stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הידגקוט
הערות שוליים

↑  נתוני הכפר באתר הלמ"ס ההונגרי
↑  מפקדי האוכלוסין של יהודי הונגריה, 1993
| יישובים במחוז וספרם |
| --- | --- | --- |
| ערי המחוז | וספרם  |  |
| ערים |  אייקה •  בדצ'ונטומאי •  בלטונאלמאדי •  בלטונפירד •  בלטונפיזפה •  בלטונקנשה •  ברהידה •  דווצ'ר •  הרנד •  פאפא •  שימג •  טפולצה •  וארפלוטה •  זירץ |  |
| כפרים | סנטגאל • נמשסאלוק • יאשד • אשקי • אשי • פטפירדה • טש • וילוניה • צ'הבאניה • פרקשגייפי • הלימבה • קישלד • מגיארפולאן • ניראד • אץ' • סץ • אורקוט • וארושלד • אדוריאנהאזה • אגראליה • אפאצטורנה • בורסרצ'ק • צ'גלה • דברון • דובה • איסקאז • קמונד • קרקוסרצ'ק • קרטה • קישברז'ן • קישצ'ס • קישפיריט • קישסלש • קולונטאר • נגיאלאשון • נג'פיריט • נוסלופ • אורוסי • פוסטמישקה • שומלוינה • שומלוסלש • שומלובאשארהיי • שומלובצ'ה •  ויד • טישקוואר • אברהאמהג' • בדצ'ונטרדמיץ • בלטונאדריץ' • בלטונהניה • בלטונרנדש • גיולקסי • הגיישד • הג'מגש • קפולץ' • קאפטלנטוטי • קקוט • קישפאטי • קוואגוארש • קוושקאל • לשנצפלו • לשנצאישטוואנד • לשנצטומאי • מונושטורפאטי • נמשוויטה • רפושקה • רוופילפ • שלפלד • שאשקה • סנטבקאלה • סיגליגט • טליאנדרגד • אוז'ה • ויגאנטפטנד • זלהלאפ • בלטונאקרטיה • בלטונקנשה • בלטונפיזפה • צא'יאג • פלשארש • קיראיסנטאישטוואן • טיהאן • קינגש • ליטר • פפקסי • אלשוארש • אסופה • בלטונאקלי • בלטונצ'יצ'ו •  בלטונספזד • בלטונסלש • בלטונאודווארי • צ'ופק • לובאש • מונוסלו • אובודוואר • ארוונייש • פלוזנק • פצ'יי • סנטאנטלפה • סנטיאקבפה • טגיון • ואסוי • זאנקה • באנד • אפלן • היימאשקר • הארשקוט • הרנד • הידגקוט • מארקו • מנצ'היי • נג'וואז'ון • נמשוואמוש • פולה • שוי • סנטקיראיסבדיה • טוטוואז'ון • וספרמפאיס • ורשטו • אדאסטוול • בקוניאקו • בקונקופאן • בקונפלשקה • בקונשאג • בקונסנטאיוואן • בקונסיץ' • בקונטמאשי • בב • בקאש • צ'וט • דאקה • דברנטה • אג'האזשקסה • גנה • גצ'ה • גיץ • הומוקבדגה • קמנשהגייס • קמנשסנטפטר • קופ • קילשווט • לובאספטונה • מגיארגנץ' • מלומשוק • מרצלגרגיי • מרצלטה • מזלק • מיהאיהאזה • נג'אצ'אד • נג'דם • נג'גיימוט • נג'טבל • נמשגרז'ן • נמטבאניה • נוראפ • ניאראד • פאפדרשקה • פאפקובאצ'י • פאפשלמון • פאפטסר • טקאצ'י • אוגוד • ואניולה • וארקסה • וסר • וינאר • בז'י • בודורפה • צ'אברנדק • דברונץ • גוגאנפה • גייפיקאיאן • הטייפה • הוסטוט • קאפטלנפה • מגייר • נמשהן • ריגאץ' • שימגפראגה • סנטאימרפלווה • אוק • וספרמגלשה • זלארדד • זלגיימרה • זלמגייש • זלסגוואר • בקונבל • בקונאנה • בקוניאוסלופ • בקונסנטקיראי • בורזוואר • צ'סנק • צ'טן • דודר • לוקוט • נגייסטרגאר • אולספלו • פנזשגיור • פורווה • סאפאר |  |
| יישובים בנפת וספרם |
| --- | --- | --- |
| יישובים | וספרם • באנד • ברנג • אפלן • היימאשקר • הארשקוט • הרנד • הידגקוט • מארקו • מנצ'היי • נג'וואז'ון • נמשוואמוש • פולה • שוי • סנטגאל • סנטקיראיסבדיה • טוטוואז'ון • וספרמפאיס • ורשטו |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  VIAF: 239073374   WorldCat (עם VIAF): 239073374 
ערך זה הוא קצרמרבנושא יישובים בהונגריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
הדרבי של לוס אנג'לס (כדורגל)

אל טראפיקו (בספרדית: El Tráfico, מילולית פקק התנועה), הידוע גם בשם הדרבי של לוס אנג'לס, הוא יריבות כדורגל בין שני מועדוני ה-MLS הממוקמים באזור לוס אנג'לס, לוס אנג'לס גלאקסי ומועדון הכדורגל לוס אנג'לס. היריבות היא אחד משני דרבים בליגה, לצד דרבי נהר ההדסון באזור ניו יורק (בין ניו יורק סיטי וניו יורק רד בולס), והיא החליפה את "הסופרקלאסיקו" בין הגלאקסי לצ'יבאס ארצות הברית שהתפרקה.
רקע

מועדון הכדורגל לוס אנג'לס הוקם בשנת 2014, זמן קצר לאחר פירוק צ'יבאס ארצות הברית, זיכיון ה-MLS מלוס אנג'לס בבעלות קבוצת הכדורגל גוודלחרה שחלק את הדיגניטי הלת' ספורטס פארק עם לוס אנג'לס גלאקסי. שתי הקבוצות התחרו בסופרקלאסיקו, על שם היריבות המקסיקנית בין גוודלחרה לקלוב אמריקה. שתי הקבוצות נפגשו 31 פעמים בעשר עונות, כאשר הגלאקסי ניצחו ב-20 משחקים וצ'יבאס ניצחה בארבעה.
לוס אנג'לס FC בנתה אצטדיון חדש, כ-21 קילומטרים צפונית לקרסון בכביש המהיר 110. הבעלים של LAFC גם הביעו עניין באירוח משחקים בלוס אנג'לס ממוריאל קוליסיאום הגדול יותר.
היסטוריה

קבוצות הנוער של שתי הקבוצות נפגשו לראשונה בספטמבר 2016, והמשחק הסתיים בתיקו 3–3.
המשחק הראשון בין שתי הקבוצות הבוגרות, המשחק השלישי אי פעם של LAFC, נערך ב-31 במרץ 2018, בסטאבהאב סנטר (שמו הקודם של הדיגניטי הלת' ספורטס פארק). אף על פי ש-LAFC הובילה 3–0 לאחר 60 דקות, המשחק הסתיים בניצחון 4–3 של הגלאקסי, כולל צמד של המחליף זלאטן איברהימוביץ' בהופעת הבכורה שלו. הקבוצות שיחקו באצטדיון בנק קליפורניה ב-26 ביולי ואחריו התקיים משחק שני בסטאבהאב סנטר ב-24 באוגוסט במהלך שבוע היריבות ב-MLS. המפגש השני, ב-26 ביולי, הסתיים בתיקו 2-2 באצטדיון בנק קליפורניה. שישה אוהדים נעצרו בעימותים בין אוהדים באצטדיון. המפגש האחרון של שתי הקבוצות ב-2018, שהתקיים חודש לאחר מכן ב-24 באוגוסט, הסתיים בתיקו 1-1 בסטאבהאב סנטר.
משחק האל טראפיקו הראשון לעונת 2019, ששוחק ביולי בדיגניטי הלת' ספורטס פארק, הסתיים בניצחון 3–2 של לוס אנג'לס גלאקסי המארחת. איברהימוביץ' כבש את כל שלושת השערים לזכות הגלאקסי, בעוד קרלוס ולה כבש את שני השערים של LAFC. משחק הגומלין באצטדיון בנק קליפורניה חודש לאחר מכן הסתיים בתיקו 3–3, עם צמדים לאיברהימוביץ' וללטיף בלסינג.
שתי הקבוצות נפגשו בחצי גמר המערב במהלך פלייאוף גביע ה-MLS, אותו אירחה LAFC.  המארחת ניצחה 5–3, וקטעה רצף של שישה משחקים ללא ניצחון מול הגלאקסי, עם צמדים של ולה ואדאמה דיומנדה. LAFC עלתה לגמר המערב, שם הפסידה 3–1 לסיאטל סאונדרס, שזכתה בגביע.
האל טראפיקו נקבע להיות משחק הפתיחה של עונת 2020, אך ה-MLS השעתה את כל הפעילות במרץ עקב מגפת הקורונה. שתי הקבוצות הוגרלו לבית ו' של טורניר "ה-MLS חוזר", אשר שוחק ללא צופים במתחם עולם הספורט של ESPN בפלורידה. LAFC והגלאקסי נפגשו במחזור השני ב-18 ביולי 2020, כאשר ולה עזב את הטורניר וחאבייר הרננדס מהגלאקזי נפצע. LAFC ניצחה 6–2, וקבעה שיא חדש להפרש הכי גדול באל טראפיקו, עם ארבעה שערים של דייגו רוסי.
כינוי

"El Tráfico" (מילולית "פקק התנועה" בספרדית) היה שם שנוצר על ידי אוהדי MLS ואומץ על ידי כלי התקשורת. הכינוי מתייחס לעומס התנועה הידוע לשמצה בלוס אנג'לס, שהוא בין הגרועים בארצות הברית ובעולם, ובמקביל משמש גם כמשחק מילים המתייחס לאל קלאסיקו. עם זאת, ל-MLS אין תוכניות לרשום את השם כסימן מסחרי. היריבות כונתה גם "הדרבי של לוס אנג'לס", כינוי ששימש גם עבור הסופרקלאסיקו. השם "אל טראפיקו" זכה להתנגדות מצד הנהלת LAFC, המאמן בוב בראדלי, ונשיא ה-3252, קבוצת האוהדים הגדולה ביותר של LAFC.
תוצאות > סיכום

| מסגרת | משחקים | לוס אנג'לס גלאקסי> שערים | לוס אנג'לס גלאקסי> ניצחונות | ת' | לוס אנג'לס FC> ניצחונות | לוס אנג'לס FC> שערים |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| העונה הסדירה של MLS | 13 | 28 | 6 | 5 | 2 | 22 |
| פלייאוף גביע ה-MLS | 1 | 3 | 0 | 0 | 1 | 5 |
| טורניר "ה-MLS חוזר" | 1 | 2 | 0 | 0 | 1 | 6 |
| גביע ארצות הברית הפתוח | 1 | 3 | 1 | 0 | 0 | 1 |
| סה"כ | 16 | 36 | 7 | 5 | 4 | 34 |
תוצאות > סיום בטבלת האזור המערבי

לוס אנג'לס גלאקסי
מועדון הכדורגל לוס אנג'לס
| מק' | 2018 | 2019 | 2020 | 2021 | 2022 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 |  | 1 |  |  |  |
2: 
| 3 | 3 |  |  |  |  |
4: 
| 5 |  | 5 |  |  |  |
6: 
| 7 | 7 |  | 7 |  |  |
| 8 |  |  |  | 8 |  |
| 9 |  |  |  | 9 |  |
| 10 |  |  | 10 |  |  |
11: 
12: 
13: 
14: 
• סך הכל: LAFC סיימה שלוש פעמים גבוה יותר, לוס אנג'לס גלאקסי פעם אחת.
מלכי השערים

| מקום | שחקן | קבוצה | שערים |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 | מקסיקו קרלוס ולה | LAFC | 10 |
| 2 | שוודיה זלאטן איברהימוביץ' | LAG | 9 |
| 3 | אורוגוואי דייגו רוסי | LAFC | 6 |
| 4 | ארצות הברית סבסטיאן לטגט | LAG | 4 |
| 4 | ארגנטינה כריסטיאן פאבון | LAG | 4 |
| 6 | קולומביה כריסטיאן ארנגו | LAFC | 3 |
| 6 | מקסיקו חאבייר הרננדס | LAG | 3 |
| 6 | סרביה דיאן יובליץ' | LAG | 3 |
הים הלובי

| --- | --- |

 מידע כללי
 מיקום:  מזרח הים התיכון 
 סוג:  ים 
 מידע נוסף
 נהר מזין:  Anapodiaris, Ieropotamos River 
 מדינות באגן הניקוז:  לוב, יוון 
 קואורדינטות:  34°00′N 24°24′E﻿ / ﻿34°N 24.4°E﻿ / 34; 24.4
 he
 
הים הלובי (ביוונית: Λιβυκό πέλαγος, בערבית: البحر الليبي) (נקרא גם: ים לוב) הוא ים שולי בים התיכון המשתרע מקירנאיקה ועד כרתים.
הוא נמצא סמוך לים היוני מצפון-מערב, לים כרתים מצפון, לים האגאי מצפון-מזרח ולאגן הלבנטין ממזרח.
קו החוף הדרומי של כרתים הגובל בים הלובי כולל את הרי אסטרוסיה ומישור מסרה; לאזור זה החלו להגיע בני אדם בתקופת הברונזה. ממזרח לים נמצא הים הלבנטיני, מצפון הים היוני וממערב מצר סיציליה.
העיר החשובה ביותר בחופי הים היא בנגאזי שבלוב.
ים לוב הוא מפלט עשיר וחשוב עבור מינים מסוימים כמו טונה כחולה, הנחשבת בסכנת הכחדה עולמית. זהו גם אזור חשוב עבור הצב החוצה.
הערות שוליים

↑  C.Michael Hogan, Phaistos fieldnotes, The Modern Antiquarian, 2007
↑  מפת כרתים, ארגון פיתוח כרתים מזרח (2004)
ערך זה הוא קצרמרבנושא גופי מים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
הים המזרחי (הירח)

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  ים ירחי 
 על שם:  מזרח 
 נתונים ומידות
 אורך:  294 ק"מ 
 מיקום
 מיקום:  LQ17 
 גוף שמיימי:  הירח
 קואורדינטות:  19°52′S 94°40′W﻿ / ﻿19.87°S 94.67°W﻿ / -19.87; -94.67
  (למפת הירח מוגדלת) הים המזרחי(למפת הירח רגילה) הים המזרחי
 
הים המזרחי כפי שצולם מגשושית LRO
הים המזרחי (בלטינית: Mare Orientale) הוא ים ירחי הנמצא בשוליים המערביים של הצד הירחי הנראה, בקווי אורך ורוחב 19.4° דרום ו-92.8° מערב. מראהו דומה למטרת ירי ענקית שקוטרה כ-930 ק"מ.
מקור פרדוקס שמו נובע מן העובדה כי למשך מאות בשנים שירטטו הסלנוגרפים את מפות הירח כשקוטבו הדרומי בקצה העליון, בשל התמונה ההפוכה שהופיעה לרוב בטלסקופים הראשונים – מה שהביא לבלבול (ואף נוח יותר להתייחס לצד זה כסמוך לצד המזרח בכיפת השמיים הארצית). בשנת 1961 שונו ההגדרות על־פי כיווני צפון-דרום (המקבילות לכדור־הארץ) וקווי הזריחה והשקיעה.
הים המזרחי כפי שצולם לראשונה מגשושית לונר אורביטר 4
קוטר מכתש הפגיעה העיקרי 327 ק"מ. בתצלום ניתן להבחין ב"הרי הקורדילרה" שגובהם מגיע ל-6,000 מ' הסוגרים על האגן כטבעת. 6 טבעות הרים קונצנטריות נוספות שביניהן עמקים ממולאים חלקית בחומר מקיפים אותו, ובכך מגיע קוטרו לגודלו המרבי האמור לעיל. על פני 1,000 ק"מ נוספים זרועים פני השטח עיי מפולת גדולים, אשר ברור כי הועפו מתוככי המכתש בעוצמה אדירה. הים נוצר ככל הנראה מפגיעת אסטרואיד שקוטרו 50–100 ק"מ. הואיל ועיי המפולת רבים יותר ממערב למכתש, משתער מכך כי העצם התקרב לירח מצד מזרח ופגע בו מאחור.
משך שנים רבות הופיע צדו זה של הירח לעיני האסטרונומים במבט צדדי ובלתי ברור, עד יום ה-25 במאי 1967 בו חלפה הגשושית לונר אורביטר 4 מעליו וצילמה את מראהו לראשונה במבט אנכי. האסטרונום ג'ררד קאיפר מאוניברסיטת אריזונה סבר כי אם ניתן היה לראותו בצד הקרוב ממש, מיתולוגיה שלמה הייתה נוצרת סביבו.
הערות שוליים

1 2  למעשה, הים המזרחי אינו נראה עקב מיקומו המקורב בגבול האופק המערבי והלאה אל עבר הצד הנסתר – ייתכן כי נצפה קלושות בעבר על קו האופק אך ורק בשל ליברציות הירח
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007291602005171  LCCN: sh00002907
הוותיקן והילדים ניצולי השואה

שאלת הוותיקן והילדים ניצולי השואה היא אחת הבעיות הראשונות שבאו על פתרונן לאחר מלחמת העולם השנייה. הרקע להתרחשויות נשאר לוט בערפל עוד זמן רב. רק מאמר שפורסם בראשית 2007 מאפשר הצצה אל מאחורי הקלעים.
גורלם של הילדים ניצולי השואה היה בעייתי במיוחד. בתום המלחמה הם נותרו ללא בני משפחה קרובים, ושוטטו בחבורות בערי אירופה. היו נערים ונערות שנמסרו לחסות המנזרים הקתוליים. ילדים קטנים נמסרו, בדרך כלל, על ידי קרובי משפחה לידי משפחות נוצריות, המוכרות למשפחותיהם, בתקווה לאסוף אותם חזרה לביתם, בתום המלחמה.
בשנת 1947, לאחר מאמצים רבים של יהדות העולם, נאמר לרב הראשי לארץ ישראל, יצחק אייזיק הלוי הרצוג, כי הוותיקן ינחה את בני הדת הנוצרית להשיב את הילדים ממוצא יהודי לחיק היהדות. הוותיקן לא נתן הצהרה מפורשת על כך, בין השאר בשל העובדה שהיה ברור לו שהכוונה המוצהרת הייתה לקחת את הילדים לארץ ישראל, תוכנית שהייתה מנוגדת לאינטרסים של הוותיקן באזור. עם זאת, במהלך השנים 1945 ו-1946 נמסרו ילדים יהודים שהיו בידי קתולים לארגונים יהודיים ללא קושי. אריה קובוביצקי, לימים אריה ל. קובובי - יושב ראש יד ושם הגיע למסקנה, שלהנהגה היהודית לא היו חילוקי-דעות עם ההיררכיה הקתולית בשאלת הילדים ניצולי השואה.
הרקע לבעיה

ההיסטוריון האיטלקי אלברטו מלוני (Melloni), בגיליון מן 28 בדצמבר 2004, של היומון קוריירה דלה סרה, מצטט מסמך שנכתב ב-23 באוקטובר 1946, ובו נמסר לכאורה על כוונת הוותיקן להחזיק באותם ילדים יהודים אשר הוריהם או מוסדות יהודיים מבקשים להשיבם אליהם. אלו הילדים שהגיעו לחסות הדת הנוצרית במהלך מלחמת העולם השנייה. רשויות הכנסייה הצרפתיות החליטו להמשיך ולהחזיק ברשותם את הילדים היהודים אשר הוטבלו לנצרות. האומדן המספרי של הילדים העקורים עמד על עשרות אלפים. אומדן כולל יותר היה בידי גרהרט ריגנר (Riegner), נציג הקונגרס היהודי העולמי בז'נבה. הוא העריך, כי היו בין 200,000 עד 300,000 ילדים יהודים שניצלו באירופה, מתוכם 75,000 יתומים - "ילדים נטושים, ילדים ללא הורים, ילדים שרובם עדיין במחנות העקורים בגרמניה" וחלק לא ידוע מהם בחסות הדת הנוצרית: במנזרים ובמשפחות.
הטבילה לנצרות

הטבילה לנצרות יכולה הייתה להבטיח השתלבות בעולם הלא-יהודי; אולם בה בעת הייתה בגדר הצהרה שהנטבל לא נולד קתולי, ולכן תיעוד הטבילה היה עלול לסכן את הילד. על פי הנאציזם, גם מומרים נחשבים לבני הגזע היהודי, ואינם פטורים מגירוש למחנות ההשמדה. היו הורים יהודים שביקשו את הטבילה לילדיהם, על מנת להצילם ולמסרם למבטחים בידיים קתוליות. במקרים מסוימים, הטבלתם לנצרות של ילדים יהודים הייתה חלק מפעילות המיסיון של מוסדות קתוליים; באחרים הקפידה הכנסייה בקנאות שלא להעניק את סקרמנט הטבילה למען מטרות ארציות, אפילו לא למען הצלת חיים - לרוב לא עשתה כן ללא קבלת רשות מהורי הילדים.
לאחר השיחות עם הרב הראשי לארץ ישראל נקבע כי בשאלת הטבילה לנצרות, על הכנסייה לבחון את הנסיבות בכל מקרה ומקרה - אם הילדים הוטבלו כהלכה הרי אמורים הם לקבל חינוך נוצרי. אם ההורים היהודים ניצלו - הטיפול יהיה שונה, ללא הכרה פומבית בכך. מטרת הסכמה זו הייתה להפיג את החרדה שרווחה בקרב היהודים.
פניית הרב הרצוג לאפיפיור

מיד לאחר המלחמה סייר הרב הרצוג באירופה במשך שישה חודשים. הוא נפגש עם האפיפיור פיוס השנים-עשר ביום ראשון, 10 במרץ 1946, באופן חריג לנוהג בוותיקן שלא לעבוד בימי ראשון. על-פי הגרסה של הרב הרצוג, השיחה החלה, במה שהיה מן הסתם רגע חסר-תקדים בדו-שיח היהודי-הקתולי, בפרשנות לפסוק מספר יחזקאל ובו הבטחת האל ("ונתתי לכם לב חדש"), שאותו ציטט האפיפיור בנאום פומבי שנשא כמה ימים קודם לכן. הרב הרצוג אמר לאפיפיור, כי בהבטחת הפסוק ל"לב חדש" נעשה שימוש באות למ"ד שנועדה לסמן, שהלב החדש אינו ניתן כלאחר יד, אלא מוענק "כפי שמעניק אדם מתנה לחברו [...] מתוך שותפות ורצון מצד המקבל".
הרב הראשי ליהודי ארץ ישראל שרטט בקווים כלליים את התוצאות ההרסניות של השואה מבחינת העם היהודי, אשר סבל "את ייסורי האנושות". על-פי הגרסה היהודית, הוא קרא לאפיפיור "להכות על חטאי הנצרות כלפי עם ישראל במרוצת הדורות ולרדת לחקרה של הבעיה היהודית".
בהתייחסות לנושא האקטואלי, גורל היתומים היהודים שהיו בידי קתולים הביע הרב הרצוג הכרת תודה על הצלתם, אך ציין כי יהודים לא יוכלו להשלים עם כך שהצעירים יישארו "מנותקים כליל ממוצאם". "החל מהיום כל ילד מסמל בעינינו אלף ילדים [...] ואילו לכנסייה הנוצרית, ולה מיליוני מאמינים, מספרים כאלה הם זעומים". הוא ביקש את עזרת האפיפיור בהשבתם, ובייחוד ביקש מן האפיפיור לקרוא לכל הכמרים לגלות את הנוכחות ואת המקום שבו נמצאים ילדים יהודים בידי קתולים.
יומיים לאחר מכן, יחד עם הרב דוד פראטו, שהתמנה זה מקרוב לרב הראשי של רומא לאחר שקודמו בתפקיד המיר דתו לנצרות, בא הרב הרצוג ומסר את התזכיר הבא: "פנייתי אליך בשם עם ישראל כולו. העם היהודי יזכור לעד מתוך הכרת תודה עמוקה את העזרה שהוענקה בזמן הרדיפות הנאציות לרבים כל כך מבניו הסובלים על ידי הכס הקדוש בכלל ועל ידי עשרות בישופים וכמרים קתוליים ברחבי אירופה". וסיים בבקשה "השבתם של כל הילדים האלה לעמנו שכן יש להחזיר אותם אל כור מחצבתם". הרב הרצוג הוסיף פרטים ומסר כי להערכתו, "בפולין, לפחות שלושת אלפים ילדים יהודים נמצאים עדיין במנזרים קתוליים ואפילו בבתים פרטיים של קתולים".
הוראת האפיפיור

לפי הדיווח היהודי משנת 1947, האפיפיור הבטיח לרב הרצוג, שאם יגלה הרב בנסיעותיו הבאות ילדים יהודים הנמצאים במוסדות קתוליים, וייתקל בקשיים להוציא אותם משם, הוא יוכל לבקש את התערבותו של הוותיקן, וזו בוא תבוא. אולם, "הוצג תנאי", נאמר בדיווח, "שהרב עצמו יחקור את המקרים". ועוד מוסיף המסמך: "בזאת ניתנה לו (לרב הראשי הרצוג) הרשות להסתמך על דברי האפיפיור במפגש עם מאמינים מכנסייתו". לדברי שמואל אבידור הכהן, הרב הרצוג אסף מאות ילדים בני כל הגילים ממנזרים וממשפחות קתוליות, אם כי היו מוסדות ויחידים שסירבו להחזיר את יתומי השואה לידי נציגיו של העם היהודי.
מיד לאחר ביקור זה אצל האפיפיור יצא הרב הרצוג לסיור בקהילות היהודיות החרבות, ולעיתים נסמך על הצהרת התמיכה של האפיפיור במאמציו לשכנע רשויות קתוליות לסייע לו בהשבת ילדים יהודים. לדברי בנו, יעקב הרצוג, הסתיימה המשימה בהצלתם של 1,000 ילדים - הודות למאמציהם הם ולסיוע מגורמים רבים, לרבות ראשי ממשלה ושרים בכירים.
ההתמודדות בבעיה בין הקתולים לבין היהודים

המפגש בין קתולים ליהודים בעניין הילדים היהודים לאחר השואה היה רק רכיב קטן אחד שסייע להגדרת היחסים בין שתי הקבוצות בתקופת מעבר - בין מפגשים מתסכלים בימי מלחמת העולם השנייה לבין השיפורים האדירים שחוללה מועצת הוותיקן השנייה 15 שנים מאוחר יותר. אין ספק שהשואה, גם אם לא הוזכרה במפורש, עמדה במרכז התמורה. העיתונאי הצרפתי, ג'אני ואלנטה, שהיה מודע לבעייתיות של קבלת הנחיות האפיפיור על ידי נציגותו בצרפת, רונקלי, הנונציו בצרפת (שהיה מוכר עוד מקודם לרב הרצוג), מסכם את הפרשה כך:
"לאחר סופת המלחמה ולנוכח [...] סערת הרגשות של כאב, של אמון פגוע, של משברי זהות מתישים, אשר ליוותה את שורדי המלחמה" .וממשיך מיכאל ר. מארוס בהערכתו: אנשי הכנסייה רמי-הדרג והיהודים שהוזכרו כאן התמודדו עם הצורך לגבש סדרי עדיפויות ויחס הולם זה אל זה. לאף אחד מן האישים שהיו מעורבים בפרשה הכאובה והדחופה שנדונה כאן לא הייתה ידיעה שלמה של העובדות, ואיש מהם לא היה מסוגל לגשר על התהום הדתית והתרבותית אשר הייתה פעורה במשך מאות שנים. אולם, בחינה מדוקדקת של הפרשה מלמדת, כי משני הצדדים נעשו מאמצים להגיע להבנה. עניין הילדים היהודים לאחר המלחמה חושף, בסופו של דבר, לא שתי קהילות שאינן מתקשרות זו עם זו, אלא מידת-מה של כוונות טובות, אי-הבנה ממושכת, וכן - באורח טרגי - גם מעט אינטרסים שהיו עדיין מנוגדים זה לזה..
תגובת המשפחות

גם כאשר קרובי המשפחה או המוסדות היהודיים הצליחו לגלות עקבות של ילדים יהודים, לא ניתן היה להשיבם בקלות אל ביתם ואל דתם. הבעיות נוצרו מכיוונים אחדים: הקשר המשפחתי ההדוק שנוצר בין הילד לבין המשפחה המטפלת; למשפחה המטפלת בילד ואשר אירחה אותו בשנים הקשות של המלחמה היו דרישות כספיות למימון הוצאות האחזקה. אך הייתה גם הטענה שבסיסה היה אידאולוגי נוצרי: הצלחנו להציל נשמות של יהודים מהסבל שהיה מר גורלם ועתה הגיעה העת כי יהיו נוצרים נאמנים.
מקרה מיוחד, שהעלה את העניין הציבורי בהשבת הילדים היהודים, התלקח בעיקר בצרפת עם פרשת פינאלי, בראשית שנות החמישים: היהודים הגישו דרישה לכנסייה הקתולית להחזיר שני אחים יתומים, והכנסייה השתמשה בטבילה כטיעון להשארת הילדים בידי קתולים. במקרה זה הכנסייה ויתרה בסופו של דבר והילדים הוחזרו. למעט האחים פינאלי, לא היו בצרפת כמעט, אם בכלל, פרשות שנגעו לחזקה על ילדים יהודים שהוטבלו - עובדה שבגללה הגדיר צייד-הנאצים וההיסטוריון סרז' קלרספלד (Klarsfeld) את עניין הילדים הניצולים כ"סערה בכוס מים".
הסתעפויות אחרות

מספר לא מועט של ילדים הוצאו מבתי משפחות נוצריות וממנזרים על ידי החיילים מארץ ישראל שהגיעו לאירופה עם הארמייה החמישית הבריטית וכן על ידי בני המשפחות שניצלו ואחרי המלחמה מצאו את ילדיהם וילדי משפחתם בחסות נוצרית. במקרים אלה השיבה ליהדות הייתה קלה יותר. פעולתו של הרב יצחק הרצוג נגעה לאותם ילדים שנותרו בחסות הקתולית אחרי שהסתיים מאמץ המשפחות להשיב אליהם את ילדיהם וילדי משפחתם.
ראו גם

עליית הנוער
ילדי טהראן
לאוקדיה ירומירסקה
לקריאה נוספת

שמואל אבידור הכהן, יחיד בדורו: מגילת חייו של הגאון רבי יצחק אייזיק הלוי הרצוג, ראש רבני ישראל, ירושלים 1980.
מיכאל בר-זהר, צפנת פענח: חייו ומותו של נסיך יהודי - ד"ר יעקב הרצוג, תל אביב 2003.
http://www1.yadvashem.org/yv/he/holocaust/resource_center/index.asp?WT.mc_id=wiki
הערות שוליים

↑  ראו קישורים : הוותיקן והמשמורת על ילדים יהודים לאחר השואה הרשה להשתמש במאמרו בוויקיפדיה
↑  המקור: מיכאל ר. מארוס
↑  Madeleine Comte, Sauvetages et bapt?mes: Les religieuses de Notre-Dame de Sion face ? la persecutions des juifs en France (1940-1944), Paris 2001.
↑  ראו מטה: צפנת פענח, עמ' 59
↑  דוגמה לכך יש בסיפורה של לאוקדיה ירומירסקה שהצילה את הילדה היהודיה בוגומיליה יוניש אך נאלצה להחזירה למשפחתה לאחר השואה. מתוך אתר יד ושם
הוועד המרכזי של פת"ח

הוועד המרכזי של הפת"ח (בערבית: اللجنة المركزية لحركة فتح; תעתיק מדויק: אללג'נה אלמרכזיה לחרכת פתח) הוא הגוף העליון בפת"ח האמון על קבלת ההחלטות במבנה התנועה. על פי אמנת פת"ח, כולל הגוף 21 חברים קבועים, אשר נבחרים על ידי צירי התנועה באופן ישיר במהלך ועידת התנועה.
בדצמבר 2016 זכה במקום הראשון בבחירות לוועד המרכזי מרואן ברגותי, הכלוא בכלא הדרים.
בחירת החברים

18 מחברי הוועד נבחרים על ידי צירי פת"ח במהלך ועידת פת"ח בהליך הצבעה חשאי. שלושה חברים נוספים נבחרים על ידי חברי הוועד שכבר נבחרו לתפקיד בהסכמה של שני שלישים מחברי הוועד. סעיף 65 באמנת פת"ח קובע כי על מועמד לוועד המרכזי להיות חבר בתנועה במשך 15 שנים ברציפות לכל הפחות. כמו כן, חייב המועמד להיות לפחות בדרגה של מזכיר התנועה בסניף פת"ח מחוזי או בדרגה מקבילה במנגנוני הביטחון הפלסטיניים. על מנת להיבחר, על המועמד לקבל לפחות 40% מקולות הבוחרים בוועידת פת"ח. במידה שאחד מחברי הוועד מת, פוטר, התפטר, או אינו יכול למלא את תפקידו מסיבות רפואיות, יבחרו חברי הוועד מחליף מהמועצה המהפכנית ברוב של שני שלישים מהחברים.
אופן ההתכנסות

בסעיף 66 באמנת פת"ח נקבע כי על הוועד המרכזי להתכנס לפחות אחד לחודש על מנת להציג את אופן הפעולה של התנועה בנוגע לכל אחד מהעניינים הרלוונטיים. בתקופה שבין הפגישות, על כל אחד מחברי הוועד לפעול בתחומו. כמו כן, ניתן לכנס פגישות חירום של הוועד. בכל התכנסות של הוועד צריכים לנכוח לפחות שני שלישים מחבריו.
סמכויות הוועד

הוועד נושא באחריות הכוללת לכל פעולות תנועת פת"ח. סעיף 71 לאמנת פת"ח מפרט 11 סמכויות שניתנות לחברי הוועד, וביניהן:
ביצוע החלטות ועידת פת"ח והמועצה המהפכנית של התנועה, ביניהן ביצוע התוכניות המדיניות, הארגוניות, הצבאיות והכלכליות שהוחלטו במסגרת הגופים.
מעקב אחר מחלוקות הנוגעות להפרות משמעת, יישום הוראות החוק ונקיטת הצעדים הדרושים בהתאם.
הובלת הפעולה היומית והנחיית מדיניות התנועה הפנימית והחיצונית בפן המדיני, הצבאי והכלכלי.
הובלת התנועה בתחומים הפלסטיניים, הערבים והבינלאומיים, העממיים והרשמיים.
הבטחת לכידות בתוך התנועה ואת יישום החוק במסגרתה.
הוצאת הזמנה לכינוס ועידת התנועה הכללית, הכנת לוח הזמנים והגשת דו"חות מפורטים עבורו בנוגע לפעילויות הוועד.
פיקוח על פרסום כרוזים, הודעות ומחקרים שיוצאים בשם התנועה.
גיבוש בית המשפט הביטחוני של התנועה, הגשת כתבי האישום הפנימיים ואשרורם של פסקי הדין. במקרה של גזר דין מוות נדרש אשרור של לפחות שני שלישים מחברי הוועד.
מינוי חברי תנועת פת"ח במועצה הלאומית הפלסטינית.
נושאי תפקידים וחברים בוועד המרכזי

יו"ר פת"ח והרשות הפלסטינית, מחמוד עבאס, מכהן גם כיו"ר הוועד ומנהל את ישיבותיו. יושב ראש הוועד אינו נבחר לוועד בהליך רגיל, אלא מקבל את תפקידו לאחר שנבחר לתפקיד יו"ר התנועה.
נושאי תפקידים וחברים בוועד המרכזי > הוועד הנבחר בוועידת פת"ח השישית (2008)

בוועידת פת"ח השישית שנערכה באוגוסט 2008 נבחרו בבחירות ישירות 18 חברי הוועד. אלו שמותיהם לפי מספר הקולות שקיבלו (מהרב ביותר למועט ביותר): מוחמד רניים, מחמוד אלעאלול, מרוואן ברגותי, נאסר אל-קדווה, סלים א-זענון, ג'יבריל רג'וב, תאופיק טיראווי, סאיב עריקאת, מוחמד דחלאן, מוחמד אל-מדני, ג'מאל מוחייסן, חסיין א-שייח', עזאם אל-אחמד, סולטאן אבו אל-עינין, נביל שעת', עבאס זכי ומוחמד אשתייה. כמו כן מונו לוועדה מאוחר יותר סחר בסיסו, זכריא אל-ארא ונביל אבו רודיינה. בישיבתו הראשונה של הוועד שנבחר בוועידת הפת"ח השישית, שנערכה בחודש ספטמבר 2009, הוחלט על מינוי חלק מחברי הוועד לתפקידים פנימיים בתוכו. ואלו נושאי התפקידים:
מזכ"ל הוועד - מוחמד רניים.
סמזכ"ל הוועד - ג'יבריל רג'וב.
הממונה על היחסים הלאומיים - עזאם אל-אחמד.
הממונה על יחסי החוץ - נביל שעת'.
הממונה על היחסים עם מדינות ערב - עבאס זכי.
עד סוף שנת 2010, כיהן מוחמד דחלאן כאחראי התקשורת של הוועד, אולם הוא פוטר מתפקידו עם השעייתו מהוועד, ובמקומו מונה לתפקיד נביל אבו רודיינה.
נושאי תפקידים וחברים בוועד המרכזי > הוועד הנבחר בוועידת פת"ח השביעית (2016, נוכחי)

בדצמבר 2016 נערכה ברמאללה ועידת פת"ח השביעית. קונגרס כללי של 1,400 חברים בחר את חברי הוועד המרכזי וחברי המועצה המהפכנית של פת"ח. 12 מחברי הוועד המרכזי נבחרו מחדש, ושישה חדשים הצטרפו אליו. בין הפורשים היו: נביל שעת', נביל אבו רודיינה (ער'), זכריא אל-ארא (אנ') וטייב עבד אל-רחים.
חברי הוועד הנבחר הנוכחי הם: מחמוד עבאס (יו"ר); מחמוד אלעאלול (סגן יו"ר); ג'יבריל רג'וב (מזכ"ל); סברי סיידם (סגן מזכ"ל); עזאם אל-אחמד; מרואן ברגותי; רוחי פתוח; אחמד הילס; חאג' איסמעיל ג'אבר (ער'); מוחמד אל מדני (ער'); ג'מאל מוחייסן (ער'); סמיר א-ריפאעי (ער'); נביל רודיינה; דלאל סלאמה (אנ'); חוסיין א-שייח; מוחמד אשתייה; תאופיק טיראווי; כרים יונס; עבאס זכי.
הערות שוליים

↑   ג'קי חורי, עבאס שמר על כוחו בוועידת הפתח; ברגותי הכלוא בישראל זכה במקום הראשון בבחירות לוועד המרכזי, באתר הארץ, 4 בדצמבר 2016
↑  הוועד המרכזי של פת"ח אישר מינויים פנימיים, עיתון אל-קודס, 9 בספטמבר 2009
↑  אופק עיני‏, בדרך החוצה: דחלאן פוטר מתפקידו בפת"ח, באתר וואלה, 29 בדצמבר 2010
↑  אחמד הילס, במפת הפוליטיקה הפלסטינית של האיחוד האירופי
↑  יליד 1953, אין להחליפו עם נביל אבו רודיינה, יליד 1946.