stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מצר ויקטוריה
הערות שוליים

↑  אי ארקטי בלתי מיושב ששטחו 171 קמ"ר.
↑  אי בלתי מיושב ששטחו 458 קמ"ר, השוכן במעבר בין מפרץ הנסיכה מוד (Queen Maud Gulf) למצר ויקטוריה, וקרוי על שמה של החברה הגאוגרפית המלכותית, שם שניתן לו על ידי מגלה ארצות נורווגי רואלד אמונדסן.
↑  אי בלתי מיושב ששטחו 420 קמ"ר, הממוקם במימי מפרץ הנסיכה מוד, בסמוך למעבר הדרומי של המצר וקרוי על שמה של זמרת אופרה שוודית ג'ני לינד.
↑  המסלול הוא כדלהלן (ממזרח למערב, בדרך ממפרץ באפין אל ים בופור): לנקסטר סאונד (Lancaster Sound), מצר בארו (Barrow Strait), פיל סאונד (Peel Sound), מצר פרנקלין (Franklin Strait), לארסן סאונד (Larsen Sound), מצר ויקטוריה, מפרץ הנסיכה מוד (Queen Maud Gulf), מצר דיז (Dease Strait), מפרץ קורוניישן (Coronation Gulf), מצר דולפין ויוניון ומפרץ אמונדסן (Amundsen Gulf).
↑  לחצו לצפייה במפת נתיבי ההפלגה המשוערים של האוניות במשלחתו האבודה של ג'ון פרנקלין
| גופי מים באוקיינוס הקרח הצפוני |
| --- | --- | --- |
| ימים | ים בופור • ים ברנץ • ים גוסטב אדולף • ים גרינלנד • ים וואנדל • ים לאפטב • הים הלבן • ים לינקולן • הים הנורווגי • ים סיביר המזרחי • ים פצ'ורה • ים צ'וקצ'י • ים קארה |  |
| מפרצים | מפרץ אוב • מפרץ אונגבה • מפרץ אונגה • מפרץ אמונדסן • מפרץ בות'יה • מפרץ ג'יימס • מפרץ דווינה • מפרץ הדסון • מפרץ מזן • מפרץ מלוויל • המפרץ הנורווגי • מפרץ קורוניישן • מפרץ קנדלאקשה |  |
| מצרי ים | מצר אוסטרי • מצר בארו • מצר ברינג • גרון הים הלבן • מצר ג'יימס רוס • מצר דה לונג • מצר דולפין ויוניון • מצר דיז • מצר דייוויס • מצר דמיטרי לאפטב • מצר דנמרק • מצר הדסון • מצר הינלופן • מצר וילקינס • מצר וילקיצקי • ויקונט מלוויל סאונד • מצר ויקטוריה • מצר טיימיר • מצר יבגנוב • מצר יוגורסקי • לארסן סאונד • לנקסטר סאונד • מצר מאליגין • מצר מטוצ'קין • מצר מקקלור • תעלת מקקלינטוק • מצר נארס • מצר הנסיך מוויילס • מצר סאניקוב • סטורפיורד • מצר סימפסון • מצר סמית' • תעלת פארי • תעלת פוקס • פיל סאונד • מצר פראם • פרינס ריג'נט אינלט • מצר פרנקלין • מצר קארה • אגן קיין • מצר קילדין • תעלת קנדי • תעלת רובסון |  |
| מעברים | המעבר הצפון-מזרחי • המעבר הצפון-מערבי |  |
ערך זה הוא קצרמרבנושא גאוגרפיה של קנדה ובנושא גופי מים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מיכיל דה רויטר

| --- | --- |

 לידה:  24 במרץ 1607 פליסינגן, הולנד 
 פטירה:  29 באפריל 1676 (בגיל 69) סירקוזה, ממלכת סיציליה הנורמנית 
 מקום קבורה:  tomb of Michiel de Ruyter 
 מדינה:  הרפובליקה ההולנדית 
 בן או בת זוג:  Anna van Gelder (8 בינואר 1652–?) 
 צאצאים:  Margaretha de Ruyter, Aelken (Alida) de Ruyter 
 השתייכות:  Staatse vloot 
 תקופת הפעילות:  1637–1676 (כ־39 שנים) 
 דרגה:  לוטננט גנרל-אדמירל
 פעולות ומבצעים
 מלחמת הולנד-אנגליה הראשונה  מלחמת הולנד-אנגליה השלישית  מלחמת הולנד-אנגליה השנייה  מלחמת השבת הכתר הפורטוגזי  מלחמת הולנד-צרפת 
 עיטורים
 מסדר סן-מישל 
 
מִיכִיל אַדְרִיַנְסְזוֹן דֶה רוֹיטֶר (בהולנדית: Michiel Adriaenszoon de Ruyter; 24 במרץ 1607 –  29 באפריל 1676) היה אדמירל הולנדי. הישגיו עם הצי ההולנדי (אנ') במהלך מלחמות הולנד–אנגליה זיכו אותו במוניטין של אחד ממפקדי הצי המיומנים בהיסטוריה.
דה רויטר הגיע מרקע צנוע בזיילנד והחל לשוט בים מגיל צעיר; עד גיל 30 הוא הפך לרב-חובל בצי הסוחר ההולנדי. בשנת 1641, דה רויטר שימש לזמן קצר כאדמירל משנה במהלך מלחמת השבת הכתר הפורטוגזי, שלאחריה חזר לקריירת סוחר משגשגת במשך עשור לפני שפרש לעיר הולדתו פליסינגן. עם פרוץ מלחמת הולנד–אנגליה הראשונה ב-1652, קיבל דה רויטר פיקוד בצי ההולנדי בפיקודו של לוטננט אדמירל מרטן טרומפ, הצטיין והועלה לדרגת תת-אדמירל בתום המלחמה. ב-1655 השתתף במלחמה הצפונית הקטנה בצד דנמרק-נורווגיה נגד שוודיה.
דה רויטר מונה לוטננט אדמירל ומפקד הצי ההולנדי בתחילת מלחמת הולנד–אנגליה השנייה ב-1665, ובשנת 1666 הוא זכה בניצחון קשה בקרב ארבעת הימים (אנ') בדרום הים הצפוני. בשנת 1667, דה רויטר ביצע את הפשיטה המוצלחת על מדווי (אנ'), שם הרס חלק ניכר מהצי האנגלי ולכד את אוניית הדגל האנגלית אה"מ רויאל צ'ארלס (אנ'), מה שאפשר שלום בתנאים נוחים להולנדים. במלחמת הולנד–אנגליה השלישית, פעולותיו של דה רויטר במהלך קרבות סולביי (אנ') (1672), סכונפלד (אנ') (1673) וטסל (אנ') (1673) מנעו בהצלחה פלישה של כוחות אנגלים-צרפתים לחוף ההולנדי. בהמשך מאבקו נגד הצרפתים, דה רויטר נפצע אנושות מפגיעת תותח בקרב אוגוסטה (אנ') מול חופי סיציליה ב-1676, ומת שבוע לאחר מכן בסירקוזה. גופתו הוחזרה לאמסטרדם, שם זכה להלוויה ממלכתית ונקבר בכנסיית ניאו קרק (אמסטרדם) (אנ').
דה רויטר זכה להיקרא לעיתים קרובות גיבור עממי הולנדי, זכה לכבוד רב על ידי מלחים וחייליו, וכינויו Bestevaêr (הולנדית תיכונה (אנ') ל"סבא") משמש עד היום כדי להתייחס אליו בתקשורת ההולנדית. כמה ספינות של הצי המלכותי של הולנד נקראו על שמו ועל שמו של ספינת הדגל שלו, והוא נחשב כמייסד של חיל הנחתים של הולנד (אנ').
מלחמת הולנד–אנגליה הראשונה

במהלך מלחמת הולנד–אנגליה הראשונה של 1652–1654, הסכים דה רויטר להצטרף לצי ההולנדי המתרחב כקצין דגל זוטר או מפקד (commandeur), דרגה דומה לזו של קומודור, שפיקד על פלגה זיילנדית של "ספינות מנהל", שהיו ספינות מלחמה במימון פרטי, לאחר שבתחילה סירב לתפקיד בטענה שאחרים היו כשירים יותר לכך. דה רויטר הוכיח את ערכו תחת המפקד העליון לוטננט-אדמירל מרטן טרומפ. דרגת הגנרל-אדמירל הייתה שמורה לסטאדהאודר, אך באותה עת, משרה זו לא אוישה. תפקידה העיקרי של הפלגה של דה רויטר היה ללוות שיירה יוצאת או חוזרת של ספינות סוחר הולנדיות דרך תעלת למאנש, שם הן היו חשופות להתקפות של ספינות אנגליות שבסיסן בפורטסמות' או בפלימות'.
באוגוסט 1652 יצאה מהולנד שיירה של כ-60 ספינות סוחר הולנדיות לים התיכון, בתחילה בליווי של 10 ספינות מלחמה. לשיירה הצטרף מול חופי ארצות השפלה הספרדיות כוח ליווי נוסף בפיקודו של דה רויטר של בין 20 ל-30 ספינות מלחמה. המספר המדויק של ספינות הקרב ההולנדיות המעורבות בקרב שלאחר מכן אינו ברור, אך דה רויטר הפליג עם 21 ספינות מלחמה מכל חמש האדמירליות ההולנדיות, שתי ספינות מלחמה הולנדיות גדולות של חברת הודו המזרחית ההולנדית ושש ספינות הבערה. ייתכן שספינות מלחמה נוספות הצטרפו אליו בדרך לשיירה ולפחות ספינת מלחמה אחת נפגעה לפני הקרב שלאחר מכן וחזרה לנמל. ב-15 באוגוסט 1652, השיירה והליווי שלה נצפו על ידי צי אנגלי בפיקודו של האדמירל ג'ורג' אייסקיו (אנ') עם כ-45 ספינות. שלוש מהן היו ספינות מלחמה חזקות יותר מכל ספינה שהייתה אז בצי ההולנדי, אבל, כמו בצי של דה רויטר, רבות מהאחרות היו ספינות סוחר קטנות וחמושות ולא ספינות מלחמה ייעודיות. אחר הצהריים של 16 באוגוסט 1652, ניסה אייסקיו לתקוף וללכוד את ספינות הסוחר ההולנדיות עם תשע מספינות המלחמה החזקות והמהירות ביותר שלו, אך דה רויטר יזם התקפת נגד, השאיר את השיירה ללא הגנה, והוא הקיף את ספינות המלחמה האנגליות שתקפו. הקרב שלאחר מכן נמשך עד רדת הלילה, שכן הספינות האנגליות שמספרן היה גדול יותר יכלו לסמוך על סוללות התותחים החזקות יותר שלהן כדי לשמור על ההולנדים בין המצרים. רוב ספינות הסוחר האנגליות השכורות לא ניסו לסייע לספינות המלחמה שלהן ולא לרדוף אחרי ספינות הסוחר ההולנדיות. כאשר אייסקיו נכשל במטרה שלו ללכוד או להשמיד ספינות סוחר הולנדיות, וכאשר דה רויטר נלחם נגד ההתקפה של כוח חזק יותר פוטנציאלי על ידי התקפה נועזת על ספינותיו החזקות ביותר, האחרון ניצח בקרב פלימות' (אנ') והציל את השיירה. הוא לחם גם בקרב קנטיש נוק (אנ') ובקרב הגאבארד (אנ') במהלך מלחמה זו.
מותו של טרומפ במהלך קרב סכוונינגן (אנ') סיים את המלחמה. דה רויטר סירב להצעה נחרצת של יוהאן דה ויט לקבל על עצמו את הפיקוד העליון משום שהוא ראה את עצמו 'לא כשיר' וגם חשש שזה יביא אותו לעימות עם ויטה דה וית' (אנ') ויוהאן אוורטסן (אנ'), שלשניהם היה ותק רב יותר. מאוחר יותר, דה רויטר ודה וית' התיידדו. קולונל יאקוב ואן ואסנאר אובדם (אנ') הפך אז למפקד העליון ההולנדי החדש של צי הקונפדרציה. דה רויטר סירב תחילה להפוך ל"יועץ ועוזרו" הימי של אובדם, אך מאוחר יותר שוכנע על ידי דה ויט לקבל ונשאר בשירות הצי ההולנדי בתפקיד זה עד שקיבל הצעה מהאדמירליות של אמסטרדם (אנ') להפוך לתת אדמירל שלהם ב-2 במרץ 1654. הוא עבר עם משפחתו לעיר זו בשנת 1655.
המלחמות הצפוניות

ביולי 1655 קיבל דה רויטר את הפיקוד על פלגה של שמונה ספינות, שה-Tijdverdrijf ("תחביב") הייתה ספינת הדגל שלו, ויצא לים התיכון עם 55 ספינות סוחר בשיירה. פקודותיו היו להגן על האינטרסים של הסחר ההולנדי באזור זה ולפדות נוצרים משועבדים (אנ') באלג'יר. כשפגש צי אנגלי בפיקוד רוברט בלייק לאורך הדרך, הוא הצליח להימנע מתקרית. הוא פעל מול חוף ברבריה, לכד כמה שודדי ים ידועים לשמצה ולאחר משא ומתן על הסכם שלום עם סלא, דה רויטר חזר הביתה במאי 1656.
באותו החודש החליט הפרלמנט של הולנד, שהודאג יותר ויותר מתוכניות ההתפשטות של קרל העשירי גוסטב, מלך שוודיה, להתערב במלחמה הצפונית הקטנה על ידי שליחת צי לים הבלטי. השוודים שלטו באזור זה מאז שקרל פלש לפולין ותבע את כס המלכות הפולני. דה רויטר הפליג שוב על ה-Tijdverdrijf, והגיע לארסונד, שם חיכה לאובדם שיגיע ב-8 ביוני. לאחר שאובדם קיבל את הפיקוד, הפליגו דה-רויטר והצי ההולנדי לשחרר את העיר הנצורה דנציג ב-27 ביולי, דבר שעשו ללא כל שפיכות דמים. השלום נחתם חודש לאחר מכן. לפני שעזבו את הים הבלטי, דה רויטר וקציני דגל אחרים זכו לפגישה רשמית עם פרדריק השלישי, מלך דנמרק. דה רויטר התחבב על המלך הדני, שלימים הפך לחבר.
בשנת 1658 החליט הפרלמנט ההולנדי, בעצת חבר מוביל, קורנליס דה חראף (אנ'), אחד מראשי הערים של אמסטרדם, לשלוח שוב צי לים הבלטי כדי להגן על הסחר הבלטי החשוב ולסייע לדנים נגד התוקפנות השוודית, שנמשכה למרות הסדר שלום. בהתאם לגישה הפוליטית של מאזן הכוחות בפרלמנט, צי בפיקודו של לוטננט-אדמירל יאקוב ואן ואסנאר אובדם (אנ') נשלח ללא דה רויטר, שבאותה עת הטיל מצור על ליסבון. ב-8 בנובמבר התרחשה תגרה עקובה מדם, קרב הסאונד (אנ'), שהסתיים בניצחון הולנדי, ושחרר את המצור על קופנהגן. עדיין השוודים היו רחוקים מלהיות מובסים והפרלמנט החליט להמשיך לתמוך בדנים. דה רויטר קיבל את הפיקוד על צי משלחת חדש והצליח לשחרר את ניבור (אנ') בשנת 1659. משום כך זכה לתואר אבירות על ידי מלך דנמרק פרידריק השלישי. מ-1661 עד 1663, דה רויטר ליווה שיירות בים התיכון.
המלחמה נגד צרפת > מוות

במהלך ההתנתקות של פלגת החוד ההולנדית מהלחימה, דה רויטר נפצע אנושות כאשר כדור תותח פגע ברגלו, והוא מת שבוע לאחר מכן בסירקוזה. מתועד כי יריביו הצרפתים כיבדו אותו בירי הצדעה כאשר הספינה הנושאת את גופתו החנוטה להולנד חלפה על פני הצי הצרפתי. ב-18 במרץ 1677, נערכה לדה רויטר הלוויה ממלכתית. באותה הזדמנות, דקלם פרופסור פטרוס פרנציוס פואמת פרידה לטינית בת כמעט אלף הקסמטרים. גופתו נקברה בניאו קרק (אמסטרדם) (אנ'). קבר הפראל שהושלם בשנת 1681, שעוצב ונוצר על ידי הפסל הפלמי רומבאוט פרהולסט (אנ'), מוצג בניאו קרק. הוא הוחלף כמפקד העליון על ידי קורנליס טרומפ ב-1679.
מורשת

דה רויטר זכה לכבוד רב ממלחיו וחייליו, שהשתמשו במונח החיבה bestevaêr ("סבא") עבורו, הן בגלל התעלמותו מההיררכיה, מכיוון שהוא עצמו ממוצא צנוע, והן בגלל סירובו להתרחק מסכנה ופעולות נועזות, למרות אופיו הזהיר בדרך כלל.
הוא זכה להנצחה בפסל במקום הולדתו, פליסינגן, הניצב כשהוא משקיף על הים. במספר עיירות בהולנד יש רחוב על שמו. הכבוד שרחשו לו השתרע גם הרבה מעבר לגבולות הרפובליקה. העיירה דברצן הקימה פסל לזכרו על תפקידו בשכנוע המשנה למלך הספרדי של נאפולי לשחרר 26 כמרים הונגרים פרוטסטנטים מעבדות בספינת משוטים ספרדית במהלך שירותו בסיציליה.
שש ספינות הצי המלכותי של הולנד נקראו HNLMS De Ruyter (אנ'); שבע קרויות על שם ספינת הדגל שלו, HNLMS De Zeven Provinciën (אנ'). דה רויטר היה מעורב בהקמת חיל הנחתים של הולנד (אנ'), שהוקם ב-10 בדצמבר 1665. הבסיס החדש המיועד לחיל הנחתים, שהיה אמור להיבנות במקום הולדתו פליסינגן, להיות מושלם עד 2020 ולהיקרא "בסיס מיכיל דה רויטר" בוטל בגלל חששות כספיים וחשש שנחתים רבים יעזבו את השירות במקום לעבור לזיילנד.
בשנת 1954 הנפיקה הולנד שני בולי דואר לכבוד האדמירל דה רויטר. סרט ביוגרפי באותו שם על חייו יצא לאקרנים בשנת 2015 בכיכובו של פרנק לאמרס (אנ')
העיירה דהרויטר (אנ') במדינת ניו יורק בארצות הברית, וכפר בעל אותו שם בתוך העיירה נקראים שניהם על שמו.
לקריאה נוספת

Blackmore, David S. T. (2014). Warfare on the Mediterranean in the Age of Sail: A History, 1571–1866. Jefferson: McFarland. ISBN 978-0-78645-7847.
Boxer, C. R. (1969). "Some Second Thoughts on the Third Anglo-Dutch War, 1672–1674". Transactions of the Royal Historical Society. 19: 67–94. doi:10.2307/3678740. JSTOR 3678740. S2CID 159934682.
Bruijn, J. R. (1989). "William III and His Two Navies". Notes and Records of the Royal Society of London. 43 (2): 117–132. doi:10.1098/rsnr.1989.0010. JSTOR 531378. S2CID 146439185.
Bruijn, J. R. (1993). The Dutch Navy of the Seventeenth and Eighteenth Centuries. Columbia: University of South Carolina Press. ISBN 978-0-87249-8754.
Bruijn, J. R. (2011). De Ruyter: Dutch Admiral. Rotterdam: Karwansaray. ISBN 978-9-49025-8030.
Fox, F. L. (2018). The Four Days' Battle of 1666. Barnsley: Seaforth. ISBN 978-1-52673-7274.
Hainsworth, David Roger; Churches, Christine (1998). The Anglo-Dutch Naval Wars 1652-1674. Sutton Pub. ISBN 978-0-75091-7872.
Hellinga, G. G. (2006). Geschiedenis van Nederland (בהולנדית). Zutphen: Walburg Pers. ISBN 978-9-05730-6006.
Jenkins, E. H. (1973). A History of the French Navy. London: MacDonald and Jane's. ISBN 978-0-78645-7847.
Jones, J. R. (1988). "The Dutch Navy and National Survival in the Seventeenth Century". The Iternational History Review. 10 (1): 18–32. doi:10.1080/07075332.1988.9640466. JSTOR 40107087.
Kloster, W. (2016). The Dutch Moment: War, Trade, and Settlement in the Seventeenth-Century Atlantic World. Ithaca: Cornell University Press. ISBN 978-1-50170-6677.
Palmer, M. A. (2005). Command at Sea. Cambridge, Mass: Harvard University Press. ISBN 978-0-67402-4113.
Prud'homme van Reine, R. (1996). Rechterhand van Nederland (בהולנדית). Amsterdam: De Arbeiderspers. ISBN 978-9-02953-4864.
Rommelse, Gijs (2006). The Second Anglo-Dutch War (1665–1667): raison d'état, mercantilism and maritime strife. Uitgeverij Verloren. ISBN 978-9-06550-9079.
Rowen, H. H (2015). John de Witt, Grand Pensionary of Holland, 1625–1672. Princeton: Princeton University Press. ISBN 978-0-98649-7353.
Warner, O. (1963). Great Sea Battles. London: Weidenfeld & Nicolson. OCLC 19071303.
Warnsinck, J. C. M. (1941). Van vlootvoogden en zeeslagen (בהולנדית). Amsterdam: Van Kampen. OCLC 1067798443.
Young, W. (2004). International Politics and Warfare in the Age of Louis XIV and Peter the Great. Bloomington: iUniverse. ISBN 978-0-59532-9922.
Blok, P.J. (1928). Michiel de Ruyter (PDF) (בהולנדית). Martinus Nijhof.
ביאורים

↑  דרגת לוטננט גנרל-אדמירל נוצרה במיוחד עבור דה רויטר וקורנליס טרומפ, כדי להבדיל אותם מקציני ים אחרים בדרגת לוטננט-אדמירל.
↑  אחת מחמש האדמירליות של הצי של הרפובליקה ההולנדית.
הערות שוליים

↑  William Young, International Politics and Warfare in the Age of Louis XIV and Peter the Great: A Guide to the Historical Literature, iUniverse, 2004, ISBN 9780595329922
1 2  J. R. Jones, The Dutch Navy and National Survival in the Seventeenth Century
1 2  C. R. Boxer, Some Second Thoughts on the Third Anglo-Dutch War, 1672-1674
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007277779805171  PLWABN: 9810644523405606  BIBSYS: 4066148  BNE: XX1451369  BnF: cb122940238 (data)  BPN: 19278350  GND: 118750518  ISNI: 0000 0000 7980 2604  LCCN: n50052123  NKC: jo2017969796  NTA: 069654026  RKD: 425705  RSL: 000204954  SELIBR: 262351  SNAC: w60581qd  SUDOC: 031789862  VcBA: 495/138714  VIAF: 100285921   WorldCat (עם VIAF): 100285921 
דה רויטר סביב 1654
דה רויטר והצי ההולנדי לפני אלג'יר, 1662
"מועצת הקרב על שבעת המחוזות, 10 ביוני 1666" מאת וילם ואן דה ולדה הבן (אנ')
קרב ארבעת הימים בין ה-1 ל-4 ביוני 1666
עלייתם של דה רויטר ודה ויט על טסל בשנת 1667, מאת אז'ן איזבה
דה רויטר, סביב 1673
הניצחון הימי ההולנדי על צי אנגלי-צרפתי בקרב טסל, באוגוסט 1673, היה רגע מכונן בהבטחת הישרדות הולנד.
"המשנה למלך של נאפולי חולק כבוד לצי של דה רויטר בנאפולי לאחר קרב סטרומבולי (אנ')" מאת יאן ואן אסן (אנ')
קרב אוגוסטה (אנ'), אפריל 1676
קבר פראל בכנסיית ניאו קרק (אמסטרדם) (אנ'), הפסל רומבאוט פרהולסט (אנ') וצייר אמנואל דה ויט (אנ')
שלט האצולה של דה רויטר
פסל דה רויטר בפליסינגן
תמונת הנצחה של אדמירל דה רויטר על שטר כסף הולנדי של 100 גילדן משנת 1970
מצר וילקיצקי

ערך זה עוסק במיצר ים באוקיינוס הקרח הצפוני. אם התכוונתם למשמעויות אחרות של וילקיצקי, ראו .
| --- | --- |

 מידע כללי
 על שם:  Boris Vilkitsky 
 מיקום:  ים קארה 
 מקשר:  בין ים קארה לים לאפטב
 מפריד:  בין חצי האי טיימיר לבין האי בולשביק
 סוג:  מצר ים 
 מידות
 אורך:  130 ק"מ
 רוחב מזערי:  56 ק"מ
 רוחב ממוצע:  56 ק"מ 
 מידע נוסף
 מדינות באגן הניקוז:  רוסיה רוסיה
 איים:  איי הייברג (בפתחו המערבי של המצר)
 לשונות יבשה:  כף צ'ליוסקין, כף טיימיר
 קואורדינטות:  77°57′00″N 103°35′00″E﻿ / ﻿77.95000°N 103.58333°E﻿ / 77.95000; 103.58333
  (למפת מחוז קרסנויארסק מוגדלת) קרסנויארסק נורילסק אצ'ינסק מינוסינסק דודינקה דיקסון טורה חטנגה סאחה יקוטיה  אירקוטסק בור. מונגוליה טובה אלטאי קזחסטן חק. קמ. מחוז אלטאי  נובוס. טומסק חנטי ומנסי ימלו ננץ  ארכנגלסק ים לאפטב ים קארהמצר וילקיצקי(למפת מחוז קרסנויארסק רגילה) קרסנויארסק נורילסק אצ'ינסק מינוסינסק דודינקה דיקסון טורה חטנגה סאחה יקוטיה  אירקוטסק בור. מונגוליה טובה אלטאי קזחסטן חק. קמ. מחוז אלטאי  נובוס. טומסק חנטי ומנסי ימלו ננץ  ארכנגלסק ים לאפטב ים קארהמצר וילקיצקי(למפת אוקיינוס הקרח הצפוני רגילה) מצר וילקיצקי(למפת אוקיינוס הקרח הצפוני מוגדלת) מצר וילקיצקי
 
מצר וילקיצקי (ברוסית: Пролив Вилькицкого; ‏Proliv Vilkitskogo) הוא מצר ים ברוסיה (בצפון מחוז קרסנויארסק) בין חצי האי טיימיר מדרומו לבין האי בולשביק (Большевик; האי הדרומי ביותר בארכיפלג סברניה זמליה) מצפונו. המצר מקשר בין ים קארה ממערב לבין ים לאפטב ממזרח.
רוחבו של המצר בנקודה הצרה ביותר הוא 56 ק"מ (בין כף צ'ליוסקין לבין לכף טיימיר), עומקו נע בין 100 ל-150 מטרים בחלקו המערבי (באזור איי הייברג) ומגיע לכדי יותר מ-200 מ' בחלקו המזרחי. אורכו – כ-130 ק"מ.
ביציאה המזרחית מהמצר, בים לאפטב, מרחק של כ-42 ק"מ דרום-מזרחית לאי בולשביק, שוכן האי מאלי טיימיר (Малый Таймыр). בסמוך לו, מצפון-מערב, ממוקם אי קטן יותר – סטרוקדומסקי (остров Старокадомского), שבינו לבין האי בולשביק עובר מצר יבגנוב (пролив Евгенова).
מצר וילקיצקי הוא המצר הצפוני ביותר במעבר הצפון-מזרחי או בנתיב הימי הצפוני הרוסי. חוקר האזור הארקטי, הברון אדולף אריק נורדנשלד, היה הראשון לגלות את המעבר ולחצות את המצר ב-1878. עם זאת, המצר קרוי על שמו של בוריס וילקיצקי (Борис Андреевич Вилькицкий), קצין בצי הרוסי הקיסרי, הידרוגרף ומגלה ארצות, שהגיע אליו ב-1913.
הערות שוליים

↑  כֵּף בקצהו הצפוני של חצי האי טיימיר המהווה את הנקודה היבשתית הצפונית ביותר של רוסיה ואירואסיה (ברוסית: Мыс Челюскина).
↑  כֵּף בין המפרצים "סולנצ'ניה" (бухта Солнечная) ו"ז'ורבליובה" (бухта Журавлёва) בקצהו הדרומי-מרכזי של האי בולשביק שבארכיפלג סברניה זמליה.
↑  על שמו של הנורווגי אקסל הייברג, שם שניתן לאיים על ידי חוקר הקוטב הצפוני ומדינאי נורווגי פריטיוף ננסן. מדרום מערב לאיי הייברג שוכנים איי פרנלי (острова Фирнлея), הנקראים על שמו של מגנאט ספנות נורווגי תומאס ניקולאי פרנלי (Thomas Fearnley), בנו של הצייר תומאס פרנלי.
1 2  שייך לארכיפלג סברניה זמליה.
↑  על פי הגדרה מצומצמת יותר, "הנתיב הימי הצפוני" (Northern Sea Route) הוא למעשה חלק מהמעבר הצפון-מזרחי (Northeast Passage), ראו: Albert Buixadé Farré, Scott R. Stephenson et al., "Commercial Arctic shipping through the Northeast Passage: routes, resources, governance, technology, and infrastructure," Polar Geography, published online 16 October 2014, pp.2-3. "הנתיב הימי הצפוני" מתחיל, על ההגדרה הרוסית הרשמית דהיום, במצר קארה ועובר דרך מצר וילקיצקי, מצר סאניקוב, מצר דה לונג ומצר ברינג לאוקיינוס השקט.
| גופי מים באוקיינוס הקרח הצפוני |
| --- | --- | --- |
| ימים | ים בופור • ים ברנץ • ים גוסטב אדולף • ים גרינלנד • ים וואנדל • ים לאפטב • הים הלבן • ים לינקולן • הים הנורווגי • ים סיביר המזרחי • ים פצ'ורה • ים צ'וקצ'י • ים קארה |  |
| מפרצים | מפרץ אוב • מפרץ אונגבה • מפרץ אונגה • מפרץ אמונדסן • מפרץ בות'יה • מפרץ ג'יימס • מפרץ דווינה • מפרץ הדסון • מפרץ מזן • מפרץ מלוויל • המפרץ הנורווגי • מפרץ קורוניישן • מפרץ קנדלאקשה |  |
| מצרי ים | מצר אוסטרי • מצר בארו • מצר ברינג • גרון הים הלבן • מצר ג'יימס רוס • מצר דה לונג • מצר דולפין ויוניון • מצר דיז • מצר דייוויס • מצר דמיטרי לאפטב • מצר דנמרק • מצר הדסון • מצר הינלופן • מצר וילקינס • מצר וילקיצקי • ויקונט מלוויל סאונד • מצר ויקטוריה • מצר טיימיר • מצר יבגנוב • מצר יוגורסקי • לארסן סאונד • לנקסטר סאונד • מצר מאליגין • מצר מטוצ'קין • מצר מקקלור • תעלת מקקלינטוק • מצר נארס • מצר הנסיך מוויילס • מצר סאניקוב • סטורפיורד • מצר סימפסון • מצר סמית' • תעלת פארי • תעלת פוקס • פיל סאונד • מצר פראם • פרינס ריג'נט אינלט • מצר פרנקלין • מצר קארה • אגן קיין • מצר קילדין • תעלת קנדי • תעלת רובסון |  |
| מעברים | המעבר הצפון-מזרחי • המעבר הצפון-מערבי |  |
ערך זה הוא קצרמרבנושא גאוגרפיה של רוסיה ובנושא גופי מים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מצבת הזיכרון

מצבת הזיכרון בבית הקברות הצבאי אל-עלמיין
מַצֵּבַת הַזִּכָּרוֹן (באנגלית: Stone of Remembrance) היא גלעד המוצב בבתי קברות צבאיים ואתרי הנצחה בריטיים לחללי מלחמות העולם.
עיצוב המצבה

המצבה עוצבה ב-1917 בידי האדריכל הבריטי סר אדווין לצ'נס (Edwin Lutyens) עבור ועדת חבר העמים לקברי מלחמה, המופקדת על הנצחת חללי חבר העמים הבריטי בשתי מלחמות העולם. צורתה מבוססת על הגאומטריה שבעיצובו של הפרתנון, אף על פי שהעיצוב נמנע בכוונה תחילה מזיהוי עם דת מסוימת. אבן המצבה נחה על גבי במה בת שלוש מדרגות, וחזותה היא כשל ארון קבורה או מזבח. ממדי המצבה הם 3.5 מטרים לאורך ו-1.5 מטרים לגובה, ומשקלה 10 טונות. המצבה עוצבה תוך שימוש באנטזיס על מנת לתקן את העיוות האופטי הנוצר בהתבוננות בה מלמטה.
המצבה, כמו צלב ההקרבה שעוצב על ידי האדריכל רג'ינלד בלומפילד (Reginald Bloomfield), היא מרכיב עיצובי סטנדרטי של בתי הקברות הצבאיים הבריטיים, אך בעוד גובה הצלב וממדיו משתנים בהתאם לממדי האתר בו הוא מוצב (הגובה נע מ-5.4 מ' ועד 9 מ'), ממדי המצבה קבועים, וזאת על פי דרישתו של לצ'נס. לכן הוחלט להציב את האבן בדרך כלל רק בבתי קברות גדולים יחסית – כאלו שיש בהם אלף קברים או יותר.
על גבי אבן המצבה חרותה הכתובת "Their Name Liveth for Evermore" ("שמם יחיה לדור ודור"), הלקוחה מתרגום המלך ג'יימס לספר בן סירא, פרק מ"ד, פסוק י"ג. מילים אלה הוצעו לוועדה על ידי הסופר רודיארד קיפלינג, היועץ הלשוני שלה, אשר בנו נהרג במלחמת העולם הראשונה.
על פי המסורת, המקום להנחת זרי פרחים במהלך טקסי זיכרון הנערכים בבתי הקברות הצבאיים הבריטיים הוא למרגלות אבן המצבה.
המצבה על קבר חיים ויצמן, נשיא מדינת ישראל הראשון, ורעייתו ורה, עוצבה בהשראת עיצוב מצבת הזיכרון, לציון אבלם על נפילת בנם מיכאל במלחמת העולם השנייה.
ראו גם

הסנוטאף של לונדון
לקריאה נוספת

Philip Longworth (1985), The Enending Vigil: a history of the Commonwealth War Graves Commission, 1917-1984, London: Leo Cooper.
Tim Skelton, Gerald Gliddon (2008), Lutyens and the Great War, London: Frances Lincoln.
Remembering the Great War with Lutyens, British Archaeology, Issue 109, November-December 2009.
הערות שוליים

1 2  Skelton, Gliddon (2008)
↑  מקור: אתר יד חיים ויצמן.
מגדל דוד

.
| --- | --- |


 מידע כללי
 סוג:  מוזיאון להיסטוריה
 מיקום:  שער יפו, ירושלים, ישראל
 מדינה:  ארץ ישראל 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1310
 קואורדינטות:  31°46′34″N 35°13′40″E﻿ / ﻿31.776111111111°N 35.227777777778°E﻿ / 31.776111111111; 35.227777777778
 http://www.tod.org.il
  (למפת ירושלים העתיקה מוגדלת) מגדל דוד(למפת ירושלים העתיקה רגילה) מגדל דוד(למפת ירושלים רגילה) מגדל דוד(למפת ירושלים מוגדלת) מגדל דוד
 
חומת העיר העתיקה הנוכחית במקטע שבין מגדל דוד לשער ציון.
מגדל דוד משתלב בחומות ירושלים
חצר מצודת דוד בלילה
מגדל דוד הוא שמה של מצודה הנמצאת על חומות ירושלים בסמוך לשער יפו.
המצודה שוכנת באחד המקומות הגבוהים בעיר העתיקה, מעל נקודת ההשקה של גיא בן הינום ונחל צולב. נקודה אסטרטגית זו היוותה עילה להקים ביצור במקום, במטרה להגן על העיר ממערב. המבנה הקיים היום משויך ברובו לתקופת ממלכת ירושלים הצלבנית, בה עברה המצודה (או הטירה) הרחבה ניכרת במיוחד, כאשר הייתה צמודה למתחם הארמוני של המונרך (במתחם הקישלה של היום). בנוסף לתקופה הצלבנית, ישנם גם שרידים מתקופת הורדוס, מהתקופה הרומית המאוחרת, הביזנטית, המוסלמית הקדומה, הממלוכית והעות'מאנית. כיום שוכן במבנה מוזיאון המוקדש לתולדותיה של ירושלים.
היסטוריה > העת העתיקה

המלך הורדוס בנה מצפון לארמונו שלושה מגדלי שמירה, מהם נותרו שרידים רק באחד, כנראה כמגדל פצאל, הגדול מבין השלושה, אך יש הרואים בו את שרידי מגדל היפיקיוס. בזמן המרד הגדול, מצודה זו הייתה הנקודה האחרונה שעמדה בפני הרומאים (החומה נבקעה בי"ז בתמוז, בית המקדש הועלה באש בט' באב, העיר העליונה נפלה בח' באלול, ומגדל דוד נפל בכ"ח באלול). על חורבות מגדליו של הורדוס הקימו הרומאים אחרי החורבן את מחנה הלגיון העשירי פרטנסיס, שממנו נמצאו בחפירות ארכאולוגיות רעפים ולבנים עם טביעות חותם של הלגיון.