stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יחסי גרמניה–עיראק
היסטוריה > יחסים עם גרמניה המערבית וגרמניה המאוחדת

אף כי לעיראק היו יחסים עם מזרח גרמניה, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה ועיראק שמרו על יחסים דיפלומטיים. בשנת 1965 ניתקו עיראק ושאר מדינות ערב את היחסים עם גרמניה המערבית בעקבות כינון היחסים עם ישראל. הקשרים כוננו מחדש מאוחר יותר.
גרמניה יחד עם סין, רוסיה, צרפת ובלגיה, התנגדו בעקשנות להצעה לפלישה לעיראק בשנת 2003. לאחר מלחמת המפרץ בשנים 1990/1991 ובתקופת הכיבוש לאחר נפילת משטרו של סדאם חוסיין, נמשכו היחסים הדיפלומטיים במידה מוגבלת.
באוגוסט 2014 הודיעה ממשלת גרמניה שהיא תספק נשק לכוחות פשמרגה כורדים שנלחמים בדאעש. המשלוחים כוללים ציוד נשק, שריון ותקשורת; משרד ההגנה הגרמני דיווח כי הסיוע הצבאי יספיק כדי לחמש 4,000 כוחות פשמרגה כורדים.
הסיוע הצבאי, ששוויו כ-70 מיליון אירו, כולל 8,000 רובי הקלר וקוך G36 וארבעה מיליון קליעי תחמושת, 8,000 רובי G3 ושני מיליון קליעי תחמושת, 8,000 אקדחי P1 ומיליון קליעים של תחמושת, 40 מקלעי MG3 ומיליון קליעים של תחמושת, 200 פאנרפאוסט 3 רקטות נ"ט טילים ו-2,500 רימונים, 30 מערכות טילי נגד טנקים מילאן ו-500 טילים, 40 כלי רכב קל זאב ו-20 רכבי כלי רכב יונימוג זאב, 40 משאיות יונימוג, ו-5 ניידות חי"ר, דינגו -1 כלי רכב.
בדצמבר 2014, בתמיכה בהתערבות הצבאית של ארצות הברית נגד המדינה האיסלאמית, אישר הקבינט הגרמני פריסה של עד 100 חיילים מהבונדסוור לצפון עיראק, כדי להכשיר כוחות פשמרגה.
יחסים כלכליים

עיראק הייתה שותפה היסטורית חזקה עבור גרמניה, ובשנות ה-80 הגיע הסחר הדו-צדדי לארבעה מיליארד יורו (6.4 מיליארד דולר) בשנה.
ההערכות לשנת 2006 מציבות את היבוא מעיראק על 13.5 מיליון אירו והיצוא לעיראק עמד על 368.4 מיליון אירו. בין פברואר 2006 לפברואר 2007 ייבאה גרמניה כ-66,000 טון נפט גולמי מעיראק. עיראק היוותה אפוא 0.05% מכלל יבוא הנפט הגולמי בגרמניה ומדורגת במקום ה-26 בקרב ספקי הנפט הגולמי בגרמניה.
ביוני 2008, הוקמה מחדש על ידי ועדת הכלכלה הגרמנית-עיראקית לראשונה מאז 1987, תחת פיקוחם של שר הכלכלה מיכאל גלוס ושר התעשייה העיראקי פאוזי אל-חרירי.
יחסים דיפלומטיים

עיראק מחזיקה בגרמניה שגרירות בברלין וקונסוליה כללית בפרנקפורט. מאידך, גרמניה מחזיקה בעיראק שגרירות בבגדאד וקונסוליה כללית בארביל.
יחסי איטליה–איראן

| יחסי איטליה–איראן |
| --- | --- |
איטליה: איראן


איטליה: איראן
שטח (בקילומטר רבוע)
301,340: 1,648,195
אוכלוסייה
59,293,250: 91,781,231
תמ"ג (במיליוני דולרים)
2,254,851: 401,505
תמ"ג לנפש (בדולרים)
38,029: 4,375
משטר
רפובליקה פרלמנטרית: רפובליקה אסלאמית

יחסי איטליה–איראן (באיטלקית: Relazioni bilaterali tra Iran e Italia, בפרסית: روابط ایتالیا و ایران) הם היחסים הדיפלומטיים בין הרפובליקה האיטלקית ובין הרפובליקה האסלאמית של איראן.
סקירה כללית

גם בזמנים של מתחים פוליטיים בין האיחוד האירופי לבין איראן, שמרו איטליה ואיראן על יחסים אקטיביים.
על אף הטלת הסנקציות שהפחיתו משמעותית את הסיכויים לסחר עם איראן, נטרו גורמים איטלקים על יחסים עם גורמים איראנים בנושאים פוליטיים רבים, אם כי במהלך כהונתו של הנשיא מחמוד אחמדינז'אד, היקף הסחר בין שתי המדינות הופחת.
לאחר הסכם הביניים של תוכנית הגרעין האיראנית ב-2013, הפכה אמה בונינו לשרת החוץ האירופאית הראשונה לבקר בטהראן מאז כהונתו של הנשיא מוחמד ח'אתמי. בתפקידה כשרת חוץ איטלקית, ולימים נציגת העליון של האיחוד לענייני חוץ ומדיניות ביטחון, תמכה פדריקה מוגריני במשא ומתן הגרעיני.
בשנת 2005 במהלך ראיון של ערוץ הטלוויזיה האיטלקי RAI, אמר נשיא איראן חסן רוחאני כי איטליה הייתה שותפת הסחר הראשונה בקרב מדינות האיחוד האירופאי, שנים מספר לפני הטלת הסנקציות הבינלאומיות וכי איראן רואה באיטליה כמדינה החשובה ביותר לסחר ולשיתוף פעולה כלכלי פורה.
איטליה רואה באופן רשמי בארגון האופוזיציוני מוג'אהדין ח'לק –  הקוראת להפלת המשטר האיראני המקומי – כארגון טרור.
יחסים כלכליים

בשנת 2005 הייתה איטליה שותפת הסחר השלישית בגודלה של איראן, עם 7.5% מכלל הייצוא לאיראן. החל משנת 2017 איטליה היא שותפת הסחר הגדולה של איראן באיחוד האירופי.
נציגויות דיפלומטיות

איטליה מיוצגת באיראן בדרג השגרירות באמצעות שגרירות שהיא מחזיקה בטהראן, בירת המדינה.
איראן מיוצגת באיטליה בדרג השגרירות באמצעות שגרירות שהיא מחזיקה ברומא, בירת המדינה. איראן מיוצגת באיטליה גם בדרג הקונסולרי באמצעות קונסוליה רשמית שהיא מחזיקה במילאנו.
יחסי איטליה–אלג'יריה

| יחסי איטליה–אלג'יריה |
| --- | --- |
איטליה: אלג'יריה


איטליה: אלג'יריה
שטח (בקילומטר רבוע)
301,340: 2,381,740
אוכלוסייה
59,293,250: 46,970,063
תמ"ג (במיליוני דולרים)
2,254,851: 239,899
תמ"ג לנפש (בדולרים)
38,029: 5,107
משטר
רפובליקה: דמוקרטיה חצי נשיאותית

יחסי איטליה–אלג'יריה הם יחסי החוץ בין הרפובליקה הדמוקרטית העממית של אלג'יריה לרפובליקה של איטליה.
לשתי המדינות יש קשר חזק, והחלק הצפוני של אלג'יריה כיום היה בעבר טריטוריה של האימפריה הרומית אשר הייתה במקור בשטחי איטליה של ימינו. כמה אתרים היסטוריים באלג'יריה הם עדות לתקופה ההיא, כמו האתרים הארכאולוגיים של ג'ימילה ותיפאזה שהוכרזו על ידי אונסק"ו כאתרי מורשת עולמית. בשל מורשות היסטוריות, יחסי איטליה ואלג'יריה נתפסים כחשובים ליציבות באזור.
שתי המדינות חברות באיחוד מדינות הים התיכון.
היסטוריה

לאחר שסיפחה האימפריה הרומית את קרתגו, ששלטה גם בצפון אלג'יריה, הממשל הרומי פיתח ממסד תרבותי חזק בשטחי אלג'יריה, שנותר מורגש היטב באלג'יריה כיום.
במהלך הכיבוש הצרפתי של אלג'יריה הגיעו מתיישבים איטלקים-צרפתים כחלק מהשליטה הקולוניאלית הצרפתית באלג'יריה אשר הפכו לחלק מאוכלוסיית הפייה-נואר, והם פיתחו השפעה תרבותית משמעותית על החברה האלג'ירית. הם נאלצו לעזוב באלימות עם עצמאותה של אלג'יריה בשנת 1962.
יחסים מודרניים

איטליה הייתה תומכת חזקה ביציבותה של אלג'יריה לאחר עשור של מלחמת האזרחים האלג'יראית, וסיפקה מודיעין לממשלת אלג'יריה במלחמתה באסלאמיסטים.
לטענת ראש ממשלת איטליה מתאו רנצי, היחסים בין איטליה לאלג'יריה הם יחסים "אסטרטגיים".
איטליה ואלג'יריה פעלו להעמקת הקשר בין שתי מדינות, בעיקר שיתופי פעולה כלכליים ואנרגיה.
נציגויות דיפלומטיות

אלג'יריה מחזיקה באיטליה שגרירות ברומא.
איטליה מחזיקה באלג'יריה שגרירות באלג'יר.
ירמה

| --- | --- |

 כתיבה:  פדריקו גארסיה לורקה 
 סוגה:  טרגדיה 
 הצגת בכורה:  1934 
 שפה:  ספרדית 
 
"יֶרְמַה" (מספרדית: Yerma) הוא מחזה מאת המחזאי הספרדי פדריקו גארסיה לורקה, שנכתב והוצג לראשונה בשנת 1934. ירמה (פירוש המילה בספרדית: "עקרה") הוא שמה של גיבורת המחזה, הסובלת מעקרות. לורקה תיאר את המחזה כ"פואמה טראגית".
עלילה

המחזה עוסק בחייה של ירמה, אישה עקרה הנשואה לחקלאי בשם חואן ומתגוררת בכפר בספרד. ירמה נמסרה לנישואין לחואן על ידי אביה, רועה צאן. זקנה שואלת אותה על רגשותיה: "את רועדת כשהוא מתקרב אלייך? את מרגישה כמו בחלום כשהוא מקרב את השפתיים שלו לשלך? תגידי לי." וירמה עונה "לא, אף פעם לא הרגשתי ככה." היא זוכרת את הרגשות המסעירים שעורר בה בנעוריה ויקטור, חקלאי בן הכפר, אך אינה פוגעת במחויבותה לבעלה.
תשוקתה לילד הולכת וגוברת, עד שהיא הופכת לאובססיה הממלאת את כל ישותה. "אישה מהכפר, שאין לה ילדים, מיותרת כמו ערימת קוצים, היא אישה מקוללת!", אומרת ירמה. תשוקתה ויאושה מודרכים על ידי הנורמות בסביבתה. אל מול תשוקתה של ירמה ניצב בעלה, שאינו משתוקק לילד, ומשקיע את עיקר מרצו במשק החקלאי שלו. רכילויות הנשמעות בכפר אודות התנהגותה של ירמה טורדות את מנוחתו של חואן, החרד לכבוד המשפחה ("לכל משפחה יש את הכבוד שלה, וכבוד זה מטען יקר שכולם צריכים לשמור עליו"). דבריה של ירמה לפיהם הרכילויות חסרות בסיס אינם מרגיעים אותו. ירמה משוחחת על מצוקתה עם חברותיה, אלה שזכו לילד ואלה שלא זכו לו, ונועצת בזקנה, שבחוכמת החיים שלה היא מקווה להיעזר.
בניסיונותיה להרות היא עולה לרגל למנזר שלו סגולות פריון. בעימות עם חואן, המגיע אף הוא למקום, שבו מתברר לירמה שלחואן אין עניין בילד, היא חונקת אותו למוות. לאחר מכן היא אומרת את מילות הסיום של המחזה:
מיובשת. מיובשת, אבל בטוחה בזה. עכשיו זה ברור. ולבדי. אני אישן בלי להתעורר פתאום כדי לבדוק אם הדם שלי מבשר לי על דם אחר, חדש. הגוף שלי יבש לתמיד! מה אתם רוצים לדעת? אל תתקרבו אליי, אני הרגתי את הבן שלי. אני בעצמי הרגתי את הבן שלי!
פרשנות > סוגיות במחזה

שמואל בונים, שביים את ההצגה בתיאטרון הקאמרי בשנת 1957, מוצא בעלילתו יותר מאשר את סוגיית העקרות: "שתי דמויות תחת קורת גג אחת, והן אינן מבינות אשה לנפש רעותה. קונפליקט נוסף קיים בנפשה של ירמה עצמה: היא אינה מסוגלת להשבית את הלהט שבגופה, אך מצד שני רגש הכבוד העצמי שבה אינו מרשה לה לבגוד בבעלה".
פרשנות > שוביניזם ופמיניזם

חואן מביע עמדות מובהקות של שוביניזם גברי, למשל באומרו לירמה: "אני צריך לאלץ אותך לעשות מה שאני רוצה, לנעול אותך, כי זה מה שבעל צריך לעשות". מוקדם יותר בשיחה זו אומר חואן: "לכל גבר יש את החיים שלו", ועל כך עונה ירמה: "ולכל אישה את החיים שלה". לעומת תגובה פמיניסטית זו, שונה תגובתה של ירמה בהמשך השיחה. חואן אומר: את יודעת מה הסדר שלי? הכבשים - בדיר, הנשים - בבית". ירמה מסכימה עם העיקרון, ועונה "נכון. הנשים בבית. כל עוד הבית לא קבר!"
על המחזה בבימויה של אופירה הניג כתב צבי גורן:
פרשנות > סצנת הסיום

עזרא זוסמן הסביר את מהותה של סצנת הסיום:
בעברית

"ירמה" הועלה פעמים רבות על בימת התיאטרון בישראל. המחזה תורגם לעברית בידי רפאל אליעז. בשנת 1986 תורגם לעברית בידי רנה ליטוין, ובשנת 2009 תורגם לעברית בידי שמעון בוזגלו.
הפקות "ירמה" בתיאטרון הישראלי (רשימה חלקית):
התיאטרון הקאמרי - 1957.
"הבימה" - 1991
"תיאטרון נוצר" - 2002
תיאטרון אנסמבל הרצליה - 2008
התיאטרון הקאמרי - 2023
הערות שוליים

1 2 3  פדריקו גארסיה לורקה, ירמה, תרגם שמעון בוזגלו, הוצאת אור-עם, 2008.
↑  ירמה מבקשת ילד, דבר, 29 במרץ 1957.
↑  כל הציטוטים מתרגומו של שמעון בוזגלו.
↑  צבי גורן, ירמה – לורקה מקורי פיוטי ונועז, באתר "הבמה", 16 ביולי 2008
↑  ע. זוסמן, "ירמה" ב"קאמרי", דבר, 19 באפריל 1957.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BNE: XX1987269  MusicBrainz work: 0971bc7a-1d34-4166-a606-7183aa30d71d
יחסי ברזיל–צרפת

| יחסי צרפת–ברזיל |
| --- | --- |
צרפת: ברזיל


צרפת: ברזיל
שטח (בקילומטר רבוע)
643,801: 8,515,770
אוכלוסייה
66,574,294: 212,203,410
תמ"ג (במיליוני דולרים)
3,030,904: 2,173,666
תמ"ג לנפש (בדולרים)
45,527: 10,243
משטר
רפובליקה נשיאותית: רפובליקה פדרלית נשיאותית

יחסי ברזיל–צרפת הם יחסי החוץ שבין ברזיל לצרפת. לברזיל יש שגרירות בפריז, בעוד שלצרפת יש שגרירות בברזיליה. המדינות חולקות גבול של כ-673 קילומטרים בין המדינה הברזילאית אמאפה לבין גיאנה הצרפתית (מחוז צרפתי שמעבר לים).
שתי המדינות משתפות פעולה באופן משמעותי בתחומים רבים הקשורים למדע, איכות הסביבה וטכנולוגיה. צרפת תומכת במתן מושב קבע לברזיל במועצת הביטחון של האומות המאוחדות. צרפת מסייעת רבות לפיתוח הצבאי והטכנולוגי של ברזיל. הדעה הציבורית בברזיל וצרפת תומכת בצורה נלהבת בחיזוק היחסים הדיפלומטיים בין שתי המדינות.
צרפת היא המדינה הראשונה אשר הכירה בעצמאות ברזיל בשנת 1825. ברזיל היא המדינה המובילה בסחר עם צרפת באמריקה הלטינית ואחת השותפות החשובות שלה מבין המדינות שלא חברות ב-OECD. בברזיל פועלות כ-500 חברות צרפתיות אשר מעסיקות כ-250,000 איש. סך הסחר בין שתי המדינות עלה על 6.5 מיליארד דולר בשנת 2009.[דרוש מקור]
בתחילת שנות ה-60 של המאה ה-20 המדינות היו על סף תחילת פעילויות צבאיות במלחמת הלובסטרים. בשנת 1964 הסכסוך הסתיים בהסכם.
בשנת 2005 נחתמו כמספר הסכמים שחיזקו את שיתוף הפעולה הביטחוני. בשנת 2008 ברזיל קנתה מצרפת 50 מסוקי קרב, צוללת גרעינית וארבע צוללות צבאיות.
יחסי איטליה–אינדונזיה

| יחסי איטליה–אינדונזיה |
| --- | --- |
איטליה: אינדונזיה


איטליה: אינדונזיה
שטח (בקילומטר רבוע)
301,340: 1,904,569
אוכלוסייה
59,293,250: 284,049,195
תמ"ג (במיליוני דולרים)
2,254,851: 1,371,171
תמ"ג לנפש (בדולרים)
38,029: 4,827
משטר
רפובליקה פרלמנטרית: דמוקרטיה נשיאותית

יחסי איטליה–אינדונזיה הם היחסים הדיפלומטיים שבין הרפובליקה האיטלקית לבין רפובליקת אינדונזיה.
היסטוריה

היחסים בין המדינות הם יחסים היסטוריים שהחלו בימי הביניים כאשר חוקרים איטלקיים הגיעו לארכיפלג אינדונזי וביקרו במדינה לצורכי מחקר וגילוי.
היחסים הדיפלומטיים הרשמיים בין המדינות החלו מיד לאחר שאיטליה הכירה באינדונזיה, ב-29 בדצמבר 1949. במרץ 1952, נפתחה הקונסוליה האינדונזית ברומא בעוד שבאוקטובר 1952, נפתחה הקונסוליה האיטלקית בג'קרטה. בדצמבר 1953, הסכימו שתי הממשלות לעלות את הנציגויות לדרג השגרירות.
ב-1997, ביקר נשיא איטליה, רומנו פרודי, באינדונזיה. ב-2002, נשיא אינדונזיה, עבדורחאן וחיד, הגיע לביקור רשמי באיטליה. ב-2003, שרי החוץ של שתי המדינות חתמו על אמנה בדבר שיתוף פעולה דו צדדי. בחודש אפריל 2012, ביקר שר החוץ האיטלקי באינדונזיה.
המדינות מקיימות יחסים לבביים למרות חילוקי הדתות, שהרי איטליה מכילה כמות גדולה של תושבים קתולים בניגוד לאינדונזיה שהיא בעלת האוכלוסייה המוסלמית הגדולה בעולם.
יחסים כלכליים

בשנת 2016, שווי הסחורה שיוצאה מאינדונזיה לאיטליה הגיעה לסך 1.89 מיליארד דולר אמריקאי והיא כללה שמן דקלים, גומי, קפה, בגדים, דג מעובד, טלפונים, טורבינות גז ועוד. באותה שנה, שווי הסחורה שיוצאה מאיטליה לאינדונזיה הגיעה לסך 1.77 מיליארד דולר אמריקאי והיא כללה מכונות כביסה, רכבות, שסתומים ועוד.
בשנת 2015, שווי הסחורה שיוצאה מאינדונזיה לאיטליה הגיעה לסך 2.07 מיליארד דולר אמריקאי והיא כללה שמן דקלים, משאיות, קפה, פחם, בגדים, גומי ועוד. באותה שנה, שווי הסחורה שיוצאה מאיטליה לאינדונזיה הגיעה לסך 1.21 מיליארד דולר אמריקאי והיא כללה טורבינות גז, שמנים, שסתומים, טלפונים, מזגנים, מכונות כביסה ועוד.
ייצוג

איטליה מיוצגת באינדונזיה על ידי שגרירות שהיא מחזיקה בג'קרטה, בירת אינדונזיה.
אינדונזיה מיוצגת על ידי 5 קונסוליית כבוד בטרייסטה, נאפולי, מילאנו, ג'נובה ובבארי. כמו כן, אינדונזיה מיוצגת גם על ידי שגרירות שהיא מחזיקה ברומא, בירת איטליה.
כיכר מלורי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 סוג:  כיכר עירונית
 מיקום:  קי וסט 
 מדינה:  ארצות הברית 
 קואורדינטות:  24°33′34″N 81°48′27″W﻿ / ﻿24.559395°N 81.807428°W﻿ / 24.559395; -81.807428
 www.mallorysquare.com
 he
 
כיכר מלורי (באנגלית: Mallory Square) היא כיכר הממוקמת בעיר קי וסט במדינת פלורידה שבארצות הברית. הכיכר ממוקמת במפגש הרחובות בקצה הצפוני של הרחובות וייטהד ודובל, לחוף מפרץ מקסיקו, בשטח העיר ההיסטורית של קי וסט.
בכיכר ממוקמים המוזיאון ההיסטורי של הספינות הטרופות של קי וסט והמוזיאון לאמנות והיסטוריה של קי וסט הממוקם בבית המכס הישן.
בשנת 1984 הוקם בסמוך לכיכר רציף לאוניות נוסעים, על מנת לאפשר לאוניות המבקרות באי לעגון בסמוך לכיכר, ולהקל על התיירים להגיע אל פסטיבל השקיעה. בניית הרציף עוררה ביקורת ציבורית בשל חסימת הנוף והחשש שהרציף יפגע באווירת הפסטיבל.
חגיגת השקיעה

הכיכר היא אתר תיירות פופולרי. מידי ערב נערך בכיכר "חגיגת השקיעה" ("Sunset Celebration") - אחת האטרקציות התיירותיות העיקריות של קי וסט, אם לא האטרקציה הידועה ביותר באי. מידי ערב, כשעתיים לפני שקיעת השמש מתכנסים בכיכר התיירים הרבים המגיעים אל האי על מנת לצפות בשקיעה. במסגרת חגיגת השקיעה נערך בכיכר מדי יום יריד אוכל, ונערכים מופעים של אמנים מקומיים ואמני רחוב.
הערות שוליים

↑  כיכר מלורי, באתר tripadvisor (באנגלית)
↑  Sunset Celebration
כיכר מרג'ה

| --- | --- |
כיכר מרג'ה, מבט מכיוון מזרח
כיכר מרג'ה, מבט מכיוון מזרח
 מיקום
 עיר:  סוריה דמשק, סוריה
 אתרים:  בניין משרד הפנים מסגד ילבוגה מלון עומאר חיאם פארק אל-ערמני
 קואורדינטות:  33°30′46″N 36°17′53″E﻿ / ﻿33.51277778°N 36.29805556°E﻿ / 33.51277778; 36.29805556
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת דמשק מוגדלת) כיכר מרג'ה(למפת דמשק רגילה) כיכר מרג'ה  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
כיכר מרג'ה (בערבית: ساحة المرجة, תעתיק מדויק: סאחת אלמַרג'ה) או בשמה הנוסף כיכר השהידים (ساحة الشهداء; סאחת אלשוהדה), היא כיכר מרכזית וחשובה במרכז דמשק, בירת סוריה. הכיכר הוקמה בתקופה העות'מאנית בשנת 1866 כחלק מפיתוח העיר אל מחוץ לחומות העיר העתיקה.
הכיכר בנויה בצורת רחבה אשר מתחתיה עובר נהר הברדה. היא נבנתה במרכז שכונה חדשה ממערב לעיר העתיקה וסביבה הוקמו מספר מבני שלטון חשובים. לאורך השנים עבר מרכז העיר בהדרגה צפונה, וחשיבות הכיכר ירדה במעט. אופי המבנים באזור הכיכר מאפיין את האדריכלות הקולוניאלית האירופאית, שהתפשטה ברחבי האימפריה העות'מאנית באותה התקופה, דוגמה לסגנון זה ניתן לראות בתחנת הרכבת החיג'אזית הממוקמת מעט דרומה מהכיכר.
מסביב לכיכר ישנם כאמור מספר מלונות בהם; מלון עומאר חיאם, מלון אל-טאל, מלון סמיר ומלון רעמסס הילטון. מצפון לרחבת הכיכר נמצא מסגד ילבוגה אשר נבנה בתקופת השלטון הממלוכי בעיר בשנת 1264, לצד המסגד נמצא פארק אל-ערמני ובנוסף בקרבת הכיכר נמצא בניין משרד הפנים הסורי.
היסטוריה

לקראת סוף המאה ה-19 ועם פיתוח העיר דמשק מחוץ לחומות העיר העתיקה, החלה להתפתח תעשיית תיירות הן למבקרים נוצרים אשר הגיעו לבקר באתרי הקודש ברחבי ארץ הקודש ובדמשק עצמה והן למבקרים מוסלמים אשר עברו בעיר בדרכם למכה או ירושלים, או הגיעו לבקר באתרים חשובים בדמשק. כתוצאה מכך, אזור הכיכר הייתה מזוהה לאורך השנים עם חנויות, מסעדות, בתי הארחה ומלונות.
בשנת 1905 הוקם במרכז הכיכר פסל ברונזה בצורת עמוד שבראשו תיאור החמידייה קאמי של איסטנבול. הפסל עוצב על ידי הפסל האיטלקי ריימונדו דיארנקו והוקם לציון פתיחת קווי הטלגרף בין דמשק לביירות, חלב ואיסטנבול שהוקמו בשנים אלו, כמו גם כאנדרטה לקדמה שהגיעה לעיר תחת השלטון העות'מאני.
חשיבותה הרבה של הכיכר בתקופת השלטון העות'מאני ולאחר מכן בתקופת המנדט הצרפתי, הביאה לכך שהיא שימשה להוצאות להורג פומביות. ב-6 במאי 1916 נתלו שבעה מתנגדי שלטון סוריים ושוב בשנת 1925 נתלו מתנגדים לשלטון הצרפתי. משום כך קיבלה הכיכר את השם כיכר השהידים לזכר אלו שנהרגו למען עצמאותה של סוריה.
ב-18 במאי 1965 נערכה בכיכר ההוצאה להורג בתלייה של המרגל הישראלי אלי כהן, שפעל בסוריה ונתפס על ידי הממשל הסורי.
הפסל במרכז הכיכר
ילד פרפר

ילד פרפר הוא אלבום הסולו השני של המפיק והראפר הישראלי שקל. האלבום יצא לאור ב־16 ביוני 2019.
באלבום מתארחים מיכאל סוויסה ואחיו ישי, טונה, צליל דנין, נורוז, דודו פארוק, מיכאל כהן ויסמין מועלם, איה זהבי פייגלין.
את רוב השירים באלבום הפיק שקל בעצמו, אך מספר שירים הופקו על ידי אורי שוחט, בוי אצ'י, תומר כץ וישי סוויסה.
את שני הסינגלים של האלבום הוציא שקל עוד קודם ליציאתו: "אני מתלבש יפה" יצא ב־10 בספטמבר 2017, ו"פרחים" יצא ב־28 באפריל 2019.
מופע השקת האלבום היה ב-7 באוגוסט 2019 ב"בארבי" בתל אביב. במופע התארחו טונה, דודו פארוק, תומר כץ, איה זהבי פייגלין, נורוז, ואמני ראפ והיפ־הופ נוספים.
רקע

שקל החל לעבוד על האלבום לאחר שחזר מטיול שערך בדרום־אמריקה ב־2012. מאז הוציא את אלבומו הראשון, "רדיו ג'ונאם", והמשיך לעבוד על אלבום נוסף.
על שם האלבום, "ילד פרפר", הודיע לראשונה בהופעה של נצ'י נצ' ב־10 בנובמבר 2018.
השם נובע מחיבתו של שקל לפרפרים, והזדהותו עם הימשכותם לאש אף על פי שהם נשרפים במגע איתה.
רשימת הקטעים

| מס' | שם | מילים | לחן | מפיק(ים) | משך |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | אהבה ותופים (עם ישי סוויסה)   | אייל דוידי, ישי סוויסה | דוידי, ישי סוויסה | שקל, ישי סוויסה | 3:50 |
| 2. | בייביסיטר  | דוידי | דוידי, רותם לוי | שקל | 4:34 |
| 3. | ידעתי (עם מיכאל סוויסה)   | דוידי, מיכאל סוויסה | דוידי, מיכאל סוויסה | שקל, ישי סוויסה | 5:59 |
| 4. | דרמה  | דוידי | דוידי | תומר כץ | 2:21 |
| 5. | על הנייר (עם טונה, צליל דנין)   | דוידי, צליל דנין, איתי זבולון | דוידי | שקל | 3:37 |
| 6. | ילד עיקש (עם נורוז)   | דוידי, אור נורוזי | דוידי | שקל | 3:08 |
| 7. | ידידות (עם דודו פארוק)   | דוידי, אורי קומאי | דוידי | שקל | 2:24 |
| 8. | תני לי עוד  | דוידי | דוידי | שקל, ג'וני גאזל | 5:09 |
| 9. | מה אחי (עם מיכאל כהן)   | דוידי, מיכאל כהן | דוידי | שקל | 3:30 |
| 10. | רוטשילד  | דוידי | דוידי | ישי סוויסה | 3:48 |
| 11. | אני מתלבש יפה  | דוידי | דוידי | שקל, ישי סוויסה | 3:58 |
| 12. | הלילה  | דוידי, לירן מולאים, יהודה שביט, ברונו גרייף | מתי כספי, גרייף | שקל, ישי סוויסה, אורי שוחט, בוי אצ'י, ניר דנן | 4:31 |
| 13. | פרחים  | דוידי | דוידי | תומר כץ | 3:00 |
| 14. | אסתר  | דוידי | דוידי, ישי סוויסה, דרור פז, רביד פלוטניק | שקל | 3:56 |
| 15. | אדמה (עם יסמין מועלם)   | דוידי | דוידי | שקל | 3:45 |
| משך כולל: | משך כולל: | משך כולל: | משך כולל: | משך כולל: | 57 דקות |
הערות שוליים

↑  שקל, תומר כץ, ישי סוויסה, בוי אצ'י, ג'וני גאזל, ניר דנן, אורי שוחט
כיכר מקדוניה

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  כיכר עירונית 
 מיקום:  סקופיה 
 מדינה:  מקדוניה הצפונית 
 קואורדינטות:  41°59′46″N 21°25′54″E﻿ / ﻿41.996123°N 21.431698°E﻿ / 41.996123; 21.431698
  (למפת סקופיה מוגדלת) כיכר מקדוניה(למפת סקופיה רגילה) כיכר מקדוניה
 
כיכר מקדוניה (במקדונית: Плоштад Македонија) היא הכיכר המרכזית של סקופיה, בירת מקדוניה הצפונית. הכיכר נבנתה בין 1920 ו-1940. מבחינה עירונית, היו בכיכר מספר מבנים חשובים כמו: הבנק הלאומי, בית הקצינים, ארמון ריסטיק וארמון מזורה.
לכיכר לא היה שם רשמי, עד להצטרפותה של מקדוניה הצפונית ליוגוסלביה, אז שמה שונה לכיכר "מרשל טיטו".
הכיכר של היום היא אחת מ-3 הכיכרות שנמצאות מצד הדרומי של הנהר וארדאר. עד לרעידת האדמה ב-1963, נוספו בכיכר שני בניינים חשובים: בית הכלבו וארמון פליסטר. לאחר רעידת האדמה, באופן רשמי ומבחינת התוכן, המצב שונה, והתרושש.
הכיכר משמשת בדרך כלל לקיום מספר אירועים תרבותיים, פוליטיים ואחרים. הנשיא, קירו גליגורוב, הכריז בכיכר על עצמאותה של מקדוניה הצפונית והיפרדותה מיוגוסלביה ב-1991.
ב-2007 הודיעה ממשלת מקדוניה הצפונית על תוכניות לשחזר את בית הקצינים, את מבצר סקופיה ואת הכיכר עצמה, שכן כמעט כל המבנים נהרסו לאחר רעידת האדמה שהתרחשה בסקופיה ב-1963.
ב-2011, במסגרת סקופיה 2014, נבנתה ונפתחה מזרקה, שהיא משמשת גם כאנדרטה לזכר אלכסנדר מוקדון, בשם "הלוחם על סוס". בנוסף, הוכרזו מספר אנדרטאות נוספות הקשורות להיסטוריה ולתרבות (אנ') של העם המקדוני. בנוסף, אנדרטה לזכר סמואיל, שליט בולגריה (מק') נמצאת בכיכר.
גלריה

תחריט המתאר את שטח הכיכר של ימינו וסביבתה ב-1594.
נוף לכיכר
נוף לכיכר, לפני רעידת האדמה ב-1963.
הערות שוליים

↑  Влада на Република Македонија
↑  Дневник
↑  https://sitel.com.mk/dnevnik/makedonija/vizija-za-centarot-na-skopje-2014, Сител Телевизија (במקדונית)
יחסי אוזבקיסטן–אוקראינה

| יחסי אוזבקיסטן–אוקראינה |
| --- | --- |
אוזבקיסטן: אוקראינה


אוזבקיסטן: אוקראינה
שטח (בקילומטר רבוע)
447,400: 603,550
אוכלוסייה
36,534,946: 38,139,491
תמ"ג (במיליוני דולרים)
90,889: 178,757
תמ"ג לנפש (בדולרים)
2,488: 4,687
משטר
רפובליקה נשיאותית: משטר נשיאותי-פרלמנטרי

שגרירות אוזבקיסטן בקייב
יחסי אוזבקיסטן–אוקראינה (באוקראינית: Українсько-узбецькі відносини, באוזבקית: O’zbekiston-Ukraina munosabatlari) הם היחסים הדיפלומטיים שבין אוזבקיסטן לאוקראינה. שתי המדינות כוננו יחסים ב-25 באוגוסט 1992. שגרירות אוקראינה בטשקנט נפתחה בשנת 1993 ואילו שגרירות אוזבקיסטן נפתחה בקייב בשנת 1995.
היסטוריה > קשרים כלכליים

אוזבקיסטן מספקת לאוקראינה סיבי כותנה, טקסטיל, מוצרי נפט, ומתכות לא ברזליות. כיום פועלים באוזבקיסטן 48 ארגונים ובאוקראינה 34 חברות אוזבקיות. בשנת 2018, אוזבקיסטן הפכה למדינת הייבוא הגדולה ביותר של סוכר אוקראיני, אשר היוותה 60% מכלל יצוא הסוכר האוקראיני. בתחילת אוקטובר אותה שנה, המשלוחים הסתבכו עקב חקירה של ראדה ורחובנה בדבר יתרון בלתי הוגן לכאורה שניתן ליצרני הרכב האוזבקים בכך שהעניקו להם צורות שונות של תמיכה. האולי מג'ליס השיב לו על ידי הטלת סנקציות ואיסור יבוא על סוכר ותרופות אוקראינים. המשבר הסתיים בדצמבר כאשר הוועדה האוקראינית-אוזבקית המשותפת התכנסה לדון בשיתוף פעולה בנושאים כלכליים לטובת שתי המדינות.
היסטוריה > יחסי תרבות

הגרסה הראשונה של האנדרטה לאנדרטת טאראס שבצ'נקו הותקנה בטשקנט ב-21 בנובמבר 1920. באוקטובר 2000, במהלך ביקורו הרשמי של נשיא אוקראינה, ליאוניד קוצ'מה באוזבקיסטן, הנחתו הוא והנשיא אסלאם קרימוב אבן זיכרון באתר התקנת האנדרטה העתידית לשבצ'נקו. שנתיים לאחר מכן, ב-20 בדצמבר 2002, חשף קוצ'מה את האנדרטה לשבצ'נקו שעשה הפסל ליאוניד ריאבצב. בשנת 2016 הוכרז כי ישנן תוכניות לפתיחת אנדרטת אלישר נבוי בקייב.
ביקורים רמי דרג

מאז כינון היחסים בין שתי המדינות נערכו 8 ביקורים רמי דרג:
ביקורים רמי דרג > ביקורים מאוזבקיסטן באוקראינה

אסלאם קרימוב (אוגוסט 1992; נובמבר 1994; פברואר 1998; אוקטובר 1999)
ביקורים רמי דרג > ביקורים מאוקראינה באוזבקיסטן

ליאוניד קוצ'מה (יוני 1995; אוקטובר 2000; דצמבר 2002; אפריל 2003)
אוקראינים באוזבקיסטן

כיום חיים באוזבקיסטן כ-86,000 אוקראינים או אנשים ממוצא אוקראיני. הם גרים בעיקר בערים עירוניות גדולות כמו טשקנט, סמרקנד, בוכרה ופרגנה, כמו גם דוברי השפה האוזבקית או הסוציאלקט הסורז'יק. רובם שייכים לכנסייה היוונית הקתולית האוקראינית ולכנסייה האורתודוקסית של אוקראינה.
על פי ארכיוני אוקראינה ורוסיה, האוקראינים הראשונים הגיעו למרכז אסיה באמצע המאה ה-18. ההתיישבות ההמונית הראשונה של אוקראינים בטורקמניסטן החלה בשנת 1885 וב-1897 הופיעו יישובי הקבע הראשונים באזור סמרקנד, כאשר נצפו בתי ספר לאוקראינים ומסורות אוקראיניות אחרות. במהלך המלחמה הפטריוטית הגדולה פונו אלפי אוקראינים ב-SSR האוקראיני לאוזבקיסטן הסובייטית. לאחר רעידת האדמה של טשקנט ב-1966, השתתפו למעלה מ-2,500 מהנדסים אוקראינים בשיקום טשקנט. בינואר 2014 התבטאו מנהיגי הפזורה האוקראינית בגנות עצרת בלתי מורשית לתמיכה ביורומיידן ליד האנדרטה לשבטצ'נקו, בה הניפו המשתתפים דגלים של אוקראינה, גאורגיה וצבא המורדים האוקראיני.
אוקראינים באוזבקיסטן > אנשים מפורסמים

ולדימיר קוזאק – כדורגלן אוזבקי ממוצא אוקראיני שמשחק כיום בפאקטקור טשקנט.
ויקטור פסולקו – יוצא אוקראינה באוזבקיסטן.
סולטן רחמנוב – מרים משקולות אולימפי אוזבקיסטני-אוקראיני.
אנדריי קריאקה – מאמן כדורגל אוקראיני / רוסי ממוצא אוזבקיסטני.
קונסטנטין בונדרב – סגן ראש ראדה ורחובנה יליד טשקנט.
סוגדיאנה פדורינסקאיה – זמרת ושחקנית אוזבקית.
אגור קרימטס – שחקן כדורגל מקצועי.
יקטרינה חילקו – מתעמלת בטרמפולינה ילידת אוזבקיסטן.
בוריס בדר – גאולוג של ה-SSR האוזבקי.
ליאוניד ווליצ'קו – מאמן כדורסל והוקי אוזבקי ממוצא אוקראיני.
יחסי איטליה–אירלנד

| יחסי איטליה–אירלנד |
| --- | --- |
איטליה: אירלנד


איטליה: אירלנד
שטח (בקילומטר רבוע)
301,340: 70,273
אוכלוסייה
59,293,250: 5,268,332
תמ"ג (במיליוני דולרים)
2,254,851: 545,629
תמ"ג לנפש (בדולרים)
38,029: 103,568
משטר
רפובליקה

יחסי איטליה–אירלנד הם היחסים הנוכחיים וההיסטוריים בין אירלנד לאיטליה. שתי המדינות חברות באיחוד האירופי ובארגון לשיתוף פעולה ופיתוח כלכלי.