stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יד דומיננטית

ידיים מצוירות כשבלונות במערת הידיים בארגנטינה. ידיים שמאליות מהוות יותר מ-90% מהידיים ביצירה זו, עובדה שממחישה את השכיחות של יד ימין דומיננטית באוכלוסייה.
המונח יד דומיננטית (באנגלית: Handedness) בביולוגיה של גוף האדם מתייחס לשימוש מועדף של אדם ביד אחת, בשל היותה חזקה יותר, מהירה יותר או זריזה יותר. בהתאם, לעיתים קרובות, היד החלשה יותר, הפחות זריזה או פשוט פחות מועדפת סובייקטיבית, נקראת היד הלא דומיננטית. בעלי יד ימין דומיננטית מכונים ימניים ובעלי יד שמאל דומיננטית נקראים שמאליים, איטרים או איטרי יד ימינם. במחקר משנת 1975 שבו נאסף מידע על 7,688 ילדים בכיתות א'–ו' בארצות הברית, בעלי יד שמאל דומיננטית היוו 9.6% מהמדגם, כאשר 10.5% מהילדים הזכרים ו-8.7% מהילדות היו שמאליים. בסך הכל, כ-90% מהאנשים באוכלוסייה הכללית הם ימניים. דומיננטיות של יד מוגדרת לעיתים קרובות על פי היד של האדם אשר משמשת אותו לכתיבה, מכיוון שיחסית נפוץ שאנשים מעדיפים לבצע משימה מסוימת עם יד מסוימת. ישנם אנשים בעלי אמבידקסטריות אמיתית (העדפה שווה של כל יד), אבל הדבר נדיר, היות שרוב האנשים מעדיפים להשתמש ביד אחת לרוב המטרות.
רוב המחקרים מצביעים על כך שלשמאליות יש סמן אפיגנטי – שילוב של גנטיקה, ביולוגיה וסביבה.
מכיוון שהרוב המכריע באוכלוסייה הוא ימני, מכשירים רבים מיועדים לשימוש על ידי אנשים ימניים, מה שמקשה על השימוש בהם על ידי אנשים שמאליים. במדינות רבות, אנשים שמאליים נדרשים או נדרשו בעבר לכתוב ביד ימין. עם זאת, לשמאליים יש יתרון בענפי ספורט שכולל הכוונה למטרה באזור של שליטה של היריב, שכן יריביהם רגילים יותר ליריבים מקרב הרוב הימני. כתוצאה מכך, הם זוכים לייצוג יתר בבייסבול, טניס, סיף, קריקט, אגרוף, ואמנויות לחימה משולבות.
סוגים

ימניות – בעלי יד ימין דומיננטית מהווים רוב באוכלוסייה הכללית. על פי מחקרים כ־90% מהאוכלוסייה ימניים.
שמאליות – בעלי יד שמאל דומיננטית הם מיעוט באוכלוסייה הכללית. על פי מחקרים כ־10% בלבד מהאוכלוסייה הם שמאליים.
אמבידקסטריות – בעלי יכולת שווה בשתי הידיים. אמבידקסטרים נוטים בכל זאת להעדיף את היד הדומיננטית במקור. תופעה זו נדירה, עם שכיחות של כ-1%.
דומיננטיות צולבת – שינוי העדפת היד בין משימות שונות. התופעה נפוצה בערך כמו שמאליות וקשורה להתפתחות המח בילדות.
מדידה

דומיננטיות של יד עשויה להימדד באופן התנהגותי (מדדי ביצוע) או באמצעות שאלונים (מדדי העדפה). שאלון דומיננטיות היד של אדינבורו (Edinburgh Handedness Inventory) נמצא בשימוש משנת 1971 אך נחשב קשה לשימוש. מהדורות של השאלון פורסמו על ידי וייל ועל ידי וויליאמס. קיים שאלון ארוך יותר של ווטרלו (Waterloo Handedness Questionnaire) אינו נגיש באופן נרחב.
גורמים

ישנן מספר תיאוריות בנוגע לסיבות להתפתחות דומיננטיות של יד.
גורמים > גורמים גנטיים

הדפוסים התורשתיים אשר משפיעים על דומיננטיות של יד מורכבים. לדוגמה, אם שני ההורים של ילד הם שמאליים, יש סיכוי של 26% שאותו ילד יהיה שמאלי. מחקר על תאומים מ-25,732 משפחות מצביע על כך שמידת השפעת הרכיב התורשתי בקביעת דומיננטיות של יד היא כ-24%.
קיימים שני מודלים תאורטיים של גנים בודדים אשר שואפים להסביר את דפוסי ההורשה של דומיננטיות היד, האחד של מריאן אננט מאוניברסיטת לסטר, והשני של כריס מקמנוס מיוניברסיטי קולג' לונדון. עם זאת, עדויות רבות ממחקרים גנטיים מצביעות על כך שלא ניתן להסביר שונות גנטית בדומיננטיות של יד באמצעות גן בודד. ישנם חוקרים אשר מסיקים שדומיננטיות של יד היא פוליגנית ומעריכים שלפחות 40 גנים תורמים לתכונה זו.
גורמים > חשיפה הורמונלית טרום-לידתית

ארבעה מחקרים מצביעים על כך שאנשים שסבלו מחשיפה בתוך הרחם לדיאתילסטילבסטרול (תרופה סינתטית מבוססת אסטרוגן שנעשה בה שימוש בין 1940 ל-1971) היו בסבירות גבוהה יותר להיות שמאליים על פני קבוצת הביקורת הקלינית. מחקרים על בעלי חיים עם דיאתילסטילבסטרול מרמזים כי אסטרוגן משפיע על המח המתפתח, כולל החלק השולט בהתנהגות המינית ובדומיננטיות של ימין ושמאל.
גורמים > אולטרסאונד

תיאוריה נוספת היא שאולטרסאונד עשוי לפעמים להשפיע על מח העובר, ולגרום לשיעורים גבוהים יותר של יד שמאל דומיננטית בילדים שאמהותיהם עוברות הליך אולטרסאונד במהלך ההריון. מחקרים מראים שיש קשר חלש בין בדיקת אולטרסאונד (סונוגרפיה אשר משמשת לבדיקת התפתחות בריאה של העובר והאם) לבין דומיננטיות של יד שמאל.
גורמים > סמנים אפיגנטיים

מחקרים עם תאומים מצביעים על כך שגורמים גנטיים מסבירים 25% מהשונות בדומיננטיות היד וגורמים סביבתיים מסבירים את 75% השונות הנותרת. בעוד שהבסיס המולקולרי לאפיגנטיקה של דומיננטיות ידיים אינו ברור ברובו, אוקלנבורג ועמיתיו (2017) מצאו שמתילציה א-סימטרית של אתרי CpG ממלאת תפקיד מפתח לאסימטריות של ביטוי גנטי שקשורות בדומיננטיות יד.
גורמים > דומיננטיות המיספרית של שפה

אחת התיאוריות הנפוצות בקשר לדומיננטיות יד היא חלוקת העבודה של ההמיספרות במח. אצל רוב האנשים, הצד השמאלי של המח שולט בדיבור. על פי התאוריה יעיל יותר עבור המח לחלק משימות עיקריות בין ההמיספרות – כך שרוב האנשים עשויים להשתמש בהמיספרה שאינה מדברת (ימין) לתפיסה ומוטוריקה גסה. מכיוון שדיבור הוא משימת שליטה מוטורית מורכבת מאוד, אזורי המוטוריקה העדינה המיוחדת השולטים בדיבור משמשים ביעילות רבה גם לשלוט בתנועת מוטוריקה עדינה ביד הדומיננטית. מכיוון שיד ימין נשלטת על ידי ההמיספרה השמאלית (ויד שמאל נשלטת על ידי ההמיספרה הימנית), רוב האנשים הם ימניים. התיאוריה קשורה בכך שלאנשים שמאליים יש ארגון הפוך, כלומר - תמונת ראי של החלוקה הפונקציונלית במח ביחס לימניים. עם זאת, רוב השמאליים נמצאו כבעלי דומיננטיות שפתית בהמיספרה השמאלית - בדיוק כמו ימניים. רק כ-30% מהשמאליים אינם דומיננטיים בשפה בהמיספרה השמאלית. לחלקם יש ארגון מח הפוך, שבו העיבוד המילולי מתרחש בהמיספרה הימנית והעיבוד החזותי-מרחבי דומיננטי בהמיספרה השמאלית. לחלק אחר של השמאליים יש ארגון דו-צדדי פחות מובהק, שבו שתי ההמיספרות ממלאות חלקים של אותן פונקציות. משימות שנועדו לחקור דומיננטיות יד מכומתות על ידי מיצוע של כל סוגי השמאליים. הממצאים הכלליים הם ששמאליים מראים את אותו דפוס בדומה לימניים, אך עם אסימטריה מופחתת. ממצא זה נובע ככל הנראה מהחלק הקטן של שמאליים שיש להם ארגון מח לא טיפוסי.
ציר זמן התפתחותי

מחקרים אודות עוברים מצאו שדומיננטיות יד ברחם מהווה מנבא מדויק מאוד של דומיננטיות היד לאחר הלידה. במחקר משנת 2013, 39% מהתינוקות (בגילאי 6 עד 14 חודשים) ו-97% מהפעוטות (בגילאי 18 עד 24 חודשים) הראו העדפת יד.
תינוקות הראו שינויים תכופים בהעדפת יד מובילה במשימות אחיזה ומניפולציה של אובייקטים, במיוחד באחיזה ביד אחת לעומת משימות אחיזה בשתי ידיים. בגילאי 36–48 חודשים נצפתה ירידה משמעותית בשונות בהעדפת ידיים באחיזה ביד אחת. ניתן לראות ירידה זאת בשונות בשלב מוקדם יותר במניפולציה בשתי ידיים.
ניתן לייחס את הירידה בשונות בדומיננטיות יד בקרב פעוטות בגילאי 36–48 חודשים לנוכחות בגני ילדים, בשל פעילות מוגברת של יד אחת כמו ציור וצביעה. שראון וברידן מציינים שדומיננטיות יד ימין עולה עם הגיל עד לגיל ההתבגרות.
מתאם עם גורמים נוספים

התפנית המשמעותית במחקר העדכני בנוגע לדומיננטיות יד הייתה לכיוון הדגשת מידת הדומיננטיות ולא הצד הדומיננטי בתור המשתנה העיקרי.
מתאם עם גורמים נוספים > אינטליגנציה

בספרו "Right-Hand, Left-Hand", כריס מקמנוס מיוניברסיטי קולג' לונדון טוען ששיעור השמאליים באוכלוסייה הולך וגדל ושלחלק גדול מחלקם באוכלוסייה של בעלי יד שמאל דומיננטית הישגים גבוהים. החוקר טוען שהמח של שמאליים בנוי בצורה שמגדילה את טווח היכולות שלהם ושהגנים אשר קובעים שמאליות שולטים גם בהתפתחות מרכזי השפה של המוח.
שמאליים מיוצגים בייצוג יתר בקרב בעלי מיומנויות קוגניטיביות נמוכות ולקות נפשית, כאשר אנשים עם מוגבלות שכלית נמצאים בסבירות גבוהה פי שניים בערך להיות שמאליים, כמו גם שכיחות גבוהה יחסית של יכולות קוגניטיביות ולא קוגניטיביות נמוכות יותר בקרב ילדים שמאליים. עם זאת, אנשים שמאליים גם מיוצגים יתר על המידה בארגונים של בעלי מנת משכל גבוהה, כמו מנסה. מחקר משנת 2005 מצא כי "כ-20% מחברי מנסה הם שמאליים, כפול מהשיעור ברוב האוכלוסיות הכלליות".
נמצא כי לשמאליים יש סבירות גבוהה יותר לביצועים טובים יותר במבחני אינטליגנציה מאשר לימניים ובנוסף נמצא שלימניים לקח זמן רב יותר להשלים את המבחנים. בסקירה שיטתית ובמטה-אנליזה נמצא כי לימניים יש ציוני IQ גבוהים יותר, אך הבדל זה היה זניח (כ-1.5 נקודות).
שכיחות הקשיים בהבחנה בין הצדדים שמאל וימין נחקרה בקבוצה של 2,720 חברים בוגרים של מנסה ו-Intertel (ארגונים של בעלי מנת משכל גבוהה). על פי המחקר, 7.2% מהגברים ו-18.8% מהנשים העריכו את חוש הכיוון ימין-שמאל שלהם כגרוע או מתחת לממוצע. יתרה מכך, משתתפים שהיו יחסית דו-צדדיים חוו בעיות בתדירות גבוהה יותר מאשר אלו שהיו שמאליים או ימניים מובהקים יותר. מחקר זה חשף גם השפעה של הגיל, כאשר משתתפים צעירים יותר דיווחו על יותר בעיות.
מתאם עם גורמים נוספים > אינטליגנציה > אינטליגנציה בגיל הרך

במחקר שבדק האם פיתוח דומיננטיות יד במהלך הינקות נמצא במתאם עם יכולות השפה אצל פעוטות, נבדקו 38 תינוקות תוך מעקב אחריהם עד גיל 12 חודשים ושוב בין גילאי 18 עד 24 חודשים. החוקרים גילו ששימוש עקבי ביד ימין או שמאל במהלך הינקות (כגון שימוש ביד ימין כדי להחזיר את המוצץ, או אחיזה של חפצים אקראיים ביד שמאל), היה מנבא טוב לכישורי שפה גבוהים בהמשך החיים.
מתאם עם גורמים נוספים > מוזיקה

בשני מחקרים נמצא כי שמאליים, במיוחד אלו עם העדפת ידיים מעורבת, הראו ביצועים טובים יותר באופן משמעותי בהשוואה לימניים במשימות זיכרון מוזיקלי. בנוסף ישנם הבדלים בדומיננטיות יד בתפיסת דפוסים מוזיקליים. שמאליים הטרוגניים יותר מימניים בתפיסה של אשליות סטריאו מסוימות, כגון אשליית האוקטבה, אשליית קנה המידה ואשליית גליסנדו.
מתאם עם גורמים נוספים > בריאות

מחקרים מצאו מתאם חיובי בין שמאליות למספר הפרעות פיזיות ונפשיות ובעיות בריאות ספציפיות, כולל:
משקל לידה נמוך וסיבוכים בלידה נמצאים במתאם חיובי עם שמאליות.
מגוון הפרעות נוירו-פסיכיאטריות והתפתחותיות כמו הפרעות על הספקטרום האוטיסטי, דיכאון, הפרעה דו-קוטבית, הפרעות חרדה, סכיזופרניה ואלכוהוליזם נקשרו עם שמאליות ודומיננטיות ידיים מעורבת.
מחקר משנת 2012 הראה שכמעט 40% מהילדים עם שיתוק מוחין היו שמאליים, בעוד שמחקר אחר מצא ששמאליות קשורה לסיכון מוגבר של 62% למחלת פרקינסון בנשים, אך לא בגברים. מחקר נוסף מצביע על כך שהסיכון לפתח טרשת נפוצה גדול יותר אצל נשים שמאליות בהשוואה לימניות, אך ההשפעה אינה ידועה עבור גברים בשלב זה.
לנשים שמאליות סיכון גבוה יותר ללקות בסרטן השד מאשר נשים ימניות, כאשר הסיכון גדול יותר בנשים לאחר גיל המעבר.
לפחות מחקר אחד טוען שבעלי יד שמאל דומיננטית נוטים יותר לסבול ממחלות לב ובעלי סיכוי גבוה יותר לקיצור תוחלת החיים מסיבות קרדיווסקולריות.
שמאליים עשוים להיות בעלי סיכוי גבוה יותר ללקות בשברים בעצמות.
בקרב אנשים שמאליים יש שכיחות נמוכה יותר של דלקות פרקים וכיבים.
על פי סיכום שנכלל בסקירה שיטתית של ספרות מחקרית, שמאליים לא מראים נטייה לסבול מהפרעות במערכת החיסון.
כיוון שדומיננטיות יד היא תכונה בעלת רכיב תורשתי משמעותי אשר קשורה למצבים רפואיים שונים ומכיוון שרבים ממצבים אלו היו יכולים להוות אתגר אבולוציוני הישרדותי, הדבר מצביע על כך שייתכן ששמאליות הייתה נדירה יותר בעבר מכפי שהיא כיום, בשל הברירה הטבעית. עם זאת, נמצא כי לשמאליים יש באופן כללי יתרון בלחימה ובספורט תחרותי ואינטראקטיבי, אשר עשוי להגביר את הצלחתם האבולוציונית.
מתאם עם גורמים נוספים > הכנסה

במחקר משנת 2006, חוקרים הגיעו למסקנה כי אין מתאם מובהק סטטיסטית בין דומיננטיות יד לבין הכנסה באוכלוסייה הכללית, אך בקרב אנשים בעלי השכלה אקדמית, שמאליים הרוויחו 10–15% יותר מאשר עמיתיהם שלהם יד ימין דומיננטית. במחקר משנת 2014 נמצא שאנשים שמאליים מרוויחים 10–12% אחוז פחות במהלך חייהם מאשר אנשים ימניים. החוקר מייחס את הפער הזה לשיעורים גבוהים יותר של בעיות רגשיות והתנהגותיות אצל אנשים שמאליים.
ראו גם

אמבידקסטריות
שמאליות
כוח אחיזה
יד ימין, יד שמאל (ספר עיון)
אורנה אופיר

| --- | --- |

 לידה:  9 באפריל 1950 סופיה, הרפובליקה העממית של בולגריה 
 פטירה:  11 בינואר 2014 (בגיל 63) 
 לימודי רפואה:  אוניברסיטת תל אביב 
 תפקידים:  רופאה 
 מספר צאצאים:  3 
 
אורנה (ארנה) בנאדו אופיר (9 באפריל 1950, סופיה, בולגריה – 11 בינואר 2014, תל אביב) הייתה רופאה ומנהלת רפואית של "אסותא מרכזים רפואיים", חברת הנהלה וחברת דירקטוריון ב"מכבי שירותי בריאות" ודירקטורית חיצונית בחברת איתוראן.
קורות חיים

אופיר נולדה ב-9 באפריל 1950 בשם ארנה בנאדו בסופיה שבבולגריה, לאם רופאה ואב כלכלן. בשנת 1952 עלתה לישראל עם הוריה, שהשתקעו ברמלה, ובגיל 10 עברה עם משפחתה לתל אביב. אופיר למדה בתיכון עירוני ד', ואת שירותה בצה"ל עשתה בגרעין השל"ת בקבוצת שילר בשנים 1968–1970.
למדה רפואה וקיבלה תואר MHA במינהל מערכות בריאות מאוניברסיטת תל אביב.
במקביל ללימודי הרפואה, עבדה כאחות בבית החולים הדסה תל אביב. בשנת 1976 החלה התמחות ברפואה פנימית. הייתה רופאה בכירה במחלקתו של הפרופ' שאלתיאל קבילי. בשנת 1988 מונתה לרופאת בית בבית החולים אסותא בתל אביב. בשנת 1995 מונתה לסגנית מנהל בית החולים אסותא תל אביב.
ב-1987 הייתה שותפה להקמת המלר"ם (סקר מנהלים) במרכז הרפואי תל אביב, ומאוחר יותר הקימה וניהלה את מכון הסקר באסותא מרכזים רפואיים.
בשנת 1991 נבחרה לחברת הנהלה וחברה בוועדת הכספים של מכבי שירותי בריאות.
בשנת 2001 הקימה וניהלה את בית החולים השיקומי-גריאטרי בבת ים "מגדל הזהב".
בשנת 2004 התמנתה למנהלת אגף הרפואה של אסותא מרכזים רפואיים. היא אף הייתה שותפה להקמת בית החולים האוניברסיטאי אסותא אשדוד.
בשנת 2010 מונתה למנהלת בית החולים אסותא רמת החייל.
במשך השנים הדריכה והרצתה בפקולטה לרפואה ובפקולטה לניהול של אוניברסיטת תל אביב, במסגרת לימודי תואר שני במנהל מערכות בריאות, לימודי עבודה, ניהול תפעול וסיעוד.[דרוש מקור]
באוקטובר 2012 אובחנה כחולה בסרטן הלבלב. נפטרה ב-11 בינואר 2014.
חיים אישיים

הייתה נשואה לד"ר יוסי אופיר, מנהל יחידת עור ומין בבית החולים וולפסון, ולהם שלושה בנים.
לקריאה נוספת

רמי בר אדון, דברים שרציתי לומר, הוצאת אוריון, 2014
מערכת מנטה, מגזין מנטה, "ברגע שאמרו לי שאין לי גידול בשד, ידעתי שיש לי סרטן בלבלב", ראיון אישי. גיליון 153, עמ' 70–74, יוני 2013
ד"ר עוזי רביב, עצמאי-טון, ביטאון ארגון הרופאים העצמאיים של מכבי שירותי בריאות, גיליון 89, עמ' 38, מאי 2014
הערות שוליים

↑  מוטי גל‏, מגדל הזהב של החולים הגריאטרים, באתר וואלה, 19 במרץ 2002
↑  שרון חן, "בניין האפשרויות הבלתי נגמרות, אסותא מקימה את פרויקט הדגל: בית חולים ציבורי באשדוד", מגזין אסותא, עמ' 13 ינואר 2013
↑  גלית יצחק-אוגנוב, לראשונה: מכון אונקולוגי בבי"ח פרטי, באתר News1 מחלקה ראשונה, 7 במרץ 2005
↑  עופר מאיר, "הקמתי את המכון האונקולוגי ועכשיו אני מטופלת בו" / ריאיון עם ד"ר אופיר, באתר דוקטורס אונלי, 24 באפריל 2013
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007523016705171  VIAF: 308274596   WorldCat (עם VIAF): 308274596
אבי בלשניקוב

אַבְרָהָם (אָבִי) בָּלַשְׁנִיקוֹב (נולד ב-20 במרץ 1966) הוא איש ציבור ישראלי, יו"ר מכון היצוא הישראלי ויו"ר המסלול האקדמי המכללה למינהל ונציגו בישראל של איש העסקים היהודי-אמריקני רון לאודר. בעבר כיהן כסמנכ"ל מכון היצוא (2002–2005), מנכ"ל משרד התקשורת (2005–2006), מנכ"ל הכנסת (2006–2009), מנכ"ל משרד מבקר המדינה (2009) ויו"ר ערוץ 10 (2012–2013).
ביוגרפיה

בלשניקוב החל את דרכו הציבורית ב-1988 כשהחל לכהן כעוזרו הפרלמנטרי של חבר הכנסת שמעון שטרית. בשנות ה-90 של המאה ה-20 כיהן כיועץ פוליטי לשר האוצר, אברהם בייגה שוחט. לאחר שהוקמה ממשלת הליכוד בראשות בנימין נתניהו ב-1996, עבר לעבוד כראש לשכתו של השר לביטחון פנים, אביגדור קהלני.
בשנת 1999 הצטרף לאשת העסקים וחברת הכנסת לשעבר, פנינה רוזנבלום, והתמודד עמה בבחירות לכנסת החמש עשרה כמספר 2 ברשימתה העצמאית לכנסת - "פנינה רוזנבלום". הרשימה לא נבחרה לכנסת. באותה שנה עבר לעבוד עם השרה להגנת הסביבה, דליה איציק, כעוזרה הבכיר לעניין ביצוע חוק רשות השידור, שאיציק הופקדה לטפל בו כשרה הממונה על הרשות. מאז נחשב אחד ממקורביה של איציק. במרץ 2001 מונתה איציק לשרת התעשייה והמסחר בממשלת שרון הראשונה, ובלשניקוב עבר לשמש כיועץ בכיר וראש מטה השרה, אז שימש גם כחבר מִנהל מרכז ההשקעות.
כשאיציק מונתה ליו"ר סיעת העבודה-מימד בכנסת ה-16, הוא עבר לעסקים פרטיים, שימש סמנכ"ל מכון היצוא הישראלי, והמשיך לייעץ לאיציק בעניינים פוליטיים.
בלשניקוב כיהן בתפקידים ציבוריים שונים: חבר בדירקטוריון חברת קרתא, חבר דירקטוריון הרשות לפיתוח ירושלים, חבר במועצה לחילופי נוער צעירים ויו"ר הקרן לצער בעלי חיים.
בשנת 2005 שבה איציק לממשלה כשרת התקשורת ומינתה את בלשניקוב למנכ"ל משרד התקשורת כמינוי אישי שלה. לאחר פרישתה מן המשרד, נשאר בתפקידו תחת השר אברהם הירשזון.
ב-7 ביוני 2006, לאחר מינוי דליה איציק ליו"ר הכנסת, מונה בלשניקוב למנכ"ל הכנסת, תפקיד שעל הקמתו החליטה איציק לאחר היבחרה, בהמלצת ועדת גלנור, שקבעה כבר בשנת 2000 שיש צורך בתפקיד. לצד איציק הנחיל קוד לבוש שאסר על הכניסה למשכן הכנסת במכנסי ג'ינס. בלשניקוב זכה בתביעת דיבה שהגיש נגד פרופ' גבריאל מוקד, שכינה אותו "פקיד עלוב ונבל".
ב-12 בפברואר 2007, מינתה איציק, שכיהנה כממלאת-מקום נשיא המדינה במשך כחצי שנה, את בלשניקוב למנכ"ל בית הנשיא בפועל במקומו של המנכ"ל משה גורל, שנאלץ לפרוש מתפקידו מטעמי בריאות. בלשינקוב שימש במקביל בשני התפקידים עד לבחירתו של שמעון פרס לנשיאות, ולאחר מכן החליפה אותו בתפקיד אפרת דובדבני.
לאחר הבחירות לכנסת השמונה עשרה הוחלף בלשניקוב בדן לנדאו ומונה על ידי מיכה לינדנשטראוס לשמש מנכ"ל משרד מבקר המדינה. חודשיים בלבד לאחר מינויו התפטר בלשניקוב מתפקידו.
ב-6 ביולי 2009 מונה לנציגו בישראל של איש העסקים היהודי-אמריקני רון לאודר. בלשניקוב מנהל את עסקיו של לאודר בישראל ובמדינות נוספות באירופה. בספטמבר 2012, לאחר כהונה בת כשנה וחצי כדירקטור בערוץ 10, מונה בלשניקוב ליושב ראש הערוץ.
בתחילת 2014 מונה לדירקטור במרכז רפואי הדסה בירושלים, ואחר כך נבחר לכהן כממלא מקום יו"ר מועצת המנהלים של המרכז הרפואי. בתקופת כהונתו נחתמה תוכנית ההבראה של בית החולים. הוא שימש בתפקיד זה כשנתיים.
החל משנת 2014 הוא מכהן גם כיו"ר מועצת המנהלים של חברת "הגיחון", שהיא תאגיד המים והביוב הגדול בישראל. בראשית 2016 מונה גם ליו"ר מועצת המנהלים של חברת מבט"י - מפעלי טיהור שפכים ירושלים - שהיא חברה בת של חברת הגיחון העוסקת בהפעלת מפעלי טיהור שפכים בירושלים וסביבתה.
משנת 2014 מכהן בדירקטוריון הטכניון בחיפה, וממשיך לכהן כיו״ר מועצת המנהלים של החברות הכלכליות של בתי החולים של הדסה.
מאז ינואר 2018 מכהן בלשניקוב גם כיושב ראש הדירקטוריון של המסלול האקדמי-המכללה למינהל.
בשנת 2018 מונה על ידי שר החינוך נפתלי בנט לחבר ועדת פרס ישראל למפעל חיים, אשר החליטה על זהות חתני וכלות הפרס לשנה זו.
בדצמבר 2023 הודיע מכון היצוא הישראלי על מינויו של בלשניקוב לתפקיד יושב הראש שלו.
חיים אישיים

מתגורר בירושלים, אלמן ולו ארבעה ילדים.
הערות שוליים

1 2   שוקי שדה, תיאוריית הקשרים // מופתעים ממינוי גינת? יו"ר הערוץ מסוגל להרבה יותר, באתר TheMarker‏, 1 בפברואר 2013
↑  דוד חיון, ‏קהלני יכריע בקרוב במחלוקת בין רשות החברות למשרד האוצר לגבי הפרטת בזק, באתר גלובס, 21 ביולי 1998
↑  רוזנבלום רוצה להתנקם בבנקים, באתר גלובס, 10 במאי 1999
↑  קרן צוריאל-הררי וסטלה קורין-ליבר, ‏הבלשניקוב שלה, באתר גלובס, 1 בנובמבר 2001
↑  TheMarker digital, הושלם סבב מינוי בכירים במכון היצוא במסגרת הליך רה-ארגון, באתר TheMarker‏, 23 באפריל 2002
↑  הרצל לקס, דליה איציק מינתה את מקורבה אבי בלשניקוב לתפקיד מנכ"ל משרד התקשורת, באתר הארץ, 8 בפברואר 2005
↑  צבי זרחיה, אבי בלשניקוב יהיה המנכ"ל הראשון של הכנסת, באתר הארץ, 6 ביוני 2006
↑  נועם שרביט, פרופ' גבריאל מוקד ישלם לאבי בלשניקוב 65 אלף ש"ח בגלל שהשמיץ: "פקיד עלוב ונבל", באתר News1 מחלקה ראשונה, 3 ביולי 2007
↑  תומר זרחין, אבי בלשניקוב מונה למנכ"ל משרד מבקר המדינה, באתר הארץ, 14 במרץ 2009
↑  צבי זרחיה, אבי בלשניקוב מונה לנציגו של רון לאודר בישראל, באתר הארץ, 6 ביולי 2009
↑  נתי טוקר, מימן נוטש את כיסא יו"ר ערוץ 10; אבי בלשניקוב יחליפו, באתר TheMarker‏, 2 בספטמבר 2012
↑   רוני לינדר, אבי בלשניקוב ומוטי דבי ישמשו דירקטורים בהדסה, באתר TheMarker‏, 22 בדצמבר 2013
 רוני לינדר, אבי בלשניקוב, לשעבר מנכ"ל הכנסת ויו"ר ערוץ 10, מונה ליו"ר דירקטוריון הדסה, באתר TheMarker‏, 19 במרץ 2014
↑   עידו אפרתי, חצי שנה לאחר הסכם ההבראה, הבעיות בהדסה רק מחמירות, באתר TheMarker‏, 25 בנובמבר 2014
↑  ג'וני סלומון, מים בששון: דירקטוריון 'הגיחון' מינה מנכ"ל חדש לתאגיד המים, באתר כל העיר, 5 ביולי 2021
↑  אבי בלשניקוב מונה ליו"ר המכללה למינהל, באתר מעריב אונליין, 8 בינואר 2018
↑  ירדן צור ויהונתן ליס, דוד לוי זכה בפרס ישראל על מפעל חיים בתחום החברה, באתר הארץ, 15 במרץ 2018
↑  יהודה קונפורטס, ‏אבי בלשניקוב מונה ליו"ר מכון היצוא; יחליף את איילת נחמיאס ורבין, באתר "אנשים ומחשבים", 11 בדצמבר 2023
Best Part of Me

"Best Part of Me" (בעברית: "החלק הטוב ביותר בי") הוא שיר של הזמר-יוצר הבריטי אד שירן, בהשתתפות הזמרת האמריקאית יאבה. השיר יצא לאור ב-5 ביולי 2019, על ידי חברות התקליטים אסיילום רקורדס ואטלנטיק רקורדס, יחד עם רצועה נוספת מתוך האלבום, "Blow", בהשתתפות כריס סטייפלטון וברונו מארס, כסינגל החמישי מתוך אלבום האולפן הרביעי של שירן, No.6 Collaborations Project.
רקע וכתיבה

על שיתוף הפעולה עם יאבה, הצהיר אד שירן כי "אהבתי לעשות את השיר. יאבה היא פנומנלית, היא עוסקת בדברים מאסיביים". בהמשך, הוכרז "Best Part of Me" כחלק מרשימת הרצועות של No.6 Collaborations Project, כאשר חשף שירן שהשיר עתיד לצאת לאור ב-4 ביולי 2019. השיר פורסם כסינגל לצד "Blow", רצועה אחרת מהאלבום.
"Best Part of Me" תואר כבלדת פופ רומנטית. לדברי מייק ניד מ-Idolator, השיר הוא בלדה רומנטית ש"נבנית לפזמון מקסים מאוד". רוב ארקנד מ-Spin כתב כי השיר "מאט את העניינים", והשווה אותו לביצוע הסולו האקוסטי של שירן לשיתוף הפעולה עם ג'סטין ביבר, "I Don't Care".
בסמוך לצאתו, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, תוך שהצליח לצבור שם למעלה מ-203 מיליון השמעות.
קרדיטים

הקרדיטים שלהלן לקוחים מטיידל.
אד שירן - שירה, כתיבה, הפקה, בס, גיטרה
יאבה - שירה, כתיבה
בני בלנקו - כתיבה, הפקה, קלידים
ג'ו רובל - הפקה, הנדסה, קלידים
תומאס ברטלט - קלידים
פינו פלדינו - בס
כריס סקלאפני - הנדסה
גושה אוסוב - הנדסה
ארצ'י קרטר - עוזר הנדסה
רוברט סלנס - עוזר הנדסה
אנתוני אוונס - עריכה
סטיוארט הוקס - מאסטרינג
סמן סטנט "ספייק" - מיקסינג
מאט וולך - מיקסינג
מייקל פרימן - מיקסינג
מיקומי שיא

|   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2019)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2019)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2019)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2019)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  אוסטריה | Ö3 אוסטריה טופ 40‏ | 38 |  |
|  אוסטרליה | מצעד הסינגלים האוסטרלי | 17 |  |
|  ארצות הברית | בילבורד הוט 100 | 99 |  |
|  גרמניה | GfK – טופ 100 | 55 |  |
|  דנמרק | היטליסטן | 35 |  |
|  הולנד | מצעד 40 הסינגלים ההולנדיים | 62 |  |
|  לטביה | לטביה טופ 40 | 20 |  |
|  ליטא | AGATA | 28 |  |
|  ניו זילנד | המצעד הניו זילנדי הרשמי | 13 |  |
|  סינגפור | RIAS | 20 |  |
|  סקוטלנד | מצעד הסינגלים הסקוטי | 27 |  |
|  פורטוגל | מצעד הסינגלים הפורטוגזי | 66 |  |
|  צרפת | SNEP | 162 |  |
|  קנדה | קנדה הוט 100 | 44 |  |
|  שוודיה | סוורייטופליסטן | 41 |  |
|  שווייץ | המצעד השווייצרי | 40 |  |
נתוני מכירות

| אזור | תואר | מכירות |
| --- | --- | --- |
| הממלכה המאוחדת (BPI) | זהב | 400,000 |
סיכום
| בכל העולם | — | 400,000 |
היסטוריית יציאות לאור

| מדינה | תאריך יציאה | פורמט | חברת תקליטים |
| --- | --- | --- | --- |
| עולם | 5 ביולי 2019 | הזרמת מוזיקה • הורדה דיגיטלית | אסיילום • אטלנטיק |
הנס לברכט

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  8 בנובמבר 1915 אולם, ממלכת וירטמברג 
 פטירה:  25 בספטמבר 2014 (בגיל 98) בית אורן, ישראל 
 מדינה:  ישראל ישראל
 מעסיק:  קול העם, זו הדרך, אל-איתיחאד 
 
הנס לברכט (8 בנובמבר 1915 – 25 בספטמבר 2014) היה עיתונאי וסופר ישראלי, פעיל שלום וחבר המפלגה הקומוניסטית הישראלית.
ביוגרפיה

לברכט נולד כבנם השלישי של וילהלם ורוזה לברכט בעיר אולם שבגרמניה. הוא גדל במשפחה של תעשיינים יהודיים, בבעלות אביו היה מפעל עור שהוחרם על ידי הנאצים בשנת 1935, והוא גם נאלץ לוותר על הכשרתו כמנעולן. באמצעות קשרים של אביו, הוא קיבל עבודה במפעל בעיר ניסה, בשלזיה (כיום בפולין), שם בא במגע עם לוחמי המחתרת הקומוניסטית. לאחר שהנאצים השתלטו גם על מפעל זה, הוא פוטר וסיים את הכשרתו בקרלסרוהה.
בשנת 1936 הכיר את טוסקה לואי, בתו של חזן העיר אולם, שהפכה לימים אשתו. בשנת 1937 נסע לארץ ישראל בעקבות חברתו טוסקה, שהגיעה שנה קודם לכן. בשנת 1938 חזר לגרמניה עם דרכון מנדטורי, שם ביצע שליחויות עבור ה-KPD (המפלגה הקומוניסטית של גרמניה. הוא עזר לאנשים ששוחררו ממחנות הריכוז ופעילים אנטי-פשיסטים להשתתף במאבק של הבריגדות הבינלאומיות נגד משטר פרנקו בספרד. מכיוון שהיה מבוקש בידי הגסטאפו, הוא חזר לארץ ישראל פגש שוב את טוסקה, והם הקימו את ביתם בקריית חיים. נולדו להם שתי בנות. בשנת 1944 הצטרף למפלגה הקומוניסטית של פלשתינה, ונכלא על ידי הבריטים בכלא עכו מאחר שממשלת המנדט הוציא את המפלגה הקומוניסטית מחוץ לחוק.
בשנת 1955 החל לעבוד כעיתונאי ביומון המפלגה הקומוניסטית "קול העם", ועיתונאות הפך ייעודו במשך יובל שנים. לברכט פרסם כתבות ומאמרים פובליציסטים בעיתונות הקומוניסטית בישראל ובעיתוני שמאל בעולם. בעקבות הפילוג במק"י פוטר מעבודתו ב"קול העם". אחר כך היה מזכיר סיעת רק"ח בכנסת (בשנים 1965–1968) וכתב "זו הדרך" ו"אל אתיחאד" במוסקבה (בשנים 1968–1971). נבחר לוועדת הביקורת של המפלגה הקומוניסטית הישראלית (1972-1965) ולוועד המרכזי (1985-1972). לברכט כתב גם עבור העיתון-Neues Deutschland, שהיה העיתון הרשמי של מפלגת האיחוד הסוציאליסטי של גרמניה במזרח גרמניה. בנוסף כתב עבור השבועון "די ולטבינה" (Die Weltbühne) שיצא לאור במזרח ברלין והוקם במקור על ידי העיתונאי והסופר זיגפריד יעקבזון.
בשנת 1978, נעצר יחד עם עיתונאי מקפריסין, פנאיוטיס פסקאליס, בחשד לריגול. פסקאליס הואשם שאת הצילומים שצילם בישראל בעת ביקורו הוא מתכנן להעביר לנציג אש"ף בקפריסין. לברכט הואשם שסייע לו בעת ביקורו בישראל. השופט הוציא צו איסור פרסום, והורה על דיון ללא נוכחות העיתונות. העיתונאי משה רונן ונשיא מועצת העיתונות בישראל יהושע רוטנשטרייך עתרו נגד הצו, והוא בוטל. עורכי הדין אמנון זכרוני ואביגדור פלדמן ייצגו את לברכט ופסקאליס. לברכט זוכה מכל אשמה. לברכט היה אחראי לקשר עם המפלגה הפרוגרסיבית של העם העובד (AKEL) בקפריסין.
בשנות ה-90 היה פעיל בתנועת גוש שלום, היה ידיד של הפוליטיקאי הפלסטיני פייסל חוסייני. לברכט שימש כיו"ר "התאחדות האנטי-פשיסטים ונפגעי הפשיזם בישראל" וסגן נשיא "מועצת הפדרציה הבינלאומית של לוחמי תנועת ההתנגדות האנטי־נאצית" (International Federation of Resistance Fighters – Association of Anti-Fascists).
פרסומים

בשנת 1973, כתב ספרון מידע בשם "שילומים" מגרמניה הדמוקרטית?: לקט עובדות", עבור האיגוד ישראלי של לוחמי החזית האנטי-היטלראית וקורבנות הנאציזם.
לברכט פרסם שני ספרים בגרמנית:
"הפלסטינים עבר והווה", תורגם לעברית ויצא לאור בהוצאת מפעלים אוניברסיטאיים בשנת 1987.
"דרכים עקלקלות – מטרה אחת, זיכרונותיו של קומוניסט ישראלי יליד גרמניה", אוטוביוגרפיה שפורסמה בשנת 2007.