stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
רצח רחבעם זאבי
שלב ההתארגנות וההכנות > הגיוס וההכנות

בעקבות מותו של ראש ארגון החזית העממית, המכונה אבו עלי מוסטפא, מאש כוחות הביטחון הישראליים, אחמד סעאדת (יליד 1953 מרמאללה) מונה בתחילת אוקטובר למחליפו. סעאדת יחד עם יד ימינו, עאהד עול'אמה (יליד 1968 מרמאללה), החליטו לנקום את מותו על-ידי רצח של אישיות בכירה בישראל. והשניים החליטו לגייס את מג'די רחימה רימאווי (יליד 1965 מרמאללה) כדי שיתנקש בחיי השר זאבי.
מג'די שימש כמגייס פעילים בארגון וכמתווה ביצועם של פיגועי טרור. כדי להוציא את התוכנית אל הפועל, פנה מג'די לחמדי קורעאן (יליד 1974 מאל-בירה), שהסכים ליטול חלק בהתנקשות המתוכננת. כחלק מן ההכנות לביצוע הרצח, ביקר קורעאן, בהוראת מג'די, במלון "הייאט" בירושלים, והוא אף קיבל ממג'די תעודת זהות ישראלית מזויפת.
מג'די הציג לקורעאן את תמונתו של השר זאבי, כיעד לרצח, מסר לו פרטים אודות שגרת יומו והחדר שבו הוא נוהג להתאכסן, ואף נתן לו כסף על מנת שישכור חדר באותו מלון. קורעאן אכן שכר חדר במלון ב-14 באוקטובר 2001, ובחן את דרכי הגישה והמילוט במקום.
בשלב זה גייס קורעאן עוד שני שותפים שיסייעו לו בביצוע הרצח - באסל אסמר (יליד 1976 מבית רימא) ומוחמד רימאווי, שוהה בלתי חוקי וחייל לשעבר בצבא הירדני - לאחר שמג'די אישר את הצטרפותם, ועדכן אותם כי התכנית הנרקמת היא לרצוח את השר במלון בירושלים. בסמוך לאחר מכן, נפגשו השלושה - חמדי קורעאן, באסל אסמר ומוחמד רימאווי - עם עאהד אבו עול'אמה ועם מג'די רימוואי ברמאללה. בפגישה זו הכינו השניים האחרונים את השלושה לביצוע הפיגוע, השלימו את תכנונו ועמדו על תפקידו של כל אחד בהוצאתו אל הפועל.
מג'די הורה לקורעאן לשכור רכב נוסף, העביר לו תעודות זהות ישראליות מזויפות עבור מוחמד ואסמר, וכן מסר לו, לצורך הרצח, שני אקדחים בקוטר 7.65 מ"מ עם משתיקי קול, ורובה סער מסוג "סקורפיון". קורעאן, באמצעות מוחמד שכר רכב נוסף, ורכש בהוראת מג'די, בגדים חדשים עבורו ועבור מחמד, ואף קיבל לידיו רכב מסחרי מסוג "קאיה", אותו שכר עול'אמה. ברכב הוטמן רובה הסער לחיפוי במקרה הצורך בעת המלטות החוליה.
בשעות אחר הצהריים ב-16 באוקטובר 2001 הגיעו קורעאן ואסמר ברכב שכור מסוג "פיאט פונטו" לבנה, חמושים באקדחים, למלון "היאט" בירושלים, שם שכרו חדר תחת שם בדוי, באמצעות תעודת זהות מזויפת. את שני האקדחים עם משתיקי קול הם הטמינו בתא המטען של הרכב עד קרוב לזמן ההתנקשות.
יחד איתם הגיע מוחמד רימוואי ברכב הקאיה. קורעאן הראה לרמאווי את המקום שבו עליו לחנות ותדרך אותו כיצד עליו לחפות עליהם לאחר ביצוע הרצח. לאחר מכן חזר רימוואי ולן בביתו של עילווי משכונת עזרייה שבמזרח ירושלים, וחזר למחרת בבוקר למלון בדרכי עפר כאשר עילווי מורה לו את הדרך.
ההתנקשות

ב-17 באוקטובר 2001, ביום הרצח, שהה רחבעם זאבי במלון הייאט שבירושלים, בחדר מספר 816. זאבי שהה במלון ללא מאבטחים, משום שהתנגד להיות מאובטח בעוד האזרחים חשופים והצהיר רבות כי לא יהיה מוכן ש"ילד בן 18 ימות במקומו" וכי "אינני שווה יותר מאף אזרח במדינה" וכן לא רצה לשנות מהרגליו עקב איומי הטרור.
בשעה 6:00 בבוקר פנה אחד המתנקשים, חמדי קורען, לעבר חדר האוכל של המלון על מנת לוודא כי השר זאבי אכן שוהה שם בהתאם ללוח הזמנים הקבוע שלו. בשעה 06:20 ירדו זאבי ורעייתו יעל לחדר האוכל של המלון. כאשר הבחין קורען בזאבי בחדר האוכל הוא חזר לחדרו ועדכן את אסמאר. מייד לאחר מכן פנו קורען ואסמאר לעבר רכבם אשר חנה במגרש החניה אשר בקומת המרתף של המלון כדי להצטייד באקדחים, עליהם הורכבו משתיקי קול.
שני המתנקשים חזרו בנפרד דרך חדר המדרגות במקום להשתמש במעלית, כדי שלא לעורר חשד. הם חיכו לזאבי ליד יציאת החירום, במיקום הסמוך לחדרו של זאבי. בעוד שחבר חוליה השלישי, מוחמד פהמי, שוהה בלתי חוקי מירדן, המתין לחוליית המתנקשים במגרש החניה ברכב מילוט.
בינתיים, בשעה 6:45 הגיע נהגו של זאבי, עדי ממן, לחדר האוכל של המלון והצטרף לזאבי ואשתו לארוחת בוקר.
בשעה 6:50 עזב זאבי לבדו את חדר האוכל ועלה חזרה לחדרו באמצעות המעלית. שתי דקות לאחר מכן החלו יעל זאבי והנהג עדי ממן להתקדם גם כן לעבר החדר של זאבי.
כאשר דלת המעלית נפתחה, זאבי יצא מהמעלית ועבר על פני שני התוקפים. על פי עדות התוקפים, קורען צעק לעברו "היי!" וכאשר זאבי פנה לעברו, קורען ירה בו שלוש יריות מטווח קרוב. שני כדורים פגעו בראשו של זאבי.
מיד לאחר הרצח המתנקשים נמלטו מהמלון ברכבם למזרח ירושלים לבית מסתור של צאלח עלווי שממוקם בפאתי שכונת אל עזריה. רכב המילוט לא התניע ופהמי חבר החוליה השלישי נטש אותו וברח רגלית מהמקום והגיע לאל עזריה באמצעות מונית. הם הותירו בחדרם חוברת אודות אבו עלי מוסטפא, כאות לכך שהרצח בוצע כנקמה על חיסולו בידי ישראל.
בשעה 7:00, דקות בודדות לאחר ההתנקשות, גילו יעל זאבי והנהג עדי ממן את זאבי שוכב על הרצפה של המסדרון, ירוי בראשו ומדמם.
זאבי הובהל במצב אנוש אל המרכז הרפואי הדסה שבירושלים. צוות הרופאים בבית החולים ניסה להצילו, אך בסופו של דבר נאלץ להכריז על מותו שהוכרז בשעה 10:00 בבוקר.
ארגון החזית העממית נטל אחריות לרצח והצהיר כי בוצע כנקמה על חיסול מנהיג החזית העממית אבו עלי מוסטפא חודשיים קודם.
רבבות חלפו על ארונו והשתתפו בהלווייתו של זאבי שהתקיימה יום לאחר הרצח, בבית הקברות הצבאי בהר הרצל שבירושלים. נשיא המדינה משה קצב וראש הממשלה אריאל שרון ספדו לזאבי בהלווייתו.
המצוד והעמדת הרוצחים לדין > המצור הישראלי על המוקטעה ו"הסכם רמאללה"

מיד לאחר ההתנקשות נמלטו הרוצחים לשכונת אל עזריה ושהו בה בבית מסתור כשלב ביניים במטרתם להמלט לשטחי הרשות הפלסטינית. במקביל מערכת הביטחון הישראלית פתחה בחקירה אינטנסיבית במטרה לאתר את הרוצחים ובפרט את מנהיג ארגון החזית העממית אשר יזם ותכנן את ההתנקשות. די מהר המתנקשים זוהו על ידי עובדי המלון. בשש בערב השב"כ הגיע למסקנה שמשפחת עלווי מאל עזריה קשורה לפיגוע. וכוחות הביטחון הצליחו לאתר את בית המסתור. בחצות הלילה היחידה המבצעית של השב"כ עם כוחות ימ"מ נערכו בכוחות גדולים לצאת למבצע ואף העלו מטוס תצפית לתצפת על הבית. אך שלושת המחבלים: חמדי קורען, באסר אל אסמר ומוחמד פהמי רימוואי שהיו בבית הצליחו להמלט משם לבית אחר, לפני שכוחות הביטחון הגיעו אליו, ורק צאלח עלווי המארח נתפס. בדיעבד התברר כי הכוחות שהגיעו ברכבים התגלו מבעוד מועד על ידי זקיף שהתריע על כך. בהמשך המשיכו המחבלים לאזור בית לחם בתחומי הרשות. לאחר זמן מה הצליח השב"כ לאתר את מספר הטלפון של מוחמד פהמי ובאמצעות תרגיל עוקץ לכד אותו.
בהמשך, יצא צה"ל למבצע אריות רעננים במסגרתו נכנס למספר ערים בשטח A בהן רמאללה, קלקיליה, טולכרם וג'נין. באפריל 2002, במהלך מבצע חומת מגן, נודע לכוחות הביטחון הישראליים כי המתנקשים הסתתרו במתחם המוקטעה ברמאללה, הכולל את בנייני הממשלה של הרשות הפלסטינית וכן את מעונו הרשמי של נשיא הרשות הפלסטינית יאסר ערפאת. באותה העת, בניין המוקטעה היה תחת מצור ישראלי מ-29 במרץ 2002 וערפאת הנצור לא הורשה לצאת מתחומי הבניין במשך מספר חודשים. ישראל דרשה כי הרשות הפלסטינית תסגיר את הרוצחים תמורת נסיגתם של הכוחות הישראלים. הרשות הפלסטינית סירבה להסגיר את הרוצחים. בסופו של דבר, בתיווך בינלאומי, ישראל הסכימה להצעה (אשר נודעה בשם "הסכם רמאללה") לפיה רוצחי זאבי יהיו כלואים בכלא יריחו תחת פיקוח של סוהרים בריטים ואמריקאים, ובתמורה ישראל תסיר את המצור על מתחם המוקטעה. כתוצאה מכך ערפאת כינס בית דין שלאחר שתי ישיבות גזר ב-26 באפריל 2002, את דינם של חברי החוליה שרצחה את זאבי לעונשי מאסר שונים בין 18 שנים ל-8 שנים למתנקשים, ושנה לראש המנגנון הצבאי. חברי החוליה נכלאו בכלא יריחו, כאשר ברקע מושמעת ביקורת בישראל על אורך המאסרים של המחבלים. במאי 2002 כוחות בריטים ואמריקנים הגיעו לכלא יריחו.
עם זאת, לאחר שארגון החמאס זכה בבחירות למועצה המחוקקת הפלסטינית בינואר 2006, מנהיג החמאס אסמאעיל הנייה הצהיר בפומבי על כוונתו לשחרר את רוצחי זאבי לחופשי. ב-14 במרץ 2006, הסוהרים האמריקאים והבריטים עזבו את הכלא ביריחו, בטענה כי הרשות הפלסטינית לא עמדה בהסכם שהושג עם ישראל ארבע שנים קודם לכן. כתוצאה מכך, עוד באותו היום ישראל פתחה במבצע הבאת ביכורים.
המצוד והעמדת הרוצחים לדין > מבצע הבאת ביכורים

ב-14 במרץ 2006 כוחות צה"ל פשטו על הכלא ביריחו בו שהו רוצחי זאבי במטרה למנוע מממשלת החמאס לשחררם וכדי להביא את הרוצחים לדין בישראל.
לאחר מצור שנמשך כ-10 וחצי שעות ולאחר שכוחות צה"ל הרסו את קירות הכלא ביריחו באמצעות דחפורים, בסופו של דבר נכנעו ארבעת המחבלים: המתכנן עאהד אבו עול'אמה, המנהל מג'די רחימה רימאווי, והמתנקשים חמדי קורעאן ובאסל אל-אסמר.
בנוסף לארבעת המתנקשים, במהלך הפשיטה על בית הכלא ביריחו ישראל לכדה גם את אחמד סעדאת (שהורה לבצע את רצח זאבי) ופואד שובאכי (שעמד מאחורי משלוח מצבור נשק גדול מאיראן שנתפס על ידי ישראל בינואר 2002).
המצוד והעמדת הרוצחים לדין > העמדתם לדין של הרוצחים

רוצחי זאבי נשפטו כולם בישראל.
שני הראשונים שנתפסו בסמוך לרצח הורשעו בבית המשפט המחוזי בירושלים. ב-7 באוקטובר 2002 מוחמד רימוואי איש חוליית ההתנקשות השלישי נידון למאסר עולם בגין רצח השר. צלאח עלווי סייען החוליה נידון ב-9 באפריל 2003 על סיוע לרצח ל-12 שנות מאסר בפועל.
הארבעה האחרים שנתפסו ביריחו מאוחר יותר הורשעו נידונו לעונשי מאסר ארוכים. קורעאן המתנקש הראשי שהודה בכל ההאשמות נידון ב-3 בדצמבר 2007 ל-125 שנות מאסר (מאסר עולם על הרצח ועוד 100 שנות מאסר על עבירות שונות), באסל אל-אסמר המתנקש המשני נידון ל-45 שנות מאסר, מג'די רחימה רימאווי משלח החוליה נידון ב-22 בספטמבר 2008 למאסר עולם בתוספת 80 שנים ועאהד ע'ולמה נידון למאסר עולם בתוספת 5 שנים על תפקידו בייזום, תכנון ההתנקשות וחברות בארגון טרור.
בנוסף, ב-25 בדצמבר 2008, בית משפט צבאי ישראלי גזר על אחמד סעדאת, בשל חלקו כמנהיג ארגון החזית העממית לשחרור פלסטין, עד 30 שנות מאסר על כך שעמד בראש "ארגון טרור בלתי חוקי" ועל אחריותו בכל הפעולות שבוצעו על ידי ארגונו ובמיוחד בשל ההתנקשות בחייו של השר רחבעם זאבי.
ביולי 2011 נדחה בבית המשפט העליון ערעורו של עאהד ע'ולמה על הרשעתו ברצח זאבי.
בדיקת אחריות השב"כ

בתקופת ההתנקשות אבי דיכטר היה ראש השב"כ ושלמה הר נוי היה ראש יחידת אבטחת אישים. מפכ"ל המשטרה היה רב-ניצב שלמה אהרונישקי ומפקד מחוז ירושלים היה ניצב מיקי לוי. באופן טבעי לאחר ההתנקשות עלו טענות למחדל בעיקר מצד השב"כ שאחראי לאבטחת אישים.
ראש השב"כ דיכטר הכריז ב-17 באוקטובר 2001 על הקמת ועדת בדיקה פנימית לחקר האירועים בתיאום עם היועמ"ש אליקים רובינשטיין, בראשותו של ח' שבתפקידו האחרון היה ראש המרחב הצפוני בשירות. בוועדה היו חברים בנוסף שלושה בכירים שסיימו את שירותם, כולם בדרג המקביל לאלוף בצה"ל. מסקנותיה העיקריות של הוועדה היו שאין להטיל את האשמה על היחידה לאבטחת אישים בפרט ועל השב"כ ככלל, ואין להסיק מסקנות אישיות כלפי שום אדם בארגון.
לפי טענות השב"כ זאבי היה סרבן אבטחה וסירב לאבטחה מסוג כלשהו בטיעונים אידאולוגים. עוד נטען כי היה חוסר אמון של זאבי כלפי השב"כ שהתבטא שאחרי רצח יצחק רבין הוא לא סומך על אבטחתם, וסירב לשתף איתם פעולה. עוד נטען שלשב"כ לא היה מידע מפורט לגבי שעות ההימצאות של זאבי במלון היאט בשל חוסר שיתוף פעולה מצד לשכת השר, ורק מידע כללי על כך שהוא נוהג לעיתים להתארח במלון. מאידך התברר כי לשב"כ היה מידע כללי לגבי פיגוע גדול שעומד להתרחש אך הם פירשו אותו לא נכון כאילו מדובר במכונית תופת. בנוסף התברר כי המתנקשים היו אנשים המוכרים לשב"כ.
ב-22 באוקטובר 2001 החליטה ועדת המשנה למודיעין ולשירותים החשאיים של ועדת החוץ והביטחון בראשות חבר הכנסת דוד מגן לבצע אף היא חקירה של רצח השר זאבי. הוועדה הקדישה 14 ישיבות לנושא והופיעו בפניה כל גורמי הממשל מהשר לביטחון פנים, עוזי לנדאו, ראש השב"כ דיכטר, מפקדים בשב"כ, יועצי אבטחה, גורמי ביטחון רלוונטיים ואנשי המשפחה הקרובים של זאבי. הוועדה סיכמה ביוני 2002 את חקירתה וסמכה את ידיה על דוח ועדת החקירה הפנימית של השב"כ, אך הצביעה על ליקויים שונים בהקשר להתנקשות. בין דבריה נכתב "נמצאו ליקויים בטיפולה של היחידה לאבטחת אישים מול דפוס השהייה הקבוע של השר רחבעם זאבי ז"ל, בבית המלון." "לא הצליחה היחידה לאבטחת אישים לאתר את נקודות התורפה במעגלי אבטחת האישים ולתת להן מענה מבצעי הולם". "שירות הביטחון הכללי לא פירש נכון את תמונת המודיעין, כפי שהצטיירה לאנשיו, על יסוד חומרי הגלם המודיעיניים, שעמדו לרשותם, טרם האירוע."
המסקנות הפתוחות לציבור של הוועדה היו לכלול באורח קבע באבטחת השב"כ את נשיא המדינה וראש הממשלה, אישים שאמורים להבטיח, בעת הצורך, את רציפות השלטון. ואישים נוספים, שלדעת ועדת השרים טעונים אבטחה דרך קבע או מעת לעת.
עוד קבעה הוועדה שנושאי משרה אחרים, הטעונים אבטחה יאובטחו על ידי המשרד או הרשות בראשם הם עומדים. לגביהם יהווה שירות הביטחון הכללי גורם מתריע ומייעץ בלבד. עוד קבעה כי יש לשנן בפני ממלאי משרה מאובטחים את חובתם לפעול בהתאם להנחיות הביטחוניות של הגורם המאבטח ולשתף עמו פעולה.
חלק של דוח הוועדה היה חסוי ולא פורסם בציבור.
ראו גם

יום הזיכרון לרחבעם זאבי
הערות שוליים

↑  החזית העממית: כל הדרג הפוליטי הציוני - מטרה, באתר הארץ, 17 באוקטובר 2001
↑  צבי לביא, ‏רחבעם זאבי הובא למנוחות בהר הרצל שרון: אהבתו לאדמת המולדת נפלאה מאהבת אדם, באתר גלובס, 18 באוקטובר 2001
↑  אמיר אורן, קציני צה"ל כבר רוצים לצאת, באתר הארץ, 1 בנובמבר 2001
↑  המצור על ערפאת ברמאללה נמשך כבר חמישה חודשים, באתר הארץ, 29 באפריל 2002
↑  אמירה הס, רוצחי זאבי נידונו ברשות ל-8–18 שנות מאסר, באתר הארץ, 26 באפריל 2002
↑  מאסר עולם לרוצח רחבעם זאבי, באתר וואלה, 3 בדצמבר 2007
↑  עדי שמחוביץ‏, מאסר עולם לשולח רוצחיו של רחבעם זאבי, באתר וואלה, 22 בספטמבר 2008
↑  על פי פסק דין בבג"ץ 09–275 28/07/2011
↑  גלעד גרוסמן‏, נדחה ערעורו של אחד מרוצחי רחבעם זאבי על הרשעתו, באתר וואלה, 28 ביולי 2011
↑  אסף זוהר, ‏עם תחילת החקירה: סימני שאלה קשים בשאלת אבטחתו של זאבי ואבטחת המלון, באתר גלובס, 17 באוקטובר 2001
↑  ראש השב"כ הקים ועדת חקירה פנימית, באתר ynet, 17 באוקטובר 2001
↑  עמוס הראל, חקירת הרצח מתקדמת מהר; חקירת הכשל לאט, באתר הארץ, 22 באוקטובר 2001
↑  ועדה של הכנסת תבדוק את רצח השר זאבי, באתר ynet, 21 באוקטובר 2001
1 2  ועדת המשנה לענייני מודיעין ושירותים חשאיים, דין וחשבון בעניין רצח השר רחבעם זאבי ז"ל, באתר הכנסת, ‏יוני 2002
| פיגועי טרור נגד ישראלים בעשור הראשון של המאה ה-21 |
| --- | --- | --- |
| פיגועים נגד ישראלים שבוצעו בישראל ובשטחים | < • 2000 • 2001 • 2002 • 2003 • 2004 • 2005 • 2006 • 2007 • 2008 • 2009 • > |  |
| פיגועים נגד ישראלים שבוצעו בחו"ל | הפיגוע בדלפק אל על בנמל התעופה של לוס אנג'לס (4 ביולי 2002) • הפיגועים במומבסה (28 בנובמבר 2002) • הפיגוע בשגרירות ישראל בטשקנט (30 ביולי 2004) • מתקפת הטרור בסיני (7 באוקטובר 2004) • הפיגוע בשגרירות ישראל במאוריטניה (1 בפברואר 2008) • מתקפת הטרור במומבאי (26 בנובמבר 2008) |  |
 1948–1999 • 2000–2009 • 2010–2019 • 2020–2029
רוצחי השר זאבי הסתתרו במוקטעה.
מבצע גשמי קיץ

מבצע גשמי קיץ היה מבצע צבאי רחב-היקף שהוביל צה"ל בשטחי רצועת עזה, החל ב־28 ביוני 2006 והסתיים ב-26 בנובמבר 2006. זו הייתה הכניסה הקרקעית הראשונה של צה"ל לרצועת עזה מאז ביצועה של תוכנית ההתנתקות כשנה קודם לכן. במבצע נהרגו 5 ישראלים ו-394 פלסטינים.
המבצע בא כתגובה מצד מדינת ישראל על הריגת שני חיילים וחטיפתו של רב"ט גלעד שליט ב-25 ביוני 2006 סמוך למעבר כרם שלום, ועל ירי הקסאמים מצד ארגונים פלסטיניים לכיוון ישראל ובמידה מסוימת גם בעקבות חטיפתו ורציחתו של אליהו אשרי.
רקע למבצע

לאחר תוכנית ההתנתקות גבר ירי הרקטות מרצועת עזה ליישובים ישראלים סמוכים. ישראל הגיבה בירי ארטילרי ובהפצצות מהאוויר והים.
ב־9 ביוני חיסל חיל האוויר הישראלי את ג'מאל אבו סמהדאנה, ראש ועדות ההתנגדות העממית ועוד שלושה מחבלים. למחרת, ב־10 ביוני, חלה הסלמה בירי משני הצדדים וכ-50 רקטות נחתו בשטח ישראל. באותו יום נהרגו שבעה פלסטינים, בני משפחת ראלייה, שנפשו על חוף הים, כתוצאה מפיצוץ שאירע בחוף סודנייה. הפלסטינים האשימו את צה"ל בירי מכוון לעבר אזרחים. בתגובה לאירוע, החמאס, לראשונה מזה 16 חודשים, הכריז על סיום הפסקת האש מצדו.
ב־24 ביוני 2006, העביר אמ"ן לאוגדת עזה התרעה ממוקדת: "בכוונת גורמי פח"ע להוציא פיגוע איכות החל מטווח זמן מיידי. ככל הנראה במרחב דרום הרצועה, בדגש על מרחב סופה־כרם שלום. מתווה הפיגוע לא ברור, אפשר ומדובר בחדירה דרך גדר המערכת, הסתערות לעבר יעד סמוך לגדר או מעבר בדרום הרצועה, מנהרת תופת או פיגוע חדירה".
רקע למבצע > חטיפות גלעד שליט ואליהו אשרי

ב־25 ביוני 2006 חדרו מחבלים מהחמאס, ועדות ההתנגדות העממית וארגון בשם "צבא האסלאם" לשטח ישראל דרך מנהרה באורך של מעל 300 מטרים שנחפרה מתחת לגדר בין רצועת עזה לישראל. המחבלים תקפו מאחור בירי נ"ט מוצב צה"ל, נגמ"ש נטוש וטנק ליד מעבר סופה וקיבוץ כרם שלום. בהתקפה על הטנק נהרגו שני חיילי צה"ל, וחייל שלישי, רב"ט גלעד שליט, נחטף. שלושה מחבלים נהרגו בתקרית. במקביל, באותו יום נחטף ביהודה ושומרון האזרח אליהו אשרי על ידי מחבלים פלסטינים ונרצח אחרי החטיפה. ועדות ההתנגדות העממית הודיע על חטיפתו ואף הציגו את תעודת הזהות שלו אך לא הודיעו על רציחתו. לבסוף נמצאה גופתו של אליהו בסמוך לרמאללה.
ראש הממשלה אהוד אולמרט סירב לדרישת החוטפים לשחרר את כל האסירות והאסירים שמתחת לגיל 18 וקבע כי הוא לא ינהל משא ומתן עם טרוריסטים. למרות זאת, המתין אולמרט מספר ימים על מנת לאפשר לפעילות דיפלומטית של גורמים בינלאומיים, בעיקר מצרים, לנסות לשחרר את החייל החטוף. החוטפים, שפעלו תחת פיקודו של חאלד משעל ואנשי ההנהגה הצבאית של החמאס, סירבו לשחררו וניתקו מגע עם המתווכים. משכשלו המאמצים הדיפלומטיים, נכנסו כוחות קרקעיים של צה"ל לרצועה והחלו בחיפוש אחר החטוף.
מהלך המבצע > תחילת המבצע ומעצר ראשי החמאס ביהודה ושומרון

מספר גשרים שלגביהם היה חשד שישמשו למילוט החייל החטוף פוצצו. במקביל, נכנסו כוחות שריון, רגלים והנדסה אל דרום הרצועה וארטילריה נורתה לעבר שטחי שיגור בצפון הרצועה. צה"ל פעל גם באזור אל-בירה שליד רמאללה על מנת לאתר את החטוף אליהו אשרי.
בלילה שבין 28 ל-29 ביוני עצר צה"ל עשרות מראשי החמאס ביהודה ושומרון, כולל 20 חברי פרלמנט ו-8 שרים בממשלה הפלסטינית, בהם מוחמד אבו טיר ושר האוצר עומר עבד א-ראזק. הפעולה תוכננה מספר שבועות מראש יחד עם השב"כ ופרקליטות המדינה. בחמאס טענו שהמעצרים באו כדי לתת לישראל קלף מיקוח על החייל החטוף. בישראל טענו שהמטרה היא להילחם בממשלת הטרור של חמאס, ושכל העצורים יועמדו למשפט על חברות בארגון טרור. בעקבות המעצרים השתנה מאזן הכוחות בפרלמנט הפלסטיני ביהודה ושומרון והרוב עבר מידי החמאס לפת"ח.
מהלך המבצע > 28 - 30 ביוני

ב-29 ביוני אליהו אשרי נמצא ירוי ליד רמאללה. על פי חקירת השב"כ את אחד מחוטפיו, התברר שאשרי נורה מיד כאשר נחטף ושהחוטפים מוועדת ההתנגדות שיקרו כאשר טענו שהוא מוחזק בחיים.
בצהריים ביצע צה"ל ניסיון סיכול ממוקד ברכב של הג'יהאד האיסלאמי בשכונת זייתון שבעזה. מהירי נפצע קל בכיר בג'יהאד האיסלאמי. בערב, החליט הדרג המדיני לדחות מתקפה צבאית יבשתית של צה"ל אל תוך צפון רצועת עזה, על מנת למצות את הדיונים הדיפלומטיים ועקב בקשות גורמים בינלאומיים. עם זאת, ירי התותחים הכבד נמשך, יחד עם הפצצות חיל האוויר ברחבי הרצועה.
ב-30 ביוני שלל שר הפנים רוני בר-און את תושבותם של 4 פעילי חמאס, בהם מוחמד אבו טיר. בשכם נהרגו שני מחבלים חמושים מגדודי אל אקצא בעת פעילות צה"ל בעיר. בצהריים נפצעו 3 מחבלים מהג'יהאד האיסלאמי בעוד ניסיון סיכול ממוקד. בלילה תקף חיל האוויר מחנה אימונים של גדודי אבו ריש בחאן יוניס והפציץ את בניין משרד הפנים הפלסטיני בעזה שלפי צה"ל שימש כ"מקום מפגש לתכנון והכוונת פעילות טרוריסטית". מנגד, רקטת קסאם נחתה ליד שכונת מגורים באשקלון.
מהלך המבצע > יולי > 6 ביולי

מבצע אלוני הבשן נגד הקסאמים אושר בקבינט המדיני-ביטחוני. כוחות צבא גדולים נכנסו בליל 6 ביולי לשטח רצועת עזה ותפסו אזורי חיץ, לקראת השתלטות על מרחבי השיגור ויצירת "רצועת ביטחון". הכוחות נכנסו לתוך ההתנחלויות ההרוסות ניסנית, דוגית ואלי סיני ולשכונה אל-עטטרה השייכת לבית לאהיא, משם נורו רקטות לעבר ישראל. במהלך הלילה הותקפו כמה מטרות מן האוויר, באחת מהן סמוך לחוף בצפון הרצועה נהרג פעיל חמאס. הותקף המוצב הראשי של המשטרה הימית הפלסטינית בסודנייה, שם נהרגו שוטר פלסטיני ופעיל חמאס. שמונה פלסטינים נפצעו בתקיפה, שאירעה ליד ביתו של נביל שעת'. בנוסף תקף חיל-האוויר חוליית מחבלים בצפון הרצועה, שביקשה להניח מטענים. בבוקר הכוחות התקדמו למרחק של 7 ק"מ בעומק הרצועה במטרה להשתלט על מרחבי השיגור.
בבוקר חיל האוויר שיגר טיל לעבר קבוצת מחבלים חמושים בשכונת פראחין שבח'אן יונס בדרום רצועת עזה. מהירי נהרגו שני פעילים צבאיים בג'יהאד האיסלאמי ו-12 נפצעו. בשכונת אל-עטטרה בבית לאהיא שבצפון רצועת עזה בחילופי אש נהרג אזרח פלסטיני. אחר הצהריים נהרגו לפחות 8 פלסטינים, כמעט כולם מחבלים חמושים, מפגיעה ישירה של פגז טנק ישראלי באזור בית לאהיא ומחנה הפליטים ג'באליה שבצפון רצועת עזה; 20 בני אדם נוספים נפצעו בתקיפה, חלקם כנראה במצב קשה. בנוסף שני פלסטינים נהרגו בחילופי אש עם חיילי צה"ל בחצר בית בבית לאהיא.
בצהריים יהודה (אודי) באסל חייל מחטיבת גולני, נורה בראשו, מירי בשוגג של חייל צה"ל, בבית לאהיא. החייל פונה במצב אנוש במסוק לבית החולים סורוקה בבאר שבע ולאחר זמן קצר מת מפצעיו.
כוח צה"ל פשט בערב על סוכת אבלים במחנה הפליטים בג'נין עקב מידע מודיעיני על הימצאות בכיר בזרוע הצבאית של הפת"ח זכריה זביידי. שמונה פעילים ואורחים בסוכה נפצעו בחילופי האש שהתפתחו במקום. זביידי עצמו הצליח לחמוק מהכוח.
בערב 15 פלסטינים נפצעו מפגיעת פגז צה"ל בבית משפחה בבית לאהיא. לאחר מכן חמישה מחבלים חמושים נהרגו בתקיפת חיל האוויר בצפון הרצועה. שלושה מחבלים חמושים נוספים נפצעו בתקיפה, בהם שניים במצב אנוש. מאוחר יותר נהרג חמוש פלסטיני בתקיפה בג'באליה ושני מחבלים חמושים נוספים נהרגו בבית לאהיא. פעיל חמאס נהרג לאחר שנפגע בחילופי אש עם חיילי צה"ל.
בקרבות 6 ביולי בצפון הרצועה נהרגו בין 20 ל-23 מחבלים פלסטינים, רובם חמושים.
מהלך המבצע > יולי > 7 - 11 ביולי

לפנות בוקר ב-7 ביולי חיל האוויר תקף חולית מחבלים באל עטטרה והרג לפחות חמוש אחד ופצע ארבעה. פלסטיני נהרג מאש צה"ל בג'באליה. כמו כן הגיעו לבית החולים שני פלסטינים במצב קשה שנפגעו מאש צה"ל. בצהריים שני פלסטינים נפצעו, בהם אחד קשה מירי טיל של צה"ל בעיירה בית לאהיא. בנוסף הרגו כוחות צה"ל לפחות שני חמושים נוספים, בבית לאהיא. בתקיפה נפצעו ארבעה פלסטינים. בערב פלסטיני נהרג ושניים נפצעו מפגיעת טיל של צה"ל בבית מגורים בבית לאהיא. בפעילות צה"ל בשכם נהרג פלסטיני אחד.
בבוקר 8 ביולי מספר טנקים וכוחות הנדסה נכנסו למרכז הרצועה, והתייצבו סמוך לשכונות סג'עיה וזייתון לחפש מטענים ומנהרות. במהלך הפעילות אותרה חוליית מחבלים חמושים ירו עליהם והרגו לפחות 2. כמה שעות אחר כך נורה ונהרג מחבל נוסף בערב נהרגו בפיצוץ בשכונת סג'עיה בעזה אם, בנה ובתה, צה"ל הכחיש מעורבות בתקרית. בנוסף נפצעו ארבעה פלסטינים, בהם שניים במצב אנוש. באותו יום הפציץ חיל האוויר מנהרה שנחפרה ליד מעבר קרני.
אסמאעיל הנייה, ראש ממשלת הרשות הפלסטינית ואיש תנועת החמאס, פנה לישראל כדי ליישם הפסקת אש דו-צדדית וכמו כן הציע לפעול להחזיר את גלעד שליט בדרכים דיפלומטיות ולא צבאיות. ממשלת ישראל סירבה להפסיק את האש ולהוציא את כוחותיה מרצועת עזה עד שגלעד שליט ישוחרר. גופי שמאל כמו מרצ ותנועת שלום עכשיו קראו לאולמרט לקבל את הפסקת האש שהציע הנייה, אך בממשלה היה קונצנזוס נגד הפסקת המבצע, שכלל גם שרים יוניים כמו יצחק הרצוג ויולי תמיר. גורמים בצה"ל הכריזו כי הם מעוניינים בפעולה יבשתית גדולה ברצועת עזה שתימשך חודשים: "החל מבעוד חודש או חודשיים הפלסטינים יספרו מאות מחבלים הרוגים ומשרדים שיושמדו".
ב-9 ביולי לפחות חמישה פלסטינים נפגעו, בהם ילדה וגבר שנפצע אנושות, סמוך למחנה הפליטים ג'באליה בצפון הרצועה. מוקדם יותר נהרג קופאי במכולת ועוד מספר פלסטינים נפצעו בתקיפה של חיל האוויר ברפיח. ניסיון לשיגור רקטה מהעיר טולכרם נכשל. צה"ל לא התייחס ברצינות לניסיון והגדיר אותו כדרך להשיג עוד תקציבים לארגון הטרור שיזם את הירי.
חיל האוויר תקף בליל 10 ביולי חוליית מחבלים בשכונת סג'עיה שבצפון רצועת עזה שעמדה לשגר רקטות לעבר ישראל. פעיל חמאס נהרג ושניים נפצעו בתקיפה. בבוקר חיל האוויר ירה אל עבר קבוצת חמושים שזוהתה סמוך לגדר המערכת בצפון הרצועה. שלושה חמושים נפגעו, אחד מהם כנראה במצב קשה. בצהריים שני פעילי הג'יהאד האיסלאמי נהרגו בתקיפת חיל האוויר בח'אן יונס. חיל האוויר תקף בערב חמושים בבית חנון ובאזור מעבר קרני והתוצאה - ארבעה פלסטינים נהרגו ועוד 7 נפצעו.
בבוקר 11 ביולי תקף חיל האוויר רכב שהכיל רקטות קסאם בבית חאנון. חמוש אחד נהרג בתקיפה ושניים נפצעו.
ידיעות בעיתוני העולם דיווחו על תחילתו משבר הומניטרי עקב הסגר שישראל הטילה על הרצועה. מתאם הפעולות בשטחים הודיע כי הידיעות מוגזמות וכי תושבי עזה יוכלו לשרוד ללא סוכר. במעברי הגבול שבין רצועת עזה למצרים ממתינים מאז תחילת המשבר מאות אזרחים שכניסתם ויציאתם נאסרו על ידי ישראל. הדבר גרם למוות של ארבעה.
מהלך המבצע > יולי > 12 ביולי

בליל 12 ביולי כוחות צה"ל מחטיבת גבעתי, שריון והנדסה קרבית בחיפוי מסוקים של חיל האוויר, נכנסו למרכז הרצועה. הכניסה קיבלה את השם "היזון חוזר" שהוא חלק ממבצע גשמי קיץ. במהלך פעילות צה"ל באזור דיר אל-בלח נהרג שוטר פלסטיני, בחילופי אש ואחר נפצע.
בלילה חיל האוויר הפציץ בניין בשכונת שיח' רדואן בעיר עזה. הבניין קרס על יושביו. תשע גופות, בהן שישה ילדים ושתי נשים, ו-36 פצועים חולצו מבין ההריסות. אחד הפצועים היה בכיר חמאס מוחמד דף. בתקיפה אחרת נפצעו שלושה פעילי חמאס, בהם נפצע קשה בכיר שהיה מעורב בחטיפת רב"ט גלעד שליט.
תקיפה אחרת אירעה סמוך לשעה 5:30 לפנות בוקר. חיל האוויר ירה טיל לעבר רכב באזור קרארה סמוך לח'אן יונס שבמרכז רצועת עזה. שלושה פעילי פלוגות סלאח א-דין, הזרוע הצבאית של ועדות ההתנגדות העממית, היו במקום ואחד מהם נהרג. מקורות פלסטינים אמרו אז כי נהרג הישאם אבו נוסיירי, פעיל בכיר בארגון, שאנשיו היו מעורבים בחטיפת שליט.
בבוקר 12 ביולי, נפלו פצצות מרגמה על יישובי הצפון מכיוון לבנון. במקביל פגע החזבאללה בסיור צבאי שנערך על ידי 2 לוחמי הנדסה קרבית ונהג באזור הר דוב. סמוך לגדר הגבול, הרג שמונה חיילים וחטף שניים אחרים. בעקבות זאת פתח צה"ל ב"מבצע שינוי כיוון" בלבנון, שהתפתח למלחמת לבנון השנייה. המצב החדש גרם לשתי חזיתות שבהן נלחם צה"ל. בלחימה בעזה, אשר המשיכה בשיא הפעילות, יחד עם התפתחות הלחימה בגזרה הצפונית, נהרגו בסה"כ 23 פלסטינים ב-12 ביולי.
מהלך המבצע > יולי > 13 - 18 ביולי

בלילה שבין 13 ל-14 ביולי יצא כוח צה"ל מהמקומות אותם תפס במרכז הרצועה במסגרת מבצע הילוך חוזר. הפלסטינים המשיכו בשיגור רקטות לישראל. צה"ל הגיב באש ארטילרית למוקדי השיגור. גשר הופצץ במרכז הרצועה, והתמוטט.
בלילה שבין 15 ביולי ל-16 ביולי פתח צה"ל במבצע ציון סופי. כוחות צה"ל נכנסו לבית חאנון בליווי טנקים וכלים כבדים. בצהרי 16 ביולי הפציץ חיל האוויר מנהרה בדרום רצועת עזה. כמו כן הרג חיל האוויר 3 מחבלי חמאס ופצע 4 בתקיפת חוליית נ"ט ו-2 מניחי מטענים מהחזית העממית לשחרור פלסטין בתקיפה נוספת. במהלך אותה תקופה נורו כ-4 רקטות קסאם אל עבר שדרות וגרמו למספר פצועים קל.
ב-18 ביולי יצאו כוחות צה"ל מבית חנון והרגו כ-20 מחבלים בפעולה.