stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
SHARE - סקר הבריאות, הזדקנות ופרישה באירופה
רקע

סקר אורך חלוץ הושק ב-1992 בארצות הברית HRS) Health and Retirement Study) ומשמש מודל לסקרים בארצות נוספות, כגון סקר ELSA הנערך באנגליה (English Longitudinal Study of Ageing). בהשראת סקרים אלה הושק בשנת 2002 במדינות אירופה סקר הבריאות, ההזדקנות והפרישה באירופה (SHARE).
אחת-עשרה ארצות נרתמו לאיסוף נתוני הבסיס בשנת 2004. ארצות אלה מהוות ייצוג מאוזן של האזורים השונים באירופה, החל מסקנדינביה (דנמרק ושוודיה) דרך מרכז אירופה (אוסטריה, צרפת, גרמניה, שווייץ, בלגיה, והולנד) אל הים התיכון (ספרד, איטליה ויוון). שתי המדינות ה"חדשות" באיחוד האירופי - צ'כיה ופולין ואירלנד הצטרפו ל-SHARE בשנת 2006 והשתתפו באיסוף הנתונים של הגל השני בין השנים 2006–2007. בארצות אירופה (אך לא בישראל) נערך במהלך שנת 2008–2009 גל שלישי של הפרויקט המכונה SHARELIFE. בשונה מהגלים האחרים, SHARELIFE נערך כסקר רטרוספקטיבי על תולדות חייהם של משתתפי הפרויקט בגליו הקודמים. הגל הרביעי של סקר SHARE בוצע במהלך שנת 2011, וישראל לא השתתפה בו. נתוני הגל החמישי של SHARE, והגל השלישי בישראל, נאספו במהלך שנת 2013. בגל החמישי הצטרפה מדינה חדשה: לוקסמבורג. הגל השישי של סקר SHARE נערך בשנת 2015, בגל זה הצטרפה קרואטיה למדינות SHARE. במהלך הגל השביעי של סקר SHARE שבוצע בשנת 2017 הצטרפו שאר מדינות האיחוד האירופי (למעט אנגליה ואירלנד אשר מבצעות סקרים דומים באופן עצמאי). בכך הגיע מספר המדינות המשתתפות בסקר SHARE ל-28 מדינות.
SHARE-ישראל

ישראל הצטרפה לפרויקט בשנת 2004 והיא חלק אינטגרלי מהפרויקט האירופי. איסוף הנתונים מבוסס על ראיונות עם מרואיינים מתוך אוכלוסיית המחקר. איסוף נתוני הגל הראשון בישראל נערך בין אוקטובר 2005 ליולי 2006 וכלל 2,598 מרואיינים המתגוררים ב-1,771 משקי בית. הגל השני של איסוף הנתונים החל באוגוסט 2009 והסתיים באוגוסט 2010 וכלל 2,464 מרואיינים. הגל השלישי בישראל נאסף במקביל לגל ה-5 באירופה במהלך 2013, וכלל 2,600 משיבים שרואיינו במהלך שנה זו. הגל הרביעי בישראל נאסף במקביל לגל ה-6 באירופה, במהלך 2015 וכלל 2,190 משיבים. עד כה נערכו במסגרת הסקר 10,000 ראיונות שנאספו בקרב למעלה מ-3,800 משיבים, בארבעה גלי מחקר לאורך כעשר שנים, ולמעלה מ-80% מהמרואיינים רואיינו בשני גלים או יותר.
סקר SHARE-ישראל נערך בחסות מרכז הידע לחקר הזדקנות האוכלוסייה בישראל ומנוהל בידי הפרופ' הווארד ליטווין, בסיוע צוות רב-תחומי של יועצים מומחים מארצות הברית, אירופה וישראל. הסקר נתמך על ידי מדינת ישראל באמצעות המשרד לשוויון חברתי ואיסוף הנתונים מתבצע על ידי מכון ב.י. ולוסיל כהן למחקרי דעת קהל באוניברסיטת תל אביב.
SHARE-ישראל > תחומי המחקר

הסקר מתייחס לנתונים דמוגרפיים, בריאות פיזית, כוח אחיזה, מהירות הליכה, סיכונים התנהגותיים, תפקוד קוגניטיבי, בריאות הנפש, טיפול, תעסוקה ופנסיה, ילדים, תמיכה חברתית, שינויים כלכליים, דיור, הכנסה למשק בית, צריכה, נכסים וציפיות לעתיד. בנוסף לכך, השאלון בישראל כולל שני תחומים שטרם נידונו ב-SHARE:
מדידת טראומה לכל החיים - המשיבים התבקשו לציין את אירועי החיים הקשים שחוו ואת מידת השפעתם עליהם (חלק מהמשיבים דיווחו על החוויות האישיות שלהם במשך השואה).
בחינת תגובות לרפורמה בפנסיה - פרק זה עוסק בהכרה בעיכובים עתידיים בגיל הזכאות לקצבת פרישה בישראל, והיערכותם של המשיבים אליה.
SHARE-ישראל > אוכלוסיית המחקר

על מנת לקבל מדגם מייצג של ישראלים בני 50 ומעלה, חולקה אוכלוסיית ישראל לשלושה חלקים:
יהודים-ישראלים שעלו לישראל לפני 1989 או נולדו בישראל.
ערביי ישראל
עולי העלייה הרוסית לישראל בשנות התשעים.
SHARE-ישראל > גופים תומכים

סקר SHARE-ישראל נתמך כיום על ידי מדינת ישראל באמצעות המשרד לשוויון חברתי.
בעבר נתמך על ידי:
המוסד לביטוח לאומי
המשרד לענייני גמלאים באמצעות משרד המדע
המשרד לאזרחים ותיקים
המסגרת השביעית של תוכנית העבודה של האיחוד האירופי
המכון הלאומי לזקנה (NIA) של מכוני הבריאות הלאומיים (NIH)
(GIF) הקרן הגרמנית-הישראלית למחקר ולפיתוח
קרן באדר (Bader philanthropies Inc)
הערות שוליים

↑  מרכז הידע לחקר הזדקנות האוכלוסייה בישראל, באתר השירותים והמידע הממשלתי - המשרד לשוויון חברתי
↑  SHARE - ייעוד המחקר, באתר מרכז הידע לחקר הזדקנות האוכלוסייה בישראל
↑  הצטרפות מדינת ישראל כחברה בארגון SHARE-ERIC המבצע את סקר הבריאות, הזדקנות ופרישה באירופה, באתר משרד ראש הממשלה - אתר השירותים והמידע הממשלתי, ‏14.10.12
↑  SHARE - ייעוד המחקר, באתר http://igdc.huji.ac.il/home/share/introduction.aspx
↑  SHARE - Survey of Health, Ageing and Retirement in Europe, SHARE in Europe
↑  סקר הזדקנות, בריאות ופרישה באירופה, באתר מרכז הידע לחקר הזדקנות החברה בישראל
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007506149105171  GND: 1133368662  VIAF: 300056456   WorldCat (עם VIAF): 300056456
אורנה רוטברג

| --- | --- |

 לידה:  25 באוקטובר 1958 (בת 66) רמלה, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 מקום לימודים:  בית צבי 
 מספר צאצאים:  2
 פרופיל ב-IMDb
 
אורנה רוטברג (נולדה ב-25 באוקטובר 1958) היא שחקנית תיאטרון, טלוויזיה וקולנוע ישראלית.
חיים אישיים

רוטברג חיה בתל אביב. נשואה לאילן כרמי להם שני ילדים, יובל גרבר וטל כרמי.
תפקידים > תיאטרון > תיאטרון החאן הירושלמי

| שנת הפקה | הצגה | תפקיד | מחזאי | במאי |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1983 | אילומינטוס | מגדת העתידות | יצחק בשביס-זינגר | קן קמפבל |
| 1983 | גימפל תם | טייבעלע | בשביס זינגר | יהודה מורלי |
| 1984 | אגדת חורף | הנסיכה | ויליאם שייקספיר | יורם פאלק |
| 1984 | נופלים בפח | המלכה | קן קמפבל | ישראל גוריון |
| 1984 | המלך אובו | המלכה רוזמונדה | אלפרד ז'ארי | שמואל הספרי |
תפקידים > תיאטרון > תיאטרון הבימה

| שנת הפקה | הצגה | תפקיד | מחזאי | במאי |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1988 | גן ריקי | רחל | דויד גרוסמן | מיכאל גורביץ' |
| 1988 | הנפש הטובה מסצ'ואן | האחיינית ומרת יאנג | ברטולט ברכט | יורי ליובימוב |
| 1988 | גן הדובדבנים | דונייאשה | אנטון צ'כוב | עמרי ניצן |
| 1994 | זעקי ארץ אהובה | גרטרוד | קורט וייל | אורי פסטר |
| 1994 | רוקדים בלונאסה | מגי | בריאן פריל | עידו ריקלין |
| 1994 | השושנה המקועקעת | ג'וזפינה | טנסי ויליאמס | עידו ריקלין |
| 1995 | החייל האמיץ שווייק | קלרה | ירוסלב האשק | אילן רונן |
| 1995 | הקוקוריקו | מיצי סולדיניאק | ז'ורז' פדו | רוג'ר סמית |
| 1996 | חשיבותה של רצינות | גוונדלן | אוסקר ויילד | אנדרו מנלי |
| 1997 | סיפורי הבימה | הנחיה שירה ומשחק | דורי פרנס | רוני ניניו |
| 1999 | הסרפד של השכן | אשה קומה ג' | רביד דברה | רביד דברה |
| 2000 | הברווזון המחזמר | בת-ווז, נקודה, תוסיקה | אנטוני דרו | סטיבן דקסטר |
| 2000 | המכשפה | פרידה-ליזינקה | אברהם גולדפאדן | מיכאל גורביץ' |
| 2002 | מניין נשים | גיטה לאה | נעמי רגן | נויה לנצט |
| 2004 | 8 נשים | אוגוסטין | רובר תומא | נויה לנצט |
| 2005 | המחזמר מרי לו | קלרה | שלומי מוסקוביץ' וצביקה פיק | סטיבן דקסטר |
| 2006 | תקופת הסתגלות | גב. מקגיליקאדי | טנסי ויליאמס | דדי ברון |
| 2007 | המחזמר הלהקה | המפקדת שולה | ענת גוב | אילן רונן |
| 2007 | החותנת | גילה | אנדרו ברגמן-רשף לוי | אלון אופיר |
| 2008 | טיקוצ'ין-בת-ים | אסתר האסטרולוגית | פאבל דמירסקי ומיכאל זדארה | מיכאל זדארה |
| 2008 | משוגעת | הפסיכיאטרית | יעל רונן | יעל רונן |
| 2010 | כתם לידה | רחל השדכנית | רובי פורת-שובל | משה קפטן |
| 2017 | עושה כרצונו | האם אהובה | מוטי לרנר | איה קפלן |
| 2018 | המחזמר מיקה שלי | חנקה הוכמן | גדי ענבר ויאיר רוזנבלום | משה קפטן |
תפקידים > תיאטרון > תיאטרון הקאמרי

| שנה | הצגה | תפקיד | מחזאי | במאי |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1992 | הקברט היי רימונה | רימונה | אילן חצור ואילן שיינפלד | ריבי פלדמסר-ירון |
| 2017 | המחזמר מצחיקונת | רוז ברייס | איזובל לנארט-דורי פרנס | צדי צרפתי |
תפקידים > תיאטרון > תיאטרון בית ליסין

| שנה | הצגה | תפקיד | מחזאי/מלחין | במאי |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1984 | המחזמר בין הצלצולים | המחנכת | דן אלמגור ורפי קדישזון | מיכה לבינסון |
| 2011 | שיינדלה | אטה | אמנון לוי | רמי דנון |
| 2011 | קיר זכוכית | ויקי | אורן יעקבי | גילי אמיתי |
| 2014 | המוגבלים | חמדה | גור קורן | גלעד קמחי |
| 2021 | ארבע אמהות | רחל בייזר | דניאל לפין | אילן רונן |
| 2023 | בבצ'יק | מלכה | יונתן אינדורסקי | נועם שמואל |
| 2024 | דתילונים | מירי | טל אידיסיס טל צ'רנובסקי | עידו רוזנברג |
תפקידים > תיאטרון > תיאטרון באר שבע

| הצגת בכורה | הצגה | תפקיד | מחזאי | במאי |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2013 | חבלי משיח | עמליה | מוטי לרנר | כפיר אזולאי |
תפקידים > תיאטרון > הפקות עצמאיות

| שנה | הצגה | תפקיד | מחזאי | במאי |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1995 | געפילטע פיש, קברט יידי עברי |  | כתיבה ועריכה: אילן כרמי  תרגומים: צבי שטולפר עיבודים וניהול מוזיקלי: עודד גדיר |  |
| 2002 | צמר | רוז | ויליאם מסטרוסימונה  תרגום שיר פרייבך | שיר פרייבך |
| 2004 | ג'ניס ריאיון עם אגדת רוק | ג'ניס ג'ופלין | רוי סמיילס תרגום: שיר פרייבך עיבודים מוזיקליים: דניאל סלומון | שיר פרייבך |
| 2009 | הג'ילג'ול | האמא | יוני להב ומשה זורמן | צוותא וטל ברנר |
תפקידים > קולנוע

| שנה | סרט | תפקיד | תסריטאי | במאי |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1985 | בנות | אנה | אסי דיין | נדב לויתן |
| 2009 | להציל את תקווה | אהובה | אלה פוליצר | אלה פוליצר |
| 2014 | מעשייה אורבנית | סוכנת הביטוח | אליאב לילטי | אליאב לילטי |
| 2016 | העדות | מרים | עמיחי גרינברג | עמיחי גרינברג |
| 2016 | החטאים | רבקה חן | אבי נשר | אבי נשר |
תפקידים > טלוויזיה

| שנה | תוכנית/סדרה | תפקיד | ערוץ | תסריטאי | במאי |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1993 | נייס גיא | חלק מהצוות הקבוע | ערוץ 2 הניסיוני | יוני להב, גיא מרוז ויורם שרתוק | יגאל מור |
| 1999 | המכתב שהגיע בזמן | עדנה | כאן 11 | מיכל קופן קרן | מיכל קופן קרן |
| 2001 | החיים זה לא הכל | רחלי | ערוץ 2, טלעד | דניאל לפין | עדי בנימינוב |
| 2003 | שאול | תפקיד אורח | ערוץ 3 | יורם לוי | איתן ענר ושירלי שטרן |
| 2003 | שבתות וחגים | הפסיכולוגית | ערוץ 3 | ענת אסולין, רני בלייר, ארי פולמן ואורי סיון | רני בלייר |
| 2007 | אמא'לה | היועצת החינוכית | ערוץ 2 (קשת) | מולי שגב, תמר מרום, רם נהרי | רם נהרי |
| 2017 | רון | רותי | יס קומדי | רון פלדמן | רון פלדמן ומודי בראון |
| 2017 | נופלות על הרגליים | תפקיד אורח | קשת | רותי רודנר | איילת מנחמי |
| 2018 | איש חשוב מאוד | האמא | ערוץ 3 | שירלי מושאיוף | שירלי מושאיוף |
| 2019 | פמת"א | השופטת גנור | כאן 11 | נועה רוטמן ואסתר נמדר | עודד לוטן |
| 2020 | הדבר הגדול המיוחד | ד״ר גילה גולן | כאן 11 | שמואל חיימוביץ | שמואל חיימוביץ |
| 2021 | מותק בול באמצע | יהודית בראלי | כאן 11 | שמואל הספרי | שמואל הספרי |
| 2022 | מי שמע על חוה ונאוה | מירי | קשת | גלית חוגי ונועה ארנברג | גורי אלפי |
| 2022 | שעת אפס | רלי המורה ללשון | כאן 11 | דקלה קידר | איתן צור |
| 2023 | אלף | חביבה מנהלת לשכת הנשיא | יס | תמר מרום ואברהם שלום לוי | מויש גולדנברג |
הערות שוליים

↑  ⁨’היי רימונה', קברט סאטירי בעל נטיות פוליטיות, מטפל בדמויות ואירועים מהמציאות הישראלית. מאת אילן חצור ואילן שיינפלד: בימוי ־ ריבי פלדמסר. משתתפים – אורנה רוטברג, צביקה פרוכטר, נורית בגאי, אריק זילברמן ואשר עזריה. תליאכיב, הקאמרי : (מתחת לקאמרי), 21.00⁩ | ⁨חדשות⁩ | 2 אוקטובר 1992 | אוסף העיתונות | הספרייה הלאומית, באתר www.nli.org.il
↑  אמיר אוריין, 18 בספטמבר 1992
↑  ⁨החכניח שאפשר בלעדיה⁩ | ⁨חדשות⁩ | 13 דצמבר 1992 | אוסף העיתונות | הספרייה הלאומית, באתר www.nli.org.il
↑  שני אשכנזי, ‏"זו בושה של המדינה שאמנים הגיעו למצב שאין להם מה לאכול", באתר גלובס, 10 בפברואר 2021
↑  שי בר יעקב, ידיעות אחרונות, 16 במאי 2002
↑  תרבות מעריב, ספטמבר 2002.
↑  איתן בר יוסף, העיר, 1 באפריל 2004.
↑  דנה שוכמכר, ‏"עושה כרצונו": מסמך אנושי מצמרר, כואב, מרגש, מטלטל וחשוב, באתר מעריב אונליין, 26 בפברואר 2018
↑  מתן שרון, שם אנשים מפעם שותים עם צעירים של היום. זו העיר של אורנה רוטברג, באתר שם אנשים מפעם שותים עם צעירים של היום. זו העיר של אורנה רוטברג | טיים אאוט, ‏2023-04-19
↑  ארבע אימהות, באתר תיאטרון בית ליסין
↑  כולנו בבצ׳יקים, באתר www.lessin.co.il
↑  שי רגב, ‏הרבה מעבר למה שתיארתי לעצמי: להצגה "בבצ'יק" יש הצדקה אחת ברורה, באתר מעריב אונליין, 6 ביולי 2023
↑  מאיה כהן, "דתילונים": הצגה חדשה עוסקת בזוגיות בין חילונים ודתיים, באתר www.israelhayom.co.il, ‏30 ביוני, 2024
↑  נטע-לי גרוסמן, ‏ההצגה "דתילונים" בבית ליסין היא הסכם השלום שאנחנו צריכים בינינו, באתר מעריב אונליין, 21 ביולי 2024
משה טימור

| --- | --- |

טימור בנובמבר 2009
 לידה:  24 ביוני 1936 (בן 88) רמת גן, פלשתינה (א"י)
 שם לידה:  משה טרוים 
 מדינה:  ישראל ישראל
 תקופת הפעילות:  מ-1956
 עיסוק:  שדרן, שחקן
 
משה (מושיק) טימור (לשעבר טרוים; נולד ב-24 ביוני 1936) הוא שדרן, קריין, פזמונאי ושחקן קולנוע ישראלי. זוכה פרס מפעל חיים מאגודת העיתונאים (2022).
ביוגרפיה

יליד רמת גן. בצעירותו עברה משפחתו לתל אביב. במסגרת שירותו הצבאי בלהקת פיקוד מרכז ביצע, בין השאר, את השיר "ויבן עוזיהו" ללחן של יוחנן זראי.
קריירה > טלוויזיה

בשנת 1957 החל טימור את עבודתו בקול ישראל. הוא היה שדר הטלוויזיה הראשון ששידר מאולפן הטלוויזיה במעגל סגור שהוקם במסגרת תערוכת היובל לתל אביב ב-1959, ובו אירח את שרי הממשלה לוי אשכול, פנחס ספיר ואחרים. התחנה שידרה מדי ערב במשך חודש ימים חדשות, פרסומות חיות ושעשועונים בשיתוף קהל הצופים, שראו את השידור על מסכים ברחבי התערוכה בשידור חי. מאחורי הפרויקט עמדו חברת "אמקור" ומשרד הפרסום "טל-אריאלי".
טימור שימש משך מספר שנים כקריין בטלוויזיה, והשתתף בשעשועוני הטלוויזיה בערוץ הראשון - "זה הסוד שלי", "שחק אותה", "צא מזה", "תשע בריבוע" ועוד. כמו כן השתתף בתוכנית הטלוויזיה החינוכית "קשר משפחתי". ובקטעי קריינות בתוכניות "בלי סודות" ו"בסוד העניינים", כשהוא עושה את הקול של מחשב המילים של עיתוניש (נתן נתנזון) ומחליף בחלק מקטעי הסיפורים את חנן גולדבלט בתור המספר.
ב-2024 נכנס לבית "האח הגדול" בתפקיד דוור המחלק לדיירים מכתבים מהבית.
קריירה > רדיו

במסגרת עבודתו ברדיו ערך והגיש תוכניות רבות, ביניהן: "בחצי היום", "במקצב יוצר", "כל צבעי הרשת", "טלרדיו", "משחקי לילה" (עם זאב ענר), "מחפשים את המטמון" (עם זאב ענר וגבי ינון) והתוכנית הסאטירית "לצון נופל על לצון".
לאחר פרישתו הרשמית מהגשת תוכניות ברדיו, המשיך להגיש בכל יום שישי ברשת ב' את התוכנית "שישי אישי" מחצות ועד שלוש לפנות בוקר. עם סיום פעילותה של רשות השידור, עברה התוכנית להיות משודרת בכאן ב' של תאגיד השידור הישראלי. ביוני 2021, ירדה התוכנית מהאוויר לאחר עשרים וחמש שנה, ובכך נפרד טימור מקול ישראל ומהתאגיד.
קריירה > קולנוע

טימור השתתף בקולנוע, במספר סרטי מתיחות של יהודה ברקן כגון "ניפגש בחוף", "גברת תפתחי זה אני" "חייך אכלת אותה" ועוד, וכן בסרטים "חמש חמש", "הגלולה" ו"הגמל המעופף".
קריירה > עיתונאות

משמש כיושב ראש ועדת בית סוקולוב של אגודת העיתונאים, סגן יו"ר אגודת העיתונאים בתל אביב.
פרסים והוקרה

1991 פרס זיו מטעם צדק-מדות-מוסר לעיתונאים שהיטיבו לתאר את החיוב במציאות החיים בישראל.
2022 פרס מפעל חיים מאגודת העיתונאים
2024 מועמדות לפרס ישראל בתקשורת
התנדבות

טימור מגיש בהתנדבות, מדי חודש, את מגזין הטלוויזיה הקהילתית של נוה מונוסון, המשודר בערוץ 98 למנויי הטלוויזיה בכבלים ובלוויין.
חיים אישיים

טימור אלמן, אב לשתיים, ומתגורר בנוה מונוסון.
אשתו, עליזה טימור, הייתה חברת המועצה המקומית. במשך עשרים שנה הפעילה בנוה מונסון תחנה לבדיקת סרטן השד. לאחר מותה נקראה התחנה על שמה.
הערות שוליים

1 2  השדרן ניסים משעל יקבל פרס מפעל חיים מאגודת העיתונאים, באתר ynet, 11 באוקטובר 2022
↑  דודי פטימר, ‏שדרן הרדיו מושיק טימור מספר על הרגעים הבלתי נשכחים בקריירה הארוכה, באתר מעריב אונליין, 19 בנובמבר 2022
↑  יעל ולצר, "ככה פתאום, בלי הסבר, גדעו לי את מה שאני הכי אוהב ויודע לעשות", באתר ynet, 24 בספטמבר 2021
↑  השופט דב לוין: שפה בוטה ופוגעת היא כרטיס כניסה למודרי התקשורת, מעריב, 12 ביולי 1991
↑  רן בוקר, אילה חסון וקרן נויבך מועמדות - אישה ראשונה תזכה בפרס ישראל לתקשורת?, באתר ynet, 2 באפריל 2024
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007574317105171  VIAF: 3147481266949240477   WorldCat (עם VIAF): 3147481266949240477
אסיטז'

| --- | --- |

 תקופת הפעילות:  1965–הווה (כ־60 שנה) 
 www.ityarn.org
 
אסיטז' (ASSITEJ, ראשי תיבות בצרפתית: "Association Internationale du Theatre de l'Enfance et la Jeunesse", בעברית: האיגוד הבינלאומי של תיאטרון לילדים ולצעירים) הוקם בשנת 1965 כהתקשרות בינלאומית של אנשי מקצוע העוסקים בתיאטרון לילדים ולצעירים. אסיטז' מאפשר להם גישה וחילופי רעיונות ומסורות תרבותיות מכל העולם. ישנם 83 מרכזים לאומיים ברחבי העולם.
בכל שנה מקיים הארגון מפגש אמנותי באתר כלשהו בעולם. אחת ל-3 שנים מקיים הארגון קונגרס עולמי ופסטיבל.
הקונגרסים העולמיים של אסיטז' נערכו בפראג (1966), האג (1968), ונציה (1970), מונטראול (1972, 2005), מזרח ברלין (1975), מדריד (1978), ליון (1981), מוסקבה (1984), אדלייד (1987, 2008), סטוקהולם (1990), הוואנה (1993), רוסטוב על הדון (1996), טרומסה (1999), סיאול (2002), קופנהגן (2011) וורשה (2014).
אסיטז' מקושר למספר רשתות של עוסקים במקצוע, ובהן רשת כלל האמנויות הבינלאומית (IIAN) ורשת מחקר התיאטרון הבינלאומי לקהלים צעירים (ITYARN).
ישראל

בישראל ישנו מרכז לאומי של אסיטז' שייסדה אורנה פורת שהייתה גם ממקימי הארגון העולמי. יושבי הראש של אסיטז'-ישראל היו חגית רכבי ניקוליבסקי‏ (2010-1995) ורזי אמיתי (2012-2022) ושניהם אף היו חברים בוועד ההנהלה העולמי של הארגון (רכבי 2003-1997, אמיתי 2011-2005) ועדי בארי (2016-2015), מנכ"ל תיאטרון מופע.
יושבת ראש של אסיטז' ישראל משנת 2022 היא נאוה אדלר-ביק. מנהל העמותה הוא איתי בלייברג. רזי אמיתי מונה כנשיא כבוד של הארגון.
בסניף הישראלי חברים כ-70 יוצרים, אמנים, מנהלי תיאטראות, מפיקים ואנשי אקדמיה. היעד המרכזי של הארגון הוא קידום מעמדם של תיאטרוני הילדים והנוער ויוצרים בתיאטרון לצופים צעירים בישראל תוך חתירה מתמדת להכרה של הממסד התרבותי בחשיבות תחום התיאטרון וחתירה להשגת תמיכה ציבורית ומשאבים לשם כך ומקדם שיתופי פעולה בין יוצרים ותיאטראות והנהלתו משתתפת בקונגרסים בין-לאומיים.
אסיטז' פועל כל השנה לקידום תיאטרון לצופים צעירים. המרכז מקדם את תחום התיאטרון לילדים באמצעות השגת תמיכה ציבורית ותקציבים,
החל משנת 2006, מחלקת עמותת אסיטז' ישראל (המרכז הישראלי לעידוד הצגות תיאטרון לילדים ונוער) את פרס הבמה לילדים ונוער.
נשיאות כבוד של אסיטז' ישראל בעבר היו אורנה פורת וגילה אלמגור.
הערות שוליים

↑  אסיטז' בעולם, באתר אסיטז' הבינלאומי
↑  אתר IIAN
↑   אתר האינטרנט הרשמי של ITYARN
↑  חגית רכבי ניקוליבסקי, ב"אתר מחזאי ישראל"
↑  אסיטז'-ישראל, באתר אסיטז' הבינלאומי
↑  מרב יודילוביץ', רזי אמיתי יכהן בוועד העולמי של אסיטאז', באתר ynet, 27 בספטמבר 2005
↑  חברי הוועד המנהל, באתר אסיטז' הבינלאומי
↑  אסיטז' ישראל באתר מרכז תיאטרון בובות חולון
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1003084-0  ISNI: 0000 0001 2165 2647  LCCN: n87890065  NKC: ko2009435055  NLA: 35484345  SELIBR: 304591  SUDOC: 026635070  VIAF: 136658645   WorldCat (עם VIAF): 136658645 
סמליל הסניף הישראלי
אפס ביחסי אנוש

| --- | --- |

 בימוי:  טליה לביא
 הופק בידי:  אילון רצ'קובסקי
 תסריט:  טליה לביא
 עריכה:  אריק להב ליבוביץ
 שחקנים ראשיים:  דאנה איבגי נלי תגר שני קליין
 מוזיקה:  רן בגנו
 צילום:  ירון שרף
 מדינה:  ישראל
 חברת הפקה:  יולי אוגוסט הפקות
 חברה מפיצה:  סרטי שני
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  ישראל 26 ביוני 2014
 משך הקרנה:  100 דקות
 שפת הסרט:  עברית
 סוגה:  דרמה קומית 
 מקום התרחשות:  ישראל 
 תקופת התרחשות:  העשור הראשון של המאה ה-21 
 תקציב:  3,706,955 ש"ח
 הכנסות:  2,720,600 ש"ח מהקרנות
 הכנסות באתר מוג'ו:   zeromotivation
 פרסים:  הסרט הטוב ביותר בפסטיבל הסרטים טרייבקה והבמאית הטובה ביותר ע"ש נורה אפרון  6 פרסי אופיר: לתסריט ולבימוי, לשחקנית הראשית, לעריכה, למוזיקה המקורית ולליהוק הטוב ביותר.
 סרט קודם:  "חיילת בודדה"
 דף הסרט ב־IMDb
 
אפס ביחסי אנוש הוא סרט קולנוע ישראלי מסוגת קומדיה שחורה משנת 2014 שכתבה וביימה טליה לביא ומככבות בו דאנה איבגי, נלי תגר ושני קליין.
הסרט מבוסס על "חיילת בודדה", סרט קצר של לביא מ-2006, גם הוא בכיכובה של איבגי.
הסרט עוסק במערכות היחסים בין חיילות שלישות במחנה שיזפון של צה"ל, השוכן במקום נידח בנגב. זוהי אחת היצירות הישראליות הראשונות העוסקת בשירות הצבאי כאשר היא מעמידה נשים במרכזה.
לדברי מבקר הקולנוע גידי אורשר: "זהו סיפורן של הרבה אלפי הנשים הקטנות השקופות שממלאות את המשרדים הצבאיים כדי לנסות להיות חלק מקונצנזוס, מדרך חיים, ממחויבות לאומית שהכוונות הטובות שלהן פוגשות לעיתים מציאות שלא מחזירה להן חיוך, או לפחות פיסה זעירה של כבוד אנושי".
הסרט עלה לאקרנים בבתי הקולנוע בישראל ביוני 2014. הוא זכה בפסטיבל הסרטים טרייבקה ב"פרס הסרט הטוב ביותר" והבמאית קיבלה את "פרס הבמאית המצטיינת ע"ש נורה אפרון". ב-21 בספטמבר 2014 זכה ב-6 "פרסי אופיר" מתוך 11 להם היה מועמד: לתסריט ולבימוי (טליה לביא), לשחקנית הראשית (דאנה איבגי), לעריכה (אריק להב ליבוביץ), למוזיקה המקורית (רן בגנו) ולליהוק הטוב ביותר (אורית אזולאי). ב-13 באוקטובר זכה הסרט ב"פרס תא המבקרים לסרט הישראלי הטוב" של אותה שנה.
תקציר העלילה > סיפור א': המחליפה

דפי (נלי תגר) היא חיילת חסרת מוטיבציה המשרתת כמש"קית נייר וגריסה במשרד השלישות של בסיס השריון הנידח שיזפון שבנגב (בסיסה של חטיבה 460). עיקר תפקידה הוא גריסת מסמכים שנזרקו. היא גרה בחיפה אך חולמת להגיע לתל אביב על ידי מעבר לשירות בבסיס הקריה. היא כותבת מכתבים לגורמי צבא רבים, כולל הרמטכ"ל, ומבקשת העברה. כאשר יום אחד מגיעה לבסיס תהילה (יונית טובי), שמספרת כי סיימה טירונות ונשלחה לשרת שם, דפי משוכנעת שמכתביה נענו בחיוב, וכי מדובר בחיילת חדשה שנשלחה להחליף אותה. דפי חופפת אותה ומכניסה אותה לרזי תפקידה, כולל הסבר על חשיבותו של אקדח הסיכות היקר של המשרד. בערב מתגלה כי תהילה כלל איננה חיילת וכי מדובר במתחזה שהגיעה לבסיס כדי לפגוש את איתן (משה אשכנזי) קצין שניהל איתה קשר רומנטי במשך ימים אחדים. הוא דוחה אותה והיא פוגשת בחדרו בחברתו החדשה, ענת (דנה מיינרט), קצינת הת"ש של הבסיס. בעקבות זאת תהילה חותכת את עצמה בשירותים ובבוקר היא נמצאת במיטתה ללא רוח חיים. לאחר מכן דפי מגלה שמכתביה לא נשלחו מעולם. דפי יוצאת לקורס קצינות, בתקווה לעבור בסופו לבסיס הקריה.
תקציר העלילה > סיפור ב': הבתולה

חיילת נוספת במשרד השלישות היא חברתה של דפי, זוהר (דאנה איבגי) – בת קיבוץ צינית וחצופה שאינה מקבלת מרות. תפקידה הוא מש"קית דואר, אבל אין לה כל עניין לבצע את תפקידה והיא עסוקה בשבירת שיאים במשחק המחשב "שולה המוקשים". היא ניסתה למנוע מדפי לעזוב בכך שלא שלחה את מכתביה, אולם לאחר שדפי מגלה זאת החברות ביניהן מתפרקת. כאשר מתגלה לזוהר כי היא החיילת היחידה במשרד השלישות שעדיין בתולה, היא מחליטה לפעול על פי עצתה של אירנה (תמרה קלינגון), עולה חדשה, שנוהגת להעיר לזוהר ולעקוץ אותה על בתוליה, ולהכיר גבר. היא מזמינה למשימה זו את מאיר (אלעד סממה), חייל קרבי שהגיע לבסיס. השניים יוצאים לפינה חשוכה בבסיס, מתוך כוונה לקיים יחסי מין, אך עד מהרה המפגש הופך לניסיון אונס. מעשיו של מאיר מופסקים על ידי אירנה, המאיימת על החייל בנשקו בעוד מכנסיו מופשלים, ודורשת ממנו לקיים יחסי מין עם הפח שלידו, בגלל שלטענתה התייחס אל זוהר כמו אל פח זבל.
תקציר העלילה > סיפור ג': המפקדת

קצינת השלישות רמה (שני קליין) היא המפקדת הישירה של דפי וזוהר, אשר מנסה ללא הצלחה להתמודד שוב ושוב עם בעיות המשמעת וחוסר המוטיבציה של השתיים. רמה מנסה להכין את המשרד לקראת ביקורת שלישות חיצונית, ומתקשה להשיג את שיתוף הפעולה של החיילות. מפקד הבסיס בועז (יובל סגל) מסביר לה כי הצלחה בביקורת היא נקודת מבחן קריטית על מנת להוכיח את יכולותיה ולקבל המלצה לקראת התפקיד הבא שלה והקריירה הצבאית עליה היא חולמת. בעקבות עונש שהטילה רמה על זוהר, זוהר גורסת את כל המסמכים שבמשרד השלישות, וגורמת לכישלון בביקורת, שמביא לסיום שירותה של רמה, ושליחתה של זוהר לכלא הצבאי.
דפי מסיימת את קורס הקצינות, אך בסיומו, במקום לעבור לבסיס הקריה כפי שחלמה, היא חוזרת לבסיס שיזפון לתפקיד שמילאה קודם רמה. התפקיד החדש מעמיד במבחן את החברות בינה לבין זוהר. בעקבות ריב ביניהן, שבו זוהר תולה בבסיס את המכתבים שדפי שלחה ודפי מנסה למחוק את השיאים של זוהר ב"שולה המוקשים", דפי אכן מועברת לקריה וזוהר מאבדת את בתוליה לצחי, קצין המחשוב של הבסיס: שניהם פונו למרפאה לאחר שדפי מחקה את כל המידע הממוחשב חוץ מהמשחקים. לבסוף זוהר משתחררת משום שדואר אלקטרוני הפך את תפקידה למיותר, והיא עוזרת לדפי לכתוב מכתב בקשה לעבור למשרד אחר בקריה.
הפקה

צילום הסרט התבצע במקומות אחדים. זירת ההתרחשות העיקרית, משרדי השלישות, צולמה בצריפים נטושים של משרד החקלאות ברעננה, ובשבט הצופים "רשפים" בהרצליה. נופים מדבריים צולמו בנגב, בין השאר במדרשת שדה בוקר. מפקדת הבסיס צולמה בערד.
עלילת הסרט מתרחשת במשך שנה, בין 2003 ל-2004, כלומר כעשר שנים קודם צילומו. הדבר חייב הקפדה על אבזרים שהשתנו במהלך תקופה זו, כגון טלפונים סלולריים ומסכי מחשב. עם זאת, ישנו פער תקופתי במדי אנשי הקבע הבכירים, כמו מפקד הבסיס, שבשנת התרחשות העלילה כבר יצאו משימוש. בנוסף בסרט (וגם בכרזה שלו) נראים שלושת מגדלי עזריאלי, אבל במועד התרחשות העלילה טרם נבנה המגדל המרובע.
צוות השחקנים

| שם השחקן/ית | שם הדמות | תפקיד |
| --- | --- | --- |
| דאנה איבגי | זוהר בן ארי | מש"קית דואר בשלישות |
| נלי תגר | דפי צפריר | מש"קית נייר וגריסה בשלישות |
| שני קליין | רמה כהן | קצינת השלישות |
| יובל סגל | בועז | מפקד הבסיס |
| יונית טובי | תהילה | מתחזה לחיילת |
| תמרה קלינגון | אירנה | חיילת במשרד השלישות |
| דנה מיינרט | ענת | קצינת ת"ש |
| מיטל גל סויסה | ליאת | חיילת במשרד השלישות |
| חלי טויטו | לבנת | חיילת במשרד השלישות |
| משה אשכנזי | איתן | קצין |
| ליאור וינברג | גיא שפי | קצין שריון |
| שיר קליפר | הילית | מדריכת ירי |
| אלעד סממה | מאיר | חייל קרבי מיחידת מגלן |
| איל היינה גלי | צחי | קצין מחשבים |
| עדי חבשוש | שירה | פקידת לשכה |
| לי לוטן | נעמה | פקידת לשכה |
נטע אלכסנדר אפיינה את הדמויות: "השלישות בשיזפון מציגה טיפוסים ישראליים מגוונים למדי: זוהר היא בת קיבוץ, דפי היא בחורה עירונית ומפונקת מחיפה, חברתן למשרד, אירנה, היא עולה מרוסיה, ומש"קית הת"ש של הבסיס, ענת, היא קלישאה מהלכת של אשכנזייה מתנשאת."
על הדמויות הנוספות שבסרט כתב גידי אורשר: "ליד אלה חיות, נושמות, מתעלקות, מחפפות, משתעממות, מתחמקות, מעבירות את השנתיים עוד דמויות רבות אחרות שכולן מהוות את הצלע הנשית של צבא ההגנה לישראל, צלע סדוקה של צבא סדוק עם חולי מיגדרי אנוש."