stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
גשר בטרסי
היסטוריה

עד סוף המאה ה-18 היה במקום זה שירות מעבורת שאפשר לאנשים לחצות את הנהר. בשנת 1766 חקק הפרלמנט הבריטי חוק שאישר בניית גשר אגרה במקום. הגשר הראשון באתר מומן על ידי קבוצה של 15 משקיעים. גשר זה היה מורכב מ-19 מקטעים צרים העשויים עץ. בשל המקטעים הרבים נמנעה תנועת כלי שיט גדולים במעלה הנהר. הגשר נחנך בנובמבר 1771, אולם נפתח לציבור רק בשנת 1772. בשנת 1795 הוחלפו חלקים מהגשר העשויים עץ בחלקי מתכת, על מנת להגדיל את הקשתות של הגשר ולאפשר מעבר כלי שיט. הקשתות של גשר המתכת היו רחבות פי שניים מאלו של גשר העץ שקדם להם.
הגשר צויר מספר פעמים על ידי האמן ג'יימס מקניל ויסלר וג'וזף ויליאם טרנר.
בשנת 1883 נרכש הגשר, בדומה ליתר גשרי לונדון, על ידי מחלקת העבודות המטרופולינית, נסגר ונהרס בשנת 1885 על מנת להחליפו בגשר חדש.
הגשר הנוכחי תוכנן על ידי האדריכל סר ג'וזף בזלגט ונפתח לציבור ב-31 ביולי 1890. גשר זה בנוי ברזל ופלדה ונתמך על ידי יסודות מגרניט.
ב-20 בספטמבר 2005 התנגשה בגשר רפסודה הנושאת חצץ. התנגשות זו גרמה לגשר נזק רב והוא נסגר לתנועה למספר חודשים בהם התנהלו עבודות השיקום.
לקריאה נוספת

Loobet, Patrick — Battersea Past, 2002, p21,48. Historical Publications Ltd. ISBN 0-948667-76-1.
גשר ביג דם

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  גשר להולכי רגל 
 מיקום:  ארקנסו 
 מדינה:  ארצות הברית 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ? – 30 בספטמבר 2006
 תאריך פתיחה רשמי:  30 בספטמבר 2006 
 עלות:  12,800,000 דולר אמריקאי (נכון ל־2006) 
 מידות
 אורך:  1,288 מ' 
 קואורדינטות:  34°47′38″N 92°21′29″W﻿ / ﻿34.7939°N 92.3581°W﻿ / 34.7939; -92.3581
 www.bigdambridge.org
  (למפת ארקנסו מוגדלת) ליטל רוק פורט סמית' פאייטוויל ספרינגדייל ג'ונסבורו קונוויי רוג'רס פיין בלאף טקסארקנה טקסס א ו ק ל ה ו מ ה  מיזורי טנסי מיסיסיפי לואיזיאנהגשר ביג דם(למפת ארקנסו רגילה) ליטל רוק פורט סמית' פאייטוויל ספרינגדייל ג'ונסבורו קונוויי רוג'רס פיין בלאף טקסארקנה טקסס א ו ק ל ה ו מ ה  מיזורי טנסי מיסיסיפי לואיזיאנהגשר ביג דם
 
גשר ביג דם (באנגלית: Big Dam Bridge; השם הרשמי: גשר הולכי הרגל והאופניים של מחוז פולאסקי (Pulaski County Pedestrian and Bicycle Bridge)) הוא גשר להולכי רגל ואופניים הנטוי על פני נהר ארקנסו במדינת ארקנסו שבארצות הברית. הוא מחבר בין הערים ליטל רוק שמדרומו ונורת' ליטל רוק שמצפונו. רוחבו הוא 4 מטרים ואורכו 1,288 מטרים, וככזה הוא גשר הולכי הרגל הארוך ביותר בצפון אמריקה.
המבנה

אורך קטע הגשר המתנשא מעל הנהר הוא 1,055 מטרים, ורמפות העלייה אליו מהוות את יתרת אורכו. חלקו המרכזי נשען על גבי מבנה סכר ותא השיט מארי (Murray) שעל הנהר. הגשר נטוי בגובה של 9.1 מטרים מעל הסכר ו-27 מטרים מעל הנהר. הוא מקשר בין הפארקים העירוניים המצויים ליד שני קצותיו, וכולם יחד מהווים אתר למרוצים ולמרוצי אופניים שונים. לאורכו מצויות שמונה מרפסות תצפית.
עלות הקמת הגשר הגיעה ל-12.8 מיליון דולר. הוא נחנך ב-30 בספטמבר 2006.
למקימי הגשר הוענקו מדליות רבות וביניהן מטעם מנהל הכבישים המהירים הפדרלי ומטעם אגודת מהנדסי התאורה בארצות הברית (עבור תאורת ה-LED שהותקנה בחלקו המרכזי).
הערות שוליים

↑  מקור: http://www.bigdambridge.com/awards.htm.
דיוקן (תוכנית טלוויזיה)

| --- | --- |
 סוגה:  בידור ואירוח
 יוצרים:  גיל הפקות
 שחקנים:  Rolf Harris 
 ארץ מקור:  בריטניה
 מספר עונות:  3
 מספר פרקים:  23 
 הפקה
 אורך פרק:  30 דקות
 שידור
 רשת שידור:  BBC 
 רשת שידור בישראל:  ערוץ הראשון
 תקופת שידור מקורית:  18 במרץ 2008 – ינואר 2012
 קישורים חיצוניים
 דף התוכנית ב-IMDb
 
דיוקן היא תוכנית טלוויזיה בריטית של ה-BBC, במקור "Star Portraits with Rolf Harris", ששודרה בישראל בערוץ הראשון של הטלוויזיה הישראלית.
הפורמט

בכל תוכנית מתארחת דמות מוכרת בציבור ונבחרים שלושה ציירים שמציירים את הדמות כפי הבנתם ופרשנותם האמנותית. לאחר שהציירים מסיימים את הציורים שלהם הם נאספים מחדש עם הדמות, ומראים לדמות את הציורים שלהם. הדמות צריכה לבחור רק בציור אחד.
הסדרה הצליחה בממלכה המאוחדת ויצרה מפגשים מרתקים ובלתי צפויים בין אישים שונים לבין האמנים שציירו אותם.
בישראל

הערוץ הראשון רכש את הזכויות מה-BBC, והתוכנית הופקה על ידי חברת "גיל הפקות". היא שודרה החל ממרץ 2008. את התוכנית בישראל הנחה אלדד זיו.
התוכנית שודרה במשך שלוש עונות, בימי חמישי. לאחר הפסקה, עלתה העונה השנייה של הסדרה בפברואר 2010. בסוף חודש ינואר 2012 סיימה התוכנית את עונתה השלישית ובמקומה שודרה בשידור חוזר העונה השנייה של התוכנית.
החל מהעונה השלישית התוכנית שודרה באיכות HD – איכות שידור בהפרדה גבוהה.
משתתפים

משתתפי העונה הראשונה: שלי יחימוביץ', אריה אלדד, חנה לסלאו, איתן בן-אליהו, יגאל שילון, אביגדור פלדמן ולאורה ריבלין.
משתתפי העונה השנייה: ח"כ ראובן ריבלין, ח"כ אחמד טיבי, יהונתן גפן, ח"כ אנסטסיה מיכאלי, עינת שרוף ועורך הדין ציון אמיר.
בעונה השלישית השתתפו: שרית חדד, מוחמד בכרי, יוסי שריד, שלמה שרף, תיקי דיין, דניאלה וייס, נתן זך, ציפי פינס, אתגר קרת ואפרת גוש.
הערות שוליים

1 2 3  דנה גילרמן, הרייטינג של המכחול, באתר הארץ, 18 במרץ 2008
↑  אביטל בורג, חדשות האמנות, באתר הארץ, 27 בינואר 2010
↑  ירון פריד, חנה לסלאו: פשוט נולדה לטלוויזיה, באתר הארץ, 29 באוקטובר 2008
↑  מורן שריר, דיוקן: נחשו מי בא לסעוד, באתר הארץ, 16 בדצמבר 2011
דיוקן של תיקי דיין. הצייר זיו לנצנר נבחר על ידה במהלך התוכנית
דן פלווין

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1 באפריל 1933 ניו יורק, ארצות הברית 
 פטירה:  29 בנובמבר 1996 (בגיל 63) Rive, איטליה 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת קולומביה 
 תקופת הפעילות:  1959–1996 (כ־37 שנים) 
 תחום יצירה:  פיסול, מיצב 
 זרם באמנות:  מינימליזם 
 
יצירה של פלווין
יצירה של פלווין בכנסייה במילנו שבאיטליה
דן פלווין (אנגלית: Dan Flavin;‏ 1 באפריל 1933 - 29 בנובמבר 1996) הוא אמן אמריקאי מינימליסטי אשר התפרסם בזכות פסליו העשויים ממנורות פלואורסצנטיות.
חייו

נולד בשכונת ג'מייקה ברובע קווינס שבניו יורק למשפחה קתולית ולמד בבית ספר קתולי עד לשנת 1952. במשך תקופה קצרה למד בבית ספר לכמרים ואחר כך התגייס לחיל האוויר האמריקאי ושירת כמפעיל תחנה ניטור מטאורולוגית בקוריאה. במהלך שירותו הצבאי, 1954-5, למד פלווין אמנות בתוכנית של אוניברסיטת מרילנד לחיילים בקוריאה. כשחזר לניו יורק בשנת 1956 למד תקופה קצרה אצל בבית הספר של האמן האנס הופמן. אחר כך למד היסטוריה של האמנות בניו סקול בניו יורק והמשיך ללימודי ציור באוניברסיטת קולומביה.
בשנת 1959 פלווין עבד כשומר ומפעיל מעלית במוזיאון לאמנות מודרנית בניו יורק.
ציוריו הראשונים של פלווין היו בסגנון האקספרסיוניזם המופשט ובשנת 1961 הציג לראשונה תצוגת יחיד בגלריית ג'ודסון בניו יורק.
בקיץ של שנת 1961 החל לראשונה ליצור סקיצות לפסלים שמשולבים בהם מנורות פלואורסצנטיות. שנה מאוחר יוצר יצר את סדרות הפסלים "איקונות", שבהם היו משולבים נורות ניאון.
בשנת 1963 יצר את הפסל "Diagonal of Personal Ecstasy", שהיה פסלו הראשון העשוי אך ורק מנורות ניאון.
פלווין מת ב-1996 בניו יורק.
יצירתו Monuments to V. Tatlin מוצגת במוזיאון DIA ביקון.
דן פרויליך

דן פרויליך (נולד ב-18 בנובמבר 1992 בגן השומרון) הוא שייט ישראלי, המתחרה במפרשית מדגם 470, יחד עם אייל לוין.
ביוגרפיה

פרויליך החל להתאמן בגיל 9, בשדות ים, תחילה בדגם 420, וכשבגר בדגם 470. באליפות העולם עד גיל 21 שנערכה בשנת 2013 בלה רושל שבצרפת, זכה במדליית ארד יחד עם גל כהן. בדירוג הכולל דורגו השניים במקום ה-34. באותה שנה זכו פרויליך וכהן במדליית הזהב באליפות אירופה עד גיל 21, שנערכה בפולהלי שבוויילס. באליפות אירופה שנערכה ב-2014 באתונה דורגו במקום ה-30, ובאליפות העולם שנערכה באותה שנה בסנטנדר סיימו במקום ה-31.
בשנת 2015 החל פרויליך להתאמן עם שותפו הנוכחי, איל לוין. באותה שנה סיימו במקום ה-23 באליפות אירופה שנערכה באורהוס שבדנמרק, ובמקום ה-24 באליפות העולם בחיפה. באליפות העולם שנערכה בסן איסידרו שבארגנטינה ב-2016 סיימו במקום ה-26. בהמשך, סיימו במקום ה-12 בתחרות גביע הנסיכה סופיה בפלמה דה מיורקה, והבטיחו את השתתפותם באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016). באליפות אירופה, שנערכה אף היא בפאלמה דה מיורקה, סיימו במקום ה-26.
דיטריך אקרט

| --- | --- |

 לידה:  23 במרץ 1868 נוימרקט אין דר אברפלאץ, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 פטירה:  26 בדצמבר 1923 (בגיל 55) ברכטסגאדן, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 מדינה:  גרמניה 
 מקום קבורה:  ברכטסגאדן 
 מפלגה:  המפלגה הנאצית 
 
דיטריך אֶקָרט (בגרמנית: Dietrich Eckart‏; 23 במרץ 1868 - 26 בדצמבר 1923) היה עיתונאי, מחזאי, משורר ופוליטיקאי גרמני. ממבשרי הנאציזם וממקימי מפלגת הפועלים הגרמנית, שהייתה גלגולה המוקדם של המפלגה הנאצית.
ביוגרפיה

אֶקָרט נולד לאנה וכריסטיאן אקרט, נוטריון ועורך דין, בנוימרקט שבממלכת בוואריה. משפחתו הייתה קתולית אדוקה. אמו מתה כשהיה בן עשר. דיטריך הצעיר גורש ממספר בתי ספר ובשנת 1895 מת גם אביו והוריש לו כסף רב. הוא למד משפטים באוניברסיטת ארלנגן-נירנברג, ומאוחר יותר עבר ללמוד רפואה באוניברסיטת לודוויג מקסימיליאן במינכן, והיה חבר נלהב בקורפוס הסטודנטים הגרמני. בתקופה זו הוא התמכר לשתייה. לבסוף החליט ב-1891 להתחיל לעבוד כעיתונאי, מחזאי ומשורר. הוא עבר לברלין בשנת 1899, שם הוא כתב מספר מחזות, לעיתים קרובות אוטוביוגרפיים, והפך לבן חסותו של הרוזן גיאורג פון הולסן-האסלר (1858–1922), המנהל האמנותי של התיאטרון הפרוסי המלכותי.
בברלין, הפך אקרט למחזאי ידוע, והחל להביע דעות אנטישמיות וגזעניות. ב-1912 הוא העלה גרסה חדשה למחזה "פר גינט" מאת הנריק איבסן. אצל אקרט מרמזים הטרולים במחזה ליהודים, בעוד הנער הנורווגי גיבור העלילה מגלם את האירופאי הטוב. מחזותיו העניקו לאקרט כסף רב, וכן מעמד חברתי וקשרים. בתקופה זו הוא החל לפתח אידאולוגיה פולקיסטית. ב-1913 התחתן עם רוז מארקס, אלמנה אמידה מבאד בלנקנבורג, וחזר למינכן.
לאחר מלחמת העולם הראשונה הפך אקרט לעורכו של כתב העת האנטישמי "Auf gut Deutsch", והחל לעבוד עם אלפרד רוזנברג וגוטפריד פדר. הוא ביקר בחריפות את המהפכה הגרמנית ואת רפובליקת וויימאר שקמה בעקבותיה, וראה בחוזה ורסאי בגידה. הוא סייע בהפצת אגדת תקיעת הסכין בגב, על פיה גרמניה מעולם לא הובסה במלחמה אלא נבגדה בידי היהודים וגורמי השמאל. הוא אף היה מקורב לאגודת תולה, אולם מעולם לא היה חבר בה באופן רשמי. אקרט רצה להפיץ את רעיונותיו לכל שכבות האוכלוסייה, ולפיכך בינואר 1919 הקים יחד עם פדר, אנטון דרקסלר וקרל הרר את מפלגת הפועלים הגרמנית (DAP). עד מהרה הצטרף אדולף היטלר למפלגה והפך לחבר פעיל בה. בפברואר 1920 שינתה המפלגה את שמה ל"מפלגת הפועלים הגרמנית הנציונל-סוציאליסטית" (NSDAP); הידועה יותר בתור המפלגה הנאצית. הוא היה המו"ל המקורי של עיתון המפלגה, הפלקישר באובכטר, והיה זה שכתב את שיר הלכת שהפך להמנון הבלתי רשמי של האס-אה, Deutschland erwache ("גרמניה התעוררי").
אקרט ראה בהיטלר מעין משיח שיגאל את גרמניה. הוא הפך למורה הרוחני של היטלר, חלק עמו רעיונות וסייע לו לסדר את האידאולוגיה הנאצית. הוא גם הכיר להיטלר את אלפרד רוזנברג והלנה בקשטיין, ופתח בפניו את כתבי יוסטון סטיוארט צ'מברלין. ביוני 1921, כאשר היטלר ואקרט היו במסע התרמה בברלין, פרץ מרד בתוך המפלגה הנאצית במינכן. חברי הוועד הפועל שלה רצו להתמזג עם המפלגה הסוציאליסטית הגרמנית (DSP). היטלר חזר למינכן ב-11 ביולי והתפטר בכעס. חברי הוועדה הבינו שהתפטרות הדמות הציבורית המוכרת ביותר שלהם ודוברם המוביל תביא לקריסת המפלגה. אקרט התבקש על ידי הנהגת המפלגה לדבר עם היטלר, ולהבהיר את התנאים לחזרתו של היטלר. היטלר הודיע שיחזור בתנאי שיחליף את דרקסלר כיו"ר המפלגה, וכי מטה המפלגה יישאר במינכן. הוועדה הסכימה והיטלר חזר למפלגה ב-26 ביולי 1921.
ב-9 בנובמבר 1923 השתתף אקרט בפוטש במרתף הבירה שהיטלר הוביל יחד עם אריך לודנדורף. בעקבות כישלון הפוטש, הוא נעצר ונכלא בכלא לנדסברג יחד עם היטלר ופקידי מפלגה אחרים. בשל היותו דמות ציבורית מוכרת שוחרר זמן קצר לאחר מכן. ב-26 בדצמבר של אותה שנה מת מהתקף לב בברכטסגאדן.
לאחר עליית הנאצים לשלטון, הם קראו רחובות וכבישים על שמו של אקרט, הקימו קרן לשימור זכרו, ובנו אנדרטאות לזכרו. היטלר הקדיש לו את הכרך השני של "מיין קמפף". הרגימנט ה-5 של יחידות גולגולת המת נקרא דיטריך אקרט על שמו. ב-1935 פרסם אלפרד רוזנברג אוסף של כתביו.
כתביו

Dietrich Eckart: "Der Bolschewismus von Moses bis Lenin". Zwiegespräch zwischen Adolf Hitler und mir, München, 1924 (PDF)
Dietrich Eckart: "Bolshevism from Moses to Lenin: A Dialogue Between Adolf Hitler and Me", English translation (PDF)
Dietrich Eckart: "El Bolchevismo de Moisés a Lenin: Un diálogo entre Adolfo Hitler y yo", Traducción al español (PDF)
דינמו מוסקבה (כדורסל)

דינמו מוסקבה (ברוסית: МБК Динамо Москва) היא קבוצת כדורסל לגברים מהעיר מוסקבה, רוסיה המתמודדת בליגת הכדורסל החובבנית של מוסקבה.
בשיאו המועדון זכה בשתי אליפויות ברית המועצות (1937, 1948), בגביע יול"ב (2006) והעפיל שלוש פעמים לגמר אליפות רוסיה בכדורסל גברים (בשנים 1995, 1996, 2005) ובמשך שנים היווה יריב מר לקבוצת הכדורסל צסק"א מוסקבה.
צבעי המועדון המסורתיים הם לבן וכחול.
היסטוריה > השנים הראשונות

המועדון נוסד ב-1923, בין המועדונים הוותיקים ביותר בברית המועצות. בתחילה המועדון נתמך על ידי ה-גה-פה-או, המשטרה החשאית של ברית המועצות. לכן זוהה המועדון עם המשטרה למשך שנים, לעומת היריבה העירונית צסק"א מוסקבה, שזוהתה עם הצבא האדום. המועדון התפרסם במהירות גם מחוץ לברית המועצות בזכות הצלחותיו בענפי הכדורגל, כדוריד, הוקי קרח והכדורסל. קבוצת הכדורסל זכתה באליפות ב-1937 וב-1948, וסיימה במקום השני ב-1944 וב-1990.
היסטוריה > שנות ה-60 וה-70

במהלך שנות ה-40 וה-50 השתייכה דינמו לצמרת הכדורסל הרוסי, ויחד עם שתי הופעות בגמר גביע ברית המועצות הייתה לאחת הקבוצות הטובות בברית המועצות. למרות זאת הקבוצה לא הצליחה להגיע להישגים מרשימים בשנות ה-60 וה-70. כישלון הקבוצה צורם עוד יותר על רקע הצלחות שחקניה בנבחרת ברית המועצות באותן שנים.
היסטוריה > מאז התפרקות ברית המועצות

הקבוצה חזרה להצליח בשנות ה-90 כשהעפילה לחצי גמר גביע המחזיקות ב-1991, בו הפסידה לאלופה הנכנסת, פאוק סלוניקי. הקבוצה הופיעה בגביע קוראץ' מספר פעמים, והעפילה לחצי גמר גביע ספורטה, בו הפסידה למי שגם זכתה בטורניר, טאו ויטוריה. עונה לאחר מכן שיחקה הקבוצה לראשונה בתולדותיה בליגה האירופית, אך לאחר הופעה זו (ובעקבותיה) נעלמה מהצמרת האירופית והתפרקה עקב בעיות כלכליות.
בשנת 2001 קמה דינמו מחדש, בעזרת תמיכתה של אגודת הספורט דינמו. דינמו שיחקה בליגה השנייה, וכבר בעונתה הראשונה סיימה במקום הראשון וחזרה לליגת העל. המועדון נקלע שוב לקשיים כלכליים, אך אגודת דינמו ומנהלה ויקטור זכארוב נרתמו לעזרתה והצילו את הקבוצה מקריסה נוספת. לאחר מכן נתמנה מאמנה לשעבר של הקבוצה יבגני גומלסקי (אחיו של המאמן האגדי אלכסנדר גומלסקי) לנשיא הקבוצה. הקבוצה סיימה את 2002/03 במקום השישי, ובעונת 2003/04 העפילה לחצי גמר הליגה הרוסית.
דינמו המשיכה להתקדם והשקיעה כספים רבים כדי להגיע להצלחה של היריבה הגדולה צסק"א, והחתימה שחקנים מצמרת הכדורסל האירופי כמו מירסאד טורצ'אן, לין גריר, לזארוס פאפאדופולוס וכמה שחקנים מנוסים כמו אריאל מקדונלד, טרייג'ן לנגדון, קשישטוף לברינוביץ' ואנדריי פטיסוב. ב-2004/05 הקבוצה שהייתה מועמדת לזכייה בגביע יול"ב בזכות הסגל הנוצץ, הודחה באופן מפתיע כבר בשמינית הגמר על ידי קבוצת המופארם ורסאץ' הסרבית. לאחר ההדחה המפתיעה המשיכה דינמו להחתים שחקנים מנוסים במסגרות האירופיות, כמו מיירה צ'טמן, האנו מוטולה ואנטוניס פוטסיס, הפעם גם לצד מאמן מנוסה בדמותו של דושאן איבקוביץ'. לבסוף הצליח המועדון לזכות בתואר האירופי הראשון שלו, גביע יול"ב בשנת 2006.
היסטוריה > פירוק הקבוצה

לקראת עונת 2009/2010 התקבלה החלטה עקרונית שהמועדון יתבסס על שחקנים רוסים בלבד. בעונת 2010/2011, דינמו הייתה מעשר מייסדות ליגת הכדורסל המקצוענית ואולם סיימה את העונה באחד משני המקומות האחרונים בליגה ומינהלת הליגה הרוסית החליטה בהחלטה היסטורית להדיח את הקבוצה לליגה השנייה. הסיבה העיקרית שנידונה בישיבת המינהלת הייתה החובות הגדולים שאליהם נקלע המועדון וחוסר יכולתו של המועדון להעמיד תקציב ראוי לליגה, כמו גם תוצאות הישגיה בליגה. בשל מצבו הפיננסי של המועדון בעונת 2011/12 השתתף רק הרכב העתודה של המועדון והוא שיחק בליגה השלישית של רוסיה.
בעונת 2015 דינמו העפילה אומנם לגמר הגביע הרוסי בכדורסל אך הפסידה לקבוצת נובוסיבירסק מסיביר ובשנת 2016 כבר חדלה הקבוצה מלתפקד בפועל בשל העדר מימון והיא פורקה סופית. עד לפירוקה נשיא הקבוצה היה יבגני גומלסקי ומאמנה בעבר היה דייוויד בלאט הישראלי עד מעברו למכבי תל אביב.
היסטוריה > הקמה מחדש

בשנת 2018 הקבוצה הוקמה מחדש והיא התמודדה תחילה בליגת הכדורסל המוסקבאית ולאחר מכן בליגה החובבנית בכדורסל (ABL).
סגל > שחקני עבר מפורסמים

ברית המועצות/רוסיה סרגיי באזארביץ'
ברית המועצות/רוסיה אלכסנדר בולושב
ברית המועצות/רוסיה יורי אוזרוב
רוסיה יבגני פשוטין
יוון אנטוניס פוטסיס
יוון לזארוס פאפאדופולוס
לרשימה המלאה ראו כדורסלני דינמו מוסקבה.
סגל > מאמני עבר מפורסמים

סרביה דושאן איבקוביץ'
ברית המועצות/רוסיה יבגני גומלסקי
הישגים ותארים

זכייה: 2006
זכייה: 1937, 1948
סגנות: 1944, 1990, 1995, 1996, 2005
מקום שלישי: 1946, 1957, 1958, 1975, 1976, 1980, 1982, 1992, 2004
סגנות: 1950, 2015
גלריה

סמל הקבוצה בשנים 2006—2016 ומאז 2024.
סמליל הקבוצה משנת 2018 ועד 2024.
סמליל הקבוצה בעונת 2023/2024.
הערות שוליים

↑  סוכנות הידיעות הרוסית: מינהלת הליגה הרוסית החליטה להדיח את דינמו מוסקבה מהליגה הבכירה
↑  דינמו מוסקבה באתר ליגת הכדורסל המוסקבאית
↑  דינמו מוסקבה המחודשת באתר VK
גשר בלקפריירס

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  גשר רכבת קלה, גשר קשתי, גשר, גשר פלדה 
 על שם:  דומיניקנים 
 כתובת:  לונדון 
 מיקום:  סאת'ק 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 בעלים:  אחוזות ברידג' האוס 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1869
 תאריך פתיחה רשמי:  1869 
 חומרי בנייה:  ברזל 
 אדריכל:  ג'וסף קיוביט 
 מידות
 אורך:  281 מ' 
 מידע טכני
 מפתחים:  5 
 קואורדינטות:  51°30′35″N 0°06′16″W﻿ / ﻿51.509722222222°N 0.10444444444444°W﻿ / 51.509722222222; -0.10444444444444
  (למפת לונדון מוגדלת) קנט סארי ברקשייר בקינגהאם הרטפורדשייר אסקסגשר בלקפריירס(למפת לונדון רגילה) קנט סארי בר. בקי. הרטפורדשייר אסקסגשר בלקפריירס(למפת הסיטי של לונדון רגילה) גשר בלקפריירס(למפת הסיטי של לונדון מוגדלת) גשר בלקפריירס
 
גשר בלקפריירס (באנגלית: Blackfriars Bridge) הוא גשר מעל הנהר תמזה במרכז לונדון, בין גשר ווטרלו וגשר הרכבות של בלקפריירס.
קצהו הצפוני של הגשר נמצא בסמוך לאכסניות המשפט, כנסיית טמפל ותחנת הרכבת בלקפריירס. קצהו הדרומי נמצא בסמוך למוזיאון טייט מודרן ומגדל אוקסו.
היסטוריה

הגשר הראשון שנבנה במקום זה היה גשר אגרה שאורכו 303 מטרים (995 רגליים) שתוכנן בסגנון איטלקי על ידי רוברט מיילן. הגשר נבנה מתשע קשתות אליפטיות עשויות אבן פורטלנד. גשר זה זכה בתחרות בה השתתפו גם ג'ון גווין וג'ורג' דנס הצעיר. בניית הגשר ארכה 9 שנים, והוא נפתח לציבור בשנת 1799. בעת הקמתו נקרא הגשר "גשר ויליאם פיט" (באנגלית: William Pitt Bridge) על שם ראש ממשלת בריטניה ויליאם פיט הבן. זמן קצר לאחר מכן שונה שם הגשר והוא נקרא על שם מנזר בלקפריירס - מנזר דומיניקני שעמד בסמוך.
הגשר הנוכחי הושלם בשנת 1869 והוא כולל חמש קשתות ברזל. גשר זה תוכנן על ידי ג'וסף קיוביט. הגשר נמצא בבעלות אחוזות ברידג' האוס - קרן נאמנות לצורכי צדקה.
אורכו של הגשר 281 מטר, בשל עומסי התחבורה הורחב הגשר בשנים 1907–1910 מ-21 מטרים ל-32 מטרים.
בשנת 1982 נמצאה גופתו של הבנקאי האיטלקי רוברטו קאליבי תלויה מתחת לאחת מקשתות הגשר. ישנה מחלוקת בשאלה האם התאבד או נרצח.
רציפי הגשר מעוטרים בתבליטי אבן של ציפורי מים מעשה ידי הפסל ג'ון בירני פיליפ. בצידו המזרחי של הגשר (צד מורד הנהר) רציפי הגשר מעוטרים בתבליטי יונקים ימים וציפורי ים, ובצידו המערבי של הגשר (צד מעלה הנהר) רציפי הגשר מעוטרים בתבליטי ציפורי מים מתוקים. תבליטים אלה מדגימים את מיקום הגשר - נקודת החיבור בין מי הגאות למי הנהר.
בצידו הצפוני של הגשר מצוי פסלה של המלכה ויקטוריה לה הוקדש הגשר.
הגשר בתרבות

גשר בלקפריירס הוא ביתם של מסדר הנזירים המחזיקים את המפתח לכלא המלאך בספרו של ניל גיימן "לעולם-לא-עולם"
הגשר מוזכר בשיר The Resurrectionist של להקת הפט שופ בויז.
בסרט "מופע הפלאים של דוקטור פרנסוס", החבורה מוצאת אדם התלוי תחת הגשר ומצילה אותו.
בסדרה "מכשירי התופת" של הסופרת קסנדרה קלייר, הגשר הוא מקום המפגש הקבוע של טסה וג'ם, שבו נערכה גם חתונתם.
גלריה

גשר בלקפריירס. ברקע קתדרלת סנט פול
גשר בלקפריירס, מבט מצד מעלה הנהר, מצפון לדרום.
גשר בלקפריירס, מבט מגשר ווטרלו. ברקע גשר סאת'רק. מרחוק מגדלי קנרי וורף, שבראשם בניין כיכר קנדה 1 הפירמידלי
מתינות - פסל מעל מזרקה בקצהו הצפוני של הגשר
דן פרץ

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1942 
 פטירה:  31 ביולי 2019 (בגיל 77 בערך) 
 מקום לימודים:  הטכניון – מכון טכנולוגי לישראל  אוניברסיטת וושינגטון בסנט לואיס 
 מוסדות:  התעשייה האווירית לישראל  תעש מערכות  משרד הביטחון 
 פרסים והוקרה:  פרס ביטחון ישראל (2003) 
 
דני (דן) פרץ (1942 – 31 ביולי 2019) היה מהנדס ישראלי. חתן פרס ביטחון ישראל לשנת 2003. עסק בפיתוח מערכות טילים מגוונות במסגרת מיזמים בתעשייה הצבאית, ברפאל, בתעשייה האווירית ובמשרד הביטחון.
ביוגרפיה

פרץ השלים תואר ראשון ושני בטכניון וב־1971 קיבל תואר דוקטור במדעים מאוניברסיטת וושינגטון בסנט לואיס, ארצות הברית.
במסגרת עבודתו בתעשייה האווירית במפעל מלמ שימש פרץ כראש פרויקט החץ.
פרץ כיהן כסמנכ"ל מו"פ בתעש מערכות במשך 14 שנה, וחלק מפעילותו עסקה בפיתוחים הקשורים לטיל נגד טילים, עוקץ פלדה, והחץ.
פרץ שימש כראש מנהלת פיתוח טילים (מנפ"ט) במשרד הביטחון. מנהלת פיתוח טילים במשרד הביטחון אחראית על פרויקטים ארוכי טווח שבהם מעורבות מנהלת פיתוח אמצעי לחימה ותשתיות (מפא"ת) במשרד הביטחון והתעשיות הביטחוניות הישראליות. מנפ"ט היא במעמד של אגף במשרד הביטחון.
פרץ זכה בפרס דוד ישראל הבינלאומי למצוינות בפיתוח טילים המוענק על ידי מנהלת ההגנה מפני טילים של ארצות הברית, האיגוד המקצועי של מהנדסי האווירונאוטיקה והחלל האמריקאי והנהלת הכנס הבינלאומי להגנה נגד טילים בליסטיים.[דרושה הבהרה] בשנת 2003 זכה פרץ בפרס ביטחון ישראל על תרומתו לפיתוח טיל החץ.
הערות שוליים

↑  על תואר D.Sc השקול בדרך כלל לתואר Ph.d, אך שונה במקרה המדובר של בית הספר להנדסה באוניברסיטת סנט לואיס, בו דרישות הניסיון בהוראה מוחלפות בדרישות היקף חומר עיוני רחב יותר עבור D.Sc
↑  IMDA • Board Members, imda.org.il (ארכיון)
↑  "Our leadership: Dr. DAN PERETZ VP, R&D and engineering". IMI systems. נבדק ב-1 באוגוסט 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  ד"ר דני פרץ התמנה לראש מינהלת הטילים במשרד הביטחון, באתר הארץ, 19 בנובמבר 2002
↑  עמי רוחקס דומבה, דני פרץ הלך לעולמו: "מהאבות המייסדים של פרויקט החץ", אתר israeldefense, ‏1 באוגוסט 2019
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987012399403805171  VIAF: 1428168850938167620001   WorldCat (עם VIAF): 1428168850938167620001 
ערך זה הוא קצרמרבנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
דינמו מוסקבה (הוקי קרח)

מועדון ההוקי קרח המאוחד "דינמו מוסקבה" (ברוסית: Объединенный хоккейный клуб «Динамо» Москва) נוסד ב-1946 כאשר את השם מועדון הוקי מאוחד קיבל ב-30 באפריל 2010 בעת שהתאחד עם מועדון ההוקי אם.וה.דה בלאשיחה מוסקבה. הקבוצה מתמודדת בליגת ההוקי הקונטיננטלית.
דינמו זכתה 10 פעמים באליפויות המדינה: ארבע פעמים באליפות ברית המועצות (1947, 1954, 1990-1991) פעם אחת באליפות חבר המדינות העצמאיות (1992), ארבע פעמים באליפות רוסיה (1993, 1995, 2000, 2005) ושתי זכיות רצופות באליפות ליגת ההוקי הקונטיננטלית ב-2012 ו-2013. הישג השיא של הקבוצה הוא הזכייה בגביע אלופות אירופה בהוקי קרח ב-2006.
משנת 2015 מארח את משחקי הבית ב-VTB ארנה, כשקודם לכן במשך 15 שנה אירחה את משחקיה בארנה לוז'ניקי, שבמתחם האולימפי לוז'ניקי.
היסטוריה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
תולדות קבוצת ההוקי קרח דינמו מוסקבה שזורה עמוק בתולדות ההוקי קרח הרוסי כולו. דינמו היא קבוצת ההוקי קרח הרוסית היחידה שהשתתפה בכל העונות של אליפות ברית המועצות בהוקי קרח ובאליפות הרוסית.
דינמו זכתה באליפות ברית המועצות ב-1946, לאחר פתיחה חלשה שהלכה והייתה לאחת הטובות ביותר בתולדותיה, כאשר גברה 6:1 על יריבתה ספרטק מוסקבה, אלא שהתואר הבא שלה הגיע רק כעבור 7 שנים. ב-1954, זכתה הקבוצה שוב באליפות המדינה ובשנים הבאות המשיכה להיות ממובילות טבלת האליפות, אך זכייה שלישית באליפות הגיעה רק כעבור 36 שנים: ב-1990, כשאנשי דינמו שברו את ההגמוניה בת 13 השנים של צסק"א מוסקבה.
משנת 1946 ועד לשנת 1974 מאמן הקבוצה היה ארקדי צ'רנישב. בתחילת שנות ה-90 הקבוצה החלה לצבור תארים מחדש. בתקופת 1990-1996 היא זכתה באליפות 5 פעמים ופעמיים הגיע למקום השני. לאחר עונת 2009/2010 הקבוצה נכנסה לקשיים כלכליים ולא היה ברור איך היא תשרוד. בסופו של דבר סוכם על איחודה עם קבוצה אחרת שגם הייתה בבעלות משרד הפנים הרוסי ונוהלה שנים על ידי יוצאי מערכת המשטרתית והביון כמו למשל מיכאיל טיטוב שהיה גם שחקן המועדון לשעבר. המועדון החדש הוכרז כיורש של קבוצת דינמו ההיסטורית.
ב-2012 הקבוצה זכתה בגביע גגארין אחרי ניצחון 3:4 בסדרת הגמר על אוונגרד אומסק. החל מעונת 2018/2019 הקבוצה אירחה את משחקיה בהיכל פארק VTB ארנה.
דינמו פתחה את עונת 2021/2022 עם 6 ניצחונות רצופים במה שמהווה לשיא מאז עונת 1993, אז היו לה 8 ניצחונות רצופים.
תוארי הקבוצה

זכייה (1): 2006
זכייה (11): 1946/1947, 1953/1954, 1989/1990, 1990/1991, 1991/1992, 1992/1993, 1994/1995, 1999/2000, 2004/2005, 2011/2012, 2012/2013
זכייה (3): 1953, 1972, 1976
זכייה (2): 2011/2012, 2012/2013
זכייה (2): 2013/2014, 2023/2024
זכייה (3): 2010/2011, 2012/2013, 2013/2014
זכייה (2): 2011/2012, 2012/2013
זכייה (1): 2008
זכייה (2): 1983, 2008
זכייה (1): 1991
זכייה (2): 1975, 1976
זכייה (1): 1966
זכייה (2): 1971, 1972
זכייה (5): 1986, 1987, 1988, 1989, 1990
זכייה (2): 1991, 1992
זכייה (10): 1964, 1975, 1976, 1977, 1978, 1980, 1982, 1983, 1984, 1985
שחקנים בולטים

אלכסנדר מלצב
ויטלי דבידוב
ואלרי ואסילייב
ארקדי צ'רנישב - שחקן ומאמן ראשי במשך כ-30 שנים.
ראו גם

VTB ארנה, ישמש כאולם הבית מינואר 2019
מועדון ההוקי אם.וה.דה
הדרבי של מוסקבה (הוקי קרח)