stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יחסי טורקיה–יוון
היסטוריה > משבר קפריסין והפלישה הטורקית

קפריסין הפכה למרגיזה העיקרית ביחסים בין טורקיה ויוון אחרי שנות החמישים. באותה תקופה האי היה תחת חסותה של בריטניה הגדולה, האוכלוסייה היוונית של האי היוותה 82% מכלל האוכלוסייה. כמו כן, מרבית הקפריסאים היוונים רצו להתאחד עם יוון. בהזדמנות זו, בשנות השלושים של המאה ה-20, בוצעו פעולות של אי ציות אזרחי, אולם הממשלה היוונית, שהייתה תלויה בבריטניה הגדולה, מעולם לא תמכה במדינות.
סוגיית קפריסין עלתה לדיון שוב כאשר הקפריסאים היוונים, בראשות הארכיבישוף מקאריוס השלישי, כרתו ברית עם יוון, ותנועת השחרור העממית אאוקה יצאה לשחרר את עצמם מהשלטון הקולוניאלי הבריטי ולצאת לברית עם יוון. לבסוף, ראש ממשלת יוון, אלכסנדרוס פאפאגוס, הגיש את שאלת קפריסין לאו"ם. בעקבות זאת, בשנת 1955, התרחש פרעות איסטנבול, בתגובה לפיה יוון הפסיקה את היחסים הדיפלומטיים עם טורקיה, וכך התפרק האיגוד שהוקם על ידי הסכם הבלקן ב-1953.
בשנת 1960 הושגה פשרה בקפריסין: האי הוכרז כעצמאי. חיילים יוונים וטורקיים נחתו על האי כדי להגן על אזורם. ראש ממשלת יוון, קונסטנדינוס קרמנליס היה האידאולוג העיקרי של התוכנית, שהביא לשיפור מיידי ביחסים עם טורקיה, במיוחד לאחר שהורחק אדנאן מנדרס מהשלטון בטורקיה.
בין 1963 ל-1964 התפרעו מהומות חדשות באי. ב־30 בדצמבר 1963 הציע הארכיבישוף מקאריוס השלישי 13 תיקונים חוקתיים שיאפשרו את תפקודה התקין של קפריסין. עם זאת, טורקיה נקטה בעמדה בלתי מתפשרת נגד התקרבות קפריסין ויוון ולמעשה הפכה את המלחמה לבלתי נמנעת. באוגוסט 1964 הפציצו מטוסים טורקיים כוחות יוונים בפאתי הכפר ארנקה שנכבשה על ידי טורקים בקפריסין. כתוצאה מהסכסוך, המיעוט היווני בטורקיה סבל ממשבר חדש, יוונים רבים ברחו מהמדינה, היו אפילו איומים בגירוש הפטריארך האקומני מקונסטנטינופול. בסופו של דבר, התערבות האו"ם הובילה לפשרה נוספת.
הסכנה לסכסוך בקפריסין הופגה מעט על ידי ממשלת יוון הליברלית של גאורגיוס פפנדראו, אולם באפריל 1967 נערכה הפיכה צבאית ביוון, וחונטה של "קולונלים שחורים" עלתה לשלטון. מדיניות החוץ של החונטה הייתה מביכה, מדי פעם היו עימותים חדשים עם טורקיה. במקביל, טורקיה חשדה בצדק כי המשטר היווני מתכנן הפיכה בקפריסין כדי לאחד את המדינה עם יוון.
ב-15 ביולי 1974 נערכה הפיכה בקפריסין בתמיכת החונטה הצבאית היוונית. הנשיא מקאריוס הורחק מהשלטון ונאלץ לברוח ללונדון, הקבוצה הלאומנית אאוקה עלתה לשלטון, תומכת בברית עם יוון. ניקוס סמפסון, חבר לשעבר באאוקה, מונה לנשיא.
בנסיבות כאלה פלשה טורקיה לאי ב-20 ביולי 1974 וניצלה את הוראות הסכמי ציריך-לונדון, כביכול כדי להחזיר את המשטר החוקי הקודם ברפובליקה שהיה לפני ההפיכה. נחיתת חיילים טורקיים התרחשה בעיר קירניה. פלישה זו הפכה לכיבוש קבוע של חלקו הצפוני של האי, כלומר 37% מכלל שטחו. הקפריסאים היוונים גורשו.
המלחמה בין יוון לטורקיה שוב התמשכה, אך ההפיכה הבאה של סמפסון נכשלה, והארכיבישוף מקאריוס השלישי חזר למדינה ונכנס לנשיאות. לאחר הכישלון בקפריסין, החונטה הצבאית של הקולונלים השחורים התגלתה כחסרת אונים, וב-24 ביולי חזרה המדינה לדמוקרטיה. עם זאת, נגרם נזק בלתי הפיך ליחסי יוון-טורקיה, וצפון קפריסין עד היום נותרה מוכרת רק על ידי טורקיה, הקהילה הבינלאומית מחשיבה שטח זה כשטח שנכבש על ידי טורקיה.
היסטוריה > מחלוקת האגאי

פעמיים - בשנת 1987 ובראשית 1996 - מחלוקת בשאלות הנוגעות לריבונות וזכויות נלוות בים האגאי ובמרחב האווירי עליה הובילו למצבי משבר שקרובים להתפרצות האיבה בין שתי המדינות.
היסטוריה > משנת 1999

ניסיונות ההתקרבות, שכונו "תהליך דאבוס", נעשו כבר בשנת 1988 על ידי ראשי הממשלות אנדראס פפנדראו וטורגוט אזאל. הדחף להתחממות משמעותית של היחסים במחצית השנייה של 1999, כאשר שתי המדינות (בעיקר איזמיט בטורקיה וסמוך לאחר אתונה ביוון) נפגעו קשה מרעידות אדמה חזקות (רעידת האדמה באיזמיט): גל ספונטני של אהדה הדדית עזר לשיפור היחסים בין מדינות, שהפתיע רבים מהצופים הזרים.
הייצוא השנתי של יוון לטורקיה משנת 2001 עד 2011 גדל כמעט בעשר פעמים: מ-266 מיליון דולר ל־2,569 מיליון דולר.
יורגוס פפנדראו, שר החוץ (מאז 2009), ואז ראש ממשלת יוון עד נובמבר 2011, התקדמו משמעותית בשיפור היחסים כתוצאה מהמשא ומתן עם שר החוץ הטורקי איסמעיל ג'ם וראש ממשלת טורקיה, רג'פ טאיפ ארדואן, במיוחד כתוצאה ממדיניות ממשלת יוון לתמוך במבט האירופי של טורקיה. עם זאת, סקרים שנערכו בשנת 2005 הראו שרק 25% מהיוונים האמינו כי טורקיה צריכה להצטרף לאיחוד האירופי.
בשנת 2010 ערך ראש ממשלת טורקיה רג'פ טאיפ ארדואן עם כמה שרים ביקור רשמי באתונה. המשא ומתן, לדברי אנליסטים, היה ביטוי להתחממות מסוימת ביחסים בין המדינות, ושר החוץ הטורקי אחמט דבוטוגלו הצהיר כי ממשלת טורקיה פועלת ליצירת "אווירה של שינויים פסיכולוגיים" ביחסים בין המדינות.
בתוך כך, על פי המשטרה היוונית, בשנת 2010 עלה חלקם של המהגרים הבלתי חוקיים בטורקיה באופן משמעותי, מספר המעצרים בפרט בעיירת הגבול עברוס עלה ב-371.94% בהשוואה לשנת 2009 . באוקטובר 2010 המשרד היווני להגנה אזרחית ביקש מהאיחוד האירופי לשלוח סיור גבול להגנה על הגבול היווני-טורקי מפני מהגרים בלתי חוקיים. ב־2 בנובמבר 2010 פורס באורסטיאס סמוך לגבול יוון-טורקיה ניתוק של 175 מומחים מפרונטקס.
בנובמבר 2010 פרסם ויקיליקס דו"ח של שגריר ארצות הברית באנקרה, ג'יימס ג'פרי, שטוען כי טורקיה מתכננת לעורר משבר צבאי כדי לפלוש לעברוס. ארצות הברית אישרה את הכנת התקיפה כזו בשנת 2003, אולם הגנרל הטורקי דוגן התנגד לתוכנית.
דחף נוסף להתחממות היחסים היה מינויו של שר החוץ דימיטריס אברמופולואוס ביוני 2012, ידוע בחברות היוונית-טורקית ומכיר את ראש ממשלת טורקיה ארדואן.
בשנת 2020 ארעה תקרית בין מטוסים חיל האוויר הטורקי ליווני על רקע השליטה באזור המריבה בין שתי המדינות בים התיכון. באותה השנה החל המשבר בגבול טורקיה–יוון, בעקבות מותם של 33 חיילים טורקים באידליב ופתיחת גבולות טורקיה ליוון כדי לאפשר פליטים ומהגרים המחפשים מקלט להגיע למדינות האיחוד האירופי.
בשנת 2021, אחרי הפסקה של חמש שנים, חידשו שתי המדינות החברות את המגעים ודנו בכמה סוגיות. לשתיים היה סכסוך ממושך סביב אזור במזרח הים התיכון, ששתיהן טענו לזכויות על משאבי הגז והנפט בו. סוגיה נוספת הייתה מחלוקת טריטוריאלית על איים בים האגאי. באמצע 2022, פסקו השיחות.
היחסים בין טורקיה ליוון התחממו בתחילת 2023 אחרי שאתונה מיהרה לשלוח סיוע לקורבנות רעידת האדמה ההרסנית בטורקיה שבה נהרגו יותר מ-40 אלף טורקים.
בדצמבר 2023 ערך ארדואן ביקור ראשון באתונה לאחר 6 שנים. הוא נפגש עם ראש ממשלת יוון קיריאקוס מיצוטאקיס וקרא לדיאלוג ושיפור היחסים.
נציגויות דיפלומטיות

לטורקיה שגרירות באתונה וקונסוליות כלליות בערים סלוניקי, קומוטיני ורודוס.
ליוון שגרירות באנקרה וקונסוליות כלליות באיסטנבול, איזמיר ואדירנה.
היחסים מושפעים גם מיחסי טורקיה–קפריסין.
יחסי מצרים–סודאן

| יחסי מצרים–סודאן |
| --- | --- |
מצרים: סודאן


מצרים: סודאן
שטח (בקילומטר רבוע)
1,001,450: 1,861,484
אוכלוסייה
117,611,425: 51,160,087
תמ"ג (במיליוני דולרים)
395,926: 109,327
תמ"ג לנפש (בדולרים)
3,366: 2,137
משטר
רפובליקה: רפובליקה פדרלית

יחסי מצרים–סודאן הם היחסים הדו-צדדיים בין סודאן ומצרים.
היסטוריה

סודאן ומצרים נהנו מקשרים היסטוריים מורכבים ארוכי שנים, שבמרכזם חפיפות היסטוריות בעת העתיקה כאשר ממלכות נוביות (נובטיה, מקוריה ואלודיה) בסודאן שלטו במצרים, ושושלות מצריות פלשו לסודאן, כמו גם קשרים תרבותיים והחתירה של מצרים לשליטה על מימי הנילוס. לפני העצמאות הסודאנית בשנת 1956, סודאן שולבה במצרים בשנת 1821 דרך פלישת שושלת מוחמד עלי וכיבוש סודאן, ואחריה המהפכה הלאומית המהדיסטית הסודנית בשנת 1885 והכיבוש מחדש של סודאן תחת השלטון הבריטי בשנת 1899.
קשריהם ההיסטוריים חוזרים למצרים העתיקה, שם התבססו שתי האומות לאורך נהר הנילוס. לאורך כל השנים מצרים הייתה בעיקר יותר משגשגת, עם זאת, היבטים דתיים ותרבותיים רבים של מצרים אומצו מהנוביאנים (המבוססים על סודאן המודרנית) כמו בניית הפירמידות וחיים שלאחר המוות.
סודאן הייתה אחת משלוש חברות הליגה הערבית שהפגינה הזדהות עם מצרים ביוזמות השלום שלה בקמפ דייוויד עם ישראל בסוף שנות ה-70.
סכסוך גדול בין סודאן ומצרים הוא סביב משולש חלייב: סודאן טוענת כי מדובר באזור השייך לה, אם כי מצרים כבשה אותו צבאית מאז 1995, ומצרים מסרבת להפנות את המחלוקת לבוררות בינלאומית. מחלוקת נוספת היא סביב סכרים באתיופיה, ובמיוחד סכר הרנסאנס האתיופי הגדול, שסודאן רואה בו לגיטימי ותועלת אזורית ואילו מצרים רואה בו איום על ביטחון המים שלה.
המדיניות של מצרים בסודאן היא לטובת סודאן מאוחדת. כיוון שכך, מצרים לא הייתה מעורבת ישירות בתהליך השלום בסודאן שהתארח בקניה בחסות הרשות הבין - ממשלתית לפיתוח (IGAD) וזה העניק לעמי דרום סודאן את הזכות לפרוש ולהקים מדינה עצמאית בשנת 2011 לאחר מלחמת האזרחים הסודאנית הארוכה שנמשכה במצטבר למעלה מ-40 שנה והרגה למעלה משני מיליון איש.
נציגויות דיפלומטיות

מצרים מחזיקה בסודאן שגרירות בח'רטום ו-2 קונסוליות בפורט סודאן בוואדי חלפה.
סודאן מחזיקה במצרים שגרירות בקהיר וקונסוליה כללית באסוואן.
יחסי ליטא–צרפת

| יחסי ליטא–צרפת |
| --- | --- |
ליטא: צרפת


ליטא: צרפת
שטח (בקילומטר רבוע)
65,300: 643,801
אוכלוסייה
2,842,012: 66,608,755
תמ"ג (במיליוני דולרים)
77,836: 3,030,904
תמ"ג לנפש (בדולרים)
27,388: 45,503
משטר
רפובליקה: רפובליקה נשיאותית למחצה

יחסי ליטא–צרפת הם היחסי החוץ בין ליטא לצרפת, אשר כוננו בשנת 1992. שתי המדינות חברות בנאט"ו ובאיחוד האירופי, וקיים שיתוף פעולה ביניהם במגוון תחומים.
יחסים פוליטיים

היחסים הדו-צדדיים בין צרפת וליטא הם על בסיס דיאלוג פוליטי סדיר. בנובמבר 2016 אישרו שרי החוץ של שתי המדינות מפת דרכים מעודכנת של השותפות האסטרטגית הבילטרלית שנחתמה בשנת 2009, וביולי 2013 חתמו שרי הביטחון על הסכם שיתוף פעולה צבאי. צרפת תומכת במשלחת הבלטית במסגרת נאט"ו וביצעה עמה שישה סבבים רצופים מבסיס שיאולי.
ביקורים רשמיים

במאי 1992 הנשיא פרנסואה מיטראן היה המנהיג המערבי הראשון שביקר בליטא לאחר שיקום היחסים הדיפלומטיים. הנשיא ז'אק שיראק הגיע לביקור רשמי בשנת 2001, ואילו הנשיאה הליטאית דליה גריבאוסקאיטה התקבלה בפרלמנט הצרפתי על ידי נשיא צרפת בספטמבר 2009. ראש הממשלה הצרפתי פרנסואה פילון ביקר בווילנה בספטמבר 2011.
יחסים כלכליים

צרפת היא המשקיעה ה-11 בליטא (378 מיליון אירו), וארבעים חברות צרפתיות פועלות בליטא, ומעסיקים כ-3500 אנשים. נפח המסחר הגיע ל-1.1 מיליארד אירו בשנת 2016.
שיתוף פעולה תרבותי

ליטא היא משקיפה בארגון לה פרנקופוני משנת 1999, וצרפתית היא השפה הרביעית הנלמדת, ובית הספר התיכון הצרפתי הבינלאומי בווילנה חווה עלייה מתמדת במספר התלמידים. כמו כן, קיימות שותפויות אוניברסיטאיות במשפטים ובמדעי המדינה בין אוניברסיטת רומריס לאוניברסיטת וילנה.
יחסים דיפלומטיים

ליטא מחזיקה בצרפת שגרירות בפריז ו-4 קונסוליות בליון, מרסיי, רואן וטרואה. מאידך, צרפת מחזיקה בליטא שגרירות בווילנה ו-2 קונסוליות בקלייפדה וקובנה.
יחסי מולדובה–פולין

| יחסי מולדובה–פולין |
| --- | --- |
מולדובה: פולין


מולדובה: פולין
שטח (בקילומטר רבוע)
33,851: 312,685
אוכלוסייה
3,012,013: 38,304,090
תמ"ג (במיליוני דולרים)
16,539: 811,229
תמ"ג לנפש (בדולרים)
5,491: 21,179
משטר
רפובליקה

יחסי מולדובה–פולין הם היחסים הדיפלומטיים בין מולדובה לפולין. שתי המדינות כוננו יחסים לאחר עצמאותה של מולדובה ב-1991.
היסטוריה

מבחינה היסטורית, נסיכות מולדביה הייתה וסאל של ממלכת פולין ומאוחר יותר, חבר העמים הפולני-ליטאי. בשל כך התקיימה במולדובה קהילה פולנית קטנה אך פעילה. שניהם נכבשו מאוחר יותר על ידי רוסיה וברית המועצות בתקופות שונות.
היסטוריה > הקהילה הפולנית במולדובה

על פי המפקד הסובייטי של 1989, חיו 4,739 פולנים ב-מולדובה הסובייטית. מפקד האוכלוסין של מולדובה של 2004 דיווח על 2,383 פולנים. המפקד האחרון לא כלל נתונים שנאספו בטרנסניסטריה, שבמשך מאות שנים הייתה בגבולות האיחוד הפולני-ליטאי והייתה נתונה לקולוניזציה פולנית משמעותית. מפקד האוכלוסין של 2004 בטרנסניסטריה דיווח כי 2% מהאוכלוסייה (כ-1,100) הם פולנים.
כמה פרסומים של פעילי פולוניה ודיפלומטים פולנים מזכירים מספרים של יותר מ-20,000 פולנים במולדובה, — מספרים העולים באופן משמעותי על זה של פולנים המזוהים בעצמם במפקד האוכלוסין. חלק מהכותבים כוללים בהערכות שלהם אנשים ממוצא פולני, בעוד שאחרים מניחים שאנשים בעלי אמונה קתולית (במדינה אורתודוקסית בעיקרה) הם ככל הנראה ממוצא פולני; וזה עשוי לכלול, למשל אוקראינים בעלי קשרים לפולין במוצאם.
כתוצאה מהמדיניות הרוסית והסובייטית כלפי התרבות הפולנית, רק אחוז קטן מהפולנים במולדובה מדברים היום פולנית. לדוגמה, Petru Lucinschi, שכיהן כנשיא מולדובה, השני נושא גרסה מתומללת של שם המשפחה הפולני Łuczyński, אך מעולם לא הזדהה בפומבי עם מורשת פולנית. עם זאת, מספר פוליטיקאים טרנסניסטריים, כמו הגברת הראשונה לשעבר נינה שטנסקי ויבגני זובוב, פתוחים לגבי שורשיהם הפולניים.
היסטוריה > יחסים מודרניים

פולין תמיד הייתה תומכת קולנית בהשתלבותה ובחברותה של מולדובה באיחוד האירופי, שפולין חברה בו. פולין הייתה מודעת היטב לדחיקה הפוליטית של מולדובה עם המצב של טרנסניסטריה ופולין הודיעה רשמית שהיא לא תכיר בטרנסניסטריה כמדינה נפרדת.
פולין היא אחת מעשרת שותפות הסחר העיקריות של מולדובה. בשנת 2019, פולין הייתה מקור היבוא השמיני בגודלו ויעד היצוא השישי בגודלו של מולדובה.
בשנת 2020, בעקבות התפרצות מגפת הקורונה במולדובה, תרמה פולין סיוע רפואי וציוד, כולל. מחוללי חמצן, לבתי חולים שונים במולדובה, גם דרך הקהילה הפולנית במולדובה.
באוקטובר 2021, במהלך משבר גז, רכשה מולדובה מיליון מטרים מעוקבים של גז טבעי מפולין. זו הייתה רכישת הגז הראשונה של מולדובה ממדינה שאינה רוסיה.
מכון ורשה, צוות חשיבה פולני, מחזיק ב-Romania Monitor כדי להסביר את המהלך העיקרי של ההתפתחויות הפוליטיות, הכלכליות והחברתיות ברומניה ובמולדובה.
נציגויות דיפלומטיות

מולדובה מחזיקה בפולין שגרירות בוורשה.
פולין מחזיקה במולדובה שגרירות קישינב.
שגרירות מולדובה בוורשה
שגרירות פולין בקישינב
יחסי מרוקו–שוודיה

| יחסי מרוקו–שוודיה |
| --- | --- |
מרוקו: שוודיה


מרוקו: שוודיה
שטח (בקילומטר רבוע)
446,550: 450,295
אוכלוסייה
38,286,713: 10,636,207
תמ"ג (במיליוני דולרים)
141,109: 593,268
תמ"ג לנפש (בדולרים)
3,686: 55,778
משטר
מונרכיה חוקתית

שגרירות מרוקו בסטוקהולם
יחסי מרוקו–שוודיה הם יחסי החוץ בין מרוקו וממלכת שוודיה.
סקירה כללית

בשנת 1763 חתמו שתי המדינות על הסכם ידידות, סחר וניווט, ובשנת 1958 כוננו שתי המדינות יחסים דיפלומטיים, לאחר שמרוקו קיבלה את עצמאותה מצרפת. באותה שנה פתחה שוודיה את שגרירותה ברבאט, ובשנת 2012 פתחה מרוקו את שגרירותה בסטוקהולם. בשנת 2015 התדרדרו היחסים בין המדינות לאחר ששוודיה רצתה להכיר בעצמאותה של סהרה המערבית, אולם בינואר 2016 חזרה שוודיה מכוונה זאת.
ביוני 2023, לאחר פרשת השחתת הקוראן החזירה מרוקו את שגרירה משוודיה.
באוקטובר 2024, התבצעה פריצה לשגרירות מרוקו בשוודיה.
נציגויות דיפלומטיות

מרוקו מחזיקה בשוודיה שגרירות בסטוקהולם.
שוודיה מחזיקה במרוקו שגרירות ברבאט.
יחסי מקסיקו–פקיסטן

| יחסי מקסיקו–פקיסטן |
| --- | --- |
מקסיקו: פקיסטן


מקסיקו: פקיסטן
שטח (בקילומטר רבוע)
1,964,375: 796,095
אוכלוסייה
131,499,556: 253,588,645
תמ"ג (במיליוני דולרים)
1,788,887: 338,368
תמ"ג לנפש (בדולרים)
13,604: 1,334
משטר
רפובליקה פדרלית: רפובליקה אסלאמית פדרלית ודמוקרטיה פרלמנטרית

יחסי מקסיקו–פקיסטן הם היחסים הפוליטיים, הכלכליים והתרבותיים שבין המדינות המקסיקניות המאוחדות לבין הרפובליקה האסלאמית של פקיסטן.
היסטוריה

באוגוסט 1947, השיג הדומיניון של פקיסטן (כיום מהווה את הרפובליקה האסלאמית של פקיסטן ואת בנגלדש) את עצמאותו מן האימפריה הבריטית. ב-19 בינואר 1995 כוננו שתי המדינות יחסים דיפלומטיים רשמיים. במאי 1974 פתחה פקיסטן את שגרירותה במקסיקו סיטי, ומקסיקו פתחה את שגרירותה באסלאמאבאד בשנת 2007. בשל מגבלות תקציב, השגרירות המקסיקנית באסלאמאבד נסגרה בשנת 2009, ובמקומה נפתחו הקונסוליות בקראצ'י ובלאהור. השגרירות המקסיקנית בטהראן אחראית גם לפקיסטן.
בדצמבר 2004 ביקר נשיא פקיסטן פרבז מושארף במקסיקו ופגש את נשיא מקסיקו ויסנטה פוקס. במהלך הביקור שני המנהיגים חתמו על מספר מזכרי הבנות, ביניהם:
הסכם בדבר ייבוא האורז מפקיסטן למקסיקו
הסכם בדבר שיתוף פעולה מדעי וטכני
הסכם בדבר שיתוף פעולה בענייני המידע
הסכם בדבר ביטול דרישות הוויזה למחזיקי דרכונים דיפלומטיים
יחסים כלכליים

בשנת 2017 הסתכם היקף הסחר בין המדינות ב-219 מיליון דולר אמריקאי. מוצרי היבוא העיקריים של מקסיקו מפקיסטן כוללים מוצרי טקסטיל, אורז, כותנה וכלי ניתוח. מוצרי הייבוא העיקריים של פקיסטן ממקסיקו כוללים צינורות תעשייתיים מפלסטיק וחלקי רכב. פקיסטן היא שותפת הסחר ה-67 בגדולה של מקסיקו, ומקסיקו היא שותפת הסחר ה-49 בגדולה של פקיסטן.
יחסי נורווגיה–קוסובו

| יחסי נורווגיה–קוסובו |
| --- | --- |
נורווגיה: קוסובו


נורווגיה: קוסובו
שטח (בקילומטר רבוע)
323,802: 10,887
אוכלוסייה
5,603,951: 1,678,500
תמ"ג (במיליוני דולרים)
485,513: 10,438
תמ"ג לנפש (בדולרים)
86,638: 6,219
משטר
מונרכיה חוקתית: רפובליקה

יחסי נורווגיה–קוסובו הם יחסי חוץ בין קוסובו לנורווגיה. קוסובו הכריזה על עצמאותה מסרביה ב-17 בפברואר 2008 ונורווגיה הכירה בה ב-28 במרץ 2008. לנורווגיה יש שגרירות בפרישטינה, ואילו קוסובו רמזה שהיא תכלול את נורווגיה בגל הפתיחות השני של השגרירות.
יחסים ביטחוניים

לנורווגיה כרגע יש 8 חיילים המשרתים בקוסובו כשומרי שלום בכוח קוסובו המופעל על ידי נאט"ו. תורשטיין סקיאקר היה מפקד ה-KFOR החמישי מ-6 באפריל 2001 – 3 באוקטובר 2001.
ראו גם

יחסי נורווגיה–סרביה
יחסי נורווגיה–צרפת

| יחסי נורווגיה–צרפת |
| --- | --- |
נורווגיה: צרפת


נורווגיה: צרפת
שטח (בקילומטר רבוע)
323,802: 643,801
אוכלוסייה
5,603,951: 66,608,755
תמ"ג (במיליוני דולרים)
485,513: 3,030,904
תמ"ג לנפש (בדולרים)
86,638: 45,503
משטר
מונרכיה חוקתית: רפובליקה סמי נשיאותית

שגרירות צרפת באוסלו, נורווגיה
מקום מגוריו של השגריר הנורווגי בפריז, צרפת
יחסי נורווגיה–צרפת הם יחסי החוץ בין צרפת לבין נורווגיה.
סקירה כללית

שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים בשנת 1905, אחרי קבלת העצמאות של נורווגיה משוודיה.
שתי המדינות הם חברות מלאות של נאט"ו, ומועצת אירופה. ישנם כ-2,000 נורווגים שחיים בצרפת, ו-3,571 צרפתים שחיים בנורווגיה.
לשתי המדינות יש תביעות טריטוריאליות באנטארקטיקה, ושתי המדינות מכירות זו בתביעתה של זו, כמו גם בתביעות הממלכה המאוחדת, ניו זילנד ואוסטרליה.
יחסים דיפלומטיים

צרפת מחזיקה בנורווגיה שגרירות באוסלו, ו-7 קונסוליות באלסונד, בברגן, בקירקנס, בנרוויק, בסטוונגר, בטרומסה, בטרונדהיים. מאידך, נורווגיה מחזיקה בצרפת שגרירות בפריז, ו-13 קונסוליות בבורדו, בולון סור מר, ברסט, קן, לה האבר, ליון, מרסיי, מונפלייה, ניס, רואן, סן מאלו, סטרסבור וטולוז.
יחסי מזרח טימור – רוסיה

| יחסי מזרח טימור – רוסיה |
| --- | --- |
מזרח טימור: רוסיה


מזרח טימור: רוסיה
שטח (בקילומטר רבוע)
14,874: 17,098,242
אוכלוסייה
1,411,142: 144,335,057
תמ"ג (במיליוני דולרים)
2,243: 2,021,421
תמ"ג לנפש (בדולרים)
1,590: 14,005
משטר
רפובליקה: רפובליקה פדרלית נשיאותית

יחסי מזרח טימור–רוסיה, הם היחסים הדו-צדדיים בין מזרח טימור והפדרציה הרוסית. לשתי המדינות אין שגריר תושב במדינה השנייה. רוסיה הייתה אחת המדינות הראשונות שהכירו בעצמאותה של מזרח טימור, והיא אף השתתפה כמעט בכל תוכניות הסיוע של האו"ם, תוך אספקת מזון ואנשי סעד, וכן טייסי תעופה אזרחיים ותחבורה.
קשרים דיפלומטיים

ב-20 במאי 2002, חתם נשיא רוסיה, ולדימיר פוטין על אוקאז לפיו רוסיה מכירה בעצמאותה של מזרח טימור, והנחה את משרד החוץ הרוסי לכונן יחסים דיפלומטיים עם המדינה העצמאית החדשה. ב-24 ביוני אותה שנה, אלכסנדר יקובנקו ממשרד החוץ הרוסי הודיע כי בעקבות משא ומתן עם נציגים ממזרח טימור, ביססה רוסיה את קשריה הדיפלומטיים עם מזרח טימור. רוסיה מיוצגת במזרח על ידי השגרירות שלה בג'קרטה, אינדונזיה.
קשרים פוליטיים

לאחר ניסיון ההתנקשות בחייו של נשיא מזרח טימור ז'וזה רמוס הורטה ב-11 בפברואר 2008, משרד החוץ הרוסי פרסם הצהרה שבה הביע דאגה על ההתפתחויות במזרח טימור, וקרא ליציבות פוליטית באזור.
קשרים הומניטריים

ביוני 2001, חברת התעופה הרוסית TyumenAviaTrans (הידוע כיום UTair), קיבלה חוזה של שנה אחת לספק את כוח המשימה של האו"ם במזרח טימור עם מסוק תמיכה ניצול של Mil Mi-26, בחוזה בשווי כ-6.5 מיליון דולר.
יחסי מצרים–עומאן

| יחסי מצרים–עומאן |
| --- | --- |
מצרים: עומאן


מצרים: עומאן
שטח (בקילומטר רבוע)
1,001,450: 309,500
אוכלוסייה
117,611,425: 5,406,072
תמ"ג (במיליוני דולרים)
395,926: 108,192
תמ"ג לנפש (בדולרים)
3,366: 20,013
משטר
רפובליקה: מונרכיה אבסולוטית

יחסי מצרים–עומאן הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין רפובליקת מצרים הערבית לבין סולטנות עומאן.
סקירה כללית

תיאום מתקיים בין המדינות בנושאים פוליטיים שהועלו בפורומים בינלאומיים, ומצרים קיבלה יוזמה בעניינים אלו, בנושאים כמו מאבק בפירטיות ימית והקשר עם נאט"ו. הרצון של מצרים לתאום וייעוץ נהנה מהערכה של הצד העומאני והדדיות מצד הסולטנות.
הסולטנות תומכת במינוי המצרי לחברות או לתפקידים בארגונים בינלאומיים, ודוגמה חשובה היא החלטתו של הסולטאן קאבוס לוויתור על מועמדות עומאנית לתפקיד מנכ"ל אונסק"ו לטובת מינויו של השר פארוק חוסני, שכן הסולטנות הייתה בין המדינות הראשונות שתמכו בתוקף במועמד המצרי.
יחסים כלכליים

בשנת 2008 היקף חילופי הסחר הסתכם ב-208,976,405 דולר, ואילו היקף היבוא המצרי מעומאן הסתכם ב-194,083,651 דולר. בשנת 2010 142 חברות מצריות פעלו בעומאן, ושיעור השותפות המצרית הסתכם ב-13% מכלל ההשקעות בסולטנות.
נציגויות דיפלומטיות

מצרים מחזיקה בעומאן שגרירות במסקט.
עומאן מחזיקה במצרים שגרירות בקהיר.
יחסי מונגוליה–רוסיה

| יחסי מונגוליה–רוסיה |
| --- | --- |
מונגוליה: רוסיה


מונגוליה: רוסיה
שטח (בקילומטר רבוע)
1,564,116: 17,098,242
אוכלוסייה
3,499,961: 144,335,057
תמ"ג (במיליוני דולרים)
19,872: 2,021,421
תמ"ג לנפש (בדולרים)
5,678: 14,005
משטר
רפובליקה: רפובליקה פדרלית נשיאותית

יחסי מונגוליה–רוסיה הם היחסים הדו-צדדיים בין מונגוליה לבין הפדרציה הרוסית. היחסים היו חזקים באופן מסורתי מאז התקופה הקומוניסטית, אז ברית המועצות תמכה ברפובליקה העממית המונגולית. מונגוליה ורוסיה נשארו בעלות ברית בעידן הפוסט-קומוניסטי. לרוסיה יש שגרירות באולן בטור ושתי קונסוליות כלליות בדרחאן וארדנט. למונגוליה יש שגרירות במוסקבה, ו-4 קונסוליות באירקוטסק, קיזיל ואולן-אודה ויקטרינבורג. שתי המדינות חברות מלאות בארגון לביטחון ושיתוף פעולה באירופה (רוסיה היא מדינה משתתפת ואילו מונגוליה היא שותפה).
על פי סקר שנערך בשנת 2017, 90% מהמונגולים הם בעלי השקפה חיובית על רוסיה (38% "במידה רבה" ו-52% "במידה מועטה"), כאשר 8% מביעים דעה שלילית (2% "במידה רבה" ו 6% "במידה מועטה").
רקע

רוסיה ומונגוליה חולקות גבול של 3,500 קילומטרים. כאשר כוחות סינים תקפו את מונגוליה בשנת 1919 כדי לשלול את עצמאותה מסין, הצבא האדום הסובייטי עזר למונגוליה להדוף את הפלישה. הרפובליקה העממית המונגולית הוקמה בשנת 1921 בתמיכה צבאית סובייטית ותחת השפעה סובייטית.
העידן הקומוניסטי

ברית המועצות תמכה במהפכה שהביאה את מפלגת העם המונגולי (לימים המפלגה המהפכנית העממית של מונגוליה) לשלטון כמפלגת השלטון של הרפובליקה העממית של מונגוליה (MPR), אשר הוקמה בשנת 1924. במהלך 70 השנים הבאות, מונגוליה "ניהלה מדיניות אשר חיקתה את ברית המועצות" כמדינת לוויין סובייטית. המנהיג העליון המונגולי Khorloogiin Choibalsan, שפעל תחת הוראות סובייטיות, ביצע טרור המוני משנת 1936 עד 1952, עם מספר גדול ביותר של מעצרים והוצאות להורג (מכוון במיוחד לאנשי הכמורה הבודהיסטית) שהתרחשו בין ספטמבר 1937 לנובמבר 1939. השפעות סובייטיות ניכרו בתרבות המונגולית לאורך כל התקופה, ובתי ספר ברחבי המדינה, כמו גם האוניברסיטה הלאומית של מונגוליה, הדגישו את המרקסיזם-לניניזם. כמעט כל חבר באליטה הפוליטית והטכנוקרטית המונגולית, כמו גם רבים מבני האליטה התרבותית והאמנותית, התחנכו בברית המועצות או באחת מבעלות בריתה המזרח אירופאיות. הכלכלה המונגולית הסתמכה מאוד על הגוש הסובייטי בתחום החשמל, המסחר וההשקעות.
בעת הפיצול הסיני-סובייטי, ניסה בתחילה מנהיג מונגוליה, יומג'אגין טסדנבאל, לשמור על נייטרליות, אך בהמשך נקט עמדה פרו-סובייטית שיצרה מתח עם סין. כוחות צבאיים משני הצדדים החלו להתיישב על גדר הגבול בין סין למונגוליה ומתח צבאי התגבש החל מ-1963. בדצמבר 1965 ביקש הפוליטביורו המונגולי מברית המועצות להציב את כוחותיה הצבאיים במונגוליה, לשמור עליה מפני הצבא הסיני. בינואר 1966, עם ביקורו של ליאוניד ברז'נייב במונגוליה, חתמו שתי המדינות על הסכם סיוע הדדי, שסלל את הדרך לנוכחות צבאית סובייטית במונגוליה. בפברואר 1967, לאחר שבועות של החמרה במתיחות הסינית-סובייטית, אישרה מוסקבה רשמית את הצבת הארמייה הסובייטית ה-39 במונגוליה. הכוחות הסובייטים נפרסו לתקופה ארוכה במונגוליה.
המשטרים הקומוניסטיים של מונגוליה וברית המועצות יצרו קשרים דו-צדדיים קרובים ושיתופי פעולה. שתי המדינות הקימו קשרים תעשייתיים ומסחריים קרובים, במיוחד עם הרפובליקות הסובייטיות במרכז אסיה, ומונגוליה תמכה בעקביות בברית המועצות בנושאים בינלאומיים.
בשנת 1986 חתמו שתי המדינות על הסכם שלום, חברות ושיתוף פעולה. מונגוליה הצטרפה לצד ברית המועצות בעקבות הפיצול הסיני-סובייטי בשנות ה-50. בעקבות הדוגמה של מדיניותו של מנהיג ברית המועצות מיכאיל גורבצ'וב לשיפור הקשרים עם המערב וסין, שיפרה מונגוליה את קשריה עם ארצות הברית וסין. בשנת 1989 סיימו מונגוליה וברית המועצות את התוכניות לנסיגת הכוחות הסובייטים ממונגוליה.
התקופה המודרנית

הרפובליקה העממית של מונגוליה קרסה בשנת 1990 והממשלה הראשונה שנבחרה באופן דמוקרטי נכנסה לתפקיד באותה שנה, מה שהוביל ל"טריז במערכת היחסים ההדוקה בעבר בין מונגוליה לגוש הסובייטי". לאחר 1992 נפסק הסיוע הטכני הרוסי, ורוסיה הגישה בקשה למונגוליה להחזיר את כל הסיוע שקיבלה מברית המועצות בשנים 1946 עד 1990, נתון שהסובייטים העריכו כ-11.6 מיליארד רובלים (שנוי במחלוקת על ידי המונגולים).
לאחר פירוק ברית המועצות וסיום המלחמה הקרה, הסחר של מונגוליה עם רוסיה ירד בכ-80% ויחסי סין והשפעתה על מונגוליה גברו. עם זאת, רוסיה ביקשה לשקם את היחסים החזקים עם מונגוליה בשנים האחרונות כדי לשפר את מעמדה כמעצמה אזורית. בשנת 2000 ערך נשיא רוסיה ולדימיר פוטין ביקור רשמי במונגוליה - הראשון על ידי ראש מדינה רוסי מאז לאוניד ברז'נייב בשנת 1974 ואחד הראשונים מנשיאותו של פוטין - וחידש הסכם דו צדדי גדול. הביקור והשיפור ביחסים הדו-צדדיים התקבלו בברכה במונגוליה כנגד השפעת סין. רוסיה הורידה את מחירי יצוא הנפט והאנרגיה למונגוליה ושיפרה את הסחר החוצה גבולות. ממשלת רוסיה מחקה 98% מהחובות הממלכתיים של מונגוליה ונחתם הסכם לבניית צינור נפט מרוסיה לסין דרך מונגוליה.
יחסי מלזיה–קרואטיה

| יחסי מלזיה–קרואטיה |
| --- | --- |
מלזיה: קרואטיה


מלזיה: קרואטיה
שטח (בקילומטר רבוע)
329,847: 56,594
אוכלוסייה
35,804,570: 3,859,301
תמ"ג (במיליוני דולרים)
399,649: 82,689
תמ"ג לנפש (בדולרים)
11,162: 21,426

יחסי מלזיה-קרואטיה הם היחסים הדו-צדדיים שבין קרואטיה לבין מלזיה.