stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קל"ף
פעילות

קל"פ הוקמה בתחילת 1987, בעקבות כנס פמיניסטיות שנערך בשפיים. בתחילה פעל הארגון בתל אביב בלבד, אך במהלך השנים שיתף פעולה עם שדולת הנשים בישראל והבית הפתוח בירושלים ועם ארגון המרכז הפמיניסטי אשה לאשה בחיפה. במסגרת שיתופי פעולה אלה ארגנו פעילות קל"ף אירועים רבים עבור הקהילה הלסבית, כגון מסיבות, מופעי בידור, מופעי התרמה, כנסים ותערוכות. בנוסף הפעיל הארגון קו מידע, ושלח לחברותיו עלוני מידע בדואר.
בינואר 1992 הפגינו פעילות הארגון מול תיאטרון ירושלים כנגד דרישה של חרדים להסיר תערוכת צילום של נשים לסביות מסן פרנסיסקו שהוצגה במקום.
בנובמבר 1991 נערך כנס "קל"ף פתוח" הכנס הארצי הראשון של קל"ף. בכנס נדונו עתיד הקהילה וכן סוגיית ההורות הלסבית והביסקסואלית. בינואר 1997 נפתחו חגיגות העשור להקמת הארגון בכנס בירושלים שעסק במיניות וארוטיקה. במאי של אותה השנה ערך הארגון כנס לסבי-פמיניסטי ברמת-אפעל, אליו הגיעו מאות נשים מרחבי הארץ. בעקבות הצלחת הכנס אורגן כנס לסבי פמיניסטי נוסף ברמת אפעל במאי 1999.
בשנת 1999 ארגון קל"ף הוכר באופן רשמי על ידי משרד הרווחה כגורם מלווה ומייעץ בעבודה עם נערות לסביות במצוקה, והחלו להתקיים השתלמויות לעובדות סוציאליות על ידי קל"ף.
קל"ף חזק היה ביטאונה של תנועת קל"ף, שיצא לאור בשנים 1989–2001.
הכנס הלסבי האחרון שאורגן על ידי קל"ף התקיים בשנת 2003, בתאריך 16 - 18 בדצמבר. הכנס נערך במלון לחוף נתניה, והשתתפו בו מאות נשים בעשרות סדנאות בנושאי פוליטיקה, שוויון ומיניות.
בשנים 2005-2003 הוציא הארגון לאור את העיתון הלסבי פנדורה, שהיווה אלטרנטיבה לסבית למגזין הזמן הוורוד שפנה בעיקר לגברים הומואים.
מאבקים משפטיים

בשנת 1997 הגיש ארגון קל"ף עתירה לבג"ץ יחד עם אגודת הלהט"ב והאגודה לזכויות האזרח בישראל באמצעות עורכת הדין עירא הדר, ובה ביקשו לבטל את האיסור שהטיל שר החינוך זבולון המר על שידור פרק של התוכנית "קלפים פתוחים" שעסק בנוער להט"ב ובזהות מינית. בפסק הדין קבע בג"ץ פה אחד שיש להתיר את שידור התוכנית כפי שתוכנן במקור, בערוץ בו תוכנן השידור, ללא התניה של השידור בשינויים וסייגים כפי שדרשו המשיבים. פסק דין זה מוכר כבג"ץ קלפים פתוחים.
שנה לאחר מכן הגיש הארגון עתירה נוספת יחד בסיוע אותם הארגונים לאחר ששר החינוך סירב לאפשר לקל"ף להציג חומרי לימוד ביריד "הזכות לכבוד והחובה לכבד", בטענה שמשרד החינוך מבקש לקדם את המשפחה שמביאה ילדים לעולם, אך בג"ץ דחה את העתירה, שהוגשה יומיים לפני פתיחת היריד, בטענה שהזמן קצר מדי לדון בה. בעקבות כך הקימו פעילות הארגון דוכן מידע אלטרנטיבי והפגינו מחוץ לבניין האירוע.
ראו גם

פמיניזם לסבי
הערות שוליים

↑  קל"ף - קהילה לסבית פמיניסטית בארכיון האינטרנט.
↑  יעל הדיה, מרטינה ואתי, ריל וגבי, כל העיר, 13 במאי 1988
↑  הבית הפתוח, אז ועכשיו - חלק ב', אור גורן, גוגיי, 26 בינואר 2002.
1 2 3 4 5  שנות ה-90 המהפכה הוורודה, פרויקט ההיסטוריה של אגודת הלהט"ב.
↑  יובל הימן, במבט לאחור: כך התפתחה סצנת הגייז הירושלמית, באתר nrg‏, 22 ביוני 2009.
↑  יצא לאור "פנדורה" - מגזין לסבי חדש, יניב הלפרין, גוגיי, 1 במאי 2003.
↑  בג"ץ 273/97 אגודת הלהט"ב, קל"ף והאגודה לזכויות האזרח בישראל נ' שר החינוך והתרבות והספורט, הטלוויזיה החינוכית הישראלית והרשות השנייה לטלוויזיה ולרדיו - פסק דין בג"ץ קלפים פתוחים, אתר הרשות השנייה, 21 בספטמבר 1999.
↑  השתתפות עמותת קל"ף ביריד של משרד החינוך, אתר האגודה לזכויות האזרח בישראל, 5 בינואר 1999.
↑  בג"ץ 7869/98 קל"ף, האגודה השיתופית קיבוץ תובל, האגודה לזכויות האזרח בישראל ואגודת הלהט"ב נ' שר החינוך והתרבות והספורט, משפט ולהט"ב, אוניברסיטת תל אביב.
| להט"ב בישראל |
| --- | --- | --- |
| היסטוריה | בג"ץ אל-על נגד דנילוביץ (1994) • בג"ץ ירוס-חקק נגד מנכ"ל משרד הבריאות (1997) • בג"ץ קלפים פתוחים (1997) • פסק דין ירוס-חקק נגד היועץ המשפטי לממשלה (2005) • בג"ץ יוסי בן-ארי נגד מנהל מינהל האוכלוסין במשרד הפנים (2006) • הרצח בברנוער (2009) • הרצח במצעד הגאווה בירושלים (2015) • בג"ץ ארד-פנקס נגד הוועדה לאישור הסכמים לנשיאת עוברים (2017) • מחאת הלהט"ב (2018) • בג"ץ שי גורטלר נגד שר הרווחה (2023) • מצעד הבהמות |  |
| מעמד אישי וחברתי | זכויות להט"ב בישראל • שירות במערכת הביטחון • נישואים של זוגות מאותו המין • פונדקאות •  הומופוביה |  |
| תרבות | מצעדי גאווה (אילת, חיפה, ירושלים, תל אביב) • TLVFest • טקס פרסי הנוער הגאה "איגי LOVE" • לסבית קטלנית |  |
| ארגונים ומוסדות | אגודת הלהט"ב • האחווה הסטודנטיאלית הגאה • איגי • אל"ף • אסוואת • בית גאה בבאר שבע • בית דרור • הבית הפתוח • בת קול • הו"ד • חברותא • חוש"ן • טרנסיות ישראל • יש עם מי לדבר • כביסה שחורה • כמוך • מעברים • סגול • העשירון האחר • הפורום החיפאי • פרויקט גילה • הצבעים שלנו • הקבוצה הירושלמית • קל"ף • שב"ל • שישה צבעים • תהל"ה • רבני קשת • בלה דואגת • פיות רדיקליות • אלקאוס • A Wider Bridge |  |
| מקומות | המרכז הגאה • יער הגאווה • תיאטרון הקהילה הגאה • גן העצמאות (ירושלים) • גן העצמאות (תל אביב) • האנדרטה לזכר ההומואים והלסביות שנרדפו בשואה • הברנוער |  |
| תקשורת | מגעים • GoGay • WDG • נתיב נוסף • קל"ף חזק • העיר בוורוד • הזמן הוורוד • פנדורה |  |
| ראו גם | פעילים למען זכויות להט"ב • להט"ב ויהדות |  |
לקטגוריה • לפורטל
חיה שלום, ממייסדות הארגון
RICO

| --- | --- |
סמל ארצות הברית
 פרטי החוק
 מדינה:  ארצות הברית
 גוף מחוקק:  91st United States Congress 
 שטחים שעליהם חל החוק:  ארצות הברית 
 תאריך תחולה:  1972 
 
RICO (קרי: רִיקוֹ; ראשי תיבות באנגלית של: Racketeer Influenced and Corrupt Organizations Act - חוק נגד ארגוני סחיטה ושחיתות) הוא חוק של הממשל הפדרלי של ארצות הברית שנועד להילחם במאפיה האמריקאית על ידי החמרת הענישה האישית נגד ראשי ארגוני הפשע המאורגן והחברים בהם. הגדרת נאשם כמי שעבר על חוק RICO על ידי התביעה (בכפוף לראיות ולאחר שימוע) מובילה את התיק הפלילי לערוץ ייחודי המרחיב את יכולתם של בתי המשפט לחבר יחדיו פשעים המתפרסים לאורך זמן רב למסכת אחת ולגזור עונשים כבדים במסגרת המשפט הפלילי, במרכזם עונשי מאסר ארוכים ועיקול אוטומטי של כל רכושו של המורשע. כן מאפשר החוק לבית המשפט להכיר בחבר בכיר בארגון פשע שהורה על ביצוע עבירה כמי שביצע את העבירה בפועל (כך למשל דינה של הוראת בכיר לרצוח כדין ביצוע הרצח) ומאפשר לנפגעי פשע מאורגן להגיש תביעות אזרחיות אישיות נגד ראשי ארגוני הפשיעה. החוק הוצע על ידי ג'ורג' רוברט בלקי (George Robert Blakey), במסגרת ניתוח הסיבות לקשיים בהעמדה לדין והרשעת בכירים בארגוני פשע מאורגן, התקבל על ידי הסנאט של ארצות הברית ב-15 באוקטובר 1970 כסעיף 901(a) של החוק לפיקוח על הפשע המאורגן (Organized Crime Control Act) ונכלל כפסקה (chapter)‏ 96 בחלק ה-18 (title 18) של החוק הפלילי של ארצות הברית (U.S. Code). לעיתים, עצם האיום במהלך חקירה משטרתית, להפוך את התיק לתיק RICO, יכול לאלץ חשודים להודות במעשים בדרגת חומרה מופחתת ולהשיג הרשעה. בשנים האחרונות קיימת מגמה שנויה במחלוקת לשימוש בחוק כנגד התארגנויות שונות לביצוע פשע, לאו דווקא במסגרת פשע מאורגן מאפיוזי, עבורו נחקק החוק מלכתחילה.
פשעים הנכללים תחת ההגדרה

לפי החוק, אדם שביצע במהלך 10 שנים שני פשעים או יותר מתוך רשימת הפשעים המפורטת, בהקשר לארגון פשיעה, חשוף לתביעה תחת חוק RICO.
רצח (כולל על ידי רוצח שכיר), חטיפה, סחיטה, איומים והפחדה, גביית דמי חסות, הצתה, גנבה, שוד, סחר בבני אדם
עיסוק בלתי חוקי בהימורים, זנות, פורנוגרפיה או בחומרים הכלולים בפקודת הסמים המסוכנים
מעילה, הונאה, מתן שוחד, הלבנת הון
הפרת זכויות יוצרים סדרתית ופושעת
הובלה או סיוע לחדירת מהגרים בלתי חוקיים עבור כסף
עיסוק בטרור
מקרים מפורסמים של הפעלת החוק

ב-1979 ניסתה התביעה להאשים את ראש סניף אוקלנד של כנופיית Hells Angels, סוני ברגר, בהיותו ראש ארגון פשע, תוך שימוש ב-RICO. חבר המושבעים לא השתכנע מהראיות וברגר זוכה. היה זה הניסיון הראשון להפעיל את החוק.
ב-1980 הורשע לראשונה ראש משפחת פשע תוך שימוש בחוק. היה זה פרנק "פונזי" טיירי, ראש משפחת ג'נובזה, שהורשע בבית משפט בניו יורק.
"משפט חמש המשפחות" (.United States v. Anthony Salerno, et al) התקיים בין השנים 1985 ל-1986 והיה אחד ממשפטי המאפיה הגדולים בארצות הברית. ראשי חמש משפחות הפשע ששלטו בעיקר בחוף המזרחי של ארצות הברית, בהם אנתוני סלרנו ופול קסטלנו, ראשי משפחת גמבינו, קרמיין פרסיקו, ראש משפחת קולומבו, אנתוני קולרו, ראש משפחת לוקזה ופיליפ רסטלי, ראש משפחת בונאנו וכן חברים בכירים נוספים בחמש המשפחות הורשעו בעבירות על חוק RICO ונידונו לעונשי מאסר של 100 שנה לראשי המשפחות ו-45 לשותפים הזוטרים יותר. התובע הראשי במשפט היה רודולף ג'וליאני, לימים ראש עיריית ניו יורק. עד סוף 1986 הורשעו במסגרת החוק ראשי 17 משפחות פשע.
בנוסף להפעלת החוק נגד רבות ממשפחות המאפיה, שימש החוק גם לניסיונות להרשעת אישים וארגונים אחרים, בהם:
ב-1984, לאחר חקירה של משרד המשפטים של ארצות הברית, הוכרז מחלק המשטרה של קי וסט כארגון פשיעה, לאחר שהוכח כי קצינים בכירים נהגו לגבות דמי חסות מסוחרי קוקאין באזור המחלק המשטרתי.
ב-1989 איימה התביעה להפעיל תביעת RICO נגד איש העסקים מייקל מילקן, שהואשם בהונאה ובסחר בניירות ערך תוך ניצול מידע פנים. הייתה זו אחת הפעמים הראשונות בהן היה ניסיון להפעיל את הנתיב המשפטי שמאפשר RICO נגד אדם בודד שאינו קשור לארגון פשע מאורגן. מילקן הודה בשש עבירות וריצה 22 חודשים בכלא בלבד, במקום שנים רבות ועיקול כל רכושו. עם זאת פתח התקדים אפשרות לשימוש ב-RICO נגד עבירות צווארון לבן של בכירים.
ב-2003 פסק בית המשפט העליון של ארצות הברית בהחלטה עקרונית בתיק NOW v. Scheidler שניתן לתבוע ארגונים המתנגדים להפלות ופוגעים במרפאות בהן מתבצעות הפלות על הפרת חוק RICO, על אף שלא מדובר בארגוני פשיעה מאורגנת "קלאסיים", כפי שראה המחוקק לנגד עיניו, שהמוטיבציה שלהם היא גריפת ממון באמצעות פעילות לא חוקית.
ב-2006 הסכים בית המשפט העליון של ארצות הברית לראשונה לאשר תיק RICO בהקשר להגירה בלתי חוקית לארצות הברית, נגד יצרן שטיחים גדול שהעסיק עובדים זרים וסייע לכניסתם הבלתי-חוקית למדינה (תיק Mohawk Industries Inc. v. Williams). זמן קצר לאחר מכן הסכימה חברה חקלאית (Zirkie Fruit Company) לשלם כופר בסך 1.3 מיליון דולר, על מנת שלא יפתחו נגדה הליכים במסגרת RICO בהקשר דומה.
העמדה לדין והרשעת כ-25 אנשי חינוך באטלנטה על ניהול רשת זיופים של תוצאות מבחנים ב-2014 תוך שימוש בחוק המקומי של RICO.
בג'ורג'יה חבר מושבעים גדול הגיש כתב אישום נרחב נגד הנשיא לשעבר דונלד טראמפ ועוד 18 מעורבים באשמת לשנות את תוצאות הבחירות במדינה ב-2020, והשתמש בחוק המקומי של RICO.
בשנת 2020 הורשעו בכירי חברת וואווי בארצות הברית בריגול תעשייתי, באמצעות קשירת קשר לגניבת סודות מסחריים וטכנולוגיה מתקדמת מחברות אמריקאיות, וכן בהסתרת עסקי החברה בצפון קוריאה ואספקת טכנולוגיה למעקבים לממשלת איראן, מעשים המנוגדים לסנקציות שמטילה ארצות הברית על מדינות אלה. הבכירים גורשו לסין במסגרת הסכם דיפלומטי בין המדינות.
הערות שוליים

1 2  היסטוריה קצרה של ריקו
↑  Hell's Angel: The Life and Times of Sonny Barger and The Hell's Angels Motorcycle Club
↑  FRANK TIERI, 77, CONVICTED NEW YORK CRIME LEADER, נקרולוג, הניו יורק טיימס, 31 במרץ 1981
↑  Hitting the Mafia, טיים מגזין, 24 ביוני 2001
↑  Key West Police Department Called a 'Criminal Enterprise', הניו יורק טיימס, 1 ביולי 1984
↑  United States v. Milken: A Case Study
↑  לשון החלטת בית המשפט תיק 510 U.S. 249, 114 S.Ct. 798
↑  RICO and Its Burgeoning Relationship with Immigration Law - Employers Facing RICO Claims for Employing Unauthorized Workers, מאי 2008
↑  גיא אלסטר‏, ארגון פשיעה, בראשות טראמפ: הנשיא לשעבר ומקורביו יישפטו כמו מאפיונרים, באתר וואלה, 15 באוגוסט 2023
↑  Chinese Telecommunications Conglomerate Huawei and Subsidiaries Charged in Racketeering Conspiracy and Conspiracy to Steal Trade Secrets, מחלקת המשפטים של ארצות הברית, ‏13 בפברואר 2020 (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4505288-8  LCCN: n85299440  VIAF: 179059082   WorldCat (עם VIAF): 179059082
ארגוס

ערך זה עוסק בעיר ביוון. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |

העיר המודרנית וחלק מחפירות העיר העתיקה
 מדינה:  יוון יוון
 מחוז:  פלופונסוס
 יחידה אזורית:  ארגוליס
 ראש העיר:  דימיטריס קבוסוס
 שטח:  138.14 קמ"ר
 גובה:  42 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  21,467 (2021)
  ‑ במטרופולין:  24,700 (2011)
  ‑ צפיפות:  160 נפש לקמ"ר (2011)
 קואורדינטות:  37°38′16″N 22°43′38″E﻿ / ﻿37.637778°N 22.727222°E﻿ / 37.637778; 22.727222
 http://www.argos.gr
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת יוון מוגדלת) אתונה סלוניקי הרקליון פטרס לאריסה יואנינה קומוטיני מיטילנה פלופונסוס רודוס כרתים טורקיה אלבניה בולגריה מקדוניה הצפונית  הים האגאי הים היוני הים התיכוןארגוס(למפת יוון רגילה) אתונה סלוניקי הרקליון פטרס לאריסה יואנינה קומוטיני מיטילנה פלופונסוס רודוס כרתים טורקיה אלבניה בולגריה מקדוניה הצפונית  הים האגאי הים היוני הים התיכוןארגוס  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
ארגוס (ביוונית: Άργος) היא עיר במזרח חצי האי פלופונסוס שביוון, שהייתה פוליס יוונית עוד בתקופת יוון העתיקה. העיר ממוקמת מצפון למפרץ ארגוליס ומצפון לנַאפְפְּלִיוֹ, בירת חבל ארגוליס, ונמלה העתיק של ארגוס.
העיר המודרנית

העיר המודרנית ארגוס היא הבירה המִנהלית של נפת ארגוס, אחת משלוש הנפות של מחוז המשנה ארגוליס. לפי סקר אוכלוסייה של ממשלת יוון משנת 2001, אוכלוסייתה של ארגוס מונה כ-27,550 נפשות, והיא הגדולה בערי ארגוליס.
שרידים ניכרים של העיר מתקופת ימי הביניים ויוון העתיקה עדיין קיימים בשטחי העיר המודרנית ובסביבותיה, דבר המהווה מוקד משיכה לתיירים. אתרים ארכאולוגים מפורסמים בשטחי העיר כוללים את גבעות לאריסה ואספיס, ובהן שרידים של יישוב אנושי מתחילת האלף השני לפנה"ס. כמו כן קיימת בעיר מצודה מתקופת ימי הביניים.
הפעילות הכלכלית העיקרית של תושבי העיר, חוץ מתיירות, היא חקלאות, כאשר ענף פירות ההדר מהווה את הגידול החקלאי העיקרי. העיר מחוברת לשאר יוון על ידי נתיבי תחבורה העיקריים של כביש חוצה הפלופונסוס, וקו הרכבת של קורינתוס-טריפוליס.
מיתולוגיה ודת

ארגוס שימשה כמוקד הפעילות של מספר רב של אגדות המיתולוגיה היוונית. לפי הומרוס היה אגממנון השליט של מיקני וארגוס. דנאוס מוזכר במיתולוגיה היוונת כמייסד העיר, ובעיר זו מתרחשת הרציחה ההמונית של 50 בני אגיפטוס על ידי נשותיהם, בנותיו של דנאוס, הדנאידות. לאחר מותו של דנאוס עברה המלוכה על העיר לידי הבת היחידה שלא רצחה את בעלה. פרסאוס, אחד מגדולי גיבורי המיתולוגיה היוונית, ונכדו של מלך ארגוס, נולד בעיר זו. פיתויה של איו על ידי זאוס, והפיכתה לפרה מסופר על רקע נהר העיר.
ארגוס היוותה את אחד ממרכזי הדת היוונית העתיקה החשובים. מקדש ופולחן הרה שהיה ממוקמים בעיר, היו העתיקים והחשובים במקדשים ובפולחנים הדתיים של האלה הרה ביוון כלה. בשל כך שימשה ארגוס כמרכז פאן הלני דתי חשוב, שמשך אליו עולי רגל ומאמינים מכל יוון. חשיבותו של פולחן הרה לאנשי ארגוס מובלט על ידי העובדה שסדר מניית השנים שלהם נוסד על סדר הזמנים של מינוי כוהנות הרה בעיר. בנוסף לפולחן הרה היה קיים בעיר פולחן לאפולו, שהתרכז במקדש של אפולון ליקיאוס שהיה קיים בעיר.
ארגיבים מפורסמים

אגלדס
מירון
פוליקליטוס
פידיס
לקריאה נוספת

דוד גולן, תולדות העולם ההלניסטי, הוצאת מאגנס, ירושלים, 1983.
משה עמית, תולדות יוון הקלאסית, הוצאת מאגנס, ירושלים, 1984. (הספר בקטלוג ULI)
ברכה ריבלין, "ארגוס", בתוך: הנ"ל (עורכת), פנקס הקהילות: (10) יוון, ירושלים: יד ושם, תשנ"ט 1998, עמ' 58.
הגידול בנפח המוח באבולוציה של המין האנושי

המאפיין הפיזי יוצא הדופן של סוג האדם הוא היחס החריג בין משקל הגוף לנפח המוח האנושי. בעלי חיים הדומים לאדם במשקלם מתאפיינים במוח קטן הרבה יותר, של פחות מ-500 סמ"ק בהשוואה ל-1300 סמ"ק בממוצע לזכר אנושי בוגר.
מקובל לראות בחריגה זו את הסיבה ליכולת השכלית יוצאת הדופן של המין האנושי בכלל, ובפרט את מה שאפשר למיני האדם לפתח כלים, תרבות, מדע וטכנולוגיה. במסגרת תהליך זה השתנה מעמד אבות האדם מקופי אדם בעלי תפוצה מצומצמת לטורפי-על בעלי תפוצה כלל עולמית, ממועמדים להכחדה למכחידים הגדולים ביותר בין בעלי החיים.
להתפתחות זו באבולוציה של האדם, של הגידול בנפח המוח ממעט יותר מ-400 סמ"ק ללמעלה מ-1300, יש מחיר לא קטן: המוח העצום בגודלו צורך משאבים הרבה מעבר למשקלו. כ-20 אחוז מתצרוכת החמצן של האדם מופנית למוח, למרות שהוא מהווה רק כשני אחוזים ממשקל הגוף. בנוסף, הגודל הפיזי החריג של המוח מהווה בעיה קשה בעת הלידה, ונשים מוּעדות לסיבוכי לידה קטלניים הרבה מעבר ליונקים אחרים.
במונחים אבולוציוניים, התפתחות כה חריגה וכה יקרה מחייבת מניע אבולוציוני חזק. הנושא של גידול בנפח המוח קשור באופן ישיר גם להתפתחות האינטליגנציה האנושית
גישות מוקדמות

עד שלהי המאה ה-20 נהוג היה לחשוב שהתפתחות נפח המוח קשורה באופן הדוק לשני תהליכים: המעבר להליכה על שתי רגליים עקב הירידה מהעצים, והשימוש בכלים. על פי סברות אלו, ראשית התהליך בתקופת היובש שארעה לפני כ-2.5 מיליון שנים באפריקה, שבעטיה נאלצו אבות המין האנושי להסתגל לחיים בשטח פתוח. הסתגלות זו, המעבר מסביבת היער לסביבת הסוואנה, העניקה יתרון לעמידה זקופה, ומשם למעבר להליכה על שתי רגליים. בכך השתחררו ידי אבות האדם וניתן היה להתחיל לייצר כלים. על פי סברות מוקדמות אלו, בכך נוצר תהליך שהגביר את עצמו, משוב חיובי שנתן עדיפות למוח גדול יותר שמאפשר עיצוב טוב יותר של כלים וחוזר חלילה.
גישות מוקדמות > פסילת הגישות המוקדמות

עם זאת, הצטברו עדויות שסתרו הסברים אלו. הסתבר שקופי אדם דוגמת האורורין הלכו על שתיים חמישה מיליון שנים לפני המעבר לסוואנה, מה שפוסל את המעבר להליכה זקופה כמניע התהליך. יתר על כן, תהליך גידול המוח החל בשושלת האדם כבר אצל האוסטרלופיתקוס אפרנזיס, לפני ארבע מיליון שנים לכל המאוחר, כמיליון וחצי שנים לפני תקופת היובש המדוברת. עדיין ניתן לקבל את הסברה שיצירת כלים האיצה את גידול המוח במידה רבה.
גישות חליפיות

מספר הצעות חלופיות הוצע על מנת להחליף את הגישות המוקדמות. הגישות החדשות הללו מציעות תהליכים סבירים, שאפשר והתקיימו במקביל, ואינם סותרים את הידע הפלאונטולוגי הקיים. למרות ויכוחים עזים בתחום, אין אפשרות כרגע להעדיף הסבר זה או אחר, או לפסול אחד מהם.
גישות חליפיות > ריצת סיבולת ו"אני רץ, משמע אני חושב"

האנתרופולוג פיאלקווסקי התבסס על מחקרים בדבר יכולתו יוצאת הדופן של האדם לריצת סיבולת בתנאי עקת חום, כמו גם בשימוש שנעשה עד ימינו בתרבויות תקופת האבן ביכולת זו למטרות ציד.
למין האנושי יכולת יוצאת דופן לקיים ריצה קלה לאורך זמן ממושך וטווחים ארוכים, בתנאי עקת חום. ליכולת זו אין מתחרים בין החיות היבשתיות. רק באזורים קרים יכולות חיות אחרות להתחרות באדם בריצת סיבולת.
”גידי הרגל הארוכים, העור החשוף משיער, קצב נידנוד הידיים... הכל מתוכנן כך שהאדם ירוץ לאורך שעות במשך היום מהר מהקצב בו חיה ארבע רגלית מסוגלת ללכת. כשחיה רצה היא אינה יכולה להזיע, והחום הולך ונאגר בגופה.... כך אני יכול לרוץ בעוד הכלב שלי הולך ונתקף בהיפרתרמיה (עליית חום הגוף)” (פרופ' דניאל ליברמן, הרווארד)
ציידים בני תרבויות תקופת האבן הקיימות בימינו, דוגמת בני הסאן (בושמנים), משתמשים ביכולת יוצאת דופן זו לציד גם כיום. הם מנהלים מרדף התשה אחרי טרפם בשעות החום, חמושים בנשק קל יחסית ובמים. היתרון של ציד בשיטת ההתשה הוא כפול: הם נמנעים ממפגש בטורפים, שאינם מיטיבים להתמודד עם החום ולכן אינם פעילים בשעות אלה, והחיה הניצודה מותשת הרבה לפני האדם הרודף אותה עד שאינה מסוגלת לברוח עוד.
פיאלקווסקי ראה קשר בין היכולת לריצת סיבולת לנפח המוח. לשיטתו נפח מוח מוגדל מביא עמו יתירות בתאי העצב, כך שגם בתנאי סף-כשל, המוח כולו יכול להמשיך ולתפקד. על פי פיאלקווסקי, התהליך מתחיל בתת-אוכלוסייה של אבות האדם, האוסטרלופיתקנים, שהחלה לנצל נישה חדשה של מרדף-סיבולת בשעות החום למטרת צייד, נישה שנפתחה בזכות המוח הגדול יחסית של קופי האדם. תת-אוכלוסייה זו זוכה ביתרון, משום שבשר הוא מקור תזונה עשיר לאין ערוך מפירות, שורשים ואפילו דגנים. כך מתחיל משוב חיובי חדש, בו יתרון בנפח המוח גורר הצלחה גוברת בציד, וחוזר חלילה. על פי השערה זו האינטליגנציה האנושית אינה אלא תוצר לוואי של תהליך זה. כמובן מאליו, התהליך הואץ במידה רבה מרגע שאבות האדם החלו בייצור כלים.
ממשיכיו של פיאלקווסקי, דוגמת דניאל ליברמן, ממשיכים את הקו, שהתפתחות המוח חלה בזכות יכולת הריצה, אך אינם מייחסים חשיבות מיוחדת למוח כיתרון בריצה בתהליך. לשיטתם שפע החלבון שזכו בהם הציידים הראשונים שנקטו ציד-התשה די בו להסביר את ההתפתחות המוח הבזבזני.
גישות חליפיות > משפחת הגישות הסוציאליות

מספר גישות דומות מבארות את הגידול בנפח המוח במונחים של יתרון חברתי. מוח מפותח יותר מוצלח יותר בראיית מקומו של הפרט בחברה, בהבנה של מניעי הפרטים האחרים, בתחזית-מראש של מעשיהם והתנהגותם. על פי גישה זו המוח הגדול של האדם הוא תוצאה של מרוץ-חימוש חברתי: מאחר שהאדם הוא חיה חברתית, הצלחתו תלויה ביכולותיו החברתיות.
ככלל גישה זו לוקה בביסוס חסר של ידע על המבנה החברתי ומידת החיברות (סוציאליזציה) של אבות האדם האוסטרלופיתקנים. כמו כן, אין בה כדי לבאר מדוע איננו חוזים במירוץ-חימוש מקביל בקרב שימפנזים, גורילות, או אפילו זאבים או כלבי-הדינגו. אף על פי כן, משפחת הבאורים מגישה זו הולכת ומתרחבת.
גישות חליפיות > משפחת הגישות הסוציאליות > מספר דונבאר והמספר האופטימלי של חברי קבוצה לכידה

הפסיכולוג האבולוציוני רובין דונבאר מבאר את התפתחות המוח במונחים של היכולת למיין ולנהל כ-150 קשרים חברתיים במקביל, במסגרת קבוצה מלוכדת אחת. הוא מציין שבעוד שלקבוצת שימפנזות המספר האופייני הוא 50 פרטים, אצל בני אדם המספר המקביל הוא 150 - מספר המכונה מספר דונבאר. מאחר שמעקב אחרי כל יחסי הגומלין מחייב עלייה אקספוננציאלית, הדרישות מהמוח על מנת לעקוב אחרי כל יחסי הגומלין גדולות לאין ערוך. דונבאר מציין שקבוצות גדולות, מלוכדות ומשתפות-פעולה מהוות יתרון הישרדותי ברור, מה שמבאר בנקל פתיחה של מרוץ חימוש אבולוציוני, כמו גם המשך שלו עד לממדי המוח של ימינו.
גישות חליפיות > משפחת הגישות הסוציאליות > היפותזת הסחר

גם באור זה מתחיל ממניעים חברתיים, אך שם דגש על יתרונות הסחר בין קבוצות המאכלסות סביבות שונות. זאבים החיים על גדות נהרות אינם סוחרים בדגים עם זאבים החיים ביער, שמצידם אינם סוחרים באיילים. חשבון פשוט מראה שמאחר שלשתי הסביבות יש יתרונות שאין לרעותה, סחר כזה היה טומן בחובו רווח לשתי האוכלוסיות - הזאבים שוכני הנהר יהנו מסעודות של איילים בעת שהנהר קפוא בחורף, ושוכני היער יהנו ממקור מזון נוסף שיעצים את אוכלוסייתם.
אך על מנת שסחר שכזה יצליח, על הזאבים להבין את היתרונות הגלומים בו, וחובה שתהיה לאוכלוסיות הזאבים יכולת תקשורת שתאפשר עסקאות שכאלה, ומוח הזאב אינו מסוגל לכך. על פי באור זה מאחר שלאוסטרולופיתקנים כבר היה מוח גדול במידה ניכרת ממוח הזאבים, ניתן לשער שהתחלה של תקשורת וסחר היא אפשרות סבירה, ומרגע שהסחר מתחיל, התהליך נכנס למשוב חיובי בו נפח מוח גדול יותר מניב סחר פורה יותר וחוזר חלילה.
גישות חליפיות > משפחת הגישות הסוציאליות > עקרון ההכבדה וסלקצייה מינית

פסיכולוג אבולוציוני נוסף, ג'פרי מילר, טוען שהאינטליגנציה האנושית מיותרת בחלקה הגדול באורח החיים של צייד-לקט. לטענתו, אין להסביר את העלייה בנפח המוח והגידול באינטליגנציה הנובע ממנה ביתרונות השרדותיים, אלא במופע-ראווה של הוכחת יכולת לשרוד למרות העקה של פרנסת מוח גדול. גישה זו מקובלת בביולוגיה בשם עקרון ההכבדה, ורואה למשל בזנב הטווס המרהיב אך המסורבל תצוגת יכולת של זכרי הטווס, בבחינת "למרות המשקולת המפוארת הזו, הנה אני שרדתי", ומשתלבת היטב בכך שיפי הזנב מושפע באופן ישיר מבריאות וכושר הטווס, כך שלא ניתן להציג מצג שווא של יכולת שאינה קיימת.
התוצאה של מופע הראווה היא העדפה מינית של פרטים בעלי מוח גדול על פני אחרים, וכך נוצר לחץ אבולוציוני קבוע המעדיף מוח הולך וגדל. שאלת מצג השווא נותרת פתוחה, שכן באותה מידה יכול להתפתח ראש גדול המכיל מוח קטן.
הטענה של מילר בדבר מיותרותה של אינטליגנציית הצייד-לקט עומדת בסתירה למחקרי אנתרופולוגים על מאות חברות של ציידים-לקטים, המעידים על כך ששרידה כצייד-לקט מחייבת גוף ידע שהקפו לכל הפחות זהה לדוקטורט במדעי החברה. על הצייד-לקט לזהות מאות מיני צמחים, ומאות מיני בעלי חיים. עליו לדעת אלו טובים למאכל ללא טיפול, אלו מתאימים לאחר בישול או על ידי סתירת רעלים בשימוש בחומצה חלשה, מאילו מקורות ניתן לבנות את סט הכלים החיוני לו וכיצד לבצע זאת. היכן כדאי לבנות מחסה וכיצד לבנות אותו מחומרים הזמינים. ציידים-לקטים מומחים בהכרת כיפת השמים, מה שבא לידי ביטוי ביכולתם להעריך מתי נוצרו סימני מרבץ סביב עץ בהתחשב בשעה בה היה במקום המרבץ צל.
מנגד קיימות הוכחות של מודלים מתמטיים המוכיחות שמרוץ-ראווה שכזה סביר, וייתכן שהניע את התהליך והביא אותו רחוק די הצורך ליצירת כלים וליצירת משוב חיובי חדש שקיים את העלייה בנפח עד ימינו כמעט.
גישות חליפיות > משפחת הגישות הסוציאליות > אינטליגנציה כעדות אמינה לעמידות בפני חולי

באור דומה אך לא זהה הוצע ב-2007 על ידי לג'וס רוזה. המחקר מביא הוכחות לכך שהתפתחות מוחית תקינה מחייבת כושר עמידה טוב בפני מחלות, ובפרט זיהומים בקטריאליים, פטרייתיים וויראליים. כושר העמידה עומד במבחן הולך ומחמיר ככל שנפח המוח גדול יותר. מכאן ההעדפה של בעלי מוח גדול כשותפים גנטיים. הסבר זה נמנע מהנקודות השנויות במחלוקת ברעיונותיו של מילר מחד, ומביא לתוצאה זהה, של לחץ אבולוציוני קבוע ומתמשך למוח גדול יותר מאידך.
ראו גם

מוח האדם
התפתחות האינטליגנציה האנושית
הערות שוליים

↑  Johanson, Donald; Blake Edgar (1996). From Lucy to Language
. New York: Siemens & Schuster. ISBN 0-684-81023-9.
↑  Fialkowski, K. R. (1978) Early hominid brain evolution and stress, Studies in Physical Anthropology 4:87-92
↑  Dunbar, R. I. M. (1992). "Neocortex size as a constraint on group size in primates". Journal of Human Evolution 22 (6): 469–493
↑  Cosmides, L.; Barrett, H. C.; Tooby, J. (2010). "Adaptive specializations, social exchange, and the evolution of human intelligence". Proceedings of the National Academy of Sciences 107:
↑  Miller. The Mating Mind. ISBN 0-8058-5749-4.
↑  Jones, Ian L. and Hunter, Fiona M. (1993). "Mutual sexual selection in a monogamous seabird". Nature 362 (6417): 238–239
↑  Human intelligence 'peaked thousands of years ago and we've been on an intellectual and emotional decline ever since', באתר האינדיפנדנט, 25 באוגוסט 2015
↑  Lajos Ro´zsa, The rise of non-adaptive intelligence in humans under pathogen pressure
אנשי סאן יוצאים לציד-התשה בחום היום, חמושים בנשק קל ומים בלבד. המרדפים נמשכים כארבע שעות.
כלוביס הראשון

פסל קבורה של כלוביס (רחוק מהמצלמה) מהמאה ה-12 עם בנו כילדברט הראשון (קרוב למצלמה) בבזיליקת סן-דני
כלוֹבִיס הראשון (בצרפתית: Clovis, בגרמנית: Chlod-weg ("עטור קרבות"), בלטינית: Chlodovechus; בערך 466 – 27 בנובמבר 511), הידוע גם בשמות כְלוֹדוֹבִיק, כְלוֹדוֹבֶק או כְלוֹדוֹבִיקוּס (בצרפתית מודרנית: "לואי"), היה החשוב שבמלכי השושלת המרובינגית. במהלך שנות מלכותו, בין השנים 481–511, הפכה ממלכת הפרנקים הסאלים עליה שלט לממלכה החשובה ביותר בגאליה.
לקריאה נוספת

ראשיתה של אירופה: מערב אירופה בימי הביניים המוקדמים, האוניברסיטה הפתוחה, כרך ב, יחידה 3 (כתבה: אורה לימור), פרקים א–ג, עמ' 11–64