stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פאל סיניאי מרשה
ביוגרפיה > ילדות ולימודיו > שנות הסטודנט של הצייר

בשנת 1864 פאל סיניאי מרשה נרשם לאקדמיה לאמנות יפה במינכן, שם עבר לאחר שנה לכיתתו של הרמן אנשיץ ואחר כך למד ציור אצל הצייר שאנדור וגנר. הוא בילה את השנים הראשונות של חופשותיו בירני, שם צייר עבודות כה מוצלחות (יוז'ף סיניאי מרשה – רישום בעפרון; פורטרט משנת 1865) שמאז נחשב יום תחילת דרכו כצייר. ב־1866 יצר ידידויות משמעותיים עם ציירים שהפכו מאוחר יותר למאסטרים מובילים באירופה (למשל וילהלם ליבל (1844–1900)). עם שניים מהם (הנס מקרט (1840–1884) וגבריאל פון מקס (1840–1915) פיתח ידידות מתמשכת ארוכת שנים.
הוא רצה להיכנס לכיתתו של המאסטר הגדול, קארל פון פילוטי, ובשביל זה היה עליו להכין עבודת בחינה. מכיוון שפילוטי היה מאמין ומחויב בהיסטוריציזם, סיניאי מרשה בחר בנושא הקשור להיסטוריה של הונגריה ובדצמבר 1866 צייר סקיצה שכותרתה "מותו של אטילה". העבודה המוגמרת לא זכתה לטעמו של פילוטי, ולכן הוא עדיין המתין להיכלל בכיתתו.
ב־20 ביולי 1869 נפתחת במינכן תערוכה בינלאומית של 3,000 יצירות אמנות. במהלך התערוכה הוא בא בקשר עם הצייר הצרפתי גוסטב קורבה, וסיניאי מרשה הפך למתורגמן שלו. לתערוכה הייתה השפעה רבה עליו וברגע פתאומי אחד, בנובמבר 1869, הוא עזב את האקדמיה.
ביוגרפיה > השנים העצמאיות הראשונות

הוא עזב את בית הספר ועבד יותר מבעבר. הוא צייר את תמונתו העצמאית הראשונה מחלון הסטודיו שלו; התמונה נקראה כוכב בוקר. חייו של כצייר עצמאי לא נמשכו זמן רב, הוא נקרא הביתה משום שאביו חלה וסיניאי צריך היה לטפל בענייני האחוזה (בין נובמבר 1869 לאפריל 1870). רק באביב 1870 חזר למינכן. כצייר עצמאי עבד למכירת ציוריו וכך פרנסתו הייתה מובטחת. הציור הידוע ביותר שלו מתקופה זו הוא "זוג הנאהבים".
בשנת 1870, עם פרוץ מלחמת צרפת-פרוסיה סיניאי חזר מג'נובה מסיורו באיטליה. בשל מינויו של אביו למפקד, הושארה לו שוב ניהול האחוזה המשפחתית, ולכן בשנתו העצמאית הראשונה, הציור נדחק לרקע. אך הוא לא הפסיק לצייר לחלוטין וצייר שניים מציוריו המשמעותיים בתקופה זו, עליהם ניתן לחוש את השפעתו של קורבה. שניהם דיוקנאות משפחתיים; האחד הוא דיוקנו של אבי האמן בכורסה והשני דיוקן של אחותו נינון. בשנת 1873 צייר את אחד הציורים המפורסמים ביותר שלו, המאיאליש (חגיגות ה-1 במאי). התמונה מסכמת את התקופת הציור הראשונה של סיניאי.
ביוגרפיה > השיבה לציור

הוא חזר לצייר באמצעות השתדלות של קרובי משפחה וחברים; הציור שלו בנושא ציד, Oculi, נקנה על ידי פרנץ יוזף הראשון, קיסר אוסטריה.
הציור הפך שוב לחלק החשוב ביותר בחייו. הוא בילה את 25 השנים האחרונות של עבודה ללא הפרעה, אם כי גם אז לא צייר יותר מ 5–6 תמונות בשנה. משנת 1899 ואילך הוא צייר את הגנים שלו ונולדה סדרת "תמונות-פארק", בעיקר תמונות עם אווירת אביב או סתיו. בשנת 1900 זכה ציורו "השלג הנמס" במדליית כסף ביריד העולמי בפריז. בשנת 1901, בתערוכה במינכן, זכה ציורו של "חגיגת ה-1 במאי" (מאיאליש בהונגרית) במדליית זהב, וכמה מציוריו הוצגו גם בוונציה. באותה שנה ערך סיור בדרום איטליה, שחזר עליו בשנת 1903. בסביבות 1902 הוא התעוור בעין אחת, אך בכל זאת המשיך לעבוד.
בשנת 1905 הציג תערוכת יחיד ראשונה בסלון הלאומי (אמנים הונגרים מודרניים). בתערוכה הוצגו 89 מעבודותיו, כולל ציור מיוחד בשם "אורן דוקר" לאירוע זה. בהמשך מונה למנהל בית הספר הלאומי להכשרת מורים לעיצוב ורישום (מאז 1908, המכללה לאמנויות), וכך הצליח לתמוך בסטארט-אפים צעירים ושאיפות מודרניות. בשנת 1907 הוא הפך לחבר מייסד בחוג האימפרסיוניסטים והנטורליסטים ההונגרים (MIÉNK).
עבודותיו

1878 – התעוררות האביב, בודפשט, הגלריה הלאומית של הונגריה (MNG)
1879 – דיוקן הרוזן אלפרד סירמאי, מישקולץ, מוזיאון הרמן אוטו
1879 – דיוקן הרוזנת סירמאי, מישקולץ, מוזיאון הרמן אוטו
1880 – דיוקן אשת האמן, בודפשט, הגלריה הלאומית של הונגריה
1882 – ספינת אוויר, בודפשט, הגלריה הלאומית ההונגרית
1882 – הזמיר, בודפשט, הגלריה הלאומית ההונגרית
1883–1894 – נחל, רכוש פרטי
1884–1895 – השלג הנמס, בודפשט, הגלריה הלאומית ההונגרית
1896 – פרג שדה, בודפשט, הגלריה הלאומית ההונגרית
1897 – רוז'י סיניאי מרשה, בתו של האמן, רכוש פרטי
1900 – נוף סתיו, בודפשט, הגלריה הלאומית ההונגרית
1901–1905 – חורף, בודפשט, הגלריה הלאומית ההונגרית
1902 – עצי תפוח פורחים, בית הזיכרון לקלמן מיקסאט
1902 – שדה פרג, בודפשט, הגלריה הלאומית ההונגרית
1907 – עץ ערמונים, בודפשט, הגלריה הלאומית ההונגרית
1909 – שדה, (שמן על בד 60x70), מישקולץ, מוזיאון הרמן אוטו
1911 – אחו פרחי לילך, (שמן, בד 60,5x70), מישקולץ, מוזיאון הרמן אוטו
1916 – אגם בלטון הירקרק (אוסף פרטי)
1916 – אגם בלטון הצהוב (מחקר לציור Háborgó Balaton, בית הזיכרון קלמן אימרה, סיופוק)
1916 – אגם הבלטון הסוער
1916 – גבעת פונודי
1916 – אגם בלטון מחוף פוניוד
1916 – תהום בלטון (חתך, קטע רישומי)
1917 – גדת אגם בלטון
1917 – רחצת התאו (אוסף פרטי)
1917 – מבט מפוניוד (הגלריה הלאומית ההונגרית)
1917 – מזג אוויר נאה (מזג אוויר שליו גם באגם בלטון, אוסף פרטי)
חבריות

MIÉNK (Magyar Impresszionisták és Naturalisták Köre) חוג האימפרסיוניסטים ונטורליסטים ההונגרים
הנצחה

הסמל של משפחת סיניאי מרשה היה במקור על ביתם, ועכשיו חשוף לתהפוכות הזמן בבית הקברות המשפחתי.
פרסקו תקרה בביתו של סיניאי מרשה
הבית של סיניאי מרשה עצמו בירני. בתמונה נראים משתתפי מושבת האמנים הראשונה של פאל סיניאי מרשה
לוח זיכרון של פאל סיניאי מרשה בפוניוד על קיר הווילה לשעבר של ויליקס (כיום מוזיאון)
לקריאה נוספת

סיניאי מרשה, מו"ל קושוט, 2006 (בעריכת גבריאלה סבודה דומבנסקי)
ד"ר אנדרה צייזל: ציירים, גנים, בושות, הוצאת גלנוס, 2007
הלקסיקון הגדול של פאלאס
ביוגרפיה שלו באלמנך הפרלמנטר בשנים 1896–1901
הערות שוליים

↑  A festő felesége és testvérei korán árvaságra jutottak, ekkor, hogy a vagyonukat megvédjék névházasságra lépett Gundelfinger Gyulával, Mária később Szirmay Alfréd neje lett
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007279090605171  PLWABN: 9810701185105606  BnF: cb12129807t (data)  CiNii: DA12821627  GND: 118799622  ISNI: 0000 0001 0903 7676  LCCN: n81099061  MusicBrainz: 54e3842b-2aa7-44b8-a2df-8ebbf330ba42  NKC: xx0034633  RKD: 76336  SUDOC: 144871270  ULAN: 500015176  VIAF: 56643861   WorldCat (עם VIAF): 56643861 
סיניאי מרשה עם צ'יבוק ז'יגמונד
אחד הרישומים של הפאון
הנדנדה (1869)
בנו של פליקס
זוג הנאהבים
דיוקן אשתו של האמן (1880)
דיוקן של פליקס, יליד 1874 (1874)
רוזי סיניאי מרשה (1897)
פסלו בפנתיאון בסגד
פאל סיניאי מרשה "ה-1 במאי" (1873), ציור, בודפשט, הגלריה הלאומית של הונגריה
אחותו, נינון (1870)
אישה בשמלה סגולה (1874)
אברהם בייגה שוחט

ישראל קיסר, יצחק רבין ושוחט במליאת כנסת 1995
אברהם בייגה שוחט (14 ביוני 1936, כ"ד בסיוון תרצ"ו – 28 בפברואר 2024, י"ט באדר א' ה'תשפ"ד) היה איש ציבור ישראלי. היה חבר בצוות ההקמה הראשון של ערד, ראש המועצה הנבחר הראשון שלה וכיהן בתפקיד זה במשך 22 שנים (1967–1989). כיהן כחבר הכנסת במשך 18 שנים (1988–2006) והיה יו"ר ועדת הכלכלה וועדת הכספים של הכנסת. כיהן פעמיים כשר האוצר, בממשלות רבין ופרס (1992–1996) ובממשלת ברק (1999–2001).
ביוגרפיה

שוחט נולד בתל אביב ב-1936 לפניה פרל (1906-1978) וצבי שוחט (1903-1980ׂ), מנהל עבודה ב"סולל בונה", שהיה בנו של שוחט מנטורי קרתא בשם רבי אברהם שוחט, שיצא בשאלה. למד בת"א והיה פעיל בתנועת הנוער התנועה המאוחדת. שירת בצה"ל בנח"ל המוצנח. לאחר השחרור הצטרף יחד עם הגרעין אליו היה שייך לקיבוץ נחל עוז. שוחט היה חבר קיבוץ נחל עוז בין השנים 1956–1957. בעל תואר ראשון בהנדסה אזרחית מטעם הטכניון בחיפה. במהלך לימודיו נבחר ליו"ר אגודת הסטודנטים בטכניון.
קריירה > ראש מועצה בערד

היה חבר בצוות ההקמה של ערד בתחילת שנות ה-60 והשתתף כמהנדס בצוות ההקמה בראשות אריה אליאב. שוחט עבד בצוות במשך שלוש שנים בתור מהנדס. בשנים 1964–1967 היה מנהל סניף סולל בונה בערד, במסגרת זאת בנו בערד, עין גדי, נווה זוהר ופרויקטים שונים באזור ים המלח. לקראת סוף 1967 היה שוחט בין המוחים נגד כוונת משרד הפנים שלא לקיים בחירות למועצה המקומית. בשנת 1967 היה מועמד המערך לראשות המועצה. בבחירות הרשמיות הראשונות לראשות המועצה בערד קבלה רשימתו של שוחט שישה מתוך תשעת המקומות במועצה והוא נבחר לראש המועצה המקומית. בבחירות בסוף 1973 זכתה רשימתו לשמונה מתוך תשעת מקומות במועצה ובבחירות של 1978 נבחר לראשות המועצה ברוב של 85% מהקולות ורשימתו זכתה ל-8 מתוך 11 מקומות. בשנת 1983 נבחר שוב לראשות המועצה ברוב של 88%, שהיה שיא ארצי. במקביל לתפקידו בערד כיהן שוחט כסגן יו"ר מרכז השלטון המקומי וכיו"ר ועדת ערי הפיתוח.
קריירה > כניסה לפוליטיקה לאומית

בראשית שנות ה-80 הצטרף שוחט ל"מחנה רבין" במפלגת העבודה. בשנת 1982 ניהל שוחט את מפקד חברי המפלגה. בבחירות של 1984 רץ כמספר 52 ברשימת המערך לכנסת האחת עשרה אך נותר מחוץ לכנסת. במאי 1988 מונה בתור חבר הכנסת לאחר שאהרן הראל, שמונה ליו"ר רשות השידור, התפטר מהכנסת.
פעילות בכנסת ובממשלה

שוחט נכנס לכנסת בשלהי כהונת הכנסת האחת עשרה (ב-10 במאי 1988) מטעם סיעת המערך (מאוחר יותר מפלגת העבודה). כחבר הכנסת עסק בעיקר בנושאים כלכליים וכיהן בתור יו"ר ועדת הכלכלה ויו"ר ועדת הכספים. לאחר נפילת ממשלת ישראל העשרים ושלוש, במהלך "התרגיל המסריח", הורכבה מחדש הקואליציה ללא המערך. שוחט מצא את עצמו באופוזיציה, אך באופן נדיר, בהסכמה רחבה ובתמיכת ראש הממשלה שמיר, המשיך לכהן בתפקידו בתור יו"ר ועדת הכספים.
בממשלתו השנייה של יצחק רבין (1992–1995) מונה שוחט לשר האוצר. ב-1994 היה שוחט הנציג של מדינת ישראל במשא ומתן וכן בחתימה על הפרוטוקולים הכלכליים של פריז ב-1994, שהיוו את הנספח הכלכלי להסכמי אוסלו.
בתקופת כהונתו הראשונה כשר האוצר עלה התוצר המקומי הגולמי בשיעור ממוצע של כ-5.8% לשנה, הואץ פיתוח התשתיות וגדל בשיעור ניכר היקף התחלות הבנייה. שיעור האבטלה ירד מכ-11.5% לכ-6.5%. נוספו כ-400,000 מקומות עבודה והואץ במאות אחוזים קצב הגידול בהשקעות הון זר. למרות ההתנגדות התקיפה של הפקידות הבכירה במשרד האוצר תמך ברפורמה במערכת הבריאות ובחקיקת חוק ביטוח בריאות ממלכתי (שיזם שר הבריאות חיים רמון) והעמיד את התקציב הדרוש לכך. סקטורים רבים במגזר הציבורי זכו לתוספת תקציבית. הורדת המיסוי על מוצרי יבוא רבים הביא להוזלות ניכרות במוצרים. שוחט הוביל את המשא ומתן של הממשלה עם ועדי העובדים של רפא"ל והתעשייה האווירית לאחר קריסת פרויקט הלביא. שוחט נאלץ לגנוז את תוכניתו להטיל מס על הרווחים בבורסה בשל התנגדותו של ראש הממשלה רבין. כהונתו כשר אוצר התאפיינה בחילוקי דעות בינו לבין נגיד בנק ישראל, יעקב פרנקל, על רקע שיעור הריבית במשק. שוחט התנגד למדיניות השמרנית של פרנקל ולשימוש שעשה בהעלאות הריבית. בקדנציה השנייה שלו בממשלת ברק פעל להרחבת נטל המס גם על ההון ונקט מדיניות כלכלית פחות מרחיבה.
לאחר רצח יצחק רבין המשיך שוחט לכהן בתור שר אוצר גם בממשלת ישראל העשרים ושש בראשותו של שמעון פרס. הוא החזיק בתפקיד זה עד השבעת ממשלתו של בנימין נתניהו בשנת 1996. שלוש שנים לאחר מכן מילא תפקיד זה גם בממשלתו של אהוד ברק עד נפילתה בשנת 2001. בחודשים האחרונים לכהונת ממשלה זו שימש גם כשר התשתיות.
מבחינה מדינית נמצא שוחט משמאל למרכז הקשת הפוליטית. תמך בהסכמי אוסלו בתקופת ממשלת רבין, והצביע בעד קבלת מתווה קלינטון בשלהי ממשלת ברק, אך דרש שבתמורה יוותרו הפלסטינים במפורש על מימוש זכות השיבה.
לאחר פרישתו מהפוליטיקה

ב-9 באוקטובר 2005 הודיע שוחט על פרישתו מהחיים הפוליטיים. בישיבת הפרידה שקיימה לכבודו ועדת הכספים של הכנסת ב-11 בנובמבר 2005, ציינו כל הנוכחים, נציגי כל המפלגות, את היותו איש עקרונות הוגן והגון, ישר וישיר. הוא החליט לדחות את פרישתו בשלושה חודשים ולהשתתף בישיבות הוועדה לבחירת שופטים כדי למנוע את מינויה של רות גביזון לבית המשפט העליון, מינוי שהתנגד לו. התפטר מהכנסת ב-11 בינואר 2006.
לאחר פרישתו מהחיים הפוליטיים התמנה להיות חבר בחבר הנאמנים של מכללת תל חי ודירקטור בשורה של חברות כמו כימיקלים לישראל, מזרחי טפחות, באלון USA, ביטוח ישיר, ויבואנית הרכב קרסו מוטורס. כמו כן נתמנה ליושב ראש קרן ספידן, ויושב ראש ועדת ההשקעות של קרן התשתיות של קבוצת הראל השקעות. כיהן כדירקטור בכי"ל בין התאריכים 26 בינואר 2006 ל-25 בינואר 2015. בנוסף כיהן כדירקטור במזרחי טפחות עד לפרישתו מתפקיד זה בשנת 2012 בשל ניגוד עניינים.
בנובמבר 2006 מונה לעמוד בראש ועדה לבחינת מערכת ההשכלה הגבוהה בישראל.
שוחט כיהן כיושב ראש הדירקטוריון של חברת "סיטיפס" מפעילת הקו הראשון של הרכבת הקלה בירושלים ובישראל וכחבר במועצה הבינלאומית של הקרן החדשה לישראל. הוא גם כיהן בהתנדבות בקרן הכספים של הטכניון ובמועצה ובוועד המנהל של הקרן הלאומית למדע בישראל.
פרסים והוקרה

פרס יגאל אלון לפעילות חלוצית (1984)
תעודת הוקרה של הטכניון על פיתוח ערב והנגב (1987)
דוקטור לשם כבוד של אוניברסיטת בן-גוריון] (1995)
דוקטור לשם כבוד של הטכניון (2002ׂׂׂ)
אות יקיר העיר תל אביב-יפו לשנת 2009
בבחירות לכנסת ה-18 הוצב במקום ה-116 הסמלי ברשימת העבודה לכנסת. לקראת הבחירות לרשויות המקומיות בשנת 2013, שובץ במקום ה-31 והאחרון ברשימתו של רון חולדאי "תל אביב אחת" למועצת עיריית תל אביב-יפו. בבחירות 2024 הוצב במקום ה-30 והאחרון באותה רשימה.
ספרו

בינואר 2024 הושק ספרו האוטוביוגרפי "בין מדבר לאוצר" (בהוצאת ידיעות ספרים).
חיים אישיים

את כינויו "בייגה" קיבל בילדותו אצל חבריו, בעקבות אמו, שהייתה קוראת לו "פייגלה" (ציפור ביידיש) בגלל גופו הרזה דאז. לימים הוא הפך את הכינוי לחלק משמו הרשמי.
היה נשוי לתמה שוחט, בתו של לוי אשכול, ראש ממשלת ישראל השלישי, מ-1959 ועד לפטירתה בספטמבר 2022. בתחילת 1965 נבחרה תמה שוחט לרשימת המועמדים המומלצים מטעם תושבי ערד למועצה המקומית. לימים הייתה לאחת מנציגות המערך במועצה הממונה.
שוחט התגורר בשכונת למד שבתל אביב. היה אב לשלושה וסב.
נפטר ב-28 בפברואר 2024, בגיל 87, כתוצאה מדום לב ולאחר התמודדות קצרה עם מחלת הסרטן.
לקריאה נוספת

אברהם בייגה שוחט, בין מדבר לאוצר, ידיעות אחרונות, ספרי חמד, 2023
איזידור שטראוס

איזידור שטראוס (Isidor Straus‏; 6 בפברואר 1845 – 15 באפריל 1912) היה איש עסקים יהודי-אמריקאי יליד גרמניה, מבעלי רשת חנויות הכלבו "מייסיס" יחד עם אחיו נתן. כיהן זמן קצר בבית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מדינת ניו יורק. הוא ואשתו אידה נספו באסון טביעת אוניית הנוסעים טיטניק.
ביוגרפיה

שטראוס נולד באוטרברג(אנ') שבריינלנד-פפאלץ, גרמניה, הבכור מבין חמשת ילדי לזרוס שטראוס (1808-1898) ואשתו השנייה שרה (1823-1876). בשנת 1854 היגר יחד עם משפחתו לארצות הברית בעקבות אביו שהיגר שנתיים לפני כן. הם התיישבו בטלבוטון (Talbotoon) שבמדינת ג'ורג'יה, שם שכנע אביו את רולנד מייסי לצרף את העסק המשפחתי למכירת כלי בית כמחלקה במרתף חנותו.
בשנת 1871 נשא לאישה את רוזלי אידה בלון (1849-1912). לזוג נולדו שבעה ילדים, מתוכם אחד נפטר בינקותו. אחד מבניהם, ג'סי איזידור שטראוס שירת כשגריר ארצות הברית בצרפת בשנים 1933-1936.
שטראוס שירת כחבר בקונגרס של ארצות הברית מה-30 בינואר 1894 עד ה-3 במרץ 1895, כנציג המפלגה הדמוקרטית מטעם העיר ניו יורק.
עד שנת 1896 השיג יחד עם אחיו נתן בעלות מלאה על הכלבו מייסיס. איזידור היה פעיל בתנועות צדקה וחינוך שונות, ובין השאר שימש נשיא המוסד הפילנתרופי The Educational Alliance, שעסק בעיקר בסיוע למהגרים יהודים ממזרח אירופה. הוא דחה הצעה מטעם נשיא ארצות הברית גרובר קליבלנד לשמש כמנהל כללי של הדואר.
מותו על הטיטניק

לאחר שבילו חורף באירופה בדרום צרפת, הפליגו איזידור ואשתו חזרה על סיפונה של הטיטניק, כשבליל 14 באפריל 1912 פגעה הספינה בקרחון. לאיזידור הוצע מקום בסירת הצלה ביחד עם אשתו אידה, אך הוא סירב לעלות לסירה כל עוד נותרו נשים וילדים על הסיפון. לפי עדות ידידם, ניצול הטיטניק הקולונל ארצ'יבלד גרייסי ה-4, שהתנדב לסייע לזוג, סירב איזידור לעזוב לפני הגברים האחרים.
אידה התעקשה שעוזרתה הבריטית אלן בירד תעלה לסירת הצלה מספר 8, ונתנה לה את מעיל הפרווה שלה, בטענה שאין לה בו צורך עוד. אידה צוטטה כאומרת "לא אופרד מבעלי. כפי שחיינו כך נמות, יחדיו." בני הזוג נראו לאחרונה שלובי זרוע על הסיפון. עדי ראייה תיארו את האירוע כתצוגה יוצאת דופן של אהבה ומסירות. שניהם טבעו עם שקיעת האונייה בשעה 2:20 לפנות בוקר, 15 באפריל. הנושא קיבל פרסום אחרי שאלברט האברד תיאר אותו. האברד עצמו טבע עם אשתו בשנת 1915 בלוסיטניה.
גופתו של איזידור נמשתה על ידי אוניית הכבל מקי-בנט, והובאה להליפקס שבנובה סקוטיה, שם זוהתה והועברה לניו יורק. בתחילה נקברה במאוזוליאום שטראוס-קוהנס שבברוקלין, ולאחר מכן, ב-1928, הועברה למאוזוליאום שטראוס שברובע הברונקס. גופתה של אידה לא נמצאה מעולם.
איזידור ואידה הונצחו באנדרטה מחוץ למאוזוליאום שעליה ציטוט (בתרגום לאנגלית) משיר השירים (ח ו-ז), "מים רבים לא יוכלו לכבות את האהבה ונהרות לא ישטפוה".
הנצחה

בנוסף לאנדרטה שמחוץ למאוזוליאום שטראוס בברונקס, יש בניו יורק שלושה אתרי הנצחה נוספים המוקדשים לאיזידור ואידה שטראוס:
לוחית זיכרון בקומה הראשית של חנות הכלבו מייסיס במנהטן.
אנדרטת איזידור ואידה שטראוס בפארק שטראוס, בצומת שדרות ברודוויי, השדרה ה-11, ורחוב 106 במנהטן. הפארק נמצא בלוק אחד ממקום מגוריהם ברחוב 105 פינת השדרה ה-11. במקום כתובת (באנגלית) עם הציטוט מספר שמואל ב (א כ"ג) "הנאהבים והנעימים בחייהם ובמותם לא נפרדו."
בית ספר ציבורי 198 שנבנה במנהטן ב-1959 קרוי על שם איזידור ואידה שטראוס.
כמו כן, שלושה מבניהם הקדישו לכבודם את אולם שטראוס (Straus Hall) אחד ממעונות הסטודנטים באוניברסיטת הרווארד.
בתרבות הפופולרית

הזוג שטראוס מגולמים בכמה סרטים ומחזות העוסקים בטיטניק בסצנות המבוססות על קורות הזוג במציאות, ביניהם:
סרט קולנוע "טיטניק" משנת 1953.
סרט קולנוע "A night to remember" משנת 1958.
מחזמר בברודוויי "טיטניק" משנת 1997. לאחר החלטתם להישאר על סיפון האוניה, בני דמותם של הזוג שרים את השיר "Still".
סרט קולנוע טיטניק משנת 1997. בני דמותם של הזוג מופיעים לזמן קצר מתנשקים ואוחזים ידיים במיטתם בעוד תאם מתמלא מים. בסצנה שנמחקה מופיע איזידור (מגולם על ידי ליו פלטר) מנסה לשכנע את אידה (אלזה רייבן), לעלות על סירת הצלה.
הערות שוליים

↑  מדריך ביוגרפיות של חברי קונגרס בארצות הברית (אנגלית)
↑  הערך איזידור שטראוס באנציקלופדיה אמריקנה מהדורת 1920 (אנגלית)
↑  מאמר ב-The Village Voice אודות בית הספר ע"ש איזדור ואידה שטראוס (אנגלית)
↑  דף דמות איזידור שטראוס ב-Imdb (אנגלית)
↑  דף דמות אידה שטראוס ב-Imdb (אנגלית)
↑  מילות השיר Still מהמחזמר טיטניק (אנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007518620505171  GND: 1020899409  ISNI: 0000 0000 1959 2713  LCCN: n00073600  SNAC: w64k15xg  US Congress: S001000  VIAF: 57846935   WorldCat (עם VIAF): 57846935 
אידה ואיזידור שטראוס בפרסום יידי לאחר טביעתם
לוחית זיכרון לאידה ואיזידור שטראוס בחנות הכלבו מייסיס, מנהטן.
אנדרטה לזכר איזידור ואידה בפארק שטראוס, מנהטן.
לירון ברנס

| --- | --- |
לירון ברנס, 2008
לירון ברנס, 2008
 לידה:  10 באפריל 1975 (בן 49)
 מדינה:  ישראל 
 תקופת הפעילות:  מ-2001
 עיסוק:  דיבוב
 מספר צאצאים:  2
 פרופיל ב-IMDb
 
שמעי, יועץ המלך (לירון ברנס) חונק את נבות היזרעאלי (יוסי עיני), עומדים מימין אחאב (יהויכין פרידלנדר), משמאל אליקים (אריה צ'רנר) בהצגה "אוכלים", תיאטרון החאן, 2011
במרכז סר אנדרו אגיצ'יק (לירון ברנס), מימינו סר טובי בליץ' (ארז שפריר) ומשמאלו מריה (עירית פשטן), "הלילה השנים עשר", החאן, 2010
לירון ברנס (נולד ב-10 באפריל 1975) הוא שחקן תיאטרון וטלוויזיה ומדבב ישראלי.
ביוגרפיה

בוגר הסטודיו למשחק ניסן נתיב 2001. זכה במלגת קרן שרת במהלך לימודיו. את שירותו הצבאי עשה בחיל המשטרה הצבאית, בה"ד 13
קריירה > תיאטרון

ברנס שיחק במשך 11 שנה משנת 2002 ועד שנת 2013 במספר הצגות בתיאטרון החאן, בהן "מילה של אהבה", "בגידה", "חטא", "חיל פרשים אנו", "בעלי המתוק ואשתי היקרה", "משחק של אהבה ומזל", "הזמרת קירחת יותר", "הדלת ממול", "מאכינל", "בידרמן והמציתים", "נישואים", "עירם של האנשים הקטנים", "סדר עולמי חדש", "גן הדובדבנים", "אושר", "המצליחים", "הלילה השנים עשר", "אוכלים" ו"הקמצן", עליו היה מועמד לפרס התיאטרון הישראלי בקטגוריית השחקן המבטיח בשנת 2004. כן גילם מספר דמויות בהצגה "מלחמה על הבית". השתתף בהצגה "ג'שה פנילה דקי" במסגרת פסטיבל עכו ובמסגרת הפסטיבל הבינלאומי בליון, צרפת. שיחק בהצגה "נוימן", אגדת חיילים שזכתה בפרס הצגת השנה לשנת 2003 בתיאטרון הפרינג' ובמסגרת תרבות יום א'.
בשנת 2010 שיחק בהצגה מר קולפרט בתיאטרון תמונע בתפקיד בסטיאן עליו זכה בפרס קיפוד הזהב.
ב-2015 שיחק במחזה "האבא" בתיאטרון בית לסין לצד ששון גבאי.
ב-2016 שיחק במחזות "השחקנית" ו"אהבת מוות" בתיאטרון בית לסין. ב-2017 שיחק במחזות "הים הכחול העמוק" ו-"ההצגה חייבת להיגמר" בתיאטרון בית לסין.
ב-2018 שיחק במחזות "משרתם של שני אדונים" ו"אוסלו" בתיאטרון בית לסין.
בשנת 2019 שיחק במחזה "משפחה חמה" קומדיה ישראלית מאת ענת גוב. באותה שנה קיבל מתיאטרון בית ליסין תעודת הוקרה על המחויבות למצוינות והצלחת התיאטרון.
קריירה > טלוויזיה

ברנס השתתף בסדרות "סרוגים" (שם גילם את דמותו של אבנר, קב"ט היישוב הדמיוני "מצפה אלישע"), "החיים זה לא הכל", "אולי הפעם", "אגדת דשא" ו"חשופים". בשנת 2009 שיחק בסדרה "שירות חדרים" את דורון הקב"ט. בשנת 2018 שיחק את דמותו של דורון, היועץ של אשת ראש הממשלה בסדרת הטלוויזיה "יש לה את זה".
קריירה > קולנוע

בקולנוע שיחק ברנס בסרטים "סנולנד" (2020), "מילים נרדפות" (2019), "עץ לימון" (2008), "איים אבודים" (2008) ו"סיפור של קיץ" (2004).
קריירה > דיבוב

ברנס מדבב את פטריק סטאר בסדרת הטלוויזיה "בובספוג מכנסמרובע" יחד עם עידו מוסרי וגלעד קלטר. בשנת 2003 דיבב את מושרמבו בסדרה "שינזו". ב-2008 דיבב את וול-E בסרט הקולנוע "וול-E". בנוסף דיבב דמויות משנה בסרטי האנימציה "עידן הקרח 2: נמסים מצחוק" (2006), "מעבר ליער" (2006), "משפחת סימפסון - הסרט" (2007), "מפלצות נגד חייזרים" (2009), "למעלה" (2009), "המשימה המיוחדת של דוג" (2009), דמויות שונות מהסדרה דרגון בול (כשהמוכר בהן הוא ראדיץ) ועוד. בשנת 2012 דיבב את טנזן בסדרה "האגדה של קורה" ובשנת 2017 דיבב את דמות האבא בסרט "בייבי בוס".
קריירה > עיסוקים נוספים

בשנים 2013–2015 לקח הפסקה מתיאטרון וניהל בית קפה ומפעל לעוגות בשם "אקלר".
חיים אישיים

ברנס היה נשוי למיכל פייקין-ברנס, השניים התגרשו. הוא אב לשניים. מתגורר ברמת גן.
שלום שכנא זאהן

| --- | --- |

 לידה:  1910 תרע"א רוסיה 
 פטירה:  20 בדצמבר 2012  (בגיל 102 בערך) ז' בטבת ה'תשע"ג ירושלים, ישראל
 מקום קבורה:  הר הזיתים
 תאריך עלייה:  תש"ל
 מקום פעילות:  פלטבוש, ירושלים
 תקופת הפעילות:  ?–2012 
 השתייכות:  ליטאים
 תחומי עיסוק:  ש"ס, זוהר מוסר
 תפקידים נוספים:  ראש ישיבת "תורה ודעת". מייסד וראש כוללים 'קדשים'
 רבותיו:  הרב ירוחם ליבוביץ, הרב ברוך בער ליבוביץ, מרן החפץ חיים
 חיבוריו:  עטרת יעקב - על הש"ס, כבוד התורה, פירוש לזוהר, פרקי תשובה וגאולה, שו"ת שלום שכנא, גודל מעלת לימוד המוסר .
 בת זוג:  ליבא גולבסקי, מרים וכטל
 אב:  הרב יצחק יעקב
 אם:  הרבנית עטיל
 צאצאים:  הרב ברוך בער זאהן, הרבנית חיה פרל, הרבנית שרה פרזיכרטר, הרבנית עטיל גארפינקל,  הרב אלחנן צבי זאהן
 חותנים:  הרב אלחנן צבי גולבסקי
 חתנים:  הרב חיים פרל, הרב בן ציון פרזיכרטר, הרב אלתר גארפינקל .
 
הרב שלום שכנא זאהן (תרע"א (בערך) - ז' בטבת ה'תשע"ג, 20 בדצמבר 2012) היה ראש ישיבת תורה ודעת, מחבר סדרת הספרים "עטרת יעקב על הש"ס" ומייסד כולל ירושלים "אליבא דהלכתא-קדשים טהרות". כמו כן היה פעיל מאוד בענייני יהדות, הנהגה ומוסר והכל בסבר פנים יפות ובהצנע לכת.
ילדותו ונעוריו

נולד לעטיל וליצחק יעקב סמוך לעיירה מז'יבוז'. משפחתו הייתה מקורבת לשושלת בית רוז'ין. על פי גרסה מסוימת, הרב זאהן נקרא ע"ש הרב שלום שכנא מפראהביטש.
בגיל 7 היגר עם משפחתו לניו יורק. הרב יעקב יוסף הרמן שלח אותו ואת הרב חיים פינחס שיינברג ללמוד בישיבה הקטנה הראשונה בארצות הברית. לאחר לימודיו בארצות הברית שלח אותו שוב הרב יעקב יוסף הרמן לאירופה, שם למד הרב זאהן בישיבת מיר ובפרט למד אצל הרב ירוחם ליבוביץ. לאחר מכן למד בישיבת כנסת בית יצחק בעיירה קמניץ, אצל הרב ברוך בער ליבוביץ ואף קיבל ממנו מכתב סמיכה. בישיבת מיר נעשה לידידו של הרב חיים פינחס שיינברג שהיה לו לחברותא. הוא שהה ארבעה ימים בביתו של הרב ישראל מאיר הכהן ("החפץ חיים") ובזקנותו פרסם מודעות בעילום שם ששמע מהחפץ חיים שהדין וחשבון הכי גדול שייתן האדם בבית דין של מעלה הוא על זה שחי בעולם הזה בלי חשבון.
ההנהגה הרוחנית

פרק זה טעון עריכה. אנא תרמו לוויקיפדיה .  הסיבה היא: יש לציין גם שנים כלליות בסמוך לשנים עבריות.
לאחר נישואיו עם ליבא גולבסקי ופרוץ מלחמת העולם השנייה, חזר לארצות הברית והתגורר בברוקלין, שם שימש במשך 30 שנה כראש ישיבת תורה ודעת בשכונת קנסינגטון.
בשנת תש"ל(1969) עלה עם רעייתו לארץ ישראל ועבר להתגורר ברחוב פנים מאירות בשכונת רוממה בירושלים.
בישראל הקים את רשת הכוללים "אליבא דהלכתא" בעיר העתיקה שבה לומדים כהנים את הלכות העבודה בבית המקדש.
עשרות שנים שימש ראש כולל 'קדשים' בבית הכנסת הר צבי בשכונת כרם אברהם בירושלים.
לאחר פטירת אשתו הראשונה ליבא נישא בשנית לאשתו מרים שנפטרה בכ"ח אלול בשנת תשס"ח (28/9/2008) .
בשנותיו האחרונות עבר להתגורר בשכונת עזרת תורה בעיר.
לאחר שנפטר הרב שיינברג, שהיה החברותא שלו, אושפז הרב זאהן במשך כשלושה שבועות בבית החולים שערי צדק בירושלים.
נפטר בגיל 101 ביום ז' בטבת תשע"ג (20/12/2012), ונטמן בליל ח' בטבת בבית הקברות הר הזיתים.
ספריו

עטרת יעקב - על הש"ס
כבוד התורה - קונטרס לליווי עטרת יעקב
חמדת הזוהר - פירוש לזוהר
פרקי תשובה וגאולה
שו"ת שלום שכנא
גודל עניין חיוב לימוד המוסר
הערות שוליים

↑  רוחמה שיין, הכל לאדון הכל
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007296551905171  GND: 1072585111  ISNI: 0000 0000 8423 121X  LCCN: nr91027118  VIAF: 316499538   WorldCat (עם VIAF): 316499538