stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פראג
היסטוריה > אירועים חשובים

870 - מצודת פראג נוסדה.
1085 - פראג הופכת למושב המלכים על ידי המלך Vratislaus השני.
1344 - הבישופות הפראגית נהיית ארכידיוקסה.
1344 - מתחילה בניית קתדרלת ויטוס הקדוש.
1346 - תחת שלטונו של קרל הרביעי הופכת פראג לבירת האימפריה הרומית הקדושה.
1348 - אוניברסיטת קארל בפראג ע"ש קארל הרביעי נוסדת.
1378 - הרפורמות של יאן הוס.
1419 - ההשלכה הראשונה מהחלון.
1420 - הקרב על הר ויטקוב - ההוסיטים מנצחים את הצלבנים.
1583 - תחת שלטונו של רודולף השני פראג שוב נקבעת כבירת האימפריה הרומית הקדושה.
1618 - ההשלכה השנייה מהחלון מציתה את מלחמת שלושים השנים.
1621 - הוצאה להורג של 27 אצילים צ'כים בכיכר העיר העתיקה כתוצאה מקרב ההר הלבן.
1648 - הגדה המערבית של פראג נכבשת בידי צבא שוודיה.
1741 - פראג נכבשת על ידי צבאות צרפת ובווריה.
1744 - פראג נכבשת על ידי צבא פרוסיה.
1848 - מהפכת אביב העמים מדוכאת בידי הצבא הקיסרי.
1890 - שיטפון גדול גורם נזק רב לעיר.
1918 - פראג הופכת לבירת צ'כוסלובקיה.
1929 - מושלמת בנייתה של קתדרלת ויטוס הקדוש.
1939 - צ'כיה נכבשת על ידי גרמניה הנאצית ועמה פראג.
1942 - צנחנים צ'כים הורגים את ריינהרד היידריך, הנאצים מגיבים בגל טרור.
1945 - חיל האוויר האמריקאי מפציץ בטעות את פראג.
1945 - מרידה כנגד הנאצים בשלהי מלחמת העולם השנייה וכיבוש העיר בידי הצבא האדום.
1948 - הקומוניסטים עולים לשלטון בפראג.
1968 - הפלישה הסובייטית לצ'כוסלובקיה שמה קץ לאביב של פראג.
1989 - מהפכת הקטיפה ושחרור מהמשטר הסובייטי.
1993 - צ'כוסלובקיה מתפצלת לצ'כיה וסלובקיה, ופראג הופכת לבירת הרפובליקה הצ'כית.
2000 - הפגנות אלימות נגד הגלובליזציה בזמן פסגת הבנק העולמי ו-IMF.
2002 - שיטפון קשה בעיר מאלץ חלקים ממנה להתפנות אך לא הורס אתרים היסטוריים.
פראג כיום

פראג היא עיר תיירות פופולרית. יש בה מבנים עתיקים רבים, ברבים מהם יש ציורי קיר. היא מציגה מגוון רחב ביותר של אדריכלות, החל מאר נובו ובארוק דרך אומנות קוביסטית ואדריכלות גותית, וכלה באדריכלות נאו-קלאסית ואולטרה-מודרנית. כמה מבין האטרקציות התיירותיות הרבות שבה הם העיר העתיקה (Stare Mesto), מספר מקומות הקשורים בפרנץ קפקא, מאלא סטראנא, הראדצ'אני ("רובע המצודה") עם קתדרלת ויטוס הקדוש, גשר קארל וחומת לנון.
המרכז ההיסטורי של פראג הוכרז על ידי אונסק"ו בשנת 1992 כאתר מורשת עולמית.
המקומיים אינם מרבים לפקוד את המרכז ההיסטורי הומה-התיירים. בקרב המקומיים, פופולריים במיוחד רובעי וִינוֹהְרַאדִּי (Vinohrady), וְרְשׁוֹבִיצֶה (Vršovice), לֵטְנָה (Letna) וזִ'יזְ'קוֹב (Žižkov), המלאים בבתי-קפה וברים פופולריים.
פראג היא מרכז תרבותי מסורתי, ושוכנים בה תיאטראות רבים (כולל התיאטרון הצ'כי הלאומי), בתי-אופרה, אולמות קונצרטים, גלריות ומועדוני מוזיקה. כמו כן, היא נחשבת לאתר של משרדים חשובים ומוסדות של הרפובליקה הצ'כית, כולל מושבם של הנשיא, הממשלה ושני בתי הפרלמנט. בנוסף לאוניברסיטת קארל, ישנן בעיר שבע אוניברסיטאות נוספות ומכללות, ביניהן האוניברסיטה הטכנית הצ'כית (CVUT), שנוסדה בשנת 1707. ברחבי העיר מוצבים יצירותיו של הפסל הצ'כי דויד צ'רני.
תשתית התחבורה הציבורית מורכבת משלושה קווים של רכבת תחתית, וקווי חשמלית ואוטובוסים. שלושת קווי הרכבת התחתית (המכונה "מטרו") הם:
קו A, הקו הירוק, מבית-החולים מוֹטוֹל במערב לדֵפּוֹ הוֹסְטִיבַאז' במזרח
קו B, הקו הצהוב, מזְלִיצִ'ין בדרום-מערב, לתחנת-האוטובוסים צֶ'רְנִי מוֹסְט (צ'כית: "הגשר השחור") בקצה המזרחי של פראג
קו C, הקו האדום, מלֵטְנַ'אנִי בצפון להַיֵּה בדרום
קווים A ו-B נפגשים בתחנת מוּסְטֵק, שבלב האזור התיירותי של פראג, קווים A ו-C נפגשים בתחנת המוזיאון הלאומי, וקווים B ו-C נפגשים בתחנת-האוטובוסים הבין-לאומית "פְלוֹרֶנְץ".
פראג סבלה מהצפה חמורה באוגוסט 2002, ונוצר צורך לפנות חלקים ממנה. ההצפות גרמו לנזקים רבים, אבל לא נהרס אף סמל לאומי.
אתרים בפראג > סטארה מסטו (העיר העתיקה)

הבית הרוקד
כיכר העיר העתיקה
בית העירייה (אובצ'ני דום) של סטארומייצקה
עיריית סטארומייצקה
השעון האסטרונומי בפראג
כנסיית טין
כנסיית האבל הקדוש
רוטנדת הצלב הקדוש
כנסיית מרטין הקדוש שבחומה
גשר קארל
הפסלים על גשר קארל
תיאטרון האחוזות
אתרים בפראג > הראדצ'אני (רובע המצודה)

מצודת פראג
קתדרלת ויטוס הקדוש
קפלת הצלב הקדוש
גני המצודה
גלריית רודולף
ארמון המלוכה
קפלת ג'ורג' הקדוש
סימטת הזהב
ארמון הקיץ של בלוודר
כנסיית לורטה
מנזר סטרהאוב
גבעת פטז'ין
מגדל רוזלדנה - העתק ביחס 5:1 של מגדל אייפל
אתרים בפראג > יוספוב (הרובע היהודי)

בית הקברות היהודי העתיק
בית הכנסת סטרנובה (אלטנוישול)
בתי הכנסת מייזל, פינקס, הקלויז והמוזיאון היהודי
בית הכנסת הספרדי
בית העירייה היהודית
אתרים בפראג > אתרים אחרים

מאלא סטרנה (העיר הקטנה)
כנסיית ניקולאי הקדוש במאלא סטרנה
האי קמפה
כנסיית מריה הקדושה של הניצחון ובובת ישו התינוק
נובה מסטו (העיר החדשה)
כיכר ואצלב
מצודת וישהראד
כנסיית פאולוס ופטרוס הקדושים
בית הקברות וישהראד
קיר לנון
המוזיאון הלאומי
מוזיאון הטכנולוגיה
מגדל הטלוויזיה ז'יז'קוב המגיע לגובה של 216 מ'
בניין מסריקה
מסעדה או פלקו - פועלת כבר 500 שנים.
אוכלוסייה

1804: 76,000 תושבים

1837: 105,500

1850: 118,400 (157,200 כולל הפרברים)

1880: 162,300 (314,400 כולל הפרברים)

1900: 201,600 (514,300 כולל הפרברים)

1925: 718,300

1991: 1,212,000

2001: 1,169,106

2022: 1,275,406
היהודים בפראג > הרובע היהודי ומוסדות הקהילה

ברובע היהודי של פראג, הנקרא רובע יוספוב (Josefov), נמצא כיום המוזיאון היהודי של פראג הכולל ארבעה בתי כנסת, שבכולם מוצגים המנציחים את מורשת יהדות בוהמיה ומורביה – בית הכנסת מייזל, בית הכנסת הספרדי, בית הכנסת פינקס והקלויז בפראג. לצדם נמצא בית הכנסת סטרנובה (אלטנוישול, ישן-חדש), ובית הקברות היהודי העתיק, בו כ-12 אלף מצבות, ובהן מצבה של המהר"ל מפראג, הרב יהודה ליווא בן בצלאל. בית הקברות פעל בשנים 1439–1787. בנוסף קיים בית הכנסת הגבוהה, המשמש את הקהילה היהודית. מלבד מבני בתי הכנסת והקהילה, כל הבתים העתיקים נהרסו בסוף המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20 במסגרת שיפוץ הרובע שנעשה על ידי העירייה. לאחר השיפוץ הוקם המוזיאון היהודי, שהשתמר גם בשואה.
באזור אחר (כיום אזור 3 בעיר) יש בית קברות נוסף בשם ז'יז'יקוב, שהחל לפעול בשנת ת"מ (1680). ריחוקו מהרובע היהודי היה בשל כך שקברו בו הרוגי מגפה, והשלטונות, שפחדו מהידבקות, הורו לקבור את המתים רחוק מאזורי המגורים. מאה שנה לאחר מכן החלו לקבור בקביעות בבית קברות זה עד שנת תר"נ (1890). בית קברות זה נמצא בסמוך לבית קברות נוצרי. בשנים תשמ"ה–תשנ"ב נבנה על שטח בית הקברות מגדל רדיו, ונותרה ממנו רק חלקה קטנה של רבנים. בבית קברות זה קבורים "הנודע ביהודה" ובניו רבי שמואל לנדא ורבי ישראל, רבי אלעזר פלקלס, רבי בצלאל רנשבורג ועוד. סמוך לבית קברות זה נמצא בית הקברות החדש, המשמש כיום את יהודי העיר, שנפתח בשנת תר"נ.
בית כנסת נוסף, פעיל עד היום, הוא "בית כנסת הירושלמי", הנמצא ברחוב ירושלים, במרחק מהרובע היהודי. בבית כנסת זה ישנה תערוכה של שיקום יהדות פראג לאחר השואה. בית הכנסת נבנה בשנת תרנ"ז. בימי מלחמת העולם השנייה הוא שימש כמחסן, והודות לכך שרד. בתחילת שנות ה-2000 נערך שיפוץ בבית הכנסת ונמצאה מגילת קלף המתארת את בניית בית הכנסת ובעלי המלאכה שעבדו בו.
ערים תאומות

גרמניה המבורג, גרמניה
ארצות הברית שיקגו, אילינוי, ארצות הברית
קפריסין לימסול, קפריסין
ישראל ירושלים, ישראל
גרמניה פרנקפורט, גרמניה
גרמניה נירנברג, גרמניה
גרמניה במברג, גרמניה
טורקיה איסטנבול, טורקיה
רוסיה סנקט פטרבורג, רוסיה
ארצות הברית פיניקס, אריזונה, ארצות הברית
גרמניה ברלין, גרמניה
ישראל ראש העין, ישראל (של המחוז העירוני פראג 1)
רוסיה מוסקבה, רוסיה
צרפת פריז, צרפת
טאיוואן טאיפיי, טאיוואן
יפן קיוטו, יפן
בלגיה בריסל, בלגיה
איטליה לצ'ה, איטליה
איטליה טראמו, איטליה
הערות שוליים

↑  דור בן-ארי, סיפור בנייתו ופיצוצו של הפסל הגדול בעולם של סטלין שהיה בפראג, באתר פראג בצבעים עם דור, ‏29 ביוני 2021
↑  יערה רובינזון, תינוקות על המגדל: הפסלים של דוד צ'רני בפראג, באתר nrg‏, 14 במאי 2012
↑   נעמה ריבה, אייקון אדריכלי חדש, באתר הארץ, 19 בדצמבר 2023
↑  מתוך תיאור מסע של רבי מאיר שפירא מלובלין.
↑  דברי תורה, מהדורא ד' אות ס"ו.
↑  בתוך 300,000 יהודי צ'כיה שנספו בשואה.
↑  בית הקברות ז'יז'יקוב בוויקיפדיה הצ'כית.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007561803005171  PLWABN: 9810622027405606  BNE: XX451702  BnF: cb15239961p (data)  GND: 4076310-9  ISNI: 0000 0004 0610 2462  LCCN: n79055764  MusicBrainz: 0a65a727-7465-4e6c-8b15-ed4d09e021ee  NARA: 10045199  NDL: 00629158  NKC: ge118011  NLA: 36750052  SUDOC: 026398702  Trove: 1440321  VIAF: 29146095207600371602   WorldCat (עם VIAF): 29146095207600371602 
כיכר העיר העתיקה ההומה, יום ראשון. ברקע, כנסיית טין. משמאל, המגדל עם השעון האסטרונומי של פראג
בית הקברות וישהראד, בו קבורים רבים מגדולי האישים הצ'כים
כנסיית טין הגותית
קתדרלת ויטוס הקדוש, מבט מגבעת פטז'ין
בית האופרה של פראג
פארק וג'נובי סאדי
בית הקברות היהודי העתיק בפראג
השעון העברי
קברו של פרנץ קפקא בבית הקברות היהודי החדש בעיר
בית הכנסת מייזל, הבנוי בסגנון נאו-גותי, כיום חלק מהמוזיאון היהודי בעיר
גיירמו דל טורו

| --- | --- |

גיירמו דל טורו, 2017
 לידה:  9 באוקטובר 1964 (בן 60) מקסיקו מקסיקו 
 סוגה מועדפת:  פנטזיה, מותחן פסיכולוגי, דרמה, סרט אימה, נאו-נואר 
 מדינה:  מקסיקו 
 תקופת הפעילות:  מ-1985 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת גוודלחרה  האוניברסיטה הלאומית האוטונומית של מקסיקו 
 מספר צאצאים:  3 
 פרסים והוקרה:  פרס גלובוס הזהב לבמאי הטוב ביותר - סרט קולנוע פרס אוסקר לבמאי הטוב ביותר פרס אוסקר לסרט הטוב ביותר פרס אוסקר לסרט המונפש הטוב ביותר
 פרופיל ב-IMDb
 
גיירמו דל טורו גומס (באנגלית: Guillermo del Toro Gómez, נולד ב-9 באוקטובר 1964) הוא מפיק, תסריטאי ובמאי קולנוע מקסיקני זוכה פרס אוסקר, פרס גלובוס הזהב, פרס באפט"א, פרס גויה ופרס נבולה. דל טורו הוא אחד משלושת במאי הקולנוע הידועים כ'שלושת האמיגוז' (יחד עם אלפונסו קוארון ואלחנדרו גונסלס איניאריטו).
ביוגרפיה > תחילת חייו

דל טורו למד בצעירותו באוניברסיטת גוודלחרה וגדל עם סבתו, נוצרייה קתולית אדוקה. בגיל שמונה החל לעסוק באמנות הקולנוע כאשר הפיק את הסרט הקצר Dona Lupe.
בגיל 21 ייסד דל טורו חברה משלו, "נקרופיה", לאחר שעסק כשמונה שנים כמאפר אפקטים מיוחדים. כמו כן, הוא עזר בהקמתו של פסטיבל הסרטים של מקסיקו.
בשנת 1998 נחטף אביו במקסיקו, מה שדחף את דל טורו לגור מחוץ לגבולות המדינה בה גדל. כיום הוא מתגורר בווסטלייק וילג' שבלוס אנג'לס, קליפורניה עם אשתו לורנזה ושתי בנותיו מריאנה ומריסה.
ביוגרפיה > קריירה

דל טורו ביים סרטים מז'אנרים שונים, החל מעיבודים קולנועיים לגיבורי על של חוברות קומיקס (הלבוי, הלבוי 2: הצבא המוזהב, בלייד 2), לסרטי פנטזיה היסטורית (המבוך של פאן), מדע בדיוני (פסיפיק רים) וסרטי אימה ("קרונוס", "מימיק", "ילדים של אף אחד", "קרימזון פיק"). בנוסף, ביים פתיח של הסימפסונס לאחד מפרקי ליל כל הקדושים.
באפריל 2008 נודע כי דל טורו יביים עיבוד קולנועי כפול לספרו של ג'.ר.ר. טולקין, "ההוביט", כאשר פיטר ג'קסון (הבמאי של טרילוגיית סרטי שר הטבעות) ישמש כמפיק בפועל. השניים עבדו זה לצד זה, אולם במאי 2010 דל טורו פרש מן הפרויקט. בנוסף, דווח שדל טורו יביים ארבעה סרטים עבור אולפני יוניברסל: פרנקנשטיין, המקרה המוזר של ד"ר ג'קיל ומר הייד, עיבוד מחודש לבית מטבחיים חמש ו"דרוד", עיבוד לנובלה של הסופר דן סימונס. דל טורו ציין, כי פרנקנשטיין יהיה "טרגדיה מילטונית" הנאמנה לרוח המקור Movie News | Movie Reviews | Movie Trailers | Blu Ray Reviews | JoBlo.com, web.archive.org, ‏2014-02-03.
בשנת 2016 יצאה לאור בNetflix הסדרה 'ציידי הטרולים' שאת התסריט שלה כתב דל טורו, וזכתה להצלחה רבה, עם שתי עונות, סדרת ספין אוף וסרט מסכם.
ב-2018 זכה בפרס אוסקר ובפרס גלובוס הזהב על בימוי הסרט "צורת המים", שעבורו אף זכה בפרס אוסקר לסרט הטוב ביותר.
בשנת 2020 השתתף בכתיבת התסריט לסרט "המכשפות" של הבמאי רוברט זמקיס.
סרטו "סמטת הסיוטים", עיבוד לרומן באותו שם מאת לינסי ויליאם גרשם, יצא לאקרנים בארצות הברית ב-17 בדצמבר 2021.
ב-2023 זכה בפרס אוסקר לסרט המונפש הטוב ביותר עבור הסרט "גיירמו דל טורו מציג: פינוקיו".
בינואר 2024 החל לצלם את סרטו "פרנקנשטיין" שעתיד לעלות לאקרנים במהלך בשנת 2025.
הערות שוליים

| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007333043705171  PLWABN: 9810563516605606  BIBSYS: 98005177  BNE: XX1092991  BnF: cb14091920x (data)  CANTIC: a10906216  CiNii: DA17618198  GND: 132955466  ISNI: 0000 0001 2141 7452  LCCN: nr93045476  LNB: 000279082  MusicBrainz: 0b592c8f-1289-4393-9405-12db60abd649  NDL: 01105391  NKC: jx20050415040  NLA: 42742679  NLG: 308487  NLK: KAC201307538  NSK: 000629396  NTA: 152472371  RERO: 02-A014350568  SELIBR: 295878  SNAC: w6f90w9r  SUDOC: 077915429  Trove: 1458369  VIAF: 84318163   WorldCat (עם VIAF): 84318163 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
כ"ב בסיוון

כ"ב בסיוון הוא היום העשרים ושניים בחודש התשיעי 
בשנה העברית, למניין החודשים מתשרי, והיום העשרים ושניים בחודש השלישי 
למניין החודשים מניסן. כ"ב בסיוון לעולם לא יחול, בלוח העברי הקבוע, בימים שני, חמישי ושבת, ועל כן הוא משתייך לקבוצת הימים הנקראת "לא בהז" ואף פעם אין בו קריאת התורה.
אירועים היסטוריים

ב'ת"ן – על פי תלמוד בבלי, מסכת תענית, דף כ"ט, עמוד א', סוף שלושים הימים של חטא המתאווים, בו אכלו בני ישראל במדבר את השליו כמסופר בספר במדבר, פרק י"א. באותו היום אירע מעשה צרעת מרים: מרים הנביאה סיפרה לשון הרע על אחיה משה, ולקתה בנגע הצרעת.
ה'תשכ"ד – הקמת אש"ף, חזית המאגדת מספר ארגוני טרור פלסטיניים למאבק במדינת ישראל.
ה'תשמ"ב – מלחמת לבנון הראשונה: כוחות צה"ל מגיעים לביירות.
ה'תשמ"ה – אסון הבונים: 22 הרוגים בהתנגשות בין רכבת לאוטובוס ליד קיבוץ הבונים.
ה'תשנ"ב – הבחירות לכנסת השלוש עשרה, בהן זכתה מפלגת העבודה בראשות יצחק רבין.
ה'תשפ"א – הבחירות לנשיאות ישראל 2021, בהן זכה יצחק הרצוג.
נולדו

ה'תקפ"ט – רבי מנחם נחום טברסקי, האדמו"ר השני בשושלת טריסק. (נפטר בד' בשבט ה'תרמ"ז).
ה'תקצ"ט – רבי אברהם בנימין קלוגר, רב בגליציה, בנו של רבי שלמה קלוגר (נפטר בכ"ט בחשוון ה'תרע"ו)
ה'תרע"ג – מיכאל חזני, חבר הכנסת ושר הסעד, ממנהיגי המפד"ל. (נפטר בכ"ג בתמוז ה'תשל"ה)
ה'תרצ"ז – הרב ישראל מאיר לאו, רבה הראשי של תל אביב-יפו והרב הראשי לישראל לשעבר, יו"ר מועצת יד ושם וחתן פרס ישראל.
נפטרו

ה'תקצ"א – רבי דוד דייטש, אב"ד בפראונקירכן, ורבן של סרדהלי ונובומסטא שבהונגריה ומגדולי תלמידי הרב יחזקאל לנדא ("נודע ביהודה"). (נולד בי"ז בחשוון ה'תקט"ז)
ה'תרמ"ו – רבי משה מיינץ, דיין בקהילת פרנקפורט.
ה'תשי"ז – רבי חיים דב הלפרין מווסלוי, האדמו"ר השני בשושלת וסלוי.
ה'תשל"ג – רבי איתמר רוזנבוים מנדבורנא, האדמו"ר הרביעי בשושלת נדבורנא. (נולד בה' בתמוז ה'תרמ"ו)
ה'תשס"ד – רבי ישראל מרדכי טברסקי, האדמו"ר החמישי בשושלת רחמסטריבקה. (נולד בז' בסיוון ה'תרפ"ט)
ה'תשס"ד – רבי יצחק שלמה אונגר, פוסק הלכה הונגרי, רב קהילת חוג חת"ם סופר בבני ברק וראש ישיבת מחנה אברהם. (נולד בי"ז באדר א' ה'תרפ"א)
כ"א בסיוון – כ"ג בסיוון
סיוון
ג'וליאן שנאבל

| --- | --- |

ג'וליאן שנאבל, 2010
 לידה:  26 באוקטובר 1951 (בן 73) ניו יורק, ארצות הברית 
 סוגה מועדפת:  אמנות מופשטת, אמנות פיגורטיבית, דיוקן 
 מדינה:  ארצות הברית 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת יוסטון  אקדמיית סנט ג'וזף 
 בן או בת זוג:  רולא ג'בריל 
 צאצאים:  ויטו שנאבל, סטלה שנאבל 
 מספר צאצאים:  5 
 http://www.julianschnabel.com
 פרופיל ב-IMDb
 
ג'וליאן שׁנָאבּל (באנגלית: Julian Schnabel; נולד ב-26 באוקטובר 1951) הוא צייר ובמאי קולנוע יהודי אמריקאי.
ביוגרפיה

שנאבל נולד בברוקלין, ניו יורק לג'ק שנאבל ולאסטה גרין ברג שנאבל. אימו הייתה נשיאת ההסתדרות הציונית הדסה, התנדבה למען ניצולי שואה, ואף הופיעה בשניים מסרטיו. שנאבל עבר עם משפחתו לבראונסוויל שבטקסס בגיל צעיר, שם בילה את ילדותו ונעוריו. הוא בעל תואר באמנות (BFA) מאוניברסיטת יוסטון וב-1972 המשיך בהכשרה לאמנויות במוזיאון ויטני בניו יורק.
כצייר, כוכבו דרך בשנות ה-80 בזכות "ציורי צלחת": סדרה של ציורים גדולים על גבי צלחות קרמיקה שבורות. ב-1978 צייר את "החולים והרופאים" על צלחת ושנה לאחר מכן הציג תערוכה ראשונה בניו יורק. תערוכות נוספות של עבודותיו הוצגו מאז בפריז, לונדון, אמסטרדם, רומא, נאפולי, סן סבסטיאן ופרנקפורט. ב-1987 הציג במוזיאון ישראל שאף הוציא לאור את קטלוג התערוכה שנה לאחר מכן. בעבודתו באמנות פלאסטית יצר אלפי ציורים. ציוריו נמצאים, בין השאר, באוספם של עמליה דיין ואדם לינדמן.
במקביל, פתח שנאבל בקריירה כבמאי קולנוע. בין השאר, ביים את הסרט "בסקיאט" (1996) אודות הצייר ז'אן מישל בסקיאט עם דייוויד בואי בתפקיד אנדי וורהול. ב-2000 ביים את "לפני שהלילה יורד", עם ג'וני דפ וחאווייר ברדם, שבזכותו זכה האחרון למועמדות לפרס אוסקר. הודות לסרטו הפרפר ופעמון הצלילה (2007) זכה שנאבל בפרס גלובוס הזהב, פרס באפט"א, פרס דקל הזהב ופרס סזאר. הסרט היה מועמד לארבעה פרסי אוסקר ולשני פרסי אריה הזהב.
ב-2010 ביים את הסרט מיראל בכיכובה של פרידה פינטו וונסה רדגרייב, שתסריטו מבוסס על ספרה של רולה ג'בריל. הסרט צולם במספר ערים בישראל ומציג את סיפוריהן של שתי נשים פלסטיניות, שחייהן משתנים ביום בו מכריזים על הקמת מדינת ישראל. הסרט נפתח בתחינותיהם של עשרות ילדים פלסטינים שאיבדו את הוריהם במהלך הטבח בדיר יאסין. "הם ירו באבא שלי", זועק אחד מהם. "הם הרגו את כולם ודחפו אותנו למשאיות". מנהלת בית היתומות שאוספת את הילדים מספרת ש"היתומים ממשיכים להגיע כל הזמן". הקרנת הבכורה של הסרט נערכה במטה האומות המאוחדות במנהטן, בהזמנת הנשיא התורן של עצרת האו"ם, הדיפלומט השווייצרי ג'וזף דייס. ראשי משלחת ישראל לאו"ם מחו נגד ההקרנה, בטענה שהסרט אנטישמי. הסרט פתח את פסטיבל הסרטים ברמאללה באוקטובר 2010.
פילמוגרפיה

בסקיה (1996)
לפני שהלילה יורד (2000)
הפרפר ופעמון הצלילה (2007)
ברלין: הופעה חיה בגלריית אן סנט (הופעה של לו ריד, 2008)
מיראל (2010)
ואן גוך: בשערי הנצח (2018)
In the Hand of Dante ‏ (TBA)
הערות שוליים

↑  Paid Notice: Deaths SCHNABEL, ESTA GREEN BERG, הניו יורק טיימס, 19 בנובמבר 2002
↑  ג'וליאן שנאבל באתר סימניה
1 2  רנדי קנדי (ניו יורק טיימס), אני צייר, מזכיר ג'וליאן שנאבל, באתר הארץ, 22 בנובמבר 2007
↑  סוכנויות הידיעות, בין 200 אספני האמנות הגדולים בעולם: עמליה דיין, נועם גוטסמן ופויו זבלודוביץ', באתר TheMarker‏, 8 ביולי 2009
↑  נסים דיין, ‏החיה שבאדם, האדם שבחיה, באתר גלובס, 18 ביולי 2001
↑  גואל פינטו, תקווה מול החומות, באתר הארץ, 4 ביולי 2001
↑  אריאלה בנקיר, רולה ג'בריל הגיעה מפנימייה במזרח ירושלים ללב התקשורת האיטלקית. עכשיו היא עובדת על סרט בישראל, באתר הארץ, 20 במרץ 2009
↑  נירית אנדרמן, ג'וליאן שנאבל יצלם סרט בארץ, באתר הארץ, 13 בינואר 2009
↑  עכבר העיר, שון פן ורוברט דה נירו פרו פלסטינים, באתר הארץ, 15 במרץ 2011
↑  עכבר העיר, שון פן ורוברט דה נירו פרו פלסטינים, באתר הארץ, 15 במרץ 2011
שלמה שמיר, מחאות ישראל כשלו: הסרט הפרו-פלסטיני מיראל יוקרן הערב במליאת עצרת האו"ם, באתר הארץ, 14 במרץ 2011
↑  אבנר שביט‏, "קראו לי אנטישמי, אבל מה לעשות שילדים סובלים בעזה?", באתר וואלה, 2 במאי 2019
↑  נירית אנדרמן, פסטיבל הסרטים ברמאללה ייפתח עם סרטו של הבמאי ג'וליאן שנאבל, באתר הארץ, 7 באוקטובר 2010
↑  נילי ברקן, ‏מיוסרים הם חייו של האמן, באתר גלובס, 5 באוגוסט 2001
↑  ביקורות: אורי קליין, בלי קלישאות על נכים, באתר הארץ, 7 בפברואר 2008
נעם בוקסבאום, עכבר העיר, עיניים תפורות לרווחה, באתר הארץ, 10 בפברואר 2008
↑  ביקורות: בן שלו, לו ריד חוזר לברלין, באתר הארץ, 4 בספטמבר 2009
אבנר שביט, עכבר העיר תל אביב, לו ריד חוזר ל"ברלין", באתר הארץ, 26 בנובמבר 2008
↑  ביקורות: יעל שוב , ‏"ואן גוך: בשערי הנצח" לא מסתפק בסיפור שכולנו כבר מכירים, באתר "Time Out ישראל", 2 במאי 2019
ארז דבורה, ביקורת סרט - "ואן גוך: בשערי הנצח": דיוקן האמן המיוסר, באתר ynet, 5 במאי 2019
| פרס החזון של סטלייט |
| --- | --- | --- |
| פרס הישג מיוחד (1999–2004) | דייל אולסון (1999) ‏•‏‏ מאיר פניגשטיין (2001) ‏•‏‏ פיטר דינקלג' (2003) |  |
| פרס החזון (2005–הווה) | ג'ורג' קלוני (2005) ‏•‏‏ רוברט אלטמן (2006) ‏•‏‏ ג'וליאן שנאבל (2007) ‏•‏‏ באז לורמן (2008) ‏•‏‏ רוג'ר קורמן (2009) ‏•‏‏ אלכס גיבני (2010) ‏•‏‏ פיטר בוגדנוביץ' (2011) ‏•‏‏ פול וויליאמס (2012) ‏•‏‏ גיירמו דל טורו (2013) ‏•‏‏ מרטין בורק (2014) ‏•‏‏ רוברט אם. יאנג (2015) ‏•‏‏ טום פורד (2016) ‏•‏‏ גרטה גרוויג (2017) ‏•‏‏ ראיין קוגלר (2018) ‏•‏‏ אדוארד נורטון (2019) ‏•‏‏ אמרלד פנל (2020) ‏•‏‏ לין-מנואל מירנדה (2021) ‏•‏‏ מרטין מקדונה (2022) ‏•‏‏ יורגוס לנתימוס (2023) ‏•‏‏ אף. חוויאר גוטיירס (2024) |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007273983405171  PLWABN: 9810531085805606  BIBSYS: 99020220  BNE: XX1118467  BnF: cb12151051s (data)  CANTIC: a10259685  CiNii: DA04178150  GND: 118609483  ICCU: CFIV070895  ISNI: 0000 0001 1446 7128  KulturNav: 6eb99ac6-8cff-4d25-83e4-ae031cc3a648  LCCN: n82243633  MusicBrainz: b1f73e44-0182-4b62-a8af-48d27c611c1d  NDL: 00474611  NGV: 4911  NKC: pna2005261929  NLA: 36576729  NLK: KAC201909646  NTA: 068944845  PIC: 281471  RERO: 02-A023925547  RKD: 70766  SNAC: w6377jcc  SUDOC: 027869202  Trove: 1302012  ULAN: 500020477  VIAF: 66504730   WorldCat (עם VIAF): 66504730
פרנסס דה לה טור

| --- | --- |

 לידה:  30 ביולי 1944 (בת 80) בובינגדון, הממלכה המאוחדת 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 תקופת הפעילות:  מ-1965 
 מקום לימודים:  דרמה סנטר לונדון  Lycee Francais Charles de Gaulle 
 בן או בת זוג:  טום קמפינסקי (1972–1982) 
 פרסים והוקרה:  פרס טוני לשחקנית משנה במחזה (2006)  פרס לורנס אוליביה לשחקנית הטובה ביותר במחזה חדש (1980)  פרס דרמה דסק לשחקנית מצטיינת במחזה (2006)  פרס לורנס אוליבייה לשחקנית הטובה ביותר בתפקיד משנה (1992)  פרס לורנס אוליבייה לשחקנית השנה בהפקה מחודשת (1983)  פרס איבנינג סטנדרד לתיאטרון לשחקנית הטובה ביותר 
 פרופיל ב-IMDb
 
פרנסס דה לה טור (באנגלית: Frances de la Tour; נולדה ב-30 ביולי 1944) היא שחקנית קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון בריטית זוכת פרס טוני. התפרסמה בזכות הופעותיה בסרטים "הארי פוטר וגביע האש", "נערי ההיסטוריה" ו"הנבחר".
ביוגרפיה

דה לה טור נולדה בכפר בובינגדון שבדרום-מזרח אנגליה למוירה ולצ'ארלס דה לה טור. אחיה הוא השחקן אנדי דה לה טור.
למדה בבית הספר "מרכז לדרמה לונדון" (Drama Centre London).
קריירת משחק

בתחילת דרכה כשחקנית תיאטרון קיבלה דה לה טור שני פרסי תיאטרון על שם לורנס אוליביה.
התפרסמה לראשונה בסיטקום הבריטי "Rising Damp", שבו הופיעה בתפקיד ראשי בתור מנהלת הקולג', מיס רות' ג'ונס. בשנת 1980 שיחקה לצד בוב הוסקינס במיני סדרה הקומית "Flickers".
בשנת 2005 התפרסמה בשובר הקופות "הארי פוטר וגביע האש", בתפקיד מנהלת בית הספר בובאטון מאדאם אולימפה מקסים.
ב-2006 זכתה בפרס טוני על הופעתה במחזה "נערי ההיסטוריה", בתור המורה להיסטוריה, גברת לינטוט. באותה שנה הופיעה בתפקיד גם בעיבוד הקולנועי המצליח והייתה מועמדת לפרס באפט"א.
ב-2010 שיחקה בסרט הפעולה הבדיוני "הנבחר", בפנטזיה התלת-ממדית הכושלת "מפצח האגוזים" והשתתפה בתפקיד קטן בהפקתו הרווחית ביותר של טים ברטון "אליס בארץ הפלאות".
בשנת 2015 שיחקה בסרט הקולנוע "הליידי בקרוואן" (The Lady in the Van) לצד השחקנית זוכת פרס אוסקר מגי סמית'. את הסרט ביים ניקולס הייטנר.
חיים אישיים

לדה לה טור בן ובת מגרושה, השחקן טום קמפינסקי.
פילמוגרפיה > קולנוע

הארי פוטר וגביע האש (2005)
נערי ההיסטוריה (2006)
הנבחר (2010)
אליס בארץ הפלאות (2010)
הארי פוטר ואוצרות המוות (2010)
מפצח האגוזים (2010)
הוגו (2011)
Private Peaceful‏ (2012)
אכזרי (2013)
סוכנת תחת אש (2015)
אל תוך היער (2015)
מר הולמס (2015)
הליידי בקרוואן (2015)
דוליטל (2020) - דיבוב
אנולה הולמס (2021)
To the Girl I Once Knew‏ (TBA)
פילמוגרפיה > טלוויזיה

Cold Lazarus‏(1996) - מיני-סדרה
זרה (2016)
גבר בחולצה כתומה (2017)
יריד ההבלים (2018)
הנסיך (2021) - דיבוב
אליאס ליצן החצר

| --- | --- |

 סוגה:  הנפשה, ילדים, קומדיה, הרפתקאות
 בימוי:  בריאן קוסגרוב מארק הול
 שחקנים:  ריצ'רד בריירס  Brian Trueman  מייפאני טאלוג  ג'ימי היברט  Brian Wilde 
 ארץ מקור:  בריטניה בריטניה
 שפות:  אנגלית (הסדרה דובבה לשפות נוספות, ביניהן עברית)
 מספר עונות:  1
 מספר פרקים:  13
 הפקה
 חברת הפקה:  Cosgrove Hall Productions
 שידור
 רשת שידור:  ITV (CITV)
 רשת שידור בישראל:  ערוץ הילדים (1993) ערוץ הופ! (2004)
 תקופת שידור מקורית:  13 בנובמבר 1985 – 20 בפברואר 1986
 תקופת שידור בישראל:  1991
 קישורים חיצוניים
 דף התוכנית ב-IMDb
 
אליאס ליצן החצר (באנגלית: Alias the Jester) היא סדרת טלוויזיה מונפשת בריטית שנוצרה על ידי Cosgrove Hall Films, המשודרת ב-13 פרקים ב-ITV החל מ-13 בנובמבר 1985. תאגיד השידור האוסטרלי שידר את התוכנית בשנת 1987 במהלך שעות הלימודים ונחשב לאחת מתוכניות ABC הקלאסיות. GBC TV בגיברלטר שידרה את הסדרה מספר פעמים בסוף שנות ה-80, בעיקר כפילר במהלך משבצת הילדים של 18:30-19:30 בימי חול.
בישראל, הסדרה שודרה בתחילת שנות ה-90 בערוץ הילדים בדיבוב עברי, ומאוחר יותר ב-2004 בדיבוב עברי חדש בערוץ הופ! תחת השם "חוצוני ליצן החצר".
עלילה

הסדרה עוקבת אחר הרפתקאותיו של נוסע בזמן בשם אליאס ובן לוויה דמוי הכלב שלו בוסוול. לאחר שספינת החלל שלהם נתקעת בקוטב המגנטי של כדור הארץ, הם מתרסקים בממלכה של ימי הביניים בשם Houghton Bottoms, הנשלטת על ידי המלך הזעיר ארתור והמלכה שלו אדית. כשהוא מקבל זהות סודית בתור "אליאס ליצן החצר", הוא מקבל עבודה בבית המשפט ומתיידד עם אשף החצר המטומטם מרדית'. כשהמצב מחייב זאת, אליאס חוזר מיד למדים האדומים שלו, המאפשרים לו לעוף, ומידת כוח על, שבה הוא יכול להשתמש כדי להתמודד עם הנבלים השונים של התוכנית. כל פרק מסתיים בהכרח עם ארתור שמפטר את אליאס ומרדית' (יוצא מן הכלל הוא הפרק הראשון בסדרה בו ארתור מכריז "אתה התקבלת").
דמויות

אליאס ליצן החצר – "נוסע בזמן נועז" כפי שנאמר בשיר הכותרת. לאחר שהתרסק בימי הביניים הוא מקבל עבודה בתור ליצן חצר עבור המלך ארתור. הוא גם נלחם בפשע בתור האביר האדום, שהקוסם מרדית' מאמין שזימן. כינוי הוא גיבור סטריאוטיפי במובנים רבים, בעל דחף לעשות מה שנכון, אולם יש לו גם יתרון סרקסטי מובהק אך עדין, שבו הוא משתמש לפעמים בשיחה, במיוחד עם מרדית. נראה שהנוצות על ראשו הן חלק מראשו ולא מהחליפה שלו, מכיוון שהן נראות זזות ויכולות להיות מקור המעוף שלו.
בוסוול - בן לוויה חייזר דמוי כלב של אליאס, ככל הנראה בעל אינטלקט גבוה למדי מכיוון שהוא מסוגל להבין כינוי ולקבל פקודות. עם זאת, הוא מסוגל לתקשר רק עם צלילי צפצוף וצפירה, שככל הנראה מרכיבים את השפה שלו. לעיתים קרובות הוא בין הראשונים שחשים בסכנה.
מרדית' - אשף החצר המטומטם אך בעל כוונות טובות של המלך ארתור. בניסיון להציל את הממלכה מאויביה השונים, הוא ניסה לזמן אביר אדום קסום. באותו רגע, לגמרי במקרה, הספינה של אליאס התרסקה. מנקודה זו ואילך, מרדית' מאמין שהוא הגיבור שהוא זימן.
המלך ארתור - מלך נמוך קומה ורגזן אשר מפטר את אליאס ומרדית בסוף כל פרק.
המלכה אדית - מלכה אשר לובשת ירוק ואשתו של ארתור.
הנסיכה אמאראנת - נסיכה יפה שלובשת כחול ובתם של ארתור ואדית.
סר פינקלי - האביר המלכותי של ארתור.
מדבבים

ריצ'רד בריירס בתור אליאס, הנג'ר השחור
ג'ימי היברט בתור בוסוול, המלכה אדית, סר פינקלי
מייפאני טאלוג בתור הנסיכה אמאראנת'
בריאן טרומן בתור המלך ארתור, הוויקינגים
בריאן ווילד בתור מרדית