הגיית העברית
הגיית העיצורים בעברית

הגיית העיצורים בעברית המודרנית בהתאם להשפעות שספגה ובהשוואה לעברית הטברנית והעתיקה:
בהשפעת ההגייה האשכנזית, נעלמו אצל רוב ילידי ישראל העיצורים הלועיים חי"ת ועי"ן, שהיו קיימים בעברית הטברנית והעתיקה ולכן עי"ן נהגית לרוב כאל"ף או שאינה נהגית כלל, וחי"ת נהגית לרוב ככ"ף רפה. העיצור רי"ש בביצועו המכתשי (כלומר תוך הרטטת חוד הלשון) נעלם כמעט לגמרי בקרב ילידי הארץ, ובמקומו מקובל היגוי הרי"ש בווילון (החיך הרך) או בענבל. קשה לדעת מה היה היגוי הרי"ש בעברית הטברנית, אולם משערים כי בעברית העתיקה היא נהגתה, כמו בערבית כיום, כעיצור מכתשי.
בהשפעת ההגייה הספרדית, קיימת בעברית המודרנית הבחנה בין דגוש לרפה לגבי העיצורים בי"ת, כ"ף, פ"ה. בהגייה האשכנזית הייתה גם הבחנה בין ת"ו דגושה לת"ו רפה. בעברית הטברנית ההבחנה בין דגוש לרפה, שסומנה בדגש קל, הייתה קיימת לא רק לגבי העיצורים בי"ת, כ"ף, פ"ה אלא גם לגבי גימ"ל, דל"ת, ת"ו. בעברית המקראית, לעומת כל אלה, לפי רוב ההשערות, כלל לא הייתה קיימת הבחנה בין דגוש לרפה ולכל העיצורים הללו הייתה רק הגייה אחת.
בהתאם להגייה האשכנזית ולמרבית דוברי ההגייה הספרדית, העיצורים הנחציים טי"ת, צד"י וקו"ף נעלמו לגמרי בעברית המודרנית כך שטי"ת נהגית כת"ו, קו"ף נהגית ככ"ף דגושה וצד"י נהגית כ"תְס". האות ו"ו נהגית כחוכך שפתי שיני v, והגיית w שהייתה בעבר עבור עיצור זה קיימת כיום רק במילים שאולות.
בעברית המודרנית נשמרת ההבחנה העתיקה בין שי"ן ימנית לשי"ן שמאלית. שי"ן שמאלית נהגית בדיוק כמו סמ"ך, תופעה שמקורה, כנראה, בעברית המשנאית.
בהשפעת שפות אירופיות ובמידה פחותה גם בהשפעת הניבים של השפה הערבית נוספו לעברית המודרנית עיצורים שלא קיימים בעברית הטברנית והעתיקה: (ʒ) עבור האות זי"ן גרושה ז' כמו העיצור הראשון במילה ז'אנר, (dʒ) עבור האות גימ"ל גרושה ג' כמו העיצור הראשון במילה ג'חנון, (tʃ) עבור האות צד"י גרושה צ' כמו העיצור הראשון במילה צ'אט.
| פרוטו שמית | IPA | עברית> אות | עברית> אות | עברית> מקראית | עברית> טברנית | עברית> ישראלית | דוגמה | ערבית |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| *b | b | ב | ḇ/b | /b/ | /v/, /b/ | /v/, /b/ | בית | ب |
| *d | d | ד | ḏ/d | /d/ | /ð/, /d/ | /d/ | דב | د |
| *g | ɡ | ג | ḡ/g | /ɡ/ | /ɣ/, /g/ | /ɡ/ | גמל | ج |
| *p | p | פ | p̄/p | /p/ | /f/, /p/ | /f/, /p/ | פחם | ف |
| *t | t | ת | ṯ/t | /t/ | /θ/, /t/ | /t/ | תחת | ت |
| *k | k | כ | ḵ/k | /k/ | /χ/, /k/ | /χ/, /k/ | כוכב | ك |
| *ṭ | tʼ | ט | ṭ | ṭ | /tˤ/ | /t/ | טבח | ط |
| *q | kʼ | ק | q | q | /q/ | /k/ | קבר | ق |
| *ḏ | ð | ז | z | /ð/ | /z/ | /z/ | זכר | ذ |
| *z | z | ז | z | /z/ | /z/ | /z/ | זרק | ز |
| *s | s | ס | s | /s/ | /s/ | /s/ | סוכר | س |
| *š | ʃ | שׁ | š | /ʃ/ | /ʃ/ | /ʃ/ | שׁמים | س |
| *ṯ | θ | שׁ | š | /θ/ | /ʃ/ | /ʃ/ | שׁמונה | ث |
| *ś | ɬ | שׂ | ś | /ɬ/ | /s/ | /s/ | שׂמאל | ش |
| *ṱ | θʼ | צ | ṣ | ṱ | /sˤ/ | /ts/ | צל | ظ |
| *ṣ | sʼ | צ | ṣ | ṱ | /sˤ/ | /ts/ | צרח | ص |
| *ṣ́ | ɬʼ | צ | ṣ | ṱ | /sˤ/ | /ts/ | צחק | ض |
| *ġ | ɣ | ע | ʻ | /ʁ/ | /ʕ/ | /ʔ/, - | עורב | غ |
| *ʻ | ʕ | ע | ʻ | /ʕ/ | /ʕ/ | /ʔ/, - | עשׂר | ع |
| *ʼ | ʔ | א | ʼ | /ʔ/ | /ʔ/ | /ʔ/, - | אב | ء |
| *ḫ | x | ח | ḥ | /χ/ | /ħ/ | /χ/ | חמשׁ | خ |
| *ḥ | ħ | ח | ḥ | /ħ/ | /ħ/ | /χ/ | חבל | ح |
| *h | h | ה | h | /h/ | /h/ | /h/, - | הגר | ه |
| *m | m | מ | m | /m/ | /m/ | /m/ | מים | م |
| *n | n | נ | n | /n/ | /n/ | /n/ | נביא | ن |
| *r | ɾ | ר | r | /ɾ/ | /ɾ/ | /ʁ/ | רגל | ر |
| *l | l | ל | l | /l/ | /l/ | /l/ | לשׁון | ل |
| *y | j | י | y | /j/ | /j/ | /j/ | יד | ي |
| *w | w | ו | w | /w/ | /w/ | /v/ | ורד | و |
| פרוטו שמית | IPA | אות | אות | מקראית | טברנית | ישראלית | דוגמה | ערבית |
| ייצוג> ייצוג.ייצוג | הגייה> ישראלית.ישראלית | הגייה> אשכנזית.אשכנזית | הגייה> ספרדית.ספרדית | הגייה> תימנית.תימנית | הגייה> טברנית.טברנית | הגייה> משוחזר.משנאית (לשון חז"ל) | הגייה> משוחזר.מקראית |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| א | [ʔ, -] | [ - ] | [ʔ, -] | [ʔ, -] | [ʔ, -] | [ʔ, -] | ʔ |
בּ: b
| ב | v | [v~v̥] | [b~β~v] | v | v | β | b |
| גּ | ɡ | [ɡ~ɡ̊] | ɡ | dʒ | ɡ | ɡ | ɡ |
| ג | ɡ | [ɡ~ɡ̊] | [ɡ~ɣ] | ɣ | ɣ | ɣ | ɡ |
| דּ | d | [d~d̥] | [d̪~ð] | d̪ | d̪ | d̪ | d̪ |
| ד | d | [d~d̥] | [d̪~ð] | ð | ð | ð | d̪ |
| ה | [h~ʔ, -] | [h, -] | [h, -] | [h, -] | [h, -] | [h, -] | h |
| ו | v | [v~v̥] | v | w | w | w | w |
| ז | z | [z~z̥] | z | z | z | z | z |
| ח | [χ~ħ] | x | ħ | ħ | ħ | ħ | [ħ, χ] |
| ט | t | t | [t̪] | [t̴̪] | [t̴̪] | [t̪ˤ] | [t̪ʼ] |
י: j
כּ ךּ: k
| כ ך | χ | χ | χ | χ | χ | χ | k |
| ל | l | [l~ɫ] | l | l | l | l | l |
מ ם: m
| נ ן | n | n | n̪ | n̪ | n̪ | n̪ | n̪ |
ס: s
| ע | [ʔ~ʕ, -] | [ - ] | [ʕ, ŋ, -] | ʕ | ʕ | ʕ | [ʕ, ʁ] |
פּ ףּ: p
| פ ף | f | f | f | f | f | ɸ | p |
| צ ץ | t͡s | t͡s | t͡s | [s̴] | [s̴] | [sˤ] | [sʼ, ɬʼ, θʼ] |
| ק | k | k | k | ɡ, ɢ, q | q | q | kʼ |
| רּ | לא קיים | לא קיים | לא ידוע | קיים (נדיר) | קיים (נדיר) | לא ידוע | לא ידוע |
| ר | ʁ | ɹ~ʀ | r~ɾ | r~ɾ | ɾ | ɾ | ɾ |
שׁ: ʃ
| שׂ | s | s | s | s | s | s | ɬ |
| תּ | t | t | t̪ | t̪ | t̪ | t̪ | t̪ |
| ת | t | s | θ | θ | θ | θ | t̪ |
הערה: ברוב הקהילות בעלות ההגייה הספרדית לא הבדילו בין ת' דגושה לרפויה ואת כולם ביטאו כ-t. אצל חלק מיהודי עיראק ביטאו ת' רפויה כ-θ, כלומר כ-th אטומה או ث הערבית.
| ייצוגים חדשים לעיצורים בעברית> ייצוג | ייצוגים חדשים לעיצורים בעברית> הגייה ישראלית |
| --- | --- |
ג׳: dʒ
ד׳: ð
‏(וו), ו׳(לא רשמי) : w
ז׳: ʒ
ע׳: ɣ
צ׳ ץ׳: t͡ʃ
ת׳: θ
בהגיית השפה הפרוטו שמית, היה קיים עיצור שיני, חוכך, קולי [ð] עבור האות ז במילים כמו זהב וכזב, עיצור מכתשי, מחוכך שורק, קולי [dz] עבור האות ז במילים כמו מאזנים, עיצור שיני, חוכך, אטום [θ] עבור האות שׁ במילים כמו שנה, ושמונה (θamaːn) ושלושה עיצורים עבור האות צ, עיצור מכתשי, חוכך שורק, מסודק [sʼ] במילה כמו צרח, עיצור שיני, חוכך, מסודק [θʼ] במילה כמו צל ועיצור מכתשי, חוכך צדי, מסודק [ɬʼ] במילה כמו ארץ. בתקופת העברית המקראית התמזגו העיצורים (/θ/ /ð/) עם (ז-/z/ שׁ-/ʃ/) והעיצורים (/ɬʼ/ /sʼ/ /θʼ/) עם (צ-/sʼ/).
| פרוטו-שמי | עברית | ארמית | ערבית | דוגמאות> עברית | דוגמאות> ארמית | דוגמאות> ערבית | דוגמאות> משמעות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| */ð/ | */z/ ז | */d/ ד | */ð/ ذ | זהב | דהב | ذهب | 'זהב' |
| */z/1 | */z/ ז | */z/ ז | */z/ ز | מאזנים | מאזניא | موازين | 'מאזנים' |
| */ʃ/ | */ʃ/ שׁ | */ʃ/ שׁ | */s/ س | שׁנה | שׁנה | سنة | 'שנה' |
| */θ/ | */ʃ/ שׁ | */t/ ת | */θ/ ث | שלושה | תלתא | ثلاثة | 'שלוש' |
| */θʼ/1 | */sʼ/1 צ | */tʼ/ ט | */ðˤ/ ظ | צל | טללא | ظل | 'צל' |
| */ɬʼ/1 | */sʼ/1 צ | */ʕ ע | */ɮˤ/ ض | ארץ | ארעא | أرض | 'ארץ' |
| */sʼ/1 | */sʼ/1 צ | */sʼ/ צ | */sˤ/ ص | צרח | צרח | صرخ | 'צרח' |
יכולים להיות גם עיצורים מחוככים (/dz/ /tɬʼ/ /ʦʼ/ /tθʼ/)
בהגיית העברית המקראית היו שני עיצורים אפשריים לאותיות עי"ן וחי"ת. עיצור עינבלי ועיצור לועי. דוגמה לאות ע - מערב (maːʁrab) ועבד (ʕabad), ודוגמה לאות ח - חמשׁ (χamʃ) ומלח (malaħ). אך בסביבות השנים 200 לפנה"ס העיצורים העינבלים (ע-/ʁ/ ח-/χ/) התמזגו עם העיצורים הלועיים שלהם (ע-/ʕ/ ח-/ħ/) וכבר לא ניתן היה לשמוע את העיצורים הענבליים בעברית המקראית.
| פרוטו-שמי | עברית | ארמית | ערבית | דוגמאות> עברית | דוגמאות> ארמית | דוגמאות> ערבית |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| */χ/ | */ħ/ ח | */ħ/ ח | */χ/ خ | חֲמִשָׁה   צרח | חַמְשָׁא   צרח | خمسة   صرخ |
| */ħ/ | */ħ/ ח | */ħ/ ח | */ħ/ ح | מלח | מלח | ملح |
| */ʁ/ | */ʕ/ ע | */ʕ/ ע | */ʁ/ غ | עורב   מערב | עראב   ערב | غراب   غرب |
| */ʕ/ | */ʕ/ ע | */ʕ/ ע | */ʕ/ ع | עבד | עבד | عبد |
העיצור מכתשי, חוכך צדי, אטום [ɬ] היה קיים בהגיית העברית המקראית כאות שׂ שמאלית. בתקופה המאוחרת של העברית המקראית העיצור /ɬ/ התמזגה עם /s/. בעברית משנאית ובכל קריאות המסורת היהודיות מבטאים את האות שׂ שמאלית כ-/s/. רק בעברית שומרונית התמזגה העיצור /ɬ/ עם /ʃ/. השפות השמיות היחידות שבהן שרד העיצור /ɬ/ הן השפות הדרום ערביות המודרניות.
חוק הבג"ד כפ"ת ([b ɡ d k p t] ל[v ɣ ð χ f θ]) התפתח במהלך תקופת העברית המקראית, בעקבות ההשפעה החזקה של השפה הארמית. ייתכן שהחוק התפתח קודם בעיצורים האטומים עקב העובדה שבתעתיקי השמות בתרגום השבעים, שם האותיות בג״ד מתועתקות תמיד בביצוע הסותם  \!\,\beta \gamma \delta , ואילו האותיות כפ״ת מתועתקות לעיתים בביצוע הסותם  \!\,\kappa \pi \tau  ולעיתים בביצוע החוכך  \!\,\chi \phi \theta , אך ביוונית אין כלל תעתיק אפשרי לביצוע החוכך של בג"ד.
כמו בשפות השמיות האחרות ההגייה של האות רי"ש הייתה עיצור מכתשי, מקיש [ɾ] ושל האות וי"ו הייתה עיצור וילוני שפתי, מקורב [w]. בעקבות ההשפעה של השפות האירופיות הפכה ההגייה של האות וי"ו לעיצור שפתי-שיני, חוכך, קולי [v] ושל האות רי"ש לעיצור ענבלי בעברית המודרנית.
המקרא מראה לפעמים הבלעות פונטיות ושינויים בהגייה. יש בו מילים הנכתבות בקיצור ובבליעת עיצורים. למשל, "למרות" (ישעיהו ג ח) במקום "להמרות", "לשמיע" (תהלים כו ז) במקום "להשמיע", "תומים" במקום "תאומים" (בראשית כה כד), "לגיד" (מלכים ב ט טו) במקום "להגיד", "חמה" (איוב כט ו) במקום "חמאה". במילה "מאתיים" האל"ף שותקת אבל כנראה נשמעה במקור. התנ"ך מראה חילופים בין עי"ן לאל"ף. למשל, משערים שהמילה "פתאום" באה מהשורש "פ-ת-ע". כתוב גם "מתאב" (עמוס ו ח) במקום "מתעב" ו"מגואל" בא מ"גועל". משערים שה"א הידיעה לא נבלעה במקור אחרי מילות היחס היות שבתנ"ך יש דוגמאות לכך. למשל, כתוב "ה' בהשמיים חסדך" (תהלים לו ו), "ויהי כהיום הזה" (בראשית לט יא), "ויבדילם אמציהו להגדוד" (דברי הימים ב כה י).