ג'ורג' קלינטון
ביוגרפיה > סגן נשיא ארצות הברית > קדנציה ראשונה

ג'ורג' קלינטון זכה לכבוד נרחב בגבורתו במהלך מלחמת העצמאות ובמסירותו לעקרונות הדמוקרטים-רפובליקנים, ויכול היה להחליף את בר מבלי לפצל את המצביעים בניו יורק. גילו ובריאותו המעורערת היו שיקולים חשובים עבור ג'פרסון, שחישב שבשנת 1808 קלינטון בן ה-65 יהיה זקן מכדי לערער על יורשו המיועד, מזכיר המדינה ג'יימס מדיסון, על המועמדות לנשיאות הדמוקרטים-רפובליקנים. אבל לקלינטון לא הייתה שום כוונה לדחות את מועמדותו של מדיסון בשנת 1808. כפי שהסביר ביוגרף של מדיסון, ראלף קטצ'ם, הדמוקרטים-רפובליקנים בניו יורק קינאו עמוקות במקביליהם תושבי וירג'יניה ששלטו ברשויות המחוקק בארצם מאז 1792. "החלפתו של ג'ורג' קלינטון בבר כסגן נשיא בשנת 1804 לא הייתה פיוס עם תושבי וירג'יניה, אלא מנע להדחת מועמדה של וירג'יניה ב-1808."
לאחר הבחירות, קלינטון כמעט נרתע הצידה על ידי נשיא שלא רצה לחזק את מעמדו של סגן הנשיא בממשל או לעודד את שאיפותיו הנשיאותיות. ג'פרסון כבר לא ביקש את עצתו של קלינטון בקביעת מינויים פוליטיים בניו יורק או במקומות אחרים, או בכל נושא אחר, בהסתמך על ייעוץ של מדיסון ומזכיר האוצר, אלברט גלטין. כשהרגיש צורך להתייעץ עם מחוקקים דמוקרטים-רפובליקנים, הוא עשה זאת באופן אישי או באמצעות גלטין, שמעונו בגבעת הקפיטול שימשה כמקום המפגש של כל הוועידות הדמוקרטיות-רפובליקנית.
קלינטון גם נטל חלק מועט בחיי החברה של הממשל. לחברה בוושינגטון היה טעם דרומי מובהק, וכפי שסגן הנשיא פנה לסנאטור פלומר, הוא מצא את "ההרגלים, הנימוסים, התלבושות, החוקים והמדינות" של ניו אינגלנד "עדיפים בהרבה על מדינות הדרום." קלינטון היה אלמן מזה ארבע שנים בזמן בחירתו, והוא ובתו מריה חיו בקפדנות ובצניעות עם פקיד בית הנבחרים ג'ון בקלי ורק לעיתים רחוקות קיבלו אורחים. אפילו בממשל שנמנע במודע מהטקסיות ומההצגה הראוותנית לטובת הסגנון הפשוט, הדמוקרטים-רפובליקנים התפלאו מאורח חייו הצנוע של קלינטון, שאחז בו ללא הרף על אף עושרו הרב.
אף על פי שפלומר ואחרים ייחסו את חוסר יכולתו של סגן הנשיא לגילו המתקדם ולבריאותו החלשה, כנראה ש"סלידתו הממושכת של קלינטון מוועדות" ייצגה את קשייו הפוליטיים. לא הייתה לו סבלנות מועטה כלפי סנאטורים נושאי נאומים ארוכים, כפי שגילה ג'ון קווינסי אדמס, לאחר שיח ממושך שהיה, על פי הודאתו, "דבר מאוד מייגע לכל שומעיו". "סגן הנשיא", סיכם, "אינו אוהב נאומים ארוכים." קלינטון לא יכול היה להקל על אי הנוחות שלו, בהתחשב בעובדה שכללי הסנאט אפשרו דיון ממושך, אך לפחות פעם אחת ביקש טובה מיוחדת: "שכאשר אנו עומדים לעשות דיונים כאלה עלינו להודיע לו; כך שניצל את ההזדמנות כדי להתחמם ליד האח." קלינטון נעדר לעיתים קרובות מהסנאט, אך ככל הנראה הוא אזר כוחות להשתתף כאשר מצא סיבה משכנעת לכך. מקרה מובהק היה הצבעתו שוברת השוויון לאישור מינויו של ג'ון ארמסטרונג הבן, חבר ילדות ובעל ברית פוליטי, כשגריר בספרד הבורבונית. הסנאטורים הפדרליסטים, ורבים מעמיתיהם הדמוקרטים-רפובליקנים, התנגדו בתוקף למינויו של ארמסטרונג, וטענו כי כשל במהלך כהונתו כשגריר בצרפת לטפל בהשתלטות הצרפתים על אוניית הסוחר 'ניו ג'רזי' במהלך המלחמה הבלתי רשמית בין ארצות הברית לצרפת.
הניסיון היחיד הידוע של קלינטון להשפיע על חקיקה כסגן נשיא אירע בתחילת 1807, כאשר ביקש מג'ון קווינסי אדמס לתת חסות להצעת חוק בעניין מתנחלים שרכשו אדמות במערב ג'ורג'יה מחברות הקרקעות של יאזו. בשנת 1795 הרשות המחוקקת בג'ורג'יה העניקה 35,000,000 דונמים של קרקעות במערב לגורמים פרטיים עבור יישוב ופיתוח של המערב. אף על פי כן, שנה מאוחר יותר התגלה שההצבעה הייתה נטויה עקב הונאות כספיות ועקב זאת הרשות המחוקקת הטילה ביטול על החקיקה הקודמת שהעניקה את הקרקעות. הסנאט חוקק ב-11 בפברואר 1807 חוק "למניעת התנחלויות על אדמות שהועברו לארצות הברית, אלא אם הוסמכו לכך על פי חוק".
מערכת היחסים הקלוקלת מאז ומעולם של קלינטון עם ג'פרסון הלכה ונמתחה כשהנשיא הגיב לתקיפות בריטיות וצרפתיות על הספנות האמריקאיות באסטרטגיה של תמרון דיפלומטי וכפייה כלכלית. קלינטון התבונן בעימות ההולך וגדל בין בריטניה לצרפת. הוא האמין שמלחמה עם אחת או עם שתי האומות היא בלתי נמנעת ותוסכל מהסתייגותו של ג'פרסון לכאורה לחמש את המדינה לקראת מלחמה. מדינתו של סגן הנשיא עצמה הייתה פגיעה במיוחד, מכיוון שהמשלוחים והסוחרים בניו יורק סבלו באופן חריף עקב פשיטות בריטיות, אך הפתרון המוצע של ג'פרסון להטלת עיצומים על סחר חוץ עלול היה להשפיע באופן הרסני על כלכלת המדינה. הגנות החוף המוגבלות של ניו יורק, חשש קלינטון, יתגלו כבלתי מספקת במקרה שאסטרטגיית הנשיא לא הצליחה למנוע מלחמה.