stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מטבעות החשמונאים
יוחנן הורקנוס

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
יוחנן הורקנוס שלט בשנים 134 - 104 לפנה"ס.
הכתובות הקשורות בו שנמצאו על הפרוטות:
"יהוחנן הכהן הגדול והמועצה היהודית" (סנהדרין)
"יהוחנן הכהן הגדול וראש מועצת היהודים"
"א (ככל הנראה הכוונה היא לאנטיוכוס השביעי) יהוחנן הכהן הגדול והמועצה היהודית"
על חלק מהפרוטות היו טבועות לצד קרני שפע, גם מונוגרמות שלו, חלקן דמויי האותיות Ά, Π או Λ.
על בסיס מטבעות המלך יוחנן הורקנוס וכהוקרה להם הנפיק בנק ישראל את מטבע שני שקלים חדשים במחזור המטבע הנוכחי של מדינת ישראל עם ציור דומה של קרני שפע, רימון ופירות נוספים.
מטבעות יהונתן בן יהוחנן (המלך אלכסנדר ינאי)

אלכסנדר ינאי (103 עד 76 לפנה"ס), בנו של יוחנן הורקנוס, ירש את הכתר מאחיו אריסטובולוס והתחתן עם אלמנת אחיו, שלומציון (מכונה גם שלומית).
נמצא מטבע שעל חזיתו מוטבע עוגן סלאוקי והכתובת היוונית ΒΑΣΙΛΈΩΣ ΑΛΕΞΆΝΔΡΟΥ או BASILEWS ALEXANDROU שמשמעותה היא "אלכסנדר המלך", ועל גבו גלגל בן שמונה חישורים, או וריאציה של שמש ורגינה יחד עם הכתובת "יהונתן המלך" בכתב עברי עתיק.
נמצאו גם מטבעות בעלי הטבעה כפולה בהם על ההטבעה ביוונית הוטבעו המילים בעברית "יהונתן כהן גדול וחבר היהודים", ללא אזכור התואר מלך. הטבעה כפולה נעשית כאשר מנסים להנפיק מחדש מטבעות על בסיס מטבעות קודמים.
בין הסמלים על מטבעותיו הופיע עוגן, אולי כסמל לכיבוש ערי החוף והפיכתם לחלק מממלכת החשמונאים.
מתתיהו אנטיגונוס השני

מתתיהו אנטיגונוס השני (הידוע גם בשמות מתתיהו אנטיגונוס ואנטיגונוס החשמונאי) היה בנו של המלך אריסטובולוס השני.
נמצאו שני מטבעות עם כתובות הקשורות בו:
מטבע שעל חזיתו מוטבעת מנורה עם הכתובת היוונית BASILEWS ANTIGONOY (המלך אנטיגונוס) ועל גבו שולחן לחם הפנים עם הכיתוב "מתתיהו הכהן" בכתב עברי עתיק.
מטבע שעל חזיתו מוטבעת קרן שפע עם כתב עברי עתיק; "מתתיהו כהן גדול חבר היהודים" ועל גבו הכתובת היוונית; "BASILEWS ANTIGONOY" (המלך אנטיגנוס).
המטבעות שטבע המלך החשמונאי מתתיהו אנטיגונוס השני שונים במידה רבה מאלו שטבעו קודמיו. בתקופתו הוטבעו בנוסף לפרוטות וחצאי הפרוטות שטבעו אלכסנדר ינאי ויוחנן הורקנוס טבע אנטיגונוס גם מטבעות גדולים במשקל ממוצע של 15 גרם ומטבעות בינוניים במשקל ממוצע של 7 גרם. בתקופתו שונתה הטכנולוגיה של הכנת האסימונים לטביעת המטבעות, והם נוצקו בדפוס דו צדדי, אשר אפשר הטבעת מטבעות גדולים ומרשימים.
מרבית הדגמים שהוטבעו על מטבעותיו של מתתיהו אנטיגונוס שימשו גם את קודמיו, ועל רקע זה מודגשת חריגותו של "מטבע המנורה". מאז התגלה לראשונה בשנת 1865 נמצאו עד כה רק כ-40 עותקים מן המטבע הנדיר הזה, שבצדו הקדמי הוטבעה דמותו של שולחן לחם הפנים ובצדו האחורי הוטבעה דמות המנורה. דגם זה הוא ייחודי למטבעות מתתיהו אנטיגונוס, ואפילו בתקופת מלחמת בר כוכבא, בה הרבו להציג את דמות המקדש וכלי הקודש, לא העזו להציג את דמות המנורה.
איסור על יצירת דמות המקדש וכליו מופיעה בתקופה מאוחרת יותר בתלמוד הבבלי: "לא יעשה אדם בית - תבנית היכל, אכסדרה - תבנית אולם, חצר - תבנית עזרה, שולחן - תבנית שולחן, מנורה - תבנית מנורה. אבל הוא עושה של ה' [חמישה קנים] ושל ו' [שישה קנים] ושל ח' [שמונה קנים], ושל ז' [שבעה קנים] לא יעשה". ייתכן וניתן ללמוד מאיסור מאוחר זה גם על תקופות קדומות יותר ולהסביר בכך את נדירות הופעתו של סמל המנורה במטבעות היהודים.
כהוקרה ולזכר המטבע של מתתיהו אנטיגונוס השני, עליו מנורת שבעת הקנים, הנפיק בנק ישראל בשנת 1984 מטבע עם ציור דומה בסדרת השקל ישן בעריך של 100 שקלים. בשל בעיה בשיעור ההאינפלציה בישראל הוחלפה בשנת 1986 סדרת המטבע, למחזור השקל חדש. גם בסדרה זו זכה המטבע לייצוג בציור של מטבע העשר אגורות.
בשנת 2018 הנפיק השירות הבולאי גיליונית זיכרון שהוקדשה לנושא סמל המנורה, תחת הכותרת "מן המקדש לסמל מדינת ישראל". בגיליונית שולבו ייצוגים שונים של המנורה, החל מימי בית שני וכלה בתקופת מדינת ישראל. המוצג הקדום ביותר ששולב על ידי המעצבת מירי ניסטור היה צד הגב של המטבע מימי מתתיהו אנטיגונוס, אחרון המלכים החשמונאיים.
ראו גם

מטבעות בר כוכבא
מטבעות עתיקים על בולי מדינת ישראל
לקריאה נוספת

יעקב משורר, אוצר מטבעות היהודים: מימי שלטון פרס ועד מרד בר כוכבא, ירושלים : הוצאת יד יצחק בן-צבי, תשנ"ח 1997.
אריה קינדלר, "השפעות הלניסטיות על מטבעות החשמונאים", בתוך: אוריאל רפפורט וישראל רונן (עורכים), מדינת החשמונאים : לתולדותיה על רקע התקופה ההלניסטית, קובץ מאמרים, ירושלים: יד בן צבי, 1993, עמ' 102–121.
הערות שוליים

1 2 3  מטבעות החשמונאים, באתר הספרייה הווירטואלית של המרכז לטכנולוגיה חינוכית
↑  מטבעות היהודים, א. רייפנברג
↑  יעקב משורר, מטבעות עתיקים, כתר, 1979, עמ' 31
1 2  יעקב משורר, מטבעות עתיקים, כתר, 1979, עמ' 32
↑  יעקב משורר, מטבעות עתיקים, כתר, 1979, עמ' 37
↑  יעקב משורר, מטבעות עתיקים, כתר, 1979, עמ' 37–38
↑  איל רגב, "חבר היהודים והאידיאולוגיה הפוליטית של החשמונאים", תרביץ פ,ג,, תשע"ב, עמ' 329-346
↑  אברהם רייפנברג, מבכירי הנומיסמטים של ארץ ישראל אשר פרסם את ספרו החשוב "מטבעות היהודים" בסוף שנת 1947, תמך בזיהוי החשמונאי אף על פי שהיה מודע לבעייתיות הכרוכה בשיוך המטבע לשמעון החשמונאי. כתב ש"ישנם טעמים אחרים הנותנים מקום ליחס מטבעות אלה לתקופת המרד הגדול... אף על פי כן אנו מבכרים ליחס מטבעות אלה לשמעון, עד שלא תמצא עדות נומיסמטית נוספת" (מטעות היהודים עמ' 11). בדעה זו החזיק גם מרדכי נרקיס, אשר פרסם בשנת 1936 את ספרו "מטבעות ארץ ישראל - ספר ראשון: מטבעות היהודים" עמ' 95.
↑  ספר המקבים א טו
↑   מטבע של מתתיהו אנטיגונוס, באתר הספרייה הווירטואלית של מטח
↑  דוד עמית וחנן אשל, ימי בית חשמונאי', עמ' 208, יד יצחק בן-צבי,  ירושלים, תשנ"ו 1995.
↑  משורר, אוצר מטבעות היהודים, עמ' 53-50
1 2  משורר, אוצר מטבעות היהודים, עמ' 54
↑  התלמוד הבבלי, מסכת עבודה זרה, דף מג, עמוד א
↑  מידע על גיליונית זיכרון - המנורה, באתר התאחדות בולאי ישראל.
בול ישראלי משנת 1954 שיצא כתוספת לסדרת דואר עברי. באיור גב מטבע חשמונאי עליו הכיתוב: "יהונתן המלך" בכתב עברי קדום, ובמרכזו פרח שושן. בשובל רשומות שנות מלכותו של המלך אלכסנדר ינאי שהטביע את המטבע.
מטבע של יוחנן הורקנוס הראשון בכתב עברי עתיק.
מטבע שני שקלים חדשים במחזור המטבע של מדינת ישראל 2007.
מטבע שהנפיק אלכסנדר ינאי. מצידו האחד הכתובת "יהונתן הכהן הגדל וחבר היהודים" ומצידו השני קרני השפע ורימון.
מטבע של מתתיהו אנטיגנוס (40 עד 37 לפני הספירה), ענף של קיסוס החורש וזוג קרני שפע.
מטבע 100 שקלים (ישנים) מ-1984
גיורי וינה

גיורי וינה היה כינויה של סדרת גיורים שביצע בית דין אורתודוקסי בווינה בירת אוסטריה, בראשית שנות ה-70 של המאה ה-20. לפי פרסומים בעיתונות התגיירו במסגרת בית דין זה רבים מהעולים מברית המועצות בשנות ה-70 לבקשת הסוכנות היהודית. בדיעבד עוררו גיורים אלו מחלוקת חריפה, רבנים מחברי הרבנות הראשית לישראל, בעיקר חרדים, טענו שהגיורים נעשים בסיטונאות ובלי אפשרות לוודא כי המתגיירים מתכוונים לקיים מצוות, תנאי שלדעתם הכרחי לכשרות הגיור; טענו כי חברי בית הדין אינם אורתודוקסים וכי חלקם נעדרי הסמכה לרבנות והכשרה לדיינות.
השתלשלות הפרשה

בית דין אורתודוקסי גייר חלק מיוצאי ברית המועצות בראשית שנות ה-70 של המאה ה-20 בווינה בירת אוסטריה, לבקשת הסוכנות היהודית. בית הדין פעל באישורו של הרב הראשי לישראל, איסר יהודה אונטרמן, אך אישור זה לא ניתן באופן רשמי ופומבי. מאחר שחלק מהמתגיירים המשיכו מווינה לישראל, נזקקה הרבנות הראשית לסוגיה זו. משלחת רבנים שכללה את הרב שמואל ברוך ורנר ראש בית הדין הרבני בתל אביב, והרב יצחק קוליץ, אז אב בית דין בתל אביב ולימים רבה של ירושלים, יצאה לווינה כדי לעמוד על סדרי הדין בבית הדין ולהיפגש עם אנשיו. עם חזרתם ארצה המליצו הרבנים שלא להכיר בגיורים אלו ובכך למעשה להביא להפסקתם. הרב הצבאי הראשי שלמה גורן תבע להכשיר באופן גורף את כל גיורי בית הדין. התעוררה סערה פוליטית סביב הפרשייה והיא נידונה גם בישיבת הממשלה.
בראשית מרץ 1971 התכנסה מועצת הרבנות הראשית לדון בעניינם של 54 עולים שהתגיירו במסגרת בית הדין בווינה, בהחלטת הרבנות נקבע כי ”הואיל ולפי דו"ח השליחים נתברר שבגיורים בווינה ישנם עניינים שצריכים בירור או תיקון, לכן בתי הדין הרבניים שבארץ ידונו על העניינים של המתגיירים הנמצאים באזור שלהם ויבררו אם אין בהם פגם מצד הדין, ובמקרים הצריכים תיקון יעשו את הדרוש בלי דיחוי”, בנוסף קבעה ההחלטה כי לא יבוצעו מכאן ולהבא גיורים בצורה זו שבה נעשו בווינה כי ”לא תתכן הפקרות בתחום זה”.
בעיתונות נכתב כי למעשה קיבלה הרבנות את עמדת המחמירים שתבעו לבדוק בנפרד את כשרותו של כל תיק גיור ובעצם לא לקבל את סמכותו של בית הדין הווינאי, עמדה זו הובלה במועצה בידי הרבנים אליעזר גולדשמידט, שאול ישראלי ושלמה יוסף זוין, בניגוד לעמדתו של הרב הראשי איסר יהודה אונטרמן שנטה להקל יותר. הנוסח המרוכך של ההודעה נועד כדי להביא לקבלתה פה אחד, להוציא קולו של הרב גורן שהחרים את הישיבה במחאה, בשל תוצאותיה שהיו ידועות לו מראש.
בסוף מרץ קיבלה מועצת הרבנות הראשית החלטה לפיה יימשכו הגיורים בווינה אך באמצעות בית דין מסודר עליו יפקחו שלושה רבנים מטעם הרבנות.
בהמשך התפרסם כי הרב אונטרמן שלח לשליחי הסוכנות היהודית בווינה מכתב המאשר דה פקטו את הגיורים, הרב אונטרמן הכחיש את הידיעה בראיון שהעניק לעיתונאי לוי יצחק הירושלמי.
לקריאה נוספת

ועד הרבנים העולמי לענייני גיור, שערוריית הגיורים המזויפים: על תעלולי הגיור הסיטוני במסוה הלכתי במדינת ישראל, ירושלים תשמ"ט, פרק ה: השערורייה בווינה, עמ' 74–89. (ספר הסברה של מתנגדי הגיורים בווינה)
רב ד"ר בועז הוטרר והרב צוריאל חלמיש, פרשת גיורי וינה: התהוותה של מחלוקת, מכון הר ברכה תשפ"ד.
הערות שוליים

↑  ⁨גיורי וינה יידונו לגופם ⁩ | ⁨דבר⁩ | 3 March 1971 | Newspapers | The National Library of Israel, באתר www.nli.org.il (באנגלית)
↑  הרבנות החליטה להקל בגיור, דבר, 25 במרץ 1971.
↑  לוי יצחק הירושלמי, "אין מכתב שלי המאשר את 'גיורי וינה'", מעריב, 9 באפריל 1971.
מקימי

ערך זה עוסק בספר מאת נועה ירון-דיין. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |

עטיפת הספר
 מידע כללי
 מאת:  נועה ירון דיין
 שפת המקור:  עברית
 סוגה:  רומן אוטוביוגרפי
 נושא:  חזרה בתשובה 
 הוצאה
 הוצאה:  עם עובד בשיתוף מפעל קסת לספרות ביכורים
 תאריך הוצאה:  2007
 מספר עמודים:  328
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  002571099
 
מקימי הוא רומן אוטוביוגרפי מאת נועה ירון-דיין, שיצא לאור בשנת 2007 במסגרת "ספריה לעם" של הוצאת "עם עובד". הספר עוסק בחזרתה בתשובה של עלמה, מנחת טלוויזיה ושדרנית רדיו חדת-לשון, שמואסת בעיסוקה, בהצלחתה ובאורח חייה על כל הנאותיו הפרועות ומוצאת את נחמתה בחסידות ברסלב. הוא מבוסס על חוויותיה האישיות של המחברת.
הספר עובד לסדרת טלוויזיה באותו שם עבור HOT, אשר שודרה בשנת 2013, בכיכובם של יעל פוליאקוב והזמר מוקי.
מיכה אנקורי על חסידות ברסלב

מחקרים רבים נכתבו על גל הרוחניות והחזרה בתשובה לגווניה הפוקד את העולם בעשורים האחרונים, אחד הבולטים מבין החוקרים העוסקים בכך הוא החוקר מיכה אנקורי, אשר בספרו הלב והמעיין העוסק בחסידות ופסיכולוגיה אנליטית (הוצאת רמות אוניברסיטת תל אביב 1991) דן בחסידות ברסלב ומונה כמה אלמנטים אופייניים לחסידות זו המתקיימים גם ב"מקימי", תהליך של שינוי, כוחו של הסיפור, כוחו של הלא מודע, הצדיק או המורה, היסוד הנשי באלוקות, והתיקון.
אחד העקרונות הבסיסיים בתורת ברסלב, כך טוען אנקורי, הוא עיקרון השינוי הפועל בהוויה כולה ואשר מגמתו אינטגרציה גבוהה יותר עם המציאות. להיות חסיד, על פי רבי נחמן מברסלב, פירושו להגשים בעולמו של היחיד את מגמת הקרבה אל השלמות וההרמוניה האלוקית. מצב התיקון נובע בדרך כלל מסיפור המסופר על ידי הצדיק, המורה, ומחלחל אל תוך נפשו של השומע ומעורר את התיקון הנפשי.
הספר מקימי בנוי רובו ככולו על בסיס התאוריה הנ"ל ומנסה ללכת בעקבותיה תוך יצירת מעין "סיפור" המחלחל לנפש הקורא ומשפיע עליה.
עיבוד לטלוויזיה

בשנת 2013 שידרה בערוץ HOT3 סדרת דרמה בת שישה פרקים בשם "מקימי", המבוססת על הספר "מקימי". יוצרי הסדרה הם נועה ירון-דיין, יובל דיין, תמר מרום ורם נהרי.
דבר מלכות (שבועון)

| --- | --- |
 תדירות:  שבועון
 סוגה:  יהדות, חסידות
 מו"ל:  הוצאת ספרים קה"ת ודבר מלכות בע"מ
 מייסד:  טוביה פלס
 עורך ראשי:  חזק הוצאה לאור בע"מ
 תאריכי הופעה:  עשרה בטבת תשנ"א - 1991 – הווה
 שפה:  לשון הקודש, עברית, ארמית
 מערכת:  הרבי מליובאוויטש 1, כפר חב"ד
 תפוצה:  70,000 עותקים
 מדינה:  ישראל, ארצות הברית, צרפת
 https://dvarmalchus.org
 
הרב טוביה פלס לומד מתוך החוברת
דבר מלכות הוא קובץ לימוד תורני בתפוצה שבועית הקשור לחסידות חב"ד, המרכז בתוכו שיחות קודש, מאמרי חסידות ואגרות קודש מאדמו"רי חב"ד, וכן שיעורים יומיים בחת"ת, רמב"ם, לוח היום יום והדף היומי.
הקובץ מופץ מדי שבוע ב-70,000 עותקים למנויים ולמוסדות, וזמין לשימוש ולהורדה ברשת האינטרנט ובאפליקציית מובייל. בשנות השיא הודפס הקובץ ב-150,000 עותקים וחולק בתחנות רכבת ובצמתים מרכזיים בישראל. קבצים במתכונת זו מתורגמים לשפות שונות ונדפסים מדי שבוע ברחבי העולם. יוזם ההוצאה לאור של הקובץ הוא הרב טוביה פלס.
היסטוריה

בעשרה בטבת ה'תשנ"א - 1991, בדברים שנשא רבי מנחם מנדל שניאורסון בפני חסידיו, התייחס 
לדברי רבנים בישראל שעסקו בגנות יהודים שאינם דתיים, והסביר שעיסוק כזה אינו מקובל ואף מנוגד לדרישות היהדות. במעמד זה הרחיב בדבר מעלתן של ישראל. בעקבות כך, החליט הרב טוביה פלס מכפר חב"ד לפרסם את הדברים גם בישראל, והפיץ את תדפיס של השיחה שהופיעה בעיתון כפר חב"ד ובאלפי עותקים ברחבי הארץ.
מאז החל לפרסם בקביעות דברי התורה השבועיים של הרבי מלובביץ' בקובץ בשם "דבר מלכות". לאחר מספר שבועות הורה הרבי לבוא בדברים עם הנהלת הוצאת הספרים הרשמית של חב"ד - קה"ת, כדי שהחוברת תצא באופן רשמי, עם לוגו ההוצאה ודף השער שלה.
בט"ו באייר תשנ"א חילק רבי מנחם מנדל שניאורסון לקהל בבית מדרשו חוברת 'דבר מלכות'. הקובץ כלל שיחות מהרבי על ענייני משיח בתורת הרמב"ם. הקובץ יצא לרגל יום השנה של אחיו, הרב ישראל אריה לייב שניאורסון.
גם לאחר פטירת הרבי המשיך הרב פלס להוציא את הקובץ במתכונת שבועית ואיגד בתוכו שיחות קודש אגרות והתוועדויות משנים קודמות, בהתאמה לקביעות לוח השנה העברי.
בשנת תשס"ה התווספו לקובץ גם שיעורי החת"ת, בשנת תשס"ו שיעורי הרמב"ם ובשנת תשס"ח הדף היומי והוא החל להיות מופץ בעשרות אלפי עותקים שחולקו חינם בכל רחבי ישראל, בעקבות הביקוש הגדול לקובץ, החל הקובץ לצאת בכמות גדולה.
בשנת 2007 התווסף לקובץ לוח זמנים שבועי ובו זמני זריחה, סוף זמן קריאת שמע, סוף זמן תפילה, שקיעה, צאת הכוכבים, כניסות ויציאות השבת בעשרות ערים ברחבי העולם.
בשלהי 2021 חולקה מהדורה מיוחדת של הקובץ באופן זמני בסופי שבוע למנויי העיתונים "מקור ראשון", "ישראל היום", "ידיעות אחרונות" ו"ג'רוזלם פוסט".
באדר תשפ"ה (מרץ 2025) התפרסם שהשובים של עומר שם טוב מסרו לו עותק של "דבר מלכות", שמצאו ברצועת עזה, ושייך לחייל צה"ל. אחרי ששוחרר, לקח את הספר איתו, וביקש להשיב אותו לבעליו
תפוצה עריכה ומימון

שנים רבות איל ההון לב לבייב תורם את ההדפסה וההפצה. לבייב מקורב לחסידות חב"ד והיה מקורב לטוביה פלס, שמו ושם משפחתו מופיעים בסוף הקובץ.
ב-2013 החל הקובץ להמכר בסכום מסובסד ותפוצתו ירדה מכ-150 אלף גליונות לכ-70 אלף גליונות בשבוע, באותה שנה נפתחה חברה פרטית 'דבר מלכות בע"מ' ומאז היא מרכזת את התפעול. עריכת הקובץ נעשית על ידי 'חזק הוצאה לאור'
לקובץ תפוצה רבה ובשימוש רב, וצוטט על ידי השופט אליקים רובינשטיין בפסק דין בבג"ץ.
ב־2016, כמחווה לפלס, נקרא הרחוב בו גר בכפר חב"ד בשם "דבר מלכות".
מקור השם

הביטוי "דבר מלכות" מופיע במגילת אסתר: ”יֵצֵא דְבַר מַלְכוּת מִלְּפָנָיו” (פרק א', פסוק י"ט), והוא משמש בתלמוד ככינוי לענייני המלכות. גם דבריהם של גדולי ישראל מכונים "דבר מלכות", על בסיס דברי חז"ל בתלמוד בבלי: ”מאן מלכי - רבנן [מי הם המלכים? - תלמידי החכמים]” (מסכת גיטין, דף ס"ב, עמוד א' ובמסכת נדרים, דף כ', עמוד ב'). יש גם נוהג לפתוח או לסיים דרשה, ספר או מכתב בציטוט מדברי הקדמונים, על פי הפתגמים "פותחין בדבר מלכות" ו"חותמין בדבר מלכות". האדמו"ר השישי של חסידות חב"ד, רבי יוסף יצחק שניאורסון, מכנה בשם זה את דברי התורה שאמרו וכתבו קודמיו, אדמו"רי חסידות חב"ד. בעקבות זאת נוהגים חסידי חב"ד לכנות כך את תורתו של האדמו"ר.
בשבועון כפר חב"ד נקבע מדור בתחילת העיתון שבו מובאת 'שיחה' של הרבי והמדור נקרא בשם זה. משם לקח הרב טוביה פלס את הכינוי.
מדורי הקובץ

מאמר חסידות - מאת הרבי מליובאוויטש עם ביאור בדרך אפשר.
ליקוטי שיחות - לפי מחזור הלימוד השבועי.
התוועדויות - שיחות קודש שאמר הרבי בפני חסידיו.
ילקוט לוי יצחק - על התורה - ביאורים בקבלה מאת רבי לוי יצחק שניאורסון.
חומש - עם פירוש רש"י ורמב"ן על התורה.
תניא עם פירוש מהספר 'שיעורים בספר התניא'
היום יום - פתגמים יומיים מאת הרבי מליובאוויטש.
הלכות יומיות לעיון בשיעור  הרמב"ם.
משנה תורה לרמב"ם - מחולק לשיעורים יומיים, במסגרת 'שלושה פרקים ליום', 'פרק אחד ליום' וספר המצוות עם פירוש רמב"ם לעם - מוסד הרב קוק.
נביאים וכתובים - עם פירושים.
משנה - עם פירושים.
אגרות קודש - לקט מכתבים מאת אדמו"רי חב"ד.
הדף היומי - עם ביאור של הרב עדין אבן ישראל
דברי אדמו"רי חב"ד - תורות נשיאי חסידות חב"ד.
קריאת התורה - עם חידושי תורה בפרשת השבוע.
הפטרה - עם ביאור 'שי למורא' ו'עטרת מרים'.
לוח זמני השבוע - עם זמני זריחה, סוף זמן קריאת שמע, סוף זמן תפילה, שקיעה, צאת הכוכבים, כניסות ויציאות השבת בעשרות ערים ברחבי העולם.
לקריאה נוספת

שלום מגידמן, "הקונטרס שחולל מהפכה", כפר חב"ד, תשפ"ב, גיליון מספר 1938, עמודים 20–25.
הערות שוליים

↑  בשנות השיא הודפסו 150,000 עותקים
↑  'דבר מלכות' בצרפתית, באתר col
↑  ‏טוביה פלס‏ (Q110700430) | מייסד דבר מלכות הרב טוביה פלס הלך לעולמו. | הרב משה מרינובסקי, "חייל בשליחות הרבי", שבועון כפר חב"ד, תשפ"ב, גיליון מספר 1943, 54-45. | מענדי קורטס, "אחד, יחיד ומיוחד", שבועון כפר חב"ד, תשפ"ב, גיליון מספר 1944, עמודים 36–45 (קצת מכתבה זו מתפרסם כאן)
↑  יתד נאמן, י"ב טבת, תשנ"א - 'ברצוני להציב שאלה...'
↑  ראשי הדברים שהרבי דיבר
↑  ראיון על חלוקת חוברת דבר מלכות - ט"ו אייר תנש"א באתר COL באנגלית
↑  תנופה להפצת שיחותיו של הרבי מלך המשיח, באתר "חב"ד אינפו", 13 במאי 2005.
↑  מהשבוע גם רמב"ם יומי, באתר col
↑  חדש! הדף היומי ב'דבר מלכות' באתר שטורעם
↑  חדש: לוח זמנים עדכני ב"דבר מלכות" השבועי ב' אב תשס"ז (17.07.2007) באתר חב"ד און ליין.
↑  חני לוין, לאחר שלמד בה בשבי: עומר שם טוב מחפש את החייל לו שייכת החוברת, באתר בחדרי חרדים, 8 במרץ 2025
↑  השיעור בבורסה, והפצת ה'דבר מלכות': ר' לוי לבייב בטור פרידה
↑  'דבר מלכות' למנויים, באתר col
↑  דבר מלכות בע"מ באתר איגוד החברות הפרטיות בישראל, דבר מלכות בע"מ - 514873843, חברה פרטית, דבר מלכות בע״מ באתר מפתח התקציב
↑  דבר מלכות: פופולריות ענקית. ארכיון דבר מלכות באתר חזק
↑  ראה למשל אישים: אליקים רובינשטיין 1, 2, 3, אריה דרעי, הרב דוד לאו, סיון רהב מאיר 1, 2, 3, 4, אלי ישי, הרב שלמה עמאר. וכן ראה ממלחמת לבנון (ובהרחבה כאן)
↑  כתבה
↑  טובי': סיפור חייו של החסיד ר' טובי' פלס ז"ל, תשורה משמחת נישואין (לידר–פלס), י"ח במרחשוון תשפ"ה, עמ' 127.
↑  כפר חב"ד (שבועון), גיליון 1994, עמוד 39
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: n2010011546  VIAF: 173957712   WorldCat (עם VIAF): 173957712
שדרות רוטשילד

ערך זה עוסק בשדרה בתל אביב. אם התכוונתם לרחוב הראשי ביישוב קיסריה, ראו .
| --- | --- |
שביל האופניים בשדרות רוטשילד
שביל האופניים בשדרות רוטשילד
 מידע כללי
 על שם:  הברון אדמונד ג'יימס דה רוטשילד, "הנדיב הידוע"
 הקמה
 תקופת הבנייה:  25 בינואר 1910 – דצמבר 1910 (כ־311 ימים)
 מיקום
 עיר:  תל אביב-יפו 
 רובע:  5
 שכונה:  לב תל אביב
 נקודת סיום:  כיכר התזמורת ע"ש ליאונרד ברנשטיין, נווה צדק 
 
 קואורדינטות:  32°03′56″N 34°46′37″E﻿ / ﻿32.065519°N 34.777028°E﻿ / 32.065519; 34.777028
  מפת מיקום  מפה מפורטת  תבנית:לשוניות2  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
"מקהלה", פסלה של הפסלת עפרה צימבליסטה, 1996, בשדרות רוטשילד 96, הפסל מוצב כיום בשדרות רוטשילד 88
בית לדרברג נבנה בסגנון אקלקטי במרכז ההיסטורי של תל אביב, מפגש רחוב אלנבי עם שד' רוטשילד, 2022
שְׂדֵרוֹת רוֹטְשִׁילְד היא שדרה ראשית במרכז העיר תל אביב, הקרויה על שם הברון אדמונד ג'יימס דה רוטשילד. זהו אחד הרחובות החשובים ביותר בעיר והשדרה הידועה והחשובה ביותר מבין השדרות בתל אביב; היא ממלאת תפקיד מרכזי בהתפתחות האורבנית של תל אביב, ולאורכה אתרים ומבנים חשובים רבים. השדרה הייתה ועודנה מרכז תרבותי של תל אביב, והיא חלק מלבה הכלכלי של ישראל, בהיותה אחד הרחובות העיקריים במרכז העסקים הגדול והחשוב של המדינה. ככזו, וכמרכז השכונה בה התגוררו בעבר רבים ממנהיגי העיר והלאום, התקיימו בה אירועים היסטוריים רבים, בהם הכרזת המדינה. החל משנות ה-90 עוברת השדרה תהליך שבו בניינים נמוכים מוחלפים במגדלים המשמשים למגורים ולמשרדים, תוך שימור אחדים מהמבנים הישנים, ביניהם הקיוסק הראשון של תל אביב ובפרט אלו מסגנון האקלקטי והבאוהאוס.
מבנה השדרה

נתיב מהלכן של שדרות רוטשילד הוא בצורת האות נ ואורכן כקילומטר וחצי. חלקה הדרומי של השדרה משתרע בכיוון מערב-מזרח בניצב לחוף הים והיא מתעקלת צפונה, כך שהמשכה, שנבנה מאוחר יותר, הוא בכיוון דרום-צפון. השדרה נמתחת מגבולה המזרחי של נווה צדק (מעט מערבה לרחוב הרצל) בקצה הדרום מערבי ועד מתחם הבימה בקצה הצפון מזרחי. מכיכר הבימה, המשמשת מפרק עירוני חשוב, ממשיך ציר השדרה צפונה בשדרות ח"ן עד כיכר רבין. השדרה מהווה את חוט השדרה המרכזי של שכונת לב תל אביב.
חתך השדרה כולל בניינים משני צדיה, שני נתיבי נסיעה אשר הימני משמש בדרך כלל לחניית מכוניות, ושטח להולכי רגל במרכזה. שטח זה כולל שדרות עצים, שטחי גינון, מתקני שעשועים, ספסלים, פסלים סביבתיים, שביל אופניים רחב ומספר בתי קפה קטנים במבני קיוסק. מרבית הבניינים לאורך השדרה הם בגובה של עד כ-5 קומות, ומשולבים ביניהם מספר גורדי שחקים בחלקה הדרומי של השדרה.
את שדרות רוטשילד חוצים רחובות חשובים נוספים, בהם הרצל, נחלת בנימין, אלנבי, מזא"ה, בלפור, שינקין, החשמונאים, ושדרות בן ציון (המובילות לכיכר הבימה אך אינן מצטלבות עם שדרות רוטשילד).
היסטוריה > הקמה והתפתחות

שדרות רוטשילד היו בין ארבעת הרחובות הראשונים של תל אביב (שנקראה אז "אחוזת בית"), שנחנכו לאחר רחוב הרצל (הרחוב הראשון בעיר), ובניצב אליו. הרחובות נסללו על גבי דיונות חול אשר יושרו ושוטחו, ועליהן נבנו בתיה הראשונים של העיר. התוואי שהפך להיות השדרה היה ואדי קטן שאותו קשה היה ליישר באמצעים של אז, ואליו גם התנקזו מים רבים בחורף. בשל כך הוחלט למלאו בחול להשאירו כשטח פתוח שעליו לא ייבנו בתים אלא בצדיו, כרחוב עירוני רחב יותר. בט"ו בשבט ה'תר"ע (25 בינואר 1910) החלו נטיעות בשטח פתוח זה במטרה להפוך את הרחוב לשדרה הראשונה של העיר. חודשים אחדים לאחר מכן, בדצמבר 1910, החליט ועד אחוזת בית לקרוא לשדרה על שם הברון רוטשילד, ולמנות את מרדכי בן הלל הכהן ואת מאיר דיזנגוף להודיע על כך באופן רשמי לברון. אנשי אחוזת בית ראו בשדרה את תחילתה של שדרה מפוארת כדוגמת הבולווארים המפוארים של פריז, וכך גם הציגוה לברון הצרפתי. השדרה נודעה כ"שדרות בנימין" או "בולבר רוטשילד".
בשנת 1910 נחנך קיוסק ברחוב, והיה לחנות הראשונה בעיר.
שנים אחדות לאחר מכן, בפברואר 1914, הגיע לראשונה הברון לביקור בתל אביב, שם התקבל בזרי פרחים שהעניקו לו תלמידי בתי הספר, ותושבי העיר התאספו סביב השדרה. אף הוקם לכבודו שער כבוד בתחילת השדרה. היו מי שטענו, בטעות, ששם השדרה הוסב לרוטשילד לכבוד ביקור זה.
השדרה הייתה רחוב רוחבי שחצה את רחוב הרצל הראשי, במקביל לשאר הרחובות הראשונים של העיר: רחוב אחד העם, רחוב ליליינבלום ורחוב יהודה הלוי - כל אחד מהם על שם אישיות מרכזית אחרת ברעיון הציוני ובהגשמתו. השדרה התחילה מפאתי שכונת נווה צדק ממערב ל"אחוזת בית", וקצהָ המזרחי הוביל אל החולות. הרעיון להקים שדרה בעלת "קצה פתוח" בחלקה המזרחי היה בסיס להמשך פיתוח עתידי של העיר, ואכן, כאשר התרחבה אחוזת-בית והפכה לתל אביב, נוספו לשדרה קטעים נוספים עד שנוצר התוואי הנוכחי.
עד מלחמת העולם הראשונה הגיעה השדרה בנתיבה מזרחה עד רחוב אלנבי, ולכל אורכה ניטעו עצי אזדרכת, ברוש, גרוויליאה ודקלי וושינגטוניה. עד 1922 הייתה השדרה גם השטח הציבורי הירוק היחיד בעיר, אז נחנכה גם גינת גרוזנברג. באפריל 1915 סבלה תל אביב ממכת ארבה שפגע וחיסל כמעט את כל הצומח בתל אביב, בכלל זה את כל הצומח בשדרה. רק לאחר שתושבי תל אביב שגורשו בצו עות'מאני שבו אליה, חודשה הצמחייה בשדרה. בקצה כל קטע של השדרה הוקם מבנה קיוסק קטן. עצי שקמה ניטעו לראשונה רק ב-1930, וב-1932 ניטעו עצי פיקוס ראשונים, שאותם נטעו לאחר מכן גם ברוב רחובות מרכז תל אביב בזכות הצל הרב שהם מספקים.
היסטוריה > 1918 - 1948

ב-1926 יזמו המו"לית ברכה פלאי ואגודת הסופרים יריד ספרים שנערך בשדרה, תחת השם "יום הספר העברי". היריד, שהפך למסורת שנערכה במקום מדי שנה, התפתח מאוחר יותר והפך לשבוע הספר העברי המצוין בכל רחבי הארץ.
מסוף שנות ה-20 החלה תל אביב להיבנות על-פי עקרונות תוכנית גדס לפיתוח תל אביב צפונה, תוכנית שבמסגרתה התרחבה העיר בתוך עשרים שנה עד נחל הירקון, כשגבולה המזרחי היה רחוב אבן גבירול. התוכנית הקנתה לשדרה חשיבות רבה כציר המחבר את מרכזה ההיסטורי של העיר אל האזור החדש (המכונה היום "הצפון הישן"), שבו נחנכו שדרות נוספות הממשיכות את הרצף האורבני שלה. התוכנית קבעה את מקומה של כיכר הבימה כמפרק עירוני בקצה הצפוני של שדרות רוטשילד, אשר היה עד תחילת שנות ה-30 "קצה פתוח". תוכננו שדרות נוספות מצפון המהוות המשך ישיר של השדרה, כך שתיווצר טבעת שדרות הכוללת את שדרות רוטשילד, שדרות ח"ן ושדרות בן-גוריון. ב-1935 הונחה אבן הפינה של בית הבימה, משכנו החדש של תיאטרון הבימה, שהגדיר בצורה ברורה את סוף השדרה.
במהלך שנות ה-30, מ-1933, פעלה בתחילת הרחוב גם התחנה המרכזית של אגד ומוסך אוטובוסים. התחנה פעלה במקום והייתה למרכז תחבורתי חשוב של התקופה. ב-1938 נשכר "בית אבולעפיה" הסמוך ושימש כחלק מהתחנה, ובשנות ה-40 עברה אגד לתחנה המרכזית בנוה שאנן.
ביום שישי, ה' באייר ה'תש"ח (14 במאי 1948) יום העצמאות, נערך טקס הכרזת העצמאות של מדינת ישראל בבית דיזנגוף שבשדרה, בנוכחות ראשי היישוב ובראשם דוד בן-גוריון. אירוע לאומי מכונן זה נערך בתל אביב, מכיוון שירושלים הייתה נתונה תחת מצור. עם תום ההכרזה יצאו ההמונים אל הרחובות בריקודים, והחגיגות נערכו לאורך השדרה ורחוב אלנבי. ב-28 ביוני, כשבעה שבועות לאחר ההכרזה, נערך בכיכר הבימה שבקצה השדרה גם טקס ההשבעה של צבא ההגנה לישראל כצבא המדינה.
היסטוריה > הידרדרות

החל משנות השישים התרחש תהליך הדרגתי של הידרדרות השדרה והאזור, שלווה בהגירה שלילית של תושבי השדרה ומרכז העיר הישן (אזור לב תל אביב), בהזנחת התשתיות ובהפיכת השדרה לעורק לתנועה ממונעת. תהליך זה נוצר כחלק ממגמה ארצית ועולמית, של היחלשות מרכזי הערים כתוצאה מפרבור ומהתחזקות מעמדו של הרכב הפרטי.
בשנות ה-60 תוכנן להמשיך את השדרה מערבה עד לחוף הים, תוך הריסת שכונות נוה צדק ומנשייה, במסגרת תוכנית להרחבת מע"ר תל אביב מערבה. בסופו של דבר הוחלט לגנוז את תוכנית הרחבת השדרה והריסת נוה צדק. בשרפה שארעה בשדרה ב-4 בפברואר 1966 ונודעה כאחת השריפות הגדולות במדינה נשרף כליל בית צים ששכן בפינת רחוב נחלת בנימין, ואדם אחד נהרג.
בשנות ה-70 החלה מגמה של הריסת חלק מהבתים ההיסטוריים בתל אביב, ובכלל זה גם כמה מבתי השדרה. המוּדעוּת לשימור מבנים החלה להתפתח רק בשנות ה-80, ועד אז נהרסו "קולנוע שדרות" שפעל בשדרה ובתים היסטוריים נוספים בתחילת השדרה, שנבנו בשנות העשרה והעשרים ותחזוקתם הייתה לקויה מאוד. גם מרכז השדרה הוזנח במהלך תקופה זו, ובמשך שנות ה-80 וה-90 עמדו מרבית הקיוסקים של השדרה סגורים.