stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
נברו
הערות שוליים

1 2  Nabro
1 2 3  Pierre Wiart, Clive Oppenheimer, Large magnitude silicic volcanism in north Afar: the Nabro Volcanic Range and Ma’alalta volcano
↑  ארגון  האחראי על דיווחים של סכנות לתעופה האזרחית מאפר געשי
↑  Satellite Image Shows Nabro Volcano Eruption Is Ongoing
↑  Earthquake Report
↑  http://www.shabait.com/news/local-news/6072-volcanic-eruption-in-southern-red-sea-region-creates-new-landmass משרד המידע של אריתריאה]
↑  Nabro eruption : 31 people killed at the Ethiopian side – thousands more need aid
עיבוד צבע של תמונת לוויין. הר הגעש נברו ב-24 ביוני 2011. בצד שמאל למעלה ניתן לראות את זרם הלבה
ניקדור

קורבן ההתנקשות, יון ג. דוקה, לפי בול של הדואר הרומני
ניקדור (ברומנית: Nicador) הוא הכינוי שניתן לכל אחד משלושת המתנקשים הלגיונרים בחיי ראש ממשלת רומניה, יון ג. דוקה, ביום 29 בנובמבר 1933, בסינאיה, רומניה.
הכינוי ניקדור הורכב מחיבור אותיות לקוחות משמות המתנקשים: Nicolae Constantinescu, Caranica Ion, Doru Belimace ויחד Nicador.
הרקע להתנקשות

המצב הכלכלי של רומניה היה קשה והיא נזקקה להלוואות חוץ, כדי לייצב את כלכלתה. צרפת, בת בריתה של רומניה ושותפת סחר חשובה, תבעה מהרומנים לאסור את התנועה הלגיונרית, שהייתה בת ברית של גרמניה הנאצית ומתנגדת לקשרי המסחר עם צרפת. בקיץ 1933 ביקר בצרפת יון דוקה ובין יתר משימותיו נשא ונתן על קבלת הלוואה גדולה מבנק פריז וארצות השפלה (Banque de Paris et des Pays Bas), אותו ייצג הבנקאי היהודי הוראס פינאלי (Horace Finaly), שגם הוא תבע הרחקת התנועה הלגיונרית. דוקה התבטא, שאם יגיע לתפקיד ראש הממשלה, ידאג להרחיק את הלגיונרים.
קרול השני, מלך רומניה, שהודיע ב-1925 שהוא מוותר על ירושת המלוכה ועזב את רומניה, שב אליה ב-1930, הדיח את בנו הקטין, מיכאי הראשון, מלך רומניה, מהמלוכה ותפס את המלכות. תפיסת המלכות הייתה בניגוד לרצון המפלגה הליברלית והמלך העדיף את מתנגדיהם בממשלה. לאחר פרשיות שחיתות מהדהדות, כמו פרשת סקודה, המלך נאלץ לשנות כיוון ולהזמין את הליברלים להרכיב ממשלה.
ב-14 בנובמבר 1933 הורכבה ברומניה ממשלה חדשה בראשותו של דוקה. ב-9 בדצמבר שלח ניקולאיה טיטולסקו מברק לשגריר רומניה בצרפת ובו קבע שתבוצע הרחקת התנועה הלגיונרית ואיים שיתפטר אם זה לא יקרה. טיטולסקו קשר בין הרחקת התנועה ובין הלוואה נוספת שנשא ונתן למען קבלתה מחבר הלאומים. באותו יום נערכה הצבעה בממשלת רומניה וברוב של 8 נגד 7 הוחלט לאסור על צורותיה השונות של התנועה הלגיונרית. טיטולסקו הצביע בעד ודוקה הצביע נגד.
ההתארגנות הפוליטיות "התנועה הלגיונרית" ו"משמר הברזל" נאסרו כבר ב-1931 והפעם הלגיונרים רצו לבחירות תחת השם "Gruparea Corneliu Codreanu" (ההתארגנות קורנליו קודריאנו". איסור רשימתם עשרה ימים לפני הבחירות לא איפשר ללגיונרים להירשם לבחירות תחת שם אחר או להופיע ברשימות אחרות וחיסל למעשה את נוכחותם בגופים המחוקקים.
המשטרה עצרה לגיונרים רבים, לטענת הלגיונרים 18,000 עד 20,000 ולטענת השלטונות רק 1,700. למעצרי הלגיונרים התלוו מכות ועינויים ושבעה לגיונרים נורו על ידי ז'נדרמרים "לא מזוהים".
המתנקשים

ניקולאה קונסטנטינסקו, במוצאו מגאלאץ, היה כלכלן במקצועו, בוגר האקדמיה המסחרית, מועמד הלגיונרים בבחירות ברשימה של פגראש. בקיץ נפצע קשה ולקראת הבחירות נעצר והוכה קשות וכבר בבית הסוהר החל לחשוב על נקמה. הוא החל לתכנן את הנקמה יחד עם חברו לתא, טואדר יוראש (Toader Ioraș), אך ויתר עליו לטובת שני הסטודנטים הארומנים קאראניקה יון ודורו בלימאצ'ה. קאראניקה היה סטודנט באקדמיה המסחרית ועבד כעיתונאי. הוא עמד בראש רשימה לגיונרית לבחירות במחוזות דורוסטור וקליאקרה, בדרום דוברוג'ה. דורו היה בוגר הפקולטה לספרות של אוניברסיטת בוקרשט ולמד באותה עת בפקולטה למשפטים.
ההתנקשות

הקושרים הצטיידו בשני אקדחים שונים וב-17 נפצים והמתינו להזדמנות מתאימה. ב-28 בדצמבר הזמין המלך את דוקה לבוא למחרת לארמון פלש בסינאיה, כדי שידונו בנושא החלפת העומד בראש הבנק המרכזי של רומניה. למרות התקופה המתוחה, הידיעה הופיעה בעיתונים והניקדורים החליטו לנצל את ההזדמנות. אלכסנדרו טאלה, בן דוד של דורו בלימאצ'ה, היה מודיע משטרתי והוא מסר למשטרה ידיעה על ההתנקשות המתוכננת. מפקד המשטרה, גבריאל מרינסקו, סיפר על כך למלך, אך המלך ציווה עליו להשאיר את הידיעה במשרדו ולא להעבירה הלאה.
אף על פי שבימים, שקדמו להתנקשות, הועברו אל דוקה איומים רבים ברצח ובעינוי בני משפחתו, הוא החליט להתעלם מהם ובנסיעתו, בבוקרו של 29 בדצמבר, ברכבת לסינאיה, שמר עליו רק סוכן אחד. גם הניקדורים נסעו באותה רכבת לסינאיה והתכוונו לתקוף בירידה מהרכבת, אך נרתעו מכך שהתלוו אליו אנשים רבים. כשדוקה יצא לארמון הם התמקמו ברציף הרכבת, שם העבירו את מרבית היום. לקראת בוא הרכבת של 21.30, בה עמד לחזור דוקה. הניקדורים התמקמו, האחד בקצה אחד של התחנה, השני בקצה השני והשלישי, ניקולאה קונסטנטינסקו, הסתתר בגומחה בקיר התחנה, קרוב למקום העלייה לרכבת. לאחר המפגש בארמון פלש התארח דוקה בבית ידידים, שם המתין לשעת הנסיעה ברכבת. הוא הוסע במכונית לרציף הרכבת, אך המכונית עצרה במרחק מה ממקום העלייה לקרון והרכבת איחרה מעט, לכן הוא צעד ברגל ברציף האפלולי.
אחד הניקדורים השליך נפץ, קונסטנטינסקו יצא מתוך הגומחה, תפס ביד אחת את הכתף של דוקה וכשזה פנה אליו כיוון ביד השנייה אל ראשו את אקדחו וירה בו חמש פעמים. הסוכן ששמר על ראש הממשלה היה הראשון שברח. יש גרסאות שונות על מה שקרה לאחר הרצח, יש טענות שהניקדורים הסגירו את עצמם ויש טענות שהם ברחו ונתפסו בהמשך.
בנוסף לרצח של ראש ממשלת רומניה נפצע מכדור ברגלו גם חבר הפרלמנט הרומני קונסטנטינסקו, מי שהיה בעבר ראש עיריית בוקרשט, שהזדמן למקום.
אחרי ההתנקשות

למחרת הרצח הגיעו רעית דוקה ושנים מאחיו לסינאיה, אך המלך סירב להיפגש איתם, אפילו לא כדי למסור תנחומים. קונסטנטין ארג'טויאנו כתב בספר הזכרונות שלו, שהמלך סירב להיפגש עם מקורבי דוקה, כדי שלא יוכלו לקרוא על פניו את שמחתו על כך שנפטר מדוקה.
אחרי ההתנקשות > החקירה והמשפט

הניקדורים טענו בחקירתם שיזמו את ההתנקשות בצורה עצמאית, לא קיבלו הוראות מאף אחד ולא שיתפו בסודם את הנהגת התנועה הלגיונרית. למרות טענות אלה המשטרה פשטה על מוקדי הלגיונרים ועצרה 52 איש, מראשי הלגיונרים, כמו יון קודריאנו (אחיו של קורנליו זליה קודריאנו), גנרל גאורגה קנטקוזינו-שומר הגבול, יון מוצה, מיכאי סטלסקו, דראגוש פרוטופופסקו ועוד, אך גם מנהיגים רוחניים דוגמת נאיה יונסקו וניקיפור קראיניק.
בליל 9/10 בדצמבר קורנליו זליה קודריאנו, שחשש ממעצר, הסתתר בביתו של גבריאל מרינסקו, מפקד משטרת בוקרשט והעביר הוראות באמצעותו של גנרל קנטקוזינו. הימצאותו של גנרל קנטקוזינו בין הנאשמים חייבה שופטים בדרגת גנרל. קרובת משפחה של קודריאנו, גברת קרצ'יונסקו, דודנית של אלנה לופסקו, שבביתה התחבא לפני מעצרו, העידה בבית המשפט שבביתה נפגשו המתנקשים וקיבלו הוראות מקודריאנו וגם העבירו ביניהם נשק ותיאומים, אך למרות עדות זאת בית המשפט זיכה את כל הנאשמים פרט לשלושת הקושרים, שנידונו למאסר עולם עם עבודת פרך. לפני הזיכוי הגיע גנרל ג'אורג'ה מורוזי, חבר בקמרילה של קרול השני, מלך רומניה והסתגר עם חמשת השופטים ל-45 דקות וביציאתו בישר לגנרל קנטקוזינו שאת הפסחא יעשה בביתו. לאחר המשפט הצטרפו לתנועה הלגיונרית התובע ושניים מהשופטים.
הלגיונרים היו מרוצים מהדרך בה הסתיים המשפט וכאות תודה הם הופיעו בקבוצה גדולה לפני ארמון המלך שם צעדו קראו סיסמאות: "יחיה המשמר (משמר הברזל)", "יחיה קודריאנו", "יחיה המלך". המלך יצא למרפסת וקיבל את הפגנת ה"סטודנטים". הניקדורים הוכרזו גיבורים של התנועה הלגיונרית והוקדש להם "שיר הניקדורים".
ב-1938, לפי הוראות מגבוה, הוצאו מהכלא הרומני הניקדורים, הדצ'מווירים ומנהיג הלגיונרים קורנליו זליה קודריאנו ונרצחו ביריות, תוך ביום ניסיון הימלטות.
הערות שוליים

↑  דין רוצחי דוקא, דואר היום, 8 באפריל 1934
↑  Cărticica de cântece (ברומנית)
שלושת הניקדורים
קרול השני, מלך רומניה, סירב לפגוש את משפחת הקורבן
נבחרת אוזבקיסטן בכדורגל

נבחרת אוזבקיסטן בכדורגל היא נבחרת הכדורגל הלאומית של אוזבקיסטן.
היסטוריה

לאחר הפיצול מברית המועצות ערכה הנבחרת הלאומית החדשה את משחקה הבינלאומי הראשון כנגד נבחרת טג'יקיסטן השכנה ב-17 ביוני 1992. מאז הקמתה נבחרת אוזבקיסטן נחשבת לאחת הנבחרות החזקות מבין נבחרות מרכז אסיה (טג'יקיסטן, טורקמניסטן וקירגיזסטן) ואף זכתה במדליית זהב במשחקי אסיה 1994.
הדירוג הנוכחי של נבחרת אוזבקיסטן ברשימת הדירוג של פיפ"א, הוא המקום ה-60 בעולם, נכון ל-19 בספטמבר 2024; הניקוד הוא 1,413.06 – עלייה של נקודה אחת לעומת ניקוד קודם. דירוג השיא 45 נמדד לראשונה בנובמבר 2006, והדירוג הנמוך ביותר 119 נמדד לראשונה בנובמבר 1996. במוקדמות מונדיאל 2006 הייתה יכולה הנבחרת האוזבקית לעלות למשחקי ההצלבה, אך נפלה כתוצאה מהפרש שערים עדיף לטובת  נבחרת בחריין. התוצאה הייתה שנויה במחלוקת מכיוון שהנבחרת שיחקה שלושה משחקים. במשחק הראשון, שנערך באוזבקיסטן, ניצחה הנבחרת האוזבקית 0:1 אך לאחר שבפיפ"א נמצאו טעויות שיפוט של השופט היפני ששפט במשחק, המשחק נפסל ובמשחק החוזר שנערך הסתיים המשחק בתיקו 1:1 על אדמת אוזבקיסטן. משחק הגומלין בבחריין הסתיים בתיקו 0:0 ולכן, בגלל עדיפות שערי חוץ, עלתה בחריין שלב במוקדמות המונדיאל האסייתים ונבחרת אוזבקיסטן נשרה. בגביע אסיה 2007 הגיעה אוזבקיסטן לשלב רבע הגמר בו הודחה על ידי ערב הסעודית לאחר הפסד בתוצאה 1-2.
אוזבקיסטן כשלה בניסיונה להעפיל למונדיאל 2010 לאחר שסיימה במקום האחרון בסיבוב המוקדמות הרביעי. בגביע אסיה 2011 הגיעה אוזבקיסטן לשלב חצי הגמר בו הודחה על ידי אוסטרליה לאחר תבוסה 0-6.
כל גביעי העולם

1930 עד 1994 - לא נרשמה, הייתה חלק מנבחרת ברית המועצות
1998 עד 2022 - לא העפילה
כל גביעי אסיה

| שנה | סיבוב | משחקים | ניצחונות | תיקו* | הפסדים | שערי זכות | שערי חובה |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
1956 עד 1988: הייתה חלק מברית המועצות
יפן 1992: לא הייתה חברה בקונפדרציית הכדורגל של אסיה
| איחוד האמירויות הערביות 1996 | סיבוב ראשון | 3 | 1 | 0 | 2 | 3 | 6 |
| לבנון 2000 | סיבוב ראשון | 3 | 0 | 1 | 2 | 2 | 14 |
| הרפובליקה העממית של סין 2004 | רבע גמר | 4 | 3 | 1 | 0 | 5 | 2 |
| אינדונזיה מלזיה תאילנד וייטנאם 2007 | רבע גמר | 4 | 2 | 0 | 2 | 10 | 4 |
| קטר (מדינה) 2011 | מקום רביעי | 6 | 3 | 1 | 2 | 10 | 13 |
| אוסטרליה 2015 | רבע גמר | 4 | 2 | 0 | 2 | 5 | 5 |
| איחוד האמירויות הערביות 2019 | שמינית גמר | 4 | 2 | 1 | 1 | 7 | 3 |
| קטר (מדינה) 2023 | רבע גמר | 5 | 2 | 3 | 0 | 7 | 3 |
| ערב הסעודית 2027 | העפילה |  |  |  |  |  |  |
| סה"כ | 8/8 | 33 | 15 | 7 | 11 | 49 | 50 |
משחקי תיקו כוללים גם משחקים שהוכרעו בבעיטות הכרעה
שיאי שחקנים

נכון ל-3 בפברואר 2024.
שיאי שחקנים > שיאני ההופעות

| דירוג | שחקן | שנים בנבחרת | הופעות | שערים |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | סרוור ג'פרוב | 2002 - 2017 | 128 | 25 |
| 2 | טימור קפדזה | 2002 - 2015 | 118 | 10 |
| 3 | אודיל אחמדוב | 2007– 2021 | 108 | 21 |
| 4 | איגנטי נסטרוב | 2002 - 2019 | 105 | 0 |
| 5 | אנזור אסמאילוב | 2007 - 2019 | 102 | 3 |
| 6 | אלכסנדר גנריך | 2002 - 2017 | 98 | 31 |
| 7 | אזיזבק חיידרוב | 2007 - 2018 | 85 | 1 |
| 8 | איסלום טוחטחודג'ייב | 2009 - 2021 | 74 | 2 |
| 9 | איגור סרגייב | 2013–הווה | 73 | 19 |
| 10 | ויטלי דניסוב | 2006– 2018 | 72 | 1 |
שיאי שחקנים > מלכי השערים

| דירוג | שחקן | שנים בנבחרת | שערים | הופעות | ממוצע למשחק |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | אלדור שומורודוב | 2015-הווה | 38 | 69 | 0.55 |
| 2 | מקסים שצקיך | 1999 - 2014 | 34 | 60 | 0.57 |
| 3 | אלכסנדר גנריך | 2002 - 2017 | 31 | 98 | 0.32 |
| 3 | מיריאלול קוסימוב | 1992–2005 | 31 | 65 | 0.48 |
| 5 | סרוור ג'פרוב | 2002 - 2017 | 25 | 128 | 0.2 |
| 6 | אודיל אחמדוב | 2007– 2021 | 21 | 108 | 0.19 |
| 7 | איגור שקווירין | 1992 - 2000 | 20 | 29 | 0.69 |
| 8 | איגור סרגייב | 2013–הווה | 19 | 73 | 0.26 |
| 9 | ג'אפאר איריסמטוב | 1997 - 2007 | 15 | 36 | 0.42 |
| 10 | אולוגבק בקאייב | 2001 – 2014 | 14 | 52 | 0.27 |
הערות שוליים

↑  דירוג לנבחרות לאומיות לגברים באתר פיפ"א
1 2  החל מאוקטובר 1994 – אז החל דירוג פיפ"א לנבחרת זו
סרוור ג'פרוב שיאן ההופעות (128) בנבחרת אוזבקיסטן בכל הזמנים.
אלדור שומורודוב מלך שערי (38) נבחרת אוזבקיסטן בכל הזמנים
נחל טייסים

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 אורך:  כ־2.8 ק"מ
 גובה מוצא הנהר:  כ־720 מטרים
 שפך:  נחל כסלון 
 מדינות באגן הניקוז:  ישראל 
  (למפת הרי ירושלים מוגדלת) נחל טייסים(למפת הרי ירושלים רגילה) נחל טייסים(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום נחל טייסים(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום נחל טייסים
 
נחל טייסים הוא נחל אכזב בהרי יהודה אורכו כ־2.8 קילומטרים.
תוואי הנחל

מוצא הנחל ממוקם בגובה של כ־720 מטרים מעל פני הים בסמיכות לכביש 395, בין הר איתנים להר הטייסים. הנחל זורם לכיוון צפון־מערב בין המושבים גבעת יערים ורמת רזיאל. לאחר מכן הוא נכנס ליער הקדושים. בגובה של כ־450 מטרים מעל פני הים, כ־900 מטרים דרומית למושב שורש, נשפך נחל טייסים לנחל כסלון.
ערך זה הוא קצרמרבנושא נהרות ונחלים ובנושא גאוגרפיה של ישראל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
נבסקי פרוספקט

| --- | --- |

מראה טיפוסי
 מידע כללי
 על שם:  מנזר אלכסנדר נבסקי 
 אורך:  4.5 ק"מ ק"מ
 הקמה
 תקופת הבנייה:  1705–1711 (כ־6 שנים)
 מיקום
 מדינה:  רוסיה
 עיר:  סנקט פטרבורג
 רובע:  הרובע המרכזי
 אתרים:  גוסטיני דבור ארמון סטרוגנוב קתדרלת קאזאן דום קניגי הספרייה הלאומית הרוסית מנזר אלכסנדר נבסקי
 קואורדינטות:  59°56′12″N 30°18′54″E﻿ / ﻿59.93667°N 30.315°E﻿ / 59.93667; 30.315
  מפת מיקום  מפה מפורטת  he  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
נבסקי פרוספקט או שדרת נבסקי (ברוסית: Не́вский проспе́кт) היא הרחוב הראשי של העיר סנקט פטרבורג שברוסיה. אורכו 4.5 ק"מ מבניין האדמירליות עד למנזר אלכסנדר נבסקי. השדרה חוצה את נהר מויקה והפונטנקה (הגשר הירוק וגשר אניצ'קוב) וחוצה את תעלת גריבוידוב (על גשר קאזאן). רוחב השדרה נע בין 25 מטרים ל-60 מטרים בקטעים מסוימים.
שם הרחוב

את השם "נבסקי פרוספקט" קיבלה השדרה בשנת 1781 ונובעת משם המנזר, מנזר אלכסנדר נבסקי שבקצה השדרה ובעצמה נקראת על שמו של הנסיך אלכסנדר נבסקי. קודם לכן השדרה שאיחדה את בניין האדמירליות עם מנזר אלכסנדר נבסקי כונתה "הדרך למנזר נבסקי" או "הדרך החלופית למנזר נבסקי" (בעיקר משנת 1718), לאחר השדרה שינתה את שמה מספר פעמים ונקראה "הדרך החלופית גדולה", "החלופה הגדולה של נבסקי" (משנת 1768) ורשמית החלה להיקרא שדרת נבסקי ("נבסקי פרוספקט") רק משנת 1781, אף שבשנים 1783–1785 כונתה גם שדרת נבסקי הגדולה.
באוקטובר 1918 השדרה כונתה שדרות ה-25 באוקטובר שנותר שם השדרה במשך רבע מאה, אך לאחר המצור על לנינגרד הוחלט להשיב את שמה ההיסטורי והחל מה-13 בינואר 1944 הושב לשדרה השם "נבסקי פרוספקט".
היסטוריה

השדרה תוכננה עבור הצאר פיוטר הגדול על ידי האדריכל אלכסנדר ז'אן-בטיס לבלונד ונועדה להיות ראשיתה של הדרך בין סנקט פטרבורג לנובגורוד ולמוסקבה. השדרה משתרעת בין אזור בניין האדמירליות לבין תחנת הרכבת מוסקבה, כאשר היא מתפתלת בסמוך לכיכר המרי ולמנזר אלכסנדר נבסקי. מתחילה נועדה להוות לדרך הראשית מסנקט פטרבורג לנובגורוד והשתרעה משדרות ליגובקה ועד לגן טאבריד. בנייתה החלה בשנת 1705 ונועדה לשרת כדרך מוצא מהמנזר שהוקם (ויהפוך לימים למנזר אלכסנדר נבסקי).
בעת הקמתה נקראה השדרה "דרך הפרספקטיבה הגדולה", ולצורך הקמתה נכרתו יערות לאורך 4.5 ק"מ בשנת 1708. בשנים הראשונות, הייתה הדרך מבודדת, וזאבים חצו אותה לעיתים קרובות. בשנים 1721 ו-1777 הוצף האזור וניתן היה לשוט לאורך הדרך. הדרך התפתחה במהלך המאה ה-19 והמאה ה-20.
בתקופת מלחמת העולם השנייה הופגז צד אחד של הרחוב בידי הגרמנים. שלט המנציח תקופה זו ניצב עד היום ליד בית הספר, בבית מספר 14 ברחוב.
לאורך השדרה נמצאים ארמון סטרוגנוב, קתדרלת קאזאן (הבנויה בסגנון נאו-קלאסי), חנות הספרים דום קניגי הבנויה בסגנון אר-נובו, חנות הכלבו הגדולה גוסטיני דבור, הספרייה הלאומית הרוסית, ארמון בלוסלסקי-בלואוזרסקי (שהוסב לבית חולים בזמן מלחמת העולם הראשונה) וגשר אניצ'קוב.
השדרה תוארה בסיפורו של ניקולאי גוגול, "נבסקי פרוספקט". בשנים שלאחר מהפכת אוקטובר נקראה השדרה בשם "שדרת ה-25 באוקטובר" על שם המהפכה, אולם תושבי העיר המשיכו להשתמש בשם השדרה שקדם למהפכה.
השדרה מהווה כיום כרחוב הקניות העיקרי של העיר, אתר תיירות ואתר בילויים וחיי לילה ובו נמצא מלון קורינתיה סנקט פטרבורג, מהמפוארים בעיר.
תחבורה

לאורך שדרות נבסקי ישנן מספר תחנות של הרכבת התחתית: תחנת נבסקי פרוספקט, תחנת גוסטיני דבור, תחנת מאיאקובסקאיה, תחנת כיכר המרי, תחנת כיכר אלכסנדר נבסקי-1 ותחנת כיכר אלכסנדר נבסקי-2, תחנת האדמירליות (אדמירלטייסקאיה).
לאורך הרחוב עוברים מספר קווי אוטובוס (קווים מספר 3, 7, 15, 22, 24, 27, 46, 54, 58, 65, 181, 191) וקווי אוטובוסים חשמליים (קווים מספר 1, 5, 7, 10, 11, 16, 17, 22, 33).
מדצמבר 1907 עד 1952 נעו לאורך השדרה קווי רכבת קלה וישנם דיונים להשבת קו זה לשדרה כאמצעי תחבורה יחיד.
גלריה

תוכנית העיר, שנת 1705. שדרת נבסקי עוד לא קיימת, אך המבנים הראשונים בעיר כבר סומנו מפה ומסומן תוואי הרחוב מארמון החורף ובניין האדמירליות על גדות נהר נייבה
מפה משנת 1717.
שדרת נבסקי המסתעפת מבניין האדמירליות, שנת 1753. איור מאת גריגורי קצ'אלוב
תוכנית העיר על פי יוהאן הומאן. שנות 1720 (עד 1724). אוירו היערות והביצות דרכן עוברת השדרה
איור השדרה מאת איליה רפין (1887)
השדרה בשנת 1799
נבסקי פרוספקט בשנת 1906
הפגנת קומוניסטים בנבסקי פרוספקט, יולי 1917
ספינת אוויר בשדרות נבסקי, 9 באוקטובר 1941
גוסטיני דבור.
נבסקי פרוספקט בסמוך לתחנת ניקולאי, שנות ה-90 של המאה ה-19.
נבסקי פרוספקט לעת לילה
אנדרטה ליקטרינה השנייה על רקע תיאטרון אלכסנדרובסקי
אנדרטה לקוטוזוב על רקע קתדרלת קאזאן
כיכר המרי ואובליסק ללנינגרד, העיר הגיבורה ממוקמים בצומת נבסקי פרוספקט עם ליגובסקי פרוספקט
כיכר אלכסנדר נבסקי נמצאת בסוף נבסקי פרוספקט, בכניסה למנזר אלכסנדר נבסקי
הערות שוליים

↑  Рубцов, Никита (15 בינואר 2009). "Невскому нужно вернуть трамвай". Невское время. ארכיון מ-2011-08-23. נבדק ב-2009-04-28. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  На Невском проспекте открыли выделенную полосу для общественного транспорта // «Вести», 20.12.2008.
|  סנקט פטרבורג |
| --- | --- | --- |
| תולדות סנקט פטרבורג | היסטוריה של סנקט פטרבורג • הדומה העירונית • יום ראשון העקוב מדם (1905) • הסובייט של פטרבורג • סובייט פטרוגרד • המצור על לנינגרד |  |
| ממשל ופוליטיקה | מושל סנקט פטרבורג (בחירות: 1991 1996 • 2000 • 2003 • 2014 • 2019 • 2024) • האספה המחוקקת של סנקט פטרבורג (בחירות: 1994 • 1998 • 2002 • 2007 • 2011 • 2016 • 2021 • 2026) • ממשלת סנקט פטרבורג |  |
| סנקט פטרבורג רבתי, שכונות ונפות העיר | האדמירליות • האי וסילי • ויבורג • קלינין • קירוב • קולפינו • המשמר האדום • קראסנוסלסקי • קרונשטאדט • הנופש • מוסקבה • נבסקי • פטרוגרד • ארמונות פיוטר הגדול • פרימורסקי • פושקין • פרונזה • המרכזי |  |
| ארמונות ואתרים חשובים בעיר | ארמון החורף • ארמיטאז' • המרכז ההיסטורי • פטרהוף (מוזיאון פטרהוף עם הארמון הגדול בפטרהוף ומתחם הארמונות והגנים בפטרהוף) • המוזיאון הרוסי • מבצר פטרופבלובסקיה • ארמון יקטרינה • ארמון אלכסנדר • כיכר הארמון • ארמון מרינסקי • ארמון קונסטנטין • טירת מיכאילובסקי • ארמון טבריצ'סקי • הספרייה הלאומית הרוסית • גן הקיץ • שדרת נבסקי • בניין האדמירליות • מצפה הכוכבים פולקובו • עמוד אלכסנדר • ללנינגרד, העיר הגיבורה • הבניינים הגבוהים בסנקט פטרבורג • ספריית האקדמיה הרוסית למדעים |  |
| מבני דת | קתדרלת קאזאן • קתדרלת איסק הקדוש • קתדרלת פטרופבלובסקיה • מנזר אלכסנדר נבסקי • כנסיית הגואל שעל הדם • בית הכנסת הכוראלי הגדול • מסגד סנקט פטרבורג • כנסיית צ'סמה |  |
| השכלה ותרבות | האוניברסיטה הממלכתית • התזמורת הפילהרמונית • תיאטרון מריאינסקי |  |
| כלכלה | פורום סנקט פטרבורג הבינלאומי לכלכלה • הבורסה ההיסטורית • בורסת סנקט פטרבורג (1991) • בורסת סנקט פטרבורג (1997) • מפעל קירוב |  |
| תחבורה | כביש הטבעת של סנקט פטרבורג • המטרו של סנקט פטרבורג • הרכבת הקלה • נמל סנקט פטרבורג • נמל התעופה הבינלאומי פולקובו • תחנת האוטובוסים • ספסאן |  |
| ספורט | זניט סנקט פטרבורג • זניט (כדורסל) • סק"א סנקט פטרבורג • אצטדיון קירוב • אצטדיון קרסטובסקי • מונדיאל 2018 • אליפות העולם בהוקי קרח 2016 • St. Petersburg Open |  |
| אחר | משטרת סנקט פטרבורג • פרש הנחושת • נייבה • תעלת גריבוידוב • בית הקברות פיסקריובסקויה לזכר הנופלים • מרכז לאחטה |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007551246305171  GND: 4214692-6  NKC: ge230836  VIAF: 4145602327001361597   WorldCat (עם VIAF): 4145602327001361597
משה לויאן

משה לַויאָן (1919–ה' בתמוז ה'תשנ"ה 3 ביולי 1995) היה יהודי ירושלמי ממוצא פרסי אשר חיבר כ-20 ספרים שעוסקים בפרשנות המקרא. משה לויאן טען כי לכל ניקוד או טעם הנמצא על כל אות או מילה, ישנה משמעות הרוצה לומר משהו ספציפי. בנוסף לכך חיבר ספרים בלימוד פרסית והרצה בתחום זה.
מוצאו

משה נולד בפרס. עלה לישראל, וגר רוב ימיו בשכונת גבעת מרדכי בירושלים.
משנתו

בספרו "טעמים ומשמעותם בתורה" ציין משה כמה עובדות מעניינות: כדוגמת הטעם זָקֵף גָּד֕וֹל במילה יום, מוציא את היום מתוך החושך והאלמוניות. הטעם זָקֵף קָטֹ֔ן, מצביעה שהשמש לא נראית לעין. הזמן הוא לילה. חושך שורר בו. "ויקרא אלהים לאור יום ולחושך קרא לילה" {בראשית א', ה'} המילה יום כאן מוטעמת בזקף-קטן. לכן לא היה ממש אור יום, כי השמש נבראה רק ביום הרביעי. אך ישנו פסוק האומר "כי לימים עוד שבעה אנכי ממטיר על הארץ 40 יום ו-40 לילה ומחיתי את כל היקום אשר עשיתי מעל פני האדמה" {בראשית ז', ד'}. כמובן שמדברים כאן על המבול של נוח. המילה יום כאן, מוטעמת בזקף קטן, משמעות הדבר כי בזמן המבול כל השמים היו מכוסים בעננים כבדים והשמש לא נראתה לעין. לדברי משה לויאן: בתנ"ך, הטעם, זקף קטן מופיע במילה "יום" כ-45 פעמים. לכן המשמעות שלה הוא תמיד, שלא היה ממש שמש. השמים היו מכוסים בעננים או בחושך. עוד דוגמה: "ויבוא משה בתוך הענן ויעל אל ההר ויהי משה בתוך ההר ארבעים יום וארבעים לילה". {שמות כ"ד, י"ח} כלומר, ענן כבד כיסה את ההר ואת השמש. אך אור השמש הורגש בכל זאת.
דוגמה נוספת: המילה "אֶת" בתנ"ך המופיעה עם הניקוד ה-סגול ֶ משמעה כול כולו. המילה "אֵת" בתנ"ך המופיעה עם הניקוד ה-צירה ֵ משמעה חלק מתוך שלם, או כגורם חילוק, או שהפעולה תימשך ותבוצע צעד אחר צעד. "בראשית ברא אלהים אֵת השמים ואֵת הארץ" {בראשית א', א'} המילה את מנוקדת כאן בצירה. רוצה לומר, שעדיין לא הסתיימו מלאכת השמים והארץ עד הסוף. זה רק צעד אחד מתוך השלם שעוד עתיד להיות בהמשך הימים. "ויעש אלהים אֶת שני המאֹרֹת הגדולים. אֶת המאור הגדול לממשלת היום ואֶת המאור הקטן לממשלת הלילה ואת הכוכבים {בראשית א', ט"ז}. ניקוד הסגול מציין את העובדה, שכל הפעולה הושלמה עד הסוף. השמש והירח ביצעו את עבודתם עד הסוף. פעולת הבריאה כל כולה נעשתה. לא היה עוד צורך "בתיקונים" או "סידורים" כלשהם עבור שני המאורות הללו.
משה לויאן הראה את כתביו לרב יצחק כדורי, שנתן לו את תמיכתו.[דרוש מקור]
ספריו

טעמים ומשמעותם במקרא (חלק א', חלק ב').
אותיות ומשמעותן במקרא (חלק א', חלק ב', חלק ג', חלק ד', חלק ה', חלק ו').
כללי המקרא בתורת הפרשנות.
ניקוד ומשמעותו במקרא (חלק א', חלק ב').
אוצר פירושי המקרא המבוסס על משמעותם של האותיות, הניקוד, הטעמים והתחביר.
מעמדו של הפועל במקרא.
דקדוק הלשון הפרסי.
טקסטים בפרסית.
משה לויאן הוציא את ספריו בהוצאה עצמית ומעולם לא הגיעו לחנויות הספרים. ניתן עדיין למצוא כמה מהם בספרייה הלאומית בירושלים ובעוד כמה ספריות בארץ.
משפחתו

משה לויאן נישא ללואיזה מדלן ונולדו להם 6 ילדים: חמש בנות ובן אחד.
מרי דאגלס

| --- | --- |

תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  25 במרץ 1921 סן רמו, איטליה 
 פטירה:  16 במאי 2007 (בגיל 86) לונדון, הממלכה המאוחדת 
 שם לידה:  Margaret Mary 
 מקום לימודים:  סנט אן קולג' (אוקספורד), אוניברסיטת אוקספורד, אוניברסיטת אוקספורד, אוניברסיטת אוקספורד, בית ספר וולדינגהאם 
 מנחה לדוקטורט:  אדוארד אוונס-פריצ'רד 
 מוסדות:  אוניברסיטת נורת'ווסטרן  אוניברסיטת שיקגו  אוניברסיטת ניו יורק  אוניברסיטת קולומביה  אוניברסיטת ייל  מערכת האוניברסיטאות של אילינוי  משרד המושבות  סורבון  יוניברסיטי קולג' לונדון  קרן ראסל סייג' 
 זרם:  סטרוקטורליזם
 תחומי עניין:  אנתרופולוגיה, סוציולוגיה, ביקורת המקרא
 עיסוק:  אנתרופולוגית 
 הושפעה מ:  אמיל דורקהיים, קלוד לוי-שטראוס, ארנולד ון גנפ
 השפיעה על:  ז'וליה קריסטבה
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 יצירות ידועות:  טוהר וסכנה 
 פרסים והוקרה:  גבירה מפקדת במסדר האימפריה הבריטית (2007) מפקדת במסדר האימפריה הבריטית (1992) עמית האקדמיה הבריטית (1989) פרס ג'ון דזמונד ברנל (1994) מדלייה לזכר האקסלי (1992) 
 בן או בת זוג:  James Alexandre Thomas Douglas (31 במרץ 1951–?) 
 
דיים מרי דאגלס (באנגלית: Mary Douglas;‏ 25 במרץ 1921 – 16 במאי 2007) הייתה אנתרופולוגית וסוציולוגית בריטית, מבכירי האנתרופולוגים בדורה. בשנותיה האחרונות עסקה רבות בביקורת המקרא. ספרה "טוהר וסכנה" נבחר על ידי ה-The Times Literary Supplement כאחד החיבורים המשפיעים ביותר על החשיבה והשיח המערביים במאה ה-20.
ביוגרפיה

מרי מרגרט טיוּ נולדה בסן רמו, איטליה, במהלך חופשה של משפחתה. אביה שירת כפקיד ממשלתי בבורמה, מטעם השלטון הבריטי. היא קיבלה חינוך קתולי והמשיכה ללימודים אקדמיים באוקספורד בזמן מלחמת העולם השנייה, אצל האנתרופולוג והסוציולוג הנודע אוונס-פריצ'רד.
את עבודת השדה שלה לשם קבלת הדוקטורט עשתה בקונגו הבלגית, בקרב אנשי שבט הלֶלֶה.
היא השלימה את לימודי הדוקטורט בשנות החמישים ולימדה ביוניברסיטי קולג' לונדון.
דאגלס ביקרה פעמים רבות בישראל, בהן פעם אחת ממושכת ב-1966, בה הרצתה במכון ון ליר בירושלים ונפגשה עם חוקרי מקרא. בין החוקרים המזוהים עם עבודתה, ניתן למנות את פרופ' חיים חזן.