stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
כתב יד (העתק)

עותק של יצירה שנכתב ביד נקרא כתב יד. במשך התקופה שקדמה להמצאת הדפוס, כתיבה ידנית הייתה הטכניקה ליצירת עותקים נוספים של יצירה כתובה לשם הפצתה. אך גם לאחר המצאת הדפוס, המשיכו להיכתב כתבי יד, אף כאלו שהועתקו מספרים מודפסים, בגלל חוסר זמינות הדפוס במקומות נידחים, עלויות גבוהות של ספרים, סיבות דתיות, רדיפות של השלטון וסיבות אחרות.
החשיבות של כתבי יד מקוריים

כאשר מנסים לחקור את הנוסח המקורי של ספר עתיק, שנכתב לפני המצאת הדפוס, יש חשיבות מרובה לכתבי היד הנמצאים לפני החוקרים. בדרך כלל, ככל שכתב יד קדום יותר, הנוסח שנמצא בו אמין יותר, וכתב ידו של המחבר (אוטוגרף) הוא האמין ביותר. לעיתים קרובות ביותר נופלות שיבושים מחמת מהירות הכתיבה, כשסופר נחפז במלאכתו הוא עלול להשמיט קטעים או שמהירות הכתיבה גורמת לפענוח שגוי של הטקסט. אבל יש גם שסופרים 'מתקנים' את הנוסח המקורי בכוונה תחילה. כגון, תיקון לפי כללי הדקדוק שנהגו בזמנם – שיכול היה להיות מאוחר במאות שנים מזמן חיבורו של הספר המקורי. לכן יש עדיפות לכתבי יד שעברו פחות העתקות.
החוקרים מנסים להבחין בין כתבי יד שגרסאותיהם טובות ובין כתבי יד משובשים ומוגהים, ולהסיק מכך על הנוסח המקורי של החיבור. כתבי יד טובים משמשים עדי נוסח.
לעיתים חלק מחיבור עתיק איננו ניתן לשחזור, משום שכתב היד של החיבור ניזוק מתנאי האקלים או על ידי מכרסמים. הרב יוסף קאפח העיר על כך בהקדמה לספר "בעלי הנפש" של הראב"ד, שאותו ערך על פי כתב יד:
כתבי יד של חיבורים יהודיים

מכיוון שרבים מן החיבורים, ובוודאי החשובים שבהם, נכתבו מאות שנים לפני המצאת הדפוס, ניתן להסתמך על כתבי יד שעברו בקהילות היהודיות כדי לשער את הנוסח המדויק של החיבור המקורי.
כתבי היד העבריים המוקדמים הם מגילות מדבר יהודה. חלקם הגדול מהמאה השנייה לפני הספירה. הם נשתמרו הודות לתנאי האקלים היבש של האזור. המאוחרים שבהם הם מתקופת מרד בר כוכבא מהמאה השנייה לספירה.
מכאן ואילך כתבי היד המצויים בידינו היום נכתבו ברובם בימי הביניים, ולפיכך גם הם מאוחרים יחסית לזמן כתיבת החיבורים.
ספר התורה נכתב עד היום בכתב יד על קלף בצורת מגילה, ללא ניקוד וטעמים. נוסח המקרא, עם ניקוד, טעמים והערות מסורה, נכתב על גבי מצחפים (קודקסים) החל במאות ה-7–8 לערך. מבין כתבי יד אלה, המפורסם ביותר הוא כתר ארם צובא, שנכתב כנראה על ידי איש המסורה המפורסם אהרון בן אשר, והרמב"ם סמך עליו את ידיו. כתבי יד חשובים נוספים של המקרא הם כתב יד לנינגרד, שהוא כתב היד השלם העתיק ביותר של התנ"ך, כתב יד קהיר של הנביאים (שיוחס, כנראה בטעות, לאביו של אהרון בן אשר), וכתב יד ששון.
כתב היד החשוב ביותר של המשנה הוא כתב יד קאופמן, ולצדו כמה כתבי יד נוספים. כתב היד השלם היחיד לתלמוד שנמצא בידינו הוא כתב יד מינכן 95, ולצדו כתבי יד חלקיים נוספים, שבחלקם קדומים ומדויקים יותר. ככלל, לא נהגו לכתוב את התלמוד כולו בכתב יד אחד, אלא רק מסכתות בודדות. לתלמוד הירושלמי יש כתב יד שלם אחד, כתב יד ליידן. כתב יד חשוב נוסף הוא כתב יד אסקוריאל, המחזיק את מסכת נזיקין כולה. כתבי יד רבים של חיבורים יהודיים נמצאו בגניזת קהיר, והם מסייעים רבות לחקר תולדות הספרות היהודית ולשון חז"ל.
כתבי יד מאוירים

מחלקה מיוחדת של כתבי יד הם כתבי היד המאוירים המכילים תמונות. אחד העתיקים מכתבי יד אלו הוא כתב יד וינה של תרגום השבעים לספר בראשית. החוקרים חלוקים בשאלה האם כתב יד זה הוא "ספר תמונות" אליו נוסף טקסט ללא הקפדה על דיוקו או שמדובר על כתב יד שנעשו בו קיצורים מסוימים בטקסט ונוספו לו איורים, אך בכל זאת נעשה בו מאמץ לשמר באופן מדויק את הטקסט המקורי.
כתב יד מאויר מפורסם הוא הגדת ראשי הציפורים.
הימצאותם של כתבי יד

בימינו אין כמעט כתבי יד מן הספרות היוונית והרומית מלפני המאה השמינית לספירה. מעט כתבי היד ששרדו מלפני המאה השמינית אינם שלמים וכוללים מספר פפירוסים שנמצאו במצרים, כתבי יד שנמצאו תחת אפר הלבה בהרקולנאום ורישום על קיר במקדש לזכר אפיקורוס. פרופסור בצלאל בר כוכבא מייחס את אי הימצאותם של כתבי יד יותר עתיקים לשינוי שעברו כתבי היד ממגילה לקודקס ומפפירוס לקלף ולכך שבעקבות המעבר לא נעשה מאמץ לשמר את כתבי היד הישנים יותר שתפסו מקום רב. בר כוכבא גם משער שיש קשר בין המעבר לקלף וקודקס לתחילת הופעתם של כתבי יד עבריים, למרות שהקלף היה נפוץ הרבה יותר אצל יהודים עוד קודם לכן.
ראו גם

כתב יד (מקור)
המכון לתצלומי כתבי יד עבריים
לקריאה נוספת

יעקב שפיגל, עמודים בתולדות הספר העברי: הגהות ומגיהים, הוצאת אוניברסיטת בר-אילן, תשנ"ו (מהדורה שנייה: תשס"ה)
יעקב שפיגל, עמודים בתולדות הספר העברי: כתיבה והעתקה, הוצאת אוניברסיטת בר-אילן, תשס"ה (ISBN 9652261777)
הערות שוליים

↑  ראו: כנען-קדר, נורית, האמנות הנוצרית בימי-הביניים, מושגי יסוד, הוצאת משרד הביטחון, תל אביב, 1990, עמ' 134; וגם
Rodley, Lyn, Byzantine Art and Architecture, An Intreduction, Cambridge University Press, Cambridge, 1994, pp. 109-110.
↑  בצלאל בר כוכבא, "חג הפורים בימי הבית השני ומגילת אסתר באסיה", סיני, תשרי-טבת תשנ"ח, עמודים פא-פג.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007548460205171  BNE: XX4659778  GND: 4126273-6  LCCN: sh85080672  NARA: 10633175  NDL: 00571802  NKC: ph116084 
קטע מכתב יד קאופמן של המשנה, מסכת אבות, פרק א משנה ו. הצורה מַתַּיִי הָאַרְבְּלִי שונתה בדפוסים לצורה נִתַּאי הָאַרְבֵּלִי
מצבות צוער
ראו גם

העיר צוער
לקריאה נוספת

אייל בן אליהו, בין גבולות - תחומי ארץ ישראל בתודעה היהודית בימי הבית השני ובתקופת המשנה והתלמוד, יד יצחק בן-צבי, ירושלים, תשע"ד-2013, 235-233.
יצחק בן-צבי, "שתי כתובות–קברים יהודיות ארמיות מסביבות צוער", ידיעות החברה העברית לחקירת ארץ–ישראל ועתיקותיה, י (ב-ג) (טבת-סיון תש"ג), עמודים: 35- 38.
חנה כותן ויונתן פרייס, "מצבת קבר דו-לשונית מצוער מאוסף מוזיאון הכט - הכתובת היוונית", מכמנים 15 (2001), עמ' 10- 12.
יוסף נווה,"מצבות צוער", תרביץ, סד (תמוז-אלול תשנ"ה), עמודים: 477-497.
יוסף נווה,"עוד על מצבות צוער", תרביץ, סח (תמוז-אלול תשנ"ט), עמודים: 581-586
יוסף נווה, "שבע מצבות חדשות מצוער", תרביץ, סט (ד) (תמוז-אלול תש"ס), עמודים 619–635.
יוסף נווה, "שתי מצבות קבר מצוער מאוסף מוזיאון הכט - הכתובות הארמיות", מכמנים, 15 (2001), עמודים 5–9
יששכר שטרן, "מצבות חדשות מצוער", תרביץ, סח (ב) (טבת-אדר תשנ"ט), עמודים 117–185.
יששכר שטרן וחגי משגב, "ארבע מצבות נוספות מצוער", תרביץ, עד (א) (תשרי-כסלו תשס"ה), עמודים 137–151.
J. Bitton, N. Dweck and S. Fine, "Yet Another Jewush Tombstone from Late Antque Zoar/Zoora: The Funerary Marker of Hannah Daughter of Levi", in: Puzzeling Out the Past, M. J. Lundberg, S. Fine and W. T. Pitard (edi.), Leiden-Boston, 2012, pp.7-12.
H. M. Cotton and J. J. Price, "A Bilingual Tombstone from Zo'ar (Arabia) (Hecht Museum, Haifa, Inv. No. H-3029, Naveh's List No. 18)", Zeitschrift für Papyrologie und Epigraphik, 134 (2001), pp. 277-283.
H. Misgav, "Two Jewish Tombstones from Zoar", Israel Museum Studies in Archaeology, 5 (2006), pp. 34-46.
Yiannis E. Meimaris and Kalliope I. Kritikakou-Nikolaropoulou, The Jewish Aramaic inscriptions from Ghor Es-Safi (Byzantine Zoora), Athens: National Hellenic Research Foundation, Research Centre for Greek and Roman Antiquity, 2016
E. M. Meyers, "A Note on an Aramaic Date Formula Found at Nabratein and Zoar", Aramaic Postbiblical Judaism and Early Christianity; Papers from the 2004 National Endowment for the Humanities Summer Seminar at Duke University, E. M. Meyers & P. V. M. Flesher (edit.), Indiana (2010), pp. 49-54.
K. D. Politis, "Chapter 2: Writing in Zoara: an overview of Greek, Aramaic and Arabic inscriptions", in: Ancient Landscapes of Zoara II: Finds from Surveys and Excavations at the Ghor as-Safi in Jordan, 1997–2018, K. D. Politis (edi.), Taylor and Francis (Routledge), Oxon and New York (2023), pp. 13-39
הערות שוליים

↑  השנה הראשונה לחורבן היא שנת 69/70 (על פי כותן ופרייס 2001, בהתבסס על התאריך הכפול שבמצבה 4, יח במספור הישן), כמו במסמכים הקדומים מתוך גניזת קהיר. המצבה הקדומה ביותר: מס' 1, 282 לחורבן. פרסום קודם: נוה תשנ"ה (ו). וייתכן והיא משנת 350. המצבה המאוחרת ביותר: מס' 59, שנת 521 לחורבן.
אלדור הזקן

בלגנדריום של טולקין, אַלְדוֹר "הזקן" (באנגלית: "‏Aldor "the Old, משמעות ברוֹהִירִית: "נסיך, זקן") היה מלך רוֹהָן השלישי.
ביוגרפיה

אַלְדוֹר נולד ברוֹהָן, כפי הנראה באֵדוֹרָס, בשנת 2544 לעידן השלישי. הוריו היו בְּרֵגוֹ ואשתו, אשר שמה לא ידוע. הוא אחיו הצעיר של בַּלְדוֹר, אשר היה אמור לרשת את המלוכה. אך בַּלְדוֹר נשבע במשתה הנערך בסוף הקמת מֶדוּסֶלְד על ידי בְּרֵגוֹ כשהיה שיכור מיין שילך לשבילי המתים, משם לא שב.
הוא ירש את כס אביו בשנת 2570 לעידן השלישי ומשל כ-75 שנה, ובימיו הרוֹהִירִים פרו ורבו. הוא הניס את בני דוּן שנותרו ממזרח לנהר האַיסֶן, או שיעבד אותם, ואפילו פשט על שטחיהם באֶנֶדְוַּית להשיב להם כגמולם. בימיו יושבו עמקי הרים כגון הֵירְגְדֵיל על ידי רוֹהִירִים.
הוא מת בשנת 2645 לעידן השלישי. במותו ירש אותו בנו הרביעי, פְרֵאָה.
השוואה לביאוולף

אומנם, ביאוולף (אנ') (מהאפוס באותו השם) אינו משתווה בזמן שלטונו (כ-50 שנה) לזמן שלטונו של אַלְדוֹר, אבל חמישים השנים שהוא בילה כמלך הן עדות לאופיו החזק ולמנהיגותו התקינה, תכונה שנראית כאילו הועברה דרך חלק מצאצאיו של בית אֵאוֹרְל.
ראו גם

מלכי רוהן – רשימה מלאה של שליטי רוֹהָן
ביאורים

1 2  לעידן השלישי
↑  משכנו של מלך רוֹהָן.
↑  בצורה זאת התחיל הסכסוך בין בני דוּן לרוֹהָן, שנמשך שנים רבות עד הקמת הממלכה המאוחדת של אַרְנוֹר וגוֹנְדוֹר.
↑  פְרֵאָה ירש את הכס משום ששלושת הקודמים היו בנות.
הערות שוליים

↑  ג'. ר. ר. טולקין, עמנואל לוטם (ע), תרגום: רות לבנית, אוריאל אופק, שר הטבעות, זמורה ביתן מוציאים לאור, 1998, עמ' 1134
1 2 3 4 5 6  ג'. ר. ר. טולקין, עמנואל לוטם (ע), תרגום: רות לבנית, אוריאל אופק, שר הטבעות, זמורה ביתן מוציאים לאור, 1998, עמ' 1030
↑  ג'. ר. ר. טולקין, עמנואל לוטם (ע), תרגום: רות לבנית, אוריאל אופק, שר הטבעות, זמורה ביתן מוציאים לאור, 1998, עמ' 763
1 2  ג'. ר.ר. טולקין, כריסטופר טולקין (ע), תרגום: עמנואל לוטם, סיפורים שלא נשלמו, לוד: זמורה ביתן מוציאים לאור, 2001, עמ' 412
↑  "Fréa". Elfenomeno (בספרדית). נבדק ב-2025-02-07.
↑  "Beowulf: The Lost King of Rohan". A Tolkienist's Perspective (באנגלית). 2016-03-20. נבדק ב-2025-02-14.
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| מלך רוֹהָן ה־2: בְּרֵגוֹ | מלך רוֹהָן ה־3  2570–2645 | מלך רוֹהָן ה־4: פְרֵאָה |
מודל קובלר-רוס

מודל קוּבּלֶר-רוֹס (Kübler-Ross), הידוע גם בתור חמשת שלבי האבל, הוא מודל שפיתחה הפסיכיאטרית אליזבת קובלר-רוס. המודל הופיע לראשונה בדפוס בספרה "על מוות וגסיסה" (1969), והוא מתאר את חמשת השלבים של התהליך שעוברים אנשים לאחר שנודע להם שהם חולים במחלה סופנית.
פרסום ספרה הביא בין השאר למודעות בציבור לטיפול העדין הנדרש עבור אנשים החולים במחלה סופנית, על מנת "להכין" אותם למוות. בהמשך הוכלל המודל עבור כל תהליך של אובדן קטסטרופלי עבור האדם עצמו (כגון גירושין, התמכרות, גילוי טרגי על עצמו או על יקיריו), או לאחר מותו של אדם קרוב לו.
למרות הפופולריות של המודל, התמיכה המדעית שלו חלשה, ויש ביקורת עליה הן במחקרים שבחנו את אוניברסליות השלבים והן במחקרים שבדקו את סדר השלבים.
שלבי המודל

הכחשה – השלב יכול להתבטא באמירות כגון "אני מרגיש בסדר", "זה לא קורה לי", "זה לא יכול להיות". בשלב זה החולה לא מאמין לידיעה על המחלה ועל הסוף המתקרב, ומשוכנע שמדובר בטעות. קובלר-רוס מתייחסת לתגובה זו כמנגנון הגנה זמני שהאדם זקוק לו עם קבלת הידיעה הקשה, בשל הקושי הרב לקבל מציאות זו. ההכחשה מאפשרת לאדם מעין פסק זמן להתארגן ולגייס כוחות, ובהדרגה לעבור למנגנוני הגנה מסתגלים יותר.
כעס – השלב יכול להתבטא באמירות כגון "למה אני? זה לא הוגן!", "איך ייתכן שזה קורה לי?". מרבית האנשים לא יכולים להתכחש לאורך זמן למוות המתקרב או למותו של אדם קרוב, ובמקום ההכחשה באים לידי ביטוי רגשות קשים של כעס, קנאה ושנאה. זהו שלב קשה להתמודדות גם עבור אנשים בסביבתו של האדם, משום שהכעס מופנה לעיתים קרובות החוצה, כלפי הסביבה, לעיתים בצורה שנראית שרירותית וחסרת הבחנה. הבנה וקבלה של הזעם מצד הסובבים עשויים לסייע לאדם להתמודדות מסתגלת יותר, בעוד תגובה הפוכה מצד הסביבה עלולה ליצור תחושות של בדידות.
מיקוח – השלב יכול להתבטא באמירות כגון "אני אעשה הכול, רק תן לי עוד כמה שנים לחיות". שלב זה מאפיין חולים סופניים, המתמודדים עם בשורת המוות הקרב ועם קבלתו של אובדן שמתרחש בהדרגה, אך נדיר בתהליך של אבל על אובדן שכבר התרחש. החולה מבטא את רצונו לדחות את הקץ בהתמקחות בניסיון למנוע את הבלתי נמנע. ההתמקחות כוללת בדרך כלל התחייבות ל"תשלום" כלשהו מצד החולה בתמורה לדחיית גזר הדין, או למילוי משאלות אחרונות.
דיכאון – השלב יכול להתבטא באמירות כגון "הכול חסר טעם עכשיו, בשביל מה לטרוח?", "הוא מת / אני הולך למות, מה הטעם בכלל לעשות משהו?". שלב זה מתאפיין בתחושת אובדן חזקה, מחשבות עגומות על העתיד, רגשות אשמה, בושה, כישלון והחמצה. קובלר-רוס טענה כי בשלב זה קשה לעודד ולהרגיע את המתאבל, וכי תחושת הדיכאון מהווה עיבוד רגשי חשוב של המצב, שתוכל להניע לבסוף לכיוון של קבלה והשלמה של המצב. היא ממליצה לתמוך במתאבל בשלב זה מתוך הקשבה והבנה.
קבלה – השלב יכול להתבטא באמירות כגון "יהיה בסדר", "אני לא יכול להילחם בזה, לפחות אתכונן לזה". השלב מופיע אם האדם הצליח לעבור את השלבים הקודמים, בתמיכת הסביבה. בשלב זה יש ויתור על המאבק נגד הגורל והפסקה של משא ומתן וחשבונות עם העבר ועם הסביבה. בשלב זה האדם מסוגל לבטא מגוון של רגשות משלבים הקודמים, להשלים עם סופיות החיים ולהיפרד מהקרובים שאיבד או שעומד לאבד. האדם עשוי בהדרגה להתכנס בתוך עצמו, מרוקן מרגשות הכאב ומלהט המאבק נגד המצב, ולפיכך הוא עשוי לחוש תשישות ולהזדקק למנוחה רבה. קבלה של המצב מאפשרת תהליך של פרידה. לטענת קובלר-רוס, רוב החולים מגיעים לשלב זה, אך ישנם מעטים הממשיכים במאבק במוות או בהכחשתו. לטענתה גם חשוב להבחין בשלב זה בין ייאוש וכניעה לבין השלמה וקבלה.
שלבי המודל > מעבר בין השלבים אצל אנשים שונים

קובלר-רוס כתבה את השלבים הללו עבור אנשים הסובלים ממחלה סופנית או אנשים שאיבדו אדם יקר, ובהמשך הוחל המודל על כל אובדן קשה, כגון פיטורים מהעבודה, גירושים, התמכרות לסמים, או מחלה כרונית.
בניגוד לפרויד, שטען כי בשלבי האבל חובה לעבור שלב מסוים בשביל להתקדם לשלב הבא, קובלר-רוס טענה שהשלבים לא חייבים להתקיים לפי הסדר, וכן לא כל השלבים מתקיימים אצל כולם. עם זאת, לטענתה לפחות שניים מהשלבים מתקיימים אצל כל אחד במצבי אסון.
בנוסף, לטענתה של קובלר-רוס, אנשים החווים את שלבי המודל לא אמורים "לכפות" את קיומו של כל התהליך, ולהכריח את עצמם לעבור את חמשת השלבים, מתוך שכנוע עצמי שכך יגיעו להשלמה עם האסון; תהליך האבל הוא אישי ואין להאיץ או להאריך אותו, יש לתת לו להתקיים בצורה טבעית עד ההגעה לשלב האחרון של הקבלה.
ביקורת

למרות הפופולריות של המודל, התמיכה המדעית של אינה חזקה. יש אף ביקורת על כך שתיאוריה זו יוצרת קשיים רגשיים אצל אנשים שכולים שמבחינים כי קיים פער בין תחושותיהם לבין "הנדרש" מהם לפי תיאוריה זו.
במחקרים שערך פרופ' ג'ורג' בוננו מאוניברסיטת קולומביה נמצא כי לא קיימים שלבים של אבל כפי שמתואר בתאוריה של קובלר-רוס. לטענתו, מה שמתאר את חוויית האבל אצל האדם הוא המונח "כושר התאוששות" (Resilience).
פרופ' שמשון רובין, מאוניברסיטת חיפה הציע מודל אחר, הקרוי המודל הדו-מסלולי של האבל. לפי מודל זה, יש להקדיש תשומת לב שווה לשני ההיבטים הבאים:
תפקודו של המתאבל בהתמודדות עם החיים ללא הדמות הקרובה – היבטים אלו כוללים סימפטומים שנובעים מקשיי פרידה מהמת, השפעת האובדן על הדימוי העצמי, היחסים בתוך המשפחה ומחוץ לה.
היחס לייצוגיו הפנימיים של הנפטר אצל המתאבל – היבטים אלו קשורים בשימור ובעיצוב של זיכרון דמותו של המת לאורך חיי המתאבל. לדוגמה, מידת ההתעסקות בדמות הנפטר, מידת האידיאליזציה של הנפטר והקונפליקטים עמו, הדימויים והזיכרונות של הנפטר, השפעת האובדן על תפיסת העצמי, אופי ההנצחה והעיסוק בעיצוב ובשימור הזיכרון.
במחקריו של רובין יש הדגמות אמפיריות, שמוכיחות את נכונות המודל התאורטי שלו ומראות כי המציאות מנוגדת למה שהיה מקובל להניח בעקבות תאוריות השלבים של האבל.[דרוש מקור] רובין מצא כי המתאבל אינו מגיע לשכחת המת ולחזרה לתפקוד רגיל כעבור תקופה קצרה, אלא שלאורך החיים יש התמודדות מתמדת עם שני הפנים שמייצגים המסלולים השונים שתיאר. מודל זה נחקר רבות [דרוש מקור]באוכלוסיית המשפחות השכולות בישראל, ונמצא שגם שנים רבות לאחר מות בנם, ההורים משמרים קשר עימו.
ראו גם

שיקום מאובדן
שכול
הפרעת אבל ממושך
לקריאה נוספת

חיים בצל המוות, תרגום תמר עמית, הוצאת מודן, 2002
Kübler-Ross, E. (1973), On Death and Dying, Routledge, ISBN 0415040159
Kübler-Ross, E. (2005), On Grief and Grieving: Finding the Meaning of Grief Through the Five Stages of Loss, Simon & Schuster Ltd, ISBN 0743263448
Scire, P. (2007), Applying Grief Stages to Organizational Change
Mark R Brent (1981), An Attributional Analysis of Kübler-Ross' Model of Dying, Harvard University.
Johannes Hendrikus Van der Poel (2000),An Evaluation of the Relevance of the Kübler-Ross Model to the Post-injury Responses of Competitive Athletes, University of the Free State
רובין ש', "אובדן ושכול: ציוני דרך בתאוריה, במחקר ובטיפול", בתוך: מלקינסון ר', רובין ש', ויצטום א', אובדן ושכול בחברה הישראלית, הוצאת משרד הביטחון – ההוצאה לאור, ירושלים 1993. עמ' 21–38.
הערות שוליים

↑  Paul K. Maciejewski, Baohui Zhang, Susan D. Block, Holly G. Prigerson, An Empirical Examination of the Stage Theory of Grief, JAMA 297, 2007-02-21, עמ' 716 doi: 10.1001/jama.297.7.716
↑  Charles A. Corr, Kenneth J. Doka, Robert Kastenbaum, Dying and its Interpreters: A Review of Selected Literature and Some Comments on the State of the Field, OMEGA - Journal of Death and Dying 39, 1999-12, עמ' 239–259 doi: 10.2190/3KGF-52BV-QTNT-UBMX
↑  Margaret Stroebe, Henk Schut, Kathrin Boerner, Cautioning Health-Care Professionals: Bereaved Persons Are Misguided Through the Stages of Grief, OMEGA - Journal of Death and Dying 74, 2017-03, עמ' 455–473 doi: 10.1177/0030222817691870
↑  Friedman, Russell and John James, The Myth of the Stages of Dying, Death and Grief, Skeptic Magazine, 2008.
סביום

| --- | --- |

 לידה:  המאה ה־19 לפנה״ס 
 פטירה:  1831 לפנה״ס? 
 מדינה:  בבל 
 
סביום (ידוע גם בשם סבום) היה מלך אמורי, המלך השלישי בשושלת הראשונה של מלכי בבל. הוא מלך בין השנים 1844–1831 לפנה"ס על פי הכרונולוגיה התיכונה, או בין השנים 1781–1767 לפנה"ס על פי הכרונולוגיה הנמוכה. בתקופתו בבל הייתה עיר-מדינה קטנה ששלטה רק על העיר בבל, שבתקופתו הייתה כנראה עיר קטנה. אחריו מלך בנו אפיל-סין. העיר התחילה לגדול בתקופת נכדו סין-מובליט והפכה לאימפריה בתקופת נינו חמורבי.
בשנה ה-7 למלכותו, ניהל מלחמה עם לרסה. בשנה ה-12 נלחם בעיר כאזאלו. בשנה ה-13 למלכותו, העמיק את מערכת תעלות ההשקיה בעיר בבל. בתקופת מלכותו בנה בבבל את מקדש אסגילה לאל מרדוך ואת מקדש אבאבר (גר') בסיפר.
פרעוני מצרים

רשימת המלכים מתקופת רעמסס השני שנמצאה באבידוס
ערך זה כולל רשימה של פרעוני מצרים העתיקה, החל מהתקופה השושלתית הקדומה, בשנת 3000 לפנה"ס לערך וכלה בקיצו של בית תלמי, כאשר הפכה מצרים לפרובינציה רומית תחת שלטונו של אוגוסטוס קיסר בשנת 31 לפנה"ס. עקב הערפל ההיסטורי ששורר בחלק מהתקופות והבעיה שזוהתה בקביעת הכרונולוגיה המצרית והכרונולוגיה של המזרח הקרוב העתיק ייתכנו כפילויות ואי דיוקים בתאריכים הנקובים כאן. בעיקרון התיארוך בטבלאות נעשה לפי הכרונולוגיה הגבוהה.
רשימה חלקית של רשימות פרעונים קדמוניות

מקורות בהם משתמשים כדי לבנות את רשימת הפרעונים כוללים:
אבן פלרמו - שבר אסטלה הכוללת רשימות מלכים מהשושלת הראשונה ועד החמישית
רשימת המלכים מטורינו - פפירוס מתקופת רעמסס השני הכולל רשימה של רוב המלכים עד תקופתו
האגיפטיקה של מנתון מהמאה השלישית לפנה"ס וכוללת רשימות מלכים
רשימת המלכים מאבידוס - רשימה "מצונזרת" הכוללת 76 מלכים ופרעונים מהשושלת הראשונה ועד השושלת ה-19 שנמצאה באבידוס.
רשימת המלכים מכרנך - כוללת 61 מלכים, אך רק 39 עדיין קריאים
אבן דרום סקארה - על מכסה הסרקופג של המלכה אנח'סנפפי הראשונה הכוללת רשימת מלכים מהשושלת השישית
לוח סקארה - רשימה הכוללת מלכים לא מלאה, מהשושלת הראשונה ועד ה-19.
הכומר ארכיבד סייס השווה בין הרשימות השונות בספרו The Ancient Empires of the East מ־1984 בנוסף לרשימות שנמצאו אצל הרודוטוס, דיודורוס סיקולוס, ארטוסתנס, ואפילו רשימה מוזרה המשויכת ל"סופרים ערביים".
התקופה הפרוטו-שושלתית

תקופה זו, בשלהי התקופה הקדם-שושלתית, היא התקופה שבה מצרים התחתונה ומצרים העליונה התחילו להתקדם לקראת שלב של איחוד פוליטי אבל עדיין לא היו מאוחדות כמו בשלבים מאוחרים יותר. תקופה זו התקיימה באלף ה-4 לפנה"ס.
התקופה הפרוטו-שושלתית > מצרים התחתונה

| תמונה | שם | תאריכי שלטון | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
|  | ...פו | ? | על פי אבן פלרמו |
|  | סקע | ? | על פי אבן פלרמו |
|  | ג'או | ? | על פי אבן פלרמו |
|  | טיו | ? | על פי אבן פלרמו |
|  | ת'ש | ? | על פי אבן פלרמו |
|  | סקיו | ? | על פי אבן פלרמו |
|  | וואנזר | בערך 3200 לפנה"ס | על פי אבן פלרמו |
|  | [...]א | ? | על פי אבן פלרמו |
|  | הדג'ו הור | תרבות סמאינה או תרבות גרזה |  |
|  | ני הור | תרבות גרזה | ידוע מכתובות בתרחן, טור, טרזן ונגדה. |
|  | ני ניץ | 3200 לפנה"ס | ידוע מכתובות בחלוואן |
|  | הט הור | 3180 לפנה"ס |  |
|  | "בז כפול" (דג'ו או נבווי) | 3150 לפנה"ס |  |
|  | וואש | 3150 לפנה"ס |  |
התקופה הפרוטו-שושלתית > מצרים העליונה

שושלת 0 - תקופת נקאדה III. סדר השליטים או מניינם המלא לא ידוע.
|  | שם | תאריכי שלטון | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
|  | א | 3150 לפנה"ס | ידוע מגרפיטי בסהרה המזרחית שנמצא ב-2004 |
| — | "דג" | תרבות סמאינה | ייתכן כי לא התקיים במציאות. |
| — | "חילזון אצבע" | תרבות סמאינה |  |
|  | "פיל" | סביבות 3240–3220 לפנה"ס | ידוע גם כ"פן אבו". כנראה שלא התקיים במציאות. |
| — | "פר" | סביבות 3250 לפנה"ס |  |
| — | "עקרב הראשון" | סביבות 3200 לפנה"ס |  |
שושלת 0 - סוף תקופת נקאדה 3. סדר השליטים או מניינם המלא לא ידוע.
| שם | תאריכי שלטון | הערות |
| --- | --- | --- |
| ירי-חור | ? | - |
| כא | ? | - |
| עקרב השני | 3150 לפנה"ס | ייתכן שהשם בוטא "סרקת". ידוע גם כ"מלך העקרב של מצרים" |
| נערמר (מנס) | 3050 לפנה"ס | כובש מצרים התחתונה ומיסד השושלת הראשונה |
התקופה הארכאית

תקופה זו כוללת את התקופה השושלתית הקדומה, בה שלטו במצרים השושלות הראשונה והשנייה:
התקופה הארכאית > השושלת הראשונה

מלכי השושלת הראשונה שלטו במצרים המאוחדת משנת 3050 לפנה"ס ועד ל־2890 לפנה"ס:
| שם | תאריכי שלטון | הערות |
| --- | --- | --- |
| חור אחע | 3050 לפנה"ס | "הורוס הלוחם". יש הרואים בו את מנס, אולם ככל הנראה היה למעשה יורשו |
| צ'ר | 57 שנים | - |
| צ'ת | - | ידוע גם כ"ואצ'י", "מלך הנחש" |
| דן | 14–20 שנים | נקרא גם "וּדימוּ" |
| אצ'יב | 26 שנים | - |
| סמרחת | 9–18 שנים | - |
| קע | 34 שנים בערך; 2916–2890 לפנה"ס | ידוע גם כ"כאע" |
| סנפרקע | בערך 2900 לפני הספירה | - |
| הורוס-בע (הורוס הציפור) | בערך 2900 לפני הספירה | - |
התקופה הארכאית > השושלת השנייה

מלכי השושלת השנייה שלטו במצרים משנת 2890 לפנה"ס ועד ל־2686 לפנה"ס:
| שם | תאריכי שלטון | הערות |
| --- | --- | --- |
| חותפ סח'מוי | החל מ־2890 לפנה"ס למשך 15 שנים | פירוש שמו, "רגיעת שני הכוחות", מרמז על התוהו ששרר בממלכה בתום תקופת השושלת הראשונה |
| רע נב | 39 שנים | ידוע גם כ"נב-רע", שמו קשור לאל השמש רע |
| ני נתר | 23 שנים | - |
| וּנג | 8 שנים | - |
| סֶנֶצ' | לא ברור אם 20, 41, 47 או 70 שנים | - |
| פרי יב סן | 17 שנים | שמו הקודם פרי-נ-מעאת, בתקופתו התפלגה החברה למאמיני האל סת ולמאמיני האל הורוס |
| חעא סח'ם | ? | - |
| נפרקארא הראשון | 25 שנים לפי מנתון |  |
| נפרקאסוקאר | 8 שנים |  |
| חודג'פה הראשון | 11 שנים לפי רשימת המלכים מטורינו |  |
| חעא סח'מוי |  ? | יש המזהים אותו עם קודמו ברשימה. פירוש שמו: "שני כוחות שווים" מרמז על איחוי הקרע בין מאמיני שני האלים שקרה בתקופת סבו והשגת שקט פוליטי. |
הממלכה הקדומה

"הממלכה הקדומה" הוא השם שניתן לרצף התרבותי הגדול הראשון מבין שלושה אשר נוצר בתחומי עמק הנילוס. בתקופה זו מלכו השושלות השלישית עד השישית. חלק מחוקרי מצרים העתיקה מכלילים בתקופה זו גם את השושלות השביעית והשמינית כהמשך מצומצם לתקופה זו אשר מרכזו היה בממפיס.
בירתה של הממלכה הראשונה הייתה ממפיס, אולם התקופה נודעה בעיקר בשל הפירמידות הרבות אשר נבנו במהלכה.
הממלכה הקדומה > השושלת השלישית

מלכי השושלת השלישית שלטו במצרים משנת 2686 לפנה"ס ועד ל־2613 לפנה"ס. בקרב החוקרים חלוקות הדעות בדבר מספר הפרעונים בשושלת זו.
| שם | תאריכי שלטון | הערות |
| --- | --- | --- |
| סאנח'ת | 2686–2668 לפנה"ס | נקרא גם נכרופס או נב-כא |
| ג'וסר | 2668–2649 לפנה"ס | בנו של חעא סח'מוי. בנה את הפירמידה הראשונה, על פי מנתון מלך 29 שנים. בחלק מהמקורות היה המלך הראשון בשושלת השלישית |
| סחמחת | 2649–2643 לפנה"ס | - |
| חעבה | 2643–2637 לפנה"ס | - |
| חוני (פרעה) | 2637–2613 לפנה"ס | קרוי גם חוּ |
הממלכה הקדומה > השושלת הרביעית

בין שליטי השושלת הרביעית אשר שלטו במצרים בין השנים 2613 ל־2498 לפנה"ס נמנים גם הבונים של שלוש הפירמידות הגדולות בגיזה:
יש הטוענים שבתקופה זו מלך פרעה הידוע בשם היווני ת'מפת'יס.[דרושה הבהרה]
| שם | תאריכי שלטון | הערות |
| --- | --- | --- |
| סנפרו | 2613–2589 לפנה"ס | ראשון בוני הפירמידות הגדולות. קיבל את זכות המלוכה מאשתו חתפ-חרס שהייתה בתו של חוני |
| ח'ופו | 2589–2566 לפנה"ס | ידוע גם בכינויו היווני חפוס |
| ג'דפרע | 2566–2558 לפנה"ס | יש הגורסים כי פרעה זה לא היה קיים |
| חעפרע | 2558–2532 לפנה"ס | ידוע גם בכינויו היווני חפרן |
| - | - | יש הטוענים שבתקופה זו מלך פרעה הידוע בשם היווני ביכריס |
| מנכאורע | 2532–2503 לפנה"ס | ידוע גם בכינויו היווני מיקרינוס. (שבר ספינקס הנושא את שמו התגלה בתל חצור) |
| שפסס כאף | 2503–2498 לפנה"ס | - |
| ת'מפתיס | - | לפי מנתון היה השליט האחרון בשושלת הרביעית אך אין ממצאים ארכאולוגיים שמאשרים זאת |
הממלכה הקדומה > השושלת החמישית

מלכי השושלת החמישית שלטו במצרים משנת 2498 לפנה"ס ועד ל־2345 לפנה"ס. בעקבות עליה בתקופה זו בכוחו של אל השמש רע מאון (הליופוליס), נכלל שמו במרבית משמות הפרעונים של השושלת:
| שם | תאריכי שלטון | הערות |
| --- | --- | --- |
| אוסר כאף | 2498–2491 לפנה"ס | - |
| סחו רע | 2487–2477 לפנה"ס | - |
| נפריר כא רע | 2477–2467 לפנה"ס | ידוע גם בכינוי קאקאי |
| שפסס כא רע | 2467–2460 לפנה"ס | ידוע גם בכינוי איסי |
| נפרף רע | 2460–2453 לפנה"ס | - |
| נ-אוסר | 2453–2422 לפנה"ס | - |
| מנכאו ח'ר | 2422–2414 לפנה"ס | - |
| צ'ד כא רע | 2414–2375 לפנה"ס | ידוע גם כאססי |
| אוּנַס | 2375–2345 לפנה"ס | נקבר בפירמידה של אונס |