מלחמות המהפכה הצרפתית
מלחמת הקואליציה השנייה > 1800

באיטליה תקפו האוסטרים בפיקודו של מיכאל פון מלאס ראשונים, ובשבוע השלישי של אפריל התקדמו אל נהר הוואר, כאשר אנדרה מסנה ומחצית הארמייה שלו תחת מצור בגנואה מצד היבשה על ידי האוסטרים ומצד הים בהסגר ימי הדוק על ידי הצי המלכותי הבריטי. בתגובה נעה ארמייה בפיקודו של לואי-אלכסנדר ברתייה, אך לא לעבר החזית המאוימת אלא לז'נבה, ומסנה קיבל הוראה להחזיק בגנואה עד 4 ביוני. נפוליאון הצטרף לארמיית העתודה ובאמצע מאי נע הכוח בפיקודו דרך האלפים במטרה לתקוף את העורף האוסטרי. מרבית הארמייה עברה דרך מעבר סן ברנאר הגדול, שעדיין היה מושלג, וב-24 במאי הגיעו 40,000 חיילים לעמק הפו. שינוע הארטילריה בוצע במאמץ רב ואלתורים, אך מבצר שהוחזק על ידי האוסטרים בצידו האיטלקי של המעבר (אותו עקפו בהצלחה הרגלים והפרשים) מנע ממרביתה מלהגיע אל מישורי צפון איטליה עד תחילת יוני.
לאחר שחצה את המעבר נמנע נפוליאון מלצאת לעזרת גנואה ובמקום נע לעבר מילאנו במטרה לשפר את קווי התקשורת שלו (דרך מעברי ההרים של סימפלון וסנקט גוטהארד) ולאיים על אלה של מלאס עם מנטובה וווינה, בהנחה שזה יסיר את המצור כדי להגן עליהם.
הוא נכנס למילאנו ב-2 ביוני ולאחר שחצה את הפו לצידו הדרומי ניתק לחלוטין את קווי התקשרות של מלאס. לאחר שערך את כוחותיו בעמדות הגנה חזקות בסטרדלה (Stradella) המתין נפוליאון בביטחון עצמי רב לניסיון האוסטרי לפרוץ את דרכו החוצה.
אף על פי כן לא הסיר מלאס את המצור וברתייה נכנע ב-4 ביוני. נפוליאון ניצב בפני האפשרות שהודות לשליטת הצי המלכותי הבריטי בים התיכון יוכל למלאס להקים בסיס בגנואה ולקבל אספקה דרך הים בעוד עמדתו ההגנתית לא תוכל למנוע זאת, והיה עליו לתקוף את האוסטרים בטרם יוכלו להתארגן. נפוליאון וצבאו התקדמו לעבר אלסנדריה, שם חנה מלאס, שלכאורה לא עשה דבר. משוכנע שהוא עמוד להביס את האוסטרים, שיגר הפוליאון כוחות רבים במטרה לחסום את תנועת האוסטרים צפונה לעבר הפו ודרומה לעבר גנואה. בנקודה זו יצא מלאס להתקפה, ועל אף ניסיונו המוצלח במערכה הקודמת שניהל באיטליה מצא עצמו נפוליאון בעמדת נחיתות משמעותית מולו בקרב מרנגו (14 ביוני). בשעות הראשונות של הקרב היה הצבא הצרפתי נתון תחת לחץ כבד. מלאס היה משוענע שניצח ועזב את שדה הקרב כשהוא משאיר את הפיקוד על המתקפה הסופית בידי סגנו אך שובו המהיר של אחד מכוחות החסימה בפיקודו של לואי דסה ששלח נפוליאון לפני הקרב ומתקפת נגד נמרצת הפכה את תוצאת הקרב לניצחון צרפתי מכריע. האוסטרים איבדו מחצית מצבאם אך בין ההרוגים הצרפתים היה גם דסה.
מלאס החל במשא ומתן שהוביל לפינוי הכוחות האוסטריים מצפון איטליה מערבית לטיצ'ינו ולהשעיית הפעילות הצבאית בחצי האי. לאחר הניצחון שב נפוליאון לפריז, כשהוא משאיר בידי גיום ברונה את הפיקוד על ביסוס השליטה הצרפתית באיטליה ואת ההתארגנות להתקפה לעבר אוסטריה.
בחזית גרמניה ניצבו בתחילת 1800 הצבאות הצרפתיים והאוסטריים זה מול זה משני עבריו של הריין. פלדצויגמייסטר פאול קריי (Paul Kray) פיקד על צבא בן 120,000 חיילים, שכלל, בנוסף על חייליו הסדירים, 12,000 איש מנסיכות הבוחר מבוואריה, 6,000 חיילים מדוכסות וירטמברג, 5,000 חיילים באיכות נמוכה מנסיכות הבוחר ממיינץ ו-7,000 אנשי מיליציה מרוזנות טירול. מתוך אלה הוצבו 25,000 איש מזרחית לימת קונסטנץ, במטרה להגן על פורארלברג. קריי פרש את עיקר צבאו, כ-95,000 איש, במערך בצורת האות L במקום בו שינה הריין את נתיבו ממערבי, לאורך גבולה הצפוני של שווייץ, לצפוני, לאורך גבולה המזרחי של צרפת. שלא בחוכמה, בחר קריי למקם את מחסן התחמושת העיקרי שלו בסטוקך, במרחק של יום צעידה אחד בלבד משווייץ הכבושה בידי צרפת.
גנרל מורו פיקד על צבא הצרפתי בן 137,000 חיילים שציודם צנוע, כאשר 108,000 מתוכם היה זמין לפעילות בעוד השאר שמרו על הגבול השווייצרי או החזיקו במצודות לאורך הריין. נפוליאון בונפרטה, שהחזיק באותה תקופה בתואר הקונסול הראשון של צרפת, הציע לאגף את המערך האוסטרי באמצעות תנועה מתוך שווייץ אך מורו דחה אותה. במקום, תכנן מורו לחצות האת הריין סמוך לבזל, במקום בו פנה אפיק הנהר צפונה. טור צרפתי אחר יבצע פעולת הסחה ויחצה את הנהר ממערב. נפוליאון רצה להעביר את הקורפוס בפיקודו של קלוד לקורבה לאיטליה לאחר שלבי ההתקפה הראשונים אך למורו היו תוכניות אחרות. לאחר סדרה של תמרונים מורכבים במהלכם, איגף את כוחותיו של קריי מכיוונים שונים, חנתה הארמייה של מורו על מדרונותיו המזרחיים של היער השחור בעוד חלק מצבאו של קריי שומר עדיין על המעברים מצידו האחר. ב-3 במאי לחמו כוחותיהם של מורו וקריי סביב סטוקאץ' ואנגן. הקרב באנגן הסתיים בתיקו ושני הצדדים ספגו אבידות כבידות, אך בעוד שני שני הצבאות מתעמתים הצליח הכוח בפיקודו של לקורבה לכבוש את אנגן מידי המגנים האוסטרים. איבוד בסיס האספקה הראשי שלו אילץ את קריי לסגת לעבר מסקירך (Meßkirch) שהייתה עמדה הגנתית עדיפה יותר. עם זאת, פירוש הדבר היה שנתיב נסיגה אפשרי של קריי לאוסטריה דרך שווייץ ופורארלברג הייתה כעת מנותקת.
ב-4 וב-5 במאי ערכו הצרפתים מתקפות ללא תוצאות על מסקירך. בקרומבך (Krumbach) הסמוכה הצליחה החטיבה הראשונה לכבוש את הכפר והשטחים השולטים עליו מידי האוסטרים, מה שהעניק להם יתרון מול עמדתם של האחרונים במסקירך. כתוצאה מכך נסוגו כוחותיו של קריי אל זיגמרינגן, כשבעקבותיו הצרפתים. לאחר קרב שנערך סמוך לביבראך אן דר ריס ב-9 במאי, נסוגו האוסטרים לאולם והתבצרו בה. ב-19 ביוני, לאחר תנועת איגוף שביצע מורו ממזרח והכריע את עמדותיהם בהוכסטד (Höchstädt), נסוג קריי נסוג למינכן.
בחודשים שלאחר מכן קיימו הצדדים שביתת נשק, במהלכה הוחלף קריי ביוהאן, ארכידוכס אוסטריה, והצבא האוסטרי נסוג מעבר לנהר אין. סירובם של האוסטרים לקבל את תנאי המשא ומתן גרם לצרפתים לבטל את שביתת הנשק עמם באמצע נובמבר, עם כניסה לתוקף בתוך שבועיים. עם פקיעתה, קידם יוהאן את צבאו מעבר לאין לעבר מינכן אך ספג אבדות בשתי התכתשויות, באמפינג (Ampfing) ובנויברג (Neuburg), ותבוסה מכרעת בהוהנלינדן ב-3 בדצמבר. כוחותיו של מורו החלו לצעוד לעבר וינה והאוסטרים מיהרו לבקש הסכם שלום, שסיים את הלחימה היבשתית באירופה.