stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
צ'יינה מדיה גרופ
הערות שוליים

↑  "China Hosts Media Leaders for Asia Summit". MENAFN.com. 11 באפריל 2018. אורכב מ-המקור ב-11 באפריל 2018. נבדק ב-11 באפריל 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Trailer of Media Leaders Summit for Asia". China Radio International. 8 באפריל 2018. אורכב מ-המקור ב-9 באפריל 2018. נבדק ב-9 באפריל 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Jiang, Steven (21 במרץ 2018). "Beijing has a new propaganda weapon: Voice of China". CNN. אורכב מ-המקור ב-21 במרץ 2018. נבדק ב-8 באפריל 2018. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Stone, Curtis (22 במרץ 2018). "World needs a better understanding of China, "Voice of China" can help". People's Daily. אורכב מ-המקור ב-22 במרץ 2018. נבדק ב-8 באפריל 2018. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Kuo, Lily (21 במרץ 2018). "China state media merger to create propaganda giant". The Guardian. אורכב מ-המקור ב-22 במרץ 2018. נבדק ב-8 באפריל 2018. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  中共中央印发《深化党和国家机构改革方案》 (בChinese (China)). NetEase. Xinhua News Agency. 21 במרץ 2018. אורכב מ-המקור ב-21 במרץ 2018. נבדק ב-9 באפריל 2018. {{cite news}}:  (עזרה)
פסאלמוס הונגריקוס

פסאלמוס הונגריקוס (בהונגרית: Psalmus Hungaricus), (תהילים הונגריים) אופוס 13, היא יצירה כוראלית לטנור, מקהלה ותזמורת מאת זולטאן קודאי, שחוברה בשנת 1923. היצירה הוזמנה לחגיגות יובל החמישים לאיחוד בודה ופשט, לביצוע חגיגי ב-19 בנובמבר 1923, לצד "סוויטת מחול" מאת בלה בארטוק, ו"אוברטורה לפסטיבל" של ארנסט פון דוהנאני, שניצח על הקונצרט. הביצוע הראשון של היצירה מחוץ להונגריה התקיים בציריך ב-18 ביוני 1926, בניצוח פולקמאר אנדראה. יצירה זו הייתה נקודת מפנה בהכרה הבינלאומית של קודאי כמלחין, מעבר לפרסומו כאתנומוזיקולוג ומחנך מוזיקה.
רקע

הטקסט מבוסס על פרשנות למזמור תהילים נ"ה, "האזינה אלוהים תפילתי ואל תתעלם מתחינתי", מאת המשורר המטיף והמתרגם בן המאה ה-16 קשקמטי וג מיהאלי. שלא כמקובל, בחר קודאי טקסט דתי לציון אירוע חילוני; מילות הלברית המבטאות יאוש וקריאה לאלוהים מאפשרות למלחין להתייחס אל עברה הטרגי של הונגריה והאסון שפקד אותה בעקבות חוזה טריאנון (1920), שהביא לאובדן יותר מ-70% מן הטריטוריה הלאומית שלה. המוזיקה משקפת את המשבר הלאומי במהלך מלחמת העולם הראשונה ואחריה (חלוקת ממלכת הונגריה), והטקסט מציב את יגונו של דוד המלך אל מול סבלות המגיארים תחת שלטון העות'מאנים בהונגריה. מכאן, שה"פסאלמוס הונגריקוס" מקיף אלפיים חמש-מאות שנים של מצוקה פוליטית.
תיאור

בראשית הפרק הראשון, עובר פרלוד תזמורתי תמציתי אל פסקת מקהלה קצרה ונוגה. הטנור הסולן נכנס מיד באריה רפסודית, שראשיתה "האזינה אלוהים תפילתי אל תתעלם תחינתי" (נ"ה:א') והמשכה, "מי יתן לי אבר כיונה".(נ"ה:ז') לאחר סולו הטנור הראשון, עונה המקהלה בקטע קצר, תיאורי, שמטרתו לשכך ולהרגיע, אך הטנור מגיב בלהט, מגנה את החוטאים שזממו להפיל תמימי-דרך. דבריו אלה מעוררים קינה כוראלית בקולות נשים ללא מילים, ואל שוועתן מצטרף הטנור, המביא את היצירה אל שיאה הכוראלי בקביעה, כי "אני אל אלוהים אקרא וה' יושיעני" (נ"ה:י"ז) ... "אתה אלוהים תורידם לבאר שחת"(נ"ה:כ"ד).
הפרק השני נפתח אטאקה, בהלך רוח מהורהר, בניגוד לקודמו, ובו קטעי סולו ממושכים לקלרינט ולכינור, על רקע נגינת נבל ופיציקטו בכלי מיתר. הטנור חוזר באריה לירית, מלאת ערגה, "ואני אבטח בך"(נ"ה:כ"ד), המשלבת להט ורוך.
בפרק האחרון מופיעה בעיקר המקהלה השלמה, המשלבת לסירוגין צלילי פומפוזיות צבאית עם דברי התרסה. היצירה מסתיימת בתפילה חרישית.
ביצוע בישראל

מרץ 1965, התזמורת הפילהרמונית הישראלית והמקהלה הפילהרמונית תל אביב בניצוח גאורג שולטי, היכל התרבות, תל אביב
1972, התזמורת הסימפונית ירושלים, מקהלת הקיבוץ המאוחד ומקהלת הקיבוץ הארצי, בניצוח גארי ברתיני, בנייני האומה, ירושלים.
הקלטות

גאבור קארלי ומקהלת הקולג' של צפון טקסס והתזמורת הסימפונית של דאלאס בניצוח אנטל דוראטי, הוקלט ב-5 בינואר 1949, RCA ויקטור DM 1331. יצא למכירה במאי 1950
ארנסט הלפיגר, תזמורת רדיו ברלין, בניצוח פרנץ פריצ'אי, 1959 (דויטשה גרמופון) (בגרמנית)
יוזף שימאנדי ומקהלת מוזיקליסקה זלסקאפט והתזמורת הפילהרמונית המלכותית של סטוקהולם בנניצוח אנטאל דוראטי, הקלטה חיה מ-16 בדצמבר 1967, תקליטור BIS 421-424, יצא למכירה בינואר 1988
יוזף שימאנדי ומקהלת רדיו הונגריה והתזמורת הממלכתית של הונגריה, בניצוח אנטאח דוראטי, הוקלט ב-24–27 בספטמבר 1968 (הונגרטון)
לאיוש קוזמה ומקהלת פסטיבל ברייטון, התזמורת הסימפונית של לונדון בניצוח אישטוון קרטס, 1970 דקה.
יאנוש ב. נאגי, מקהלת רדיו הונגריה והפילהרמונית של בודפשט בניצוח ארפד יו, 1982 (ארטס מיוזיק).
דרקוצ'י, תזמורת פסטיבל בודפשט בניצוח גאורג שולטי, 1998 (לונדון)
נילסון, ריימונד, התזמורת והמקהלה הפילהרמונית של לונדון בניצוח יאנוש פרנציק, 1989 (תקליטור פרייסלס D225335) (גם תקליטי אברסט SDBR-3022)
צ'ארלס מקקראס, התזמורת הסימפונית והמקהלה של רדיו דנמרק.
שונות

היצירה נזכרת בספרו של חיים באר עת הזמיר (עם עובד, 1987, עמ' 360). בספרו מסע דילוגים (בעריכת גדעון טיקוצקי, עם עובד, 2019, עמ' 237-235) תיאר באר כיצד שילב את אזכור היצירה ברומן.
הערות שוליים

↑  נורמן לברכט, "אנציקלופדיה למוזיקה של המאה ה-20", עמ' 692
↑  http://www.gramophone.net/Issue/Page/May%201982/65/745834/KODALY.+Psalmus+Hungaricus,+Op.+13.+Missa
↑  http://www.allmusic.com/album/release/zoltán-kodály-psalmus-hungaricus-missa-brevis-mr0002709480
↑  http://evereststereo.com/album/sdbr-3022
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810648300205606  BnF: cb13914741t (data)  GND: 300197144  LCCN: no97083607  MusicBrainz work: dfe41c16-b3e0-35fd-a1d7-89efb5be041d  NLA: 35742054  VIAF: 174800845   WorldCat (עם VIAF): 174800845
פרובינקיה מצרים

שטח מצרים באדום מתוך האימפריה הרומית
מצרים (בלטינית: Aegyptus; ביוונית קוינה: Αἴγυπτος; איגיפטוס) הייתה פרובינקיה רומאית למן סיפוחה ב-30 לפנה"ס עד כיבושה על ידי הערבים ב-641.
המאה השנייה לפנה"ס סימנה את ירידתם של הממלכות ההלניסטיות ועליית כוחה של הרפובליקה הרומית. התרחשות זאת לא פסחה על הממלכה התלמית שבסיסה היה במצרים. למרות שהייתה באופן מסורתי בעלת ברית של רומא הוכרחה מצרים לוותר על קירנאיקה לטובת שלטון רומא ובמשך המאות הבאות הממלכה נחלשה יותר ויותר, והפכה למעשה מדינת חסות של רומא, עד כדי כך שבאמצע המאה הראשונה לפנה"ס רומא הציבה בה חיל מצב קבוע. ברומא עצמה עלו הצעות לספח את מצרים, אולם הם נדחו בהתנגדות הסנאט.
קלאופטרה השביעית, מלכת מצרים ניסתה לחדש את כוחה של הממלכה התלמית והשתמשה לשם כך בקשריה, בחלקם קשרים רומנטיים עם המדינאים הרומאים יוליוס קיסר ומרקוס אנטוניוס. עקב כך נכנסה למעורבות במלחמות האזרחים הרומיות שהסתיימו בתבוסתו של אנטוניוס בקרב אקטיום ב-31 לפנה"ס. שנה לאחר מכן מנצח הקרב, אוקטביינוס, פלש למצרים הביס בקלות את אנטוניוס וקלאופטרה (שהתאבדה לאחר מכן) וארגן את הממלכה התלמית כפרובינקיה רומית.
אוקטביאנוס השתמש בכספים ובאוצרות העצומים שלכד לאחר כיבוש מצרים כדי לשלם לווטרנים של הלגיונות ולייצב את המצב הכלכלי ברומא, אולם לא בכך התבטאה חשיבותה האמיתית של מצרים. הרומאים השתמשו בה כאסם התבואה של איטליה ודאגו לאספקה שוטפת של תבואה מצרית לאימפריה.
בשל חשיבותה האסטרטגית של מצרים, אסר הקיסר על סנאטורים להיכנס אליה ללא אישורו המפורש, ובניגוד לפרובינקיות אחרות שבהם השלטון היה נתון להלכה בידי הסנאט, במצרים מונה נציב קיסרי שענה אך ורק לפרינקפס.
לדברי יוסף בן מתתיהו, שכתב במחצית השנייה של המאה ה-1 לספירה, לפי נתוני מס הגולגולת, אוכלוסיית מצרים מנתה בזמנו 7.5 מיליון נפש מלבד תושבי אלכסנדריה, שכפי הנראה מנו כמיליון נפש.
מהקמת הפרובינקיה ועד המאה השנייה לספירה ישבו בה הלגיון השלישי קירנאיקה והלגיון העשרים ושניים דיאוטריאנה. במאה השנייה החליף אותם הלגיון השני טריאנה שישב בה עד המאה הרביעית לספירה.
הערות שוליים

↑  יוסף בן מתתיהו, מלחמת היהודים, ספר ב, פרק טז, פסקה ד, סעיף 385.
↑  ישראל שצמן, תולדות התקופה ההלניסטית, האוניברסיטה הפתוחה, יחידה 7, עמ' 17.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007533496205171  LCCN: sh85041290
פסטל שמן

פסטל שמן של מותג "פנדה"
"דג", ציור של אמיליה בייר (אנ') בצבעי פסטל שמן
פַּסְטֵל שמן (מכונה בישראל "צבע פנדה") הוא גליל קטן ונוח לאחיזה, המורכב משעווה, שמן ופיגמנט. צבע הפסטל משמש בעיקר כאמצעי ציור, ונחשב נוח לשימוש. ניתן להשתמש בפסטל שמן על מצעי ציור שונים, אך השימוש המקובל בימינו הוא על נייר.
פסטל שמן הוא גליל צבע מוצק למחצה, וחלק מקטגוריה של מדיומים לציור בשם זה (הכוללת גירי פסטל, פסטלים רכים ועוד). שמה של הקטגוריה נובע מהמילה האיטלקית פסטלו (Pastello) שמשמעותה גליל.
בעברית טרם סופק שם תואם, אם כי היו מספר ניסיונות, שכשלו מסיבות שונות. גיר מייצג את המחצב, או מקלות קטנים המיוצרים ממנו; מקלון מרמז על הצורה ואופי האחיזה, אך בעל הקשר של עץ; עיפרון מרמז על אופן האחיזה והשימוש ככלי-ציור, אך מהווה בעיה במושג "עפרון פסטל". לפיכך, על מנת לא ליצור בלבול, השימוש כיום הוא במושג הלועזי.
היסטוריה

פסטלי שמן הם פיתוח של גירי פסטל, אשר היו בשימוש אמנותי זה מספר מאות שנים, והורכבו משעווה, גיר ופיגמנט. הפיתוח הראשוני של פסטל השמן היה ביפן במאה ה-19 ותחילת המאה ה-20, כחלק ממהפכה בחינוך לגיל הרך, במטרה לייצר כלי ציור זול ונוח לשימוש, ולדרבן את הילדים להבעה עצמית. לאחר הצלחה מקומית נדדו פסטלי השמן לאירופה, שם הופצו לראשונה על ידי חברת Talens ההולנדית, תחת המותג המערבי Panda (בישראל השם "פנדה" הפך לשם גנרי לפסטל שמן). הודות למחיר זול לייצור, חיי מדף ארוכים ופופולריות בכל הגילאים, פסטלי שמן מיוצרים כיום במדינות רבות ברחבי העולם, כולל בישראל. הם נחשבים כמדיום המייצר ציורים אקספרסיביים, צבעוניים וקלים לשימור.
שימושים

ניתן לצייר בפסטלי שמן בטכניקות שונות, החל ממריחה ישירה של הפסטל על דף מחוספס ועד המסה חלקית של הפסטלים בטרפנטין ומשיחת הצבע הנוזלי במכחול. ערכת פסטל שמן לציור לרוב תכלול את פסטלי השמן (בתצורה מלבנית או גלילית), עפרון לבן ושחור (נטולי גרפיט) לסימון קווי מתאר, חרטים וספוגיות למריחה וערבוב של גוונים על הדף, ממס כגון שמן פשתן או טרפנטין לאפקטים נוזליים, ושימוש רב באצבעות על מנת למזג את השכבות זו בזו. את הציור הסופי יש לשמר בורנית כמו ציור שמן, היות שמרבית פסטלי השמן ברמת אמנים אינם מתייבשים לחלוטין. מקובל בנוסף למסגר ציורים בפסטל שמן מתחת לזכוכית, בדומה לצבעי מים, כדי למנוע מריחה של הציור.
סוגים

פסטלי שמן מורכבים משלושה מרכיבים עיקריים, אך שינוי במינון החומרים או תכונותיהם יכולים ליצור מגוון מוצרים. השעווה בפסטל אחראית על מידת רכותו ואופן מריחתו, ושימוש בשעווה מסוגים שונים יכולה להשפיע על תגובת הפסטל לחום, עמידות של המריחה על הדף ועובי המריחה. השמן מטרתו לתת לפסטל אפשרות מריחה חלקה, לאפשר מסיסות בממיסים שונים (לרוב טרפנטין או ספירט), להבליט את הגוונים השונים ולהשפיע על זמן הייבוש של הציור. יש שימוש בשמנים רבים בתעשיית פסטלי השמן, ושילוב של מספר שמנים במינונים שונים הוא נפוץ מאוד, על מנת להשיג פסטל רך, קל לערבוב במגע, ושאינו מתייבש במהירות (ולעיתים, אינו מתייבש כלל). ולבסוף, השימוש בפיגמנט במינונים שונים קובע את איכות הפסטל, את מידת דהייתו עם הזמן, ואת גוונו.
חומרים שונים אלו יכולים ליצור פסטל שמן רך (הרבה שמן לא מתייבש, מעט שעווה ופיגמנט) המשמש לגני-ילדים ולציירים מתחילים; פסטל שמן איכותי (מעט שעווה, שמן בעל ייבוש בינוני עד לא-מתייבש, כמות גדולה של פיגמנט) לציירים מומחים; מקלות שמן קשים (מעט שעווה, שמן מתייבש, פיגמנט רב) שניתן להשתמש בהם רק בטבילה בממיס; וכל שילוב אחר, בהתאם לקושי, איכות הגוון, עמידותו ועוד.
שימוש בצבעי פסטל על ידי מריחה ישירה על דף מחוספס
פלליו (אונייה)

| --- | --- |
פלליו, תמונה מאוקטובר 2007
פלליו, תמונה מאוקטובר 2007
 תיאור כללי
 מוטו:  ”Pax per Potens” מלטינית: ”שלום באמצעות כוח”
 סוג אונייה:  אוניית סער אמפיבית
 צי:  צי ארצות הברית
 דגל הצי:  
 סדרה:  סדרת טאראווה 
 ציוני דרך עיקריים
 מספנה:  מספנת אינגלס
 הוזמנה:  6 בנובמבר 1970
 תחילת הבנייה:  12 בנובמבר 1976
 הושקה:  25 בנובמבר 1978
 תקופת הפעילות:  3 במאי 1980 – 31 במרץ 2015 (34 שנים)
 מיקום:  21°22′24″N 157°58′51″W﻿ / ﻿21.3732154°N 157.9809546°W﻿ / 21.3732154; -157.9809546 
 עיטורים:  Joint Meritorious Unit Award Navy Meritorious Unit Commendation 
 מידות
 הֶדְחֶק:  רגיל: 25,982 טון, מקסימלי: 39,438 טון
 אורך:  250 מ'
 רוחב:  32.5
 שוקע:  8.2 מ'
 נתונים טכניים
 מהירות:  24 קשר (44 קמ"ש)
 גודל הצוות:  262 קצינים ו-2,543 חוגרים ונגדים
 הנעה:  טורבינת קיטור 
 
פלליו (באנגלית: USS Peleliu) הייתה אוניית סער אמפיבית של צי ארצות הברית, אשר נקראה על שם "הקרב על פלליו" במלחמת העולם השנייה. פלליו הוכנסה לשירות פעיל בשנת 1980, והשתתפה במספר מבצעים ביניהם פינוי חיילים מבסיס חיל הים האמריקאי בסוביק בעקבות התפרצות הר הגעש פינטובו כמו כן השתתפה בפעולות במסגרת כוח ההתערבות הבינלאומי במזרח טימור והשותפות הפסיפית, והעניקה סיוע במהלך השיטפונות בפקיסטן ב-2010. היא הוצאה משימוש ב-31 במרץ 2015, בסן דייגו, קליפורניה. היא נגררה אל נמל פרל הארבור שבהוואי, ונמצאת בצי העתודה לצד "טאראווה", למקרה שיתעורר בה צורך.
תכנון ובנייה

פלליו הוזמנה ב-6 בנובמבר 1970, אולם הבנייה החלה רק ב-12 בנובמבר 1976. השם המקורי שלה היה אמור להיות USS Khe Sanh ומאוחר יותר USS Da Nang רק בסוף הוחלט על השם "פלליו", על שם הקרב על פלליו במלחמת העולם השנייה. פלליו נבנתה בידי חברת ייצור הספינות "ליטון תעשיות", במספנת אינגלס בעיר פסקגולה שבמיסיסיפי. האונייה הושקה ב-25 בנובמבר 1978, בחסותה של פגי הייוורד, אשתו של ראש המבצעים הימיים דאז, תומאס הייוורד. פלליו הוכנסה לשירות פעיל ב-3 במאי 1980.
היסטוריה מבצעית

לאחר רעידת האדמה בסן פרנסיסקו ב-17 באוקטובר 1989, פלליו הייתה אחת מ-24 מאוניות חיל הים האמריקני שהעניקו סיוע. פלליו העניקה מחסה ל-300 ניצולים, וסיפקה סיוע אווירי ממסוק. בשנה שלאחר מכן הספינה השתתפה במספר תמרונים בינלאומיים עם מדינות מזרח-אסייתיות. היא נותרה בעתודה בזמן מלחמת המפרץ, ולם ב-15 ביוני 1991 היא הוזעקה לפיליפינים עקב התפרצותו של הר הגעש פינטובו. פלליו סייעה לפנות את החיילים ואנשי הצוות האמריקים מבסיס חיל הים האמריקאי בסוביק, וכן פינתה את רוב היולדות מבית החולים המקומי. מספר לידות אירעו על סיפונה של פלליו.
פלליו לקחה חלק במספר מבצעים, ביניהם "מבצע החזרת התקווה" בסומליה בשנת 1994. באותה שנה היא עגנה גם באי פלליו שבו התרחש הקרב על פלליו של שמו נקראה האונייה. באוקטובר 1999 לקחה המשימה חלק במבצעים במזרח טימור כחלק מכוח ההתערבות הבינלאומי במזרח טימור, בהנהגת אוסטרליה. בזמן פיגועי 11 בספטמבר בשנת 2001, שהתה האונייה בנמל דרווין שבאוסטרליה. לאחר ההתקפות פלליו נשלחה אל הים הערבי, ובהמשך הובילה כוחות מרינס לאפגניסטן במסגרת מבצע חירות מתמשכת. הטרוריסט האמריקאי-מוסלמי ג'ון ווקר-לינד, הובא אל ארצות הברית על הפלליו, והוא נחקר עליה והודה בפשעיו.
פלליו לקחה חלק במספר פעולות הומניטריות במסגרת השותפות הפסיפית, בשנת 2007.שנה לאחר מכן לקחה פלליו חלק נכבד במאבק נגד הפיראטים במפרץ עדן. בשנת 2010 היא נשלחה לנמל קראצ'י בפקיסטן, וסייעה לחלץ אנשים במהלך השיטפונות הגדולים במדינה באותה שנה.
ב-31 במרץ 2015, לאחר 34 שנות שירות, 17 פריסות, ושיט של למעלה מ-1.6 מיליון ק"מ, הושבתה פלליו בנמל סן דייגו שבקליפורניה. האונייה נגררה אל פרל הארבור שבהוואי, ונמצאת כיום בצי העתודה הפעילה לצד USS טאראווה למקרה שיתעורר בה צורך.
הערות שוליים

↑  US Navy decommissions USS Peleliu
↑  USS Peleliu to be Decommissioned After Nearly 35 Years of Service
פסטרמה

פרוסות פסטרמה
פָּסְטרַמָה היא מוצר בשר מעושן, המוגש קר או חם ופרוס. ברוב העולם מכינים פסטרמה מבשר בקר. בישראל רווחת פסטרמה דלת שומן מבשר הודו ומבשר עוף.
דרך ההכנה

להכנת פסטרמה כובשים נתח בשר במשרה של מי מלח ולאחר מכן מייבשים אותו, מתבלים בעשבי תיבול ותבלינים שונים כשום, פלפל שחור, פפריקה, מיורן ואחרים, ולאחר מכן מעושן הנתח. פרט לשימוש בפלפל ובעישון, התהליך דומה למדי לתהליך הכנת קורנד ביף. במטבח האמריקאי, המטבח הבריטי והמטבח היהודי נהוג להשתמש בחזה בקר, אשר מבושל בין שלב הכבישה לייבוש.
הפסטרמה במטבחי העולם

שלא כמו בסגנון היהודי והאמריקאי, הדוגל בשימוש בבשר בקר שמן מהחזה, במסורת הרומנית רווח השימוש בבשר כבש או חזיר.
פסטרמה מוגשת לרוב בפרוסות קרות כמילוי לכריכים. המסורת של ה"דלי'ס" הניו יורקיים היהודיים דוגלת בהגשת הפסטרמה חמה בכריכי לחם שיפון עם סלט קולסלו ורוטב רוסי המכיל חזרת, מיונז, צלפים ופלפלים.
מקור השם

מקור שם המאכל כפי הנראה בטורקית, שכן שפות בלקניות רבות כרומנית ובולגרית כוללות מילה זו. מהן הגיעה המילה ליידיש (פּאַסטראָמע) ורוסית, והתגלגלה לארצות הברית ולשפה האנגלית על ידי המהגרים היהודים מרומניה שהביאוה עמם בסוף המאה ה-19. המילון הגסטרונומי ליידיש של ד"ר מ. שכטר והמילון האטימולוגי הרשמי לרומנית (Dicţionarul explicativ al limbii române) מגדירים שורשי מילה זו ב"בסטירמה" הטורקית ("בשר כבוש" בטורקית), ואכן קיים במזרח התיכון ובארמניה מאכל דומה הקרוי "בסטורמה". האזכורים הראשונים של "פסטרמי" באנגלית הם אודות חנות בבעלות יהודית המוכרת את המוצר בעיר ניו יורק ב-1887.
פעמון הצאר

פעמון הצאר


מפת הקרמלין במוסקבה. למידע על מקום  לחצו עליו
פעמון הצאר (רוסית: Царь–колокол, צאר-קולוקול) הוא פעמון ענק המוצב בחוצות הקרמלין במוסקבה. זהו הפעמון הגדול ביותר בעולם, משקלו 216 טון.
פעמון הצאר נבנה ביוזמת הקיסרית אנה. הוא נבנה על ידי איוון מוטורין ובנו מיכאיל, יצרני פעמונים ידועים ברוסיה, בשנים 1733-1735. מוטורין האב מת באוגוסט 1735, לפני יציקת הפעמון, ואת העבודה סיים בנו. על הפעמון עיטורים, דיוקנאות וכתובות מעשה ידיהם של אמנים שונים.
הפעמון עשוי ברונזה, גובהו 6.2 מטרים, קוטרו בחלקו התחתון 6.6 מטרים ועוביו המקסימלי כ-60 סנטימטרים. הפעמון לא צלצל מעולם – בשריפה שאחזה ב-1737 בבנייני העץ שבקרמלין נסדק הפעמון, בעודו מונח בבור היציקה, ושבר במשקל של 11.5 טונות נפרד ממנו.
לאחר שנשבר, נותר הפעמון באתר היציקה שלו במשך כ-100 שנים. ב-1812, לאחר כיבוש מוסקבה, חשב נפוליאון לקחת את הפעמון לצרפת כחלק ממסע ניצחון, אך עקב קשיים לוגיסטיים נשאר הפעמון במקומו. רק ב-1836 הוצב על בסיס מתומן ליד מגדל הפעמונים של איוואן הגדול בחצר הקרמלין, כשלצידו החלק השבור. הפעמון ושברו מונחים בפשטות ואינם מקובעים לקרקע, שכן לא ניתן להזיזם ללא מכשור מתאים.
ראו גם

פצצת הצאר
תותח הצאר
הערות שוליים

↑  משקלו של הפעמון השני בעולם, באוסקה, יפן, הוא כ-100 טון.
↑  לשם השוואה, משקלו של "ג'ורג' הגדול", הפעמון הגדול ביותר בקתדרלת ליברפול הוא 14.5 טון.
| הקרמלין |
| --- | --- | --- |
| מבנים | ארמון הקרמלין הגדול • ארמון טרם • ארסנל הקרמלין • כנסיית הנחת הגלימה • כנסיית שנים עשר השליחים • מנזר העלייה לשמים • נשקיית הקרמלין • מגדל הפעמונים של איוואן הגדול • קתדרלת הבשורה • קתדרלת העלייה לשמים • קתדרלת המלאך מיכאל • ארמון הסנאט • ארמון הקרמלין הממלכתי • בניין הסגל הנשיאותי של רוסיה | מראה מהאוויר |
| החומה | חומת הקרמלין • מגדל ספאסקיה • מגדל טרויצקאיה • מגדל בורוביצקאיה | מראה מהאוויר |
| כיכרות וגנים | גן אלכסנדר • קבר החייל האלמוני • כיכר איוואנובסקיה • כיכר הקתדרלות • פעמון הצאר • תותח הצאר • גן טאיניצקי | מראה מהאוויר |
| אחזקה ותרבות | המנהל לענייני נשיא רוסיה • פסטיבל מגדל ספאסקאיה | מראה מהאוויר |
פרס הרי הרשון

| --- | --- |
 תיאור:  פרס ספרות
 מדינה:  ישראל 
 הגוף המעניק:  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 תקופת הפרס:  1973–הווה (כ־51 שנים) 
 
פרס הרי הרשון הוא פרס לספרות יפה המוענק מדי שנה על ידי האוניברסיטה העברית בירושלים. הענקת הפרס החלה בשנת 1973, ומאז הוא נמצא באחריות דיקנט הסטודנטים. החל משנת 2014 האחריות לחלוקת הפרס עברה אל החוג לספרות עברית. בין הזוכים בו דויד גרוסמן, צרויה שלו, גיל הראבן, מרים גולן וחביבה פדיה.
בעשור האחרון מוענק במקביל לפרס הרי הרשון גם פרס רחל נגב לשירה, על שם המשוררת רחל נגב שזכתה בפרס בשנת 1979.
ראו גם

זוכי פרס הרי הרשון בעלי ערך בוויקיפדיה
ערך זה הוא קצרמרבנושא ספרות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
פרנסיס קרוזייה

| --- | --- |

 לידה:  16 באוגוסט 1796 בנברידג', הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  1848 (בגיל 51 בערך) אי המלך ויליאם, קנדה 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד 
 השתייכות:  הצי המלכותי הבריטי 
 דרגה:  captain, קומנדר (הצי המלכותי הבריטי) 
 עיטורים
 עמית החברה המלכותית 
 
פרנסיס רודון מוירה קרוזייה (באנגלית: Francis Rawdon Moira Crozier;‏ 16 באוגוסט 1796 – נעלם ב-26 באפריל 1848) היה קצין אנגלי-אירי בצי המלכותי, חבר בחברה המלכותית ובאגודת האסטרונומים וחוקר קטבים. קרוזייה השתתף בשש משלחות חקר אל החוג הארקטי ואל אנטארקטיקה. הוא נולד באירלנד, בבאנברידג', קאונטי דון, באלסטר, ונקרא של שם ידיד של אביו, פרנסיס רודון-הייסטינגס, המרקיז הראשון מהייסטינגס (קודם לכן הרוזן השני ממוירה).
ילדות ונעורים

פרנסיס קרוזייה נולד באלסטר שבצפון אירלנד. הוא היה האחד-עשר מתוך שלושה-עשר ילדים, ובנו החמישי של עורך הדין ג'ורג' קרוזייה. קרוזייה למד בבית ספר מקומי בבנברידג' עם אחיו ויליאם ותומאס, וחי עם משפחתו בבית אבונמור, שאביו בנה בשנת 1792, במרכז באנברידג'.
שירות בצי

בגיל 13 התנדב קרוזייר לצי המלכותי וביוני 1810 עלה על סיפון האונייה "האמאדריאד" (1804). בשנת 1812 שירת על האונייה "בריטון" (1812) וב-1814 ביקר באי פיטקרן, שם פגש את אחרוני המורדים מן האונייה "באונטי". בשנת 1817 קיבל את רישיון החובל שלו וב-1818 שירת על המפרשית "דוטרל" במסעה אל כף התקווה הטובה. בשנת 1821 התנדב קרוזייה להצטרף אל משלחתו השנייה של קפטן ויליאם אדוארד פארי (1821–1823) למציאת המעבר הצפון-מערבי, בספינות "פיורי" (1814) ואחותה "הקלה" (1815). הוא חזר לחוג הארקטי עם פארי בשנת 1824, במסע שהסתיים באובדן ה"פיורי" סמוך לחופי האי סומרסט (נונאווט). קרוזייה קודם לדרגת לוטננט בשנת 1826 וב-1827 הצטרף לניסיונו הכושל של פארי להגיע אל הקוטב הצפוני. במהלך מסעותיו קשר קרוזייה ידידות קרובה עם ג'יימס קלארק רוס והיה לאיש סודו. הוא נבחר לחבר אגודת האסטרונומים המלכותית בשנת 1827, אחרי שניהל מחקרים אסטרונומיים ומגנטיים רבי ערך בשלוש המשלחות שיצא אליהן עם פארי. בשנת 1831 הוצב לפריגטה "סטאג" ושירת בה סמוך לחופי פורטוגל במשך מלחמת האזרחים של מדינה זו. קרוזייה הצטרף לג'יימס קלארק רוס בקצין ראשון של ה"קוב" בשנת 1835 בחיפוש אחר 12 ספינות ציד לווייתנים בריטיות שאבדו באזור הארקטי. קרוזייה התמנה לדרגת מפקד בשנת 1837.
חקר אנטארקטיקה

בשנת 1839 חזר קרוזייה ונלווה אל ג'יימס קלארק רוס, כקצין ראשון במסע של ארבע שנים לחקר יבשת אנטארקטיקה באוניות ארבוס וטרור. קרוזייה פיקד על "טרור" וב-1841 הוסמך לדרגת רב חובל. "ארבוס" ו"טרור" חזרו ב-1843,
לאחר שביצעו את הפריצה המשמעותית ביותר של הקרח האנטארקטי הדחוס וגילו חלקים גדולים מן היבשת - לרבות ים רוס והאי רוס, הר ארבוס ומדף הקרח רוס.
משלחת המעבר הצפון-מערבי

בשנת 1845 הצטרף קרוזייה לסר ג'ון פרנקלין במשלחת לגילוי המעבר הצפון-מערבי, כרב החובל של אה"מ טרור. לאחר מות פרנקלין ביוני 1847 קיבל עליו את הפיקוד על המשלחת, וגורלו, יחד עם זה של שאר חברי המשלחת, נותר בגדר תעלומה עד 1859, כשפתק ממנו ומג'יימס פיצג'יימס, רב החובל של "ארבוס", ספינת המשלחת השנייה, התגלה על אי המלך ויליאם במהלך משלחת בהנהגת קפטן פרנסיס לאופולד מקלינטוק. תאריך הפתק היה אפריל 1848 ונאמר בו, שהספינות ננטשו אחרי שנלכדו בקרח. תשעה קצינים, בהם ג'ון פרנקלין, ו-15 אנשי צוות מתו, והשורדים עומדים לצאת לדרך ב-26 באפריל בכיוון נהר באק (נונאווט) בקנדה. דיווחים מאוחרים יותר ולא-מאומתים של אינואיטים אמרו, שבין 1852 ל-1858 נראו קרוזייה וחבר אחר במשלחת באזור אגם בייקר, כ-400 ק"מ דרומה, שם מצא פארלי מוואט ב-1948 "גלעד עתיק מאוד, לא במבנה אסקימואי רגיל" ובתוכו שרידים של תיבת עץ בעלת חיבורים מצטלבים. מקלינטוק וצוותי חיפוש שבאו אחריו מצאו חפצים, קברים ושרידי אדם מן הצוות של פרנקלין על האי ביצ'י, אי המלך ויליאם והחוף הצפוני של קנדה, אבל לא ניצולים.
מורשת > מחוות הוקרה

בינואר 2008 אירחה עיר הולדתו של קרוזייה, באנברידג' שבאולסטר, אירוע אזכרה, שכלל טקס זיכרון והודיה בכנסיית השילוש הקדוש, בהשתתפות יותר מ-100 צאצאים של קרוזייה ושל קצינים אחרים במשלחת האבודה של פרנקלין ואלה שיצאו לחיפושים אחריה, יחד עם יו"ר מועצת באנברידג' וכמה היסטוריונים ארקטיים, לרבות מייקל סמית' וראסל פוטר.
אנדרטה לסר ג'ון פרנקלין ואנשיו, כולל קרוזייה, הוקמה בצו פרלמנטרי בשנת 1858 בבית החולים גריניץ' בלונדון. היא הועברה לבית התפילה ל הקולג' הימי המלכותי בגריניץ' בשנת 1937, והוצבה מחדש בכניסה לקולג' לשעבר בשלהי 2009. בטקס הודיה ב-29 באוקטובר 2009, חגגו תיירי קוטב וצאצאים של סר ג'ון פרנקלין, קפטן קרוזייה ואנשיהם את תרומות אבותיהם.
מורשת > תוואי נוף גאוגרפיים

אלה הם תוואי הנוף הגאוגרפיים הקרויים על שם קרוזייה:
כף קרוזייה בצדו המזרחי של האי רוס, אנטארקטיקה
כף קרוזייה על צלעו המזרחית של אי המלך ויליאם, באזור הארקטי הקנדי
כף קרוזייה בכניסה המערבית למפרץ הרחמים על האי בנקס באזור הארקטי הקנדי
מצר קרוזייה, הנמצא בין האי קורנוואליס (נונאווט) לאי באטהרסט (קנדה) באזור הארקטי הקנדי
נהר קרוזייה, סמוך למצר פְיוּרי והֶקְלָה באזור הארקטי הקנדי
קרוזייה פוינט על שפיצברגן, באזור הארקטי צפונית לנורווגיה
תעלת קרוזייה, צפונית לאי בנקס באזור הארקטי הקנדי
האי קרוזייה בתעלת קנדי, בין גרנלנד והאי אלזמיר
מכתש קרוזייה על הירח, ב-13.5° דרום, 50.8° מזרח בצד הקרוב של הירח
מורשת > גילוי האוניות

בשנת 2014 מצאה משלחת מצר ויקטוריה שני פריטים על האי האט במפרץ המלכה מוד, סמוך לאי המלך ויליאם של נונאווט: חלק ממנוף להשקת סירות ועליו החותמות של שני חצים רחבים של הצי המלכותי; וחפץ עשוי עץ, אולי שסתום לצינור המתכת, שדרכו משלשלים את כבל הספינה אל תוך תא הכבל שמתחתיו. בהמשך מצאה המשלחת אחת מן הספינות של פרנקלין, משומרת במצב טוב. הספינה הטבועה נחה על קרקע מפרץ המלכה מוד בחלקו המזרחי, מערבית לאי או'ריילי. אושר שהספינה הטבועה היא "ארבוס", אוניית הדגל של המשלחת. בשנת 2016 אותרה ספינה העונה על תיאורה של "טרור" במפרץ טרור, סמוך לחוף הדרומי של אי המלך ויליאם.
לקריאה נוספת

אליזבת מקרגור, ילד הקרח, תרגום מיכל קירזנר-אפלבוים, הוצאת מודן, 2006
הערות שוליים

↑  isbn=0-395-98415-7, לינקולן פיין, "ספינות גילוי ומחקר", הוצאת הוטון מיפלין, 2000, עמ' 139–140
↑  אן סאבורס, "החיפוש אחר המעבר הצפון-מערבי", הוצאת סנט מרטין 1999, ניו יורק, עמ' 291–293, ‏ isbn=0-312-22372-2
↑  דייוויד וודמן, 1992, "פיענוח תעלומת פרנקלין: עדות אינואיטים", מונטריאול, הוצאת מקגיל-קווינס, עמ' 317, ‏ isbn=0-7735-0936-4 הערה: וודמן לא הצליח לאתר את מקור הדיווחים האינואיטים, ולא ידוע מי בנה את הגלעד שמצא מוואט ומה מקורו
↑  Online review of recent Service of Thanksgiving סקירה מקוונת של טקס הודיה שנערך זה לא כבר
↑  The Franklin Expedition The 2014 Victoria Strait Expedition, Parks Canada, 4 October 2015
↑  Franklin expedition ship pieces believed discovered in Arctic, CBC, 8 September 2014
↑  PM announces HMS Erebus as the discovered Franklin Expedition ship, Parks Canada, 1 October 2014
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 117664901  ISNI: 0000 0000 5471 5133  LCCN: nr2006025862  SNAC: w64w1n08  Trove: 1476111  VIAF: 52472914   WorldCat (עם VIAF): 52472914 
אה"מ ארבוס ואה"מ טרור באנטארקטיקה, מאת ג'ון וילסון קרמייקל 1847
מונומנט פרנסיס קרוזייה בבאנברידג'