stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אררט ירוואן
היסטוריה

המועדון נוסד בשנת 1935 ושמו היה "ספרטק ירוואן" בין השנים 1935–1937 ו-1954–1962 וכונה "דינמו ירוואן" בין השנים 1938–1953. בשנת 1963 כונה המועדון "אררט ירוואן" ונשאר בשם זה עד היום.
הקבוצה שיחקה בליגה הסובייטית בעונות 1949–1950, 1960-1963 ו-1965–1991.
בשנת 1973 עם המאמן ניקיטה סימוניאן זכתה הקבוצה בדאבל סובייטי כאשר זכתה באליפות הסובייטית ובגביע הסובייטי כאשר היא מנצחת בגמר את דינמו קייב.
בשנים 1971 ו-1976 זכתה הקבוצה רק בסגנות הגביע. הקבוצה שיחקה לראשונה באירופה בעונת 1972/73 בגביע אופ"א אז הוגרלה בשלב הראשון מול קבוצת AEP לרנקה מקפריסין שאותה עברה בקלות. בשלב השני פגשה הקבוצה בקבוצת גראסהופרס משווייץ וניצחה גם אותה. בשלב השלישי שיחקה הקבוצה נגד קבוצת קייזרסלאוטרן מגרמניה אך הפסידה לה בדו-קרב פנדלים.
גביע לאומי נוסף הגיע למועדון בעונת 1975. את עונת 1974/75 החלה הקבוצה בגביע אירופה בשל זכייתה באליפות הסובייטית. בשלב הראשון פגשה הקבוצה את קבוצת וייקינג אף.סי. מנורווגיה ועברה אותה בדרך לשלב השני בו פגשה הקבוצה בקבוצת קורק סלטיק מאירלנד. ברבע הגמר הפסידה הקבוצה לקבוצת באיירן מינכן שעתידה להיות הזוכה במפעל בעונה זו. הקבוצה חזרה לגביע אירופה בעונה שלאחר מכן, בעונת 1975/76, כאשר בשלב הראשון פגשה בקבוצת אנורתוסיס פמגוסטה מקפריסין ועברה בעיקר בזכות ניצחון 0–9 בברית המועצות במשחק הראשון בין הקבוצות. בשלב השני פגשה הקבוצה בקבוצת וסטהאם יונייטד והפסידה לה בסיכום שני המשחקים.
עם הקמת ליגת הכדורגל בארמניה עם עצמאותה בשנות ה-90 הפכה אררט ירוואן לאחת הקבוצות המובילות במדינה. אך זכתה באליפות אחת בלבד, בגביע אחד ובסופרקאפ אחד.
הקבוצה התמודדה לראשונה כנציגת ארמניה העצמאית במפעלים האירופיים בגביע אופ"א עונת 1994/95 אחרי הזכייה באליפות ארמניה 1993. בשלב המוקדם שיחקה הקבוצה מול קבוצת צסק"א סופיה והפסידה לה. בעונת 1995/96 הגיעה הקבוצה לגביע המחזיקות ובשלב המוקדם עברה את קבוצת גאקאאס קטוביצה מפולין בבעיטות פנדלים. בסיבוב הראשון פגשה הקבוצה בקבוצת דינמו מוסקבה מרוסיה והפסידה לה.
בגביע המחזיקות של עונת 1997/98 פגשה הקבוצה בסיבוב המוקדם בקבוצת דינמו בתומי מגאורגיה ועברה אותה. בסיבוב הראשון שיחקה נגד קבוצת פ.צ. קופנהגן מדנמרק אך הפסידה בשני המשחקים נגדה. בעונת 1999 שיחקה הקבוצה בגביע האינטרטוטו וניצחה בסיבוב הראשון את קבוצת פ.צ.מ. בקאו מרומניה אך בסיבוב השני נכנעה לקבוצת סט. טרוידן מבלגיה. בעונת 1999/00 שיחקה הקבוצה בגביע אופ"א. בשלב המוקדם הוגרלה הקבוצה נגד קבוצת הפועל תל אביב כאשר הפועל תל אביב מנצחת בשני המשחקים בתוצאות 1–2 ו-0–2.
בעונת 2000/01 שיחקה הקבוצה בגביע אופ"א כאשר הוגרלה בשלב המוקדם נגד קבוצת מ.פ.ק. קושיצה מסלובקיה לה הפסידה בסיכום שני המשחקים. בעונת לאחר מכן, עונת 2001/02 הוגרלה הקבוצה שנית בשלב המוקדם נגד קבוצת הפועל תל אביב שניצחה אותה בתוצאות 0–2 ו-0–3. בעונת 2005 שיחקה הקבוצה בגביע האינטרטוטו אך בסיבוב הראשון הפסידה לקבוצת נשאטל גזמאקס משווייץ.
תארים והישגים

ליגת העל הסובייטית:
אליפויות (1): 1973
סגנות (2): 1971, 1976
הגביע הסובייטי:
זכייה (2): 1973, 1975
סגנות (2): 1954, 1976
ליגת העל הארמנית:
אליפויות (1): 1993
הגביע הארמני:
זכייה (6): 1993, 1994, 1995, 1997, 2008, 2021
הסופר קאפ הארמני:
זכייה (1): 2009
שחקנים מפורסמים

חורן הובהאניסאן
ארקדי אנדריאסיאן
אדוארד מרקארוב
חוסה אנדרה ביליביו
בית בלב האוקיינוס

| --- | --- |

כרזת הסרט
 בימוי:  הירויאסו אישידה
 תסריט:  Hayashi Mori, הירויאסו אישידה 
 מדינה:  יפן 
 חברת הפקה:  סטודיו קולורידו 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  16 בספטמבר 2022 
 משך הקרנה:  119 דק' 
 שפת הסרט:  יפנית 
 סוגה:  הרפתקאות, דרמה, פנטזיה
 www.hyoryu-danchi.com
 דף הסרט ב־IMDb
 
בית בלב האוקיינוס (ביפנית: 雨を告げる漂流団地) הוא סרט הרפתקאות-דרמה-פנטזיה יפני בסגנון אנימה משנת 2022. הסרט נכתב ובוים על ידי הירויאסו אישידה והופק על ידי סטודיו קולורידו.
הקרנת הבכורה של הסרט התקיימה ביפן ב-16 בספטמבר 2022, ובמקביל באותו היום הסרט הפך זמין בכל הפלטפורמות של שירות הזרמת המדיה נטפליקס.
תקציר העלילה

הנער והנערה קוסוקה ונאטסומה הם חברים טובים עוד מגיל צעיר. החברות בין השניים הפכה מעט מתוחה בעקבות מות סבו של קוסוקה. יום אחד במהלך חופשת הקיץ, קוסוקה וחבריו לכיתה, טאישי, יוזורו, ריינה וג'ורי, מתגנבים לבניין המגורים הישן, בו גדלו קוסוקה ונאטסומה, אשר כעת מיועד להריסה. במהלך הביקור בבניין הם נתקלים במקרה בנאטסומה שגם הגיעה לבקר בו. בחוץ מתחיל לרדת גשם כבד שנמשך זמן רב, ולאחר מכן החבורה מגלה שהמבנה נסחף לתוך הים הרחק מהיבשה.
מדבבים

| דמות | בגרסה היפנית | בגרסה האנגלית |
| --- | --- | --- |
| קוסוקה קומאגאייה | מוטסומי טמורה | ברייס פאפנברוק |
| נאטסומה טונאי | אסאמי סטו | קסנדרה לי מוריס |
| נופו | איומו מוראסה | אליוט פלטשר |
| טאישי קואיוואי | יומיקו קובאיאשי | אלכס קאזארס |
| יוזורו טצ'יבנה | דאיקי ימשיטה | בנג'מין דיסקין |
| ריינה חבה | אינורי מינאסה | אבי טרוט |
| ג'ורי אנדו | קאנה האנזאווה | צ'רמי לי |
| סאטוקו טונאי | ננה מיזוקי | צ'רמי לי |
| יאסוג'י קומאגאיה | בין שימאדה | ג'ון דימאג'יו |
| רוח גלגל ענק | איה אנדו | קארי וולגרן |
| יאסוקו קומאגאיה | ריקאקו איקאווה | קארי וולגרן |
| תלמידות בנות | הארונה מיקאווה | קייט היגינס |
מוזיקה

אומיטרו אבה הלחין את המוזיקה של הסרט ולהקת הרוק היפנית זוטומאיו ביצעה את שיר הנושא של הסרט "Kieteshimai Sō Desu" (נראה לי שאני מתפוגג).
הערות שוליים

↑  Hodgkins, Crystalyn (25 באפריל 2022). "Drifting Home Anime Film's 2nd Teaser Video Reveals September 16 Debut on Netflix". Anime News Network. נבדק ב-25 באפריל 2022. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Pineda, Rafael (13 ביולי 2022). "Drifting Home Anime Film's Trailer Previews Zutomayo's Theme Song". Anime News Network. נבדק ב-13 ביולי 2022. {{cite web}}:  (עזרה)
בית בלומנפלד (מרחביה)

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  בית מגורים 
 מיקום:  מרחביה 
 מדינה:  ישראל 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ? – העשור של 1910
 תאריך פתיחה רשמי:  שנות ה־10 של המאה ה־20 
 חומרי בנייה:  אבן 
 אדריכל:  אלכסנדר ברוולד 
 מידות
 קומות:  2 
 קואורדינטות:  32°36′14″N 35°18′47″E﻿ / ﻿32.603790752545°N 35.313073472268°E﻿ / 32.603790752545; 35.313073472268
  (למפת עמק בית שאן מוגדלת) בית בלומנפלד(למפת עמק בית שאן רגילה) בית בלומנפלד(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום בית בלומנפלד(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום בית בלומנפלד
 
בית בלומנפלד במרחביה (1915)
הילדים ישראל וחוה בחזית התמונה
אליהו בלומנפלד (1912)
בית בלומנפלד (טירת העמק) הוא מבנה אבן מפואר, שנבנה במושב מרחביה עבור אליהו בלומנפלד ומשפחתו על ידי האדריכל אלכסנדר ברוולד. הבית מוגדר כאתר מורשת על ידי המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל.
רקע היסטורי

אליהו בלומנפלד נולד ב-1884 בעיר וילקובישקי שברוסיה הצארית (כיום בליטא) למשפחה אמידה בעלת בית מסחר לבדים במוסקבה. ב-1905 ביקר בארץ והחליט לקשור את גורלו פה. ב-1909, לאחר שהשלים לימודי אגרונומיה באוניברסיטת היידלברג שבגרמניה, עלה ארצה. בהיותו בעל אמצעים נענה לפנייתו של יהושע חנקין וסייע לרכישת קרקעות בעמק יזרעאל ממשפחת סורסוק, על ידי מימון רכישת כ-1,000 דונם בשכנות לקואופרציה במרחביה.
ההיסטוריה של הבית

ב-1910 הגיעה משפחתו של אליהו ארצה ואליהו ביקש מהאדריכל אלכסנדר ברוולד לתכנן את ביתו במרחביה. ב-1911 החלה בניית הבית ועם סיומה עברה המשפחה לגור בו.
בתקופת מלחמת העולם הראשונה סבלה משפחת בלומנפלד מ"נחת זרועו" של הצבא העות'מאני שהחרים, בתחילה, סוסים, בהמות ותוצרת חקלאית ובהמשך התיישב בבית קצין טורקי ומשפחתו. בניגוד ליחסים הרעועים עם העות'מאנים יצרו בני המשפחה קשרים טובים עם צוותי האוויר של טייסת 304 הגרמנית שחנתה ליד מרחביה, והרגישו "כמעט" בבית בחברת בני הבית דוברי הגרמנית.
ב-1917, בתקופת גירוש תל אביב, הגיעו מגורשים רבים גם לחווה זו ונוספו גם הם לקשיים הכלכליים שחוו בעלי הבית.
במהלך המערכה על מגידו ב-1918 שוחררה מרחביה מעול השלטון העות'מאני והחיילים העות'מאנים והגרמנים ששהו במרחביה וסביבתה הופתעו מהמהלך המהיר שביצעו הכוחות הבריטים. רובם נפלו בשבי.
לאחר המלחמה לא הצליח אליהו לשקם את נזקי המלחמה, השכיר את הבית במרחביה ועבר עם משפחתו לרעננה שם היה לו מגרש. בשנים בהן פעלה החווה עבדו בה מספר מנהלי עבודה כמו שמאי אלטשולר, הוריו של חיים לבקוב, איסר כצנלסון (אחיו של ברל כצנלסון) ועוד.
ב-1973 משפחת אלניר (בלומנפלד לשעבר) מכרה את הבית למשפחת צפריר תוך הבטחה שהמבנה ישומר בצורתו המקורית ושתוצב אנדרטת זיכרון בחורשת האורנים. בתיאום עם המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל שיפץ הרוכש את הבית במשך כ-5 שנים, תוך שמירה על הצביון ההיסטורי של המבנה.
תיאור המבנה

המבנה העיקרי הוא בן 2 קומות והוא כולל 2 יחידות דמויות מגדל ומבנה עיקרי המחבר את המגדלים. הבית פונה לעמק יזרעאל והוא סוגר על חצר מוקפת חומה כשבצלע נוספת של החצר הוקמו מבני מחסנים. בחזית הבניין, הפונה לחצר, נבנתה מרפסת עמודים. בצד הבית נבנתה קליניקה לאשתו של אליהו, מרים. מבנה זה שימש בהמשך למגוריה של אמו של אליהו, הינדה.
עם הקמת הבית נשתלה, בחצר האחורית, חורשת עצי אורן. ב-1915 עטו על השדות בארץ להקות ארבה ואיימו לאכול גם את הנטעים הצעירים של עצי האורן. מרים, אשתו של אליהו, פנתה לעזרתם של חבריהם מהטייסת הגרמנית 304 שהביאו בדים, כיסו את שתילי האורן והצילו אותם.
הערות שוליים

↑  אחד מהמחסנים מכיל בית בד
בית בעל מעון

ארץ מואב
נחלות שבטי ישראל
מצבת מישע
בֵית בַּעַל מְעוֹן (במואבית: 𐤁𐤕 𐤁𐤏𐤋𐤌𐤏𐤍), בעל מעון (במואבית: 𐤁𐤏𐤋𐤌𐤏𐤍) או בֵּית מְעוֹן, הייתה עיר בסביבות מידבא, בעבר הירדן המזרחי בתקופת המקרא. על פי המסופר בתנ"ך, העיר הייתה בשליטתם לסירוגין של מואב ושבטי ישראל. חוקרי המקרא הציעו לזהות אותה עם העיר בְּעֹן.
ראו גם

מואב
לקריאה נוספת

הערך: בֵית בַּעַל מְעוֹן, לכסיקון מקראי, (עורכים: מנחם סוליאלי, משה ברכוז), א-ב, תל אביב: הוצאת דביר, תשכ"ה-1965, עמ' 152.
יוחנן אהרוני, אטלס כרטא לתקופת המקרא, ירושלים: הוצאת כרטא, 1974.
עזרא ציון מלמד, האונומסטיקון לאבסביוס, ירושלים: תש"י 1950, עמ' 22-21.
הערות שוליים

1 2  KAI 181 (מצבת מישע)
↑  ספר במדבר, פרק ל"ב, פסוקים א'–ל"ח.
↑  ספר יהושע, פרק א', פסוק ט"ז.
↑  שמואל אחיטוב, הכתב והמכתב, מוסד ביאליק, 2012, עמ' 385
↑  ספר ירמיהו, פרק מ"ח, פסוק כ"ג.
↑  אונומסטיקון, 44 שורה 21, עד 46 שורה 2.
↑  אנצקלופדיה מקראית - אוצר הידיעות של המקרא ותקופתו, תל אביב: הוצאת מוסד ביאליק, כרך ב', עמ' 68-69.
ארתור אדסון

| --- | --- |

 לידה:  24 באוקטובר 1891 ניו יורק, ארצות הברית 
 פטירה:  14 בפברואר 1970 (בגיל 78) אגורה הילס, ארצות הברית 
 מקום קבורה:  פארק הזכרון פורסט לוון 
 מדינה:  ארצות הברית 
 פרופיל ב-IMDb
 
ארתור אדסון (באנגלית: Arthur Edeson;‏ 24 באוקטובר 1891 – 14 בפברואר 1970) צלם קולנוע אמריקני.
ביוגרפיה

אדסון נולד בניו יורק והחל את הקריירה שלו כצלם בסרטים אילמים בשנת 1911. בתחילה היה צלם דיוקנים, הגיע לתפקיד צלם בסרטים אילמים עבור חברת אקלייר בניו ג'רזי, בתחילה כשחקן, אך לאחר מכן החל לפעול בתפקידים טכניים הנוגעים להפעלת המצלמה, לאחר שצילומי דיוקן שצילם אדסון עבור חבריו השחקנים תפסו את תשומת לבו של אחד מצלמי הסרט שבו שיחק. בהמשך קיבל את תפקיד "במאי הצילום" (Director of Photography). בשנת 1917 עבר למערב ארצות הברית, בעקבות כוכבת הסרט האילם קלרה קימבל יאנג עמה שיתף פעולה בסרטיה. בשנת 1918 נמנה עם מייסדי האגודה האמריקנית לסינמטוגרפיה. לקראת סוף העשור השני של המאה ה-20 התחבר לשחקן הידוע דאגלס פיירבנקס, וצילם רבים מסרטיו כ"הגנב מבגדד" (1922) ו"רובין הוד" (1924). משנת 1925 הראה נטייה לסרטי אימה, וצילם חלק מן הסרטים הידועים בז'אנר זה כ"פרנקנשטיין" (1931) ו"האיש הבלתי נראה" (1932).
אדסון ביצע את המעבר מן הסרט האילם לקולנוע בצורה מושלמת, והיה מחלוצי הקולנוע, וחלוצי השימוש בקול המוקלט במרחב הפתוח כשצילם את המערבון "באריזונה הישנה" (1929). אדסון היה ממפתחי הצילום הרחב, במצלמת 70 מ"מ, עבור הסרט "הנתיב הרחב" בכיכובו של ג'ון ויין, שצולם בשנת 1930. סרטים שצולמו בשיטה זו שכונתה "צילום פאר" (Grandeur Film) יכולים היו להיות מוקרנים רק בבתי קולנוע בעלי מסך רחב במיוחד, ולפיכך השיטה לא האריכה ימים. בשנת 1953 ניסתה שיטת הסינמסקופ להשיג אפקט דומה, וביתר הצלחה.
מאמצע שנות ה-30 צילם סרטים רבים עבור אולפני האחים וורנר, ובמיוחד סרטים בכיכובו של המפרי בוגרט כ"הנץ ממלטה" (1941), ו"קזבלנקה" (1942). בסרטים אלו, שצולמו בשחור לבן, הגיע אדסון לשיא סגנוני, והוכיח יכולת בפיתוח האווירה המקושרת כיום עם סגנון הפילם נואר באמצעות הצילום.
אדסון מעולם לא זכה בפרס אוסקר, אך היה מועמד מספר פעמים, בשנת 1929 עבור הסרט "באריזונה הישנה" בשנת 1930 עבור הסרט "במערב אין כל חדש" ובשנת 1942 עבור "קזבלנקה". בשנת 1949 פרש מן הצילום, ומת בקליפורניה בשנת 1970.
בית הנבחרים הצ'כי

| --- | --- |

 מדינה:  צ'כיה 
 סוג:  בית תחתון
 היסטוריה
 תקופת הפעילות:  1 בינואר 1993 – הווה (31 שנים) 
 הרכב
 מספר מושבים:  200
 
 מנהיגים
 נשיא:  מרקטה פקארובה אדמובה
 משכן
  
 Thun Palace 
 אתר אינטרנט
 www.psp.cz
 
בית הנבחרים הצ'כי (בצ'כית: Poslanecká sněmovna Parlamentu České republiky) הוא הבית התחתון בפרלמנט הצ'כי אשר מונה 200 נציגים ויושב בבירת צ'כיה - פראג. 200 הנציגים נבחרים אחת לארבע שנים על פי 14 מחוזות בחירה. כל אזרח צ'כי מגיל 21 ומעלה בעל זכות הצבעה זכאי להיבחר, מלבד תפקידים מסוימים המוזכרים בחוק.
בעקבות הבחירות שנערכו באוקטובר 2021, המפלגה הגדולה בבית הנבחרים היא אנו 2011 (כן), שמונה 71 נציגים, אולם למרות היותה המפלגה הגדולה ביותר היא נמצאת באופוזיציה, ביחד עם  SPD (חופש ודמוקרטיה ישירה) לה 20 נציגים. את הקואליציה מרכיבות המפלגות ODS (מפלגה אזרחית דמוקרטית) 34 נציגים ל- STN Political group Mayors and Independents (ראשי ערים ועצמאים) 33 נציגים; CSL-KDU (איחוד הנוצרים הדמוקרטים ומפלגת העם של צכוסלובקיה) עם 23 נציגים ל-  TOP 09 (למעלה)  יש 14 נציגים ול- Pirate Party (מפלגת הפיראטים - שודדי הים) 4 נציגים. כמו כן מכהן בבית נציג עצמאי התומך בקואליציה.
ראו גם

הפרלמנט הצ'כי
הסנאט הצ'כי
בתי מחוקקים לפי מדינה
הערות שוליים

↑  Members by Parliamentary party groups, Chamber of Deputies
Parliament of the Czech Republic
אשלגן פתלטי

| --- | --- |

 
 כתיב כימי:  C₈H₅KO₄ 
 מסה מולרית:  204.22 גרם/מול
 מראה:  מוצק לבן או חסר צבע
 מספר CAS:  877-24-7
 צפיפות:  1.636 גרם/סמ"ק
 מצב צבירה:  מוצק
 מסיסות:  80 גרם לליטר
 טמפרטורת היתוך:  297 °C   570.15 K
 חומציות:  5.4 ‏pKa
 
אשלגן פתלטי (באנגלית: Potassium Hydrogen Phthalate, מופיע בקיצור בתור KHP), הוא תרכובת מלח חומצית. הוא מופיע בצורות שונות, לרבות אבקה לבנה, קריסטלים חסרי צבע, תמיסה חסרת צבע, ומוצק יוני שהוא מלח אשלגני של חומצה פתלית.
המימן הוא חומצי במעט, ולכן משמש פעמים רבות לטיטרציה של חומצה-בסיס. הוא מוצק ויציב באוויר, ולכן קל לשקול אותו בדיוק רב. הוא אינו היגרוסקופי.
ערך זה הוא קצרמרבנושא כימיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
באזינגה ריאקי

| באזינגה ריאקי |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: צורבים
מחלקה:: מדוזות סוכך
סדרה:: שרשי הפה
תת־סדרה:: Ptychophorae
משפחה:: בזינגידיי
סוג:: באזינגה
מין:: באזינגה ריאקי
שם מדעי
 Bazinga rieki ‏גרשווין, 2013

באזינגה ריאקי (שם מדעי: Bazinga Rieki) היא מדוזה, המשתייכת לסוג הביולוגי "באזינגה", והיא המדוזה היחידה הידועה לאדם מסוג זה. המדוזה התגלתה בניו סאות' ויילס, בחוף המרכזי-מזרחי של אוסטרליה, על ידי הביולוגים הימיים ליסה-אן גרשווין ופיטר דייבי ביוני 2013.
כשהתגלתה, המדוזה הייתה הראשונה מסוגה, ולא השתייכה לכל משפחה או לסוג ביולוגי, ולכן התגלה גם סוג טקסונומי חדש - "באזינגה" (Bazinga), ומשפחה חדשה - "באזינגידיי" (Bazingidae).
מבנה

הבאזינגה ריאקי מאופיינת בגוף זעיר שקוף למחצה, עבה, עגול, וחסר צבע. המשטח העליון שלה מכוסה ביבלות זעירות צהובות. הקפלים שנמצאים מתחת לראש הפעמון של המדוזה הם בצבע חום זהבהב, וקוטרם כשני סנטימטרים. בנוסף, הם מכוסים במן ברדס ולא בחברבורת, שלא כמו קפלים של מדוזות אחרות. למדוזה יש בטן מעגלית וגדולה אשר נראית רק מלמטה.
תפוצה

המדוזה חיה במים רדודים, ליד החוף המרכזי-מזרחי באוסטרליה שמתאפיין במזג אוויר טרופי ובמים מלוחים, שם התגלתה. בתחילה, נמצאה המדוזה רק באזור הצפוני של ניו סאות' ויילס, אך לאחר מכן נצפתה בשלושה מקומות שונים בתאריכים שונים ומכאן הסיקו כי הבאזינגה ריאקי שכיחה באזור החוף המרכזי-מזרחי של אוסטרליה.
מקור השם

שמו של הסוג הטקסונומי החדש "באזינגה" מאכלס בתוכו שני אזכורים תרבותיים שונים. האזכור הראשון הוא הביטוי הידוע "באזינגה!" מסדרת הטלוויזיה "המפץ הגדול", שמשמעותו: "הולכתי אותך שולל!". הביטוי חוזר ונשנה פעמים רבות מפיו של ד"ר שלדון קופר (דמות ראשית בסדרה). אזכור נוסף נובע מפירושה של המילה "באזינגה" שמתאר נבל בעל שבעה מיתרים המזכירים את זרועותיה של מדוזת הבאזינגה.
שם המין של מדוזת הבאזינגה כולל בתוכו את השם ריאקי (rieki); אחר שם המשפחה של  דניס ריאק., האדם הראשון שצילם את המדוזה.
ראו גם

יוגלוסה באזינגה
הערות שוליים

1 2 3 4  Lisa-ann GERSHWIN & Peter J.F. DAVIE, Memoirs of the Queensland Museum, Queensland Museum
↑  The rise of slime: jellyfish and algae thrive in new oceanic conditions, ABC Radio National, ‏2013-07-26 (ב־Australian English)
בית בלזק

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  היסטוריה
 על שם:  אונורה דה בלזק 
 כתובת:  הרובע השישה-עשר של פריז 
 מיקום:  הרובע השישה-עשר של פריז 
 מדינה:  צרפת 
 בעלים:  עיריית פריז 
 מבקרים בשנה:  28,284 (נכון ל־2019)
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1949
 תאריך פתיחה רשמי:  1949 
 קואורדינטות:  48°51′19″N 2°16′51″E﻿ / ﻿48.855277777778°N 2.2808333333333°E﻿ / 48.855277777778; 2.2808333333333
 אתר רשמי
  (למפת פריז מוגדלת) בית בלזק(למפת פריז רגילה) בית בלזק
 
בית בלזק (צרפתית: Maison de Balzac) הוא ביתן המשמש מוזיאון המוקדש לסופר אונורה דה בלזק. המוזיאון ממוקם בין הרחובות Berton ל- Raynouard, ברובע ה-16 של פריז.
תולדות הבית

בין השנים 1840 ל 1847 התגורר הסופר בלזק בבית זה, בשם אלמוני, משום שניסה להיחבא מפני נושיו. המקום הוכרז כאתר היסטורי מוגן של עיריית פריז, רק בשנת 1913. ואילו הגן הצמוד למוזיאון הוכרז מוגן רק בשנת 1944.
תכניו וארכיוניו

המוזיאון מכיל בתוכו, נכון לשנת 2010, ספריו, כתבי עת בהם פורסמו הרומנים שפרסם, רשומות של המחבר, כתבי יד, מכתבים ובהם חתימה בכתב ידו, מהדורות נדירות, וכמו כן כמה עקבות של התנהגויותיו המוזרות, כמו מקל הטורקיז המפורסם, ואת מכונת הקפה עם ראשי התיבות HB.
בנוסף לדירה שבה התגורר בלזק, המוזיאון משתרע על שלוש קומות ויש בתוכו חדרים רבים, בהם שכנו דיירים אחרים, ואולם תיאטרון ובו מופיעות הצגות נבחרות הקשורות בבלזאק ויצירתו. כמו כן יש עץ עליו רשומים שמות הדמויות מתוך הרומנים של הקומדיה האנושית והוא זמין להתבוננות הציבור. טבלה גדולה באורך של כ-14.50 מטרים ועליה רשומים למעלה מ-1000 שמות של דמויות מתוך סך כל 6000 הדמויות המופיעות באוסף הרומנים. ציבור המבקרים יכול לקנות עותק מתקפל.
עבור הילדים, המוזיאון פיתח שיטת לימוד ייחודית, המאפשרת לילדים בגיל 8-9 שנים להתמודד עם אירועים ושלבים שונים בחייו של הסופר. באמצעות "המקל של מר בלזאק" הם יכולים לשוטט בחדרי המוזיאון הרבים, לחשוף סודות או חידות ולפתור משלים מחייו. כדי ליהנות מכל המקומות, הילדים מובלים אל רצפת המוזיאון כדי לחוש את השיפוע, היות שהבית עומד על שטח משופע.
המוזיאון הוא חלק של המוזיאונים המוכרים בעיר פריז, וזכה לתואר זה ברשימת המוזיאונים בצרפת. מתנהלים בו מחקרים אוניברסיטאיים בכל הקשור ליצירתו של בלזאק. וכן יש בו ועדה נבחרת, של מומחים, הבוחרת הצגות תיאטרון הקשורות בצורה זו או אחרת ליצירתו.
הצגות תיאטרון בבית בלזק

1993 : "השראת המחוז" (La Muse du département) מאת בלזק
1994 וגם 1999 : "זיכרונות של שתי צעירות נשואות" (Mémoires de deux jeunes mariées) מאת בלזאק
1998 : "יוג'ין גרנדיט או סיפור חיים דומם" (Eugénie Grandet ou l’Histoire d’une vie immobile) מאת בלזאק
2012 : "סרפיטה" מאת בלזק, בעיבוד ובימוי אוריאל זוהר, עם ברברה היימן.
ארמון נוימן

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  ארמון 
 כתובת:  ארד 
 מיקום:  ארד 
 מדינה:  רומניה 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1892
 תאריך פתיחה רשמי:  1892 
 אדריכל:  מילאן טבקוביץ' 
 סגנון אדריכלי:  אדריכלות אקלקטית 
 קואורדינטות:  46°10′31″N 21°19′03″E﻿ / ﻿46.1753°N 21.3174°E﻿ / 46.1753; 21.3174
  (למפת רומניה מוגדלת) בוקרשט קלוז' נאפוקה טימישוארה יאשי קונסטנצה קראיובה גאלאץ בראשוב פלוישט אוראדיה אוקראינה מולדובה אוק. בולגריה סרביה הונגריה ס. הים השחור ארמון נוימן(למפת רומניה רגילה) בוקרשט קלוז' נאפוקה טימישוארה יאשי קונסטנצה קראיובה גאלאץ בראשוב פלוישט אוראדיה אוקראינה מולדובה אוק. בולגריה סרביה הונגריה ס. הים השחור ארמון נוימן
 
ארמון נוימן בארד, ברומניה, שבנתה משפחת נוימן בשנים 1891–1892
ארמון נוימן (ברומנית: Palatul Neumann) הוא ארמון גדול מאוד בארד, רומניה.
היסטוריה

הארמון נבנה בשנים 1891–1892 לפי תוכניותיו של האדריכל מילאן טבקוביץ' (Milan Tabaković) ולפי הזמנת משפחת התעשיינים נוימן. הארמון נבנה בסגנון אדריכלי אקלקטי עם שתי קומות מעל קומת הקרקע, עם שערים הפונים לשלושה רחובות שונים ועם חדרי מדרגות רבים. באחד האגפים יש אולם אירועים, שבמקור נועד להיות אולם נשפים וכעת משמש כאולם הרצאות בן מאתיים מקומות עבור אוניברסיטה מקומית.
הארמון שימש למגורי האחים נוימן ובני משפחתם, אך בהדרגה הם היגרו מרומניה ונשאר בארד רק פרנץ נוימן. אחרי מלחמת העולם השנייה הממשל הקומוניסטי סילק מתוך הארמון את פרנץ נוימן והלאים את המבנה.
אחרי המהפכה הרומנית (1989) והחקיקה החדשה, שאפשרה לצאצאי הנפגעים מהלאמות לתבוע חזרה את רכושם, הגיעו מארצות הברית לרומניה צאצאי פרנץ נוימן ותבעו את השבת רכושו וגם קיבלו חלק ממנו.
באזקוקס

| --- | --- |

 מקום הקמה:  בולטון 
 תקופת הפעילות:  מ-1976 
 סוגה:  פאנק רוק 
 חברת תקליטים:  I.R.S. רקורדס, יונייטד ארטיסטס 
 buzzcocks.com
 פרופיל ב-IMDb
 חברים
 סטיב דיגל דני פארנט 
 חברים לשעבר
 פיט שלי 
 
באזקוקס (אנגלית: Buzzcocks) הייתה אחת הלהקות שהובילו את הגל הראשון של הפאנק רוק באמצע וסוף שנות ה-70. הלהקה נוסדה בשנת 1976 במנצ'סטר שבאנגליה.
בניגוד ללהקות פאנק רבות אחרות באותה תקופה שהושפעו רבות מהסקס פיסטולס, חברי הבאזקוקס בחרו שלא ללכת בכיוון הפוליטי ובמקום זאת התמקדו בשירי פאנק-פופ מלודיים על אהבה, בדידות והתבגרות.
שם הלהקה

כמו להקות רבות ששמן נראה באנגלית כשם עצם ברבים (כגון יוריתמיקס), שמם של באזקוקס מופיע פעמים רבות בטעות עם ה"א הידיעה לפני השם, הבאזקוקס (The Buzzcocks). שמה של הלהקה הוא פשוט באזקוקס. השם עצמו הוא מילת סלנג עתיקה המשמשת בעיקר את קשישי בריטניה ומשמעותה "חבר'ה צעירים".
ביוגרפיה

הלהקה הורכבה על ידי פיט שלי והווארד דווטו זמן קצר לאחר שהשניים נפגשו ונסעו יחדיו ללונדון על מנת לצפות בהופעה של הסקס פיסטולס בפברואר 1976. בחודש יוני של אותה שנה הבאזקוקס כבר הופיעו כלהקת חימום לפני הופעה של הסקס פיסטולס בעיר מנצ'סטר. באותה שנה, חברי הלהקה המקוריים הווארד דווטו, פיט שלי, סטיב דיגל וג'ון מאהר הוציאו בעצמם אלבום קצר של ארבעה שירים בשם Spiral Scratch על לייבל משלהם בשם New Hormones, ובכך היו מחלוצי תנועת הוצאות האינדי. זמן קצר לאחר מכן עזב דווטו את הלהקה, ופיט שלי היה לסולן.
הלהקה זכתה להצלחה עם שורת סינגלים שראו אור בשנותיהם הראשונות, שירי פופ קליטים המדגימים היטב שימוש נכון במאפייני הז'אנר. שירים אלה מאוגדים באלבום אוסף שיצא בשנת 1979 בשם Singles Going Steady.
זמן קצר לאחר שהוציאה הלהקה את אלבומה השלישי, היא התפרקה. בשנות ה-90 הקימו שלי ודיגל את הלהקה מחדש עם חברים חדשים, טוני ברבר על הבס ופיל ברקר על התופים. הלהקה הופיעה במהלך השנים ברחבי העולם, ובין השאר הופיעה במועדון הבארבי ב-2011, עם הקליק כלהקת חימום.
ב-6 בדצמבר 2018 נפטר פיט שלי מהתקף לב בביתו שבאסטוניה.
דיסקוגרפיה > אלבומי אולפן

1978 - Another Music In A Different Kitchen
1978 - Love Bites
1979 - A Different Kind of Tension
1979 - Singles Going Steady (אלבום אוסף)
1996 - French (הופעה חיה)
1996 - All Set
1999 - Paris: Encore Du Pain (הופעה חיה)
1999 - Modern
2002 - Live Tension
2003 - Buzzcocks
2006 - Flat-Pack Philosophy
2014 - The Way
דיסקוגרפיה > סינגלים

1977 - Orgasm Addict
1978 - What Do I Get (מקום 37 בבריטניה)
1978 - I Don't Mind (מקום 55 בבריטניה)
1978 - Love You More (מקום 34 בבריטניה)
1978 - Ever Fallen In Love (מקום 12 בבריטניה)
1978 - Promises (מקום 20 בבריטניה)
1979 - Everybody's Happy Nowadays (מקום 29 בבריטניה)
1979 - Harmony In My Head (מקום 32 בבריטניה)
הערות שוליים

↑  תומר מוסמן, ‏מנצ'סטר יונייטד, באתר ‏מאקו‏, 16 במרץ 2011
↑   הגרדיאן, פיט שלי, הסולן של להקת הפאנק "באזקוקס", מת בגיל 63, באתר הארץ, 7 בדצמבר 2018
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb13902207k (data)  GND: 5206079-2  ISNI: 0000 0001 1523 6663  LCCN: n94061513  MusicBrainz: 31e9c35b-2675-4632-8596-f9bd9286f6c8  NKC: xx0028957  SUDOC: 156839857  VIAF: 151210398   WorldCat (עם VIAF): 151210398
אסטרטגיית צה"ל

שער החוברת "אסטרטגיית צה"ל".
אסטרטגיית צה"ל הוא מסמך תפיסתי כולל בחתימת הרמטכ"ל, גדי איזנקוט, שהופץ בצה"ל באוגוסט 2015 לאחר עבודת מטה מקיפה בנושא שארכה כשנה. המסמך מגדיר את האיומים הצבאיים האסטרטגיים והטקטיים על מדינת ישראל, את דרכי הפעולה הנבחרות של צה"ל ואת כפיפותו לדרג המדיני. עוד עוסק המסמך בסוגיית בניית הכוח ביחס לאיומים מתוך רצון לאפשר הפעלה אפקטיבית של יכולות צה"ל בכל זירת לחימה. תפיסה זו מהווה את המסד של תוכנית הרב שנתית "גדעון" שהשיק צה"ל. באופן חסר תקדים המסמך הופץ בגרסה לא מסווגת גם לציבור הרחב בישראל.
עם פרסום אסטרטגיית צה"ל התגבשה ההבנה כי יש לבחון בחינה מתמדת את תוקפו של המסמך, ולעדכן אותו לפי ההתפתחויות האסטרטגיות במרחב, ולאור הידע שהתפתח בשיח עם הדרג המדיני ובצה"ל פנימה בהקשרי הפעלת הכוח ובניינו. באפריל 2018 פורסם מסמך המעדכן את אסטרטגיית צה"ל משנת 2015 ,לאור השינויים שחלו בה בכמה היבטים: האחד, נוגע לדרך שבה צה"ל מנתח את הסביבה האסטרטגית ואת גורמי האיום. השני, עוסק בהפעלת הכוח, ובו אופיינו שתי גישות מענה מרכזיות – גישת ההכרעה וגישת המניעה וההשפעה. השלישי, המסמך מביא לידי ביטוי גם את החשיבות המתגברת של המערכות שבין המלחמות (מב"ם), ושל מאמצים אחרים כגון מאמץ הסב"ר ומאמץ התודעה, לצד המשך מגמת חיזוק התמרון היבשתי הרב-זרועי.