stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
חברון
היסטוריה > העת העתיקה > תקופת בית שני והרומאים

בחברון לא נמצאו שרידים מהתקופה הפרסית, ועקב כך סבורים חוקרים שבתקופה זו המקום לא היה מיושב. מהמשך תקופת הבית השני נתגלו בתל חברון קטעי מבנים ושפע של מטבעות שנלקטו במהלך השנים בתחומי התל. במהלך תקופת בית שני התרחבה העיר מהתל הקדום לאזור שבו ממוקם מרכז העיר של היום.
בשלהי ימי הבית השני, הורדוס בנה את החומה שמקיפה עד היום את מערת המכפלה. במהלך המרד הגדול ברומאים נכבשה חברון בידי שמעון בר גיורא, מנהיג הסיקריים, ללא שפיכות דמים. העיר נכבשה בהמשך המרד על-ידי המצביא הרומי סקסטוס וטולנוס קריאליס. יוסף בן מתתיהו כתב כי קריאליס "כבש את מבואי העיר בחֹזק־יד וצִוה להמית את כל המון אנשי־המלחמה הנשאר בתוכה, ואת העיר שרף באש". לאחר שהרומים דיכו את מרד בר-כוכבא בשנת 135 לספירה, שבויים יהודים רבים נמכרו לעבדות בשוק העבדים של חברון.
בשטח קיימות עדויות רבות המאוששות את המקורות ההיסטוריים על מרידות יהודה ברומא התגלו בשתי 'שכבות חורבן' המיוחסות למרד הגדול (ממנו נתגלו פרוטות ברונזה במקום) ומרד בר-כוכבא.
היסטוריה > העת העתיקה > התקופה הביזנטית

במאה הרביעית, בתקופת האימפריה הביזנטית, בנה קונסטנטין הראשון כנסייה על מערת המכפלה. חכם נוצרי בן המאה החמישית ושמו סוזומינוס מספר שבחברון היו נערכות בימיו חגיגות עממיות בכל קיץ. מדבריו ניתן ללמוד שבדורות שקדמו לכיבוש הערבי, הייתה העיר קדושה לבני כל הדתות בארץ ישראל.
שם יחוגו עד היום ילידי המקום ואנשי ארץ ישראל הרחוקים יותר ואנשי צור וערביים חג נהדר בכל שנה בעונת הקיץ. רבים מאוד באים גם לשם מסחר, מקח וממכר כי החגיגה נוגעת מאוד לכולם. ליהודים — מפני שמתפארים באברהם אביהם, לעובדי האלילים — על שום הופעת המלאכים, ולנוצרים — מפני שכבר אז הופיע לצדיק מי שעתיד היה להתגלות.
מן התקופה הביזנטית נמצאו בחברון חלקי מבנים, קרמיקה ומטבעות רבים, וכן נחשפה גת משוכללת.
הכנסייה שבנה קונסטנטינוס במערת המכפלה נהרסה בידי הסאסאנים (פרסים זורואסטרים) שכבשו את ארץ ישראל ב-614 לספירה, אך שוקמה עם כיבושה של הארץ מחדש בידי הביזנטים ב-627 לספירה. קינה עתיקה מתקופת הביזנטים מזכירה את "כפר חברונה" שהיו בה "חכמים סופרים בתורה ובתורת כהנים מהירים". בעיר נמצאו גם שרידי בית כנסת מתקופת האמוראים. משמע, שהיישוב היהודי בעיר עמד על תלו במאות השנים שלאחר החורבן.
היסטוריה > ימי הביניים > תקופת השלטון המוסלמי

סביב 638 תפסה הח'ליפות האסלאמית את חברון בלא כל התנגדות, והפכה את הכנסייה הביזנטית שעל מערת המכפלה למסגד. בתקופה זו הפכה העיר חברון למרכז מסחר חשוב, במיוחד בקרב הבדווים בנגב ואוכלוסיית ים המלח. מקורות מוסלמים ונוצרים מציגים את עמר בן אלחטאב כמי שהרשה ליהודים לבנות בתי כנסת ולערוך טקסי קבורה במקום, בעוד שהקראים תארו שהייתה נוכחות קבועה של יהודי שהיה "שומר המערה". בסביבות שנת 985 תיאר הגאוגרף הערבי המקומי אלמוקדסי את המסגד והמטבח המרכזי שהמוסלמים הקימו למען עולי הרגל, עניים ועשירים. מנהג קבלת הפנים עם תבשיל עדשים בשמן זית לעולי הרגל כונה במסורת הערבית "ארוחתו של אברהם" (סימאת אל-ח'ליל).
מסורות מוסלמיות מספרות כי אחד מבני לווייתו של מוחמד, תמים א-דארי (تميم الداري), התיישב בחברון, וקיבל ממוחמד את זכויות הקניין על אדמותיה. אחת המשפחות הפלסטיניות החשובות של חברון כיום נקראת משפחת א-תמימי (التميميّ), ובניה מחשיבים עצמם כצאצאי תמים א-דארי.
היסטוריה > ימי הביניים > תקופת השלטון הצלבני

השלטון הערבי על החקלאים באזור היה חשוף למסיונרים נוצרים עד 1099, כשגוטפריד מבויון תפס את חברון, שינה את שמה ל"קסטליון של הקדוש אברהם" והעניק אותה לאחד מאציליו, ז'ראר מאוון מרוזנות אינו, שהיה שבוי באפולוניה צפונית ליפו, ונפצע בידי כוחותיו של גוטפריד במהלך המצור על הנמל, ומאוחר יותר הוחזר מהמוסלמים כמחווה של רצון טוב. נוכח חיל המשמר הפרנקי, בראשות טנקרד נסיך הגליל השמירה הפכה הכרח, שכן היה זה "אי נוצרי באוקיינוס מוסלמי".
מסעות הצלב המירו את המוסלמים, הפכו את בית הכנסת לכנסייה וניצרו את היהודים שגרו במקום. בשנת 1106 יצא מסע מצרי לתפיסת דרום ארץ ישראל וכמעט שיכל לצלבנים של בלדווין הראשון מלך ירושלים שהוביל את מערכת הנגד בעצמו. האציל וההיסטוריון הדמשקאי אבן אלקלניסי מתאר שרידים של האבות, מה שעורר סקרנות בקרב שלוש הקהילות של א"י.
בתקופת הצלבנים, ככל הנראה לא היו יהודים בחברון.
עד סוף התקופה של מסעות הצלב ב-1166 ביקר הרמב"ם בחברון וכתב "ביום הראשון של השבוע, ביום התשיעי לחודש מרחשוון, עזבתי את ירושלים לחברון, כדי לנשק לקברי האבות במערת המכפלה. וביום זה ממש, עמדתי במערה והתפללתי ושיבחתי את ה' על הכל". הוא ייסד חג שנתי לעצמו ולבניו ב-ט' בחשוון כזיכרון ליום התפילה במערה.
היסטוריה > ימי הביניים > איובים וממלוכים

ב-1260 אלמלכ אלזהיר רוח' אלדין ביברס אלבונדקדרי הקים את השלטון הממלוכי. מינרטים נבנו על המסגד האברהמי, הוא מערת המכפלה. בתקופה זו קהילה יהודית קטנה המשיכה לחיות בחברון, אך יחס השלטון המוסלמי היה פחות סובלני כלפי יהודים ונוצרים מאשר בתקופה המוסלמית המוקדמת. יהודים שרצו לבקר במבנה לרוב אולצו לשלם מס כניסה, וב-1266 יצא צו האוסר על יהודים ונוצרים להיכנס למבנה שמעל המערה, ומתיר להם רק לטפס כמה מדרגות בקיר המזרחי. סר ג'ון מנדוויל כתב שהיהודים והנוצרים נתפסו כ"כלבים".
מבקרים יהודים ונוצרים רבים כתבו על הקהילה, בהם גם תלמידו של הרמב"ן (1270), הרב אשתורי הפרחי (1322), רבנו עובדיה מברטנורה (1489) ורבים אחרים. בדו"ח מ-1333 מספר חכם יצחק הילה מלריסה (יוון) שהגיע לחברון וצפה ביהודים עובדים בתעשיית כותנה ומסחר זכוכית. הוא ציין שהיה במקום "בית כנסת עתיק שהתפללו בו יום ולילה".
היסטוריה > העת החדשה > תקופת השלטון העות'מאני

הממלוכים שלטו על חברון עד 1516, אז עברה העיר לשלטון האימפריה העות'מאנית. בתקופה זו התגבשה המסורת היהודית שכללה את חברון כאחת מארבע ערי הקודש (יחד עם ירושלים, צפת וטבריה).
תחת השלטון של האימפריה העות'מאנית (1517–1917) התיישבו במקום קבוצות של יהודים מרחבי ארץ ישראל, גולים מספרד וממקומות נוספים. חברון הפכה למרכז יהודי ללומדים. ב-1540 הרב מלכיאל אשכנזי קנה חצר פנימית וייסד את בית הכנסת על שם אברהם אבינו, שסביבו התגבש הרובע היהודי. התושבים היהודים שהתיישבו במקום, גולים ממגורשי ספרד, קנו את השטח עליו הוקם הרובע היהודי מהערבים. במהלך אותה תקופה, ננטש התל סופית והעיר הישנה (הקסבה) התפתחה סביב מערת המכפלה לכיוון מערב, לאורך תוואי של אמת מים.
בראשית המאה ה־19 נוסדה במקום קהילה יהודית אשכנזית שבה בלטה קהילת חב"ד בחברון. ב־1831 אבראהים פאשא (כשליחו של מוחמד עלי) השתלט על חברון. ב-1834 נערך פוגרום ביהודים. ב-1840 סולק פאשה מהעיר.
על פי המפקד שערך משה מונטיפיורי, בשנת 1839 ישבו בחברון 423 יהודים, אולם על פי הערכת הקונסול הבריטי, באותה שנה מנתה אוכלוסיית העיר היהודית כ-750 נפש.
ב-1840 השתלט על העיר עבד אל-רחמאן אל-עאמר, תקיף מקומי, בן למשפחה מכפר דורא, כשהרג את המושל המקומי מטעם השלטון המצרי. רחמאן עסק בגביית דמי חסות מהאיכרים, כופר מהיהודים ושוד של עוברי אורח, עד שב-1846 הוענש על ידי הפחה. בראשית 1852 נכלא על ידי הממשלה ובמקומו מונה טורקי למושל העיר. כעבור מספר ימים ברח מירושלים ומייד השתלט שוב על חברון. הוא הדיח את המושל החדש באיומים, גירש את המופתי של חברון מביתו והחל לקנוס את התושבים, ובמיוחד את היהודים. בין היתר, החזיק עבד אל-רחמאן מלאי עצום של חיטה בתקופת בצורת ורעב, כדי לשמור על מחירה הגבוה. עבד אל-רחמאן נלחם באחיו, סאלם, על השליטה בחברון, עד שב-1860 נלכדו שניהם, וסוראיה פחה שלח אותם, בנוסף למנהיגי שודדים אחרים בארץ, לעבודת-פרך במצודות רודוס וקפריסין.
לפי ד"ר פרנקל, ב-1856 היו בחברון כ-400 יהודים. על פי רחמים יוסף אופלטקה, ב-1876 היו בחברון כ-700 יהודים. על פי אברהם משה לונץ, ב-1895 היו 1,429 יהודים בחברון: 810 ספרדים ו-619 אשכנזים.
בשנות ה-90 של המאה ה-19 הגיעה הקהילה היהודית בעיר לשיא גודלה. בתחילת המאה ה-20 עמדה אוכלוסייתה הכללית של העיר על כ-10,000 תושבים.
היסטוריה > העת החדשה > המנדט הבריטי והשלטון הירדני

בדצמבר 1917 כבשו הבריטים את חברון והיא נשארה בשליטת המנדט הבריטי עד 1948. בשנת 1921 תוארה העיר על ידי קונסול ארצות הברית בירושלים כמרכז מסחר עם שבטי הבדואים וכבעלת תעשייה זעירה, בין השאר בייצור זכוכית.
בשנת 1929, בשיאם של מאורעות תרפ"ט, הערבים טבחו ביהודי חברון ובעקבות כך פונו יהודי העיר. היישוב היהודי התחדש בשנת 1930, אך במהלך המרד הערבי הגדול בשנת 1936 הורחקו היהודים שוב מהמקום, מלבד משפחה אחת, אשר עזבה יום אחד אחרי הכ"ט בנובמבר 1947.
ב־1948 השתלטה ממלכת ירדן על חברון עם שאר יהודה ושומרון ובהמשך סיפחה אותם לשטחה. בתקופת שלטונה נהרס חלק מהרובע היהודי ותחתיו הוקם שוק סיטונאי. בית הכנסת נחרב גם כן ועליו הוקם דיר. בדומה לכל שטחי הגדה המערבית, גם למקומות הקדושים ליהדות בחברון לא התאפשרה כניסה של יהודים. במבצע כפפות משי שנערך כפעולת תגמול של צה"ל בליל 21 בדצמבר 1953 בפרברי חברון, הרגה חוליה של יחידה 101 שלושה אזרחים ומפקד במשמר הלאומי הירדני.
היסטוריה > שלטון ישראל אחרי מלחמת ששת הימים

במלחמת ששת הימים (יוני 1967), נכבשה חברון על ידי חטיבת ירושלים יחד עם שאר יהודה ושומרון. בעקבות התקפת מחבלים בבית הדסה בשנת 1980, גירשה ישראל את ראש עיריית חברון והקאדי שלה לירדן, וממשלת ישראל החליטה על חידוש היישוב היהודי בעיר ועל הקמת מספר מבני מגורים במקום.
הסכסוך הישראלי-פלסטיני בעיר הוביל במשך השנים להרוגים רבים, יהודים ופלסטינים.
מאז טבח מערת המכפלה בפברואר 1994 פעל בעיר כוח המשקיפים של הנוכחות הבינלאומית הזמנית בחברון. בראשית 2019 הפסיקה ישראל את פעילותו.
בתחילת 1997, בהתאם להסכמי אוסלו ובעקבות הסכם חברון שנחתם בין בנימין נתניהו ליאסר ערפאת, נסוג צה"ל מכ-80 אחוז משטח העיר חברון. העיר חולקה לאזור שתחת אחריות הרשות הפלסטינית (H1) ולאזור תחת שלטון ישראלי (H2)‏. באזור H2 חיים כ־33 אלף פלסטינים וכ־750 יהודים. בעקבות הנסיגה אסר צה"ל על כניסת ישראלים לכל השטח שעבר לידי הרשות הפלסטינית, כולל לאתרים היהודיים שנשארו בשטח זה, כגון ישיבת כנסת ישראל (חברון) הוותיקה. מאז ראש השנה 2001 השתנו יחסי הכוחות בעיר. לאחר מספר תקריות אלימות, פתח צה"ל במבצע צבאי שהיה חלק ממבצע חומת מגן ויצר הפרדה בין יהודים לפלסטינים בעיר. פלסטינים יכולים להיכנס ברגל אך לא ברכב לחלק שבו מותרת שהיית ישראלים, כ-3% משטח העיר. לשאר חלקי העיר אסורה כניסת ישראלים, אולם בפועל נאכף איסור זה לגבי יהודים בלבד.
בחודש פברואר 2010 אישרה ממשלת ישראל להוסיף את מערת המכפלה בחברון (ואת קבר רחל בבית לחם) לתוכנית רחבת היקף לשימור "אתרי מורשת" ברחבי המדינה. ביולי 2017 החליט ארגון אונסק"ו להכיר בעיר העתיקה של חברון כאתר מורשת עולמית. נימוקי ההחלטה מציינים את חשיבותה ההיסטורית והדתית של העיר שבה שוכנים קברי האבות והאמהות ומסגד אברהם, וכן את הייחוד האדריכלי בבנייה הממלוכית והעות'מאנית ואת שימור המרקם העירוני הממלוכי רבעים בעלי אפיון אתני או מקצועי וסגנון הבנייה הייחודי של בתים הבנויים מקבוצות חדרים המסודרים במבנה דמוי עץ.
ב-2017 הוענקו סמכויות מונציפליות למנהלת ליישוב היהודי בחברון. בשל הסמיכות בין יהודים ופלסטינים בעיר פועלים בה צה"ל ומשמר הגבול בכוחות גדולים יחסית.
אוכלוסייה

לפי נתוני הלשכה הפלסטינית המרכזית לסטטיסטיקה גרים בעיר, נכון לשנת 2016, כ-215,452 פלסטינים. מעל ל-80% משטחה כוללים את שטח H1, שבשליטה ביטחונית של הרשות הפלסטינית. בין החמולות הידועות בעיר: חמולת קוואסמה וחמולת ג'עברי.
יתרת השטח נמצאת בשליטת צה"ל, וכניסת ישראלים מותרת רק לכ-3% משטח העיר, שבהם גרים כ-750 יהודים, תושבים ותלמידי ישיבה בשכונות היישוב היהודי בחברון, וכן למערת המכפלה.
| שנה | מוסלמים | נוצרים | יהודים | סה"כ | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1538 | 749 משקי בית | 7 משקי בית | 20 משקי בית | 776 משקי בית | Cohen & Lewis |
| 1774 |  |  | 300 |  | אזולאי |
| 1817 |  |  | 500 |  | משרד החוץ |
| 1820 |  |  | 1,000 |  |  |
| 1824 |  |  | 60 משקי בית |  | (40 משקי בית ספרדים, 20 אשכנזים) |
| 1832 | 400 משקי בית |  | 100 משקי בית | 500 משקי בית |  |
| 1837 |  |  | 423 |  | מפקד מונטיפיורי |
| 1838 |  |  | 700 |  |  |
| 1839 | 1295 משפחות | משפחה אחת | 241 |  | David Roberts |
| 1840 |  |  | 700-800 |  | James A. Huie |
| 1851 |  |  | 400 |  | Clorinda Minor |
| 1866 |  |  | 497 |  | מפקד מונטיפיורי |
| 1881 |  |  | 800 | 5,000 | The Friend |
| 1890 |  |  | 1,490 |  | Jewish Encyclopedia |
| 1895 |  |  | 1,400 |  | The encyclopedia of Hasidism |
| 1906 |  |  | 1,100 | 14,000 | (690 ספרדים, 410 אשכנזים), Jewish Encyclopedia |
| 1922 | 16,074 | 73 | 430 | 16,577 | מפקד המנדט הבריטי |
| 1922 |  |  | 1,500 | 17,000 | First Encyclopaedia of Islam |
| 1929 |  |  | 700 |  |  |
| 1930 |  |  | 0 |  |  |
| 1931 | 17,277 | 109 | 134 | 17,532 | מפקד המנדט הבריטי |
| 1944 | 24,400 | 150 | 0 | 24,560 | אומדן של המנדט הבריטי |
| 1961 |  |  |  | 37,868 | מפקד של השלטון הירדני |
| 1967 | 38,073 | 136 |  | 38,348 | מפקד ישראלי |
| 1997 |  |  | 530 | 119,093 | מפקד פלסטיני |
| 2007 |  |  | 500 | 163,146 | מפקד פלסטיני |
| 2016 |  |  | 500 | 215,452 | נתוני הלשכה הפלסטינית המרכזית לסטטיסטיקה |
היישוב היהודי בחברון

היישוב היהודי בחברון (מפת האו"ם)
יישוב יהודי בחברון התקיים מתקופת המקרא ועד חורבן בית שני. לאחר מכן התקיימה קהילה של לפחות כ-20 משפחות לאורך המאות. בתקופה העות'מאנית, במאה ה-16, התפתחה בעיר קהילה של יוצאי יהדות ספרד והוקם בה בית הכנסת על שם אברהם אבינו. בסוף המאה ה-19 הגיעו יהודים רבים לעיר וביססו את היישוב היהודי בה.
במאורעות תרפ"ט נרצחו 67 מיהודי העיר והשאר נטשו אותה. היישוב שוקם אחר כך על ידי שרידי הניצולים, אך אחרוניהם נאלצו לעזוב את העיר עם הקמת מדינת ישראל.
בשנת 1968, לאחר מלחמת ששת הימים, נכנסו מתנחלים לחברון. ב-1971 הוקמה בסמוך ההתנחלות היהודית קריית ארבע, אשר נקראה כאחד משמותיה הקדומים של העיר. היישוב היהודי בחברון, המאוגד תחת ועד מוניציפלי הנקרא "ועד היישוב היהודי בחברון", הוקם באישור הממשל הצבאי ומשרד הפנים. הוא הוגדר ב"הסכם חברון" בתור אזור בשליטה ביטחונית ישראלית והוא מהווה ישות מוניציפלית עצמאית ונפרדת מקרית-ארבע הסמוכה. כוחות צה"ל שומרים על הסדר והביטחון בעיר ולצידם פעל בעיר בשנים 1994–2019 גם כוח משקיפים בינלאומי.
מחד גיסא, יהודי העיר סובלים מאז הקמתה מחדש של השכונה היהודית בעיר ב-1979, מהתנכלויות ומפיגועי טרור מצד האוכלוסייה הערבית בעיר. מאידך גיסא, דווחו גם פעולות תגמול אלימות של תושבי חברון היהודים, ושל יהודים המתארחים בחברון, נגד ערבים תושבי העיר.
ב-15 בנובמבר 2002 אירע הפיגוע בציר המתפללים, שבו נהרגו 12 חיילים ואנשי כיתת הכוננות של היישוב היהודי בחברון. לאחר מספר פיגועים, בהם פיגוע התאבדות שהרג את בני הזוג לוי ב-2003, נותרו החנויות ברחוב המרכזי בעיר התחתית סגורות בצו. במפות שהציג צה"ל לבג"ץ לא מופיעה סגירת הרחוב, ובהמשך אף נטען בבג"ץ כי הרחוב סגור בשגגה והוא ייפתח. אולם במציאות החנויות והבתים ברחוב (להוציא ארבעה) עודם סגורים לכניסת פלסטינים, בשעה שהיהודים נעים ברחוב בחופשיות.
במאה ה-21 קנו יהודים בעזרת אנשי קש בתים בעיר במספר הזדמנויות. בחלק מהמקרים הם נכנסו לבתים, פונו על ידי כוחות הביטחון, על רקע טענות כי הם פלשו אליהם ללא אישור, ושבו בהמשך לאחר שהוכחה הבעלות.
אתרי תפילה וקברי צדיקים

מערת המכפלה: על פי המסורת היהודית, במערה נקברו אבות האומה ואִמותיה. גם האסלאם, אשר מחשיב את אברהם, יצחק ויעקב לנביאים, מייחס חשיבות לציון מיקום קבריהם.
קבר אבנר בן נר: מבנה עם מספר חדרים סביב חצר ושער בסגנון ממלוכי, סמוך למערת המכפלה. הקבר נמצא בשליטת ישראל אך הגישה לקבר אסורה על ישראלים ברוב ימות השנה, ומותרת רק בעשרה ימים בשנה שבהם מערת המכפלה כולה פתוחה ליהודים בלבד.
קבר עתניאל בן קנז: סמוך לכיכר השוטר. בקומתו הראשונה מערת קבורה חצובה ובה עשרה כוכים. מתחם הקבר נקנה על ידי יהודים במאה ה-19, אך נעזב לאחר טבח חברון (תרפ"ט). מאז מבצע חומת מגן, צה"ל שולט למעשה בשטח ומתאפשרת כניסת יהודים מספר פעמים בשנה באבטחת צה"ל.
קבר רות וישי
בית העלמין העתיק בחברון: בית עלמין עתיק הפעיל עד ימינו.
בית הכנסת אברהם אבינו: בית כנסת מהמאה ה-16 שנחרב במאורעות תרפ"ט. מבנה בית הכנסת שוחזר וחזר לפעול.
השכלה ותרבות

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
מוזיאון חברון
מרכז גוטניק
אוניברסיטת חברון – הוקמה ב-1971 ובה לומדים כ-8,000 סטודנטים.
אוניברסיטת פוליטכניק
אוניברסיטת אל-קודס
ישיבת שבי חברון
בית הממשל הצבאי בחברון
אתרים ארכאולוגיים

אלוני ממרא הוא אתר ארכאולוגי המזוהה כאלוני ממרא המקראית, מקום מגוריו של אברהם. האתר מצוי כשני ק"מ מצפון-מערב לחברון.
תל חברון - המחקר הארכאולוגי של תל חברון החל בסקר של הקרן הבריטית לחקר ארץ ישראל (P.E.F) בשנת 1882. בשנות השישים של המאה העשרים חפר במקום סירוס האמונד, שחשף במקום חומות מתקופת הברונזה התיכונה, קברים מתקופת הברונזה המאוחרת, מבנים מתקופת הברזל ורצף שכבות עד לתקופה הערבית-הקדומה. אבי עופר מאוניברסיטת תל אביב המשיך את המחקר. בחפירות שנערכו בשנות השמונים נפתח חתך בשולי התל והורחבה חשיפת החומות. גולת הכותרת של חפירה זו היה מכתב בכתב יתדות מתקופת הברונזה התיכונה, שכלל רשימת בעלי חיים שהובאו לקורבן על פי הזמנת מלך העיר. תעודה זו מלמדת על היות חברון עיר ממלכה ומרכז פולחני בתקופה זו. בחפירות שנערכו במקום בשנת 1999 נחשפה חומה איתנה מהתקופה הכנענית הקדומה. אתר ארכאולוגי בו התקיימה חברון בתקופת הברונזה ותקופת הברזל (התקופה הישראלית). בשנת 2018 נערכו במקום עבודות שימור רחבות היקף על ידי יחידת הארכאולוגיה במינהל האזרחי אשר במהלכן נחשפו ממצאים חדשים בתל. בתום העבודות נפתח האתר "תל חברון" לציבור הרחב.
אתרי טבע

אשל אברהם הוא עץ במערב חברון, שנקרא על שם האשל שנטע אברהם. בעץ נקשרו אגדות רבות.
מעיין שרה
מעיין אברהם אבינו
ספורט > כדורגל

בחברון נמצא אצטדיון הכדורגל השני בגודלו ברשות הפלסטינית, אצטדיון אל-חוסיין אבן אל-עלי, הקרוי על שמו של ראש העירייה בעבר. באצטדיון משחקות רוב קבוצות הכדורגל בעיר. מועדוני הכדורגל המרכזיים בעיר הם שבאב אל-ח'ליל, אלופת ליגת העל הפלסטינית לעונת 2015/2016,
ואהלי אל-ח'ליל, מחזיקת גביע פלסטין 2015.
אתרים על שמה של חברון

על שמה של חברון נקראו רחובות רבים בערי ישראל.
יישובים אחדים בעולם נקראו על שמה של חברון. רבים מהיישובים מצויים בארצות הברית, בהם עיירה במדינת קונטיקט, כפר במדינת אוהיו, עיירה במדינת אינדיאנה, יישוב במדינת קנטקי, עיר במדינת נברסקה, כפר במדינת אילינוי, יישוב במדינת ניו המפשייר, יישוב במדינת מיין, עיר במדינת דקוטה הצפונית וכפר במדינת טקסס.
ראו גם

הנוכחות הבינלאומית הזמנית בחברון
הסכם חברון
הישוב היהודי בחברון
לקריאה נוספת

יהודה קרמון ואבשלום שמואלי, חברון – דמותה של עיר הררית, תל אביב: גומא, 1970
עודד אבישר (עורך), ספר חברון: עיר האבות ויישובה בראי הדורות, ירושלים: כתר, 1970
גרשון נדיבי, שרשים בחברון, 1979
אריה קליין, חצרות בעיר האבות – ראשית היציאה מחוץ לרובע היהודי בחברון, הוצאת מכון חיים ביהודה, 2007
עמנואל איזנברג, "ביצורי חברון בתקופת הברונזה", ארץ ישראל – ספר אמנון בן תור, כרך ל, הוצאת החברה לחקירת ארץ ישראל ועתיקותיה, 2011, עמ' 14–32
נעם ארנון, 4000 שנה ועוד 40, סיפורה של עיר האבות, הוצאת 'מחדשי היישוב היהודי בחברון', תשע"ב, 2012
ביאורים

↑  בהתייחס ליישוב היהודי בחברון
↑  לדעת חז"ל רק כלב בן יפונה הגיע לעיר, כדי להתפלל על קברי אבות.
↑  אזכור למסורות הללו מופיע בספר "ההיסטוריה של דמשק" (تاريخ دمشق) מאת ההיסטוריון המוסלמי אבן עסאכר (ابن عساكر) שחי בתחילת המאה ה-12 לספירה.
↑  לפי נתוני מועצת יש"ע ביחס למספר התושבים (500), בצירוף כ-250 תלמידי ישיבת שבי חברון
↑  ראו בית השלום, בית המכפלה
שולמית לבנברג

| --- | --- |

פרופ' שולמית לבנברג, 2018
 לידה:  1969 (בת 56 בערך) 
 ענף מדעי:  הנדסה ביו-רפואית 
 מקום לימודים:  האוניברסיטה העברית בירושלים  מכון ויצמן למדע  המכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס 
 מוסדות:  הטכניון – מכון טכנולוגי לישראל 
 פרסים והוקרה:  פרס מיכאל ברונו (2019)  פרס קריל (2006)  פרס רפפורט 
 תרומות עיקריות
 חקר יצירת חלקי רקמה אנושית ייצור בשר מתורבת
 
שולמית לבנברג (נולדה ב-1969 בישראל) היא פרופסור מן המניין, ראש מעבדה בפקולטה להנדסה ביו-רפואית בטכניון ודיקנית הפקולטה. עוסקת בתחומים הנדסת רקמות מתאי גזע, יצירת כלי דם ברקמה מהונדסת, התמיינות תאים על פיגומים פולימריים.
ביוגרפיה

לבנברג למדה באולפנת כפר פינס ועשתה שירות לאומי כמדריכת טיולים בבית ספר שדה בירושלים. בעלת תואר ראשון בביולוגיה מהפקולטה לרפואה של האוניברסיטה העברית בירושלים, ובוגרת מסלול ישיר לדוקטורט בביולוגיה מולקולרית בהנחייתו של פרופסור בני גייגר במדרשת פיינברג של מכון ויצמן למדע. שהתה לצורך הפוסט דוקטורט במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס (MIT) שם שימשה 5 שנים כעמיתת מחקר אצל פרופסור  רוברט לנגר (אנ'), חתן פרס הארווי של הטכניון.
בשנת 2005 פרסמה מחקר משותף עם פרופסור לנגר מ-MIT, שהיווה פריצת דרך ביצירת חלקי רקמה אנושית, בו הצליחה ליצור רקמת שריר מתפקדת מתאי גזע עובריים שהושתלה בהצלחה בעכברים. מחקר זה אמור לקרב את הרפואה ליצירת איברים חלופיים לאיברים שנפגעו כתוצאה מטראומה גופנית או ממחלה, והוא בעל חשיבות רבה בתחום הנדסת הרקמות.
בתחילת 2007 התפרסם כי הצליחה עם פרופסור ליאור גפשטיין ליצור במעבדה רקמת לב פועמת מתאי גזע עובריים אנושיים, על גבי פיגום ספוגי מתכלה. בעבודה זו ישנם שני חידושים: שימוש בתאי גזע עובריים אנושיים, ויצירת מערך כלי הדם ברקמה, שקריטי לצורך השתלת הרקמה בגוף.
בשנים 2011–2012, במסגרת שנת שבתון, שימשה כפרופסור אורח באוניברסיטת הרווארד.
היא מייסדת שותפה ויועצת מדעית ראשית בחברת  אלף פארמס (אנ')  העוסקת בייצור בשר מתורבת, יועצת מדעית ראשית בחברת NanoSynex למכשור רפואי וחברה במועצה המדעית המייעצת של חברת התרופות NurExone Biologics.
לבנברג נשואה ליהודה ולהם שישה ילדים, מתגוררים במורשת שבמועצה אזורית משגב שבגליל התחתון. גיסה הוא הרב צבי לבנברג.
פרסים והוקרה

זכתה בפרס קריל (2006)
נבחרה לרשימת 50 המדענים המובילים של סיינטיפיק אמריקן, כ"מנהיגת מדע" בתחום הנדסת רקמות (2006)
קיבלה ביחד עם שלושה מדענים נוספים פרס בטקס בארמון האליזה ובמטה אונסק"ו (2008)
נבחרה על ידי העיתון "גלובס" כאחת מחמישים הנשים המשפיעות בישראל לשנת 2014
זכתה בפרס רפפורט למחקר ביו רפואי בקטגוריית חוקרת בכירה לשנת 2018
זכתה בפרס ברונו (2019)
2021 - אבירת מרכז פרס לנשים פורצות דרך בתחומן
ב-2022 הופיעה ברשימת "50 מעל 50" - 50 הנשים הבולטות של מגזין פורבס
ב-2023 נבחרה כעמיתת האקדמיה הלאומית לממציאים בארצות הברית (National Academy of Inventors)
הערות שוליים

↑  שני אשכנזי, ‏במעבדה של פרופ' לבנברג קרה נס. עכשיו הוא גם שווה מיליארדים, באתר גלובס, 31 ביולי 2021
↑  Professor Shulamit Levenberg, באתר NurExone
↑  יפה שיר-רז, נא להכיר: 4 מדענים ישראלים שהעולם מצדיע להם, באתר ynet, 27 באפריל 2007
↑  פרס "הצטיינות לישראל" יינתן ברומא לד"ר שולמית לבנברג מהטכניון
↑  תחיה ברק, ‏23 פרופ' שולמית לבנברג ראש המעבדה להנדסת רקמות ותאי גזע הטכניון, באתר גלובס, 23 בספטמבר 2014
↑  עמוד הזוכה של פרופ' לבנברג באתר פרסי רפפורט, מרץ 2018
↑  זוכי פרס ברונו לשנת 2019
↑  כבוד למגזר: הפרופסורית הסרוגה תזכה לאות אבירות ממרכז פרס, באתר "סרוגים", 1 במרץ 2021
↑  50 מעל 50: מי הן הישראליות המשפיעות ברשימה היוקרתית של פורבס?, באתר פורבס ישראל, 18 בינואר 2022
↑   כבוד למגזר: פרופ' שולמית לבנברג – עמיתת האקדמיה הלאומית לממציאים בארצות הברית, בעיתון מקור ראשון, 13 בדצמבר 2023
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007292128305171  ORCID: 0000-0001-5471-7339  VIAF: 298118117   WorldCat (עם VIAF): 298118117
דורית דור

| --- | --- |

דור ב-2024
 לידה:  5 בפברואר 1967 (בת 58) חיפה 
 ענף מדעי:  מדעי המחשב, אבטחת מידע
 מקום מגורים:  הוד השרון
 עיסוק:  מנהלת הפיתוח (CTO) בחברת צ'ק פוינט, שותפה בקרן הון סיכון Qbeat Ventures
 מקום לימודים:  אוניברסיטת תל אביב  תיכון בן צבי 
 מנחה לדוקטורט:  אורי צוויק 
 פרסים והוקרה:  פרס ביטחון ישראל 
 בן זוג:  תומר דור
 מספר צאצאים:  2 
 
דורית דור (נולדה ב-5 בפברואר 1967) היא דוקטור למדעי המחשב, מנהלת הפיתוח והטכנולוגיות (CTO) בחברת צ'ק פוינט. זוכת פרס ביטחון ישראל.
ביוגרפיה

נולדה בחיפה ללאה ושעיה דולינסקי, שעלו בשנת 1963 ממוזסוויל שבארגנטינה. למדה בתיכון בן צבי בקריית אונו. בשנת 1984 הצטרפה לעתודה האקדמית ולמדה לתואר ראשון במתמטיקה ומדעי המחשב באוניברסיטת תל אביב. עם סיום התואר בשנת 1987 החלה שירות צבאי ביחידה 8200, שם שירתה בתפקיד טכנולוגי-מתמטי כראש מדור.
בשנת 1993, בגיל 26, בתקופת שירותה הצבאי, זכתה בפרס ביטחון ישראל.
במהלך השירות השלימה לימודי תואר שני בהצטיינות יתרה ותואר שלישי במדעי המחשב באוניברסיטת תל אביב, לאחר הגשת התזה שלה על סיבוכיות של אלגוריתמי בחירה, בהנחיית פרופ' אורי צוויק. היא כתבה, בשיתוף חוקרים נוספים, מאמרים מתמטיים על פירוק גרפים, בחירה חציונית והתאמת תבניות גאומטריות במרחב רב-ממדי. השתחררה מצה"ל בדרגת רס"ן בשנת 1995.
מיד לאחר שחרורה מצה"ל החלה לעבוד בחברת צ'ק פוינט טכנולוגיות תוכנה בע"מ, כשעוד הייתה חברת הזנק קטנה בת פחות מ-20 עובדים. במהלך שנות עבודתה בחברה החזיקה בתפקידים CPO ‏(Chief Product Officer),‏ VP Products, ו-CTO ‏(Chief Technology Officer). בתפקידה היא אחראית על ניהול המוצרים, המו"פ והבטחת האיכות של קווי המוצרים של החברה בתחומי אבטחת הסייבר, כולל ניהול כל התוכניתנים ואנשי הבטחת האיכות (QA), יותר מ-1,500 עובדים. השתתפה בפיתוח פטנט רשום העוסק בדרך למניעת התקפת מניעת שירות.
היא חברת הדירקטוריון של חברת בסיס הנתונים Redis (אנ'), שם היא גם חברת ועדת הביקורת.
דור מונתה כחברה בוועדת מומחים של המיזם הקיברנטי בהובלתו של פרופ' יצחק בן ישראל, שהוביל להקמת מטה הסייבר הלאומי במשרד ראש הממשלה. משנת 2021 היא חברת דירקטוריון של ארגון Cyber Threat Alliance, העוסק בהעלאת רמת הגנות הסייבר בעולם. כמו כן מונתה ליו"ר הוועדה לקביעת פרס ישראל לשנת 2022 בתחום היזמות והחדשנות הטכנולוגית.
מאז שנת 2019 היא משתתפת בוועידות של הפורום הכלכלי העולמי, שם היא גם חברה בוועדה המקדמת את אבטחת הסייבר העולמית, במסגרת אחת מוועדות ה-Global Future Councils של הארגון. היא משמשת שופטת בתחרות החדשנות RSAInnovation Sandbox, ומשתתפת בוועידות ובכנסים עסקיים.
בין השנים 2016–2022 השתתפה בדירקטוריון של ארגון "She Codes", המעודד שילוב נשים בתעשיית ההיי-טק. היא משתתפת במיזמים חינוכיים כדוגמת "TOP 15" ומשנת 2024 היא חברה בוועד המנהל של הטכניון.
בשנת 2025 הקימה יחד עם שותפיה, יואב רוזנברג ומיה רסין נצר, קרן הון סיכון בשם Qbeat Ventures, שמתמחה בהשקעה בסטארט-אפים בתחום הקוונטים בשלבים מוקדמים.
נישאה בשנת 1990 לתומר דור ולהם שני בנים. מתגוררים בהוד השרון.
פרסים ותארים

בשנת 1993 זכתה בפרס ביטחון ישראל.
בשנת 2005 נבחרה לרשימת 50 הנשים המשפיעות של גלובס.
בשנת 2018 נבחרה לרשימת 21 נשים שמשנות את היי-טק הישראלי של TheMarker.
בשנת 2019 נבחרה לרשימת 40 Over 40 של Geektime.
בשנת 2019 נבחרה לרשימת הנשים המשפיעות של מגזין פורבס.
בשנים 2019 ו-2020 נבחרה לרשימת The Top 25 Women Leaders in Cybersecurity של The Software Report.
בשנת 2020 נבחרה לרשימת 10 Key Female Cybersecurity Leaders to Know in 2020 של Solutions Review.
בשנת 2025 נבחרה במקום השלישי ברשימת Top 10: Women in Cybersecurity.