stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קונקורד (קליפורניה)
גאוגרפיה > אקלים

| אקלים בקונקורד> חודש.טמפרטורה יומית מרבית ממוצעת (C°).טמפרטורה יומית מזערית ממוצעת (C°).משקעים ממוצעים (מ"מ) | אקלים בקונקורד> ינואר.14.5.3.94.7 | אקלים בקונקורד> פברואר.16.6.6.7.98.8 | אקלים בקונקורד> מרץ.19.5.−8.59.2 | אקלים בקונקורד> אפריל.21.7.9.2.29.7 | אקלים בקונקורד> מאי.25.3.11.7.17.3 | אקלים בקונקורד> יוני.28.6.13.7.4.6 | אקלים בקונקורד> יולי.30.9.14.4.0 | אקלים בקונקורד> אוגוסט.31.14.7.0.8 | אקלים בקונקורד> ספטמבר.29.6.14.0.8 | אקלים בקונקורד> אוקטובר.25.1.11.6.19.6 | אקלים בקונקורד> נובמבר.18.7.7.7.47.8 | אקלים בקונקורד> דצמבר.14.3.5.2.93.7 | אקלים בקונקורד> שנה.22.9.10.2.466.9 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
מקור:
כלכלה

בארבעים שנים האחרונות שימשה קונקורד בעיקר כ"עיר שינה" עבור הערים סן פרנסיסקו ואוקלנד, אך בעשורים האחרונים שוק העבודה בעיר קונקורד עצמה צמח.
תאגידים חזקים באזור המפרץ של סן פרנסיסקו, כמו חברת שברון (חברת החזקות משולבת בתחום האנרגיה) ובנק אוף אמריקה, הקימו בקונקורד משרדים אחוריים, דבר שגיוון את כלכלת קונקורד.
לקונקורד סקטור קמעונאי חזק, הכולל את קניון סאנוואלי (Sunvalley Mall), שהיה בין 50 הקניונים הגדולים בארצות הברית, עסקי מכירות רכב, קוסטקו, פרייס אלקטרוניקס (רשת קמעונאית למוצרי אלקטרוניקה, תוכנות מחשב ומחשבים). קודם להתפרקותה, היו המשרדים הראשיים של חברת "אטריבו", ספקית אחסון אתרי אינטרנט, ממוקמים בקנקורד.
על פי הדו"ח הפיננסי השנתי המקיף של העיר קונקורד לשנת 2012, עשרת המעסיקים הגדולים ביותר בעיר הם:
| # | שם המעסיק | מס' המועסקים |
| --- | --- | --- |
| 1 | מחוז בתי הספר של הר דיאבלו | 4,320 |
| 2 | וולס פארגו | 1,500 |
| 3 | שברון | 1,500 |
| 4 | חברת החשמל והגז הפסיפית (אנ') | 1,450 |
| 5 | בנק אוף אמריקה | 1,300 |
| 6 | שירותי בריאות "John Muir Health" | 1,100 |
| 7 | קונקו | 549 |
| 8 | סייפוויי | 460 |
| 9 | אדקו | 400 |
| 10 | מייסיס | 400 |
תחבורה

עד שנת 1995 הייתה קונקורד התחנה האחרונה בקו המזרחי של הרכבת התחתית של אזור המפרץ (BART); מאז הקו הורחב, ונוספו התחנות של פיטסבורג וביי פוינט. חברת האוטובוסים קאונטי קונקשן מספקת שירותי תחבורה מוגבלים בתוך העיר, ומהעיר למקומות אחרים במחוז. שירותי תחבורה ציבורית ניתנים גם מתחנת צפון קונקורד/מרטינז של הרכבת התחתית ועד לעיר מושב המחוז, מרטינז.
הרחובות הראשיים של העיר הם דרך וילואו פס (Willow Pass Road), קונקורד אבניו (Concord Avenue), שדירת קונקורד (Concord Boulevard), דרך קלייטון (Clayton Road), שדרת הזיכרון (Monument Boulevard), דרך איגנסיו ואליי (Ygnacio Valley Road) ודרך אוק גרוב (Oak Grove Road). העיר מחוברת גם לכביש בין-מדינתי 680, ולכבישים המדינתיים 4 ו-242.
תקשורת

בעיר קונקורד קיימת תפוצה של העיתון היומי, הקונטרה קוסטה טיימס, הנדפס על ידי "קבוצת החדשות של אזור המפרץ - המפרץ המזרחי" (חלק מחברת העיתונות "מדיה ניוז גרופ", דנוור, קולורדו), עם משרדים בעיר וולנט קריק. המוציא לאור מפיץ גם עיתון שבועי, ה"קונקורד טרנסקריפט" (Concord Transcript) עבור תושבי קונקורד ותושבי קלייטון הסמוכה.
ישנו גם אתר חדשות מקומי, ה-"Concord Patch", המפרסם חדשות ואירועים מקומיים. אתר אינטרנט נוסף הוא "claycord.com", בלוג פרטי המשרת את תושבי קונקורד וקלייטון.
בין השנים 1963-1993, פעלה בקונקורד תחנת רדיו - KWUN AM 1480, שהייתה ידועה גם בשם "Contra Costa's K-15" וכיום אינה קיימת. תחנת הרדיו "KVHS FM 90.5" (ידועה גם בשם "The Edge", "הקצה") פעילה, והיא תחנת רדיו המופעלת על ידי תלמידים מהקמפוס של תיכון קלייטון ואליי.
חינוך

קונקורד שייכת למחוז בתי הספר של הר דיאבלו.
התיכונים הקיימים בקונקורד הם:
קלייטון ואליי צ'רטר (Clayton Valley Charter High School)
הר דיאבלו (Mt. Diablo High School; נוסד בשנת 1900)
איגנסיו ואליי (Ygnacio Valley High School)
התיכון הקתולי הפרטי לבנים "דה לה סלה" (De La Salle High School)
התיכון הקתולי הפרטי לבנות "קרונדלט" (Carondelet High School)
תיכון קונקורד (Concord High School)
בקונקורד קיים קמפוס, שלוחה של אוניברסיטת המדינה של קליפורניה, איסט ביי (שמיקומה הראשי הוא בעיר היוורד).
בקונקורד נמצאת ספרייה, ספריית קונקורד, השייכת לרשת הספריות של מחוז קונטרה קוסטה.
הערות שוליים

↑  U.S. Geological Survey Geographic Names Information System: Concord, California
↑  Demographics in the City of Concord
↑  Durham, David L. (1998). California's Geographic Names: A Gazetteer of Historic and Modern Names of the State. Quill Driver Books. p. 618. ISBN 9781884995149.
↑  Location and Climate, Concord official site.
↑  "General Climate Summary Tables – Concord Wastewater Plan, California"
↑  City of Concord demographics
↑  Krebs, Brian. "Report Slams U.S. Host as Major Source of Badware,  The Washington Post. August 28, 2008.
↑  Zenoni, William. "City of Concord CAFR
↑  Transportation and Circulation, Concord official site.
↑  "Concord Library". City of Concord. Retrieved on March 31, 2010.
| דגל קליפורניה מדינת קליפורניה |
| --- | --- | --- |
| בירת המדינה | סקרמנטו |  |
| אזורים גאוגרפיים | עמק אנטלופ • העמק המרכזי של קליפורניה • החוף המרכזי של קליפורניה • דרום קליפורניה • איי התעלה של קליפורניה • רכסי החוף של קליפורניה • עמק אימפריאל • עמק קואצ'לה • עמק קונחו • עמק המוות • מדבר מוהאבי • עמק אוונס • עמק פומונה • עמק סקרמנטו • חצי האי סן פרנסיסקו • עמק סן פרננדו • עמק סן גבריאל • עמק סנטה קלרה • עמק סנטה קלריטה • עמק סן חואקין • סיירה נבדה • עמק הסיליקון • ערי המעבר • אזור מפרץ סן פרנסיסקו • לוס אנג'לס רבתי • מטרופולין ריברסייד-סן ברנרדינו-אונטריו • רצועת החוף המרכזית של קליפורניה • מדבריות קליפורניה |  |
| היישובים הגדולים ביותר | לוס אנג'לס • סן דייגו • סן חוזה • סן פרנסיסקו • פרזנו • סקרמנטו • לונג ביץ' • אוקלנד • בייקרספילד • אנהיים • סנטה אנה • ריברסייד • סטוקטון • צ'ולה ויסטה • אירוויין • פרימונט • סן ברנרדינו • מודסטו • אוקסנארד • פונטנה |  |
| נושאים נוספים | מחוזות • סמלים • היסטוריה • דמוגרפיה • יהדות קליפורניה |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007564224505171  GND: 5119482-X  LCCN: n80038253  MusicBrainz: ba992c1b-3ea0-4cfd-902e-1c4a20decc26  NARA: 10040498  VIAF: 130180782   WorldCat (עם VIAF): 130180782 
קניון סאנוואלי.
מבט מצפון על תחנת צפון קונקורד.
קרחון שטרנה

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 מיקום:  אזור הברית האנטארקטית 
 קואורדינטות:  63°59′45″S 61°53′10″W﻿ / ﻿63.9958°S 61.8861°W﻿ / -63.9958; -61.8861
  (למפת חצי האי האנטארקטי מוגדלת) בסיס חנרל ברנרדו אוהיגינס ריקלמהקרחון שטרנה(למפת חצי האי האנטארקטי רגילה) בסיס חנרל ברנרדו אוהיגינס ריקלמהקרחון שטרנה(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיקרחון שטרנה(למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיקרחון שטרנה
 
קרחון שטרנה (באנגלית: Shterna Glacier ; בבולגרית: ледник Щерна) הוא קרחון באי לייז' בארכיפלג פאלמר, שבאנטארקטיקה.
הקרחון, שאורכו 3.6 קילומטרים (בכיוון מזרח-מערב) ורוחבו 2.2 קילומטרים (בכיוון צפון-דרום), מנקז את המורדות הצפוניים של הרי ברוגמאן, וזורם לכיוון צפון אל תוך מפרץ בואהגאנייוק.
הקרחון ממוקם צפונית-מזרחית לקרחון סיגמן.
היסטוריה > מיפוי הקרחון

הקרחון מופה לראשונה על ידי סוקרים בריטיים בשנת 1978.
היסטוריה > מקור השם

הקרחון נקרא על שם הכפר שטרנה שבדרום בולגריה.
לקריאה נוספת

הגאזט האנטארקטי הבולגרי (בבולגרית)
ראובן נמני

ראובן נמני (נולד ב-15 ביוני 1945, דרנה, המינהל הצבאי הבריטי בלוב (אנ')), הוא כדורגלן עבר ישראלי, אשר שיחק לרוב בעמדת המגן השמאלי, ומזוהה בעיקר עם קבוצות מכבי יפו ובית"ר תל אביב.
קורות חייו

ראובן נמני נולד ב-1945 בעיר הנמל דרנה שבלוב. הוריו היו ניצולי שואת יהודי לוב, ובמהלך מלחמת העולם השנייה נכלאו במחנה הריכוז ג'אדו. בהמשך, שרדו את הפרעות שהתחוללו ב-1948. ב-1949, במהלך העלייה ההמונית עלתה המשפחה לישראל, הגיעה לבאר יעקב ובהמשך התיישבה ברמלה. ב-1953 החל נמני לשחק כדורגל בקבוצת מכבי רמלה אשר נוהלה על ידי יוצאי בולגריה וב-1962, בראשיתה של עונת 1962/1963 בליגה א' עלה לקבוצה הבוגרת. בסיום העונה ירדה הקבוצה לליגה השלישית. יכולתו הגבוהה של נמני במגרש הובילה להעברתו לקבוצת מכבי יפו, אשר אומנה על ידי נוטקו ולב וסיימה את עונת 1963/1964 בליגה הלאומית כסגנית האלופה. משחק הליגה הראשון שלו נערך ב-3 באוקטובר 1964 במחזור הראשון של עונת 1964/1965 בליגה הלאומית מול מכבי פתח תקווה באצטדיון בלומפילד. את הקריירה החל נמני כקיצוני, ובהמשך לאחר עזיבתו של מוצי ליאון לדרום אפריקה הוצב כמגן שמאלי.
ב-1966 זומן נמני לנבחרת ישראל בכדורגל על ידי המאמן מילובן צ'יריץ', נכלל בסגל הרחב, אך לא שיחק במשחקים בינלאומיים רשמיים. נמני שיחק בשורות מכבי יפו עד לעונת 1969/1970 בליגה הלאומית. הקבוצה אשר אומנה על ידי איינשטיין קליש ירדה בסיום העונה לליגה השנייה. משחקו הליגה האחרון שלו בשורות מכבי יפו נערך ב-2 במאי 1970 מול הפועל באר שבע. בסך הכל שיחק נמני ב-156 משחקי ליגה בשורות מכבי יפו ובהם כבש 21 שערים. בעונת 1970/1971 בליגה הלאומית עבר לשחק בקבוצת בית"ר תל אביב וזאת עד לראשיתה של עונת 1975/1976. נמני נפצע ובהמשכה של העונה שיחק בבית"ר רמלה. בהמשך, שיחק שתי עונות בסקציה נס ציונה, שלוש עונות בהפועל באר יעקב ושתי עונות במכבי רמלה. ב-1983 פרש ממשחק פעיל. לאחר הפרישה, עבר נמני קורס מאמני כדורגל ואימן מספר שנים ילדים ונוער במסגרת בית ספר לכדורגל מטעם עיריית רמלה.
חיים אישיים

ראובן נמני מתגורר ברמלה ומתפרנס כנהג מונית. הוא נשוי לשושנה והם הורים ל-3 ילדים וסבים לנכדים ונינים. אחיו של ראובן היה הכדורגלן מאיר נמני, ואחיינו הוא אבי נמני.
לקריאה נוספת

ברוך פורמן, היידה בי-היידה בו - עלייתה, ירידתה והקמתה מחדש של מכבי יפו, הוצאת תירוש, תל אביב-יפו, 2020.
הערות שוליים

↑  הפועל רמלה-מכבי רמלה 1:1, חרות, 30 בדצמבר 1962.
↑  ברוך פורמן, היידה בי-היידה בו - עלייתה, ירידתה והקמתה מחדש של מכבי יפו, הוצאת תירוש, תל אביב-יפו, 2020, עמוד 238. נתונים היסטוריים: ירון משעל
↑  ניצחון הבכורה של בית"ר הושג שתי דקות לפני שריקת הסיום, דבר, 1 בנובמבר 1970.
↑  לב-בתפקיד חדש ישן: מגן ימני, מעריב, 23 בדצמבר 1975.
ראובן נמדר

| --- | --- |

 לידה:  31 במאי 1964 (בן 60) ירושלים 
 מדינה:  ישראל 
 מקום לימודים:  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 שפות היצירה:  עברית, אנגלית, פרסית 
 פרסים והוקרה:  פרס ספיר (2014) 
 
ראובן (רובי) נַמדָר (באנגלית: Reuven Namdar; נולד ב-31 במאי 1964) הוא סופר ומתרגם עברי. חתן פרס "ספר הבכורים" של משרד התרבות והספורט לשנת 2000 ופרס ספיר לשנת 2014. מתגורר בניו יורק ומלמד יהדות וספרות עברית.
ביוגרפיה

ראובן נמדר נולד וגדל בירושלים, דור ראשון בישראל למשפחה מצאצאי אנוסי משהד. אחותו היא התסריטאית אסתי נמדר ואחיו הוא מעצב המוצר שלומי נמדר. שפת הדיבור בביתו הייתה עברית, אך סבתו לימדה אותו גם פרסית. אחרי סיום שרותו הצבאי, בשנת 1986, נסע לניו יורק, שם התוודע אל חיי הקהילה היהודית-משהדית שממנה באה משפחתו. באותה עת סחר לפרנסתו ביהלומים ובאבני חן, למד את השפה הפרסית על בוריה וגילה את מכמני התרבות והשירה הפרסית הקלאסית.
בשנת 1990 שב לישראל, למד באוניברסיטה העברית בירושלים והשלים בה בהצטיינות תואר ראשון בסוציולוגיה, פילוסופיה ולימודים איראניים ותואר שני בסוציולוגיה (מגמת אנתרופולוגיה).
באותן שנים התחיל לכתוב ולפרסם סיפורים קצרים שחלקם נאסף בקובץ "חביב" (1998) שיצא לאור בהוצאת פראג וזכה בפרס "ספר הביכורים" מטעם משרד המדע, התרבות והספורט לאותה שנה. כתב היד של הספר "חביב" זכה גם בפרס מפעלות ירושלים לספרות יפה (1998). הקובץ "חביב" מכיל חמישה סיפורים קצרים ונובלה שחלקם מתאפיינים בטכניקה ספרותית אקספרימנטלית הבוחנת את מהותה וגבולותיה של הכתיבה הספרותית תוך כדי מעשה הכתיבה. מנעד הנושאים שבספר הוא רחב ומגוון, החל מהקצנה של הדיון במיניות הגברית דרך מעקשי ומוראות הילדות וגיל ההתבגרות, וכלה בסיפורים פנטסמגוריים העוסקים במלאכים נופלים, במשיחי-נפל, בחיים שלאחר המוות ובתהיות לגבי טיב צחוקו של הקטגור בבית-הדין-של-מעלה. במקביל התחיל לתרגם ולפרסם מבחר מן השירה הפרסית הקלאסית, ובעיקר משל המשוררים עומר ח'יאם, חאפז וג'לאל א-דין רומי.
בשנת 2000 עבר להתגורר בניו יורק ומאז הוא מחלק את זמנו בין ישראל לארצות הברית. מלמד ספרות עברית ויהודית במסגרות אקדמיות שונות ופעיל בבית המדרש לאמנים LABA המסונף ל-14th Street Y בלואר איסט סייד של מנהטן.
בשנת 2010 חבר את הליברטו לאופרה "שלושה שבועות" מאת המלחין הישראלי-ניו יורקי יואב גל. הליברטו, פרי של מלאכת מחקר נרחבת, מורכב כולו מקטעי מקורות תלמודיים ומדרשיים המתארים את המצור הרומאי על ירושלים, הפגישה המפורסמת של רבן יוחנן בן זכאי עם המצביא הרומי אספסיאנוס וחורבן הבית. גרסת הקונצרט של האופרה הועלתה על מספר במות בניו יורק וברחבי ארצות הברית.
בשנת 2013 יצא לאור הרומן "הבית אשר נחרב" (כנרת זמורה ביתן, 2013, עורך: ד"ר חיים וייס) הרומן מתאר שנה בחייו של פרופסור אנדרו כהן, מרצה בכיר באוניברסיטת ניו יורק ומומחה עולמי לתרבות השוואתית. הספר זיכה את נמדר בפרס ספיר לשנת 2014. בשנת 2018 הוא תורגם לאנגלית בידי הילל הלקין; התרגום זכה לביקורת מהללת ב"ניו יורק טיימס" שהגדירה אותו כ"יצירת מופת". באותה שנה תורגם גם לצרפתית והיה מועמד לפרס הצרפתי היוקרתי "פרמייר רומן".
ספריו

חביב (נובלה וחמשה ספורים), הוצאת פראג, 1998. זוכה בפרס "ספר הביכורים" מטעם משרד המדע, התרבות והספורט לשנת 2000.
הבית אשר נחרב (רומן) כנרת זמורה ביתן 2013. זוכה בפרס ספיר לשנת 2014.
דגים גדולים: סיפורים עבריים־אמריקאיים, כנרת, זמורה, דביר, 2023
לקריאה נוספת

אריק גלסנר, "על ספרות עברית קוסמופוליטית" . ידיעות אחרונות, 28 במרץ 2014
עמוס לויתן, "חטאיו של גבר לבן, מערבי יהודי", עיתון 77, אפריל 2014
תמר סתר, "תלישות לעולם חוזרת", מאזנים, אפריל 2014 (המאמר זמין לצפייה במאגר JSTOR לאחר הרשמה)
אביב פרץ, העברית מקופלת בתוכו, בבלוג זוטי דברים, 4 במאי 2018
הערות שוליים

↑  גילי איזיקוביץ, הזוכה בפרס ספיר: "הבית אשר נחרב" מאת ראובן נמדר, באתר הארץ, 26 בינואר 2015
↑  Josh Lambert, An Unusual Jewish Novel, Full of Blood and Incense, New York Times, Jan. 10, 2018
↑  גילי איזיקוביץ, איתמר אורלב וראובן נמדר מועמדים לפרס צרפתי לספרי ביכורים, באתר הארץ, 4 באוקטובר 2018
↑   עמרי הרצוג, קובץ הסיפורים כולל נגיעות של מסתורין ואימה שמספקות לו עומק ומקוריות, באתר הארץ, 6 בספטמבר 2023
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007519067605171  PLWABN: 9810640958805606  BnF: cb16930263m (data)  GND: 1046763040  ISNI: 0000 0000 3946 8218  LCCN: no00092228  RERO: 02-A027614036  SUDOC: 230743706  VIAF: 73405008   WorldCat (עם VIAF): 73405008
ראדה חאמוביץ'

| --- | --- |

ראדה חאמוביץ'
 לידה:  13 בפברואר 1916 סטולאץ, האימפריה האוסטרו-הונגרית האימפריה האוסטרו-הונגרית
 פטירה:  19 במאי 2009 (בגיל 93) ליובליאנה, סלובניה סלובניה
 השתייכות:   הצבא היוגוסלבי המלכותי  הצבא העממי היוגוסלבי
 תקופת הפעילות:  1936–1968 (כ־32 שנים)
 דרגה:   גנרל-פולקובניק
 תפקידים בשירות
 ראש המטה הכללי היוגוסלבי
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם השנייה
 עיטורים
 גיבור יוגוסלביה  גיבור יוגוסלביה  בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 
ראדה חאמוביץ' (בסרבית: Раде Хамовић‏; 13 בפברואר 1916 – 19 במאי 2009) היה גנרל יוגוסלבי אשר פיקד על כוחות בפרטיזנים של טיטו במהלך מלחמת העולם השנייה. לאחר המלחמה שימש כראש המטה הכללי היוגוסלבי בין השנים 1961–1967.
ביוגרפיה

חאמוביץ' נולד ב-13 בפברואר 1916 בסטולאץ שהשתייכה אז לאימפריה האוסטרו-הונגרית. אביו היה סוחר שהתעשר לאחר שסיפק קפה ומזון לצבא האוסטרו-הונגרי במהלך מלחמת העולם הראשונה. לאחר המלחמה, סופחה סטולאץ לממלכת יוגוסלביה. ב-1936 הוא התגייס לצבא המלכותי היוגוסלבי ולמד באקדמיה הצבאית בבלגרד. לאחר מכן למד בבית ספר לקצינים בסרייבו ומונה למפקד רגימנט הרגלים ה-60.
באפריל 1941 פלשו מדינות הציר ליוגוסלביה וכבשו אותה תוך 13 ימים. חאמוביץ' הצליח להימנע מנפילה בשבי ונמלט לרומניה. כעבור זמן קצר הוא חזר ליוגוסלביה, והצטרף לפרטיזנים של טיטו. הוא השתתף בקרבות בבוסניה והרצגובינה כנגד הגרמנים ותומכיהם, ובקרואטיה כנגד האוסטאשה. באוקטובר 1941 הוא מונה למפקד גזרת סרייבו-פוצ'ה. במאי 1942 הוא מונה לחבר המפקדה העליונה של הפרטיזנים. באוגוסט של אותה הוא מונה למפקד בריגדת המחץ ה-3. בדצמבר 1943 הוא מונה לראש מטה הדיוויזיה ה-29.
לאחר המלחמה הוא המשיך לשרת במטה הכללי היוגוסלבי. בין 1952–1956 הוא שימש כמפקד המחוז הצבאי הארמייה ה-3 בסקופיה. לאחר מכן מונה למפקד המחוז הצבאי הארמייה ה-5 בזגרב. ב-16 ביוני 1961 הוא מונה לראש המטה הכללי היוגוסלבי עד 15 ביוני 1967 כאשר במקומו מונה מילוש שומוניה. לאחר מכן מונה לתפקיד הסמלי של המפקח הכללי של הצבא היוגוסלבי.
באוגוסט 1968 הוא התנגד להחלטתו של יוסיפ ברוז טיטו להכריז על גיוס כללי של הצבא היוגוסלבי לנוכח האביב של פראג. עקב כך, הוא סולק מהצבא. לאחר פירוק יוגוסלביה הוא עבר להתגורר בסלובניה. הוא נפטר בליובליאנה ב-19 במאי 2009.
קיפ ת'ורן

| --- | --- |
קיפ ת'ורן, 17 באוגוסט 2007
קיפ ת'ורן, 17 באוגוסט 2007
 לידה:  1 ביוני 1940 (בן 84) לוגן, ארצות הברית 
 שם לידה:  Kip Stephen Thorne 
 ענף מדעי:  פיזיקה
 מקום מגורים:  ארצות הברית
 מקום לימודים:  המכון הטכנולוגי של קליפורניה (1962)  אוניברסיטת פרינסטון (1965)  Logan High School 
 מנחה לדוקטורט:  ג'ון וילר 
 מוסדות:  המכון הטכנולוגי של קליפורניה (1967)  אוניברסיטת פרינסטון (1965–1966)  אוניברסיטת ליידן (2009)  אוניברסיטת יוטה 
 פרסים והוקרה:  פרס נובל לפיזיקה (2017)  פרס הארווי (2016)  פרס שאו (2016)  פרס גרובר בקוסמולוגיה (2016)  מדליית אלברט איינשטיין (2009)  מלגת גוגנהיים
 תרומות עיקריות
 חקר חורים שחורים, חורי תולעת וגלי כבידה
 
קיפ סטיבן ת'ורן (באנגלית: Kip Stephen Thorne; נולד ב-1 ביוני 1940) הוא פיזיקאי אמריקאי, שעוסק בהיבטים תאורטיים של כבידה ואסטרופיזיקה. במסגרת מחקריו בתורת היחסות הכללית הוא פרסם מספר תחזיות לגבי חורים שחורים וגלי כבידה, וכן חקר את מנגנון הפקת האנרגיה של קוואזרים ושל גרעינים גלקטיים פעילים. תרומה ייחודית נוספת של ת'ורן היא בדיקת האפשרות התאורטית של מסע בזמן דרך חור תולעת.
בין השנים 1967–2009 שימש כפרופסור במכון הטכנולוגי של קליפורניה (קלטק). ת'ורן מוכר לא רק בזכות מחקריו, אלא גם בזכות המספר הגדול של פיזיקאים שעשו עבודת דוקטורט תחת הדרכתו, וגם בזכות שיתוף הפעולה שלו עם פיזיקאים רוסים עוד לפני עידן הפרסטרויקה.
זוכה פרס נובל לפיזיקה לשנת 2017, יחד עם ריינר וייס ובארי בריש, על התרומה המכרעת בפרויקט LIGO ועל הזיהוי של גלי הכבידה.
ביוגרפיה

קיפ ת'ורן נולד בלוגן שביוטה, ארצות הברית. הוריו שימשו כפרופסורים באוניברסיטת יוטה. אמו, אליסון ת'ורן, הייתה כלכלנית, ואביו, ויין ת'ורן, היה כימאי שעסק במדעי הקרקע.
ת'ורן סיים ב-1962 לימודי תואר ראשון במכון הטכנולוגי של קליפורניה (קלטק). את לימודי הדוקטורט, שאותם סיים כעבור שלוש שנים, עשה ת'ורן באוניברסיטת פרינסטון תחת הנחייתו של ג'ון וילר. עבודת הדוקטורט שלו עסקה ב"גאומטרודינמיקה של מערכות גליליות" ("Geometrodynamics of Cylindrical Systems"). ת'ורן חזר לקלטק ב-1967, שם התמנה לפרופסור, והמשיך בקריירה אקדמית בתחום הפיזיקה התאורטית. קיפ ת'ורן, ג'ון וילר וצ'ארלס מיסנר פרסמו בשנת 1973 ספר מדעי הקרוי "כבידה" ("Gravitation"). הספר נחשב לאחד הבסיסיים בתחום זה, ומשמש מאז כספר לימוד מרכזי לתורת היחסות הכללית באוניברסיטאות רבות.
מלבד הישגיו המחקריים, מוכר ת'ורן כמנחה מצטיין - כחמישים פיזיקאים ערכו את עבודת הדוקטורט שלהם תחת הנחייתו. כמו כן, הרבה ת'ורן לעסוק במדע פופולרי: הוא כתב ספר ("Black Holes and Time Warps: Einstein's Outrageous Legacy") ומאמרים המיועדים לקהל הרחב, נטל חלק בהפקה טלוויזיונית, ומרבה להרצות בפני הציבור הרחב. ת'ורן מוכר בציבור גם בזכות ההתערבויות המתוקשרות שלו עם סטיבן הוקינג אודות חורים שחורים.
ב-2014 יצא לאקרנים הסרט "בין כוכבים" שתסריטו מבוסס על השערותיו של ת'ורן, לפיהן חורי תולעת מהווים שער למסע בזמן. ת'ורן שימש כמפיק ויועץ מדעי לסרט.
קיפ ת'ורן נבחר לשמש כחבר באקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים, באקדמיה הלאומית למדעים של ארצות הברית ובאקדמיה למדעים של רוסיה. הוא זכה לפרסים רבים, ונחשב אחד הבולטים בין הפיזיקאים שעסקו בתורת היחסות הכללית בשלושת העשורים האחרונים של המאה ה-20 ובתחילת המאה ה-21.
קיפ ת'ורן נישא ללינדה פיטרסון ב-1960, ונולדו להם שני ילדים. הם התגרשו ב-1970. אשתו השנייה, קרולי ג'ויס וינסטיין, שאיתה התחתן ב-1984, משמשת כפרופסור לביו-קינסיולוגיה באוניברסיטת דרום קליפורניה.
בשנת 2009 זכה ת'ורן במדליית אלברט איינשטיין.
מחקר > חורים שחורים

חלק ניכר ממחקריו של קיפ ת'ורן עסקו בחורים שחורים. בשנת 1972 הוא ניסח את השערת החישוק (Hoop Conjecture), שקובעת תנאי גאומטרי להפיכת גוף לחור שחור. לפי השערה זו, גוף יקרוס לחור שחור אם ורק אם ניתן לשרטט סביבו (בכל הכיוונים) חישוק מעגלי שאורכו  \,2\pi R, כאשר  \,R הוא רדיוס שוורצשילד המתאים למסה של הגוף. ההשערה עוזרת להבין את היווצרותם של חורים שחורים מגופים שאינם כדוריים.
ת'ורן היה מהמפתחים של פרדיגמת הממברנה (Membrane paradigm) שעוזרת להבין את התופעות המתרחשות מחוץ לאופק האירועים של חור שחור. לפי גישה זו ניתן להניח, לצורך החישובים, שהחור השחור הוחלף במשטח פולט קרינה (קרינת הוקינג) הממוקם על אופק האירועים של החור השחור או סמוך לו.
מחקרים בולטים נוספים של ת'ורן הקשורים לחורים שחורים עסקו בקוואזרים ובמקורות האנרגיה שלהם, בדיסקות ספיחה סביב חורים שחורים, ובשאלת קיומן של נקודות סינגולריות כבידתית בתוך חורים שחורים.
מחקר > גלי כבידה

קיפ ת'ורן הוא אחד היוזמים של פרויקט LIGO שנועד לגלות גלי כבידה. לת'ורן יש מעורבות גדולה בפרויקט, הן בהיבטים התאורטיים והן בהיבטים הניסיוניים. במסגרת זו הוא עסק בפיתוח כלים מתמטיים לניתוח התוצאות ובתכנון הגלאים, וזאת בנוסף לחקר התאורטי של אירועים אסטרופיזיקליים שיכולים ליצור גלי כבידה ולהבנת התגובה האפשרית של הגלים הללו עם הגלאים. האתגרים הגדולים בתכנון גלאיי כבידה, שעמם התמודד ת'ורן, היו הורדת הרעש התרמי שקובע את רגישות הגלאים, ותכנון מדידות עקיפות שלא יגרמו לקריסת פונקציית הגל.
מחקר > חורי תולעת

בעקבות דיון שהיה לו עם קרל סייגן, בדק קיפ ת'ורן את השאלה אם מסע בזמן לעבר אפשרי באמצעות חורי תולעת. (הקישור אינו פעיל, 4 בנובמבר 2023) המחקר זכה לפרסום בעיתונות ועורר עניין אצל חובבי המדע הבדיוני. ת'ורן ותלמידיו מצאו שבתנאים מסוימים חור תולעת מאפשר מסע בזמן לעבר, אולם חור תולעת כזה צריך להיות בנוי מחומר אקזוטי שיש לו מסה שלילית. בהמשך מצא ת'ורן שהחומר האקזוטי הדרוש יכול להתקיים למשך זמן קצר בלבד, כלומר חורי תולעת מסוג זה יהיו קצרי-חיים.
ראו גם

תגלית גלי כבידה
פרדוקס השמדת המידע
השערת הצנזורה הקוסמית
קוקידיוס

קוקידיוס (Cocidius) היה אל המלחמה, היערות והציד במיתולוגיה הקלטית.
עם המפגש בין התרבות הקלטית ותרבות האימפריה הרומית זוהה עם האלים מרס וסילוונוס מהמיתולוגיה הרומית.
ייתכן ומקור שמו במילה הקלטית "קוקו" (cocco) שמשמעה "אדום" (ייתכן בשל צבע פסליו) או במילה "קויט" (coit) שמשמעה "יער".
מקומות פולחן

פאנום קוקידיוס (מקדש קוקידיוס) היה ממוקם בסמוך ללשון ים סולווי). כתובות המוקדשות לאל התגלו לכל אורך חומת אדריאנוס וברחבי קאמבריה (בעיקר במצודות הרומיות בבירדוסוולד וביקאסל). כתובת שהתגלתה באבצ'סטר מוקדשת לקוקידיוס ורנוסטונוס (Cocidius Vernostonus - קוקידיוס אל עצי הסמבוק).
תיאורו

תגליף של האל מהמאה הראשונה שהתגלה במצודת צ'סטרז שבחומת האדריאנוס מתארת את קוקידיוס כאדם שזרועותיו פרוסות, המחזיק מגן בידו השמאלית וחרב בידו הימנית. קוקידיוס לובש גלימה, ובחגורתו מוחזק פגיון.
לקריאה נוספת

Clare A. Lees, Gillian R. Overing, A Place to Believe in: Locating Medieval Landscapes, Penn State Press, 2006
ראלף סטיינמן

| --- | --- |

תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  14 בינואר 1943 מונטריאול, קנדה 
 פטירה:  30 בספטמבר 2011 (בגיל 68) מנהטן, ארצות הברית 
 ענף מדעי:  אימונולוגיה, בקטריולוגיה, וירולוגיה, ביולוגיה 
 מקום מגורים:  ניו יורק 
 מקום לימודים:  בית הספר לרפואה של הרווארד  אוניברסיטת מקגיל  אוניברסיטת רוקפלר 
 מנחה לדוקטורט:  James G. Hirsch 
 מוסדות:  אוניברסיטת רוקפלר 
 תלמידי דוקטורט:  Michel C. Nussenzweig 
 פרסים והוקרה:  פרס אלברט לסקר למחקר רפואי בסיסי (2007)  פרס דברצן לרפואה מולקולרית (2006)  פרס המחקר של מקס פלנק (1998)  פרס רוברט קוך (1999)  פרס לאימנולוגיה בסיסית של נוברטיס (2004)  פרס דר א"ה היינקן לרפואה (2010)  פרס אמיל פון בהרינג (1996)  פרס קרן גיירדנר הבינלאומי (2003)  פרס ויליאם ב' קולי (1998)  פרס המרכז הרפואי אלבני (2009)  פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה (2011)  Clarivate Citation Laureates (2010) 
 
ראלף מרווין סטיינמן (באנגלית: Ralph Marvin Steinman‏; 14 בינואר 1943, מונטריאול – 30 בספטמבר 2011, ניו יורק) היה אימונולוג יהודי-קנדי, ופרופסור באוניברסיטת רוקפלר בניו יורק. בשנת 2011 הוענק לסטיינמן (לאחר מותו) פרס נובל לפיזיולוגיה ורפואה, בשותפות עם המדענים ברוס בויטלר וז'ול הופמן.
קורות חייו

סטיינמן נולד וגדל במונטריאול. סבו מצד אמו, נתן טקפמן, היה נשיא חברה קדישא בני יעקב במונטריאול.
סטיינמן קיבל תואר ראשון בשנת 1963 באוניברסיטת מקגיל במונטריאול. בשנת 1968 השלים לימודי רפואה באוניברסיטת הרווארד. לאחר מכן התמחה בבית החולים הכללי מסצ'וסטס, לפני שמונה לפרופסור זוטר (מרצה בכיר ב-1970, פרופסור חבר ב-1976) במרכז לחקר הלוקמיה באוניברסיטת רוקפלר בניו יורק. בשנת 1988 מונה שם לפרופסור לפיזיולוגיה ואימונולוגיה. מאז 1998 כיהן גם כמנהל מרכז בראון כריסטופר לאימונולוגיה ומחלות חיסוניות.
בשנת 2011 זכה בפרס נובל לפיזיולוגיה במשותף עם המדענים ברוס בויטלר וז'ול הופמן, הודות לגילוי התא הדנדריטי ותפקידו במערכת החיסון הנרכשת. סטיינמן מת שלושה ימים לפני פרסום ההודעה על זכייתו בפרס מסרטן הלבלב, שאובחן אצלו ארבע שנים קודם לכן. חברי ועדת נובל לא ידעו על פטירתו בעת הפרסום, ועל אף שהפרס ניתן בדרך כלל לאנשים חיים בלבד, החליטה לבסוף הוועדה שהיות שההחלטה "התקבלה בתום לב", סטיינמן יקבל את הפרס לאחר מותו. בתו של סטיינמן סיפרה כי אביה התבדח על כך לפני פטירתו: "אני יודע שאני חייב להחזיק מעמד כי הם לא נותנים לך את זה לאחר פטירה".
היה נשוי לפאולין ניומרק סטיינמן.
תרומתו

סטיינמן גילה בשנת 1973 את התאים הדנדריטיים יחד עם זנביל א' כהן, ותיאר אותם כתאים שמסייעים בשלב הבא בתגובה של מערכת החיסון, כאשר המיקרואורגניזם מנוקה מהגוף. סטיינמן ניתח בפרסומיו השונים את מערכת התאים הדנדריטיים, ותפקידם בתגובה החיסונית במחלות שונות, לרבות דחיית השתלות, מחלות אוטואימוניות ומחלות זיהומיות, לרבות איידס. עבודותיו שימשו בסיס למחקרים נוספים על חיסון של מחלות חיסון עצמי, וכן אפשרו לפתח חיסונים טובים יותר לגידולים סרטניים. סטיינמן עצמו הצליח להאריך את חייו בעזרת מחקריו.
סטיינמן כיהן כעורך של כתב העת לרפואה ניסויית ("Journal of Experimental Medicine"). בנוסף כיהן כחבר בוועדה המדעית המייעצת של כתבי עת רבים אחרים, כולל ב-PNAS.