stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יעקב סברדלוב
קורות חיים > ראש הרפובליקה הרוסית

ב-21 בנובמבר 1917, התפטר לב קמנייב מתפקידו כיו"ר הוועד הפועל המרכזי של כל רוסיה, פחות משבועיים אחרי פרוץ מהפכת אוקטובר ובחירתו לתפקיד. הרקע היה נכונותו המופרזת מדי לטעמו של לנין, לשאת ולתת עם יריבי המפלגה ובראש וראשונה איגוד פועלי מסילות הברזל, שאיים אותה עת בשביתה כנגד הקומוניסטים. סברדלוב, המיליטנטי יותר, קיבל תפקיד זה במקומו, על פי מצוות לנין ובכך היה לנשיא השני של רוסיה הסובייטית והיהודי השני בתפקיד זה. הוא המשיך לכהן כנשיא רוסיה הסובייטית בפועל במשך כשנה וחצי אחר כך, עד יום מותו במרץ 1919, בן פחות מ-34.
סברדלוב נפטר ממגפת השפעת שפשתה עם סיום מלחמת העולם הראשונה, בכל אירופה. באשר לגורם המוות, נשמעו במשך השנים טענות בלתי מוכחות, כי הייתה זו התנקשות בחייו ולאו דווקא מחלה שגרמה למותו (טענה זו גם הועלתה במהלך משפט העשרים ואחת). הוא נקבר בבית הקברות של חומת הקרמלין בצידה המערבי של הכיכר האדומה במוסקבה ולצידו נקברו לאחר מכן רבים אחרים ממנהיגי המפלגה הקומוניסטית הסובייטית. את מקומו בתפקיד המזכיר הכללי של המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות ירשו טכנוקרטים שונים, עד 1922, עת נכנס סטלין לתפקיד והפך אותו שוב למוקד של כוח במפלגה.
ב. כץ כתב עליו בהבוקר: ”הנשיא ... הראשון היה היהודי סוורדלוב. אינטליגנט בינוני. היה מנושאי־כליו של לנין. לא המרה מימיו את פיו, וכשנצחו הבולשביקים בחר בו לנין, מבלי שים לב ליהדותו, מפני שהכיר אותו בתור אדם הנשמע לכל אשר יצוה”.
הנצחה

ב-1924 שינה השלטון הקומוניסטי את שמם של העיר יקטרינבורג ומחוז יקטרינבורג לסברדלובסק על שם יעקב סברדלוב. העיר חזרה לשם המקורי רק אחרי נפילת השלטון הקומוניסטי, ב-1991, ואילו מחוז סברדלובסק שמר על השם הסובייטי. סברדלוב הונצח על בולים רבים של ברית המועצות. פסלו שהוצב במוסקבה הוסר בשנת 1991.
ראו גם

1917 ברוסיה
מהפכת אוקטובר
הערות שוליים

↑  מאמר שכתב לאון טרוצקי על יעקב סברדלוב, ב-13 במרץ 1925
↑  באתר "ספרטקוס"
↑  במרכז הפעולה המעשית של המפלגה, על המשמר, 8 במרץ 1953
↑  מכתבים ממוסקבה, הפועל הצעיר, 3 בנובמבר 1919
↑  ב. כץ, קאלינין נשיא המועצות של רוסיה, הַבֹּקֶר, 1 בדצמבר 1935
↑  מדינאים יהודים על בולים, מעריב, 2 ביוני 1967
יובלות, אישים ואירועים, מעריב, 25 ביולי 1975
100 שנה להולדתו של סוורדלוב, מעריב, 2 באוקטובר 1985
↑  מחסלים את הקומוניזם פיסלו שר מייסד ה־ק.ג.ב הוסר; "פראבדה" נסגר, חדשות, 25 באוגוסט 1991
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007268498405171  PLWABN: 9810682043805606  BnF: cb17789743c (data)  GND: 118758004  ISNI: 0000 0000 8097 7014  LCCN: n81117223  LNB: 000156423  NKC: xx0094118  NTA: 070996458  SNAC: w64x70v7  SUDOC: 132528460  VIAF: 18018005   WorldCat (עם VIAF): 18018005
אור ברנע

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1983 (בן 42 בערך) ישראל 
 מדינה:  ישראל ישראל
 
אור ברנע (נולד ב-1983) הוא פרסומאי, יזם ויוצר תוכן ישראלי. הוא בעל משרד המדיה "Lemur Creatives" ומייסד הקהילה הדיגיטלית "פאפאזון", אחת מקבוצות האבות המפורסמות בפייסבוק, המונה כ-35 אלף אבות ישראלים מרחבי העולם. עד 2013 עבד ב־ynet ככתב תרבות ומוזיקה.
ביוגרפיה

ברנע הצטרף לעולם התקשורת בגיל 18 כשעבד ברדיו ללא הפסקה (103FM). בגיל 21 הצטרף למערכת ynet, שם עבד ככתב תרבות ומוזיקה כמעט עשור. במהלך השנים ב-ynet ראיין כוכבים בינלאומיים כגון: כריס קורנל, ג׳ין סימונס, טרנר רזנור, בי-ריל (סייפרס היל), הנרי רולינס, דון אד הרדי, סרג’ טנקיאן, הנרי וינקלר, שאנון דוהרטי וג׳ייסון פריסטלי. במקביל, הוא הגיש ב-ynet את התוכנית "האנטי שף" (תוכנית רשת סאטירית על תוכנית בישול), כתב במגזין "בלייזר" ושידר ברדיו תל אביב תוכנית רוק בשם "אור התוף". לאחר מכן, החליט לעזוב את העיתונות הממסדית ולהתמקד ביצירת תוכן וקהילות בעולם הדיגיטל.
בשנת 2010, בעקבות לידת בתו הראשונה, הקים את קהילת "פאפאזון", ובמהלך השנים הפך לדמות מוכרת בתחום ההורות בישראל. לאחר שבנו השני אובחן על הספקטרום האוטיסטי, החל להעביר עם אשתו אור אלתרמן-ברנע את ההרצאה "קשר עין" שנועדה להעלות מודעות לאוטיזם. השניים הגישו גם את תוכנית ההורים "בוסטר" ברדיו כאן תרבות.
עם המעבר לעולם הדיגיטל, עזב אור את ynetונדד לעולם הסטארט-אפ, כשהצטרף לחברת המוזיקה והטכנלוגיה "utab", שם שימש כראש התוכן של החברה. לאחר שלוש שנים בהיי-טק, הקים את משרד הדיגיטל שלו, "Lemur Creatives". בין לקוחותיו: הזמר חנן בן ארי, הזמרת ריטה, עמותת אותי - עמותה ישראלית לאוטיזם, חברת יוניברסל מיוזיק ישראל, המוזיקאים אלון אולארצ'יק, מוקי, להקת "משינה", ופסטיבל "וי סאונדס" של חברת וולוו.
חיים אישיים

נשוי לאור אלתרמן ברנע, מייסדת קהילת מאמאזון בפייסבוק ועמותת "מקומות שמורים". לזוג שני ילדים. בנו של העיתונאי אהרן (אהרל'ה) ברנע מנישואיו לסופרת עמליה ארגמן-ברנע. בני דודיו הם השחקן יובל סגל והעיתונאי האמריקאי גיא רז.
הערות שוליים

↑  אור ברנע, אור ברנע - מאמרים נבחרים מ-ynet
↑  אור ברנע, האנטי שף מגיש: ארוחת בוקר של אלופים, באתר ynet, 2 בדצמבר 2009
↑  קובי סרדס, על מה אבות חושבים?, באתר ynet, 2 במרץ 2016
↑   אור ברנע, אוטיזם הוא חוויה אנושית אחרת, והגיע הזמן שנתחיל להקשיב לה, באתר הארץ, 2 באפריל 2024
↑  כאן תרבות, תוכנית הרדיו "בוסטר", באתר כאן תרבות, ‏2.11.2019
↑  דוד אברהם‏, שם על MUTE, באתר וואלה, 24 בספטמבר 2013
↑  חן אידן, YouTab הוא הוויקיפדיה של עולם המוזיקה [סטארטאפ], Geektime, 2014
אוריגנס

| --- | --- |

 לידה:  185 אלכסנדריה, האימפריה הרומית 
 פטירה:  254 (בגיל 69 בערך) קיסריה, האימפריה הרומית 
 מדינה:  האימפריה הרומית 
 שפות היצירה:  לטינית, יוונית עתיקה 
 הושפע מ:  פלאטוניזם, נאופלאטוניזם, גנוסיס 
 
אוריגנס מאלכסנדריה (ביוונית: Ὠριγένης, בלטינית: Origenes, בקופטית: Ϩⲱⲣⲓⲕⲉⲛ; נולד בסביבות 185–186 ונפטר בין 253–255), ידוע גם בשם אוריגנס אדמנטיוס (ביוונית: Ὠριγένης Ἀδαμάντιος), היה מלומד נוצרי קדום, סגפן, ותאולוג. הוא היה מחבר וכותב פורה שכתב כ-2,000 חיבורים בענפי תאולוגיה מרובים, כולל ביקורת טקסטואלית, פרשנות והרמנויטיקה מקראית, דרשות ורוחניות. הוא היה אחת הדמויות המשפיעות ביותר בתאולוגיה הנוצרית המוקדמת.
יחסי אוריגנס וחז"ל

אוריגנס חי בארץ ישראל במהלך המאה השלישית והיה המחבר הראשון של פרשנות סדורה למקרא. דבר זה הוביל למחקר נרחב באקדמיה בנוגע להשפעות שהיו לפרשנות חז"ל למקרא עליו ולהשפעות הפוכות, השפעות שלו על הפרשנות החז"לית.
בחלק מפירושיו אוריגנס מתפלמס מפורשות עם "פירושי היהודים" ובמקומות אחרים נראה שמתפלמס עם פירושיהם באופן עקיף בלבד. בנוסף, חלק מן החוקרים, ובתוכם מארן ניהוף, מצביעים על ההשפעות שהיו לתפיסתו על פירושיהם של חז"ל בתקופה הזו. ניהוף טוענת שעל אף שחז"ל, ובפרט רבי הושעיה (אושעיה), אינם מציינים במפורש את שמו של אוריגנס במדרשיהם, חלק מפירושיהם המופיעים במדרש ובתלמוד הם התפלמסות ישירה עם דברי אוריגנס (כמו ויכוחי רבי הושעיה עם "פילוסוף אחד") ובמקרים אחרים (שגם אותם הם אינם מציינים) הם אף מאמצים את פירושיו. היא משערת שרבי הושעיה או יהודים אחרים הקרובים לו עבדו במפעל התרגום שבספריית אוריגנס בקיסריה, כפי שתועד בכתבי תלמידיו.
לקריאה נוספת

אלכסיי אליהו יודיצקי, דקדוק העברית של תעתיקי אוריגנס, הוצאת האקדמיה ללשון העברית, 2017
הערות שוליים

↑  Prestige, G. L. (1940). "Origen: or, The Claims of Religious Intelligence" (PDF). Fathers and Heretics. Bampton Lectures. London: SPCK. p. 43.
↑  Litfin, Bryan M. (2016) [2007]. Getting to Know the Church Fathers: An Evangelical Introduction. Grand Rapids, Michigan: Baker Academic. ISBN 978-1-4934-0478-0.
↑  פירושו "בלתי שביר" או "בלתי מנוצח".
↑  אוריגנס, נגד קלסוס, ספר 1, פרק 51.
↑  קירילוס מסקיתופוליס, חיי סבאס, פרקים 90-83; חיי קיריאקוס, פרקים 14-12.
↑  243 .P. Maraval, Le Christianisme de Constantin a la conquete arabe, Paris, 2006, p
↑  Maren Niehoff, "Origen’s Commentary on Genesis as a key to Genesis Rabbah" in Genesis Rabbah in Text and Context
| תאולוגיה נוצרית |
| --- | --- | --- |
| האלוהות | השילוש הקדוש • האל האב • ישו • רוח הקודש • קרדו • ומן הבן • אריאניות • הסבליאניות • המקדוניות | תומאס מאקווינס, מחשובי התאולוגים הנוצריים, ציור של קרלו קריוולי |
| כריסטולוגיה | לוגוס • אינקרנציה • דיופיזיטיות • מונופיזיטיזם/מיאפיזיטיות • דונאטיזם • מונותליטיזם • נסטוריאניזם • לידת הבתולין • עליית ישו • הביאה השנייה | תומאס מאקווינס, מחשובי התאולוגים הנוצריים, ציור של קרלו קריוולי |
| האדם והאל | החטא הקדמון • כפרה • פלגיאניזם • חטא • שבעת החטאים • חסד • גאולה • פרדסטינציה • יוסטיפיקציה • קדוש (קדוש מגן) • הסקרמנטים • טרנסובסטנציאציה | תומאס מאקווינס, מחשובי התאולוגים הנוצריים, ציור של קרלו קריוולי |
| תאולוגים חשובים | טרטוליאנוס • אוריגנס • פוליקרפוס • אתנסיוס • בסיליוס הגדול • גרגוריוס מנזיאנזוס • הירונימוס • אמברוזיוס • אוגוסטינוס • יוחנן כריסוסטומוס • קירילוס האלכסנדרוני • ברנאר מקלרבו • תומאס אקווינס • אנסלם • לותר • צווינגלי • קלווין • וסלי | תומאס מאקווינס, מחשובי התאולוגים הנוצריים, ציור של קרלו קריוולי |
פורטל נצרות • מושגים בנצרות
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007290054705171  PLWABN: 9810660824305606  BIBSYS: 90162669  BNC: 000077360  BNE: XX863922  BnF: cb11918191d (data)  CANTIC: a10490292  CiNii: DA0062005X  GND: 118590235  ICCU: CFIV036280  ISNI: 0000 0001 2321 3322  LCCN: n79004180  LNB: 000103212  NDL: 00451829  NKC: jn19990006275  NLA: 36057676  NLG: 32627  NLK: KAC199639119  NSK: 000042274  NTA: 068521693  RERO: 02-A000125998  SELIBR: 196407  SNAC: w6tm7h5k  SUDOC: 027053474  Trove: 1203802  VcBA: 495/18426  VIAF: 95155322   WorldCat (עם VIAF): 95155322
קונפדרציית איגודי העובדים הבין-לאומית

| --- | --- |


 נתונים כלליים
 תקופת הפעילות:  1 בנובמבר 2006 – הווה (18 שנים) 
 מיקום המטה:  בריסל 
 יו"ר:  שארן בורו 
  
 ituc-csi.org
 
הקונפדרציה הבין-לאומית של איגודי העובדים (אנגלית: The International Trade Union Confederation – ITUC, צרפתית: Confédération syndicale internationale – CSI, גרמנית: Internationaler Gewerkschaftsbund – IGB) היא פדרציית איגודי העובדים הגדולה בעולם, המקיפה כ-207 מיליון עובדים המיוצגים ב-331 ארגונים מסונפים ב-163 מדינות וטריטוריות. המזכירה הכללית של הארגון הוא שרן בורוו. ההסתדרות הכללית בישראל מסונפת לארגון, וכן הפדרציה הפלסטינית הכללית של האיגודים המקצועיים בשטחי הרשות.
היסטוריה

הקונפדרציה רואה את שורשיה כבר באינטרנציונל הראשון, וציינה ב-2014 את יובל 150 השנים להיווסדו בקונגרס שנערך בברלין. באותה שנה פרסמה לראשונה גם את מדד הזכויות העולמי, המדרג מדינות על פי 97 מדדים הנוגעים לזכויות עובדים כגון חופש מתנאי העסקה פוגעניים, חירות ההתארגנות וזכות השביתה. פורמלית, היא הוקמה בנובמבר 2006 מאיחוד הקונפדרציה הבין-לאומית של איגודי העובדים החופשיים (ICFTU) וקונפדרציית העבודה העולמית (WCL).
היסטוריה > קונפדרציית העבודה העולמית (WCL)

נוסד בהאג בשנת 1920 בשם "הפדרציה הבין-לאומית של איגודי העובדים הנוצריים" (IFCTU), כפדרציה של איגודים מקצועיים הקשורים למפלגות הדמוקרטיות-קתוליות של אירופה, כחלופה לאיגודי העובדים החילוניים-סוציאליסטיים. הארגון התבסס בין היתר על ה־Rerum novarum והQuadragesimo anno האפיפיוריים. בוועידת היסוד שלה הכריזה כי תאבק לא רק לזכויות עובדים כי אם גם עבור ערכים של כבוד האדם, דמוקרטיה וסולידריות בין-לאומית. עם עליית המשטרים הטוטליטריים באירופה בשנות ה-30 נאסרה פעילות הארגון במרבית מדינות הכיבוש הגרמני ותחת הפאשיזם האיטלקי. עם כיבוש הולנד, שם שכן מטה הארגון, הוא איבד את יכולת הפעולה שלו כמעט כליל. פעילותו חודשה לאחר המלחמה ב-1945, והוא הוזמן להצטרף לפדרציה העולמית של האיגודים המקצועיים (WFTU) שנשאה אופי שמאלי מובהק, אך דחה הצעה זו.
בסוף שנות ה-50 מצא עצמו הארגון מעורב יותר ויותר בארגון עובדים מוסלמים ובודהיסטים באפריקה ובאסיה, וב-1959 כינס סמינר בסייגון על מנת לבחון את האפשרויות לאחדות בין דתות העולם בעניינים של התנהגות חברתית. ב-1968 הצביעה הוועידה ה-16 של הארגון בלוקסמבורג על מנת לשנות שמו לקונפדרציית העבודה העולמית (WCL), ולהפריד את הארגון מהאקלוסיביות הנוצרית של הפדרציה בעבר. הצהרת העקרונות שנקבעה בקונגרס קבעה כי יונחה על ידי "תפיסה רוחנית המבוססת על ההנחה כי האדם והעולם נוצרו על ידי אלוהים, או תפיסות אחרות המובילות עימה למאמץ משותף לבניית קהילה אנושית מאוחדת בחירות צדק ואחווה".
היסטוריה > הקונפדרציה הבין-לאומית של איגודי העובדים החופשיים (ICFTU)

הוקמה ב-7 בדצמבר 1947, בראשית המלחמה הקרה בעקבות פיצול בפדרציה העולמית של איגודי העובדים (WFTU), על רקע ההתנגדות של ארגוני עובדים לאומיים (ביניהן ה-AFL-CIO בארצות הברית, ה-TUC הבריטי, ה-FO הצרפתי, ה-CISL האיטלקי וה-UGT הספרדי) לשליטה הסובייטית במוסדות פדרציה. החל משנות ה-50 גייס הארגון ארגוני עובדים חדשים לחברות באסיה ובאפריקה. הארגון גדל משמעותית בעקבות נפילת ברית המועצות כשאיגודים מקצועיים ממדינות הגוש הסובייטי הצטרפו. בעוד שב-1988 היו מסונפים לארגון כ-87 מיליון עובדים, ב-1992 גדל מספרם למעלה מ-100 מיליון.
היסטוריה > הארגון המאוחד

בעקבות האיחוד ל-ITUC התפרקו שני הארגונים בוועידות שנערכו ב-31 באוקטובר 2006. ב-1 בנובמבר נערכה הוועידה הראשונה של הארגון המאוחד. בוועידת האיחוד התארח מנכ"ל ארגון העבודה הבין-לאומי ג'ואן סומביה. ועידת האיחוד נערכה בווינה שבאוסטריה, וקדמה לוועידות הפירוק של שני הארגונים. בוועידה נבחר גיא ריידר למזכיר הראשון של הארגון, שרן בורוו לנשיאתו, ונבחרה מועצת מנהלים בת 70 חברים ו-8 מושבים נוספים המשוריינים לנשים ולצעירים. ביומו האחרון של הקונגרס הוקם גם מועצה עולמית של האיגודים המקצועיים במשותף עם עשר פדרציות עולמיות של איגודים והוועדה המייעצת לאיגודי העובדים של ה-OECD.
הוועידה ה-2 של הקונפדרציה נערכה ב-21–25 ביוני 2010 בוונקובר, קנדה. הנשיאה לשעבר בורוו נבחרה למזכירה כללית, והחליפה את ריידר שנבחר לעמוד בראשות ארגון העבודה הבין-לאומי. בעקבות בחירתה, פרשה מתפקידה כיושבת ראש מועצת איגודי העובדים של אוסטרליה.
מבנה ארגוני

הארגון כולל שלושה ארגונים אזוריים, הארגון האזורי האסיה-פסיפי, הארגון האזורי האמריקני, הארגון האזורי האפריקני. כמו כן הוא משתף פעולה עם קונפדרציית האיגודים האירופית בין היתר במסגרת מועצת האיגודים הפאן-אירופית האזורית (PERC).
רשת שיתוף הפעולה לפיתוח האיגודים המקצועיים (TUDCN) היא יוזמה של הקונפדרציה שמטרתה להביא את עמדתם של האיגודים המקצועיים לדיוני המדיניות העולמיים, ולחזק את התפתחות האיגודים המקצועיים ואת התיאום והאפקטיביות של פעולותיהם. הקונפדרציה גובה דמי חברות מהארגונים החברים בה.
הקונפדרציה משתפת פעולה גם עם פדרציית האיגודים המקצועיים (global union federation – GUF) המאגדת איגודים לאומיים ובין-לאומיים המחולקים על פי סקטורים ומקצועות שונים. כמו כן היא משתפת פעולה עם ארגון העבודה הבין-לאומי, עם ועדת האיגודים המקצועיים המייעצת ל-OECD ועם סוכניות שונות של האו"ם. חלק מיוזמות הארגון נתמכות בפעילות של אתר LabourStart.
ראו גם

הפדרציה העולמית של איגודי העובדים
ארגון העבודה הבין-לאומי
מפת המדינות שאיגודי עובדים בהן חברים בקונפדרציה
הפדרציה הספרדית העולמית

| --- | --- |
 מטה הארגון:  ירושלים 
 מייסדים:  יצחק לוי 
 תקופת הפעילות:  1925–הווה (כ־100 שנה) 
 אתר רשמי
 
הפדרציה הספרדית העולמית הוא ארגון ציוני שנוסד ב-1925 ומטרתו ליצור קשרי תרבות בין קהילות יהודיות ספרדיות ברחבי העולם ולחזק את זיקתן למדינת ישראל, תוך שימור המורשת של יהודי ספרד. כן נועד הארגון לתמוך בקהילות יהודיות ברחבי העולם ובזכותן לחופש פולחן ותרבות.
תולדות הארגון וגלגוליו > ההתאחדות העולמית של היהודים הספרדים

בשנות ה-20 של המאה ה-20 חפצו בני העדה הספרדית בארץ ישראל, שהתאחדו כגוף פוליטי, להקים ארגון ספרדי עולמי שיפעל במסגרת התנועה הציונית. בקונגרס הציוני ה-13 בקרלסבד בשנת 1923, הצירים הספרדים ובני עדות המזרח שהגיעו אליו מארץ ישראל וממדינות נוספות, החליטו לאחר דיונים על הקמת משרד בירושלים שמטרתו הכנת ועידה עולמית לנציגי הקהילות הספרדיות והמזרחיות מסביב לעולם, שתפקידה יהיה לייסד התאחדות עולמית שבעזרתה נציגיה במוסדות התנועה הציונית ייטלו חלק בקביעת המדיניות ובקבלת ההחלטות בה. המטרה הייתה הרחבת הפעילות הציונית בקרב בני קהילותיהם, והגברת שיתוף הפעולה שלהם בתחיית הארץ ובבניינה.
לנשיא המשרד המכין מונה יצחק לוי, וסגניו היו יצחק שמעיה אלישר ואברהם אלמליח. מלבדם נבחרו גזבר, יועץ משפטי, מזכיר ושישה חברים נוספים.
עבודתו המעשית של המשרד החלה באביב של שנת 1924, ואל פעילותו הצטרפו גם ראשי הסתדרות חלוצי המזרח.
מרכז המשרד המכין הוקם בירושלים, ומלבדו הוקמו סניפים בחברון, בחיפה וביפו. פעילים נוספים של המשרד היו בהר טוב, בזכרון יעקב ובפתח תקווה. בפברואר 1925 התקיימה בארץ ישראל ועידה של נציגים ספרדים שהחליטה על הצטרפות להתאחדות העולמית.
בגולה הוקמו סניפים בדמשק שבסוריה, בווינה שבאוסטריה, בבלגרד שביוגוסלביה, במנצ'סטר שבאנגליה ובבואנוס איירס שבארגנטינה.
רעיון הקמת ההתאחדות זכה לתמיכה רחבה, בין היתר של הרב יעקב מאיר, חיים ויצמן, מנחם אוסישקין, ההנהלה הציונית בארץ ישראל, הוועד הלאומי וועד העיר ליהודי ירושלים.
תולדות הארגון וגלגוליו > ועידה עולמית ראשונה

באוגוסט 1925 קיימה התאחדות הספרדים כנס ייסוד בווינה, במקביל לקונגרס הציוני ה-14 שהתקיים בעיר באותה עת. בכנס השתתפו 62 צירים מ-15 מדינות, בהן ארץ ישראל, בולגריה, יוון, יוגוסלביה ואוסטריה. משה דה פיג'וטו נבחר לנשיא הארגון, וכנשיא הכבוד של הוועידה הוכתר הרב בן-ציון מאיר חי עוזיאל. במהלך הדיונים בכנס נדונו הדרכים להגברת ההשתתפות של היהודים הספרדים בפעילות הציונית. נציגי בולגריה הציעו שלא להקים ארגון נפרד, אלא לדרוש מההסתדרות הציונית להקים משרד שיפעל לעורר את הפעילות הציונית בקרב הספרדים. שאר נציגים בכנס התנגדו לדרך זו והציעו להקים התאחדות עולמית של היהודים הספרדים שתהיה תנועה עממית רחבהותשנה את המצב מלמטה. הוסכם בחוקות ההתאחדויות שיוקמו יחייבו את היות ההתאחדויות חלק בלתי נפרד מהתנועה הציונית ללא יכולת לפרוש ממנה. הרב נסים עובדיה, מיוזמי ההתאחדות, הכריז מעל בימת הנואמים על הקמת הארגון בפועל. בתקנות ההתאחדות נקבע שמטרתה היא:
היוזמה לכנס הייתה של ראשי הקהילות הספרדיות בירושלים, תל אביב, יפו וצפת. חברי המשלחת מארץ ישראל היו: הרב הראשי הראשון לציון בן ציון חי עוזיאל, אליהו אלישר, אברהם אלמליח, מאיר ג'ינאו, עו"ד מאיר לניאדו, זכריה גלוסקא (כציר הסתדרות התימנית), מזכיר הוועד המכין היה מורנו לוי אשר שימש גם כמזכיר הקונגרס בווינה. ברקע הייתה ביקורת על קשיי קליטתם ושילובם של יהודים ממוצא ספרדי במהלך העלייה הרביעית. במהלך הכינוס הוכרז על הקמת ארגון גג לקהילות הספרדיות, מטה הארגון נקבע בירושלים ומשה דה פיג'וטו נבחר לנשיאו. נציגי הפדרציה פעלו מול המוסדות הלאומיים במטרה להקל על תהליך קליטת ושילובם בחברה של עולים מקהילות ספרדיות. על הקמת הפדרציה נמתחה ביקורת מחוגים שונים. אלברט רומנו נשיא ההסתדרות הציונית בבולגריה ואחד מנציגי יהדות בולגריה לכינוסי הפדרציה ציין כי פעילותה יוצרת אי אמון בין ספרדים לאשכנזים.
חברי הקונגרס היו אורחי הקהילה היהודית הספרדית בווינה, והרוח החיה בה היה הרב נסים עובדיה וצעירי אגודת "איספירנסה".
בין הפעילים הבולטים ניתן לציין את ד"ר דוד אלקלעי, אשר אמר: " ליהודים הספרדים לא ניתנה האפשרות, עד כה, לבטא בפומבי את מרצם, להביא לידי גילוי את כישרונותיהם ושאיפותיהם ועי"כ להביע ברבים את משאת נפשה של היהדות הספרדית בכללה".
הרב בן ציון חי עוזיאל הוסיף: "את היהודים האלה צריך לעורר מתרדמתם ועי"כ, לרכוש אותם לעבודת תחייתנו. זאת אפשר יהיה לעשות רק על ידי יצירת התאחדות ספרדית עולמית חזקה ובעלת תוכנית מסוימת".
תולדות הארגון וגלגוליו > בשנות ה-20 וה-30

לשם מילוי תפקידו כנשיא ההתאחדות, עזב דה פיג'וטו את עסקיו ועלה לארץ ישראל, כדי למסד בה את הארגון. בתקופה שלאחר ההכרזה, הוקמו סניפים להתאחדות במדינות הבלקן, אירופה, אפריקה, סוריה וארצות הברית, בעוד שבארץ ישראל ההתארגנות הייתה דלה ולא משמעותית.
בשנת 1926 נרשמה ההתאחדות במשרד מושל מחוז ירושלים, ועם הקמתה בפועל, הוקמו סניפים בתל אביב, ביפו, בחיפה, בצפת, בביירות שבלבנון, בדמשק ובחלב שבסוריה, בקהיר ובאלכסנדריה שבמצרים, בבלגרד ובניש שבסרביה, בסרייבו שבבוסניה, בסקופיה ובביטולה שבמקדוניה, בפלבודיב שבבולגריה, בווינה שבאוסטריה, בפריז שבצרפת, במנצ׳סטר שבאנגליה, בניו יורק וברוצ׳סטר שבארצות הברית, בארגנטינה, באורוגוואי, בברזיל, בפרו, בצ׳ילה ובקובה. עד לשנת 1945, נוספו להתאחדות סניפים באלג'יריה, באיטליה, בהולנד, בוונצואלה, בתוניסיה, ביוגוסלביה, במרוקו ובקולומביה.
הרב נסים עובדיה עשה סיור בבלקן במטרה לגייס את הקהילות בה להתאחדות החדשה אך רבים טענו שאין צורך להקים מסגרות נפרדות לספרדים וניתן לפעול יחד.
בשנים הראשונות, חברי הוועד הפועל בארץ ישראל היו אברהם אלמליח, שבת אשר, משה דוד גאון, מאיר לניאדו, יצחק לוי, יוסף מיוחס ומשה קרסו. בוועד הפועל של חוץ לארץ, שמרכזו היה בסלוניקי, חבריו היו שלמה אלקלעי, ויטה חיון, דוד פולרנטין, דוד קואינקה, יצחק קנסינו ואברהם רקאנטי.
הכספים לפעילות הארגון נתרמו על ידי אישים וקהילות מסביב לעולם. את חלק ניכר מההוצאות מימן משה דה פיג׳וטו מכיסו. בתו מרים נחום אף קיימה מספר נשפי התרמה לטובת הארגון.
אנשי ההתאחדות ראו כחלק ממטרתם להגן על זכויות הספרדים בתוך ההסתדרות הציונית ובקרו צעדים שנראו להם כאפליה של ספרדים. בוועידת היהודים הספרדים מארצות הבלקן, שהתקיימה בבלגרד בחודש מאי 1930, נאם משה דה פיג'וטו כנציג ארץ ישראל, ואמר כי מאחר שמאמצי ההתאחדות שבנשיאותו לא צלחו לטפל באפליית יוצאי יהדות ספרד והמזרח בארץ ישראל בכל הקשור לתעסוקה, משרות, עלייה, התיישבות וחלוקת כספי הקרנות, יש לתרום לקרנות הלאומיות אך ורק בתנאי שכספי התרומה ילכו לטובת יוצאי ספרד והמזרח בארץ ישראל. מסקנה זו קיבלה תמיכה מנציגי קהילת יהודי סופיה מבולגריה, והצהירו כי אם מוסדות התנועה הציונית לא ייענו לדרישות יוצאי ספרד והמזרח, לא יתרמו האחרונים כספים לקרנות הלאומיות.
בסוף שנת 1931 נוסד בפריז שבצרפת ועד מרכזי שכלל 12 חברים, שמטרתו הייתה לפעול לכינוס ועידה ספרדית עולמית, ובראשו הועמד משה דה פיג'וטו, שלבינתיים עבר להתגורר בפריז, ולסגניו מונו הרב נסים עובדיה וסלבדור אברבנאל.
בחודש מאי 1935 התקיימה ועידה בין-ארצית בלונדון, שבה הוחלף שם ההתאחדות ל"האיחוד העולמי של הקהילות הספרדיות" (Universelle Des Communautés Sépharadites L'union). בוועידה זו השתתף רק נציג אחד מארץ ישראל, ומעתה והלאה הלכה ההתאחדות והתמקדה יותר ביהודי הגולה מאשר ביהודי ארץ ישראל. בוועידה גם נבחרו תוכניות פעולה חדשות שלא נכללו בהן ארץ ישראל, ומטרתן שיפור מצבם הרוחני והגשמי של יהודי ספרד והמזרח, תוך הדחקת הנושאים הפוליטיים והשארת הטיפול בהם לגופים רשמיים אחרים. בוועידה גם הוחלט על הקמת שני ועדים, שמרכזיהם בפריז בנשיאות הרב נסים עובדיה, ובלונדון, בנשיאות ונובס דה קוסטא.
למרות ירידת המעורבות של נציגי ארץ ישראל, בוועידה הבין-ארצית שהתקיימה באמסטרדם בשנת 1938, השתתפו מטעם הוועד הפועל הרב יוסף מרדכי הלוי (כחבר נשיאות האיחוד) ויצחק רפאל מולכו, שנבחרו גם למוסדות המרכזיים של ההתאחדות. בוועידה זו הוחלט על הקמת בית מדרש לרבנים בירושלים, ודנו באפשרות לפתיחת מדור לענייני ספרדים בסוכנות היהודית.
תולדות הארגון וגלגוליו > השואה ולאחריה

במהלך השואה נפסקה הפעילות של האיחוד.[דרוש מקור] ב-1945 הוקם בארצות הברית "האיחוד העולמי של הקהילות הספרדיות", שהוציא לאור עיתון בשם "הספרדי", ובדצמבר 1946 התקיים כינוס של הספרדים בארץ ישראל. תוכנן אז לקיים קונגרס ספרדי באוגוסט 1947 בניו יורק. אולם הכינוס לא יצא אל הפועל ובתחילת 1949 דובר על כינוס הקונגרס הספרדי בירושלים. הכינוס בירושלים נתקל בהתנגדות מצד נציגי התפוצות ועל כן ביולי 1950 התכנס בפריס הוועד המכין של הקונגרס הספרדי והחליט לקיימו בדצמבר 1950 בלונדון. אולם גם לכינוס זה קמו מתנגדים והקונגרס נדחה לנובמבר 1951.
תולדות הארגון וגלגוליו > הפדרציה

בנובמבר 1951 נערכה בפריז קונגרס ספרדי עולמי בו הוחלט על הקמת הפדרציה הספרדית העולמית. הנהלת הפדרציה התיישבה בפריס, אולם בהמשך עברה ללונדון. קונגרס עולמי שני התכנס במאי 1954 בירושלים.
ב-1973 נבחר נסים גאון לנשיא הפדרציה והוא פעל להעמקת הקשר בין הקהילות הספרדיות גם בדרום ובצפון אמריקה. מ-1973 שכן מטה הפדרציה בז'נבה וב-1994 הועבר לירושלים, למשרדי ועד העדה הספרדית ועדות המזרח תחת ניהולו של יחזקאל זכאי, אשר שימש כמנכ"ל הסניף הישראלי של הפדרציה העולמית. הנשיא בישראל היה השר בדימוס, אהרון אוזן.
בראשית שנות ה-80 תיווך ניסים גאון כנשיא הפדרציה בין מנהיגי תנועת האוהלים לנציגי ממשלת ישראל.
הנשיא גאון התחיל במרץ רב לקדם את נושאי הספרדים והמזרחים, לעזר לו בז'נבה שימש מזכירו שמעון דרעי. הגזבר העולמי היה גיסו ליאון תמן שהתגורר בלונדון, ולידו סייע ד"ר דוד סילורה כמזכיר ועדת הכספים העולמית וכמנכ"ל הפדרציה הספרדית בבריטניה וחבר העמים הבריטי.
הפדרציה עסקה ועוסקת במגוון פעילויות החל מתמיכה במשפחות נזקקות וכלה במתן מלגות לימודים בשיתוף מוסדות אקדמיים למטרות חקר מורשת יהדות ספרד. מבין חברי נשיאות הפדרציה לאורך השנים ניתן לציין את חברי הכנסת לשעבר משה עמאר, יעקב ז'אק אמיר, יעקב ניצני ובנימין ששון.
הפדרציה העולמית וגם הסניף הישראלי ידעו עליות ומורדות. אין ספק כי היה לה תפקיד נכבד בשיח הבינעדתי בישראל.
ד"ר דוד סילורה שימש כחבר הנהלה וכמנכ"ל הפדרציה.
ליאון תמן, גזבר הפדרציה, בשל חילוקי דעות עם גיסו, נשיא הפדרציה פרש ממנה בשנת 1987 והקים את "תעל"י" -תנועה עולמית לאחדות ישראל. עוזרו הנאמן, ד"ר דוד סילורה היה המנכ"ל הראשון של התנועה ומשרדי התנועה שכנו במלון דניאל -הרצליה, שהיה בבעלותו של ליאון תמן. סיסמת התנועה הייתה : "לא עוד ספרדים, לא עוד אשכנזים - כולנו עם אחד". עם מותו במפתיע של ליאון תמן וסגירת ברז המימון הכספי - שבקה התנועה מלהתקיים.
כתב עת

בדצמבר 1931 הוחלט להוציא לאור בטאון של ההתאחדות העולמית של הספרדים ובחודש יולי 1932 (סיוון ה'תרצ"ב) ייסד הרב נסים עובדיה יחד עם עובדיה קמחי כתב עת בשם "Le Judaisme Sepharadi" ("היהדות הספרדית") שיצא לאור בפריז, ובו פורסמו מאמרים אודות ארגון ואיחוד הקהילות הספרדיות בעולם. כתב העת שימש גם כבמה להפצת רעיונותיה של ההתאחדות ובמה למחקרים ומאמרי הגות וספרות בנושאי הקהילות הספרדיות בעולם. עם הכותבים בו נמנו זאב ז'בוטינסקי, מנחם אוסישקין, משה דוד גאון, דוד ילין, אברהם אלמליח ואחרים. בשנת 1940 פסקה הוצאת הירחון בשל כיבוש צרפת על ידי הנאצים, ובשנת 1945 חזר לצאת תחת השם "קול ספרד" עד לשנת 1967 בעריכת עובדיה קמחי. בשנות ה-50 עבר הבטאון להיות דו שפתי: צרפתית ואנגלית.