עודד פילבסקי
ביוגרפיה > תחילת מעורבותו הפוליטית

בבגרותו הצטרף למפ"ם, ונמנה עם האגף השמאלי במפלגה (שהונהג אז על ידי יעקב ריפתין ומשה סנה).
הנושאים שייחדו את הפלג השמאלי במפ"ם, בתקופה זו, היו הפיכת המפלגה ממפלגה יהודית למפלגה יהודית -ערבית משותפת, תמיכה ב"שלום ללא סיפוחים", דהיינו, שלום על בסיס גבולות תוכנית החלוקה של האו"ם מ-1947, תמיכה במאבקי פועלים, גם כאשר המאבקים לא נתמכו על ידי ההסתדרות (כמו למשל: תמיכה בשביתת הימאים), תמיכה בזכות המובטלים לתעסוקה בשכר הוגן, שיאפשר להם חיים שלא בדוחק, תוך דגש על ביטול האפליה של שוכני המעברות בשיכון ובתעסוקה), ותמיכה ללא סייג בברית המועצות, גם כאשר התמיכה התנגשה עם האינטרסים הציוניים.
פילבסקי עבר להתגורר בקיבוץ משאבי שדה, ושם נחשף, ב-1951, להתנפצות אמונתו בציונות, בעקבות השתתפותו כסבל במה שכונה בשם "הקציר הנטוש":
”אחר עונת הזריעה של סוף 1950, גירש הצבא הישראלי כמה שבטים בדואים מסביבות תל ערד, אל מעבר לגבול עם ממלכת ירדן....השתתפותי במה שכונה "הקציר הנטוש" בתל ערד, השפיעה עלי עמוקות. התחדדה תפיסתי את המעש הציוני של הטיהור האתני....חורף 1950–1951 היה מבורך בגשמים. השעורה שזרעו הבדואים הניבה יבול מפואר..... ומי אם לא קיבוצי הנגב, במשותף, בהנהגת מפקדת הצבא במחוז הנגב, הסתערו על הקמה הגבוהה שעלתה כפורחת, פרי עמלם וזרעיהם של הערבים הבדואים אשר גורשו מן המדינה אחרי שזרעו.... הוקם שם מחנה אוהלים למשך כמה שבועות, לשרת את שיכונם וארוחותיהם של "העושים במלאכה".... לכל קיבוץ הוקצתה חלקה לקציר.... גרעיני השעורה הוסעו במשאיות לשוקי הגרעינים. את התמורה חילקו לכל קיבוץ לפי אורך מאכלת הקומביין אשר השתתף בקציר הגזול...הייתי שם סבל...עסקנו באיסוף שקי השעורה מן השדות למחנה, והעמסתם משם על גבי משאיות לשיווק.
פתאום, כך באמצע ההעמסה, נפל לי האסימון והתחלתי להבין מה בעצם מתרחש כאן. חבורה קולקטיביסטית חדורת רעיונות סוציאליסטיים, מצוידת במיטב המיכון החקלאי שנרכש באשראי מן הסוכנות היהודית, קוצרת-גוזלת את פרי עמלם של ערבים עניים שגורשו מעל אדמתם ומארצם.
מאז החל בתוכי מסע מחשבתי שהוביל אותי שמאלה, אל מחוץ לעולם הרעיוני והמעשי של הציונות ולחיפוש אחר שוויוניות אנושית סוציאליסטית אמיתית”.
בסוף 1952, בעקבות משפטי פראג והאשמתו של איש מפ"ם, מרדכי אורן, בריגול לטובת ישראל וארצות הברית במסגרת המשפטים, הועמק הקרע במפ"ם בין האגף השמאלי של המפלגה (שכלל את משה סנה, יעקב ריפתין, אליעזר פרי, אברהם ברמן ורוסתם בסתוני), שאנשיו הביעו תמיכה בלתי מסויגת בתוצאות המשפט, וגרסו כי מרדכי אורן באמת אשם במה שיוחס לו, לבין האגף הימני והמרכזי במפלגה, שנע על הקו בין התייחסות לפרשה כעלילה מוחלטת וזדונית, לחשיבה שיש צורך בעריכת משפט חוזר כי מדובר בשגיאה שנעשתה בתום לב.
הקרע הוביל את משה סנה, אברהם ברמן ורוסתם בסתוני להתפלג ממפ"ם ב-1953, ולהקים את מפלגת השמאל הסוציאליסטי (או: סיעת שמאל).
עודד פילבסקי, שהיה שייך למחנה השמאלי במפ"ם, ותמך אף הוא באותה העת בברית המועצות בצורה בלתי מסויגת, הצטרף לסיעת שמאל.
בהיותו חבר המפלגה שקמה לא מכבר, הוזמן להעביר הרצאות לוועדי עובדים שמאליים בהפסקות הצהריים.
בה בעת, חזר להתגורר בבית אביו אשר בחולון.
זמן מה לאחר מכן מונה למזכיר הארגוני של סניף סיעת שמאל בתל אביב-יפו, במסגרת תפקידו המשיך להעביר הרצאות בפני ועדי עובדים, תאים של חברי המפלגה, ואוהדי המפלגה במחוז תל אביב-יפו.
כעבור כשנה, בנובמבר 1954, התמזגה סיעת שמאל לתוך המפלגה הקומוניסטית הישראלית.
עודד, שהצטרף יחד עם סיעת שמאל למפלגה, הצטרף מיד לצוות הכותבים של היומון של מק"י, קול העם.
בהיותו תושב חולון, הוצב ברשימת מק"י לבחירות למועצת פועלי חולון, נבחר, וכיהן במועצה הנבחרת.
במסגרת כהונתו נחשף למה שהוא כינה "שליטתה המוחלטת של הנהגת מפא"י בכל מוסדות ההסתדרות, תוך פיזור קומץ גרגרים לנציגי המפלגות הציוניות האחרות בהסתדרות", על פי דבריו, "כל מוסדות ההסתדרות נוהלו בצורה צנטרליסטית ובלתי-דמוקרטית, כאשר הבוסים הבלעדיים הם הפונקציונרים של מפא"י.
ב-1961, נמנה עם ועד פעולה, שקיים הפגנה גדולה ברמת גן ותל אביב כנגד הפיחות החד בערך המטבע הישראלי אל מול הדולר, פיחות עליו החליטה הממשלה, ואשר הפחית באופן ניכר את השכר הריאלי של העובדים.
בהמשך, ניסה לשכנע את חברי סניף מק"י בת"א לתמוך ברעיון הקמת רשימה עצמאית ובלתי מפלגתית לשינוי יסודי של ההסתדרות והפיכתה לאיגוד מקצועי דמוקרטי, שיוכל להיות אפקטיבי וצודק יותר, התגובה מצד ההנהגה ורוב חברי הסניף הייתה שלילית.