stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הבחירות למועצה המחוקקת באוגנדה 1961
הערות שוליים

1 2  administrator, History of EC, Electoral Commission, ‏2015-12-29
↑  Elections in Uganda, africanelections.tripod.com
| פוליטיקה של אוגנדה |
| --- | --- | --- |
| ממשל | חוקה • נשיא • ראש הממשלה • הפרלמנט • האספה הלאומית • מפלגות אוגנדה • יחסי החוץ של אוגנדה • מחוזות אוגנדה |  |
| בחירות ומשאלי עם באוגנדה | בחירות ומשאלי עם באוגנדה |  |
| בחירות לנשיאות | 1996 • 2001 • 2006 • 2011 • 2016 • 2021 |  |
| בחירות פרלמנטריות | 1958 • 1961 • 1962 • 1980 • 1989 • 1994 • 1996 • 2001 • 2006 • 2011 • 2016 • 2021 |  |
| בחירות למועצות המקומיות | 1964 • 1989 • 1998 • 1998 • 2002 • 2006 • 2018 |  |
| משאלי עם | 2000 • 2005 |  |
הבחירות לראשות עיריית לנינגרד (1991)

הבחירות לראשות עיריית לנינגרד ב-1991 היו מערכת הבחירות שנערכו ב-12 ביוני 1991, בו זמנית עם מערכת הבחירות של נשיא הפדרציה הרוסית וכך במקביל נערכו בלנינגרד הבחירות לנשיאות (בהן נבחר בוריס ילצין) והבחירות לראשות העיר.
זו הייתה מערכת הבחירות הישירות לעירייה הראשונה מסוגה ברוסיה, לאחר שקודם לכן ראשי העיר מונו על ידי המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות וקודם לכן מושל סנקט פטרבורג היה מתמנה בצו קיסרי של הצאר.
תוצאות הבחירות בסיבוב הראשון הראו כי ב-66.1% מהקולות זכה הנציג האנטי-קומוניסטי ונציג הכוחות הדמוקרטיים אנטולי סובצ'ק. יריבו היה סגן ראש מועצת העיר לנסובייט ומנכ"ל חברת הייצור והבנייה "LenHydroEnergoSpetsStroi" יורי סוונארד, שזכה רק ב-25% מהקולות.
תוצאות

| מקום | מועמד | קולות |  % |
| --- | --- | --- | --- |
| 1. | אנטולי סובצ'ק | 1,623,659 | 66.13 |
| 2. | יורי סוונארד | 631,367 | 25.72 |
| פתק לבן |  | 175,532 | 7.15 |
| קולות פסולים | קולות פסולים | 25,258 | 1.03 |
| מספר האזרחים שהצביעו | מספר האזרחים שהצביעו | 2,455,089 | 64.89 |
| מספר הבוחרים | מספר הבוחרים | 3,783,284 | 100 |
הערות שוליים

↑  https://www.kommersant.ru/doc/3008944
↑  http://2003.newsru.com/article/379
|  סנקט פטרבורג |
| --- | --- | --- |
| תולדות סנקט פטרבורג | היסטוריה של סנקט פטרבורג • הדומה העירונית • יום ראשון העקוב מדם (1905) • הסובייט של פטרבורג • סובייט פטרוגרד • המצור על לנינגרד |  |
| ממשל ופוליטיקה | מושל סנקט פטרבורג (בחירות: 1991 1996 • 2000 • 2003 • 2014 • 2019 • 2024) • האספה המחוקקת של סנקט פטרבורג (בחירות: 1994 • 1998 • 2002 • 2007 • 2011 • 2016 • 2021 • 2026) • ממשלת סנקט פטרבורג |  |
| סנקט פטרבורג רבתי, שכונות ונפות העיר | האדמירליות • האי וסילי • ויבורג • קלינין • קירוב • קולפינו • המשמר האדום • קראסנוסלסקי • קרונשטאדט • הנופש • מוסקבה • נבסקי • פטרוגרד • ארמונות פיוטר הגדול • פרימורסקי • פושקין • פרונזה • המרכזי |  |
| ארמונות ואתרים חשובים בעיר | ארמון החורף • ארמיטאז' • המרכז ההיסטורי • פטרהוף (מוזיאון פטרהוף עם הארמון הגדול בפטרהוף ומתחם הארמונות והגנים בפטרהוף) • המוזיאון הרוסי • מבצר פטרופבלובסקיה • ארמון יקטרינה • ארמון אלכסנדר • כיכר הארמון • ארמון מרינסקי • ארמון קונסטנטין • טירת מיכאילובסקי • ארמון טבריצ'סקי • הספרייה הלאומית הרוסית • גן הקיץ • שדרת נבסקי • בניין האדמירליות • מצפה הכוכבים פולקובו • עמוד אלכסנדר • ללנינגרד, העיר הגיבורה • הבניינים הגבוהים בסנקט פטרבורג • ספריית האקדמיה הרוסית למדעים |  |
| מבני דת | קתדרלת קאזאן • קתדרלת איסק הקדוש • קתדרלת פטרופבלובסקיה • מנזר אלכסנדר נבסקי • כנסיית הגואל שעל הדם • בית הכנסת הכוראלי הגדול • מסגד סנקט פטרבורג • כנסיית צ'סמה |  |
| השכלה ותרבות | האוניברסיטה הממלכתית • התזמורת הפילהרמונית • תיאטרון מריאינסקי |  |
| כלכלה | פורום סנקט פטרבורג הבינלאומי לכלכלה • הבורסה ההיסטורית • בורסת סנקט פטרבורג (1991) • בורסת סנקט פטרבורג (1997) • מפעל קירוב |  |
| תחבורה | כביש הטבעת של סנקט פטרבורג • המטרו של סנקט פטרבורג • הרכבת הקלה • נמל סנקט פטרבורג • נמל התעופה הבינלאומי פולקובו • תחנת האוטובוסים • ספסאן |  |
| ספורט | זניט סנקט פטרבורג • זניט (כדורסל) • סק"א סנקט פטרבורג • אצטדיון קירוב • אצטדיון קרסטובסקי • מונדיאל 2018 • אליפות העולם בהוקי קרח 2016 • St. Petersburg Open |  |
| אחר | משטרת סנקט פטרבורג • פרש הנחושת • נייבה • תעלת גריבוידוב • בית הקברות פיסקריובסקויה לזכר הנופלים • מרכז לאחטה |  |
ערך זה הוא קצרמרבנושא רוסיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
הבחירות הכלליות ביוון (ינואר 2015)

הבחירות הכלליות ביוון 2015 נערכו ב-25 בינואר 2015 ובמהלכן נבחרו כל 300 חברי הפרלמנט של יוון בהתאם לחוקה. הבחירות הוקדמו בעקבות כישלון הפרלמנט לבחור נשיא חדש ב-29 בדצמבר 2014 ונערכו על רקע משבר החוב של המדינה ומדיניות הצנע. "מפלגת השמאל הרדיקלי" (סיריזה), שמתנגדת לצנע, ניצחה בבחירות וזכתה ב-149 מושבים מתוך 300. מפלגת השלטון דמוקרטיה חדשה של ראש הממשלה אנטוניס סמאראס ספגה מפלה כשאיבדה 53 מנדטים וזכתה ב-76 מושבים בלבד - התוצאה הגרועה שלה אי-פעם מבחינת מספר המנדטים שאיבדה. מפלגת הימין הקיצוני השחר הזהוב איבדה מעט מהתמיכה וקיבלה מנדט אחד פחות, אך עדיין הפכה למפלגה השלישית בגודלה עם 17 מושבים. ב-26 בינואר, יום אחרי הבחירות, הושבע יו"ר מפלגת סיריזה אלכסיס ציפראס לראשות הממשלה שאליה חברה גם מפלגת הימין היוונים העצמאים.
רקע

בשלהי שנת 2009, כתוצאה מצירוף של נסיבות לאומיות ובינלאומיות (משבר האשראי העולמי ותקציב לאומי בזבזני), עמדה כלכלת יוון בפני המשבר החמור בתולדותיה מאז שיקומה של הדמוקרטיה היוונית בשנת 1974. בתחילת שנת 2010 התברר כי מספר ממשלות ביוון סילפו דיווחים באשר לנתונים הכלכליים הרשמיים של המדינה כדי שיתאימו להנחיות המוניטריות של האיחוד האירופי. דיווחים מעוותים אלה איפשרו לממשלות יוון להתחייב להוצאות מעבר ליכולתה הכלכלית של המדינה, בעודם מסתירים את גודלו האמיתי של הגירעון הלאומי מן המפקחים מטעם האיחוד האירופי. השילוב של הגורמים הללו יחד עם משבר החוב האירופי הוביל את יוון לסף חדלות פירעון במהלך 2010, בדומה לשאר מדינות ה-PIIGS (פורטוגל, אירלנד, איטליה וספרד).
במאי 2010 החליטו מדינות גוש האירו האחרות וקרן המטבע הבינלאומית על חבילת סיוע שהותנתה במדיניות קיצוב נוקשה כדי להשתלט על הגרעון. הוחלט כי על יישום התוכנית יפקחו הנציבות האירופית, הבנק המרכזי האירופי וקרן המטבע הבינלאומית. תוכנית הצנע גררה הפגנות רבות ביוון.
ב-27 באוקטובר 2011 החליטו מנהיגי גוש האירו להגדיל את היקף קרן החילוץ האירופית לכטריליון אירו. כמו כן, הוחלט לקצץ לפחות 40% מהחוב של יוון. ב-6 בדצמבר 2011 אישר הפרלמנט היווני את תוכנית הצנע ברוב של 258 תומכים מול 41 מתנגדים.
ב-10 בפברואר 2012 אישרה ממשלת יוון חבילת קיצוצים נוספת לאחר ששרי האוצר של גוש האירו התנו את העברת חבילת חילוץ נוספת בסך 130 מיליארד אירו בהעמקת היקף תוכנית הצנע. מחוץ לבניין הפרלמנט התקיימה הפגנה בהשתתפות כ-100,000 איש. במהומות אלימות שהתחוללו נפצעו עשרות בני אדם ועשרות בתי עסק הוצתו.
בנובמבר 2014 פורסם כי יוון נחלצה מהמיתון ובמהלך הרבעון השלישי של אותה שנה כלכלתה צמחה ב-1.9%.
רקע > הבחירות לנשיאות

ב-8 בדצמבר 2014 הודיע ראש הממשלה סמאראס שהבחירות ל נשיאות המדינה יוקדמו בכמה חודשים. הסיבוב הראשון נערך ב-17 בדצמבר, השני ב-23 בדצמבר והשלישי ב-29 בדצמבר. ב-9 בדצמבר, סמאראס הכריז כי מועמד מפלגת השלטון בבחירות לנשיאות הוא סטאוורוס דימס, שזכה לתמיכה גם מצד מפלגת פאסוק שהייתה חברה בקואליציה.
על פי חוקת יוון, במקרה שאין רוב מיוחס אחרי שלושה סיבובי הצבעה, על הפרלמנט להתפזר תוך עשרה ימים ויש לקיים בחירות בזק. מאחר שלקואליציה לא היו מספיק מושבים בפרלמנט כדי להבטיח את בחירת הנשיא בעצמה, הייתה סבירות גבוהה לכך שהמועמד שלה לא יזכה ועקב כך יוקדמו הבחירות.
אחרי שראש הממשלה סמאראס נכשל ב-29 בדצמבר 2014 להשיג את 180 הקולות הדרושים לבחירת נשיא חדש בסיבוב השלישי בבחירות, הוא ביקש מהנשיא היוצא קרולוס פפוליאס לפזר את הפרלמנט. ב-31 בדצמבר פיזר הנשיא באופן רשמי את הפרלמנט באמצעות צו וקבע כי בחירות הבזק יתקיימו ב-25 בינואר 2015 והפרלמנט יתכנס מחדש ב-5 בפברואר 2015.
תוצאות הבחירות

| מפלגה | הצבעה> % | הצבעה> קולות | הצבעה> ± | מושבים | מושבים>  ± |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| קואליציית השמאל הרדיקלי (SYRIZA) | 36.34 | 2,245,561 | 9.45+ | 149 | 78+ |
| דמוקרטיה חדשה (ND) | 27.81 | 1,718,426 | 1.85- | 76 | 53- |
| השחר הזהוב (XA) | 6.28 | 388,383 | 0.64- | 17 | 1- |
| טו פוטמי | 6.05 | 373,794 | חדשה | 17 | 17+ |
| המפלגה הקומוניסטית של יוון (KKE) | 5.47 | 338,053 | 0.97+ | 15 | 3+ |
| היוונים העצמאים | 4.75 | 293,329 | 2.76- | 13 | 7- |
| התנועה הסוציאליסטית הפאן-הלנית-החזית-הדמוקרטית | 4.68 | 289,384 | 7.60- | 13 | 20- |
| תנועת הסוציאליסטים הדמוקרטים | 2.46 | 152,194 | חדשה | 0 | ±0 |
| איחוד המרכז | 1.79 | 110,818 | 1.50+ | 0 | ±0 |
| טלייה | 1.77 | 109,471 | חדשה | 0 | ±0 |
| הכינוס האורתודוקסי העממי (LAOS) | 1.03 | 63,692 | 0.55 |  | ±0 |
| חזית היוונים האנטי-קפיטליסטיים-MARS | 0.64 | 39,455 | 0.32 |  | ±0 |
| מפלגת השמאל הדמוקרטית-ירוקה | 0.49 | 30,074 | 5.76 |  |  |
| המפלגות המרקסיסטיות-לניניסטיות של יוון | 0.13 | 8,033 | 0.01 |  | ±0 |
| האיחוד הדמוקרטי לאומי לרפורמה | 0.12 | 7,608 | חדשה |  | ±0 |
| השחרור הדמוקרטי של העם היווני | 0.08 | 4,789 | חדשה |  |  |
| מפלגת הפועלים המהפכנית | 0.04 | 2,441 | חדשה |  |  |
| ארגון הקומוניסטים של יוון | 0.04 | 2,206 | חדשה |  |  |
| מועמדים עצמאים | 0.02 | 1,414 | 0.02 |  |  |
| תנועת ההתנגדות הלאומית | 0.01 | 619 | 0.01 |  |  |
| חזית הסולידריות האורתודוקסית החלוצית | 0.00 | 105 | חדשה |  |  |
| תנועת היוונים הלבנים | 0.00 | 87 | חדשה |  |  |
| תנועת העבודה של יוון | 0.00 | 27 |  |  |  |
| סך כל הקולות | 100.0 | 6,181,274 |  | 300 | ±0 |
הקמת הממשלה

ב-26 בינואר, יממה אחרי הבחירות, סיכם מנהיג מפלגת סיריזה אלכסיס ציפראס עם מנהיג המפלגה השמרנית "היוונים העצמאים" פאנוס קמנוס על הקמת קואליציה. סיריזה זכתה ב-149 מושבים, שני מנדטים פחות ממה שהיה דרוש לה כדי להקים ממשלה לבדה ויחד עם "היוונים העצמאים" נשענת הממשלה על 162 מושבים.
הבחירות הפרלמנטריות בסוריה (2016)

הבחירות הפרלמנטריות בסוריה נערכו ב-13 באפריל 2016. הבחירות לפרלמנט בסוריה מתקיימות אחת לארבע שנים, ואילו הבחירות לנשיאות הם אחת לשבע שנים.
רקע

בעת הבחירות סוריה נמצאה כמעט חמש שנים בתוך מלחמת האזרחים, בעקבות כך בזמן הבחירות, מחוז אידליב היה מחוץ לשליטת הממשלה, מכיוון שהיא נשלטה על ידי מורדים; ומחוזות רקה ודיר א-זור היו בשליטת המדינה האסלאמית. כתוצאה מכך לא התקיימו בחירות במחוזות אלה. מחוזות חלב, חומס ודרעא הוחזקו חלקית על ידי כוחות מורדים בזמן הבחירות.
מערכת בחירות

כל 250 חברי הפרלמנט נבחרו מ-15 מחוזות.
| מחוז בחירה | מושבים | אוכלוסייה |
| --- | --- | --- |
| נפת דמשק | 29 | 1,754,000 |
| נפת ריף דימאשק | 19 | 2,836,000 |
| חלב | 20 | 2,132,100 |
| מחוז חלב | 32 | 2,735,900 |
| נפת חומס | 23 | 1,803,000 |
| נפת חמה | 22 | 1,628,000 |
| נפת לטקיה | 17 | 1,008,000 |
| נפת אידליב | 18 | 1,501,000 |
| נפת טרטוס | 13 | 797,000 |
| נפת ראקה | 8 | 944,000 |
| מחוז דיר עז-צור | 14 | 1,239,000 |
| נפת אל-חסכה | 14 | 1,512,000 |
| מחוז דרעא | 10 | 1,027,000 |
| נפת אס-סוביידה | 6 | 370,000 |
| נפת קונייטרה | 5 | 90,000 |
| סך הכל | 250 | 21,377,000 |
תוצאות

הברית הלאומית (אנ') (NPF) שהובילה מפלגת הבעת' זכתה ב-200 מתוך 250 המושבים, אחוז ההצבעה היה 57.56%.
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |

| מפלגה | מפלגה | קולות | מקומות ישיבה |  |  |  |  |  |  |  |
|  | מפלגת הבעת' |  | 172 |  |  |  |  |  |  |  |
|  | המפלגה הלאומנית בסוריה |  | 7 |  |  |  |  |  |  |  |
|  | המפלגה הקומוניסטית הסורית ברשות חאליד בקדש |  | 3 |  |  |  |  |  |  |  |
|  | המפלגה הסוציאליסטית המאוחדת |  | 2 |  |  |  |  |  |  |  |
|  | מפלגת האיחוד הסוציאליסטי הערבי |  | 2 |  |  |  |  |  |  |  |
|  | המפלגה הקומוניסטית הסורית ברשות יוסף פייסל |  | 1 |  |  |  |  |  |  |  |
|  | מפלגת הברית הלאומית |  | 1 |  |  |  |  |  |  |  |
|  | עצמאים המזוהים עם NPF |  | 12 |  |  |  |  |  |  |  |
| הברית הלאומית | הברית הלאומית | הברית הלאומית | 200 |  |  |  |  |  |  |  |
|  | עצמאים |  | 50 |  |  |  |  |  |  |  |
| סך הכול | סך הכול | 5,085,444 | 250 |  |  |  |  |  |  |  |
| מצבעים/אחוז ההצבעה | מצבעים/אחוז ההצבעה | 8,834,994 | 57.56 |  |  |  |  |  |  |  |
| מקור: | מקור: | מקור: | מקור: |  |  |  |  |  |  |  |
הערות שוליים

↑  President Assad calls for parliamentary elections next April AMN, 22 February 2016
↑  "Population estimates on 31 December 2011" (בערבית). Central Bureau of Statistics. אורכב מ-המקור ב-3 במרץ 2016. נבדק ב-23 בפברואר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "2004 census data" (בערבית). Central Bureau of Statistics. אורכב מ-המקור ב-4 במרץ 2016. נבדק ב-23 בפברואר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  IPU PARLINE database: SYRIAN ARAB REPUBLIC (Majlis Al-Chaab), Last elections, archive.ipu.org
בוב ריילי

רוברט רנפרו ריילי (באנגלית: Robert Renfroe Riley;‏ ‏נולד ב־3 באוקטובר 1944) הוא איש עסקים ופוליטיקאי אמריקאי מאלבמה, איש המפלגה הרפובליקנית, שכיהן כמושל אלבמה ה-52 בשנים 2003–2011. משנת 1997 ועד כהונתו כמושל, הוא כיהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס השלישי של אלבמה.
ראשית חייו

בוב ריילי נולד בעיירה הקטנה אשלנד שבמחוז קליי שבאלבמה, שם עסקה משפחתו בחקלאות במשך שישה דורות. ריילי למד באוניברסיטת אלבמה, שם הוא היה חבר באחוות פי-קאפא-סיגמה וסיים תואר במנהל עסקים. לפני שנבחר ב-1996 לבית הנבחרים של ארצות הברית, ניהל ריילי מספר עסקים. בבעלותו היו עסק לממכר מכוניות וחברת משאיות. הוא גם עסק בגידול בקר ובתיווך נדל"ן.
חבר בית הנבחרים של ארצות הברית

ב-1996 נבחר ריילי לראשונה לבית הנבחרים של ארצות הברית, לאחר שניצח את יריבו הדמוקרטי, חבר הסנאט של אלבמה, טד ליטל, ואת מועמד המפלגה הליברטריאנית ג'ון סופוקלוס. בבחירות הוא ניצח בהפרש של קצת יותר מ-6,000 קולות והיה הרפובליקני השני שייצג את מחוז הבחירה השלישי של אלבמה מאז תקופת השיקום. הראשון היה גלן אנדארוס שהחזיק בתפקיד בשנים 1965–1967, כאשר המחוז היה מחוז הבחירה הרביעי.
ב-1998 נבחר ריילי לכהונה שנייה במערכת בחירות קשה פחות, לאחר שזכה ב-58 אחוזים מקולות הבוחרים בהתמודדות מול מועמד הדמוקרטים ג'ו טרנהאם. ב-2000 התמודד מולו רק מועמד המפלגה הליברטריאנית.
מושל אלבמה > בחירות 2002

בבחירות של נובמבר 2002 לא התמודד ריילי על כהונה רביעית בבית הנבחרים. כתומך של עקרון הגבלת הכהונה, הוא קבע לעצמו הגבלה של לא יותר משלוש תקופות כהונה. תחת זאת, הוא התמודד בבחירות על משרת מושל אלבמה והביס את המושל הדמוקרטי המכהן, דון סיגלמן, בהפרש של כ-3,000 קולות, ההפרש הקטן ביותר בהיסטוריה של אלבמה. תוצאות הבחירות היו שנויות במחלוקת, שכן בליל הבחירות הראתה הספירה על ניצחון של סיגלמן בהפרש של 2,00 קולות. מאוחר יותר, הוכרז על תקלה במכונת הצבעה במחוז בולדווין שבה נמנו הקולות שנדרשו כדי שריילי יוכרז כמנצח.
בכירי המפלגה הדמוקרטית התנגדו, בטענה שהספירה החוזרת בוצעה על ידי פקידי בחירות רפובליקנים מקומיים לאחר שהמשקיפים הדמוקרטים עזבו את אתר ספירת הקולות. באופן זה, אימות הספירה החוזרת הפך לבלתי אפשרי. התובע הכללי של אלבמה, הרפובליקני ביל פריור, אישר את ההצבעה החוזרת, וכך הבטיח את בחירתו של ריילי. פריור דחה בקשות לספירה ידנית של הקולות שבמחלוקת. הוא הזהיר שפתיחת קלפיות חתומות כדי לספור אותן מחדש תהיה עבירה פלילית.
פרשנים טענו שאולי הדעה האובייקטיבית ביותר על ההעברה לכאורה של הקולות הייתה שלא הייתה העברת קולות מקבילה ככל שהדבר נגע למועמדים לתפקידים אחרים באותן קלפיות, העברה שהייתה צפויה אם היו אלו מצביעים שהתנגדו לסיגלמן. באופן כללי, כתוצאה מחוסר עקביות ברורה זו, תיקן בית המחוקקים של אלבמה את חוק הבחירות כדי ליצור שיטה אוטומטית ומפוקחת לספירה חוזרת במקרים של מרוצים צמודים.
מושל אלבמה > תקופת כהונתו הראשונה > סקרי דעת קהל

ב-10 במאי 2005 פורסם סקר שביעות רצון שהראה ש-36 אחוזים מתושבי אלבמה היו שבעי רצון מתפקודו של ריילי כמושל מול 52 אחוזים שהביעו אי-שביעות רצון. ב-20 בספטמבר אותה שנה עלה שיעור שביעות הרצון מתפקודו של רייל ל-58 אחוזים. ניתוח של גידול זה הראה שהוא נבע ככל הנראה מהדעה החיובית של הציבור על תפקודו של ריילי במהלך הוריקן קתרינה. בפברואר 2006 ירד מעט שיעור שביעות הרצון מריילי כאשר 52 אחוזים הביעו את שביעות רצונם ממנו. באוגוסט אותה שנה, עלה שיעור שביעות הרצון ממנו ל-62 אחוזים.
מושל אלבמה > תקופת כהונתו הראשונה > בית המשפט העליון

ב-2003 משכה הפוליטיקה הפנימית באלבמה תשומת לב לאומית כאשר נשיא בית המשפט העליון של אלבמה, רוי מור, סירב להסיר טבלה של עשרת הדיברות מהרוטונדה של בניין בית המשפט. על פי המדווח, ריילי תמך במור, אך בסופו של דבר לא לקח חלק משמעותי בפרשה. ריילי הצהיר שאין דבר שהוא יוכל לעשות כדי למנוע את הדחתו של מור מתפקידו על ידי ועדת האתיקה של השופטים. בבחירות של 2006 התמודד מור מול ריילי בבחירות המקדימות של המפלגה הרפובליקנית.
מושל אלבמה > תקופת כהונתו הראשונה > מיסי רכוש

אומדן שווי הרכוש לצורכי מס היה סוגיה מרכזית כאשר יריביו של ריילי טענו שהוא, כאשר פעל באמצעות נציב הכנסות המדינה שלו, הורה שהערכות הרכוש לצורכי מס יבוצעו ידנית, ולא על בסיס הערכות ארבע שנתיות כפי שהיה מקובל. בשל הנטייה של ערכי הנכסים לעלות מעת לעת, ביצוע ההערכות באופן תדיר יותר היה דרך בלתי ישירה להעלות את המיסים שנגבו מבעלי הנכסים. יריביו של ריילי טענו שבעשותו כן, הוא העלה מיסים ללא אישור בהצבעה של בית המחוקקים או הציבור. ריילי טען שהוא פועל על פי לשון החוק ובעצת פרקליטיו.
מושל אלבמה > תקופת כהונתו הראשונה > תיקון מספר אחד

בשנת כהונתו הראשונה כמושל, הציע ריילי את "תיקון מספר אחד" (Amendment One), שבמסגרתו היו אמורים להתבצע שינויים מידיים במערכת המיסוי של אלבמה. למעשה, התוכנית כללה בעיקרה הקלות במס הכנסה עבור מדרגות נמוכות יותר, שקוזזו על ידי העלאות מס שונות על צריכה, רכוש והכנסה במדרגות גבוהות יותר. חלק מהבעיה שתוכנית זו ביקשה לטפל בה הייתה התלות החזקה של מערכת המס של אלבמה במס מכירה, מה שהופך את תקציב המדינה לתלוי בכלכלת המדינה. ההערכה הייתה שהתוכנית תניב גידול כולל של הכנסות המדינה בהיקף של 1.2 מיליארד דולר בשנה. התוכנית גם כללה רפורמות, כמו שינויים במדיניות הקביעות בעבודה של המורים, ודינים וחשבונות על מערכות בתי הספר. התוכנית גם כללה סעיפים שנגעו לתוכניות המלגות לסטודנטים שלמדו בקולג'ים ומימון יוזמות חינוכיות אחרות.
הן התמיכה והן ההתנגדות לתוכניות הגיעו מהכוחות הפוליטיים המנוגדים המסורתיים באלבמה, שחצו קווים מפלגתיים. אלה כללו תמיכה מארגונים לתמיכה בעסקים, כולל מועצת העסקים של אלבמה ורבות מלשכות המסחר, לצד ארגוני חינוך בולטים, כולל איגוד עובדי מערכת החינוך. גופים אחרים ללא מטרת רווח בעלי חשיבה פרוגרסיבית, כולל ארגונים רבים ששאפו במשך שנים לשינויים במערכת המיסוי של אלבמה, תמכו בתוכנית. ארגונים אלה ראו בתוכנית כהזדמנות לכך שאלבמה תשקיע בעתידה באמצעות השקעות בחינוך וברפורמות ממשלתיות. ריילי הציג גם את התוכנית באמצעות שימוש במונחים נוצריים, ובאמצעות אוצר מילים שכבר היה שכיח במדינה כדי לטעון שמערכת המיסוי של אלבמה הטילה עול כבד על האזרחים העניים ביותר בה. מתנגדי התוכנית כללו את סניף הקואליציה הנוצרית של אלבמה, שהתפלגה מהקואליציה הנוצרית הלאומית שתמכה בתוכנית, ואת פדרציית החוואים של אלבמה. מספרם של כל אלו שהתנגדו לתוכנית, כולל שני הארגונים הללו, תמכו בבחירתו של ריילי בבחירות למשרת המושל של 2002. מתנגדים אלו מתחו ביקורת על בית המחוקקים של המדינה ועשו שימוש במורכבות של התוכנית כדי לטעון שהמיסים שיוטלו על אזרחי המדינה יעלו. בעוד שהתומכים ציינו שמחקרים על התוכנית הראו שרוב תושבי אלבמה ראו נטל מס כולל נמוך יותר, סקרי דעת הקהל הראו שרוב אזרחי המדינה הושפעו ככל הנראה מההצעה להעלאת מיסי הרכוש, והאמינו שמיסים אישיים יעלו על פי תוכנית זו.
ב-9 בספטמבר 2003 נדחה תיקון מספר אחד במשאל עם לאחר ש-68 אחוזים מהמצביעים הצביעו נגדו. בעוד שהתיקון של ריילי נדחה על ידי קהל המצביעים, הוא העניק לו הכרה לאומית. בשל מנהיגותו במסגרת התייחסותו למשבר הכספי של המדינה, כונה ריילי בכינוי "פקיד הממשל של השנה" על ידי המגזין Governing. והמגזין טיים שיבח אותו על כך שהוא היה אחד מ"הפוליטיקאים האמיצים ביותר" של ארצות הברית.
הדחייה הגורפת של התוכנית אילצה את ריילי לתקן את היחסים עם בסיס התמיכה הפוליטי שלו ולתור אחר רעיונות לרפורמות ללא העלאות מיסים נרחבות כפי שהייתה הכוונה בתיקון מספר אחד. כמה מן ההצעות התקבלו, כמו המאמצים להעלות את סף מדרגת המס הנמוכה.
מושל אלבמה > תקופת כהונתו הראשונה > פיתוח תעשייתי

ריילי זקף לזכותו את סיועו בפיתוח הכלכלי של אלבמה. הוא כיוון לפתיחתו של מתקן הנדסת האווירונאוטיקה במוביל של חברת האם של איירבוס, שאמור היה להפוך למפעל הרכבת המטוסים של התאגיד. מבקריו של ריילי טענו שהוא כשל בהמשך ההצלחות של קודמיו, כמו סיגלמן, שבתקופתו הוקם בהצלחה מפעל ההרכבה של יונדאי באלבמה, או ג'ים פולסום הבן, שהצליח להביא מפעלי מכוניות למדינה. במיוחד, כאשר במרץ 2006 הודיעה חברת קיה  על הקמת מפעל ייצור בג'ורג'יה, מתח סיגלמן ביקורת על ריילי על כך שאלבמה כשלה בהגשת הצעה רצינית להקמת המפעל בתחומה.
תחת ממשלו של ריילי, ירד שיעור האבטלה באלבמה מ-5.3 אחוזי כאשר הושבע לכהונתו בינואר 2003, ל-3.3 אחוזים במרץ 2006. שיעור זה היה הנמוך ביותר שתועד מאז החל המעקב אחר נתון זה ב-1976 והיה אחד הנמוכים ביותר בקרב מדינות ארצות הברית.
מושל אלבמה > תקופת כהונתו הראשונה > סופות ההוריקן

ב-2005 ספג ריילי ביקורת מחלק מתושבי מחוז מוביל לאחר שהוא הוציא צו פינוי חובה לאזור עם התקרבותו ליבשה של הוריקן דניס (אנ'). התושבים חשו שהטיפול בנושא במהלך הוריקן קתרינה היה טוב יותר תוך שימוש בגישה על פיה רק חלקים של המחוז פונו במקום פינוי של כל המחוז.
ב-28 באוגוסט אותה שנה, הכריז ריילי על מצב חירום מדינתי לקראת התקרבותו של הוריקן קתרינה. באותו יום, הוא ביקש מהנשיא ג'ורג' ווקר בוש להכריז על שישה מחוזות בדרום אלבמה כאזורי אסון, בקשה שאושרה בערב יום המחרת. 350 אנשי המשמר הלאומי גויסו לשירות ב-30 באוגוסט.
מושל אלבמה > תקופת כהונתו השנייה

בבחירות לתקופת כהונתו השנייה כמושל, שנערכו בנובמבר 2006, ניצח ריילי בקלות את סגנית המושל, הדמוקרטית לוסי בקסלי, לאחר ששיעור התמיכה בו עלה שוב. הוא גרף 58 אחוזים מקולות הבוחרים מול 42 האחוזים שקיבלה בקסלי.
מושל אלבמה > תקופת כהונתו השנייה > סוגיות כלכליות

באפריל 2007 הגיע שוב שיעור האבטלה באלבמה ל-3.3 אחוזים. על כל פנים, נתונים סטטיסטיים על התעסוקה, שסופקו על ידי מחלקת יחסי העבודה של המדינה, הראו שתחת ממשלו של ריילי, שיעור האבטלה עלה כמעט פי שלושה לשיעור עונתי מותאם של 8.4 אחוזים בפברואר 2009. שיעורי האבטלה העונתיים המותאמים נעו בין 7.8 אחוזים ל-8.9 אחוזים מינואר ועד פברואר 2009.
בתקופת ממשלו של ריילי המשיך שיעור האבטלה באלבמה לעלות, ומנהל מחלקת יחסי העבודה של המדינה, טום סורטיס הוציא ב-19 ביוני 2009 הודעה לעיתונות, שבה הוא ציין ששיעור האבטלה באלבמה לחודש מאי עלה ל-9.8 אחוזים, עלייה בהשוואה לנתון של 9.0 באפריל, ושיעור האבטלה הגבוה ביותר שנרשם באלבמה ב-25 השנים שקדמו לפרסום נתון זה.
מבקריו של ריילי טענו שהתפתחויות אחרונות אלו היו בסך הכול תוצאה של התאוששות כלכלית לאומית, וציינו את אובדן אלפי מקומות עבודה היסטוריים בתעשיית הטקסטיל תחת ממשלו של ריילי. אף על פי כן, אלבמה תחת ממשלו של ריילי זכתה לכינוי "המדינה של השנה" על ידי המגזינים Southern Business ו-Development magazine במשך ארבע שנים ברציפות וקיבלה פרסים על תחרותיות, יצירת מקומות עבודה ופיתוח כלכלי.
בין שאר הכיבודים, דירגה הרשת Worldwide Interactive Network את משרד פיתוח כוח האדם של אלבמה כסוכנות הראשונה בתחום מקרב מקבילותיה בכל מדינות ארצות הברית, והמגזין Expansion Management דירג את תוכנית הכשרת כוח אדם של אלבמה במקום הראשון מבין תוכניות דומות. משרד התיירות של אלבמה תחת ממשלו של ריילי קיבל את הפרס השנתי של המועצה הלאומית של מנהלי מחלקות התיירות המדינתיים, בהכירה ב"שנת האוכל של אלבמה" כקמפיין התיירותי הראשי של המדינה.
במאי 2007 הכריז ריילי שתאגיד טיסנקרופ יבנה מפעל פלדה בהיקף של 4.2 מיליארד דולר מצפון למוביל, המיזם הכלכלי הגדול ביותר בתולדות אלבמה, והמיזם התאגידי הגדול ביותר בהיסטוריה של ארצות הברית. מפעל זה מעסיק כיום 2,700 עובדים.
מושל אלבמה > תקופת כהונתו השנייה > סוגיות נוספות

לצורך שקיפות, כחלק מתוכניתו לממשל פתוח, פרסם ריילי באתר האינטרנט של משרד המושל את ההוצאות החודשיות האקראיות של משרדו, ומדי רבעון את דוח הטיסות של כל מטוסי המדינה.
כמושל, אישר ריילי 25 הוצאות להורג באלבמה, יותר מכל קודמיו מאז 1983.
ב-2007, חתם ריילי על כתב התנצלות שאושר על ידי בית המחוקקים של אלבמה על קיומה של העבדות במדינה.
ההשערות על התמודדות לנשיאות

במאמר מערכת ובידיעות חדשותיות שפורסמו בוושינגטון טיימס ב-13 באוגוסט 2009, הועלה שמו של ריילי כמועמד אפשרי בבחירות לנשיאות של 2012. כתוצאה מכך נפוצו הידיעות על אפשרות זו בכלי תקשורת נוספים באלבמה ובארצות הברית. במהלך ראיון שנערך עם ריילי באותו יום, הוא דחה את האפשרות שהוא ישקול ריצה עתידית לתפקיד הנשיא. ב-2 בפברואר 2011, פרסמו גם העיתונים The Birmingham News ו-The Decatur Daily ידיעות על השערות שריילי שקל להתמודד על הנשיאות.
חיים אישיים

מאז 1964 נשוי ריילי לפטסי אדמס, גם היא כמוהו ממחוז קליי. לזוג ארבעה ילדים: רוב, ג'ניס, מינדה וקריסלין. ג'ניס, בתו הבכורה של רייל ומגייסת התרומות למערכות הבחירות של אביה, נפטרה באוגוסט 2001. לבני הזוג ריילי שישה נכדים ונכדות.
ב-26 ביוני 2011, כאשר היה ריילי במסע לרוחב היבשת על אופנוע הרלי-דייווידסון, הוא נפצע קשה בעת שנסע בדלטון הייוויי שבאלסקה.