stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קריאת התורה
חצי קדיש לאחר הקריאה

לאחר הקריאה הבעל-קורא או העולה האחרון אומר "חצי קדיש". בתפילות מנחה של שבת ושל תענית ציבור אין אומרים חצי קדיש לאחר הקריאה; ואמנם, למנהג חב"ד, יזדרזו עם הגבהת וגלילת ספר התורה, ובתוך כדי כך יחל שליח הציבור באמירת חצי הקדיש שקודם תפלת הלחש.
למנהג האשכנזים, ברוב הימים בהם קוראים בשני ספרים (או יותר מכך) - לאמירת החצי-קדיש מניחים את הספר השני על יד הספר הראשון, ורק אז יאמרו את הקדיש. למנהג הספרדים, יאמרו חצי קדיש כמה פעמים, לאחר גמר הקריאה בכל ספר וספר.
חצי קדיש לאחר הקריאה > הזכות לאמירת הקדיש

קיים נידון בין הראשונים האם הקדיש שייך לשליח ציבור (רמב"ם) ליתומים (שו"ת התשב"ץ)
יש שאמרו שהקדיש נתקן לטובת נשמת אלו שאין אומרים קדיש אחריהם ולכך אין האבלים יכולים לאומרו.
למנהג הספרדים נהוג כי העולה האחרון ממנין העליות אומר הקדיש באם הוא יתום
האשכנזים נוהגים כי בעל הקורא אומר הקדיש אם זאת רבים מן הפוסקים אמרו כי ניתן וראוי כי אבל יאמרו
לקריאה נוספת

חובת קריאת התורה; בתוך: אוצר עיונים, ש"ס מתיבתא, ברכות, כרך א, מערכה ג, עמ' כז-מ.
הרב ישראל דנדרוביץ, הקריאה מעוררת הזמן והעניין, בתוך: קובץ היכל הבעש"ט, גיליון כח - תשרי תש"ע, עמודים: סג - פו.
דוד הנשקה, מה ראוי להסתיר בקריאת המקרא? על מקראות ותרגומים שקריאתם נאסרה, בתוך כנישתא א, עמ' יג-מב.
הערות שוליים

↑  ליתר דיוק - תקנת נביאים, ראו בהמשך הערך
↑  שולחן ערוך אורח חיים תרפה:ז.
↑  כאן וראה את ההקשר בדברי התלמוד שבמקור הבא
↑  תלמוד בבלי, מסכת בבא קמא, דף פ"ב, עמוד א'
↑  כאן - מסתמך על הפסוק הזה
↑  תלמוד בבלי, מסכת בבא קמא, דף פ"ב, עמוד א'.
↑  נגד אפיון, ב, יז
↑  כך נראה מפיוט של רבי אלעזר בירבי קליר. ראו אצל עזרא פליישר, "לוח מועדי השנה בפיוט לר' אלעזר בירבי קיליר", תרביץ, כרך נ"ב, חוברת ב' (טבת–אדר ה'תשמ"ג).
↑  חיים סיימונס, הבדלים בקריאת הפרשיות בין בני א"י ובין בני חו"ל, סיני ק"ו (1990), עמ' לד. הרמב"ם (משנה תורה לרמב"ם, ספר אהבה, הלכות תפילה וברכת כהנים, פרק י"ג, הלכה א') מזכיר שבזמנו עדיין היו קהילות שסיימו את התורה בשלש שנים.
↑  סעיף כ"ג
↑  ספר הושע, פרק י"ד, פסוק ב'
↑  הרב חננאל זייני, ‏צום גדליה: תזכורת להלכות התענית, באתר "סרוגים", 8 בספטמבר 2013
↑  ראו תוספות, מסכת בבא בתרא, דף ט"ו, עמוד א', ד"ה שמונה
↑  המנהיג לב ע"א; ארחות חיים, הלכות שני וחמישי אות טו; הובאו בבית יוסף אורח חיים קל"ט וברמ"א שם סעיף יא
↑  "דברי קהלת", פרנקפורט תרכ"ב, עמ' 89
↑  למנהג תימן מתרגמים את הקריאות שבשחרית שבת ויום טוב, בשחרית חול המועד פסח, וכן הקריאות שבשחרית ומנחה תשעה באב וביום הכיפורים
↑  משנה, מסכת מגילה, פרק ד', משנה ד'
↑  משנה, מסכת מגילה, פרק ד', משנה י'
↑  ארבעה טורים, אורח חיים, סימן קמ"ה
↑  יונה פרנקל, מחזור פסח, ירושלים, תשנ"ג, עמ' כ-כא בהקדמה.
↑  משנה, מסכת מגילה, פרק ד',  משניות א'–ב'
1 2 3  שולחן ערוך, אורח חיים, סימן רפ"ב, סעיף א'
↑  ארבעה טורים, אורח חיים, סימן רפ"ב
↑  הרב אליעזר מלמד פניני הלכה, פניני הלכה שבת א, באתר פניני הלכה
↑  שולחן ערוך, אורח חיים, סימן רפ"ב, סעיף ז'
↑  היד החזקה הלכות תפילה פרק יב הלכה כ'
↑  שו"ת התשב"ץ ח"ג סימן קעא
↑  הליכות שלמה פרק י"ב סעיף כז
↑  על פי הרב חיים קנייבסקי, דעת נוטה - תפילת שחרית, קובץ ישורון (מאסף תורני) מז, 2024 ה'תשפ"ד, עמ' תקכ
| ספר תורה |
| --- | --- | --- |
| כתיבת סת"ם | כתב סת"ם • דיו סת"ם • קלף • גוויל • סופר סת"ם • שרטוט בסת"ם • כתיבת ספרי תורה, תפילין ומזוזות • מכון סת"ם |  |
| קריאת התורה | הוצאת ספר תורה • אתה הראת • ויהי בנסוע • בריך שמיה • קריאת התורה • בעל קורא • עלייה לתורה • ברכו • ברכות התורה • הגבהה • גלילה • מי שברך |  |
| צורת האותיות | קרי וכתיב • אותיות גדולות וקטנות בתנ"ך • אותיות תלויות • אותיות נקודות • תיוג |  |
| נוסח התורה | מסורה • נוסח המסורה • כתב יד לנינגרד • כתר ארם צובא • כתר דמשק • תנ"ך קניקוט • ספר תאגי • ווי העמודים |  |
| מצוות ואיסורים | מצוות כתיבת ספר תורה • קריאת התורה  • תלמוד תורה |  |
| מנהגים | הכנסת ספר תורה • היכל • ארון קודש • יד • מעיל • עצי חיים • וימפל • בדיקת מזוזות, תפילין וספרי תורה |  |
| סדר השבת |
| --- | --- | --- |
| ערב שבת | מנחה לערב שבת • תוספת שבת • הדלקת נרות |  |
| ליל שבת | קבלת שבת • תפילת ערבית של שבת • קידוש • סעודת ליל שבת |  |
| יום השבת | תפילת שחרית של שבת • תפילת מוסף של שבת • סעודת יום שבת • דרשת השבת • תפילת מנחה של שבת • סעודה שלישית |  |
| מוצאי שבת | תפילת ערבית למוצאי שבת • הבדלה • מלווה מלכה |  |
פורטל שבת ומועדי ישראל
הבהרה:  המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואין לראות בו פסיקה הלכתית.
מנדט חבר הלאומים

שטחי מנדט חבר הלאומים: 1. מנדט צרפתי בסוריה; 2. מנדט צרפתי בלבנון; 3. מנדט בריטי בארץ ישראל; 4. מנדט בריטי בעבר הירדן; 5. מנדט בריטי בעיראק; 6. מנדט בריטי בטוגולנד; 7. מנדט צרפתי בטוגולנד; 8. מנדט בריטי בקמרון; 9. מנדט צרפתי בקמרון; 10. רואנדה-אורונדי; 11. טנגניקה; 12. דרום-מערב אפריקה.
מנדט חבר הלאומים הוא מעמד משפטי שהוענק למספר טריטוריות אשר נוהלו בתנאי סעיף 22 לאמנת חבר הלאומים, מיום 28 ביוני 1919. על יסוד ההנחה כי בטריטוריות המדוברות, שיצאו מרשות המעצמות שהפסידו במלחמת העולם הראשונה, קיימת אוכלוסייה אשר עדיין אינה בשלה לשלטון עצמי, ניתן מנדט (ייפוי כוח) לאומה אחרת - הנאמן, לשלוט באופן זמני על הטריטוריה - הפיקדון, ולפעול באופן שיכשיר את האוכלוסיות המשוחררות עד הבשלתן להגדרה עצמית. עם כניסתה לתוקף של מגילת האומות המאוחדות בסוף שנת 1945, הפכו שטחי משטר המנדטים של חבר הלאומים (להוציא את דרום-מערב אפריקה) לשטחי נאמנות של האומות המאוחדות, כפי שהוסכם בוועידת יאלטה, היות שהאו"ם נועד למעשה להוות מסגרת בינלאומית שמחליפה את חבר הלאומים.
רקע

כל שטחי משטר המנדטים שפותח על ידי חבר הלאומים היו קודם לכן בשליטת אומות אשר הובסו במלחמת העולם הראשונה, במיוחד האימפריה הגרמנית והאימפריה העות'מאנית. שטחי המנדט היו שונים באופן מהותי משטחי פרוטקטורט בכך שהמחזיקה בכוח המנדטורי התחייבה כלפי תושבי הארץ וכלפי חבר הלאומים.
הליך ייסודו של מנדט היה מורכב משני שלבים:
הסרה רשמית של ריבונות המדינה השלטת האחרונה.
העברת סמכויות מנדטוריות לידי מדינות מסוימות מבין מדינות ההסכמה.
קובע סעיף 22 לאמנת חבר הלאומים:
אותן מושבות וטריטוריות אשר כתוצאה מן המלחמה האחרונה פסקו מלהיות תחת ריבונות המדינות אשר שלטו בהן בעבר ואשר מיושבות על ידי עמים אשר עדיין אינם מסוגלים לעמוד בזכות עצמם תחת התנאים המחמירים של העולם המודרני, יש ליישם את העיקרון לפיו רווחתם ופיתוחם של עמים אלה מטילה על האנושות חובת נאמנות קדושה וביטחונות להוצאתה לפועל של נאמנות זו חייבים להיות מגולמים באמנה זו.
השיטה הטובה ביותר ליישום מעשי של עיקרון זה הוא בכך שהנחיה של עמים כאלה תופקד בנאמנות בידי אומות מתקדמות אשר בזכות משאביהן, ניסיונן ועמדתן הגאוגרפית נמצאות במצב הטוב ביותר ליטול על עצמן אחריות זו, ואשר מוכנות לקבל אחריות זו, וכי הנחיה זו תבוצע על ידן כמנדטים בשם חבר הלאומים.
רקע > אמנות

שלילת ריבונותה של האימפריה הגרמנית בשטחים שבהם שלטה הוסכמה בהסכם ורסאי משנת 1919 וסמכויות השליטה בשטחים אלה הועברו לידי מדינות ההסכמה ב-7 במאי 1919. חלוקת שטחי האימפריה העות'מאנית נוסחה בהסכם סוור משנת 1920 ומאוחר יותר בהסכם לוזאן משנת 1923. חלוקת שטחי האימפריה העות'מאנית בין מדינות ההסכמה נעשתה בוועידת סן רמו בשנת 1920, שטחים אלה נמסרו לידי חבר הלאומים, והוא העניק אותם כמנדט למדינות ההסכמה - בריטניה וצרפת. באופן דומה טופלו שטחים שנותקו מהאימפריה הגרמנית.
השיטה הייתה בגדר פשרה בין עקרון ההגדרה העצמית לכל האומות לבין ההסכמים הסודיים שנעשו בזמן מלחמת העולם הראשונה בין מדינות ההסכמה בנוגע לאזורי ההשפעה הטריטוריאליים.
סוגי המנדט

מידת ההתערבות והשליטה המנדטורית בשטחי המנדט הוחלטה באופן נפרד לגבי כל אחד מן השטחים על ידי חבר הלאומים. אולם, בכל מקרה הכוח המנדטורי היה מנוע מלהקים ביצורים או לבסס צבא בתוך שטח המנדט ונדרש להציג דין וחשבון שנתי על אופן ניהול השטח לחבר הלאומים, אשר הוצג בפני ועידת המנדטים הקבועה, בה ישבו נציגים מומחים ממדינות לא מנדטוריות. הוועדה התכנסה פעמיים בשנה והציגה את ממצאיה בפני חבר הלאומים.
כמו כן ניתן לדעת הקהל בעולם להשמיע את קולה בפני חבר הלאומים כדי לנסות להשפיע על התנהגותם של המעצמות המנדטוריות.
למרות הגבלות אלה, שטחי המנדט נתפסו הלכה למעשה כשטחי מושבות של האומה המנצחת. הונהגו שלושה סוגי מנדט, בהתאם למידת הפיתוח של האוכלוסייה בשטח הנשלט בעת הנהגת המנדט.
סוגי המנדט > מנדט מסוג A

שטחים שהיו בשלטון האימפריה העות'מאנית לפני מלחמת העולם הראשונה, נשלטו במנדט מסוג A (אנגלית: Class A mandates), היות ש"...הגיעו לרמת התפתחות שבה ניתן להכיר בקיומם כאומה עצמאית בהינתן ייעוץ מנהלי וסיוע על ידי כוח מנדטורי, עד לאותה עת שבה הם יכולים לעמוד בזכות עצמם. שאיפותיהן של קהילות אלה צריכות להיות השיקול המנחה בבחירת המנדט."
שטחים שנשלטו במנדט מסוג A היו:
עיראק (1921-1959) עיראק (המנדט הבריטי על מסופוטמיה), החל מ-10 באוגוסט 1920 ועד 3 באוקטובר 1932 שאז הוכרזה כממלכה עצמאית.
המנדט הבריטי ארץ ישראל (המנדט הבריטי), החל מאפריל 1921 (נכנס לתוקף ב-29 בספטמבר 1923 ועד 14 במאי 1948, מועד הכרזת העצמאות של מדינת ישראל) ועד ל-25 במאי 1946, עת זכתה הממלכה הירדנית ההאשמית לריבונות עצמאית, כלל שטח המנדט את עבר הירדן המזרחי שנוהל בנפרד (אמירות עבר הירדן אמירות עבר הירדן). מנדט זה היה שונה מהאחרים משום שכלל התחייבות לעם היהודי, במסגרת הצהרת בלפור, אף על פי שרוב היהודים אותה עת, לא התגוררו בשטח המנדט.
המנדט הצרפתי בסוריה סוריה (המנדט הצרפתי על סוריה), מ-29 בספטמבר 1923 ועד 1 בינואר 1944, כולל שטח לבנון (לבנון (1918-1943) המנדט הצרפתי על לבנון), מדינת האטיי מדינת האטיי (חבל אלכסנדרטה לשעבר באימפריה העות'מאנית) אשר פרשה מן המנדט והפכה לפרוטקטורט צרפתי, עד אשר סופחה לרפובליקה הטורקית. סוריה עצמה הורכבה מארבעה פרוטקטורטים צרפתיים - מדינת חלב מדינת חלב, מדינת דמשק מדינת דמשק (אשר מאוחר יותר התאחדו והפכו ל-המנדט הצרפתי בסוריה מדינת סוריה), המדינה העלווית המדינה העלווית ו-מדינת ג'בל א-דרוז מדינת ג'בל א-דרוז.
עד לשנת 1948 הפכו כל שטחי המנדט למדינות ריבוניות עצמאיות.
סוגי המנדט > מנדט מסוג B

למנדט מסוג B זכו כל הטריטוריות הגרמניות (גרמנית: Schutzgebiete) באזורים שמדרום לסהרה במערב ובמרכז אפריקה. ההנחה הייתה כי אזורים אלה זקוקים למידה רבה יותר של שליטה בכוח המנדט "...כוח המנדט חייב להיות אחראי לניהול השטח בתנאים שיבטיחו חופש המצפון והדת". נאסר על הכוח המנדטורי לבנות בסיסי צבא או נמלי צי בשטח המנדט.
שטחים שנשלטו במנדט מסוג B היו:
בלגיה רואנדה-אורונדי, (מנדט בלגי) שטח שהיווה שני שטחי פרוטקטורט גרמני ואשר צורפו לשטח מנדט בודד החל מ-20 ביולי 1922, אולם בתקופה שבין 1 במרץ 1926 - 30 ביוני 1960 אוחד מבחינה מינהלית עם המושבה קונגו הבלגית. החל מ-13 בדצמבר 1946 הוכרז כשטח נאמנות של האומות המאוחדות (עד להכרזת עצמאות נפרדת לשתי מדינות: רואנדה ובורונדי ב-1 ביולי 1962)
טנגנייקה הבריטית טנגניקה (מנדט בריטי) החל מ-20 ביולי 1922 ועד 11 בדצמבר 1946 שאז הפך לשטח נאמנות של האומות המאוחדות. החל מ-1 במאי 1961 נהנה משלטון עצמי והחל מ-9 בדצמבר 1961 זכה לעצמאות (כחלק מחבר העמים), החל מ-9 בדצמבר 1962 זכה לעצמאות כרפובליקה, בשנת 1964 אוחד באיחוד פדרלי עם זנזיבר ושם הישות המדינית הפך לטנזניה.
השליטה המנדטורית בשני שטחים נוספים שהיו בשליטה גרמנית, חולקה בין בריטניה לצרפת, בהתאם לשטחי השליטה הצבאית באזור:
קמרון הגרמנית קמרון הגרמנית חולקה ב-20 ביולי 1922 לקמרון הבריטית קמרון הבריטית ולצרפת קמרון הצרפתית. שני השטחים הפכו לשטחי נאמנות של האומות המאוחדות ב-13 בדצמבר 1946 בשליטה בריטית וצרפתית. בשנת 1961 זכתה המדינה בעצמאות ואוחדה מחדש.
טוגולנד הגרמנית טוגולנד הגרמנית חולקה, החל מ-20 ביולי 1922, להממלכה המאוחדת טוגולנד הבריטית וטוגולנד הצרפתית טוגולנד הצרפתית. ב-13 בדצמבר 1946 הפכו השטחים לשטחי נאמנות של האומות המאוחדות בשליטה בריטית וצרפתית. החל מ-30 באוגוסט 1956, שטחה של טוגולנד הצרפתית הפך לישות העצמאית של הרפובליקה של טוגו. טוגולנד הבריטית הפסיקה להתקיים ב-13 בדצמבר 1956 והשטח הפך לחלק מגאנה.
סוגי המנדט > מנדט מסוג C

בשטחים שנשלטו במנדט מסוג C נכללו שטחי דרום-מערב אפריקה וחלק מאיי האוקיינוס השקט, אשר לגביהם נקבע כי "מוטב שישלטו בהתאם לחוקי הכוח המנדטורי כחלק אינטגרלי של המדינה המנדטורית."
שטחי המנדט מסוג C היו שטחים בשליטה גרמנית לשעבר:
גינאה החדשה הגרמנית גינאה החדשה הגרמנית במנדט אוסטרלי החל מ-17 בדצמבר 1920 - גינאה החדשה האוסטרלית גינאה החדשה האוסטרלית. אוסטרליה גם שלטה בפפואה - (פפואה האוסטרלית טריטוריית פפואה) אולם חלק זה לא היה מנדט של חבר הלאומים. לאחר 8 בדצמבר 1946 המנדט האוסטרלי נהפך למנדט של האומות המאוחדות בשם טריטוריית פפואה גינאה החדשה (1970-1971) טריטוריית פפואה גינאה החדשה. זאת, עד אשר אוחדה למדינה פפואה גינאה החדשה. מ-1973 בשלטון עצמאי ומ-1975 בעצמאות מלאה.
הממלכה המאוחדת נאורו הבריטית אשר הייתה קודם למנדט חלק מגינאה החדשה הגרמנית. החל מ-17 בדצמבר 1920, תחת מנדט אוסטרלי (באופן רשמי בשיתוף עם בריטניה וניו זילנד). החל מ-1 בנובמבר 1947 הפכה לשטח נאמנות של האומות המאוחדות (ללא שינוי שליטה) עד 31 בינואר 1968, אז הוכרזה עצמאותה כרפובליקה.
סמואה הגרמנית סמואה הגרמנית החל מ-17 בדצמבר 1920 תחת מנדט של ניו זילנד. שמה שונה לסמואה המערבית. החל מ-25 בינואר 1947 הפכה לשטח נאמנות של האומות המאוחדות עד ל-1 בינואר 1962, אז הוכרזה עצמאותה.
איי דרום האוקיינוס השקט במנדט יפני.
משולש קיונגה הוענק כמנדט לפורטוגל.
דרום אפריקה (1928–1994) דרום-מערב אפריקה במנדט של דרום אפריקה. מנדט זה אמור היה להסתיים עם הקמת האו"ם בשנת 1946, אך דרום אפריקה סירבה לוותר על אחיזתה. לאחר מאבק מזוין של "ארגון העם של דרום-מערב אפריקה" (SWAPO) המרקסיסטי לעצמאות, וסנקציות מהאו"ם שבסופו הסכימה ממשלת דרום אפריקה לוותר על שליטתה ובשנת 1990 קיבל החבל עצמאות וקמה מדינת נמיביה.
סיום המנדט

עם פירוק חבר הלאומים המשיכו השטחים שנשלטו במנדט של חבר הלאומים להיות נשלטים מכוח נאמנות של האומות המאוחדות, דבר שהקנה להם מעמד דומה. אולם יפן, אשר נמנתה על מדינות הציר שהובסו במלחמת העולם השנייה, איבדה את השליטה באיי דרום האוקיינוס השקט והנאמנות על שטחים אלה עברה לידי ארצות הברית.
השטח היחיד אשר המשיך להיות נשלט במעמד של מנדט, עד אשר זכה לריבונות עצמאית, היה דרום-מערב אפריקה. רק בשנת 1990 זכה השטח לעצמאות מידי משטר האפרטהייד של דרום אפריקה ונקרא מדינת נמיביה.
עד לשנת 1990 זכו כמעט כל שטחי המנדט של חבר הלאומים בעצמאות, זולת חלק מן האיים בדרום האוקיינוס השקט (אשר היו במנדט יפני), הבולטים שבהם הם איי מריאנה הצפוניים שהפכו לטריטוריה אמריקאית. קבוצות האיים של מיקרונזיה ואיי מרשל זכו לעצמאות ב-22 בדצמבר 1990 ואיי פלאו, אשר התפלגו מאיחוד מדינות מיקרונזיה וזכו לעצמאות ב-1 באוקטובר 1994.
שטחי המנדט באוקיינוס השקט: 1. מנדט יפני; 2. מנדט אוסטרלי; 3. מנדט בריטי; 4. מנדט ניו זילנדי.
יחסי ישראל–תוניסיה

| יחסי ישראל–תוניסיה |
| --- | --- |
ישראל: תוניסיה


ישראל: תוניסיה
שטח (בקילומטר רבוע)
22,072: 163,610
אוכלוסייה
10,023,983: 12,313,083
תמ"ג (במיליוני דולרים)
509,901: 48,530
תמ"ג לנפש (בדולרים)
50,868: 3,941
משטר
דמוקרטיה פרלמנטרית: רפובליקה

בין מדינת ישראל והרפובליקה התוניסאית לא מתקיימים יחסים דיפלומטיים רשמיים, נכון לשנת 2025.
אסתר בוסרופ

| --- | --- |

 לידה:  18 במאי 1910 Fødsels- og Plejestiftelsen, דנמרק 
 פטירה:  24 בספטמבר 1999 (בגיל 89) אסקונה, שווייץ 
 שם לידה:  Ester Talke Børgesen 
 מדינה:  ממלכת דנמרק 
 מקום קבורה:  Ordrup Cemetery 
 השכלה:  אוניברסיטת קופנהגן 
 בן או בת זוג:  Mogens Boserup (5 בספטמבר 1931–?) 
 פרסים והוקרה:  Rosenkjær Award (1969) 
 
אסתר בוסרופ (באנגלית: Ester Boserup; ‏18 במאי 1910 – 24 בספטמבר 1999) הייתה כלכלנית דנית, בהשכלתה למדה כלכלה ופיתוח חקלאי,
עבדה באו"ם ובארגונים בינלאומיים אחרים וכתבה מאמרים ומספר ספרים.
ביוגרפיה

אסתר בוסרופ נולדה בשם אסתר בורגסן בעיר קופנהגן דנמרק והייתה בת יחידה. אביה בן ליזם טקסטיל גדול היה מהנדס שעבד כמנהל בחברת חשמל גדולה, הוא מת מסוכרת כאשר בוסרופ הייתה בת שנתיים. התהפוכות שעברו באותן שנים על ענף הטקסטיל חיסלו את השקעת המשפחה ובנוסף חברת החשמל שללה מאמה את הפנסיה שלה כאלמנה. מתוך ייאוש עברה אמה להתגורר ביחד עם אחיה ואמה ולמדה עיצוב שיער ורקמה כדי לפרנס את עצמה ואת בתה.
נושא ההשכלה היה דבר בעל ערך חשוב במשפחתה של אסתר בוסרופ, בעידודה של אמה ותוך שהיא מודעת לסיכוייה המוגבלים ללא תואר בוסרופ למדה בחריצות והתקבלה לאוניברסיטה בגיל 19.
במהלך לימודיה באוניברסיטה נישאה אסתר למוגנס בוסרופ (Mogens Boserup) כששניהם בני 21.
בשנת 1935 בוסרופ סיימה את לימודיה בכלכלה תאורטית, בחירתה בתואר רב תחומי בישרה על דרכה הרוחנית וכך היא כתבה: "עוד בראשית לימודי הכלכלה באוניברסיטה, הבעיות המבניות של החברה האנושית כפו עצמם עלי בתנאי העולם העכשוויים: התחלתי את האוניברסיטה בסתיו 1929, כאשר אירעה קריסת שוק המניות בניו יורק, וכאשר עזבתי עדיין נמצאנו באמצע השפל הכלכלי הגדול של שנות השלושים. על רקע זה התאוריות הרווחות לגבי שיווי משקל ותועלת שולית נראו כלא רלוונטיות וכמו הרבה מעמיתי הסטודנטים, חיפשתי אחר חלופות".
משנת 1935 ועד 1947 עבדה בוסרופ עבור הממשלה הדנית, תפקידה האחרון שם היה ראש המשרד לתכנון, בתוקף תפקידה זה הייתה מעורבת במדיניות המסחר ולמדה בצורה נרחבת על החקלאות הדנית.
בשנת 1947 היא ומוגנס עברו לז'נבה על מנת לעבוד בוועדה חדשה באו"ם "וועדת הכלכלה של אירופה" (ECE), גם בעבודתה שם התמקדה במסחר ובעיקר במוצרים חקלאיים. כבר אז יחסי הגומלין בין חקלאות, אוכלוסייה, מסחר ותעשייה התהפכו בתוכה.
בשנת 1957 היא ומוגנס החלו לעבוד בהודו בפרויקט מחקר בראשותו של גונאר מירדאל (Gunnar Myrdal), בתקופה זו היו המודלים המערביים לפיתוח בעלייה והודו נבחרה לביצוע הניסוי הגדול. אסתר הייתה ביקורתית מאוד והחליטה כי מה שלמדה במערב לא מתאים למצב בהודו, היו לה ספקות רבים ולאחר שהיא ובעלה השלימו את חובתם החוזית לפרויקט עזבו את הודו.
עם חזרתה מהודו בשנת 1960, בוסרופ לא עסקה שוב במשרה קבועה, אלא העדיפה לשלב ייעוץ וכתיבה עם המחקר שלה. הנבירה בספרות בדנמרק ובארגון המזון והחקלאות (FAQ) איששו את התצפיות שערכה בהודו וחידדו את הבנתה לגבי קשרי הגומלין בין הכלכלה, החקלאות, האוכלוסין, ההגירה, הטכנולוגיה, שימושי הקרקע וחלוקת התפקידים בין המינים. ההסבר למערכות היחסים הללו והשלכותיהם עבור הנשים והגברים הפכו להיות לעבודת חייה. העבודות שכתבה בתקופה זו הובילו אותה לזכות בשלושה פרסי דוקטור לשם כבוד ב: חקלאות מטעם אוניברסיטת ווגניגן, כלכלה מטעם אוניברסיטת קופנהגן ובמדעי הרוח מטעם אוניברסיטת בראון.
בעשור שלאחר לימודיה הפכה אסתר בוסרופ לאם. בתה בריט נולדה בשנת 1937, בנה אנדרס נולד בשנת 1940 ובנה הצעיר איואן נולד בשנת 1944.
אסתר בוסרופ התגוררה בקופנהגן עד אשר מת בעלה מוגנס בשנת 1980, אז עזבה לשווייץ ומתה שם בספטמבר 1999 בגיל 89.
תרומות מחקריות > התאוריה הבוסרופית - Boserupian Theory

אסתר בוסרופ גיבשה תאוריה מקיפה שעוררה מחלוקת סוערת בנוגע לפיתוח כלכלי חברתי ואשר קראה תיגר על הפרדיגמות הקיימות. היא כתבה שלושה ספרים רבי השפעה בהם פירטה באופן נרחב את תפיסתה לגבי הפיתוח הכלכלי. בעשותה כך היא הצליחה לאבחן את תפקידן של הנשים בכלכלות של יזמות ופיתוח חברתי.
אסתר בוסרופ פרצה לתודעת המדע הבינתחומי הבינלאומי בשנת 1965 בעקבות ספרה שהיווה ציון דרך: תנאי הגידול החקלאי - כלכלה של שינוי חקלאי תחת לחץ האוכלוסייה (באנגלית: The Conditions of Agricultural Growth: The Economics of Agrarian Change under population Pressure).
ספרה קורא תיגר על ההנחה של הכלכלן בן המאה ה-18 תומאס מלתוס (Thomas Robert Malthus) לפיה שיטות חקלאיות יקבעו את גודל האוכלוסייה דרך אספקת המזון, היא טענה כי גודל האוכלוסייה הוא זה שיקבע את השיטות החקלאיות וגודל ייצור המזון.
מלתוס טען שהאוכלוסייה האנושית גדלה באופן אקספוננציאלי (2, 4, 8, 16, 32...) ואילו אספקת המזון גדלה באופן אריתמטי בלבד (2, 4, 6, 8...) אי לכך באופן טבעי יהיה רעב ותמותה של האוכלוסייה. במציאות זה לא ממש קורה, אוכלוסייה אנושית קורסת בגלל: מחלות, שינוי אקלים וכו' ולא בגלל גידול אוכלוסייה.
בוסרופ טענה כי אוכלוסיות אנושיות תוכלנה להמשיך לגדול למרות המגבלות הסביבתיות הנראות לעין, גידול באוכלוסייה יגרור התעוררות בקרב חקלאים והם יפתחו ויאמצו טכנולוגיות חדישות יותר אשר יאפשרו עלייה בייצור המזון שתספק את גידול האוכלוסייה, היא טענה שהצורך הוא אב ההמצאה - כאשר אנשים צריכים לקיים את עצמם, הם יעשו כל מה שצריך גם אם זה אומר יותר עבודה או שימוש במשאבים אחרים.
תרומות מחקריות > נשים ומגדר - Women's and Gender

ספרה של אסתר בוסרופ: "תפקיד האישה בפיתוח כלכלי" (באנגלית: Women's Role in Economic Development) פורסם בשנת 1970. הנסיעות הרבות שלה ברחבי אפריקה בעקבות תפקידו של מוגנס בסנגל גרמו לה לבחון את הקשר שבין התעשייה והחקלאות וכן ההגירה בעיקר של גברים לערים, היא כתבה: "אני מסוקרנת בעקבות דפוס לא צפוי זה, שם הנשים מגדלות את המזון והגברים נשלחים מביתם לצורך פרנסה".
אסתר בוסרופ הייתה נחושה בדעתה לחקור את תפקידי הנשים בפיתוח הכלכלי, היא טענה כי הנשים תמיד היוו מרכיב חשוב בפרקטיקה של החקלאות, אך שיקול דעתן לא הושמע והיה חסר, חוסר השוויון בין המינים בא לידי ביטוי בהתעלמות מן התרומה הכלכלית של הנשים בארצות מתפתחות, בעיקר בחקלאות. תרומתן של הנשים לא נכללה בחישובים סטטיסטיים או בבדיקות כלכליות של מפעלי פיתוח. המערב אשר הוביל להתפתחות הפחית את מצבן של הנשים וההזדמנויות שלהן.האתגר שעמד בפני אסתר בוסרופ היה לתקן את העיוות הזה. לאחר פרסום הספר תפקיד האישה בפיתוח כלכלי הוענק לה פרס מטעם רשות השידור הדנית וכתוצאה מכך היא נכללה במשלחת הדנית לאו"ם, בשנת 1972 מונתה כחברה בתוכנית הפיתוח של ועידת האו"ם למשך שמונה שנים, מה שהוביל אותה לתפקיד מדווחת לפגישת מומחי האו"ם הראשונה שהתייחסה לסוגיית הנשים בפיתוח הכלכלה הבינלאומית.
תוכנית הפיתוח של האו"ם הפיצה סיכום של הספר שלה בכנס העולמי הראשון לנשים שנערך במקסיקו בשנת 1975, שנת הנשים הבינלאומית של האו"ם. תמצית הגרסה של ספרה הופץ בכל השגרירויות, יצא לאור על ידי חמישה מו"לים בשבע מהדורות משנת 1970 ועד 2007 ותורגם לצרפתית, ספרדית, איטלקית, שוודית ואינדונזיות.
לקריאה נוספת

Boserup, E. 2000. My Professional Life and Publications 1929-1998. Copenhagen: Museum Tusculanum Press. ISBN 87-7289-520-9.
Boserup, E. 1981. Population and Technological Change: A Study of Long Term Trends. Chicago: University of Chicago Press.
Boserup, E. 1976. Environment, Population, and Technology in Primitive Societies. Population and Development Review , 2, 21-36.
Boserup, E. 1970 (reprinted 1997). Women's Role in Economic Development. London: Earthscan. ISBN 1-85383-040-2.
Boserup, E. 1965. The Conditions of Agricultural Growth: The Economics of Agrarian Change under population Pressure. Chicago: Aldine. London: Allen & Unwin. ISBN 0-415-31298-1.
הערות שוליים

↑  Irene Tinker, "Ester Boserup: A Tribute", presented at Global Tensions Conference held at Cornell University, Ithaca, NY March 9–10, 2001.
↑  Boserup, E. 1965. The Conditions of Agricultural Growth: The Economics of Agrarian Change under population Pressure. Chicago: Aldine. London: Allen & Unwin. ISBN 0-415-31298-1
↑  Boserup, e. 1970. Women's Role in Economic Development. London: Earthscan. ISBN 1-85383-040-2.
↑  Turner, B.L., Fischer-Kowalski, M. (2010). Ester Boserup: An interdisciplinary visionary relevant for sustainability. PNAS 107(51), 21963-21965
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007274847605171  PLWABN: 9810642625705606  BIBSYS: 90101486  BNE: XX863246  BnF: cb118930488 (data)  CANTIC: a10952809  CiNii: DA00872788  GND: 122395859  ICCU: CFIV068115  ISNI: 0000 0001 1677 9133  LCCN: n50043813  NDL: 00433925  NKC: jo2013787754  NLA: 35020484  NLG: 128866  NTA: 06913894X  RERO: 02-A003028241  SUDOC: 026740745  Trove: 794726  VIAF: 79020965   WorldCat (עם VIAF): 79020965
ריקה אריקסון

| --- | --- |

 לידה:  10 באוגוסט 1908 City of Kalgoorlie–Boulder, אוסטרליה 
 פטירה:  8 בספטמבר 2009  (בגיל 101) Mosman Park, אוסטרליה 
 שם לידה:  Frederica Sandilands 
 ענף מדעי:  בוטניקה, ביוגרפיה 
 מקום מגורים:  מערב אוסטרליה אוסטרליה
 מקום לימודים:  Eastern Goldfields College 
 פרסים והוקרה:  חבר מסדר אוסטרליה (8 ביוני 1987) 
 בן זוג:  סידני אודן אריקסון
 
פרדריקה לוסי (ריקה) אריקסון (באנגלית: Frederica Lucy “Rica” Erickson;‏ 10 באוגוסט 1908 – 8 בספטמבר 2009) הייתה חוקרת טבע, היסטוריונית ואמנית בוטנית אוסטרלית. היא חקרה ואיירה סחלבים וצמחים נוספים הנפוצים בעיקר במערב אוסטרליה. אריקסון אף ערכה אינדקס ביוגרפי ומילון של ההתיישבות במערב אוסטרליה, בין השנים 1829–1888, שהיה הראשון מסוגו בעולם. היא כתבה, והשתתפה בכתיבה, של כעשרים ספרים בתחום הבוטניקה. בשנת 1987 הוענק לה אות מסדר אוסטרליה (אנ') (Gen Div) על שירות לאומנויות, במיוחד כסופרת ומאיירת. בנוסף, קיבלה עוד מגוון אותות ותארים.
ביוגרפיה

אריקסון נולדה ב-1908 בעיר בולדר (Boulder) שבמערב אוסטרליה, והייתה הבכורה מבין שמונה ילדים להוריה, כריסטופר סנדילנדס, כורה זהב, ופיבי לואיזה. כשבגרה לימדה בבתי ספר כפריים כמורה יחידה בבית הספר, בשנת 1936 נישאה לחוואי סידני אודן אריקסון. לזוג נולדו ארבעה ילדים – דורותי, ג'ון, בת'ל ורובין. באותן שנים גרה אריקסון בחווה עם משפחתה, ושם החלה לאייר את מגוון הצמחים והפרחים.
בשנת 1947 הציגה את ציוריה בתערוכת החי בר שבעיר פרת', ושם השתכנעה לכתוב ספר שילווה את איוריה. האירוע הזה התחיל את הקריירה הבוטנית שלה אשר כללה מחקר אודות למעלה מ-14,000 מינים אנדמיים במערב אוסטרליה. היא לימדה, כתבה וציירה בצבעי מים סחלבים,סטילידיומים (אנ'), צמחים טורפים, ציפוריםוחרקים. ציוריה הרבים תלויים בין השאר בערים פיטסבורג ולונדון, כמו גם בארצות הברית ואוסטרליה. אריקסון הפסיקה לצייר לזמן מה כיוון שחלתה במחלת הקטרקט, ובשנות התשעים, כאשר הוסר הקטרקט, שבה לציור ולמחקר. כיום, רוב ציוריה תלויים בספריית Battye בפרת', שם אף הוקם אתר הנצחה לכבודה.
מלבד ציוריה היא גם כתבה ספרים רבים על ההיסטוריה של הבוטניקה ועל חוקרים קודמים בתחום, ובין ספריה אפשר למצוא את "A Naturalist's Life " ו-"Sharing a Wonderful Dream".
כמו כן, בעשור השישי לחייה החלה לעסוק בגניאולוגיה. אריקסון פתחה בפרויקט ששמו: "West Australian Biography Index"
במסגרתו חקרה אוסף של פרטים היסטוריים וגניאולוגים על ההתיישבות במערב אוסטרליה מאז ייסוד מושבת הנהר סוואן ב־1829 ועד השנה 1914. במהלך המחקר היא אספה מידע רב על המתיישבים, ממקורות מידע מגוונים כגון: עצי משפחה, מכתבים, תצלומים, מפות ועוד. ב־1987 הוכתרה כחברת כבוד באגודה הגניאולוגית של מערב אוסטרליה (WA Genealogical Society) ונבחרה פה אחד לתפקיד יושבת הראש של האגודה. עד אז כבר ערכה חמישה כרכים של מילון מערב אוסטרליה.
פעילותה המדעית ותרומתה

כמורה החלה אריקסון ללמוד וללמד על המגוון הבוטני באזור מגוריה (מצפון לטודאי). היא יצרה קשר עם מומחים אשר עזרו לה לשכלל את דיוקה המדעי ולפתח את יכולותיה כחוקרת טבע. אריקסון השיגה מיקרוסקופ ועדשה מגדילה והייתה מנתחת את הצמחים ומוסיפה עוד ידע ודיוק לציוריה.
אחת מעבודותיה הגדולות הייתה אוסף גדול של תמונות, סקיצות וציורים של צמחי הסטילדיום הנפוצים במערב אוסטרליה, ששמם העממי הוא טריגר צמחים. האוסף הזה שולב בספר שנכתב על הסטילדיום.