stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
גזה גארדוני
ביוגרפיה > חייו כסופר

החל משנת 1897 התיישב סופית באגר יחד עם אמו והתפרנס מכתיבת ספרות. שלח את יצירותיו לכתבי העת Hét (השבוע) ו-Új Idők (זמנים חדשים) ובשנים 1906-1903 ערך יחד שאנדור ברודי וזולטאן אמברוש, ידידיו הטובים ביותר בזירה האמנותית, את השבועון הפרוגרסיבי Jövendő (העתיד). בשנת 1900 ביקר בפריז ובהמשך ערך מסעות לאיטליה, לשווייץ, לאוסטריה ולטורקיה. 
בשנת 1898 הפך לחבר בחברת פטפי ובחברה למדעי הטבע, בשנת 1903 התקבל לאגודת הסופרים "קישפלודי". ב-1910 נבחר לחבר מתכתב (לשם כבוד) באקדמיה ההונגרית למדעים וב-1918 התקבל לאקדמיית ורשמארטי, בהמלצת ז'יגמונד מוריץ.
גארדוני נפטר בשנת 1922 בעיר אגר. הוא הובא לקבורה בבית הקברות של העיר כשעל מצבתו חקוק המשפט: "רק גופו" (Csak a teste). הותיר אחריו ארבעה ילדים: שאנדור, גיזלה, יוז'ף וגזה.
פעילותו הספרותית

גארדוני לא נמנה עם חבריו של אף חוג ספרותי. יצירתו ידעה שלוש תקופות עיקריות:
בשנות ה-1890 כתב נובלות וסיפורים ברוח עממית (Az én falum – "הכפר שלי" 1898). בעשור הראשון של המאה ה-20 כתב רומנים היסטוריים (הכוכבים של אגר Egri csillagok - 1901;‏ A láthatatlan ember האדם הלא נראה - 1898; Isten rabjai - עבדי אלהים 1908), אחר כך רומנים פסיכולוגיים (Szunyoghy miatyánkja אבינו מסוניוגי - 1913 ;Ida regénye - הרומן של אידה 1920). גארדוני כתב גם דרמות ושירים. 
הוא הצטייר כאישיות אקסצנטרית והפך לאגדה בחייו - נודע כ"נזיר מאגר".
לצורך הכתיבה, תוך כדי תהליך יצירת הרומנים ההיסטוריים שלו, התעמק גארדוני בתחקירים היסטוריים ואחרים. עיין, בין היתר, בכתבי תרבויות המזרח. לקראת כתיבת הרומן שלו, "כוכבי אגר", חקר את תולדות הטורקים ותרבותם, ואף ביקר באיסטנבול.
רבות מיצירותיו נכנסו למשך עשרות שנים חלק למקראות ולספרי הלשון והספרות בבתי ספר.
פעילותו הספרותית > כוכבי אגר

הספר כוכבי אגר פורסם לראשונה בשנת 1898 ומספר על מצור העיר אגר על ידי הכוחות הטורקים של האימפריה העות'מאנית בשנת 1552. עם גיבוריו נמנים גרגיי בורנמיסה ובאלינט טרק, ועוזרו שכנגד, שבשטיין טינודי.
בשנת 1968, בימי השלטון הקומוניסטי בהונגריה, ביים הבמאי זולטאן וארקוני סרט קולנוע לפי הרומן.
פעילותו הספרותית > האדם הלא נראה

פורסם בשנת 1901. יש הסבורים כי זה ספרו הטוב ביותר, אולי כי הוא נגיש יותר לקורא הזר. הרומן מתאר פרקים מחייו של מנהיג ההונים אטילה. חלק מהרומן מוקדש לביקורו של הדיפלומט הרומאי פריסקוס פאניטס במחנהו של אטילה. גיבור הרומן הוא עבד ביזנטי בשם זטה, שהתאהב בצעירה הונית יפת תואר. זטה נמלט והופך לעבד אצל ההונים, מה שמעורר בו תקווה להתחתן עם אהובת לבו. הספר כולל תיאור דרמטי של הקרב במישורים הקטאלונים בין ההונים לרומאים.
פרסים ואותות הוקרה

1899 - פרס בתחרות העיתון הצרפתי Le Journal de Paris על סיפורו הקצר "Mari néni meg a Pista bácsi" ("דוד פישטה וגם דודה מרי")
1910 - חבר מתכתב באקדמיה ההונגרית למדעים
1920 - חבר לשם כבוד באקדמיה ההונגרית למדעים
חבר באקדמיית "לה סטלה ד'איטליה" ובאגודת העובדים "אומברטו הראשון" בנאפולי- כגמול על תרגומו מדנטה אליגיירי
2002 -  הרומן "כוכבי אגר" נבחר ל"רומן ההונגרי הפופולרי ביותר" בקרב צופי התוכנית הטלוויזיונית "A Nagy Könyv -"גדול הספרים" בהונגריה
הנצחה

ביתו באגר הפך למוזיאון לזכרו
התיאטרון בעיר אגר נושא את שמו
בתי ספר ורחובות רבים ברחבי הונגריה נקראו על שמו
ספרים

(עם העיבודים לקולנוע ולטלוויזיה)
A lámpás, 1894, סיפור (המנורה), עובד לסרט טלוויזיה בבימוי מיקלוש היידופי: Ungarn 1973, הונגריה, 1973
Az én falum. Egy tanitó följegyzései, 1898, (הכפר שלי) סיפורים
Egri csillagok, 1899/1900, רמן היסטוריה (כוכבי אגר, עובד לסרטים בהונגריה 1923 (בימוי: פאל פייש Pál Fejös), הונגריה 1968 (בימוי: זולטאן וארקוני)
A bor, בודפשט 1901, מחזה עממי בשלוש מערכות (היין), הצגת בכורה - 1903), עיבוד לקולנוע: הונגריה 1933 (בימוי: אישטוואן גיירג')
A láthatatlan ember, 1901, האדם הלא נראה - רומן היסטורי
עבדי האלהים Isten rabjai, 1908, רומן היסטורי; עובד לקולנוע: הונגריה 1942 (בימוי: אגושטון פאצ'רי)
Ida regénye, הרומן של אידה, רומן 1924, עובד לקולנוע - הונגריה 1934 (בימוי: סטיב סיקיי Steve Szekely)
Szunyoghy miatyánkja,(אבינו מסוניוגי) רומן
Hosszúhajú veszedelem האיום ארוך השיער
Az én falum הכפר שלי
Az égre néző lélek (הנשמה המביטה השמיימה)
Állatmesék (סיפורי חיות)
ספרים > תורגמו לעברית

1988 - גיזה גרדוני - "האיש הלא נראה" - הוצאת הקיבוץ המאוחד (הוגדר בספר לבני נוער)
לקריאה נוספת

Új magyar irodalmi lexikon, Akadémiai Kiadó, Budapest, 2000 (הלקסיקון החדש לספרות ההונגרית) עמ'. 713–715.
הערות שוליים

↑  Z.Garadnai
↑  הבית הממוריאלי גזה גארדוני באגר
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007261552805171  PLWABN: 9810655134005606  BIBSYS: 90712140  BNE: XX943461  BnF: cb121756587 (data)  GND: 12290267X  ICCU: RAVV043702  ISNI: 0000 0001 0879 5379  LCCN: n80050269  LNB: 000144615  NKC: ola2003165543  NLG: 61918  NLK: KAC201006301  NTA: 069007551  SUDOC: 030315581  VIAF: 24643507   WorldCat (עם VIAF): 24643507 
בית הספר הקתולי הישן בדברון שבו לימד גארדוני בצעירותו בשנים 1885-1884. בפינה הימנית למעלה - לוח זיכרון שעל הבניין
פסל בעיר אגר המציג את גזה גארדוני (בעמידה) לצד ידידו שאנדור ברודי (בישיבה)
קברו של גזה גארדוני בבית הקברות באגר
פור לואי

פור לואי (באנגלית: Port Louis) היא עיר הבירה של מדינת מאוריציוס. בעיר אוכלוסייה של 162,102 (2008). העיר ממוקמת סביב נמל באוקיינוס ההודי והיא העיר הגדולה במדינה. הנמל הוא מרכזי לכלכלת מדינה ורוב המסחר הבינלאומי עובר דרכו. הענפים החשובים בתעשייה הם הבגדים והטקסטיל, אך יש גם מפעלים לכימיקלים, פלסטיקה ותרופות.
בנמל נמצא גם מסוף הסוכר הראשי של המדינה (Bulk sugar terminal), דרכו מייצאים את רוב הסוכר המיוצר מקומית.
גם התיירות חשובה לעיר, ופיתוח חוף הים קודאן והוספת מרכזי קניות ובתי קולנוע הביאה יותר ויותר תיירים לפורט לואיס.
העיר נוסדה בידי הצרפתים ב-1735. כיום רוב האוכלוסייה הם צאצאי פועלים הודים שהועברו למאוריציוס במאה ה19, פליטי דייגו גארסיה / איי שאגוס וצאצאי העבדים מאפריקה ומדגסקר.
ה"סיטדל" (ה"מבצר") שולטת על העיר כולה. מוסד מאוריציוס, המוקדש לחקר הטבע באי, ממוקם גם הוא בפור לואי.
ה"שאן דה מארס" (Champ de Mars) הוא מסלול המרוצים האחרון שנותר באי ומפורסם בעיקר עקב גודלו הקטן וגילו (מועדון המרוצים השני בעולם שנוסד ב-1812). מדי שבת בזמן המרוצים, נוהרים לאזור עשרות אלפי חובבי מרוצים ומהמרים.
אתרים מעניינים נוספים:
לה פלייס דארמס - במרכז ההיסטורי של העיר נמצא הכיכר ארמס המוקפת עצי דקל בקבוקים וכמה פסלים, והיא הכיכר המרכזית המחברת בין חוף הים לבית הממשלה.
פסל מאה דה לה בורדונה - פסל זה של אחד מאבות המייסדים של מאוריציוס ממוקם בכניסה לכיכר ארמס והוא סמל ותזכורת למורשת הצרפתית.
בית הממשלה - נבנה בזמנו של המושל ניקולה דה מופין (1729-1735), הוא מבנה מפואר ואחד הבניינים העתיקים ביותר בפורט לואיס. זה שופץ לאחרונה והוא הכתובת הרשמית של הפרלמנט של מאוריציוס.
תיאטרון פורט לואי - התיאטרון העירוני של פורט לואי נבנה במאה התשע עשרה והוא אחד העתיקים באוקיינוס ההודי. הוא מעוצב בסגנון תיאטרון לונדוני קלאסי, והוא יכול להכיל כשש מאות צופים.
מוזיאון להיסטוריה טבעית - המוזיאון, שנוצר על ידי האגודה להיסטוריה טבעית של מאוריציוס, פתח את שעריו לקהל בשנת 1842. כיום הוא מכיל 35,000 דוגמאות המוצגות בארבע גלריות קבועות.
מוזיאון הדואר של מאוריציוס - ממוקם בבניין אבן ישן ויפה, סמוך לחוף הים. המוזיאון הזה מציג חותמות, כיסויים מהיום הראשון ועוד חפצים מעניינים רבים המסמנים את ההיסטוריה של שירות הדואר של מאוריציוס. כמו כן מוצגים מגוון של בולים, עטיפות מהיום הראשון, אלבומי בולים, ספרים, טבעות מפתח ומזכרות אחרות.
הערות שוליים

↑  Mauritius, Port Louis, Capital of Mauritius
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007550349905171  GND: 4116066-6  LCCN: n79090018  MusicBrainz: 7430dfff-05a6-48c4-83af-2721740586fa  NARA: 10038375  VIAF: 128993813   WorldCat (עם VIAF): 128993813 
ערך זה הוא קצרמרבנושא יישובים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
פליפה דה נווה

פליפה דה נווה (בספרדית: Felipe de Neve) היה המושל הספרדי של "לאס קליפורניאס" – מחוז במלכות המשנה של ספרד החדשה בצפון אמריקה. גבולות המחוז שהיה נתון בשליטתו של דה נווה כללו את שטחי קליפורניה המודרנית שבתחומי ארצות הברית כיום, ואת המחוזות באחה קליפורניה הדרומית ובאחה קליפורניה שבמקסיקו המודרנית. תקופת כהונתו כמושל הייתה משנת 1775 ועד שנת 1782.
חייו

דה נווה נולד בעיר ביילן שבספרד. בתחילת כהונתו, בסיס שלטונו היה בעיר לורטו שבשטחי מקסיקו המודרנית, אך במהלך שלטונו העביר את בסיסו לעיר מונטריי שבתחומי קליפורניה המודרנית.
נווה נחשב למקימה של העיר לוס אנג'לס, כשבשנת 1781 קיבל את אישורו של מלך ספרד החדשה להקים קבילדו באזור. הוא הקים את ההתיישבות בעזרתם של כ-44 מתנדבים ונתן למקום את השם "El Pueblo de Nuestra Señora la Reina de los Angeles del Río de Porciúncula" – לימים, לוס אנג'לס. בתקופת כהונתו תרם להקמת המיסיונים בסנטה מוניקה ובסן חוזה, סביבם הוקמו הערים המודרניות. בנוסף, בתקופת שלטונו הוקם הפרסידיו שהפך לימים לעיר סן פרנסיסקו – שנועד למנוע מהבריטים להשתלט על האזור.
מכבי עירוני בת ים

מכבי עירוני בת ים היא קבוצת כדורגל ישראלית מהעיר בת ים, שבשיאה שיחקה בליגה הלאומית. משחקי הבית של הקבוצה נערכים אצטדיון העירוני בת ים שבדרום-מזרח העיר.
הקבוצה נוסדה בשנת 2004 עם איחוד מכבי והפועל בת ים, ופורקה בשנת 2014. בשנת 2018 אוחדו מחלקות הנוער שלה עם הפועל בת ים שהוקמה מחדש, ובשנים 2023-2019 מוזגה עם בית"ר תל אביב לקבוצה מאוחדת שנקראה בית"ר תל אביב בת ים. לאחר פירוק האיחוד, נוסדה מכבי עירוני בת ים מחדש והיא משחקת בליגה ג'.
היסטוריה

קבוצת מכבי בת ים הוקמה בשנת 1947, ובתחילת דרכה שיחקה נגד מספר קבוצות עבריות שפעלו באזור המרכז. בשנת 1951 החלה לשחק במסגרת מסודרת של ההתאחדות לכדורגל ושובצה בליגה ג'. בשנת 1959 העפילה הקבוצה לראשונה לליגה ב', ושיחקה במחוז דרום א' במשך 12 עונות רצופות.
בסיום עונת 1970–1971 (עם המאמן צ'וצ'קו לוי) העפילה הקבוצה לראשונה בתולדותיה לליגה א' (אז הליגה השנייה), שם שרדה עונה אחת וירדה בחזרה לליגה ב' בתום עונת 1971/1972. בעונה שלאחר מכן השלימה ירידת שתי ליגות בשתי עונות וירדה לליגה ג', ובשנים שלאחר מכן התנדנדה בין שתי הליגות התחתונות.
בשנת 2004 התאחדה הקבוצה עם הפועל בת ים, ומאז היא נקראה מכבי עירוני בת ים. בעונתה הראשונה של הקבוצה העירונית המאוחדת היא העפילה לליגה א', ושיחקה שם במשך שלוש עונות. בעונת 2007/2008 סיימה במקום הראשון והעפילה לליגה הארצית. ב-22 במאי 2009 הפעילה לליגה הלאומית, לאחר שגברה 3–0 על בני טמרה.
בסיום עונת 2011/2012 נשרה הקבוצה שוב לליגה א'. בקיץ 2014 החליטה הנהלת הקבוצה שלא להירשם לליגה, וקבוצת הבוגרים של המועדון למעשה פורקה.
מחלקת הנוער של המועדון המשיכה לפעול גם לאחר הפירוק, וב-2018 אוחדה עם מחלקות הנוער של הפועל בת ים בחסות העירייה ותחת ניהולו של שחקן העבר פליקס חלפון. הקבוצה המאוחדת נקראה מועדון ספורט בת ים, ושיחקה עונה אחת בליגה ג'.
במאי 2019 אוחדה הקבוצה העירונית המאוחדת עם בית"ר תל אביב תחת השם בית"ר תל אביב בת ים. בשנת 2023 פורק האיחוד עם בית"ר תל אביב, ולקראת עונת 2024/2025 נרשמה מכבי עירוני בת ים מחדש ושובצה בליגה ג'.
הערות שוליים

↑  אביחי חיים, האם פליקס חלפון יצליח להעיר את הכדורגל בבת ים?, השקמה, 23 ביולי 2018
↑  איחוד ראשון עם תל אביב: שננו את השם "בית"ר תל אביב־בת ים", באתר Mynet בת ים, 22 במאי 2019
↑  יונתן גינזבורג, ‏נעים להכיר: 27 קבוצות חדשות יצטרפו לליגה ג', באתר ONE‏, 16 באוגוסט 2024
All That I Am

עטיפת גרסת הiTunes
All That I Am הוא אלבום האולפן ה-20 של להקת סנטנה. האלבום יצא לשווקים באירופה ב-31 באוקטובר 2005, וכעבור יום בארצות הברית. בדומה לאלבומיה הקודמים, גם אלבום זה כלל שיתופי פעולה עם אמנים אחרים.
אלבום זה דורג בשנים 2005 ו-2006, במקום השני במצעדי הבילבורד 200‏. הלהיטים שבלטו באלבום הם: "I'm Feeling You" ו-"Just Feel Better".
אלבום זה הוגדר כאלבום זהב, לאחר שנמכרו ממנו יותר מ-500,00 עותקים.
חברי הלהקה באלבום

קרלוס סנטנה - גיטרה אקוסטית, גיטרה חשמלית, ושירה
צ'סטר תומפסון - קלידים
דניס צ'ימברס - תופים
קארל פראזו - תופי קונגה, טימבלס, כלי הקשה ושירה
ראול ראקוו - תופי קונגה ושירה
בני ריטוואלד - גיטרה בס
ג'ף צ'רסמן - טרומבון
ביל אורטיז - חצוצרה
רשימת השירים

| מס' | שם | לחן | משתתפים | משך |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | Hermes  | קרלוס סנטנה |   | 4:08 |
| 2. | El Fuego  | קרלוס סנטנה וריצ'רד שפרד |   | 4:17 |
| 3. | I'm Feeling You  | קארה דיוגורדי, ג'ון שאנקס, ומישל בראנצ' | מישל בראנץ' | 4:13 |
| 4. | My Man  | רוב תומאס | מרי ג'יי בלייג' ו-Big Boi | 4:37 |
| 5. | Just Feel Better  | ג'יימי יוסטון, דיימון ג'ונסון, ובאק ג'ונסון | סטיבן טיילר | 4:12 |
| 6. | I Am Somebody  | ג'ורג'י פג'יון ויליאם ג'יימס אדמס | will.i.am | 4:02 |
| 7. | Con Santana  | קרלוס סנטנה ואיסמאיליה טורה |   | 3:18 |
| 8. | Twisted  | דנטה רוס וננדי וויליס | אנטוני המילטון | 5:11 |
| 9. | Trinity  | נוסראט פאטן עלי, מייקל ברוק, וקרלוס סנטנה | קירק האמט ורוברט רנדולף | 3:33 |
| 10. | Cry Baby Cry  | קארה דיוגורדי, לסטר מנדז, שון פול, וג'ימי הארי | שון פול וג'וס סטון | 3:53 |
| 11. | Brown Skin Girl  | ג'ימי יוסטון | Bo Bice | 4:44 |
| 12. | I Don't Wanna Lose Your Love  | הנרי גראזה, רינגו גראזה, וג'ואי גראזה | לוס לונלי בויז | 4:00 |
| 13. | Da Tu Amor  | קרלוס סנטנה, גארי גלן ואנדי ורגאס |   | 4:03 |
| משך כולל: | משך כולל: | משך כולל: | משך כולל: | 53:10 |
הערות שוליים

↑  allmusic מיקום האלבום במצעדים
↑  allmusic חברי ההרכב באלבום
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz release group: f47c76c1-4cce-3fc8-9c08-bc94c07940fb
אדוארד סטטיניוס

| --- | --- |
אדוארד סטטיניוס
אדוארד סטטיניוס
 לידה:  22 באוקטובר 1900 שיקגו, אילינוי
 פטירה:  31 באוקטובר 1949 (בגיל 49) גריניץ', ארצות הברית 
 שם לידה:  Edward Reilly Stettinius, Jr. 
 מדינה:  ארצות הברית
 מקום קבורה:  Locust Valley Cemetery 
 השכלה:  אוניברסיטת וירג'יניה  Pomfret School 
 מפלגה:  המפלגה הדמוקרטית
 
אדוארד ריילי סטטיניוס (באנגלית: Edward Reilly Stettinius;‏
22 באוקטובר 1900 – 31 באוקטובר 1949) היה מזכיר המדינה של ארצות הברית תחת הנשיאים פרנקלין רוזוולט והארי טרומן בשנים 1944–1945 והשגריר הראשון של ארצות הברית באו"ם.
חייו

סטטיניוס יליד שיקגו, למד בין השנים 1920 ו-1924 באוניברסיטת וירג'יניה. ב-1926 הפך לעוזרו של ג'ון לי פראט, סגן הנשיא של חברת ג'נרל מוטורס, וב-1931 ירש את פראט בתפקיד. בג'נרל מוטורס עבד על תוכנית עזרה למובטלים וכך הכיר את פרנקלין רוזוולט. ב-1934 התקבל למשרת מנהל בכיר בחברת "יו אס סטיל", אך לאחר היבחרו של רוזוולט לנשיא ארצות הברית, סטטיניוס התבקש על ידיו לעבור למשרה מנהלית בממשל האמריקאי. כעבור שנתיים הופקד על תוכנית השאל-החכר כעזרה ללוחמים במלחמת העולם השנייה. ב-1943 היה לסגן מזכיר המדינה ובנובמבר שנה לאחר מכן החליף את קורדל הול בתפקיד בגלל מצבו הבריאותי של הול.
לסטטיניוס היה חלק בייסוד האומות המאוחדות, והוא נכח בטקס הייסוד הרשמי ב-26 ביוני 1945. כמזכיר המדינה, הוא קיבל החלטה להחזיר לברית המועצות ספר קודים רוסי שנמצא בפינלנד. החלטה זו עצרה את ניסיונות ארצות הברית לפענח קודים רוסיים, שרבים מהם הכילו מידע על פריסה רחבה של סוכנים סובייטים במשרות ממשלתיות בכירות בארצות הברית. זמן קצר לאחר מכן התפטר סטטיניוס מתפקיד מזכיר המדינה והפך לשגריר ארצות הברית באו"ם. מתפקיד זה התפטר ביוני 1946 לאחר שמתח ביקורת על סירובו של טרומן להיעזר באו"ם כדי להפיג את המתח עם ברית המועצות.
מפוטו

ערך זה עוסק בעיר הבירה של מוזמביק. אם התכוונתם לנהר, ראו .
| --- | --- |
דגל מפוטודגל מפוטו

 מדינה:  מוזמביק מוזמביק
 תאריך ייסוד:  1781 
 שטח:  346.77 קמ"ר
 גובה:  47 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  1,133,200 (1 ביולי 2023)
 קואורדינטות:  25°58′S 32°35′E﻿ / ﻿25.967°S 32.583°E﻿ / -25.967; 32.583
 אזור זמן:  UTC +2
 http://www.cmmaputo.gov.mz
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת מוזמביק מוגדלת) ביירה נמפולה צ'ימויו נקאלה טנזניה מלאווי זמביה זימבבואה דרוםאפריקה אסוואטיני האוקיינוס ההודימפוטו(למפת מוזמביק רגילה) ביירה נמפולה צ'ימויו נקאלה טנזניה מלאווי זמביה זימבבואה דרוםאפריקה אסוואטיני האוקיינוס ההודימפוטו  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
מפוטו (באנגלית: Maputo) היא עיר הבירה של מוזמביק. היא שוכנת בדרום המדינה, לחוף האוקיינוס ההודי, ומתגוררים בה כ-1,124,988 תושבים.
כלכלה

כלכלת העיר מבוססת על הנמל הממוקם בעיר, ועל ייצוא של פחם, כותנה, סוכר, כרום, קופרה וסיסל. בעיר מייצרים מלט, כלי חרס, רהיטים, נעליים וגומי.
מיקום העיר

העיר ממוקמת בצד המערבי של מפרץ מפוטו, בפתח נהר טמבה.
היסטוריה

העיר נוסדה במאה ה-18 בשם לורנסו מארקש על שם הסוחר הפורטוגזי לורנסו מארקש, אשר חקר את האזור בשנת 1544.
בשנת 1895, עם הקמת מסילת הרכבת לפרטוריה בדרום אפריקה החלה העיר להתפתח. העיר תוכננה כעיר קולוניאלית טיפוסית, עם שדרות רחבות ורחובות מתוכננים. בשנת 1898 הפכה לבירת מוזמביק. כל עוד הייתה מוזמביק קולוניה פורטוגזית, ישבה בעיר קהילה פורטוגזית גדולה ומבוססת. לאחר שמוזמביק קיבלה עצמאות מפורטוגל בשנת 1975, הוחלף שמה של העיר למפוטו, ותושביה הפורטוגזים נמלטו ממנה בהמוניהם.
השכלה

בעיר נמצאת אוניברסיטת אדוארדו מונדליין.
אתרים בעיר

בעיר נמצאים המוזיאון להיסטוריה של מוזמביק, המוזיאון הצבאי, וכן הקתדרלה הקתולית גבירתנו של פטימה.
ערים תאומות

ונצואלה קורו, ונצואלה
איסט לונדון

ערך זה עוסק בעיר בדרום אפריקה. אם התכוונתם למזרח לונדון, ראו .
| --- | --- |

בניין עיריית איסט-לונדון
 מדינה:  דרום אפריקה דרום אפריקה
 פרובינציה:  הכף המזרחי הכף המזרחי
 ראש העיר:  זוּקיסה פאקוּ-הובּאנה
 תאריך ייסוד:  1847
 שטח:  156.7 קמ"ר
 גובה:  48 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  267,007 (2011)
  ‑ במטרופולין:  755,200 (2011)
 קואורדינטות:  33°01′03″S 27°54′17″E﻿ / ﻿33.0175°S 27.904722222222°E﻿ / -33.0175; 27.904722222222 
 אזור זמן:  UTC +2
 http://www.buffalocity.gov.za
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת דרום אפריקה מוגדלת) פרטוריה קייפטאון בלומפונטיין יוהנסבורג דרבן פורט אליזבת נמיביה בוטסואנה זימבבואה מוזמביק לסוטו אסוואטיני האוקיינוס ההודיאיסט לונדון(למפת דרום אפריקה רגילה) פרטוריה קייפטאון בלומפונטיין יוהנסבורג דרבן פורט אליזבת נמיביה בוטסואנה זימבבואה מוזמביק לסוטו אסוואטיני האוקיינוס ההודיאיסט לונדון(למפת הכף המזרחי רגילה) בישו פורט אליזבת גרהמסטאון אומטטה גרף-ריינטאיסט לונדון(למפת הכף המזרחי מוגדלת) בישו פורט אליזבת גרהמסטאון אומטטה גרף-ריינטאיסט לונדון  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
איסט לונדון (באפריקנס: Oos-Londen; באנגלית: East London; בקוסה: eMonti) היא העיר השישית בגודלה בדרום אפריקה.
העיר, שבה כ-480 אלף תושבים, שוכנת בפרובינציית הכף המזרחי, לחופו של האוקיינוס ההודי בדרום-מזרחה של דרום אפריקה, ויחד עם שתי עיירות שכנות שצורפו אליה מוניציפלית בשנת 2000 היא מהווה רשות מקומית בשם באפלו סיטי (Buffalo City), שבה כ-880 אלף נפש. העיר יושבת בין שני נהרות: הבאפלו (Buffalo River) והנָהוּן (Nahoon River), ומהווה את נמל-הנהר היחידי בדרום אפריקה, כמו גם את המרכז העירוני השני בגודלו בפרובינציית הכף המזרחי, לאחר פורט אליזבת.
היסטוריה

באזור שפך הנהון התגלו עקבות האדם המאובנות העתיקות בעולם, עקבות ילד שהוערכו כבנות 200,000 שנה. בהיסטוריה החדשה יותר היה זה מקום ישיבתם של הקויסאנים (בני שבטי הבושמנים והקויקוי), קרוביהם של הקוסה - כיום אוכלוסיית הרוב בכף המזרחי. אזור איסט לונדון היה מקום המפגש הראשון של הלבנים (שבאו מזרחה) עם השחורים ילידי המקום, מפגש שהמשכו במלחמה טריטוריאלית. מאחז צבאי בריטי, מצודת גְלָמוֹרגן, הוקם על הבאפלו ב-1847, כשתפקידו להבטיח את האספקה לחיילים ולמתיישבים, וסביבו צמחה העיר של ימינו - ראשית בשנת 1873 כשהייתה למועצה מקומית, וב-1914 לעיר.
גרעין התיישבות הקבע הראשון שבא לעיר בעקבות התפתחותה היה של גרמנים, ושמות משפחה גרמניים באיסט לונדון, כמו גם שמות עיירות בסביבתה, עודם שכיחים.
ב-1935 הושלם מעל הנהר גשר דו-קומתי, היחיד בדרום אפריקה עד היום.
ב-1961 נוצרו משני עבריה של העיר בנטוסטנים גדולים - סיסקאי ממערב וטרנסקאי ממזרח. איסט לונדון הלבנה הייתה לאורך שנות האפרטהייד דלילה וכמעט מבודדת.
בשנת 2000 אוחדו יחד הערים קינג ויליאמז טאון, בישו ואיסט לונדון, לכדי מועצה מנהלית משותפת תחת השם באפלו סיטי - העיר על נהר הבאפלו. בישו (Bhisho) היא מאז 1994 בירת הכף המזרחי.
גאוגרפיה ואקלים

איסט לונדון שוכנת לחופי האוקיינוס ההודי באקלים סובטרופי שמדורג בין עשרת המתונים ביותר על כדור הארץ.
החודש הגשום ביותר הוא נובמבר, עם 110 מ"מ בממוצע. ינואר ופברואר הם החודשים החמים, עם 26 מעלות צלזיוס בממוצע, ויולי הוא החודש הקר, עם 10 מעלות.
העיר ממוקמת באותו קו אורך עם יוהנסבורג, במרחק אווירי של 760 ק"מ דרומה. קייפטאון מרוחקת כ-890 ק"מ ממערב, ודרבן 460 ק"מ מצפון-מזרח. פורט אליזבת' נמצאת 240 ק"מ ממערב.
כלכלה

תעשיית הרכב היא משענת מהותית ביותר לכלכלת איסט לונדון. חברת דיימלר-קרייזלר, יצרנית מרצדס, מייצאת מכאן מכוניות יוקרה לשוקי העולם. הנמל של העיר טיפל בשנת המסחר 2008/09 ב-333 אוניות במשקל סחורות כולל של קרוב ל-9 מיליון טון.
אזור הסְפר הסובב את העיר הוא מהעניים בדרום אפריקה.
דמוגרפיה

83 אחוז מאוכלוסיית באפלו סיטי הם שחורים. 10 אחוז בקירוב הם לבנים, צבעונים מונים כ-6 אחוזים, וההודים פחות מאחוז.
אתרים

שונית הנהון (Nahoon Reef) היא מאתרי הגלישה הפופולריים והטובים בדרום אפריקה, הודות לגליה.
מוזיאון איסט לונדון מציג את דג הקולאקנת הפרהיסטורי, שהוגדר בעבר כזן נכחד עד שנתגלה שוחה מול חופי אפריקה במאה העשרים.
הערות שוליים

↑  איסט לונדון במבט מקומי.
↑  נתונים מהרשות הסטטיסטית המוניציפלית של דרום אפריקה.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007557443405171  GND: 4497167-9  LCCN: n82111299  MusicBrainz: e6d3e2e8-f91e-4585-827c-e1fd2c5ac57a  NARA: 10038255  VIAF: 153629960   WorldCat (עם VIAF): 153629960
וינסנט מינלי

| --- | --- |

 לידה:  28 בפברואר 1903 שיקגו, ארצות הברית 
 פטירה:  25 ביולי 1986 (בגיל 83) בוורלי הילס, ארצות הברית 
 מקום קבורה:  פורסט לאון ממוריאל פארק 
 שם לידה:  Lester Anthony Minnelli 
 מדינה:  ארצות הברית 
 בן או בת זוג:  ג'ודי גרלנד (15 ביוני 1945–29 במרץ 1951)  Denise Hale (15 בינואר 1962–1 באוגוסט 1971)  Georgette Magnani (1 בפברואר 1954–1 בינואר 1958)  Lee Anderson (1 באפריל 1980–25 ביולי 1986) 
 צאצאים:  לייזה מינלי 
 פרסים והוקרה:  פרס גלובוס הזהב לבמאי הטוב ביותר - סרט קולנוע (1959)  פרס אוסקר לבמאי הטוב ביותר (1957)  כוכב בשדרת הכוכבים בהוליווד  פרס גילדת הבמאים האמריקנית 
 פרופיל ב-IMDb
 
וינסנט מינלי (באנגלית: Vincente Minnelli‏; 28 בפברואר 1903 – 25 ביולי 1986) היה במאי קולנוע ותיאטרון אמריקני, זוכה פרס אוסקר, שמזוהה בעיקר בזכות סרטיו המוזיקליים ובמיוחד בזכות "אמריקאי בפריז".
ביוגרפיה

מינלי נולד בשיקגו תחת השם לסטר אנטוני מינלי להורים עם שורשים איטלקים וסקוטים. אביו, וינסנט צ'ארלס מינלי, היה מנצח מוזיקלי בתיאטרון בעיר, כשבהמשך בנו, וינסנט, עבד במחלקת התלבושות של התיאטרון של שיקגו, בהמשך עבד כמעצב תפאורה עד אשר החל לביים הצגות בעצמו.
עם הרקע מהתיאטרון, נודע מינלי כבמאי סרטים המזוהה מאוד עם סרטיו, בזכות דרך עבודתו העקבית כבמאי שתמיד מביא את הניסיון שלו מהתיאטרון, במטרה למזג בין השניים. סרטו הראשון כבמאי נקרא "Cabin in the Sky", משנת 1943, שהיה עיבוד קולנועי למחזמר מברודוויי, שהפיק ארתור פריד באולפני MGM, האיש שנתן למינלי את ההזדמנות להציג את כישרונו הבימתי על מסך הקולנוע. סרט זה היה אוונגרדי לזמנו, בשל ההחלטה ללהק לסרט אך ורק שחקנים אמריקאים-אפריקאים ובהם אדי אנדרסון ולואי ארמסטרונג. שנה אחר כך ביים מינלי את "פגוש אותי בסנט לואיס", ואז התיידד עם השחקנית הצעירה ג'ודי גרלנד. הם נישאו ביוני 1945, ומנישואים אלו נולדה לייזה מינלי, שגדלה להיות זמרת ושחקנית זוכת פרס האוסקר. אף שמינלי נודע כהומוסקסואל הוא נישא גם בשנית ושמר על מערכת יחסים הדוקה וקרובה עם בתו.
הוא ביים מעל ל-30 סרטים, רובם סרטים מוזיקליים, וביניהם: "אמריקאי בפריז", זוכה שישה פרסי אוסקר, "בריגדון", שניהם בכיכובו של ג'ין קלי, "קרון הלהקה" עם פרד אסטר וסיד צ'ריס, "קיסמט", על פי המחזה זוכה פרס טוני ו"ז'יז'י" (Gigi), עליו קיבל מינלי את פרס האוסקר על הבימוי. עוד ביים מינלי את אליזבת טיילור שלוש פעמים: ב"אבי הכלה" והמשכו "הרווח הקטן של אבא" ובדרמה הרומנטית "אהבה למבוגרים בלבד", בו כיכבה לצד בעלה ריצ'רד ברטון. בין כוכביו האחרים שהופיעו בסרטיו של מינלי נמנים: פרד אסטר ב"שיגיונות זיגפלד" ו"קרון הלהקה", קתרין הפבורן בסרט המתח "מתחת לזרם", אינגריד ברגמן בדרמה על מלחמת העולם השנייה, "ארבעת פרשי האפוקליפסה", קירק דאגלס בדרמה הביוגרפית "תאווה לחיים", המבוססת על חייו של הצייר וינסנט ואן גוך, ובסרט "הרע והיפה", ג'ניפר ג'ונס בעיבוד של מינלי לרומן הידוע של גוסטב פלובר "מאדאם בובארי", גרגורי פק ב"אשת האפנה", רוברט מיצ'ם ב"הביתה מהגבעה", פרנק סינטרה ב"אחדים באו במרוצה", דבורה קר ב"תה וסימפתיה", גלן פורד ב"אבא, עליך להתחתן", "ריצ'רד וידמרק" ב"קורי העכביש, סנדרה די וקיי קנדל בבנות ה-17 מבלות, ג'ודי הולידיי ב"צלצול הפעמונים", בשבועיים בעיר זרה (1962) וברברה סטרייסנד ב"ביום בהיר ניתן לראות לנצח".
מבקריו טענו עם השנים שבסרטיו האסתטיקה גוברת על האמנות ושהדקורציה הופכת להיות העיקר. אולם כיום סרטיו נחשבים ליפים מבין הסרטים הקלאסיים, כשמינלי משמש כאחד מעמודי התווך של ז'אנר הסרטים המוזיקליים שפרחו בהוליווד, הז'אנר המזוהה יותר מכל עם הקולנוע הקלאסי.
ויקטוריה (סיישל)

| --- | --- |
חותם ויקטוריהחותם ויקטוריה
נמל ויקטוריה
נמל ויקטוריה
 מדינה:  סיישל סיישל
 על שם:  ויקטוריה, מלכת הממלכה המאוחדת 
 שטח:  20.1 קמ"ר
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  24,701 (2014)
  ‑ במטרופולין:  72,000 (2002)
 קואורדינטות:  4°37′00″S 55°27′00″E﻿ / ﻿4.6167°S 55.45°E﻿ / -4.6167; 55.45
 אזור זמן:  UTC +4
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת סיישל מוגדלת) האוקיינוס ההודי מדגסקר אטול אלדברהויקטוריה(למפת סיישל רגילה) האוקיינוס ההודי מדגסקר אטול אלדברהויקטוריה  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
מגדל השעון המרכזי של ויקטוריה
ויקטוריה (באנגלית: Victoria) (נקראת גם נמל ויקטוריה או מאהה) היא עיר הבירה של סיישל והיא נמצאת בצד הצפון-מזרחי של האי מאהה.
העיר הוקמה ב-1778, והתבססה בתחילה על המושב הבריטי הקולוניאלי. נכון לשנת 2002 אוכלוסיית העיר מונה 24,970 תושבים - כשליש מאוכלוסיית סיישל. בסמוך לעיר נמצא נמל התעופה הבינלאומי סיישל (הושלם בשנת 1971 ושופץ בשנת 2006 בעזרת מימון הבנק הערבי).
היצוא העיקרי של ויקטוריה הוא וניל, קוקוסים, שמן קוקוס, קונכיית צב, סבון וגואנו.
האטרקציות בעיר כוללות את מגדל השעון שעוצב על פי גשר ווקסהול שבלונדון, בית המשפט, הגנים הבוטניים של ויקטוריה, המוזיאון הלאומי להיסטוריה של ויקטוריה, מוזיאון ההיסטוריה הטבעית של ויקטוריה ושוק סליון סליון-קלארקה. העיר היא ביתם של האצטדיון הלאומי ומכון הפוליטכניון, בעוד שהנמל הפנימי נמצא בצמוד למזרח העיר, סביב דייגי הטונה והשימורים, המפתחים את התעשייה הראשית המקומית. אחד הגשרים הגדולים בוויקטוריה הושמד ברעידת האדמה באוקיינוס ההודי בשנת 2004.