stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בודפשט
תחבורה > תחבורה אווירית

נמל התעופה פרנץ ליסט (לשעבר פריהג') הנמצא כ-24 קילומטר דרום מזרחית לעיר, הוא נמל התעופה העיקרי של הונגריה. הוא משמש כבסיס פעולה מרכזי לויז אייר ולרינאייר.
תחבורה > רכבת

בודפשט היא צומת רכבות חשוב, והרכבת מקשרת את העיר עם ערים חשובות אחרות באירופה. בבודפשט שלוש תחנות רכבת גדולות - תחנת הרכבת המזרחית (קלטי), תחנת הרכבת הדרומית (דלי) ותחנת הרכבת המערבית (ניוגטי).
החל מסוף המאה ה-19 פועלת הרכבת הפרברית של בודפשט.
תחבורה > תחבורה פנימית

הרכבת התחתית בבודפשט היא בין הוותיקות בעולם, ורק הרכבת התחתית של לונדון קדמה לה. הקו ההיסטורי M1 הוא הקו "הצהוב", פועל עדיין, ושוחזר למלוא תפארתו המקורית. שני הקווים האחרים M2 (הקו האדום) ו-M3 (הקו הכחול) נבנו לאחריו, ומשמשים חלקים אחרים של העיר. שלושת הקווים נפגשים בנקודה אחת בעיר - כיכר "פרנץ דאק" בפשט.
בנוסף לרכבת התחתית פועלת בבודפשט רשת רכבות קלות וחשמליות נרחבת כלל רשת התחבורה בבודפשט מופעלת על ידי ה-BKK והיא מעניקה כיסוי תחבורתי טוב לכלל חלקי העיר.
הפוניקולר של בודפשט פועל משנת 1870.
הגשרים בבודפשט

בין צדה המערבי והמזרחי של הדנובה מחברים גשרים רבים. במרכזה של בודפשט ארבעה גשרים היסטוריים, המהווים עורק תחבורה מרכזי בעיר ואף שכיות חמדה תיירותיות.
הגשרים מופיעים לפי סדר מצפון לדרום.
הגשרים בבודפשט > גשר מרגיט

הגשר, שנבנה בשנת 1876, מחבר את האי מרגיט עם בודה ופשט. בתחילה נבנה הגשר ללא גישה לאי, אך זו נוספה בשנת 1900.
הגשרים בבודפשט > גשר השלשלאות

גשר השלשלאות (Lánchíd) גשר הקבע הראשון על פני הדנובה נבנה בין 1839 ל-1849. הגשר תוכנן בידי האנגלי ויליאם טירני קלארק, ונבנה בידי המהנדס האנגלי אדם קלארק. בשני קצות הגשר פסלי אריות מעוטרים. במהלך מלחמת העולם השנייה פוצץ הגשר, אך נבנה מחדש בשנת 1949. הגשר מוביל אל מנהרה החצובה בהר מתחת לגבעת המצודה, ואורכה 350 מטר. המנהרה נפתחה בשנת 1856. בכיכר אדם קלארק שליד הגשר, נמצא מונומנט בגובה שלושה מטרים העשוי אבן גיר בצורת הספרה 0 - זהו קילומטר אפס של בודפשט ושל הונגריה כולה.
הגשרים בבודפשט > גשר ארז'בט (אליזבת)

גשר ארז'בט (Erzsébet híd) קרוי על שמה של מלכת הונגריה אליזבת (סיסי) שנרצחה בשנת 1898. פסלה של סיסי ניצב בצדו המערבי של הגשר. הגשר נבנה בשנת 1903 ובעת בנייתו היה הגשר הארוך בעולם שאינו נסמך על עמודי תמיכה במרכזו. במלחמת העולם השנייה פוצץ הגשר ונהרס, אך תוכנן מחדש ונבנה שוב בשנת 1964.
הגשרים בבודפשט > גשר החירות

גשר החירות (Szabadság híd) נבנה בשנת 1896 לרגל חגיגות אלף השנים לכיבושה של הונגריה בידי המדיארים. במקור נקרא הגשר על שמו של הקיסר פרנץ יוזף, שגם חנך אותו. מצדו האחד השוק המקורה של בודפשט, ומצדו השני גבעת גלרט. גם גשר זה נהרס בזמן מלחמת העולם השנייה ונבנה מחדש.
ערים תאומות

גרמניה ברלין, גרמניה
גרמניה פרנקפורט, גרמניה
ארצות הברית פורט וורת', ארצות הברית, טקסס
ארצות הברית ניו יורק, ארצות הברית, ניו יורק
ישראל תל אביב, ישראל
אוסטריה וינה, אוסטריה
בוסניה והרצגובינה סרייבו, בוסניה והרצגובינה
פורטוגל ליסבון, פורטוגל
הרפובליקה העממית של סין בייג'ינג, סין
הרפובליקה העממית של סין צ'ונגצ'ינג, סין
הרפובליקה העממית של סין שאנגחאי, סין
קרואטיה זאגרב, קרואטיה
ליטא וילנה, ליטא
איטליה נאפולי, איטליה
איטליה פירנצה, איטליה
איטליה לצ'ה, איטליה
איטליה סאן וויטו אל טאגליאמנטו, איטליה
איטליה מונדרגונה, איטליה
פולין קרקוב, פולין
פולין וורשה, פולין
פולין קיילצה, פולין
ברזיל סאן פאולו, ברזיל
אירלנד דבלין, אירלנד
תאילנד בנגקוק, תאילנד
אוקראינה קייב, אוקראינה
אוקראינה לבוב, אוקראינה
ספרד מדריד, ספרד
סוריה דמשק, סוריה
רומניה בוקרשט, רומניה
רומניה אודורהיו סצואיאסץ, רומניה
קוריאה הדרומית טג'אן, קוריאה הדרומית
סלובקיה קושיצה, סלובקיה
יפן אוסקה, יפן
סרביה סובוטיצה, סרביה
טורקיה אנקרה, טורקיה
איראן טהראן, איראן
הודו נאשיק, הודו
גאורגיה טביליסי, גאורגיה
רוסיה סנט פטרבורג, רוסיה
שקרים נפרדים

| --- | --- |
כרזת הסרט
כרזת הסרט
 מבוסס על:  מחזה של נייג'ל בלצ'ין
 בימוי:  ג'וליאן פלוז,
 הופק בידי:  כריסטיאן קולסון
 תסריט:  ג'וליאן פלוז
 עריכה:  מרטין וולש
 שחקנים ראשיים:  טום וילקינסון  אמילי ווטסון רופרט אוורט
 מוזיקה:  סטניסלס צירביץ
 צילום:  ג'וליאן פלוז
 מדינה:  בריטניה בריטניה
 חברה מפיצה:  Searchlight Pictures
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  16 בספטמבר 2005
 משך הקרנה:  85 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  חיי היומיום, סרט דרמה 
 מקום התרחשות:  אנגליה 
 הכנסות באתר מוג'ו:   separatelies
 אתר רשמי
 דף הסרט ב־IMDb
 
שקרים נפרדים (באנגלית: Separate Lies) הוא סרט דרמה בריטי משנת 2005 בבימויו של ג'וליאן פלוז, עם טום וילקינסון, אמילי ווטסון ורופרט אוורט בתפקידים הראשיים.
פלוז כתב גם את התסריט שמבוסס רומן של נייג'ל בלצ'ין (אנ') - תאונת דרכים חושפת סודות של שקרים וכגידה במשפחה.
תקציר העלילה

ג'יימס מאנינג (טום וילקינסון) הוא עורך דין עשיר בלונדון. הוא מתגורר עם אשתו הצעירה והנאה אן (אמילי ווטסון) בכפר קטן לא רחוק מלונדון. לזג אין ילדים ואת עבודות הבית מבצעת העוזרת הנאמנה מאגי (לינדה באסט).
בשכנותם גר שכן עשיר בשם ויליאם ביול (רופרט אוורט), גרוש נאה עם שני ילדים. ג'יימס מבלה את רוב זמנו במשרד בלנודון וחוזר לפנות ערב ברכבת.
בכפר אירעה תאונת דרכים ובעלה של מאגי שרכב על אופנים נהרג מפגיעת מכונית נוסעת.
בהלוויה שם ג'יימס לב לשריטה במכונית של ביול שתוקנה למחרת. הוא פונה לביול בדרישה שיסגיר את עצמו אך ביול מגלה לו שאן היא זאת שנהגה במכוניתו.
אן לא מכחישה שנהגה וגם מגלה שהיא מנהלת רומן עם ביול. היא אומרת לג'יימס שביול נותן לה יחס חם ומתחשב, שלא כמוהו.
בחקירה מטפל מפקח מרשל דייוויד היירווד. ג'יימס מתנחם בינתיים במיטה של מזכירתו פרסיליה (הרמיוני נוריס).
מאגי מגלה למפקח כי המכונית הדורסת הייתה שייכת כנראה לביול. מתגלה כי היא עבדה מקודם אצל ביול וגנבה משם כסף. היא פוטרה ולא יכלה למצוא עבודה במשך מספר שנים ורק אן ריחמה עליה וקיבלה אותה כמות שהיא. אן רוצה להסגיר את עצמה אך מאגי מגינה עליה ומבטלת את עדותה.
ביול לוקה בסרטן ואן סועדת אותו עד מותו. אן נפגשת עם ג'יימס בבית הקברות ונראה שהם מעוניינים בחידוש הקשר ביניהם.
צוות השחקנים

| שם השחקן | שם הדמות | הערות |
| --- | --- | --- |
| טום וילקינסון | ג'יימס מאניננג |  |
| אמילי ווטסון | אן מאנינג |  |
| רופרט אוורט | ויליאם ביול |  |
| דייוויד היירווד | מפקח מרשל |  |
| לינדה באסט | מאגי |  |
| הרמיוני נוריס | פרסיליה |  |
אוניקאחה מאלגה

אוניקאחה מאלגה (בספרדית: Unicaja Málaga) הוא מועדון כדורסל ספרדי המייצג את העיר מאלגה מחבל אנדלוסיה אשר בדרום ספרד. המועדון מתחרה בליגת העל הספרדית ובליגת האלופות. אולם הבית של המועדון הוא פלאסיו דה דפורטס חוסה מריה מרטין קרפנה המכיל 11,300 מקומות ישיבה.
היסטוריה

מועדון הכדורסל של מאלגה הוא מהצעירים בכדורסל האירופי. המועדון הוקם בשנת 1988 לאחר איחוד בין צמד הנציגות של העיר וזכה לשם מאלגה S.A.D. לאחר מספר שנים של התאקלמות, החל המועדון לבסס את מעמדו כאחד המובילים בספרד ובאירופה.
בעונת 2000/2001 זכתה בגביע קוראץ' ובעונת 2004/2005 זכתה בגביע המלך הספרדי. עונה לאחר מכן, עונת 2005/2006, זכתה הקבוצה לראשונה באליפות בספרד בסדרת הגמר מול טאו ויטוריה. ובעונה שלאחריה (2006/07) השיגה הקבוצה ההעפלה היסטורית לטורניר הפיינל פור האירופי, אותו סיימה במקום השלישי. העפלתה של הקבוצה לפיינל פור הגיעה כהפתעה לאור תצוגתה בחציו הראשון של עונה זו. בעונת 2016/2017 זכתה ביורוקאפ לאחר ניצחון על ולנסיה בסדרת הגמר.
שחקני עבר ומאמנים נודעים

שחקני עבר
ספרד קרלוס קבסאס
ספרד חורחה גרבאחוסה
ספרד ברני רודריגס
ארצות הברית דניאל סנטיאגו
ארצות הברית לואיס בולוק
ארצות הברית מרקוס בראון
ארצות הברית דייוויד בנואה
סלובניה אראזם לורבק
ארגנטינה ולטר הרמן
ארגנטינהאיטליהמרסלו ניקולה
מאמני עבר נודעים:
סרביה בוז'ידאר מליקוביץ'
איטליהסרג'יו סקריולו
ספרד אייטו גארסייה רנסס
תארים והשגים

ספרד:
הליגה הספרדית :
אליפות (1): 2006
גביע המלך :
זכייה (2): 2005, 2023
גביע אנדלוסיה :
זכייה (15): 1996, 2001, 2003, 2007, 2008, 2010, 2011, 2012, 2014, 2015, 2016, 2017, 2018, 2020, 2021
אירופה:
יורוליג :
פיינל פור (1): 2007 (מקום שלישי)
גביע קוראץ' :
זכייה (1): 2001
גמר (1): 2000
יורוקאפ :
זכייה (1): 2017
ליגת האלופות בכדורסל :
זכייה (1): 2024
הערות שוליים

| ליגת האלופות בכדורסל 2024/2025 – שלב הבתים |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| בית א'  ישראל הפועל חולון  בוסניה והרצגובינה איגוקאה  צרפת נאנטר  גרמניה ס.אוליבר וירצבורג | בית ב'  ספרד אוניקאחה מאלגה  בלגיה אוסטנדה  פולין קינג שצ'צ'ין  טורקיה פטקים ספור | בית ג'  ספרד לנובו טנריפה  טורקיה פינאר קרשיאקה  צרפת סן-קנטן  יוון קולוסוס רודוס | בית ד'  טורקיה גלאטסראיי  יוון פרומיתאס פטרס  גרמניה רסטה פכטה  צ'כיה נימבורק | בית ה'  יוון א.א.ק. אתונה  לטביה VEF ריגה  ישראל מכבי עירוני רמת גן  גרמניה טלקום בון | בית ו'  ליטא ריטאס וילנה  הונגריה פלקו סומבטהי  איטליה פלקנסטרו רג'אנה  פולין שלונסק ורוצלב | בית ז'  ספרד באסקט מנרסה  איטליה דרטונה באסקט  גרמניה ניינרס קמניץ  פורטוגל בנפיקה ליסבון | בית ח'  ספרד UCAM מורסיה  יוון פריסטרי אתונה  טורקיה מניסה  סרביה FMP בלגרד |  |  |  |  |  |  |
ברברה ברי

| --- | --- |

 לידה:  23 במאי 1931 (בת 93) שיקגו, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1953
 מקום לימודים:  אוניברסיטת טקסס באוסטין 
 פרופיל ב-IMDb
 
ברברה אן ברמן (באנגלית: Barbara Ann Berman; נולדה ב-23 במאי 1931) היא שחקנית קולנוע ותיאטרון יהודייה-אמריקאית מועמדת שלושה פרסי אמי, פרס טוני ו פרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר לשנת 1979 על תפקידה בסרט "תרגילים בהתבגרות".
ברי היא כוכבת הסדרות הקומיות "בארני מילר" ו"סוף סוף סוזאן".
קורות חיים

ברי נולדה בשיקגו למשפחה יהודית, בתם של פרנסיס רוז ולואיס ברמן.
ברי גדלה בעיר קורפיוס כריסטי, טקסס ולמדה ב"אוניברסיטת טקסס".
ברי היא ניצולת סרטן המעי הגס, כתבה על ניצחונה על המחלה בביוגרפיה שכתבה "Second Act: Life After Colostomy and Other Adventures".
ברי היא אמם של השחקנים אהרון וג'יין הארניק, ממערכת נישואיה לג'יי מלקלום הארניק שנמשכה כ-43 שנים עד למותו בשנת 2007.
קריירת משחק

ברי התחילה את הקריירה שלה עם זכייה בצוותא עם אן בנקרופט בפרס השחקנית הטובה ביותר של פסטיבל קאן לשנת 1964.
את הפרס קיבלה על הופעתה בדרמה הבין-גזעית "מעגל הגיר המודרני".
בשנת 1970 שיחקה במחזמר "קומפני" בתפקיד שרה המתאמנת בקראטה והועמדה לפרס הטוני.
באמצע שנות ה-70 התפרסמה בקומדיית המצבים "בארני מילר" בתור אליזבת', אשתו העובדת הסוציאלית של הבלש קפטן בארני מילר.
ב-1979 הופיעה בדרמת הספורט "תרגילים בהתבגרות" והועמדה לפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר על הופעתה בתפקיד אוולין אמו של רוכב האופניים הצעיר דייב סטולר. ב-1981 שיחקה בדרמה הטלוויזיה "הילד שאף אחד לא רצה" בCBS, בכיכובה של מישל פייפר.
ברי גילמה את דמותה של אוולין סטולר בסדרת הטלוויזיה המבוססת על עלילת הסרט והועמדה לפרס אמי.
ב-1997 דיבבה בסרט האנימציה "הרקולס" את קולה של אלקמני אמו המאמצת של הרקולס
ב-1999 הועמדה ברי לפרס אינדפנדנט ספיריט על הופעתה בתור המורה סו ברלין בדרמה העצמאית "ג'ודי ברלין".
הועמדה לשני פרסי אמי על הופעותייה בסדרות "חוק וסדר" ו"חוק וסדר: מדור מיוחד".
ברי הופיעה בארבע עונות הסיטקום "סוף סוף סוזאן" בתפקיד הלן סבתה של עובדת המגזין "השער" סוזן קיין (ברוק שילדס). ב-2005 שיחקה בסרט הטלוויזיה "אבות ובנים", לצד בראדלי ויטפורד וקתי בייקר.
אייקון גרופ

| --- | --- |

 נתונים כלליים
 סוג:  חברה ציבורית
 בורסה:  הבורסה לניירות ערך בתל אביב
 סימול:  איקן
 תקופת הפעילות:  2007–הווה (כ־18 שנים)
 משרד ראשי:  רמת החייל, תל אביב
 שליטה בחברה:  קרן השקעות סקיי וקרן פיטנגו
 ענפי תעשייה:  טכנולוגיות מידע, תקשורת
 מוצרים עיקריים:  מוצרי אפל, מוצרי מחשוב של חברות נוספות
 שווי שוק:  254 מיליון ש"ח (2 בינואר 2025)
 הכנסות:  1.44 מיליארד ש"ח (2023)
 רווח תפעולי:  62.2 מיליון ש"ח (2023)
 רווח:  32.7 מיליון ש"ח (2023)
 הון עצמי:  242 מיליון ש"ח (2023)
 סך המאזן:  564 מיליון ש"ח (2023)
 יו"ר:  צביקה אפרים יוכמן
 מנכ"ל:  דוידי פיאמנטה
 עובדים:  270 (ב-31 בדצמבר 2021); 357 (במרץ 2022, בעקבות רכישת ויז'ואל)
  
 icongroup.co.il
 
אייקון גרופ בע"מ היא חברה ציבורית ישראלית העוסקת בייבוא, הפצה ומכירה של מוצרי מחשוב ותקשורת של חברת אפל בישראל, במתן שירותי מעבדה למוצרי אפל ובמכירת ציוד נלווה של יצרנים אחרים.
לחברה שלוש חברות בנות בבעלותה המלאה:
איי-דיגיטל סטור בע"מ: הוקמה במאי 2008 ועוסקת בשיווק ומכירה של מוצרי אפל ומוצרים נלווים, ובמתן שירות תיקונים למוצרים אלה, במותג iDigital.
איידיגיטל סולושנס בע"מ: הוקמה במרץ 2015 ועוסקת במכירת מוצרי אפל למוסדות אקדמיה.
איידיגיטל סמארט הום בע"מ: הוקמה ביולי 2016 ועוסקת במכירת מוצרים של אפל ושל יצרנים אחרים באמצעות חנויות הפועלות תחת המותגים iDigital Smart Home ו-iDigital goodiz.
בנוסף היא מחזיקה, מאז מרץ 2022, ב-85.3% מהבעלות בחברת ויז'ואל ד.ג בע"מ.
היסטוריה

החברה נוסדה במרץ 2007 בשם איי-דיגיטל ליין בע"מ, על ידי שותפים בקרן פיטנגו בראשות חמי פרס, אהרון מנקובסקי, זאב בינמן וצחי הילל. ביוני 2007 שונה שמה לשם איי-דיגיטל בע"מ. החל מאוקטובר 2007 היא בעלת זיכיון לייבוא והפצה של מוצרי אפל בישראל, שאותו רכשה מחברת "ידע", שהחזיקה בזיכיון זה במשך 25 שנים. בדצמבר 2009 שונה שם החברה לשם הנוכחי, אייקון גרופ בע"מ. קרן וי פרטנרס, מקבוצת ויולה, השקיעה ברשת בשנת 2009. באפריל 2017 רכשה קרן השקעות סקיי 65% מהבעלות בחברה. בדצמבר 2021 נרשמו ניירות הערך של החברה למסחר בבורסה לניירות ערך בתל אביב. בעלות השליטה בחברה בעקבות ההנפקה נותרו קרן השקעות סקיי וקרן פיטנגו.
מיום הקמתה עוסקת החברה בעיקר בייבוא, הפצה, שיווק ומכירה של מוצרי אפל (מחשבי Mac, טלפונים סלולריים מסדרת אייפון, מחשבי לוח אייפד, שעונים חכמים Apple Watch), כיבואן הרשמי של מוצרי אפל בישראל, ובהפעלת מעבדת תיקונים למוצרי אפל. מכירת מוצרי אפל נעשית באמצעות רשת השיווק iDigital שבבעלות החברה, ובאמצעות חנויות אחרות.
במרץ 2022 הרחיבה החברה את פעילותה לתחומי מחשוב נוספים עם רכישת השליטה בחברת ויז'ואל ד.ג בע"מ, העוסקת בהפצת מוצרי מחשוב (מחשבים אישיים ומחשבי דאטה סנטר) של יצרנים שונים, בהם לנובו, ASUS ו-HPE, ושל מוצרי אבטחת סייבר של החברות רדוור, טרנד מיקרו ועוד.
לחברה אין בלעדיות בהפצת מוצרי אפל בישראל. יבואן רשמי נוסף הוא חברת C-Data, וגם רשת החנויות KSP, שהייתה לקוח של אייקון גרופ, קיבלה בשנת 2022 רישיון לייבוא מוצרי אפל לישראל.
מנכ"ל החברה מאז הקמתה ועד 2013 היה ערן תור. איילת צרפתי-רוזן מונתה למחליפתו.
בדצמבר 2021 הונפקה החברה לראשונה בבורסה בתל אביב, במסגרתה גייסה כ-150 מיליון שקל. מחצית הסכום לקופת החברה ומחצית הסכום לידי בעליה, ולכמה ממנהלי אייקון. מהלך ההנפקה הושלם לפי שווי חברה של כ-775 מיליון שקל ונמוך ביותר מ-20% משווי של 1 מיליארד שקל לו שאפה החברה בתחילת הליך ההנפקה, ואשר לפיו קיוותה לגייס כ-200-300 מיליון שקל.
כשנתיים אחרי ההנפקה איבדה החברה כמחצית מערכה כתוצאה מירידה בביקוש למחשבים עם תום תקופת הקורונה, סיבה נוספת הייתה אובדן המעמד הייחודי שלה בכל הנוגע לשיווק מוצרי אפל בישראל.
כיום (יוני 2023) לחברה מנכ"לים משותפים: דוידי פיאמנטה שהחליף את איילת רוזן צרפתי, ורוני ישראלי הממשיך בתפקידו כמנכ"ל תחום פעילות ההפצה. יו"ר החברה הוא צבי יוכמן. המשרד הראשי של החברה שוכן ברמת החייל שבתל אביב, ובנוסף היא מפעילה מרכז לוגיסטי ומעבדת תיקונים בפתח תקווה.
הערות שוליים

1 2 3 4 5  אייקון גרופ בע"מ: נתונים כספיים באתר מאי"ה.
↑   אתר האינטרנט הרשמי של ויז'ואל ד.ג בע"מ
↑  מאיר אורבך, איי דיגיטל מוצעת למכירה ב-200 מיליון שקל, באתר כלכליסט, 10 ביוני 2012
↑  גיא גרימלנד, וי-פרטנרס משקיעה בנציגת אפל: איי-דיגיטל, באתר News1 מחלקה ראשונה, 20 באוגוסט 2009;
צחי הופמן ושמוליק שלח, ‏קבוצת ויולה של שלמה דוברת משקיעה ב-iDigital, באתר גלובס, 21 באוגוסט 2009
↑  שני מוזס, ‏השליטה באיי דיגיטל נמכרת לקרן סקיי לפי שווי של 110 מ' ש', באתר גלובס, 4 באפריל 2017
↑  דיווח מידי - רכישת שליטה בחברת ויז'ואל ד.ג. בע"מ ומשא ומתן לרכישת שליטה בחברת בלוז הפצה בע"מ, באתר "מאיה", 12 בינואר 2022;
דיווח מידי – השלמת עסקת ויז'ואל, באתר "מאיה", 3 במרץ 2022
↑  אורנה יפת, מכה ל-iDigital: רשת KSP קיבלה אישור לייבא מוצרי אפל, באתר כלכליסט, 13 במרץ 2022
↑  צחי הופמן, ‏לאחר 6 שנים: מנכ"ל iDigital ערן תור פורש מהחברה, באתר גלובס, 15 באוגוסט 2013
↑  מאיר אורבך, איילת צרפתי-רוזן תמונה למנכ"לית iDigital, באתר כלכליסט, 22 באוקטובר 2013
↑  אביב לוי, ‏נחשף בגלובס: איידיגיטל הונפקה לאחר שקיצצה 20% מהמחיר, באתר גלובס, 7 בדצמבר 2021
↑  רפאל קאהאן, לאחר 9 שנים: מנכ"לית אייקון גרופ איילת צרפתי-רוזן הודיעה על התפטרותה, באתר כלכליסט, 3 בינואר 2023
↑  דוידי פיאמנטה מונה למנכ"ל אייקון גרופ, באתר אייס, 2 במרץ 2023
גוסטבוס דטלף הינריכס

| --- | --- |

 לידה:  2 בדצמבר 1836 לונדן, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 פטירה:  14 בפברואר 1923 (בגיל 86) סנט לואיס, ארצות הברית 
 ענף מדעי:  כימיה
 מקום מגורים:  דנמרק וארצות הברית
 מקום לימודים:  אוניברסיטת קופנהגן 
 מוסדות:  אוניברסיטת סנט לואיס  אוניברסיטת איווה 
 תרומות עיקריות
 פיתוח הטבלה המחזורית של היסודות.
 
גוסטבוס דטלף הינריכס (7 בדצמבר 1836 – 14 בפברואר 1923) היה חוקר טבע אשר נודע בעקבות עבודתו על קטלוג היסודות הכימיים ויצירת גרסה מוקדמת לטבלה המחזורית.
קורות חייו

הינריכס נולד ב-1836 בעיר לונדן אשר בחבל הולשטיין (אז חבל ארץ בדנמרק, היום חלק מגרמניה). הוא התחנך בבית הספר הפוליטכני המקומי ואחר-כך באוניברסיטת קופנהגן. במהלך לימודיו פרסם מספר ספרים אשר בין היתר מתארים את השדה המגנטי של כדור הארץ, ואת האינטראקציה שלו עם אתר.
עם סיום לימודיו, בעקבות מלחמות שלזוויג הוא היגר לעיר דבנפורט במדינת איווה בארצות הברית שם לימד תחילה בבית ספר, ולאחר מכן בעיר איווה סיטי, וב-1863 התמנה כפרופסור לפילוסופיה של הטבע, כימיה ולשונות מודרניים באוניברסיטת איווה. בתפקידו זכה הינריכס לפרסום כמרצה מצטיין השם דגש רב על עבודת מעבדה ניסיונית, ומעבדתו נחשבה לאחת מארבע המעבדות המובילות בארצות הברית של התקופה. מנגד הוא נודע גם באישיותו היומרנית, הנוקשה, הווכחנית ונוטרת הקנאה שהובילה לחיכוכים רבים עם חבריו לסגל. בשנות ה-60 של המאה זכו מעבדותיו של הינריכס לשגשוג רב. ב-1871 התמנה ג'ורג תאכר (George Thacher) כנשיא אוניברסיטה איווה, וקיצץ בצורה משמעותית מתקציב המעבדות הניסיוניות של הינריכס, דבר שהוליד ויכוח ציבורי בין השניים. בתקופה זאת הקים הינריכס את התחנה המטראולוגית הראשונה בארצות הברית והחל להקדיש את רוב זמנו לתחנה. בשנת 1886 פוטר הינריכס מאוניברסיטת איווה בשל יחסיו הגרועים עם חברי הסגל האחרים בפקולטה. בשנת 1889 התמנה כפרופסור לכימיה באוניברסיטת סנט לואיס, שם כיהן עד ליציאתו לגמלאות בשנת 1907. גם לאחר פרישתו לגמלאות המשיך הינריכס בפעילות מדעית עד למותו בשנת 1923 בגיל 86.
החוק המחזורי

עיקר פרסומו של הינריכס בא מגילויו בתחום התכונות המחזוריות של היסודות הטבעיים, אחת מהעבודות שקדמו, והיוו בסיס לטבלה המחזורית שפרסם דמיטרי מנדלייב. בשנת 1867 פרסם היינריכס ספר בשם Programme der Atommechanik. בספר הציג הינריכס שיטה מאורגנת להצגת היסודות הכימיים המבוססת על הידע הנרחב שלו בתכונות הכימיות שלו, הידע של במינרולוגיה, התכונות הספקטרליות שלהם, וכן על אנלוגיות בין תכונות היסודות לבין תופעות אסטרונומיות. בקשירה בין מגוון התחומים הללו נקט הינריכס בגישה פיתגוריאנית כלומר בהנחה שחוקים מתמטיים ותכונות של מספרים טבעיים עומדים מאחורי חוקי הטבע.
עדה יגורי

| --- | --- |

 מדינה:  ישראל 
 
עדה יגורי (20 ביולי 1903, כ"ה בתמוז תרס"ג, ז'יטומיר, אוקראינה – 11 בפברואר 1966, כ"א בשבט תשכ"ו, יגור, ישראל) הייתה פעילה ציונית ואשת חינוך, מראשוני קיבוץ יגור. דמות בולטת בשדה החינוך הקיבוצי, מראשי ההוגים והיוזמים של החינוך המשותף בקיבוץ יגור ובתנועת הקיבוץ המאוחד ומקימת החטיבה הקיבוצית לבני הנוער, שהייתה מפעל חייה.
ילדות ונעורים

נולדה וגדלה בז'יטומיר למשפחה אמידה ומשכילה, בת לשרה ויצחק רוזנצוויג. אביה ניהל בית מסחר למכשירי כתיבה. למדה עם אחיה בועז בגימנסיה הרוסית "מרינסקה" יחד עם שכניה וחברי ילדותה, תושבי הרובע הרוסי-פולני המבוסס של העיר. משנתה החינוכית הושפעה רבות מילדותה ונעוריה באוקראינה. אמה גידלה אותה על ברכי הקלאסיקות הגדולות בשירה ובספרות הרוסית והקפידה שתכיר את השפה על בוריה. חונכה מבית לערכים של הומניזם, אהבת האדם, תשוקה לידע והערכה עמוקה לתרבות ושירה. הושפעה מסבה, שהיה ציוני נלהב שאף השתתף כציר בקונגרס הציוני בבזל והיה בעל זיקה לתרבות ולמורשת היהודית. בגיל 13 הצטרפה לתנועת הנוער "צעירי דרור" והפכה לפעילה ציונית.
בשנת 1917, בעקבות המהפכה ברוסיה, הוצפה אוקראינה בפליטים, ביניהם ילדים. כאשר הייתה בת 16 התנדבה לעזור באיסוף הילדים היתומים מרחובות העיר, במטרה להעניק להם מחסה ואוכל. במסגרת התנדבות זו קיבלה את הכשרתה הפדגוגית הראשונה, שארכה כשבועיים. יחד עם שני מתנדבים צעירים אספו כ-90 ילדים, אותם גידלו במבנה ריק שנמסר להם ושהפכו אותו לבית. לימים כתבה על כך: "פרק מסעיר וכמעט קדוש בחיי".
ילדות ונעורים > המסע לארץ-ישראל

ב-1920 הוכרזה תנועת צעירי דרור כבלתי חוקית ברוסיה והחלו תוכניות חשאיות להעביר אותה יחד עם הפעילים האחרים לפולין. בעקבות זאת עדה חוותה משבר מצפוני ואידאולוגי, שבו נקרעה בין רצונה להישאר עם משפחתה ולהמשיך בתפקידה כמדריכת הילדים היתומים לבין השתייכותה לתנועת דרור ומימוש חלומה הציוני לעלות ארצה. בשנת 1921 עזבה באישון לילה את בית היתומים, את בית משפחתה ואת אוקראינה, והחלה במסעה לארץ-ישראל. יציאה זו לדרך הטביעה בה חותם כאוב ובמידה רבה דרבנה אותה לימים להקדיש את חייה לפעילות חינוכית.
כשניסתה לעזוב את ז'יטומיר נאסרה עם חבר מקבוצת דרור באשמת החזקת תעודות לא חוקיות. היא חולצה על ידי המחתרת הציונית והוברחה לארץ דרך קו איזסלבל-רובנו, ציר תנועה חיוני עבור שיירות פליטים יהודים שניסו להגיע לארץ-ישראל ולארצות הברית ושל אזרחים שניסו לברוח מרוסיה. המעבר דרך אזור זה היה מסוכן מאוד, הן בשל הסכנה להיתפס על ידי השלטונות הן בשל כנופיות שודדים ורוצחים שארבו לפליטים. לאחר שחצתה בהצלחה ברגל את קו הגבול, יחד עם שיירת פליטים, הגיעה לעיר רובנו ומשם עברה לוורשה. שם התחילה לעבוד במערכת עיתון תנועת דרור והשתתפה בסמינר הגננות של "תרבות" בהדרכת יאנוש קורצ'ק. החינוך המשותף, בהקמתו תשתתף לימים, נשען במידה רבה על תורתו הפדגוגית ואישיותו של המחנך הדגול.
במשך שלוש שנים, בתנאי מחיה קשים ועוני, פעלה נמרצות עבור תנועות "החלוץ" ו"דרור" ונפגשה עם שליחים מהארץ, ביניהם אליהו גולומב, שהשאיר עליה רושם רב ואף שמר איתה על קשר במהלך שנותיה הראשונות בארץ. היא הצטרפה למשלחת שהגיעה ארצה ב-1924 ובכך הייתה מראשוני העולים של "תנועת דרור".
שנים ראשונות בארץ

עם הגעתה לארץ-ישראל ב-1924 עבדה בחוות העלמות בחצר כנרת והצטרפה לקיבוץ עין טבעון, פלוגת קיבוץ עין חרוד, והחלה לעסוק בעבודה חקלאית. במהלך שהותה בקיבוץ חלתה במחלה קשה ועל פי הוראות הרופאים היה עליה לעזוב את הארץ, לפחות לתקופת החלמה. היא סירבה, ולבסוף החלימה, ובשנת 1925 נשלחה על ידי הגרעין ליגור, קיבוץ צעיר בתהליכי הקמה שהיה זקוק לידיים צעירות.
שנים ראשונות בארץ > בקיבוץ יגור

עבודתה הראשונה בקיבוץ יגור הייתה בגן הירק ובהכנת חצץ עבור הבניינים הראשונים במשק. בשנת 1928 עם לידתם של הילדים הראשונים של הקיבוץ, שובצה לעבודה בבית הילדים הראשון ובהמשך לעבודה בבית הספר הראשון של הקיבוץ. בקיבוץ פגשה את נח פרובר, מתנדב בגדוד העברי ולימים אחד מתשעת מייסדי קיבוץ יגור, חבר המפקדה האזורית של ההגנה וחבר מזכירות הקיבוץ המאוחד. הם נישאו ב-1929. בשנת 1931 נולד בנם היחיד, אסף. בשנת 1948 החליפו את שם משפחתם ליגורי.
הקשיים של החיים בקיבוץ לא נבעו מתנאי המחיה בלבד, אלא גם מבעיות ביטחון ואיום מצד תושבי הכפרים הערביים סביב ומהשגחתו הקפדנית של השלטון הבריטי. במהלך מאורעות תרפ"ט והמרד הערבי, נאלץ היישוב להתגונן מירי על המשק מכיוון הר הכרמל. בשבת השחורה, פשטו הבריטים על קיבוץ יגור בחיפוש אחר כלי נשק. ביגור נמצאו 34 סליקים, למעלה מ-300 רובים, 100 מרגמות, יותר מ-400,000 כדורים ו-78 אקדחים. האחראי על הסליקים ביגור היה יצחק יגורי, אחיו הצעיר של נח. בעלה, נח פרובר, נאסר מתוקף תפקידו כ"מוכתר" הקיבוץ והוחזק חודשיים בכלא עכו. על מנת להתמודד עם המחסור בכוח אדם, הנשים והילדים עבדו בענפי המשק השונים. למרות הקושי הרב, העייפות והמחסור, עדה חשה שהיא מגשימה את החזון הציוני וחייה על פי הערכים והאידאולוגיה שהיו נר לרגליה.
במלאת 40 שנה לקיבוץ יגור כתבה:
איש מאיתנו לא חיפש פתרונות קלים ולא טושטשו הקשיים בפנים ובחוץ. עברו עלינו ימים גדולים, רגעי כוח ועמידה מול הקמים עלינו - וימים של הליכה בתלם ארוך ואפור, אך גם הוא הצמיח שיבולים. רב היה ערכם של מעשי יום-יום הרגילים, הפשוטים והצנועים. רבה היתה הכמיהה ליציבות חיינו ורציפותם. ידענו את לבטי קיבוץ הגלויות ואת השמחה והצער שבגידול בנים. [...] שום דבר אנושי לא היה זר במסכת חיינו המשותפים, אך ששת ימי המעשה: בשדה, ברפת, בלול, במטבח ובבית הילדים - גדולים היו וגדול גם יבולם. כך צמחנו וגדלנו בתוך העשייה, נאבקנו עם עצמנו על דמות היישוב הקיבוצי ויצרנו חברה חדשה במולדת מופלאה ואכזרית.
משנה חינוכית ופעילות חינוכית

שנותיה הראשונות במסגרת החינוך הקיבוצית היו במידה רבה השנים המעצבות של מערכת החינוך הזו. היא השתייכה לרוב כמעט מוחלט של נשים שתפעלו אותה, והחלטות שהתקבלו באותה תקופה באשר לדרכו של החינוך המשותף הן אלו אשר נתנו את הטון למיסודו ואופיו בשנים הבאות. בתפיסת עולמה החינוכית ניכרה השפעת התקופה שבילתה בתנועת דרור והערכים החינוכיים של הגשמה עצמית, חלוצית בארץ ישראל, עבודה קשה, אורח חיים צנוע, חיזוק הקהילה, שמירה על חברות ככוח בונה ומלכד וטיפוח התרבות והלשון העברית. בין המחברים שעצבו את עולמה התרבותי וביטאו את צמיחת השפה העברית בשירה ובסיפורת, אשר נכתבו במקור בעברית או שתורגמו לעברית, נמצאים: שאול טשרניחובסקי, שלום עליכם, יוסף חיים ברנר, ביאליק, אנה אחמטובה, לאה גולדברג ורחל. תפיסתה החינוכית של עדה התגבשה מתוך עבודתה רבת השנים עם הילדים והנוער של הקיבוץ. היא האמינה שעל המתודה החינוכית להתגמש ולהתאים את עצמה לתנאי המציאות המשתנה, בחיי הקיבוץ ובארץ. היא הייתה מודעת לקשיים ולבעיות של הלינה המשותפת, אך לא חדלה להאמין בהם כדרך הנכונה ביותר לזמנם עבור הילדים ועבור המוסד הקיבוצי. חשוב מכל היה עבורה לשמר את הרוח הקיבוצית בילדים, לטעת בהם את הרצון להמשיך את המפעל הקיבוצי ולוודא שיהיה לו המשך גם לאחר הסתלקותו של דור המייסדים.