stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אח"י מולדת
לכידת אמל"ח מחבלים

ב-11 בספטמבר 1985 – לכידת מחבל פלסטיני בכיר. כח בפיקוד סא"ל דרור אלוני שכלל את אח"י עצמאות (בפיקוד רס"ן עפר דובנוב) ואח"י מולדת (בפיקוד נועם פייג), תפס את האניה 'אופורטיוניטי' במרחק 14 מיל ממערב לביירות, ועצר את סגן מפקד כוח 17 עם כסף רב של הפתח. בפעולה השתתף גם דבור שארב במבואות צידון.
ב-30 באוגוסט 1986 השתתפה אח"י מולדת בפיקוד נועם פייג עם אח"י אילת (סער 2), בפיקוד אסף בר, צוות השתלטות משייטת 13, בסיוע מטוס סיור ימי "שחף", בלכידת אוניית הסוחר הלבנונית 'אמל' שהייתה בדרכה לנמל 'חלדה' (דרומית לבירות), כשעל סיפונה 3 מכולות אמל"ח, סירה מהירה ו-10 אנשי צוות. האניה הובאה לחיפה אמצעי הלחימה פורקו ממנה והיא שוחררה לדרכה.
ב-10 בספטמבר 1986 – אח"י מולדת (בפיקוד נועם פייג), עם דבור 881 (בפיקוד מיכה שיטקין) בסיוע מסוקי קרב, גילו סירת גומי 600 מטר מהחוף כחמישה ק"מ מצפון לצור (לבנון) וירו לעברה. חלק מהמחבלים נפגעו והיתר הצליחו לברוח עם הסירה לחוף.
מפקדי הספינה

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |

| רס"ן ושם | תקופת כהונה כמפקד הספינה | פעילות | תמונה |  |  |
| אלי רגב | מפברואר 1979 עד יולי 1981 | השקה והכנסת הספינה לכשירות וביקור במצרים |  |  |  |
| זאב ינובסקי | אוגוסט 1981 עד 1982 | מקום ראשון בוחן כשירות |  |  |  |
| מיכאל קיסרי | מיולי 1982 עד יוני 1983 | הזירה הימית במלחמת שלום הגליל |  |  |  |
| אריה בן יואב, | 1983-1985, | תקיפת אי הארנבות |  |  |  |
| דני הלוי | 1985 | טיבוע אוניית המחבלים אטבירוס |  |  |  |
| נועם פייג | 1987-1985 | לכידת אמל"ח ופגיעה במחבלים |  |  |  |

גיא שוהם: 
| שלומי מיכאל | 1989-1988 |  |  |  |  |
אלון וייס: 
| יוסי קורקין | 1992 עד 1994 |  |  |  |  |
בצי סרי לנקה

בשנת 2000 נמכרה אח"י מולדת יחד עם אחותה אח"י קוממיות לצי סרי לנקה. שמה הנוכחי בחיל הים של סרי לנקה הוא SLNS Suranimala מספר צי P-702.
מקורות וקריאה נוספת

דב רוזנטל, אלבום כלי שיט בחיל הים, הוצאה לאור חיל הים, 1992, עמ' 131–132
יגאל אוחיון, אח"י גאולה – תפארת השייטת – "מורשת קרב 1981-1989"
דני הלוי, תיאור הטבעת 'אטבירוס', ספר אלקטרוני, 1989
הערות שוליים

↑  הלל ירקוני, שבעים שנות ספנות עברית בארץ ישראל עמ' 194.
↑  התמונה מתקופה מאוחרת יותר.
| ספינות טילים של חיל הים הישראלי |
| --- | --- | --- |
שייטת ספינות הטילים • כלי שיט של חיל הים
| סער 1 שלכת | אח"י מבטח • אח"י משגב • אח"י מזנק | סמל חיל הים הישראלי  |
| סער 2 שלכת | אח"י חיפה • אח"י אילת • אח"י עכו | סמל חיל הים הישראלי  |
| סער 3 שלכת | אח"י סער • אח"י סופה • אח"י געש • אח"י חרב • אח"י חנית • אח"י חץ | סמל חיל הים הישראלי  |
| סער 4 תכלית | אח"י רשף • אח"י קשת • אח"י רומח • אח"י כידון • אח"י תרשיש • אח"י יפו | סמל חיל הים הישראלי  |
| סער 4 נדרן | אח"י ניצחון • אח"י עצמאות • אח"י מולדת • אח"י קוממיות | סמל חיל הים הישראלי  |
| סער 4.5 חוחית | אח"י עליה • אח"י גאולה | סמל חיל הים הישראלי  |
| סער 4.5 נושב | אח"י רומח • אח"י קשת | סמל חיל הים הישראלי  |
| זיוונית | אח"י שמרית • אח"י שלומית | סמל חיל הים הישראלי  |
| סער 4.5 נירית | אח"י חץ • אח"י תרשיש • אח"י כידון • אח"י יפו • אח"י חרב • אח"י סופה | סמל חיל הים הישראלי  |
| סער 5 להב | אח"י אילת • אח"י להב • אח"י חנית | סמל חיל הים הישראלי  |
| סער 6 | אח"י מגן • אח"י עוז • אח"י עצמאות • אח"י ניצחון |  |
יורי ולאסוב

יורי פטרוביץ' ולאסוב (ברוסית: Юрий Петрович Власов; ‏5 בדצמבר 1935 – 13 בפברואר 2021) היה מרים משקולות, סופר ופוליטיקאי סובייטי-רוסי. אלוף אולימפי (רומא 1960) וסגן-אלוף (טוקיו 1964), בעל 4 מדליות זהב באליפות העולם (1959, 1961, 1962, 1963).
ביוגרפיה

יורי ולאסוב נולד בעיר מקייבקה בקרבת דונצק (כיום באוקראינה, אז בברית המועצות). אביו היה דיפלומט ואיש מודיעין, מומחה לסין. בשנת 1953 ולאסוב סיים את הפנימייה הצבאית והמשיך לימודי הנדסה באקדמיה צבאית לטייס במוסקבה. בשנת 1959 עם סיומה הוא הוסמך למהנדס קשר וקיבל דרגת סגן.
בשנת 1957 הוא שבר את שיא ברית המועצות בהרמת משקולות. בשנת 1959 הוא זכה במקום השלישי באליפות ברית המועצות ובשנת 1959 החל סדרת ניצחונות בתחרויות שונות. בשנים 1959–1963 הוא זכה שלוש פעמים באליפות העולם. בנוסף לכך הוא היה 6 פעמים אלוף אירופה ו-31 פעמים שבר שיאי עולם.
השתתפות באולימפיאדות

ברומא 1960 ולאסוב זכה במקום הראשון כאשר הזוכה במקום השני הרים 25 קילוגרם פחות ממנו. את הניצחון הוא השיג תוך שבירת שיא עולם.
לטוקיו 1964 ולאסוב הגיע כמועמד לניצחון. היריב הקשה שלו היה עמיתו לנבחרת לאוניד ז'בוטינסקי. לאחר קרב צמוד, ולאסוב הגיע רק למקום השני.
לאחר עזיבת הספורט

מייד לאחר האולימפיאדה ולאסוב הודיע על עזיבת הספורט התחרותי. אומנם עקב מצבו הכלכלי הוא חזר לתחרויות ובשנת 1967 אף שבר פעם נוספת את שיא עולם אך בשנת 1968 עזב את התחרויות באופן סופי.
עוד בשנת 1959 ולאסוב התחיל לכתוב פרוזה. לאליפות אירופה בשנת 1962 הוא נסע כספורטאי וכעיתונאי. בשנת 1964 יצאה לאור ספר סיפורים הראשון שלו.
בשנת 1968 ולאסוב התמסר לכתיבה בלבד. הוא פרסם מספר ספרים. הספר "סין–אזור מיוחד" (1973) מבוססת בין היתר על יומני אביו. לאחר שנת 1973 ולאסוב תקופה ארוכה לא כתב שום דבר. רק בשנת 1984 הוא הוציא ספר אוטוביוגרפי שכולל גם פרקים על היסטוריה של הרמת משקולות ומחשבות על ניהול הספורט.
בשנים 1985–1988 ולאסוב היה יושב ראש פדרציה של הרמת משקולות הסובייטית.
עם תחילת הפרסטרויקה ולאסוב החל בפעילות פוליטית. הוא נבחר היה חבר של הסובייט העליון של ברית המועצות בשנים 1989–1991 ושל הדומה הממלכתית של הפדרציה הרוסית בשנים 1993–1995. בוועידה הראשונה בשנת 1989 הוא מתח ביקורת נוקבת על פעילות הק.ג.ב והמפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות.
בשנת 1992 הוא כתב מאמר נגד מדיניות ממשלתית ובעד הדחת הממשלה.
בבחירות לנשיאות 1996 ולאסוב היה מועמד אך זכה ב-0.2% בלבד.
נפטר ב-13 בפברואר 2021.
הערות שוליים

↑  Legendary Olympic weightlifting champion Yury Vlasov dies at age of 85, TASS, ‏13 בפברואר 2021
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987010473572805171  PLWABN: 9810604556905606  GND: 10360121X  ISNI: 0000 0000 8104 2878  LCCN: no88004643  LNB: 000183754  NKC: js20020925053  NTA: 163125023  VIAF: 25017542   WorldCat (עם VIAF): 25017542
מוטואו קימורה

| --- | --- |

 לידה:  13 בנובמבר 1924 Okazaki, יפן 
 פטירה:  13 בנובמבר 1994 (בגיל 70) יפן 
 ענף מדעי:  גנטיקה של אוכלוסיות 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת ויסקונסין-מדיסון (1956)  אוניברסיטת קיוטו 
 מנחה לדוקטורט:  James F. Crow 
 פרסים והוקרה:  חבר זר של החברה המלכותית (17 ביוני 1993)  מדליית דרווין (1992)  הפרס הבין-לאומי לביולוגיה (1988)  פרס ג'ון קרטי לקידום המדע (1987)  פרס אשאסי (1986)  פרס ההצטיינות בתרבות (1976)  מסדר התרבות (1976) 
 
מוטואו קימורה (ביפנית: 木村 資生, באנגלית: Kimura Moto; ‏13 בנובמבר 1924 – 13 בנובמבר 1994) היה ביולוג יפני הידוע בעיקר בזכות פיתוח התאוריה הנייטרלית של אבולוציה מולקולרית ב-1968, תאוריה זו נוגעת לשינויים נייטרלים ומקריים ב-DNA ומהווה בסיס לנושא של שעונים מולקולרים. קימורה הפך לאחד מגנטיקאי האוכלוסייה התאורטיים המשפיעים ביותר. הוא זכור בתחום הגנטיקה בזכות השימוש החדשני שלו במשוואות דיפוזיה כדי לחשב את ההסתברות לקיבוע של אללים מועילים, מזיקים או נייטרליים. בשילוב גנטיקה תאורטית של אוכלוסיות עם נתוני אבולוציה מולקולרית, הוא גם פיתח את התיאוריה הנייטרלית של אבולוציה מולקולרית שבה הסחף הגנטי הוא הכוח העיקרי המשנה את תדרי האללים. ג'יימס פ. קרואו, בעצמו גנטיקאי אוכלוסייה נודע, ראה בקימורה אחד משני הגנטיקאים האבולוציוניים הגדולים ביותר, יחד עם גוסטב מאלקו, אחרי השלישייה הגדולה של הסינתזה המודרנית: רונלד פישר, ג'יי ב.ס. הלדיין וסיואל רייט.
קימורה עבד על קשת רחבה של בעיות תאורטיות בגנטיקה של אוכלוסיות, רבות מהן בשיתוף פעולה עם Takeo Maruyama. הוא הציג את ה"אללים האינסופיים", ה"אתרים האינסופיים" וה"צעדיים" מודלים של מוטציה, שכולם ישמשו באופן נרחב ככל שגדל תחום האבולוציה המולקולרית לצד גידול מספר הפפטידים והרצפים הגנטיים הזמינים. מודל המוטציה השלבית הוא "מודל סולם" שניתן ליישם במחקרי אלקטרופורזה שבהם חלבונים הומולוגיים שונים ביחידות שלמות של מטען. הצהרה מוקדמת על גישתו פורסמה ב-1960, במבוא שלו לגנטיקה של אוכלוסיות. הוא גם תרם מאמר סקירה חשוב על המחלוקת המתמשכת על מטען גנטי (אנ') ב-1961.
1968 סימנה נקודת מפנה בקריירה של קימורה. באותה שנה הוא הציג את התיאוריה הנייטרלית של אבולוציה מולקולרית, הרעיון שברמה המולקולרית, הרוב הגדול של השינוי הגנטי הוא נייטרלי ביחס לברירה הטבעית - מה שהופך את הסחף הגנטי לגורם ראשוני בהשתנות הגנום, בלי שיש לו השפעה מהותית על התפתחות היצורים בפועל. דבר זה היווה בסיס לנושא של שעונים מולקולרים המהווים השלמה לשיטות תארוך אחרות כמו תיארוך רדיומטרי, תיארוך באמצעות טבעות עצים ולמחקרי מאובנים בניסיון להבין את ציר הזמן של ההיסטוריה האבולוציונית של החיים את מבנה עץ החיים ואת הטקסונמיה של יצורים חיים.
הערות שוליים

↑  תרגום שמו של קימורה, עמנואל לוטם, בספרו של ריצ'רד דוקינס ההצגה הגדולה בתבל (ספר), כנרת, זמורה-ביתן, דביר, 2010, עמ' 320
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007274898405171  BIBSYS: 90141644  BnF: cb12199516d (data)  CiNii: DA00543185  GND: 1090012489  ISNI: 0000 0001 0859 7356  LCCN: n82159044  MGP: 202124  NDL: 00031059  NKC: jcu2011654344  NLA: 35271058  NLK: KAC200903732  NSK: 000381925  NTA: 072625783  RERO: 02-A000098306  SUDOC: 030615135  Trove: 891378  VIAF: 108360566   WorldCat (עם VIAF): 108360566
ארכיון אלברט איינשטיין

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  ארכיון 
 על שם:  אלברט איינשטיין 
 מיקום:  ירושלים ירושלים
 מדינה:  ישראל ישראל
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1988
 תאריך פתיחה רשמי:  1988 
 קואורדינטות:  31°46′37″N 35°11′44″E﻿ / ﻿31.776934632206°N 35.195652965513°E﻿ / 31.776934632206; 35.195652965513
 www.albert-einstein.org
  (למפת ירושלים מוגדלת) ארכיון אלברט איינשטיין(למפת ירושלים רגילה) ארכיון אלברט איינשטיין
 
ארכיון אלברט איינשטיין הוא ארכיון הממוקם בקמפוס גבעת רם של האוניברסיטה העברית בירושלים המכיל מסמכים אישיים של הפיזיקאי אלברט איינשטיין וקרוי על שמו.
סקירה

בצוואתו ציווה אלברט איינשטיין להעביר את מסמכיו האישיים לאוניברסיטה העברית, וכן את זכויות היוצרים עליהם. ארכיון אלברט איינשטיין מכיל כ-55,000 פריטים. במרץ 2012 הודיעה האוניברסיטה על דיגיטציה של הארכיון, כשבתחילה התפרסמו 2,000 מסמכים. בתוך האוסף יש רשימות אישיות, כמו מכתבי אהבה לנשים שונות, לאשתו השנייה, אלזה. כמו כן, באוסף המקוון מופיע מכתב לעיתון הערבי "פלסטין", המציע "מועצה חשאית" שתורכב מערבים ויהודים ותפתור את הסכסוך הישראלי-פלסטיני.
היסטוריה

אלברט איינשטיין ביקר בארץ ישראל ב-1923 במשך 12 ימים ונתן את ההרצאה הראשונה בקמפוס הר הצופים של האוניברסיטה העברית בירושלים. עם הקמת האוניברסיטה, בשנת 1925, איינשטיין היה חבר במועצת הנגידים הראשונה של האוניברסיטה. באותה שנה הגיע כתב היד המקורי בן 46 העמודים של תורת היחסות הכללית לאוניברסיטה העברית בירושלים.
לאחר עליית הנאצים לשלטון ב-1933, חתנו של איינשטיין, רודולף קייזר, בסיוע שגרירות צרפת, הציל את מסמכיו של איינשטיין שהיו בברלין. החומר הועבר לפריז, ובסופו של דבר אוחסן בפרינסטון שבארצות הברית עד לאחר מותו של איינשטיין.
צוואתו של איינשטיין משנת 1950 מינתה את הלן דוקאס ואוטו נתן לנאמני העיזבון וקבעה כי כל הזכויות והנכסים הספרותיים יהיו מוקנות לאוניברסיטה העברית. לאחר מותו של איינשטיין ב-1955, הקדישו הנאמנים שנים רבות לארגון המסמכים של איינשטיין. בשנות ה-60, הלן דוקאס והפיזיקאי ג'רלד הולטון מאוניברסיטת הרווארד ארגנו מחדש את הארכיון במטרה לפרסם את החומר, בפרויקט משותף של האוניברסיטה העברית בירושלים והוצאת אוניברסיטת פרינסטון. החומר גדל מ-14,000 מסמכים בזמן מותו של איינשטיין ב-1955 לכ-42,000 מסמכים ב-1982. כדי לסייע בעבודה זו, המסמכים של איינשטיין הועברו מביתו בפרינסטון למכון למחקר מתקדם בפרינסטון, ניו ג'רזי.
בשנת 1982 העבירה אחוזת איינשטיין את המסמכים האישיים של איינשטיין לספרייה הלאומית בירושלים. נשיא האוניברסיטה העברית בירושלים, אברהם הרמן, ומילטון הנדלר טיפלו בהעברת החומר לירושלים. בשנים שלאחר מכן נשלח חומר נוסף מביתו של איינשטיין בפרינסטון.
האוצר הראשון של הארכיון היה זאב רוזנקרנץ (1989–2003). הקטלוג התפרסם באינטרנט בשנת 2003. מאז 2004 עומד רוני גרוס בראש הארכיון. הארכיון הפך לחלק מרשות הספריות של האוניברסיטה העברית בינואר 2008. ביולי אותה שנה עבר הארכיון לבניין לוי בקמפוס גבעת רם. מאז 19 במרץ 2012, הארכיון עשה דיגיטציה והפך יותר ויותר מיצירותיו של איינשטיין לזמינות באינטרנט. גם הוצאת אוניברסיטת פרינסטון הייתה פעילה במאמץ זה.
הערות שוליים

↑  Albert Einstein Archives (2007), "History of the Estate of Albert Einstein", Albert Einstein Archives, The Hebrew University of Jerusalem, אורכב מ-המקור ב-2007-03-29, נבדק ב-2007-03-25
↑  Einstein papers to go digital on the Web, www.spacedaily.com
↑  Associated Press, Albert Einstein's complete archives to be posted online, the Guardian, ‏2012-03-19 (באנגלית)
↑  "Einstein the scientist, dreamer, lover: online". Reuters (באנגלית). 2012-03-20. נבדק ב-2022-07-17.
↑  "Brilliant Idea: More Than 80,000 Of Einstein's Documents Going Online". NPR.org (באנגלית). נבדק ב-2022-07-17.
↑  Robinson, Andrew (2015). Einstein: A Hundred Years of Relativity (revised ed.). Princeton University Press. p. 189. ISBN 978-0-691-16989-7.
↑  Prof. Albert Einstein - The Hebrew University of Jerusalem, www.huji.ac.il
↑  Digital Einstein Papers Home, einsteinpapers.press.princeton.edu
↑  Carmel Doyle, University digitises Einstein archives via new website - Discovery | siliconrepublic.com - Ireland's Technology News Service, Silicon Republic, ‏2012-03-20 (באנגלית)
↑  in Archives, Physics | December 8th, 2014 Leave a Comment, Digital Einstein: Princeton Web Site Puts 1000s of Einstein's Papers Online | Open Culture (באנגלית אמריקאית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987010482473705171  VIAF: 417145858088923022145   WorldCat (עם VIAF): 417145858088923022145
שלמה בובר

| --- | --- |

 לידה:  2 בפברואר 1827 לבוב, גליציה, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 פטירה:  28 בדצמבר 1906 (בגיל 79) לבוב, גליציה, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 מדינה:  האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 בן או בת זוג:  אדל בובר 
 
שלמה בן ישעיהו אברהם הלוי בּוּבֶּר (בכתיב יידי: באָבער; ה' בשבט תקפ"ז, 2 בפברואר 1827 – י"א בטבת תרס"ז, 28 בדצמבר 1906) היה מלומד יהודי, חוקר ומהדיר של מדרשים, שעבד לפרנסתו כבנקאי; חי כל חייו בעיר למברג (לבוב); סבו של מרטין בובר.
תולדות חייו

שלמה בובר נולד למשפחה אורתודוקסית בעיר למברג. אביו, ישעיה אברהם הלוי, שהיה נצר למשפחת רבנים ותלמיד חכם בזכות עצמו, הקנה לבנו חינוך תורני. חינוך זה איפשר בהמשך את מפעלו הספרותי האדיר. בצעירותו הושפע שלמה בובר מחיבורים של אנשי חכמת ישראל כדוגמת יום-טוב ליפמן צונץ ונחמן קרוכמל.
בובר התמקד בלימוד ספרות המדרשים והאגדה מתקופת התלמוד ואילך. הוא קיבל על עצמו להוציא לאור שורה של מדרשים מתקופה זאת במהדורה מוגהת ומפורשת באופן מדעי; לשם כך עמד בקשרי מחקר עם אישים כמו אליקים כרמולי ושד"ל.
שלמה בובר היה יהודי שומר תורה ומצוות. בספר "רקוויאם גרמני" מתאר עמוס אילון את שלמה בובר ואשתו (עקב היותם סבו וסבתו של מרטין בובר) באופן הבא:
"כמו יהודים פולנים רבים אחרים, היו גם סבו וסבתו של מרטין בובר חסידי התרבות הגרמנית. הם לימדו אותו להעריץ גם שירה גרמנית וגם פולקלור ומסורת יהודיים."
לצד תיאור זה, אנו מוצאים בדבריו של מרטין בובר עצמו את תיאור דמותו של סבו, רבי שלמה בובר, באופן הנוטה להדגיש דווקא את הצד המסורתי שבו:
"המדרש היה העולם בו חי שלמה בובר, מתוך ריכוז נפשי מפליא, מתוך עצימות מופלאה של עבודתו, הוא הוציא לאור טקסט אחר טקסט...
הוא עיבד את כתבי היד מבלי שאימץ לו את שיטות הפילולוגיה המערבית, ועשה זאת במהימנות האופיינית לחוקר מודרני, וגם מתוך הפגנת ידע היאה לרב אמן בתלמוד, מי שיש בידו כל אוצר ההבאות מן הספרות כולה כדי להאיר כל פסוק וכל מילה – לא בלבד כחומר חרות בזיכרון, אלא כקניין אורגני של האישיות כולה.
התלהבותו הרוחנית, כפי שנתגלתה במסירותו ללא לאות לעבודתו, נתערבה במין ילדותיות ערטילאית, נקייה מסטיות, מיוחדת לטבעה של אישיות טהורה וישות יהודית מברייתה. בדברו עברית (וזאת עשה תכופות כשביקרוהו אורחים דוברי לשונות זרות) צלצול דיבורו היה כשל נסיך ששב מגלותו. הוא לא הרבה הרהורים על היהדות אך זו הייתה שרויה בתוך תוכו"
שלמה בובר גם עסק בצורכי הקהילה היהודית בעירו, ושימש כחבר בנשיאות הקהילה היהודית בלמברג מאז שנת 1870. כמו כן נמנה עם הכותבים הבולטים בכתב העת עברי אנכי.
לפרנסתו עבד כבנקאי וכלכלן. עובדה זאת מקבלת משנה חשיבות לאור העובדה שלצד מפעליו בתחום המדרש, היה שלמה בובר גם בנקאי חשוב בתקופתו: הוא היה חבר במועצת המנהלים של הבנק 'האוסטרי-הונגרי' ושל 'קופת החיסכון הגליציאנית'. כמו כן היה יושב ראש לשכת המסחר של עירו למברג. כהוקרה על פועלו בתחום הכלכלי קיבל שלמה בובר את תואר הכבוד Kaiserlicher Rat (שמשמעו "יועץ הקיסר") מהקיסר האוסטרו-הונגרי.
הערכת פועלו בתחום המדרש וספרות הראשונים

לצד ההערכה הרבה שזכה לה בקרב אנשי חכמת ישראל בזכות פרסומיו וחיבוריו, זכה שלמה בובר להערכה גם בקרב הציבור המסורתי. דבריו מובאים לעיתים גם בספרות התורנית, ותמיהה שכתב בביאורו לפסיקתא דרב כהנא הובאה גם בחיבור קלאסי כמשנה ברורה בשם 'המבאר'. בחיבור אשר נכתב על רבי דוד לוריא (רד"ל), שהיה אחד מגדולי ישראל במחצית הראשונה של המאה ה-19, כתב קרוב משפחתו - ר' שלמה לוריא כך:
"לו היה [רד"ל] ז"ל בימינו אשר חננו ה' לזכות לאור הפסיקתא ועוד כמה חיבורים מתנאים ואמוראים וגדולי הראשונים על ידי הרה"ג [=הרב הגדול] האדיר החכם הכולל כי' שלמה באבער נ"י [=נרו יאיר] אשר השליך נפשו ומאודו להוציאם לאור מתוך הרבה כ"י [=כתבי יד] שהעלה ה' בידו הגדולה להשיגם. לא אפון, אשר מרוב התפעלות שמחתו הרבה בהם יותר מכל חמודות תבל וכל חללי דעלמא, היה מכתת רגליו לעמבערג לברכו במאור פנים ולהודות לו על טוב חסדו לכל בית ישראל"
ארכיונו האישי שמור בספרייה הלאומית.
ספריו > המדרשים שההדיר והוציא לאור

מדרש תנחומא (השונה מהנדפס לפניו), על-פי כתב-יד אוקספורד
מדרש לקח טוב המכונה 'פסיקתא זוטרתי' לרבי טוביה בן אליעזר
מדרש שכל טוב לרבי מנחם ברבי שלמה
מדרש אגדה על התורה (ע"פ כתב יד מחלב)
מדרש אגדת בראשית - אוסף של עשרים ושמונה דרשות לספר בראשית, אשר ערוכות לפי סדר הקריאה בתורה של בני ארץ ישראל
ליקוטים ממדרש אבכיר
ליקוטים ממדרש אלה הדברים זוטא
פסיקתא דרב כהנא - מבוסס על ארבעה כתבי-יד
מדרש זוטא לשיר השירים, רות, איכה וקהלת
ילקוט למגילת איכה
ספרי דאגדתא – קובץ מדרשים על מגילת אסתר: מדרש אבא גוריון על מגילת אסתר ע"פ 5 כתבי יד, מדרשי פנים אחרים א ופנים אחרים ב, פירוש לקח טוב לרבי טוביה ברבי אליעזר למגילת אסתר
ילקוט אגדת אסתר – ילקוט תימני למגילת אסתר (אולי מקביל למדרש הגדול לתורה)
מעין גנים - מדרש של רבי שמואל מסנות לספר איוב. החל בהדרת פירושו לספר בראשית בשם בראשית זוטא.
מדרש תהילים על פי כתב יד פארמה
מדרש משלי על פי כתב יד פריז ודפוס קושטנטינא
מדרש שמואל על פי דפוס קושטנטינא
ספריו > ספרי ראשונים שההדיר והוציא לאור

ספר האורה, המיוחס לרש"י
סידור רש"י
שיבולי הלקט השלם לרבי צדקיה ברבי אברהם מן הענוים
אגור – הוספות ותיקונים לספר הערוך לרבי נתן בן יחיאל מרומי מאת רבי שמואל אבן ג'אמע.
פשר דבר - פירוש של רבי סעדיה גאון לתשעים מילים במקרא
שערי ציון - חיבור היסטורי על כלל הספרות התורנית עד למאה ה-14 לרבי יצחק ברבי יעקב לאטש מפרובאנס.
ספריו > מחקריו ההיסטוריים

"אנשי שם" – חיבור היסטורי על הרבנים, הדיינים הפרנסים והמנהגים בקהילה היהודית בלבוב בין השנים 1500 ל-1800.
"קריה נשגבה" – חיבור היסטורי דומה במתכונתו ל"אנשי שם" על העיר זאלקווא (ז'ולקווה)
לקריאה נוספת

שמעון פדרבוש (עורך), חכמת-ישראל באירופה, ע' 41–58, ירושלים: הוצאת ראובן מס, 1965.
הערות שוליים

↑  משנה ברורה, הלכות ראש חודש, סימן תי"ט, שער הציון אות ב', באתר היברובוקס
↑  שלמה לוריא, תולדות הרד"ל, הובא בספר שו"ת רד"ל, בהוצאת אליהו לאנדא, ירושלים 1898, עמ' י"ח בהערה י' לעיון בספר.
↑  ארכיון שלמה בובר, בספרייה הלאומית
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007259097405171  PLWABN: 9810691771505606  BnF: cb130112624 (data)  CiNii: DA19208889  GND: 120421887  ISNI: 0000 0000 6628 8546  LCCN: nr91004255  NKC: zmp20191033222  NLA: 35692423  NTA: 074602799  RERO: 02-A008799245  SELIBR: 43495  SNAC: w6x64wdx  SUDOC: 117203254  Trove: 1044948  VcBA: 495/830  VIAF: 32131765   WorldCat (עם VIAF): 32131765
וסילי אלכסייב

| --- | --- |

 לידה:  7 בינואר 1942 Pokrovo-Shishkino, רוסיה 
 פטירה:  25 בנובמבר 2011 (בגיל 69) מינכן, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 מידע כללי
 מדינה:  ברית המועצות ברית המועצות
 השכלה:  Platov South-Russian State Polytechnic University 
 משקל:  160 ק"ג 
 גובה:  1.83, 1.88 מטרים
 ספורט
 ענף ספורט:  הרמת משקולות
 מועדון:  Trud Rostov oblast Trud Ryazan
 הישגים
 פרסים והוקרה:  עיטור לנין (1972)  מאסטר מוסמך לספורט של ברית המועצות (1970)  מאמן מצטיין של ברית המועצות (1991)  עיטור הידידות בין העמים (1976)  עיטור הדגל האדום של העמל (1971)  עיטור אות הכבוד (1970)  מדליית ותיק העמל  honorary citizen of Gukovo 
 
וסילי איבנוביץ' אלכסייב (ברוסית: Василий Иванович Алексеев; 7 בינואר 1942 – 25 בנובמבר 2011) היה מרים משקולות סובייטי. הוא קבע 80 שיאי עולם ו-81 שיאים סובייטיים בהרמת משקולות וזכה במדליות זהב אולימפיות במשחקים של 1972 ו -1976.
ביוגרפיה

בגיל 18 החל אלכסייב את דרכו בתחום הרמת המשקולות במועדון Trud VSS, תחת חסותו של מאמנו רודולף פליוקפלדר, עד שבשנת 1968 החליט להמשיך את אימוניו באופן עצמאי. אף על פי שלא נולד עם הגודל הפיזי הטבעי של מרמי משקולות אחרים בקטגוריית המשקל הכבד מאוד, הוא המשיך בהנחה שיכול לפתח כוח נוסף על ידי עלייה במשקל. בינואר 1970, הוא רשם את שיאו העולמי הראשון, ובמהלך אליפות העולם באוהיו, הוא הפך לאדם הראשון שביצע נקיה וזריקה של 500 פאונד (227 ק"ג). אוסקר סטייט, OBE, ציין לגבי אחד משיאי העולם הראשונים של אלכסייב כי המשקל של מעל 460 פאונד (209 ק"ג) בעיתונות האולימפית נראה כה קל, כאילו היה מקל מטאטא. אלכסייב המשיך לשבור שיאים, ובין 1970 ל-1977 הוא קבע לא פחות מ-80 שיאי עולם, תוך שהוא מקבל תגמולים כספיים מממשלת ברית המועצות עבור כל שיא עולמי חדש. במקצועיות, הוא העלה את שיאי העולם ב-1.1 פאונד (0.5 ק"ג) בכל פעם, שומר על אליפות ללא הפסד במשך שמונה שנים באליפות העולם ואליפות אירופה. הוא נהיה הראשון שחצה את הרף של יותר מ-600 ק"ג באירוע המשולש.
ההשתתפות באולימפיאדת מוסקבה ב-1980 הסתיימה באכזבה עבור אלכסייב, שלאחר שכבר התבודד והתאמן בנפרד מאמן, נתקל בקשיים בתחרות. הוא קבע את משקל הפתיחה שלו בגובה גבוה מדי ונכשל בניסיון להרימו, מה שהוביל לתוצאה של אפס קילוגרמים. לאחר אותה אולימפיאדה, הוא נסוג מתחום הרמת המשקולות.
בשנת 1987 נבחר אלכסייב לייצג את מחוז ריאזאן עבור ועידת נציגי העם של ברית המועצות. אלכסייב עבד כמאמן בין 1990 ל-1992. תחת הנהגתו, הנבחרת המאוחדת זכתה בעשר מדליות בהרמת משקולות באולימפיאדת הקיץ 1992, כולל חמש מדליות זהב.
מאז 1966 חי אלכסייב בשאחטי, ובשנת 1971 סיים את לימודיו בסניף נובוצ'רקסק של המכון הפוליטכני. ב-25 בנובמבר 2011, הוא נפטר בגרמניה, לאחר שהועבר למרפאה עקב בעיות לב חמורות, בגיל 69. הפדרציה הרוסית להרמת משקולות הנציחה את זכרו כ"אגדת ספורט סובייטית" וכ"אחד האנשים החזקים בעולם". אלכסייב הותיר מאחריו את אשתו, אולימפיאדה, ושני בנים, סרגיי ודמיטרי, כאשר האחרון תחרה באופן ארצי בהרמת משקולות וסיים רביעי באליפות ברית המועצות בשנת 1988.
מורשת ופרסים

ולדימיר ויסוצקי הקדיש את השיר שלו "שיר על מרים משקולות" (ברוסית: Песня о штангисте) לאלכסייב.
אלכסייב הופיע על השער של "ספורטס אילוסטרייטד" ב-14 באפריל 1975, שכותרתו "האיש החזק בעולם". בשנת 1999, ביוון, הוכר אלכסייב כאיש הספורט הטוב ביותר של המאה ה-20. כמו כן, הוענק לו: עיטור לנין (1972), מסדר ידידות העמים, עיטור אות הכבוד (1970), ועיטור הדגל האדום של העמל (1972). בשנת 1993, הוא נבחר כחבר בהיכל התהילה של הפדרציה הבינלאומית להרמת משקולות.
בשאחטי, שם התגורר רוב חייו, יש רחוב ופארק על שמו ואנדרטה לזכרו הוצבה במקום ב-2014.
הערות שוליים

1 2 3  None, Great athletes, Pasadena, Calif. : Salem Press, 2002, ISBN 978-1-58765-007-9
1 2  Fyodorov, Gennady (25 בנובמבר 2011). "Weightlifting-World-record-holder Alekseyev dies at 69". Reuters. נבדק ב-25 בנובמבר 2011. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Goldstein, Richard (27 בנובמבר 2011). "Vasily Alekseyev, 69, Champion Weight Lifter, Dies". The New York Times (באנגלית). אורכב מ-המקור ב-30 ביולי 2023. נבדק ב-14 בינואר 2024. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Original Russian text: "легендой советского спорта" and "один из сильнейших людей планеты". Ушел из жизни один из самых сильных людей планеты, Василий Иванович Алексеев (ברוסית). Russian Weightlifting Federation. 25 בנובמבר 2011. אורכב מ-המקור ב-4 באפריל 2012. נבדק ב-26 בנובמבר 2011. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Vysotsky, Vladimir (2015). Собрание сочинений в одном томе. Эксмо. p. 391. ISBN 978-5-457-05335-9.
↑  "Weightlifting Hall of Fame". International Weightlifting Federation. אורכב מ-המקור ב-13 בספטמבר 2008. נבדק ב-7 באוגוסט 2008. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Ivanova, Yekaterina (10 March 2012) В Шахтах появился проспект имени штангиста Василия Алексеева (אורכב 04.03.2016 בארכיון Wayback Machine).
↑  Памятник легендарному штангисту Василию Алексееву открыт в Шахтах Ростовской области (אורכב 13.09.2016 בארכיון Wayback Machine).
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 118501917  ISNI: 0000 0003 5478 7243  LCCN: n79082593  VIAF: 59875096   WorldCat (עם VIAF): 59875096
מיכאל קלפפיש

| --- | --- |

 לידה:  17 באפריל 1913 ורשה, האימפריה הרוסית 
 נהרג:  20 באפריל 1943 (בגיל 30) ורשה, גנרלגוברנמן 
 מדינה:  פולין 
 מקום קבורה:  בית הקברות היהודי בוורשה 
 השכלה:  אוניברסיטת ורשה לטכנולוגיה 
 מפלגה:  הבונד 
 פרסים והוקרה:  צלב הכסף של וירטוטי מיליטארי 
 
מיכאל קלפפיש (בפולנית: Michał Klepfisz;‏ 17 באפריל 1913 – 20 באפריל 1943) היה מהנדס כימי, פעיל "הבונד" יהודי-פולני.
במהלך מלחמת העולם השנייה היה חבר הארגון היהודי הלוחם, נטל חלק ונהרג במרד גטו ורשה.