stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אבישג שאר-ישוב
פרסים ודירוגים

2014 – זכייה במקום השלישי בקטגוריית קהילה, דת ואמונה בתערוכה "עדות מקומית", מוזיאון ארץ ישראל
2015 – זכייה במקום הראשון בקטגוריית חדשות בתערוכת "עדות מקומית 2015", מוזיאון ארץ ישראל
2015 – ציון לשבח בתערוכת Fifth Annual Exposure Award, צרפת
2016 – זכייה במקום הראשון בקטגוריית סיפור מצולם בתערוכת "עדות מקומית 2016", מוזיאון ארץ ישראל
2017 – זכייה במקום השני בקטגוריית חדשות ובמקום השלישי בקטגוריית תרבות בתערוכת "עדות מקומית 2017"
2018 – בחירת האוצר בתערוכת "עדות מקומית 2018", מוזיאון ארץ ישראל
2019 – בחירת האוצר בתערוכת "עדות מקומית 2019", מוזיאון ארץ ישראל
2020 – זכייה במקום השלישי בקטגוריית תרבות ואורבניזם בתערוכת עדות מקומית
2021 – זכייה במקום השלישי בתחרות Siena International Photo Awards בסיינה, איטליה
2022 – זכייה במקום השני בקטגוריית תרבות ובחירת האוצרת בתערוכת "עדות מקומית 2021", מוזיאון ארץ ישראל
2024  - זכייה בפרס יוניצ"ף תמונה השנה מקום ראשון
2025 - אות אבירות 2025 מטעם מרכז פרס לשלום ולחדשנות
הערות שוליים

↑  הצלמת הסרוגה שחרכה את הרשת מגיעה לעיתון החשוב בעולם,  באתר כיפה, 22 בדצמבר 2022
↑  ללמוד או לא? פרק 14 עם אבישג שאר-ישוב, ‏2017-12-26
↑   אבישג שאר-ישוב, איך לביים את החיים, באתר הארץ, 4 ביולי 2018
↑  מאת אפרת בארי, ילדי טבע: הישראלים שמגדלים את הילדים שלהם בחופש מוחלט, באתר MamaLeidig, ‏2016-02-28
↑   דניאל צ'צ'יק, לחפש את הדומה בין ישראל ליפן, באתר הארץ, 9 בנובמבר 2022
↑  אלעד מן, אפשרות להביט מעבר לשורות בעיתון, באתר העין השביעית, 5 במאי 2020
↑    אבישג שאר-ישוב - מולדובה, ‏מבעד לעדשת המצלמה: מסע פליטי אוקראינה מהגבולות ללב אירופה, בעיתון מקור ראשון, 20 במרץ 2022
↑  103FM - אבישג שאר ישוב, באתר 103fm.maariv.co.il
↑  אפרת ליכטנשטט, שלוש עוגות חג מושלמות עם הצלמת והקונדיטורית אבישג שאר–ישוב, באתר מקור ראשון, ‏14 בספטמבר 2023
↑   אופיר חובב, הצלמת אבישג שאר-ישוב: "את מצלמת פיגוע ותוך כדי נזכרת שאת חייבת לקנות מצרכים לעוגה", באתר הארץ, 12 בספטמבר 2023
↑  UNICEF Photo of the Year 2024 באתר יוניצ'ף
↑  אות אבירות 2025
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987012798766405171  VIAF: 134171728754108760236   WorldCat (עם VIAF): 134171728754108760236
המצעד הבין-לאומי של מדיה פורסט (2020 ואילך)

ערך זה עוסק במצעדי השירים הבין-לאומיים השבועיים של מדיה פורסט שנערכו משנת 2020 ואילך.
במצעדים משוקללים נתוני ההשמעה של סינגלים לא-ישראלים בתחנות הרדיו בישראל.
תוצאות המצעד מתפרסמות באופן רשמי מדי יום ראשון באתר האינטרנט של מדיה פורסט.
ראו גם

המצעד הבין-לאומי של מדיה פורסט (2009–2019)
המצעד העברי של מדיה פורסט (2020 ואילך)
| מצעדי שירים |
| --- | --- | --- |
| ישראל ישראל | המצעד הבין-לאומי של מדיה פורסט: 2009–2019 • 2020 ואילך המצעד העברי של מדיה פורסט: 2009–2019 • 2020 ואילך המצעד הבין-לאומי השנתי: 1963–1969 • 1970–1979 • 1980–1989 • 1990–1999 • 2000–2009 • 2010–2019 • 2020 ואילך  המצעד העברי השנתי: ה'תשכ"ג–ה'תשכ"ט • ה'תש"ל–ה'תשל"ט • ה'תש"ם–ה'תשמ"ט • ה'תש"ן–ה'תשנ"ט • ה'תש"ס–ה'תשס"ט • ה'תש"ע–ה'תשע"ט • ה'תש"ף ואילך   המצעד היהודי • מצעד המוזיקה היהודית השנתי של קול פליי |  |
| ארצות הברית ארצות הברית | לפני אוגוסט 1958: 1940–1949 • 1950–1958  אחרי אוגוסט 1958: 1958–1969 • 1970–1979 • 1980–1989 • 1990–1999 • 2000–2009 • 2010–2019 • 2020 ואילך |  |
| הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת | מצעד הסינגלים הבריטי: 1952–1959 • 1960–1969 • 1970–1979 • 1980–1989 • 1990–1999 • 2000–2009 • 2010–2019 • 2020 ואילך  מצעד הדאנס הבריטי: 2000–2009 • 2010–2019 • 2020 ואילך |  |
| מצעדים נוספים | המצעד הרשמי של גלגלצ • העשירייה • היטליסט |  |
שרה רוקח

אין תמונה חופשית
הרבנית שרה רוקח (נולדה בכ"ח בחשוון תש"ז, 1946) היא אשת האדמו"ר רבי ישכר דב רוקח מבעלז, ובתו של האדמו"ר הקודם מוויז'ניץ, רבי משה יהושע הגר.
ביוגרפיה

נולדה לרבי משה יהושע ולאה אסתר הגר. למדה בבית הספר ויז'ניץ בבני ברק.
בשנת תשכ"ה נישאה לרב ישכר דב רוקח, "הינוקא מבעלז", שהיה מיועד מגיל צעיר לכהן כאדמו"ר. לאחר נישואיהם התגוררו בקריית ויז'ניץ בבני ברק, סמוך לסבה רבי חיים מאיר הגר, האדמו"ר מוויז'ניץ. שנה וחצי לאחר נישואיהם עברו לירושלים ורבי ישכר דב החל לכהן כאדמו"ר. 11 שנים לאחר החתונה נולד בנם היחיד, רבי אהרן מרדכי רוקח.
רוקח עומדת בראש ארגון נשות החסידות ועורכת כנסים לנשות החסידות. כלתה שרה לאה עומדת לצדה בניהול הארגון. נשות החסידות, ואף חסידים גברים, נוהגים לבקש ממנה ברכות. גם מחוץ לחסידות בעלז מגיעים אליה חסידים לקבל ברכות, בפרט מחצרות ויז'ניץ וסאטמר. היא נוהגת לקרוא "קוויטלאך" (פתקאות) כמנהג האדמו"רים.
רוקח עומדת גם בראש ארגון "מגן ומושיע", התומך באלמנות וביתומים, והיא נוסעת לשם כך לחוץ לארץ לגייס כספים. היא נוהגת להתקשר למשפחות הנתמכות ואף לבקר אותן.
לאורך השנים תמכה באחיה, רבי ישראל הגר, על אף ריחוקו מחצרו של אביה, ולימים הייתה פעילה בהחזרתו לחצר ויז'ניץ.
הערות שוליים

↑  שמו של הארגון ניתן בשנת תשע"ב, על שמו של אביה, רבי משה יהושע.
קונגרס יריחו

עבדאללה הראשון מלך ירדן
קונגרס יריחו היה כינוס של נציגים ונכבדים ערבים פלסטינים, שנערך ב-1 בדצמבר 1948 ביריחו, כדי לדון בעתידם של השטחים ממערב לנהר הירדן, שנותרו תחת שליטת ממלכת ירדן לאחר הכרזתה של הפסקת האש בגזרת ירדן ב-18 ביולי 1948, שטחים שנודעו מאוחר יותר בשם "הגדה המערבית". בקונגרס הוחלט על סיפוחה של הגדה המערבית לממלכת ירדן, שברבות הימים נקרא "איחוד שתי הגדות" (הגדה המערבית והמזרחית של נהר הירדן) והמלכת המלך עבדאללה כמלך "הממלכה המאוחדת".
רקע

על פי תוכנית החלוקה נועדו לקום שתי מדינות - יהודית וערבית - בשטח ארץ ישראל המערבית. היישוב היהודי קבל את החלטת החלוקה ואילו מדינות ערב וערביי ארץ ישראל דחו אותה. קווי הפסקת האש עם שוך הקרבות, שבמהלך 1949 היו לקווי הסכמי שביתת הנשק הותירו את רוב שטחי יהודה ושומרון שנכבשו על ידי ממלכת ירדן בידה, את רצועת עזה תחת כיבוש מצרי, ואילו שאר השטחים שנועדו להיכלל במדינה הערבית ונכבשו על ידי ישראל, סופחו דה פקטו לשטחה. מדינה ערבית לא הוקמה.
בין המלך עבדאללה לבין המופתי אמין אל-חוסייני החריף המאבק על ייצוג הערבים הפלסטינים בשטחי ארץ ישראל המערבית, שנותרו בשליטה ערבית בשוך הקרבות.
כינוסי המחנות היריבים

ב-20 בספטמבר 1948 כינס אמין אל-חוסייני כמה עשרות נכבדים פלסטינים ברצועת עזה, ובתמיכת מצרים הקים את המועצה הלאומית הפלסטינית ואת ממשלת כל פלסטין. פלסטין, על פי אל-חוסייני, השתרעה על פני שטחי ארץ ישראל המערבית, כולה, כולל השטחים שבשליטה ישראלית והשטחים שבשליטה ירדנית.
כנגד קריאת התיגר של אל-חוסייני, כינס המלך עבדאללה בעמאן ב-1 באוקטובר כמה אלפי נציגים פלסטינים בשם "הקונגרס הפלסטיני הראשון". הקונגרס היה חלק מניסיונו של המלך עבדאללה להעניק לגיטימציה ולמסד את שליטתו על הגדה המערבית, לאחר שבעקבות הסכמי הפסקת האש, ממלכת ירדן הפכה לריבון דה פקטו בשטחים אלה. הנציגים הפלסטינים שכללו נכבדים מחברון, רמאללה, בית לחם, מפקד הלגיון הערבי והמושלים הצבאיים של כל המחוזות התנגדו לאל-חוסייני ולהקמת ממשלת כל פלסטין בעיתוי בעייתי, כאשר רוב שטח פלסטין בשליטה ישראלית. בין ראשי המשתתפים בכינוס זה, היו: היושב ראש שייח' סולימאן תאג'י אל-פארוקי (איש דת ועיתונאי, רמלה), המזכיר עג'אג' נויהד' (דרוזי, ירושלים), סולימאן טוקאן (ראש עיריית שכם שמונה לחבר בממשלת כל פלסטין), אחמד אל-ח'ליל (שופט, חיפה) ויוסוף הייכל (ראש עיריית יפו). הנכבדים הפלסטינים שכינסה ירדן הביעו תמיכה בעבדאללה וקראו לו לפתור את המשבר הפלסטיני בכל דרך שימצא לנכון.
הכינוס השני שערך עבדאללה, "הקונגרס הפלסטיני השני", התקיים ב-1 בדצמבר 1948 ביריחו. בכינוס נכחו למעלה מ-1000 נציגים ונכבדים פלסטינים. בין משתתפי ועידת יריחו: נשיא הוועידה שייח' מוחמד עלי אל-ג'עברי (ראש עיריית חברון), המזכיר עג'אג' נויהד', סגן נשיא הוועידה פואד עטאללה (עורך דין נוצרי, חיפה), אבראהים נג'ם (עורך דין, יפו), יחיא חמודה (עורך דין, ירושלים – ליפתא), מוסטפא אל-דבאע' (יפו), ד"ר כמאל חנון (שופט, טולכרם), עת'מאן מחדיה (חיפה), חכמת תאג'י אל-פארוקי (עורך דין ופוליטיקאי, יפו), מוסא עבדאללה אל-חוסייני (ראש המשלחת הירושלמית, בן דודו של אמין אל-חוסייני), עלי א-דג'אני (עיתונאי, מזכיר לשכת המסחר, ירושלים), שפיק נביל (מנהיג פועלים נוצרי, ירושלים), ודיע דעמס (נוצרי, ראש עיריית בית ג'אלא), עיסא בנדק (נוצרי, ראש עיריית בית לחם), עיזת אל-עטאונה (בדואי, הנגב), עזיז שחאדה (עורך דין נוצרי, רמאללה), שייח' סולימאן תאג'י אל-פארוקי, עבד אל-לטיף צלאח (עורך דין, שכם), וליד צלאח (עורך דין, שכם), אחמד אל-ח'ליל (שופט, חיפה), פריד ארשיד (ג'נין).
החלטות הקונגרס

בהחלטות שהתקבלו בכינוס יריחו, הנציגות הפלסטינית הוקיעה את הוועד הערבי העליון ואת ממשלת כל פלסטין - הנציגות הפלסטינית המסורתית. בנאום הסיכום של ג'עברי, הוא הטיל ספק בחוקיות הקמת ממשלת כל פלסטין וקרא לעבדאללה לספח את הגדה המערבית לממלכת עבר הירדן. כמו כן, קרא להפקיד "את נושא הטיפול בעניין הפלסטיני בידיו הנאמנות" של עבדאללה. הכנס הכריז על איחוד פלסטין עם עבר הירדן כצעד ראשון לאחדות ערבית כוללת, והסתיים בשבועת אמונים ("ביעה") לעבדאללה כמלך פלסטין. נוסח החלטות הכנס כפי ששודר ברדיו רמאללה קבע כי "הפלסטינים מסכימים על איחוד פלסטין עם עבר הירדן תמורת התחייבותו של עבדאללה לשחרר את כל פלסטין". אולם עבדאללה לא הסתפק בנוסח זה, שכן הוא נראה לו כובל, ולכן אנשיו זימנו חזרה חלק נכבד ממשתתפי הכנס והורו להם לשנות את הנוסח ל"הפלסטינים מעניקים למלך ייפוי כוח לפתור את בעיית פלסטין כראות עיניו". החלטות כנס יריחו הוגשו לממשלת ירדן, שאישרה אותן ב-7 בדצמבר. ב-13 בדצמבר אישר הפרלמנט של ירדן את החלטת יריחו.
החלטות הקונגרס > התגובות להחלטות הקונגרס

בעקבות קונגרס יריחו, פרסם מזכ"ל הליגה הערבית, עזאם, הודעת גינוי לסיפוח הגדה המערבית. תחנות הרדיו של סוריה ומצרים תקפו את הצעד של עבדאללה. העיתון המצרי "אח'באר אל-יום" הגדיר ב-5 בדצמבר 1948 את ועידת יריחו כ"תקיעת סכין בגב האומה הערבית" מצד המלך עבדאללה. ראשי העולמא של אל-אזהר קראו להתנגד לצעד של ירדן. אנשי אמין אל-חוסייני עוררו מהומות בגדה המערבית ואף בקרב פלסטינים בגדה המזרחית, אולם עבדאללה הורה על מעצרים והרוחות נרגעו. כדי לרכוש את תמיכת מתנגדיו, העניק להם משרות במנהל של הממלכה, בצבא, בשירות החוץ ובבית העליון של הפרלמנט, והשקט שהושג אפשר לו לחתום על הסכם שביתת הנשק עם ישראל בשנת 1949 ולמסור לידיה במסגרתו שטחים נוספים (רצועה צרה לאורך הגבול עם הגדה המערבית).
אחרית דבר

בעקבות הקונגרס החלה הממלכה הירדנית לקבל אחריות הולכת וגוברת על הגדה המערבית. היא שילמה משכורות לפקידים ממשלתיים, והטמיעה את המחוזות השלטוניים לתוך מה שייקרא הממלכה ההאשמית של ירדן. בפברואר 1950 שונה החוק הירדני כדי לכלול גם את הגדה המערבית, ולהעניק לכל פלסטיני אזרחות ירדנית. החלטות יריחו העניקו חופש פעולה לעבדאללה בניסיון להביא לפתרון הבעיה הפלסטינית, כולל פתרון של סיפוח הגדה המערבית לשטח ממלכתו. החלטות יריחו גונו ונדחו על ידי הליגה הערבית, בטענה שהן סותרות את ההחלטה הערבית האוסרת חלוקה או כיבוש של שטחי פלסטין. עבדאללה גם הואשם בשיתוף פעולה עם בריטניה ועם ישראל. בעקבות הגינויים, עבדאללה דחה את יישום תוכנית הסיפוח לשעת כושר שהגיעה שנה לאחר מכן, ובאפריל 1950 הכריז רשמית על סיפוח הגדה המערבית לירדן בשם "אחדות שתי הגדות" (وحدة الضفتين).
ראו גם

הגדה המערבית תחת שלטון ירדן
היסטוריה של ממלכת ירדן
ממשלת כל פלסטין
לקריאה נוספת

יוסף נבו, ירדן: החיפוש אחר זהות, הוצאת האוניברסיטה הפתוחה, תשס"ה, עמודים 27–54.
הערות שוליים

↑  כינוס יריחו  "ממליך" את עבדאללה, דבר, 2 בדצמבר 1948
↑  Palestinian Contemporary Political Performance: A Bitter Harvest, Palestine-Israel Journal, Vol 15 No. 1&2, 2008
↑  נבו, עמ' 45–46
↑  FRUS, US State Department Report
1 2  אטלס כרטא לתולדות מדינת ישראל: עשור שני, עמ' 91.
↑  אברהם סלע, הערבים הפלסטינים במלחמת 1948, בתוך: התנועה הלאומית הפלסטינית: מעימות להשלמה? (עורכים: משה מעוז וב"ז קדר), משרד הביטחון, 1996, עמ' 184.
↑  נבו, עמ' 46
↑  מצטפא כבהא, המזרח התיכון בימינו: הפלסטינים – עם בפזורתו, האוניברסיטה הפתוחה, עמ' 149.
↑  משה מעוז, מנהיגות פלסטינית בגדה המערבית, 1948–1978, בתוך: התנועה הלאומית הפלסטינית: מעימות להשלמה?, עמ' 221.
1 2  מצטפא כבהא, המזרח התיכון בימינו: הפלסטינים – עם בפזורתו, האוניברסיטה הפתוחה, עמ' 150.
↑  אברהם סלע, הערבים הפלסטינים במלחמת 1948, בתוך: התנועה הלאומית הפלסטינית: מעימות להשלמה?, עמ' 202, הערה 239.
א-נזלה א-שרקיה

| --- | --- |
 טריטוריה:  הרשות הפלסטינית הרשות הפלסטינית
 נפה:  טולכרם
 גובה:  215 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בכפר:  1,647 (2006)
 קואורדינטות:  32°24′42″N 35°06′29″E﻿ / ﻿32.411738888889°N 35.107925°E﻿ / 32.411738888889; 35.107925 
 אזור זמן:  UTC +2
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת צפון השומרון מוגדלת) א-נזלה א-שרקיה(למפת צפון השומרון רגילה) א-נזלה א-שרקיה(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום א-נזלה א-שרקיה(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום א-נזלה א-שרקיה  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
א-נזלה א-שרקיה (בערבית: النزلة الشرقية) הוא כפר פלסטיני בנפת טולכרם שבצפון מערב השומרון, הממוקם כ-18 ק"מ צפונית-מזרחית לטולכרם.
מקור השם

בערבית, השרש نزل נ.ז.ל. מורה על ירידה ועל פי וילנאי מדובר במקום שתושבי ההרים הסמוכים היו יורדים אליו לעבד את האדמה ואף לגור שם. משמעות המלה השנייה היא - המזרחית ואכן כפר הזה שוכן ממזרח לשני הכפרים א-נזלה אל-ע'רביה (המערבית) ואל-נזלה אל-וואסטא (האמצעית).
היסטוריה

בשטח הכפר נמצאו שרידי חרסים מימי הביניים ומהאימפריה העות'מאנית.
במפת הקרן לחקר ארץ ישראל שפורסמה ב-1882 הכפר תואר כ"קטן, מלט, עם בארות מים בדרומו וכמה עצי זיתים. הוא ניצב על אדמה גבוהה ויש עצי דקל בסביבתו."
אוכלוסייה

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
מפקדי אוכלוסין
| שנה | מס' תושבים | הערות |
| 1931 | 256 |  |
| 1945 | 300 |  |
| 1961 | 507 |  |
| 1997 | 1,460 |  |
| 2017 | 1,623 |  |
רוב תושבי הכפר הם בני משפחת כָּתָאנה
בשנת 1997 - 5.4% מתושבי א-נזלה א-שרקיה היו פליטים .
קרקעות

בסקר הכפרים של 1945 נמצא כי שטח היה כ-4,840 דונם. מתוכם 723 דונם היו מטעים ואדמה להשקיה, 268 שימשו לגידול דגנים, ואילו 5 דונם היו אדמות בנויות.
הערות שוליים

↑  זאב וילנאי, אריאל - אנציקלופדיה לידיעת הארץ, עם עובד, 1976, עמ' 5111
↑  Zertal, 2016, pp. 362-363
↑  Conder and Kitchener, 1882, SWP II, p. 153
↑  Mills, 1932, p. 70
↑  Palestine Remembered, النزله الشرقيه - al-Nazla al-Sharqiya א-נזלה א-שרקיה, Palestine Remembered
↑  Palestinian Central Bureau of Statistics, Census 2017, נראה ב: https://pcbs.gov.ps/Downloads/book2364-1.pdf, 2018, עמ' 66
↑  عبدالاله كتانة - עבד אל איללה כתאנה, قرية النزلة الشرقية - כפר א-נזלה א-שרקיה, Palestine Remembered
↑  Palestinian Population by Locality and Refugee Status Palestinian Central Bureau of Statistics
↑  Government of Palestine, Department of Statistics. Village Statistics, April, 1945. Quoted in Hadawi, 1970, p. 127
↑  Government of Palestine, Department of Statistics. Village Statistics, April, 1945. Quoted in Hadawi, 1970, p. 177
| Flag of Senegalיישובי נפת טולכרם |
| --- | --- | --- |
| ערים | טולכרם (מכילה את השכונות: שוויכה, אירתח) |  |
| מועצות מקומיות | ענבתא • עתיל • בלעא • באקה א-שרקייה • בית ליד • דיר אל-ע'וסון • קפין |  |
| כפרים | פרעון • איכתאבא • עילאר • עזבת שופה • אל-ג'ארושיה • כפר עבוש • כפר ג'מאל • כפר א-לבד • כפר רמאן • כפר סור • כפר זיבאד • ח'ירבת חורייש • כור • א-נזלה אל-ע'רביה • א-נזלה א-שרקיה • נזלה אל-ווסטא • נזלת אבו נאר • נזלת עיסא • רמל זיתא • רמין  • א-ראס • ספארין • סידא • שופא • סיר • זיתא |  |
| מחנות פליטים | נור שמס |  |
נפות הרשות הפלסטינית
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007582148005171  VIAF: 254146461681527732750   WorldCat (עם VIAF): 254146461681527732750
אבראהים מעלוף

| --- | --- |

 לידה:  5 בנובמבר 1980 (בן 44) Kafarakab, לבנון 
 מוקד פעילות:  פריז 
 תקופת הפעילות:  מ-1997 
 מקום לימודים:  הקונסרבטואר של פריז, הקונסרבטוריון העירוני של פריז 
 סוגה:  ג'אז, ג'אז פיוזן, ג'אז אתני 
 שפה מועדפת:  צרפתית, ערבית 
 כלי נגינה:  חצוצרה, קלידים מוזיקליים 
 בן או בת זוג:  Hiba Tawaji (19 בספטמבר 2020–?) 
 מספר צאצאים:  2 
 פרסים והוקרה:  Victory of the album of traditional musics or musics of the world (2014)  קצין מסדר האמנויות והספרות (2 בנובמבר 2023)  אביר במסדר ההצטיינות הלאומי (20 בנובמבר 2015)  פרס סזאר  אביר מסדר האמנויות והספרות 
 www.ibrahimmaalouf.com
 פרופיל ב-IMDb
 
מעלוף בקונצרט בליובליאנה, 2012
אבראהים מעלוף (בערבית: ابراهيم معلوف; נולד ב-5 בדצמבר 1980) הוא חצוצרן ג'אז, מלחין ומעבד מוזיקלי לבנוני החי בפריז.
תולדות חייו

נולד למשפחה מרונית ידועה, אביו, נאסים היה אף הוא חצוצרן ודודו הוא הסופר אמין מעלוף. בגיל צעיר נמלטה משפחתו מלבנון עקב מלחמת האזרחים והשתקעה בפריז. בגיל שבע החל ללמוד מוזיקה קלאסית, ג'אז ומוזיקה ערבית ונגינה בפסנתר ובחצוצרה. כבר בגיל צעיר הופיע לצד אביו ברחבי אירופה והמזרח התיכון בשילוב של מוזיקה קלאסית ומוזיקה ערבית מתובלת בג'אז. במקביל היה תלמיד מצטיין בתחומי המתמטיקה והמדעים. לאחר ששמע החצוצרן מוריס אנדרה ביצוע של מעלוף לקונצ'רטו הברנדנבורגי מס' 2 מאת באך, הציע לו להתמקד במוזיקה ולהפוך למוזיקאי מקצועי. מעלוף למד בקונסרבטוריון הלאומי בפריז (Conservatoire National de Région (CNR; חלק מן הקונסרבטואר של פריז) ובשנת 2006 התמנה למורה לחצוצרה במוסד.
הוא הרבה לנגן באלבומים של זמרים שונים לרבות להסה דה סלה, סטינג, סאליף קייטה ונוספים.
בשנת 2007, לאחר סיבובי הופעות בפסטיבלים הוציא את אלבום האולפן הראשון שלו, והראשון בטרילוגיית Dia שלו, בשם Diasporas, המוזיקה באלבום היא פיוז'ן מרובה השפעות, מאום כולתום ופיירוז, מאהלר ומוצארט, מיילס דייוויס ודיזי גילספי. כל הלחנים בתקליט נכתבו על ידי מעלוף. ב-2009 ראה אור אלבומו השני (והשני בטרילוגיה) Diachronism. באותה שנה ליווה את סטינג באלבומו ...If on a Winter's Night. ב-2011 ראה אור האלבום השלישי Diagnostic, אלבום זה יצא לאחר שמעלוף זכה בפרס תגלית השנה בג'אז הצרפתי עבור ביצוע בחצוצרה ובפסנתר ועבור הלחנה. אלבום זה כולל את יצירתו הידועה ביותר של מעלוף, ביירות (Beirut), שרובה סולו חצוצרה מלודי והשליש האחרון שלה הוא פיוז'ן ג'אז-פאנק (Funk) הכולל גיטרה בס, תופים, פסנתר חשמלי וגיטרה חשמלית. הטרילוגיה יצאה שוב לאור כמכלול ב-2013.
ב-2012 ראה אור התקליט Wind, שנה לאחר מכן Illusions וב-2014 Au Pays d'Alice ("במדינת אליס").
בינואר 2017 זכה בפרס לומייר על המוזיקה בסרט "Dans les forêts de Sibérie".
לעורך המוזיקלי הישראלי דובי לנץ, שהפך לידיד אישי של מעלוף והזמינו לנגן בישראל, ענה מעלוף שהיה שמח לנגן בישראל, אך אינו יכול לעשות זאת מחשש לשלום בני משפחתו שנותרו בלבנון.
פרסים ומועמדויות

| שנה | פרס | קטגוריה | עבודה מועמדת | תוצאה | סימוכין |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2024 | פרס גראמי | ביצוע מוזיקת העולם הטוב ביותר | "Todo Colores" | מועמדות |  |
הערות שוליים

↑  עדי קיסר, ביירות: איברהים מעלוף כותב שיר לעיר, קפה גיברלטר
↑  “I can understand the boycott on Israel, but you have to play fair” – an interview with Dubi Lenz
↑  2024 GRAMMY Nominations: See The Full Winners & Nominees List | GRAMMY.com, grammy.com
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb14071584n (data)  GND: 1058896563  ISNI: 0000 0000 0881 7497  LCCN: no2011189623  MusicBrainz: af575726-1437-4b53-b6e6-343bc5f16817  NKC: osa2015895327  NTA: 37144649X  SUDOC: 130939269  VIAF: 216516   WorldCat (עם VIAF): 216516
שדרות משה גושן

| --- | --- |

 מידע כללי
 על שם:  משה גושן
 מיקום
 מדינה:  ישראל
 עיר:  קריית מוצקין
 
 קואורדינטות:  32°49′40″N 35°04′31″E﻿ / ﻿32.827916122732°N 35.075179650362°E﻿ / 32.827916122732; 35.075179650362
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת חיפה מוגדלת) שדרות משה גושן(למפת חיפה רגילה) שדרות משה גושן(למפת הגליל המערבי רגילה) שדרות משה גושן(למפת הגליל המערבי מוגדלת) שדרות משה גושן  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
שדרות משה גושן היא שדרה ראשית בקריית מוצקין.
רקע

עם הקמת הרחוב הוא נקרא "שדרות השופטים", בהשפעתו של ישראל שפירא, יו"ר המועצה המקומית הראשון של קריית מוצקין. לאחר מותו של ראש העירייה משה גושן הוחלט לקרוא את הרחוב על שמו.
בקצהו הצפוני-מזרחי נפגש הרחוב עם "דרך עכו" ושדרות ההסתדרות (כביש 4). הצומת ידוע גם בשם "צומת מוצרט", על שם מסעדה בשם זה ששכנה בו בעבר.
רקע > מבנים ברחוב

בקצה הדרומי-מערבי של הרחוב, בתוך מעגל תנועה ניצבת אנדרטה לזכר חללי מלחמת ששת הימים בני קריית מוצקין ותותח "לונג טום", ששימש את הצבא הירדני ונלקח שלל בידי צה"ל. בית הספר "אחדות" שהוקם בשנת 1936 הוקם בסמוך לו. בנוסף קיימים ברחוב בית הכנסת הגדול של העיר, בית יד לבנים, מתנ"ס גושן, ועד לשנת 2018 שכן ברחוב בניין עיריית קריית מוצקין.
הערות שוליים

↑  ישראל שפירא, באתר עיריית קריית מוצקין
↑  מורן אזולאי, מסעדת מוצרט המיתולוגית בקשיים, באתר mynet‏ קריות, 19 במרץ 209
↑  אנדרטה לזכר בני המקום שנפלו במלחמת ששת הימים, באתר יזכור
חנויות ברחוב
המצעד העברי של מדיה פורסט (2020 ואילך)

ששבערך זה עוסק במצעדי השירים העבריים השבועיים של מדיה פורסט שנערכו משנת 2020 ואילך.
במצעדים משוקללים נתוני ההשמעה של סינגלים ישראלים בתחנות הרדיו בישראל.
תוצאות המצעד מתפרסמות מדי יום ראשון באתר האינטרנט של מדיה פורסט, ונאספו החל מ-2009.
סקירה כללית > 2020

"אם תרצי" של חנן בן ארי ו"שן ילד שן" של איתי לוי היו לשירים שכיכבו במשך הזמן הרב ביותר במקום הראשון במצעד של שנת 2020 (5 שבועות)
"אם תרצי" של חנן בן ארי, שהיה לשיר המושמע ביותר בתחנות הרדיו על פי מדיה פורסט, ו"שן ילד שן" של איתי לוי הם השירים שצעדו במקום הראשון במשך מספר השבועות הכולל הרב ביותר, 5 שבועות סך הכל. "Further Up (Na, Na, Na, Na, Na)" של סטטיק ובן-אל תבורי עם פיטבול הוא השיר שצעד במקום הראשון במשך מספר השבועות הרב ביותר ברצף, כ-4 שבועות. בדומה לשלוש השנים הקודמות, סטטיק ובן-אל תבורי הצליחו בשנה זו להביא את מרב השירים למקום הראשון, עם ארבעה שירים סך הכל.
הערות שוליים

↑  Weekly Charts, באתר MediaForest
| מצעדי שירים |
| --- | --- | --- |
| ישראל ישראל | המצעד הבין-לאומי של מדיה פורסט: 2009–2019 • 2020 ואילך המצעד העברי של מדיה פורסט: 2009–2019 • 2020 ואילך המצעד הבין-לאומי השנתי: 1963–1969 • 1970–1979 • 1980–1989 • 1990–1999 • 2000–2009 • 2010–2019 • 2020 ואילך  המצעד העברי השנתי: ה'תשכ"ג–ה'תשכ"ט • ה'תש"ל–ה'תשל"ט • ה'תש"ם–ה'תשמ"ט • ה'תש"ן–ה'תשנ"ט • ה'תש"ס–ה'תשס"ט • ה'תש"ע–ה'תשע"ט • ה'תש"ף ואילך   המצעד היהודי • מצעד המוזיקה היהודית השנתי של קול פליי |  |
| ארצות הברית ארצות הברית | לפני אוגוסט 1958: 1940–1949 • 1950–1958  אחרי אוגוסט 1958: 1958–1969 • 1970–1979 • 1980–1989 • 1990–1999 • 2000–2009 • 2010–2019 • 2020 ואילך |  |
| הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת | מצעד הסינגלים הבריטי: 1952–1959 • 1960–1969 • 1970–1979 • 1980–1989 • 1990–1999 • 2000–2009 • 2010–2019 • 2020 ואילך  מצעד הדאנס הבריטי: 2000–2009 • 2010–2019 • 2020 ואילך |  |
| מצעדים נוספים | המצעד הרשמי של גלגלצ • העשירייה • היטליסט |  |
ג'נין

ערך זה עוסק בעיר ברשות הפלסטינית. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |
מרכז ג'נין
מרכז ג'נין
 טריטוריה:  הרשות הפלסטינית הרשות הפלסטינית
 נפה:  ג'נין
 שליטה:  ישראל ישראל
 ראש העיר:  מוחמד ג'ראר
 רשות מחוקקת:  Municipality of Jenin 
 שפה רשמית:  ערבית 
 שטח:  37.30 קמ"ר
 גובה:  161 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  49,908 (2017)
 קואורדינטות:  32°27′23″N 35°17′45″E﻿ / ﻿32.4563888888889°N 35.2958333333333°E﻿ / 32.4563888888889; 35.2958333333333
 אזור זמן:  UTC +2
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת הכרמל מוגדלת) ג'נין(למפת הכרמל רגילה) ג'נין(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום ג'נין(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום ג'נין  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
ג'נין בציורו של דייוויד רוברטס מ-1839
המסגד בג'נין בשנת 1925 לערך
משה דיין ופמלייתו בעת סיור בג'נין, 1970, בוריס כרמי, אוסף מיתר, הספרייה הלאומית
האוניברסיטה הערבית-אמריקאית בג'נין
גֶ'נִין (בערבית: جنين) היא עיר ברשות הפלסטינית שנמצאת בגבול בין צפון השומרון לדרומו של עמק יזרעאל, הנמצאת בתחומי שטח A. מרבית תושביה מוסלמים ומיעוטם נוצרים. בעיר עצמה מתגוררים כ-48 אלף תושבים[דרוש מקור] ובנפת ג'נין כ-250 אלף נוספים. רבים מתושבי העיר מתפרנסים מחקלאות ומייצור פחם עץ.
במרכז העיר נמצא מחנה הפליטים ג'נין, המאכלס פליטים פלסטינים מתקופת מלחמת העצמאות וצאצאיהם.
היסטוריה

ג'נין מזוהה עם "כּני" (גיני) המוזכרת בתעודות מצריות מתקופת הממלכה התיכונה, ועם עיר הלויים עין גנים בנחלת שבט יששכר, המוזכרת בספר יהושע. החילופים בין האות מם סופית במילה "גנים" לאות נון סופית בשם "ג'נין" הם תופעה רגילה במקרא. יש המזהים את ג'נין עם בית הגן, המוזכרת בספר מלכים ב' כחלק ממסלול בריחתו של אחזיה מלך יהודה מיהוא. ייתכן כי במהלך השנים הוסב שם העיר ל"גינת". חוקרי ארץ ישראל: הנוסע רבי אשתורי הפרחי והחוקר ישעיהו פרס זיהו את עין גנים עם ג'נין של ימינו.
בספר יהודית מוזכרת "גיני" כיישוב יהודי אשר סמוך אליו חנה מחנה הוליפרנס. יוסף בן מתתיהו מזכיר בספרו "מלחמת היהודים" את גנים כיישוב הממוקם בצפון השומרון.
הצלבנים קראו לג'נין "גרין הגדולה" לעומת זרעין שנקראה "גרין הקטנה" (לה פטיט גרין). סמיכות השמות הייתה ככל הנראה משום שההולך משומרון צפונה עובר בג'נין ואחר כך בזרעין שבעמק יזרעאל. ידוע כי יהודים התגוררו בעיר בתקופת ימי הביניים ועסקו במסחר וברפואה.
במחצית הראשונה של המאה ה-17 ביקר בארץ ישראל הכומר אבגניוס רוג'ה, ודיווח כי הנוצרים והיהודים העוברים במקום, נאלצים לשלם כופר כשברצונם להגיע מהגליל לירושלים.