stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יעקב אולייסקי
לקריאה נוספת

Angelica Königseder and Juliane Wetzel, Waiting for Hope: Jewish Displaced Persons in Post-World War II Germany, translated from the German by John A. Broadwin (Northwestern University Press, 2001) preview
יצחק פוזנר (עורך) [הלינה אולייסקי, מאיר ילין, שלמה ליפשטיין – חברי המערכת], ספר יעקב אולייסקי, תל אביב: אורט ישראל; ואיגוד יוצאי ליטא בישראל, תשמ"ו/ 1986
'יעקב אולייסקי', בתוך: אברהם תורי (עורך), תרומת יהודים מליטא לבניין הארץ ומדינת ישראל, תל אביב, אפריל 1988, עמ' 81–82
הערות שוליים

↑  דב לוין, "שינויים מופלגים במערכת-החינוך", במאמרו: מערכת החינוך היהודי בליטא הסובייטית 1940–1941, שבות 6 (1978), באתר דעת.
1 2 3  'יעקב אולייסקי', בתוך: אברהם תורי (עורך), תרומת יהודים מליטא לבניין הארץ ומדינת ישראל, תל אביב, אפריל 1988
↑  "החודש הזה בתקופת השואה: פברואר 1948 – קבוצת יהודים במחנה העקורים לנדסברג", באתר יד ושם. למעשה, אורט הפעיל בלנדסברג מערכת חינוכית מקיפה, שכללה חינוך מגיל הגן ועד חינוך על-תיכוני, חוות הכשרה, קיבוצים, תלמוד תורה וישיבה.
↑  Angelica Königseder and Juliane Wetzel,  Waiting for Hope: Jewish Displaced Persons in Post-World War II Germany , translated from the German by John A. Broadwin (Northwestern University Press, 2001), p. 111
↑  "רשימת הנשיאים, יו"ר הדיקרטוריון והמנהלים הכלליים של אורט ישראל", באתר כתב העת של רשת אורט "עיונים"
↑  'הקדמת המערכת לכרך ד' השואה: 1941–1945' בספר יהדות ליטא (ספר יזכור לקהילת ליטא, בספריית העיר ניו יורק, תמונה 1676)
↑  יעקב אולייסקי באתר חברה קדישא ת"א–יפו.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007307039405171  ISNI: 0000 0000 6877 4441  VIAF: 891154380945630290611   WorldCat (עם VIAF): 891154380945630290611
כף הקוף

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  ו. ו. ג'ייקובס 
 שפת המקור:  אנגלית 
 סוגה:  סיפור קצר 
 הוצאה
 תאריך הוצאה:  ספטמבר 1902 
 
כף הקוף (באנגלית: The Monkey's Paw) הוא סיפור קצר מסוגת ספרות אימה אשר נכתב על ידי הסופר האנגלי ו. ו. ג'ייקובס (W. W. Jacobs), בשנת 1902 כחלק מקובץ "The Lady of the Barge". הסיפור עוסק בכף הקוף המשמשת כחפץ קסם המעניק שלוש משאלות, אשר פונות נגד מביען. מגמת הסופר היא לעלות את נושא הגורל כדבר עליון, אשר אינו ניתן לשינוי.
מיד לאחר פרסומו, חולל הסיפור הדים רבים. מאוחר יותר הומחז הסיפור והוסרט. עד היום הוא נחשב לסיפור אימים קלאסי, ונלמד ככזה בבתי ספר ובאקדמיות בארץ ובעולם.
עלילה

במהלך ערב גשום, מגיע לביקור אצל משפחת וייט ידיד משפחה, רב-סמל מתקדם מוריס, המספר להם על כף קוף קסומה/מקוללת שביכולתה להעניק שלוש משאלות. את הכף כישף אדם חכם, אשר רצה להעביר את המסר שלא כדאי להתערב בגורל. מוריס מראה להם אותה ומיד זורק אותה לאח. מר וייט שולף אותה מהאש ומבקש לשמור עליה. מוריס מנסה לשכנעו שלא כדאי, ושהיא מביאה רק מזל רע, ומספר להם כיצד מצא אותה: הוא מצא בן אדם, אשר לא ידוע מה היו שתי משאלותיו הראשונות, אך השלישית הייתה למות. הוא מזהיר את משפחת וויט, אך מר וייט מתעקש. לבסוף מוריס מוותר, אך אומר שלא יאשימו אותו בהשלכות, ועוזב במהירות. הם מתעלמים מהאזהרה ומביעים משאלה ראשונה – לקבל 200 פאונד כדי לשלם את המשכנתא. מאחר שהכסף אינו מתגשם מעצמו על השולחן הם פוטרים את הסיפור כאגדה ותו לא. למחרת בבוקר הכל רגיל ובנם יוצא לעבודה. אלא שבהמשך מגיע זר לביתם ומבשר להם שבנם היחיד הרברט נתפס במכונות המפעל בו הוא עבד ומת במקום. הוא אומר שהחברה מסירה כל אחריות מהמקרה, אך כיוון שבנם היה עובד נאמן, הם מקבלים כפיצוי מהמפעל מענק של בדיוק 200 פאונד.
לאחר שבוע, מציעה גברת וייט לבקש מכף הקוף שתחזיר את בנם לחיים, בתחילה בעלה מתנגד ומפציר בה לשנות את דעתה, אך לבסוף נכנע ומבקש בעצמו את המשאלה בתקווה שהיא לא תתגשם. נקישה בדלת נשמעת וגברת וייט ממהרת לפתוח את הדלת, בתקווה למצוא את בנה. בעלה מספיק רק ברגע האחרון לבקש את משאלתו השלישית וכשהדלת נפתחת אין נפש מאחוריה.
עיבודים

במהלך השנים הסיפור עובד כמה וכמה פעמים לסרטים, אשר ברובם העלילה נותרה כמעט ללא שינוי.
כדרך בני מאדים

ערך זה עוסק בסיפור קצר. אם התכוונתם לקובץ סיפורים, ראו .
| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  אייזק אסימוב 
 שפת המקור:  אנגלית אמריקאית 
 סוגה:  מדע בדיוני
 הוצאה
 תאריך הוצאה:  1952 
 תאריך הופעה ראשונה:  בספר כדרך בני המאדים וסיפורים אחרים
 
כדרך בני מאדים (באנגלית: The matrian way) הוא סיפור קצר מאת אייזק אסימוב ופורסם לראשונה בספר "כדרך בני המאדים וסיפורים אחרים" בשנת 1952. הסיפור תורגם לעברית בשנת 2004 בספר כדרך בני מאדים ושוב בשנת 2014 בספר כתבי אייזק אסימוב חלק 4 בשם הדרך המאדימית.
סיפור זה הוא תגובתו של אסימוב למהומה שהשתררה באותה תקופה סביב כוכב הלכת האדום[דרושה הבהרה].
עלילה

בספרו מתאר אסימוב תרחיש בו קבוצת חלוצים בני כדור הארץ מיישבת את כוכב הלכת מאדים ומקימה עליו התיישבות חיה ותוססת אשר הולכת ומתפתחת עם השנים.
שלושה דורות לאחר תקופת החלוצים, עומדים תושבי המאדים מול משבר מחסור במים הרה אסון, בעקבות סירובה של ממשלת הארץ להמשיך ולספק לתושבי המאדים את המים הנחוצים כל כך להמשך קיומם, זאת בעקבות קמפיין פוליטי נרחב שערך כנגדם דמגוג פוליטי על כדור הארץ.
תושב המאדים בשם טד לונג וקבוצת גרוטאנים (אוספי גרוטאות חלל) אמיצה יוצאים למסע היסטורי אל כוכב הלכת שבתאי, במטרה למצוא מקור מים חלופי לארץ על אחת מטבעותיו של כוכב הלכת. מסע זה יכריע לנצח את גורלם של אנשי המאדים בפרט ואת גורל ההתיישבות בחלל בכלל.
ניתן לראות בספרו של אסימוב ביקורת נוקבת כלפי הפוליטיקאי ג'וזף מקארתי וכלפי ממשלת ארצות הברית של אותה תקופה, המקבילים לממשלת הארץ בספר ולאותו פוליטיקאי דמגוג, בעוד בני המאדים מדומים לחלוצים האמריקאים של המאה ה-19[דרוש מקור].
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: no2014110049  VIAF: 310625534   WorldCat (עם VIAF): 310625534
יסמין קדר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1 ביוני 1969 (בת 55)
 מדינה:  ישראל ישראל
 פרופיל ב-IMDb
 
יסמין קדר (נולדה ב-1 ביוני 1969) היא קומיקאית, זמרת ושחקנית ישראלית.
ביוגרפיה

קדר היא בתם של הצייר דן קדר והאוצרת ציונה קדר. שירתה בלהקת חיל האוויר יחד עם  ירדן בר כוכבא וקרן הכט. למדה בסטודיו למשחק ניסן נתיב.
קריירה

לאחר שהשתחררה מהצבא, בסוף 1989, החלה להשתתף במחזמר "פצצת טום", שהיה מבוסס על שירי הזמר-יוצר האמריקאי טום לרר.
קדר שרה קולות רקע באלבום "אלפנט" של המוזיקאי יוסי אלפנט שראה אור בשנת 1991, והייתה חברה בלהקה "לולה" יחד עם אבי גרייניק, ירדן בר-כוכבא ועידן אלתרמן. אלבומה היחיד של הלהקה, "ימים של שקט", יצא בשנת 2000.
ב-1993 שיחקה בסדרת הטלוויזיה לילדים "קופיקו", שם גילמה את לילי העוזרת בפרק "הלו לילי".
ב-1997 השתתפה בתוכנית הסאטירה "שערורייה".
ב-1998 השתתפה בתפקיד אורח בעונה הראשונה בסדרת הטלוויזיה "20 פלוס" גילמה את הדס, חברה של מיקי.
היא הופיעה בדמויות שונות לצד אלי יצפאן בתוכניות הבידור "הערב עם אלי יצפאן" ו"יצפאן עובר כל גבול", וכיכבה בהצגת הבידור "מכבס תולה" לצד אבי קושניר.
ב-1999 גילמה קדר את יעל בן צור בסדרת הטלוויזיה "פאזל", וכן השתתפה בתוכנית האלתורים הקומיים "של מי השורה הזאת?" (2001), אשר שודרו בערוץ 2.
ב-2004 השתתפה בסרט "היה נהדר" ששודר גם בתוכנית "שיעור מולדת".
בשנים 2006–2007 גילמה את דמותה של נטע אביבי בסדרת הטלוויזיה "בשורות טובות", בה כיכבה לצד שי אביבי.
חיים אישיים

מאז 2008 קדר מתגוררת עם בעלה באמסטרדם שבהולנד.
הערות שוליים

1 2  מיה סלע, כרוניקה של מוות: הראיון האחרון של דן קדר ז"ל, באתר mynet (כפי שנשמר בארכיון האינטרנט), 14 בנובמבר 2011
↑  עירית לינור, שסטינג יציל את העולם, חדשות, 31 בדצמבר 1989
פצצת טום. סיבוב שני, מעריב, 1 בינואר 1990
↑  כתבי ynet, להיט אחד שמסתיר עולם שלם, באתר ynet, 25 בנובמבר 2011
↑  גיורא יהלום, ‏להרכיב מחדש, באתר גלובס, 2 במאי 2001
↑  רותה קופפר, תעשו דרמות, באתר הארץ, 22 ביולי 2004
↑  אבנר שביט, עכבר העיר תל אביב, בשורות טובות, באתר הארץ, 28 בנובמבר 2006
יחסי מין הומוסקסואליים בשירותים ציבוריים

יחסי מין הומוסקסואליים בשירותים ציבוריים (מכונה בארצות הברית: Tea-room ובבריטניה: Cottage) היא התנהלות שהייתה נפוצה בקרב הקהילה ההומוסקסואלית בארצות המערב בשנים שקדמו ללגיטימציה שלה, בה קוימו יחסי מין אנונימיים בין גברים בשירותים ציבוריים או שנערך קרוזינג במטרה לקיים יחסי מין במקום אחר.
המילה "קוטג'" (מאנגלית: Cottage) כביטוי תועדה לראשונה בתקופה הוויקטוריאנית לתיאור שירותים ציבוריים, ובשנות ה-60 של המאה ה-20 הביטוי הפך לסלנג של הקהילה ההומוסקסואלית. שורשיו של המונח מקורם בחדרי השירותים החיצוניים שנבנו בבריטניה מחוץ לבתי המגורים, ונראו כמו מבני קוטג'. רוב השימוש בביטוי היה באנגליה, שם המונח היה מזוהה כמקום קטן, נוח וכפרי, אם כי השתמשו בביטוי גם במקומות אחרים בעולם. בארצות הברית משתמשים בביטוי "tea-room" כדי לתאר את התופעה.
התופעה

חדרי השירותים הציבוריים בהם התופעה רווחת ממוקמים במקומות עם תנועה מאסיבית של אנשים, כמו תחנות אוטובוס, תחנות רכבת, שדות תעופה ואוניברסיטאות. לעיתים, בין תאי השירותים קיים גלורי הול. סימנים שונים משמשים כדי לרמוז לרצון באינטראקציה בין המבקרים. בחלק מחדרי השירותים התפתח נוהג מקובל, לפיו יש אדם שמשמש כ"מתצפת", שאחראי להזהיר כשמגיעים אנשים מחוץ ל"סצנה" (דהיינו, מחוץ לקהילה ההומוסקסואלית).
לפני תנועת השחרור הלהט"בית בסוף שנות ה-60 בארצות הברית ואנגליה, חדרי שירותים ציבוריים פעילים היו מהמקומות הבודדים בהם גברים שהיו צעירים מכדי להיכנס לברים של הומואים, יכלו לפגוש אחרים ולדעת בבטחה שגם הם הומואים. רוב ההומואים והביסקסואלים באותה תקופה היו "בָּאָרוֹן", וכמעט שלא היו קבוצות חברתיות לנוער שהיה צעיר מכדי לצרוך אלכוהול.
לאחר המהפכה הלהט"בית, שהפכה את ההומוסקסואליות ללגיטימית, נפתחו מועדוני מין - כגון סאונות, אשר העבירו את הפעילות המינית מהמרחב הציבורי למרחב הפרטי. עם הפיכת האינטרנט לאמצעי תקשורת ואינטראקציה מרכזי בקהילה הגאה, פחת השימוש בחדרי השירותים הציבוריים כמקום מפגש.
מדיניות ציבורית

החל משנות ה-80, הפכו הרשויות להיות מודעות לקיומם של חדרי שירותים הפעילים כמקום מפגש מיני והחלו לנקוט בצעדים שונים נגד העניין, כגון שינוי גובהי הדלתות, הסרת דלתות בחדרי שירותים פופולריים, וכן הנמכת המחיצות שבין התאים, על-מנת למנוע איתות בין התאים בעזרת הרגליים. מעשים מיניים בשירותים ציבוריים עומדים בניגוד לחוק בהרבה מדינות.[דרוש מקור] מכיוון שיחסי המין מתרחשים מאחורי דלתות סגורות ובתוך התאים עצמם, הרי שבאנגליה, בארצות הברית ובקנדה המשטרה הפעילה לעיתים שוטרים סמויים, שהתחזו להומואים וניסו לשדל אנשים לקיים יחסי מין. מי ששיתף פעולה עם השוטרים היה צפוי להיעצר ולהישפט.
בישראל

בישראל התופעה הייתה קיימת בעיקר בתחנות אוטובוס מרכזיות, בהן התחנה המרכזית הישנה של תל אביב והתחנה המרכזית של באר שבע. איתן פוקס, בסרטו הראשון "אפטר" (1990), עוסק במתח מיני בין חייל למפקדו, שלבסוף מקיימים יחסי מין בשירותים ציבוריים בגן העצמאות בירושלים.
Tearoom Trade

| זהות מינית |  % |
| --- | --- |
לא הומואים ולא ביסקסואלים: 38%
ביסקסואלים: 24%
הומואים בארון: 24%
הומואים מחוץ לארון: 14%
Tearoom Trade (תעתיק: טירוּם טרייד) הוא מחקר של הסוציולוג רוברט אלן "לאוד" המפרייס. המחקר עסק בניתוח פעילות מינית של הומואים בשירותים ציבוריים. המחקר הוא אתנוגרפיה על יחסי מין בין גברים בשירותים ציבוריים. המפרייס תיאר את התקשורת הבין-אישית המקובלת בחללים אלו, כגון שפת גוף, תנועות ידיים וכדומה. כמו כן, הוא שם לב גם לתפקידים השונים אשר אנשים שונים מילאו, כאשר לרוב, במקביל לאנשים שקיימו יחסי מין היו אנשים ששימשו כ"תצפיתנים", שהיו מזהירים אם אנשים לא קשורים היו מתקרבים. המפרייס הניח כי גברים המשתתפים בפעילות כזו מגיעים מרקעים חברתיים מגוונים, בעלי מוטיבציות שונות, וזהויות מיניות שונות: סטרייטים, ביסקסואלים או הומואים.
המחקר שאל לגבי הסטריאוטיפים אשר מקושרים לגברים המקיימים יחסי מין עם גברים במקומות ציבוריים, והראה כי הרבה מן המשתתפים בפעילויות הללו מנהלים אורח חיים "נורמטיבי" למדי, בעלי משפחות ומקובלים בקהילתם. בנוסף, המחקר הראה שבמעשיהם המיניים אין סכנה להטרדה מינית של גברים הטרוסקסואלים. הממצאים של המחקר מראים כי 38% מהנחקרים לא היו הומואים ולא ביסקסואלים, 24% היו ביסקסואלים, 24% היו הומואים בארון ורק 14% ענו על התדמית של "הומו שהוא חלק מהקהילה הגאה" ומתעניין בקשרים עם גברים. מכיוון שהמפרייס היה יכול לוודא כי 54% מנחקריו חיו כהטרוסקסואלים עם נשותיהם, המחקר הציג את חוסר ההתאמה בין העצמי הפרטי והעצמי החברתי אצל אנשים שהשתתפו בצורה הזו של סקס הומוסקסואלי.
Tearoom Trade > ביקורת

בתחילת המחקר, המפרייס חשף את זהותו כחוקר בפני חלק מהמשתתפים; הוא שם לב כי אלו שהסכימו לדבר איתו היו רק ממעמד משכיל, יחסית. כשהמשיך במחקר, החליט להסתיר את זהותו כחוקר, במטרה למנוע הטיה במחקר. המפרייס הניח כי הסטיגמה הקשורה להומוסקסואליות והרצון של המשתתפים לאנונימיות מונעות ממנו לתצפת על המתרחש ולקיים ראיונות מעקב, כאשר הוא מציג עצמו כחוקר.
הביקורת על המחקר הייתה בעיקרה ביקורת אתית בנוגע להסתרת זהותו כחוקר ואי-קבלת הסכמה מהנחקרים לתצפית עליהם. המפרייס היה ניתן בביקורת גם עקב המתודה שלו לראיונות המשך, בה מצא את כתובת הנחקרים דרך מספרי הזיהוי של מכוניותיהם, אותם העתיק. ראיונות ההמשך, אף הם לא חשפו את מהות המחקר, ובהם הציג עצמו כחוקר שירותי בריאות, שמתעניין במוצא האתני שלהם, הסטטוס המשפחתי, עיסוקם ועוד. מתנגדי הביקורת הצביעו על כך, שהמשתתפים ביצעו את מעשיהם במקום ציבורי וכי הונאת המשתתפים סביב הראיונות הייתה לא מזיקה, מכיוון שהמפרייס כיבד את רצונם לאנונימיות ולא פרסם את זהותם במחקרו.
לקריאה נוספת

Humphreys, Laud (1975). Tearoom trade: impersonal sex in public places (2 ed.). Aldine Transaction. ISBN 9780202302836
The Tearoom Trade (אורכב 02.02.2014 בארכיון Wayback Machine), UCSB SexInfo, September 25, 2007
הערות שוליים

↑  Eric Partridge, Tom Dalzell, Terry Victor The concise new Partridge dictionary of slang and unconventional English p. 642 : "tearoom; t-room noun a public toilet. From an era when a great deal of homosexual contact was in public toilets; probably an abbreviation of 'toilet room'"
↑  Eric Partridge, Tom Dalzell, Terry Victor The concise new Partridge dictionary of slang and unconventional English p. 165 : "cottage noun a public lavatory used for homosexual encounters UK."
↑  James Redding Ware (1909), Passing English of the Victorian era, ISBN 0854099328
↑  Michael George Schofield, Gordon Westwood (1960), A minority: a report on the life of the male homosexual in Great Britain, p. 74. "Most homosexuals regard 'cottaging' as very sordid and look down upon those who resort to this method of finding partners."
↑  Maupin, A. (1984). Babycakes. p. 105. ISBN 0060924837. "'I was busted for cottaging... You know..doin' it in a cottage... A cottage', Wilfred repeated. 'A public loo.'"
↑  Bruce Galloway,(1983).Prejudice and Pride: Discrimination Against Gay People in Modern Britain. Published by Routledge, ISBN 0710099169.
↑  David Northmore (11 April 1998)."Finding private passion in a public place; Why is it that some gay men go in search of sexual encounters in lavatories?. The Independent. "But Robert Cole, 40, despises the time he has spent hanging around public lavatories. "I started cottaging at 12 because I was too young to go to pubs, but wanted to find a boyfriend. But it then becomes compulsive and a mechanism for avoiding sorting your life out" ... This month sees the publication of a survey of men who cottage in north London by the Aids Education Unit of Barnet Healthcare NHS Trust. More than 200 men were asked to complete an anonymous questionnaire, and the results are eye-opening. Twenty per cent of those questioned started cottaging between the ages of 10 and 14, and 32 per cent started between the ages of 15 and 19. And the survey's finding that just over 75 per cent of those questioned also regularly visit gay social venues and groups somewhat destroys the myth that cottagers are sad, closeted individuals who are unable to come to terms with their sexuality."
↑  Tom Geoghegan (27 Sep 2005). A public inconvenience. BBC News. "To many, the UK's public toilets are a source of national shame. But an international conference under way in Belfast could be the first step towards their rehabilitation"
↑  Tom Geoghegan (16 Aug 2006). vows to fight public sex. BBC News. "A council takes action to stop people using public toilets at a park in Derby for sex."
↑  באנגלית Robert Allan "Laud" Humphreys
תא שירותים ובו גלורי הול
כדרך בני מאדים (ספר)

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  אייזק אסימוב
 שפת המקור:  אנגלית
 סוגה:  מדע בדיוני
 הוצאה
 הוצאה:  דאבלדיי 
 תאריך הוצאה:  1955
 מספר עמודים:  192
 הוצאה בעברית
 הוצאה:  הוצאת אודיסיאה
 תאריך:  1980
 תרגום:  חגי אברבוך
 סדרה
 הספר הבא:  גדול ורחב הוא העולם 
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  002362105
 
כדרך בני מאדים (באנגלית: The Martian Way and Other Stories) היא אסופה של ארבעה סיפורים קצרים מאת הסופר אייזק אסימוב.
הספר יצא לאור באנגלית בשנת 1955 ובעברית בהוצאת "מסדה" בשנת 1980, בתרגומו של אדם שרתיאל.
רשימת הסיפורים

כדרך בני מאדים
נעורים
המעמקים
מלכודת פתאים
יחסי איראן–סרביה

| יחסי איראן–סרביה |
| --- | --- |
איראן: סרביה


איראן: סרביה
שטח (בקילומטר רבוע)
1,648,195: 77,474
אוכלוסייה
91,781,231: 6,724,294
תמ"ג (במיליוני דולרים)
401,505: 75,187
תמ"ג לנפש (בדולרים)
4,375: 11,181
משטר
רפובליקה אסלאמית תאוקרטית אוטוריטרית: רפובליקה

יחסי איראן–סרביה הם היחסים הדיפלומטיים בין איראן וסרביה. בשנת 2017 הודיעה ממשלת סרביה כי על מנת לשפר את היחסים הדו-צדדיים וכן למשוך תיירים ומשקיעים לסרביה, היא העבירה חקיקה לביטול דרישות הוויזה לאזרחי איראן והודו בכוונתם לנסוע למדינה. גם איראן וגם סרביה נחשבות בעלות ברית של רוסיה וסין.
היסטוריה > התיאוריה האיראנית על מוצאם ההיסטורי של הסרבים

היסטוריונים הצהירו כי זה אפשרי לומר שהסרבים מקורם מהשבטים הפרסיים המוקדמים בקווקז. נשיא איראן מחמוד אחמדינז'אד הודה כי אותה תאוריה עשויה להיות הסבר אמין למוצאם של הקרואטים, שחיו היסטורית בסמיכות רבה מאוד לסרבים.
יחסים > היחסים במהלך מלחמות יוגוסלביה

יחסי איראן עם סרביה (אז חלק מיוגוסלביה) היו מתוחים במהלך מלחמות יוגוסלביה בהן איראן תמכה במוסלמים הבוסניים נגד הסרבים המורדים בבוסניה.
יחסים > מוקד התדלוק של איראן אייר בבלגרד

ממרץ עד יוני 2011 איראן אייר ביצעה נחיתות מתוזמנות בבלגרד לצורך תדלוק מטוסים שנמנע מהם בשדות תעופה באיחוד האירופי. לאחר 18 ביוני 2011, שלל נמל התעופה בלגרד ניקולה טסלה את זכויות הנחיתה של איראן אייר, תוך ציון לחץ מצד ארצות הברית.
יחסים > יחסי NAM

המדינה הקיסרית של איראן הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה היו החברות המייסדות של ארגון המדינות הבלתי-מזדהות בשנת 1961.
בספטמבר 2011 ביקר סגן שר החוץ של איראן, מוחמד אקונדזדה, בסרביה במהלך מועצת NAM השנתית שהתקיימה בבלגרד באותה שנה, וטען כי איראן אינה מכירה בקוסובו כעם ריבוני, וכי הוא מקווה שיחסי הידידות בין סרביה לאיראן ימשיכו הלאה. פחות משנה לאחר מכן, איוואן מרקיץ' נסע לטהראן כדי לייצג את סרביה בפסגה ה-16 של המדינות הלא מזדהות. ב-31 באוגוסט 2012 פורסם כי מרקיץ' פנה למשתתפי הפסגה כי סרביה מעוניינת להישאר מעורבת עם המדינות החברות ב-NAM תוך הקפדה על הצטרפות לאיחוד האירופי.
יחסים > אינטרס של האיחוד האירופי

סרביה, על אף שהוטלו עליה סנקציות והייתה מבודדת על ידי המערב במשך שמונה שנים במהלך קיומה של הרפובליקה הפדרלית של יוגוסלביה, על פי הדיווחים הציבה סנקציות על איראן כחלק מהליך ההצטרפות לאיחוד האירופי בנובמבר 2012. ההודעה על הסנקציות ספגה ביקורת קשה מאוד בקרב התקשורת הסרבית והכתבים הפוליטיים ושיקפה פער בין פעולות ממשלת סרביה לדעותיהם של אזרחי סרביה. פרופסור פרדראג סימיץ' מהפקולטה למדע המדינה UB אמר בראיון ל-"S Media" כי נראה שאיראן סובלת בשל כניסת ממשלת סרביה לאיחוד האירופי, והסיקה כי ייתכן שהיחסים עם איראן לא יפגעו כפי שהם עם מדינות מערביות אחרות למרות הסנקציות של סרביה. בשנת 2013 נפגש שגריר סרביה בטהראן אלכסנדר טאסיץ' עם מחמוד אחמדינז'אד; המפגש צוטט על ידי מוחמד רזא רחימי במכתב ברכות לחג הממלכתי של סרביה ב-15 בפברואר, ובו נאמר כי אין "שום מניעה" להמשך היחסים בין טהראן לבלגרד.
יחסים > הסכם ויתור על ויזה

ב-23 באוגוסט 2017 הודיעה ממשלת סרביה באתר האינטרנט שלה כי אזרחי הרפובליקה האיסלאמית של איראן כמו גם של הודו יכולים לנסוע לסרביה מבלי להגיש בקשה לקבלת אשרות. הסכם זה בוטל על ידי ממשלת סרביה בגלל לחץ האיחוד האירופי ב-8 באוקטובר 2018, והביטול נכנס לתוקף ב-17 באוקטובר 2018.
לפני ביטול ההסכם, שלוש חברות תעופה איראניות קיימו טיסות בין טהראן לבלגרד. לאחר הביטול, רק מהאן אייר מקיימת טיסות סדירות ישירות בין איראן לסרביה.
תרבות

לצד שגרירות איראן, קיים גם מרכז תרבות איראני בבלגרד. כמו כן, פסטיבל קולנוע איראני מתקיים מדי שנה במוזיאון הסרטים בבלגרד.
נציגויות דיפלומטיות

איראן מחזיקה בסרביה שגרירות בבלגרד.
סרביה מחזיקה באיראן שגרירות בטהראן.
כף הנלופן

| --- | --- |

מבט מהחלל על כף הנלופן, 1994
 מידע כללי
 גובה:  3 מ' 
 מדינה:  ארצות הברית 
 מיקום:  מחוז סאסקס, ארצות הבריתארצות הברית
 קואורדינטות:  38°46′17″N 75°05′44″W﻿ / ﻿38.7715°N 75.0955°W﻿ / 38.7715; -75.0955
  (למפת ארצות הברית מוגדלת) וושינגטון ניו יורק לוס אנג'לס שיקגו סן פרנסיסקו אטלנטה דאלאס יוסטון בוסטון סיאטל מיאמי ה א ט ל נ ט י  ה ש ק ט  מפרץ מקסיקו  קנדה מקסיקו איי בהאמה כף הנלופן(למפת ארצות הברית רגילה) וושינגטון ניו יורק לוס אנג'לס שיקגו סן פרנסיסקו אטלנטה דאלאס יוסטון בוסטון סיאטל מיאמי ה א ט ל נ ט י  ה ש ק ט  מפרץ מקסיקו  קנדה מקסיקו איי בהאמה כף הנלופן(למפת דלאוור רגילה) דובר וילמינגטון ניוארק מידלטאון ניו ג'רזי פנסילבניה מרילנד האוקיינוס האטלנטי  נהר דלאוור כף הנלופן(למפת דלאוור מוגדלת) דובר וילמינגטון ניוארק מידלטאון ניו ג'רזי פנסילבניה מרילנד האוקיינוס האטלנטי  נהר דלאוור כף הנלופן
 
מבט צפונה מכף הרינג.
מבט דרומה מכף הרינג.
כף הנלופן (באנגלית: Cape Henlopen) היא חצי אי בקצהו הדרום מערבי של מפרץ דלאוור במדינת דלאוור שבארצות הברית. מצפון לכף ממוקם מפרץ דלאוור ומדרומו האוקיינוס האטלנטי.
היסטוריה

במקור נקרא הכף על שם תיימן יאקובס הינלופן, סוחר הולנדי אשר סחר בפרוות ובתירס. בשנת 1620 הקים הינלופן שותפות עם קורנליס יאקובסן מיי (על שמו נקראת כף מיי הסמוכה), אשר סחרה עם האינדיאנים שהתגוררו לחופי נהר דלאוור. הינלופן ומיי טענו לזכות בלעדית מכוח זיכיון לסחור בנהר, אולם בוררות שנערכה באמסטרדם ב-23 בדצמבר 1623 העבירה את הזיכיון לחברת הודו המערבית ההולנדית, ובשנת 1624 הוקמה המושבה הראשונה בסמוך.
היסטוריה > הפארק המדינתי כף הנלופן

הפארק המדינתי כף הנלופן הממוקם בשטח הכף, הוא פארק בשטח של 21 קמ"ר, בשטח מחוז ססקס. היה זה ויליאם פן שהקים את הפארק הראשון בשטח הכף - בשנת 1628. היה זה שטח ציבורי להנאת תושבי המחוזות באזור.
בשנים 1767–1769 נבנה בכף המגדלור, במטרה להקל על הספינות המנווטות במעלה מפרץ דלאוור. מגדלור זה היה המגדלור השישי שנבנה בשטח ארצות הברית, ומומן על ידי סוחרי העיר פילדלפיה. המגדלור נהרס בשריפה בשנת 1777 ונבנה מחדש בשנת 1784. מגדלור נוסף נבנה בשנת 1824 באתר הממוקם 1.6 ק"מ צפונית למגדלור הישן. ובשנים 1855–1885 נבנו שלושה מגדלורים נוספים בסמוך.
כיום הפארק משמש כאתר נופש, דיג ומחנאות.
כוחות האוויר של ארצות הברית בגזרת האוקיינוס השקט

| --- | --- |

 פרטים
 כינוי:  PACAF
 מדינה:  ארצות הברית
 שיוך:  חיל האוויר של ארצות הברית
 סוג:  פיקוד משנה של פיקוד קרבי מאוחד
 בסיס האם:  בסיס חיל האוויר היקאם, אואהו, הוואי
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  1944–הווה (כ־80 שנה)
 מלחמות:  מלחמת העולם השנייה מלחמת קוריאה מלחמת וייטנאם המלחמה העולמית בטרור
 נתוני היחידה
 כוח אדם:  31,000
 ציוד עיקרי:  מטוסי קרב, תובלה, מל"טים, מסוקי סער
 פיקוד
 יחידת אם:  פיקוד האינדו-פסיפי של ארצות הברית
 יחידות בת:  חיל האוויר החמישי של ארצות הברית חיל האוויר השביעי של ארצות הברית חיל האוויר ה-11 של ארצות הברית
 דרגת המפקד:  גנרל
 מפקד נוכחי:  קווין שניידר
 עיטורים
 מדליית הניצחון במלחמת העולם השנייה 
 
כוחות האוויר של ארצות הברית בגזרת האוקיינוס השקט (באנגלית: Pacific Air Forces ובקיצור PACAF) הוא פיקוד מרכזי בחיל האוויר של ארצות הברית המהווה את זרוע הביצוע האווירית של פיקוד האינדו-פסיפי.
ארגון

חיל האוויר החמישי של ארצות הברית
כנף 18 - ממוקמת בבסיס קאדנה ביפן
כנף הקרב 35 -ממוקמת בבסיס מיסאווה ביפן
כנף התובלה האווירית 374 -ממוקמת בבסיס יוקוטה ביפן
חיל האוויר השביעי של ארצות הברית
כנף הקרב 51 - ממוקמת בבסיס אוסאן בקוריאה הדרומית
כנף הקרב 8 - ממוקמת בבסיס קונסאן, בקוריאה הדרומית
מרכז המבצעים האוויריים והחלל 607 - ממוקם בבסיס אוסאן
להק התמיכה במבצעים 607 - ממוקם בבסיס אוסאן
להק המודיעין, הריגול והסיור 607 - ממוקם בבסיס אוסאן
חיל האוויר ה-11 של ארצות הברית
כנף 3 - ממוקמת בבסיס המשותף אלמנדרוף-ריצ'רדסון שבאלסקה
כנף 36 - ממוקמת בבסיס אנדרסן בגואם
כנף הקרב 354 - ממוקמת בבסיס איליסטון שבאלסקה
מרכז המבצעים האוויריים והחלל 611 - ממוקם בבסיס המשותף אלמנדרוף-ריצ'רדסון שבאלסקה
מרכז התמיכה האזורי בכוחות האוויר של פיקוד האוקיינוס השקט - ממוקם בבסיס המשותף אלמנדרוף-ריצ'רדסון שבאלסקה
כנף בסיס האוויר 673 - ממוקמת בבסיס המשותף אלמנדרוף-ריצ'רדסון
יעקב אליאשברג

| --- | --- |

 לידה:  11 בדצמבר 1946 (בן 77) סנקט פטרבורג, ברה"מ 
 ענף מדעי:  טופולוגיה, טופולוגיה סימפלקטית, מתמטיקה 
 מקום מגורים:  ארצות הברית
 מקום לימודים:  הפקולטה למתמטיקה ומכניקה, אוניברסיטת סנקט פטרבורג 
 מנחה לדוקטורט:  ולדימיר אברמוביץ' רוחלין 
 מוסדות:  אוניברסיטת סטנפורד 
 פרסים והוקרה:  עמית האגודה האמריקאית למתמטיקה (2013)  פרס וולף למתמטיקה (2020)  פרס היינץ הופף (2013)  פרס קראפורד במתמטיקה (2016)  פרס  אוסוולד ובלן בגאומטריה (2001)  פרס קראפורד  מלגת גוגנהיים 
 אתר רשמי
 תרומות עיקריות
 טופולוגיה סימפלקטית
 
יעקב אליאשברג (באנגלית: Yakov Eliashberg; ברוסית: Яков Матвеевич Элиашберг; נולד ב-11 בדצמבר 1946) הוא מתמטיקאי יהודי-אמריקאי, יליד ברית המועצות.
קורות חיים

יעקב אליאשברג נולד בשנת 1946 בלנינגרד שבברית המועצות. אחיו הוא הפיזיקאי התאורטי גרסים אליאשברג. בשנת 1972 קיבל תואר דוקטור מאוניברסיטת לנינגרד בהנחייתו של ולדימיר רוחלין, ובשנים 1972–1979 לימד באוניברסיטת סיקטיווקאר של רפובליקת קומי.
עקב היותו "סירובניק" נאלץ לעזוב את האוניברסיטה, ובשנים 1980–1987 עבד כראש קבוצת פיתוח תוכנה.
בשנת 1988 עבר לארצות הברית, ומאז 1989 הוא פרופסור למתמטיקה באוניברסיטת סטנפורד.