stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ארנסט פריז
ביוגרפיה

ארנסט פריז נולד בהיידלברג לבנקאי, בעל מפעל ואספן הציורים כריסטיאן אדם פריז. אהבת אביו לאמנות והמצב הכלכלי הטוב במשפחתו אפשרו לו השכלה אמנותית ונסיעות ללא דאגות כלכליות. שני אחיו, וילהלם וברנהרד פריז, שנולדו כמעט עשרים שנה לאחר מכן, הפכו גם הם לציירים.
משנת 1810, ארנסט פריז, יחד עם קרל פיליפ פור וקרל רוטמן, קיבלו שיעורים מפרידריך רוטמן, אביו של קרל רוטמן, מאסטר באוניברסיטה בהיידלברג. החל משנת 1815 קיבל ארנסט פריז שיעורים מקרל קונץ בקרלסרוהה. בשנת 1816 המשיך את לימודיו במינכן. בשנת 1818 הגיע לדרמשטאדט, שם התאמן בפרספקטיבה ורישום אדריכלי עם גאורג מילר.
עם השנים פריז פנה יותר ויותר לציור נוף. בשנת 1820/21 למד באקדמיה במינכן. ארנסט פריז נסע לריינלנד, לטירול ולזלצבורג. בין השנים 1823–1827 הוא נסע למסע הלימוד הקלאסי לאיטליה. הוא התגורר ברומא. לאחר שחזר לגרמניה שהה במינכן, אך שב בשנת 1831 לקרלסרוהה, סמוך לביתו בהידלברג, שם מונה לצייר החצר של הדוכס הגדול של באדן.
ארנסט פריז נפטר בקרלסרוהה בשנת 1833 בהתאבדות.
קברו הנוכחי הוא העתק שרף סינתטי שהחליף את קבר אבן החול המקורית. הוא מציג סרקופג עתיק בצורת בית, שמזכיר את האנדרטה הקבורה של ז'אן ז'אק רוסו.
יצירתו

בתקופת שהותו ברומא עשה פריז מסעות פרודוקטיביים ביותר יחד עם אמנים שונים, מה שהפך אותו למומחה בסביבה הקרובה והרחבה יותר של רומא ודרום איטליה. כאן התממשה אמנותו וכישרונו יוצא הדופן התגלה. נופיו האיטלקיים מאופיינים בתפיסה פיוטית של הטבע וטיפול מסוגנן בצורותיו, הם מצוירים בפירוט, בצבע חם, חזק, והרמוני. הנוף נראה רגוע וחופשי במידה רבה מפאתוס רומנטי, ומעידים על הריאליזם ההתחלתי בציור הנוף.
יחד עם קרל רוטמן וקרל פיליפ פור, הקים ארנסט פריז את מרכז הציור של הרומנטיקה בהיידלברג. אוסף עשיר של רישומים, ספרי שרטוטים ותחריטים הנמצאים בבעלות פרטית של צאצא בגרמניה.
ציוריו מיוצגים במוזיאונים שונים: גלריות התמונות הגדולות ואוספי הגרפיקה בהמבורג, ברלין, דרזדן, לייפציג, פרנקפורט, דרמשטאדט, קרלסרוהה ועוד. עם כ-180 עבודות, יש במוזיאון בהיידלברג את אוסף העבודות המקיף ביותר של ארנסט פריז. תערוכות מיוחדות גדולות התקיימו שם בשנים 1927, 1972 ו-2001/2002.
הערות שוליים

↑  Historische Commission bei der königl. Akademie der Wissenschaften, Allgemeine Deutsche Biographie, Bd. 8, 1., München/Leipzig: Duncker & Humblot, 1878, Allgemeine Deutsche Biographie, עמ' 72
↑  Deutsche Biographie, Fries, Ernst – Deutsche Biographie, www.deutsche-biographie.de (בגרמנית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb14974249k (data)  GND: 118703277  ISNI: 0000 0000 6661 1470  LCCN: n97860752  NTA: 070480613  RKD: 29518  SUDOC: 070223831  ULAN: 500002805  VIAF: 24874791   WorldCat (עם VIAF): 24874791
אה"מ ארבוס (1807)

| --- | --- |
מַחְתָּכִים של סלופ התותחים "קומט" (1807), מסוגה של "ארבוס"
מַחְתָּכִים של סלופ התותחים "קומט" (1807), מסוגה של "ארבוס"
 תיאור כללי
 סוג אונייה:  ספינת הרעשה ואחר כך סלופ תותחים וספינת רקטות
 צי:   הצי המלכותי הבריטי
 סדרה:  "תאיס" (Thais-class)
 ציוני דרך עיקריים
 מספנה:  תומאס אוֹאֶן, טוֹפּשֶׁם (Topsham)
 הוזמנה:  1 באוקטובר 1805
 תחילת הבנייה:  ינואר 1806
 הושקה:  20 באוגוסט 1807
 תקופת הפעילות:  ינואר 1808 – 1816 (כ־8 שנים)
 אחריתה:  נגרטה ב-22 ביולי 1819
 מלחמות וקרבות:  מלחמת ספינות התותחים (1807–1814), מלחמת אנגליה-רוסיה (1807–1812), מלחמת 1812
 מידות
 תפוסה:  424 טון לפי מידת התפוסה הבריטית הישנה
 אורך:  אורך כללי: "108-9 רגל (33.1 מ') אורך השדרית: "90-6 רגל (27.6 מ')
 רוחב:  "29-8 רגל (9.0 מ')
 עומק הספנה:  "9-0 רגל (2.7 מ')
 נתונים טכניים
 גודל הצוות:  121 איש
 מספר תרנים:  3
 סוג המעטה:  מעטה רוחבי שלם
 אמצעי לחימה
 חימוש:  16 קרונדות של 24 ליטראות בסיפון העליון 6 תותחים של 18 ליטראות בסיפון האחרה 2 קרונדות של 18 ליטראות ו-2 תותחים של 9 ליטראות בסיפון הַקַּדְמָה רקטות קונגריב בסיפון התחתון
אוניית הוד-מלכותו "אֶרֶבּוּס" (באנגלית: HMS Erebus) הייתה אוניית מפרשים מלחמתית של הצי המלכותי הבריטי, שנבנתה במקורה כספינת הבערה (fireship), אך דורגה מחדש במרץ 1808 כסְלוּפּ תותחים. היא שרתה בים הבלטי במלחמת ספינות התותחים (1807-1814) ובמלחמת אנגליה-רוסיה (1807-1812) ואחר כך נטלה חלק במלחמת 1812 (1812-1815). ב-1814 הוסבה לספינת רקטות לירי רקטות קונגריב. באוגוסט אותה שנה נטלה חלק בפשיטה על אלכסנדריה שבוירג'יניה, וחודש אחר כך, ב-13 בספטמבר 1814, השתתפה בהרעשת פורט מק הנרי בבולטימור. מראה מעופן של הרקטות ששיגרה לעבר המבצר מונצח באחת משורות ההמנון האמריקני, "הדגל זרוע הכוכבים", פרי עטו של המשורר פרנסיס סקוט קי. במרץ 1815, ליד ג'ורג'יה, ירתה את הירייה הלפני אחרונה במלחמה. היא הוצאה משירות פעיל ב-1816 ונגרטה ב-1819.
מלחמת 1812

בתחילת 1814, במהלך מלחמת 1812, שבה "ארבוס" לים הבלטי. תוך כדי כך עבר הפיקוד על האונייה מג'ון פורבס לידי קומנדר דייוויד יואן ברת'ולומיו (Bartholomew), ובאפריל נשלחה אל ווליץ', כדי להסב אותה לספינת רקטות לקראת הצבתה בתחנת הצי בצפון אמריקה. ב-23 במאי יצאה "ארבוס" לדרכה מפורטסמות', אך נאלצה לשוב על עקבותיה בשל רוחות נגדיות. ימים אחדים אחר כך, ב-29 במאי, יצאה לים מקורק עם שיירת אוניות שיעדן ניופאונדלנד, הליפקס וקוויבק.
מלחמת 1812 > בולטימור

"ארבוס" הייתה אחת מן האוניות שנטלו חלק בהרעשת פורט מק הנרי במהלך קרב בולטימור. היא חומשה בסוללת רקטות קוֹנְגְרִיב במשקל 32 ליטראות, שהוצבו מתחת לסיפון הראשי וירו דרך פתחים בדופן האונייה. הייתה זו גרסה משופרת של סוללת הרקטות הראשונה שהציב קונגריב באה"מ "גלגו" (Galgo). ב-12 בספטמבר 1814 הפליגו "ארבוס", "מטאור", "אטנה", "טרור" (Terror), "הרון" (Heron) ו"דווסטיישן" במעלה נהר פטפסקו (Patapsco) להתקפה על בולטימור. הן פתחו בהרעשת פורט מק הנרי וסוללות החוף ב-13 בספטמבר, אך למחרת נצטוו לסגת. האש שנורתה מ"ארבוס" היא שיצרה את "בוהק הרקטות האדום" אותו מתאר פרנסיס סקוט קי בשירו "הדגל זרוע הכוכבים".
מלחמת 1812 > ג'ורג'יה

בפברואר 1815 הייתה "ארבוס" אחת מאוניות השייטת בפיקודו של ג'ורג' קוקברן (Cockburn) שפעלה בחופי ג'ורג'יה. היא העמידה את סירותיה לרשות כוח בן 186 מלחים וחיילי צי בפיקוד קפטן פילוט (Phillott) מה"פרימרוז" (Primrose). הכוח הפליג במעלה נהר סנט מרי כשמשימתו תקיפת יחידה אמריקנית.
לאחר שעבר כבר מרחק די גדול במעלה הנהר, נורתה על הכוח במפתיע אש מפלורידה הספרדית. הבריטים הצליחו לשתק מיד את מקורות הירי, אך פילוט החליט לסגת, שכן קטע הנהר שלפניהם היה צר (30 עד 40 יארד בסך הכל) ומאחוריהם בתים ונקודות שליטה גבוהים. במהלך הנסיגה הונחתה על חיל המשלוח אש תופת במשך למעלה מעשר שעות. אבדות חיל המשלוח הבריטי, בסופו של דבר, הסתכמו בשלושה הרוגים ו-15 פצועים. ברתולומיו, מן ה"ארבוס", נפגע ארבע פעמים. בפעם הראשונה נפגע בראשו ואחר כך פגע כדור באחת מאצבעותיו כשהרים את ידו מעלה כדי לבדוק את מקום הפציעה הראשונה. אחר כך ספג עוד שני כדורים, אחד בצוואר ואחד בגרון. פילוט, גם הוא, נפצע פעמיים.
ב-16 במרץ 1815, במפרץ ווסואו (Wassaw Sound), ירתה "ארבוס" את כדור התותח הלפני אחרון במלחמה על ספינת התותחים מס' 168, למרות שברתולומיו ידע כי המלחמה הסתיימה ומפקד ספינת התותחים, ג'ון ה' הרלברד, הודיע כי הוא נושא עמו מכתבים לקוקברן. ספינת התותחים הצליחה לירות רק כדור תותח אחד לפני חרטומה של "ארבוס" ואז הרכינה את דגליה לאות כניעה. כשעלה הלברד אל סיפונה של "ארבוס", התנצל ברתולומיו ואמר כי לא נתן כל פקודת ירי. למרבה המזל הייתה הירייה גבוהה וגרמה נזק קטן בלבד לחבלים אחדים ולמפרש של סת"ח 168.
אחריתה

"ארבוס" שבה אל אנגליה ב-28 באפריל. ברתולומיו קודם לדרגת פוסט קפטן ב-13 ביוני, אך נשאר ב"ארבוס" עד לאחר שהחזירה האונייה פצועים בריטיים מווטרלו דרך אוסטנדה אל אנגליה. ביוני 1815 קיבל את הפיקוד על האונייה קומנדר פרנסיס לה האנט (le Hunte).
ב-25 ביוני ושוב ב-5 ביולי הגיעו "ארבוס" ו"פוקסהאונד" אל דִּיל עם שבויי מלחמה צרפתיים. בהפלגה הראשונה לוותה שיירת אוניות ובהן כ-8,000 שבויים.
"ארבוס" הוצאה מן השירות בדפטפורד ב-1816. היא נמכרה על ידי האדמירליות לגריטה ב-22 ביולי 1819 למר מֶנְלַאב בתמורה ל-1,150 לירות שטרלינג.
הערות שוליים

↑  כינוי לאוניית מפרשים מלחמתית קלת-חימוש מן המאות 17–19. אוניות מסוגה, מתחת דרגה שישית, נשאו פחות מ-20 ואחר כך פחות מ-28 תותחים. הפיקוד עליה לא היה בידי קפטן אלא בידי רב חובלים או קומנדר. בעלת שלושה תרנים ומעטה רוחבי.
1 2 3 4 5  Winfield (2008), p. 381.
↑  James (1837), vol. 5, pp. 16-17.
↑  The London Gazette: no. 16338. p. 160. 30 January 1810.
↑  The London Gazette: no. 16340. p. 200. 6 February 1810.
↑  The London Gazette: no. 16258. 20 April 1809.
↑  The London Gazette: no. 16343. p. 259. 17 February 1810.
↑  The London Gazette: no. 16353. p. 429. 20 March 1810.
1 2  The London Gazette: no. 16562. p. 92. 14 January 1812
↑  The London Gazette: no. 16584. p. 525. 17 March 1812.
↑  The London Gazette: no. 16449. p. 208. 2 February 1811.
↑  The London Gazette: no. 16587. p. 601. 28 March 1812.
↑  The London Gazette: no. 16701. p. 282. 9 February 1813.
↑  The London Gazette: no.16698. p. 209. 26 January 1813.
↑  The London Gazette: no. 16819. p. 2413. 30 November 1813.
↑  The London Gazette: no. 177719. p. 1363. 26 June 1821.
↑  Marshall (1823-1835), p. 173.
↑  The London Gazette: no. 16846. p. 161. 18 January 1814.
↑  The London Gazette: no. 16837. p. 29. 1 January 1814.
↑  The London Gazette: no. 16846. p. 161. 18 January 1814.
↑  The London Gazette: no. 17051. p. 1671. 15 August 1815.
↑  Winfield (2008), p. 381; Naval Chronicle, vol. 31, p. 436.
1 2 3 4 5 6 7  James (1837), Vol. 6, pp.312-317.
↑  Congreve (1827), p. 84.
↑  James (1837), Vol. 6, pp.317-321.
1 2 3  Marshall (1830), Supplement, Part IV, p.195-6.
1 2  The London Gazette: no. 17010. p. 871. 9 May 1815.
↑  The examiner, Vol. 9, p. 284.
↑  Roosevelt (2004), p.199.
↑  Niles' weekly register, Vol. 8, p. 119.
↑  Marshall (1830), Supplement, Part IV, pp.456-7.
אלכסנדר פון לינסינגן

| --- | --- |

גנרל אלכסנדר פון לינסינגן
 לידה:  10 בפברואר 1850 הילדסהיים, ממלכת הנובר 
 פטירה:  5 ביוני 1935 (בגיל 85) הנובר, גרמניה הנאצית גרמניה הנאצית
 מקום קבורה:  Neuer St. Nikolai Friedhof (Hannover) 
 מדינה:  גרמניה 
 השתייכות:   צבא הקיסרות הגרמנית
 תקופת הפעילות:  1868–1918 (כ־50 שנה)
 דרגה:   גנרל-אוברסט
 תפקידים בשירות
 מפקד הדיוויזיה ה-27   מפקד הקורפוס ה-2   מפקד ארמיית הדרום   מפקד ארמיית הבוג   מפקד קבוצת הארמיות לינסינגן
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם הראשונה
 עיטורים
 פור לה מריט עם עלי אלון
 
אלכסנדר פון לינסינגן (בגרמנית: Alexander von Linsingen;‏ 10 בפברואר 1850 – 5 ביוני 1935) היה גנרל גרמני, שפיקד על קורפוס ואחר כך על ארמיות בחזית המזרחית במלחמת העולם הראשונה.
ביוגרפיה > תחילת הקריירה

פון לינסינגן נולד בהילדסהיים שהשתייכה לממלכת הנובר ב-10 בפברואר 1850 במשפחת אצולה, אביו וילהלם פרידריך קלאוס פון לינסינגן היה פקיד בכיר בממשל, אמו מריה קרולינה דורותיאה הייתה מבית פון ברלפש, וסבו היה גנרל פרשים בצבא הנובר. ב-1868 התגייס לצבא הפרוסי ולחם בשורותיו במלחמת פרוסיה צרפת. לאחר מכן מילא בצבא תפקידי פיקוד ומטה, בשנת 1905 מונה למפקד הדיוויזיה ה-27 (דיוויזיית וירטמברג ה-2), ובשנת 1909 מונה למפקד הקורפוס ה-2.
ביוגרפיה > מלחמת העולם הראשונה ואחריתו

בפרוץ מלחמת העולם הראשונה היה פון לינסינגן מפקד הקורפוס ה-2 שהיה חלק מהארמייה הראשונה ולחם בחזית המערבית, ונטל חלק בקרבות מונס, לה קאטו ובקרב על המארן. ב-8 בינואר 1915 הועבר פון לינסינגן לחזית המזרחית והקורפוס ה-2 שבפיקודו הפך לארמיית הדרום, עימה השתתף במתקפת גורליצה-טרנוב. על הצלחתו בקרב סטריי שבו לקח בשבי 60,000 שבויים, קיבל פון לינסינגן ב-14 במאי את העיטור פור לה מריט, וב-3 ביולי קיבל על הצלחתו בקרבות תוספת עלי אלון לעיטור הפור לה מריט. ב-8 ביולי 1915 במהלך כיבוש פולין הרוסית הפכה ארמיית הדרום לארמיית הבוג, ובמקביל פיקד פון לינסינגן החל מה-9 בספטמבר גם על קבוצת הארמיות לינסינגן.
ב-24 ביולי 1916 פיקד פון לינסינגן על כוחותיו בקרב קובל, שבו נבלמה מתקפת ברוסילוב. בתחילת 1918 פיקד פון לינסינגן על כיבוש אוקראינה בידי מעצמות המרכז.
לאחר חתימת חוזה ברסט-ליטובסק וסיום המלחמה עם הרוסים, מונה פון לינסינגן למושל ברלין. במהלך מהפכת נובמבר אסר על חייליו להשתמש בנשק כנגד המפגינים, וב-17 בנובמבר 1918 פרש לביתו.
פון לינסינגן נפטר בהנובר ב-5 ביוני 1935 והוא בן 85 שנים.
עיטורים

פור לה מריט עם עלי אלון
מסדר העיט השחור
הצלב הגדול של מסדר העיט האדום עם חרבות
צלב הברזל דרגה שנייה (1870)
צלב הברזל דרגה ראשונה (1914)
ראו גם

הקיסרות הגרמנית במלחמת העולם הראשונה
ארנסט פרידריך הראשון, דוכס סקסוניה-הילדבורגהאוזן

ארנסט פרידריך הראשון, דוכס סקסוניה-הילדבורגהאוזן (בגרמנית: Ernst Friedrich I. von Sachsen-Hildburghausen; 21 באוגוסט 1681 – 9 במרץ 1724), היה דוכס סקסוניה-הילדבורגהאוזן בין השנים 1715–1724.
ביוגרפיה

ארנסט פרידריך נולד ב-21 באוגוסט 1681 בגותה שהשתייכה לדוכסות סקסוניה-גותה-אלטנבורג, לארנסט, דוכס סקסוניה-הילדבורגהאוזן, וסופיה הנרייטה, רוזנת ולדק, בתו של גאורג פרידריך, נסיך ולדק. בצעירותו טייל ארנסט פרידריך בהולנד, אנגליה וצרפת, ובשנת 1700 התגייס לצבא האימפריה הרומית הקדושה, ולחם בשורותיו במהלך מלחמת הירושה הספרדית.
בשנת 1715 מת אביו ארנסט, דוכס סקסוניה-הילדבורגהאוזן, וארנסט פרידריך עלה לשלטון במקומו. ארנסט פרידריך ניסה לחקות את חצרו של לואי הארבעה עשר, מלך צרפת, אולם נקלע בעקבות כך לחובות עצומים. בניסיון למגר את החוב, הטיל ארנסט פרידריך מיסים על התושבים, מה שגרם למרד נגדו בשנת 1717. לאחר מכן מכר ארנסט פרידריך לדוכסות סקסוניה-מיינינגן את מחוז קילמבורג, שניתן לו בנדוניה מאשתו, אולם מכיוון שזה נעשה ללא הסכמתה התבטלה המכירה, ובעקבות כך פרצה מלחמה עם סקסוניה-מיינינגן, שהובילה להרס הדוכסות.
ב-9 במרץ 1724 מת ארנסט פרידריך בהילדבורגהאוזן, ובנו ארנסט פרידריך השני, דוכס סקסוניה-הילדבורגהאוזן עלה לשלטון במקומו.
משפחתו

ב-4 בפברואר 1704 התחתן ארנסט פרידריך עם סופיה אלברטינה, רוזנת ארבאך-ארבאך, בתו של גאורג לודוויג, רוזן ארבאך-ארבאך. לבני הזוג היו 14 ילדים:
ארנסט לודוויג הולנדיוס (1704)
סופיה אמליה אליזבת (1705–1708)
ארנסט לודוויג (1707)
ארנסט פרידריך השני, דוכס סקסוניה-הילדבורגהאוזן (1707–1745)
לודוויג פרידריך מסקסוניה-הילדבורגהאוזן (1710–1759)
בת מתה (1711)
בת מתה (1712)
אליזבת אלברטינה, נסיכת סקסוניה-הילדבורגהאוזן (1713–1761), התחתנה עם הדוכס קרל לודוויג פרידריך ממקלנבורג, נסיך מירוב
עמנואל פרידריך קרל (1715–1718)
אליזבת סופיה (1717)
בת מתה (1719)
גאורג פרידריך וילהלם (1720–1721)
בן מת (1721)
ברוק טיילור

| --- | --- |

 לידה:  18 באוגוסט 1685 אדמונטון, ממלכת אנגליה 
 פטירה:  29 בדצמבר 1731 (בגיל 46) לונדון, ממלכת בריטניה הגדולה 
 ענף מדעי:  מתמטיקה
 מקום מגורים:  בריטניה
 מקום קבורה:  St Anne's Churchyard 
 מקום לימודים:  קולג' סנט ג'ון (1709) 
 מוסדות:  קולג' סנט ג'ון 
 פרסים והוקרה:  עמית החברה המלכותית (1712) 
 בן או בת זוג:  unknown daughter Brydges (1721–1723)  Sabetta Sawbridge (1725–1729) 
 צאצאים:  Elizabeth Taylor 
 תרומות עיקריות
 פיתוח חשבון דיפרנציאלי-טור טיילור ומשפט טיילור קרויים על שמו.
 
ברוּק טיילור (באנגלית: Brook Taylor‏; 18 באוגוסט 1685 - 29 בדצמבר 1731) היה מתמטיקאי בריטי. טור טיילור ומשפט טיילור קרויים על שמו.
חייו

טיילור נולד באדמונטון, מידלסקס, אנגליה, למשפחה אמידה. הוריו דאגו שיקבל חינוך לא רק במדעים אלא גם באמנות ובמוזיקה. התחיל את לימודיו באוניברסיטת קיימברידג' בשנת 1703 לקראת תואר במשפטים, וקיבל תואר LL.B בשנת 1709 ודוקטורט במשפטים LL.D בשנת 1714.
למד מתמטיקה מפי המתמטיקאים ג'ון משין (אנ') וג'ון קייל (אנ'). את העבודה הראשונה שלו במתמטיקה, על מרכז התנודה של גוף קשיח, כתב בשנת 1708, אולם היא פורסמה רק ב־1714. 
הפרסום המאוחר של העבודה הוביל לעימות בינו ובין המתמטיקאי יוהאן ברנולי באשר לשאלה מי גילה ראשון את הפתרון.
בשנת 1712 נבחר לחבר בחברה המלכותית, וניהל תכתובות בנושאים מתמטיים, בהם תיאור התנועה של מיתר רוטט. הוא החזיק במשרת מזכיר החברה בין השנים 1714 ו-1718.
שני ספריו שפרסם בשנת 1715, Methodus incrementorum directa et inversa ו-Linear Perspective היוו את הבסיס לאנליזה של הפרשים סופיים. פיתוחיו ונוסחת טיילור (על הקירוב של פונקציה ממשית באמצעות נגזרותיה בנקודה) קיבלו תהודה רק ב־1772, אחר שלגראנז' הכתיר זאת כבסיס של החשבון הדיפרנציאלי והאינטגרלי.
נישואיו הראשונים הסתיימו במותם של אשתו ובנו. אשתו השנייה נפטרה במהלך לידת בתו, אולם הבת, אליזבת, שרדה. טיילור נפטר בגיל 46.
מכתש טיילור על הירח קרוי על שמו.
חייו > ספריו

Methodus incrementorum directa et inversa - 1715
Linear Perspective - 1715
הערות שוליים

↑  ברוק טיילור, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007422380005171  PLWABN: 9810539999705606  BIBSYS: 90570255  BNE: XX1764210  BnF: cb12315365s (data)  GND: 118801481  ISNI: 0000 0000 8153 7299  LCCN: n90711040  MGP: 159878  NTA: 073095591  SNAC: w6cn91q1  SUDOC: 032049900  Trove: 1089385  VcBA: 495/371124  VIAF: 73921270   WorldCat (עם VIAF): 73921270 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
Methodus incrementorum directa et inversa, 1715
ארנסט פרידריך השני, דוכס סקסוניה-הילדבורגהאוזן

ארנסט פרידריך השני, דוכס סקסוניה-הילדבורגהאוזן (בגרמנית: Ernst Friedrich II. von Sachsen-Hildburghausen; 17 בדצמבר 1707 – 13 באוגוסט 1745), היה דוכס סקסוניה-הילדבורגהאוזן בין השנים 1724–1745.
ביוגרפיה

ארנסט פרידריך נולד ב-17 בדצמבר 1707 בהילדבורגהאוזן שהשתייכה לדוכסות סקסוניה-הילדבורגהאוזן, לארנסט פרידריך הראשון, דוכס סקסוניה-הילדבורגהאוזן, וסופיה אלברטינה, רוזנת ארבאך-ארבאך, בתו של גאורג לודוויג, רוזן ארבאך-ארבאך. בשנת 1722 טייל ארנסט פרידריך עם אחיו לודוויג פרידריך מסקסוניה-הילדבורגהאוזן בצרפת, ואף השתתפו בטקס ההכתרה של לואי החמישה עשר, מלך צרפת.
בשנת 1724 מת אביו ארנסט פרידריך הראשון, דוכס סקסוניה-הילדבורגהאוזן, וארנסט פרידריך עלה לשלטון במקומו, אולם אמו שימשה כעוצרת עד לשנת 1728. אמו ניסתה להפחית את הוצאות הדוכסות, ולמעט את החובות, אולם לא הצליחה לעשות זאת. בשנת 1730 התיר ארנסט פרידריך ליהודים להתיישב בדוכסות, ובשנת 1732 קלט את היהודים שגורשו מזלצבורג.
בשנת 1733 ביקר ארנסט פרידריך בווינה בחצרו של קרל השישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, וקיבל דרגת גנרלוואכטמייסטר. בשנת 1743 קיבל ארנסט פרידריך פיקוד על רגימנט רגלים מקרל השביעי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, ואף קיבל דרגת גנרלפלדצוגמייסטר.
ב-13 באוגוסט 1745 מת ארנסט פרידריך בהילדבורגהאוזן, ובנו ארנסט פרידריך השלישי, דוכס סקסוניה-הילדבורגהאוזן עלה לשלטון במקומו.
משפחתו

ב-19 ביוני 1726 התחתן ארנסט פרידריך עם קרולינה, רוזנת ארבאך-פירסטנוי, בתם של פיליפ קרל, רוזן ארבאך-פירסטנוי וקרולינה אמליה מקונוביץ. לבני הזוג היו 4 ילדים:
ארנסט פרידריך השלישי, דוכס סקסוניה-הילדבורגהאוזן (1727–1780)
אלברכט, נסיך סקסוניה-הילדבורגהאוזן (1728–1735)
אויגן, נסיך סקסוניה-הילדבורגהאוזן (1730–1795)
אמליה מסקסוניה-הילדבורגהאוזן (1732–1799), התחתנה עם לודוויג, נסיך הוהנלוהה-נוינשטיין-אהרינגן
אלונזו אדגרטון

אלונזו ג'יי אדגרטון (באנגלית: Alonzo Jay Edgerton‏; 7 ביוני 1827 - 9 באוגוסט 1896) היה סנאטור ארצות הברית ממינסוטה ושופט מחוזי של ארצות הברית בבית המשפט המחוזי של ארצות הברית במחוז דקוטה הדרומית.
ביוגרפיה > השכלה וקריירה

אדגרטון נולד ב-7 ביוני 1827, ברומא, מחוז אונידה, ניו יורק, סיים את לימודיו באוניברסיטת ווסליאן ב-1850 ולמד משפטים ב-1855. בווסליאן, הוא הפך לחבר בשבעה המיסטית. הוא התקבל ללשכת עורכי הדין ונכנס למשרד פרטי במנטורוויל, מינסוטה, מ-1855 עד 1861. הוא היה תובע של מחוז דודג', מינסוטה. הוא היה חבר בסנאט של מינסוטה מ-1858 עד 1859.  בשנת 1862, במהלך מלחמת האזרחים האמריקנית, אדג'רטון ארגן פלוגת מיליציות אשר היוותה מאוחר יותר פלוגה B של רגימנט מתנדבי הרגלים ה-10 של מינסוטה. בינואר 1864, הוא הועלה לדרגת קולונל של רגימנט הרגלים הצבעוני ה-67 של ארצות הברית . הוא קיבל דרגת בריגדיר גנרל ב-13 במרץ 1865, ומינויו אושר ב-10 באפריל 1866. הוא חידש את עריכת הדין הפרטית במנטורוויל מ-1867 עד 1871. הוא היה נציב הרכבות של מינסוטה מ-1871 עד 1874. אדגרטון הפך לעוצר של אוניברסיטת מינסוטה בשנת 1872. הוא שוב חזר לתרגול פרטי במנטורוויל מ-1874 עד 1877. הוא כיהן כחבר בבית הנבחרים של מינסוטה וחזר לעסוק בעריכת דין פרטית במנטורוויל מ-1878 עד 1881.
ביוגרפיה > כהונה בקונגרס

אדגרטון מונה כרפובליקני בסנאט של ארצות הברית כדי למלא את התפקיד שהתפנה כתוצאה מהתפטרותו של הסנאטור של ארצות הברית ויליאם וינדום וכיהן מ-12 במרץ 1881 עד 30 באוקטובר 1881 במהלך הקונגרס ה-47 של ארצות הברית, כאשר מחליפו נבחר.
ביוגרפיה > קריירה מאוחרת יותר

לאחר עזיבתו את הקונגרס, כיהן אדגרטון כשופט של בית המשפט המחוזי במחוז דקוטה בין השנים 1881–1885. הוא חזר לעבודה פרטית במיטשל שבטריטוריית דקוטה (מדינת דקוטה הדרומית מ-2 בנובמבר 1889) מ-1885 עד 1889. הוא כיהן כנשיא הוועידה החוקתית של דקוטה הדרומית.
ביוגרפיה > כהונה כשופט פדרלי

אדגרטון קיבל מינוי פגרה מהנשיא בנג'מין הריסון ב-19 בנובמבר 1889, לבית המשפט המחוזי של ארצות הברית במחוז דקוטה הדרומית. הוא קיבל מינוי לאותו תפקיד מהנשיא הריסון ב-16 בדצמבר 1889. הוא אושר על ידי הסנאט של ארצות הברית ב-16 בינואר 1890, וקיבל את המינוי שלו באותו יום. כהונתו הסתיימה ב-9 באוגוסט 1896, עקב מותו בסו פולס, דקוטה הדרומית. הוא נקבר בבית הקברות אוורגרין במנטורוויל.
אדגרטון היה בונה חופשי.
הערות שוליים

↑  "Edgerton, Alonzo Jay "A.J."". Minnesota Legislature.
1 2 3 4  "Early Settler Biographies". Town of Edgerton.
1 2  אלונזו אדגרטון, באתר המדריך הביוגרפי של הקונגרס של ארצות הברית (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  US Congress: E000046
ברנרד ביילין

| --- | --- |

 לידה:  10 בספטמבר 1922 הרטפורד, ארצות הברית 
 פטירה:  7 באוגוסט 2020 (בגיל 97) בלמונט, ארצות הברית 
 ענף מדעי:  היסטוריה של ארצות הברית 
 מקום קבורה:  בית הקברות מאונט אובורן 
 מקום לימודים:  ויליאמס קולג'  אוניברסיטת הרווארד 
 מנחה לדוקטורט:  Perry Miller 
 מוסדות:  אוניברסיטת הרווארד  אוניברסיטת קיימברידג' 
 תלמידי דוקטורט:  גורדון ס. ווד 
 פרסים והוקרה:  המדליה הלאומית למדעי הרוח (2010)  עמית האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים  פרס ברוס קאטון (2000)  הרצאת ג'פרסון (1998)  Henry Allen Moe Prize (1994)  פרס פוליצר בהיסטוריה (1987)  מדליית יובל המאה של הרווארד  פרס הספר הלאומי (1975)  פרס בנקרופט (1968)  פרס פוליצר בהיסטוריה (1968) 
 בן או בת זוג:  לוטי ביילין 
 
ברנרד ביילין (באנגלית: Bernard Bailyn;‏ 9 בספטמבר 1922 – 7 באוגוסט 2020) היה היסטוריון יהודי-אמריקאי, שהתמחה בהיסטוריה של ארצות הברית בתקופה הקולוניאלית ובתקופת המהפכה האמריקאית. מ-1953 ועד למותו היה נמנה עם סגל אוניברסיטת הרווארד.
זכה בפרס פוליצר להיסטוריה, פעמיים, בשנים 1968 ו-1987.
בשנת 1963 נבחר כחבר האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים וב-1998 הוזמן בידי הקרן הלאומית למדעי הרוח לשאת את הרצאת ג'פרסון. ב-2010 הוענקה לו המדליה הלאומית למדעי הרוח.
במחקריו עסק ביילין במגוון תחומים, אולם את עיקר פרסומו קנה בזכות תרומתו ללימוד הרפובליקניזם בארצות הברית ופיתוח היסטוריה אטלנטית.
קורות חיים

ביילין נולד בהרטפורד, קונטיקט, ואת תואר הבוגר שלו השלים בויליאמס קולג' (Williams College) ב-1945. בשנת 1953 הוענק לביילין תואר דוקטור מטעם אוניברסיטת הרווארד והוא השתלם בסגל המחלקה להיסטוריה במוסד. בשנת 1961 התמנה לפרופסור בכיר ובשנת 1993 הוענקה לו דרגת פרופסור אמריטוס.
בעשורים הראשונים לפעילותו המחקרית התמקד ביילין בהיסטוריה פוליטית ואינטלקטואלית, ובעיקר בזו של המהפכה האמריקאית. בשנות ה-80 של המאה ה-20 פנה ביילין להיסטוריה חברתית ועסק בסוגיות דמוגרפיות ותרבותיות הקשורות בהיסטוריה קולוניאלית של ארצות הברית. בו בזמן תרם ביילין תרומה חשובה להתפתחותו של תחום הלימודים העוסק בהיסטוריה אטלנטית, בעיקר באמצעות הסמינר השנתי על "ההיסטוריה של העולם האטלנטי" שהתקיים כל שנה תחת הנחייתו.
מלבד היותו סופר פורה ועטור פרסים ומעמודי התווך של ההיסטוריה האמריקאית מאז המחצית השנייה של המאה ה-20, העמיד ביילין עשרות תלמידים שהשתלבו גם הם בעשייה האקדמית.
נפטר ב-7 באוגוסט 2020 בגיל 97 כתוצאה מכשל לבבי.
ספריו

The New England Merchants in the Seventeenth Century. Harvard University Press, 1955.
Massachusetts Shipping, 1697-1714: A Statistical Study. (with Lotte Bailyn) Harvard University Press, 1959.
Bailyn, Bernard, ed. The Debate on the Constitution: Federalist and Antifederalist University of North Carolina Press, 1960.
Bailyn, Bernard, ed. Pamphlets of the American Revolution, 1750-1776. Harvard University Press, 1965.
The Ideological Origins of the American Revolution. Harvard University Press, 1967; (עבור ספר זה הוענקו לביילין פרסי הפוליצר והבנקרופט לשנת 1968).
The Origins of American Politics. Knopf, 1968.
The Ordeal of Thomas Hutchinson. Harvard University Press, 1974.
The Great Republic: A History of the American People. Little, Brown, 1977; (ספר עזר בעל מספר מחברים שזכה למספר מהדורות).
The Peopling of British North America: An Introduction. Knopf, 1986.
Voyagers to the West: A Passage in the Peopling of America on the Eve of the Revolution. Knopf, 1986; (עבור ספר זה הוענק לביילין בשנית פרס הפוליצר וכן מספר פרסים נוספים).
Faces of Revolution: Personalities and Themes in the Struggle for American Independence. Knopf, 1990.
Bailyn, Bernard, ed. The Debate on the Constitution: Federalist and Antifederalist Speeches, Articles, and Letters During the Struggle for Ratification. Part One: September 1787 to February 1788. Library of America, 1993.
Speeches, Articles, and Letters During the Struggle for Ratification. Part Two: January to August 1788. Library of America, 1993.
On the Teaching and Writing of History. 1994.
Education in the Forming of American Society: Needs and Opportunities for Study.
To Begin the World Anew: The Genius and Ambiguities of the American Founders. Knopf, 2003.
Atlantic History: Concept and Contours. Harvard University Press, 2005.