stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ראש ממשלת לטביה
רשימה > 1918–1940

| # | דיוקן | שם (לידה–מוות) | כהונה> תחילת כהונה | כהונה> סיום כהונה | כהונה> זמן כהונה | מפלגה | מפלגה |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 |  | קרליס אולמניס (1877–1942) | 18 בנובמבר 1918 | 13 ביולי 1919 | שנתיים ו-213 ימים |  | איחוד האיכרים הלטבי |
| 1 |  | קרליס אולמניס (1877–1942) | 14 ביולי 1919 | 8 בדצמבר 1919 | שנתיים ו-213 ימים |  | איחוד האיכרים הלטבי |
| 1 |  | קרליס אולמניס (1877–1942) | 9 בדצמבר 1919 | 11 ביוני 1920 | שנתיים ו-213 ימים |  | איחוד האיכרים הלטבי |
| 1 |  | קרליס אולמניס (1877–1942) | 12 ביוני 1920 | 18 ביוני 1921 | שנתיים ו-213 ימים |  | איחוד האיכרים הלטבי |
| 2 |  | זיגפריד מאירוביץ' (1887–1925) | 19 ביוני 1921 | 19 ביולי 1922 | שנה ו-222 ימים |  | איחוד האיכרים הלטבי |
| 2 |  | זיגפריד מאירוביץ' (1887–1925) | 20 ביולי 1922 | 26 בינואר 1923 | שנה ו-222 ימים |  | איחוד האיכרים הלטבי |
| 3 |  | יאניס פאולוקס (1865–1937) | 27 בינואר 1923 | 27 ביוני 1923 | 152 ימים |  | עצמאי |
| (2) |  | זיגפריד מאירוביץ' (1887–1925) | 28 ביוני 1923 | 26 בינואר 1924 | 213 ימים |  | איחוד האיכרים הלטבי |
| 4 |  | וולדמארס זמואלס (1872–1948) | 27 בינואר 1927 | 18 בדצמבר 1924 | 327 ימים |  | עצמאי |
| 5 |  | הוגו צלמינש (1877–1941) | 19 בדצמבר 1924 | 23 בדצמבר 1925 | שנה ו-4 ימים |  | איחוד האיכרים הלטבי |
| (1) |  | קרליס אולמניס (1877–1942) | 24 בדצמבר 1925 | 6 במאי 1926 | 134 ימים |  | איחוד האיכרים הלטבי |
| 6 |  | ארטורס אלברינגס (1877–1934) | 7 במאי 1926 | 18 בדצמבר 1926 | 226 ימים |  | איחוד האיכרים הלטבי |
| 7 |  | מארגרס סקוייניקס (1886–1941) | 19 בדצמבר 1926 | 23 בינואר 1928 | שנה ו-36 ימים |  | מנשביקים |
| 8 |  | פטריס יוראשבסקיס (1872–1945) | 24 בינואר 1928 | 30 בנובמבר 1928 | 312 ימים |  | המרכז הדמוקרטי |
| (5) |  | הוגו צלמינש (1877–1941) | 1 בדצמבר 1928 | 26 במרץ 1931 | שנתיים ו-115 ימים |  | איחוד האיכרים הלטבי |
| (1) |  | קרליס אולמניס (1877–1942) | 27 במרץ 1931 | 5 בדצמבר 1931 | 254 ימים |  | איחוד האיכרים הלטבי |
| (7) |  | מארגרס סקוייניקס (1886–1941) | 6 בדצמבר 1931 | 23 במרץ 1933 | שנה ו-108 ימים |  | האיגוד הפרוגרסיבי של האיכרים החדשים |
| 9 |  | אדולפס בלודניקס (1889–1962) | 24 במרץ 1933 | 16 במרץ 1934 | 358 ימים |  | מפלגת החקלאים הצעירים והמגדלים הקטנים |
| (1) |  | קרליס אולמניס (1877–1942) | 17 במרץ 1934 | 15 במאי 1934 | 6 שנים ו-96 ימים |  | איחוד החקלאים הלטבי |
| (1) |  | קרליס אולמניס (1877–1942) | 15 במאי 1934 | 19 ביוני 1940 | 6 שנים ו-96 ימים |  | עצמאי |
| — |  | אוגוסטס קירהנשטיינס (1872–1963) | 20 ביוני 1940 | 25 באוגוסט 1940 | 66 ימים |  | עצמאי |
רשימה > 1990–הווה

מ-4 במאי 1990, אז אומצה ההצהרה על החזרת העצמאות של הרפובליקה.
| # | דיוקן | שם (לידה–מוות) | כהונה> תחילת כהונה | כהונה> סיום כהונה | כהונה> זמן כהונה | מפלגה | מפלגה |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 10 |  | איברס גודמניס (1951–) | 7 במאי 1990 | 3 באוגוסט 1993 | 3 שנים ו-40 ימים |  | החזית העממית של לטביה |
| 11 |  | ולאדיס בירקאבס (1942–) | 3 באוגוסט 1993 | 15 בספטמבר 1994 | שנים ו-43 ימים |  | הדרך הלטבית |
| 12 |  | מאריס גאיליס (1951–) | 15 בספטמבר 1994 | 21 בדצמבר 1995 | שנה ו-97 ימים |  | הדרך הלטבית |
| 13 |  | אנדריס שקלה (1958–) | 21 בדצמבר 1995 | 13 בפברואר 1997 | שנה ו-229 ימים |  | עצמאי |
| 13 |  | אנדריס שקלה (1958–) | 13 בפברואר 1997 | 7 באוגוסט 1997 | שנה ו-229 ימים |  | עצמאי |
| 14 |  | גונתרס קראסטס (1957–) | 7 באוגוסט 1997 | 26 בנובמבר 1998 | שנה ו-111 ימים |  | למען המולדת והחופש/LNNK |
| 15 |  | ויליס קרישטופאנס (1954–) | 26 בנובמבר 1998 | 16 ביולי 1999 | 232 ימים |  | הדרך הלטבית |
| (13) |  | אנדריס שקלה (1958–) | 16 ביולי 1999 | 5 במאי 2000 | 294 ימים |  | מפלגת העם |
| 16 |  | אנדריס ברזינש (1951–) | 5 במאי 2000 | 7 בנובמבר 2002 | שנתיים ו-185 ימים |  | הדרך הלטבית |
| 17 |  | איינרס רפשה (1961–) | 7 בנובמבר 2002 | 9 במרץ 2004 | שנה ו-123 ימים |  | העידן החדש |
| 18 |  | אינדוליס אמסיס (1952–) | 9 במרץ 2004 | 2 בדצמבר 2004 | 268 ימים |  | המפלגה הירוקה הלטבית |
| 19 |  | אייגרס קלביטיס (1966–) | 2 בדצמבר 2004 | 7 בנובמבר 2006 | 3 שנים ו-17 ימים |  | מפלגת העם |
| 19 |  | אייגרס קלביטיס (1966–) | 7 בנובמבר 2006 | 20 בדצמבר 2007 | 3 שנים ו-17 ימים |  | מפלגת העם |
| (10) |  | איברס גודמניס (1951–) | 20 בדצמבר 2007 | 12 במרץ 2009 | שנה ו-82 ימים |  | המפלגה הראשונה של לטביה/הדרך הלטבית |
| 20 |  | ואלדיס דומברובסקיס (1971–) | 12 במרץ 2009 | 3 בנובמבר 2010 | 4 שנים ו-316 ימים |  | העידן החדש |
| 20 |  | ואלדיס דומברובסקיס (1971–) | 3 בנובמבר 2010 | 25 באוקטובר 2011 | 4 שנים ו-316 ימים |  | העידן החדש |
| 20 |  | ואלדיס דומברובסקיס (1971–) | 25 באוקטובר 2011 | 22 בינואר 2014 | 4 שנים ו-316 ימים |  | אחדות |
| 21 |  | לאימדוטה סטראויומה (1951–) | 22 בינואר 2014 | 5 בנובמבר 2014 | שנתיים ו-20 ימים |  | אחדות |
| 21 |  | לאימדוטה סטראויומה (1951–) | 5 בנובמבר 2014 | 11 בפברואר 2016 | שנתיים ו-20 ימים |  | אחדות |
| 22 |  | מאריס קוצ'ינסקיס (1961–) | 11 בפברואר 2016 | 23 בינואר 2019 | שנתיים ו-346 ימים |  | מפלגת לייפאיה |
| 23 |  | ארטורס קרישיאניס קרינש (1964–) | 23 בינואר 2019 | 14 בדצמבר 2022 | 4 שנים ו-235 ימים |  | אחדות חדשה |
| 23 |  | ארטורס קרישיאניס קרינש (1964–) | 14 בדצמבר 2022 | 15 בספטמבר 2023 | 4 שנים ו-235 ימים |  | אחדות חדשה |
| 24 |  | אוויקה סיליניה (1975–) | 15 בספטמבר 2023 | מכהנת | 1 שנה ו-13 ימים |  | אחדות חדשה |
הערות שוליים

↑  במהלך מלחמת העצמאות בשנים 1918–1920 היו ללטביה עוד שתי ממשלות: ממשלת הרפובליקה הסוציאליסטית הסובייטית הלטבית בראשה עמד פטריס סטוצ'קה, וממשלתו של אנדריבס ניידרה, שנתמכה על ידי הגרמנים-בלטים.
↑  ב-15 במאי 1934 ביצע אולמניס הפיכה, ביטל את כל המפלגות, כולל איחוד החקלאים שלו עצמו, וכונן משטר סמכותני.
↑  מנהיג בובה של ברית המועצות, לא מוכר על ידי ממשלת לטביה.
רוג'ר מאירסון

| --- | --- |

 לידה:  29 במרץ 1951 (בן 73) בוסטון, ארצות הברית 
 ענף מדעי:  כלכלה, תורת ההסתברות 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת הרווארד  בית הספר להנדסה ומדע שימושי של הרווארד  תיכון ניוטון סאות' 
 מנחה לדוקטורט:  קנת' ארו 
 מוסדות:  אוניברסיטת נורת'ווסטרן  אוניברסיטת שיקגו 
 תלמידי דוקטורט:  מרקלו בטאגליני, Pedro Vicente, Jaffer Khan Qamar, Leonard A. Houantchekon, Omar Al-Ubaydli, Michael Gofman, Eun Soo Park, Felipe Mardones, Sheryl Beth Ball, Gordon Robert Green, Aytek Erdil, Scott E. Page, Stephane Wolton, Yukio Koriyama, Jin Yeub Kim, Michael Suk-Young Chwe, Ryan Yuhao Fang 
 פרסים והוקרה:  פרס נובל לכלכלה (2007)  עמית החברה האקונומטרית (1983)  Heinz I. Eulau Award (2009)  מלגת גוגנהיים  עמית האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים 
 
רוג'ר ברוס מאירסון (אנגלית: Roger Bruce Myerson; נולד ב-29 במרץ 1951) הוא כלכלן יהודי אמריקאי, זוכה פרס נובל לכלכלה לשנת 2007.
ביוגרפיה

מאירסון נולד בשנת 1951 למשפחה יהודית. בשנת 1973 השלים תואר ראשון במתמטיקה באוניברסיטת הרווארד בהצטיינות יתרה, ובשנת 1976 השלים דוקטורט באותו המוסד בנושא תורת המשחקים בתאגידים. בין השנים 1976 ו-2001 כיהן כפרופסור לכלכלה באוניברסיטת נורת'ווסטרן. מאירסון נודע בשל מחקריו בתחום תכנון המכניזמים השייך לתורת המשחקים, וזכה בשנת 2007 בפרס נובל בכלכלה, ביחד עם עמיתיו אריק מסקין וליאוניד הורביץ.
רחל ענבר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  22 באוגוסט 1926 טבריה, פלשתינה (א"י) 
 פטירה:  13 בנובמבר 2006 (בגיל 80) 
 כינוי:  גחש 
 מדינה:  ישראל ישראל
 
רחל ענבר (י"ב באלול ה'תרפ"ו, 22 באוגוסט 1926 – כ"ב בחשוון ה'תשס"ז, 13 בנובמבר 2006) הייתה עיתונאית, פעילת התיישבות ומשוררת ישראלית. שימשה גם ככתבת שטח בעיתון הלח"י "מברק".
ביוגרפיה

נולדה בשנת ה'תרפ"ו בטבריה לרבי אברהם, לימים האדמו"ר מסלונים ולהדסה וינברג. במאורעות תרצ"ו נרצח אחיה והותיר אחריו אלמנה ושלוש יתומות. בעקבות המאורעות עברה המשפחה לקריית שמואל.
בשנת ה'ת"ש עזבה את אורח החיים החרדי ועברה לתל אביב, היא החלה ללמוד ב"משק הפועלות להכשרה חקלאית על ידי נס ציונה" של עדה מימון, לאחר מכן הצטרפה לתנועת הנוער העובד ולגרעין פלמ"ח שעלה להכשרה בקיבוץ יגור. עבדה בחקלאות בקיבוץ אפיקים, בהדרכת נוער של התנועה בראשון לציון ובטיפול בילדים בודדים שהוריהם התגייסו לצבא הבריטי. אך המשיכה לשמור על קשר עם משפחתה.
בעקבות מאורעות השבת השחורה, החליטה להצטרף ללח"י, ויונתן רטוש הביא אותה לעבוד בעיתון הלח"י "מברק". היא הפכה לכתבת השטח של העיתון. וכהשתמשה בשם העט "גחש".
נישאה לחבר הלח"י משה דוד אייכנבוים והם גרו במושב אבן ספיר. ערכה את העיתון הצבאי "באהלי גדנ"ע" וכן עיתון לעולים חדשים בשם "למתחיל".
לאחר מלחמת ששת הימים עברו רחל ודוד לגור בבית השבעה. ועם הקמת גוש אמונים הצטרפה לתנועה ועמדה בראש גרעין גבעון שהורכב מעולי רוסיה. הגרעין התיישב במקום בו נמצאת כיום גבעת זאב אך בעקבות חילוקי דעות על אופי היישוב עזבה את הגרעין והקימה את גבעון החדשה.
הייתה מופקדת על תחום החינוך בתנועת "אמנה" וערכה את ביטאון התנועה. הוציאה לאור עיתון בשם "מעורב ירושלמי", שהופץ בירושלים וביטא דעות ימין ותמיכה בהתנחלות, ונסגר לאחר כשנה עקב היעדר מקורות מימון.
פרסמה את הספר "מעטים" (על מלחמת העצמאות), שלושה ספרי שירה: "בית ברחוב המשיח", "בית חומר", "צפורים עפות לכותל", וערכה ספרים רבים.
נפטרה ממחלת הסרטן ב-13 בנובמבר 2006, כ"ב בחשוון ה'תשס"ז, והובאה לקבורה בהר המנוחות.
הערות שוליים

↑  רחל ענבר באתר GRAVEZ
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007298438805171  LCCN: no90027130  VIAF: 9685161211405040070006   WorldCat (עם VIAF): 9685161211405040070006
רחל עשת

| --- | --- |

 לידה:  20 באפריל 1954 (בת 70) חדרה, ישראל 
 תחום יצירה:  ציור 
 
רחל עשת (נולדה ב-20 באפריל 1954) היא ציירת ישראלית שפיתחה סגנון של רקמה באמצעות מכחול.
נולדה בחדרה, גדלה בדגניה ב' שם התחתנה. החלה לעסוק בציור בגיל 50 והתפרסמה לאחר שיצירותיה הוצגו בביאנלה בפירנצה, בדצמבר 2007. נבחרה להופיע במגזין NY ARTS של סיכום שנת 2008 ובחודש מאי תשתתף בתערוכה בגלריה BROADWAY, סוהו ניו יורק.
יצירותיה הוצגו בארץ לראשונה בבית גבריאל בפברואר-מרץ 2009.
גלריה

שטיח.
ללא כותרת (אקריליק על קנווס, גודל: 50*50 ס"מ. שנה: 2005)
שמים וארץ (אקריליק על קנווס, גודל: 60*50 ס"מ. שנה: 2005)
דיאלוג עם אמא (אקריליק על קנווס, גודל: 60*60 ס"מ. שנה: 2004)
אמא (אקריליק על קנווס, גודל: 50*50 ס"מ. שנה: 2009)
קוגולה (תרנגולים בשדה הפשתה, אקריליק על קנווס, גודל: 70*100 ס"מ. שנה: 2006)
הערות שוליים

↑  שטיח זה – מלאכת רקמת-צלבים בחוטי צמר – יצרה עשת בחורפים 1986/1987. לאורך כל השנים חשה האמנית זיקה עמוקה לעבודה זו, אך רק כעשרים שנה מאוחר יותר, כאשר תתחיל לצייר, תבין את מקור הקשר הזה. האלמנטים והטקסטורות בציוריה מובילים את עשת לתובנה שסגנונה הציורי צרוב בתוכה מאז ומתמיד, מבלי שהייתה מודעת לכך, שהרי הוא בא לידי ביטוי כבר אז, לפני שני עשורים, במלאכת רקמת השטיח. הצלבים, הסגנון הפולקלוריסטי, האווירה הפולחנית-מאגית עם הניחוח של אקזוטיקה פרימיטיבית – כל אלה באים לידי ביטוי בשטיח, ובאופן בולט ומרכזי גם בכל ציוריה. והמקור? – עלום, קדמוני וחזק מכל. נקודת חיבור נוספת ומשמעותית בין השטיח והציורים היא נוכחות דמותה של אם הציירת. השטיח עשוי משאריות צמר שנאספו ונאגרו על ידי האם במהלך שנות סריגה. עשת הרגישה דחף עמוק ליצור דבר מה משאריות אלו, וכך ללא תכנון, ללא כל שרטוט מנחה, התחילה לרקום – נישאת על כנפי הדמיון, מאותגרת על ידי הצבעוניות האקראית ומובלת אל הבלתי נודע. כאשר תתחיל לצייר תגיע עשת לתובנה שהדינאמיקה שנוצרת בעבודתה על גבי הקנווס זהה לחלוטין לזו שברקמת השטיח. כך, בדיעבד, עומדת הציירת על מהותו של השטיח כאובייקט שנותן מענה לחיפושיה אחר פשר סגנונה האמנותי.
תמונת פורטרייט
רוברט סטראט, ברון ריילי הרביעי

| --- | --- |

רוברט סטראט עם בנו גיא ב-1938
 לידה:  28 באוגוסט 1875 אסקס, הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  13 בדצמבר 1947 (בגיל 72) מזרחה של אנגליה, הממלכה המאוחדת 
 ענף מדעי:  פיזיקה ניסויית, פיזיקה 
 מקום לימודים:  איטון קולג' (1894)  טריניטי קולג' 
 מוסדות:  אימפריאל קולג' 
 פרסים והוקרה:  עמית החברה המלכותית (1905)  הרצאת בייקר (1919, 1911) 
 בן או בת זוג:  Lady Mary Clements (5 ביולי 1905–?)  Kathleen Alice Coppin-Straker (8 ביולי 1920–?) 
 צאצאים:  Violet Blanche Strutt, Daphne Strutt, Hedley Vicars Strutt, Charles Richard Strutt, John Strutt, 5th Baron Rayleigh, Guy Robert Strutt 
 
רוֹבֶרְט ג'וֹן סְטְרָאט, ברון רֵיילִי הרביעי (באנגלית: Robert John Strutt, 4th Baron Rayleigh; 28 באוגוסט 1875 –  13 בדצמבר 1947) היה אציל ופיזיקאי בריטי. הוא גילה "חנקן פעיל" והיה הראשון שהבחין בזוהר שמי הלילה.
ראשית חייו

סטראט נולד בטרלינג פלייס (אנ'), בית המשפחה ליד ויטהאם (אנ'), באסקס, בנם הבכור של ג'ון ויליאם סטראט, ברון ריילי השלישי ואשתו אוולין ג'ורג'יאנה מרי (לבית בלפור). לפיכך הוא היה אחיין של ארתור ג'יימס בלפור ושל אלינור מילדרד סידג'וויק (אנ'). הוא התחנך באיטון קולג' ובטריניטי קולג' (קיימברידג'), שם החל בלימודי מתמטיקה, אך החליף לאחר שני סמסטרים למדעי הטבע. הוא הפך לתלמיד מחקר בפיזיקה במעבדת קוונדיש תחת ג'וזף ג'ון תומסון, שאת הביוגרפיה שלו כתב לאחר מכן. עבודתו בתקופה זו הייתה על פריקת חשמל דרך גזים, כולל עבודה מוקדמת על קרני רנטגן ואלקטרונים. הוא כתב את אחד הספרים הראשונים על רדיואקטיביות, "קרני בקרל ותכונות הרדיום" (E. Arnold, 1904). מלגה על שם קואטס טרוטר הוענקה לו ב-1898 והוא הפך עמית של טריניטי קולג' בשנים 1906–1900. הוא קיבל תואר שני ב-1901.
קריירה

סטראט נבחר לעמית של החברה המלכותית במאי 1905.
הוא נשא את הרצאת בייקר (אנ') ב-1911 וב-1919. הוא היה נשיא האגודה הבריטית למדע (אנ') בשנים 1937–1938.
עבודתו הידועה ביותר של ריילי בתקופה 1904–1910 הייתה הערכת גילם של מינרלים וסלעים על ידי מדידת תכולת הרדיום וההליום שלהם. בשנת 1908 מונה לפרופסור לפיזיקה באימפריאל קולג', לונדון שם הוא עקב אחר עבודתו של אביו על פיזור אור, המכונה כיום פיזור ריילי, וכתוצאה מכך כמה מאמרים שפורסמו ב-Proceedings of the Royal Society. הוא פרסם ביוגרפיה של אביו, ברון ריילי השלישי, עם הכותרת "חייו של ג'ון ויליאם סטראט, ברון ריילי השלישי". תצלומים של רוברט ג'ון סטראט כשהיה צעיר ניתן למצוא בספר זה. עבודתם של האב והבן על פיזור האור נדונה על ידי יאנג בשנת 1982.
בשנת 1910 גילה רוברט סטראט שפריקה חשמלית בגז חנקן יצרה "חנקן פעיל", אלוטרופי הנחשב לחד-אטומי (אנ'). "הענן המסתובב של אור צהוב מבריק" שהופק על ידי המכשיר שלו הגיב עם כספית כדי לייצר ניטריד הכספית נפיץ.
בשנת 1916, בעבודה עם עמיתו אלפרד פאולר (אנ'), היה סטראט הראשון שהוכיח את קיומו של אוזון באטמוספירה על ידי בחינת הספקטרום על-סגול של השמש השוקעת. סטראט הוכיח שהאוזון נמצא בעיקר באטמוספירה העליונה, במה שמכונה כיום שכבת האוזון.
לאחר מות אביו ב-1919, פרש סטראט מהקתדרה שלו באימפריאל קולג' אך המשיך לערוך ניסויים בבית במעבדה הפרטית שאביו הקים. עבודתו המוקדמת יותר על פריקת גזים וקרינה, הובילה לעבודה נוספת על בהירות שמי הלילה. הוא היה הראשון שהבדיל בין שני סוגי אור משמי הלילה, זוהר הקוטב או "אורות הצפון", לבין זוהר האוויר שמונע מהשמיים להיות חשוכים לחלוטין בכל מקום על פני כדור הארץ. בשנת 1929 הוא היה הראשון למדוד את עוצמת האור משמי הלילה. עבודה זו הובילה לכינויו לאחר המוות "the Airglow Rayleigh" ("ריילי של זוהר הלילה"). החשיבות של הנתונים שלו שלא פורסמו הייתה כזו שמעבדות המחקר של חיל האוויר האמריקאי של קיימברידג' רכשו אותם ב-1963, כמעט במקרה, במקביל לרבות ממחברות הניסוי של אביו. הם שוכנים כעת בספריית מקדרמוט של אקדמיית חיל האוויר של ארצות הברית בקולורדו ספרינגס שבקולורדו.
הריילי (אנ'), יחידת מידה של שטף פוטונים המשמשת למדידת זוהר לילי, נקראת על שמו. גיליון מיוחד של Applied Optics שפורסם ב-1964 מוקדש לברונים ריילי השלישי והרביעי.
משפחתו

סטראט ירש את תוארו עם מות אביו ב-1919, והפך לברון ריילי הרביעי. הוא התחתן פעמיים: ראשית ב-5 ביולי 1905 ליידי מרי הילדה קלמנטס, בתו של רוברט קלמנטס, הרוזן הרביעי מלייטרים (היא מתה ב-1919), ושנית, ב-1920, קתלין אליס, בתו של ג'ון קופין-סטרייקר מנורת'מברלנד. היו לו חמישה ילדים (כולל אחד שמת בילדותו) מאשתו הראשונה, כולל יורשו ג'ון ארתור סטראט, ברון ריילי החמישי; נולד לו ילד שישי מאשתו השנייה.
ויולט בלאנש סטראט (1906–1910)
ג'ון ארתור סטראט, ברון ריילי החמישי (1908–1988); נשוי לאורסולה ברוקלבנק, ללא ילדים
צ'ארלס ריצ'רד סטראט (1910–1981); היה נשוי לג'יין אליזבת' דוידסון. בנם היחיד ג'ון ג'רלד סטראט הוא הברון השישי (והנוכחי).
דפנה סטראט (1911–2003); המירה את דתה לקתוליות לאחר שהתחתנה עם ג'ון ליון-דלברג-אקטון, ברון אקטון השלישי, ולהם 11 ילדים כולל ברון אקטון הרביעי
הדלי ויקרס סטראט (1915–2012); שירת במלחמת העולם השנייה עם המשמר הסקוטי
גאי רוברט סטראט (1921–2007)
רוברט סטראט מת בטרלינג (אנ'), שבאסקס ב-1947.
ביאורים

↑  אחד הפרסים המובילים של החברה המלכותית כהכרה בהצטיינות במדע. הפרס בנוי ממדליה והרצאת פרס. המדליסט מחויב לתת הרצאה בכל נושא הקשור למדעי הפיזיקה. הוא מוענק מדי שנה לאנשים מתחום מדעי הפיזיקה, כולל מדעי המחשב.
הערות שוליים

↑  Lord Rayleigh, The Life of Sir J. J. Thomson
↑  "Strutt, The Hon. Robert John (STRT894RJ)". A Cambridge Alumni Database. University of Cambridge
1 2 3 4  Egerton, A. C. (1949). "Lord Rayleigh. 1875–1947". Obituary Notices of Fellows of the Royal Society. 6 (18): 503–538. doi:10.1098/rsbm.1949.0011. JSTOR 768938.
↑  Lord Rayleigh's Presidential Address at the British Association Meeting held at Cambridge in 1938. Part I, Vision in nature and vision aided by science; Part II, Science and warfare, 1938
↑  Twersky, V. (1964). "Rayleigh Scattering". Applied Optics. 3 (10): 1150. Bibcode:1964ApOpt...3.1150T. doi:10.1364/AO.3.001150.
↑  Strutt, R. J. (1911). "Bakerian Lecture. A Chemically Active Modification of Nitrogen, Produced by the Electric Discharge". Proceedings of the Royal Society A: Mathematical, Physical and Engineering Sciences. 85 (577): 219–229. Bibcode:1911RSPSA..85..219S. doi:10.1098/rspa.1911.0033.
↑  Howard, J. N. (1964). "The Rayleigh Notebooks". Applied Optics. 3 (10): 1129. Bibcode:1964ApOpt...3.1129H. doi:10.1364/AO.3.001129.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007271931705171  PLWABN: 9810583132605606  BnF: cb123758584 (data)  CiNii: DA0589542X  GND: 117691011  ISNI: 0000 0000 7832 9261  LCCN: n84803539  NKC: xx0195481  NLA: 35387787  NTA: 234587636  SNAC: w65t3k9v  SUDOC: 192760394  Trove: 934851  VIAF: 92285179   WorldCat (עם VIAF): 92285179
קיי רדפילד ג'יימיסון

| --- | --- |

 לידה:  22 ביוני 1946 (בת 78) 
 ענף מדעי:  הפרעה דו-קוטבית 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס 
 מוסדות:  אוניברסיטת ג'ונס הופקינס  אוניברסיטת הרווארד  אוניברסיטת סנט אנדרוז 
 פרסים והוקרה:  עמיתי מקארתור (2001)  פרס סרנת (2015)  עמית החברה המלכותית של אדינבורו (2017)  מדליית סיינה (2000)  הפרס הבינלאומי ע"ש רודה וברנרד סרנט לבריאות הנפש (2015)  Pardes Humanitarian Prize in Mental Health (2021) 
 בן או בת זוג:  ריצ'ארד ג'ד ויאט 
 
קיי רדפילד ג'יימיסון (באנגלית: Kay Redfield Jamison; נולדה ב-22 ביוני 1946) היא פרופסורית לפסיכולוגיה קלינית וסופרת אמריקאית, מהמומחים הבכירים בעולם להפרעה דו-קוטבית, שבה היא לוקה בעצמה. נבחרה על ידי המגזין TIME ל"גיבורת רפואה".
קורות חיים

אביה של ג'יימיסון היה טייס מטאורולוג בחיל האוויר האמריקאי. עד שמלאו לה עשר שנים נדדה המשפחה מפלורידה לפוארטו ריקו, לקליפורניה ולטוקיו. בספרה האוטוביוגרפי "נפש לא שקטה" היא מספרת כי הסתגלה במהירות לתנאים המשתנים וכי ילדותה המאושרת שימשה עבורה בסיס איתן שסייע לה בהמשך.
בשנה האחרונה של לימודי התיכון פקד אותה המשבר הנפשי הראשון. הוא היה קל יחסית, והיא הצליחה לסיים את לימודיה. בגיל 18 התחילה את לימודיה לקראת תואר ראשון בפסיכולוגיה, ובגיל 25 התחילה את לימודי הדוקטורט בפסיכולוגיה באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס (UCLA).
ב-1974 החלה ליטול ליתיום (ארבע שנים בלבד לאחר שה-FDA אישר אותה לשימוש בטיפול במאניה). היא סבלה מתופעות לוואי קשות של התרופה, והפסיקה להשתמש בה לאחר חצי שנה. בתוך שבועות אחדים הידרדר מצבה עד כדי פסיכוזה קשה. חייה התנהלו כך במשך כעשור שנים. עמיתיה שהעריכו את יכולותיה ואת הישגיה עמדו לצדה וגוננו עליה מפני עצמה ומפני הסביבה. באחד משיאי הדיכאון נטלה מנת יתר של ליתיום בשילוב תרופה נגד הקאות, אך ניצלה.
ג'יימיסון האמינה כי יש ביכולתה לחולל שינוי בהתייחסות להפרעה הדו־קוטבית ולטיפול בה, וב-1981 פתחה ב-UCLA מרפאת חוץ - המרפאה להפרעות אפקטיביות - שהפכה בתוך זמן קצר למרכז להוראה ולמחקר. המרפאה שמה דגש על טיפול תרופתי בשילוב פסיכותרפיה, במקום להשתמש בתרופות בלבד.
ב-1985 יזמה ג'יימיסון, בשיתוף התזמורת הפילהרמונית של לוס אנג'לס, תוכנית קונצרט המבוססת על חייהם ועל יצירותיהם של מלחינים שסבלו מהמחלה, ובהם רוברט שומאן, הקטור ברליוז והוגו וולף. הקונצרט נחל הצלחה והפך בסיס לסדרת קונצרטים שבוצעו ברחבי ארצות הברית ושודרו בטלוויזיה הציבורית.
ג'יימיסון היא פרופסורית לפסיכיאטריה בבית הספר לרפואה של אוניברסיטת ג'ונס הופקינס ופרופסורית כבוד לאנגלית באוניברסיטת סנט אנדרוז שבסקוטלנד.
עבודתה ועמדותיה

ג'יימיסון חיברה בשנת 1990 את ספר היסוד הקלאסי על הפרעה דו-קוטבית - "Manic-Depressive Illness" (בשיתוף פרדריק ק. גודווין).
לקראת יציאתו לאור של ספרה "Exuberance: The Passion for Life" בשנת 2004, הסבירה ג'יימיסון בראיון כי כבעלת מזג תוסס ונמרץ כמהה כל חייה לשקט ולשלווה. בסופו של דבר בחרה בדרך של "סער ופרץ" המלווה במשמעת ברזל. דרך זו עדיפה בעיניה על ניהול חיים "משמימים עד אימה".
בספרה "Touched with Fire: Manic-Depressive Illness and the Artistic Temperament", שראה אור בשנת 1993, הדגימה ג'יימסון כיצד מופיעה הפרעה דו-קוטבית בקרב משפחות אמנים ואנשים בעלי הישגים גבוהים. כדוגמה לכך ציינה את לורד ביירון ואבותיו. כמו כן, דיווחה על מחקר הטוען כי 15 אחוז מהאנשים המאובחנים כלוקים בהפרעה דו-קוטבית מעולם לא חוו דיכאון, ולמעשה הם במצב קבוע של היפומאניה. כדוגמה לכך ציינה את נשיא ארצות הברית תאודור רוזוולט.
בספר "הלילה ממהר לרדת: להבין את ההתאבדות", שראה אור בשנת 1999, הציגה ג'ימיסון מחקר השוואתי מקיף של מקרי התאבדות. הספר עוסק בהרחבה בתגובות להתאבדות מהיבטים היסטוריים, דתיים ותרבותיים. אחד הפרקים בו הוקדש ליחסם של קובעי המדיניות ושל דעת הקהל האמריקאית לנושא זה. הספר נכתב בעקבות התאבדותו של חבר קרוב, שאובחן כבעל הפרעה דו-קוטבית. השניים כרתו ברית והבטיחו זה לזה כי כל אימת שיחושו בנטייה אובדנית גוברת יבלו יחדיו שבוע בקוטג', אלא שהחבר לא קיים את הברית ולא יצר עמה קשר לפני שהתאבד.
ג'יימיסון סיפרה באוטוביוגרפיה שלה, "נפש לא שקטה", כי החלפת המונח מניה דפרסיה בהפרעה דו־קוטבית נתפסה אצלה באופן שונה מאשר בקרב רוב המטפלים והחולים. האחרונים חשו שהשם החדש מעניק לאבחנה אופי מדעי ויבש, ומוריד כך מנטל הסטיגמה הכבד. היא, לעומת זאת, מצאה שהניסוח מעליב בכך שהוא מטשטש, מגמד ומטייח את המציאות. היא אף ניסתה להוכיח באמצעות טיעונים מקצועיים מדוע השם החדש מחמיץ את המטרה, חוטא לעובדות ואף שגוי.
לדעתה, הצרכים של המדע בשפה מדויקת ויעדי ההסברה של הפעילים למען נפגעי הנפש מתערבלים יחדיו ויוצרים בלבול ומחלוקת. אולם אין היא טוענת ש"סילוק סטיגמה דרך שינוי השפה ומאמצי ההסברה לחינוך הציבור" אינם חיוניים, אלא שהם לבדם לא יחוללו את השינויים הדרושים. ג'יימיסון הדגישה בספרה "נפש לא שקטה" את חשיבות תרומתם של "ארגוני פציינטים", בני משפחה ואנשי המקצוע בנושאים אלה, והוסיפה כי קבוצות אלה ערכו הפגנות והטרידו את קובעי המדיניות עד שהצליחו להביא להגדלת הקצאת המשאבים למחקר, להרחבת השיקום הפסיכיאטרי, לשיפור מה בהתייחסות שוויונית ולריכוך הסטיגמה החברתית. מאמציהם יישאו פרי אמיתי, לדעתה, אך ורק אם ייעשו במקביל פעולות נוספות, כגון: גילוי הגורמים הגנטיים והסיבות הביולוגיות למחלות, פיתוח שיטות לסריקת המוח, פיתוח בדיקות דם שיתנו תוקף מדעי למחלות הפסיכיאטריות, פעולות חקיקה ועוד - כל אלה ישנו את הגישה כלפי מחלות הנפש.
ציטוטים

ג'יימיסון מסכמת את השקפתה על חייה ועל מחלת הנפש שלה באוטוביוגרפיה "נפש לא שקטה":
באחרית דבר של האוטוביוגרפיה היא כותבת את הדברים הבאים:
פרסים

פרס ויליאם סטיירון מטעם איגוד בריאות הנפש הלאומי של אנגליה ב-1995
פרס הקרן האמריקאית לחקר התאבדות ב-1996
פרס קהילת מנהיגי בריאות הנפש ב-1999
פרס על הישג חיים יוצא דופן מהקרן האמריקאית "נאמני מק'ארתור" שבשיקגו.
לקריאה נוספת

Manic-Depressive Illness, with Frederick K. Goodwin,1990
Touched with Fire: Manic-Depressive Illness and the Artistic Temperament (1993)
Exuberance: The Passion for Life (2004)
נפש לא שקטה: זכרונות על מצב רוח ושגעון, אוטוביוגרפיה, הוצאת מטר, 1995
הלילה ממהר לרדת: להבין את ההתאבדות, הוצאת מטר, 1999
דבר לא נותר כשהיה, תרגמה מאנגלית: ענת שפירא. הוצאת מטר.
הערות שוליים

↑  בכתב העת של אוניברסיטת ג'ונס הופקינס, גיליון אפריל 2000, נכתב על ספר זה: "אם יש לך קשר כלשהו למחלות נפש אינך יכול לקרוא את נפש לא שקטה ללא שייקָווּ דמעות בעיניך או ללא תחושת הכרת תודה על רהיטותה של ג'יימיסון ועל האומץ שבגילוי לִבה".
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007263338605171  PLWABN: 9810601752105606  BIBSYS: 90525098  BNE: XX1185243  BnF: cb12361677p (data)  CiNii: DA02952877  GND: 115437975  ICCU: MILV112794  ISNI: 0000 0001 1880 0901  LCCN: n80042300  LNB: 000173853  NDL: 00714809  NKC: pna2013755303  NLA: 35184688  NLG: 268938  NLK: KAC199613732  NTA: 085843261  RERO: 02-A003419099  SELIBR: 343541  SUDOC: 032621760  Trove: 855975  VIAF: 99210943   WorldCat (עם VIAF): 99210943 
"An Unquiet Mind" (נפש לא שקטה), 1995