stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הארגון הדרום-אסיאתי לשיתוף פעולה אזורי

| --- | --- |
 תחום:  איגוד כלכלי בינלאומי
 שפה רשמית:  אנגלית
 מדינה:  נפאל 
 מטה הארגון:  קטמנדו, נפאל
 חברים:  מדינות דרום אסיה
 מזכיר כללי:  אמג'אד חוסיין ב. סיאל
 עובדים:  61 (נכון ל־2022) 
 תקופת הפעילות:  8 בדצמבר 1985 – הווה (38 שנים)
 saarc-sec.org
 
הארגון הדרום-אסיאתי לשיתוף פעולה אזורי (באנגלית: The South Asian Association for Regional Cooperation, בראשי תיבות: SAARC) הוא ארגון כלכלי בין-לאומי לשיתוף פעולה בין 8 מדינות בדרום אסיה, שנוסד בדאקה, בנגלדש. הארגון יוזם ב-2 באוגוסט 1983 על ידי נשיא בנגלדש לשעבר זיאור ראהמן, והוקם ב-8 בדצמבר 1985, עם חתימת אמנה שנחתמה בניו דלהי. משרדיו הראשיים של הארגון אשר נחנכו ב-16 בינואר 1987 שוכנים בקטמנדו, נפאל.
מטרת הארגון הוא לעודד ולקדם התפתחות כלכלית אזורית. הארגון נוטר יחסים דיפלומטיים באו"ם וגורמים רב-צדדיים כולל האיחוד האירופי.
היסטוריה

הרעיון על הקמת ארגון משותף בין מדינות דרום אסיה נידון בכמה כינוסי מדינות אסיה. בסוף שנות ה-70 של המאה ה-20 הסכימו 7 מדינות מדרום אסיה על הקמת גוש סחר שיעניק לאנשים פלטפורמה לעבוד יחד ברוח של אחווה, חברות והדדיות. מאוחר יותר שיגר זיאור ראהמן מכתבים רשמיים למנהיגי אותן מדינות בהם הוא משקף את חזונו לעתיד באזורי המדינות. במהלך ביקורו בהודו בדצמבר 1977, שוחח עם ראש ממשלת הודו מורארג'י דסאי אודות שיתוף פעולה אזורי. בנאומו בוועדה המייעצת של תוכנית קולומבו שהתקיימה בקטמנדו ב-1977 קרא בירנדרה, מלך נפאל לשיתוף פעולה אזורי הדוק בין מדינות דרום אסיה.
לאחר פלישת ברית המועצות לאפגניסטן ב-1979, הוגברו המאמצים להקמת האיחוד. באפריל 1981 התכנסו לראשונה גורמים ושרי חוץ מ-7 ממדינות דרום אסיה בקולומבו. הצעת בנגלדש התקבלה בברכה על ידי נפאל, סרי לנקה, בהוטן והמלדיבים. הודו ופקיסטן, לעומת זאת, הותירו רושם ספקני בראשונה; הודו טענה כי רעיון מסוג זה עלול להוביל ולתת פתח הזדמנות לשכנים חדשים קטנים יותר לחידוש הנושאים הדו-צדדיים וייסוד אופוזיציה נגד הודו. פקיסטן לעומת זאת הניחה כי ייתכן שמדובר באסטרטגיה מצד הודו לצאת באיחוד עם שאר מדינות דרום אסיה נגד פקיסטן ולהבטיח שוק אזורי למוצרים הודים, ובכך לחזק את הדומיננטיות הכלכלית של הודו באזור ולמזער את תדמיתה של פקיסטן.
למרות הכול, לאחר שורה של התייעצויות בראשות בנגלדש בין נציגי האו"ם של מדינות דרום אסיה במטה האומות המאוחדות בניו יורק שנמשכו מספטמבר 1979 ועד 1980, הוסכם כי בנגלדש תכין דף טיוטה לדיון אודות סוגיית האיגוד, אשר יועבר בין מזכירי ענייני החוץ מ-7 המדינות.
בוועדה בינלאומית שנערכה בדאקה ב-1983 בהשתתפות גורמים מדיניים, אימצו שרי החוץ מ-7 המדינות את הצהרת שיתוף הפעולה האזורי בין מדינות דרום אסיה, ובאופן רשמי השיקו תוכנית פעולה משולבת בתחומי חקלאות, תקשורת, מטאורולוגיה ובריאות.
פסגת הארגון הדרום-אסיאתי לשיתוף פעולה אזורי הראשונה התקיימה בדאקה בין 7 ל-8 בדצמבר 1985.
בשנת 2007 הצטרפה אפגניסטן לארגון.
מדינות חברות

אפגניסטן אפגניסטן
בהוטן בהוטן
בנגלדש בנגלדש
הודו הודו
האיים המלדיביים האיים המלדיביים
נפאל נפאל
סרי לנקה סרי לנקה
פקיסטן פקיסטן
משקיפות

אוסטרליה אוסטרליה
איראן איראן
ארצות הברית ארצות הברית
מאוריציוס מאוריציוס
האיחוד האירופי האיחוד האירופי
יפן יפן
מיאנמר מיאנמר
הרפובליקה העממית של סין הרפובליקה העממית של סין
קוריאה הדרומית קוריאה הדרומית
הערות שוליים

↑  12th SAARC Summit Islamabad, web.archive.org, ‏2016-03-04
↑  Muhammad Jamshed Iqba, [http://www.nihcr.edu.pk/Latest_English_Journal/SAARC_Jamshed_Iqbal.pdf SAARC: Origin, Growth, Potential and
Achievements]
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007605219105171  PLWABN: 9810699805605606  BIBSYS: 90870060  BnF: cb13546665z (data)  CiNii: DA10586140  GND: 805113-6  ISNI: 0000 0001 0729 1398  LCCN: n85338121  NKC: ko2017973053  NLA: 35431732  NSK: 000127640  SUDOC: 050789635  Trove: 950515  VIAF: 156015253   WorldCat (עם VIAF): 156015253 
מדינות חברות
  ארגונים ומדינות משקיפים
דייגו רוסי

דייגו מרטין רוסי מרשליאן (נולד ב-5 במרץ 1998) הוא כדורגלן אורוגוואי, המשחק בקולומבוס קרו בעמדת הקיצוני.
קריירה > קריירת נוער

דייגו רוסי נולד במונטווידאו שבאורוגוואי, והחל לשחק בנערים של קבוצת סולימאר כבר בגיל 6. הוא הפגין את יכולתו במועדון ותפס את תשומת ליבו של מועדון הפאר האורוגוואי פניארול, שם הצטרף לאקדמיה שלהם בגיל 12.
בגיל 14, רוסי היה מלך השערים בקבוצת פניארול עד גיל 14, שם היה מלך השערים בשנת 2012 עם 42 שערים ב-27 הופעות. בשנה שלאחר מכן הצטרף רוסי לקבוצת הנוער של פניארול, שם רשם 25 שערים ב-17 הופעות. בשנת 2014, הוא היה מלך השערים של הליגה האורוגוואית עד גיל 16, וכבש 17 שערים במחצית הראשונה של השנה. ב-7 באפריל 2015, הוא הוזמן להתאמן עם הקבוצה הבוגרת של פניארול לראשונה, יחד עם חבריו מהקבוצה מתחת לגיל 17: סנטיאגו בואנו ופדריקו ואלוורדה.
קריירה > קריירה מקצועית

הוא התחיל לשחק במועדון ב-16 בינואר 2016, כשהיה בן 17 בגמר גביע בנדס, שם עלה כמחליף בדקה ה-7 בניצחון 1 - 0 נגד סרו פורטינו.
ב-20 באפריל 2016, רשם רוסי את הופעתו הראשונה בגביע ליברטדורס, במשחק נגד קבוצת ספורטינג קריסטל הפרואנית.
ב-25 באפריל 2016, רשם רוסי את הופעתו הראשון במועדון נגד קבוצת אתלטיקו רנטיסטאס במסגרת ליגת העל האורוגוואית, לאחר שעלה מהספסל במקום דייגו פורלאן. רוסי כבש גם את שערו הראשון באותו המשחק, שהסתיים בתוצאה 3 - 1 לטובת פניארול.
בסוף עונת 2015/2016, רוסי הורד לקבוצת המילואים בעקבות שינוי בהנהגה הניהולית, לאחר שהוא הופיע 6 פעמים במדי המועדון.
בעונת 2016/2017, הגיע רוסי עם קבוצתו למקום הראשון בליגת העל האורוגוואית, לאחר שרשם ב-42 הופעות, 11 שערים ו11 בישולים בכל המסגרות, בהיותו רק בן 19.
בחורף 2018, חתם רוסי בלוס אנג'לס האמריקאית כשרק הוקמה, בסכום של כ-2.5 מיליון אירו.
ב-4 במרץ 2018, רוסי עשה את הופעת הבכורה שלו במדי הקבוצה ואף כבש שער אחד נגד סיאטל סאונדרס במחזור הפתיחה במסגרת הMLS.
ב-9 באוגוסט 2018, כבש רוסי שלושער במסגרת חצי הגמר של גביע ארצות הברית הפתוח, מול קבוצת יוסטון דינמו, המשחק הסתיים בהפסד של לוס אנג'לס בדו-קרב פנדלים (10:9), לאחר שהמשחק הסתיים בשוויון (3 - 3).
ב-6 באפריל 2019, במסגרת הMLS כבש רוסי שלושער נגד די. סי. יונייטד, כבשורותיה של היריבה שיחק ויין רוני. המשחק הסתיים בניצחון של 4 - 0 לטובת לוס אנג'לס.
באותה העונה (2019), הגיע רוסי למקום ה-4 בטבלת הכובשים עם 16 שערים,ואף זכה עם קבוצתו במגן האוהדים.
ב-19 בפברואר 2020, הופיע לראשונה בטורניר ליגת האלופות של CONCACAF בסיבוב הראשון מול קבוצת קלאב לאון המקסיקנית.
ב-28 בפברואר 2020, כבש לראשונה את שערו הראשון במסגרת ליגת האלופות של CONCACAF בסיבוב השני נגד קלאב לאון.
חיים אישיים

לרוסי קיבל הגרין קארד שלו בפברואר 2019 . מעמד זה גם מסייג אותו כשחקן ביתי בMLS.
רוסי הוא ממוצא איטלקי מצד אביו וממוצא ארמני מצד אמו. ב-2018 הוא קיבל הצעה לשחק בנבחרת ארמניה.
תארים

ליגת העל האורוגוואית: 2015/2016, 2016/2017
מגן האוהדים: ‏ 2019
הגביע הטורקי: 2022/2023
אליפות אמריקה הדרומית בכדורגל עד גיל 20: 2017
הערות שוליים

↑  סטטיסטיקות של הMLS, באתר MLS
↑  LAFC Midfielder Eduard Atuesta And Forward Diego Rossi Obtain Green Cards, ‏21 בפברואר 2019
↑  Armenia coach: We need to determine the state of our football, ‏26 בנובמבר 2018
האביר השחור

| --- | --- |

האביר השחור, כפי שהופיע על עטיפת החוברת Mystic Arcana Black Knight #1 מספטמבר 2007, אמנות מאת מרקו ג'ורג'ביק.
 סוג:  גיבור-על
 הוצאה לאור:  מארוול קומיקס
 הופעה ראשונה:  סר פרסיבל מסקנדיה: Black Knight #1 (מאי 1955) סר איאובר מגרינגטון: Defenders #11 (דצמבר 1973) נתניאל גארט: Tales to Astonish #52 (פברואר 1964) דיין ויטמן: Avengers #47 (דצמבר 1967) אוגוסטין דולאק: Black Panther Vol.4 #3 (יוני 2005)
 הופעה אחרונה:  סר פרסיבל מסקנדיה: Marvel Super-Heroes #17 (נובמבר 1968) סר איאובר מגרינגטון: Black Knight: Exodus #1 (דצמבר 1996) נתניאל גארט: Avengers #48 (ינואר 1968) 
 יוצרים:  סטן לי, ג'ו מאנילי (פרסי) סטיב אנגלהארט, סאל בוסימה (איאובר) סטן לי, דון הק (גארט) רוי תומאס, ג'ורג' טוסקה (ויטמן) רג'ינלד הדלין, ג'ון רומיטה הבן (דולאק)
 מידע
 שם אמיתי:  סר פרסיבל מסקנדיה סר איאובר מגרינגטון נתניאל "נייט" גארט דיין ויטמן
 כינויים:  ראש פחית, הנבל מימי הביניים, יד הגורל
 סטטוס:  פעיל
 כוחות:  ללא כוחות-על יכולות מיסטיות כתוצאה משימוש בחרב ההובנה (פרסי). יכולותיו הפיזיות של ויטמן שודרגו על ידי חיבור מנטלי עם סרסי מהנצחיים. לאחר שהקשר נשבר, ויטמן קיבל יכולות מיסטיות בידי פנדרגון.
 חברוּת בקבוצה:  יורופורס (ויטמן)
 חברוּּת לשעבר בקבוצה:  אקסקליבר, אבירי וונדגור, גיבורים להשכרה, אדוני הרשע, אוונג'רס (מבצע סופה גלקטית), דפנדרס (ויטמן) אדוני הרשע, לגיון האלמתים (גארט) צבא המלך ריצ'רד, אבירי השולחן העגול (פרסי)
האביר השחור (באנגלית: Black Knight) הוא דמות בדיונית של גיבור-על המופיעה בחוברות הקומיקס ביקום מארוול קומיקס. האביר השחור המקורי מתור הכסף של הקומיקס הופיע לראשונה בחוברת Black Knight #1 ממאי 1955 של אטלס קומיקס - קודמתה של מארוול קומיקס משנות ה-50 של המאה ה-20 - ונוצר על ידי הכותב סטן לי והמאייר ג'ים מאנילי.
האביר השחור הוא האלטר אגו שחלקו ארבע דמויות לאורך ההיסטוריה - אביר מימי הביניים בשם סר פרסיבל מסקנדיה, וצאצאיו הישירים סר איאובר מגרינגטון, נבל-העל נתניאל "נייט" גארט וגיבור-העל מהעידן המודרני של הקומיקס דיין ויטמן, אחיינו של גארט. אביר שחור חמישי בשם אוגוסטין דולאק הופיע בחוברות הפנתר השחור ביוני 2005 בכתיבתו של רג'ינלד הדלין ובאיורו של ג'ון רומיטה הבן, ללא כל קשר גנטי לדמות המקורית.
דמותו של האביר השחור הופיעה בסדרות האנימציה השונות שנעשו לדמויות מארוול, בין היתר האוונג'רס: סדרת האנימציה, ספיידרמן וחבריו המופלאים, איירון מן: הרפתקאות משוריינות והפנתר השחור: סדרת האנימציה. דמותו של דיין ויטמן בתור האביר השחור הופיע בסרט "נצחיים" כחלק מהיקום הקולנועי של מארוול, בגילומו של קיט הרינגטון.
ביוגרפיה בדיונית > סר פרסיבל מסקנדיה

האביר השחור המקורי היה סר פרסיבל מסקנדיה, אביר מהמאה ה-6, אשר שירת בחצר המלכות של המלך ארתור כלוחמו האישי הגדול ביותר. הוא גויס בידי מרלין הקוסם ואימץ לעצמו שתי זהויות, כאשר התחזה לחסר תועלת מוחלט עד אשר השתנה לאישיותו של אביר השחור. בתור האביר השחור, פרסי החזיק בחרב ההובנה שחישל מרלין ממטאוריט, יריב תמידי של מורדרד האביר המרושע, אחיינו הבוגדני של ארתור. אף על פי שמורדרד נהרג מפצעיו שנגרמו בידי ארתור, פרסי נהרג בסופו של דבר על ידו במהלך נפילתה של קמלוט כאשר חרב מכושפת שיספה אותו בגבו. מרלין הבטיח שרוחו של פרסי תמשיך לחיות על ידי הטלת כישוף שתחיה אותו מחדש אם מורדרד יחזור לחיים אי פעם. בהמשך, רוחו של סר פרסיבל הופיעה מספר פעמים כדי לייעץ לצאצאו דיין ויטמן.
ביוגרפיה בדיונית > סר איאובר מגרינגטון

איאובר מגרינגטון היה אחד מצאצאי האבירים השחורים שנולדו אחרי סר פרסיבל מסקנדיה, האביר השחור המקורי, בתקופת המאה ה-12. בזמן זה, איאובר היה חברו למסע של בנט דופרי - אשר לימים יהפוך לנבל אקסודוס - בחיפוש אחר מגדל הכוח, מקום מושבו של פרעה הנצחי בעקבה. בהמשך, גופתו של איאובר נשלטה בידי רוח צאצאו דיין ויטמן, והוא נטש את המסע למרבה זעמו של דופרי. מסעו של דופרי הוביל אותו לבסוף למפגש אירעי עם אפוקליפס ולהתפתחות כוחותיו המוטאנטים. באשר לאיאובר - כאשר ויטמן עזב את גופו וחזר לתקופת הזמן שלו, כל שנותר מגופו של איאובר היה שלד ועצמות.
ביוגרפיה בדיונית > נתניאל גארט

פרופסור נייתן גארט היה ביולוג וצאצאו הישיר של סר פרסיבל, אשר מצא את קברו ואת חרב ההובנה. אולם, כוונותיו הזדוניות של נייתן הפכו אותו לבלתי ראוי לשאת את החרב ורוחו של סר פרסיבל גינתה אותו. בשל כך, גארט הממורמר המציא שורה של כלי נשק מימי הביניים המשתמשים בטכנולוגיה מודרנית וכן יוצר באמצעות הנדסה גנטית סוס מכונף. הוא קורא לעצמו "האביר השחור" ופוצח בחיי פשע כדי להרגיז את אבות אבותיו. לאחר קרב עם האיש הענק, גארט מצטרף לקבוצת נבלי-העל אדוני הרשע לבקשתו של ברון זמו, אך הוא מובס בידי תור. לאחר שני קרבות כושלים נגד האוונג'רס, הוא ברח מהכלא בעזרתה של מכשפת ונלחם נגד איירון מן לאחר שנשלט בידי מכשיר לשליטה מחשבתית אותו בנה דוקטור דום במטרה לתקוף במהלך חתונתם של מיסטר פנטסטיק והאישה הבלתי-נראית. לבסוף הוא נפצע אנושות בידי איירון מן כשהוא נופל מסוסו המכונף, ועל ערש דווי קורא לאחיינו דיין ויטמן, חושף את זהותו וזוכה לכפר על עוונותיו. לאחר מכן, ויטמן מאמץ את הזהות לעצמו.
ביוגרפיה בדיונית > דיין ויטמן

האביר השחור של העידן המודרני הוא דיין ויטמן, אשר ירש את החרב המיסטית שידועה כחרב ההובנה ואשר נשאה בחובה קללה. אימץ את זהות האביר השחור כדי להשיב את הכבוד האבוד למסדר האבירים השחורים בעקבות מעשיו הנפשעים של נתניאל גארט. חבר כבוד של האוונג'רס שגם היה חבר בקבוצות MI13 של קפטן בריטניה, דפנדרס וגיבורים להשכרה.
ביוגרפיה בדיונית > אוגוסטין דולאק

אוגוסטין דולאק היה אביר שחור מטעם הותיקן אשר קיבל לרשותו את חרב ההובנה לאחר שסוכני הוותיקן לקחו אותה מקן ערפדים עיראקי. הוא השתתף בפלישתם של קבוצת נבלי-על לאומה האפריקנית ואקאנדה, וקיווה להמיר את דתם של בני ואקאנדה לקתוליות. לבסוף, הוא הובס בידי הפנתר השחור, שלוקח ממנו את חרב ההובנה. דולאק משתמש בסוס מכונף משלו, שנלכד מאוחר יותר בידי אליושה קרבינוף ונהרג לצורך מזון.
הערות שוליים

↑  Black Knight #1-5, May-December 1955, Atlas Comics
↑  Marvel Super-Heroes #17, November 1968
↑  Tales to Astonish #52, February 1964
↑  Fantastic Four Annual #3, October 1965
↑  Tales of Suspense #73, January 1966
↑  The Avengers #47, December 1967
↑  Captain Britain and MI13 #10, April 2009
↑  Punisher War Journal Vol.2 #13-14, January-February 2008
ההיכל וארון הקודש בימי קדם

ארון קודש בקבר דוד המלך בהר ציון
בבתי הכנסת של העת העתיקה הייתה "תיבה" ששימשה כמקום אחסון לחפצי הקודש: ספרי התורה, שופר, לעיתים אפוד וכדומה. במשנה נכללה התיבה בתוך רשימת הציוד הקבוע של בית הכנסת. בתלמוד נזכרים גם "דלוקסמא ו"קמטרא", שגם הן היו תיבות אחסון לאותה מטרה. התיבה הייתה עשויה מעץ, וניצבה על רגליים. פתח התיבה היה מלמעלה או מהצד, כאשר המכסה הורכב על גבי ציר. על התיבה הונח כיסוי בד, כאשר פנים התיבה היה מרופד במטפחות. התיבה הייתה ניידת, כך שהסברה המקובלת כיום היא שעד המאה השלישית התיבה הוחזקה בחדר סמוך לאולם התפילה, או במבנה נפרד. את התיבה היו מכניסים לאולם התפילה לפני הקריאה בתורה, ומיד לאחר התפילה החזירו את התיבה למקומה.
בציור קיר בבית הכנסת בדורה אירופוס שבסוריה משנת 245/246 לספירה, נראית התיבה על יד דמותו של משה הקוראת בתורה. התיבה דומה ל"קיבוטוס", רהיט יווני שמקורו במצרים, ושימש בעת העתיקה לאחסון בגדים, כלים, מגילות וחפצים יקרים. גובהה 50-60 ס"מ, והיא ניצבת על ארבע רגליים. התיבה מלבנית, בעלת מנעול, כאשר בציור הקיר בבית הכנסת הייתה מכוסה במטפחת אדומה.
במקורות תלמודיים (למשל, מגילה כו ע"ב. יש גם אזכור יחידאי במשנה) נזכר חפץ נוסף לתוכו הכניסו את ספר התורה. שמו "תיק" והשימוש בו לא היה קבוע. ניתן לזהות את התיק עם חפץ הידוע לנו מן הספרות והאמנות הקלאסית, ושמו capsa. ה"קפסה" הייתה עשויה מעץ קל, ממתכת או משנהב, גובהה 30-40 ס"מ, והיא בנויה בצורת גליל. בתוך ה"קפסה" היה נהוג לאחסן חפצים שונים, ובכלל זה מגילות. בתיאורים חזותיים רבים (פיסול, ציור) נראה איש בעל מעמד הנושא קפסה, כאשר רצועת הנשיאה התלויה עליה מצביעה על זהותה כ"קפסה" המובילה מגילה. ניוד ספר התורה התבצע בעזרת התיבה, ובמקרים מסוימים (למשל, כשיש צורך לניוד מהיר) באמצעות התיק. יהודי ארצות האסלאם ממשיכים לאחסן את ספר התורה בתוך תיק זה עד היום.
התפתחות בתי הכנסת בעת העתיקה

שרידי בתי כנסת גליליים קדומים מראשית המאה השלישית לספירה נמצאו בכפר נחום, כפר ברעם, מירון, כורזים, גוש חלב ועוד. בתי כנסת אלה מאופיינים בכך שהחזית פנתה לעבר ירושלים. בקיר הקודש, שהיה החזית, היה פתח מרכזי בעל הדר וחשיבות, אשר מעברו נשקף הנוף לקודש, לירושלים. שני פתחים אגפיים שמשו לכניסת הציבור. בבתי כנסת אלו לא נמצאו שרידים היכולים להעיד על מקום קבע לאחסון ספרי תורה.
החל מהמאה השלישית והרביעית לספירה הקיר הפונה לירושלים הולך ומתקבע כמוקד בית הכנסת. בתי כנסת שבהם החזיתות היו בכיוון ירושלים, כמו אלו שבגליל, שינו את כיוונם. הכניסה לבית הכנסת עברה להיות מול קיר הקודש. בנוסף, אנו מוצאים גומחה קבועה בקיר הקודש, ופני המתפללים מכוונים כלפיה. כל צורת הישיבה אורגנה בהתאם. התפתחות זו מתוארת בתוספתא (מגילה ג: כא):
כיצד היו זקנים יושבין? פניהם כלפי העם ואחוריהן כלפי קודש. כשמניחין את התיבה פניהם כלפי העם ואחוריהם כלפי קדש [כשהכהנים נושאים כפיהם פניהם כלפי העם ואחוריהן כלפי קדש]. חזן הכנסת [פניו כלפי קדש] וכל העם פניהם כלפי קדש שנאמר (ויקרא ח) ותקהל העדה אל פתח אהל מועד
ה"קודש" המצוין הוא המקום הקדוש, שפונה לעבר ירושלים. במקום בו, כאמור, הונחו או נשמרו ספרי התורה. דוגמה לכך ניתן לראות בבית הכנסת שבבית שערים, כאשר במחצית הראשונה של המאה השלישית לספירה אולם-הכניסה נמצא בקיר הפונה לירושלים, ובחזית נמצאו שלושה פתחים. לא נמצאו סימנים המעידים על מקום קבוע להנחת ספרי התורה. במאה הרביעית חלו שינויים בבית הכנסת בדמות גומחה שנקבעה בקיר הפונה לירושלים. לצורך כך נסתם הפתח המרכזי בקיר זה.
ממצאים ארכאולוגים שנתגלו בארץ ישראל ובארצות הגולה בעת העתיקה מעידים על התפתחותן של שני טיפוסים עיקריים של אותו מקום קדוש בו אוחסנו ספרי התורה - גומחה ארכיטקטונית ("היכל") וארון עץ ("ארון קודש"). שני האחרונים השפיעו, בהתאם, על סוגי אריזת ספר התורה – תיק מעץ ומעיל בד. התגבשות ארון הקודש או ההיכל כמקום אחסון קבוע של ספרי התורה החלה בגולה במאה השלישית, ובארץ ישראל במאה הרביעית.
לקריאה נוספת

ברכה יניב, 1998. מעשה חושב, התיק לספר תורה ותולדותיו, הוצאת אוניברסיטת בר-אילן ומכון בן צבי, ירושלים - רמת גן.
בן-יעקב, אברהם, "בתי-הכנסת של עדות המזרח", מחניים, צה (ער"ה תשכ"ה), עמ' 108-115.
דוידוביץ, דוד, "בתי הכנסת של היהודים האשכנזים", מחניים, צה (ער"ה תשכ"ה), עמ' 82-107
קסוטו, נעמי. 1982. בתי כנסת עתיקים. בהוצאת משרד החינוך, ירושלים.
שטאל אברהם, "סדרי הישיבה בבית הכנסת", בתוך מקדש מעט (בעריכת י' אילן ואחרים), ירושלים תשל"ה, עמ' 46 - 56 .
אילן, ישעיהו, "בית הכנסת - הגדרות ותפיסות בתכנון", מבנים, 10 (1982), עמ' 56-63
קאסוטו, דוד. "קיטוב והכוונה בבית הכנסת", בתוך מקדש מעט (בעריכת י' אילן ואחרים), ירושלים תשל"ה, עמ' 34-35.
קסוטו, דוד, "האדריכלות של בתי-הכנסת במרחב הים התיכון המוסלמי ובאסיה", מחניים, 11 (תשנ"ה), עמ' 204-219
יניב, ברכה. 'תשמישי קדושה בבית הכנסת', מחניים, על יהדות ואמנות (ב), 11 (תשנ"ה), עמ' 228-220.
מאיר בר-אילן, ארון הספרים בבתי הכנסת העתיקים, מ' סלוחובסקי וי' קפלן (עורכים), ספריות ואוספי ספרים, ירושלים תשס"ו, עמ' 64-49
הוגו מפרובאנס

הוגו (880 - 10 באפריל 947) היה מלך איטליה בשנים 926–947.
הוגו היה רוזן ארל (משנת 898) ורוזן פרובאנס (משנת 911) ונודע בעיקר בשל דרכו רצופת הנישואים כדי להגיע לכס המלך. באותם ימים היה רודולף השני (מדוכסות בורגונדיה) מלך איטליה. הוגו נשא את אמו של המלך לאשה, אחר נשא את בתו של המלך ואחרי כן את אלמנתו של המלך. גם אחיו נישא לבת אחרת של המלך ואילו בנו נישא לבת נוספת של המלך.
דללול

| --- | --- |

שרידי העיר
 מדינה:  אתיופיה אתיופיה
 מחוז:  עפר
 תאריך ייסוד:  1918
 גובה:  130- מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  0 (2020)
 קואורדינטות:  14°14′00″N 40°18′00″E﻿ / ﻿14.233333333333°N 40.3°E﻿ / 14.233333333333; 40.3 
 אזור זמן:  UTC +3
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת אתיופיה מוגדלת) אדיס אבבה דירה דאווה מקלה גונדר אווסה ג'ימה ג'יג'יגה אריתריאה סודאן דרום סודאן  קניה סומליה ג'יבוטידללול(למפת אתיופיה רגילה) אדיס אבבה דירה דאווה מקלה גונדר אווסה ג'ימה ג'יג'יגה אריתריאה סודאן דרום סודאן  קניה סומליה ג'יבוטידללול  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
דללול (באנגלית: Dallol, באמהרית:  ዳሎል) הייתה עיר[דרושה הבהרה] בצפון אתיופיה, השוכנת במחוז עפר ובגובה של כ-130 מטרים מתחת לפני הים. בעיר זאת היה מספר זעום של תושבים ולפי הנתונים של השלטונות באתיופיה היא תוארה כעיר רפאים.
דללול נחשבת למקום המיושב החם ביותר על פני כדור הארץ. בין השנים 1960 ל-1966 עמד ממוצע הטמפרטורות השנתי בה על 35 מעלות צלזיוס. הטמפרטורה החודשית הממוצעת בחודש החם ביותר (אוגוסט) עומדת על 47 מעלות צלזיוס.
דללול היא אחת מהערים המבודדות ביותר בעולם. אין בה כבישים ושירות התחבורה היחידי הפעיל בה הוא שיירות גמלים שמגיעות אליה כדי לאסוף מלח.
היסטוריה

העיר הייתה מרכז חשוב לתעשיית המלח והאשלג באתיופיה. ייצור האשלג מדללול פסק לאחר מלחמת העולם הראשונה, ובין 1920 ל-1941 נעשו מספר ניסיונות לא מוצלחים כדי לחדש את הייצור. בין 1925 ל-1929 כרתה חברה איטלקית כ-25,000 טונות של סילביט מדללול.
ב-2004 נודעה העיר בעולם לאחר שנשיונל ג'יאוגרפיק וערוץ 4 של הטלוויזיה הבריטית הציגו אותה בסדרה שעסקה במקומות בהם שוררים התנאים הקיצוניים ביותר על פני כדור הארץ.
ראו גם

אוימיאקון – המקום המיושב הקר ביותר על פני כדור הארץ.
הידרון

בכימיה, הידרון הוא השם הכללי ליון המימן החיובי +H.
המושג משמש באופן כללי בלי להביא בחשבון את מסת הגרעין. זאת, בניגוד למושג פרוטון,  המשמש באופן פרטני ליון +1H (שהוא היון שנוצר מהמימן הנפוץ בטבע), ולא ליונים של האיזוטופים הכבדים יותר של מימן, כמו דאוטריום +2H, (מסומן גם: +D), או טריטיום +3H,(מסומן גם: +T). המושג הוגדר על ידי ארגון IUPAC בשנת 1988.
יון המימן השלילי -H מכונה הידריד.
הערות שוליים

↑  הגדרת "הידרון" ב"ספר הזהב" של IUPAC (אנגלית)
↑  שמות לאטומי מימן, יונים וקבוצות, והתגובות הכוללות אותם, IUPAC (אנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4342263-9
דיוקן אתניאום

| --- | --- |

 מידע כללי
 צייר:  גילברט סטיוארט
 תאריך יצירה:  1796 
 טכניקה וחומרים:  קנבס, צבע שמן 
 ממדים בס"מ
 רוחב:  88 ס״מ 
 גובה:  121.9 ס״מ 
 נתונים על היצירה
 מספר יצירה:  NPG.80.115 (גלריית הדיוקנאות הלאומית (וושינגטון)) 
 מיקום:  מוזיאון לאמנויות יפות בוסטון
 
דיוקן אתינאום (באנגלית: The Athenaeum Portrait; מוכר גם בשם: האתנאום; באנגלית: The Athenaeum), הוא דיוקן לא גמור של נשיא ארצות הברית לשעבר ג'ורג' וושינגטון מאת גילברט סטיוארט. הוא נוצר בשנת 1796, ונחשב ליצירה הבולטת ביותר של סטיוארט. הציור מתאר את וושינגטון בגיל 65 (כשלוש שנים לפני מותו) על רקע חום. דיוקן זה שימש כמודל לדיוקן שמופיע בשטר דולר אמריקאי אחד.
דיוקן מקביל של מרתה וושינגטון ידוע גם כ"דיוקן אתניאום", והוא מוצג בסמוך לציור של בעלה במוזיאון לאמנויות יפות בבוסטון (אנ') (MFA Boston).
לטענת מקורות שונים, הונצח בתמונה סבלו של וושינגטון שהרכיב שיניים תותבות וסבל מכאבי שיניים רבים: פניו נראות קפוצות ושפתיו הדוקות.
הציור

הציור מכונה "אתניאום" כשם ספריית אתנאום בוסטון (אנ') אליה נשלח אחרי מותו של סטיוארט, שם הוא שימש כמקור לחריטה שתשמש בשטר של דולר אחד בארצות הברית.
האתנה נחשב ליצירה המפורסמת ביותר של סטיוארט, אותה החל לצייר בשנת 1796 בגרמנטאון (אנ') בפילדלפיה. זהו ציור שמן על בד, ומתאר רק את ראשו וצווארו של וושינגטון כשהיה בן 65 (כשלוש שנים לפני מותו בשנת 1799) על רקע חום כששאר הציור אינו גמור. המסגרת יוצרה בידי יצרן מסגרות, סוחר תמונות ויזם בשם ג'ון דוגט.
השימוש כמודל ליצירות אחרות

הציור מעולם לא הועבר לוושינגטון. במקום זאת, סטיוארט השתמש בה כמודל לשכפולים רבים, תוך ניצול פרסומו של וושינגטון. לאחר מותו של וושינגטון הוא השתמש בו כדי לצייר 130 עותקים אותם מכר ב־100 דולר כל אחד. יותר מ־60 מעותקים אלה עדיין קיימים. לפי הדיווחים, סטיוארט התייחס לציור כ"שטר מאה הדולר שלו" בשל הסכום שגבה בגין העותקים.
דיוקן אתניאום שימש גם לייצור מספר בולי דואר אמריקאיים של המאה ה־19 ותחילת המאה העשרים.
השימוש הבולט והמפורסם ביותר בדיוקן הוא כמודל לחריטה שתשמש (בתמונת מראה) עבור שטר דולר אמריקאי אחד.
בעלות

הציור היה בבעלות סטיוארט עד שנפטר בשנת 1828 ולאחר מותו, הועברו הזכויות לבתו, ג'יין סטיוארט. במאי 1831, נאמני ספריית אתנאום בוסטון רכשו את הציור תמורת 1,500 דולר בכסף שגויס ממימון איגוד האנדרטאות בוושינגטון ו־22 תורמים נוספים וניתן לספריית בוסטון אתנאום על ידם. בשנת 1876 הפקיד אתונאום בוסטון את הציור במוזיאון לאמנויות יפות בבוסטון. בשנת 1980 נרכש הציור במשותף על ידי המוזיאון לאמנויות יפות, בוסטון וגלריית הדיוקנאות הלאומית עבור אתנאום בוסטון. הוא שוכן כעת במוזיאון לאמנויות יפות בבוסטון, שם הוא מוצג כרגע.
הערות שוליים

↑  "George Washington (The Athenaeum Portrait)". npg.si.edu.
↑  National Portrait Gallery
↑  National Portrait Galllery article
↑  "The Portrait—George Washington:A National Treasure". Smithsonian National Portrait Gallery. נבדק ב-21 בינואר 2011. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Did George Washington Have Wooden Teeth? נשיונל ג'יאוגרפיק
↑  "George Washington". Museum of Fine Arts, Boston. 20 במרץ 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "10-cent Washington". National Postal Museum. אורכב מ-המקור ב-2011-04-27. נבדק ב-26 באוגוסט 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "George Washington". Museum of Fine Arts, Boston. 2 בדצמבר 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
השוואה בין דיוקן אתניאום לבין דימוי על פני השטר של דולר ארצות הברית.(התמונה מהשטר סובבה אופקית להקלת ההשוואה)
בול 12 סנט 1851
ג'ורג' וושינגטון, 1825, אחד מהעותקים הרבים של סטיוארט של דיוקן אתנאום, מוזיאון וולטרס לאמנות (אנ')
הוגו סאנצ'ס

הוגו סאנצ'ס מרקס (בספרדית: Hugo Sánchez Márquez; נולד ב-11 ביולי 1958) הוא כדורגלן עבר ומאמן כדורגל מקסיקני. נחשב בעיני רבים לאחד מגדולי החלוצים בכל הזמנים. במהלך קריירת האימון שלו אימן בין היתר את אלמריה הספרדית ואת נבחרת מקסיקו.
סאנצ'ס נולד במקסיקו סיטי וכבר בגיל 17 לבש לראשונה את המדים הלאומיים של מקסיקו. ב-1981 הוא עבר לשחק באירופה במדיה של אתלטיקו מדריד שם שיחק 4 עונות, לאחר שדחה הצעה של ארסנל, אך הפריצה הגדולה שלו הייתה במדי ריאל מדריד, אשר נחשב אצלה לסמל. סאנצ'ס כבש ב-283 המשחקים במדי הקבוצה 207 שערים, וזכה עמה ב-5 אליפויות ב-7 העונות שלו במועדון.
עונת 1989/1990 הייתה העונה הטובה ביותר שלו, בה כבש 38 שערים ב-38 משחקים. זה היה שיא השערים בעונה אחת בליגה הספרדית. הוא שיחק בשני מונדיאלים עם נבחרת מקסיקו, וכבש במדיה 29 שערים. סאנצ'ס פרש מכדורגל מקצועני בגיל 39 והוא מאמן משנת 2000 ועד היום.
הוגו סאנצ'ס הוא אחד מ-125 שחקני הכדורגל החיים הטובים בעולם שנבחרו על ידי פלה.
גרג ססטרו

| --- | --- |

ססטרו, 2011
 לידה:  15 ביולי 1978 (בן 46) ולנאט קריק, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1996 
 מקום לימודים:  תיכון מונטה ויסטה 
 פרופיל ב-IMDb
 
גרגורי ססטרו (באנגלית: Gregory Sestero; נולד ב-15 ביולי 1978) הוא שחקן קולנוע, טלוויזיה, דוגמן וסופר אמריקאי, שנודע בעיקר בזכות תפקידו כמארק בסרט הפולחן "החדר" משנת 2003, וכן בזכרונותיו "אמן האסון" על קורותיו בצילומי "החדר", שמאוחר יותר יצא בסרט הקולנוע "חי בסרט".