stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מנזר בטאליה
האתר > קפלת המייסד

קפלת המייסד (Capela do Fundador) השוכנת מדרום לכנסייה (3), לא הייתה חלק מהתוכנית המקורית, ונוספה לה כאשר ז'ואאו הראשון החליט על הקמת פנתאון למשפחתו, שהיה לפנתאון המלכותי הראשון בפורטוגל. תכנון הקפלה והקמתה הופקדו בידי הוגט והיא נבנתה בין השנים 1426-1433/4. הקפלה עצמה רבועה, אך במרכזה מבנה מתומן שממשיך אל הקומה השנייה ומאפשר חדירת אור אל המבנה. המתומן מסתיים בכיפה בצורת כוכב מורכב. במרכז הקפלה נמצא קברם של ז'ואאו הראשון ואשתו האנגליה פיליפה מלנקסטר. צורתו כשל סרקופג גדול שעליו נחים פסליהם של בני הזוג כשהם אוחזים ידיים וחוסים תחת חופות. לאורך הקיר הדרומי ערוכים קבריהם של ילדי הזוג, בהם גם אנריקה הספן וז'ואאו, מושל פורטוגל. לאורך הקיר המזרחי קבורים המלכים אפונסו החמישי וז'ואאו השני, וכן הנסיך אפונסו.
האתר > הקפלות הבלתי גמורות

בקצה המזרחי של הכנסייה, שוכן הפנתאון של המלך דוארטה ואשתו לאונור מאראגון (11), הידוע יותר בכינוי "הקפלות הבלתי גמורות" (As Capelas Imperfeitas). המבנה המחובר אל הכנסייה בצידו המערבי דרך דלת מנואלינית (10), בנוי בצורת מתומן בלתי מקורה שממנו קורנות שבע קפלות שצורת כל אחת מהן כשל משושה. הקפלות הבלתי גמורות נבנו בהוראתו של המלך דוארטה החל ב-1434, ונועדו לשמש כפנתאון לו ולצאצאיו, אך העבודות נעצרו עם מותם של המלך והאדריכל הוגט ב-1438. המלך מנואל הראשון חידש את עבודות הבנייה אגב מספר שינויים, וב-1509 הושלם השער המנואליני המחבר בין הקפלות והכנסייה. שבע הקפלות הקורנות הושלמו גם הן בתקופה זו, וכך גם העמודים המסיביים בין הקפלות, אשר נועדו לשאת את תקרת המבנה. שרידיהם של המלך ואשתו הועברו אל הסרקופג בקפלת הקבורה (12) רק בשנות ה-40 של המאה ה-20.
האתר > בית המועצה

בית המועצה (Sala do Capitulo; 4) הוא מבנה רבוע שאורך כל אחת מצלעותיו הוא 19 מטרים. למרות זאת, תקרתו המעוצבת ככוכב שלו שמונה קודקודים, אינה נתמכת על ידי עמודים בחלל החדר, רעיון שהיה כה מהפכני בעת הבנייה, עד כי נידונים למוות הועסקו בעבודות הבנייה. התקרה הושלמה לאחר שני ניסיונות כושלים, ולפי אגדה האדריכל הוגט בילה את הלילה באולם כדי להשתיק את הביקורת שהושמעה נגדו. לפי הסברה, ז'ואאו הראשון בחר בהוגט לשם הקמת קפלת המייסד, לאחר שהתרשם מעבודתו בבית המועצה. דלת הכניסה בצידו המערבי של האולם מקושטת בחמישה ארכיוולטים מבחוץ וארבעה מבפנים. על שניים מהם, מימין לכניסה, מתוארת הבשורה למרים, ועל היתר נראים דמויות אדם מגוחכות. משני צדדי הכניסה קבועים בקיר שני חלונות מעוטרים בעושר רב. מול הכניסה, קבוע חלון מ-1514 העשוי זכוכית צבעונית בצורת טריפטיך והמתאר את הפסיון של ישו. בצידו הצפוני של החדר, שוכן קבר החייל האלמוני מאז שב-9 באפריל 1921 נטמנו במקום שרידיהם של שני חיילים פורטוגזים שנהרגו במלחמת העולם הראשונה - האחד בזירה האירופית והאחר באפריקה.
האתר > הקלויסטר המלכותי

הקלויסטר המלכותי (Claustro Real) שוכן מצפון לכנסייה (5) ואורך כל אחת מצלעותיו הוא 50 מטרים. בכל צלע ארקדה שבה שבעה פתחים. חלקו הדרומי והמזרחי של הקלויסטר נבנה בידי דומינגש והחלק הצפוני והמערבי על ידי הוגט, בעוד שתחרת החלונות בקשתות הארקדה נוספה רק בתחילת המאה ה-16. בפינה הצפון-מערבית של הקלויסטר, הסמוכה לרפקטוריום, ניצב הלווטוריום (6) שנבנה על ידי מתאוש פרננדש. הוא עשוי מאגן גדול ומעליו שני אגנים קטנים יותר הנתמכים בעמודים מסוגננים. באגן האמצעי מזרקות בדמות יצורים אגדתיים ובעלי חיים.
הערות שוליים

↑  Monastery of Santa Maria da Vitória (or Monastery of Batalha)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007601550005171  GND: 16046221-6  LCCN: no92007208  SUDOC: 032168314  VIAF: 4422168048993338410004   WorldCat (עם VIAF): 4422168048993338410004 
שבועתו של ז'ואאו הראשון
תרשים המנזר: 1. שער הכניסה; 2. כנסייה; 3. קפלת המייסד; 4. בית המועצה וקבר החייל האלמוני; 5. הקלויסטר המלכותי; 6. לווטוריום; 7. רפקטוריום (חדר אוכל) ומוזיאון החייל האלמוני; 8. מגורים; 9. קלויסטר דון אפונסו החמישי; 10. דלת מנואלינית; 11. הקפלות הבלתי גמורות; 12. קבר דוארטה הראשון ולאונור מאראגון; 13. מעבר דון ז'ואאו השלישי; 14. פסל נונו אלווארש פריירה
שער הכניסה לכנסייה
בית המועצה עם תקרת הכוכב. מימין נראה קבר החייל האלמוני
הקלויסטר המלכותי
מערכת הקואורדינטות האקליפטית

המחשה של מערכת הקואורדינטות האקליפטית
מערכת הקואורדינטות האקליפטית היא סוג של מערכת קואורדינטות שמימית המשמשת לתיאור מיקום גופים בחלל, בה מישור המלקה (Ecliptic בלעז) מהווה את קו הרוחב 0 (קווי הרוחב מקבילים לו וקווי האורך מאונכים לו). כמו במערכת הקואורדינטות המשוונית, גם במערכת זו מונח קו האורך 0 על נקודת שוויון האביב, והקווים מקבלים ערכים חיוביים מזרחית לו. הזווית בה נמצא הגוף מזרחית לנקודת שוויון האביב מסומנת באות λ. וזווית הנטייה של הגוף יחסית למישור המלקה מסומנת באות β. קווי הרוחב 90°+ ו- 90°- הם קטבי המלקה ונמצאים בהמשך האנך העובר דרך מרכז המערכת הנמצא בכדור הארץ או בשמש.
בגלל נקיפת ציר כדור הארץ מתרחשת נדידת נקודת שוויון האביב, דבר שגורם לשינוי מתמיד בערכים הניתנים במערכת זו. לכן יחד עם ציון מיקום במערכת הקואורדינטות האקליפטית, מציינים את הזמן בו הוא נמדד. זמן זה נקרא "תקופת היחוס".
לרוב, במרכז המערכת ממוקם כדור הארץ, כך המערכת אמנם יותר נוחה לתיאור תנועת גרמי השמים ביחס לצופה האנושי, אולם אין היא משקפת את נתוני המסלול האמיתיים. זאת ועוד, במידה ורוצים לתאר בצורה טובה את הגופים כפי שנראים לצופה אנושי, נראה שעדיפה מערכת הקואורדינטות המשוונית. לכן לעיתים ממוקמת השמש במרכז המערכת, במקרה הזה היא נקראת גם מערכת הקואורדינטות ההליוצנטרית, ואז נתוני מיקום הגופים מתוארים יחסית לצופה היפותטי העומד במרכז השמש.
כבכל מערכת קואורדינטות שמימית, כדי לדעת את מיקומו הממשי של גוף בחלל, ולא רק את מיקומו הנראה על כיפת השמים, יש לנקוב בפרמטר נוסף, הוא מרחק הגוף מהעצם שמוקם במרכז המערכת (השמש, או כדור הארץ).
מערכת הקואורדינטות האקליפטית עתיקה יותר מזו המשוונית, על-אף שניתן לחשוב שהמערכת המשוונית היא יותר אינטואיטיבית.
המרת נתונים מהמערכת האקליפטית למשוונית

יהיו λ ו-β קווי האורך והרוחב (בהתאמה) האקליפטיים.
יהיו α ו-δ הנטייה והעלייה הישרה (בהתאמה).
יהיה ε זווית הנטייה של ציר כדור הארץ, שהיא 23.439281°
המרת נתונים מהמערכת האקליפטית למשוונית > מאקליפטי למשווני

sin δ = sin ε sin λ cos β + cos ε sin β
cos α cos δ = cos λ cos β
sin α cos δ = cos ε sin λ cos β - sin ε sin β
המרת נתונים מהמערכת האקליפטית למשוונית > ממשווני לאקליפטי

sin β = cos ε sin δ - sin α cos δ sin ε
cos λ cos β = cos α cos δ
sin λ cos β = sin ε sin δ + sin α cos δ cos ε
המרת נתונים מהמערכת האקליפטית למשוונית > אזהרה לגבי פתירת מערכות המשוואות

על אף שנראה מתבקש "לפשט" את מערכות המשוואות ולהישאר עם ביטוי אחד לכל רכיב, אין הדבר כדאי שכן הפונקציות הטריגונומטריות אינן חד-חד ערכיות. לדוגמה, במערכת השנייה ניתן לחלק את שתי המשוואות האחרונות זו בזו ולקבל ביטוי יחיד ל-tan λ ( \tan \lambda ={\frac {\sin \epsilon \sin \delta +\sin \alpha \cos \delta \cos \epsilon }{\cos \alpha \cos \delta }}), אולם צעד זה לא יהיה כדאי מאחר שפונקציית tan-1 "מניחה" שהזווית המבוקשת היא בין 0-180° בעוד ש-λ יכולה לקבל כל ערך בין 0-360°. כאשר מדובר ב-β הדבר לא משמעותי מאחר הערך שלה מוגבל מראש ל-90°- עד 90°+.
בפועל, כאשר מדובר בעצמים הקרובים למישור המלקה, מספיקה משוואה אחת כדי לקבוע את λ, בגלל שהיא באותו רביע כמו α.
לקריאה נוספת

יגאל פת-אל - אסטרונומיה - מדריך להכרת השמים, הוצאת קוסמוס (1998).
מפלגת מצרים הצעירה

| --- | --- |

 מדינה:  מצרים
 מייסד:  אחמד חוסיין
 תקופת הפעילות:  1933–1953 (כ־20 שנה)
 אידאולוגיות:  אסלאמו-פשיזם
 מטה:  קהיר 
 מיקום במפה הפוליטית:  ימין רדיקלי
 צבעים רשמיים:  ירוק
 
"החולצות הירוקות", שנות ה-30. במרכז (מסומן ב-X): גמאל עבד אל נאצר.
מפלגת מצרים הצעירה, מצר-אל פתאת (בערבית: حزب مصر الفتاة) הייתה תנועה פוליטית מצרית שהוקמה על ידי אחמד חוסיין ב-1933, הפכה למפלגה ב-1936 ופורקה ב-1953. 
אחמד חוסיין היה אפנדי ממעמד בעלי הקרקעות הזוטרים, והוא פנה לבני המעמד הבינוני העירוני, לפועלים ולסטודנטים. חוסיין התחיל ב"תוכנית הגרוש" והקים את מפעל התרבושים. לאחר שזכה להכרה פנה לבסס את האידאולוגיה שלו. ב-1936 הפכה התנועה למפלגה רשמית. המפלגה דגלה בקו מצרי לאומי תקיף – שילוב של ערביות, מצריות, טריטוריאליות, עם שאיפות כלכליות וצבאיות, סיסמתו הייתה "אללה, מולדת ומלך", ומטרותיו: שחרור מהאימפריה הבריטית, חיזוק מעמד הפלאח, רפורמות אגרריות, חלוקת העושר במשק, תיעוש, שפה ערבית כלאומית). הלאומיות בה דגלו הייתה לאומיות פאן-ערבית.
הזרוע העיקרית של "מצרים הצעירה" הייתה תנועת "החולצות הירוקות", שכללה גדודי נוער, שמנו בשיאן בין 3,000 ל-5,000 חברים. במרץ 1938 הוצא ארגון "החולצות הירוקות" אל מחוץ לחוק.
בעקבות התחזקות האסלאם בסוף שנות ה-30, שינה חוסיין את שם המפלגה ל"מפלגה האסלאמית הפטריוטית" וגם טבע סיסמה חדשה – "אלוהים גדול והתהילה לאסלאם". אחרי מלחמת העולם השנייה, עם התחזקות הקומוניזם, שינה שוב את שם המפלגה ב-1949 ל"המפלגה הסוציאליסטית המצרית". בכל חילופי השמות נשארה התנועה בהרכבה המדויק – תנועה ריכוזית תקיפה עם מנהיג חזק, אשר נשען על יחידות צבאיות למחצה שנקראו "החולצות הירוקות".
מנהיג נוסף במפלגה היה פתחי רדואן. גמאל עבד אל נאצר, שהפך ברבות השנים למנהיג מצרים, היה מזוהה בצעירותו עם מצר-אל פתאת.
הערות שוליים

↑  חגי ארליך, המזרח התיכון בין מלחמות העולם, האוניברסיטה הפתוחה, ספר ד (1996), יחידה 9, עמ' 197–198.
1 2  חגי ארליך, המזרח התיכון בימינו, מצרים - האחות הבכירה, הוצאת האוניברסיטה הפתוחה, 2003, עמ' 35-36, 69
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007310365205171  LCCN: n83040735  VIAF: 127206645   WorldCat (עם VIAF): 127206645
משולם זוסיא טברסקי

רבי משולם זוסיא טברסקי (א' באלול ה'תר"ע, 5 בספטמבר 1910- י"ז בחשוון ה'תשמ"ח, 9 בנובמבר 1987) היה האדמו"ר מלויעב-צ'רנוביל, הראשון בשושלת צ'רנוביל בישראל לאחר השואה.
תולדותיו

נולד במאזיר שברוסיה לרבי חיים יצחק טברסקי (בנו של רבי אברהם יהושע השיל מצ'ודנוב) ולרעכיל דבורה בת רבי יצחק ישעיה הלברשטאם (בנו של רבי חיים הלברשטאם מצאנז). בשנת ה'תרצ"ד נמלט מהשלטונות הקומוניסטיים שרדפוהו לארץ ישראל, בתיווכו של הראי"ה קוק. טרם בריחתו הכתירו אביו במעמד נכבדי הקהילה כאדמו"ר מלויעב. מתרצ"ד עד תרצ"ו למד בישיבת מרכז הרב. מאוחר יותר, בשנת ה'תרצ"ו, חזר לפולין אצל סבו רבי יצחק ישעיה הלברשטאם שם שהה עד שנת ה'תרצ"ט.
בשנת ה'תרצ"ט חזר לירושלים שם נישא לבלומא טויבא בתו של רבי יעקב מרדכי ברנדווין, האדמו"ר מסטרטין-ירושלים.
עם סיום מלחמת העולם השנייה ייסד רבי משולם זוסיא את חצרו מחדש בישראל, וקרא לחצרו 'טשרנוביל-לויעב'.
בשנת תשי"ט עבר לבני ברק ופתח בית מדרש בביתו שברחוב יהודה הלוי. בית המדרש כונה "דברי חיים" על שם סבו, רבי חיים מצאנז. בבית הכנסת התפללו גם אוהדי חסידות צאנז-טשכוב. רבי זושא עמד בראש איגוד צאצאי וחסידי צאנז בארץ ישראל. לאחר בואו של רבי יקותיאל יהודה הלברשטאם מצאנז-קלויזנבורג לארץ ישראל, העביר לידיו את ראשות האיגוד צאנז. בהמשך פתח בית מדרש ברחוב ראב"ד, והקים בו כולל בשם "זיכרון קדושים".
רבי משולם זוסיא נפטר בי"ז בחשוון ה'תשמ"ח ובצוואתו הורה לכל ילדיו לנהוג באדמו"רות. רבי ישראל מרדכי טברסקי מרחמסטריווקה בישראל הכתיר את בנו בכורו רבי מנחם נחום טברסקי (השלישי) לאדמו"ר מצ'רנוביל במקומו.
ילדיו

הרב מנחם נחום - האדמו"ר מצ'רנוביל בבני ברק, חתן הרב אלחנן הלפרין
הרב ישעיה - האדמו"ר מצ'רנוביל בבורו פארק, חתן הרב שלום מיכלוביץ מבראד ראדוויל
הרב חיים יצחק - האדמו"ר מליעב בבורו פארק, חתן הרב שמואל צבי הורוביץ מספינקא
הרב אברהם יהושע השיל - האדמו"ר מצ'רנוביל באשדוד, חתן הרב אהרן מרדכי רוטנר
הרב יעקב מרדכי - רב ביהמ"ד צ'רנוביל באלעד, חתן הרב יצחק לייבוש הלפרין, בן הרב אלחנן הלפרין
שרה חנה חיה - אשת הרב ישראל הגר, האדמו"ר מויז'ניץ
פיגה - אשת הרב ניסן רוזנבוים, האדמו"ר מקרעטשניף ירושלים
הערות שוליים

↑  י' בטבת ה'תרפ"ב - כ' בסיוון ה'תשע"ב
↑  "חצרות" נדבורנא וצ'רנוביל באו בברית הנשואין, הצופה, 17 במרץ 1967, עמ' 2
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007309131105171  ISNI: 0000 0004 0242 2493  VIAF: 9560160667557603560005   WorldCat (עם VIAF): 9560160667557603560005
מערת שוקבא

| --- | --- |

 היסטוריה
 תרבויות:  התרבות הנאטופית 
 אתר ארכאולוגי
 התגלה:  1924 
 ארכאולוגים:  אלכסיס מאלון, דורותי גארוד 
 מיקום
 מדינה:  אזור יהודה ושומרון
 מיקום:  כביש 446
 קואורדינטות:  31°58′55″N 35°02′37″E﻿ / ﻿31.981944444444°N 35.043611111111°E﻿ / 31.981944444444; 35.043611111111
 he
 
מערת שוקבא היא מערה קרסטית גדולה ואתר ארכאולוגי-פרהיסטורי הנמצא במדרון הצפוני של ואדי א-נאטוף (נחל נטוף, יובל של נחל איילון), מדרום לכפר שוקבא, בהרי בנימין, כ-14 ק"מ מצפון-מזרח ללוד. במערה זו התגלתה לראשונה תרבות חומרית ייחודית שנקראה התרבות הנאטופית, על שם ואדי א-נאטוף הסמוך.
החפירות ותוצאותיהן

המערה התגלתה לראשונה לחוקרים בשנת 1924 בזכות האב אלכסיס מאלון, שעבד אז בסניף המכון האפיפיורי למקרא בירושלים. ב-1928 נערכה במקום חפירה ארכאולוגית על ידי משלחת בריטית בניהולה של דורותי גארוד.
החפירות ותוצאותיהן > השכבות שנחשפו על ידי גארוד

שכבה A: תקופות היסטוריות (התקופה ההלניסטית והלאה).
שכבה B: התרבות הנאטופית (סוף התקופה האפיפלאוליתית).
שכבה C: ממצאים משכבה D בהרבדה מחודשת (עקב זרימת מים במערה).
שכבה D: התרבות המוסטרית (התקופה הפלאוליתית התיכונה).
בשכבה B נתגלה מאסף של כלים מאבן, אבן צור, כלי עצם וחרוזים, וכן מספר קברים. כלי הצור האופייניים היו מיקרוליתים בצורת סהר (סהרונים). בהסתמך על נוכחות המיקרוליתים והיסטים אחרים של התרבות החומרית, גארוד הגדירה את המאסף כשייך לשלב לא ידוע עד אז של התקופה האפיפלאוליתית (לפי המינוח שהיה נקוט בזמנה, התקופה המזוליתית), מעט לפני התקופה הנאוליתית. התרבות, שממצאים נוספים ממנה נתגלו בחלקים נוספים של ארץ ישראל והלבנט, נקראה התרבות הנאטופית (התקיימה כ-15,000–11,700 שנים לפני זמננו). הנאטופים, אחרוני הציידים-לקטים בדרום־מערב אסיה, חיו על מפתן המהפכה הנאוליתית, והיו לאבות ראשוני החקלאים באזורם. תרבותם החומרית הייתה עשירה ושרידיה מלמדים על חברה מורכבת נייחת־משהו שבימיה חלו שינויים משמעותיים אשר עיצבו את התרבויות החקלאיות שבאו אחריה.
הגילוי, שפורסם באופן מסודר, הביא למחקר ולעניין רב בעולם. דורותי גארוד לא המשיכה את החפירות במערה, אלא עברה לחפירות בנחל מערות שבכרמל הדרומי.
לקריאה נוספת

Dorothy A.E Garrod  - A New Mesolithic Industry: The Natufian of Palestine, The Journal of the Royal Anthropological Institute of Great Britain and Ireland 1932
הערות שוליים

↑  George Grant Maccurdy Prehistoric Research in the Near East Proceedings of the American Philosophical Society 1933  p.121,
↑  Weinstein-Evron, M. 2009. Archaeology in the Archives: Unveiling the Natufian Culture of Mount Carmel. Boston: ASPR Monograph Series, Brill.
| אתרי התרבות המוסטרית בישראל |
| --- | --- | --- |
| אתרים בכרמל | מערת הגדי • מערת כבארה • מערת מיסליה • מערת תנור |  |
| אתרים בגליל | מערת היונים • מערת זוטייה • מערת מנות • מערת עמוד • מערת קפזה |  |
| אתרים בבקע הירדן | האתר המוסטרי בשפך נחל מחניים |  |
| אתרים בשפלה והרי יהודה | נשר רמלה • מערת שוקבא |  |
| אתרי התרבות הנאטופית בישראל |
| --- | --- | --- |
| אתרים בכרמל | מערת הנחל • מערת כבארה • מערת רקפת • נחל אורן |  |
| אתרים בגליל | מערת היונים • מערת חילזון תחתית • עינן |  |
| אתרים בבקע הירדן | נחל עין גב II • חוף שחף |  |
| אתרים ביהודה | מערת שוקבא • חתולה |  |
| אתרים בנגב | ראש חורשה • ראש צין |  |
| אתרים פלאוליתיים ואפיפלאוליתיים בארץ ישראל |
| --- | --- | --- |
| אתרים מהתקופה הפלאוליתית התחתונה | ביצת רוחמה • בריכת רם • ג'לג'וליה • גשר בנות יעקב • מחצבת עברון • מחצבת רבדים • מערת גמל • מערת היונים • מערת זוטייה • מערת מיסליה • מערת קסם • מערת תנור • עובדייה |  |
| אתרים מהתקופה הפלאוליתית התיכונה | האתר המוסטרי בשפך נחל מחניים • הר כרכום • מערת הגדי • מערת היונים • מערת זוטייה • מערת כבארה • מערת מיסליה • מערת מנות • מערת עמוד • מערת רקפת • מערת שוקבא • מערת תנור • נשר רמלה |  |
| אתרים מהתקופה הפלאוליתית העליונה | אוהלו II • הר כרכום • מערת היונים • מערת הנחל • מערת כבארה • מערת מנות • מערת ספונים • מערת קפזה • מערת רקפת • נחל אורן • נחל עין גב I • ערק אל-אחמר • תל רקית |  |
| אתרים מהתקופה האפיפלאוליתית | מדרגות הירדן • מערת היונים • מערת הנחל • מערת חילזון תחתית • מערת כבארה • מערת ספונים • מערת רקפת • מערת שוקבא • נווה דוד • נחל אורן • חתולה • נחל עין גב II • עין גב I • עינן • תל יריחו • תל רקית |  |
| אתרים בבנימין |
| --- | --- | --- |
| עמק שילה | בור הציפורים באחיה • בור יישוב הדעת • בור עדי-עד • בור קידה • המזבח בגבעת הראל • ואדי רשאש • חניון הגדודים העבריים • מעיין הגבורה • מצפור קידה • נחל שילה • עין א-דהרה • עין דח"ש • עין עוז • קובת א-נג'מה • שילה הקדומה •  תצפית הר כוכב |  |
| מערב בנימין | גבעת ההליסטון • גבעת היקבים • הכוורת • המצודה הבריטית בנוה צוף • חורבת פצה • שמורת עיינות נטוף (ואדי זרקא) • ואדי חרמיה • חובלתא • חורבת תיבנה • יער אום צפא • לטרון • מחצבות נטוף • מעיין דולב • מעיין הקשת • מעיין חרשה • מעיין טלמון • מעיין עטרת • חורבת טרפין • מערת עאבוד • מערת שוקבא • נבי סמואל • עין אגוז • עין בובין (מעיין דני) • עין מזור • עין ריא • עינות ענר • פארק קנדה • שמורת אלוני שמואל • שמורת דלבים (ובכללה ואדי דילב) • תצפית גג הארץ • מבצר ארטבה |  |
| גב ההר | סנה ובוצץ • בור מגרון • הר בעל חצור • ואדי שיבן • חורבת ניסיה • יקב פסגות • מעיין הכרמים • נחל מכמש • עין ביתין • קבר בני ישראל |  |
| מדבר בנימין | בקעת סמיא • מערת הנמרים • חורבת אל-קיליה • טאריק אבו ג'ורג' (דרך יריחו-בית אל) • נחל ייטב (עוג'א) • שמורת נחל פרת • מוזיאון השומרוני הטוב |  |
מלחמת האזרחים האנגלית

מלחמת האזרחים האנגלית (באנגלית: English Civil War) הייתה סדרת עימותים מזוינים בממלכת אנגליה, בין תומכי הפרלמנט לתומכי המלוכה, שנודעו בהתאמה כ"עגולי הראש" (אנ') ו"אבירים" (אנ') (Roundheads, על שום התספורת הקצרה שרווחה ביניהם, ו-Cavaliers). המלחמה התחוללה מ־1642 ועד 1651. מלחמות האזרחים הראשונה (1642–1645) והשנייה (1648–1649) היו בין תומכי המלך צ'ארלס הראשון לבין תומכי הפרלמנט הארוך. מלחמת האזרחים השלישית הייתה בין תומכי המלך צ'ארלס השני לבין תומכי הפרלמנט. מלחמת האזרחים הסתיימה בניצחון הפרלמנט בקרב ווסטר (אנ') ב־3 בספטמבר 1651.
מלחמת האזרחים הובילה להעמדה לדין והוצאה להורג של צ'ארלס הראשון, לגלות של בנו צ'ארלס השני, ולהחלפה של המלוכה האנגלית בחבר העמים של אנגליה (1649–1653) ואז בפרוטקטורט (1653–1659), תחת שלטון היחיד של אוליבר קרומוול. המונופול של הכנסייה האנגליקנית על הפולחן הנוצרי באנגליה נפסק. מבחינה חוקתית, המלחמות קיבעו את הרעיון שמלכים בריטיים אינם יכולים למשול ללא הסכמת הפרלמנט, אם כי רעיון זה קיבל חיזוק סופי רק במהפכה המהוללת שבסוף המאה.
רקע > שאיפותיו של המלך

המלחמה פרצה פחות מ־40 שנה לאחר מותה של אליזבת' הראשונה הפופולרית בשנת 1603. בשנת עלייתו לשלטון של צ'ארלס הראשון, 1625, באנגליה ובסקוטלנד היה שלום מזה זמן רב מאוד, מבחינה פנימית וביחסי חוץ. צ'ארלס קיווה שהוא יוכל לאחד את ממלכות אנגליה, אירלנד וסקוטלנד לממלכה אחת, וכך יגשים את חלומו של אביו, ג'יימס הראשון. חברי פרלמנט אנגלים רבים חששו ממהלך כזה, מכיוון שהם פחדו שהקמת ממלכה חדשה עשויה להרוס את המסורות האנגליות הישנות שהגבילו את המלוכה האנגלית. מכיוון שצ'ארלס גם הסכים עם אביו לגבי סמכויות הכתר (ג'יימס תיאר את המלכים כ"אלים קטנים על הארץ", שנבחרים על ידי האל כדי שימשלו על פי הדוקטרינה של "זכותם האלוהית של המלכים"), היו לחששות של אנשי הפרלמנט הצדקה מסוימת.
אף על פי שצ'ארלס היה יחסית חסר שאיפות לגדולה אישית, הוא ציפה לנאמנות כלפיו בשל "השלטון הצודק" שלו. כל התנגדות לפקודותיו הוא ראה, במקרה הטוב, כמעליבה. התכונה הזאת, וסדרת האירועים שהתרחשה הובילו לשבר משמעותי בין צ'ארלס לבין הפרלמנט שלו, ולבסוף למלחמה.
רקע > הפרלמנט במסגרת החוקתית האנגלית

לפני הלחימה, לפרלמנט האנגלי לא היה תפקיד קבוע במערכת הממשל, אלא פעל כוועדה מייעצת זמנית – שמזומנת על ידי המלך בכל עת שיזדקק לתקציבים נוספים, ושהוא יכול לפזר בכל זמן. מכיוון שהאחריות לאיסוף כספים הייתה בידי האצולה, המלכים האנגלים הזדקקו לסיוע של שכבת אוכלוסייה זו על מנת להבטיח את זרימת הכספים. אם האצולה הייתה מסרבת לאסוף כספים עבור המלך, הוא לא היה יכול להכריח אותם לעשות זאת. בפרלמנטים יכלו נציגי האצולה להיפגש, להתדיין ולהגיש למלך הצעות מדיניות המנוסחות כהצעות חוק. אך לנציגים אלה לא הייתה דרך לאכוף את רצונם על המלך – חוץ מאשר במניעת משאבים כספיים שהמלך היה זקוק להם לביצוע תוכניותיו.
רקע > חששות הפרלמנט ועצומת הזכויות

אחד מהאירועים הראשונים שגרמו לחששות בנוגע לצ'ארלס הראשון היו הנישואין שלו לנסיכה קתולית-צרפתית, הנרייט-מרי דה בורבון. הוא נישא לה ב־1625, מייד לאחר שעלה לכס המלוכה. הנישואין של צ'ארלס העלו את האפשרות שילדיו, כולל היורש לכס המלוכה, יגדלו כקתולים, וזו הייתה אפשרות בעייתית ביותר עבור אנגליה הפרוטסטנטית.
צ'ארלס גם רצה לקחת חלק במאבקים שהתרחשו באותה עת באירופה – מלחמת שלושים השנים (1618–1648). כמו תמיד, מלחמות חייבו הוצאות כבדות, והכתר יכול היה לאכוף את המיסים הדרושים רק בהסכמת הפרלמנט. לצ'ארלס נוצרו קשיים חדשים כאשר הפרלמנט הראשון שלו סירב לתת לו את הזכות לגבות מכסים במשך כל שנות מלכותו, ובמקום זאת נתן לו זכות לעשות זאת רק למשך שנה כל פעם.
בינתיים, צ'ארלס המשיך עם המלחמות האירופאיות שלו, תוך החלטה לשלוח חיל עזר לטובת ההוגנוטים הצרפתים עליהם הטילו הכוחות הצרפתיים מצור בלה רושל. ג'ורג' וילרס, הדוכס הראשון מבקינגהם, קיבל את הפיקוד על הכוח. אולם, הכוח נחל כישלון (1627) והפרלמנט שכבר התנגד לבקינגהם פתח בהליכים חוקיים נגדו. צ'ארלס הגיב בפיזור הפרלמנט. צעד זה, אף שהציל את עורו של בקינגהאם, חיזק את התחושה שצ'ארלס מנסה להימנע ממתן סמכות כלשהי לפרלמנט.
לאחר שפיזר את הפרלמנט, וללא יכולת לאסוף כספים בלעדיו, המלך כינס פרלמנט נוסף ב-1628. הפרלמנט החדש ניסח את עצומת הזכויות, וצ'ארלס אישר אותה על מנת לקבל את הכספים להם הזדקק.
רקע > שלטון אישי והמרד בסקוטלנד

צ'ארלס נמנע מלכנס את הפרלמנט במשך העשור הבא. אנשים כינו את התקופה הזאת "העריצות של אחת עשרה השנה" או "השלטון האישי של צ'ארלס", על פי העדפותיהם הפוליטיות.
בתקופה זאת, היעדר המימון של צ'ארלס הוא שקבע במידה רבה את מדיניותו. מכיוון שלא היה יכול לגבות כספים דרך הפרלמנט, הוא השתמש בשיטות אחרות. כך למשל, היה קנס על אי-קיום של נוהגים ארכאיים שונים, כשהקנס ניתן למלך. צ'ארלס גם ניסה לגבות מס אוניות – בעקבות פחד מפלישה ב־1635, הוא דרש שהנפות הפנימיות באנגליה ישלמו מס על מנת לתמוך בחיל הים המלכותי. מדיניות זו נסמכה על חוק מקובל, אך הרשויות התעלמו מחוק זה מזה מאות שנים, ולפיכך המס נחשב בעיני רבים כמס לא-פרלמנטרי ולכן לא-חוקי. מספר אישים חשובים סירבו לשלם את המס, ונקנסו על כך, דבר שעורר כעס רב.
בתקופה זאת, צ'ארלס עורר איבה רבה בשל המהלכים שעשה בנושאי דת: הוא האמין בגרסה הסקרמנטלית של הכנסייה האנגלית, הקרויה אנגליקניות גבוהה, שהתאולוגיה שלה מבוססת על ארמיאניזם. צ'ארלס מינה את ויליאם לאוד, שגם הוא תמך בתאולוגיה זו, לארכיבישוף של קנטרברי ב-1633, והחל לבצע סדרה של רפורמות בכנסייה על מנת שתהיה טקסית יותר, למשל בהחלפת שולחנות העץ של המיסה במזבחות אבן. הפוריטנים האשימו את לאוד כי הוא מנסה להחזיר את הקתוליות לאנגליה, ולאחר שהתלוננו, לאוד הכניס אותם למעצר. כמו כן, רשויות הכנסייה חידשו חוקים שהתקבלו על ידי אליזבת' הראשונה ביחס להגעה לכנסייה, וקנסו פוריטנים ברחבי המדינה על כך שלא השתתפו בפולחן האנגליקני.
הממשל האישי של צ'ארלס נפסק כאשר הוא ניסה ליישם את אותה מדיניות דתית בסקוטלנד. הכנסייה הסקוטית, אף על פי שהייתה אפיסקופלית במבנה שלה, הייתה בעלת מסורות עצמאיות מזה שנים רבות. אך צ'ארלס רצה ליצור כנסייה אחידה בכל בריטניה וניסה לאכוף את השימוש בגרסה חדשה, אנגליקנית גבוהה, של ספר התפילות בסקוטלנד, בקיץ 1637. נגד צעדים אלה קמה התנגדות אלימה, ובפברואר 1638 ההתנגדויות של הסקוטים נוסחו ב"ברית הלאומית". מסמך זה דחה את כל החידושים שלא נבחנו על ידי פרלמנטים חופשיים ואסיפות כלליות של הכנסייה.
צ'ארלס הפסיק את השימוש בספר התפילה שלו וכנס אספה כללית של הכנסייה הסקוטית בגלאזגו בנובמבר 1638. האספה לא רק שדחתה את ספר התפילות אלא אף קבעה כי משרת הבישוף אינה חוקית. צ'ארלס דרש כי החלטות האספה יבוטלו; הסקוטים סירבו, והצדדים החלו לגייס צבאות.
צ'ארלס הגיע עם כוחותיו לגבול האנגלי-סקוטי באביב 1639 כדי לסיים את המרד, שנודע כ"מלחמת הבישופים". אולם לאחר כמה קרבות שלא הגיעו לתוצאה הרצויה, הוא קיבל הצעה סקוטית להפסקת אש. זו לא ארכה ימים, והמלחמה התחדשה בקיץ 1640. הפעם הצבאות המלכותיים נוצחו על ידי הצבא הסקוטי, שאף כבש את ניוקאסל. צ'ארלס הסכים לא רק שלא להתערב בדת הסקוטית, אלא גם לשלם את עלויות המלחמה.
רקע > כינוס מחדש של הפרלמנט

צ'ארלס היה מוכרח לדכא את המרידה בצפון, וכדי להשיג את המשאבים הדרושים לא הייתה לו ברירה אלא לכנס את הפרלמנט ב-1640. סיעת הרוב בפרלמנט החדש, בראשות ג'ון פים, ניצלה את ההזדמנות על מנת לדון בטענות נגד המלך, והיא התנגדה לפלישה אנגלית לסקוטלנד. צ'ארלס פיזר את הפרלמנט לאחר כמה שבועות, דבר שהעניק לו את הכינוי "הפרלמנט הקצר".
צ'ארלס התקיף שוב בסקוטלנד ללא תמיכת הפרלמנט, ושוב ספג הפסד משמעותי. הסקוטים פלשו לאנגליה, וכבשו את נורת'מברלנד ודרהאם.
בינתיים, אחד היועצים העיקריים של צ'ארלס, תומאס וונתוורת', קיבל את תפקיד הסגן הלורד של אירלנד ב-1632 והצליח לגייס כספים מהאצולה האירית, בתמורה להבטחה לוויתורים בתחומי דת. ב-1639 צ'ארלס השיב אותו לאנגליה, וב-1640 מינה אותו לדוכס סטראפורד, כשהוא מייעד אותו לעמוד בראש הכוחות האנגליים נגד הסקוטים. המלך שוב נחל תבוסה, וכעת הסקוטים כבשו את רוב צפון אנגליה, וצ'ארלס שלם 850 ליש"ט ליום כדי שלא יכבשו ערים נוספות.
צ'ארלס ניצב וגבו אל הקיר, ולא הייתה לו ברירה אלא לכנס שוב את הפרלמנט כדי לגייס את המשאבים הדרושים להילחם בסקוטים. צ'ארלס כינס את הפרלמנט שוב בנובמבר.