stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
נוב

ערך זה עוסק במושב דתי בדרום רמת הגולן. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |
בית הכנסת בכיכר במרכז המושב.
מדינה: ישראל ישראל
מחוז: הצפון
מועצה אזורית: גולן
גובה ממוצע: ‎408 מטר
תאריך ייסוד: 1974
תנועה מיישבת: הפועל המזרחי
סוג יישוב: מושב
נתוני אוכלוסייה לפי הלמ"ס לסוף 2023
  - אוכלוסייה: 1,186 תושבים
    - מתוכם, תושבי ישראל: 1,149 תושבי ישראל
 מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת הגליל העליון מוגדלת) נוב(למפת הגליל העליון רגילה) נוב(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום נוב(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום נוב32°49′58″N 35°46′58″E﻿ / ﻿32.8327729304755°N 35.7826715455779°E﻿ / 32.8327729304755; 35.7826715455779  heמפת היישובים של מועצה אזורית גולן באדום - נוב בירוק - מיקום בניין המועצה tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
מדד חברתי-כלכלי - אשכול לשנת 2021: 5 מתוך 10
http://www.nov.co.il
מפל בקרבת היישוב נוב
נוֹב הוא מושב דתי לאומי בדרום רמת הגולן, בסמוך לחיספין ואבני איתן. המושב שייך למועצה אזורית גולן ולארגון המושבים של הפועל המזרחי.
מקור השם

היישוב נקרא על שם העיר נוב (אין לבלבל עם נוב המקראית, שהייתה באזור בנימין), הנזכרת בתוספתא, בתלמוד הירושלמי ובפסיפס כתובת רחוב כאחת העיירות היהודיות ב"תחום סוסיתא", לצד "חספיה" (היא חיספין), לעניין מצוות התלויות בארץ. השם השתמר ב"ח'רבת נאב" הסמוכה.
גאוגרפיה

היישוב ממוקם ברמה שטוחה בגובה 410 מטרים מעל גובה פני הים מצפון לכביש 98, על קו פרשת המים שבין נחל אל על (הנשפך לכנרת) ונחל נוב (הנשפך לירמוך). בסביבה המצומצמת של היישוב ומדרום לו ישנה קרקע המתאימה לעיבוד חקלאי, בעוד מצפון לו סביבה בזלתית-טרשית נרחבת. בסמוך ליישוב נמצאה בריכה ובור מים עתיקים, שאספו את מימיהם מנחל נוב.
מבנה היישוב טבעתי ומבני הציבור נמצאים במרכזו. נכון ל־2022 ביישוב כ-1000 תושבים בכ־220 בתי אב. חלקו הוותיק של היישוב בנוי כנחלות חקלאיות, כאשר בתי המגורים צמודים זה לזה. בראשית שנות ה־90 נבנתה במושב שכונה ובה בתי מגורים קטנים ללא נחלות על ידי חברת עמידר, והחל מתחילת המאה ה־21 נבנים במושב בתי מגורים בהרחבה, לצד מספר מצומצם של נחלות חקלאיות חדשות.
ממזרח ליישוב שטח ביצתי בו שוכנת שמורת טבע אירוס הביצות נוב.
היסטוריה

בסמוך ליישוב נמצא תל נוב, שהוצע לזהותו עם העיר עין-ענב הנזכרת במכתבי אל-עמארנה מתקופת הברונזה המאוחרת. זיהויו של היישוב עם העיירה נוב המוזכרת בכתובת רחוב מהתקופה ההלניסטית נראה ודאי, לאור שימור השם ההיסטורי וממצא מתאים. באתר נמצאו חרסים מתקופות הברונזה התיכונה ב', הברזל ב', הפרסית, ההלניסטית, הרומית הקדומה והמאוחרת, הביזנטית, הממלוכית והעות'מאנית. החוקר שמואל קליין הציע שהיישוב נוסד על ידי פליטים שבאו הֵנה מעיר נוֹב שבארץ יהודה. בתקופת השלטון הסורי שכן במקום כפר קטן בן עשרות משפחות בשם נאב. התל נחפר בחפירות הצלה מצומצמות ב-1993, 1994 וב-2020, אך טרם נחפר לעומקו ביסודיות.
מצפון ליישוב הקיים שכן כפר קטן נוסף בשם רסם א-רבח, ובסמוך לו אתר עם מספר דולמנים וכפר קטן נוסף.
ביומה האחרון של מלחמת ששת הימים נכבש אזור דרום הגולן על ידי חטיבה 80 וכוחות קטנים נוספים שהונחתה ממסוקים בתאופיק ובוטמיה והתפרסו לאורך כביש 98. כח של סיירת צנחנים במילואים התמקם בסמוך לנוב, ובמהלך קרב עם כח סורי נסוג נהרג אחד החיילים במקום. לזכרו ניצבת אנדרטה למרגלות התל בצומת הכניסה למושב.
היסטוריה > הקמת המושב

המקום בו נמצא היישוב תוכנן להקמת מושב דתי, כחלק מגוש יישובים דתיים באזור זה. מעט קודם להקמת המושב, היה שטח המושב שדה חקלאי שעובד על ידי גרעין נח"ל שישב באל-על הסמוכה. בראשית שנות ה-70 של המאה ה-20 הסמיך איגוד המושבים של הפועל המזרחי את אמיתי באב"ד לפעול לגיבוש גרעין מתיישבים להקמת מושב עובדים במקום. בתקופה הראשונה התגוררה מרביתה של קבוצת המייסדים בבתים סוריים בסמוך למושב השיתופי הסמוך, רמת מגשימים, ומיעוטם באל-על הסמוכה, ובשל תנאי החיים הארעיים, פעלה כמושב שיתופי. הקבוצה הייתה מבוססת בחלקה על חברי גרעין נח"ל בני שבט מוריה של תנועת בני עקיבא. ישוב הקבע החל להבנות ממערב לרמת מגשימים, כאשר הביצוע הוטל על חברת מקורות.
עם פרוץ מלחמת יום הכיפורים פונו בבהילות אנשי הקבוצה ביחד עם אנשי רמת מגשימים, הגברים גויסו לצבא והנשים והילדים פונו לעורף. ביום השני של המלחמה, כבש הצבא הסורי את רמת מגשימים והשטח שבו נבנו מבני הקבע של המושב, ושני שומרים דרוזים ששמרו על אתר הבנייה נלקחו בשבי. אחד מהם מת בשבי בעקבות אלימות שספג בחקירתו והזנחה רפואית. ביום השלישי של המלחמה נכבש מחדש האזור על ידי כוחות חטיבה 9. עם שוך הקרבות חזרו הנשים והילדים להתגורר בתנאים קשים ובמקביל למלחמת התשה בהיאחזות אל-על הסמוכה. בחנוכה תשל"ד (1974) הסתיימה בניית 14 הבתים הראשונים אליהם עברו המשפחות הראשונות. עד חג השבועות תשל"ד נמשכה מלחמת ההתשה בגולן במהלכה ספג המושב מספר הפגזות ארטילריות, אך המשיך להתפתח ולקלוט משפחות.
המושב נבנה כמושב עובדים, וכל משפחה קיבלה בית מגורים ולצידו שטח חקלאי של מספר דונמים מצומצם, ושטח חקלאי גדול יותר מדרום למושב. למרות התכנון המקורי ובלחץ הנסיבות, המשיך המושב לפעול כמושב שיתופי ולא כמושב עובדים, ופעל בניסיונות חקלאיים שונים בסביבה חקלאית לא-מוכרת, שרובם נכשלו. במקביל לניסיונות לפיתוח ענפים חקלאיים שונים, החל להתפתח ענפי גידול בעלי חיים, כדוגמת: ענף רפתות חלב, ענף לולי עופות, ענף מרעה בקר וענף רעיית צאן. כחלק מנוהג המגזר החקלאי בתקופה זו, צורף המושב הצעיר לארגון הקניות של משקי עמק הירדן, והמושב נוהל באמצעת אגודה שיתופית חקלאית. במשך הזמן נסגר ענף לולי העופות והצטמצם מאוד ענף רעיית הצאן.
בשנים 1974–1978 התגוררו ביישוב חברי הגרעין המייסד של אבני איתן.
במאי 1984 נעצר חבר המושב - בועז היינמן שהיה אחד מאנשי המחתרת היהודית. הוא נשפט ונדון למאסר ועונשו קוצר על ידי הנשיא הרצוג. כיום - אינו מתגורר ביישוב.
היסטוריה > המשבר הכלכלי של שנות ה-80

בסוף שנות ה-80 נקלע המושב למשבר כלכלי כבד עקב ניהול כלכלי כושל, לקיחת אשראי מופרז לצורך פיתוח חקלאי (כדוגמת השקעה גדולה בהקמת מחלבות רמת הגולן, בה היה שותף המושב בראשיתה), וכחלק מהמשבר הכללי של תקופה זו שעבר על המגזר החקלאי על רקע תוכנית הייצוב הכלכלית של 1985. במקביל עבר המושב משבר חברתי עקב חילוקי דעות קשים בין החברים על דרך ניהול המושב כמושב עובדים או כמושב שיתופי, ועל השקעת הון משותף גדול בהקמת המחלבה. בעקבות החובות הכבדים מונה ועד ממונה חיצוני לאגודה החקלאית של המושב, על ידי ארגון הקניות של משקי עמק הירדן, שהיה בעל החוב העיקרי של המושב. בהמשך עברה האגודה השיתופית שצברה חובות כבדים לכינוס נכסים ולהסדר חוב, כחלק מהסדר חובות המושבים. בקיץ 1989 העביר משרד האוצר סיוע חירום חריג של כ-19 מיליון ש"ח למושב. הניהול המשותף של המושב והרפתות פורק, והמושב הפך להיות מושב עובדים. כיום חברי האגודה החקלאית במושב מתנהלים כלכלית באופן עצמאי, בעוד האגודה השיתופית מסדירה בעיקר נושאים חקלאיים. על רקע קושי גובר בהתבססות על חקלאות כעוגן כלכלי במשק המשפחתי, החלה תופעה של מספר תושבים המעבדים שטחים בהיקפים גדולים המוחכרים להם על ידי תושבים שחדלו לעסוק בחקלאות, והיקף גובר של עיסוק בעבודות חוץ שאינם חקלאיות. במקביל החל פיתוח המושב מבחינה תיירותית, והחלו להבנות יחידות אירוח לנופש על שטחים חקלאיים קטנים סביב הבתים.
נכון ל־2022 מונה המושב כ-220 משפחות, רובן הגדול של תושבים שאינם חברים באגודה החקלאית. נוב הוא היישוב היהודי הרביעי בגודלו בגולן לאחר קצרין, חיספין ובני יהודה, והישוב החקלאי הגדול בגולן.
כלכלה

כלכלת היישוב מתבססת על חדרי אירוח, רפתות, צאן ובקר במרעה, עיזים לייצור חלב וגידולים חקלאיים: מטעים נשירים (תפוחים, שזיפים, אגסים, נקטרינות, אפרסקים) כרם ענבים להכנת יין וכרם זיתים להכנת שמן, הדסים ופרחים. בנוסף לאלה ישנם אנשי חינוך רבים במושב ובעלי מקצועות חופשיים.
ביישוב ריכוז גדול של רפתות בקר, ותושבי המקום היו חלוצי גידול הדסים משולשים למצוות ארבעת המינים באופן מסחרי ואיכותי. כמו כן, קיימת במושב חווה לגידול דגי נוי מסוג דיסקוס (Symphysodon).
כמו כן, היישוב היה שותף, יחד עם עוד ארבעת היישובים הדתיים האחרים בגולן (רמת מגשימים, יונתן, אבני איתן, ואלוני הבשן), בהקמת בית המלון "כינר - גליל" על חוף הכנרת. במהלך המשבר הכלכלי מכר המושב את החזקותיו במקום לשאר השותפים.
חינוך

במושב פועל מעון יום בהנהלת המושב ושלושה גני ילדים. בית הספר היסודי ממלכתי-דתי נמצא בחיספין הסמוכה, וכן תלמוד תורה לבנים בגילאי היסודי. בית ספר משותף דתי-חילוני ובית ספר אנתרופוסופי נמצאים בנטור. תלמידי התיכון לומדים בישיבות התיכוניות בסביבה, באולפנית טבריה באולפנת הגולן בקצרין, ובתיכון שקד בעמק המעיינות. כמו כן, פועלת ביישוב אולפנת "אי"ל ברמה" המיועדת לבנות המעוניינות ללמוד במקום קטן בו היחס האישי ובניית האישיות תופסים מקום מרכזי. פעילות אחר הצהריים החינוכית ביישוב כוללת סניף של תנועת הנוער בני עקיבא ותוכנית העשרה תורנית לגילאי גן עד בית ספר יסודי ב"תלמוד תורה".
ההשכלה התורנית הגבוהה במושב כוללת את מדרשת נוב.
מראשית שנות ה-70 ועד שנת 2010 כיהן כרב היישוב הרב יגאל אריאל. לאחר פרישתו, כיהן בתפקיד הרב אורי סדן. בשנת 2022 נבחר לתפקיד הרב יוסף סוראני.
ספורט

לנוב נבחרת כדורסל בשם הפועל "אגרולן" נוב, שמשתתפת בקביעות בליגת יישובי הגולן וזכתה במסגרתה פעמיים.
לקריאה נוספת

מיכה לבנה, גולן - 20 שנה ועוד 2000, משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 1993
הערות שוליים

1 2  אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור 
סוף דצמבר 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור

סוף 2023.
↑  הנתונים לפי טבלת מדד חברתי כלכלי של למ"ס נכון לשנת 2021
↑  תלמוד ירושלמי, מסכת דמאי,  פרק ב', הלכה א'.
↑  מפה גאולוגית רמת מגשימים, אתר המכון הגיאולוגי לישראל
↑  דברי הסבר לתוכנית מתאר למושב נוב
↑  משה הרטל ויגאל בן אפרים, נוב - 40/1, אתר הסקר הארכאולוגי של ישראל, 2012
↑  תל נוב, באתר הסקר הארכאולוגי של ישראל
↑  עבר הירדן היהודי: מזמן בית־שני עד המאה האחרונה של ימי־הבינים, אתר פרויקט בן יהודה
↑  רסם א-רבח, באתר הסקר הארכאולוגי של ישראל
↑  מעלה נחל אל-על, אתר הסקר הארכאולוגי של ישראל
↑  נוב (מערב), באתר הסקר הארכאולוגי של ישראל
↑  אתר הנצחה לזכר משה ויזל, באתר יזכור
↑  מנחם רהט, כך עינו הסורים למוות דרוזי שבוי מבית־ג'אן, מעריב, 9 ביוני 1974
המשך
מנחם רהט, הבדואים הסתתרו מתחת לגשרון, אך גם הסורים חיפשו שם מחסה..., מעריב, 7 ביוני 1974
מנחם רהט, "מי את?" שאל הדרוזי ששב אחרי 23 שנה, מעריב, 4 באוגוסט 1974
מוחמד אבו עסלה, אתר ההנצחה לחללי פעולות איבה
↑  מושב נוב - ישוב קבע בגולן, דבר, 23 בדצמבר 1973
↑  יונה שמשי, תוגבר כח צה"ל בחזית הצפון, דבר, 2 באפריל 1974
יעקב ארז, שלושה חיילי צה"ל נהרגו בגולן, הסורים ירו מאות רבות של פגזים, מעריב, 28 במאי 1974
↑  ⁨,^!,^!^ן"ןוון^וו":,!?,!^,!! ⁩ | ⁨מעריב⁩ | 19 יוני 1984 | אוסף העיתונות | הספרייה הלאומית], באתר www.nli.org.il
↑  ⁨מושבו של בועז _היינמן בבית־ הכנסת של נוב נותר מיותם ⁩ | ⁨מעריב⁩ | 16 פברואר 1986 | אוסף העיתונות | הספרייה הלאומית, באתר www.nli.org.il
↑  נעמה לנסקי, הטרוריסט הטוב, באתר הארץ, 23 במאי 2007
↑  מיכל הולצמן, שופרסל וקו־אופ מבקשים את מחלבות רמת־הגולן, מעריב, 18 בדצמבר 1985
↑  יהודה גורן, מחלוקת בנוב בין בעלי רפתות לוועד והחלב נשפר כמים, מעריב, 19 בפברואר 1988
↑  טל שחף, ועדת הכספים של הכנסת אישרה 18.5 מיליון ש"ח למושב נוב בגולן, מעריב, 6 בספטמבר 1989
↑  ראו כאן
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007588152505171 
כתובת רחוב, פסיפס מתקופת התלמוד, בו נזכרת נוב כעיירה יהודית בתחום סוסיתא, לצד העיירה חספיה.
בוליו

| --- | --- |

 
 מאכלים
 סוג:  לחם מקסיקני 
 מוצא:  מקסיקו 
 
בוליו (בספרדית: Bolillo כפי שמכונה במקסיקו; או pan francés; כפי שמכונה במרכז אמריקה, שפירושו "לחם צרפתי") הוא סוג של לחם מלוח המיוצר במקסיקו ובמרכז אמריקה. זהו וריאציה של הבגט, אך קצר יותר באורכו ולעיתים קרובות נאפה בתנור אבן. הלחם הובא למקסיקו סיטי בשנות ה-60 של המאה ה-19 על ידי קבוצת הטבחים של מקסימיליאן הראשון, קיסר מקסיקו והפופולריות שלו התפשט במהירות ברחבי המדינה.
מאפיינים

אורך הלחם בערך 15 ס"מ, צורתו אובלית (בדומה לכדור של הפוטבול), עם קרום פריך וחלק פנימי רך המכונה מיגאהון (migajón) כלומר פירור. זהו המרכיב העיקרי לטורטות (לחם משוטח) ולמולטים (כריך פתוח). יש ללחם חתך מלמעלה שנעשה בסכין אופה (סכין גילוח עם ידית). החתך מאפשר פליטת אדים מתוך הלחם בזמן האפייה ואת התרחבות הלחם מבלי לפוצץ את כרומו. וריאציה של הבוליו היא ה-telera, שהוא מאוד דומה, אבל במקרה זה בדרך כלל רך יותר וכטרנד נוכחי מתוק יותר. וריאציות אחרות כוללות בוליוס העשויים ממרכיבים חלופיים כגון חיטה מלאה, נבט חיטה או פשתן.
שמות

הבוליו הוא וריאציה של הבגט ולכן לעיתים קרובות יש לו שמות בשפה המקומית המשקפים זאת. בגוודלחרה ובסונורה, נקרא בירוטס אשר עשויים לעיתים קרובות עם מחמצת. בצפון מקסיקו, הם ידועים גם כבוליו וגם כפאן בלנקו, בעוד שבצפון מזרח מקסיקו הוא ידוע כפאן פרנצס (לחם צרפתי). בסינלואה הם נקראים טורצידו ובירוטה. במרכז אמריקה, במיוחד באל סלבדור, הוא ידוע גם בשם פאן פרנצס ובגואטמלה ידוע בשם פירוחו. בפנמה, סוג לחם דומה אך ארוך יותר, ידוע בשם פלאוטה (חליל) בעוד פאן פרנצס מתייחס לבגט הצרפתי הדק יותר והפריך יותר. בברזיל מכינים לחם דומה שמוכר בשם pão francês או pão de sal ("לחם מלח"). בפיליפינים, לחם דומה שמקורו בבגט ידוע בשם פאן דה סאל (כלומר "לחם של מלח").
שימושים

הבוליו הוא הלחמנייה האופיינית המשמשת לנקניקיות סונוראן (אנ').
לקריאה נוספת

לחמנייה צרפתית (אנ')
הערות שוליים

↑  "I am packing my own Torta…". Pati Jinich. 11 ביוני 2009. אורכב מ-המקור ב-2016-04-19. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Tucson's Savory Invention: The Sonoran Hot Dog". NBC News (באנגלית). נבדק ב-2023-03-03.
דוב גובי

| דוב גובי |
| --- | --- |
 דוב גובי
מצב שימור
 מצב שימור: סכנת הכחדה חמורה סכנת הכחדה חמורה (CR) 
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: טורפים
תת־סדרה:: דמויי כלב
משפחה:: דוביים
סוג:: דוב
מין:: דוב חום
תת־מין:: דוב גובי
שם מדעי
 Ursus arctos gobiensis

דוב גובי (שם מדעי: Ursus arctos gobiensis, הידוע במונגולית mazaalai / Мазаалай) נקרא גם הדוב החום של גובי הוא תת-מין של הדוב החום שנמצא במדבר גובי של מונגוליה. הוא מופיע בסכנת הכחדה חמורה על ידי הספר האדום המונגולי של מינים בסכנת הכחדה ועל ידי האגודה הזואולוגית של לונדון באמצעות תקני IUCN. בשנת 2009 האוכלוסייה כללה רק 20 פריטים בוגרים והופרדו על ידי מרחק גדול מאוכלוסיות דוב חום אחרות כדי להשיג בידוד רבייה.
"לפרק את המחנה בערך ב־9:30 בבוקר וללכת לכיוון הרי אטיס, אנחנו חוצים מישור פתוח גדול ואז נכנסים לעמק תלול, קודר ומפוצל, ממש לפני שנכנסנו לעמק גילינו את טביעות רגליו של הדוב הגובי הנדיר."
משוער שרק שלושים ושניים דובי גובי חיים בעולם והם נמצאים בסכנת הכחדה חמורה. בנוסף לכך שורר ויכוח מתמשך בין מדענים על אם הם מין אמיתי או תת-מין.
תפוצה

בעבר הרחוק היה קיים בהרי אלטאי, מישור סיביר הדרומית, צפון מערב סין וקזחטן כך שתפוצתו גבלה עם הדוב סיבירי מזרחי מצפון דוב יקוצ׳קי ממזרח ודוב חום אירואסייתי מהמערב. במאה ה-6 לספירה עקב שינוי אקלים צומצמה תפוצתו למדבר גובי ומישור סיביר הדרומי. עקב ציד צומצמה תפוצתו במאה ה-19 אך ורק למדבר גובי, ובמאה ה-20 לרכסי אלטאי בלבד.
תיאור

דובי גובי אוכלים בעיקר שורשים, גרגירים, צמחים אחרים ולפעמים מכרסמים. בנוסף לא היו ראיות כי הדובים הגובים אכלו יונקים גדולים. הדוב הגובי קטן בהשוואה לתת-מינים אחרים של הדוב החום, זכרים בוגרים שוקלים כ-96–138 ק"ג, והנקבות כ-51–78 ק"ג.
הדוב הגובי מסווג לפעמים כאותו תת-מין כמו הדוב הכחול הטיבטי, זה מבוסס על הדמיון המורפולוגי, והאמונה כי דוב גובי מייצג אוכלוסיית שרידים של הדוב הכחול הטיבטי. עם זאת, דוב גובי מסווג לעיתים כתת-מין משל עצמו, ודומה מאוד לדובים חומים אסיאתיים אחרים.
ארנב ראש אריה

התכונה הבולטת ביותר אצל ארנבי ראש אריה היא הרעמה הרכה שיש להם מסביב לראש. בתמונה ניתן לראות ארנבת ראש אריה עם רעמה כפולה, כלומר שהיא בשני צדי הפה.
ארנב ראש אריה או ארנב רעמת אריה הוא זן של ארנב בית המוכר על ידי מועצת הארנבים הבריטית (BRC) ועל ידי איגוד מגדלי הארנבים האמריקאי (ARBA). כמו ששמו מציין ראשו מוקף ברעמת שיער עבה שמזכירה את האריה הזכר. מאפיינים אחרים של ארנב ראש אריה כוללים מנוחת ראש גבוהה, גוף זקוף קומפקטי, פרווה קצרה, אוזניים בגודל 5 עד 8.9 סנטימטר, ומשקל של 1 עד 2 קילו.
ארנבת ראש אריה אוכלת פטרוזיליה
היסטוריה

מקורו של ארנב ראש אריה הוא מצרפת ומבלגיה ; למרות שהוא אינו מוכר על ידי הפדרציה הצרפתית לתרבות. לפי דיווחים הוא הופק על ידי מגדלי אנרבים שניסו לגדל ארנב ננסי בעל מעיל פרווה על ידי חציית שועל שווייצרי מיניאטורי וגמד הולנדי. חיבור זה הביא למוטציה גנטית שגרמה לפרווה להופיע סביב הראש ועל האגפים. גן זה זכה לכינוי "גן הרעמה". ישנם דיווחים רבים אחרים הדומים לזה, למשל, על כך שראש האריה גדל ארנב ננסי הולנדי ו- ארנב צמר ג'רזי, אך אף אחד מהם לא הוכח, מכיוון שגן הרעמה נפרד מהגן שיוצר מעילי צמר בארנבות צמר. ארנב ראש האריה המשיך לצבור פופולריות באירופה, וראשי האריה בהתכילו להגיע לארצות הברית בסוף שנות ה-90.
בבריטניה, מועצת הארנבים הבריטית מכירה בגזע ראש האריה מאז שנת 2002.
בשנת 2013 ראש האריה התקבל כגזע מוכר על ידי איגוד מגדלי הארנבים האמריקאי בשני זנים: צב ולבן-רובי עיניים. מאז ה-1 בפברואר 2014, ארנבי ראש אריה היו זכאים להתחרות על הארנב הטוב ביותר בהצגה ולקבל הכרה כאלוף הגדול.
מועדון הארנב רעמת הערייה בצפון אמריקה מקיימים את תערוכת הארנב רעמת אריה השנתית שלו בקולומבוס, אוהיו. בדרך כלל, גזע ראש הארי מיוצג על ידי כ-300–500 נרשמים ו-50–80 מציגים מכל רחבי ארצות הברית וקנדה.
סוגי רעמה

בדרך כלל, הרעמה עבה, פרוותית ורכה עם "כיווצים" ניכרים. לארנב ראש אריה כפול הרעמה תהיה בצורת V בולטת סביב החצאית/אגפים, בעוד שארנב עם גן רעמה יוולד כמו כל ארנב אחר, ואז יהיה לו סיכוי לגדל רעמה אחת. אחרי הלידה גורמים רבים תורמים לכמות הרעמה של כל ארנב, כולל לעיסת הרעמה בעצמו או מאחרים.
סוגי רעמה > רעמה בודדת

לארנים שיש להם רק עותק אחד של "גן הרעמה" יהיה רק רעמה אחת.. הארנבים האלו בדרך כלל אינם מחזיקים ברעמתם במשך כל חייהם, אם הם מגדלים בכלל. יש להם רעמה שיכולה להיות סביב הראש, האוזניים, הסנטר ולפעמים על החזה והגב. הרעמה עשויה להיות דלילה ודקה ועשויה להיעלם על חלק מהארנבים לגמרי כשהם מתבגרים.
ארנב ראש עריה עם רעמה אחת הם בדרך כלל תוצר של ראש אריה עם רעמה כפולה שמורבה עם ארנב מגזע אחר בשביל לשפר גן מסוים, או להכניס צבע מסוים לגזע ראש האריה. ארנבים שנולדו ללא עותק של גן הרעמה נקראים "ללא רעמה".
סוגי רעמה > מזג וחיבור

בדרך כלל ארנבי רעמת אריה הם מאוד נחמדים ומנומסים, אך אם הם חשים בסכנה הם יכולים להיות מאוד עצבניים. אפשר לאמן ראש אריה מכיוון שהם ארנבים מאוד אינטליגנטים. אפשר לאמן אותם להבין פקודות מסוימות כגון, לבוא, לשחק ולאכול. בזמן האחרון נהיה מאוד פופולרי לאמן ארנבים אלו בעזרת "קליקר". ניתן לאלף ארנב ראש אריה לעשות את צרכיו במקום המיועד לכך. כמו כל הארנבים, ארנב ראש אריה צריכים להישמר בזוגות לכל הפחות מכיוון שהם יצורים מאוד חברותיים. יש לנקוט משנה זהירות כאשר מציגים או מנסים לחבר ראש אריה עם ארנב אחר, במיוחד ראש אריה אחר. ארנבים אלו יכולות להיות תוקפניים ובדרך כלל תוקפים כאשר הם חשים בסכנה.
הערות שוליים

↑  https://myrabbit.co.il/types-of-rabbits/lion-head-rabbit/#:~:text=ארנב%20ראש%20אריה%20או%20ארנב,עבה%20שמזכירה%20את%20האריה%20הזכר.
↑  Club, North American Lionhead Rabbit. "North American Lionhead Rabbit Club". North American Lionhead Rabbit Club (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2023-02-11.
↑  "Lionhead Breed Now Recognized by ARBA". www.petcha.com. נבדק ב-8 בפברואר 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Breed Standard". www.lionheadrabbit.co.uk (באנגלית). נבדק ב-2023-02-10.
↑  "Lionhead Rabbit Health Facts by Petplan". www.petplan.co.uk (באנגלית). נבדק ב-2023-02-10.
↑  Cosgrove, Nicole (14 באפריל 2020). "5 Most Aggressive Rabbit Breeds (With Pictures)". נבדק ב-21 בנובמבר 2022. {{cite web}}:  (עזרה)
אמין א-ריחאני

| --- | --- |

אמין אל-ריחאני ב-1916
 לידה:  24 בנובמבר 1876 Freike, לבנון 
 פטירה:  13 בספטמבר 1940 (בגיל 63) Freike, לבנון 
 מדינה:  סוריה העות'מאנית 
 שפות היצירה:  ערבית, אנגלית 
 זרם ספרותי:  אל-מהג'ר 
 
אַמִין אַ-רִיחַאנִי (בערבית: أمين الريحاني; 24 בנובמבר 1876 –  13 בספטמבר 1940) היה סופר, פעיל אינטלקטואלי ופוליטי לבנוני אמריקאי (אנ'). הוא גם היה דמות מרכזית בתנועה הספרותית של אל-מהג'ר שהוקמה על ידי מהגרים ערבים באמריקה הצפונית, ותאורטיקן מוקדם של הלאומיות הערבית. הוא הפך לאזרח אמריקאי ב-1901.
סופר מבוסס בערבית ואנגלית

במהלך התקופה שבין 1910 ל-1922 הפך ריחאני מעורב בצורה בולטת בחיי הספרות תוך כדי המשך עיסוק פוליטי פורה. במישור הספרותי המשיך לכתוב ולהוציא לאור באנגלית ובערבית. בין הספרים שפרסם באותה תקופה היו: "השושן של אל-רור", רומן באנגלית, ו (שכתוב מחדש) בערבית, המתאר את דיכוי האישה (מיוצגת על ידי מרים) בתקופת האימפריה העות'מאנית, "ג'יהאן", רומן באנגלית על תפקידן של הנשים מהלבנט במלחמת העולם הראשונה, "הלוזומיאט", תרגום השירה הערבית של אל-מערי לאנגלית עם הקדמה של ריחאני המדגישה את חשיבותו של משורר זה לתודעה המערבית, "נתיב החזון", מאמרים באנגלית על מזרח ומערב, "מזמור של מיסטיקנים", שירה באנגלית, "השתלשלות הבולשביזם", ניתוח פוליטי באנגלית על מקורות ערביים של התנועות הסוציאליסטיות, "כרכים חדשים של א-ריחאניאת", חיבורים פילוסופיים וחברתיים בערבית.
בשנת 1916 אמין נישא לברטה קייס (Bertha Case), אמנית אמריקאית, שהייתה חלק מקבוצת מאטיס, פיקאסו, סזאן ודרן בפריז, והצטרפה אליהם בהצגת עבודותיה בסלון דה מאי. ברטה ביקרה בלבנון בשנת 1953 (שלוש עשרה שנים לאחר מותה של אמין), שהתה עם משפחתו של אחיו של ריחאני, אלברט, בפריכה. ב-29 ביולי 1970 נפטרה ברטה בניו יורק בגיל 91. היא ביקשה לשרוף את גופתה ושאפרה יישלח לפריכה כדי להיקבר ליד בעלה. אחייניתה של ברטה, סאלי סטורץ' הפכה גם היא לאמנית מקצועית.
אמין ורעייתו ברטה ביקרו את האפיפיור בנדיקטוס החמישה עשר בשנת 1917. האפיפיור היה מעוניין בכל ליבו לסיים את מלחמת העולם הראשונה ולכונן שלום שוויוני בין הצבאות הלוחמים. במהלך אותה שנה, אמין נפגש עם תאודור רוזוולט, נשיא ארצות הברית לשעבר בנוגע למקרה הפלסטיני. בשנת 1919 התבקש ריחאני לייצג אינטרסים ערביים בוועידת השלום בהאג. בשנת 1921 שימש כחבר היחיד מהמזרח התיכון בוועידת צמצום החימוש בוושינגטון הבירה. במהלך אותן שנים הצטרף למספר חוגים ספרותיים נוספים בניו יורק, ביניהם מועדון הסופרים (אנ') וליגת העט של ניו יורק.
במישור המדיני הוא דגל במספר מטרות ופעל בהתמדה למען מטרות אלו: ההתקרבות בין מזרח למערב כצעד מרכזי לקראת דיאלוג תרבותי עולמי, שחרור לבנון משלטון האימפריה העות'מאנית והסברה ללאומיות ערבית. קידם את מה שהוא כינה "ארצות הברית של ערב".
פעיל פוליטי ואינטלקטואלי

בשנת 1922 סייר ריחאני ברחבי ערב, נפגש והכיר טוב יותר את שליטיה. הוא היה הנוסע היחיד באותה תקופה, אירופי או ערבי, שכיסה את כל השטח הזה בטיול אחד. הוא רכש תיאור בלתי יסולא בפז וממקור ראשון על אופיו, החזון והאמונה של כל אחד מהשליטים הללו. הוא פיתח ידידות עם אבן סעוד, שליט ממלכת המדבר שתהפוך בקרוב לממלכת ערב הסעודית. בשנים 1924–1932 כתב והוציא לאור שישה ספרים באנגלית ובערבית הקשורים לשלושת המסעות שערך לערב. דיווחים אלה זכו להצלחה ביקורתית וציבורית ניכרת. מוציאים לאור בלונדון פרסמו חוזר על ספרי הנסיעות של ריחאני בתור רבי מכר. הוא נחשב על ידי כמה חוקרים כדמות מרכזית בהתפתחות האינטלקטואלית של הלאומיות הערבית. בכתביו בנושאים לאומיים, הוא הדגיש את חשיבותה של מדינה חילונית וחינוך חילוני והצביע על כך שאסור שיהיו מיעוטים או רוב, אלא רק אזרחים שווים. ריחאני שם את העדיפות הגדולה ביותר להפצת רגשות לאומנים ובעד-אחדות בקרב ההמונים, וטען שהשליטים יצטרכו ללכת בעקבותיהם. באותה תקופה, הוא גם פרסם עוד ארבעה ספרים בערבית, ונשא נאומים רבים בלבנון, בעולם הערבי, בחוף המזרחי והמערבי של ארצות הברית, ובקנדה, החל בנושאים מרפורמות חברתיות ועד פוליטיקה, פאן-ערביזם, לכידות מזרח ומערב, שירה ופילוסופיה. ריחאני השתתף גם בתנועה הערבית-אמריקאית למען המטרה הפלסטינית הערבית. חלק גדול מפעילות זו התמקד במאבק נגד ההשפעה הגואה של השדולה הציונית האמריקאית, שתמכה במדינה יהודית נפרדת בארץ ישראל. הוא נפגש עם פקידים אמריקאים שונים בהקשר זה, ובמהלך שנות ה-20 וה-30, היה פעיל מטעם האגודה הערבית-אמריקאית, האנטי-ציונית של פלסטין (ששמה שונה מאוחר יותר לליגה הלאומית הערבית). ריחאני התווכח בפומבי עם דמויות מובילות בתנועה הציונית האמריקאית, ופרסם מאמרים רבים ביקורתיים על הציונות המדינית. במהלך שמונה השנים האחרונות לחייו, כתב אמין ריחאני כתב את שאר ספריו, המשיך להיות פעיל במאמציו הפוליטיים, הספרותיים והפילוסופיים, ושמר על קשרים הדוקים עם כמה מנהיגים פוליטיים, משוררים, סופרים, חוקרים ואמנים. סמיר קסיר מצביע על תפקידו של ריחאני בהבאת ביירות למגע אינטלקטואלי עם "הסביבה התרבותית שלה כמו גם עם העולם הרחב".
אמין ריחאני מת בגיל 64 ב-13 בספטמבר 1940, בשעה 13:00, בעיר הולדתו פריכה, בלבנון. סיבת מותו הייתה תאונת אופניים שגרמה לפציעות זיהומיות משברים מרובים בגולגולת. הידיעה על מותו שודרה למקומות רבים בעולם. זה עורר רגש רב לא רק בלבנון אלא בכל העולם הערבי. בטקס ההלוויה השתתפו נציגים של מלכים ושליטים ערבים ושל נציגויות דיפלומטיות זרות, יחד עם משוררים, סופרים ואנשי רוח מובילים מלבנון ומהעולם הערבי. הוא הובא למנוחות במאוזוליאום של משפחת ריחאני בפריכה. 13 שנים לאחר מותו, בשנת 1953, הקים אחיו אלברט את מוזיאון אמיין ריחאני בפריכה כדי לכבד את מורשתו.
ביאורים

↑  שיר או בית בשיר בן ארבע שורות
הערות שוליים

↑  "Sally Storch Biography". www.kennebeck.com.
↑  Hassan, W. S. (23 בינואר 2008). "The Rise of Arab-American Literature: Orientalism and Cultural Translation in the Work of Ameen Rihani". American Literary History. 20 (1–2): 245–275. doi:10.1093/alh/ajm039. {{cite journal}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007307877505171  PLWABN: 9811554448805606  BNE: XX1582383  BnF: cb13485083n (data)  GND: 11886694X  ISNI: 0000 0001 2122 516X  LCCN: n50053353  NKC: jn20000700069  NLA: 35452968  NTA: 07346547X  SELIBR: 87013  SNAC: w6dj846f  SUDOC: 086226681  TDVİA: reyhani-emin-b-faris  Trove: 958234  VcBA: 495/305723  VIAF: 17374300   WorldCat (עם VIAF): 17374300 
אמין א-ריחאני ב-1904
כתב יד של אמין א-ריחאני
אמין א-ריחאני ב-1921. דיוקן מאת ויליאם אוברהרדט