stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
רות רפפורט
חיים אישיים

רפפורט נשואה ליצחק (איש נדל"ן) ואם לשמונה ילדים. מתגוררת בבני ברק. היא משתייכת לחסידות גור, ובצעירותה למדה במוסדות החסידות בבני ברק.
קריירה

רפפורט כתבה עשרות ספרים למגזר החרדי; ספרי ילדים, ספרי נוער, ספרי נשים וספרי מתח. מרבית ספריה התפרסמו לפני צאתם במגוון עיתונים ומגזינים: בקהילה, משפחה, המודיע, זרקור, הדרך, יתד נאמן, בשעה טובה, עולם החסידות, מרווה לצמא, אתר הידברות, ועוד.
מרבית ספריה תורגמו לאנגלית וחלקם תורגמו ליידיש ולצרפתית.
בין ספריה המפורסמים תחת השם רות רפפורט: סדרת הספרים "21 בבית אחד", "חללית בהתרסקות" ועוד.
כרכים 5 ("בבית החדש") ו-13 ("ברחה לנו כבשה") בסדרת הספרים "21 בבית אחד" עובדו לסרטים אותם רפפורט הפיקה.
ספרה "בגלל הלחן ההוא" עובד למספר הצגות בישראל ובחו"ל.
את ספריה בעברית מוציאה לאור באמצעות רשת הספרים וההוצאה-לאור "אור החיים". ספריה באנגלית יוצאים באמצעות "מכון תפוצה" ובעבר באמצעות "המודיע".
ספריה

להלן הספרים שכתבה תחת השם רות רפפורט:
לא אשאיר אותך לבד
הפרקליט
חומות
בגלל הלחן ההוא
חלון לעולם אחר
כל ילד צריך מקום
זכור שהייתי
לרקוד בגשם
שומרת הזיכרון
הולכת בשבילה
הילדים מקצה המחנה
האנשים מקצה המחנה
אלמונית מקצה המחנה
אין מקום לשתיים
מקום לשתיים
מה שרציתי להיות
הרפתקה בג'ונגל (ספר המשך של "מה שרציתי להיות")
חללית בהתרסקות
כחול עמוק יותר
גבולות שחורים
שלושים ואחד בספר אחד
עשרים ואחד בבית אחד – 15 כרכים
עשרים ואחד בבית אחד
טסים לאנגליה
מגלים את אנגליה
מחליפים תפקידים
משפחה בשיפוצים
בבית החדש
במסע של טעות
מחפשים עקבות
תוכנית חיסכון
היום הארוך ביותר
מטיילים בארץ
משפחה בתפזורת
מגשימים חלומות
ברחה לנו כבשה
גשם של הפתעות
אורחת פורחת
יונה ספיר

רפפורט כתבה שלושה ספרים ושתי סדרות (סדרת מתח וסדרת פנטזיה) תחת שם העט "יונה ספיר".
משפט שדה – ספר מתח העוסק בצעיר ישראלי שנאלץ להתמודד עם המאפיה האיטלקית.
המצולע – ספר מתח העוסק בסוכן-על שבכוחו להכריע את מלחמת העולם השנייה. עלילת הספר מתרחשת בתקופת השואה. במרכז העלילה עומד אדם מסתורי בעל כוחות אגדיים, המכונה "המצולע", ומבקש לאלץ את בעלות הברית לצאת לעזרת אחיו היהודים, ולהפציץ את מחנה ההשמדה אושוויץ. במקביל נפרסת עלילה של חיים יהודיים בגטו, מזוויות שונות: בנות בית יעקב לצד סוציאליזם, תלמידי ישיבות לצד פרטיזנים, ילדים השורדים בכוחות עצמם לצד אומנים עדיני נפש. גיבור הסיפור עומד בראש משפחה יהודית בגטו, ובסופה זוכה להיפגש עם חלק מילדיו ששרדו את התופת.
סוף העולם דרומה – עלילת הספר מתרחשת ברובה  באנטארקטיקה. הספר התפרסם בהמשכים במגזין המוסף לנשים של "יתד נאמן", "קטיפה", ויצא לאור בשנת תשפ"ג.
יונה ספיר > סדרת "מרגל להשכרה"

סדרת המתח "מרגל להשכרה" שהתחילה לצאת לאור בשנת 2014, עוסקת בסיפורו של סוכן המוסד אייל גלבוע, שבדומה לגיבור הספר "המצולע", ניחן בכוחות-על בלתי רגילים. בספרים בסדרה ישנו מוטיב חוזר בו ארגונים שונים מנסים לסחוט את אייל לבצע עבורם משימות קצה שרק הוא מסוגל לבצעם. אייל מלהטט בין ערכיו לבין המשימות המוטלות עליו בהצלחה לא מועטה.
7 מספרי הסדרה תורגמו לאנגלית.
הספרים בסדרה הם:
אויב באדמת ידיד – הספר הראשון בסדרה, בו נחשד אייל בהיותו סוכן כפול, ומתכננה של חטיפת ראש הממשלה אריה להב. יצא לאור בשנת 2014.
מבוקש – הספר השני בסדרה, בו אייל נאבק למען הצלת חייו של בן דודו שמעיהו. יצא לאור בשנת 2015.
לוחמי הצללים – הספר השלישי בסדרה. בספר מסופר על ארגון חשאי שמטרתו היא ליצור שלום עולמי, המכונה "אחוות מלאכי השלום". הארגון מבצע את פעולותיו בניגוד לחוק, ואייל גלבוע נשלח על ידי המוסד להיות שתול בארגון הסודי ולחלץ משם מידע אודות ראשיו, הוא נתפס, ומאולץ לצאת למשימת חיסול. יצא לאור בשנת 2017.
התנקשות – הספר הרביעי בסדרה, המהווה המשך ישיר לספר הקודם, בו מתוארות עלילותיו של המרגל אייל גלבוע באוקראינה במרדף אחר אוליגרך רוסי בשם דימיטרי רובנוב, בשליחות שנכפתה עליו על ידי ארגון "אחוות מלאכי השלום". לאחר שהוא מואשם ברצח האוליגרך שלא באשמתו - הוא ובנו נחטפים על ידי אלמוניים, ואייל נדרש לחטוף את נשיא ארצות הברית על מנת שהוא ובנו יחזרו הביתה בשלום. יצא בשנת 2018.
שתול – הספר החמישי בסדרה, בו אייל גלבוע מנסה ומצליח להציל את גיסו גידי, שהסתבך עם מאפיה מסוכנת בקובה. יצא לאור בשנת 2019.
טווח אפס – הספר השישי בסדרה, בו אייל גלבוע מסתבך בקונפליקט הגורם לו להתלבט בין נאמנות למדינתו לבין נאמנות למשפחתו. יצא לאור בשנת 2020.
דם קר – הספר השביעי בסדרה, בו אייל גלבוע שובר את כל המוסכמות, ומגלה כוחות אדירים כדי להציל את חברו הטוב, אלי, משבי בסוריה שהוא עצמו יצא ממנו 15 שנה לפני. יצא לאור בשנת 2021.
מגן אנושי – הספר השמיני והאחרון בסדרה, בו אייל גלבוע מנסה לחיות חיי שגרה ועובד כמאבטח בבית ספר אך מסתבך בפרשיית חטיפה בין שתי טריאדות בסין ובסוף חוזר לישראל. יצא לאור בשנת 2022.
יונה ספיר > סדרת "דופלִיקטים"

סדרת הפנטזיה "דופליקטים" שהחלה לצאת לאור בשנת 2023, עוסקת בקורותיו של בחור חרדי בשם דֶניאל (דֶנִי) הארט, 60 שנה אחרי "המהפכה הגדולה" – פיצוץ גרעיני שהתרחש במרכז כדור הארץ הגורם להתייבשות הים ולשינויים דרסטיים בעולם, בהם חלוקת העולם לחמש מדינות. בשל השתייכותו למסדר ה-"דוּפְּלִיקֶטִים", לדני כוחות על שונים, אותם ירש מאימו.
התגלות – הספר הראשון בסדרה בו דני מגלה את כוח העל שלו ואת השתייכותו למסדר הדופליקטים. הוא משתתף בתוכנית כלל עולמית לבחורים צעירים הנקראת 'שנת ההתגלות', בה משתתפים 200 צעירים מרחבי העולם, שנשלחים למשימות ברחבי העולם. באמצע המשימה הוא נתקל בזירו הנבל ולאחר שהוא ניצל ממנו הוא מקבל את המשימה הדופליקטית הראשונה שלו – לחשוף את מניעיו של זירו. דני מציל את חבריו לתוכנית מזירו ואנשיו, ולאחר ביצוע משימתו הדופליקטית, מקבל כוח על חדש – כוח הזמן. הוא מבקש מהמועצה העליונה להחליף את כוח הזמן בכוח האש ונענה. בסיום הספר זירו מחסל את המאסטר של מסדר הדופליקטים, טהולא. קייזר יורש אותו ומתחילה מלחמת הדופליקטים. זירו משיג את תליון ההקסגונום ואת כדור הטונגו (אבי כוחות-העל הדופליקטיים) ומקבל את כוחות הדופליקטים.
הערות שוליים

↑  ארי טננבוים, ‏סיפור עסיסי, קומיקס והשראה • סופרים חרדים חושפים את כל הסודות, באתר כיכר השבת, 15 ביוני 2023
↑  נ. ארי, השפן, הכובע, הקהל, קראט, י"ד ניסן תשפ"ג, עמ' 120
↑  יוגב כרמל, ‏האימא ל-8 שמשגעת את החברה החרדית – ולא מוכנה שנראה אותה, באתר ‏מאקו‏, 7 בספטמבר 2023
↑  מגזין קול פליי, גיליון 36 עמ' 45
↑  עשרים ואחד בבית אחד - הסרט, באתר מרכז הבמה
↑  ברחה לנו כבשה - עשרים ואחד בבית אחד הסרט, באתר מרכז הבמה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007498619405171  VIAF: 2525148632970230630007   WorldCat (עם VIAF): 2525148632970230630007
מגפיים

ערך זה עוסק בפריט הנעלה. אם התכוונתם ללהקה ישראלית, ראו .
מגפיים עתיקים מגרינלנד במוזיאון הנורדי (אנ') באי יורגודן
מגפי רכיבה מעור (1718), הנשקייה המלכותית
מגף עור איטלקי לגבר מהמאה ה-18
מגף עור מהמאה ה-19, מוזיאון המלחמה לזכר הנופלים באוקלנד (אנ')
סקיצה של מגף, מוזיאון האופנה באנטוורפן (אנ')
מגפיים חומים
זוג מגפי אופנוע גותיים
מַגָּף (וברבים זוגי מַגָּפַיִם) הוא פריט הנעלה סגור וגבוה המכסה לפחות את קימור כף הרגל והקרסול בשלמותם. מגפיים מגיעים עד מעל לקרסול, עד אמצע השוק, עד מתחת לברך, עד מעל לברך ולעיתים נדירות עד מפרק הירך.
היסטוריה

העדות הקדומה ביותר למגפיים נמצאת בציור מערה בספרד המתוארך ל-15–12 אלף שנה לפנה"ס. הציור מתאר גבר ואישה הנועלים מגפיים. נמצאו כדים פרסיים מעוצבים כמגפיים מסביב 3000 לפנה"ס. היוונים הקדמונים תיארו את הסקיתים כנועלי מגפיים בשנות 1000 לפנה"ס. בצבאות האסיאתיים בעולם הקדמון ניתן היה לראות חיילים במגפיים. הקיסרים וחיילים גבוהי דרג נעלו מגפיים העשויים מעור ברומא העתיקה.
בימי הביניים אנשי חצרות המלכים נעלו מגפיים עם רכיסה. במאה ה-15 אנשים נעלו מגפיים שהגיעו עד לירכיים. נשים עדיין לא נעלו מגפיים אלא רק הגברים מכל המעמדות. המגפיים היו בדרך כלל מעור והסתיימו בשוליהם בפרווה. אחד מהאישומים כנגד ג'ון דארק היה שהיא נועלת מגפיים.
במאה ה-16 הופיעו מגפיים קלים יותר. תחת שלטונו של הקיסר לואי ה-17 המגפיים אף הפכו לקצרים יותר.
במאה ה-17 המגף הפך לחלק מהמדים הצבאיים באירופה. המגפיים הגנו על רגלי החיילים בעת הרכיבה.
במאה ה-18 המגפיים היו פופולריות באנגליה בעת רכיבה בזמן צייד ובספורט.
במאה ה-19 ההוסארים בגרמניה נעלו מגפיים שכונו: מגפי הסיאן. במאה ה-19 הדנדי באנגליה בלבושו המגונדר התהדר במגפיים. הרוזן מוולינגטון נעל מגפיים שהפכו לאופנתיות. מגפיים אלו ננעלו מעל המכנסיים הצרים וכונו מגפי וולינגטון. במאה ה-19 באנגליה נראו גם מגפי בלצ'ר שהם למעשה מגפונים.
בתקופה הוויקטוריאנית הייתה פופולריות עצומה למגפיים. הממציא הבריטי ג'. ספארקס הול הציג למלכה ויקטוריה את הדגם של המגפיים שהמציא, שנודעו בהמשך כמגפי צ'לסי, שהפכו לנפוצות לאחר מכן הן בקרב גברים והן בקרב נשים. החל מתקופה זו היו נפוצים מגפי באלמוראל ומגפוני דרבי.
בארצות הברית היו בולטים מגפי הבוקרים. מגפיים אלו התפתחו ממגפי וולינגטון ומהמגפיים המקסיקניות וקרוס.
נשים החלו לנעול מגפיים החל מהמאה ה-17. הן נעלו מגפיים מעור ומבד. המגפיים היו בדרך כלל רכוסות. בתחילת המאה ה-20 נעלו מגפיים, ונשים וגם גברים העדיפו נעליים אלגנטיות.
בשנות ה-50 הפכו מגפי נשים לאופנתיות והן ננעלו על עקבים גבוהים. במאה ה-20 מגפיים הפכו לחלק מהמלתחה הגברית והנשית. אצל נשים הופיעו מגפיים בכל הסגנונות.
מטרות וסוגים

בעבר שימשו מגפיים כמחסה לרגל כמו גם כסממן מעמדי, והיו עשויים בעיקר מעור; כיום ניתן לאפיין שתי קבוצות של מגפיים מודרניים: האחת – פונקציונלית, שבה מיוצרים מגפיים המיועדים להליכה בתנאי מזג אוויר קשים, גשם או תנאי שטח, רכיבה או צבא, אלה עשויים מחומרים עבים וגסים החל מעור דרך גומי מוקשח ועד סוגים שונים של אריגים סינתטיים, הקבוצה השנייה היא מגפיים יומיומיים, שהתפתחו כפריט אופנה.
באופן מסורתי, מגף הוא בעל סוליה עבה וקשיחה יותר מנעל רגילה; עם זאת שכיחים גם דגמים – שהמוכּר בהם הוא מגף-הגשם שמזוהה עם ילדים – שעשויים יריעת גומי סינתטי וכל תכליתם היא מניעת הירטבות הגרב בשלוליות עירוניות. ככלל, מגפיים אינם מעוצבים לאפשר גמישות יתרה או אווירודינמיות מיוחדת של התנועה ושל הרגליים, כי אם להליכה או רכיבה תוך יציבות מקסימלית של הנועל (תנאי זה, אכן, אינו מתקיים במידה מרובה במקרה של מגפי-עקב אופנתיים).
מטרות וסוגים > מגף אוסטרלי

מגף אוסטרלי הוא מגף בעיצוב ייחודי המותאם בעיקר לעבודות בנייה וכדומה.
דגם זה זוכה לפופולריות רבה ומיוצר, בין היתר, על ידי בלנדסטון (Blundstone Footwear) ורדבק (RedBack).
המגף בתרבות

פרק זה טעון שכתוב. אנא תרמו לוויקיפדיה . ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
החתול במגפיים – אגדה עממית אירופאית על חתול ערמומי שממליך את אדונו למלך.
"המגפיים של ברוך" – שיר פופולרי של להקת כוורת.
איטליה מכונה "ארץ המגף" בשל צורתה על המפה.
ראו גם

ערדליים
פטיש למגפיים
איטליה
הערות שוליים

1 2 3  History of Boots, LoveToKnow - Live a Life You Love
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007283225805171  BnF: cb11960065p (data)  GND: 4407984-9  LCCN: sh85015782 
החתול במגפיים
The Red Hot Chili Peppers (אלבום)

The Red Hot Chili Peppers הוא האלבום הראשון של הלהקה רד הוט צ'ילי פפרז. האלבום שנוי במחלוקת, וחלק גדול משיריו הם יותר בדיחות מאשר באמת שירים. בזמן העבודה על האלבום, הגיטריסט הלל סלובק והמתופף ג'ק איירונס עזבו את הלהקה כדי להצטרף ללהקה אחרת בשם What Is This ובמקום הצטרפו ג'ק שרמן על הגיטרה וקליף מרטינז על התופים. ההרכב החדש מנגן חמישה שירים בלבד (כולל אחד עם המפיק אנדי גיל) ואת הסינגל הראשון של האלבום - True Men Don't Kill Coyotes וחידוש לשיר של האנק ויליאמס. הרכב הישן מנגן שישה שירים, כולל אחד שנמשך עשרים שניות בלבד וגם את הסינגל Get Up And Jump. האלבום נחל כישלון בשוק, ומכר רק 300,000 עותקים וקיבל שני כוכבים וחצי.
סיבוב הופעות

בעקבות צאת האלבום בשנת 1984, יצאה הלהקה לסיבוב הופעות קצר בארצות הברית על מנת לקדם את מכירתו. עם סיומו, הרוויח כל אחד מהם 500$ בלבד. הקהל בהופעותיהם הגיב בשלילה, העיתונים זיכו בביקורות קרירות, ולמרות זאת, התפתחה לה קבוצת מעריצים גדולה, בעיקר מלוס אנג'לס (ממנה באו הצ'ילי פפרז), אשר ליוותה אותם באותו הזמן.
רשימת רצועות

כל השירים נכתבו בידי אנתוני קידיס, פלי, ג'ק שרמן וקליף מרטינז חוץ מהמקומות שבהם נכתב אחרת.
True Men Don't Kill Coyotes – 3:40 הוא הסינגל הראשון מהאלבום, והיחיד מתוכו שצולם לו קליפ. אווירת השיר היא Fאנק אנרגטי שאפיין את הלהקה בשנותיה המוקדמות, המסתכם בראפ של אנתוני קידיס (הסולן), וצלילי הבס של פלי הבסיסט, אשר פותחים וסוגרים את השיר. בווידאו שצולם ניתן לראות חקלאי מוזר המשקה את גינתו במשקה רדיואקטיבי (כשברקע הר הוליווד), שמתחתיה פורצת הלהקה ומתחילה בביצוע השיר.
Baby Appeal – 3:40 השיר הוקלט עם ג'ק איירונס והלל סלובק. אף על פי שרמתו המוזיקלית צוינה כגבוהה וקליטה יותר מהסינגל הראשון, הוא מעולם לא יצא לרדיו, וכמו כן לא זכה להתייחסות מיוחדת מצד הלהקה. גם בשיר הזה בולט הבס, דבר שיוצר דמיון בינו לבין שירי האלבום השני, Freaky Styley.
Buckle Down – 3:24 שיר נוסף שסגנונו שונה במקצת מזה של האלבום, ובדומה ל־Baby Appeal, חושף כיוון מוזיקלי אחר הנוטה לכיוון האלבום הבא. ואולם, השיר היה ידוע כאחד המושמעים ביותר בהופעות באותם ימים.
Get Up and Jump – 2:53 עם הילל וג'ק איירונס. שוחרר כסינגל שני, ונחשב האהוב ביותר על חברי הלהקה מהאלבום. רבים מהמעריצים טענו כי לא ניתן להשוות ביצוע חי של השיר עם גרסת הדיסק. הוא מאופיין בדקלום מהיר במיוחד, הדן בסוגי קפיצות שונים. מבחינה לירית, היה זה שיר טיפוסי ברוח האלבום, אחד שלא מעביר מסר מסוים.
"Why Don't You Love Me" (Hank Williams) – 3:25
"Green Heaven" (פלי, איירונס, קידיס, סלובק) – 3:59
"Mommy Where's Daddy" – 3:31
"Out in L.A." (פלי, איירונס, קידיס, סלובק) – 2:00 השיר מנוגן עם הלהקה המקורית. עשר שנים אחרי יציאת השיר נקרא אוסף נדיר של הלהקה על שמו.
"Police Helicopter" (פלי, איירונס, קידיס, סלובק) – 1:16
"You Always Sing" (listed as "You Always Sing the Same" on later releases) (פלי, איירונס, קידיס, סלובק) – 0:19
"Grand Pappy Du Plenty" (פלי, אנדי גיל, קידיס, מרטינז, שרמן) – 4:14
רשימת רצועות > בונוסים מהגרסה החדשה של 2003

12. "Get Up and Jump" (demo) (פלי, איירונס, קידיס, סלובק) – 2:37
13. "Police Helicopter" (demo) (פלי, איירונס, קידיס, סלובק) – 1:12
14. "Out in L.A." (demo) (פלי, איירונס, קידיס, סלובק) – 1:56
15. "Green Heaven" (demo) (פלי, איירונס, קידיס, סלובק) – 3:50
16. "What It Is" (a.k.a. "Nina's Song") (demo) (פלי, קידיס) – 3:57
תל דובר

| --- | --- |

 היסטוריה
 תקופות:  התקופה הנאוליתית, התקופה הכלקוליתית, תקופת הברונזה 
 מיקום
 מדינה:  ישראל 
 קואורדינטות:  32°41′02″N 35°37′48″E﻿ / ﻿32.683927°N 35.629916°E﻿ / 32.683927; 35.629916
  (למפת עמק בית שאן מוגדלת) תל דובר(למפת עמק בית שאן רגילה) תל דובר(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום תל דובר(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום תל דובר
 
תל דובר, ידוע גם כח'רבת א-דוויר, הוא אתר ארכאולוגי בצד הישראלי של נהר הירמוך, בסמוך לירדן. בשנת 1997 נערכה חפירת הצלה באתר מטעם רשות העתיקות בהנהלת אלכסנדר און במורדות התל, אזור שהוגדר כ"עיר התחתית". התגלו עשר שכבות ישוב מן התקופה הנאוליתית ועד התקופה הממלוכית.
תקופות קדומות

השרידים המוקדמים ביותר באתר שייכים לתרבות ואדי רבה, משלהי תקופת האבן. השרידים כוללים בור מוקף אבנים, כלי חרס וכלי צור. ממצאים נוספים מהתקופה הכלקוליתית נתגלו באתר. מתקופת הברונזה המאוחרת (1550-1200 לפנה"ס) נמצאו קירות של מבנה ציבורי גדול, וחרסים האופניים לאזור. בין השאר נתגלו כלים מקפריסין, צלמית של אישה האוחזת בתף מרים, וחותם גליל. בתקופת הברזל התקיים באתר יישוב ממנו נמצאו קירות של מבנים שחלקם איתנים. נמצאו גם מספר מבנים עגולים אשר שימשו כאסמי תבואה. באתר נתגלו אתרי קבורה רבים, של אנשים מכל המינים והגילאים. הקברים כללו מנחות הכוללות כלים יוקרתיים הכוללים כלי חרס, כלי ברונזה, חרב מברזל וחרפושית. את רוב כלים שנמצאו בקברים ניתן לתארך למאה ה-11 לפנה"ס (תקופת הברזל המוקדמת), אך קבר אחד אשר נבנה בשלב מאוחר יותר, מתוארך למאה ה-8 לפנה"ס (תקופת הברזל המאוחרת).
התקופה הרומית והביזנטית

בתקופה ההלניסטית התקיים במקום יישוב דל ונמצאו קירות ורצפות אשר הוקמו על מדרגות שנחצבו במדרון כמו גם מספר כלי חרס מיובאים. האתר המשיך להתקיים בתקופה הרומית וזמנו נקבע בין השנים 75 לפני הספירה ו-306 לספירה, כבר במרוצות התקופה הרומית. אוכלוסיית היישוב גדלה משמעותית והוא הפך לעיירה משגשגת. הסבר אפשרי לצמיחה הוא בריחתם של יהודים מיהודה לאחר כישלון מרד בר כוכבא. לצד מבני המגורים נבנו גם מבני ציבור ובין המכלול שנמצא היו כלים שנעשו במחרטה וכלי מדידה. לעיירה נבנתה בתוכנית ברורה, של רחוב ראשי ממנו יוצאים רחובות משניים גם נראה כי היה רחוב אחד מעין טיילת על גדות נהר הירמוך, עם כי לא נכלל בשטח החפירה. אחד הרחובות שנתגלו היה רחב ובצדדיו מבנים קטנים אשר היוו ככל הנראה חנויות. מתחם אשר נמצא במרכז שטח החפירה שימש ככל הנראה כטחנת קמח. גודלו של מתחם זה, כמו גם היעדרם של מתקנים אחרים, מעיד על כך שכלכלת העיירה התבססה על טחינת קמח. רמת שימור המבנים גבוהה, וחלקם שרדו עד לגובה של שני מטרים ויותר. חלק מהמבנים כללו קומה נוספת, כך למדו החוקרים מהמדרגות שנמצאו בהם. נראה כי העיירה הזאת חרבה ברעידת אדמה שהכתה את האזור בשנת 306. היישוב הוקם מחדש בין סוף המאה ה-4 ותחילת המאה ה-5, אך היה קטן משמעותית מהיישוב הקודם. נראה כי התושבים שיפצו את המבנים ההרוסים ועשו בהם שינויים. בתקופה הביזנטית היה התקיים היישוב בעיקר בין המאה ה-6 למאה ה-7, ונבנה בו מבנה רחב. במרכזו חצר שממדיה 20 על 10 מטר, המוקפת בחדרים. בין החדרים היו חדרים ארוכים אשר שימשו כאורוות. נמצא גם מגדל רבוע שממדיו 10 על 10 מטרים, בצידו הדרומי של במבנה. נראה כי שימש המבנה למטרה צבאית, אולי כדי לשמור על הדרך החשובה לעיר דמשק שמצפון.
התקופה המוסלמית המוקדמת והתקופה הממלוכית

בתקופת שלטון בית אומיה (סוף המאה ה-7 ועד אמצע המאה ה-8) נעשה שימוש חוזר במבנה הצבאי. היישוב שרד את רעידת האדמה שפקדה את האזור בשנת 749. בתקופת שלטון בית עבאס (עד המאה ה-11) נעשו שיפוצים רבים לבניין המרכזי. במקביל, נעשה שימוש חוזר במבנים מהתקופות הרומיות והביזנטיות. בחפירה ב-1997 לא נמצאו שרידים מהתקופה הצלבנית. בתקופה הממלוכית היה באתר יישוב דל שכלל מספר מכלאות שהשתרע על כל שטח החפירה.
לקריאה נוספת

יהודה רפיואנו, תל דובר, חדשות ארכאולוגיות, רשות העתיקות, כרך 113, 2001, עמ 21–23
אנדרטת לינקולן

| --- | --- |

אנדרטת לינקולן
 מידע כללי
 סוג:  אתר הנצחה לאומי של ארצות הברית, אטרקציה תיירותית, אתר הנצחה 
 על שם:  אברהם לינקולן
 כתובת:  פארק הפוטומק המערבי 
 מיקום:  וושינגטון די. סי. וושינגטון די. סי.
 מדינה:  ארצות הברית 
 מפעיל:  שירות הפארקים הלאומיים של ארצות הברית 
 מבקרים בשנה:  1,538,573 (נכון ל־1940)
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ? – 30 במאי 1922
 תאריך פתיחה רשמי:  30 במאי 1922 
 חומרי בנייה:  Yule marble, אבן גיר אינדיאנה, בטון מזוין, Tennessee marble, Sylacauga marble 
 יוצר:  דניאל צ'סטר פרנץ' 
 אדריכל:  הנרי בייקון 
 סגנון אדריכלי:  התחייה היוונית 
 מידות
 גובה מעל פני הים:  16 מ' (נכון ל־18 בדצמבר 1980) 
 
 קואורדינטות:  38°53′21″N 77°03′01″W﻿ / ﻿38.889277777778°N 77.050138888889°W﻿ / 38.889277777778; -77.050138888889
 www.nps.gov/linc/index.htm
  (למפת וושינגטון די. סי. מוגדלת) אנדרטת לינקולן(למפת וושינגטון די. סי. רגילה) אנדרטת לינקולן
 
אנדרטת לינקולן (באנגלית: Lincoln Memorial) היא אנדרטה בקצה המערבי של המול בעיר וושינגטון שבארצות הברית המוקדשת לזכרו של נשיא ארצות הברית אברהם לינקולן.
היסטוריה

אבן הפינה לאנדרטה הונחה ביום השנה ה-113 ליום הולדתו של לינקולן, 12 בפברואר 1915, והאנדרטה נחנכה ב-30 במאי 1922, במעמד בנו של הנשיא - רוברט טוד לינקולן.
האדריכל, הנרי בייקון זכה בשל אנדרטה זו במדליית הזהב של AIA שהיא אות ההוקרה הגבוה ביותר של המכון האמריקאי לאדריכלים (AIA).
סביב האנדרטה, הבנויה בסגנון יווני, 36 עמודים שגובהם 10 מטרים. 36 העמודים מייצגים את 36 המדינות בארצות הברית בתקופת מותו של לינקולן.
שם כל מדינה חקוק בראש כל עמוד.
האנדרטה מבוססת על פסל זאוס באולימפיה. במרכזה פסל של הפסל דניאל צ'סטר פרנץ' המתאר את הנשיא לינקולן יושב. פסל הנשיא צופה לעבר בריכת ההשתקפות.
ישנן שתי אגדות אורבניות בנוגע לפסל. הראשונה טוענת, שבאחורי ראשו של לינקולן מפוסל רוברט אדוארד לי, עוד נטען שלי מביט לכיוון ביתו, בית ארלינגטון (שממוקם ליד בית הקברות הלאומי ארלינגטון). האגדה השנייה טוענת שלינקולן יוצר באמצעות ידיו את האותיות A ו-L בשפת הסימנים האמריקאית, האותיות A ו-L הם האותיות הראשונות בשמו של לינקולן באנגלית: Abraham Lincoln. האגדות הופרכו לחלוטין על ידי שירות הפארקים הלאומיים של ארצות הברית (NPS) שאחראי, בין היתר, על האנדרטה.
על הקיר הדרומי של האנדרטה חקוק נאום גטיסברג, ומעל הנאום מצוי ציור קיר של מלאך המשחרר עבד. על הקיר הצפוני נאום ההשבעה השני של לינקולן ומעליו ציור קיר המתאר את האחדות בין הצפון והדרום.
על הקיר מאחורי הפסל נחקק:
IN THIS TEMPLE
AS IN THE HEARTS OF THE PEOPLE
FOR WHOM HE SAVED THE UNION
THE MEMORY OF ABRAHAM LINCOLN
IS ENSHRINED FOREVER
תרגום:
במקדש זה
כמו גם בליבות האנשים
אשר בעבורם הוא הציל את האיחוד
זכרו של אברהם לינקולן
חקוק לנצח
ב-1939 ביקשה הזמרת מריאן אנדרסון לשיר ב"אולם החוקה" בוושינגטון, אולם הדבר נאסר עליה בשל צבע עורה. אלינור רוזוולט ארגנה למריאן אנדרסון הופעה על מדרגות אנדרטת לינקולן, ו-70,000 צופים באו לשמוע אותה. השירה הועברה בשידור רדיו ישיר ברחבי ארצות הברית.
ב-28 באוגוסט 1963, על מדרגות האנדרטה, התכנסו כל הצועדים במצעד לוושינגטון למען תעסוקה וחירות, ומארגן המצעד מרטין לותר קינג נאם את נאום "יש לי חלום" - המפורסם בנאומיו.
אנדרטת לינקולן הופיעה על מטבע הסנט, והיא מופיעה גם על שטר של חמישה דולרים.
גלריה

בניית האנדרטה, בשנת 1920
מבט אווירי על אנדרטת לינקולן
נאום גטיסברג, בתוך בניין האנדרטה
הערות שוליים

↑  Frequently Asked Questions שאלות נפוצות באתר אנדרטת לינקולן של שירות הפארקים הלאומיים של ארצות הברית
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4580615-9  MusicBrainz: d32fcbed-0e55-4708-8c10-bf1fe55bc9f4  NARA: 10647061  VIAF: 238773097   WorldCat (עם VIAF): 238773097 
פסלו של הנשיא לינקולן במרכז האנדרטה
אוגוסט אסקופייה

| --- | --- |

 לידה:  28 באוקטובר 1846 וילנב-לובה, האלפים הימיים, צרפת 
 פטירה:  12 בפברואר 1935 (בגיל 88) מונטה קרלו, מונקו 
 מסעדות:  מלון ריץ פריז 
 פרסים והוקרה:  קצין בלגיון הכבוד (1928)  אביר בלגיון הכבוד (1919)  מסדר דנבורג 
 
אוגוסט אסקופייה (בצרפתית: George Auguste Escoffier‏; 28 באוקטובר 1846, וילנב-לובה, פרובאנס - 12 בפברואר 1935, מונטה קרלו) היה שף צרפתי, השף החשוב והמפורסם ביותר בעולם המערבי בתקופה שבין 1880 ל-1920.
תולדות חייו

אסקופייה נולד למשפחה ענייה בכפר ששכן באלפ-מריטים, בדרום מזרח צרפת. הוא חלם להיות פסל, אך אביו רצה שימשיך בדרכו ויהיה נפח. אך אמו של אסקופייה ריחמה עליו, והעבירה אותו לחסות דודו, שהיה בעל מסעדה בניס. אסקופייה למד שבע כיתות בבית ספר והחל את הקריירה שלו בגיל 13, אצל דודו. בתחילה היה שוטף כלים, ובמרוצת השנים העפיל במדרגות הסולם המקצועי.
בהיותו כבן 19 עבר לפריז, וכיהן כשף רטבים במסעדה היוקרתית Le Petit Moulin. בשונה משפים גדולים אחרים בני תקופתו, הוא לא היה טבחם הפרטי של עשירים, ובמקום זאת בישל וניהל מסעדות יוקרה בהן סעדו אותם עשירים.
ב-1890 חבר לשני כוכבים עולים בשמי המלונאות: סזאר ריץ ואשנאר. שותפות זו הביאה אותו למלון סבוי המפואר בלונדון, שהיה בניהולו של סזאר ריץ. אסקופייה ניהל את מטבחי המלון. השותפות עם ריץ נקטעה בשנת 1897, כאשר הסתבר לאסקופייה כי ריץ מאשים אותו שלקח חמישה אחוזים מאספקת המזון של המלון. ואולם, לאחר הפסקה קצרה, השלימו השניים וחזרו לשותפותם.
ב-1898 עבר לזמן מה לנהל את מטבחי מלון קרלטון (Carlton), מהמלונות מהמפורסמים בעולם דאז. 
אסקופייה פרש מעבודה פעילה בשנת 1921, כשהיה בן 74. קריירת הבישול שלו נמשכה 62 שנים, מקריירות הבישול הארוכות ביותר הידועות.
אסקופייה מספר בזכרונותיו כי הו צ'י מין עבד במטבחו בחיתוך ירקות בשנת 1914.
כינויו היה "קיסר הטבחים". על פי הסיפור, הכינוי הוענק לו על ידי וילהלם השני, קיסר גרמניה בעת הפלגה באוניית הקיטור המפוארת Imperator, אשר שטה בקו המבורג-אמריקה. אסקופייה שימש כרב הטבחים ובישל סלמון מאודה בשמפניה. הקיסר, שהארוחה נעמה עד מאוד לחיכו, שאל: "איך אוכל להודות לך ?" הגיד לו אסקופייה: "על ידי כך שתחזיר את אלזס לוריין לצרפת". הקיסר, שהיה ידוע במזגו כנוח להתרגז, פרץ בצחוק מתגלגל, והשיב: "אני קיסר גרמניה ואתה קיסר השפים." מאז אימץ אסקופייה את הביטוי וזה דבק בו.
סיפור נוסף שמספר אסקופייה אודות מסע השיט המתואר נוגע לסערת הרוחות שאירעה כאשר נאמר לקיסר הגרמני שהשף של ארוחתו הקרבה הוא אסיר מלחמה לשעבר מצרפת שרוצה להרעיל אותו. משנשאל על כך על ידי קציני הקיסר שבחנו את המטבח הוא השיב להם: "אתם יכולים לסעוד בשקט. אם באחד מן הימים מדינתכם תחרחר ריב עם צרפת, ויעלה בידי הדבר, אמלא את חובתי. אבל לעת עתה אתם יכולים להירגע ולא לתת לדבר לטרוד את מערכת העיכול שלכם".
בשל פועלו בהעלאת יוקרת הגסטרונומיה הצרפתית ברחבי הגלובוס, הוענק לו בשנת 1920 אות לגיון הכבוד בדרגת אביר, ובשנת 1928 אות לגיון הכבוד בדרגת קצין, והוא היה לטבח הראשון שהוענק לו אות זה.
עבודותיו הספרותיות

עבודותיו הספרותיות הן אורים ותומים למהלכים בשבילי האוכל העילי עד לימינו אלה ממש. עד לשנות ה-70 של המאה רבים מהדגולים שבשפים הכינו את מתכוניו בלי לסטות ימינה או שמאלה, למשל רוז'ה ורז'ה.
הדפניטיבי והאנציקלופדיסטי שבספריו הוא Le Guide Cuilinaire שכתבו בשנת 1903, ובו מתארות ההתנהלות במטבחו של מלון גדול בהנץ המאה. ספר זה נהיה לתנ"ך של השפים, הפורט את קווי המתאר של המטבח הצרפתי הקלאסי. יצא בארבע מהדורות בימי חייו, האחרונה בהן בשנת 1921. בכל מהדורה הוא הוסיף ושיפר. זהו ספר הדרכה שאסקופייה תיארו כ: "ספר שימושי יותר מאשר ספר מתכונים" והוא ספר לימוד והדרכה לטבחים מתקדמים.
הספר Le Guide Culinaire מכיל 5012 מתכונים קצרים: 280 רטבים, 192 קישוטים, 440 מרקים, 257 ביצים, 628 דגים, 377 Hors D'oeuvers, 
841 בשר, 506 בשר עוף, 251 בשר ציד, 109 מנות פתיחה (Entrees) והכנות קרות וסלטים, 
71 מתכוני צלי, 355 ירקות ומוצרי עמילן, 414 מתוקים, פודינג וקינוחים, 197 גלידות, 46 Savouris, ו-50 לפתנים, ריבות ומשקאות.
ספר נוסף שכתב הוא Le Livre des Menus, אשר ראה אור בשנת 1912.
שני הספרים נכתבו בשיתוף עם השפים Phileas Gilbert ו-Emile Feru, כמו גם ספרו Ma Cuisine שיצא לאור ב-1934, שקהל היעד שלו הוא חובב הבישול הביתי.
עבודות ספרותיות נוספות פרי עטו הן Le Ritz ב-1927, La Morue ב-1929, המגזין Le Cornet d'Epicure ב-1911, ו-Les Fleurs en cire ב-1910.
בשנת 1985 יצאו לאור בצרפתית זכרונותיו (תורגמו לאנגלית), שלוקטו והורכבו על ידי נכדו פייר אסקופייה ונינו מרסל אסקופייה, המתארים את חייו בין השנים 1872 עד 1919, ומתעדים את כרוניקת תקופתו.