stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
סיבות פסיכולוגיות בהפרעות אכילה
בולימיה נרבוזה > סימנים וסימפטומים > סיבות פסיכולוגיות

חרדה מעלייה במשקל, דיכאון, חוסר אונים ורגשות אשמה נפוצות בקרב הבולימיות. הדימוי העצמי הפגוע, יחד עם הבושה והאשמה על כל התקף זלילה, עשויים להיות הרסניים. נערות בולימיות מנסות להסתיר את מחלתן, ובכך עשויות לצמצם מגע חברתי, ולהתרחק מפעילויות שאהבו לעשות בעבר.
גורמים פסיכולוגיים כמו הערכה עצמית ירודה, ריקנות וצורך בשליטה.
כאמור בולימיה מאופיינת בצורך פתולוגי להפחית במשקל, ובהתעסקות כפייתית באוכל, בצורת הגוף ובמשקלו, בעיקר על רקע של דימוי עצמי וערך עצמי נמוכים מאוד. הסובלים מהפרעות אכילה נוטים לשפוט את עצמם באופן כמעט מוחלט במונחים של צורת הגוף, משקלו ומידת יכולתם לשלוט עליהם. האוכל מאבד את ערכו כמקור הנאה והזנה והופך לאמצעי להענשה, להיטהרות, ולמדד הערך העצמי ויכולת השליטה. הידיעה כי את הנעשה יש להשיב, כי אפשר להחזיר את הגלגל לאחור, משחררת ומחזירה את הבולימית לתחושה מיידית של שליטה בחייה ובגופה; אך מדובר באשליה של שליטה, שכן האוכל הופך למרכז החיים ומשתלט לגמרי על התפקוד הרגשי, הקוגניטיבי והגופני בחיי היומיום של הפרט.
התניות ולמידה מחברות: לפי תאוריות חברתיות הפרעות האכילה הן סימפטום חברתי, המבטא נורמות חברתיות ותרבותיות, שעיקרן – חברת השפע המציעה כל טוב, שפע של מזון זמין וזול, אל מול הרזון כערך עליון המבטא בריאות, יופי והצלחה. דבר זה יוצר קונפליקט, המתבטא במחלה.
גורמים משפחתיים וחברתיים, משולבים זה בזה ונעים על פני קשת רחבה - מנטייה למצוינות ופרפקציוניזם במשפחות הישגיות ועד תנודתיות במצבי הרוח ונטייה לתוקפנות במשפחות ממעמד סוציו-אקונומי נמוך, על רקע עימותים במשפחה, הזנחה בילדות וטראומות מהעבר כמו התעללות פיזית או מינית.
בולימיה נרבוזה > קריטריונים לפי הdsm5

קיימים התקפים חוזרים של הילולות אכילה, המתאפיינים על ידי-אכילה בפרק רציף של זמן (לדוגמה- שעתיים) של כמות אוכל גבוהה באופן ניכר מזו שהיו צורכים רוב האנשים באותו פרק זמן, בסיטואציות דומות וחוסר יכולת שליטה על כמות וסוג המזון אותו אוכלים בזמן ההתקף.
התנהגויות מפצות חוזרות ונשנות שאינן הולמות על מנת למנוע העלאה במשקל- הקאה יזומה, שימוש לרעה בחומרים משלשלים ומשתנים או תרופות אחרות, צום ופעילויות ספורטיביות מוגזמות.
התקפי אכילה וההתנהגות המפצה מתרחשים פעם בשבוע למשך שלושה חודשיים.
הערכה עצמית מושפעת באופן מוגזם מצורת הגוף והמשקל.
ההפרעה לא מתרחשת רק בהתקפים של אנורקסיה נרבוזה.
אכילה כפייתית

אכילה כפייתית היא הפרעה שמאופיינת בזלילה בלתי פוסקת ובהתקפים של זלילה חסרת מעצורים. בדומה לחולי בולימיה נרבוזה, התקפי הזלילה לרוב לא ייפסקו עד שהחולה ירגיש שאינו מסוגל להכניס עוד אוכל לגוף, אך חולי הפרעת אכילה כפייתית לא יביאו להתרוקנות. האכלנים הכפייתיים משתמשים באוכל כדרך להתמודד עם לחצים ומתחים, קונפליקטים רגשיים ובעיות יומיומיות. האוכל יכול לחסום רגשות ותחושות. אכלנים כפייתיים לרוב מרגישים את עצמם חסרי שליטה, ומודעים לכך שדפוסי האכילה שלהם אינם נורמליים. כמו הבולמים, הם מכירים בעובדה שיש להם בעיה. 
אכילה כפייתית מתחילה לרוב בילדות המוקדמת, כשמתעצבים דפוסי האכילה. רוב האנשים שנעשים אכלנים כפייתיים הם אנשים שמעולם לא למדו דרכים נאותות להתמודדות עם מצבים מלחיצים, ובמקום זה השתמשו באוכל כדרך התמודדות. השמנה יכולה לשמש גם כפונקציה הגנתית עבורם, במיוחד לאלה שהיו קורבנות להתעללות מינית. לעיתים הם מרגישים שאם יהיו במשקל-יתר, זה יעשה אותם פחות מושכים וישמור את האחרים במרחק בטוח. ככל שהם עולים יותר במשקל, כך הם מנסים יותר לעשות דיאטה, והדיאטה בדרך כלל מביאה לזלילה הבאה, אשר יכולה להיות מלווה ברגשי חוסר אונים, אשמה, בושה וכישלון.
אכילה כפייתית > הסיבות הפסיכולוגיות הן תלויות תאוריה

לפי הביהביוריסטים, מתמקדת בגירוי ותגובה נצפים ומתייחסת לכל ההתנהגויות כאל תוצאה של התניה וחיזוק. כל הפרעות האכילה הן התנהגויות המחוזקות באמצעות מגוון חיזוקים. אנשים עלולים לפתח השמנת יתר בעקבות גירוי ספציפי- למידת הימנעות מגירויים- פתרון.
לפי פרויד, אכילת יתר נובעת מפיקציה בשלב האוראלי, המתמקד בהפקת סיפוקים באמצעות הפה. הקיבעון האוראלי מתפתח אצל ילדים שמגלים הנאה רבה בפעולת המציצה בילדות, ושהצורך שלהם בקשר בינאישי ואהבה לא מסופק על ידי הדמות המטפלת. אותם ילדים חשים תלויים, פסיביים ודחויים ונותר להם ליהנות רק מהזנה. בלא מודע של אותם אנשים ההזנה והמיניות אינה מופרדת, והאוכל הופך להיות אהבה בשבילם. האכילה מביאה לסיפוק אוראלי ישיר בעל טבע מיני, וכתאבון המוגבר מוביל לאכילת יתר.
לפי קרל רוג'רס – אכילת יתר היא התנהגות הנובעת מאהבה מותנית של ההורים (ילד טוב גומר הכול מהצלחת) ומהכחשת "האני האותנטי" (אני כן או לא רעב) כדי לזכות באהבת ההורים.
לפי תאוריית האוריינטציה הקוגניטיבית של קרייטלר וקרייטלר, שהיא תאוריה קוגניטיבית, האמונות לגבי השמנת יתר סובבות סביב הנושאים הבאים
בעיית "גבולות"
בעיות של זהות ובעיקר זהות מינית.
הפחד להיעלם ולמות
ריקנות פנימית
פיצוי על רגשות רעים, חסכים, תסכולים
אכילה חברתית, עקב לחץ חברתי לאכול
צורך נפשי או רגשי בקבלת חיבה ואהבה, בתחושה של שליטה או בתחושה של ביטחון גופני. דימוי עצמי הוא משמעותי ותיתכן אכילת יתר מסוג של פיצוי על דימוי עצמי נמוך ודחייה חברתית.
אכילה כפייתית > קריטריונים לפי הdsm5

התקפים חוזרים של הילולות אכילה, המתאפיינים על ידי-אכילה בפרק רציף של זמן (לדוגמה- שעתיים) של כמות אוכל באופן ניכר גבוהה ממה שרוב האנשים היו אוכלים באותו פרק זמן, בסיטואציות דומות. חוסר יכולת שליטה על כמות וסוג המזון אותו אוכלים בזמן ההתקף.
התקפי הזלילה מקושרים עם שלושה או יותר מהבאים: בדרך כלל אוכלים מהר מהרגיל, אוכלים עד שמרגישים מלאים באופן לא נוח, אוכלים כמויות גדולות של אוכל בזמן שלא רעבים פיזית, אוכלים לבד, מכוון שמובכים מהכמויות שאותן צורכים, נגעלים מעצמם, חווים דיכאון או תחושת אשמה גדולה לאחר ההתקף.
מופיעים סימנים של חוסר שמחה ודאגה כאשר ההתפרצות נוכחת.
התקפי הזלילה מתרחשים בממוצע פעם בשבוע למשך שלושה חודשיים.
התקפי הזלילה לא מקושרים עם התנהגויות מפצות, ולא מתרחשת בהכרח בזמן שיש בולמיה.
סירת שלחים

סירת שלחים פולינזית מודרנית
ציור של ג'ון להפארג' המראה נערות מסמואה הנושאות ואה (1891)
סירת שלחים מהאי צ'ומבה בטנזניה (2018)
דגם של דרואה מפיג'י, דוגמה לקטמרן הבנוי מקאנו כפול
ספינת שלחים מפלאוואן בפיליפינים
סירת שלחים (ואה) מודרנית מהוואי
סירת שְׁלָחִים או קאנו שְׁלָחִים היא כלי שיט, קאנו שבשל תכנונו, יכול לשוט בבטחה רק עם מצוף או זוג מצופים המחוברים לקאנו לרוב באמצעות זוג מוטות (לעיתים קרובות מעץ).
היסטוריה

ההיסטוריה של סירת השלחים התחילה לפני כחמשת אלפים שנה בים סין הדרומי. משם החל התיישבות של למעלה מעשרת אלפים איים בדרום האוקיינוס השקט. המצוף הפך את סירות הכורת הצרות, שנבנו מגזע עץ שתוכו נחצב, לעמידות בפני התהפכות, והוא נשמר בסוגי הקאנו הבאים שנבנו מלוחות עץ כדי שניתן היה לבנות את גוף סירה צר מאוד, מה שאפשר להגיע למהירויות ניכרות תוך שמירה על יציבות גבוהה.
לפני כאלפיים שנה היו אלה הפולינזים שהפליגו למרחקים גדולים בים הפתוח בסירות משופרות, וכך השתלטו על המקומות הרחוקים ביותר, עד שלבסוף גילו את ניו זילנד לפני כאלף שנה. כמו כן, האבוריג'ינים בני שבט הנגארו (אנ') מקווינסלנד, אוסטרליה, שתרבותם הייתה בת 9,000 שנים, והם נכחדו בתקופת הקולוניזציה הבריטית, ניווטו באזור הים של איי ויטסנדיי (אנ') בסירות שלחים. סירת השלחים הייתה הבסיס להתיישבות כל דרום האוקיינוס השקט. המעצבים הפולינזיים לא רק פיתחו את הסירה הפשוטה אך המותאמת לשוט באוקיינוס, אלא גם יכולת מצוינת לנווט בעזרת הכוכבים, ולהריח ממש איים בסביבתם הקרובה, או לאתרם על ידי שינוי תצורות הגלים. כיום פחות ופחות אנשים עדיין שולטים בכישורי הניווט העתיקים הללו.
בסרי לנקה, סוג זה של סירות (בשם אורובה (גר')) משמש עד היום דייגים בחוף ובלגונות.
ספורט

סוג זה של סירות שימש גם כאמצעי תחבורה לשם סחר בים הדרומי, אם כי לרוב הוא מצויד במנועים חיצוניים. עם זאת, המסורת של חתירה עם סירת שלחים בהחלט נשמרת באיים רבים.
ספורט סירות השלחים המודרני, כחלק משיט תחרותי, התפתח בפולינזיה הצרפתית (שבה הם נקראים ואה (Va'a)) ובאיי הוואי, שם נוסד בשנת 1908מועדון קאנו השלחים והגלישה (Outrigger Canoe and Surfboard Club), שקיים עד היום. לרגל פסטיבל התרבות המסורתי של הייבא (Heiva), נערכו מרוצי לגונה בטהיטי ובאיי החברה הסמוכים כבר בתחילת המאה ה-19. משם, הספורט התפשט בצורתו הנוכחית, על פני איים פולינזיים ומלנזיים (במיוחד פיג'י וקלדוניה החדשה), לאמריקה, אוסטרליה ואסיה ולבסוף אירופה.
בפולינזיה הצרפתית ניתן להשוות את ספורט הוואה או הפירוג (pirogue), כפי שהוא מכונה במדינות דוברות צרפתית, מבחינת החשיבות עם הכדורגל באירופה.
ספורט > מרוצים ידועים

בפולינזיה הצרפתית, כמו גם באוסטרליה באי המילטון (אנ') ובהוואי, מתקיימות רגאטות בינלאומיות גדולות של סירות קאנו שלחים בין כמה איים. מרוץ הוואיקי נואי ואה (Hawaiki Nui Va'a) ומרוץ "מולוקאי הואה" (Molokai Hoe) הם בין רגאטות קאנו השלחים המפורסמות ביותר בעולם. הוואיקי נואי ואה בפולינזיה הצרפתית, הכוללת את האיים הואהינה (אנ'), טאהאה (גר') ובורה בורה (שלושה שלבים עם מרחק מרוץ של כמעט 130 קילומטרים) נחשב למרוץ הקשה ביותר, אך גם היפה ביותר מסוגו. 1,200 ספורטאים בינלאומיים מתחרים שם. מפורסם לא פחות הוא ה"מולוקאי הואה", המחבר בין האי מולוקאי לבין אואהו בהוואי. עם כ-1,000 משתתפים ומרוץ של למעלה מ-40 קילומטרים, תחרות זו מתקיימת כבר למעלה מ-50 שנה. למעט כמה יוצאים מן הכלל, קאנו השלחים המשמשים לרגטות כאלה אינן עשויות יותר מעץ, אלא מחומרים מרוכבים פלסטיים מודרניים.
ספורט > סוגי סירות

ישנם סוגים שונים של סירות. הוואה זמין באופן מסורתי כ-V1 (ואה הואה, Va'a Hoe, קאנו לחותר בודד אליו צמוד מצוף אחד בצד שמאל), V3 (ואה טורו, Va'a Toru, קאנו לשלושה חותרים אליו צמוד מצוף אחד), V6 (ואה אונו, Vaa Ono, קאנו לשישה חותרים אליו צמוד מצוף אחד), V12 ו-V16 (ואה טואטי, Va'a Tauati, שני קאנו מדגם V6 או מדגם V8 מחוברים, 12 או 16 חותרים) מסירה לשיט בלגונה או במים שקטים עד שיט בים הפתוח. קיימים גם דגמים לשניים ולארבעה חותרים. הדגמים הנפוצים ביותר הם לחותר אחד או לשישה חותרים. הדגם לחותר אחד שוקל בדרך כלל בין 10 ל-15 קילוגרם ועולה (תלוי בחומר ובעיבוד) בין 1,800 ל-2,800 אירו. הדגם לשישה חותרים שוקל בדרך כלל בין 130 ל-160 קילוגרם ועולה (תלוי בחומר ובעיבוד) בין 8,000 ל-10,800 אירו עם ציוד.
דגמים 1 ו-2 זמינים עם או בלי מערכת היגוי. יתר על כן, המושבים של דגם 1 ודגם 2 שונים בצורת הישיבה ביניהם: בתוך הסירה או על הסירה. באזור הפולינזי, נעשה שימוש בעיקר בדגם לחותר בודד ללא מערכת היגוי ומושב בתוך הסירה. לעומת זאת, בארצות הברית (במיוחד בהוואי) משתמשים בעיקר בדגמים לחותר בודד או לשני חותרים עם מערכת היגוי ומושב על גבי הסירה.
ספורט > התפתחויות נוספות

אחרי שהסירות עשו את דרכן לאסיה, מזרח אפריקה, אוסטרליה, אמריקה הצפונית והדרומית לפני זמן רב, הספורט הפך פופולרי יותר באירופה מאז תחילת המאה ה-21.
בשנת 1978 נעשה שימוש בפעם הראשונה בסירת שלחים באירופה, היא חצתה את תעלת למאנש עם צוות אמריקאי כדי לחגוג 200 שנה לגילוי הוואי על ידי ג'יימס קוק. בשנת 1994 השתתפו לראשונה כמה שייטים גרמניים ברגאטה הוואיקי נואי, וחלק מחותרים אלו הקימו את מועדון קאנו השלחים הגרמני הראשון (1.OCC) בשנת 2004. בשנת 1999, מועדון קאנו השלחים Ruahatu Va'a בדרום צרפת ארגן את התחרות הראשונה המבוססת על מולוקאי הואה. בשנת 2000 השתתפו במרוץ זה 4 קבוצות בסך הכול - הקבוצה הגרמנית אורו נוי ואה (Oro Nui Va'a) הייתה הקבוצה הזרה הראשונה שהתחילה להשתתף שם. בשנת 2007 השתתפו 24 קבוצות בינלאומיות במרוץ זה, שהוא כיום אחד המרוצים החשובים ביותר בדגם לשישה חותרים באירופה.
בשנת 2001 נערך לראשונה אתגר ה-Orofero Challenge (גם הוא בדרום צרפת), מרוץ על פי המודל של הוואיקי נואי וואה. אליפות אירופה הפתוחה הראשונה (גביע אירופה) נערכה באוקטובר 2003 בצפון צרפת (סן-ולרי-סור-סום (אנ')). בשנת 2007 הצליח מועדון הקאנו אונטרווסר (Kanu-Verein Unterweser) מברמרהאפן לחתור לראשונה בסירת שלחים מהיבשת להלגולנד.
ישנם כיום כ-30 מועדונים באירופה העוסקים בספורט זה, בעיקר באיטליה ובצרפת, אך גם באנגליה, שוודיה, בלגיה והולנד. גם בגרמניה מספר ספורטאי קאנו השלחים גדל, וכך גם מספר המועדונים המציעים סירות שלחים. איגוד הקאנו הגרמני (Deutsche Kanu-Verband‏, DKV), וכמה אגודות קאנו אזוריות כבר אמצו תחום זה או מספקים אנשי קשר. בשנת 2008 התקיים גביע גרמני שנתמך על ידי DKV בפעם הראשונה בים הבלטי.
ברמה הבינלאומית, התאחדות הוואה הבינלאומית (IVF) מאגדת את הרוב המכריע של המדינות בהן מתקיים ספורט קאנו השלחים (במיוחד טהיטי, הוואי, ארצות הברית, קנדה, אוסטרליה, ניו זילנד, סמואה, איטליה, אנגליה, צרפת. וגרמניה) עם היעדים העיקריים של ארגון אליפויות עולם בקאנו השלחים וקידום ספורט הוואה. ה-IVF נוסד לפני למעלה מ-25 שנה ומארח את אליפות העולם בספרינט (Canoe Sprint World Championships) אחת לשנתיים. באוגוסט 2008 השתתפה גרמניה באליפות זו לראשונה עם קבוצה.
הפדרציה הבינלאומית לשייט בקאנו (International Canoeing Federation‏, ICF) הוסיפה גם קאנו שלחים לרשימת הדגמים שבהם היא תומכת, אך טרם ארגנה אליפויות כלשהי.
טייסת 101

| --- | --- |
סמל טייסת 101
סמל טייסת 101
 פרטים
 כינוי:  טייסת הקרב הראשונה
 מדינה:  ישראל ישראל
 שיוך:   חיל האוויר הישראלי
 סוג:  מטוסי קרב
 בסיס האם:   בסיס רמת דוד
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  1948–הווה (כ־77 שנים) 
 מלחמות:  מלחמת העצמאות 
 נתוני היחידה
 ייעוד:  תקיפה, יירוט, הפצצה, צילום אווירי
 כלי טיס:  F-16C ("ברק 2020" חד-מושבי)
 כלי טיס בעבר:  כפיר, נשר, מיראז' 3C, מיסטר,  ריפבליק RC-3 סי-בי, ‏P-51 מוסטנג,   ספיטפייר, אוויה S-199, F-16D ("ברק 2020" דו-מושבי)
 
מטוס ברק2020-F-16C של טייסת 'הקרב הראשונה' בחיל האוויר הישראלי
מטוס F-16C ברק 2020 של טייסת 101 בתצוגת יום העצמאות.
מטוסי F-16C ברק של הטייסת בתיקון ביחידת האחזקה האווירית לאחר שנפגעו בהצפה בבסיס חצור
טקס הפרידה מהטייסת בבסיס חצור לפני המעבר שלה לבסיס רמת דוד, יוני 2021
טייסת 101, המכונה גם "טייסת הקרב הראשונה", היא טייסת מטוסי הקרב הראשונה של חיל האוויר הישראלי. לאורך השנים הפעילה הטייסת מטוסי קרב שונים. הטייסת פעלה מבסיס חצור עד יוני 2021 ומאז הועברה לבסיס רמת דוד. נכון ל-2021 מפעילה הטייסת מטוסי F-16C ("ברק").
היסטוריה

הטייסת הוקמה בשנת 1948 על ידי לו לנארט ומודי אלון, כאשר לנארט היה למעשה מפקדה הראשון בפועל, אך אלון הוא הראשון שמונה רשמית להיות מפקדה. בסיסה הראשון היה שדה התעופה הרצליה.
ב-29 במאי 1948 מונה אלון למפקד הטייסת, ועוד באותו יום לפנות ערב יצא לתקיפה אווירית על הטור המצרי סמוך לגשר עד הלום. בתקיפה זו השתתפו ארבעת המטוסים הראשונים של טייסת הקרב הצעירה, מדגם "אוויה S-199" ("מסרשמיט"), שעד אז עצם קיומם של מטוסי קרב ישראליים היה בגדר סוד. היה זה המבצע הראשון ולמעשה הטיסה המבצעית הראשונה של מטוסי קרב במדינה החדשה. בתקיפה נהרג אחד הטייסים, אדי כהן.
ב-3 ביוני המריא אלון משדה התעופה הרצליה והפיל באמצעות ה"מסרשמיט" שלו שתי דקוטות מצריות שהפציצו את תל אביב. כל זאת לאחר כשבועיים של הפצצות כמעט יום יום. העיר תל אביב לא ידעה את נפשה מרוב שמחה. ב-8 ביולי המריא אלון כדי לתקוף טור משוריין מצרי בביר עסלוג' שבנגב. בדרכו חזרה הבחין המבנה שבו טס בשני מטוסי ספיטפייר מצריים, ואלון הפיל אחד מהם. ב-16 באוקטובר 1948 חזר אלון יחד עם עזר ויצמן מגיחת תקיפה על הכוח המצרי שהחל לסגת מאיסדוד; אלון התרסק עם מטוסו בגישה לנחיתה בשדה התעופה הרצליה, ונהרג. סיד כהן החליף אותו בפיקוד על הטייסת.
כיוון שרוב הטייסים של טייסת 101 היו מתנדבים מחו"ל, לאחר המלחמה רובם חזרו לארצותיהם והטייסת התרוקנה. כדי לפצות על חיסרון זה הובאו לארץ פרחי הטיס החדשים מצ'כיה. בנובמבר 1948 עברה הטייסת, בפיקודו של סיד כהן, מהרצליה לבסיס חצור.
ב־20 בנובמבר 1948 יירט P-51 מוסטנג של הטייסת מטוס של חיל האוויר המלכותי, כאשר מטוס מוסקיטו לא מזוהה חדר לשטח ישראל מכיוון גבול ישראל–לבנון באזור חניתה. המטוס טס מעל רוב שטח המדינה, ולאחר שהתברר כי גובה טיסתו נמצא מחוץ לטווח נ"מ, הועלה מטוס מהטייסתשיירט את המטוס אזור קסטינה.
מאחר שיבואן המטוסים של הטייסת, אל שווימר, השיג לטייסת במבצע תובלה חסר תקדים 12 מטוסי מוסטנג חדשים, התפלגה הטייסת לשתי טייסות: טייסת 101 שהפכה לטייסת המוסטנגים, ובשכנות לה הוקמה טייסת 105 ("העקרב") של מטוסי הספיטפייר הישנים.
בסיום מלחמת ההתשה נמנו טייסי הטייסת עם הכוחות שהשתתפו במבצע רימון 20, שבמסגרתו הפילו מטוסי חיל האוויר הישראלי בשמי מצרים חמישה מטוסי מיג-21 מוטסים בידי טייסים סובייטיים. 8 ממטוסי טייסת 101 השתתפו בקרב האוויר של 13 בספטמבר 1973, שבמהלכו הופלו 12 מטוסי מיג סוריים ומטוס ישראלי אחד.
במלחמת יום הכיפורים הפעילה הטייסת מטוסי מיראז' 3 ("שחק"). על הטייסת פיקד סא"ל אבי לניר עד שנפל בשבי סוריה ב־13 באוקטובר 1973 לאחר שנאלץ לנטוש את מטוסו שנפגע מטיל קרקע-אוויר במהלך פיטרול ברמת הגולן. הסורים עינו למוות את לניר השבוי, וגופתו הוחזרה לישראל ב-6 ביוני 1974. באפריל 1976 הוענק לו עיטור העוז. את לניר החליף בפיקוד על הטייסת סגנו, ישראל בהרב, ובתום המלחמה מונה הרצל בודינגר לפיקוד על הטייסת והטייסת קלטה את מטוסי הכפיר הראשונים שיוצרו בישראל.
הטייסת זכתה בפרס הרמטכ"ל ליחידות מצטיינות בשנים 2013 ו-2019.
ב-21 ביוני 2021, הטייסת חזרה לבסיס רמת דוד, לאחר 72 שנות שירות בבסיס חצור.
עמותת טייסת הקרב הראשונה הוקמה בשנת 2006 ומטרתה היא העמקת המסורת וגיבוש הדורות השונים, החל מהקמת הטייסת ועד ליום.זה. העמותה הוקמה ונוהלה על ידי טייס ותיק בטייסת 101 (מטוסי ברק 1 וברק 2) סא"ל דני ברכה (המכונה "הכריש").
מפקדי הטייסת > תקופה ראשונה - אוויה S-199, ספיטפייר, מוסטנג

| מפקד | מינוי | הערות |
| --- | --- | --- |
| מרדכי (מודי) אלון | מאי 1948 | נהרג ב-16 באוקטובר 1948. ממלאי מקומו היו ביל קייזר וסימור פלדמן |
| סיד כהן | אוקטובר 1948 |  |
| עזר ויצמן | מרץ 1949 |  |
| יעקב ג'ק כהן | יוני 1949 |  |
| גרישה בראון | יולי 1949 |  |
| משה פלד | דצמבר 1950 |  |
| מאיר רוף | מרץ 1951 |  |
| אברהם יפה | יולי 1951 |  |
| מרדכי הוד | מרץ 1952 | לימים מפקד חיל האוויר |
| מאיר רוף | מרץ 1953 |  |
| בני פלד | אפריל 1954 | ממלא מקום, לימים מפקד חיל האוויר |
| אברהם יפה | יוני 1954 |  |
| יצחק יבנה | אוגוסט 1954 |  |
מפקדי הטייסת > תקופה שנייה - דאסו מיסטר 4A

| מפקד | מינוי | הערות |
| --- | --- | --- |
| בני פלד | פברואר 1956 | בזמן פציעתו, ממלא המקום היה מנחם בר |
| יעקב אגסי | אוקטובר 1957 | ממלא מקום |
| יעקב "יאק" נבו | דצמבר 1957 | ממלא מקום |
| אהרון יואלי | מאי 1958 |  |
| יוסף ג'ו אלון | אוגוסט 1960 |  |
| רפי הר-לב | אוגוסט 1961 |  |
מפקדי הטייסת > תקופה שלישית - שחק, נשר, כפיר

| מפקד | מינוי | הערות |
| --- | --- | --- |
| יוסף ג'ו אלון | נובמבר 1961 |  |
| ארלוזור לב (זוריק) | דצמבר 1963 | שימש כמפקד בסיס רמת דוד כשפרצה מלחמת יום הכיפורים, ונהרג בהתרסקות מטוסו במהלך המלחמה. |
| עמוס לפידות | אוגוסט 1965 | לימים מפקד חיל האוויר |
| דן סבר | יוני 1967 | ממלא מקום |
| עודד מרום | דצמבר 1967 |  |
| יפתח ספקטור | אפריל 1970 | לימים מפקד רמת דוד ותל נוף |
| אברהם לניר | אוגוסט 1971 | בעל עיטור העוז. נרצח על ידי הסורים לאחר שנפל בשבי במהלך מלחמת יום הכיפורים |
| ישראל בהרב | 13.10.73 | ממלא מקום |
| הרצל בודינגר | אוקטובר 1973 | לימים מפקד חיל האוויר |
| איתן פלד | נובמבר 1976 |  |
| נחום מרחבי | ספטמבר 1977 |  |
| עמוס שחר | מאי 1979 |  |
| ערן גל | יולי 1982 |  |
| יורם פלד | יולי 1984 |  |
מפקדי הטייסת > תקופה רביעית - F-16 דו מושבי וחד מושבי

|     מפקד      |      מינוי      | הערות |
| --- | --- | --- |
| יורם פלד | מרץ 1987 | קלט את מטוסי ברק 1 דו מושבי |
| רני פלק | יולי 1989 | מפקד במלחמת המפרץ, לימים מפקד בסיס חצרים בדרגת תא"ל |
| רם שמואלי | מאי 1991 | קלט את מטוסי ברק 2 דו מושבי, לימים מפקד בסיסי עובדה ורמת דוד בדרגת אל"ם וראש להק מודיעין בדרגת תא"ל |
| רוני שלומי | אוגוסט 1994 | נהרג עם הנווט יובל בנימין ביולי 1995 בתאונה אווירית לאחר התנגשות עם מטוס אחר מהטייסת. דן מוקדי, סמ"ט א', מונה למלא את מקומו למספר ימים. |
| נמרוד שפר | יולי 1995 | מונה להחליף את רוני שלומי. לימים ראש מטה חיל האוויר וראש אג"ת בדרגת אלוף. |
| שלי גוטמן | אוקטובר 1997 | לימים מפקד בסיס חצרים בדרגת תא"ל |
| יפהוד רייף | 1999–2001 |  |
| אריאל בריקמן | 2001–2003 | לימים מפקד בסיס חצור בדרגת אל"ם |
| סא"ל ארז | 2003–2005 |  |
| סא"ל יזהר | 2005–2007 |  |
| סא"ל ירון | 2007–2009 |  |
| סא"ל מיקי | 2009–2011 | לימים מפקד בית הספר לטיסה בדרגת אלוף-משנה |
| סא"ל עמית | 2011–2013 |  |
| יובל הראל | 2013–2015 |  |
| סא"ל אסף ו. | 2015–2017 |  |
| סא"ל אסף אשד | 2017–2019 | לימים מפקד בסיס רמת דוד |
| סא"ל ג' | 2019–2021 |  |
סמל הטייסת

סמל הטייסת עוצב באחד מערבי הטייסת, בעת בילוי בפאב על ידי טייס המח"ל סטן אנדריוס (שמאוחר יותר נרצח על ידי המצרים לאחר שמטוסו הופל במלחמת השחרור) וטייס המח"ל בוב ויקמן. הטייסים שהיו איתם החליטו לבחור את המספר 101 כמספר הטייסת כדי להטעות את האויב לחשוב שיש לישראל 100 טייסות. מודי אלון לא אהב את הסמל והציע להשתמש בעקרב כסמל הטייסת. הטייסים דחו את הצעתו, ולאחר הקמת טייסת 105 מתוך טייסת 101, נבחר העקרב לשמש כסמלה. בתקופת מלחמת העצמאות חבשו כל אנשי הטייסת כובעים אדומים, ונודעו כ"טייסת האדומה".
הערות שוליים

↑  נעה שנברון, ‏מתכוננות למעבר: טייסות 101 ו-105 פורסות לרמת-דוד, באתר חיל האוויר הישראלי, 10.03.2021
↑  נעה שנברון, ‏טייסת הקרב הראשונה עוברת לבסיס רמת-דוד, באתר חיל האוויר הישראלי, 22.6.2021
↑  מרדכי נאור, סיפורי הרצליה - 50 פרשיות בתולדות הרצליה, הוצאת ספריית יהודה דקל, המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל, 2013, הפרק "טייסת הקרב הראשונה - בהרצליה", עמ' 129–133.
↑  זהר נייגר, ‏עד הלום: זהו סיפור התקיפה הראשונה של חיל-האוויר הישראלי, באתר חיל האוויר הישראלי, 29.5.22
↑  עזר ויצמן, לך שמים לך ארץ, ספרית־מעריב 1975, עמ' 59.
↑  Tzahor, Zeev (1993). "The 1949 Air Clash between the Israeli Air Force and the RAF". Journal of Contemporary History. 28 (1): 76–77. JSTOR 260802.
| טייסות חיל האוויר הישראלי |
| --- | --- | --- |
| מטוסי קרב |  הפטישים (69) •  הקרב הראשונה (101) •  הנמר המעופף (102) •  העקרב (105) •  חוד החנית (106) •  אבירי הזנב הכתום (107) •  העמק (109) •  אבירי הצפון (110) •  הדרקון המעופף/ הטייסת האדומה (115) •  אריות הדרום (116) •  הסילון הראשונה (117) •  העטלף (119) •  אבירי הזנב הכפול (133) •  נשר הזהב (140) •  התוכי המנפץ (149) •  האחת (201) •  הנגב (253) •  מרכז המדינה (254) |  |
| מסוקים |  הצרעה (113) •  מובילי הלילה (114) •  דורסי הלילה (118) •  ציפורי המדבר (123) •  החרב המתהפכת (124) •  המסוקים הקלים (125) •  מגע הקסם (190) •  מגיני המערב (193) |  |
| תובלה, כיבוי, בקרה ומודיעין |  הגמל המעופף/ הטייסת הראשונה (100) •  הפילים (103) •  ענקי המדבר (120) •  הנחשון (122) •  אבירי הציפור הצהובה (131) •  מלכי האוויר (135) •  ההוקאיי (192) •  טייסת הכיבוי (249) |  |
| כלי טיס מאוישים מרחוק |  עוף החול (144) •  האיל הנוגח (147) •   ציידי הצללים (160) •  הנחש השחור (161) •  ציפורי האש (166) •  המל"טים הראשונה (200) •  הנשר הלבן (210) •  הברון האדום |  |
| טייסות מדמי טיסה |  טייסת מאמני כטב"ם ומסוקים (320) •  טייסת מאמני קרב (420) |  |
| ניסוי |  טייסת מרכז ניסויי טיסה (5601) |  |
| כנף 2 | טייסת 150 • טייסת 199 • טייסת 248 |  |
| הטייסות הראשונות | טייסת תל אביב (1) • טייסת הנגב (2) • טייסת הגליל (3) |  |
סמלה הראשון של הטייסת בתקופת המטוסים אוויה S-199, ספיטפייר, ‏P-51 מוסטנג, ריפבליק RC-3 סי-בי.
ממלכת החתולים

| --- | --- |

כרזת הסרט המקורית
 בימוי:  Hiroyuki Morita 
 הופק בידי:  טושיו סוזוקי, Seiichiro Ujiie 
 תסריט:  Reiko Yoshida 
 מדבבים:  Chizuru Ikewaki Yoshihiko Hakamada Hitomi Satō Tetsu Watanabe Yōsuke Saitō טאקאיוקי יאמאדה Mari Hamada Aki Maeda קנטה סאטוי Tetsurō Tamba Takayuki Yamada Kumiko Okae 
 מוזיקה:  Yuji Nomi 
 מדינה:  יפן 
 חברת הפקה:  סטודיו ג'יבלי, טוהו 
 חברה מפיצה:  טוהו, נטפליקס, HBO Max 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  19 ביולי 2002 
 משך הקרנה:  75 דק' 
 שפת הסרט:  יפנית 
 סוגה:  דרמת אנימה ומנגה, סרט ילדים, סרט דרמה, סרט פנטזיה, אנימה ומאנגה מסוגת הפנטזיה, אנימה ומאנגה של הרפתקאות, סיפור התבגרות 
 פרסים:  פרס האנימציה קובי לקולנוע  Japan Media Arts Festival Animation Division Excellence Award 
 www.ghibli.jp/works/baron/
 דף הסרט ב־IMDb
 
ממלכת החתולים (ביפנית: 猫の恩返し) הוא סרט הנפשה יפני משנת 2002 בבימויו של הירויוקי מוריטה, בהפקת טושיו סוזוקי ונוזומו טאקאהאשי, שנכתב על ידי יושידה. הסרט הוא ספין אוף של הסרט לחישת הלב משנת 1995.
תקציר העלילה

הארו היא נערה יפנית, לאחר שהיא מצילה את נסיך החתולים, מלך התטולים חוטף אותה לממלכת החתולים. הארו מנסה לברוח מהממלכה בעזרת חבריה מ"משרד החתולים": הברון הומברט פון גיקינגן, מוטה וטוטו.
דיבוב

| דמות | דיבוב ביפנית | שחקן דיבוב אנגלי |
| --- | --- | --- |
| הארו יושיוקה | צ׳יזורו איקוואקי | אן האת'ווי |
| הברון הומברט פון גיקינגן | יושיהיקו הקמאדה | קארי אלווס |
| מוטה / רנלדו מון | Tetsu Watanabe | פיטר בויל |
| טוטו | Yōsuke Saitō (actor) (יפ') | אליוט גולד |
| מלך החתולים | Tetsurō Tanba | טים קארי |
| הנסיך לון | טאקאיוקי יאמאדה | אנדרו בוויס |
| יוקי | אקי מידה | ג'ודי גריר |
| נטורי | קנטה סאטוי | רנה אוברז'ונואה |
| נטורו | מארי חמאדה | אנדי ריכטר |
| נאוקו יושיוקה | קומיקו אוקה | קריסטין סות'רלאנד |
| הירומי | Hitomi Satō | קריסטן בל |
תחנת ויטבסק (סנקט פטרבורג)

| --- | --- |

  נגישה לבעלי מוגבלויות
 מידע על הבנייה
 חנוכת התחנה:  30 באוקטובר 1837
 אדריכל:  קונסטנטין טון 
 מיקום
 מיקום:  פרוספקט זגורודני,
 מדינה:  רוסיה רוסיה
 קואורדינטות:  59°55′12″N 30°19′44″E﻿ / ﻿59.919966666667°N 30.328888888889°E﻿ / 59.919966666667; 30.328888888889
 מידע על התחנה
 סוג התחנה:  תחנת נוסעים
 שם המערכת:  Saint Petersburg Vitebsky 
 בעלים:  רכבת אוקטובר 
  (למפת סנקט פטרבורג מוגדלת) תחנת ויטבסק(למפת סנקט פטרבורג רגילה) תחנת ויטבסק
 
תחנת ויטבסק (ברוסית: Ви́тебский вокза́л) היא תחנת רכבת בסנקט פטרבורג, רוסיה. בעבר הייתה ידועה בשם תחנת סנקט פטרבורג-צארסקוסלסקי והיא הייתה תחנת הרכבת הראשונה שנבנתה בפטרבורג ובאימפריה הרוסית כולה.
היסטוריה מוקדמת

התחנה, שנמצאת במעבר שדרת זגורודני ותעלת וובדנסקי שנעלמה כעת, נחנכה בנוכחות ניקולאי הראשון ב־30 באוקטובר 1837, כאשר הרכבת הרוסית הראשונה, ששמה היה פרובורני, יצאה מהרציף שלה למעון הקיסרי בצארסקויה סלו. ניתן לראות העתק של רכבת זו כמוצג קבוע בתחנה.
הבניין הראשון של תחנת פטרבורג (כפי שהייתה ידועה אז) נבנה מעץ באוגוסט ובספטמבר של אותה שנה לפי תכנון של קונסטנטין תון. מכיוון שהתברר שהוא קטן מדי, הוא נהרס תוך שתים עשרה שנה ומבנה גדול בהרבה הוקם בפיקוחו של תון בשנים 1849–1852. נעשו הרחבות נוספות בשנות 1870.