stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
טרוטת עין-הקשת
שימור > הצטמצמות אוכלוסיות הסטילהד > השפעת המדגרות

כמה מחקרים הראו שכמעט כל הסטילהד החופי בקליפורניה הם ממקור טבעי, למרות מעל מאה שנה של גידול סטילהד במדגרות. ניתוח גנטי הראה שהדגים במקטעי האוכלוסייה הנבדלים של החוף הדרומי מרכזי קליפורניה ודרום קליפורניה ממליבו קריק (Malibu Creek) צפונה, כולל הנהר סן גבריאל, נהר סנטה אנה ו"סן מטאו קריק" (San Mateo Creek) אינם זנים שגדלו במדגרה. לעומת זאת, חלק מדגי הסטילהד מטופנגה קריק (Topanga Creek) והנהר סוויטווטר (Sweetwater River) מקורם במדגרות וכל דגי הסטילהד בסן חואן קריק (San Juan Creek) הם ממדגרות. ניתוח גנטי גם הראה שאוכלוסיות הסטילהד באגני הניקוז של הנחלים של מחוז סנטה קלרה ומפרץ מונטריי אינן ממדגרות. מפלי מים טבעיים ושני סכרים בנהר ראשן (Russian River) בקליפורניה מפרידים בין סטיל הד לטרוטת עין-הקשת של מים מתוקים מעל המחסומים שלא ניתן לעברם. מחקר גנטי ב-2007 של סנפירים שנלקחו מסטילהד ב-20 אתרים שונים הן מעל והן מתחת למחסומים הניתנים למעבר באגן הניקוז מצאו שאף שבין 1911 ל-1925 הוכנסו לנהר כ-30 מיליון טרוטות במדגרה, היה הסטילהד בנהר כולו ממקור טבעי ולא ממדגרה.
שחרור של סטילהד שגודל במדגרה יוצר סיכונים אקולוגיים לאוכלוסייה הטבעית. דגי סטילהד ממדגרה הם בדרך כלל גדולים יותר מסטילהד שגדל בטבע ויכולים לגרש דגים צעירים שמקורם טבעי מבתי הגידול האופטימליים. שליטה של סטילהד ממדגרה בבתי הגידול האופטימליים בתוך הנחלים עלולה להקטין את יכולת ההישרדות של סטילהד ממקור טבעי כתוצאה מהקיטון במקורות המזון והגדלת הסיכון להיטרף.
שימושים > דיג

בקרב הדייגים החובבים נחשבים טרוטת עין-הקשת והסטילהד כדגים נחשקים. טרוטת עין-הקשת היא מטרה פופולרית לדיג זבובים והם משתמשים בכמה סוגי חכות. את טרוטת עין-הקשת ניתן ללכוד באמצעות פיתיונות חיים ומתים. על פי האגודה הבינלאומית לדיג חובבים (International Game Fish Association) טרוטת עין-הקשת הגדולה ביותר שנלכדה אי פעם הייתה דג במשקל 22 קילוגרם שנלכד באגם דיפנבייקר (Lake Diefenbaker) בפרובינציה ססקצ'ואן בקנדה על ידי שון קונרד (Sean Konrad), והיה דג שעבר הנדסה גנטית, גדל במדגרה ונמלט ממנה. דייגים חובבים רבים מחשיבים את טרוטת עין-הקשת כמין הטרוטה הלוחמני ביותר, כיוון שדג זה ידוע שהוא נוהג לקפוץ ברגע שהוא נלכד בקרס והוא נלחם בעוז נגד הניסיון למשותו מהמים. הדג נחשב לאחד מחמשת מיני הדגים בספורט דיג החובבים באמריקה הצפונית והחשוב ביותר מערבית להרי הרוקי.
קיימים אזורי דיג מסחריים של סטילהד בשטחי שמורות אינדיאנים במפרץ פיוג'יט שבחוף וושינגטון ונהר הקולומביה, וקיימת מחלוקת בטענה של דיג יתר של האוכלוסיות ממקור טבעי.
האיכויות הספורטיביות הגבוהות הנחשקות וההתאמה של טרוטת עין-הקשת לגידול במדגרה ובתי גידול חדשים גרמה להפצתו במדינות רבות סביב העולם באמצעות או על פי בקשה של דייגים חובבים. ברבים ממקומות אלו גרם יבוא הדגים לבעיות סביבתיות ואקולוגיות, כיוון שהדגים המיובאים פוגעים במערכות האקולוגיות המקומיות ומביסים את הדגים המקומיים בתחרות על מזון או אף אוכלים אותם. במקרים אחרים כאשר הדגים הוכנסו למקורות מים שלא היו בהם כלל דגים או שהאוכלוסיות המקומיות הידלדלו מאוד נוצרו אתרי דיג חובבים מדרגה ראשונה כדוגמת הנהר פיירהול בפארק הלאומי ילוסטון, ובימות הגדולות.
שימושים > כמקור מזון

טרוטת עין-הקשת היא מאכל נפוץ במטבחים המערביים, הן דגים שנלכדו בטבע והן דגים מחוות. בשר הדג רך וטעמו עדין, מזכיר טעמים של אגוז. לדג שנלכד בטבע יש טעם עז כשל בשר ציד מאשר לדג שגדל בחווה. אף שהטעם של טרוטה שנלכדה בטבע נחשב טוב יותר, חל בארצות הברית איסור חוקי על מכירה או שיווק של טרוטת עין-הקשת שנלכדה בטבע, המסווגים חוקית כדגי ציד (Game fish). לכן, טרוטת עין-הקשת ו"סטילהד" הנמכרים במסעדות בארצות הברית גודלו בחוות. טרוטת עין-הקשת מחווה נחשבת כאחד ממיני הדגים הבטוחים ביותר למאכל, ומכילה כמות גדולה של ויטמין B וטעמה טוב. ארגון Seafood Watch מדרג את טרוטת עין-הקשת כדג שהוא "הבחירה הטובה ביותר" לצריכה אנושית.
הצבע והטעם של בשר הדג תלוי בתזונה של הדג ובטריותו. הגוון של בשר טרוטה מחוות וכמה מהאוכלוסיות של טרוטה שגדלה בטבע, בייחוד, סטילהד הנודד מהים לנחלים להתרבות, הוא אדמדם או כתום כתוצאה מריכוזים גבוהים של אסטקסנטין בתזונה שלהם. אסטקסנטין הוא נוגד חמצון רב עוצמה שמקורו טבעי או ממזון סינתטי שניתן לטרוטות בחווה. טרוטות עין-הקשת שגודלו בחווה ושבשרן ורדרד כתוצאה מתזונה עשירה באסטקסנטין נמכרים לעיתים בארצות הברית כ"סטילהד". כיוון שאוכלוסיות דגי סטילהד טבעיים מצטמצמות בחלקים מתחום תפוצתן, נראית טרוטת עין-הקשת מחוות כתחליף מועדף. בצ'ילה ובנורווגיה נמכרים טרוטות עין-הקשת אותן מגדלים בכלובים במים תחת התווית "סטילהד".
את הטרוטה אפשר לבשל מיד לאחר שמנקים בלא צורך בקילוף קשקשים, בהסרת העור או בפילוט. בישול כשהעור צמוד לדג מבטיח שהבשר לא יתפורר. בעוד שנהוג להכין טרוטה הנמכרת בחנויות באירופה בצורה זו, ממרבית דגי הטרוטה הנמכרים באופן מסחרי בארצות הברית נוהגים להסיר את ראש הדג, לסלק את העצמות ואת האדרה. היין המתאים ביותר להגשה עם הטרוטה הוא יין לבן בעל גוף בינוני או כבד דוגמת שרדונה, סוביניון בלאן או פינו גרי.
לקריאה נוספת

Combs, Trey (1976). Steelhead Fly Fishing and Flies. Portland, Oregon: Frank Amato. ISBN 0-936608-03-X.
Combs, Trey (1991). Steelhead Fly Fishing. New York: Lyons and Burford Publishers. ISBN 1-55821-119-5.
Gerlach, Rex (1988). Fly Fishing for Rainbows-Strategies and tactics for North America's Favorite Trout. Mechanicsburg, Pennsylvania: Stackpole Books. ISBN 0811706249.
Halverson, Anders (2010). An Entirely Synthetic Fish: How Rainbow Trout Beguiled America and Overran the World. New Haven, Connecticut: Yale University Press. ISBN 978-0-300-14088-0. OCLC 440281085. Review, Interviews
Marshall, Mel (1973). Steelhead. New York: Winchester Press. ISBN 0-87691-093-2.
McClane, A. J.; Gardner, Keith (1984). "Rainbow Trout and Steelhead". McClane's Game Fish of North America. New York: Times Books. pp. 54–93. ISBN 0-8129-1134-2.
McDermand, Charles (1946). Waters of the Golden Trout Country. New York: G.P. Putnam's Sons.
Montaigne, Fen (1998). "Kamchatka". Reeling in Russia. New York: St. Martins Press. pp. 251–270. ISBN 0-312-18595-2.
Scott and Crossman (1985), Freshwater Fishes of Canada. Bulletin 184. Fisheries Research Board of Canada. Page 189. ISBN 0-660-10239-0
Walden, Howard T. 2nd (1964). "Rainbow, Cutthroat, and Golden Trout". Familiar Freshwater Fishes of America. New York: Harper & Row, Publishers. pp. 14–33.
יחסי איחוד האמירויות הערביות – איסלנד

| יחסי איחוד האמירויות הערביות – איסלנד |
| --- | --- |
איחוד האמירויות הערביות: איסלנד


איחוד האמירויות הערביות: איסלנד
שטח (בקילומטר רבוע)
83,600: 103,000
אוכלוסייה
11,106,647: 394,617
תמ"ג (במיליוני דולרים)
504,173: 31,020
תמ"ג לנפש (בדולרים)
45,394: 78,608
משטר
מונרכיה חוקתית: רפובליקה

יחסי איחוד האמירויות הערביות–איסלנד הם היחסים הדיפלומטיים בין איחוד האמירויות הערביות לאיסלנד.
סקירה כללית

איסלנד כוננה יחסים דיפלומטיים עם איחוד האמירויות הערביות ב-17 בספטמבר 2003. מאז 2006, איסלנד ואיחוד האמירויות משתפות פעולה בתחום של מקורות אנרגיה מתחדשים. מומחים איסלנדים בתחום סיפקו, למשל, ייעוץ בנושא אנרגיה גיאותרמית. סטודנטים איסלנדים הוזמנו ללמוד במכללה טכנית באיחוד האמירויות ומשקיעים מקומיים הביעו עניין בהשתתפות בפרויקטים של אנרגיה גאותרמית עם חברות איסלנדיות. במאי 2009 שר החוץ של איחוד האמירויות הערביות שייח' עבדאללה בן זאיד אאל נהיאן ערך ביקור רשמי באיסלנד ביחס לשיתוף הפעולה של איסלנד ואיחוד האמירויות בתחום האנרגיה המתחדשת ונפגש עם שרת התעשייה של איסלנד, קטרין יוליוסדטון. ב-18 באוקטובר 2020 נורה בנט מוחמד אל כעבי, שרת התרבות והנוער של איחוד האמירויות הערביות, קיימה דיון עם ליליה דוג אלפרדסדור, שרת החינוך, המדע והתרבות של איסלנד, כדי לסקור אפשרויות לחיזוק התרבות והיצירה בין המדינות.
נציגויות דיפלומטיות

איחוד האמירויות הערביות מיוצגת באיסלנד באמצעות שגרירותה בלונדון, הממלכה המאוחדת.
איסלנד מיוצגת באיחוד האמירויות הערביות באמצעות שגרירותה בלונדון, הממלכה המאוחדת.
יעל וגנר-אביטל

| --- | --- |

 לידה:  2 באוקטובר 1955 (בת 69) ירושלים 
 מוקד פעילות:  ישראל 
 שפה מועדפת:  עברית 
 
יעל וגנר-אביטל (Yael Wagner-Avital; נולדה ב-2 באוקטובר 1955) היא מנצחת מקהלות קאמריות ישראלית.
ביוגרפיה

יעל וגנר נולדה בשכונת "נווה בצלאל" בירושלים. סבה של יעל, שלמה רבינוביץ, היה צייר ופסל. בהיותו מתלמידיו של בוריס שץ, זכה רבינוביץ לקבל נחלה באחד מ-27 המגרשים באותה שכונה שיזם שץ, מתוך כוונה שתהיה שכונת אמנים. אחיה של וגנר-אביטל הוא המוזיקולוג פרופ' נפתלי וגנר מהאוניברסיטה העברית.
למדה בבית הספר היסודי של הגימנסיה העברית בירושלים ואת שנות התיכון עשתה בבית הספר של האקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים. במהלך התיכון, למדה פיתוח קול אצל רובין ויזל-קפסוטו. בצה"ל שירתה בחיל האוויר.
וגנר שרה במקהלת הנוער של "קול ישראל" בניצוחו של צבי בן-פורת. אביה של וגנר-אביטל, אפרים וגנר, שימש זמר בס-בריטון סולן בפסטיבל אבו גוש, וכך הכיר את פליכס זולמן, מי שעמד בראש קבוצת המייסדים של הפסטיבל. משהקים זולמן מקהלה בניהולו, נטלה יעל וגנר חלק גם בפעילותה של מקהלה זאת.
לווגנר-אביטל תואר ראשון בקומפוזיציה וזימרה מהאקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים ובנוסף, היא בוגרת האוניברסיטה למוזיקה ולאומנויות הבמה של פרנקפורט. בתקופת שהותה בגרמניה, למדה ניצוח אצל הלמוט רילינג. היא גם הייתה חברה במקהלת "גכינגר קנטוריי" (Gächinger Kantorei), אותה הקים רילינג - מקהלת האקדמיה הבינלאומית ע"ש באך משטוטגרט.
עם שובה לישראל ב-1985, הופיעה וגנר-אביטל כסולנית עם התזמורת הקאמרית הישראלית ועם תזמורת רשות השידור. בהמשך, הופיעה כזמרת-סולנית בהפקות של עמותת "נוער מוסיקלי בישראל". לאחר מכן, החלה לנצח על מקהלות בבית הספר לשירת מקהלה על שם גרי ברתיני, לימדה סולפג' ומקהלה בבית הספר רימון וכן ניצוח, פיתוח קול ומקהלה במכללת אורנים. ב-1990 הקימה מקהלה באוניברסיטת חיפה וזו פעלה במשך שמונה שנים. ב-1991 שימשה כמנהלת המוזיקלית של פסטיבל "ימי מוסיקה וטבע" במשגב.
מאז 1996 ועד פרישתה לגמלאות ב-2019, ניצחה וגנר-אביטל על "המקהלה הקאמרית הישראלית - טבעון" (הפועלת בקריית טבעון) וכן, על "מקהלת העמקים" (בשמה הקודם, "מקהלת גלבוע", עורכת את חזרותיה בקיבוץ עין חרוד איחוד) ו"מקהלת משגב הגליל" (בחסות המרכז למוזיקה במועצה האזורית משגב).
וגנר-אביטל נשואה ואם לבן. מתגוררת ביישוב מנוף.
הערות שוליים

↑  רשת א', יום ב', 13.8, 16:05: ”השמעת בכורה של יצירות תלמידי קומפוזיציה באקדמיה למוסיקה על-שם רובין בירושלים... מיצירות ינעם ליף, יעל וגנר, ריקרדו הגמן, הארי סטרול וחיים פרמונט”, במעריב - "כל התוכניות", עמ' 51, 9 באוגוסט 1979
↑  המקהלה, באתר האינטרנט של המקהלה הקאמרית הישראלית - טבעון
↑  נעם בן זאב, רומנטיקה דתית, באתר הארץ, 19 במאי 2002 (שם הכותב, על-פי הקטע במהדורה המודפסת של העיתון)
יעקב (שיר)

| --- | --- |

 סינגל בביצוע ללדין
 מתוך האלבום הלילה
 יצא לאור:  1994
 שפה:  עברית
 אורך:  3:45 דק'
 חברת תקליטים:  הד ארצי
 כתיבה:  יאיר שדה
 לחן:  גרי ולודבסקי
"יעקב" הוא שיר שביצעה להקת ללדין ויצא לאור בשנת 1994.
רקע

השיר יצא לאור בשנת 1994, נכתב על ידי יאיר שדה והולחן על ידי גרי ולודבסקי, מקימי הלהקה שעיבדו והפיקו יחד את השיר. הוא נכלל באלבום הבכורה של הלהקה, "הלילה". "יעקב" הוא שיר אלקטרו פופ, שנכתב על רקע חלום יעקב. השיר היה ללהיט והוא המזוהה ביותר עם הלהקה. השחקן שי אביבי השתתף בווידאו קליפ. אף שרבים חושבים כי אביבי ביצע את קטע הראפ בשיר, למעשה ביצע אותו המחבר שדה.
במצעד הפזמונים העברי השנתי של רשת ג' לשנת התשנ"ד (1994), דורג השיר במקום הרביעי.
פרודיות

בעונה השלישית של סדרת הטלוויזיה "השיר שלנו", נעשתה פרודיה של השיר בשם "הלו רני" המבוצעת על ידי נינט טייב, טלי אורן, רן דנקר ואניה בוקשטיין.
באוגוסט 2020, בפרסומת לבזק שבה השתתפו משתתפי התוכנית הבוזגלוס והפרזנטור גידי גוב, שרו המשתתפים פרודיה לשיר. בתוך חמישה ימים בלבד עבר מספר הצפיות ביוטיוב של הפרודיה את המיליון, ובתוך שבוע את ה-2 מיליון. בתוך 24 שעות הגיע השיר למקום הראשון ברשימת הסרטונים החמים. נכון ל-29 בדצמבר 2020 יש לקליפ 2,943,655 צפיות.
הערות שוליים

↑  דודי פטימר, הלו יעקוב: איפה בנות "ללדין" היום?, באתר nana10‏, 14 בינואר 2016
↑  ללדין, "יעקב", הד ארצי, 1994
↑  ללדין, "הלילה", הד ארצי, 1994
יחסי איחוד האמירויות הערביות – אלג'יריה

| יחסי איחוד האמירויות הערביות – אלג'יריה |
| --- | --- |
איחוד האמירויות הערביות: אלג'יריה


איחוד האמירויות הערביות: אלג'יריה
שטח (בקילומטר רבוע)
83,600: 2,381,740
אוכלוסייה
11,106,647: 46,970,063
תמ"ג (במיליוני דולרים)
504,173: 239,899
תמ"ג לנפש (בדולרים)
45,394: 5,107
משטר
מונרכיה חוקתית פדרלית: דמוקרטיה סמי-נשיאותית

יחסי איחוד האמירויות הערביות–אלג'יריה (בערבית: العلاقات الجزائرية الإماراتية) הם היחסים הבילטרליים בין איחוד האמירויות הערביות ובין הרפובליקה האלג'יראית הדמוקרטית העממית.
ביקורים רשמיים ושיתוף פעולה

במאי 2010, שר הכלכלה של איחוד האמירויות הערביות סולטאן בן סעיד אל מנסורי הוביל את משלחת איחוד האמירויות לאלג'יריה. בביקורו נחתם הסכם משותף עם מזכירות ההנהלה של אלג'יר כרים ג'ודי.
במהלך הביקור נפגש מנסורי עם ראש ממשלת אלג'יריה אחמד אויחיא, והוחלט על הידוק היחסים בין שתי המדינות, כמו כן גם על הרחבת שיתוף הפעולה בתחומי ההשכלה הגבוהה, איכות סביבה, מימון, אנרגיה, תקשורת ותעשייה. אויחיא רואה באיחוד האמירויות הערביות כשער למזרח התיכון עבור אלג'יריה ו"מרכז אסטראטגי".
קיימת גם מועצה עסקית של איחוד האמירויות הערביות שמטרה לעודד סחר בין שתי המדינות ולהגדיל את ההשקעות בין איחוד האמירויות לאלג'יריה. בתחום האנרגיה, שני הצדדים דנו בפוטנציאל לשותפויות בחיפושי נפט ומנסים להרכיב פרויקטים משותפים בתחום האנרגיה המתחדשת.
יחסים דיפלומטים

איחוד האמירויות הערביות מחזיקה בשגרירות רשמית באלג'יר. מאידך, אלג'יריה מחזיקה בשגרירות רשמית באבו דאבי וקונסוליה בדובאי.
יצחק פרסייזן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  15 באוגוסט 1911 פרוסקורוב האימפריה הרוסית האימפריה הרוסית
 פטירה:  27 ביוני 1941 (בגיל 29) מלדזייצ'נה, ברה"מ 
 מדינה:  ברית המועצות 
 השתייכות:  חיל האוויר הסובייטי
 תקופת הפעילות:  1932–1941 (כ־9 שנים)
 דרגה:  לוטננט ראשון
 תפקידים בשירות
 סגן מפקד טייסת ברגימנט האווירי מספר 128.
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם השנייה
 עיטורים
 עיטור המלחמה הפטריוטית הגדולה
 
יצחק זִילוֹבִיץ' (זִינוֹבְיֶיבִיץ') פרֵסַייזֶן (ברוסית: Исаак Зилович (Зиновьевич) Пресайзен;‏ 1911, פרוסקורוב, האימפריה הרוסית - 27 ביוני 1941, ליד העיירה רָדוֹשְקוֹבִיצִ'י, הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית הבלארוסית, ברית המועצות) היה טייס קרב יהודי סובייטי, סגן מפקד הטייסת בדרגת לוטננט ראשון ברגימנט האווירי מס' 128 שבתחילת הפלישה הגרמנית לברית המועצות במהלך מלחמת העולם השנייה ביצע מגח במטוסו פטליאקוב Pe-2 הבוער אל תוך שיירה כלי מלחמה גרמניים. הועמד לאות גיבור ברית המועצות לאחר מותו אך לבסוף האות הנ"ל לא הוענק.
תיאור המעשה

במהלך טיסה לכיוון הפצצה מטוסו של פרסייזן נפגע ונדלק. כנראה, בעקבות אי הצלחתו לכבות את האש הוא הפנה את המטוס לכיוון בו הצטברו הכוחות הגרמניים והצליח לפגוע בהם כך שהתנועה בכביש המחבר בין מינסק למוסקבה הופסקה למספר ימים.
שאר המשתתפים בקרב דיווחו על המקרה לסגן מפקד הגדוד סַנְדָלוֹב שביצע סריקה אווירית באזור והעביר את המידע למפקד הגדוד מאיור צ'וּצֶ'ב שיחד עם מפקד האוגדה אַלַאדִינְסְקִי חיברו מכתב המלצה להענקת אות גיבור ברית המועצות.
במקום הענקה (כנראה משום שהמדניות בברית המועצות הייתה לא לאשר עיטורים לחיילים שייתכן שנפלו בשבי), הטייס הוכנס לפקודת הגדוד מס' 22 בספטמבר 1941 כנעדר ואשתו קיבלה הודעה על כך בינואר 1942.
יום לפני כן, ב-26 ביוני קפטן ניקוליי גסטלו ביצע מגח אווירי ראשון מצידם של הסובייטים על כוחות ברית המועצות, כנראה יחד עם עוד מטוס. המקרה נהפך להתנהגות מופת במהלך המלחמה ועד פירוקה של ברית המועצות אם כי התגלו כמה סתירות בו וצילומי אוויר שהופיעו כהוכחתו, כנראה, נלקחו מן המגח של פרסייזן.
לאחר המלחמה

לאחר 18 שנה העיתונאיים ו. גאפונוב וו. ליפאטוב ערכו ריאיון עם מכונאי מטוסו של פרסייזן, אלכסנדר ניקולייביץ' ריבקוב, וכתבו בסתיו 1959 מאמר "מקרה גבורה" ("Подвиг") בעיתון "פודוליה הסובייטית" בעיר חמלניצקי שם ראה אותו אחיו, משה.
בארכיון המרכזי של משרד הביטחון של ברית המועצות נמצא מכתב ההמלצה להענקה חתום על ידי צ'וצ'ב, אלאדינסקי, דרוֹבִּישֶב וגנרל איוון קוֹפֶּץ ולא נמצא דחייה להענקה. לאחר שבעקבות ההפסדים בימים הראשונים של הפלישה הגרמנית מפקדי החזית המערבית הואשמו בהם על ידי סטלין ומספר גנרלים הוצאו על כך להורג, גנרל קופץ, כנראה, החליט לא לחכות למשפט והתאבד. ייתכן והאירועים הללו הובילו לכך שההמלצה להענקה אף לא הגיע לסטלין שהיה צריך לאשררו.
בקשה להענקה משנת 1990

באוגוסט 1989 משה פרסייזן לפני עלייתו לישראל פנה לגנרל ויטלי שבנוב שהיה נציג בפרלמנט הסובייטי על מנת לחדש דיון בהענקת האות. ב-22 באוקטובר 1990 הוגשה המלצה להענקת עיטור המלחמה הפטריוטית הגדולה מדרגה ראשונה ליצחק פרסייזן. עד 1977 זה היה העיטור היחיד שניתן היה להשאיר לצאצאי האיש שזוכה בו במהלך המלחמה אך לכבוד 40 שנים של ניצחון על גרמניה הנאצית ב-1985 הוחלט להעניק את האות הזה לכלל הלוחמים שגויסו במלחמה להבדיל מאות גיבור ברית המועצות ובפועל הוא היה זכאי לו 5 שנים לפני הענקתו.
יחסי ישראל–קמבודיה

| יחסי ישראל–קמבודיה |
| --- | --- |
ישראל: קמבודיה
   לחצו כדי להקטין חזרה    לחצו להגדלה   

ישראל: קמבודיה
שטח (בקילומטר רבוע)
22,072: 181,035
אוכלוסייה
9,961,867: 17,691,293
תמ"ג (במיליוני דולרים)
509,901: 31,773
תמ"ג לנפש (בדולרים)
51,185: 1,796
משטר
דמוקרטיה פרלמנטרית: מונרכיה חוקתית

יחסי ישראל–קמבודיה הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שמתקיימים בין מדינת ישראל לבין ממלכת קמבודיה. שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים בפברואר 1959, אם כי לשתי המדינות היו קשרים לא רשמיים עוד באמצע שנות ה-50. קמבודיה ניתקה את קשריה עם ישראל באפריל 1975, בעקבות עלייתה לשלטון של הקמר רוז', תנועה קומוניסטית ששלטה בקמבודיה בין 1975 ל-1979. הקשרים בין המדינות חודשו ב-1993.
על אף הקשרים הדיפלומטיים הקיימים בין המדינות, לישראל אין שגרירות בקמבודיה, ואין לקמבודיה שגרירות בישראל. אי לכך, שגרירות ישראל בתאילנד היא השגרירות האמונה על קמבודיה.
היסטוריה > ראשית היחסים

קמבודיה קיבלה עצמאות מצרפת ב-9 בנובמבר 1953. את המהלך הוביל נורודום סיהאנוק שהיה מלך קמבודיה שמינו הצרפתים. ב-13 בפברואר 1955 הכירה ישראל בקמבודיה. כעבור חודש, במרץ, התפטר סיהאנוק מתפקיד המלך, אותו העביר לאביו, כדי להתמודד בבחירות על ראשות הממשלה בהם זכה. סיהאנוק הוביל ממשלה פרו-מערבית. ב-15 ביוני 1956, יצר שר החוץ משה שרת קשר עם סיהאנוק, ששימש באותה עת גם כשר החוץ, באמצעות מכתב והציע לו לכונן יחסים דיפלומטיים בין שתי המדינות. שרת ערך ביקור רשמי בבירת קמבודיה פנום פן, במסגרת מסעו לאסיה, ונפגש עם סיהאנוק.
במהלך 1958 ביקרו בישראל נציגים קמבודיים בדרג נמוך.
בינואר 1959 הגיעה לישראל משלחת רשמית מטעם משרדי ממשלה שונים של ממשלת קמבודיה. עם סיום הביקור הוכרז כי קמבודיה וישראל הסכימו לכונן יחסים דיפלומטיים. כחודש לאחר מכן, התקבלה איגרת משגרירות קמבודיה בצרפת לשגרירות ישראל בפריז, בה נכתב כי לאחר סיורה של המשלחת הקמבודית בישראל חודש לפני כך הוחלט לכונן יחסים דיפלומטיים בין שתי המדינות בדרג של צירות. ישראל מצידה הנפיקה מכתב דומה.
זמן קצר לאחר כינון היחסים, ביקשה ישראל את הסכמת קמבודיה למנות את מרדכי קדרון, שגריר ישראל בתאילנד לציר שאינו תושב בפנום פן. ביוני 1960 הסכימה הממשלה הקמבודית להצעה זו. נוסף על כך, קמבודיה העלתה את דרג היחסים לדרגת שגרירויות, במקום צירות. קדרון הגיש את כתב האמנתו לרשויות בקמבודיה בשלהי חודש אוגוסט 1960 כשגריר שאינו תושב בעוד קמבודיה לא מינתה מטעמה נציג רשמי בישראל.
עקב סכסוך גבול בין תאילנד לקמבודיה, הוחלט להעביר את נציגות ישראל בקמבודיה מידי קדרון, שגריר ישראל בתאילנד לידי שגריר ישראל ברנגון (מיאנמר).
בשנת 1962 ביקשה קמבודיה מישראל שתמכור לה חמישה מטוסי סילון מסוג CM.170 פוגה מגיסטר. עסקה זו אושרה לאחר שהתברר כי העסקה לא נועדה לפגוע ביחסי ישראל–תאילנד. בינואר 1962 ביקרה שרת החוץ גולדה מאיר בקמבודיה. במהלך הביקור נפגשה עם ראש הממשלה נורודום סיהאנוק.
באוקטובר 1964, הגיעה לישראל משלחת מקמבודיה ללימודים בתחום הקואופרציה.
ביוני 1965 ערכה ישראל תערוכה בפנום פן, בה נאם ראש הממשלה הנסיך סיהאנוק.
באפריל 1966 ביקר בקמבודיה הרמטכ"ל יצחק רבין וראש הממשלה סיהאנוק ערך לכבודו סעודה חגיגית. בנובמבר 1966 מונה רפאל בנשלום כשגריר ישראל בקמבודיה. הוא הגיש את כתב האמנתו בפברואר 1967.
במרץ 1967 ביקר שר החוץ אבא אבן בקמבודיה. במסגרת הביקור קמבודיה וישראל הסכימו על הרחבת שיתוף הפעולה, במיוחד בתחומי החקלאות והקואופרציה. בספטמבר 1967 ראש ממשלת קמבודיה סיהאנוק העניק עיטור הצטיינות, הגבוה ביותר בקמבודיה, "אביר המסדר המלכותי של קמבודיה", לחבר קיבוץ משמר־הנגב אפרים כרמי, בשל פעילותו לקידום החקלאות בקמבודיה. כרמי, ששהה בקמבודיה כמסגרת סיוע חוץ של ישראל למדינה בתחום החקלאות.
באוקטובר 1969 מונה עמנואל גלבר כשגריר ישראל בקמבודיה.
היסטוריה > בזמן מלחמת וייטנאם

במרץ 1969 ריצ'רד ניקסון, נשיאה החדש של ארצות הברית שנכנס לתפקיד חודשיים קודם, הורה על הרחבת מלחמת וייטנאם ופלישה לשטח קמבודיה על מנת לחסום את נתיב הו צ'י מין (ציר לוגיסטי שחלקו עבר בשטחה של קמבודיה). בסיוע ארצות הברית הוביל ראש הממשלה לון נול להפיכה הקמבודית במרץ 1970 נגד הנסיך נורודום סיהאנוק והפך את עצמו לנשיא של הרפובליקה הקמארית. סיהאנוק הקים ממשלה גולה בבייג'ינג והודיעה על ניתוק היחסים עם ישראל. מדינת ישראל הודיעה מצידה כי היא מכירה בממשלה החדשה של לון נול.
ביולי 1972 ממשלת קמבודיה הודיעה לישראל על כוונתה למנות שגריר תושב ראשון בירושלים, ובחודש אוגוסט מונה שמעון אבימור לשגריר. בדצמבר הוביל אבימור מהלך לכינון יחסים דיפלומטיים עם דרום וייטנאם, בהסכם שנחתם בבירת קמבודיה.
במרץ 1974 ממשלת ישראל אשררה הסכם תרבות שנחתם עם קמבודיה באוקטובר 1973, שהיה להסכם התרבות הראשון שנחתם בין ישראל עם מדינה ביבשת אסיה.
בספטמבר 1974 הועברה השגרירות הקמבודית בישראל מירושלים לתל אביב-יפו. באוקטובר 1974 פעלה ישראל נגד סילוק קמבודיה מהאו"ם, לאחר שגוש המדינות הבלתי-מזדהות ביקש לסלק את נציגי קמבודיה, בטענה שממשלתם אינה מייצגת את רוב העם הקמבודי ותפסה את השלטון בכוח.
היסטוריה > ניתוק היחסים

ב-2 במרץ 1975, עם התקדמות כוחות הקמר רוז' לכיוון הבירה הקמבודית פנום פן, פינתה ישראל את אנשיה מקמבודיה לבנגקוק, ושבוע לאחר מכן החזירה את סגל שגרירות ישראל בקמבודיה לישראל. עם סגירת השגרירות הישראלית בקמבודיה והחזרת נציגי ישראל לארצם, הנוכחות הישראלית בקמבודיה פסקה.
לאחר השתלטות הקמר רוז' על קמבודיה באפריל 1975, נותק הקשר של נציגי קמבודיה בישראל עם ארצם. ביוני 1975 הם עברו לפריז, שם התרכזו גולים מקמבודיה שתמכו במשטר הקודם, שלא רצו לשוב לקמבודיה.
משטר הקמר רוז' שהשתלט על פנום פן ב-17 באפריל 1975 ניתק את הקשרים הדיפלומטיים בין ישראל לקמבודיה, ובכך, היחסים בין שתי המדינות הוקפאו עד לשנת 1993.
בנובמבר 1979 שיגרה ישראל סיוע רפואי לגבול תאילנד-קמבודיה, שם התקבצו עשרות אלפי פליטים, בעקבות פלישת וייטנאם (אנ') והפלת משטר הקמר רוז'
היסטוריה > חידוש היחסים

במהלך 1992, עם סיום מלחמת האזרחים בקמבודיה, הותר לעיתונאים ישראלים לבקר במדינה.
יחסי ישראל-קמבודיה חודשו ב-4 באוקטובר 1993, בעקבות החתימה על הסכמי אוסלו ושיפור המצב המדיני בקמבודיה, זאת לאחר מפגש של שר החוץ שמעון פרס עם נציגי קמבודיה במטה האומות המאוחדות בניו יורק. ביקור ראשון של נציג קמבודי מאז 1975 היה של שר החוץ של קמבודיה ב-1994. משלחת צבאית של קמבודיה שהגיעה לישראל כאורחת של משרד הביטחון ב-28 במאי 1994 גילתה עניין ברכישת ספינות מחיל הים הישראלי לצורך הגנת חופיה ובשיתוף פעולה בנושאים חקלאיים.
בשנת 1997 דווח כי התעשייה האווירית לישראל ביצעה תוכנית השבחה למטוסי קרב מדגם מיג-21 של קמבודיה.
בספטמבר 2003, ערך מלך קמבודיה נורודום סיהאנוק תפילת תמיכה ביאסר ערפאת וגינה את "הסבל האינסופי שנגרם לעם הפלסטיני".
בשנת 2008 רכשה החברה הישראלית קווינקו קרקע בקמבודיה במטרה להקים במקום אתר נופש בו בתי מלון וקזינו. ב-2010 חתמה על הסכם להקמת הפרויקט עם שותף מקומי, ואתר הנופש החל לפעול בינואר 2012.
בשנת 2010 הוקמה לשכת המסחר ישראל-קמבודיה, המורכבת מאנשי עסקים מקומיים בתחומים שונים וכן מאנשי עסקים ישראלים הפועלים באזור.
ב-29 בנובמבר 2012, תמכה קמבודיה בהחלטה 67/19 של העצרת הכללית של האו"ם, על שדרוג מעמדה של הרשות הפלסטינית באו"ם – מישות משקיפה שאינה מדינה, למדינה משקיפה שאינה חברה.. ב-21 בדצמבר 2017, תמכה קמבודיה בהחלטה של העצרת הכללית בגנות הכרת ארצות הברית בירושלים כבירת ישראל.
בשנת 2014 הגיעו לראשונה לישראל מאז שכוננו לפני שני עשורים יחסים דיפלומטיים עם קמבודיה נציגיו של מלך קמבודיה החדש, נורודום סיהאמוני. אחיו של המלך, סאמדה פרה-מוהסארה ונציגים נוספים בני משפחת המלוכה הקמבודית הגיעו לארץ לביקור היסטורי.
בשנת 2016 ביקרו בישראל שלושה עובדי מרכז לנטרול מוקשים מפנום פן ובדקו אפשרות להשתתף בפרויקט לסיוע בפינוי שדות מוקשים ישנים ברחבי ישראל. בשנת 2017 חתמו ממשלת ישראל והמרכז על חוזה לארבעה חודשים, במסגרתו יגיעו לישראל 23 חבלנים ו-12 כלבי חיפוש לעבודה בפרויקט רחב היקף לפינוי שדות מוקשים ישנים ברמת הגולן, יהודה ושומרון ובמדבר הערבה.
בספטמבר 2016 הפך שר החקלאות הקמבודי וונג סחון לחבר הממשלה הראשון שערך ביקור רשמי בישראל. במהלכו, השתתף בטקס סיום של סטודנטים קמבודים שסיימו קורס חקלאות בתוכנית "AgroStudies" בישראל.
בתחילת ספטמבר 2017 חתמו ישראל וקמבודיה על מזכר הבנות ליצירת קווי טיסות ישירות בין שתי המדינות. החתימה על המסמך נבעה ממדיניות השמיים הפתוחים שננקטו על ידי שלטונות קמבודיה, וכן בעלייה בזרימת התיירים למדינה זו מישראל ל-7,900 איש במחצית הראשונה של 2017, בניגוד לאותה תקופה בשנת 2016 (עלייה של 36%).
ראו גם

יחסי החוץ של ישראל
יחסי החוץ של קמבודיה
נציגויות דיפלומטיות של ישראל בעולם
לקריאה נוספת

משה יגר, המסע הארוך לאסיה: פרק בתולדות הדיפלומטיה של ישראל, הוצאת הספרים של אוניברסיטת חיפה, 2004
ירון רשף

| --- | --- |

ירון רשף, 2021
 לידה:  1951 (בן 73 בערך) חיפה, ישראל 
 
שמרטף - מערכת מיגון נשימתית לפעוטים. פותח עבור משרד הביטחון. הוצג ב MOMA בשנת 2005
מחנה ההשמדה טרבלינקה בצילום 360°, מתוך פרויקט Another Planet, ‏2019
ירון רשף (נולד בחיפה ב-1951) הוא מעצב תעשייתי ישראלי הפועל בישראל ובארצות הברית. היה מראשוני המרצים במחלקה לעיצוב תעשייתי שבאקדמיה בצלאל בה לימד כ-15 שנים. התמחה בתחום פיתוח ועיצוב מערכות תומכות חיים וציוד נשימתי.