קרב פוסאדה
על מיקום זירת הקרב

עד עכשיו לא נקבע בוודאות איפה התרחש הקרב.
המקומות המועמדים בעיני ההיסטוריונים הם: עמק הנהר אולט, חבל לובישטיה, טיטשט, במחוז ולצ'ה, אזור מהאדיה, בבאנאט של סברין, הפרוזדור רוקר (מחוז ארג'ש) -בראן ועמר הפרחובה.
משקל רב ניתן בבחירת המיקום לדרך נסיגת הצבא ההונגרי. הדרך הבטוחה יותר יכלה להיות זו של טורנו סברין, בעוד הדרך הקצרה ביותר הייתה צריכה להיות זו המובילה לסיביו או לבראשוב. אין כל עדות לכך שאכן הרומנים הובילו את אויביהם אל הדרך הקצרה בחזרה להונגריה.
המקורות ההיסטוריים מספקים מעט מידע גאוגרפי על הסוגיה.
הכרוניקה המצוירת בווינה מזכירה רק "דרך כלשהי" (quondam via ), בין מקומות צרים passus strictissimos, סלעיים ולא מיוערים, ושתי המניאטורות המציגות את קרב לא מאפשרות זיהוי כלשהו.
בניגוד למאמר בכרוניקה המצוירת, תעודות מהחצר ההונגרית וגם הכרוניקה הטבטונית של פטר מדויסבורג, מדברות על אזור עתיר יערות.
א.אזור מהאדיה השערה זו הועלתה לראשונה על ידי פ. דרגלינה, ללא נימוקים כלשהם, בשנת 1899
הוא סבר שהקרב אירע בקניון הקראינה, במעברים הצרים שבין אורשובה ובין מהאדיה.
ק. רזקייביץ' מציין ש"דרך המלח" שדרכו נכנס הצבא ההונגרי היה מסלול התחבורה הרגיל שבין הונגריה ובין ולאכיה, והוא סבור שבחזרתו להונגריה קארוי רוברט בחר מן הסתם בדרך שהכיר היטב ולא בדרך לא ידועה.
רזקייביץ' מציג כמה עדויות מתוך התעודות שהוצאו מהקצנלריה של המלך:
תעודה מ 17 באפריל 1331 מציינת שהקרב אירע מעבר ל"הר הוולאכים" (כלומר - הר הרומנים), (
trans alpem Olachorum, כאשר המלך עצמו מזכיר ב 2 בנובמבר וב-22 בנובמבר 1332 כי הקרב התרחש "ביציאתנו משם", כלומר בגבול בין הונגריה וולאכיה.
ב-26 בנובמבר 1332 קארוי רוברט העניק תעודת מענק לרוזן פאל ולאחיו, הרוזן לורינץ, - ששניהם השתתפו בקרב, וציין בה כי הלחימה התרחשה כשהגענו לאזורי ספר של ממלכתנו, אשר בסראב הכופר, בנו של תוכומריוס, החזיק אותם שלא כדין בוולאכיה, תוך התעלמות מוחלטת מאיתנו ומכתרנו.
אזור הספר היחיד של הממלכה ההונגרית שנמצא באותו רגע תחת שליטת בסראב היה הבאנאט של סברין, בניגוד לשבועתו כחוסה של הכתר. מתוך סברה זו, ההיסטוריון זיהה את הר הרומנים שבו דובר עם ההר ולאשקו מיק
(1739 מ'), וכזירת הקרב בחר באזור בין אורשובה ובין צפונה של מהאדיה.
ב. חבל לובישטיה- עמק הנהר אולט
הראשון שבחר באזור הזה היה אורליאן סצ'רדוציאנו בשנת 1934 ויון קוניה שנה אחריו.
שניהם הסתמכו על שלוש נקודות - הנחה:
הצבא ההונגרי נסוג בסתר,
לפיכך ברח בדרך הקצרה ביותר אל עבר הגבול
הדרך הזאת אינה יכול להיות אחרת מזו של טרנסילבניה, דרך חבל לובישטיה ואחר כך עמק האולט.
אם הנקודה הראשונה אינה נכונה, נופלות גם שאר ההנחות.
סיבה אחרת לנסיגה בדרך קצרה הייתה אולי הרעבת הצבא ההונגרי, המוזכרת בכרוניקה המצוירת.
רזקייביץ' מטיל ספק בכך מפני שלדעתו הצבא ההונגרי נהג להצטייד באספקה במסעותיו ומחשיב את הטענה כתירוץ המיועד להסתיר את הסיבות האמיתיות לתבוסה ההונגרית.
רזקייביץ' מזכיר גם את היחסים המתוחים שבין שלטון המלך ובין תושבי סיביו (הרמנשטאט). בשנת 1324 ארעה אף סכסוך מזוין בין הצדדים. עד ליום מותו של קארוי רוברט היחסים נשארו קרים ומתוחים.
יתרה מזו כרוניקה של המתנחלים הסכסונים הטרטנסילבנים "כרוניקה אנטיקווה" מציינת כי בעת הקרב משנת 1330 תושבי סיביו התמרדו נגד קרל רוברט, וכרתו ברית עם בסראב. תנאים סוציו-פוליטיים אלה פסלו כמעט לגמרי את האפשרות של נסיגה דרך סיביו.
בדיפלומה מ-11 בנובמבר 1336 שניתנה על ידי המלך לסגן הקנצלר טאטאמר ולאחיו של זה, באקו, כאות הערכה על זכויותיהם במסע משנת 1330, מציינת את סיכון באותה עת של הדרך בעמק האולט.
"שאשר יחד עם כל עוצמת צבאנו יצאנו לסרוק את ולאכיה, באקו, מפקודת הגבר הרם טמאש, הווידווד של טרנסילבניה, אדונו, אץ בעקבותינו ובעקבות אדוננו עם אנשים מעטים, תוך שליחויות ועניינים סודיים, הגנה מפני האויבים ומפני סכנת המוות בעזר שכלו הפיקח, ותוך הינצלות מפליאה ובמזל, השיג אותנו עד למצודת קורטיה דה ארג'ש שם התפלאנו עם כל הצבא מהגעתו הבלתי צפויה".
במשך השנים המרחק בין ארג'ש ובין טימישוארה (משם יצא הצבא ולשם שב המלך) נשאר אותו אחד, ללא קשר למסלול שנבחר - דרך טורנו סברין או דרך סיביו.
מסורות אחדות רומניות והונגריות (ראה ההיסטוריון אנגל פאל) שהיו מקובלות בעבר ממשיכות למקם את האירוע במעבר ההרים טורנו רושו (המגדל האדום), 30 ק"מ דרומה מסיביו.
הכפר פרישאן Perişani במחוז ולצ'ה חוגג כל שנה את יום הניצחון של בסראב ב-12 בנובמבר, מתוך ביטחון שהמעבר בין ההרים קוזיה וקרוצ'ה דה פיאטרה ("צלב האבן") הוא זירת ה"קרב פוסאדה" כשהוא נמצא במסלול שהוביל מוולאכיה לטרנסילבניה (פרישאן-קמפן-טלמאצ'ו-סיביו).

בחבל לובישטיה חוגגים ב 9 בנובמבר, יום תחילת הקרב "פוסאדה", במקום הנקרא פריפוארה, Pripoare בגיא ביאשולוי Valea Băiaşului.
ג.המעבר רוקר- בראן
מי שתמך במיקום זה היה ניקולאיה יורגה. הוא סבר שהקרב התנהל בקניון פוסאדה בדרך אל קמפולונג - מוסצ'ל.
ד.בעמק הפרחובה
ההשערה שהקרב התקיים בעמק הנהר פרחובה נתמכת על ידי החוקר פלוריאן ניקו סנדולסקו על סמך שלשה נימוקים מרכזיים:
1.- אם אכן השתתפו בקרב גם בני ברית טטרים, הזירה הייתה צריכה לאפשר גישת נסיגה נוחה שלהם אחרי שוך העימותים.
2.-דיווח הנוסע הפולני מאציי סטריקובסקי (1547 - 1582) שבא מקושטא בדרך למולדתו. המסלול שבחר היה סיליסטרה - קלראש - עמק הפרחובה - חבל ברסה - מעבר ההרים אויטוז - מולודבה.
תוך כדי נסיעתו סיפר שראה אנדרטה שהוקמה ככל הנראה על ידי בסראב לזכר ניצחונו על ההונגרים.
"כאשר קרולוס, מלך הונגריה, יצא ללא סיבה למלחמה נגד בסראב, שליט ולאכיה, הובס בעורמה, על ידי ולאכים ועל ידי מולדבים, כך שבקושי נמלט המלך להונגריה יחד עם קבוצה קטנה של מלווים. באותו מקום שבו התרחש הקרב, הוולאכים בנו מנזר והקימו שלשה עמודי אבן שראיתי במו עיני בשנת 1575 כשבדרכי מטורקיה עברתי אחרי העיר גרגיצה, יומיים מרחק מסיביו, שהיא עיר בטרנסילבניה, מעבר להרים.
סנדולסקו סבור שמדובר במנזר הקרוי בעם "שלושה לוחות אבן" Trei Lespezi, הנמצא בפוסאדה פרחובה וששופץ על ידי משפחת קנטקוזינו בשנת 1661. המיקום מתאים גם למרחק יומיים רכיבה מסיביו.
3. וסוף סוף ולא דבר של מה בכך - בדיפלומה מ-13 בדצמבר 1335 אל ניקולאה רדוסלב, המלך קארוי רוברט מציין כי "בעזרת אלהים, על שכך להט האויבים ויכולנו לפרוץ בצד הימני של חומת האויבים ועל ידי הימלטות דרך הפריצה בקרב שבא עלינו בהפתעה, ... מצאנו הזדמנות לישועה ויצאנו הביתה".
כיוון תנועה זה של המלך אחרי ההימלטות פורש על ידי החוקר כמתאים לעמק הפרחובה כדרך מוצא מוולאכיה.
בסיום - פ.נ. סנדולסקו מציע עוד הנחה המתייחסת לצורות הסגנון שבדיווח הכרוניקה המצוירת.
כך למשל מתוארת לכידת החיילים "כמו הדגים בסל הדייג" (vârşă), בתוך פרוזדור "דמוי ספינה צרה", שבה התנגשו זה בזה "כפי שמתנענעים הקנים ברוח"
תיאור זה הולם, לדברי סנדולסקו, עמק עם חוט מים, דהינו הנהר פרחובה, שעל גדותיו גדלים קנים.