stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
לארי קינג
קריירה

בשנת 1955, בבחרותו, עבר למיאמי, והתקבל לעבודה בתחנת רדיו מקומית קטנה (ה-WAHR) בתור עובד כללי. ב-1 במאי 1957, בעקבות פרישה של אחד משדרני התחנה, החל לעבוד כשדרן. הוא אימץ את השם "לארי קינג" בעצת מנהל התחנה, שהציע לו לבחור בשם קליט. בהמשך שידר תוכנית אירוח בתחנת רדיו אחרת (WIOD), ובמאי 1960 החל להנחות תוכנית אירוח בתחנת טלוויזיה מקומית.
ב-20 בדצמבר 1971 נעצר במיאמי באשמת גנבה, בעקבות חוב לשותפו לואיס וולפסון. בעקבות המעצר הושעה מעבודתו כמנחה. הוא עבד כמנהל יחסי ציבור בלואיזיאנה. לבסוף בוטל אישום הגנבה עקב התיישנות, וקינג הורשע ב-14 מקרים של תשלום בהמחאות ללא כיסוי.
בשנת 1978 החל להנחות תוכנית אירוח בתחנת רדיו ארצית (MRN). התוכנית, ששודרה בימים שני עד שישי משעה 12 בלילה ועד 5 וחצי בבוקר, כללה ריאיון במשך שעה וחצי ושאלות מאזינים במשך שעה וחצי. התוכנית זכתה להצלחה רבה, ושודרה עד שנת 1994. ביוני 1985 החל להנחות את תוכנית האירוח המרכזית ברשת הטלוויזיה CNN.
סגנון הראיון שלו נחשב ישיר, אך נמנע מעימותים. במהלך השנים, קינג ערך יותר מ-40 אלף ראיונות אישיים. הוא זכה בפרס פיבודי על תוכנית הרדיו (בשנת 1982) ועל תוכנית הטלוויזיה (בשנת 1992).
בתקופת מלחמת המפרץ השנייה, באפריל 2003, קינג ראיין את דימה אל-ח'טיב – כתבת ילידת-סוריה מטעם רשת התקשורת אל-ג'זירה.
ב-30 ביוני 2010 הודיע על כוונתו לפרוש משידור תוכניתו ב-CNN‏.
תוכניתו האחרונה שודרה ביום 16 בדצמבר 2010.
קריירה > דיבוב

לארי דיבב את דוריס האחות המכוערת בסרט הקומדיה "שרק 2" בגרסתו האמריקאית (בבריטניה הוקרן הסרט כשאת הדמות מדבב ג'ונתן רוס). קינג גילם דבורה בסרט האנימציה "כוורת בסרט", בסדרת האנימציה "גרוויטי פולס" כדמות אורח, והתארח גם בסדרת האנימציה "פיניאס ופרב מארחים".
חיים אישיים

קינג התגורר בלוס אנג'לס. במהלך חייו הוא נישא שמונה פעמים לשבע נשים שונות, עמן הביא לעולם חמישה ילדים. ב-2010 הגישו בקשה לגרושים הוא ורעייתו האחרונה הזמרת והשחקנית שון סאות'וויק, שלה היה נשוי במשך 20 שנה. הם השלימו, אולם באוגוסט 2019 הגישו בקשת גירושים מחדש.
קינג ביקר במדינת ישראל מספר פעמים ואף ראיין את רוב ראשי ממשלות ישראל, במהלך אותם ביקורים אף-על-פיי שבמהלך חייו הגדיר עצמו כיהודי אגנוסטי, ובראיונות אחרים כאתאיסט; ב-2017 קינג הרשה לעצמו להצהיר בראיון: "אני אוהב להיות יהודי, גאה ביהדותי, ואני אוהב ישראל".
חיים אישיים > נדבה וצדקה

קינג, שעבר בחייו כמה התקפי לב, הקים קרן תרומות לרפואת לב. אחד התורמים הבולטים לקרן הוא מנחה הטלוויזיה דייוויד לטרמן, שעבר ניתוח מעקפים בשנת 2000. קינג תרם מיליון דולר לקרן המלגות של אוניברסיטת ג'ורג' וושינגטון.
ב-2010 קינג הנחה את מרתון התרומות השנתי "To Life" של חב"ד, בלוס אנג'לס.
הוא תרם לגן הזיכרון ל-11 בספטמבר בבוורלי הילס (אנ') ושמו מוזכר על האנדרטה.
חיים אישיים > מצבו הבריאותי ופטירתו

ב-1987 שרד התקף לב קשה, ב-2017 דווח כי חלה בסרטן הריאה, וב-2019 עבר שבץ מוחי, אך את כולם קינג צלח לשרוד בכל פעם, בפרט בזכות הרפואה המדעית-המערבית-מודרנית.
קינג נפטר ב-23 בינואר 2021 בגיל 87, לאחר שחלה בנגיף הקורונה העולמית שהתפרץ גם בארצות הברית.
ביאורים

↑  מיוני 1985 ועד דצמבר 2010
הערות שוליים

↑  CNN Larry King Live – Panel Discusses Topple of Baghdad, Future of Iraq, CNN.com – Transcripts, ‏April 09, 2003
↑  עינב שיף‏, רשמית: לארי קינג עוזב את CNN, באתר וואלה, 30 ביוני 2010
↑  יונתן ריגר, ‏מר טלוויזיה של אמריקה – בביקור בישראל, באתר ‏מאקו‏, 27 באוגוסט 2015
↑  Tamar Uriel-Beeri, Larry King, legendary Jewish-American talk show host, dies at 87, The Jerusalem Post, ‏23 January 2021
↑  Larry King to Host Chabad Telethon, Chabad Lubavitch World Headquarters, ‏2010-08-29
↑  Beverly Hills 9/11 Memorial Garden - Supporters, web.archive.org, ‏2016-03-03
↑  איתי שטרן, מת לארי קינג, ממגישי הטלוויזיה הבכירים בארצות הברית, באתר הארץ, 23 בינואר 2021
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007304139905171  PLWABN: 9810572358805606  BnF: cb16523060v (data)  CANTIC: a11008258  CiNii: DA06954670  GND: 123566223  ISNI: 0000 0001 2280 8324  LCCN: n82083015  LNB: 000131412  MusicBrainz: 3e84282c-6cc5-465c-92b6-a2f1717501e5  NARA: 10569643  NDL: 00514302  NKC: xx0095465  NLK: KAC200910921  NTA: 14032965X  RERO: 02-A009215290  SNAC: w64f3444  VIAF: 62458175   WorldCat (עם VIAF): 62458175 
קינג עם אשתו השביעית שון סאות'וויק, וילדיהם, 2002
בעיית יוספוס

בעיית יוספוס היא חידה בקומבינטוריקה שלה גרסאות אחדות. החידה קרויה על שמו של יוספוס פלביוס (יוסף בן מתתיהו), שעל-פי המסופר בגרסת פסאודו-הגסיפוס, עיבוד לטיני לספרו "תולדות מלחמת היהודים עם הרומאים", בזכות פתרון חידה זו, הוא היה אחד משני הניצולים היחידים מבין 41 לוחמים יהודים שנלכדו במערה על ידי הרומאים. חבריו בחרו להתאבד ולא ליפול בשבי, ולכן הסתדרו במעגל, כך שכל לוחם שני במעגל יתאבד, עד למות כולם. יוספוס לא התלהב מהרעיון שנגזר עליו למות, ולכן חישב היכן במעגל עליו לעמוד כך שיהיה האחרון ברשימה (19).
בימי הביניים עלתה גרסה אחרת של החידה, שמופיעה בספר החידות של קלוד באשה, והוצגה קודם לכן על ידי ניקולו טרטליה: בספינה נמצאים 15 "טובים" ו-15 "רעים", ועקב סופה יש להשליך 15 נוסעים לים. יש לסדר את 30 הנוסעים במעגל, כך שאם שולפים כל אדם תשיעי מהמעגל ומשליכים אותו לים, יינצלו חייהם של כל הנוסעים ה"טובים".
על-פי האגדה פתר רבי אברהם אבן עזרא חידה זו, ובכך הציל את חייו וחיי תלמידיו.
גרסה נוספת: לאיכר עשיר היו 30 ילדים, 15 מתוכם מאשתו הראשונה, שנפטרה, ו-15 מאשתו השנייה. האשה השנייה רצתה שבנה הבכור יירש את הנחלה, ולכן פנתה לבעלה בהצעה לסדר את 30 הילדים במעגל, להתחיל בספירה מאחד מהם, ולהוציא מהמעגל כל ילד תשיעי, עד שיישאר רק ילד אחד, והוא יהיה היורש. זמן מה לאחר התחלת התהליך האיכר שם לב שכל 14 הילדים שהוצאו עד לאותו שלב הם ילדיה של אשתו הראשונה. הוא שם לב שהבא בתור לצאת הוא הילד האחרון מאשתו הראשונה, ולכן עצר את התהליך והציע שיהפכו את כיוון הספירה, החל מאותו ילד. האשה, שנדרשה להחלטה מהירה, העריכה שההסתברות לבחירת יורש שהוא פרי בטנה הוא 15 ל-16, ולכן קיבלה את ההצעה. מי נבחר להיות היורש?
הנוסח הכללי של בעיה זו הוא: n אנשים עומדים במעגל, ונתון מספר טבעי m, כך ש: 1 < m < n. מתחילים עם אדם כלשהו במעגל, ומוציאים מהמעגל כל אדם m. תהליך זה נמשך עד שנותר אדם אחד בלבד. סדר ההוצאות של האנשים נותן את תמורת יוספוס (Josephus permutation), ויש לחשב תמורה זו. דוגמה: במעגל שבעה אנשים, ומוציאים כל אדם שלישי. סדר ההוצאה הוא, משמאל לימין: {3,6,2,7,5,1,4}.
הבעיה התגלגלה גם לפתחם של העוסקים במדעי המחשב, כדוגמה לאלגוריתם, לפתרון הנאיבי יש סיבוכיות זמן ריצה ליניארית, אך ישנם אלגוריתמים הפותרים זאת בזמני ריצה נמוכים יותר.
פתרון ב #c
static int Josephusproblem(int n, int m)

{

if (n ==1){

return 1;

}

return (Josephusproblem( n-1, m)+m-1) % (n)+1;

}
לקריאה נוספת

W.W. Rouse Ball and H.S.M Coxeter, Mathematical Recreations and Essays, 13th edition, pp. 32-36
Ronald Graham, Donald Knuth, Oren Patashnik, Concrete Mathematics: A Foundation for Computer Science, Addison-Wesley, 1994, pp. 8-17
קוני צ'אנג

| --- | --- |

קוני צ'אנג בסן דייגו בשנת 2008
 לידה:  20 באוגוסט 1946 (בת 78) וושינגטון די. סי., ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 השכלה:  אוניברסיטת מרילנד
 תקופת הפעילות:  מ-1972
 עיסוק:  שדרנית טלוויזיה, כתבת, עיתונאית
 
קונסטנס יו-הואה צ'אנג (באנגלית: Constance Yu-Hwa Chung, בסינית מסורתית: 宗毓華, בסינית מפושטת: 宗毓华; נולדה
ב-20 באוגוסט 1946 בוושינגטון די. סי., ארצות הברית) היא עיתונאית יהודיה אמריקאית, גיורת. צ'אנג הייתה מגישה וכתבת עבור רשתות הטלוויזיה: NBC, CBS, ABC, CNN, ו-MSNBC.
כמה ממושאי הראיונות המפורסמים יותר שלה היו נציג בית הנבחרים של ארצות הברית גארי קונדיט לאחר היעלמה של המתמחה שלו צ'נדרה אן לוי. ושחקן כדורסל מג'יק ג'ונסון מייד לאחר שהודיע שהוא חולה בנגיף HIV. ב-1993 הצטרפה לדן ראד'ר בהגשת מהדורת החדשות של רשת CBS, ובכך הפכה לאישה השנייה שמגישה במשותף מהדורת חדשות מרכזית בארצות הברית, ברשת שידור ארצית.
ביוגרפיה > ילדות ונעורים

צ'אנג נולדה בוושינגטון די. סי. כצעירה ביותר במשפחה מהגרים טריים מסין בת עשרה ילדים. אביה, ויליאם לינג צ'אנג היה קצין מודיעין בממשלה הסינית וחמישה מאחיה מתו בזמן מלחמה. היא סיימה את בית הספר התיכון מונטגומרי בלייר בסילבר ספרינג, מרילנד וסיימה תואר בעיתונאות באוניברסיטת מרילנד ב-1969.
ביוגרפיה > קריירה

בשנת 1972, החלה לעבוד ברשת הטלוויזיה CBS ככתבת בעיר וושינגטון עבור חדשות הערב בהגשת וולטר קרונקייט, במהלך פרשת ווטרגייט. אחר כך עברה צ'ונג להגיש את מהדורת חדשות הערב של ערוץ KNXT (כיום KCBS-TV), התחנה שהייתה בבעלותה ובניהולה של CBS בלוס אנג'לס. צ'ונג גם הגישה את עדכוני חדשות הפריים-טיים של הרשת (CBS Newsbreak) עבור תחנות החוף המערבי מאולפני KNXT בכיכר קולומביה במהלך כהונתה שם.
בשנת 1983, צ'ונג עברה לרשת NBC כמגישת תוכנית הבוקר NBC News at Sunrise. היא גם הייתה מגישת מהדורת השבת של NBC Nightly News.
בשנת 1989, חזרה צ'ונג ל-CBS, שם היא הנחתה את התוכנית "ליל שבת עם קוני צ'ונג" (ששמה שונה מאוחר יותר ל-"פנים אל פנים עם קוני צ'ונג"), במסגרת תוכנית זו ערכה ריאיון עם השחקן מרלון ברנדו, לראשונה לאחר 16 שנים בהן סירב לתת ראיונות לתקשורת. ב-1 ביוני 1993, היא הפכה לאישה השנייה (אחרי ברברה וולטרס עם ABC ב-1976) שהגישה את שידור החדשות הארצי בימי חול של רשת גדולה. לאחר שנתיים פוטרה בעקבות ראיון תוקפני עם כבאי בזמן ניסיונות החילוץ לאחר הפיגוע באוקלהומה סיטי ולאחר ראיון עם אמו של ניוט גינגריץ' שם לחצה עליה לחוות את דעותיה על הילרי קלינטון.
בראיון שערכה ב-5 בינואר 1995 עם קתלין גינגריץ', אמו של הפוליטיקאי הרפובליקאי ניוט גינגריץ', אמרה גברת גינגריץ' שהיא לא יכולה לומר מה בנה חושב על הגברת הראשונה הילרי קלינטון בשידור. צ'ונג ביקשה מממנה "פשוט ללחוש לי את זה, רק בינך לביני", ועוצמת המיקרופון של גברת גינגריץ' הוגברה כשהיא ענתה "הוא חושב שהיא כלבה". אנשים רבים פירשו את הצעתה של צ'אנג שאם גברת גינגריץ' תלחש את ההצהרה הזו, יובטח שההצהרה לא תיעוד, והיא קיבלה ביקרות שליליות רבות על כך.
כמה חודשים לאחר מכן, בעקבות הפיגוע באוקלהומה סיטי, באפריל 1995, צ'אנג ספגה ביקורת רבה על סרקזם כששאלה את דובר מכבי האש של אוקלהומה סיטי, "האם מחלקת הכבאות של אוקלהומה סיטי יכולה להתמודד עם המצב?" רבים מתושבי אוקלהומה הרגישו שהשאלה לא הייתה רגישה למצב. ואלפי צופים באוקלהומה ובמקומות אחרים התקשרו וכתבו מכתבי מחאה על טון השאלות שלה. כתוצאה מכך, לאחר סערה ציבורית, ניתנה לה הבחירה להתפטר או לעבור תפקיד והיא החליטה לעזוב.
בשנת 1997, צ'אנג עברה ל-ABC News ככתבת בתוכנית ב-20/20, ומנחה שותפה של מהדורת יום שני של התוכנית לצד צ'ארלס גיבסון.
בשנת 2002, עברה להנחות תוכנית משלה ב-CNN בשם Connie Chung Tonight, שעליה שילמו לה 2 מיליון דולר בשנה. התוכנית קיבלה ביקורות שליליות. CNN שינתה אחר כך את התוכנית שלה משידור חי לשידור מוקלט. התוכנית הושעתה לאחר שהחלה מלחמת עיראק ב-2003. לאחר ש-CNN חידשה את השידורים הרגילים שלה, צ'אנג ביקשה מ-CNN לחדש את שידור התוכנית שלה בהקדם האפשרי. הרשת הגיבה בביטולה, אף על פי שחוזהה טרם פג. בראיון, מייסד CNN, טד טרנר, כינה את התוכנית "פשוט נוראית".
חיים אישיים

ב-1984 התגיירה ונישאה למנחה הטלוויזיה מורי פוביץ'. צ'ינג מגדירה את עצמה כיהודיה אדוקה, שומרת כשרות. ב-1995 אימצו הזוג את בנם מת'יו.
הערות שוליים

↑  שירות "הארץ", קונדיט: אין לי כל קשר להיעלמותה של צ'נדרה לוי, באתר הארץ, 24 באוגוסט 2001
נתן גוטמן, גארי קונדיט מנסה לטהר את שמו: ניסיתי לסייע באיתור צ'נדרה לוי, באתר הארץ, 24 באוגוסט 2001
↑  תרצה הכטר, News1, תוכנית החדשות המרכזית - "כבר לא ביג דיל"?, באתר News1 מחלקה ראשונה, 6 ביוני 2011
1 2  רון מיברג, מבחינתו של ברנדו היא היתה עינוי סיני, חדשות, 28 בפברואר 1990
↑  ⁨לאחר 16 שנות שתיקה הסכים מרלון ברנדו להתראיין בטלוויזיה האמריקנית, חדשות, 2 באוקטובר 1989
↑  קוני צ'אנג עוברת לסי-אן-אן, באתר הארץ, 23 בינואר 2002
מרב יודילוביץ', CNN גייסה את קוני צ'אנג; פוקס את הראלדו, באתר ynet, 26 ביוני 2002
↑  Ynet, CNN פיטרה את קוני צ'אנג, באתר ynet, 27 במרץ 2003

כללי, המגישה קוני צ'אנג עוזבת את רשת סי-אן-אן, באתר הארץ, 26 במרץ 2003
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007359722005171  ISNI: 0000 0000 4822 0679  LCCN: no2004079256  MusicBrainz: bc2297d5-2352-44f3-8d38-a1e47311b708  SNAC: w67d4rn8  VIAF: 16939391   WorldCat (עם VIAF): 16939391
אהרן יריב

אהרן יריב (רבינוביץ') (20 בדצמבר 1920 – 7 במאי 1994) היה אלוף בצה"ל, ראש אמ"ן, חבר הכנסת ושר בממשלות ישראל.
ביוגרפיה

יריב נולד במוסקבה במשפחתו של חיים רבינוביץ, רופא יליד לטביה. כעבור שנה עזבה משפחתו את רוסיה לברלין. בשנת 1924 הם עברו ללטביה (שהייתה אז מדינה עצמאית). בשנת 1935 עלה אהרן יריב עם כל המשפחה לארץ ישראל. בארץ למד בבית הספר התיכון החקלאי פרדס חנה. הוא היה חבר קיבוץ גבע בשנים 1940 עד 1941.
ביוגרפיה > שירות צבאי

יריב החל את שירותו הצבאי בהגנה בשנת 1938 ובשנת 1941 התגייס לצבא הבריטי, בו הגיע לדרגת סרן. לאחר מלחמת העולם השנייה היה פעיל בהצלת פליטים יהודים ועסק ברכש. ב-1946 נבחר להשתתף במחזור הראשון של בית הספר לדיפלומטים שהקימה הסוכנות היהודית. בשנת 1947 חזר לשירות בהגנה כשלישו של יעקב דורי, מפקד ההגנה. עם הקמת צה"ל (1948) מונה לסגן מפקד גדוד בחטיבת אלכסנדרוני ולאחר מכן באותה שנה למפקד גדוד 21 בחטיבת כרמלי. בתפקידו כמג"ד (מפקד גדוד) השתתף בקרבות בצפון ובכיבוש נצרת במהלך מלחמת העצמאות.
בשנת 1951 מונה לראש ענף במחלקת המבצעים במטכ"ל, ושנה לאחר מכן מונה לראש צוות ההקמה של המכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה והיה למפקדו הראשון של בית הספר בין השנים 1954–1956. לאחר מכן שירת כראש מטה פיקוד המרכז. בין השנים 1957–1960 שירת כנספח הצבאי בארצות הברית וקנדה.
באפריל 1960 מונה למפקד חטיבת גולני, באוגוסט 1961 מונה לעוזר ראש אגף המודיעין. בינואר 1964 מונה לראש אמ"ן, ושירת בתפקיד עד 1972 (תקופת הכהונה הארוכה ביותר של ראש אמ"ן). כיהן כראש האגף במלחמת ששת הימים. באוקטובר 1972, לאחר טבח הספורטאים באולימפיאדת מינכן, מונה ליועץ ראש הממשלה גולדה מאיר לענייני טרור.
ביוגרפיה > לאחר הפרישה מצה"ל

בזמן מלחמת יום הכיפורים, בשנת 1973, גויס כעוזר מיוחד לרמטכ”ל, ולאחר מכן עמד בראש צוות המשא ומתן עם המצרים בקילומטר ה-101 לייצוב הפסקת האש. שיחות אלו היו השיחות הישירות הרשמיות הראשונות בין ישראל ומצרים מאז הסכמי שביתת הנשק ב-1949. ב-11 בנובמבר 1973 חתם יריב עם מוחמד עבד אל-ע'ני אל-גמאסי על הסכם שש הנקודות, בו נקבעה המסגרת לדיונים על הפרדת הכוחות, חילופי שבויים, המשך האספקה לארמייה השלישית המצרית המכותרת והסרת ההסגר המצרי שהוטל בתחילת המלחמה במצרי באב אל מנדב בים סוף. ההסכם הוביל להסכם הפרדת הכוחות בין ישראל למצרים בינואר 1974.
לאחר פרישתו מצה"ל, הצטרף למפלגת העבודה, שהייתה חלק מרשימת המערך. יריב כיהן כחבר הכנסת מטעם "המערך" בכנסת השמינית (בשנים 1977–1974). הוא שימש שר התחבורה בממשלת גולדה מאיר קצרת הימים, ושר ההסברה בממשלת יצחק רבין הראשונה.
בשנת 1974 הגה, יחד עם שר הבריאות ויקטור שם טוב, את נוסחת יריב - שם טוב, שבה קראו למדינת ישראל להכיר באש"ף ולנהל משא ומתן לשלום עם הפלסטינים.
בפברואר 1975 התפטר מהממשלה לאחר שלא התקבלו רעיונותיו המדיניים. במאי 1977, ערב הבחירות, התפטר מהכנסת והצטרף לתנועה הדמוקרטית לשינוי (ד"ש). מאוחר יותר שב למפלגת העבודה.
משנת 1977 ועד מותו ב-1994 עמד בראש מרכז יפה למחקרים אסטרטגיים באוניברסיטת תל אביב. בין השנים 1984–1986 עמד בראש ועדות שבחנו את מבנה קהילת המודיעין הישראלית. בשנת 1988 ייסד את המועצה לשלום ולביטחון.
עמדותיו

יריב השתייך לאגף ה"יוני" במפלגת העבודה. בתקופת כהונתו בחבר הכנסת ושר בממשלת ישראל גיבש עם ויקטור שם-טוב את נוסחת יריב - שם טוב, הקוראת לניהול משא-ומתן עם הפלסטינים, אולם היא לא התקבלה על דעת הממשלה.
יריב סבר שלאחר טבח הספורטאים במינכן לא הייתה לישראל ברירה אלא להנהיג מדיניות חיסולים כדי לעצור את הטרור הפלסטיני.
משפחתו

יריב היה נשוי לנחמה ואב לאסף. התגורר ברמת השרון. אחיו היה גוטמן רבינוביץ, מנהלו לשעבר של העיתון מעריב במשך שנים רבות, אחיינו הוא פרופסור איתמר רבינוביץ, לשעבר שגריר ישראל בארצות הברית ונשיא אוניברסיטת תל אביב.
גלריה

אהרן יריב עם סא"ל ראובן אשכנזי, ראש המודיעין הימי, 1966.
אלוף אהרון יריב מלווה את ראש הממשלה, גולדה מאיר בביקור בבסיס 8200 בסיני, 1972.
אהרון יריב מארח במכון למחקרי ביטחון לאומי רב שיח מוקלט לגלי צה"ל – חמש עשרה שנים למלחמת ששת הימים. 1982.
אהרון יריב מעניק פרס פרלמן לתקשורת צבאית לכתב הטלוויזיה איתן אורן, 1987.
לקריאה נוספת

עמוס גלבוע, "מר מודיעין", ידיעות ספרים, 2013.
אפרים לפיד, לוחמי הסתר – המודיעין הישראלי מבט מבפנים, ידיעות ספרים, 2017.
ביאורים

↑  מימין דן אבידן (יושב בצד), עיתונאי "דבר"; אל"מ זלמן ז'מקה גנדלר, תא"ל יהושע בר מסדה, אל"מ חגי מן, מוסתר תא"ל ישעיהו ברקת, אהרון יריב, מראיין אל"מ אפרים לפיד, לידו ערד ניר מגלי צה"ל.
↑  מימין: איתן אורן, כתב הטלוויזיה הישראלית, תא"ל אפרים לפיד, דובר צה"ל; אלוף בדימוס אהרון יריב, יו"ר ועדת השופטים לפרס.
הערות שוליים

↑  אהרן יריב - ראש אמ"ן החדש, הצופה, 1 בינואר 1964
↑  אלוף בר־לב – ראש אג"ם; אל"מ יריב – ראש אמ"ן; אלוף עמית לתפקיד ממלכתי בכיר, על המשמר, 1 בינואר 1964, המשך
↑  חגי אשד, אהרן יריב מונה יועץ ראש הממשלה לתפקידים מיוחדים, דבר, 2 באוקטובר 1972
↑  אלופים במילואים גוייסו לצה"ל, הארץ, 12 באוקטובר 1973
↑  Mati Alon, The Unavoidable Surgery, Trafford Publishing, 2004, page 25
↑
↑  יוסי ורטר, 11 אלופים בכנס: ויתור על שטחים לא יפגע בביטחון, חדשות, 31 במרץ 1988
↑  Simon Reeve, One day in September, Arcade Publishing, 2000, page 161
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007451183605171  BnF: cb165195327 (data)  GND: 1046851683  ISNI: 0000 0001 2038 3801  LCCN: n88282187  LNB: 000263488  SUDOC: 182490289  VIAF: 171269109   WorldCat (עם VIAF): 171269109
הלל צייטלין

| --- | --- |

הלל צייטלין
 לידה:  1871 קורמה, בלארוס 
 נרצח:  11 בספטמבר 1942 (בגיל 71 בערך) גטו ורשה, גנרלגוברנמן 
 מדינה:  פולין 
 שפות היצירה:  פולנית, עברית, יידיש 
 צאצאים:  אהרן צייטלין 
 
הלל צייטלין (תרל"א, 1871 – כ"ט באלול תש"ב, 11 בספטמבר 1942) היה הוגה דעות, מיסטיקן, סופר ופובליציסט יהודי, שכתב בעברית וביידיש. נרצח בשואה.
ביוגרפיה

צייטלין נולד בעיירה קורמה שבפלך מוהילב למשפחה חב"דית מזרם חסידות קאפוסט. עוד בילדותו התבלט כעילוי. בגיל 15 התייתם מאביו והחל לשמש כמורה לעברית. צייטלין הצעיר קרא ספרות מגוונת: פילוסופים יהודים כגון הרמב"ם, רומנים של סופרי דורו כגון לב טולסטוי, דוסטויבסקי, מבקר הספרות לב שסטוב (שצייטלין כתב עליו רבות), ספרי ביקורת המקרא, פילוסופיה קלאסית, מזרחית (בודהיזם) ומודרנית, בפרט שפינוזה וניטשה. היחשפותו לספרות זו הביאה אותו לספקות קשים באמונה, גם אם מעולם לא נטש את הזיקה לדת.
בתחילה תמך צייטלין בציונות המדינית ההרצליינית ואף שימש כציר של ציוני הומל בקונגרס הציוני החמישי בשנת 1901. בקונגרס ניהל יומן (שפרסם לאחר מכן) שם הוא מותח ביקורת חריפה על 'ציוני ציון' כלשונו, שלא הסכימו להתיישבות בארץ אחרת פרט לארץ ישראל. בעקבות "קונגרס אוגנדה" בשנת 1903, שבו נדחתה תוכנית אוגנדה, עזב צייטלין בתסכול את הציונות והצטרף לתנועה הטריטוריאליסטית של ישראל זנגוויל שגרסה "ארץ כלשהי" ולאו דווקא ארץ ישראל. אחרי הקונגרס פורסם בירחון הזמן בשנת 1905 מעין עוד יומן על שהותו בקונגרס. גם שם טען נגד המתנגדים לתוכנית. צייטלין סבר שהציונות מתעלמת מחומרת מצבם וסבלם של המוני היהודים במזרח אירופה. פרעות קישינב ופרעות הומל שפרצו באותה תקופה חיזקו אותו בעמדתו. עמדותיו כלפי הציוניות היו תנודתיות. משנות השלושים הציע חזון לאומי-מיסטי שכלל בתוכו ניסיון של תחיית מה שכינה "חסידות הבעש"ט".
צייטלין כתב מונוגרפיות על ניטשה, שפינוזה ורבי נחמן מברסלב. בין השאר פרסם מאמר מקיף בכתב העת 'השילוח' על הטוב והרע על-פי השקפות חכמי ישראל וחכמי העמים, שנדפסה לימים כמונוגרפיה בפני עצמה.
כתיבתו הפובליציסטית מאופיינת בחיפוש רוחני מתמיד וניכרת בה מעורבותו הרגשית של צייטלין בסבל של בני עמו. לאחר מלחמת העולם הראשונה (שאותה ראה כביטוי אפוקליפטי של עקבי המשיח) החל צייטלין לחזור לאמונה. תהליך זה בא לידי ביטוי במאמרים שפרסם כמו "ביקורת האדם" ובו הוא מבקר את תפיסתו של ניטשה בדבר האדם העליון והחל להציג תאולוגיה רליגיוזית-משיחית מורכבת משלו. צייטלין פרסם מאמרים רבים על החסידות (ובייחוד על ר' נחמן מברסלב ועל חסידות חב"ד), המשיך להציג הגות עצמאית, ואף פרסם תפילות וקטעים ספרותיים שונים פרי עטו. בשנת 1921 פרסם מאמר שבו הספיד את חברו יוסף חיים ברנר שנרצח עם חבריו בפרעות תרפ"א. ב-1922 הזכיר בספרו "אלף-בית של יהדות" את גדולי הרפורמים, הרבנים גייגר ושמואל הולדהיים, כמי שהיו "אישים גדולים באמת, שהחדשנים בימינו אפילו שיחת חולין שלהם לא יבינו". בשנת 1924 ביקר בארץ, ובין השאר נפגש עם רבנים.
בתקופת מלחמת העולם השנייה שהה בוורשה. במכתב מ-1940 כותב רבי יוסף יצחק שניאורסון לרב יצחק אייזיק הלוי הרצוג: "כיומיים טרם עזבי את ווארשא ביקרני ידידי הסופר המפורסם הישיש ר' הלל שי' צייטלין, ויבקשני בדמעות על עיניו לבקש את כת"ר בשמו, שכת"ר ישתדל אצל הסוכנות – שהוא אחד מחבריה – לשלוח לו סרטיפיקט, כי מצבו בגשם וברוח מסוכן הוא. וגם אני מצדי מבקש את כת"ר בזה".
צייטלין נשלח לטרבלינקה על ידי הנאצים ב-11 בספטמבר 1942, ערב ראש השנה תש"ג. על פי האגדה אחז בספר הזוהר והיה עטור בטלית ותפילין, כשהעלו אותו לקרון. כל משפחתו הקרובה נרצחה אף היא בשואה, ורק בנו, אהרן, נותר בחיים, מאחר שבאותה תקופה היה מצוי בארצות הברית.
צייטלין פרסם אלפי מאמרים בעיתונות היידיש, כתב עשרות מאמרים עבריים ופרסם קרוב לשלושים ספרים. רק מעט ממכלול זה קובץ אחרי מותו. על שמו קרוי התיכון הדתי צייטלין והרחוב בו שוכן בית הספר בתל אביב.
משפחתו

אשתו, אסתר, נפטרה מהתקף לב באומשלגפלץ.
בניו, אהרן צייטלין (1898–1973); ואלחנן צייטלין (1902–1942) שנספה בשואה, היו אף הם סופרים. לצייטלין הייתה בת נוספת, שנפטרה לפני השואה.
מספריו

הלל צייטלין, ברוך שפינוזה, יצא במקור בתר"ס. סריקה של מהדורת תרפ"ח (מאגר ספרים הסרוקים של הספרייה הלאומית של פולין)
הלל צייטלין, החסידות לשיטותיה וזרמיה, ורשה תר"ע (מאגר ספרים הסרוקים של הספרייה הלאומית של פולין)
הלל צייטלין, כתבים נבחרים, כרך ראשון: הטוב והרע, ורשה: הוצאת תושיה, תר"ע; כרך שני (חלק ראשון): מחשבה ושירה, ורשה: הוצאת תושיה, תרע"א; כרך שני (חלק שני), מחשבה ושירה, ורשה: הוצאת תושיה, תרע"ב
הלל צייטלין, ספרן של יחידים, ורשה תרפ"ח (מאגר הספרים הסרוקים של הספרייה הלאומית של פולין)
הלל צייטלין, דבר לעמים, ורשה תרפ"ח (מאגר ספרים הסרוקים של הספרייה הלאומית של פולין)
הלל צייטלין, דממה וקול, ורשה תרצ"ו (מאגר הספרים הסרוקים של הספרייה הלאומית של פולין)
הלל צייטלין,  אורו של משיח בתורת הברסלבי ורשה, ה'תרצ"ו (סרוק בספרייה הלאומית)
מספריו בהוצאות חדשות

הלל צייטלין, בפרדס החסידות והקבלה, תל אביב: הוצאת יבנה,תש"ך (מהדורה מעובדת ומצונזרת בעריכת אהרן צייטלין)
הלל צייטלין, על גבול שני עולמות, תל אביב: הוצאת יבנה, תשכ"ה (מהדורה מעובדת ומצונזרת בעריכת אהרן צייטלין)
הלל צייטלין, ספרן של יחידים: כתבים מקובצים, ירושלים: מוסד הרב קוק, תש"ם
הלל צייטלין, אל"ף בי"ת של יהדות, ירושלים מוסד הרב קוק, תשמ"ג
רבי נחמן מברסלב: צער העולם וכסופי משיח – שתי מסות מאת הלל צייטלין, הקדמה וההדרה: יונתן מאיר, יריעות, ה, הוצאת אורנה הס ומוסד ביאליק, ירושלים תשס"ו (מהדורה מדעית)
הלל צייטלין, הטוב והרע על פי השקפת חכמי ישראל וחכמי העמים, ירושלים: הוצאת הולצר, תשע"ז (הדפסה מחודשת של נוסח ורשה תר"ע)
הלל צייטלן, כוונות וייחודים (מחשבה ושירה), ירושלים: הוצאת הולצר, ירושלים, תשע"ח (הדפסה מחודשת של נוסח ורשה תרע"א-תרע"ב)
הלל צייטלין, מבוא לחסידות ולדרכה של חב"ד, בעריכת לוי יצחק הולצמן, ירושלים, תשע"ח (כולל 3 חיבורים, מתורגם בחלקו לראשונה מיידיש. מהדורה חב"דית)
הלל, צייטלין, בפרדס הקבלה, בעריכת לוי יצחק הולצמן, ירושלים, תשע"ט (ההדרה מחודשת עם נספח על תרגום הקדמת הזוהר. מהדורה חב"דית)
הלל צייטלין, בפרדס החסידות, בעריכת לוי יצחק הולצמן, ירושלים, תשע"ט (אסופת מאמרים מהעיתונות ומספריו, מתורגם בחלקו לראשונה מיידיש. מהדורה חב"דית)
הלל צייטלין, בעקבות צדיק הדורות: חייו ותורתו של רבי נחמן מברסלב, בעריכת לוי יצחק הולצמן, ירושלים, תש"פ (כולל 3 חיבורים, מתורגם בחלקו לראשונה מיידיש. מהדורה חב"דית)
הלל צייטלין, געגועים ליופי: שלוש מסות, בעריכת יונתן מאיר ולי ברטוב, ירושלים וברלין: ספרי בלימה, תש"פ; הדפסה שנייה: תשפ"ב (מהדורה מדעית)
הלל צייטלין, בחביון הנשמה: שלוש מסות, בעריכת יונתן מאיר וסאם גלובר-זמרה, ירושלים וברלין: ספרי בלימה, תש"פ; הדפסה שנייה: תשפ"ב (מהדורה מדעית)
הלל צייטלין, עמקי תהום: שלוש מסות [על ניטשה, שסטוב וברנר], בעריכת יונתן מאיר ולי ברטוב, ירושלים וברלין: ספרי בלימה, תשפ"ה (מהדורה מדעית).
הלל צייטלין, יחידים: שלוש קריאות, בעריכת יונתן מאיר וסאם גלובר, ירושלים וברלין: ספרי בלימה, תשפ"ה (מהדורה מדעית).
ראו גם

המרכז הספרותי העברי בורשה
לקריאה נוספת > ספרים

ספר צייטלין, אסופת מאמרי הערכה והגות על צייטלין, בזמן שלא היה ידוע אם הם לזכרו או ליובל השבעים שלו, הוצאת הספרים הארץ ישראלית ירושלים תש"ה.
שמחה בונם אורבאך, תולדות נשמה אחת: הלל צייטלין, האיש ומשנתו, ירושלים: שם ויפת, תשי"ג 1953.
שרגא בר סלע, בין סער לדממה: חייו ומשנתו של הלל צייטלין, תל אביב תשנ"ט.
עוז בלומן, איש משורש נביא - הממד האתי בבקשת האלוהים של הלל צייטלין, הוצאת אדרא, 2023.