stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
תיקון לחוק מכון הזיכרון הלאומי
תיקון

הלחץ של מחלקת המדינה של ארצות הברית והאיום בהורדת דרג היחסים בין ארצות הברית לפולין היו משמעותיים בהחלטת ממשלת פולין לשנות מסלול. בסוף יוני 2018 החליטה ממשלת פולין להפסיק להמתין לפסיקה מבית המשפט לחוקה ובהליך מהיר, החקיקה עברה במהירות שיא, שמונה וחצי שעות בלבד. התיקון הסיר את האפשרות להעמדה לדין פלילי, אך גם הסיר את הפטור של מלגות ואמנויות מהחוק. עדיין ניתן להגיש כתבי אישום בבית משפט אזרחי.
בעקבות התיקון, פרסמו ראשי ממשלות פולין וישראל הצהרה משותפת המגנה את האנטישמיות ודוחה את ה"אנטי-פולניות". אמירה זו גונתה על ידי יד ושם ומנהלו לשעבר, ניצול השואה יצחק ארד, משום שנראתה כמשווה בין השניים.
ניתוח משפטי

הרציונל של ממשלת פולין לחוק היה שהוא דומה לחוקים נגד הכחשת שואה במדינות רבות במערב אירופה. אולם חוקרי משפט דחו השוואה זו וציינו כי החוק הפולני, בניגוד לחוקי הכחשת השואה, נועד להגן על הכבוד הלאומי. הם קובעים כי החוק קשור יותר לסעיף 301 של טורקיה, ששימש להעמדה לדין של אזרחים טורקים המודים ברצח העם הארמני.
חוקרות המשפט הפולניות אלכסנדרה גלישצ'ינסקה-גרביאס, גרז'ינה ברנובסקה ואנה ווייצ'יק קובעות כי עם הגרסה המתוקנת של החוק, "הסיכון להפרות של זכויות וחירויות הפרט נותר גבוה".
חוקרת המשפט הפולני פטריציה גז'ביק (Patrycja Grzebyk) כותבת כי "מדען שרוצה לחקור פשעים שבוצעו על ידי אזרחים פולנים או את היקף שיתוף הפעולה הפולני מסתכן באובדן זמנו, כספו והמוניטין שלו בהליכים ממושכים נגדה שיחל מי שחש עלבון". גם הנוסח המתוקן של החוק אינו עולה בקנה אחד עם החוק הבינלאומי ותקני זכויות האדם, שכן הוא "מגביל את חופש הביטוי והפעילות המדעית בצורה לא פרופורציונלית ומאפשר לארגונים לא ממשלתיים להגיש תביעה בשם המדינה הפולנית או האומה". אולדזיסלאו בלבוסאו (Uladzislau Belavusau) כותב שלמרות ביטול הסנקציות הפליליות, "יש יסוד לחשש שחוק 2018 עלול להשפיע לרעה על חופש הביטוי בהיסטוריה הפולנית... כל מי שמביע דעות הנוגדות את הגרסה הרשמית של ההיסטוריה המוכרת על ידי המדינה הפולנית עלול ליפול תחת תחום החוק."
המשפטן האמריקני אלכסנדר צסיס (Tsesis) קובע כי החוק, גם בצורתו המתוקנת, "מגביל את הרכישה, הביטוי וההפצה של ידע" ו"עמימותו גורמת לכך שלא ברור מי ייענש ועל איזה אקט תקשורתי", מה שמוביל לדיכוי (chilling effect) "סאטירה, פרשנות פוליטית, ניתוח היסטורי ועדות ראייה". "המאמץ של פולין לשלוט בהפצת המידע לציבור עשוי להוביל למסקנות מטעות המפחיתות את אומדן סבלם של הקורבנות ומסיתות לתעמולת שנאה".
חוקר המשפטים הפולני תומאש תדאוש קונצ'ביץ' (Tomasz Tadeusz Koncewicz) קובע כי "החוק החדש עושה פוליטיזציה לדיון היסטורי ומשתמש בכלי המשפט כדי להשיג את הקריאה הרצויה של ההיסטוריה והעבר." החוק "הוא ההוכחה העדכנית לכך שבפולין העבר ממשיך להיראות כאוסף של אמיתות שאין עליהן עוררין, שאינן פתוחות לפרשנויות שונות ולוויכוחים היסטוריים". חוקר המשפט החוקתי ווייצ'ך סדורסקי קובע כי "ברורה ההשפעה המדכאת של סנקציות עונשיות ואזרחיות כאלה על דיונים מלומדים או עיתונאיים בנוגע לצדדים האפלים יותר של ההיסטוריה הפולנית" וכי החוק "נוגע לא כל כך לאמירות עובדתיות, אלא לדעות: דעה לגבי אחריותם (לכאורה) של, למשל, העומדים מהצד. להעניש על דעה הוא אקט בלתי רצוי לכל מערכת של חופש הביטוי."
התאמה לחוק הבינלאומי

לפי חוקר המשפט החוקתי הפולני פיוטר מיקולי, נראה כי התיקון סותר את הוראות החוקה הפולנית לרבות "סעיף 2 שממנו נובע עקרון חקיקה הגונה, סעיף 42 פסקה 1 המבטא את הכלל Nulla poena sine lege (אין עונש ללא חוק שאוסר), וחוק 54, פסקה 1, הנוגעת לחופש להביע דעות". הוא גם טען כי התיקון אינו עומדת בדרישה להיות נחוץ בחברה דמוקרטית על מנת שתאפשר הגבלה בחופש הביטוי לפי סעיף 10 של האמנה האירופית לזכויות האדם. גם חוקרי משפט אחרים הטילו ספק בהתאמה של החוק לסטנדרטים בינלאומיים של זכויות אדם, במיוחד לאמנה האירופית לזכויות אדם.
תגובות לסעיף 55א > פולין

ב-29 בינואר 2018 הגיב נשיא פולין אנדז'יי דודה להתנגדויות ישראליות רשמיות להצעת החוק הפולנית, ואמר כי פולין הייתה קורבן של גרמניה הנאצית ולא השתתפה בשואה. "לעולם לא אוכל לקבל את ההשמצות כלפינו, הפולנים כאומה או פולין כמדינה, באמצעות עיוות האמת ההיסטורית והאשמות שווא". ב-31 בינואר 2018, לפני ההצבעה בסנאט הפולני על הצעת החוק, אמרה סגנית ראש הממשלה ביאטה שידלו: "אנחנו הפולנים היינו קורבנות, וכך גם היהודים... חובתו של כל פולני להגן על שמה הטוב של פולין."
במכתב שנחתם על ידי אנשים בולטים רבים בתחילת פברואר, כולל העיתונאית אן אפלבאום והנשיא השלישי של פולין אלכסנדר קוושנייבסקי, נאמר: "למה הקורבנות והעדים של השואה צריכים להיזהר במה שהם אומרים מחשש שייעצרו, והאם עדותו של ניצול יהודי ש"חשש מפולנים" תהיה עבירה בת עונש?" לדברי ברברה קירשנבלט-גימבלט ממוזיאון POLIN, "הניסיונות האלה לחוקק את מה שאפשר ומה אסור להגיד, בעצם הורסים את שמה הטוב של פולין".
סטניסלב קרייבסקי מאוניברסיטת ורשה, יו"ר משותף של מועצת הנוצרים והיהודים הפולנית, הביע את חששו שהחוק יהפוך ל"מכשיר בוטה לשתק ולהעניש את כל מי שאינך אוהב", וכי "תגובתה המזלזלת והקשה של הממשלה" תעודד אלימות נגד יהודים. ועידת הבישופים הפולנית ציינה עלייה באנטישמיות לאחר העברת התיקון, והכריזה על התופעה "מנוגדת לעיקרון הנוצרי של אהבת לרעך", ואיגוד הקהילות הדתיות היהודיות בפולין אמר כי החקיקה הובילה. ל"גל הולך וגובר של חוסר סובלנות, שנאת זרים ואנטישמיות", מה שגורם לחברים רבים לחשוש לביטחונם.
לפי סקר מפברואר 2018, 40% מהפולנים תמכו בעונשים הפליליים הקבועים בחוק, בעוד 51% סברו שיש להתייחס לנושא בצורה שונה.
מחקרים הראו שלחוק הייתה תוצאה לא מכוונת של הגברת החיפושים באינטרנט ברחבי העולם אחר הביטוי האנגלי "מחנות מוות פולניים" פי תשעה, תוך הגברת ביטויי האנטישמיות בשיח הציבורי הפולני ובמדיה החברתית.
תגובות לסעיף 55א > ישראל

עוד בטרם התקבל, פגע החוק ביחסי ישראל-פולין. מנכ"ל משרד החוץ יובל רותם דיווח כי שימור זיכרון השואה מקבל עדיפות על פני היחסים הבינלאומיים. לדבריו, "שימור זיכרון השואה הוא עניין מעבר ליחסי ישראל-פולין. זהו נושא ליבה החותך את מהות העם היהודי". ראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו האשים את פולין בהכחשת שואה. יד ושם גינה את הצעת החוק הפולנית ואמר כי בעוד ש"מחנות המוות הפולניים" כביטוי הוא מצג שווא היסטורי, החקיקה "עלולה לטשטש את האמיתות ההיסטוריות בנוגע לסיוע שקיבלו הגרמנים מהאוכלוסייה הפולנית במהלך השואה".
גורמים ישראלים אחרים כמו שר החינוך והתפוצות נפתלי בנט כינו את הביטוי "מצג שווא". בנט אמר על הצעת החוק "זו התעלמות מבישה מהאמת. עובדה היסטורית היא שפולנים רבים סייעו ברצח יהודים, מסרו אותם, התעללו בהם ואף הרגו יהודים במהלך השואה ואחריה." נשיא ישראל ראובן ריבלין אמר באושוויץ כי היסטוריונים צריכים להיות מסוגלים לחקור את השואה ללא הגבלות. הוא גם הצהיר "אין ספק שפולנים רבים נלחמו נגד המשטר הנאצי, אך איננו יכולים להכחיש את העובדה שפולין והפולנים נתנו יד להשמדה".
רשות הזיכרון הרשמית של ישראל לקורבנות השואה, יד ושם, אמרה: "אין ספק שהמונח 'מחנות מוות פולניים' הוא מצג שווא היסטורי.... עם זאת, הגבלות על הצהרות של חוקרים ואחרים בנוגע לשותפותו הישירה או העקיפה של העם הפולני לפשעים שבוצעו על אדמתו במהלך השואה הן עיוות חמור." מדען המדינה הישראלי שלמה אבינרי אמר כי צעירים ישראלים מקשרים ללא כוונה את השואה עם פולין, לפעמים הרבה יותר מאשר עם גרמניה הנאצית. ב"הארץ" הוא קרא להעריך מחדש את מדיניות החינוך לשואה בישראל, כדי להדגיש ביתר שאת את האשמה הגרמנית ואת ההתנגדות הפולנית במהלך מצעד החיים.
תגובות לסעיף 55א > מדינות אחרות

בארצות הברית, שר החוץ רקס טילרסון הביע "אכזבה" מהצעת החוק, והוסיף: "חקיקת חוק זה משפיעה לרעה על חופש הביטוי והחקירה האקדמית".
הוועד היהודי האמריקני (AJC) הצהיר כי הוא "במשך עשרות שנים ביקורתי כלפי מונחים מזיקים כמו 'מחנות ריכוז פולניים' ו'מחנות מוות פולניים', מתוך הכרה בכך שאתרים אלו הוקמו ונוהלו על ידי גרמניה הנאצית במהלך כיבושה של פולין", אך אמר גם כי "בעוד אנו זוכרים את הפולנים האמיצים שהצילו יהודים, אי אפשר להתעלם מתפקידם של חלק מהפולנים ברצח יהודים", וכי הוא "מתנגד בתוקף לחקיקה שתעניש טענות שפולין או אזרחי פולין נושאים באחריות לכל פשעי שואה".
תגובות לסעיף 55א > חוקרים והיסטוריונים

בפברואר 2018, האגודה ההיסטורית האמריקאית פרסמה הצהרה הקובעת שהחוק הוא "איום הן על חופש הביטוי של היסטוריונים והן על עתיד המחקר ההיסטורי". הצהרתם קיבלה מאוחר יותר תמיכה של 50 אגודות מלומדים. המרכז הפולני לחקר השואה כינה את החוק "חדירה חסרת תקדים (ובלתי ידועה בשיטה דמוקרטית) לוויכוח על ההיסטוריה הפולנית".
דוד כץ כתב כי החוק הוא "תגובת יתר לכמה תפיסות נפוצות ושגויות של תפקידה של פולין בשואה", כולל "המיתוס שהיטלר בחר לבנות שם מחנות ריכוז בגלל שפולין הייתה כל כך אנטישמית". עם זאת, הוא ציין שחוקי זיכרון אחרים במזרח אירופה גרועים יותר, כולל חוקים בהונגריה, ליטא ולטביה כי הם הופכים לבלתי חוקית את אי ההסכמה עם הרעיון שהיה רצח עם סובייטי במדינות אלו, וכוללים עונש מאסר, וכולל חוקים אסטוניים ואוקראינים האוסרים פרשנויות שליליות של התנועות הלאומיות ששיתפו פעולה עם הנאצים במדינות אלה בתקופת השואה. מה שלדעתו היה מקומם היה השתיקה הבינלאומית נוכח "מעשי החקיקה הלא פולניים הללו המפלילים את אמירת האמת על השואה".
ג'פרי קופשטיין מאוניברסיטת טורונטו וג'ייסון ויטנברג מאוניברסיטת קליפורניה בברקלי, מחברי הספר, Intimate Violence: Anti-Jewish Pogroms on the Eve of the Holocaust, על אלימות אנטי-יהודית בפולין הכבושה לאחר הפלישה הנאצית לברית המועצות, סבורים כי מטרתה של הצעת החוק החדשה "ברורה: להגביל את הדיון בשותפות פולנית [ברדיפת יהודים]". הם סברו כי "הממשלה הנוכחית של פולין תעמוד ככל הנראה בפני הסיכוי הבלתי נעים להידרש לאכוף חוק בלתי ניתן לאכיפה ולהכחיש את מה שקהילת החוקרים המרכזית הוכיחה יותר ויותר כנכון: חלק מהפולנים היו שותפים לשואה".
המשפטן האמריקאי אלכסנדר צסיס ביקר את החוק על הגבלת הפצת הידע ועל היותו מעורפל.
תגובה לסעיף 2א

בשנת 2019 בית הדין החוקתי של פולין קבע כי סעיף 2א בטל ואינו מחייב.
סעיף 2א זכה לביקורת משום שהחוק הבחין ב"אוקראינים" כקבוצה הלאומית היחידה שהוצהרה במפורש כי ביצעה פשעים. הפעולה היחידה שהוגדרה כ"רצח עם" הייתה טבח 100,000-50,000 הפולנים בווהלין בידי האוקראינים. החוק נוסח באופן שמפליל התקפות אוקראינים על מטרות צבאיות פולניות, שלא היו בלתי חוקיות לפי החוק הבינלאומי. קלאוס בכמן קבע כי "הדיון אם אוקראינים ביצעו רצח עם, פשעי מלחמה או פשעים נגד האנושות בשנים האחרונות של המלחמה בווהלין, דיון שנמשך כבר עשורים, יכול כעת להיקטע על ידי תובע בכל עת" מכיוון שמי שלא מסכים שהאירועים היו רצח עם צפוי להעמדה לדין.
התיקון החמיר את יחסי פולין-אוקראינה, שכבר היו רעועים עקב נושא ארגון הלאומנים האוקראינים לפני המלחמה וצבא ההתקוממות האוקראיני בתקופת המלחמה ואחריה. סטפן בנדרה ורומן שוכביץ' נחשבו גיבורים לאומיים באוקראינה ופושעי מלחמה בפולין. באוקראינה, התיקון כונה "החוק האנטי-בנדרובי".
החוק הפולני הושווה לחוק האוקראיני 2538-1, שעבר בשנת 2015.
תגובה לסעיף 2א > מחלוקת על הצהרת המשימה

סעיף 1 - הצהרת המשימה של המכון לזיכרון לאומי (IPN) - שונה כך שיכלול "הגנה על המוניטין של הרפובליקה של פולין ושל האומה הפולנית". חוי דרייפוס, ראש המרכז לחקר השואה בפולין של יד ושם, ציינה כי "מאז שהחוק השתנה, השתנה תפקידו היסודי של המכון לזיכרון לאומי. היום הצהרת המשימה הרשמית של המכון היא להגן על המוניטין של פולין, ובאור זה יש לראותו."
ראו גם

שטח הכיבוש הנאצי
שואת יהודי פולין
לקריאה נוספת

Davies, Christian (10 בפברואר 2018). "Poland's Jews fear for future under new Holocaust law". The Guardian. {{cite web}}:  (עזרה)
יחסי אוסטרליה–קרואטיה

| יחסי אוסטרליה–קרואטיה |
| --- | --- |
אוסטרליה: קרואטיה


אוסטרליה: קרואטיה
שטח (בקילומטר רבוע)
7,741,228: 56,594
אוכלוסייה
26,778,707: 3,868,460
תמ"ג (במיליוני דולרים)
1,723,827: 82,689
תמ"ג לנפש (בדולרים)
64,373: 21,375
משטר
מונרכיה חוקתית פדרלית: רפובליקה

יחסי אוסטרליה–קרואטיה הם היחסים בין אוסטרליה לקרואטיה.
היסטוריה

אוסטרליה וקרואטיה כוננו יחסים דיפלומטיים רשמיים לראשונה כאשר קרואטיה הכריזה על עצמאותה מיוגוסלביה בשנת 1992. אוסטרליה פתחה קונסוליה בזאגרב באותה שנה, ושתי המדינות נותרו בתנאים ידידותיים מאז אותה תקופה. בשנת 1999 שודרגה הקונסוליה האוסטרלית לשגרירות. אחת ממטרות יחסי החוץ בין אוסטרליה לקרואטיה היא לקדם שיתוף פעולה וסחר חופשי בין שתי המדינות.
הגירה

קרואטים נדדו לראשונה לאוסטרליה בשנות ה-50 של המאה ה-19, כשקרואטיה הייתה חלק מהאימפריה האוסטרית. הם היו ידועים באותה תקופה כאוסטרים או איטלקים, ואחרי מלחמת העולם הראשונה, הם היו ידועים כיוגוסלבים. מהגרים קרואטים הגיעו עם רקע מגוון, וכללו אינטלקטואלים, קומוניסטים, פשיסטים, פליטים ואנטי-קומוניסטים. הם זכו להכרה רשמית כקרואטים בשנת 1992 לאחר התפרקות יוגוסלביה במהלך מלחמות יוגוסלביה.
קרואטים באוסטרליה שולבו בהצלחה במיינסטרים של החברה האוסטרלית בזכות תרבות ומנהגים משותפים. עם זאת, בכמה מקרים, קרואטים התמודדו גם עם אפליה וצרות מול הרשויות האוסטרליות, בייחוד בשנות ה-60 וה-70.
יחסים כלכליים

הסחר של אוסטרליה עם קרואטיה בשנת 2018 עמד על 41.1 מיליון דולר אוסטרלי, עלייה של 3.9% לעומת 2017. יצוא הסחורות האוסטרלי לקרואטיה הסתכם ב-2.8 מיליון דולר אוסטרלי בשנת 2018, הייצוא העיקרי היה פירות ואגוזים, כמו גם מכונות וחלקים מיוחדים.
מאז הצטרפות קרואטיה לאיחוד האירופי בשנת 2013, היחסים הכלכליים בין קרואטיה לאוסטרליה גברו. הסכם הסחר החופשי בין האיחוד האירופי לאוסטרליה, שנחתם בשנת 2019, התקבל בצורה חיובית בקרואטיה.
נציגויות דיפלומטיות

אוסטרליה מחזיקה בקרואטיה שגרירות בזאגרב.
קרואטיה מחזיקה באוסטרליה שגרירות בקנברה.
יחסי ברוניי – ניו זילנד

| יחסי ברוניי – ניו זילנד |
| --- | --- |
ברוניי: ניו זילנד


ברוניי: ניו זילנד
שטח (בקילומטר רבוע)
5,765: 268,838
אוכלוסייה
463,629: 5,223,485
תמ"ג (במיליוני דולרים)
15,128: 253,466
תמ"ג לנפש (בדולרים)
32,630: 48,524
משטר
מונרכיה מלאית איסלאמית: מונרכיה חוקתית

יחסי ברוניי–ניו זילנד הם יחסי החוץ הדו-צדדיים בין ברוניי לניו זילנד. הנציבות העליונה של ברוניי בבנדר סרי בגוואן מוסמכת לניו זילנד ואילו הנציבות העליונה של ניו זילנד בקואלה לומפור מוסמכת לברוניי.
היסטוריה

היחסים בין המדינות כוננו ב-5 במאי 1984. היחסים היו תמיד ידידותיים וחיוביים עם שיתוף פעולה כזה בסחר חינוך וביטחון.
יחסים כלכליים

בין שתי המדינות נחתמו מספר מזכרי הבנות. בשנת 2012, הסחר הכולל הגיע NZ $ 1.2 מיליארד, כאשר היצוא העיקרי מניו זילנד לברוניי כלל מוצרי חלב ואילו היצוא העיקרי מברוניי לניו זילנד כלל בעיקר נפט גולמי.
יחסי חינוך

בחינוך נחתם מזכר הבנות בין ממשלת ברוניי לאוניברסיטת אוטגו, ולפיו מספר קטן של סטודנטים לרפואה ורפואת שיניים יגיעו מברוניי ללמוד בניו זילנד. לאוניברסיטת לינקולן יש גם קשרים עם ברוניי וכרגע ישנם כ-100 סטודנטים מברוניי שלמדו בניו זילנד.
שיתוף פעולה ביטחוני

יחסי הגנה מתמשכים נערכו בעיקר על ידי תרגילים צבאיים וסיוע לאימונים.
יחסי ונצואלה–נורווגיה

| יחסי ונצואלה–נורווגיה |
| --- | --- |
ונצואלה: נורווגיה


ונצואלה: נורווגיה
שטח (בקילומטר רבוע)
912,050: 323,802
אוכלוסייה
28,433,569: 5,588,322
תמ"ג (במיליוני דולרים)
482,359: 485,513
תמ"ג לנפש (בדולרים)
16,964: 86,880
משטר
רפובליקה פדרלית: מונרכיה חוקתית

מבנה באוסלו בו שוכנות שגרירויות ונצואלה וקרואטיה
יחסי ונצואלה–נורווגיה הם היחסים הדיפלומטיים בין ונצואלה לנורווגיה.
סקירה כללית

נורווגיה אישרה את הצהרת הנציג העליון לענייני חוץ של האיחוד האירופי לשנת 2019, לפיה הבחירות לנשיאות בוונצואלה ב-2018 היו "לא הוגנות ולא חופשיות", שתוצאותיהן אינן לגיטימיות מכיוון שתהליך הבחירות לא הבטיח ערבויות הכרחיות ל"בחירות כוללות ודמוקרטיות" ו"באופן עמוק". התעלמו מהקריאה של האיחוד האירופי לבחירות חדשות בהתאם ל"סטנדרטים דמוקרטיים מוכרים בינלאומית ולסדר החוקתי של ונצואלה". ההצהרה גם ביקשה מניקולאס מדורו "להכיר ולכבד" את תפקידה ועצמאותה של האספה הלאומית כמוסד שנבחר באופן דמוקרטי ולשחרר כל האסירים הפוליטיים.
בשנת 2019, במהלך המשבר הנשיאותי של ונצואלה, נורווגיה הביעה תמיכה בחואן גואידו כמנהיג הנבחר והלגיטימי של האספה הלאומית, אך לא הכירה בו כנשיא ונצואלה, ושרת החוץ הנורווגית, אינ אריקסן סוריידה, בחרה במקום זאת לתמוך ב"דיאלוג" בין גואידו, מדורו ותומכיהם.
לאחר ההתקוממות נגד ניקולאס מדורו שקידם חואן גואידו ב-30 באפריל, ב-15 במאי, הודיע הנשיא מדורו באמצעות הטלוויזיה הממלכתית ששר התקשורת חורחה רודריגז "משלים משימה חשובה מאוד" בחו"ל. כלי התקשורת דיווחו על סמך מקורות שונים שמתחיל דיאלוג שלום בנורווגיה, ויום לאחר מכן דיווח חואן גואידו כי יש לו "שליחים" בנורווגיה עבור דיאלוג חדש בין מדורו לאופוזיציה, אך האופוזיציה לא תיכנס ל"משא ומתן שווא".
משלחות המשא ומתן הוקמו מטעם הממשלה על ידי שר התקשורת חורחה רודריגס, ומושל מדינת מירנדה הקטור רודריגס וסגן נשיא האספה הלאומית סטלין גונסאלס נסעו מטעם האופוזיציה. ב-17 במאי ניקולאס מדורו הכריז על תחילתו של תהליך דיאלוג חדש עם האופוזיציה בארצו ובתיווך נציגי נורווגיה, והבטיח במהלך טקס עיטור חיילים במדינת ארגואה כי היו "חדשות טובות" על תהליך המשא ומתן שנפתח בנורווגיה בין ממשלתו לאופוזיציה להקמת שולחן משא ומתן שבונה "הסכמי שלום בין הצדדים". גונסאלס תיאר כ"שלב חקירה" את ההתקרבות בין המשטר לאופוזיציה בוונצואלה יחד עם קבוצת הקשר בנורווגיה והצביע על כך שלא היו פגישות ישירות בין שתי המשלחות. עקב מותו של לוטננט קומנדר רפאל אקוסטה ארוואלו במהלך מאסרו, משלחתו של חואן גואידו למשא ומתן השעתה את נסיעתה לסיבוב השיחות השלישי. ביולי נמשך המשא ומתן בין נציגי מדורו וגואידו בברבדוס.
נציגויות דיפלומטיות

נורווגיה החזיקה בוונצואלה שגרירות בקראקס, אולם סגרה אותה ב-2013.
ונצואלה מחזיקה בנורווגיה שגרירות באוסלו.
יארופולק השני, נסיך קייב

יארופולק ( 1082- 18 בפברואר 1139) ( ברוסית:Ярополк) בנו של ולדימיר השני היה נסיך קייב בשנים 1132 - 1139. הוא היה הנסיך שבתקופתו רוס של קייב התפרקה באופן סופי. בניגוד לאביו והאח מסטיסלאב לא היו לו כישורים פוליטיים או אוטוריטה והוא לא הצליח לשמור על המדינה המאוחדת. הוא היה זהיר מדי בקבלת החלטות. אנשים שהוא חשב שהם יהיו בבסיס הכח שלו בגדו בו. הכח המעשי היחיד שייתכן והיה יכול לעצור את התפרקות המדינה היה האח שלו יורי דולגורוקי, אך הוא לא מצא איתו שפה משותפת.
הוא נולד בשנת 1082 ככל הנראה בצ'רניגוב בתקופה שאביו ולדימיר השני, נסיך קייב היה נסיך בעיר זה. בשנת 1114 הוא התמנה להיות נסיך פריאסלאבל. הוא השתתף במספר מערכות צבאיות נגד הקומנים. כאשר אביו כבר היה מבוגר, יארופולק היה מפקד עליון של הצבא בפועל.
עם פטירת אחיו מסטיסלאב הראשון בשנת 1132 הוא התמנה להיות נסיך קייב. הוא היה כבר בגיל 49, גיל מבוגר מאוד לאותה תקופה. בהיותו מנהיג צבאי גדול בצעירותו, הוא התגלה כפוליטיקאי חלש שלא הצליח לעצור את התפרקות המדינה. ניסיונות שלו למנות לתפקידי מפתח את קרובי משפחה לא צלחו. כתוצאה מכך היו מספר מלחמות פנימיות בין הנסיכים. בשנת 1136 אנשי נובגורוד הכריזו חד-צדדית על עצמאותה המלאה של הנסיכות אך ליארופולק לא היה כוח צבאי נגדם.
בשנת 1138 הוא הצליח לאחד רוב הנסיכים במלחמה נגד נסיך צ'רניגוב ובתמיכת הכוחות ההונגרים לנצח במערכה. זה הייתה הפעם האחרונה בה רוב נסיכי רוסיה התאחדו תחת דגל של נסיך קייב.
הוא נפטר בשנת 1139 ותפקיד הנסיך הועבר לאחיו ויאצ'סלאב.
הוא היה נשוי לילנה ממוצא קומני שהולידה לו בן יחיד - וסילקו.
י"ג באייר

י"ג באייר הוא היום השלושה עשר בחודש השמיני 
בשנה העברית, למניין החודשים מתשרי, והיום השלושה עשר בחודש השני 
למניין החודשים מניסן. י"ג באייר לעולם לא יחול, בלוח העברי הקבוע, בימים שני, רביעי ושישי, ועל כן הוא משתייך לקבוצת הימים הנקראת "לא בדו".
חגים ואירועים החלים ביום זה

היום העשרים ושמונה (ארבעה שבועות מלאים) של ספירת העומר
אירועים היסטוריים ביום זה

ה'תרכ"ב – במלחמת האזרחים האמריקנית הפלאנטר – אוניית מלחמה של הדרום, הוברחה אל הצפון בידי עבד בשם רוברט סמולז, שהיה לכהה העור הראשון שמונה כרב חובל
ה'תרע"ו – נחתם הסכם סייקס–פיקו
ה'תשכ"ז – נאצר סוגר את מצרי טיראן
ה'תשכ"ז – הרמטכ"ל יצחק רבין מתמוטט בתקופת ההמתנה שלפני מלחמת ששת הימים וראש אג"ם עזר ויצמן ממלא בפועל את מקומו במשך יומיים
נולדו

ה'תר"ן – רבי אברהם חיים נאה – "בעל השיעורים" – מחבר ספר שיעורי תורה, שיעור מקוה, שיעורי ציון, אבני צדק, קצות השלחן ועוד. (נפטר בה'תשי"ד)
ה'תשל"א – דני דנון, שגריר ישראל באו"ם וחבר הכנסת מטעם הליכוד
ה'תשמ"א – שירי מימון, זמרת ישראלית
נפטרו

ה'תרכ"ב – רבי שמואל שמעלקי רוקח, רב החייטים מברודי, ואבי שושלת רוקח של חסידות בלז
ה'תרע"ח – אברהם חיים גרין, רופא ארצישראלי שהתמסר לרפואת בני היישוב בגליל בימי מלחמת העולם הראשונה ונפטר עקב כך גם הוא מטיפוס הבהרות בדמי ימיו.
ה'תשי"א – דוד רמז, מדינאי ישראלי, ממנהיגי היישוב, שר בממשלת ישראל
ה'תשי"ב – ר' ישראל אריה לייב שניאורסון בנו של הרב לוי יצחק שניאורסון ואחיו של רבי מנחם מנדל שניאורסון
ה'תשנ"ו – אמיל חביבי, סופר, חבר הכנסת מטעם מק"י ופעיל ציבור
ה'תשס"ו – יוסי בנאי, זמר ושחקן ישראלי, זוכה פרס ישראל (נולד ה'תרצ"ב)
י"ב באייר – י"ד באייר
אייר
יחסי ונצואלה–לוב

| יחסי ונצואלה–לוב |
| --- | --- |
ונצואלה: לוב


ונצואלה: לוב
שטח (בקילומטר רבוע)
912,050: 1,759,540
אוכלוסייה
28,433,569: 7,400,489
תמ"ג (במיליוני דולרים)
482,359: 50,492
תמ"ג לנפש (בדולרים)
16,964: 6,823
משטר
רפובליקה פדרלית: ממשלת מעבר

יחסי ונצואלה–לוב הם היחסים הבילטרליים שבין הרפובליקה הבוליברית של ונצואלה לבין מדינת לוב.
היסטוריה

ביקורו הראשון של נשיא ונצואלה בלוב היה ב-2001 כשהוגו צ'אווס ביקר במדינה אחרי שהוזמן על ידי מועמר קדאפי ב-1999. במהלך הביקור הקצר, השניים דנו במצב העולמי, בירידה במחירי הנפט וכן ברמות הייצור של אופ"ק. מנהיג האופוזיציה בוונצואלה באותה עת תקף את צ'אווס על כך שלא דיווח בזמן על ביקורו ללוב, ושהסתיר אותו כחלק מנסיעתו לאירופה ואפריקה. ב-2004 העניק קדאפי לצ'אווס בטריפולי את "פרס מועמר קדאפי לזכויות אדם". צ'אווס הגדיר את קדאפי כ"חבר ואח" וציין שהם "חולקים תפיסה סוציאלית זהה". בשנת 2006, במהלך ביקורו השלישי של צ'אווס במדינה, חתמו מנהיגי שתי המדינות על הסכם כללי לשיתוף פעולה כלכלי ותרבותי, ובמהלך הביקור קרא צ'אווס להקים ברית משותפת נגד ה"הגמוניה האמריקאית". השגריר לשעבר של ונצואלה ללוב אמר ב-2003 כי צ'אווס "איחד בין אסטרטגיה אנטי–אמריקאית ומדינות טרור", אחרי ביקורו בלוב. עם זאת, במקביל למיצובו של צ'אווס כמנהיג נגד ההובלה האמריקאית, קדאפי חתר לשפר את היחסים עם ארצות הברית.
במהלך מלחמת האזרחים בלוב

אחרי פרוץ מלחמת האזרחים במדינה ב-2011, תמך צ'אווס בפומבי בקדאפי והציע לתווך בינו לבין האופוזיציה. אחרי הריגתו של קדאפי, הצהיר צ'אווס כי "נזכור את קדאפי כל חיינו כלוחם גדול, מהפכן וקדוש. הם התנקשו בו. זה זעם נוסף". במהלך המלחמה, גינה צ'אווס את המוסר הכפול של הקהילה הבינלאומית, התנגד להתערבות חיצונית במדינה וטען שאף אחד לא יכול לגנות את קדאפי על מעשיו. ראש הממשלה שלו, ניקולס מדורו, הביע ביקורת על היחס הבינלאומי ללוב, טען שהתקשורת "תמכה ביריביו של קדאפי" וכן ב"אינטרסים של המערב".
טרם נפילת קדאפי, צ'אווס הציע להקים נציבות בינלאומית כדי שתגבש פתרון בדרכי שלום לסכסוך המתמשך במדינה, ללא סילוקו.
ידידיה בולי

| --- | --- |

ידידיה בולי  תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  1834 בלגרד, נסיכות סרביה 
 פטירה:  7 בספטמבר 1907 (בגיל 73 בערך) וינה, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 מדינה:  נסיכות סרביה, ממלכת סרביה
 כינויים נוספים:  "אדי"
 פעילות בולטת:  נשיא הקהילה הספרדית בבלגרד
 תקופת הפעילות:  1864–1907 (כ־43 שנים)
 מפלגה:  המפלגה הפרוגרסיבית של סרביה (אנ')
 פרסים והוקרה:  מסדר העיט הלבן  מסדר צלב טאקובו 
 
ידידיה בּוּלִי (וגם די-בּוּלִי, בסרבית: Једидија Були;‏ 1834, בלגרד, נסיכות סרביה – 2 בספטמבר 1907, וינה, האימפריה האוסטרו-הונגרית) היה איש ציבור יהודי, סוחר ובנקאי נשיא הקהילה הספרדית בבלגרד וחבר הפרלמנט של נסיכות סרביה.
ביוגרפיה

ידידיה "אדי" בולי נולד בשכונת יאלייה אשר בבלגרד ליעקב בולי שהיה סוחר. משפחת בולי מתועדת בבלגרד במסמכים העוסקים בתשלום מיסים החל מ-1828. ידידיה בולי היה סוחר ובנקאי אשר ייסד בנק למסחר. בולי כיהן כנציג מסחרי רשמי של נסיכות סרביה ורקם קשרי מסחר רשמיים עם מדינות שונות עבור הסרבים. בולי היה חבר במספר ארגוני סחר ותשתית ברחבי סרביה, ונחשב לטייקון היהודי הראשון. היה מקורב למילאן הראשון, מלך סרביה, ובהמשך לבנו אלכסנדר הראשון, מלך סרביה, והחל מ-15 בדצמבר 1881 מונה מטעמם לחבר האספה הלאומית של נסיכות סרביה, ובהמשך ממלכת סרביה. הוא היה היהודי הראשון שמונה לתפקיד זה בסרביה. בין השנים 1897–1907 כיהן כנשיא הקהילה הספרדית של בלגרד, ובתפקידו זה סייע במימון והיה מיוזמי הקמת בית הכנסת בית ישראל בבלגרד. ב-10 במאי 1907 נכח בולי בטקס הנחת אבן הפינה לבית הכנסת במעמד פטר הראשון, מלך סרביה. נפטר בווינה והוא בן 73 והובא לקבורה בחלקה הספרדית של בית הקברות החדש בבלגרד.
משפחתו

ידידיה בולי היה נשוי פעמיים. בנו מנישואיו הראשונים ללאה היה בנציון בולי – תעשיין, פוליטיקאי ופילנתרופ. לאה נפטרה בינקותו של בנציון. רעייתו השנייה מרקושה (מרקדה) בולי לבית לוי (בסרבית: Меркуша Були; ‏1853–1934), הייתה אשת ציבור ונמנתה עם מייסדות ארגון חברת הנשים היהודיות בבלגרד, אשר נוסד ב-1874 והיה ארגון הנשים הראשון בסרביה. מרקושה בולי כיהנה כנשיאת הארגון בין השנים 1894–1912. לידידיה ומרקושה נולדו שלושה ילדים: הוגו בולי (1875–1941) שהיה סוחר ונחשב לאבי ענף הכדורגל בסרביה ונרצח במחנה הריכוז טופובסקה שופה; מוריץ בולי (1876–1936) שהיה רופא ומומחה למחלות זיהומיות; ובת בשם סופיה.
הערות שוליים

↑  ג'ני לבל, עד הפתרון הסופי, היהודים בבלגראד 1521–1942, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2006, עמוד 166.
↑  יהודים נודעים בסרביה, עמודים 45–46 (בסרבית).
טראפ לטיני

| --- | --- |

אוזונה, אמן הטראפ הלטיני הנמכר ביותר בכל הזמנים
 מקורות סגנוניים:  טראפ, רגאטון, היפ הופ דרומי, מוזיקה לטינית
 מקורות תרבותיים:  שנות האלפיים – שנות ה-2010, בפוארטו ריקו
 מוצא:  פוארטו ריקו 
 כלים:  קולות, סינתיסייזר, דוגם צלילים, מכונת תופים
 
טראפ לטיני או טראפ ספרדי הוא תת-ז'אנר במוזיקת טראפ שמקורו בפוארטו ריקו. הז'אנר, שמכיל בתוכו השפעות של רגאטון והיפ הופ דרומי (אנ'), צבר פופולריות בשנות האלפיים, ומאז התפשט בכל אמריקה הלטינית. הטראפ הלטיני דומה באופיו למוזיקת הטראפ שבמיינסטרים, בשילוב עם מילים על חיי רחוב.
מאפיינים

טראפ לטיני הוא תת-סוגה של היפ הופ לטיני (אנ'), המכילה בתוכה השפעות מהיפ הופ דרומי (אנ'), כמו גם השפעות מז'אנרים פוארטו ריקנים כדוגמת רגאטון ודמבו (אנ'). סגנון השירה של הז'אנר כולל שילוב של ראפ ושירה, לרוב בשפה הספרדית, תוך שמירה על מעגלי הקול בסגנון הטראפ. המילים בטראפ הלטיני עוסקות לרוב בחיי רחוב, אלימות, סקס וסמים.