stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
צ'פסטו
תרבות ואירועים קבועים

בעיירה נערך יריד חקלאי שנתי. והאירוע השנתי של ואסאיל (Wassail - מנהג אנגלי) ומארי לוויד (Mari Lwyd - מנהג וולשי) בינואר. יש ארגון ולשי מקומי באזור, המארגן אירועים בשפה הוולשית במהלך השנה הפתוחים לכולם. בכל אוקטובר העיירה מארחת את האירוע "Hoggin' the Bridge", משחק מילים שניתן לתרגם כ"אופנועים משתלטים על הגשר", אירוע התרמה שבו אלפי אופנועים נוסעים דרך גשר סוורן ומתכנסים במרכז העיירה. הקהילה מארגנת מדי פעם מופעים אורקוליים המכסים היבטים של ההיסטוריה המקומית, תוך שימוש בתושבים המקומיים בעזרת בימוי מקצועי.
מוזיאון צ'פסטו (Chepstow Museum), שהוקם על ידי חברת צ'פסטו (Chepstow Society)‏ שוכן בבית מידות אלגנטי מ-1796 מול הכניסה לטירה. אין בצ'פסטו בית קולנוע או תיאטרון, אם כי הקרנות סרטים, מופעי תיאטרון ואירועים אחרים מתנהלים באורח קבע באולם דריל (Drill Hall), סמוך לטירה ולנהר. פעילות קהילתית מתנהלת גם במרכז הקהילתי פלמר ובמרכז הקהילתי בולוורק.
לצ'פסטו יש ברית ערים תאומות עם קורמיי (Cormeilles) בצרפת.
בעיירה פועלת מ-2001 להקת ריקוד המכונה The Widders Border Morris Men שאנשיה נוהגים לצבוע את פניהם בשחור. ב-2010 הם הוזמנו לייצג את ויילס בפסטיבל קלטי בצרפת.
ספורט ותרבות פנאי

מסלול מרוצי הסוסים של צ'פסטו (Chepstow Racecourse) הוא המתקן החשוב ביותר למרוצי סוסים בוויילס. הוא שוכן בקצה העיר, בשטחים של בית האחוזה בית פירספילד (Piercefield House) החרב. מסלול המרוצים נפתח ב-1926, והפך למקום מפגש קבוע של המרוץ הלאומי של ויילס (Welsh National) ב-1949.
קבוצת הכדורגל של צ'פסטו (.Chepstow Town F.C) הוקמה ב-1878, ונכון ל-2017 שיחקה בליגה השלישית בוויילס. קבוצת הרוגבי של צ'פסטו נוסדה ב-1869 על ידי התלמידים לשעבר והמורים של בית הספר התיכון של צ'פסטו. נכון ל-2017 הקבוצה משחקת בליגה השלישית של ויילס. בעיירה יש גם מועדון שבו מתאמנים בחץ וקשת ומשחקים טניס, כדורת, קריקט וכדורגל נערים. אליפות העולם בריצת שדה של 1976 שבה זכה קרלוש לופס נערכה בעיירה. שני מסלולים ארוכים של רשת האופניים הלאומית (National Cycle Network) מתחילים בצ'פסטו, כולל "מסלול האופניים השביל הקלטי" (Celtic Trail cycle route)‏. בצ'פסטו נערכו גם מרוצי אופניים ברחובות לחובבים ומקצוענים, כדוגמת ה"גרנד פרי של צ'פסטו".
מרכז הפנאי של העיירה שוכן בסמוך לבית הספר של צ'פסטו. המרכז שייך למועצת המחוז של מונמות'שייר. בין המתקנים: בריכת שחייה פנימית ומגרשי משחקים בתוך המבנה ומחוץ לו.
מועדון הרצים של צ'פסטו (Chepstow Harriers running club), נוסד בשנות ה-80 של המאה ה-19 ונפגש פעמיים בשבוע במרכז בנוסף לאירועים מתוכננים.
מאז תקופת השיא שבה הייתה המרכז לסיורים בעמק הוויי בשלהי המאה ה-18 ותחילת המאה ה-19, צ'פסטו היא מרכז תיירות חשוב. יש בעיירה מגוון של בתי מלון ובתי הארחה. בנוסף לאטרקציות שיש בעיירה, כולל הטירה, העיירה קרובה לאטרקציות אחרות כולל יער דין המלכותי, מנזר טינטרן ועמק ויי, מגרשי הגולף הסמוכים בסנט פייר, ומרכז הצלילה הלאומי בטידנהאם (National Diving and Activity Centre). כמה שבילי הליכה ארוכים: שביל סוללת אופה (Offa's Dyke Path), שביל עמק ויי (Wye Valley Walk), שביל חוף ויילס (Wales Coast Path) ושביל גלוסטרשייר (Gloucestershire Way) עוברים דרך העיירה או בסמוך לה. שביל חוף ויילס נפגש עם שביל סוללת אופה בצ'פסטו, ושניהם ביחד מהווים את "שביל סובב ויילס" באורך כללי של 1,653 קילומטרים.
אתרים בולטים

בצ'פסטו יש חמישה בניינים רשומים מדרגה I – הטירה, כנסיית המנזר, שער העיר, חומת הנמל וגשר ויי העתיק – וכמה בניינים רשומים מדרגה II.
אתרים בולטים > טירת צ'פסטו

טירת צ'פסטו משקיפה על נהר ויי, מרחק קצר במורד ממרכז העיר. המגדל הגדול הוא החלק העתיק ביותר של המתחם ומתוארך לשלהי המאה ה-11. הטירה הורחבה, הן מערבה והן מזרחה, במאות מאוחרות יותר, אך נחרבה במהלך מלחמת האזרחים באנגליה. מול הטירה יש מגרש חנייה גדול, ליד מרכז המבקרים ומול מוזיאון צ'פסטו. הטירה מנוהלת על ידי Cadw, והיא פתוחה לציבור בתשלום בכל השנה למעט חגים. הכניסה לטירה היא דרך שער מהמאה ה-12, והיא מכילה תערוכה על ההיסטוריה של הטירה. שביל בסמוך לטירה הוא נקודת ההתחלה והסיום של שביל עמק ויי.
אתרים בולטים > שער העיר וחומת הנמל

מרבית חומת הנמל מהמאה ה-13 נותרה שלמה, אף שקטע דרומית למסילת הברזל נהרס כשנבנתה המספנה הלאומית ב-1916. נקודות התצפית הטובות ביותר על החומה הן בצמוד למגרש החנייה הראשי של העיירה ברחוב ולש, או ליד כביש A48 בפסגת גבעת בית הספר. ניתן להשקיף על החומה בסמוך לבית השער (Gate House) בקצה המערבי של הרחוב הראשי (High Street). שער העיר, כיום מעבר לרכב בודד הנשלט על ידי רמזור, היה פעם נקודת הכניסה היחידה למרכז העיירה מלבד הגשר שמתחת לטירה. השער נבנה מחדש ב-1524 ועבר כמה שיפוצים מאז, בפעם האחרונה ב-1986. בית השער והחדר שמעל הקשת עצמה פתוחים מדי פעם לקהל.
אתרים בולטים > כנסיית המנזר של סנט מרי

מנזר צ'פסטו הוקם ב-1067, באותו זמן שבו הוקמה הטירה. שער הכניסה המערבי הנורמני נשאר שלם, כמו גם כמה פריטים בתוך הכנסייה מתקופת ימי הביניים ומאוחר יותר כולל קברים יעקוביניים. כנסיית המנזר של סנט מרי הפכה לכנסיית הקהילה של העיירה אחרי הרפורמציה באנגליה. מגדל הכנסייה מתוארך לתחילת המאה ה-18, וכל הכנסייה עברה בנייה מחדש והרחבה באמצע המאה ה-19, תהליך שבו נהרסו חלק מהרכיבים הקדומים יותר.
אתרים בולטים > גשרים וגדת הנהר

גשר ויי העתיק מתחת לטירה נבנה ב-1816, במקום גשרי העץ שהיו במקום קודם לכן. מבנה הברזל היצוק ידוע בשל האלגנטיות שלו. רוחב הגשר מאפשר מסלול אחד והשליטה נעשית באמצעות רמזורים. הקצה המזרחי של הגשר בגלוסטרשייר, הוא נקודת ההתחלה והסיום של שביל גלוסטרשייר. גדת הנהר של צ'פסטו הייתה פעם אזור פתוח של מספנות המוקפות במחסנים. השטח יושר, וכולל סוללות להתמודדות עם שיטפונות, והוא כיום נקודת ההתחלה והסיום של שביל חוף ויילס. הגן מכיל בימת תזמורת שבה משתמשים לקונצרטים בקיץ. גשר הרכבת של צ'פסטו, מעט במורד הזרם, נבנה בעיצוב חדשני בשעתו על פי תכנון של איזמבארד קינגדום ברונל ב-1852. מרבית המבנים של ברונל הוחלפו מאז. גשר הרכבת מקביל לגשר כביש A48 שנפתח ב-1988.
אתרים בולטים > מבנים לאחר ימי הבניינים

העיירה כוללת כמה מבנים ראויים לציון שהוקמו אחרי ימי הביניים. בניינים רשומים מדרגה II כוללים:
קאסל טרס (Castle Terrace) – שורה של בתים טוריים עם חלונות בולטים, שנבנו סביב 1810 ברחוב ברידג' (שאז היה קרוי רחוב סנט אן), הכביש המוביל אל הטירה.
משכנות פוויס (Powis Almshouses) – מבנה אבן בצורת ר של בתי מחסה בקצה רחוב ברידג', שנבנו ב-1721 על פי בקשה של יינן שנולד במקום בשם תומאס פוויס (Thomas Powis) ועבד בלונדון.
משכן רגלן (Raglan Lodge) – בניין מתקופת העוצרות בכיכר בופורט במרכז העיירה, שנבנה מעל מרתף בעל תקרת כיפה שייתכן ושימש כבית העירייה או מרכז מנהלי לרוזנות של ימי הביניים.
תקופת השיא של השגשוג של העיירה כנמל סחר בשלהי המאה ה-18 ותחילת המאה ה-19 מיוצגת על ידי מספר רב של בתי מגורים גדולים (Town houses) מתקופה זו, רבים מהם משמשים כיום למטרות אחרות כדוגמת משרדים וחנויות. דוגמה אחת הוא בית גווי (Gwy House), שנבנה ב-1796 לסוחר מקומי עשיר, שכיום פועל בו מוזיאון צ'פסטו. במרכז העיירה יש גילופי אבן, עבודות אמנות ולוחות מידע שהוטמעו במדרכות או בקירות, שהוצבו כחלק מתוכנית ההתחדשות של 2004–2005. הם ממחישים את ההיסטוריה של צ'פסטו.
אתרים בולטים > מסלול מרוצי הסוסים ובית פירספילד

מסלול מרוצי הסוסים של צ'פסטו נפתח ב-1826 בשטחים של בית פירספילד, כקילומטר וחצי צפונית למרכז העיירה על הכביש לעבר מנזר טינטרן. בית פירספילד היה בית אחוזה שנבנה מחדש בשלהי המאה ה-18, וחרב בימינו. השטחים המיוערים של בית האחוזה המשקיפים לעבר הנהר ויי, כוללים תוואי נוף מעוצבים מהתקופה שביקורים באחוזה היו מרכיב חשוב בטיול לאורך הוויי. הם שולבו כיום בשביל עמק ויי.
גלריה

גשר צ'פסטו מאת פול סנדבי, אקווטינטה בשחור ולבן
טירת צ'פסטו, תחריט מאת ר. טיילור, סביב 1850
גשר צ'פסטו והטירה מאת ג'ורג' רואו, סביב 1850
שרידים של תא קבורה נאוליתי בת'ורנוול
הטירה, מצולמת מתוך שביל עמק ויי
המגדל הגדול של הטירה, מעל לוויי
דלת עץ מהמאה ה-12 בטירה
הטירה והגנים לגדת הנהר
שבכת ברזל מקושטת על גשר הוויי
חלק מחומת הנמל
כנסיית המנזר של סנט מרי'ס
מרכז העיירה ואנדרטת המלחמה
השוק הקונטיננטלי ברחוב היי
רחוב הוקר היל, רחוב עתיק מרוצף באבן במרכז העיר
בתים בשכונת גרדן סיטי בהרדוויק
נקודת ההתחלה (והסיום) של שביל חוף ויילס בצ'פסטו. מעגל האבנים מסמן את המסלול המעגלי
ביאורים

1 2  באנגלית Wye Tour, מסלול תיירותי פופולרי לאורך הנהר ויי משלהי המאה ה-18 ועד אמצע המאה ה-19
↑  באנגלית National Shipyard, שלוש מספנות שנבנו בבהילות ב-1917 בתגובה לאובדן ספינות רב מפעילות צוללות גרמניות במלחמת העולם הראשונה
1 2  באנגלית Silures, שבט קלטי של לוחמים שהתנגד במשך שנים רבות לכיבוש הרומאי
↑  הארגון השייך לממשלת ויילס האחראי על אתרים היסטוריים
אב קדמון משותף אדם–שימפנזה

האב הקדמון המשותף של האדם והשימפנזה הוא המין המאוחר ביותר של בעל חיים שהיה אב קדמון משותף של האדם, השימפנזה המצוי והשימפנזה הננסי. קיומו של מין זה מוסק מתוך הדמיון הרב בגנום של השימפנזה והאדם, ומתוכם גם ניתן, באמצעות שיטות שעון מולקולרי, להעריך במקורב את הזמן שבו חי – בין 8 ל-4 מיליון שנה לפני זמננו. אולם, עקב נדירותם של מאובנים מתקופה זו, אין יודעים בביטחון מי היה מין זה. ארבעה מועמדים אפשריים הם המינים: סהלאנתרופוס צ'אדנסיס, אורורין טוגננסיס, ארדיפיתקוס קדבה וארדיפיתקוס רמידוס, וייתכן גם שהיה זה מין אחר שעדיין לא התגלו מאובנים שלו.
על פי תערו של אוקאם יש להניח שהאב הקדמון המשותף חי באפריקה, שכן מאובני כל ההומינינים הקדומים ביותר הידועים למדע נמצאו באפריקה, וכן שני מיני השימפנזה חיים שם. עם זאת, לא ניתן להסיק זאת בוודאות גמורה.
אבולוציה

מן האב הקדמון המשותף התפצלו לפחות שני ענפים שנציגים שלהם קיימים עד ימינו – תת-שבט ההומינינים, שכיום מיוצג רק על ידי מין האדם הנבון, ותת-שבט הפאנינים, שכיום מיוצג על ידי מיני השימפנזה הננסי והשימפנזה המצוי. לא ניתן לפסול את האפשרות שענפים נוספים התקיימו בעבר, ושכמה מן המאובנים הידועים כיום משתייכים אליהם. מצירוף הידע מן הגנטיקה ומן המאובנים ניתן להסיק עץ פילוגנטי מקורב של האב הקדמון וצאצאיו:
אב קדמון משותף אדם–שימפנזה–גורילה (התפצל לפני 10 עד 6 מיליון שנה על פי שעון מולקולרי)
שבט: גורילינים
סוג: גורילה
מין: גורילה מערבית
מין: גורילה מזרחית
אב קדמון משותף אדם–שימפנזה (התפצל לפני 8 עד 4 מיליון שנה על פי שעון מולקולרי)
תת-שבט: פאנינים
סוג: שימפנזה
מין: שימפנזה מצוי (לפני 2 עד 1 מיליון שנה על פי שעון מולקולרי)
מין: שימפנזה ננסי (לפני 2 עד 1 מיליון שנה על פי שעון מולקולרי)
תת-שבט: הומינינים
סוג: אוסטרלופיתקוס (4 עד 1.6 מיליון שנה על פי תיארוך מאובנים)
סוג: אדם (לפני 2.2 מיליון שנה על פי תיארוך מאובנים)
מין: הומו ארקטוס (לפני 1.6 מיליון על פי תיארוך מאובנים)
מין: הומו ספיינס (לפני כחצי מיליון שנה).
תארוך

מתוך ההבדל שבין הגנומים של האדם והשימפנזה ניתן לחשב, באמצעות שיטת השעון המולקולרי, הערכה פשוטה ומקורבת לפני כמה זמן חי האב הקדמון המשותף המאוחר ביותר שלהם. לפי שיטות שונות של מיפוי גנטי, ידוע כי ההבדל בין הגנומים הוא בקירוב 1%, שהם כ-30 מיליון הבדלים של נוקלאוטיד בודד מתוך כשלושה מיליארד זוגות נוקלאוטידים בגנום האדם.
על סמך התאוריה הנייטרלית של אבולוציה מולקולרית, נעשה הנחה מפשטת כי כמעט כל ההבדלים האלו נגרמו על ידי מוטציות נייטרליות, כלומר הן לא גרמו להבדל בכשירות ולכן לא נבררו בברירה טבעית, אלא באמצעות סחף גנטי בלבד. כמו כן נניח שמוטציות נייטרליות אשר מופיעות במשך חייו של כל פרט בודד ועוברות בתורשה לילדיו גורמות לסדר גודל של 100 הבדלים של נוקלאוטיד בודד. על פי כלל אצבע חשוב בתאוריה הנייטרלית בגנטיקה של אוכלוסיות, אותו מספר מוטציות משתלטות על האוכלוסייה כולה בכל דור. נמצא איפוא שדרושים 30,000,000/100 = 300,000 דורות של אבולוציה כדי ליצור את ההבדל בין הגנומים של האדם והשימפנזה. אם נניח שמשך הדור הממוצע בשושלות האדם והשימפנזה במשך זמן זה היה 33 שנה, נקבל כעשרה מיליוני שנים. הבדל זה יש לחלק לשניים, שכן המוטציות הצטברו גם בשושלת השימפנזה וגם בשושלת האדם, ונקבל כי האב הקדמון המשותף חי לפני כחמישה מיליון שנה.
חישוב זה הוא פשטני מאוד, אך מדויק למדי. בחישובים מתוחכמים יותר הנערכים במסגרת מחקרי גנטיקה של אוכלוסיות ואבולוציה מולקולרית מתחשבים גם במוטציות מועילות אשר משתלטות על האוכלוסייה בברירה טבעית, אך ניתן להתעלם מהן בלי השפעה גדולה על החישוב מכיוון שמרבית המוטציות הן אכן נייטרליות ומתקבעות בסחף גנטי. ההנחות הפחות ידועות הן קצב המוטציות ומשך הדור. קצב המוטציות בדור יחיד באדם עדיין לא נמדד במדויק ויש עליו ויכוחים, אך הוא אכן בסדר גודל של 100 בדור. הוא כמובן עשוי היה להשתנות במשך מיליוני השנים שחלפו, וכך גם משך הדור. חישובים המסתייעים בין השאר בכיול באמצעות גיל מאובנים הנמדד בשיטות תארוך רדיומטריות כמעט תמיד נותנים תוצאות שבין 4 ל-8 מיליון שנה לפני זמננו.
ערך זה הוא קצרמרבנושא ביולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ראו גם

אב קדמון משותף
התאוריה הנייטרלית של אבולוציה מולקולרית
השימפנזה השלישי
ישראלים יוצאי איראן

|  אוכלוסייה |
| --- | --- |
 200,000 - 250,000
 ריכוזי אוכלוסייה עיקריים
 ירושלים • תל אביב • נתניה • כפר סבא
 שפות
 עברית • שפות איראניות (פרסית, כורדית)
 דת
 יהדות
 
ישראלים יוצאי איראן הם אזרחי מדינת ישראל מיהדות איראן, שעלו לישראל או שמוצא משפחתם מאיראן.
קהילת יוצאי איראן בישראל מונה מעל ל־200 אלף יהודים שעלו לישראל מאיראן ואת צאצאיהם.
היסטוריה

היהודים האיראנים הראשונים שעלו לאזור ארץ ישראל בעת המודרנית הגיעו מהעיר שיראז בתקופה העות'מאנית. הם יצאו למסע מפרך משיראז ב-1815 לנמל של בושהר ומשם עלו על ספינה שלקחה אותם לבצרה שבדרום עיראק. משם הם נסעו דרך היבשה לבגדאד ולאחר מכן לדמשק. אלו ששרדו את המסע הקשה התיישבו בצפת ובירושלים, והיו ראשוני קהילת יוצאי איראן בארץ ישראל.
ההגירה לישראל מאיראן המשיכה לגדול בתחילת המאה ה-20. בתקופת המנדט הבריטי המתח האזורי גבר, וכמו גם גילויי האנטישמיות באיראן, אשר הובילו לכך שיהודים רבים באיראן בחרו להגר מהמדינה. בעקבות הקמת מדינת ישראל ב-1948 הייתה עלייה משמעותית מאיראן לישראל אשר נבעה הן מציונות והן והרצון לברוח מהקשיים הכלכליים והרדיפות באיראן. בשנת 1952 כ-30,000 יהודים מאיראן עלו למדינת ישראל במסגרת מבצע כורש.
המהפכה האיראנית של 1979 היוותה נקודת מפנה גדולה עבור האוכלוסייה היהודית באיראן, ובמיוחד לאחר שהרפובליקה האסלאמית החדשה החלה החמירה את גישתה עבור האוכלוסיות הלא-מוסלמיות באיראן. למעלה מ-10,000 יהודים איראנים היגרו לישראל מיד לאחר המהפכה האיראנית, ורבים אחרים נמלטו לארצות הברית או לאירופה לפני שעשו את דרכם בסופו של דבר לישראל. המהפכה האיראנית גם גרמה לעלייה באנטישמיות באיראן, ובמיוחד לאחר הוצאתו להורג של איש העסקים היהודי-איראני הבולט חביב אלקאניאן על ידי שלטונות המהפכה משום שהוא הואשם בבגידה וב"ציונות" בשל קשריו עם ישראל ויהדות התפוצות. הוצאתו להורג שלחה גלי הלם בקהילה היהודית של איראן, אשר גרמה לרבים לבחור לברוח לישראל או למדינות אחרות.
ישראל המשיכה לאורך השנים לעודד את האוכלוסייה היהודית שנותרה באיראן (לפי ההערכות היא מונה פחות מ-9,000 אנשים) לעלות לישראל, בעיקר משום שבישראל הסברה היא שרבים מאותם האנשים הם בפועל בני ערובה של המשטר האיראני. בשנת 2007 אף הציעה ישראל תמריצים כספיים ליהודים באיראן על מנת לעודד אותם להגר לישראל.
למרות המתיחות הפוליטית, ישראל ממשיכה לקיים קשר עם הקהילה היהודית שנותרה באיראן בין ביתר באמצעות שידורי רשת קול ישראל אשר משדרת מדי יום שידורי רדיו לאיראן בשפה הפרסית.
ישראלים בולטים ממוצא איראני

יואל שמחאי - מייסדה ומנכ"לה לשעבר של אפליקציות ההכרויות מבוססות המיקום גריינדר ו"בלנדר"
דוד רוקני - אלוף-משנה במילואים בצה"ל, ששימש כמפקד טקס הדלקת המשואות בהר הרצל ביום העצמאות בין השנים 1983–2016
אליעזר אבטבי - פוליטיקאי ישראלי שכיהן כחבר הכנסת מטעם המפד"ל
יוסי אבני-לוי - סופר ודיפלומט ישראלי, המשרת כשגריר ישראל בליטא משנת 2020
גלית דיסטל-אטבריאן - חברת הכנסת מטעם מפלגת הליכוד
ניצנה דרשן-לייטנר - עורכת דין ישראלית אשר ייסדה את ארגון "שורת הדין"
שרון רופא אופיר - עיתונאית ואשת ציבור ישראלית, שהייתה חברת הכנסת מטעם "ישראל ביתנו"
אלי אביבי - ישראלי שהתפרסם בעיקר כמי שהכריז על עצמו כנשיא "מדינת אכזיב" בחוף הגליל המערבי.
מנשה אמיר - פרשן לענייני איראן, ולשעבר מנהל אתר האינטרנט בפרסית של משרד החוץ, והשידורים של קול ישראל בפרסית
מיכאל בן ארי - חבר הכנסת לשעבר מטעם סיעת האיחוד הלאומי
דן חלוץ - הרמטכ"ל ה־18 של צבא ההגנה לישראל
מור קרבסי - זמרת-יוצרת ישראלית
משה קצב - איש ציבור ישראלי שכיהן כנשיאהּ השמיני של מדינת ישראל
ריטה - זמרת, פזמונאית ושחקנית ישראלית
שאול מופז - הרמטכ"ל ה־16 של צבא ההגנה לישראל אשר כיהן גם כשר התחבורה וכמו כן היה גם יושב ראש מפלגת קדימה.
מרדכי זר - איש ציבור ישראלי שכיהן כחבר הכנסת מטעם מפא"י
רמטין סבטי - קצין צה"ל במילואים בדרגת אלוף-משנה, בתפקידו האחרון שימש מפקד מחוז ירושלים והמרכז בפיקוד העורף
יוסף שילוח - שחקן קולנוע ותיאטרון ישראלי
ליאור אליהו - כדורסלן עבר ישראלי
אופיר דוידזאדה - כדורגלן ישראלי המשחק במכבי תל אביב ובנבחרת ישראל
לירז צ'רכי - שחקנית, מדבבת וזמרת ישראלית
מוסא יודעים - פרופסור למדעי המוח, מפתח התרופה "אזילקט"
ראו גם

אתניות יהודית
יחסי איראן-ישראל
הערות שוליים

↑  Iranian Jews in Israel. fpri.org 2022-12-06.
↑  Jews, by country of origin and age
↑  Ram, Haggai (2008). "Caught Between Orientalism and Aryanism, Exile and Homeland: The Jews of Iran in Zionist/Israeli Imagination". Studies in Culture, Polity, and Identities. 8 (1): 86.
1 2  Bell, Bethany (2007-01-12). "Torn loyalties of Israel's Iranian Jews". BBC News (באנגלית בריטית). Jerusalem. נבדק ב-2023-05-28.
↑  "A Reminder of How Iran Treats Its Jewish Citizens".
↑  Tait, Robert (7 דצמ' 2007). "Iran's Jews Reject Cash Offer to Move to Israel". The Guardian. נבדק ב-8 אפר' 2013. {{cite news}}:  (עזרה)
| קבוצות בחברה הישראלית (ישראלים) |
| --- | --- | --- |
| ישראלים לפי דת | יהודים • נוצרים • מוסלמים  • דרוזים • בהאים  • שומרונים   העבריים מדימונה • עדי יהוה • יהדות משיחית  • סובוטניקים |  |
| יהודים | אשכנזים • ספרדים • מזרחים • הודים  • אתיופים • יוצאי ברית המועצות  חילונים • מסורתיים • דתיים • חרדים   אורתודוקסיים • קונסרבטיביים • רפורמים • קראים |  |
| ערבים | בדואים • ערבים-נוצרים • אחמדים • מדנים • פלאחים • עלווים |  |
| מיעוטים | צ'רקסים • צוענים • ארמים |  |
הזמרת הישראלית ריטה היא ממוצא פרסי
אפיקטטוס

| --- | --- |

 לידה:  55 הייראפוליס, טורקיה 
 פטירה:  135  (בגיל 80 בערך) ניקופוליס, יוון 
 זרם:  האסכולה הסטואית
 תחומי עניין:  מטאפיזיקה, אתיקה, תאולוגיה
 עיסוק:  פילוסוף, סופר 
 הושפע מ:  מוסוניוס רופוס, סוקרטס, דיוגנס, זנון מקיטיון, קלאנתס, כריסיפוס מסולי
 השפיע על:  אריאנוס, מרקוס אורליוס, אלברט אליס, ג'יימס סטוקדייל
 מדינה:  רומא העתיקה 
 
אֶפּיקטֵטוס (ביוונית: Ἐπίκτητος; בערך 55–135) היה פילוסוף יווני מן האסכולה הסטואית.
חייו

אפיקטטוס נולד בערך בשנת 55 לספירה בעיר הירפוליס שהייתה בפריגיה (כיום בדרום מערב טורקיה). הוא נולד עבד, נמכר מיד ליד ועבר מעיר לעיר עד שהגיע לרומא כעבד של אפאפרודיטוס, שהיה עבד משוחרר שעלה לגדולה בחצרו של הקיסר נירון. אפיקטטוס היה פיסח, כנראה כתוצאה מאכזריותו של בעליו. אך אפפרודיטוס אפשר לו להשתתף בשיעוריו של הפילוסוף הרומי מוסוניוס רופוס שלימד את התורה הסטואית ברומא. כעבור זמן מה, אפפרודיטוס שחרר את אפיקטטוס מעבדות.
אפיקטטוס ייסד בית ספר ברומא שבו לימד את תורת המוסר הסטואית, אך כאשר בין השנים 89–95 הקיסר דומיטיאנוס גירש את הפילוסופים מרומא, אפיקטטוס ורבים מתלמידיו מצאו מפלט בעיר ניקופוליס, שהייתה באפירוס (כיום בגבולות יוון ואלבניה). אפיקטטוס ייסד בית ספר לפילוסופיה בניקופוליס. אחד מתלמידיו היה אריאנוס, שנתמנה אחר כך למושל חבל קפדוקיה (כיום בטורקיה). אריאנוס רשם את דבריו של אפיקטטוס ופרסם אותם בשם "שיחות", שמהן פרסם מאוחר יותר הספר "מדריך". שמעו של אפיקטטוס נודע בכל האימפריה הרומית והגיע עד לקיסר אדריאנוס שבא לבקר בבית ספרו, וראה באפיקטטוס אחד מידידיו. בגיל מאוחר אימץ אפיקטטוס ילד של חבר, ונישא לאשה שטיפלה בילד. אפיקטטוס נפטר בניקופוליס סביב שנת 135.
תורתו

אפיקטטוס התרכז בתורת המוסר במידה רבה יותר מאשר קודמיו, אנשי האסכולה הסטואית הראשונים: זנון מקיטיון שהיה מייסד האסכולה הסטואית וקלאנתס וכריסיפוס מסולי שהיו ממשיכיו במאה ה-3 לפנה"ס. אפיקטטוס החזיק בדעה שעלינו להיות אדונים לעצמנו. הוא לימד כי על המורה הסטואי לעודד את תלמידיו לחיות חיים פילוסופיים שמטרתם היא האושר, ולהיות מוגנים בפני תהפוכות הגורל באמצעות חיי תבונה, שפירושם להתנהג ביושר ובאופן מוסרי ולחיות בהתאם לטבע. אין פירושו של דבר שעלינו להתנזר ולהתבודד; להפך, על החכם לקחת חלק בענייני הציבור. החכם יקבל בשוויון נפש את צרות החיים: דלות, שכול, השפלה, כאב, עבדות, מאסר ומוות. הוא יידע לשאת בסבל ולהתכחש לכאב, ויקבל את מותו בשלווה כחלק מן החוכמה הנסתרת שבטבע.
אפיקקטוס אמר: "מה אכפת לך באיזו דרך מן הדרכים אתה מדדה אל קברך? כולן שוות הן".
אפיקטטוס הבדיל בין דברים הנתונים לשליטתנו לבין דברים "חיצוניים" שאינם כאלה. בין הדברים שבשליטתנו הוא מנה את השאפתנות ואת האיבה, ובין הדברים החיצוניים שאינם בשליטתנו, את הבריאות, הרכוש והמוניטין. הוא הסיק מכך כי הפירוש החיובי או השלילי שאנו מייחסים לנסיבות חיינו שאינן בשליטתנו, הוא למעשה, פעולה של רצוננו החופשי. אם כי ישנם דברים שאינם תלויים ברצוננו, מה שתלוי ברצוננו הוא הפירוש לטוב או לרע שאנו נותנים להם. לדוגמה: אנו יכולים לחשוב על המוות כנורא מכל הדברים, או להתייחס אליו כתופעה טבעית ולקבלו בשלוות נפש. התורה הסטואית מהווה הכרה בכך שאין בכל אלה כדי להשפיע על חיינו, כלומר: האופן שבו אנו מקבלים את הדברים הוא הנותן לחיינו טעם טוב או רע.
דברים אלה של אפיקטטוס השפיעו על רבים מאנשי הרוח, בהם מישל דה מונטן, שכתב: "טעמם של הטוב והרע תלוי במידה רבה בדעתנו עליהם." (מסות, ספר 1 פרק 14), ושייקספיר שכתב: "הדברים כשלעצמם אינם טובים או רעים. הכול תלוי באופן שבו אנו חושבים עליהם." (המלט).
בפרקי אבות נרשמו דברי רבי עקיבא (חי בתקופת מרד בר כוכבא) "הכל צפוי והרשות נתונה". כמאתיים שנה אחרי אפיקטטוס, דעה דומה לזו נרשמה בתלמוד מפי רבי חנינא (שנת 250~): הכל בידי שמים חוץ מיראת שמים.
תורתו > היהודים אצל אפיקטטוס

אפיקטטוס מתייחס אל היהודים בכתביו בשלושה מקומות. התייחסויותיו הן בעלות אופי נייטרלי. האזכור הראשון (apud: Arrianus, Dissertations I, 11:12-13) מופיע בדיון על הצורך בקריטריון של טוב ורע. אפיקטטוס מצביע על ההבדלים בין דעותיהם של היהודים, הסורים, המצרים והרומאים בנושא אוכל, שכולן היו מנוגדות לחלוטין זו לזו. באזכור השני (apud: Arrianus, Dissertations I, 22:4), ארבע האומות הללו נזכרות כמאמינות בהשקפות נוגדות לגבי האם המעשה עצמו של אכילת בשר חזיר הוא קדוש או לא. האזכור השלישי (apud: Arrianus, Dissertations II, 9:19-21) מרמז על כך שאפיקטטוס ידע על משמעות טקס הטבילה בתהליך הגיור.
תרגומי כתביו לעברית

השיחות של אפיקטטוס, תרגם מיוונית והקדים מבוא שלמה ויסמן. ירושלים, הוצאת י' מרכוס, תשל"ו.
אנכיירידון (אנ') (Ἐγχειρίδιον, מורה דרך למוסר), תרגם נתן שפיגל. בתוך: מרקוס אורליוס - קיסר ופילוסוף. נספח א', עמ' 203-229.  ירושלים, י"ל מאגנס, תש"מ.
ספרון המוסר, העתיק מיוונית ד' גולדשמיט. בתוך: שי לישעיהו, ספר יובל לר' ישעיהו וולפסברג-אביעד בן השישים. העורך י' תירוש. תל אביב, המרכז לתרבות של הפועל המזרחי, תשט"ז. (עמ' 326-340)
המדריך, תרגם מיוונית אברהם ארואטי, מסדרת זמן לפילוסופיה, העורך ראובן מירן, הוצאת נהר, 2010.
הערות שוליים

↑  הגיית השם ביוונית: אפיקטטוס, במלעיל דמלעיל (ההטעמה בהברה השלישית מהסוף).
↑  פרופ' אדיר כהן, "ספר הציטטות הגדול", הוצאת כנרת, 1996, נושא: מוות, עמוד 301
↑  פרקי אבות, ג:ט"ו
↑  תלמוד בבלי, ברכות, ל"ג.
↑  מנחם שטרן - Menahem Stern, Greek and Latin Authors on Jews and Judaism, Jerusalem, 1976, Vol. I, XC. Epictetus, pp. 541-544
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007260978805171  PLWABN: 9810632309305606  BIBSYS: 2017366  BNC: 000076399  BNE: XX953221  BnF: cb11901803b (data)  CANTIC: a10077911  CiNii: DA00596057  GND: 118530577  ICCU: CFIV096936  ISNI: 0000 0001 2125 0744  LCCN: n50082929  LNB: 000027793  MusicBrainz: 15d1db1e-abf4-4d89-a5c3-36e42434880c  NDL: 00539714  NKC: jn19981000989  NLA: 35756965  NLG: 18290  NLK: KAC199608194  NSK: 000083916  NTA: 068399006  RERO: 02-A000057674  SELIBR: 185286  SNAC: w6k36xvs  SUDOC: 026851822  Trove: 1073528  VcBA: 495/44424  VIAF: 100218891   WorldCat (עם VIAF): 100218891
פרנק וייט (פוליטיקאי מדקוטה הצפונית)

פרנק וייט (באנגלית: Frank White;‏ 12 בדצמבר 1856 –  23 במרץ 1940) היה פוליטיקאי אמריקאי מדקוטה הצפונית, איש המפלגה הרפובליקנית, שכיהן כמושל דקוטה הצפונית השמיני בשנים 1901–1905. לפני כהונתו כמושל, כיהן וייט כחבר בית הנבחרים והסנאט של מדינתו, ולאחריה כיהן בתפקיד הגזבר של ארצות הברית (אנ').
ראשית חייו

פרנק וייט נולד בכפר סטילמן ואלי שבאילינוי כבנם של גושוע ולוסי אן (לבית בראון) וייט. אביו היה נציג בוועידת החוקה הראשונה של ויסקונסין ב-1846 וחבר בבית הנבחרים של אילינוי.
ב-1880 קיבל וייט תואר בוגר אוניברסיטה בהנדסה אזרחית מאוניברסיטת אילינוי באורבנה-שמפיין. זמן קצר לאחר סיום לימודיו הוא החל לעבוד בחברת הרכבות שיקגו-מילווקי-סנט פול. ב-1882 הוא עבר מסיבות בלתי ברורות לטריטוריית דקוטה. ככל הנראה הוא עבר לשם כדי להשגיח על קרקעות שאביו רכש שם ליד ואלי סיטי, על פי בקשתו, או שהוא רכש אותם בעצמו. על כל פנים, כאשר היה בוואלי סיטי, הכיר וייט את אלזי האדלי, ילידת אינדיאנה ומורה למתמטיקה בבית הספר המקומי. ב-1894 נישאו השניים באינדיאנפוליס, ונולד להם בן אחד.