stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אנטוניטה ברנדייס
ראשית חייה

ברנדייס נולדה בבוהמיה, אוסטריה-הונגריה. לאחר מות אביה ,נישאה בשנית אמה לג'ובאני נובילה סקרמלה הוונציאני. זמן קצר לאחר מכן עברה המשפחה לוונציה.
בשנת 1867 ברנדייס מופיעה כרשומה באקדמיה הוונציאנית לאמנויות יפות. בשלב זה, היא הייתה בת תשע עשרה, ואחת הנשים הראשונות שקיבלו הדרכה אקדמית באמנויות היפות באיטליה. למעשה, רק ב-1875 העניקו לנשים את הזכות החוקית ללמוד אמנויות יפות ואז סיימה ברנדייס את לימודיה באקדמיה.
כבר במהלך שנות הלימוד הראשונות שלה יש עדויות למיומנותה של ברנדייס. בשנתה הראשונה היא קיבלה פרסים וציוני הצטיינות בשעורים בפרספקטיבה ובציור חיים. הצטיינותה וחריצותה המתמשכת של ברנדייס בלימודיה האמנותיים במהלך חמש השנים שהיא בילתה באקדמיה התבטאו בפרסים הרבים שקיבלה בתולדות האמנות, פרספקטיבה, רישום חיים, נוף וציור אנטומי, רישום של פיסול ועוד.
ונציה

בוונציה, ברנדייס שכללה את כישוריה כציירת נוף קפדנית וציירת נוף עירוני, עם פרטים מורכבים במסורת של המאה השמונה עשרה. בשנת 1870, עוד כסטודנטית באקדמיה, השתתפה בתערוכה הראשונה שלה. היא תועדה כמי שהציגה שמונה ציורים בשנים 1872 עד 1876, הן נופים והן סצנות ז'אנריות. בתערוכה של שנת 1875 נמכר ציור שלה תמורת סכום גבוה, אינדיקציה ראשונה להצלחה שברנדייס תשיג עם אספנים זרים של עבודותיה - במיוחד המבקרים האנגלים והגרמנים באיטליה.
ב־1876 וב־1877 הציגה שלושה נופים של ונציה שנמכרו לאספנים זרים. בנובמבר 1877 הציגה ברנדייס את הציור הגדול Palazzo Cavalli a Venezia בתערוכה של החברה לאמנות בהונגריה בבודפשט. גם בפירנצה וגם בבודפשט הציגה ברנדייס את עבודתה בשם "אנטוניו ברנדייס". הביוגרף דה גוברנטיס מציע את ההסבר הבא לשינוי שמה: “תמונותיה הראשונות זכו לשבחים וביקורת. אך כאשר זכתה לשבחים כאישה, הדבר הרגיז אותה, ולכן הציגה בשם אנטוניו ברנדייס."
בשנים 1878 עד 1893 ברנדייס ציירה והציגה עבודות רבות, בעיקר סצנות של ונציה, אף שהתגוררה בעיקר שם היא טיילה וציירה גם בורונה, בולוניה, פירנצה ורומא. כמו גם בוונציה ובפירנצה, הציגה בטורינו, מילאנו ורומא. בשנת 1880 נכחה בתערוכה הבינלאומית במלבורן עם שלושה ציורים.
ברנדייס הייתה ציירת פורה, ולעיתים קרובות העתיקה את הנושאים הפופולריים ביותר שלה עם שינויים קלים בלבד.
במהלך תקופה זו של פעילות אינטנסיבית הציגה נופים של שכונות וסצנות ז'אנריות, ברנדייס מתועדת גם כציירת מזבח דתית. כמה מיצירות נמצאות בקרואטיה.
ב־27 באוקטובר 1897, בגיל 49, התחתנה ברנדייס עם אנטוניו זמבוני הוונציאני, אביר וקצין הכתר האיטלקי. בני הזוג המשיכו להתגורר בוונציה וברנדייס המשיכה להציג בתערוכות איטלקיות בוונציה, פירנצה ורומא אם כי באופן ספורדי יותר ועם פחות עבודות מבעבר. אף על פי שהשתתפה בתערוכה הבינלאומית של צבעי מים ברומא בשנת 1906 חלק ניכר מעבודותיה היא שלחה ללונדון.
בעלה אנטוניו זמבוני נפטר ב-11 במרץ 1909 ומכאן ואילך התגוררה ברנדייס בעיקר בביתה בפירנצה והמשיכה לצייר בסטודיו שלה עד מותה ב-20 במרץ 1926.
מורשת

על פי צוואתה האחרונה, מיום 1 בינואר 1922, והשתמרה בארכיון של בית החולים אינוסנטי פונדלינג בפירנצה, ברנדייס השאירה את עיקר יצירתה לבית היתומים, כולל ספרי השרטוטים שלה ויצירות האמנות שלה שהיו עדיין ברשותה. למעט ארבעה ציורים, שאותם נתנה לגלריה לאמנות מודרנית של ארמון פיטי.
לורה קפלה, בתה של חברתה ועמיתה האמנית יוליה קפלה, ציירה את דיוקנה של ברנדייס בשנת 1924. הציור תלוי במכון איננוצ'נטי. מרבית חפציה של ברנדייס, כולל יצירות האמנות שלה, נמכרו במכירה פומבית בדצמבר 1926, אך מכון איננוצ'נטי עדיין שומר לפחות שתים עשרה מציורי השמן שלה, כמו גם צבעי מים וספרי רישום רבים, המספקים מידע רב על אמנותה.
פרט למכון אינוצ'טי ובגלריה לאמנות מודרנית בארמון פיטי בפירנצה, עבודותיה של אנטוניטה ברנדייס נמצאות באוספים פרטיים באזורים רבים בעולם.
הערות שוליים

↑  Brandeis, Antonietta. In: Ulrich Thieme, Felix Becker (Hrsg.): Allgemeines Lexikon der Bildenden Künstler von der Antike bis zur Gegenwart. Begründet von Ulrich Thieme und Felix Becker. Band 4: Bida–Brevoort. Wilhelm Engelmann, Leipzig 1910, S. 527 (Textarchiv – Internet Archive).
↑  Christian Hornig: Brandeis, Antonietta. In: Allgemeines Künstlerlexikon. Die Bildenden Künstler aller Zeiten und Völker (AKL). Band 13, Saur, München u. a. 1996, ISBN 3-598-22753-1, S. 602.
↑  de Gubernatis, Angelo (1906). Dizionario degli Artisti Italiani Viventi: Pittori, scultori, e architetti. p. 75.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 141148993  ISNI: 0000 0001 1701 1599  LCCN: no2010077086  NKC: jo20241212723  RKD: 12027  SUDOC: 146879902  ULAN: 500018588  VIAF: 120389320   WorldCat (עם VIAF): 120389320
יוזפין סובודה

| --- | --- |

יוזפין סובודה: דיוקנה של מריה לואיזה, נסיכת שלזוויג-הולשטיין
 לידה:  29 בינואר 1861 וינה, האימפריה האוסטרית 
 פטירה:  27 באוקטובר 1924 (בגיל 63) וינה, הרפובליקה האוסטרית הראשונה 
 
יוזפין סובודה (בגרמנית: Josefine Swoboda‏;  29 בינואר 1861 – 27 באוקטובר 1924) הייתה ציירת פורטרטים אוסטרית. היא הייתה אחת הציירות הפעילות ביותר בווינה.
ביוגרפיה

יוזפין סובודה באה ממשפחת אמנים בווינה, היא הייתה בתם של צייר הדיוקנאות אדוארד סובודה (1814-1902) ואשתו השנייה יוזפין (לבית מולר; 1839-1906), ואחותו של הצייר רודולף סובודה הצעיר (1859–1914). דודיה היו צייר הנוף ובעלי החיים רודולף סובודה (1819–1859) והמזרחן ליאופולד קרל מילר (1834-1892). לאחר שיעורי הציור הראשונים שלה אצל אביה למדה בין השנים 1878–1886 בבית הספר שהיה בקשר הדוק עם המוזיאון האוסטרי המלכותי הקיסרי לאמנות ולתעשייה, בין השאר בניהולו של פרדיננד לאופברגר ויוליוס ויקטור ברגר.
קונסטנטין פון וורצבך כתב עליה באנציקלופדיה הביוגרפית של האימפריה של אוסטריה בשנת 1880: "עבודתה המצוינת מוצאת למכירה מהירה והאמנית היחידה בת ה-19, שיש לה תקווה גדולה."
עבודותיה של יוזפין סובודה היו בעיקר בצבעי מים, בעיקר דיוקנאות וסצנות ז'אנריות (פחות) וזוגיות. משנת 1886 היא הייתה מיוצגת באופן קבוע בקונסטלרהאוס בווינה והשתתפה בתערוכות בהמבורג (1887), מינכן וברלין (1888). תמונות שלה הוצגו גם בתערוכה העולמית בשיקגו 1893.
כנראה בהמלצת אחיה שעבד בבית המלוכה הבריטי כצייר, היא קיבלה את התואר ציירת החצר של המלכה ויקטוריה בשנת 1890.
לרוב רק במהלך חודשי הקיץ היא הייתה באנגליה עד שנת 1899. היא ציירה את משפחת המלוכה ואנשי החצר בצבעי מים רבים. ציוריה עדיין נמצאים היום באוסף המלכותי בטירת וינדזור.
יוזפין סובודה קיבלה גם הזמנות רבות מחצר הקיסרות האוסטרית שסביב פרנץ יוזף הראשון ובתי אצולה אחרים, מה שהפך אותה לאחד מציירי הפורטרטים הפעילים ביותר בווינה.
חלק מיצירותיה נמצאות במוזיאון וינה וכן באוסף הגרפי של אלברטינה בווינה. משנת 1886 היא הייתה חברה ב"אגודת האמנים האוסטרית".
יוזפין סובודה נותרה לא נשואה והתגוררה כל חייה בבית אביה "זום וולבאום", שנבנה בשנת 1818 על ידי אדריכל החצר קרל אהמן, שם היא החזיקה בירושות שלאחר מות אביה ואחיה רודולף.
היא נפטרה ב־27 באוקטובר 1924 בגיל 63 ונקברה ב־20 באוקטובר 1924 בקבר המשפחתי בבית העלמין המרכזי בווינה.
הכרה מודרנית

לאחר מותה, יוזפין סובודה נשכחה ונפלה לתהום הנשייה, בשנת 1995 הציגה דליה מילר את העבודות הקיימות שלה בקטלוג לציור בצבעי מים של האוסף המלכותי. אבל רק בשנת 2004 התפרסמה ביוגרפיה על חייה ויצירתה על ידי הרברט זמן ( Herbert Zemen )
שמה הוזכר בעיקר בקשר לבני משפחות האמנים הסובודה וקרל מולר, מבלי להדגיש את ההיבט הגנאלוגי ולהיכנס ליצירה האמנותית משלה.
גלריה

אלכסנדרה נסיכת וולס, 1895
המלכה ויקטוריה, 1893
המכתב
הנסיכה ויקטוריה מבטנברג
הערות שוליים

↑  Swoboda, Josefine (1861–1929)
↑  Constantin von Wurzbach: Swoboda, Josepha. In: Biographisches Lexikon des Kaiserthums Oesterreich. 41. Theil. Kaiserlich-königliche Hof- und Staatsdruckerei, Wien 1880, S. 84
↑  Zemen, Herbert (2004): Die Porträtmalerin Josefine Swoboda. 1861–1924. Leben und Werk. Vienna. (in German)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007268789005171  PLWABN: 9810614066305606  BNE: XX1116348  GND: 129633119  ISNI: 0000 0000 6683 4463  LCCN: nr2005003910  NKC: jx20041227003  NSK: 000379078  NTA: 274588943  RKD: 232786  SUDOC: 085619329  VIAF: 60167739   WorldCat (עם VIAF): 60167739
מילדרד אן באטלר

| --- | --- |

 לידה:  11 בינואר 1858 Thomastown, אירלנד 
 פטירה:  11 באוקטובר 1941 (בגיל 83) Thomastown, אירלנד 
 תחום יצירה:  ציור 
 
מילדרד אן באטלר (באנגלית: Mildred Anne Butler‏: 11 בינואר 1858 - 11 באוקטובר 1941) הייתה אמנית אירית, שעבדה בצבעי מים ושמן בנושאי נוף, ז'אנר ובעלי חיים.
חיים

מילדרד אן נולדה בשנת 1858 בקילמוררי, ליד תומסטאון והייתה בתו הצעירה של קפטן הנרי באטלר, נכדו של אדמונד באטלר, ויסקונט מונטגרט ה-11. הידע על חייה ושיטות עבודתה של באטלר מבוסס כמעט לחלוטין על ציוריה עצמם ועל יומניה, שנשמרו במשך רוב השנים בין 1892 ל-1938.
אביה, הנרי באטלר, היה אמן חובב שהעדיף נושאים מהטבע שנתקל בהם במסעותיו, בפרט צמחים ובעלי חיים אקזוטיים. באטלר בילתה את מרבית חייה בבית המשפחה בקילמוררי ובנסיעות תכופות לאנגליה וליבשת. היא המשיכה לצייר עד שנות השלושים של המאה העשרים, אז הפסיקה לצייר בגלל דלקת פרקים ונפטרה בשנת 1941, בת 83.
קריירה

אביה עודד אותה לצייר בצעירותה, אך הכשרתה האמנותית החלה בלונדון בסוף שנות ה-80 של המאה ה-19 עם צבעי המים אצל פול ג'ייקוב נפטל, שאותו בחרה בזכות הבנתה בצבעי מים. באטלר כמו חברתה רוז מרי ברטון, שלמדה גם היא אצל נפטל, לא פעלה לפי בחירת הנוף שלו, במקום זאת היא התמסרה לציור בקר, ציפורים וגני פרחים. היא המשיכה את לימודיה בבית הספר לאמנות בווסטמינסטר אצל ויליאם פרנק קלדרון(אנ') שהתמחה בציור בעלי חיים ובהמשך פתח בית ספר לציור בעלי חיים. בבית הספר של פרנק קלדרון היא למדה את נושא הפרות, ועבודה זו נבחרה לתצוגה באקדמיה המלכותית.
בסוף שנות העשרים לחייה, ביקרה באטלר ביקורים שנתיים ביבשת עד לפרוץ המלחמה. היא נסעה לצרפת, בלגיה, שווייץ ואיטליה. בפריז למדה רישום, רישום דמויות. בעת ששהתה בפריז היא נקשרה לאסכולת ניולין והמשיכה לבלות את הקיץ של 1894 ו-1895 בניולין בקורנוול. ניולין באותה תקופה היה המרכז לקבוצת אמנים שהתעניינה בנושאים רחבים, ורבים מהם למדו בעבר בצרפת. היא צורפה לבית הספר בניולין, ולסטודיו של נורמן גרסטין לצד בני דורם כמו וולטר אוסבורן וסר ג'ון לאוורי.
באטלר הציגה ללא הרף לאורך הקריירה שלה והוכיחה את עצמה כאשת עסקים מצליחה המסוגלת לשווק את צבעי המים שלה בהצלחה עם פטרונים כמו לואי הרביעי, הדוכס הגדול של הסן. היא הייתה חברה באגודת האמניות. היא הייתה אחת מתשעת האקדמאים הראשונים שנבחרו על ידי האקדמיה לאומנויות באולסטר בשנת 1930. היא קיבלה חברות מלאה בחברה המלכותית לצבעי מים בשנת 1937, לאחר שהייתה חברת עמית מאז 1896.
באטלר ציירה בשמן ובצבעי מים נושאי נוף, ז'אנר ובעלי חיים. מגוון עבודותיה נשלט על ידי נושא הטבע ונושאיה שיקפו סצנות ביתיות סביב ביתה בקילמוררי. ביתה של באטלר היווה מקור השראה עצום לאורך חייה, גינתו וסביבתה, סיפקו נושאים לרבים מציוריה, שכללו לעיתים קרובות את הגנים שמסביב, המרעה וטבע.
היא השיגה הצלחה בחייה והציגה בגלריות מרכזיות באירלנד ובאנגליה.
הערות שוליים

1 2  Dublin City Gallery The Hugh Lane free admission, www.hughlane.ie
↑  Mildred Anne Butler, Irish Landscape Artist: Biography, Watercolours, www.visual-arts-cork.com
↑  "Mildred Anne BUTLER 1858–1941"
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 174370954  ISNI: 0000 0000 6707 8401  LCCN: n87116755  RKD: 14488  SNAC: w61p5ff4  ULAN: 500009468  VIAF: 63054959   WorldCat (עם VIAF): 63054959 
מרי באטלר, מנוחה, 1889
מילדרד באטלר, כביסת בוקר, 1896
אדמונד וודיק

| --- | --- |

 לידה:  21 בנובמבר 1816 Bebertal, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 פטירה:  10 במרץ 1886 (בגיל 69) מגדבורג, הקיסרות הגרמנית 
 
אדמונד לודוויג אדוארד וודיק (בגרמנית: Edmund Ludwig Eduard Wodick‏: 21 בנובמבר 1816 – 10 במרץ 1886) היה צייר גרמני מתקופת בידרמאייר, הידוע בנופים, דיוקנאות וסצנות ז'אנריות.
ביוגרפיה

אביו היה צייר דקורטיבי שהעביר לו את השיעורים הראשונים שלו. לאחר שלמד בבית הספר לאומנויות ומלאכה במגדבורג, הוא היה חניך לליתוגרפיה. לפני שסיים את הכשרתו, קרוב משפחה רחוק, עזר לו להירשם לבית הספר לאמנות בדיסלדורף וללמוד אצל וילהלם פרידריך שדו. הוא היה שם משנת 1837 עד 1841. גם קרל פרדיננד זון ורודולף ויגמן היו בין המדריכים שלו.
לאחר סיום הלימודים הוא יצא ל"סיור הגדול", החל מפריז. כשהיה שם, הוא למד שיעורי ערב מפול דלארוש והכין עותקים במוזיאון הלובר. בשנת 1842 השתתף בתערוכה בסלון. בעקבות זאת, ביקר בשווייץ ובצפון איטליה, ולבסוף עשה את דרכו לרומא, שם בילה שנה וחצי, הכין רישומים וחקר את הפסלים. הוא עבד גם כצייר פורטרטים, וקיבל עבודות מהמלך לודוויג הראשון והנסיך הנרי מפרוסיה. לאחר שעזב את רומא, סייר בספרד וביקר במרוקו. בזמן שהותו במדריד הוא התוודע למנהל מוזיאון דל פראדו.
הוא שב למגדבורג דרך צרפת בשנת 1846, התחתן עם אהובת מתקופת ילדותו, ופתח סטודיו והפך אותו למקום מפגש של אמנים, סופרים ואנשי תיאטרון. עבודותיו מתקופה זו הן בעיקרן ספרדיות ומזרחיות. מאוחר יותר, הוא ביסס את עצמו כצייר פורטרטים. מצויריו כללו אנשי עסקים מקומיים רבים, אנשי דת ופוליטיקאים וכן את המלך (לימים, קייזר) וילהלם הראשון.
הוא היה חבר בחברות אמנות רבות והקים בשנת 1859 את "אתנה", עמותה ל"אמנות, מדע והומור ". במהלך שנות ה -60 וה -1870 הוא נסע ושהה ברחבי בהרי בוואריה, אוסטריה ושווייץ (בעיקר אזור הרץ), ומילא ספרי רישומים בציורים ובצבעי מים.
שנתיים לאחר מות אשתו בשנת 1884, הוא נכנע לסיבוכים רפואיים ונפטר מדלקת ריאות.
רבות מיצירותיו אבדו במהלך שתי מלחמות העולם, אך אוסף נרחב עדיין קיים במוזיאון מגדבורג.
גלריה

צייד
הריקוד
גנבים
משפחה
גרנדה
הערות שוליים

↑  Lisa Hackmann: "Wodick, Edmund", in: Bénédicte Savoy and France Nerlich (Eds.): Pariser Lehrjahre. Ein Lexikon zur Ausbildung deutscher Maler in der französischen Hauptstadt. Vol.1: 1793-1843. De Gruyter, 2013, ISBN 978-3-11-029057-8, S. 316-318.
↑  Matthias Puhle (Ed.): Edmund Wodick (1816–1886). Ein Magdeburger Maler des späten Biedermeier. Mitteldeutscher Verlag, 2011, ISBN 978-3-89812-792-9 (Exhibition catalog, Kulturhistorisches Museum Magdeburg)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1011305399  ISNI: 0000 0001 1911 2406  LCCN: no2011146821  RKD: 85264  SUDOC: 157856585  ULAN: 500063427  VIAF: 170271090   WorldCat (עם VIAF): 170271090
אנה פיטרס

| --- | --- |

 לידה:  28 בפברואר 1843 מנהיים, הדוכסות הגדולה של באדן 
 פטירה:  26 ביוני 1926 (בגיל 83) שטוטגרט, רפובליקת ויימאר 
 תקופת הפעילות:  1865–1926 (כ־61 שנים) 
 הושפעה על ידי:  פיטר פרנסיס פיטרס 
 פרסים והוקרה:  Medal of Merit for Art and Science (1918) 
 
אנה פטרס (בגרמנית: Anna Peters‏; 28 בפברואר 1843 – 26 ביוני 1926) הייתה ציירת פרחים, טבע דומם ונוף גרמנית. אחת הנשים הראשונות בגרמניה שעבדה כציירת והצליחה להתפרנס ממכירת תמונותיה.
קורות חיים

אנה פטרס נולדה ב-28 בפברואר 1843 כבתם של צייר הנוף פיטר פרנסיס פיטרס (1818–1903) ואשתו היינריקה גרטרוד מאלי במנהיים. סבא שלה, פיטרס כבר עבד כצייר זכוכית בניגמן. אמה הייתה אחותו של כריסטיאן מאלי, צייר בעלי חיים מבית הספר במינכן. בשנת 1845 עברה משפחת פיטרס לשטוטגרט, שם התגוררה אנה פיטרס עם אחיותיה עד מותה. היא נשארה לא נשואה. אביה, פיטר פרנסיס פיטרס, נתן לה, לאחיותיה הקטנות פיטרונלה ואדה וגם לבני משפחה אחרים, שיעורי ציור ראשונים. מאוחר יותר היא למדה והושפעה מכריסטיאן מאלי ושמרה על קשר אמנותי הדוק איתו לאורך כל חייה.
אנה פטרס שהתה בקיץ עם משפחתה בין השנים 1894–1904 מדי שנה ובין השנים 1907–1924 בטירת קונגן, דרומית-מזרחית לשטוטגרט, כדי לצייר. בנוסף לתמונות של פרחים, היו גם לה גם ציורי נופים של הכפר והסביבה.
היא גם יצאה למספר נסיעות אמנותיות, בהם קיבלה השראה בין היתר לציורי הפרחים והנוף שלה: לאגם קונסטנץ וליער השחור וליער תורינגיה, לאינטרלאקן, ציריך, ניימגן, רומא, פירנצה ומילאנו. היא ליוותה את כריטיאן מאלי וחברו בסיורי הלימוד שלהם לדרום טירול.
את שנות חייה האחרונות מ-1912 בילתה עם אחיותיה בבית משלהן בשטוטגרט-זוננברג, שם נפטרה ב-26 ביוני 1926.
יצירה

עבודתה של אנה פטרס כוללת רישומים, צבעי מים וציורי שמן. התמונה הידועה הראשונה שלך היא משנת 1860 ומציגה זר סתיו. מוקד עבודתה המשיך להיות בתיאור פרחים וצמחים מסביבתה, שעיטרה מדי פעם בחרקים. מבחינה זו היה בכך ממסורת ציור הפרחים ההולנדי. בנוסף, היא עבדה על ציורי נוף ועל טבע דומם.
ישנן גם כמה תמונות של ילדים, אך היא לא רצתה להתחרות באחותה פייטרונלה. על פי הדעה הרווחת באותה תקופה, רק מוטיבים כאלה היו מתאימים לנשים, ואילו ציורי היסטוריה, סצנות מיתולוגיות ודתיות היו שמורות לגברים.
בסוף שנות ה-90 של המאה ה-19 פיתחה אנה פטרס סגנון ציור אימפרסיוניסטי יותר מהדימויים הריאליסטיים של שנות האמניות הראשונות שלה.
היא לקחה חלק באופן קבוע בתערוכות, משנת 1896 גם מחוץ לשטוטגרט - בברלין, מינכן, דרזדן ווינה.
הצלחה כלכלית

אנה פטרס כבר ניהלה את העסקים המשפחתיים בגיל 26, כולל אלה של אביה ואחותה, וטיפחה קשרים מגוונים עם סוחרי האמנות בכמה ערים. היא שיווקה את תמונותיה בהצלחה רבה והצליחה להתפרנס מהן. במהלך חייה עלו ציוריה בממוצע בין 300 ל-400 מארק; עבור תמונתה של פרחי הסתיו בשנת 1878 שילמו אפילו 800 מארק. בהווה הציורים שלה הם בעלי שווי שוק של כמה אלפי יורו. על פי ארטפרייס, כ-230 מיצירותיה החליפו ידיים בין השנים 1989–2006. רבות מתמונותיה הן בבעלות פרטית. יש אוסף ניכר של יצירות של משפחת פיטרס בטירת קונגן.
מעורבות מקצועית

אנה פטרס הייתה חברה בהתאחדות המקצועית של אמניות בברלין מאז 1880. היא הייתה מייסדת שותפה של אגודת הציירים בוירטמברג, והייתה יושבת ראש בשנים 1893 עד 1902 ו-1904 עד 1919. עמותה זו הייתה פתוחה לנשים מעל גיל 18 שעוסקות במקצועות אמנות או מלאכת יד, והקימו קרן הלוואות והטבות משלהם כמו אגודה מקצועית. היא גם ארגנה תערוכות ואירחה פעילויות חברתיות. בכך היא ניסה להתגבר על הסתייגויות הציבורית מציירות באותה תקופה ולהשיג להן הכרה חברתית.
הערות שוליים

↑  Anna Peters zum Gedächtnis, in: Süddeutsche Zeitung. Beilage: Der Sonntag Nr. 30 vom 25. Juli 1926
↑  Nachruf für Anna Peters, in: Stuttgarter Neues Tagblatt vom 29. Juni 1926
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 130282871  ISNI: 0000 0000 6686 7919  LCCN: n90718437  RKD: 228708  ULAN: 500049531  VIAF: 33100730   WorldCat (עם VIAF): 33100730
רוז מרי ברטון

| --- | --- |

 לידה:  21 באפריל 1856 מחוז טיפררי, אירלנד 
 פטירה:  1929 (בגיל 72 בערך) 
 הושפעה על ידי:  אנרי ז'רבק 
 
רוז מרי ברטון (באנגלית: Rose Mary Barton‏: 21 באפריל 1856 – 1929) הייתה אמנית אנגלו-אירית. ציירת מים שציירה נוף, סצנות רחוב, גנים, דיוקנאות ילדים ואיורים של נוף העיר של בריטניה ואירלנד.
ביוגרפיה

רוז ברטון נולדה בדבלין בשנת 1856. אביה היה עורך דין מרוצ'סטאון, מחוז טיפררי, ומשפחת אמה הייתה ממחוז גאלווי. היא חונכה באופן פרטי והייתה ליברלית בענייני חברה. תחומי העניין שלה כללו רכיבה על סוסים.
היא החלה להציג את ציורי צבעי המים הרחבים שלה עם אגודת צבעי המים של אירלנד (WCSI) בשנת 1872. רוז ואחותה אמילי ביקרו בבריסל בשנת 1875, הם קיבלו שכר לימוד לציור ורישום וציור אומנות אצל האמן הצרפתי, אנרי ז'רבק. שם יחד עם חברתה הקרובה מילדרד אן באטלר היא החלה ללמוד ציור דמויות.
בשנת 1879 הצטרפה לקבוצה המקומית של החברה לאמנות יפה. לאחר מכן התאמנה בסטודיו לאמנות של פול ג'ייקוב נפטל בלונדון. רוז כמו באטלר, למדה אצל נפטל. בשנת 1882 הציגה את תמונתה על חיה שנצודה, באקדמיה המלכותית להיברניאן (RHA). בשנת 1884 הציגה באקדמיה המלכותית (RA). מאוחר יותר היא הציגה בגלריה היפנית, בגלריית דאדלי ובגלריית גרוסוונור בלונדון. בשנת 1893 היא הפכה לחברה מקורבת בחברת הציירים בצבעי מים, וזכתה לחברות מלאה בשנת 1911.
צבעי המים ונופי העיירה של ברטון התפרסמו היטב גם בדבלין וגם בלונדון. היא תרמה את איוריה לספרים משתי הערים, כולל "דבלין הציורית, העתיקה והחדשה" מאת פרנסיס פארמר, וספרה על לונדון.
גלריה

תמונת רחוב
הייד פארק, 1893
נייטברידג'
תזמורת צועדת
הערות שוליים

↑  Dictionary of Irish Biography - Cambridge University Press, dib.cambridge.org
↑  Marcus B. Huish, British Water-Colour Art, Read Books, 2008-10, ISBN 978-1-4437-6842-9. (באנגלית)
↑  "Catalog 2008"
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 137669453  ISNI: 0000 0000 5559 3019  LCCN: n90656232  NTA: 166142565  RKD: 4810  ULAN: 500004086  VIAF: 70553005   WorldCat (עם VIAF): 70553005
אלויסיוס או'קלי

| --- | --- |

 לידה:  3 ביולי 1853 דבלין, הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד 
 פטירה:  12 בינואר 1936 (בגיל 82) פוקיפסי, ארצות הברית 
 מקום לימודים:  האקדמיה לאמנויות היפות 
 תחום יצירה:  ציור 
 זרם באמנות:  אוריינטליזם 
 הושפע על ידי:  ז'אן-לאון ז'רום 
 
אלויסיוס או'קלי (באנגלית: Aloysius O'Kelly‏;  3 ביולי 1853 – 12 בינואר 1936) היה צייר אירי.
ביוגרפיה

אלויסיוס נולד לג'ון ולברידגיט או'קלי בדבלין ביולי 1853. הוא היה הצעיר מבין ארבעה בנים ובת אחת. משפחת אוקלי יחד עם בני דודיו של אלויסיוס, הקימו רשת של אמנים ופעילים פוליטיים בתולדות התרבות האירית של המאה ה -19. סבו וסבתו מצד אביו היו ילידי מחוז רוסקומון ואביו ניהל עבודות נפחות וביצוע עבודות בדבלין. דודו מצד אמו היה ג'ון לורל (John Lawlor) פסל מצליח, ובן דודו, מייקל לורל, היה גם פסל שהועסק בלונדון. גם אחיו של אלויסיוס, צ'ארלס וסטיבן, הפכו לאמנים, ואילו האח הבכור, ג'יימס או'קלי, יצא לקריירה פוליטית מצליחה. אמו של אלויסיוס כיוונה אותו לקריירה באמנויות.
בשנת 1861 נפטר אביו. דודו ג'ון לורל (1820–1901) היה כבר היה פסל מבוסס בלונדון. לכן עברה המשפחתה ללונדון. לורל הפך לדמות אב לילדיה, במיוחד לבניה. לורל לקח על עצמו את גידול הנערים, כולל אלויסיוס, כחניכים בסטודיו שלו.
או'קלי נסע לפריז במטרה להירשם לאקול דה ביו-ארט בשנת 1874, שם למד אצל לאון בונאט וז׳אן-לאון ג׳רום. הכניסה לאטלייה של ג'רום הייתה כבוד גדול, אולם המאסטר היה נוקשה ביותר וחסר רחמים בביקורתו, לכן מספר תלמידים גדול לא הצליחו להחזיק מעמד. לא בטוח אם אוקלי אי פעם סיים את הכשרתו אצלו.
מג'רום פיתח או'קלי עניין בסצנות מזרחיות. הוא נסע לבריטני בשנת 1876 וצייר את קווי החוף האסתטיים שלה, נמלי הדייגים והכפרים.
באוקטובר 1881 נעצר צ'ארלס סטיוארט פרנל, חבר הפרלמנט ומנהיג המפלגה האירית ונכלא בקילמיינהאם. יומיים לאחר מעצרו נכלא אחיו של אלויסיוס, ג'יימס ג'יי או'קלי, יחד עם כמה חברי מפלגה אחרים, בהם ג'ון דילון, במקום בו שהו עד מאי 1882. מספר רישומים של אלויסיוס בתקופה זו תיארו את המצב הפוליטי, ובהתמודדות עם כליאתו של אחיו.
אלויסיוס הסתבך בחייו העכורים ולעיתים קרובות הסודיים של אחיו. הוא החל לצייר ולשרטט פעילים פוליטיים.
או'קלי התגורר בקונקרנו, קונמארה ובסופו של דבר היגר לארצות הברית, הוא צייר סצנות כפריות בחייו הקודמים ובארצות הברית צייר את העיר ניו יורק. הוא הכיר את מארק טוויין, וצייר דיוקן של האקלברי פין, שהסופר בדק והתייחס אליו.
נפטר ב־12 בינואר 1936 בפוקיפסי, ניו יורק.
גלריה

ספר במרוקו
ילדה קוראת
כנסייה בבריטני
תפילה בקונומרה
הכנות לחורף
צפון אפריקאי
הערות שוליים

1 2  O'Sullivan, N., Aloysius O'Kelly: Art, Nation, Empire, Field Day Publications, 2010, p. 2
↑  Byrne, Coleman, King: Ireland and the Americas, 2008, p. 720
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007317008505171  ISNI: 0000 0000 8457 8838  LCCN: nr95029476  LNB: 000124332  RKD: 60385  SNAC: w6sx7v25  SUDOC: 175280800  ULAN: 500015143  VIAF: 306311457   WorldCat (עם VIAF): 306311457
הרוזן ממונטה קריסטו (סרט, 2002)

| --- | --- |

כרזת הסרט בעברית
 מבוסס על:  הרוזן ממונטה כריסטו 
 בימוי:  קווין ריינולדס 
 הופק בידי:  גארי בארבר, רוג'ר בירנבאום, ג'ונתן גליקמן 
 תסריט:  Jay Wolpert 
 עריכה:  Stephen Semel 
 שחקנים ראשיים:  ג'יימס קאביזל (Edmond Dantès) ג'יי. בי. בלאן (Luigi Vampa) הלן מקרורי (Valentine de Villefort) כריסטופר אדמסון פטריק גודפרי Andrew Woodall אלבי וודינגטון (Baron Danglars) אלכס נורטון (נפוליאון בונפרטה) דאגמרה דומינצ'ייק (Mercedes Herrera) הנרי קאביל (Albert de Morcerf) ריצ'רד האריס (Abbe Faria, Abbé Faria) גאי פירס (Fernand Mondego) פרדי ג'ונס (Noirtier de Villefort) ג'יימס פריין (Gérard de Villefort) מייקל וינקוט לואיס גוזמן (Jacopo) Barry Cassin (Louis Dantès) 
 מוזיקה:  אדוארד שירמור 
 צילום:  אנדרו דאן 
 מדינה:  ארצות הברית, הממלכה המאוחדת, אירלנד 
 חברת הפקה:  Spyglass Media Group, סרטי טאצ'סטון 
 חברה מפיצה:  InterCom, נטפליקס 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  9 במאי 2002 
 משך הקרנה:  125 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט סייפים נועזים, סרט דרמה, סרט פעולה, סרט רומנטי, סרט מבוסס יצירה ספרותית 
 מקום התרחשות:  מרסיי 
 הכנסות באתר מוג'ו:   countmontecristo
 דף הסרט ב־IMDb
 
הרוזן ממונטה קריסטו (באנגלית: The Count of Monte Cristo) הוא סרט הרפתקאות היסטורי אמריקאי משנת 2002, המהווה עיבוד לרומן באותו שם משנת 1844 מאת אלכסנדר דיומא. הוא הופק על ידי רוג'ר בירנבאום, גארי ברבר וג'ונתן גליקמן וביים קווין ריינולדס, ובו מככבים ג'ים קאוויזל, גיא פירס וריצ'רד האריס. הוא מגולל את העלילה הכללית של הרומן, עם העלילה העיקרית של מאסר ונקמה נשמרת, אך אלמנטים רבים, כולל היחסים בין הדמויות המרכזיות בסיום, שונו, הופשטו, נוספו או הוסרו. הסרט זכה לביקורות חיוביות בדרך כלל מצד המבקרים והכניס 75 מיליון דולר לעומת תקציב של 35 מיליון דולר בלבד.
שחקנים ודמויות

ג'יימס קאביזל בתפקיד אדמונד דנטס, זטארה, הרוזן ממונטה קריסטו
גאי פירס בתפקיד פרננד מונדגו
ג'יימס פריין בתפקיד ג'.פ. וילפור
דגמרה דומינצ'יק בתפקיד מרקדס מונדגו (לבית הררה)
לואיס גוזמן בתפקיד ז'קופו
ריצ'רד האריס בתפקיד האב פאריה
מייקל ווינקוט בתפקיד ארמנד דורליק
הנרי קאביל בתפקיד אלברט מונדגו
אלבי וודינגטון בתפקיד דנגלאר
ג'.ב. בלאנק בתפקיד לואיג'י וומפה
אלכס נורטון בתפקיד נפוליאון בונפרטה
פטריק גודפרי בתפקיד מורל
פרדי ג'ונס בתפקיד קלריון
הלן מקרורי בתפקיד ולנטינה וילפור
כריסטופר אדמסון בתפקיד מוריס
הפקה

כ-80% מהסרט צולם באי מלטה, שם בירת ולטה שימשה לצילומי העיר מרסיי. העיר המבוצרת ויטוריוזה, חלק מהנמל הגדול של ואלטה, נבחרה בזכות הדמיון החזק שלה לנמל מרסיי בתחילת המאה ה-19. קטע החוף של ויטוריוזה המכונה קסאט איר-ריסק ומבצר סנט אלמו שימשו לסצנות "מרסיי". לנמל הגדול היה היתרון הנוסף בכך שהוא היה אחד מהנמלים המעטים מאוד שהיו עמוקים מספיק כדי לאפשר עגינת ספינות מפרש לתקופה מסוימת כשאלה הובאו מאנגליה. מגדל סנט מרי באי קומינו שימש לתצלומים חיצוניים של שאטו ד'יף; חלון התכלת של גוזו מופיע גם בסצנות המתרחשות באי מונטקריסטו.
באירלנד, נערכו צילומים באחוזת פאוורסקורט, ששימשה בתור האחוזה שדנטס רוכש ובו הוא מארח את היכרותו הגדולה עם חברת פריז, ואילו בית קילרודרי מופיע כביתו של מונדגו בתחילת הסרט. סצנת הקרב שהיא סצנת השיא בין דנטס למונדגו צולמה ליד סליין שבמחוז מית'.