stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
טרמינל הנהר הצפוני

| --- | --- |

טרמינל הנהר הצפוני לאחר עבודות שיפוץ
 מידע כללי
 סוג:  סימן נוף, נמל פנימי, מסוף נוסעים לספינות, אתר מורשת 
 כתובת:  לנינגרדסקויה שוסה 51
 מיקום:  מוסקבה
 מדינה:  רוסיה רוסיה
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1937
 תאריך פתיחה רשמי:  1937 
 סגנון אדריכלי:  אמפיר סטליניסטי 
 קואורדינטות:  55°51′02″N 37°28′03″E﻿ / ﻿55.85067631°N 37.46739201°E﻿ / 55.85067631; 37.46739201
 severny-rechnoy-vokzal.ru
  (למפת מוסקבה מוגדלת) טרמינל הנהר הצפוני(למפת מוסקבה רגילה) טרמינל הנהר הצפוני he
 
טרמינל הנהר הצפוני (ברוסית: Северный речной вокзал, בתעתיק מדויק: סברני רצ'נוי ווקזל) הוא אחד משני טרמינלי נוסעים במוסקבה.
בניין הטרמינל נבנה בסגנון אדריכלות "סטלינסקי אמפיר" (רו') ונחשב לאתר אדריכלי בעל חשיבות אזורית. המתחם נבנה כחלק מפרויקט תעלת מוסקבה במהלך שנות ה-30 של המאה ה-20. כמו יתר אתרי התעלה הוא נבנה על ידי אסירי גולאג. הבנייה החלה בשנת 1933 והסתיימה בשנת 1937.
במרכז הבניין מגדל בגובה של 75 מ'. מעל המגדל הותקן צריח מחודד באורך של 27 מ'. לפי התכנון, הוא היה יורד בתקופות החורף כאשר אין תנועת אוניות. חזית הבניין מעוטרת ב-24 יצירות פורצלן בקוטר 1.5 מ' של נטליה דנקו. הן מתארות את הצלחותיו של השלטון הסובייטי. אורך הבניין כ-150 מ', ושטחו 42 אלף מ"ר. חלקו הפנימי של הבניין מחולק למספר מתחמים, הכוללים אולם נוסעים ואת המתחם המרכזי, שבו היה מוצב בעבר פסל גדול של יוסיף סטלין. בצדדים הוקמו רוטונדות הכוללות מזרקות.
סביב הבניין נבנה פארק בשטח 500 דונם. במקור הוצבו בפארק 14 פסלים ומזרקות שלא שרדו עד היום. בשנת 1960 הותקן בפארק פסל לכבוד אלכסיי קרילוב, פרי עבודתו של לב קרבל.
הטרמינל ממוקם ברובע לבוברז'ני במחוז הצפוני של העיר מוסקבה. עם הזמן ולאור הקטנת השימוש במתחם, הגיע הבניין למצב ירוד. בשנת 2009 נסגר המתחם לצורך שיפוצים, שהחלו רק בשנת 2018. ב-5 בספטמבר 2020 נפתח הטרמינל מחדש לאחר שיפוצים.
לאחר הפתיחה מחדש הפך המתחם לאתר תיירותי פופולרי. תוך שנה ביקרו בו כ-1.5 מיליון אנשים.
ראו גם

טרמינל הנהר הדרומי
יו פוט, ברון קרדון

יו מקינטוש פוט, ברון קרדון (באנגלית: Hugh Mackintosh Foot, Baron Caradon;‏ 8 באוקטובר 1907 – 5 בספטמבר 1990) היה נציג בריטניה לאומות המאוחדות והמושל הכללי האחרון של קפריסין.
משפחתו

נולד בפלימות' למשפחה פעילה פוליטית. אביו, איזק, היה חבר המפלגה הליברלית וראש עיריי פלימות'. אחיו, מייקל פוט, היה יו"ר מפלגת הלייבור ויו"ר האופוזיציה בין השנים 1980–1983, אחיו ג'ון פוט, ברון פוט, היה חבר בית הלורדים ואח נוסף, דינגל פוט, היה התובע הכללי של אנגליה וויילס.
תולדות חייו

בניגוד לאחיו, שלמד באוניברסיטת אוקספורד, למד יו בקולג' סנט ג'ון באוניברסיטת קיימברידג'.
את הקריירה שלו בתחום מנהל המושבות הבריטי החל במנדט הבריטי בארץ ישראל, כשהוצב בנפת שכם כעוזר למושל המקומי. במלחמת העולם השנייה הוצב בקירנאיקה (לוב) ובשנים 1943–1945 בקפריסין כמזכיר קולוניאלי. לאחר המלחמה שירת בתפקיד דומה בג'מייקה (עד 1947) ובניגריה (עד 1950). בשנים 1951–1957 כיהן כמושל בפועל של ג'מייקה. בין 1957 ל-1960 כיהן כמושל הכללי של קפריסין, עד שהמדינה זכתה לעצמאות.
ב-1961 מונה לשגריר בריטניה למועצת הנאמנות של האומות המאוחדות. ב-1964 מונה לשגריר ארצו לאומות המאוחדות, במעמד של תת-שר (Minister of State) במשרד החוץ וחבר העמים, תפקיד בו כיהן עד 1970.
תוארי אצולה

ב-1939 התמנה לקצין במסדר האימפריה הבריטית (OBE). ב-1946 קודם למסדר מיכאל הקדוש וג'ורג' הקדוש (CMG) לאביר במסדר זה ב-1951 (KCMG) ולאביר צלב גדול (GCMG) ב-1957. ב-1953 מונה לאביר מפקד במסדר הוויקטוריאני המלכותי (KCVO).
ב-1964 הוענק לו תואר ברון.
חייו האישיים

ב-1936 נשא לאשה את פלורנס סילביה טוד, שנפטרה ב-1985. היו להם שלושה בנים ובת. שניים מילדיהם (פול מקינטוש ושרה דינגל) היו עיתונאים.
סמל האצולה של יו פוט
יואכים ואצטיס

| --- | --- |

 לידה:  11 בנובמבר 1873 לטביה (אז בתחומי האימפריה הרוסית)
 הוצאה להורג:  28 ביולי 1938 (בגיל 64) מוסקבה
 מקום קבורה:  גיא ההריגה בקומונרקה 
 מדינה:  האימפריה הרוסית, הרפובליקה הסובייטית הפדרטיבית הסוציאליסטית הרוסית, ברית המועצות 
 השכלה:  האקדמיה הצבאית הקיסרית הרוסית 
 השתייכות:  האימפריה הרוסית, ברית המועצות
 תקופת הפעילות:  1891–1937 (כ־46 שנים)
 דרגה:  מפקד ארמייה מדרגה ה-2
 תפקידים בשירות
 מפקד בצבא האימפריה הרוסית, מפקד בצבא אדום
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם הראשונה מלחמת האזרחים ברוסיה
 עיטורים
 עיטור אנה הקדושה, עיטור סטניסלב הקדוש, עיטור הדגל האדום, עיטור הכוכב האדום
 
יואכים ואצטיס (ברוסית: Иоаким Иоакимович Вацетис, בלטבית: Jukums Vācietis; ‏11 בנובמבר 1878 - 28 ביולי 1938) היה קצין בצבא האימפריה הרוסית וגנרל סובייטי, מראשי הצבא האדום במהלך מלחמת האזרחים ברוסיה.
ביוגרפיה > קריירה מוקדמת

יואכים ואצטיס נולד למשפחת איכרים ממוצא לטבי. הוא חלם על אוניברסיטה אך בחר בקריירה צבאית שאיפשרה לו ללמוד על חשבון המדינה. בשנת 1891 הוא התנדב לצבא ושירת בריגה. בשנת 1897 סיים ואצטיס את בית הספר לקצינים בווילנה ובשנת 1909 סיים אקדמיה צבאית של המטה הכללי. בשנת 1912 ואצטיס קודם לדרגת לוייטנט-קולונל.
את קרבות מלחמת העולם הראשונה ואצטיס החל בפרוסיה המזרחית. בקרבות סביב ורשה ואצטיס נפצע וכאשר בסתיו 1915 חזר לחזית קודם לדרגת קולונל. ואצטיס לחם ביחידה הרובאים הלטביים ובמהלך שנת 1917 החלו הכנות לקידומו לגנרל אך לאור שינויי השלטון הדבר לא בוצע.
ביוגרפיה > הצבא האדום

מייד לאחר מהפכת אוקטובר ואצטיס ביחד עם יחידתו עבר לתמיכה בשלטון החדש. בדצמבר 1917 הוא היה ראש אגף המבצעים במטה הכללי הסובייטי. בינואר 1918 הוא פיקד על דיכוי מרד של יחידות הפולניות ובאפריל 1918 מונה למפקד חטיבה לטבית שהייתה מוצבת במוסקבה. באותה תקופה זו הייתה אחד מיחידות הכי מאורגנות בצבא האדום. ביולי 1918 ואצטיס היה בראש כוחות הצבא האדום שדיכאו מרד שאוגן על ידי המפלגה הסוציאל-רבולוציונרית (שמאל) במוסקבה. לאחר דיכוי המרד, ואצטיס מונה למפקד הכוחות בחזית המזרחית. ב-1 בספטמבר 1918 ואצטיס מונה למפקד העליון של הצבא האדום והיה בתפקיד זה עד ל-9 ביולי 1919. במקביל, בינואר-אביב 1919 ואצטיס היה מפקד של צבא לטביה הסובייטית.
ביולי 1919 ואצטיס הואשם בבגידה ונעצר. לאחר מספר שבועות האשמות בוטלו, אך ואצטיס לא חזר לתפקיד הקודם ולא חזר לפיקוד של יחידה קרבית כלשהי. החל מאוגוסט 1919 הוא היה בתפקיד מטה ומשנת 1921 ואצטיס היה מלמד באקדמיה צבאית של המטה הכללי.
ואצטיס היה מלמד באקדמיה צבאית עד לשנת 1937 (משנת 1927 פרופסור). בשנת 1928 הוענק לו עיטור הדגל האדום. במהלך עבודתו באקדמיה ואצטיס פרסם כמה מאמרים על קרבות מלחמת העולם הראשונה.
ב-29 בנובמבר 1937 ואצטיס נעצר והואשם בריגול לטובת גרמניה ולטביה. הוא הוצא להורג ב-28 ביולי 1938. ב-28 במרץ 1957 ואצטיס טוהר מכל אשמה.
יהודית קצובר

| --- | --- |

יהודית קצובר
 לידה:  28 באפריל 1947 (בת 77) שומקוט, טרנסילבניה
 מדינה:  ישראל
 ידועה בשל:  מראשי תנועת נשים בירוק וממובילות "תנועת הריבונות"
יהודית ונדיה אוחזות באות "פרס מוסקוביץ לציונות"
יהודית קצובר (נולדה ב-28 באפריל 1947) היא מחנכת, אשת התנחלות, פובליציסטית ופעילה ציבורית, מראשי תנועת "נשים בירוק" ומקימת ומנהיגת "תנועת הריבונות". כיהנה כסגנית ראש מועצת קריית ארבע. נכון ל-2017 קצובר מנהלת את המכללה להוראה בקריית ארבע הפועלת כשלוחה של מכללת אפרתה.
ביוגרפיה

יהודית קצובר נולדה ליחזקאל ופרידה הירש בשומקוט (Nagysomkút) שבטרנסילבניה. עלתה לישראל עם משפחתה בשנת 1960, בגיל 12.
בשנת 1968 נישאה לצבי קצובר (אחיו של בני קצובר, ולימים ראש מועצת קריית ארבע). השניים התגוררו בדימונה שם שימשה יהודית מחנכת, ובשנת 1971 עברו הזוג להתגורר בקריית ארבע. בשנות ה-90 שימשה קצובר מורה באולפן לעולים חדשים. בשנת 1997 הקימה את המכללה להוראה בקריית ארבע, הפועלת כשלוחה של מכללת אפרתה. בשנת 2015 נבחרה על ידי מגזין "נשים" כאחת מ-50 נשים מעוררות השראה.
לקצובר חמישה ילדים.
בשנת 2019 זכתה יהודית קצובר, בשיתוף עם נדיה מטר, בפרס מוסקוביץ לציונות. בנימוקי ועדת הפרס נאמר כי הוא הוענק להם על הובלת פעילות חוץ פרלמנטרית לעידוד ההתיישבות ביהודה ושומרון וקידום החלת הריבונות הישראלית בהם.
ביוגרפיה > פעילות ציבורית

בשנת 1979 נמנתה קצובר על 13 הנשים שנכנסו לבית הדסה בחברון והובילו לחידוש ההתנחלות היהודית במקום. בשנת 1982 השתתפה במאבק נגד פינוי חבל ימית.
בין השנים 1980–1983 כיהנה קצובר כסגנית ראש מועצת קריית ארבע וניהלה את מתנ"ס קריית ארבע.
לאורך השנים הובילה מאבקים ציבוריים רבים בנושא ההתנחלות ביהודה ושומרון, והשתתפה בהובלת הפעילות לשיקום בית הכנסת אברהם אבינו בחברון, ובהקמת בית הכנסת חזון דוד בציר ציון. לצד זאת סייעה לביסוס ההיאחזות החקלאית היהודית באדמות נצר, גבעת איטם ואדוריים.
בשנת 2005 הייתה בין מובילות המאבק נגד תוכנית ההתנתקות.[דרוש מקור]
בפעילותה כמנהיגת "נשים בירוק" לצד נדיה מטר, זכתה קצובר בהישגים ממשיים בהם: סיכול כוונת ממשלת רבין להעביר את השליטה ב"גבעת הדגן" שבאפרת מידי ישראל לידי הרשות הפלסטינית. פתיחת כביש 398 (כביש עוקף זעתרה) מהר חומה לגוש עציון מזרח, חידוש הנוכחות של צה"ל בשדמה ומניעת השתלטות פלסטינית על השטח והפיכת אדמות נצר (בין אלעזר לאלון שבות) ל"אדמות מדינה".
לאחת רצח שלושת הנערים הובילה קצובר להקמת שמורת עוז וגאו"ן סמוך לצומת גוש עציון, לזכר הנערים.
תנועת ריבונות

בשנת 2010 הקימה קצובר את "תנועת הריבונות", כתנועה חוץ-פרלמנטרית הפועלת להחלת ריבונות על יהודה ושומרון. התנועה כוללת את 'פורום הריבונות' בו חברים אישי ציבור ואקדמיה בהם קרולין גליק, יורם אטינגר, גאולה כהן ומרדכי קידר.
התנועה מוציאה לאור את כתב העת ריבונות ואת אתר האינטרנט "ריבונות" הכוללים כתבות, מאמרים ועדכונים סביב חזון החלת הריבונות. במקביל יוזמת התנועה כנסים בהם מופיעים שרים, חברי כנסת, אנשי ציבור, הגות ואקדמיה הפורסים את משנתם סביב דרכי יישום חזון הסיפוח והצורך המדיני בימין הישראלי למנף את המהלך עד ביצועו.
עמדותיה

קצובר דוגלת בהחלת ריבונות ישראלית של כל שטחי ארץ ישראל. לתפיסתה החלת הריבונות היא צעד מדיני המתחייב מתוקף ההבטחה התנ"כית, הצדק ההיסטורי, המוסר האנושי, ואף בשל היבטים כלכליים וביטחוניים.
כמנהלת מכללה וכמחנכת, קצובר דוגלת בתפיסה המשלבת העמקה תורנית וגישה אמונית רוחנית המכירה בערכה של האישה כמובילת הבית, אך לא מתוך השיח הפמיניסטי-מערבי העכשווי שהוביל, לתפיסתה, עד כה להרס המשפחה והחברה המערבית.
קצובר מאמינה שהדרך לקדם הליכים פוליטיים היא בפעילות פוליטית חוץ פרלמנטרית, ובשל כך אינה משתייכת לאף מפלגה פוליטית.
הערות שוליים

↑  דינה אברמסון, חמישים נשים מעוררות השראה. מגזין 'נשים', 8 במרץ 2015
↑  יהודית קצובר מספרת, באתר "ריבונות"
↑  הר המריבה: המאבק על הר הבית: יהודים ומוסלמים, דת ופוליטיקה מאז 1967, עמ' 125
↑  Tami Amanda Jacoby, Women in zones of conflict: power and resistance in Israël, McGill-Queen's Press - MQUP, 2005, page 99
1 2  בשבע, 20.1.2011 עמ' 33, רבקי גולדפינגר
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007524035305171  VIAF: 310737830   WorldCat (עם VIAF): 310737830
טום וג'רי והקוסם מארץ עוץ

| --- | --- |

כרזת ה-DVD של הסרט בעברית
 מבוסס על:  טום וג'רי מאת ביל האנה וג'וזף ברברה הקוסם מארץ עוץ מאת ליימן פרנק באום הקוסם מארץ עוץ (סרט) מאת נואל לנגלי
 בימוי:  Spike Brandt, טוני סרוון 
 תסריט:  גן גרילו
 עריכה:  קייל סטאפורד דיימון פ. יוכס
 מדבבים:  גריי דליסל בילי וסט בוב ברגן ג'ו אלסקי מיכאל גוה רוב פאולסן טוד סטאשוויק פרנסס קונרוי לריין ניומן סטיפן רוט קאת' סוסי
 מוזיקה:  מיכאל טברה 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  Turner Entertainment, האחים וורנר הנפשה 
 חברה מפיצה:  האחים וורנר
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה, direct-to-video 
 הקרנת בכורה:  ארצות הברית 23 באוגוסט 2011   ישראל 2011
 משך הקרנה:  59 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית (הסרט דובב לשפות נוספות, ביניהן: רוסית, צ’כית, הונגרית ויוונית)
 סוגה:  סרט הנפשה, סרט קומדיה, סרט פנטזיה, סרט הרפתקאות, סרט ילדים
 סרט קודם:  טום וג'רי פוגשים את שרלוק הולמס 
 סרט הבא:  טום וג'רי: רובין הוד והעכבר העליז 
 דף הסרט ב־IMDb
 
טום וג'רי והקוסם מארץ עוץ (באנגלית: Tom and Jerry and the Wizard of Oz) הוא סרט הנפשה אמריקאי לילדים מסוגת קומדיה, פנטזיה והרפתקאות. הסרט הוא עיבוד לסרט "הקוסם מארץ עוץ" שהופץ בשנת 1939 על ידי מטרו גולדווין מאייר, ומבוסס על הסיפור "הקוסם מארץ עוץ" שכתב ליימן פרנק באום כחלק מסדרת ספרי עוץ. הסרט בוים על ידי ספייק ברנדט וטוני סרוון (אנ') ונכתב על ידי גן גרילו. הסרט מספר את סיפור "הקוסם מארץ עוץ" מנקודת מבטם של טום וג'רי.
הסרט הופץ לראשונה ב-DVD ו-Blu-ray בארצות הברית ב-23 באוגוסט 2011. בישראל, הסרט הופץ לראשונה ב-DVD על ידי חברת "התו השמיני" בשנת 2011 עם כתוביות בעברית (הסרט לא דובב לעברית). אורך הסרט הוא כ-59 דקות, ושפת המקור שלו היא אנגלית (הסרט דובב לשפות נוספות, ביניהן: רוסית, צ’כית, הונגרית ויוונית).
בשנת 2016 הופץ לראשונה בארצות הברית סרט המשך לסרט בשם "טום וג'רי: בחזרה לארץ עוץ".
תקציר העלילה

הסרט מספר על טום החתול וג'רי העכבר, אשר ריחפו מעבר לקשת והגיעו לארץ עוץ. בארץ עוץ הם פגשו את דורותי, טוטו, הדחליל, איש הפח, האריה, המכשפה המרשעת מן המערב, הקוסם, המנצ’קינים ועוד דמויות מן הסיפור "הקוסם מארץ עוץ". במהלך הסרט טום וג'רי חווים את הסיפור "הקוסם מארץ עוץ" מנקודת מבטם עם הרבה מעשי קונדס.
הדמויות והמדבבים

| שם הדמות | מדבב/ת באנגלית |
| --- | --- |
דורותי: גריי דליסל (דיאלוג) ניקי ינופסקי (שירה)
טום וג'רי: בילי וסט ובוב ברגן
פרופסור פלא, הקוסם מארץ עוץ, בוטץ', דרופי: ג'ו אלסקי
האנק, הדחליל: מיכאל גוה
היקורי, איש הפח: רוב פאולסן
זקה, האריה: טוד סטאשוויק
דודה אם, גלינדה: פרנסס קונרוי
אלמירה גולץ, המכשפה המרשעת מן המערב: לריין ניומן
דוד הנרי, עורב: סטיפן רוט
טופי עכבר מונצ'קין, טופי עכבר כפרי: קאת' סוסי
הסרט בישראל

הסרט הופץ לראשונה בישראל על ידי חברת "התו השמיני" ב-DVD בשנת 2011. ב-DVD הסרט היה בשפות אנגלית, רוסית, צ’כית, הונגרית ויוונית, עם כתוביות בעברית, ערבית, רוסית, הונגרית, גרמנית, צ’כית ואנגלית (הסרט אינו דובב לעברית). ה-DVD כלל תוספות מיוחדות, ביניהן: הסרט בגרסה קלאסית עם פתיח בסגנון עתיק, וסרטוני טום וג’רי והמדע של עוץ, שכללו מדריכים להפעלת בלון אוויר חם, ליצירת טורנדו בבקבוק ועוד פעילויות לכל המשפחה.
טרמל דארדן

| --- | --- |

 לידה:  17 בדצמבר 1981 (בן 42) אינגלווד שבארצות הברית
 עמדה:  סמול פורוורד
 גובה:  1.96 מטר
 מספר:  21
 קבוצות כשחקן
 2004–2005   2005–2006   2006–2008   2008–2009   2009–2010   2010–2011   2011–2012   2012–2013   2013–2014   2014–2015   2015–2016   2016–:  ארדמיספור   לוון ברס   ספירו שרלרואה   סאות' דראגונס   שטרסבורג IG   מועדון הכדורסל נאנסי   אוניקאחה מאלגה   ז'לגיריס קובנה   ריאל מדריד   אולימפיאקוס   בשיקטש   פלקנסטרו קאנטו
 
טרמל דארדן (באנגלית: Tremmell Darden; נולד ב-17 בדצמבר 1981 באינגלווד, קליפורניה שבארצות הברית) הוא כדורסלן אמריקאי המשחק בקבוצה פלקנסטרו קאנטו מליגת העל האיטלקית בכדורסל. גובהו 1.96 מטרים והוא משחק בעמדת הסמול פורוורד.
פרסים והישגים

אליפות ליגת העל הבלגית בכדורסל: 2008
אליפות ליגת העל האוסטרלית בכדורסל: 2009
אליפות ליגת העל הצרפתית בכדורסל: 2011
שחקן החודש, ליגת העל הצרפתית: דצמ' 2010, פבר' 2011
אליפות ליגת העל הספרדית בכדורסל: 2013
הסופרקאפ הספרדי בכדורסל: 2013
גביע המלך הספרדי בכדורסל: 2014
יו צ'ארלס סטוקוול

| --- | --- |

 לידה:  3 ביוני 1903 ג'רזי 
 פטירה:  27 בנובמבר 1986 (בגיל 83) סווינדון, הממלכה המאוחדת 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 השכלה:  המכללה הצבאית המלכותית בסנדהרסט  מרלבורו קולג'  Cothill House 
 צאצאים:  Polly Stockwell 
 השתייכות:  הצבא הבריטי 
 תקופת הפעילות:  מ-1964 
 דרגה:   גנרל
 תפקידים בשירות
 מפקד הדיוויזיה ה-82 (מערב אפריקה) מפקד הדיוויזיה ה-44 (מחוזות הבית) מפקד הדיוויזיה המוטסת ה-6 מפקד הדיוויזיה ה-3 מפקד פיקוד מלאיה מפקד הקורפוס ה-1 מפקד כוחות הקרקע במבצע מוסקטר סגן המפקד העליון של הכוחות המשולבים באירופה
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם השנייה מבצע מוסקטיר
 עיטורים
 אביר הצלב הגדול של מסדר האמבט (13 ביוני 1959)  אביר מפקד במסדר האימפריה הבריטית 
 
יו צ'ארלס סטוקוול (באנגלית: Hugh Charles Stockwell‏; 1903–1986) היה גנרל בריטי. המפקד השני, בתקופת פעילותה בארץ ישראל, של דיוויזיית הצנחנים הבריטית שהופעלה נגד היישוב, בתקופת המאבק להקמת מדינת ישראל, ומי שמילא תפקיד חשוב במהלך כיבוש חיפה על ידי כוחות ההגנה בראשית מלחמת העצמאות.
קורות חיים > ראשית חייו

יו צ'ארלס סטוקוול נולד בבריטניה ב-3 ביוני 1903, והתגייס לצבא הבריטי בשנת 1923 ושירת במערב אפריקה. בשנים 1935–1938 שירת כמדריך בבית הספר ללוחמה זעירה בבסיס ליד העיר נת'ראבון בדרום אנגליה (בסיס המשמש עד היום כבסיס צנחנים). בשנים 1938 עד 1940 שירת בחטיבה המלכותית של ויילס.
קורות חיים > מלחמת העולם השנייה

לאחר פלישת גרמניה הנאצית לנורווגיה באביב 1940 לחם סטוקוול במסגרת כוח המשלוח הבריטי שחש לעזרת הנורווגים. בשנים 1942–1943 היה סטוקוול מפקד החטיבה הבריטית של מזרח אפריקה. בין השנים 1943 ל-1946 שירת כמפקד החטיבה ה-29, ולאחר מכן כמפקד הדיוויזיה ה-82 (מערב אפריקה) בגבול הודו-בורמה.
קורות חיים > לאחר המלחמה

בשנת 1946 חזר לבריטניה ומונה למפקד הדיוויזיה ה-44 (מחוזות הבית), ובשנת 1947 נתמנה סטוקוול למפקד הדיוויזיה המוטסת ה-6, שאנשיה פעלו בארץ ישראל החל מתום מלחמת העולם השנייה לדיכוי מאבקו של היישוב נגד שלטונות המנדט הבריטי. אנשי החטיבה, כחיילי צנחנים, חבשו כומתות אדומות וזכו בפי אנשי היישוב לכינוי "כלניות". סטוקוול הגיע לארץ ישראל ב-19 באוגוסט 1947 והחליף את מפקדה הקודם של הדיוויזיה, הגנרל אריק לואי בולס.
כניסתו לתפקיד מפקד הדיוויזיה הייתה כבר לאחר שיא פעולותיה של הדיוויזיה נגד היישוב וארגוני המחתרת, השבת השחורה, "מבצע כריש" וכל המעצרים ההמוניים וחיפושי הנשק. היה זה הזמן שבו מאבקו של היישוב עבר לשלב המדיני ולאחר הגיעה לארץ של ועדת החקירה של האו"ם לעניין ארץ ישראל והחל התהליך שבהמשכו קיבלה עצרת האו"ם ב-29 בנובמבר 1947 את תוכנית החלוקה.
עם קבלת תוכנית החלוקה ותחילתה של מלחמת העצמאות שינה הצבא הבריטי את היערכותו בארץ ישראל. הצבא, שכוחו עמד אז על כ-100,000 חיילים, התרכז ב-5 אזורים: דיוויזיית חיל רגלים אחת שמרכזה בצריפין חלשה על אזור הדרום, דיוויזיית חיל רגלים נוספת שמרכזה ברפיח חלשה על אזור רצועת עזה, חטיבת חיל רגלים שמרכזה בירושלים חלשה על מזרח הארץ. על הדיוויזיה המוטסת השישית בפיקודו של סטוקוול הוטל לחלוש על אזור הצפון ומרכזה נקבע בחיפה.
במקביל החל פינוי כוחות בריטיים מארץ ישראל, חלקם בדרך היבשה למצרים וחלקם דרך הים מנמל חיפה.
כשמפקדתו בחיפה נטל הגנרל סטוקוול חלק חשוב במהלך כיבוש העיר על ידי כוחות ארגון "ההגנה". ב-21 באפריל 1948 הודיע סטוקוול לנציגי היהודים והערבים שכוחותיו עומדים לפנות את עמדותיהם בעיר ולהתרכז במובלעת בשטח נמל חיפה ובמספר מחנות מדרום לעיר, וכי לא יתערבו יותר בעימותם שבין היהודים והערבים. פקודתו זו ניתנה על מנת להגן על נמל חיפה שהיה חיוני לתהליך הפינוי של הכוחות הבריטיים מארץ ישראל, ורצונו של סטוקוול למנוע מכוחותיו הסתבכות במלחמה שבין היהודים לערבים. המהלך הבריטי נתן את האות לכוחות "ההגנה" והם החלו בהתקפה ובתוך יממה, ב-22 באפריל, כבר שלטו שליטה מלאה בכל רחבי העיר חיפה. חיפה הערבית, ובה אוכלוסייה אזרחית רבה, בותרה לשלושה חלקים שכותרו על ידי כוחות "ההגנה". בתיווכו של הגנרל סטוקוול, התקיימה פגישה בין נציגי היהודים לנציגי הערבים. הערבים נדרשו על ידי היהודים להיכנע, למסור את נשקם ולהסגיר את הלוחמים הזרים שבקרבם. הערבים דרשו פסק זמן להתייעצות, שלאחריה שבו והודיעו כי הם מעדיפים לעזוב את העיר, על פני כניעה ליהודים. ראש העירייה שבתי לוי הפציר בנציגים הערבים שלא לעזוב את העיר. נציגי הערבים לא נעתרו לו ובימים שלאחר מכן פונו רוב תושבי חיפה הערבים, חלקם דרך הים ללבנון וחלקם דרך היבשה לנצרת.
לאחר שאחרוני הכוחות הבריטיים עזבו את ארץ ישראל, ב-30 ביוני 1948, חזר סטוקוול לבריטניה ושירת במספר תפקידים: בין השנים 1948 ל-1950 היה למפקד האקדמיה הצבאית סנדהרסט; בשנים 1951–1952 כמפקד הדיוויזיה ה-3 באזור תעלת סואץ; בשנים 1952–1954 כמפקד פיקוד מלאיה (כיום מלזיה) ובשנים 1954–1956 שירת סטוקוול כמפקד הקורפוס ה-1 בגרמניה.
בשלהי שנת 1956, לאחר שנשיא מצרים גמאל עבד אל נאצר הלאים את תעלת סואץ, יצא כוח משולב בריטי - צרפתי למבצע כיבוש התעלה (במקביל ובתיאום עם מבצע קדש של צה"ל). במסגרת המבצע שנקרא מבצע מוסקטר, שימש הגנרל סטוקוול כמפקד כוחות הקרקע. המבצע נכשל והכוחות האנגלו-צרפתיים עזבו את אדמת מצרים.
באוגוסט 1957 הועלה סטוקוול לדרגת גנרל, בשנים 1957–1960 שירת סטוקוול במשרד המלחמה הבריטי, ובשנת 1960 נתמנה לסגן המפקד העליון של הכוחות המשולבים באירופה. בשנת 1964 פרש הגנרל סטוקוול לגמלאות.
סטוקוול נפטר ב-27 בנובמבר 1986 בגיל 83.
לקריאה נוספת

ד"ר אורי מילשטיין, מעריב, המוסף, י"ד בניסן תשע"ו, 22 באפריל 2016, "הקרב שלא היה", עמוד 6–10.
יאפ ואן פראך

| --- | --- |

 לידה:  11 במאי 1911 אמסטרדם, הולנד 
 פטירה:  12 באפריל 1981 (בגיל 69) אוטרכט, הולנד 
 מדינה:  ממלכת ארצות השפלה 
 מעסיק:  אוניברסיטת ליידן 
 תפקיד:  member of the Provincial Executive of South Holland 
 מפלגה:  מפלגת העבודה 
 פרסים והוקרה:  פרס יאפ ואן פראך (1969) 
 
יאפ ואן פראך (בהולנדית: Jacob Philip (Jaap) van Praag; ‏ 11 במאי 1911, אמסטרדם – 12 באפריל 1981, אוטרכט) היה הומניסט יהודי-הולנדי.
ביוגרפיה

נולד למשפחה יהודית חילונית. בזכות אמו זכה בידע רב במקרא. למד ספרות הולנדית, פילוסופיה והיסטוריה והיה מורה בבית ספר. היה פעיל מאוד באגודות פציפיסטיות וסוציאליסטיות עד למלחמת העולם השנייה. בתקופת הכיבוש הגרמני בהולנד חי במסתור. בין השנים 1946 ל-1954 חזר ללמד. היה ממייסדי האיגוד ההומניסטי והאתי הבינלאומי (International Humanist and Ethical Union) ויושב ראש הראשון של האיגוד.
בין השנים 1964 ל-1979 היה לפרופסור באוניברסיטת ליידן.
יואכים השלישי פרידריך, הנסיך הבוחר מברנדנבורג

יואכים השלישי פרידריך, הנסיך הבוחר מברנדנבורג (בגרמנית: Joachim III Friedrich, Kurfürst von Brandenburg und Herzog von Preußen;‏ 27 בינואר 1546 – 18 ביולי 1608), היה הנסיך הבוחר של ברנדנבורג בין השנים 1598–1608.
ביוגרפיה

יואכים פרידריך נולד ב-27 בינואר 1546 בקלן, בן ליוהאן גאורג, הנסיך הבוחר מברנדנבורג, ולסופיה מלגניצה, בתו של פרדריק השני, דוכס לגניצה. בשנת 1570 התחתן יואכים פרידריך עם קתרינה מברנדנבורג-קיסטרין, בתם של יוהאן, מרקיז ברנדנבורג-קיסטרין וקתרינה מבראונשווייג-וולפנביטל, ובשנת 1603 התחתן יואכים פרידריך עם אלאונורה מפרוסיה, בתם של אלברכט פרידריך, דוכס פרוסיה ומריה אלאונורה מקלווה.
בשנת 1598 מת אביו יוהאן גאורג, הנסיך הבוחר מברנדנבורג, ויואכים פרידריך עלה במקומו לשלטון.
ב-18 ביולי 1608 מת יואכים פרידריך בקפניק, ובמקומו עלה לשלטון בנו יוהאן זיגיסמונד.
משפחתו

בשנת 1570 התחתן יואכים השלישי פרידריך עם קתרינה מברנדנבורג-קיסטרין, בתם של יוהאן, מרקיז ברנדנבורג-קיסטרין וקתרינה מבראונשווייג-וולפנביטל, ממנה נולדו לו 8 ילדים:
יוהאן זיגיסמונד, הנסיך הבוחר מברנדנבורג (1572–1619)
אנה קתרינה מברנדנבורג (1575–1613), התחתנה עם כריסטיאן הרביעי, מלך דנמרק
בת (1576)
יוהאן גאורג, דוכס יגרנדורף (1577–1624)
אוגוסט מברנדנבורג (1580–1601)
אלברכט פרידריך מברנדנבורג (1582–1600)
יואכים מברנדנבורג (1583–1600)
ארנסט מברנדנבורג (1583–1613)
ברברה סופיה מברנדנבורג (1584–1636), התחתנה עם יוהאן פרידריך, דוכס וירטמברג
בת (1586)
כריסטיאן וילהלם מברנדנבורג (1587–1665)
בשנת 1603 התחתן יואכים השלישי פרידריך עם אלאונורה מפרוסיה, בתם של אלברכט פרידריך, דוכס פרוסיה ומריה אלאונורה מקלווה, ממנה נולדו לו בת אחת:
מריה אלאונורה (1607–1675), התחתנה עם לודוויג פיליפ, רוזן פפאלץ-זימרן-קייזרסלאוטרן
יו פרייזר (פוליטיקאי בריטי)

סֶר יוּ צ'ארלס פטריק ג'וזף פְֿרֵייזֶר MBE (23 בינואר 1918 – 6 במרץ 1984) היה פוליטיקאי במפלגה השמרנית הבריטית ובעלה הראשון של ליידי אנטוניה פרייזר.
שנותיו הראשונות והקריירה הצבאית

פרייזר היה בנו השני של הלורד לובאט ה־14, אציל קתולי בולט. הוא התחנך באמפלפורת' קולג' ובבייליול קולג', אוקספורד, שם כיהן כנשיא איגוד אוקספורד. הוא למד גם בסורבון.
בשנת 1936 גויס פרייזר לצבא הבריטי ליחידת סיירי לובאט (שהקים אביו), ושירת בה עד תום מלחמת העולם השנייה. במהלך המלחמה שירת בגדוד הקישור של GHQ. סֶגֶן פרייזר הועלה לדרגת סרן זמני ב־14 באפריל 1942 והפך משנה למפקד פלוגה 'C'. בנובמבר 1944 הוצב ביחידת IS9, שעסקה בחילוץ שבויים, כקצין מודיעין.
לפרייזר הוענקה חברות במסדר האימפריה הבריטית:
"בפברואר, מרץ ואפריל השנה, הוא היה אחראי על תכנון וארגון מבצעי הסתננות וחילוץ בדרום הולנד. לאורך כל הדרך, עבודתו עם IS 9 (WEA) הייתה יוצאת מן הכלל, ויכולות המנהיגות שלו והטיפול האוהד בסוכנים תרמו במידה רבה להצלחת הצוותים המבצעיים במהלך החודשים האחרונים".
לפרייזר הוענק צלב המלחמה הבלגי עם עלה דקל:
"סרן פרייזר הוצנח ליד סום-לז בארדנים ב-1 בספטמבר 1944 כדי לשמש קצין קישור בין חיילי מפקדת SAS ומפקד האזור מטעם הארמייה החשאית הבלגית, שבאזורו פעלו אז חוליות SAS של גדוד ה־SAS הבלגי. לארמייה החשאית בארדנים היה מחסור חמור בנשק, וכתוצאה ממאמצי הסרן פרייזר הוצנחו אליהם כ־2000 כלי נשק בשלושת השבועות הבאים. כמו כן ארגן מדריכים מקומיים ומודיעין לכוחות האמריקניים המתקדמים. מאוקטובר 1944 עד מרץ 1945 היה סרן פרייזר אחראי על חוליית שטח של IS9 בגזרת הצבא הקנדי בהולנד, שם עשה עבודה רבת ערך בארגון חילוץ חיילי בעלות הברית שנאספו על ידי סגן קירשן (במבצע פביאן של גדוד SAS הבלגי) במחוז וֶלוּן."
קריירה פוליטית

ב־1945 נבחר פרייזר כחבר הפרלמנט הבריטי וייצג את מחוז סטון – לימים סטאפורד וסטון בעקבות שינויים בגבול המחוז – מ־1950 עד 1983, ולאחר מכן שוב סטאפורד עד מותו בשנת 1984. הוא כיהן כחבר פרלמנט ברציפות מ-1945 עד מותו, אך לא הפך לאבי הבית, שכן הושבע לתפקיד חבר פרלמנט ב־15 באוגוסט 1945 בעוד שג'יימס קלהאן הושבע ב־2 באוגוסט 1945 ולכן הוא, ולא פרייזר, הפך אבי הבית בעקבות בחירות 1983.
הוא היה המזכיר הפרטי הפרלמנטרי של אוליבר ליטלטון (1951–1954), שר זוטר במשרד המלחמה (1958–1960) ובמשרד המושבות (1960–1962), ומזכיר המדינה לאוויר (1962–1964). הוא הושבע כחבר במועצה המלכותית ב־1962, מה שהעניק לו את הזכות לקידומת "The Right Honourable" לכל החיים. הוא התמודד בבחירות למנהיגות המפלגה השמרנית ב־1975, אך צבר רק 16 קולות בסיבוב הראשון מול אדוארד הית' המכהן, ובסופו של דבר זכתה מרגרט תאצ'ר בהנהגה.