stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
רוב שניידר
קריירה

בשנת 1990 התארח בסיטקום "המאמן", בכיכובו של קרייג טי. נלסון.
בשנת 1992 שיחק את עובד המלון בניו יורק, בסרטו של כריס קולומבוס, "שכחו אותי בבית 2",  בכיכובו של מקולי קאלקין.
בשנת 1995 שיחק בסרט "השופט דרד" לצד סילבסטר סטאלון ובשנת 1999 כיכב בסרט הג'יגולו מת מצחוק.
בשנת 2004 שיחק בקומדיה הרומנטית "50 דייטים ראשונים" ובסרט חתיכה בהפתעה. בשנת 2006 שיחק בקומדיית הספורט "חמים על הספסל" שביים דניס דוגן, ובסרט "ילד של סבתא" בהפקת אדם סנדלר.
בשנת 2008 שיחק שניידר בתור סלים בסרט "אל תתעסקו עם הזוהן", ובסרט "לילות L.A" לצד מיסי פייל. שיחק בתפקיד ראשי בסרטים הקומיים "ביג סטן", "הג'יגולו מת מצחוק", "הג'יגולו מת מצחוק 2" ועוד. דיבב בסרטים "העולם על פי דינו" ו"נורם בעיר הגדולה".
בשנת 2010 שיחק בסרט "מגודלים" בתור רוב הילארד. בהמשך השנה, ביים, הפיק וכתב את הסרט הדרמה-קומי "הנבחר", ששיחק בו בתפקיד הראשי לצד סטיב בושמי.
בשנת 2011 שיחק בסרט "לנשק את הכלה" בתפקיד ארנסטו.
בשנת 2013 שיחק בסרט הסאטירי "אפליקציה לא נאותה" לצידם של אדריאן ברודי ומישל רודריגז.
בשנת 2015 דיבב הדמות של רובו יוסף בסרט המדע הבדיוני הישראלי "אני לא מאמין, אני רובוט?!", שיחק בסרטו של פרנק קורצ'י "השישה המגוחכים", ודיבב בסרט האנימציה "ממלכת הצפרדעים" את הדמות "עין אחת". באותה שנה גם החל לככב בסיטקום "רוב האמיתי" לנטפליקס, אותה גם יצר. ב-2017 שבה הסדרה לעונה שנייה.
חיים אישיים

בשנת 1996 ייסד שניידר את "קרן המוזיקה ע"ש רוב שניידר" (Rob Schneider Music Foundation). הקרן מחזירה את מקצוע המוזיקה לבתי הספר היסודיים של פסיפיקה על ידי מימון משכורות המורים וקניית ציוד מוזיקלי. לפני הפעלת התוכנית בעיר בתי הספר פעלו ללא חינוך מוזיקלי בכלל.
בהמשך להתעניינותו במוזיקה, רכש שניידר מועדון לילה בעיר סן פרנסיסקו שנקרא "DNA Lounge" (המועדון כבר אינו בבעלותו).
אמו של שניידר שיחקה בתפקידי אורח קטנים במספר סרטים של בנה בתור שופטת בתחרות מעודדות, שכנה חטטנית ועוד.
שניידר הוא פעיל סביבתי. הוא נוהג בטויוטה פריוס (עם הנעה היברידית שפולטת פחות מזהמים) והתנדב להנחות את הטקס השנתי "פרס הסביבה לתקשורת" השלוש עשרה במספר בשנת 2004.
שניידר נישא שלוש פעמים, ומבין שלושת ילדיו התפרסמה- אל קינג, זמרת ובתו מנישואיו הראשונים עם לונדון קינג.
שדרות רקולטוס

בריכות המים לאורך המדרחוב
יריד ספרים בשדרה
בניין הספרייה הלאומית
ארמון לינארס
שדרת רקולטוס (בספרדית: Paseo de Recoletos) היא שדרה במרכז מדריד, בירת ספרד. למרות אורכה הקצר (מעט יותר מ-500 מטרים), השדרה היא אחת החשובות והמרכזיות בעיר, ומהווה חלק מהציר המחלק את מדריד מצפון לדרום, הנמשך דרומה מפלאסה דה סיבלס לאורך שדרת פראדו וצפונה מפלאסה דה קולון לאורך שדרת קסטיאנה.
היסטוריה

לקראת סוף המאה ה-18, הופקד האדריכל חוסה דה הרמוסיה על ידי המלך קרלוס השלישי על תוכנית עיור תוואי הנהר באחו אברוניגאל (Bajo Abroñigal) שעבר בין האזורים בהם נמצאות היום תחנות הרכבת אטוצ'ה וצ'מרטין. במסגרת התוכנית הוקמו לאורך התוואי שדרת פראדו ושדרת רקולטוס. השם "רקולטוס" נגזר משמו של מנזר אוגוסטיני ישן שהוקם באזור בשנת 1952.
במקור הסתיימה השדרה בשער רקולטוס הישן, שער בארוק שהוקם ב-1756 על ידי המלך פרדיננד השישי ופורק ב-1863. במהלך המלחמה בחצי האי האיברי במסגרת המלחמות הנפוליאוניות, בוצר שער רקולטוס לצד שערים נוספים באזור, במטרה להדוף את צבאו של נפוליאון. ב-3 בדצמבר 1808, פיקד נפוליאון בעצמו על המתקפה על מדריד, במהלכה ניסו כוחותיו לפרוץ את שער רקולטוס במטרה להקיף את שער אלקלה. הכוחות הצרפתים הצליחו לפרוץ דרך פארק בואן רטירו ובכך איגפו את שערי רקולטוס, אלקלה ואטוצ'ה, והביאו לכניעתה של מדריד למחרת היום.
השדרה כיום

כיום שדרת רקולטוס היא מהרחובות החשובים במדריד, ולאורכה עוברים חמישה נתיבי נסיעה ונתיב אוטובוסים בכל כיוון, לצד אי תנועה קטן ומדרחוב גדול במרכז השדרה. לאורך המדרחוב פזורות בריכות מים, עמודים דוריים, פסלים, מזרקות, שעון שמש, עצים וצמחייה וכן מספר בתי קפה פופולריים.
מדי שנה מארחת השדרה מספר ירידים ובהם ספרים מיד שנייה, ספרים ישנים, עבודות יד ועוד. כמו כן, השדרה אירחה לאורך השנים מספר ירידים חד-פעמיים, וכן נערכות בה לעיתים תערוכות ומיצגי רחוב.
מבנים לאורך השדרה

אחד המבנים החשובים לאורך השדרה הוא בית טסורו (Casa del Tesoro), שנבנה בשנת 1568 לערך ובו שוכנים מאז שנת 1771 הספרייה הלאומית של ספרד ומוזיאון הארכאולוגיה הלאומי.
בהמשך השדרה שוכן ארמון המרקיז מסלמנקה, שנבנה בין השנים 1846 ו-1855 בסגנון הרנסאנס. בשנת 1876 הארמון נמכר לבנק היפוטקריו (Hipotecario) הארגנטינאי, אשר הקים בו את מטהו. בשנת 1991 נמכר המבנה לבנק BBVA הספרדי, וכיום הוא מקום מושבה של קרן BBVA של הבנק.
סמוך לפלסה דה סיבלס שוכן ארמון מלינארס (Palacio de Linares), שנבנה בשנת 1873 ושימש את המרקיז מלינארס. במהלך המאה ה-20 עבר המבנה מספר ידיים, עד שבשנת 1989 הוא עבר לבעלות משותפת של המכון לשיתוף פעולה עם אמריקה הדרומית, עיריית מדריד והקהילה האוטונומית של מדריד. החל משנת 1990 משמש המבנה כמטה "בית אמריקה", מוסד ממלכתי שמטרתו קידום נושאים כלכליים, מדיניים, מדעיים, טכנולוגיים ותרבותיים באמריקה הלטינית.
רודריק

רודריק (באנגלית: Roderic, בערבית: لذريق, Ludharīq, בספרדית: רודריגו; מת ב-711 או 712) היה המלך הוויזיגותי האחרון ששלט בטולדו, ואחד מאחרוני המלכים בממלכה הוויזיגותית. מעט מאוד ידוע על עלייתו לשלטון ועל מלכותו בכלל, ורוב המידע מוטל בספק. שמו של רודריק מוכר בעיקר עקב מפלתו ומותו בקרב גואדאלטה, מול טאריק בן זיאד וצבא המורים, בשנת 711 לספירה, אירוע שסימן את תחילת הכיבוש המוסלמי של ספרד.
ראשית חייו

רודריק נולד לשושלת מלוכה ויזיגותית שישבה בחצי האי האיברי. יריבות בין שתי שושלות מלוכה גרמה לכך שהמלך אגיקה מהשושלת היריבה, במהלך שלטונו בסוף המאה השביעית, עיוור את אביו של רודריק, תיאופורד, על מנת להשאיר את המלוכה בשושלתו. תיאופורד העיוור התיישב בעיר קורדובה ונשא שם לאישה את ריקולו, נערה ממשפחה אריסטוקרטית מקומית, אמו של רודריק. על פי גרסה אחרת, רודריק הוא בעצמו בנו של המלך אגיקה, ועל פי גרסה שלישית, רודריק הוא בנו של המלך הוויזיגותי ויתיזה שמלך בין השנים 702–710 לספירה. על פי המחקר אף לא אחד מסיפורים אלו ניתן לאימות.
פיצול המלוכה ועלייתו לשלטון

בשנת 710 מת המלך הוויזיגותי ויתיזה, ותמיכת האצולה הוויזיגותית התפצלה בין אקילה השני, בנו של ויתיזה, לבין רודריק, אשר נבחר על ידי האצולה. אקילה, שייתכן שהיה צעיר מדי ולכן לא נבחר לרשת את הכתר, הומלך בידי תומכיו בצפון מזרח חצי האי האיברי. מיד עם עלייתו לשלטון נאלץ רודריק להתמודד עם חיכוכים ברחבי הממשל הוויזיגותי – יריבות עם אקילה, מרידות של שבטים בסקים ששכנו בצפון חצי האי, ובגידות פנימיות של אצילים שערקו מתוך מחנהו. סביר להניח שפיצול כוחותיו וצבאו של רודריק פגע ביכולתו לעמוד אל מול ההתקפה המוסלמית בגיברלטר.
קרב גואדאלטה ומפלת הוויזיגותים

ביום ראשון 19 ביולי 711 נערך קרב בין הכוחות הוויזיגותים בהובלת המלך רודריק, לבין הכוחות המוסלמים בהובלת טאריק אבן-זאיד. טאריק, ברברי שהתאסלם, היה מושל העיר טנג'יר ונשלח על ידי מוסא בן נציר, המנהיג הדתי האומיי, לפלוש לאירופה ולכבוש את חצי האי האיברי. החיילים המוסלמים החלו לעבור באניות מסחר מצפון אפריקה לדרום חצי האי, וקבעו מחנה ליד ההר שלימים יקרא על שם מנהיגם ג'בל טאריק, ובשפות האירופיות – גיברלטר. המלך רודריק, שהיה עסוק במרידות בצפון האי, איחר להגיע אל הפולשים המוסלמים. עד להגעתו של הצבא הוויזיגותי, הצליח טאריק לצבור כמות של כעשרת אלפים לוחמים.
הכוחות הוויזיגותים המותשים שהגיעו מהצפון לפגוש את הפולשים המוסלמים לא היוו כל בעיה עבור צבאו של טאריק, שהביס אותם בצורה מוחצת, והרג את המלך רודריק. פרט לעייפותם הפיזית של הוויזיגותים, תרמה לניצחון המורים גם נטישה המונית של שדה הקרב, לאחר בגידה של אצילים ובעלי דרגות במלך, התבוסה הובילה למסע הכיבוש של כל חצי האי עם כעשרת אלפים חיילים בשלוש-ארבע שנים בלבד.
הסיבות לפלישה

מעבר למצוות הג'יהאד האסלאמי אשר המריץ את הכוחות המוסלמים לכבוש את העולם, ניתנו הסברים פנימיים לאירועים שאפשרו למוסלמים להעביר כמות גדולה של לוחמים לתוך אירופה ללא כל התנגדות. גורמים דתיים נוצריים האשימו במפלתם של הוויזיגותים את המלך ויטיזה (702–710), אשר בנוסף להתנהגות הפרטית ההוללת שלו, אילץ את הכמורה המקומית להינשא למרות האיסור שהטילה הכנסייה הקתולית. אחרים האשימו דווקא את המלך רודריק על כך שאנס את בתו של מושל סאוטה, יוליאנוס. כתגובה לכך הזמין יוליאנוס את כוחותיו של טאריק על מנת לנקום ברודריק, ואף שלח ספינות שיעבירו את הכוחות המוסלמים לתוך חצי האי.
גורמים אחרים מאשימים את המלך הוויזיגותי אקילה בנו של המלך ויטיזה, ששלט בחלקים מצפון האי, בכך שרצה להחזיר לעצמו את המלוכה ולכך הזמין את טאריק על מנת להשמיד את כוחותיו של רודריק. אפשרות נוספת היא שטאריק הוזמן על ידי היהודים המקומיים שסבלו מהתעצמות שנאת היהודים בחצי האי, וראו בשלטון המוסלמים תחליף טוב יותר. אפשרות שלישית היא שפלישת המוסלמים לא הרתיעה את המקומיים, ואולי אפילו התקבלה בברכה על ידם, בדיוק כפי שקרה בפלישות הרומאים, היוונים והפיניקים לפני כן.
המלך רודריק בספרות

המלך רודריק הוזכר בכמה וכמה יצירות ספרות. הראשונה שבהם היא הטרגדיה הרומנטית ‘All’s Lost by Lust’, "מפלה בגלל תשוקה", שנכתבה על ידי הסופר האנגלי ויליאם ראולי. במחזה, שהוצג בשנת 1619 ופורסם בשנת 1633, מסופר כי המלך התאהב בנערה בשם יסינטה, בתו של אחד ממפקדי הצבא, יוליאנוס (ג'וליאן) שמו, חיזר אחריה וניסה לזכות באהבתה. כאשר יסינטה לא נענתה לחיזוריו, שלח רודריק את יוליאנוס להילחם במֻורים, המוסלמים שבאו להילחם בו, את יסינטה אנס ושם בשמירה בארמון. בשלב מסוים יסינטה הצליחה לברוח מהארמון אל אביה בשדה הקרב, וסיפרה לו על האונס. יוליאנוס כרת ברית עם מולי מוזמן, מנהיג המורים, על מנת לנקום ברודריק. מולי מומן התאהב גם הוא בנערה וביקש את ידה, יסינטה ויוליאנוס סירבו, ובעקבות כך מולי מומן בגד ביוליאנוס, עיוור אותו וכרת את לשונה של יסינטה. הטרגדיה מסתיימת בסצנה בה מולי מומן נותן לכאורה ליוליאנוס להתנקם בו, ושם חרב בידו. יוליאנוס מנסה לדקור את מולי מומן, אך זה מעמיד בפניו את יסינטה, וכך גורם ליוליאנוס לדקור ולהרוג את בתו.
סיפורי רודריק והפלישה המוסלמית מסופרים גם בשירו של המשורר הסקוטי וולטר סקוט: "חזונו של דון רודריק" ובשיר "רודריק – אחרון הוויזיגותים" של המשורר האנגלי רוברט סאות'י.
רודריק מופיע גם בשתי אופרות: "רודריק" של גאורג פרידריך הנדל, וב"דון רודריק" של אלברטו חינסטרה.
ראו גם

אל-אנדלוס
הכיבוש המוסלמי של ספרד
שבטים גרמאנים
הערות שוליים

↑  .John Gill, Andalucia a Cultural History (Oxford University Press: New York, 2009), page 71
↑  .Roger Collins, Visigothic Spain 409–711 (Blackwell Publishing: Carlton, Australia, 2004), page 136
↑  .Simon Barton A History of Spain (Palgrave Macmillan: Hampshire England, 2004), page 24
↑  iras Alkhateeb, Lost Islamic History – Reclaiming Muslim Civilization From the Past (Hurst and Company: London, 2014), pages 53–54
↑  'היהודייה מטולדו': כשספרות והיסטוריה נפגשים, באתר קלאסיקה בשבוע - https://www.facebook.com/OneClassicPerWeek, ‏27 במאי 2019
↑  Michael Frasseto, The Early Medieval World – From The Fall of Rome to the Time of Charlemagne (ABC-Clio: California, 2013), page 471
↑  .John Gill, Andalucia a Cultural History (Oxford University Press: New York, 2009), page 72
↑  From Early English Books Online: http://quod.lib.umich.edu/e/eebo/A11155.0001.001?view=toc
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007272005405171  BNC: 000585141  BNE: XX1527539  CANTIC: a10813469  GND: 118911260  ISNI: 0000 0000 3465 5532  LCCN: n85051926  NTA: 073725870  VIAF: 316428596   WorldCat (עם VIAF): 316428596
ראס כרכר

| --- | --- |
ראס כרכר ממזרח. המבצר נמצא מעל קצה צריח המסגד.
ראס כרכר ממזרח. המבצר נמצא מעל קצה צריח המסגד.
 טריטוריה:  הרשות הפלסטינית הרשות הפלסטינית
 נפה:  רמאללה ואל-בירה
 תאריך ייסוד:  1812
 שטח:  13,521 דונם
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בכפר:  1,956 (2017)
 קואורדינטות:  31°56′37″N 35°06′18″E﻿ / ﻿31.943611111111°N 35.105°E﻿ / 31.943611111111; 35.105 
 אזור זמן:  UTC +2
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת גוש דן מוגדלת) ראס כרכר(למפת גוש דן רגילה) ראס כרכר(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום ראס כרכר(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום ראס כרכר  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
ראס כַּרכַּר (בערבית: رأس كركر) הוא כפר פלסטיני, צפונית-מערבית לראמאללה על כביש 463, בגובה של כ-485 מטר מעל פני הים.
מקור השם

תושבי הכפר מייחסים את השם להיותם על ראש (בערבית: رأس תעתיק בעברית: רָאס) גבעה, שעליה יש חורבה בשם כרכר, והם אינם יודעים מה מקור השם. 'כַּרכַּר' הוא אחד משמותיו של העץ אורן ירושלים, וייתכן כי שם הכפר משמר את העובדה כי גדלו בתחומו או בסביבתו אוכלוסיות של עצי אורן. משה גרסיאל סבור שהשם משמר את השם העתיק "בית כר" הנזכר בספר שמואל כמקום שבו ניצחו בני ישראל, בהנהגת שמואל הנביא, את הפלשתים במנוסתם מהמצפה.
מיקום

הכפר נמצא כ-6 ק"מ צפון מערבית לרמאללה. ממערב לכפר אל-ג'ניה, וטלמון, ממזרח לכפר חרבתא, מצפון לכפר ניעמה ומדרום לדיר עמאר.
בסקר ארכאולוגי שנערך בשנת 1968 נמצא כי הכפר שוכן על תוואי דרך קדומה שיצאה מסבסטיה לדרום הארץ.
ראס כרכר הוא "כפר כיפה" טיפוסי: בתיו בנויים בראש גבעה, 500 מטר מעל פני הים, והשטחים המעובדים שלו מצויים במדרון הגבעה ובעמקים בין הגבעות.
היסטוריה

במאה ה-18 הפך הכפר לאחד מ-24 כפרי הכס שבהם ישבו מוח'תארים בארמון, או מצודה ושלטו על האזור.
היישוב הוקם בשנת 1812 – לפי הכתובת על המצודה. בטרם היות המצודה לא היה במקום יישוב. היא הוקמה בעת המלחמות בין שבטי קייס וימן. מקימיה היו בני משפחת סמחאן, משפחה נוצרית מרמאללה. במצודה שולבו גם אבנים ממבנים קדומים.
ב־1948 עבר הכפר לשליטת הלגיון הערבי וסופח ב־1951 לירדן, ככל יהודה ושומרון.
בשליטת ישראל

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. חוסר בהצגת ההיסטוריה של אירועי האלימות שיוצאים מהמקום כלפי כוחות ביטחון ואזרחים של יישובים שכנים, ואירועי אלימות כלפי תושבי הכפר.
במלחמת ששת הימים עבר הכפר, ככל יהודה ושומרון, לשליטת ישראל. בעקבות הסכמי אוסלו, 18.6% משטח הכפר נכללים בשטח B, ויתר אדמות הכפר הן בשטח C. על פי נתוני הלשכה הפלסטינית המרכזית לסטטיסטיקה נכון ל-2016, הכפר מנה 2,128 תושבים.
בסמוך לכפר עובר כביש 463 המוביל להתנחלויות ומאחזים של גוש דולב טלמונים.
באפריל 2021 הטיל צה"ל כתר מלא על הכפר בשל ריבוי אירועי יידוי אבנים. ידויי אבנים אירעו גם בהמשך.
הערות שוליים

↑  The Applied Research Institute – Jerusalem, Ras Karkar Village Profile, 2012
↑  זהר עמר, עדויות על נוף הצומח הטבעי ביהודה ובשומרון בימי הביניים, שומרון ובנימין ג, תשנ"ג, עמ' 118-117
↑  ספר שמואל א', פרק ז', פסוק י"א
↑  עולם התנ"ך שמואל א', עמ' 84
↑  Macalister, R. A. Stewart; Masterman, E. W. G.., "Occasional Papers on the Modern inhabitants of Palestine, part I & part II".: Quarterly Statement - Palestine Exploration Fund., 1905, עמ' 356-343
↑  דוד גרוסמן, 'תהליכי התפתחות ונסיגה ביישוב הכפרי בשומרון וביהודה בתקופה העות'מאנית', בתוך: שמעון דר וזאב ספראי (עורכים), מחקרי שומרון, תל אביב: הוצאת הקיבוץ המאוחד, תשמ"ו.
↑  צה"ל הטיל כתר מלא על הכפר ראס כרכר שבמערב בנימין, באתר ערוץ 7, 2021-02-14
↑  שמואל קרמרסקי, גל של טרור: האינתיפאדה המושתקת, הבלבול של השב"כ והקמפיין של בנט, באתר JDN, ‏2022-03-28
| דגל פלסטיןיישובי נפת רמאללה ואל-בירה |
| --- | --- | --- |
| ערים | אל-בירה • ביתוניא • רוואבי • רמאללה |   |
| מועצות מקומיות | אל-איתיחאד (ביתילו, דיר עמאר, ג'מאלא) • א-זיתונה (מזרעה אל-קיבליה, אבו שוחידם) • ביר זית • בית ליקיא • בני זייד (דיר ע'סאנה, בית רימא) • בני זייד א-שרקייה (עארורה, מזארע א-נובאני) • דיר ג'ריר • דיר דיבוואן • חרבתא אל-מצבאח • מזרעה א-שרקיה • נעלין • סילוואד • סינג'יל • תורמוס עיא |   |
| כפרים | אבו קש • אום צפא • א-לובן אל-ע'רבי • אל-ג'אנייה • אל-מוע'ייר • אל-מידיה • בודרוס • בורקה • בית סירא • ביתין • בית עור אל-פוקא • בית עור א-תחתא • בלעין • ג'יפנה •דורא אל-קרע • דיר אבו משעל • דיר איבזיע • דיר א-סודאן • דיר ניזאם • דיר קדיס • ח'ירבת אבו פלאח • ח'רבת'א בני חרית • טייבה • טירה • יברוד • כובאר • כפר מאליכ • כפר ניעמה • כפר עין • נבי סאלח • סאפא • סורדא • עאבוד • עבוין • עג'ול • עטארה • עין יברוד • עין עריכ • עין סיניא • עין קיניא • קיביה • קראוות בני זייד •  ראס כרכר • רמון • רנתיס • שוקבא • שיבתין |   |
| מחנות פליטים | אל-אמערי • ג'לזון • קדורה • קלנדיה |   |
נפות הרשות הפלסטינית
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007584235705171 
המצודה של מוח'תאר סמחאן
רעידת האדמה בנפאל (1988)

| --- | --- |
 סוג:  רעידת אדמה
 תאריך התרחשות:  21 באוגוסט 1988 
 שעה:  23:09:11 (שעון מקומי)
 מגניטודה:  6.9 בסולם מגניטודה לפי מומנט
 במדינות או באזורים:  נפאל, צפון הודו
 הרוגים:  709
 קואורדינטות:  26°43′N 86°37′E﻿ / ﻿26.71°N 86.62°E﻿ / 26.71; 86.62
  (למפת נפאל מוגדלת) קטמנדו לליטפור פוקהרה דהאנגדי נפאלגאנג' בוטוואל דהאראן בירגאנג' ג'נקפור אוורסט הרפובליקה העממית של סין  הודונפאל(למפת נפאל רגילה) קטמנדו לליטפור פוקהרה דהאנגדי נפאלגאנג' בוטוואל דהאראן בירגאנג' ג'נקפור אוורסט הרפובליקה העממית של סין  הודונפאל
 
רעידת האדמה בנפאל בעוצמה של 6.9 בסולם מגניטודה לפי מומנט התרחשה ב-21 באוגוסט 1988 בשעה 23:09:11 לפי הזמן המקומי בנפאל וסמוך לגבול ההודי שלה, צפונית לביהר. ברעידה נהרגו 709 בני אדם ועוד אלפים נפצעו. הרעידה הכתה בשני גלים - האחד במשך 10 שניות והשני במשך 15 שניות - וגרמה לנזק בכ-50,000 מבנים וביניהם ראג' בהוואן (Raj Bhavan), בית מגורים של הממשל ההודי, ובית פטנה (Patna Secretariat), בניין הממשל ההודי בביהר.
ראו גם

רעידת האדמה בנפאל (1934)
רעידת האדמה בנפאל (2015)
הערות שוליים

↑  "A devastating dawn".
↑  "In India, J&K, HP, Uttarakhand fall under most active seismic zone".
↑  ⁨יותר מ־900 הרוגים ברעש שהתחולל אתמול בגבול נפאל־הודו ⁩- ⁨⁨מעריב⁩ 23 אוגוסט 1988⁩ - הספרייה הלאומית של ישראל │ עיתונים, באתר www.nli.org.il
רז נחמיאס

רז נחמיאס (נולד ב-6 במאי 1996) הוא כדורגלן ישראלי, המשחק בעמדת המגן השמאלי בהפועל רמת גן.
קריירה

נחמיאס התחיל את הקריירה שלו בקבוצת הילדים של הפועל אשקלון. בגיל 10, הצטרף למכבי תל אביב במדיה שיחק עד סוף ינואר 2011, אז עבר ליריבה העירונית.
ב-1 באוגוסט 2015, נחמיאס ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת בהפסד 1–3 למכבי תל אביב במסגרת גביע הטוטו. בינואר 2016, נחמיאס הושאל להפועל ראשון לציון ועונה לאחר מכן שיחק בבית"ר תל אביב רמלה. ב-24 באפריל 2017, נחמיאס הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 0–4 נגד מכבי אחי נצרת.
בקיץ 2017, חזר להפועל תל אביב, שירדה עונה קודם לכן לליגה הלאומית. נחמיאס, היה שותף לחזרה של ליגת העל, אך שוחרר מהקבוצה בסיום העונה.
ב-26 ביוני 2018, נחמיאס חתם בהפועל רמת גן.
ב-26 ביוני 2019, נחמיאס שוחרר מהפועל תל אביב וחתם בסקציה נס ציונה, העולה החדשה לליגת העל. ב-24 באוגוסט, נחמיאס ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל.
ב-14 ביולי 2020, נחמיאס חתם בהפועל חיפה. ב-10 בינואר 2021, חתם בהפועל חדרה, אך כעבור כחודש עבר לבני יהודה.
ב-25 ביוני 2021, נחמיאס חתם בהפועל רמת גן.
תארים

ליגה לאומית: 2017/2018
הערות שוליים

↑  מאור רחמני, ‏רז נחמיאס חתם בהפועל ת"א: נרגש לחזור הביתה, באתר ONE‏, 14 ביוני 2017
↑  תום נחום, ‏לוד החתימה את גומברג, נחמיאס חתם ברמת גן, באתר ONE‏, 26 ביוני 2018
↑  דוד נתן ודוד בן שימול, נחמיאס חתם בנס ציונה, דן מורי בבני יהודה, באתר ynet, 26 ביוני 2019
↑  יגאל גולדשטיין, ‏הפועל חיפה: רז נחמיאס חתם בקבוצה, באתר ערוץ הספורט, 14 ביולי 2020
↑  עמית קרקו, ‏נחמיאס ואפריאט חתמו בחדרה עד סיום העונה, באתר ONE‏, 10 בינואר 2021
↑  מאור רחמני, ‏השחרור של בצ'יראי הגיע, נחמיאס חתם בבני יהודה, באתר ONE‏, 11 בפברואר 2021
רז מאירמן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  15 באוגוסט 1977 (בן 47) הרצליה, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת תל אביב 
 מספר צאצאים:  1 
 פרופיל ב-IMDb
 
רז מאירמן (נולד ב-15 באוגוסט 1977) הוא איש יחסי ציבור, יועץ תקשורת, עורך דין ולשעבר דוגמן ומנחה טלוויזיה ישראלי.
ביוגרפיה

מאירמן שירת בתור אחראי שידור ומפיק בגלי צה"ל. הוא בוגר תואר ראשון במשפטים ותואר שני במשפטים עם התמחות בפלילים מאוניברסיטת תל אביב. בשנת 2008 הוסמך כעורך דין.
מאירמן התפרסם לראשונה כדוגמן כאשר השתתף בקמפיינים בינלאומיים של ג'ורג'ו ארמני, אמפוריו ארמני, חברת מיצובישי ועוד. ב-2001 היה מועמד להנחות ברשת MTV אירופה, לאחר שנבחר מתוך 25 מועמדים ישראלים, אך לא עבר את האודישנים האחרונים.
ב-2004 שימש זמר-ליווי של דוד ד'אור בהופעתו באירוויזיון. בנוסף השתתף בקמפיין של רשת האופנה H&O.
ב-2005 שימש מאירמן כתב בתוכנית "ערב טוב עם גיא פינס" וכן, כתב שטח בחדשות המקומיות של חברת הכבלים "הוט", במסגרת זו הוא הופיע בתפקיד עצמו ככתב בטלנובלה בע"מ. במשך מספר שנים, שימש "כתב מאחורי הקלעים" בטקסי בחירת מלכת היופי של ישראל.
ב-2006 השתתף בעונה השנייה של "רוקדים עם כוכבים", אך הודח לפני הגמר. במקביל שימש פרזנטור של קבוצת גולף א.ק. וחברת הבת פולגת. בשנת 2008 היה דוגמן מוביל של "סליו".
ב-2009 נבחר להנחות את תוכנית המציאות "המירוץ למיליון", אך כעבור עונה אחת הוחלף ברון שחר. במקביל, נבחר מאירמן להוביל את קמפיין קיץ 2009 של חברת האופנה "סליו", במקום גיא זו-ארץ.
בעשור השני של המאה ה-21 החל לעבוד כעורך דין במשרה מלאה, אך לאחר כארבע שנים עבר לעבוד כאיש יחסי ציבור ויועץ תקשורת לחברות בתחומי הבנקאות, הפיננסים, והמגזר הציבורי, במשרדו של יועץ התקשורת מוטי שרף.
חיים אישיים

למאירמן סוכרת נעורים והוא מתנדב באגודה לסוכרת נעורים.
באוקטובר 2004 התחתן עם דנה כהן, ושלוש שנים לאחר מכן התגרש.
בשנת 2010 נישא בשנית להילית ברוך, ובשנת 2013 נולדה לשניים בת.
הערות שוליים

↑  רז מאירמן באתר "אישיים"
↑  הדס בשן, אני חנון, באתר ynet, 16 ביולי 2006
↑  אלה לוי-וינריב, ‏שוק עריכת-הדין גועש, באתר גלובס, 1 בדצמבר 2009
↑  רוני קורן-דינר, השלב הסופי של האודישנים ל-MTV אירופה: מירי בוהדנה ורז מאירמן עלו לשלב הגמר, באתר TheMarker‏, 7 במרץ 2001
↑  מרב יודילוביץ', רז מאירמן מצטרף לדוד ד'אור, באתר ynet, 22 בפברואר 2004
↑  מעיין כהן, ‏גלית גוטמן ורז מאירמן מובילים את קמפיין H&O, באתר גלובס, 19 באוגוסט 2004
מעיין כהן, ‏H&O משקיעה 5 מיליון שקל בקמפיין חורף, באתר גלובס, 14 בספטמבר 2004
↑  יפעת פרייז, ‏רז מאירמן ורותם תירוש מצטרפים לחדשות HOT, באתר גלובס, 27 ביוני 2005
↑  סמדר שילוני, הערב הכי יפה של יעל, באתר ynet, 22 במרץ 2006
↑  עכבר העיר, רוקדים עם כוכבים - הגמר, באתר הארץ, 11 בספטמבר 2006
↑  שירות גלובס, ‏רז מאירמן וניר לביא - הפריזנטורים החדשים של פולגת, באתר גלובס, 25 ביולי 2007
↑  https://www.allmarketing.co.il/%D7%A8%D7%96-%D7%9E%D7%90%D7%99%D7%A8%D7%9E%D7%9F-%D7%A0%D7%91%D7%97%D7%A8-%D7%9C%D7%94%D7%95%D7%91%D7%99%D7%9C-%D7%90%D7%AA-%D7%A7%D7%9E%D7%A4%D7%99%D7%99%D7%9F-%D7%A7%D7%99%D7%A5-2008-%D7%A9%D7%9C/
↑  יעל גאוני, ‏רז מאירמן ינחה את "המרוץ למיליון" בעונת החורף הקרובה של רשת, באתר גלובס, 6 באוקטובר 2008
אופיר בר-זהר, רז מאירמן ינחה את "המרוץ למיליון", באתר הארץ, 6 באוקטובר 2008
↑  מתן אברמוביץ', עכבר העיר אונליין, סופי: "המירוץ למיליון" חוזרת לעונה שנייה, באתר הארץ, 20 בספטמבר 2010
↑  בילי פרנקל, מהשואו לביזנס: איפה דוגמני הניינטיז היום?, באתר ynet, 12 בספטמבר 2015
↑  בכירי המשק על הרגליים באירוע האגודה לסוכרת נעורים, באתר הארץ, 18 ביולי 2010
↑  סמדר שילוני, מונוגמיה אהובתי, באתר ynet, 12 באוקטובר 2004
ריצ'רד קייסי, ברון קייסי

ריצ'רד גווין גרדינר קייסי, ברון קייסי (באנגלית: Richard Gavin Gardiner Casey, Baron Casey; ‏ 28 באוגוסט 1890 – 17 ביוני 1976) היה מדינאי ודיפלומט אוסטרלי ששירת כמושל הקולוניאלי של בנגל בין השנים 1944 – 1946 וכמושל הכללי ה-16 של אוסטרליה בין השנים 1965 – 1969.
ראשית חייו

קייסי נולד בעיר בריזביין לאביו, ריצ'רד גרדינר קייסי, בעל מקנה עשיר ממוצא אירי וחבר הבית התחתון של הפרלמנט של קווינסלנד, ולאמו, אבלין, בתו של ג'ורג' האריס, גם הוא בעל מקנה עשיר וחבר הבית העליון של הפרלמנט של קווינסלנד. ב-1893 עברה המשפחה למלבורן ואביו היה לבעל חברה עשיר.
קייסי התחנך בבתי ספר במלבורן ונרשם לימודי הנדסה באוניברסיטת מלבורן, שם למד בשנים 1909 – 1910, אך לאחר מכן נסע לאנגליה ונכנס ללמוד בטריניטי קולג' בקיימברידג', שם הוא השלים את לימודי התואר הראשון שלו ב-1913 ואת לימודי התואר השני שלו ב-1918.
קריירה צבאית

עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה, הצטרף קייסי לכוח האימפריאלי האוסטרלי כקצין בדרגת לוטננט. הוא היה אחראי על שמירת השבויים הגרמנים מצוות הספינה אמדן לאחר הקרב באיי קוקוס. לאחר מכן הוא השתתף במערכת גליפולי כשלישו של מייג'ור גנרל ויליאם ברידג'ס. קייסי עמד בסמוך לברידג'ס כאשר זה נפגע מירי צלף ומת שלושה ימים מאוחר יותר. בהמשך הוא שירת בצרפת, שם זכה בעיטור הצלב הצבאי והועלה לדרגת מייג'ור. ב-1918 הוא קיבל את אות השירות המצוין. ביוני 1919 הוא פרש מהצבא והועבר לכוחות המילואים כשהוא משרת כקצין מודיעין במשרה חלקית במלבורן.
באותה שנה מת אביו של קייסי והוא שב למלבורן כדי לקחת אחריות על עסקיו של אביו. הוא עסק בכך עד 1924, עד אשר ראש ממשלת אוסטרליה, סטנלי ברוס מינה אותו כקצין הקישור שלו בלונדון, תפקיד אותו מילא עד 1931 כשהוא שולח דוחות פוליטיים וכלכליים סודיים לברוס וליורשו ממפלגת הלייבור, ג'יימס סקאלין. ב-1926 הוא נשא לאישה את אתל מריאן סאמר ראיין, בתו של סר צ'ארלס ראיין. לזוג נולדו שני ילדים.