יהדות סופיה
כלכלה > לאחר עצמאות בולגריה

מלחמת העצמאות הבולגרית הותירה את הקהילה היהודית בסופיה במשבר כלכלי. בשלהי המאה ה-19 התגוררו בסופיה כ-7,000 יהודים ומתוכם כ-3,000 בפרוור העוני יוּצְ'בּוּנָאר (בבולגרית: Юч Бунар). מצבם הכלכלי היה ירוד. חלקם עסקו ברוכלות, מכירת פירות, תירס ובוטנים, צחצוח נעליים ומקצתם היו משרתים וסבלים. הנשים שנמצאו במעגל העבודה היו כובסות או משרתות. ביוצ'בונאר היה מספר לא מבוטל של קבצנים, סוגיה עליה נכתב בעיתונות האנטישמית. מיד לאחר קבלת העצמאות אולצו סוחרי סופיה לסגור את בתי העסק שלהם גם בימי ראשון וזאת בנוסף לסגירתם בשבת. מגמה זו השתלבה בפרץ האנטישמיות שלווה את הנסיכות הצעירה עם שחרורה מעול העות'מאנים והוסיפה פן כלכלי לאנטישמיות הדתית המסורתית. אמידי קהילת סופיה נרתמו לסייע לחברי הקהילה הנתמכים. הקהילה האשכנזית הפעילה את אגודת הסעד פּוֹדקרפּה – "תמיכה" שחבריה סייעו לנזקקים בעיקר לקראת החגים ובהמשך אף ייסדו את בית האבות ע"ש לוּקה מוסקוביץ. ב-1885 הוקם ארגון הסעד על שם ונטורה לוי שפעל לסייע לתלמידים עניים וב-1890 הוקם על ידי שמואל תאג'ר ארגון סעד דומה.
בתקופת שלטונו של המלך פרדיננד הראשון זכתה העיר סופיה לתנופת בינוי ופיתוח, הפכה למטרופולין מודרני ועקב כך חל שיפור הדרגתי במצבם הכלכלי של תושביה ובכלל זה בני הקהילה היהודית. תהליך השיפור נגדע לאחר מלחמת העולם הראשונה, עת פרץ משבר כלכלי חריף בבולגריה שהוביל להגירה פנימית משמעותית לערים הגדולות ובעיקר לסופיה. בראשית שנות ה-20 מנתה הקהילה כ-20,000 נפשות ומתוכם עמד שיעור המפרנסים על 36 אחוזים. מתוך המפרנסים כשליש היו עצמאים רובם סוחרים ומקצתם עסקו בבנקאות וביטוח ושני שלישים היו שכירים בענפי התעשייה, הטקסטיל ובמגזר השירותים האישיים. אחוז השכירים בקהילת סופיה היה גבוה יותר מהממוצע בקרב כלל יהודי בולגריה, ואחוז העצמאים נמוך יותר, עניין המצביע על מעמד כלכלי נמוך מהממוצע. בשלהי שנות ה-20 של המאה ה-20 החריף עוד יותר המשבר הכלכלי בבולגריה, שיעור השכירים והמובטלים עלה ושיעור העצמאים ירד בהדרגה.
למרות חיכוכים על רקע אידאולוגי, פעלה השכבה האמידה בקרב קהילת סופיה לסייע לשכבות החלשות ובעיקר למאות החיילים ששוחררו מהצבא לאחר צמצומו כמתחייב בחוזה ניי. בראשית שנות ה-20 נוסד הבנק הקואופרטיבי "גאולה" ועסק במתן אשראי לבעלי מלאכה וסוחרים זעירים מקרב בני הקהילה. בהמשך, הרחיב הבנק את פעילותו גם לאפיקים נוספים תוך שגם בני השכבות האמידות משתמשים בשירותיו. הנהלת הבנק בסופיה סייעה להקמת סניפים נוספים של הבנק בערים נוספות ברחבי בולגריה.
ב-1931 פרסם ועד הקהילה בסופיה דין וחשבון על מצבם הכלכלי של יהודי סופיה ומתוכו עולה שמתוך 23,566 בני הקהילה היו 8,971 מפרנסים (38.1 אחוזים). מניתוח סקטור המפרנסים עולה, כי 27 אחוזים היו סוחרים ורוכלים, 23 אחוזים היו בעלי מלאכה, 20 אחוזים היו פועלים, 13 אחוזים היו פקידים במפעלים פרטיים, 4 אחוזים עסקו במקצועות חופשיים, אחוז אחד היו בנקאים ותעשיינים ו-9.5 אחוזים היו מבוטלים. בבחינת האוכלוסייה הלא עובדת עולה כי מחציתה היו עקרות בית, 32 אחוזים היו תלמידים בגילאי יסודי ותיכון, 1.2 אחוזים היו סטודנטים ו-16.8 אחוזים היו ילדים מתחת לגיל 6.
ב-1931 הוקם בסופיה ביוזמת תא בני ברית בסופיה ובמימון ראשוני של ארגון הג'וינט הבנק הפרטי "נארודין טרוד" (עמל העם), שנועד לסייע לבני הקהילה. ב-1933 הפך הבנק הפרטי "כרמל", לבנק קואופרטיבי, קיבל אשראי מהבנק החקלאי הלאומי הבולגרי והקצה מרווחיו לפעולות סוציאליות בקרב בני הקהילה. ב-1934 הוקם במימון בנק גאולה "בית העם" בסופיה ובו חנויות ואולמות כנסים ודיונים שהגדול מביניהם בן 1,200 מקומות ישיבה וכן ספרייה ואולם קריאה.
ב-1939 ערכה אגודת "קופת צדקה וביקור חולים" משאל מקיף בקרב קהילת סופיה וממנו עלה, כי 17.4 אחוזים מהמשפחות הוגדרו עניות, חלקן קרובות לסף רעב והתגוררו ב:"חורבות, במרתפים ובצריפים". שיעור האבטלה בקרב כשירי העבודה בסקטור זה עמד על 34 אחוזים.