stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קווקז
הערות שוליים

↑  G.Qoranashvili (1995), Questions of Ethnic Identity According to the medieval Georgian historian Leonti Mroveli's Historical Chronicles, Studies, Vol. 1, Tbilisi.
↑  page 79, entry Caucasus in Adian Room, Placenames of the World: Origins and Meanings of the Names for Over 5000 Natural Features, Countries, Capitals, Territories, Cities and Historic Sites, Jefferson, North Carolina: McFarland & Company, 1997 ISBN 0-7864-0172-9
↑  "עמי הקווקז". אנציקלופדיה בריטניקה.
↑  Mineralnyye Vody במיזם "הסיפורים שלא סופרו - אתרי רצח יהודים בשטחי ברית המועצות הכבושים", באתר "יד ושם" (באנגלית)
↑  מפה של התקדמות האיינזצגרופן באירופה, באתר יד ושם
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NARA: 10046319  NDL: 00566259  VIAF: 255510449   WorldCat (עם VIAF): 255510449 
קווקז, תצלום לוויין
הרי הקווקז
מפה מהמאה ה-18 המתארת את אזור הקווקז בעת העתיקה
חלוקה אתנו-לשונית של הקווקז
נחמה שפיגל נובק

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מדינה:  ישראל ישראל
 מקצוע:  טייסת
 מעסיק:  אל על 
 מספר צאצאים:  7 
 
נחמה שפיגל נובק היא טייסת ישראלית. שפיגל נובק היא הטייסת והקברניטה החרדית הראשונה בתולדות חברת התעופה אל על.[דרושה הבהרה]
קורות חיים

שפיגל נובק, בתו של הרב דוד נובק, ממקימי ישיבת אש התורה והיישוב מעלה עמוס, התחנכה בבית יעקב שבירושלים. בגיל 20 החלה קורס טיס בארצות הברית וחזרה מדי שנה כדי להשתלם שם בטיסה ולצבור את כמות שעות הטיסה שהיו נחוצות לה כדי להתקדם ליעד של טיסה מסחרית. בשנת 2015 התקבלה לקורס טיס בחברת אל על, שאותו סיימה ב-2017, ומאז היא עובדת כטייסת בחברה.
ב-2018, כשנה לאחר מינוייה לטייסת, יצאה אל-על במסלול הכשרה בן שנתיים במשותף עם אקדמיה אמריקאית לטיסה, שהסיר באופן רשמי את הדרישה המוקדמת לשירות צבאי ושיאפשר לחניכים לצבור את אלף שעות הטיסה המהוות את דרישת הסף לטייס מסחרי בישראל.
בשנת 2025 מונתה לקברניטה החרדית הראשונה באל על.
חיים אישיים

שפיגל נובק מתגוררת בבית שמש. היא אם לשבעה ילדים.
הערות שוליים

↑  מונתה לקברניטת טייס: אמא ל-7 ילדים, חרדית מבית שמש | D+A Magazine, באתר D+A Magazine, ‏24 בינואר 2025
↑  משה ויסברג, אביה של הטייסת החרדית שהיה ממקימי היישוב והישיבה, באתר בחדרי חרדים, 19 בפברואר 2025
1 2 3  איתמר אייכנר, טייסת חרדית ראשונה תטיס את נתניהו ליוון, באתר ynet, 14 ביוני 2017
1 2  אריאל ליבא, ‏המיזם החדש שיכניס את החרדים לתא הטייס, באתר כיכר השבת, 17 ביוני 2018
1 2  בני סולומון, ‏מהטסת נתניהו לקפטנית: סיפורה של הטייסת החרדית באל על, באתר כיכר השבת, 24 בינואר 2025
↑  אביטל פריד, שברה את תקרת הקוקפיט: מונתה הקפטנית החרדית הראשונה באל על, באתר ישראל היום, 24 בינואר 2025
ערך זה הוא קצרמרבנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "נחמה שפיגל נובק".
אנדרטה לזכר בני ובנות גבעתיים שנפלו במערכות ישראל

| --- | --- |

פסל המשפחה הטהורה
 מידע כללי
 סוג:  אתר הנצחה 
 מיקום:  גבעתיים 
 מדינה:  ישראל 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ? – 9 ביוני 1988
 תאריך פתיחה רשמי:  9 ביוני 1988
 חומרי בנייה:  שיש 
 יוצר:  מרדכי כפרי 
 מידות
 גובה:  4.6 מ' 
 
 קואורדינטות:  32°03′51″N 34°48′43″E﻿ / ﻿32.064298272224°N 34.811842597384°E﻿ / 32.064298272224; 34.811842597384
  (למפת גוש דן מוגדלת) אנדרטה לזכר בני ובנות גבעתיים שנפלו במערכות ישראל(למפת גוש דן רגילה) אנדרטה לזכר בני ובנות גבעתיים שנפלו במערכות ישראל(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום אנדרטה לזכר בני ובנות גבעתיים שנפלו במערכות ישראל(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום אנדרטה לזכר בני ובנות גבעתיים שנפלו במערכות ישראל
 
אנדרטה לזכר בני ובנות גבעתיים שנפלו במערכות ישראל היא אתר הנצחה לזכר בני העיר גבעתיים שנפלו בכל מערכות ישראל. האנדרטה ממוקמת בלב גן ציבורי בעיר, גן רבקה, ומשמשת מקום להתייחדות עם זכר הנופלים.
היסטוריה

ראשית ההתיישבות בגבעתיים החלה בשנת 1922 עם הקמת שכונת בורוכוב, כחלק מתל אביב. בהמשך הוקמו שכונות נוספות, ובשנת 1942 אוחדו שש מהן למועצה המקומית גבעתיים. בשנת 1959 הוכרזה גבעתיים כעיר. כיום מתגוררים בה כ-58,000 תושבים.
האנדרטה הוקמה ביוזמת המשפחות השכולות ובעידוד עיריית גבעתיים, והיא נחנכה ב-י"ז בסיוון תשמ"ח (9 ביוני 1988). את האנדרטה יצר הפסל מרדכי כפרי.
תיאור האנדרטה

האנדרטה ניצבת בקצה מדשאה, על רחבה משולשת שתוחמת אותה מאחור בקירות זיכרון. במרכזה עומד פסל אבן בגובה 4.6 מטרים, המתאר שלוש דמויות – מבוגר, צעיר ואישה – המסמלות משפחה.
הדמות המבוגרת עטופה בטלית ומניחה יד על כתפו של הצעיר בתנועת ברכה או עצירה.
האישה מצמידה יד אחת לכתף הצעיר והשנייה נשענת על כתף המבוגר.
מאחוריהם, בקודקוד הרחבה, תלוי משולש שחור, המסמל את השכול ומנוגד לרחבה הבהירה שלפניו.
בחזית הפסל חקוקות המילים: "לשם ולתפארת ולתהילה". בצדדיו מפוזרות אותיות האלפבית וטעמי המקרא, כך שהמבקרים יכולים להרכיב מילים כרצונם. על בסיס הפסל מופיעה הכתובת: "לזכר יקירינו שנפלו במערכות ישראל", ומאחור, על קירות הזיכרון, מופיעים שמות הנופלים.
האנדרטה משמשת מוקד לטקסי זיכרון ביום הזיכרון לחללי מערכות ישראל ולנפגעי פעולות האיבה, ומהווה חלק מההיסטוריה והתרבות של גבעתיים.
הערות שוליים

1 2  אנדרטה לזכר בני גבעתיים שנפלו במלחמות ישראל - הפסל מרדכי כפרי, באתר הפסל מרדכי כפרי, ‏9 ביולי 2024
ליגת העל המרוקאית

| --- | --- |
קובץ:Botola1.png
 שם מלא:  בוטולה פרו אינאווי
 כינוי:  בוטולה
 תחום:  כדורגל
 ארגון:  התאחדות הכדורגל של מרוקו 
 מדינות:  מרוקו מרוקו
 קונפדרציה:  קונפדרציית הכדורגל של אפריקה
 קבוצות:  16
 מירב הזכיות:  וידאד קזבלנקה (22)
 תקופת הפעילות:  1956–הווה (כ־69 שנים)
 אלופה נוכחית:  רג'א קזבלנקה (2023/2024)
 מפעל מקביל:  גביע הכס המרוקאי
 מפעל נמוך:  בוטולה 2
 
ליגת העל המרוקאית נקראת גם בוטולה פרו (בערבית: البطولة الإحترافية, אל-בוטולאט טול-אח'תרפיאטו) היא ליגת הכדורגל הבכירה במרוקו, שהוקמה ב-1956. הליגה מנוהלת על ידי התאחדות הכדורגל המרוקאית וכפופה לקונפדרציית הכדורגל של אפריקה (CAF).
הליגה מתחילה בדרך כלל באוגוסט-ספטמבר ומסתיימת במאי-יוני של העונה העוקבת (אולם עקב דחיית העונה מפאת נגיף הקורונה, הליגה לאחרונה התחילה בדצמבר וצפויה להסתיים באוגוסט). נכון לעונת 2020/2021, בליגה 16 קבוצות, כאשר הקבוצות המסיימות במקומות הראשון (האלופה) וה-2 (הסגנית) מעפילות לליגת האלופות האפריקאית, והקבוצה שמסיימת במקום ה-3 מעפילה לגביע הקונפדרציה האפריקאי. הקבוצות שמסיימות במקומות 15 ו-16 יורדות ל"בוטולה 2", ליגת המשנה במרוקו. המשחקים מתקיימים בדך כלל אחרי הצהריים בימים שבת וראשון, ושאר המשחקים בסופי השבוע.
קבוצת וידאד קזבלנקה מקזבלנקה היא קבוצת הכדורגל המצליחה ביותר במרוקו, עם 20 זכיות באליפות הליגה. שניות בדירוג הן הקבוצות "איי.אס. פאר" (ASFAR) והיריבה העירונית של וידאד - ראג'ה קזבלנקה, שניהם עם 12 אליפויות כ"א. המשחק הגדול ביותר בליגה, ואחד הדרביים שנחשבים להכי ידועים וחמים בעולם הוא הדרבי של קזבלנקה בין וידאד לראג'ה, שמושך עניין בכל יבשת אפריקה ואף מחוץ לה.
הבוטולה פרו היא ליגת הכדורגל הנצפית ביותר באפריקה עם שידורים ב-153 מדינות ועם 54 מיליון בתי אב שצופים בה. בעונת 2010/2011 ממוצע הצופים בליגה עמד על 25,363 צופים למשחק (ועם 92% תפוסה ממוצעת באצטדיונים), הממוצע הגבוהה ביותר באפריקה. כמו כן הבוטולה דורגה במקום הראשון בדירוג הליגות ה-5 שנתי של ה-CAF, במשך חמש העונות האחרונות (עד 2020), ונחשבת לליגה החזקה והמקצוענית ביותר ביבשת אפריקה.
היסטוריה > לפני עצמאות מרוקו (1916 - 1955)

אליפות מרוקו בכדורגל הושקה בממלכת מרוקו בשנת 1916 בשם ליגת הכדורגל המרוקאית, והיא הייתה בפיקוח ישיר של התאחדות הכדורגל הצרפתית, שהייתה מארגנת את רוב תחום הכדורגל במרוקו בימי הקולוניאליזם הצרפתי בצפון אפריקה. תחרות זו, שאורגנה, כללה רק מועדונים הממוקמים באזור המשנה הצרפתי.
במקביל בשנת 1932 אורגנה תחרות נוספת של התאחדות הכדורגל הספרדית באזור הח'ליפות שהיה כפוף לאימפריה הספרדית שגם לה הייתה קולוניה במרוקו.
היסטוריה > אחרי עצמאות מרוקו (1956 ואילך)

לאחר קבלת עצמאותה של מרוקו בשנת 1956, הושקה העונה הראשונה של האליפות הלאומית בפיקוח "הפדרציה המלכותית של מרוקו", וקבוצת וידאד קזבלנקה הוכתרה לאלופת הליגה הראשונה של עונת 1956/1957. בעונה שלאחר מכן זכתה קאווקאב מרקש, ואז בשתי העונות הבאות הוכתרו טויל דה קזבלנקה ו-KAC קניטרה.
מ-1960 ועד 1964 זכתה קבוצת איי.אס. פאר שהוקמה בעצם כקבוצת הצבא המלכותי, ב-4 אליפויות רצופות והראתה דומיננטיות בעשור זה עם בסך הכל 7 אליפויות מתוך 10 עונות (1960 - 1970), כשבתווך זוכה קבוצת מגריב פז בפעם הראשונה ו-וידאד מחזקת את מעמדה עם 2 אליפויות נוספות באמתחתה.
בתחילת שנות ה-70 התחרות הייתה פתוחה יחסית, שב-5 העונות הראשונות בעשור זוכות בתואר 5 קבוצות שונות: רנסאנס דה סטאת, ראסינג דה קזבלנקה, KAC קניטרה (האליפות השנייה), רג'א דה בני מלאל ומולודיה אוג'דה. בהמשך מחזקת וידאד את מעמדה עם 3 אליפויות רצופות, כשהאחרונה שבהם, בעונת 1977/1978 היא דאבל היסטורי הראשון מסוגו בליגה - כשהיא משלימה זכייה בנוסף לאליפות גם בגביע הכס המרוקאי. מגריב פז ושבאב מוחמדיה זוכות ב-1979 ו-1980 ומשלימות עשור די שוויוני.
בתחילת שנות ה-80 KAC קניטרה זוכה ב-2 אליפויות רצופות (השלישית והרביעית שלה), כאשר לאחר מכן משלימה מגריב פז 2 אליפויות ב-3 שנים כשבתווך לוקחת איי.אס. פאר את האליפות השמינית שלה. מ-1985 ועד 1993 זוכה וידאד ב-4 אליפויות מתוך 8 עונות כשבתווך מחזקות איי.אס. פאר (2 אליפויות) וקאווקאב מרקש את מעמדן, בעוד רג'א קזבלנקה זוכה כל סוף באליפות הראשונה שלה בהיסטוריה המרוקאית. ב-1994 ו-1995 מצטרפות שתי קבוצות חדשות לרשימת האלופות של הליגה: אולימפיק דה קזבלנקה וCOD מקנס.
בעונת 1995/1996 זוכה רג'א קזבלנקה באליפות השנייה בהיסטוריה שלה ובדאבל היסטורי כשהיא זוכה בנוסף גם בתואר גביע הכס המרוקאי, ומתחילה רצף זכיות של 6 זכיות ברציפות עד 2001 - רצף האליפויות הכי ארוך בהיסטוריה של הליגה.
את הרצף קטעה אלופה חדשה, חסאניה אגאדיר שלאחר מכן השלימה 2 אליפויות משלה ברצף. לאחר מכן חיזקו את מעמדן שלוש הגדולות רג'א, איי.אס. פאר, ו-וידאד עם זכייה באליפות כל אחת. ב-2006/2007 זכתה אלופה חדשה בתואר אולימפיק קוריגבה כאשר איי.אס. פאר, רג'א ווידאד זוכות גם בשלושות האליפויות הבאות ומבצרות את מעמדן עוד יותר, ורג'א משלימה 2 אליפויות ב-3 עונות כשהיא זוכה גם בעונת 2010/2011.
בעונת 2011/2012 סומן שינוי בכדורגל המרוקאי, כאשר פורמט הליגה שונה והליגה נכנסה לעידן המקצועני, כשהאלופה הראשונה בעידן זה הייתה מוגרהב תטואן כשהשלימה צמד אליפויות בשלוש שנים שבתווך משלימה רג'א את האליפות ה-11 שלה. ב-2014/2015 זוכה וידאד באליפות המקצוענית הראשונה שלה ועושה זאת עוד פעמיים ב-4 השנים הבאות ומשלימה 20 אליפויות בהיסטוריה שלה והראשונה שעונדת 2 כוכבים בסמלה, כשבתווך מצטרפות לרשימה האלופות החדשות פ.י.ס רבאט וא.ר. טנג'יר שזוכות באליפויות ראשונות היסטוריות משלהן. ב-2019/2020 משלימה רג'א את האליפות ה-12 שלה.
רשימת זוכות באליפות הליגה

קבוצה המסומנת בכתב מודגש זכתה בגביע הכס המרוקאי באותה העונה והשלימה דאבל מקומי.
| עונה | אלופה | סגנית |
| --- | --- | --- |
| 1956/1957 | וידאד קזבלנקה | קאווקאב מרקש |
| 1957/1958 | קאווקאב מרקש | וידאד קזבלנקה |
| 1958/1959 | טויל דה קזבלנקה | וידאד קזבלנקה |
| 1959/1960 | KAC קניטרה | איי.אס. פאר |
| 1960/1961 | איי.אס. פאר | מגריב פז |
| 1961/1962 | איי.אס. פאר | ראסינג דה קזבלנקה |
| 1962/1963 | איי.אס. פאר | קאווקאב מרקש |
| 1963/1964 | איי.אס. פאר | סטאד מרוקיין |
| 1964/1965 | מגריב פז | ראסינג דה קזבלנקה |
| 1965/1966 | וידאד קזבלנקה | רג'א קזבלנקה |
| 1966/1967 | איי.אס. פאר | רנסאנס דה סטאת |
| 1967/1968 | איי.אס. פאר | רנסאנס דה סטאת |
| 1968/1969 | וידאד קזבלנקה | מגריב פז |
| 1969/1970 | איי.אס. פאר | יוניון סידי קאסם |
| 1970/1971 | רנסאנס דה סטאת | איי.אס. פאר |
| 1971/1972 | ראסינג דה קזבלנקה | וידאד קזבלנקה |
| 1972/1973 | KAC קניטרה | פ.י.ס רבאט |
| 1973/1974 | רג'א דה בני מלאל | רג'א קזבלנקה |
| 1974/1975 | מולודיה אוג'דה | מגריב פז |
| 1975/1976 | וידאד קזבלנקה | דיפאא אל ג'דידה |
| 1976/1977 | וידאד קזבלנקה | מולודיה אוג'דה |
| 1977/1978 | וידאד קזבלנקה | מגריב פז |
| 1978/1979 | מגריב פז | KAC קניטרה |
| 1979/1980 | שבאב מוחמדיה | וידאד קזבלנקה |
| 1980/1981 | KAC קניטרה | פ.י.ס רבאט |
| 1981/1982 | KAC קניטרה | וידאד קזבלנקה |
| 1982/1983 | מגריב פז | רנסאנס דה ברקאנה |
| 1983/1984 | איי.אס. פאר | אולימפיק קוריגבה |
| 1984/1985 | מגריב פז | KAC קניטרה |
| 1985/1986 | וידאד קזבלנקה | רג'א קזבלנקה |
| 1986/1987 | איי.אס. פאר | קאווקאב מרקש |
| 1987/1988 | רג'א קזבלנקה | קאווקאב מרקש |
| 1988/1989 | איי.אס. פאר | מגריב פז |
| 1989/1990 | וידאד קזבלנקה | א.ר. טנג'יר |
| 1990/1991 | וידאד קזבלנקה | איי.אס. פאר |
| 1991/1992 | קאווקאב מרקש | רג'א קזבלנקה |
| 1992/1993 | וידאד קזבלנקה | רג'א קזבלנקה |
| 1993/1994 | אולימפיק דה קזבלנקה | וידאד קזבלנקה |
| 1994/1995 | COD מקנס | אולימפיק דה קזבלנקה |
| 1995/1996 | רג'א קזבלנקה | אולימפיק קוריגבה |
| 1996/1997 | רג'א קזבלנקה | וידאד קזבלנקה |
| 1997/1998 | רג'א קזבלנקה | קאווקאב מרקש |
| 1998/1999 | רג'א קזבלנקה | קאווקאב מרקש |
| 1999/2000 | רג'א קזבלנקה | וידאד קזבלנקה |
| 2000/2001 | רג'א קזבלנקה | פ.י.ס רבאט |
| 2001/2002 | חסאניה אגאדיר | וידאד קזבלנקה |
| 2002/2003 | חסאניה אגאדיר | רג'א קזבלנקה |
| 2003/2004 | רג'א קזבלנקה | איי.אס. פאר |
| 2004/2005 | איי.אס. פאר | רג'א קזבלנקה |
| 2005/2006 | וידאד קזבלנקה | איי.אס. פאר |
| 2006/2007 | אולימפיק קוריגבה | איי.אס. פאר |
| 2007/2008 | איי.אס. פאר | IZK חמיסת' |
| 2008/2009 | רג'א קזבלנקה | דיפאא אל ג'דידה |
| 2009/2010 | וידאד קזבלנקה | רג'א קזבלנקה |
| 2010/2011 | רג'א קזבלנקה | מגריב פז |
| 2011/2012 | מוגרהב תטואן | פ.י.ס רבאט |
| 2012/2013 | רג'א קזבלנקה | איי.אס. פאר |
| 2013/2014 | מוגרהב תטואן | רג'א קזבלנקה |
| 2014/2015 | וידאד קזבלנקה | אולימפיק קוריגבה |
| 2015/2016 | פ.י.ס רבאט | וידאד קזבלנקה |
| 2016/2017 | וידאד קזבלנקה | דיפאא אל ג'דידה |
| 2017/2018 | א.ר. טנג'יר | וידאד קזבלנקה |
| 2018/2019 | וידאד קזבלנקה | רג'א קזבלנקה |
| 2019/2020 | רג'א קזבלנקה | וידאד קזבלנקה |
| 2020/2021 | וידאד קזבלנקה | רג'א קזבלנקה |
| 2021/2022 | וידאד קזבלנקה | רג'א קזבלנקה |
| 2022/2023 | איי.אס. פאר | וידאד קזבלנקה |
| 2023/2024 | רג'א קזבלנקה | איי.אס. פאר |
טבלת אליפויות

| # | קבוצה | אליפויות | סגנויות | עונות זכייה |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | וידאד קזבלנקה | 22 | 13 | 1947/1948, 1948/1949, 1949/1950, 1950/1951, 1954/1955, 1956/1957, 1965/1966, 1968/1969, 1975/1976, 1976/1977, 1977/1978, 1985/1986, 1989/1990, 1990/1991, 1992/1993, 2005/2006, 2009/2010, 2014/2015, 2016/2017, 2018/2019, 2020/2021, 2021/2022 |
| 2 | רג'א קזבלנקה | 13 | 12 | 1987/1988, 1995/1996, 1996/1997, 1997/1998, 1998/1999, 1999/2000, 2000/2001, 2003/2004, 2008/2009, 2010/2011, 2012/2013, 2019/2020, 2023/2024 |
| 3 | איי.אס. פאר | 13 | 8 | 1960/1961, 1961/1962, 1962/1963, 1963/1964, 1966/1967, 1967/1968, 1969/1970, 1983/1984, 1986/1987, 1988/1989, 2004/2005, 2007/2008, 2022/2023 |
| 4 | מגריב פז | 4 | 7 | 1964/1965, 1978/1979, 1982/1983, 1984/1985 |
| 5 | KAC קניטרה | 4 | 2 | 1959/1960, 1972/1973, 1980/1981, 1981/1982 |
| 6 | קאווקאב מרקש | 2 | 6 | 1957/1958, 1991/1992 |
| 7 | חסאניה אגאדיר | 2 | 1 | 2001/2002, 2002/2003 |
| 8 | מוגרהב תטואן | 2 | – | 2011/2012, 2013/2014 |
| 9 | פ.י.ס רבאט | 1 | 5 | 2015/2016 |
| 10 | אולימפיק קוריגבה | 1 | 3 | 2006/2007 |
| 11 | ראסינג דה קזבלנקה | 1 | 2 | 1971/1972 |
| 12 | רנסאנס דה סטאת | 1 | 2 | 1970/1971 |
| 13 | א.ר. טנג'יר | 1 | 1 | 2017/2018 |
| 14 | אולימפיק דה קזבלנקה | 1 | 1 | 1993/1994 |
| 15 | מולודיה אוג'דה | 1 | 1 | 1974/1975 |
| 16 | COD מקנס | 1 | – | 1994/1995 |
| 17 | שבאב מוחמדיה | 1 | – | 1979/1980 |
| 18 | רג'א דה בני מלאל | 1 | – | 1973/1974 |
| 19 | טויל דה קזבלנקה | 1 | – | 1958/1959 |
אחד מסמלי הליגה האלטרנטיביים
לארגו וינץ' (סדרת טלוויזיה)

| --- | --- |
 מבוסס על:  לארגו וינץ' 
 סוגה:  סדרת פעולה, סדרת הרפתקאות טלוויזיונית 
 יוצרים:  Philippe Francq 
 בימוי:  Joseph L. Scanlan 
 שחקנים:  פאולו סגנטי (Largo Winch)  דייגו וואלראף (Simon Ovronnaz)  ג'ורדי ג'ונסון  סרז' הוד  סידני פני  קים פוירייר 
 ארץ מקור:  ארצות הברית, צרפת, בלגיה, קנדה, גרמניה 
 מספר עונות:  2 
 מספר פרקים:  39 
 הפקה
 מפיק:  פיל בדארד לארי מולין
 מוזיקה:  מישל קולומביה 
 שידור
 רשת שידור:  M6 
 תקופת שידור מקורית:  2001 – 4 במרץ 2003 
 קישורים חיצוניים
 דף התוכנית ב-IMDb
 
לארגו ווינץ'  היא תוכנית טלוויזיה המבוססת על סדרת הקומיקס הבלגית בעלת אותו שם מאת פיליפ פרנק וז'אן ואן המה, ששודרה לראשונה ב-26 בינואר 2001 בצרפת ברשת M6, וב־3 במאי 2001 בגרמניה ברשת ProSieben. הסדרה נמשכה שתי עונות. כוכבי האורח כללו את קים פויארייה, ורנון דובצ'ף, אלישה קאת'ברט, אולגה קורילנקו ודייוויד קאראדין.
עלילה

לארגו ווינץ' (פאולו סגנטי) הוא הרפתקן בן 28, נסחף ברחבי העולם ומחפש את עצמו. לאורך הדרך הוא מסייע לסיימון אוברנאז, גנב לשעבר שפגש בכלא טורקי. השניים הם החברים הטובים ביותר, כמעט אחים.
יום אחד, חייו של לארגו משתנים לנצח כשנודע שנריו וינץ', האב החורג שהוא בקושי הכיר, מת. נריו הוא מיליארדר דמוי אריסטו אונאסיס שאימץ בסתר את לארגו בילדותו, אך מעולם לא לקח אותו אליו. במקום זאת, הוא שילם למשפחה בלוקסמבורג כדי לגדל אותו ואז שלח אותו למנזר כנער כדי להתחנך. נריו שילם את החשבונות וזה היה במידה רבה מידת היחסים ביניהם. בשנים האחרונות אלה בקושי התראו.
עכשיו נריו התאבד מכיוון שהוא גסס מגידול במוח. ובאופן מדהים, הוא השאיר את הונו העצום והשליטה שלו בקבוצת W, האימפריה התאגידית הרב-לאומית שלו, ללארגו. לארגו מוצף באחריות לירושה הפתאומית הזו. דירקטוריון קבוצת W מתעב אותו וחושב שהוא לא ראוי לנהל את התאגיד וחסר כשירות.
ואז לארגו מקבל סרטון שהוקלט על ידי אביו החורג רגע לפני מותו. בו מגלה נריו שהוא היה בעבר חבר בארגון מסתורי בשם "הוועדה האדריאטית", קונספירציה חשאית של מיליארדרים ופוליטיקאים הפועלים לשלוט בגורלו הכלכלי והפוליטי של העולם למטרותיהם. במשך שנים ניסו להרוג את נריו על שעזב את הארגון. בסרטון נריו אומר שאם הוא מת, למרות מה שגורם המוות הרשמי עשוי להיות, זה מפני שהם סוף סוף הצליחו. נריו מסיים בכך שהוא מטיל על לארגו את המשימה להשתמש בקבוצת W כדי לחפש ולהשמיד את הארגון ולחשוף את שמות חבריה הסודיים.
בסופו של דבר לארגו מגלה עוד מידע מדהים. נריו כלל לא היה אביו החורג, אלא ההורה הביולוגי שלו. הוא שמר את קיומו של לארגו בסוד כדי להגן עליו מפני הוועדה שבוודאי הייתה מנצלת את הבן נגד האב.
וכך עומד לארגו מול שורה של אתגרים אדירים. עליו ללמוד לנהל את אחד התאגידים הגדולים בעולם, וכל הזמן זוכה להתנגדויות לכל צעד ושעל מצד הדירקטוריון שלו. בראשם מוביל מישל קרדיגנאק, מנהל בעל חן וחסר רחמים, שיעשה ככל יכולתו לראות את לארגו מודח ואת עצמו בראש קבוצת W.
לארגו צריך גם ללכת לפי רצונו של אביו ולנסות לחשוף ולהשמיד את הוועדה האדריאטית ומכיוון שהוועדה נחושה להשיג שליטה בקבוצת W, הן תמיד מצילים אותו, מחכים להזדמנות להכות אותו ולהרוס אותו.
אבל לארגו הוא הרפתקן בלב, לא איש עסקים. וכך, בכל הזדמנות, הוא מחבר את אולם ההנהלה ויוצא לחיפוש אחר ריגוש. אבל הוא לא הולך לבד. הוא נעזר בג'וי ארדן, סוכן יפה לשעבר מה-CIA שעבדה למען ביטחונה של קבוצת W תחת שלטונו של נריו, וגיאורגי קרנסקי, סוכן KGB לשעבר שעזב את רוסיה לאחר נפילת ברית המועצות.
בעל בריתו הגדול ביותר בקבוצת W הוא ג'ון סאליבן, ראש המחלקה המשפטית וחבר דירקטוריון. הוא היה חברו הטוב של נריו ונשבע לעשות כל שביכולתו כדי לעזור ללארגו לנווט במים הבוגדניים של האימפריה של נריו.
שחקנים ודמויות

פאולו סגנטי בתפקיד לארגו ווינץ'
סידני פני בתפקיד ג'וי ארדן
דייגו וואלראף בתפקיד סיימון אוברונאז
סרג' הוד בתפקיד ג'ון סאליבן
ג'ורדי ג'ונסון בתפקיד גאורגי קרנסקי
טיירון בנסקין בתפקיד וולדו בוזטי
סוניה בנצרה בתפקיד אלישיה דל פריל
צ'ארלס פאוול בתפקיד מישל קרדיגנאק
ויקטוריה סאנצ'ס בתפקיד וונסה אוברונאז
מישל ליפר בתפקיד מריסה גרין
אגתה דה לה בולאי בתפקיד דיאנה מאריי
לוסי ג'ין בתפקיד דניאלה חדאד
קרלו מאדרנו

| --- | --- |

 לידה:  14 במאי 1556 Capolago, שווייץ 
 פטירה:  30 בינואר 1629 (בגיל 72) רומא, מדינת האפיפיור 
 מדינה:  שווייץ 
 מקום קבורה:  סן ג'ובאני דיי פיורנטיני 
 פרסים והוקרה:  מסדר הדרבן המוזהב 
 
קרלו מאדרנו או מאדרנה (באנגלית: Carlo Maderno; ‏ 1556 – 31 בינואר 1629) היה אדריכל איטלקי יליד טיצ'ינו (היום בשווייץ). הוא התפרסם כאחד מאבות אדריכלות הבארוק. בין השאר עיצב את החזית של כנסיית סנטה סוזנה (אנ') ברומא, ואת החזיתות של בזיליקת פטרוס הקדוש ושל כנסיית סנט'אנדריאה דלה ואלה (אנ'), עיצובים בעלי חשיבות מרכזית בהתפתחות המוקדמת של הבארוק האיטלקי. יש הסבורים שאחיו הוא הפסל סטפנו מאדרנו (אנ'), אך אין לכך הסכמה כוללת.
ביוגרפיה

מאדרנו החל את הקריירה שלו בעבודה במחצבות השיש של הצפון הרחוק, לפני שעבר לרומא ב-1588 עם ארבעה מאחיו כדי לסייע לדודו האדריכל האיטלקי דומניקו פונטנה (אנ'). הוא עבד בתחילה כחותך שיש, רקע שיעזור לו בהמשך לעצב את סגנון האדריכלות שלו.
פרויקט הסולו הראשון שלו, ב-1596, היה בניית החזית לכנסייה העתיקה של סנטה סוזנה (אנ') (1597–1603); זו הייתה בין החזיתות הבארוקיות הראשונות ששברו את המוסכמות של סגנון המנייריזם. בתקופה זו מאדרנו עיצב מחדש את קפלת צ'ארזי (אנ') בסנטה מריה דל פופולו.
האפיפיור פאולוס החמישי נהנה מעבודתו של מאדרנו על סנטה סוזנה (אנ'), ומינה אותו לאדריכל הראשי של בזיליקת פטרוס הקדוש. מאדרנו שינה את תוכניותיו של מיכלאנג'לו ועיצב את החזית מחדש, כך שהאפיפיור יוכל לברך את הקהל מהמרפסת המפוארת.
ככלל, רוב עבודתו של מאדרנו עסקה בשיפוץ מבנים קיימים. הבניין היחיד שתוכנן על ידיו והושלם בפיקוחו (פרט לחזית שעוצבה על ידי ג'ובאני בטיסטה סוריו) היה סנטה מריה דלה ויטוריה, עם זאת, תשומת לבם של המבקרים במקום מתמקדת בעיקר בפסל האקסטזה של תרזה הקדושה. אפילו יצירת המופת של מאדרנו, כנסיית סנט'אנדריאה דלה ואלה (אנ'), איננה שלו באופן מלא. מאדרנו תכנן את החזית והוציא לפועל גם את כיפת המבנה, השלישית בגודלה ברומא אחרי אלו של פטרוס הקדוש ושל הפנתאון. הכנסייה תוכננה במקור עבור מסדר התיאטינים (אנ') (מסדר קתולי שנוסד בתחילת המאה ה-16) על ידי ג'וזפה פרנצ'סקו גרימלדי וג'אקומו דלה פורטה (אנ') בשנת 1540. בנייתה נמשכה מ-1621 עד 1625. עם מותו של מאדרנו, נותרה החזית בנויה למחצה, והיא הושלמה על ידי האדריכל קרלו פונטנה (אנ').
מאדרנו מת ברומא ב-31 בינואר 1629. גופתו נקברה בכנסיית סן ג'ובאני דיי פיורנטיני (אנ'), שהוא היה מעורב בבנייתה.
בין תלמידיו המפורסמים ניתן למנות את פרנצ'סקו בורומיני.
יצירות נוספות

עוד יצירות של מאדרנו הן: הכנסייה הרומית של סן ג'אקומו אין אוגוסטה (אנ') וכנסיית סנטה לוצ'יה אין סלצ'י (אנ'). לאחר מותו של ג'אקומו דלה פורטה (אנ') בשנת 1602, השתלט מאדרנו על העבודה בסן ג'ובאני דיי פיורנטיני (אנ') (שם הוא קבור), וניהל את בניית הכיפה ואת הגוף המרכזי של הכנסייה. בנוסף, הוא עבד בארמון הקווירינאלה, באחוזת האפיפיור בקסטל גנדולפו ובארמון ברבריני עבור האפיפיור אורבנוס השמיני.
מאדרנו נקרא גם לעצב קפלות בתוך כנסיות קיימות: הקפלה של סן לורנצו בבזיליקת פאולוס הקדוש מחוץ לחומות וקפלות נוספות. הוא עיצב את המזרקה והבסיס התומך בעמוד מרים הנמצא מול בזיליקת סנטה מריה מג'ורה, שהייתה בהמשך מודל למספר רב של עמודים דומים, וגם תכנן את הביצורים בעיר פרארה.
הערות שוליים

1 2  קרלו מאדרנו, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
↑  סיפור הבנייה המפרך שמאחורי הכנסייה היפהפה בקריית הוותיקן, באתר גלובס, 5 בינואר 2023
↑  Arthur Gusein, בזיליקת פטרוס הקדוש, באתר SaveforyourTrip, ‏2022-09-28
↑  CATHOLIC ENCYCLOPEDIA: Carlo Maderna, www.newadvent.org
↑  מגלים מסלול – כנסיית סנטה מריה דלה ויטוריה (Chiesa di Santa Maria della Vittoria)
↑  Congregation of Clerics Regular (C.R.), GCatholic
↑  Baroque architect Francesco Borromini committed suicide on 3 August 1667. – Italian Art Society, www.italianartsociety.org
↑  Palazzo Barberini, מלון ברבריני
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007290116305171  BnF: cb144976447 (data)  GND: 118781197  HDS: 011329  ICCU: RAVV038293  ISNI: 0000 0000 8077 8410  KulturNav: d052d11f-6da6-4180-9542-a500ba8a4f37  LCCN: no2001077059  NKC: mzk2008463715  NTA: 070704716  RKD: 118294  SELIBR: 311649  SNAC: w6bp7fnc  SUDOC: 058708421  ULAN: 500007668  VcBA: 495/73670  VIAF: 74649304   WorldCat (עם VIAF): 74649304 
בזיליקת פטרוס הקדוש
החזית של סנטה סוזנה
מירי לזר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  4 ביוני 1985 (בת 39) אשקלון, ישראל
 מדינה:  ישראל 
 תקופת הפעילות:  מ-2009
 עיסוק:  במאית תיאטרון
 
מירי לזר (נולדה ב-4 ביוני 1985) היא במאית תיאטרון, מחזאית, דרמטורגית, מוזיקאית וכוריאוגרפית ישראלית.
ביוגרפיה

לזר נולדה ב-1985 באשקלון לבית שלדבריה היה "ספוג במוזיקה". בילדותה ניגנה בפסנתר ואת לימודי התיכון סיימה במגמת תיאטרון בתיכון לאומנויות בעיר.
היא בעלת תואר ראשון בהצטיינות במסלול לתיאטרון-מחול בסמינר הקיבוצים מ-2009. ב-2013 נרשמה ללימודי תואר שני בתוכנית הבינתחומית לאומנויות באוניברסיטת תל אביב אותם סיימה כמצטיינת דיקאן.
בגיל 22 אובחנה לזר בסרטן השד והחלה בטיפולים שנמשכו שנתיים. לאחר שהחלימה מהמחלה העלתה, בשיתוף האגודה למלחמה בסרטן, את Distanz - מופע תיאטרון מחול בשילוב וידאו-ארט שעסק בזוויות שונות של ההתמודדות עם המחלה.
קריירה מקצועית

במהלך לימודיה בסמינר הקיבוצים הכירה לזר את היוצר והבמאי מאור זגורי ומאז 2009 שיתפו השניים פעולה פעמים רבות. בין היתר הייתה לזר אחראית לעיצוב פסקול ועריכה מוזיקלית לסרטיו של זגורי "בתולים" ו"טראפל", וכן לסדרה "זגורי אימפריה". לזר גם הייתה הכוריאוגרפית של הצגות רבות בבימויו של זגורי, ביניהן "אבסינט", "מישהו ימות בסוף", "המלט", "הומאז'", "נתתי לה חיי", "אושרי", "המחברת הגדולה", "שלג ויער", "הרדופים" ו"לשמור על הכדור".
ככוריאוגרפית ועורכת מוזיקלית עבדה לזר גם עם כמה מבמאי התיאטרון המובילים בישראל - אילן רונן (בהצגות "קרום", "לבד בברלין", "יחסים מסוכנים", "יהוא", "חשמלית ושמה תשוקה", "הסוחר מוונציה"), עמרי ניצן ("הילד חולם" ו"מקבת"), משה קפטן ("עלובי החיים" ו"המורדים") ואחרים.