stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
התחנה המרכזית של קריית גת

| --- | --- |
 תקופת הפעילות:  1983–הווה (כ־42 שנים)
 מיקום:  קריית גת
 אתרים סמוכים:  קניון גת סנטר
 שירות אוטובוסים:  לתל אביב, למרכז ולדרום
 קואורדינטות:  31°36′33″N 34°46′13″E﻿ / ﻿31.609226°N 34.770178°E﻿ / 31.609226; 34.770178
  מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת השפלה מוגדלת) התחנה המרכזית של קריית גת(למפת השפלה רגילה) התחנה המרכזית של קריית גת(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום התחנה המרכזית של קריית גת(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום התחנה המרכזית של קריית גת  he התחנה המרכזית של קריית גתhe התחנה המרכזית של קריית גתמפת  __ קריית גת [‌למפה דינמית של השפלה וסביבותיה‌]מצפון ומדרום: __ מועצה אזורית לכיש ממזרח: __ מועצה אזורית יואב מדרום, ממערב ומצפון: __ מועצה אזורית שפיר tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
התחנה המרכזית של קריית גת היא מסוף האוטובוסים המרכזי של העיר קריית גת. נמצאת במרכז העיר, בשדרות העצמאות.
מבנה התחנה

התחנה הוקמה ב-1983 והיא התחנה המרכזית האחרונה שהוקמה על ידי "אגד". את התחנה תכנן האדריכל נחום שני שתכנן מספר תחנות אוטובוסים מרכזיות.
התחנה היא מבנה חד קומתי ובו מספר בתי עסק בעיקר בתחום המזון המהיר. בחלקה החיצוני של התחנה נמצאים הרציפים לקווים הנוסעים מכיוון מערב, ובחלקה הפנימי נמצאים הרציפים של הקווים הנוסעים מכיוון מזרח ושל קווים המתחילים את מסלולם בתחנה זו, וגם עמדת שירות של רב קו, חדרי התרעננות לנהגים וחניון אוטובוסים.
עם השנים הדרדר מצבה של התחנה המרכזית, ועיריית קריית גת פתחה בהליכי אכיפה בעניין, בשנת 1999 הכריז הממונה על ההגבלים העסקיים על אגד כמונופול בתחום מבני תחבורה ציבורית בקריית גת, בהקשר עם חיוניותה של התחנה וכדי למנוע מאגד לדחוק מפעילי תחבורה ציבורית אחרים ממנה, כיום התחנה היא בבעלות אגד נדל"ן.
ב-2023-2024 בוצעו בתחנה עבודות שיפוץ, בין השאר בוצע חיפוי אלומיניום לקירות החוץ של התחנה.
שירות בתחנה

מהתחנה יוצאים קווי אוטובוס רבים בעיקר לאזור הדרום ובאר שבע, יוצאים קווים גם לתל אביב ירושלים והמרכז.
מקרא סימנים:
♿ – אוטובוס עירוני נגיש
🔄 – קו סיבובי (מעגלי)
🛡️ – אוטובוס ממוגן ירי
שירות בתחנה > שירות עירוני

את קווי האוטובוס העירוניים בקריית גת מפעילה חברת דן בדרום.
| קו | מפעילה | מסלול | הערות נוספות |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 | דן בדרום | רכבת קריית גת – שוק – תחנה מרכזית – הנביאים – הקוממיות – אתרי המקרא – הבנים- מסוף כרמי גת | ♿ |
| 2 | דן בדרום | רכבת קריית גת – מתחם סולומון - גליקסון – בני ישראל – השופטים – הקוממיות – מגדים – שוק – גן העיר - תחנה מרכזית | ♿ |
| 3 | דן בדרום | רכבת קריית גת – גן העיר – תחנה מרכזית – מגדים – שער הדרום – צהל – מלכי ישראל – השופטים – בני ישראל – הבנים- מסוף כרמי גת | ♿ |
| 4 | דן בדרום | רכבת קריית גת - גן העיר - מסוף כרמי גת | ♿ |
| 5 | דן בדרום | תחנה מרכזית - הפרחים - שער הדרום - צהל - אתרי המקרא - מלכי ישראל - מסוף כרמי גת | ♿ |
| 8 | דן בדרום | תחנה מרכזית – שוק – גן העיר – גליקסון – בני ישראל – אצטדיון – אתרי המקרא – צהל – שער הדרום – הנביאים – תחנה מרכזית | ♿🔄 |
| 11 | דן בדרום | אזור תעשייה – ביג – רכבת קריית גת – שוק – תחנה מרכזית – הנביאים – הקוממיות – אתרי המקרא – הבנים- מסוף כרמי גת | ♿ |
| 12 | דן בדרום | אזור תעשייה - ביג - רכבת קריית גת – מתחם סולומון - גליקסון – בני ישראל – השופטים – הקוממיות – מגדים – שוק – גן העיר - תחנה מרכזית | ♿ |
| 13 | דן בדרום | אזור תעשייה – ביג – רכבת קריית גת – תחנה מרכזית – מגדים – שער הדרום – צהל – מלכי ישראל – השופטים – בני ישראל – הבנים- מסוף כרמי גת | ♿ |
| 14 | דן בדרום | אזור תעשייה-רכבת קריית גת -גן העיר-מסוף כרמי גת | ♿ |
| 18 | דן בדרום | תחנה מרכזית – הנביאים – שער הדרום – צהל – אתרי המקרא – אצטדיון – בני ישראל – גליקסון – גן העיר – שוק – תחנה מרכזית | ♿🔄 |
שירות בתחנה > קווים בינעירוניים ואזוריים

| קו | מפעילה | מסלול | הערות נוספות |
| --- | --- | --- | --- |
| 56 | אלקטרה-אפיקים | קריית גת – כביש 358 – נגוהות | 🛡️ |
| 62 | דן בדרום | קריית גת-אליאב-שקף-נטע-שומריה |  |
| 63 | דן בדרום | קריית גת – גת – גלאון – בית ניר – לוזית |  |
| 66 | דן בדרום | קריית גת – שדה משה – בית גוברין – בא"פ לכיש |  |
| 68 | דן בדרום | קריית גת – סגולה – מנוחה – ורדון – נחלה |  |
| 69 | דן בדרום | קריית גת – נועם – אבן שמואל – שלווה – איתן |  |
| 70 | דן בדרום | קריית גת – ניר בנים – זרחיה – שפיר – אביגדור– קריית מלאכי – מסוף קסטינה – ביג קסטינה |  |
| 230 | גלים | קריית גת - צומת בית קמה - נתיבות |  |
| 240 | דן בדרום | קריית גת – שדרות |  |
| 250 | דן בדרום | קריית גת – אשקלון |  |
| 252 | דן בדרום | קריית גת – אשקלון |  |
| 256 | אלקטרה-אפיקים | קריית גת – כביש 358 – נגוהות – בית חגי – קריית ארבע | 🛡️ |
| 257 | אלקטרה-אפיקים | קריית גת – אדורה – תלם – קריית ארבע | 🛡️ |
| 324 | בית שמש אקספרס | קריית גת - בית שמש |  |
| 348 | מטרופולין | באר שבע – קריית גת – מסוף קסטינה – אשדוד |  |
| 367 | מטרופולין | באר שבע – קריית גת – מסוף קסטינה – גדרה – רחובות – נס ציונה – ראשון לציון |  |
| 368 | מטרופולין | באר שבע – קריית גת – אשדוד |  |
| 369 | מטרופולין | באר שבע – קריית גת – מסוף קסטינה – מחלף גדרה – יבנה – אזור – צומת חולון – תל אביב-יפו, תחנה מרכזית חדשה |  |
| 371 | מטרופולין | באר שבע – משמר הנגב – קריית גת – מסוף קסטינה – גדרה – רחובות – נס ציונה – ראשון לציון |  |
| 375 | מטרופולין | קריית גת – תל אביב-יפו, מסוף 2000 | בוקר בלבד |
| 383 | אגד | אשקלון - קריית גת - אילת | קיץ בלבד |
| 446 | אגד | באר שבע – קריית גת –מסוף קסטינה – מחלף חמד – ירושלים | שישי ומוצש בלבד |
| 449 | אגד | קריית גת - מסוף קסטינה - מחלף שורק - מחלף שמשון - מחלף שורש - מחלף חמד - ירושלים |  |
| 460 | אגד | קריית גת – מחלף חמד – ירושלים | בוקר בלבד |
| 469 | מטרופולין | באר שבע - קריית גת - נמל התעופה בן-גוריון - תל אביב-יפו | קו לילה בלבד |
שירות בתחנה > עמדת על הקו

מופעלת על ידי חברת מטרופולין.
הערות שוליים

1 2  מיכאל יעקובסון, תחנה סופית: האם ישראל מוכנה לוותר על התחנות המרכזיות?, באתר Xnet‏, 14 בפברואר 2013
↑  שלומי דונר, בדיקת תחנות מרכזיות: רמה של עולם שלישי, באתר ynet, 9 במרץ 2007
↑  מי מזהם את התחנה המרכזית בקרית גת?? - חדשות אפס שמונה 08, ‏2021-04-18
↑  החלטת הממונה על ההגבלים העסקיים 26 במאי 1999.
↑  גולן חזני, יאיר פינס במגעים מול קיסטון למינוי ליו"ר אגד נדל"ן, באתר כלכליסט, 14 בפברואר 2024
↑  https://www.gov.il/he/departments/bureaus/multi_line_services_kiryat_gat
הולנדים

| --- | --- |

שורה 1: פיט היין · מוריס מאורנז' · יוהאן ואן אולדנברנבולט · וילם מאורנז' · ארסמוס מרוטרדם   שורה 2: מיכיל דה רויטר · רמברנדט · ג'ון ליהווטר · פרידריך מאורנז' · הוגו גרוטיוס   שורה 3: אנטוני ואן לוונהוק · ויליאם השלישי מאורנז' · הויגנס · שפינוזה · יוהאן דה ויט   שורה 4: יוהנס ואן דר ואלס · וינסנט ואן גוך · דקר · תורבקה · איזבל דה שרייר   שורה 5: יוהאן קרויף · וילם דריס · וילהלמינה · אלטה ג'ייקובס · הנדריק לורנץ
 אוכלוסייה
 בהולנד בסביבות 30–35 מיליון  מחוץ להולנד בסביבות 14 מיליון
 ריכוזי אוכלוסייה עיקריים
 ארצות הברית ארצות הברית	3,083,000   דרום אפריקה דרום אפריקה 3,000,000   קנדה קנדה 1,112,000   אוסטרליה אוסטרליה 336,000   גרמניה גרמניה 257,000  
 שפות
 בעיקר הולנדית
 דת
 נצרות פרוטסטנטית, אגנוסטיות, נצרות קתולית, אתאיזם 
 
הפזורה ההולנדית:
  +1,000,000
  +100,000
  +10,000
  +1,000
הולנדים (בהולנדית: Nederlanders) הם קבוצה אתנית ולאומית שמרכזה בהולנד. הם חולקים מוצא ותרבות משותפים ומדברים בשפה ההולנדית. ההולנדים וצאצאיהם נמצאים בקהילות מהגרים ברחבי העולם, בעיקר בארובה, סורינאם, גיאנה, קוראסאו, ארגנטינה, ברזיל, קנדה, אוסטרליה, דרום אפריקה, ניו זילנד וארצות הברית.
ארצות השפלה היו ממוקמות בגבול צרפת והאימפריה הרומית הקדושה, והיוו חלק מהפריפריות שלהן והשטחים השונים מהם הם היו הפכו כמעט אוטונומיים במאה ה-13. תחת ההבסבורגים, הולנד אורגנה ליחידה מנהלית אחת, ובמאות ה-16 וה-17 צפון הולנד קיבלה עצמאות מספרד כרפובליקה ההולנדית. רמת העיור הגבוהה האופיינית לחברה ההולנדית נוצרה בשלב מוקדם יחסית. בתקופת הרפובליקה התרחשה לראשונה הגירה הולנדית רחבת היקף מחוץ לאירופה.
העם ההולנדי נתפס לעיתים קרובות כחלוצי הקפיטליזם, עם דגש על כלכלה מודרנית, חילוניות ושוק חופשי אשר השפיעו רבות ברחבי העולם.
האמנות והתרבות המסורתית של ההולנדים נוגעים לצורות שונות של מוזיקה מסורתית, ריקודים, סגנונות אדריכליים ובגדים, שחלקם ניתנים לזיהוי גלובלי. מספר ציירים הולנדים כמו רמברנדט, ורמיר וואן גוך זכו להערכה רבה. הדת הדומיננטית של ההולנדים היא הנצרות (גם קתולית וגם פרוטסטנטית), אם כי בתקופה המודרנית רוב ההולנדים כבר אינם דתיים. אחוזים משמעותיים מההולנדים מאמינים בהומניזם, אגנוסטיות, אתאיזם או רוחניות אינדיבידואלית.
הפזורה ההולנדית

מאז מלחמת העולם השנייה, מהגרים הולנדים היגרו בעיקר לקנדה, מערב גרמניה, ארצות הברית, בלגיה, אוסטרליה ודרום אפריקה. כיום קיימות קהילות הולנדיות גדולות גם בבריטניה, צרפת, ספרד, טורקיה וניו זילנד.
הפזורה ההולנדית > מרכז ומזרח אירופה

במהלך ההתרחבות הגרמנית מזרחה (שהתרחשה בעיקר בין המאה ה-10 ל-13), עברו גם מספר הולנדים. הם התיישבו בעיקר ממזרח לנהר האלבה וסאלה, אזורים המיושבים ברובם על ידי הסלאבים הפולבים לאחר כיבוש השטח לאורך נהרות האלבה וההאבל בשנות ה-60 של המאה ה-12, מתיישבים הולנדים מאזורים מוצפים בהולנד השתמשו במומחיותם לבניית סכרים בברנדנבורג. ובמקביל התיישבו גם בערים גרמניות גדולות כמו ברמן והמבורג. במאות ה-13 עד המאה ה-15 הזמינה פרוסיה הולנדים להתיישב בשטחה (בעיקר לאורך חוף הים הבלטי).
מבחינה היסטורית חיו הולנדים גם ישירות בצד המזרחי של הגבול הגרמני, רובם נטמעו מאז (מלבד כ-40,000 מהגרי הגבול האחרונים), במיוחד מאז הקמת גרמניה עצמה בשנת 1872.
ראו גם

אפריקאנרים
ברזיל ההולנדית
האנטילים ההולנדיים
הולנד החדשה
הערות שוליים

↑  Cole, Jeffrey E. (25 במאי 2011). Ethnic Groups of Europe: An Encyclopedia: An Encyclopedia. ABC-CLIO. p. 110. ISBN 978-1598843033. נבדק ב-12 ביולי 2015. The Dutch (in Dutch: Nederlanders) are a Germanic people living in the Netherlands... {{cite book}}:  (עזרה)
↑  Wicherkiewicz, Tomasz (2003). The Making of a Language. Walter de Gruyter. p. 449. ISBN 311017099X. נבדק ב-26 במרץ 2019. The Germanic [peoples] still include: Englishmen, Dutchmen, Germans, Danes, Swedes, Saxons. Therefore, [in the same way] as Poles, Russians, Czechs, Serbs, Croats, Bulgarians belong to the Slavic [peoples]... {{cite book}}:  (עזרה)
↑  "2001CPAncestryDetailed (Final)" (PDF). נבדק ב-27 באוגוסט 2010. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  Nicholaas, Han; Sprangers, Arno. "Dutch-born 2001, Figure 3 in DEMOS, 21, 4. Nederlanders over de grens". Nidi.knaw.nl. אורכב מ-המקור (PDF) ב-11 ביוני 2007. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Winkler Prins Geschiedenis der Nederlanden I (1977), p. 150; I.H. Gosses, Handboek tot de staatkundige geschiedenis der Nederlanden I (1974 [1959]), 84 ff.
↑  The actual independence was accepted by in the 1648 treaty of Munster, in practice the Dutch Republic had been independent since the last decade of the 16th century.
↑  D.J. Noordam, "Demografische ontwikkelingen in West-Europa van de vijftiende tot het einde van de achttiende eeuw", in H.A. Diederiks e.a., Van agrarische samenleving naar verzorgingsstaat (Leiden 1993), 35–64, esp. 40
↑  Lee, Richard E. (2012). The Longue Duree and World-Systems Analysis, p. 65
↑  Sobel, Andrew C. (2012). Birth of Hegemony: Crisis, Financial Revolution, and Emerging Global Networks, p. 54-88
↑  "CBS statline Church membership". Statline.cbs.nl. 15 בדצמבר 2009. נבדק ב-27 באוגוסט 2010. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Taschenatlas Weltgeschichte, part 1, by H. Kinder and W. Hilgemann. ISBN 978-90-5574-565-4, page 171. (German)
↑  "Boise State University thesis by E.L. Knox on the German Eastward Expansion ('Ostsiedlung')". Oit.boisestate.edu. אורכב מ-המקור ב-27 בדצמבר 2008. נבדק ב-27 באוגוסט 2010. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Thompson, James Westfall (7 באוקטובר 2017). "Dutch and Flemish Colonization in Mediaeval Germany". American Journal of Sociology. 24 (2): 159–186. doi:10.1086/212889. JSTOR 2763957. {{cite journal}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007565479305171  BnF: cb12025750j (data)  LCCN: sh85040091  NARA: 10647193  NDL: 00576769  NKC: ph117921
ריצ'רד פטיגרו

ריצ'רד פרנקלין פטיגרו (באנגלית: Richard Franklin Pettigrew‏; 23 ביולי 1848 – 5 באוקטובר 1926) היה עורך דין, מודד ומפתח קרקעות אמריקאי. הוא ייצג את טריטוריית דקוטה בבית הנבחרים של ארצות הברית, ולאחר שהדקוטות התקבלו כמדינות, הוא היה חבר הסנאט של ארצות הברית הראשון מדקוטה הדרומית.
ביוגרפיה > ראשית חייו והשכלה

פטיגרו נולד לאנדרו ג'וניור פטיגרו ולהאנה ב. סואטל ב-23 ביולי 1848 בלדלאו, מחוז וינדזור, ורמונט, בבית סבו וסבתו, הוריו, שבעה מאחיו ואחיותיו, דודים, דודות ובני דודים. הוא היה הילד השישי מתוך תשעה סך הכל. האחים של פטיגרו כללו את האנה מ., אלמה ג'יין, הנרייטה אדלייד, לואלה בל, ג'סטין א., פרדריק (פרד) וולאס, אליזבת מדורה והרלן פייג'. ב-1853, אנדרו ג'וניור מכר את החנות שלו לשותפות של אמרסון וריצ'רדס, והמשפחה עברה לוויסקונסין ב-1854 כשהיה פטיגרו בן 6. אנדרו ג'וניור העביר את המשפחה בגלל עמדות אנטי-עבדות חזקות של השכנים, והחנות שימשה להפצת ספרות נגד עבדות. החנות הוחרמה על ידי תומכי עבדות זועמים, אשר איימו על משפחת פטיגרו באלימות.
המשפחה התיישבה במחוז רוק, ליד יוניון, ויסקונסין, והוא למד באקדמיית אוונסוויל באוונסוויל. בשנת 1866, פטיגרו נסע לבלויט כדי להירשם לקולג' בלויט. בחורף 1868, פטיגרו החל בלימודי משפטים באוניברסיטת ויסקונסין–מדיסון.
ביוגרפיה > קריירה בדקוטות

פטיגרו עבר לטריטוריית דקוטה ב-1869 כדי לעבוד עם סוקר ארצות הברית. הוא השתקע בסו פולס, שם עסק בעריכת דין וכן במדידות ובנדל"ן. הוא היה חבר בבית הנבחרים הטריטוריאלי וכיהן כחבר במועצה הטריטוריאלית. הוא נבחר כרפובליקני לבית הנבחרים של ארצות הברית, וכיהן מ-4 במרץ 1881 ועד 3 במרץ 1883. הוא לא הצליח להיבחר מחדש ב-1882 אך חזר למועצה הטריטוריאלית בין השנים 1885 ל-1889.
פטיגרו גם היה גורם מרכזי בהקמת קהילות מקומיות רבות באזור סו פולס על ידי תרומת אדמות. הוא ואשתו, בסי, תרמו אדמה בשנת 1886 כדי לסייע בהקמת ופיתוח גרניט, איווה, במחוז ליון. בשנת 1888, הוא וס. ל. טייט תרמו עוד אדמה והיו אחראים להקמת סאות' סו פולס. פטיגרו רצה לבנות פרבר של סו פולס מדרום וממערב.
ביוגרפיה > הסנאט של ארצות הברית

כאשר דקוטה הדרומית התקבלה כמדינה, פֶּטִיגְרוּ נבחר להיות הסנאטור הראשון של דקוטה הדרומית בסנאט של ארצות הברית. הוא שימש בתפקיד זה מ-2 בנובמבר 1889 עד 3 במרץ 1901. בנאום קונגרס, הוא אמר: "הדגל האמריקאי עלה בהוואי בביזיון; הוא ירד בכבוד, ואם הוא יעלה שוב עכשיו, הוא יעלה באינפמיה ובושה, והממשלה הזו תצטרף לאומות הפורעות של העולם." ב-1897, הוא נשא נאום על במת הסנאט בו אמר: "אין ספק כי קונגרס ארצות הברית בבחירות לנשיאות של 1900,
כאשר דקוטה הדרומית התקבלה כמדינה, פטיגרו נבחר להיות הסנאטור הראשון של דקוטה הדרומית בסנאט של ארצות הברית. הוא כיהן מ-2 בנובמבר 1889 עד 3 במרץ 1901. הוא הציע חוק למימון בניית המבנה הפדרלי הראשון של המדינה, והמליץ להשתמש בקוורציט סו אינדיאני לבנייתו. הוא נבחר מחדש ב-1894, אך עזב את המפלגה הרפובליקנית ב-17 ביוני 1896 והצטרף לרפובליקני הכסף, סיעה במפלגה הרפובליקנית שהתנגדה לעמדת המפלגה התומכת בתקן הזהב המוניטרי. הוא לא הצליח להיבחר מחדש ב-1900. פטיגרו היה מתנגד נחרץ לניסיון של הנשיא ויליאם מקינלי לספח את הרפובליקה של הוואי בניגוד לרצונם של תושביה המקומיים הרבים. בנאום בקונגרס הוא אמר:
"הדגל האמריקני עלה בהוואי בחוסר כבוד; הוא ירד בכבוד, ואם הוא יעלה שוב עכשיו הוא יעלה בשמצה ובושה והממשלה הזו תצטרף לאומות השודדים של העולם."
דבריו על הוואי והסיפוח היו מנוגדים לחלק מהשקפותיו האחרות, במיוחד בתחום מדיניות האינדיאנים הפדרלית. פטיגרו תמך בחוק שמטרתו לפרק את ממשלות השבטים באופן חד-צדדי ולכפות עליהם להסכים להקצאת אדמותיהם. בשנת 1897, הוא נשא נאום במליאת הסנאט ואמר:
"אין ספק שהקונגרס של ארצות הברית חייב, בהנפה אחת, לא רק לקבוע כי החוקים שהתקבלו על ידי אותם מועצות, על ידי אותן ממשלות, יאושרו על ידי הנשיא לפני שהם ייכנסו לתוקף, אלא, בניגוד לכך, כי ממשלות השבטים עצמן צריכות להיכחד; שהכוח שלהן לחוקק ישלל; שבתי המשפט שלהן יפונו ויוכל להינתן להן מערכת שיפוטית נכונה. זו חובתנו לעשות זאת".
בבחירות לנשיאות של שנת 1900, בעודו עדיין בסנאט, הוא היה נציג ודמות בולטת בכנס הפוליטי הלאומי של סיעת "הברית" במפלגה הפופוליסטית שנערך בסו פולס ב-9 במאי 1900 ונמשך שלושה ימים. המפלגה תמכה בוויליאם ג'נינגס ברייאן כמועמדה.
כתב אישום

ב-1917, בזמן שהתראיין לעיתונאי מה-Argus Leader, הוא הציע את דעתו כי מלחמת העולם הראשונה הייתה מזימה קפיטליסטית שנועדה להעשיר את העשירים עוד יותר, והוא דחק בגברים צעירים להתחמק מהגיוס. התובע המקומי של ארצות הברית השיג כתב אישום חמור נגד פטיגרו בחשד להפרת חוק הריגול משנת 1917, אותה האשמה שבגינה ריצה המנהיג הסוציאליסטי יוג'ין ו. דבס באותה העת עונש מאסר פדרלי של עשר שנים.
פטיגרו הרכיב צוות הגנה משפטית חזק בראשו עורך הדין הקרוב לו, קלרנס דרו. המשפט עוכב שוב ושוב, ולבסוף בוטל האישום נגדו.
פטיגרו הציב את מסמך האישום המוסמך במסגרת והציג אותו באופן בולט בביתו לצד עותק ממוסגר של הכרזת העצמאות של ארצות הברית, שם הוא נמצא עד היום כחלק מהתערוכות במוזיאון Pettigrew Home & Museum.
כתב אישום > אחרית חייו ומותו

לאחר תקופתו בסנאט, פטיגרו תירגל עריכת דין בניו יורק, אך במהרה חזר לסיוס פאלס והיה פעיל בפוליטיקה ובעסקים עד מותו בעיר זו. הוא נקבר בבית הקברות וודלואן בסיוס פאלס.
לאחר תקופתו בסנאט, פטיגרו עסק בתחילה בעריכת דין בעיר ניו יורק, אך עד מהרה חזר לסו פולס והיה פעיל בפוליטיקה ובעסקים עד מותו ב-5 באוקטובר 1926 בעיר זו. הוא נקבר בבית הקברות וודלאון בסו פולס.
פטיגרו הוריש את ביתו לעיר סו פולס בצוואתו. בית ומוזיאון פטיגרו מתוחזק עד היום על ידי עיריית סו פולס, והוא עוצב כדי להמחיש כיצד אדם במעמדו של פטיגרו היה חי בסביבות תחילת המאה. הבית מלא בחפצים עתיקים מתחילת המאה ה-20 ואוסף אישי של פטיגרו, כולל פריטים מתקופתו כחוקר חובב.
ב-12 בינואר 2009 הוכרז על פתיחת בית ספר יסודי ריצ'רד פ. פטיגרו, אשר נפתח בסתיו 2009 בדרום-מערב סו פולס.
הערות שוליים

↑  Silva, Noenoe K. (1998). "The 1897 Petitions Protesting Annexation". The Annexation Of Hawaii: A Collection Of Document. University of Hawaii at Manoa. נבדק ב-19 בדצמבר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007272051805171  ISNI: 0000 0000 8099 528X  LCCN: n92054861  NKC: uk2014846557  SNAC: w6qz2jk0  SUDOC: 140866353  Trove: 946301  US Congress: P000271  VIAF: 20056871   WorldCat (עם VIAF): 20056871 
ביתו של פטיגרו בסו פולס כפי שהוא נראה היום.
תומאס בלאונט

תומאס בלאונט (באנגלית: Thomas Blount‏; 10 במאי 1759 – 7 בפברואר 1812) היה חייל ופוליטיקאי אמריקאי. הוא שירת כלוטננט וכשליש למייג'ור גנרל ריצ'רד קאסוול במיליציה של קרוליינה הצפונית במהלך מלחמת העצמאות האמריקאית. לאחר המלחמה, הוא כיהן כנציג באספה הכללית של קרוליינה הצפונית וכיהן שלוש קדנציות כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מקרוליינה הצפונית.
ביוגרפיה > ראשית חייו

בלאונט נולד בבלאונט הול ב-10 במאי 1759 במחוז קרייבן (בחלקו שהפך למחוז פיט ב-1760) בפרובינציית קרוליינה הצפונית. הוריו היו ג'ייקוב בלאונט ממחוז בופור וברברה גריי בלאונט. ג'ייקוב בלאונט רכש אחוזה של שישה אלפים דונם בנחל קונטניאה בין 1757 ל-1783. לתומאס היו שישה אחים: ויליאם (נולד ב-26 במרץ 1749), אן (נולדה ב-3 באוקטובר 1750), ג'ון גריי (נולד ב-21 בספטמבר 1752), לואיזה (נולדה ב-17 בינואר 1755), רידינג (נולדה ב-22 בפברואר 1757), וג'ייקוב (נולד ב-5 בנובמבר 1760). אמו של תומאס נפטרה ב-1763 ואביו נישא בשנית להאנה סלטר בייקר. תומאס התחנך בבית. הוא היה מקורב לאחיו ויליאם וג'ון גריי הן בעסקים והן בפוליטיקה. יחד הם ניהלו את עסק הסחר של האחים בלאונט, שהיה אחד הגדולים בקרוליינה הצפונית ובסיסו בוושינגטון, קרוליינה הצפונית. ג'ון גריי וויליאם היו נציגים באספה הכללית של קרוליינה הצפונית.
ביוגרפיה > קריירה

בשנת 1777 בגיל 16, בלאונט נכנס לרגימנט החמישי של קרוליינה הצפונית של הצבא הקונטיננטלי במהלך מלחמת העצמאות האמריקאית. הוא שירת כלוטננט תחת קפטן בנג'מין סטדמן. בינואר 1778, הוא נלכד בשבי (ככל הנראה הקרב על ג'רמנטאון). הוא היה בין אותם שבויי מלחמה שנשלחו לאנגליה למעצר. בשנת 1780, הוא חזר לקרוליינה הצפונית ושימש כשליש למייג'ור גנרל ריצ'רד קאסוול במיליציה של קרוליינה הצפונית.
הוא כיהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מקרוליינה הצפונית במהלך הקונגרסים ה-3–ה-5 מטעם מחוז הקונגרס התשיעי של קרוליינה הצפונית, וכיהן מ-4 במרץ 1793 עד 3 במרץ 1799. בהמשך הוא כיהן כחבר בית הנבחרים מטעם מחוז הקונגרס השלישי של קרוליינה הצפונית במהלך הקונגרסים ה-9 וה-10, מ-4 במרץ 1805 עד 3 במרץ 1809, ושוב במהלך הקונגרס ה-12, מ-4 במרץ 1811 עד מותו ב-7 בפברואר 1812.
חיים אישיים

הוא היה אח של ויליאם בלאונט וג'ון גריי בלאונט ודודו של ויליאם גריינג'ר בלאונט. אשתו, מרי ג'יי סאמנר, הייתה בתו של ג'תרו סאמנר. ביתו בטרבורו, The Grove, נרשם במרשם הלאומי של מקומות היסטוריים בשנת 1971.
הערות שוליים

↑  Maupin, Armistead Jones (1979). "Thomas Blount". נבדק ב-11 בדצמבר 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Lewis, J.D. "Thomas Blount, Lieutenant/Colonel". carolana.com. נבדק ב-11 בדצמבר 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Lewis, J.D. "Captain Benjamin Stedman". carolana.com. נבדק ב-12 בדצמבר 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: n86018313  SNAC: w64t6xhh  US Congress: B000569  VIAF: 48239230   WorldCat (עם VIAF): 48239230
תומאס מור (פוליטיקאי מקרוליינה הדרומית)

תומאס מור (באנגלית: Thomas Moore‏; 1759 – 11 ביולי 1822) היה חבר בית הנבחרים של ארצות הברית ובעל מטעים מקרוליינה הדרומית.
ביוגרפיה

מור נולד בשנת 1759 במחוז ספרטנבורג בפרובינציית קרוליינה הדרומית, שירת במהלך מלחמת העצמאות של ארצות הברית, ונטל חלק בקרב קאופנס בהיותו בן 16. הוא כיהן כחבר בית הנבחרים של קרוליינה הדרומית מ-1794 עד 1799. בשנת 1800, הוא נבחר כדמוקרטי-רפובליקני לקונגרס השביעי, וכיהן בין השנים 1801–1813. הוא שירת כבריגדיר גנרל במלחמת 1812 ולאחר מכן התעסק במטעים שבבעלותו. מור היה אחד ממייסדי בתי הספר התיכוניים הראשונים במחוז ספרטנבורג. בשנת 1814, הוא נבחר לקונגרס ה-14, וכיהן שוב מ-1815 עד 1817. לאחר מכן, הוא חזר לעסוק בעיסוקים חקלאיים, ואף היו בבעלותו עבדים. הוא מת ליד מורס סטיישן שבמחוז ספרטנבורג, קרוליינה הדרומית, ב-11 ביולי 1822 ונקבר באחוזת הקבורה של מור.
לפי מקור אחד, הוא היה אחיה של הגיבורה האגדית של קאופנס, קייט בארי.
הערות שוליים

↑  "Congress slaveowners", The Washington Post, 2022-01-13, נבדק ב-2022-07-06
↑  Onofrio, Jan (2000-01-01). South Carolina Biographical Dictionary (באנגלית). Somerset Publishers, Inc. p. 109. ISBN 978-0-403-09307-6.
↑  Revolutionary Reader: Reminiscences and Indian Legends, Byrd printing Company, 1913. (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1089822405  ISNI: 0000 0000 2824 5879  LCCN: n86004930  US Congress: M000919  VIAF: 13783500   WorldCat (עם VIAF): 13783500
תומאס ג'יימס וולש

תומאס ג'יימס וולש (באנגלית: Thomas James Walsh‏; 12 ביוני 1859 – 2 במרץ 1933) היה עורך דין אמריקאי ופוליטיקאי חבר המפלגה הדמוקרטית ממונטנה שכיהן כחבר הסנאט של ארצות הברית בין השנים 1913 ל-1933. הוא נבחר בתחילה על ידי בית המחוקקים של המדינה, ומשנת 1918 והלאה בהצבעה ישירה, בהתאם לדרישות התיקון ה-17 לחוקת ארצות הברית.
לוולש היה מוניטין לאומי של ליברל. הוא מת לפני שהספיק לשרת את הנשיא הנבחר פרנקלין ד. רוזוולט, שבחר בו כתובע הכללי שלו.
ביוגרפיה > ראשית חייו

וולש נולד ב-12 ביוני 1859 בטו ריברס, ויסקונסין, והיה בנם של מהגרים אירים קתולים, ברידג'ט (קומר) ופליקס וולש; אביו היה דמוקרט פעיל ונבחר כחבר במועצת בית הספר המקומית.
וולש לימד בבית ספר בזמן שלמד בבית הספר למשפטים של אוניברסיטת ויסקונסין. הוא סיים את לימודיו ב-1884 והתקבל ללשכת עורכי הדין, ולאחר מכן עבר לרדפילד, טריטוריית דקוטה כדי לעסוק בעריכת דין. באוגוסט 1889, הוא נישא לאלינור מק'קלמנטס (1859–1917). נולדה להם בת, ז'נבייב.
וולש עבר לבירת המדינה של מונטנה, הלנה, בשנת 1890, והקים משרד עריכת דין שהתמחה בתיקים של נזקי גוף ובתיקים הקשורים לזכויות מים וכריית נחושת.