stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קיפר מור

קיפר רוברטו פרנסיסקו מור (באנגלית: Kieffer Roberto Francisco Moore; נולד ב-8 באוגוסט 1992) הוא כדורגלן ולשי, המשחק בעמדת החלוץ בבורנמות', ובנבחרת ויילס.
קריירה > קריירת מועדונים

מור נולד בטורקי, עיירה במחוז דבון. ב-18 באוגוסט 2012, ערך מור את הופעת הבכורה שלו בטרורו סיטי (קבוצה מהליגות הנמוכות באנגליה) בתבוסה 1–2 מול בילריקאי טאון. מור כבש את השער הראשון שלו עבור טרורו כעבור שבוע בתיקו 1–1 מול סולסברי סיטי. במהלך השנה כבש מור שבעה שערים בשבעה משחקים בינואר, ובתחילת פברואר 2013, הוכרז כי מור אמור להצטרף למועדון דורצ'סטר טאון.
מור הצטרף לדורצ'סטר טאון ב-11 בפברואר 2013, כשחתם על חוזה ל-18 חודשים, והופיע ביום למחרת בניצחון 2–3 על באת' סיטי.
באותה תקופה, מור שילב את הקריירה שלו מחוץ לליגה עם משרות ציבוריות כגון: מציל ומאמן אישי.
בסוף יוני 2013, הצטרף מור לקבוצת יאוביל טאון בטרום העונה.
ב-6 באוגוסט 2013, מור ערך את הופעת הבכורה שלו ביאוביל כמחליף בדקה ה-82 בניצחון 1 - 0 על סאות'אנד יונייטד, במסגרת גביע הפוטבול ליג. ב-14 בספטמבר 2013, ערך מור את הופעת הבכורה שלו בצ'מפיונשיפ נגד שפילד ונסדיי כמחליף בדקה האחרונה למשחק.
ב-11 בינואר 2014, כבש מור את שער הבכורה שלו במסגרת הליגה בהפסד 1–2 לברנלי.
העונה הראשונה של מור בצ'מפיונשיפ הסתיימה עם פציעה, מה שגרם לו להחמיץ את שלושת המשחקים האחרונים של יאוביל, שבסופו של דבר לא הצליחו להימנע מירידה חזרה לליגה השלישית באנגליה.
ב-3 באוגוסט 2015, חתם מור על חוזה לשנה במועדון ויקינג הנורווגית.
ב-18 בינואר 2016, חתם מור במועדון פורסט גרין רוברס, מהליגה החמישית באנגליה.
את הופעת הבכורה שלו במועדון ערך ב-23 בינואר 2016, כששיחק כמגן מרכזי בניצחון 1–0 מול בריינטרי טאון. מור עזר לפורסט גרין רוברס להיכנס לפלייאוף לאחר שהקבוצה סיימה שנייה בליגה, אך נשללה ממנו ההזדמנות להופיע בגמר בהפסד הקבוצה לגרימסבי טאון, לאחר שהתפוצץ לו התוספתן.
ב-17 בנובמבר 2016, הצטרף מור לטורקי יונייטד בהשאלה למשך 28 יום. ואף כבש שער שוויון בדקה ה-88 למשחק, בהופעת הבכורה שלו בתיקו 1-1 נגד רקסהאם. כבר בהופעתו השנייה הוא כבש את השלושער הראשון בקריירה, בניצחון 3–0 על סוליהאל מורס.
ב-14 בינואר 2017, מור חתם על חוזה ל-18 חודשים במועדון איפסוויץ' טאון תמורת 10,000 לירות שטרלינג.
ב-21 בינואר 2017, ערך מור את הופעת הבכורה שלו במועדון כמחליף בהפסד 0–2 להאדרספילד טאון.
ב-10 ביולי 2017, הצטרף מור לרות'רהאם יונייטד בהשאלה עד לסיום העונה.
ב-12 באוגוסט 2017, הוא כבש שלושער בהופעת הבכורה שלו בבית בניצחון 5–0 מול סאות'אנד יונייטד.
ב-8 בינואר 2018, חתם מור במועדון בארנסלי על חוזה עד שתקף שנת 2021.
ב-20 בפברואר 2018, מור כבש את שערו הראשון בבארנסלי בתבוסה 1–2 מול בורטון אלביון.
בעונתו השנייה של מור עם בארנסלי, מור התגלה כחלוץ הפותח של המאמן והופיע 31 משחקים, מתוכם כבש 17 שערים. ב-9 בפברואר 2019 היה מור מעורב בהתנגשות אווירית עם מגן ג'ילינגהאם ונפצע בראשו, טופל על הדשא במשך עשר דקות ובהמשך נלקח לבית החולים. ב-28 בפברואר 2019, דווח כי יחמיץ את המשך העונה בשל פציעה זו, אך הוא שב לשחק עוד באותה עונה, ב-26 באפריל, מול שרוסברי טאון.
ב-24 באפריל 2019, היה מור אחד מחמשת שחקני בארנסלי שנבחרו בקבוצת השנה של ה-PFA לליגה השלישית באנגליה.
ב-5 באוגוסט 2019, מור חתם במועדון ויגאן את'לטיק לשלוש שנים בסכום לא ידוע.
ב-2 בנובמבר 2019, כבש מור את שערו הראשון שלו במועדון מול סוונסי סיטי.
ב-13 באוגוסט 2020, מור חתם במועדון קארדיף סיטי.
ב-31 בינואר 2022 חתם בבורנמות' תמורת 5 מיליון פאונד.
ב-3 במאי 2022 עלה עם בורנמות' לפרמייר ליג בניצחון 0–1 על נוטנגהאם פורסט.
קריירה > קריירה בינלאומית

במאי 2019 קיבל מור את הזימון הראשון שלו לסגל נבחרת ויילס. ב-10 באוקטובר 2019 כבש מור את שערו הבינלאומי הראשון, במסגרת מוקדמות יורו 2020, מול נבחרת סלובקיה.
במאי 2021, מור נבחר לסגל של ויילס ליורו 2020.
ב-12 ביוני 2021, כבש מור את שער השוויון במשחק הפתיחה של ויילס ביורו 2020 מול נבחרת שווייץ.
נכלל בסגל נבחרת ויילס לטורניר מונדיאל 2022.
קלאו לבן-ציצה

| קלאו לבן-ציצה |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: קלאונאים
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: קלאוניים
סוג:: Horizocerus
מין:: קלאו לבן ציצה
שם מדעי
 Horizocerus albocristatus ‏קאסין, 1848
שמות נוספים
 Tockus albocristatus

קלאו לבן-ציצה (שם מדעי: Horizocerus albocristatus) הוא מין יציב בסוג של עוף טרופי במשפחת הקלאוניים. הוא חי ביערות לחים ויערות עד באפריקה. המין מאופיין בציצית לבנה ארוכה מעל הראש ובקסדה שחורה וצרה מעל המקור. תפוצתו של המין רחבה מאוד ומתרכזת בעיקרה במרכז אפריקה. הקלאו מצוי ביבשת אפריקה במדינות אנגולה, בנין, קמרון, הרפובליקה של מרכז אפריקה, הרפובליקה של קונגו, הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו, חוף השנהב, גינאה, גאנה, גבון, ליבריה ואוגנדה. מין דומה במראהו אך רחוק מבחינה טקסונומית שנקרא קלאו לבן-כתר, חי בדרום מזרח אסיה.
טקסונומיה

ישנם שלושה תת-מינים החיים כולם באפריקה אך באזורים שונים ונראים שונים בכמה פרטים.
Horizocerus albocristatus albocristatus-התגלה עלי ידי קאסין בשנת 1848. חי בגינאה ובחוף השנהב.
Horizocerus albocristatus cassini-התגלה על ידי פינץ' ב-1903. חי במזרח ניגריה, אוגנדה ודרום אנגולה.
Horizocerus albocristatus macrourus- התגלה על ידי בונפארטה ב-1850. חי בחוף השנהב וגאנה.
הערות שוליים

↑  קלאו לבן-ציצה באתר הרשימה האדומה של IUCN
קלאו לבן-זנב

| קלאו לבן-זנב |
| --- | --- |
 קלאו לבן-זנב
מצב שימור
 מצב שימור: פגיע פגיע (VU) 
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: קלאונאים
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: קלאוניים
סוג:: Anthracoceros
מין:: קלאו לבן-זנב
שם מדעי
 Anthracoceros marchei ‏אוסטל, 1885
תחום תפוצה


קלאו לבן-זנב (שם מדעי: Anthracoceros marchei) הוא מין בסוג Anthracoceros שבמשפחת הקלאוניים. הקלאו אנדמי לאי פלוואן ולאיים מסביבו, שנמצאים בפיליפינים.
מאפיינים

זהו קלאו בינוני בגודלו, אורכו 70 ס"מ. גופו וצווארו של הקלאו בצבע שחור, זנבו בצבע לבן, וקצה הזנב-בצבע כתום כהה. המקור והקסדה שלו בצבע קרם, וקצה הקסדה שלו בצבע אדום כהה. הגרון לבן, וטבעת העין לבנה, בדומה לקלאו לבן גרון.
הקלאו מתגודד יחד עם בני מינו על עצי פרי ואוכל פירות, חרקים וזוחלים. קול השיחה שלהם רועש, מעין קאוווו וקריק-קריק. הקלאו נמצא במצב פגיע, ישנם כ-10,000 פרטים בעולם, ואוכלוסייתו מופחתת בכל שנה ב-10% בגלל איבוד סביבות מחיה, כריתת יערות וציד.
הערות שוליים

↑  קלאו לבן-זנב באתר הרשימה האדומה של IUCN
ערך זה הוא קצרמרבנושא עופות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
קלאו לבן-כתר

| קלאו לבן-כתר |
| --- | --- |

מצב שימור
 מצב שימור: בסכנת הכחדה סכנת הכחדה (EN) 
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: קלאונאים
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: קלאוניים
סוג:: Berenicornis
מין:: קלאו לבן-כתר
שם מדעי
 Berenicornis comatus ‏ראפלס, 1822

קלאו לבן-כתר (שם מדעי: Berenicornis comatus) הוא מין קלאו אסיאתי יחיד בסוגו, שתחום תפוצתו מתפרש על פני חצי האי המלאי, סומטרה, דרום תאילנד ובורנאו.
מאפיינים

זהו מין גדול יחסית. אורכו כ-83 עד 102 ס"מ, ומשקלו נע בין 1.3 ל-1.5 ק"ג. אצל הזכר, הראש, הצוואר, הזנב והחזה לבנים, בעדו שאר הניצוי שחור. על חלקו העליון של הראש, נוצות לבנות יוצרות ציצה, שהעניקה למין זה את שמו. בין הציצה לבין הגרון, יש אזור של עור חשוף בצבע כחול כהה. המקור שחור, אך בסיסו בעל גוון צהבהב. הנקבות קטנות מהזכרים, ונבדלות מהם בצוואר, בבטן ובחזה השחורים.
הקן מוקם בתוך חור בעץ. הנקבה "כולאת" את עצמה בקן, על ידי חסימת החור בלשלשת, בוץ ופסולת אחרת; היא נמשאירה רק חור קטן, שדרכו יהיה ניתן להעביר לה מזון. לאחר מכן, היא שתי ביצים לבנות. בן-זוגה, זכרים בוגרים אחרים וקלאויים צעירים מביאים אוכל לנקבה ולגוזלים. לאחר שהגוזלים גדלו ויכולים לעוף, הם והנקבה פורצים יחד את המחסום.
לפי מיונים טקסונומיים אחרים, הקלאו לבן-הכתר נמצא בסוג Aceros.
הקלאו מצוי ביערות גשם שרומם נמוך עד בינוני (בדרך כלל מתחת ל-900 מטרים מעל גובה פני הים), ולעיתים גם במטעי דקל השמן, עצי גומי ועצי פרי שונים. הקלאויים לבני-הכתר טריטוריאליים, וניזונים בעיקר מפירות, לטאות, פרוקי רגליים וזחלים. זהו מין ביישן יחסית, וניתן לראותו לעיתים רחוקות. הפרטים ממין זה מעופפים לעיתים קרובות בלהקות קטנות.
האיום המרכזי על הקלאו לבן-הכתר הוא איבוד בתי הגידול הטבעיים שלו, אם כי הוא נפוץ יחסית בתחום תפוצתו. כמו כן, אין כרגע איום על בתי הגידול הגבוהים יותר של הקלאו.
הערות שוליים

↑  קלאו לבן-כתר באתר הרשימה האדומה של IUCN
ערך זה הוא קצרמרבנושא עופות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
קרחון יאנג

| --- | --- |

מפת מסיב וינסון. קרחון יאנג מופיע בקצה העליון של המפה, במרכזה.
 מידע כללי
 מיקום:  אזור הברית האנטארקטית 
 קואורדינטות:  78°04′00″S 84°49′00″W﻿ / ﻿78.066666666667°S 84.816666666667°W﻿ / -78.066666666667; -84.816666666667
  (למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיקרחון יאנג(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיקרחון יאנג
 
קרחון יאנג (באנגלית: Young Glacier) הוא קרחון בצידו המזרחי של רכס סנטינל, בהרי אלזוורת', שבאנטארקטיקה.
מוצאו של הקרחון בהר גוזור ובפסגת איצ'רה, שברמת מאגלניק.
הקרחון זורם לכיוון מזרח לאורך 15 קילומטרים.
הקרחון מתסיים בקצה הצפוני של מצוק בארנס.
היסטוריה > גילוי ומיפוי זרם הקרח

הקרחון מופה על ידי הסקר הגאולוגי של ארצות הברית בהתבסס על סקרים על הקרקע ועל תצלומי אוויר שצולמו על ידי צי ארצות הברית בין השנים 1956–1966.
היסטוריה > מקור השם

שמו של הקרחון ניתן לו על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים.
הוועדה קראה לקרחון על שמו של לוטננט ראשון דייל ל. יאנג (Dale L. Young), מחיל האוויר של ארצות הברית, שהשתתף בהקמת תחנת הקוטב הדרומי בעונת המחקר (הקיץ האוסטרלי) 1956–1957.
קיפצ'קים בגאורגיה

קיפצ'קים באירואסיה בסביבות 1200 לספירה
קיפצ'קים הם עם נוודים טורקי עתיק, שישבו במרחב גדול שהשתרע ממרכז אסיה למערב אירופה. הם מילאו תפקיד חשוב בהיסטוריה של אומות רבות במרחב זה, ביניהן גאורגיה. בשיא כוחם בקווקז, במאות השתים עשרה והשלוש עשרה, גייסו מלכי גאורגיה אלפי שכירי חרב קיפצ'קים, וניצלו בהצלחה את שירותיהם כנגד הממלכות המוסלמיות השכנות.
היסטוריה > התקופה המוקדמת

הקשר הראשון בין הגאורגים לקיפצ'קים מתוארך למאה האחת עשרה, כאשר הקיפצ'קים יצרו איחוד שבטים נוודים בערבות שבדרום רוסיה של היום. היחסים בינם ובין הממלכה הגאורגית המאוחדת היו בדרך כלל שלווים. יתר על כן, הפוליטיקאים הגאורגים של התקופה ראו בקיפצ'קים בעלי ברית אפשריים נגד הכובשים הסלג'וקים. על פי הרשומות הגאורגיות מאותה תקופה, ידעו הגאורגים על "יכולת הלחימה הטובה של הקיפצ'קים, אומץ לבם, וכוח האדם העצום שלהם".
דוד הבנאי, מלך גאורגיה (1189-1125), גייס לשירותו עשרות (ואולי אף מאות) אלפים חיילים קיפצ'קים, והושיב אותם בשנת 1118 בממלכתו. דוד ערך רפורמה צבאית מקיפה כדי לעמוד בלחץ הסלג'וקים. הוא יצא בראש משלחת רמת-דרג, לרבות יועצו הראשי גיאורגי מצ'קונדידי, למפקדה הקיפצ'קית, ונשא לאשה את גורנדוחט, בתו של החאן אוטרק הקיפצ'קי (על פי הרשומות הגאורגיות - אטראקה, בנו של שאראר'אן). והזמין את מחותניו, קרוביהם וחייליהם, להתיישב בגאורגיה. דוד תיווך בהשגת הסכם השלום בין הקיפצ'קים לאלאנים, וכנראה השיג את הסכמתו של ולדימיר מונומך (Владимир Мономах), הנסיך הגדול (Великий Князь) של קייב, למעבר חופשי של הקיפצ'קים לגאורגיה. מקודם הנסיך ולדימיר נלחם בחאן אוטרק והביסו (1109).
כתוצאה מהמהלכים הדיפלומטיים, עברו 40000 משפחות קיפצ'קיות, בהנהגתו של חאן אוטרק, בשנים 1118—1120, להתיישב בגאורגיה. על פי ההסכם הייתה כל משפחה מחויבת לספק חייל על ציודו המלא לצבא גאורגיה. הקיפצ'קים מצידם קיבלו אדמות מרעה, חומשו מחדש והפכו לחלק מהצבא הסדיר של ממלכת גאורגיה, תחת פיקודו הישיר של מלך גאורגי. 5000 חיילים נבחרים הוכנסו למשמר המלך. יתר הקיפצ'קים יושבו בעיקר באזורי הספר הדרומי שבגבול בין גאורגיה לסלג'וקים. עקב אופיים הנוודי, התגוררו הקיפצ'קים בחורף בשפלות כארתלי שבמרכז הממלכה, ובקיץ רעו את צאנם במדרונות הרי הקווקז. בשנת 1117 עברו הקיפצ'קים בראשות אוטרק למרגלות ההרים בצפון קווקז, ואילו אחיו של אוטרק החאן סירצ'אן חלש על ערבות נהר הדון צפונה יותר. בדרכם הרסו הקיפצ'קים את העיר סרקל (Саркел) שהייתה מיושבת באוע'וזים ופצ'נגים שנקראו בסניסים (Besenyos). האחרונים נפוצו לנסיכויות הרוסיות באותו אזור.
תקצירי הרשומות של הסלאבים במזרח הידועות בשם הקודקס ההיפטיאני (Ипатьевская летопись), מציינים כי לאחר מותו של ולדימיר מונומך בשנת 1125, שלח חאן סירצ'אן, אחיו של חאן אוטרק, מהקיפצ'קים שישבו על נהר הדון את המשורר אור' לאוטרק, סיפר לו על מותו של מונומך וביקש ממנו שיחזור הביתה. האגדה מספרת, כי כאשר שמע אוטרק את אור' שר שיר קיפצ'קי עתיק, והריח את ריח הערבה, הוא נתקף געגועים, ועזב את גאורגיה. מכל מקום, חלק משכירי החרב הקיפצ'קים התיישבו בגאורגיה באופן קבוע, המירו את דתם לנצרות אורתודוקסית, ובסופו של דבר נטמעו באוכלוסייה המקומית.
היסטוריה > התקופה המאוחרת

הקצינים הקיפצ'קים שהתנצרו והיו כבר גאורגים לכל דבר, הידועים לגאורגים כ"דה-קיפצ'קים" (ნაყივჩაყარი,"נאקיבצ'אקארי"), שיחקו תפקיד מכריע בדיכוי מרידות האצילים של אותה תקופה. בתקופת שירותם הנאמן לכתר הגאורגי הם צברו השפעה ויוקרה, והופיעו במהלך שלטונו של גיאורגי השלישי (1156-1184), כאריסטוקרטיה חדשה בניגוד חד לאצולה הפיאודלית הישנה חורשת מרידות. לכן אין זה מפתיע, שמעמדם של הקיפצ'קים גרם לאי-שביעות-רצון רבה בקרב האופוזיציה האריסטוקרטית, שהכריחה את היורשת תמר המלכה (1184-1213) לפטר את כל הקצונה הקיפצ'קית הבכירה, במיוחד את קובסר, אפרידון וקותלו ארסלן, שדגל ברעיון של בית מחוקקים אריסטוקרטי אשר יגביל את כוחה של המלוכה. לפי השקפת קותלו ותומכיו, השלטון היצוגי אמור היה להתבסס על שני גופים: "דרבזי" (מילולית: "אולם") או אספה שתתכנס מדי פעם, לפי התפתחויות בממלכה, ו"קרבי" (מילולית: "מחנה"). הבית שיתכנס באופן קבוע. הוויכוח בין "מפלגת קרבי" ואלה שדגלו במתן כוח אולטימטיבי למלך, נסתיים במאסרו של קותלו ארסלן.
למרות זאת, המשיכו תמר ויורשה גיאורגי הרביעי לשה (1213-1223) להשתמש בעשרות אלפי שכירי החרב הקיפצ'קים, שכונו על ידי הגאורגים "הקיפצ'קים החדשים" (ყივჩაყნი ახალი, "קיבצ'אקני אחאלי"). אף על פי כן, חלק מ"הקיפצ'קים החדשים" עברו לגנג'ה ולאראן (آران) (כיום באזרבייג'ן) שהיו בשלטון טורקי-סלג'וקי והצטרפו לכנופיות השודדים שם. מאוחר יותר הביסו הגאורגים את כנופיות השודדים ופיזרו אותן. למרות שהקיפצ'קים המשיכו לשאת דרגות של צבא גאורגיה, הצטרפו חלק מהם ליחידות הקיפצ'קים של הנסיך החווארזמי ג'לאל אל-דין מנגי-ורדי (جلال الدین منکبرنی), במשלחת שלו כנגד הממלכה הגאורגית, בשנת 1225, כשהוא מבטיח להם את ניצחונו. הקיפצ'קים נלחמו בשני צידי הלחימה בזמן הפלישה המונגולית לגאורגיה בשנות השלושים המאוחרות של המאה השלוש עשרה. בסופו של דבר התמזגו רובם בטטרים של אורדת הזהב.
מורשת

על פי היסטוריונים טורקיים מודרניים, מופיעים עקבות הקיפצ'קים בגאורגיה באזורי הספר בגבול עם טורקיה, במיוחד באזור פרובינציית ריזה. הם מייחסים חלק משמות המשפחה של משפחות באזור לשבטים קיפצ'קים ששירתו בצבא הגאורגי. הקומבאסרים, שמתיימרים להיות צאצאי קובסר (Qubasar), הם דוגמה לכך. הטורקים המסחתים, קהילה מוסלמית גדולה שגורשה בשנת 1944 מגאורגיה הסובייטית בהוראת סטלין, טוענת אף היא כי ייתכן והקיפצ'קים של ימי הביניים בגאורגיה היו מאבותיהם הקדמונים.
לקריאה נוספת

סטפן ה. ראפ (2003), מחקרים על ההיסטוריוגרפיה של גאורגיה בימי הביניים: טקסטים מוקדמים והקשרים אירואסיאתיים, עמ' 363, סעיף 58, ISBN 9042913185, (באנגלית)
רונלד גריגור סאני (1994), יצירת האומה הגאורגית, מסת"ב 0253209153, (באנגלית)
אנטולי מ. חזנוב ואנדרה וינק (2001), נוודים בעולם לא נוודי, מסת"ב 0700713697, (באנגלית)
הערות שוליים

↑  מתוכן הכארתליס צחוברבה, באתר TITUS, (בגאורגית)
↑  כארתליס צחוברבה, דברי ימי הגאורגים, ქართლის ცხოვრება (בגאורגית) אתר TITUS.
↑  הקיפצ'קים ב-История Дона и Северного Кавказа с древнейших времен до 1917 года, (ברוסית).
↑  רולנד גריגור סאניי, יצירת האומה הגאורגית, עמ'39, באנגלית, מסת"ב 0253209153
↑  אראן (آران) - אזור גאוגרפי המשתרע במשולש שבין נהר הקורה ונהר האראס וממערב הרי הקווקז הקטן (ראו גם אנציקלופדיה איראניקה)
↑  אתר משרד התרבות הטורקי
↑  Yunusov, Arif. The Akhiska (Meskhetian Turks): Twice Deported People. "Central Asia and Caucasus" (Lulea, Sweden), 1999 # 1(2), p. 162-165, (ברוסית)
אומנות קיפצ'קית במוזאון בדניפרופטרובסק
קרחון יודר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 מיקום:  אזור הברית האנטארקטית 
 קואורדינטות:  75°07′00″S 114°24′00″W﻿ / ﻿75.1167°S 114.4°W﻿ / -75.1167; -114.4
  (למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיקרחון יודר(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיקרחון יודר
 
קרחון יודר (באנגלית: Yoder Glacier) הוא קרחון יובלי, ברכס קוהלר, בארץ מרי בירד, שבאנטארקטיקה.
אורכו של הקרחון 5.5 קילומטרים.
גובהו של הקרחון 359 מטרים מעל פני הים.
הקרחון זורם דרך עמק שקירותיו (גדות הקרחון) גבוהים.
קרחון יודר הוא היובל המערבי של קרחון קוהלר.
קרחון יודר ממוקם בסמוך מדרום-מערב למצוק מוריסון, שבמרכז רכס קוהלר.
היסטוריה > גילוי ומיפוי הקרחון

הקרחון מופה על ידי הסקר הגאולוגי של ארצות הברית, בהתבסס על סקרים על הקרקע, ועל תצלומי אוויר של צי ארצות הברית, שצולמו בין השנים 1959 – 1971.
היסטוריה > מקור השם

שמו של הקרחון ניתן לו על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים.
הקרחון נקרא על שמו של רוברט ד. יודר (Robert D. Yoder), ממשרד החוץ של ארצות הברית (מחלקת המדינה של ארצות הברית), שהיה יושב ראש הוועדה הבין - משרדית של ארצות הברית לעניין אנטארקטיקה (Interagency Committee on Antarctica), בין השנים 1970 – 1973.
פרס המוזיקה האמריקאית לאמנית הפופ/רוק האהובה ביותר

| --- | --- |

 מדינה:  ארצות הברית
 הגוף המעניק:  פרס המוזיקה האמריקאית
 תקופת הפרס:  1974–הווה (כ־50 שנה)
 המספר הרב ביותר של זכיות:  טיילור סוויפט (7)
 המספר הרב ביותר של מועמדויות:  מריה קארי (10)
 www.theamas.com
פרס המוזיקה האמריקאית לאמנית הפופ/רוק האהובה ביותר הוא פרס המוענק מאז שנת 1974.
זוכים ומועמדים > שנות ה-70

| --- | --- |
1974: הלן רדי
1974: רוברטה פלאק
1974: דיאנה רוס
1975: אוליביה ניוטון-ג'ון
1975: הלן רדי
1975: ברברה סטרייסנד
1976: אוליביה ניוטון-ג'ון
1976: הלן רדי
1976: לינדה רונסטאדט
1977: אוליביה ניוטון-ג'ון
1977: הלן רדי
1977: לינדה רונסטאדט
1978: לינדה רונסטאדט
1978: ריטה קולידייג'
1978: ברברה סטרייסנד
1979: לינדה רונסטאדט
1979: ברברה סטרייסנד
1979: דונה סאמר
זוכים ומועמדים > שנות ה-80

| --- | --- |
1980: דונה סאמר
1980: אוליביה ניוטון-ג'ון
1980: ברברה סטרייסנד
1981: ברברה סטרייסנד
1981: אוליביה ניוטון-ג'ון
1981: לינדה רונסטאדט
1982: פט בנאטר
1982: שינה איסטון
1982: ג'וס ניוטון
1982: דולי פרטון
1983: אוליביה ניוטון-ג'ון
1983: סטיבי ניקס
1983: דיאנה רוס
1984: פט בנאטר
1984: סטיבי ניקס
1984: דונה סאמר
1984: בוני טיילר
1985: סינדי לאופר
1985: מדונה
1985: לינדה רונסטאדט
1986: טינה טרנר
1986: ויטני יוסטון
1986: מדונה
1987: ויטני יוסטון
1987: ג'נט ג'קסון
1987: טינה טרנר
1987: מדונה
1988: ויטני יוסטון
1988: ג'נט ג'קסון
1988: מדונה
1989: ויטני יוסטון
1989: טרייסי צ'פמן
1989: דבי גיבסון
זוכים ומועמדים > שנות ה-90

| --- | --- |
1990: פאולה עבדול
1990: אניטה בייקר
1990: מדונה
1991: ג'נט ג'קסון
1991: מריה קארי
1991: מדונה
1991: שינייד או'קונור
1992: פאולה עבדול
1992: מריה קארי
1992: ויטני יוסטון
1993: מריה קארי
1993: איימי גרנט
1993: בוני רייט
1993: ונסה ויליאמס
1994: ויטני יוסטון
1994: מריה קארי
1994: גלוריה אסטפן
1994: ג'נט ג'קסון
1995: מריה קארי
1995: ג'נט ג'קסון
1995: בוני רייט
1996: מריה קארי
1996: מליסה אתרידג'
1996: אלאניס מוריסט
1997: אלאניס מוריסט
1997: מריה קארי
1997: סלין דיון
1998: סלין דיון
1998: טוני ברקסטון
1998: ג'ול
1999: סלין דיון
1999: ברנדי
1999: שאניה טוויין
זוכים ומועמדים > שנות ה-2000

| --- | --- |
2000: שאניה טוויין
2000: ויטני יוסטון
2000: בריטני ספירס
2001: פיית' היל
2001: כריסטינה אגילרה
2001: סלין דיון
2001: בריטני ספירס
2002: ג'נט ג'קסון
2002: אלישה קיז
2002: ג'ניפר לופז
2003: שריל קרואו
2003: סלין דיון
2003: פינק
2003: ג'ניפר לופז
2003: סלין דיון
2003: אבריל לאבין
2004: שריל קרואו
2004: אבריל לאבין
2004: ג'סיקה סימפסון
2005: גוון סטפאני
2005: מריה קארי
2005: קלי קלרקסון
2006: קלי קלרקסון
2006: מריה קארי
2006: נלי פורטדו
2007: פרגי
2007: ביונסה
2007: אבריל לאבין
2008: ריהאנה
2008: מריה קארי
2008: אלישה קיז
2009: טיילור סוויפט
2009: ביונסה
2009: ליידי גאגא
זוכים ומועמדים > שנות ה-2010

| --- | --- |
2010: ליידי גאגא
2010: קשה
2010: קייטי פרי
2011: אדל
2011: ליידי גאגא
2011: קייטי פרי
2012: קייטי פרי
2012: קלי קלרקסון
2012: ניקי מינאז'
2012: ריהאנה
2013: טיילור סוויפט
2013: פינק
2013: ריהאנה
2014: קייטי פרי
2014: איגי אזליה
2014: לורד
2015: אריאנה גרנדה
2015: טיילור סוויפט
2015: מייגן טריינור
2016: סלינה גומז
2016: אדל
2016: ריהאנה
2017: ליידי גאגא
2017: אליסיה קארה
2017: ריהאנה
2018: טיילור סוויפט
2018: קמילה קביו
2018: קארדי בי
2019: טיילור סוויפט
2019: אריאנה גרנדה
2019: בילי אייליש
זוכים ומועמדים > שנות ה-2020

| --- | --- |
2020: טיילור סוויפט
2020: דואה ליפה
2020: ליידי גאגא
2021: טיילור סוויפט
2021: אריאנה גרנדה
2021: דוג'ה קאט
2021: דואה ליפה
2021: אוליביה רודריגו
2022: טיילור סוויפט
2022: אדל
2022: ביונסה
2022: דוג'ה קאט
2022: ליזו
שיאניות מועמדויות וזכיות > שיאניות זכיות

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  7 זכיות טיילור סוויפט 4 זכיות ויטני יוסטון  אוליביה ניוטון-ג'ון |  3 זכיות מריה קארי |  2 זכיות פאולה עבדול  פט בנאטר  שריל קרואו  סלין דיון  ליידי גאגא  ג'נט ג'קסון  קייטי פרי  לינדה רונסטאדט |  |  |  |  |  |
שיאניות מועמדויות וזכיות > שיאניות מועמדויות

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  10 מועמדויות מריה קארי 8 מועמדויות טיילור סוויפט 7 מועמדויות ויטני יוסטון 6 מועמדויות סלין דיון  ג'נט ג'קסון  מדונה  אוליביה ניוטון-ג'ון  לינדה רונסטאדט |  5 מועמדויות ריהאנה  ברברה סטרייסנד 4 מועמדויות ליידי גאגא  קייטי פרי  הלן רדי |  |  |  |  |  |  |
קלאו מחצצר

| קלאו חצוצרה |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: קלאונאים
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: קלאוניים
סוג:: Bycanistes
מין:: קלאו חצוצרה
שם מדעי
 Bycanistes bucinator ‏טמינק, 1824
שמות נוספים
 Ceratogymna bucinator

קלאו חצוצרה (שם מדעי: Bycanistes bucinator או Ceratogymna bucinator) הוא מין בינוני במשפחת הקלאוניים
מאפיינים

המין מאופיין בקסדה גדולה המתמשכת מהראש ועד סוף המקור אצל הזכרים וקצת קטנה יותר אצל הנקבות. הוא חי באזור אפריקה הדרומית בארצות דרום אפריקה, קניה, בורונדי, בוטסואנה, נמיביה וקונגו. הראש והגוף שחורים, נוצות התעופה לבנות ונראות כמו כתם לבן מעל הזנב בעת שאינו עף, והזנב עצמו בצבע שחור. טבעת העין אדומה או ורודה, המקור חום בהיר. הרגליים שחורות. אורכו של הקלאו בממוצע הוא בין 58 ל-65 ס"מ.
הקלאו הוא חברתי ונמצא בזוגות ובקבוצות של עד חמישה פרטים. לעיתים הם מתאספים בלהקות ענק של מעל ל-50 פרטים. הקלאו ניזון בעיקר מפירות וחרקים. הוא מאוד נפוץ באזורי המחיה שלו אך כמות הפרטים הבוגרים לא ידועה. הקלאו יציב ואין באוכלוסייתו ירידה גבוהה. לכן הקלאו נמצא במצב ללא חשש ברשימה האדומה של IUCN.
הקלאו ידוע ביכולותו לעשות מגוון טריקים בשבי וידידותי מאוד לבעליו. דרוש בשבילו כלוב גדול ומרווח בגלל אופי הפעילות שלהם בטבע. צריך לתת להם אספקת פירות גבוהה כי הם ידועים כבעלי חיים שאספקת הברזל בדם שלהם גבוהה מאוד, כמו מחלת ההמוכרומטוזיס אצל בני האדם.
הערות שוליים

↑  קלאו חצוצרה באתר הרשימה האדומה של IUCN
ערך זה הוא קצרמרבנושא עופות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
קלאו כסוף-קרן

| קלאו כסוף-קרן |
| --- | --- |
 קלאו כסוף קרן
מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: קלאונאים
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: קלאוניים
סוג:: קלאו הקרן
מין:: קלאו כסוף קרן
שם מדעי
 Bycanistes brevis ‏Friedmann, 1929
שמות נוספים
 Ceratogymna brevis

קלאו כסוף קרן (שם מדעי: Bycanistes brevis) הוא מין של עוף טרופי אפריקני במשפחת הקלאוניים, משפחה טקסונומית של עופות טרופיים בעלי מקור ענק ואיבר מיוחד הנקרא "קסדה" מעל המקור. ניזון בעיקר מפירות, כמו כל הקלאוניים, (מרבה באכילת תאנים) אך התזונה כוללת גם חרקים, חסרי חוליות, ביצים, זוחלים קטנים וגוזלים. כיוון שמקורם ארוך ולשונם קצרה הקלאוניים מטים את ראשם לאחור ובולעים את המזון. הם חברתיים מאוד ולעיתים נצפות קבוצות של כ-200 פרטים. קולות כל בני המשפחה נשמעים למרחקים גדולים מאוד. הקלאו כסוף הלחיים פגיע מאוד בזמביה, בגלל הרס בתי גידול. אך בשאר אזורי המחיה שלו הוא דווקא נפוץ מאוד, במיוחד בצפון ובמרכז אזור המחיה שלו. הקלאויים כסופי הקרן חיים באתיופיה, טנזניה, קניה, זמביה, מלאווי ומוזמביק. תוחלת החיים הממוצעת מגיעה לכ-50 שנים.
תיאור ומבנה גוף

הקלאו כסוף הקרן גדול-בינוני, אורך גופו כ-75-80 ס"מ ומשקלו בין 2 ל-3 קילוגרם. הקסדה בצבע כסוף-חום וגדולה במיוחד: היא מתמשכת כמעט עד סוף המקור. היא משמשת לפילוס דרך ביער וכתיבת תהודה, וקולות הקלאויים יכולים להגיע למרחוק. כשאר עופות הקלאו, המקור והקסדה חלולים. המקור אפור, הגוף שחור. קשתית העין בצבע שחור. אזור הגב התחתון לבן. הזנב שחור. אצל נקבות יש עור אדום מסביב לעיניים וקסדה קטנה יותר. הקלאו הוא אחד מהעופות היחידים בעלי ריסים למניעת כניסת חול ואבק לעיניהם.
רבייה

אצל כל מיני הקלאונאים מתרחשת רבייה ייחודית: הנקבה כולאת את עצמה בקן, בעזרת הזכר. הקן מכוסה כולו, ואין בו חורים מלבד חור קטן שבו יכול הזכר להביא לנקבה אוכל. הרבייה מתרחשת בחודשים ספטמבר-אוקטובר. אחרי כיסוי הקן הנקבה מטילה 1-3 ביצים לבנות, ודוגרת עליהם במשך כ-40 יום. הגוזלים נשארים בקן במשך כשלושה חודשים, הזמן שלוקח לנוצות לצמוח בעוד שהזכר מביא להם אוכל. אחרי שלושת החודשים, הגוזלים יוצאים מהקן.
הערות שוליים

↑  קלאו כסוף-קרן באתר הרשימה האדומה של IUCN