stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יוסף רובין
קורות חיים

יוסף רובין נולד ב-1913 בגליציה, ובצעירותו היגר לארגנטינה ושם גדל.
את עבודתו החינוכית החל כמורה עברי בעיירה קטנה, ועד מהרה עלה מתפקיד מורה למפקח ולמנהל. ניהל בתי ספר בעברית וביידיש. כשנוסד המכון ללימודי היהדות בבואנוס איירס, היה למורה להיסטוריה במוסד. במקביל היה פעיל באיחוד העולמי פועלי ציון – צ"ס – התאחדות ופרסם מאמרים עיוניים בביטאונו "אונזער צייט" (יידיש: 'זמננו'), וכיהן כסגן נשיא ההסתדרות העברית בארגנטינה.
ב-1950, לאחר קום מדינת ישראל, עלה אליה עם משפחתו בעלייה ההמונית. בארץ היה לפעיל בתנועת המושבים, ובמשך כ-25 שנה היה עורך ביטאון תנועת המושבים, "תלמים", וביטאון הנוער של התנועה, "מענית" (שהחל להופיע ב-1954). ערך עשרות ספרים וחוברות בנושאי המושב ואנשיו.
בנוסף, תרגם לעברית מספרות ספרד ואמריקה הלטינית.
יוסף רובין נפטר ב-1978, בגיל 65. הובא למנוחות בבית הקברות בראשון לציון.
הניח אישה, שתי בנות ובן.
פרסומיו > תרגום

יוסף רובין (ערך והתקין), מבחר הספור הספרדי: (ספרד וארצות אמריקה הלטינית), תל אביב: הדר ('עם עם וספוריו'), תשט"ז.
וו' בלאסקו איבניאז (אנ'), ליאונורה; מספרדית: י' רובין, תל אביב: הדר, תשי"ט. (רומן)
מיגל דה אונאמונו, ערפל; תורגם מספרדית בידי יוסף רובין, תל אביב: עם עובד ('ספריה לעם'), תש"ך. (רומן) (Niebla)
רומולו גאליאגוס (אנ'), דוניה בארבארה; תרגם מספרדית: יוסף רובין, תל אביב: עמיחי ('מועדון הרומן המובחר'), תשכ"ג. (Rómulo Gallegos)
שלום עליכם, לשם מה צריכים היהודים ארץ משלהם; תרגמו: י"ד ברקוביץ, אליאב ליואי, יוסף רובין, תל אביב: דביר; בית שלום עליכם, 1981.
פרסומיו > עריכה

יוסף רובין (עורך), עשור למושבי העולים: קובץ, תל אביב: תנועת מושבי העובדים בישראל, תשי"ט.
יוסף רובין (הביא לבית הדפוס), בית בישראל: אליהו ובתיה דיין, תל אביב: הוצאת המשפחה (דפוס ישראל), [?-1963].
יוסף רובין (הכין וערך), דרכי למושב: קובץ, תל אביב: תנועת מושבי העובדים בישראל, תשכ"ד 1964.
יוסף רובין (עורך), דובּוסַרי: ספר זיכרון / דובאָסאר: יזכור בוך, תל אביב: ארגון יוצאי דובוסרי באמריקה, ארגנטינה וישראל, תשכ"ו 1965. (ספר יזכור לקהילת דובוסרי, בספריית העיר ניו יורק)
יוסף רובין (ערך והביא לדפוס), צבי יהודה: חייו ופעלו: מבחר מאמרים, דברים שבעל פה, זכרונות ומכתבים, הערכות על אישיותו, תל אביב: המשפחה – בחסותן של תנועת המושבים וקרן המושבים, תשכ"ו.
עמי אסף, מבחר מאמרים: דברים שבעל-פה, מכתבים; ערך והביא לדפוס: יוסף רובין, תל אביב: תנועת מושבי העובדים בישראל, תשכ"ט 1968.
יוסף רובין (ערך והביא לדפוס), מושבי עובדים: אנתולוגיה, 4 כרכים, תל אביב: תנועת מושבי העובדים בישראל, תשכ"ט–תשל"ח.
בנימין הלוי: עליו, מעטו; [ערך והביא לדפוס: יוסף רובין], מושב העובדים כפר יהושע: [חמו"ל], תש"ל 1969.
דורה רובין, בתקופה סוררת: קובץ; עורך: רובין יוסף; המתרגמים: נעמי קברניט, שלמה ביינישביץ, קריית מוצקין: : [חמו"ל], 1972.
י' רובין (עורך), סטביסק: ספר זיכרון / סטאוויסק יזכור-בוך, תל אביב: ארגון יוצאי סטביסק בישראל, תשל"ג. (ספר יזכור לקהילת סטביסק, בספריית העיר ניו יורק)
יוסף רובין (ערך והביא לדפוס), בלז: ספר זיכרון / בעלז יזכור-בוך, תל אביב: ארגון יוצאי בלז והסביבה בישראל בעזרת יהודי בלז באמריקה, תשל"ד. (ספר יזכור לקהילת בלז, בספריית העיר ניו יורק)
יוסף רובין (עורך), ראובן קלובוק (1899–1974): עליו, מעטו, תל אביב: הוצאת י"ל פרץ בסיוע המשפחה ותנועת המושבים, תשל"ה.
אהרן אלפרין, דר. נחום גולדמן; תרגם: יוסף רובין, תל אביב: הקונגרס היהודי העולמי, תשל"ח.
בנימין [בנימיני], בעט ובאת: 1888–1974; [עריכת המאמרים: יוסף רובין], נהלל: המשפחה, תשמ"ד 1983.
הערות שוליים

1 2 3 4  דרום (ירחון ההסתדרות העברית בארגנטינה, בואנוס איירס), 1950.
↑  יוסף רובין הובא למנוחות, דבר, 31 במאי 1978.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007303433605171  PLWABN: 9810621156905606  GND: 1132354625  ISNI: 0000 0000 6875 8767  LCCN: n2017015870  NTA: 303458240  SUDOC: 234460873  VIAF: 97344925   WorldCat (עם VIAF): 97344925
שמורת טבע אירוס הדור מנרה

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 סוג:  שמורת טבע
 תאריך הכרזה:  2009 
 נתונים ומידות
 שטח:  683 דונם
 מיקום
 מדינה:  ישראל ישראל
 מיקום:  אצבע הגליל 
 קואורדינטות:  33°10′52″N 35°32′31″E﻿ / ﻿33.181166113132°N 35.541953371931°E﻿ / 33.181166113132; 35.541953371931
  (למפת אצבע הגליל מוגדלת) שמורת טבע אירוס הדור מנרה(למפת אצבע הגליל רגילה) שמורת טבע אירוס הדור מנרה(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום שמורת טבע אירוס הדור מנרה(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום שמורת טבע אירוס הדור מנרה
 
שמורת טבע אירוס הדור מנרה היא שמורת טבע ברכס רמים בו גדל אירוס הדור.
תיאור השמורה

השמורה נמצאת דרומית לקיבוץ מנרה בין כביש 886 וגבול ישראל–לבנון, ובין מטעי מנרה בצפון לשמורת הר נזר בדרום, על שטח של 683 דונם.
היסטוריה

לקראת נסיגת צה"ל מלבנון בשנת 2000 נעשה סקר של גבול ישראל לבנון ונמצא מרבד של אירוס הדור שלא היה מוכר עד אז. חובבי טבע שכנעו את הרשויות שלא להקים על מרבד האירוס ההדור מוצב צבאי ובמקום זאת הוגשה תוכנית לשמורת טבע שאושרה ב-26 בדצמבר 2007. השטח הוכרז כשמורת טבע במרץ 2009
הערות שוליים

↑  אכרזת גנים לאומיים, שמורות טבע, אתרים לאומיים ואתרי הנצחה (שמורת טבע אירוס הדור מנרה לפי תוכנית מס' ג/13906, התשס"ט-2009), קובץ התקנות 6769, ה' בניסן התשס"ט, 30 במרץ 2009
|  שמורות טבע בישראל |
| --- | --- | --- |
| הגולן | אירוס הביצות נוב • אלי על • בריכת בראון • גמלא • הר אביטל • הר חרמון • הר חרמונית • הר פרס • הר שיפון • יער אודם • יער יהודיה • נחל גילבון • נחל משושים • נחל הבניאס • מג'רסה • סוסיתא |  |
| צפון | אבוקה • אלון • אלונה • אלוני אבא • אלוני בית קשת • נחל בית העמק • בריכת פסוטה • אלוני ברעם • אלוני יצחק • בוריקה • גאון הירדן •  החולה • הר ארבל • הר חורשן • הר יונה • הר מירון • הר שכניה • חוטם הכרמל • חוף דור-הבונים • חורבת קרתא • חורשת טל • חי-בר כרמל • מערת פער •  נחל בזק • נחל בצת • נחל דישון • נחל הקיבוצים • נחל כזיב • נחל מערות • נחל עמוד • נחל ראש פינה • נחל שניר • נחל שרך • נחל תבור • נחל תות • נחל עיון • עין אפק • עין ארובות • עין נוטרה • עין נימפית • עין תאו • פארק הכרמל • ראש הנקרה • רמות מנשה • תל דן • תל אנפה • תל סהרון • תל שמרון |  |
| מרכז | ביצת זיתא • בני ציון (חרוצים) • בריכת דורה • בריכת יער • גבעת האירוסים • גדור • געש • האירוסים • הדסים • המסרק • חולות ניצנים • מבוא אשדוד • חורבת מדרס • חורבת סעדים • מערת אבשלום • מערת התאומים • נאות קדומים • נחל דולב • נחל כפירה • נחל פולג • נחל קטלב • נחל שורק • נחל התנינים • עינות גיבתון • שער פולג |  |
| יהודה | אלוני שמואל • אל כנוב • הר הטייסים • ואדי מכוך • נחל אוג • נחל בזק עילי • נחל פרת • עינות צוקים • קנה וסמר |  |
| השומרון | הר כביר • יער אום צפא • יער ריחן • נבי רביח • נחל פצאל • נחל קנה • עינות זרקא • רכס טמון • ביצת ואדי מלחה • בור הציפורים • נחל שילה עילי |  |
| הנגב | בקעת תמנע • בתרונות רוחמה • גבעות להב • הבשור • המכתש הגדול • המכתש הקטן • הר הנגב • הר חירן • הר עמשא • הרי אילת • חולות משאבים • חולות סמר • חוף האלמוגים • חי-בר יטבתה • מכתשים בנגב • מצוק הצינים • נחל גרר • נחל ערוגות • נחל עשוש • נחל צין • עין גדי • ערבת עברונה • פארק הלס • פורה |  |
| שמורות ימיות | איי חוף ראש הנקרה • ים ראש הנקרה-אכזיב • שקמונה • ים ראש הכרמל • ים דור-הבונים • ים שקמה • איי חוף דור-מעגן מיכאל • ים גדור • ים האלמוגים • חוף האלמוגים • הים הדרומי • הפרעת פלמחים |  |
לייב רוכמן

| --- | --- |

 לידה:  2 בינואר 1918 מינסק מזובייצקי, רפובליקת פולין 
 פטירה:  14 בספטמבר 1978 (בגיל 60) ירושלים, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 מקום קבורה:  בית הקברות היהודי בהר הזיתים 
 שפות היצירה:  יידיש 
 צאצאים:  רבקה מרים 
 חתימה:   
 
(יהודה אריה) לייב רוכמן (בכתיב יידי: ראָכמאַן; 3 בינואר 1918 – 14 בספטמבר 1978) היה סופר יידיש ישראלי יליד פולין.
תולדות חייו

לייב רוכמן נולד בעיר מינסק מזובייצקי שליד ורשה בירת פולין בשנת 1918. בגיל חמש התייתם מאביו, וכנער ברח להתחנך בחצרו של הרבי מפוריסוב בוורשה ובאוטבוצק. בגיל שש-עשרה קיבל סמיכה לרבנות, ובגיל שבע-עשרה התפקר והתחיל לכתוב בעיתונות היידיש.
בתחילת מלחמת העולם השנייה חזר למינסק-מזובייצק, וב-1942 ברח עם אשתו והסתתר בבית איכרים.
עקב מחלת השחפת שבה חלה, שהה שנים אחדות בסנטוריום בשווייץ. ספרו הראשון, "בדמייך חיי: יומן 1943–1944" (ביידיש: "און אין דיַין בלוט זאָלסטו לעבן: טאָג-בוך 1943–1944"), יומן שכתב במשך שנות שהותו במחבוא במהלך מלחמת העולם השנייה, הופיע בפריז בשנת 1949. הספר תורגם מיידיש לעברית ולשפות נוספות. על הספר כתב אהרן אפלפלד: "זהו אחד הדוקומנטים השקטים והבלתי פאתטיים שנכתבו על השואה. בספר זה כבר מצוי רוכמן הבוגר, שהבליע את הצעקה המרה".
בשנת 1950 עלה לישראל, ובה פרסם ספר נוסף בשם "בצעדים סומים על פני האדמה", שהופיע ביידיש בשנת 1968 ותרגומו העברי ראה אור בשנת 1976. ערב מותו בשנת 1978 התפרסם קובץ סיפורים בשם "המבול", שתורגם אף הוא מאוחר יותר לעברית. ספריו המאוחרים נושאים אופי סוריאליסטי למחצה, כאשר חיים ומתים, מוקדם ומאוחר, מציאות ודמיון, מסתופפים בהם בהדדיות.
ספרו 'בדמייך חיי' תורגם ופורסם באנגלית בצרפתית וברוסית. תרגום הספרים 'בצעדים סומים על פני האדמה' ו'המבול' ראה אור בצרפתית.
לייב רוכמן עבד שנים רבות במדור היידיש של הרדיו, ב"קול ישראל" וב"קול ציון לגולה". כמו כן כתב בעיתונות יידיש בישראל ומחוצה לה. בין היתר שימש ככתב בישראל של העיתון היידי 'פארוועאטס' בניו יורק.
ביתו היה בית ועד, ורבים באו כל העת לשהות בין כתליו. הבית היה בית של שמחה ולימוד, מעין "טיש" חסידי. בין הבאים היו הסופרים ש"י עגנון, חיים גראדה, גרשם שלום, חיים הזז, דב סדן, נחמה ליבוביץ' ועוד.
הסופר אהרן אפלפלד מרבה להזכיר את לייב רוכמן בספריו השונים, ומציין שהוא אחד האנשים שהשפיעו רבות על כתיבתו וראיית העולם שלו. בין השאר כתב: "מורים גדולים היו לי. עם רוכמן עשיתי את כברת הדרך הארוכה ביותר. מורשתי, מורשת מתבוללים, עיכבה אותי לא מעט. לא כל שהיה בידו לתת לי קיבלתי. אבל תודעתי לא באה לי אלא מכוח הימים ששהיתי עמו."
בתו של רוכמן היא המשוררת רבקה מרים ובנו הוא הכנר יהושע רוכמן.
ספריו שראו אור בעברית

בדמיך חיי : יומן 1943–1944 (תרגם מיידיש: חנוך קלעי), ירושלים: יסודות, 1961.
(תרגום חנוך קלעי ועדכון התרגום רבקה מרים עם 'אחרית דבר' מאת אבידב ליפסקר), הוצאת כרמל תש"ף 2020.
בצעדים סומים על פני האדמה (תרגם מיידיש: א"ד שפיר), תל אביב: עם עובד, תשל"ו 1976.
המבול (תרגום מיידיש: רוכמן, ק"א ברתיני, יהודה גור-אריה, מ’ מייזלש, חנוך קלעי; אחרית דבר מאת אהרן אפלפלד), תל אביב: הקיבוץ המאוחד, 1988.
חוברת של שיחותיו עם תלמידי תיכון אחרי מלחמת יום הכיפורים, תחת הכותרת "דרכי אירופה אבלות" ראתה אור בשנת 1976, והודפסה מחדש ב-2024 בעקבות מלחמת חרבות ברזל.
לקריאה נוספת

ישורון קשת, "על לייב רוכמן", מאזנים לא (תש"ל-1970), עמ' 57–65. (המאמר זמין לצפייה במאגר JSTOR לאחר הרשמה)
דרכי אירופה אבלות: שיחות והרהורים עם ליב רוכמן, על השואה, ירושלים: שקמונה, תשל"ו.
הערות שוליים

1 2  אהרן אפלפלד, מסות בגוף ראשון, הספרייה הציונית, 1979.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007275854805171  PLWABN: 9810574520205606  BnF: cb14568181v (data)  GND: 11936851X  ISNI: 0000 0001 0909 5606  LCCN: n85233525  NLA: 35851510  RERO: 02-A020460180  SELIBR: 230024  SUDOC: 161791484  Trove: 1115818  VIAF: 64249245   WorldCat (עם VIAF): 64249245
צפון וייטנאם

הרפובליקה הדמוקרטית של וייטנאם (בווייטנאמית: Việt Nam Dân chủ Cộng hoà), הידועה גם כצפון וייטנאם, הייתה מדינה קומוניסטית בדרום-מזרח אסיה ששלטה בחלק הצפוני של וייטנאם משנת 1954 עד 1976. המדינה הוכרזה בידי הו צ'י מין בהאנוי ב-2 בספטמבר 1945 בעקבות הסכמי ז'נבה, שבמסגרתם נקבע כי וייטנאם תחולק באופן זמני לשתי מדינות. צפון וייטנאם כללה את הפרובינציות טוקין ואנאם, שקודם לכן היו חלק מהודו-סין הצרפתית.
במלחמת וייטנאם נלחמה צפון וייטנאם לצד הווייטקונג, המיליציה הקומוניסטית בדרום וייטנאם, נגד כוחות הממשלה הדרום וייטנאמית, שנעזרה בארצות הברית. המלחמה הסתיימה בניצחונה המוחלט של צפון וייטנאם, שכבשה את הדרום זמן קצר לאחר עזיבת הכוחות האמריקניים, ואיחדה את וייטנאם למדינה קומוניסטית אחת, הרפובליקה הסוציאליסטית של וייטנאם.
אטימולוגיה

השם הרשמי של המדינה הצפון וייטנאמית היה "הרפובליקה הדמוקרטית של וייטנאם" (בווייטנאמית: Việt Nam Dân chủ Cộng hoà). הדרום היה ידוע כ"הרפובליקה של וייטנאם".
"Việt Nam" היה השם שאומץ על ידי הקיסר גיא לונג. ב-1804. זו וריאציה של "Nam Việt", שם שהיה בשימוש בעת העתיקה. ב-1839, הקיסר מין מאנג שינה את שם המדינה ל-"Đại Nam" (הדרום הגדול). ב-1945, השם הרשמי של האומה שונה בחזרה לווייטנאם. המונח "צפון וייטנאם" נהיה שכיח ב-1954, כאשר ועידת ז'נבה חילקה זמנית את וייטנאם לחלקים קומוניסטים ולא קומוניסטים.
היסטוריה

ב-1802, לאחר כ-300 שנה של חלוקה על ידי שושלות פיאודליות, וייטנאם הייתה שוב תחת רשות אחת כאשר גיא לונג הקים את שושלת ניון, אבל המדינה הפכה למדינת חסות של צרפת לאחר 1883. היא הייתה תחת כיבוש יפני אחרי 1940 במהלך מלחמת העולם השנייה. זמן קצר לאחר שיפן נכנעה ב-2 בספטמבר 1945, הווייט מין נכנס להאנוי במהלך מהפכת אוגוסט, והרפובליקה הדמוקרטית של וייטנאם הוכרזה ב-2 בספטמבר 1945. הם ביססו עצמאות והקימו ממשלה חדשה של כל המדינה, אשר החליפה את המשטר הצרפתי ואת שושלת ניון. הו צ'י מין הפך למנהיג הרפובליקה הדמוקרטית של וייטנאם. נשיא ארצות הברית פרנקלין דלאנו רוזוולט התנגד לכך שצרפת תשלוט שוב על הודו-סין, וארצות הברית תמכה בווייט מין באותה התקופה.
הרפובליקה הדמוקרטית של וייטנאם תבעה את וייטנאם כולה, אבל באותה התקופה דרום וייטנאם הייתה באי-סדר פוליטי עמוק. הקריסה של השלטון הצרפתי ואז היפני, ולאחריו הוויכוחים בין הפלגים הפוליטיים בסייגון, לוו באלימות נרחבת באזורים הכפריים. ב-12 בספטמבר 1945, הכוחות הבריטים הראשונים הגיעו לסייגון, וב-23 בספטמבר 1945, כוחות צרפתים תפסו את תחנות המשטרה, בית הדואר ובניינים ציבוריים אחרים. ביוני 1946, כוחות סינים לאומניים פינו את האנוי, וב-15 ביוני המשלחות האחרונות יצאו מהייפונג. לאחר עזיבת הבריטים ב-1946, הצרפתים שלטו בחלק מקוצ'ינצ'ינה, אזור החוף הדרום מרכזי ואזור הרמה המרכזית. בינואר 1946, הווייט מין ערך בחירות ברחבי כל המחוזות כדי להקים אספה לאומית.
ב-6 בינואר 1946, הנשיא הו צ'י מין ערך בחירות כלליות. הנשיא לשעבר טראן טרונג-קים טען שהיו מוקמות שבהם הוכרחו אנשים להצביע לווייט מין.
כאשר צרפת הכריזה על קוצ'ינצ'ינה כמדינה נפרדת, "הרפובליקה האוטונומית של קוצ'ינצ'ינה", ביוני 1946, הלאומניים הווייטנאמים הגיבו בכעס. בנובמבר, האספה הלאומית אימצה את החוקה הראשונה של הרפובליקה.
היסטוריה > במהלך מלחמת הודו-סין הראשונה

בעקבות תקרית הייפונג והידרדרות הסכמי פונטנבלו, צרפת כבשה שוב את האנוי ולאחר מכן החלה מלחמת הודו-סין הראשונה (1946-1954). במהלך המלחמה, אזורים אורבניים רבים נפלו בידי הצרפתים. לאחר המהפכה הקומוניסטית בסין (1946–1950), כוחות סינים קומוניסטים הגיעו לגבול ב-1949. הסינים נתנו כספים לווייט מין והפכו אותו ממיליציית גרילה לצבא קבע. פריצת מלחמת קוריאה ביוני 1950 הפכה את מה שהיה מאבק אנטי-קולוניאלי לזירת קרב של המלחמה הקרה, כאשר ארצות הברית סיפקה תמיכה כלכלית לצרפתים.
היסטוריה > חלוקת וייטנאם

ב-1954 התקיימה ועידה בז'נבה על מנת לסיים את מלחמת הודו-סין הראשונה. בוועידה הוחלט לחלק את וייטנאם זמנית לשני חלקים, צפון וייטנאם הקומוניסטית ודרום וייטנאם הפרו-מערבית. באוגוסט החל "מבצע המעבר אל החופש", בו פונו כ-60 אחוז ממיליון הקתולים שהיו בצפון וייטנאם ואזרחים וייטנאמים אחרים. יותר ממיליון צפון וייטנאמים היגרו לדרום וייטנאם. הווייט מין ניסה לעצור או למנוע מתושבים לעזוב על ידי הפחדה דרך נוכחות צבאית, סגירת שירותי מעבורת ותנועה ימית או על ידי איסור על התכנסויות המוניות. במקביל, בין 14,000 ל-45,000 אזרחים וכ-100,000 לוחמי וייט מין עברו לכיוון השני.
היסטוריה > במהלך מלחמת וייטנאם

ב-1 בנובמבר 1955, החלה מלחמת וייטנאם בין צפון וייטנאם הקומוניסטית לדרום וייטנאם הפרו-מערבית. ב-1960 קם ארגון הווייטקונג בדרום וייטנאם שלחם יחד עם צפון וייטנאם נגד דרום וייטנאם והצבא האמריקאי. ב-1964 שלחה ארצות הברית תגבורת של חיילים לדרום וייטנאם. מדינות נוספות, כולל אוסטרליה, קוריאה הדרומית, תאילנד וניו זילנד שלחו גם הן חיילים וסיוע צבאי למאמץ המלחמתי. סין והגוש המזרחי סייעו לצפון וייטנאם. המלחמה הסתיימה ב-30 באפריל 1975 עם ניצחונה של צפון וייטנאם. הממשלה המהפכנית הזמנית של רפובליקת דרום וייטנאם וצבא צפון וייטנאם שלטו בדרום וייטנאם במשך השנה הבאה. עם זאת, היה נראה שהם כלים של ממשלת צפון וייטנאם. ב-2 ביולי 1976, צפון ודרום וייטנאם אוחדו באופן רשמי כרפובליקה הסוציאליסטית של וייטנאם. המדינה המאוחדת אימצה את החוקה, הדגל וההמנון הצפון וייטנאמי.
ממשלה ופוליטיקה > חוקה

כמדינה עם אידאולוגיה מרקסיסטית-לניניסטית, צפון וייטנאם אימצה חוקה שהתבססה על חוקת ברית המועצות של יוסיף סטלין מ-1936.
ממשלה ופוליטיקה > חלוקה מנהלית > אזורים אוטונומיים

צפון וייטנאם הקימה מערכת של אזורים אוטונומיים המבוססת על ודומה לאזורים האוטונומיים בסין. עם ההכרה בבדלנות המסורתית של מיעוטים שבטיים, המדיניות הזו העניקה להם ממשל עצמי בתמורה לקבלת השליטה של האנוי. האזורים האלה היו קיימים מ-1955, אבל לאחר מיזוג הרפובליקה הדמוקרטית של וייטנאם והרפובליקה של דרום וייטנאם, המערכת של אזורים אוטונומיים לא המשיכה ובוטלה לחלוטין ב-1978.
יחסי חוץ

הרפובליקה הדמוקרטית של וייטנאם הייתה תחת בידוד דיפלומטי של מדינות קפיטליסטיות רבות, ועוד מדינות רבות אנטי-קומוניסטיות לאורך רוב ההיסטוריה של צפון וייטנאם, כיוון שהמדינות האלה העניקו הכרה רק לממשלה האנטי-קומוניסטית של דרום וייטנאם. בניגוד לכך, היא זכתה להכרה של כמעט כל המדינות הקומוניסטיות, כמו ברית המועצות ומדינות סוציאליסטיות נוספות במזרח אירופה ומרכז אסיה, סין, קוריאה הצפונית, וקובה, וקיבלה סיוע ממדינות אלו. צפון וייטנאם סירבה לבסס יחסים דיפלומטים עם יוגוסלביה מ-1950 עד ל-1957.
כמה מדינות ללא שיוך גם היכרו בצפון וייטנאם. בדומה להודו, רוב המדינות העניקו לצפון וייטנאם הכרה דה פקטו מאשר הכרה דה יורה. היחסים בין צפון וייטנאם לאלג'יריה היו הרבה יותר קרובים בגלל העברות נשק חשאיות מצפון וייטנאם לאלג'יריה במהלך מלחמת העצמאות של אלג'יריה.
ב-1969, שוודיה הפכה למדינה המערבית הראשונה שהעניקה הכרה דיפלומטית מלאה לצפון וייטנאם. מדינות מערביות רבות אחרות הלכו בעקבותיה בשנות ה-70, כמו ממשלת אוסטרליה תחת גוף ויטלם. עד דצמבר 1972, 49 מדינות ביססו יחסים דיפלומטים עם צפון וייטנאם, וב-1973 עוד מדינות כמו צרפת ביססו או ביססו מחדש יחסים עם צפון וייטנאם.
למרות שלא היו יחסים דיפלומטים רשמיים בין יפן לצפון וייטנאם בין 1954 ל-1973, חילופים פרטיים נבנו בהדרגה מחדש ביניהן. ב-1975, הן ביססו יחסים דיפלומטים רשמיים.
יחסי חוץ > דרום וייטנאם

מ-1960, הממשלה הצפון וייטנאמית יצאה למלחמה עם הרפובליקה של וייטנאם באמצעות הווייטקונג בניסיון לספח את דרום וייטנאם ולאחד מחדש את וייטנאם תחת מפלגה קומוניסטית. כוחות צפון וייטנאמים, כוחות וייטקונג ואספקה נשלחו דרך נתיב הו צ'י מין. ב-1964, ארצות הברית שלחה חיילים קרביים לדרום וייטנאם כדי לתמוך בממשלה הדרום וייטנאמית, אבל לארצות הברית היו יועצים צבאיים שם מאז 1950. מדינות נוספות, כולל אוסטרליה, קוריאה הדרומית, תאילנד וניו זילנד גם שלחו חיילים לתמיכה בפעולות הצבאיות של הדרום וייטנאמים. סין, קוריאה הצפונית וברית המועצות שלחו חיילים וסיוע לתמיכה בפעילויות הצבאיות של הצפון וייטנאמים. זה היה ידוע כמלחמת וייטנאם, או "המלחמה האמריקאית" בווייטנאם עצמה (1955–1975) בנוסף לווייטקונג בדרום וייטנאם, עוד התקוממויות קומוניסטיות פעלו בתוך המדינות השכנות ממלכת לאוס ורפובליקת קמאר, אשר שתיהן היו בעבר חלק מהטריטוריה הצרפתית הקולוניאלית של הודו-סין. ההתקוממויות האלה נתמכו על ידי הממשלה הצפון וייטנאמית, אשר שלחה חיילים להילחם לצידן.
כלכלה

רפורמה אגררית הייתה הייתה חלק אינטגרלי של הווייט מין והרפובליקה הדמוקרטית של וייטנאם. חוק רפורמת קרקע של הווייט מין מ-4 בדצמבר 1953 קרא ל-(1) החרמת שטחים השייכים לבעלי בתים שהיו אויבים של המשטר, (2) עיקול של שטחים של בעלי בתים שלא נחשבים כאויבים, ו-(3) רכישה באמצעות תשלום באיגרות חוב. הרפורמה האגררית התרחשה בין 1953 ל-1956.
גילברט מק'קרת

| --- | --- |

 לידה:  19 באוקטובר 1892 סלפורד, הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  11 בינואר 1962 (בגיל 69) סן סבסטיאן, ספרד 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 השתייכות:  הצבא הבריטי 
 דרגה:  לוטננט 
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם הראשונה 
 עיטורים
 הצלב הצבאי  אביר מפקד במסדר מיכאל הקדוש וג'ורג' הקדוש 
 
גילברט מק'קרת
סר גילברט מק'קרת (באנגלית: Gilbert Mackereth;‏ 11 באוקטובר 1892 - 19 בינואר 1962) היה איש צבא ודיפלומט בריטי. בעל עיטור גבורה על תפקודו במלחמת העולם הראשונה, בה התקדם תוך ארבע שנים מטירון לסגן-אלוף בפועל. בין השנים 1933 ל-1939 היה קונסול בריטניה בסוריה תחת המנדט הצרפתי ובין 1947 ל-1953 כיהן כשגריר ארצו בקולומביה.
תולדות חייו > מלחמת העולם הראשונה

מק'קרת נולד בסלפורד (במנצ'סטר רבתי). זמן קצר לאחר פרוץ מלחמת העולם הראשונה נענה לקריאת הגיוס של הוריישו קיצ'נר והתנדב לבטליון הרובאים המלכותי ה-21 (21st Battalion, Royal Fusiliers), אחד הגדודים שהרכיבו את "צבא קיצ'נר" שגויס ואומן בחופזה בטרם נשלח לחזית המערבית. כשנה לאחר מכן השתתף מק'קרת לראשונה בקרב. ב-6 ביולי 1916 הועלה לדרגת לוטננט-משנה (סג"ם) ובפברואר 1917 הועלה לדרגת לוטננט (סגן). ב-18 ביוני 1917 הציל תחת אש סיור שנע בשטח ההפקר. על מעשה גבורה זה זכה בצלב המלחמה ובאישור לשאת עלה אלון על עיטור מדליית הניצחון. באוגוסט 1917 הועלה לדרגת קפטן (סרן) ולתפקיד שליש. ב-21 באוגוסט נפצע ליד קמברה ונשלח לבית חולים למשך חמישה חודשים. ב-15 ביוני 1918 שב לחזית וקיבל דרגת מייג'ור בפועל ותפקיד סמג"ד בטליון רובאי לנקשייר ה-17 (17th Battalion, Lancashire Fusiliers). פחות מחודשיים לאחר מכן הועלה לדרגת לוטננט קולונל בפועל (סגן-אלוף) ולמג"ד בפועל.
תולדות חייו > בשירות החוץ במזרח התיכון

מק'קרת שוחרר משירות ב-24 באפריל 1919 והצטרף לשירות הדיפלומטי. ב-1921 הוצב בירושלים שם נשא לאשה את אשתו מיוריאל, לאחר מכן שימש כסגן קונסול בצפון אפריקה (בטנג'יר ובפאס) ובאדיס אבבה.
ב-1933 הועבר לכהן כקונסול בריטניה בסוריה תחת המנדט הצרפתי. המתח בין המעצמות היה גבוה ביותר. צרפת האשימה את בריטניה בסיוע למורדים הדרוזים ובריטניה האשימה את צרפת בכך שהיא מהווה בסיס ללאומנים פלסטינים החודרים משטחה לשטחי המנדט הבריטי ומבצעים פעילות טרור (אנשי עז א-דין אל-קסאם). השקפתו של מק'קרת על הסכסוך בין היהודים לערבים הייתה כעל סכסוך מקומי אלים שיש לפתור על ידי אמצעים להשלטת סדר. בניגוד לעמדת בכירי שירות החוץ הבריטי היה מק'קרת סקפטי לגבי פתרון פאן ערבי ותמך בכינון מדינות לאום בחסות בריטית, על מנת לספק את היצרים הלאומיים. מק'קרת לא היסס להפעיל ריגול על מנת לפצח את ההתארגנויות הפלסטיניות והחדיר סוכנים לפגישות סודיות בהן נדונו תוכניות מבצעיות לפעילות טרור. סוכניו של מק'קרת רמזו לו על תוכנית לפעילות חיסול של בכיר בריטי, אך לא ידעו לספק מידע נוסף. עקב המידע החסר לא נמנע רצח מושל הגליל, לואיס אנדרוס בספטמבר 1937. אחת מתוצאות הדבר הייתה המלצתו של מק'קרת להקים את גדר הצפון, על מנת שתחצוץ בין שטחי המנדט הבריטי והצרפתי. סיבה נוספת לחציצה זו הייתה הניסיון לעצור את ההעפלה היבשתית של יהודים שהסתננו לארץ ישראל מצפון. במסגרת מיזם זה התקיימה התכתבות מקפת בין מק'קרת לבין יועץ המשטרה בארץ ישראל צ'ארלס טגארט ואחרים (נחקרה בעיקר על ידי איתמר רבינוביץ') המהווה מקור היסטורי חשוב להבנת המדיניות הבריטית שנוצרה בשטח בעיקר על מנת להילחם בטרור המקומי (בניגוד להסתכלות הרחבה שגובשה בלונדון) ולהגדרת ההיסטוריוגרפיה המבדילה בין הדיפלומטיה של שירות החוץ ומשרד המושבות לבין דרכי ההתמודדות שננקטו על ידי פקידים באזור. דרך נוספת בה השפיע מק'קרת על הפוליטיקה של סוריה בניסיון להטותה לטובת הבריטים הייתה שוחד ששילם באופן קבוע במהלך שנים לראש ממשלת סוריה הלאומני, ג'מיל מרדם.
תולדות חייו > בהמשך חייו

במרץ 1940 מונה מק'קרת כקונסול כללי באדיס אבבה, ושנה לאחר מכן הועבר לכהן באותו תפקיד באנקרה. ב-1945 הועבר לכהן באותו תפקיד במרוקו הצרפתית והוצב ברבאט.
מיד לאחר מלחמת העולם השנייה מונה לקונסול הכללי של בריטניה באיי הודו המזרחיים ההולנדיים, אחד מתפקידיו היה להשליט סדר אזרחי במקום, שהיה עד אז תחת שלטון הקיסרות היפנית. בדצמבר 1947 מונה לשגריר ארצו בקולומביה, תפקיד בו שירת עד 1953.
מק'קרת פרש עם רעייתו, מיוריאל, לסן סבסטיאן שבספרד. מק'קרת נפטר בן 69 ונקבר בספרד. הזוג היה חשוך-ילדים ומיוריאל שבה לבריטניה, שם נפטרה ב-1979, ללא כל יורשים.
עיטורים ואותות כבוד

עם סיום מלחמת העולם הוענקו לו מדליית המלחמה הבריטית וכוכב 1914–1915, בנוסף לעיטור צלב המלחמה שניתן לו על גבורתו. ב-1939 קיבל מידי ג'ורג' השישי, מלך הממלכה המאוחדת דרגת "עמית" במסדר מיכאל הקדוש וג'ורג' הקדוש, שנגזר מדרגתו הדיפלומטית. ב-1952 הועלה לדרגת "אביר-מפקד" שהקנה לו את האפשרות לשאת את התואר סר לפני שמו, כהוקרה על תפקידו כשגריר בבוגוטה.
פרשת גילוי הקבר וקבורתו מחדש

במאי 2010 הודיעו שלטונות ספרד להיסטוריון של מלחמת העולם הראשונה, שאיתר את הקבר, שקברו של הבריטי שנקבר בסן סבסטיאן, אשר מיסי הקבורה עבור לא שולמו, יפונה לצורך קבורה-מחדש בקבר אחים. הדבר האיץ פרסומים בעיתונות הבריטית על מנת לאתר קרובי משפחה של "גיבור מלחמת העולם הראשונה שעומד להיות מושלך מקברו בספרד עקב אי תשלום מיסים". גם השגרירות הבריטית בספרד התערבה והתרתה בשלטונות לא להמשיך ולפעול להוצאת הגופה. ב-10 במאי, ארבעה ימים לאחר פרסום הכתבות בעיתונות, אותר קרוב רחוק של מק'קרת שהסכים לאשר שהעיתון סאן ישלם את סכום המס הנדרש.
ב-11 בנובמבר (יום הזיכרון לחללים בחבר העמים הבריטי) 2011 נקברו שרידיו של מק'קרת מחדש בחצר מוזיאון חיל הרובאים בבארי (Bury) שליד מנצ'סטר. זהו החלל הבריטי היחיד שהוחזר לקבורה על אדמת בריטניה מאז קבורת הלוחם האלמוני במנזר וסטמינסטר ב-1920.
לקריאה נוספת

Michael G. Fry, Itamar Rabinovich, Despatches from Damascus : Gilbert MacKereth and British policy in the Levant, 1933-1939, Tel Aviv University, 1985 ISBN 9789652240040