stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בלאי

ערך זה עוסק בשחיקת איכותו של חפץ במהלך הזמן. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
נעל בלויה כתוצאה משימוש בה וחשיפתה לפגעי מזג האוויר
בלאי של חפץ הוא שחיקת איכותו, בעיקר כתוצאה מהשימוש בו, אך לעיתים עקב פגעי הזמן, גם כאשר החפץ אינו בשימוש.
שימוש במוצר גורם לבלאי שלו. בגד, למשל, מתבלה כתוצאה מכביסות חוזרות ונשנות, לעיתים הוא נקרע עקב מגע בחפץ חד, נוצרים עליו כתמים שאינם יורדים וכו'. למוצרים שונים, כגון מוצרי גומי או מוצרי מזון, יש חיי מדף מוגבלים, ולכן מוצרים אלה יתבלו גם כאשר לא נעשה בהם שימוש. לצמצום בלאי על המדף ננקטות דרכי אחסון נאותות, כגון שימון או הוספת סיליקה ג'ל לאריזה, למניעת נזקי לחות.
לצמצום הבלאי של חפצים נדרשת תחזוקה שלהם. תחזוקה של נעליים, למשל, כוללת צחצוח שלהם. תחזוקה של מכונית כוללת טיפול שגרתי במוסך מדי תקופה מסוימת, לשם החלפה של חלקים שהתבלו. טיפול פחות שגרתי נדרש כאשר בעקבות תאונה נגרם בלאי לגוף המכונית. החלפת חלקים שהתבלו נעשית לעיתים לאחר שהתברר שהחלק אינו  ראוי יותר לשימוש, ולעיתים היא נעשית במסגרת תחזוקה מונעת, לאחר תקופת שימוש מסוימת, גם אם תוצאות הבלאי עדיין אינן בולטות.
עלייה ברמת החיים מתבטאת לעיתים בהעדפת רכישה של מוצר חדש על פני שיקום של מוצר שהתבלה. כך, למשל, ניתן לשקול האם לתקן נעל שסולייתה נשחקה, או לרכוש נעליים חדשות.
בדרך כלל בלאי מהיר אינו תכונה רצויה, מוצרים מסוימים מתוכננים דווקא לבלאי מהיר. דוגמה לכך הן שקיות לשימוש חד-פעמי, המיוצרות כך שיתכלו תוך זמן קצר, על מנת שלא יגרמו לנזק סביבתי.
בחשבונאות משתקף הבלאי בפחת שנקבע לחפץ, אך אין זהות בין השניים. הפחת מחושב לפי כללים חשבונאיים. ערכה של מכונית המשמשת עסק יופחת לאפס במהלך שבע שנים, אף שמחיר השוק שלה יהיה גבוה מאפס.
ניהול מלאי בארגון מביא בחשבון את הבלאי של המוצרים המשמשים את הארגון, בתכנון תקציב התחזוקה של חפצים אלה וברכישת מלאי נאות של חלקי חילוף.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4063153-9
בית הכנסת הגר"א (תל אביב)

| --- | --- |

בית הכנסת הגר"א
 מידע כללי
 סוג:  בית כנסת 
 כתובת:  רחוב הירקון 42, בשכונת מאה שערים
 מיקום:  תל אביב-יפו 
 מדינה:  ישראל 
 מייסדים:  יוסף צבי הלוי, אליהו לנדא 
 נוסח תפילה:  נוסח אשכנז
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1934
 תאריך פתיחה רשמי:  1934 
 סגנון אדריכלי:  סגנון הבאוהאוס
 קואורדינטות:  32°04′21″N 34°45′57″E﻿ / ﻿32.072472222222°N 34.765888888889°E﻿ / 32.072472222222; 34.765888888889
  מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת תל אביב מוגדלת) בית הכנסת הגר"א(למפת תל אביב רגילה) בית הכנסת הגר"א(למפת גוש דן רגילה) בית הכנסת הגר"א(למפת גוש דן מוגדלת) בית הכנסת הגר"א  he בית הכנסת הגר"אhe בית הכנסת הגר"אמפת  מרכז __ תל אביב (in English: Tel Aviv) [‌גוש דן וסביבותיו‌]ממזרח: __ בני ברק (in English: Bnei Brak), __ רמת גן (in English: Ramat Gan), __ גבעתיים (in English: Givatayim) ממערב: הים התיכון (in English: PAM) tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
בית הכנסת הגר"א הוא בית כנסת ברחוב הירקון 42, בשכונת מאה שערים בתל אביב.
הקמתו

בית הכנסת הגר"א הוא בית הכנסת הליטאי הראשון בתל אביב. הוא נוסד בשנת תרצ"ד (1934) על ידי שני תושבי השכונה - הרב יוסף צבי הלוי, שהיה אב בית דין תל אביב, והרב אליהו לנדא, בן נינו של הגר"א מווילנה. בית הכנסת שימש מקום תפילה לתושבי השכונה והאזור שהתפללו בנוסח אשכנז. בנוסף פעל בסמוך בית כנסת בנוסח ספרד, "בית שלמה", שהוקם בתחילת שנות ה-20 ובו התרכזו בעיקר יוצאי ווהלין וחב"ד בראשות הרב שאול דוב זיסלין. בית הכנסת הגר"א נבנה בסגנון הבאוהאוס שרווח בתל אביב בשנות ה-30. גודלו בינוני והוא מכיל כמאתיים מקומות.
על לוח הזיכרון שבקיר בית הכנסת נכתב:
”חברת מאה שערים בע"מ ת"א נדבה את המגרש ומאתיים ואחד לא"י במזומנים לבניין בית הכנסת  על שם הגאון רבנו אליהו זצ"ל מוילנה, תרצ"ד. לוח הכבוד למזכרת עולם.”
הרעיון להקמת בית כנסת בנוסח הגר"א עלה עשור קודם לכן והרב הלוי החל במגעים עם ראש העיר מאיר דיזנגוף להקצאת שטח לבנייתו. בית הכנסת נבנה על המגרש האחרון של השכונה והוא נתרם על ידי עיריית תל אביב בסיועו הישיר של דיזנגוף.
בניית בית הכנסת החלה עם השלמת בניית מאה בתי השכונה. טקס הנחת אבן הפינה נערך בכ' בתמוז תרצ"ד. בין הנואמים היו הרב הראשי לתל אביב שלמה הכהן אהרונסון והרב הראשי לפתח תקווה ראובן כץ. כמו כן הוקרא מכתבו של הרב קוק. הרב קוק התיר את קיום הטקס בתקופת בין המצרים, משום שבניית בית כנסת ("מקדש מעט") נחשבת מעין בניין בית המקדש.
בטקס אמר הרב הלוי:
”חברי בני מאה שערים בעזר השם יתברך עלה בידם לבנות על מגרשיהם בתים לדורות, לקיים מצוות יישוב ארץ ישראל. נתקיים כמו שאמר אבינו יצחק: ומצא בשנה ההיא מאה שערים ויברכהו ה'. בנייני מאה שערים יהיו גרעיני היישוב של כל הסביבה, ולא נאמר כי כוחנו ועוצם ידינו עשה את החיל הזה אלא מאת ה' הייתה זאת.”
בשנת תרצ"ו (1936) ביקר ראש העיר מאיר דיזנגוף בבית הכנסת ועלה לתורה, במלאת לו 75 שנה. האירוע נחקק בלוח הזיכרון לאות הוקרה לדיזנגוף על חלקו בהקמת בית הכנסת, ואף שמו נרמז בציון השנה: "מאיר תל אביב" לפ"ק (בגימטריה 696 = תרצ"ו). דיזנגוף נפטר שבועות ספורים אחר כך.
מנהגי הגר"א

בית הכנסת נקרא על שם הגר"א מווילנה, ועל פי תקנות מייסדיו נקבעו בבית הכנסת מנהגי הגר"א, כפי שנכתב בתקנות בית הכנסת:
”בית הכנסת בנוי בעיקר על שם מרן ורבן של ישראל הגאון החסיד האמיתי רבנו אליהו ז"ל. יש להתפלל בו אך ורק נוסח הגר"א אשר כה טבעו אבותינו ואנשי כנסת הגדולה מבלי לשנות בשום אופן. שום התנשאות וראשות ושום משרה ותפקיד לא יינתן לאלו שלא התפללו ואינם מתפללים אשכנז. אין לחדש שום דבר או מנהג מה שלא נמצא ונהוג בבית הכנסת קלויז החסיד האמיתי הגר"א בווילנא.”
בשנת תש"ו (1946) עוגנו תקנות בית הכנסת בפסק דין על ידי בית הדין הרבני בתל אביב:
”שיהיה בו תורה ותפילה וישיבת תלמידי חכמים עוסקי תורת ה' כמו בבית הכנסת הגר"א בווילנא אשר שורה שם רוח הקודש של תורתו ופרישותו.”
בקיר המזרחי מימין לארון הקודש מוצבת מסגרת זכוכית ובה לוח קלף שבו מפורטים נוסח התפילה ומנהגיה על פי הגר"א. במועדים התפלל שליח הציבור במחזורי ענק שהודפסו בדפוס האחים ראם בווילנה, והם קיימים עד היום.
אחד מתושבי המקום היה הרב שריה דבליצקי, שהיה נחשב בר-סמכא במנהגי הגר"א. בשנת תשס"ד הוציא הרב דבליצקי קונטרס מיוחד שתיעד את המנהגים שהיו בבית הכנסת. אביו בצלאל, שהיה תעשיין אמיד, היה מהנדיבים שהשתתפו במימון בניית בית הכנסת וחבר בוועד קופת הגמ"ח של בית הכנסת.
פעילות

במשך עשרות שנים היה בית הכנסת פעיל מאוד ונחשב אחד ממרכזי הדת הידועים בתל אביב. מדי יום התקיים בבית הכנסת מניין ותיקין ובנוסף לו עוד שני מניינים לתפילת שחרית. בשל מיקומו הוא שימש מקום תפילה ולימוד גם לתושבים מחוץ לשכונה. כמו כן פקדו אותו רבנים וגדולי תורה מירושלים ובני ברק שנקלעו לתל אביב. בשנות ה-40 הרבה להגיע לבית הכנסת הרב יוסף שלמה כהנמן והיה דורש בפני הציבור.
בתקופת מאורעות תרצ"ו-תרצ"ט היה בית הכנסת חשוף לסכנה מירי צלפים ממסגד חסן בק הסמוך. במהלך מלחמת השחרור סבלו תושבי השכונה מהתנכלויות ומירי שכוון משכונת מנשייה הסמוכה. אנשי ההגנה הציבו שער ברזל כבד שחסם את רחובה הראשי, רחוב מאה שערים, אך בכך לא היה כדי למנוע את הירי, ותושבי השכונה נטשו אותה.
בשנים תרח"צ-תשי"ג שימש כחזן הקבוע של בית הכנסת החזן משה נובק שהגיע מהעיר דוד הורודוק בבלארוס. הוא הלחין מנגינות רבות ותיעד את התווים בסידורים ובמחזורים שנשמרו בבית הכנסת. בימים הנוראים ליוותה את תפילתו מקהלת ילדים.
במשך השנים שימש בית הכנסת מרכז תורני מקומי. מלבד הרב הלוי והרב לנדא מסרו בו רבנים שונים שיעורים והרצאות בתורה ובתלמוד, ובהם: הרב יחיאל הלוי ישראלי (ישראלוב), הרב אהרן שמידט, הרב נחמן יהודה סילבר - יליד קלם, והרב יצחק דוד שינקר - חניך ישיבת נובהרדוק.
במשך מספר שנים פעלה במקום מסגרת תורנית בשם "כנסת הרבנים" - "כולל רבנים" מיוחד שהקים הרב הלוי עבור רבנים יוצאי ליטא ורוסיה שהתגוררו באזור. הרב ישראלי-ישראלוב יסד בבית הכנסת מסגרת תורנית מיוחדת לצעירים.
מדי שנה בליל שביעי של פסח התקיימה בבית הכנסת, הממוקם בסמוך לשפת הים, מעמד של "שירת הים". כמו כן התקיימה מדי שנה שמחת בית השואבה בחג הסוכות, בי"ט בתשרי, יום השנה לפטירת הגר"א.
בבית הכנסת פעלה קופת גמ"ח בשם "אחדות", שסייעה בהלוואות למתפללים. ספר הגמ"ח של בית הכנסת משנות ה-40 שמור עד היום.
הנצחה וזיכרון

בקיר בית הכנסת מוצב לוח זיכרון למתפללי בית הכנסת שנפטרו, בהם כמה מצאצאי הגר"א מווילנה, המצוינים בראשי התיבות "נו"נ (=נכד ונין) לגר"א". כמו כן יש לוח הנצחה לנספים בשואה ובהם גם מהנרצחים בווילנה.
בקיר הדרומי של בית הכנסת נחצבה גומחה קטנה שבשוליה הוצבו דלתות זכוכית, ובה מוצבים לאות זיכרון שמונה עשרה הספרים שחיבר הרב יוסף צבי הלוי, רבו ומייסדו של בית הכנסת.
כיום

מאז שנות ה-70, עם התדלדלות האוכלוסייה הדתית באזור, פחת מספר המתפללים בבית הכנסת הגר"א והוא איבד את מעמדו וצביונו. בשנת תשס"ט שופץ בית הכנסת והוקם בו כולל אברכים. מלבד סדרי הכולל הרגילים, משלבים האברכים גם פעילות תורנית עם צעירים תושבי העיר. רב בית הכנסת הוא הרב שלום גילרנטר, בנו של הרב אלתר גילרנטר, שהיה ראש ישיבת ויזניץ' חיפה.
גבאי בית הכנסת, נאמן בית הכנסת של הקדש "מאה שערים", הרב דוד זאובר, נפטר בגיל 99 שנים. עוד בחייו מינה הרב זאובר את תלמידו המובהק, דני שטג, וצרפו להמשיך את פועלו כגבאי הרשמי של בית הכנסת הגר"א בתל אביב. דני משמש גם כקורא בתורה בשבתות וחגים, קורא בנביאים מקלף כמסורת הגר"א, וכבעל תוקע בראש השנה. יחד עמו משמש כגבאי ניסים גל.
כמו כן חודשו המנהגים שהיו בבית הכנסת - מעמד של "שירת הים" בשביעי של פסח ושמחת בית השואבה בחג הסוכות, בי"ט בתשרי, יום השנה לפטירת הגר"א.
לקריאה נוספת

ישראל רוזנסון, "להתפלל על שפת הים של תל אביב: בית הכנסת הגר"א בתל אביב: ביוגרפיה, זיכרון". בהוצאת כרמל, ירושלים 2017.
הערות שוליים

↑  אביהם של הרבנים צבי, חיים, משולם וברכיהו שינקר, המכהנים כראשי ישיבות בבני ברק וירושלים.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007363684405171  LCCN: n2018058007  VIAF: 154151172688839210006   WorldCat (עם VIAF): 154151172688839210006
בלו קימבל

| --- | --- |

 לידה:  1983 (בן 41 בערך) אטלנטה, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-2011 
 פרופיל ב-IMDb
 
בלו קימבל (באנגלית: Blue Kimble נולד ב-3 בינואר 1983) הוא שחקן קולנוע, טלוויזיה ודוגמן אמריקאי.
ביוגרפיה

קימבל נולד וגדל באטלנטה, ג'ורג'יה . לפני שפנה למשחק הוא שיחק הכדורגל בקבוצת באפלו בילס .
קריירה

לאחר קריירת הכדורגל שלו, הוא החל להופיע בסדרות טלוויזיה, בהן The Game, Being Mary Jane ועוזרות בית נחושות. הוא הופיע ביותר מ-20 סרטים שצולמו באטלנטה.
בשנת 2018, החל קימבל לככב בתור סוייר בסדרת הדרמה "מונוגמיה" של ערוץ הסרטים העירוני .  בשנת 2020, הוא החל לככב באופרת הסבון "חסר רחמים".
בשנת 2019, שיחק בתפקיד ראשי לצד צ'ייס קרופורד בסרט מותחן הדרמה האמריקאי "Nighthawks".
בשנת 2022 שיחק בסרט "Bid for Love".
הערות שוליים

1 2  "BET Press | Tyler Perry's Ruthless - Biography - Blue Kimble". www.betpressroom.com.
↑  Jordan, Christal. "Blue Kimble suggests TV One achieved Black excellence with new 'Media' series".
↑  "'The Bobby DeBarge Story': TV One's music-themed original movie". 1 ביולי 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Provocative Series 'Craig Ross Jr.'s Monogamy' Starring Jill Marie Jones And Vanessa Simmons Gets Season 2 On UMC". shadowandact.com.
↑  Bell, BreAnna (7 בנובמבר 2019). "Tyler Perry Sets Two New Original Series at BET Plus (EXCLUSIVE)". {{cite web}}:  (עזרה)
↑  https://www.imdb.com/title/tt6801218/?ref_=nv_sr_srsg_2%7Ctitle=Nighthawks%7Cwebsite=imdb.com
↑  Dallas' Arthur Muhammad's latest Feature, Bid For Love, Premieres on BET+ - Texas Metro News, Texas Metro News, ‏4 במאי 2022
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "בלו קימבל".
ברברה פים

| --- | --- |
 תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  2 ביוני 1913 אוסווסטרי, שרופשייר, הממלכה המאוחדת
 פטירה:  11 בינואר 1980 (בגיל 66) פינסטוק, אוקספורדשייר, הממלכה המאוחדת
 שם לידה:  Barbara Mary Crampton Pym 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 לאום:  בריטית
 עיסוק:  סופרת
 מקום לימודים:  סנט הילדס קולג', אוקספורד, Huyton College 
 שפות היצירה:  אנגלית
 תחום כתיבה:  סיפורת
 סוגה:  רומן
 נושאי כתיבה:  קומדיות חברתיות
 תקופת הפעילות:  1947–1980 (כ־33 שנים)
 אגודת ברברה פים
 
ברברה מרי קרמפטון פים (2 ביוני 1913, אוסווסטרי, שרופשייר, הממלכה המאוחדת – 11 בינואר 1980, פינסטוק, אוקספורדשייר, הממלכה המאוחדת) Barbara Mary Crampton Pym הייתה סופרת בריטית. בשנות ה־50 של המאה ה־20 פרסמה סדרה של רומנים על החברה האנגלית. הידועים בהם: Excellent Women ‏ (1952), ו־A Glass of Blessings‏ (1958).
לאחר שפרסמה חמישה ספרים בשנות החמישים, פים לא הצליחה לפרסם את הרומן השישי An Unsuitable Attachment. רק בשנת 1977, כשהעיתון Times Literary Magazine פרסם גיליון מיוחד ובו רשימה של הסופרים המעורכים מדי וגם של אלו הבלתי מעורכים, שמה של ברברה פים הוזכר פעמיים בתור "הסופרת הבלתי־מוערכת שלא בצדק של המאה העשרים" על ידי המשורר פיליפ לרקין וגם על ידי הפרופסור והביוגרף דייוויד ססיל. לאחר 17 שנה שבהם לא הצליחה לפרסם מאומה, הרומן  Quartet in Autumn התפרסם והיה מועמד לפרס בוקר באותה שנה, והיא נבחרה לחברה באגודה המלכותית לספרות.
ביוגרפיה

פים זכתה לחינוך פרטי בבית־ספר לבנות בעיירת הולדתה, אוסווסטרי. בגיל 12 החלה ללמוד בפנימיה בליברפול. היא למדה ספרות אנגלית בקולג' סיינט הילדה באוניברסיטת אוקספורד. בזמן מלחמת העולם השנייה שירתה בשירות הימי המלכותי לנשים.
פים לא נישאה, אבל קיימה מספר מערכות יחסים רומנטיות עם גברים. עליהם נמנו, בתקופת לימודיה באוקספורד, ג'וליאן איימרי, וסטודנט בשם הנרי הארווי. לימים קיימה מערכות יחסים עם סי. גורדון גלאבר, מפיק ב־BBC,, וסוחר עתיקות בשם ריצ'רד רוברטס.
לאחר שיצאה לגמלאות, עברה לעיירה פינסטוק באוקספורדשייר, להתגורר עם אחותה הצעירה הילרי. ב־11 בינואר מתה פים ממחלת סרטן השד, בגיל 66. לאחר מותה, המשיכה הילרי לקדם את יצירת אחותה, ובשנת 1993 הקימה את אגודת ברברה פים. הילרי הלכה לעולמה בשנת 2005. על "בארן קוטג'", הבית שבו התגוררו, הוצב לוח זיכרון כאתר היסטורי, בשנת 2006.
קריירה

מאז 1946 ובמשך 17 שנה, עבדה פים במכון האפריקאי הבינלאומי בלונדון, כמשנה לעורך כתב העת האקדמי אפריקה. מעיסוק זה שאבה דמויות של אנתרופולוגים בחלק מהספרים שחיברה.
לאחר כמה שנים שבהן שלחה סיפורים לכתבי עת המיועדים לנשים, פרסמה רומן ראשון, בשם Some Tame Gazelle, בהוצאת ג'ונתן קייפ, בשנת 1950. היא המשיכה לפרסם אחד עשר רומנים נוספים; שניים מהם פורסמו לאחר מותה.
על אף ההצלחה של ספריה המוקדמים, נתקלה קריירת הכתיבה שלה במחסום בשנת 1961, כאשר הוצאת ג'ונתן קייפ, המוציאה לאור שלה, החלה לדחות את כתבי היד שלה, היות שלדעתה סגנונה של פים היה מיושן. פים פנתה למו"לים אחרים, אשר דחו אף הם את כתבי היד.
נקודת המפנה אירעה בשנת 1977, כאשר המשורר פיליפ לרקין והביוגרף דייוויד ססיל קשרו לה את כתר "הסופרת הבלתי־מוערכת שלא בצדק ביותר של המאה ה־20" במאמר משפיע במוסף הספרותי של הטיימס הלונדוני. פים קיימה חליפת מכתבים עם לרקין במשך 17 שנה.
לאחר התחדשות העניין ביצירתה, נבחרה פים כחברה באגודה המלכותית לספרות. באותה שנה, הצליחה להוציא לאור רומן בשם Quartet in Autumn, אשר היה מועמד לפרס מאן בוקר, ויצירתה מצאה דור חדש של קוראים, גם בצפון אמריקה. לאחריו פרסמה שני רומנים נוספים, The Sweet Dove Died, ו־An Academic Question, אשר זכו לשבחי מבקרים.
יצירתה

ספריה של פים זכו לשבחים בשל סגנונם ובשל הדמויות שיצרה, יותר מאשר בשל עלילתם. על פני השטח, הרומנים שחיברה נראים כמתארים פכים קטנים מחיי הכפר והפרבר האנגליים של תקופתה, וכקומדיית הליכות, ובמיוחד תיאור מערך הפעילות החברתית סביב הכנסייה האנגליקנית.
עם זאת, בעיון מעמיק יותר ניכר עיסוק בהיבטים ביחסי גברים–נשים, בדגש על אהבה נכזבת. פים אף נמנית עם ראשוני הסופרים שכתבו באהדה על דמות שהייתה חד־מינית בבירור (במיוחד בספר A Glass of Blessings). היא התעמקה בשכבות החברתיות השונות של החברה הסובבת את הכנסייה, דרך תיאור אירועים בכנסייה. הדיאלוגים ביצירתה רוויים אירוניה.
יומניה פורסמו בשנת 1985, לאחר מותה, בשם A Very Private Eye.
עד כה, לא תורגמה יצירתה לעברית.
לקריאה נוספת

ארנה רז, המימד החברתי ברומנים של ברברה פים מ־1949 ועד 1963 הסופר כצופה נסתר .Raz Orna: Social Dimensions in the Novels of Barbara Pym,   1949-1963: The Writer as Hidden Observer, 2007     https://www.amazon.com/Social-Dimensions-Novels-Barbara-1949-1963/dp/0779900987
הערות שוליים

↑  תיאור סרט תיעודי על פים מאת ג'יימס ראנסי (אנגלית)
↑  דייוויד פייבר, Speaking for England, לונדון, 2005, ISBN 0743256883.
↑  דפים ירוקים, עלון אגודת ברברה פים, שנה 8, גיליון 2, 2002, ISSN 1360-9920.
↑  לינדה מקדוגל, "ג'יין ופרודנס וברברה והייזל: החברות של ברברה פים והשפעתן על יצירתה", הרצאה בכנס האמריקאי ה-14 של אגודת ברברה פים, מרץ 2012
1 2  כריסטופר פאולר, "Invisible Ink: No. 68", האינדיפנדנט, 13 במרץ 2011.
↑  Orna Raz, Dandies, Acolytes and Teddy Boys: Ambiguous Treatment of Male Sexuality in Barbara Pym's Novels of the 1950s, Partial Answers: Journal of Literature and the History of Ideas 4, 2006, עמ' 107–128 doi: 10.1353/pan.0.0036
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007297543305171  PLWABN: 9810555737905606  BNE: XX908885  BnF: cb11989031z (data)  CiNii: DA01674939  GND: 118913948  ICCU: CFIV023119  ISNI: 0000 0001 2276 2565  LCCN: n78088959  NDL: 01044666  NKC: jx20031130099  NTA: 068532350  SELIBR: 215930  SNAC: w6fk0178  SUDOC: 027959813  Trove: 1220847  VIAF: 9856268   WorldCat (עם VIAF): 9856268
בת הים הקטנה (פסל)

| --- | --- |

 מידע כללי
 פַּסל:  אדוארד אריקסן 
 תאריך יצירה:  1913 
 טכניקה וחומרים:  ארד 
 ממדים בס"מ
 גובה:  125 ס״מ 
 נתונים על היצירה
 משקל:  175 ק"ג 
 מיקום:  לאנגליני
 קואורדינטות:  55°41′34″N 12°35′57″E﻿ / ﻿55.69286°N 12.59926°E﻿ / 55.69286; 12.59926
  (למפת קופנהגן מוגדלת) בת הים הקטנה(למפת קופנהגן רגילה) בת הים הקטנה
 
בת הים הקטנה (בדנית: Den Lille havfrue) הוא פסל ברונזה מפורסם בקופנהגן, דנמרק, המתאר בת ים, יצור אגדי שחציו העליון דמוי אדם וחציו התחתון דמוי דג. דמות בת הים שבפסל מתבססת על סיפור האגדה בת הים הקטנה מאת הנס כריסטיאן אנדרסן. הפסל הוצב לראשונה בשנת 1913. למרות מידותיו הקטנות וצבעיו האפורים, הוא הפך במשך השנים לאטרקציה תיירותית. בנוסף הוא מהווה יעד פופולרי להשחתה על ידי אלמונים ופעילים פוליטיים. הפסל מוצב על סלע בנמל לאנגליני. גובהו 1.25 מטרים בלבד, והוא שוקל 175 ק"ג.
ההשראה לפסל היא בת הים הקטנה, בסיפורו של אנדרסן, בעלת הקול הקסום והצלול, שהתאהבה בנסיך בן אנוש. על מנת לקבל את הזכות לקבל רגליים ולרקוד עמו בנשף, שילמה בת הים מחיר כבד מנשוא ואיבדה את קולה ואת חייה. הפסל, הממוקם על סלע בנמל, צופה בעצבות אל הגלים בקרבת המזח.
היסטוריה

הפסל הוזמן בשנת 1909 על ידי קארל יאקובסן, בנו של מייסד מבשלת הבירה קרלסברג, שהוקסם מהופעת בלט שהמחיזה את האגדה, בתיאטרון המלכותי של קופנהגן, וביקש מרקדנית הבלט המפורסמת אלנה פרייס לשמש עבורו כמודל לפסל. הפסל אדוארד אריקסן יצר את פסל הברונזה, שנחנך ב-23 באוגוסט 1913. מאחר שהבלרינה המפורסמת לא הסכימה לשמש כמודל בעירום, נעזר הפסל באשתו לצורך פיסול הגוף.
מאז הוצב הפסל בנמל, הוא הושחת פעמים רבות ותמיד שופץ. הדוגמאות להשחתת הפסל רבות. ביניהן - באוגוסט 1964 נוסר ראשו של הפסל על ידי חברי תנועה פוליטית ובראשה יורגן נאש; בספטמבר 2003 הועף הפסל מעל הסלע שעליו הוא יושב באמצעות חומר נפץ; ובשנת 2004 כוסה כולו בבורקה עם הכיתוב "טורקיה באיחוד האירופי?", על ידי מפגינים שהתנגדו לצירוף טורקיה לאיחוד האירופי.
הפסל ניצב בנמל במשך 97 שנה. בשנת 2010 אישרה מועצת העיר קופנהגן להעביר את הפסל לתערוכת אקספו 2010 בעיר שאנגחאי, סין, בחודשים מאי עד אוקטובר 2010, שם עמד בביתן הדני. זו הייתה הפעם הראשונה והיחידה בה הועבר הפסל ממקומו למדינה אחרת. לאחר כחצי שנה הוחזר למקומו בקופנהגן.
השחתות של הפסל

מאז שנות השישים הושחת הפסל פעמים רבות עקב סיבות שונות, ותמיד שוחזר. בין הדוגמאות להשחתת הפסל:
באפריל 1964 ניסרה קבוצת אמנים מהפכנים את ראש הפסל והעלימו אותו. הראש המקורי מעולם לא נמצא, ולכן היה צורך לייצר ולחבר אחד חדש.
ביולי 1984 ניסרו שני צעירים את זרוע ימין של הפסל, והחזירו אותה לאחר יומיים, ללא כל הסבר.
בשנת 1990 ניסו שוב אלמונים לנסר את הראש, אבל נכשלו וברחו מהמקום מותירים חתך ברוחב 18 ס"מ בצוואר, שתוקן בהמשך.
בינואר 1998 הצליחו אלמונים לערוף את הראש בפעם השנייה. העורפים לא נתפסו, אבל הראש הושב כעבור חודש באופן אלמוני.
בספטמבר 2003 הועף הפסל ממקומו באמצעות פיצוץ דינמיט, ונמצא מאוחר יותר במי המפרץ. חורים נמצאו בפרק ידה ובברכה של בת הים.
בשנת 2004 כוסה הפסל על ידי אלמונים בבורקה מוסלמית כמחאה על הכוונה לצרף את טורקיה לאיחוד האירופי.
במאי 2007 שוב הולבשה בת הים הקטנה בלבוש מוסלמי וחג'אב.
במרץ 2006 צורף דילדו לידה של בת הים הקטנה ונשפך עליה צבע ירוק, עם הכיתוב "8 במרץ"; החשד הוא שההשחתה הייתה קשורה להיות אותו היום יום האישה הבינלאומי.
צבע נשפך על הפסל מספר פעמים, החל משנת 1963 ופעמיים בשנת 2007.
במאי 2017 שפכו פעילי זכויות בעלי חיים על הפסל המפורסם צבע אדום במחאה על כך שדנמרק מאפשרת ציד לווייתנים באיי פארו.
ביולי 2020 נכתב על הפסל 'RACIST FISH', כנראה במסגרת המחאות בעקבות מותו של ג'ורג' פלויד.
בפעמים אחרות צוירו עליו סיסמאות שונות, השדיים כוסו בחזייה והשיער נצבע באדום.
אזכורים בתרבות

בסדרה "בת הים הקטנה", בסוף הפרק "Metal Fish" אריאל יושבת על סלע בתנוחה זהה לזו שבפסל.
בסרט "ג'לי טרזן" הפסל מופיע לצד דגל דנמרק על מנת לרמוז שעלילת הסרט מתרחשת בדנמרק.
הערות שוליים

1 2  AP, בשעה טובה: בת הים הקטנה חזרה לדנמרק, באתר ynet, 20 בנובמבר 2010
↑  Den Lille Havfrue reddet fra gramsende turister (in Danish). Jyllands-Posten. Published August 1, 2007.
↑  "Feminists claim responsibility for statue attack". BBC News.
↑  Little Mermaid's unexpected swim, BBC News, September 12, 2003
↑  Darin, Johan (20 במאי 2007). ""Den lilla sjöjungfrun" kläddes i burka". Kvällsposten (בשוודית). {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Danish Mermaid Statue Given a Headscarf, Associated Press, May 21, 2007
↑  "Kopenhagens Nixe: Alter schützt Meerjungfrau nicht vor Rabauken" [Copenhagen Mermaid: Age does not protect Mermaid against vandals]. Der Spiegel (בגרמנית). JOL/Deutsche Presse-Agentur. 17 באוגוסט 2008. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Little Mermaid defaced with paint, dildo" Mail & Guardian March 9, 2006.
↑  Little Mermaid statue vandalized. - Yahoo! News. Archived copy from July 12, 2007.
↑  Jenkins, Aric (2017-05-30). "Little Mermaid Statue in Copenhagen Drenched in Red Paint". Time (magazine).
↑  סוכנויות הידיעות, פסל בת הים הקטנה הושחת: "דג גזעני", באתר ynet, 4 ביולי 2020
ג'וזף סטפנו

| --- | --- |

 לידה:  5 במאי 1922 פילדלפיה, ארצות הברית 
 פטירה:  25 באוגוסט 2006 (בגיל 84) ת'אוזנד אוקס, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 מקום לימודים:  תיכון סאות' פילדלפיה 
 פרסים והוקרה:  פרס אדגר (1961) 
 פרופיל ב-IMDb
 
ג'וזף סטפנו (באנגלית: Joseph Stefano;‏ 5 במאי 1922 - 25 באוגוסט 2006) היה תסריטאי ובמאי אמריקאי.
קורות חיים

סטפנו החל לכתוב תסריטי קולנוע ב-1950. לפני כן שיחק בהפקות תיאטרון מסחריות וכתב שירי פופ. הסרטים הראשוניים להם כתב את התסריט היו סרטים אמנותיים שהופקו במקור לטלוויזיה. ב-1959 כתב את התסריט לסרט "הסחלב השחור" בבימויו של מרטין ריט. ב-1960 הוזמן על ידי אלפרד היצ'קוק לחבר את התסריט ל"פסיכו". משהיה הסרט להצלחה קופתית, נתבקש על ידי היצ'קוק לחבר את התסריט לסרטו החדש "הציפורים". בשנות השבעים, סטפנו כתב כמה פרקים לפרנסתו ב"מסע בין כוכבים".
ב-1990 נשכר על ידי אולפני יוניברסל לכתוב תסריט לסרט "פסיכו 4: ההתחלה". סטפנו, שלא אהב את שני הסרטים הקודמים בסדרה, "פסיכו 2" ו"פסיכו 3" הפך את מערכת היחסים ההרסנית בין נורמן בייטס לאמו לנושא המרכזי של הסרט. ב-1998 שב לכתוב לקולנוע כשחיבר את תסריט הרימייק ל"פסיכו" שבוים על ידי גאס ואן סנט, אם כי חלק על דרך הבימוי של ואן סנט.
גאורגים באיראן

הנסיך מוחמד-בייק מגאורגיה, 1620. צויר על ידי רזה עבאסי ומוצג במוזאון בברלין
הגאורגים האיראנים הם קבוצה אתנית של גאורגים המתגוררים באיראן. הגאורגים הוגלו לאיראן במאה ה-17 על ידי עבאס הגדול הספווי (1571-1629)  כחלק ממאמציו להטיל את מרותו על ממלכת קאחתי ה"סוררת" מצד אחד, ותוכניתו לפיתוח התעשייה ויישוב מספר ערים איראניות חדשות דאז, ובכללם: בהשהאר (بهشهر) ופראח אבאד. רוב האוכלוסייה שהוגלתה הייתה נוצרית, מידה מועטה של מוסלמים ואף יהודים.
היסטוריה

לראשונה הופיע ריכוז של גאורגים באיראן בשנות העשרה של המאה ה-17 כאשר עבאס הגדול הגלה אלפי גאורגים ממולדתם ההיסטורית בכארתלי ובקאחתי (מזרח גאורגיה). רוב הגאורגים האיראניים של ימינו הם צאציהם של אותם גאורגים וצאצאי הגולים מהגירושים שבאו לאחר מכן באותה מאה ובמאה ה-18. הגולים ייושבו על ידי השלטון האיראני באזורים דלילי אוכלוסייה, שהפכו עד מהרה לאזורים חקלאיים פוריים, בידי המתיישבים החדשים. לרבים מאותם יישובים חדשים ניתנו שמות גאורגיים, על פי  טופונימים בגאורגיה. בתקופת שלטון האימפריה הספווית הושפעה גאורגיה מאוד, פוליטית ובמידת מה גם תרבותית, מאיראן, עד שאותם גאורגים החליפו את הקיזילבאשים (قزلباش) כנושאי משרות בכירות בממלכה הפרסית.
בשלהי תקופת שלטונם של הספווים, ניצלו העות'מאנים הטורקים והאפגנים, את החולשה הפנימית ופלשו לאיראן. תרומתם של הגאורגים האיראניים במלחמה נגד הפולשים הייתה קריטית. הגאורגים נלחמו בקרב גולנבאד, ובקרב פריידן שאהר (فریدون‌شهر). בקרב האחרון הם הביסו את הצבא האפגני.
למרות בידודם מגאורגיה, שימרו רבים מהגאורגים את שפת אבותיהם וחלק ממנהגי המסורת אולם אימצו את האסלאם. האתנוגרף, לאדו אר'ניאשווילי, היה הגאורגי הראשון שביקר בקהילה זו בשנת 1890.
כתוצאה ממלחמת העולם הראשונה, היה המיעוט הגאורגי באיראן תחת הלחץ של המלחמה הקרה. בשנת 1945, הגיעה הקהילה הגאורגית באיראן, יחד עם קהילות אתניות אחרות בצפון איראן, לתשומת לבם של הסובייטים, כמכשיר אפשרי לגרימת אי שקט פוליטי בתוך איראן. כאשר מנהיגי גאורגיה הסובייטית רצו להחזיר אותם למולדתם, גאורגיה, העדיפה מוסקבה בבירור כי יישארו באיראן. התוכנית הסובייטית הוזנחה רק לאחר שסטלין הגיע להכרה כי שאיפתו להשיג השפעה בצפון איראן סוכלה בידי העקשנות האיראנית ובלחץ ארצות הברית.
ביוני 2004, נשיא גאורגיה החדש, מיכאיל סאקשווילי, היה לפוליטיקאי הגאורגי הראשון שביקר בקהילה הגאורגית בפריידון שאהר. הנשיא נתקבל בחום תוך הנפת דגל חמשת הצלבים הנוצרי, הדגל הגאורגי. בנאומיו הדגיש סאקשווילי את התרומה של הגאורגים האיראניים בהגנה על איראן לאורך כל ההיסטוריה שלהם באיראן.