ויליאם בראונלו
ביוגרפיה > התנגדות לקו קלוקס קלאן

בראונלו החל לקרוא להרחבת זכויות האזרח לעבדים משוחררים, וקבע כי "כושי נאמן הוא ראוי יותר מאשר לבן לא נאמן". במאי 1866 הוא הגיש לאשרור את התיקון ה-14, בו תמכו הרדיקלים בקונגרס, אך ג'ונסון ובני בריתו התנגדו. המיעוט הפרו-ג'ונסוני בבית הנבחרים של המדינה ניסה לברוח מנאשוויל כדי למנוע קוורום, וסמל הבית נשלח לעצור אותם. שניים נלכדו - פליזנט ויליאמס וא ג' מרטין - והוגבלו בחדר ועדת הבית הנבחרים, מה שהעניק לבית את המספר הדרוש של חברים שנכחו כדי לקבוע קוורום. לאחר שהתיקון עבר בהצבעה 43–11, הייסקל סירב לחתום עליו והתפטר במחאה. יורשו חתם עליו, עם זאת, והתיקון אושרר.  בהעברת החדשות לקונגרס, בראונלו לעג לג'ונסון וקבע: "המחמאות שלי לכלב המת בבית הלבן".  טנסי התקבלה מחדש לאיחוד זמן קצר לאחר מכן, ויוצגה שוב בקונגרס עד 1866; טנסי הייתה מדינת הקונפדרציה היחידה לשעבר שעקפה את השיקום הצבאי.
הרדיקלים הציעו את בראונלו לכהונה שנייה לתפקיד המושל בפברואר 1867. יריבו היה אמרסון את'רידג', מבקר תדיר של ממשל בראונלו. באותו חודש העביר בית המחוקקים הצעת חוק המעניקה לתושביה השחורים של המדינה זכות הצבעה, וליגות האיחוד התארגנו כדי לסייע לעבדים משוחררים בתהליך זה. חברי הליגות הללו התעמתו לעיתים קרובות עם חברי קונפדרציה לשעבר חסרי זכויות, כולל חברי קו קלוקס קלאן המתפתח, ובראונלו ארגן משמר מדינה, בראשות הגנרל ג'וזף אלכסנדר קופר, כדי להגן על הבוחרים (ולהציק לאופוזיציה). כשנשללו הזכויות מהתומכים לשעבר בקונפדרציה, בראונלו ניצח בקלות את את'רידג' בבחירות של 1867
עד 1868, האלימות של הקו קלוקס קלאן עלתה משמעותית. הארגון שלח לבראונלו איום במוות, והתקרב להתנקשות בחיי חבר הקונגרס סמואל ארנל. גנרל נייתן ב. פורסט הצטרף לקלאן, והפך לקוסם הגדול הראשון שלו, חלקית בתגובה למדיניות שלילת הזכויות של בראונלו. "המסמכים המשפחתיים של ויליאם ג. בראונלו, 1836–1900", שנכנסו לארכיון על ידי מזכיר המדינה של טנסי, מכילים מכתב אחד מיום 4 ביולי 1868, מהקיקלופ הגדול של הקו קלוקס קלאן סטלה מורטון, שבו מאיים מורטון על חייו של המושל בראונלו. .
בראיון ל-Cincinnati Commercial הצהיר פורסט, "מעולם לא הכרתי בממשלה הנוכחית בטנסי כבעלת קיום חוקי כלשהו". הוא התנגד לכך שהמושל בראונלו יזעיק את המיליציה והזהיר אם הם "מבצעים פשעים" ש"הם וממשלתו של מר בראונלו יושמדו, אף רדיקל לא יישאר בחיים". פורסט טען שלקלאן היו יותר מ-40,000 חברים בטנסי ו-550,000 במדינות הדרום. הוא אמר שהקלאן תמך במפלגה הדמוקרטית. פורסט טען שהכרזה של בראונלו קראה לירות בחברי הקלאן. פורסט הכחיש שהוא בעצמו חבר בקלאן.
פורסט ושנים-עשר חברי קלאן נוספים הגישו עצומה לבראונלו, והצהירו שהם יפסיקו את פעילותם אם לתומכי הקונפדרציה תינתן זכות הצבעה. בראונלו דחה זאת, עם זאת, והתחיל לארגן מחדש את משמר המדינה וללחוץ על בית המחוקקים לסמכויות אכיפה גדולות עוד יותר.
בראונלו תמך ביוליסס ס. גרנט לנשיאות בבחירות 1868, וביקש להציב חיילים פדרליים ב-21 מחוזות של טנסי כדי להתמודד עם הפעילות הגואה של הקלאן. בית המחוקקים של המדינה העניק לו את הסמכות לזרוק רישומי בוחרים שלמים של מחוזות אם הוא חושב שהם כוללים מצביעים חסרי זכויות. באוקטובר 1868, לפני הבחירות, השליך בראונלו את כל המצביעים הרשומים במחוז לינקולן. לאחר הבחירות, שניים מהמועמדים של הרדיקלים לקונגרס, לואיס טילמן במחוז ה-4 וויליאם ג'יי סמית' במחוז ה-8, הובסו בתחילה. בראונלו, שהאמין שהפחדת הקו קלוקס קלאן היא הסיבה לתבוסתם, דחה את הקולות ממחוזות מרשל וקופי, ואיפשר לטילמן לנצח, ודחה את הקולות ממחוזות פייט וטיפטון, מה שאפשר לסמית' לנצח.
בפברואר 1869, כאשר כהונתו האחרונה של בראונלו הגיעה לסיומה, הוא הציב תשעה מחוזות תחת ממשל צבאי, בטענה שזה הכרחי כדי לדכא את האלימות הגואה של הקלאן. הוא גם שיגר חמש פלוגות שמירה של המדינה כדי לכבוש את פולאסקי, שם הוקם הקלאן. לאחר שבראונלו עזב את תפקידו במרץ, פורסט הורה לקלאן להרוס את התלבושות שלהם ולהפסיק כל פעילות.