stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פסגת זאב
טבע ועתיקות > מפעלי הנצחה

פסגת זאב בראשית שנותיה הוקמה על חלק מאדמות הכפר העברי נווה יעקב, ובסמוך למושב עטרות מצפון. פסגת זאב מנציחה בשמות רחובותיה אישים חשובים, יחידות לוחמות, אירועים היסטוריים שהתרחשו באזור ועוד.
גן הגבורה מנציח את עמידתו של היישוב העברי מצפון לירושלים (עטרות והכפר העברי נווה יעקב).
טיילת דרך ההולכים לזכר תוואי הנסיגה של היישוב העברי מצפון לירושלים בתש"ח אל הר הצופים.
גן הנופלים לזכר חללי מערכות ישראל תושבי פסגת זאב.
אנדטרה לשישה עשר לזכר מבצע שמואל וחלליו.
אנדרטה לסיירת דוכיפת לזכר חללי יחידת סיירת דוכיפת.
מצפה אהרון לזכר אהרון מזרחי, פעיל חברתי וקהילתי בפסגת זאב.
מצפה אודי לזכר אודי אלגרבלי.
פארק עמנואל מורנו כולל פארק רחב ואנדרטה לזכר עמנואל מורנו.
כיכר פסקל לזכר פסקל יום טוב אברהמי, לוחם הימ"מ שנרצח ב-2011
מצפה אהרון
חורבת הידע (ראס אבו מערוף)
גן הגבורה
הערות שוליים

↑  המספרים של השכונות|פסגת זאב - נתונים סטטיסטיים מאתר עיריית ירושלים
↑  דנים בהתחלת עבודות התשתית לשכונה החדשה בי־ם ליד הגבעה הצרפתית, דבר, 15 בנובמבר 1981
↑  ריכוז־הקרקעות בצפון מזרח ירושלים נדון בועדת השדים כבר לפני חמש שנים, מעריב, 14 במרץ 1980
↑  יגאל הורביץ מודה ומתוודה, מעריב, 1 באוקטובר 1985
↑  ברוך מאירי, שכונה חדשה תוקם בשטח שהופקע בבירה, מעריב, 4 בדצמבר 1980
נדב שרגאי, בעקבות אישור של ועדת השרים לענייני ירושלים: מיליארדים יושקעו בשכונה החדשה ליד נווה־יעקב, כל העיר, 5 בדצמבר 1980
↑  ניר חסון, חלק ניכר מפסגת זאב הוקם על קרקעות של נספים בשואה, באתר הארץ, 5 באפריל 2012
↑  אריה בנדר, "פרברי ירושלים הכבושים" - 8 שכונות עם 124 אלף תושבים, מעריב, 8 במרץ 1990
↑  הונחה אבן הפינה לשכונת פסגת זאב מזרח, מעריב, 14 במרץ 1990
↑  חיים לוינסון, ג'קי חורי, הרב עובדיה יוסף: "אסור למכור דירות לגויים", באתר הארץ, 29 באוקטובר 2010
↑  קובי נחשוני, 50 רבני ערים: לא להשכיר דירות לערבים, באתר ynet, 16 בספטמבר 2009
↑  יוסי שפנייר, ארץ הצבאים (http://yossispanier.blogspot.com/2018/12/blog-post_94.html)
↑  רות דנון, עטרות - מושב ראשון בהרי יהודה
| זאב ז'בוטינסקי |
| --- | --- | --- |
| פעילות פוליטית וחברתית | גדוד נהגי הפרדות • הגדודים העבריים • ברית החייל  • ציונות רוויזיוניסטית • ברית הציונים הרוויזיוניסטים • בית"ר • ארגון צבאי לאומי • הסתדרות ציונית חדשה • הסכמי בן-גוריון–ז'בוטינסקי • הסתדרות העובדים הלאומית • תוכנית האווקואציה |  |
| משפחתו | יוענה ז'בוטינסקי (אשתו) • ערי ז'בוטינסקי (בנו) • זאב ז'בוטינסקי (נכדו) |  |
| כתביו | מגילת הגדוד • שמשון (ספר) • חמשתם • כן, לשבור! • על קיר הברזל • האתיקה של קיר הברזל • מתוך קרירות ואיתנות |  |
| שיריו | שיר אסירי עכו • שיר הדגל • שיר תל-חי • שמאל הירדן • שיר בית"ר • הנדר • שיר אל-על • כולה שלי • תרגום: העורב (פואמה) |  |
| הנצחה | יום זאב ז'בוטינסקי • פארק ז'בוטינסקי • מצודת זאב • גבעת זאב • פסגת זאב • כפר הנוער יוענה ז'בוטינסקי • מכון ז'בוטינסקי • ארכיון מכון ז'בוטינסקי • כביש 481 • כביש 441 • נחלת ז'בוטינסקי • תחנת ז'בוטינסקי • הילכו שניים יחדיו |  |
| שונות | קבורה בישראל • חלקת משפחת ז'בוטינסקי • מסדר ע"ש זאב ז'בוטינסקי • פרס ז'בוטינסקי לספרות ומחקר |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007553165005171  VIAF: 246630245   WorldCat (עם VIAF): 246630245 
ערוץ נחל זימרי. ברקע בתי שכונת פסגת זאב
מבט על ארמון המלך חוסיין גבעת שאול (תל אל פול)
מבט על פסגת זאב מגבעת שאול (תל אל פול)
צבאים זכרים בנחל זמרי
קובאן הולדינג

קובאן הולדינג (ברוסית: Куба́нь Хо́лдинг) הוא מועדון כדורגל מקצועני רוסי מהכפר פבלובסקאיה שבמחוז המשנה פאבלובסקי במחוז קרסנודאר. המועדון נוסד בשנת 1987 ומאז עונת 2020/21 הוא מתמודד בליגה המקצוענית (השלישית בחשיבותה במדינה).
שמות הקבוצה

| שנים | שם |
| --- | --- |
1987–1990: קואופראטור
1991–2008: קולוס
2009–2011: טחאדה
2012–2013: קולוס-טחאדה
2014–2015: קולוס
2016–: קובאן הולדינג
סמל הקבוצה וחסויות > צבעי המועדון

| --- | --- |
שחור: לבן
סמל הקבוצה וחסויות > תלבושת הקבוצה

| שנים | יצרנית |
| --- | --- |
 ?–2016: גרמניה Puma
2017–2018: ארצות הברית Nike
2018–2020: ספרד Juma
2020–ואילך: ארצות הברית Nike
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|               2019–2020 מדי בית  |                2019–2020 מדי חוץ  |                2019–2020 מדים שלישיים  |  |
סמל הקבוצה וחסויות > נותני חסות

| שנים | ספונסר |
| --- | --- |
2019–ואילך: קרן אנדריי אנדרייב
אצטדיון הקבוצה

מגרש הבית הוא אצטדיון אורוז'אי שנבנה בשנת 1956 בכפר פבלובסקאיה, אשר מכיל 2,700 מושבים. בנייתו החלה בתקופה שלאחר המלחמה באתר של בית קברות ישן במרכז הכפר. בתחילת 1967 שופץ האצטדיון: הותקן היציע המערבי, הותקנה שורה נוספת ביציע המזרחי, כתוצאה מכך קיבולת האצטדיון עלתה ל-4,000 איש והותקנה מערכת תאורה מלאכותית. בשנת 2016 החל שיפוץ גדול של האצטדיון, שהגיע לשיאו בפתיחה חגיגית של האצטדיון המחודש ב-26 במאי 2018, כאשר במהלך שיפוץ המתקן שופצו היציע המערבי והמזרחי, הותקנו כיסאות פלסטיק חדשים, הוצב לוח מידע חשמלי ומערכת תאורה מלאכותית חדשה, כמו גם דשא חדש לאצטדיון.
חלק ממשחקי הבית הקבוצה מארחת ביישוב אפיפסקי באנדריי-ארנה, אשר יכול להכיל 3,000 איש. מאז עונת 2020/21 הקבוצה משתמשת באצטדיון קובאן קרסנודר כמגרש בייתי רזרבי. אצטדיון קובאן שהוקם ב-1960 מכיל 35,200 מקומות ובו ארבעה יציעים. האצטדיון ממוקם ברחוב מסילות הברזל 49 בעיר קרסנודאר.
תארים > מחוזיים

זכייה (2): 2017, 2019.
סגנות (2): 2003, 2018.
מקום שלישי (4): 1987, 1991, 1992, 1997.
זכייה (3): 1996, 1997, 2019.
גמר (2): 2017, 2018.
זכייה (2): 2017, 2019
ראו גם

קובאן קרסנודאר (כדורגל, 1928)
קובאן קרסנודאר (כדורגל, 2018)
יחסי ישראל–קנדה

| יחסי ישראל–קנדה |
| --- | --- |
ישראל: קנדה
   לחצו כדי להקטין חזרה    לחצו להגדלה   

ישראל: קנדה
שטח (בקילומטר רבוע)
22,072: 9,984,670
אוכלוסייה
10,023,983: 39,935,694
תמ"ג (במיליוני דולרים)
509,901: 2,140,086
תמ"ג לנפש (בדולרים)
50,868: 53,588
משטר
דמוקרטיה פרלמנטרית: מונרכיה חוקתית פדרלית ודמוקרטיה פרלמנטרית

בין מדינת ישראל והמונרכיה החוקתית והדמוקרטיה הפרלמנטרית של קנדה מתקיימים יחסים דיפלומטיים מלאים, אשר החלו עם הכרתה דה פקטו של קנדה במדינת ישראל, בחודש דצמבר 1948. לאורך השנים, שתי המדינות מקיימות שיתוף פעולה הדוק בתחומי מדיניות חוץ, פוליטיקה, כלכלה, מסחר, צבא ותרבות.
שגרירת קנדה בישראל (מ-2021) היא ליסה אן סטדלבאוור.
היסטוריה > היסטוריה מוקדמת

קנדה הייתה אחת מ-33 המדינות אשר הצביעו בעד קבלתה של תוכנית החלוקה, וזאת במסגרת הצבעת האו"ם שהתקיימה ב-29 בנובמבר 1947, וחרף לחץ כבד שהופעל מצידן של בריטניה ומדינות חבר העמים הבריטי להימנע מתמיכה בתוכנית. בחודש דצמבר 1948, כחצי שנה לאחר הכרזת העצמאות של מדינת ישראל, הכירה קנדה במדינת ישראל דה פקטו, ובהמשך, ב-11 במאי 1949, בעקבות קבלתה של מדינת ישראל כמדינה חברה באו"ם, הכירה בה דה-יורה, ובעקבות זאת כוננו שתי המדינות יחסים דיפלומטיים רשמיים ביניהן. באותה השנה פתחה ישראל קונסוליה כללית במונטריאול.
במהלך חודש ספטמבר 1953, מונה הדיפלומט הישראלי מיכאל קומיי כשגריר ישראל הראשון בקנדה. כמו כן, באותו הזמן נוסדה בתל אביב שגרירותה הרשמית של קנדה במדינת ישראל. עם זאת,  השגריר הקנדי הרשמי בישראל מונה רק בשנת 1958.
בספטמבר 1956 החליטה ממשלת קנדה על מכירת 24 מטוסי "סייבר" לישראל. בן-גוריון ברך על ההחלטה שהתקבלה ביום הולדתו, ואמר כי זה "השי הנאה ביותר" שקיבל.
היסטוריה > משנות ה-60 ועד לשנת 2006

במהלך חודש מאי 1961, ראש ממשלת ישראל דוד בן-גוריון, קיים ביקור רשמי בקנדה, שהיה הביקור הרשמי הראשון של ראש ממשלה ישראלי בקנדה מאז תחילתם של היחסים הדיפלומטיים. ביקור זה היה אך הראשון בשרשרת ארוכה של ביקורים הדדיים מטעם פקידים בכירים בממשלות שתי המדינות, לרבות חברי פרלמנט ושרי ממשלה, אשר התקיימו לאורך השנים, והמחישו את היחסים הידידותיים המתקיימים בין שתי המדינות, המחויבות לערכי תרבות המערב ולאידיאל הליברליזם. כמו כן, במהלך השנים הגיעו משלחות מסחריות ותרבותיות רבות לביקורים בישראל, במטרה להמשיך ולפתח את שיתוף הפעולה ההדדי בנושאים שונים.
בשנת 1957, זמן קצר לאחר סופו של מבצע סיני, לסטר פירסון, שר החוץ הקנדי, יצא למסע דילוגים בין מצרים לבין בריטניה וצרפת, על מנת לאפשר מעבר חופשי בתעלת סואץ ולהרגיע את המתיחות בין ישראל ומצרים בסיני. לשם כך, פירסון יזם את הקמתו של כוח החירום של האומות המאוחדות, אשר נוסד ב-7 בנובמבר 1956, במסגרת החלטה 1001 של העצרת הכללית של האומות המאוחדות, כדי לפקח על נסיגת צה"ל מסיני ומעזה. בזכות פועלו זה, הוענק לפירסון פרס נובל לשלום לשנת 1957. בין השנים 1983–1987 שימש אלישיב בן חורין כשגריר ישראל במדינה.
התמיכה הממשלתית והציבורית הקנדית במדינת ישראל התערערה בעקבות פרוץ האינתיפאדה הראשונה בשנת 1987, והסיקור התקשורתי אשר הציג את מדינת ישראל כצד התוקפני במסגרת הסכסוך הישראלי-פלסטיני. כמו כן, הקהילה היהודית בקנדה אף היא התחלקה לעמדות שונות באשר למידת התמיכה בצעדיה של ישראל כנגד המתקוממים ביהודה ושומרון ורצועת עזה, מה שהקשה על ארגונים יהודים בקנדה להציג חזית מאוחדת בדיונים עם ממשלת קנדה, ולהפעיל עליה לחץ להפגין את תמיכתה במדינת ישראל.
השינוי לרעה בדעת הקהל הקנדית כלפי ישראל התמתן במהלך מלחמת המפרץ בשנת 1991, בשעה שטילים עיראקיים נפלו בשטחה של ישראל, וזאת חרף הימנעותה מנקיטת פעולה צבאית כנגד עיראק. הדבר הוביל לשינוי ניכר בדעת הקהל לטובת ישראל. עם זאת, תדמיתה של ישראל בקנדה כמדינה רודפת שלום, נפגעה במידה ניכרת בשל סירובה להשתתף בשיחות שלום עם גורמי הרשות הפלסטינית, אשר התקיימו באוטווה בשנת 1992, וזאת בשל אי נכונותה להכיר באש"ף כגוף המייצג את בני העם הפלסטיני.
במהלך חודש ספטמבר 1997, סוכנים מטעם המוסד נתפסו על ידי שלטונות ירדן לאחר שניסו להתנקש בחייו של חאלד משעל, מבכירי ארגון החמא"ס. השלטונות הירדנים מצאו כי הסוכנים השתמשו בדרכונים קנדיים, על מנת להקל על כניסתם למדינה לצורך ההתנקשות. בתגובה, קנדה החזירה באופן זמני את שגרירה מישראל, והביעה את מחאתה על השימוש לרעה שנעשה בדרכונים קנדיים.
היסטוריה > בין השנים 2023-2015

באוקטובר 2015 הובס הרפר בבחירות, ובמקומו נבחר ג'סטין טרודו מהמפלגה הליברלית.
בנובמבר 2015 הודיע שר החוץ הקנדי סטפן דיון על צינון היחסים עם ישראל. כמו כן הודיע על חידוש היחסים עם איראן ולבנון. באותו חודש נפגש טרודו עם ראש הממשלה הישראלי בנימין נתניהו. בהמשך הודיע שר החוץ הקנדי דיון כי מדינתו מודאגת מהבנייה בהתנחלויות.
בפברואר 2018 הודיע ראש האופוזיציה מהמפלגה השמרנית בקנדה שאם יזכה בבחירות בשנת 2019 הוא יכיר בירושלים כבירת ישראל ויעביר אליה את השגרירות הקנדית, אך השמרנים הפסידו בבחירות אלו. בספטמבר 2021 חזרו השמרנים על הבטחה זו.
ב-16 במאי 2021, במהלך העימות בין ישראל לבין החמאס (מבצע שומר החומות), התקיים מפגן תמיכה בישראל, אשר כלל עשרות משתתפים בכיכר דורצ'סטר (אנ') שבעיר מונטריאול. לצד מפגן תמיכה זה, התקיים מפגן נוסף לתמיכה בפלסטינים, כאשר אחד המשתתפים במפגן הנוסף ניסה לקרוע את דגל ישראל של אחת המשתתפות, ועקב כך נאזק.
היסטוריה > מלחמת חרבות ברזל (2024-2023)

במהלך מלחמת חרבות ברזל ראש ממשלת קנדה ג'סטין טרודו הביע תמיכה בישראל.
ב-19 במרץ 2024 הודיעה שרת החוץ של קנדה כי קנדה תפסיק לייצא נשק לישראל. שר החוץ ישראל כ"ץ הגיב בחריפות להחלטת ממשלת קנדה על ההחלטה, ואמר כי "מצער שממשלת קנדה נוקטת צעד שמערער על זכותה של ישראל להגנה עצמית מול מרצחי החמאס שביצעו פשעים נוראיים נגד האנושות ונגד אזרחים ישראלים חפים מפשע ובהם זקנים, נשים וילדים". עוד ציין כ"ץ כי "ההיסטוריה תשפוט לחומרה את צעדה הנוכחי של ממשלת קנדה. מדינת ישראל תמשיך להילחם עד להשמדת החמאס והשבת כל החטופות והחטופים הביתה".
יחסי מסחר ותיירות

שתי המדינות מקיימות ביניהן זה שנים ארוכות סחר בהיקף נרחב ומגוון. הייצוא הקנדי לישראל מתמקד בעיקר במוצרים חקלאיים ובחומרי גלם שונים, בשעה שהייצוא הישראלי לקנדה מתמקד בעיקר בתחומי היהלומים, טקסטיל, בגדים, ומוצרי מזון.
בתאריך 31 ביולי 1996, קנדה וישראל חתמו על הסכם סחר חופשי בין שתי המדינות, אשר נכנס לתוקף ב-1 בינואר 1997. הסכם זה הביא לעליית מדרגה ניכרת בהיקף הסחר בין המדינות, אשר בשנת 2011 הגיע להיקף שנתי של כ-1.25 מיליארד דולר. באותה השנה, היצוא מישראל לקנדה עמד על סך של כ-803 מיליון דולר והיווה 65% מהיקף הסחר, בעוד שהיבוא מקנדה עמד על כ-437 מיליון דולר והיווה 35% מהיקף הסחר.
קנדה הייתה אחת מן הדוחפות העיקריות, לצידה של ארצות הברית, לקבלתה של ישראל כחברה בארגון לשיתוף פעולה ולפיתוח כלכלי (OECD), אשר התרחשה בשנת 2010.
במהלך שנת 2012, חתמו שתי המדינות על הסכם הכרה הדדית בתחום מוצרי תקשורת. בהתאם להסכם החדש, מוצר ישראלי אשר ייבדק בארץ בהתאם לדרישות הרגולציה הקנדית, לא יידרש לעבור בדיקה מחודשת בקנדה. הדבר נועד להוסיף ולקדם את קשרי הייצוא והייבוא בין שתי המדינות. בהמשך אותה השנה, שתי המדינות חתמו על הסכם לשיתוף פעולה בנושאי מכס, אשר נועד להדק את קשרי העבודה בין רשויות המכס, להגביר את יעילות הסחר של חברות ישראליות עם חברות קנדיות, ולהסיר חסמי סחר שונים. ההסכם עצמו נכנס לתוקף החל מיום 10 ביולי 2013.
בחודש אוקטובר 2013, חתמו שתי המדינות על הסכם תעופה, המאפשר גם לחברות תעופה נוספות, נוסף לאייר קנדה ולאל-על, לקיים טיסות סדירות בין שתי המדינות. בנוסף לכך, נמל התעופה בן-גוריון היה היעד הראשון של חברת אייר קנדה שמתבצע עם מטוסי בואינג 787 החדישים. יחסי התעופה בין ישראל לקנדה התנהלו עד אז ללא הסכם תעופה, באמצעות פרוטוקול שהסדיר באופן פרטני את הפעלת הטיסות הסדירות בין ישראל לקנדה ואפשר לחברת אל-על ואייר קנדה בלבד להפעיל טיסות סדירות בין המדינות.
שיתוף פעולה ביטחוני

ישראל וקנדה מקיימות שיתוף פעולה הדוק בתחום הביטחוני והצבאי, לרבות שיתוף פעולה בתחומי המאבק בטרור, אימונים, חיפוש והצלה, מודיעין, שליטה ובקרה ושיתוף בטכנולוגיות חדשות.
במהלך חודש נובמבר 2011 קיים שר הביטחון הישראלי, אהוד ברק, ביקור רשמי בקנדה, במהלכו נפגש עם עמיתו, שר ההגנה הקנדי פיטר מק’קיי. במהלך הפגישה הצהיר מק’קיי כי ”ישראל זקוקה לשותף חזק ואמין, וקנדה היא בהחלט שותף שכזה. אני טוען שהם לא יכולים למצוא מדינה יותר תומכת מקנדה”. כמו כן, במסגרת הביקור הוסכם על חתימתו של מזכר ביטחוני, אשר כפי שנמסר, כולל שורה של נושאים, בהם שיתוף פעולה בתחום שיתוף מידע מודיעיני, מחקר ופיתוח משותף וחילופי משלחות צבאיות.
במהלך חודש נובמבר 2013, ובמסגרת ביקורו של שר הביטחון, משה יעלון בקנדה, סוכם על המשך הידוק שיתוף הפעולה הביטחוני והצבאי בין שתי המדינות. במהלך פגישתו של יעלון עם שר ההגנה הקנדי, רוב ניקולסון, מסר ניקולסון כי "אני גאה לומר, שקנדה וישראל מקיימות שיתוף פעולה בתחום הצבאי בכל הרמות. הקשרים החזקים בין קנדה וישראל מבוססים על ערכים משותפים, ובכללם דמוקרטיה ושלטון החוק... אני בטוח שנמצא דרכים להרחיב עוד יותר את קשרי הביטחון בעתיד הקרוב".
יחסי תרבות

יהדות קנדה הייתה מבין הקהילות היהודיות הראשונות בהן קיבלו היהודים שוויון זכויות. הקהילה היהודית בקנדה מונה קרוב כ-375 אלף איש (נכון ל-2010). הקהילה היהודית בקנדה מגוונת מבחינת אופייה. יש בה אורתודוקסים, קונסרבטיבים, רפורמים וחילונים. היא מקיימת מגוון של מוסדות קהילתיים ביניהם בתי-ספר יומיים, בתי ספר של יום ראשון, ספריות ומוסדות תרבות ואמנות. בין השנים 1990 ל-2000 גדלה יהדות קנדה ב-15%, ברובה מהגירה מחבר המדינות ומישראל. הקהילה היהודית בטורונטו היא הגדולה בקנדה וכוללת כ-200,000 יהודים לעומת מונטריאול שבה כ-100,000 יהודים. רוב היהודים בטורונטו מתגוררים בחלקה הצפוני של העיר. הארגון המייצג של בני הקהילה היהודית בטורונטו הוא "פדרציית הקהילות היהודיות בטורונטו", אשר בין היתר, מארגן מדי שנה מצעד תמיכה במדינת ישראל, אשר בו משתתפים תדיר בכירים בממשלה הקנדית.
כמו כן, בקנדה חיים קרוב למאה אלף ישראלים, מרביתם בעיר טורונטו וסביבותיה. ההגירה לקנדה של ישראלים התגברה החל משנות ה-70, בעקבות שינוי חוקי ההגירה הקנדים, שאפשר למשפחות צעירות ומשכילות לקבל ויזת הגירה למדינה בקלות יחסית. נכון לשנת 2013 מוערך, כי בכל שנה מהגרים לקנדה כ-2,500 ישראלים.  לאור הנסיבות ב-2024, ההערכה היא שמספר המהגרים הישראלים גדל דרסטית והוא עומד על מעל עשרת אלפים.
נציגויות

ישראל מחזיקה בשגרירות באוטווה וקונסוליות בטורונטו ומונטריאול.
קנדה מחזיקה בשגרירות בתל אביב.
ראו גם

יחסי ארצות הברית–ישראל
שגרירות ישראל באוטווה
ניקולה הראשון, מלך מונטנגרו

ניקולה הראשון שליט מונטנגרו
ניקולה הראשון, מלך מונטנגרו (בסרבית: Никола Први Петровић-Његош; ‏7 באוקטובר 1841 - 1 במרץ 1921) עמד בראש מונטנגרו בשנים 1860–1918 והיה הכוח המניע מאחורי המרד באימפריה העות'מאנית והשגת העצמאות של מונטנגרו בשנת 1878. נשא בתואר נסיך בשנים 1860–1910 ואחר כך בתואר מלך בשנים 1910–1918.
ביוגרפיה > בצעירותו

ניקולה נולד ב-7 באוקטובר 1841 בכפר נייגושי בדרום מונטנגרו, למירקו פטרוביץ'-נייגוש, שהיה אחיו של דנילו הראשון, נסיך מונטנגרו, ולאנסטסיה מרטינוביץ', בתם של דראגו מרטינוביץ' וסטאנה מרטינוביץ'.
ניקולה בילה בצעירותו הרבה בטריאסטה, והשקיע הרבה בספורט ובתרגילים צבאיים, וכבן למשפחת המלוכה נשלח ללימודים בפריז. שם למד בתיכון לואי הגדול.
ביוגרפיה > נסיך מונטנגרו

לאחר ההתנקשות בחייו של דודו דנילו הראשון, נסיך מונטנגרו נקרא ניקולה בחזרה לנסיכות, והוכתר כנסיך ב-13 באוגוסט 1860, עוד בטרם מלאו לו 19 שנה. ב-8 בנובמבר 1860 נשא ניקולה לאישה את מילנה ווקוטיץ', בתם של פטר ווקוטיץ' וילנה ווקוטיץ'.
בשנת 1876 הכריז ניקולה נסיך מונטנגרו על מרד באימפריה העות'מאנית. המרד נחל הצלחה וכוחותיו הצליחו להגיע עד לחופי הים האדריאטי. העצמאות של מונטנגרו הוכרה בקונגרס ברלין בשנת 1878 ובעשורים הראשונים לעצמאותה נהנתה מונטנגרו משגשוג ויציבות. מערכת החינוך והעיתונות התרחבו במידה רבה. הצבא נהנה מתמיכה וסיוע של רוסיה הצארית. בשנת 1883 ביקר הנסיך ניקולה את הסולטאן הטורקי, שעמו שמר לאחר מכן על יחסים לבביים. בשנת 1896 הוא חגג מאתיים שנה של שושלת פטרוביץ', ובאותה השנה השתתף בהכתרתו של ניקולאי השני, קיסר רוסיה. במאי 1898 ביקר הנסיך את המלכה ויקטוריה בטירתה בווינדזור.
ניקולה הראשון הסכים לכינון החוקה הראשונה של מונטנגרו בשנת 1905 בעקבות לחץ ציבורי מהאוכלוסייה שדרשה יותר זכויות וחופש. הוא הסכים לחופש עיתונות וכינון קודי משפט ברורים בתחום הפלילי. בשנת 1906 קיבלה מונטנגרו מטבע משלה.
ביוגרפיה > מלך מונטנגרו

ב-28 באוגוסט 1910, במסגרת חגיגות היובל להיותו נסיך מונטנגרו, שינה את תארו והכריז על עצמו כמלך. כאשר מלחמת הבלקן הראשונה פרצה בשנת 1912 החליט ניקולה כי מונטנגרו תעמוד לצד שכנותיה בולגריה, סרביה, ויוון במלחמה נגד האימפריה העות'מאנית.
במלחמת העולם הראשונה שהחלה בשנת 1914, הוא היה הראשון שהחליט לצאת לעזרתה של סרביה לאחר שאוסטרו-הונגריה פלשה אליה, לאחר ההתנקשות ביורש העצר פרנץ פרדיננד בעיר סרייבו. הוא היה תומך עקבי באחדות ובשיתוף פעולה בין הסרבים. מונטנגרו הצטרפה למלחמה וספגה אבדות כבדות.
בינואר 1916, לאחר התבוסה של סרביה, מונטנגרו נכבשה אף היא על ידי אוסטרו-הונגריה, והמלך נמלט לאיטליה ולאחר מכן לצרפת. לאחר מלחמת העולם הראשונה שולבה מונטנגרו בממלכת הסרבים, הקרואטים והסלובנים שלימים נקראה יוגוסלביה, וב-1 במרץ 1921 מת ניקולה באנטיב, צרפת בגיל 79.
משפחתו

בנובמבר 1860 נשא ניקולה לאישה את מילנה ווקוטיץ', בתם של פטר ווקוטיץ' וילנה ווקוטיץ', ממנה נולדו לו 12 ילדים:
זורקה, נסיכת מונטנגרו (1864–1890), התחתנה עם פטר הראשון, מלך סרביה
מיליצה, נסיכת מונטנגרו (1866–1951), התחתנה עם פיוטר ניקולאייביץ', הנסיך הגדול של רוסיה
אנסטסיה, נסיכת מונטנגרו (1868–1935), התחתנה עם גאורג, דוכס לויכטנברג, ולאחריו התחתנה עם ניקולאי ניקולאייביץ', הנסיך הגדול של רוסיה
מריקה, נסיכת מונטנגרו (1869–1885)
דנילו, נסיך הכתר של מונטנגרו (1871–1939)
אלנה, נסיכת מונטנגרו (1873–1952), התחתנה עם ויטוריו אמנואלה השלישי, מלך איטליה
אנה, נסיכת מונטנגרו (1874–1971), התחתנה עם פרנץ יוזף פון באטנברג
סופיה, נסיכת מונטנגרו (1876)
מירקו, נסיך מונטגנרו (1879–1918)
קסניה, נסיכת מונטנגרו (1881–1860)
ורה, נסיכת מונטנגרו (1887–1927)
פטר, נסיך מונטנגרו (1889–1932)
ראו גם

מונטנגרו
ניקולה בלבוש מסורתי ביום הכרזתו כמלך בשנת 1910
סגן מושל קליפורניה

| --- | --- |


 איוש נוכחי:  אלני קונלאקיס
 תאריך כניסה לתפקיד:  7 בינואר 2019
 דרכי מינוי:  בחירות ישירות
 תחום שיפוט:  קליפורניה קליפורניה
 כפוף:  מושל קליפורניה
 מעון:  קפיטול מדינת קליפורניה
 מושב המשרה:  סקרמנטו
 משך כהונה קצוב:  4 שנים
 ייסוד המשרה:  20 בדצמבר 1849
 איוש ראשון:  ג'ון מקדוגל
 ltg.ca.gov
 
סגן מושל קליפורניה (באנגלית: Lieutenant Governor of California) הוא התפקיד השני בחשיבותו הפוליטית במדינת קליפורניה שבארצות הברית. סגן המושל נבחר לכהונה בת ארבע שנים ויכול לכהן לכל היותר שתי כהונות. בנוסף לתפקידים טקסיים בעיקרם, סגן המושל משמש כמושל דה פקטו בהיעדרו של מושל קליפורניה וכנשיא הסנאט של קליפורניה. כמו כן, סגן המושל חבר (או ממנה נציגים מטעמו) ברבות מהרשויות הרגולטוריות וסוכנויות הממשל של קליפורניה.
קליפורניה היא אחת מ-17 מדינות שבהן המושל וסגן המושל אינם מתמודדים יחד כעמיתים למרוץ באותו פתק הצבעה. בקליפורניה המושל וסגן המושל נבחרים בנפרד, אם כי שניהם עומדים לבחירה באותה שנה אחת לארבע שנים. כתוצאה מכך, פעמים תכופות יש בקליפורניה מושל וסגן מושל ממפלגות שונות.
מאז הפכה קליפורניה למדינה בשנת 1850, כיהנו בה 41 סגני מושלים וחמישה סגני מושלים בפועל. סגנית המושל הנוכחית היא אלני קונלאקיס, שנכנסה לתפקידה ב-7 בינואר 2019. היא האישה הראשונה שנבחרה לתפקיד זה בהיסטוריה של קליפורניה.
סמכויות ואחריות > חובות חוקתיות

סגן המושל הוא, אחרי המושל, איש הממשל בעל הדרגה הגבוהה ביותר בממשלת מדינת קליפורניה. תחומי האחריות של משרד סגן המושל עוסקים בעיקר בחובות חוקתיות בסיסיות, השכלה גבוהה, עיסוק במשאבי טבע ופיתוח כלכלי. חוקת קליפורניה קובעת כי סגן המושל הוא נשיא הסנאט של מדינת קליפורניה ומגדירה כי כל סמכויות המושל עוברות לסגן המושל כאשר המושל לא נמצא בשטחי המדינה.
סגן המושל חותם או מטיל וטו על חקיקה או מבצע מינויים פוליטיים כאשר המושל עוזב את המדינה. בפועל, סגן המושל מנהל את הסנאט רק כאשר הוא מתבקש לכך במישרין על ידי הנשיא הזמני של הסנאט, או לצורך שבירת שוויון במקרים של תיקו. יתרה מכך, קיימת הסכמה בלתי פורמלית שברובה סגן המושל לא יבצע יותר מהמשימות הפורמליות בלבד כאשר המושל לא נמצא במדינה.
הסכמה זו הופרה כאשר מייק קארב (אנ') כיהן בתפקיד, והוא חתם על מספר צווים מנהליים שנגדו את מדיניותו של ג'רי בראון. הוא מינה את ארמנד ארביאן (אנ') לנשיא בית המשפט לערעורים של קליפורניה כאשר בראון היה מחוץ למדינה. בראון ביטל את מינוי ארביאן עם שובו לסקרמנטו ומינה את ברנרד ס. ג'פרסון במקומו. בתיק משפטי שנידון ב-1979 בבית המשפט העליון של קליפורניה, נקבע כי לסגן המושל ישנה הזכות לבצע את תפקידיו החוקתיים ולממש את כל הסמכויות של המושל בזמן שהמושל לא נמצא במדינה, אך המושל בדרך כלל יכול לבטל את החלטות סגנו בשובו לגבולות קליפורניה.
סמכויות ואחריות > השכלה גבוהה

סגן המושל הוא האישיות הנבחרת היחידה בקליפורניה שיש לה תפקיד מקיף ביצירת מדיניות במערכת ההשכלה הגבוהה של המדינה. מתוקף תפקידו, סגן המושל חבר מלא עם זכות הצבעה במועצת הנאמנים של אוניברסיטת קליפורניה, במועצת הנאמנים של אוניברסיטת המדינה של קליפורניה, במועצת המושלים של מערכת המכללות הקהילתיות של קליפורניה, ובמועצת הנאמנים של מכללת קאלברייט.
סמכויות ואחריות > משאבי טבע

יחד עם מבקר המדינה ומנהל הכספים המדינתי, סגן המושל הוא חבר במועצת הקרקעות של מדינת קליפורניה. מועצת הקרקעות של המדינה היא סוכנות ממשלתית עצמאית שמנהלת 450 אלף דונם של קרקעות ציבוריות לטובת בתי ספר וארבעה מיליון דונם נוספים של קרקעות לטובת הציבור, הכוללות את חופי קליפורניה וקרקעות טבעיות של נהרות, נחלים, אגמים, מפרצים, שפכים וכיוצא באלה. תפקיד יו"ר המועצה מתחלף מדי שנה בין סגן המושל ומבקר המדינה; בשנים שבהן סגן המושל משמש כיושב ראש המועצה, הוא גם חבר בעל זכות הצבעה במועצת הגנת האוקיינוס וחבר משקיף בוועדת החופים של קליפורניה.
סמכויות ואחריות > פיתוח כלכלי

סגן המושל משמש כיו"ר הוועדה לפיתוח כלכלי, האמונה על קידום הצמיחה הכלכלית בקליפורניה באמצעות פיתוח והטמעה של אסטרטגיות למשיכת עסקים חדשים למדינה, הגדלת הייצוא של המדינה, יצירת מקומות עבודה חדשים, והמרצת תעשיות ברחבי המדינה. הוועדה מורכבת מחברים הממונים מטעם בית המחוקקים של קליפורניה והמושל.
הערות שוליים

1 2 3  About the Office of Lt. Governor, באתר סגן מושל קליפורניה (באנגלית)
היסטוריה של הרשות הפלסטינית

ראשית ההיסטוריה של הרשות הפלסטינית בהתגבשות הזהות הלאומית הפלסטינית בימי המנדט הבריטי בארץ ישראל, על רקע התפתחות היישוב היהודי באזור מחד והתפתחות התנועות הלאומיות הערביות מאידך. לאחר מלחמת העצמאות (הנכבה על פי הטרמינולוגיה הפלסטינית) נמלטו מרבית התושבים הערבים המקומיים והפכו לפליטים ביהודה ושומרון (תחת שלטון ירדן), ברצועת עזה (תחת שלטון מצרים) ובמדינות ערב נוספות.
בסוף שנות ה-50 החלה לצמוח בקרב הפליטים הנהגה לאומית פלסטינית עם ייסוד הפת"ח ב-1959 ומאוחר יותר עם הקמת אש"ף ב-1964. בעקבות מלחמת ששת הימים וכיבוש יהודה ושומרון ורצועת עזה, עברה האוכלוסייה הפלסטינית בשטחים אלו לחיות תחת שלטון צבאי ישראלי.
הארגון לשחרור פלסטין > עד 1948

ראשית התנועה הלאומית הפלסטינית הוא בתקופת המנדט הבריטי, במקביל להתפתחות היישוב היהודי בארץ ישראל מחד, והתפתחות התנועות הלאומיות הערביות בעקבות תוצאות מלחמת העולם הראשונה מאידך. באמצע שנות השלושים הוקם הוועד הערבי העליון בראשות המופתי חאג' אמין אל-חוסייני, שהוביל את המרד הערבי כנגד השלטון הבריטי.
הפלסטינים דחו את תוכנית החלוקה של האו"ם ב-1947, ופתחו בשלב א' של מלחמת העצמאות - מלחמת אזרחים מול היישוב העברי. תבוסתם הביאה לעזיבה או גירוש מספר רב של פלסטינים מארץ ישראל, והיווצרות בעיית הפליטים הפלסטינים, אירועים המכונים הנכבה על ידי הפלסטינים.
הארגון לשחרור פלסטין > 1948–1967

מקום מדינת ישראל ועד מלחמת ששת הימים חי העם הפלסטיני במפוזר: חלקו הגדול בגדה המערבית תחת שלטון ירדני, חלק קטן יותר ברצועת עזה תחת שלטון צבאי מצרי (שביצע גם ניסיון כושל להקמת "ממשלת כל פלסטין"), חלק קטן עוד יותר נותרו בתחומי ישראל כאזרחים אולם תחת ממשל צבאי, וחלק נוסף מפוזר בארצות ערב ומדינות העולם המערבי. הפלסטינים שברחו וגורשו מתחומי ישראל חיו ברובם במחנות פליטים, ולמעט בירדן לא קיבלו אזרחות במקומות מושבם, מתוך גישה שגרסה כי מדינת ישראל היא דבר זמני, שלא יחזיק מעמד עוד זמן רב.
התבוסה במלחמת העצמאות הותירה את הפלסטינים ללא הנהגה עצמאית. ניסיונות ראשונים לכך החלו עם ייסוד הפת"ח בסוף שנות ה-50. אולם הוא הפך לגורם משמעותי רק בשנות ה-60. ב-1964 הוקם אש"ף, שהיה בתחילתו ארגון בובה של מדינות ערב.
בעקבות מלחמת ששת הימים ישראל כבשה את הגדה המערבית, ורצועת עזה, והפלסטינים באזורים אלה עברו לחיות תחת שלטון צבאי ישראלי.