stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
צבי מניקר
ביוגרפיה

מניקר נולד במוסקבה בברית המועצות למשפחה יהודית ועלה לישראל עם משפחתו כשהיה בן שבע. בגיל 15 החל את לימודיו באוניברסיטת מוצרטיאום. את שירותו הצבאי בצה"ל עשה כחובש.
עם שחרורו מצה"ל החל את לימודיו בקונסרבטוריון שבאוניברסיטה לאומנויות ציריך. בין מוריו נמנים ניקולאוס הרנונקור, ויוהאן זונלייטנר. בהמשך התמחה מניקר בביצוע אותנטי בהדרכתו של מלקום בילסון באוניברסיטת קורנל, שם גם השלים בשנת 2001 את לימודי הדוקטורט שלו. הדיסרטציה שלו עסקה בפרקטיקות ביצוע ביצירותיו של שופן לפסנתר.
עיסוקו של מניקר במוזיקולוגיה פורה בכל הקשור לשאלות מעשיות בביצוע היסטורי בכלי מקלדת.
ב-1997 לקח חלק ביוזמתו של בילסון, מורו, בהקלטה נודעת של כל הסונאטות לפסנתר מאת בטהובן על פסנתרים מקוריים בני תקופת הלחנת כל סונטה.
בשנת 2015 יסד מניקר את פסטיבל "ימי מוצארט" בישראל, גרסה של הפסטיבל שנוסד ב-1997 בגרמניה. בשנת 2018 נערך הפסטיבל בשנית, גם כן בניהולו של מניקר. במסגרת הפסטיבל היה בין מייסדי "תזמורת מוצארט הישראלית".
מניקר לימד ביצוע בצ'מבלו באוניברסיטת דיוק וכן הוא מרצה תקופה ממושכת באקדמיה למוזיקה בירושלים. מניקר היה מרצה גם בבית הספר הגבוה למוזיקה ולתיאטרון בלייפציג.
מאז 1999 מחזיק במשרת פרופסור לצ'מבלו ו"מוזיקה מוקדמת" בבית הספר הגבוה בהנובר.
הערות שוליים

↑  אודות פרופ' מניקר באתר ההוכשולה
↑  עומר שומרוני, ‏"כל המלחינים עד אמצע המאה ה-19 כתבו לפסנתר פטישים", באתר גלובס, 26 בנובמבר 2015
↑  פסנתר הפטישים שהקדים את הפסנתר המודרני, התפתח בתקופת חייו של בטהובן באופן משמעותי, ולכן מקובל לנגן יצירות מאת בטהובן (כמו גם פרי עטם של מלחינים אחרים בני התקופה) בפסנתר "שיועד" לכל יצירה בהתאם לזמנה ולהיכרות בטהובן עם החידושים בתקופתו
↑  ראיון עברי עם מניקר
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007456649905171  PLWABN: 9810802652105606  BnF: cb140083594 (data)  GND: 135065224  ISNI: 0000 0000 5549 597X  LCCN: no97038981  MusicBrainz: 77b66818-b3c5-486a-af22-2723f2d1cbad  NTA: 291095461  VIAF: 4535424   WorldCat (עם VIAF): 4535424
דוליטל (סרט)

| --- | --- |

כרזת הסרט הרשמית
 מבוסס על:  דוקטור דוליטל מאת יו לופטינג
 בימוי:  ג'ים ווב 
 הופק בידי:  סוזן דאוני ג'ו רות'
 תסריט:  ג'ים ווב, דן גראגור, דאג מאנד 
 עריכה:  קרייג אלפרט, ניק מור 
 שחקנים ראשיים:  רוברט דאוני ג'וניור אנטוניו בנדרס מייקל שין ג'ים ברודבנט
 מדבבים:  טום הולנד סלינה גומז ג'ון סינה קומייל ננג'יאני ראמי מאלק כרמן אג'וגו קרייג רובינסון מריון קוטיאר רייף פיינס אוקטביה ספנסר אמה תומפסון פרנסס דה לה טור
 מוזיקה:  דייוויד ארנולד
 צילום:  גיירמו נבארו 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  סרטי יוניברסל Roth Films
 חברה מפיצה:  סרטי יוניברסל
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  ארצות הברית17 בינואר 2020 ישראל5 במרץ 2020
 משך הקרנה:  101 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  לייב אקשן פנטזיה הרפתקאות
 הכנסות באתר מוג'ו:   doctordolittle19
 www.dolittlethemovie.com
 דף הסרט ב־IMDb
 
דוליטל (באנגלית: Dolittle) הוא סרט לייב אקשן, הרפתקאות ופנטזיה אמריקאי, בבימוי סטיבן גייגן, בהפקת סרטי יוניברסל. הסרט מבוסס על ספרו של יו לופטינג, בעל אותו שם. זהו הסרט הראשון אודות דוקטור דוליטל שהופץ על ידי סרטי יוניברסל. בסרט מככבים רוברט דאוני ג'וניור, אנטוניו בנדרס, מייקל שין וג'ים ברודבנט ובנוסף את הדמויות מדבבים טום הולנד, סלינה גומז, ג'ון סינה, קומייל ננג'יאני, ראמי מאלק, כרמן אג'וגו, קרייג רובינסון, מריון קוטיאר, רייף פיינס, אוקטביה ספנסר, אמה תומפסון ופרנסס דה לה טור. הסרט עלה לאקרנים ב-17 בינואר 2020.
תקציר העלילה

החניך המתלמד של דוליטל עובר לא מעט טלטלה לפני שהוא מתקבל לתפקיד האסיסטנט. תחילה אביו מלגלג על החולשה שלו מול בעלי החיים בעת הציד בטבע. לאחר מכן, הדרך אל ליבו של דוקטור דוליטל לא קלה. דוליטל איננו מעוניין לפגוש יצורים אנושיים. אלא שהחניך מתחבב על בעלי החיים ואף לומד די מהר לשוחח עימם. על דוליטל נופלת משימה בעל כורחו, להציל את המלכה. הוא איננו מעוניין לבצע זאת. אלא שאם לא יבצע זאת, יאבד את הגן העצום והבית
שהמלכה העניקה לו, מתוך כוונה שהוא ירפא את בעלי החיים הפצועים והחולים. דוליטל יוצא למשימה למצוא את התרופה שתציל את המלכה. אלא שבדרך הוא עוד יתקל בקשיים רבים, כולל אובדן הספינה שלו.
צוות השחקנים > שחקנים

רוברט דאוני ג'וניור - דוקטור דוליטל
הארי קולט - טומי סטובינס, החניך המתלמד של דוליטל
אנטוניו בנדרס - ראסולי, מלך הפיראטים
מייקל שין - מאדפליי, היריב של דוליטל
ג'סי באקלי - המלכה ויקטוריה
ראלף אינסון - ארנל סטובינס
ג'ים ברודבנט - לורד תומאס בדגליי
קסיה סמוטניאק - לילי דוליטל, אשתו של דוקטור דוליטל
כרמל לניאדו - ליידי רוס.
סוני אשבורן - ארנל סטובינס ג'וניור
צוות השחקנים > מדבבים

טום הולנד - ג'יפ הכלב
ראמי מאלק - צ'י-צ'י הגורילה
אמה תומפסון - פולינזיה הארה
רייף פיינס - בארי הטיגריס
סלינה גומז - בטסי הג'ירפה
קומייל ננג'יאני - פלימפטון היען
אוקטביה ספנסר - דב-דב הברווזה
ג'ון סינה - יושי דוב קוטב
קרייג רובינסון - פלמינג הסנאי האדום
מריון קוטיאר - טוטו השועלה
כרמן אג'וגו - ראג'ין הלביאה
ג'ייסון מנזוקאס - ג'יימס השפירית
פרנסס דה לה טור - גינקו וו-סורס, הדרקונית המבעיתה יורקת האש.
ניק א. פישר - מיני הכיסנאי הדואה
השקה

במקור, היה "דוליטל" צפוי לצאת לאקרנים ב-12 באפריל 2019 על ידי סרטי יוניברסל, אולם ב-1 באוקטובר 2018 הוחלט כי תאריך יציאת הסרט יהיה 17 בינואר 2020.
הערות שוליים

↑  Kit, Borys (28 באפריל 2017). "Robert Downey Jr.'s 'Doctor Dolittle' Moves Release to Avoid 'Star Wars'". The Hollywood Reporter (באנגלית). נבדק ב-29 באפריל 2017. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Fleming Jr., Mike (28 במרץ 2017). "Universal Sets Doctor Dolittle Film With Robert Downey Jr. For 2019". Deadline. נבדק ב-29 באפריל 2017. {{cite news}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1205348247
אסיר פוליטי

המשולש האדום, שבו סומנו האסירים הפוליטיים בגרמניה הנאצית
מוהנדס קרמצ'נד גנדי, אסיר פוליטי נודע
אסיר פוליטי הוא אדם שנעצר, נשפט ונידון לעונש מאסר, אותו הוא מרצה, כשכל אשמתו או עיקרה מסתכמת בדעותיו ופעילותו הפוליטית. מי שעבר תהליך כזה והשתחרר, הוא אסיר פוליטי לשעבר.
תופעת האסירים הפוליטיים התקיימה ומתקיימת בעיקר במדינות טוטליטריות, שאינן מכירות בחירות המחשבה וחופש הביטוי כזכויות יסוד של אזרחיהן. אסירים פוליטיים רבים באים מקרב הדיסידנטים וכליאתם היא אמצעי דיכוי של השלטון, לצד אשפוז כפוי במוסדות פסיכיאטריים.
היחס לאסירים פוליטיים במשטרים מדכאים הוא חמור, אך משטרים דמוקרטיים, במיוחד מדינות דמוקרטיות שידעו בעברן תקופות של טוטליטריות, וכן תנועות לזכויות האדם, חולקים כבוד רב לאסירים פוליטיים לשעבר ומפעילים לחצים על המשטרים הטוטליטריים למען שחרור או הקלות לאסירים פוליטיים נוכחיים.
בעבר, במיוחד בתקופת האינקוויזיציה הספרדית, הפורטוגזית והאימפריה הבריטית, מתנגדים פוליטיים וקרובי משפחה מלכוניים שסומנו כמתחרים פוטנציאלים על כתר המלוכה אם לא הומתו או הוצאו להורג, הוגלו או נאסרו בתנאים לא תנאים בטירות מבודדות. במקרים מסוימים האחרונים הועברו לעיתים לבידוד בצינוק בתנאי מחיה מינימליים, לעיתים תוך הפעלת שיטות עינויים שונים.
ד"ר אוקטביאן וולפה (ברומנית: Octavian Vulpe), אסיר פוליטי לשעבר ברומניה הקומוניסטית, פרסם ספר בשם "Puterea de a învinge" ("הכוח לנצח") ובו נתן תיאור לאסיר פוליטי:
אסיר פוליטי הוא תואר האצולה הפאראדוקסלי ביותר בהיסטוריה האנושית, מהסיבות הבאות: לא ניתן לרכוש את התואר בכסף, כדי להשיגו עוברים התנסויות קשות שלפעמים עולות במחיר החיים, מי שהיה לו, לא רצה בו ולא ביקש אותו ומי שהעניקו אותו, לא היו מודעים לכך שהם מעניקים תואר אצולה.
לעיתים אסירים פוליטיים מעלים על הכתב את זכרונותיהם ותובנותיהם. חלק מהפרסומים הללו הפכו לטקסטים פוליטיים מכוננים, למשל ארכיפלג גולאג של אלכסנדר סולז'ניצין, והזהו אדם? של פרימו לוי.
קריטריונים להגדרת אסיר פוליטי

מדינות הכולאות אסירים פוליטיים טוענות לרוב, שלא מדובר באסירים פוליטיים, אלא בפושעים או מחבלים. משום כך דרושים קני מידה להבדלה בין אסירים פוליטיים לאסירים פליליים.
בדוח של מומחים עצמאיים, שהועבר למזכיר הכללי של מועצת אירופה, ב-3 במאי 2001, נקבעו לראשונה קריטריונים לקביעת זכאותו של אסיר לתואר "אסיר פוליטי". הדוח קובע שאדם, שנשללה חירותו האישית, יחשב לאסיר פוליטי:
אם הכליאה נקבעה תוך הפרת אחד מזכויות היסוד, שנקבעו באמנה האירופית לזכויות אדם ובפרוטוקולים שלה.
אם הכליאה הוכתבה מטעמים פוליטיים בלבדיים, ללא קשר לעבירה כלשהי.
אם מסיבות פוליטיות משך הכליאה או תנאי הכליאה הם לא מידתיים ביחס לעבירה, שהכלוא הורשע בביצועה.
אם, מסיבות פוליטיות הכלוא מוחזק בתנאים מפלים לעומת אסירים אחרים.
אם הכליאה היא תוצאה של פרוצדורה לא הוגנת בעליל ויש סימנים לכך שזה קשור לסיבות פוליטיות של השלטון.
קריטריונים דומים ניתנו גם על ידי ארגונים אחרים, ביניהם ארגון אמנסטי אינטרנשיונל, הפועל לאיתור וזיהוי אסירים פוליטיים, הנקראים גם אסירי מצפון ולהשגת חנינה עבורם.
קבוצות ידועות של אסירים פוליטיים

תופעת האסירים הפוליטיים התקיימה ומתקיימת בעיקר במדינות טוטליטריות, שאינן מכירות בחירות המחשבה וחופש הביטוי כזכויות יסוד של אזרחיהן. אסירים פוליטיים רבים באים מקרב הדיסידנטים וכליאתם היא אמצעי דיכוי של השלטון, לצד אשפוז כפוי במוסדות פסיכיאטריים.
להלן דוגמאות למדינות טוטליטריות שבהן נפוצו מאסרים פוליטיים:
בסין, מתרגלי הפאלון גונג נרדפים בגלל אמונתם בעקרונות אמת - חמלה - סובלנות. הם נעצרים על ידי המשטר הקומוניסטי, עוברים עינויים ואיבריהם נקצרים בעודם בחיים למטרות סחר באיברים. שיטת פאלון גונג הוכרזה כלא חוקית והמתרגלים נרדפים מאז שנת 1999 ועד היום. מאות אלפים נרצחו ומתו.
בברית המועצות ובמדינות קומוניסטיות נוספות שימשו לעיתים אבחונים פסיכיאטריים מפוקפקים כתירוץ לעצור מתנגדים למשטר הסובייטי ולאשפז אותם בכפייה בבתי חולים פסיכיאטריים. אבחונים אלה נודעו בשם המזלזל "פסיכושקה" (психушка).
בגרמניה הנאצית, אסירי "לילה וערפל" היו בין הקורבנות הראשונים של הדיכוי הפשיסטי.
בקוריאה הצפונית משפחות שלמות נכלאות במחנות ריכוז, אם אחד מבני המשפחה חשוד בפעילות פוליטית נגד המשטר.
השלטון הקומוניסטי ביוגוסלביה כלא מספר רב של אסירים פוליטיים בתקופת מלחמת העולם השנייה וגם בשנים 1971–1981.
מאסרים פוליטיים נפוצים גם כיום באזרבייג'ן, מיאנמר, סוריה, איראן וערב הסעודית, מצרים.
מאסרים פוליטיים התרחשו לא מעט גם במדינות דמוקרטיות:
כ-1000 אסירים פוליטיים הוגלו מממלכת בריטניה הגדולה לאוסטרליה במאה ה-18.
בארצות הברית בוצעו מעצרים פוליטיים רבים של פעילים אפרו-אמריקאים.
פעילים פוליטיים פלסטינים רבים נכלאו על ידי ישראל, ביניהם 47 נציגי חמאס במועצה המחוקקת הפלסטינית, וכן כמה שרי ממשלה, ראשי ערים וחברי מועצות עירוניות. חלק מאסירים אלה הוגדרו כאסירים ביטחוניים על ידי ישראל. גם מעצרה של חאלדה ג'ראר, חברה במועצה המחוקקת הפלסטינית, נומקה בגין היותה חברה בכירה ופעילה בארגון טרור, אך במאמר מערכת של עיתון "הארץ" היא תוארה כאסירה פוליטית.
אסירים פוליטיים ידועים

גנדן צ'ואקי ניאמה הוכרז כפאנצ'ן לאמה ה-11, ובעקבות כך הוא ומשפחתו מוחזקים בכלא הסיני מאז 1995. נחשב לאסיר הפוליטי הצעיר בעולם.
אונג סאן סו צ'י הובילה את המאבק למען הדמוקרטיה במיאנמר. בשנת 1990 ניצחה מפלגתה בבחירות הכלליות, אך הכת הצבאית אשר שלטה אז סירבה לוותר על השלטון. היא נכלאה ל-10 שנים.
קרלוס מנם היה אסיר פוליטי בתקופת המשטר הצבאי בארגנטינה (1976–1983). הוא נבחר לנשיא ארגנטינה ב-1989.
אנטוניו גראמשי נכלא בתקופת שלטונו של בניטו מוסוליני. כיום נחשבים כתביו "מחברות בית הכלא" כחלק מאבני היסוד של המחשבה המדינית הסוציאליסטית.
קים דה-ג'ונג היה בין המתנגדים הבולטים למשטר בקוריאה הדרומית ופעיל למען הדמוקרטיה, פעילות שעלתה לו במאסר ובגלות. הוא נבחר לנשיא קוריאה הדרומית ב-1998.
בניגנו אקינו הבן היה מנהיג פוליטי מהפיליפינים שנכלא והועמד לדין באשמת רצח וחתרנות, בתקופת שלטונו הסמכותי והמושחת של הנשיא פרדיננד מרקוס.
נלסון מנדלה ישב בכלא משנת 1963 עד 1990 בדרום אפריקה בשל התנגדותו למשטר האפרטהייד. הוא נבחר לנשיא דרום אפריקה ב-1994.
מוהנדס קרמצ'נד גנדי נעצר ונכלא פעמים רבות על ידי הבריטים, הן בדרום אפריקה והן בהודו.
יוג'ין דבס, מנהיג המפלגה הסוציאליסטית של ארצות הברית, נכלא עקב התנגדותו למלחמת העולם הראשונה.
אמה גולדמן הייתה כלואה במשך שנתיים בארצות הברית ולאחר מכן גורשה על ידי הממשלה, עקב התנגדותה למלחמת העולם הראשונה.
ברטרנד ראסל נכלא לחצי שנה על ידי ממשלת הממלכה המאוחדת עקב התנגדותו למלחמת העולם הראשונה.
דילמה רוסף, נשיאת ברזיל לשעבר, נכלאה על ידי הדיקטטורה הצבאית בברזיל בשנים 1970–1973.
נתן שרנסקי, נכלא בכלא הסובייטי לתשע שנים, עקב פעילותו למען חופש עלייה לארץ ישראל.
אליס פול, נכלאה ב-20 באוקטובר 1917 בעקבות מאבקה למען זכות הצבעה לנשים בארצות הברית.
מרק ברנשטיין, נאסר בחודש מרץ 2022 בבלארוס, לאחר שכתב בוויקיפדיה על הפלישה הרוסית לאוקראינה.
ראו גם

אסירי ציון
גולאג
הערות שוליים

↑  Report transmitted to the Secretary General of the Council of Europe
↑  מאמר המערכת, מאסר פוליטי, באתר הארץ, 9 בדצמבר 2015.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007563266505171  BnF: cb11932636m (data)  GND: 4076230-0  LCCN: sh85104422  NARA: 10640966  NDL: 00570487  NKC: ph124262
נועם שמואל

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  12 באפריל 1980 (בן 44) אשדוד, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 מקום לימודים:  תלמה ילין  דרמה סנטר לונדון 
 http://www.noamshmuel.com/
 
נועם שמואל (נולד ב-12 באפריל 1980) הוא במאי תיאטרון, מתרגם ומחזאי ישראלי. מכהן כמנהל אמנותי בתיאטרון המדיטק, חולון.
ביוגרפיה > עבודות בימוי

מכת בכורות – מאת נועם שמואל – תלמה ילין (1998)
יומן חוף ברייטון – מאת ניל סיימון – תלמה ילין (2001)
ברנשים וחתיכות – מאת ג'ו סוורלינג ואייב בורווז – תלמה ילין (2001)
ליפול עם סוזן – מאת ג'ודי אפטון – תלמה ילין (2001)
שירת הלויתן – מאת אנטוני מינגהלה – תיאטרון הספרייה (2006)
גדר – מאת נועם שמואל – תיאטרון הקאמרי (2006)
בית ברנרדה אלבה – מאת לורקה – בית צבי (2007)
משחקים בחצר האחורית – מאת עדנה מזי"א (2007)
ראודה – מאת ברוריה אבידן-בריר – תיאטרון בית ליסין (2008)
ע' 17 – מאת שי להב ויוני זיכהולץ – תיאטרון הקאמרי (2009)
רווקים ורווקות – מאת חנוך לוין – סטודיו למשחק יורם לוינשטיין (2010)
רומיאו ויוליה – מאת ויליאם שקספיר – תיאטרון הקאמרי (2011)
צומת וולקן – מאת עינת ברנובסקי על פי סרטו של ערן ריקליס (2011)
מאדאם דה-סאד – מאת יוקיו מישימה – בית צבי (2012)
ההבטחה – מאת דפנה אנגל – תיאטרון הקיבוץ (2012)
בן לוקח בת – מאת רבקה גילמן – סטודיו למשחק יורם לוינשטיין (2012)
האישה מן הים – מאת הנריק איבסן – סטודיו למשחק יורם לוינשטיין (2013)
פרח נתתי לנורית – מאת שי להב – תיאטרון הקיבוץ ותיאטרון גושן (2013)
שבלול – מאת שי להב ודפנה אנגל – תיאטרון הקיבוץ (2014)
הלב של ירושלים – מאת שי להב ודפנה אנגל – התיאטרון הארצי לנוער (2014)
מחוברים – מאת אורי אוריין – תיאטרון מופע (2014)
רודף העפיפונים – מאת מטיו ספנגלר על פי ספרו של חאלד חוסייני – סטודיו למשחק יורם לוינשטיין (2014)
שמונה נשים – מאת רובר תומא – גודמן בית הספר למשחק בנגב (2014)
הנקה ופיט – מאת ליאור גרטי על פי ספרו של רן כהן אהרונוב – תיאטרון המדיטק (2015)
מבויש עד תום – מאת חנוך לוין – סטודיו למשחק יורם לוינשטיין (2015)
מתויגת – מאת דייב דויו – תיאטרון הנפש (2015)
חוות החיות – מאת פיטר הול ע"פ ספרו של ג'ורג' אורוול – תיאטרון גשר (2015)
מוטרפים מאהבה – מאת סם שפרד – תיאטרון הבימה (2016)
ילדי בית העץ – מאת נעה לזר קינן – תיאטרון המדיטק (2016)
הניצחון הסופי – מאת נועם שמואל – תיאטרון אורנה פורת (2017)
בית ברנרדה אלבה – מאת פדריקו גארסיה לורקה – סטודיו למשחק יורם לוינשטיין (2017)
הנפש הטובה מסצ׳ואן – מאת ברטולט ברכט – החוג לתיאטרון אוניברסיטת תל אביב (2017)
ילדים חורגים לאלוהים – מאת מארק מדוף – תיאטרון ׳נא לגעת׳ (2018)
המסע המופלא לארץ המילים – מאת נועם שמואל – תיאטרון המדיטק (2018)
רודף העפיפונים – מאת מטיו ספנגלר ע"פ ספרו של חאלד חוסייני – תיאטרון גשר (2018)
איינשטיין הילד שלא הפסיק לשאול – מאת יערה רשף נהור – תיאטרון המדיטק (2019)
ילדיסקו – מאת שי להב – תיאטרון המדיטק (2020)
אלף שמשות זוהרות – מאת אורסולה ראני סארמה – ע"פ ספרו של חאלד חוסייני – תיאטרון גשר (2020)
פנתר כפול – מאת יואב שוטן-גושן – תיאטרון בית ליסין (2021)
אני לא גנב – מאת אורי אוריין – ע"פ ספרה של תמי שם טוב – תיאטרון המדיטק (2022)
אי הילדים – מאת יערה רשף נהור – על פי ספרה של מירה לובה – תיאטרון המדיטק (2022)
חומות של תקווה – מאת אוון אוניל ודייב ג'ונס – על פי ספרו של סטיבן קינג – תיאטרון גשר (2022)
בת הים הקטנה – מאת אורי אוריין – על פי הנס כריסטיאן אנדרסן – תיאטרון המדיטק (2023)
בבצ'יק – מאת יהונתן אינדורסקי – תיאטרון בית ליסין (2023)
אמא, שמש ומולדת – מאת נועם שמואל ויוני זיכהולץ – ע"פ ספרו של יצחק קרונזון – תיאטרון באר שבע (2024)
לא קל להיות גיבור על – מאת יערה רשף נהור – ע"פ ספרה של רונית רוקאס – תיאטרון המדיטק (2024)
שמשון – מאת רועי חן – ע"פ ספרו של זאב ז'בוטינסקי – תיאטרון גשר (2024)
ביוגרפיה > תרגומים

ליפול עם סוזן – מאת ג'ודי אפטון
פוש אפ – מאת רונלד שימלפפנינג
בן לוקח בת – מאת רבקה גילמן
שמונה נשים – מאת רובר תומא
מתויגת – מאת דייב דויו
מוטרפים מאהבה – מאת סם שפרד
בית ברנרדה אלבה – מאת פדריקו גארסיה לורקה
ביוגרפיה > מחזות

מכת בכורות – תלמה ילין
גדר – תיאטרון הקאמרי
הניצחון הסופי – תיאטרון אורנה פורת
המסע המופלא לארץ המילים – תיאטרון המדיטק
הכינה נחמה – ע"פ ספרו של מאיר שלו – תיאטרון המדיטק
אמא, שמש ומולדת – ע"פ ספרו של יצחק קרונזון – תיאטרון באר שבע
ביוגרפיה > פרסים

פרס מצטיין "תלמה ילין"
פרס מצטיין "דרמה סנטר" לונדון
פרס הבמאי המצטיין לעונת תשס"ט של הקאמרי מטעם קרן יהושע רבינוביץ לאמנויות תל אביב.
פרס בימוי "הנה עולה האור מאחורי" – פסטיבל פותחים מסך 2010
פרס הצגת השנה לילדים – להצגה "הנקה ופיט" של תיאטרון המדיטק – הפרס הוענק מטעם ארגון אסיטז' בפסטיבל "חלום של תיאטרון".
פרס "הקרן לעידוד מצוינות" על בימוי ההצגה ׳פנתר כפול׳ בתיאטרון בית ליסין 2021.
הערות שוליים

↑  שמשון, באתר תיאטרון גשר
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987008397377405171  ISNI: 0000 0000 5154 974X  LCCN: no2008074255  VIAF: 46573557   WorldCat (עם VIAF): 46573557
צבי רק

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  30 בינואר 1948 (בן 76)
 כינוי:  צביקה
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 דרגה:    אלוף-משנה
 תפקידים בשירות
 מפקד גדוד טנקים  מפקד הפנימייה הצבאית לפיקוד
 פעולות ומבצעים
   מלחמת ששת הימים   מלחמת ההתשה   מלחמת יום הכיפורים   מלחמת לבנון   המערכה ברצועת הביטחון האינתיפאדה הראשונה
 עיטורים
   עיטור המופת
 
צבי רק (נולד ב-30 בינואר 1948) הוא קצין בדרגת אלוף-משנה במילואים בצה"ל, אשר פיקד על הפנימייה הצבאית לפיקוד בחיפה ועוטר בעיטור המופת על גבורתו במלחמת יום הכיפורים.
ביוגרפיה

עם גיוסו לצה"ל שובץ רק בחיל השריון, עבר הכשרה כלוחם וקורס מפקדי טנקים, השלים קורס קצינים ושימש כמפקד מחלקת טנקים. לחם במלחמת ששת הימים ובמלחמת ההתשה. במלחמת יום הכיפורים היה מפקד פלוגה א’ בגדוד 53 של חטיבה 188. רק פיקד על חייליו בקרבות הבלימה והתקפת הנגד כנגד הצבא הסורי ברמת הגולן וכן בקרב ההבקעה לרמה הסורית, במהלכו נפצע. על פועלו עוטר בעיטור המופת.
בשנים 1980–1982 פיקד על הפנימייה הצבאית לפיקוד שליד בית הספר הריאלי בחיפה.
לאחר שחרורו מצה"ל שימש כראש מינהל חת"ר בעיריית חיפה וכמנכ"ל עיריית נתניה.
הערות שוליים

↑  מור סופר, "שמעתי בקשר על כל ההרוגים ושאלתי מתי יגיע היום שלי", במחנה, כפי שהעולה ב"אתר הגבורה", 3 בינואר 2013
↑   עיטור המופת, באתר צה"ל, 30 בינואר 2022
↑  טובה לוי, נתניה: מנכ"ל העירייה הודיע על פרישה מהתפקיד, באתר nrg‏, 25 באוגוסט 2009
ערך זה הוא קצרמרבנושא קציני צה"ל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
עמית שכטר

| --- | --- |

 לידה:  16 בנובמבר 1961 (בן 62) פילדלפיה, ארצות הברית 
 מקום לימודים:  האוניברסיטה העברית בירושלים  אוניברסיטת בוסטון  אוניברסיטת ראטגרס 
 מוסדות:  Penn State University Park (2009–2014)  Penn State University Park (2014)  אורנים - המכללה האקדמית לחינוך  אוניברסיטת בן-גוריון בנגב  אוניברסיטת המדינה של פנסילבניה 
 
עמית שכטר (Amit M. Schejter; נולד ב-16 בנובמבר 1961) הוא פרופסור מן המניין לתקשורת באוניברסיטת בן-גוריון בנגב, יו"ר הוועד המנהל של האגודה לזכויות האזרח. בעבר כיהן כראש המחלקה לתקשורת וכדקאן הפקולטה למדעי הרוח והחברה באוניברסיטת בן-גוריון בנגב וכנשיא מכללת אורנים.
ביוגרפיה

שכטר נולד בפילדלפיה, פנסילבניה, ארצות הברית. גדל ברמת השרון ולמד בתיכון ע״ש רוטברג. היה פעיל מרכזי בתנועת הצופים. אביו היה פרופ' שרגא שכטר. הוא השלים תואר ראשון במשפטים באוניברסיטה העברית בירושלים, תואר שני בתקשורת המונים באוניברסיטת בוסטון ודוקטורט בלימודי מדיניות מידע ותקשורת באוניברסיטת ראטגרס.
בשנים 1988–1989 היה מנהל לשכת שר החינוך יצחק נבון ובשנים 1992–1993 יועץ בכיר לשרת החינוך והתרבות שולמית אלוני. בין השנים 1993–1997 היה יועץ משפטי לרשות השידור ובין 2000–2004 כיהן כסמנכ"ל רגולציה בחברת סלקום.
במשך השנים כיהן במספר ועדות ציבוריות ומילא תפקידים ציבוריים: בראשית שנות ה-90 היה חבר ב״ועדת לבני״ שבחנה את מבנה רשות השידור ועמד בראש "ועדת שכטר" לבחינת נושא הפרסומת בטלוויזיה בכבלים. כן היה חבר בוועדה בראשות נחמן שי לבחינת ההפקה המקורית בטלוויזיה (1998), בוועדת סמסונוב לאיחוד הגופים המפקחים על ערוצי הטלוויזיה (2002), בוועדת אולניק לתכנון הקמת הרשות הלאומית לתקשורת (2003) וועדת פריש לבחינת ההסדרה של ערוץ הכנסת (2016). ב-2014 עמד בראש ועדת שכטר לבחינת הרגולציה בתקשורת, והסדרת התוכן השיווקי בעידן האינטרנט בישראל.
שכטר הוא יושב ראש הוועד המנהל של האגודה לזכויות האזרח, וחבר הנהלת התיאטרון הערבי-עברי ביפו. עד 2022 היה חבר מועצת העיתונות בישראל ממנה פרש על רקע מינויו של יו״ר חברת מגדל, חנן מלצר, לנשיא המועצה . ב-2018 הקים יחד עם מיכל רפאלי-כדורי את קרן פרס היצירה על שם שולמית אלוני.
נשוי לעיתונאית ג'ודי מלץ ולהם ארבעה ילדים.
קריירה אקדמית

בשנים 1997–2000 היה מרצה בחוג לתקשורת באוניברסיטת תל אביב. לאחר שעבר לארצות הברית בתום תפקידו בסלקום, היה פרופסור חבר במחלקה לטלקומוניקציה בביה”ס לתקשורת ומנהל-שותף במכון לחקר מדיניות המידע באוניברסיטת המדינה של פנסילבניה בשנים 2004–2012. ב-2011 הקים את כתב העת "Journal of Information Policy" והוא משמש עורך-משותף ראשי.
ב-2012 שב ארצה והצטרף למחלקה לתקשורת באוניברסיטת בן-גוריון. בין השנים 2014–2018 כיהן כראש המחלקה. ב-2015 קודם לדרגת פרופסור מן המניין, ובין השנים 2018–2020 כיהן כדיקן הפקולטה למדעי הרוח והחברה. באפריל 2020 נבחר לנשיא מכללת אורנים תפקיד בו כיהן עד ספטמבר 2023.
מחקריו מתמקדים במדיניות תקשורת ובהשלכותיה על חלוקה בלתי-שוויונית של משאבי תקשורת והשתקת קולות ציבוריים עקב כך. ספרו הערוך And Communications For All הוגש בשנת 2009 לממשלו החדש של ברק אובמה כבסיס למדיניות תקשורת פרוגרסיבית וצוטט בתוכנית הפס הרחב הלאומית שגיבש הממשל. בשנת 2017 זכה ספרו, "A Justice-Based Approach for New Media Policy: In the Paths of Righteousness", שנכתב במשותף עם ד"ר נעם תירוש, בפרס הספר המצטיין של השנה מטעם האגודה הישראלית לתקשורת.
ספרים

נקדימון רוגל ועמית שכטר, מסמך נקדי, ירושלים, 1995
עלי מוהר, התחזית: נפרק אותם, מיטב טורי בשער לכבוד מאה שנה להפועל תל אביב (עם אמיר דורון, אביעד צוק, אוריאל בן עמרם ואמיר יגל), 2024
Schejter, A., Shomron, B., Abu-Jaffar, M., Abu Kaf, G., Al Sharha, A., Mendels, J., Mola, S., Shacham, M., & Tirosh, N. (2023). Digital Capabilities: ICT access in marginalized communities in Israel and the West Bank. London: Palgrave-MacMillan
Schejter, A. & Tirosh, N. (2016). A Justice-Based Approach for New Media Policy: In the Paths of Righteousness. London: Palgrave-McMillan
A. Schejter (2009) Muting Israeli Democracy: How Media and Cultural Policy Undermine Free Expression. Urbana, Il: University of Illinois Press
A. Cohen, D. Lemish & A. Schejter (2008) The Wonder Phone in the Land of Miracles: Mobile Telephony in Israel. Cresskill, NJ: Hampton Press
ראו גם

ועדת שכטר
מסמך נקדי
הערות שוליים

1 2  לי-אור אברבך, ‏פרופ' עמית שכטר יעמוד בראש הוועדה לרגולציה בשידורים, באתר גלובס, 3 בפברואר 2014
↑  ועדות בנושא התקשורת האלקטרונית בישראל (מאז 1993), באתר הארץ, 11 ביולי 2002
↑
↑
↑  אורן פרסיקו, עם פרישת ארגון העיתונאים, במועצת העיתונות אין ייצוג ממשי לעיתונאים, באתר העין השביעית, ‏2022-02-21
↑   בכירים בענף התקשורת מקימים קרן להנצחת שולמית אלוני, באתר TheMarker‏, 10 ביוני 2018
↑  אוניברסיטת בן-גוריון בנגב - פרופ' עמית שכטר - דיקן הפקולטה למדעי הרוח והחברה, באתר in.bgu.ac.il
↑  פורטל הכרמל, פרופ' עמית שכטר מונה לנשיא מכללת אורנים, באתר פורטל הכרמל והצפון
↑
↑  https://transition.fcc.gov/national-broadband-plan/national-broadband-plan.pdf
↑  אוניברסיטת בן-גוריון בנגב - פרס הספר המצטיין מטעם האגודה הישראלית לתקשורת לספרם של פרופ' עמית שכטר וד"ר נעם תירוש מהמחלקה לתקשורת, באתר in.bgu.ac.il
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007300938105171  GND: 138107319  ISNI: 0000 0001 2020 0403  LCCN: n96030361  NTA: 36319813X  ORCID: 0000-0002-3670-2165  SUDOC: 136737102  VIAF: 303257135   WorldCat (עם VIAF): 303257135
רובאוס האגריד

| --- | --- |

 שם ספר:  סדרת ספרי "הארי פוטר"
 שם סרט:  סדרת סרטי "הארי פוטר"
 הופעה ראשונה:  הארי פוטר ואבן החכמים
 הופעה אחרונה:  הארי פוטר ואוצרות המוות
 יוצרים:  ג'יי קיי רולינג 
 גילום הדמות:  רובי קולטריין
 דיבוב בשפה העברית:  חיים טופול (1 - 2)   אריה צ'רנר (3 - 6)
 מידע
 שם אמיתי:  רובאוס האגריד
 כינויים:  האגריד
 תאריך לידה:  6 בדצמבר 1928
 מקום לידה:  יער דין 
 גזע:  ענק למחצה
 מין:  זכר
 מקצוע:  שומר הקרקעות והמפתחות בהוגוורטס  מורה לטיפול לחיות פלא
 מומחיות:  יצורי פלא
 כוחות:  קסמים קלים, כוח פיזי אדיר, עמידות בפני סוגים רבים של לחשים.
 חבר בקבוצה:  מסדר עוף החול
 אזרחות:  הממלכה המאוחדת 
 דמויות קשורות
 משפחה:  גרעפ (אח למחצה)
 חברים:  הארי פוטר הרמיוני גריינג'ר רון ויזלי אלבוס דמבלדור מינרווה מקגונגל
 אויבים:  טום רידל - הן כתלמיד בבית ספרו והן כוולדמורט, דולורס אמברידג', אוכלי המוות
 
רובאוס האגריד (באנגלית: Rubeus Hagrid; נולד ב-6 בדצמבר 1928) הוא דמות בדיונית בספרי הארי פוטר מאת ג'יי קיי רולינג. האגריד הוא ענק למחצה העובד בתפקיד שומר הקרקעות בבית הספר הוגוורטס לכישוף ולקוסמות, והחל מהספר השלישי גם בתפקיד המורה לטיפול ביצורי פלא. בספר החמישי מתברר גם כי הוא חבר במסדר עוף החול, שהוא ארגון המוקדש למלחמה בלורד וולדמורט.