stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שנת ארבעת הקיסרים
מנירון לגלבה

גלבה עלה לשלטון לאחר התאבדותו של נירון קיסר ב-9 ביוני 68.
במרץ 68 הצטרף גלבה, שהיה באותה עת נציב היספניה טארקוננסיס, למרד של וינדקס, נציב גאליה לוגדנסיס, נגד נירון. מרד זה אמנם דוכא וגלבה הוכרז כבוגד על ידי הסנאט, אך שלטונו של נירון עורער. לאחר שמרד נוסף פרץ נגדו באפריקה ולאחר בגידת מפקדי המשמר הפרטוריאני שתמכו בגלבה, החליט נירון לברוח למצרים והתאבד כאשר ניסיון הבריחה שלו נכשל. לאחר התאבדותו של נירון הוכר גלבה כקיסר על ידי הסנאט.
מגלבה לאותו

לאחר עלייתו של גלבה לשלטון, הוא לא הצליח לזכות באהדת אזרחי רומא וחיילי המשמר הפרטוריאני, בין היתר עקב החסכנות שנקט בענייני כספים (אי מתן מענקים לחיילים, הפסקת משחקי הגלדיאטורים וכדומה). גם חלק מן הפרובינקיות לא הכירו בשלטונו של גלבה. בפרט סירבו הלגיונות שהיו מוצבים בגרמניה להישבע אמונים לגלבה.
גלבה, שהיה זקן בן 73 וערירי, סבר שיוכל לזכות באהדת הציבור על ידי מינוי יורש פופולרי ואימץ כיורש סנטור צעיר בשם פיסו ליקיניאנוס. צעד זה לא התקבל בעין יפה בקרב מקורבים אחרים של גלבה שראו עצמם מועמדים לתפקיד היורש. המרכזי שבהם היה אותו, נציב לוסיטניה ומראשוני התומכים בגלבה. לאחר שתקוותו להתמנות כיורש נכזבה, קשר אותו קשר יחד עם חיילי המשמר הפרטוריאני והללו רצחו את גלבה ואת פיסו ב-15 בינואר 69. לאחר רצח גלבה, הוכרז אותו כקיסר על ידי המשמר הפרטוריאני והוכר ככזה על ידי הסנאט.
מאותו לוויטליוס

לאחר שעלה לשלטון הצליח אותו לרכוש את חיבת הסנאט והציבור ברומא, אך לא את אמון הלגיונות בגרמניה. כאשר הגיע אליהם דבר הרצחו של גלבה, הכתירו כקיסר את מפקדם ויטליוס, שנשלח לגרמניה על ידי גלבה זמן קצר לפני כן. ויטליוס נשאר לעת עתה בגאליה, אך חלק מלגיונותיו פלשו לאיטליה במטרה להדיח את אותו.
כוחותיו של אותו נחלו בתחילה מספר ניצחונות משניים, אך ספגו מפלה בקרב המכריע שהתרחש על יד בדריאקום (בקרבת  קרמונה) ב-15 באפריל 69. לאחר התבוסה שנחלו כוחותיו, התאבד אותו (17 באפריל), וויטליוס, ששהה עדיין בגאליה, הוכר כקיסר (19 באפריל).
מוויטליוס לאספסיאנוס

לאחר עלייתו לשלטון של ויטליוס הוא כונן ברומא שלטון טרור. גייסותיו של ויטליוס נהגו באיטליה כבארץ אויב כבושה, בעוד ויטליוס עצמו, שהיה ידוע כנהנתן גדול, הרבה במשתאות וחגיגות.
מוקדי התנגדות לשלטונו של ויטליוס קמו בשני אזורים שונים – במזרח ובאזור הדנובה.
במזרח חברו ליקיניוס מוקיאנוס (נציב סוריה), טיבריוס יוליוס אלכסנדר (נציב מצרים) ואספסיאנוס (מפקד הצבא שעסק בדיכוי המרד הגדול ביהודה) במטרה להדיח את ויטליוס. ב-1 ביולי 69, השביע אלכסנדר את הלגיונות המוצבים באלכסנדריה שבועת אמונים לאספסיאנוס, ועד מהרה הצטרפו אליהם גם הלגיונות מסוריה ומיהודה. למרות שאספסיאנוס היה הקיסר המיועד, מי שיצא בראש הלגיונות לאיטליה להדיח את ויטליוס היה דווקא מוקיאנוס. אספסיאנוס עצמו יצא למצרים להשגיח על אספקת התבואה.
אולם את הלחימה בפועל נגד ויטליוס נהלו לגיונות הדנובה. הללו נמנו על תומכיו של אותו, ולאחר ההפסד בקרב בדריאקום, השפילו אותם אנשי ויטליוס. ב-24 באוקטובר 69, הביסו לגיונות הדנובה בפיקוד אנטוניוס פרימוס את כוחותיו של ויטליוס, בקרב שנערך על יד בדריאקום. 
לאחר ניצחונם נעו הכוחות שבפיקוד פרימוס אל עבר רומא, שם שהה ויטליוס, והגיעו אליה באמצע דצמבר.
ב-18 בדצמבר, כאשר עמד פרימוס בשערי רומא, החליט ויטליוס לוותר על השלטון ולהיכנע, אולם ההמון והחיילים ברומא סירבו לקבל את התפטרותו. כעבור יומיים, חייליו של פרימוס תקפו את רומא והביסו את הכוחות שתמכו בוויטליוס. ויטליוס ניסה להתחבא, אך נלכד בידי חיילי פרימוס שהפקירו אותו ללינץ' בידי ההמון. אספסיאנוס, שהיה אותה עת עדיין במצרים, הוכתר כקיסר והחלה יציבות שלטונית שנמשכה כ-30 שנה תחת שלטון השושלת הפלאבית.
ראו גם

שנת חמשת הקיסרים
שנת שלושת הקיסרים
לקריאה נוספת

משה עמית, תולדות הקיסרות הרומית, פרק ה' (עמ' 341 - 358)
צבי יעבץ, קלאודיוס ונירון - משיטתיות לחובבנות (עמ' 122 - 140)
טקיטוס, היסטוריות (ניתן לקריאה באתר פרויקט גוטנברג)
סווטוניוס, חיי שנים עשר הקיסרים (ניתן לקריאה באתר פרויקט גוטנברג)
| קיסרי רומא |
| --- | --- | --- |
| תקופת הפרינקיפט | אוגוסטוס קיסר • טיבריוס קיסר • קליגולה • קלאודיוס קיסר • נירון קיסר • גלבה • אותו • ויטליוס • אספסיאנוס • טיטוס • דומיטיאנוס • נרווה • טראיאנוס • אדריאנוס • אנטונינוס פיוס • לוקיוס ורוס • מרקוס אורליוס • קומודוס • פרטינקס • דידיוס יוליאנוס • ספטימיוס סוורוס • קרקלה (עם גטה) • מקרינוס • אלאגבאלוס • אלכסנדר סוורוס |  |
| תקופת משבר המאה השלישית | מקסימינוס תראקס • גורדיאנוס הראשון עם גורדיאנוס השני • פופיאנוס ובלבינוס • גורדיאנוס השלישי • פיליפוס הערבי • דקיוס עם הרניוס אטרוסקוס • טרבוניאנוס גאלוס עם הוסטיליאנוס • טרבוניאנוס גאלוס עם וולוסיאנוס • איימליאנוס • ולריאנוס עם גליאנוס • גליאנוס • קלאודיוס השני גותיקוס • קווינטילוס • אורליאנוס • טקיטוס • פלוריאנוס • פרובוס • קארוס • קארינוס עם נומריאנוס |  |
| תקופת הדומינט | דיוקלטיאנוס עם מקסימיאנוס • קונסטנטיוס כלורוס • גלריוס • פלביוס ולריוס סוורוס • מקסימינוס דאיה • מקסנטיוס • ליקיניוס • קונסטנטינוס "הגדול" • קונסטנטיוס השני עם קונסטנס ועם קונסטנטינוס השני • יוליאנוס • יוביאנוס • ולנטיניאנוס הראשון עם ואלנס • גרטיאנוס עם ולנטיניאנוס השני • תאודוסיוס הראשון |  |
האימפריה הרומית
אסון דליפת הכלוריד בנמל עקבה

| --- | --- |

התפשטות גז הכלור סביב האונייה "Forest 6"
 תאריך התרחשות:  27 ביוני 2022
 במדינות או באזורים:  ירדן נמל עקבה, ירדן
 הרוגים:  13
 פצועים:  265
 קואורדינטות:  29°30′34″N 34°59′36″E﻿ / ﻿29.509444444444°N 34.993333333333°E﻿ / 29.509444444444; 34.993333333333
 he
 
אסון דליפת הכלוריד בנמל עקבה אירע ב-27 ביוני 2022, כאשר מכולה שהובילה 25 טון כלור נפלה ממנוף על ספינה שעגנה בנמל עקבה, ירדן, נשברה, וגז דלף ממנה באזור הנמל. בתקרית נהרגו 14 בני אדם ונפצעו יותר מ-265 בני אדם.
רקע

גז כלור רעיל לבני אדם. הוא גורם כוויות כימיות בכל רקמה שנחשפת אליו – בעור, בריריות חלל הפה והעיניים ובדרכי הנשימה.
גז כלור הנשאף, ומתערבב בלחות שבגוף האדם, יוצר חומצה היפוכלורית HOCl וחומצה הידרוכלורית. החומצה ההיפוכלורית  יוצרת רדיקלים חופשיים של חמצן, המפרקים את דפנות התאים במערכת הריאה, מה שעלול להוביל לגירוי בחשיפה קלה, אך יכול להיות רעיל וליצור בעיות נשימתיות כרוניות, בצקת ריאות, תסמונת מצוקה נשימתית חריפה, ואף להוביל למוות.
התאונה

ב-27 ביוני 2022, 16:15 שעון ירדן, העמיס מנוף אחד מכמה מכלי אחסון כימיקלים בלחץ על אוניית המכולות "Forest 6" שיועדה לייצא אותו לג'יבוטי. מערכת הכבלים של העגורן כשלה, ומכולה אחת, המכילה כ-25 טון של כלור, נפלה על הספינה ונשברה. בעקבות זאת הכלוריד פרץ מהמכל והתפשט ברחבי הנמל. לדברי חאג' חסן, סגן ראש רשות הנמלים באזור עקבה, "נשבר חבל ברזל הנושא מכל שהכיל חומר רעיל, כתוצאה מכך המכולה נפלה, והביאה לדליפתו". הספינה המתינה להעמיס 20 מכולות נוספות עם אחוז כלור גבוה.
סרטון של התקרית פורסם בטוויטר על ידי הטלוויזיה הממלכתית הירדנית.
תגובה

בעקבות האירוע הנמל פונה מיד. אנשי החירום הראשונים נתנו טיפול רפואי לעובדי המזח שנפגעו. הפצועים פונו לשני בתי חולים ממלכתיים: בית חולים שדה ומתקן פרטי. מנהל הבריאות בעקבה, ג'מאל עוביידאת, אמר כי בתי החולים בעקבה מלאים וכי "הפצועים במצב בינוני עד קריטי". אף על פי שהנמל מרוחק מהעיר והרוחות האיטיות הקשו על התפשטות הגז, הורה עוביידאת לתושבים, בתור אמצעי זהירות, לסגור את חלונותיהם ולהישאר בבתים. שר המידע פייסל אל שבול אמר כי הממשלה בנתה בית חולים שדה ושלחה ציוד רפואי. מטוס אחד פינה פצועים מעקבה לעמאן.
סיור הכבישים חסם את כל הדרכים המובילים לעקבה וחוף תיירותי סמוך לנמל פונה ונסגר. גם יחידות האחסון והעיבוד של התבואה בנמל הושבתו מיד, כדי לשלול חשש של זיהום מגז הכלור.
שר הביטחון הישראלי, בני גנץ, הציע סיוע ואמר: "מערכת הביטחון נכונה לסייע בכל אמצעי שיידרש כפי שהעברנו לידידינו הירדנים. ליבנו ומחשבותינו עם ההרוגים ותפילותינו להחלמת הפצועים".
חקירה

ראש הממשלה הירדני, בישר אל-ח'סאונה, הנחה את שר הפנים לעמוד בראש חקירת התאונה.
הערות שוליים

↑  "UPDATE: At least a dozen killed due to gas leak in Aqaba". Roya News. 27 ביוני 2022. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  ד"ר אבי סאייג, באיזה צורה כלור מסב נזק לגוף? ערן, במדור "שאל את המומחה" באתר של מכון דוידסון לחינוך מדעי, 3 באוקטובר 2013
↑  Jones, Robert; Wills, Brandon; Kang, Christopher (במאי 2010). "Chlorine Gas: An Evolving Hazardous Material Threat and Unconventional Weapon". Western Journal of Emergency Medicine. 11 (2): 151–156. PMC 2908650. PMID 20823965. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  מועתז מוחמד, עומר פהמי, ניארה עבדאללה וסולימאן אל-ח'לידי, Chlorine gas leak kills 12, injures 251 at Jordan port, רויטרס, ‏28 ביוני 2022 (באנגלית)
1 2 3  דיוויד גריטן, Toxic gas leak at Jordan's Aqaba port kills 13, injures hundreds, באתר ה-BBC, ‏27 ביוני 2022 (באנגלית)
↑  "Jordan toxic gas blast kills 10, injures over 200". France24. 27 ביוני 2022. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  סרטון של תאונת דליפת גז ממכלית בעקבה, תאגיד הרדיו והטלוויזיה של ירדן, ‏27 ביוני 2022 (בערבית)
1 2  יפעת רוזנברג‏, ירדן: לפחות 10 הרוגים ומאות פצועים בדליפת גז רעיל בנמל עקבה, באתר וואלה, 27 ביוני 2022
↑    אסף גבור, ‏האסון בירדן: מספר ההרוגים עלה ל-13, הממשלה מנסה להרגיע, בעיתון מקור ראשון, 28 ביוני 2022
↑  חאלד יעקוב אווייז ואיסמעיל נאאר, Jordan: Aqaba port chlorine gas explosion kills at least 13 and injures 250, דה נשיונל (אנ'), ‏1 במאי 2022 (באנגלית)
↑
↑  א, Highway Patrol Department closes off all roads to Aqaba, רויה ניוז (אנ'), ‏27 ביוני 2022 (באנגלית)
↑  גנץ על האסון בנמל עקבה: "מערכת הביטחון נכונה לסייע בכל אמצעי שיידרש", באתר מעריב אונליין, 27 ביוני 2022
יחסי גרמניה–יוון

| יחסי גרמניה–יוון |
| --- | --- |
גרמניה: יוון


גרמניה: יוון
שטח (בקילומטר רבוע)
357,022: 131,957
אוכלוסייה
84,270,844: 9,983,484
תמ"ג (במיליוני דולרים)
4,456,081: 238,206
תמ"ג לנפש (בדולרים)
52,878: 23,860
משטר
רפובליקה פדרלית: דמוקרטיה

יחסי גרמניה–יוון הם היחסים בין גרמניה לבין יוון.
גרמניה ויוון הן חברות בארגון לביטחון ושיתוף פעולה באירופה, הארגון לשיתוף פעולה ולפיתוח כלכלי, נאט"ו, האיחוד האירופי, וגוש האירו.
היסטוריה

היחסים הדיפלומטיים בין היוונים הביזנטים ובין העם הגרמני החלו כבר בימי הביניים, בתקופת האימפריה הביזנטית.
המלך הראשון של יוון העצמאית, אותון, מלך יוון, היה ממוצא גרמני, וגרמנים רבים באו והתיישבו במדינה החדשה. היחסים הדיפלומטיים בין יוון ופרוסיה נוסדו בשנת 1834, ובאותה שנה שתי המדינות החליפו שגרירים ביניהן.
שתי המדינות היו אויבות במהלך שתי מלחמות העולם, וגרמניה אף כבשה את יוון במהלך מלחמת העולם השנייה, ועדיין קיימת מחלוקת על הפיצויים שעל גרמניה לשלם, כפיצוי על פשעי המלחמה שביצעה ביוון במהלך הכיבוש.
כ-300,000 תושבים ממוצא יווני חיים בגרמניה, רובם הגיעו במהלך שנות ה-60 וה-70.
ושני העמים נהנים מיחסי שכנות מצוינים במשך 60 שנה (1950–2010), והגרמנים היו האומה הראשונה שהחלו להגיע לצורכי תיירות ביוון במהלך שנות ה-70, ה-80, ה-90 וה-2000 0, ומאידך גרמניה הייתה יעד מועדף על היוונים להגירה (בעיקר בשנות ה-50 וה-60). יתר על כן, יוון תמכה באיחוד גרמניה מחדש בשנת 1990. שתי המדינות משתפות פעולה בתחומים רבים (תרבותיים, טכנולוגיים, צבא, וכו'), ופועלים בפרויקטים משותפים של האיחוד האירופי.
עם זאת, במהלך משבר החוב האירופי נוצרה מתיחות ביחסים בין שתי המדינות.
היסטוריה > הקהילה הגרמנית ביוון

המכון הגרמני לארכאולוגיה באתונה נפתח בשנת 1874, ואילו בית הספר הגרמני באתונה נפתח בשנת 1896.
הסכמים בילטרליים

הסכם דו-צדדי בנושא תרבות, 17 במאי 1956
הסכם בנושא מגורים וספנות, 2 בספטמבר 1961, אשר מטפל גם בגיוס לצבא עבור אזרחים עם אזרחות כפולה
הסכם למניעת כפל מס, 18 באפריל 1966
ביקורים רשמיים

אפריל 2000: ביקור של נשיא גרמניה יוהאנס ראו.
22 בינואר 2004: ביקור של שר החוץ היווני יורגוס פפנדראו
3 בדצמבר 2004: ביקור של שר החוץ היווני פטרוס מוליבאטיס
15-16 בפברואר 2006: ביקור של ראש ממשלת יוון קוסטס קרמנליס ושר החוץ היווני דורה באקויאניס
23 ביוני 2006: ביקור של שר החוץ הגרמני, פרנק-ואלטר שטיינמאייר
18-22 בספטמבר 2006: ביקור של נשיא יוון קרולוס פפוליאס
20 ביולי 2007: ביקור של קנצלרית גרמניה אנגלה מרקל
יחסים דיפלומטיים

יוון מחזיקה בגרמניה שגרירות בברלין ו-8 קונסוליות בהמבורג, הנובר, קלן, לייפציג, מינכן, דיסלדורף, שטוטגרט ופרנקפורט). מאידך, גרמניה מחזיקה ביוון שגרירות באתונה וקונסוליה כללית בסלוניקי.
יחסי גרמניה–קרואטיה

| יחסי גרמניה–קרואטיה |
| --- | --- |
גרמניה: קרואטיה


גרמניה: קרואטיה
שטח (בקילומטר רבוע)
357,022: 56,594
אוכלוסייה
84,270,844: 3,859,301
תמ"ג (במיליוני דולרים)
4,456,081: 82,689
תמ"ג לנפש (בדולרים)
52,878: 21,426
משטר
רפובליקה פדרלית: רפובליקה

יחסי גרמניה-קרואטיה הם יחסי החוץ בין קרואטיה לבין גרמניה. שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים ב-15 בינואר 1992.
בשנת 2011 חיו 360-400,000 קרואטים בגרמניה, ואילו בקרואטיה חיו 2,902 גרמנים. הקרואטי הראשון שנבחר לבונדסטאג הוא יוסיפ יוראטוביץ'.
קרואטים ועוד עמים דרום-סלאביים הושפעו במידה רבה על ידי השפה הגרמנית והתרבות הגרמנית במשך מאות שנים. בתקופת מלחמת העולם השנייה, הקימו גרמניה הנאצית ואיטליה הפאשיסטית יצר ממשלת בובות שנקראה המדינה העצמאית של קרואטיה (NDH). גרמניה תמכה ברדיפות ורציחות של המיעוטים בקרואטיה (יהודים, סרבים וצוענים). במהלך המלחמה הקרה, יוגוסלביה הסוציאליסטית, אשר קרואטיה הייתה חלק ממנה, קיימה יחסים טובים גם עם גרמניה המערבית וגם עם גרמניה המזרחית. מאות אלפי קרואטים אנשים נדדו למערב גרמניה, ומאידך תיירים גרמנים החלו לבקר בקרואטיה ובחוף האדריאטי במספרים גדולים.
בכאשר קרואטיה הכריזה על עצמאותה ב-25 ביוני 1991, גרמנים רבים, וביניהם פוליטיקאים ומנהיגים אחרים, וביניהם קנצלר גרמניה הלמוט קוהל, ושר החוץ הנס-דיטריך גנשר, הביעו תמיכה בקרואטיה והכירו בעצמאותה.
נציגויות דיפלומטיות

גרמניה מחזיקה בקרואטיה שגרירות בזאגרב וקונסוליה כללית באוסייק.
קרואטיה מחזיקה בגרמניה שגרירות בברלין ו-7 קונסוליות בדרזדן, בדיסלדורף, בפרנקפורט, בהמבורג, במיינץ, במינכן ובשטוטגרט.
ליוויה

| --- | --- |

 לידה:  30 בינואר 59 לפנה"ס רומא, הרפובליקה הרומית 
 פטירה:  28 בספטמבר 29 (בגיל 87) רומא, האימפריה הרומית 
 מדינה:  רומא העתיקה 
 מקום קבורה:  מאוזוליאום אוגוסטוס 
 בן או בת זוג:  טיבריוס קלאודיוס נירון (43 לפני הספירה–38 לפני הספירה) אוגוסטוס קיסר (38 לפני הספירה–17 באוגוסט 14 לספירה) 
 
ליוויה דרוסילה (ידועה גם כיוליה אוגוסטה) (30 בינואר 58 או 59 לפנה"ס – 29 לספירה). הייתה אשתו השלישית של אוגוסטוס קיסר והאישה הבולטת ביותר בתחילתה של התקופה האימפריאלית ברומא. כל קיסרי השושלת היוליו-קלאודית היו צאצאיה של ליוויה. היא הייתה אמם של הקיסר טיבריוס ואחיו דרוסוס, סבתם של הקיסר קלאודיוס ואחיו גרמניקוס, סבתא רבה של הקיסר קליגולה וסבתא רבה רבה של הקיסר נירון. ליוויה הוכרזה בשנת 14 לספירה כאוגוסטה ובשנת 41 כאלה.
ביוגרפיה > לידה ונישואים ראשונים

ליוויה נולדה ב-30 בינואר, בשנת 58 לפנה"ס. אביה היה מרקוס ליוויוס דרוסוס קלאודיאנוס (Marcus Livius Drusus Claudianus) ואימה הייתה אפידיה (Aufidia). שמה מרמז על כך שייתכן והייתה בתם השנייה של הזוג.
בשנת 42 לפנה"ס נישאה ליוויה בראשונה, לטיבריוס קלאודיוס נירון, בן דודה שהיה רפובליקאי בדעותיו הפוליטיות ויותר מאוחר אף נלחם לצד אביה של ליוויה במחנה מתנקשי הקיסר כשאלה נלחמו באוקטביאנוס (מי שעתיד לימים להיות בעלה והקיסר אוגוסטוס).
אביה התאבד בקרב פיליפי ביחד עם גאיוס קסיוס לונגינוס ומרקוס יוניוס ברוטוס. אולם בעלה, טיבריוס קלאודיוס נירון, המשיך להילחם כנגד אוקטביאנוס, הפעם תחת דגלו של המצביא הרומי לוקיוס אנטוניוס. בשנת 40 לפנה"ס נאלצה ליוויה לנוס מאיטליה עם משפחתה כתוצאה מרדיפה על ידי תומכי אוקטביאנוס ולחבור לסקסטוס פומפיוס (בנו של פומפיוס הגדול) בסיציליה.
ביוגרפיה > הנישואים לאוקטביאנוס

לאחר הכרזתו של אוקטביאנוס על חנינה כללית בשנת 39 לפנה"ס, חזרה ליוויה עם משפחתה לרומא שם הוצגה בפני אוקטביאנוס באופן אישי. באותה העת, לליוויה כבר היה בן, טיבריוס, שעתיד היה לרשת את אוגוסטוס כקיסר והיא הייתה הרה עם בנה השני מבעלה הראשון, דרוסוס.
האגדה מספרת שאוקטביאנוס התאהב בליוויה ממבט ראשון, הגם שהיה נשוי לסקריבוניה. עוד באותה השנה, וביום בו סקריבוניה ילדה לאוקטביאנוס את בתו הבכורה יוליה, הוא התגרש ממנה. בעלה של ליוויה, הוכרח ככל הנראה, להתגרש ממנה וכך הזוג החדש, אוקטביאנוס וליוויה, יכלו להינשא. ב-17 בינואר נערכו נישואי השניים. חתונה זו היוותה את האיחוד בין שתי המשפחות הגדולות - היוליים והקלאודיים. לאיחוד זה הייתה משמעות רבה, עקב הערך הפוליטי הרב לשני הצדדים המעורבים ובעיקר לאוקטביאנוס אשר כתוצאה מהנישואים חדר לאריסטוקרטיה הרומאית.
ליוויה ואוקטביאנוס היו נשואים במשך 51 שנים, עד למותו של אוקטביאנוס, שהפך לימים לקיסר אוגוסטוס, אף על פי שזיווג זה לא העמיד צאצאים משותפים.
ביוגרפיה > ליוויה אשת הקיסר

בשנת 30 לפנה"ס, התאבד מרקוס אנטוניוס עקב מפלתו בקרב אקטיום. בהיותו המנצח ללא עוררין וללא אופוזיציה משמעותית, הפך אוקטביאנוס להיות שליטה האבסולוטי של רומא. כוח זה הפך אותו לקיסר הרומי אוגוסטוס כשליוויה לצידו. הזוג ליוויה ואוגוסטוס היוו דוגמה למשפחה רומאית ואף דאגו לשמור על תדמית זו בהמשך חייהם המשותפים. אף על פי שלזוג האימפריאלי היה ממון רב, המשפחה התקיימה בצניעות יחסית בביתם שעל גבעת הפאלאטיום. ליוויה, בהיותה המטרונה, אשת המשפחה והבית, הפכה למודל האצילות לכל נשות רומא. צנועה בלבושה ובהליכותיה, ניהול משק הבית שלה לעילא, נאמנותה על אף פרשיות האהבה של אוגוסטוס, ודאגתה לבעלה שהתגלמה בכך שאף יצרה בעצמה חלק מבגדיו, הזינו תדמית זו.
בשנת 35 לפנה"ס נתן אוגוסטוס לליוויה, בפעם הראשונה וכתקדים, את הכבוד והיכולת להיות בעלת ממון ולנהל בעצמה את ענייני הכספים שלה בלי להיות נתונה לפיקוח גברי. אוגוסטוס אף הקדיש לכבודה פסל ציבורי. בהיותה בעלת ממון ורכוש עצמאיים כמו הגברים בתקופתה ובעלת השפעה מתוקף קרבתה לקיסר, יכלה ליוויה לנהל מעגל של תומכים ונתמכים ולשמש ככוח פוליטי. חלק מבני חסותה, כגון הקיסרים לעתיד גלבה ואותו, קידמה במעלה מסלול המשרות.
ליוויה, בהיותה אמא מסורה לילדיה, החלה להתגלות כאם שאפתנית שדחפה את ילדיה, טיבריוס ודרוסוס לתפקידי כוח. דרוסוס נישא לאחייניתו האהובה של אוגוסטוס, אנטוניה הצעירה (בתם של מרקוס אנטוניוס ואוקטביה אחותו של אוגוסטוס) וטיבריוס נישא ליוליה, בתו היחידה של אוגוסטוס, בשנת 11 לפנה"ס. בשנת 4 לספירה, אומץ טיבריוס על ידי אוגוסטוס לבן, דבר שסייע להיבחרו כיורש הקיסר.
ביוגרפיה > החיים אחרי אוגוסטוס

בשנת 14 לספירה מת הקיסר אוגוסטוס. זמן קצר לאחר מותו הוכרז כאל על ידי הסנאט. בצוואתו, הוריש אוגוסטוס שליש מרכושו לליוויה אשתו. את שאר רכושו הוריש לקיסר החדש של רומא, טיבריוס, שהיה בנה של ליוויה מבעלה הראשון. בנוסף לכל אלה העניק לה אוגוסטוס את התואר אוגוסטה. המשמעות המרכזית של הכרזות אלה היא שמירת כוחה של ליוויה, עכשיו בשמה החדש, יוליה אוגוסטה, כיישות עצמאית בעלת כוח.
בתחילת דרכו של הקיסר החדש, טיבריוס, נדמה היה כי הוא ואמו ליוויה מסתדרים. בשנת 20 לספירה קידם טיבריוס הצעה בסנאט לפיה הוצאת דיבה כלפי אמו תחשב אקט של בגידה. בשנת 24 לספירה טיבריוס אף העניק לאימו מקום של כבוד לצידן של הבתולות הווסטליות באתרי התיאטראות, אקט שבא להעיד על קדושתה של אמו. ליוויה המשיכה לשמור את כוחה הפוליטי ואף הגדילה אותו. אך כוח זה שינה את יחסו של טיבריוס שהחל לתעב את כוחה הגדל של אימו, שבא לעיתים על חשבון כוחו שלו. בעיקר תיעב טיבריוס את הרעיון שאמו היא זו שהפכה אותו לקיסר. כאשר הוצע בסנאט להכריז על אימו כעל אם המולדת (Mater patriae) תואר כבוד עילאי המקביל לתואר אבי המולדת שאותו קיבל אוגוסטוס, טיבריוס הטיל וטו על ההצעה. עם זאת, טיבריוס עצמו סירב לקבל את התואר כשזה הוצע לו.
ההיסטוריונים דיו קסיוס וטקיטוס מתארים את ליוויה כאשה שאפתנית המרוכזת בעצמה ובקידום מטרותיה. אמו של הקיסר שרק מחכה להזדמנויות להתערב בהחלטות שלטונו. כוחה היה כה רב עד שאפילו נשים אחרות שזכו בחסותה עמדו מעל לחוק. מקרה ידוע לשמצה, הוא הסיפור שנקשר לאשה ששמה פלנקינה, אשר חשדו בה שרצחה את גרמניקוס (נכדה של ליוויה) וניצלה מעונש הודות לחסותה של ליוויה.
אותם היסטוריונים מעריכים שהסיבה לפרישתו של הקיסר טיבריוס לקאפרי, בשנת 26 לספירה (שנמשכה עד למותו בשנת 37 לספירה), נבעה מרצונו להתרחק מאימו, שהייתה אז כבת 83 ועדיין בעלת כוח השפעה רב.
בשנת 29 לספירה כאשר אימו, ליוויה, גססה, שלח טיבריוס, שהעדיף להישאר בקפארי, את קליגולה לטפל בהכנות להלווייתה תחת אמתלה של עבודה מרובה. ההיסטוריון סווטוניוס אף מוסיף שלאחר מותה חיכו עם הלווייתה עד להגעת הקיסר, בנה, לרומא. אולם, לאחר מספר ימים שהקיסר לא הגיע באמתלות שונות ומשונות, הוחלט לאור מצבה המחמיר של הגופה לשרוף אותה ללא נוכחות הקיסר.
לאחר מותה של ליוויה הטיל טיבריוס וטו על כל הצעה של הסנאט להעניק לליוויה כבוד, להאדיר את שמה ובמיוחד להכריזה עליה כאלה. טיבריוס אף מנע את מילוי צוואתה של ליוויה.
רק 13 שנים לאחר מותה בשנת 41 לספירה, בתקופת שלטונו של הקיסר קלאודיוס, נכדה של ליוויה, הוענקו לה על ידי הקיסר כל מחוות הכבוד שנמנעו ממנה על ידי בנה ובהן הכרזתה כאלה (Diva Augusta). פסלה הוצב לצידו של בעלה במקדש אוגוסטוס, מרוצי סוסים הוקדשו לשמה, ודור חדש של נשים החל להיקרא בשמה.
תאוריה של ליוויה בספרות ובמדיה

ב"אנלים" של ההיסטוריון טקיטוס, תוארה ליוויה כבעלת השפעה רבה על אוגוסטוס בעיקר בערוב ימיו. השפעתה הייתה כה רבה עד כדי כך שאף גרמה לאוגוסטוס לשלוח לגלות את נכדו היחיד, אגריפס פוסטומוס, בנם של מרקוס ויפסניוס אגריפה ויוליה, בתו של אוגוסטוס. תמונתה של ליוויה מופיעה על גבי מטבעות, ציורים ופסלים בעת העתיקה. התפתחות דמותה כמרכז כוח ודוגמה באימפריה הצעירה, נתנה אותותיה גם בהתפתחות דיוקנה של ליוויה. תחילה כאשה יפת תואר, לאחר מכן כאמא מסורה ודוגמה לכל נשות רומא ולבסוף, כאלה.
בעת החדשה, תיאורה המפורט ביותר, שקיבע את תדמיתה במאה העשרים, ניתן ברומן "אני קלאודיוס" של הסופר הבריטי רוברט גרייבס. ביצירתו מוצגת ליוויה כאשה תככנית ומרשעת בעלת שאיפות פוליטיות שנועדו לקדם את בנה טיבריוס לקיסר. דמותה של ליוויה בספר זה הוצגה כאישה שאינה בוחלת באמצעים לקידום מטרותיה, כולל אחריות עקיפה למקרי המוות השונים והמשונים בתוך המשפחה האימפריאלית עד להכרזת בנה כיורש. בנוסף, בספר זה היא האחראית לרצח הקיסר אוגוסטוס עצמו. בסדרה המבוססת על ספרו, מבית היוצר של ה-BBC שראתה אור בשנת 1976, את ליוויה גילמה השחקנית שאן פיליפס.
פסל של ליוויה
יחסי דנמרק–קוסובו

| יחסי דנמרק–קוסובו |
| --- | --- |
דנמרק: קוסובו


דנמרק: קוסובו
שטח (בקילומטר רבוע)
43,094: 10,887
אוכלוסייה
5,992,181: 1,678,500
תמ"ג (במיליוני דולרים)
404,199: 10,438
תמ"ג לנפש (בדולרים)
67,454: 6,219

יחסי דנמרק-קוסובו הם היחסים הבילטרליים הרשמיים, הפוליטיים, השיתופיים והמדיניים שבין ממלכת דנמרק לבין הרפובליקה של קוסובו. קוסובו הכריזה על עצמאותה מסרביה ב-17 בפברואר 2008, דנמרק הכירה בכך ב-21 בפברואר 2008. שגריר דנמרק לקוסובו כפוף לשגרירות בווינה שבאוסטריה מאז 6 במרץ 2008.
צבא

דנמרק תרמה קבוצה של כ-308 חיילים לכוח קוסובו שבראשות נאט"ו. נכון לנובמבר 2010, נותרו בתוכה יחידה של 152 חברים.
טוני פריסל

| --- | --- |

 לידה:  10 במרץ 1907 מנהטן, ארצות הברית 
 פטירה:  17 באפריל 1988 (בגיל 81) St. James, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  1930–1968 (כ־38 שנים) 
 
"אעדיף לארוב עם מצלמה מאשר עם אקדח", טוני פריסל, 1935
טוני פריסל (באנגלית: Toni Frissell; שם מלא: אנטואנט פריסל בייקון (Antoinette Frissell Bacon); ‏10 במרץ 1907 – 17 באפריל 1988) הייתה צלמת אמריקאית. ידועה בזכות צילומי האופנה החדשניים שלה בתקופתה, צילומים ממלחמת העולם השנייה ודיוקנים של אישים, ידועים ואלמונים.
ביוגרפיה

פריסל נולדה בעיר ניו יורק ובשנת 1925 סיימה את לימודיה בבית הספר מיס פורטרס שבפרמינגטון, קונטיקט.
בשנת 1931 פריסל החלה לעבוד כצלמת עבור המגזין ווג כשולייתו של הצלם ססיל ביטון ובייעוצו של הצלם אדוארד שטייכן. בהמשך עבדה גם עבור מגזין הרפרס בזאר. צילומי האופנה שלה אופיינו בגישה מהפכנית לאותה תקופה ונערכו במקומות חיצוניים ולא באולפן, דבר אשר הדגיש את האישה האקטיבית. בנוסף הצילומים מאופיינים בזוויות צילום ייחודיות.
בשנים 1941 עד 1943 התנדבה פריסל כצלמת עבור הצלב האדום בארצות הברית, אנגליה וסקוטלנד. בהמשך שימשה גם כצלמת עבור חיל האוויר השמיני של ארצות הברית וכצלמת רשמית של חיל הנשים של צבא ארצות הברית. צילומיה של פריסל שימשו בין היתר גם לצורך הסברה וחיזוק הפופולריות של נושאי הצילום, כך לדוגמה צילומים של נשות חיל הנשים האמריקאי במהלך ביקור של נשיא ארצות הברית פרנקלין רוזוולט נועדו לחיזוק תדמית חיובית עבור שירות של נשים בצבא וצילומים של טייסי הקרב השחורים של להק הקרב 332 (332d Fighter Group) נועדו לחזק את היחס הציבורי לגבי כשירותם של אפרו-אמריקאים לבצע שירות משמעותי ותובעני בצבא.
בשנות ה-50 צילמה פריסל דיוקנים לא רשמיים של אישים כגון וינסטון צ'רצ'יל, אלינור רוזוולט, ג'ון קנדי וז'קלין קנדי. בשנת 1953 החלה לעבוד כצלמת האישה הראשונה במגזין הספורט ספורטס אילוסטרייטד. עבדה גם עבור מגזין לייף.
ב-1970 תרמה פריסל לספריית הקונגרס אוסף של כ-340,000 פריטים הכולל סרטי צילום, תמונות וכתבי יד.
חיים אישיים

טוני פריסל נישאה בשנת 1932 לפרנסיס מק'נייל בייקון ולזוג נולדו 2 ילדים. פריסל נפטרה בגיל 81 ממחלת אלצהיימר במוסד סיעודי בלונג איילנד.
ספרים מעוטרים בצילומיה

פריסל פרסמה מספר ספרים המאוירים בצילומיה:
A Child's Garden of Verses מאת רוברט לואיס סטיבנסון. הספר אויר בצילומים של ילדיה של פריסל המתארים את גדילתם (1944)
Bermuda: The Happy Island ‏(1946)
Mother Goose‏ (1948)
The King Ranch, 1939-1944 ‏ (1975)
גלריה מצילומיה

‏"Weeki Wachee Springs, Florida" ("מעייני ויקי וצ'י, פלורידה"),‏ 1947. זהו צילום איקוני, שאף הופיע על שערם של מספר אלבומי מוזיקה, בהם האלבום Undercurrent של ביל אוונס וג'ים הול.
‏"Victoria Station, London‏" ("תחנת ויקטוריה, לונדון"), 1951. בצילום נראית הדוגמנית ליזה פונסאגריב.
‏"Back view of fashion models in swim suits, two kneeling wearing swim fins, and one seated"‏ ("מבט מאחור על דוגמניות בבגדי ים, שתיים כורעות ונועלות סנפירים, אחת ישובה"), 1951
‏"Fashion model underwater in dolphin tank, Marineland, Florida"‏ ("דוגמנית מתחת לפני המים במכל דולפינים, מרילנד, פלורידה"), 1939
‏"Fashion model with llamas, Cusco, Peru"‏ ("דוגמנית אופנה עם למות, קוסקו, פרו"), 1952
אליזבת טיילור עם שני בניה מייקל וכריסטופר, בעלה השלישי מייק טוד, ובתה אליזבת פרנסס לאחר לידתה, 1957
וינסטון צ'רצ'יל יחד עם בנו ונכדו, שנות ה-50
ג'ון וז'קלין קנדי ביום חתונתם, 12 בספטמבר 1953
‏"Nuns clamming on Long Island"‏ ("נזירות אוספות צדפות בלונג איילנד"), 1957
‏"Portrait of Tuskegee airman Edward M. Thomas, standing"‏ ("פורטרט של טייס טסקיגי אדוארד מ. תומאס, בעמידה"), מרץ 1945
‏"Photograph of several Tuskegee airmen at Ramitelli, Italy, March 1945" ("תמונה של מספר טייסי טסקיגי ברמיטלי, איטליה, מרץ 1945") ‏
‏"England during the war--subway tunnel with bunk beds"‏ ("אנגליה בזמן המלחמה--מנהרת רכבת תחתית עם מיטות דרגש"), 1940-1945