stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מקסיקו סיטי
דמוגרפיה

אזור עמק מקסיקו, בו שוכנת כיום מקסיקו סיטי, מאוכלס בצפיפות עוד מהתקופה הפרה-היספאנית. מספר התושבים בעיר גדל בהתמדה מאז כינון המחוז הפדרלי של מקסיקו סיטי. בתחילת המאה ה-20, רבים מבני האליטות בעיר עברו לגור בערים סמוכות ממערב ומדרום לה (כגון סנטה פה וסן אנחל). עם התפתחותה של מקסיקו סיטי, "בלעה" העיר את כל הערים הקטנות ששכנו בסמוך לה, וכיום ניתן לראות הבדלים ברורים בין שכונותיה ופרבריה - כאשר אנשי המעמד הבינוני והגבוה גרים בדרום העיר ובמערבה, ואילו אנשי המעמד הנמוך יותר גרים במזרח העיר. אוכלוסייתה של מקסיקו סיטי גדלה בקביעות מאז שנת 1935 ובעשרים השנים שבין 1943 ו-1963 הוכפל מספר תושביה.
כיום מהגרים לתוך העיר בין 3,000-3,500 תושבים חדשים בממוצע מדי יום ביומו. רבים מהם מהכפרים ומערים אחרות במקסיקו, אולם קיימת היום מגמה ברורה של הגירה רב-לאומית לתוך העיר, בעיקר מדרום אמריקה (ארגנטינה, ברזיל, קולומביה ועוד), אך גם מאירופה (איטליה, צרפת, גרמניה ועוד) ומאסיה (סין, טורקיה, לבנון ועוד).
כ-90% מתושבי העיר הם נוצרית קתולים. בין 10% הנותרים: נוצרים פרוטסטנטים, מוסלמים, אתאיסטים וגם קהילה יהודית מכובדת.
יהודים במקסיקו סיטי

יהודים החלו להגיע לאזור מקסיקו סיטי של ימינו כבר עם כוחות הקונקיסטאדורים של הרנאן קורטס ב-1519, והתיישבו שם. רובם ככולם היו אנוסים. האינקויזיציה בלשה אחרי יהודים סמויים כאלה ורדפה אותם. רבים הועלו על המוקד בכיכר המרכזית של העיר - כיכר אלאמידה.
במשך שלוש מאות שנות השלטון הספרדי ולמעשה עד לאמצע המאה ה-19 לא היגרו יהודים לעיר וצאצאי האנוסים נטמעו באוכלוסייה הכללית, אך רבים מהם שמרו במסורת המשפחתית מנהגים שמקורם ביהדות. כאשר מקסיקו השיגה את עצמאותה ב-1821 לא חיו בה יהודים.
מקסימיליאן הראשון האוסטרי שהומלך כקיסר מקסיקו בשנת 1862 בעזרת צרפת ואוסטריה, הביא עמו עם פמלייתו מאירופה כמאה יהודים יוצאי בלגיה, אוסטריה וצרפת, בעלי מקצועות חופשיים, שהיו דרושים לו לפיתוח המדינה. יריבו הרפובליקני-ליברלי של מקסימיליאן, הנשיא בניטו חוארס, הנהיג בשנת 1860 חוקה חדשה שהבטיחה את חופש הדת והפולחן במדינה.
משנות השבעים ואילך החלה הגירה אטית של יהודים אשכנזים למקסיקו ובסוף המאה ה-19 הם הקימו מוסדות דת ראשונים בבירה. בראשית המאה ה-20 הגיעו לעיר גם יהודים ספרדים יוצאי האימפריה העות'מאנית.
נכון ל-2018 מונה הקהילה היהודית כ־80 אלף נפשות, ברובם יוצאי מזרח אירופה וארצות הברית (אשכנזים), ספרדים (יוצאי טורקיה, יוון, בולגריה וכו') ויוצאי ארצות המזרח בעיקר מדמשק וחלב. במקסיקו סיטי כ-20 בתי כנסת פעילים מכל הזרמים - נוסח ספרד ואשכנז, נוסח חלב ודמשק וגם קהילות קונסרבטיבית ורפורמית. קיימים גם מוסדות משותפים לכל הקהילות: ועד מרכזי - הגוף המרכזי של היהדות במקסיקו, ועד חינוך - השולט על רשת חינוך יהודית-עברית מסועפת ומועדון ספורט מפואר.
אחוז נישואי התערובת בין יהודי מקסיקו הוא מהנמוכים בקהילות היהודיות בעולם (מוערך בכ-2%).
במקסיקו פעילות קהילות יהודיות בערים גוודלחרה, מונטריי וטיחואנה. בערים וראקרוס ופואבלה יש קהילות קטנות של קתולים המייחסים עצמם עדיין לאנוסים ומחפשים קשר עם ישראל ועם נציגיה. הקהילות היהודיות אינן מוכנות להכיר בהם כיהודים ולקלוט אותם למסגרותיהם.
ערים תאומות

למקסיקו סיטי 21 ערים תאומות:
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  ארצות הברית שיקגו, אילינוי, ארצות הברית  ארצות הברית ניו יורק, ארצות הברית  ארצות הברית לוס אנג'לס, קליפורניה, ארצות הברית  ספרד מדריד, ספרד  אל סלוודור סן סלוודור, אל סלוודור  צ'ילה סנטיאגו דה צ'ילה, צ'ילה  גואטמלה גואטמלה סיטי, גואטמלה  קולומביה בוגוטה, קולומביה  ברזיל סאו פאולו, ברזיל  ברזיל ריו דה ז'ניירו, ברזיל  פנמה פנמה סיטי, פנמה |  |  קנדה טורונטו, קנדה  בריטניה לונדון, בריטניה  צרפת פריז, צרפת  יפן טוקיו, יפן  הרפובליקה העממית של סין בייג'ינג, הרפובליקה העממית של סין  פרו קוסקו, פרו  פרו ארקיפה, פרו  פרו לימה, פרו  קוריאה הדרומית סיאול, קוריאה הדרומית  קפריסין ניקוסיה, קפריסין |
ראו גם

היסטוריה של מקסיקו
הערות שוליים

1 2  Federal District is now officially Mexico City, mexiconewsdaily
↑  התיקון ה-44 לחוקת מקסיקו
↑  פירוש השם: "בין קקטוסי האבן", בשפת נהואטל.
↑  http://everything2.com/title/Hernando+Cort%25E9s%2527s+invasion+of+the+Aztec+Empire
↑  מקסיקו מחולקת ל-18 מדינות קטנות ונשלטת בצורה פדרלית - בדומה לארצות הברית ולגרמניה של היום. לצד המחוז הפדרלי של מקסיקו סיטי ישנה אחת מדינות האלה, המכונה "מקסיקו" (Estado de México) גם כן.
↑  אזהרה של משרד החוץ האמריקאי לנוסעים למקסיקו סיטי, בצירוף פרטים על רמת הפשיעה שם
↑
מקסיקו סיטי עליזה: יש נישואים חד-מיניים, באתר וואלה, 22 בדצמבר 2009
מקסיקו סיטי אישרה נישואים חד-מיניים GOGAY 22.12.09
↑  ניתן למצוא מידע נוסף בקישורים הבאים: City Mayors reviews the richest cities in the world in 2005, www.citymayors.com, Instituto Nacional de Estadística y Geografía INEGI, Instituto Nacional de Estadística y Geografía. INEGI, www.inegi.org.mx (בספרדית),
↑  תוצר לאומי גולמי לנפש במקסיקו סיטי
↑  הגדרתו המקובלת של המושג "עוני" במקסיקו היא ההגדרה הסטנדרטית גם בישראל: עני מוגדר כאדם שמרוויח מחצית מהשכר החציוני במשק.
↑  מצב ההשכלה הגבוהה בישראל ביחס לשאר העולם
↑  "A Jewish Gathering in Mexico". עמי (באנגלית) (356): 56–60. 21 פבר' 2018. {{cite journal}}:  (עזרה)
| מדינות מקסיקו |
| --- | --- | --- |
| מדינות | אגואסקליינטס • באחה קליפורניה • באחה קליפורניה הדרומית • קמפצ'ה • צ'יאפס • צ'יוואווה • קואווילה • קולימה • דורנגו • גואנחואטו • גררו • אידלגו • חליסקו • מקסיקו • מיצ'ואקאן • מורלוס • נאיאריט • נואבו לאון • ואחאקה • פואבלה • קרטרו • קינטנה רו • סן לואיס פוטוסי • סינלואה • סונורה • טבסקו • טמאוליפס • טלקסקלה • וראקרוס • יוקטן • סקטקס |  |
| מחוז פדרלי | מקסיקו סיטי |  |
| הערים הגדולות בעולם: ערים המונות לפחות חמישה מיליון תושבים |
| --- | --- | --- |
| 20,000,000+ | שאנגחאי • בייג'ינג • סאו פאולו • דלהי |  |
| 10,000,000+ | קראצ'י • לאגוס • איסטנבול • טוקיו • מומבאי • מוסקבה • גואנגג'ואו • פריז • שנג'ן • צ'נגדו • קינשאסה • קהיר • ג'קרטה • לאהור • סוג'ואו |  |
| 5,000,000+ | סיאול • מקסיקו סיטי • לונדון • לימה • דאקה • ניו יורק • בנגלור • בנגקוק • דונגגוואן • צ'ונגצ'ינג • נאנג'ינג • טהראן • שניאנג • בוגוטה • הו צ'י מין סיטי • הונג קונג • בגדאד • צ'נאי • צ'אנגשה • ווהאן • טיינג'ין • היידראבאד • האנוי • ריו דה ז'ניירו • פושאן • סנטיאגו דה צ'ילה • ריאד • אחמדאבאד • שאנטואו • סנקט פטרבורג • ח'רטום  • אנקרה • ג'ינאן • האנגג'ואו • סינגפור • יאנגון • לואנדה |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007550339405171  PLWABN: 9810699907605606  BIBSYS: 2027683  BNC: 000023592  BNE: XX450654  BnF: cb119335179 (data)  CiNii: DA05616005  GND: 4039060-3  ISNI: 0000 0004 1759 1943  LCCN: n79093328  MusicBrainz: 3c810219-baf2-4fff-b98c-46b425eea1f5  NARA: 10045275  NDL: 00629320  NKC: ge136773  NLA: 36555503  NLG: 294664  NSK: 000672264  SUDOC: 027251950  VIAF: 316429178   WorldCat (עם VIAF): 316429178 
מחנה מורדים מקסיקנים בסמוך לסיודאד חוארס (Ciudad Juárez), צ'יוואווה, במהלך המהפכה המקסיקנית
הגנים הצפים של סוצ'מילקו
פסל מלאך העצמאות בשדרות הרפורמה
הרכבת התחתית
ארמון האומנויות היפות (Palacio de Bellas Artes)
הספרייה המרכזית באוניברסיטה הלאומית המקסיקנית
מוזיאון פרידה קאלו
שאמוני

| --- | --- |
סמל שאמוניסמל שאמוני

מראה העיירה בקיץ כפי שנשקף מהאגוי-די-מידי
 מדינה:  צרפת צרפת
 חבל:  אוברן-רון-אלפ אוברן-רון-אלפ
 מחוז:  סבואה עילית
 ראש העיר:  אריק פורנייה
 תאריך ייסוד:  לאחר 1091
 שטח:  245.46 קמ"ר
 גובה:  1,030 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיירה:  8,642 (1 בינואר 2021)
 קואורדינטות:  45°55′20″N 6°52′08″E﻿ / ﻿45.922222222222°N 6.8688888888889°E﻿ / 45.922222222222; 6.8688888888889 
 אזור זמן:  UTC +1
 http://www.chamonix-mont-blanc.fr
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת צרפת מוגדלת) פריז מרסיי ליון טולוז ניס נאנט שטרסבורג מונפלייה בורדו ליל רן ריימס לה האבר סנט אטיין אנז'ה גרנובל דיז'ון קורסיקה ספרד שווייץ גרמניה בלגיה לו. איטליה הממלכה המאוחדת תעלת למאנש הים התיכון האוקיינוס האטלנטי שאמוני-מון-בלאן(למפת צרפת רגילה) פריז מרסיי ליון טולוז ניס נאנט שטרסבורג מונפלייה בורדו ליל רן ריימס לה האבר סנט אטיין אנז'ה גרנובל דיז'ון קורסיקה ספרד שווייץ גרמניה בלגיה לו. איטליה הממלכה המאוחדת תעלת למאנש הים התיכון האוקיינוס האטלנטי שאמוני-מון-בלאן(למפת אוברן-רון-אלפ רגילה) ליון גרנובל בור-אן-ברס ואלנס סנט אטיין שאמברי קלרמון-פראן לה פוי-אן-ולה מולן אוריאק סאנטר עמק הלואר  אקיטן החדשה  אוקסיטניה פרובאנס-אלפ-קוט ד'אזור איטליה שווייץ בורגון-פראנש-קונטהשאמוני-מון-בלאן(למפת אוברן-רון-אלפ מוגדלת) ליון גרנובל בור-אן-ברס ואלנס סנט אטיין שאמברי קלרמון-פראן לה פוי-אן-ולה מולן אוריאק סאנטר עמק הלואר  אקיטן החדשה  אוקסיטניה פרובאנס-אלפ-קוט ד'אזור איטליה שווייץ בורגון-פראנש-קונטהשאמוני-מון-בלאן  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
שאמוני-מון-בלאן (צרפתית: Chamonix-Mont-Blanc) היא עיירת קיט במחוז סבואה עילית (Haute-Savoie) שבחבל אוברן-רון-אלפ, מזרח צרפת.
העיירה שוכנת בליבו של עמק שאמוני. שטחה הכולל של הרשות המקומית הוא 245.5 קמ"ר וכולל 16 כפרים (לרבות העיירה עצמה) שבהם יחד חיים מעט יותר מ-9,000 תושבים. שאמוני יושבת בסמוך למשולש הגבולות שווייץ-איטליה-צרפת בגובה שנע בין 995 מטר מעל פני הים ל-4,810 מטר, על מורדותיה הצפוניים של האֶגוּי-די-מידי (Aiguille du Midi), פסגה במסיב המון בלאן.
היסטוריה

שאמוני מוזכרת בשנת 1091, אז העמק שבו היא שוכנת הוענק על ידי הרוזן אֵמוֹן הראשון מז'נבה למנזר של בנדיקטינים בפיימונטה. נזירים שהתיישבו בגדה הימנית של הנהר ארב (Arve) היוו את ראשיתו של מנזר שאמוני. שטח העיירה היה חלק מרוזנות סבויה, שהפכה אחר-כך לדוכסות סבויה שנכללה אחר-כך בממלכת סרדיניה. בחסות המהפכה הצרפתית והקיסרות הנפולאונית הייתה שאמוני לטריטוריה צרפתית. ב-24 במרץ 1860, תחת חוזה טורינו, נמסרה סבויה לידי צרפת, וב-4 באפריל הייתה העיירה שאמוני לצרפתית לכל דבר, כשבנובמבר 1921 היא קיבלה את שמה הרשמי - "שאמוני-מון-בלאן". שלוש שנים לאחר מכן, ב-1924, אירחה העיר את משחקי החורף האולימפיים הראשונים.
בתקופת משטר וישי פעל בעיירה בית ילדים של ארגון אוז"ה בו הוסתרו עשרות ילדים יהודים, בעזרת מספר מטפלות נוצריות ויהודיות, וכך ניצלו מגירוש למחנות השמדה על ידי הנאצים והצרפתים משתפי הפעולה עמם. חלק מהמטפלות, בהן קלר ברוויצקי, קיבלו לימים את אות חסיד אומות העולם מיד ושם על פועלן להצלת הילדים.
גאוגרפיה ואקלים

חבוקה בתוך מסיב ההרים בצפונם של האלפים, שאמוני היא היישוב הגבוה ביותר בצרפת. בשטחה, ביחד עם עמק אאוסטה שמעבר לגבול, נמצאת הפסגה הגבוהה ברכס האלפים, המון בלאן, שמתנשאת לגובה של 4,810 מ'. המקום הוא יעד רב-מוניטין לחובבי טיפוס הרים אלפיני, סקי וענפי ספורט הררי באופן כללי. בנוסף, הוא נחשב לאתר תענוגות בשל נופיו המרהיבים. אתר המון בלאן הוא השלישי בעולם ברשימת אתרי הטבע המתוירים ביותר, נכס שמעניק לעיר הקטנה פן קוסמופוליטי.
תנאי האקלים בשאמוני הם הרריים. בגובה של מעל 4 ק"מ, מהירות הרוח יכולה להגיע ל-150 קמ"ש, והטמפרטורה ל-40 מעלות מתחת לאפס. בגובה של 1,000 מטר לעומת זאת התנאים מתונים יותר. תנאי מזג האוויר יכולים להשתנות במהירות רבה מאוד עם רדת שלג וערפל.
בשנת 2006 הייתה הטמפרטורה הממוצעת בינואר 2.4- מעלות צלזיוס וביולי 19 מעלות צלזיוס. הטמפרטורה הנמוכה ביותר שתועדה עמדה על 31- מעלות צלזיוס בינואר 1905, והגבוהה ביותר, ביולי 1983, על 37.2 מעלות צלזיוס.
ערים תאומות

לעיר שבע ערים תאומות, כולן אתרי סקי ונופש ידועים:
איטליה אאוסטה, איטליה (מ־1957)
שווייץ מרטיני, שווייץ (מ־1957)
איטליה קורמאיור, איטליה (מ־1966)
גרמניה גארמיש-פארטנקירכן, גרמניה (מ־1973)
יפן פוג'ייושידה, יפן (מ־1978)
ארצות הברית אספן, ארצות הברית (מ־1987)
שווייץ דבוס, שווייץ (מ־1990)
ראו גם

סובב מון בלאן
מנהרת המון בלאן
אולימפיאדת שאמוני (1924)
לז אוש - כפר סמוך
הערות שוליים

↑  בית הילדים בשאמוני, באתר יד ושם
מראה פנורמי של עמק שאמוני
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007550306905171  BNE: XX452307  BnF: cb15274315g (data)  GND: 4085208-8  HDS: 007041  LCCN: n81018276  MusicBrainz: 2a3dbf93-5d34-4b36-bbe0-9e3ff7883803  NARA: 10038034  NKC: ge1029420  NLG: 280823  RERO: 02-A008920213  SUDOC: 134328620  VIAF: 315153102   WorldCat (עם VIAF): 315153102
מחלף ברקן

| --- | --- |
 תאריך הקמה:  תחילת שנות האלפיים
 מיקום:  ברקן
 כבישים במחלף:    כביש 5   כביש 4765
 אתרים סמוכים:  אזור התעשייה ברקן
 קואורדינטות:  32°06′13″N 35°07′37″E﻿ / ﻿32.103675778465°N 35.126899798211°E﻿ / 32.103675778465; 35.126899798211
 
  (למפת צפון השומרון מוגדלת) מחלף ברקן(למפת צפון השומרון רגילה) מחלף ברקן(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום מחלף ברקן(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום מחלף ברקן
 
מחלף ברקן הוא מחלף המחבר את כביש 4765 המוביל אל היישוב ברקן אל כביש 5 (כביש חוצה שומרון)
המחלף הממוקם מדרום לאזור התעשייה של ברקן. נבנה בתחילת שנות האלפיים עם פתיחת חלקו המזרחי של כביש 5 לתנועה.
המחלף הוא בתצורת מחלף עלה תלתן כאשר הפניות אל כביש 5 הם באמצעות רמפה סיבובית היורדת מן הגשר החוצה את כביש 5, המחלף מסמן קטע דרך בו מסתיים כביש 5 ככביש מהיר.
בצד דרום של המחלף מוביל הכביש לפארק תעשיות אריאל מערב וכן מתחבר אל כביש 446 על התוואי הישן של כביש זה לכיוון מחלף ברוכין, למעשה זהו כביש הגישה לכפר בורוקין המקביל לכביש 5.
תפילת מוסף

תפילת מוסף היא תפילה הנאמרת בכל הימים בהם היו מקריבים בבית המקדש קרבן מוסף, כלומר, בשבתות, בחגים, בראשי-חודשים ובימי חול-המועד. התפילה נאמרת לאחר קריאת התורה של שחרית ולפני קטעי הסיום של התפילה, אין כאלוהינו ועלינו לשבח.
זמן התפילה

לפי המסורת תפילת מוסף נתקנה כנגד קרבן מוסף, ולפיכך זמן התפילה תלוי בזמן הקרבת קרבן המוסף.
(תוספתא ברכות ג, א)
זמן הקרבת קרבן מוסף שנוי במחלוקת: דעת החכמים שהוא קרב כל היום, כלומר עד תמיד של בין הערבים, ודעת רבי יהודה שרק עד שבע שעות זמניות אחר תחילת היום.
בהלכה נפסק שיש להתפלל לפני שבע שעות, ומי שלא עשה זאת נקרא "פושע". אבל גם אם פשע ולא התפלל, יכול להתפלל עד שקיעת החמה.
תוכן התפילה

המשנה נותנת כלל לתוכן של תפילת מוסף: "כל יום שיש בו קרבן מוסף כגון ראש חודש וחולו של מועד, צריך להזכיר מעין המאורע". כלומר, בתפילת מוסף של סוכות יש להזכיר את סוכות, וכיוצא בו בכל תפילת מוסף. המבנה של תפילת המוסף כולל את שלוש הברכות הראשונות ושלוש האחרונות הקבועות לכל תפילה ובאמצע "מעין המאורע" - ברכה המזכירה את המועד המסוים. בשונה משאר תפילות המועדים, הדגש בתפילת המוסף הוא על עבודת בית המקדש, ובפרט על קרבן המוסף. ברוב הקהילות, אומרים בכל מועד את הפסוקים בתורה המפרטים את הקרבן של אותו מועד, וכן מתפללים לבניין בית המקדש ולהשבת העבודה בו. החתימה של ברכה זו משתנה לפי המועד: "מקדש השבת" בשבת, "מקדש ישראל וראשי חדשים" בראש חודש, "מקדש ישראל והזמנים" בשלוש הרגלים, "מקדש ישראל ויום הזיכרון" בראש השנה, "מקדש ישראל ויום הכיפורים" ביום הכיפורים.
בראש השנה במקום הברכה האמצעית, אומרים בתפילה זו שלוש ברכות: מלכויות זכרונות ושופרות, ותוקעים בשופר במהלך חזרת הש"ץ, בסיום כל אחת מברכות אלו (בחלק מהקהילות תוקעים גם ב"תפילת הלחש" בה כל יחיד מתפלל לעצמו). המשנה (ראש השנה פרק ד' משנה ה' - ו') מציינת מסגרת מיוחדת לתפילה זו על פני כל תפילות המוסף האחרות. היא מוסיפה את שלוש הברכות דלעיל שתכנן צריך להזכיר את מלכות האל, את זכרונם של ישראל לפני האל ואת שופר הגאולה. תוכן כל ברכה צריך להיות מורכב מפסוקים מהתורה ומהנביאים שעוסקים בנושאים אלו.
בחזרת הש"ץ של תפילת המוסף ביום הכיפורים, מוסיפים פיוטים, כולל סדר העבודה המתאר את סדר עבודתו של הכהן גדול בבית המקדש ביום הכיפורים, ויש מוסיפים פיוטים גם בחזרת הש"ץ של מוסף של ראש השנה.  ביום הראשון של פסח מוסיפים תפילת הטל, ובשמיני עצרת תפילת הגשם.  יש מוסיפים גם אזהרות בחזרת הש"ץ של מוסף של שבועות, ובקהילות האשכנזים אומרים קרובה במוסף של שבת שקלים ושבת החודש.
בראש חודש, לאחר הזכרת רשימת קרבנות המוסף, מוסיפים 12 בקשות כנגד 12 חודשי השנה, בשנה מעוברת מוסיפים בקשה נוספת – וּלְכַפָּרַת פֶּשַׁע, יש הנוהגים להוסיף בקשה זו בכל השנה, יש הנוהגים להוסיף בקשה זו רק בחודשי החורף (חשוון-אדר ב'), יש הנוהגים להוסיף בקשה זו רק בראש חודש אדר א' ויש מנהגים נוספים.
כאשר חל ראש חודש בשבת, אומרים בתפילת מוסף ברכה מיוחדת, ברכת "אתה יצרת". ברכה זו משלבת את מעלת השבת יחד עם ראש חודש ואת הקורבנות שלהם.
תפילת מוסף ביחידות

במשנה נידונה האפשרות להתפלל תפילת מוסף ביחידות ללא מניין, ונחלקו בזאת חכמי המשנה.
תפילת מוסף ביחידות > רקע

תפילת מוסף משלוש התפילות האחרות שמתפללים בשבת, חג או ראש חודש. בעוד ששלוש התפילות נתקנו לפי כל הדעות ללא כל קשר לקרבנות, בין אם האבות תיקנום (לפי דעת רבי יהושע בן לוי) ובין אם תיקנום כנגד תמידים, אין הכוונה שהתפילה היא במקום הקרבן, אלא לתפילה חשיבות עצמאית כ"רחמי" - בקשת רחמים מהקדוש ברוך הוא שהיא מצווה בפני עצמה (מהתורה או מדרבנן) ורק זמנה נתקן כנגד הקרבנות. מסיבה זו אין מזכירים בכל התפילות את פסוקי הקרבנות עצמם. לעומת זאת, תפילת מוסף למרות שאף בבית בזמן שבית המקדש היה קיים הייתה נאמרת, מכל מקום נתקנה כתחליף לקרבן עצמו, בתורת ”ונשלמה פרים שפתינו”, מסיבה זו מזכירים בה את פסוקי קרבן המוסף, ומבקשים מהקדוש ברוך הוא שתעלה אמירת פסוקים אלו כאילו הקרבנו קרבן מוסף.
תפילת מוסף ביחידות > המחלוקת

רַבִּי אֶלְעָזָר בֶּן עֲזַרְיָה אֹמֵר, אֵין תְּפִילַת הַמּוּסָפִין אֶלָּא בֶּחֶבֶר עִיר.
וַחֲכָמִים אוֹמְרִים, בֶּחֶבֶר עִיר וְשֶׁלֹּא בֶּחֶבֶר עִיר.
רַבִּי יְהוּדָה אוֹמֵר מִשְּׁמוֹ, כָּל מָקוֹם שֶׁיֵּשׁ חֶבֶר עִיר - הַיָּחִיד פָּטוּר מִתְּפִלַּת הַמּוּסָפִין
לפי שיטת רבי אלעזר בן עזריה, כשם שקרבן מוסף מוקרב רק בציבור, כך גם אין תפילת המוספין אלא בציבור ובחבר עיר, כדוגמת בית המקדש. חכמים חולקים על הלכה זו וסוברים כי למרות שהעיקרון דומה, היישום שונה. שהרי כל ישראל יכולים לצאת ידי חובתם בקרבן אחד, אך אין כל ישראל יכולים לצאת ידי חובתם בתפילה אחת, ומסיבה זו, כאשר אנו מיישמים את חיוב הקרבן באופן של תפילה, חלה חובה מיוחדת על כל איש ואיש להתפלל.
בשיטת רבי יהודה נחלקו הראשונים. יש שלמדו שגם הוא מסכים עקרונית לשיטת חכמים שחל חיוב על כל אחד ואחד, אלא שהוא סובר שבמקום ששליח הציבור מתפלל, הוא פוטרו כשם שבבית המקדש פטר היחיד את הרבים אך יש אחרים שסוברים שהוא מסכים שהחיוב חל על הציבור, אך במקום שאין ציבור עובר החיוב על כל יחיד.
תפילת מוסף ביחידות > ההכרעה

בתלמוד נחלקו החכמים כמי הוכרעה ההלכה. רב הונא בר חיננא מסר את ששמע מפי רבי חייא בר רב שמסר שההלכה היא כרבי יהודה. לגרסה זו הצטרף רב חייא בר אבין שהעיד משמו של שמואל שאמר "מעולם לא התפללתי תפילת מוסף ביחיד בנהרדעא מלבד יום אחד שבא חיל המלך לעיר ושכחו החכמים ולא התפללו שאז התפללתי לבד". לעומת זאת, חכמי ארץ ישראל סברו אחרת, וכאשר רבי חנינא קרא ישב לפני רבי ינאי ואמר לפניו שההלכה היא כרבי יהודה, הורה לו רבי ינאי לצאת מהמקום ולהורות את משנתו מחוץ לבית המדרש, מכיוון שההלכה היא כחכמים ולא כרבי יהודה. אף רבי יוחנן העיד שרבי ינאי התפלל בחג פעמיים תפילת העמידה, ומכאן שהשנייה הייתה תפילת מוסף.
בשולחן ערוך נפסק כשיטת חכמים.
מנהגים נוספים במוסף

כמו שביום טוב לא מניחים תפילין בגלל שהיום טוב נחשב "אות" בין ישראל לקב"ה, ואין צורך להוסיף את ה"אות" של התפילין, כך נוהגים גם לפני תפילת מוסף לחלוץ את התפילין. וזאת בגלל שתפילת מוסף של ראש חודש נחשבת גם כ"אות", ואין צורך ב"אות" של התפילין.
ולכן רוב הציבור נוהגים לחלוץ את התפילין אחרי הקדיש שלפני מוסף. וכתבו הפוסקים שנכון להמתין עם תחילת תפילת מוסף עד שיסיימו לכרוך את התפילין ברצועות שלהן ולהניח אותן בנרתיק כדי שלא יהיו מונחות בחוסר כבוד בזמן תפילת המוסף.
סיבה נוספת לקיפול התפילין לפני מוסף נכתבה בבית יוסף (כה, יג) והיא שבגלל שאומרים בקדושה של מוסף "כתר", לא ראוי שיהיה באותה שעה גם כתר התפילין (גם מתפללי נוסח אשכנז שאינם אומרים "כתר" נוהגים לחלוץ).
גם הנוהגים להניח תפילין בחול המועד לא מתפללים איתם תפילת מוסף וחולצים אותם לפני ההלל.
הערות שוליים

↑  שולחן ערוך, רפ"ו, א
↑  בנוסח הספרדים, נוסח פרובאנס ונוסח קטלוניה, נוהגים לומר את הפסוקים רק בשבת ובראש חדש, ואילו את הפסוקים של קרבנות המועדים, לא נוהגים לומר.
↑  כך הוכרעה ההלכה בתלמוד (תלמוד בבלי, מסכת פסחים, דף קי"ז, עמוד ב'), אך רבא (שם) סבר (עד שחזר בו) כי גם בשבת החתימה היא מקדש ישראל, וכך הוא נוסח ארץ ישראל.
↑  חוץ מבקהילות התימנים שאומרים את סדר העבודה אחרי חזרת הש"ץ.
↑  לפי מנהג המקורי גם באשכנז וגם בספרד, פיוטים אלו נאמרים בתוך חזרת הש"ץ. היום רוב הקהילות הספרדיות, וחלק מקהילות האשכנזיות, אומרות פיוטים אלה לפני תפילת מוסף.
↑  יש האומרים אותה בכל השנים ויש שאין אומרים אותה כלל, לוח דבר בעיתו.
↑  כנאמר בגמרא סוכה נג א משם לתפילת המוספין
↑  מאמר שנכתב על ידי חכמי ישיבת ברכת משה מעלה אדומים מבוסס על דברי התוספות בתלמוד בבלי, מסכת ברכות, דף כ"ו, עמוד א' ד"ה איבעיא.
↑  רש"י בתלמוד בבלי, מסכת ברכות, דף ל', עמוד א'.
↑  תלמוד בבלי, מסכת ברכות, דף ל', עמוד ב'.
↑  שולחן ערוך, אורח חיים, סימן רפ"ו, סעיף ב'
↑  שולחן ערוך, תכ"ג, ד
↑  מגן אברהם, תכ"ג, ס"ק ו'.
הבהרה:  המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואין לראות בו פסיקה הלכתית.
ניקולאי ואווילוב

| --- | --- |

 לידה:  25 בנובמבר 1887 מוסקבה, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  26 בינואר 1943 (בגיל 55) סראטוב, ברה"מ 
 ענף מדעי:  בוטניקה, גנטיקה
 מקום מגורים:  ברית המועצות
 מקום קבורה:  Voskresenskoye cemetery of Saratov 
 מקום לימודים:  Russian State Agricultural University (1910)  בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 מוסדות:  אוניברסיטת המדינה האגררית של סראטוב (1917–1921)  החברה הגאוגרפית הרוסית (1931–1940)  Federal Research Center "N.I. Vavilov All-Russian Institute of Plant Genetic Resources" (1920–1940)  VASKhNIL (4 ביוני 1935–1940)  VASKhNIL (25 ביוני 1929–4 ביוני 1935)  Vavilov Institute of General Genetics (1930–1940) 
 תלמידי דוקטורט:  Boris Semevskiy, Valentin Kuzmin, Aleksandr Negrul 
 פרסים והוקרה:  מדליית ניקולאי פרז'בלסקי  פרס לנין (1926)  מדליית זהב להישג כלכלי  חבר זר של החברה המלכותית (18 ביוני 1942) 
 בן או בת זוג:  E. I. Barulina (1926–?) 
 תרומות עיקריות
 התאוריה על מקורות זני הצמחים המתורבתים. מגדולי הביולוגים הסובייטים.
 
ניקולאי איבאנוביץ' ואווילוב (רוסית: Николай Иванович Вавилов‏; 25 בנובמבר/13 בנובמבר 1887 - 26 בינואר 1943) היה מגדולי הביולוגים הרוסיים. הוא עסק בעיקר בבוטניקה וגנטיקה של דגניים.
ואווילוב נולד במוסקבה למשפחת סוחרים. אחיו הצעיר הוא הפיזיקאי הנודע סרגיי ואווילוב, הוא למד במכון החקלאי במוסקבה ולאחר סיום לימודיו עבד במשרד לבוטניקה מעשית ובמשרד למיקולוגיה ופיטופתולוגיה בין השנים 1911-1912. בשנתיים שלאחר מכן הוא נסע לאירופה ולמד על מערכת החיסון בצמחים אצל פרופסור ויליאם בייטסון, מראשוני הגנטיקאים.
בשנים 1917-1921 היה פרופסור לאגרונומיה באוניברסיטת סראטוב.
הוא ארגן משלחות בוטניות ואגרונומיות רבות ברחבי העולם, אשר חקרו את התאוריות שלו על מקורות זני הצמחים המתורבתים. ברשותו היה האוסף הגדול בעולם של זרעים, שאף הצליח לשרוד את המצור על לנינגרד.
ואווילוב היה חבר במועצה המרכזית של ברית המועצות, נשיא החברה הגאוגרפית שלה וזכה בפרס לנין (בשנת 1926) על פועלו למען המדע.
בשנת 1940 הוא גונה כמגן ה"פסבדו-מדע הבורגני" בשל התנגדותו לתורתו של ליסנקו. הוא נכלא בסראטוב ומת בכלא שלוש שנים לאחר מכן. שמו, Vavilov, נזכר בשמם המדעי של מינים רבים שתיאר.
בשנות השישים ייסדה האקדמיה הרוסית למדעים את פרס ואווילוב ומדליית ואווילוב על שמו.
קורט וינד

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1887 רטיבור, שלזיה
 פטירה:  1951  (בגיל 64 בערך)
 מקום קבורה:  בית העלמין קריית שאול 
 תחום יצירה:  אדריכלות 
 
גרשון (קורט) וינד (1887–1951) היה אדריכל ישראלי, מראשוני המתכננים של העיר רמת גן, חבר בית הדין של סניף תנועת החרות ברמת-גן והשתתף בפעילות תנועת בני ברית ברמת-גן.
ביוגרפיה

וינד נולד ב־1887 בעיר רטיבור במחוז שלזיה (כיום חלק מפולין). במהלך מלחמת העולם הראשונה שירת כקצין בצבא הגרמני.
בשנת 1919 סיים בהצטיינות לימודי אדריכלות בברלין. לאחר סיום לימודיו עבד כאדריכל וכבר בגרמניה הוציא לפועל פרויקטים גדולים.
עם עליית הנאצים לשלטון בשנת 1933 עזב את גרמניה והגיע לארץ ישראל כתייר. הצליח להישאר בארץ על אף שהוגדר כשוהה בלתי חוקי על ידי שלטון המנדט הבריטי. עם עלייתו לארץ הוא הצטרף לתנועה הז'בוטינסקאית. עם קום מדינת ישראל בשנת 1948 קמה תנועת החירות, מונה לחבר בית הדין של סניף התנועה ברמת גן. בנוסף, היה חבר בארגון בני ברית ברמת גן.
לפני שעלה לארץ תכנן מספר פרויקטים בגרמניה. לאחר עלייתו, בארץ עסק בעיקר בפרויקטים בתחום המגורים. הוא תכנן בתים וילות בעיר רמת גן וסביבתה. את התכנון של חלק מהפרויקטים של האדריכל ברמת גן עשה בשיתוף פעולה עם האדריכל הרברט טוכלר. במסגרת שיתוף הפעולה בין האדריכלים, תכננו מבנים בסגנון הבינלאומי. וינד למד עם עלייתו לארץ עברית, וסירב לכתוב ולדבר בשפה אחרת. אף על פי שלא היה חלק בתנועה הציונית בנעוריו בגרמניה, עם הגיעו לארץ, הוא הצטרף לתנועה הז'בוטינסקאית והפך לתומך נלהב שלה עד יום מותו.
נפטר ב-30 בספטמבר 1951 ונקבר בבית הקברות קריית שאול.
עבודות נבחרות

ביאליק 38 פינת צומת לבבי 2, תכנן יחד עם אינג' ע. גינזבורג: בית אלברסון וזרח מרושק, שנת 1934.
השוטרת 4: בית גיטל ואשר-אוסקר גולדבלט, שנת 1939.
שפירא 4 פינת עיר גנים: בית מאשה ושמחה קרסיק, שנת 1939.
ביאליק 58 א': בית מיכאל ודינה דוחוביץ', שנת 1942.
קלאוזנר 8: בית אברבך, שנת 1949.
עבודות נבחרות > במסגרת השותפות עם הרברט טוכלר

ביאליק 59 פינת נורדאו 1: בית החנויות והדירות של פינקוס, שנת 1934.
מעג"ל 45: בית הדירות של משה וצפורה מנדלסון, שנת 1935.
הרצל 68: בית מנדלסון-שמואלביץ, 1935.
נחלת יוסף 4: בית יאהר-בלקינד, שנת 1936.
הרא"ה 35: בית יקימובסקי, שנת 1936.
מעג"ל 39-ביאליק 11א'-ביאליק 11ב': בית זיגפריד כנוביץ', שנת 1938.
הערות שוליים

↑  מועצת סניף חדשה ברמת גן, חרות, 19 במאי 1950
1 2  כתבות סרוקות על קורט וינד באתר JPRESS, ארכיון עיתונות יהודית היסטורית, הספרייה הלאומית.
1 2  י. פלד, שלושים למותו של האדריכל קורט וינד ז"ל, חרות, 29 באוקטובר 1951
↑  נעה שק, סקר עבור עיריית רמת-גן.
↑  קורט וינד באתר GRAVEZ