stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
סאו פרנסיסקו דו סול
היסטוריה

בשנת 1504 גילה האציל הצרפתי בינו פולמייה דה גונוויל את המקום בו נמצאת סאו פרנסיסקו - חצי האי סאי, במקום בו נמצא כיום הכפר וילה דה גלוריה. המקום הפך מושבת קבע פורטוגזית רק בשנת 1641. בשנת 1847 זכתה סאו פרנסיסקו למעמד עיר.
תיירות

לאי רצועת חוף ארוכה ובחלקים ממנה פראית. החופים ומזג האוויר הנוח בעיר מושכים תיירים רבים מהאזורים העירוניים בסביבה לשכונות המגורים הקרובות לים. העיר העתיקה ומוזיאון הימאות מהווים גם הם אטרקציה תיירותית.
סימפוניה מס' 53 (L'Impériale)

הסימפוניה מס' 53 ברה מז'ור "האימפריאלית" של יוזף היידן נכתבה בין השנים 1775 ל-1777 וממוספרת כ-53 בכרך הראשון ברשימת היצירות של היידן על פי הובוקן (Hob. I\53). היא מן הסימפוניות הראשונות שנכתבו אחרי הסימפוניות שכמשוער הושפעו מתנועת "הסער והפרץ" ואופיה קליל ופשוט יותר מהן.
רקע

הסימפוניה מס' 53 נכתבה באמצע תקופת שירותו הממושכת של היידן בחצר הנסיך אסטרהאזיאך זמן חיבורה אינו ידוע במדויק. גרסתה הראשונה מתוארכת לשנים 1775–1777. עד לזמן זה הספיק לחבר עשרות סימפוניות על פי דרישת הנסיך אבל אז החל אסטרהאזי לדרוש מהיידן להתמקד בכתיבת אופרות. ייתכן שדרישה זו נבעה, בין השאר, מהיותן של הסימפוניות האחרונות של היידן, אלו המשויכות אל "הסער והפרץ", "כבדות" ומורכבות מדי בשביל אירועי החצר להם נועדו.
הסימפוניות שהיידן כתב בהמשך היו על כן קלילות ובעלות מבנה תמטי פשוט יותר. דבר זה לא מנע מהסימפוניה הזו להיות אחת המוצלחות והפופולריות של היידן באותה עת, כאשר עותקים שלה נמכרו בכל אירופה.
הרכב ופרקים

הסימפוניה כתובה להרכב תזמורתי תקני המונה חליל, שני אבובים, שני בסונים, שתי קרנות, טימפני וכלי קשת. מבנה הפרקים וסדרם תואמים למבנה הטיפוסי של סימפוניות מן התקופה המאוחרת של היידן. פרקי הסימפוניה הם:
לארגו מאסטוזו – ויואצ'ה
אנדנטה
מינואט-טריו
פינאלה: קפריצ'יו – אלגרטו (או פרסטו)
הפרק הראשון נפתח במבוא איטי ולאחריו חלק מהיר הכתוב כרגיל בצורת סונטה, נמרץ ועשיר באפקטים הרמוניים וריתמיים, האופייניים מאוד לסגנונו הבוגר של היידן.
הפרק השני הוא בצורת ווריאציות כפולות. הנושא לווריאציות הוא קליט ביותר, והפך במהרה לאחת המנגינות הפופולריות של היידן באותו הזמן.
המינואט של הסימפוניה הזו הוא נמרץ ועשיר, ומתחלף בטריו בעל אופי נינוח יותר עם סולו לחליל.
פרק הפינאלה של הסימפוניה קיים בשלוש גרסאות לפחות, כאשר ייתכן שאף אחת מהן אינה מקורית לחלוטין. הגרסה הראשונה, שכותרתה "אלגרטו" היא הגרסה הנחשבת למקורית. היא נכתבה יחד עם הסימפוניה עצמה והוכנה לדפוס על פי כתב היד של התפקידים שנמצאו בארכיב באסטרהאזי. ישנה אפשרות שגרסה זו נכתבה על ידי אחד מתלמידיו של היידן ובפיקוחו. תתכנה שתי סיבות לחיבור הגרסה השנייה; היידן לא היה מרוצה מהגרסה הקודמת, והחליט להחליפה בפתיחה של אופרה אלמונית שנוגנה אז בחצר של אסטרהאזי (לא ידוע אם האופרה עצמה היא של היידן) משנת 1777. לגרסה זו הכותרת "פרסטו". יכול להיות שהיידן השתמש במוזיקה זו משום שהאופרה האמורה הייתה אז פופולרית מאוד בחצר. לגרסה זו לא נמצאו תפקידי החליל והטימפני, והם הושלמו אחר כך. הגרסאות השלישית והרביעית של הפרק הרביעי הופיעו בהוצאות שונות באירופה, וידוע בבטחה כי אינן של היידן.
הערות שוליים

↑  על פי רובינס-לנדון, 1955
↑  קיימת יותר מגרסה אחת, ראה המשך
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb148331461 (data)  MusicBrainz work: a33bd35e-2c69-43f2-bf26-85fd45d31244  VIAF: 293022943   WorldCat (עם VIAF): 293022943
סלה רונדה

נוף המצוקים במרחב הסקי סלה רונדה נחשב לאחד מאתרי הסקי היפים בתבל

סלה רונדה (איטלקית: Sella Ronda, גרמנית: Sellarunde) הוא אוסף מסלולי גלישת סקי, המקיפים את פסגות קבוצת סלה שבהרי הדולומיטים באיטליה. אורכו הכולל של המסלול המעגלי עומד על ארבעים קילומטרים, מתוכם כ-26 קילומטרים המיועדים לגלישה, והשאר- מיועדים לצורך עלייה לפסגות ההרים- באמצעות מעליות הסקי. מרחב הגלישה כולו מתפרס מעל ארבעה עמקים - פאסה (Val di Fassa), עמק גרדנה (Val Gardena), אלטה באדיה (Alta Badia) וליבינלונגו (Livinallongo) - וכולל 523 קילומטרים של מסלולים מחוברים לכל הרמות.
המסלולים של סלה רונדה עוברים דרך נופים מרהיבים של מצוקי הדולומיטים, ונחשבים מהיפים שבאתרי הסקי באירופה. האזור זוכה לכ-80% ימי שמש בשנה, ותודות לכיסוי תותחי שלג על כ-90% מהמסלולים- תנאי הגלישה בו מצוינים. כל אזורי הסקי בסלה רונדה כלולים בסקי פס המשותף של דולומיטי סופרסקי (Dolomiti SuperSki), המאפשר גלישה בשנים-עשר אתרי סקי שונים, כולל 450 מעליות ומכסה מסלולים באורך כולל של כ-1,233 קילומטרים.
המסלול המעגלי נחשב לאחת מאטרקציות הגלישה המרכזיות באזור. ניתן לגלוש במסלול המעגלי, עם או נגד כיוון השעון (שילוט מסלול כתום - עם כיוון השעון. שילוט ירוק -נגד כיוון השעון). גולשים מתקדמים יכולים לסיים אותו בפרק זמן של כארבע שעות, ובגלישה איטית יותר- יום שלם.
הנקודה הגבוהה ביותר במרחב הגלישה המקושר למסלולי סלה רונדה, נמצאת בקרחון שעל רכס מרמולדה, בפסגת פונטה רוקה (Punta Rocca) שגובהה 3,250 מטרים. אורכו של אחד המסלולים שיורד מהמרמולדה הוא שנים-עשר קילומטרים, והפרש הגבהים מתחילתו ועד סופו הוא כ-1,800 מטר. לצד 62 קילומטרים של מסלולים, קיים באזור זה גם שפע של שלג לא מהודק ("אוף פיסט"), והאזור נחשב מומלץ לגולשי פרירייד (Freeride). מעל עמק פאסה נמצא פארק השלג הדולומיטי ("Dolomiti Snowpark"), הכולל מזרן מתנפח לאימוני קפיצות ומתקנים נוספים. מעל וואל גרדנה קיים פארק שלג גדול יותר, אשר מושך אליו גולשי פריסטייל (Freestyle) מקצוענים.
האזור

מסלולי הגלישה של סלה רונדה נמצאים בתחומי מחוז טרנטינו-אלטו אדיג'ה (איטלקית: Trentino-Alto Adige), הנקרא גם טרנטינו-דרום טירול (גרמנית: Trentino-Südtirol). אזור זה היה שייך לאוסטריה עד סוף מלחמת העולם הראשונה, והדבר ניכר הן בענף הקולינריה והן בתרבות הספא. במסעדות הנמצאות בעיירות דוגמת קמפיטלו (Campitello) וקנאציי (Canazei), ניתן למצוא מנות אוסטריות מובהקות, וכן מלונות ספא רבים.
הערות שוליים

↑  Sella Ronda - the most recognized ski route of the Dolomites - www.sella-ronda.info
↑  Sellaronda, the circuit on skis around the Sella Group in the Italian Dolomites
סמל איחוד האמירויות הערביות

| --- | --- |

 פרטים
 המחזיק בסמל:  איחוד האמירויות הערביות במשחקים האולימפיים 
 תאריך אימוץ:  2011 
 התקנים
 מגן:  דיסקה עם דגל איחוד האמירויות הערביות, זר לבן עם שבעה כוכבים מקיף
 תומכים:  נץ מוזהב
 מוטו:  الإمارات العربيّة المتّحدة - האמירויות הערביות המאוחדות
 אלמנטים נוספים:  קלף אדום ועליו רשום שם המדינה בערבית
 פרטים נוספים
 גרסאות קודמות:   הסמל משנת 1973 עד שנת 2008
 
סמל איחוד האמירויות הערביות אומץ רשמית על ידי המדינה בשנת 2008.
מאפייני הסמל כוללים מאפיינים של סמלים אחרים של מדינות ערביות: הסמל כולל נץ מוזהב - סמל שבטו של מוחמד. במרכז חזהו של הנץ עיגול ובו דגל איחוד האמירויות הערביות, מסביב לדגל שבעה כוכבים, המסמלים את שבע האמירויות. הנץ מחזיק בכפותיו קלף אדום ועליו שם המדינה בערבית.
לפני הסמל הנוכחי, משנת 1973, שימש סמל דומה שבמרכזו עיגול אדום ועליו ספינת סוחר ערבית. הספינה סימלה את קרבת איחוד האמירויות למפרץ הפרסי ואת חשיבות המסחר בהיסטוריה של המדינה. סביב העיגול הייתה מצויה שרשרת.
נחל עפאים

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 אורך:  כ־7 ק"מ
 גובה מוצא הנהר:  כ־800 מטרים
 שפך:  נחל כזיב
 מדינות באגן הניקוז:  ישראל 
  (למפת אצבע הגליל מוגדלת) נחל עפאים(למפת אצבע הגליל רגילה) נחל עפאים(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום נחל עפאים(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום נחל עפאים
 
נחל עפאים הוא אחד מיובליו של נחל כזיב. אורכו של הנחל הוא כ-7 קילומטרים.
גאוגרפיה

מוצא הנחל הוא בגובה 675 מטרים מעל גובה פני הים, במורדות המערביים של היישוב בר יוחאי. הנחל זורם מערבה, באמצעו יש את "עין עפאים" ובסופו הוא נשפך לנחל כזיב, בגובה 675 מטרים מעל פני הים.
אטימולוגיה

השם עפאים מופיע בספר תהלים, פרק קד', פסוק יב' ופירושו ענפים.
"עֲלֵיהֶם עוֹף הַשָּׁמַיִם יִשְׁכּוֹן, מִבֵּין עֳפָאיִם יִתְּנוּ קוֹל."
הערות שוליים

↑  עין עפאים عين الجديدة - עמוד ענן, באתר amudanan.co.il
| נחלי הגליל |
| --- | --- | --- |
| הגליל העליון | נחל עמוד • נחל עכברה • נחל אביב • נחל גוש חלב • נחל דישון • נחל חצור • נחל יראון • נחל מורן • נחל מחניים • נחל מירון • נחל נריה • נחל צבעון • נחל ראש פינה • נחל רבי ינאי • נחל פשחור • נחל סתר • נחל חנניה • נחל ליבנים • נחל הוזים • נחל שכוי • נחל שמאי • נחל חוקוק • נחל רזים • נחל עצבונית • נחל חלב • נחל עלמון • נחל קציון • נחל ברעם • נחל בן זמרה • נחל מרות • נחל פרוד • נחל עפאים • נחל פקיעין • נחל זבד • נחל זווית • נחל ברתות • נחל חירם • נחל אדמונית • נחל שפנים • נחל זוך • נחל יצהר • נחל אזהב • נחל דלתון • נחל סוד • נחל בר יוחאי • נחל בירנית • נחל משמש • נחל מתת • נחל שרך • נחל בצת • נחל חניתה • נחל נמר • נחל גליל • נחל מצובה • נחל שעל • נחל אשחר • נחל נחת  • נחל יסף • נחל כזיב • נחל מרווה • נחל מירב • נחל אשרת • נחל געתון • נחל ביריה |  |
| הגליל התחתון | נחל אבליים • נחל אדמי • נחל ארבל • נחל גדורה • נחל דנה • נחל השבעה • נחל חילזון • נחל חרוד • נחל יבנאל • נחל ימה • נחל יששכר • נחל כבול • נחל נהלל • נחל נון • נחל ציפורי • נחל צלמון • נחל שונם • נחל שיזפים • נחל שכניה • נחל שרונה • נחל תבור • נחל קנקן • נחל כמון • נחל חזון • נחל שבע • נחל הארי • נחל ממלח • נחל אוזנית • נחל סביונה • נחל נמרים • נחל מזגה • נחל עקב • נחל חמוד • נחל אזנות • נחל קשת  • ואדי אל-חסין • נחל מורסן • נחל נעיאל • נחל סח'נין • נחל שגב • נחל תמרה • נחל חנינה • נחל צוף • נחל עביד • נחל חנה • נחל שזור • נחל יפתחאל • נחל סרגונה • נחל זורעים • נחל שובב • נחל פוריה • נחל חרצית • נחל צידתה • נחל אלות • נחל ברית • נחל תולע • נחל יחמי • נחל גבול • נחל צבאים • נחל זיקה • נחל גבע • נחל נעורה • נחל עכין • נחל רכש • נחל כוכב • נחל סליל • נחל הקוסמת • נחל אוכל • נחל קיש • נחל יזיר • נחל ברק בן אבינעם • נחל קמה • נחל חמוד • נחל עין דור • נחל דבורה • נחל שומר |  |
| אצבע הגליל | נחל דן • נחל שניר • נחל חרמון • נחל עיון • נחל קדש • נחל משגב • נחל השומר • נחל מרגליות • נחל קורן |  |
| הגליל המערבי | נחל שרך • נחל בצת • נחל געתון • נחל יחיעם • נחל שעל • נחל יסף • נחל כזיב |  |
סלו ג'ין

| --- | --- |

 סוג:  מותג אלכוהולי 
 אחוז אלכוהול:  15 
 מוצא:  אנגליה 
 צבע:  ארגמן 
 
שזיף עוקצני, שפירותיו משמשים להכנת סלו ג'ין
סלו ג'ין (באנגלית: Sloe Gin) הוא ליקר פירות המופק על ידי השריית שזיפי בר וסוכר בג'ין. באופן מסורתי ריכוז האלכוהול בסלו ג'ין נע בין 15 ל-33 אחוזי אלכוהול.
הכנה

כדי להכין סלו ג'ין משתמשים בשזיפי בר בשלים. בוקעים את השזיפים וממלאים אותם בצנצנת. בפולקלור האנגלי אין בוקעים את השזיפים בכלי ממתכת, אלא אם הכלי מצופה כסף. לאחר מכן מוסיפים סוכר, כמה עלי ציפורן מעט מקלות קינמון וממלאים בג'ין. את הצנצנת שומרים במקום מוצל וקריר והופכים מדי יום. לאחר שלושה חודשים הנוזל הופך לאדום עז וניתן לשתות אותו.
ראו גם

זיון איטי ונוח כנגד הקיר
| משקאות חריפים |
| --- | --- | --- |
| כוהל | אתנול • ההיסטוריה של האלכוהול • השפעות בריאותיות של צריכת אלכוהול • פרסום אלכוהול • תרבות שתייה • נזקי האלכוהול • שכרות • חמרמורת • אלכוהוליזם • אפריטיף • דיז'סטיף |  |
| טעימת יין וטעימת בירה | אוצר יין • אוצר בירה |  |
| הפקה | בישול • זיקוק אלכוהול • הכנת יינות • אבקת אלכוהול |  |
| משקאות מותססים | בירה (סוגי בירה, מותגי ויצרני בירה) • יין (סוגי יין) • סיידר • סאקה • חואנגג'יו • אחרים: באסי • קומיס • תמד • פאלק • סאטי • גוקי ג'יו |  |
| קוקטיילים | אלכופופ •  קוקטיילים של בירה • סוגי קוקטיילים • משקאות בוערים • שוטים • קוקטיילי יין • יין מתובל |  |
| משקאות מזוקקים וליקרים (לפי מרכיב/מתבל) | משקאות מזוקקים וליקרים (לפי מרכיב/מתבל) |  |
| פירות | ענבים/אחר: ברנדי • קוניאק • פיסקו • שנאפס • ראקיו ♦ פומאס: גראפה • אורוג'ו • זיווניה • טסיקודיה • טסיפורו ♦ שזיף: סלו ג'ין • סליבוביץ' • צויקה ♦ דובדבן: שרי הרינג • קירשווסר • וישניווקה • וישניאק ♦ תפוח: אפלג'ק • קלבדוס ♦  קוקוס: ערק • מליבו ♦ לימון: ליקר לימון • לימונצ'לו ♦ משמש: אמרטו |  |
| דגנים | תפוח אדמה: וודקה • אקוואויט • ברנווין ♦ תירס: בורבון • ויסקי תירס • טנסי ויסקי ♦  דורה:  באיג'יו (קאוליאנג) ♦ אורז: באיג'ו אורז • סוג'ו • אוואמורי ♦ שעורה: ויסקי סקוטי • ויסקי אירי • ויסקי יפני  ♦ שיפון: ויסקי שיפון ♦ דגנים שונים: ג'ין • שוכו • וודקה • ויסקי • ויסקי קנדי |  |
| אניס | אבסינת • ערק • אוזו • ראקי • פאסטיס • סמבוקה • מאחיה • ריכרד |  |
| שונות | דבש: קרופניק • בארנייגר • דרמבוי • גלייבה • אייריש מיסט • תמד ♦ שמנת: אייריש קרים • שרידאנס ♦ ביצים: אדבוקט ♦ קנה סוכר/דבשה: רום • קשאסה • אגוארדיינטה • פאלרנאם • גוארמו • סקו הרריירנו ♦ אגבה: טקילה • מסקל  ♦  עשבים שונים: ביטרס • יגרמייסטר • שארטרז |  |
סמל איי מריאנה הצפוניים

| --- | --- |

 פרטים
 המחזיק בסמל:  איי מריאנה הצפוניים 
 תאריך אימוץ:  1976 
 
סמל איי מריאנה הצפוניים מתבסס על דגל האומות המאוחדות, וזאת מאחר שאיי מריאנה הצפוניים היו בעבר טריטוריה שבפיקוח קרן הנאמנות של האומות המאוחדות.
במרכז הסמל מופיעים כוכב לבן ואבן המסמל את היסוד של בית מסורתי באיים. סביב היסוד מופיע זר פרחים מסורתי שהוסף בשנת 1981 היסוד של המבנה מסמל את המסורות וההיסטוריה של האיים, והזר מסמל את הקשר של תושבי האיים והכבוד שהם רוכשים למסורות אלה.
| סמלי מדינות ארצות הברית |
| --- | --- | --- |
| סמל פדרלי | סמל ארצות הברית |  |
| סמלי מדינות | אוהיו • אוקלהומה • אורגון • איווה • איידהו • אילינוי • אינדיאנה • אלבמה • אלסקה • אריזונה • ארקנסו • ג'ורג'יה • דלאוור • דקוטה הדרומית • דקוטה הצפונית • הוואי • ויומינג • ויסקונסין • וירג'יניה • וירג'יניה המערבית • ורמונט • וושינגטון • טנסי • טקסס • יוטה • לואיזיאנה • מונטנה • מיזורי • מיין • מינסוטה • מיסיסיפי • מישיגן • מסצ'וסטס • מרילנד • נבדה • נברסקה • ניו ג'רזי • ניו המפשייר • ניו יורק • ניו מקסיקו • פלורידה • פנסילבניה • קולורדו • קונטיקט • קליפורניה • קנזס • קנטקי • קרוליינה הדרומית • קרוליינה הצפונית • רוד איילנד |  |
| סמלי אזורים מבודדים | סמואה האמריקנית • גואם • איי מריאנה הצפוניים • פוארטו ריקו • איי הבתולה של ארצות הברית |  |
| סמל מחוז קולומביה ווושינגטון | וושינגטון, מחוז קולומביה |  |
| סמלי מדינות אוקיאניה |
| --- | --- | --- |
| מדינות | אוסטרליה • איי מרשל • איי שלמה • אינדונזיה • ונואטו • טובאלו • טונגה • מיקרונזיה • נאורו •  ניו זילנד (איי קוק • ניואה) • סמואה • פיג'י • פלאו • פפואה גינאה החדשה • קיריבטי |  |
| שטחים תלויים | אי הפסחא • אי חג המולד • איי מריאנה הצפוניים • איי קוקוס • בוגנוויל • גואם • הוואי • טוקלאו • ואליס ופוטונה • נורפוק • סמואה האמריקאית • פולינזיה הצרפתית • פיטקרן • קלדוניה החדשה |  |
אירופה • אפריקה • אסיה • אוקיאניה • אמריקה הצפונית • אמריקה הדרומית
ערך זה הוא קצרמרבנושא סמלים ובנושא ארצות הברית. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
סמל איי בהאמה

| --- | --- |

 פרטים
 המחזיק בסמל:  איי בהאמה 
 תאריך אימוץ:  1959 
 
סמל איי בהאמה מורכב ממגן אשר נתמך על ידי פלמינגו מימינו ודג חרב משמאלו.
בראש הסמל ישנה קונכייה המסמלת את מגוון החיים הימי הרב שיש בשרשרת האיים של בהאמה. הקונכייה נמצאת על קסדה ותחתיה המגן עצמו אשר במרכזו הסמלים של המדינה – השמש והאוניה. האוניה היא הסמל הראשי שעל המגן והיא מסמלת את הסנטה מריה של כריסטופר קולומבוס, והיא מפליגה תחת השמש שנמצאת תמיד מעל המדינה.
החיות שתומכות במגן מצדדיו הן החיות הלאומיות של מדינת האיים. אספקט מעניין של הסמל הוא שהפלמינגו עומד על אדמה ואילו הדג חרב עומד על מים, מה שצביע על הגאוגרפיה של האיים.
תחת המגן ובעלי החיים ישנה כרזה ועליה רשום המוטו הלאומי של המדינה – "קדימה למעלה הלאה יחדיו".
הצבעים המגוונים של הסמל התכוונו ליצור את תחושת העתיד הבהיר לאיים, והם לא שונו לצבעים פחות בהירים בגלל המשיכה של התיירים אליהם.
ננה סאהיב

| --- | --- |

 לידה:  19 במאי 1824 בית'ור, הודו 
 נהרג:  יולי 1857  (בגיל 33) הודו 
 מדינה:  האימפריה המרתית 
 השתייכות:   האימפריה המראטהית
 פעולות ומבצעים
 המרד ההודי הגדול
 
דהונדו פאנט או בשמו המוכר יותר ננה סאהיב (במרתית: धोंडू पंत;‏ 19 במאי 1824 – יולי 1857) היה מפקד צבאי ואציל ממוצא מראטהי, אשר פיקד על כוחות מורדים במהלך המצור על קאנפור כחלק מהמרד ההודי הגדול כנגד הצבא הבריטי.
המרד ההודי הגדול

משום שהיה בנו המאומץ של שליט האימפריה המראטהית הגולה באג'י ראו השני, הוא היה זכאי לפנסיה מהאימפריה הבריטית. בין היתר, אי הכיבוד של השלטון הבריטי לפנסיה שהגיע לו, לצד מרמור כלפי חוסר הצדק שראה בשלטון הבריטי בהודו, הובילו את סאהיב לקחת חלק במרד עם תחילתו במאי 1857.
כוחו הפוליטי בצפון הודו הוביל אותו לפיקוד על כוחות המורדים באזור קאנפור. סאהיב פיקד על כוח של כ-4,000 מורדים אשר צר על קבוצת אזרחים וחיילים בריטים במבנה מבוצר בפאתי העיר, בפיקודו של מייג'ור-גנרל יו ויילר. לאחר שלושה שבועות בהם החזיקו הבריטים מעמד, הם נכנעו לכוחות המורדים תחת התנאי שתתאפשר להם תנועה חופשית אל עבר הקווים הבריטים. הניצולים הבריטים הגיעו לגדת נהר הגנגס, כוחות המורדים ארבו להם ותקפו אותם, תוך שהם טובחים בכל הגברים. כ-200 נשים וילדים ניצלו מטבח זה והובאו למבנה בעיר כאסירים. לאחר מספר ימים גם אלו הוצאו להורג מספר שעות לפני שהגיעו הבריטים למקום לשחררם.
לקריאה נוספת

Raugh, Harold E. Jr., Victorians at war, 1815-1914: Encyclopedia of British military history, California, US, ABC-CLIO, 2004.
סמל איי ג'ורג'יה הדרומית ואיי סנדוויץ' הדרומיים

| --- | --- |

 פרטים
 המחזיק בסמל:  איי ג'ורג'יה הדרומית ואיי סנדוויץ' הדרומיים 
 תאריך אימוץ:  1985 
 התקנים
 ציצה:  אייל
 עטרה:  כחול-לבן
 קסדה:  קסדת אביר
 מעטה:  כחול לבן
 מגן:  צורת V ירוקה, אריה זהב אוחז בלפיד. רקע מרובעים כחול ולבן
 תומכים:  כלב ים ופינגווין
 חלקה:  חצוייה: קרח, דשא ואדמה
 מוטו:  LEO TERRAM PROPRIAM PROTEGAT   לטינית: "יגן האריה על אדמתו"
 
סמל איי ג'ורג'יה הדרומית ואיי סנדוויץ' הדרומיים הוענק לאיים בשנת 1985 עם ההכרזה על מעמדם כטריטוריה בריטית שמעבר לים.  בין השנים 1962-1985 היו האיים שטח חסות של איי פוקלנד, והשתמשו בסמל איי פוקלנד. לפני שנת 1962 היו האיים חלק מהטריטוריה הבריטית באנטארקטיקה והשתמשו בסמל הטריטוריה הבריטית באנטארקטיקה.
הסמל הוא שלט אצולה המורכב ממגן שעליו אריה מוזהב זקוף המחזיק בידו לפיד - האריה מייצג את בריטניה והלפיד את גילוי האיים. הרקע של הסמל - מעוינים בכחול ולבן לקוח ממגן האבירים של ג'יימס קוק, מגלה האיים.
התומכים הם כלב ים ופינגווין - בעלי החיים הילידיים באיים. כלב הים עומד על האי, בעוד שהפינגווין עומד על הקרח.
בראש המגן מצוי אייל הצפון, המסמל את עדרי האיילים שהובאו לאיי ג'ורג'יה הדרומית על ידי ציידי לווייתנים נורווגים בתחילת המאה ה-20.
מתחת המגן מופיע מוטו האיים, בלטינית: LEO TERRAM PROPRIAM PROTEGAT - "יגן האריה על אדמתו".
בסמל נעשה שימוש בדגל איי ג'ורג'יה הדרומית ואיי סנדוויץ' הדרומיים וכן בדגל נציב האיים.
ראו גם

גלריית סמלי הממלכה המאוחדת
סמל איטליה

| --- | --- |

 פרטים
 המחזיק בסמל:  איטליה 
 תאריך אימוץ:  5 במאי 1948 
 התקנים
 מגן:  כוכב לבן עם מסגרת אדומה, גלגל שיניים אפור ברקע
 תומכים:  ענף עץ זית וענף עץ אלון
 אלמנטים נוספים:  פס אדום עם הכיתוב "הרפובליקה האיטלקית" - REPVBBLICA ITALIANA
 
סמל איטליה עוצב על ידי פאולו פּאסְקֶטּו, לאחר שנבחר בתחרות בינואר 1948.
הכוכב הלבן במרכז מייצג את הרפובליקה האיטלקית, וגלגל השיניים מאחוריו מסמל עבודה וקידמה. ענף הזית בצד שמאל מסמל את הרצון לשלום פנימי וחיצוני. ענף עץ האלון בצד ימין מסמל את הכוח והכבוד של בני העם האיטלקי, כמו כן עץ הזית ועץ האלון הם אחדים מהעצים המאפיינים את איטליה. בין הענפים משולב סרט אדום, ועליו הכיתוב באותיות מרובעות רומיות "REPVBBLICA ITALIANA" (הרפובליקה האיטלקית).
ראו גם

דגל איטליה
המנון איטליה
סימפוניה מס' 49 (הפסיון)

הסימפוניה מס' 49 בפה מינור היא אחת מעשר הסימפוניות המינוריות שכתב יוזף היידן, ונהוג לייחסהּ להשפעת תנועת "הסער והפרץ". ברשימת היצירות של היידן שערך הובוקן היא ממוספרת כמס' 49 בכרך הראשון (Hob: I\49), וזמן כתיבתה מתוארך ל-1768.
רקע

על-אף מספורה ברשימתו של הובוקן כסימפוניה ה-49, היא קדמה ל-10-15 סימפוניות אשר נמצאות לפניה ברשימה מבחינת זמן חיבורהּ (שבמקרה זה הוא ודאי על פי כתב יד מתוארך). היא ככל הנראה אחת הסימפוניות הראשונות בסולם מינורי שכתב היידן.
שיוכן של חלק מן הסימפוניות של היידן לזרם "הסער והפרץ" אינו ברור כל כך, מכיוון שבאופן רשמי, הסער והפרץ כתנועה אומנותית בספרות החל רק באמצע שנות ה-70 של המאה ה-18. מכל מקום, ניתן להבחין ברצף של יצירות שכתב היידן בין השנים 3\1768-1772 אשר חורגות מכל מה שהלחין היידן לפניהן ואחריהן. חריגות סגנוניות אלה, פרט לרושם הכללי שמשאירות הסימפוניות, מתבטאות בהבדלי דינמיקה קיצוניים, פולס חזק ומהיר בפרקים המהירים, הרחבת טווח ההרמוניה והרגיסטר ועוד. כמו כן, הנטייה לשימוש בסולמות מינוריים נעשית מובהקת יותר, בהתחשב בכך שמרבית יצירותיו של היידן כתובות בסולם מז'ורי; 6 מתוך עשר הסימפוניות המינוריות של היידן נכתבו בפרק זמן זה. אפשר גם למצוא סימפוניות אשר כתובות בסולמות אשר נחשבו אז ל"מרוחקים", לדוגמה סי מז'ור (סימפוניה מס' 46) פה מינור (סימפוניה זו) ופה דיאז מינור (מס' 45, "הפרידה"). השפעה דומה ניכרת גם בקובץ רביעיות כלי הקשת אופוס 20, שנכתב באותה תקופה,  אשר מתוכן שתיים הן בסולם מינורי, ולרוב מסתיימות בפרקים פוגאליים אשר גם הם מהווים אפיון לסגנון זה. לא נהוג לקבוע "אופנה מוזיקלית" רק על סמך מלחין אחד, ואכן, גם אצל מוצארט ניתן למצוא יצירות בעלות מאפיינים זהים מאותה תקופה, כמו הסימפוניה מס' 25 בסול מינור ורביעיית כלי הקשת ברה מינור 173 קכל . 
לא ידוע על התפתחות כלשהי בחייו האישיים של היידן שהובילה לרצף יצירות בסגנון הזה, אך יש המייחסים אותו לכך שאחרי מינויו של היידן כקאפלמייסטר אצל משפחת אסטרהאזי, הוא עבר להתמקד בכתיבת אופרות ומוזיקה דתית, דבר שייתכן וגרם לסגנונו להשתנות.
כינויה של הסימפוניה לא ניתן לה על ידי היידן ואינו קשור לפולחן דתי; מתן כינויים לסימפוניות לא היה שכיח באותה עת. ייתכן מאוד, שהסימפוניה בוצעה כחלק מיצירה בימתית כלשהי.
הרכב ומאפיינים מוזיקליים

הסימפוניה כתובה להרכב תזמורתי קטן אך תקני המונה שני אבובים, שתי קרנות, בסון (המכפיל את תפקיד הבס) וכלי קשת. ההרכב אשר עמד אז לרשותו של היידן היה בעל ממדים קאמריים של ממש, ומנה לא יותר מ-6-8 כנרים, ויולן, צ'לן ונגן קונטרבס, וכמו כן נגני כלי נשיפה מועטים, ללא חצוצרנים או נגני טימפני.
הסולם בו בחר היידן, פה מינור, לא היה נפוץ באותה בתקופה. הוא מקנה לסימפוניה נימה מלנכולית ועמומה. היידן חוזר לסולם זה באחת מיצירותיו הידועות והקודרות יותר, הווריאציות לפסנתר בפה מינור, אשר נכתבו בנסיבות טרגיות. מאפיין נוסף של הסימפוניה הוא שהסולם פה מינור הוא סולם הטוניקה בכל הפרקים, למעט בטריו, שם מתחלף הסולם לפה מז'ור. מה שעוד תורם לאווירה הקודרת השורה על הימפוניה הוא המודולציה בה בוחר היידן; הפיתוח נוטה להתמקד בסולם הדומיננטה המינורי (דו מינור) במקום בזה המז'ורי. באופן כללי, היידן מדגיש את צליל הדומיננטה באופן בולט; כל אחד מן הפרקים פותח בו, ובמעין מוטיב של הצלילים השכנים לו: דו-רהb-סיb-דו.
הרכב הפרקים של הסימפוניה אינו שכיח; היא פותחת בפרק איטי ארוך, שלאחריו מגיע הפרק המהיר. זוהי הסימפוניה האחרונה מתוך שש סימפוניות של היידן הכתובות באופן זה. מאפיין זה, כמו גם העובדה שהסימפוניה כולה כתובה בסולם אחד, והמרקם הפוליפוני שלה, מעניקים לה לדעת חלק משומעיה אופי בארוקי.
הפרקים, כמובן למעט המינואט, כתובים בצורת סונטה.
הרכב ומאפיינים מוזיקליים > פרקים

1. אדג'יו – הפרק האיטי הפותח את היצירה. הוא ארוך ואיטי יחסית לפרקים איטיים אחרים בסימפוניות של היידן. המרקם הרטורי והפוליפוני, כמו גם התזמור הכהה שלו, הופכים אותו לאחד הפרקים היותר מהורהרים שכתב היידן. המעבר בין הפיתוח לרפריזה רצוף במודולציות המייצרות תחושה של אי יציבות. הדומיננטה בולטת שם בחסרונה ובמקומה ישנו מעבר דרך סי בקאר.
2. אלגרו די-מולטו – הפרק השני של הסימפוניה הוא הפרק המהיר הראשון שלה, ובעל אופי נמרץ מאוד. המוטיב דו-רהb-סיb-דו מופיע בראשיתו בקפיצות דרמטיות בכלי הקשת. הפרק עצמו הוא דחוס יחסית לפרק מהיר בסימפוניה של היידן. התצוגה שבו מכילה מגוון של נושאים המנוגנים ברצף, כמעט ללא פיסוק מוזיקלי ביניהם, כנהוג אצל היידן: נושא ראשון תזזיתי, פוליפוני, עם קפיצות מעלה ומטה בכינורות. הנושא נקטע ובמקומו מופיע קטע רגוע יותר בסולם מז'ורי, ונדמה כאילו הפולס נרגע, אך הוא חוזר מיד אחר כך עם מוטיבים חדשים, כשלקראת הסוף מגיח לפתע נושא לירי באבוב. הפיתוח הפוליפוני רווי מעברים הרמוניים, חלקם חלקים וחלקם חריפים יותר. הרפריזה מהווה חזרה שלמה של התצוגה כשכולה בסולם פה מינור.
3. מינואט-טריו – המינואט הוא אולי הפרק הסטנדרטי ביותר בסימפוניה, לפחות יחסית להיידן עצמו. הוא פותח במוטיב הבנוי סביב הדומיננטה. הטריו, כאמור, הוא בפה מז'ור, וכתוב לסולו של אבובים וקרנות.
4. פינאלה-פרסטו – פרק הפינאלה הוא קצר יחסית, אך מהיר ושוצף אף יותר מן הפרק השני. הוא רווי במעברים הרמוניים וריתמיים חדים.
לקריאה נוספת

ג'יימס וובסטר, 1994.
סמל איי הבתולה הבריטיים

| --- | --- |

 פרטים
 המחזיק בסמל:  איי הבתולה הבריטיים 
 תאריך אימוץ:  1960 
 התקנים
 מגן:  ירוק, אישה לבושה לבן אוחזת במנורת שמן סביבה 11 מנורות נוספות
 מוטו:  VIGILATE
 
סמל איי הבתולה הבריטיים הוענק לאיים בשנת 1960.
על המגן מוצגת גברת לבושה לבן, האוחזת במנורת שמן מוזהבת, וסביבה 11 מנורות שמן נוספות על רקע של שדה ירוק. הגברת היא אורסולה הקדושה, עליה מסופר שיצאה במסע עלייה לרגל עם 11,000 בתולות נוספות.
כאשר גילה כריסטופר קולומבוס את האיים בשנת 1493, האיים הזכירו לו את סיפור הבתולה, ולכן קרא להם על שמה. הסמל מנציח את סיפור הבתולה.
ראו גם

דגל איי הבתולה הבריטיים
גלריית סמלי הממלכה המאוחדת
| סמלי מדינות אמריקה הצפונית, מדינות אמריקה המרכזית והאיים הקריביים |
| --- | --- | --- |
| מדינות | איי בהאמה • אל סלוודור • אנטיגואה וברבודה • ארצות הברית • בליז • ברבדוס • גואטמלה • ג'מייקה • גרנדה • דומיניקה • האיטי • הונדורס • הרפובליקה הדומיניקנית • טרינידד וטובגו • מקסיקו • ניקרגואה • סנט וינסנט והגרנדינים • סנט לוסיה • סנט קיטס ונוויס • פנמה • קובה • קוסטה ריקה • קנדה |  |
| שטחים תלויים | איי הבתולה הבריטיים • איי הבתולה של ארצות הברית • איי טורקס וקאיקוס • איי קיימן • אנגווילה • ארובה • ברמודה • גוואדלופ • גרינלנד • הולנד הקריבית (בונייר, סאבא, סנט אוסטתיוס) • מונטסראט • מרטיניק • סן ברתלמי • סן מרטן • סנט מארטן • סנט פייר ומיקלון • נבאסה • פוארטו ריקו • קוראסאו |  |
אירופה • אפריקה • אסיה • אוקיאניה • אמריקה הצפונית • אמריקה הדרומית