stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
המערב הישן של אמריקה
היסטוריה – המערב הישן במציאות > חקר המערב > הבהלה לזהב ותקופת מלחמת האזרחים > קרב האקדחים באו. קיי. קוראל

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
היסטוריה – המערב הישן במציאות > חקר המערב > הבהלה לזהב ותקופת מלחמת האזרחים > מופע המערב הפרוע של באפלו ביל

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
היסטוריה – המערב הישן במציאות > חקר המערב > הבהלה לזהב ותקופת מלחמת האזרחים > The Frisco Shootout

1 בדצמבר 1884. איש החוק האגדי אלפגו בקה, עצר בפריסקו קבוצת בוקרים שיצרה מהומה וירתה בעיירה. לאחר איומים של החברים של הבוקרים שנעצרו, בקה נמלט ומצא מחסה בביתו של ג'רונימו ארמיג'ו. הבוקרים, שגילו את מיקומו, אספו קבוצה של כ־80 בוקרים, ותקפו את הבית. נורו כ־4,000 כדורים על ביתו, ובסוף ההתקפה, הבית נראה כמו גבינה שווייצרית. באופן מדהים, אף אחד מהכדורים לא פגע בבקה. במהלך ההתקפה, בקה הצליח להרוג 4 מהבוקרים, ולפצוע 8 נוספים. לאחר 36 שעות, ההתקפה הסתיימה, כשלבוקרים אזלה התחמושת. בקה יצא מהבית ללא נזק. במאי 1885 בקה נאשם ברצח של אחד מאותם בוקרים. בקה נעצר, ושוחרר מהכלא באוגוסט 1885, לאחר שהביאו את הדלת מביתו של ארמיג'ן לאחר ההתקפה כראיה. בדלת היו יותר מ־400 חורים של קליעים.
היסטוריה – המערב הישן במציאות > חקר המערב > 1890 והלאה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
היסטוריה – המערב הישן במציאות > חקר המערב > 1890 והלאה > Closing of the frontier

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
היסטוריה – המערב הישן במציאות > חקר המערב > 1890 והלאה > Cross-border raids

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
היסטוריה – המערב הישן במציאות > חקר המערב > 1890 והלאה > War of Incorporation

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
המערב הפרוע ביצירות אמנותיות > מערבונים

החיים במערב הפרוע היוו השראה לסוגה (ז'אנר) שלמה של סרטים, מערבונים. סרטים אלה תרמו לא במעט למיתולוגיזציה של המערב הפרוע, בתוארם את מאבקם של אנשי החוק בפורעי החוק, או של המתיישבים הלבנים באינדיאנים, שתוארו במערבונים הקלאסיים כ"פראיים" וחסרי מוסר. במערבונים מאוחרים יותר נעשה שינוי בהצגת המתיישבים הלבנים ואנשי החוק כמסמלי המוסר והצדק. "מערבוני ספגטי", למשל, תיארו בדרך כלל את איש המערב הפרוע כ"מפסידן", כפושע קטן.
המערב הפרוע ביצירות אמנותיות > בטלוויזיה

בוננזה (1959) – סדרת טלוויזיה – העלילה מתרחשת בחוות פונדרוסה, ליד אגם טאהו במדינת נבדה.
איש וירג'יניה (1962) "The Virginian" – סדרת טלוויזיה – העלילה מתרחשת במדיסון בואו במדינת ויומינג.
ד"ר קווין, רופאה במערב (1993) – סדרת טלוויזיה – העלילה מתרחשת בעיירה קולורדו ספרינגס, במדינת קולורדו.
דדווד (2004) "Deadwood" – סדרת טלוויזיה – העלילה מתרחשת בעיירה דדווד, באזור הגבעות השחורות של דקוטה הדרומית.
The Wild Wild West הוא שמם של סדרת טלוויזיה אמריקאית ששודרה בין השנים 1965–1969, סרט קולנוע שיצא ב1999 ושני סרטי טלוויזיה שיצאו ב־1979 ו־1980.
וסטוורלד – סדרת מדע בדיוני המתארת פארק שעשועים בסגנון המערב הפרוע.
The High Chaparral (אנ') – סדרת טלוויזיה שהופקה בין השנים 1967 ו־1971. העלילה מתרחשת בדרום טריטוריית אריזונה.
בית קטן בערבה – סדרת טלוויזיה שהופקה בין השנים 1974 ו־1983. העלילה מתרחשת בוולנט גרוב (אנ'), מינסוטה.
מיליון דרכים להתפגר – סרט משנת 2014.
עור לא מעובד (1959) "Rawhide" – סדרת טלוויזיה על מובילי בקר.
האקדוחן (1958) "The Rifleman" – סדרת טלוויזיה על בעל חווה אלמן ובנו.
איש החוק (1955) "Gunsmoke" – סדרת טלוויזיה.
האב מרפי (1981) "Father Murphy" – סדרת טלוויזיה.
הפרש הבודד (1949) "The Lone Ranger" – סדרת טלוויזיה.
הרוכבים הצעירים (1989) "The Young Riders" – סדרת טלוויזיה.
זורו (1990) – סדרת טלוויזיה.
F Troop – סדרת טלוויזיה סטירית שהופקה בין השנים 1965 ו-1967.
Death Valley Days – סדרת טלוויזיה שהופקה בין השנים 1952 ו-1970.
המערב הפרוע ביצירות אמנותיות > המערב הפרוע בתעשיית הבידור

בדיסנילנד קיים אזור אשר בו מתקנים אשר משתמשים במיתוס התרבותי של המערב הפרוע: "ארץ המערב הפרוע".
המערב הפרוע ביצירות אמנותיות > המערב הפרוע בספרות

סדרת יד הנפץ מאת קארל מאי
סילבר סיטי מאת טל לאופר
"ברנש מסוכן מאוד" מאת דמון ראניון
"יונה בודדה" (ספר) מאת לארי מקמטרי
סדרת ספרי כיס: "ביל קרטר", "בוק ג'ונס" ו"רינגו".
המערב הפרוע ביצירות אמנותיות > המערב הפרוע בתעשיית הגיימינג

סדרת משחקי הקונסולות Red Dead Redemption, מבית היוצר של סדרת המשחקים רוקסטאר מתארת את חייהם של פורעי חוק במערב הפרוע של סוף המאה ה־19 תוך שימוש נרחב בכל המאפיינים של המערב הפרוע שהוצגו גם בקולנוע – פורעי חוק, שריף ונתיניו, עיירות קטנות באמצע המדבר וכדומה. המשחק Red Dead Redemption 2 נחשב להצלחה מסחררת שהחיה את אותה רומנטיקה שגרמה להצלחתם של מערבונים רבים והחזיר אותם לאופנה.
בנוסף במשחק "Brawl stars" ישנם מספר דמויות שמקורן במערב הפרוע כמו Shelly, Colt, Spike, Belle ועוד.
מלחית האשלגנית

אחד מסימני ההיכר הידועים ביותר של המערב הפרוע, בעיקר בקולנוע, הוא שיח קוצני עגול, עף ומתגלגל ברוח, על רקע שממה (השיח המתגלגל ברוח נהפך לסימן ידוע לשממה וצחיחות). ישנן שתי טעויות בנוגע לזה:
השיח הוא מלחית האשלגנית והוא הגיע לארצות הברית מרוסיה רק בסוף המאה ה־19, אחרי תקופת האנרכיה שאפיינה את המערב הפרוע.
המקום הראשון שאליו המלחית הגיעה הוא דרום דקוטה, ומאז, הוא התפשט בכל רחבי ארצות הברית עד שהיום הוא נפוץ בכל הארץ למעט שתי מדינות בלבד: פלורידה ואלסקה. על כן, השיח הזה כלל לא ייחודי למערב הפרוע.
הערות שוליים

↑  המהגר הרוסי שכבש את המערב הפרוע, באתר nrg, נשיונל ג'יאוגרפיק
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007465508005171  PLWABN: 9810569939105606  GND: 4066107-6  LCCN: nr99030812  VIAF: 148211037   WorldCat (עם VIAF): 148211037 
מראה אופייני של אדמות מערב אמריקה (ושטח מסוג כזה אחראי באופן חלקי לכך שאזור זה וכן כמה מאזורי הצפון קרויים "המדבר האמריקני הגדול"). נוף זה הוא בקילבורן הול שבניו מקסיקו.
טיפי של שבט בלקפיט
מפת הטריטוריה האינדיאנית – 1836
איור של מחפש זהב
מיוריאל ביק

| --- | --- |
 תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  4 ביוני 1918 אילינג, הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  23 במאי 1944 (בגיל 25) Romorantin 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד, הממלכה המאוחדת 
 השתייכות:  חיל האוויר המלכותי 
 תקופת הפעילות:  מ-1943
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם השנייה 
 עיטורים
 ציון לשבח 
 
מיוריאל תמרה ביק (בגרמנית: Muriel Byck‏; 4 ביוני 1918 – 23 במאי 1944) הייתה סוכנת של ארגון המבצעים החשאיים של בריטניה (SOE) בצרפת במהלך מלחמת העולם השנייה. היא מתה מדלקת קרום המוח.
ביוגרפיה

ביק הייתה בתם של יהודים רוסים, לובה באסיה (לבית גולינסקה) וז'אק איצקו ביק, שקיבלו שניהם אזרחות בריטית. היא נולדה ברובע אילינג בלונדון, אבל בילתה את רוב ילדותה בנסיעות ברחבי אירופה. היא התחנכה בצרפת ובגרמניה לפני שעברה חזרה ללונדון בשנת 1930. בין השנים 1923 עד 1924 היא גרה עם משפחתה בוויסבאדן, גרמניה. המשפחה עברה לצרפת בשנת 1926 והיא למדה בבית הספר בבית ספר תיכון לבנות סנט ז'רמן, צרפת, לפני שעברה לאנגליה בשנת 1930. באנגליה למדה ביק ב-תיכון הצרפתי בקנזינגטון, לונדון, שם היא קיבלה את תעודת הבגרות בשנת 1935. לאחר מכן המשיכה לאוניברסיטת ליל. בשנות ה-40 הוריה התגרשו, כאשר אביה גר בניו יורק בארצות הברית ואמה עברה לטורקוואי, דבון, אנגליה כדי לגור עם בעלה החדש. ביק עבדה כמזכירה מ-1936 עד 1938 בלונדון לפני שהפכה לעוזרת מנהל במה בתיאטרון השער. ב-1937. עם פרוץ המלחמה, היא הצטרפה לצלב האדום כעובדת בהתנדבות ולשירותי ההתנדבות לנשים (WVS). היא עברה לטורקוואי בשנת 1941, שם עבדה כפקידת רישום לאומית והייתה גם פקחית מטעם ארגון ההגנה על אזרחים מפני סכנת התקפות (ARP).
ריגול

מיוריאל הצטרפה לחיל הנשים של חיל האוויר של בריטניה (WAAF) בדצמבר 1942 כפקידת חובות כלליות במשרד התיעוד, לאחר מכן הועלתה לדרגת קצין מדור. בזכות חינוכה האירופאי ויכולתה לדבר צרפתית וגרמנית, היא גויסה ל-SOE ב-1943. היא החלה הכשרה ראשונית בספטמבר 1943 בבית וינטרפולד, קראנלי, בסארי. מכאן המשיכה לאימונים פארא-צבאיים ב-מאובל לודג', מורר, אינברנסשייר עד אוקטובר ולאימון מפעילי אלחוט ב-פארק תים, אוקספורדשייר. בנובמבר ודצמבר 1943. היא נבחרה על ידי מנהיג ההתנגדות הצרפתי פיליפ דה וומקור להיות המפעילה האלחוטית שלו. לאחר שלושה ניסיונות כושלים לטוס משדה התעופה בטמפפורד, ביק צנחה לתוך צרפת בליל ה-8/9 באפריל 1944 עם שלושה סוכני SOE נוספים: קפטן סטניסלב מקובסקי, קפטן סי.אס הדסון - שהיה המפקד שלה עד שהגיע דה וומקור - וקפטן ג'י.די. ג'ונס. היא עבדה ב-SOE במעגל פיתומות כמפעילת האלחוט, הכשירה את כל המפעילים האלחוטיים שגויסו במקום ויידעה את לונדון עם הפרטים על המתגייסים החדשים הללו כדי שיוכלו לקבל שמות קוד ומעמד. על ביק הוטל בנוסף להקים תיבות דואר למגע במקרה תקלה של השידור האלחוטי. שם הקוד שלה היה ויולט או מישל. ביק התאכסנה בבית בטוח בעיירה סלבריס בבעלותו של המתנגד הצרפתי אנטואן וינסנט. היא שלחה את השידורים שלה בחזרה לאנגליה מסככה מאחורי מוסך בלימוז' לשם הגיעו משאיות ומכוניות גרמניות לתיקונים. בזמן שהייתה במקום זה, היא עוררה את חשדו של חייל גרמני, אבל עד שהגסטאפו המקומי חזר ביק עברה למקום חדש. היא שינתה את סיפור הכיסוי שלה, והתחזתה למזכירה פריזאית בחופשת מחלה; כדי להסוות את פעילותה בלילה כשהיא שולחת הודעות ללונדון, היא אמרה שהיא צריכה לקחת תרופות כל כמה שעות אפילו בלילה. מאוחר יותר היא עברה שוב לביתו של נפח בוורנו.
מוות

ביק עבדה שעות ארוכות כמפעילת אלחוט, והייתה עייפה רוב הזמן. אולם כאשר התמוטטה בביתו של הנפח ואיבדה את הכרתה, היא נזקקה לטיפול רפואי דחוף. דה וומקור לקח אותה לרופא המוכר למחתרת; הרופא איבחן דלקת קרום המוח ואמר שאשפוז הוא הסיכוי היחיד שלה. ההמלצה היוותה בעיה מכיוון שהגרמנים עקבו אחר האשפוזים בבתי החולים ובחנו בקפידה את המסמכים של כל האנשים שנכנסו. סיפור הכיסוי שהומצא היה שביק ודה וומקור (בתפקיד הדוד) פונה מפריז. ביק אושפזה בבית החולים ברומורנטין, כיום רומורנטין-לנתניי, אשר נוהל על ידי נזירות. היא קיבלה ניקור מותני, אך נפטרה זמן קצר לאחר מכן ב-23 במאי 1944, בגיל 25 פחות מחודשיים לאחר שהגיעה לצרפת. היא נקברה בשם בדוי, ברומורנטין, קומונה ועיירה במחלקת לואר א-שר ובמשך שנים רבות טופל קברה על ידי אנשים מקומיים שגם ציינו את יום השנה למותה כגיבורת ההתנגדות. וומקורט כמעט נעצר על ידי הגסטפו בהלווייתה. קברה של ביק הועבר מאוחר יותר לבית הקברות הצבאי בפורניק עבור הבריטים שאבדו במאמץ המלחמתי.
הנצחה

לאחר מותה ביק קיבלה את מדליית אוזכר בשדרים (Mentioned in Despatches) על פעילותה, והיא מונצחת באנדרטאות נייטסברידג' ו-ואלנסאי וכן באנדרטת המלחמה בליסי פרנסאי בקנסינגטון. שלט לזכרה, עם כתובת עברית, יוצאת דופן מספר יהושע, הוצב, בשנת 2014, על קיר הבית שבו התגוררה בטורקוואי במשך כמה שנים, על ידי החברה האזרחית של טורביי ואגודת ותיקי צבא יהודים בבריטניה (AJEX), המיוצגים על ידי ההיסטוריון מרטין שוגרמן והיא גם מוזכרת בספרו: "להילחם בחזרה". שמה מופיע על אנדרטת המלחמה בטיילת טורקוואי. ביק מונצחת במוזיאון הצבאי היהודי של אייאקס וגם בעיירה רומורנטין שבצרפת, שם נקברה במקור. התצלום הצבעוני של מוריאל (שאבד מזמן), ותג ה-WAAF (שניהם נשמרו על ידי אמה לאחר מותה של ביק) התגלו בבית חברתה של אמה, גברת קריש. גברת קריש מתה בלונדון בשנת 2013 והפריטים נתרמו למוזיאון הצבאי היהודי בקמדן. ככל הנראה, גברת ביק הורתה להשמיד את המדליות של מוריאל לאחר מותה; הן מעולם לא נמצאו.
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| כוכב 1939–1945 | כוכב צרפת וגרמניה | מדליית מלחמה עם אוזכר בשדרים |
ראו גם

מנהיג הטייסת Beryl E. Escot, Mission Improbable: הצדעה לנשות RAF של SOE בצרפת בזמן המלחמה, לונדון, Patrick Stevens Limited, 1991.מסת"ב 1-85260-289-9.
ליאן ג'ונס, אומץ שקט: סוכנות נשים בהתנגדות הצרפתית, לונדון, Transworld Publishers Ltd, 1990. מסת"ב 0-593-01663-7.
מרטין שוגרמן (ארכיון AJEX), בנותיה של יעל; מוריאל ביק ודניס בלוך
סיפורה המקיף של מוריאל ביק מאת פול מק'קיו.
קינה על מוריאל מאת מרטין שוגרמן.
הערות שוליים

1 2 3 4  ג'וש לוין, מיוריאל ביק, באתר Rafstories - מוזיאון חיל האוויר המלכותי הבריטי (באנגלית)
1 2 3 4 5 6  סי פיטר חן, מוריאל ביק, באתר מאגר מלחמת העולם השנייה (באנגלית)
1 2 3 4 5  אלן מלכר, מיוריאל ביק: מפעילת SOE אלחוטית, באתר Alan Malcher, ‏9 בנובמבר 2021 (באנגלית)
1 2 3 4  מוריאל ביק, באתר מה-מתי-איך (באנגלית)
↑  ליאנה ג'ונס, אומץ שקט: סוכנות נשים בצרפתית ההתנגדות, לונדון, טרנס-וורלד מוציאים לאור בע"מ, 1990. מסת"ב 0-593-01663-7
↑  מרטין שוגרמן, מלחמת העולם השנייה: בנותיה של יעל - שתי גיבורות יהודיות של ה-SOE, באתר Jewish Virtual Library (באנגלית)
1 2  מוריאל תמרה ביק, באתר Find a grave (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  CWGC: 3079011  SNAC: w62s4jt8
פריי אוטו

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  31 במאי 1925 Siegmar, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 פטירה:  9 במרץ 2015 (בגיל 89) לאונברג, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 מקום לימודים:  האוניברסיטה הטכנית של ברלין  בית הספר לאדריכלות של איגוד האדריכלות בלונדון 
 תקופת הפעילות:  1952–2006 (כ־54 שנים) 
 תחום יצירה:  אדריכלות, הנדסה אזרחית
 זרם באמנות:  אדריכלות הייטק 
 יצירות ידועות:  האצטדיון האולימפי (מינכן)
 פרסים והוקרה:  צלב המפקד במסדר ההצטיינות של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה (2006)  פרס האמנות של ברלין (1967)  פרס אוגוסט פרה (1967)  דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת אינסברוק (2007)  דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת דויסבורג-אסן (1990)  פרס וולף לאדריכלות (1997)  פרס פריצקר (2015)  פרימיום אימפריאל (2006)  מסדר ההצטיינות של באדן-וירטמברג (2000)  מדליית הזהב המלכותית (2005)  דוקטור לשם כבוד מהאוניברסיטה הטכנית של מינכן (2005) 
 www.freiotto.com
 
האצטדיון האולימפי של מינכן 1972
פריי פול אוטו (בגרמנית: Frei Paul Otto;‏ 31 במאי 1925 – 9 במרץ 2015) היה אדריכל ומהנדס גרמני שנודע בשימוש שלו במבנים קלים, בפרט במבני יריעה ומבני קליפת רשת (אנ'). הפרויקט הבולט ביותר שלו הוא גג האצטדיון האולימפי במינכן לאולימפיאדת הקיץ 1972.
אוטו זכה במדליית הזהב המלכותית של RIBA בשנת 2006 ובפרס פריצקר בשנת 2015, זמן קצר לפני מותו.
ראשית חייו

אוטו נולד בעיר זיגמר, גרמניה, וגדל בברלין. הוא החל ללמוד אדריכלות בברלין לפני שגויס ללופטוואפה כטייס קרב בשנים האחרונות של מלחמת העולם השנייה. לבסוף הופסקה הכשרתוו כטייס והוא נשלח לחיל הרגלי. הוא נכלא במחנה שבויים ליד שארטר (צרפת) שם החל להתנסות בבניית אוהלים. בשנת 1948 חזר אוטו לברלין והמשיך בלימודי האדריכלות. בשנת 1950 נסע אוטו ללמוד בארצות הברית שם פגש את אריך מנדלסון, מיס ואן דר רוהה, ריצ'רד נוטרה ופרנק לויד רייט.
קריירה

אוטו התמחה במבני מתיחה ומבני ממברנות (יריעות) קלים, והיה חלוץ בתחום בשנת 1958 לימד אוטו באוניברסיטת וושינגטון בבית הספר לעיצוב ואמנויות חזותיות שם הכיר את באקמינסטר פולר. אוטו ייסד את המכון למבנים קלים באוניברסיטת שטוטגרט ב-1964 ועמד בראש המכון עד לפרישתו כפרופסור באוניברסיטה.
עד מותו נשאר אוטו פעיל כאדריכל ומהנדס. אחד הפרויקטים האחרונים שלו היה עם שיגרו באן על הביתן היפני באקספו שנערך בשנת 2000 שם תכנן מבנה גג העשוי כולו מנייר, וגג נפתח עבור ביתן ונצואלה באותה תערוכה.
אוטו נפטר ב-9 במרץ 2015, הוא היה אמור להיות מוכרז בפומבי כזוכה בפרס פריצקר לשנת 2015 ב-23 במרץ, אך בשל מותו הכריזה הוועדה על הענקתו ב-10 במרץ. אוטו עצמו כבר קיבל את הודעת הזכייה קודם לכן על ידי מנכ"לית פרס פריצקר, מרתה ת'ורן. דווח כי אמר, "מעולם לא עשיתי שום דבר כדי לזכות בפרס הזה. זכייה בפרס היא לא המטרה של חיי. אני מנסה לעזור לאנשים עניים, אבל מה אני אגיד כאן – אני מאוד שמח".
רשימת מבנים

זוהי רשימה חלקית של מבנים שתוכננו על ידי אוטו:
1957 – ביתן Tanzbrunnen Rheinpark קלן, גרמניה
1967 – ביתן מערב גרמניה באקספו 67 מונטריאול, קנדה
1972 – גג לאצטדיון האולימפי, מינכן, גרמניה
1974 – מרכז הכנסים במכה, ערב הסעודית
1975 – מולטיהאל, מנהיים, גרמניה
1977 – תפאורת הבמה לסיבוב ההופעות של פינק פלויד ב-1977
1980 – כלובי ציפורים בגן החיות של מינכן, גרמניה
1985 – ארמון טוואיק, ערב הסעודית
1987–91 – דיור בתערוכת הבניין הבינלאומית בברלין, גרמניה
2000 – מבנה הגג של הביתן היפני ב־Expo 2000, הנובר גרמניה (בשיתוף פעולה עם שיגרו באן)
גלריה

מבט פנים, ביתן מערב גרמניה, אקספו 67, מונטריאול, קנדה
מולטיאול במנהיים
Institut für Leichte Flächentragwerke, אוניברסיטת שטוטגרט
הביתן היפני באקספו 2000, גרמניה
פרסים

1974 – מדליית תומאס ג'פרסון באדריכלות
1980 – דוקטור לשם כבוד למדע מאוניברסיטת באת'
1982 – Großer BDA Preis
1996/97 – פרס וולף באדריכלות
2005 – מדליית הזהב המלכותית מאת RIBA
2006 – פרמיום אימפריאלה לאדריכלות
2015 – פרס פריצקר לאדריכלות
הערות שוליים

↑   שני ליטמן, פרס פריצקר לאדריכלות הוענק לפריי אוטו, יום לאחר מותו, באתר הארץ, 11 במרץ 2015
1 2 3  "Biography: Frei Otto". The Hyatt Foundation. ארכיון מ-9 בנובמבר 2017. נבדק ב-11 במרץ 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Peltason, Ruth; Ong-Yan, Grace (2017-11-07). Architect: The Pritzker Prize Laureates in Their Own Words (באנגלית). Running Press. ISBN 978-0-316-47369-9. ארכיון מ-6 ביולי 2021. נבדק ב-16 בנובמבר 2023. {{cite book}}:  (עזרה)
1 2  "Frei Otto". Praemium Imperiale. אורכב מ-המקור ב-24 בספטמבר 2015. נבדק ב-11 במרץ 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  "Frei Otto, 2015 Laureate". Pritzker Architecture Prize. 10 במרץ 2015. ארכיון מ-11 במרץ 2015. נבדק ב-11 במרץ 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Pink Floyds Concert Stage Design, Architectuul
↑  Shreya Sarin, The Tuwaiq Palace by Frei Otto: Pearls in the desert, RTF | Rethinking The Future, ‏2020-12-22 (באנגלית אמריקאית)
↑  Cramer, James P.; Yankopolus, Jennifer Evans (2005). Almanac of Architecture & Design 2006. Greenway Communications. p. 720. ISBN 978-0-9755654-2-1.
↑  Barnes, Michael; Dickson, Michael (1 בנובמבר 2000). Widespan Roof Structures. ICE Publishing. p. 19. ISBN 978-0-7277-2877-7. ארכיון מ-16 בנובמבר 2023. נבדק ב-23 בספטמבר 2020. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  "Bund Deutscher Architektinnen und Architekten BDA". Bund Deutscher Architektinnen und Architekten BDA (בגרמנית). נבדק ב-18 בנובמבר 2023. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  פריי אוטו, באתר קרן וולף, ‏2022-01-21
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007596606005171  PLWABN: 9810702883105606  BIBSYS: 90290532  BNE: XX823599  BnF: cb131955602 (data)  CANTIC: a10133288  CiNii: DA00340858  GND: 118590812  ISNI: 0000 0001 2146 8639  LCCN: n50049927  LNB: 000060345  NDL: 00451919  NKC: xx0023696  NLA: 35403301  NSK: 000719661  NTA: 068941757  RERO: 02-A003661934  RKD: 297034  SELIBR: 384002  SNAC: w6kw6cpv  SUDOC: 092727093  Trove: 940454  ULAN: 500015374  VIAF: 108223336   WorldCat (עם VIAF): 108223336
מוזיקה קלאסית

ערך זה עוסק בביטוי כללי למוזיקה אמנותית. אם התכוונתם לתקופה ספציפית בתולדות המוזיקה, ראו .
מונטאז' של מבחר מגדולי מלחיני המוזיקה הקלאסית. מימין לשמאל:
בשורה הראשונה – לודוויג ואן בטהובן, וולפגנג אמדאוס מוצרט, גאורג פרידריך הנדל, יוהאן סבסטיאן באך, אנטוניו ויוואלדי .
בשורה השנייה – ג'וזפה ורדי, ריכרד וגנר, פרדריק שופן, פליקס מנדלסון-ברתולדי, ג'ואקינו רוסיני. 
בשורה השלישית – אנטונין דבוז'אק, פיוטר איליץ' צ'יקובסקי, ז'ורז' ביזה, יוהנס ברהמס, יוהאן שטראוס הבן. 
בשורה הרביעית – אראם חאצ'טוריאן, ג'ורג' גרשווין, סרגיי רחמנינוב, אדוארד אלגר, אדוורד גריג.
מוזיקה קלאסית היא ביטוי רחב וכולל למוזיקת קונצרטים ומוזיקה דתית, שאופיה נקבע באירופה החל מימי הביניים ועד העת החדשה. המושג, שאינו מוגדר באופן מוחלט, נועד להבדיל סגנונות מסוימים מהמוזיקה הקלה. המוזיקה הקלאסית נחשבת ל"אמנותית" יותר ויש המציבים אותה יחד עם יתר האמנויות לאורך ההיסטוריה המערבית. במובנה הצר ביותר, מוזיקה קלאסית היא מוזיקה שנכתבה בתקופה הקלאסית, כלומר במחצית השנייה של המאה ה-18. המונח מוזיקה קלאסית במובנו הרחב מתייחס למסורת המוזיקלית המערבית החל מימי הביניים (מלפני תקופה זו מכונה המוזיקה מוזיקה עתיקה) ועד לימינו.
מאפיינים והגדרות

המוזיקה הקלאסית נבדלת מהמוזיקה הפופולרית ומן המוזיקה העממית בעיקר בשיטת התיווי הייחודית של המוזיקה, שהחלה להתפתח מסביבות המאה ה-16. שיטת תיווי מסורתית זו, יחד עם מונחים והוראות ביצוע מוזיקליות נוספות שנוספו עם השנים (כגון דינמיקה, מפעם, משקל, מקצב ועוד), משאירים מעט מאוד מקום לאלתור במהלך ביצוע המוזיקה בקונצרט רשמי, ובכך ניתן להעביר את המוזיקה כפי שכתב אותה המלחין, וכפי שרצה שהיא תישמע, בניגוד לנהוג בסגנונות כמו הג'אז והבלוז.
המונח "מוזיקה קלאסית" לא היה מקובל בציבור עד לתחילת המאה ה-19. בתקופה זו נעשה ניסיון לעשות תהליך של "קנוניזציה" לתקופה שבין הופעתו של המלחין הגרמני יוהאן סבסטיאן באך ועד ללודוויג ואן בטהובן, ולהשריש בציבור הרחב ובתרבות את תקופה זו כתור הזהב של המוזיקה המערבית באירופה. האזכור המוקדם ביותר של המונח "מוזיקה קלאסית" מופיע במילון האנגלי של אוקספורד משנת 1836.
לעיתים משמשים המונחים מוזיקה אומנותית או מוזיקה קונצרטית כביטויים נרדפים לביטוי מוזיקה קלאסית, אך ביטויים אלה לא נפוצים ואינם מקובלים על ידי רוב המוזיקאים.
המוזיקה הקלאסית נבדלת מהמוזיקה העממית, הצבאית והטקסית של ימי הביניים והרנסאנס, ומהמוזיקה הפופולרית, הג'אז, הרוק והפופ של המאה העשרים עד לימינו. בשפות אחדות מכנים אותה "מוזיקה משכילה" (בפורטוגזית – musica erudita, ברומנית – muzica cultă).
טבעה של המוזיקה הקלאסית

כאמור, המוזיקה הקלאסית היא שונה ואחרת, והיא נבדלת משאר האומנויות בתחום המוזיקה. לכן, למוזיקה הקלאסית נוצרו מספר מאפיינים והיבטים מיוחדים, שמגדירים את טבעה ומפרידים אותה מהמוזיקה הפופולרית של ימינו (כמו פופ ורוק) ומוזיקת העם והפולקלור למשל. המאפיינים של המוזיקה הקלאסית הם:
טבעה של המוזיקה הקלאסית > קלאסיציזם

קלאסיציזם הוא מונח המציין את הנטייה התרבותית להעדפת ההישגים ובכלל זה צורות הביטוי האמנותיות של העת העתיקה, כלומר בראש וראשונה יוון העתיקה ורומא העתיקה. נטייה כגון זו הופיעה בתקופות שונות בהיסטוריה של תרבות המערב. ביטויים בולטים של נטייה זו ניתן למצוא בתרבות הרנסאנס באיטליה ובאמנות הנאו-קלאסיציסטית במהלך המאה ה-19. מקורה של המילה 'קלאסיקה' במשמעות של איכות נעלה של האמנויות הוא במילה הצרפתית 'classique'.
מילה זו מאזכרת את הביטוי הלטיני 'classicus' שמציין מעמדם של האזרחים הרומיים, ובייחוד המעמדות הגבוהים שבהם. לידתו של המונח בוויכוחים ספרותיים ואמנותיים במאה ה-19. באותם ימים, מתנגדי המודרניזם ובמיוחד מתנגדי הרומנטיקה הטיפו להידוק הזיקה אל יצירות המופת הקלאסיות של יוון ורומא, ולפיכך נקראו "קלאסיציסטים". ויכוחים דומים התקיימו ללא ספק גם קודם לכן וגם לאחר מכן. כיום מקובל לזהות מגמות ותנועות קלאסיציסטיות בתקופות שונות, החל מלפני הספירה ועד ימינו, לעיתים בהקשר תרבותי כללי מעבר לתחומים הצרים של האמנויות למיניהן. בנוסף, היה גם זרם מהמאה ה-20 הנקרא מוזיקה נאו-קלאסית שהושפע רבות מהקלאסיציזם.
טבעה של המוזיקה הקלאסית > השימוש בתווים

בתרבות המערב, המונח "מוזיקה קלאסית" מכוון למוזיקה שהתפתחה באירופה המערבית בימי הביניים ושחלק מכריע באבולוציה שלה קשור להתפתחות התיווי המוזיקלי והשימוש בו בתהליך היצירה. השימוש בתווים הוא אחד המאפיינים הבולטים שמייחדים את המוזיקה הקלאסית בתרבות המערב בהשוואה לתרבויות מוזיקליות אחרות, (כגון מוזיקה עממית ומוזיקה קלה), אשר מועברים בצורה אוראלית, הקלטות וכדומה. בעולם המוזיקה הקלאסית של ימינו, יצירות שהולחנו לפני מאות שנים מבוצעות ומדוברות הרבה יותר (לעיתים קרובות) מיצירות שהולחנו רק לאחרונה. השימוש בתווים ובפרטיטורות במוזיקה הקלאסית הוא נוח ומושכל, משום שרוב העוסקים בדבר מסוגלים לקרוא תווים ומחונכים לכך.
אלתור משחק תפקיד קטן מאוד, ואפילו זניח, במוזיקה הקלאסית. המוזיקאי המבצע את היצירה מצופה לעקוב אחר ההוראות בפרטיטורה כך שכוונותיו ורעיונותיו של מלחין היצירה יועברו. כלומר, במוזיקה הקלאסית ניתן משקל רב הרבה יותר למלחין מאשר לנגן המבצע, כאשר לזה האחרון יש חופש ביטוי די מצומצם, או מצומצם ביחס לסוגי מוזיקה אחרים (כמו רוק או ג'אז). עם זאת, למבצע במוזיקה הקלאסית ניתנת חירות בפרשנות או האינטרפרטציה של היצירה, בדומה לשחקן תיאטרון המדקלם טקסט כתוב אך מוסיף לו את השקפותיו ותחושותיו האישיות. היו תקופות מסוימות במהלך ההיסטוריה שבהן האלתור היה נפוץ יותר, כמו תקופת הבארוק. בנוסף, מלחינים מפורסמים כמו מוצרט או בטהובן נהגו לאלתר את הקדנצות בקונצ'רטו לפסנתר שאותם ביצעו בעצמם.
טבעה של המוזיקה הקלאסית > לימוד מוזיקה

מוזיקה קלאסית דורשת לימוד. ישנם מוסדות אקדמיים מיוחדים שנועדו על מנת ללמד מוזיקה טכנית (לימוד נגינה בכלי נגינה או שירה ופיתוח קול), וגם מוזיקה תאורטית (תאוריית המוזיקה, הירמון, קומפוזיציה ועוד). מוסדות מעין אלו נקראים "קונסרבטוריון" (או "אקדמיה למוזיקה" בעברית). בישראל קיימות שתי אקדמיות למוזיקה שמעניקות תואר ראשון, תואר שני ותואר אמן: האקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים (לשעבר ע"ש רובין) בקמפוס האוניברסיטה העברית שבגבעת רם בירושלים (בחסותה גם בית-ספר תיכון באותו הקמפוס), ובית הספר למוזיקה ע"ש בוכמן-מהטה באוניברסיטת תל אביב.
טבעה של המוזיקה הקלאסית > צורה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
טבעה של המוזיקה הקלאסית > תזמור

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
טבעה של המוזיקה הקלאסית > היבטים חברתיים

מוזיקה קלאסית מיועדת לעמוד בפני עצמה. בניגוד לסוגי מוזיקה אחרים, אשר מיועדים אך רק לשמש כרקע, או כמוזיקה לריקודים או לפעמים מוזיקה לסרטים. יצירות קלאסיות מבוצעות בדרך כלל באולמות המיועדים לכך, והקהל מצופה להישאר שקט ובמקומו לאורך כל היצירה, על מנת שכל אחד יוכל להתרשם ולקבל את כל המידע שמועבר ביצירה, שהרי יצירות קלאסיות הן, לעיתים קרובות, מורכבות או עמוסות באופן כתיבתן ובמסר הרגשי שלהן. המבצעים את היצירות לבושים בדרך כלל בלבוש רשמי ומכובד, מנהג שמתפרש כנתינת כבוד למוזיקה, או אולי פשוט מנהג כתוצאה מהמורשת הוותיקה והעשירה של המוזיקה הקלאסית. בדרך כלל, אין (או לא אמורה להיות) אינטראקציה בין המבצעים את היצירה לבין הקהל, מלבד המוזיקה עצמה.