stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בסיס חיל האוויר המלכותי נורתהולט
תולדות הבסיס > 1946 ואילך

החל משנת 1946 שימש נורתהולט כנמל תעופה אזרחי, במהלך בנייתו של נמל התעופה הית'רו, הממוקם לא הרחק ממנו. הוא שימש כבסיס פעולה מרכזי של חברת בריטיש יורופיאן איירווייז ושירת גם חברות תעופה אירופיות רבות. במהלך 1952 היו בנורתהולט 50 אלף תנועות מטוסים, שעשו אותו לנמל התעופה העמוס באירופה באותה שנה. במקביל נמשכה ממנו פעילות של חיל האוויר המלכותי. ב-1954 פסקה הפעילות האזרחית בשדה עם הפעלתו המלאה של נמל הית'רו. הקרבה להית'רו גם יצרה מגבלות פעולה אוויריות ניכרות עבור נורתהולט. בהמשך החל הבסיס לשרת טיסות של מטוסים פרטיים. במהלך שנות השמונים הפכו טיסות אלו לפעילות העיקרית בו והטיסות הצבאיות בו הפכו לפעילות משנית.
באוגוסט 1997 הובא בטיסה מצרפת לבסיס נורתהולט ארונה של הנסיכה דיאנה, לאחר מותה בתאונת דרכים בפריז יום לפני כן.
בשנים 2006–2010, במסגרת תוכנית התייעלות של משרד ההגנה הבריטי, נסגרו מספר בסיסים של חיל האוויר המלכותי במטרופולין לונדון והפעילות בהם הועתקה אל בסיס נורתהולט. בשל כך נערכו בבסיס עבודות פיתוח נרחבות. לאחר סגירת בסיס אוקסברידג' ב-2010 הופקד סגל בסיס נורתהולט על הפעלת אתר בונקר הקרב על בריטניה, השוכן בשטח הבסיס שנסגר.
במהלך אולימפיאדת לונדון בקיץ 2012 הוצבו בבסיס באופן זמני מספר מטוסי קרב לשם קיום הגנה אווירית בשמי לונדון - בפעם הראשונה מאז מלחמת העולם השנייה.
מספר תאונות אוויריות אירעו בבסיס ובסביבתו במהלך שנות פעילותו. בחמורה שבהן, באוגוסט 1996, החטיא מטוס לירג'ט ספרדי בשעת נחיתה את המסלול בשדה ופגע ברכב מסחרי שנסע על הכביש הצמוד לבסיס. נוסעי המטוס ונהג הרכב נפצעו פצעים קלים. בינואר 1952 התרסק בוויילס מטוס C-47 של חברת אייר לינגוס שהמריא מנורתהולט בדרכו לדבלין וכל 23 יושביו נספו.
בשל קרבת הבסיס למספר אולפני קולנוע וטלוויזיה צולמו בו עם השנים קטעים מסרטים ותוכניות טלוויזיה רבים, לרבות קטעים משלושה סרטים מסדרת ג'יימס בונד (גולדפינגר, כדור הרעם ואוקטופוסי) ומהסדרות ננס אדום ודוקטור הו.
הבסיס כיום

כיום מוצבת בבסיס טייסת המפעילה  מטוסי מנהלים, מטוסי נוסעים קלים ומסוקים קלים. בנוסף משמש הבסיס כאכסניה למספר יחידות של צבא בריטניה. משנת 2013 שוכנת בבסיס גם יחידת המסוקים האזרחית לפינוי רפואי מוטס של אזור לונדון.
מספר מסלולי טיסה נסללו ושופרו בבסיס במהלך שנות פעילותו. כיום פועל בו מסלול טיסה אחד בלבד (07/25) מאספלט באורך של 1,687 מטרים.
הבסיס מוגבל כיום ל-7,000 תנועות של מטוסים אזרחיים בשנה, אך נבחנת האפשרות להגדיל תקרה זו.
אבודים בטוקיו

| --- | --- |

כרזת הסרט בישראל
 בימוי:  סופיה קופולה 
 הופק בידי:  רוס כץ סופיה קופולה
 תסריט:  סופיה קופולה 
 עריכה:  שרה פאלק
 שחקנים ראשיים:  ביל מארי   סקרלט ג'והנסון
 מוזיקה:  קווין שילדס 
 צילום:  לנס אקורד 
 מדינה:  ארצות הברית, יפן 
 חברת הפקה:  American Zoetrope, Tohokushinsha Film 
 חברה מפיצה:  Focus Features
 הקרנת בכורה:  3 באוקטובר 2003 ארצות הברית
 משך הקרנה:  102 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית   יפנית
 סוגה:  קומדיה רומנטית, סרט עצמאי, סרט דרמה 
 מקום התרחשות:  טוקיו, יפן, קיוטו 
 תקציב:  4 מיליון דולר
 הכנסות:  מעל 119 מיליון דולר
 הכנסות באתר מוג'ו:   lostintranslation
 פרסים:  פרס אוסקר   שלושה פרסי באפט"א   שלושה פרסי גלובוס הזהב
 www.lost-in-translation.com
 דף הסרט ב־IMDb
 
אבודים בטוקיו (באנגלית: Lost in Translation, בתרגום חופשי: "אבודים בתרגום") הוא סרט דרמה עטור פרסים משנת 2003 בבימויה של סופיה קופולה. בסרט מככבים ביל מארי וסקרלט ג'והנסון. הסרט היה מועמד לארבעה פרסי אוסקר, שמתוכם הוא זכה בפרס אחד בקטגוריית התסריט המקורי הטוב ביותר.
עלילה

בוב האריס, כוכב הוליוודי בגיל העמידה, מגיע לטוקיו על מנת להצטלם לפרסומת וויסקי יפני. באותה העת מגיעה גם שרלוט, בוגרת מכללה צעירה, עם בעלה ג'ון, צלם סלבריטאים, למלון בו בוב שוהה. שרלוט היא נשואה טרייה המרגישה לא בטוחה בנוגע לעתידה ובוב חווה משבר בזוגיות עם אשתו הנשואה לו כבר 25 שנים. בכל יום בוב ושרלוט נתקלים זה בזו במלון ולבסוף נפגשים בבר המלון בלילה, כאשר שניהם לא מצליחים להרדם.
שרלוט מזמינה את בוב לבילוי איתה ועם כמה מחבריה המקומיים והם מבלים ערב מהנה בטוקיו וחווים חיי לילה ותרבות יפניים. במשך הימים הבאים הקשר ביניהם מעמיק הם מבלים זמן רב יותר ביחד. בשעה מאוחרת באחד הלילות, שניהם נשכבים זה לצד זה ומנהלים שיחה אינטימית בה שרלוט מספרת על צרותיה האישיות ובוב מספר על חיי הנישואין שלו.
בלילה הלפני האחרון של שהותו, כאשר בוב שותה בבר המלון, זמרת הג'אז המופיעה במקום ניגשת אל בוב ומפלרטטת איתו. באותו הלילה הם שוכבים, ולמחרת בבוקר שרלוט דופקת על דלת החדר של בוב. כאשר הוא פותח לה את הדלת היא מזמינה אותו לארוחת צהריים. מחדרו של בוב נשמע קולה של הזמרת ושרלוט קולטת במהרה מה התרחש. ארוחת הצהריים מתקיימת לבסוף בין בוב לשרלוט, אך היא עגמומית, מדכאת, ומלווה בוויכוח ביניהם.
מאוחר יותר, מופעלת אזעקת אש במלון ובוב ושרלוט יוצאים מחדריהם ונפגשים בכניסתו. הם מיישבים את המחלוקת ביניהם ונפגשים פגישה אחרונה בבר המלון.
בבוקר יום חזרתו של בוב לארצות הברית שרלוט מגיעה אל לובי המלון. בוב ושרלוט מנהלים שיחת פרידה וכל אחד הולך לדרכו. כשבוב נוסע במונית בטוקיו בדרך אל שדה התעופה, הוא מבחין בשרלוט הולכת בין ההמון. הוא מבקש מנהג המונית שיעצור ויוצא אל עבר שרלוט. כשהם רואים אחד את השנייה הם מתחבקים ארוכות וחולקים ביניהם נשיקה.
בוב חוזר אל המונית והיא ממשיכה בנסיעתה.
צוות שחקנים

ביל מארי - בוב האריס
סקרלט ג'והנסון - שרלוט
ג'ובני ריביסי - ג'ון
אנה פריס - קלי
פיורימו הייאשי - צ'ארלי בראון
אקיקו טייקשיטה - גברת קאווסקי
ביקורות והכנסות

הסרט זכה לביקורות חיוביות. וגם בימויה ותסריטה של סופיה קופולה זכו לביקורות חיוביות, שהובילו לזכייתה בפרס אוסקר לתסריט המקורי הטוב ביותר ובמועמדות לפרס אוסקר לבמאי הטוב ביותר. ביל מארי גם זכה לביקורות חיוביות ואף למועמדות לפרס האוסקר. בתחילת ספטמבר 2003 הסרט הוקרן במספר מוגבל של בתי קולנוע, שבהם הסרט הכניס כמיליון דולר. בסוף השבוע הראשון לצאתו של הסרט ברחבי ארצות הברית הוא גרף כ-4.1 מיליון דולר. בסיכום הכנסותיו, הסרט הכניס למעלה מ-44.5 מיליון דולר בארצות הברית ולמעלה מ-75 מיליון דולר בשאר העולם, מה שמסכם את הכנסותיו בכ-120 מיליון דולר.
זכיות ומועמדויות > זכיות

פרס אוסקר לתסריט המקורי הטוב ביותר (סופיה קופולה)
פרס באפט"א לשחקן הטוב ביותר (ביל מארי)
פרס באפט"א לשחקנית הטובה ביותר (סקרלט ג'והנסון)
פרס באפט"א לעריכה הטובה ביותר (שרה פאלק)
פרס סזאר לסרט הזר הטוב ביותר
פרס גלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר - סרט קומדיה או מוזיקלי (ביל מארי)
פרס גלובוס הזהב לסרט הטוב ביותר - קומדיה או מוזיקלי
פרס גלובוס הזהב לתסריט הטוב ביותר (סופיה קופולה)
פרס אינדפנדנט ספיריט לשחקן הטוב ביותר (ביל מארי)
פרס אינדפנדנט ספיריט לבמאי הטוב ביותר (סופיה קופולה)
פרס אינדפנדנט ספיריט לסרט הטוב ביותר
פרס אינדפנדנט ספיריט לתסריט הטוב ביותר (סופיה קופולה)
זכיות ומועמדויות > מועמדויות

פרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר (ביל מארי)
פרס אוסקר לבמאי הטוב ביותר (סופיה קופולה)
פרס אוסקר לסרט הטוב ביותר
פרס באפט"א לצלם הטוב ביותר (לאנס אקורד)
פרס באפט"א לבמאי הטוב ביותר (סופיה קופולה)
פרס באפט"א לסרט הטוב ביותר
פרס באפט"א לפסקול הטוב ביותר (בריאן רייטזאל וקווין שילדס)
פרס באפט"א לתסריט המקורי הטוב ביותר (סופיה קופולה)
פרס גלובוס הזהב לבמאי הטוב ביותר - סרט קולנוע (סופיה קופולה)
פרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר - סרט קומדיה או מוזיקלי (סקרלט ג'והנסון)
ג'יימס לאנס

| --- | --- |

 לידה:  29 בספטמבר 1974 (בן 50) סאות'המפטון, הממלכה המאוחדת 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 תקופת הפעילות:  מ-1991 
 מקום לימודים:  בית הספר למשחק של סילביה יאנג 
 בן או בת זוג:  Kate Quilton (2016–?) 
 מספר צאצאים:  1 
 פרופיל ב-IMDb
 
ג'יימס פרדריק גרנוויל לאנס (באנגלית: James Frederick Grenville Lance; נולד ב-29 בספטמבר 1974) הוא שחקן אנגלי, הידוע בעיקר מהופעתו בסדרות קומיות בריטיות ובעיקר בסדרת הקומדיה טד לאסו, עליה היה מועמד לפרס אמי בפריים טיים לשחקן האורח הטוב ביותר בסדרה קומית ב-2022.
ביוגרפיה

לאנס וסטברי-סאב-מנדיפ שבסאמרסט, ולמד בבית הספר למשחק של סילביה יאנג. לאנס שיחק בסדרה המוקומנטרית "תפאורות קרטון" של רשת ITV, במיני-סדרה "Boy Meets Girl" לצדו של מרטין פרימן, ובסדרה הקומית של ערוץ ITV2 "גיבורי-על מובטלים".
בין תפקידיו של לאנס היו הדילר סטיקי בסדרה "Top Buzzer", מאט בשתי עונות של הסדרה "מורים", בן בסדרה "אני אלן פרטרידג'", ג'יימי בסדרה "יחצ"נים מסוכנים", ותפקידים שונים בתוכנית המערכונים "Smack the Pony". עוד שיחק בתפקידי אורח בדמות ריצ'רד בסדרה "Spaced", ובדמות טום בסדרה "מלון בבילון" של ה-BBC.
ב-1992 שיחק לאנס בפרק בעונה הראשונה של הסדרה "פשוט נהדרת" בתפקיד חבר לכתה של סאפי.
בקולנוע הופיע לאנס בסרטים "Late Night Shopping", הקומדיה "The Search for John Gissing", "מארי אנטואנט", "ברונסון" בתפקיד מורה לאמנות, ובסרט "בל אמי" משנת 2012.
במיני-סדרה "האימפרסיוניסטים" גילם לאנס את דמותו של הצייר פרדריק באזיל. הוא שיחק בקומדיות המצבים "מועדון הספר", "עור רגיש" ו"תציל אותי". לאנס השתתף בתפקידים קטנים בסיטקום "2.4 ילדים בממוצע", ב-"People Like Us", "סקסונדייל", ובתפקיד דניאל בפרק בסדרה "פשוט נהדרת". ב-2012 כיכב בתפקיד אורח בעונה הרביעית של הסדרה "כמעט אנושיים" של ערוץ BBC Three בתפקיד קירבי. ב-2015 שיחק בפרק "The Dagger Club" של הסדרה "רציחות במידסומר".
לאנס היה קריין של מספר פרסומות לטלוויזיה למותגים כגון Maybelline,‏ Wrigley's Extra ו-the AA. החל מאוגוסט 2013 הופיע לאנס בפרסומות עבור Moneysupermarket.com.
במאי 2009 הופיע לאנס על במת התיאטרון בתפקיד מיילס במחזה "Ordinary Dreams; or How to Survive a Meltdown with Flair" מאת מרקוס מרקו בתיאטרון טרפלגר סטודיוס. עוד ב-2009 שיחק בתפקיד אריק איידל במחזה "Pythonesque" מאת רוי סמיילס שהועלה בפסטיבל אדינבורו.
ביוגרפיה > חיים אישיים

ב-2016 התחתן לאנס עם קייט קווילטון. לבני הזוג נולד בן ביוני 2018.
הערות שוליים

↑  BBC Hotel Babylon Episode Guide Series 3 Episode 6
↑  Absolutely Fabulous (1992–2012) – ISO Tank
↑  Jones, Alice (25 באוגוסט 2009). "Pythonesque, Udderbelly's Pasture". The Independent. נבדק ב-16 ביוני 2010. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb16194570j (data)  GND: 140606645  ISNI: 0000 0001 1456 1552  LCCN: no2010123661  NKC: xx0156003  SUDOC: 143853961  VIAF: 120183785   WorldCat (עם VIAF): 120183785
אמה-גי

אמה-גי בכתב יתדות שומרי
אָמַה-גִי היא מילה מהשפה השומרית (בשומרית: 𒂼𒄄 או 𒂼𒅈𒄄). משמעותה, בתרגום חופשי, היא "לחזור אל האם", בהתייחסה אל "שיקום של אדם או רכוש [והשבתם] אל המצב המקורי שלהם" (כולל מחיקת חובות).
סמואל נח קרמר, אשורולוג מהמאה ה-19, הגדיר את מילה זו כביטוי הכתוב הראשון למושג "חירות". בהקשר למשמעות המילולית "לחזור אל האם", כתב בשנת 1963 כי "אנחנו עדיין לא יודעים מדוע ניב ציורי זה שימש כדי לבטא 'חירות'".
מספר ארגוני זכויות אדם אימצו את כתב היתדות כסמל החברה.
ראו גם

ליברליזם
כתב יתדות
דולאן אבו סאלח

אבו סאלח עם הרמטכ"ל הרצי הלוי בזירת אירוע פגיעת הרקטה במג'דל שמס, 2024
דולאן אבו סאלח (בערבית: دولان أبو صالح, בתעתיק מדויק: דולאן אבו צאלח; נולד ב-28 בפברואר 1978) הוא ראש מועצת מג'דל שמס, וראש המועצה הראשון שנבחר בבחירות דמוקרטיות.
ביוגרפיה

נולד ליוסף וסבאח וגדל בכפר מג'דל שמס. הבכור מתוך ארבעה. למד ביסודי א' מג'דל שמס חטיבת ביניים מג'דל שמס ובתיכון בכפר.
לאחר התיכון עבד כמורה בבית ספר יסודי בוקעאתא.
בשנים 1999—2006 שימש כעובד לשכת הרווחה במועצה המקומית מג'דל שמס בתפקיד עו"ז (עובד זכאות).
בשנים 2006—2008 עסק בגישור והתנדבות בחברה למען שירותי סיעוד.
ביולי 2008 מונה על ידי שר הפנים מאיר שטרית לראש המועצה הממונה וכיהן בתפקיד עד ינואר 2018.
אז עזב את התפקיד ויצא לתקופת צינון על מנת להתמודד בבחירות. לאחר שבני העדה הדרוזית הגישו עתירה לבית המשפט העליון, ומשרד הפנים החליט לקיים בחירות מוניציפליות.
בבחירות לרשויות מקומיות ב-2018 נערכו לראשונה בחירות למועצה. רוב התושבים במג'דל שמס החרימו את הבחירות, בהן נבחר אבו סאלח, ואחוז ההצבעה בבחירות אלו עמד על 277 קולות שהם 3.39% בלבד. אבו סאלח קיבל 260 מתוך 272 הקולות לראשות המועצה (95.59% מהקולות). רשימתו "מג'דלנא" זכתה ב-254 קולות ובכל 11 המושבים במועצה.
בבחירות ב-2024 אבו סאלח נבחר לכהונה נוספת בראשות המועצה עם 57.85% מהקולות. כאשר הוא מביס את שלושת המועמדים שהתמודדו מולו: דיא אבו סאלח, סלים כחלוני ודיא ספדי. סיעתו "מג'דלנא" זכתה בשישה מנדטים למליאת המועצה.
הוא בעל תואר ראשון בשרותי אנוש לימודים ורב תחומיים מהמכללה האקדמית תל חי. תעודת משפטן בשלטון מקומי וציבורי מטעם בית הספר הגבוה למינהל כספי לרשויות המקומיות בישראל, הקריה האקדמית אונו, משרד הפנים ואיגוד הגזברים. חשב מלווה ברשות מקומית בחסות אוניברסיטת בר-אילן (המחלקה למדעי המדינה), איגוד הגזברים בישראל, בית הספר הגבוה למנהל כספי לרשויות מקומיות בישראל ומשרד הפנים.
הוא בעל תעודה מקצועית מפיקוד העורף לניהול והובלת תחומים עם אירועי חירום כמו מלחמות, רעידות אדמה וכו', תעודה בתחום גישור וניהול משא ומתן אינטגרטיבי, ממרכז גומא-גבים המרכז הישראלי לגישור. תעודה בניהול פרויקטים מודרניים מהטכניון.
חבר הנאמנים של המכללה האקדמית תל חי, חבר דירקטוריון החברה למשק וכלכלה של השלטון המקומי, חבר ועדת הביטחון של המרכז הארצי לרשויות מקומיות, חבר הוועדה המרחבית לתכנון ובנייה מעלה חרמון.
הוא נשוי ואב לארבעה ילדים. מתגורר במג'דל שמס.
הערות שוליים

↑  עדי חשמונאי, ראש מועצת מג'דל שמס: "השלג החזיר את השגשוג לכפר", באתר nrg‏, 23 בינואר 2012
↑  עדי חשמונאי‏, אחרי 50 שנה: הדרוזים בגולן קיבלו זכות הצבעה בבחירות המקומיות, באתר וואלה, 6 ביולי 2017
↑  גיא ורון כתב בצפון, ‏בחירות מקומיות גם אצל הדרוזים בגולן, באתר ‏מאקו‏, 7 בינואר 2018
↑  הודעות בדבר תוצאות הבחירות לרשויות המקומיות, לראש הרשות ולמועצת הרשות, ילקוט הפרסומים 8006, התשע"ט, 22 בנובמבר 2018, עמ' 3303
↑  הודעות בדבר תוצאות הבחירות לרשויות המקומיות, לראש הרשות ולמועצת הרשות, ילקוט הפרסומים 12157, התשפ"ד, 6 במרץ 2024, עמ' 4434
↑  نتعرّف على رؤساء البلدات الدّرزيّة المنتخَبين, مجلة العمامة
מולין רוז' (סרט, 2001)

| --- | --- |

כרזת מהדורת ה-DVD
 בימוי:  באז לורמן 
 הופק בידי:  פרד בארון, באז לורמן, מרטין בראון 
 תסריט:  באז לורמן, קרייג פירס 
 עריכה:  ג'יל בילקוק 
 שחקנים ראשיים:  ניקול קידמן   יואן מקגרגור
 מוזיקה:  מריוס דה פריס   קרייג ארמסטרונג
 צילום:  דונלד מקאלפיין 
 מדינה:  אוסטרליה, ארצות הברית, הממלכה המאוחדת 
 חברת הפקה:  Angel Studios, Bazmark 
 חברה מפיצה:  פוקס המאה ה-20
 הקרנת בכורה:  ארצות הברית 1 ביוני 2001
 משך הקרנה:  128 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  קומדיה רומנטית, סרט דרמה, סרט מוזיקלי, מלודרמה 
 מקום התרחשות:  פריז, מולן רוז' 
 תקופת התרחשות:  1900 
 תקציב:  52,500,000 דולר
 הכנסות:  179,213,434 דולר
 הכנסות באתר מוג'ו:   moulinrouge
 פרסים:  פרס אוסקר לעיצוב התלבושות הטוב ביותר (קתרין מרטין, אנגוס סטראת'י)  פרס AACTA לסינמטוגרפיה  פרס AACTA לעיצוב תלבושות (קתרין מרטין, אנגוס סטראת'י)  פרס AACTA לעריכה הטובה ביותר (ג'יל בילקוק)  פרס AACTA לעיצוב ההפקה הטוב ביותר (קתרין מרטין)  פרס AACTA לפסקול הטוב ביותר (Roger Savage)  פרס האקדמיה האירופית לקולנוע לסרט הזר (באז לורמן)  פרס גלובוס הזהב לפסקול הטוב ביותר (קרייג ארמסטרונג)  פרס אוסקר לעיצוב האמנותי הטוב ביותר (קתרין מרטין, Brigitte Broch)  מועצת ביקורת הקולנוע האמריקנית: עשרת הסרטים הטובים ביותר  פרס מועצת ביקורת הקולנוע האמריקנית לסרט הטוב ביותר 
 www.clubmoulinrouge.com
 דף הסרט ב־IMDb
 
מולין רוז' (באנגלית: Moulin Rouge!) הוא סרט מוזיקלי עטור פרסים משנת 2001 בבימויו של באז לורמן. בסרט מככבים יואן מקגרגור, ג'ים ברודבנט וניקול קידמן שהייתה מועמדת לפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר על תפקידה בסרט. גרסה ראשונה של הסרט הופקה בשנת 1952 בהשתתפות ז'ה ז'ה גאבור.
בספטמבר 2019, עלה בברודוויי מחזמר שמבוסס על הסרט.
תקציר העלילה

ב-1899 האמן הצעיר, כריסטיאן (יואן מקגרגור), עובר למונמארטר שבפריז. שם הוא נפגש עם חבורה של אמנים המנסים להציע מופע בשם "Spectacular Spectacular" לבמאי ה"מולן רוז'", הרולד זידלר (ג'ים ברודבנט). האמנים מנסים לארגן פגישה עם הקורטיזנה סאטין (ניקול קידמן) כדי שהיא תשכנע את זידלר להפיק את המופע. בינתיים בתיאטרון, זידלר הבטיח לדוכס עשיר שיוכל להפגש עם סאטין לפגישה ארוטית כדי שהוא יסכים לממן את המופע. אך נוצרה אי הבנה וסאטין חושבת שכריסטיאן הוא הדוכס. היא מנסה לפתות אותו, אף על פי שהוא מתעניין רק בשירה. כאשר כריסטיאן שר לה, סאטין מתאהבת בו, אך אז היא מגלה שהוא אינו הדוכס.
שחקנים ודמויות

| שם השחקן/נית | שם הדמות | אודות הדמות | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| ניקול קידמן | סאטין | קורטיזנה המתגלה כחולת שחפת |  |
| יואן מקגרגור | כריסטיאן | סופר ומחזאי |  |
| ג'ים ברודבנט | הרולד זידלר | הבעלים של המולאן רוז' |  |
| ריצ'רד רוקסברג (אנ') |  | הדוכס |  |
| ג'ון לגוויזאמו | אנרי דה טולוז-לוטרק | אמן שאפתן |  |
| יאצק קומן (אנ') |  | ארגנטינאי נרקולפסי |  |
| קרוליין אוקונר (אנ') | ניני | קורטיזנה שמקנאה בסאטין |  |
| קרי ווקר (אנ') | מרי | אשת סודו של זידלר |  |
| לארה מולכהי | מאם פרומאז' |  |  |
| גארי מקדונלד (אנ') |  | הרופא |  |
| קיילי מינוג |  | הפיה הירוקה |  |
ביקורות והכנסות

הסרט הוקרן לראשונה בפסטיבל הקולנוע בקאן, שם הוא זכה לביקורות חיוביות. על פי מכון הסרטים האמריקאי, הסרט נחשב לאחד מסרטי המיוזיקל הטובים ביותר בכל הזמנים. בסוף השבוע הראשון לצאתו של הסרט הוא גרף כ-14.2 מיליון דולר בארצות הברית בלבד. הסרט הצליח מאוד, בעיקר בחוץ לארץ, ואפילו יצא שוב לאקרנים באוסטרליה. הסרט הכניס כ-57 מיליון דולר בארצות הברית וכ-120 מיליון דולר בחוץ לארץ מה שמסכם את הכנסותיו ב-179,213,434 דולר.
זכיות, מועמדויות והשפעות בתרבות > זכיות

פרס גלובוס הזהב לסרט הטוב ביותר - קומדיה או מוזיקלי
פרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר - סרט קומדיה או מוזיקלי (ניקול קידמן)
פרס גלובוס הזהב לפסקול הטוב ביותר
פרס באפט"א לשחקן המשנה הטוב ביותר (ג'ים ברודבנט)
פרס האוסקר לעיצוב תפאורה
פרס אוסקר לעיצוב התלבושות הטוב ביותר
זכיות, מועמדויות והשפעות בתרבות > מועמדויות

פרס אוסקר לסרט הטוב ביותר
פרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר (ניקול קידמן)
פרס אוסקר לצילום
פרס אוסקר לעריכה הטובה ביותר
פרס אוסקר לאיפור
פרס אוסקר לסאונד
פרס גלובוס הזהב לבמאי הטוב ביותר - סרט קולנוע (באז לורמן)
פרס גלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר - סרט קומדיה או מוזיקלי (יואן מקגרגור)
פרס גלובוס הזהב לשיר הנושא הטוב ביותר
זכיות, מועמדויות והשפעות בתרבות > השפעות בתרבות

מחזמר המבוסס על הסרט עלה על בימות ברודוויי, בתיאטרון Hirscheld, בספטמבר 2019. במחזמר מככבים ארון טבייט וקארן אוליבו בתפקידים כריסטיאן וסאטין בהתאמה.
פאול מרקר

פאול מרקר (משמאל) לצד אוטו גרוטהוול (מימין), 1949
פאול מֶרְקֶר (Paul Merker;‏ 2 בפברואר 1894 – 13 במאי 1969) היה קומוניסט גרמני אשר נודע באהדתו ליהודים.
קורות חייו

מרקר נולד בעיירה אוברלֶסניץ (Oberlößnitz) שליד דרזדן בסקסוניה, גרמניה, למשפחת פועלים פרוטסטנטית. עם סיום לימודיו בגיל 14 החל לעבוד בבתי מלון בדרזדן ובהמבורג, ובשנת 1911 הצטרף לאיגוד עובדי המסעדות והמלונות. במהלך מלחמת העולם הראשונה שירת בצבא הגרמני. הוא השתתף במהפכת נובמבר 1918 בדרזדן, ובשנת 1920 הצטרף למפלגה הקומוניסטית של גרמניה ועבד במחלקת האיגודים המקצועיים של המפלגה. בין השנים 1925–1932 היה מרקר לחבר הפרלמנט הפרוסי. בשנת 1926 החל להיות פעיל בקומינטרן, שם פגש קומוניסטים יהודים רבים. מרקר נקט עמדה עוינת כלפי המפלגה הסוציאל-דמוקרטית של גרמניה, ועל כן במרץ 1930, כאשר ניסתה המפלגה הקומוניסטית להתקרב אל הסוציאל-דמוקרטים, הוא הודח מהפוליטבירו של המפלגה הקומוניסטית. בשנים 1931–1933 היה מרקר שליח הקומינטרן בארצות הברית בשם הבדוי פול פרנקה.
בשנת 1937 עבר מרקר לצרפת. בשנת 1940 הוא נכלא במחנה ורנה ובפברואר 1941 הועבר למחנה מיל. בתחילת יולי 1941 הוזהר מרקר שיש כוונה למוסרו לגסטפו ועל כן הוא נמלט מהמחנה, ממנו היה רשאי לצאת במהלך היום, וירד למחתרת. ביוני 1942 הוא הצליח לברוח למקסיקו, שם היה מרקר מזכיר הוועד הגרמני החופשי באמריקה הלטינית ומנהיג הקומוניסטים הגרמנים במקסיקו. בשנת 1946 הגיע מרקר למזרח גרמניה והיה לחבר הוועד המרכזי של מפלגת האחדות הסוציאליסטית. מרקר דרש שגרמניה המזרחית תשיב ליהודים את הרכוש שנגזל מהם על ידי הנאצים.
באוגוסט 1950 סולק מרקר מהפוליטבירו. במשפטי פראג בנובמבר 1952, הואשם מרקר בתקשורת המזרח-גרמנית בקשר עם הנאשמים במשפט, והוצג כטרוצקיסט. מכתבים ששלח מרקר לנשיא גרמניה המזרחית וילהלם פיק, שבהם הזם את הטענות נגדו, לא הועילו, ובנובמבר 1952 הוא נעצר. ב-20 בדצמבר 1952 התפרסם כתב האשמה נגדו, שבו הואשם בהיותו "סוכן אימפריאליסטי ציוני". בנוסף, הוא נחשד בקשרים עם ועם ג'יימס ורבורג ונואל פילד, אמריקאי שהואשם בהיותו איש סוכנות הביון המרכזית של ארצות הברית, וקשרים עמו שימשו רקע למשפטי ראווה נגד מנהיגים קומוניסטים במזרח אירופה. האשמה נוספת שהועלתה נגדו הייתה שבימי מלחמת העולם השנייה הוא הרשה לנאצים לחסות תחת הוועד הגרמני החופשי שניהל במקסיקו.
משפטו של מרקר התמהמה בגלל מותו של סטלין, או משום שההאשמות נגד נואל פילד נזנחו. בסופו של דבר נידון מרקר במרץ 1955 בדלתיים סגורות לשמונה שנות מאסר בהתאם לחוק שכוון במקור נגד הנאצים. ב-27 בינואר 1956 שוחרר מהכלא, ופנה במכתב לווילהלם פיק בדרישה לטיהור מלא, תוך האשמת לברנטי בריה בהאשמות נגדו. ב-29 ביולי 1956 אימץ הוועד המרכזי את המלצתה של ועדת בדיקה שההאשמות נגד מרקר לא הוכחו, ועל כן הוא טוהר מההאשמות נגדו. מרקר הגיב בדרישה לטיהור מלא, אך זה לא ניתן לו, והוא לא שב לתפקיד מרכזי במפלגה.
הערות שוליים

↑  Jeffrey Herf, Divided memory: the Nazi past in the two Germanys, Harvard University Press, 1997, page 43
↑  הוועד הגרמני במוסקבה ממשלת פרוסיה המזרחית, משמר, 15 באוגוסט 1944
↑  התקפת מזרח גרמניה על ציונות, טיטואיזם וטרוצקיזם, דבר, 16 בינואר 1953
↑  מפלגת האחדות הסוציאליסטית תטוהר מלאומנים, קול העם, 25 בינואר 1949
↑  מזרח גרמניה והרכוש היהודי, הארץ, 29 בינואר 1954
↑  סר חינו של אייזלר, הצופה, 31 בדצמבר 1952
↑  גרהררט אייזלר עומד להאסר?, הצופה, 28 בנובמבר 1952
↑  Jay Howard Geller, Jews in post-Holocaust Germany, 1945–1953, Cambridge University Press, 2005, page 171
↑  2 מנהיגים קומוניסטים בדד"ר נאשמים בציונות טיטואיזם וריגול, על המשמר, 5 בינואר 1953
↑  ד"ר וארבורג מכחיש, הצופה, 8 בינואר 1953
↑  ליאו כץ, העלילה על אנטישמיות ברפובליקה הגרמנית הדימוקרטית, קול העם, 13 בפברואר 1953; המשך
↑  מנהיג קומוניסטי, שערים, 29 במרץ 1956
↑  Jeffrey Herf, Divided memory: the Nazi past in the two Germanys, pages 151–157
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007346545405171  PLWABN: 9810692864305606  CANTIC: a10270528  GND: 119258072  ISNI: 0000 0001 2208 2105  LCCN: n90651079  NKC: jn20000603999  NTA: 146632400  SUDOC: 081442750  Trove: 920591  VIAF: 817796   WorldCat (עם VIAF): 817796
ראג'סטאן

| --- | --- |
סמל ראג'סטאןסמל ראג'סטאן

 מדינה:  הודו הודו
 ראש השרים:  בהג'אן לאל שרמה
 רשות מחוקקת:  האספה המחוקקת של ראג'סטאן 
 בירת המדינה:  ג'איפור
 שפה רשמית:  הינדי, ראג'סטאני
 תאריך ייסוד:  26 בינואר 1950 
 על שם:  מלך 
 שטח:  342,236 קמ"ר (דירוג: 1)
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ במדינה:  68,548,437 (דירוג: 8, 2011)
  ‑ צפיפות:  165 נפש לקמ"ר (דירוג: 18, 2001)
 קואורדינטות:  26°54′N 75°48′E﻿ / ﻿26.90°N 75.80°E﻿ / 26.90; 75.80
 אזור זמן:  UTC +5:30
 http://rajasthan.gov.in/
  מפת מיקום  מפה מפורטת     לחצו כדי להקטין חזרה    לחצו להגדלה      (למפת ראג'סטן מוגדלת) ג'איפורראג'סטאן(למפת ראג'סטן רגילה) ג'איפורראג'סטאן tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
ראג'סטאן (Rājasthān; राजस्थान; ‏האזנהקובץ:Rajasthan.ogg‏Ⓘ‏) היא מדינה בצפון-מערב הודו, הגדולה בשטחה במדינות הודו. הגבול המערבי של ראג'סטן חופף לגבול הודו–פקיסטן, והיא גובלת גם בדרום בגוג'ראט, בדרום-מזרח במאדהיה פרדש, בצפון-מזרח באוטר פרדש ובהריאנה ובצפון בפנג'אב.
אטימולוגיה

השם ראג'סטן גזור מהמילה הסנסקריטית רָאגָ'ה, שפירושה מלך, והסיומת סטן, שמשמעה ארץ, היוצרים את השם ארץ (או מדינת) המלכים. בחירת השם נובעת מריבוי השליטים המקומיים הקרויים ראג'פוטים, כלומר, בני מלכים (סנסקריט, ראג'ה=מלך, פוטרה=בן).
היסטוריה

בזמן העת העתיקה הייתה ראג'סטאן חלק מרכזי מתרבות עמק האינדוס.
במהלך המאה ה-16 היו מאבקים בין שליטים מקומיים לכוחות אסלאמיים, אם כי לבסוף מרבית השליטים המקומיים הכירו בשלטון האסלאמי שנודע בשם האימפריה המוגולית ונהיו מצביאים בשירות הקיסרים. עם היחלשותה של האימפריה בתחילת המאה ה-18, שליטי ראג'סטאן החלו להפגין עצמאות מהאימפריה, אף כי רשמית נותרו בעלי דרגות (מנסבדרים) בשירותה. בהמשך, השטח היה נתון להשפעה גוברת של האימפריה המראטהית. האימפריה הבריטית השתלטה על האזור האזור בשנת 1818. במהרה התפתחו יחסים סוזרניים, כאשר ניתנה לשליטים באזור ראג'סטאן מידה מסוימת של אוטונומיה.
לאחר עצמאות הודו באוגוסט 1947, החל תהליך של איחוד מדינות נסיכותיות שבאזור למדינה אחת. במרץ 1948 הסכימו תשע מדינות קטנות יותר בחבל להצטרף למדינה אחת, ומדינה נוספת, ממלכת מוואר (אנ'), הצטרפה בתוך חודש. ארבעה ממלכות נוספות בחבל הצטרפו לאיחוד רק לאחר שנה, במרץ 1949. במרכז המדינה החדשה נוצרה מובלעת של מדינת אג'מר, שלא התאחדה עם שאר ראג'סטאן. המדינה החדשה, שהייוותה איחוד של מדינות בעלות מונרכים, הוגדרה כמדינה ממחלקה B, שבראשה עומד ראג'פמורק. המערכת שנקבע העמידה בראש המדינה מועצת שליטים, כשבוהפאל סינג (אנ'), המהרנה המשותק של מוואר מקבל את התואר מהרנראג'פמורק והראג'ה של ג'איפור משמש כראג'פמורק.
ב-1956, במסגרת חוק ארגון מחדש של המדינות, אוחדה מדינת אג'מר עם ראג'סטאן, שהפכה למדינה רגילה בשלטון מושל.
במהלך מלחמת הודו–פקיסטן השנייה ב-1965 פלשו כוחות פקיסטנים לשטחי ראג'סטאן.
גאוגרפיה

רוב שטח המדינה מישורי או גבעות נמוכות, ובחלקה הצפוני והמזרחי משתרע מדבר תאר הגדול.
בדרום־מזרח המדינה זורם הנהר צ'מאל, המשמש בקטעו הצפוני כגבול בין ראג'סטאן למאדהיה פרדש.
דמוגרפיה

נכון למפקד האוכלוסין שנערך בשנת 2011, גרים במדינה כ-68,548,437 תושבים. השפה הרשמית והדומיננטית היא הינדית (91% מהדוברים, נכון לשנת 2001). לאחריה ישנן השפות פנג'אבי ואורדו.
בבירת ראג'סטאן, ג'איפור, חיים 2.7 מיליון תושבים. ערים חשובות אחרות הן ג'ודפור, קוטה, אודאיפור, ביקאנר, ג'איסלמר, פושקר ומאונט אבו.
דמוגרפיה > דתות

נכון למפקד האוכלוסין משנת 2011:
הינדואיזם- 88.49%
אסלאם- 9.07%
סיקיזם- 1.27%
ג'ייניזם- 0.91%
נצרות- 0.14%
בודהיזם- 0.02%
אחר- 0.006%
אתאיזם- 0.001%
פוליטיקה וממשל

שתי המפלגות הדומיננטיות במדינה הן מפלגת העם ההודית והקונגרס הלאומי ההודי. באספה המחוקקת של ראג'סטאן, הפרלמנט החד-ביתי של המדינה, ישנם 200 נציגים. בהג'אן לאל שרמה מכהן כראש השרים מדצמבר 2023.
חינוך

בשנים האחרונות הממשל מנסה לפעול על מנת לשפר את החינוך. במדינה פועלים כ-55,000 בתי ספר יסודיים, 7,400 בתי ספר תיכוניים, 9 אוניברסיטאות ויותר מ-250 מכללות. במדינה לומדים כ-11,500 סטודנטים להנדסה בכ-41 מכללות.