stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ואלסרטן

| --- | --- |

 
 שם IUPAC
 (S)-3-methyl-2-(N-{[2'-(2H-1,2,3,4-tetrazol-5-yl)biphenyl-4-yl]methyl}pentanamido)butanoic acid
 שמות מסחריים בישראל
 Diovan, Valsartan-Descel, Vectorכמו כן התרופה קיימת כרכיב בתכשירים משולבים עם הידרוכלורותיאזיד בשמות המסחריים: Co-Diovan, Vector Plusוכרכיב בתכשירים משולבים עם אמלודיפין בשמות המסחריים: Duplex, Exforge
 נתונים כימיים
 כתיב כימי:  C24H29N5O3 
 מסה מולרית:  435.22704 יחידת מסה אטומית מאוחדת 
 נתונים פרמוקוקינטיים
 זמינות ביולוגית:  25%
 מטבוליזם:  בכבד לתוצרי פירוק שאינם פעילים פרמקולוגית
 זמן מחצית חיים:  6 שעות
 הפרשה:  83% מופרד דרך המרה בצואה, היתר מופרש בשתן
 בטיחות
 מעמד חוקי:  תרופה המחייבת מרשם
 קטגוריית סיכון בהריון:  קטגוריית סיכון D 
 סיכון לתלות:  נמוך
 דרכי מתן:  פומי
 מזהים
 קוד ATC:  C09CA03 
 מספר CAS:  137862-53-4
 PubChem:  60846
 ChemSpider:  54833
 
ואלסרטן היא תרופה ממשפחת חוסמי הקולטן לאנגיוטנסין II שנכנסה לשוק בסוף שנות ה-90 של המאה הקודמת. היא טיפול קו ראשון ביתר לחץ דם[דרוש מקור] ומשווקת בישראל בתכשירים המכילים את התרופה לבד או בשילוב עם הידרוכלורותיאזיד או אמלודיפין.
תרופה זאת נסבלת היטב עם מעט תופעות לוואי. בדומה ללוסרטן, היא יכולה להיות אלטרנטיבה בחולים שמפתחים שיעול על רקע טיפול במעכבי ACE. יתרונות נוספים של התרופה כוללים שילוב עם תרופות אחרות כהשפעה מיטיבה על מטופלים עם יתר לחץ דם ותופעות לוואי פחותות, ללא השפעה של יתר לחץ דם מתגבר לאחר הפסקתה.
מנגנון הפעולה

ואלסרטן היא תרופה החוסמת את הקולטן לאנגיוטנסין II. יש לה מידת קישור גבוהה לקולטן והיא חוסמת אותו ומובילה לשינויים במערכת כלי הדם והלב. ואלסרטן גורמת להרחבת כלי דם ובכך מפחיתה את לחץ הדם. ואלסרטן גם מונעת שחרור של אלדוספירון מבלוטת יותרת הכליה ובכך גם בעלת השפעה מיטיבה על אי ספיקת לב.
יעילות במחקרים קליניים

במחקרים הקליניים הראשונים של התרופה, התרופה נחקרה בטיפול ביתר לחץ דם ונמצאה יעילה בדומה ללוסרטן, אנלפריל, אמלודיפין והידרוכלורותיאזיד. מחקרים קליניים נעשו על התרופה בשילוב עם הידרוכלורותיאזיד ונצפתה השפעה מיטיבה על הורדת לחץ הדם, במטופלים עם יתר לחץ דם שלא הצליחו להיות מאוזנים על ואלסרטן לבד או הידרוכלורותיאזיד לבד. לאחר מספר שנים של השיווק התרופה, נעשו גם מחקרים ששילבו את התרופה יחד עם אמלודיפין, השפעה שנראתה מיטיבה על לחץ הדם ועם פחות תופעות לוואי של בצקות פריפריות בהשוואה למתן אמלודיפין ללא ואלסרטן.
מלבד הטיפול ביתר לחץ דם, ואלסרטן נחקרה גם בטיפול באי ספיקת לב במחקר ה-Val-HeFT ונראתה יעילה בהפחתת אשפוזים על רקע אי ספיקת לב וכמו כן נצפתה השפעה מיטיבה על תפקוד חדר שמאל של הלב. מחקר ה-VALIANT (Valsartan in Acute Myocardial Infarction Trial) הראה על השפעה מיטיבה של התרופה במטופלים לאחר אוטם שריר הלב. בחולי סוכרת שסובלים מנפרופתיה סוכרתית אלסרטן הראתה יעילות בהפחתת הפרשת חלבון בשתן ומיקרואלבומיניוריה.
לאחרונה אושר תכשיר חדש בארצות הברית, המשלב את התרופה ואלסרטן עם תרופה חדשה בשם סאקוביטריל לטיפול באי ספיקת לב.
התוויות

התרופה ואלסרטן רשומה בישראל להתוויות הבאות:
יתר לחץ דם
אי ספיקת לב
שיפור שרידות לאחר אוטם שריר הלב
תופעות לוואי

תופעות הלוואי העיקריות של התרופה כוללות:
תופעות לוואי על מערכת כלי הדם והלב: ירידה בלחץ הדם, תת-לחץ דם אורתוסטטי
תופעות לוואי של מערכת העצבים המרכזית: סחרחורות, עייפות, חולשה, כאבי ראש
היפרקלמיה
כאבי בטן, שלשולים
הפרעה בתפקוד כלייתי - למרות שהתרופה יעילה בנפרופתיה סוכרתית היא עלולה להחמיר את התפקוד הכלייתי ולהעלות רמות של קריאטינין ואוראה בדם. הפרעה בתפקוד כלייתי נצפתה במיוחד כאשר התרופה ניתנה ביחד עם תרופה ממשפחת מעכבי ACE.
אזהרת משרד הבריאות 2018

ביולי 2018 פרסם משרד הבריאות אזהרה לציבור מפני שימוש בתרופה ואלסרטן המיוצרת על ידי דקסל לאחר שיצרן החומר הפעיל שינה את הרכבו והתגלה בו מרכיב אסור
ראו גם

לוסרטן
חוסמי הקולטן לאנגיוטנסין II
תרופות נוגדות יתר לחץ דם
הערות שוליים

↑  McInnes GT. Clinical advantage of valsartan. Cardiology. 1999;91 Suppl 1:14-8.
↑  Markham A and Goa KL. Valsartan. A review of its pharmacology and therapeutic use in essential hypertension. Drugs. 1997 Aug;54(2):299-311.
↑  Langtry HD and McClellan KJ. Valsartan/hydrochlorothiazide. Drugs. 1999 May;57(5):751-5; discussion 756-8.
↑  Plosker GL and Robinson DM. Amlodipine/Valsartan: fixed-dose combination in hypertension. Drugs. 2008;68(3):373-81.
↑  Mistry NB et al. The angiotensin receptor antagonist valsartan: a review of the literature with a focus on clinical trials. Expert Opin Pharmacother. 2006 Apr;7(5):575-81.
↑  החזרה מהשוק (Recall) ואלסרטן דקסל 80 מג, 160 מג
הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
Co-Diovan, תכשיר משולב של ואלסרטן והידרוכלורותיאזיד
ז'יגמונד קוויטנר

זהו שם הונגרי; שם המשפחה הוא .
| --- | --- |

 לידה:  13 בפברואר 1857 פשט, ממלכת הונגריה 
 פטירה:  25 באוקטובר 1918 (בגיל 61) וינה, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 מקום קבורה:  בית הקברות היהודי ברחוב שלגוטאריאני, בודפשט, הונגריה 
 מקום לימודים:  האוניברסיטה הטכנית של מינכן 
 יצירות ידועות:  ארמון גרשם 
 צאצאים:  ארוין קוויטנר 
 
ז'יגמונד קוויטנר מִוואגפלבה (בהונגרית: Vágfalvi Quittner Zsigmond; פשט, 13 בפברואר 1857 – וינה, 25 באוקטובר 1918) היה אדריכל יהודי-הונגרי, שקיבל תואר אצולה.
ביוגרפיה

ז'יגמונד קוויטנר נולד במשפחה יהודית כבנם של יאקאב קוויטנר (1814–1887) יצרן לבד ושל שרולטה פוקס (1821–1901). הוא סיים את לימודיו באוניברסיטה הטכנית של מינכן. משנת 1880 קיבל הזמנות רבות בבודפשט. בנייניו אקלקטיים, כמו גם עבודות אר נובו טיפוסיות, אולי הידועה שבהן היא ארמון גרשם, הידוע גם בשם פנינת סגנון האר נובו. הוא התבקש לתכנן את המטה של חברת הביטוח האנגלית גרשם (Gresham) כארכיטקט בעל השם בתקופתו. הבניין הושלם בשנת 1907 על פי תוכניות שנעשו במשותף עם האחים ואגו (יוז'ף ואגו ולאסלו ואגו). הבניין הוא אתר מורשת עולמית מאז 1987. תפקידו של קוויטנר בחיים הציבוריים גם הוא היה משמעותי: הוא היה חבר ב"מועצת העבודות הציבורית של בודפשט", ב"מועצה הלאומית לבנייה ציבורית", ונשיא "איגוד האדריכלים ההונגרים". ב-13 בנובמבר 1904 הוענק לו תואר אצולה עם קידומת לשמו ""ואגפלבי – Vágfalvi כלומר מהיישוב ואגפלבה.
למרות מותו בווינה הוא הובא למנוחת עולמים בבית הקברות היהודי ברחוב שלגוטאריאני בבודפשט.
חייו הפרטיים

אשתו הייתה מינקה וייס (1866–1938), בתם של הסיטונאי מור וייס ושל ארנסטינה בלום, אותו נשא קוויטנר בבודפשט ב-6 בינואר 1887.
ילדיהם:
ארווין קוויטנר (1891–1945) אדריכל.
לוראנד קוויטנר (1893–1945) מהנדס מכונות.
מריאן קוויטנר (1894–?)
עבודותיו העיקריות בבודפשט

VII., Erzsébet körút. 7. (1886) בית דויטש
VIII., József körút. 71-73. (1889) בית קראיל
V., Alkotmány utca 16. (1888–90) המטה של מכון פנסיון העיתונים ההונגרי לשעבר, כיום בניין מגורים
V., Alkotmány utca 18. (1894–96) ארמון ברודי
XIV., תערוכת המילניום, ביתן לתעשיית הסוכר, כיכר הגיבורים, 1896
V., Aulich utca 7. (1902) בית מגורים באר נובו
V., Károlyi utca 9. (1884) נמצא בית הדירות של ארני אולמן, בית הקפה צנטרל פועל במקום.
V., Markó utca 22–24. (1879, 1889–90) התחנה המרכזית של מתנדבי איגוד הצלה בבודפשט, כיום המטה של ארגון ההצלה של בודפשט של שירות ההצלה הלאומי
V., Széchenyi István tér 3–4. (1905) המטה של בנק המסחרי ההונגרי לשעבר של פשט, המשמש כיום את משרד הפנים
V., Széchenyi István tér 5–6. (1905–1907) אנדרטה, ארמון גרשם (משתף פעולה עם האדריכל יוז'ף ואגו)
שדרת אנדראשי 7. (1882) בניין מגורים נאו-רנסאנסי
שדרת אנדראשי 12. (1884) דמות מונומנטלית, ארמון קראוס
רחוב לנדוואי 24. (1893) היסטוריה של וילה עם סנדור פלנר
בולוואר טרז 1–3. (1894) היסטורי של בתי מגורים
סמטת וארושליגטי פאשור 9–11 (1887) בית הבראה לשעבר (לימים בית החולים אוטו קורווין)
בולוואר ארז'בט 44–46. (1892) בניין דירות של קארוי באומגרטן
רחוב בצ'י 1–3. (1910–1912) לשעבר ביטוח פניקס
XIII., רחוב סאבולץ' (1910), בית חולים לילדים של וייס אליס שנבנה על ידי הקרן לזכר אשתו של מנפרד וייס
גלריית תמונות

ארמון קראוס, 1884
בית דויטש
בית קראיל
בית קראיל, מרפסת סגורה
ארמון ברודי
וילה ברחוב לנדבאי
תערוכת המילניום, ביתן תעשיית הסוכר, כיכר הגיבורים, 1896
ארמון גרשם
בנק המסחרי ההונגרי לשעבר של פשט, כיום בניין משרד הפנים
בניין המשרדים פניקס
לקריאה נוספת

זיגמונד קוויטנר. אינדקס ביוגרפי הונגרי. המוזיאון הספרותי פטפי.
לקסיקון ביוגרפי הונגרי. ז'יגמונד קוויטנר.
לקסיקון יהודי הונגרי עמוד 728. גישה מקוונת
מעצב הפנינה בסגנון אר נובו. mazsike.hu
Berényi Zsuzsanna Ágnes: Budapest és a szabadkőművesség. Budapest, Szerző, 2005.
Fővárosi almanach, lexikon és útmutató. A székesfővárosi tisztviselői kar közreműködésével szerk. és kiadja Guthi Imre. 1916–1918. Ötödik kiadás. Budapest, Légrády Testvérek, 1916.
Művészeti lexikon I–IV. Főszerk. Zádor Anna, Genthon István. 3. kiad. Budapest: Akadémiai. 1981–1983.
Kempelen Béla: Magyar nemes családok I–XI. Budapest, Grill Károly Könyvkiadóvállalata, 1911–1932.
Magyar nagylexikon I–XIX. Főszerk. Bárány Lászlóné et al. Budapest: Akadémiai; (hely nélkül): Magyar Nagylexikon. 1993–2004. ISBN 963-05-6611-7
Palatinus József: A szabadkőművesség bűnei. 4. kiad. Budapest, 1938–1939, Budai-Bernwaliner József ny.
Révai új lexikona I–XIX. Főszerk. Kollega Tarsoly István. Szekszárd: Babits. 1996–2008. ISBN 963-901-594-6
Új magyar életrajzi lexikon I–VI. Főszerk. Markó László. Budapest: Magyar Könyvklub; (hely nélkül): Helikon. 2001–2007. ISBN 963-547-414-8
הערות שוליים

↑  "Születési bejegyzése a pesti neológ izraelita hitközség születési akv. 112/1857. folyószáma alatt".
↑  "Quittner Jakab gyászjelentése (1887)".
↑  "Fuchs Sarolta gyászjelentése (1901)".
↑  "Házasságkötési bejegyzése a pesti neológ izraelita hitközség házassági akv. 6/1887. folyószáma alatt".
↑  A Főnix-székház
↑  pesti Zsidó Kórház
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ULAN: 500122528  VIAF: 96584970   WorldCat (עם VIAF): 96584970
ז'יגמונד קונפי

ז'יגמונד קוּנְפִי במקור קוֹהְן הגרסה ההונגרית-אוסטרית כהן, (בהונגרית: Kunfi Zsigmond; נג'קניז'ה, 28 באפריל 1879 – וינה, 18 בנובמבר 1929) היה פוליטיקאי יהודי-הונגרי, היסטוריון ספרות, עורך, עיתונאי, מתרגם, קומיסר העם לחינוך כללי ברפובליקה הסובייטית ההונגרית בשנת 1919. הוא היה גיסו של זולטאן רונאי.
קורות חיים

אביו של קונפי, בֶּנֶדֶק קוהן (כהן) היה מורה בסיגטוואר, בשנת 1875 שינה את שמו לשם ההונגרי קונפי, אמו הייתה ינקה קוהן. ז'יגמונד סיים את לימודיו בתיכון המקומי הפיאריסטי ובשנת 1903 קיבל תואר הוראה להונגרית-גרמנית באוניברסיטת קלוז'. הוא כתב מחקרים על פרנץ טולדי (היסטוריון ספרות, מבקר, פרופסור באוניברסיטה, חבר האקדמיה ההונגרית למדעים, מזכיר ומנהל ומאוחר יותר סגן נשיא של אגודת קישפלודי בשנים 1861-1841) והסופר מור יוקאי ולימד בתיכון בטימישוארה. באשר לדעותיו הפוליטיות, הוא היה סוציאל-דמוקרט, מחסידי הגרמני קרל קאוטסקי. הוא הצטרף למפלגה הסוציאל-דמוקרטית ההונגרית (MSZDP) בטימישוארה ופוטר מתפקיד ההוראה בשל כך. הוא התקבל לתא הבונים החופשיים ועבר לבודפשט. משנת 1907 עבד כעיתונאי והיה לסגן העורך של העיתון "קול העם" (Népszava), העיתון של המפלגה הסוציאל-דמוקרטית. לאחר שעבר לבודפשט, הצטרף לתא מרטינוביץ', "האכסניה" הרדיקלית ביותר בהנהגתו של אוסקר יאסי. בין 1908 לבין 1914 ערך את כתב העת "סוציאליזם". היו לו יחסים ידידותיים עם אנדרה אדי ו"הקבוצה הרדיקלית האזרחית של המאה העשרים". הוא פרסם בכתב העת הספרותי החשוב ניוגט ובכתב העת "המאה העשרים". בשנת 1918 נבחר לאספה הלאומית ההונגרית. בממשלת מיהאי קרואי בשנים 1918–1919 היה שר העבודה והרווחה, גם השר שהופקד על פירוק המשרד הממשלתי הקרואטי-סלובני-דלמטי ואחר כך שר החינוך הציבורי בממשלה. בתקופת הרפובליקה הסובייטית ההונגרית היה קומיסר לענייני החינוך הציבורי. ביוני 1919 התפטר ודרש את סיום הדיקטטורה. לאחר נפילת הדיקטטורה הפרולטרית באוגוסט היגר לאוסטריה, שם הפך לעורך הראשי של "ארבייטר צייטונג" ולעורך עיתון בשפה ההונגרית. בשנת 1929 התאבד בווינה בנטילת רעל.
אשתו הראשונה הייתה הפמיניסטית המפורסמת מלאני וַואמְבֵּרִי, בתם של שאנדור וומבֶּרְגֶר ופני שטיינהאוז, איתה התחתן ב־14 באוגוסט 1904 בנג'קניז'ה. ממערכת היחסים הזו נולדה בתם נורה. זמן קצר לאחר גירושיו התחתן עם ארז'בט רונאי, אחותו של הפוליטיקאי ההונגרי-יהודי זולטאן רונאי, בתם של ברנאט רונאי אילונה קישפלבי ב־29 בינואר 1914.
כתביו

A francia kulturharc; Deutsch, Bp., 1906 (A Huszadik Század könyvtára)
i közlés: Népoktatásunk bűnei / Kunfi Zsigmond.Megjelenés: Budapest : Deutsch, 1908 Budapest : Márkus Ny.Terj./Fiz. jell.: 70 p. ; 18 cmSorozat: Természet és társadalom
A másik út. Tanulmányok a szociálizmus köréből; Politzer, Bp., 1911 (Modern könyvtár)
Az általános választójog; Népszava, Bp., 1912
Jaurés, az emberiség és szocializmus nagy halottja (Budapest, 1915)
Az angol világbirodalom (Budapest, 1915)
Marx és a marxizmus (Budapest, 1945)
Kunfi Zsigmond válogatott írásai; összeáll., szerk., bev. Mucsi Ferenc és Szabó Ágnes; Kossuth, Bp., 1984
Kunfi Zsigmond; vál., sajtó alá rend., bev., jegyz. Agárdi Péter; Új Mandátum, Bp., 2001 (Magyar panteon)
ובתרגום לעברית:
מאבק תרבותי בצרפת ; דויטש, עמ ', 1906 (ספריית המאה העשרים)
תקשורת: חטאי חינוך עמנו / ז'יגמונד קונפי. פורסם: בודפשט : דויטש, 1908 בודפשט : Márkus Ny.Terj. / נבזה. אופי: 70 עמ ' ; 18 ס"מ. סדרות: טבע וחברה
בדרך האחרת. מחקרים בתחום הסוציאליזם ; פוליצר, עמ ', 1911 (הספרייה המודרנית)
זכות בחירה כללית ; קול העם, עמ ', 1912
ז'ורה, המת הגדול של האנושות והסוציאליזם (בודפשט, 1915)
האימפריה העולמית האנגלית (בודפשט, 1915)
מרקס ומרקסיזם (בודפשט, 1945)
כתבים נבחרים של ז'יגמונד קונפי ; לחבר, לערוך, לערוך פרנץ מוקסי ואגנס סאבו; Kossuth, Bp., 1984
קונפי ז'יגמונד ; עריכה לדפוס פטר אגארדי; המנדט החדש, עמ ', 2001 (הפנתיאון ההונגרי)
ראו גם

Berényi Zsuzsanna Ágnes: Budapest és a szabadkőművesség. Bp., Szerző, 2005.
Berényi Zsuzsanna Ágnes: Szabadkőműves páholyok Budapesten. Bp., Heraldika Kiadó, 2006.
Bölöny József: Magyarország kormányai. Az 1987-1992 közötti időszakot feldolg. és sajtó alá rend. Hubai László. 4. bőv., jav. kiad. Bp., Akadémiai Kiadó, 1992.
Budapesti Ujságirók Egyesülete Almanachja 1911. Szerk. Eötvös Leó és Szabados Sándor. Budapesti Ujságirók Egyesület, Bp., 1911.
Magyar életrajzi lexikon I-II. Főszerk. Kenyeres Ágnes. Bp., Akadémiai Kiadó, 1967-1969.
Nagy Csaba: A magyar emigráns irodalom lexikona. Bp., Argumentum Kiadó-Petőfi Irodalmi Múzeum és Kortárs Irodalmi Központ, 2000.
Munkásmozgalomtörténeti lexikon. Szerk. vezetője Vass Henrik. Bp., Kossuth Könyvkiadó, 1972.
Magyar Nagylexikon. Főszerk. Élesztős László (1-5. k.), Berényi Gábor (6. k.), Bárány Lászlóné (8-). Bp., Akadémiai Kiadó, 1993-.
Magyar zsidó lexikon. Szerk. Ujvári Péter. Bp., Zsidó Lexikon, 1929.
Révai Új Lexikona. Főszerk. Kollega Tarsoly István. Szekszárd, Babits, 1996-.
T. Kiss Tamás: [Kulturális] miniszterek 1848 és 1993 közötti időszakban. = A magyarországi kulturális minisztériumokról (1867-1993). Bp., Konferenciaközpont és Szabadegyetem Alapítvány, 1993.
Zalai életrajzi kislexikon. Szerk. Gyimesi Endre. Zalaegerszeg, Zala Megyei Önkormányzati Közgyűlés, 1994.
Zalai életrajzi kislexikon. 3. javított, bővített kiadás. Szerk. Fatér Bernadett, Horváth József, Kiss Gábor [és mások]. Zalaegerszeg, Deák Ferenc Megyei Könyvtár, 2005.
לקריאה נוספת

Köves Rózsa–Erényi Tibor: Kunfi Zsigmond életútja. Budapest, 1974, Kossuth Könyvkiadó, 387 old.
Erényi Tibor: Kunfi Zsigmond. Életek és korok. Budapest, 1974, Akadémiai Kiadó–Zrínyi Kiadó, 289 old.
ז'יגמונד קונפי הלקסיקון הביבליוגרפי ההונגרי Kunfi Zsigmond. Magyar Életrajzi Index. Petőfi Irodalmi Múzeum. Hozzáférés ideje: 2016. február 12.
הערות שוליים

↑  Halálesete bejegyezve Nagykanizsa állami halotti akv. 339/1931. folyószám alatt.
↑  A házasságkötés bejegyezve Nagykanizsa állami házassági akv. 143/1904. folyószám alatt.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007424337505171  BIBSYS: 98045698  BnF: cb12716531z (data)  GND: 128628960  ISNI: 0000 0000 7870 3866  LCCN: n82052359  NKC: skuk0000735  SUDOC: 087605880  VIAF: 20740817   WorldCat (עם VIAF): 20740817 
הבית בו נולד ז'יגמונד קונפי בנג'קניז'ה
ואלקירי (ספר)

| --- | --- |

עטיפת הספר
 מידע כללי
 מאת:  דני אורבך
 שפת המקור:  עברית
 הוצאה
 הוצאה:  ידיעות ספרים
 תאריך הוצאה:  2009 
 מספר עמודים:  424
 עורך:  דב איכנולד
 מהדורות נוספות
 תאריך מהדורה ראשונה:  2009
 תאריך מהדורות נוספות:  2016
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  990026839420205171
 
ואלקירי - ההתנגדות הגרמנית להיטלר הוא ספר שכתב דני אורבך, בו נסקרים מאמצי התנגדות בולטים של גורמים שונים בגרמניה בתקופה שלפני ובמהלך השלטון הנאצי. הספר מציג לפרטים סוגיות מרכזיות במהלכי ההתנגדות הפנים-משטריים להיטלר, בדגש על האישים הבכירים בשורות המשטר ומחוצה לו אשר עמדו בראשה. בין הסוגיות הנידונות ניתן למנות את תנועת הוורד הלבן, ניסיון ההתנקשות של גאורג אלזר וקשר העשרים ביולי.
הספר יצא לאור בהוצאת ידיעות ספרים בשתי מהדורות, בשנים 2009 ו-2016. מעבר להצגת הרצף ההיסטורי בעת ניסיונות ההפיכה הגרמניים, בספר מנותחת המגמה הכללית של חתרנות ומהפכנות, תוך קישור למהפכות ושינויים גדולים בחברה של ימינו - כדוגמת האביב הערבי. מגמה מעניינת נוספת הנבחנת בספר היא הרקע של המהפכנים - כך למשל, מתאר אורבך כיצד רבים מהמהפכנים הגרמנים היו דווקא אנשי צבא שהובילו את גרמניה לניצחון בראשית המלחמה.
תוכן > רקע היסטורי ויצירת האופוזיציה החדשה

בשלושת הפרקים הראשונים מתואר המצב בגרמניה טרם מלחמת העולם השנייה, בדגש על היווצרות תנועת ההתנגדות.
הספר מתחיל בפרק של רקע היסטורי למאורעות ההתנגדות. פרק זה סוקר את האירועים המרכזיים שהתרחשו באירופה כולה החל מסוף מלחמת העולם הראשונה, בדגש על שנות השלושים בהן עלו הנאצים לשלטון וביססו אותו. בפרק מדובר על המהלכים שביצע היטלר על מנת להרחיב את שלטונו ולהתכונן לקראת מלחמה, בדגש על מיגור גורמי אופוזיציה. מדובר גם על יחסי החוץ של גרמניה עם מדינות אירופה, בדוגמת בריטניה וצרפת, תוך שימת דגש על כישלונן של מדינות אירופה במניעת התפשטות הנאציזם והתגשמות השאיפות הגרמניות. תהליכים אלו מביאים ליצירתה של האופוזיציה להיטלר, בה חברים מספר גורמים גרמנים בכירים מאוד.
בפרק השלישי מתואר ניסיון הפיכה משנת 1938, אשר נחשב לניסיון ההפיכה המשמעותי הראשון של התנועה הממוסדת. במהלך ניסיון זה, מגויסים מספר גורמים בצבא הגרמני, אשר מסכימים לפעול אם הניסיון של היטלר לספח את חבל הסודטים ייכשל. מהלך זה לא יוצא לפועל, שכן מדינות אירופה לא מונעות את הסיפוח. מדובר באחד מניסיונות ההפיכה בעלי הסיכוי הגדול ביותר לצאת אל הפועל ולהצליח, שכן יחידות צבא רבות נתנו את ערבונן לפעולה.
תוכן > נגן הציתר

הפרק הרביעי בספר מוקדש לסיפורו של גאורג אלזר, מתנקש בודד שניסה לשים קץ לחייו של היטלר בשנת 1939, חודשים ספורים לאחר תחילת מלחמת העולם השנייה. מתואר בהרחבה סיפורו של אלזר, גרמני פשוט, אשר תכנן לפרטי פרטים במשך למעלה משנה ניסיון התנקשות פרטי בהיטלר, תוך הכנת תוכנית דקדקנית. אלזר תכנן לפוצץ את היטלר ומספר בכירים נאצים נוספים בבית הבירה במינכן, בו נאם היטלר אחת לשנה נאום לכלל האומה. הניסיון כשל ואלזר פספס את היטלר במספר דקות, שכן זה החליט לקצר את נאומו ברגע האחרון. אלזר נתפס בשעה שניסה לברוח בגבול המדינה.
תוכן > ההתנגדות מהחזית

בפרקים הבאים מתוארת ההתנגדות במהלך מלחמת העולם השנייה. לאורך כל התיאורים הללו, שם אורבך דגש על שתי גישות מנוגדות של גנרלים גרמנים מהבכירים ביותר: בעוד שהם מבצעים את מרב המאמצים להילחם עבור מדינתם ולקדם את האינטרסים של השלטון, הם רוקמים בסתר ניסיון הפיכה צבאי נגדו.
בתחילה מתואר קשר שנוצר עם גנרלים מהחזית המערבית, בה מחכים להחלטה שגויה של היטלר בניסיונות הכיבוש של צרפת כדי לפעול ולהפיל את השלטון. אך היטלר זוכה להצלחה בגזרה זו, ומהלכים אלו לא יוצאים לפועל. בהמשך, לאחר פלישת גרמניה לברית המועצות, מתוארים מספר ניסיונות שכנוע של גנרלים מחזית זו לפעול. גם כאן מגמות אלו נשארות על הנייר בלבד - שכן בתחילה זוכים הגרמנים להצלחה אדירה בחזית המזרחית. מתוארים גם ניסיונות שכנוע של גנרלים מהחזית באפריקה לתמוך בהפיכה.
תוכן > הוורד הלבן

בשלב מתקדם של המלחמה, בשנים 1942–1943, נוסדת קבוצת הוורד הלבן - קבוצת חמישה סטודנטים מברלין, בהנהגת סופי שול ואחיה הנס שול, אשר הובילה ניסיונות מהפכניים בקרב סטודנטים ואזרחים בעורף הגרמני. הקבוצה פרסמה שישה עלונים אותה ניסחה, ובהם קריאה להתפכחות של העם הגרמני מהעול של הנאצים. לבסוף, הקבוצה נתפסה בידי הגסטאפו, וחבריה הוצאו להורג במהלך שנת 1943.
תוכן > הרוזן שטאופנברג

בפרק העשירי מסופר לפרטים סיפורו של קלאוס שנק פון שטאופנברג, רוזן גרמני שהיה מראשי תנועת ההתנגדות והוביל את מהלך קשר העשרים ביולי. מסופרים פרטי הביוגרפיה של שטאופנברג, בדגש על השינוי שחל בו לאחר עליית היטלר לשלטון והמקורות לשינוי בתפישה.
תוכן > קשר העשרים ביולי

בפרקים ה-11 וה-12 בספר, מתוארות ההכנות לקראת ניסיון התנקשות ממשי של התנועה כנגד היטלר ובכירים נאצים נוספים. מתוארות מספר הזדמנויות כושלות אותן תכננו שטאופנברג וחבריו במהלך השנים 1943–1944. לבסוף, מתואר לפרטים הניסיון לפוצץ את היטלר ובכיריו במאורת הזאב ב-20 ביולי 1944.
תוכן > זיכרון והערכה היסטורית

בפרק ה-14 מתוארת הגישה אל תנועת ההתנגדות הגרמנית לאורך השנים שלאחר נפילתה, בגרמניה (המזרחית והמערבית) ומחוצה לה. מתוארות מספר דילמות ערכיות, ביניהן השאלה האם זה מוסרי לרצוח את מנהיגי השלטון הנאצי, הנידונה בהרחבה גם בפרק ה-15 בספר.
ורנר שארף

ורנר שארף
ורנר שארף (בגרמנית: Werner Scharff;‏ 16 באוגוסט 1912, פוזנן – 16 במרץ 1945, זקסנהאוזן) היה יהודי-גרמני, שהיה חבר בתנועת ההתנגדות למשטר הנאצי. הוא הוצא להורג במחנה הריכוז זקסנהאוזן בגלל פעילותו ב"קהילה לשלום ובנייה" (גרמנית: "Gemeinschaft für Frieden und Aufbau"), שהקים יחד עם הנס וינקלר.
ביוגרפיה

ורנר שארף נולד למשפחה יהודית בפוזנן (אז חלק של האימפריה הגרמנית) בשנת 1912. המשפחה עברה לברלין בשנת 1918. לאחר מותו של אביו בשנת 1929, התחיל שארף ללמוד אלקטרוניקה כדי לטפל באמו ובשני אחיו הקטנים. בשנת 1938 הוא התחתן עם גרטרוד ויסמן. השניים תכננו להגר מגרמניה אך תוכניתם לא יצאה אל הפועל. בשנת 1941 החל שארף לעבוד כחשמלאי בבית כנסת בלווצובשטראסה בברלין-מואביט, אשר שימש כאתר גירוש משנת 1942 על ידי האס אס. כחשמלאי, מותר היה לשארף לנוע בחופשיות בתוך אתר הגירוש ולעזוב אותו בכל עת. הוא השתמש בהיתר התנועה שלו להברחת מסרים, אוכל ובגדים מקרובי המשפחה של העצורים לאתר הגירוש בקנה מידה גדול. בזכות עבודתה של בת זוגו החדשה, פנסיה גרין,[דרושה הבהרה] שעבדה כמזכירה במשרד הרישום של הקהילה היהודית ואחראית על כתיבת רשימות הגירוש, הוא גם הצליח להזהיר רבים מחבריו ומכריו מפני גירושים קרובים.
גירוש ובריחה

כאשר שאר חברי הקהילה גורשו בקיץ 1943, שארף ברח והצטרף למחתרת ב-10 ביוני 1943. כעבור ארבעה שבועות, ב-14 ביולי, עצר אותו הגסטפו והוא גורש לגטו טרזיינשטט. אולם הוא לא נשאר זמן רב ונמלט ב-7 בספטמבר יחד עם פנסיה גרין. יעדו היה כתובתו של חבר בתנועת ההתנגדות הנס וינקלר, שהומלץ לו בטרזינשטט כמחבוא אפשרי בברלין.
בתנועת ההתנגדות

ורנר שארף היה מלא רעיונות כיצד לעודד באופן פעיל אזרחים אחרים להתנגדות פסיבית נגד הנאצים, אך הוא נזקק לאנשים שיעזרו לו. כששמע וינקלר על תוכניותיו של שארף, הוא היה מוכן מיד להשתתף. יחד עם גונטר סמואל ואריך שוורץ, וינקלר כבר הפעיל קבוצת התנגדות רופפת עוד לפני פרוץ המלחמה כדי לעזור להציל יהודים מגירוש. קבוצת ההתנגדות נודעה מאוחר יותר כ"קהילה לשלום ובניה" (בגרמנית: "Gemeinschaft für Frieden und Aufbau").
עבודתו בבית המשפט המחוזי נתנה לווינקלר אפשרות לארגן דרכונים מזויפים ולהנפיק תעודות פטירה של יהודים שהוסתרו במקומות שלו ושל חבריו. היו לו גם חברים ומכרים רבים שהיו מוכנים לספק תלושי מזון ולינה. שארף הפך בהדרגה לראש הארגון שהורכב בעיקר מחברים ומכרים שלו ושל ווינקלר, מתנגדי המשטר הנאצי, ואזרחים בעלי השקפה דומה מברלין-ודינג, ברלין-מיטה וברלין-קרויצברג. הוא פיתח רעיונות חדשים כיצד להפיץ הודעות שרשרת ועלוני התנגדות וכיצד לגייס תומכים חדשים. יחד עם וינקלר הוא ארגן את ההפצה הרחבה של העלונים שלהם, בהם הם באו בפנייה ועודדו חשיבה עצמאית והתנגדות למלחמה. יתר על כן, הם סיפקו מקלט ל-6–10 יהודים נרדפים בכל עת. שארף ווינקלר אף יצרו קשר עם תושבי אסיר מחנה המלחמה סטלאג III-A בלוקנוואלדה, ככל הנראה במטרה להשיג גישה בסופו של דבר למחסן הצבאי. זה היה חלומו של שארף לשחרר את היהודים האחרונים שנכלאו בכלא ובמחנה המעצר בבית החולים היהודי בברלין.
רבים, ובעיקר אשתו של הנס וינקלר, חשבו שהארגון מתנהג בפזיזות מדי. חברת הקבוצה הילדה ברומברג אכן נעצרה באפריל 1944 לאחר הלשנה של אלמנתו של מוכר הספרים שהוצא להורג אוגוסט בונאס ג'וניור. (1890–1944). אף על פי שברומברג לא חשפה את שאר חברי הקבוצה ואף הצליחה להוליך את שולל הגסטפו, הם בסופו של דבר איתרו את הקבוצה ועצרו את ורנר שארף ב-14 באוקטובר 1944. שארף הובא לכלא באלכסנדרפלאץ, נחקר ועונה באכזריות. זמן קצר לאחר מכן נעצרו גם וינקלר וחברים רבים בארגון.
בסוף 1944 הועבר שארף למחנה הריכוז זקסנהאוזן. הוא הוצא להורג ב-16 במרץ 1945. פנסיה גרין הוצאה להורג גם במחנה הריכוז. רבים מחברי הקהילה האחרים שרדו את המלחמה.
לקריאה נוספת

Eugen Herman-Friede : Für Freudensprünge keine Zeit: Erinnerungen an Illegalität und Aufbegehren 1942–1948 . Metropol, Berlin 1991,ISBN 3-926893-11-7 (בגרמנית)
Hans-Rainer Sandvoß:  Gedenkstätte Deutscher Widerstand, Berlin 1997,ISBN 3926082038 (בגרמנית)
הערות שוליים

↑  Chronic of Luckenwalde (בגרמנית)
1 2  Johannes Tuchel (ed.): Der vergessene Widerstand. Zu Realgeschichte und Wahrnehmung des Kampfes gegen die NS-Diktatur. Wallstein Verlag, Göttingen, 2001, pp. 97-107 (בגרמנית)
1 2  Edith Hirschfeldt: Werner Scharff, In: Die Unvergessenen, Heidelberg 1952 (בגרמנית)
1 2  Werner Scharff and the Community for Peace and Reconstruction
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 129440671  ISNI: 0000 0000 1680 8945  VIAF: 52768254   WorldCat (עם VIAF): 52768254 
אבן נגף מוטבעת מול ביתו של ורנר בברלין