stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
לאנס ארמסטרונג
האשמות בדבר שימוש בסמים > ההתוודות

ב-14 בינואר 2013 כינס ארמסטרונג את עובדי "קרן ארמסטרונג למלחמה בסרטן", הודה והתנצל בפניהם על כך שהשתמש בחומרי אמרוץ במרוצי האופניים בהם נטל חלק. בריאיון לתוכניתה של אופרה וינפרי, ששודר ב-17 בינואר 2013, הודה לאנס ארמסטרונג בשימוש בחומרי אמרוץ בכל שבעת ניצחונותיו בטור דה פראנס. הוא התנצל ואמר שהוא אכזב אנשים רבים שהאמינו בו. הוא לא הודה בהאשמות הרשות האמריקנית למלחמה בסמים בספורט לפיהן הוא הדיח אחרים לשימוש בסמים, ואף ארגן רשת לחלוקת הסמים ולהסתרתם. הרשות אמריקאית למלחמה בסמים בספורט טענה בתגובה כי הוא ממשיך להפיץ שקרים, והתנצלותו אינה כנה.
בשנים שלאחר מכן שילם ארמסטרונג יותר מ-20 מיליון דולר פיצויים בגין תביעות מצד גורמים שונים. תביעות הפיצויים השונות הסתיימו עם הסכם פשרה שנחתם בשנת 2018 עם הממשל הפדרלי, על החזר של חמישה מיליון דולר, שהיו כספי החסות הממשלתיים שהושקעו בו ובקבוצת "יו.אס פוסטל" בטרם הודה בשימוש במשפרי הביצועים.
קרן ארמסטרונג למלחמה בסרטן

הצלחתו של ארמסטרונג, לצד הכסף והפרסום הרב שהגיעו בעקבותיה, איפשרו לו לפעול רבות בתחום המאבק במחלת הסרטן. בשנת 1997, הקים ארמסטרונג את "קרן ארמסטרונג למלחמה בסרטן", גוף המתמקד בהגשת סיוע נפשי לקורבנות המחלה ומשפחותיהם. ארמסטרונג מגדיר כ"ניצוֹל" את מי שמתמודד או התמודד עם סרטן. הגדרה זו באה לבטא את ההרגשה של רבים שעברו את המחלה, וגם אם החלימו מבחינה גופנית, יישאו לעולם את הטראומה הנפשית הכרוכה בה. חוויה זו מוכרת לאנשים שהיו במצב של כמעט מוות גם מסיבות אחרות, לכן הגישה המיוחדת של ארמסטרונג יכולה להתאים גם למצבים אחרים. השאלה שאנשים במצב זה מתמודדים אתה היא, לדברי ארמסטרונג: "מהרגע שהבנת שאתה הולך לחיות, מה אתה עושה?" שאלה שלמרבה הפלא, די קשה להשיב עליה.
"קרן לאנס ארמסטרונג למלחמה בסרטן" שמה לה למטרה לסייע לניצולים בארבע דרכים: מידע, תמיכה, מוטיבציה ותקווה. באתר האינטרנט של הקרן ניתן למצוא מאגר מידע בנושאים אלו. סיסמת הקרן היא "איחוד הוא עוצמה, ידע הוא כוח וגישה היא הכל".
הקרן וחברת נייקי הוציאו את הצמיד LIVESTRONG שממנו נמכרו כ-80 מיליון יחידות והרווחים ממכירתו מיועדים למטרות הקרן, נכון ל-2012.
באוקטובר 2012 החליט ארמסטרונג לפרוש מכל פעילות בקרן עקב ההאשמות נגדו על שימוש בסמים. בהודעת העזיבה הוא אמר כי פעילותו בקרן עלולה בשלב זה לגרום לנזק תדמיתי לקרן, ולכן הוא עוזב אותה. בנובמבר 2012 הודיעה הקרן שהיא משנה את שמה לקרן "Live Strong".
חייו הפרטיים

לאנס קרוי על שמו של שחקן פוטבול אמריקאי מקבוצת דאלאס קאובויס בשם לאנס רנצל. אביו הביולוגי עזב את אמו כאשר לאנס היה בן שנתיים. בשנת 1974 נישאה אמו בשנית ולאנס אומץ על ידי טרי ארמסטרונג. לאנס מתאר בספרו כי טרי נהג להכותו במחבט. ארמסטרונג ניתק את קשריו עמו ולמעשה רק שמר את שמו. אמו של ארמסטרונג נישאה 4 פעמים.
ארמסטרונג פגש את קריסטין ריצ'רדס ביוני 1997 ונשא אותה במאי 1998. לזוג נולד בן וזוג תאומות. ההריונות יצאו לפועל הודות לכך שארמסטרונג הקפיא זרע טרם הניתוח והכימותרפיה והזוג עבר תהליכים ארוכים של טיפולי פוריות והפריה חוץ-גופית.
הזוג התגרש בשנת 2003. לבקשתו של ארמסטרונג הוטסו ילדיו למעמד הניצחון בטור של 2005 והשתתפו בטקס: בנו אחז בגביע המוענק ובנותיו, בשמלות צהובות, אחזו בזר הפרחים הצהוב ובקמע פוחלץ אריה המוגש למנצח.
לאחר גירושיו, החל ארמסטרונג לצאת עם הזמרת שריל קרואו. מערכת יחסים זו זכתה לסיקור נרחב בתקשורת והזוג אף הודיע על אירוסיו בספטמבר 2005. מאוחר יותר, בפברואר 2006 הודיע הזוג על פרידה. בדצמבר 2008 הודיע ארמסטרונג כי חברתו, אן הנסן, בהריון. היריון זה, שלא נוצר בהפריה חוץ גופית, הסתיים בלידת בנו מקס ביוני 2009. באוקטובר 2010 נולדה להנסן וארמסטרונג בת, אוליוויה מארי. הנסן וארמסטרונג נישאו באוגוסט 2022.
ארמסטרונג הוא אגנוסטי ולמרות זאת הוא נושא צלב על צווארו. בספרו הוא מתייחס לאמונתו: "אם אמנם קיים אלוהים בסוף חיי, קיוויתי שהוא לא יאמר "מעולם לא היית נוצרי, אז אתה לא תיכנס לגן העדן". אם כך, אני הייתי משיב, "אתה יודע מה? אתה צודק. בסדר"."
ארמסטרונג רמז בעבר כי ייתכן וירוץ למשרת מושל טקסס ויחסיו עם ג'ורג' ווקר בוש מוגדרים על ידיו כ"חברים". ארמסטרונג חובב גאדג'טים ותקשורת: הוא מנהל בלוג ומתראיין תדירות לאתר שלו ולאתר הקרן. הוא מעדכן תדירות את דף הטוויטר שלו. יותר מ-2,500,000 איש עוקבים אחרי דף זה.
ארמסטרונג כתב שלושה ספרים: "בחזרה לחיים", המתאר את המאבק בסרטן; "כל שנייה קובעת", המתאר גם הוא את המרוצים שלאחר הסרטן ואת הספר "comeback 2.0" המתאר את חזרתו לרכיבה לאחר פרישתו בשנת 2005. הספר טרם ראה אור בעברית.
ארמסטרונג מתגורר באוסטין, טקסס והוא הבעלים של חווה גדולה, גם היא בטקסס.
הישגים בולטים כמקצוען

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|   1993- בקבוצת מוטורולה ניצחון באליפות העולם   הטור של אמריקה – מקום ראשון כללי  טור דה פראנס – ניצחון בשלב 8  טור דופונט – ניצחון בשלב אחד, מקום שני כללי  הטור של שוודיה – ניצחון בשלב אחד, מקום שלישי כללי  מרוץ Kmart במערב וירג'יניה – ניצחון בשני קטעים, מקום ראשון כללי 1994 – בקבוצת מוטורולה טור דופונט – ניצחון בשלב אחד. 1995 – בקבוצת מוטורולה טור דה פראנס – ניצחון בשלב 18  קלאסיקה סן סבסטיאן – ניצחון  פריז–ניס – ניצחון בשלב 5  טור דופונט – מקום ראשון כללי, ראשון בדירוג המטפסים, ניצחון בשלושה קטעים  קלאסיקה של מערב וירג'יניה – מקום ראשון כללי, ניצחון בשני קטעים  הטור של אמריקה – מקום ראשון כללי |  1996 – בקבוצת מוטורולה טור דופונט – מקום ראשון כללי, ניצחון בחמישה קטעים.  לה פלש ואלון – ניצחון 1998 – בקבוצת רשות הדואר האמריקאי הטור של לוקסמבורג – מקום ראשון כללי  וואלטה אספניה – רביעי בדירוג הכללי 1999 – קבוצת רשות הדואר האמריקאי טור דה פראנס – מקום ראשון כללי. ‏  דופינה ליברה – ניצחון בקטע אחד. (פרולוג) 2000 – קבוצת רשות הדואר האמריקאי מדליית ארד במשחקים האולימפיים בסידני, מקצה המרוץ נגד השעון  דופינה ליברה – ניצחון בשלב אחד (מרוץ נגד השעון).  טור דה פראנס – מקום ראשון כללי, ניצחון בשלב אחד. ‏ 2001 – קבוצת רשות הדואר האמריקני   טור דה פראנס – מקום ראשון כללי, ניצחון בארבעה קטעים. ‏  הטור של שווייץ – מקום ראשון כללי, ניצחון בשני קטעים. |  2002 – קבוצת רשות הדואר האמריקאי טור דה פראנס – מקום ראשון כללי. ניצחון בארבעה קטעים ‏  דופינה ליברה – מקום ראשון כללי, ניצחון בשלב אחד. 2003 – קבוצת רשות הדואר האמריקאי טור דה פראנס – מקום ראשון כללי. ניצחון בשלב אחד, מרוץ קבוצתי נגד השעון ‏  דופינה ליברה – מקום ראשון כללי, ניצחון בשלב נגד השעון. 2004 – קבוצת רשות הדואר האמריקאי טור דה פראנס – מקום ראשון כללי, ניצחון בחמישה קטעים. ‏  הטור של ג'ורג'יה – מקום ראשון כללי, ניצחון בשני קטעים 2005 – קבוצת דיסקברי דופינה ליברה – ראשון בדרוג הנקודות.  טור דה פראנס – מקום ראשון כללי, ניצחון בשלב אחד. ‏ 2009 – קבוצת מלו ג'וני טור גילה-מקום שני כללי, ניצחון בשלב אחד. 2009 – קבוצת אסטנה טור דה פראנס – מקום שלישי כללי 2010 – קבוצת רדיושק הטור של שווייץ – מקום שני כללי  הטור של לוקסמבורג – מקום שלישי כללי |
ההישגים המסומנים בקו הם תארים שנשללו מארמסטרונג בעקבות שימוש בסמים אסורים.
הישגים בולטים כמקצוען > פרסים נוספים

בשנת 2002 הוכתר כספורטאי השנה של ספורטס אילוסטרייטד.
קיבל את פרס ESPY של ESPN בשנים 2003, 2004, 2005, ו 2006.
זכה בתואר  ספורטאי השנה ובתואר קאמבק השנה בטקס פרסי לוריוס (אנ'), אולם תארים אלו נשללו ממנו בהמשך.
לקריאה נוספת

לאנס ארמסטרונג, בחזרה לחיים: זה לא רק סיפור של אופניים, מאנגלית: הדס וייס, מטר, 2003.
לאנס ארמסטרונג, כל שנייה קובעת, מטר, 2004
דניאל קויל, מלחמתו של לאנס ארמסטרונג, מטר, 2006.
יוהאן ברוניל וביל סטריקלנד, אולי אפילו ננצח, מודן, 2011.
בוסה נובה

| --- | --- |

שני יוצרי הז'אנר, ז'ואאו ז'ילברטו (שמאל) ואנטוניו קרלוס ז'ובים (ימין)
 מקורות סגנוניים:  סמבה, ג'אז, שורו, מוזיקה קלאסית
 מקורות תרבותיים:  סוף שנות ה-1950, זונא סול, ריו דה ז'ניירו, ברזיל
 נגזרות:  סמבה-ג'אז, סמבה-לנקו, סמבס
בוסה נובה (בפורטוגזית: Bossa Nova) הוא סגנון מוזיקלי שגיבשו המלחין אנטוניו קרלוס ז'ובים והזמר-גיטריסט ז'ואאו ז'ילברטו בברזיל בשלהי שנות ה-50 של המאה ה-20. הסגנון הפך פופולרי מאוד ברחבי העולם בשנות ה-60 והשפיע רבות על התפתחות המוזיקה הפופולרית ומוזיקת הג'אז מסוף המאה ה-20 ועד היום.
מקורות והיסטוריה

משמעות השם "בוסה נובה" הוא "בוסה חדשה". המילה "בוסה" הייתה שגורה בפי מוזיקאים בברזיל גם טרם הופעת הבוסה נובה כסגנון מוזיקלי, והיא באה לציין ביצוע מלא חן וקסם.
מקורות הבוסה נובה במוזיקה העממית הברזילאית: סמבה אפרו-ברזילאית קצבית מצד אחד ובלאדות דייגים נוגות מאידך. אלו, יחד עם השפעות ג'אז אמריקני, הביאו לסגנון החדש: מעין סמבה רוגעת נטולת כלי הקשה רועשים ובעלת דגש מיוחד על הרמוניה מורכבת.
הבוסה נובה הוצגה לראשונה באוזני קהל ברזילאי בשנת 1958 על ידי ז'ואאו ז'ילברטו שביצע מלחניו של ז'ובים. שנה לאחר מכן, ב-1959, כאשר יצא לאקרנים הסרט "אורפאו נגרו" מלווה בלחניו של ז'ובים, זכה הסגנון החדש לפופולריות גם בשאר מדינות אמריקה הלטינית. ב-1962 כבש הסגנון את ארצות הברית עם אלבום שהקליטו נגני הג'אז הסקסופוניסט סטן גץ והגיטריסט צ'ארלי בירד, המוקדש לקטעי בוסה נובה של ז'ובים.
הפופולריות הבינלאומית הגדולה באה עם האלבום שיצא מיד אחר כך בשנת 1963, כולו לחני בוסה נובה של ז'ובים בביצוע גץ, ז'ואאו ז'ילברטו ואשתו אסטרוד. רוב שירי האלבום הפכו להיטים בינלאומיים (בהם "הנערה מאיפנימה" ו-"Desafinado").
הקלטות מאוחרות יותר של זמרי ג'אז ידועים כמו אלה פיצג'רלד ופרנק סינטרה המוקדשות לשירי בוסה נובה של ז'ובים, ביססו את מעמדה כאחד הסגנונות המשפיעים ביותר על המוזיקה הפופולרית ומוזיקת הג'אז עד היום. בשלהי שנות ה-60 פחתה הפופולריות של הבוסה נובה, אך היא היוותה בסיס לסגנונות חדשים במוזיקה הברזילאית, כמו הטרופיקליה וה-MPB.
כלי נגינה אופייניים

בביצועם ה"קלאסי", קטעי בוסה נובה הם בעיקר שירה בליווי פריטה על מיתריה הגבוהים של גיטרה קלאסית (שלושת מיתרי הניילון), כפי שנהג ז'ילברטו חלוץ מבצעיה. גם בעיבודים להרכבי ג'אז גדולים יישמר לגיטרה כמעט תמיד תפקיד הקצב הבסיסי.
הפסנתר גם הוא כלי מקובל בביצוע בוסה נובה: ז'ובים כתב וביצע את קטעי הבוסה נובה שלו בעיקר בליווי פסנתר. האפשרויות המגוונות בפסנתר גם הקלו על הגישור וההפריה ההדדית בין סגנונות הבוסה נובה והג'אז.
תופים וכלי הקשה מהווים מרכיב חיוני בבוסה נובה. קיים סגנון תיפוף ייחודי לה המחקה מעט את תפקיד הטמבורין בסמבה, עם הקשות על מסגרת התוף בלבד.
ליווי תזמורתי עשיר ומצועצע יותר מקושר לעיבודים צפון-אמריקניים, המכונים לעיתים "מוזיקת מעליות" או "מוזיקת חתונות".
מבנה

המקצב הבסיסי של הבוסה נובה שאול ממקצב הסמבה, המשלב תבניות קצב שמקורן בקהילות עבדים מאפריקה עם אלמנטים הלקוחים ממוזיקת מארש אירופית.
כמו הסמבה, כתובה הבוסה נובה במקצב 2/2 בדרך כלל, עם דגש על הפעמה הראשונה.
בליווי הגיטרה הטיפוסי, פורט האגודל על מיתר הבס (הצליל הנמוך) בפעמות 1 ו-3, בעוד שאר האצבעות פורטות בו-זמנית על המיתרים הגבוהים בפעמות 1, 2, ובהשהיה אחרי פעמה 3, כפי שמודגם באיור המצורף:
מבחינה הרמונית בסגנון הבוסה נובה ניכרת הרמוניית ג'אז: רב השימוש באקורדים מוגדלים, מוקטנים ומורכבים ("מלוכלכים") רוויים בשימוש בצלילי מתח, כדוגמת שלוש התשיעיות, שני סוגי האחת עשרה ושני סוגי השלוש עשרה, המעצימים את ההשהיה ההרמונית. אופייניים לבוסה נובה מהלכים הרמוניים כרומטיים: צעדים הרמוניים הדרגתיים.
שירי בוסה נובה טיפוסיים מורכבים בדרך כלל משני בתים ולרוב הם נטולי פזמון (בניגוד לרוב שירי המוזיקה הפופולרית). אורכו של שיר בוסה נובה נע בין 2 ל-4 דקות. הקלטותיהם הראשונות של ז'ובים וז'ילברטו כללו קטעים המורכבים אף מבית אחד בלבד שבוצע פעמיים, ואורכם היה לעיתים פחות מ-2 דקות.
רבים מקטעי הבוסה נובה כלולים בספר הסטנדרטים (ה-Real Book) המשמש את נגני הג'אז.
ממבצעי הבוסה נובה המרכזיים

ז'ואאו ז'ילברטו
אנטוניו קרלוס ז'ובים
ויניסיוס דה מוראיס
באדן פאוול
אסטרוד ז'ילברטו
סרז'יו מנדז
צ'רלי בירד
סטן גץ
קטעי בוסה נובה מוכרים

Garota de Ipanema (The Girl from Ipanema)
Samba de uma nota só (One Note Samba)
Desafinado
Águas de março
A felicidade
Corcovado (Quiet Nights of Quiet Stars)
Chega de Saudade (No More Blues)
Wave
שירים ישראליים בסגנון הבוסה נובה (רשימה חלקית)

"אל הגבים": אריק לביא
"בואי לאילת": ליאור ייני
"בתי את בוכה או צוחקת": חוה אלברשטיין
"מות הפרפר": חוה אלברשטיין
"שתיקת הים": יהודית רביץ
"מי לאהבה" (מי שלמחול נועד): יהודית רביץ
"מעיין" (כשצוחקת מכשפת היער): קורין אלאל
"סוזי דולצינאה": מתי כספי
"פגישה (בוסה-נובה)": איה כורם
"Samba do sofrer": אליזט
"לוארי קפה (ירח וקפה)": אליזט
"אולי מחר": נורית גלרון (לחן: יעל גרמן)
"כפרה שלי": נצ'י נצ'
תורגמו ובוצעו בעברית:
"עזור לי" (מתוך "ארץ טרופית יפה")
"אושר" (מתוך "ארץ טרופית יפה")
"והגשם יבוא" (מתוך "לילה גוב", בביצוע גידי גוב ומיקה קרני)
בספטמבר 2008 הוציאה להקה ישראלית חדשה בשם "בוסה" דיסק ובו מבחר שירים ישראליים מוכרים בעיבוד בוסה נובה מחודש.
מנהיגות

מנהיגות היא מאפיין אישיות המאפשר להוביל אנשים אחרים אל עבר מטרה משותפת במינימום סמכות. פעולה מנהיגותית, מתקשרת בצורה ישירה להשפעה וליצירת שינוי.
הגדרת מושג המנהיגות

המנהיגות נחשבת תכונה חשובה בחברה האנושית והניסיון להבין ולהגדיר מנהיגות מעסיק פילוסופים וחוקרים כבר משחר ההיסטוריה הכתובה. לפי אריסטו, המנהיגות מורכבת מאמינות (אתוס), הנמקה (לוגוס), ופאתוס. התאוריות המדעיות המסורתיות טענו בעבר שכישורי מנהיגות הם מולדים. תאוריות עכשוויות בפסיכולוגיה, לעומת זאת, טוענות כי היבטים רבים במנהיגות ניתנים.
במקביל, גישות מודרניות נוטות להתייחס למנהיגות כאל תופעה התלויה בהקשר. לפי שיטות אלה אופן מימוש המנהיגות בהקשר אחד איננו בהכרח רלוונטי באחר. כך לדוגמה, הצלחה כמנהיג ביחידת מכירות לא בהכרח מנבאת הצלחה כראש המדינה או כאמון על תחום הביטחון במדינה. המשותף לכל ההגדרות היא היכולת להוביל אנשים למימוש שינוי ופעולה להשגת מטרה משותפת.
הגדרת מושג המנהיגות > בין מנהיגות וסמכות

רוב העיסוק ההגותי והמחקרי במנהיגות עוסק בבעלי הסמכות (למשל – שליטים, מנהלים) ואינו מבחין בין סמכות למנהיגות. ההבחנה בין מנהיגות (Leadership) לבין שלטון (Rulership) או סמכות (Authority) מקלה על הגדרת התופעה. כאשר אנשים מצייתים לדמות מסוימת המחזיקה בסמכות רשמית, לדוגמה – מלך, מנהל, קצין בכיר – קשה להבחין אם הם פועלים מתוך רצונם או מתוך חשש לענישה מצד נושא הסמכות. השימוש בכח ישיר פועל באותו האופן – כאשר אדם מציית לאיום המלווה באקדח – הוא מציית לכוח. כאשר אדם מציית להוראות של רופא – הוא מציית לכוח המודרני: ידע ומומחיות.
גישות המסבירות מנהיגות

שתי גישות בולטות בתחום המנהיגות מתייחסות לשני מרכיבים עיקריים: הראשונה, גישת התכונות, מתייחסת לדמות המנהיג, כאשר המנהיג הוא אדם הניחן בתכונות מולדות יוצאות דופן, שמכוחן הוא משפיע. השנייה, הגישה המצבית, מתייחסת למצב, כאשר הנסיבות, ולא התכונות או המאפיינים של המנהיג, הן הקובעות את ההשפעה. כיום, חקר המנהיגות מתמקד בגישה שלישית, הרואה במנהיגות יחסי גומלין בין מנהיגים לבין מונהגים. תופעת המנהיגות נובעת מהתייחסות גומלין סובייקטיבית כלשהי, ומסבירה מדוע דמות מסוימת תתפס ותוכר כמנהיג.
יכולות המיוחסות למנהיג

בעבר היה נהוג לייחס את יכולת המנהיגות להשראה אלוהית כביכול (מה שמכונה בלועזית "כריזמה"). אולם כיום מקובל לחשוב כי מדובר בפוטנציאל הקיים במידה זו או אחרת בכל אדם ושניתן לפתח ולטפח אותו, ואפילו להתאימו לסיטואציה ספציפית. על בסיס גישה זו התפתחו בעשורים האחרונים מתודולוגיות העוסקות בפיתוח ובטיפוח המנהיגות. למרות קיומם של הבדלים בולטים בין הגישות השונות, כולן מסכימות פחות או יותר על הגדרה של המנהיגות המבוססת על קיומן של יכולות אנושיות מסוימות אצל המנהיג. בין היתר, ניתן למנות את היכולות הבאות כאלה שיש לגביהן את ההסכמה הרחבה ביותר:
הצגת חזון – היכולת להגדיר באופן ברור ומוחשי את המטרה המשותפת שאליה המנהיג מוביל.
דוגמה אישית – היכולת לבטא במעשה ובהתנהגות את הערכים לפיהם המנהיג מצפה מהציבור לפעול.
קבלת החלטות ויישומן – היכולת לשקול שיקולים שכלתניים אל מול שיקולים רגשיים בעת קבלת החלטות וניהול סיכונים, יחד עם יישומן באופן עקבי עד השלמתן.
הובלת שינויים – היכולת להתמודד עם מצבים של שינוי על כל המורכבות והקושי הכרוכים בהם.
גישה פסיכו-חברתית – אינטואיציה לגבי האופן בו מושפעים הצרכים הנחוצים למונהגים, על מנת שיפעלו באופן עקבי ומלא אל הגשמת המטרות, אליהן מוביל המנהיג.
כושר ארגון – היכולת לעצב, להפעיל ולתחזק ביציבות מבנים ארגוניים.
אומץ – היכולת לקבל החלטות בסיטואציה ייחודית, שנראות למונהגים חורגת ממטרות העל (בשל מגבלות אתיות, אסטרטגיות או אינטלקטואליות) ולהוביל ליישומן, תוך שמירה על אמון המונהגים.
האצלת סמכויות – היכולת להאציל מסמכויותיו לאנשים אחרים מבלי להפחית מאחריותו לתוצאות.
סגנונות מנהיגות

קיימים סגנונות שונים של מנהיגות, הנבדלים זה מזה בשלושה גורמים עיקריים:
תפיסת המנהיג את תפקידו ואת סמכויותיו. למשל מנהיגות שירותית.
תפיסת החברה את תפקידי המנהיגות.
מידת החשיפה של המנהיג אל מונהגיו.
ניתן לומר כי הצלחתו של מנהיג תלויה במידה רבה בהתאמת סגנון המנהיגות שלו לנסיבות שבהן עליו להנהיג.
סגנונות מנהיגות > מנהיג אישי ומנהיג חברתי

מדובר על שני סוגי מנהיגים: מנהיגים אישיים ומנהיגים חברתיים. מניעיו של המנהיג האישי הם לשרת את האינטרס העצמי שלו ואילו המנהיג החברתי אינו מונע רק על ידי האינטרס האישי אלא משרת את האינטרס הציבורי. המנהיג האישי מפגין התעלמות מזכויות ומרגשות של אחרים, חסר סובלנות ומאופיין בהתנהגויות נצלניות. מנהיג זה מפגין לעיתים קרובות תוקפנות בלתי נשלטת תוך שהוא מתכחש לה. המנהיג האישי מעורר אצל מונהגיו רגשות של צייתנות וכניעה ואף יוצר תלות כלפיו. לעומתו, המנהיג החברתי אינו מתעלם מרגשות, מזכויות ומ"כללי המשחק" המקובלים. הוא מתייחס למונהגיו בצורה שוויונית, מפתח ומעצים אותם. המנהיג החברתי משפיע מבחינה חברתית באמצעות מנגנון ההפנמה, כלומר שילוב של ערכי המנהיג כעקרונות מנחים אל תוך התפיסה העצמית של המונהגים.
סגנונות מנהיגות > מנהיג מתגמל ומנהיג מעצב

על פי מודל ניתוח העסקאות (TA), קיימים שני סוגי מנהיגים: המנהיג המתגמל והמנהיג המעצב.
המנהיג המתגמל פועל להשיג את מטרותיו באמצעות שכר ועונש. הוא מאמין שאנשים פועלים בגישת התועלתיות, כלומר שהם תמיד ינסו להשיג את האינטרס שלהם בכל מחיר ערכי. הוא מאמין כי אם יציע להם הצעה טובה הם ייקחו אותה בשתי ידיים. המנהיג המתגמל ייצור מעין "סחר חליפין כלכלי" בינו לבין המונהגים – אם ייתנו לו את תמיכתם ויקדמו אותו הוא יעזור להם לממש את האינטרסים שלהם.
מנהיגות מסוג זה חולפת במהירות, שכן האינטרסים עלולים להשתנות. יתר על כן, פעמים רבות יש התנגשות אינטרסים של המונהגים וכל החלטה שהמנהיג מקבל פוגעת במנהיגותו.
המנהיג המעצב פועל להשיג את מטרותיו באמצעות שימוש בעולם ערכים שהמונהגים מזהים איתו. המנהיג המעצב מאמין כי העולם פועל על פי צו ערכי ברור וידוע. הוא חושב שהוא יכול לשפר את הקבוצה באמצעות הדגשת הערכים הללו. הוא רוצה שהקבוצה תלך על פי העקרונות המנחים אותו כי הוא מאמין שהם נכונים.
הוא נותן תחושה למונהגים שהוא מוביל אותם למקום טוב יותר, שבו הם מפתחים את עצמם כפרטים וכקבוצה.
המנהיג המעצב מצליח ליצור אצל המונהגים שביעות רצון וכך הם מבקשים להמשיך וללכת אחריו גם בטווח הארוך.
מנהיגות בארגון ורגשות

מנהיגות היא תהליך טעון ברגשות כאשר הרגשות שזורים עם תהליך השפעה חברתית. למצב הרוח (mood) של המנהיג בארגון יש השפעה על חברי הקבוצה המונהגת בכמה מישורים:
מצב הרוח של חברי הקבוצה מושפע ממצב רוחו של המנהיג. הפגנת מצב רוח חיובי של המנהיג מביאה למצב רוח חיובי יותר אצל חברי הקבוצה. הדבר נכון גם למצב רוח שלילי. המנהיג מעביר את מצב רוחו באמצעות מנגנון הדבקה רגשית (mood contagion). זהו כנראה אחד המנגנונים הפסיכולוגיים שבאמצעותו מנהיג כריזמטי משפיע על המונהגים.
בקבוצה קיים רגש קבוצתי (group affective tone). זוהי תופעה ברמת הקבוצה, המתרחשת כאשר לחברי הקבוצה יש תגובות רגשיות אחידות ועקביות. הפגנת מצב רוח חיובי על ידי המנהיג תביא למצב רגשי קבוצתי חיובי.
תהליכים קבוצתיים יושפעו ממצב רוחו של המנהיג. מצב רוחו מספק מידע לחברי הקבוצה לגבי התהליכים שהקבוצה מבצעת. לדוגמה, מצב רוח טוב מאותת על התקדמות טובה ומשדר ביטחון בקבוצה. כתוצאה מכך תיווצר התנהגות חברית יותר וברמה הארגונית יהיה תיאום גבוה יותר בביצוע המשימות. במחקר על שירות לקוחות נמצא שמצב רוח חיובי של המנהיג משפר את ביצועי הקבוצה, אם כי נתון זה שונה במחקרים שונים.
מעבר למצב רוחו של המנהיג, גם התנהגותו היא מקור לרגשות חיוביים ושליליים של המונהגים. המנהיג יוצר אירועים וסיטואציות שגוררים תגובה רגשית. דוגמאות – מתן משוב, הקצאת משימות, חלוקת משאבים. כל אירוע מסוג זה יוצר רגש שישפיע על התנהגות המונהג בארגון.

אינטליגנציה רגשית של המנהיג, כלומר יכולתו לנהל את הרגשות שלו ושל האחרים, היא רכיב חשוב במנהיגות אפקטיבית.
לקריאה נוספת

רונאלד א' חפץ, מרטי לינסקי, מנהיגות במבחן, ידיעות ספרים, 2008
אליעזר שקדי, למה מי זה מייקל?!, ידיעות ספרים, 2021, הפרק "הנבחר", עמ' 395–397.
הערות שוליים

1 2  למשל גישת המנהיגות ההסתגלותית מבית מדרשם של פרופ' רונאלד חפץ ומרטי לינסקי מבית הספר למנהיגות של הרווארד
↑  George J.M. 2000. Emotions and leadership: The role of emotional intelligence, Human Relations 53 (2000), pp. 1027–1055
1 2 3 4  Sy, T. & Cote, S & Saavedra R. 2005. The contagious leader: Impact of the leader’s mood on the mood of group members, group affective tone, and group processes. Journal of Applied Psychology, 90(2): pp. 295–305. http://www.rotman.utoronto.ca/~scote/SyetalJAP.pdf(הקישור אינו פעיל, 12.2.2019)
↑  Bono J.E. & Ilies R. 2006 Charisma, positive emotions and mood contagion. The Leadership Quarterly 17(4): pp. 317–334
↑  George J.M. 2006. Leader Positive Mood and Group Performance: The Case of Customer Service. Journal of Applied Social Psychology: 25(9) pp. 778–794
↑  Dasborough M.T. 2006.Cognitive asymmetry in employee emotional reactions to leadership behaviors. The Leadership Quarterly 17(2):pp. 163–178
↑  Goleman D., Boyatzis R. E., McKee A. 2004. Primal Leadership:Learning to Lead with Emotional Intelligence. Harvard Business Press
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007560528105171  GND: 4018776-7  LCCN: sh85075480  LNB: 000059698  NARA: 10642651  NDL: 00569446  NKC: ph127401
ג'ואנה מרי בויס

| --- | --- |
 לידה:  7 בדצמבר 1831 Maida Vale, הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  15 ביולי 1861 (בגיל 29) לונדון, הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד 
 זרם באמנות:  האחווה הפרה-רפאליטית 
 בן או בת זוג:  הנרי טנוורת' וולס 
 
ג'ואנה מרי בויס (באנגלית: Joanna Mary Boyce‏; 7 בדצמבר 1831 – 15 ביולי 1861) הייתה ציירת בריטית הקשורה לאחוות הפרה-רפאליטית. היא הפיקה יצירות מרובות עם נושאים היסטוריים, דיוקנאות וחיברה ביקורת אמנות בתגובה לבני דורה. היא הייתה אחותו של הצייר ג'ורג' פרייס בויס.
ביוגרפיה

ג'ואנה מרי בויס, נולדה בלונדון הייתה בתם של ג'ורג' בויס, סוחר יין שעבר לתעסוקה בתחום הפיננסים ואשתו אן.
תמיכה מאביה ואחיה הגדול ג'ורג' פרייס בויס עזרה לג'ואנה מרי בויס להשיג חינוך מוקדם וקפדני באמנויות החזותיות. היא החלה לימוד רשמי של רישום עוד בגיל אחת עשרה ומילאה מספר ספרי סקיצות כנערה צעירה. בגיל שמונה עשרה היא נכנסה לאקדמיה לאמנות של קארי, ולאחר מכן התאמנה אצל ג'יימס מתיוס ליי, בבית הספר שלו ברחוב ניומן, לונדון. ב-1855 היא יצאה לנסיעה ממושכת לפריז, שם למדה באטלייה של תומאס קוטיר.
קריירה

בויס הציגה לראשונה את יצירות האמנות שלה בפומבי בשנת 1855 באקדמיה המלכותית. הציור שלה "אלגיבה" זיכה את בויס בהערצה של מבקרים כמו ג'ון ראסקין ופורד מדוקס בראון. בציור בויס תיארה את הדוגמנית ליזי רידלי כגיבורה טרגית מהאגדה ההיסטורית האנגלו-סכסית, אולי בהשראת התקדים של הצייר הפרה-רפאליטי ג'ון אוורט מיליי שצייר את אלגיבה שמונה שנים קודם לכן.
בעקבות תערוכתה הראשונה, המשיכה בויס לשאוף למצוינות אמנותית באמצעות רישום נרחב ונסיעות בינלאומיות לצפייה באמנות. היא בילתה את 1857 באיטליה, ובדצמבר אותה שנה נישאה לצייר מיניאטורות הנרי טנוורת' וולס ברומא. בויס ניצלה את זמנה באיטליה כדי לעבוד על ציורים כמו "מסע הצלב של הבנים" ודיוקן של אשה ונציאנית. בנוסף לפרקטיקה האמנותית שלה בתקופה זו, בויס גם המשיכה בביקורת וניתוח יצירות האמנות של בני דורה. בויס פרסמה חלק מהניתוח הזה ב"סאטרדיי ריוויו", שבו היא שיבחה את הכנות והעקרונות של תנועת האמנות הפרה-רפאליטית, וציינה את ההשפעה החיובית של ג'ון ראסקין על עולם האמנות האנגלי.
שנים אחרונות

עבודותיה המאוחרות יותר של בויס כוללות ראש אישה מולאטית, דיוקן של מהגרים מג'מייקה והדוגמנית של האמנים הפופולריים פאני איטון.
בויס מתה ב-15 ביולי 1861, לאחר לידת בנה השלישי.
הציור האחרון שהושלם שלה, "ציפור אלוהים", נשאר על כן הציור שלה.
מורשת

בזמן מותה, בני דורה כתבו על כישרונה של בויס כאמנית: דנטה גבריאל רוזטי תיאר אותה כ"אישה מוכשרת להפליא",  ובהספד אחר כינו אותה "גאונית".
מבקרים מאוחרים יותר ציינו כי המוניטין של בויס נפסק עם מותה המוקדם, אך האמנות שלה מודגשת עוד בתערוכות בהווה. תערוכה מוקדמת אחת לאחר מותה נערכה בטייט ב-1935. יצירות אמנות נבחרות של בויס, יחד עם דיוקנאות שלה ושל נשים אחרות בעלות משמעות לתנועה הפרה-רפאליטית, הוצגו בגלריית הפרוטרטים הלאומית בלונדון ב-2019 בתערוכה שכותרתה "אחיות פרה-רפאליטיות". לא כל יצירות האמנות של בויס שרדו, שכן חלקן נהרסו בהפצצות במהלך מלחמת העולם השנייה.
הערות שוליים

↑  George Price Boyce, The diaries of George Price Boyce, Norwich : Real World, 1980, ISBN 978-0-903822-03-9
↑  Paintings by Joanna Mary Boyce
↑  Brian Stewart; Mervyn Cutten (1997). The Dictionary of Portrait Painters in Britain up to 1920. Antique Collectors' Club.
↑  Nunn, Pamela Gerrish. (1987). Victorian women artists. London: Women's Press. p. 152.
↑  Wells [née Boyce, Joanna Mary], Grove Art Online (באנגלית)
↑  Nunn, Pamela Gerrish. (1987). Victorian women artists. London: Women's Press. p. 153
↑  Pre-Raphaelite Sisters at the National Portrait Gallery review - The TLS, TLS (באנגלית בריטית)
↑  Apollo Magazine | Homage to Joanna, web.archive.org, ‏2012-09-23
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 122594959  ISNI: 0000 0000 6682 234X  LCCN: no2012101821  RKD: 209542  SUDOC: 233090975  ULAN: 500009120  VIAF: 42724005   WorldCat (עם VIAF): 42724005 
אלגיבה, 1855
ג'יין לו

| --- | --- |

 לידה:  יולי 1963 (בת 61) סייגון, דרום וייטנאם
 ענף מדעי:  אסטרונומיה
 מקום מגורים:  ארצות הברית, הולנד, דרום וייטנאם
 מקום לימודים:  אוניברסיטת סטנפורד  אוניברסיטת קליפורניה בברקלי  המכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס 
 מוסדות:  אוניברסיטת הרווארד  אוניברסיטת ליידן 
 פרסים והוקרה:  פרס קאוולי באסטרופיזיקה (2012)  פרס שאו באסטרונומיה (2012)  פרס אנני ג'אמפ קאנון (1991) 
 תרומות עיקריות
 גילוי חגורת קוויפר
 
ג'יין לו (באנגלית: Jane Luu;‏ יולי 1963, סייגון בדרום וייטנאם (כיום הו צ'י מין סיטי), וייטנאם). היא אסטרונומית אמריקאית ממוצא וייטנאמי. זוכת פרס קוולי לאסטרופיזיקה לשנת 2012 עבור "גילוי ואפיון חגורת קויפר, מחקר שהיווה תרומה משמעותית להבנת התפתחות מערכת השמש".