stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
צ'קררה
הריקוד

הצ'קררה נרקדת בזוגות מבלי שהרקדנים נוגעים זה בזה, הם נעים בתנועות מעגליות תוך החלפת מקומות, פורשים את זרועותיהם, והגבר רוקע ברגליו.
במהלך ההקדמה אין רוקדים.
מקובל להכריז על תחילתו של כל חלק, סיום ההקדמה, והסיום (תחילת הבית האחרון בבית הכפול); והכרזות אלו הן לא פעם חלק מההקלטה גם אם היא נועדה להאזנה בלבד.
כלים מוזיקליים

בנוסף לגיטרות ולתוף הבומבו לגוארו (bombo legüero) האופייניים לכל סגנונות המוזיקה הצפון מערבית, נעשה שימוש גם בכינור.
בצד זה - יש צ'קררות המבוצעות א-קפלה, בליווי תוף בלבד (Casas más casas menos, Chakay manta; שניהם של לוס צ'לצ'לרוס).
תוכן

כמקובל במוזיקה הפולקלורית - השירים עוסקים בנופים, במנהגים, במקומות; בעיקר בהתייחס לסנטיאגו דל אסטרו, גם כשהמבצעים הם בני פרובינציה אחרת.
ניתן לפגוש לא פעם במונחים ובשימוש בסלנג מקומי, שוב - בעיקר זה של סנטיאגו דל אסטרו.
כדאי לציין  שיש מספר צ'קררות הומוריסטיות (Casas más casa menos, El casamiento, La gorda), דבר שפחות מוכר בסגנונות אחרים של הפולקלור.
צ'קררות קלאסיות

Añoranzas  (Julio Argentino Gerez)
La Telecita
Chacarera de las Piedras (Yupanqui)
La Olvidada (Yupanqui)
La Vieja (Hermanos Abalos)
Chacarera del rancho (Hermanos Abalos)
ה-Credo מתוך המיסה קריאוז'ה (אינה שומרת על המבנה של הצ'קררה אלא רק על המקצב)
צ'קררה אחת תורגמה לעברית בידי אהוד מנור ובביצוע שלמה יידוב - החתונה (El Casamiento). יידוב גם הלחין נעימה אינסטרומנטלית מקורית בשם "צ'קררה תל אביבית".
ראו גם

מוזיקה ארגנטינאית
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007284791405171  LCCN: sh85022238
קולומביט

| --- | --- |

 תכונות המינרל
 הרכב כימי:  Fe, Mn, Mg)(Nb ,Ta)2O6)
 מערך קריסטלוגרפי:  אורתורומבי
 צורת הגביש:  גבישים דמויי תיבה. לעיתים מצוי בגושים
 צבע:  שחור, שחור עד חום כהה ואף חום אדמדם.
 ברק:  מתכתי.
 שקיפות:  אטום
 פצילות:  טובה במישור אחד.
 שבירה:  דמוית קונכייה.
 קשיות:  6 בסולם מוס
 משקל סגולי:  5.3 בגבישים טהורים (כבד למינרל שאינו מתכתי)
 שרטוט:  חום לשחור
 מינרלים נלווים:  טנטליט, טורמלין, אלביט, קסיטריט, מיקרוקלין, אפטיט ובריל
קולומביט (מכונה גם פרוקולומביט, ניוביט וקולומבט) הוא מינרל המכיל תחמוצות ברזל, מנגן, ניוביום (Nb2O5) וטנטלום (Ta2O5) .
לקולומביט ולטנטליט יש אותו מבנה, אך הם נבדלים באחוז תחמוצת הטנטלום שהם מכילים. בטנטליט  42%-84% תחמוצת טנטלום ו-2%-40% תחמוצת ניוביום, בעוד בקולומביט 5%-30% תחמוצת טנטלום ו-55%-78% תחמוצת ניוביום. קולומביט טהור שאינו מכיל טנטלום ומנגן יכיל 78.8% ניוביום ו-21.2% תחמוצת ברזל. הבדל זה באחוזי הטנטלום מתבטא בעיקר בהבדל בין המשקלים הסגוליים שלהם, כאשר לטנטליט יש משקל סגולי בסביבות 8.0+ הגבוה בהרבה מזה של הקולומביט הנע סביב 5.2. במרבצים שונים נמצאים הקולומביט והטנטליט בתערובת המכונה קולטן.
ניתן למצוא את שני המינרלים ביחד בפגמטיטים גרניטיים העשירים בליתיום ומינרלים זרחניים, כשהקולומביט מצוי בקצות הפגמטיט והטנטליט מצוי בעיקר בלב הפגמטיט.
היסוד ניוביום היה קרוי פעם קולומביום וזה מקור השם למינרל. השם ניוביום נקבע רק ב-1950, אך הגאולוגים המשיכו לקרוא למינרל קולומביט ולא ניוביט שהוצע כשם תחליפי.
ניתן למצוא קולומביט בקנדה, מדגסקר, שוודיה, נורווגיה, רוסיה, פינלנד, ברזיל ומדינות ארצות הברית: מיין, קליפורניה ווירג'יניה.
בין שימושי הקולומביט, מכירה בחנויות של מינרלים, אבל השימוש העיקרי בקולומביט הוא להפקת ניוביום, מתכת המשמשת בייצור סגסוגות בעלות חוזק מיוחד. לניוביום יכולת לבלוע נייטרונים, ולכן היא משמשת כחומר מגן בכורים גרעיניים. ניוביום הופך למוליך על בטמפרטורות נמוכות, ולכן משתמשים בו במחקרים על מוליכות על.
הערות שוליים

↑  Anatoly Agulyanski, The chemistry of tantalum and niobium fluoride compounds, Elsevier, 2004, page 4
↑  Sir William Crookes, Chemical news and journal of industrial science, Volume 14, Chemical news office., 1866, page 141
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007531484705171  BnF: cb12427268d (data)  LCCN: sh85092002
צרטוזאוריים

| צרטוזאוריים |
| --- | --- |

תקופה
יורה עליון-קרטיקון תחתון 155–112 מיליון שנה לפני זמננו PreЄ Є O S D C P T J K Pg N       
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: זוחלים
סדרה:: בעלי אגן דמוי לטאה
תת־סדרה:: תרופודה
אינפרא־סדרה:: צרטוזאוריה
משפחה:: צרטוזאוריים
שם מדעי
 Ceratosauridae

צרטוזאוריים (שם מדעי: Ceratosauridae) היא משפחה של דינוזאורים תרופודים מקבוצת הצרטוזאוריה, אשר חיו בתור היורה ובתחילת הקרטיקון לפני 112–155 מיליון שנה.
הצרטוזאוריים היו תרופודים בינוניים עד גדולים שהיוו חלק מהטורפים הראשיים במשך היורה, לצד האלוזאוריים. הידוע שביניהם הוא הצרטוזאורוס, אשר תואר כבר ב-1884 בידי החוקר עותניאל צ'ארלס מארש, בחפירות של יוטה וקולורדו. מינים אחרים התגלו ברחבי אמריקה הצפונית, טנזניה, פורטוגל וארגנטינה. עדויות לא ברורות המשויכות למשפחה התגלו באורוגוואי, מדגסקר ובשווייץ.
הם היו בעלי לסת חזקה, "קרניים" פרימיטיביות על מצחם ורכס האף והשיניים היו מחודדות ובעלות ציפוי דמוי-אמייל שעזר לשבור עצמות.
מיון

צרטוזאורוס (Ceratosaurus)
Eoabelisaurus ?
גניאודקטיס (Genyodectes)
חלק מהמיונים משייכים לפה גם את הסוג פוסטרוונאטור (Fosterovenator).
פרס המוזיקה האמריקאית

| --- | --- |

 תיאור:  הישגים יוצאי דופן של אמנים אמריקאים בתעשיית המוזיקה
 מדינה:  ארצות הברית
 תקופת הפרס:  1973–הווה (כ־51 שנים) 
 www.theamas.com
פרס המוזיקה האמריקאית (באנגלית: American Music Awards, מכונה לעיתים בקיצור AMAs) הוא פרס שנתי מרכזי בארצות הברית, יחד עם פרס גראמי ופרסי המוזיקה של בילבורד. הטקס נוסד ב-1973 על ידי דיק קלארק כפרס מתחרה לפרס גראמי והוא מחולק מאז 1974. הפרס מחולק בעיקר לזמרים אמריקאים, אך גם לזמרים בינלאומיים אך רק בעקבות פופולריות בארצות הברית.
טקסים

טקסי פרס המוזיקה האמריקאית התקיימו משנת 1974 עד 2022. הטקסים בשנים 2023 ו-2024 נדחו בגלל שרשתות השידור בארצות הברית העדיפו לשדר במקומו את טקס פרס המוזיקה של בילבורד.
במרץ 2024 נרכשו הזכויות לטקס על ידי רשת CBS, שהודיעה כי הוא יחודש במאי 2025.
| # | תאריך | מנחים |
| --- | --- | --- |
| 1 | 19 בפברואר 1974 | רוג'ר מילר, הלן רדי, סמוקי רובינסון |
| 2 | 18 בפברואר 1975 | רוי קלארק, הלן רדי, סליי סטון |
| 3 | 31 בינואר 1976 | גלן קמפבל, אריתה פרנקלין, אוליביה ניוטון-ג'ון |
| 4 | 31 בינואר 1977 | גלן קמפבל, הלן רדי, לו רולס |
| 5 | 16 בינואר 1978 | גלן קמפבל, נטלי קול, דייוויד סול |
| 6 | 12 בינואר 1979 | גלן קמפבל, הלן רדי, דונה סאמר |
| 7 | 18 בינואר 1980 | אלטון ג'ון, טוני טניל, נטלי קול |
| 8 | 30 בינואר 1981 | מאק דייוויס, קריסטל גייל, טדי פנדרגראס |
| 9 | 25 בינואר 1982 | גלן קמפבל, שינה איסטון, דונה סאמר |
| 10 | 17 בינואר 1983 | מאק דייוויס, אריתה פרנקלין, מליסה מנצ'סטר |
| 11 | 16 בינואר 1984 | ליונל ריצ'י |
| 12 | 28 בינואר 1985 | ליונל ריצ'י |
| 13 | 27 בינואר 1986 | דיאנה רוס |
| 14 | 26 בינואר 1987 | דיאנה רוס |
| 15 | 25 בינואר 1988 | בארי גיב, מוריס גיב, מיק פליטווד, רובין גיב וויטני יוסטון |
| 16 | 30 בינואר 1989 | אניטה בייקר, דבי גיבסון, קני רוג'רס ורוד סטיוארט |
| 17 | 22 בינואר 1990 | אליס קופר, אניטה בייקר, גלוריה אסטפן, נעמי ג'אד וווינונה ג'אד |
| 18 | 28 בינואר 1991 | קינן אייבורי וויאנס |
| 19 | 27 בינואר 1992 | אם סי האמר, ריבה מקנטייר |
| 20 | 25 בינואר 1993 | בובי בראון, גלוריה אסטפן ווינונה ג'אד |
| 21 | 7 בפברואר 1994 | מיט לוף, ריבה מקנטייר וויל סמית' |
| 22 | 30 בינואר 1995 | קווין לטיפה, טום ג'ונס, לורי מורגן |
| 23 | 29 בינואר 1996 | סינבאד |
| 24 | 27 בינואר 1997 | סינבאד |
| 25 | 26 בינואר 1998 | דרו קארי |
| 26 | 11 בינואר 1999 | ברנדי ומליסה ג'ואן הארט |
| 27 | 17 בינואר 2000 | נורם מקדונלד |
| 28 | 8 בינואר 2001 | בריטני ספירס ואל אל קול ג'יי |
| 29 | 9 בינואר 2002 | ג'ני מקארתי ושון קומבס |
| 30 | 13 בינואר 2003 | ג'ק אוסבורן, קלי אוסבורן, אוזי אוסבורן ושרון אוסבורן |
| 31 | 16 בנובמבר 2003 | ג'ימי קימל |
| 32 | 14 בנובמבר 2004 | ג'ימי קימל |
| 33 | 22 בנובמבר 2005 | סדריק דה אנטרניינר |
| 34 | 21 בנובמבר 2006 | ג'ימי קימל |
| 35 | 18 בנובמבר 2007 | ג'ימי קימל |
| 36 | 23 בנובמבר 2008 | ג'ימי קימל |
| 37 | 22 בנובמבר 2009 | ללא |
| 38 | 21 בנובמבר 2010 | ללא |
| 39 | 20 בנובמבר 2011 | ללא |
| 40 | 18 בנובמבר 2012 | ללא |
| 41 | 24 בנובמבר 2013 | פיטבול |
| 42 | 23 בנובמבר 2014 | פיטבול |
| 43 | 22 בנובמבר 2015 | ג'ניפר לופז |
| 44 | 20 בנובמבר 2016 | ג'יג'י חדיד וג'יי פארו |
| 45 | 19 בנובמבר 2017 | טרייסי אליס רוס |
| 46 | 9 באוקטובר 2018 | טרייסי אליס רוס |
| 47 | 24 בנובמבר 2019 | סיארה |
| 48 | 22 בנובמבר 2020 | טראג'י פ. הנסון |
| 49 | 21 בנובמבר 2021 | קארדי בי |
| 50 | 20 בנובמבר 2022 | ויין בריידי |
הכי הרבה זכיות

הזמרים והזמרות שזכו הכי הרבה
34 זכיות
טיילור סוויפט (49 מועמדויות)
24 זכיות
מייקל ג'קסון (41 מועמדויות)
23 זכיות
אלבמה (אנ') (30 מועמדויות)
21 זכיות
ויטני יוסטון (41 מועמדויות)
19 זכיות
קני רוג'רס
18 זכיות
ג'סטין ביבר (24 מועמדויות)
17 זכיות
גרת' ברוקס
15 זכיות
רבה מקנטרי
ליונל ריצ'י
12 זכיות
וילי נלסון
11 זכיות
ג'נט ג'קסון
סטיבי וונדר
קארי אנדרווד
10 זכיות
טים מקגרו
ראנדי טרויס
9 זכיות
בויז אי מן
אוליביה ניוטון-ג'ון
מריה קארי
ריהאנה
לותר ואנדרוס
6 זכיות
ניקי מינאז'
באד באני (18 מועמדויות)
שיאי זכיות

השיא עבור מספר הזכיות בפרסי המוזיקה האמריקאית מוחזק על ידי טיילור סוויפט, שצברה שלושים וארבעה פרסים, כולל "אמן העשור", ואחריה מייקל ג'קסון עם עשרים וארבעה פרסים (מבלי להביא בחשבון את הפרס המיוחד עבור השיר We Are the World בו זכה בשנת 1986 במשותף עם ליונל רי'צי, קווינסי ג'ונס וקן קראגן ואת הפרס "אמן העשור של שנות השמונים" שניתן לו בשנת 2000) וכן הלהקה אלבמה עם עשרים ושלושה פרסים.
האמנים שזכו במספר הפרסים הרב ביותר בטקס אחד הם ויטני יוסטון ומייקל ג'קסון שזכו בשמונה פרסים בטקסים שנערכו בשנים 1994 ו-1984 בהתאמה.
השיא עבור מספר הזכיות בפרס אמן השנה, אחד משני הפרסים החשובים בטקס, מוחזק על ידי טיילור סוויפט, שזכתה בו שש פעמים. אחריה ג'סטין ביבר וואן דיירקשן, שזכו בו פעמיים.
פרסים מיוחדים > אמני העשור

בשנת 2000 נערך במסגרת הפרס סקר כדי לקבוע את זמרי העשור מאז 1950. הזוכים היו:
שנות החמישים - אלביס פרסלי
שנות השישים - הביטלס
שנות השבעים - סטיבי וונדר
שנות השמונים - מייקל ג'קסון
שנות התשעים - גארת' ברוקס
2010–2019 - טיילור סוויפט
פרסים מיוחדים > פרס הצטיינות בינלאומי

בפרס זה זכו שמונה אמנים:
מייקל ג'קסון
רוד סטיוארט
לד זפלין
בי ג'יז
אירוסמית'
ויטני יוסטון
ביונסה
ג'אנג ג'י
פרסים מיוחדים > פרס האייקון

בטקס ה-AMA של שנת 2013 הזמרת ריהאנה זכתה ב"פרס האייקון" הראשון בהיסטוריה של הטקס, פרס על תרומה חשובה לתעשיית המוזיקה.
פרסים מיוחדים > פרס הישג מיוחד

פרס הישג מיוחד ניתן לאמנים שחמישה סינגלים מאלבום אחד שלהם הגיעו למקום הראשון במצעד הבילבורד הוט 100. בפרס זכו מייקל ג'קסון וקייטי פרי ב-1989 ו-2011 בהתאמה, ולאחר ביקורות מעורבות ריהאנה ב-2013 על אלבום שהוציאה לאור ב-2010 ושיר ממנו היה גם באלבום וגם באלבום אחר.
פרסים מיוחדים > פרס דיק קלארק למצוינות

פרס דיק קלארק למצוינות הוענק לראשונה לטיילור סוויפט בשנת 2014.
הערות שוליים

↑  Justine Browning October 10, 2018 at 02:50 PM EDT, Taylor Swift closes in on Michael Jackson: See the top 10 American Music Award winners, EW.com (באנגלית)
↑  Michael Jackson Holds Record For Most American Music Awards, Michael Jackson Official Site (באנגלית אמריקאית)
↑  "Bruce shows who's Boss". Montreal Gazette. Associated Press. January 28, 1986. Retrieved November 28, 2019.
↑  Basham, David (January 18, 2000). "Lauryn Hill, Backstreet Boys, DMX Honored With American Music Awards". MTV. Retrieved November 28, 2019.
↑  1986 AMAs American Music Awards (13th Annual)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz: 7e1661b5-c512-40b5-acd4-505421138af2
פרידריך וילהלם השני, דוכס סקסוניה-אלטנבורג

פרידריך וילהלם השני, דוכס סקסוניה-אלטנבורג (בגרמנית: Friedrich Wilhelm II, von Sachsen-Altenburg;‏ 12 בפברואר 1603 – 22 באפריל 1669) היה דוכס של סקסוניה-אלטנבורג בין השנים 1639–1669.
ביוגרפיה

פרידריך וילהלם נולד ב-12 בפברואר 1603 בויימאר שהשתייכה לדוכסות סקסוניה-ויימאר, לפרידריך וילהלם הראשון, דוכס סקסוניה-ויימאר ולאנה מריה, רוזנת פפאלץ-נויבורג, בתו של פיליפ לודוויג, רוזן פפאלץ-נויבורג. לאחר מותו של אביו פרידריך וילהלם הראשון, דוכס סקסוניה-ויימאר בשנת 1602, חולקה דוכסות ויימאר בין דודו יוהאן השני, דוכס סקסוניה-ויימאר ובין אחיו יוהאן פיליפ, דוכס סקסוניה-אלטנבורג.
בשנת 1639 מת אחיו יוהאן פיליפ, דוכס סקסוניה-אלטנבורג, ופרידריך וילהלם עלה לשלטון במקומו. בשנת 1660 הרחיב פרידריך וילהלם את גבולות הדוכסות, ובשנת 1664 בנה בקתת ציד בפלומלסהיין. ב-22 באפריל 1669 מת פרידריך וילהלם, ובנו פרידריך וילהלם השלישי, דוכס סקסוניה-אלטנבורג עלה לשלטון במקומו, תוך שגיסיו יוהאן גאורג השני, הנסיך הבוחר מסקסוניה ומוריץ, דוכס סקסוניה-צייץ משמשים כעוצרים.
משפחתו

ב-18 בספטמבר 1638 התחתן פרידריך וילהלם עם סופיה אליזבת מברנדנבורג, בתם של כריסטאן וילהלם מברנדנבורג ודורותיאה מבראונשווייג-וולפנביטל, אך לא נולדו לו ממנה ילדים.
ב-11 באוקטובר 1652 התחתן פרידריך וילהלם עם מגדלנה זיבילה מסקסוניה, בתם של יוהאן גאורג הראשון, הנסיך הבוחר מסקסוניה ומגדלנה זיבילה, דוכסית פרוסיה, ממנה נולדו לו 3 ילדים:
כריסטיאן (1654–1663)
יוהנה מגדלנה מסקסוניה-אלטנבורג (1656–1686), התחתנה עם יוהאן אדולף הראשון, דוכס סקסוניה-וייסנפלס
פרידריך וילהלם השלישי, דוכס סקסוניה-אלטנבורג (1657–1672)
קונצ'רטו גרוסו

במוזיקה, קונצ'רטו גרוסו (Concerto grosso) הוא מהגלגולים הראשונים של הקונצ'רטו האינסטרומנטלי המוכר לנו כיום, והיה שכיח מאוד בסוף המאה ה-17, ובתחילת המאה ה-18. הכנרים והמלחינים האיטלקיים: טורלי, קורלי, טרטיני וויוואלדי היו ממייסדי צורה זו, והביאו אותה לשיא הפופולריות שלה.
הקונצ'רטו גרוסו מורכב משתי חטיבות – האחת, תזמורת כלי קשת (כינור ראשון ושני, ויולה ובאסו קונטינואו) המכונה גם ripieno (באיטלקית, מילוי), והשנייה, הרכב של שני כנרים ובאסו קונטינואו המכונה גם concertino (חטיבה זו זהה להרכב המנגן בטריו סונטה). שתי החטיבות משמיעות שיח־נגינתן לסירוגין או גם ביחד.
מבנה הקונצ'רטו מבוסס על מבנה של סונאטה דה קייזה (סונאטה כנסייתית), כלומר מבנה של ארבעה פרקים במהירויות מנוגדות – איטי-מהיר-איטי-מהיר, או על מבנה של sonata da camera (סונאטה קאמרית) הידוע גם בתור סוויטה, וכולל ריקודים מן התקופה, החשובים בהם הם האלמנד, הקוראנט, הסרבנד והג'יג.
עם התפתחותה של צורת הסונאטה, שקעה צורת הקונצ'רטו גרוסו, והקונצ'רטו המוכר לנו כיום תפס את מקומו. במאה ה-20, כחלק מגל הנאו-קלאסיציזם, החלה נטייה לחדש את הצורה הזאת: ארנסט בלוך, ארנסט קרנק וז'אן מרטינו כתבו קונצ'רטי "גרוסו".
פיק דאם

מלכת העלים
פיק דאם או דאם פיק (ברוסית: Пиковая дама - פיקובאיה דאמה) - "מלכת העלים" היא אופרה ב-3 מערכות (7 סצנות) מאת פיוטר איליץ' צ'ייקובסקי (אופוס 68 של המלחין). האופרה הולחנה לליברית מאת אחיו של המלחין, מודסט איליץ' צ'ייקובסקי בהתבסס על סיפור קצר בשם זה מאת אלכסנדר פושקין.
הופעת הבכורה של האופרה נערכה בשנת 1890 בסנקט פטרבורג שברוסיה.
היסטוריה

בשנת 1887 פנתה הנהלת התיאטרון הקיסרי לצ'ייקובסקי וביקשה שיכתוב אופרה המבוססת על תקציר עלילה שערך איוואן וסוולוז'סקי. צ'ייקובסקי דחה את ההצעה אולם חזר בו בשנת 1889 ובשלהי אותה שנה נפגש עם הנהלת התיאטרון על מנת לדון במבנה האופרה.
צ'ייקובסקי כתב את האופרה כולה, בהתבסס על ליברית של אחיו, בעת שהותו בפירנצה, במשך 44 ימים בלבד. במהלך הלחנת האופרה שינה צ'ייקובסקי את האופרה, והוסיף טקסטים משלו. בין היתר שינה צ'ייקובסקי את שמו של הגיבור מ"גרמן" ל"הרמן" וזאת בשל העוינות באותה עת ברוסיה לגרמניה (ההגייה נותרה זהה ברוסית, אולם הכתיב שונה). העלילה נועדה לאפשר לצופה להזדהות עם הרמן, ולהפוך אותו לדמות רומנטית המאוהבת בליזה (בעוד שבסיפורו של פושקין, כל רצונו של גרמן הוא להגיע אל הרוזנת באמצעות ליזה).
צ'ייקובסקי כתב את תפקידיהם של הרמן וליזה עבור הזמרים ניקולי ומדייה פיגנר, אשר שרו בפתיחת האופרה.
בכורת האופרה, ב-19 בדצמבר 1890 (לפי הלוח היוליאני: ב-7 בדצמבר), בתיאטרון מריאינסקי שבסנקט פטרבורג, בה נכח צ'ייקובסקי, זכתה להצלחה רבה הן בקרב הקהל והן בקרב המבקרים. האופרה הועלתה בקייב 12 ימים לאחר מכן, וכן בתיאטרון בולשוי במוסקבה, ואף בהם זכתה להצלחה.
על בכורת האופרה בסנקט פטרבורג ניצח אדוארד נאפראבניק, על הבכורה בקייב שנערכה ב-31 בדצמבר 1890 (לפי הלוח היוליאני - ב-19 בדצמבר) ניצח יוסיף פריביק, ועל הבכורה שנערכה במוסקבה, ב-4 בנובמבר 1891 ניצח אפוליט אלטאני.
האופרה הועלתה לראשונה מחוץ לרוסיה בפראג, באוקטובר 1892 ולאחר מכן הועלתה בווינה בשנת 1902 בניצוחו של גוסטב מאהלר, ושוב במוסקבה בשנת 1904 בתיאטרון בולשוי, בניצוחו של סרגיי רחמנינוב.
האופרה הועלתה לראשונה בניו יורק במרץ 1910 בניצוחו של גוסטב מאהלר.
תפקידים

| תפקיד | קולות | הבכורה בסנקט פטרבורג, 19 בדצמבר (הלוח היוליאני: 7 בדצמבר) 1890 (מנצח: אדוארד נאפראבניק) | הבכורה בקייב, 31 בדצמבר(הלוח היוליאני: 19 בדצמבר) 1890 (מנצח: יוסיף פריביק) | הבכורה במוסקבה,  4 בנובמבר 1891 (מנצח: איפוליט אלטאני) |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| הרמן | טנור | ניקולאי פיגנר | מיכאיל מדבדב | מיכאיל מדבדב |
| הרוזן טומסקין | בריטון | איוואן מלניקוב |  | בוגומיר קורסוב |
| הנסיך יצלקי | בריטון |  |  | פאבל חוחולוב |
| חקלינסקי | טנור |  |  |  |
| סורין | בס |  |  |  |
| חפליצקי | טנור |  |  |  |
| נרומוב | בס |  |  |  |
| שר הטקס | טנור |  |  |  |
| הרוזנת (מלכת העלים) | מצו-סופרן | מריה סלאבינה | מריה סמירנובה | אלכסנדרה קרוטיקובה |
| ליזה | סופרן | מדיאה פיגנר | אלכסנדרה מצולביץ' | מריה דישה-סיונצקאיה |
| פולינה | אלט | מריה דולינה |  |  |
| האומנת | מצו-סופרן |  |  |  |
| מאשה | סופרן |  |  |  |
| קצין | תפקיד מדובר |  |  |  |
| פרילפה | סופרן | אולגה אולגינה |  |  |
| מילווזור | אלטה |  |  |  |
| זלאטוגור | בריטון |  |  |  |
אינטרמצו המערכה השנייה
| פרילפה | סופרן |  |  |  |
| מילבזור | אלט |  |  |  |
| זלטוגור | בריטון |  |  |  |
עלילת האופרה

עלילת האופרה מתרחשת בשלהי המאה ה-18 בסנקט פטרבורג שברוסיה.
עלילת האופרה > מערכה ראשונה > תמונה ראשונה

שני חיילים - סורין וצ'קלינסקי נכנסים אל הבמה. סורין מציין כי היה לו מזל רע בהימורים. הם מציינים שחייל אחר - הרמן, אינו מהמר אף פעם. הרמן מגיע עם חברו טומסקי. טומסקי מציין כי הרמן אינו נראה כתמול שלשום ושואל אותו לשלומו. הרמן מודה שהוא מאוהב בבחורה שראה אך אינו יודע את שמה. הבחורה היא בת אצולה והרמן יודע שהיא לא תתאהב בו - חייל פשוט. הנסיך ילצקי מגיע אל הפארק. צ'קלינסקי מברך אותו לרגל אירוסיו. ילצקי מכריז על אושרו בעוד שהרמן מקלל אותו בקנאה. ילצקי מציג את ארוסתו, ליזה, אשר הגיעה אל הפארק עם סבתה, הרוזנת הזקנה. הרמן מזהה את אהובתו, וליזה והרוזנת רואים את הרמן מביט בהם. טומסקי מספר כי הרוזנת נקראה בעבר מלכת העלים בשל הצלחתה בהימורים. הצלחה זו מקורה בסוד שלושת הקלפים שגילה לה הרוזן סן ז'רמן, בעת שהותה בפריז. טומסקי מוסיף ומספר שהיא גילתה את הסוד רק לשני גברים - לבעלה ולמאהב שלה, וזאת בשל נבואה לפיה הגבר השלישי אשר ינסה לגלות את רזה של הרוזנת יביא למותה. במהלך הסופה שפורצת מחליט הרמן לגלות את סוד שלושת הקלפים.
עלילת האופרה > מערכה ראשונה > תמונה שנייה

בביתה, ערב מסיבת האירוסים, ליזה משחקת עם חברתה פאולינה אשר שרה עימה. חברותיהן מבקשות שפאולינה תשיר שיר נוסף, ופאולינה שרה בלדה עצובה, ולאחר מכן שיר שמח. ליזה נשארת עצובה. האומנת מגיעה ונוזפת בחברות השרות שירי עם פשוטים, שכן הדבר מתחת למעמדן החברתי, ומבקשת מהחברות לעזוב. פאולינה מנסה לעודד את ליזה, וליזה שרה כי הערב יפה לאחר תום הסופה, ומבקשת ממאשה, המשרתת שלא לסגור את החלונות.
לאחר שפאולינה ומאשה עוזבות את החדר, ליזה שרה על עצבותה, עת שהרמן מופיע על המרפסת ומאיים להתאבד אם לא תתאהב בו. הרוזנת שומעת את הרעשים בחדר ונכנסת אליו עת שליזה מחביאה את הרמן. כאשר הרוזנת יוצאת ליזה מבקשת שהרמן לעזוב אולם לבסוף מגלה לו כי היא התאהבה בו.
עלילת האופרה > מערכה שנייה > תמונה ראשונה

בנשף האירוסין לכבוד אירוסיהם של ליזה וילצקי, הרמן יושב לבדו. חבריו מציינים כי הוא פיתח אובססיה בקשר למשחק הקלפים. ילצקי וליזה מגיעים אל הנשף. ילצקי מבחין בכך שליזה עצובה ושר לה כי הוא אוהב אותה. הרמן מקבל פתק מליזה בו היא מבקשת ממנו להיפגש עימה מאוחר יותר. סורין וצ'קלינסקי רואים את הפתק בידו וצוחקים עליו שהוא "המאהב השלישי" של הרוזנת הזקנה.
שר הטקס מכריז על תחילת הצגה אודות רועת הצאן עבור אורחי הנשף. במהלך ההצגה (האינטרמצו) הרועה צריכה לבחור בין העושר לבין האהבה, ובוחרת לבסוף באהבה.
ליזה נותנת להרמן את המפתח של חדר השינה של הרוזנת, ממנו יוכל להגיע לחדרה, ומציינת כי הרוזנת לא תהיה למחרת כך שיוכלו להיפגש. הרמן מתעקש לבוא באותו ערב, מתוך כוונה לגלות את סודה של הרוזנת.
הכרוז מכריז על בואה של הצאריצה יקטרינה הגדולה אל הנשף, וכל הנוכחים מברכים את הצארינה.
עלילת האופרה > מערכה שנייה > תמונה שנייה

הרמן חומק לחדרה של הרוזנת, ומתחבא עת שהרוזנת וליזה נכנסות. הרוזנת מציינת את התנהגותם של באי הנשף, ונזכרת בצעירותה, תוך שהיא שרה את "Je crains de lui parler la nuit" מתוך Richard Coeur-de-Lion מאת אנדה גרטי. לאחר שהמשרתות וליזה יוצאות, והרוזנת נרדמת, מגיע הרמן ומעיר אותה, כשהוא מבקש ממנה את סוד שלושת הקלפים. כשהיא מסרבת לגלות הרמן מאיים עליה, והיא מקבלת התקף לב ומתה.
ליזה נכנסת אל החדר ומגלה כי אהובה מעוניין יותר בסוד מאשר בה. היא מצווה עליו לעזוב ובוכה על מות סבתה.
עלילת האופרה > מערכה שלישית > תמונה ראשונה

הרמן יושב בחדרו, בקסרקטין, וקורא מכתב מאת ליזה הרוצה לפגוש אותו בחצות על גדת נהר הנבה, ואם לא יגיע תבין שאינו אוהב אותה ותתאבד. הוא מדמיין שהוא שומע את המקהלה השרה בהלווית הרוזנת, ולפתע מופיעה רוחה של הרוזנת ומגלה לו כי בניגוד לרצונה היא נאלצת לגלות לו את סוד שלושת הקלפים: שלוש, שבע ואס, על מנת שיזכה בהימורים ויוכל להתחתן ולהציל את ליזה.
עלילת האופרה > מערכה שלישית > תמונה שנייה

ליזה מחכה להרמן על גדת הנהר, שעת חצות חולפת והרמן לא מגיע. לבסוף מגיע הרמן, אולם הוא ממהר לבית ההימורים לאחר שהרוזנת גילתה לו את סוד הקלפים. ליזה פונה אליו אולם הוא מתכחש לה, ואומר שאינו מכיר אותה.
ליזה מתאבדת בקפיצה לנהר והרמן ממשיך אל בית ההימורים.
עלילת האופרה > מערכה שלישית > תמונה שלישית

בבית ההימורים מתחיל משחק קלפים. ילצקי, שאירוסיו בוטלו, מצטרף למשחק. טומסקי וצ'קלינסקי שרים שיר הימורים, ומופתעים מבואו של הרמן. הרמן מציג את כל כספו - 40,000 רובלים, ומהמר על הקלף שלושה - ומנצח. לאחר מכן שם את כל כספו וכספי זכייתו ומהמר על הקלף שבע, ושוב מנצח. אף אחד מהמהמרים אינו מוכן להמר מולו בשלישית, למעט ילצקי. הרמן מהמר על אס אולם ילצקי מנצח אותו עם קלף מלכת העלים - המסמל את הרוזנת ואת נקמתה בהרמן. הרמן מתאבד משהבין כי בשל תאוות ההימורים איבד את אהבתו. הוא מבקש את סליחתם של ילצקי וליזה ברגעי מותו, והמהמרים והמהקהלה מתפללים לנשמתו של הרמן.
אריות עיקריות

מערכה 1
"אני אפילו לא יודע את שמה" «Я имени ее не знаю» (הרמן)
"פעם בורסאי (שלושת הקלפים)" «Однажды в Версале (Три Карты)» (טומסקי)
"מדוע הדמעות" «Откуда эти слëзы» (ליזה)
"סלחי לי, דמות שמימית" «Прости, небесное созданье» (הרמן)
מערכה 2
"אני אוהב אותך יותר מכל דבר" «Я вас люблю» (ילצקי)
מערכה 3
"אני תשושה מצער" «Ax! истoмилacь я гopeм» (ליזה)
"מהם החיים? משחק!" «Что наша жизнь? Игра!» (הרמן)
פיוטר צ'ייקובסקי עם ניקולי ומדייה פיגנר אשר שרו את תפקידיהם של הרמן וליזה בבכורת האופרה בשנת 1890.
צרטוסוכוס

| צרטוסוכוס |
| --- | --- |
 איור אפשרי של צרטוסוכוס
תקופה
סוף פלאוקן – תחילת אאוקן
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: זוחלים
סדרה:: תנינאים
משפחה:: אליגטוריים
סוג:: צרטוסוכוס
מין:: Ceratosuchus burdoshi
שם מדעי
 Ceratosuchus

צרטוסוכוס (שם מדעי: Ceratosuchus; פירוש השם: "תנין מקורנן") הוא סוג נכחד של תנינאי ממשפחת האליגטוריים, שחי בסוף הפלאוקן עד לתחילת האאוקן באמריקה הצפונית. המאובנים שלו התגלו ב-"Piceance Basin" שבקולורדו וב-"Bighorn Basin" בויומינג. הוא תואר ב-1938 ובסוגו נכלל מין אחד – Ceratosuchus burdoshi, על שם ההרפטולוג תאודור בורדוש שחקר את גולגולת האליגטור.
מאפיינים

הצרטוסוכוס היה אליגטור באורך של 2 מטרים ויותר והוא היה בעל 4 בליטות קרניות המתעקלות מעלה שמהן קיבל את שמו. קרניים אלה נדירות אצל התנינים (די דומות לקרני התנין הקדום וואיי ממדגסקר) והן היו קטנות יחסית להתגוננות וגם לא לתצוגות מאיימות, כך שכנראה הם נועדו לעזור להבדיל בינו לבין תנינים אחרים. מבנה הלסתות היה שטוח עם שיניים קצרות אך חזקות. ככל הנראה הם נועדו לפצח שריון של בעלי חיים אחרים כמו צבים או חלזונות מים.
הצרטוסוכוס הוא מקרובי האליגטורים האמיתיים והוא קרוב בעיקר לסוג Allognathosuchus, שהתקיים באאוקן של אמריקה הצפונית.
פצצת זרחן

ניסוי של פצצת זרחן אשר בוצע על ידי צבא ארצות הברית, 1921
ארגז צה"לי של פצצת מרגמה מסוג "עשן מתפוצץ"
פצצת זרחן היא פצצה המבוססת על זרחן לבן. הזרחן שבפצצה מתלקח כאשר הוא בא במגע עם חמצן וממשיך לבעור עד התכלותו כל עוד החומר בא במגע עם החמצן. במגע עם עור, גורם החומר לכוויות.
צבא ארצות הברית השתמש במתקפה על פלוג'ה שבעיראק בפצצות זרחן 155 מ"מ תוצרת ארצות הברית. עם פיצוצן באוויר שולחות פצצות הזרחן 116 "זרועות" של עשן דליק ברדיוס של 125 מטר. המגע עם החמצן גורם לעשן להידלק ולבעור בטמפרטורה של 816 מעלות צלזיוס. כאשר החומר הדליק פוגע בעור אנושי הוא שורף את העור וממשיך לבעור, עד העצם. קורבנות הפגיעה חווים כוויות קשות וכמעט בלתי ניתנות לטיפול, ובמקרים רבים מתים מפצעיהם.
שימושים

לפצצות הזרחן מספר שימושים:
הבערה
סימון מטרות ויעדים
יצירת מיסוך עשן מיידי
פגיעה באויב
סימני פגיעה

סימנים לפגיעת זרחן:
ריח של בשר שרוף
כאבים עזים
פגיעה מרסיס גדול – כתם ירוק, פגיעה מרסיס קטן – נקודות שחורות
בחושך הפגיעה תזרח
עשן לבן
כוויות צהובות באזורים הנגועים וריח שום אופייני
סימני פגיעה > טיפול

עזרה ראשונה המוגשת לנפגע זרחן נועדה למנוע מגע של החומר עם חמצן, וכוללת שטיפת האזור עם כמויות רבות של מים תוך חבישתו עם תחבושת ספוגה במים תוך הפשטה מלאה של הנפגע לזיהוי פגיעות נוספות.
בחוק הבין-לאומי

פצצת זרחן, גם זו המשמשת ליצירת עשן, היא "נשק תבערה" שחלות עליו המגבלות של הפרוטוקול השלישי של האמנה בדבר כלי נשק קונבנציונליים מסוימים. הפרוטוקול לא חל על פצצות עשן סטנדרטיות המשמשות למיסוך.
ישראל חתומה רק על הפרוטוקול הראשון והשני של האמנה. על הפרוטוקול השלישי, האוסר על שימוש בפצצות זרחן, חתמו 115 מדינות.