הצלב האמיתי
בתקופה הצלבנית

חלפו כמה מאות שנים עד שהצלב נעשה סמלם של אלפים שנענו לקריאות האפיפיור אורבנוס השני לצאת לירושלים ולשחרר את הקבר הקדוש מידי המוסלמים. שחרור הצלב לא שימש מטרה בפני עצמה, אך הוא זכה לתיאור נרחב אצל ההיסטוריונים בני התקופה כסמלם של הצלבנים.
כחודש לאחר כיבוש ירושלים בידי הצלבנים מספר הכרוניקן פולק משרטר כי הצלב האמיתי נתגלה על ידי סורי-נוצרי, העשוי בצורת צלב ומכוסה בחלקו בעבודת כסף ובחלקו בעבודת זהב. החלק נישא לכנסיית הקבר וממנו לכנסיית ה"טמפלום דומיני", ששכנה במקום כיפת הסלע. אחר כך נקבע מקומו בכנסיית הקבר.
מקור אחר שנעשה בו שימוש מועט על ידי היסטוריונים הוא מכתב שנשלח מירושלים ב-1120 על ידי אנסילוס, כומר בכנסיית הקבר הצלבנית אל גרברט, בישוף פריז. אנסילוס הצליח לרכוש מידי אלמנת מלך הגאורגים, שהשתקעה בירושלים פיסה של הצלב הקדוש האמיתי ושלח אותה לקתדרלת נוטרדם בפריז, שבה כיהן לפני שיצא לארץ ישראל. במכתב הוא מספר כי לאחר מות הרקליוס דיכאו המוסלמים את הנוצרים:
"עד כדי כך שניסו להכחיד את שם המשיח ולמחוק את זכר הצלב והקבר. לאחר התייעצות, חילקו הנוצרים את הצלב לפיסות רבות ופיזרו אותן בין כנסיות המאמינים, כך שגם אם הם יצליחו לשרוף חלק אחד, יוותרו שאר החלקים ללא פגע. על כך נמצאים בעיר קונסטנטינופול, בנוסף לצלבו של הקיסר, שלושה צלבים; בקפריסין – שניים; בכרתים – אחד; באנטיוכיה – שלושה; באדסה – אחד; באלכסנדריה – אחד; באשקלון – אחד; בדמשק – אחד; בירושלים – ארבעה; לסורים – אחד; ליוונים של מר סבא – אחד; לנזירי עמק יהושפט – אחד; ולנו הלטינים של הקבר הקדוש – אחד; לפטריארך הגיאורגי – אחד; למלך הגאורגים – אחד, שנמצא עתה – השבח לאל – בידיכם"
הצלב האמיתי מילא תפקידים אחדים בעולמם של הצלבנים. בראש ובראשונה היה לצלב מקום מרכזי בטקסים הדתיים הקשורים במחזור החגים הנוצריים. בתהלוכות שבהן השתתף הפטריארך, נשא הוא את הצלב בחוצות ירושלים. חשיבות מיוחדת הייתה לתהלוכות יום ראשון של כפות התמרים ויום שישי שלפני הפסחא. הצלב עצמו היה נושא להערצה ביום הצליבה ובחג הפסחא. גם בטקס האש הקדושה החזיק הפטריארך את הצלב האמיתי כסגולה שנס האש אכן יתחולל. חג "רוממות הצלב הקדוש" שנחוג ב-14 בספטמבר, היה בעל אופי ירושלמי מובהק. הצלבנים הזדהו עם השבת הצלב לירושלים בידי הרקליוס, והוסיפו לחג נופך משלהם: הם פתחו את שער הרחמים והתהלוכה עברה דרכו, לזכר החזרת הצלב דרך שער זה בידי הרקליוס ב-629.
נוצרים רבים, תושבי ארץ הקודש וצליינים, באו לשטוח תפילה אצל הצלב. הערצת השרידים המקודשים במאה ה-12 הייתה תופעה ששורשיה עתיקים ואיתנים, עוד בתקופה הביזנטית. הצלבנים קיבלו מהכנסייה המזרחית את המסורות על האתרים הקדושים בצלב בירושלים. בקבר הקדוש היו שלושה מקומות שהיה להם קשר עם הצלב: אתר הצליבה שהיה קיים עוד מהתקופה הביזנטית; קפלת הלנה וקריפטת מציאת הצלב, שאותה כיסו הצלבנים בתקרה; וקפלה שבה נשמר הצלב על ידי הכמרים, הנמצאת ליד בית הסוהר של ישו, בחלק המזרחי של הכנסייה. שני מקומות נוספים הקשורים לצלב האמיתי היו בירושלים: מנזר המצלבה ושער הרחמים שנפתח רק פעמיים בשנה בתהלוכות דתיות.
לצלב האמיתי היה גם היבט חומרי, שכן הוא שימש מקור הכנסה לכמורה של כנסיית הקבר ולפטריארך.
ייחודו של הצלב האמיתי בחיי החברה הצלבנית היה מעוגן בצרכיה הרוחניים כחברה צבאית בייסודה, המתמודדת ללא הרף על קיומה. הצלבנים קשרו את הצלב האמיתי עם הזכרונות המקראיים של עמוד האש וארון הברית שהלכו לפני המחנה. הצלב התלווה אל צבאותיהם בשדות הקרב והיה להם מקור כוח ואמונה, שכן נוכחותו חיזקה את לב הלוחמים. תפקיד נוסף של הצלב בשדה הקרב הייתה לחולל נסים. עם השבת הצלב, לאחר קרב, נהגו לקדמו בפתח העיר ליד שער דוד בתהלוכה מפוארת עד לכנסיית הקבר.
הצלב הקדוש מופיע פעמים רבות בהיסטוריה הצלבנית: שריד הצלב הקדוש נמצא עם כיבוש הצלבנים לאשקלון ב-1153 והוצב בחג ההודיה בקתדרלה הצלבנית, שהייתה ככל הנראה מסגד מומר. שרידים דומים של הצלב הקדוש הוצגו במיסת החנוכה של קתדרלת הצלב הקדוש בעכו ב-1192. מסופר כי עם כיבוש הר הבית ב-1099, נמצא שריד מהצלב הקדוש ליד כנסיית הקבר, וזה נישא בתהלוכה לטמפלום דומיני. באוצר של הטמפלרים בטמפלום סולומוניס היה שריד של הצלב הקדוש. כמו כן ידוע כי ב-1192 נמצא בקיר של קפלת שמואל הקדוש (נבי סמואל) שריד של הצלב הקדוש, שנמסר לריצ'רד לב-הארי על ידי נזיר מתבודד שהחביאו שם עם נפילת ירושלים בידי צלאח א-דין. סיפור דומה מיוחס למנזר אליהו הקדוש, הנמצא דרומית לירושלים.
קשה לקבוע במדויק כיצד נראה הצלב הקדוש של הצלבנים. עמאד א-דין, מזכירו של צלאח א-דין, מתאר כי הצלב היה משוכן בתוך מעטפת זהב המקושטת בפנינים ובאבני חן. הצליין התיאודוריך מספר כי חתיכה גדולה מהעץ המבורך שעליו נצלב ישו, הייתה מכוסה בזהב, כסף, ואבנים טובות, והוא נשמר בקופסה מפוארת. לפי אנסילוס אורך הצלב היה 40 ס"מ, רוחבו – 8 ס"מ ועוביו – 15 ס"מ. הכרוניקות המוסלמיות מתארות את הצלב האמיתי שנישא בקרב קרני חטין כ"צלב גדול". קציר סוברת שתיאור זה עשוי לרמז כי השריד הקדוש הורכב על נס שהפך לצלב תהלוכות בעת קרב, כפי שנעשה בשרידי הצלב בימינו.