stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מערת האיגרות
הממצאים במערה > מסמכים > איגרות בר כוכבא

אוסף זה הכיל 14 מסמכים בעברית, בארמית וביוונית, ולוח עץ אחד.
שנים עשר מן המסמכים הם איגרות שנשלחו מבר-כוכבא למפקדי המרד בעין גדי, יהונתן בן בעיה ומסבלה בן שמעון. בר כוכבא חתם על האיגרות בשם "שמעון בן כוסיבה הנשיא על ישראל". באיגרות שולח בר כוכבא אל פקודיו הוראות בטון תקיף ותוך איומים בעונשים.
האיגרות היו צרורות בתוך נאד עור וטמונות תחת סלע. לצד האיגרות נמצאו בקבוקי בושם, חרוזים, מראה וכלי איפור, כך שייתכן שהצרור השתייך לאשתו או לאחותו של יהונתן בן בעיה.
בין הטקסטים ניתן למצוא את המסרים הבאים:
"משמעון בן כוסבה ליהושע בן גלגולה שלום. מעיד אני עלי תשמים - - -שאני נותן תכבלים ברגליכם כמו שעסיתי לבן עפלול"
"בפקודה לאנשי עין גדי: וכל איש תקועי אשר ימצא אצלכם - הבתים אשר ישתכנו בתוכם - יישרפו.
ואת יהושע בן תדמריה תשלחו אלי בהבטחה (משמר) ולא תתרשלו לפרק חרב מעליו"
"משמעון בר כוסבא לאנשי עין גדי למסבלא ליהונתן בר בעין שלום בטוב אתם יושבין אוכלין ושותין מנכסי בית ישראל ולא דואגין לאחיכם לכל דבר"
"שמעון ליהודה בר מנשה לקריית ערביה שלחתי לך תרי חמרין די תשלח עמהן (תר) גברין לות יהונתן בר בעין ולות מסבלה די יעמרן וישלחן למחניה לותך ללבין ואתרגין. ואת שלח אחרנין מלותך וימטון לך הדסין וערבין ותקן יתהן ושלח יתהן למחניה... הוא שלם" (ובתרגום לעברית, שמעון ליהודה בר מנשה לקריית ערביה שלחתי לך שני חמורים כדי שתשלח עמהם שני אנשים אצל יונתן בן בעיה ואצל מסבלה כדי שיעמיסו וישלחו למחנה אצלך לולבים ואתרוגים. ואתה שלח אחרים מאצלך ויביאו לך הדסים וערבות, והתקן אותם ושלח אותם למחנה... היה שלום).
הממצאים במערה > מסמכים > ארכיון בבתא

הארכיון הכיל 35 מסמכים משפטיים פרטיים בארמית, בנבטית וביוונית, כולם של אלמנה אמידה בשם בבתא בת שמעון, שהייתה צרתה של אחותו של יהונתן בן בעיה. הארכיון הוא מקור ראשון במעלה להבנת החיים היומיומיים, הכלכליים והמשפטיים בפרובינקיות הרומיות ערביה פטראה ויודאה בתקופה שקדמה למרד.
הממצאים במערה > מטמון כלי הברונזה

מטמון גדול של כלי ברונזה נמצא צרור בסל נצרים וקשור לחבל עמוק בתוך בור שירותים בתוך המערה. המטמון כלל מחתות לקטורת, קנקני יין וקערות הגשה. אחת הקערות הייתה מעוטרת בדמויות מהמיתולוגיה הרומית ובהן הנימפה תטיס. ידין טען כי אלו כלים שנשדדו מהרומאים.
על פי טענה שנויה במחלוקת של פרופ' פרוינד, כלים אלו היו שייכים למקדש הורדוס והוחבאו במקום בימי המרד הגדול 60 שנה לפני מרד בר כוכבא.
הממצאים במערה > שרידי אדם

בחדרון צדדי במערה נמצאו שרידיהם של 17 אנשים: שלושה גברים - שני בוגרים ונער, שמונה נשים - שבע בוגרות ונערה, ושישה ילדים שמינם לא ידוע.
גולגולותיהם נמצאו ארוזות בסלי נצרים ועצמותיהם נתגלו כרוכות בתוך מחצלות. לא נמצאו סימני טראומה על גבי העצמות, כך שנראה שמתו במהלך המצור על המערה.
כיוון שהמתים נקברו קבורה משנית מישהו חזר למערה אחרי מות יושביה לטפל בעצמותיהם, או שהשהייה במערה הייתה כה ארוכה עד שהגופות סיימו להרקיב וניתן היה לקבור מחדש את עצמותיהם.
רוב העצמות נותרו במקומן בתוך המערות, אולם אלו שהוצאו לצורך אנליזה אנתרופולוגית ואוחסנו במחסני רשות העתיקות נקברו בטקס רב רושם שאורגן על ידי הרב שלמה גורן בשנת 1981.
הממצאים במערה > ממצאים נוספים

בתוך חבילה, עטופים בסיבי דקל תמר וקשורים בחבל, נמצאו קערת זכוכית ושתי צלחות קטנות, ממורקות ושמורות היטב. הקערה הייתה יצוקה בתבנית ואילו עיטוריה נחרתו בעזרת גלגל חריתה. קערות רומיות אלו נוצרו כנראה על ידי אמן באלכסנדריה העתיקה.
גללי עזים, קליפות ביצים, שרידי תנור ועצי הסקה מעידים שהנצורים נערכו במקום, כנראה מבעוד מועד, לשהות ממושכת.
במערה נמצאו שרידי אריגים רבים שכללו פריטי לבוש, טליתות ושטיח. האריגים היו צבועים בפיגמנטים מגוונים ונארגו לפי ההלכה ללא שעטנז.
ממצא המטבעות במערה כלל מטבעות בר כוכבא - מטבעות רומיים שנטבעו מחדש על ידי אנשי בר כוכבא, ומטבע בודד מימי המרד הגדול.
כמו כן נמצאו במקום חצים ומפתחות בתים, קופסת תכשיטים מגולפת, סלים, פקעות וצרורות.
חשיבות הממצאים

המערה הניבה מגוון גדול של ממצאים חשובים ונחשבת למערה העשירה ביותר שהתגלתה במדבר יהודה. הממצאים הותירו רושם עז על אנשי התקופה.
בשילוב עם האיגרות שנחשפו במערות מורבעת, הגילויים במערת האיגרות העשירו את הידע על מרד בר כוכבא לאין ערוך. עד גילוים התבסס הידע בנושא על דיווח דל של היסטוריונים רומיים (בעיקר דיו קסיוס), על מספר מטבעות שנמצאו, ועל מקורות מספרות האגדה היהודית שהיו חסרים ושנכתבו מאות שנים אחרי כישלון המרד. לא היה ברור אם דמותו של בר כוכבא הייתה היסטורית או אגדתית, ומה היה שמו האמיתי. בעקבות הממצאים התחוורו בין השאר: שמו המקורי של בר-כוכבא (שמעון בר כוסבא), תוארו ("נשיא"), אורכו של המרד (3.5 שנים), התברר שלא כל העם נטל בו חלק (הגליליים ואנשי תקוע לא השתתפו), והתחוור סגנון הפיקוד של בר כוכבא והאופן שבו גייס משאבים למרד.
גלריה

מבט מאחד מפתחי מערת האיגרות, אל נחל חבר
פפירוס שנמצא במערה, חלק מ'ארכיון בבתא'
קנקני ברונזה שנמצאו במערת האיגרות. אוסף מוזיאון ישראל
צלחת עשויה בתבנית ומגולפת, ממערת האיגרות במדבר יהודה. תחילת המאה השנייה לספירה, מוזיאון ישראל
ראו גם

מגילות מדבר יהודה
מרד בר כוכבא
מערות מורבעת
לקריאה נוספת

יגאל ידין, הממצאים מימי בר־כוכבא במערת האיגרות, הוצאת החברה לחקירת ארץ-ישראל ועתיקותיה, 1963
יגאל ידין, החיפושים אחר בר-כוכבא: פרשת התגליות במערות מדבר יהודה ואיגרותיו של מנהיג המרד נגד רומא, הוצאת ויידנפלד וניקולסון, ספריית מעריב, ירושלים תשל"א 1971; מהדורה נוספת: 1977 (271 עמודים)
Y. Aharoni, The Caves of Nahal Hever, Atiqot 3,1961, pp. 148–162.
Richard A Freund, Secrets of the Cave of Letters: Rediscovering a Dead Sea Mystery ,Humanity Books 2004.
H. M. Cotton and A. Yardeni, DJD XXVII - Aramaic, Hebrew, and Greek Documentary Texts from Nahal Hever and Other Sites, with an Appendix Containing Alleged Qumran Texts (The Seiyâl Collection II), Oxford, 1997
N. Lewis, Y. Yadin and J.C. Greenfield (eds.). The Documents from the Bar Kokhba Period in the Cave of Letters (Judean Desert Studies 2). Jerusalem: Israel Exploration Society / Hebrew University of Jerusalem / Shrine of the Book, 1989
Y. Yadin, J.C. Greenfield, a. Yardeni & B.A. Levine, The Documents from the Bar Kokhba Period in the Cave of Letters, Hebrew, Aramaic and Nabatean-Aramaic Papyri (Judean Desert Series 3) Jerusalem: Israel Exploration Society / Institute of Archaeology, Hebrew University / Shrine of the Book, 2002
הערות שוליים

↑  נמצאו מסמכי המרד של בר כוכבא, שערים, 21 באפריל 1952
↑  שרידים ארכאולוגיים הזורעים אור על תקופת מרד בר-כוכבא, דבר, 5 בינואר 1954
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007544754805171  BnF: cb17774339m (data)  GND: 1206129581  LCCN: sh2004001938  SUDOC: 236347829  VIAF: 315150698   WorldCat (עם VIAF): 315150698 
יגאל ידין עם מחתת קטורת, מערת האיגרות, מדבר יהודה (1961-1960)
ממשלת ישראל השבע עשרה

| --- | --- |
 
 הישיבה הראשונה של הממשלה ה-17 בכנסת
 מידע כללי
 3 ביוני 1974 – 20 ביוני 1977 (3 שנים)
 תחום שיפוט:  ישראל 
 ראש ממשלה:  יצחק רבין
 הקבינט הקודם:  ממשלת ישראל השש עשרה
 הקבינט הבא:  ממשלת ישראל השמונה עשרה
 
ממשלת ישראל השבע עשרה, בראשותו של יצחק רבין, מכונה גם ממשלת רבין הראשונה, פעלה מ-3 ביוני 1974 עד 20 ביוני 1977, בתקופת כהונתה של הכנסת השמינית.
הרכב הכנסת השמינית ערב הקמת הממשלה

| סיעה | ראש הסיעה | מנדטים | מושב | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| המערך | יצחק רבין | 54 | קואליציה |  בהמשך כהונת הכנסת: פרש חבר הכנסת אריה לובה אליאב והקים סיעת יחיד, מאוחר יותר הצטרף לר"צ בהקמת יעד  פרשו חברי קידמה ופיתוח והסיעה לבדואים וכפריים (שהצטרפו למערך מיד לאחר הבחירות)  והקימו מחדש את סיעותיהם (שהתאחדו מאוחר יותר בהקמת הרשימה הערבית המאוחדת)  פרש חבר הכנסת מרדכי בן-פורת והקים סיעת יחיד  פרשו שישה חברי כנסת והקימו את סיעת מפ"ם, וחזרו לאחר מספר ימים |
| הליכוד | מנחם בגין | 39 | אופוזיציה |  בהמשך כהונת הכנסת: פרש חבר הכנסת בנימין הלוי והקים סיעת יחיד  פרשו שני חברי כנסת והקימו את המרכז החופשי  הצטרף חבר הכנסת הלל זיידל מליברלים עצמאיים |
| מפד"ל | יוסף בורג | 10 | קואליציה |  |
| חזית דתית תורתית |  | 5 | אופוזיציה | בהמשך התפצלה לאגודת ישראל ופועלי אגודת ישראל |
| ליברלים עצמאיים | משה קול | 4 | קואליציה | בהמשך פרש חבר הכנסת אחד והצטרף לליכוד |
| רק"ח | מאיר וילנר | 4 | אופוזיציה |  |
| רצ | שולמית אלוני | 3 | קואליציה |  |
| מוקד | מאיר פעיל | 1 | אופוזיציה |  |
הקמת הממשלה

עם התפטרות ראש הממשלה, גולדה מאיר, בעקבות דו"ח ועדת אגרנט, התמודד רבין על הנהגת מפלגת העבודה מול שמעון פרס. זו הייתה ההתמודדות ראשונה מבין רבות בין השניים. בהצבעה החשאית במרכז מפלגת העבודה קיבל רבין 298 קולות לעומת 254 להם זכה פרס. לאחר ניצחונו בבחירות פנימיות אלו, התמנה רבין ב-3 ביוני 1974 לראש הממשלה החמישי של מדינת ישראל.
ציוני דרך ומדיניות

בחזית המדינית נערך בתחילת כהונתו של רבין המשא ומתן עם מצרים על הסכמי הביניים שבעקבות מלחמת יום הכיפורים. במסגרת המלחמה בטרור ערך צה"ל את "מבצע אנטבה", אולי הישגה הגדול ביותר של ממשלת רבין הראשונה. זו סבלה מאי יציבות ומסכסוכים בינו לבין שר הביטחון שמעון פרס, שרבין הרגיש כי הוא חותר תחתיו. פרס החליש מאוד את יכולתו של רבין לעשות שינויים, אם כי ספק אם היה ביכולתה של ממשלת רבין לחולל שינוי משמעותי במורשת הקשה בתחום הכלכלי, המדיני, הפנימי והציבורי שהותירו הממשלות הקודמות גם ללא פעילותו של פרס.
תנועת "גוש אמונים" הגבירה בתקופה זו את פעילותה, ובגיבויו של שר הביטחון שמעון פרס, כמו גם בתמיכה של חלק מצעירי המפד"ל (כמו זבולון המר, למשל), החלה לפעול לעידוד יישובם של יהודים ביהודה ושומרון. בתקופת כהונתה של ממשלה זו נחקרו והתגלו פרשות שחיתות בצמרת המדינה, בהן היו מעורבים אישים כמו מועמדו של רבין לתפקיד נגיד בנק ישראל, אשר ידלין, ושר השיכון והבינוי אברהם עופר.
ההתרחשות הדרמטית בשנות ממשלת רבין הייתה בתחום הכלכלי, שעמד במרכז תשומת הלב לאורך כל תקופת כהונתה. האינפלציה, שהחלה לעלות כבר בתחילת שנות השבעים, גאתה אחרי מלחמת יום הכיפורים ומשבר הנפט. רבין ושר האוצר יהושע רבינוביץ לא רצו, וככל הנראה גם לא יכלו, לנקוט במדיניות של ריסון תקציבי, שמשמעותה הייתה פיטורי עובדים במגזר הממשלתי וקיצוץ בתוכניות הרווחה. הממשלה הנהיגה רפורמה מקיפה בנושא המיסים בעקבות המלצות ועדת בן שחר, ולראשונה הנהיגה תשלום מס ערך מוסף. כן הוחל בשנת 1975 לקבוע את שערי מטבעות החוץ לראשונה מדי יום, בשיטת הפיחות הזוחל.
ציוני דרך ומדיניות > סוף כהונת הממשלה

ב־14 בדצמבר 1976 נערכה בכנסת הצבעה על הצעת אי אמון, שהגיש הרב קלמן כהנא מסיעת פועלי אגודת ישראל בשל חילול השבת שנגרם, כאשר חלק משרי הממשלה לא הספיקו לחזור לביתם לפני כניסת השבת מטקס קבלת מטוסי ה־F-15 הראשונים של חיל האוויר. שניים משלושת שרי סיעת המפד"ל נמנעו בהצבעה. רבין, בהתייעצות עם שר המשפטים חיים צדוק, החליט לראות את הצבעתם זו כהתפטרות. הוא הודיע על כך בכנסת ב־20 בדצמבר, ובאותו לילה כינס ישיבת ממשלה מיוחדת בו הודיע על כוונתו להתפטר, ונסע לבית הנשיא להגיש את התפטרותו. במהרה התקבל חוק לפיזור הכנסת, והקדמת הבחירות ל־17 במאי 1977, מה שהבטיח שהממשלה תהיה עד אחרי הבחירות ממשלת מעבר בה אי אפשר להביע אי אמון. הליך זה כונה אחר כך בלעג "התרגיל המבריק".
בהתמודדות הפנימית במרכז מפלגת העבודה, שהתקיימה בפברואר גבר רבין על שר הביטחון שמעון פרס ברוב קטן, ונבחר למועמד המערך השני לראשות הממשלה. אולם, בעקבות הפרסום ב-15 במרץ 1977 על קיום חשבון בנק בחו"ל השייך לרבין ואשתו, בניגוד לחוק הפיקוח על מטבע זר, התפתח פרשת חשבון הדולרים. ב־7 באפריל 1977, בשעה 23:40, הודיע רבין על הסתלקותו ממועמדותו לראשות הממשלה.
ב־10 באפריל נבחר פרס ברוב גדול על ידי מרכז מפלגת העבודה להחליף את רבין כמועמדה לראשות הממשלה. רבין רצה לפרוש מראשות הממשלה, אולם בשל היות הממשלה ממשלת מעבר הדבר לא התאפשר. גם מינוי של ממלא מקום לא היה אפשרי לפי החוק, ולבסוף הוחלט שרבין יצא לחופשה החל מה־22 באפריל, ופרס ישמש כראש הממשלה בפועל, אם כי מבחינה חוקית רבין המשיך לשאת באחריות כראש הממשלה וקיבל עדכונים שוטפים.
סיעות הקואליציה

| סיעה | מנדטים | משרדי השרים | משרדי סגני השרים | תחילת חברות בממשלה | סיום חברות | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| המערך | 54 | משרד ראש הממשלה, משרד החוץ,  משרד האוצר, משרד הביטחון,  משרד הבריאות, משרד הסעד,  משרד הדתות, משרד המשפטים,  משרד ההסברה, משרד החינוך והתרבות,  משרד החקלאות, משרד התקשורת,  משרד המסחר והתעשייה, משרד המשטרה,  משרד הפנים, משרד העבודה,  המשרד לקליטת עלייה, משרד השיכון,  משרד התחבורה, שר בלי תיק | משרד התקשורת,  משרד החקלאות | 3 ביוני 1974 | 20 ביוני 1977 | תיקי הדתות, הסעד והפנים היו בידי המפד"ל  בעת כהונתה בממשלה |
| מפד"ל | 10 | משרד הדתות, משרד הסעד,  משרד הפנים |  | 29 באוקטובר 1974 | 22 בדצמבר 1976 | הודחה עקב אי תמיכה בממשלה בהצבעת אי אמון |
| ל"ע | 4 | משרד התיירות, שר בלי תיק |  | 3 ביוני 1974 | 20 ביוני 1977 |  |
| רצ | 3 | שרה בלי תיק |  | 3 ביוני 1974 | 6 בנובמבר 1974 |  |
| קידמה ופיתוח | 2 |  | משרד החקלאות | 8 ביוני 1976 | 8 במרץ 1977 | החל מפרישתה מהמערך, ועד להשתלבותה ברע"ם |
| רשימה ערבית לבדואים וכפריים | 1 |  |  | 8 ביוני 1976 | 8 במרץ 1977 | החל מפרישתה מהמערך, ועד להשתלבותה ברע"ם |
| רע"ם | 3 |  | משרד החקלאות | 8 במרץ 1977 | 20 ביוני 1977 | החל מיצירת הסיעה |
61 ח"כים לפני הצטרפות סיעת מפד"ל (3 ביוני 1974 - 29 באוקטובר 1974).
71 ח"כים לפני פרישת סיעת רצ (29 באוקטובר 1974 - 6 בנובמבר 1974).
68 ח"כים לפני פרישת חבר הכנסת אריה לובה אליאב (6 בנובמבר 1974 - 29 באפריל 1975).
67 ח"כים לפני הדחת סיעת מפד"ל (29 באפריל 1975 - 22 בדצמבר 1976).
57 ח"כים לאחר הדחת סיעת מפד"ל (22 בדצמבר 1976 - 20 ביוני 1977).
הרכב הממשלה > חילופי שרים

| השר היוצא | סיעה | משרד | עילת סיום התפקיד | תאריך סיום התפקיד | השר המחליף | סיעה | תאריך כניסה לתפקיד |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| חיים יוסף צדוק | המערך | משרד הדתות | מסירת התיק לשר במשרה מלאה | 29 באוקטובר 1974 | יצחק רפאל | מפד"ל | 30 באוקטובר 1974 |
| ויקטור שם-טוב | לא היה חבר הכנסת | משרד הסעד | מסירת התיק לשר במשרה מלאה | 29 באוקטובר 1974 | מיכאל חזני | מפד"ל | 30 באוקטובר 1974 |
| שלמה הלל | המערך | משרד הפנים | מסירת התיק לשר במשרה מלאה | 29 באוקטובר 1974 | יוסף בורג | מפד"ל | 29 באוקטובר 1974 |
| יצחק רבין | המערך | משרד התקשורת | מסירת התיק לשר במשרה מלאה | 20 במרץ 1975 | אהרן אוזן | המערך | 20 במרץ 1975 |
| שולמית אלוני | רצ | שרה בלי תיק | התפטרות | 20 במרץ 1975 | לא מונה מחליף |  |  |
| מיכאל חזני | מפד"ל | משרד הסעד | פטירה | 2 ביולי 1975 | יצחק רבין | המערך | 7 ביולי 1975 |
| יצחק רבין | המערך | משרד הסעד | מסירת התיק לשר במשרה מלאה | 29 ביולי 1975 | יוסף בורג | המערך | 29 ביולי 1975 |
| יוסף בורג | מפד"ל | משרד הסעד | מסירת התיק לשר נוסף מטעם הסיעה | 4 בנובמבר 1975 | זבולון המר | מפד"ל | 4 בנובמבר 1975 |
| יצחק רפאל | מפד"ל | משרד הדתות | פיטורין | 22 בדצמבר 1976 | חיים יוסף צדוק | המערך | 16 בינואר 1977 |
| זבולון המר | מפד"ל | משרד הסעד | פיטורין | 22 בדצמבר 1976 | משה ברעם | המערך | 16 בינואר 1977 |
| יוסף בורג | מפד"ל | משרד הדתות | פיטורין | 22 בדצמבר 1976 | שלמה הלל | המערך | 16 בינואר 1977 |
| אברהם עופר | המערך | משרד השיכון | פטירה | 3 בינואר 1977 | שלמה רוזן | המערך | 16 בינואר 1977 |
| ג'בר מועדי | המערך | סגן שר במשרד התקשורת | החל לכהן כסגן שר החקלאות | 24 במרץ 1975 | אליהו מויאל | המערך | 24 במרץ 1975 |
לקריאה נוספת

עמוס שיפריס, ממשלת רבין הראשונה 1977-1974, צור יגאל: פורת, 2013.
ממשלת ישראל השבע עשרה בראשותו של יצחק רבין ב-3 ביוני 1974, יום השבעתה, בבית הנשיא אפרים קציר. עומדים משמאל לימין: משה ברעם, אהרן ידלין, יהושע רבינוביץ', שלמה הלל, משה קול, גדעון האוזנר, חיים יוסף צדוק, שמעון פרס, שולמית אלוני, ויקטור שם-טוב, שלמה רוזן, חיים בר-לב, אברהם עופר, ישראל גלילי, גד יעקבי, אהרן אוזן, אהרן יריב וגרשון אבנר מזכיר הממשלה. יושבים משמאל לימין: יצחק רבין, אפרים קציר ויגאל אלון
פר-רעמסס

| --- | --- |
רגל של פסלו של רעמסס השני, מקורה באתר של פר- רעמסס, נמצא בקטע הדרך בין מקומה של העיר העתיקה טאניס למקומה של פי-רעמסס.
רגל של פסלו של רעמסס השני, מקורה באתר של פר- רעמסס, נמצא בקטע הדרך בין מקומה של העיר העתיקה טאניס למקומה של פי-רעמסס.
 מידות
 שטח:  18 קמ"ר
 היסטוריה
 תרבויות:  מצרים העתיקה
 תקופות:  הממלכה החדשה של מצרים, תקופת הביניים השלישית במצרים 
 בונה:  רעמסס השני (משוער)
 נבנה:  במאה ה-13 לפנה"ס
 ננטש:  1060 לפנה"ס לערך
 אתר ארכאולוגי
 התגלה:  שנות ה-60 של המאה ה-20
 ארכאולוגים:  מנפרד ביטאק
 מיקום
 מדינה:  מצרים 
 מיקום:  קאנטיר (אנ') בבמחוז א-שרקיה
 קואורדינטות:  30°47′58″N 31°50′03″E﻿ / ﻿30.79937°N 31.834217°E﻿ / 30.79937; 31.834217
  (למפת מצרים מוגדלת) קהיר אלכסנדריה אל-עריש אסואן אסמאעיליה לוקסור שארם א-שייח'  סואץ סיווה ישראל ירדן סודאן ערב הסעודית  ל ו ב  הים התיכון הים האדוםפר-רעמסס(למפת מצרים רגילה) קהיר אלכסנדריה אל-עריש אסואן אסמאעיליה לוקסור שארם א-שייח'  סואץ סיווה ישראל ירדן סודאן ערב הסעודית  ל ו ב  הים התיכון הים האדוםפר-רעמסס
 
מפה של מצרים התחתונה. טאניס צפונית לאווריס שעל חורבותיה ולצידה נבנתה פר-רעמסס
פר-רעמסס או פי-רעמסס (במצרית עתיקה: Per-Ra-mes(i)-su, "הבית של רעמסס") הייתה עיר בירה חדשה שנבנתה על ידי המלך רעמסס השני מהשושלת ה-19 (מלך בין השנים 1213-1279 לפנה"ס). העיר נבנתה מצפון ובצמוד לשרידי העיר החיקסוסית שנחרבה אווריס, באזור היישוב קאנטיר (אנ') של היום, כ-100 ק"מ צפונית-מזרחית לקהיר ו-80 ק"מ מערבית לאסמאעיליה. המקום שימש בתקופתו של סתי הראשון, אביו של רעמסס השני, כארמון קיץ.
ניסיונות זיהוי האתר וגילויו

עד המאה ה-20, אותר מיקומם של רוב אתרי הערים הגדולות של מצרים העתיקה, אבל מקומה של העיר פר-רעמסס, העיר שבנה רעמסס השני, נותר עלום. מקומה של העיר הפך למסתורי. הארכאולוגים והחוקרים לא הבינו איך נעלמו עקבותיה של עיר כה גדולה.
אגיפטולוגים שונים העלו הצעות היכן שכנה בעבר העיר פר-רעמסס. האגיפטולוג הגרמני היינריך ברוגש (אנ') ‏(1827–1894) הציע את האתר צאן אל-חג'ר. האגיפטולוג האנגלי אלן גרדינר בדק את פלוסיום. האגיפטלוג השווייצרי אדוארד נוויל (אנ')‏ (1824–1926) הציע את המבצרים זארו וסייל (Zaru, Sile), באזור שבו שוכנת היום העיר המצרית קנטרה. מכל התאוריות שהועלו לגבי מיקומה של פי-רעמסס, המשכנעת ביותר הייתה זאת של צאן אל-חג'ר, בגלל הממצאים שנמצאו על פני השטח שמקורם בתקופתו של רעמסס השני.
ב-1884 הגיע הארכאולוג פלינדרס פיטרי למצרים כדי להתחיל בחפירות ארכאולוגיות. החפירה הראשונה שלו הייתה באתר הארכאולוגי בצאן אל-חג'ר, באזור הדלתא של הנילוס (שזוהה שנים רבות לאחר מכן כמקומה של העיר העתיקה טאניס). הוא הגיע לאתר עם 170 פועלים. פיטרי מצא באתר שפע מונומנטים ופסלים המציינים את שמו של רעמסס השני והמאפיינים את תקופתו. הממצאים הביאו אותו למסקנה שהאתר שחפר הוא פר-רעמסס.
האתר צאן אל-חג'ר שבו חפר פיטרי, נחפר בהמשך בין השנים 1929–1940 על ידי הארכאולוג הצרפתי פייר מונטה (אנ'). מונטה, שנפטר ב-1966, האמין כל חייו כי הוא גילה את העיר פי רעמסס.
הממצאים שנמצאו באתר עם הכרטושים והחותמות של רעמסס השני הטרידו את הארכאולוגים. חלקם נמצאו עם שברים כשחלקים חוברו לא בהתאמה. בהמשך הבינו הארכאולוגים שמקורם של המונומנטים והכתובות שנמצאו אינו באתר, אלא הובאו ממקום אחר ונעשה בהם שימוש נוסף. בשלב מאוחר יותר זוהה האתר כעיר טאניס, שנבנתה בשלב מאוחר יותר במאה ה-11 לפנה"ס. אחד הרמזים למה שקרה בעת העתיקה היה הממצא של כף רגל ענקית של פסל שנמצא קילומטרים דרומית לצאן אל-חג'ר (האתר שזוהה לאחר מכן כטאניס), בעוד שחציה השני של אותה כף רגל נמצא באתר צאן אל-חג'ר.
הראשון שהעלה את התאוריה שפר-רעמסס שכנה באזור של תל א-דבע היה האגיפטולוג המצרי לביב חבשי. הוא קישר בין מקומה של פי-רעמסס עם מקומה של העיר אווריס החיקסוסית. שנים לאחר מכן התאוריה שלו אושרה. בשנות ה-60 של המאה ה-20 החליט הארכאולוג האוסטרי מנפרד ביטאק לחקור ולחפש את מקומה של פר-רעמסס. הוא הכיר בכך שהעיר שכנה על הזרוע המזרחית ביותר של הנילוס. הוא מיפה בקפידה את כל הזרועות העתיקות של דלתת הנילוס והגיע למסקנה שהזרוע הפלוסית בתקופתו של רעמסס השני הייתה המזרחית ביותר ואילו הזרוע הטאנית (שעל גדותיה שכנה העיר טאניס) לא הייתה קיימת בתקופתו. בהתאם לכך הוא החליט לחפור בצפון "תל א-דבע" ליד קאנטיר, שהיה האתר הגבוה ביותר במקומה הקדום של הזרוע הפלוסית, שבו הוא מצא שרידי כלי חרס המאפיינים את תקופתו של רעמסס השני.
האתר וחפירות ארכאולוגיות

אף על פי שעל פני השטח לא נמצאו עקבות נראים לעין של התיישבות קודמת, ממצאי החפירות אפשרו לזהות במהרה את תל א-דבע כשרידי העיר אווריס שהייתה בירת החיקסוס עד להריסתה על ידי יעחמס הראשון במאה ה-16 לפנה"ס. האתר של פר-רעמסס נמצא בקאנטיר. בחפירותיו הראה ביטאק שהעיר פר-רעמסס שימשה לאחר שננטשה, כמחצבה למבנים שנבנו בעת הקמת העיר טאניס.
האתר של פר-רעמסס שוכן כ-30 ק"מ דרומית לטאניס. תל א-דבע שוכן 2 ק"מ מדרום לקאנטיר. האזור הוא חקלאי ומאוכלס בכפרים קטנים. השטח בו שכנה פר-רעמסס הוא בבעלות פרטית, ולכן רובו לא ניתן לחפירה ורק שטחים קטנים נחפרים. ההערכה של הארכאולוגים היא שהשטח בו שכן ארמונו של רעמסס השני שוכן מתחת לבתי הכפר קאנטיר. הסטרטיגרפיה של האתר כוללת שכבות ארכאולוגיות שתחילתן בשושלת ה-18, ועד תקופת ביניים שלישית, תחילתה של השושלת ה-21.
בחפירות באתר בשכבה B2 שנמצאה ברמת שימור גבוהה, מצאו החופרים מחנה צבאי של חיל מרכבות מצרי, כולל בתי מלאכה וממצאים שהעידו על נוכחותם של זרים באתר. הממצאים תארכו את השכבה לתקופתם של סתי הראשון ורעמסס השני. קיומם של מחנות צבא לחיל מרכבות לא היווה הפתעה, כי קיומם בעיר היה ידוע מטקסטים קדומים שנמצאו. הקומפלקס כלל גם חצר אימונים רחבה וגדולה עם עמודים. בצמוד אליה נמצא בית מלאכה, שנמצאו בתוכו כ-400 ממצאים שאפשר לקשרם למרכבות. הממצאים כללו טבורי גלגל , פינים וטביעות של פרסות סוסים, אשר אשרו שמדובר באתר הקשור לסוסים ומרכבות. בנוסף, נמצאו גם מספר פגיונות, רומחים, ראשי חצים וחלקי מתכת של שריון גוף. אחד הממצאים המעניינים היו מציאת תבניות אבן ששימשו לייצור חלקי שריון שהיו נהוגים על ידי הצבא החתי ושימשו בקרב קדש. ממצאים אלה מראים שלאחר הסכם השלום החתי-מצרי ונישואי רעמסס השני עם נסיכה חתית, בתו של חתושיליש השלישי, שהו בפר-רעמסס חיילים ובעלי מלאכה חתים והיו בקשר עם המצרים.
בשכבה B2 נמצאו גם כלי חרס מיקנים מקפריסין, כלים חתים מאנטוליה וכלים מאזורים נוספים בלבנט. כלים אלה מוכיחים שנוהלו קשרים דיפלומטיים ענפים בין חצר המלכות בפר-רעמסס וממלכות שונות וכי שגרירי הממלכות גרו בפר-רעמסס.
בשכבה B3, המתוארכת לסוף השושלת ה-18 ותחילת השושלת ה-19, נמצא בית מלאכה גדול ליצור ברונזה, ששטחו כ-30,000 מ"ר ויכלו לעבוד בו בעת בעונה אחת כמה מאות אנשים. נמצאו גם שבעה מתקני היתוך באורך של 15 מטר, שנבנו מלבני בוץ בשורות מקבילות. בית מלאכה בגודל זה יכול היה לייצר מדי יום כמויות גדולות של דלתות ופסלים אשר נדרשו לבניית העיר החדשה. מצפון להם נמצאו לפחות שלושה פרטים של סוג אחר של תנור בגודל 9 על 8 מטר. ייתכן וגם הם קשורים לתעשיית הברונזה באתר.
ב-2017 הארכאולוגיים ממוזיאון Roemer- und Pelizaeus-Museum Hildesheim (אנ') מהעיר הילדסהיים בגרמניה, מצאו באתר שרידי טביעות רגלי ילדים בתוך טיח וכן קירות צבועים. הם מעריכים שהם שימשו כקישוט למבנה באתר ששימש כארמון או מקדש.
רעמסס במקורות מקראים ואחרים

בספר שמות מוזכרות שתי ערים, פיתום ורעמסס, ששימשו כערי מסכנות לפרעה. מקובל כיום על מרבית החוקרים כי העיר רעמסס המוזכרת במקרא היא "פר-רעמסס", שלא הייתה עיר מסכנות אלא עיר בירה. כשהשושלת ה-21 העבירה את הבירה לטאניס, הייתה פי-רעמסס נטושה במידה רבה והבירה הישנה הפכה למחצבה למונומנטים מוכנים, אך לא נשכחה. שמה מופיע ברשימה של ערים של מלכי השושלת ה-21. שמה מופיע גם בתקופתו של המלך שושנק הראשון המזוהה עם המלך המקראי שישק. מלך זה, ממוצא לובי, ייסד את השושלת ה-22 במצרים ומלך בין השנים 924-945 לפנה"ס.
ביאורים

↑  החלק בגלגל שאליו מתנקזים החישורים ואליו גם מתחבר הסרן
הערות שוליים

1 2  פר-רעמסס האתר היסטוריה עתיקה
1 2 3 4  Lost Treasures of the Bible: Exploration and Pictorial Travel Adventure of Biblical Archaeology ספרו של Paul Backholer, הוצאת ByFaith Media,, תאריך 26 בינואר 2018, בפרק The lost city of Pi-Ramsse
1 2 3 4  Encyclopedia of the Archaeology of Ancient Egypt, מאת Kathryn A. Bard, הוצאת Routledge, ‏2005, עמ' 647
↑  If the Egyptians Drowned in the Red Sea where are Pharaoh's Chariots?, הסופר: Benjamin Edidin Scolnic, הוצאת University Press of America, שנה 2005, עמ' 93
1 2 3  Encyclopedia of the Archaeology of Ancient Egypt מאת Kathryn A. Bard, הוצאת Routledge, ‏2005, עמ' 648
↑  New finds in Pi-Ramesses באתר Archaeology & Art
1 2 3  Per Ramessu, אתר אנציקלופדיה בריטניקה
1 2  Joyce Tyldesley ,Ramesses: Egypt's Greatest Pharaoh, הוצאת Penguin UK, תאריך 26 באפריל 2001
↑  Ramses II אנציקלופדיה בריטניקה
↑  Psusennes I – The Pharaoh in the Silver Casket באתר Historic Mysteries
↑  Pasebakhenniut I (Greek Psusennes)  באתר ucl.ac.uk
אובליסק של רעמסס השני שנמצא בטאניס. היום שוכן ליד שדה התעופה בקהיר
הקרב על הבופור

הקרב על הבופור היה קרב במלחמת לבנון הראשונה, שבו כבשו חיילי צה"ל, מסיירת גולני ומפלחה"ן גולני, את מתחם הבופור, מכוח פלסטיני של אש"ף.