stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
רוברט זוברין
פרויקט "מאדים ישיר"

סמוך לזכייתו בנשיאות הודיע בוש האב בנאום לציבור, שהוא מנחה את נאס"א לשוב למשימות מאוישות בכלל, ובפרט להנחית שוב אדם על הירח ולהנחית אדם על מאדים. נאס"א נערכה למילוי ההנחיה, והגישה לאישור הקונגרס בקשת תקציב של 450 מיליארד דולר. לאחר כמה שנות דיונים, הקונגרס סירב באופן סופי לממן פרויקט כה יקר ונאס"א משכה את הצעתה.
זוברין פרסם מזכר פנימי בתפוצה רחבה במארטין-מארייטה בה פירט את דעתו באשר לסיבה לעלותה המפלצתית של תוכנית נאס"א: שיגור רכב חלל יחיד על פי הדגם של תוכנית אפולו, שנושא עליו את כל הדרוש לשהייה אחר הנחיתה ולמסע חזרה. רכב חלל יחיד למשימה כזו נדרש להיות כה גדול, עד שלא ניתן לבנות אותו אלא אם הבנייה נערכת בנפילה חופשית בחלל. זוברין הציע מודל חליפי, שבו צורכי המסע חזרה ישוגרו בנפרד, והנהלת מרטין-מארייטה הסכימה לממן בדיקת התכנות ראשונית למודל זה. יחד עם מהנדס נוסף בשם בייקר תכנן זוברין משימה שפוצלה לשני שיגורים נפרדים, ישירות מכדור הארץ, ובליבה הרעיון שהן החמצן לשהייה על פני מאדים והן הדלק והחמצן למסע חזרה יופקו על ידי מפעל כימי אוטומטי שינחת על פני מאדים שנים לפני שיגור המשימה המאוישת. בייקר תכנן עבור הפרויקט את טיל האריס, שהשתמש עד כמה שניתן בטכנולוגיית המעבורות הקיימת. פרויקט זה כונה ישיר למאדים.
תכנון תוכנית האב עם נאס"א וגניזתה

הנהלת מרטין-מארייטה שלחה את צמד המהנדסים להציג את רעיונותיהם מול אגפים שונים בנאס"א. בתחילה נראה היה שהתוכנית זוכה לתגובה אוהדת: צוות מנאס"א בנה תוכנית משימה זהירה יותר מתוכניתו של זוברין, שדרשה שלושה שיגורים. הערכת התקציב הייתה 55 מיליארד דולר - כשמינית מעלותה של תוכנית נאס"א. אך בסופו של דבר דחתה הנהלת נאס"א את הפרויקט. לטענת בייקר וזוברין הסיבה לדחייה הייתה פוליטיקה פנימית בנאס"א, שביכרה ביטחון תעסוקתי על פני פרויקטים שאפתניים אך מועדים לסכנת פיטורים המוניים, כדוגמת אלו שחוו בנאס"א לאחר נטישת פרויקט אפולו.
אגודת מאדים

דרכיהם של בייקר וזוברין נפרדו. לטענת בייקר הוא לא מצא לעצמו מקום במסע הצלב שניהל זוברין, טענה אחרת היא שזוברין רתח על הסכם נפרד אליו הגיע בייקר עם נאס"א לפיתוח טיל ה"ארס". כך או כך דרכו של זוברין במסע השכנוע לא צלחה. הוא נפרד מעבודתו במרטין ופתח חברה עצמאית, וניסה לגייס תמיכה לתוכניתו ולהפעיל לחץ חיצוני על נאס"א. כחלק ממסע זה הקים את אגודת מאדים, שגייסה תומכים רבים לרעיון המסע המאויש למאדים מכל רחבי העולם. כתוצאה ממסע זה זכה זוברין להופיע לפני ועדת הסנאט האחראית על נאס"א. בדיון בוועדה ביטא זוברין השקפה חריפה ביותר על התנהלותה של נאס"א ושל הוועדה, והצהיר שקיימת בציבור תחושה שגובלת בתחושה שהאחראים בגדו בציבור. אחד מחברי הוועדה הצהיר שזוברין נראה מטורף מזעם.
אגודת מאדים המשיכה וגייסה כספים והקימה ביוזמתה תוכנית אימון שאפתנית, במסגרתה התאמנו כמה עשרות אנשים למשימה על מאדים במדבריות יוטה.
עם בחירתו של הנשיא אובמה הוא בישר לאומה על שינוי יעודה של נאס"א, מתכנון וביצוע תוכניות חלל לתכנון בלבד. בכך נסתם הגולל על תקוותם של אנשי אגודת מאדים וזוברין לחזות בביצוע התוכנית בעתיד הקרוב.
הערות שוליים

↑  "In your testimony you seemed passionate, but you also looked mad"
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007461992805171  PLWABN: 9810534721405606  BIBSYS: 90952073  BNE: XX5350365  BnF: cb134961523 (data)  CiNii: DA10879058  GND: 1089345496  ISNI: 0000 0001 2123 1957  LCCN: n95062516  LNB: 000000652  NDL: 00548614  NKC: xx0322869  NLK: KAC202107573  NTA: 15633738X  RERO: 02-A011920072  SUDOC: 086304380  VIAF: 19834018   WorldCat (עם VIAF): 19834018
קתרינה, נסיכת פורטוגל

קתרינה מבית ברגנסה (Catarina de Bragança, ‏25 בנובמבר 1638 - 31 בדצמבר 1705) הייתה נסיכה פורטוגזית ואשתו של צ'ארלס השני, מלך אנגליה.
שנותיה הראשונות

קתרינה הנריקטה הייתה בתם השנייה של ז'ואאו, דוכס ברגנסה ואשתו לואיסה דה גוסמן. היא חונכה במנזר, אך אמה השגיחה מקרוב על גידולה ולימודיה.
ב-1 בדצמבר 1640 הוכתר אביה של קתרינה למלך פורטוגל בשם ז'ואאו הרביעי, מה שהפך את קתרינה לכלה מבוקשת בקרב בתי המלוכה באירופה. על מחזריה נמנו פרנסואה, דוכס בופור (בנו הממזר של אנרי הרביעי, מלך צרפת), לואי הארבעה-עשר, מלך צרפת וצ'ארלס השני, מלך אנגליה. לאחר חתימת הסכם הפירנאים בין צרפת לספרד, בו ויתרה צרפת על הברית עם פורטוגל, ושובו של צ'ארלס השני לשלטון באנגליה לאחר מלחמת האזרחים האנגלית, אורגנו נישואים בין קתרינה לצ'ארלס לשם הבטחת הברית בין אנגליה לפורטוגל.
כמלכת אנגליה

הזוג נישא בליסבון באמצעות בא כוח ב-23 באפריל 1662. כחודש לאחר מכן הגיעה קתרינה לפורטסמות' שבאנגליה, שם ערך הזוג שני טקסי נישואים נוספים: טקס קתולי, שנערך בסודיות, וטקס אנגליקני שנערך בפומבי. במסגרת הסכם הנישואים עברו הערים טנג'יר ובומביי לשליטת אנגליה.
קתרינה, שהייתה קתולית, לא זכתה לאהדה רבה באנגליה הפרוטסטנטית, ונבצר ממנה להשתתף בטקסים הדתיים, ביניהם הכתרתה שלה. חוסר ידיעת השפה האנגלית, בגידותיו הרבות של בעלה והסכסוך בין האנגליקנים לקתולים הפכו את השנים הראשונות לשהותה באנגליה לקשות עבורה, אך בחלוף השנים השתפר מעמדה בקרב הציבור, שהתרשם מאופייה הצנוע ומנאמנותה ואהבתה לבעלה.
קתרינה לא זכתה ללדת ילדים לבעלה, והריונותיה הספורים נסתיימו כולם בהפלות. עקרותה בלטה לנוכח מספרם הרב של הילדים הבלתי-חוקיים שנולדו לבעלה מנשים אחרות. למרות זאת המשיך צ'ארלס לאהוב את אשתו ולתמוך בה, ודרש גם מפילגשיו להתייחס אליה בכבוד. פעמים מספר דחק הפרלמנט במלך להתגרש מקתרינה על מנת להבטיח יורש לכתר (מאחר שלא היו לו ילדים חוקיים, היורש המיועד היה ג'יימס, דוכס יורק, אחיו הקתולי והבלתי-אהוד של המלך), אך הוא סירב לכך בתוקף.
על אף שאיפתה להצניע את אמונתה הדתית ולשמור עליה כעניינה האישי, היוותה קתרינה פעמים רבות מטרה עבור מתנגדי הקתולים. ב-1678 הואשמה בידי יריביה בנטילת חלק במזימה האפיפיורית להרעלת המלך. ההגנה הפומבית לה זכתה מצד בעלה, וחשיפת העדויות לאשמתה כשקריות, לא מנעו מבית הנבחרים הבריטי ליזום הצבעה על גירוש המלכה ובני ביתה מלונדון. הצבעה זו לא צלחה, בין היתר הודות להגנתו של המלך.
שנותיה המאוחרות

ב-1685, בעת שהיה צ'ארלס השני על ערש דווי, ניסתה קתרינה לשכנעו לקבל את האמונה הקתולית. לאחר מותו של בעלה משבץ ב-6 בפברואר באותה שנה, התאבלה עליו מרות. חודשים ספורים לאחר מכן, בעקבות כישלונו של מרד מונמות' שפרץ נגד ג'יימס השני, אחיו ויורשו של צ'ארלס השני, הפצירה קתרינה במלך לחוס על חייו של מנהיג המרד, ג'יימס סקוט, דוכס מונמות' (שהיה בכור בניו הבלתי-חוקיים של צ'ארלס השני, וטען אף הוא לכתר האנגלי), אך ללא הצלחה.
במהלך תקופת מלכותו של ג'יימס השני המשיכה קתרינה לחיות באנגליה, והתגוררה בבית סומרסט. לאחר מכן, עם עלייתם של ויליאם השלישי ומרי השנייה לשלטון, נהנתה תחילה מיחסים קרובים עם המלך והמלכה, אך אמונתה הקתולית גרמה לירידת קרנה ולהידרדרות מעמדה. כתוצאה מכך שבה קתרינה ב-1692 לפורטוגל, שם נפטרה ב-31 בדצמבר 1705, בליסבון.
ראש הרשות המבצעת של הונג קונג

| --- | --- |
 איוש נוכחי:  ג'ון לי (1 ביולי 2022) 
 תחום שיפוט:  הונג קונג 
 מעון:  בית הממשלה 
 ייסוד המשרה:  1 ביולי 1997 
 www.ceo.gov.hk
 
ראש הרשות המבצעת של הונג קונג (באנגלית: Chief Executive of Hong Kong; בסינית: 香港行政長官) הוא נשיא המועצה המבצעת של הונג קונג, והעומד בראש ממשלת האזור המיוחד של הונג קונג.
משרה זו באה להחליף את תפקידו של מושל הונג קונג בעקבות העברת השליטה במושבה מבריטניה לידי סין העממית.
סמכויות נושא משרה זו נקבעו בחוק יסוד הונג קונג אשר נכנס לתוקפו ב-1 ביולי 1997 עם העברת השליטה.
מאז 1 ביולי 2022, מכהן בתפקיד ג'ון לי קא-צ'יו (אנ').
זכות להיבחר

בהתאם לסעיף 44 לחוק היסוד, ראש הרשות המבצעת חייב להיות אזרח סין, שגילו מעל גיל 40, וכן הוא חייב להיות תושב קבע של הונג קונג, ללא אזרחות זרה, וכן עליו להתגורר בהונג קונג במשך תקופה רצופה העולה על 20 שנים.
סעיף 47 לחוק היסוד קובע כי על ראש הרשות להיות אדם ישר המוקדש לביצוע חובותיו.
בחירות

ראש הרשות המבצעת נבחר בבחירות על ידי גוף של 1,500 אלקטורים, הנבחרים מתוך 28 מחוזות בחירה פונקציונליים. בבחירות הראשונות שנערכו, בשנת 1996 כלל חבר האלקטורים 400 אלקטורים בלבד. גוף זה הורחב בשנת 2002 ל-800 ול-1,200 בשנת 2010. מספר האלקטורים הורחב ל-1,500 בעקבות שינוי שיטת הבחירות בשנת 2021.
בהתאם לסעיף 46 לחוק, ראש הרשות מכהן 5 שנים, ואינו רשאי לכהן יותר משתי תקופות כהונה רצופות.
סמכויות

ראש הרשות המבצעת עומד בראש ממשלת הונג קונג. עליו להנהיג את ממשלת הונג קונג, לבצע את חוקיה, לחתום על החוקים ולדאוג להציע ולהביא לאישור תקציב האזור במועצה המחוקקת של הונג קונג.
ראש הרשות ממנה את המועצה המבצעת של הונג קונג ובעלי משרות נוספות - כגון שופטים. כמו כן ראש הרשות נותן חנינות ומקצר עונשים של מורשעים.
ממלא מקום

במקרה בו ראש הרשות המבצעת אינו יכול למלא את תפקידו באופן זמני, משמשים כממלא מקומי המזכיר הכללי לענייני מנהלה של הונג קונג ( Secretary for Administration of Hong Kong), מזכיר האוצר (Financial Secretary of Hong Kong) ומזכיר המשפטים (Secretary for Justice) ברוטציה ביניהם, בהתאם לסעיף 53 לחוק היסוד. במקרה בו ראש הרשות אינו יכול למלא מקומו באופן קבוע, נערכות בחירות ביום הראשון הראשון, 120 ימים לאחר המועד שבו ראש הרשות לא היה יכול היה לבצע את תפקידו.
מגורים ומשרד

משרדו של ראש הרשות ממוקם בקומה החמישית של בניין משרדי הממשלה המרכזי.
ראש הרשות הראשון, טונג צ'י הווא העדיף להתגורר בביתו ולא להתגורר בבית הממשלה בו התגורר מושל הונג קונג. ראש הרשות השני, דונלד צאנג שב להתגורר בבית הממשלה.
ראשי הרשות של הונג קונג

| סדר | שם | שם | תחילת כהונה | סיום כהונה | הערות | כהונה |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 |  | טונג צ'י הווא | 1 ביולי 1997 | 30 ביוני 2002 |  | 1 |
| 1 |  | טונג צ'י הווא | 1 ביולי 2002 | 12 במרץ 2005 | התפטר לפני תום כהונתו השנייה | 2 |
|  |  | סר דונלד צאנג | 13 במרץ 2005 | 24 במאי 2005 | כהונה בפועל | 2 |
|  |  | הנרי טאנג | 25 במאי 2005 | 24 ביוני 2005 | כהונה בפועל | 2 |
| 2 |  | סר דונלד צאנג | 25 ביוני 2005 | 30 ביולי 2007 |  | 2 |
| 2 |  | סר דונלד צאנג | 1 ביולי 2007 | 30 ביוני 2012 |  | 3 |
| 3 |  | לאונג צ'אן-יינג | 1 ביולי 2012 | 30 ביוני 2017 |  | 4 |
| 4 |  | קארי לאם | 1 ביולי 2017 | 1 ביולי 2022 |  | 5 |
| 5 |  | ג'ון לי קא-צ'יו | 1 ביולי 2022 | מכהן |  | 6 |
ראו גם

מושל הונג קונג
ראש הרשות המבצעת של מקאו
קרייגנור

| --- | --- |

 מדינה:  הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת
 אומת הבית:  סקוטלנד סקוטלנד
 מחוז:  ארגייל וביוט
 קואורדינטות:  56°28′15.6″N 5°42′25.2″W﻿ / ﻿56.471000°N 5.707000°W﻿ / 56.471000; -5.707000
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת הממלכה המאוחדת מוגדלת) לונדון בלפסט אדינבורו ליברפול ברמינגהאם ניוקאסל מנצ'סטר לידס פורטסמות' קארדיף גלאזגו פלימות' האוקיינוס האטלנטי  הים הצפוני  תעלת למאנש  האוקיינוס האטלנטי  צרפת אירלנד איי שטלנד  אורקני האיים ההברידיים קרייגנור(למפת הממלכה המאוחדת רגילה) לונדון בלפסט אדינבורו ליברפול ברמינגהאם ניוקאסל מנצ'סטר לידס פורטסמות' קארדיף גלאזגו פלימות' האוקיינוס האטלנטי  הים הצפוני  תעלת למאנש  האוקיינוס האטלנטי  צרפת אירלנד איי שטלנד  אורקני האיים ההברידיים קרייגנור(למפת סקוטלנד רגילה) אדינבורו גלאזגו אברדין פייזלי אייר פרת' אינוורנס לוכגילפהד דנדי איי שטלנד  אורקני האיים ההברידיים  אנגליה צפון אירלנד  אירלנד האוקיינוס האטלנטי  הים הצפוני קרייגנור(למפת סקוטלנד מוגדלת) אדינבורו גלאזגו אברדין פייזלי אייר פרת' אינוורנס לוכגילפהד דנדי איי שטלנד  אורקני האיים ההברידיים  אנגליה צפון אירלנד  אירלנד האוקיינוס האטלנטי  הים הצפוני קרייגנור  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
קרייגנור (באנגלית: Craignure, בגאלית סקוטית: Creag an lubhair) הוא כפר על האי מאל אשר באיים ההברידיים בסקוטלנד. הוא ממוקם בקצהו המזרחי של האי ובו נמצא נמל המעבורות הראשי של האי. אוכלוסייתו מונה כ-200 אנשים.
תכיפות המעבורות אל האי היא כל שעתיים, כאשר בחורף יוצאות 5 הפלגות ביום ובקיץ 6 הפלגות בין העיירה אובן, (Oban) לבין קרייגנור.
אתרים תיירותיים בסביבות קרייגנור כוללים שתי טירות (טירת דיוארט וטירת טורוסאי) וקו רכבת קיטור מיניאטורית.
רוברט וסי

רוברט סקדן וסי (באנגלית: Robert Scadden Vessey;‏ 16 במאי 1858 –  18 באוקטובר 1929) היה פוליטיקאי אמריקאי מדקוטה הדרומית, איש המפלגה הרפובליקנית, שכיהן כמושל דקוטה הדרומית השביעי בשנים 1909–1913.
ראשית חייו

רוברט וסי נולד באושקוש שבוויסקונסין, כבנם של צ'ארלס ואליזבת וסי. אביו היה מטיף מתודיסטי, ואמו מהגרת מאנגליה. הוא התחנך באושקוש, ולזמן מה למד בקולג' המסחרי המקומי לפני שהעביר את חמש השנים הבאות כחוטב עצים בצפון ויסקונסין.
ב-1882 נשא וסי לאישה את פלורנס אלברט. הזוג עבר למקום בשם "סקווטרס קליים", שכיום ידוע כעיירה פלזדנט שבמחוז ג'ראולד שבדקוטה הדרומית, ונולדו להם ארבעה ילדים.
קריירה

ב-1905 נבחר וסי כחבר הסנאט של דקוטה הדרומית. הוא כיהן בו עד ינואר 1909 ובשנה האחרונה לכהונתו בו הוא היה נשיא הסנאט. על אף מגבלותיו כנואם בציבור, הוא הוביל צעדים פרוגרסיביים בפעילות הסנאט.
מועמדותו של וסי כמושל דקוטה הדרומית נתמכה על ידי רבים בשל פעילותו החיובית בסנאט. כמושל הוא פעל לשמירת שלום בקרב הפרוגרסיביים של דקוטה הדרומית, ושאף להגביר את שליטת הממשלה. הוא גם היה המושל הראשון שהנהיג את קיומו של יום האם כחג ציבורי.
ב-1910 התמודד וסי בבחירות לתקופת כהונה שנייה כמושל, ומולו ניצב מועמד עצמאי בשם ג'ורג' ו. איגן. על אף הפופולריות של איגן בקרב ציבור הבוחרים, ניצח וסי הן אותו והן את המושל לשעבר סמואל אלרוד בהתמודדות על מועמדות המפלגה הרפובליקנית. בבחירות הכלליות הוא המשיך וניצח את מועמד המפלגה הדמוקרטית, צ'ונסי ל. ווד. לאחר תום כהונתו כמושל, עבר וסי לפסדינה, קליפורניה, שם הוא החזיק והפעיל עסק למקרקעין.
מותו

רוברט וסי נפטר בפסדינה ב-18 באוקטובר 1929. הוא נטמן בבית הקברות מאונטיין ויו שבאלטדינה, קליפורניה. ביתו שבווסינגטון ספרינגס, דקוטה הדרומית, הוכנס ב-1978 אל המרשם הלאומי של מקומות היסטוריים.
לקריאה נוספת

Sobel, Robert, and John Raimo, eds. Biographical Directory of the Governors of the United States, 1789–1978, Vol. 4, Westport, Conn.; Meckler Books, 1978, pp. 1450-1451.
הערות שוליים

↑  "100 Years Ago in Wessington Springs". True Dakotan. Archived from the original on February 4, 2013.
↑  Scott Gerloff (1977). "National Register of Historic Places Inventory/Nomination: Robert S. Vessey House". National Park Service.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1193072514  ISNI: 0000 0000 5344 4757  LCCN: no2005092784  SNAC: w6kh16x7  VIAF: 2206250   WorldCat (עם VIAF): 2206250
רוי מילר

ערך זה עוסק בשחקן ישראלי. אם התכוונתם לכדורגלן קוסטריקאי, ראו .
| --- | --- |
רוי מילר בהצגה "ונוס בפרווה"
רוי מילר בהצגה "ונוס בפרווה"
 לידה:  14 באוקטובר 1979 (בן 44) ואטנשייט, מערב גרמניה מערב גרמניה
 מדינה:  ישראל ישראל
 תקופת הפעילות:  מ-2006
 פרופיל ב-IMDb
מילר בסרט "בשר תותחים"
מילר בהצגה "הכיתה שלנו"
רוי מילר (נולד ב-14 באוקטובר 1979) הוא שחקן קולנוע, תיאטרון וטלוויזיה ישראלי.
ביוגרפיה

רוי מילר נולד בוואטנשייט, בצפון וסטפאליה שבגרמניה. אמו יהודייה ואביו גרמני נוצרי. הם הכירו בישראל בשנות ה-70. כשהיה בן שלוש וחצי עלה עם הוריו לישראל. בתחילה התיישבו בפרדס חנה-כרכור, משם הגיעה אמו, אחר-כך גדל בחדרה. בכיתה ד' נסע עם הוריו למשך שנתיים לגרמניה, ומאז שובו הוא חי בישראל. למד בתיכון גן שמואל בקיבוץ גן שמואל. רקד בסטודיו למחול של יהודית שווייצר. בצה"ל שירת במשך ארבע שנים וחצי כלוחם בשייטת 13. חברו לשירות היה הזמר עידן רפאל חביב.
מילר השתחרר ב-2003, ובתום שירותו הצבאי טייל במשך שנה וחצי בחו"ל. את לימודי המשחק החל בסטודיו לאמנויות התיאטרון מיסודו של יורם לוינשטיין בשנים 2004–2007. במהלך לימודיו הדריך קבוצות נוער בתיאטרון במסגרת הקהילתית בשכונת התקווה. השתתף בפסטיבל אוליב הבינלאומי לבתי ספר למשחק שנערך בקורסיקה וזכה במספר מלגות. בין חבריו לכיתה היו יפתח אופיר, אסף בן שמעון, יובל ינאי, ארז דריגס, עדי בילסקי, שראל פיטרמן ויעל טל.
ביוגרפיה > תיאטרון

בתום לימודיו שיחק מילר במדיטק בהצגה "קרשינדו ואני", בבימויה של חגית רכבי ניקוליבסקי, שעיבדה את הרומן פרי עטה של דבורה עומר.
הוא שיחק ב"חלום ליל קיץ", בבימויה של דפנה רובינשטיין, בתיאטרון תמונע בתפקידים של דמטריוס וציף.
ב-2008 הצטרף ללהקת שחקני הבימה. בהפקה הראשונה "דור שלישי", קופרודוקציה בין הבימה לשַאוּבִּיהנֶה ברלין, בבימויה של יעל רונן. בהצגה שיחקו ארבעה שחקנים ישראלים, ארבעה ערבים ישראלים וארבעה גרמנים. המחזה הוא תוצר של רונן והקבוצה לאחר סדנה בת חודש, והוא דן במשולש הזה ובהשקפות השונות מנקודת מבט של הדור השלישי לשואה. השחקנים שיתפו בסיפורם האישי, ובסיום ההצגה נערך שיח עם הקהל. הצגת הבכורה הייתה בפסטיבל הלה בגרמניה. ההצגה השתתפה בפסטיבלים רבים באירופה, בדנמרק, שוודיה, פורטוגל ואיטליה.
מילר השתתף בפרויקט "פוסט טראומה", קופרודוקציה בין הבימה לשאושפילהאוס דיסלדורף, בהדרכתו של שלומי מושקוביץ ובבימויה של דדי ברון.
מילר שיחק ב"השחף" של צ'כוב, בבימויו של רמי הויברגר. הוא גילם את דמותו של מדבדיינקו, בעלה של מאשה (הילה פלדמן) שמאוהבת בקוסטיה (מיכאל מושונוב).
אחר-כך שיחק ב"מסילה לדמשק", פרי עטו של הלל מיטלפונקט, בבימויו של אילן רונן. הוא גילם את דמותו של ארץ` ואת ג'ון, קצין בריטי. איתו שיחקו יבגניה דודינה, הילה פלדמן ויוסף סוויד.
מילר שיחק בהצגה "רומיאו ויוליה That bitch can be part of me", סיפור על מאבק שליטה על מועדון בעיר, בבימויו של מיכאל רונן. הוא גילם את דמותו של טיבאלט מבית קאפולט, נביא קפיטליסטי. לצידו שיחקו מיכאל מושונוב, רונה פרומצ'נקו, הילה סעדה, ליאל דניר, יוסף סוויד ורועי אסף. ההצגה הועלתה במסגרת פסטיבל ישראל 2010, ובהמשך בהאנגר תיאטרון גשר. ב"לרקוד ולעוף" מאת רשף לוי ובבימויו של אלון אופיר.
ב"קוויאר ועדשים" - בתפקיד הברון צ'יוצ'ייה, בבימויו של מוני מושונוב.
ב-2012 החל לשחק בתיאטרון החאן בהצגה "גברים". מחזה מאת אמיר דוליצקי וזאב קלאתי, בתפקיד הרווק, לצדם של נילי רוגל, אריה צ'רנר ואריאל וולף.
ב-2013 שיחק ב"הבימה" בהצגה "אם הבית" את דוד, מאת הלל מיטלפונקט, בבימויו של אלון אופיר.
ב"הסוחר מוונציה" בבימויו של אילן רונן, בתפקיד בסאניו, לצדם של יעקב כהן, אביב אלוש, הילה פלדמן ורינת מטטוב.
ב"הדה גאבלר", בבימויו של כפיר אזולאי, בתפקיד איילרט לבבורג.
ב"ונוס בפרווה" - קומדיה אפלה לשניים, שכתב דייוויד אייבס כעיבוד לספרו של לאופולד פון זאכר-מאזוך, הוא מגלם את תומאס, במאי צעיר שמחפש שחקנית לעיבוד שעשה לרומן האירוטי, לצדה של ליאת אקטע.
החל מ-2014 משתתף בהצגה "הכיתה שלנו", מחזה פולני מאת טדאוש סלובודזיאניק, בבימויו של חנן שניר בהפקה שהיא קופרודוקציה בין הבימה לקאמרי.
החל מ-2019 משחק בתיאטרון הבימה בהצגה "גבעת חלפון אינה עונה", שהיא עיבוד לסרט המצליח. בנוסף, החל מ-2020 משחק בהצגה "מצדה 1942", גם כן בהפקת תיאטרון הבימה.
ביוגרפיה > קולנוע

ב-2010 השתתף מילר בסרטו של דובר קוסאשווילי "התגנבות יחידים", עיבוד לספר בשם זה של יהושע קנז.
ב-2012 שיחק בסרט "ברקיע החמישי" של דינה צבי-ריקליס, על פי ספרה של רחל איתן, המספר על בית יתומים בישראל של שנות החמישים. באותה שנה שיחק בסרט הזומבים של איתן גפני, "בשר תותחים".
בשנת 2015 השתתף בסרטו של יבגני רומן "האיש שבקיר". בסרטו של אופיר ראול גרייצר, "האופה מברלין", גילם מילר את דמותו של אורן.
ב-2017 השתתף בסרטו של שמוליק מעוז, "פוקסטרוט".
ביוגרפיה > טלוויזיה

בשנים 2008–2010 השתתף מילר בשתי עונות של התוכנית "העוקץ" בערוץ 10 בהנחיית נמרוד הראל, עיבוד לתוכנית הבריטית "The Real Hustle". בתוכנית יזמו סיטואציות אמיתיות של עוקץ עם אנשים אמיתיים ובסופו של דבר החזירו להם את הכסף.
ב-2011 שיחק בסדרות "החברים של נאור" ו"עם סגולה".
ב-2012 השתתף בסדרה "נויורק" וגילם את יואב הטייס, בעלה של טליה מאור (מירב פלדמן). באותה שנה שיחק בסדרה "המרכז", בה גילם את דמותו של יוהאן, ד"ר לתאולוגיה שעולה לישראל מאוסטריה בשביל להתגייר (ערוץ 1).
ב-2014 השתתף בסדרות "רמזור", "עממיות" ו"אחת אפס אפס".
בשנת 2015 השתתף מילר בתוכנית הסאטירה "הכל שפיט" בערוץ הראשון.
בשנת 2016 שיחק בעונה השנייה של "בני ערובה" בערוץ 10, בתפקיד אליק.
החל מ-2018 משחק בסדרה "מלכות" את דמותו של גיא פרנסיס, עוד באותה שנה שיחק בסדרה "בשבילה גיבורים עפים" בתפקיד קנטור.
ב-2019 השתתף בסדרת הטלוויזיה "דוז פואה" של כאן 11.
בשנת 2020 גילם את דמותו של דוד אפוטה, בן זוגה של ענת אלימלך בסדרת הדרמה "ענת אלימלך: הילדה הכי יפה בירושלים" ששודרה בקשת 12. באותה שנה השתתף גם בסדרת הטלוויזיה "אבא מטפלת" של ערוץ TeenNick.
בשנת 2021 החל לשחק בסדרה "מלכת היופי של ירושלים".
בשנת 2022 שיחק בתפקיד איתמר, חבר של דוד הגר בהתנחלות, בסדרת הטלוויזיה הקומית "חאנשי" ששודרה ב-HOT, לצידם של עליזה חנוביץ' והנרי וינקלר.
חיים אישיים

בשנת 2017 נישא לבת זוגו, שירי פדלון מילר.
ב-5 באפריל 2020 הביאו לעולם את ילדם, לוקא, בהליך פונדקאות.
בנובמבר 2022 נולד לזוג ילד שני, לאחר הריון טבעי.
תפקידים > תיאטרון

| הצגה | תיאטרון | מחזאי | במאי | תפקיד | הצגת בכורה |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| גבעת חלפון אינה עונה | הבימה | דניאל לפין על פי אסי דיין ונפתלי אלטר | משה קפטן | ג'ינג'י (במקביל לטל מוסרי) | 13 מרץ 2019 |
| קוריולנוס | הבימה | ויליאם שייקספיר | עירד רובינשטיין | חייל/ אזרח | 7 אפריל 2016 |
| מה עושים עם ג'ני? | הבימה | דונלד ר. ויילד | הלל מיטלפונקט | וולטר סימן, גרונטולוג | 31 בדצמבר 2015 |
| פאניקה | הבימה | רובין האודן | אלון אופיר | המאהב הצרפתי | 2014 |
| הכתה שלנו | קופרודוקציה בין הבימה והקאמרי | טדאוש סלובודזיאניק | חנן שניר | הנייק | 6 פברואר 2014 |
| ונוס בפרווה | הבימה | דייוויד אייבס | אילן אלדד | תומאס | 2013 |
| הדה גאבלר | הבימה | הנריק איבסן | כפיר אזולאי | איילרט לבבורג | 2013 |
| הסוחר מוונציה | הבימה | ויליאם שייקספיר | אילן רונן | בסאניו | 2012 |
| אם הבית | הבימה | הלל מיטלפונקט | אלון אופיר | דוד | 2012 |
| גברים | תיאטרון החאן | אמיר דוליצקי, זאב קלאתי | זאב קלאתי | הרווק | 2012 |
| קוויאר ועדשים | הבימה | ג'וליו סקארניצי ורנלדו טאראבוזי | מוני מושונוב | הברון אלפונסו צ'ייוצ'ייה | 8 בנובמבר 2011 |
| רומיאו ויוליה | פסטיבל ישראל (תיאטרון המעבדה), והאנגר תיאטרון גשר | נורן דויד קאליס | מיכאל רונן | טיבאלט | 2010 |
| מסילה לדמשק | הלל מיטלפונקט | אילן רונן | ארץ', וג'ון, קצין בריטי | 26 במרץ 2010 |  |
| השחף | הבימה | אנטון צ'כוב | רמי הויברגר | סמיון סמיונוביץ' מדבדיינקו - מורה | 20 בדצמבר 2009 |
| פוסט טראומה | קופרודוקציה בין הבימה לשאושפילהאוס, דיסלדורף | יריב גוטליב, תומאס מלה, טל שיף, דנה אידיסיס, ג'והן בירק, נועה לזר ונורה מאנסן | דדי ברון וטל ברנר |  | 2011 |
| דור שלישי | קופרודוקציה בין הבימה לשאוביהנה, ברלין | יעל רונן | יעל רונן |  | 1 בינואר 2009 |
| חלום ליל קיץ | תיאטרון תמונע | ויליאם שייקספיר | דפנה רובינשטיין | דמטריוס ותיסבי | 2008 |
| קרשינדו ואני | מדיטק | חגית רכבי ניקוליבסקי על פי דבורה עומר | חגית רכבי ניקוליבסקי | האבא |  |
תפקידים > קולנוע

| סרט | במאי | תפקיד | שנה |
| --- | --- | --- | --- |
| פוקסטרוט | שמוליק מעוז | קצין | 2018 |
| האופה מברלין | אופיר ראול גרייצר | אורן | 2017 |
| האיש שבקיר | יבגני רומן |  | 2015 |
| בשר תותחים | איתן גפני | דניאל | 2013 |
| ברקיע החמישי | דינה צבי-ריקליס | ג'ימי | 2012 |
| התגנבות יחידים | דובר קוסאשווילי | מילר | 2010 |
| המוסד הסגור | אלון גור אריה | מוכר | 2007 |
| הדברים שמאחורי השמש | יובל שפרמן | אורח במסיבה | 2006 |
תפקידים > טלוויזיה

| סדרה/תוכנית | ערוץ | במאי | תפקיד | שנים |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| חאנשי | HOT3 | מיקי טריאסט ואהרון גבע | טרם פורסם | 2022 |
| מלכת היופי של ירושלים | Yes Drama | עודד דוידוף | ג'יימס בראון | 2021 |
| אבא מטפלת | TeenNick | יוגב יפת | ליאור דנינו-מינאג' | 2020 |
| ענת אלימלך: הילדה הכי יפה בירושלים | ערוץ 12 | עמנואל נקש | דוד אפוטה | 2020 |
| דוז פואה | כאן 11 | דני סירקין | סוכן מוסד | 2019 |
| מלכות | הוט | אמיר מן | גיא פרנסיס | 2018 |
| בני ערובה | ערוץ 10 | רותם שמיר ועמרי גבעון | אליק | 2016 |
| הכל שפיט | הערוץ הראשון | איתן כהן, רונן נויפלד, יניב קרסוצקי | דמויות שונות | 2015 |
| 100 | ערוץ 10 | אמיר מן | יהלי | 2013 |
| עממיות | ערוץ 2 | נאור ציון | ברק | 2013 |
| רמזור | ערוץ 2 | אוהד פרח | מושיק | 2013 |
| המרכז | ערוץ 1 |  | יוהאן | 2012 |
| נויורק | yes | אריאל בנבג'י | יואב הטייס | 2012 |
| אנחנו לא משוגעים (מוקומנטרי) | ביפ באינטרנט | עידן אופגנג, ניר כהן | מילר | 2011 |
| עם סגולה | ערוץ 2 | בן בכר | הנס | 2011 |
| החברים של נאור | ערוץ 10 | נאור ציון | רונאל | 2011 |
| העוקץ | ערוץ 10 | רונן ישראלסקי ונתי אדלר |  | 2010 |
| משמורת | ערוץ 2 | עירית לינור | גדי | 2008 |
הערות שוליים

↑  Max Golbart, Henry Winkler To Star In Israeli/U.S. Crossover Comedy ‘Chanshi’ From Rising Star Aleeza Chanowitz; Talks With U.S. Broadcasters Underway. Deadline Hollywood, February 28, 2022
↑  אפרת וכטל, ‏הכוריאוגרפיה של הכאב, באתר ‏מאקו‏, 27 בינואר 2022
↑  אחרי ילד מפונדקאות והחלמה מסרטן, אשתו של רוי מילר ילדה, באתר "סרוגים", 3 בנובמבר 2022
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007408185505171  LCCN: no2018153999  SUDOC: 232699909  VIAF: 21154257825424150406   WorldCat (עם VIAF): 21154257825424150406
ריאל תימני

| --- | --- |

מטבע של 10 ריאל תימני
 משתמשים:  תימן תימן
 סמל:  ﷼
 ISO 4217:  yer
 יחידות משנה
 פילס:  1/100
 מטבעות ושטרות
 שטרות בשימוש:  50, 100, 200, 500, 1,000 ריאל
 מטבעות בשימוש:  1,5,10,20 ריאל
 בנק מרכזי
 אינפלציה:  12.2%
 בנק מרכזי:  הבנק המרכזי של תימן
 www.centralbank.gov.ye
 → North Yemeni rial, Yemeni Dinar 
ריאל תימני (ערבית: ريال يمني) הוא המטבע הרשמי של תימן. יש מטבעות של 1,5,10 ו-20 ריאל ובשטרות כסף משתמשים ב-20, 50, 100, 200, 500 ו-1,000 ריאל. הבנק המרכזי של תימן מנפיק את המטבעות והשטרות.
בעקבות מלחמת האזרחים בתימן נוצר פיצול בריאל התימני, כאשר רק שטרות שהודפסו עד שנת 2016 ניתנים לשימוש בשטחים בשליטת החות'ים. כתוצאה מכך, שטרות ריאל תימני שהודפסו לאחר שנת 2016 נסחרים כיום לפי שער חליפין נמוך יותר מאשר שטרות ישנים.
הכסף > המטבעות (פנים)

פילס
ריאל 1 (פנים וגב)
5 ריאל (פנים וגב)
10
הכסף > המטבעות (גב)

פילס
ריאל 1 (פנים וגב)
5 ריאל (פנים וגב)
10 ריאל
הערות שוליים

↑  ספר העובדות העולמי, 2010
↑
↑  מלחמה מוניטארית בתימן | תועלת שולית
ערך זה הוא קצרמרבנושא כלכלה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ריאל סרגוסה

ריאל סרגוסה (בספרדית: Real Zaragoza) היא קבוצת כדורגל ספרדית מהעיר סרגוסה שבאראגון. הקבוצה נוסדה ב-18 במרץ 1932, ומשחקת בסגונדה דיוויסיון. אצטדיונה הביתי של הקבוצה הוא אצטדיון לה רומרדה שבסרגוסה, המכיל 33,608 מושבים.
בסוף עונת 2013/2012 הקבוצה ירדה מהלה ליגה לסגונדה דיוויסיון, לאחר 4 עונות ברציפות בלה ליגה.
לריאל סרגוסה ישנה קבוצת מילואים, הנקראת דפורטיבו אראגון.