stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ארצות הברית והשואה

ארצות הברית הייתה מדינה נייטרלית עד שנכנסה למלחמת העולם השנייה לצד בעלות הברית לאחר המתקפה על פרל הארבור והכרזת המלחמה של ארצות הברית נגד האימפריה היפנית.
הממשלה האמריקאית התוודעה לראשונה לשואה ב-1942.[דרוש מקור] בעקבות כישלונות לסייע לפליטים יהודים על ידי מחלקת המדינה של ארצות הברית הוקם ב-1944 הוועד לענייני פליטים, שמטרתו הייתה סיוע לפליטים שברחו מגרמניה הנאצית ומדינות שכבשה.
כאחת מהמדינות החזקות ביותר בעולם באותה תקופה, מילאה ארצות הברית תפקיד מרכזי בתבוסה הצבאית של גרמניה הנאצית ולאחר מכן בניהול משפטי נירנברג שהיו כנגד בכירי המשטר הנאצי. עם זאת, עד היום זוכה ארצות הברית לביקורת, על כך שלא פעלה באופן מספק במהלך משבר הפליטים היהודים בשנות ה-30 של המאה ה-20.
רקע

ב-1924 אושר חוק ההגירה של 1924 אשר הגביל את תנאי ויכולת ההגירה לארצות הברית. ביולי 1938 יזמה ארצות הברית את ועידת אוויאן אשר דנה במשבר הפליטים שנוצר לאחר עליית הנאצים לשלטון. מדינות רבות השתתפו בוועידה אך בסופה לא הגיעו להסכמה או להחלטה.
לאחר ליל הבדולח בנובמבר 1938 מצא מכון המחקר גאלופ כי 94% מהאמריקאים לא ראו בעין יפה את היחס ליהודים בגרמניה הנאצית, אך רק 21% מהאמריקאים תמכו בעידוד העלייה היהודית לארצות הברית. באותם ימים, מרבית האמריקאים (וכך גם הממשל) תמכו בגישת ההתבדלות שכללה אי-התערבות ביחסי חוץ באירופה והגבלות מחמירות על הגירה.
לאחר ליל הבדולח, הציע מזכיר הפנים של ארצות הברית, הרולד איקס להעביר את יהודי אירופה לאלסקה כחלק מתוכנית אלסקה. הממשלה חיפשה פתרונות לפיתוח האלסקה ולשיפור מעמדה על מנת לאפשר לעקוף את מכסות ההגירה ולהקים מדינת מקלט יהודית בשטחי ארצות הברית. לתוכנית התנגדו יהודים ולא-יהודים רבים בארצות הברית ולכן מעולם לא יצאה לפועל.
ב-1939 עלו אזרחים יהודים-גרמנים רבים על אוניית סנט לואיס במטרה להימלט מרדיפות הנאצים ולהגיע לקובה. למרות העובדה שברשותם הייתה הניירת שאפשרה להם להיכנס לקובה, רק כ-29 אכן קיבלו את האישור לצאת מהספינה כאשר עגנה בחופי קובה. ארצות הברית החליטה להתערב למען הפליטים וניהלה מול ממשלת קובה משא ומתן על מנת לאפשר להם להיכנס לקובה אך הממשלה הקובנית סירבה. הן ארצות הברית והן קנדה סירבו להתיר לנוסעים להיכנס למדינה ולא אפשרו להחריג אותם מחוקי ההגירה הנוקשים. בעקבות כך, נאלצה הספינה לחזור לאירופה (שם הנוסעים ירדו בבריטניה, הולנד, בלגיה וצרפת). מתוך 907 כ-254 נספו בשואה ו-1 נהרג בהתקפה אווירית בקרבות המלחמה.
עד הצטרפותה של ארצות הברית למלחמת העולם השנייה, היא קלטה יותר פליטים מגרמניה הנאצית מכל מדינה אחרת בעולם. כ-1,000 ילדים יהודים קיבלו אישור כניסה לארצות הברית בין 1934 ל-1936.
תגובה מקומית

שכיחות האנטישמיות בקרב החברה הגרמנית בשנות ה-30 הייתה ידועה ברוב העולם. עם זאת, מרבית אזרחי ארצות הברית לא היו מודעים לקיום השואה במהלך שנתה הראשונה. מספר אנשים ניסו ליצור קשר עם ממשלת ארצות הברית כדי ליידע אותם על השואה לאחר ההחלטה על הפתרון הסופי ב-1941. באוגוסט 1942 שלח נציג הקונגרס היהודי העולמי בשווייץ, גרהארט ריגנר את מברק ריגנר לארצות הברית ובריטניה. במברק תיאר ריגנר כיצד התעשיין הגרמני האנטי-נאצי, אדוארד שולטה סיפר לו על תכנונים של הגרמנים להשמיד את יהודי אירופה כחלק מהפתרון הסופי). החשדות לזוועות הנאצים זכו לחיזוק לאחר שבדצמבר 1942 פורסם דו"ח פילצקי בו תיאר קצין פולני וסוכן המחתרת הפולנית, ויטולד פילצי את השמדת היהודים במהלך השואה ומלחמת העולם השנייה שהגיע לידי בעלות הברית. עם זאת, היקף השואה לא נודע לאמריקאים עד לאחר סיום מלחמת העולם השנייה.
באפריל 1943 כונסה ועידת ברמודה הבריטית-אמריקנית, על-מנת לחפש פתרונות לבעיית יהודי אירופה המושמדים בשואה. בוועידת ברמודה הוחלט שיש לקיים ועידה בינלאומית (בדומה לוועידת אוויאן) לדון בענייני הפליטים ולהקים בצפון אפריקה מחנה לפליטים שברחו מאירופה. מצד שני, נקבע כי אין באפשרותן של מעצמות המערב לעזור ליהודים, משום שהעזרה צריכה להינתן לכל הפליטים ולא רק ליהודים, ומעצמות המערב חסרות אמצעים להגשת עזרה בהיקף כזה. נטען כי מתן עזרה, כמו משלוח ספינות להוצאת הפליטים מאירופה, עלול לפגוע במאמץ המלחמתי ולהאריך את המלחמה. בסופו של דבר, הוועדה לא קיבלה שום החלטה או פתרון.
בינואר 1944, עוזר מזכיר האוצר של ארצות הברית יאשיהו א. דובוי הבן חיבר דו"ח המפרט כיצד פקידים במחלק ת המדינה פעלו למנוע סיוע לפליטים יהודים, בתגובה הנשיא פרנקלין דלאנו רוזוולט החליט להקים את הוועד לענייני פליטים שיהווה סוכנות עצמאית לסיוע לפליטים יהודים. מאוגוסט 1944 עד פברואר 1946 שכנו כ-982 פליטים מ-18 מדינות במקלט החירום לפליטים בפורט אונטריו. מאמצי החילוץ האמריקאים בשנה האחרונה של המלחמה גרמו להצלת אלפי יהודים.
תגובה מקומית > תגובת יהודי ארצות הברית

ארגון הג'וינט היהודי, שפעל למען יהודי התפוצות, סייע רבות ליהודים בתקופת השואה: בשנות ה-30 תמך הארגון במאות אלפי יהודים בגרמניה שנושלו מפרנסתם על ידי הנאצים. בשנות המלחמה נשלחו עשרות מיליוני דולרים לצורכי סעד, כמו בתי-תמחוי, בתי חולים, בתי-מחסה לילדים ובתי-ספר. חבילות מזון ובגדים נשלחו לגטאות (בעיקר לגטו ורשה) ולמחנות הריכוז. יתרה מזאת, ה"ג'וינט" סייע ל-80 אלף יהודים באירופה הכבושה להגר ליבשות אחרות.
ב-1942, בהשפעת הלחץ הפוליטי מצד יהודי ארצות הברית, התפרסמה ההצהרה הראשונה של חבר הלאומים לגינוי ההשמדה. חבר הלאומים הזהיר את גרמניה ודרש את הפסקת הרצח ההמוני.
מעורבות יהודים בחזית המערב

במהלך המלחמה, ארצות הברית ובעלות הברית הפציצו רבות את גרמניה. בעקבות כך, מספר מנהיגים יהודים פעלו להפצצת מחנה ההשמדה הגדול ביותר, אושוויץ. ארצות הברית ובריטניה פיתחו מטוסים ומפיצים עם יכולות טכניות להגיע עד אושוויץ כבר ביולי 1944 אך ארצות הברית סירבה להפציץ את המקום ונימקה זאת בדיוק הבלתי מספק של הפצצה זו ובסיכון של הארכת המלחמה על ידי הפניית משאבים ממטרות צבאיות למטרות שכאלו.
במקרים נדירים, שבויי מלחמה אמריקאים נשלחו למחנות ריכוז. כ-9,000 אמריקאים יהודים נתפסו כשבויי מלחמה, ובעוד רובם נשלחו למחנות שבויים, אלו שזוהו כיהודים נשלחו למחנות ריכוז. תגי על המדים האמריקאים כללו את האמונות הדתיות של כל חייל וחייל ולכן אמריקאים יהודים רבים נאלצו או לשקר על דתם במהלך השירות הצבאי. גם חיילים אפרו-אמריקאים הועברו למחנות ריכוז ולא למחנות שבויים.
צבא ארצות הברית שחרר את מרבית מחנות הריכוז בחזית המערבית ב-1945, כולל מחנות הריכוז בוכנוואלד, דורה-מיטלבאו, דכאו, מאוטהאוזן ופלוסנבירג. מחנה הריכוז אוהרדרוף היה מחנה הריכוז הראשון אותו שחררו האמריקאים, עם שחרורו פעלו החיילים להאכיל את האסירים ולטפל במחלותיהם. הגנרלים הבכירים דווייט אייזנהאואר, עומר בראדלי וג'ורג' פטון הגיעו לבדוק את המחנה ב-12 באפריל והצבא החל לתעד ממצאים שמצאו בו אודות ההשמדה של היהודים.
לאחר המלחמה

לקראת סוף מלחמת העולם השנייה, דנו מעצמות הברית כיצד להעניש את פושעי המלחמה הנאצים. ברית המועצות דגלה במשפט ראווה והוצאת להורג ללא משפט, הממלכה המאוחדת תמכה בהוצאה להורג בהליך משפטי מקוצר אך האמריקאים דגלו במשפט הוגן על בסיס המשפט המקובל. משפטי נירנברג בו שפטו את הבכירים הנאצים ב-1945 וב-1946. שופט בית המשפט העליון של ארצות הברית, רוברט ה. ג'קסון להיות התובע הראשי מטעם האמריקאים במשפטי נירנברג נגד פושעי המלחמה הנאצים לאחר מלחמת העולם השנייה. בעקבות חוסר ההסכמות, במרבית המקרים ארצות הברית ערכה את משפטי נירנברג הנוספים בסוף שנות ה-40 באופן חד-צדדי. במשפטים האלו, העמידה ארצות הברית לדין רופאים נאצים, שופטים נאצים, שגרירים נאצים, תעשיינים וקציני צבא.
עשרות אנדרטאות ומוזיאונים לשואה קיימים בארצות הברית. על פי דו"ח של מרכז המחקר פיו מ-2020, כ-84% מהמבוגרים האמריקאים מסוגלים לתאר במדויק מה הייתה השואה, כ-69% הצליחו לזהות באיזה חלק של המאה ה-20 התרחשה השואה וכ-45% הצליחו לזהות נכון כמה יהודים נהרגו בשואה.
ראו גם

צעדת הרבנים בוושינגטון
ספרד והשואה
פורטוגל והשואה
תגובת העולם לשואה
הערות שוליים

↑  Bartrop, Paul (2019). "The Evian Conference of 1938 and the Jewish Refugee Crisis". Holocaust and Genocide Studies. Oxford University Press. 33 (1): 131–133.
↑  Greene, Daniel; Newport, Frank (2018-04-23). "American Public Opinion and the Holocaust". Gallup.com (באנגלית). נבדק ב-2022-04-05.
↑  Raphael Medoff (16 בנובמבר 2007). "A Thanksgiving plan to save Europe's Jews". Jewish Standard. נבדק ב-2007-11-25. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Voyage of the St. Louis". United States Holocaust Memorial Museum (באנגלית). 12 ביולי 2021. נבדק ב-2022-03-30. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "The United States and the Holocaust". United States Holocaust Memorial Museum (באנגלית). 8 בדצמבר 2017. נבדק ב-2022-04-05. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Yehuda Bauer (2012). "The Holocaust, America, and American Jewry" (PDF). Israel Journal of Foreign Affairs. VI (1). אורכב מ-המקור (PDF) ב-25 במרץ 2012. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  "FORT ONTARIO EMERGENCY REFUGEE SHELTER". USHMM.
↑  "The United States and the Holocaust: Why Auschwitz was not Bombed". United States Holocaust Memorial Museum (באנגלית). 1 במאי 2016. נבדק ב-2022-04-05. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Afro-Germans during the Holocaust". United States Holocaust Memorial Museum (באנגלית). 27 בינואר 2022. נבדק ב-2022-04-05. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Liberation of Nazi Camps". United States Holocaust Memorial Museum (באנגלית). 12 בפברואר 2021. נבדק ב-2022-04-05. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "War Crimes Trials". United States Holocaust Memorial Museum (באנגלית). 26 באוקטובר 2020. נבדק ב-2022-04-05. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "U.S. Holocaust Museums & Memorials". Jewish Virtual Library. נבדק ב-2022-03-30.
↑  "What Americans Know About the Holocaust". Pew Research Center (באנגלית אמריקאית). 2020-01-22. נבדק ב-2022-04-05.
מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה בוושינגטון די. סי.
יומן אקסטנשנס

| --- | --- |

 נתונים כלליים
 סוג:  חברה ציבורית
 בורסה:  הבורסה לניירות ערך בתל אביב
 סימול:  ימקס
 מייסדים:  ד"ר תמר פרנקל, זיו טמיר, מרדכי שולב
 תקופת הפעילות:  2012–הווה (כ־13 שנים)
 מיקום המטה:  נתניה 
 משרד ראשי:  נתניה
 מוצרים עיקריים:  מכשור רפואי לביצווע ניתוחים זעיר-פולשניים
 שווי שוק:  8.27 מיליון ש"ח (5 בינואר 2025)
 הכנסות:  4.95 מיליון ש"ח (2023)
 רווח תפעולי:  הפסד של 37.8 מיליון ש"ח (2023)
 רווח:  הפסד של 36.6 מיליון ש"ח (2023)
 הון עצמי:  26.1 מיליון ש"ח (2023)
 סך המאזן:  35.0 מיליון ש"ח (2023)
 יו"ר:  צבי סלובין
 מנכ"ל:  רונן קסטרו
 עובדים:  58 (ב-31 בדצמבר 2020)
  
 human-x.com
 
יומן אקסטנשנס בע"מ (באנגלית: Human Xtensions) היא חברה ציבורית ישראלית העוסקת בפיתוח וייצור של מכשור רפואי לביצווע ניתוחים זעיר-פולשניים בחלל הבטן.
היסטוריה

החברה נוסדה בינואר 2012 על ידי ד"ר תמר פרנקל (מנכ"ל החברה), זיו טמיר ומרדכי שולב. תחילה נכתב שם החברה Human Extensions, וביולי 2017 שונה לכתיב הנוכחי, Human Xtensions. בנובמבר 2020 גייסה החברה 158.7 מיליון ש"ח בהנפקת מניותיה בבורסה לניירות ערך בתל אביב.
החברה מפתחת ומייצרת מכשור רפואי ונמצאת בשלב ראשוני של מסחור מוצריה. החברה פיתחה מערכת לחדר ניתוח בשם HandX, הנשלטת על-ידי המנתח, לעריכת ניתוחים זעיר-פולשניים (לפרוסקופיים) בחלל הבטן, כגון ניתוחי בקע, פרוקטולוגיה וכריתת רחם. המערכת כוללת שלושה מודולים עיקריים:
מודול הפעלה ושליטה – מוחזק בידי המנתח ובאמצעותו הוא שולט בכלי הקצה.
מודול הנעה – מתרגם את האותות שהתקבלו כתוצאה מתנועות הידיים של המנתח לפקודות מכניות.
מודול כלי קצה – מתחברת בצידה האחד ליחידת ההנעה ובצידה השני כוללת יחידות קצה (כגון מחזיק מחט ותופסן, בעלות מפרק עם דרגות
חופש תנועה, המוחדרות לגוף המטופל. כלי הקצה מוחלפים לאחר כל פרוצדורה.
החברה מציינת כי "המערכת שפותחה על-ידי החברה מציעה פתרון של ניתוח כירורגי בשיטת לפרוסקופיה חכמה המשלב בין היתרונות הכלכליים של פרוצדורות לפרוסקופיות לבין היתרונות הטכנולוגיים של ניתוחים רובוטיים המאפשרים לבצע פרוצדורות מורכבות". במרץ 2018 קיבלה החברה אישור מה-FDA ובאוגוסט 2018 קיבלה אישור לסימון CE. בפברואר 2021 קיבלה החברה את אישור ה-FDA לשיווק כלי קצה מתכלה שפותח על-ידיה, Monopolar Hook. החברה עוסקת בפיתוח דור שני, בשם HandX-AI, של המוצר העיקרי שלה.
בשנת 2019 החלה החברה בשיווק מסחרי של מוצריה, דרך חברת Aesculap AG שהיא המפיץ הבלעדי של מוצרי החברה באירופה. משבר מגפת הקורונה הביא לצמצום בהפצת מוצרי החברה, עקב מגבלות התנועה באירופה והפניית תקציבי רפואה למאבק במגפה. המפיצה הבלעדית בישראל וברשות הפלסטינית היא חברת צ.מ.ל. מדיקל בע"מ. לחברה הסכמי הפצה גם במצרים ובאוסטרליה.
במחצית הראשונה של 2021 ירדו הכנסותיה בחדות, ל-1.1 מיליון ש"ח, בהשוואה ל-18.8 מיליון ש"ח בתקופה המקבילה בשנת 2020.
הערות שוליים

1 2 3 4 5  יומן אקסטנשנס בע"מ: נתונים כספיים באתר מאי"ה.
↑  צלי גרינברג‏, ציוד רפואי: המניה שנסקה עד שהתרסקה, באתר וואלה, 22 באוגוסט 2021
עמיחי בן-דרור

עומדים משמאל: חנה שחורי, עמיחי בן דרור, חבר המועצה יצחק טורם, ראש הממשלה יצחק רבין ומזכירו הצבאי אפרים פורן, סיור בשכונת רמת טבעון, 1975
עמיחי "עמי" בן-דרור (9 באוגוסט 1929 – 11 באוגוסט 2015) היה ראש מועצת קריית טבעון (1974–1989) וממייסדי "הלשכה הצעירה" בישראל וכיהן כנשיאה.
ביוגרפיה

בן-דרור נולד וגדל במושב מרחביה, ילד רביעי לפניה ויחיאל. בוגר הטכניון. עבד בפיקוח בנייה ובהדרכת נוער.
בן-דרור היה ממייסדי 'הלשכה הצעירה' בישראל וכיהן כנשיאה. בסוף שנת 1961 הוא הוביל שהכינוס העולמי של הלשכה הצעירה יתקיים בישראל בשנת 1963. הוא היה חבר במפא"י ואחר כך חבר ברפ"י. כיהן כראש ועד ההורים של קריית טבעון.
ב-7 בפברואר 1974 נבחר בן-דרור ברוב קולות חברי המועצה (8–4) לראשות מועצת קריית טבעון לאחר שבבחירות לרשויות המקומיות בישראל שנערכו ב-31 בדצמבר 1973 הוא התמודד ברשימה עצמאית 'למען קריית טבעון' וניצח ברוב של חמישים אחוז מקולות הבוחרים את ראש המועצה המכהן כ-12 שנים, יצחק קלנברג שהתמודד מטעם המערך.
בבחירות לרשויות המקומיות שנערכו ב-7 בנובמבר 1978 זכה בן-דרור ברוב גדול של מעל 66% מהקולות כשהתמודד ברשימת 'למען קריית טבעון'.
בבחירות לרשויות המקומיות שנערכו ב-25 באוקטובר 1983 זכה בן-דרור ברוב של 50.5% מהקולות כשהתמודד ברשימת 'למען קריית טבעון'.
בפברואר 1989 בחר בן-דרור שלא להתמודד שוב לראשות המועצה.
פעילות ציבורית

חבר ועדת השיפוט של "התנועה לארץ ישראל טובה"
ספרים

"קמתי בבוקר" - ביוגרפיה מאת עמיחי בן-דרור, יצא לאור 2012
חיים אישיים

בן דרור התחתן עם חנה זכריה ממושב צופית ולזוג נולדו שלושה ילדים.
הערות שוליים

↑  צבי אלגת, ה"לשכה" הישראלית זכתה במרוץ, מעריב, 28 בדצמבר 1961
↑  עמיחי בן-דרור – ראש מועצת קרית טבעון, מעריב, 10 בפברואר 1974
↑  כך הם בחרו – במועצות המקומיות, מעריב, 8 בנובמבר 1978
↑  ב-29 ישובים ייערך סיבוב שני, דבר, 27 באוקטובר 1983
↑  אמיר גילת, טבעון, מעריב, 21 בפברואר 1989
↑  גלית פרוסט כהן, עמיחי בן דרור מוציא ביוגרפיה מרשימה, באתר ycom‏, 18 במאי 2012
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007526109205171  VIAF: 310741550   WorldCat (עם VIAF): 310741550
פרוטליקס

| --- | --- |

 נתונים כלליים
 סוג:  חברה ציבורית
 בורסה:  הבורסה לניירות ערך בתל אביב
 סימול:  פלקס
 מייסדים:  יוסף שאלתיאל
 תקופת הפעילות:  1993–הווה (כ־32 שנים) 
 מיקום המטה:  כרמיאל 
 משרד ראשי:  כרמיאל, ישראל
 ענפי תעשייה:  ביוטכנולוגיה 
 מוצרים עיקריים:  taliglucerase alfa 
 הכנסות:  47.6 מיליון דולר (2022)
 רווח תפעולי:  הפסד של 13.0 מיליון דולר (2022)
 רווח:  הפסד של 14.9 מיליון דולר (2022)
 הון עצמי:  הפסד של 10.6 מיליון דולר (2022)
 סך המאזן:  55.7 מיליון דולר (2022)
 יו"ר:  שלמה ינאי
 מנכ"ל:  דרור בשן
  
 www.protalix.com
 
פרוטליקס ביות'רפיוטיקס אינק (באנגלית: .Protalix BioTherapeutics, Inc) היא חברה ישראלית העוסקת בפיתוח תרופות. החברה ידועה במיוחד בזכות תרופה שפיתחה עבור מחלת הגושה.
מניית החברה נסחרת בבורסה לניירות ערך בניו יורק ובבורסת תל אביב, שם היא כלולה בת"א טק-עילית.
היסטוריה

פרוטליקס בע"מ נוסדה בשנת 1993 על ידי יוסף שאלתיאל, בעל תואר ד"ר בביוכימיה צמחית ממכון ויצמן ששירת ביחידה הביולוגית של מרכז אב"כ בצה"ל. אחד מגדולי המשקיעים הראשוניים בחברה היה פיליפ פרוסט. בימיה הראשונים פעלה החברה במחסן בקריית שמונה.
בשנת 2006 נכנסה החברה להסכם שותפות עם חברת טבע לפיתוח של שני חלבונים למטרות רפואיות, תוך שימוש בפלטפורמת גידול תאי הצמחים שבידי פרוטליקס. בשנת 2009 חתמה על הסכם שיתוף פעולה עם חברת פייזר לפיתוח ולשיווק של המוצר שהיה למוצר הדגל של פרוטליקס, ELELYSO.
בדצמבר 2006, הפכה החברה לחברה ציבורית, בעקבות מיזוג משולש הופכי עם חברת Orthodontix, שנסחרה בבורסה באותה עת. לאחר המיזוג שינתה החברה הממוזגת את שמה לשם הנוכחי, פרוטליקס ביות'רפיוטיקס אינק.. במרץ 2007 החלה החברה החדשה שנוצרה בעקבות המיזוג להיסחר בבורסה.
בספטמבר 2010 החלה החברה להיסחר בבורסה בתל אביב כמניה דואלית, במקביל להמשך המסחר בה בבורסה בניו יורק. החברה כלולה במדד ת"א טק-עילית החל מיום היווסדו.
בינואר 2015 הכריזה החברה על אסטרטגיה עסקית חדשה. לפי האסטרטגיה החדשה, החברה תשקיע בעיקר בתרופות משופרות לתרופות קיימות (Bio-better), להן פוטנציאל ליתרון משמעותי על התרופות הקיימות, וכך תוכל להשיג יתרון אסטרטגי.
מוצרים

פרוטליקס משתמשת בתאי צמחים מתורבתים על מנת לייצר תרופות. מוצרים שהחברה פיתחה או מפתחת:
ELELYSO - תרופה נגד מחלת גושה. התרופה אושרה לשימוש על ידי מנהל המזון והתרופות האמריקאי ועל ידי גופי בריאות ורגולציה במדינות רבות נוספות. עד אוקטובר 2015 החזיקה בשותפות ביחס של 60%-40% עם פייזר (לטובתה של פייזר) בזכויות על התרופה ברחבי העולם (חוץ מישראל ומברזיל), עד שבאוקטובר 2015 החליטה על מכירת חלקה בשותפות, וכן מכירת זכויותיה בישראל, תמורת סכום כולל של 36 מיליון דולר במזומן ו-10 מיליון דולר במניות. לאחר המכירה היא מחזיקה בזכויות על התרופה רק בברזיל.
PRX-105 - חומר שנועד לתת חיסון מפני מתקפת גז עצבים. חומר זה עדיין נמצא בשלבי מחקר ופיתוח.
PRX-102 - תרופה למחלת פברי. תרופה זו נחשבת כעת למוצר הדגל מבין המוצרים שנמצאים כעת בפיתוח, ולפי הכרזות החברה היא עושה את מרב המאמצים לקדם את פיתוחה. בנובמבר 2015 דיווחה החברה שלאחר שסיימה את שלבי הניסויים Phase I-II, היא תתחיל בקרוב את שלב הניסויים הקליניים האחרון Phase III.
PRX-106‏ (Oral Anti-TNF) - תרופה למחלות מעי דלקתיות. בשלבי מחקר ופיתוח מוקדמים.
PRX-110‏ (AIR DNase) - תרופה לסיסטיק פיברוזיס.
PRX-112‏ (Oral GCD) - שיפור של התרופה ELELYSO.
הערות שוליים

1 2 3 4 5  פרוטליקס ביות'רפיוטיקס אינק: נתונים כספיים באתר מאי"ה.
↑  מסמך רישום מיום 25.7.10, עמוד 4, באתר מאי"ה של הבורסה לניירות ערך
↑  פתיחת מסחר ביום 6.9.10 ופרטים מזהים לני"ע חדש - פרוטליקס, באתר מאי"ה של הבורסה לניירות ערך
↑  תיכלל במדד ת"א טק-עילית אשר יושק ביום 11.5.14, באתר מאי"ה של הבורסה לניירות ערך
1 2 3 4 5  מודיעה על אסטרטגיה חדשה לצמיחה מואצת, באתר מאי"ה של הבורסה לניירות ערך
↑  תמכור לפייזר את חלקה בהסכם שת"פ ב-ELELYSO, באתר מאי"ה של הבורסה לניירות ערך
↑  תומר קורנפלד, המשקיעים מאוכזבים מפרוטליקס: מהו השפן שיכול להציל את החברה?, 15 באוקטובר 2015, באתר HotStocks
↑  כוונה להתחיל בניסויים קליניים (שלב 3) בPRX-102 לטיפול בפברי, באתר מאי"ה של הבורסה לניירות ערך
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0004 0612 0265
גדליה הרץ

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  טבת תרע"ד
 פטירה:  14 בינואר 1978 (בגיל 64) ו' בשבט תשל"ח 
 תקופת הפעילות:  ? – 14 בינואר 1978 
 
הרב גדליה הרץ (טבת תרע"ד ינואר 1914 - ו' בשבט תשל"ח, 14 בינואר 1978) היה ראש הישיבה הראשון של ישיבת חידושי הרי"ם ומהדמויות המשפיעיות בחסידות גור בישראל.
ביוגרפיה > משפחתו

בנו הרב יצחק מאיר, הוא ראש ישיבה גדולה ליובאוויטש ורב קהילת חב"ד בלונדון. נכדו הרב ברוך רב בית הכנסת המרכזי של חב"ד וקהילת 'בני ראובן-חב"ד' בשיקגו. חתנו הרב יהודה סילמן, הוא דיין המשמש כרב בית הכנסת והקהילה החסידית בשכונת רמת אלחנן שבבני ברק.
ספריו

לקראת חתונת נינו יצאו כמה מחידושיו בתורה מכתב ידו בספר ביד גדליה.
הערות שוליים

↑  נחנך בית לישיבת חידושי הרי"מ, הצופה, 14 באוגוסט 1953
↑  ראו: ישיבות ומוסדות תורה, באתר ארכיון המדינה, עמ' 243
↑  הגאון רבי גדליה הרץ זצ"ל בהפרדס 1978
מיכאל אשכול

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  13 בספטמבר 1924 
 פטירה:  27 בדצמבר 2022 (בגיל 98) 
 מדינה:  ישראל 
 
מיכאל אשכול (13 בספטמבר 1924 – 27 בדצמבר 2022) היה פעיל ציוני ששימש כאיש חינוך, פעיל עלייה ומדריך קליטה. פועלו בין המחצית השנייה של שנות ה-60 לבין שלהי שנות ה-80 של המאה ה-20 בתמיכה רחבה של מנהיגים, זקנים וכהנים מקרב ביתא ישראל, בהפצת הציונות, היהדות, העברית וארגון קהילתו תרמו רבות לשמירת זהותה, חיזוק קשריה עם יהדות התפוצות ומדינת ישראל, ולבסוף לעלייתה וקליטתה.
ביוגרפיה > ילדותו, נערותו ולימודיו

נולד בשם אדמס בכפר הוג גבריאל, בנפת סקלט שבמחוז בגמדר שבאתיופיה. אביו צ'קולה אלמו, מצאצאי אזג' דינזו אברהם, כיהן לפני מלחמת אתיופיה-איטליה השנייה כמושל מקומי בנפה, ולאחריה היה לאיכר, ואמו סאואגניו שארו הייתה עקרת בית. כילד היה רועה צאן עד אשר נפתח בית ספר ממשלתי, בעל השקפה נוצרית-דתית, והיה לתלמיד בו ולמד געז, הברית הישנה והברית החדשה ואת ספר תהילים בעל פה. לאחר לימודיו אלו עבר אשכול לחיות אצל קרוב משפחתו מצד אביו בכפר ג'נדה והמשיך ללמוד במנזרים גלילה ומנדבה, שבהם נקלע, לא פעם, לעימותים על סירובו להתנצר.
ביוגרפיה > מרפא, מורה ושומר

לאחר לימודיו במנזר הגיע אשכול לעיר דברה תבור ובה למד בבית ספר שהופעל על ידי מיסיונרים בריטים ממיסיון הכנסייה ליהודים, שרבים מתלמידיו היו יהודים. למדו בו אנגלית, מתמטיקה, מלאכת יד, דת ורפואה. בתום לימודיו עבר אשכול הכשרה מעשית ברפואה באזורים שונים במחוז בגמדר, לרבות בנפת צ'ילגה, וכשסירב לבקשת מנהל המיסיון ובית הספר, אריק פין, לערוך פרקטיקות נוצריות הגיעו לפשרה עמו והוא היה למורה בבית ספר שפתח תחת חסותם בכפר בקרא יאסוס. כמורה הזדהה אשכול עם תלמידיו היהודים ולא כפה עליהם להתנהג כנוצרים, סוגיה ששוב העמידה אותו מול מנהליו ששחררו אותו מתפקידו.
פיטורים אלו הובילו את אשכול להשתקע באדיס אבבה ולעבוד כספרן בספרייה ציבורית. בעיר התחבר לקהילה היהודית יוצאת תימן וביתא ישראל, לתיירים ושליחים מישראל שחשפו אותו לציונות ומדינת ישראל. קשריו עם הקהילה יוצאת תימן הביאו אותו לאמץ את השם 'מיכאל אשכול' ובהמשך כשהתפרנס כשומר ועוזר של משפחה בסגל שגרירות ישראל נישא.
ביוגרפיה > פעילות ציונית ויהודית > בוולקה ועדי וורבה

בראשית המחצית השנייה של שנות ה-60 עזב אשכול, יחד עם משפחתו, את אדיס אבבה ועבר אל הכפר וולקה, הסמוך לעיר גונדר. המעבר קירב בינו לבין הליקה כהנת, קס ברהן ברוך וכשקם ארגון קהילות בית ישראל שמטרתו הייתה עלייה לישראל, הפצת יהדות, ציונות ועברית נמנה בין מייסדיו. הרקע להקמת הארגון היו המחלוקות בין קס ברהן ליונה בוגלה, שליח הסוכנות היהודית, בעיקר בסוגיית חלוקת התקציב וההשקעות בכפרים השונים. חילוקי דעות אלו צצו לאחר קיצוצים שגרמו לסגירת בתי ספר ויוזמות אחרות, למעט אלו שבאזור אמבובר. במרוצות ראשית שנות השישים עם כניסת הוועד לפלאשים, שבוגלה היה לנציגו, ושהחליף את הסוכנות המצב נותר על כנו.
הארגון שנוסד קבע את מרכזו בכפר וולקה ובו הקימו פעיליו בית מלאכה לנשים ובית לימוד לילדים בהם הושרשו רעיונותיו, ועם הכנסת ספר התורה לבית הכנסת נכחו באספה זו נציג משגרירות ישראל, כהנים ומנהיגים מכפרים שונים. הפעילות אשר הוטלה על אשכול נעשתה בזמנו הפנוי ובשאר הזמן הועסק כשומר במרפאה שהוקמה בידי הוועד לפלאשים, שפוקחה בידי ד"ר דניאל פרידן. תפקידו בארגון היה ארגונם של ראשי הכפרים של הקהילה ולימוד עברית, וזה הביא למתנגדים שראו בכך התרסה כנגד המשטר האתיופי, ולהתחממות המחלוקת מול פעילי הוועד לפלאשים. לאור זאת קיבל הסמכה כשליחו הישיר של קס ברהן, שכלל בין היתר תעודות, מסמכים ומכתבים עם חותמתו שהורידו חלק מהחשד. חילוקי הדעות, וההתנגדויות, לא פסקו והחריפו ביתר שאת עם תוכנית חומרה שעליה הייתה אחראית הוועידה הנמשכת, הזרוע העולמית של הוועד לפלאשים.
לאחר כשנתיים בוולקה נדרש אשכול, יחד עם משפחתו, על ידי קס ברהן לפעול בקרב היהודים בנפת שירה שבתיגראי, שהוזנחו כליל על ידי הוועד לסיוע לפלאשים, וזאת על פי בקשתם. בראשית הדרך ועם הגיעו לאסמרה, שבאריתראה, התלבט לגבי המעבר ובמקביל התפרנס ממפעל נעליים מקומי בשם Tip-Top, התחבר לצעירי קהילתו שחיו בעיר, ליהודים יוצאי תימן, לישראלים מקומיים ולקונסוליה הישראלית בעיר. אלו הפצירו בו להמשיך בפועלו ולכך הסכים רק לאחר ביקור אישי והפצרה מהליקה כהנת, קשי, יצחק איאסו. השתקעותו בתגראי, בכפר עדי וורבה, הסמוך לעיירה אנדבגונה, והפעילות בה נעשתה בדומה לוולקה. הוקמו בית ספר, ארגון קהילה, בית כנסת וחנוכתם הייתה בברכת כהני וראשי הקהילה במקום. הפעילות שכללה הפצת ציונות ועברית בקרב יהודי המקום הביאה להתנגדות השלטונות, בדומה לוולקה, אך מושל המחוז, הנסיך מנגשה סיום, נתן את חסותו והגנתו וכך נמנעה הפסקתה.
ביוגרפיה > פעילות ציונית ויהודית > כשליח של עובדיה חזי

בראשית 1971 הוזמן אשכול לישראל, כנציג ביתא ישראל שבתגראי, על ידי יוצאי תיגראי בישראל, והפעיל רס"ר עובדיה חזי, לעניין עליית קהילתם. בזמן שהותו, שארכה שלושה חודשים, עבר השתלמויות שונות ופגש בין היתר בפעיל חזי, ביושב ראש הוועד הציבורי לסיוע לפלשים, אריה טרטקובר, במנכ"ל המחלקה לעלייה וקליטה בסוכנות היהודית, יהודה דומיניץ, בשר הביטחון משה דיין, ברב הראשי, הראשון לציון יצחק נסים, ורגע לפני חזרתו לאתיופיה הסכים להיות שליחו של חזי. חזרת אשכול לאתיופיה, בחג הפורים, נחוגה כחגיגה וכהתייעצות שבה נכחו מנהיגים מוולקה, בהם קס ברהן, ואשר קיבלוהו כשליחו של חזי. בשלהי אותה השנה, בזמן חג החנוכה, הגיע חזי לעדי וורבה, נפגש עם אשכול, עודד את אנשי המקום, ובשהותו חילק תשמישי קדושה וספרי קודש. אשכול וחזי המשיכו את הקשר במכתבים שבהם התבקש אשכול לשלוח חומרים, כתובים ואחרים, כדי לבסס את זהותה היהודית של הקהילה.
בתקופה זו פועלו של אשכול לא נתמך על ידי ועד הפלאשים והמחלוקת בין הארגון לבין בוגלה נמשכה. בשל כך נערכו פעולות שבהן יצאה עצומה להחליף את בוגלה כנציג הוועד ובביקורו של חזי נערך גישור שלא צלח. לבסוף מונה במקום בוגלה נציג שאינו מהקהילה, סא"ל יצחק פז, בעודו נותר כמפקח על החינוך, למרות השינויים הללו אשכול והארגון לא קיבלו שום תמיכה.