stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
טרוצקיזם
ההצלחות העיקריות של הטרוצקיזם

המפלגות הטרוצקיסטיות בסרי לנקה ובבוליביה הפכו למפלגות הפועלים הגדולות ביותר בארצות אלו. בתחילת המאה ה-21 נחלשו מפלגות אלו, אך הן עדיין מהגדולות ביותר בתוך התנועות והארגונים הטרוצקיסטיים.
בתחילת המאה ה-21 החל הטרוצקיזם להתפתח גם בארצות בעלות התפתחות נמוכה בדרום אמריקה. בארצות עולם שלישי אחרות, הטרוצקיזם מזוהה יותר עם האינטליגנציה, אף על פי שישנם מקומות שבהם הוא פופולרי גם כתנועה עממית (למשל בדרום אפריקה).
בצרפת, מיליוני אנשים (10% מכלל המצביעים), הצביעו ב-2002 למפלגות המגדירות עצמן כ"טרוצקיסטיות" ובמהלך שנות ה-80 של המאה ה-20 הייתה למפלגה הטרוצקיסטית בארגנטינה אחוז דומה של מצביעים.
ראו גם

תנועת אלטרנטיבה סוציאליסטית בינלאומית, ISA (בה שותפה תנועת מאבק סוציאליסטי)
רבקה מהרשק

רבקה מהרשק
משתתפי הצגת חנוכה בגימנסיה הרצליה, 1912; רבקה מהרשק ראשונה משמאל.
תלמידי הגימנסיה הרצליה בטיול עם זרי רקפות שקטפו, 1913. רבקה מהרשק במרכז (בשמלה כהה).
רבקה מהרשק (1892 או 1896? - 25 באוגוסט 1950) היתה מראשונות המחנכות במשקי הפועלות, פעילה במועצת הפועלות וממייסדי דגניה ב. אשתו הראשונה של לוי אשכול ואמה של נועה אשכול.
הערות שוליים

1 2  יוסי גולדשטיין, אשכול: ביוגרפיה. כתר הוצאה לאור,  2003. גרסה מקוונת של הספר (לבעלי הרשאה), באתר "כותר"
↑  לפי ההספדים נפטרה בגיל 58, לפיכך שנת הלידה 1892, אך לפי שנת סיום התיכון, 1914, סביר שנולדה ב-1896. שנה זו מתאימה גם לטענת ההיסטוריון יוסי גולדשטיין שעלתה לארץ בהיותה בת 14, בשנת 1910
↑  יעל מדיני, "זכרונות עדה גולומב", באתר העמותה למורשת משה שרת
↑  שרה רז, "מאז ועד עתה", מתוך ״בגבע״ 167, תשרי תשכ״ד — אוקטובר 1963, באתר "הנצחה בקבוצת גבע"
↑  ריבה שחם, "חיים ומלואם/פרק 3" בפרויקט בן-יהודה
↑  שלמה אנגל, כפר סבא, 70 שנה לייסודה, הוצאת עיריית כפר סבא, 1973
1 2 3  רבקה מהרשק, דבר, 27 באוגוסט 1950
↑  רחל ינאית בן-צבי, על משמר הבארון, דבר, 29 באוגוסט 1966
↑  ועידת הפועלים החקלאים במרחביה, הארץ, 5 בספטמבר 1919
↑  הויכוח על הפעולה התרבותית והסוציאלית, דבר, 19 בפברואר 1932
↑  הויכוח על הפעולה התרבותית והסוציאלית - המשך, דבר, 19 בפברואר 1932
↑  תל אביב/במפלגת פועלי ארץ ישראל, דבר, 9 באוקטובר 1933
↑  המושב הי"ד של מועצת הפועלות, דבר, 22 בדצמבר 1935
↑  ממשפטי הימים האלה, אמר, 17 במרץ 1940
↑  סיור החיילות היהודיות בארץ, דבר, 22 באפריל 1942
↑  רחל אדיב, רבקה מרשק, דבר, 1 בספטמבר 1950
↑  בתל אביב/בחולון, דבר, 7 ביוני 1946
↑  רשימת המועמדות לוועידת הפועלות השישית, דבר, 10 בפברואר 1949
↑  שרה ליבוביץ דר, הוד מלכותה, חדשות, 24 בינואר 1992
↑  רבקה מהרשק, על המשמר, 27 באוגוסט 1950
אייר סופליי

| --- | --- |

 מקום הקמה:  מלבורן 
 תקופת הפעילות:  מ-1975 
 סוגה:  רוק קל 
 חברת תקליטים:  אריסטה רקורדס 
 www.airsupplymusic.com
 פרופיל ב-IMDb
 חברים
 ראסל היצ'קוק 
 
אייר סופליי (באנגלית: "Air Supply"; בעברית "אספקת אוויר") היא להקת רוק קל, שבמרכזה הצמד, זמר-יוצר וגיטריסט אנגלי גרהאם ראסל (אנ') והסולן המוביל האוסטרלי ראסל היצ'קוק (אנ'). היה לה רצף של להיטים ברחבי העולם, כולל שמונה להיטים בטופ 10 בארצות הברית, בראשית שנות ה-80. הלהקה נוסדה באוסטרליה ב-1975, והרכבה כלל נוסף על הצמד, נגני ליווי וזמרים שונים שהתחלפו לאורך השנים. איגוד תעשיית ההקלטה האוסטרלית (ARIA) כלל את אייר סופליי בהיכל התהילה שלהם ב-1 בדצמבר 2013 בכנס השנתי של פרסי "ARIA".
היסטוריה > ייסוד הלהקה והשנים הראשונות 1975–1980

ראסל היצ'קוק, גרהאם ראסל וכריסי האמונד נפגשו במאי 1975, בעת ביצוע ההפקה האוסטרלית של המחזמר של אנדרו לויד ובר וטים רייס "ישו כוכב עליון". עם האמונד והיצ'קוק, בשירה וראסל מנגן על הגיטרה, הם יצרו להקת הרמוניה ווקאלית במלבורן, בזמן שהמופע רץ. האמונד עזב את הלהקה הווקאלית, והוחלף על ידי ג'רמי פול על גיטרה הבס ושירה ב-1976. יחד, היצ'קוק, ראסל, ופול ייסדו את אייר סופליי. הסינגל הראשון, "Love and Other Bruises", יצא בנובמבר 1976 והגיע למקום 6 במצעד באוסטרליה, בינואר 1977. בהמשך הוציאו אייר סופליי את אלבום הבכורה שלהם בדצמבר, והוא הגיע למקום ה-17 במצעד באוסטרליה. סינגלים אחרים מהאלבום נכנסו למצעד אך לא הגיעו לטופ 40. לאחר מכן הם יצאו לסיבוב הופעות ארצי.
האלבום השני שלהם, "The Thing's Started", שהופק גם על ידי דוקינס, יצא ביולי 1977. האלבום הוליד את הסינגלים "Do What You Do" (יוני), "That's How the Whole Thing Started" (אוקטובר) ו"Do It Again" (פברואר 1978), אבל אלבום וסינגלים לא נכנסו לטופ 40 במצעד. בסוף 1977 הופיעה הלהקה במופע חימום בהופעות של הזמר רוד סטיוארט במהלך סבב ההופעות שלו באוסטרליה. הוא הזמין אותם להמשיך לארצות הברית ולקנדה. האלבום השלישי שלהם, '"Love & Other Bruises", שכלל הקלטות חוזרות של כמה שירים קודמים, נעשה באמצע סבב ההופעות בלוס אנג'לס ביולי-אוגוסט, ויצא מאוחר יותר באותה שנה בארצות הברית על ידי קולומביה רקורדס כאשר ג'ימי הורוביץ אחראי על ההפקה. במהלך סבב ההופעות, עזב פול את הלהקה שנשארה עם הרכב חדש של היצ'קוק, מקארה וראסל, יחד עם רקס גוה על הגיטרה, ג'ואי קארבון על הקלידים, רובין למסורייה על הגיטרה המובילה והוארד סוקימוטו על גיטרה בס. בשנת 1980 גייס פול חבר לשעבר באייר סופליי מקנטי, ובציוות של דיוויניל, בבפרונט עם כריסי אמפלט, הופיעה אייר סופליי בלונדון כחימום לשיקגו והזמר בוז סקאגס (אנ').
אף על פי שהמוזיקה שלהם זכתה להצלחה מסחרית מסוימת, טען ראסל, ב-DVD משנת 1995, שהוא והיצ'קוק היו כה עניים עד שבדקו את הגב של ספות המלון בחיפוש אחר מטבעות, כדי שיוכלו לקנות לחם כדי להכין טוסט. בתחילת 1978 כלל ההרכב את היצ'קוק, ראסל ומקארה עם ג'ורג' טרי וג'ואי מורסיה על הגיטרה, ג'ורג' ביצ'ר על הקלידים והארולד קווארט על גיטרה בס. עם זאת, עד אמצע 1978, רק היצ'קוק וראסל נשאר בהרכב, בשילוב עם ראלף קופר על תופים ובריאן המילטון על גיטרה בס ושירה ודייוויד מוזה על הגיטרה.
באפריל 1979, הלהקה הוציאה את "Life Support", אלבום קונספט שהוקלט באולפני טרפלגר בסידני. באלבום הייתה גרסה של חמש דקות וחצי של השיר "Lost in Love", שנכתבה על ידי גרהאם ראסל בתוך 15 דקות; הוא יצא כסינגל, והגיע למקום 13 באוסטרליה ולמקום 13 בניו זילנד. הרצועה תפסה את תשומת הלב של הבוס של Arista Records קלייב דייוויס, אשר עשה רמיקס לשיר והוציא אותו כסינגל בארצות הברית בתחילת השנה הבאה.
גרסה מוקלטת מחדש ורמקיס של "Lost in Love" יצאה במסגרת בינלאומית כסינגל בינואר 1980 על ידי Arista Records. האלבום המשויך, "Lost in Love", יצא במרץ והכיל שלושה סינגלים בטופ 5 בארצות הברית, כולל הרצועה החמישית אשר נבחרה למקום ה-3 במצעד בילבורד הוט 100. שאר הסינגלים בטופ 5 היו "Every Woman in the World" במקום חמישי, "All Out of Love" במקום שני. שני הסינגלים היו בטופ 10 להיטים באוסטרליה, ואילו "All Out of Love" הגיע למקום ה-17 בהולנד ולמקום ה-11 במצעד הסינגלים הבריטי. האלבום שמר על אותו הרכב כמו הקודם, עם היצ'קוק, ראסל, קופר, מוזה, בארקר ואסלר-סמית. האלבום נמכר בשלושה מיליון עותקים בארצות הברית והגיע למקום 22 בבילבורד 200.
היסטוריה > 1981–1990

בשנת 1981 הוציאה הלהקה את האלבום "The One That You Love", שהופק על ידי ראסל, דוד פוסטר והארי מאסלין עם שיר בשם הכותרת, שיצא כסינגל והגיע למקום הראשון בבילבורד 100 Hot. מהאלבום היו שני סינגלים נוספים שהגיעו לטופ 5 הראשון, "Here I Am (Just When I Thought I Was Over You)", והשני, "Sweet Dreams". סינגל רביעי, "I'll Never Get Enough of You" יצא ביפן והגיע לטופ 10. בהקלטה לאלבום זה, עזב בארקר והוחלף על ידי דוד גרין. כמו כן, הגיטריסט לשעבר של אייר סופליי, רקס גוה, חזר לאלבום, וכתב את "I Want to Give It All" בשותפות עם ראסל.
האלבום הבא שלהם, "Now and Forever", יצא ב-1982 עם אותו הרכב של שבעה אנשים (היצ'קוק, ראסל, מוזה, גו, אסלר-סמית, גרין וקופר), המשיך את הפופולריות של הלהקה עם להיט טופ 5 "Even the Nights Are Better", ושני סינגלים בטופ 40, "Young Love" ו-"Two Less Lonely People in the World".
בשנת 1983 הם הוציאו את האלבום "Greatest Hits" (הלהיטים הגדול ביותר שלהם, עם סינגל חדש, "Making Love Out of Nothing at All", שנכתב על ידי ג'ים שטיינמן. השיר נהפך לאחד להיטים הגדולים ביותר שלהם אי פעם, ושהה שלושה שבועות במקום השני. האלבום מכר בסופו של דבר 7 מיליון עותקים.
באותה שנה, אייר ספליי גם פרסמה את הווידאו הראשון "Air Supply Live in Hawaii". בשנת 1984, השיר שלהם "I Can Wait Forever" היה משולב בסצנה של הסרט שובר קופות "מכסחי השדים" (Ghostbusters), ונכלל בפסקול האלבום.
עד אמצע שנות ה-80, גו, מוזה וגרין עזבו את ההרכב, והאלבום של הלהקה "אייר סופליי 1985" הציג את דון קרומוול וחבר באביס לשעבר, וואלי סטוקר, שמילאו את תפקידי הבס והגיטרה, בהתאמה. האלבום הזה כלל להיטי טופ 20 "Just as I Am" כמו גם גרסת כיסוי של השיר של ג'ניפר ראש (אנ') ‏ "The Power of Love". לאחר מכן היו ללהקה כמה להיטים מינוריים ("Lonely Is the Night" ו-"One More Chance") מתוך האלבום "Hearts in Motion" שיצא בשנת 1986.
היסטוריה > 1991 ואילך

משנת 1991 הוציאה הלהקה שבעה אלבומי אולפן נוספים ויצאה לארבעה סיבובי הופעות.
הלהקה הופיעה שש פעמים בישראל, בשנים 2008, 2011, 2014, 2016, 2019 ו-2022.
סיבובי הופעות

The Power of Love World Tour 1985
The Earth is...World Tour 1991
Always World Tour 1995
From The Heart Tour 2008
40th Anniversary Tour 2016
דיסקוגרפיה

אלבומי אולפן:
Air Supply ‏ (1976)
The Whole Thing's Started ‏ (1977)
Love & Other Bruises ‏ (1977)
Life Support ‏ (1979)
Lost in Love ‏ (1980)
The One That You Love ‏ (1981)
Now and Forever ‏ (1982)
Air Supply ‏ (1985)
Hearts in Motion ‏ (1986)
The Christmas Album ‏ (1987)
The Earth Is... ‏ (1991)
The Vanishing Race ‏ (1993)
News from Nowhere ‏ (1995)
The Book of Love ‏ (1997)
Yours Truly ‏ (2001)
Across the Concrete Sky ‏ (2003)
Mumbo Jumbo ‏ (2010)
הערות שוליים

↑  ההופעה (אמפיפארק רעננה, יולי 2008) באתר yosmusic.com/
↑  עמית סלונים, ‏להקה מתוקה שרה על מועקה, זה מה שנשאר, באתר ‏מאקו‏, 9 בספטמבר 2011
↑  אסף נבו, ‏אוויר מקומי: אייר סופליי בהופעה קיטשית וכמעט ישראלית, באתר ‏מאקו‏, 13 בדצמבר 2014
↑  עמי פרידמן, צפו: Air Supply ריגשו את תל אביב, באתר ynet, 25 בנובמבר 2016
↑  צפו: אייר סופליי ריגשה את קיסריה, באתר ynet, 16 במאי 2019
↑  דודי פטימר, ‏“מתכננים לחגוג 50 שנה ביחד על הבמה": להקת אייר סופליי בראיון מיוחד, באתר מעריב אונליין, 19 במאי 2022
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BIBSYS: 8038640  BnF: cb13901529g (data)  GND: 5558607-7  ICCU: MILV357023  ISNI: 0000 0001 2324 1390  LCCN: n91122411  MusicBrainz: df9a1914-7fad-4900-bdd4-d7811712a2a8  NKC: xx0021323  NLA: 35609882  VIAF: 138308966   WorldCat (עם VIAF): 138308966
מקום שמור

| --- | --- |
קובץ:The Safekeep novel.jpg
 מידע כללי
 שפת המקור:  English
 סוגה:  רומן 
 הוצאה
 תאריך הוצאה:  2024 
 
מקום שמור (באנגלית: The Safekeep) הוא רומן הביכורים  של הסופרת ההולנדית יעל ואן דר וודן משנת 2024. הרומן, המתרחש בהולנד בשנת 1961, מספר את סיפורה של איזבל (איזה), בחורה מתבודדת אשר חיה בגפה בבית המשפחה הכפרי במחוז אורייסל ומטפלת בו בקפידה. אורחת בלתי צפוייה מגיעה, לאחר שאחיה הגדול של איזבל, לואי, מבקש ממנה לארח את חברתו אווה למשך כמה שבועות, עד שיחזור מנסיעת עבודה. איזבל נרתעת בתחילה מאווה, ומרגישה כי היא חודרת למרחב האישי שלה. ואולם, לאורך שהותן המשותפת, הולך ונרקם ביניהן קשר רומנטי עדין. תוך כך, מתפנחים סודות הקשורים לבית הכפרי, ולבעלות עליו ועל החפצים שבו, בעבר, בהווה ובעתיד.
הרומן היה מועמד לפרס בוקר לשנת 2024.
עלילה

איזבל (איזה) מתגוררת בבית משפחתה בהולנד בשנת 1961, במחוז אורייסל. היא גרה לבדה, אך נעזרת במשרתת נילקה בביצוע מטלות הבית ותחזוקתו. הבית נרכש בעבר על ידי דודה קארל, במהלך מלחמת העולם השנייה, עבור איזבל ומשפחתה - אמה ושני אחיה הנדריק ולואי, אשר התגוררו באמסטרדם המופצצת, ונמלטו לבית הכפרי. במרוצת השנים עזבו אחיה בזה אחר זה את הבית. הנדריק עבר לגור בהאג עם בן זוגו סבסטיאן, ואילו לואי התגורר עם בנות זוג מזדמנות. לאחר מות אמה נותרת איזבל לבדה בבית הגדול. היא מטפלת בבית בקפדנות ומתעמרת במשרתות המתחלפות, בעודה מאשימה אותן בגניבה והעלמה של פריטי רכוש.
שלושת האחים נפגשים בפאב באמסטרדם, אז פוגשת איזבל לראשונה את חברתו החדשה של לואי, אווה. איזבל מפגינה כלפיה חשדנות ועוינות, למרות השתדלותה של אווה. מאוחר יותר, לואי מבקש מאיזבל לארח את אווה לתקופה בת מספר חודשים לרגל נסיעתו בענייני עבודה. אנו למדים גם כי הדוד קארל ציווה בעבר את הבית ללואי, כך שיעבור לרשותו לאחר שיתחתן ויקים משפחה, ולפיכך איזבל היא רק אפוטרופסית ומטפלת של הבית. לפיכך היא נעתרת לבקשתו של לואי באי רצון.
איזבל מוטרדת מאווה אשר מסתובבת בחופשיות בבית, מזיזה חפצים, נוגעת בדברים ושואלת שאלות חקרניות על החיים הקודמים של המשפחה בבית. איזבל מרגישה שאווה מחללת את המרחב הפרטי שלה. לואי משכן את אווה בחדרה הישן של אמה של איזבל, ואילו אווה מציבה תמונה של אמה שלה במסגרת התמונה.
יום אחד מגיעים הנדריק והחבר שלו לביקור. רגע ספונטני של אושר מתרחש כאשר שני הגברים ואווה מתחילים לרקוד. אווה מזמינה את איזבל להצטרף, וכל הארבעה רוקדים בצוותא. איזבל מתחילה לפתח רגשות רומנטיים כלפי אווה, ומערכת יחסים חשאית מתחילה להירקם בין שתיהן.
מאוחר יותר מתברר כי משפחתה של איזבל השיגה את הבית במהלך המלחמה לאחר שבעלי הבית היהודים נלקחו משם למחנות ריכוז.
הערות שוליים

↑  "The Safekeep Written by Yael van der Wouden". thebookerprizes.com.
ממבה ירוקה מזרחית

| ממבה ירוקה מזרחית |
| --- | --- |
 ממבה ירוקה
מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: זוחלים
סדרה:: קשקשאים
תת־סדרה:: נחשים
משפחה:: פתניים
סוג:: ממבה
מין:: ממבה ירוקה מזרחית
שם מדעי
 Dendroaspis angusticeps ‏סמית, 1849
תחום תפוצה


ממבה ירוקה מזרחית או ממבה נפוצה (שם מדעי: Dendroaspis angusticeps) הוא מין של נחש ארסי מהסוג ממבה השייך למשפחת הפתניים.
תיאור

ממבה ירוקה מזרחית היא נחש שכולו ירוק עם גחון בצבע ירקרק-צהוב בהיר יותר. זוהי הממבה הקטנה ביותר מבין מיני הממבה, בעלת אורך ממוצע של 1.4 מטר. הגודל המקסימלי למין זה הוא 2.4 מטרים, אך גודל זה אינו נפוץ. הזכרים בכלליות מעט גדולים מן הנקבות. יש לממבה 2 שיני ארס גדולות בקדמת הפה ושיניים מוצקות בשתי הלסתות. הממבה בעלת קשקשים חלקים, דקה ואלגנטית, בעלת ראש ייחודי ארוך ומלבני ובעלת זנב דק.
תחום מחייה

אזור מחייתו הוא הצד המזרחי של דרום יבשת אפריקה. תפוצתו משתרעת לאורך החוף ממזרח דרום אפריקה, דרך מוזמביק וטנזניה עד דרום מזרח קניה, ובתוך היבשת עד מלאווי ומזרח זימבאבווה.
ממבות ירוקות מזרחיות הן שוכנות עצים וניתן למצוא אותן כמעט תמיד על עץ. לעיתים נדירות ניתן למצוא אותן על הקרקע אלא אם כן זה למטרת ציד או התחממות בשמש. לא ניתן למצוא את הממבה בשטח פתוח לרוב. הממבה הירוקה חיה באזורי שיחים סבוכים, יערות גשם גדולים, שיחים קרובים לחוף וסוואנות. עצי במבוק ומטעי מנגו הם מהמקומות האהובים עליהן.
התנהגות

הממבה הירוקה המזרחית חיה על עצים ולעיתים רחוקות יורדת אל האדמה על מנת לצוד טרף או להתחמם. צבעה עוזר לה להסתוות בין הענפים. בניגוד לממבה השחורה הממבה הירוקה ביישנית ואינה תוקפנית. היא תעדיף להימנע מעימות עם בני אדם או טורפים אחרים, ותסתמך על ההסוואה שלה או שתסתלק כאשר תחוש בסכנה. היא לא תמיד מכישה, אך כאשר היא מוטרדת הלוך וחזור ובייחוד אם אין לה נתיב מילוט פנוי, היא עלולה להפוך לתוקפנית מאוד ולהכיש מספר פעמים במהירות. הממבה היא נחש מהיר, ומסוגלת לנוע במהירות של 7 קמ"ש.
הממבה הירוקה מאוד ארסית ונחשבת לאחד הנחשים הארסיים בעולם. הכשתה קטלנית לבני אדם, אך מקרי הכשה של הממבה הירוקה נדירים, שכן רק התגרות ממושכת תגרום לה להכיש.
הממבה הירוקה המזרחית ניזונה מציפורים, ביצי ציפורים, לטאות, נחשים, מכרסמים ויונקים קטנים אחרים.
התרבות

בתקופת ההזדווגות נוהגים זכרי ממבה ירוקה לערוך קרבות ביניהם בדומה לנחשי קוברה מלכותית, שבהם הם נצמדים והופכים זה את זה במטרה להטיל את היריב אל הקרקע. לרוב הקרבות לא כוללים הכשות. נקבת הממבה הירוקה מטילה 6–17 ביצים בקיץ. הביצים מונחות לרוב בתוך עצים חלולים ליד צמחייה רקובה. אורך הנחשים הבוקעים מהביצים הוא 35 עד 45 ס"מ, והם ארסיים מרגע הבקיעה.
ארס

ארס הממבה הירוקה הוא קטלני לבני אדם ומכיל רעל עצבים. הארס דומה לארס של ממבה שחורה אך רעילותו קטנה פי 10, והוא מוזרק בכמות קטנה יותר בגלל גודלה הקטן יותר של הממבה הירוקה. למרות זאת הכשה של ממבה ירוקה קטלנית ואדם מוכש ימות תוך זמן קצר אם לא יקבל טיפול רפואי מיידי.
גלריה

ממבה ירוקה בפארק הזוחלים בווילמינגטון, קרוליינה הצפונית
ממבה ירוקה מזרחית מטפסת על ענף
ממבה ירוקה בגן הזואולוגי של מינכן
ראו גם

ממבה ירוקה מערבית
ממבה שחורה
יוסף צבי דושינסקי

| --- | --- |
מהרי"ץ דושינסקיא
מהרי"ץ דושינסקיא
 לידה:  28 ביולי 1867 כ"ה בתמוז ה'תרכ"ז האימפריה האוסטרו-הונגרית פקש, אוסטרו-הונגריה
 פטירה:  17 באוקטובר 1948 (בגיל 81) י"ד בתשרי ה'תש"ט ישראל ירושלים, ישראל
 מדינה:  הונגריה, ישראל 
 מקום פעילות:  ארץ ישראל
 תקופת הפעילות:  ? – 17 באוקטובר 1948 
 השתייכות:  העדה החרדית 
 תחומי עיסוק:  גאון אב בית דין
 חיבוריו:  שו"ת מהרי"ץ
 
 תפקידים נוספים:  פוסק, ראש ישיבה
 
עם רבי אהרן ראטה
מכתב תמיכה בישיבה, בחתימת הרב דושינסקי, 1937
הרב יוסף צבי דושינסקי (בכתיב מיושן: דושינסקיא, מכונה: מהרי"צ דושינסקי, כ"ה בתמוז ה'תרכ"ז, 28 ביולי 1867 – י"ד בתשרי ה'תש"ט, 17 באוקטובר 1948) היה רבן של הערים גלנטה וחוסט בהונגריה, וגאב"ד 'העדה החרדית' בירושלים, פוסק וראש ישיבה.
ביוגרפיה > בהונגריה

נולד בעיירה פאקש שבהונגריה לרב ישראל דושינסקי. היה תלמידו של רבי שמחה בונם סופר, רבה של פרשבורג, ושל רבי משה פולק, רבה של בוניהד. על נעוריו מסופר כי כאשר נסע לישיבת פרשבורג עם ידיד נעוריו הרב מרדכי אליעזר אהרנגרובר, ליוו אותם טובי העיר פאקש.[דרוש מקור]
נשא את בתו של רבי מרדכי יהודה לייב וינקלר, רבה של מאד. היה נוהג מדי פעם לנסוע להסתופף בצילו של רבי יחזקאל משינאווא. בשנת ה'תרנ"ה 1895 נתקבל לכהן כרבה של גלנטה, שם הקים ישיבה גדולה. בשנת ה'תרפ"א עבר לכהן כרבה של חוסט, שם התקיימה ישיבה מהגדולות בהונגריה. באלול ה'תרס"ד (1904) חתם על כרוז שהתנגד בחריפות לציונות ולניסיונותיה הראשונים לחדור להונגריה.
במרץ 1932 (ה'תרצ"ב) הגיע לארץ ישראל לביקור, במהלכו פגש את הרב יוסף חיים זוננפלד, רבה הראשון של העדה החרדית - שעדיין השתייכה לאגודת ישראל, והייתה הסניף הירושלמי שלה. כעבור מספר ימים נפטר הרב זוננפלד, והרב דושינסקי השתתף בהלווייתו ואף נשא הספד. כעבור כחצי שנה, בספטמבר 1932, החליט ועד העיר האשכנזי להזמינו לכהן כרב העדה החרדית במקום הרב זוננפלד, למורת רוחם של אחרים ב'עדה', שהעדיפו את הרב יואל טייטלבוים, וחלק מהחסידים שהתנגדו ל דושינסקי בשל היותו מתנגד. התנגדות נוספת הובעה עקב העדפת רב מהונגריה על פני רבני ירושלים.
תלמידיו

הרב ישראל חיים הירש - רבה של בילקא ולימים האדמו"ר מבאד-אישל בירושלים.
הרב דוד שלמה אייכלר - לשעבר יו"ר העדה החרדית האשכנזית בירושלים.
הרב ברוך מילר - ראש כוללים בקריית יואל בניו-יורק.
משפחתו

הרב דושינסקי נישא לאסתר (נפטרה בשנת תשל"ב). בנם יחידם הוא הרב ישראל משה דושינסקי, ששימש גאב"ד העדה החרדית בירושלים, וראש הישיבה והקהילה אחרי אביו (בימיו קיבלה הקהילה צביון חסידי יותר).
ספריו

צאן יוסף, ארשיווא ה'תרצ"ג. (באתר היברובוקס).
עוד יוסף חי, ירושלים ה'תש"י. (באתר היברובוקס).
תורת מהרי"ץ, חמישה כרכים על התורה (על בראשית, ירושלים ה'תשט"ז; על שמות, ירושלים ה'תשכ"ט; על ויקרא, ירושלים ה'תשכ"ה; על במדבר, ירושלים ה'תשכ"ט; על דברים, ירושלים ה'תשל"ח. באתר היברובוקס).
תהילות מהרי"ץ, על תהילים, ירושלים ה'תשל"ג.
שו"ת מהרי"ץ, שני כרכים, ירושלים ה'תשל"ה (חלק א, וחלק ב, באתר היברובוקס).
חידושי מהרי"ץ, על כמה ממסכתות הש"ס (חלק א - למסכת ברכות, ירושלים ה'תשמ"ה; למסכת פסחים, ירושלים ה'תשנ"ט. באתר היברובוקס).
מעט צר"י, ענייני חנוכה, ירושלים ה'תשנ"ג.
הגדת מהרי"ץ, פירוש על הגדה של פסח, ירושלים ה'תשנ"ו.
דרשות מהרי"ץ, ארבעה כרכים (לחנוכה - חלק א, וחלק ב, ירושלים ה'תש"ס; למועדי השנה, ירושלים ה'תשס"ב; לז' אדר, ירושלים ה'תשס"ג. באתר היברובוקס).
לקריאה נוספת

'דושינסקי, יוסף צבי', בתוך: דוד קלעי, ספר האישים: לכסיקון ארצישראלי, תל אביב: מסדה – אנציקלופדיה כללית, תרצ"ז, עמ' 158. (הספר בקטלוג ULI)
עוד יוסף חי - תולדות וקורות, הנהגות והדרכות, אגדות דרשות ושיחות. נכתב על ידי אחיו הרב משה מרדכי דושינסקי, ותלמידו הרב יהושע סג"ל דייטש. ירושלים ה'תש"י. (באתר היברובוקס)
בית יוסף להבה - תולדות מהרי"ץ, קורות חייו. אברהם נתן סופר, גבריאל חיים צבי נויפלד ושמעון אופמאן. הוצאת איחוד מוסדות מהרי"ץ, ירושלים ה'תשנ"ג. (באתר אוצר החכמה)
הערות שוליים

↑  ניצה קאליש, משיב נפש - משפחת קאליש גלנטה, הוצאת כתר, תשע"ד, 2014
↑  קול קורא, קול מחזיקי הדת, 19 באוגוסט 1904
↑  הרב ר' יוסף חיים זוננפלד נפטר, דואר היום, 28 במרץ 1932
↑  מה חדש בבירתנו? - תסיסה באגודת ישראל, דואר היום, 11 בספטמבר 1932
↑  מאחורי הקלעים של מינוי הרב דושינסקי, דואר היום, 19 בספטמבר 1932
↑  ירושלים - קבלת פנים לרבה של אגודת ישראל, דבר, 29 באוגוסט 1933
↑  הרב דושינסקי בארץ, דואר היום, 29 באוגוסט 1933
↑  בירושלים - ישיבת בית יוסף, דואר היום, 1 בנובמבר 1933
↑  אילו ישב ברחביה, דואר היום, 30 בספטמבר 1934
↑  עדויות אגודת ישראל בועדה המלכותית, דבר, 21 בדצמבר 1936
↑  חיים שלם, מנהיגותו של האדמו"ר מסדיגורה-פשמישל לנוכח הידיעות על גורל יהודי אירופה
↑  'אל נא נעבור לגדולות ממנו': התנגדותו של החזון איש להנצחת השואה ומניעיה, בנימין בראון, עמ' 233, בתוך הספר: שואה ממרחק תבוא : אישים ביישוב הארץ-ישראלי ויחסם לנאציזם ולשואה, 1948-1933, עורכת דינה פורת, 2009.
↑  דבריו הופיעו בספר: מקטוביץ עד ה' באייר, צבי וינמן, עמ' 242-244.
↑  ישראל כהן, ‏הרב שלזינגר: "ה'ציונים' היום - הרבה יותר גרועים", באתר כיכר השבת, 16 ביולי 2017
ישראל כהן, ‏נחשף: ההסכם של ועד הישיבות והעדה החרדית עם הצבא, באתר כיכר השבת, 26 ביולי 2017
↑  ישראל כהן, ‏הגאב"ד "נכנע" לאיום שלטונות הצבא: לטובת בני הישיבות, באתר כיכר השבת, 11 באוגוסט 2017
↑  מכתב של הרב דושינסקי לרב הרצוג בנושא
↑  משה ארנוולד, הרב יוסף צבי דושינסקי זצ"ל והמדינה שבדרך, המעיין, ניסן תשע"ה
↑  הרב יוסף צבי דושינסקי, דבר, 19 באוקטובר 1948
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007310318305171  GND: 1068241179  ISNI: 0000 0000 6693 0025  LCCN: n85222665  VIAF: 53133876   WorldCat (עם VIAF): 53133876 
מצבתו בבית הקברות שערי צדק
אונורה מירבו

| --- | --- |

 לידה:  9 במרץ 1749 בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה, אורליאנה, ממלכת צרפת 
 פטירה:  2 באפריל 1791 (בגיל 42) פריז, סן, ממלכת צרפת 
 מדינה:  ממלכת צרפת 
 מקום קבורה:  הפנתאון של פריז 
 השכלה:  Aix University  Paul Cézanne University 
 תפקיד:  deputy to the Estates-General of 1789 (6 באפריל 1789–2 באפריל 1791)  בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 מפלגה:  Society of 1789 
 בן או בת זוג:  Marie Thérèse Sophie Richard de Ruffey 
 חתימה:   
 
אונורה-גבריאל ריקטי, הרוזן ממירבו (בצרפתית - Honoré Gabriel Riqueti, comte de Mirabeau; ‏9 במרץ 1749 - 2 באפריל 1791) היה מדינאי צרפתי בתקופת המהפכה הצרפתית. מירבו היה גם סופר, דיפלומט, בונה חופשי ועיתונאי. הוא נודע בכושר נאומו וביכולתו הפוליטית. במהלך המהפכה הצרפתית נמנה עם המהפכנים המתונים המעדיפים מונרכיה קונסטיטוציונית על פי המודל של הממלכה המאוחדת. הוא ניהל מגעים כושלים עם בית המלוכה שנועדו לשמור על מוסד המלוכה. מותו ממחלת לב נחשב לאחת מנקודות המפנה במהפכה הצרפתית.
ביוגרפיה > מוצאו

אונורה מירבו נולד למשפחת אצולה רבת נכסים מפרובנס, ששורשיה העתיקים ככל הנראה באיטליה. בשנת 1570 קנתה המשפחה, אז משפחת סוחרים, את הטירה ואת הנחלה במירבו אשר בפרובנס. בשנת 1685 קיבל ראש המשפחה דאז את תואר האצולה המרקיז ממירבו. סבו של אונורה מירבו שירת כקצין בצבא צרפת, ובשנת 1705, נפצע באורח רציני בצווארו במהלך מלחמת הירושה הספרדית.
ביוגרפיה > ילדותו

אונורה נולד לכלכלן ויקטור דה ריקטי, המרקיז ממירבו, ולאשתו מרי-ז'נבייב לבית וסן (Vassan). בהיותו בן שלוש שנים, חלה באבעבועות שחורות, ואם כי החלים לבסוף, הותירו אלה את חותמן על פניו. בגיל 15, לאחר מספר שנים בהן קיבל את חינוכו על ידי מדריך, נשלח אונורה מירבו לפנימיה בפריז, אשר המשטר בה היה קפדני.
ביוגרפיה > שרות צבאי

בגיל 18, מירבו החל בלימודים בבית ספר צבאי, אף הוא בפריז. לאחר מספר חודשים, כאשר סיים את אותו בית ספר, מירבו הוצב לאותו גדוד פרשים עליו פיקד בזמנו סבו. בזמן שירותו באותה יחידה, מירבו הסתבך ברומן עם בת זוגו של מפקד הגדוד. השערורייה שהתחוללה הביאה את אביו, אשר יחסו לאונורה נטה עוד מילדות להיות עוין, להשיג עבורו פקודת מאסר חתומה (lettre de chachet), דבר שהיה אפשרי בשנים שטרם המהפכה הצרפתית. כך, אונורה נאסר באיל דה רה. מירבו שוחרר ממאסרו כאשר התנדב למשלחת צבאית לקורסיקה. בהיותו בקורסיקה, הוכיח כושר עבודה רב כמו גם כשרון צבאי ניכר, לצד סקרנות וחקרנות בכל הנוגע לאי. כבעבר, גם שם הסתבך שוב בפרשיות אהבים שערורייתיות, וכן, זו הפעם, גם בחובות הימורים. על כל פנים, מירבו קודם לדרגת קפטן.
ביוגרפיה > נישואין

בחזרתו מקורסיקה, אונורה ניסה לשפר את יחסיו עם אביו, ובד בבד ככל הנראה גם את מצבו הכספי, וב-1772 נשא לאשה את אמילי דה קובה (Covet) בת ה-18, ביתו של המרקיז דה מריניאן (Marignane) מפרובנס. גם לקשר זה היו מרכיבים שערורייתיים, ובין היתר, ככל הנראה אמילי הייתה מאורסת לאדם אחר, מבוגר הרבה יותר. על כל פנים, למרות שאביו סייע לו באמצעות קיצבה, אביה של אמילי נמנע מלהעניק לזוג נדוניה. אונורה מירבו התקשה להעניק לאשתו את רמת החיים אליה הורגלה, ושוב הוא שקע בחובות. הבן היחיד שנולד לזוג ב-1773, מת בילדותו, אולי גם בשל תנאי המגורים הקשים אותם חוותה המשפחה.
ביוגרפיה > מאסרים

חובותיו, ומריבות שלובו על ידי אופיו הסוער, הביאו להגלייתו אל הפרובינציה ואחר כך, ב-1774, למאסרו במצודת איף, שוב באמצעות lettre de cachet. בתקופת הגלייתו, כתב את חיבורו המקיף הראשון: "מסה על הדספוטיזם" (Essai sur le despotism). ב-1775, נשלח למאסר בפור דה ז'ו (Fort de Joux) שבהרי היורה, סמוך לגבול צרפת-שווייץ של ימינו. מאסרו במקום זה לא היה הדוק, הוא יכול היה לבקר בעיירה הסמוכה פונטרלייה (Pontarlier), ושם פגש את מרי תרז דה מונייה (Monnier) שכונתה 'סופי' (Sophie). הזוג התאהב, וסופי, שהייתה נשואה למרקיז דה מונייה, הפכה לפילגשו. הוא ברח לשווייץ, שם הצטרפה אליו סופי. משם עשו דרכם להולנד, שם מירבו התפרנס כעט-להשכיר. בינתיים, בפונטרלייה, נידון מירבו למוות בעוון פיתוי וחטיפה. ב-1777, מירבו הוסגר בחזרה לצרפת, ונאסר, שוב באמצעות lettre de chachet, בטירת ונסן. בתקופת מאסרו הרבה לכתוב, הן לסופי, הן ספרים בנושאי ארוטיקה, הן בנושא ה-lettre de chachet, אותו הוקיע כבלתי מוסרי וכבלתי חוקי. כללית, מירבו פיתח מאד בתקופה זו את יכולת הביטוי שלו.