stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
וליד ח'אלדי
הערות שוליים

↑  המזרח התיכון בימינו, האוניברסיטה הפתוחה, ספר 6: הפלסטינים – עם בפזורתו (כותב: מצטפא כבהא), עמ' 23, איור 9.
↑  יעקב שמעוני, ערבי ארץ־ישראל, עמ' 401.
1 2  יעקב שמעוני, ערבי ארץ־ישראל, עמ' 212.
↑  יעקב שמעוני, ערבי ארץ־ישראל, עמ' 389. בראש ועדת היתומים נכון לשנת 1946.
1 2 3  Michael R. Fischbach, Khalidi, Walid, Encyclopedia, ‏May 22 2020
↑  Camille Mansour and Leila Fawaz (eds),Transformed Landscapes: Essays on Palestine and the Middle East in Honor of Walid Khalidi, American University in Cairo Press, 2009. Biography of Walid Khalidi, p. 350
↑  יעקב שמעוני, ערבי ארץ־ישראל, 212: עבד במשרד בשנת 1945/6; עמ' 325, הערה 44: עבד במשרד נכון ל-1 במרץ 1946.
↑  Marriage Khalidi Salam
↑  גיא בכור, לקסיקון אש"ף, מהדורה שנייה 1995, עמ' 195.
↑  אהוד יערי, זאב שיף, מלחמת שולל, עמ' 133.
↑  Ann Lesch (1993). "All That Remains". British Journal of Middle Eastern Studies. 20 (1): 111–113. doi:10.1080/13530199308705573.
↑  מצטפא כבהא, המזרח התיכון בימינו: הפלסטינים – עם בפזורתו, האוניברסיטה הפתוחה, עמ' 146.
↑  עדי שורץ, עינת וילף, מלחמת זכות השיבה, דביר, תשע"ח 2018, עמ' 49.
↑  Walid Ahmad Khalidi
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007298862705171  PLWABN: 9810663146005606  BIBSYS: 90148389  BnF: cb12051171h (data)  CiNii: DA02997864  GND: 108063399  ISNI: 0000 0001 2147 5556  LCCN: n82258185  NTA: 068140983  SELIBR: 33138  SUDOC: 028737121  VIAF: 110123843   WorldCat (עם VIAF): 110123843 
אחמד סאמח אל-ח'אלדי, אביו של וליד.
דיסק און קי

| --- | --- |
   מרכיביו הפנימיים של דיסק און קי
1: חיבור USB
2: USB mass storage controller device
3: נקודות בקרה
4: שבב זיכרון פלאש
5: מתנד גבישי
6: נורית LED (בחלק מהמכשירים)
7: מתג הגנה מפני כתיבה (בחלק מהמכשירים)
8: מקום לשבב זיכרון הבזק נוסף
דיסק און קי ושני כרטיסי זיכרון
דיסק און קי מפורק
דִּיסְק אוֹן קִי (לפי האקדמיה ללשון העברית: הֶחְסֵן נַיָּד, ובקיצור הֶחְסֵן) הוא מכשיר זעיר לאחסון נתונים למחשב, המשתמש בזיכרון הֶבְזֵק (Flash) לאחסון נתונים ובממשק ה-USB של המחשב להעברתם אל המחשב או ממנו. את המכשיר פיתחה לראשונה חברת M-Systems הישראלית בראשות דב מורן. השם המסחרי שנתנה החברה למוצר הוא "DiskOnKey" ("דיסק כמחזיק מפתחות"), המרמז על גודלו הזעיר ועל ניידותו ("דיסק על מפתח", דיסק בגודל זעיר שיוכל להיכנס לצרור מפתחות). במהרה הפך המונח בשפה העברית לשם גנרי של הטכנולוגיה. בארצות אחרות נהוג לקרוא למכשיר גם FlashDrive ,stick ובשמות נוספים. שמה הרשמי של הטכנולוגיה הוא USB Mass Storage Device ‏(UMS) או USB Flash Drive, היות שלצורך אחסון המידע הוא נעזר בזיכרון מסוג Flash והוא משתמש בחיבור USB לצורך העברת נתונים.
הטכנולוגיה פותרת את בעיית הבלאי המהיר שקיימת בזיכרונות ההֶבְזֵק, שבהם אזורים בזיכרון נכתבים ונמחקים פעמים רבות. לפיתוח אלגוריתם הדואג לכתוב בכל פעם באזור אחר בזיכרון, באופן שהכתיבה תפוזר ברחבי הזיכרון ככל האפשר וכך יהיה הבלאי של כל אזור מזערי.
המוצר נחשף לראשונה על ידי חברת "M-Systems" בנובמבר 2000. למוצרים הראשונים הייתה קיבולת של 8, 16 או 32 מגהבייט. עם השנים הלכה והתפתחה הטכנולוגיה במהירות, מחירה לצרכן הוזל והנפחים הלכו וגדלו, עד אשר בשנת 2018 כבר הוצעו למכירה החסנים ניידים שקיבולתם 2 טרה בייט. בדצמבר 2005 ה"דיסק און קי" דורג במקום ה-9 ברשימת 50 הגאדג'טים המוצלחים ביותר ב-50 השנים האחרונות, שערך מגזין PC World.
ההתייחסות של מערכת ההפעלה אל ההחסן הנייד דומה לרוב להתייחסותה לדיסק קשיח חיצוני, ויתרונותיו העיקריים הם קלות השימוש והניידות. בחלק מהתקנים אלו קיים מתג שהופך את ההחסן לזמין לקריאה בלבד, ובדרך זו הוא מוגן מפני מחשב שעלול להיות נגוע בווירוס מחשב. כמו כן קיימת בדרך כלל נורית בקרה שמהבהבת בזמן קריאה וכתיבה.
ההחסן הנייד הצטרף למשפחה ותיקה של אמצעי "מדיה נתיקה" (מדיום מגנטי שמאפשר לשמור נתונים, שאפשר לנתקו מן המחשב בקלות יחסית). חברים אחרים במשפחה הם הדיסקטים לדורותיהם, הדיסקים (CD) וה-DVD.
ההחסן הנייד רגיש לתקלות: אם מוציאים אותו מן המחשב בזמן תהליך כתיבה עליו, המידע שבו עלול לרדת לטמיון. כדי להימנע מתקלות מעין אלו, במערכות הפעלה קיים מנגנון להוצאה בטוחה של המכשיר.
במשך השנים פותחו החסנים ניידים המשלבים הצפנת מידע, וכן החסנים ניידים המשולבים במכשירים אלקטרוניים קטנים ושונים, כגון נגני מוזיקה, טלפונים סלולריים ועוד. בשנת 2009 החלה חברת "מיקרוסופט" לשווק את מערכת ההפעלה "חלונות" על "דיסק און קי". בפברואר 2017 השיקה חברת הזנק ישראלית "דיסק און קי" שמכיל מערכת הפעלה מסוג Chrome OS, ושניתן להכניסו לכל מחשב ישן ובכך להשמיש אותו מחדש.
לקריאה נוספת

גלית חמי וסופי שולמן, להמציא כל בוקר מחדש – סיפורה של החדשנות הישראלית, ידיעות ספרים, 2018, הפרק "זיכרון לטווח קצר", עמ' 282–287
הערות שוליים

1 2   אמיתי זיו, 11 דברים שלא ידעתם על הדיסק-און-קי שלכם, באתר TheMarker‏, 28 באוקטובר 2013
↑  יונתן נשיא, אם סיסטמס חושפת את ה-DiskOnKey, באתר TheMarker‏, 6 בנובמבר 2000
↑  שירלי יום-טוב, הדיסק און קי של אם סיסטמס במקום ה-9 ברשימת 50 הגאדג'טים המוצלחים של היובל האחרון של PC World, באתר TheMarker‏, 27 בדצמבר 2005
↑  עודד חרמוני, לנגן מוסיקה מהדיסק און קי ברדיו דיסק, באתר הארץ, 21 בינואר 2005
↑  צבי קצבורג, ‏מיקרוסופט החלה להציע גרסה של חלונות 7 שניתנת להתקנה באמצעות דיסק-און-קי, באתר "אנשים ומחשבים", 25 באוקטובר 2009
↑   אמיתי זיו, הסטארט-אפ הישראלי שמוכר "מחשב" ב-14 דולר, באתר TheMarker‏, 19 בפברואר 2017
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4770596-6  NKC: fd1235690
פולקסווגן ארטאון

| --- | --- |

 מאפיינים כלליים
 יצרן:  פולקסווגן
 שנות ייצור:  2017–הווה
 הרכבה:  גרמניה גרמניה הרפובליקה העממית של סין הרפובליקה העממית של סין מלזיה מלזיה
 מודל קודם:  פולקסווגן CC
 חברת אם:  קבוצת פולקסווגן
 סיווג:  מכונית משפחתית קומפקטית
 מרכב:  קופה ארבע דלתות/סטיישן חמש דלתות (בדגם שוטינג ברייק)
 פלטפורמה:  קבוצת פולקסווגן MQB
 אורך:  4,862 מ"מ
 רוחב:  1,871 מ"מ
 גובה:  1,427 מ"מ
 בסיס גלגלים:  2,841 מ"מ
 מפרט טכני
 מנוע:  מנוע בנזין 
 הילוכים:  תיבת הילוכים ידנית בעלת שבעה הילוכים או תיבת אוטומטית בעלת שבעה הילכוים
 קשר:  פולקסווגן פאסאט, סקודה סופרב
 
פולקסווגן ארטאון (באנגלית: Volkswagen Arteon) היא מכונית קומפקטית במרכב קופה או סטיישן (בדגם שוטינג ברייק) שמיוצרת על ידי פולקסווגן משנת 2017. היא הוצגה בתערוכת הרכב הבינלאומית של ז'נבה בשנת 2017 והגיעה לישראל בשנת 2021.
מפרט טכני

הארטאון כוללת מנוע טורבו בנזין I4 צילנדרים בנפח 1.5 ליטרים המספק כ-150 כוחות סוס או מנוע טורבו בנזין I4 צילנדרים בנפח 2.0 ליטרים המספק כ-190 או 280 כוחות סוס. היצע מנועי הדיזל כולל מנוע טורבו דיזל בנפח 2.0 ליטרים המספק כ־150 או 190 או 240 כוחות סוס בגרסת הבי-טורבו.
מתיחת פנים 2020

בשנת 2020 עברה הארטאון מתיחת פנים, הכוללת עיצוב חדש לגלגלים ולפגושים עדכון האבזור והוספת שלוש גרסאות חדשות.
מתיחת פנים 2020 > הגרסאות

מתיחת הפנים בשנת 2020 הוסיפה מרכב סטיישן ושתי גרסאות חדשות (גרסה עם מנוע היברידי נטען אין וגרסת ביצועים הנקראת ארטאון R). הגרסה הראשונה, ארטאון שוטינג ברייק גרסה בעלת מרכב סטיישן הכוללת מנוע אותם היצע מנועים (מנועי בנזין ודיזל). היא הוצגה יחד עם מתיחת הפנים בשנת 2020. הגרסה השנייה, ארטאון R בעבר הציעה פולקסווגן חבילת R ליין הנותן לדגם מראה ספורטיבי בלבד לאחר מתיחת הפנים הציגה פולקסווגן דגם "ביצועים" הכולל מנוע טורבו בנזין I4 צילנדרים בנפח 2.0 ליטרים המספק כ-320 כוחות סוס. הוא הוצג יחד עם מתיחת הפנים. הגרסה השלישית, ארטאון היברידי פלאג-אין גרסה בעלת מערכת הנעה היברידית נטענת הכוללת מנוע טורבו בנזין I4 צילנדרים בנפח 1.4 ליטרים עם מנוע חשמלי. שני המנועים מספקים יחד 218 כוחות סוס. טוח הנסיעה החשמלי הוא 53 קילומטרים.
גלריה

לפני מתיחת הפנים
אחרי מתיחת הפנים
דגם השטוניג ברייק
גרסת הביצועים R
הערות שוליים

↑  2017 פולקסווגן ארטאון נחשפת – מחליפת ה-CC, באתר קארטיוב, ‏6 במרץ 2017
↑  ביבוא מקביל: 2021 פולקסווגן ארטאון בישראל - מחיר החל מ-249,000 שקל, באתר קארטיוב, ‏19 באפריל 2021
↑  רועי צוקרמן, פולקסווגן ארטאון מחודשת - בדרך לישראל?, באתר אוטו מגזין, ‏28 ביוני 2020
↑  כולל דגם סטיישן: 2021 פולקסווגן ארטאון החדשה נחשפת, באתר קארטיוב, ‏24 ביוני 2020
ממשית

ממְשית הייתה עיר נבטית ששימשה כתחנת מעבר וכעיר חקלאות על ציר הדרך שירדה לערבה מהרי אדום, עלתה במעלה עקרבים והמשיכה לחברון ולירושלים, או לבאר שבע. בעיר נמצאו שרידים מכל התקופות הנבטיות שבהן התקיימה לצד שרידים מן התקופה הרומית המאוחרת במהלכה בוצרה העיר, ומן התקופה הביזנטית, שבמהלכה נבנו כנסיותיה.
מקור השם ממשית הוא בשם הרומי-ביזנטי של העיר: ממפסיס. השם הערבי הוא כרנב (כורנוב), כשמו של משקה חלב, דבש ותמרים.
בממשית התגלה מטמון המטבעות הגדול ביותר שנמצא אי פעם בישראל, 10,500 מטבעות כסף. נמצאו לשון עופרת של 158 ליבראות ועליה סימני בית היציקה, אגד קטן של פפירוסים הכתובים ביוונית ועוד חפצים שונים.
בשנת 2005 הוכרזה ממשית כאתר מורשת עולמית על ידי אונסק"ו ביחד עם שבטה, חלוצה ועבדת, כחלק מדרך הבשמים.
גאוגרפיה

ממשית היא העיר הנבטית המזרחית ביותר בנגב, והיא רחוקה מן הערים הנבטיות האחרות (כחמישה ק"מ דרומית-מזרחית לדימונה), מהלך יום בדיוק מהתחנה הקודמת בדרך השיירות - מצד חצבה. העיר נבנתה על סעיף של הדרך הנבטית הראשית העולה מן הערבה ומן המעלה המכונה "מעלה עקרבים הרומי". היא ממוקמת בבקעה בין רכס חתירה שבו נמצא המכתש הגדול ובין רכס אפעה בנגב.
מסביב לעיר מקורות מים רבים יחסית לאזור מדברי - נחל ממשית, בארות, גבים ותמילות (נקודות שבהן קרובים מי התהום לפני הקרקע ובחפירה קצרה אפשר להגיע אליהם) והעובדה הזו בנוסף למיקומה גרמו להפיכתה לעיר חשובה.
השטח שעליו השתרעה ממשית, העיר הנבטית הקטנה ביותר בנגב, גדול רק במעט מארבעים דונם, אולם הפונקציות שמילאה ממשית בתקופה הנבטית מקנות לה מעמד של עיר. שטח העיר מחולק על ידי ערוץ צר ושטוח לשני חלקים, שבכל אחד מהם נבנו בתי העיר ומוסדותיה. ככל הנראה, החלק המערבי של העיר, הקרוב יותר לנחל, נחשב יוקרתי יותר. בלב חלק זה של העיר נבנה "הארמון".
היסטוריה

העיר הנבטית הראשונה נבנתה בממשית בתקופה הנבטית התיכונה במחצית השנייה של המאה הראשונה לפסה"נ, כאשר הושלם ייסוד הכוכב הנבטי של שש הערים בנגב. כמו שאר היישובים הנבטים בנגב, גם ממשית החלה כ"תחנת מסחר" לשיירות שחצו את המדבר מפטרה לעזה. בתקופה זו התבססה העיר על מסחר, אך גם על חקלאות בבקעה מסביבה ואף בשטחים מרוחקים עד 25 ק"מ מהעיר. בתקופה הנבטית המאוחרת מילא גידול סוסים את מקום מסחר השיירות, אבל בשתי התקופות לא היה די בבסיס כלכלי זה, והעיר הקטנה והבודדה נזקקה לעזרה נוספת. את העזרה הזאת נתן, ככל הנראה, בית הספר לאדריכלות שהוקם בעיר. מן הכתובות הנבטיות הרבות שנמצאו בעבדת ובאתרים אחרים נראה כי הנבטים נזקקו למספר רב של אדריכלים ורבי אומנים בבנייה (בניא בנבטית, ואויקודומוס ביוונית) בזמן המהפכה החקלאית הגדולה, בה החלו שוכני האוהלים לבנות בתי מגורים כמו אלה שנמצאו בממשית.
בשנת 106 אחרי שסופחה העיר לאימפריה הרומית הוצב בה חיל מצב רומי כדי לשמור על חלק מהגבול הדרומי של האימפריה והוקמו מסביבה סכרים גדולים, שניים מהם שרדו עד היום.
המאה השלישית הייתה מאה שנים של משבר ושינויים בממשית. העיר נפגעה, מן המשבר הכלכלי העולמי. צבירת המטבעות במטמון חדלה בעשור השלישי של המאה. בארץ כולה הפסיקו לבנות היפודרומים, ולא נזקקו יותר לסוסי המירוץ של ממשית. מיעוט של קרקע חקלאית לא איפשר לקיחת חלק חשוב במהפכה החקלאית, אך כמות המים הגדולה אפשרה גידול חזירים כפי שמעידות עצמות החזירים מכל הגילים שנתגלו בבדיקות.
בתקופה הביזנטית (במאה השלישית עד החמישית), בדומה לשאר ערי הנבטים התנצרה אוכלוסיית העיר שמנתה כמה אלפי בני אדם, ונבנו בה שתי כנסיות. לקראת סוף המאה השישית דעכה ממשית בעקבות הכיבוש המוסלמי והיום נותרו ממנה בעיקר חורבות. בתקופת המנדט הבריטי, ישבה במקום משטרת סיור, שאת שרידיה ניתן לראות גם כיום.
בשנת 1936 הקימו הבריטים מבנה ששימש את משטרת הרוכבים המדברית, במקום בו ניצבו חורבות מבנה נבטי. המבנה שוכן ליד המצודה שבקצה הצפון-מזרחי של האתר, ומשקיף על נחל ממשית. כיום נערכים בו אירועים.
המחקר באתר

האתר הוזכר לראשונה על ידי אולריך יאספר זטצן בעשור הראשון של המאה ה-19 ובהמשך המאה נחקר במספר הזדמנויות. סקר יסודי ראשון נערך על ידי הצ'כי אלואיס מוסיל ב-1901. ב-1937 ערכה הקרן הבריטית לחקירת ארץ ישראל ועתיקותיה סקר מפורט נוסף בממשית, ובשנים 1956–1957 התקיימו במקום חפירות מטעם האוניברסיטה העברית ורשות הגנים הלאומיים. בשנת 1972 נפתח המקום לביקורים.
בחפירות בשנים 1993 ו-1994 מטעם רשות העתיקות, נחשף המבנה הקדום שהיה בשימוש עד לרעידת אדמה שהתרחשה באזור בשנת 363, ועל הריסותיו הקימו הבריטים את מבנה המשטרה. עוד נתגלו שרידיהם של מבנים מהמאה ה-1, שנהרסו באופן יזום מחצית השנייה של המאה ה-2, כדי לפנות מקום למבנים מאוחרים.
אתרי העיר

שער העיר - שער מקורה, שהיה מוגן על ידי שני מגדלים והשתמר יפה. השער מופיע במפת מידבא והוא נשרף וחרב במאה ה-7. השער נקבע בחומת העיר שנבנתה בתקופה הרומית ואשר אורכה הגיע ל-900 מטרים. החומה חוזקה לאחר רעידת אדמה שפקדה את העיר בשנת 363.
הארמון - בית עשירים גדול (משתרע על שטח של 1,000 מ"ר) ומיוחד ובו: חדר משמר, אולם קבלת פנים, גנזך, חדרי משרתים אגף מגורים ועוד.
הסכרים - שלושה נבנו על ידי הנבטים ואחד על ידי הבריטים. הם יכלו לאגור עשרות אלפי מ"ק מים ששימשו למילוי הברכות והבורות בעיר.
כנסיית נילוס הקדוש - שלושה פתחים הובילו אל חלל הכנסייה מהאטריום שבחזיתה. צורתה של הכנסייה כשל בזיליקה שבה שלוש ספינות ובקצהה קבוע אפסיס. ברצפת הכנסייה מספר פסיפסים באחד מהם כתוב: "אלוהים הושע את עבדך נילוס, אוהב ישוע, אשר יסד (את הבניין) הזה ושמור על בני ביתו" או "אלוהים עזור לאבר (הם) בן זנוביוס השומר על הכנסייה". כתובות אלה העניקו למבנה את שמו.
כנסיית הקדושים והמעונים - נקראת כך משום שנמצאו בה עצמות אדם, ככל הנראה שריד של פולחן קדושים נוצרי קדום. הכנסייה הייתה חלק ממנזר, וגרם מדרגות הוביל אל האטריום שבחזיתה. ברצפת הכנסייה פסיפס ובו נראים שני צלבים, דבר המעיד על כך שהוא קדום לשנת 427, עת נאסר להציג צלבים ברצפת כנסיות. בכנסיית רחבת טבילה שבה אגן טבילה בצורת צלב למבוגרים ולידו אגן טבילה רבוע קטן לתינוקות.
בית נבטו - הבית הגדול ביותר שהתגלה בעיר. שטחו 2,000 מ"ר הכוללים חצרות פנימיות וגרמי מדרגות. הבית זכה לשמו בשל המאפיינים הנבטים הרבים שהתגלו בו. באחד החדרים השתמרו פרסקאות של דמויות מהמיתולוגיה היוונית. במבנה התגלה מטמון של כ-10,800 מטבעות כסף שנאספו והוטמנו בו החל מהמאה ה-1 ועד המאה ה-3. עוד התגלו בו אורוות אשר יכלו להכיל 16 סוסים; אלה שימשו למסחר ולחקלאות המפותחים בעיר.
בריכת העיר - בריכה גדולה בנפח 1,500 ממ"ק. אורכה 18 מטרים, רוחבה עשרה מטרים וגובהה שלושה מטרים. בעת חפירתה נמצאה הכתובת: "בשביל פלאביוס גורמוס, בנו של זכריהו, סיימת עבודה אחת מעבודות החובה בשביל הברכה, 25 לחודש דיוס"
בית מרחץ - בית המרחץ כלל שלושה חלקים: פריג'ידריום - החדר ובו המים הקרים, טפידריום - החדר ובו המים הפושרים, קלדריום - החדר ובו המים החמים שהוסק על ידי שרפת עצים מתחת לרצפה מיוחדת.
מצודת העיר - ניצבת בנקודה הגבוהה ביותר בעיר ונועדה לשמור עליה. בשנות השלושים של המאה העשרים היא פורקה בחלקה ומאבניה נבנתה תחנת משטרת רוכבי הגמלים של הבריטים.
השרידים הנראים כיום, נבנו במאה השנייה, שהיא התקופה הנבטית המאוחרת. הבנייה הנבטית של אותה תקופה הייתה כה טובה, שעם מעט מאוד תיקונים המתחייבים משינויים באורח החיים, יכלו בני אדם להוסיף להתגורר בעיר עד לסוף תקופת קיומה בתקופה הביזנטית. האתר הוא גן לאומי מטעם רשות הטבע והגנים.
גלריה

פסיפס ברצפת כנסייה מהמאה ה-5 בממשית
הארמון
אגני הטבילה בכנסיית הקדושים והמעונים
הסכר הסוכר את נחל ממשית מדרום לעיר
נחל ממשית ממזרח לעיר
לקריאה נוספת

Negev, A., The Mempsis (Kurnub) Hoard of Roman and Provincial Silver. A Preliminary Note, INJ 3 (1965-6), pp. 27-31
Rosenthal-Heginbottom, R. The Mampsis Hoard – a Preliminary Report, INJ 4, (1980), pp. 39-54
A. Negev, Oboda, Mampsis and Provincia Arabia, Israel Exploration Journal 17, 1967, p. 46-55
J. C. Mann, A note on an inscription from Kurnub, Israel Exploration Journal 19, pp. 211-214
הערות שוליים

↑  זאב וילנאי -"אריאל" אנציקלופדיה לידיעת א"י, כרך: חוקרים תיירים; עמוד 316
↑  אתר ממשית נפתח לפני הציבור, מעריב, 29 במרץ 1972
| דגל ישראל סמל אונסק"ו אתרי מורשת עולמית בישראל |
| --- | --- | --- |
| אתרים | העיר העתיקה בירושלים וחומותיה • מצדה • העיר העתיקה בעכו • העיר הלבנה בתל אביב • מערות בית גוברין ומרשה בגבעות יהודה (בית גוברין ומרשה) • בית שערים |  |
| המקומות הבהאים הקדושים בחיפה ובגליל המערבי | המרכז הבהאי העולמי: מקדש הבאב • אל-באהג'ה • בית הצדק העולמי |  |
| תלים מקראיים | תל מגידו • תל חצור • תל באר שבע |  |
| דרך הבשמים | עבדת • ממשית • חלוצה • שבטה • מואה הנבטית • חורבת קצרה • מצד נקרות • מצד גרפון • מצד סהרונים • מצד מחמל |  |
| נחל מערות | מערת תנור • מערת גמל • מערת הנחל • מערת הגדי |  |
|  גנים לאומיים בישראל |
| --- | --- | --- |
| הגולן והגליל | אושא • אכזיב • ארבל • בית הכנסת בכפר נחום • בית שערים • ברעם • הר תבור • חורשת טל • חורבת מנים • חמת טבריה • חצור • כוכב הירדן • כורזים • כורסי • כפר נחום • מבצר יחיעם • מבצר נמרוד • מונפור • נחל צלמון • סוסיתא • ציפורי • קרני חיטין • ראש הנקרה • שדה עמודים • שמרון • תל חי • תל יודפת • תל צפצפות • תל קדש |  |
| השרון והשומרון | אביחיל • אפולוניה • בית אלפא • בית שאן • גן השלושה • הר גריזים • הר הכרמל • חוף גדור • חוף השרון • מבצר קאקון • מעיין חרוד • נחל אלכסנדר • נחל מהר"ל • נחל נדר • סידנא עלי • פארק השרון • צור נתן • קיסריה • שומרון • תל דור • תל מגידו • תל שקמונה |  |
| יהודה ומישור חוף יהודה | בית גוברין • בית עיטאב • גן המלך • הגן הבוטני הלאומי • הגן הלאומי והאוניברסיטאי ע"ש טבצ'ניק • הר צובה • הרודיון • הרי יהודה • חוף פלמחים • גבעות הכורכר נס ציונה • ירקון • מאוזוליאום מזור • מגדל אפק • מורדות הר הצופים • מערות סמך • מערות חזן • נבי סמואל • נחל רובין • סובב חומות ירושלים • עין חמד • עמק צורים • קומראן • תל גזר • תל חברון • תל לכיש • תל צפית |  |
| הנגב | אנדרטת חטיבת הנגב • אשכול • אשקלון • גן הפסלים • ממשית • מצדה • ניצנה • עבדת • עין עבדת • עתיקות עין גדי • שבטה • תל באר שבע • תל ערד |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  VIAF: 315170098   WorldCat (עם VIAF): 315170098 
שער העיר והכיתוב היווני "ממפסיס" במפת מידבא
פרויקט 315

| --- | --- |

 מדינה:  ישראל 
 מייסדים:  גיא לוי, עדי סבו, משה מלל, משה קוברסקי 
 תקופת הפעילות:  2021–הווה (כ־3 שנים) 
 www.the315.org
 
"פרויקט 315 – אזרחים בשירות האמת" הוא פרויקט התנדבותי שבדק את 315 המקרים המופיעים בנספח א' לכתב האישום בתיק 4000, ואת נכונות טענות התביעה. בהמשך עסק גם בסוגיות נוספות הקשורות לתיק 4000 ולתיקים האחרים במשפט נתניהו, וכן לתיק הצוללות.
איש הפרסום ופעיל הליכוד גיא לוי יזם את הקמת הפרויקט ב־2021. לוי ושאר מובילי הפרויקט תומכים בנתניהו.
רקע

ב־28 בינואר 2020 הוגש כתב אישום נגד נתניהו, שבמסגרתו הואשם בתיק 4000 בעבירות של לקיחת שוחד, מרמה והפרת אמונים. לפי כתב האישום, המתת שקיבל נתניהו הייתה היענות מצד אתר החדשות ”וואלה“ לבקשות שעניינן שינוי אופן הסיקור התקשורתי שלו, של משפחתו ושל יריביו הפוליטיים. ב־14 בדצמבר 2020 הורה בית המשפט לפרקליטות להפריד בכתב האישום בין בנימין נתניהו לשאר בני משפחתו (שלא הואשמו), ולפרט את העבירות המיוחסות לו, את טובות ההנאה שניתנו ונלקחו כשוחד, ואת מועדן.
ב־3 בינואר 2021 הגישה הפרקליטות כתב אישום מתוקן ובו נספח שהכיל 315 מקרים שנועדו להוכיח את המתת. כ־230 מהמקרים שפורטו בנספח היו דרישות לשינוי סיקור תקשורתי, ובכ־150 מתוכן הובאו אינדיקציות למעורבותו של ראש הממשלה.
הפרויקט

פילוח 315 הסעיפים (לפי חברי הפרויקט)
קטגוריה:דפים עם גרפים מושבתים באופן זמני – 
ההרחבה Graph להצגת תרשימים שיחת תבנית:גרף#שימו לב: הגרפים לא מוצגים בוויקיפדיה!!!.
הדרישה לא נענתה
הדרישה נענתה אבל ההיענות לא חריגה
היענות חריגה אבל אין מעורבות של נתניהו
אין מספיק נתונים
היענות חריגה ויש מעורבות של נתניהו
לאחר פרסום הנספח לכתב האישום, גיא לוי עבר על סעיפיו ומצא שאחד מהם תיאר דרישה לפרסום מחמיא של כתבה שעסקה בנושא שסוקר גם בכלי תקשורת רבים אחרים. לוי סבר שהפרסום אינו חריג ושהיה שלילי, ולכן אינו מהווה מתת אסורה. בעקבות המקרה החליט לוי לבדוק את שאר המקרים המתוארים בנספח. לשם כך חבר אל מושיק קוברסקי, ד"ר עדי סבו ומשה מלל, שניהלו יחד צוות ובו כ־100 מתנדבים שבחן את 315 הסעיפים.
הפרויקט > בדיקת סעיפי הנספח

לצורך בדיקת הסעיפים, נעזרו חברי הפרויקט באתרים שתיעדו את גרסאותיו השונות של אתר וואלה במועדים שונים בעבר.
לפי חברי הפרויקט:
ב־136 (43%) מהמקרים הדרישות המפורטות בכתב האישום לא נענו כלל באתר וואלה. דוגמאות: כתבה שנטען בכתב האישום שהועלתה בעקבות דרישה, לא הופיעה כלל באתר או שכללה תוכן שלילי; כתבה שנטען שהוסרה בעקבות דרישה אולם בפועל לא הוסרה והיא עדיין קיימת באתר; כתבה שנטען שדורדרה בעקבות דרישה הייתה למשך מספר שעות בדף הבית.
ב-155 (49%) מהדרישות שכן נענו באתר וואלה, ההיענות לא הייתה חריגה. דוגמאות: הודעות דובר המופיעות בנוסח כמעט זהה במספר אתרי חדשות; סיקור של אירוע חדשותי לגיטימי; ראיון נוקב טרם בחירות.
ב-19 (6%) דרישות הייתה היענות חריגה (כלומר נענו באופן בלעדי על ידי אתר וואלה), ומתוכן רק ב־6 דרישות הייתה מעורבות ישירה של נתניהו בדרישה.
ב-5 (2%) מהמקרים, צוות הפרויקט לא הצליח לסווג את האירוע על בסיס הפרטים שסופקו בכתב האישום.
חברי הפרויקט העבירו את תוצאות הבדיקה לצוות ההגנה בתיק 4000, שהשתמש בחלק מהן במהלך החקירות הנגדיות של עדי התביעה, ופרסמו את מסקנותיהם תוך האשמות כלפי התנהלות הפרקליטות.
הפרויקט > פעולות נוספות

פרט לבדיקת הסעיפים במסגרת תיק 4000, חברי הפרויקט עסקו בשאר התיקים במשפט נתניהו וכן גם בתיק 3000. בנוסף, חברי הפרויקט הוזמנו להשתתף שש פעמים בפודקאסט שומר סף של ד"ר גדי טאוב וכן התארחו בפורום קפה שפירא, באולפן הפתוח של כנרת בראשי ובערוץ TOV.
בינואר 2022, כתב והלחין הזמן והיוצר אריאל זילבר את השיר ”בנימין ידיד ה׳” שבו תיאר את פרויקט 315. השיר הוקלט כקליפ בהשתתפות חברי הפרויקט, ופורסם בדף הבית של הפרויקט.
בהמשך החודש, הציב לוי שלט חוצות בכניסה לעיר רמת גן עליו הופיעה דמותו של בנימין נתניהו עם הכיתוב: ”אהוב שלנו – אתה העוגן, אתה התקווה, אתה החזון, אתה יפה התואר. בכל אשר תלך נלך. אל נא תעניק לקושרים פתח מילוט”. הצבת השלט בוצעה לאור משא ומתן להסדר טיעון שהתקיים בין נתניהו והיועץ המשפטי לממשלה אביחי מנדלבליט.
חברי הפרויקט בדקו את הידיעות העיתונאיות הנוגעות לתיקי נתניהו שפורסמו במאה הימים שקדמו לבחירות לכנסת ה-21, והגיעו למסקנה ש־111 מתוכן הודלפו לעיתונות על ידי משרד המשפטים או המשטרה, לטענתם, במטרה לפגוע בו פוליטית.
תגובות > תגובות שחלקו על ממצאי הפרויקט

במקרים מסוימים טענו אנשי הפרויקט שסעיף לפיו כתבה הועלתה לאתר וואלה בעקבות דרישה הוא שקרי, מאחר שהכתבה לא עלתה לוואלה. בראיון בתוכנית ינון מגל ובן כספית, ביקש בן כספית הבהרה מגיא לוי לגבי סעיף כזה, לאור העובדה שהסעיף ציין כי הדרישה נגנזה. גיא לוי השיב: "הכתבה לא עלתה, איך זה יושב בכתב אישום של הענות חריגה?".
בתגובה לשאלה מדוע אם כך נכללו בכתב האישום מקרים שבהם הבקשה לא נענתה באתר וואלה, פרסם בתקשורת עורך הדין שחר בן מאיר מאמר תגובה לפיו אנשי הפרויקט פירשו לא נכון את הביטוי "היענות חריגה" בכתב האישום. לפי טענה זו, בכתב האישום נאמר במפורש שההיענות החריגה לנתניהו הייתה של בני הזוג אלוביץ', ולאו דווקא של אתר וואלה, ולכן אותם מקרים שבהם הדרישה לא נענתה בסופו של דבר באתר וואלה, עדיין יכולים להחשב כהיענות חריגה של אלוביץ'. ההיענות של אלוביץ', לפי דעה זו, מתבטאת בעצם הפנייה שלו לאנשי וואלה ובהפעלת הלחץ שלו עליהם, והדבר נכון גם לגבי מקרים שבהם אנשי וואלה הצליחו לחמוק ממילוי הדרישה של אלוביץ'. בן מאיר אף טען שמקרים בהם הועלתה דרישה לסיקור אירועים שסוקרו גם בכלי תקשורת אחרים, יכולים גם הם להחשב כהיענות חריגה. לפי דעה זו, החריגות עשויה להיות בעצם המעורבות האישית של אלוביץ' כבעל האתר בטיפול בדרישה, ובהיקפה של המעורבות הזו, גם בלי קשר לכך שגם כלי תקשורת אחרים פרסמו את אותה הידיעה.
טענה ביקורתית נוספת שעלתה בתקשורת נוגעת למקרים מסוימים, בהם טענו אנשי הפרויקט שסעיפים לפיהם כתבה הוסרה בעקבות דרישה שגויים, מאחר שהכתבה עדיין קיימת באתר. לפי טענה זו אנשי הפרויקט ביססו את דבריהם על פרשנות שגויה, או לא הכרחית, של משמעות המושג "הסרת כתבה" באתר חדשות.
תגובות > תגובות שתמכו בממצאי הפרויקט

להלן דוגמאות למאמרים שתמכו בפרויקט והתפרסמו בתקשורת: המשפטנית טליה איינהורן פרסמה לתקשורת מאמר תמיכה לפרויקט בערוץ 14 שבו טענה כי ממצאי הפרויקט מחזקים את הטענה שמשפט נתניהו הוא ניסיון להפיכה משפטית ומאמר נוסף באתר מידה, שטען שהפרויקט תרם לסיכול הניסיון להשגת הסדר טיעון, שהייתה לדבריה נוחה לפרקליטות וכן כי הפרויקט הוכיח כי כתב האישום נתפר מסיפורי בדים.
העיתונאי אלי ציפורי, המסקר את הדיונים במשפטי נתניהו, הגדיר את הפרויקט כ"יוזמה חריגה שמוכיחה שאין היענות חריגה".
העיתונאי מאיר עוזיאל תיאר את הפרויקט בעיתון מעריב, כחושף "אי דיוקים שקל לכל אחד לבדוק" ואת מתנדבי הפרויקט כ"ישראלים טובים החושבים שצריך מינימום צדק בחיינו".
אליהו ירקוני

| --- | --- |

אליהו ירקוני, תחילת שנות ה-50
 לידה:  24 בספטמבר 1886 סלוצק 
 פטירה:  17 ביוני 1973 (בגיל 86) פתח תקווה, ישראל 
 שם לידה:  אליהו גרינפלד 
 מדינה:  ישראל, פלשתינה (א"י) 
 מקום קבורה:  בית הקברות סגולה 
 
"אליהו ירקוני – זקן המורים בבית הספר פיק"א", תבליט גבס מאת זאב צורנמל
אליהו יַרקוֹני (גרינפֶלד; כ"ד באלול תרמ"ו, 24 בספטמבר 1886 – י"ז בסיוון תשל"ג, 17 ביוני 1973) היה מחנך עברי ואיש ציבור במושבה פתח תקווה, מורה לטבע שנודע בכינויו "זקן המורים".
ביוגרפיה

ירקוני נולד בשם אליהו גרינפלד בקיץ 1886 בעיר סלוצק שבפלך מינסק, האימפריה הרוסית (רוסיה הלבנה), בנם של חסיה לבית פיינברג ואברהם גרינפלד, פקיד אצל סוחר יערות.
קיבל חינוך יהודי מסורתי ב"חדרים" ובישיבות שונות ולבסוף בסניף של ישיבת סלובודקה בסלוצק שבהנהלת הרב יעקב דוד וילובסקי (הרידב"ז). יצא להשכלה, ולאחר שלמד כתלמיד אקסטרני נבחן בחינת בגרות בגימנסיה הממשלתית בסלוצק והוסמך כמורה עממי. עבד כמורה ב"חדר מתוקן" בסלוצק במשך כשנה, ואחר-כך בקובלקי שבפלך פולטבה. בנוסף לקח חלק בפעילות הציונית והשתתף בהגנה העצמית היהודית.
בקיץ תרע"ב (1912) עלה לארץ ישראל והיה מורה בשיעורי ערב לעברית בבית הספר לבנות בנווה צדק. כעבור כשנה (תרע"ג) התיישב במושבה פתח תקווה ועבד בה כמורה.
בפברואר 1920 נישא להניה (בת חנה ואלתר ליבוביץ). בני הזוג היו הורים לבן ושלוש בנות.
בהגיעו לגבורות הוענקה לו אזרחות כבוד של פתח תקווה.
ירקוני נפטר ביוני 1973, בגיל 87. נקבר בבית העלמין סגולה בעירו.
אלמנתו הניה נפטרה מספר חודשים אחריו, בחודש מרץ 1974.
הותיר את ארבעת ילדיו: עודד ירקוני, חסיה פרויד, שלומית שפירא ונצה כץ, ונכדים. בנם עודד ירקוני (1921–2002) היה מורה ומחנך כאביו (הארכיון לתולדות פתח תקווה נקרא על שמו). בתם נצה נישאה ליצחק כ"ץ, ראש עיריית רחובות בשנים 1955–1967.
על שמו נקרא הרחוב "המורה אליהו" בפתח תקווה.
לקריאה נוספת

'המורה אליהו', בתוך: יחיעם פדן, פתח תקווה: מדריך הרחובות; עורך ראשי: יוסף אלקוני; ייעוץ מדעי: מרדכי נאור, הרצליה: עיריית פתח תקווה – לשכת הדובר; הוצאת מלוא, תשס"ט 2009, עמ' 104.