stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פלובדיב
הקהילה היהודית

קהילה יהודית רומניוטית נתקיימה בעיר פלובדיב מהמאה ה-2. בעיר נתגלו שרידי בית כנסת שחלקו התחתון תוארך למאה ה-2 וחלקו העליון למאה ה-4. העדות הבאה לקהילה יהודית בפלובדיב מתוארכת לראשית המאה ה-13 תקופת האימפריה הבולגרית השנייה. לאחר כיבוש העיר בידי האימפריה העות'מאנית הורכבה הקהילה ממספר קהלים, רומניוטים, אשכנזים והונגרים. בשלהי המאה ה-15 החלו להגיע לבלקן ובכלל זה לפלובדיב מגורשי ספרד. בהדרגה, בשל כמותם הרבה שינו את אופי הקהילה אשר קיבלה בהדרגה צביון ספרדי. שאר הקהלים נטמעו בהדרגה לתוך הקהל הספרדי. תהליך נסיגתה של האימפריה העות'מאנית שהתעצם במהלך המאה ה-18 הביא לגידולה המואץ של הקהילה, בשל הגירת יהודים מהשטחים שאיבדו העות'מאנים לגבולותיה החדשים של האימפריה. בראשית המאה ה-19 כבר מנתה הקהילה 750 נפשות.
לאחר המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878) הגיעו לפלובדיב פליטים רבים שנמלטו מחמת הקרבות. פלובדיב הייתה ערש התנועה הציונית בבולגריה וראשי הקהילה כיהנו לאורך שנים רבות בהנהגת ההסתדרות הציונית בבולגריה. בעיר נוסדו אגודות נוער וספורט ובית ספר יסודי קהילתי. ב-1930 הגיעה הקהילה לשיא גודלה ומנתה 6,675 נפשות ומתוכם כ-1,000 שהוגדרו "נתינים זרים" ולא החזיקו באזרחות בולגרית. בספטמבר 1939 גירשה הממשלה הבולגרית מהממלכה 4,000 נתינים זרים ובכללם יהודים מאזור פלובדיב. היהודים גורשו לממלכת יוון וטורקיה ומחוסרי הנתינות נרדפו בשטחי ההפקר בין גבולות המדינות. מספר לא ידוע המוערך בין כמה עשרות ל-100 יהודים מצאו את מותם באירוע זה, שכונה "המסע לגירוש נתינים זרים". מקצת מהמגורשים הגיעו לישראל על גבי ספינות מעפילים כגון הרודניצ'אר ודריאן 2 ומקצתם טבעו באסון הסלבדור.
בינואר 1940 הוחל על בני הקהילה החוק להגנת האומה, הם הוכרחו לענוד טלאי צהוב והונפקו להם תעודות זהות מיוחדות בצבע ורוד. הגברים בגילאי 20–40 נלקחו לעבודות כפייה ובהמשך הועלה גיל עובדי הכפייה עד ל-46. בפברואר 1943 חתם אלכסנדר בלב בשם ממשלת בולגריה הסכם עם גרמניה הנאצית ובו הסכימו הבולגרים לגרש 20,000 יהודים משטחי תראקיה ומקדוניה. במועד זה היו בשטחים אלו 11,343 יהודים והממשלה הבולגרית החליטה להשלים את המכסה מקרב יהודי "בולגריה הישנה" ובכלל זה מפלובדיב. ב-10 במרץ 1943 בוצעה אקציה בה נעצרו מרבית יהודי העיר ורוכזו בבית הספר היסודי לקראת גירושם לטרבלינקה. מאבק שניהלו פוליטיקאים בולגרים ובראשם דימיטר פשב וראשי הכנסייה ובראשם המטרופוליטים סטפן וקיריל, הוביל לביטול הגירוש ושחרור בני הקהילה לביתם.
לאחר המלחמה חודשה הפעילות הציונית ועם הקמת מדינת ישראל עלו אליה כ-5,000 מבין 6,000 יהודי העיר. הנותרים היו בעלי תפקידים במנגנוני השלטון הארצי או המקומי, חברי המפלגה הקומוניסטית ומתנגדי הציונות. בראשית המאה ה-21 נמנו בעיר כ-500 יהודים. בעיר פועל בית הכנסת "ציון" שהוקם עוד בתקופה העות'מאנית ושופץ, וכן בית תרבות. מבין האישים הבולטים בקהילה בת ימינו, ניתן לציין את ד"ר סולומון פאסי שכיהן כשר החוץ של בולגריה בין 2001 ל-2005.
בשנת תשפ"ג נשלח על ידי חב"ד הרב מנחם מנדלזון לעיר, הוא פתח במקום בית חב"ד למטיילים ומרכז קהילתי.
ערים תאומות

צ'כיה ברנו, צ'כיה
טורקיה בורסה, טורקיה
ארצות הברית קולומביה, קרוליינה הדרומית, ארצות הברית
קוריאה הדרומית טגו, קוריאה הדרומית
ארמניה גיומרי, ארמניה
ערב הסעודית ג'דה, ערב הסעודית
טורקיה איסטנבול, טורקיה
רוסיה איוואנובו, רוסיה
סלובקיה קושיצה, סלובקיה
מקדוניה הצפונית קומאנובו, מקדוניה הצפונית
גאורגיה כותאיסי, גאורגיה
גרמניה לייפציג, גרמניה
סרביה לסקובאץ, סרביה
הרפובליקה העממית של סין לוו-יאנג, הרפובליקה העממית של סין
מקדוניה הצפונית אוחריד, מקדוניה הצפונית
יפן אוקיאמה, יפן (מ־1972)
פולין פוזנן, פולין
איטליה רומא, איטליה
רוסיה סנט פטרסבורג, רוסיה
יוון סלוניקי, יוון
ונצואלה ולנסיה, ונצואלה
ירדן פטרה, ירדן
לקריאה נוספת

דורון בראונשטיין, "שואה ביזנס": לחפש את היהודים של פלובדיב, בולגריה, ששרדו בתקופת השואה: ספר צילומים
הערות שוליים

↑  Population on 1 January by age groups and sex - functional urban area
↑  עמית, משה, תולדות הקיסרות הרומית, הוצאת מאגנס, ירושלים, תשס"ב (2002)
↑  Fine, John Van Antwerp (1983). The Early Medieval Balkans: A Critical Survey from the Sixth to the Late Twelfth century. University of Michigan
↑  Lord Kinross, The Ottoman Centuries, 1977, 0 Morrow Quill
↑  אלברט רומנו, יהדות בולגריה, הוצאת אנציקלופדיה של גלויות, ירושלים 1967.
מסגד דיומאיה בפלובדיב.
אנדרטה להצלת יהודי פלובדיב.
המדרחוב הראשי בפלובדיב.
המוזיאון האתנוגרפי בפלובדיב.
התיאטרון הרומי בפלובדיב.
בית אלפונס דה למרטין בפלובדיב.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007557233805171  BnF: cb11974602m (data)  GND: 4076178-2  LCCN: n80106969  MusicBrainz: 4014ae20-e3df-48a0-bbfd-882da585c39d  NARA: 10045606  NKC: ge130437  SUDOC: 108844412  TDVİA: filibe  VIAF: 132523536   WorldCat (עם VIAF): 132523536 
סיום כיתה ז', בבית הספר היסודי היהודי, בעיר פלובדיב, יוני 1948, במהלך גל העלייה הגדול, אשר בסיומו עלו מרבית יהודי העיר לישראל ובית הספר נסגר
קארל רוזנקרנץ

| --- | --- |

 לידה:  23 באפריל 1805 מגדבורג, ממלכת פרוסיה 
 פטירה:  14 ביוני 1879 (בגיל 74) קניגסברג 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת היידלברג, אוניברסיטת הומבולדט של ברלין, אוניברסיטת האלה-ויטנברג 
 מוסדות:  אוניברסיטת האלה-ויטנברג 
 תחומי עניין:  פילוסופיה, היסטוריה של הספרות, Protestant theology 
 עיסוק:  פילוסוף, סופר, מרצה באוניברסיטה, היסטוריון של הספרות, Protestant theologian 
 הושפע מ:  הגל
 השפיע על:  קירקגור
 מדינה:  ממלכת פרוסיה 
 צאצאים:  Philipp Hermann Rosenkranz, Otto Henri Rosenkranz 
 
יוהאן קארל פרידריך רוזנקרנץ (בגרמנית: Johann Karl Friedrich Rosenkranz ; 23 באפריל 1805 - 14 ביולי 1879) היה פילוסוף, ביוגרף ופדגוג גרמני, ידוע בעיקר כביוגרף הראשון של גאורג וילהלם פרידריך הגל וכפוסט-הגליאן "אמצעי".
ביוגרפיה

רוזנקרנץ נולד במגדבורג, בנם של קצין המס יוהאן-היינריך רוזנקרנץ (1757–1830) ואשתו מארי-קתרין לבית גרוסון (1770–1824). הוא למד תאולוגיה ופילוסופיה באוניברסיטת בברלין, בבהאלה ובהיידלברג. בתקופה זו התמסר בעיקר להגותם של הגל ופרידריך שליירמאכר. הוא קיבל את הדוקטורט שלו בהאלה בשנת 1828 והשלים עבודת גמר על ברוך שפינוזה. בסביבות שנת 1830 חבר לחוג הפוסט-הגליאנים.
בשנת 1831 הוא התמנה לפרופסור חבר בהאלה שם החזיק בקתדרה לפילוסופיה בהאלה במשך שנתיים, ובשנת 1833 הפך לפרופסור באוניברסיטת קניגסברג. בין 1845 ל-1863 היה רקטור מספר פעמים.
קארל רוזנקרנץ היה נשוי ללור אדלין אספסי סייל רוזנקרנץ, לבית גרוסון. לזוג נולדו בת ושני בנים, כולל המהנדס והיזם פיליפ הרמן רוזנקרנץ. המתמטיקאי והאסטרונום רודולף להמן-פילהס היה אחיינו.
בשנותיו האחרונות הוא היה עיוור. הוא מת בקניגסברג ונקבר בבית הקברות של המלומדים (Gelehrtenfriedhof).
הגותו

לאורך הקריירה הארוכה שלו, ובכל פרסומיו הרבים, הוא נשאר נאמן למסורת ההגליאנית. הוא נחשב להגליאן "אמצעי" ביחס למחלוקת התאולוגית שפרצה בין ההגליאנים הימניים וההגליאנים השמאליים.
רוזנקרנץ כתב כ-250 חיבורים ו-65 ספרים במגוון רחב של תחומים במדעי הרוח. בהרצאתיו הציג סקירה כוללת ורחבה אודות יוהאן וולפגנג פון גתה. רוזנקרנץ גם נחשב למחבר הראשון בנושא האסתטיקה של הכיעור.
רוזנקרנץ הוא הביוגרף הראשון של הגל והיחיד שכתב עליו ביוגרפיה מבני דורו. הוא גם כתב את הביוגרפיה הראשונה בגרמנית של הפילוסוף והאנציקלופדיסט הצרפתי דניס דידרו.
חיבורו Psychologie oder die Wissenschaft vom subjectiven Geist (פסיכולוגיה או מדע הרוח הסובייקטיבי) מ-1837 השפיע על סרן קירקגור בשל עיסוקו בחרדה.
ביבליוגרפיה נבחרית

Kritik der Schleiermacherschen Glaubenslehre (1836)
Psychologie oder Wissenschaft vom subjektiven Geist (1837; 3rd ed., 1863)
Kritische Erläuterungen des Hegelschen Systems (1840)
Vorlesungen über Schelling (1842)
Hegels Leben (1844)
System der Wissenschaft (1850)
Meine Reform der Hegelschen Philosophie (1852)
Ästhetik des Häßlichen (Königsberg 1853). English: Aesthetics of Ugliness. A Critical Edition. Bloomsbury 2015.
Wissenschaft der logischen Idee (1858–59), with a supplement (Epilegomena, 1862)
Diderot's Leben und Werke (1866)
Hegels Naturphilosophie und die Bearbeitung derselben durch Vera (1868)
Hegel als deutscher Nationalphilosoph (1870)
Erläuterungen zu Hegels Encyklopädie der philosophischen Wissenschaften (1871).
הערות שוליים

1 2 3 4  Zeno, Volltext Philosophie: Rosenkranz, Karl: Von Magdeburg bis Königsberg. Leipzig 1878, S. 442-458.: ..., www.zeno.org (בגרמנית)
↑  רוברט סטרן, "הגליאניזם", באתר האנציקלופדיה לפילוסופיה של ראוטלדג' (באנגלית)
↑  Ästhetik des Häßlichen (Königsberg 1853). English: Aesthetics of Ugliness. A Critical Edition. Bloomsbury 2015.
↑  Georg Wilhelm Friedrich Hegels Leben. Duncker & Humblot, Berlin 1844 (Digitalisat); Nachdruck: Darmstadt 1977 und 1998.
↑  Søren Kierkegaard, The Concept of Anxiety, Nichol p. 148
↑  Heiko Schulz, 9. Traces of Hegelian Psychology and Theology: Søren Kierkegaard and Karl Rosenkranz, Band 1 Studien zur Rezeption Søren Kierkegaards, De Gruyter, 2011
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007267109205171  PLWABN: 9810623245705606  BIBSYS: 90802759  BNE: XX1272443  BnF: cb121490160 (data)  GND: 118602721  ISNI: 0000 0001 0877 9416  LCCN: n86112423  NDL: 00454679  NKC: zmp2014847436  NLG: 158559  NLK: KAC200808725  NTA: 071095152  SELIBR: 320698  SUDOC: 029979196  Trove: 1471747  VcBA: 495/136939  VIAF: 22178678   WorldCat (עם VIAF): 22178678
קווגוצ'י

קווגוצ'י (ביפנית: 川口市) היא עיר במחוז סאיטאמה שביפן. בשנת 2021 אוכלוסיית העיר הוערכה ב-607,000 תושבים החיים ב-293,000 משקי בית. הצפיפות היא 9,800 נפש לקמ"ר ושטח העיר הוא כמעט 62 קילומטרים רבועים.
היסטוריה

קווגוצ'י הוקמה ב-1 באפריל 1889 כחלק מהקמת מערכת העיריות המודרנית. קווגוצ'י הוגדרה כעיירה ב-1 באפריל 1933 לאחר מיזוגה עם מספר כפרים סמוכים.
לאורך ההיסטוריה קווגוצ'י חוותה אסונות רבים ובהם שיטפונות, רעידת אדמה ומלחמה. נהר ארקאווה הציף את קווגוצ'י אינספור פעמים והרס את החקלאות, מה שהביא לרעב. כמו כן, רעידת האדמה הגדולה בקאנטו בשנת 1923 גרמה נזק למבנים בקווגוצ'י, והרגה 99 בני אדם.
כיום אוכלוסיית קווגוצ'י ממשיכה לגדול, ונבנים בה בנייני דירות גבוהים רבים סביב תחנות הרכבת. ב-1 באפריל 2001, קווגוצ'י הוגדרה כעיר מיוחדת, עם אוטונומיה מקומית מוגברת.
דמוגרפיה

נכון ל-1 במאי 2010, מספר התושבים בקווגוצ'י עמד על כ-516,409 תושבים - מתוכם 20,808 תושבים זרים. לאורך השנים חלה עלייה הדרגתית במספר התושבים שאינם יפנים המתגוררים בעיר וזאת לאור המיקום הנוח שבסמוך לטוקיו ושכר הדירה הנמוך יחסית. כיום אוכלוסיית הזרים מורכבת בעיקר מסיניים, קוריאנים ופיליפיניים.
קווגוצ'י היא פרטטר טיפוסי של מטרופולין טוקיו. קצב גידול האוכלוסייה ירד באמצע שנות ה-90, אך האץ שוב מאז. הילודה בעיר ירדה (כפי שקרה ביפן כולה), אך אחוז המבוגרים בה נמוך מעט לעומת שאר ערי יפן.
התפתחות האוכלוסייה כדהלן:
1933 – 45,573
1945 – 97,709
1955 – 130,545
1965 – 231,193
1975 – 335,864
1980 – 373,123
1990 – 433,262
2000 – 455,886
2010 – 500,598
2015 – 592,602
ממשל

קווגוצ'י מנוהלת באמצעות מודל ראש עיר-מועצה עם ראש עיר שנבחר ישירות על ידי התושבים ומועצה בת 42 חברים. העיר מיוצגת באמצעות שבעה חברים באספת מחוז סאיטאמה.
הערות שוליים

↑  Ministry of Justice. "Press release June 2009".
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007564555605171  CiNii: DA02695333  LCCN: n81062304  MusicBrainz: ab28a8e9-6063-4760-bc8d-a07d88d708df  NDL: 00286786  VIAF: 253214322   WorldCat (עם VIAF): 253214322
קארל ראדק

| --- | --- |

 לידה:  31 באוקטובר 1885 לבוב, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 הוצאה להורג:  19 במאי 1939 (בגיל 53) Verkhneuralsk, רוסיה 
 שם לידה:  Karol Sobelsohn 
 מדינה:  האימפריה האוסטרו-הונגרית, פולין, ברית המועצות 
 השכלה:  האוניברסיטה היגלונית 
 תקופת הפעילות:  מ-1904 
 מעסיק:  אוניברסיטת סון יאט-סן במוסקבה, קומינטרן 
 מפלגה:  Social Democracy of the Kingdom of Poland and Lithuania, המפלגה הסוציאל-דמוקרטית של גרמניה, המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות, המפלגה הקומוניסטית של גרמניה 
 בן או בת זוג:  Larisa Reisner   Larisa Reisner 
 
קארל ראדק
קרל ראדק (במרכז) בוועידת פירוק הנשק של חבר הלאומים בז'נבה, פברואר 1932
קארל ברנגארדוביץ' רַאדֶק (Karl Berngardovich Radek; בכתיב קירילי: Карл Бернгардович Радек;‏ 31 באוקטובר 1885 – כנראה 19 במאי 1939) היה פוליטיקאי, מנהיג קומוניסטי ועיתונאי ממוצא יהודי-גליציאני. פעל תחילה בפולין, אחר-כך בגרמניה ולבסוף בברית המועצות. כתב גם בשמות העט "פאראבלום" (Parabellum) ו"שטרוטהאן" (Struthahn).
חייו

נולד בשם קרול זובלזון (Karol Sobelsohn) למשפחה יהודית בלבוב שבגליציה, אז בשליטת האימפריה האוסטרו-הונגרית (כיום במערב אוקראינה). התרבות בביתו הייתה גרמנית, אך ראדק היה קשור כבר כתלמיד לתנועת הפועלים הפולנית וכתב עבור עיתונים פולניים.
חייו > בין גרמניה לרוסיה

ראדק היה, יחד עם רוזה לוקסמבורג, אחד ממנהיגי הסוציאל-דמוקרטיה הפולנית והגרמנית. אחרי מהפכת 1905 באימפריה הרוסית גורש ראדק מהמפלגה הסוציאליסטית הפולנית, בגיל 20. הרשויות הרוסיות כלאו אותו בגלל השתתפותו במהפכה. בשנת 1907 היגר ראדק לגרמניה, שם הצטרף למפלגה הסוציאל-דמוקרטית של גרמניה (SPD). הוא התפרסם וזכה להכרה בעיקר בתחום מדיניות החוץ, ותקף יחד עם רוזה לוקסמבורג את האגף המתון במפלגה, אבל לאחר שבשנת 1912 גורש גם מהמפלגה הגרמנית, ביקר גם אותה והתקרב למנהיג הבולשביקים הגולה (לימים מייסד ברית המועצות) לנין, והיה אחד האנשים המקורבים ביותר שלו בגלותו בשווייץ. ראדק הוסיף גם בשווייץ לכתוב תחת שם העט פאראבֶּלוּם (Parabellum) מאמרים בקו דומה לשל לנין, טרוצקי וזינובייב.
בספטמבר 1915 השתתף כנציג המפלגה הפולנית בוועידת צימרוולד. כאן נפגשו לראשונה מאז פרוץ מלחמת העולם הראשונה הנציגים הרדיקליים של המפלגות הסציליסטיות באירופה, כדי לאלץ את מפלגותיהם להתנגד למלחמה ולתקציבי המלחמה. ראדק גם חתם על ההצהרה של לנין, שבה דרש להפוך את המלחמה למלחמה נגד הקפיטליזם.
ראדק היה אחד הנוסעים בקרון הרכבת המפורסם שהוביל את לנין בשנת 1917 מגלותו בשווייץ דרך גרמניה לשוודיה הנייטרלית ומשם לרוסיה, וגם היה חבר במשלחת המשא ומתן לשלום בין גרמניה לברית המועצות, שהביאו להסכם השלום של ברסט-ליטובסק.
בסוף שנת 1918 נסע ראדק לגרמניה כדי לעזור למפלגה הקומוניסטית הגרמנית הצעירה, אך נעצר תוך זמן קצר באשמת עזרה לניסיון הפיכה והסתה. לאחר מעצרו ניתן לו על ידי ברית המועצות מעמד של שגריר, באקט שהציל את חייו. בזמן מאסרו ניהל שיחות רשמיות-למחצה עם מנהיגי רפובליקת ויימאר החדשה, בהם ולטר רתנאו ואחרים.
גם בשנת 1923 ניסה לעזור למפלגה הקומוניסטית הגרמנית בניסיון הפיכה נוסף.
חייו > בין טרוצקי לסטלין

אחרי השתלטותו הזוחלת של סטלין על המפלגה והמדינה הורחק ראדק ממרכזי הכוח ומונה לנשיא הראשון של אוניברסיטת סון-יט-סן במוסקבה. בשנת 1927, בעקבות תבוסה של האופוזיציה השמאלית, גורש רדק מהמפלגה ונשלח לסיביר. אחרי חזרתו בשנת 1929 השתלב שוב כעיתונאי בכיר, ופתח בעצם בשנת 1934 על ידי אחד המאמרים את עידן פולחן האישיות של סטלין.
בשנת 1937 הואשם ראדק, במסגרת הטיהורים הגדולים של סטלין, והורשע במשפט הראווה השני של מוסקבה, ונגזרו עליו עשר שנות גלות. הוא נהרג בכלא ורכנאורלסק. על פי הגרסה מתקופת סטלין, הוא נהרג על ידי אסיר אחר. כפי שהובהר לאחרונה, הוא נהרג בהוראה ישירה של לברנטי בריה וסטלין על ידי אסיר שהובא במיוחד מכלא אחר והשתחרר לאחר ביצוע המעשה.
הערות שוליים

↑  בלטינית ״היכונו למלחמה״, ראו ״הרוצה בשלום ייכון למלחמה״, וייתכן כי היה בבחירת שם-עט זה אזכור לאקדח הפרבלום/לתחמושתו[דרוש מקור].
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007266818705171  PLWABN: 9810695691905606  BNE: XX1207660  BnF: cb121583937 (data)  CiNii: DA00536973  GND: 118597639  HDS: 028456  ICCU: MILV050444  ISNI: 0000 0001 2282 7939  LCCN: n50054125  LNB: 000038440  NDL: 00453577  NKC: jn99240000936  NLA: 35438936  NSK: 000024387  NTA: 069884862  RERO: 02-A021750816  SELIBR: 277711  SNAC: w6ns0xxx  SUDOC: 030100224  Trove: 953032  VcBA: 495/248055  VIAF: 89393034   WorldCat (עם VIAF): 89393034
פרשת שלח לך

משה מקבל את פני המרגלים, שנת 1621 לערך.
פָּרָשַׁת שְׁלַח לְךָ (או שְׁלַח) היא פרשת השבוע הרביעית בספר במדבר.
לפי החלוקה המקובלת לפרקים, היא מתחילה בפרק י"ג ומסתיימת בסוף פרק ט"ו (3 פרקים שלמים).
החלק המרכזי בפרשה מתאר את חטא המרגלים שבו עם ישראל רצה להישאר במדבר ולא לכבוש את ארץ כנען. בעקבות החטא נגזר על אותו דור שכל יוצאי הצבא בו ימותו במדבר תוך כ-40 שנים והעם לא יכנס לפני כן לארץ. בהמשך הפרשה, ניתנות לעם ישראל מספר מצוות וביניהן מצוות ציצית.
הפרשה מתארת אירועים שהתרחשו בשנה השנייה לצאת בני ישראל ממצרים. זו הפרשה האחרונה שבה שנת ההתרחשות מפורשת בתורה, עד לפרשת חקת המגוללת אירועים בשנת הארבעים ליציאת מצרים. לפי החלוקה המקובלת לפרקים, היא מתחילה בפרק י"ג ומסתיימת בסוף פרק ט"ו (3 פרקים שלמים).
תוכן הפרשה > חטא המרגלים

עם ישראל משתכנע מדברי המרגלים שלא יוכלו לכבוש את הארץ כנען, ומתכוון לשוב למצרים. על כך הם נענשים בהארכת שהותם במדבר לארבעים שנה, פרק זמן בו ימותו בני הדור החוטא:
בְּמִסְפַּר הַיָּמִים אֲשֶׁר תַּרְתֶּם אֶת הָאָרֶץ אַרְבָּעִים יוֹם יוֹם לַשָּׁנָה יוֹם לַשָּׁנָה תִּשְׂאוּ אֶת עֲו‍ֹנֹתֵיכֶם אַרְבָּעִים שָׁנָה וִידַעְתֶּם אֶת תְּנוּאָתִי. אֲנִי ה' דִּבַּרְתִּי אִם לֹא זֹאת אֶעֱשֶׂה לְכָל הָעֵדָה הָרָעָה הַזֹּאת הַנּוֹעָדִים עָלָי בַּמִּדְבָּר הַזֶּה יִתַּמּוּ וְשָׁם יָמֻתוּ.
קבוצה קטנה (המעפילים) מבני ישראל מנסה להתקדם ולהיכנס לארץ ישראל באופן עצמאי, אולם ניגפת במלחמה מול העמלקי.
תוכן הפרשה > ציוויים הלכתיים

בהמשך הפרשה מובאים מספר ציווים הלכתיים ובהם:
הציווי על הנסכים:
הפרשת חלה:
הבאת פר כקורבן חטאת על חטא כללי של העם:
תוכן הפרשה > המקושש ומצוות ציצית

בני ישראל מניחים במשמר אדם שנמצא מקושש עצים בשבת, עד שיינתן הדין לחטא מסוג זה. הם מצווים על ידי אלהים להמיתו בסקילה וכך נעשה.
בסוף הפרשה מובא הציווי על מצוות ציצית (אותו קוראים בכל יום בקריאת שמע):
דַּבֵּר אֶל בְּנֵי יִשְׂרָאֵל וְאָמַרְתָּ אֲלֵהֶם וְעָשׂוּ לָהֶם צִיצִת עַל כַּנְפֵי בִגְדֵיהֶם לְדֹרֹתָם וְנָתְנוּ עַל צִיצִת הַכָּנָף פְּתִיל תְּכֵלֶת. וְהָיָה לָכֶם לְצִיצִת וּרְאִיתֶם אֹתוֹ וּזְכַרְתֶּם אֶת כָּל מִצְו‍ֹת ה' וַעֲשִׂיתֶם אֹתָם וְלֹא תָתֻרוּ אַחֲרֵי לְבַבְכֶם וְאַחֲרֵי עֵינֵיכֶם אֲשֶׁר אַתֶּם זֹנִים אַחֲרֵיהֶם...
תאריכי הקריאה

השבת שבה קוראים את פרשת שלח לך יכולה לחול בשבעה תאריכים שונים:
שנת השג - ט"ז בסיוון
שנת החא - י"ח בסיוון
שנת זחג, שנת זשג ושנת בחג - כ"ג בסיוון
שנת השא ושנת זחא - כ"ה בסיוון
שנת הכז - כ"ו בסיוון
שנת בשז ושנת גכז - בארץ ישראל י"ט בסיוון, בחוץ לארץ כ"ו בסיוון
שנת זשה ושנת בחה, שנת בשה ושנת גכה - בארץ ישראל כ"א בסיוון, בחוץ לארץ כ"ח בסיוון
הפטרה

ההפטרה היא בספר יהושע, פרק ב', פסוקים א'–כ"ד (בנוסח רומניא סיימו בפסוק כ"א). בהפטרה מסופר על המרגלים ששלח יהושע ליריחו לפני הכניסה לארץ ישראל ועל הקורות אותם בבית רחב הזונה:
(א) וַיִּשְׁלַח יְהוֹשֻׁעַ בִּן נוּן מִן הַשִּׁטִּים שְׁנַיִם אֲנָשִׁים מְרַגְּלִים חֶרֶשׁ לֵאמֹר לְכוּ רְאוּ אֶת הָאָרֶץ וְאֶת יְרִיחוֹ וַיֵּלְכוּ וַיָּבֹאוּ בֵּית אִשָּׁה זוֹנָה וּשְׁמָהּ רָחָב וַיִּשְׁכְּבוּ שָׁמָּה. (ט) וַתֹּאמֶר אֶל הָאֲנָשִׁים יָדַעְתִּי כִּי נָתַן ה' לָכֶם אֶת הָאָרֶץ... (יב) וְעַתָּה הִשָּׁבְעוּ נָא לִי בַּה' כִּי עָשִׂיתִי עִמָּכֶם חָסֶד וַעֲשִׂיתֶם גַּם אַתֶּם עִם בֵּית אָבִי חֶסֶד וּנְתַתֶּם לִי אוֹת אֱמֶת. (יח) הִנֵּה אֲנַחְנוּ בָאִים בָּאָרֶץ אֶת תִּקְוַת חוּט הַשָּׁנִי הַזֶּה תִּקְשְׁרִי בַּחַלּוֹן אֲשֶׁר הוֹרַדְתֵּנוּ בוֹ וְאֶת אָבִיךְ וְאֶת אִמֵּךְ וְאֶת אַחַיִךְ וְאֵת כָּל בֵּית אָבִיךְ תַּאַסְפִי אֵלַיִךְ הַבָּיְתָה.
ציצית עם פתיל תכלת.
קוודקופטר

קוודקופטר של חברת DJI מסדרת "phantom" הכולל מצלמה
קוודקופטר (באנגלית: Quadcopter) הוא סוג של כלי טיס אשר מונע באמצעות ארבעה מדחפים. ארבעת הרוטורים ממוקמים בדרך כלל על גפיים בצורת צלב. על מנת לכוון את תנועת הקוודקופטר, ישנו מנגנון שגורם לכך שזוג של מדחפים פונים לאותו כיוון.
תצורה זו שימשה כקוריוז עבור כלי טיס עד העשור השני של המאה ה-21 בו ההתקדמות בתחום האלקטרוניקה, ייצור מוזל של בקרי טיסה, מדי תאוצה, מערכות GPS ומצלמות דיגיטליות הובילו לשימוש בתצורה זו ברחפנים. הקוודקופטר הפך לאחד מכלי הטיס הבלתי מאוישיים הפופולריים ביותר בשוק הפרטי.
היסטוריה

הקוודקופטרים היו בין כלי התעופה הכבדים הראשונים שהצליחו להמריא אנכית בהצלחה, למרות שלדגם הקוודקופטר הראשון היו ביצועים ירודים. ב-1922 הממציא האמריקאי ג'ורג' דה בוטזאט היה הראשון שהטיס קוודקופטר. אף על פי כן, הוא הצליח להטיס אותו רק בגובה מקסימלי של 5 מטרים מהקרקע ועל כן צבא ארצות הברית סיים בהמשך את החוזה עימו.
בתחילת שנות ה-20 נבנה באירופה הקוודקופטר של הממציא הצרפתי אטיין אוהמיכן אשר בשנת 1924 המריא לגובה 10 מטרים מהקרקע בטיסה שארכה שבע דקות.
כיום הקוודקופטרים משמשים בעיקר ככלי טיס בלתי מאוישים הנשלטים מרחוק.
שימושים > שימוש מסחרי

השימוש הגדול ביותר של קוודקופטרים ברחבי העולם הוא בתחום של צילום אווירי.
שימושים > צבא ומשטרה

קוודקופטרים משמשים בעיקר כוחות צבא ומשטרה למעקב אווירי, אך גם משימות חיפוש והצלה בסביבות עירוניות.
הערות שוליים

↑  "Welcome to the Drone Age". The Economist. 2015-09-26. נבדק ב-2019-02-21.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1051121949 
הקוודקופטר של ג'ורג' דה בוטזאט, 1923
הקוודקופטר של אוהמיכן, 1923
קוטמאקו

קוטמאקו (בצרפתית: Koutammakou) הוא אזור במחוז קארה בצפון־מזרח טוגו, לאורך גבולה עם בנין. האזור, הררי למחצה באופיו, תחום מצפון בהרי אטאקורה ומדרום בנהר קרן, ובמזרחו הוא חודר ללא קו גבול גאוגרפי ברור אל תחומי בנין השכנה. אזור הקוטמאקו מיושב על ידי בני הבטמרימבה שתרבותם סובבת סביב בתי בוץ המכונים טקיינטה (Takienta). לבתים אלה ערך אדריכלי ותרבותי והם היו לאחד מסמליה של טוגו. בשנת 2004 הוכרז שטח של כ-500 קמ"ר בקוטמאקו כאתר מורשת עולמית. בשנת 2023 הורחב שטח האתר ליותר מ-2,700 קמ"ר בתוך בנין הסמוכה .
מקורם של בני הבטמרימבה אינו ידוע במדויק, ולפי ממצאים ארכאולוגיים ומידע שעבר מדור לדור, הם הגיעו בין המאה ה-16 למאה ה-18 מאזור הנמצא כיום בשטחה של בורקינה פאסו מצפון ומצפון מערב לטוגו.
אדריכלות

בתי בוץ נפוצים במערב אפריקה בצורות רבות המושפעות מהתרבות המקומית ומחומרי הבנייה הזמינים, אך בתי הטקיינטה בקוטמאקו נודעים בשל יופיים ובשל המבנה האדריכלי הייחודי שלהם. בתים אלה עשויים כחדרים בודדים הערוכים בצורת מעגל והם מוקפים בחומת בוץ המחברת ביניהם. החדרים, בדרך כלל עד שמונה בכל צבר, עגולים או אליפטיים, והחומה עצמה בנויה משכבות שיוצרות מבנה של פסים אופקיים. בדרך כלל ניצב חדר עגול נוסף במרכז המתחם. לחלק מהחדרים גג שטוח ולאחרים גג מחודד הבולט מעל לחומה החיצונית של המתחם, ובחדרים רבים יש שתי קומות. לחדרים הנפרדים תפקידים שונים, כמו מטבח, חדרי שינה, חדרי אחסון או מחסני תבואה, והם מספקים מקלט גם לבעלי החיים של משק הבית. תמונות שצולמו בסוף המאה ה-19 מראות שבעבר נבנו מצבורי טקיינטה שבהם חדרים רבים מאלה שיש בטקיינטה כיום, ומספרם הגיע לעיתים ל-20.
חברה

מבני הטקיינטה מבטאים את הקרבה השבטית בקרב בני הבטמרימבה, והם מפוזרים בכפרים על שטח גדול יחסית. לפי המסורת המרחק בין המתחמים נקבע לפי מרחק מעופו של חץ. הבתים הם בני חלוף ומוקמים לפי הצרכים. כפר שלם עשוי לקום בשל הצורך או בשל מריבה בין שבטים. לפי המסורת נבנה הכפר החדש לפי דוגמת הכפר הראשון "קוייה" (Kuye) שהוקם בידי האלים. כדי להבטיח שהכפר החדש מוקם בהרמוניה עם הסביבה, נבנה תחילה מקדש ל"דיבו" (Dibo), הכוחות הטבעיים בסביבה אליהם קשורים הכפריים. לאחר הקמת הכפר נבנה גם מבנה לצורכי פולחן הכולל מזבח ובית קברות.
כלכלה

השיתוף בין הכפריים מסתיים לאחר הקמת הכפר וכל משפחה מתפקדת כיחידה חקלאית עצמאית. אין שיתוף פעולה בין המשפחות בעיבוד השדות ובשטחי המרעה, אך משאבי הטבע משותפים לכל. הבתים ממוקמים למרגלות גבעות כדי לחוס על קרקע חקלאית, וחלק מהשדות אף שוכנים בטרסות על מורדות הגבעות. התושבים עוסקים בגידול דגנים ובגידול בעלי חיים, בעיקר פרות.
פרסאודימיום

פרסאודימיום (באנגלית: Praseodymium) הוא יסוד כימי מסדרת הלנתנידים שסמלו הכימי Pr ומספרו האטומי 59. הוא נמנה עם משפחת היסודות הנדירים, אם כי למעשה הוא אינו נדיר, אלא מפוזר בדלילות ולכן יקר להפקה.
תכונות

הפרסאודימיום הוא מתכת רכה, כסופה ממשפחת הלנתנידים. כשנחשף לאוויר, הפרסאודימיום מתכסה בתחמוצת (Pr6O11) ירוקה אך הוא עמיד יותר בפני קורוזיה מאירופיום, לנתן, צריום ונאודימיום.
שימושים

שימושי הפרסאודימיום:
לסגסוגות פרסאודימיום עם מגנזיום חוזק רב והן משמשות לבניית מנועי מטוסים.
בתעשיית הסרטים, לפרסאודימיום יישומים בתאורת פחמן.
הוספת מלחי פרסאודימיום לזכוכית מעניקה צבע צהוב.
משקפי מגן של נפחים ורתכים מכילות לעיתים פרסאודימיום.
היסטוריה

הכימאי האוסטרי קרל וולסבך (Carl Auer von Welsbach) הצליח להפריד את המתכת דידמיום מהמינרל סמרסקיט ב-1885. לאחר מכן הוא העביר דגימות דידמיום דרך הספקטרוסקופ שלו וגילה שני קווים נפרדים, אחד כחול והשני צהוב. כך, קרל השיג עדות משכנעת שדידמיום היא תערובת של שני יסודות חדשים.
מאוחר יותר דידמיום הופרד לשני יסודות חדשים - פרסאודימיום ונאודימיום.
ב-1931 בודד לראשונה פרסאודימיום טהור.
צורה בטבע

הפרסאודימיום נמצא במינרלים שמכילים לנתנידים כמו מונזיט ובסטנסיט. בקרום כדור הארץ הוא נמצא בריכוז של 5–9 חלקיקים למיליון.
ניתן לבודד פרסאודימיום מ PrF3 במהלך תגובה עם סידן, כך:
2PrF_{3}+3Ca\rightarrow 2Pr+3CaF_{2}
כמו כן, ניתן לבודד פרסאודימיום בטכניקות נוספות, כמו למשל חילוף יונים.
אמצעי זהירות

כמו לנתנידים אחרים, לפרסאודימיום אין תפקיד ביולוגי ורעילותו נמוכה.
קונאן המשמיד

| --- | --- |

כרזת הסרט בעברית
 מבוסס על:  קונאן הברברי 
 בימוי:  ריצ'רד פליישר 
 הופק בידי:  רפאלה דה לורנטיס 
 תסריט:  סטנלי מאן 
 עריכה:  פרנק ג'י אוריוסטה 
 שחקנים ראשיים:  ארנולד שוורצנגר (קונאן הברברי) Ferdy Mayne אנדרה הענק ג'ף קורי פט רואץ' סוון-אולה תורסן טרייסי וולטר שרה דאגלס גרייס ג'ונס וילט צ'מברלין אוליביה ד'אבו מאקו סנדל ברגמן (Valeria) 
 מוזיקה:  בסיל פולדוריס 
 צילום:  ג'ק קארדיף 
 מדינה:  ארצות הברית, מקסיקו 
 חברת הפקה:  De Laurentiis Entertainment Group, Dino De Laurentiis Corporation 
 חברה מפיצה:  סרטי יוניברסל, נטפליקס 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  29 ביוני 1984 
 משך הקרנה:  97 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט פעולה, סרט המבוסס על יצירה ספרותית, סרט פנטזיה, סרט חרבות וכישופים 
 הכנסות באתר מוג'ו:   conanthedestroyer
 פרסים:  פרס פטל הזהב לשחקן החדש הגרוע ביותר (אוליביה ד'אבו) 
 סרט קודם:  קונאן הברברי 
 דף הסרט ב־IMDb
 
קונאן המשמיד (באנגלית: Conan the Destroyer) הוא סרט פעולה בכיכובו של ארנולד שוורצנגר, שהופק בשנת 1984 כסרט המשך ל"קונאן הברברי" משנת 1982. במאי הסרט הוא ריצ'רד פליישר.
הסרט מגולל את סיפורו של לוחם שרירי בשם קונאן, שנשלח על ידי מלכת "אי הברברים" להרוג מכשף רשע ולהשיג אבן חן ממקדשו. קונאן נעזר באחייניתה של המלכה, היחידה שביכולתה לגעת באבן החן.