stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
טיסה 182 של אייר אינדיה
חקירת הפיגועים וממצאיה

הפיגועים נחקרו על ידי השלטונות הקנדיים, אשר הגיעו למסקנה כי שני הפיגועים היו פעולה משולבת של שתי קבוצות טרוריסטיות של סיקים מקנדה, ארצות הברית, בריטניה והודו. המניע לפעולה היה זעמם של הסיקים על ההסתערות של הצבא ההודי על מקדש הזהב בהודו ב-1984.
התברר שב-20 ביוני 1985 נרכשו בוונקובר כרטיסי טיסה לטיסות בשני מסלולים:
טיסה 60 של חברת קנדיאן פסיפיק איירליינס מוונקובר לטורונטו, עם הזמנה ברשימת המתנה לטיסת המשך מטורונטו לבומביי בטיסה 181/182 של אייר אינדיה
טיסה 003 של קנדיאן פסיפיק איירליינס לטוקיו ומשם בטיסת המשך לבנגקוק בטיסה 301 של אייר אינדיה.
ההזמנה הראשונה נעשתה על שם "מ. סינג" וההזמנה השנייה על שם "ל. סינג". אדם חובש טורבן שילם עבור הטיסות במזומן במשרד כרטיסים של קנדיאן פסיפיק איירליינס. ההזמנה הכפולה ופרטיה היוו ראייה לכך שהפיגועים בטיסה 182 ובנמל התעופה בטוקיו היוו חלק ממזימה אחת.
המזוודה שהכילה את המטען שהפיל את טיסה 182 נמסרה להטסה בנמל התעופה בוונקובר. הדבר היה כארבע וחצי שעות לפני המראת טיסה 182 מטורונטו. המזוודה נמסרה להטסה בטיסה 60 של קנדיאן פסיפיק איירליינס, עם הוראות להעבירה בטורונטו לטיסה 181/182 של אייר אינדיה. למוסר המזוודה, שמסר את השם "מ. סינג", היה כרטיס טיסה מאושר אל טורונטו, שנרכש ב-20 ביוני, אך הזמנה ברשימת המתנה בלבד לטיסות מטורונטו למונטריאול וממנה להודו. בשל כך סירבה בתחילה דיילת הקרקע לנתב את המזוודה להעברה לטיסה 181/182, אך לאחר מכן היא התרצתה. הטיסה מוונקובר המריאה לטורונטו מבלי ש"מ. סינג" עלה על סיפונה. המזוודה שהייתה מיועדת לטיסה 301 נמסרה לטיסה 003 של קנדיאן פסיפיק איירליינס בוונקובר, שהמריאה מבלי ש"ל. סינג" היה עליה.
אישומים פליליים

החקירות במשך השנים הצביעו על שבעה אישים כחשודים במעורבות ישירה בפיגועים. חלק מהם נמלטו מקנדה ולא הועמדו לדין.
אינדרג'יט סינג רייאט (Inderjit Singh Reyat) היה מכונאי ממוצא סיקי שהתגורר בקולומביה הבריטית. בתחילה לא נמצאו ראיות הקושרות אותו ישירות לפיגועים, באפריל 1986 הוא הודה רק בהחזקת חומר נפץ וכלי ירייה ללא רישיון. נגזר עליו קנס כספי. זמן קצר לאחר מכן היגר עם משפחתו לבריטניה. מאוחר יותר נאספו נגדו ראיות משמעותיות יותר. ב-1989 הוא הוסגר מבריטניה לקנדה וב-1991 הורשע בהריגת שני הסבלים היפנים בנמל התעופה נאריטה ונדון לעשר שנות מאסר. בשנת 2001 נעצר שוב והואשם ברצח ובקשירת קשר להפלת מטוס אייר אינדיה. ב-2003 הוא הודה בעבירה אחת של גרימת מוות ובסיוע להרכבת הפצצה שנטמנה במטוס, ונגזרו עליו חמש שנות מאסר. בשנת 2006 הועמד לדין באישום שמסר מספר רב של עדויות שקר במשפטו. המשפט הראשון נגדו ב-2010 הופסק לאחר שאחת מאנשי חבר המושבעים התבטאה בצורה מוטה נגד רייאט. נבחר חבר מושבעים חדש והמשפט החל שוב בהמשך השנה. ב-2011 הרשיעו אותו המושבעים בעדות שקר והוא נדון לתשע שנות מאסר. ערעורו על העונש ובקשה שלו למשפט חוזר נדחו. בשנת 2016 שוחרר בשחרור על תנאי למעון (Halfway House) וב-2017 שוחרר גם ממנו תחת מגבלות.
שני חשודים נוספים, אג'איב סינג באגרי (Ajaib Singh Bagri) וריפודאמאן סינג מאליק (Ripudaman Singh Malik), נעצרו בשנת 2000 והואשמו ברצח יושבי מטוס אייר אינדיה שהתרסק ובשורה של עברות נוספות. משפטם, שכונה "משפט אייר אינדיה" התנהל בוונקובר במשך שנה וחצי תחת אבטחה כבדה. בסיומו קבע השופט איאן ג'וזפסון (Ian Josephson) כי אשמתם של השניים לא הוכחה מעבר לספק סביר ולפיכך זיכה אותם.
חשוד רביעי, דלג'יט סנדהו (Daljit Sandhu), הועמד לדין בקשר לפיגועים אך זוכה ב-1989 מחמת הספק.
ועדת חקירה

בשנת 2006 מינתה ממשלת קנדה ועדה בראשות שופט לחקירת הפעילות האנטי טרוריסטית בקנדה ותהליך החקירה הקנדי של הפיגועים. דו"ח הוועדה, שפורסם ב-2010, הצביע על שורה ארוכה של כשלים במניעת הפיגועים ובחקירתם מצדם של משרדי ממשלת קנדה, משטרת קנדה ושירות הביטחון שלה. בעקבות זאת הודיע ראש הממשלה סטיבן הרפר כי הממשלה מקבלת את מסקנות הוועדה ואת האחריות לכשלים והביע התנצלות עליהם בשם הממשלה.
הנצחה

אנדרטאות לפיגועים ולהרוגים בהם הוקמו בוונקובר, בטורונטו, באוטווה ובמונטריאול וכן באירלנד. בשנת 2005 הכריזה קנדה על יום זיכרון שנתי לקרבנות הטרור, שמועדו ב-23 ביוני, היום בו הופל מטוס אייר אינדיה.
רשת הטלוויזיה הציבורית הקנדית CBC הפיקה ב-2008 סרט תיעודי אודות הפלת טיסה 182. הוקדש לה גם פרק בסדרה תעופה בחקירה. עם השנים פורסמו גם מספר ספרים אודות האירוע ורומנים שנכתבו בהשראתו.
יאן הרביעי

יאן הרביעי מאושוויינצ'ים (בפולנית: Jan IV oświęcimski‏ 1426–1496) היה בן שושלת פיאסט ואחרון מנסיכי אושוויינצ'ים.
ביוגרפיה

לאחר שאביו נפטר בשנים 1434 ביחד עם אחיו הצעיר, יאן הרביעי קיבל לשליטתו את נסיכות אושוויינצ'ים. הוא היה תחת חסותו של האח הבכור. בשנת 1441 אחיו הבכור ואצלב הבטיח שישכנע את האחים שלו להשבע אמונים למלך פולין עם הגעת לבגרות.
בשנת 1445 שטח הנסיכות חולקה בין האחים. בתחילת כהונתו, יאן הרביעי ביחד עם בני משפחתו התנגד לסיפוח נסיכות סבז' (בשטחי שלזיה) לשליטת קרקוב. המאבק נמשך מספר שנים ובסופו של דבר בשנת 1447 הוא נאלץ להכיר בנושא.
בשנת 1552 הוא התחיל מחדש מאבק מזוין על השליטה בסבז' וסביבתו. בשנת 1553 המאבק הוכרע לטובת מלך פולין ויאן הרביעי נאלץ לשלם סכום גדול במסגרת הסכם שלום. המבאק נמשך עוד מספר שנים ובסופו בשנת 1456 יאן הרביעי מכר את כל זכויותיו על הנסיכות שלו למלך פולין קז'ימייז' הרביעי.
בשנת 1456 יאן הרביעי הצטרף לכוחות של ממלכת פולין במלחמה נגד המסדר הטבטוני.
בשנת 1460 נפטר נסיך מאופולה ויאן הרביעי ניסה להישטלת על הנסיכות. לאחר מספר קרבות הוא הובס על ידי אחיו של הנסיך הנפטר. בשנת 1462 הוא רכש את גליביצה ואויאזד ולאחר מספר שנים קיבל תואר "רוזן מגליביצה".
בתחילת שנות ה-60 של המאה ה-15 קז'ימייז' הרביעי, מלך פולין סיים את התשלומים שהיו מגיעים ליאן הרביעי עבור הזכויות על הנסיכות. הדבר איפשר ליאן הרביעי לרכוש זכויות על אויאזד וגליביצה.
בשנת 1471 יאן הרביעי תמך באולסלו השני, מלך בוהמיה והונגריה שהיה מועמד למלך צ'כיה. הדבר הביא למתיחות עם מתיאש הראשון, מלך הונגריה שגם החשיב את עצמו כמועמד למלך צ'כיה. במהלך זה יאן הרביעי נעצר ונאלץ למכור חלק של גליביצה תמורת שחרור.
לא ידוע על שנותיו האחרונות שהוא העביר באחוזת אשתו בקרנוב שבצ'כיה.
טיראניה

חוק בטרויה חצוב בשיש המציב פרס על הריגת טיראנים המאיימים על הדמוקרטיה מהמאה ה-3 לפנה"ס במוזיאונים לארכאולוגיה של איסטנבול
טיראניה (ביוונית: Τυραννίς) היא צורת משטר אוטוקרטי שהתקיים במספר רב של ערי פוליס ביוון העתיקה במשך תקופות מסוימות. בטיראניה שלט שליט יחיד על כל העיר, אשר נקרא "טיראן" - שליט יחיד ביוונית (ומכאן גם tyrannus - שליט יחיד בלטינית). כך, למשל, בשפת המקור הטרגדיה "אדיפוס המלך" מאת סופוקלס נקראת Oι̉δίπoυς τύραννoς (אוֹידִיפּוּס טִירַאנּוֹס), למרות שאדיפוס אינו טיראן במובן הקלאסי בכך שקיבל את השלטון כפרס ולא לקח אותו בהפיכה (וכן אין זה ידוע, אך הוא בנו של המלך לאיוס (אנ')). מקור המילה ככל הנראה לודי, והשליט הראשון המכונה "טירן" הוא גיגס מלך לידיה.
השלטון הטיראני לבש צורה אחרת בכל פוליס, ומאפייניו נבעו מן ההיסטוריה המקומית של המקום והיחסים החברתיים-כלכליים בו. המאפיין את כל הטיראניות הוא שכל טיראן עלה לשלטון בכוח הזרוע בהפיכה בתמיכת ההמונים, כיוון את שלטונו נגד האריסטוקרטיה ששלטה בעיר לפני כן, ויצר שלטון ריכוזי. מרבית הטיראניות לא נמשכו מעבר לשני דורות, משום שהטיראן המייסד היה פופולרי בקרב ההמונים בשל הרפורמות שהנהיג ומשום שנלחם באריסטוקרטיה, שהעם לא אהב, אך יורשו כבר לא יכול היה להתגאות בהישגים אלה ולכן העם התמרמר על כל פעולה מחמירה שעשה על-מנת לשמור על שלטונו. לכן רוב הטיראנים בני הדור השני (והיו גם כאלה של הדור הראשון) הודחו בהפיכות דמוקרטיות - כך היפארכוס והיפיאס באתונה, וכך גם הטיראניה בקורינתוס, שנפסקה מיד עם מותו של הטיראן השני בשושלת - פריאנדרוס.
בהיסטוריה היוונית המונח "טיראן" אינו בהכרח שלילי אלא מבטא את צורת תפיסת השלטון, והטיראנים לאו דווקא היו שליטים גרועים. הפילוסופים של המאה ה-4 לפנה"ס (אפלטון ואריסטו) ראו בטיראן מפלצת, ובמשמעות זו המונח "טיראן" נכנס לשפות המערביות - במשמעות של עריץ, שליט אכזרי ואגואיסטי אשר רואה עצמו מעל לחוק, ומפגין חוסר אכפתיות כלפי נתיניו. זאת למרות שחלק נכבד מהטיראנים היווניים בפירוש לא היו כאלה.
חשיבותם של הטיראנים להיסטוריה של הערים היווניות רבה. הם תרמו לפיתוח הייצור והמסחר ושימשו חוליית-מעבר בין אריסטוקרטיה לדמוקרטיה.
קיימת סברה כי המלה "סרן" (שליט עיר פלשתית), מקורה במלה "טיראן".
הערות שוליים

↑  ברוך קנאל, מלחמות דוד מלך ישראל, מחניים, 25 במאי 1958
| יוון העתיקה |
| --- | --- | --- |
| תקופת המעבר | איונים • דורים • הפלישה הדורית • התקופה הגאומטרית | הפרתנון |
| התקופה הארכאית | פוליס • הקולוניזציה היוונית • טיראניה • הומרוס • הסיודוס | הפרתנון |
| התקופה הקלאסית | מלחמת פרס–יוון • אתונה העתיקה • ספרטה • תבאי • התיאטרון ביוון העתיקה | הפרתנון |
| התקופה ההלניסטית | התרבות ההלניסטית • הממלכה הסלאוקית • מוקדון • מצרים • יוון • פונטוס • פרגמון • אפירוס | הפרתנון |
| היסטוריה צבאית | פלנקס • הופליט • הצבא הספרטני • הצבא המוקדוני | הפרתנון |
| נושאי רוחב | אדריכלות • אמנות • דת • החברה • כלכלה • מטבח • תיאטרון • מיתולוגיה • מתמטיקה • פילוסופיה • ספורט • ספרות | הפרתנון |
פורטל יוון העתיקה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4186520-0
טאורגה

טאורגה (בליטאית Tauragė; ביידיש טאווריג; בגרמנית Tauroggen, בפולנית Taurogi) היא עיר קטנה במערב ליטא בסמוך לגבול עם מחוז קלינינגרד, על נהר היורה. בירת מחוז טאורגה. אוכלוסייתה נאמדה בשנת 2008 ב-27,816 תושבים.
היסטוריה

טאורגה מוזכרת לראשונה במסמך משנת 1507 המדווח על בניית כנסייה במקום. היא גם מופיעה במפה משנת 1539. החל משנת 1567 הייתה בטאורגה תחנת מכס. החל מ-1655 הייתה בבעלות משפחת רדזיוויל וככזו הפכה למרכז לותרניזם.
אחרי נישואיו של הנסיך לודוויג מפרוסיה עם הנסיכה לודויגה קרולינה רדזיוויל השתייכה בין השנים 1691 ל-1795 טאורגה לפרוסיה. עם חלוקת פולין בשנת 1795 עברה העיר לאימפריה הרוסית, תחת שלטונה הייתה עד תום מלחמת העולם הראשונה. ב-21 ביוני 1807 חתם הצאר אלכסנדר הראשון על הסכם שביתת נשק עם נפוליאון בטאורגה. ב-30 בדצמבר 1812, במהלך פלישת נפוליאון לרוסיה, נחתמה בה אמנת טאורוגן (כשמה הגרמני של העיר) שבה התחייבה פרוסיה לנייטרליות כלפי רוסיה, ובכך נסוגה מהברית שאולצה לחתום עם צרפת. בשנת 1846 העניק הצאר ניקולאי את טאורגה כמתנה לנסיך וסילחיקוב.
במהלך המאה ה-19 התבססה כלכלת טאורגה על תעשיית עץ בהתבסס על היערות שמסביבה ועל מסחר הודות למיקומה על הדרך הראשית בין קניגסברג וסנט פטרבורג. טאורגה גם הייתה עיר מסחר עבור כפרי הסביבה והיו בה פעמיים בשבוע ימי שוק.
במהלך מלחמת העולם הראשונה, בשנת 1915, נחרב חלק נכבד מהעיר בידי כוחות הכיבוש הגרמניים.
יהודים

במפקד של 1847 מצוין שהיו בטאורגה 410 יהודים, אך מספר זה נראה כטעות וההערכה היא שהיו בעיר כ-2,000-1,000 יהודים. במפקד של 1897 נמנו בעיר 3,634 יהודים מתוך אוכלוסייה כוללת של 6,655 איש. זו עיר הולדתו של ד"ר אבא לפין ובתחילת המאה ה-20 כיהן כרב בעיירה הרב אברהם אהרון בורשטיין שנודע כ"הגאון מטבריג".
טרם פרוץ מלחמת העולם השנייה חיו בעיר כ-2,000 יהודים, כחמישית מאוכלוסייתה, ופעלה בה גימנסיה עברית. עם סיפוח ליטא לברית המועצות בשנת 1940 נסגרו המוסדות היהודיים בעיר.
ביום הראשון למבצע ברברוסה, 22 ביוני 1941, נכנסו הגרמנים לעיר, וכעבור מספר ימים רצחו בה כ-300 גברים יהודים שעצרה המשטרה הליטאית. 122 גברים יהודים נוספים מהעיר נרצחו בתחילת יולי.
בתחילת ספטמבר 1941 רוכזו יהודי העיר באתר של מספר סככות, ששימש כגטו, וגודר בגדר תיל. יהודי הגטו הועסקו בעבודות כפייה, ובשל איסור על הכנסת מזון לשטחו, שררו בו רעב כבד ותנאי תברואה קשים.
ב-16 בספטמבר 1941 נלקחו יהודי הגטו במשאיות ליערות ויז'בוטאי וטווריג, ושם נרצחו באכזריות בידי שוטרים ליטאים. בקברי האחים באתרים אלו גילו הסובייטים לאחר המלחמה כ-3,900 גופות.
ערים תאומות

לטאורגה חמש ערים תאומות:
פולין בלחטוב, פולין
פולין אוסטרודה, פולין
גרמניה רידסטאד, הסן, גרמניה
רוסיה סובטסק, רוסיה
גאורגיה זסטפוני, גאורגיה
הערות שוליים

↑  Irene Eber, The Jewish Bishop and the Chinese Bible, BRILL, 1999, page 20
↑  Irene Eber, The Jewish Bishop and the Chinese Bible, BRILL, 1999, page 20
| ערי ליטא |
| --- | --- | --- |
| בירות מחוזות ליטא | אוטנה • אליטא • וילנה • טאורגה • טלז • מריאמפולה • פוניבז' • קובנה • קלייפדה • שיאוליאי |  |
| בירות מחוזות משנה של ליטא | אוקמרגה • איגנלינה • אלקטריינאי • אניקשט • בירז' • בירשטונאס • גרגז'דאי • דרוסקינינקאי • וילקובישק • ויסגינס • וריאנה • זרסאי • טרקאי • יאנובה • יורבורג • ינישוק • לזדיי • מולייטאי • מז'ייקיאי • נאויואי אקמנה • נידה • פגייגיאי • פאקרואוייס • פלאנגה • פלונגה • פסווליס • פרינאי • קדאיניאי • קופישוק • קזלו רודה • קאישיאדוריס • קלווריה • קרטינגה • ראסייניאי • רדווילישקיס • רוקישקיס • ריטובה • שאקי • שווינציאן • שלצ'ינינקאי • שילוטה • שיללה • שירווינטוס • שקוד |  |
| שאר ערי ליטא | אובליאי • אוז'וונטיס • אז'רליס • איישישוק • אקמנה • אריוגלה • בלטויי ווקה • גלגאודישקיס • גריגישקס • גרליאבה • דאוגאי • דוסיאט • דוקשטי • ובלנינקס • וייביס • וייסיאי • וילקי • וירבאליס • ונטה • וקשנה • ורניאי • זאגר • ז'ייז'מריאי • טרשקון • יונישקליס • יז'נאס • לינקובה • לנטבאריס • נמנצ'ין • סדה • סובצ'יס • סימנה • סלנט • סמלינינקאי • פבראדה • פנדליס • פנמוני • פרייקולה • ציטוביאן • קודירקוס נאומייסטיס • קוורסקס • קורשן • קיבארט • רודישקס • רמיגלה • שדובה • שוונצ'יונייליאי • שקודוויל |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007540449205171  GND: 4119535-8  LCCN: nr95024004  VIAF: 148199578   WorldCat (עם VIAF): 148199578 
ערך זה הוא קצרמרבנושא יישובים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אנדרטה לזכר יהודי טאורגה שנספו בשואה, בבית העלמין הדרום
חצוצרן המדבר

| חצוצרן המדבר |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: ציפורי שיר
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: פרושיים
סוג:: שוטים      [חצוצרן]
מין:: חצוצרן המדבר
שם מדעי
 Bucanetes githagineus ‏ליכטנשטיין, 1823
תחום תפוצה


חצוצרן המדבר (שם מדעי: Bucanetes githagineus או Rhodopechys githagines) הוא מין של ציפור שיר שמשתייך למשפחת הפרושיים. שירתו מזכירה צליל של חצוצרה ומכאן מקור שמו.
תזונה

החצוצרן ניזון מזרעים, מעלים, מפירות, ואף מחרקים שונים. הוא זקוק למי שתייה וימצא במשך שעות היום ליד מקורות מים.
מאפיינים > מבנה גוף

אורך גופו של החצוצרן כ-14.5 סנטימטר ומשקלו כ-19 גרם. ראשו גדול ומקורו קצר ומאוד עבה, וזנבו יחסית קצר.
מאפיינים > מראה חיצוני

חצוצרן המדבר משנה צבעו בהתאם לעונת השנה. בקיץ צבע הזכר חום בגוון ורדרד והכנפיים אפורות. הזנב חום כהה, הרגליים בהירות וצבע המקור אדום, וצבעם המקורי נחלש בחורף. בעונת החורף, לזכר יש ראש אפרפר, חלקי הגוף העליונים חומים-אפרפרים וגחונם בגוון דומה אך בהיר יותר. צבעים אלו מעורבבים במעט גוון ורוד, גוון דומה מופיע גם בסוככות הכנף ובקצוות אברות היד. הזנב והכנפיים שחומים ומקורו של הזכר צהבהב-כתום. הנקבה דומה לזכר בלבוש החורף אך היא חומה ובהירה יותר. בראשה אין כמעט גוון אפור, ובגופה אין בכלל את הגוון הוורוד. מקורה של הנקבה בעונת החורף צהבהב, ואילו הצעיר חום כולו, ואין להם גוון ורוד בכלל. לצעיר מקור צהבהב-חום בהיר, צבע רגליו הוא ורוד בהיר מאוד לעומת הרגל של הבוגר. הרגל של הבוגר צהבהבה בחורף והופכת ורדרדה באביב.
עונת הקינון

בעונת הקינון, הראש והצוואר של החצוצרן נעשים אפורים עקב בליית קצות הנוצות, הגב נעשה חום-ורדרד וגוון ורוד מתבלט גם בקצוות הכנפיים. החזה אפרפר-ורוד ואילו הבטן ורדרדה. בעונת הקינון מקורה של הנקבה בגוון כתום צהבהב ואילו בתחילת עונת הקינון מקורו של הזכר בצבע כתום כהה עד אדום.
בית גידול

כשם הציפור, בית גידולה מצוי במדבריות טרשים וגבעות סלעים. חצוצרן המדבר הוא ציפור נפוצה ברוב חלקי הנגב ומדבר יהודה.
ניתן למצוא אותה גם באזורים מדבריים ביבשת אפריקה, כמדבר סהרה, ובאזורים חמים וצחיחים במדינות אגן הים התיכון וביבשת אסיה.
מחזור החיים

הקן נבנה בדרך כלל על הקרקע מתחת לסלע או שיח. הנקבה מטילה 3–6 ביצים תכלכלות בהירות ודוגרת עליהן לבדה במשך כ-13 יום. שני ההורים מאכילים את הגוזלים בקן כשבועיים לאחר בקיעתם.
התנהגות

חצוצרן המדבר משתלב בלהקות של עשרות פרטים, אך לקראת עונת הקינון הלהקה מתפצלת לזוגות.
הערות שוליים

↑  חצוצרן המדבר באתר הרשימה האדומה של IUCN
1 2 3 4  "עוזי פז, יוסי אשבול, מדריך מצולם לציפורים בישראל לפי מקומות חיות, הוצאת כתר, 1990, עמ' 237, 308
1 2  היינצל ופיטר, פרסלאו, הציפורים מגדיר שדה שלם לציפורי אירופה והמזרח התיכון, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1975, עמ' 288
טודי

ערך זה עוסק בעיר. אם התכוונתם לציפור, ראו .
| --- | --- |
סמל טודיסמל טודי
מבט כללי
מבט כללי
 מדינה:  איטליה איטליה
 מחוז:  אומבריה אומבריה
 נפה:  פרוג'ה
 בירת העיר:  טודי 
 שפה רשמית:  איטלקית 
 שטח:  223 קמ"ר
 גובה:  410 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  15,682 (1 בינואר 2023)
  ‑ צפיפות:  77.16 נפש לקמ"ר (2007)
 קואורדינטות:  42°47′0″N 12°25′0″E﻿ / ﻿42.78333°N 12.41667°E﻿ / 42.78333; 12.41667
 אזור זמן:  UTC +1
 www.comune.todi.pg.it
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת איטליה מוגדלת) בארי נאפולי בולוניה רומא מילאנו טורינו קליארי פלרמו פירנצה ונציה קטנזארו סיציליה סרדיניה קור. צרפת שווייץ אוסטריה סלובניה הונגריה קרואטיה בוסניה והרצגובינה  מ. תוניסיה אלג'יריה הים האדריאטי  הים הטירני הים הליגורי  הים התיכוןטודי(למפת איטליה רגילה) בארי נאפולי בולוניה רומא מילאנו טורינו קליארי פלרמו פירנצה ונציה קטנזארו סיציליה סרדיניה קור. צרפת שווייץ אוסטריה סלובניה הונגריה קרואטיה בוסניה והרצגובינה  מ. תוניסיה אלג'יריה הים האדריאטי  הים הטירני הים הליגורי  הים התיכוןטודי(למפת אומבריה רגילה) פרוג'ה טרני פוליניו צ'יטה די קאסטלו  ספולטו גוביו אסיזי מארקה אברוצו לאציו טוסקנהטודי(למפת אומבריה מוגדלת) פרוג'ה טרני פוליניו צ'יטה די קאסטלו  ספולטו גוביו אסיזי מארקה אברוצו לאציו טוסקנהטודי  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
טודי (באיטלקית: Todi) היא עיר עתיקה במרכז איטליה בנפת פרוג'ה שבמחוז אומבריה. היא שוכנת על גבעות המשקיפות על הגדה המזרחית של נהר הטיבר ושולטות על פני הסביבה.
העיר שוכנת צפונית לרומא ודרומית לפרוג'ה.
טודי כעיר אקולוגית

בתקופה שהחלה בשנת 1990, ריצ'רד ס. לוין (Richard S. Levine), פרופ' לאדריכלות מאוניברסיטת קנטקי בארצות הברית בחר את העיר בתור מודל ל"עיר אקולוגית" (sustainable city) או (eco-city) - העיר הזאת לוקחת בחשבון את השפעותיה על הסביבה ומרגילה את תושביה בשימוש מינימלי באנרגיה, מים ומזון חדש ומעודדת שימוש חוזר בפסולת, כך שכמויות האנרגיה המבוזבזת, זיהום האוויר והמים והגזים הרעילים יהיו מינימליים.
העיר נבחרה למטרה זו, בזכות נתוניה הטבעיים המאפשרים את שיחזור הפסולת שהיא מייצרת. העיתונות האיטלקית דיווחה עליה בתור: "עיר שראוי לחיות בה" (la città più vivibile del mondo).
תולדות העיר

לפי המיתולוגיה הרומית, שנכתבה בשנת 1330 לפנה"ס העיר נוסדה על ידי הרקולס שהרג את קאקוס (Cacus) וקרא אותה בשם אקליס (Eclis).
מקורות היסטוריים מייחסים את בניית העיר לעם האומברי. במאה ה-7 - ה-8 לפני הספירה היא נקראה :"טוטרה" (Tutere) לפי פליניוס הזקן. פירושו של השם הוא "חזית", שכן העיר שכנה מול העם האטרוסקי. בשנת 217 לפנה"ס היא נכבשה על ידי רומא העתיקה. היסטוריון רומאי כתב כי לעיר היו חומות כפולות והן מנעו את כיבושה בידי המצביא חניבעל.
בימי הנצרות העיר הגנה על עצמה בהצלחה מפני הגותים במלחמה של השנים 535–554. בימי הכיבוש לומברדי היא הייתה חלק מדוכסות ספולטו.
במאה ה-12 הייתה העיר עצמאית: תחילה מונה קונסול, לאחר מכן מועצה (podestà) ולבסוף "מפקד העיר" (Capitano dell a Citta). במאה ה-13 הורחבה העיר ברבעים של אומנים ובסוף המאה היו בה 40,000 תושבים. בשנת 1367 עצמאות העיר ניטלה ממנה והיית לחלק ממדינת האפיפיור. בתקופה זו קטנה אוכלוסייתה במחצית.
בשנת 1849 העיר הייתה למקלטו של ג'וזפה גריבלדי - מייסד איטליה.
אתרי העיר

האתרים הם מהתקופה הרומית, עצמאות העיר והעת החדשה.
מקדש נוצרי מלכותי - di Santa Maria della Consolazione) - נבנה בשנים 1508-1608 בכניסה לעיר.
מונומנט ג'קופוני - (Jacopone da Todi) - מראשי העיר, מחנכיה והאחראי לבניית מבנים במאה ה-13.
פארק הפיסגה - (Parco della Rocca) - בגובה 411 מעל פני הים ובו שרידי מקדש אלילי.
פורטה ליברה - (Porta Libera) - שער העיר מהתקופה הרומית.
במרכז העיר שלושת מבני הציבור:
Palazzo del Popolo - 1213
1293 - Palazzo del Capitano
1293 - Palazzo dei Priori
המוזאון העירוני נמצא ב-Palazzi Comunali
יהודי העיר

כמו בשאר ערי המחוז, גם בטודי היו יהודים. הם מוזכרים בהקשרים הבאים:
בתור בעלי דלפקי שולחני נטלו ריבית מוגזמת.
נאסר עליהם לצפות בתהלוכות דתיות מעל המרפסות הפונות לרשות הרבים.
נמצא ציטוט מהמאה ה-15: "non possiamo vivere in bona salute, essendoci prohibito de comperare la carne" (לא נוכל לחיות בבריאות טובה, אם לא נוכל להשיג בשר כשר).
הערות שוליים

↑  “Todi Come una Citta` Sostenibile,” keynote, Inauguration Convocation Academic Year Universita` della Terza Eta, October 1992, Todi, Italy; "Todi Citta del Futuro," and "Come Todi Puo Divenire Citta Ideale e Modello per il Futuro," in ll Sole Venti Quattro Ore, Milano, Italy, November 28, 1991
↑  מאמרו של פואה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007564348505171  GND: 4119637-5  ICCU: BVEV027111  LCCN: n79070136  MusicBrainz: 05febd0e-c419-4529-8b05-f141dbeafda6  NARA: 10044635  VIAF: 312794497   WorldCat (עם VIAF): 312794497
טראוויס אטקינס

| --- | --- |

 לידה:  9 בדצמבר 1975 מונטנה, ארצות הברית 
 נהרג:  1 ביוני 2007 (בגיל 31) עיראק 
 מדינה:  ארצות הברית 
 השתייכות:  צבא ארצות הברית 
 דרגה:  סמל ראשון 
 פעולות ומבצעים
 מלחמת עיראק 
 עיטורים
 מדליית הכבוד 
 
טראוויס ויליאם אטקינס (Travis William Atkins; ‏9 בדצמבר 1975 - 1 ביוני 2007) היה סמל צוות (Staff Sergent, דרגה המקבילה לסמל ראשון) בצבא ארצות הברית, אשר הקריב את עצמו במהלך קרב בעיראק בעת שריתק לקרקע מחבל מתאבד שהפעיל את חגורת הנפץ שלו, ועל ידי כך הציל מפגיעה שלושה מחבריו ליחידה. הוא עוטר לאחר מותו בעיטור צלב השירות המצוין, ובשנת 2019 הוא עוטר במקומו במדליית הכבוד.
ביוגרפיה

אטקינס נולד במדינת מונטנה. הוא למד בבתי ספר במדינה וכן בבית הספר הצבאי קמפר (Kemper) שם. עבד בחברות קבלניות וכמכונאי ובשנת 2000 התגייס לצבא ארצות הברית, עבר אימון חי"ר והוצב בדיוויזיה המוטסת ה-101. במהלך שירותו השתתף בפלישה האמריקאית לעיראק שהחלה במרץ 2003. במהלכה הוביל כמפקד כיתה התקפה מוצלחת שהביאה לתפיסת בניין בבגדאד שבו שהו עשרות חמושים. בדצמבר 2003 שוחרר משירותו בדרגת סמל. הוא שב לעבודות האזרחיות שלו וכן למד באוניברסיטת מונטנה. שנתיים לאחר מכן שב והתגייס לצבא והוצב בדיוויזיה ההררית העשירית. במאי 2007 קודם לדרגת סמל מטה.
ביוגרפיה > הקרב האחרון

ב-1 ביוני 2007, בעת שהדיוויזיה העשירית הייתה מוצבת בעיראק, הוביל אטקינס סיור ממונע בקרבת הכפר יוסופיה שמדרום לבגדאד. חיילי הסיור עיכבו שני גברים חשודים. אחד מהם תקף את אטקינס והם החלו להיאבק. תוך כדי ההיאבקות הבחין אטקינס שהחשוד חוגר מתחת לבגדיו חגורת נפץ ועומד להפעיל אותה. כשראה שלא יוכל למנוע זאת הוא הקריב את עצמו כשהפיל את המחבל לקרקע, חיבק אותו כדי לסוכך על חייליו ונהרג מהתפוצצות חגורת הנפץ.
אטקינס השאיר אחריו ילד בן 11, הורים ואחות. הוא נקבר בבית הקברות סאנסט הילס (Sunset Hills) בעיר מגוריו בוזמן (Bozeman) שבמונטנה.
הנצחה

לאחר מותו עוטר אטקינס על גבורתו בעיטור צלב השירות המצוין. לימים הוחלט להעניק לו במקומו את מדליית הכבוד, העיטור הצבאי האמריקאי הגבוה ביותר. המדליה נמסרה לקרוביו של אטקינס על ידי נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ בטקס שנערך בבית הלבן ב-27 במרץ 2019. בטקס נכחו בין היתר שלושת החיילים שניצלו מפגיעה בזכות הקרבתו של אטקינס.
בינואר 2013 נקרא על שמו של אטקינס מרכז כושר וספורט במחנה הדיוויזיה העשירית בפורט דראם שבמדינת ניו יורק.
אטקינס עוטר במהלך שירותו ולאחר מותו בעיטורים נוספים, לרבות כוכב הארד, לב הארגמן ומדליית ההצטיינות של הצבא (Army Commendation Medal).
יהודה ליב אדל

| --- | --- |
 לידה:  27 בפברואר 1757 זמושץ', האיחוד הפולני-ליטאי 
 פטירה:  30 ביוני 1828 (בגיל 71) 
 תקופת הפעילות:  ? – 30 ביוני 1828 
 רבותיו:  שלמה מחלם 
 
יהודה ליב הלוי אדל (בכתיב יידי: עדל, או עדיל; השם במקורו בראשי תיבות: עד"ל; ז' באדר ה'תקי"ז, 27 בפברואר 1757 - י"ח בתמוז ה'תקפ"ח, 30 ביוני 1828) היה למדן ליטאי ומומחה לספרות אגדות חז"ל. התפרסם בתור המגיד מסלונים ובספריו לסדר טהרות: מי נפתוח ומים טהורים.
קורות חיים

נולד בזאמושץ' שבפולין לרב משה עדל. למד תורה מפי חכמי העיר, ביניהם רבי שלמה מחלם שכיהן כרבה של העיר. בצעירותו למד מספר שנים בברודי ושם החל לעסוק גם בדרשנות. הוא היה מבאי בית הגר"א ומקורבו של רבי אברהם בן הגר"א. התפרסם כידען בספרות האגדה והמדרש, ובשנת ה'תקנ"ח (1798) קיבל את משרת ה"מגיד מישרים" של העיר סלונים. בסלונים חיבר את כל חיבוריו. לאחר פטירתו התמנה בנו הרב יוסף אליעזר אדל למגיד של סלונים. במקביל לעבודתו הדרשנית חיבר ספרי פרשנות מקיפים על סדר טהרות. ספרו "שפה לנאמנים" עוסק בבנייני הפעלים וכלליהם.
המלחין והמחנך הישראלי יצחק אדל הוא נינו.
ספריו

מי נפתוח, ביאליסטוק תקע"ו, באתר היברובוקס
מים טהורים - חלק ראשון, ביאליסטוק תקע"ז, באתר היברובוקס
מים טהורים - חלק שני, בריסק תרצ"ה, באתר היברובוקס
מים טהורים - חלק שני , ניו יורק תשי"ז, באתר היברובוקס
מים טהורים, מהדורה חדשה ומתוקנת. ירושלים תשס"ח, באתר אוצר החכמה
קונטרס הפעלים - שפה לנאמנים , לבוב תקנ"ג, באתר היברובוקס
שפה לנאמנים, מהדורה חדשה ומתוקנת. ירושלים תשס"א, באתר אוצר החכמה
אפיקי יהודה - חלק שני, אמשטרדם תקפ"ז, באתר היברובוקס
אפיקי יהודה , למברג תקפ"ט, באתר היברובוקס
אפיקי יהודה א-ב, איידטקוהנן תרל"ב, באתר היברובוקס
אפיקי יהודה - א, מהדורה חדשה ומתוקנת. ירושלים תשנ"ט, באתר אוצר החכמה
אפיקי יהודה - ב, מהדורה חדשה ומתוקנת. ירושלים תשנ"ט, באתר אוצר החכמה
איי הים - חלק ראשון, ורשה תרכ"ה, באתר היברובוקס
ספר ים התלמוד : חידושי הש"ס. בעריכת יהושע קויפמן. ירושלים תשע"ט.
מלבד ספריו הנדפסים נותרו חידושי תורה רבים ממנו בכתובים, וחלקם נדפסים מעת לעת בכתבי עת תורניים. חידושיו למסכת נידה נדפסו במאסף התורני ישורון.
הערות שוליים

↑  השם נובע מראשי התיבות עד למאור, הרומז לייחוס המשפחה לרבי זרחיה הלוי, מן הראשונים, הנודע על שם ספרו "המאור הגדול" כבעל המאור.
↑  התאריכים לפי הקדמת נכדו אלעזר גארטנהויז למהדורתו לספר "מים טהורים". במקורות אחרים מופיע תאריך הלידה: ה'תק"כ, 1760; ותאריך הפטירה: ה'תקס"ז, 1807.
↑  ישורון, כרך לג, אלול ה'תשע"ה. עמ' קל ואילך.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007296688605171  LCCN: n91118175  VIAF: 78829567   WorldCat (עם VIAF): 78829567 
ערך זה הוא קצרמרבנושא רבנים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.