stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פולחן האביב
כתיבת היצירה

בעת כתיבת יצירתו ציפור האש החל סטרווינסקי להיות מושפע מהתרבות הפגנית, והחלו לנבוט בראשו הרעיונות העומדים בבסיס פולחן האביב. סטרווינסקי נפגש עם ניקולאי רוריך, ובעזרתו הניח את הבסיס של היצירה.
פולחן האביב נכתב בין השנים 1912 ו-1913, עבור להקת הבאלה רוס של סרגיי דיאגילב.
הופעת הבכורה הייתה ב-23 במאי 1913 בתיאטרון שאנז אליזה בפריז, עם כוריאוגרפיה מאת ואצלב ניז'ינסקי. באותה שנה נערכה גם ההופעה הראשונה בלונדון.
הופעת הבכורה

במהלך הופעת הבכורה בתיאטרון שאנז אליזה בפריז התעוררו ויכוחים רבים בקהל בין אוהבי היצירה לבין שונאיה. ויכוחים אלה הידרדרו לכדי מהומות, והפכו את ההופעה לידועה לשמצה בהיסטוריה של המוזיקה.
המלומדים חלוקים בדעתם בשאלה מה בעצם הסעיר יותר את הקהל: האם היה זה הנושא של הבלט - טקס הקרבה פגני, או הכוריאוגרפיה של ואצלב ניז'ינסקי או שמא הייתה זו המוזיקה הברוטלית והאלימה של סטרווינסקי.
סברה אחרת היא שמתנגדיו של סטרווינסקי שכרו אנשים שיתפרעו באולם ויהפכו את הבכורה לכישלון.
הופעות נוספות של הבלט נכשלו אף הן, אולם הופעה קונצרטית של המוזיקה לבדה בפריז, באפריל 1914 הייתה הצלחה גדולה.
חלקי היצירה ונושאיהם

היצירה מורכבת משני חלקים שבכל אחד מספר סצנות המתארות את האופי הפראי של האביב. לדברי סטרווינסקי המוזיקה מתארת את טקס הפולחן הפגני המבוצע בסוף החורף. בטקס יושבים זקני השבט במעגל וצופים בנערה בתולה הרוקדת לפניהם עד מותה כקורבן לאל האביב.
חלק ראשון: הערצת הארץ
מבוא
מנבאי האביב
טקס החטיפות
סיבובי האביב
טקס השבטים הלוחמים
צעדי הזקנים החכמים
נשיקת האדמה
ריקוד מתוך האדמה
חלק שני: הקורבן
מבוא
מעגל מיסטי של הנערות הצעירות
קריאת שמה ומתן כבוד לנערה הנבחרת
זימון האבות (זימון האובות)
טקסי האבות
ריקוד הקורבן של הנערה הנבחרת
מאפיינים מוזיקליים

המוזיקה של סטרווינסקי היא הרפתקנית בהרמוניות שלה ואף דיסוננטית. היא מתאפיינת בשינויי קצב תכופים, סינקופות, ומשקלים א-סימטריים. כמו כן עושה בה סטרווינסקי שימוש בטכניקת התבליט- טכניקת הלחנה בי-טונאלית היוצרת הרמוניות מנוגדות ולא קונבנציונליות. 

במאפיינים אלו ניתן לראות את ההשפעה הרבה שהייתה באותה התקופה למלחין ההונגרי בלה בארטוק ולזרם ה"פולקלור ואקזוטיקה" על סטרווינסקי, שניסה אף הוא להטמיע מוזיקה עממית מזרח אירופאית במסגרות של מוזיקה קלאסית תזמורתית באמצעים קומפוזיטוריים בלתי שגרתיים.
ביצוע היצירה

היצירה מבוצעת לרוב על ידי תזמורת גדולה הכוללת פיקולו, שלושה חלילים, חליל אלט, אבובים, קרן אנגלית, שלושה קלרינטים (לרבות קלרינט בס), ארבעה בסונים וקונטרה בסון, שמונה קרנות צרפתיות, ארבע חצוצרות, שלושה טרומבונים ושתי טובות, כמו כן מספר רב של כלי קשת וכלי הקשה.
פסקול לסרטים

פולחן האביב היה חלק מהפסקול של סרט האנימציה - פנטסיה - סרטו של וולט דיסני משנת 1940.
אף שהיצירה של סטרווינסקי לא הייתה מוגנת בזכויות יוצרים בארצות הברית, שילמה חברת וולט דיסני בשנת 1961 סך של $1,200 על מנת לאפשר את הקרנת הסרט במדינות אירופה.
סטרווינסקי התייחס לסרט האנימציה כאל "אי הבנה של הקטע המוזיקלי".
המוזיקה של פולחן האביב נכללת בסצנה הרביעית של הסרט פנטסיה בו מתוארת התפתחות החיים על פני הארץ - מצורות החיים הפרימיטיביות ועד הדינוזאורים, ולבסוף השמדתם של הדינוזאורים.
הבלט מופיע גם בסרט "ניז'ינסקי" (1980).
תיאטרון שאנז אליזה
הבלט הרוסי בפריז, ניו יורק טיימס 1913-06-07
פורד פומה (קרוסאובר)

| --- | --- |

 מאפיינים כלליים
 יצרן:  פורד
 שנות ייצור:  2019-היום
 הרכבה:  רומניה רומניה
 סיווג:  רכב שטח/פנאי
 מרכב:  קרוסאובר בעלת חמש דלתות
 פלטפורמה:  פורד B
 אורך:  4,186 מ"מ
 רוחב:  1,805 מ"מ
 גובה:  1,537 מ"מ
 משקל:  1,205 ק"ג
 בסיס גלגלים:  2,588 מ"מ
 מפרט טכני
 מנוע:  מנוע טורבו בנזין I4 צילנדרים בנפח 1.0 ליטרים המספק כ-125 כוחות סוס
 הילוכים:  תיבת הילוכים אוטומטית רובוטית כפולת מצמד בעלת שבעה הילוכים
 מהירות מרבית:  187 רילומטרים לשעה
 צריכת דלק:  16.4 קילומטרים לליטר
 קיבולת מכל דלק:  42 ליטרים
 קשר:  פורד פיאסטה
פורד פומה (באנגלית: Ford Puma) היא קרוסאובר עירונית בעלת חמישה מקומות, שמיוצרת על ידי פורד משנת 2019. היא הוצגה בשנת 2019, והגיעה לישראל בשנת 2021.
מפרט טכני

הפומה כוללת מנוע טורבו בנזין I4 צילנדרים בנפח 1.0 ליטרים המספק כ-125 כוחות סוס בין 6,000-4,500 סיבובים לדקה. תיבת הילוכים אוטומטית רובוטית כפולת מצמדים בעלת שבעה הילוכים. המכונית מאיצה מ-0 ל-100 קילומטרים לשעה בתוך  10.2 שניות ומגיעה למהירות מרבית של 187 קילומטרים לשעה.
גרסאות

מלבד הגרסה הבסיסית, במהלך השנים יצרה החברה גרסה נוספת. הגרסה הנוספת היא, פורד פומה ST, גרסת הספורט לגרסה הבסיסית, הכוללת מנוע טורבו בנזין I3 צילנדרים בנפח 1.5 ליטרים המספק כ-200 כוחות סוס בין 2,500-3,500 סיבובים לדקה. תיבת הילוכים ידנית בעלת שישה הילוכים. המכונית מאיצה מ-0 ל-100 קילומטרים לשעה בתוך  6.7 שניות ומגיעה למהירות מרבית של 220 קילומטרים לשעה. הפומה ST הוצגה בשנת 2020.
מכירות בישראל

החל משנת 2021, נמכרו כ-75 יחידות על פי נתוני קארזון.
ראו גם

פורד פומה ראלי1
גלריה

גרסת הספורט
מבט אחורי
מבט קידמי
הערות שוליים

↑  פורד פומה החדש נחשף - קרוסאובר עירוני חדש לפורד, באתר קארטיוב, ‏26 ביוני 2019
↑  פורד פומה 2021 בישראל - מחיר החל מ-127,900 שקל, באתר קארטיוב, ‏11 בפברואר 2021
↑  מפרט טכני מאת פורד, באתר קארטיוב
↑  ספורטיבי: 2021 פורד פומה ST נחשף, באתר קארטיוב, ‏24 בספטמבר 2020
↑  פורד פומה, באתר קארזון
ערסלניים

| ערסלניים |
| --- | --- |
 ערסלנית הגינה
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: פרוקי-רגליים
מחלקה:: עכבישנים
סדרה:: עכבישאים
משפחה:: ערסלניים
שם מדעי
 Linyphiidae ‏בלקוול, 1859
תחום תפוצה
 תפוצת הערסלניים (בירוק)
ערסלניים (שם מדעי: Linyphiidae) הם משפחה של פרוקי-רגליים מסדרת העכבישאים השנייה בגודלה במספר המינים לאחר משפחת הקופצניים. הערסלניים, כוללים יותר מ 4,300 מינים מתוארים ב-578 סוגים. מינים חדשים עדיין מתגלים בכל העולם, והידע על המשפחה מוגבל בשל הקושי בזיהוי עכבישים זעירים כאלה.
משפחה זו מתאפיינת ברשתות דמויי ערסל (ומכאן שמה העברי) הנבנות בעשביה נמוכה או בין שיחים נמוכים, כאשר העכביש תלוי במהופך בתחתית הערסל. בלועזית, עכבישים במשפחה זו מכונים אורגי יריעה (sheet weavers), או עכבישי הכסף (money spiders ; בשל אמונה טפלה הנפוצה בבריטניה, אירלנד, ניו זילנד, ובפורטוגל, לפיה אם עכביש כזה רץ לכיוון אדם, הוא מגיע במטרה לטוות עבורו בגדים חדשים, והדבר מסמל הצלחה כלכלית).
פורט ליגאט

| --- | --- |

 מדינה:  ספרד ספרד
 קהילה אוטונומית:  קטלוניה קטלוניה
 קואורדינטות:  42°17′37″N 3°17′07″E﻿ / ﻿42.29361111°N 3.28527778°E﻿ / 42.29361111; 3.28527778 
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת ספרד מוגדלת) מדריד ברצלונה בילבאו חיחון סרגוסה ואיאדוליד מאלגה קורדובה סביליה גרנדה פלמה מורסיה ויגו ולנסיה מרידה צרפת צרפת פורטוגל מרוקו אלג'יריהפורט ליגאט(למפת ספרד רגילה) מדריד ברצלונה בילבאו חיחון סרגוסה ואיאדוליד מאלגה קורדובה סביליה גרנדה פלמה מורסיה ויגו ולנסיה מרידה צרפת צרפת פורטוגל מרוקו אלג'יריהפורט ליגאט(למפת קטלוניה רגילה) ברצלונה טראסה טרגונה ליידה ז'ירונה צרפת א. הים התיכון ולנ. אראגוןפורט ליגאט(למפת קטלוניה מוגדלת) ברצלונה טראסה טרגונה ליידה ז'ירונה צרפת א. הים התיכון ולנסיה אראגוןפורט ליגאט  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
נוף פורט ליגאט
מוזיאון בית דאלי
פורט ליגאט (בקטלונית: Port Lligat או Portlligat) הוא כפר דייגים קטן הממוקם לחוף מפרץ בסמוך לחצי האי קאפ דה קראוס (Cap de Creus) שבקוסטה בראווה, בקטלוניה שבספרד. הכפר מצוי במרחק של כקילומטר וחצי מהעיירה קדאקס (Cadaqués).
בפתח המפרץ, במרחק 20 מטרים מהחוף, ממוקם האי הקרוי על שם המפרץ.
הכפר נודע בשל היותו אתר נופש אשר שימש את האמן הסוריאליטי סלבדור דאלי. ביתו של דאלי הפך למוזיאון, ונוף המפרץ הונצח בציוריו "המדונה של פורט ליגאט" ו"הסעודה האחרונה".
פולחן האישיות של ניקולאה צ'אושסקו

פולחן האישיות של ניקולאה צ'אושסקו (ברומנית: Cultul personalității lui Nicolae Ceaușescu) היה בתקופת המלחמה הקרה פולחן האישיות המובהק ביותר בגוש המזרחי.
ניקולאה צ'אושסקו במפגש עם קים איל-סונג ב-1971
בעקבות ביקור של ניקולאה צ'אושסקו בארצות הקומוניסטיות במזרח הרחוק, שם התרשם צ'אושסקו עמוקות מהמשטרים הסיני והקוריאני ולאחר חזרתו לרומניה פרסם את התזות של יולי. התזות הכילו 17 הצעות ובהן הגדלה מתמדת של תפקיד ההנהגה של המפלגה הקומוניסטית, שיפור החינוך באמצעות המפלגה, השתתפות הצעירים בפרויקטי הבנייה הגדולים כחלק מהעבודה הפטריוטית, העצמת החינוך הפוליטי-אידאולוגי בבתי ספר ובאוניברסיטאות, אך גם בארגוני סטודנטים, תלמידים ואף ילדים, הרחבה של התעמולה הפוליטית תוך שימוש ברדיו, בטלוויזיה, בהוצאות לאור, הקולנוע, האופרה, הבלט, איגודי האמנים ועוד.
התזות האלה ייסדו שינוי משטרי לכיוון נוקשה יותר, התרחקות מהפתיחות, שאפיינה את תחילת שלטונו של צ'אושסקו. מניחים שראשית פולחן האישיות של צ'אושסקו גלומה בהתלהבות בה התקבל הנאום שלו, שבו גינה את פלישת כוחות ברית ורשה לצ'כוסלובקיה, פלישה שנועדה לדכא את האביב של פרג. הנאום יצר לו, לצ'אושסקו, פופולריות רבה בין בני עמו ומשך את תשומת ליבן של מעצמות המערב. בתחילה הפולחן היה מרוכז בו, אך בהמשך הוא כלל גם את רעייתו, אלנה צ'אושסקו ואת הבן ניקו צ'אושסקו, שהוכן לרשת את אביו בשלטון.
פולחן האישיות הופעל באמצעות כל כלי התקשורת ברומניה, ההוצאות לאור של ספרים, סרטים והצגות, טקסים באירועים ממלכתיים, חנוכת מפעלים ועוד ועוד. חרף אינטנסיביות התעמולה, חודש ימים בלבד לאחר שנבחר מחדש, פה אחד, להיות מנהיג המפלגה הקומוניסטית הרומנית, נשפטו בני הזוג צ'אושסקו, הורשעו והוצאו להורג בהליך מזורז. לאחר מותם חוקק חוק האוסר את פולחן האישיות של צ'אושסקו.
חלון ראווה של חנות ספרים ברומניה, ב-1986, ובו ספרים רבים מאת ועל ניקולאה צ'אושסקו
תרומת המערב

בתקופת המלחמה הקרה נקט צ'אושסקו בקו מתבדל משותפיו בגוש הקומוניסטי בקשרי החוץ של רומניה, אחרי מלחמת ששת הימים, שלא כמו יתר המדינות הקומוניסטיות, הוא לא ניתק את קשריו עם ישראל וגינה את הפלישה לצ'כוסלוסקיה. המערב ניסה לעודד את התרחקות רומניה מיתר המדינות הקומוניסטיות ושה זאת על ידי חימום היחסים עם רומניה, מתן מעמד מועדף, ביקורים הדדיים וחלוקת מחמאות לצ'אושסקו.
נשיאי ארצות הברית, ריצ'רד ניקסון וג'רלד פורד ונשיא צרפת, שארל דה גול ביקרו ברומניה. צ'אושסקו ביקר בארצות הברית ובצרפת והתקבל בחמימות על ידי ג'ימי קרטר וג'ורג' פומפידו.
ריכוז הכוח

ב-1973 נבחרה רעייתו של ניקולאה צ'אושסקו, אלנה צ'אושסקו, להיות חברה בוועד הפועל העליון של המפלגה הקומוניסטית הרומנית ולמעשה הפכה להיות מספר שתיים בהיררכיה הרומנית, אחרי בעלה. אלנה יצרה חיץ בין בעלה ובין יתר הנהגת רומניה, שהזדקקו לה כדי להגיע אליו. בצעדים קטנים, אך מתמידים, ניקולאה צ'אושסקו ריכז יותר ויותר כוח בידיו ובהמשך גם בידי בני משפחתו ובעיקר בידי רעייתו. ב-1974 נבחר לתפקיד נשיא רומניה, בנוסף ליתר תפקידיו ככמזכיר כללי של המפלגה הקומוניסטית הרומנית, כנשיא מועצת המדינה (מקביל לראשות ממשלה) ונשיא מועצת ההגנה הלאומית.
השרביט

לשם מינויו של צ'אושסקו לנשיא נדרש שינוי בחוקת רומניה והוא בוצע. צ'אושסקו התאווה לגינונים מלכותיים. בטקס בו התמנה לנשיא רומניה, קיבל לידיו שרביט מוזהב. הטקס פורסם בעולם והצייר סלבדור דאלי הגיב במברק בו בירך את צ'אושסקו על ייסוד השרביט הנשיאותי (להבדיל משרביט מלכותי). המחווה היה אירוני, אך צ'אושסקו ומקורביו לא הבינו זאת, לכן המברק פורסם בהרחבה במדיה הרומנית.
הכינויים

טיפוח פולחן האישיות כלל גם כינויים, שבאו לספר בשבחו ולאדיר את דמותו. לדוגמה, בסיכום הכינוס ה-14 של המפלגה הקומוניסטית הרומנית מכונה צ'אושסקו: Tovarăşul Nicolae Ceauşescu, cel mai iubit şi stimat fiu al naţiunii noastre, ctitorul de geniu al României socialiste moderne, strălucit conducător de partid şi de ţară, personalitate de înalt prestigiu a vieţii politice contemporane, ce s-a impus în conştiinţa întregii omeniri ca mare Erou al păcii, al înţelegerii şi colaborării între toate naţiunile lumii (ניקולאה צ'אושסקו, הבן האהוב והמכובד ביותר של האומה שלנו, המייסד הגאון של רומניה הסוציאליסטית המודרנית, מנהיג מפלגה ומדינה מבריק, אישיות רבת כבוד של חיי הפוליטיקה המודרנית, שהתבלטה במודעות של האנושות כגיבור גדול של השלום, ההבנה, ושיתוף הפעולה בין הארצות.)
לעומת כינויים אלה, היו כינויים עממיים, ביטאו את רחשי ליבם של האזרחים הרומנים. כינוי שנגע ישירות לטיפוח פולחן האישיות היה Mao-Cescu (מאו-צ'סקו), שדימה את צ'אושסקו למנהיג הסיני הידוע בפולחן האישיות שלו, מאו טסה טונג.
המרוויחים מהפולחן

הפולחן השתלם מאוד להרבה סופרים ומלחינים, מפיקי טלוויזיה וציירים, משוררים ועיתונאים, כל אלה כתבו, יצרו, הלחינו והפיקו את מופע פולחן האישיות וזכו לתמורה נאותה. מי שצייר את צ'אושסקו או כתב עליו סיפור או הפיק תוכנית טלוויזיה עליו קיבל תמורה לעבודתו, תמורה משתלמת מאוד. יום הולדתו של צ'אושסקו היה לחג לאומי והמתנות זרמו אליו, כמובן, במימון המדינה. ציורים רבים נוצרו על פי תצלומים של צ'אושסקו וכל ציור כזה הכניס לצייר בין 40,000 ל-60,000 לאי, כשמחירה של מכונית דאצ'יה היה 70,000 לאי. חסידי צ'אושסקו היו נלהבים יותר ממנו, בכינוס ה-11 של המפלגה הקומוניסטית הרומנית אחד הצירים הציע לבחור את צ'אושסקו כמנהיג לכל ימי חייו, אך צ'אושסקו סירב לכך.
הערות שוליים

↑  LEGE nr. 217 din 23 iulie 2015 (ברומנית)
↑  Cultul personalităţii (ברומנית)
↑  5 minute de istorie: Sceptrul lui Ceauşescu şi scrisoarea lui Salvador Dali (ברומנית)
↑  Nicolae Ceauşescu באנציקלופדיה של רומניה (ברומנית)
↑  Porecla lui Ceauşescu în 1986? Un american a stat cu el la masă şi a aflat-o (ברומנית)
↑  Cine a profitat de cultul lui Ceauşescu? (ברומנית)
ניקולאה צ'אושסקו מקבל לידיו את שרביט הנשיאות ב-1974
בול דואר רומני שהופק לכבוד פתיחת תעלת דנובה-הים השחור. בבול מצוירים ניקולאה צ'אושסקו, כשהוא גוזר את הסרט, ורעייתו, אלנה צ'אושסקו, המוחאת כפיים, הכל על רקע דגל רומניה
עבד א-רחמן אל-כוואכבי

| --- | --- |

 לידה:  9 ביולי 1855 חלב, האימפריה העות'מאנית 
 פטירה:  14 ביוני 1902 (בגיל 46) קהיר, ח'דיוות מצרים 
 מדינה:  האימפריה העות'מאנית 
 מעסיק:  al-Furāt, al-Shahbāʾ 
 השקפה דתית:  אסלאם 
 
עבד א-רחמן אל-כוואכבי (בערבית: عبد الرحمن الكواكبي, תעתיק מדויק: עבד אלרחמן אלכואכבי;  סביב 1854 – 14 ביוני 1902) היה מבשרה של הלאומיות הערבית המודרנית כמו גם מחלוצי התחדשות הסלפיה. היה בן טיפוחיו של מידהט פאשה, ובשנות ה-70 של המאה ה-19 היה מחלוצי העיתונות הערבית בעירו חלב. בשנת 1877 ניסה להיבחר מטעם העיר לפרלמנט העות'מאני שהוקם באותה עת. לאחר מכן החל לפעול בממסד העות'מאני בעיר, ובשנת 1892 נבחר לראשות העירייה.
ביוגרפיה

כוואכבי נולד בחלב ב-1854 או 1855, למשפחה אמידה ובעלת השפעה מצאצאי הנביא שממנה יצאו אנשי דת כמו גם אנשי מנהל. למשפחתו הייתה מדרסה ששימשה גם כמסגד. מאמו התייתם בילדותו והאב, אחמד, שהיה קאדי וחבר במועצה המקומית דאג שילמד גם לימודי דת וגם מיומנויות שנדרשו לדעת האב לשם קידומו העתידי של עבד א-רחמן כמו: ערבית, טורקית, פרסית, מתמטיקה ומדעים מדויקים. גם אביו נפטר לפני שכוואכבי בגר והוא עבר לגור אצל דודו באנטיוכיה.
עוד טרם לידתו של עבד א-רחמן, נפגע מעמדה של משפחת אל-כוואכבי שהודחה ממשרת ה"נקיב אל-אשראף" וכתוצאה מכך נדחקה מהמאבק על ראשות העיר חלב על ידי מי שזכה במשרה - אבו אל-הודא אל-סיאדי (ציאדי), סופי שהיה מקורב לסולטאן ומסוכסך עם אל-כוואכבי האב.
בשנת 1876 או 1877 מינו את כוואכבי להיות העורך של העיתון אל-פראת (الفرات). הוא עצמו הקים כתב עת בשם אל-סהבה (האפורה) שעסק בספרות ומאמרים פוליטיים בהם נמתחה ביקורת על הוואלי החדש של חלב, דבר שנתפס כביקורת על הסולטאן עצמו ולכן נסגר על ידי השלטונות אחרי 15 גיליונות. למרות התנגדותו לאימפריה העותמאנית, נכנס כוואכבי לשירות הציבורי ועבד בתפקידים שונים בשירות האימפריה העות'מאנית בחלב. ב-1888 פתח כוואכבי משרד עריכת דין עצמאי בו ניצל את הידע שרכש בנבכי הביורוקרטיה המקומית על מנת לעזור לאזרחי העיר  בדרכי התמודדות עם הפקידים והשלטון המקומי והוא שלח בשם לקוחותיו עתירות לחצר הסולטאן באיסטנבול. בשנת 1892 מונה למשך כשנתיים לתפקיד ראש העירייה, בנוסף על תפקידיו כנשיא לשכת המסחר המקומית ונשיא הבנק לחקלאות. הוא המשיך בביקורת על המשטר וכתגובה נאסר לזמן מה וצעדיו הוצרו ולכן בשנת 1899 נמלט למצרים.
בהיותו בקהיר פרסם את ספריו וכן שורת מאמרים ב"אל-מנאר", העיתון של ידידו רשיד רדא. מקהיר יצא כוואכבי למסעות בחצי האי הערבי ובמזרח אפריקה.
בהיותו בקהיר היה חלק מקבוצת גולים סוריים, בהם השיח' עבדול חמיד אל-זהראוי.
עבד א-רחמן אל-כוואכבי נפטר בשנת 1902 בקהיר.
הגותו

כוואכבי הושפע מהמודרניזם הפוליטי של אפגאני וכן מתלמידו מוחמד עבדו והטפתם לפאן-איסלמיזם (الوحدة الإسلامية), אימץ גם את הגותו של רשיד רידא וכל זאת תוך קבלת הישגי המערב.
כוואבי, כמו קודמיו רידא ועבדה, היה עדיין מסור לגמרי לרעיון האומה האיסלאמית ולאחדות כל המוסלמים. עם זאת, השתקפה בדבריו תודעה אתנית ערבית בוסרית. כך, למשל, גינה את העות'מאנים על שהחדירו לתוך האומה מנהגים פסולים שהובילו להתדרדרות והשחתת הדת, וקרא להשיב את הח'ליפות לידי שבט קורייש בחיג'אז שהרי נבחרו לכך במקור על ידי האל. הוא גם הדגיש שהערבים בחצי-האי ערב, ששמרו על טוהר גזעם ולשונם, היו הראויים ביותר להוות דוגמה, מופת וסמכות לכל המוסלמים באשר הם. במקום אחד הרחיק לכת והצטער בגלוי שהאסלאם הגיע בכלל אל הטורקים. הוא היה ככל הידוע ההוגה הראשון, גם אם באופן בלתי-שיטתי וכמעט בלתי-מודע, לחרוג מההטפה לרפורמה דתית לשמה לכיוון של טיפוח הלאומיות הערבית.
ספריו

כוואכבי כתב שני ספרים:
על טבעי העריצות (1900) - ספר בו הוא מגנה ומבקר את משטרו של הסולטאן עבד אל-חמיד השני (אם כי בלי לנקוב בשמו), וקורא לפקח על הממשל באמצעות רעיון "ריבונות העם", על פי המזרחנית סילביה חיים יש בספרו של כוואכבי השפעות של ספר מאת ויטוריו אלפיירי (אנ') ושל המשורר וילפרד בלנט(אנ')
אם הערים ("אֻם אל-קֻרַא" - אחד מכינויי העיר מכה; 1901, לפני כן ראה אור כסדרת מאמרים ב"אל-מנאר") - הספר מציג דיון על דרכי שיפור מצב האומה המוסלמית של קונגרס דמיוני בשם "אגודת אם הכפרים". בספר אל-כוואכבי אמנם יוצא מנקודת המוצא של תיקון בעיית האומה המוסלמית באותה עת, אך הוא מעלה בו טענה שלא העלו קודמיו, והיא שהפתרון לבעיות האסלאם היא השבת הערבים - אותם הוא מדגיש כבעלי זהות נפרדת וייחודית משאר "האומות המוסלמיות" - כמנהיגי עולם האסלאם. בספר מניח אל-כוואכבי את התשתית להסתמנות אידאולוגיה ערבית לאומית לגיטימית כחלק מפתרון למצבו הירוד של עולם האסלאם. אל-כוואכבי קרא למערכת ערכים הכוללת את כל הערבים בתוכה כחלק מחיזוק אותנטיות מול "מתקפת המערב".
הערות שוליים

↑  חגי ארליך, מבוא להיסטוריה של המזרח התיכון בעת החדשה, חטיבה ד' עמ' 131 ו-160.
↑  חגי ארליך, המזרח התיכון בין מלחמות־העולם, כרך 1, חלק 3, הוצאת האוניברסיטה הפתוחה, עמ' 147
↑  Adeed Dawisha, Arab Nationalism in the Twentieth Century: From Triumph to Despair, הוצ' אוניברסיטת פרינסטון, עמ' 2016. עמ' 23-24.
↑  חגי ארליך, מבוא להיסטוריה של המזרח התיכון בעת החדשה, כרך 4, הוצאת האוניברסיטה הפתוחה, עמ' 198
↑  חגי ארליך, מבוא להיסטוריה של המזרח התיכון בעת החדשה, חטיבה ד' עמ' 135-131.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007263656905171  BnF: cb145644346 (data)  GND: 118864386  ISNI: 0000 0000 8356 6675  LCCN: n84077344  NKC: jo2008479097  NTA: 128267917  SELIBR: 33079  SUDOC: 081429835  TDVİA: kevakibi-abdurrahman-b-ahmed  Trove: 1071109  VIAF: 10643441   WorldCat (עם VIAF): 10643441
עבודה שחורה (שיר)

| --- | --- |

 סינגל בביצוע אהוד בנאי והפליטים
 מתוך האלבום אהוד בנאי והפליטים
 יצא לאור:  27 בנובמבר 1987
 שפה:  עברית 
 אורך:  5:44 דק'
 כתיבה:  אהוד בנאי
 לחן:  אהוד בנאי
 הפקה:  יוסי אלפנט
 
"עבודה שחורה" הוא שיר של אהוד בנאי מתוך אלבומו הראשון "אהוד בנאי והפליטים", אשר יצא בשנת 1987. השיר נכתב והולחן על ידי בנאי, במחאה על אפלייתם של היהודים בני העדה האתיופית.
רעיונות מרכזיים

| --- | --- |
 :  ראו גם – הפגנות יוצאי אתיופיה#פרשת הגיור
במהלך הבית הראשון של השיר בנאי מדגיש את קשר הדם של בני העדה האתיופית לעם היהודי. הוא מתאר את "תלאות" הדרך של בני העדה, שאותם הוא מכנה "האחים כהי העור" ו"הבנים האבודים", כינוי אשר בא לרמוז על היותם צאצאיהם של עשרת השבטים, אשר הופרדו מעם ישראל לאחר שיצא לגלות. הביטוי "האחים כהי העור" מרמז עוד על הקשר של העדה, אשר הביאה עימה "מסורת מופלאה ועתיקה", לעם היהודי.
לקראת סוף הבית הראשון בנאי יוצא כנגד הקביעה של הרבנות הראשית, שלפיה אתיופים שבמוצאם התערבבו גם לא־יהודים היו צריכים לעבור טבילה במקווה כדי להיחשב יהודים לכל דבר, פעולה שלפי בנאי "שוטפת את התמימות" של בני העדה שהביאה אותם לעלות לארץ מתוך אמונתם ביהדות. בשורה החותמת את הבית הראשון (ואף את השני) בנאי שואל "ומי יֵדע אם אברהם לא היה שחור", כדרך להדגיש כי אין מקום להפליה על רקע גזעי וצבע העור, שכן בהיעדר הוכחה היסטורית חותכת ניתן אף לשער כי אברהם אבינו היה שחור.
בבית השני בנאי מציג את המציאות הקשה של עולי אתיופיה לאחר הגיעם לישראל: הם חיים במרכז קליטה בטבריה, הרחק ממרכז הארץ, מנסים להיקלט במדינה החדשה והמודרנית ולקלוט את אורח החיים השונה בתכלית ממה שהורגלו אליו. וכפי שמתאר זאת בנאי: "מאצל המדורה, מעבר להרי החושך אל הרחוב המקומי, הדיגיטלי, המבולבל". גם בבית זה מודגש הפער שבין חלומם של בני העדה למציאות הקשה – הם חלמו שנים על בית בישראל וכעת הצליחו להגשים את החלום, אך בתחושתם הגלות עדיין נמשכת, בשל היחס המפלה כלפיהם.
בבית השלישי מתוארת צעדת המחאה של בני העדה לירושלים. העמידה שלהם מול הבניין – לפי הנרמז מדובר בהיכל שלמה – מתוארת כעמידה מול "לב של אבן". לפי דויד פרץ, בשימוש בביטוי זה בנאי מרמז לשורה הידועה מהשיר "הכותל", שכתבו יוסי גמזו ודובי זלצר: "יש אנשים עם לב של אבן, יש אבנים עם לב אדם". העולים מאתיופיה עומדים מול ממסד אטום, שמתאפיין ב"לב של אבן", ומחכים שהדלת תיפתח להם מבפנים ושהממסד הישראלי יקבל אותם אל חיקו.
סוף השיר מבהיר את האכזבה הגדולה שנחלו בני העדה בישראל. המשפט "ועכשיו מה שנשאר זו עבודה שחורה" מלמד כי האפליה כלפי יוצאי אתיופיה היא בשל צבע עורם השחור, וכל שנותר להם לעשות בארץ החדשה הוא "עבודה שחורה". הביטוי, המשמש כשם השיר, הוא דו־משמעי: הוא מכוון גם לעבודות קשות ולא מקצועיות, וגם לכך שעבודות אלה נועדו למי שצבע עורם שחור.
רעיונות מרכזיים > סגנון השיר

ההפקה המוזיקלית של הגיטריסט ומפיק האלבום יוסי אלפנט עטפה את השיר במרכיבים של מוזיקה אפריקאית (בתיפוף המודגש ובקולות השבטיים), לצד מרכיבים של מוזיקת רוק (הגיטרות החורקות), אולם אין בשיר מרכיבים של מוזיקה אתיופית או משירת הקודש של ביתא ישראל.
הערות שוליים

↑  דויד פרץ, על השיר 'עבודה שחורה' מאת אהוד בנאי, באתר "תרבות•il"
פינגווין מצויץ מזרחי

| פינגווין מצויץ מזרחי |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: פינגווינאים
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: פינגוויניים
סוג:: פינגווין מצויץ
מין:: פינגווין מצויץ מזרחי
שם מדעי
 Eudyptes chrysocome filholi ‏Hutton, 1878

פינגווין מצויץ מזרחי (שם מדעי: Eudyptes chrysocome filholi) הוא תת-מין של פינגווין מצויץ מערבי ממשפחת הפינגוויניים. אחרי בדיקות מולקולריות שונות הוא הופרד למין עצמאי, אך בהמשך הוחזר למין.
פינגווין זה חי באיים תת-אנטארקטיים באוקיינוס ההודי והאוקיינוס השקט כמו באיי קרוזה, איי קרגלן, האי הרד ואיי מקדונלד, מקווארי, איי אוקלנד ואיי האנטיפודה ואיים נוספים קטנים.
הפינגווינים ניזונים בעיקר מקרילאים, אך גם מדגים, דיונונים וחסרי חוליות אחרים; הפינגווינים יוצאים לגיחות חיפוש מזון באופן יומי. בעת מנוחה, הפינגווינים מסתירים את ראשם מתחת לאחת מכנפיהם.
פורד סוג 48

| --- | --- |

Ford Model 48, תצורת קופה, דה-לוקס
 מאפיינים כלליים
 יצרן:  פורד
 שנות ייצור:  1935–1936
 הרכבה:  ארצות הברית ארצות הברית  רומניה רומניה
 מודל קודם:  פורד 1932
 מודל אחריו:  פורד 1937
 מרכב:  Front-engine, rear-wheel-drive layout
 משקל:  1,250-1,320 ק"ג
 בסיס גלגלים:  2,845  מ"מ
 מפרט טכני
 מנוע:  V8 צילינדרים, 3,600 סמ"ק (מנוע פורד סוג "Ford flathead V8 engine")
 הילוכים:  תמסורת ידנית
פורד סוג 48 (באנגלית: Ford Model 48) היא מכונית משפחתית, מתוצרת חברת פורד, ארצות הברית, אשר יוצרה בין השנים 1935–1936.
דגם "פורד סוג 48" התבסס על דגם "1932 Ford Model B".
יוצרו 820,000 יחידות.
תצורות

4 דלתות - סדאן
2 דלתות - רודסטר
4 דלתות - קבריולה
2 דלתות - קופה
4 דלתות - סטיישן
2 דלתות - טנדר בתצורת "Coupé utility"
2 דלתות - טנדר
רמות גימור

סטנדרט (Standard)
דה-לוקס (De Luxe)
תמונות

פורד סוג 48, שנת 1935, סדאן, 4 דלתות, דה-לוקס
פורד סוג 48, שנת 1935, רודסטר, 2 דלתות
פורד סוג 48, שנת 1935, קופה (דה-לוקס)
פורד סוג 48, שנת 1935, סדאן, 4 דלתות, דה-לוקס
פורד סוג 48, שנת 1936, סדאן, 4 דלתות (גג בד נפתח בחלקו)
פורד סוג 48, שנת 1935, סדאן, 4 דלתות
פורד סוג 48 קופה תצורת "rumble-seat" (תא מטען אחורי - 2 מושבים נשלפים)
פורד סוג 48 - סטיישן, שנת 1935
פורד סוג 48 טנדר בתצורת "Coupé utility"
פורד סוג 48 טנדר בתצורת "Coupé utility"
פורד סוג 48 - טנדר, שנת 1935
פורד סוג 48, קבריולט, 4 דלתות
פורד סוג 48 - קופה, שנת 1935
פורד סוג 48 - רודסטר, שנת 1935
ראו גם

פורד
לקריאה נוספת

פורד סוג 48 - תמונות
הערות שוליים

↑  "פורד סוג 48" oldcarbrochures.com/static/NA/Ford/1935
↑  "פורד סוג 48" oldcarbrochures.com/static/NA/Ford/1935_Ford/1935_Ford_Brochure
↑  פורד סוג 48 - תצורות  american-automobiles.com/Ford/1935-Ford
↑  פורד סוג 48 - תצורות car.info/en-se/ford/model-48
↑  פורד סוג 48, קופה - תמונות cargurus.com/Cars/1935-Ford-Model-48-Pictures
↑  פורד סוג 48 קופה תצורת "rumble-seat" bringatrailer.com/listing/1935-ford-five-window-coupe
↑  פורד סוג 48 - רמות גימור Standard Catalog of Ford, 1903-2002: 100 Years of History
עבודות פנימיות

| --- | --- |
כרזת הסרט
כרזת הסרט
 בימוי:  לאו מטסואדה
 הופק בידי:  שון לורי
 שחקנים ראשיים:  ריימונד ס. פרסי
 מדבבים:  ריימונד פרסי 
 מוזיקה:  לודוויג גרנסון
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 חברת הפקה:  חברת וולט דיסני
 חברה מפיצה:  חברת וולט דיסני
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  16 ביוני 2016, לפני הקרנת הסרט "מואנה"
 משך הקרנה:  6 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט קומדיה 
 דף הסרט ב־IMDb
 
עבודות פנימיות (באנגלית: inner workings) הוא סרט הנפשה קצר של חברת וולט דיסני. הסרט הוקרן לראשונה בארצות הברית ב-16 ביוני 2016, לפני תחילת הסרט "מואנה" ובוים על ידי ליאו מטסאודה.