stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בדאין חרן

בדאין חרן (במנדרינית: 巴丹吉林沙漠; בפין-יין: Bādānjílín Shāmò) הוא מדבר בצפון סין, כ-100 קילומטרים מדרום לגבול עם מונגוליה. גודלו של המדבר, המשתרע בשטחי מחוזות גָאנְסוּ, מונגוליה הפנימית ונִינְגְשְׂיָה, כ-49,000 קמ"ר וגובהו בין 1,400 ל-1,700 מטרים מעל פני הים.
במדבר מצויות החוליות (דיונות) הקבועות הגבוהות ביותר בעולם, חלקן מתנשאות לגובה 500 מטרים. חול הדיונות אינו נסחף עם הרוח בשל מידת הלחות היחסית הגבוהה השוררת בהן. מקור הלחות, שהתברר רק במחקר משנת 2004, הוא בזרם מים תת-קרקעי הזורם מהרי צ'יליאן (במנדרינית: 祁连山, בפין-יין: Qílián Shān), כ-500 ק"מ משם, מתחת לפני שטח המדבר. באזור הדרום מזרחי של המדבר פורצים בעשרות מקומות ברחבי המדבר המים התת-קרקעיים אל פני השטח, תוך שהם יוצרים אגמים. מי האגמים החדשים יותר שנוצרו, מתוקים, בעוד שמי האגמים העתיקים הם בעלי דרגת מליחות גבוהה מאוד. בשל אגמים אלה נקרא המדבר גם "מדבר האגמים המסתוריים".
המדבר, הדיונות הגדולות, האגמים, נאות המדבר באגמים המתוקים, ומנזר בודהיסטי על גדות אחד מהם מהווים אתרים תיירותיים. ב-2024 המדבר הוכרז כאתר מורשת עולמית של אונסק"ו.
הערות שוליים

↑  מדבר בדאין חרן - מגדלי חול ואגמים באתר אונסק"ו (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4297909-2  NKC: ge864269  VIAF: 238490590   WorldCat (עם VIAF): 238490590 
ערך זה הוא קצרמרבנושא מדבריות ובנושא גאוגרפיה של סין. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
בי.סי. אודסה

מועדון הכדורסל אודסה (באוקראינית: Одеса баскетбольного клубу) היא קבוצת כדורסל אוקראינית מהעיר אודסה, המתמודדת בליגת העל האוקראינית בכדורסל.
היסטוריה

הקבוצה הוקמה בשנת 1992, עם הקמת הסופרליגה האוקראינית. וכבר בעונתה השנייה זכתה בתואר הראשון שלה (גביע הסופרליגה).
ההישג הטוב ביותר שאליו הגיעה הקבוצה היה בעונת 2000/01, כשזכתה בשלושה תארים (טרבל). אליפות, הגביע האוקראיני וגביע האתגר של הליגה הצפון-אירופית (NEBL) (הקבוצה האוקראינית הראשונה שזכתה בתואר אירופי כלשהו).
בשנת 2006, החליפה הקבוצה בעלים, ומאז נשיא הקבוצה הוא אולג בייצ'קוב.
בעונת 2008/09, הקבוצה הייתה שותפה להקמת ליגה בכירה נפרדת בשם הליגה האוקראינית, שהתאחדה לאחר עונה בודדת עם הסופרליגה. בעונה זו הגיעה הקבוצה עד לגמר גביע הליגה והפסידה לקבוצת בודיוולניק קייב.
הקבוצה משתתפת במפעלים אירופאים מאז עונת 1993/94. בין היתר בגביע קוראץ', ביורופליג וביורוצ'לנג'.
שחקנים בולטים

אוקראינה איגור דובריקוב
אוקראינה רסטיסלב קריבייץ'
אוקראינה סטניסלב בלאשוב
ארצות הברית גארי ביוקנן
ארצות הברית ג'ון דגרואט
ליטא גדימינאס נביסקס
ארצות הברית ויין וולאס
תארים והישגים

הסופרליגה האוקראינית :
אליפות (4): 1998, 1999, 2001, 2002
מקום שני: 1997, 2000, 2003
חצי גמר: 1994, 2004
גביע הסופרליגה האוקראיני :
זכייה (2): 1993, 2001
חצי גמר: 2012
גביע הליגה האוקראינית :
גמר: 2009
גביע האתגר של הליגה הצפון אירופית :
זכייה (1): 2001
אנקה (שרץ)

אֲנָקָה הוא אחד המינים המכונים בתורה "שרץ", אחד מאבות הטומאה. זהות האנקה אינה ידועה כיום, שכן מסורת הזיהוי אבדה כנראה כבר בשלב קדום. בין הצעות הזיהוי לאנקה בקרב התרגומים, פרשנים והמחקר המודרני הם: חולד, עכבר, חדף, קיפוד, שממית, עלוקה, כוח וחרדון צב.
האנקה במקרא

בתנ"ך נזכרת האנקה ברשימת השרצים בויקרא:
וְזֶה לָכֶם הַטָּמֵא בַּשֶּׁרֶץ הַשֹּׁרֵץ עַל הָאָרֶץ הַחֹלֶד וְהָעַכְבָּר וְהַצָּב לְמִינֵהוּ, וְהָאֲנָקָה וְהַכֹּחַ וְהַלְּטָאָה וְהַחֹמֶט וְהַתִּנְשָׁמֶת
זיהוי האנקה

האנקה מוזכרת פעם אחת במקרא, רביעית ברשימת שמונה השרצים הטמאים שבספר ויקרא, בהם יש לאווים רבים יותר משאר בעלי החיים ושרצים האסורים באכילה. מסורת הזיהוי של בעל חיים זה אבדה כבר בתקופת התרגומים למקרא, בהם לא ברור לאיזה בעל חיים כיוון המתרגם. בעלי החיים המופיעים בתרגומים השונים ובפירושיהם הם זוחלים, יונקים קטנים וחסרי חוליות.
בין השיטות שנקטו הפרשנים לזיהוי האנקה היא דרך האונומטופיה- הניסיון לזהות את שם החיה עם קול שמייצר או רעש שמשמיע בעל חיים מסוים. שיטה נוספת היא שיוך האנקה למינים הדומים ל'צב' המוזכר לפני האנקה ברשימת השרצים ומזוהה על פי רוב עם חרדון הצב. יש פירושים שלא ניתן להבין מה מקורם, מלבד היותם אולי תוצאה של סיפורים ואמונות תפלות, כמו "מינקת חיויא" שבתרגום יונתן- שרץ היונק מן ה'חיויא' (נחש או בהמה).
השממית הפכה לאחד הזיהויים היותר מקובלים של האנקה. זיהוי זה מופיע בתרגום השומרוני, ברד"ק ובקרב החוקרים המודרניים. שיטת זיהוי זו מבוססת על פירוש המילה 'אנקה' כגניחה או צעקה. השממית מצתיינת מבין הלטאות בהפקת קולות, וקולה נשמע כ"מעין אנחת חולה". ישנן לטאות נוספות כמו הזיקית והכוח שמשמיעות קולות נשיפה בעת מצוקה.
קשה למצוא מכנה משותף לכל בעלי החיים המזוהים עם האנקה. ניתן לראות שעל פי רוב, בעלי חיים אלו הם אוכלי חרקים, פעילים בשעות היום או בחלקן ונפוצים או מוכרים בארץ. יש הסכמה כללית בין החוקרים ופרשנים שמדובר בבעל חיים ממשפחת הזוחלים. רש"י, שזיהה את האנקה עם הקיפוד, והתרגומים ליוונית, שזיהו אותה עם החדף, הם יוצאי דופן.
בעלי חיים אפשריים:
חולד
עכבר
חדף
קיפוד
שממית
עלוקה
כוח
חרדון צב
ראו גם

בעלי חיים בתנ"ך
לקריאה נוספת

אלישבע דיין, החי במקרא: יונקים, ירושלים תשע"ז, עמ' 253.
הערות שוליים

↑  אהרן שולוב אנציקלופדיה עולם התנ"ך כרך 3 ויקרא. הוצאת רביבים, רמת גן, 1987, עמוד 79
↑  יהודה פליקס, החי של התנ"ך. תל אביב: הוצאת סיני,1954, עמוד 97
.
ארנו נאדל

| --- | --- |

 לידה:  5 באוקטובר 1878 וילנה, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  1 במרץ 1943 (בגיל 64) אושוויץ, גרמניה הנאצית 
 לאום:  יהודים 
 מקום לימודים:  בית המדרש הגבוה למדעי היהדות 
 שפות היצירה:  גרמנית 
 זרם ספרותי:  אקספרסיוניזם 
 
ארנו נָאדֶל (Arno Nadel;‏ 5 באוקטובר 1878, וילנה, האימפריה הרוסית (ליטא) – מרץ 1943, אושוויץ) היה מוזיקולוג, מוזיקאי, צייר, סופר ומשורר יהודי-גרמני שנספה בשואה.
קורות חיים

נאדל נולד בשנת 1878 בעיר וילנה שברוסיה (באזור ליטא) שהייתה אז מרכז יהודי חשוב, למשפחה יהודית חסידית. אביו היה מכונאי. הוא החל את הקריירה המוזיקלית שלו בקניגסברג תחת החזן אדוארד בירנבאום (Eduard Birnbaum) והמשיך בלימודיו עם רוברט שוואלם (Schwalm).
בשנת 1895 נרשם למכון היהודי להכשרת מורים בברלין, ובתום לימודיו, בשנת 1900, השתקע בעיר והחל בלימודי קומפוזיציה אצל מקס יוליוס לוונגארד (Loewengard) ולודוויג מנדלסון.
עם יצירותיו המוזיקליות המוקדמות נמנית היצירה "Trauermarsch auf den Tod der Kaiserin Friedrich" ('מארש האבל על מותה של הקיסרית פרידריך', 1901) ו"Der Parom" ('המעבורת', 1910). בנוסף כתב מוזיקה קאמרית.
משנת 1903 היה נאדל עורך מוסף המוזיקה בכתב העת הציוני Ost und West ('מזרח ומערב'), ובשנים 1916–1918 היה עורך המוסף בכתב העת של מרטין בובר Der Jude ('היהודי'). הוא עבד גם כמבקר מוזיקה עבור מספר עיתונים והעניק שיעורים פרטיים במוזיקה, בתולדות האמנות ובספרות.
בשנת 1916 התמנה כמנהל המקהלה בבית הכנסת בקוטבּוּסֶר אוּפֶר (Kottbusser Ufer) בקרויצברג שבברלין, ובהמשך היה מעורב בפיקוח על אירועים מוזיקליים בכל בתי הכנסת בעיר. במהלך תקופה זו הקדיש נאדל את עצמו יותר ויותר להלחנה וסידור של שירים מסורתיים ומוזיקה עממית יהודית. רוב היצירות הללו פורסמו או שימשו כתוספים מוזיקליים למאמריו.
יצירותיו של נאדל מילאו מספר פונקציות בו-זמנית: הן בוצעו במהלך קונצרטים ובמהלך דרשות בבתי כנסת, והיה להן ממד חינוכי בהרצאות וברסיטלים, מאחר שהן הציגו לקהל היהודי סוגים שונים של מוזיקה הן ברמה העיונית והן ברמה המעשית.
בשנת 1923 הזמינה הקהילה היהודית בברלין את נאדל לאסוף ולארגן מוזיקה חדשה עבור התפילה שלהם, ובעקבות זאת חיבר נאדל שבעה כרכים על מוזיקה לבתי כנסת עבור חזנים, מקהלה ואורגן, מלאכה שהושלמה ב-8 בנובמבר 1938 (ערב ליל הבדולח). האנתולוגיה, שהייתה ביטוי לתשוקתו לקיבוץ הרפרטואר הנכבד של המוזיקה היהודית, הכילה שירים עממיים וליטורגיים.
משנת 1918 החל נאדל לעסוק בציור, ובעיסוקו זה הושפע מן היהדות ומן הזרם האקספרסיוניסטי באמנות. הוא יצר 40 דמויות תנ"כיות ומספר רב של דיוקנאות עצמיים.
על אף שבתקופת השואה הצליח נאדל לקבל אשרת יציאה לאנגליה, הוא היה חלש ומדוכדך מכדי לעשות את המסע. ב-12 במרץ 1943 הוא נשלח למחנה הריכוז אושוויץ, שם נספה באותה שנה.
נאדל אסף כתבי יד ישנים של מוזיקה יהודית שהפכו לחלק מספריית המוזיקה הנרחבת שלו. לפני גירושו הוא הותיר את ספרייתו אצל שכן, שהצליח להציל חלק ניכר ממנה. אריק מַנדל, אספן נלהב וחבר אישי של נאדל, רכש את האוסף מהמשפחה והעביר אותו לארכיון מכללת גרץ היהודית בפילדלפיה.
יומניו של נאדל ניצלו על ידי הציירת קתה קולוויץ.
פרסומיו

Aus vorletzten und letzten Gründen, Berlin 1909
Cagliostro, Berlin 1913
Um dieses alles, München [u.a.] 1914
Adam, Leipzig 1917
Jacob Steinhardt, Berlin 1920
Das Jahr des Juden, Berlin 1920
"Rot und glühend ist das Auge des Juden", Berlin 1920
Der Sündenfall, Berlin 1920
Der Ton, Leipzig 1921
Das gotische ABC, Berlin 1923
Heiliges Proletariat, Konstanz 1924
Die Erlösten, Berlin 1924
Tänze und Beschwörungen des Weissagenden Dionysos, Berlin 1925
Drei Augen-Blicke, Berlin 1932
Das Leben des Dichters, Berlin 1935
Der weissagende Dionysos, Heidelberg 1959; wieder 1986
פרסומיו > תרגומים

שמואל לוין: אגדות חסידיות, 1924
ש. אנ-סקי: הדיבוק, 1921
פרסומיו > בעריכתו

Jontefflieder, Berlin 1919
Jüdische Volkslieder , Berlin
1,1 (1920)
1,2 (1920)
Jüdische Liebeslieder, Berlin [u.a.] 1923
Die Haggadah des Kindes, Berlin 1933
Zemirōt šabat, Berlin 1937
אריה שכנר

| --- | --- |

 לידה:  14 במרץ 1939 (בן 85) קרקוב שבפולין
 ענף מדעי:  כירורגיית לב-חזה
 תאריך עלייה:  1949
 מקום לימודים:  האוניברסיטה הרפואית גרץ  הפקולטה למדעי הרפואה והבריאות, אוניברסיטת תל אביב 
 מוסדות:  אוניברסיטת תל אביב  בית החולים וולפסון  הצל ליבו של ילד
 פרסים והוקרה:  יקיר רמת גן (2020) 
 
אריה (אריק) שכנר (נולד ב-14 במרץ 1939) הוא מנתח לב ישראלי, פרופסור בפקולטה לרפואה באוניברסיטת תל אביב, מייסד המחלקה לניתוחי לב וחזה במרכז הרפואי וולפסון בחולון ומנהלה הראשון, מייסד שותף והנשיא של עמותת "הצל ליבו של ילד".
ביוגרפיה

אריה שכנר נולד בעיר קרקוב שבפולין, בן יחיד וניצול השואה. עלה לישראל בשנת 1949. מעלייתו ארצה ועד השירות הצבאי התגורר עם משפחתו בחולון. למד בתיכון קוגל בחולון.
התנדב לשירות בחטיבת הצנחנים והגיע לדרגת רב-סרן. תיפקד כמנתח ומפקד של פלגות כירורגיות במלחמות ישראל.
ביוגרפיה > השכלה והכשרה רפואית

בשנת 1962, החל בלימודי רפואה באוניברסיטה הרפואית גרץ (Medical University of Graz) שבאוסטריה, ובתום שלוש שנות לימודים פרה קליניים, אותן סיים בהצטיינות יתרה, הצטרף ללימודי המחזור הראשון של בית הספר לרפואה על שם סאקלר באוניברסיטת תל אביב, וגם אותם סיים בהצטיינות יתרה בשנת 1969, וזאת לאחר שגם היה ליושב הראש הראשון של ועד הסטודנטים בפקולטה החדשה.
בשנים 1970–1975 התמחה בכירורגיית לב-חזה וכלי הדם הגדולים, בבית החולים בילינסון בפתח תקווה, תחת הדרכתו של מנהל המחלקה, פרופ' מוריס לוי.
עם סיום ההתמחות נסע לארצות הברית, להשתלמויות עמיתים (Fellowship) בכירורגיית לב וחזה של מבוגרים וילדים, בבית החולים הכללי של מדינת ניו יורק שבעיר באפלו (Buffalo General Medical Center), ושימש כפרופ' נילווה באוניברסיטת המדינה של ניו יורק (אנ').
ביוגרפיה > כרופא ומנתח

עם שובו לישראל ב-1978 החל לשמש כרופא בכיר במחלקה לניתוחי לב וחזה בבית החולים בילינסון, ובשנים 1988–1991, היה מנהל המחלקה בפועל.
בתחילת שנות ה-90, בעקבות הצורך ההולך וגדל בניתוחי לב בארץ, הוחלט לפתוח שלוש מחלקות חדשות בתחום, בבית החולים סורוקה בבאר שבע, במרכז הרפואי וולפסון בחולון ובבית החולים כרמל בחיפה. פרופ' שכנר הופקד על הקמת המחלקה בבית החולים על שם אדית וולפסון בחולון. הוא שימש כמנהל המחלקה עד פרישתו בשנת 2008. תחת ניהולו, התפתחה המחלקה, ומבוצעים בה ניתוחים ממגוון רחב כולל ניתוחי מעקפים, החלפה ותיקון של מסתמי הלב, תיקוני מומים מולדים בילדים, ניתוחי אבי העורקים, וכן ניתוחים של בית החזה.
בשנת 1988, בעודו בבית החולים בילינסון, היה שכנר ממובילי המאבק לקיצור את ההמתנה לניתוחי לב מצילי חיים שעלולה הייתה להמשך חודשים ארוכים. לצורך כך היה מהוגי שיטת ה"ססיות" במערכת הבריאות הציבורית במדינת ישראל ("קיצור התורים" ו"עבודת צוותים אחה"צ"). במסגרת זאת, הופיע בוועדות הכנסת, כולל ועדת הפנים בראשות חברת הכנסת אורה נמיר, והתריע על הפגיעה החמורה בחיי המטופלים הנאלצים להמתין זמן רב לניתוחים, לפעמים רב מדי.[דרוש מקור] השיטה החדשה אפשרה את המשך העבודה בבתי החולים הציבוריים בשעות הערב. מאז השיטה נהוגה בבתי חולים רבים בארץ, בכל תחומי הרפואה. היה הראשון בישראל לבצע בבילינסון ב-1988, את "קיצור התורים" הראשון, ניתוח מעקפים בחולה, שהמתינה למעלה מ-7 חדשים לניתוח.
נוסף על כך, לשכנר תרומה רבה לפיתוח שיטת הקרדיופלגיה (אנ'), לשימור שריר הלב בזמן ניתוח. היה חבר בצוות מחקר בינלאומי שפיתח את השיטה – SIPHA – selective intracavitary profound hypothermia arrest, והיה הראשון להביאה לארץ.
היה מיוזמי "חדר-4" בבית החולים וולפסון – החדר הראשון בישראל לטיפול משולב (רפואי, סוציאלי, נפשי ומשטרתי) בנפגעות תקיפה מינית ואונס.
מתחילת המאה ה-21, מתנדב בבית הלוחם בתל אביב, בהרצאות ובייעוץ רפואי לנכי צה"ל ולבני משפחותיהם. החל מ-2023 ההתנדבות ממוסדת ליומיים בשבוע, בשעות מוגדרות.
ביוגרפיה > ארגון הצל ליבו של ילד

בשנת 1995 הקימו פרופ' שכנר, ד"ר עמירם (עמי) כהן (סגנו בניהול המחלקה בבית החולים וולפסון) וד"ר משה משיח, מנכ"ל המרכז הרפואי וולפסון ומנכ"ל משרד הבריאות לשעבר, את עמותת "הצל ליבו של ילד", על מנת להעניק טיפול מציל חיים לילדים חולי לב ממדינות מתפתחות, שאינם יכולים לקבל את הטיפול הדרוש להם במולדתם. ללא טיפול זה, ילדים אלה נידונים לתמותה מוקדמת מלווה בייסורים.
הארגון זכה לאותות הכרה רבים בישראל ובעולם, על פעילותו הפילנתרופית מצילת החיים. תחת ניהולו וביוזמתו של פרופ' שכנר, הפכה מחלקת ניתוחי לב וחזה בבית החולים וולפסון למעניקת הטיפול לילדים המובאים לישראל על ידי העמותה. במסגרת זאת, ביצע צוות המחלקה עד היום (2023) מעל ל-6,500 ניתוחי לב מצילי חיים בילדים, מכ-70 מדינות.
בנוסף לכך, עוסק הארגון בהכשרת קרדיולוגים ומנתחי לב ממדינות מתפתחות, על מנת שאלה ישובו למולדתם ויעניקו בה את הטיפול החיוני לאותם הילדים. במסגרת תוכניות הכשרה אלו, מגיעים רופאים מרחבי העולם לתקופות התמחות והשתלמויות ממושכות, במחלקת ניתוחי לב חזה בבית החולים וולפסון.
פרופ' שכנר הקים ב-2008, כשהוא כבר בגמלאות, את עמותת הדור הצעיר Y.L.G – Young Leaders Group, שמורכבת מאנשי מקצוע אקדמיים שרצים מרתונים בעולם ואוספים תרומות נכבדות לעמותה.
שנים רבות לאחר פרישתו מניהול המחלקה, פרופ' שכנר הוא נשיא עמותת הצל ליבו של ילד, וגם כעת (2023), בעשור התשיעי לחייו, מקדיש את מירב זמנו ומרצו ועוסק רבות בגיוס כספים למימון פעילות העמותה ולהקמת בית חולים לילדים על שם סילבן אדמס במסגרת בית החולים על שם אדית וולפסון.
משפחה

מתגורר ברמת גן ולו שלושה ילדים.
הוקרה

על פועלו רב השנים להצלת ילדים עם מומי לב בארץ ומהעולם, קיבל שכנר את אות יקיר העיר רמת-גן לשנת 2019 ואת אות יקיר העיר חולון לשנת 2021.
כמו כן, נבחר לעמית כבוד בפקולטה לרפואה באוניברסיטת תל אביב וקיבל את עיטור "עמית פול האריס" של ארגון רוטרי העולמי.
שכנר זכה בעיטור "מפעל חיים ברפואה" של איגוד הקרדיולוגים וארגון מנתחי הלב.
נבחר לרשימת Top 50 Most Influential Jews of 2022 של הג'רוזלם פוסט.
מאמרים נבחרים

C. Servadio, A. Schachner, Observation and vesico ureteral reflux and chronic pyelonephritis in adults, J Urology 103:722-726, 1970.
M.J. Levy, A. Schachner, Aortico left ventricular tunnel: collective review, J Thorac Cardiovasc Surg 84:102-109, 1982.
A. Schachner, J. Ovril, J. Sidi, M. Rogev, Y. Heilbronn, M.J. Levy, Percutaneous tracheostomy: a new method, Crit Care Med 19:1052-1056, 1989.
A.J. Cohen, D. Arnaudov, D. Zabeeda, L. Schultheis, J. Lashinger, A. Schachner, Non-invasive measurement of cardiac output during coronary artery bypass grafting, Eur J Cardiothorac Surg 14(1):64-69, 1998.
B. Medalion, O. Bder, A.J. Cohen, E. Hauptman, A. Schachner, Delayed postoperative paraplegia complicating repair of type A dissection, Ann Thorac Surg 72:1389-91, 2001.
B. Medalion, G. Frenkel, P. Patachenko, E. Hauptman, L. Sasson, A. Schachner, Preoperative use of enoxaparin is not a risk factor for postoperative bleeding after coronary artery bypass surgery, J. Thorac. Cardiovasc. Surg. 126:1875-1879, 2003.
L. Sasson, M.G. Katz, T. Ezri, A. Tamir, A. Herman, E.L. Bove, A. Schachner, Indications for tricuspid valve detachment in closure of ventricular septal defect in children, Ann. Thorac. Surg. 82:958-963, 2006
L. Sasson, A. Ureche, G. Manolache, A. Ciubotaru, J. Borer, A. Schachner, Nitric oxide synthase inhibitor (MTR-105) during open heart surgery: a pilot double blind placebo controlled study of hemodynamic effects and safety, Cardiology 111:181-187, 2008.
L. Sasson, A. Schachner, Save a Child’s Heart: we can and we should – a generation later, Ann Thorac Surg 111:1730-3, 2021.
הערות שוליים

1 2  הפקולטה לרפואה באוניברסיטת תל אביב העניקה אות כבוד לפרופ' אריה שכנר, נשיא עמותת "הצל ליבו של ילד", באתר DoctorsOnly
↑   ערוץ הכנסת - מחוץ לזמן עם פרופ' אריה שכנר, 1.1.17, סרטון בערוץ "ערוץ כנסת", באתר יוטיוב (אורך: 27:09)
1 2  פרופ' אריק שכנר, באתר עיריית חולון
↑  השיטה יושמה בתחילה בקופ"ח כללית, ובמהירה נתקבלה בכל בתי החולים וקופות החולים
↑  וזכתה בפרס האוכלוסין (Population Award) של האומות המאוחדות לשנת 2018.
1 2  אות יקיר העיר חולון: הוכרזו הזוכים שנמצאו ראויים לקבלת התואר לשנת 2021, באתר השקמה, 21.4.21
↑  אביעד ברטוב, ביה”ח לילדים בוולפסון ייקרא על שמו של הנדבן הציוני סילבן אדמס, מדינט, 23 באוקטובר 2019
1 2  הוכרזו שמותיהם של יקירי העיר לשנת תש"ף, באתר עיריית רמת-גן
↑  רונית קיטאי, השבוע נערך טקס הענקת עיטורי 'עמית פול האריס' לאישים פורצי דרך, רינונים 10/06/2021
↑   Prof. Arie Schachner for receiving the Lifetime Achievement Award, סרטון בערוץ "Save a Child's Heart", באתר יוטיוב (אורך: 12:53)
↑  Judy Siegel-itzkovich, No. 30 on The Jerusalem Post's Top 50 Most Influential Jews of 2022: Save a Child's Heart president Prof. Arie Schachner., The Jerusalem Post, ‏באוגוסט 2022
ארמנד שנברגר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  2 באפריל 1885 Hlohovec, סלובקיה 
 פטירה:  5 בנובמבר 1974 (בגיל 89) בודפשט, הרפובליקה העממית ההונגרית 
 שם לידה:  Schönberger Ármin 
 מקום קבורה:  בית הקברות פרקשרטי בבודפשט 
 
ארמנד שנברגר (בהונגרית: Schönberger Armand; גלגוץ(אנ'), 2 באפריל 1885 – בודפשט, 4 בנובמבר 1974) היה צייר יהודי-הונגרי, גרפיקאי. שנברגר היה דודו של הצייר ג'רג' הג'י.
קורות חיים

ארמנד שנברגר נולד במשפחה יהודית כבנם של מור שנברגר (1855–1911) שוחט ומשגיח כשרות ושל יוזפה גליק. הוא התחיל את דרכו כצייר אוטודידקט, והעתיק תחילה את ציוריו של מיהאי מונקאצ'י, ואחר כך היה תלמיד קורס ציורי ערום ערב ופתוח של האוניברסיטה ההונגרית לאמנויות יפות. מאוחר יותר המשיך את לימודיו במינכן בבית ספר פתוח (חופשי) שהתנגד לאקדמיה בהנהגת הצייר הסלובני אנטון אז'בה (אנ'). לאחר מותו של אז'בה, משנת 1905, הוא היה סטודנט באקדמיה הרשמית במינכן, שם היו ג'יי. סי. הרטריך ופ. האלם מוריו. מדי קיץ נסע לבית הספר הפתוח לציור במושבת האמנים של באיה מארה, בתקופה בה החלה התארגנות "ציירי הניאו". עד 1912 בילה שם כמעט כל קיץ, והצעירים שהתקבצו סביב הצייר היהודי-הונגרי בלה צובל השפיעו עליו מאוד.
בשנת 1909 ביקר בפריז, שם התוודע לתפיסת החלל של פול סזאן ולציוריו הקוביסטיים-אקספרסיוניסטיים של רובר דלונה, שהשפיעו באופן מכריע על אמנותו המאוחרת. באותו מקום המשיך בערבים באימוניו בציורי עירום של האקדמיה גראנד שומיאר. בתקופה זו הוא עדיין צייר את דיוקנאותיו ותמונות נוף שלו ברוח באיה מארה, אותם הציג בשנת 1910 ב"בית האמנים". כאות לשינוי גישה, הוא פירק מאוחר יותר את העבודות הללו, כך שלמעט כמה יוצאים מן הכלל (למשל, איש יושב לשולחן, 1906; אשת פריז, איש פריז, 1909), לא ניתן לשחזר אותן. הוא הציג בשנת 1913 כפסל בבית האמנים, אך מאוחר יותר חדל מפעילותו האמנותית בכיוון זה. הוא היה בין האמנים האוונגרדיים שהתקבצו סביב כתבי העת האינטלקטואלים של לאיוש קשאק, טט (Tett) בשנת 1915, ומא (Ma) בשנת 1916. הוא הציג בתערוכה השנייה שלהם ומאותו הזמן שיתף איתם פעולה. בשנת 1917 היה אחד החברים המייסדים של קבוצת הציירים "השבעה". ציוריו מתקופה זו מראים את ההשפעה החזקה של השמונה, במיוחד את ברטלן פור. עבודותיו מעידן זה תוארו על ידי המבקרים כחיפוש דרך (למשל, עירום בן, 1917; משפחה, 1918). בשנת 1919 היה שנברגר חבר הנהלה ב"איגוד לאמנויות יפות" לצד ג'יי. קמטי, ג'יי. נמש למפרט, דז'ה בוקרוש בירמן ואחרים.
בתקופה שבין שתי מלחמות העולם הוא נקט עמדה לטובת האמנים מתקדמים, אך לא הלך בעקבות האמנים של "מא" שנאלצו להגר מהונגריה. הוא השתתף בתערוכות של בלוודר, שהוקמה בשנת 1921 בבית האמנים. הוא עבד בעיקר על רישומי דיו-פחם וגירים אקספרסיביים בתקופה זו (למשל, ראש נשי, דיוקן עצמי, מתחת לגשר, 1922), ובשנת 1923 הוצג בתערוכות בלוודר. הוא השתתף גם בתערוכות של החברה החדשה לאמנויות יפות ואיגוד האמנים החדשים, והיה חבר ליבה בחברה החדשה לאמנויות יפות מאז הקמתה. הוא הושפע מהצבעים של סזאן, הקוביסטים, האקספרסיוניסטים הגרמנים והפוביזם. הוא כלל מאפייני סגנון אלה בקומפוזיציה בונה (למשל: טבע דומם בראשית שנות העשרים; בתים על הגבעה, 1930; קומפוזיציה עירומה עם כלב, 1929). ציוריו בין שתי מלחמות העולם מתארים דיוקנאות וקומפוזיציות פיגורטיביות, כמו גם את סצנות חיי העיר הגדולים (בתי קפה, קונצרטים, נופי עיר). הוא עקב אחר עקרונותיו הציוריים, והציג כמה פעמים בין 1945 לבין 1958. התערוכות הקבוצתיות כללו את ניסיונותיו לטבע סוציאליסטי. בשנות השישים הושם דגש רב יותר על פינות חדרים אינטימיות, פעולות של הרמוניה מתווכת (למשל, אישה ישנה, 1964). עבודתו הגרפית והציורית יכולה להיחשב שווה ערך, ומעבירה את מורשת האוונגרד המוקדם בשני הז'אנרים.
אשתו הייתה מרגיט פירסט (1889–1940), בתם של דיולה פירסט ובורבאלה המבורגר, איתה התחתן ב-17 בינואר 1915 בטרזווארוש, בודפשט.
תערוכות יחיד

התיאטרון הלאומי, בודפשט (1918)
בלוודר, בודפשט (1922)
ברטיסלאבה (1927, 1928, 1930)
אוראדיה (1928)
גלריה טמאש, בודפשט (1930)
מלמו (1932)
מועדון Fészek, בודפשט (1948)
היכל האמנות, בודפשט (1958)
תערוכת חיים, הגלריה הלאומית של ההונגריה, בודפשט (1970)
תערוכת זיכרון ארמנד שנברגר, הגלריה הלאומית של ההונגריה, בודפשט • מוזיאון אישטוואן טיר, באיה (1985)
תערוכות קבוצתיות נבחרות

שתי ההפנים של האמן, בית אמנים אלקוטאש, בודפשט (1947)
תערוכה גרפית, סטוקהולם (1948)
תערוכת ציירים של סנטנדרה, מוזיאון פרנצי, סנטנדרה (1952)
רישום הונגרי וצבעי מים של המאה ה-19 והמאה ה-20. הגלריה הלאומית של ההונגריה, בודפשט (1959)
תערוכת הזיכרון אימרה אולטוואני, מוזיאון אישטוואן טיר, באיה (1963)
גרפיקה הונגרית של המאה ה-20, מוזיאון סבריה, סומבטהיי (1974)
האוונגרד ההונגרי של שנות העשרים והשלושים, טירת-זיצ'י, בודפשט (1980)
יצירותיו באוספים ציבוריים

מוזיאון יאנוס פאניוניוס, פץ'
הגלריה הלאומית של הונגריה, בודפשט
לקריאה נוספת

לקסיקון ביוגרפי הונגרי. עורכת ראשית. אגנש קניירש. בודפשט, 1981
מאגר הציירים והאמנים הגרפיים ההונגריים: עמוד 541
לקסיקון לאמנות: IV / 274
Artportal
ארמנד שנברגר (באנגלית) ב-Benezit Dictionary of Artists
עבודות של ארמנד שנברגר
אדית אנדראש: ארמנד שנברגר; 1984 (ספרייה קטנה לאמנות)
"לי מולדתי. . . " תערוכת ציירים יהודים הונגרים בגלריית בודפשט. פסטיבל הקיץ היהודי, 27 באוגוסט - 3 בספטמבר 2000 בלה קאדאר, הוגו שייבר, ארמנד שנברגר, הקהילה היהודית של בודפשט מרכז התיירות והתרבות 2000
ז'ולט וייטק: ארמנד שנברגר. מונוגרפיות קטנות; 2008
הערות שוליים

↑  "Schönberger Mór halotti bejegyzése a Budapest VIII. kerületi polgári halotti akv. 676/1911. folyószáma alatt".
↑  "Szülei házasságkötési bejegyzése a berezói izraelita hitközség házassági akv. 1/1877. folyószáma alatt".
↑  "Schönberger Armandné halotti bejegyzése a Budapest XIII. kerületi polgári halotti akv. 463/1940. folyószáma alatt".
↑  "Házasságkötési bejegyzése a Budapest VI. kerületi polgári házassági akv. 102/1915. folyószáma alatt".
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb11979532g (data)  GND: 140191577  ISNI: 0000 0000 8204 4891  LCCN: nb2006014637  RERO: 02-A018957973  RKD: 70953  SUDOC: 262280140  ULAN: 500023748  VIAF: 95827629   WorldCat (עם VIAF): 95827629
אנטון ספיטלר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  11 ביולי 1910 מינכן, הקיסרות הגרמנית 
 פטירה:  3 באוגוסט 2003 (בגיל 93) טראונרויט, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 ענף מדעי:  מזרחנות 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת מינכן 
 מוסדות:  אוניברסיטת מינכן 
 פרסים והוקרה:  אות המסדר מקסימיליאן של בוואריה למדעים ואמנויות (1993) 
 
אנטון ספּיטַלר (או שׂפִּיטַאלר, גרמנית: Anton Spitaler; 11 ביולי 1910 –  3 באוגוסט 2003) היה מזרחן גרמני בלשן ופילולוג, חוקר נוסחי כתבי יד ולשונות שפות שמיות ובמיוחד ערבית.
תולדות חייו

שפיטלר, יליד מינכן, למד בשנים 1929–1933 באוניברסיטת מינכן, ובחורף 1931/2 באוניברסיטת ברסלאו. בשנת 1933 קיבל את התואר השלישי בתחום הפילולוגיה במינכן. מאז ועד 1939 היה עוזר מחקר בסמינר ללימודים שמיים ובעל מלגה בלימודי הקוראן באקדמיה למדעים של בוואריה. במלחמת העולם השנייה שירת בוורמאכט כמתורגמן לערבית, קודם בבלגיה ואחר כך בצרפת. ביוני 1946 הוביל את החוג לפילולוגיה בשפות שמיות במינכן. בשנת 1948 מונה לפרופסור מן המניין, ובשנת 1978 פרש לגמלאות.
מוריו היו בעיקר גוטהילף ברגשטראסר, אוגוסט פישר והיינריך ל' פליישר. מהדורתו החדשה של הספר של תיאודור נולדקה "הדקדוק של הערבית הספרותית" (בגרמנית, וינה 1986) הכולל תוספות ותיקונים על פי רישומי נולדקה, וכן רישומים שלו עצמו (דרמשטדט 1963) מורים על הידע הנרחב שלו המבוסס מדע בפילולוגיה ערבית.
יחד עם ג'ורג' קרמר והלמוט גויטיה הוא יסד את מילון הערבית הספרותית, אשר מהדורתו הראשונה הופיעה בשנת 1959. מנפרד אולמן עבד על מילון זה החל במהדורה השלישית. הרבה לפני מותו תרם את ספרייתו ל"פרויקט מינכן" בחוג לפילולוגיה שמית שבמכללת בוואריה, כולל ארכיון רחב היקף עם כל תכתובתו בנושאי תחביר ביטויים וסגנון של השפה הערבית. בשנת 1978 זכה בתואר דוקטור לשם כבוד מהאוניברסיטה העברית בירושלים, ובשנת 1993 את אות מסדר מקסימיליאן לאמנות ומדע, מממשלת מדינת בוואריה. מאז 1973 היה חבר בהתכתבות באקדמיה הבריטית למדעים.
בשנת 1941 ירש את ארכיונו של גוטהלף ברגשטרסר, הכולל צילומי כתבי יד של הקוראן, אשר ברגשטראסר הכין לקראת הוצאת ספרו אפרטוס קריטיקוס (מהדורה ביקורתית) על הקוראן. אחרי מלחמת העולם השנייה שפיטלר טען שהארכיון נשרף כולו בהפצצה בשנת 1944, שבו נהרס עד היסוד בניין האקדמיה הבווארית למדעים במינכן. למעשה התמונות נותרו ברשותו עד תחילת שנות ה-90. מאז הן בידי אנג'ליקה נויבירט, תלמידה שלו העוסקת בסריקה והפצה מקוונת של הארכיון עבור האוניברסיטה החופשית של ברלין כחלק מפרויקט קורפוס קורנציום.
שיפטלר הלך לעולמו בטרונרויט ב-2003.