הצעות להקמת מדינה יהודית מחוץ לארץ ישראל
ניסיונות אחרים של ממשל עצמי יהודי לאורך ההיסטוריה

תוכנית אל עריש - תוכנית שהועלתה בתחילת המאה ה-20, ובמסגרתה הוצעו האי קפריסין והעיר אל עריש וסביבתה כמקום להתיישבות יהודית על ידי חוזה מדינת ישראל, בנימין זאב הרצל.
תוכנית קימברלי הייתה תוכנית שקידם יצחק נחמן שטיינברג, ולפיה תתאפשר הגירה יהודית מאסיבית לאזור רמת קימברלי אשר בצפון אוסטרליה. תוכנית זאת לא יצאה אל הפועל. בינתיים פרצה מלחמת העולם השנייה ושטיינברג נלכד באוסטרליה למשך תקופה ארוכה.
תוכנית אלסקה - תוכנית ליישב את היהודים באזור העיר סיטקה שבאלסקה. התוכנית הוצעה במספר הזדמנויות שונות, אך הבולטת שבהן הייתה הצעה שהוגשה על ידי מזכיר הפנים של ארצות הברית, הרולד איקיז (Harold L. Ickes) ב-1939. בספר היסטוריה חלופית, שכתב הסופר מייקל שייבון ונושא את השם איגוד השוטרים היידים, התוכנית יוצאת אל הפועל.
יודנסוואנה - ניסיון להקים מקלט בטוח ליהודים בסורינאם.
מספר הצעות להקמת "רפובליקה" יהודית תחת ריבונות ערבית, ובפרט תחת ריבונות ירדנית, הועלו בעיקר על ידי בני השושלת ההאשמית וכן מטעם אמירות עבר הירדן. השיחות שהולידו את "הסכם ויצמן-פייסל" כמעט הביאו להגשמת הרעיון, אך גם הסכם זה הוכח כבלתי אפשרי ליישום לאחר חלוקת אזור הלבנט למספר מנדטים מטעם חבר הלאומים.
אלבניה - בשנת 1935 נסע העיתונאי הציוני הבריטי ליאו אלטון לאלבניה, ככל הנראה ביוזמתו, כדי לראות אם יהיה ניתן להקים באזור ישות יהודית לאומית. נראה שהעקבות היחידות שנותרו ממסעו הוא הדיווח שמסר עשר שנים לאחר אותו מסע לנשיא הראשון של האוניברסיטה העברית, יהודה לייב מאגנס. המסמך המכיל את הדיווח נמצא בארכיון המרכזי לתולדות העם היהודי בקמפוס האוניברסיטה בגבעת רם בירושלים. המסע של אלטון נערך לאור הרדיפה הגוברת של יהדות גרמניה בשנתיים שעברו מאז עליית הנאצים לשלטון וסירובה של בריטניה להגדיל את מכסות ההגירה שניתנים ליהודים שרוצים לעלות לארץ ישראל.
וייטנאם - פקידי ממשל וייטנאמים סיפרו ב-2005 לפקידים ישראלים על דיון שנערך בין הו צ'י מין למשה דיין, הדיון דן ברעיון להזמין יהודית להתגורר במדינה, ב-1966 הצהיר ראש ממשלת ישראל לשעבר, דוד בן-גוריון כי הו הציע לו כבר בפריז 1946 להקים ממשלה גולה בצפון וייטנאם, אך בן-גוריון דחה את ההצעה ואמר כי "מסיבות ברורות זה לא מקובל".
קירנאיקה - ביוני 1943, הנשיא תאודור רוזוולט הציע לווינסטון צ'רצ'יל ליישב את היהודים בקירנאיקה ובטריפוליטניה העות'מאנית. רוזוולט אינו הראשון שהציע את הרעיון ולמעשה הוא הוצע אלפי שנים לפני כן, ב-312 לפני הספירה, על ידי בית תלמי המצרי, ששלט באזור באותם ימים.
תימן - תוכנית אדוארד גלזר, ארכאולוג ערביסט יהודי אוסטרי, להקמת מדינה יהודית בתימן הייתה תוכנית שבמסגרתה נסע גלזר למסע בדרום תימן וכתב רשמים על מסעו. חרף תקוותו ועקשנותו, שמתבטאת במשפטים כמו ”אם תיפול תימן לידי אחרים, לא תיוותר בכלל ארץ מתאימה למדינה יהודית, ופחות מכל תהיה זו פלשתינה, אבקשך לשמור את העניין בסוד”, מנהיג הקונגרס הציוני העולמי, בנימין זאב הרצל התנגד להצעתו של גלזר והדבר היה נושא ויכוח מרכזי בין השניים. הוויכוחים במהרה הפכו לריב מתקושר שהוליד שנאה הדדית בין שניהם. מלבד הרצל, ההצעה גם נודעה לברון הירש, כאשר ב-1890 פנה גלזר אל הברון הירש והציע לו לאמץ את תימן כמקום ההתיישבות של היהודים. הברון הירש, שהיה מסור לרעיונו בדבר יישוב יהודים בארגנטינה, לא התלהב מהרעיון וההצעה לא התקדמה.
ארגנטינה - בסוף המאה ה-19 הוקמו בארגנטינה מספר מושבות חקלאיות בבעלות יהודית, המושבות הוקמו בסיוע ותמיכה מצד הברון הירש וארגונו, יק"א. הירש ראה בהתיישבות היהודית במקום פתרון לאנטישמיות שחוו היהודים במזרח אירופה ובנוסף לכך גם כשטח בו יוכלו היהודים להקים מדינה יהודית. עם זאת הרעיון נזנח לאחר מותו של הירש ומרבית היהודים במקום עזבו ועברו לערים הגדולות בארגטינה או למדינת ישראל. על אף נטישת המושבות של הירש סיוע לעליית בפופולריות של תאוריית קונספירציה האנטישמית "תוכנית אנדיניה".
כרכ - בשלהי המאה ה-19 חלה התעוררות לאומית בקרב יהודי בולגריה, תוך חתירה להתיישבות בארץ ישראל. הוקמו אגודות בערים השונים ונוצרו גרעיני התיישבות שהחלו בהתיישבות פזורה בחורן ובהמשך ביבנאל ובהר-טוב. ב-1896 הוזמן שבתאי חזקיה מראשוני מתיישבי הר-טוב על ידי המושל העות'מאני של אזור כרכ חילמי פאשה והוצע לו לרכוש אדמה לצורך ייסוד מושבה יהודית בסמיכות לעיר. השלטונות העות'מאנים נתבקשו להקצות בחינם אדמה ל-600 משפחות יהודיות מבולגריה שעתידות היו להתיישב בגרעין ההתיישבות כארבעה קילומטרים מהעיר. התוכנית אושרה בוועדה המקומית והועברה לאישור מינהלתווילאייט בדמשק. לאחר קבלת האישור בדמשק הועברה התוכנית לאישור הסולטאן עבדול חמיד השני. נציגי המתיישבים הגיעו לאיסטנבול ונפגשו עם הווזיר הגדול סעיד פאשה כדי לשכנעו בנחיצותה. לבסוף הביע הווזיר את תמיכתו בהקצאת קרקעות ל-100 משפחות בלבד ותמיכה כספית של גרוש וחצי ליום לכל מתיישב למשך שנה. בה בעת החלו מהומות באיסטנבול שכללו פגיעה באוכלוסייה הארמנית והווזיר הגדול הודיע לנציגי המתיישבים על דחייה זמנית של הטיפול בבקשתם. בהמשך הועבר המושל העות'מאני של כרכ לתפקיד מושל סלוניקי והתוכנית ירדה סופית מהפרק.