האלים האחרים
עלילה

הסיפור נפתח בתיאור משכנם של אלי הארץ אשר התגוררו בעבר הרחוק על גבי פסגות ההרים, אך בחלוף הזמן ועם התפשטות המין האנושי ברחבי תבל, נאלצו לחפש אחר מקומות רמים יותר כדי לשמור על עצמאותם, פן יחזו בני האדם בדמותם האמיתית. אולם לאורך השנים אזלו כל המקומות הנותרים, ובלית ברירה נדחקו האלים לארץ המוכרת בתור קאדאת' האבודה, בה נמצאות הצמרות הרמות ביותר שאין גבוהה מהן.
אי שם בכפר הידוע בשם אולת'אר התגורר בעבר מלומד שנקרא ברזאי החכם, אשר חפץ בנפשו לחזות בצלם האלים. לימודיו ארוכי השנים אודות תולדותיהם העניקו לו את הסגולה לדעת היכן נמצאו בכל עת ולאן היו מועדות פניהם, ואף חשפו בפניו כה רבים מסודותיהם, עד שנחשב לאל למחצה בעצמו. למרות השכלתו הנרחבת, עם זאת, עורר בו הידע הרב שצבר את הרצון לראות את האלים במו עיניו, ואף הצית בו את הרעיון כי הסודות הנסתרים שלמד יגנו עליו מפני זעמם כאשר יעלה בידו לעשות זאת.
ביום מן הימים מגיע ברזאי לכפר הקרוי האת'ג יחד עם תלמידו, כהן צעיר בשם אתאל. תושבי המקום בנו את בית משכנם בסמוך להר אדיר ממדים ומכוסה בערפילים בשם האתג'-קלה, בו, לדברי האגדות, שכנו האלים בעבר, לאחר שהגיעו אליו על גבי ספינות עשויות עננים, מנהג בו דבקו עד לעצם אותו היום, כאשר נהגו לבקר בו מעת לעת בלילות מעוננים. המקומיים מזהירים אותם שמא יתקרבו אליו או ינסו לטפס עליו, אולם ברזאי מסרב להקשיב לעצותיהם, ויוצא למסע בן ימים אחדים עם חברו המסור אתאל לכיוונו של ההר.
דרכם של השניים מתגלה כמלאת סכנות, וביניהן צוקים תולים, תהומות עמוקים וכפור נוראי. בתום שלושה ימים ארוכים לעבר המקום המכונה בשם ”גג העולם” מחליטים ברזאי ואתאל לעצור כדי להקים מחנה בצדי הדרך, בהמתנה ללילה מעונן, אות אשר לדבריו של ברזאי, יצביע על נוכחות אלוהית. ארבעת הלילות הבאים חולפים ללא סימנים כלשהם, אולם בלילה החמישי, עם הופעת הירח המלא, מבחין ברזאי בצביר עננים מעובה ורחב המתקרב לעברם מכיוון צפון, ומסתיר אט-אט את הפסגה מעיניהם.
למראה העננים שב ברזאי לטפס במעלה ההר בזריזות, אולם חששו של אתאל מונע ממנו להמשיך בעקבותיו של מדריכו באותה מהירות, והוא מאבד את דרכו. רק כעבור זמן-מה שומע הלה את צעקותיו של ברזאי, ”שמעתי את קול האלים! שמעתי את שירת ההילולה של אלי הארץ בהאתג'-קלה! קולותיהם של אלי הארץ ידועים כעת לבראזאי הנביא!”. דבריו, עם זאת, הופכים להיסטריים יותר ויותר ככל שאתאל מתקדם במעלה הדרך, עד שלבסוף הם משתנים לכדי צרחות אימים. ”האלים האחרים! האלים האחרים! אלי הגיהנום החיצון המגוננים על אלי הארץ! איני רוצה לראות יותר.. תחזור אחורה.. אל תסתכל! אל תסתכל! נקמתם של התהומות האינסופיים.. הבור המקולל והארור הזה.. אלי הארץ הרחומים, אני נופל אל תוך הרקיע!”.
אתאל המזועזע עוצם את עיניו בחוזקה בעודו נמלט מהאימה הלא ידועה במורד ההר, כאשר לפתע מכה בשמיים רעש מחריש אוזניים של רעם נוראי, אותו שומעים כל תושבי הכפרים הסובבים את האת'ג-קלה. ליקוי ירח משונה מופיע בשמי ההר כמו חור ברקיע, ועם היעלמותו מגלה אתאל כי הצליח לשוב לחוף מבטחים. המקומיים יוצאים לחפש אחר ברזאי אך אינם מוצאים אף זכר לעקבותיו, למעט צורתו של סמל עתיק עליו למד באחד מספריו, אשר נחקק בסלעי ההר בדרך לא ברורה. אלי הארץ, כך מסופר בפיהם, ממשיכים לבקר מעת לעת בפסגת העולם, בה הם רוקדים בהנאה לזכר הימים שעברו, בהם העולם היה צעיר וחדש, ובני האדם לא ניסו להפריע למנוחתם.
”אלי הארץ שכנו על פסגות ההרים הגבוהים ביותר ברחבי תבל, ולא הרשו לאף אדם לחזות בצלמם”
”הדרך התלולה הייתה מלאת סכנות בדמות תהומות עמוקים, צוקים, ואבנים מתדרדרות. בהמשך הפך מזג האוויר לקר ומושלג. ברזאי ואתאל החליקו ונפלו לעיתים תכופות, בזמן שעשו את דרכם מעלה בעזרת גרזנים ומכושים”
”אתאל עצם את עיניו ואחז בחוזקה באוזניו בזמן שקפץ מטה מגובה בל-יתואר במורד הדרך המבעיתה, כאשר לפתע פילח את האוויר רעש מחריש אוזניים של רעם נוראי אשר נשמע בכל רחבי האתג'-קלה”