stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
צילה דגן
ביוגרפיה

נולדה בשם צלינה קויבסקי בדז'רז'וניוב (פולנית: Dzierżoniów), שבשלזיה תחתית, פולין ב-1946.
משפחתה עלתה לישראל בעליית גומולקה, ב-1959 והתגוררה עם משפחתה בנהריה, בהמשך התגוררה בתל אביב.
כישרון השירה שלה התגלה בגיל צעיר והיא השתתפה בתחרות "תשואות ראשונות" הראשונה שנערכה בשנת 1966. בגיל שש עשרה כבר שרה במועדון הלילה "חומות עכו". בצה"ל שירתה בצוות הווי הנח"ל, והשתתפה בתוכניתה "כמה טוב", שעלתה ב-1968. במסגרת התוכנית שרה לצדה של אופירה גלוסקא את השיר "חורשת האקליפטוס" של נעמי שמר.
עם שחרורה מהצבא הצטרפה ל"להקת פיקוד דיזינגוף", שהורכבה מיוצאי להקות צבאיות. הלהקה העלתה תוכנית בידור אחת, בבימויו של דני ליטאי בו נכללו שירים ומערכונים שונים. ב-1970 הקליטה את אלבום הסולו הראשון שלה, שנקרא "צילה דגן", בו בלטו מספר שירים של המשוררת לאה גולדברג. אחד מהשירים הבולטים בתקליט הוא השיר ולא היה בינינו אלא זוהר, ללחן של דני ליטני (שאף הקליט אותו מאוחר יותר). שירים נוספים באלבום למילים של גולדברג היו "נחל שלי" ו"לתמונת אמא". שיר נוסף מהאלבום המזוהה עם דגן, הוא "כוכבים בדלי" (הזכור בזכות השורה "הו נומה נומה עוללי") של עקיבא נוף, שאותו ביצעה בפסטיבל הזמר ב-1970.
באותה שנה השתתפה לצד דני מסנג ויאיר קלינגר במופע "ייאוש יושב על ספסל", ערב משירי ז'אק פרוור בתרגומה לעברית של עדה בן נחום. בהמשך הקליטו השלושה שירים תחת השם "שלישיית הצירוף המקרי", בהם "בלדה ללוח השנה" שזכה להצלחה גדולה, ו"רוזה מרציפן". בנוסף, הם גם השתתפו גם בפסטיבל שירי ילדים הראשון עם השיר "נומי ילדה".
בפסטיבל הזמר ב-1971 שרה את שירה של דליה רביקוביץ "חלומות של חושך ואור". ב-1974 השתתפה במופע "תפוח זהב", ערב משירי סשה ארגוב, בו שרה את שירו של אלכסנדר פן "וידוי" (הידוע בזכות שורת הפתיחה שלו "מעילי הפשוט ופנס על הגשר"). בהמשך הקליטה עם בעלה, השחקן עזרא דגן, שירי ילדים ("בולבול תגיד לי למה") ושירי חגים ("מעשה בלביבות"). לבני הזוג נולד בן, גיא.
דגן הרבתה לשיר שירי משוררים, השתתפה בתוכניות ערב שירי משוררים של גלי צה"ל, בהן ביצעה את "חמדה" של דליה רביקוביץ ו"ערי נעורי" של דוד פוגל. היא השתתפה בתוכניות רדיו רבות בקול ישראל, כמו "על הדרך עץ עומד", תוכנית שירי יידיש מתורגמים לעברית, תוכנית "שירי הבלקן" ועוד.
אלבומה השני של דגן, "פגישה מחודשת עם קרול קינג" יצא ב-1977 וכלל שירים מקוריים של קרול קינג שתורגמו לעברית. השירים הועלו במופע שהעלתה באותה שנה ונקרא בשם האלבום. המופע כלל ביצועים לשירים עבריים מוכרים כמו "שיר אהבה ישן" ו"היו לילות". עוד באותה שנה השתתפה דגן בתוכנית "ארץ טרופית יפה", שירים ברזילאים מתורגמים, אלבום ומופע בו השתתפו גם מתי כספי, יהודית רביץ, קורין אלאל והפרברים. בתוכנית היא שרה את השיר "עזור לי".
ב-1980 השתתפה בערב שירי משוררים מספר 3 של גלי צה"ל ושרה את "שוב אותם רחובות", שהלחין עודד לרר למילים של יוכבד בת מרים. באותה שנה היא השתתפה במופע "שירי הבלקן", בהפקת קול ישראל ובתרגומו של יורם טהרלב. השיר שבוצע על ידה היה "שיר חורף יוגוסלבי", שמאוחר יותר בוצע על ידי רביעיית האחים והאחיות.
ב-1981 ילדה דגן את בתה נועה, מבעלה השני, האדריכל יעקב קצמן. בשנת 1991 העלתה מופע ממיטב שיריה וחומר מקורי, "והשאר טיפות של גשם", בבימויה של אורנה עקאד, אך היא לא הצליחה לחזור על הצלחות העבר. היא פנתה לעסוק בציור ובאמנות פלסטית. ב-2002 יצא אוסף כפול של שיריה. היא הופיעה עם בנה השחקן והזמר גיא דגן והם החלו לעבוד על אלבום משותף.
בחודש מאי 2023 נקבע לוח הנצחה בכניסה לביתה ברחוב מיכה 18 בתל אביב, במסגרת פרויקט של עיריית תל אביב להנצחת אמנים ואנשי במה תושבי תל אביב.
מותה

דגן נפטרה ממחלת הסרטן בגיל 57. היא נקברה בבית העלמין ירקון. לאחר מותה יצא לאור האלבום "יין ודבש", אוסף של הקלטותיה האחרונות משנת 2002 עד מותה. זהו גם האלבום המשותף לה ולבנה גיא דגן, והוא כולל שירים מקוריים שלה ושל גיא (שיר מקורי אחר אותו שרה דגן היה "אִם הלילה", מפסטיבל הזמר והפזמון 1979).
דיסקוגרפיה

אלבומים:
להקת פיקוד דיזינגוף, (1969) /הוצאה מחודשת (2004)
צילה דגן, אלבום ראשון (1970)
צילה דגן, פגישה מחודשת עם קרול קינג (1977)
האוסף, עריכה והפקה - אילן בן-שחר (2002)
יין ודבש (הקלטות אחרונות 2004-2002) (2004)
אלבומים בהם השתתפה (רשימה חלקית):
ארץ טרופית יפה, עם מתי כספי, קורין אלאל, יהודית רביץ, יוריק בן דוד והפרברים (1977)
שירי הבלקן, עם מתי כספי, נורית גלרון, ששי קשת, רותי הולצמן ויונית שוהם (1980)
שירי אלכסנדר פן, אמנים שונים/אוסף משירי אלכסנדר פן, סדרת הנוסטלגיה, עריכה והפקה - נחום היימן (2001)
הערות שוליים

↑  צילה דגן באתר אישים
↑  טלילה בן-זכאי, תשואות ל"תשואות ראשונות", מעריב, 28 במאי 1970
↑  נילי ארקין, בנות להקת "פיקוד דיזנגוף", למרחב, 30 ביוני 1969
↑  אלעד בילו, עכבר העיר, "דרך הלחן הבנתי את הרגש שיש בשיר": להלחין את לאה גולדברג, באתר הארץ, 27 במאי 2011
↑  יורם קניוק, אחרי בכורה: ערב חביב, על ערב שירי ז'אק פרוור, דבר, 23 ביולי 1970
↑  יוסף פריאל, שפל בשוק התקליטים, דבר, 31 בינואר 1977
↑  יוסי חרסונסקי, הסכמים ואיכות בהפקת תקליטים, מעריב, 7 במרץ 1977
↑   אברהם בלבן, צילה דגן היתה הדבר הטוב ביותר שקרה לו בחייו, באתר הארץ, 25 בספטמבר 2018
↑  שרית ישי לוי, קוראים לזה קאמבק? שיהיה קאמבק, חדשות, 6 בדצמבר 1991
↑  שגיא בן נון, צילה דגן, 2004-1946, באתר הארץ, 19 באפריל 2004
↑  יובל לוי וד"ר חופית כהן, אלא זוהר, אלא אור: למה שכחו את צילה דגן, מהזמרות הגדולות בסבנטיז, באתר Xnet‏, 5 בנובמבר 2019
↑  פירוט על ארץ טרופית יפה כולל מילות שירים וקטעים להאזנה, באתר של מתי כספי
↑  פירוט על שירי הבלקן כולל מילות שירים וקטעים להאזנה, באתר של מתי כספי
↑  דף האוסף שירי אלכסנדר פן, באתר הליקון
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007297533005171  BnF: cb16549369n (data)  ISNI: 0000 0000 7077 8978  MusicBrainz: e38eee5a-624f-4579-9b54-86c9c4cf1ca8  VIAF: 97377917   WorldCat (עם VIAF): 97377917
צ'אטז' אוב סאבי

| --- | --- |

 מדינה:  סלובניה סלובניה
 אזור:  סאווה התחתון
 רשות מקומית:  ברז'יצה
 שטח:  5.44 קמ"ר
 גובה:  170 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ ביישוב:  342 (1 בינואר 2020)
  ‑ צפיפות:  63 נפש לקמ"ר (2017)
 קואורדינטות:  45°53′33″N 15°35′52″E﻿ / ﻿45.892608°N 15.597894°E﻿ / 45.892608; 15.597894 
 אזור זמן:  UTC+1
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת סלובניה מוגדלת) ליובליאנה מריבור צליה קרשקו נובו מסטו  פוסטוינה קראן נובה גוריצה  קופר א י ט ל י ה  אוסטריה הונ. קרואטיה הים האד. צ'אטז' אוב סאבי (למפת סלובניה רגילה) ליובליאנה מריבור צליה קרשקו נובו מסטו  פוסטוינה קראן נובה גוריצה  קופר א י ט ל י ה  אוסטריה הונ. קרואטיה הים האד. צ'אטז' אוב סאבי   he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
צ'אטז' אוב סאבי (בסלובנית: Čatež ob Savi) היא עיירת נופש בסלובניה, על גבול קרואטיה, השוכנת במרחק 87 ק"מ דרום-מזרחה מליובליאנה ו-31 ק"מ צפון-מערבה לזאגרב שבקרואטיה. העיירה שייכת לרשות המקומית ברז'יצה (Brežice).
גאוגרפיה

צ'אטז' אוב סאבי שוכנת במזרח סלובניה, בעמק הסאווה התחתון, בקרבת הקצה המערבי של רכס גוריאנצי (Gorjanci), על הגדה הימנית (הדרומית) של נהר סאווה, בשפך נחל קרקה (Krka) אל הסאווה.
הספא

במרחק 2 ק"מ ממזרח למרכז העיירה נמצא ריכוז של מעיינות חמים שסביבו הוקם, כבר במאה ה-19, אתר הנופש צ'טז'קה טופליצה (Čatežke Toplice).
תחבורה

צ'אטז' אוב סאבי נמצאת על כביש A2, המחבר את ליובליאנה עם זאגרב.
תחבורה ציבורית: שירות אוטובוסים לברז'יצה, הנמצאת על קו הרכבת ליובליאנה - זאגרב.
נמל התעופה הקרוב הוא נמל התעופה הבינלאומי של זאגרב, הנמצא במרחק כ-50 ק"מ.
צילה חיון

| --- | --- |

צילה חיון
 לידה:  1963 (בת 61 בערך) חיפה, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 פעילות בולטת:  יו"ר בית עגנון
 מקצוע:  סופרת, אשת תרבות ויזמית תרבות
 תפקיד:  מנהלת אגף חינוך ותרבות בספרייה הלאומית
 
צילה חיון (נולדה ב־1963) היא סופרת, אוצרת תוכן ויועצת אסטרטגית למוסדות תרבות. הקימה וניהלה את חברת "חותם" לפיתוח והפקת תוכן תרבות, כיהנה כיו"ר בית עגנון, והייתה שותפה משנת 2013 בחברת "מחוללי תרבות". משנת 2016 מכהנת כראש אגף החינוך והתרבות בספרייה הלאומית.
ביוגרפיה

נולדה בשכונת נווה שאנן בחיפה, שם גדלה. חיון למדה באוניברסיטה העברית בירושלים ובמכון שכטר למדעי היהדות. בשנות התשעים ניהלה את החינוך הבלתי פורמלי ברשת בתי ספר תל"י בבתי ספר בחינוך הממלכתי, עד שנת 1994. לימדה במכללת סמינר הקיבוצים לימודי תרבות ישראל בשנים 1996–2003.
בשנת 2006 ראה אור ספרה "אורייתא הביתה" בהוצאת התנועה ליהדות מתקדמת, ובו 32 סיפורים מן התורה לגיל הרך; בשנת 2016 ראה אור ספרה "מהתחלה" בהוצאת אפיק, ובו סיפור החלמתה מפציעה אנושה בפיגוע ירי.
לימדה בבית הספר לקולנוע סם שפיגל, ובבית הספר לצילום מוזיקה ומדיה חדשה מוסררה.
החל משנת 2016 מכהנת חיון כראש אגף חינוך ותרבות בספרייה הלאומית. במסגרת תחום זה מנהלת חיון מגוון אירועים, הופעות, כנסים, פסטיבלים, פעילויות חינוך וסיורים בספרייה.
מיזמי תרבות

בשנת 1994 הקימה חיון את חברת חותם – חויה תרבות מקום, שהתמחתה באוצרות תוכן והפקות בתחום החינוך והתרבות, בייעוץ אסטרטגי ובהערכת פרויקטים בתחום התרבות עבור קרנות שונות. במסגרת פעילותה בחברת חותם ניהלה ויזמה עשרות אירועי תרבות, הפקות והפעלות, ביניהם אירועי התרבות בשבוע הספר העברי ברחבי הארץ, פסטיבלים לספרות ולפילוסופיה, תוכניות לטיפוח קריאה ותרבות הספר, תערוכות ספר פופ-אפ ומפגשים עם סופרים ואמנים בבתי קפה וספריות. בשנת 2013 התמזגה חברת חותם עם חברת "מחוללי תרבות", שהוקמה על ידי חיון יחד עם פרופ' אברהם כדר – מייסד ובעלים של חברת בריינפופ.
בשנת 2000, במימונה של קרן קשת, יצרה וניהלה את אירועי התרבות בשבוע הספר העברי, שכללו אירועי תרבות בכל רחבי הארץ, ובשיתוף עם מוסדות כגון סינמטק ירושלים, תיאטרון החאן, סינמטק תל אביב, ספריות והתאחדות המול"ים בישראל. לצד אירועים אלה הקימה חיון את פרויקט ניידת הספרים "אוטוספר" – חנות ספרים ותיאטרון נייד, המיועדים לילדים, ובמיוחד לילדי הפריפריה. הניידת פעלה בשנים 2003–2007 במאות אירועים ומפגשים ביישובים במרכז ובפריפריה.
חיון יצרה וניהלה את התוכן התרבותי ביריד הספרים הבינלאומי בירושלים, במשך השנים 2005–2015.
חיון הייתה מנהלת אמנותית שותפה בפסטיבל הסופרים הבינלאומי במשכנות שאננים בשנים 2010, 2012, 2014, ו־2016.
בשנת 2005 מונתה חיון ליושבת ראש בית עגנון, והובילה את תהליך שיפוץ המבנה כבניין לשימור, שהסתיים ונפתח לציבור בשנת 2009.
פציעתה בפיגוע

בשנת 2003 נפצעה חיון אנושות בפיגוע ירי בדרכה חזרה מחופשה משפחתית בסיני. אחרי הפיגוע שהתה חיון בתרדמת במשך 23 ימים, ואושפזה במשך חודשיים.
בהשראת סיפור השיקום שלה נוצר בשנת 2012 המופע הרב־תחומי תיאטרון – מחול "צילה" בבימוי הכוריאוגרפית גלית ליס.
בשנת 2016 פרסמה חיון את הספר "מהתחלה", בהוצאת אפיק, המתאר אף הוא את חוויית שיקומה.
פרסומיה

ועל גמילות חסדים, דף למדריך (הוצאת נוע"ם - נוער מסורתי, תשמ"ט)
נוע"ם - נוער מזמר (הוצאת נוער מזרחי, ערכה וליקטה צילה חיון, תשנ"א)
אורייתא הביתה: סיפורים מהתורה והפעלות המיועדים לילדי הגיל הרך וכיתות א'-ב' (הוצאת התנועה ליהדות מתקדמת, אגף חינוך, 2006)
60 מילים: הזמנה לטיול בעברית (הוצאת האקדמיה ללשון העברית, תשס"ח, ייזום וייעוץ צילה חיון)
100 מילים: מאה של מילים בעברית תרע"ב-תשע"ב (הוצאת האקדמיה ללשון העברית, תשע"ב, ייזום וייעוץ צילה חיון)
מגלות לגאולה: הגדות מסורתיות, הגדות לא מסורתיות (הוצאת הספרייה הלאומית, 2011, עריכה צילה חיון)
מהתחלה (הוצאת עילמור, סדרת אפיק, 2016)
לשנה הבאה בני חורין: ארבעה סיפורים של ארבע הגדות (הוצאת הספרייה הלאומית, 2018, עריכה צילה חיון)
הערות שוליים

1 2  צילה חיון, באתר "עברית"
1 2 3 4 5 6  שיה מלכין, צילה, באתר News1 מחלקה ראשונה, 12 ביוני 2014
1 2 3  אמילי עמרוסי, יוצאת לאור, באתר ישראל היום, 25 בפברואר 2016
↑  צילה חיון, אורייתא הביתה: סיפורים מהתורה והפעלות המיועדים לילדי הגיל הרך וכיתות א'-ב',  במאגר הספרים הסרוקים של הספרייה הלאומית
1 2  צילה חיון בבלוג הספרנים, הספרייה הלאומית
↑  הכנס השנתי של היוזמה - מרכז לידע ולמחקר בחינוך, תקצירי קורות חיים של הדוברים (עמ' 7), באתר יוזמה מרכז לידע ולמחקר בחינוך
1 2  שירי לב-ארי, פו הדוב בבית קפה, באתר הארץ, 8 ביוני 2004
↑  עמליה אייל, פסטיבל הסופרים הבינלאומי השני במשכנות שאננים, באתר News1 מחלקה ראשונה, 18 באוקטובר 2009;
הַכינו את העטים, באתר מפיק, ‏23.01.2012;
פסטיבל הסופרים 2014: מחווה ליהודה עמיחי, באתר ynet, 12 במרץ 2014
↑  אסתי סגל, ‏על כפות המנעול, באתר גלובס, 19 בינואר 2009
↑  אפרת וייס ופליקס פריש, אם ו-3 ילדיה נפצעו בפיגוע ירי ליד ירושלים, באתר ynet, 4 באוגוסט 2003
↑  צילה, באתר גלית ליס
↑   "מהתחלה": אוטוביוגרפיה מטלטלת על כאב והישרדות, באתר הארץ, 4 באפריל 2016
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007586472005171  ISNI: 0000 0004 9742 2989  LCCN: no2016094457  VIAF: 164147118290026342198   WorldCat (עם VIAF): 164147118290026342198
קארבר 1

| --- | --- |

Carver.png
 מאפיינים כלליים
 יצרן:  קארבר אירופה
 שנות ייצור:  1999-2009
 הרכבה:  גרמניה גרמניה  הולנד הולנד
 מרכב:  1 דלת, תלת אופן
 אורך:  3,400 מ"מ
 רוחב:  1,300 מ"מ
 גובה:  1,400 מ"מ
 משקל:  640 ק"ג
 מפרט טכני
 מנוע:  אחורי, 4 צילינדרים, 16 שסתומים, 600 סמ"ק טורבו, המפיק 48 כ"ס ו-63 כ"ס
 הילוכים:  תמסורת ידנית 5 מהירויות
 מהירות מרבית:  185קמ"ש
 מעצב:  C.R. van den Brink and H.M. Kroonen
קארבר 1 (Carver One) הוא דגם של מכונית מיקרו, בעל שלושה גלגלי הטיה באמצעות טכנולוגית איזון אוטומטית, כדי לאזן את תא הנוסעים, המיועד ל-2 נוסעים הממוקמים אחד אחרי השני.
היסטוריה קארבר 1

הופץ על ידי קארבר אירופה משנת 1999–2009. ביולי 2009 חברת קארבר אירופה הכריזה על פשיטת רגל, בגלל חוסר הביקוש לדגם במחיר של כ-30,000 אירו. יוצרו כ-200 יחידות "קארבר 1" ו-24 יחידות מדגם "ון דן ברינק" (van den Brink). הקארבר 1 יוצר בהולנד ובגרמניה.
הקארבר 1 משלב היבטים של אופנוע ורכב, בעל פרופיל נמוך דומה לאופנוע. אפשר להטות את הקארבר 1 עד 45 מעלות תוף כדי סיבוב. תאוצה 0–100 קמ"ש ב-8.2 שניות.
משנת 2011 טכנולוגיית הקארבר 1 בבעלות "קארבר טכנולוגיה".
תמונות

קארבר 1
קארבר 1
קארבר 1
לוגו הקארבר 1 על החלק האחורי של הרכב
קארבר 1
קארבר 1
קארבר 1
ראו גם

תלת אופן
לקריאה נוספת

קארבר 1  (9:34 דקות), יו-טיוב
טכנולוגיית קארבר  (2:54 דקות), יו-טיוב
קארבר 1  (1:18 דקות), יו-טיוב
קווין רייגן

| --- | --- |
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 
קווין רייגן (באנגלית: Kevin Reagan) הוא מעצב גרפי וארט דיירקטור זוכה שלושה פרס גראמי, שזכה לעיטורי כבוד מטעם המכון האמריקאי לאמנות גרפית (אנ'), "פרינט" ו"אומנויות תקשורת". הוא אחראי על עטיפות לאלבומים שזכו לשבחים ביקורתיים ומסחריים של אמנים כדוגמת מדונה (Ray of Light), פו פייטרס, בק, דיקסי צ'יקס, Guns N' Roses, יורופ, מישל לין ג'ונסון, אלאניס מוריסט, פט מתיני, Svoy וסוניק יות'. בתקופות שונות, רייגן היה המנהל האמנותי של מאבריק רקורדס, MCA רקורדס וגפן רקורדס.
הוא המחבר של Alex Steinweiss, The Inventor of the Modern Album Cover (2009, טאשן).
הערות שוליים

↑  Kevin Reagan | Artist | GRAMMY.com, www.grammy.com
1 2  Taschen.com
↑  Kevin Reagan Songs, Albums, Reviews, Bio & More, AllMusic (באנגלית)
↑  Keepnews, Peter (2011-12-02). "Album Covers". The New York Times (באנגלית אמריקאית). ISSN 0362-4331. נבדק ב-2023-10-27.
קונגו סנטרל

| --- | --- |
 מדינה:  הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו
 בירת המחוז:  מאטדי 
 שפה רשמית:  צרפתית
 שטח:  53,920 קמ"ר
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ במחוז:  5,575,000 (2015)
  ‑ צפיפות:  84 נפש לקמ"ר (2010)
 קואורדינטות:  5°49′00″S 13°29′00″E﻿ / ﻿5.81666667°S 13.48333333°E﻿ / -5.81666667; 13.48333333 
 http://www.kongocentral.net/
  מפת מיקום  מפה מפורטת   מיקומו של מחוז קונגו סנטרל ברפובליקה הדמוקרטית של קונגו  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
קונגו סנטרל (בצרפתית: Kongo Central) הוא מחוז ברפובליקה הדמוקרטית של קונגו. היא המחוז היחיד במדינה עם חוף. בירת המחוז היא מאטדי. המחוז גובל במדינת אנגולה בדרום, מחוז באנדונדו וקינשאסה במזרח, ומובלעת קבינדה של אנגולה והרפובליקה של קונגו בצפון. במערב יש למחוז קו חוף קצר (היחיד של המדינה) באוקיינוס האטלנטי. אוכלוסיית המחוז מנתה 2.83 מיליון נפש ב־1998.
בעבר נקרא המחוז בא־קונגו (Bas Congo) ובא־זאיר (Bas Zaïre).
ערים אחרות במחוז: בומא, לשעבר עיר הבירה של קונגו הבלגית, מואנדה, נמל בננה, ויווי ומואדי.
קווין שורט

| --- | --- |

קווין שורט
 לידה:  פילדינג, ניו זילנד ניו זילנד
 מדינה:  ניו זילנד 
 השתייכות:   חיל האוויר המלכותי של ניו זילנד
 תקופת הפעילות:  מ-1976
 דרגה:   מרשל אוויר
 תפקידים בשירות
 ראש כוחות ההגנה
 פעולות ומבצעים
 מלחמת אפגניסטן
 עיטורים
 קצין כבוד במסדר של אוסטרליה (30 באפריל 2022)  עמית במסדר ההצטיינות של ניו זילנד (3 ביוני 2024) 
 
קווין שורט (באנגלית: Kevin Short) הוא מרשל אוויר ניו זילנדי המשמש כראש כוחות ההגנה (מקביל לרמטכ"ל) של כוחות ההגנה של ניו זילנד מאז 1 ביולי 2018.
ביוגרפיה

שורט נולד בפילדינג והתגייס לחיל האוויר המלכותי של ניו זילנד ב-1976. הוא עבר הכשרה כטייס וכנווט והוצב בטייסת ה-5 של חיל האוויר. הוא צבר למעלה מ-5,000 שעות טיסה בעיקר במטוס לוקהיד P-3 אוריון. הוא השלים את הכשרתו במכללות צבאיות בבריטניה ובארצות הברית. הוא שרת במלחמת אפגניסטן, וב-2011 מונה לסגן מפקד חיל האוויר. ב-31 במרץ 2014 הוא מונה לסגן ראש כוחות ההגנה (מקביל לרמטכ"ל). ב-1 ביולי 2018 מונה לראש כוחות ההגנה.
קופי לייק

| --- | --- |

 מידע כללי
 יצרן:  אינטל 
 השקה:  5 באוקטובר 2017 
 הקודם:  קייבי לייק 
 הבא:  Coffee Lake Refresh 
 מידע טכני
 טרנזיסטורים:  ליטורגרפיית 14 נ"מ (Tri-gate)
 זיכרון מטמון רמה 1:  64 kiB לכל ליבה
 זיכרון מטמון רמה 2:  256 kiB לכל ליבה
 זיכרון מטמון רמה 3:  עד 2 MiB לכל ליבה
 סט פקודות:  x86-64 
 הרחבות:  MMX, AES-NI, CLMUL, FMA3 SSE, SSE2, SSE3, SSSE3, SSE4, SSE4.1, SSE4.2 AVX, AVX2, TXT, TSX, SGX VT-x, VT-d
 מעבד גרפי:  GT2, GT3e
 
קופי לייק (באנגלית: Coffee Lake, תרגום: "אגם קפה")  הוא שם קוד למעבדי 14 ננומטר של אינטל, המהווים דור מתקדם יותר של קודמיו: סקיי לייק וקייבי לייק.
קופי לייק מכיל שבבי Uchips quad-core בהספק 15/28 וואט עם מעבד גרפי מובנה מסוג GT3e או GT2, ושבבי H-series בהספק 35-45 עם GT3e ועד 6 ליבות.
הגרפיקה המשולבת על שבבי קופי לייק תומכת ב DP 1.2 ל-HDMI 2.0 וקישוריות HDCP 2.2.
המעבדים מציעים עד 25% שיפור בקצב המסגרות ביחס למעבדי קייבי לייק.
המעבדים תומכים ב-DDR4-2400 MHz זיכרון (מובנה) במצב ערוץ כפול. המעבדים שוחררו לשוק ב-5 באוקטובר 2017 (מוקדם מהתאריך המקורי, עקב תחרות קשה מצד AMD שהכריזו על מעבדים בעלי 6 ליבות). קופי לייק ישמש בשילוב עם ערכת השבבים 300-Series.
הערות שוליים

↑  Mujtaba, Hassan (2016-11-19). "Intel Coffee Lake 2018 Desktop and Notebook Processors Detailed". Wccftech (באנגלית אמריקאית).
↑  Mujtaba, Hassan (ביולי 2016). "Intel Planning To Bring 14nm Coffee Lake 6 Core Chips in 2018 on Mainstream PCs – To Coexist With 10nm Cannonlake Processors". WCCFTech. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  אינטל משיקה את מעבדי ה-Coffee Lake למחשבי דסקטופ, באתר Gadgety,‏ 25 בספטמבר 2017
Intel Unveils the 8th Gen Intel Core Processor Family for Desktop, Featuring Intel’s Best Gaming Processor Ever, באתר אינטל, 24 בספטמבר 2017
↑  Martin, Jim (9 במרץ 2017). "Intel Coffee Lake latest rumours – release date and specifications" (באנגלית אמריקאית). PC Advisor. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Taylor, Paul (17 באפריל 2017). "Intel 300-series chipsets to provide USB 3.1 Gen2 and Gigabit Wi-Fi". KitGuru (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2017-06-23. {{cite web}}:  (עזרה)
ערך זה הוא קצרמרבנושא מחשבים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
צילה אשר

צילה אשר בן עטר (נולדה בשנת 1969) היא אתלטית ישראלית בעבר, אלופת ישראל בהדיפת כדור ברזל 12 שנים ברציפות (1987–1998), בזריקת דיסקוס (1987), ביידוי פטיש (1998–2000, 2002 ו-2003) ושיאנית ישראל בהדיפת כדור ברזל וביידוי פטיש.
אשר, היא האתלטית הישראלית הראשונה שהדפה את כדור הברזל מעבר ל-14 מטר. שיאה הישראלי בהדיפת כדור ברזל, החזיק מעמד במשך 10 שנים ושיאה הישראלי ביידוי פטיש החזיק מעמד במשך 5 שנים.
ביוגרפיה

אשר התאמנה בקבוצת מכבי תל אביב.
ביוגרפיה > 1989 > המכביה ה-13

בתחרויות האתלטיקה של המכביה ה-13 שנערכו ב-10 ביולי 1989 היא זכתה בשתי מדליות, כסף וארד. מדליית כסף בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 13.28 מטר, אחרי סידני דורשלג מארצות הברית (13.48 מטר) ומדליית ארד בזריקת דיסקוס אחרי סידני דורשלג (47.89 מטר) ואילנה בבל-גולדברג מישראל (41.32 מטר).
ביוגרפיה > 1993

בתחרות שנערכה באולם בשפילד שבאנגליה ב-17 בפברואר 1993 זכתה אשר במדליית זהב בהדיפת כדור ברזל בשיא ישראלי חדש של 14.42 מטר. שיא זה החזיק מעמד 10 שנים ונשבר על ידי סיוון ג'אן (15.02 מטר).
ביוגרפיה > 1999

בתחרות שנערכה בתל אביב ב-13 ביוני 1999 סיימה אשר במקום רביעי ביידוי פטיש בשיא ישראלי חדש של 46.83 מטר. שיא זה נשבר על ידי יבגניה זבולטני.
שיאים אישיים

זריקת דיסקוס: 40.20 מטר (1995)
הדיפת כדור ברזל: 14.42 מטר (1993)
יידוי פטיש: 46.83 מטר (1999)
הערות שוליים

↑  סיון ג'אן שיפרה את השיא הישראלי בכדור ברזל, באתר וואלה, 14 במאי 2003
צליבת ישו (פייטרו לורנצטי)

| --- | --- |

 מידע כללי
 צייר:  פייטרו לורנצטי
 תאריך יצירה:  1330 בקירוב
 טכניקה וחומרים:  פרסקו
 נתונים על היצירה
 מיקום:  בזיליקת פרנסיסקוס הקדוש, סיינה, איטליה
 
"צליבת ישו" הוא פרסקו המתאר את צליבת ישו וצויר על ידי פייטרו לורנצטי בבזיליקת פרנסיסקוס הקדוש בסיינה, איטליה.
תיאור

"צליבת ישו" הוא חלק ממחזור של פסקאות, שרובם אבדו, ונוצרו על ידי פייטרו ואחיו אמברוג'ו לורנצטי במנזר בסיינה. בשנת 1857 הועבר הפרסקו ממקומו והוצב באחד מקפלות המזבח בבזיליקת פרנסיסקוס הקדוש בסיינה, כשהוא מוקף במסגרת עיטורית חדשה. חלקו התחתון של הפרסקו אבד. תיאור הצליבה מאזכר את הפרסקו ממחזור הציורים של לורנצטי בבזיליקה של פרנציסקוס הקדוש מאסיזי. עם זאת, כאן, בחר לורנצטי ליצור תיאור אינטימי יותר של הצליבה, כשהוא משמיט את שני הצלבים הנוספים. ישו צלוב על גבי צלב עץ פשוט. הוא מוקף בשמונה מלאכים. מתחת לצלב, בצד ימין עומדת קבוצה של חיילים, ואילו מעברו השני מתוארת מרים, אם ישו, כשהיא מוקפת בחבורת נשים. בנוסף, לורנצטי הוסיף גם את דמותו של יוחנן בן זבדי, מחבר הבשורה על-פי יוחנן.
צדק פלילי

| --- | --- |

עטיפת ה-DVD של העונה השנייה
 סוגה:  סדרת מתח  סדרת דרמה  סדרה משפטית
 כותבים:  פיטר מופאט
 בימוי:  אוטו בת'רסט 
 שחקנים:  בן וישו  מקסין פיק
 ארץ מקור:  הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת
 שפות:  אנגלית
 מספר עונות:  2
 מספר פרקים:  10
 הפקה
 מפיק:  פייר וילקי (2008)  סטיב לייטפוט (2009)
 מפיקים בפועל:  הילרי סלמון
 חברת הפקה:  BBC Productions
 הפצה:  הולו 
 אורך פרק:  60 דקות
 שידור
 רשת שידור:  BBC One
 רשת שידור בישראל:  yes הטלוויזיה בלוויין
 פורמט (תמונה):  16:9 1080i
 פורמט (קול):  סטריאו
 תקופת שידור מקורית:  30 ביוני 2008 – 9 באוקטובר 2009
 קישורים חיצוניים
 אתר רשמי
 דף התוכנית ב-IMDb
 
צדק פלילי (באנגלית: Criminal Justice) היא סדרת דרמה בריטית בהפקה ה-BBC ששודרה לראשונה בשנת 2008. את הסדרה כתב פיטר מופאט, וכל עונה בת חמישה פרקים עוקבת אחר מסעו של אדם דרך מערכות הצדק. הסדרה שודרה בערוץ BBC One במשך חמישה לילות רצופים.
בעונה הראשונה משנת 2008 כיכב בן וישו בתפקיד בן קולטר, צעיר הנאשם ברצח אחרי ליל בילויים ושימוש בסמים. קולטר אינו זוכר כלל את מעשה הרצח. את הסדרה ביימו אוטו בטהרסט ולוק ווטסון. ב-2009 שודרה העונה השנייה של הסדרה בכיכובה של מקסין פיק בדמותה של ג'ולייט מילר, עקרת בית אומללה שדקרה את בעלה במיטתם. את העונה השנייה ביים יאן דמנג' ומארק ג'ובסט.
העונה הראשונה של הסדרה זכתה בפרס באפט"א לטלוויזיה לסדרת הדרמה הטובה ביותר והכותב הטוב ביותר, שלושה פרסי Royal Television Society ופרס אמי הבינלאומי. על בסיס העונה הראשונה נוצרה המיני-סדרה של רשת HBO "ליל האירוע" בכיכובם של ג'ון טורטורו וריז אחמד.
עונה ראשונה

העונה הראשונה כוללת חמישה פרקים ששודרו בערוץ BBC One ברצף מ-30 ביוני עד 4 ביולי 2008. בסדרה מככב בן וישו בתפקיד בן קולטר, צעיר שיוצא לבלות לילה אחד בו הוא צורך סמים ואלכוהול, ולמחרת הוא מואשם ברצח שאותו הוא אינו זוכר כלל. לצדו של וישו מככבים בסדרה פיט פוסלתווייט, קון או'ניל, לינדזי דאנקן, דייוויד וסטהד, רות נגה וביל פטרסון.
עונה ראשונה > תקציר עלילה

בן קולטר לוקח את המונית השחורה של אביו ויוצא לבלות. ברמזור נכנסת למונית אישה צעירה. על אף שהוא אומר לה שהוא אינו לוקח נוסעים, היא מתעקשת לנסעו לחוף הים. שם היא מציעה לבן לקחת אקסטזי. השניים הולכים לבית שלה, ואחרי שהם שוכבים יחד, בן מתעורר כשהוא בקומה התחתונה ליד השולחן, ורואה לצדו סכין. הוא עולה למעלה ומוצא שהבחורה מתה, כשבחזה שלה סימני דקירה. שוטרים עוצרים את בן אחרי שהוא מתנגש עם המונית שלו. בהמשך הם מגלים שהוא מתאים לתיאור שמסר אחד השכנים, שראה את בן נכנס לבית כדי לנקות את ה-DNA שלו מתוך הבית. הם גם מוצאים סכין בכיסו של בן. הוא נעצר בחשד לרצח, ואחר כך הוא מואשם ברצח בלי אפשרות לשחרור בערבות.
בן מבלה את היום הראשון שלו בבית הסוהר. הוא מבקש הגנה אחרי שהוכה על ידי מילרוי. בתמורה להגנה בן נדרש להבריח פריטים אל תוך הכלא. הוא מעסיק שוב את עורך הדין הקודם שלו. בפרק זה מופיעה לראשונה ויניטה רישי בתפקיד פרנסס קאפור.
הוא חולק את תאו עם הוץ', שנמצא בכלא במעמד של "מאזין". התמיכה והייעוץ שלו לבן מסוכלים בגלל המגבלות והקשרים שלו עצמו. בסופו של דבר הוא מקריב קורבן כדי לאפשר את שחרורו של בן, ולקבל מחילה לעצמו.
הבריסטר של בן משכנעת אותו לטעון להגנה עצמית, למרות חששותיו. הוא עולה על דוכן העדים לפני חזרתו לכלא ומעורבותו בקטטה. הפרקליטה הזוטרה, פרנסס קאפור, היא היחידה המאמינה בחפותו של בן ומנסה להביא לשחרורו. עורך הדין של בן משכנע אותו לעתור בטענה של יחסים בלתי הולמים עם הפרקליטה, ולהביא בכך להרס הקריירה של פרנסס. בן משתחרר כאשר מתגלות ראיות של צילומי טלוויזיה במעגל סגור, בהם נראה אדם שביצע רצח אחר באותו לילה באותו אזור, והוא רודף אחר הצעירה שבן מואשם ברציחתה. בן רוצה לבטל את האשמותיו נגד פרנסס, אבל עורך דינו מסביר לו שכבר מאוחר מדי, והוא צריך להמשיך לחיות את חייו.
עונה ראשונה > צוות השחקנים

| דמות | תיאור | שחקן |
| --- | --- | --- |
| בן קולטר | צעיר המואשם ברצח אחרי בילוי לילי | בן וישו |
| בארי קולטר | אביו של בן | דייוויד וסטהד |
| מרי קולטר | אמו של בן | ג'ולייט אוברי |
| הוץ' | חברו לתא של בן | פיט פוסלתווייט |
| פרדי גרהם | מנהיג כנופיה בכלא | דייוויד היירווד |
| מילרוי | אסיר | איאן פק |
| מלאני לויד | קורבן הרצח | רות נגה |
| פרנסס קאפור | פרקליטה זוטרה סנגורית של בן | ויניטה רישי |
| ראלף סטון | עורך הדין של בן | קון או'ניל |
| הארי בוקס | פקד בילוש במשטרה | ביל פטרסון |
| אליסון סלוטר | פרקליטה בכירה סנגורית של בן | לינדזי דאנקן |
את הסדרה כתב פיטר מופאט והפיק פייר וילקי. אוטו בטהרסט ביים את שלושת הפרקים הראשונים, ולוק ווטסון ביים את שני פרקי הסיום.