stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פראן וולש

| --- | --- |

 לידה:  10 בינואר 1959 (בת 65) ולינגטון, ניו זילנד 
 מדינה:  ניו זילנד 
 תקופת הפעילות:  מ-1983 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת ויקטוריה בוולינגטון  בית ספר ולינגטון לבנות 
 בן או בת זוג:  פיטר ג'קסון (1987–?) 
 צאצאים:  בילי ג'קסון, קייטי ג'קסון 
 מספר צאצאים:  2 
 פרסים והוקרה:  פרס אוסקר לתסריט המעובד הטוב ביותר (2002)  פרס גילדת המפיקים של אמריקה (2004)  פרס מכון הקולנוע האוסטרלי לסרט הזר הטוב ביותר (2003)  פרס מכון הקולנוע האוסטרלי לסרט הזר הטוב ביותר (2004)  פרס מכון הקולנוע האוסטרלי לסרט הזר הטוב ביותר (2002)  פרס נבולה לתסריט הטוב ביותר (2004)  פרס נבולה לתסריט הטוב ביותר (2002)  פרס נבולה לתסריט הטוב ביותר (2003)  פרס באפט"א לתסריט המעובד הטוב ביותר (2004)  חבר במסדר ההצטיינות של ניו זילנד (31 בדצמבר 2001)  פרס הוגו לעיבוד הדרמטי הטוב ביותר (קצר) (2004)  פרס הוגו להצגה הדרמטית (2002)  פרס הוגו לעיבוד הדרמטי הטוב ביותר (ארוך) (2003)  פרס הוגו לעיבוד הדרמטי הטוב ביותר (ארוך) (2004)  פרס אוסקר לסרט הטוב ביותר (2002)  פרס גראמי לשיר הטוב ביותר שנכתב למדיה ויזואלית (2004)  פרס קלוטרודיס לתסריט המעובד הטוב ביותר (2001)  פרס באפט"א לסרט הטוב ביותר (2004)  פרס באפט"א לסרט הטוב ביותר (2002)  פרס גלובוס הזהב לשיר המקורי הטוב ביותר (2003)  גבירה עמיתה במסדר ההצטיינות של ניו זילנד (3 ביוני 2019) 
 פרופיל ב-IMDb
 
דייים פרנסס רוזמארי וולש (באנגלית: Dame Frances Rosemary Walsh; נולדה ב-10 בינואר 1959) היא תסריטאית, מפיקת קולנוע ופזמונאית ניו זילנדית.
היא זוגתו של הקולנוען פיטר ג'קסון. לוולש לקחה חלק בכל סרטיו מאז 1989: כשותפה לתסריט מאז "פגוש את הפיבלים" וכמפיקה מאז טרילוגיית שר הטבעות. זכתה בשלושה פרסי אוסקר עבור הסרט האחרון בטרילוגיה שר הטבעות: שיבת המלך.
קורות חיים

וולש נולדה בולינגטון (ניו זילנד) למשפחה ממוצא אירי.

היא למדה במכללת ולינגטון לבנות בשאיפה להיות מעצבת אופנה, אולם עברה להתעניין במוזיקה. היא לקחה הפסקות מהלימודים כדי להופיע עם להקת פאנק בשם וולסוקטס, למדה באוניברסיטת ויקטוריה, ולינגטון, והתמקדה בספרות אנגלית, סיימה ללמוד ב-1981.
קריירה

הסרט הראשון לו וולש כתבה תסריט היה סרט הטלוויזיה A Woman of Good Character בהפקתו של הניו זילנדי גרהם מקלין. לאחר מכן כתבה תסריט לתוכנית הטלוויזיהWorzel Gummidge Down Under.
וולש פגשה את פיטר ג'קסון באמצע שנות השמונים בשלבי ההפקה הסופיים של הסרט דל התקציב "טעם רע" בו חיזרים מגישים בשר אדם כמזון מהיר. וולש שיתפה פעולה עם ג'קסון בכל תסריטיו מאז ואילך, בתחילה לרביעית הכותבים בסרטו הבא, הקומדיה השחורה "פגוש את הפיבלים" (1989). הזוג חבר עם הכותב סטיבן סינקלייר בקומדית אימים אותה החחילו לכתוב לפני "הפיבלים", סרט הזומבים "מוות קליני" (1992).
וולש וג'קסון עבדו על סרט הדרמה יצורים שמימיים (1994), לפי רעיון של וולש שהתבסס על ידידותן של הנערות פרקר והיולם, שרצחו את אימה של אחת מהן. הזוג היה מועמד על הסרט לפרס האוסקר. וולש ילדה את בילי ב-1994 ואת קייטי ב-1996. הם שבו לעבוד עם סרטי יוניברסל על קומדית האימה "עיר הרשע" (1996). הם ניהלו משא ומתן על עשיית רימייק לקינג קונג עד שנודע על הפקתם המתוכננת של גודזילה ו-Mighty Joe Young ויוניברסל החליטו לוותר על הרעיון, בחששם שהסרט יפסיד מול שני הסרטים שתקציבם גבוה יותר. ג'קסון רצה לנסות לעבוד על פנטזיה ופנה למירמקס כדי לביים סרט שיהיה מבוסס על עבודתו של ג'. ר. ר. טולקין. ב-1998 ניו ליין סינמה סיפקו את הגב הכלכלי כדי לבצע את העיבוד בן שלושת החלקים לקלאסיקה של טולקין שר הטבעות.
וולש עם ג'קסון ופיליפה בוינס כתבו את התסריט של טרילוגית סרטי שר הטבעות (2003-2001) (סטיבן סינקלייר השתתף בכתיבת תסריט הסרט השני "שני הצריחים"). הם חלקו ביניהם פרסים רבים בכללם פרס אוסקר לתסריט המעובד הטוב ביותר עבור שר הטבעות: שיבת המלך. וולש הייתה גם אחת המפיקים ושותפה להלחנה של שני שירים ב"שיבת המלך" (Into the West) ו"A Shadow Lies Between Us", שזיכה אותה באוסקר נוסף באותו ערב.
וולש, ג'קסון וביונס שבו לשתף ביניהם פעולה כשכתבו יחדיו את תסריט הסרט "קינג קונג (2005)", שאושר ביוניברסל אחרי הצלחת טרילוגית שר הטבעות. הזוג שיתף פעולה בעיבוד הרומן לסרט מבט מגן עדן ובעיבוד בן שלושה החלקים לספר ההוביט.
וולש מעדיפה לשמור על פרטיות יותר מאשר ג'קסון או בוינס; היא לא התראיינת ל-DVD של סרטי שר הטבעות; אבל היא פירשנה את הסרטים בהערות הבמאי. היא תורמת לסרטים את קולה ומדבבת את צרחתם של הנאזגול.
פרסים והוקרה

וולש זכתה בשלושה פרסי אוסקר: ב-2004, עבור הסרט הטוב ביותר, התסריט המעובד הטוב ביותר והשיר המקורי הטוב ביותר, כולם לסרט שר הטבעות: שיבת המלך והייתה מועמדת לשבעה פרסי אוסקר.
ב-2002 העניקה לה אליזבת השנייה, מלכת הממלכה המאוחדת את התואר גבירת עמיתת (Dame Companion) מסדר ההצטיינות של ניו זילנד על הישגיה בסרט.

ב-2019 המלכה קידמה אותה לעמיתת (Companion) מסדר ההצטיינות של ניו זילנד, עבור הישגיה בסרט.
רשימת סרטים

בסרטים הבאים הייתה תסריטאית, אלא אם כן צוין אחרת:
Worzel Gummidge Down Under (סדרת טלוויזיה 87–89)
פגוש את הפיבלים (1989)
מוות קליני (1992, תסריטאית, ליהוק, הופעת קמע)
יצורים שמימיים (1994)
Jack Brown Genius ‏(1996)
עיר הרשע (1996, תסריטאית, שותפה להפקה, הופעת קמע)
שר הטבעות: אחוות הטבעת (2001, תסריטאית, מפיקה, פזמונאית "In Dreams", במאית יחידה שנייה נוספת)
שר הטבעות: שני הצריחים (2002, תסריטאית, מפיקה, מלחינת "שירו של גולום")
שר הטבעות: שיבת המלך (2003, תסריטאית, מפיקה, מלחינת Into the West ו-"A Shadow Lies Between Us)
קינג קונג (2005, תסריטאית, מפיקה)
מבט מגן עדן (תסריטאית, מפיקה)
ההוביט: מסע בלתי צפוי (2012, תסריטאית, מפיקה)
ההוביט: מפלתו של סמאוג (2013, תסריטאית, מפיקה)
ההוביט: קרב חמשת הצבאות (2014, תסריטאית, מפיקה)
הערות שוליים

↑  UPI Almanac for Friday, Jan. 10, 2020
1 2 3 4 5  "Middle-Earth Wizard's Not-So-Silent Partner", ניו יורק טיימס, 30.11.2012
↑  Formats and Editions of Meet the Feebles [WorldCat.org]. OCLC 123093764.
↑  Jackson, Peter; Walsh, Fran; Balme, Tim; Peñalver, Diana; Moody, Elizabeth; Dasent, Peter (2004), Dead alive., OCLC 890284207
↑  . King Kong: The History of a Movie Icon from Fay Wray to Peter Jackson עמוד 168
↑  Roberts, David (2006). British Hit Singles & Albums (19th ed.). London: Guinness World Records Limited. p. 137. ISBN 1-904994-10-5.
↑  רשימת מקבלי תוארי הכבוד ב-2002
↑  Lee Ashley
Peter Jackson’s ‘Mortal Engines’ Gets December 2018 Release, הוליווד רפורטר, 24.11.2016
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007434895505171  PLWABN: 9810651509205606  BIBSYS: 5062614  BNE: XX1177305  BnF: cb13963548g (data)  GND: 132286505  ISNI: 0000 0001 0786 730X  LCCN: no2002083161  LNB: 000346407  MusicBrainz: 1404a681-d7ef-47cb-872a-72028f2ad343  NDL: 01026206  NKC: pna2005261944  NTA: 303725184  SNAC: w6992h7t  SUDOC: 069009643  VIAF: 100240334   WorldCat (עם VIAF): 100240334
צ'רנוביצר אלגמיינה צייטונג

| --- | --- |

 תדירות:  6 שבוע 
 תאריכי הופעה:  1904–1937 (כ־33 שנים) 
 שפה:  גרמנית 
 מדינה:  רומניה 
 
צ'רנוביצר אלגמיינה צייטונג (בגרמנית: Czernowitzer Allgemeine Zeitung, מילולית: העיתון הכללי של צ'רנוביץ) היה עיתון, שיצא לאור בצ'רנוביץ בגרמנית.
היסטוריה

אלגמיינה צייטונג נוסד בראשית 1904 על ידי פיליפ מנצ'ל, אשר פרש מהנהלת העיתון צ'רנוביצר טאגבלאט. העיתון יצא לאור שש פעמים בשבוע. הוא היה כתוב בשפה גבוהה לרוב, תוך שימוש בביטויים מליציים. ב-1937 נסגר העיתון בפקודת "ממשלת גוגה-קוזה", כינוי לממשלה האנטישמית בראשות המפלגה הלאומית-נוצרית, ששלטה בממלכת רומניה באותן השנים. לאחר נפילת הממשלה ב-1938 יצא העיתון לאור במתכונת מחודשת.
ראו גם

אוסטיידישה צייטונג
צ'רנוביצר מורגנבלאט
הערות שוליים

↑  צבי יעבץ, "צ'רנוביץ שלי: מקום שחיו בו אנשים וספרים", כנרת זמורה-ביתן דביר, 2007, עמ' 227-223
תיאודור לביא, "פנקס הקהילות", רומניה, כרך שני, יד ושם, 1980, עמ' 495
Philipp Menczel Journalist and Zionist, באתר "JewishGen"
ערך זה הוא קצרמרבנושא עיתונים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
צ'זארה פוני

| --- | --- |

 לידה:  31 במאי 1802 ג'נובה, הרפובליקה הליגורית 
 פטירה:  26 בינואר 1870 (בגיל 67) סנקט פטרבורג, האימפריה הרוסית 
 מקום קבורה:  Vyborgskoe Catholic cemetery 
 מוקד פעילות:  ממלכת איטליה 
 מקום לימודים:  הקונסרבטוריון של מילאנו 
 סוגה:  אופרה, מוזיקה ליטורגית, מוזיקה קלאסית, בלט 
 כלי נגינה:  פסנתר 
 
מאסטרו צ'זארה פוני, סנקט פטרבורג, בסביבות 1865
צֶ'זָארֶה פּוּנִי (באיטלקית: Cesare Pugni ברוסית: Цезарь Пуни ‏ 31 במאי 1802 בג'נובה - 26 בינואר (או 14 בינואר על פי גרסה אחרת) 1870, בסנקט פטרבורג) היה מלחין מוזיקה לבלט (אנ') איטלקי, פסנתרן וכנר.
ביוגרפיה

בראשית הקריירה שלו חיבר אופרות, סימפוניות וצורות אחרות של מוזיקה תזמורתית, אך הוא נודע ביותר במוזיקה לבלטים שהלחין לתיאטרון הוד מלכותה בלונדון בשנים 1845–1850 ולתיאטרון האימפריאלי בסנקט פטרבורג, רוסיה בשנים 1850–1870. את רוב המוזיקה לבלטים חיבר ליצירות של הכוריאוגרף ומנהל הבלט ז'יל פרו, שכמעט כל אחד מן הבלטים שהעלה נכתב למוזיקה של פוני.
בשנת 1850 יצא פרו מלונדון לרוסיה, לאחר שקיבל את משרת "מנהל בלט ראשי" בתיאטראות האימפריאליים של סנקט פטרבורג, לבקשתה של קרלוטה גריזי, שרקדה שם כפרימה בלרינה. צ'זארה פוני יצא לרוסיה בעקבות פרו וגריזי, ונשאר בבירה הצארית גם לאחר עזיבתם של גריזי בשנת 1853 ופרו בשנת 1858. פוני המשיך לחבר בלטים לממשיכיו של פרו, ארתור סן-לאון ומריוס פטיפה, במעמד של מלחין בלטים רשמי של התיאטרון האימפריאלי, עד למותו בשנת 1870.
צ'זארה פוני הוא המלחין הפורה ביותר של מוזיקה לבלט, שהלחין קרוב ל-100 פרטיטורות מקוריות מוכרות לבלט ועיבד או הרחיב עוד הרבה יצירות אחרות. הוא חיבר מספר רב ועצום של מחולות נלווים כגון דיברטימנטי ווריאציות בלט, שרבים מהם נוספו ליצירות אחרות רבות מספור.
מבין יצירותיו המקוריות של פוני לבלט, נודעים ביותר "אונדין" הידוע גם בשם "La Naïade et le pêcheur" ‏ (1843); "לה אסמרלדה" (1844); "קטרינה או בת השודד" (1846); "בת פרעה" (1862); ו"הסוסון בעל הגבנון" ((1864). הוא נודע גם ביצירות אחרות שלו, בהן "מחול השישה" מ"לה ויוָאנְדְיֶירה" (הידוע שם בשם "מרקיטנקה") (1844); "פָּה דֶה קאטֶר" (מחול הארבע) (1845); "פּה דה דה (מחול השניים) בקרנבל ונציאני" (הידוע גם כSatanella pas de deux) ‏ (1859); "מחול השניים של דיאנה ואקטאון" (1868); ותוספת המוזיקה שלו לבלט "לה קורסר" (1863 ו-1868).
פרנק ביירן

פרנק מייקל ביירן (באנגלית: Frank Michael Byrne;‏ 23 באוקטובר 1858 –  24 בדצמבר 1928) היה איש עסקים ופוליטיקאי אמריקאי מדקוטה הדרומית, איש המפלגה הרפובליקנית, שכיהן כמושל דקוטה הדרומית השמיני.
ראשית חייו

פרנק ביירן נולד ליד וולניי, איווה, כבנם של מייקל ודליה (לבית הארט) ביירן, שניהם מהגרים אירים. חינוכו הרשמי הוגבל לבית ספר כפרי, אך לעיתים מזומנות הוא קרא ספרים מספרייתו הגדולה. ביירן נשא לאישה את אמילי (אמה) ביוור, ולשניים נולדו חמישה ילדים.
ב-1879 נהג ביירן עגלה רתומה לשוורים אל סו פולס שבטריטוריית דקוטה (כיום בדקוטה הדרומית). הוא עבד עבור בעלי בתים ליד סו פולס עד שב-1880 זכה בנחלה משלו במחוז מק'קוק. ב-1883 מכר ביירן את נחלתו ועבר למחוז פאולק, שם עסק במכירת ביטוחים. בשנים 1885 ו-1886 הוא שהה לזמן מה בחלק הצפוני של טריטוריית דקוטה, השקיע בחברת ביטוח בעיר פארגו, ולאחר מכן, ב-1888, ייצג את החברה במחוזות פאולק ופוטר.
קריירה פוליטית

ביירן החל להיות מעורב בפוליטיקה כאשר פקידי ממשל בפורסט סיטי סירבו להעביר את מסמכי מחוז פוטר לגיטסברג, מקום מושב המחוז, במהלך ויכוח על מיקום עיר המחוז. ביירן היה אחד מהאנשים שארגנו כוח פשיטה, שהעביר את המסמכים בהצלחה לגטיסברג.
ב-1889 החזיק ביירן במשרה הציבורית הראשונה שלו כחבר הסנאט של דקוטה הדרומית מטעם מחוזות פאולק ופוטר, אך בבחירות של 1890 נוצח. במשך ארבע שנים הוא שימש כגזבר של מחוז פאולק. ביירן ומורהו לשעבר, קו קרופורד, היו מעורבים בפעילות הפרוגרסיבים במדינה, וביירן ייצג את שוב מחוזו בסנאט של המדינה בשנים 1907 ו־1909. בשנים 1911–1913 כיהן ביירן כסגן מושל המדינה תחת המושל רוברט וסי במהלך תקופת הכהונה השנייה של זה האחרון.
ב-1912 נבחר ביירן כמושל דקוטה הדרומית לאחר מערכת בחירות קשה בה הוא התמודד מול השופט ג'יימס ו. מק'קרטר. ב-1914 הוא נבחר לתקופת כהונה שנייה כמושל, כשלצידו נבחר פיטר נורבק כסגן המושל. הוא כיהן כמושל מ-1 בינואר 1913 ועד 2 בינואר 1917. במהלך תקופת כהונתו הוקמה נציבות המס המדינתית, וחוק אחריות הבנקים התקבל בזכות התעקשותו.
שנותיו האחרונות

לאחר תום כהונתו כמושל, שב ביירן לפאולקטון. ב-1918 הוא התמודד בבחירות המקדימות של הרפובליקנים לסנאט של ארצות הברית. הוא נוצח כאשר קו קרופורד ופיטר נורבק תמכו בסנאטור המכהן תומאס סטרלינג. הוא עזב את הפוליטיקה עד אשר ב-1922 מינה אותו המושל ויליאם מקמסטר כנציב החקלאות המדינתי, משרה בה הוא החזיק עד פרישתו ב-1924.
מחלת השיגרון אילצה את ביירן להתהלך עם מקל הליכה, והוא עבר לאזור עם אקלים מתון יותר באורגון ולאחר מכן בקליפורניה. פרנק ביירן נפטר בסן פרנסיסקו ב-24 בדצמבר 1927. הוא נטמן בבית הקברות של הלסיון שבקליפורניה.
לקריאה נוספת

Sobel, Robert, and John Raimo, eds. Biographical Directory of the Governors of the United States, 1789–1978, Vol. 4, Westport, Conn.; Meckler Books, 1978, p. 1451.
צד שלישי

צד שלישי הוא גורם המעורב בקשר המתקיים בין שני צדדים. הצד השלישי, או כפי שנהוג לכנותו צד ג' (קרי: צד גימל), אין לו קשר ישיר לצדדים, אך פעולה כלשהי הקשורה בו – משפיעה על הקשר ביניהם.
בדרך כלל נעשה שימוש במונח זה בתחום הכלכלה והמשפט. דוגמאות:
חוזה השכרת דירה כולל התקשרות בין שני צדדים: בעל הדירה המשכיר והדייר השוכר. החוזה ביניהם יכול לכלול סעיף המאפשר לשוכר לתת לצד שלישי (אדם אחר שאיננו צד לחוזה) להשתמש בדירה, או שיכלול סעיף האוסר שימוש כזה.
פוליסת ביטוח היא חוזה בין מבוטח לחברת ביטוח, העוסק בפיצוי למבוטח במקרה של נזק שנגרם לו. ביטוח צד ג' מבטיח פיצוי לאדם שאינו המבוטח (ולכן אינו צד לחוזה הביטוח) על נזק שגרם לו המבוטח.
פרידריך קרס פון קרסנשטיין

| --- | --- |

קרס פון קרסנשטיין (משמאל) והברון לאגר (מפקד הכוחות האוסטריים בחזית ארץ ישראל)
 לידה:  24 באפריל 1870 ממלכת בוואריה נירנברג, ממלכת בוואריה
 פטירה:  6 בינואר 1948 (בגיל 77) ארצות הברית מינכן, אזור הכיבוש האמריקאי בגרמניה
 מדינה:  הקיסרות הגרמנית, ממלכת בוואריה, רפובליקת ויימאר, גרמניה הנאצית 
 השכלה:  War Academy 
 השתייכות:   צבא הקיסרות הגרמנית   האימפריה העות'מאנית צבא האימפריה העות'מאנית    רייכסווהר
 תקופת הפעילות:  1888–1929 (כ־41 שנים)
 דרגה:  גנרל חיל התותחנים
 תפקידים בשירות
 מפקד הארמייה העות'מאנית השמינית
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם הראשונה
 עיטורים
   פור לה מריט   צלב הברזל דרגה ראשונה   צלב הברזל דרגה שנייה
 
פרידריך פרייהר קְרֶס פון קרסנשטיין (בגרמנית: Friedrich Freiherr Kreß von Kressenstein)‏ (24 באפריל 1870, נירנברג – 6 בינואר 1948, מינכן) היה גנרל גרמני בחיל התותחנים וחבר בצוות הקצינים שסייע לראשות הצבא העות'מאני במלחמת העולם הראשונה. על הצוות הבכיר פיקד הקצין הגרמני לימן פון סנדרס (Liman von Sanders).
רקע משפחתי ותחילת דרכו הצבאית

שורשיה של משפחת קרס פון קרסנשטיין מצויים בנירנברג של המאה ה-14. מאז המאה ה-18 מילאו רבים מבני המשפחה תפקידים פיקודיים בצבא האוסטרו-הונגרי. מאז הענקת התואר ברון (פרייהר Freiherr) לאבי המשפחה בתחילת המאה ה-19, נמנתה המשפחה על האצולה הבווארית. עם הקמת הקיסרות הגרמנית בשנת 1871, פעל הצבא הבווארי במסגרתה. כך הוענקה דרגת גנרל - קולונל (Generaloberst), לאחיו הגדול של פרידריך, אוטו קרס פון קרסנשטיין, ששימש כשר המלחמה של בוואריה בשנים 1912–1916. בזמן מלחמת העולם הראשונה שירתו לא פחות מ-11 מבני המשפחה בתור קצינים בצבא הקיסרות. השלטון הנאצי, שלחם לטהר את הוורמכט מאריסטוקרטים ושמרנים, שחרר בשנת 1938 את הגנרל האחרון של המשפחה, בן אחיו של פרידריך, פרנץ קרס פון קרסנשטיין, משורות צבאו.
המשפחה הייתה אף בעלת חשיבות בתחומים אזרחים שונים. אביו של פרידריך, גאורג קרס פון קרסנשטיין, סניגור בתפקידו, יצג את המפלגה הלאומית הליברלית בפרלמנט הבווארי. אחיו הצעיר, הנס קרס פון קרסנשטיין, פרופסור לרפואה, מונה לאחר מלחמת העולם השנייה לתפקיד דיקן האוניברסיטה החופשית בברלין (Die Freie Universität).
בגיל 18 התגייס פרידריך קרס פון קרסנשטיין לחיל התותחנים של הצבא הבווארי. לאחר שנתיים הוענקה לו דרגת לוטננט (סגן משנה). בתור אובר-לוטננט (סגן) סיים קרס את מסלול האקדמיה הצבאית בשנת 1898. למטה הפיקוד בברלין סופח בשנת 1908 בתור האופטמן (סרן) וקודם לדרגת מיור (רב-סרן).
שירותו בגאורגיה

ביוני 1918 נשלח פון קרסנשטיין מטעם משרד החוץ הגרמני לקווקז. עם קריסת שלטון הצאר הרוסי תכננה טורקיה לכבוש את דרום הקווקז, גאורגיה, ארמניה ואזרבייג'ן כפיצוי על המדינות הערביות שהבריטים והצרפתים כבשו ממנה. קרס פיקד על צבא גאורגי שלחם בעות'מאנים (בני בריתה של גרמניה) ואף נלחם בצבא האדום כחלק ממלחמת העצמאות של העמים הקווקזים. בשל מחאה בריטית, שכוחותיה אף הם היו מעורבים באזור, עזב פון קרסנשטיין את החזית וחזר לגרמניה ביוני 1919.
רפובליקת ויימר

בזמן שלטון רפובליקת ויימר שירת קרס פון קרסנשטיין במשרד הביטחון (Reichswehrministerium). ב-1923 חזר כגנרל-מיור (אלוף) למינכן ופיקד על הדיוויזיה הרגלית השביעית. באוקטובר של אותה שנה, לא מולאו הוראותיו של הקנצלר פרידריך אברט על ידי הקומיסר הבווארי גוסטב פון קאר והמושל הצבאי אוטו פון לוסוב. אברט הדיח את לוסוב ומינה את קרס פון קרסנשטיין במקומו. בניסיון ההפיכה של היטלר במינכן ב-9 בנובמבר 1923, היה תפקידו של קרס פון קרסנשטיין למנוע מגע בין לוסוב והיטלר. עם הדיפת ניסיון ההפיכה מונה קרס פון קרסנשטיין לדרגת גנרל-לויטננט (רב-אלוף) והועבר למפקדה בקאסל (Kassel) שפיקדה על שטח 2 של מערב גרמניה.
לאחר פרישתו מהצבא

עם פרישתו משרות צבאי בשנת 1929, כתב פון קרסנשטיין מאמרים וספרים אוטוביוגרפיים על חוויותיו בארץ ישראל ובקווקז. בשנת 1938 יצא לאור ספרו "עם הטורקים עד לתעלת סואץ". על משימתו בגאורגיה הוא חיבר יומן שלא היה אמור להתפרסם. בשנת 2001 הוציא ההיסטוריון הגאורגי ד"ר דוד פאיטשזדה את היומן לאור.
קרס פון קרסנשטיין היה חבר באגודת משוררים בעלת יוקרה בנירנברג.
בשנת 1930, שנה לאחר פרישתו, חזר פון קרסנשטיין לארץ ישראל. שם קיבלו אותו האנגלים בסבר פנים יפות. הוא הוזמן לביקור אצל הטמפלרים הגרמנים, אך גם אצל היהודים והערבים הוא התקבל בברכה. מראות הזוועה שחווה בשואת הארמנים גרמו לו ולקצינים ודיפלומטים גרמנים אחרים להתנגד "לפתרון הארמני" של הטורקים, לפיו הם חתרו לסלק את יהודי ונוצריי ערי ארץ ישראל כדי "להגן" עליהם. בכך הצטרף קרס פון קרסנשטיין לדמויות נוספות בגרמניה שראו בתנועה הציונית שותפה לפוליטיקה הבינלאומית שלהם במזרח התיכון. את שארית זמנו בארץ הקודש בילה קרס במחיצת הנזירים של טבחה שעל גדות הכנרת בתפילה.
קרס פון קרסנשטיין היה רווק בן 78 כאשר נפטר ב-6 בינואר 1948 בבית אבות במינכן.
לקריאה נוספת

פרידריך פרייהר קרס פון קרסנשטיין, עם הטורקים אל תעלת סואץ, ההוצאה לאור משרד הביטחון, 2002
ג'ון גריינג'ר, הלחימה על ארץ ישראל-1917, הוצאת מודן והמעבדה התפיסתית באגף המבצעים, 2012
צבי נור

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1936 (בן 88 בערך) עין חרוד, פלשתינה (א"י)
 מדינה:  ישראל 
 כינוי:  צביקי
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 דרגה:    אלוף-משנה
 תפקידים בשירות
 מפקד גדוד צנחנים במילואים  מפקד חטיבה 55
 פעולות ומבצעים
 פעולות התגמול   מלחמת סיני   מלחמת ששת הימים   מלחמת ההתשה   מלחמת יום הכיפורים   מלחמת לבנון  האינתיפאדה הראשונה    המערכה ברצועת הביטחון
 
צבי (צביקי) נור (נויבאור) (נולד בשנת 1936) הוא אלוף-משנה במילואים צה"ל. כיהן בין היתר כמפקד חטיבה 55, חטיבת צנחנים במילואים.
שירותו הצבאי

נור נולד וגדל בעין חרוד איחוד. עם גיוסו לצה"ל בשנת 1954, התנדב נור לצנחנים, ושובץ בגדוד 890 בפלוגה א' עליה פיקד תחילה סעדיה אלקיים ולאחר מכן מאיר הר-ציון. תחת פיקודו של הר-ציון השתתף כמפקד חוליה במבצע כנרת. בצנחנים הוא עבר מסלול הכשרה כלוחם, ולאחר מכן עבר קורס מ"כים חי"ר וקורס קציני חי"ר. בהיותו בקורס קצינים השתתף במבצע יהונתן (1956). לאחר הקורס שב לחטיבה ושימש כמפקד מחלקה בסיירת צנחנים, והוביל אותה במלחמת סיני.
במלחמת ששת הימים לחם נור כמפקד פלוגה בקרב על ירושלים. במלחמת יום הכיפורים לחם כמפקד גדוד 416 במילואים בחטיבה 55, בין היתר צלח בראש גדודו את תעלת סואץ במבצע אבירי לב ובקרב סרפאום. בהמשך שימש נור במספר תפקידי פיקוד בחטיבה, ובשנים 1982-1979 התגייס לשירות בקבע ופיקד על חטיבה 55, חטיבת צנחנים במילואים במלחמת לבנון הראשונה ובעת המצור על ביירות.
באמצע שנות השמונים עמד בראש מטה חי"ר באוגדת השריון במילואים 131.
הערות שוליים

↑  קרני עם-עד, עין חרוד מאוחד: מוזיאון בית שטורמן בסכנת סגירה, באתר mynet‏ קיבוץ, 7 בפברואר 2013.
↑  אורי שמחוני, "לוייתן לבן", הוצאת גלורי, 2006, עמוד 122.
↑  מצבת כוח אדם ביום פתיחת "מבצע קדש" 29/10/1956., באתר "הצנחנים- עשור הראשון 1948-1958".
↑  טל זגרבה, פתאום דוביק צעק לי: 'הוא חי, הוא חי', במחנה, ‏ 07.04.2008, כפי שהועלה באתר פרש.
↑  עמירם אזוב, "צליחה, 60 שעות באוקטובר 1973", הוצאת דביר, 2011, עמוד 86.
↑  אמנון חורב, "חטפת כדור בתחת אבל אתה רץ יופי", באתר ynet, 25 באוגוסט 2013.
↑  עמירם אזוב, "צליחה, 60 שעות באוקטובר 1973", הוצאת דביר, 2011, עמוד 174.
↑  אתר העמותה להנחלת מורשת הצנחנים. (ארכיון האינטרנט).
ערך זה הוא קצרמרבנושא קציני צה"ל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
צ'זנה

ערך זה עוסק בעיר בצפון איטליה. אם התכוונתם לקבוצת כדורגל מעיר זו, ראו .
צֶ'זֶנָה (באיטלקית: Cesena) היא עיר וקומונה (מועצה מקומית) במחוז אמיליה-רומאניה בצפון איטליה, מדרום לרוונה וממערב לרימיני, על נהר סאביו. זו אחת משתי הערים בראשיות בנפת פורלי-צ'זנה. היא שוכנת לרגלי האפנינים, כ-15 קילומטרים מן הים האדריאטי.
היסטוריה

צ'זנה הייתה בראשיתה עיר אומברית או אטרוסקית, ונקראה קַייסֶנָה (Caesena). אחרי תקופה קצרה תחת שלטון גאלי, היא נכבשה בידי הרומאים במאה השלישית לפני הספירה. היא שימשה כמושבו של חיל מצב רומי בגלל מיקומה האסטרטגי, ונחרבה בקרבות בין גאיוס מריוס ללוקיוס קורנליוס סולה. פליניוס הזקן מזכיר את היינות המקומיים כטובים ביותר.
צ'זנה הייתה על הגבול בין אקסארכיית רוונה ובין הלומברדים. היא ניתנה על ידי כובשיה הפרנקים במתנה למדינת האפיפיור בשנת 754, ועברה פעם אחר פעם מרשותם של האפיפיורים לרשות בישופות רוונה. לתקופה קצרה (1183–1198) הייתה צ'זנה עיר מדינה עצמאית. לאחר מכן הייתה במשך תקופה ארוכה מושא לסכסוך בין האפיפיורים לבין קיסרי האימפריה הרומית הקדושה. אחרי תקופה קצרה שבה נשלטה על ידי בית אוֹרְדֶלָאפִי מפורלי, נכבשה שנית באכזריות על ידי חילות האפיפיור, לאחר מצור ארוך. ב-1377 התקוממה העיר שנית במסגרת מלחמת שמונת הקדושים. הפעם נכבשה העיר על ידי כוחותיו של רובר, קרדינל ז'נבה (מאוחר יותר האנטי-אפיפיור קלמנס השביעי), שפעל עדיין כשליחו של האפיפיור גרגוריוס האחד עשר. רובר היה אחראי לרציחתם של בין 2500 ל-5000 אזרחים, מעשה שקיבל את השם "מרחץ-הדמים של צ'זנה". כעבור שנה ניתנה העיר לגאלֵאוֹטוֹ הראשון מאלאטסטה.
בין השנים 1379 ל-1465 התאוששה העיר ושגשגה בשלטון בית מאלאטסטה, שבנו מחדש את המבצר (Rocca Malatestiana) המשקיף על העיר. ספריית מלאטסטיאנה, שנבנתה ליד המבצר על ידי מלאטסטה נובלו (1429), נחשבת לדוגמה משובחת של ספרייה רנסאנסית, ויש בה כתבי-יד יקרי ערך.
אחרי מותו של נובלו (1465) חזרה צ'זנה לשלטון מדינת האפיפיור, אבל נכבשה שנית על ידי שליט מקומי, צ'זרה בורג'ה, בשנת 1500, ונעשתה לבירת הדוכסות שלו, שהייתה חזקה מאוד אך לא החזיקה מעמד זמן רב. בשנת 1535 יצא ממנה דוד די רוסי, סוחר וחבר הקהילה היהודית, אל ארץ ישראל.
לאחר מכן הפכה צ'זנה לעיר משנית בחשיבותה במדינת האפיפיור. האפיפיורים פיוס השישי ופיוס השביעי נולדו בעיר, וכמו כן שימש פיוס השמיני כבישוף העיר, מה שהעניק לה את הכינוי "עיר שלושת האפיפיורים". במהלך מלחמות נפוליאון איבדה העיר רבים ממנזריה וכנסיותיה. כמה מאזרחיה מילאו תפקידים חשובים בעת איחוד איטליה במחצית השנייה של המאה התשע-עשרה.
במלחמת העולם השנייה הייתה צ'זנה ליד הקו הגותי (חזית קרבות מרכזית באיטליה) וספגה הפצצות רבות.
ב-1992 הפכה העיר לבירה-במשותף של הנפה, נוסף לעיר פורלי. כיום, עיקר פרנסתה של העיר על התיירות.
במהלך 2015 עלתה העיר למודעות בינלאומית בזכות וידאוקליפ שצולם בפאתי העיר, ובו השתתפו 1000 איש (כנגנים וזמרים) בביצוע משותף של השיר Learn to fly של להקת ה-Foo fighters, בניסיון לשכנע את חברי הלהקה לבוא ולהופיע בצ'זנה. הווידאו צבר עשרות מיליוני צפיות באתר YouTube, ובעקבותיו הלהקה אכן הגיעה והופיעה בצ'זנה בסיום סיבוב ההופעות שבא לאחר מכן.
פרנסואה השלישי, דוכס ברטאן

| --- | --- |

פרנסואה השלישי (דיוקן מאת קורניי דה ליון)
 לידה:  28 בפברואר 1518 אמבואז, צרפת 
 פטירה:  10 באוגוסט 1536 (בגיל 18) castel of Tournon, צרפת 
 מדינה:  צרפת 
 מקום קבורה:  בזיליקת סן-דני 
 
פרנסואה דה פראנס (28 בפברואר 1518 – 10 באוגוסט 1536) היה בנו הבכור של פרנסואה הראשון, מלך צרפת, ויורש העצר הצרפתי.
ביוגרפיה

פרנסואה נולד בטירת אמבואז (על גדות הנהר לואר), ובשנה שלאחריה הוטבל בטקס שאורגן על ידי לאונרדו דה וינצ'י. כבר עם לידתו נחתם הסכם נישואיו למרי טיודור, בתו של הנרי השמיני, מלך אנגליה, (לימים המלכה מרי הראשונה), שהייתה בת שנתיים בלבד, אך הסכם זה בוטל ב-1520. ב-1524, בהיותו בן 6, נפטרה אמו המלכה קלוד, ופרנסואה ירש ממנה את התואר דוכס ברטאן.
ב-24 בפברואר 1525 הובס אביו של פרנסואה בקרב פאביה בידי קרל החמישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, ונלקח בשבי למדריד. ב-15 במרץ 1526, בהתאם להסכם מדריד, נלקחו פרנסואה בן השמונה ואחיו אנרי (אנרי השני, מלך צרפת לעתיד) למדריד כבני ערובה למילוי תנאי שחרורו של אביהם משביו. הם הוחזקו בכלא במדריד במשך ארבע שנים, דבר שהטביע בהם את חותמו במשך כל חייהם.
יורש העצר פרנסואה נפטר בליון ב-1536, כנראה כתוצאה מדלקת ריאות, ואחיו אנרי תפס את מקומו.
פרד קלי

פרדריק וורן "פרד" קלי (באנגלית: Frederick Warren "Fred" Kelly; ‏12 בספטמבר 1891 – 7 במאי 1974) היה אתלט אמריקאי, אלוף אולימפי (סטוקהולם 1912) ואלוף ארצות הברית (1913) בריצת 110 מטר משוכות.
ביוגרפיה

קלי נולד בבומונט, קליפורניה. הוא למד באוניברסיטת דרום קליפורניה.
ביוגרפיה > אלוף אולימפי

באולימפיאדת סטוקהולם (1912) זכה קלי במדליית זהב בריצת 110 מטר משוכות בתוצאה של 15.1 שניות, לפני חבריו לנבחרת ג'יימס וונדל (15.2 שניות) ומרטין הוקינס (15.3 שניות).
ביוגרפיה > אלוף ארצות הברית

באליפות ארצות הברית שנערכה בשיקגו, אילינוי בשנת 1913 זכה קלי במדליית זהב בריצת 120 יארד משוכות בתוצאה של 16.4 שניות. באליפות ארצות הברית שנערכה בניוארק, ניו ג'רזי בשנת 1916 הוא זכה במדליית כסף בריצת 120 יארד משוכות, אחרי רוברט סימפסון שקבע שיא עולם חדש שלה 14.8 שניות ובאליפות ארצות הברית שנערכה בפילדלפיה, פנסילבניה בשנת 1919 הוא זכה שוב במדליית כסף בריצת 120 יארד משוכות, אחרי רוברט סימפסון שקבע תוצאה של 15.2 שניות.
שיאים אישיים

ריצת 110 מטר משוכות: 14.6 שניות (1916)
ראו גם

התפתחות שיא העולם בריצת 110 מטר משוכות (ויקיפדיה באנגלית)