stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ספינג'

| --- | --- |

 
 מאכלים
 סוג:  דונאט 
 מרכיבים עיקריים:  קמח, שמן 
 
ספינג'
ספינג'ים על צלחת
סְפינג' או סְפֶנג' (נהגה שְׁפינְג', בפי יהדות ג'רבה 'סְפינגָ'ה ביחיד וספינג' לרבים. בפי יהדות לוב ספנז', בערבית: السفنج אלספינג'; תרגום: הספוג), הוא מאכל בצק בצורות שונות אשר מטוגן בשמן עמוק, הגרסה המוכרת יותר בציבור הישראלי בגלל חג המימונה היא בצורת חישוק והתפתחה ככל הנראה באזור אל אנדולוס ושם נקרא בשם איספנג {isfenğ} והגיע לצפון אפריקה עם גירוש יהודי ספרד, ומאוחר יותר בגירוש המורים. לעומת הספינג' בצורת החישוק הספינג' הפרוס שנפרס על ידי לחיצת אצבעות הוא מאכל קדום יותר והיה חלק מהמטבח הפיניקי והכנעני וכנראה חדר לאירופה על ידי היוונים וקדם למאכלים האירופאים והאמריקאים כמו הדונט הספרדי בורמואלוס ומאכלי בצק מטוגנים בשמן עמוק אחרים כמו הפריטר. הספינג' עשוי בצק שמרים ומטוגן בשמן עמוק, בדומה לסופגנייה. המאכל מזוהה עם יהודות צפון אפריקה ונצרך בעיקר בתקופת החגים, הספינג' קיים בסגנונות עיצוב שונות לפי המטבח ממנו הוא מגיע, הספינג' המרוקאי וחלק מהמטבח התוניסאי הוא עם חור במרכזו ונראה כמו דונאט (סופגנית חישוק), בג'רבה, תוניסיה ולוב הוא נפרס לצורה שטוחה וכמעט מעוגלת ובמטבח הלובי גדול ועבה יותר מגרסתו בג'רבה ותוניס, על הספינג' מפזרים סוכר או סירופ. ובלוב לעיתים עם ביצה מטוגנת עליו או עם פולים וכמון.
את הספינג' נהוג לאכול במועדים אלו:
בחג החנוכה, בו מסמלים לפי המסורת את השמן שנמצא במקדש.
הוא ניתן לתינוק כאשר יוצאת לו שן ראשונה.
בקרב יהודי צפון אפריקה נהוג שלמחרת החתונה, כשהחתן והכלה מגיעים לבית ההורים, מקבלים את פניהם בכפית דבש, ולאחר מכן מגישים ספינג' עם דבש וכוס תה.
יהודי אלג'יריה נהגו לאכול ספינג' לאחר אמירת הסליחות ותפילת שחרית בחודש אלול, כדי לעודד את האנשים והצעירים שהתעוררו מוקדם לסליחות.
במרוקו ובתוניסיה היה הספינג' מאכל שהיה מקובל מאוד על ילדים. למשל, בעת הליכתם למוסד הלימודים, היו עוצרים אצל המוכר ומקבלים את הספינג' מושחל על חוט מעץ הדקל.
ראו גם

סופגנייה
ספנז
זלאביה
בנייה
הערות שוליים

1 2  The Quarterly Review, John Murray, 1850. (באנגלית)
↑  מנהג אכילת הספינג' בחנוכה ידוע כבר מהמאה ה-12 והוא נזכר על ידי רבי מימון הדיין. ראו: יעקב משה טולידאנו, קטע מפירוש התפלות לרבינו מיימון אבי הרמב"ם, בתוך: שריד ופליט, עמ' 7–8, באתר היברובוקס; שרגא אברמסון, רב נסים גאון, עמ' 328, באתר היברובוקס.
ערך זה הוא קצרמרבנושא מזון. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אודרי ברגנר

| --- | --- |

 לידה:  מאי 1927 סידני, אוסטרליה
 פטירה:  9 במאי 2022 (בגיל 95) תל אביב
 מקום קבורה:  עינת 
 לאום:  ישראלי
 תחום יצירה:  ציור,עיצוב, איור
 
לוחית זיכרון ליוסל ואודרי ברגנר ברח' ביל"ו 32 בתל אביב
אודרי בֶּרגנֶר (Audrey Bergner; מאי 1927 – 9 במאי 2022) הייתה ציירת ישראלית, מעצבת תפאורה ותלבושות ומאיירת.
ביוגרפיה

ברגנר נולדה בסידני שבאוסטרליה לאב ממוצא גרמני ולאם ממוצא סקוטי. בגיל 16 החלה ללמוד ב-National Gallery Art School במלבורן, ושם פגשה את הצייר יוסל ברגנר, שלמד שם אף הוא. בשנת 1950 נישאה לברגנר, עלתה עמו לישראל והם התגוררו וציירו בצפת. משנת 1957 השתקעו השניים בתל אביב.
בשנות השישים החלה ברגנר לצייר בצבעים עזים ועל בדים גדולים את הנגב ואת הבדואים החיים שם. היא תיארה את לבושם, את אורח חייהם ואת עדרי הצאן שלהם. צורות האוהלים והלבוש הבדווי השפיעו מאוד על יצירתה המופשטת, ואף שאיבדו את הדמיון הפיגורטיבי ניתן לזהותם בציוריה. בשנת 2002-2003, החלה ברגנר את סדרת ציורי ה"ציפורים", אשר הוצגו לראשונה במלבורן, אוסטרליה, ב-2004, ואחר כך בגלריה ברנרד בתל אביב ב-2007. גם בהם ניתן לראות את הצבעים העזים ואת הנטייה להפשטה, על אף שניתן לזהות את נושא הציור.
ברגנר גם מאיירת ספרים, ובמשך שנים רבות עיצבה תפאורות ותלבושות בתיאטראות "הבימה", "הקאמרי" ו"יידישפיל", במיוחד להצגות של הבמאי שמואל בונים ושל המחזאי-במאי נסים אלוני, מגדולי המחזאים הישראלים, שניהם חברים קרובים שלה ושל בעלה. בנוסף על כך איירה כריכות ספרים רבות, בהן רבות מכריכות ספרי ספריית תרמיל ועסקה בעיצוב תפאורה ותלבושות לתיאטרון הבימה, הקאמרי והיידישפיל, בהן תפאורות רבות להצגות ידידיה נסים אלוני ושמואל בונים.
כמו כן כתבה (באנגלית) סיפורים קצרים על תל אביב, שתורגמו על ידי דורי פרנס. הספר "סיפורים מתל אביב" יצא ב-2003 בהוצאת ידיעות ספרים. על עטיפת ספרה כתב עליה פרנס: "ידענית מופלגת בספרות אנגלית ודוברת יידיש שוטפת, חריפת לשון אך מופנמת" והספר "שמש חורפית" שיצא ב־2010.
ברגנר הציגה תערוכות רבות בישראל ומחוצה לה. ציוריה נמצאים באוספי מוזיאון ישראל בירושלים, במוזיאון חיפה לאמנות ובאוספים פרטיים. עבודותיה מוצגות בתצוגת קבע של האוניברסיטה העברית בירושלים בקמפוס הר הצופים ובקמפוס גבעת רם.
על ציורי תל אביב שלה, המשלבים בין ציור פיגורטיבי לציור מופשט, שהוצגו בגלריה גבעון בעיר, כתב נסים אלוני: שהם "נופים המשרים על תל אביב מין הזיה, ספק עירונית, ספק כפרית."
ברגנר נפטרה ב-9 במאי 2022 בתל אביב, ונקברה בבית העלמין בקיבוץ עינת.
תערוכות יחיד נבחרות

1949 - אסמבלי הול, מלבורן, אוסטרליה (עם אליס מאקאינארני)
1952 - גלריה כץ, תל אביב
1954 - גלריה צ'מרינסקי, תל אביב (עם יוסל ברגנר)
1956 - המוזיאון לאמנות מודרנית, חיפה
1957 - בית הנכות הלאומי בצלאל, ירושלים
1960 - "עבודות שמן ואקוורל", בית האמנים, ירושלים
1961 - "נשים עובדות בשדה", גלריה צ'מרינסקי, תל אביב
1963 - "בדווים", בית-צבי, רמת גן
1966 - "בדווים", גלריה בינט, ירושלים
1967 - "בדווים", מוזיאון הנגב, באר שבע
1969 - "גנים - ציורי מים", גלריה בינט, תל אביב
1971 - "גנים", גלריה צורי, נוה מגן
1976 - "ציורים של תל אביב", גלריה גבעון, תל אביב
1979 - "תל אביב", גלריה אסף, תל אביב
1980 - "צבעי-מים", גלריה גורדון, תל אביב
1982 - "סיני והגליל", גלריה גורדון, תל אביב
1984 - "רשמי-מסע", גלריה צבי נועם, תל אביב
1985 - "צבעי מים", גלריה ארמאדייל, מלבורן, אוסטרליה
1987 - "חשמליות ולונה פארק של מלבורן", גלריה גולד, מלבורן, אוסטרליה
1988 - "עזים וכבשים", גלריה דביר, תל אביב
1989 - "ציורי איירס רוק", הגלריה לאמנות בת-זמננו, מלבורן, אוסטרליה
1990 - "ציורי איירס רוק", הגלריה לאמנות בת-זמננו, מלבורן, אוסטרליה
1992 - "ציורים 1991-2", גלריה אפרת, תל אביב
1993 - "מדבריות", הגלריה לאמנות בת-זמננו, מלבורן
1996 - "אנשים מטיילים", גלריה גורדון, תל אביב
1996 - "אנשים מטיילים", גלריה הלנגורי, מלבורן
2001 - "הזמן והנעלמים", גלריה ספאן, מלבורן
2003 - "הזמן והנעלמים", גלריה דן, תל אביב
2004 - "ציפורים", גלריה ספאן, מלבורן
2007 - "ציפורים", גלריה ברנרד, תל אביב
2013 - שטיחים וצדפים, גלריה חנינא, תל אביב (אוצר: יקיר שגב).
2021 - רשמים - ניירות וספרי סקיצות, בית האמנים, תל אביב (אוצרת: אירית לוין)
תערוכות קבוצתיות נבחרות

1947 - אגודת הציירים של ויקטוריה, מלבורן, אוסטרליה
1953 - מוזיאון חיפה לאמנות
1954 - "יוסל ואודרי ברגנר", גלריה כ"ץ, תל אביב
1954 - "אמנים צעירים", מוזיאון תל אביב לאמנות
1956 - "נוף ישראל", מוזיאון חיפה לאמנות
1957 - "התערוכה הכללית של אמני ישראל", מוזיאון תל אביב לאמנות
1958 - "ציירים ישראלים", מלבורן, אוסטרליה
1958 - "עשר שנות ציור ישראלי", מוזיאון תל אביב לאמנות
1958 - "ישראל תשח תשיח: צבעי מים, רישומים, גרפיקה", בית הנכות הלאומי בצלאל, ירושלים
1961 - "אמנות חדישה בישראל - תערוכה שלישית", מוזיאון תל אביב לאמנות
1962 - "מגמה 1 - 9 אמנים צעירים", גני התערוכה, תל אביב
1966 - "תערוכת ציירי ישראל 5", תערוכה נודדת, ישראל
1967 - "אמני ישראל למען הביטחון", מוזיאון תל אביב לאמנות
1971 - "אמני ישראל", תערוכה נודדת
1976 - המוזיאון העירוני לאמנות חדשה, חיפה
1979 - "מתקשרים עם קדישמן", מוזיאון ישראל, ירושלים
1983 - "הנגב באמנות ישראל", אוניברסיטת בן-גוריון, באר שבע
1986 - "אין חיות רעות: חיות כמוטיב ביצירה האמנותית", מוזיאון האדם והחי, רמת גן
1987 - "רובינא - ציירי הארץ מציירים את חנה רובינא", מוזיאון בית ראובן, תל אביב
1995 - "מיתוס דאדלוס ואיקרוס - מיתוס של מעוף ונפילה", מוזיאון פתח-תקוה לאמנות
1996 - "ציורים לסיפורים יהודיים", מוזיאון מאנה-כץ, חיפה
1998 - "נשים באמנות הישראלית", המוזיאון לאמנות מודרנית, חיפה
1998 - "עיצוב הבמה העברית מהדיבוק ועד כפר", מוזיאון מאנה-כץ, חיפה
2000 - "גיבור מקומי", תיאטרון הבימה, תל אביב
2003 - "הארה תיאטרלית", גלריה הסדנה לאמנות, יבנה
2004 - "רשמים 2, רישום שירה, היבטים רישומיים בהדפס", בית האמנים, ירושלים (אוצרת: תמנע ולימן)
2004 - "מחוזות הציור בתיאטרון של נסים אלוני", אודרי ברגנר, יוסל ברגנר, שלמה ויתקין, תיאטרון הבימה, תל אביב (אוצרת: אירית לוין)
2006 - "מחוזות הציור בתיאטרון של נסים אלוני", תיאטרון חולון
2008 - "הצגת אופנה - תערוכת תלבושות התיאטרון העברי מ-1922 ועד ימינו", תיאטרון ירושלים (אוצרות: טלי יצחקי, נגה ארד אילון)
2010 - "וריאציות על סטודיו", גלריה דן, תל אביב (אוצרת: אירית לוין)
2014 - "אמנות פלסטית בהשראת אמנויות הבמה", בית האמנים, תל אביב (אוצרות: אירית לוין, אריה ברקוביץ)
2015 - "בעקבות אוספים", גלריה הסדנה לאמנות, יבנה (אוצרת: אירית לוין)
2016 - "הסיפור שלה", בית האמנים, תל אביב (אוצרות: ד"ר רות מרקוס, רותי חינסקי אמיתי)
2016 - "בראי אמנים - דיוקן אמן על ידי אמן", בית רוזנטליס, יפו (אוצרת: אירית לוין)
2018 - "הבימה - תערוכת ה-100", תיאטרון הבימה, תל אביב (אוצרת: מירי קרימולובסקי)
2019 - "חיות - Animals", גלריה בסיס לאמנות ולתרבות, הרצליה (אוצרת: אירית לוין)
2020 - "ציפור/וריאציות", הגלריה העירונית מכון המים, גבעתיים (אוצרת: אירית לוין)
2021 - "דיוקנאות ברישום", בית האמנים, תל אביב (אוצרת: אירית לוין)
2022 - "על שתיים, על ארבע", בית האמנים, תל אביב
2023 - "חוליות במלאכת התיאטרון", בית האמנים, תל אביב (אוצרות: ד"ר דורית קדר, אירית לוין)
2023 - "דיוקן-סביבות-אקוורל", בית גורדון-לונדון, גלריה עירונית לאמנות ראשון לציון
הערות שוליים

↑  רות מרקוס, Artists: Yishuv and Israel, 1920-1970, באנציקלופדיה לנשים יהודיות (באנגלית)
↑  אודרי ברגנר, דמויות במדבר, 1983. היצירה מוצגת בקמפוס הר הצופים (ציור נוסף מהסדרה מוצג באולם הקריאה הכללי בספרייה הלאומית בירושלים)
↑  סיפורים מתל אביב
↑  יעקב בר-און, ‏סיפורה המדהים של האמנית אודרי ברגנר שהלכה לעולמה, באתר מעריב אונליין, 11 במאי 2022
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ICIA: 272003  NLI: 987007258513905171  GND: 1211752062  ISNI: 0000 0000 6660 1969  LCCN: nr96017109  SUDOC: 241124794  VIAF: 7673178   WorldCat (עם VIAF): 7673178 
ברגנר מחזיקה בובה,  1966
ברגנר בתערוכה "שטיחים וצדפים", 2013
חוליו סולר

חוליו ססאר סולר בארטו (בספרדית: Julio César Soler Barreto; נולד ב-16 בפברואר 2005 באסונסיון שבפרגוואי) הוא כדורגלן ארגנטינאי-פרגוואי המשחק בעמדת המגן השמאלי בקבוצת בורנמות' מהפרמייר ליג.
קריירת מועדונים

סולר גדל במחלקות הנוער של פלורס קלוב, ארחנטינוס ג'וניורס ולנוס. בשנת 2022 החל לשחק בקבוצה הבוגרת של לנוס במסגרת ליגת העל הארגנטינאית, ובסך הכל ערך 46 הופעות ליגה במדי המועדון, ו-58 הופעות סך הכל.
ב-7 בינואר 2025 חתם סולר בבורנמות' מהפרמייר ליג. ב-11 בינואר ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בניצחון 5-1 על וסט ברומיץ' אלביון במסגרת הסיבוב השלישי של גביע ה-FA לעונת 2024/2025.
קריירה בינלאומית

סולר נולד בפרגוואי להורים פרגוואים, ועבר עם משפחתו ארגנטינה בגיל צעיר.
הוא נכלל בסגל הנבחרת האולימפית של ארגנטינה לטורניר הכדורגל באולימפיאדת פריז (2024), וערך ארבע הופעות בטורניר.
נכלל בסגל נבחרת ארגנטינה עד גיל 20 לקראת טורניר אליפות אמריקה הדרומית עד 20 בשנת 2025.
הערות שוליים

1 2  Diario Deportivo Olé, Quién es Julio Soler, el tapado de Lionel Scaloni para la doble fecha de Eliminatorias Sudamericanas, Olé, ‏2024-07-03 (ב־)
↑  Luciano Leiva, Soler: "Mis compañeros me dieron confianza", Fortaleza Granate, ‏2023-05-28 (בספרדית)
↑  AFC Bournemouth, Full-back Soler completes move to Cherries, ‏7 בינואר 2025
↑  Bournemouth transfer news: Julio Soler signed from Lanus, BBC Sport, ‏2025-01-07 (באנגלית בריטית)
↑  Sub 20: lista de convocados por Diego Placente para el Sudamericano, Sitio Oficial de la Asociación del Fútbol Argentino (ב־)
↑  Redacción Clarín, Placente dio la lista definitiva de la Selección Argentina para el Sudamericano Sub-20: cinco juveniles de River, dos de Boca y un europibe, Clarín, ‏2025-01-06 (בספרדית)
| נבחרת ארגנטינה – אולימפיאדת פריז (2024) |
| --- | --- | --- |
|  1 רולי •  2 די צ'זארה •  3 סולר •  4 גרסיה •  5 פרננדס •  6 אמיונה •  7 סנון •  8 מדינה •  9 אלברס •  10 אלמדה •   11 אצ'ברי •  12 בריי • 13 לוחאן •  14 הסה • 15 גונדו • 16 אוטמנדי • 17 סימאונה • 18 בלטראן • מאמן: מסצ'ראנו |  1 רולי •  2 די צ'זארה •  3 סולר •  4 גרסיה •  5 פרננדס •  6 אמיונה •  7 סנון •  8 מדינה •  9 אלברס •  10 אלמדה •   11 אצ'ברי •  12 בריי • 13 לוחאן •  14 הסה • 15 גונדו • 16 אוטמנדי • 17 סימאונה • 18 בלטראן • מאמן: מסצ'ראנו | ארגנטינה |
יעקב חורגין

| --- | --- |

 לידה:  23 בדצמבר 1898 יפו, האימפריה העות'מאנית 
 פטירה:  12 בפברואר 1990 (בגיל 91) 
 מדינה:  ישראל 
 שפות היצירה:  עברית 
 פרסים והוקרה:  יקיר רמת גן 
 
יעקב חורגין (יעקב יהושע חורגין; י' בטבת ה'תרנ"ט, 23 בדצמבר 1898 – י"ז בשבט ה'תש"ן, 12 בפברואר 1990) היה סופר עברי ועורך ספרים ועיתוני ילדים, חוקר תולדות היישוב בתקופת המנדט הבריטי. שימש כפרופסור לספרות עברית באוניברסיטת בר-אילן. בשנת 1956 זכה בפרס למדן.
קורות חייו

יעקב חורגין נולד בשכונת נווה שלום (מנשייה) שהוקמה ליד יפו בתחילת שנות ה-1890, כעשר שנים לפני היווסדה של "אחוזת בית" (תל אביב). הוא הסופר האשכנזי הראשון שנולד, גדל והתחנך בארץ. הוא למד בתלמוד תורה "שערי תורה" שהוקם על ידי אביו שמואל יצחק, שהיה מחלוצי העלייה הראשונה. מגיל 12 המשיך את לימודיו בבית הספר לבנים "עזרה" (רשת חינוך שהוקמה על ידי יהודי גרמניה עם תוכנית לימודים שכללה את השפה הגרמנית), אותו סיים בהצטיינות וקיבל מלגת לימודים בבית המדרש למורים בירושלים. בשנות מלחמת העולם הראשונה גויס כרבים מבני היישוב אל מערך הלחימה של הצבא העות'מאני. תפקידו היה מתורגמן השפות: ערבית, טורקית וגרמנית של מפקד יחידת הנדסה צבאית גרמנית, ועמה נדד ברחבי ארץ ישראל וסביבתה. לאחר כיבוש ארץ ישראל בידי הצבא הבריטי שימש כמתורגמן בחיל הרפואה הבריטי, ובין השאר עבד בבית חולים לפצועי האויב בצפון חצי האי סיני. בסתיו 1917 ערב כיבושה על ידי הצבא הבריטי, חזר לירושלים.
ב 1918 נשא לאישה את שושנה סגל בת משפחה מהישוב הישן בטבריה, עבור לגור שם ושימש כמורה בבית ספר יסודי בשנים 1920–1930. בשנים אלה החל לפרסם שירים, סיפורים ומאמרים.
בשנת 1930 עבר לגור ברמת גן, כאן עבד כמורה בבית ספר יסודי עד שנות ה-1950.
בשנים 1933-1936 שימש כעורך עיתון הילדים "בוסתנאי לנוער", היה חבר מערכת העיתון "הבוקר" וזמן מה אף שימש כעורך המוסף הספרותי של העיתון.
בשנים 1936–1939 היה יושב ראש ועדת התרבות של התאחדות האיכרים.
בשנת 1943 התמנה כעורך כתב העת "הבוקר לילדים".
בשנים 1952–1954 היה מרצה בישיבה יוניברסיטי בניו יורק.
בשנים 1955–1970 שימש כפרופסור באוניברסיטת בר-אילן.
בבחירות לכנסת הרביעית בשנת 1959 היה ברשימת המועמדים של מפלגת הציונים הכלליים.
יעקב חורגין נפטר בשנת 1990, והובא למנוחות בבית העלמין קריית שאול. על שמו נקרא רחוב בכפר סבא.
יצירתו

בראשית שנות העשרים החל לפרסם את שיריו וסיפוריו בכתבי העת "השילוח" ו"הפועל הצעיר".
בשנת 1928 פרסם את סיפורו הראשון "מעשה חליל" (על אהבה בין שני צעירים ערבים) כספר בסדרת ספרונים בעריכתו של פסח גינזבורג.
בשנת 1929 הופיע ספרו הראשון "סיפורים" בהוצאת מצפה, תל אביב.
בשנת 1934 הופיע ספרו "מפנקסו של מורה", הכולל רשימות על ילדים שהיו תלמידיו.
בשנת 1943 הופיע מבחר סיפוריו בשני כרכים: א. בעלי הנאה ב. בלהט קדם.
ב 1957 הופיע קובץ הסיפורים "אלומות".
ב 1964 הופיע ספרו "גלריה אמריקנית" הכולל רשימות על הווי החיים בארצות הברית.
חורגין כתב רומנים וסיפורים רבים לילדים. הוא ערך וכתב בעיתוני הילדים והנוער: "בוסתנאי לנוער" ו"הבֹקר לילדים". והשפעתו הייתה רבה על ילדים ונוער בעיקר בשנות הארבעים, ובהם הסופר אהוד בן עזר לפי עדותו, ורבים אחרים.
חורגין הוא אמן החדירה ההומורסיטית לנפש האדם השייך לתרבות שהייתה זרה לחלוצים בארץ ישראל: רבים מסיפוריו עוסקים בחיי הנפש של גברים ונשים ערביים, וכן בחיי הנפש של בני היישוב הישן, אשכנזים ומזרחיים או בחיי הנפש של צעירים ילידי הארץ. שליטתו בלשונות המקומיות והיכרותו עם המרחב הפלסטיני אפשרה לו תיאורים מפורטים ואותנטיים של החיים ואורח המחשבה של בני המזרח. הבנתו העמוקה בנפש האדם באשר הוא אדם ניכרת בתיאורי דמויות של נשים ערביות (כגון קטטה בין שתי רקדניות בטן), מטהר גופות סודני, קצב טברייני, מורה למוזיקה בחולות נוה צדק ועוד. הוא גם תיאר בדייקנות ובחוכמה את האופן שבו הבינו תושבי המקום את הציונות.
יצירותיו לילדים, ובעיקר הרומנים ההיסטוריים שלו, זכו לפופולריות רבה, אך שייכותו הברורה למחנה הימין והשקפותיו המפוכחות על הציונות לא תרמו למעמדו בקריית הספר התל אביבית, ורק בשנות ה-1980 חזר והתגלה ערך יצירתו למבוגרים על ידי חמוטל בר-יוסף במהלך הכנת תוכנית לימודים חדש לבתי הספר העל-יסודיים.
בשנות ה-1960 וה 1970 תיעד מבצעי גבורה של לוחמי האצ"ל והלח"י.
מכתביו (מבחר)

כתבי יעקב חורגין, תל אביב: הוועדה להוצאת כתבי יעקב חורגין על ידי הוצאת צ’ ליימן, תש"ג–תש"ד.
מבעד לצעיף: שני ספורים, תל אביב: הוצאת ידיעות אחרונות, [תש"ח לערך].
גלריה אמריקנית: סיפורים וריפורטאג’ות ממסעות בארצות הברית, תל אביב: ניב, (תשכ"ד).
ילקוט סיפורים, ליקטה והוסיפה מבוא והסברים: חמוטל בר-יוסף, תל אביב: "יחדיו", (תשמ"ב 1981)
פרופסור ליאונארדו, ירושלים: הוצאת כתר, 1990, בעריכת יגאל שוורץ, אחרית דבר: חמוטל בר-יוסף.
ספרות לילדים
הקנאים הצעירים, תל אביב: הוצאת יזרעאל, 1935, ירושלים: כתר, 1989.
חומת אגריפס: ספור היסטורי, ברלין ותל אביב: הוצאת שטיבל, (1932).
חלום ליל פסח, ציורים: משה מטוסובסקי, העורך הפדגוגי: י’ רבקאי, תל אביב: ח’ מרגולין, [תש"ד].
טירת כסף, ציורים: איזה הרשקוביץ, תל אביב: יזרעאל, 1945, תשט"ז 1956.
יהלֹם הפלאים: ספורים לילדים, תל אביב: הוצאת עמיחי, (תשט"ז).
ירושלים בלהבות: ספור היסטורי, תל אביב: יזרעאל, 1936, תש"י, תשט"ז 1956 – תשכ"ה 1965.
ירושלים ושמרון: ספור היסטורי, תל אביב: יזרעאל, (תשכ"ה).
מות גבורים: ספור היסטורי, תל אביב: יזרעאל, [תרצ"ז?].
מעם קרנות המזבח: פרשה תנ"כית, תל אביב: עמיחי, (תשי"ח). .
מרד החמורים: ספורים לילדים, תל אביב: עמיחי, (תשכ"ז 1966).
הנביא מאספהן, תל אביב: יזרעאל, (תשי"א).
הגמדים והענק השחור: ספורים לילדים, תל אביב: עמיחי, (תשכ"ז 1966).
ועכשו, ילדים, שקט: חמשה ספורים לקטנים, תל אביב: עמיחי, (תשי"ט).
אל המלוכה: ספור היסטורי, תל אביב: יזרעאל, 1944, תשט"ז 1956.
בין חיתו אדם: ספור, תל אביב: יזרעאל, תרצ"ט–ת"ש 1938–1940, יזרעאל (תשי"ג–תשי"ח 1957).
בארמון דפניס: ספור, תל אביב: (נצר), תש"א-1941
הבלש משכונת הצריפים: ועוד ספורים, ועוד ספורים, תל אביב: ש’ שרברק, (1957).
הבלשים מכתה ו’, ציורים: בינה גבירץ, תל אביב: יזרעאל, (תשכ"ז c1966).
במבוכה: ספור היסטורי, תל אביב: יזרעאל, (1936).
בשכבר הימים: סיפורים היסטוריים, צייר: מ’ אריה, תל אביב: עמיחי, [תשכ"ח].
בשליחות המלך שלמה: סיפור, איורים: אורי בן יהודה, תל אביב: יזרעאל, תשל"א 1970.
מבצעים במחתרת, תל אביב: הוצאת הדר, תשכ"ה.
התקפת משטרת רמת-גן: מפי המבצעים, תל אביב: הוצאת שלח, תשי"א, תשל"ה.
רשימת המאמרים של יעקב חורגין באתר רמב"י
מכתביו (מבחר) > עריכה

נוה-צדק: למלאת 55 שנה לקיומה: כ’ ניסן תרמ"ז – כ’ ניסן תש"ב, היוזם והמנהל: דוד תדהר, תל אביב: הוצאת סיפור פשוט – חנות ספרים, [הקד’ תשס"ז].
שלשלת הגבורה: דמיות וספורים מדברי ימי עמנו, ציורים: צבי מלבנצ’יק, תל אביב: אל המעין, (1946).
(עם יצחק זיו-אב וש’ שמואלי), רמת גן, תרפ"ב–תש"ז – 1921–1946: ספר יובל, רמת גן: הוצאת המועצה המקומית, [1946].
יד לגבורים: קובץ לזכר מארעות תרפ"א בפתח תקווה, כ"ז ניסן תרפ"א–כ"ז ניסן תש"ו, פתח תקווה: ועדת היובל שע"י עיריית פתח תקווה, (הקד’ תש"ו).
לקריאה נוספת

אריה בן-יוסף, יעקב חורגין – חלוץ המספרים ה"צברים",האומה, 76 (תשמה) 239–243 1985.
חמוטל בר-יוסף, מבוא לספר יעקב חורגין: ילקוט סיפורים, תל אביב, יחדיו 1981, עמ' 18-7 (שם גם רשימת מאמרים שנכתבו על חורגין)
י' רמון, לתולדות יהודי יפו: ר’ שמואל יצחק חורגין המחנך, הלמדן והמשכיל, הדאר, נ (תשלא) 430, 1971.
גרשון שקד, יעקב חורגין – הסיפור באפיקו הטבעי, ידיעות אחרונות – תרבות, ספרות, אמנות, (31.5.1979) 21, 27 ; (8.6.1979) 23; (15.6.1979) 23; (29.6.1979) 21, 24.
חמוטל בר יוסף, "אחרית דבר" בתוך: יעקב חורגין פרופסור לאונרדו, כתר 1990, עמ' 270-253
הערות שוליים

| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007259710705171  PLWABN: 9811260854805606  BnF: cb16565959f (data)  GND: 1138812994  ISNI: 0000 0000 6694 5155  LCCN: no90020808  VIAF: 38935805   WorldCat (עם VIAF): 38935805 
בית הספר לבנות בנווה צדק בראשית המאה ה-20
מהר"ם מינץ

ערך זה עוסק ברב אשכנזי מן המאה ה-15. אם התכוונתם לרב הונגרי מן המאה ה-19, ראו .
| --- | --- |
 לידה:  1415~ ה'קע"ה~
 פטירה:  1480~  (בגיל 65 בערך) ה'ר"ם~ מיינץ
 כינוי:  מהר"ם מינץ
 מדינה:  גרמניה 
 השכלה:  ישיבת נירנברג
 מקום פעילות:  מיינץ
 תקופת הפעילות:  ?–1482 
 השתייכות:  רבני אשכנז
 רבותיו:  מהרז"ך, מהרי"ו ומהרא"י
 בני דורו:  ר' נתן עפשטיין, מהר"י ברונא
 חיבוריו:  שו"ת מהר"ם מינץ
 
רבי משה מינץ בן רבי יצחק הלוי מינץ (קע"ה, 1415~ –  ה'ר"ם, 1480~), מכונה המהר"ם מינץ היה ממנהיגי יהדות אשכנז במאה ה-15, שימש כרב בקהילות: וירצבורג, מיינץ, אולם, לנדא, במברג, נירנברג ופוזן. חיבר את שו"ת מהר"ם מינץ.
ביוגרפיה

הרב מינץ נולד בסביבות שנת קע"ה. מקום לידתו אינו ברור, ייתכן שנולד בלוקא שבצפון איטליה. מקור שם משפחתו כנראה אינו קשור לעיר מיינץ אלא למקצוע המשפחה, ומרמז על עיסוק במטבעות (מיינץ= מטבע) או צמח המנטה. בן דודו היה רבי יהודה מינץ, רבה של פדובה שעמו עמד בקשרי התכתבות בנושאי בהלכה
כנראה שבין השנים קפ"ח-ק"ץ למד אצל ר' זלמן יענט בטרויז, בשנת קצ"א הוא חתום על גט מנירנברג וכנראה עבר לישיבת נירנברג בראשות מהרז"ך, ולאחר פטירת מהרז"ך בשנת ר"ד עבר לישיבת ארפורט בראשות מהרי"ו. בשנת ר"ט החל ללמוד אצל התרומת הדשן והוא חתום על גט בנירנברג מאותה שנה.
הוא החל לשמש כרב בוירצבורג, בשנת רי"ד עבר למיינץ שם ישב עד ביזת אדולף השני מנסאו (גר') את העיר בשנת רכ"ג, ואז נדד לאולם וממנה ללנדא. בשנת רכ"ט עבר לבמברג, בשנת רל"ג עבר לנירנברג ממנה עבר לפוזנן בשנת רל"ד. הוא תכנן לעלות ממנה לארץ ישראל וכנראה שנפטר לפני כן.
ספרו שו"ת מהר"ם מינץ נדפס לראשונה בקראקא בשנת שע"ז (1617), ולכן לא הובאו פסקיו בדברי רבי יוסף קארו והרמ"א.
שו"ת המהר"ם מינץ יצא לאור במהדורה מתוקנת על ידי הרב י"ש דומב בהוצאת מכון ירושלים (תשנ"א - 1991), ונכלל במאגר פרויקט השו"ת של אוניברסיטת בר-אילן.
לקריאה נוספת

י. שרגא דומב, מבוא לשו"ת מהר"ם מינץ, מכון ירושלים תשנ"א.
ש. טל, סיני שנה כ' כרך מ' תשי"ז.
רענן לוריא

| --- | --- |

רענן לוריא בישראל, 1961
 לידה:  26 במאי 1932 פורט סעיד, מצרים 
 פטירה:  8 ביוני 2022 (בגיל 90) לאס וגאס, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 השכלה:  הגימנסיה העברית "הרצליה" 
 מעסיק:  ידיעות אחרונות 
 
רענן ותמר לוריא, 2013
רענן לוריא (באנגלית: Ranan R. Lurie;‏ 26 במאי 1932 – 8 ביוני 2022) היה קריקטוריסט ועיתונאי ישראלי, שהתגורר בארצות הברית.
קורות חייו > משפחה וילדות

רענן לוריא נולד  ב-1932 בפורט סעיד שבמצרים, לשם נסעו הוריו מארץ ישראל לצורך הלידה בבית סבו ישעיה, ראש הקהילה היהודית-אשכנזית במצרים, שזימן לקראת הלידה רופא ואחות פרטיים. בהיותו בן עשרה ימים חזרו עמו הוריו לתל אביב. אביו, יוסף לוריא, דור שישי בירושלים, נולד בשנת 1906. אמו, שושנה, הייתה דור שביעי בארץ ישראל, שאביה, חוואי מגדל בקר, השתתף בייסוד מטולה.
קורות חייו > שירות צבאי

למד בגימנסיה הרצליה. בשנת 1946 הצטרף ליחידה לוחמת באצ"ל, יחד עם קרוב משפחתו ישעיהו יריב, לימים מייסד והבעלים של גלריה גורדון בתל אביב, וידידו לספסל הלימודים אשר דר, לימים מפקד הנח"ל. בשנת 1947 צורף לוריא לנבחרת הכדוריד הצעירה של ישראל. בערב חג הפסח 1948 נשלח לסיור מודיעיני, ונפצע מרימון יד בריטי בפעילות מבצעית ביפו, כנראה הפצוע הראשון של התקפת האצ"ל על יפו. במהלך אשפוזו שלח קריקטורה שפורסמה בידיעות אחרונות רק לאחר שהבריטים עזבו את הארץ.
עם הקמת צה"ל, זייף את גילו מ-16 ל-18 והתנדב לקורס הטיס הראשון שכולו נערך בישראל ("קורס 2"). במסגרת הקורס השתתף כמטילן ממטוסי תובלה שהוסבו למפציצים, במבצע יואב ובמבצע עובדה. במהלך הקורס עבר קורס פיקוד קרבי, שבסיומו הוסמך כמפקד מחלקה. הודח מהקורס עקב טיסה נמוכה מדי.
בשירות המילואים היה לוחם ביחידת קומנדו קטנה של צניחה חופשית, מורכבת מקצינים בלבד, שאורגנה על ידי אברהם ארליך (לימים אלוף אברהם אורלי) ואפרים מרקוס, מפקדי בית הספר לצניחה של צה"ל. היחידה נשלחה לאימונים עם לגיון הזרים הצרפתי בהרי הפירנאים, עם הצנחנים הבריטים במחנה אלדרשוט באנגליה, ועם צנחני ארצות הברית בפורט קמפבל שבקנטקי. היחידה נועדה בעיקר לנחות בעומק שטחי אויב. במקביל שירת במילואים גם בגדוד 171 של חטיבה 5 כמ"פ בדרגת רב-סרן.