stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
טופי
הערות שוליים

↑  אריה לצטר, 9 דברים שלא ידעתם על סוכריות, באתר שטראוס
זלמן רוזנווקס

| --- | --- |

 לידה:  23 באוקטובר 1935 (בן 89) 
 ענף מדעי:  פיזיקה וכימיה
 מקום מגורים:  תל אביב, ישראל
 עיסוק:  פרופסור באוניברסיטת בן-גוריון בנגב
 מקום לימודים:  האוניברסיטה העברית בירושלים
 מנחה לדוקטורט:  פרופסור שאול יציב
 פרסים והוקרה:  פרס ארנסט דוד ברגמן
 בת זוג:  ברוריה
 תרומות עיקריות
 לייזרים כימיים, גילוי אופטי של חומרים מסוכנים
 
זלמן (זמיק) רוזנווקס (נולד ב-23 באוקטובר 1935) הוא פרופסור אמריטוס לפיזיקה של אוניברסיטת בן-גוריון, בה לימד וחקר בשנים 1975–2008, ובמחקר בה הוא ממשיך לעסוק. היה סגן נשיא האוניברסיטה למחקר ופיתוח בשנים 1998–2003. רוזנווקס עסק בדינמיקה וספקטרוסקופיה מולקולרית ובלייזרים ממגוון סוגים וכן בגילוי אופטי של חומרים מסוכנים.
ביוגרפיה

רוזנווקס למד באוניברסיטה העברית כימיה ופיזיקה ובשנת 1967 החל בלימודי תואר שלישי בהנחית פרופ' שאול יציב. לאחר קבלת דוקטורט בשנת 1972 השתלם רוזנווקס באוניברסיטת קיימברידג' בבריטניה ובאוניברסיטת קליפורניה, סנטה ברברה. בשנים 1975–1980 היה רוזנווקס חוקר ומרצה במחלקה לכימיה של אב"ג. ב-1980 עבר למחלקה לפיזיקה בה עמד בראשות מעבדת מחקר פעילה עד לפרישתו בשנת 2008. המעבדה זכתה במענקי מחקר נדיבים מקרנות מחקר בישראל ומחוצה לה והיא המשיכה את פעולתה גם לאחר פרישתו בניהולה של פרופ' אילנה בר ובהמשך מעורבותו של רוזנווקס.
היקף פעילותו הנרחב בתחום המחקר הביא למינויו בשנים 1996–2003 לסגן נשיא האוניברסיטה למחקר ופיתוח לשנים 1998–2003. בתפקיד זה הוביל את הקמת המרכז לננו-טכנולוגיה באוניברסיטת בן-גוריון והיה מעורב בהקמת המרכז הלאומי לפוטוניקה ליד המרכז למחקר גרעיני שורק שמנהלו הראשון היה ד"ר רפי לביא תלמיד המחקר לשעבר של רוזנווקס .
בשנים 2003–2005 היה רוזנווקס פרופסור אורח באוניברסיטת אוקספורד בריטניה, אוניברסיטת קולומביה בניו-יורק, ואוניברסיטת קולומביה הבריטית בקנדה.
במהלך עבודתו באב"ג ולאחר פרישתו כיהן רוזנווקס בוועדות לאומיות ובין לאומיות, בראשות כנסים מדעיים ובוועד המנהל של קרנות מחקר שונות. רוזנווקס זכה בפרס א. ד. ברגמן הניתן לזכרו של פרופ' ארנסט דוד ברגמן, שעמד בראשות הוועדה הישראלית לאנרגיה אטומית בהיווסדה.
רוזנווקס הדריך תלמידי תואר שני ושלישי רבים שבצעו את עבודת המחקר במעבדתו, במכוני מחקר ממשלתיים ובחברות להעברת טכנולוגיות לתעשייה .
עבודתו המדעית

בעבודת המסטר חקר רוזנווקס ספקטרוסקופית תהליכי אכלוס יוני מימן ודיאוטוריום במטריצות של סידן פלואוריד. מאז עבודת הדוקטור עסק רוזנווקס רבות בלייזרים כימיים. בסנטה ברברה חקר רוזנווקס העברת אנרגיה כימית לרמות רידברג העליונות באלומיניום
גילוי עקבות חומרים מסוכנים כולל חומרי נפץ על ידי פוטו-יינון בעזרת לייזרים היה נושא מחקר מרכזי במעבדה שהקים רוזנווקס באוניברסיטת בן-גוריון.
בעבודה תאורטית מצאו רוזנווקס ושותפיו מנגנון פעולה לעירור לייזר שלוש רמות ולייזר ארבע רמות על ידי סדרת פולסים.
בשנים 1995–2000 היה רוזנווקס ראש תוכנית לפיתוח לייזרים שאובי שמש מטעם אוניברסיטת בן-גוריון במסגרת מאגד קונסולר והנחה יחד עם יהושע קליסקי ומרדכי לנדו תלמידי תואר שני ועובדי מחקר שביצעו את מחקרם במסגרת הפרויקט. רוזנווקס עסק גם באופטיקה לא ליניארית ובקינטיקת האלקטרונים בלייזר אדי נחושת.
מאז פרישתו לגמלאות עוסק רוזנווקס בלייזרים אלקליים שאובי דיודה יחד עם עמיתו פרופסור בוריס ברמשנקו.
עבודתו המדעית > פרסומים

יחד עם תלמידיו וחבריו פרסם רוזנווקס, נכון לאוגוסט 2020, 195 מאמרים בכתבי עת עם בקרת עמיתים, והציג 96 עבודות מדעיות בכנסים בינלאומיים. בנוסף, כתב וערך ספרים, פרקים וגליונות כתב עת המוקדשים לנושאי מחקריו.
חיים אישיים

נשוי לברוריה, ולהם שלושה ילדים:
פרופ' יוסי - לשעבר דיקן הפקולטה להנדסה באוניברסיטת תל אביב.
אורי - במאי קולנוע.
ענת.
הערות שוליים

↑  קורות חיים פרופ' זמיק רוזנווקס, ‏10.8.2020
↑  המחלקה לפיזיקה, אב"ג, הדף של פרופ' אמריטוס אילנה בר, ‏10.8.2020
↑  המחלקה להנדסת חומרים, אב"ג, מכון אילזה כץ למדע וטכנולוגיה, ‏10.8.2020
↑  אוניברסיטת בן גוריון גייסה 16 מיליון ד' להקמת מרכז ננו-טכנולוגיה, באתר TheMarker‏, 12 ביולי 2001
↑  רותם תעשיות, ‏10.8.2020
↑  G. D. Jones, S. Peled, S. Rosenwaks, and S. Yatsiv, Spectra of Hydrogenated Calcium Fluoride Containing Rare-Earth Ions, Physical Review 183, 1969, עמ' 353
↑  K. Waichman, B.D. Barmashenko and S. Rosenwaks, The I2 Dissociation Mechanisms in the
 Chemical Oxygen-Iodine Laser Revisited, Journal of chemical physics 136, 2012, עמ' 244307
↑  S. Rosenwaks and H. P. Broida, Chemiexcitation transfer to high-lying Rydberg levels of Al, Journal of the optical society of America 66, 1976, עמ' 75-76
↑  Alexander Portnov, Salman Rosenwaks, and Ilana Bar, Emission following laser-induced breakdown spectroscopy of organic compounds in ambient air, Applied Optics 42, 2003, עמ' 2835-2842
↑  B. W. Shore, K. Bergmann, J. Oreg, and S. Rosenwaks, Multilevel adiabatic population transfer, Physical Review A 44, 1991, עמ' 7442
↑  J. Oreg, K. Bergmann, B. W. Shore, and S. Rosenwaks, Population transfer with delayed pulses in four-state systems, Physical Review A 45, 1992, עמ' 4888
↑  M. Lando, J. Kagan, Y. Shimony, Y. Kalisky, Y. Noter,A.Yogev, S. R Rotman, S. Rosenwaks, Solar-pumped solid state laser program, Proceedings of SPIE, 10th Meeting on Optical Engineering in Israel, Itzhak Shladov; Stanley R. Rotman; Eds. 3110, 1997, עמ' 196-201
↑  מכון וייצמן, אנרגיה סולרית במכון ויצמן במיוחד הפרק על לייזרים שאובי-שמש בחלל, ‏6.5.2020
↑  M. Lando, J. Kagan, B. Linyekin, V. Dobrusin, A solar pumped Nd:YAG laser in the high collection efficiency regime, Optics Communications 222, 2003, עמ' 371-381
↑  Pearl, S.; Lotem, H.; Shimony, Y.; Rosenwaks, S, Optimization of laser intracavity second-harmonic generation by a linear dispersion element, Journal of the Optical Society of America B 16, 1999, עמ' 1705-1711
↑  Blau, P.; Smilanski, I.; Gabay, S.; Rosenwaks, S., Radially and temporally resolved measurements of electron density and gas temperature in a copper-vapor laser, Conference on Lasers and Electro-Optics, Paper# CThN3, 1993
↑  Karol Waichman, Boris D. Barmashenko, and Salman Rosenwaks, Velocity dependence of the performance of flowing-gas K DPAL with He and He/CH4 buffer gases: 3D CFD modeling and comparison with experimental results, Journal of the Optical Society of America B 37, 2020, עמ' 2209-2214
↑  ז. רוזנווקס, רשימת פרסומים, ‏12.8.2020
↑  אוניברסיטת תל-אביב, פרופ' יוסי רוזנווקס
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007458305305171  BIBSYS: 90501841  BnF: cb160514231 (data)  CiNii: DA0150001X  GND: 140719229  ISNI: 0000 0001 1770 8230  LCCN: n85347453  SUDOC: 087729105  VIAF: 75313962   WorldCat (עם VIAF): 75313962
זאהר ג'בארין

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  11 בספטמבר 1968 (בן 56) סלפית, הממשל הצבאי הישראלי בשטחים 
 מדינה:  מדינה פלסטינית 
 השכלה:  אוניברסיטת א-נג'אח 
 השתייכות:  חמאס חמאס
 תפקידים בשירות
 מנהיג חמאס ביהודה ושומרון, סגן מנהיג חמאס ביהודה ושומרון.
 
זאהר ג'בארין (בערבית: زاهر جبارين; נולד ב-11 בספטמבר 1968) הוא טרוריסט פלסטיני, מהמייסדים והמנהיגים של הזרוע הצבאית של חמאס. נחשב לאיש הכספים העיקרי של הארגון, ומי שעומד בראש המערך הפיננסי שלו.
שימש כסגנו של סאלח אל-עארורי, ומאז 2024 החליף אותו כמנהיג חמאס ביהודה ושומרון.
ביוגרפיה

נולד בשנת 1968 בעיירה סלפית שבהרי שומרון.
בנעוריו נעשה דתי והלך למסגד המקומי. קרא את כתביו של חסאן אל־בנה, מייסד האחים המוסלמים, תנועה פוליטית איסלמיסטית שחמאס צמח מתוכה, על פי ספר שפרסם ג'בארין.
זאהר למד משפט איסלאמי באוניברסיטת א-נג'אח בשכם ועם הקמת תנועת החמאס ב-1987 הצטרף לשורות הארגון.
פעילותו בארגון החמאס

במהלך האינתיפאדה הראשונה היה אחראי להפצת הכרוז הראשון של חמאס ביהודה ושומרון. מיוחס לו גיוסו של "המהנדס" יחיא עיאש לשורות חמאס. שותפות בתכנון חטיפת נסים טולדנו ורציחתו.
אחראי גם על תכנון שורת פיגועים: ברמת אפעל, ירושלים וכפר ברוקין בשומרון. בגין כל אלו נעצר בידי שב"כ ב-1993 ונשפט למאסר עולם ועוד 35 שנה.
ב-2011 שוחרר ב"עסקת שליט" וגורש לטורקיה, שם חבר לסאלח אל-עארורי. עוסק בטיפול במימון החמאס באמצעים מגוונים, לרבות הלבנת הון רחבת היקף.
ביולי 2021 נבחר לכהן כסגנו של סאלח אל-עארורי בהנהגת החמאס ביו"ש. לאחר ההתנקשות באל-עארורי, עלתה השערה כי הוא זה שיחליפו.
הערות שוליים

↑  לפי אתר המאבק הבינלאומי במימון הטרור (להלן "קישורים חיצוניים"), קיימים נתונים סותרים לגבי יום הולדתו: 11 בספטמבר או 9 בנובמבר
↑  רייצ'ל, גורמים בפת"ח ברצועת עזה טוענים שארדואן מסרב לשחרר את הכספים של אסמאעיל הנייה, באתר אפוק - מגזין מרחיב דעת, מעורר מחשבה, ‏2024-08-20
↑  Nziv, שר האוצר של חמאס הגיע לטורקיה מלבנון, למה?, באתר Nziv.net, ‏2020-10-10
↑  רורי ג'ונס, בנואה פוקו, איאן טילי ואביר איוב, ‏דרך עמותות צדקה באירופה: האיש שמימן את הטבח ב-7 באוקטובר, באתר גלובס, 4 בינואר 2024
↑  Zaher Jabarin, GFATF | Global Fight Against Terrorism Funding | Live and Let Live, ‏2023-09-11 (באנגלית אמריקאית)
↑  רורי ג'ונס, בנואה פוקו, איאן טילי ואביר איוב, ‏דרך עמותות צדקה באירופה: האיש שמימן את הטבח ב-7 באוקטובר, באתר גלובס, 4 בינואר 2024
↑  עינב חלבי, המוח הכלכלי של חמאס: זה הבכיר שיחליף את סאלח אל-עארורי?, באתר ynet, 4 בינואר 2024
תור הוסהובד

| --- | --- |

הוסהובד ב-2014
 לידה:  18 בינואר 1978 (בן 47) גרימסטד, נורווגיה
 גובה:  183 ס״מ 
 משקל:  83 ק"ג 
 תחום:  רב גוני
 התמחות:  כביש
 קבוצות עבר:  קרדי אגריקול (1999-2008)   סרוולו (2009-2011)   (2014- BMC (2012
 הישגי שיא:  10 קטעים בטור דה פראנס (2004, 2002, 2006, 2007, 2008, 2009, 2010, 2011)    אליפות העולם באופני כביש (2010)   גנט - וולגם (2006)   אומלופ הט ניוסבלד (2010)    קטגוריית הנקודות בטור דה פראנס (2009, 2005)
 
הוסהובד רוכב בקטע נגד השעון בפריז - ניס 2012
הוסהובד (במרכז) לבוש בחולצה הצהובה במהלך טור דה פראנס 2011
תור הוסהובד (בנורווגית: Thor Hushovd; נולד ב-18 בינואר 1978), הוא רוכב נורווגי (רוכב עבר). הוסהובד ידוע בזכות יכולתו הטובה כספרינטר ובמרוץ נגד השעון. הישגו הגדול ביותר הוא ניצחון במרוץ הכביש באליפות העולם ב-2010 שנערך בין מלבורן וג'ילונג שבאוסטרליה. הישגים בולטים נוספים הם: עשרה ניצחונות אישיים בקטעים בטור דה פראנס ושני ניצחונות בקטעים של מרוץ נגד השעון קבוצתי, לבישת החולצה הצהובה בטור דה פראנס וזכייה בחולצה הירוקה בטור דה פראנס. כמו כן, הוסהובד ניצח בקטעים גם בשני הגרנד טורים האחרים; בג'ירו ד'איטליה (ניצחון בקטע אחד) ובוואלטה אספניה (ניצחונות ב-3 קטעים). הוא ניצח במרוצים החד-יומיים, גנט - וולגם (2006) ואומלופ הט ניוזבלאד (2009). הוסהובד הוא הנורווגי הראשון שניצח באליפות העולם במרוץ הכביש לגברים והנורווגי הראשון שזכה ללבוש את החולצה הצהובה בטור דה פראנס. בסוף עונת 2014 הודיע הוסהובד על פרישה מרכיבה מקצוענית.
קריירה > קריירה מוקדמת

הוסהובד נולד ב-18 בינואר 1978 בגרימסטד(אנ'), נורווגיה.
ב-1998 הוסהובד ניצח את מרוץ פריז - רובה לצעירים, ואת אליפות העולם בנגד השעון עד גיל 23, וסיים חמישי במקצה הכביש.
קריירה > קבוצת קרדי אגריקול (2000-2008)

הוסהובד הצטרף אל הקבוצה הצרפתית "קרדי אגריקול" (אנ') ב-2000 (ב-1999, רכב כסטאז'ר בקבוצה החל מספטמבר). ב-2000, הוא סיים שביעי באולימפיאדת סידני.
בעונת 2001, ניצח הוסהובד את טור דה נורמנדי(אנ') ושלושה קטעים נוספים במרוץ. הוא ניצח את הטור של שוודיה, ושלושה קטעים נוספים במרוץ. הוא התחרה לראשונה בטור דה פראנס והיה שותף לניצחונה של קבוצתו בקטע החמישי שהיה מרוץ קבוצתי נגד השעון, אך פרש במהלך הקטע ה-12. בסוף העונה, סיים רביעי במרוץ פריז - טור.
בעונת 2002, הוסהובד ניצח את הקטע ה-18 בטור דה פראנס. וניצח את אליפות נורווגיה בנגד השעון. ב-2003, ניצח את הקטע הראשון בוואלטה קאסטיליה לאון. הוסהובד ניצח באותה עונה גם את הקטע השני בדופינה ליברה, וסיים רביעי בדירוג הנקודות בטור דה פראנס. בסוף העונה ניצח את המרוץ החד יומי, "גרוט פרייס ליובין".
את 2004 הוסהובד פתח עם ניצחון בקטע השלישי במרוץ "אטואל דה בסז'" ובקלאסיקת הריבו. הוא ניצח שני מרוצים חד יומיים בחודש אפריל, טור דה ונדי, וגרנד פרי דנין. הוא ניצח שני קטעים בTour du Languedoc-Rousillon, בנוסף לכך, הוסהובד ניצח בקטע נוסף בדופינה ליברה. הוסהובד ניצח את אליפות נורווגיה בנגד השעון ובכביש, הוא ניצח בקטע בטור דה פראנס וסיים שני בקטגוריית המאיצים.
ב-2005, הוסהובד התחרה לראשונה בקלאסיקות האביב והראה יכולת מצוינת. מסיים שלישי במילאנו - סן רמו, חמישי בגנט - וולגם ותשיעי בפריז - רובה. הוא ניצח את הקטע הראשון במרוץ ארבעת הימים של דנקרק, קטע בוולטה אה קטלוניה (ודירוג הנקודות). הוסהובד ניצח בקטע נוסף בדופינה ליברה, שמר על תוארו כאלוף נורווגיה בנגד השעון וניצח את דירוג הנקודות בטור דה פראנס עם 194 נקודות. הוסהובד ניצח בקטע בטור דה למוסיין. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בוואלטה אספנייה באוגוסט, ואף ניצח את הקטע ה-5 (פרש בקטע ה-11).
ב-2006 רשם הוסהובד עוד עונה הישגית, מנצח את הקטע הרביעי בטירנו - אדריאטיקו ואת גנט - וולגם. הוא ניצח את הקטע השלישי בוולטה אה קטלוניה ואת הקטע השביעי בדופינה ליברה. בטור דה פראנס, הוסהובד ניצח את הקטע הראשון (1) ואת הקטע האחרון (21) במרוץ וסיים שלישי בקטגוריית הנקודות. הוסהובד השתתף בוואלטה אספנייה בפעם השנייה, ניצח את הקטע השישי וניצח את דירוג הנקודות עם 80 נקודות.
בעונת 2007, הוסהובד ערך את הופעת הבכורה שלו בג'ירו ד'איטליה ואף ניצח את הקטע השביעי במרוץ, אך פרש במהלך הקטע ה-12. בטור דה פראנס, ניצח הוסהובד את הקטע הרביעי. ב-2008, הוסהובד ניצח את הקטע הראשון בטור מדיטראנין ואת הקטע הראשון בפריז - ניס. במאי הוסהובד ניצח את הקטע האחרון במרוץ ארבעת הימים של דנקרק, ושני קטעים בוולטה אה קטלוניה. בטור דה פראנס, ניצח הוסהובד את הקטע השני וסיים שני בקטגוריית הנקודות, עם 220 נקודות (50 פחות מאוסקר פריירה שניצח בקטגוריה).
קריירה > קבוצת קרדי אגריקול (2000-2008) > קבוצת סרוולו (2009-2011)

לאחר סגירתה של קבוצה "קרדי אגריקול" בה רכב הוסהובד בשנים 1999-2008, הצטרף הוסהובד לקבוצת סרוולו (Cervélo). הוא פתח את עונת 2009 בטור של קליפורניה, ואף ניצח את הקטע השלישי במרוץ. ב-28 בפברואר רשם הוסהובד את אחד ההישגים הגדולים בקריירה שלו, כשניצח באומלופ הט ניוסבלד. הוא סיים שנית שלישי במילאנו - סן רמו, רביעי בE3 פרייס פלנדרן, ושלישי בפריז - רובה. הוא ניצח בשני קטעים בוולטה אה קטלוניה, ניצח את הקטע השישי בטור דה פראנס ואת קטגוריית הנקודות בפעם השנייה. בסוף העונה, ניצח הוסהובד קטע בטור דו פויטו שארן וקטע בטור של מיזורי.
ב-2010, הוסהובד ניצח את הקטע השני בפריז - רובה, שתי דקות לאחר פביאן קנצ'לרה שניצח בבריחת יחיד. הוא ניצח את אליפות נורווגיה במרוץ כביש. בנוסף לכך, הוסהובד ניצח את הקטע השלישי בטור דה פראנס. בוואלטה אספנייה, הוסהובד ניצח את הקטע השישי ופרש מהמרוץ לפני קטע 17. ב-3 באוקטובר, ניצח הוסהובד את אליפות העולם באופני כביש שנערכה בג'ילונג' ומלבורן, ובכך הפך לנורווגי הראשון שמנצח במקצה העלית גברים באליפות. בסוף העונה, ניצח הוסהובד את מרוץ טרופאו צ'יטה די בורגומנרו.
בעונת 2011, הוסהובד סיים שני בפריז - רובה. בטור דה פראנס, הוסהובד ניצח עם קבוצתו את נגד השעון הקבוצתי שהיה הקטע השני במרוץ, ועלה למקום הראשון הכללי ובכך הפך לרוכב הנורווגי הראשון שלובש את החולצה הצהובה בטור דה פראנס. הוא לבש אותה עד הקטע ה-9 (כולל), שם איבד את ההובלה לתומא ווקלר הצרפתי. הוסהובד סיים רביעי בגרנד פרי דה פלואה. הוא ניצח את הקטע הרביעי בטור של בריטניה, לאחר שניצח מתוך ספרינט של 22 רוכבים.
קריירה > BMC (2012-2014)

את שלוש העונות האחרונות בקריירה שלו העביר הוסהובד בקבוצת BMC. בעונת 2012, הוא לא השתתף בהרבה מרוצים, הוא זינק לג'ירו ד'איטליה אך פרש במהלך הקטע ה-6.
ב-2013 ניצח את הקטע הראשון בטור דו האו ואר ואת אליפות נורווגיה במרוץ כביש. בנוסף לכך, ניצח הוסהובד את הקטע השלישי בטור של אוסטריה. הוא ניצח שני קטעים בטור של פולין. הוסהובד ניצח את המרוץ הארקטי של נורווגיה, את קטגוריית הנקודות במרוץ ושני קטעים נוספים במרוץ. בסוף העונה, הוא ניצח את הקטע הראשון בטור של בייג'ינג'.
בתום עונת 2014, בה לא רשם הישגים בולטים, הודיע הוסהובד על פרישה מרכיבה תחרותית.
חיים אישיים

הוסהובד חי עם אשתו סוזן במונטה קרלו שנמצאת במונקו, לשניים ילדה בשם איזבל.
הערות שוליים

↑  Paris - Roubaix 2005, procyclingstats.com
↑  Tour de France 2005, procyclingstats.com
↑  Vuelta a España, procyclingstats.com
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: קאדל אוונס | אלוף העולם במרוצי כביש  2010 | הבא: מרק קוונדיש |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BIBSYS: 7030727  ISNI: 0000 0003 6116 5565  VIAF: 221248960   WorldCat (עם VIAF): 221248960
קיפודיים

.
| קיפודיים |
| --- | --- |
 קיפוד אירופי
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
אינפרא־מחלקה:: שיליניים
על־סדרה:: לאורסיאתריה
סדרה:: אוכלי חרקים
משפחה:: קיפודיים
שם מדעי
 Erinaceidae ‏ולדהיים, 1814

קיפוד ארבע אצבעי
קיפודיים (שם מדעי: Erinaceidae) היא משפחה מסדרת אוכלי החרקים במחלקת היונקים. בעבר נחשבה לסדרה עצמאית.
מאפיינים

גודלם של הקיפודיים נע בין גודלו של עכבר לגודלה של ארנבת קטנה. לבני המשפחה עיניים ואוזניים בינוניות בגודלן. השיניים הקדמיות גדולות במספר מינים, אך לא בדומה לחדפיים. למיני הקיפודיים האמיתיים קוצים חדים, ולחלקם יכולת "התכדררות" בשעת סכנה, המגנה על החלקים הפגיעים בגופם. קיפודיים אלו יכולים "להתכדרר" הודות לשריר טבעתי שעוטף את גופם ומגמיש אותו. הוולדות נולדים עם קוצים רכים בצבע לבן וללא יכולת ראייה. בגיל שבועיים הקיפוד הצעיר מתחיל לראות, ובגיל חודש וחצי מפתח קוצים קשיחים. הקיפודים השעירים הם חסרי קוצים, אך בשעת סכנה מדיפים ריח חזק ומרתיע.
הקיפודיים חיים תחת בולי עץ או במאורות שהם חופרים בעצמם. הם ניזונים ממגוון רחב של מזונות, הכולל חסרי חוליות, זוחלים, פגרים, שורשים ופירות. הקיפודיים חסינים לרעלנים שונים הקיימים בטבע, ביניהם ארס נחשים.
הקיפודיים האמיתיים פעילים רק בשעות הלילה, מספר מינים מקיימים תרדמת חורף. הם הטרותרמיים, כלומר מורידים את טמפרטורת גופם בשעת מנוחה, אך בעיקרון הם בעלי דם חם. הקיפודיים השעירים פעילים אף בשעות היום. הקיפודיים מנהלים את חייהם על פני האדמה, אך ניתן לראותם מטפסים ושוחים בהצלחה יתרה.
הקיפודיים מסוגלים להתרבות פעמיים בשנה (שתי עונות רבייה). במרבית המינים, זהו הזמן היחיד בו הפריטים המבוגרים מנהלים התנהגות חברותית, כאשר ביתר הזמן הם יצורים סוליטריים. תוחלת חייו של קיפוד בטבע היא כשנתיים ובשבי כשש שנים בממוצע (שכן אז הוא מוגן מפני סכנות שונות).
מבין היונקים החיים בימינו, בני משפחה זו הם הדומים ביותר ליונקים הקדומים. מאובנים של משפחה זו מוכרים רק החל מתקופת האאוקן, בעוד שאבותיהם הקדמונים אוכלי החרקים "Adapisoricidae" ידועים מתקופת הקרטיקון. האמפכינוס היה מראשוני הקיפודים של הקנוזואיקון.
בישראל נפוצים המינים: קיפוד חולות מצוי, קיפוד מדבר וקיפוד מצוי.
הגדול בקיפודיים הוא קיפוד החולדה (Echinosorex gymnura) שמשקלו עד 1.4 ק"ג. הקטן ביותר הוא קיפוד שעיר קצר-זנב (אנ') (Hylomys suillus) ששוקל עד 60 גרם.
קיפודים בסביבה עירונית

התרחבות השטחים העירוניים על חשבון שטחים פתוחים הובילו קיפודים רבים לפלוש לשטח העירוני ולהתרבות בו. בניגוד לסביבה הטבעית בה קיפודים חיים באופן יחידאי ונפגשים רק בעונת הרבייה, בעיר נאלצים הקיפודים להצטופף בשטחי מחיה קטנים ולהתגודד במקורות המזון המועטים.
רבים מהקיפודים נמשכים אל תחנות האכלה של חתולים בגינות ציבוריות בה הציבור מפזר אוכל חתולים עשיר חלבון שאינו תואם את הדיאטה הטבעית של הקיפודים וכך בריאותם נפגעת. צירוף זה של בריאות לקויה וצפיפות היא הגורם העיקרי להופעת מחלת הגרב שגורמת לנשירת קוצי הקיפודים ולבסוף למוות. רשות הטבע והגנים נלחמת בתופעה זו בעזרת הסברה בקרב הציבור שלא לפזר אוכל חתולים על הקרקע באופן שיהיה נגיש לקיפודים אלא במקום שאינו מאפשר לקיפוד לטפס אליו. הקיפודים עלולים להפיץ לבני אדם את טפיל הגרדת, שהיא מחלה מידבקת מאד.
מיון

במשפחה 21 מינים הנמצאים בשבעה סוגים. הם נפוצים באפריקה, באירופה, באסיה, בדרום-מזרח אסיה ובבורנאו. במשפחה שתי תת-משפחות: קיפודים אמיתיים וקיפודים שעירים.
תת-משפחה קיפודים אמיתיים (Erinaceinae)
סוג קיפוד אפריקאי (Atelerix), בו 4 מינים, ביניהם קיפוד ארבע אצבעי
סוג קיפוד (Erinaceus), בו 4 מינים.
סוג קיפוד חולות (Hemiechinus), בו 2 מינים.
סוג קיפוד ערבתי (Mesechinus), בו 3 מינים.
סוג קיפוד אוזנן (Paraechinus), בו 4 מינים.
תת-משפחה קיפודים שעירים (Galericinae)
סוג דינוגלריקס (Deinogalerix) - נכחד.
סוג גלריקס (Galerix) - נכחד.
סוג ומין יחיד קיפוד החולדה (Echinosorex gymnura).
סוג קיפוד שעיר (Hylomys), בו 4 מינים.
סוג ומין יחיד קיפוד האימן (Neohylomys hainanensis).
סוג ומין יחיד קיפוד חדפי (Neotetracus sinensis).
סוג קיפוד פיליפיני (Podogymnura), בו 2 מינים.
הקיפוד במקורות

השם של הקיפוד מוזכר שלוש פעמים בתנ"ך, פעמיים בישעיהו ופעם במיכה. בכל הפעמים שבהם הוא מוזכר הוא מתואר כחיה שחיה באזורי חורבן או אגמי מים. היות שזה לא מתאים לקיפוד, הרבה חוקרים משערים שהקיפוד המוזכר בתנ"ך הוא קטופה מצויה.
בספר ויקרא, פרק י"א, פסוק ל' מוזכר שרץ שנקרא "אנקה", רש"י מפרש שזה שם לקיפוד, אם כי הרבה פרשנים חולקים עליו.
בגמרא מוזכר בכמה מקומות ה"קופד", שהשתמשו בעורו כדי לשים אותו על עטיניהן של פרות כדי שעגלים לא יינקו. הרבה פרשנים סוברים שכאן אכן מדובר על מי שמכונה היום קיפוד. על פי זה ועוד מקורות, יש בלשנים המשערים שבעבר השם "קיפוד" נועד לתאר כל חיה בעלת צורה קוצנית, כמו הקטופה שצורת נוצותיה מזדקרות ומזכירות קוצים, וכמו הדורבן והקוצן וכדומה. לעומת זאת יש כאלה שמשערים ש"קיפוד" ו"קופד" אלה שני בעלי חיים שונים, ובגלל הדמיון בין השמות השתרשה הטעות שה"קופד" נקרא "קיפוד".
גלריה

קיפוד בגינה ציבורית בישראל
הערות שוליים

↑   גרדיאן, נמצא קיפוד בן 16, באתר הארץ, 20 בפברואר 2023
↑  על קיפודים ומחלת הגרב - טפיל ה'סקביאס' אתר רשות הטבע והגנים
↑   משה גלעד, זה לא אסון טבע — זה אסון אנושי לחלוטין, באתר הארץ, 28 בדצמבר 2021
↑  פרופסור יהודה פליקס, חי וצומח בתורה, תיאור בעלי החיים והצמחים שבתורה מאוירים על ידי כמאתיים תמונות וציורים, פרק קפד-קפוז, עמ' 77
↑  ולא פרה בעור הקופר – קיפוד מתוך פורטל דף יומי
↑  שמות חיים: בעלי חיים מקומות ואנשים, דוד טלשיר, ירושלים תשע"ב, פרק "הקיפוד והדרבן".
↑  החי בימי המשנה והתלמוד, מנחם דור, הוצאת גרפאור דפטל, 1977
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007552895105171  BnF: cb161765500 (data)  GND: 4221878-0  LCCN: sh85044628  NKC: ph318945
מיכה דפט

| --- | --- |

 לידה:  1936 וינה, אוסטריה הפדרלית 
 פטירה:  1 ביוני 2021 (בגיל 85 בערך) 
 מדינה:  ישראל 
 
מיכה דפט (26 בספטמבר 1936 - 1 ביוני 2021) היה מנהל הקריה למחקר גרעיני – נגב.
ביוגרפיה

מיכה יוסף דפט נולד ב-26 בספטמבר 1936 בווינה, אוסטריה להוריו רחל ואהרון דפט-שוורעט. בשנת 1940 עלה עם הוריו באונית המעפילים פאסיפיק אשר יצאה מנמל טולצ'ה ברומניה. האוניה נתפסה בידי השלטון הבריטי ונוסעיה הועברו לאוניה פאטריה, אשר פוצצה על ידי ההגנה וטבעה. בשעת פיצוץ הפאטריה טיילו מיכה והוריו על סיפון האונייה. עם טביעת האנייה, נפל מיכה בן ה-4 למים, ושכשך בהם עד שנאסף על ידי סירה של ההגנה. המשפחה עברה למחנה המעצר בעתלית, והשתקעה בעיר חיפה. אביו אהרון היה מורה ידוע.
ב-1961 התחתן מיכה דפט עם אורה ולזוג שני ילדים.
דפט למד בבית הספר הריאלי בחיפה, ושירת בצבא בחיל חימוש. עם שחרורו למד דפט בטכניון הנדסת מכונות, ועבד שנתיים בבתי הזיקוק בחיפה.
בשנת 1962 החל דפט לעבוד בקמ"ג, ועבר להתגורר עם משפחתו בבאר-שבע. בקמ"ג היה דפט, בין השאר, מנהל יחידה, וראש אגף מחקר ופיתוח. במהלך שנותיו בקמ"ג סיים דפט לימודי תואר שני בהנדסת חומרים בטכניון.
בשנים 1971–1972 השתלם דפט במסגרת שנות שבתון במעבדות הלאומיות ארגון במדינת אילינוי, ארצות הברית והתגורר בשיקגו.
בשנים 1996–2001 היה דפט מנהל קמ"ג. עם סיום תפקידו כמנהל קמ"ג והגעה לגיל פרישה, פרש לגמלאות.
לאחר פרישתו התמנה מיכה דפט לוועד המנהל של אוניברסיטת בן-גוריון וכיהן כיו"ר משותף של ועדת הכספים בשנים 2013–2015.  בנוסף, שימש בהתנדבות כיועץ של גופים ממלכתיים.
מיכה דפט נפטר ב-1 ביוני 2021 והובא למנוחות בבית הקברות מנוחה נכונה בבאר שבע.
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6  עידו דפט, מיכה דפט ביוגרפיה, ‏27.3.2022
↑  דפט-שברט מיכה מיכאל, באתר בנתיבי העפלה
↑  סופר דבר, נשיא המדינה יקבל מחר 129 אזרחים מצטיינים, דבר  3.5.1961
↑  אוניברסיטת בן גוריון, תוכנית המושב ה-43 של חבר הנאמנים, ‏6.5.2013
תחנת החלל המסחרית

|  מידע כללי |
| --- | --- |
 משגר:  סויוז (משגר) 
 orbitaltechnologies.ru/ru/
 
תרשים החללית סויוז כשהיא עוגנת בתחנת החלל המסחרית.
תחנת החלל המסחרית היא תחנת חלל שפותחה על ידי חברת Orbital Technologies ותאגיד הטילים והחלל אנרגיה לתיירות בחלל ולמשימות מסחריות בהתאמה אישית. שיגור הרכיב הראשון תוכנן על גבי רכב השיגור סויוז הרוסי לתחילת 2016, אך הפרויקט בוטל לבסוף.
מאפיינים

תוכנן כי המודול הראשון יהיה כ־20 קוב. בתחילה, התחנה תוכננה כמלון חלל שיורכב מארבעה תאים, שמסוגלים להכיל בו זמנית עד שבעה אנשים. הפרויקט נועד לספק לאפשר עגינה בו של חלליות רוסיות, אירופאיות, אמריקאיות וסיניות. בהשוואה לתחנת החלל הבינלאומית, שאינה מיועדת לאירוח נוח של תיירים, תוכנן כי מלון החלל יספק רמת נוחות מקובלת. הוא תוכנן להעביר תיירים לתחנה ולהחזירם באמצעות הסויוז עם ציוד שיסופק מחלליות המטען פרוגרס. במידת הצורך, התחנה נועדה לשמש מפלט לצוות תחנת החלל הבינלאומית במקרה של תאונה. במקרה שבו התחנה ריקה מאדם, תוכנן להשתמש במלון לניסויים שונים. מסלול הטיסה של מלון החלל נבחר תוך חישוב קרבתו לתחנת החלל הבינלאומית.
פיתוח ובנייה

בשנת 2011 הוצגו מודלים של התחנה בתערוכה האווירית של מוסקבה, MAKS. תוכננה הרכבת יחידת בסיס של התחנה עד 2015. המודול הראשון תוכנן להיות משוגר למסלול בסוף 2015 - תחילת 2016 על רכב השיגור סויוז. החדשות האחרונות על פיתוח הפרויקט באתר הרשמי של החברה פורסמו בספטמבר 2010. עד 2015, הוכר כי הקמת תחנה מסחרית במסלול אינה סבירה מסיבות כספיות.
מטרה

תוכנן להשתמש בתחנה לא רק לתיירות, אלא גם כפלטפורמה למחקר מדעי. בפרט, בחקר התגבשות חלבונים, עיבוד חומרים וחישה מרחוק של כדור הארץ.
שירות

תוכנן כי לקוחות המלון יוכלו לבחור את סוג המיטה, אנכית או אופקית, תהיה להם הזדמנות להשתמש במקלחת, בניגוד לתחנת החלל הבינלאומית. תוכנן לספק מזון למלון עם חלליות מטען; במלון יהיה צורך רק לחמם אותו במיקרוגל, תוך איסור על משקאות אלכוהוליים. שהות של חמישה ימים במלון הייתה עולה 100 אלף ליש"ט, והעלות הכוללת הייתה עומדת על 500 אלף ליש"ט.
משתתפי הפרויקט

לדברי מנהל החברה סרגיי קוסטנקו, היו משקיעים רוסים ואמריקאים. הוכרז על השתתפות בפרויקט של ארגונים כמו התאגיד הממלכתי לפעילות החלל "רוסקוסמוס", תאגיד החלל "אנרגיה", המרכז להפעלת תשתיות קרקע והמכון לבעיות ביו-רפואיות של האקדמיה הרוסית למדעים.