stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
וו-ווי גונג-פו
היסטוריה > מייסד השיטה

פרופ' ג'וזף קאולס נולד ב־20 בינואר 1928 בארצות הברית. ב-1959, לאחר שירות של שנתיים בחיל הנחתים ובחיל הים האמריקאיים, החל פרופ' קאולס להתאמן בג'ודו בסניף ימק"א בסיאטל. במהלך אותה שנה פגש את ברוס לי והיה לתלמיד אישי שלו עוד בטרם פתח ברוס לי את המכון הראשון שלו, מכון ג'אן פאן גונג-פו.
בשנת 1970 עת נישאו ברוס לי ולינדה והעתיקו את מקום מושבם לקליפורניה, עבר פרופסור קאולס לדאלאס שבטקסס.
כאמור, ב-1971 פרופ' קאולס החל ללמד וו-ווי גונג-פו, על בסיס מה שלמד מברוס לי במהלך שנות אימוניו.
תארים:
ב-1974 קיבל פרופ' קאולס אות כבוד מפרופ' לארי ברוקס עבור תרומתו לאגודת הבושידו ג'יו-ג'יטסו ריו.
ב-1978 קיבל פרופ' קאולס תואר שודאי בזכות השיטה שייסד.
ב-1983 מונה פרופ' קאולס ליו"ר האגודה לחגורות שחורות בחוף המערבי של ארצות הברית, בידי מייסד האגודה, רוברט ל. מרפי.
פרופ' קאולס הוא חבר לכל החיים בקימישין-קאי ובעל דרגת גודן בקימישין-ריו.
פרופסור ג'וזף קאולס הלך לעולמו ב-23 בפברואר 2014.
שורשי השיטה

משל סיני מדגים את רעיון הוו-ווי:
האנפה ישבה על ענף של עץ, ולא נתנה לבה לנשר המרחף מעליה. כשצלל הנשר מהשמים וביקש לתקוף אותה, יישרה האנפה את מקורה. הנשר, מעוצמת התקפתו שלו, שופד על המקור החד.
הנמשל מציג את תפישת הוו-ווי: לא לעשות דבר, אך להשיג הכל. לא מדובר בחוסר עשייה, אלא בעשייה תכליתית, הדוגלת במינימום של תנועה והוצאת אנרגיה תוך השגה של יעילות מרבית בהשגת מטרה.
וו-ווי גונג-פו מתבססת על רעיון זה, וכן על אלמנטים לא קלאסיים נוספים המצויים בווינג צ'אן ובג'אן פאן גונג-פו (שנקראה בשנים מאוחרות יותר "ג'יט קון דו"). כמו כן, שולבו בה טכניקות ועקרונות שמקורם בג'יוג'יסטו, אייקי-ג'יטסו, אייקידו, מואי-טאי, קאלי-אסקרימה, סאמבו, ועוד. האימונים בשיטה כוללים עבודת ידיים ורגליים, בריחים והטלות, עבודת קרקע, לכידות ושימוש בכלי נשק חדים וקהים.
ראש השיטה הנוכחי

ראש השיטה הנוכחי של וו-ווי גונג-פו הוא הישראלי אייל קורן, תלמידו של פרופ' קאולס מאז שנת 1985. קורן נולד ב 7.8.1963 בשכונת גאולה ירושלים, הוא בן לאביגדור ובלה והשני מבין ארבעה אחים.
קורן החל להתאמן בגיל 12 בקראטה גוג'ו ריו, ולאחר מכן התאמן בגונג-פו חמש החיות. בגיל 22 לאחר שירותו הצבאי הוא הכיר בישראל בחור אמריקאי אשר התאמן בארצות הברית בשיטה הנקראת וו ווי גונג פו, הוא ויתר על האימונים בשיטות האחרות, עבר להתגורר בדאלאס והחל להתאמן בוו-ווי גונג-פו תחת פרופ' קאולס והפך את האימונים בשיטה למרכז חייו. לאחר כמה שנות אימונים מונה בידי פרופ' קאולס לצ'אנג-סי ולנציג השיטה בישראל ובאירופה. ב-20 בינואר 2006, כאשר החליט פרופ' קאולס לפרוש מראשות השיטה, העביר את התפקיד לקורן והעניק לו את התואר סי-ג'ו (ראש השיטה) וחגורה אדומה סאג' 10.
הערות שוליים

↑  באקס, פול (2007). Descendents of the dragon: The second generation of Jeet Kund Do and beyond (מהדורה שנייה ed.). Outskirts Press inc. pp. כריכה. ISBN 1432705253.
↑  באקס, פול (2008). Disciples of the dragon: Reflections from the students of Bruce Lee (מהדורה שנייה ed.). Outskirts Press inc. pp. 63–74. ISBN 9781432722234.
↑  תלמידים וחברים של ברוס לי מתקופת האימונים שהעביר בסיאטל
↑  פרופסור ג'וזף קאולס כפי שרשום ב"כנסייה ללוחמים רוחניים"
↑  לי, ברוס (1999). Chinese Gung Fu: The philosophical art of self defense (מהדורה 19 ed.). Ohara Publications inc. p. 7. ISBN 0897501128.
↑  ריאיון עם מייק הנרי, תלמיד לשעבר של פרופ' קאולס
↑  מכון הג'אן פאן גונג-פו
↑  חלק מהתארים של פרופ' ג'וזף קאולס
↑  באקס, פול (2007). Descendents of the dragon: The second generation of Jeet Kund Do and beyond (מהדורה שנייה ed.). Outskirts Press inc. pp. 129–135. ISBN 1432705253.
| אמנויות לחימה |
| --- | --- | --- |
| אמנויות לחימה סיניות | וו-שו • באג'י צ'ואן • בה גואה ג'אנג • וינג צ'ון • שינג אי צ'ואן • קונג פו גמל שלמה דרומי • טאי ג'י צ'ואן • אגרוף ארוך • אגרוף שאולין • אגרוף שיכור • אי צ'ואן • ג'ין גאנג בה שי • גמל שלמה צפוני • הונג גאר • טאן טוי • טונג ביי צ'ואן • יין-יאנג בה פאן ז'אנג • ליו חה בה פה • מיזונג אי • עגור לבן פוג'יאני • פאק מיי • פנגיי-נון • פיגואה ז'אנג • צ'ואו ג'יאו • שוואי ג'יאו • סאנדה (ספורט) |  |
| אמנויות לחימה יפניות | איאיידו • אייקידו • ג'ו ג'וטסו • ג'ודו • גנדאי בודו • נין ג'וטסו • סומו • שוטוקאן • שיטוריו • קיוקושינקאי • קיודו • קנדו • שורינג'י קמפו • קיקבוקסינג יפני • שוט-בוקסינג • טנשין שודן קאטורי שינטו ריו |  |
| אוקינוואיות | קראטה • גוג'ו ריו • וויצ'י ריו • שוריי-ריו • שורין-ריו • ריוקיו קמפו • קובודו אוקינאווי |  |
| קוריאניות | הפקידו • טאקוונדו • טאי קיון • טאנג סו דו • טוקונג • סון קואן מו • קוק סול וון |  |
| הודיות | קאלרי-פאיאט • אדיטאדה • אמנויות לחימה הודיות • עגור לבן טיבטי |  |
| טיבטיות | עגור לבן טיבטי |  |
| פיליפיניות | ארניס • יו-יאן |  |
| תאילנדיות | אגרוף תאילנדי |  |
| קמבודיות | פראדאל סראי |  |
| בורמזיות | לאטוואי |  |
| לאוסיות | אגרוף לאוסי |  |
| אירופאיות | היאבקות בסגנון יווני-רומי • פאנקרטיון • סבאט • ברטיטסו • אמנויות לחימה אירופיות היסטוריות |  |
| רוסיות | סיסטמה • סמבו • קיקבוקסינג רוסי |  |
| ארצות הברית | היאבקות מקצועית • ג'יט קון דו • וו-ווי גונג-פו • קנפו אמריקאי • קג'וקנבו • קיקבוקסינג אמריקאי |  |
| ברזילאיות | ג'ו ג'יטסו ברזילאי • קפואירה • ואלה טודו |  |
| ישראליות | אייקי • דניס הישרדות • קרב מגן ישראלי • קרב מגע • קרב פנים אל פנים |  |
| טורקיות | היאבקות בשמן |  |
| אחרות | אגרוף • סיף • קיקבוקס • היאבקות • אמנויות לחימה משולבות (MMA) • גראפלינג • ספורט לחימה |  |
מייסד וו-ווי גונג-פו, פרופ' ג'וזף קאולס
ראש השיטה הנוכחי של וו-ווי גונג-פו, סי-ג'ו אייל קורן
קלאוס מקלה

| --- | --- |

 לידה:  17 בינואר 1996 (בן 29) הלסינקי, פינלנד 
 מוקד פעילות:  אוסלו, פריז, אמסטרדם, שיקגו
 מקום לימודים:  אקדמיית סיבליוס 
 עיסוק:  מנצח, צ'לן
 סוגה:  מוזיקה קלאסית 
 שפה מועדפת:  פינית 
 כלי נגינה:  צ'לו 
 שיתופי פעולה בולטים:  התזמורת הפילהרמונית של אוסלו  תזמורת פריז  תזמורת הקונצרטחבאו המלכותית  התזמורת הסימפונית של שיקגו
 בן או בת זוג:  Senja Rummukainen (2013–?) יוג'ה ואנג (?–2024) 
 klausmakela.com
 פרופיל ב-IMDb
 
קלאוס מקלה (בפינית: Klaus Mäkelä; נולד ב-17 בינואר 1996) הוא מנצח וצ'לן פיני.
ביוגרפיה

קלאוס מקלה נולד בהלסינקי למשפחה של מוזיקאים, אביו הוא הצ'לן סמי מקלה, ואמו היא הפסנתרנית טארו מיאהנן-מקלה. סבו, טאפיו מיאהנן, הוא כנר וויולן, ואחותו הצעירה אלן מקלה היא רקדנית בבלט הלאומי הפיני.
מקלה למד ניצוח באקדמיית סיבליוס אצל יורמה פאנולה ונגינה בצ'לו אצל מרקו אילנן, טימו הנהינן והנו קיסקי. הוא החל להתעניין בניצוח בגיל 12, כששר במקהלה של האופרה הלאומית הפינית. הוא היה סולן עם תזמורות פיניות כמו התזמורת הסימפונית של לאהטי, התזמורת הסימפונית של קואופיו והסינפוניה של ייבסקילה. הוא הופיע בפסטיבלי מוזיקה פינית כמו פסטיבל המוזיקה הקאמרית קוהמו ופסטיבל המוזיקה של נאנטלי.
בספטמבר 2017 ניצח לראשונה על התזמורת הסימפונית של רדיו שוודיה. על בסיס הופעה זו, בדצמבר 2017, הודיעה התזמורת על מינויו של קלאוס מקלה למנצח האורח הראשי הבא שלה, החל מעונת 2018–2019, עם חוזה ראשוני ל-3 שנים. מינויו היה המינוי הצעיר ביותר אי פעם לתפקיד מנצח עם התזמורת.
מאז פברואר 2018 הוא המנהל האמנותי של פסטיבל המוזיקה בטורקו. במאי 2018 ניצח מקלה לראשונה על התזמורת הפילהרמונית של אוסלו. על בסיס הופעה זו, באוקטובר 2018, הודיעה התזמורת על מינויו למנצח הראשי הבא שלה, החל מעונת 2020–2021, עם חוזה ראשוני של 3 עונות. במאי 2020 הודיעה התזמורת על הארכת החוזה הראשוני של מקלה עם התזמורת של אוסלו ל-4 עונות נוספות.
ביוני 2019 ניצח מקלה לראשונה על תזמורת פריז. ביוני 2020 הודיעה התזמורת על מינויו של מקלה למנהל המוזיקלי הבא שלה, החל בעונת 2022–2023, עם חוזה ראשוני של 5 עונות. הכוונה המקורית הייתה שמקלה יחזיק בתפקיד היועץ המוזיקלי בשתי העונות הקודמות, מ-2020 עד 2022. עם זאת, מקלה נכנס לתפקיד המנהל המוזיקלי בספטמבר 2021, שנה אחת מוקדם מהתכנון המקורי.
בספטמבר 2020 ניצח לראשונה על תזמורת הקונצרטחבאו המלכותית. ביוני 2022 הודיעה התזמורת על מינויו של מקלה כשותף אמנותי בין השנים 2022–2027, ולאחר מכן כמנצח הראשי הבא שלה, החל מעונת 2027–2028, עם חוזה ראשוני של 5 שנים.
באפריל 2024 נבחר להחליף את ריקרדו מוטי בתפקיד המנהל המוזיקלי של התזמורת הסימפונית של שיקגו ויתחיל למלא את התפקיד ב-2027.
ג'יימס הורנר

| --- | --- |

 לידה:  14 באוגוסט 1953 לוס אנג'לס, קליפורניה
 פטירה:  22 ביוני 2015 (בגיל 61) היער הלאומי של לוס פדרס, קליפורניה
 שם לידה:  James Roy Horner 
 מוקד פעילות:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  1978–2015 (כ־37 שנים)
 מקום לימודים:  אוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס, בית הספר למוזיקה USC תורנטון, Verde Valley School, הקולג' המלכותי למוזיקה, מכון הסרטים האמריקאי, האקדמיה למוזיקה ע"ש הרב אלפרט של  UCLA 
 סוגה:  פסקול
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 חברת תקליטים:  MCA רקורדס 
 צאצאים:  Emily Horner, Becky Horner 
 מספר צאצאים:  3 
 פרסים והוקרה:  פרס גראמי לשיר השנה (1987)  פרס סטלייט לפסקול המקורי הטוב ביותר (1998)  פרס סטלייט לשיר המקורי הטוב ביותר (1998)  פרס אגודת מבקרי הקולנוע של שיקגו לפסקול המקורי הטוב ביותר (1998)  פרס גראמי לשיר הטוב ביותר שנכתב למדיה ויזואלית (1998)  פרס גראמי לשיר השנה (1998)  פרס גראמי להקלטת השנה (1998)  Las Vegas Film Critics Society Award for Best Song (1998)  פרס גלובוס הזהב לפסקול הטוב ביותר (1997)  פרס גראמי לשיר הטוב ביותר שנכתב למדיה ויזואלית (1987)  פרס גלובוס הזהב לשיר המקורי הטוב ביותר (1997)  פרס גראמי לפסקול הטוב ביותר למדיה חזותית (1990)  פרס אוסקר לשיר המקורי הטוב ביותר (1997)  פרס אוסקר לפסקול המקורי הטוב ביותר (1996) 
 www.jameshorner.de
 פרופיל ב-IMDb
 
ג'יימס הורנר (באנגלית: James Horner; ‏14 באוגוסט 1953 – 22 ביוני 2015) היה מלחין יהודי-אמריקאי של מוזיקת סרטים. ידוע בזכות שילוב מרכיבים קוליים ואלקטרוניים בהרבה מתכלילי סרטיו ובשימושו הנפוץ במרכיבים של מוזיקה קלטית, כשבחלק מהסרטים משתתפת תזמורת שלמה בנגינת הפסקול. הורנר זכה בשני פרסי אוסקר עבור הלחנות הפסקול והשיר "My Heart Will Go On" לסרט טיטניק ב-1997. ביוני 2015 נהרג בהתרסקות מטוס.
קורות חיים

הורנר נולד בשם ג'יימס רוי הורנר בלוס אנג'לס, קליפורניה, כבנם של מהגרים יהודים מאירופה, ג'ואן (לבית פרנקל) ושל הארי הורנר, שהיה ארט דיירקטור בתעשיית הקולנוע ולעיתים במאי קולנוע.
החל לנגן על פסנתר בגיל חמש. הורנר שהה בשנותיו המוקדמות בלונדון, שם למד בקולג' המלכותי למוזיקה. ממוריו הבולטים היה ג'רג' ליגטי. הוא קיבל תואר ראשון במוזיקה מאוניברסיטת דרום קליפורניה, ולאחר מכן קיבל תואר שני והחל לעבוד על הדוקטורט שלו באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס שם למד ביחד עם פול ציהארה ואחרים. לאחר מספר עבודות הלחנה עבור מכון הסרטים האמריקאי במהלך שנות השבעים, באה לקיצה קריירת ההוראה שלו בתאוריית המוזיקה באוניברסיטת לוס אנג'לס והורנר הפך להיות מלחין סרטים.
מוזיקת סרטים וטלוויזיה

הורנר החל להלחין מוזיקה לבמאי ומפיק הסרטים דלי התקציב רוג'ר קורמן; הקרדיט הראשון שניתן לו כמלחין היה בסרטו עתיר התקציב של קורמן Battle Beyond the Stars. עבודתו עוררה תשומת לב גדלה והולכת בהוליווד, שעודדה אותו ליטול על עצמו מיזמים גדולים יותר ויותר. הורנר ביצע פריצת דרך ב-1982, כשנקרתה בידו ההזדמנות להלחין את המנגינה לסרט מסע בין כוכבים 2: זעמו של חאן וכך ביסס את מעמדו כמלחין מן השורה. הורנר המשיך להלחין מוזיקה להפקות קולנועיות גדולות במהלך שנות השמונים, בכללן 48 שעות (1982), המצור על יבשת קרול (1983), מסע בין כוכבים 3: החיפוש אחר ספוק (1984), קומנדו (1985), קוקון (1985), שובו של הנוסע השמיני (1986, הסרט שזיכה אותו במועמדות הראשונה שלו לפרס האוסקר), וילו והנסיכה (1988), אבא, גלורי ושדה החלומות (ב-1989).
לחניו של הורנר זכו לחיים נוספים כשהשתמשו בהם לסרטים אחרים. קטע מהמנגינה לשובו של הנוסע השמיני דורג חמישי בקטגוריית הפסקול המושמע ביותר של מוזיקה לסרטים.

באופן מוזר, עבור מספר סרטים שאת הפסקולים שלהם הלחין מייקל קיימן הורנר הלחין את המוזיקה של הטריילרים, המוזיקה שכתב הורנר לווילו והנסיכה מחליפה את מנגינת הנושא שקיימן כתב עבור הרימייק של שלושת המוסקיטרים (1993).
במהלך שנות השמונים וראשית שנות התשעים, הפגין הורנר את כישרונו גם בכתיבת מוזיקה תזמורתית עבור סרטי ילדים (בייחוד אלה שהפיקה חברת אמבלין אנטרטיינמנט וחברת הבת שלה Amblimation), ובהם פייבל והחלום האמריקאי (1986), המסע לעמק החלומות (1988), פייבל במערב הפרוע (1991), אנחנו חוזרים! סיפור הדינוזאורים ב-1993, וכן קספר ובלטו (שניהם ב-1995).
ב-1994 הלחין את הפסקול לסרט "סכנה ברורה ומיידית".
בשנת 1995 הלחין הורנר שישה פסקולים, ביניהם עבודות, שזכו הן להצלחה כלכלית והן לשבחי הביקורת בסרטים לב אמיץ ואפולו 13. ההצלחה הכלכלית הגדולה ביותר של הורנר הגיעה ב-1997 בפסקול של הסרט טיטניק, שזכה לפופולריות עצומה והושפע במידה רבה מהמוזיקה של להקת הClannad
.
האלבום היה לפסקול שובר קופות עם מכירות של מעל 24 מיליון עותקים ברחבי תבל, במקום השלישי בין רבי המכר הגדולים מאז ומעולם; מקדימים אותו רק הפסקול של ויטני יוסטון בסרט שומר הראש (מעל 37 מיליון) והפסקול של הבי ג'יז עבור הסרט שיגעון המוזיקה (40 מיליון). ב-1997 זכה הורנר בפרס האוסקר על הפסקול הדרמטי המקורי הטוב ביותר ועל השיר המקורי הטוב ביותר עבור השיר My Heart Will Go On (אותו כתב בצוותא עם ויל ג'נינגס), נוסף לכך גרף שלושה פרסי גראמי ושני פרסי גלובוס הזהב.
מאז ה"טיטאניק" המשיך הורנר להלחין פסקולים להפקות ענק (בכללם הסערה המושלמת, נפלאות התבונה, וזורו 2). פרט למיזמים גדולים, עסק הורנר לעיתים בעבודות קטנות יותר (כגון אייריס וג'ון וBobby Jones: Stroke of Genius). הורנר הרבה להלחין נעימות לסרטיו של הבמאי רון הווארד, שותפות שהחלה בסרט קוקון ב-1985. ניתן לשמוע את נעימת הסיום של הורנר מהסרט גלורי בטריילר לסרטו של הווארד מלכודת אש.
הורנר הלחין מוזיקת נושא חדשה עבור חדשות הערב של רשת CBS. שיר הנושא הוצג כחלק מהופעת הבכורה של המגישה קייטי קוריק ב-5 בספטמבר 2006. מאז אימצו את השיר רוב תוכניות החדשות של רשת CBS.
ב-2008 השלים הורנר את הלחנת הפסקול של עלילות ספיידרוויק, אותו ביים מרק ווטרס ושל הסרט The Life Before Her Eyes בבימויו של ואדים פרלמן.
שיחק בהופעת אורח כאיש צוות בסרט מסע בין כוכבים 2: זעמו של חאן.
ב-2015 מת הורנר בהתרסקות מטוסו.
ספיידרמן (סרט)

| --- | --- |

 מבוסס על:  ספיידרמן (קומיקס)
 בימוי:  סם ריימי
 הופק בידי:  לורה זיסקין איאן ברייס, אבי ארד
 תסריט:  תסריט: דייוויד קפ, אלווין סרג'נט קומיקס: סטן לי, סטיב דיטקו
 עריכה:  ארתור קובורן, בוב מוראווסקי 
 שחקנים ראשיים:  טובי מגוויר וילם דפו קירסטן דנסט ג'יימס פרנקו
 מוזיקה:  דני אלפמן 
 צילום:  דון בורגס 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  סרטי קולומביה, מארוול אנטרטיינמנט 
 חברה מפיצה:  סרטי קולומביה
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  ארצות הברית 3 במאי 2002 ישראל 27 ביוני 2002
 משך הקרנה:  121 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט מדע בדיוני, סיפור התבגרות, סרט דרמה, סרט גיבורי-על 
 מקום התרחשות:  ניו יורק 
 תקציב:  139,000,000‏$
 הכנסות:  821,708,551‏$
 הכנסות באתר מוג'ו:   spiderman
 פרסים:  פרס סאטורן על הפסקול הועמד לשני פרסי אוסקר בקטגוריית האפקטים הטובים ביותר ועריכת הסאונד
 סרט הבא:  ספיידרמן 2 (2004)
 spiderman.sonypictures.com
 דף הסרט ב־IMDb
 
ספיידרמן (באנגלית: Spider-Man) הוא סרט גיבורי על אמריקאי המבוסס על דמות הקומיקס הפופולרית "ספיידרמן" שיצרו סטן לי וסטיב דיטקו. הסרט הוא מבית סוני ומארוול קומיקס, והוא יצא לאקרנים ב-3 במאי 2002 בארצות הברית. הסרט בבימויו של סם ריימי, ומככבים בו טובי מגווייר, קירסטן דנסט, ג'יימס פרנקו ווילם דפו בתפקידים הראשיים.
הסרט מבוסס על חוברות הקומיקס האחרונות שיצאו על איש העכביש בשנת 2000, עם זיקה לחוברות הישנות. הוא זכה להצלחה בכך שגרף מעל 800 מיליון דולר ברחבי העולם, ועד 2015 הוא היה ממוקם במקום השביעי ברשימת העיבודים לסרטי קומיקס, אחרי "הנוקמים", "איירון מן 3", "הנוקמים: עידן אולטרון", "עלייתו של האביר האפל", "האביר האפל" ו"ספיידרמן 3". לסרט זה נוצרו שני סרטי המשך בעקבות הצלחתו, "ספיידרמן 2" ו"ספיידרמן 3".
הסרט היה מועמד לשני פרסי אוסקר בקטגוריות הסאונד והאפקטים המיוחדים, כמו גם מועמדות לשישה פרסי סאטורן, מתוכם זכה בקטגוריית הפסקול הטוב ביותר. בנוסף היה מועמד בפרס הוגו על העיבוד הדרמטי הטוב ביותר לסרט באורך מלא.
עלילת הסרט

פיטר פארקר הוא תלמיד תיכון מחונן המתגורר בעיר ניו יורק עם דודו ודודתו, בן ומיי פארקר. חייו של פארקר משתנים כאשר בעת סיור עם בני כיתתו במעבדת מחקר גנטי, אחד העכבישים המהונדסים גנטית עוקץ אותו בכף ידו. כשזה קורה, פארקר מקבל כוחות בדומה לעכביש, כאשר הוא מפגין כוח וזריזות מרובה, כמו גם מפתח חוש המזהיר אותו מפני סכנות ויכולת לטוות קורים בעזרת מפרקי זרועו. פארקר מבקש לנצל את כוחותיו ונענה למודעה המאפשרת זכייה כספית תוך התמודדות בזירת היאבקות, אך בעשייתו זאת, הוא מפספס הזדמנות לעצור פושע שמאוחר יותר הורג את דודו בשוגג. פארקר לובש את זהותו של "ספיידרמן" ונוקם את מות דודו בדרך אותה דודו התווה לו - "כוח גדול מחייב אחריות גדולה" והופך לגיבור המגיח בכל אסון ומציל את הקורבנות.
בזמן הזה, מדען ואיש עסקים בשם נורמן אוסבורן אביו של חברו הטוב של פארקר הארי אוסבורן עורך ניסוי בתרכיב כימי המגביר יכולות פיזיות, ומנסה לשמור על חוזה צבאי בטרם יוצע לחברה מתחרה. חברי מועצת המנהלים של חברתו מתכננים לקחת את הצעת החברה המתחרה, ובניסיון אחרון להוכיח את יעילותו של התרכיב, הוא מנסה אותו על עצמו. בכך הדבר גורם לתגובות זעם בלתי נשלטות והתקף פסיכוטי. הוא גונב מתקן ריחוף וחליפה משוריינת שהחברה פיתחה, ומחליט לנקום בחברי מועצת המנהלים, שהחליטה לפטרו, בדמותו של "הגובלין הירוק".
פיטר פארקר חייב להתמודד כעת עם שלושה דברים בחייו: עבודה חדשה בעיתון ה"דיילי ביוגל", קרב עם "הגובלין הירוק" ואהבתו למרי ג'יין ווטסון, בה מעוניין גם חברו הטוב (ג'יימס פרנקו) הארי אוסבורן.
במהלך הסרט הגובלין הירוק מנסה למשוך את ספיידרמן לצד שלו בטענה שרבים ימותו במאבק ביניהם. ספיידרמן מסרב בתוקף והקרב ביניהם מתחיל. לאחר מכן, במהלך ארוחת חג ההודיה נורמן מבין שפיטר, חברו של בנו, הוא ספיידרמן ומנצל זאת על מנת לתקוף את האנשים שפיטר אוהב. לאחר שהארי מגלה על מערכת היחסים שנרקמה בין מרי ג'יין לפיטר, נורמן חוטף אותה וכן גם רכבל מלא באנשים ומציב בפני ספיידרמן בחירה. אומנם ספיידרמן מצליח להציל את כולם אך הגובלין מטיס אותו לבניין נטוש ושם ספיידרמן והגובלין נאבקים זה בזה בקרב אלים וארוך. במהלך הקרב פיטר מגלה שהגובלין הירוק הוא נורמן אוסבורן שמבקש מפיטר לחוס על חייו, אך באותו הזמן מפעיל סכינים נשלפים ממתקן הריחוף שלו וכמעט הורג את פיטר. פיטר מתחמק ונורמן מת, נורמן מבקש מפיטר לא לגלות להארי את שעולל. אחרי הקרב ומותו של נורמן, הארי מגלה את אביו המת כשספיידרמן מעליו וחושב שספיידרמן הוא שגרם למותו. במהלך ההלוויה הארי נשבע לפיטר שהוא יתנקם בספיידרמן ופיטר ומרי ג'יין הופכים להיות חברים.
צוות השחקנים > ראשי

טובי מגווייר – פיטר פארקר/ספיידרמן
קירסטן דנסט – מרי ג'יין ווטסון
וילם דפו – נורמן אוסבורן/הגובלין הירוק, הנבל הראשי של הסרט.
ג'יימס פרנקו – הארי אוסבורן
ג'יי קיי סימונס – ג'יי ג'ונה ג'יימסון
קליף רוברטסון – בן פארקר
ג'ו מנגנלו – פלאש תומפסון
רוזמרי האריס – מיי פארקר
צוות השחקנים > משני

מיכאל פפג'ון – דניס קראדין, הגנב ש"הורג" את בן פארקר
ברוס קמפבל – קריין בזירת האגרוף. קמפבל הוא חבר ילדות של סם ריימי, והשתתף במרבית סרטיו.
סטן לי – זקן שמציל ילדה קטנה בזמן הקרב בין ספיידרמן לגובלין הירוק בכיכר טיימס
לוסי לולס – נערת פאנק רוק
מייסי גריי – בתפקיד עצמה
ספיידרמן – משחק הסרט

עם יציאת הסרט, חברת משחקי המחשב Activision יצרה משחק המחשב המבוסס על הסרט שכלל מספר סצנות מתוכו. המשחק יצא למחשב האישי, לפלייסטיישן 2, ל-Xbox ואף לקונסולת גיים בוי אדוונס. המשחק התאפיין בשדרוגים של גרפיקה, שליטה קלה ותזוזות מרביות של הדמויות. הוא נמכר במיליוני עותקים לקונסולות השונות ונחשב כהצלחה בדיוק כמו הסרט שעליו התבסס.
הערות שוליים

↑  Comic Book Adaptation, Box Office Mojo (באנגלית)
↑  הפרסים והמועמדויות של הסרט "ספיידרמן" באתר IMDb (באנגלית)
| סדרת סרטי הקולנוע של "ספיידרמן" |
| --- | --- | --- |
| סרטי סם ריימי | ספיידרמן‏ ‏(2002) • ספיידרמן 2 (2004) • ספיידרמן 3 (2007) |  |
| סרטי מארק ווב | ספיידרמן המופלא (2012) • ספיידרמן המופלא 2 (2014) |  |
| סרטי ג'ון וואטס | ספיידרמן: השיבה הביתה‎‏ ‏(2017) • ספיידרמן: רחוק מהבית (2019) • ספיידרמן: אין דרך הביתה (2021) |  |
| פרס בחירת הקהל לסרט השנה |
| --- | --- | --- |
| 1975‏-1990 | העוקץ (1975) ‏•‏‏ מלתעות (1976) ‏•‏‏ קן הקוקייה (1977) ‏•‏‏ מלחמת הכוכבים (1978) ‏•‏‏ גריז (1979) ‏•‏‏ רוקי 2 (1980) ‏•‏‏ האימפריה מכה שנית (1981) ‏•‏‏ שודדי התיבה האבודה (1982) ‏•‏‏ אי.טי. - חבר מכוכב אחר (1983) ‏•‏‏ שובו של הג'דיי (1984) ‏•‏‏ השוטר מבוורלי הילס (1985) ‏•‏‏ בחזרה לעתיד (1986) ‏•‏‏ אהבה בשחקים (1987) ‏•‏‏ באטמן (1990) |  |
| 1992‏-2010 | שליחות קטלנית 2: יום הדין (1992) ‏•‏‏ בחורים טובים (1993) ‏•‏‏ פארק היורה (1994) ‏•‏‏ פורסט גאמפ (1995) ‏•‏‏ אפולו 13 (1996) ‏•‏‏ טיטניק (1999) ‏•‏‏ החוש השישי (2000) ‏•‏‏ גרין מייל (2001) ‏•‏‏ שרק (2002) ‏•‏‏ שר הטבעות: אחוות הטבעת (2003) ‏•‏‏ שודדי הקאריביים: קללת הפנינה השחורה (2004) ‏•‏‏ פרנהייט 9/11 (2005) ‏•‏‏ מלחמת הכוכבים - פרק 3: נקמת הסית' (2006) ‏•‏‏ שודדי הקאריביים: תיבה של איש מת (2007) ‏•‏‏ שודדי הקאריביים: סוף העולם (2008) ‏•‏‏ האביר האפל (2009) ‏•‏‏ דמדומים (2010) |  |
| 2011‏-היום | דמדומים 3: ליקוי חמה (2011) ‏•‏‏ הארי פוטר ואוצרות המוות - חלק 2 (2012) ‏•‏‏ משחקי הרעב (2013) ‏•‏‏ איירון מן 3 (2014) ‏•‏‏ מליפיסנט (2015) ‏•‏‏ מהיר ועצבני 7 (2016) ‏•‏‏ מוצאים את דורי (2017) ‏•‏‏ הנוקמים: מלחמת האינסוף (2018) ‏•‏‏ הנוקמים: סוף המשחק (2019) ‏•‏‏ בחורים רעים לתמיד (2020) ‏•‏‏ האלמנה השחורה (2021) ‏•‏‏ דוקטור סטריינג' בממדי הטירוף (2022) ‏•‏‏ ברבי (2023) |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007369777205171  GND: 4690022-6  LCCN: n86055754  VIAF: 178655609   WorldCat (עם VIAF): 178655609 
עטיפת המשחק "ספיידרמן" לפלייסטיישן 2
המטה לביטחון לאומי

.
| --- | --- |

 מידע כללי
 מדינה:  ישראל ישראל
 משרד אחראי:  משרד ראש הממשלה
 תאריך הקמה:  מרץ 1999
 חוק:  חוק המטה לביטחון לאומי, התשס"ח–2008
 תאריך כניסה:  8 בינואר 2023
 ראש:  צחי הנגבי
 מטה מרכזי:   ירושלים
 שמות קודמים:  המועצה לביטחון לאומי
 https://www.gov.il/he/departments/national-security-council/govil-landing-page
 
המטה לביטחון לאומי (עד 2008: המועצה לביטחון לאומי; בראשי תיבות: מל"ל) הוא גוף שהוקם במשרד ראש הממשלה במרץ 1999, בשלהי תקופת כהונתו הראשונה של בנימין נתניהו כראש הממשלה. הקמת המועצה נעשתה בהתאם להמלצה שניתנה במסגרת הפקת לקחים ממלחמת יום הכיפורים. תפקידו העיקרי הוא להמליץ לממשלה על מדיניות בנושאי הביטחון הלאומי.
עבודת המטה של המטה לביטחון לאומי נחשבת לחשאית ונעשית הרחק מעין הציבור. בין הנושאים שהמל"ל עסק בהם בעשור הראשון של המאה ה-21 והותרו לפרסום: תכנון גדר ההפרדה ובקרה על הקמתה, גיבוש תוכנית ההתנתקות כולל ההסכם עם מצרים לגבי ציר פילדלפי ויישום חוק טל.
היועץ לביטחון הלאומי וראש המל"ל הנוכחי הוא צחי הנגבי.
תפקידים

להציע לראש הממשלה סדר יום בענייני החוץ והביטחון;
לרכז את עבודת המטה של הממשלה בענייני החוץ והביטחון;
לעקוב אחר ביצוע החלטות הממשלה ולדווח על יישומן לראש הממשלה;
להיות אחראי על עבודת המטה הבין-ארגונית והבין-משרדית בענייני החוץ והביטחון;
לבצע כל תפקיד מטה אחר בענייני החוץ והביטחון ובתחום אחר שקבע ראש הממשלה.
להכין את דיוני הממשלה, להציג את החלופות לגבי נושאי הדיון, וכן את המלצתו המנומקת לחלופה הנבחרת;
להכין ולהגיש הערכה שנתית ורב-שנתית של המצב המדיני-ביטחוני, וכן הערכות מצב לגבי עניינים המשיקים להן, לרבות חוות דעת וניתוח בתחומי המודיעין השונים;
להכין את עבודת המטה בתקציבי הביטחון, החוץ והגופים הביטחוניים;
היועץ לביטחון לאומי מאיר בן שבת בטקס קבלת הפנים למשלחת הישראלית במסגרת המשא ומתן להסכמי אברהם במנאמה, בחריין.להפעיל את חדר המצב הלאומי 24/7 במשרד ראש הממשלה;
לבחון את תפיסת הביטחון של מדינת ישראל ולהציע לה עדכונים;
לבחון מיזמים ביטחוניים בעלי חשיבות בתחום המדיני-ביטחוני;
אחריות על פיתוח והפעלת המטה ללוחמה בטרור (מטה לוט"ר) על כלל תפקידיו.
אחריות על העמקת בסיס הידע של שרי הממשלה בנושאים מדיניים-ביטחוניים.
הכנת דיוני ועדת השרים לעניין מוכנות הזירה האזרחית למצבי חירום.
הכנת דיוני ועדת שרים לביטחון לאומי (מוכרת כקבינט הביטחוני-מדיני), הכשרת שרי קבינט חדשים, העברת מידע לשרים, הכנת השרים לקראת דיוני הקבינט – כמפורט במסגרת המלצות "הוועדה לעניין עבודת הקבינט המדיני-ביטחוני" ("ועדת עמידרור") שאושרו על ידי הממשלה.
היסטוריה

כבר בתחילת 1956 העלה פנחס לבון תוכנית להקמת מועצה לביטחון לאומי, לה קרא "מועצת הגנה עליונה". אולם התוכנית נתקלה בהתנגדות ונזנחה. בימי ההמתנה שלפני מלחמת ששת הימים הועלתה שוב ההצעה להקים מועצה לביטחון לאומי, הפעם על ידי שמואל תמיר מהמרכז החופשי, שראה את המועצה כגוף של בכירים במערכת הביטחון כמו רמטכ"לים לשעבר ובוגרי המחתרות. בדבריו כתב תמיר: "היא צריכה לקום ליד שר הביטחון והרמטכ"ל וצריכים להשתתף בה אישים בעלי ידע וניסיון צבאי ובשטחים הקרובים להם". בשנת 1971 קרא מירון מדזיני להקמת מועצה לביטחון לאומי, שהוא ראה כחבר עוזרים שיסייע במידע לקבינט ביטחוני. לאחר מלחמת יום הכיפורים, עלתה במלוא עוזה הדרישה להקמת מועצה לביטחון לאומי. לקראת הבחירות לכנסת השמינית, דרשה מפלגת ליברלים עצמאיים להקים מיד מועצה לביטחון לאומי. הליברלים העצמאיים המשיכו בהעלאת הדרישה להקמת המועצה, שראו כמועצה של בכירים לשעבר במערכת הביטחון, במהלך השיחות להקמת קואליציה. שמואל שורש, איש מפלגת העבודה, דרש הקמת מועצה לביטחון לאומי במתכונת של "5–7 אנשים, בעלי ניסיון צבאי, מודיעני ומדיני, שלרשותם יעמוד החומר המודיעיני ... מועצה זאת תהיה עצמאית ואחראית בפני ראש הממשלה או הממשלה, לא תהיה כפופה בהחלטותיה לפיקוד של הצבא.". שמעון פרס דחה את הרעיון של מועצה לביטחון לאומי וטען שוועדת החוץ והביטחון של הכנסת מספקת. פרופ' יחזקאל דרור הזהיר מהקמת גוף בירוקרטי נוסף ללא תכנון ברור של חלוקת סמכויות, שעלול לסרבל את קבלת ההחלטות. ראש הממשלה, יצחק רבין, שלל הקמת מועצה לביטחון לאומי וטען שמועצה כזאת מתאימה רק למשטר נשיאותי.
לקראת הבחירות לכנסת השביעית דרש אריאל שרון הקמת מועצה לביטחון לאומי. יהודה בן מאיר דרש הקמת המועצה במתכונת של מטה ליד הקבינט הביטחוני. על פי הצעתו, "המועצה לביטחון לאומי תהיה ועדת שרים לענייני ביטחון ולידה יכהן מטה מצומצם, מורכב מאנשי צה"ל, מומחים לענייני חוץ, אנשים ממערכת הביטחון ומשרותי הביטחון ואקדמאים."
הדרישה להקים מועצה לביטחון לאומי קיבלה דחיפה לאחר מלחמת לבנון הראשונה. ועדת כהן המליצה על הקמת המועצה במתכונת של צוות מומחים ליד ועדת השרים לענייני ביטחון ושר הביטחון, משה ארנס, קרא להקמת המועצה. אולם המועצה נתקלה בהתנגדות משרים שונים ומתוך הצבא.