה לכניסת הרומאים מסיציליה בעוד הוא עצמו מבקיע לאיטליה דרך הישפאניה וגאליה". חשיבותה האסטרטגית של ליליבאיום במלחמה הייתה אפוא רבה לשני היריבים.
באביב 218, תוך כדי ההכנות ועוד לפני שחצה הקונסול טיבריוס סמפרוניוס עם צבאו את מצר מסאנה, יצאו מנמל קרתגו עשרים חמש-חתריות ובהן אלף לוחמים כדי לפשוט על חופי איטליה, לבזוז את הכפרים, להשם את השדות ולהטיל אימה על ערי החוף. שבע-עשרה מבין עשרים האוניות הללו הגיעו אל האיים הליפאריים בצפון מזרחה של סיקיליה, אך שלוש נסחפו אל מפרץ מסאנה ונלכדו ללא קרב על ידי שתים-עשרה מאוניותיו של היירון מלך סירקוסאי, בעל בריתה של רומא, שהמתין שם לבואו של סמפרוניוס וחייליו. שייטת קרתגית אחרת, שמנתה שלושים וחמש אוניות, יצאה באותו זמן ממש אל ליליבאיום, כדי להעביר אותה אל צדה של קרתגו. דבר זה נודע למסאנים מפי השבויים שנפלו לידיהם, והם מסרו זאת לפראיטור של הפרוביניקה סיקיליה, מרקוס איימיליוס לפידוס, שמיהר לחזק את המשמר על ליליבאיום בכלי מלחמה ועשה את כל ההכנות הדרושות לקרב ימי. ליוויוס מספר, כי "צו הוצא לבעלי-הברית הימיים (socii navales) (אנ') להביא אל הספינות מאכלות מבושלים לפרק-זמן של עשרה ימים, לבל יימצא דבר שישהה את עלייתם אל הספינות כשיינתן האות. וכן נשלחו אנשים לאורך החוף כולו לצפות ממגדלי המצפה את בוא ציו של האויב."
מהלך הקרב

הקרתגים חשבו להיכנס אל נמל ליליבאיום בחסות החשיכה, בטרם יאיר היום, אך הלילה היה ליל ירח והצופים על חומות העיר הבחינו בהם מבעוד מועד, ולכן הורידו את מפרשי האוניות ונערכו לקרב. בהתנגשות זו, כמו ברוב הקרבות הימיים של המלחמה הפונית הראשונה, ניצלו הרומאים את עדיפותם במספר חיילי הצי שעל אוניותיהם ובעליונותם בלוחמת סיפונים ובקרב פנים-אל-פנים ולא בלוחמת ניגוח; הקרתגים, לעומת  זאת, שמספר חיילי הצי בספינותיהם היה מועט, "בחרו לחמוק, להעמיד את המערכה על התחבולה ולא על הכוח ולעשותה מלחמת ספינות יותר ממלחמת אנשים ונשק." בקרב שהתלקח גברה ידם של חיילי הצי הרומיים. שבע אוניות קרתגיות כותרו ונפלו בשבי על אנשיהן. האחרות פנו למנוסה. באוניות שנפלו לידי הרומאים היו אלף ושבע מאות חותרים וחיילי צי. מאוניות הרומאים נוגחה אחת בלבד והתמלאה מים, אך הם הצליחו לגרור אותה אל הנמל.
לאחר הקרב

טיבריוס סמפרוניוס, ועימו שני לגיונות ו-160 אוניות, הגיע אל ליליבאיום דרך מסאנה אחרי הניצחון בקרב הימי. הוא חיזק את השמירה בחופי סיקיליה, וכדי לשלול מאוניות הקרתגים תחנות ביניים בדרכן אל חופי איטליה, השתלט על האי מליטה (מלטה). אחר כך יצא אל איי ליפארה, על מנת ללכוד את שבע-עשרה האוניות הקרתגיות שעל פי ידיעותיו עדיין עגנו שם. משלא מצא אותן שב אל ליליבאיום, ובעודו בדרך קיבל שתי הודעות: האחת, כי האוניות שחיפש השמו את שדות העיר ויבו בקלבריה שבדרום איטליה לחוף הים הטירני והטילו פחד על אוכלוסייתה; והשנייה, כי "חניבעל  עם צבאו באיטליה ועוד, כי צר כבר על ערים אחדות בה", ועליו לשוב מיד לאיטליה לעזרת עמיתו הקונסול. טיבריוס סמפרוניוס היקצה עשרים אוניות להגנת חופי דרום איטליה, הגדיל לחמישים אוניות את צי הפראיטור מרקוס איימיליוס, ועם יתר הצי והצבא הפליג חזרה אל ארימינום (רימיני) והצטרף ללחימה בחניבעל.
ראו גם

הזירה הימית במלחמה הפונית השנייה
לקריאה נוספת

פוליביוס, היסטוריה. כרך ראשון - ספרים א-ו. תרגם וכתב מבואות בנימין שימרון. ירושלים, מוסד ביאליק, תשנ"א (1991).
טיטוס ליוויוס. תולדות רומא. ספרים א, ב, כא, כב, ל. תרגמה מרומית: שרה דבורצקי. ירושלים, מוסד ביאליק, תשל"ב.
Livius. Translated by F.G. Moore. The Loeb Classical Library. Cambridge (MA), Harvard University Press, and London, William Heinemann, 1919-1959 .
Polybius. Translated by W.R. Paton. The Loeb Classical Library. Cambridge (MA), Harvard University Press, and London, William Heinemann, 1922-1925. Digitized copy in: LacusCurtius.
Casson, Lionel  and J. Richard Steffy (editors), Elisha Linder (principal investigator). The Athlit Ram. College Station, Texas A&M University Press, 1991.
הערות שוליים

↑  כך עשו גם במלחמה הפונית הראשונה אחרי קרב אקנומוס. הצבא הרומי נחת בחופי אפריקה, אך הובס בקרב בגרדס והקונסול רגולוס נפל בשבי.
↑  Polybius 3.41.1-2; 3.61.8; Livius 21.17.1-3.
↑  Livius, 21.17.6 בתרגום שרה דבורצקי.
↑  Livius, 21.21.11 בתרגום שרה דבורצקי.
↑  Livius 21.49.6.
↑  Livius 21.49.7-8 בתרגום שרה דבורצקי.
↑  המפרשים של ספינות המשוטים המלחמתיות בעת העתיקה שימשו רק לשיט ממקום למקום; לקראת הקרב הורדו שני התרנים ואוחסנו, ופעמים רבות – כשהקרב תוכנן מראש – הושארו בחוף.
1 2  תיאור מפורט של הקרב:  Livius, 21.49.11–50.6.
↑  Casson (1991), p. 81, n. 58.
↑  Livius, 21.50.2 בתרגום שרה דבורצקי.
↑  Livius 21.50.7.
↑  Polybius, 3.61.6 בתרגום בנימין שימרון.
↑  Polybius 3.61.9-10; Livius 21.51.1-7.
רוג'ר ג'פסן

רוג'ר ויליאם ג'פסן (באנגלית: Roger William Jepsen;‏ 23 בדצמבר 1928 – 13 בנובמבר 2020) היה פוליטיקאי אמריקאי חבר המפלגה הרפובליקנית, שכיהן כחבר הסנאט של ארצות הברית מטעם מדינת איווה בין השנים 1979–1985. טרם היבחרו לסנאט היה סגן המושל ה-38 של איווה.