stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הוטרים
החברה ההוטרית

המושבות ההוטריות בצפון אמריקה הן כולן חקלאיות, אולם בשל השינויים בכלכלה, חלקן החלו גם בייצור תעשייתי (באירופה התבססה כלכלתם על בתי מלאכה ומנופקטורה). כלכלת המושבה מבוססת על עבודה עצמית, וממעטת בשכירת כוח עבודה מן החוץ. בניית הבתים, תחזוקת הציוד ותפירת הבגדים נעשות אף הן בתוך העדה. כיום התרחב הסחר עם החוץ בבגדים, מזון וסחורות נוספות. המושבה ההוטרית בנויה כך שבמרכזה מוסדות הקהילה, סביבם מבני המגורים וסביבם מבני המשק והשדות החקלאיים.
החברה ההוטרית > ניהול והנהגה

בניהול המושבות ההוטריות מובילים גברים, כשנשים שותפות להחלטות בתחום הבריאות, הבישול ורכישת הבד לבגדים. בראש הקהילה עומדים 'מיניסטר', עוזר מיניסטר ומזכיר הקהילה (המכונה גם 'בוס'). המיניסטר מייצג את הקהילה ואת עסקיה כלפי חוץ ובפני החוק. המזכיר הוא המנהל בפועל ואחראי על הנהלת החשבונות, התקציב וחלוקת העבודה. עוזר המיניסטר מסייע בהנהגת הכנסייה ובהוראה לילדי הקהילה ("מורה לגרמנית"). אשת המזכיר מכונה "שניידר" בגרמנית שפירושו "חייטת" והיא אמונה על ביצוע רכישות הבד לבגדים של המושבה. המילה "מנהל" (Boss) שגורה בלשון בני העדה, ישנם מספר תפקידים המכונים כך. המשמעותי מביניהם הוא תפקיד מנהל החווה המרכז את כל היבטי גידול התבואה, ובכלל זה את האגרונומיה, ניהול המלאי, ביטוח הגידולים וניהול כוח העבודה. מלבדו ישנו גם מנהל החזירייה, מנהל המחלבה וכו' בהתאם לאופי הגידולים ומשק החי במושבה. תפקידי המיניסטר, המזכיר והמנהלים נבחרים באופן דמוקרטי, והחלטות ספציפיות מובאות פעמים רבות גם הן להחלטה בהצבעה לפני יישום. ההצבעות ברוב המושבות נערכות בשני מעגלים – הראשון הוא מועצה המונה שבעה גברים מבוגרים, והשני הוא אספה שבה לכל הגברים הנשואים במושבה יש זכות הצבעה. בהחלטות רבות משמעות מצביעה המועצה ראשונה, ואם ישנה הסכמה, עוברת ההחלטה להצבעת האספה. בעלי תפקידים שאינם מתנהלים באופן דמוקרטי יכולים להיות מודחים באמצעות הצבעה. לנשים ולילדים אין זכות הצבעה, והם יכולים להשפיע על ההחלטות רק באמצעות דיונים בלתי פורמליים במושבה. מעל תהליכי קבלת ההחלטות בכל מושבה ישנו מבנה של "מועצת בישופות" לכל אחת מן העדות השונות דריוסלויט, לנררלויט ושמידנלויט. מיניסטר מושבה שאינו מוודא שמושבתו עוקבת אחר הוראות הבישופות עשוי להיות מודח מתפקידו.
בבחירת המיניסטר מקובל כי האספה בוחרת ארבעה מועמדים למשרה וביניהם נערכת הגרלה, המייצגת את רצון האל. לאחר מספר חודשי ניסיון המיניסטר החדש מוכתר באופן רשמי בטקס על ידי שני כהנים מכפרים שכנים.
החברה ההוטרית > רכוש משותף

ההוטרים מיישמים שיתוף כמעט מוחלט ברכוש ובנכסים. המשפחות מכלכלות עצמן מן המשאבים המשותפים. גישה זו מבוססת על פרקים 2, 4, ו-5 במעשי השליחים, המדברים על כך שהמאמינים יחלקו את כל רכושם. הבניינים והציוד במושבה מנוהלים בקואופרטיב. המשפחות משוכנות בדירות השייכות לקהילה, ולכל משפחה מעט מאוד רכוש אישי. במושבות חדרי אוכל המגישים ארוחות צהרים וערב משותפות, וביחידות הדיור ישנם מטבחים לצורך ארוחות הבוקר. בחדר האוכל יושבים הגברים והנשים על פי רוב בנפרד.
החברה ההוטרית > מושבות בת

כל קהילה בנויה על פי רוב מ-10–20 משפחות, ומונה בין 60 ל-250 איש. כאשר אוכלוסיית המושבה גדלה, מחליטים מנהיגי הקהילה כי יש צורך כלכלי וחברתי להתפצל, ומתחילים לחפש קרקע לרכישה להקמת "מושבת בת". תהליך הפיצול שונה בין העדות ההוטריות השונות. בקרב עדת הלהררלויט הוא מובנה יחסית, ואילו בשתי העדות האחרות פחות. בקרב הלהררלויט מקובל כי רכישת הקרקע החדשה ובניית המבנים קודמת להחלטה מי מבני המושבה צפוי לעבור למושבת הבת. במהלך הבנייה מתכננת הנהגת המושבה את חלוקת האוכלוסייה לשתיים, באופן שווה עד כמה שאפשר, כמו כן, מפצלת ההנהגה גם את הפעילות העסקית והנכסים באופן שווה ככל האפשר (עד לרמה של איזה חזיר ואיזו מכונת חליבה תיקח כל אחת מן הקהילות המפוצלות). חברי הקהילה יכולים להביע חששות בפני ההנהגה, אולם לבסוף מתקבלת החלטה סופית. תהליך זה עשוי להיות קשה ולחשוף דינמיקות משפחתיות ופוליטיות לשיחה ערה, ולא תמיד ישנה שביעות רצון מתוצאותיה. לאחר חלוקת המושבה לשתי קבוצות א' ו-ב', בערב שטרם הפיצול הסופי, מונחות שתי פתקאות נייר בתוך כובע. המיניסטר מתפלל לבחירתו של האל ומושך את אחד הניירות. הקבוצה המצוינת בנייר שמשך היא הקבוצה שעתידה לעזוב בתוך שעות את המושבה "האם", ולעבור להתמקם במושבה "הבת". בעדות דריוסלויט ושמידנלויט עשוי התהליך להיות אחר, להתפרס על פני זמן ארוך יותר, ובו קבוצות קטנות של חברים עוברים בכל פעם למושבה החדשה.
החברה ההוטרית > חקלאות ותעשייה

מושבות ההוטרים מחזיקות על פי רוב שטחי קרקע גדולים. העיבוד המשותף מאפשר להם לרכוש ציוד חקלאי מתקדם, וחלקן מחזיקות גם דיר חזירים, רפתות ומחלבות ולולי בשר וביצים, כולם בממדים תעשייתיים. לפני המעבר לארצות הברית ייצרו ההוטרים בעיקר לתצרוכת עצמית. באוקראינה למדו טכניקות חקלאיות מהמנוניטים. בשל האוטומציה וההתפתחות החקלאית הטכנולוגית הייצור נעשה אף יותר יעיל, וקהילות פיתחו גם ענפים תעשייתיים.
גורם נוסף שדחף למיכון ותיעוש המושבות היה הזיהוי של ההנהגה ההוטרית בדבר עליית מחירי הקרקע באלברטה וססקצ'ואן בשל התפתחות תעשיית הנפט, שמחייבת את ההוטרים בגיוס כספים גדול יותר לרכישת קרקעות בעת פיצול קהילות. לצורך כך הוקמו במושבות מפעלי פלסטיק, מתכת, נגריות, ומוצרי גרניט. כמו כן 44 קהילות הוטריות התאגדו להקמת מפעל לייצור מוצרי הודו מעובדים. במפעל זה מועסקים גם שכירים לא הוטריים.
החברה ההוטרית > יחס לטכנולוגיה

ההוטרים אינם מתנגדים לטכנולוגיה, אולם מגבילים מספר שימושים שלה. הם מנסים להתרחק מן העולם החיצון באמצעות הימנעות מטלוויזיה ואינטרנט. עד לאחרונה בחלק ממושבות הדריוסלויט והלהררלויט היה רק טלפון אחד במושבה. בעדת השמידנלויט הכניסו את הטלפונים המשפחתיים מוקדם יותר. כיום שימוש במכשירים סלולריים נפוץ בקרב כל העדות ההוטריות והודעות טקסט משמשות רבים מבין צעירי העדה לשמור על קשר ביניהם. גם המחשבים נפוצים בקרב ההוטרים. במעט קהילות (רובן בעדת השמידנלויט הליברלית יחסית) ישנה גם גישה לאינטרנט. בתחילה הכוונה הייתה שהמחשבים ישמשו רק לצורכי העסקים והמשק, אולם עם הזמן המחשבים נפוצו יותר ויותר בקרב המשפחות.
החברה ההוטרית > חינוך

ההוטרים נוהגים לבנות במושבות בתי ספר העומדים בתקני המדינה. בבתי הספר על פי רוב ישנו מורה שכיר מבחוץ המלמד אנגלית ואת המקצועות הבסיסיים (בחלק ממושבות השמידנלויט המורה נבחר מקרב בני המושבה). מלבד המורה מלמד סגן המיניסטר בבית הספר את השפה הגרמנית, תנ"ך, ה"כרוניקות" של ההוטרים ושינון הכתובים – שיעורים המכונים "בית ספר גרמני", ומתנהלים על פי רוב בשעה שלפני הלימודים הכלליים, ובשעה האחרונה. חלק מההוטרים שולחים את ילדיהם לחינוך הציבורי, אולם מקובל שהם מפסיקים את לימודיהם בגיל 15 בתום החינוך חובה. התעקשות של הורים על המשך הלימודים עשויה להוביל לנידויים מן העדה והכנסייה. בית הספר הציבורי נחשב ל"מותרות" בעיני הקהילה, והילדים מצופים להיעדר ממנו לעיתים מזומנות לטובת חובות במשק. עם זאת מושבות רבות עברו היום להבטיח לילדיהן סיום 12 שנות לימוד ואף לימודים אקדמאיים. החינוך ההוטרי שם דגש על חיזוק זיקתו של הילד לבני גילו, על פיתוח תחושה של אחריות חברתית וציווי מוסרי. החינוך ההוטרי משתדל להימנע מהטלת עונשים. ההוטרים נוטים להתנגד להוראת ההיסטוריה שכן היא רצופה מלחמות הנוגדות את תפיסת עולמם הפציפיסטית. על פי רוב הצעירים יכולים גם לעזוב את המושבה לתקופה הנראית להם, מתוך אמונה שקשריהם הרגשיים והמשפחתיים יובילו אותם לשוב אליה. בהיותם אנבפטיסטים, טקס הטבילה מתרחש אצל ההוטרים רק בבגרות, והוא מהווה למעשה טקס כניסה אל עדת המבוגרים ההוטרים ואל חובות ומשמעת העדה.
החברה ההוטרית > צילום

ההוטרים באלברטה ניצחו בדיון משפטי שנערך ב-2007 על זכותם שלא להצטלם לרישיונות הנהיגה שלהם. בית המשפט באלברטה קבע כי דרישת התצלום מפירה את זכויותיהם הדתיות, וכי הנהיגה חיונית לאורח חייהם. טענת ההוטרים הייתה שהצילום סותר את הדיבר השני "לא תעשה לך פסל וכל תמונה". כשמונים רישיונות נטולי תמונה היו בשימוש בעת הפסיקה. מלבד הקבוצות ההוטריות של אלברטה הנמנות עם עדות דריוסלויט ולררלויט, גם חלק ממושבות מניטובה הנמנות עם השמידנלויט מעדיפות שחבריהן לא יצטלמו לרישיונות נהיגה ותעודות מזהות נוספות.
עם זאת בית המשפט העליון של קנדה הפך את ההחלטה ביולי 2009 וקבע כי הקהילה ההוטרית מחויבת לציית לחוקים המחוזיים המחייבים תמונה דיגיטלית ברישיונות הנהיגה למניעת גנבת זהות.
על אף התנגדותם של ההוטרים לצילום, קיימים צילומים שלהם שנעשו בהסכמה ובשיתוף פעולה. בין השנים 1972–1980 הצלמת מרי קוגה משיקגו צילמה באלברטה סדרת צילומים על חיי ההוטרים. בצילומיה נראים בני העדה בפתיחות רבה והם מלאים אהדה והומור.
החברה ההוטרית > לבוש

להבדיל מלבושם השמרני של בני האיימיש והמנוניטים, בגדי ההוטרים, ובייחוד בגדי הילדים, יכולים להיות צבעוניים. הבגדים בעיקרם הם תוצרת בית. בעבר גם הנעליים יוצרו במושבות, אולם כיום הנעליים נקנות בחנויות. המכנסיים והג'קטים של הגברים שחורים על פי רוב. הגברים לובשים חולצות מכופתרות בעלות צווארון, ולעיתים לובשים גם גופיות. הם חובשים כובעים כהים, בדרך כלל שחורים. מכנסי הגברים אינם מוחזקים בחגורות כי אם בכפתורים שחורים, ובדרך כלל הם נעדרים כיסים אחוריים. הנשים לובשות שמלות עם חולצות מתחתיהן. רוב נשות הלהררלויט והדריוסלויט לובשות גם מטפחת ראש שחורה ומנוקדת. נשות השמידנלויט לובשות מטפחות ראש בלא נקודות. נערות צעירות לובשות כובעים צבעוניים הנקשרים תחת הסנטר. לבוש הכנסייה כהה בדרך כלל לגברים ולנשים, ומורכב ממעיל כהה, ולנשים סינר שחור.
החברה ההוטרית > שפה

כשם שהאיימיש והמנוניטים נוהגים להשתמש בגרמנית-פנסילבנית, שימרו ההוטרים ניב גרמני המכונה "גרמנית הוטרית" ומשמש אותם בינם לבין עצמם. הניב מבוסס על הגרמנית שדוברה באזור טירול היכן שהחלו ניצני העדה, והושפע מהניב הקרינטי. דוברי הניב ההוטרי ודוברי הניב הפנסילבני מתקשים לשוחח זה עם זה בגרמנית. בטקסי הקודש שלהם משתמשים ההוטרים בגרמנית לותרנית קלאסית.
החברה ההוטרית > מערכת המשפט

כחלק מגישתם הדתית משתדלים ההוטרים להימנע ממעורבות במערכת המשפט החילונית. אחד ההוגים הראשונים שלהם, פיטר רידמן, כתב בספרו "וידוי האמונה ההוטרי" כי: "ישוע מראה שהנוצרים אינם צריכים ללכת לבית הדין כשאמר כי אם אדם תובע ממך את מעילך – תן לו גם את גלימתך, למעשה אומר ישוע כי עדיף לתת לאנשים לקחת ממך הכל מלמצוא עצמך בבית משפט משונה. ישוע מבקש מאיתנו לחפש את השמיימי ששייך לנו ולא את הזמני והזר לנו. לפיכך זו ראיה כי נוצרי אינו יכול להישפט או לשפוט". לפיכך הרשומות אינן מראות פנייה של הוטרים לערכאות משפטיות עד המאה ה-20. עם זאת מספר קונפליקטים בעת האחרונה התגלגלו לערכאות משפטיות בצפון אמריקה. בכלל זה מאבקם כנגד התצלומים ברישיונות הנהיגה באלברטה, וכן במקרה נוסף במונטנה בו אילצה המדינה את ההוטרים להשתתף במערכת מדינתית לפיצוי עובדים על אף התנגדותם שנומקה מסיבות דתיות.
גם עניינים פנימיים של הקהילה ההוטרית הגיעו לדיונים משפטיים, דוגמת דיונים בדבר חברי מושבות שגורשו ממושבותיהם ביחס לחוקיות הגירוש וגם לפיצויים, ואף דיון על הזכויות בפטנט להאכלת חזירים שפותח באחת המושבות.
לקריאה נוספת

שלום וורם, קומונות ואורחות חייהם, הוצאת עיינות תשכ"ח
יוסי כץ וג'והן לאר, באמונתם יחיו - המושבות ההוטריות בצפון אמריקה 1874-2006, יד טבנקין 2007
רותי כץ ויוסי כץ, בדרכן ילכו - מסע אל הנשים בקומונות ההוטריות בקנדה, יד טבנקין 2014
הערות שוליים

1 2 3  יוסי כץ וג'והן לאר, באמונתם יחיו – המושבות ההוטריות בצפון אמריקה 1874-2006, יד טבנקין 2007
1 2 3 4 5 6 7 8 9  שלום וורם, קומונות וארחות חייהן, עיינות תשכ"ח
↑  Hutterian Brethren of Wilson Colony v. Alberta
↑  Hutterites exempt from, driver's licence photos: Appeal Court, CBC News, May 17, 2007
↑  Alta. Hutterites win right to driver’s license without pic, Edmonton Sun, May 17, 2007
↑  Hutterites need driver's licence photos: top court, CBC News, www.cbc.ca, July 24, 2009
↑  דוגמאות לתמונות אלו ניתן למצוא כאן, וכאן
↑  Esau, Alvin J. (2006). Courts And the Colonies The Litigation of Hutterite Church Disputes. Vancouver: Univ of British Columbia Pr. ISBN 978-0774811170
↑  Montana Hutterite colony asks Supreme Court to hear religious liberty case. Deseret News. April 10, 2013
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007270886605171  GND: 4026260-1  LCCN: sh2009005985  NDL: 00563807  NKC: ph135831  VIAF: 242523211   WorldCat (עם VIAF): 242523211 
יעקוב הוטר
נדידת ההוטרים באירופה
חינוך במושבה הוטרית
מקהלה הוטרית
המטבח הסקוטי

המטבח הסקוטי (באנגלית: Scottish cuisine) הוא מונח המתאר את תרבות האוכל והבישול של סקוטלנד. מונח זה מתייחס הן למטבח המסורתי של סקוטלנד, והן להיותו כיום תת-מטבח של המטבח הבריטי.
למטבח הסקוטי מאפיינים רבים הדומים למאפייני המטבח הבריטי אך גם מספר מאפיינים הייחודיים לו. מאז האיחוד בין סקוטלנד ואנגליה בשנת 1707 הייתה השפעה רבה של המטבח האנגלי על המטבח הסקוטי. כמו כן, בדומה למטבח האנגלי, גם מטבח זה הושפע אף הוא, בדומה למטבח הבריטי, מההגירה הרבה לאנגליה מהודו, פקיסטן ודרום-מזרח אסיה בתום מלחמת העולם השנייה, ומנות סקוטיות מסורתיות מצויות במטבח זה לצד מנות הודיות, פקיסטניות ואסייתיות.
מאפיינים עיקריים

המטבח המסורתי הסקוטי מבוסס על התפוקה המקומית שכללה בשר ציד, מוצרי חלב, דגה, פירות וירקות. התבשילים הסקוטים מאופיינים בפשטות ובשימוש מועט בתבלינים זרים, אשר היו יקרים ביותר. מרבית מאכלי מטבח זה מאופיינים בשימוש רב בשומן, ומהווים גורם לשיעור הרב של מחלות לב והשמנת יתר בסקוטלנד.
היסטוריה

בסקוטלנד יש אקלים ממוזג ושפע רב של בעלי חיים יבשתיים וימיים. חופיה של סקוטלנד איפשרו שימוש רב בדגים ופירות ים, והאקלים הנוח אפשר ציד של בעלי החיים הרבים במדינה. הדגן המרכזי, אשר גודל במדינה, היה והוא שיבולת-שועל.
במהלך ימי הביניים הייתה סקוטלנד מדינה פאודלית. אצילי הממלכה נהנו מבשר ציד, ומתבלינים יקרים (פלפל שחור, ציפורן וקינמון). עניי הממלכה אכלו בשר לעיתים רחוקות (הציד הותר לאצילים בלבד), ועיקר מזונם התבסס על ירקות, שיבולת שועל, ביצים, מוצרי חלב ולעיתים רחוקות בשר מבעלי החיים שגודלו במשק הבית (בקר ועוף). דוגמה למאכל המוכן ממוצרים אלה הוא הנזיד הסקוטי שהיווה את המאכל העיקרי של השכבות הנמוכות בסקוטלנד.
סר וולטר ריילי הביא את תפוח האדמה לאיים הבריטיים ולסקוטלנד בפרט, והפך ירק זה לפחמימה העיקרית הנאכלת במדינה. קודם לכן עיקר הפחממות שנאכלו התבססו על לחם משיבולת שועל או שעורה.
תנאי המחיה, העדר אמצעי קירור והצורך באוכל נייד ונוח לנשיאה הביא לפיתוח המאכל הלאומי של סקוטלנד - ההאגיז, אשר הוכן מבשר טחון זול שעובה בשיבלת שועל (בשל מחיר הבשר) ו"נארז" בתוך בטן של כבש או חזיר.
בשלהי ימי הביניים, בעקבות ברית בין צרפת ובין סקוטלנד החלה השפעה רבה של המטבח הצרפתי על המטבח הסקוטי. בשובה של מרי, מלכת הסקוטים מצרפת לסקוטלנד היא הביאה עימה טבחים מצרפת, אשר השפיעו על מטבח זה. השפעה זו ניכרת במונחים בסקוטית אשר מקורם בצרפתית של ימי הביניים כגון:
| סקוטית | צרפתית | משמעות |
| --- | --- | --- |
| Ashet | Assiette | מגש |
| Cannel | Cannelle | קינמון |
| Collop | Escalope | נתחי בשר |
| Gigot | Cannelle | רגל כבש |
| Howtowdie | Hétoudeau | עוף מבושל |
האיחוד עם אנגליה בשנת 1707 ובייתר שאת המהפכה התעשייתית השפיעו על המטבח הסקוטי בכך שקווי הרכבת אשר נבנו וקישרו בין אנגליה וסקוטלנד הגבירו את ההשפעה ההדדית על המטבחים.
במהלך המאה ה-19 הגיעו לסקוטלנד מהגרים רבים מאיטליה ומהמזרח התיכון. שיאה של האימפריה הבריטית הביאה לסקוטלנד מהגרים רבים מהודו ועימם השפעות של מאכלים ותבלינים המאפיינים את המטבח ההודי.
מלחמת העולם הראשונה ומלחמת העולם השנייה הביאו למחסור בבריטניה כולה ובסקוטלנד ולתקופה של קיצוב מזון. קיצוב מזון זה הגיע לשיאו בשנת 1947 והחורף באותה שנה כונה "Winter of Discontent". הקיצוב הסתיים בשנת 1954. ההגירה הגדולה מהודו ופקיסטן לבריטניה בתום ובעקבות מלחמות אלה הביאה להשפעה רבה של מטבחים אלה על המטבח הבריטי בכלל והסקוטי בפרט. המאה ה-20 השפיעה רבות על התפתחות המזון המהיר בסקוטלנד ומאכלים כמו צ'יקן טיקה מסאלה ופיש אנד צ'יפס הפכו לפופולריים ביותר במטבח הסקוטי, כמו גם מאכלים זרים שהתאקלמו; פיצריות רבות נפתחו בסקוטלנד, ובגלאזגו נפתחו שווארמיות רבות.
מאכלים סקוטיים מסורתיים

בין המאכלים הסקוטיים המסורתיים ניתן למנות את המרקים: קאלן סקינק, בוד ברי, מרק קוק-א-ליקי, מרק צייד, הוץ' פוץ', פארטאן ברי, ונזיד סקוטי; מאכלי דגים ובהם: ארברות' סמוקיז, קאבי קלו, קין קרופייך, קראפיט הייד, איימות' פיילס, פינאן האדי, דגים מליחים, קדגרי, רולמופס, טאטיז ודג מלוח; מאכלי הבשר כוללים חזיר איירשייר, פודינג שחור, פודינג אדום, פודינג לבן, ברידיי, עוף טיקה מסאלה, קולופס, האגיז, קילמני קייל, מינס אנד טאטיז, פוטד הייד, פאי סקוטי, סקירליי; מאכלי ירקות ובהם: קלפשוט, כרוב עלים, ניפס וטאטיז, רמבלדתמפס; גבינות כגון גבינת בישוף דנדי, גבינת קריפל, קרוודי, גבינת דאנלופ, גבינת האי מאל, לאנארק כחולה, לוך ארתור, מורבן, קאבוק, סטראת'דון כחולה, דנסייר כחולה, וצ'דר גאלווי; קינוחים סקוטיים כגון: קאראגין מוס, קלוטי, קראנאכאן, האטד קיט, סטאפאג וטיפסי ליירד; ועוגות כגון ביסקוויט אברנת'י, באנוק, ברוויק קוקל, לחמנייה שחורה, עוגת דאנדי, סלע אדינבורו, סקונז ושורטברד.
סקוטלנד ידועה בוויסקי המיוצר בה.
הערות שוליים

↑  סקוטלנד: לב הבעיה כתבת רשת ה-BBC על מחלות לב בסקוטלנד
↑  השפעת המטבח הצרפתי על המטבח הסקוטי
| מטבחים בעולם |
| --- | --- | --- |
| אוקיאניה | אוסטרליה • ניו זילנד |  |
| אירופה | אוסטריה • איסלנד • אירלנד • איטליה • אסטוניה • בלארוס • בולגריה • בלגיה • בריטניה (אנגליה • סקוטלנד) • גרמניה • הונגריה • הולנד • יוון • לוקסמבורג • ספרד • סקנדינביה (דנמרק • נורווגיה • שוודיה) • פולין • פורטוגל • צ'כיה • צרפת • רומניה • רוסיה • שווייץ |  |
| אמריקה | ארצות הברית • ארגנטינה • ברזיל • האיטי • ונצואלה • מקסיקו • פרו |  |
| אסיה | אינדונזיה • גאורגיה • הודו • וייטנאם • טורקיה • יפן • קוריאה • ירדן • ישראל • לבנון • מונגוליה • סוריה • סין • סינגפור • עיראק • פרס • קזחסטן • קטר • תאילנד • תימן |  |
| אפריקה | אריתראה • אתיופיה • דרום אפריקה • לוב • מדגסקר • מצרים • מרוקו • תוניסיה • גאנה |  |
| שונות | המטבח היהודי • מטבחי אמריקה הלטינית • המטבח המזרח-תיכוני • המטבח הים-תיכוני • המטבח האסייתי • המטבח ביוון העתיקה • מטבח ימי הביניים |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007560217305171  LCCN: sh85031899 
האגיז, ניפס וטאטיז
הנסיורג שלנברגר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  13 בפברואר 1948 (בן 76) מינכן, אזורי הכיבוש בגרמניה 
 מוקד פעילות:  גרמניה 
 מקום לימודים:  מרכז אינטרלוכן לאמנויות, כיתת אמן 
 עיסוק:  מנצח, אבובן
 סוגה:  מוזיקה קלאסית
 שפה מועדפת:  גרמנית 
 כלי נגינה:  אבוב 
 פרסים והוקרה:  צלב מסדר ההצטיינות של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה (2018) 
 https://www.hansjoerg-schellenberger.com/
 פרופיל ב-IMDb
 
הנסיורג שלנברגר (בגרמנית: Hansjörg Schellenberger, מבוטא הָנְסיֵירְג; נולד ב-13 בפברואר 1948) הוא מנצח ואבובן גרמני.
ראשית חיים

שלנברגר נולד ב-13 בפברואר 1948 במינכן למשפחה חובבת מוזיקה. הוא החל את חינוכו המוזיקלי בגיל צעיר. מגיל 6 למד נגינה בחלילית ובגיל 10 החל להופיע בנגינת מוזיקת בארוק ולחבר מוזיקה.
בגיל 13 החל לנגן באבוב. ב-1965 זכה במקום הראשון בתחרות לצעירים בגרמניה ובפרס ראשון בניצוח בארצות הברית. למד אבוב, ניצוח ומתמטיקה באופן מקצועי במינכן ודטמולד. זכה בתחרויות חשובות, כגון תחרות ה-ARD במינכן (1972).
קריירה

בשנים 1975–1980 כיהן כאבובן ראשון בתזמורת הסימפונית של קלן. בשנים 1980–2001 כיהן כאבובן ראשון בפילהרמונית של ברלין. לאחר 30 שנה בהן התרכז בנגינה בתזמורות, עזב שלנברגר את התזמורת למען קריירה עצמאית כמנצח וכסולן.
שלנברגר הופיע ברחבי העולם כאבובן סולן, תחת שרביטם של מנצחים כהרברט פון קאראיאן, קרלו מריה ג'וליני, קלאודיו אבאדו, ריקרדו מוטי, ג'יימס לוויין ורבים אחרים. פעילותו בתחום המוזיקה הקאמרית מתמקדת ב"אנסמבל וינה-ברלין" (סולנים מתוך התזמורות הפילהרמוניות של וינה ושל ברלין), אשר קיים מזה 22 שנה. בשנים 1991–2001 הוא ייסד את "אנסמבל היידן" וכיהן כמנהל האמנותי שלו.
ב-1994 החל שלנברגר בקריירה כמנצח. הוא ניצח על תזמורות כגון מג'יו מוזיקלה פיורנטינו בפירנצה, אורקסטה מוניסיפד מדריד, תזמורת ורדי ממילאנו, תזמורת סנטה צ'צ'יליה מרומא, תזמורת אוסקה ביפן ורבות אחרות. בקונצרטים רבים הוא הופיע כמנצח וכסולן כאחד.
שלנברגר מעודד מלחינים צעירים, ומרבה לשלב את יצירותיהם בתוכניותיו. הוא הקליט מעל ל-50 תקליטורים לחברות DGG, דנון, סוני קלאסיקל, אורפאו ואחרים, את חלקם יחד עם אשתו, נגנית הנבל מרגיט-אנה זיס. ב-1997 הקים יחד עם אשתו חברת תקליטורים, בשיתוף עם חבריו מהפילהרמונית של ברלין.
בשנת 2013 מונה למנצח הראשי של התזמורת הפילהרמונית של אוקיאמה ובין השנים 2021–2023 היה המנצח הראשי של התזמורת הסימפונית של ברלין.
הנוף התרבותי של אוראמאן-אוראמאנט

הנוף התרבותי של אוראמאן/אוראמאנט (באנגלית: Cultural Landscape of Hawraman/Uramanat) הוא אתר המורשת התרבותית המוחשית ה-26 של איראן. הנוף המרוחק וההררי הזה מעיד על התרבות המסורתית של בני הווראמי, שבט כורדי של חקלאים ורועים שמאכלס את האזור מאז 3000 לפני הספירה בערך. הנכס, בלב הרי זגרוס בפרובינציות כורדסתאן וכרמאנשאה לאורך הגבול המערבי של איראן.
הכפרים בחבל אוראמאן ממוקמים בפרובינציות כרמאנשאה וכורדסתאן ההרריים של איראן ובמחוז חלאבג'ה שבכורדיסטן העיראקית. הכפרים ייחודיים במונחים של אדריכלות, אורח חיים ומתודולוגיה חקלאית. הכפרים משולבים בטבע על ידי שילוב חקלאות במדרון תלול. 12 הכפרים הכלולים בנכס ממחישים את התגובות המתפתחות של בני הווראמי למחסור בקרקע הראויה לעיבוד בסביבתם ההררית לאורך אלפי השנים.
היסטוריה

העדויות הארכאולוגיות המוקדמות ביותר מראות שהאזור היה מיושב על ידי בני אדם מאז התקופה הפלאוליתית התיכונה (לפני יותר מ-40,000 שנה). עדות זו התגלתה על ידי ארכאולוגים ליד הכפר חג'יג'-אי בוזורג (حجيج بزرگ) ובין הכפרים נאו ואספרז בעמק סירוואן. הממצאים המוקדמים ביותר הללו כוללים כלי אבן שעובדו על ידי ניאנדרטלים או בני אדם מודרניים מוקדמים. עדויות ליישוב פלאוליתי מאוחר התגלו באתר מערה בשם קנאצ'ה בעמק פרדי מאלה. ממצאים ארכאולוגיים אלו נחשפו במהלך תוכנית ההצלה הארכאולוגית של סכר דריאן שערכה מספר עונות של סקרים וחפירות ארכאולוגיות בשטח המאגר שהובילו לגילוי מספר אתרים פלאוליתיים חשובים ואחרים יותר. האתרים העיקריים שנחפרו היו מחסה סלע דראי (התקופה הפלאוליתית התיכונה), מערת קנאצ'ה (התקופה הפלאוליתית העליונה), קבר רוואר (תקופת הברזל), סאר צ'אם (התקופה הכלקוליתית ותקופת הברזל), וברדה מר (המאה ה-19). פרט לאתר רוואר, כל שאר האתרים שנחפרו הוצפו בשנים 2015–2016.
הכתובת של סרגון השני במעבר טאנג-אי ואר ליד הכפר טאנג-אי ואר, מצביעה על כך שהאזור נכבש על ידי אשור במהלך המסעות הצבאיים לתוך הרי זגרוס. כתובת מלכותית זו שייכת לסרגון השני, מלך אשור (721–705 לפנה"ס).
מגילות אוראמאן, קבוצה של שלושה מסמכים מהתקופות הסלאוקית והפרתית, נמצאו באזור בשנת 1909. הם התגלו במערה בהר קו-ה סלאן, ליד הכפר שהר אוראמאן, ולאחר מכן נשלחו ללונדון. המסמכים מתוארכים משנת 88/87 לפנה"ס עד 33 לספירה, כאשר שניים כתובים ביוונית ואחד בפרתית. הם מתעדים מכירה של כרם ואדמה נוספת, וכוללים את שמות הבעלים.
אתר מורשת עולמית

אתר זה התווסף לרשימת האתרים המועמדים ב-9 באוגוסט 2007, ובמושב ה-44 של ועדת המורשת העולמית של אונסק"ו ב-27 ביולי 2021 התווסף אתר זה לראשונה לרשימת אתרי המורשת העולמית של אונסק"ו בשם "הנוף התרבותי של אוראמאן/אוראמאנט". ההכרזה מקיפה שני עמקים בשטח כולל של 1,063 קילומטרים רבועים, העמק המזרחי-מרכזי בפרובינציה כורדסתאן והעמק המערבי בפרובינציה כרמאנשאה. בדברי ההסבר להכרזה נאמר:
אופן מגורי האדם בשני עמקים אלה הותאם במשך אלפי שנים לסביבה ההררית הטרשית. תכנון וארכיטקטורה של מדרון תלול מדורג, חקלאות על טרסות אבן בבנייה יבשה, גידול בעלי חיים והגירה אנכית עונתית הם מהמאפיינים המובהקים של התרבות והחיים המקומיים של בני הווראמי הנוודים למחצה, השוכנים בשפלה וברמות הגבוהות בעונות שונות של כל שנה. על נוכחותם הממושכת בנוף, המאופיין גם במגוון ביולוגי יוצא דופן ובאנדמיות, מעידים כלי אבן, מערות ומחסות סלעים, תלים, שרידי אתרי התיישבות קבועים וארעיים, ובתי מלאכה, בתי קברות, כבישים, כפרים, טירות ועוד. 12 הכפרים הכלולים בנכס ממחישים את התגובות המתפתחות של בני הווראמי למחסור בקרקע יצרנית בסביבתם ההררית לאורך אלפי השנים.
הערות שוליים

1 2  Cultural Landscape of Hawraman/Uramanat - UNESCO World Heritage Centre
↑  Kurdistan - Iran
↑  "Digs hint 40,000 yrs. of man life in Hawraman".
↑  Biglari, F and S. Shidrang (2019) Rescuing the Paleolithic Heritage of Hawraman, Kurdistan, Iranian Zagros, Near Eastern Archaeology 82 (4): 226-235.https://doi.org/10.1086/706536
↑  Frame, G. (1999). The inscription of Sargon II at Tang-i Var., Orientalia, 68(1), 31-57.
↑  Edmonds, C. J. (1952). The Place Names of the Avroman Parchments., Bulletin of the School of Oriental and African Studies. 14 (3): 478–82. doi:10.1017/S0041977X00088455. ISSN 0041-977X
המנון ג'יבוטי

| --- | --- |

 מילים:  אהדן עלמי 
 לחן:  עבדי רובלה 
 ‏האזנהקובץ:Djibouti anthem Somali lyrics.ogg‏Ⓘ‏
 
ג'יבוטי (בסומלית: Jabuuti) הוא ההמנון הלאומי של ג'יבוטי. ההמנון נכתב על ידי אהדן עלמי בסומלית והולחן במקור על ידי עבדי רובלה. ההמנון אומץ עם קבלת עצמאותה של ג'יבוטי בשנת 1977.
מילות השיר

| תרגום לעברית | סומלית |
| --- | --- |
קומו עם כח!  משום שהנפנו דגלנו,  הדגל שעלה לנו ביוקר  עם קיצוניות של צמא וכאב;  דגלנו, שצבעיו הם הירוק הנצחי של כדור הארץ,  הכחול של השמיים,  ולבן, צבע השלום  ובמרכז עיגול אדום של דם.  הו דגל שלנו, איזה מחזה מרהיב!  :  Hinjinne u sara kaca   Calankaan harraad iyo   Haydaar u mudateen.   Hir cagaarku qariyayiyo   Habkay samadu tahayoo   Xiddig dhi igleh hoorshoo   Caddaan lagu hadheeyaay.   Maxaa haybad kugu yaal
ראו גם

דגל ג'יבוטי
סמל ג'יבוטי
הליגה המוסלמית

| --- | --- |
 מדינה:  הראג' הבריטי 
 מייסד:  סיד אחמד חאן 
 מנהיגים:  מוחמד עלי ג'ינה 
 תקופת הפעילות:  30 בדצמבר 1906 – 14 באוגוסט 1947 (40 שנה) 
 אידאולוגיות:  פאן-אסלאמיזם, two-nation theory 
 מטה:  לאקנאו 
 ארגונים בינלאומיים:  הליגה המוסלמית של כל הודו בלונדון
 
חברי הליגה המוסלמית
הליגה המוסלמית של כל הודו (בקיצור נפוץ: הליגה המוסלמית) הייתה התנועה הבדלנית המוסלמית בהודו הבריטית. התנועה נוסדה בשנת 1906 בדאקה שבבנגל המזרחית ודגלה בהקמת מדינה מוסלמית נפרדת בתת-היבשת ההודית. הליגה המוסלמית הייתה הגורם שדחף לייסודה של פקיסטן בנפרד מהודו בשנת 1947. מנהיגה הבולט ביותר היה מוחמד עלי ג'ינה.
הערות שוליים

↑  או "הליגה המוסלמית הכל-הודית"
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007257497305171  BnF: cb118706552 (data)  ISNI: 0000 0001 0063 2110  LCCN: n50071190  SUDOC: 027603393  TDVİA: hindistan-muslumanlari-birligi  VIAF: 149662375   WorldCat (עם VIAF): 149662375 
ערך זה הוא קצרמרבנושא הודו ובנושא אסלאם. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.