stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דורון אביטל
הערות שוליים

↑    גל פרל פינקל, ‏אי של מצוינות: מבצעי סיירת מטכ"ל שנשכחו, בעיתון מקור ראשון, 11 בספטמבר 2020
↑  גל פרל, "מי שרוצה לנצח בקרב מול סיכון, כדאי לו שיסתכן וייקח סיכון", הבלוג על הכוונת, ‏  20 בנובמבר 2018.
↑  דורון אביטל, "לוגיקה בפעולה", זמורה ביתן, 2012, עמ' 83–93.
1 2  עפר שלח, דורון אביטל: אני לא מאמין באשמה, באתר nrg‏, 9 ביוני 2008
↑  עפר שלח, מלחמה חדשה, רטוריקה שונה, באתר nrg‏, 13 בינואר 2009
↑  עמרי אסנהיים, צאלים: הטראומה של סיירת מטכ"ל, אור יהודה: כנרת, זמורה-ביתן, 2012, עמ' 61
↑  אלוף יורם יאיר, "אתי מלבנון" – סיפורה של חטיבת הצנחנים במלחמת לבנון, משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 1990, עמ' 30-31
↑  דורון אביטל, "לוגיקה בפעולה", זמורה ביתן, 2012, עמ' 55–57.
↑  אמיר אורן, ההוא מצאלים ב', באתר הארץ, 16 ביוני 2007
↑  מבקר המדינה, דוח על ממצאי הביקורת בעניין אסון "צאלים ב'": פרק ה' - נקיטת צעדים פיקודיים בעקבות האסון, עמ' 57
↑  מבקר המדינה, דוח על ממצאי הביקורת בעניין אסון "צאלים ב'": פרק ה' - נקיטת צעדים פיקודיים בעקבות האסון, עמ' 58
↑  רונן ברגמן, "מדינת ישראל תעשה הכל", הוצאת כנרת זמורה ביתן, 2009, עמ' 380-386
↑  עמיר רפפורט, שחזור מיוחד: כך נחטף מוסטפא דיראני מביתו בלבנון, "ישראל דיפנס", 14.10.2011
↑  Meaning in Motion: An Inquiry Into the Logic of the "Tractatus"
↑  הודעה לעיתונות מטעם דוברת האוניברסיטה העברית בירושלים: ד"ר דורון אביטל מונה למנהל כללי של בית הספרים הלאומי והאוניברסיטאי, 23 במרץ 2006
↑  חזקי עזרא ועדו בן פורת, יו"ר חדש לקדימה: אכרם חסון, באתר ערוץ 7, 27 בינואר 2015
↑  ראיון עומק ביוגרפי לתוכנית "פוליטיקלי קורקט" עם שי גולדן, ערוץ 10, 30 ביוני 2012
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007301451905171  ISNI: 0000 0000 6906 2403  LCCN: no2013024486  NKC: xx0177438  VIAF: 97446508   WorldCat (עם VIAF): 97446508
אירום צ'אנו שרמילה

| --- | --- |

 לידה:  14 במרץ 1972 (בת 52) אימפאל, הודו 
 מדינה:  מניפור, הודו
 כינויים נוספים:  אשת הברזל, מנגובי
 פעילות בולטת:  פעילות למען זכויות אדם
 ידועה בשל:  שביתת הרעב הארוכה בעולם, שניהלה נגד חוק הכוחות המיוחדים שניתנו לצבא הודו
 תקופת הפעילות:  מ-2000
 פרסים והוקרה:  Gwangju Prize for Human Rights 
 
אירום צ'אנו שרמילה (נולדה 14 במרץ 1972), ידועה גם בשם "אשת הברזל ממניפור" או "מנגובי" ("הנאה") היא פעילת זכויות האדם, פעילה פוליטית, ומשוררת ממניפור. ב-2 בנובמבר 2000, היא החלה שביתת הרעב, שהסתיימה ב-9 באוגוסט 2016, כעבור 16 שנים של צום והאכלה בכפייה. מאחר שסירבה למזון ומים במשך יותר מ-500 שבועות, שביתת הרעב שלה נחשבת הארוכה ביותר בעולם. ביום האישה הבינלאומי 2014 היא נבחרה לסמל האישה המובילה של הודו על ידי סקר MSN.
בשנת 2014 שתי מפלגות הציעו שתעמוד איתם בבחירות הלאומיות, אך היא סירבה. באותו זמן, נשללה ממנה זכות ההצבעה מכיוון שהיא הייתה כלואה על האשמות של ניסיון התאבדות. ב-19 באוגוסט 2014 בית המשפט הורה על שחרורה ממעצר, אך היא נעצרה שוב ב-22 באוגוסט 2014 בגין אותן ההאשמות, והוחזקה במעצר מנהלי במשך 15 ימים. אמנסטי אינטרנשיונל הכריז עליה כעל אסירת מצפון.
רקע

שרמילה נולדה ומתגוררת במניפור, אחת מ"מדינות שבע האחיות" בצפון-מזרח הודו, אשר נמצאות במצב של מרד אזרחים מזה עשרות שנים; בין השנים 2005 ל-2015 נהרגו כ-5,500 אנשים במדינה. ב-1958, הפרלמנט ההודי אישר את חוק הסמכויות המיוחדות של הכוחות המזוינים שחל על רק שבע המדינות, ומעניק לכוחות הביטחון אישורים לחיפוש ללא צו מעצר, לעצור אנשים ללא צו, ולהשתמש בכוח קטלני אם יש "חשד סביר" כי אדם פועל נגד המדינה; חוק דומה הוחל על ג'אמו וקשמיר.
שרמילה כבר הייתה מעורבת בתנועת השלום המקומית בהקשר של הפרות זכויות אדם במניפור, כאשר ב-2 בנובמבר 2000, בעיירה בשם מלום, עשרה אזרחים נהרגו בזמן המתנה בתחנת אוטובוס. האירוע, המכונה "הטבח במלום", בוצע לכאורה על ידי צוות פארה-צבאי הפועל יחד עם הצבא ההודי.}
שביתת הרעב

שרמילה, שהייתה בת 28 בזמן הטבח במלום, החלה בשביתת רעב כמחאה. הדרישה העיקרית שלה הייתה שהממשלה ההודית תבטל את חוק הסמכויות המיוחדות (הידועה גם כ-AFSPA). שביתתה התחילה במלום ב-5 בנובמבר, כשהיא נשבעת לא לאכול, לשתות, לסרק את שיערה, או להסתכל במראה עד ש-AFSPA יבוטל.
שלושה ימים לאחר תחילה השביתה, שרמילה נעצרה על ידי המשטרה והואשמה ב"ניסיון להתאבדות", אשר היה בלתי חוקי על פי חוק העונשין ההודי באותו הזמן, והיא הוחזקה מאז במעצר מנהלי. מצבה הבריאותי הידרדר במהירות, ובעקבות כך החלו להאכיל אותה בכפייה באמצעות צנרור.
מאז שהתחילה לשבות ברעב, שרמילה השתחררה ממעצר באופן קבוע בערך פעם בשנה, ואז נעצרה מחדש באותה עילה, מכיוון שלא הפסיקה את שביתתה.
ב-2004, שרמילה כבר הפכה לסמל.} כשהשתחררה מהמעצר המנהלי ב-2006, דאגה להנהיג ולהשתתף במגוון פעילויות מחאה, כולל עליה לרגל לגנדי סמריטי, ומחאה כללית שכללה פעילי זכויות אדם, סטודנטים, ותושבים מקומיים בג'נטר מנטר. 30 נשים מחו בעירום בתמיכה לשרמילה מול מטה הקבוצה הפארה-צבאים (רובי אסאם) שביצעו את הטבח שהוביל למחאתה. הן החזיקו שלט בו כתוב "הצבא ההודי אונס אותנו". הנשים נעצרו וישבו במעצר שלושה חודשים.
כשנעצרה שוב ב-6 באוקטובר באותה שנה, שוב על ניסיון התאבדות, היא נלקחה למכון ההודי למדעי הרפואה בניו דלהי, שם התחילה קמפיין מכתבים לראש ממשלת הודו מאנמוהאן סינג, נשיא הודו עבדול קאלאם, ושר הפנים שיברג' פטיל. בתקופה זו, היא פגשה וזכתה לתמיכתה של פעילת זכויות האדם וכלת פרס נובל שירין עבאדי, שהבטיחה לקחת את מאבקה של שרמילה למועצת האומות המאוחדות לזכויות אדם.
ב-2011, היא הזמינה את הפעיל נגד שחיתות אנה הזארה והוא שלח שני נציגים כדי להיפגש איתה.
באוקטובר 2011, מפלגת טרינמול קונגרס של מניפור וארונאצ'ל פרדש הודיעה על תמיכתה בשרמילה ודרשו מראש המפלגה ממאטה בנרג'י לעזור בביטול חוק AFSPA. המפלגה הקומוניסטית של הודו (מרקסיסטית-לניניסטית) גם הצהירה על תמיכה בשרמילה עבור ביטול חוק AFSPA, וקראה למחאה כלל ארצית. בנובמבר, לאחר אחת עשרה שנים של שביתת רעב, שרמילה שוב קראה לראש הממשלה מאנמוהאן סינג לבטל את החוק. ב-3 בנובמבר 100 נשים יצרו שרשרת אנושית באזור אמברי בעיר גווהטי כדי להראות תמיכה בשרמילה, בעוד קבוצות חברתיות אחרות יזמו צום של 24 שעות לאות הזדהות.
ב-2011 הושק "קמפיין הסולידריות להצלת שרמילה" (SSSC), ובדצמבר באותה שנה, אוניברסיטת פונה הכריזה על תוכנית מלגות עבור 39 סטודנטיות ממניפור, לרגל יום הולדתה ה-39 של שרמילה.
שרמילה הורשתה לראות את אמה רק פעם אחת במשך שנות השביתה שלה, בכוונה להפעיל עליה לחץ לוותר על המאבק. שרמילה אמרה בנושא, "ביום שיבוטל חוק AFSPA, אני אוכל אורז מידה של אימי".
גם ב-28 במרץ 2016, שרנמילה שוחררה אחרי שבית משפט שקבע שהעילות המשפטיות נגדה אינן חוקיות, אך כשהמשיכה לקיים את הנדר שלה לא להיכנס לביתה או לאכול עד שיבוטל AFSPA, היא שוב נעצרה, ושוב באותן האשמות של ניסיון התאבדות.
שביתת הרעב > סיום שביתת הרעב

ב-26 ביולי 2016, הודיעה שרמילה כי בכוונתה לסיים את שביתת הרעב שהיא נוקטת בה מאז שנת 2000 ב-9 באוגוסט 2016. היא גם הודיעה, כי בכוונתה להתמודד בבחירות על משרת ראש השרים של מניפור.
בית המשפט ששמע את העתירה האמין לה שכוונותיה אמיתיות, והורה על שחרורה. ב-9 באוגוסט, שרמילה יצאה לחופשי. היא הצהירה: "מהיום, סיימתי את הצום שלי. לעולם לא אשכח את הרגע הזה... קראו לי 'אשת הברזל', ואני רוצה להצדיק את השם הזה. אני לא יודעת הרבה על פוליטיקה, והחינוך שלי לא מפואר. אבל אני ההתגלמות האמיתית של המהפכה, ואני רוצה לעזור לעם".
ההחלטה לסיים את הצום באה כהפתעה לרבים מתומכיה, מכיוון שחוק AFSPA עדיין עומד על כנו במניפור. שרמילה טענה כי היא אינה מוותרת על מאבקה, אלא רק משנה טקטיקות, ותמשיך להילחם עבור צדק לתושבי מניפור בזירה הפוליטית. בעקבות שחרורה, היו גם גורמים שהתנגדו מטעמים שמרנים, ותומכים לשעבר שהביעו אכזבה בה, והאשימו אותה שהיא בוגדת בעקרונותיה מכיוון שברצונה להינשא. היא גם קיבלה איומים על חייה, להם הגיבה, "אם אנשים רוצים להגשים את חלומותיהם על הדם שלי, אז אני מוכנה לזה... כמו מהאטמה גנדי... אני אדם פשוט, ככל האדם. אני לא קדושה. יש בי מן הטוב ומן הרע, וחסרונות רבים. למה אנשים רוצים להתייחס אלי כקדושה? למה רוצים לראות אותי דרך העדשות שלהם? מאסתי בחיים כאלה."
הכרה ופרסים

ב-2007 הוענק לשרמילה פרס גוונגג'ו לזכויות האדם, אשר ניתן ל"אדם או ארגון יוצא מן הכלל הפעיל בקידום והגנה על שלום, דמוקרטיה וזכויות אדם". היא חלקה את הפרס עם לנין רגובנשי מארגון "ועדת משמר העם לזכויות אדם", ארגן זכויות מצפון-מזרח הודו.
ב-2009 הוענק לה פרס מאילאמה הראשון מידי קרן מאילאמה עבור "הישגים באמצעות מאבקה הבלתי-אלים במניפור".
ב-2010 היא זכתה בפרס מפעל חיים מוועדת אסיה לזכויות אדם. באותה שנה, היא זכתה גם בפרס טאגור לשלום של המכון ההודי לתכנון וניהול, אשר כלל פרס כספי של 5,100,000 רופי, ואת פרס "שלום והרמוניה" על שם סארווה גונה סמפנה, מאת Signature Training Centre.
ב-2013 אמנסטי אינטרנשיונל הכריזו עליה כאסירת מצפון, וטענו שהיא "מוחזקת במעצר אך ורק על ביטוי האמונות שלה בדרכי שלום."
ייצוג בתרבות

ספרה של דיפטי פריה מהרוטרה, Burning Bright: Irom Sharmila and the Struggle for Peace in Manipur, מתאר את חייה ומאבקה של שרמילה, וכן את הרקע הפוליטי לשביתת הרעב. הסרט IronIrom: Two Journeys : Where the Abnormal is Normal יצא ב-2012, בהשתתפות מיני ואיד וטאינג'ם סינג.
אוג'ס אס וי, אמנית תיאטרון מפונה, ביצעה הופעת יחיד בכותרת Le Mashale ("שאי את הלפיד"), המבוססת על חייה ומאבקה של שרמילה, ואשר עובדה מהמחזה מאת סיביק צ'נדרן, Meira Paibi ("נושאות הלפידים"), אשר הוצג בתאטרונים במספר מדינות הודיות.
ספרים

ניחוח של שלווה (2010), מאת אירום צ'אנו שרמילה
דיוויזיית הפאנצר השביעית (בונדסוור)

| --- | --- |
סמל הדיוויזיה
סמל הדיוויזיה
 פרטים
 מדינה:  גרמניה גרמניה
 שיוך:   בונדסוור
 סוג:  שריון
 בסיס האם:  דיסלדורף
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  1 באוגוסט 1958 – 30 ביוני 2006 (47 שנים)
 פיקוד
 דרגת המפקד:   גנרל-מיור
 מפקד נוכחי:  Wolf-Joachim Clauß 
 
דיוויזיית הפאנצר השביעית (בגרמנית: 7. Panzerdivision או בקיצור 7. PzDiv) הייתה דיוויזיית שריון של הבונדסוור אשר הייתה ממוקמת בדיסלדורף.
היסטוריה

הדיוויזיה הוקמה ב-1 באוגוסט 1958. היא הייתה חלק מהקורפוס הראשון, ושימשה גם ככוח עתודה של קבוצת הארמיות הצפונית של נאט"ו. היא נחשבה לאחת הדיוויזיות המובחרות ביותר של הבונדסוור, ואף כונתה לעיתים "עמוד השדרה של הצבא הגרמני". רבים מהמפקחים הכלליים של הבונדסוור צמחו בשורות הדיוויזיה.
דוד איגנטוב

| --- | --- |

 לידה:  27 באוקטובר 1885 ברוסילוב, אוקראינה 
 פטירה:  26 בפברואר 1954 (בגיל 68) ניו יורק, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית, האימפריה הרוסית, ברית המועצות 
 מקום קבורה:  בית קברות מאונט כרמל 
 שפות היצירה:  יידיש 
 פרסים והוקרה:  הפרס להנצחת שלי (1966) 
 
דוד איגנָטוֹב (איגנאטוב) (ביידיש: איגנאטאָוו; באנגלית: David Ignatoff; ‏ 27 באוקטובר 1885  – 26 בפברואר 1954) היה סופר, מחזאי, סופר ילדים וסופר יידי אמריקאי.
קורות חיים

דוד איגנטוב נולד בעיירה בּרוּסילוב (Брусилов) שבפלך קייב, רוסיה (אוקראינה). התחנך ב"חדר" ובישיבה. בנעוריו נתפס לפעילות מהפכנית נגד משטר הצאר, ובשנת 1905, בהיותו כבן עשרים, היגר לארצות הברית והשתקע בניו יורק. איגנטוב חיבב את עולם בעלי המלאכה היהודים, מהגרים שמקרוב באו מאירופה לניו יורק, וגם כתב עליהם בספריו. הוא היה בין מייסדי חבורת היוצרים היידישיסטים "די יונגע" ("הצעירים") וערך את ביטאונה "שריפטן" ("כתבים").
הרבה לכתוב גם ספרות ילדים ביידיש, ובהם ספרי אגדות מימי הביניים. מקום חשוב ביצירתו תפסה העיר פראג העתיקה ויהודיה. ספרו היחיד שתורגם לעברית, "מעשיות-פלא מפראג העתיקה" (1920; תורגם בשם "בארץ הלבנה", 1954), מספר על מסעותיו של סוחר יהודי איש פראג והרפתקאותיו. ב-1975, במלאת 90 שנה להולדתו, זכתה יצירתו למהדורה של מבחר כתבים ביידיש, בבואנוס איירס, עם מבוא מאת שמואל רוז'נסקי.
דוד איגנטוב חיבר למעלה מ-25 כרכי סיפורת, מחזות וספרות ילדים ביידיש.

לצד פועלו הספרותי, היה חבר צוות היא"ס במשך ארבעים שנה, עד מותו.
היה נשוי למלכה (מיני) (1889–1971) במשך ארבעה עשורים, עד מותו, ואב לבן, דניאל (1915–1982).
נפטר בניו יורק ב-1954, בגיל 68. נקבר בבית העלמין ניו מאונט כרמל של הארבעטער-רינג בקווינס.
ספריו

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
ספריו > בתרגום

בארץ הלבנה; תרגם: א"ד שפיר; איורים: נפתלי בזם, תל אביב: מ. ניומן, תשי"ד 1954.
לקריאה נוספת

מאני לייב, י[ונה] ראזענפעלד (רעדאקטארן), דוד איגנאטאוו: פינף און צוואנציק יאר ליטערארישער שאפן, שיקגו: (צעשינסקי), 1935.
יהושע ראפאפארט, דוד איגנאטאוו: דער ראמאנטיקער, ורשה: הוצאת המחבר, 1936.
ערכים ביוגרפיים:
'דוד איגנטוב', בתוך: אוריאל אופק, לקסיקון אופק לספרות ילדים, תל אביב: זמורה-ביתן, תשמ"ו 1985.
הערות שוליים

↑  לפי הלוח היוליאני: 15 באוקטובר; ד' בחשוון תרמ"ו
↑  Daniel Ignatoff Dead at 67, JTA, November 2, 1982.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007262819405171  PLWABN: 9810665067905606  GND: 120886189  ISNI: 0000 0001 1587 0613  LCCN: no93030659  NTA: 298160188  SELIBR: 63293  VIAF: 3313568   WorldCat (עם VIAF): 3313568
דה ראסמוס

| --- | --- |

 מקום הקמה:  הלסינקי 
 מוקד פעילות:  הלסינקי, פינלנד
 תקופת הפעילות:  מ-1994
 סוגה:  רוק אלטרנטיבי   רוק גותי
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 חברת תקליטים:  Playground Music DRT Entertainment
 פרסים והוקרה:  פרס Emma ללהקה הטובה ביותר 
 אתר רשמי
 פרופיל ב-IMDb
 חברים
 לאורי אילנן   פאולי רנטסאלמי  ארו היינונן אקי האקלה
 חברים לשעבר
 יאן הייסקאנן
 
דה ראסמוס (באנגלית: The Rasmus) היא להקה פינית שנוסדה ב-1994, בהלסינקי בירת פינלנד. חברי הלהקה הם לאורי אילנן (שירה), פאולי רנטסאלמי (גיטרה), ארו היינונן (בס) ואקי האקלה (תופים), והם יוצרים מוזיקת פאנק ורוק אלטרנטיבי.
הלהקה אומנם פועלת עוד משנת 1994, אך היא זכתה להכרה בישראל רק בשנת 2003 אחרי יציאת הסינגל המצליח In the Shadows.
קריירה

הלהקה נוסדה ב-1994 על ידי לאורי אילנן, פאולי רנטסאלמי, ארו היינונן ויאן הייסקאנן כשארבעתם היו יחדיו בתיכון, אך טרם היה לה שם קבוע, והם היו נודעים בשמות רבים, כגון ספוטניק, אנטילה וראסמוס.
ב-1995, מפיק ידוע בשם טג'ה קוטיליינן ראה את דה ראסמוס מופיעים במועדון בשם "אורנאסי" והתלהב. קוטיליינן הציע ללהקה להפיק אותם, והם הסכימו. כמה חודשים לאחר מכן, בדצמבר 1995, יצא הסינגל הראשון שלהם, '1ST'.
ב-1996 יצא האלבום הראשון של הלהקה, "PEEP", עוד כשחברי הלהקה היו רק בני 16. האלבום זכה להצלחה, והלהקה נשלחה לסיבוב הופעות ברחבי פינלנד, רוסיה ואסטוניה. הם אף זכו בפרס ה-EMMA (המקביל הפיני לפרס גראמי) בקטגוריית הלהקה החדשה והמצליחה ביותר לשנת 1996.
לאחר שהאלבום השני שלהם, "PLAYBOYS" יצא באוגוסט 1997, הופיעו דה ראסמוס בפסטיבל שנערך באצטדיון של הלסינקי, לפני קהל של 40,000 איש.
ב-1998, אחרי הוצאת האלבום השלישי שלהם, "Hell of a Tester", זכו דה ראסמוס "לחמם" את הופעתם של להקת גרבג' ואת הרד הוט צ'ילי פפרז כשאלו הגיעו לפינלנד במהלך סיבוב ההופעות שלהם.
בשנת 2000, החליט המתופף יאן הייסקאנן לעזוב את הלהקה, ובמקומו צורף אקי האקלה. באותה השנה השםThe Rasmus הפך לקבוע, לאחר שאנשים רבים התבלבלו בינם לבין הדיג'יי השוודי Rasmus.
בשנת 2001 חתמה הלהקה על חוזה אצל חברת תקליטים קטנה בשם "פלייגראונד מיוזיק סקנדינביה", ומינתה את ספו וסטרינן כמנהלה החדש. אלבומם הבא, "INTO" שיצא באותה שנה, זיכה את דה ראסמוס בפלטינה כפולה, והופץ ברחבי מדינות שונות כמו גרמניה, איטליה, ספרד ושווייץ. בעקבות הצלחת האלבום זכו דה ראסמוס לחמם את הופעותיהם של HIM ורוקסט.
האלבום "Dead Letters", שיצא ב-2003, הביא לפריצת דרך חשובה בקריירה שלהם. בזכות אלבום זה דה ראסמוס הפכו לנודעים בגרמניה, אוסטריה, שווייץ ואפילו בישראל. האלבום מכר מעל 1.5 מיליון עותקים ברחבי העולם, וזהו האלבום הנמכר ביותר שלהם עד כה. שיר "In the Shadows" היה חלק מהאלבום וזכה להצלחה.
ב-28 באפריל 2006, לאחר הוצאת אלבומם "Hide From The Sun", נבחרה הלהקה בטקס פרסים בפולין כלהקת הרוק המצליחה ביותר.
בשנת 2021 הכריזה רשות השידור הפינית כי הלהקה עתידה להשתתף בקדם הלאומי לאירוויזיון 2022, Uuden Musiikin Kilpailu, עם השיר "Jezebel". הלהקה זכתה במקום הראשון ונבחרה לייצג את פינלנד באירוויזיון 2022. ב-12 במאי 2022 ביצעה דה ראסמוס את "Jezebel" על בימת חצי הגמר השני של אירוויזיון 2022. עם הקראת התוצאות של שלב זה היא נמנתה בין האמנים שהעפילו לגמר. ב-13 במאי פורסם סדר ההופעות של הגמר, שנקבע פעם נוספת על ידי מפיקי התחרות. פינלנד הופיעה רביעית, לפני שווייץ ואחרי פורטוגל. ב-14 במאי הופיעה הלהקה בגמר התחרות. עם תום הקראת התוצאות הויא דורגה במקום ה-21 עם 38 נקודות.
בספטמבר 2022 הלהקה החלה סבב הופעות ב-22 ערי אירופה כאשר להקת "אייקון פור הייר" הוזמנה להופיע בתחילת ההופעות כאורח מיוחד.
דיסקוגרפיה

| שם האלבום | תאריך יציאה | חברת תקליטים |
| --- | --- | --- |
| Peep | 23 בספטמבר 1996 | Warner Music Finland |
| Playboys | 29 באוגוסט 1997 | Warner Music Finland |
| Hell of a Tester | 2 בנובמבר 1998 | Warner Music Finland |
| Into | 29 באוקטובר 2001 | Playground Music Scandinavia |
| Dead Letters | 21 במרץ 2003 | Playground Music Scandinavia |
| Hide from the Sun | 12 בספטמבר 2005 | Playground Music Scandinavia |
| Black Roses | 24 בספטמבר 2008 | Playground Music Scandinavia |
|  The Rasmus |  18 באפריל 2012 | Universal Music |
אמיליאנו ספאטה

אמיליאנו סַפָּאטָה סאלאסר (בספרדית: Emiliano Zapata Salazar;‏ 8 באוגוסט 1879 - 10 באפריל 1919) היה מן הדמויות המובילות במהפכה המקסיקנית אשר פרצה בשנת 1910 ומטרתה הראשונה הייתה הדחת הרודן פורפיריו דיאס. ספאטה הקים ופיקד על אחד הכוחות החשובים במהפכה המקסיקנית, צבא השחרור של הדרום. ממשיכי דרכו של ספאטה כונו ספאטיסטים.
תולדות חייו

אמיליאנו ספאטה נולד בשנת 1879 בעיירה אננקואילקו שבמדינת מורלוס לגבריאל ספאטה וקלאופס סלאסר, משפחה ממוצא מעורב של ספרדים ואינדיאנים בני המקום. אמיליאנו היה התשיעי בין עשרת ילדי הזוג. הוא גדל במשפחת איכרים ממעמד בינוני, אשר הייתה בעלת האדמה אותה עיבדה, וקיבל השכלה בסיסית בלבד. בגיל 17 נפטר אביו ועול הדאגה למשפחה נפל על ילדיו.
משפחתו תמכה ברודן פורפיריו דיאס ובשנת 1906 אף השתתף באספה שדנה בדרכים שבהן ניתן להגן על אדמות פרטיות, דוגמת אדמת משפחתו אותה עיבד. בשנת 1908 גויס לצבא, אולם שירת רק שישה חודשים בטרם נשלח לשמש כסייס במקסיקו סיטי. בשנת 1909 נבחר לראש מועצת כפרו, לאור מחויבותו ודאגתו לשמירת אדמות הכפר כנגד ניסיונות השתלטות של בעלי חוות עשירים.
לקראת הבחירות לנשיאות בשנת 1910 התמודד פרנסיסקו מדרו נגד הנשיא דיאס, וספאטה, אשר מצא הזדמנות לקדם את רעיונותיו לרפורמה אגררית רקם קשרים עם המועמד לנשיאות מתוך תקווה שיביא לשינוי במדינה. באותה שנה הפך ספאטה לגנרל צבא השחרור של הדרום שקם במדינת מורלוס במקסיקו וחבר למסע של מדרו נגד הנשיא דיאס. ב-19 במאי 1911 כבש צבאו של ספאטה את העיר קאוטלה לאחר קרב של שישה ימים והתברר כי קצרים עוד ימיו של דיאס בשלטון. עוד באותו חודש הדיח מדרו את דיאס מן השלטון בסיוע ספאטה, פנצ'ו וייה ופסקואל אורוסקו, בקרב סיודד חוארס. תחת שלטונו של מדרו החלו רפורמות מסוימות במשטר הקרקעות במקסיקו והובטחו בחירות חופשיות, אולם ספאטה לא היה מרוצה מקצב השינויים ומעמדתו של מדרו בנושא הרפורמה האגררית.
גנרל מהפכני

בקיץ 1911 התדרדרו יחסיו עם מדרו. בחודש נובמבר 1911, ימים ספורים לאחר שמדרו מינה עצמו לנשיא מקסיקו נמלטו ספאטה ואוטיליו מונטנו סנצ'ס (Otilio Montaño Sánchez) למדינת פואבלה שבמזרח מקסיקו. במקום מקלטם הם יצרו תוכנית, הידועה בשם "תוכנית איאלה" (בספרדית: Plan de Ayala), לרפורמה אגררית רדיקלית במקסיקו, הדחת הנשיא מדרו ובחירות חופשית במדינה, ומינוי פסקואל אורוסקו למנהיג המהפכה. ספאטה טבע את ססמת המהפכה: "אדמה וחופש" (בספרדית: Tierra y libertad). באותה עת ובהשפעת סנצ'ס, נחשף ספאטה לרעיונות אנרכיסטיים של הוגה הדעות הרוסי פיוטר קרופוטקין.
בהנהגתו של ספאטה לחם הצבא המהפכני שהקים נגד כוחות צבא מקסיקו בדרום המדינה ובקרבת מקסיקו סיטי. את מלחמתו מימן צבאו של ספאטה מהכנסות מיסים שהטיל על בעלי חוות עשירים.
שנותיו האחרונות ונסיבות מותו

בתחילת שנת 1916 שלח נשיא מקסיקו ונוסטיאנו קאראנסה את הגנרל פבלו גונסלס, לאתר ולחסל את ספאטה. גונסלס נקט במדיניות אכזרית של אדמה חרוכה, כשהוא משמיד בחיפושיו כפרים ומוציא להורג כל מי שנחשד בשיתוף פעולה עם ספאטה. בשנים 1917‏-1918 הצליח ספאטה להדוף את כוחות הצבא שחיפשו אחריו, אולם אלה שבו וניסו לתפוס אותו.
לבסוף, בשנת 1919 נפל ספאטה קרבן למארב מתוכנן שהציבו לו גונסלס וסגנו גואיארדו. גואיארדו העמיד פנים שהוא מבקש לערוק מצבא מקסיקו ולהצטרף למורדים בראשות ספאטה. ספאטה הסכים לקבל שליח מטעמו של גואיארדו כדי לתאם פגישה לצורך עריקתו. ב-10 באפריל 1919 הזמין גואיארדו את ספאטה לפגישה. אולם כאשר הגיע ספאטה למקום המפגש באסיינדה דה סן חואן, סמוך לאילה, אנשי גואיארדו ירו בו. הם נטלו את גופתו לקאוטלה כדי לתבוע את הפרס שהיה על ראשו.
עם מותו של ספאטה התפרק לאטו צבא השחרור של הדרום והתמוסס המרד שהנהיג. יחד עמו אף אבדה התקווה לרפורמה אגררית משמעותית במקסיקו להמוני האיכרים העניים.
מורשתו

השפעת רעיונותיו של ספאטה נמשכת עד היום, במיוחד באזורים הדרומיים של מקסיקו. לאחר מותו, ולאור נסיבות מותו, הפכה דמותו של ספאטה לדמות נערצת בעיני מקסיקנים רבים. ספאטה הצטייר כמי שנלחם למען זכויות אריסים וילידי מקסיקו מבלי שחיפש כל רווח אישי. אף שרעיונותיו באשר לרפורמה אגררית לא יושמו במקסיקו עד היום, הוא נחשב בעיני רבים כאיש חזון אשר לחם למען בני ארצו. רעיונותיו של ספאטה באשר לרפורמה אגררית אף מצאו ביטוי בסעיף 27 של החוקה של מקסיקו משנת 1917. לאורך השנים נעשו ניסיונות של ממשלים שונים ליישום הרפורמה, אף שמעולם לא יושמה במלואה.
קיימת מחלוקת באשר לאופי דמותו של ספאטה ויש הטוענים כי הוא ואנשיו לא היו מהפכנים, אלא פורעי חוק. למרות זאת, ספאטה הוא אחת מן הדמויות הנערצות במקסיקו עד היום, במיוחד בין בני מעמד האיכרים והאינדיאנים, אשר רואים בתוכנית איאלה, אותה ניסח, תוכנית מעשית לעצמאות כלכלית של האיכרים בדרום מקסיקו, אשר יכולה להצילם מעוני.
ארגונים עממים רבים אימצו את שמו של ספאטה, הבולט שבהם הוא הצבא הזפטיסטי לשחרור לאומי, תנועה מהפכנית המורכבת רובה ככולה מאיכרים אינדיאנים, מבני המאיה שבסיסה בצ'יאפס, אשר התפרסם לראשונה בשנת 1994, ואנשיו מכונים "הספאטיסטים". ברחבי מקסיקו נפוצות עיירות, רחובות ושכונות הנושאות את שמו של אמיליאנו ספאטה ודמותו אף הופיעה בעבר על שטרי כסף ובולים מקסיקנים.
פעילים חברתיים במקסיקו מתייחסים לעיתים קרובות לספאטה במסעות יחסי ציבור, דמותו מופיעה לרוב על כרזות ולעיתים נשמעת בהפגנות האמירה: "ספאטה חי; המאבק ממשיך." (בספרדית: Zapata vive, la lucha sigue).
בתרבות העממית ובאומנות

דמותו של ספאטה ועלילותיו מצאו ביטוי בסרטי קולנוע, קומיקס, ספרים, מוזיקה, וחפצי לבוש. בשנת 1952 יצא לאקרנים סרטו של איליה קזאן, ויוה זפאטה!, על פי תסריט של ג'ון סטיינבק. בסרט כיכב מרלון ברנדו ולצדו אנתוני קווין אשר זכה על תפקידו בסרט זה בפרס אוסקר לשחקן משנה.
הערות שוליים

↑  לואיס הרננדז נברו, זפטיסמו: עשרים שנה אחרי, באתר "העוקץ", 13 בינואר 2014
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007271066805171  PLWABN: 9810546266805606  BIBSYS: 90152402  BNC: 000039774  BNE: XX854016  BnF: cb122053495 (data)  CANTIC: a10444634  CiNii: DA05992539  GND: 118636197  ISNI: 0000 0000 8105 6014  LCCN: n79069840  LNB: 000221197  NDL: 00621682  NLA: 35997640  NSK: 000500071  NTA: 068632096  RERO: 02-A020304721  RSL: 000164905  SNAC: w6rw1br0  SUDOC: 030687683  S2AuthorId: 121673942  Trove: 1178296  VIAF: 27114325   WorldCat (עם VIAF): 27114325 
גופתו של ספאטה מוצגת בפומבי לאחר שנורה ונהרג
אנתוני קונצ'ני

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  23 בספטמבר 1989 (בן 35) קנדה 
 פרופיל ב-IMDb
 
אנתוני קונצ'ני (באנגלית: Anthony Konechny; נולד ב-23 בספטמבר 1989) הוא שחקן קנדי.
קריירה

בשנת -2013, הוא הצטרף לקאסט החוזר של הסדרה Almost Huma"n" שם שיחק את MX-43 '1', אנדרואיד משטרתי דמוי אדם, עד לגמר הסדרה ב-2014 לאחר סיום העונה הראשונה שלה.
בשנת 2014 הוא גילם את הקצין ת'ך בסרט "גודזילה".  באותה שנה הוא הופיע כאורח בסדרה "המכשפות מאיסט אנד" שם גילם את היצור מנדרייק, שד שחוצה מאסגארד ומתחיל לתקוף כמה מתושבי העיר איסט אנד, היצור נהרג על ידי פרדריק בושאמפ.
בשנת 2015 הוא הופיע בסרט "חמישים גוונים של אפור" שם גילם את פול קלייטון הצעיר, צעיר שנמשך לחברתו לעבודה בחנות לחומרי בניין אנסטסיה סטיל (דקוטה ג'ונסון), ויריבו של  כריסטיאן גריי (ג'יימי דורנן) על ליבה של אנסטסיה.
בשנת 2019 שיחק בסרט "נואל". בשנת 2020 שיחק לצד אדן קנטו וג'ייקוב אלורדי בסרט "שני לבבות".
פילמוגרפיה > טלוויזיה

| שנה | סדרה | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2014 | המכשפות מאיסט אנד | מנדאגורה | 4 פרקים |
| 2013 - 2014 | כמעט אנושיים | MX-43 '1' | 10 פרקים |
| 2013 | אנשי המחר | הסוכן פרקינס | פרק אחד |
| 2013 | על טבעי | חייל שדים | פרק אחד |
| 2013 | Motive | קווין ווסט | פרק אחד |
| 2011 | שעה מכושפת | קמרון | פרק אחד |
| 2010 | החבורה | טרוור | פרק אחד |
| 2009 | סמולוויל | שליח | פרק אחד |
| 2018 | סופר גירל | ריימונד ג'נסן | 5 פרקים |
פילמוגרפיה > קולנוע

| שנה | סרט | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2023 | Married by Mistake | ריס ביינאם |  |
| 2023 | Mercy | ריאן קווין |  |
| 2020 | שני לבבות | ג'ון |  |
| 2019 | נואל | טד הגמד |  |
| 2015 | חמישים גוונים של אפור | פול קלייטון |  |
| 2014 | Night Witness | מקס דרסון |  |
| 2014 | Primary | צעיר מעצבן |  |
| 2014 | Wedding Planner Mystery | איש צעיר |  |
| 2014 | גודזילה | ת'ך |  |
| 2013 | No Clue | איש צעיר |  |
| 2013 | Embrace of the Vampire | איש צעיר |  |
| 2013 | המאמן | דאג |  |
| 2012 | כשהלב קורא | זך |  |
הערות שוליים

↑  Good Morning Godzilla - Yet More Casting News Stomps Out!
↑  ’50 Shades of Grey’ Movie Cast: Anthony Konechny Joins as Christian Grey’s Rival, Paul Clayton
↑  Anthony Konechny se incorpora a la película “Cincuenta Sombras de Grey”
↑  Denise Petski, Deadline, Deadline, ‏5 ביולי 2018
אנתוני קווייל

| --- | --- |

אנתוני קוויל, 1976
 לידה:  7 בספטמבר 1913 ספטון, מרזיסייד, הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  20 באוקטובר 1989 (בגיל 76) לונדון, הממלכה המאוחדת 
 שם לידה:  John Anthony Quayle 
 סוגה מועדפת:  קומדיה שייקספירית 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 תקופת הפעילות:  1935–1989 (כ־54 שנים)
 מקום לימודים:  האקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה (1933)  בית הספר רוגבי  Abberley Hall School 
 בן או בת זוג:  Dorothy Hyson (1947–20 באוקטובר 1989)  Hermione Hannen (1934–1941) 
 צאצאים:  Rosanna Quayle 
 פרסים והוקרה:  פרס אמי לשחקן המשנה הטוב ביותר במיני סדרה או סרט טלוויזיה (1975)  Knight Bachelor  מפקד במסדר האימפריה הבריטית 
 פרופיל ב-IMDb
 
סר ג'ון אנתוני קווייל, מפקד (באנגלית: Sir John Anthony Quayle, CBE; ‏7 בספטמבר 1913 - 20 באוקטובר 1989) היה שחקן קולנוע ותיאטרון אנגלי. מועמד לפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר בשנת 1969 על תפקידו בסרט "אן של אלף הימים".