stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הזמר במסכה (תוכנית טלוויזיה אוסטרלית)
עונה שלישית (2021) > מתמודדים

12 המתמודדים חולקו לשתי קבוצות: קבוצה א' (הערפדית, הבובה, הקיפון, הפבלובה, הפרופסור והר הגעש) וקבוצה ב' (הקבב, התינוק, הברק, האטלנטיס, הפיניאטה והמטלית). לאחר שש הדחות שתי הקבוצות אוחדו לקבוצה אחת עד הגמר.
| שם במה | זהות | מקצוע | קבוצה | הדחה/מקום בגמר | # |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| ערפדית | אנסטייז'ה | זמרת, פזמונאית ורקדנית | קבוצה א' | זוכת העונה השלישית | 5 |
| בובה | אם רוסיאנו | קומיקאית, סופרת, מנחה ומגישה | קבוצה א' | מקום שני | 3 |
| קיפון | אקסל וייטהאד | מנחה, זמר, מוזיקאי ושחקן | קבוצה א' | מקום שלישי | 1 |
| קבב | ג'ק וידג'ן | זמר | קבוצה ב' | המודח התשיעי | 7 |
| תינוק | אלה הופר | זמרת, פזמונאית ומגישה | קבוצה ב' | המודחת השמינית | 9 |
| ברק | אלי סימפסון | זמרת, שחקנית, מנחה, מגישה ומחברת | קבוצה ב' | המודחת השביעית | 8 |
| אטלנטיס | מייסי גריי | זמרת, מפיקה ושחקנית | קבוצה ב' | המודחת השישית | 11 |
| פבלובה | מהליה באנרס | זמרת ופזמונאית | קבוצה א' | המודחת החמישית | 2 |
| פיניאטה | לוטה טוקירי | שחקן רוגבי | קבוצה ב' | המודח הרביעי | 12 |
| פרופסור | בן לי | מוזיקאי ושחקן | קבוצה א' | המודח השלישי | 4 |
| מטלית | ג'ורג' קאלומבבריס | שף ומסעדן | קבוצה ב' | המודח השני | 10 |
| הר געש | ויני ג'ונס | כדורגלן | קבוצה א' | המודח הראשון | 6 |
עונה שלישית (2021) > טבלת הדחות

| שם במה> שם במה.שם במה | פרקים> 1.קבוצה א' | פרקים> 2.קבוצה ב' | פרקים> 3.א' | פרקים> 4.ב' | פרקים> 5.א' | פרקים> 6.ב' | פרקים> 7.שלב האיחוד | פרקים> 8.שלב האיחוד | פרקים> 9.סיכום | פרקים> 10.חצי גמר | פרקים> 11.גמר |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| ערפדית | ניצחה |  | עברה |  | עברה |  | עברה | עברה |  | עברה | הזוכה |
| בובה | ניצחה |  | עברה |  | עברה |  | עברה | עברה |  | עברה | מקום שני |
| קיפון | ניצל |  | עבר |  | עבר |  | עבר | עבר |  | עבר | מקום שלישי |
| קבב |  | ניצח |  | עבר |  | עבר | עבר | עבר |  | הודח |  |
| תינוק |  | ניצחה |  | עברה |  | עברה | עברה | הודחה |  |  |  |
| ברק |  | ניצלה |  | עברה |  | עברה | הודחה |  |  |  |  |
| אטלנטיס |  | ניצלה |  | עברה |  | הודחה |  |  |  |  |  |
| פבלובה | ניצחה |  | עברה |  | הודחה |  |  |  |  |  |  |
| פיניאטה |  | ניצח |  | הודח |  |  |  |  |  |  |  |
| פרופסור | ניצל |  | הודח |  |  |  |  |  |  |  |  |
| מטלית |  | הודח |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| הר געש | הודח |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
עונה רביעית (2022)

פרק בכורת העונה שודר ב-7 באוגוסט 2022 ופרק הסיום שודר ב-28 באוגוסט 2022.
עונה רביעית (2022) > מתמודדים

10 המתמודדים חולקו לשתי קבוצות: קבוצה א' (כדור הדיסקו, הזבוב, הזומבי, החוט והאביר) וקבוצה ב' (לוע הארי, התרנגול, הפופקורן, הנמר והזחל). לאחר ארבע הדחות הצטרפו שתי מתמודדים חדשים: המיקרופון (שצורפה לקבוצה א') והגמד (שצורף לקבוצה ב'). לאחר שש הדחות שתי הקבוצות אוחדו לקבוצה אחת עד הגמר.
| שם במה | זהות | מקצוע | קבוצה | הדחה/מקום בגמר | # |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| כדור דיסקו | מלודי תורנטון | זמרת, רקדנית, פזמונאית ודוגמנית | קבוצה א' | זוכת העונה הרביעית | 2 |
| לוע הארי | שלדון ריילי | זמר, פזמונאי ודוגמן | קבוצה ב' | מקום שני | 8 |
| תרנגול | יו שרידן | שחקן, מוזיקאי ומנחה | קבוצה ב' | מקום שלישי | 6 |
| מיקרופון | מישל ויליאמס | זמרת, פזמונאית ושחקנית | קבוצה א' | המודחת התשיעית | 11 |
| זבוב | שאנון נול | זמר ופזמונאי | קבוצה א' | המודח השמיני | 1 |
| פופקורן | סם ספארו | זמר, פזמונאי ומפיק | קבוצה ב' | המודח השביעי | 10 |
| גמד | מאט פרסטון | מבקר מסעדות, סופר ומנחה | קבוצה ב' | המודח השישי | 12 |
| זומבית | אמה ווטקינס | זמרת, שחקנית ורקדנית | קבוצה א' | המודחת החמישית | 3 |
| נמר | ג'יימי דורי | גנן, מעצב, מנחה, מפיק ומחבר | קבוצה ב' | המודח הרביעי | 7 |
| חוט | פיה מיראנדה | שחקנית | קבוצה א' | המודחת השלישית | 4 |
| זחל | ליסה קארי | שחיינית | קבוצה ב' | המודחת השנייה | 9 |
| אביר | ראיין מולוני | שחקן | קבוצה א' | המודח הראשון | 5 |
עונה רביעית (2022) > טבלת הדחות

| שם במה> שם במה.שם במה | פרקים> 1.קבוצה א' | פרקים> 2.קבוצה ב' | פרקים> 3.א' | פרקים> 4.ב' | פרקים> 5.א' | פרקים> 6.ב' | פרקים> 7.שלב האיחוד | פרקים> 8.שלב האיחוד | פרקים> 9.חצי גמר | פרקים> 10.סיכום | פרקים> 11.גמר |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| כדור דיסקו | עברה |  | עברה |  | עברה |  | עברה | עברה | עברה |  | הזוכה |
| לוע הארי |  | עבר |  | עבר |  | עבר | עבר | עבר | עבר |  | מקום שני |
| תרנגול |  | עבר |  | עבר |  | עבר | עבר | עבר | עבר |  | מקום שלישי |
| מיקרופון |  |  |  |  | עברה |  | עברה | עברה | הודחה |  |  |
| זבוב | עבר |  | ניצל |  | עבר |  | עבר | הודח |  |  |  |
| פופקורן |  | עבר |  | ניצל |  | עבר | הודח |  |  |  |  |
| גמד |  |  |  |  |  | הודח |  |  |  |  |  |
| זומבית | עברה |  | עברה |  | הודחה |  |  |  |  |  |  |
| נמר |  | עבר |  | הודח |  |  |  |  |  |  |  |
| חוט | עברה |  | הודחה |  |  |  |  |  |  |  |  |
| זחל |  | הודחה |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| אביר | הודח |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
פרסים ומועמדויות

| שנה | פרס | קטגוריה | מועמד (ים) | תוצאה |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2019 | פרסי AACTA | תוכנית הבידור הטובה ביותר | הזמר במסכה אוסטרליה | מועמדות |
ביקורת

באוקטובר 2019, הלהקה האמריקנית Halocene טענה שהתוכנית גנבה "תו עבור תו, פעימה עבור פעימה" את העיבוד שלה ל"Bad Guy" מאת בילי אייליש, אותו שרה הלביאה (קייט סברנו) במהלך הפרק השלישי. שלישיית הרוק הוציאה את הקאבר בערוץ היוטיוב שלהם, שכלל גם מנגינות מקוריות משיר מקורי שלא פורסם. הלהקה איימה בתביעה משפטית והקימה עמוד GoFundMe, וקיבלה תמיכה מהמעריצים שלה.
ראו גם

The Mask Singer
הזמר במסכה (תוכנית טלוויזיה אמריקאית)
הזמר במסכה (תוכנית טלוויזיה ישראלית)
הזמר במסכה (תוכנית טלוויזיה רומנית)
הזמר במסכה (תוכנית טלוויזיה בלגית)
הזמר במסכה (תוכנית טלוויזיה בריטית)
הזמר במסכה (תוכנית טלוויזיה צרפתית)
החלק הקדמי של הסווטשירטים הגדולים שסלבריטאים לובשים על הסט מחוץ לבמה כדי למנוע מהקולות שלהם להישמע.
יאן טירסן

| --- | --- |

יאן טירסן
 לידה:  23 ביוני 1970 (בן 54) ברסט, צרפת 
 שם לידה:  Yann Pierre Tiersen 
 מקום הקמה:  ברסט 
 מוקד פעילות:  ברסט, בראטן, צרפת
 תקופת הפעילות:  מ-1995
 סוגה:  מינימליסטי, אוונגרד
 שפה מועדפת:  צרפתית, ברטונית 
 כלי נגינה:  פסנתר, רב-נגן 
 חברת תקליטים:  emi / virgin
 בן או בת זוג:  Natacha Régnier בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 צאצאים:  Elliott Armen 
 פרסים והוקרה:  אביר מסדר האמנויות והספרות 
 www.yanntiersen.com
 פרופיל ב-IMDb
 
טירסן בהופעה (משמאל)
יאן טירסן (בצרפתית: Yann Tiersen; נולד ב-23 ביוני 1970) הוא מוזיקאי, מלחין ומפיק צרפתי הידוע בזכות המוזיקה הרב-גונית שלו המתאפיינת בקו מינימליסטי, ונגינתו במספר כלים (פסנתר, אקורדיון, כינור, גיטרה) בנוסף על שירה.
ביוגרפיה

טירסן נולד בברסט שבחבל ברטאן בצרפת ב־1970 וקיבל הכשרה מוזיקלית במספר אקדמיות. לפני שהחל לפרסם מוזיקה שכתב בעצמו, הקליט טירסן מוזיקת רקע למחזות וסרטים קצרים. הוא התפרסם כאשר יצא לאור אלבומו השלישי- Le Phare, אבל נשאר מפורסם רק בתוך גבולות צרפת. הפרסום הבינלאומי שלו הגיע לאחר שיצא לאור הסרט אמלי ב־2001 שלו הוא כתב את הפסקול, שהיה תערובת של חומרים ישנים וחדשים שכתב. טירסן כתב מספר פסקולים לסרטים ידועים נוספים כגון Good Bye, Lenin בשנת 2003.
רשימת שיתופי הפעולה שלו ממשיכה לגדול אלבום אחרי אלבום (ראו דיסקוגרפיה מטה). כאשר הלחין את אלבומו החמישי "השאיל" טירסן את כישרונו המוזיקלי ל-Françoiz Breut ול-Têtes Raides בשביל האלבומים שלהם.
הופעותיו החיות מגוונות מאוד. לפעמים הוא מלווה בתזמורת או אורחים משתפי פעולה. ופעמים אחרות הוא מציע הופעות יותר מינימליסטיות מלווה בדרך כלל רק על ידי מתופף/בסיסט וגיטריסט כשהוא מחליף בין הפסנתר, האקורדיון והכינור בשיריו הרכים והגיטרה החשמלית בשיריו היותר רועשים.
בתחילת שנת 2010 הוציא את הסינגל "פלסטיין". בהודעתו על ההוצאה פנה בעמוד הפייסבוק שלו לילדי עזה. הוא כתב בה כי הם "חיים בסיוט שמשכו 60 שנים", וכי הוא מתפלל ומאמין שיום יבוא והם יקימו מדינה.
דיסקורגפיה

אלבומי סטודיו:
(1995) La Valse des Monstres
(1996) Rue des Cascades
(1998) Le Phare
(1999) Tout est Calme
(2001) L'Absente
(2004) Yann Tiersen & Shannon Wright
(2005) Les Retrouvailles
הופעות חיות:
(1999) Black Session
(2002) C’était ici
(2006) On Tour
פסי-קול:
(2001) הפסקול המקורי של אמלי
(2003) הפסקול המלא של להתראות לנין
(2008) Tabarly
הערות שוליים

↑  על פי ההצהרה בעמוד הפייסבוק הרשמי של יאן טירסן
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007301667705171  PLWABN: 9810572868805606  BIBSYS: 3077332  BNE: XX1490521  BnF: cb14023970h (data)  CiNii: DA1692789X  GND: 135231256  ISNI: 0000 0001 1450 6545  LCCN: no2003003999  LNB: 000207200  MusicBrainz: 12d432a3-feb0-49b1-a107-d20751880764  NKC: xx0049095  NLA: 41273502  NSK: 000638290  NTA: 243938500  RERO: 02-A005512879  SUDOC: 060161949  VIAF: 85612369   WorldCat (עם VIAF): 85612369 
ערך זה הוא קצרמרבנושא מוזיקאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
טס לבית דרברוויל (מיני-סדרה, 2008)

| --- | --- |

עטיפת ה-DVD
 מבוסס על:  טס לבית דרברוויל 
 סוגה:  סדרת דרמה, סדרה המבוססת על ספר 
 כותבים:  דייוויד ניקולס מבוסס על הרומן טס לבית דרברוויל מאת תומאס הרדי
 בימוי:  דייוויד בלייר
 שחקנים:  ג'מה ארטרטון האנס מאתסון רות ג'ונס ג'ודי ויטאקר אדי רדמיין איאן פולסטון-דייוויס אנה מאסי כריסטופר פיירבנק דונלד סאמפטר
 ארץ מקור:  בריטניה
 שפות:  אנגלית 
 מספר עונות:  1
 מספר פרקים:  4
 הפקה
 מפיק:  דייוויד סנודין
 אורך פרק:  60 דקות
 שידור
 רשת שידור:  BBC One
 תקופת שידור מקורית:  14 בספטמבר 2008 – 5 באוקטובר 2008
 קישורים חיצוניים
 אתר הסדרה
 דף התוכנית ב-IMDb
 
טס לבית דרברוויל (באנגלית: Tess of the D'Urbervilles) היא מיני-סדרה של ה-BBC, עיבוד לרומן באותו שם מאת תומאס הרדי. את התסריט כתב דייוויד ניקולס. הסדרה מגוללת את סיפורה של טס דרביפילד, נערה כפרית שמגלה שהיא צאצאית למשפחת אצולה בשם דרברוויל.
הסדרה שודרה לראשונה בבריטניה בערוץ BBC One ב-14 בספטמבר 2008 בהמשכים שבועיים עד 5 באוקטובר 2008. בארצות הברית שודרה הסדרה ברשת הטלוויזיה הציבורית PBS, כחלק מסדרת Masterpiece Classic, בשני חלקים ב-4 בינואר וב-11 בינואר 2009. באוסטרליה שודרה הסדרה באפריל 2010 בערוץ ABC1.
צוות השחקנים כולל את ג'מה ארטרטון בתפקיד טס, האנס מאתסון בתפקיד אלק, אדי רדמיין בתפקיד אנג'ל, רות ג'ונס בתפקיד ג'ואן, אנה מאסי בתפקיד גברת דרברוויל וקנת קרנהאם בתפקיד הכומר קלייר.
הפקה

דייוויד ניקולס קרא את ספרו של הרדי כשהיה בן 16, כשניגש לקרוא את הרומן למעלה מ-25 שנים אחר כך, אמר כי "הסיפור זועק לעיבוד קולנועי חדש". הוא מתאר את הסיפור כ"טעון רגשית, יש בו רומנטיות עוצמתית וגם אלימות". בעיבוד שלו למסך התמקד ניקולס במיוחד בדמותה של טס. שאותה כ"אישה צעירה ממעמד הפועלים שהיא פעילה, חזקה ודעתנית", ואינה "קורבן פסיבי". עוד רצה להדגיש שהרומן הוא על אודות צעירים מאוהבים.
עם השלמת הפרויקט אמר ניקולס שהוא "מאושר" מהתוצאה, והוא מקווה שהקהל יגלה שהסרט "לוכד בנאמנות את האור והצל ביצירת המופת של הרדי".
ניקולס עבד בשיתוף פעולה עם הבמאי דייוויד בלייר כדי להבטיח שהסגנון החזותי של הסדרה ישקף בנאמנות את העיבוד שלו לרומן. רוב הצילומים נעשו בגלוסטרשייר ובווילטשייר, וצולמו באיכות גבוהה של סרט 35 מ"מ במקום בווידאו דיגיטלי כדי לקבל מראה רומנטי ועשיר יותר. ניקולס ציין כי "כל עיבוד לרומן של הרדי צריך ללכוד את יפי הטבע בלי לשכוח שמדובר בנוף אכזרי ולא סלחני".
אתרי הצילומים היו במקומות רבים בדרום אנגליה ובהם בדורסט מחוז הולדתו של הרדי. ניקולס אמר שלדעתו הסצנה בספר "טס ואנג'ל נפרדים באור השחר בסטונהנג'... היא הסצנה המרגשת ביותר בספרות האנגלית, והאפשרות לשחזר אותה, בזריחה, במקום ובעונת השנה הנכונים, הייתה מלהיבה ביותר".
דמויות ושחקנים

ג'מה ארטרטון – בתפקיד טס דרביפילד. טס היא גיבורת הסיפור, צעירה תמימה ונמרצת, הבת הבכורה במשפחה כפרית ענייה. היא נערה רגישה, נאמנה וטובת לב, המנסה תמיד לעשות כמיטב יכולתה למען האהובים עליה. כנערה יפה היא מושכת את תשומת לבם של מעריצים, אבל חייה משתבשים בצורה טרגית בגלל מעלליהם.
האנס מאתסון – בתפקיד אלק דרברוויל. אלק הוא צעיר אגוצנטרי ומניפולטיבי. הוא הבן הבכור במשפחת דרברוויל, ואמור להיות קרוב משפחה של טס. אחרי שטס מגיעה לעבוד בבית משפחתו של אלק היא נופלת ברשתו. היא מתפתה בקלות לקסמו ולנדיבות שבו.
אדי רדמיין – בתפקיד אנג'ל קלייר. אנג'ל הוא בנו של כומר, צעיר משכיל ונעים הליכות. טס רואה אותו לראשונה בחגיגות Mayday, אבל הוא מתעלם ממנה אז. הוא מחליט להיות חקלאי במקום איש כנסייה. טס פוגשת אותו שוב בחווה בו היא עובדת כרפתנית והשניים מתאהבים זה בזו.
רות ג'ונס – ג'ואן דרביפילד
איאן פולסטון-דייוויס – ג'ון דרביפילד
ג'ודי ויטאקר – איז יואיט
דונלד סאמפטר – הכומר טרניגהם
אנה מאסי – גברת דרברוויל
כריסטופר פיירבנק – גרובי
ג'ו וודקוק – ליזה-לו דרביפילד
רבקה סטייטון – מריון
ג'ואל ראובוטום – אברהם דרביפילד
סטיבן רוברטסון – קאתברט קלייר
יו סקינר – פליקס קלייר
לורה אלפינסטון – קאר דארץ'
שרה לויד גרגורי – ננסי דארץ'
כריסטין בוטומלי – קייט
אמה סטנספילד – מרי
מרלינה קנדל – מיס אוונס
שרה קונסל – אשה שיכורה
אלי דרסי-אלדן – מודסטי
ג'ולי ברקלי – גברת בקסטר
קבלה וביקורת

התגובות לסדרה היו מעורבות, בעיקר תגובות חיובית אך לא נלהבות. רוב המבקרים התרשמו מהמשחק, במיוחד מהופעתה של ג'מה ארטרטון בתפקיד טס, אבל קבעו שהפרטים התקופתיים היו אנכרוניסטיים.
יואן פרגוסון מעיתון הגרדיאן שיבח את הפרק הראשון והשני כ"נפלאים אם כי חסר בהם ההומור המבעבע והנמרץ שבסדרה "קרנפורד", זה היה פחות תפל מאשר רוב אוסטן". הוא גם שיבח את משחקה של ארטרטון בתפקיד הראשי.
הערות שוליים

↑  Tess of the D'Urbervilles – Thomas Hardy's classic novel for BBC One. - BBC. - 21 January 2008.
↑  Wiegand, David. - "Compelling performances rescue 'Tess'". - San Francisco Chronicle. - 2 January 2009.
↑  "ABC1 Programming Airdate: Tess Of The D'Urbervilles (episode one)". ABC Television Publicity.
↑  Tess Of The D'Urbervilles – vibrant young cast line-up for dramatic adaptation of Hardy classic for BBC One. - BBC. - 17 March 2008.
1 2 3  "Dorset — Entertainment — Adapting Hardy's Tess". BBC. 24 באוקטובר 2008. נבדק ב-26 ביוני 2010. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Tess of the d'Urbervilles: Locations". PBS Masterpiecewebsite. PBS/WGBH Boston.
↑  Ferguson, Euan (21 בספטמבר 2008). "Things her mother never told her". The Guardian. London. נבדק ב-25 במאי 2010. {{cite news}}:  (עזרה)
יונינה

| --- | --- |

 מוקד פעילות:  ישראל
 תקופת הפעילות:  מ-2016
 yoninamusic
 חברים
 יוני ונינה טוקייר
יונינה הוא השם של הזוג והצמד המוזיקלי יוני ונינה טוקייר.
סקירה כללית

יוני ונינה טוקייר התחתנו בשנת 2015, וכיום הם הורים לארבעה ילדים ומתגוררים בפרדס חנה. עוד לפני שהשניים הכירו הם התעסקו רבות במוזיקה. לאחר חתונתם, השניים החלו להעלות סרטונים שבועיים לעמוד הפייסבוק שלהם, לרוב בימי חמישי אחר הצהריים, לקראת שבת. שירים שקטים עם נגיעות מקראיות ויהודיות, או יצירות שמתאימות לתקופה ספציפית. בשבוע של פיגוע, למשל, הם ניגנו את "ימים של שקט" של להקת לוֹלה. ביום ירושלים עשו מיקס משעשע בין שירים שעוסקים בעיר בשלל סגנונות - חסידית, לועזית וישראלית. את השירים הם מגישים בהרמוניה קולית, בליווי גיטרה או קלידים.
הפריצה הגדולה שלהם הגיעה כשדמויות וגופים מוכרים שיתפו סרטונים שלהם. הראשונה לעשות זאת הייתה עיריית ירושלים, שיצרה איתם קשר וביקשה אישור לשתף את הסרטון עם שירי העיר בעמוד הפייסבוק העירוני. כעבור שבועיים הצטרף שר החינוך, נפתלי בנט, ושיתף סרטון נוסף שלהם, ולאחר מכן תרמו את חלקם גם עיתונאים.
בשנת 2017 הוציא הצמד את אלבום הבכורה "אמת פשוטה" לאחר שגייס את הכספים למימונו דרך "הדסטארט". באותה שנה הופיעו השניים בפסטיבל "LIVE במוזיאון" בירושלים. בשנת 2019 נבחרו השניים כאחד מ-24 הזוגות היהודים הכי משפיעים של המגזין הפורוורד במהלך מגפת הקורונה קיימו השניים הופעות בזום. השניים מופיעים ברחבי ישראל, ארצות הברית ואירופה, הן בקונצרטים רחבי היקף והן באירועים פרטיים, ובשנת 2021 הופיעו ברחבי ארצות הברית וסיימו במופע בניו ג'רזי ששודר בערוץ JBS האמריקאי. ביוני 2022 הם הוציאו את אלבומם השני "אי שם באמצע", וביום הזיכרון 2023 הופיעו השניים בטקס הממלכתי בגבעת התחמושת וביצעו שם את שירם "דומיה". באותה שנה גם הוציאו השניים את השירים "כי קרוב" ו"מלקטת כוכבים".
הערות שוליים

1 2 3  זוג יונים באתר ישראל היום, 22 ביולי 2016
1 2  דודי פטימר, מהרשת לאמריקה, באתר ynet, 5 ביולי 2019
↑  פסטיבל "LIVE במוזיאון" חוזר באתר jerusalem.mynet‏, 3 ביולי 2017
↑  24 Top Power Couples: Jewish Edition באתר הפורוורד, 14 בפברואר 2019
↑  יעקב בר-און, ‏עם טקסטים מהמקורות והופעות בזום: הכירו את הצמד יונינה, באתר מעריב אונליין, 26 באוגוסט 2020
↑  About us באתר Yonina
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007370715005171  VIAF: 25151715623713781106   WorldCat (עם VIAF): 25151715623713781106
ג'ורג' הייטר

| --- | --- |

 לידה:  17 בדצמבר 1792 לונדון, ממלכת בריטניה הגדולה 
 פטירה:  18 בינואר 1871 (בגיל 78) לונדון, הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד 
 מקום קבורה:  בית הקברות מזרח פינצ'לי 
 פרסים והוקרה:  Knight Bachelor 
 בן או בת זוג:  Helena Cecilia Hayter (12 במאי 1846–1860)   Louisa Cauty (?–16 באוקטובר 1827) 
 צאצאים:  Angelo Collen Hayter 
 
ג'ורג' הייטר (באנגלית: George Hayter;‏ 17 בדצמבר 1792 – 18 בינואר 1871) היה צייר אנגלי בולט, שהתמחה בפורטרטים ועבודות גדולות שבחלקן הכילו מאות דיוקנאות. המלכה ויקטוריה העריכה את מעלותיו ומינתה את הייטר לצייר הראשי שלה והעניקה לו תואר אבירות בשנת 1841.
ראשית חייו

הייטר היה בנו של צ'ארלס הייטר (1761–1835), צייר מיניאטוריות ומורה לציור ולפרספקטיבה, שמונה לפרופסור.
בשנת 1808, בהנחיית אביו, הלך לבתי הספר באקדמיה המלכותית, אך באותה שנה, לאחר מחלוקת על לימודי האמנות שלו, ברח לים בצי המלכותי. הוא הגיע להסכמה עם אביו שיסייע לו תוך כדי לימודיו.
בשנת 1809 התחתן עם שרה מילטון, שגרה בבית אביו (הוא היה בן 15 או 16, היא בת 28) יחד נולדו להם שלושה ילדים ג'ורג'יאנה, לאופולד והנרי.
בבית הספר המלכותי לאמנות הוא למד אצל פוסלי, ובשנת 1815 מונה לצייר מיניאטורות ודיוקנאות על ידי הנסיכה שארלוט. הייטר זכה בפרס על ציור היסטורי של עזרא הסופר (1815), שנרכש על ידי ריצ'רד פיין נייט.
בסביבות 1816 עזבה אותו אשתו, מסיבות שאינן ידועות. לאחר מכן הוא התחיל מערכת יחסים עם לואיזה קוטי, בתו של סר ויליאם קוטי, עמה התגורר בגלוי בעשור הבא ונולדו להם שני ילדים, אנג'לו ולואיזה, אף על פי שלא התגרש, מאשתו הראשונה.
נסיעה לאיטליה

בעידודו של פטרונו ג'ון ראסל, הדוכס השישי מבדפורד, הוא נסע לאיטליה ללמוד בשנת 1816. שם פגש את קאנובה, שבסטודיו שלו הוא עבד בזמן שצייר את דיוקנו, תוך לימוד הסגנון הקלאסי של קאנובה. כמו כן, הוא למד פיסול מקאנובה בתקופה זו. קאנובה היה המנהל של Accademia di San Luca (המוסד האמנותי הבכיר ברומא), וללא ספק הציג את הייטר לקראת חברות כבוד בזכות ציורו 'מחווה הכסף' שהתקבל יפה ברומא. בכך הפך הייטר לחבר הצעיר ביותר באקדמיה.
דיוקנאות היסטוריים

כשחזר ללונדון בשנת 1818, התאמן הייטר כצייר דיוקנאות בצבעי שמן וכצייר היסטורי. הייטר, שזכה לכינוי 'הפניקס' על ידי ויליאם בקפורד, הציג פומפוזיות שהרגיזה את חבריו האמנים, אך הוא התחבר מאוד עם משפחות אריסטוקרטיות רבות. חייו המקומיים הלא שגרתיים (פרוד מאשתו, וחי עם פילגשו) הבדילו אותו מחוגי האקדמיה הרשמיים – הוא מעולם לא נבחר לאקדמיה המלכותית.
הייטר היה פרודוקטיבי וחדשני מאוד בשנות העשרים של המאה ה-19. ג'ורג' אגאר-אליס (לימים הלורד דובר) הזמין את הציור "משפט המלכה קרוליין בבית הלורדים בשנת 1820", ציור של הייטר, שצויר בקנה מידה גדול (2.33 × 2.66 מ'), והציג את הדרמה שהתרחשה באירוע.
חזרה ליבשת

בשנת 1826 התיישב הייטר באיטליה, וציוריו מאותה העת מדגישים את הטמעתו בסגנון ובנושאים אקזוטיים של אמנות רומנטית.
בשנת 1827 מתה פילגשו, לואיזה קיי, לאחר שהרעילה את עצמה בארסן. אף כי ככל הנראה מדובר בתאונה. בהנחה שהוא סייע לה בהתאבדות, הוא נאלץ לעבור מפירנצה לרומא. בסוף 1828 הוא היה בפריז.
חסות מלכותית

בשנת 1831 חזר הייטר לאנגליה. תוכניתו הייתה לצייר את הישיבה הראשונה בפתיחת הפרלמנט הרפורמיסטי בבית הנבחרים הישן, 5 בפברואר 1833. עבור הציור הזה הוא ביצע כמעט 400 ציורי דיוקן בשמן. הייטר היה תומך נלהב בתנועת הרפורמה וציור זה לא הוזמן אלא היה מלאכת אהבה לאירוע. הציור העסיק אותו במשך עשר שנים ללא שום ערובה שיקבל תגמול כספי.
זוהי אחת התמונות האחרונות שנעשה בתוך בית הנבחרים הישן לפני שנהרס בשריפה ב־1834. הציור נרכש לבסוף על ידי הממשלה עבור האומה בשנת 1854, 20 שנה לאחר תחילתו.
לאחר שצייר את הנסיכה הצעירה ויקטוריה (1832) לא היה מפתיע שהייטר נבחר כצייר הרשמי של חצר המלוכה. אולם עד מותו של סר דייוויד וילקי (1841) הצייר הרשמי הקודם, מינויו של הייטר כצייר המלכה גרם למתיחות מסוימת עם האקדמיה המלכותית, שכן מינוי זה היה תפקידו של נשיא האקדמיה.
בשנת 1842 הייטר קיבל תואר אבירות.
הוא צייר כמה טקסים מלכותיים כולל הכתרתה של המלכה ויקטוריה בשנת 1838 ונישואיה ב-1840 וכן את הטבלה של הנסיך מוויילס משנת 1843. הוא גם צייר כמה דיוקנאות מלכותיים כולל היצירה הידועה ביותר שלו, "דיוקן הרשמי של המלכה ויקטוריה". כמה גרסאות של דיוקן זה נעשו, בעזרת בנו של האמן אנג'לו, כדי שישלחו כמתנות דיפלומטיות. אולם התקופה הפעילה של הייטר בחצר המלוכה הייתה קצרת מועד מכיוון שאלברט, בעלה של ויקטוריה העדיף ציירים גרמנים.
מספר דוגמאות משמעותיות ליצירותיו של הייטר מתקופה זו נותרות עדיין באוסף המלכותי, גם הדיוקן הרשמי וגם ציור החתונה הם בין אלו המוצגים בפני הציבור בארמון בקינגהאם.
שנים מאוחרות יותר

באמצע שנות ה-40 של המאה ה-19 נחשב סגנון ציור הדיוקנאות של הייטר למיושן. הוא התאים לציור ההיסטורי שלו והתאים לטעם של התקופה הוויקטוריאנית המוקדמת.
הייטר צייר גם כמה ציורים דתיים גדולים ובהם שניים המתארים אירועים רפורמיסטיים חשובים, "הבישוף לטימר המטיף" ו"הקדושים של הבישוף רידלי ולטימר", ששניהם נמסרו למוזיאון האמנות, אוניברסיטת פרינסטון ארצות הברית בשנת 1984.
הוא צייר כמה סצנות תנ"כיות מהברית הישנה והחדשה ביניהם "חלום יוסף" בשנת 1854. הוא צייר גם בצבעי מים בעיקר נופים איטלקיים, ועשה תחריטים (שפרסמו בכרך בשנת 1833), עיצובים דקורטיביים ופיסול.
תכולת הסטודיו של הייטר נמכרו במכירה פומבית בקריסטי'ס, לונדון, ב-19 באפריל 1871.
אחיו הצעיר, ג'ון (1800–1895), היה גם אמן, הידוע בעיקר כצייר דיוקנאות בגירים ובצבעי עפרון, ואחותו הצעירה אן עבדה כציירת מיניאטורות.
הצייר והסופר הצרפתי, ז'אן רנה בזאיין, היה נכדו הגדול של ג'ורג' הייטר, דרך בתו הבכורה ג'ורג'יאנה אליזבת, שנישאה לפייר-דומיניק בזאיין אחיו הגדול של מרשל בזאיין.
גלריה

הנסיכה ויקטוריה, 1833
המלכה ויקטוריה בזמן ההכתרה, 1838, גלריית האמנות גילדהול
הדוכס מוולינגטון, 1839
יוסף פותר את חלום שר האופים, 1854
הערות שוליים

↑  Chilvers, I.; Osborne, H. (1988). The Oxford dictionary of art. Oxford University Press. p. 330.
↑  Innovation in printmaking: Obituary of Mr S W Hayter, The Times, London, May 7, 1988
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007339105605171  PLWABN: 9810579451505606  AGSA: 12354  BnF: cb14975660f (data)  DSI: 2435  GND: 123296749  ISNI: 0000 0000 8385 0342  LCCN: n86048723  MusicBrainz: 8e22fb0f-6a11-48a9-b5eb-4c54a70ccdc4  NLA: 36219263  RKD: 36690  SNAC: w6cj8vbm  SUDOC: 132477521  Trove: 1231463  ULAN: 500115765  VIAF: 56885183   WorldCat (עם VIAF): 56885183 
ג'ורג' הייטר, דיוקן עצמי, 1820
ג'ורג' הייטר, אירוע ההכתרה של המלכה ויקטוריה, יוני 1838
ג'ורג' הייטר, לטימר מטיף בצלב של סנט פאול, 1855
ג'ורג' הייטר, דיוקן עצמי, 1863
וזיר (מצרים העתיקה)

ציור של וזיר המבוסס על ציורי קברי הממלכה הקדומה.
וזיר היה הפקיד הגבוה ביותר במצרים העתיקה ששירת את פרעה (השליט) במהלך תקופות הממלכות הקדומה, התיכונה והחדשה. בקרב אגיפטולוגים, וזיר הוא התרגום המקובל ל-tjati, tjaty במצרית. ההוראה של רחמיר (הוראת הוזיר (אנ')), טקסט מתקופת הממלכה החדשה, מגדירה רבות מהחובות של ה-tjaty, וקובעת קודי התנהגות. לעיתים קרובות מונה וזיר על ידי פרעה. במהלך השושלת הרביעית ותחילת השושלת החמישית, מונה הוזיר אך ורק ממשפחת המלוכה; מהתקופה שסביב שלטונו של נפריר כא רע קאקאי ואילך, הם נבחרו על פי נאמנות וכישרון או ירשו את התפקיד מאבותיהם.
אחריות

הוזיר מונה על ידי הפרעונים. חובתו העליונה של הוזיר הייתה לפקח על ניהול המדינה, בדומה לראש ממשלה. לפעמים זה כלל פרטים קטנים כמו דגימת אספקת המים של העיר. כל שאר המפקחים והפקידים בעלי הדרג הנמוך יותר, כמו גובי מיסים (אנ') ולבלרים, דיווחו לוזיר. הרשות השופטת הייתה חלק מהמינהל האזרחי, וגם הוזיר ישב שם. בכל עת, פרעה יכול היה להפעיל את השליטה שלו על כל היבט של השלטון, ולעקוף את החלטות הוזיר. הוזיר גם פיקח על אבטחת פרעה והארמון על ידי פיקוח על בואם ויציאתם של מבקרי הארמון. הוזיר פעל לעיתים קרובות גם כנושא החותם של פרעה, והיה מתעד סחר. מהשושלת החמישית ואילך, הוזיר, שהיה עד אז הפקיד הבירוקרטי האזרחי הגבוה ביותר, החזיקו באחריות העליונה לניהול הארמון והממשלה, לרבות תחום השיפוט, סופרים, ארכיון המדינה, אסמות מרכזיות, אוצר, אחסון מוצרים עודפים וחלוקה מחדש שלהם, ופיקוח על פרויקטי בנייה כגון הפירמידה המלכותית. בתקופת הממלכה החדשה היה וזיר למצרים העליונה ולמצרים התחתונה כל אחת.
הוראת הוזיר

על פי הוראת הוזיר (אנ'), מסמך מתקופת הממלכה החדשה המתאר את משרתו של הוזיר, היו תכונות והתנהגויות מסוימות שנדרשו כדי להיות וזיר:
לפעול לפי החוק
תשפוט בהגינות
אל תפעל בכוונה או בעקשנות
ראו גם

וזיר
שוגון