stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
רפואה במצרים העתיקה
כתבי היד > פפירוס אדווין סמית' - 1600 לפנה"ס

פפירוס אדווין סמית' הוא כתב יד שמתוארך לשנת 1600 לפני הספירה באמצעות שיטת תיארוך פחמן-14, אולם החוקרים סבורים שהוא העתק של כתב עתיק עוד יותר,מ־3000 שנה לפנה"ס, וזאת על סמך ניתוח התוכן שלו שמצביע כי הוא נכתב בתחילה על ידי אמחותפ, והועתק מספר פעמים. אורכו של הפפירוס 4.5 מטר ומורכב מ 17 עמודים המכילים 377 שורות כתובות בכתב חרטומים צפוף שלא הייתה אפשרות להבנתו, ורק עם גילוי אבן רוזטה ופיענוח הכתב המצרי ההילוגרפי, היה אפשרי לעמוד על תוכנו של הכתב יד. חלקיו הקדמיים של הכתב היו במצב לא שלם ומעוותים אולם שאר חלקיו נשמרו במצב שלם וטוב. הוא עשיר בתמונות אנטומיות למטרת ניתוחים, הוא נמצא בעיר לוקסור בדרום מצרים,
בפפירוס מפורטים בו דרכי טיפול בפצעי מלחמה, בסדר הררארכי החל מפציעות ראש, צוואר, ידיים ועוד. כתב היד נחשב לספר הניתוחים הראשון בעולם העתיק אודות לציורים האנטומיים ומיקום האיברים בגוף האדם והדרכים לטפל בפצעים באמצעות ניתוחים מגוונים וכלים מיוחדים.
כתבי היד > פפירוס אברס - 1500 לפנה"ס

פפירוס אברס על שם מוצאו גאורג אברס, הוא כתב יד עשיר וארוך יותר פפירוס אדווין סמית. אורכו מגיע ל-20 מטר כשמותחים אותו מהצורה הגלילית המקורית שלו, מורכב מ 110 עמודים שמכילים 877 פסקאות ו-700 מרשמים לטיפולים רפואיים. הכתב יד הזה מקורו גם כן מעיר לוקסור, ותוארך בשיטת פחמן 14 ל-1500 לפנה"ס. בכתב היד הזה מתוארות לראשונה מחלות סיסטמטיות כמו: סכרת, בעיות מעיים, דיכאון, אסתמה, דלקות מפרקים וגם תיאור נשיכות תנינים ששרצו בנהר הנילוס בזמנו. בנוסף יש בכתב היד התייחסות לכישוף ואפשרות לטיפול במחלות שנחשבו ששדים חוללו אותם בגוף. כמו כן יש בו אזכור של טיפול עממי בצמחי מרפא למטרות שונות, מבין הצמחים מוזכרים ההל, הלבונה, שמיר שומר וקורנית. תרגום לגרמנית פורסם לראשונה ב-1890 על ידי היינריך יואכים. דפי פפירוס אברס אצורים בספריית אוניברסיטת לייפציג שכן הם נרכשו מכספיה ומתרומת מלך סקסוניה. הם תורגמו במרוצת השנים על ידי חוקרים נוספים, שחלקם נחלקו בפירושיהם לאבחנות הרפואיות. תרגום מחודש לאנגלית של הפפירוס פורסם ב-1987 על ידי הרופא והאגיפטולוג המצרי פול ע'ליונגי (Paul Ghalioungui) (ער') מהפקולטה לרפואה באוניברסיטת עין שמס בקהיר.
כתבי היד > פפירוס קהון - 1800 לפנה"ס

פפירוס קהון, נחשב לכתב היד הרפואי העתיק ביותר שנמצא עד היום (2018)[דרוש מקור], אף על פי שישנם טענות מטעם חלק מהחוקרים [דרושה הבהרה] [דרוש מקור]כי יש כתבים רפואיים עתיקים יותר שנכתבו על ידי תרבות סאמרא במסופוטמיה ומתוארכים ל-3000 שנה לפנה"ס, הוא נמצא במצב לא משומר. את חלקיו מצא הארכאולוג פיטרי באל לאחון (קהון) (אנ') בשנת 1889 באזור אל-פיום, והתארוך שלו באמצעות פחמן 14 מראה כי הוא שייך ל-1800 לפנה"ס לערך.
הפפירוס מורכב מחלקים לא שלמים, 34 במספר ומכילים מידע טיפולי מיוחד לבעיות רפואיות נשיות, מכאן השם גינקולוגיה שפירושה רפואת נשים. בכתב היד יש התייחסות לבעיות פוריות ותיאור 34 מקרי מחלה שאובחנו וטופלו. אולי הכתב יד הזה אינו העתיק בעולם, אולם הוא הכתב יד הרפואי העתיק בעולם שמוקדש לתחום רפואי ספציפי, דבר המייחד אותו מכל כתב יד רפואי עתיק אחר.[דרוש מקור]
רפואה מצרית מול רפואה מודרנית

מסקירת כתבי היד הרפואיים ניתן להתרשם מהקידמה הרמה המקצועית והידע הרפואי אליה הגיעו הרופאים במצרים העתיקה. בנוסף להיותם מתקדמים בידע שלהם על פני תרבויות אחרות באותה עת. הם לא רק עסקו ברפואה באופן כללי, אלא פיתחו מיומנויות בתוך התחום עצמו דבר המקביל להתמחויות המודרניות שיש לנו היום בענף הרפואה המודרני.
סקירה כללית של כתבי היד מעידה על ייחודה של הרפואה המצרית העתיקה, אנשי מצרים, ובמיוחד העשירים שבהם, נהנו מאפשרות קבלת טיפול רפואי מתקדם וממוקד, הרופאים כוהנים שלהם היו מיומנים הן באבחון והן בטיפול, ואף פיתחו ידע רפואי ממוקד שתרם לרווחת הממלכה וחוזקה. בציורים אפשר לראות רופאים מצריים שמנסים לטפל במחלת מין בשם עגבת, הם ידעו לאבחן את סוג המחלה ודרכי התפשטותה, וניסו לטפל בה באמצעים שונים על חלקי הגוף המעורבים במחלה כפי שמתואר בציור, דהיינו אבחנה וטיפול, כפי שרגילים לפגוש בחשיבה הרפואית המודרנית. את רוב הידע שלהם הם רכשו באמצעות ניסוי וטעייה, כך למשל הם הבינו כי הנוזל הלבן שיוצא מגבעולי צמח הפרג מפסיק שלשולים ומשכך כאבים ועוזר לשינה, בלי להבין שמדובר בתרכובת האופיום, הם ניצלו את תכונת הנוזל ורקחו ממנו משקאות, משחות וחוקנים לטפל בשלל הפרעות גופניות. וכך התקדמו הרופאים המצריים בשיטה זו עם הזמן עד שהגיעו לרמה טובה מאוד באבחון המחלה ומתן האמצעי היעיל לטיפול על סמך הניסיון שרכשו, והידע שהעבירו מדור לדור בצורת כתבי יד על עלי פפירוס.
לקריאה נוספת

Michael C. Gerald, the drug book ,2013
Anne. Rooney, the story of medicine, 2009
Walter. Sneader, drug discovery. 2005
The art of ancient Egypt medicine .2005
הערות שוליים

↑  Martindale.com - Online Directory for Attorneys, Law Firms and Consumers, www.martindale.com (באנגלית)
↑  the story of medicine. A. Rooney. 2009, 2009
↑  אומנות הרפואה במצרים העתיקה, מוזיאון מיטרופוליטאן לאומנות, 2005
↑  New York Academy of History
↑  "Edwin Smith papyrus | Egyptian medical book". Encyclopedia Britannica (באנגלית). נבדק ב-2018-01-31.
↑  פפירוס אברס במהדורתו הגרמנית הראשונה, 1890
תיאור טיפול מצרי עתיק בעגבת
פפירוס על שם אדווין סמית'
הפפירוס על שם גאורג אברס
פפירוס על שם קהון
מעבר הבקעה

| --- | --- |
 מנוהל על ידי:   צבא הגנה לישראל
 קואורדינטות:  32°24′02″N 35°29′43″E﻿ / ﻿32.400555555556°N 35.495277777778°E﻿ / 32.400555555556; 35.495277777778
  (למפת צפון השומרון מוגדלת) מעבר הבקעה(למפת צפון השומרון רגילה) מעבר הבקעה(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום מעבר הבקעה(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום מעבר הבקעה he
 
מעבר הבקעה הוא מעבר לכלי רכב וסחורות בין ישראל לשטחי יהודה ושומרון. המעבר ממוקם על כביש 90 באזור מחולה בצפון בקעת הירדן, ומהווה נקודת מעבר בין המועצות האזוריות ערבות הירדן ועמק המעיינות. מעבר כלי רכב מתאפשר בכל ימות השבוע, ואילו מעבר סחורות רק בימים ראשון, שלישי וחמישי. המעבר אוזרח בשנת 2008 ונמצא בפיקוח רשות מעברים יבשתיים.
בשנת 2006 פרסם ארגון "מחסום Watch" כתבה המבקרת את החיילים המתפעלים את המעבר.
צפונית מעט למעבר פועל "פונדק המעיין", המהווה נקודת התרעננות לנוסעי כביש 90.
הערות שוליים

↑  מעבר הבקעה, באתר "רשות מעברים יבשתיים"
↑  מחסומי בקעת הירדן: קושי לפלסטינים במעבר ובמסחר – אפילו בתוך הגדה עצמה, באתר מחסום Watch, ‏27 ביולי 2006
בנק למלאכה

מניות של הבנק
בנק למלאכה בע"מ (נקרא גם פ.י.ב.י. למלאכה בע"מ) היה בנק בישראל. הבנק נוסד בשנת 1954 ביוזמת השר פנחס ספיר והתאחדות המלאכה והתעשייה בישראל ותוך שותפות של ממשלת ישראל, בנק הפועלים, ובנק "הלוואה וחסכון". לקוחות הבנק היו בעיקר בעלי מלאכה קטנים ובינוניים. הבנק התקיים באופן עצמאי עד שנרכש על ידי קבוצת הבנק הבינלאומי ב-1978.
אין להתבלבל עם "בנק למלאכה" שנוסד לראשונה ב-1923 על ידי מרכז בעלי מלאכה בתל אביב בראשות יהודה מינינברג והתקיים לאורך שנות ה-20 וה-30..
הבנק סייע לבעלי המלאכה והחרושת בעיקר במתן אשראי נוח להקמת מקומות תעסוקה חדשים, לפיתוח מפעלים קיימים, לרכישת ציוד ונדל"ן לבתי מלאכה. הקצבת אשראי בריבית נמוכה למימון עבודות, לתעסוקה, לרכישת חומרי גלם וציוד מכני, להקמת סדנאות ומימון עסקות יצוא.
עם ייסודו הנפיק הבנק מניות יסוד. 51% מהן נרכשו על ידי ממשלת ישראל והיתר על ידי אזרחים מהשורה. מאז 1979 המניות אינן נסחרות בבורסה לניירות ערך וליורשיהן לא ברור אם ניתן לפדותן ומה ערכן.
הערות שוליים

↑  התחלת פעולותיו של הבנק למלאכה, דואר היום, 10 באוגוסט 1923
↑  דוד תדהר (עורך), "יהודה מינינברג (התחלה בעמוד קודם)", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך א (1947), עמ' 188
Con Calma

Con Calma (באנגלית: Calmly; בעברית: ברוגע) הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמר הפוארטו ריקני דדי יאנקי ביחד עם הזמר-ראפר הקנדי סנאו. השיר יצא לאור ב-24 בינואר 2019, על ידי חברת התקליטים "קרטל", כסינגל שלא מתוך אלבום. השיר הוא גרסה מחודשת לשיר "Informer" שיצא לאור בשנת 1992 על ידי סנואו שמתארח בשיר המושר בספרדית (על ידי יאנקי) ובאנגלית (על ידי סנואו)
לשיר יצא גרסת רמיקס עם הזמרת האמריקאית קייטי פרי אשר יצא לאור בתאריך 19 באפריל 2019.
וידאו קליפ

הווידאו קליפ המלא שיצא עבור השיר הועלה לערוץ היוטיוב של דדי יאנקי ב-23 בינואר 2019, בסמוך לצאתו כסינגל. קליפ השיר בוים על ידי מרלון פנה וצולם בלוס אנג'לס וטורונטו. בקליפ ניתן לראות אימוג'י של דדי יאנקי יחד עם צוות רחב של רקדנים.
נכון לדצמבר 2020, מונה הצפיות של הקליפ עומד על מעל 2.2 מיליארד צפיות.
הצלחה

מבחינה מסחרית, השיר הגיע למקומות גבוהים ביותר מ-15 מדינות, ונכנס לטופ 10 בשבע מדינות נוספות. בארצות הברית הסינגל קיבל את המקום ה-48 במצעד הבילבורד הוט 100 האמריקאי - אשר הופך את הזמר סנואו המתארח בשיר לשיר הראשון שלו שנכנס למצעד זה אחרי יותר מ-25 שנה, ולמקום השני במצעד Hot Latin Songs.
נתוני מכירות

| אזור | תואר | מכירות |
| --- | --- | --- |
| איטליה (FIMI) | 4× פלטינה | 200,000 |
| ארצות הברית (RIAA) | 15× פלטינה | 15,000,000 |
| בלגיה (BEA) | פלטינה | 40,000 |
| גרמניה (BVMI) | זהב | 200,000 |
| דנמרק (IFPI Denmark) | זהב | 45,000 |
| הממלכה המאוחדת (BPI) | זהב | 400,000 |
| ספרד (PROMUSICAE) | 5× פלטינה | 125,000 |
| פולין (ZPAV) | פלטינה | 20,000 |
| צרפת (SNEP) | יהלום | 333,333 |
| קנדה (Music Canada) | 2× פלטינה | 160,000 |
סיכום
| בכל העולם | — | 16,523,333 |
היסטוריית יציאות לאור

| מדינה | תאריך יציאה | פורמט | גרסה | חברת תקליטים | מקור |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| ארצות הברית | 24 בינואר 2019 | הזרמת מוזיקה • הורדה דיגיטלית | רגילה | אל קרטל |  |
| ארצות הברית | 19 באפריל 2019 | הזרמת מוזיקה • הורדה דיגיטלית | רמיקס | אל קרטל • קפיטול |  |
| ארצות הברית | 23 באפריל 2019 | רדיו שירים עכשוויים למבוגרים | רמיקס | אל קרטל • קפיטול |  |
סמיח אל-קאסם

| --- | --- |

צילום משנת 2007
 לידה:  11 במאי 1939 זרקא, אמירות עבר הירדן 
 פטירה:  19 באוגוסט 2014 (בגיל 75) צפָת, ישראל 
 מדינה:  פלשתינה (א"י), ישראל 
 תקופת הפעילות:  מ-1958
 מפלגה:  החזית הדמוקרטית לשלום ולשוויון 
 
סמיח אל-קאסם (בערבית: سميح القاسم; 11 במאי 1939 - 19 באוגוסט 2014) היה משורר דרוזי ישראלי, יליד עבר הירדן. קומוניסט ופעיל פוליטי. הוא כתב בשפה הערבית וייצג קבוצה בציבור הדרוזי, אשר מעוניינת בחיזוק הזהות הערבית-פלסטינית של הדרוזים בישראל, ומתנגדת לגיוס החובה של הציבור הדרוזי לצה"ל.
קורות חיים

אל-קאסם נולד ב-1939 בעיר זרקא (כיום בירדן). אביו שירת בלגיון הערבי והגיע במקור מהכפר ראמה שבגליל. לפני מלחמת העצמאות חזרה המשפחה לכפר ראמה, שם למד בבית ספר יסודי ובתיכון למד בנצרת. לאחר מכן החל לעבוד בהוראה. אל-קאסם הוא הצעיר הדרוזי הישראלי הראשון שסירב לשרת בצה"ל מטעמים ערביים-לאומיים. ב-1965 פוטר ממשרתו כמורה עקב פעילותו הפוליטית.
אל-קאסם שימש כעורך עורך בטאון המפלגה הקומוניסטית – "אלאתיחאד". זו הייתה במת הפרסום הראשונה שלו. עוד ערך את עיתון "האדא אל עאלם", המהדורה הערבית של העולם הזה, והתפטר מתפקידו ב-1966.
את שיריו הראשונים של אל-קאסם ניתן להגדיר כ"שירים קומוניסטיים". שירתו חברתית ופוליטית - דבר שניכר גם בשירתו הלירית. הוא אמן השיר הארוך. רבים משיריו הולחנו והם ידועים בכל רחבי העולם הערבי. בערוב ימיו, שיריו הגותיים, בצל המחלה.
בינואר 1968 הטיל עליו אלוף פיקוד הצפון דוד אלעזר צו ריתוק שחייב אותו להתייצב פעמיים ביום בתחנת משטרה ואסר עליו לצאת את ביתו כל יום משעה 17:00 עד 05:00 בבוקר.
באוקטובר 1968 נעצר בשובו מהרפובליקה העממית של בולגריה, כאשר ברשותו חומר הסברה של פת"ח.
ב-1969 הביא פרסום קובץ שיריו "והיה כי תבוא ציפור הרעם" למעצרו בחשד להסתה למרד. עותקי הספר נאספו על ידי המשטרה.
במאי 1978 נחשפה כוונה לצנזר שיר שלו שהודפס בכתב העת אריאל, בטרם הופץ. במחאה על כך דרשו המשוררים דליה רביקוביץ', יהודה עמיחי ומאיר ויזלטיר לגזור גם את שיריהם מן החוברת.
בשנת 1992 החליף את מוחמד ותד כעורך השבועון "כל אל-ערב". בין השנים 1986 ל-1988 פרסם יחד עם מחמוד דרוויש את הספר "מכתבים בין שני חלקי התפוז". בשנת 1995 תרגם משירי רוני סומק לערבית.
בבחירות לכנסת השמונה עשרה ולכנסת התשע עשרה הוצב אל-קאסם במקום סמלי ברשימת חד"ש.
בשנת 2001 היה אמור אל-קאסם לנסוע ללבנון בהזמנת הנשיא אמיל לחוד. תוכננה לו גם פגישה עם המנהיג הדרוזי וליד ג'ונבלט אך גורמי ביטחון בישראל אסרו עליו לנסוע.
אל-קאסם נפטר בכפר ראמה ב-19 באוגוסט 2014, ממחלת הסרטן. לפני מותו עבר אשפוז אחרון בצפת.
ב-2020 יצא לאור מבחר משיריו בספר "פני החירות", בתרגום לעברית של ששון סומך ועידן בריר (הוצאת קשב לשירה). בנוסף, יצא במסגרת סדרת הספרים מכתוב הספר "אלרסאא'ל - האיגרות", ובו חלופת איגרות בינו לבין המשורר מחמוד דרוויש, בתרגום לעברית של חנה עמית-כוכבי.
פרסים שקיבל

סמיח אל-קאסם קיבל לא מעט פרסים ותעודות הערכה והוקרה ואות כבוד בהרבה מוסדות, כמו:
"ע'אר א-שער" מספרד
שני פרסים מצרפת על יצירותיו שתרגם לצרפתית הסופר והמשורר המרוקאי עבד אל-לטיף אל-לעבי
קיבל פעמיים את הפרס של התרבות הירושלמית מיאסר ערפאת
קיבל פרס נגיב מחפוז ממצרים
קיבל את "פרס השלום" מנווה שלום
קיבל את פרס השירה הפלסטינית
יצירותיו

מוואכב אלשמס (مواكب الشمس) - שירה (בית דפוס אל-חכים, נצרת 1958)
אע'אני אלדרוב (أغاني الدروب) - שירה (בית דפוס אל-חכים, נצרת 1964)
דמי עלא כפי (دمي على كفي) - שירה (בית דפוס אל-חכים, נצרת 1967)
דח'אן אלבראכין (دخان البراكين) - שירה (חברת הספרייה העממית, נצרת 1968)
דיוואן סמיח אלקאסם (ديوان سميح القاسم) - שירה (דאר אלעוודה בירות, 1970)
הספר השחור - יום האדמה (الكتاب الأسود - يوم الأرض) (תיעוד עם סאליבא ח'מיס), (בית דפוס אלאתיחאד, חיפה 1981)
אלד'אכרה אלזרקאא' (الذاكرة الزرقاء) (ספר שירה מתורגם מהעברית, עם נזיה ח'יר), (עלוני מפרץ, 1991)
יסמין (ياسمين) (שירה לרוני סומיק, תרגום מהעברית, עם נזיה ח'יר), (בית דפוס, כרמל, חיפה 1995)
כתאב אלקדס (كتاب القدس) - שירה (עריכת בית השירה ראמאללה, 2009)
מנתצב אלקאמה אמשי (منتصب القامة أمشي) - אוסף שירה (מנשוראת אלאסוואר, עכו, 2012)
ועוד 63 יצירות אחרות.
הערות שוליים

↑  רשימת חד"ש לכנסת השמונה עשרה באתר ועדת הבחירות המרכזית.
↑  רשימת חד"ש לכנסת התשע עשרה באתר ועדת הבחירות המרכזית.
↑  דניאל סובלמן‏, ישראל מנעה יציאת המשורר סמיח קאסם ללבנון, באתר וואלה, 22 ביולי 2001
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007266842805171  BnF: cb12099995g (data)  GND: 119026503  ISNI: 0000 0000 8086 2364  LCCN: n81043014  MusicBrainz: fcd065ee-d025-4af2-9fb1-0a87ebed78d5  NTA: 071771735  SELIBR: 33665  SUDOC: 029355885  VIAF: 7419294   WorldCat (עם VIAF): 7419294
מעבר תרקומיא

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מיקום:  הר חברון, סמוך לתרקומיא ולאידנא
 מנוהל על ידי:  רשות מעברים יבשתיים
 פתיחת המעבר:  2007 (אזרוח)
 קואורדינטות:  31°35′30″N 34°57′45″E﻿ / ﻿31.5917726°N 34.9626109°E﻿ / 31.5917726; 34.9626109
  (למפת השפלה מוגדלת) מעבר תרקומיא(למפת השפלה רגילה) מעבר תרקומיא(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום מעבר תרקומיא(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום מעבר תרקומיא
 
מעבר תרקומיא הוא מעבר בגדר ההפרדה בכביש 35 ("חוצה יהודה") בין חברון לקריית גת, סמוך לכפרים הפלסטיניים תרקומיא ואידנא. המעבר מקשר את אזור חברון למרכז הארץ. בעקבות הסכמי אוסלו, החל מסוף שנות ה-90 של המאה ה-20 ועד לפרוץ האינתיפאדה השנייה, שימש כמעבר בין יהודה ושומרון לבין רצועת עזה, במסגרת "המעבר הבטוח".
המעבר אוזרח באוקטובר 2007 ומופעל על ידי רשות מעברים יבשתיים במשרד הביטחון. במתחם פועלת גם עמדה של המכס ושל יחידת פיצו"ח (פיקוח חי וצומח) של משרד החקלאות. במקום מזנון לממכר משקאות ומזון, ומתוכננת הקמתו של אזור תעשייה מעבר תרקומיא.
בשל היותו מעבר המחבר בין חברון לבין נמל אשדוד, משמש המעבר כנמל יבשתי לסחורות בין חברון לנמל אשדוד. קיימת תוכנית להאריך את מסילת חלץ עד המעבר.
המעבר כולל:
מעבר להולכי רגל - מיועד לאזרחים פלסטינים בעלי היתר כניסה לישראל בלבד.
מעבר לכלי רכב - מיועד לאזרחים ישראלים, אזרחים זרים, אזרחים פלסטינים, אנשי עסקים פלסטינים בעלי אישור BMC ואמבולנסים פלסטיניים.
מעבר סחורות - באמצע השבוע בלבד.
ב-2013, בשל צפיפות ששררה בתורים לבידוק הביטחוני במעבר, נמחץ ונפצע גבר פלסטיני כבן 50. בשנת 2019 נרשם שיא של מעבר יומי הולכי רגל במעבר, עם 9,869 בני אדם. באותה השנה עברו במעבר בסך הכל 2,382,000 פלסטינים.
אירועים ביטחוניים

ב-10 במרץ 1998 פתחו חיילים במחסום באש אל רכב מסחרי והרגו שלושה פועלים פלסטינים שחזרו מיום עבודה בישראל.
במוצאי שבת, 30 באוקטובר 1999, נורה אוטובוס ישראלי סמוך למחסום וחמישה מנוסעיו נפצעו.
ב-14 באפריל 2014, ערב ליל הסדר, נרצח בפיגוע ירי סמוך למחסום ניצב-משנה ברוך מזרחי, ורעייתו וילד נוסף נפצעו
ב-1 בספטמבר 2024 בוצע פיגוע ירי סמוך למחסום, בו נרצחו שלושה שוטרים ישראלים.
הערות שוליים

↑  נחתם הסכם להקמת א"ת משותף למטה יהודה, לכיש והר חברון, באתר www.m-yehuda.org.il
↑  וידאו: פלסטינים בעלי היתרי עבודה בישראל נאלצים להגיע למחסומים באישון לילה ונבדקים בתנאים משפילים, אתר בצלם, 9 ביוני 2013
↑  הצעה
↑  יואב זיתון, גלעד מורג, נועם דביר, אליאור לוי, אילנה קוריאל ומתן צורי, פיגוע בדרך לסדר: גבר נרצח, אשתו וילד נפצעו מירי באזור חברון, באתר ynet, 14 באפריל 2014
חיים שיין

| --- | --- |

שיין במאי 2013
 לידה:  27 באוקטובר 1950 (בן 74) תל אביב
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  אוניברסיטת תל אביב
 תפקידים בולטים:  כותב בישראל היום
 פעילויות נוספות:  פובלציסט
 
חיים שיין (נולד בי"ז בחשוון ה'תשי"א, 27 באוקטובר 1950) הוא דוקטור למשפטים, עורך דין, מוסמך לרבנות, פובליציסט ומרצה למשפטים ישראלי. הוא חבר סגל במרכז האקדמי שערי משפט שבהוד השרון ומרצה גם במכללת נתניה.
ביוגרפיה

שיין נולד וגדל בשכונת שבזי בתל אביב לשרגא (פייבל) ולרחל הורים ניצולי שואה. הבכור מבין שניים. ביסודי למד בבית הספר ביל"ו בתל אביב. וסיים לימודיו בבית הספר עירוני ב' (צייטלין).
בשנת 1968 התגייס לחיל השריון והשתחרר בדרגת סגן בשנת 1972. במלחמת יום הכיפורים פיקד על יחידת טנקים והשתתף בקרבות התעלה בחזית המצרית. במהלך המלחמה נפצע קשה והוכר כנכה צה"ל. לאחר תהליך שיקום ארוך פנה ללימודי משפטים ופילוסופיה באוניברסיטת תל אביב וקיבל תואר ראשון בשנת 1976.
בתום הלימודים ולאחר תקופת התמחות נסע לארצות הברית בה קיבל תואר שני בפילוסופיה יהודית בבית הספר למוסמכים של ישיבה יוניברסיטי בניו יורק וסמיכה לרבנות. בשנת 1979. בשנת 1984 נסע לאמריקה כראש שליחי העלייה מטעם הסוכנות. בשנת 1987 קיבל תואר דוקטור במשפטים מאוניברסיטת תל אביב.
בעבר לימד באוניברסיטת אריאל פילוסופיה.
משנת 1995 ועד היום מרצה באוניברסיטאות ובמכללות בנושאים רבים ומגוונים ומתמחה בתחום הפילוסופיה של המשפט. בין הקורסים והסמינרים אותם לימד ניתן למצוא את הפילוסופיה של המשפט, זרמים במחשבה המשפטית המודרנית, שופטים ושפיטה במדינת ישראל, דת ומדינה בתקשורת, גבולות חופש הביטוי, משפט ותקשורת, משפט וקולנוע ועוד. כמו כן מרבה לפרסם ולהתראיין באמצעי התקשורת.
בשנים האחרונות כותב שיין טורי דעה בעיתון "ישראל היום".
ספריו

ולא נעזבנה, בעניין איסור הירידה מארץ ישראל בספרות ההלכה, ההסתדרות הציונית העולמית,1987.
על הצדק, אביבים, 1994.
אור חדש, עיונים בהלכה ובפרשיות השבוע, שני כרכים, מפיק, 1997.
אדם חברה ומשפט בהגותו של רבי עובדיה ספורנו, שערי משפט, 2001.
הרב עובדיה יוסף והנשיא אהרן ברק - מדינת היהודים שלב הסיכומים, שערי משפט, 2006 (שתי מהדורות).
הפילוסופיה של המשפט - עיון ישראלי, שערי משפט, 2008.
"באר שחת" - המקורות ההיסטוריים של השחיתות הישראלית, המרכז האקדמי שערי משפט, ה'תשע"ה - 2015.
"ייסורי משה - על הנהגה וכפיות טובה" - הוצאת אור חדש, תשפ"א 2021.
מאמרים (רשימה חלקית)

"הרהורים במעמדו של הדיין – בין הרמב"ם ובעלי התוספות", דיני ישראל 16 (ה'תשנ"א) רכט –רמ.
על ריח הכסף – תרומות למוסדות רפואיים, שערי משפט ב' (ה'תשנ"ט-ה'תשס"א) 223 -229.
חיים שיין ונועה שיין, ‏גישור ישראלי ופשרה יהודית, שערי משפט (ה'תשס"ב) 111 – 131.
אהרן ברק – אבי המהפכה החוקתית–חילונית, שערי משפט ג (2003) 215 – 286.
"על דרך הרוב – מחלוקת מדומה" בספר דין ויושר בתורת המשפט של הרמב"ם, ח' בן מנחם וב' ליפשיץ עורכים, ה'תשס"ד, 174 -179.
"מסע ההתנתקות של בית המשפט העליון" מאזני משפט ה (2006) 105 – 123.
" The Concept of Justice in Jewish Law" בספר Jewish Law in our Time ר' סלינג'ר הימן עורכת (1995), 95 - 115.
" Compromise" בספר Jewish Law and Current Legal Problems, נ' רקובר עורך (1984) 77 – 84.
פרסים

פרס עמינח לספרות תורנית, ה'תשס"ה
הערות שוליים

↑  אוניברסיטת אריאל
↑  חיים שיין, "הלוחם בשחיתות" מתגלה כעבריין לכאורה, באתר ישראל היום, 24 באוגוסט 2017
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007309484005171  ISNI: 0000 0000 6657 6134  LCCN: n87844085  VIAF: 37164259   WorldCat (עם VIAF): 37164259
תל קשיש

ערך זה עוסק בתל ארכאולוגי. אם התכוונתם למחלף הסמוך, ראו .
| --- | --- |

תל קשיש מבט לכיוון צפון מכביש 6
 מידות
 שטח:  10 דונם
 גובה מעל פני הים:  56 מטר
 היסטוריה
 תרבויות:  התרבות הכנענית
 תקופות:  ברונזה בייניימית תקופת הברונזה המאוחרת תקופת הברזל I תקופת הברזל II
 ננטש:  התקופה הרומית בארץ ישראל
 סוג:  תל
 אתר ארכאולוגי
 חפירות:  האוניברסיטה העברית 1978-1987 
 ארכאולוגים:  אמנון בן-תור
 מצב:  הרוס
 גישה לציבור:  כן
 מיקום
 מדינה:  ישראל 
 מיקום:  ליד קריית חרושת
 קואורדינטות:  32°41′04″N 35°06′32″E﻿ / ﻿32.6845°N 35.109°E﻿ / 32.6845; 35.109
 he
 
תל קשיש בשנת 1900
תל קשיש במרכז על רקע שדות עמק יזרעאל, משמאל בתי קריית חרושת. צולם מקרן הכרמל
מראה ראשו של התל והפילבוקס המנדטורי
תל קָשִׁישׁ (ידוע גם כתל קסיס) הוא אתר ארכאולוגי השוכן על הגדה הצפונית של נחל קישון באחד מפיתוליו וליד היישוב קריית טבעון. התל ממוקם ליד קריית חרושת כ-2 ק"מ מצפון לתל יקנעם. בסמוך לתל נמצא מחלף תל קשיש, המחבר את הכבישים 6, 66 ו-77.
במאורעות 1936–1939 בנו הבריטים בראש התל פילבוקס למטרות שמירה.
תיאור התל

מבנה התל מוארך וממדיו 180X60 מטרים. שטחו עשרה דונם והוא משתפל בתלילות רבה לכל עבריו, פרט לצידו הצפוני-מזרחי. חציו המערבי של התל גבוה בכחמישה מטרים מחציו המזרחי. פסגתו בגובה של 56 מטרים מעל פני הים, והוא חולש על נחל קישון.
זיהוי התל

במחצית הראשונה של המאה ה-20 הוצע לזהות את התל עם חרושת הגויים, ובעקבות זאת קיבל קריית חרושת הסמוך לתל את שמו.
יוחנן אהרוני הציע לזהות את התל עם העיר "חלקת" המופיעה ברשימות תחותמס השלישי; ואמנון בן-תור הציע לזהותו עם "דַבָּשֶׁת" (יהושע יט י - יא).
בערבית קרוי התל בשם "תל אל-קסיס", היינו, "תל הכמרים", וייתכן שהשם קשור להריגת נביאי הבעל בידי אליהו.
המחקר באתר

באתר התנהלו שמונה עונות חפירה בראשות אמנון בן-תור שנמשכו בין 1978 ועד 1987. נמצאו בו שכבות ארכאולוגיות מתקופת הברונזה, תקופת הברזל, התקופה הפרסית ושרידים נוספים מתקופות מאוחרות ומוקדמות. השרידים הקדומים ביותר שנמצאו בתל הם מגוון כלי צור מכל חלקי התקופה הנאוליתית (10,000 - 4500 לפנה"ס), בעיקר מהתקופה הקדם-קרמית (עד סביבות 5500 לפנה"ס). כלים נוספים מהתקופה הכלכוליתית (4,500 - 3,300 לפהנ"ס). מקורם של שרידים אלו אינו ברור, אך הוא יכול להעיד על תקופות יישוב בתל מתקופות שקדמו לזמנם של השרידים האדריכליים הקדומים באתר. ב-2010 התקיימו חפירות הצלה לקראת הנחת צינור גז, בראשות עוזי עד ואדווין ואן-דר-ברינק, במישור הנמצא צפונית לתל. חפירות נוספות התקיימו באותו אזור ב-2011 על ידי ואן-דר-ברינק, לקראת הנחת מסילת העמק.
המחקר באתר > תקופת הברונזה הקדומה

התקופה הקדומה ביותר שנמצאה בתל היא תקופת הברונזה הקדומה I, שהייתה התקופה העירונית הראשונה בארץ ישראל (3300 - 3000 לפנה"ס). שרידי תקופה זו נמצאו בשטח מצומצם, כך שלא ניתן להבין את תוכנית היישוב, אך כן זוהתה פינה של מבנה בעל פינות מעוגלות שמבפנים הן ישרות, בנייה המאפיינת את התקופה. הכלים הרבים שנמצאו משכבה זו מעידים על כך שהיישוב השתרע על שטח גדול. הימצאות של שרידי ישוב מתקופת הברונזה הקדומה מעידים על כך שהיישוב בתל קשיש קדום יותר מזה של תל יקנעם השכן, שהפך במרוצות השנים לעיר-אם של תל קשיש. בין הממצאים יש לציין חותם גליל הדומה לפריטים שנמצאו באזור תל שדוד ותל יריחו. במהלך תקופת הברונזה הקדומה Iב' (סביבות 3000 לפנה"ס), התרחב היישוב לשטחים גם מצפון לתל. גם באזורים אלו נראו מבנים בעלי פינות מעוגלות, שבאחד מהם נראתה רצפת אבן איכותית. סמוך לאחד המבנים נראתה מפולת של אבני בוץ, דבר המעיד על כך שיסודות האבן של מבני התקופה היו בסיס לבתים עשויים בוץ. הממצאים, הכוללים כלי חרס, צור ועצמות בעלי חיים, מעידים על אורח חיים המשלב בין חקלאות למרעה.
במהלך תקופות הברונזה הקדומה II (בין 3000 - 2700 לפנה"ס) התקיים בתל יישוב מבוצר מוקף חומה שעוביה בין 3-2.5 מטר, והיא השתמרה לגובה של מעל מטר אחד. רוב אבני החומה, וכן השער המשוער של האתר (על פי סקירה גיאוגראפית) נסחפו. היישוב כלל מבני אבן בעלי פינות מעוגלות הבנויים היטב. נחשף גם תוואי של רחוב או סמטה בעובי 1.5 מטרים שעבר לאורך החומה. על חלק מכלי החרס שנמצאו באתר ניתן לראות טביעות של חותם גליל, שרובן מראות צורות גאומטריות אך באחת מהן מוטבעת סצנה עם מאפיינים פולחניים המציגה אדם המחופש לחיה וחיה נוספת על יד מה שנראה כמו מקדש או מבנה מסוג אחר. ניכר כי באזורי החפירה לא נמצאו פריטים ממשפחת כלי בית ירח הנפוצים באזור זה מתקופה זו. בשלהי תקופת הברונזה הקדומה III (בין 2200-2700 לפנה"ס) יצאה החומה מכלל שימוש, מאחר שנבנו עליה בתים חדשים שהרחיבו את היישוב. המבנים אלו התגלו לאורך צלעותיו של התל והם בעלי קירות דקים יותר, באיכות פחות טובה מזו של התקופה הקודמת. הבתים הללו יצרו מעין חומת הגנה בפני עצמם והם שייכים לטיפות "בית המרחב הקדמי" כשאר בכניסה לבית מצויה חצר עם מתקנים ומאחוריה חדר המגורים. נראה שיישוב זה לא נחרב אלא ננטש בסופה של התקופה העירונית הראשונה בארץ ישראל עם סוף תקופת הברונזה הקדומה.