stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ג'ורג' לוסטיג
מאמרים וספרים (מבחר)

קורסים בכנס האזורי CBMS במדיסון, ויסקונסין באוגוסט 1974 Representations of finite Chevalley groups (הצגות של חבורות שוואלה סופיות)- פורסמו בשנת 1975 על ידי "החברה האמריקאית למתמטיקה"
The Discrete Series of GLn over a finite field, coll. Annals of Mathematical Studies n° 81, Princeton University Press, 1974 online
Characters of reductive groups over a finite field, coll. Annals of Mathematical Studies, n° 107, Princeton University Press, 1984 online
Introduction to Quantum Groups, 1 ed. Birkhäuser, 1993), Springer Verlag, 2010 - online (מבוא לחבורות קוונטיות)
Hecke algebras with unequal parameters. 2003
הערות שוליים

↑  Roger Carter 2006
1 2  ראיון אצל ליביו אורניה,2007
↑   עידו אפרתי ונעמה ריבה, מביטחון תזונתי ועד תקשורת בין תאית: הוכרזו הזוכים בפרסי וולף לשנת 2022, באתר הארץ, 8 בפברואר 2022
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007441983205171  BIBSYS: 90178774  BnF: cb12420105j (data)  CANTIC: a11096512  GND: 118813730  ISNI: 0000 0001 2320 0425  LCCN: n83184256  MGP: 1281  NKC: jo2012711085  NTA: 071529438  SUDOC: 033323755  Trove: 909042  VIAF: 22938028   WorldCat (עם VIAF): 22938028
ג'ורג' כהן

ג'ורג' רג'ינלד כהן (באנגלית: George Reginald Cohen;‏ 22 באוקטובר 1939 – 23 בדצמבר 2022) היה כדורגלן אנגלי ששיחק בעמדת המגן הימני. כהן היה חבר בנבחרת אנגליה כשזו זכתה במונדיאל 1966.
קריירה

כהן שיחק במשך כל קריירת המשחק שלו בקבוצת פולהאם, שם הוא זכה להפגין את ביצועיו כמגן חזק שמסור מאוד לקבוצתו ואף כשחקן שתומך מאוד בשחקני ההתקפה. כהן הצטרף לפולהאם כמקצוען בשנת 1956, ונשאר נאמן לקבוצה במשך 13 עונות. למרות יכולתו הטובה במדי פולהאם, היה נראה שכהן לא יזכה לשחק בנבחרת אנגליה, בעיקר עקב יכולתו הטובה של מגן בלקפול, ג'ימי ארמפילד שהיה חבר הנבחרת במונדיאל 1962 בצ'ילה.
קריירה > גביע העולם 1966

למרות זאת, באפריל 1964, נתן ארמפילד הופעה מביכה מאוד נגד סקוטלנד בהאמפדן פארק. חודש לאחר מכן, במשחק נגד אורוגוואי, מאמן הנבחרת, אלף ראמזי זימן את כהן להופעת בכורה – ואנגליה ניצחה 1-2. למזלו של כהן, ארמפילד סבל באותו הזמן מפציעה – ולכן הוא שיחק ב-21 מתוך 23 משחקי הנבחרת לקראת המונדיאל. ארמפילד עוד זכה לשחק בשני משחקי הכנה כשחזר מהפציעה, אבל כהן היה בחירתו הראשונה של ראמזי לעמדת המגן הימני.
לכהן היה חלק חשוב במערך של ראמזי, שדגל בשיטה "חסרת הקיצונים" והשמת דגש על חוזק במרכז השדה. ראמזי בנה על צעירים בעלי סיבולת טובה, כמו מרטין פיטרס ואלן בול שיעברו ממרכז השדה לאגפים ויחזרו לאמצע כשיידרשו לכך. כששחקנים אלו התרכזו יותר בעבודת הקישור האמצעי, היה תפקידם של המגנים, כמו כהן למשל, לעלות ולתמוך בהתקפה.
בשלב הבתים של המונדיאל, שיחקה אנגליה עם נבחרות אורוגוואי, מקסיקו וצרפת. הופעותיו הרגועות והבטוחות של כהן בשלב הבתים, איפשרו לשחקנים כמו בובי צ'רלטון, להתרכז ולפגין את כישוריהם הטכניים על המגרש. אחרי רבע הגמר, שבו ניצחה אנגליה את ארגנטינה 0-1 במשחק רווי אלימות, צולמה אחת התמונות המפורסמות ביותר של הגביע העולמי. התמונה הראתה את אלף ראמזי מנסה בכוח למנוע מכהן להחליף חולצה עם שחקן ארגנטינאי. בראיון שאחרי המשחק כינה ראמזי את שחקני ארגנטינה "חיות".
שלושה ימים מאוחר יותר, תמיכתו של כהן באגפים והמסירות המתוחכמות שלו, איפשרו לאנגליה לנצח את הנבחרת ההתקפית של פורטוגל, ולעלות לגמר הטורניר מול נבחרת גרמניה המערבית. במשחק הגמר, כהן ערך את הופעתו ה-30 בנבחרת ושימש כקפטן מחליף לבובי מור. האירוע היחידי שזכור לגבי כהן באותו גמר, היה הניסיון למנוע מולפגנג ובר לכבוש בדקה האחרונה את שער השוויון - ניסיון שנכשל והמשחק המשיך להארכה. בהארכה ניצחה אנגליה בכל זאת, 2-4.
אחרי המונדיאל, שיחק כהן בשבעה משמונת המשחקים הבאים של הנבחרת. אולם, לקראת יורו 1968, החליט ראמזי לזמן מגנים צעירים לנבחרת וכהן נופה מהסגל. משחקו האחרון בנבחרת היה ב-22 בנובמבר 1967 במשחק נגד צפון אירלנד באצטדיון ומבלי. הוא סיים את הקריירה עם 37 משחקים בינלאומיים וללא שער. הוא היה השחקן הראשון מהסגל המנצח של מונדיאל 1966, שהפסיק לשחק בנבחרת.
החיים אחרי הכדורגל

כהן שירת את פולהאם עד 1969, ופרש בלי שזכה באף תואר עם הקבוצה. הוא סיים את הקריירה עם 459 הופעות בפולהאם, כשרק ארבעה שחקנים מקדימים אותו במספר המשחקים בקבוצה. כהן היה יכול להמשיך ולשחק עוד מספר שנים, אך פציעה קשה גרמה לו לפרוש לפני גיל 30 – גיל מוקדם אצל כדורגלנים. לאחר מכן, אימן כהן את קבוצת הנוער של פולהאם ואת נבחרת אנגליה עד גיל 23.
הקיצוני האגדי של מנצ'סטר יונייטד, ג'ורג' בסט תיאר את כהן כ"מגן הטוב ביותר ששיחקתי נגדו" ומאמנו בנבחרת, אלף ראמזי אמר שכהן "הוא המגן הימני האנגלי הגדול ביותר". במשך השנים, זכה כהן גם לכבוד רב בפולהאם, משום שהיה שחקן הקבוצה היחיד שזכה בגביע העולם.
יחד עם עמיתו לנבחרת, ריי וילסון, לא היה כהן כדורגלן שנמצא במרכז העניינים התקשורתי, אף על פי שבכל עת שנדרש לכך, הוא היה מוכן לדבר על הזכייה בגביע העולמי. חזרתו של כהן למרכז התקשורת הייתה באמצע שנות ה-80, כאשר הוא נלחם וניצח את סרטן המעי הגס, שבו נאבק 14 שנה.
בעיות כלכליות לקראת זקנתו, אילצו את כהן למכור את מדליית הזכייה של גביע העולם. פולהאם, שרצתה להשאיר את המדליה קרוב לכהן, שילמה לו 80 אלף פאונד, והציבה את המדליה בקרייבן קוטג'.
בשנת 2000, זכה כהן להיכנס למסדר האימפריה הבריטית ביחד עם ארבעה מחבריו לנבחרת מ-1966, אחרי קמפיין של אנשי תקשורת שטענו שהחמישה אף פעם לא זכו להכרה ראויה בנוגע לתרומתם לזכייה במונדיאל. ארבעת השחקנים האחרים היו אלן בול, ריי וילסון, נובי סטיילס ורוג'ר האנט.
באותה שנה, סבל כהן משברון לב כאשר אחיו, פטר, בעלים של מועדון לילה, נהרג. שלושה אנשים זוכו מרצח ומהריגה, אבל נכלאו באשמת הפרעות סדר.
החיים אחרי הכדורגל > חשיפה ציבורית ופופולריות

בתוכנית דוקומנטרית של ערוץ 4, שבה נבחרו 11 הכדורגלנים האנגלים הגדולים ביותר, זכה כהן להיבחר כמגן הימני הגדול בתולדות אנגליה כשהוא מקדים את פיל ניל וגארי נוויל. הוא היה אחד מארבעת חברי הנבחרת של מונדיאל 1966 שזכו להיכנס לרשימה זו.
בשנת 2003, פרסם כהן את האוטוביוגרפיה שלו (ISBN 1-903267-11-0). מאז פרישתו, חי כהן הרחק מאור הזרקורים, כשמדי פעם הוא מופיע כאורח באירועי התרמה למלחמה בסרטן ברחבי המדינה ובעיקר בקרייבן קוטג' של פולהאם.
חיים אישיים

למרות שמו, כהן גדל על ברכי הכנסייה האנגליקנית. השם כהן מקורו בסבא-רבא יהודי. אחיינו הוא חבר נבחרת הרוגבי של אנגליה, בן כהן.
היה נשוי לדפני משנת 1962 ולזוג שני בנים.
הערות שוליים

↑  ‏ George Cohen Statistics, פברואר 2010
↑  ‏ 1966 FIFA World Cup Final, פברואר 2010
↑  ‏ Mail online interview 16/9/08, באתר Dailymail.co.uk‏, 16 בספטמבר 2008
↑  ‏ Does Your Rabbi Know You're Here?: The Story of English Football's Forgotten Tribe ... 2012
↑  ‏ The Big Book of Jewish Sports Heroes ... יולי 2011
↑  ‏ Search general register office (GRO)marriage records 1796–2005 | Fully indexed marriage records, באתר Findmypast.co.uk‏, 28 ביולי 2011
↑  ‏ Footballers' wives of 1966 relive the memories, באתר Dailymail.co.uk‏, 8 ביוני 2006
| נבחרת אנגליה – מונדיאל 1966 (מקום ראשון) |
| --- | --- | --- |
|  1 בנקס •  2 כהן •  3 וילסון •  4 סטיילס •  5 ג'. צ'רלטון •  6 מור •  7 בול •  8 גריבס •  9 ב. צ'רלטון •  10 הרסט •   11 קונלי •  12 ספרינגט • 13 בונטי •  14 ארמפילד • 15 ביירן • 16 פיטרס • 17 פלאוארס • 18 האנטר • 19 פיין • 20 קלהאן • 21 האנט • 22 איסטהאם • מאמן: רמזי |  1 בנקס •  2 כהן •  3 וילסון •  4 סטיילס •  5 ג'. צ'רלטון •  6 מור •  7 בול •  8 גריבס •  9 ב. צ'רלטון •  10 הרסט •   11 קונלי •  12 ספרינגט • 13 בונטי •  14 ארמפילד • 15 ביירן • 16 פיטרס • 17 פלאוארס • 18 האנטר • 19 פיין • 20 קלהאן • 21 האנט • 22 איסטהאם • מאמן: רמזי | אנגליה |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0000 5169 4584  LCCN: nr2003022177  SNAC: w6nq53gc  VIAF: 51634807   WorldCat (עם VIAF): 51634807
ג'יין אייר (סדרה, 1973)

| --- | --- |

 מבוסס על:  ג'יין אייר מאת שרלוט ברונטה
 בימוי:  ג'ואן קראפט
 תסריט:  רובין צ'פמן (אנ')
 שחקנים ראשיים:  סורקה קיוזאק מייקל ג'ייסטון
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 חברה מפיצה:  BBC
 הקרנת בכורה:  1973
 משך הקרנה:  275 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית צרפתית
 סוגה:  סרט מבוסס יצירה ספרותית 
 דף הסרט ב־IMDb
 
הרומן "ג'יין אייר" מאת הסופרת שרלוט ברונטה שיצא לאור ב-1847 זכה לעיבודים רבים לקולנוע ולטלוויזיה. גרסה זו משנת 1973 היא עיבוד ספרותי של הרומן למיני-סדרה בהפקת ה-BBC. את הסדרה ביימה ג'ואן קראפט ומככבים בה סורקה קיוזאק ומייקל ג'ייסטון.
תקציר עלילה

בעיבוד זה של הרומן של שרלוט ברונטה, ג'יין אייר (סורקה קיוזאק) היא אשה צעירה עצמאית ודעתנית. היא מתקבלת לעבודה כאומנת בביתו של מר רוצ'סטר (מייקל ג'ייסטון). ג'יין אינה מודעת לעובדה שבאחוזה נמצאת אשתו של רוצ'סטר, ברטה (ברנדה קמפנר), שהיא חולת נפש וכלואה בעליית הגג.
לפירוט העלילה ראו בערך ג'יין אייר.
צוות השחקנים

סורקה קיוזאק בתפקיד ג'יין אייר
ג'ולייט וולי בתפקיד ג'יין הילדה
מייקל ג'ייסטון בתפקיד אדוארד רוצ'סטר
מגס ג'נקינס בתפקיד גברת פיירפקס
סטפני ביצ'אם בתפקיד בלאנש אינגרם
ברנדה קמפנר בתפקיד ברתה רוצ'סטר
איזבל רוסין בתפקיד אדל
ג'פרי וייטהד בתפקיד סט. ג'ון ריברס
טינה הית' בתפקיד הלן ברנס
אן טירארד בתפקיד מיס סקאצ'רד
DVD

ה-DVD של הסדרה מופץ על ידי חברת Acorn Media UK.
גראמן גאלפסטרים 1

מטוס גראמן גאלפסטרים של חברת אירואל תעופה ברישום ישראלי, חונה בנמל התעופה בן-גוריון בשנת 1995
הגראמן גאלפסטרים I‏ (Grumman Gulfstream I) הוא מטוס בעל שני מנועי טורבו-פרופ, מתוצרת גראמן. המטוס טס לראשונה ב-14 באוגוסט 1958. בסך הכל יוצרו כ-200 יחידות של המטוס. יורשו של המטוס, הוא הגראמן גאלפסטרים 2 שהחל לטוס ב-1966.
היסטוריה

בתחילה רצתה החברה לייצור מטוס המבוסס על ה-C-1 טריידר שפותח על ידי חברת גראמן ב-1952, אולם לאחר מחקר הבינה החברה כי מטוס שכזה לא יימכר היטב, ועליהם לפתח מטוס חדש לחלוטין. ביוני 1957 תכנון המטוס הושלם, והחברה החלה במכירתו, תוך התאמה ללקוחות על-פי דרישתם.
גרסה מותאמת של המטוס תחת השם VC-4A יוצרה עבור משמר החופים של ארצות הברית, ויועדה עבור הטסת מפקדים עד שנות ה-80, לאחר מכן הוסב המטוס להטסת מטען וכחמ"ל עד ל-2001.
גרסה מוארכת של המטוס, G-159C, עם מקום ל-37 נוסעים שירתה מספר חברות תעופה, אולם רק 5 יחידות יוצרו מהמטוס.
נכון לאוגוסט 2006, 44 מטוסים מדגם הגראמן גאלפסטרים 1 עדיין בשירות, כש-13 מתוכם בשירות חברת פיניקס אייר הפועלת בג'ורג'יה, ארצות הברית.
בישראל

חברת אירואל תעופה הישראלית חכרה 3 מטוסי גראמן גאלפסטרים 1, החל משנת 1993 ועד 1998, ששימשו עבור טיסות בקווים קצרים ופנים ארציים.
נתונים טכניים > מבנה

אורך - 19.43 מטר
מוטת כנפיים - 23.93 מטר
שטח כנפיים - 56.7 מ"ר
משקל ריק - 9,934 ק"ג
משקל המראה מרבי - 15,921 ק"ג
צוות - 2
נוסעים - 10-24 נוסעים
נתונים טכניים > ביצועים

מהירות שיוט - 560 קילומטר לשעה
רום מקסימלי - 7,600 מטר
טווח מרבי - 4,088 ק"מ
הערות שוליים

↑  דרור מרום, ‏מקלות בגלגלי המטוסים, באתר גלובס, 25 ביולי 1999
גורגונזולה

| --- | --- |
גורגונזולה
 
 מאכלים
 סוג:  גבינה
 אזור מוצא:  לומברדיה ופיימונטה
 מוצא:  איטליה 
 מרכיבים עיקריים:  חלב פרה 
 גבינות
 תו תקן:  כינוי מקור מוגן 
 
גורגונזולה (מאיטלקית: Gorgonzola) היא גבינה כחולה איטלקית המיוצרת באזורים לומברדיה ופיימונטה מחלב פרה מלא מפוסטר, שאליו מוספים חיידקים שונים. לאחר סינון מי הגבינה עובר הגבן יישון בטמפרטורות נמוכות ובמהלכו מוחדרים לגבינה מוטות מתכת היוצרים תעלות אוויר שבהן מתפתח העובש. ככל שהיישון ארוך יותר תצא הגבינה מוצקה יותר וחריפה יותר.
גורגונזולה היא כיום מותג בעל מעמד גאוגרפי מוגן, כך שרק ליצרנים מאזורים מסוימים מותר לכנות את תוצרתם "גורגונזולה". מקור שם הגבינה בעיירה גורגונזולה, בקרבת מילאנו שבלומברדיה.
גורגונזולה נאכלת לצד גבינות נוספות או פירות, מגוררת על פסטה או על סלטים.
גאווין מוגופה

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  2 באפריל 1996 (בן 28)
 מידע כללי
 מדינה:  בוטסואנה בוטסואנה
 גובה:  1.79 מטר
 ספורט
 ענף ספורט:  ג'ודו
 משקל:  עד 60 ק"ג
 מועדון:  מועדון הג'ודו לסדי
 
גאווין מוגופה (באנגלית: Gavin Mogopa; נולד ב-2 באפריל 1996) הוא ג'ודוקא בוטסוואני אשר מתחרה בקטגוריית המשקל עד 60 ק"ג.
הוא התחרה באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו 2016 והודח בסיבוב השני לאחר שהפסיד לפאבל פטריקוב הצ'כי.
הערות שוליים

↑  פרופיל וסטטיסטיקות אודות הג'ודוקא באתר sports-reference.com
↑  מידע על הג'ודוקא באתר JudoInside.
ערך זה הוא קצרמרבנושא ספורטאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
גיל אמיתי

| --- | --- |

אמיתי במדי עירוני נס ציונה, 2016
 לידה:  1 באוקטובר 1989 (בן 34) גני תקווה שבישראל
 עמדה:  רכז
 גובה:  1.97 מ'
 מספר:  10
 קבוצות כשחקן
 2008–2009  2009–2010   2010–2011  2011–2012   2012  2012–2015   2015–2016  2016   2016–2017   2017–2018   2018–2019   2019–2020   2020–2022:  בני הרצליה  הפועל כפר סבא   מ.כ. הבקעה   הפועל חולון   עירוני רמת גן   עירוני נס ציונה  הפועל תל אביב   עירוני נהריה  עירוני נס ציונה   מכבי אשדוד באר טוביה   אליצור עירוני נתניה  מכבי חיפה   א.ס. רמת השרון
גיל אמיתי (נולד ב-1 באוקטובר 1989) הוא כדורסלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת הרכז. גובהו 1.97 מ'.
קריירה

אמיתי החל לשחק כדורסל בקבוצת הנוער של הפועל כפר סבא. בעונת 2008/2009 הצטרף לקבוצת בני הרצליה מליגת העל, אך מיעט לשחק. בעונה הבאה שב לקבוצת הבוגרים של הפועל כפר סבא, מהליגה הלאומית, וגם בעונה הבאה שיחק בליגה הלאומית, במ.כ. הבקעה. בעונת 2011/2012 שב לליגת העל, לקבוצת הפועל חולון, אך לאחר שזכה לדקות משחק מועטות, עבר במהלך העונה לעירוני רמת גן מהליגה הלאומית. בעונת 2012/2013 הצטרף לעירוני נס ציונה. הוא העפיל עמה לליגת העל, ושיחק בשורותיה גם בשתי העונות הבאות. בעונת 2015/2016 שיחק בשורות הפועל תל אביב. בעונת 2016/2017 חזר לעירוני נס-ציונה שהייתה בליגה הלאומית ועלה איתה לליגת העל שם . לאחר תקופה קצרה מתחילת עונת 2017/18 במדיה של עירוני נס-ציונה, החליט גיל לעזוב את עירוני נס ציונה לקבוצת מכבי אשדוד/באר טוביה במקומו של גוני יזרעאלי, בסיום אותה עונה לאחר שלא הרבה לשחק עזב אמיתי את הקבוצה וחתם באליצור נתניה מהליגה הלאומית.
ב-25 ביוני 2019 חתם בקבוצת מכבי חיפה . ב-2020 חתם בקבוצה א.ס. רמת השרון מהליגה הלאומית.
ב-7 בדצמבר 2022 הודיע אמיתי על פרישה בעקבות פציעה בברכו..
הערות שוליים

↑  כפיר חודרה, ‏אירם הצטרף לר"ג, אשקלון החתימה מתאזרח, באתר ONE‏, 7 באוגוסט 2018
↑  הודעת פרישה
גאווין קרופורד

גאווין קרופורד (אנגלית: Gavin Crawford;‏ 1867[דרושה הבהרה] – מרץ 1955) היה כדורגלן סקוטי.
קרופורד נולד בעיר קילמרנוק, והחל את דרכו ככדורגלן במועדוני נוער מקומיים, וב-1890 עזב את פיירפילד ריינג'רס ועבר לשפילד יונייטד מליגת מידלנד. לאחר עונה אחת בשפילד הוא עבר ללונדון והצטרף לוולוויץ' ארסנל, והפך לשחקן המקצוען הראשון במועדון. הוא היה שחקן הרכב קבוע כבר בתחילת דרכו, ושיחק בארסנל בזמן ההצטרפות לפוטבול ליג ב-1893; ב-11 בספטמבר הבקיע קרופורד במשחקו הראשון בליגה השנייה מול וולסול טאון סוויטס.
בתחילת דרכו בארסנל הוא שיחק בעמדת הקיצוני הימני, אך מאוחר יותר עבר לחוליית הקישור ושיחק כקשר ימני. הוא שיחק בהרכב של ארסנל במשך ארבע עונות, וקיבל את סרט הקפטן לאחר מותו של ג'ו פאוול ב-1896. אולם, בעונת 1897/1898 הוא נפצע ואיבד את מקומו בהרכב. הוא השתתף ב-138 משחקים במדי ארסנל, והבקיע בהם 18 שערים. בתקופה שלפני ההצטרפות לליגה הוא השתתף ב-83 משחקים.
קרופורד הוא אחד מחברי הסגל הראשון של ארסנל שהאריכו ימים, ביחד עם ביל ג'וליאן וג'ק מקבין. שלושת השחקנים חזרו לשתף פעולה במשחק מול צ'לסי ב-20 במרץ 1948, בתקופה שבה ארסנל היה אחד המועדונים המובילים בליגה. משחק זה אף תועד בספר The Official Illustrated History of Arsenal.
לאחר שאיבד את מקומו במאנור גראונד הוא עבר למילוול ב-1898, ומאוחר יותר שיחק בקווינס פארק ריינג'רס. בריינג'רס הוא היה חלק מרביעיית שחקני עבר של ארסנל שכללה את אדם הייווד, אלכס מק'קונל וויליאם וייט. לאחר שפרש מכדורגל הוא עבד כאחראי תחזוקה בצ'רלטון אתלטיק עד שלהי שנות ה-40.
לקריאה נוספת

מרטין טיילר ופיל סואר, The Official Illustrated History of Arsenal (עמוד 27), המלין, 2005 (ISBN 0-600613-44-5)
ג'ף האריס וטוני הוג, Arsenal Who's Who,‏ Independent UK Sports,‏ 1995 (ISBN 1-899429-03-4)
גאוות היאנקים

| --- | --- |
כרזת הסרט
כרזת הסרט
 מבוסס על:  "לו גריג: גאוות היאנקים" של פול גאליקו
 בימוי:  סם ווד 
 הופק בידי:  סמואל גולדווין 
 תסריט:  ג'ו סוורלינג, פול גאליקו, הרמן מנקיביץ', קייסי רובינסון 
 עריכה:  דניאל מנדל 
 שחקנים ראשיים:  גרי קופר תרזה רייט וולטר ברנן בייב רות'
 מוזיקה:  ליי הרלינג
 צילום:  רודולף מטה 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  סמואל גולדווין הפקות 
 חברה מפיצה:  RKO
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  14 ביוני 1942
 משך הקרנה:  128 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט דרמה, סרט ביוגרפי 
 הכנסות:  2,450,000‏$
 הכנסות באתר מוג'ו:   prideoftheyankees
 פרסים:  פרס אוסקר לעריכה הטובה ביותר (דניאל מנדל) 
 דף הסרט ב־IMDb
 
גאוות היאנקים (באנגלית: The Pride of the Yankees) הוא סרט ביוגרפי אמריקאי משנת 1942 בבימוי של סם ווד ובהפקתו של סמואל גולדווין עם גרי קופר ותרזה רייט בתפקידים הראשיים.
התסריט מבוסס על הספר לו גריג: גאוות היאנקים  של פול גאליקו ומספר את סיפור חייו של שחקן הבייסבול האגדי לו גריג מקבוצת ניו יורק יאנקיז שנפטר ממחלת ALS (שנקראת על שמו) בגיל 37, שנה לפני יציאת הסרט לאקרנים.
שחקני הקבוצה ששיחקו עם לו גריג משחקים בסרט בתפקיד עצמם ובראשם בייב רות' שהיה בתחילה המנטור של גריג בקבוצה.
הסרט מתרכז יותר ביחסיו של גריג עם אימו השתלטנית ואשתו אלינור ופחות על הקריירה הספורטיבית שלו.
הסרט זכה בפרס אוסקר לעריכה הטובה ביותר והיה מועמד ל-11 פרסי אוסקר. - שחקן ראשי (גרי קופר), שחקנית ראשית (תרזה רייט), עיצוב אמנותי, צילום, תסריט מעובד, מוזיקה, אפקטים מיוחדים ועוד.
שיא הסרט הוא נאום הפרידה של גריג ב-4 ביולי 1939 ביאנקי סטדיום. המשפט האחרון בנאום זה הפך לסמל: "היום, אני מחשיב את עצמי לאדם המאושר בתבל". המשפט נבחר במקום ה-38 במאה שנים... מאה ציטוטים של מכון הסרטים האמריקאי.
לו גריג בגילומו של גרי קופר נבחר במקום ה-25 במאה שנים... מאה גיבורים ונבלים.
בתחילת הסרט מוקרנות מילותיו של דמון ראניון המשבח את לו גריג שמלחמתו במחלה הייתה אמיצה כמו מלחמת חיילים בשדות הקרב.
תקציר העלילה

לו גריג (גרי קופר) הוא סטודנט צעיר באוניברסיטת קולומביה שם הוא לומד הנדסה במצוות אימו השתלטנית הרוצה שבנה היחיד יהיה מהנדס.
ליבו של לו נמשך יותר למשחק הבייסבול מאז היותו ילד בשכונת עוני בניו יורק. הוא משחק בקבוצת האוניברסיטה וכתב ספורט בשם סם בלייק (וולטר ברנן) מכיר בכישרונו, עוזר לו להתקבל לקבוצת הניו יורק יאנקיז ומלווה אותו בכל חייו עד למותו.
ראש הקבוצה הוא בייב רות' (המשחק בסרט את עצמו) המקבל את לו בתחילה בזלזול אבל כעבור זמן מוכיח לו את עצמו וזוכה להערכת כל הקבוצה. הוא הופך למפורסם ואף אימו שהתנגדה לכך הופכת להיות מעריצה נלהבת של משחק הבייסבול.
במשחק באצטדיון קומיסקי בשיקגו הוא מכיר את אלינור (אלי) (תרזה רייט) והם מתחתנים. הקריירה של לו נוסקת והוא מכונה "סוס הברזל".
לו מרגיש עייפות וקושי מוטורי במשחק. בבדיקה נמסר לו שהוא סובל ממחלה הפוגעת בעצבים והוא חש שהקריירה שלו הגיעה לקיצה.
לבסוף נפרד לו מהקבוצה ומקהל מעריציו ונואם לפני כולם ביאנקי סטדיום: "...אנשים אומרים שיש לי מזל רע, אבל היום אני מחשיב את עצמי לאדם המאושר בתבל".
ג'ורג' כלב בינגהאם

| --- | --- |

 לידה:  20 במרץ 1811 מחוז אוגוסטה, ארצות הברית 
 פטירה:  7 ביולי 1879 (בגיל 68) קנזס סיטי, ארצות הברית 
 מקום קבורה:  Union Cemetery 
 זרם באמנות:  לומניזם 
 יצירות ידועות:  Fur Traders Descending the Missouri 
 בן או בת זוג:  Sarah Elizabeth Hutchinson  Elizabeth K. Bingham  Martha Ann Livingston 
 צאצאים:  Isaac Newton Bingham, Clara Flournoy King 
 
ג'ורג' כלב בינגהאם (באנגלית: George Caleb Bingham;‏ 20 במרץ 1811 – 7 ביולי 1879) היה אמן, חייל ופוליטיקאי אמריקאי.
ביוגרפיה

נולד בחווה במחוז אוגוסטה, וירג'יניה, ג'ורג' כלב בינגהאם היה השני מבין שבעה ילדים שילדה מרי אמנד (1789–1851) עם בעלה הנרי וסט בינגהאם (1784–1823). עם נישואיהם, אביה של מרי, מתיאס אמנד, נתן להם את הבעלות על טחנה והחווה המשפחתית, בשטח של 4.8 קמ"ר, וכמה עבדים עם הסכם שמתיאס יוכל לחיות עם המשפחה למשך שארית חייו. הנרי בינגהאם הציע את הקרקע והטחנה כערובה לחוב של חבר, וכשחבר נפטר בשנת 1818, הכל אבד. בשנת 1819 עברה משפחת בינגהאם לפרנקלין, מחוז האוורד, על נהר מיזורי ליד מרכז המדינה.
ג'ורג' בינגהאם התחנך בתחילה על ידי אמו, והיה אוטודידקט. חשיפתו בילדות לאמן עובד הייתה כילד בן תשע, כאשר הצייר האמריקאי צ'סטר הרדינג ביקר בפרנקלין וחיפש עסקים, לאחר שצייר את דניאל בון במחוז וורן, מיזורי. ג'ורג' סייע להרדינג במהלך שהותו הקצרה, חוויה שהותירה רושם רב עוצמה.
ב-23 בדצמבר 1823, הנרי, אביו של ג'ורג' בינגהאם, נפטר ממלריה בגיל שלושים ושמונה. השקעתו במיזם טבק נכשל, והחובות אילצו את מכירת הבית בפרנקלין. הבנים הצעירים שמרו על החווה שלהם במחוז סאלין, בין השאר בעזרת דודם, שעבר לאזור. מרי בינגהאם פתחה בית ספר לבנות בחווה. ג'ורג', שהיה אז בן שתים-עשרה, עבד כשרת בית הספר, ובהמשך קיבל מעט שיעורי אמנות כאשר בית הספר שכר את מאטי ווד כמורה לאמנות.
בגיל שש עשרה בינגהאם הצעיר למד אצל יצרן ארונות ג'סי גרין בבונוויל שבמחוז קופר הסמוך. מאוחר יותר בינגהאם למד אצל יצרן ארונות אחר, ג'סטיניאנוס ויליאמס. שני אנשי המקצוע היו מתודיסטים. בעודו נמצא בהדרכתם, ג'ורג' בינגהאם למד טקסטים דתיים, וחשב להיות כומר בכנסייה הבפטיסטית שלו. הוא שקל גם להיות עורך דין.
בגיל תשע עשרה בינגהאם צייר דיוקנאות תמורת 20 דולר לדיוקן, ולעיתים קרובות השלים את העבודה ביום אחד. הוא מצא לקוחות במחוזות הווארד וסליין ובאזורים הסמוכים. אף על פי שיכולות הציור שלו עדיין לא התפתחו, הוא הרשים את פטרוניו על ידי ציור חזק, כמו גם את יכולתו הטבעית לתפוס את דמותו של הדיוקן. הוא הצליח לפרנס את עצמו בעבודה זו בשנת 1833.
בשנת 1838 הקים בינגהאם סטודיו בסנט לואיס, העיר הגדולה של המדינה והחל לצייר שם כאמן פורטרטים. כמה אזרחים מקומיים בולטים ביקרו בסטודיו שלו והוא צייר את חלקם.
לאחר מכן החליט בינגהאם לנסות לקבל השכלה רשמית במזרח ועבר עם אשתו הצעירה לפילדלפיה, פנסילבניה, שם בילה שלוש שנים בלימודי אמנות באקדמיה לאמנויות בפנסילבניה.
לאחר מכן בילה כמעט חמש שנים בוושינגטון הבירה, שם צייר דיוקנאות של פוליטיקאים שונים, בהם הנשיא לשעבר ג'ון קווינסי אדמס, שהפך לחבר בקונגרס.
נישואין ומשפחה

בשנת 1836, נישאה בינגהאם פעם שנייה לשרה אליזבת האצ'יסון בת ה-18 (1818 –1848), שילדה לו ארבעה ילדים לפני מותה. בין השנים 1837 עד 1845 הם התגוררו בארו רוק שבמחוז סליין, וביתם הוגדר כציון דרך היסטורי לאומי. היא נפטרה בשנת 1848 בגיל עשרים ותשע. אמו של בינגהאם מרי עזרה לו בגידול ילדיו לפני מותה בשנת 1851.
בינגהאם התחתן פעמיים נוספות, תחילה לאליזה ק. תומאס. לאחר מספר שנים היא אושפזה במוסד לחולי נפש, שם נפטרה בשנת 1876. לאחר מכן התחתן עם האלמנה מרתה ליקינס, פעילה קהילתית בקנזס סיטי, שהייתה ידועה בזכות עבודתה בקרב יתומים.
קריירה בסנט לואיס

בינגהאם חזר עם משפחתו לסנט לואיס לצמיתות בשנת 1845. למרות - או בגלל - הצלחתו המסחרית באמצעות איגוד האמנות האמריקני שבסיסו בניו יורק שהפיץ את תחריטיו.
בבחירות בשנת 1848 זכה בינגהאם במושב בפרלמנט המדינתי, והפך לאחד האמנים הבודדים שכיהנו בתפקיד פוליטי נבחר. הוא התנגד באופן פעיל ל"החלטת ג'קסון" שתמכה בעבדות בשנת 1849. הוא גם ייצג את המחוז השמיני של מיסורי בכנס הלאומי של מפלגת הוויגים ביוני 1852. האינטרסים הפוליטיים של בינגהאם יבואו לידי ביטוי בציוריו המרהיבים מחייו הפוליטיים.
בשנת 1856, בינגהאם נסע לאירופה לסיור נרחב עם אשתו השנייה אליזה ובתו הצעירה. תחילה הם שהו בפריז מספר חודשים, שם מילא בינגהאם את תשוקתו ולמד את ציורי המאסטרים הישנים במוזיאון הלובר, זאת ככל הנראה הסיבה העיקרית לנסיעתו. הם המשיכו לדיסלדורף, גרמניה, שם התגוררו עד 1859, ולקחו חלק בבית הספר לציור בדיסלדורף. בינגהאם חי ועבד בקרב האמנים האמריקאים והגרמנים במושבת האמנות.
בהיותו בגרמניה, בינגהאם קיבל כמה עבודות חשובות במדינת מיזורי של הנשיאים וושינגטון וג'פרסון וכן ציורים עצמאיים.
מלחמת האזרחים

בינגהם חזר לאמריקה לאחר מות אביה של אשתו בשנת 1859. הוא המשיך לנסוע ברחבי מיזורי וחיפש עבודות, ושוב היה מעורב בפוליטיקה.
עם כניסתו לתפקיד, מושל מדינת מיזורי ג'קסון פתח בקשרים עם הקונפדרציה, ושלח ארטילריה של המשמר הלאומי במורד נהר המיסיסיפי לשירות הקונפדרציה.
בינגהאם, כאיש מסור לאיחוד, גייס כוחות בהתנגדות לג'קסון כוחות האיחוד הביסו את הקונפדרציה בבונוויל ב-17 ביוני ושוב ב-13 בספטמבר 1861. בין אותם קרבות נחתמה אמנת מיזורי שהייתה נגד התנתקות. ב-28 ביולי נבחר המושל המילטון גמבל שהחליף את ג'קסון. בספטמבר 1861 מינה המושל גמבל את בינגהאם כגזבר המדינה, והוא שירת ביושר ובמיומנות לאורך כל המלחמה. בינתיים המשיך בינגהם גם לצייר דיוקנאות נוספים, שהיו תמיד עבודתו.
קריירה לאחר המלחמה

אף על פי שמפלגת הוויגים כמעט התפרקה, בינגהאם חזר לפוליטיקה, ויישר קו עם המפלגה הדמוקרטית. הוא המשיך להישאר מעורב בפוליטיקה בשנים שלאחר מלחמת האזרחים באמצעות מינויים פוליטיים. בשנת 1874 מונה לנשיא מועצת המפקחים המשטרתית של קנזס סיטי, ומונה למפקד המשטרה הראשון שם. בשנת 1875, המושל מינה את בינגהאם המפקד הכללי של מיזורי.
לקראת סוף חייו, אף שהיה חולה, מונה בינגהאם לפרופסור הראשון לאמנות באוניברסיטת מיזורי בקולומביה, מיזורי, אשר ידידו מייג'ור רולינס ומשפחתו עזרו להקים. הוא נפגש עם תלמידים מעטים בלבד לפני מותו, ביניהם הייתה אמנדה אוסטין.
מוות ומורשת

בינגהאם נפטר ב-7 ביולי 1879 בקנזס סיטי, מיזורי. ג'ורג' כלב בינגהאם נקבר בבית העלמין של קנזס סיטי.
כאמן, המוניטין של בינגהאם דעך בתחילת המאה, אך גבר בשנת 1933, זמן רב לאחר מותו. בשנת 1934 נערך במוזיאון האמנות של סנט לואיס תערוכה רטרוספקטיבית של עבודותיו, שהדגישו את תיאוריו של אנשים רגילים באמצע המאה הקודמת.
עם זאת מצבתו ניזוקה ככל שהאזור ההיסטורי של קנזס סיטי התדרדר. פעילים שיחזרו את ביתו לשעבר בארו רוק כבית ג'ורג' כלב בינגהאם.
בשנת 2011, בינגהאם נחשב לאחד מגדולי הציירים האמריקאים במאה ה-19.
אוניברסיטת מיזורי קראה לכבודו את הגלריה לאמנות ג'ורג' כלב בינגהאם.
חטיבת הביניים ובית ספר יסודי נקראים על שמו - ג'ורג' כלב בינגהאם.