stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מי מפחד מווירג'יניה וולף? (מחזה)
מקורות השראה > שם המחזה

שמו שם המחזה, המזכיר את הסופרת האנגלייה וירג'יניה וולף, הוא גם התייחסות לשיר "מי מפחד מהזאב הרע?" מגרסת האנימציה של וולט דיסני למעשייה "שלושה חזירונים קטנים". מכיוון שהזכויות לשיר של דיסני יקרות, ברוב גרסאות הבמה, וכן בסרט הקולנוע, דמותה של מרתה שרה לצלילי Here We Go Round the Mulberry Bush, מנגינה בעלת משקל מתאים, הנמצאת ברשות הציבור. ברגעים הראשונים של ההצגה, מתברר שמישהו שר את השיר מוקדם יותר באותו הערב במסיבה, אם כי זהותו של מי ששר אותו לראשונה עדיין איננה ברורה לקהל הצופים. מרתה שוב ושוב מציקה לג'ורג' ושואלת אותו אם הוא חושב שזה מצחיק (החלפת "הזאב הרע" ב"וירג'יניה וולף").
אדוארד אלבי תיאר את ההשראה לכותרת באופן הבא:
היתה שם [במסבאה בניו יורק] מראה גדולה כזו, ואנשים היו משרבטים עליה גרפיטי. לילה אחד, כששתיתי שם בירה, ראיתי עליה שרבוט, כנראה עם סבון, "מי מפחד מווירג'יניה וולף?". כשהתחלתי לכתוב את המחזה, זה צץ ושב במוחי. וכמובן, "מי מפחד מווירג'יניה וולף" אומר "מי מפחד מהזאב הרע"... מי מפחד לחיות את החיים ללא אשליות. וזה נראה היה לי בדיחה אינטלקטואלית טיפוסית למדי.
מקורות השראה > דמויות

בריאיון, אלבי הודה כי הוא ביסס את הדמויות של מרתה וג'ורג' על חבריו הטובים, אנשי חברה מניו יורק, וילארד מאס ומארי מנקן. מאס היה פרופסור לספרות במכללת ואגנר (נקודת דמיון משותפת אחת לדמות של ג'ורג' ולוילארד) ואשתו מארי הייתה יוצרת קולנוע נסיוני וציירת. מאס ומנקן היו ידועים לשמצה בשל מסיבות הסלון הארוכות שערכו. הקונפליקט העיקרי בין ג'ורג' לבין מרתה במחזה מבוסס על מערכת היחסים הסוערת של מאס ומנקן.
הפקות > הפקת ברודוויי המקורית

המחזה הוצג לראשונה בברודוויי בתיאטרון על שם בילי רוז ב-13 באוקטובר 1962. צוות השחקנים המקורי כלל את אוטה האגן בתפקיד מרתה, ארתור היל בתפקיד ג'ורג', מלינדה דילון בתפקיד האני וג'ורג' גריזארד בתפקיד ניק. את ההצגה ביים אלן שניידר. בין השחקנים המחליפים שלקחו חלק בהפקה זו נמנים הנדרסון פורסיית, איילין פולטון, מרסדס מקיימברידג' ואליין סטריץ'.
בגלל אורכה של ההצגה (מעל לשלוש שעות), ליהקו המפיקים צוות שחקנים נוסף עבור הצגות יומיות, שכלל את קייט ריד בתפקיד מרתה, שפרד סטרודוויק בתפקיד ג'ורג', אברה פטרידס בתפקיד האני וביל ברגר בתפקיד ניק. כמו בהצגות שנערכו בערב, גם הכרטיסים להצגות היומיות נמכרו כולם.
ההפקה ירדה ב-16 במאי 1964, לאחר חמש הצגות מקדימות ו-664 הופעות.
הפקות > הפקת ברודוויי המקורית > אלבום

ב-1963 הוציאה קולומביה רקורדס הקלטה של המחזה בביצוע צוות השחקנים המקורי של ברודוויי בבימויו של אלן שניידר על גבי אריך־נגן.
מהדורה זו כללה חוברת בת 16 דפים עם תמונות של הצוות המקורית, מאמרי ביקורת מאת הרולד קלורמן ווולטר קר, ביוגרפיות של השחקנים והצוות, וכן מאמר קצר מאת גודארד ליברסון אודות תהליך ההקלטה. ההקדמה נכתבה על ידי אדוארד אלבי, בה כתב: "אני לא יכול להעלות על דעתי מי ירצה לקנות את האלבום הזה, אבל ... כל מחזאי רוצה כמה שיותר קביעות לעבודה שלו".
ההקלטה הופצה בשני פורמטים - סטריאו (DOS 687) ומונו (DOL 287). במשך שנים רבות לא יוצרו עוד עותקים של הקלטות אלו, וכמו כן לא הופצו הקלטות בפורמטים אחרים, כך שעותקים אלו הפכו ליקרים מאוד בקרב אספנים, שכן מחזה שכזה, עם תכנים מעוררי מחלוקת, מעולם לא הוקלט והופץ למכירה לקהל הרחב. ההקלטה הופצה מחדש רק בסוף שנת 2004, על ידי Broadway Masterworks.‏
הפקות > הפקות נוספות

ההצגה עלתה לראשונה בלונדון בשנת 1965, בכיכובה של קונסטנס קאמינגס. המחזה עלה בתיאטרון הבימה באותה שנה בתרגום תרצה אתר.
בשנת 1970, הנרי פונדה וריצ'רד ברטון ניסו לגייס את וורן בייטי ואת ג'ון ווייט לקחת חלק בהפקה של המחזה בהשתתפות שחקנים גברים בלבד, אך אדוארד אלבי לא איפשר זאת.
קולין דוורסט ובן גזארה כיכבו בהעלאה המחודשת של המחזה בברודוויי בשנת 1976. ברודוויי תחייה. מייק ניקולס ואליין מאי כיכבו בהפקה שעלתה בשנת 1980 בניו הייבן.
דיאנה ריג ודייוויד סושה כיכבו בהפקת המחזה שעלתה בתיאטרון אלמיידה באיזלינגטון ב-1996, לפני שהועברה לתיאטרון אלדוויץ' שבווסט אנד ב-1997.
המחזה הועלה מחדש בברודוויי בהפקה חדשה בתיאטרון לונגאקר. הצגות טרום בכורה החלו ב-12 במרץ 2005 וההפקה רצה עד ל-4 בספטמבר 2005 וירדה לאחר 177 הופעות ו-8 הצגות טרום בכורה. בהפקה זו, אשר בוימה על ידי אנתוני פייג', כיכבו קתלין טרנר בתפקיד מרתה וביל ארווין בתפקיד ג'ורג', עם מיריי אנוס (האני) ודייוויד הארבור (ניק). אירווין זכה בפרס טוני לשנת 2005 עבור השחקן הטוב ביותר עבור תפקידו. ההפקה הועברה לווסט אנד בלונדון שם הוצגה בתיאטרון אפולו עם כל צוות השחקנים המקורי, החל מ-31 בינואר 2006 ועד ל-13 במאי 2006.‏ בחודש ינואר 2007, ההצגה הופיעה במרכז קנדי בוושינגטון די. סי., במשך חודש ימים. ב-6 בפברואר 2007, ההפקה החלה תקופת הרצה של שישה שבועות בתיאטרון אהמנסון בלוס אנג'לס. הפקה זו ערכה סיבוב הופעות ברחבי ארצות הברית, ובין השאר הציגה בסן פרנסיסקו ב-Golden Gate Theater בין ה-11 באפריל ל-12 במאי 2007.
ב-12 בדצמבר 2010, תיאטרון Steppenwolf בשיקגו החל בהצגת המחזה, עם איימי מורטון בתפקיד מרתה, טרייסי לטס (המחזאי שזכה בפרס פוליצר עבור August: Osage County) בתפקיד ג'ורג', קארי קון ומדיסון דירקס. הצגה זו בוימה על ידי פם מקינון, שביימה בעבר הצגותיו של אדוארד אלבי.
הפקה זו המשיכה משיקגו לברודוויי, שם החלו הצגות הטרום־בכורה ב-Booth Theatre ב-27 בספטמבר 2012, עם ערב בכורה רשמי ב-13 באוקטובר 2012, 50 שנה בדיוק לאחר ערב הבכורה המקורי בברודוויי. גם בהפקה זו שימשה פאם מקינון כבמאית, עם אותו צוות שחקנים שהופיע בתיאטרון Steppenwolf. טרייסי לטס זכה בפרס טוני על הופעתו בתפקיד ג'ורג' בהפקה זו, מקינון זכה בפרס טוני על בימוי וההפקה עצמה זכתה בפרס טוני על ההצגה המחודשת הטובה ביותר. לאחר סוף השבוע הראשון להצגתה, ההצגה וצוות השחקנים זכו לשבחים רבים מצד מבקר הניו יורק טיימס צ'ראלס אישרווד.
מג טילי חזרה לשחק בשנת 2011 את דמותה של מרתה בהפקה של Blue Bridge Repertory Theatre‏. הפקה זו הוצגה מה-5 ביולי 2011 ועד ל-17 ביולי 2011 בוויקטוריה שבקולומביה הבריטית, קנדה.
אימלדה סטונטון וקונלת' היל כיכבו בהפקה חדשה של ההצגה בתיאטרון הרולד פינטר שבלונדון בשנת 2017.‏ ההצגה, בבימויו של ג'יימס מקדונלד עלתה ב-21 בפברואר 2017, ועוד השתתפו בה אימוג'ן פוטס ולוק טרדוויי. הפקה זו רצה עד ל-27 במאי 2017.
הפקות > הפקות נוספות > בישראל

המחזה עלה בישראל בתרגום לעברית מספר פעמים:
תיאטרון הבימה ב-1965 בתרגומה של תרצה אתר ובבימויו היי קיילוס. מרים זוהר ומישא אשרוב גילמו את מרתה וג'ורג' ואילו את הני וניק, הזוג המבקר אותם, גילמו דליה פרידלנד ואלכס פלג. ההפקה חודשה על ידי אותו צוות בהבימה ב–1976.
תיאטרון בית ליסין העלה את המחזה ב-1988 עם מרים זוהר ואלכס פלד, וחזר והעלה אותו ב-1997 עם יונה אליאן וששון גבאי.
התיאטרון הקאמרי ב-2008 בתרגום של דורי פרנס ובימוי מיכה לוינסון, בכיכובם של גיל פרנק וענת וקסמן.
תיאטרון הבימה 2018 בבימויו של אילן רונן ובכיכובם של גיל פרנק, מאיה מעוז, דניאל גל ורוי מילר.
התיאטרון הקאמרי ב-2024 בתרגום של דורי פרנס ובימוי עירד רובינשטיין, בכיכובם של אפרת בן צור ומיכה סלקטר
הפקות > בלט

בשנים 1995–1996 העלתה הלהקה הקנדית One Yellow Rabbit מופע מחווה למחזאי אדוארד אלבי בשם Permission בצורת בלט שנמשך כשעה בהשראת המחזה מי מפחד מווירג'יניה וולף?. המופע הוצג בתחילה בעיר הולדתם, קלגרי, ובהמשך הוצג גם בטורונטו, פיניקס, גוודלחרה ומקסיקו סיטי.
פרסים

המחזה זכה בפרס טוני לשנת 1963 עבור המחזה הטוב ביותר ובפרס New York Drama Critics' Circle עבור המחזה הטוב ביותר לעונת 63–1962. כוכבי המחזה גם כן זכו בפרס טוני עבור השחקן הטוב ביותר והשחקנית הטובה ביותר. המחזה נבחר על ידי ועדת פרס פוליצר לקבל את פרס פוליצר לדרמה לשנת 1963, אך המועצה המייעצת של הפרס - חבר הנאמנים של אוניברסיטת קולומביה - התנגדה לשימוש שנעשה במחזה בגסויות ובמין, שבזמנו היה שנוי במחלוקת, ודחתה את ההמלצה, ולפיכך לא הוענק פרס פוליצר לדרמה באותה השנה.
עיבוד קולנועי

עיבוד קולנועי של המחזה עלה לאקרנים בשנת 1966. את הסרט ביים מייק ניקולס וכיכבו בו אליזבת טיילור בתפקיד מרתה, ריצ'רד ברטון בתפקיד ג'ורג', ג'ורג' סיגל בתפקיד ניק וסנדי דניס בתפקיד האני. כל ארבעת השחקנים הראשיים היו מועמדים לפרס אוסקר: טיילור עבור השחקנית הטובה ביותר, ברטון עבור השחקן הטוב ביותר, דניס עבור שחקנית המשנה הטובה ביותר וסגל עבור שחקן המשנה הטוב ביותר. שתי השחקניות זכו בפרס. ברטון הפסיד את הפרס לפול סקופילד, על הופעתו כתומאס מור בסרט "אדם לכל עת".
סרט זה הוא הסרט השנוי במחלוקת הראשון שעמו נאלץ להתמודד ג'ק ולנטי מתוקף תפקידו כנשיא איגוד סרטי הקולנוע של אמריקה (MPAA). סרט זה היה הראשון להשתמש על המסך הגדול במילה Screw ובביטוי Hump the hostess. לדבריו של ולנטי, "בחברתו של היועץ המשפטי של MPAA, לואי נייזר, נפגשתי עם ג'ק וורנר, המנהיג האגדי של האחים וורנר, ועוזרו הבכיר, בן קלמנסון, דיברנו במשך שלוש שעות, והתוצאה הייתה מחיקת Screw ושמירה על Hump the hostess, אבל אני חשתי אי־נוחות בקשר לפגישה".
עיבוד קולנועי > פסקול

בשנת 1967, יצא פסקול מדבר של הסרט במהדורה מיוחדת - Deluxe Edition Two-Record Set - על ידי Warner Bros. Records, ובכך סרט זה היה הראשון שהפסקול שלו מפורסם בשלמותו כאלבום, שכן באותה העת לא ניתן היה להקרין את הסרט בטלוויזיה. הפסקול מכיל את קולותיהם של כל ארבעת השחקנים המופיעים בסרט. האלבום כולל קטע מוזיקלי אחד בלבד בשם Virginia Woolf Rock, בגרסה מעט שונה מזו שנשמעת בסרט על רקע הריקוד של מרתה וניק.
לפחות בשני מקרים נעשה שימוש באלבום בטייק שונה מזה שנכלל בסרט עצמו: שורתה הבלתי נשכחת של טיילור Goddamn you! שוחזרה לגרסתה המקורית - Screw you!, וכן חלק משורות הדיאלוג מתוך סיקוונס הריקודים. כאשר מרתה מספרת לניק והאני את הסיפור על חביטת ג'ורג' בבטנו מול אביה, היא נשמעת מאוד בבירור, זאת בעוד בסרט עצמו דבריה נשמעים רחוקים ועמומים, בעוד המצלמה עוקבת אחרי ג'ורג' לחדר הסמוך, בו הוא נוטל לידיו אקדח. כמו כן, אלבום הפסקול נמשך כחצי שעה פחות מהסרט, שכן רוב הפאוזות ורגעים שבהם אין דיאלוגים הוסרו. עם זאת, כמעט כל שורת דיאלוג נותרה בשלמותה. על עטיפת האלבום הקדמית מופיעים כל ארבעת השחקנים הראשיים, ועל העטיפה האחורית מופיע מידע אודותיהם, וכן מידע על תקופת שלב הצילומים שנמשכה חמישה חודשים, מידע על המחזאי אדוארד אלבי וכן תקציר העלילה. אלבום זה אינו מודפס עוד, מעולם לא פורסם בפורמטים אחרים, והוא אחד האלבומים היקרים ביותר בקרב אספנים.
הוצאה לאור

מהדורה מודפסת של המחזה יצאה לאור בשנת 1962. מהדורות מודפסות של המחזה המשיכו להימכר מאז במעל ל-70,000 עותקים.
בתרבות פופולרית

באלבום Like the Exorcist, but More Breakdancing של הלהקה האמריקאית Murder by Death נכלל שיר בשם I'm Afraid of Who's Afraid of Virginia Wolfe (אני מפחד ממי מפחד מווירג'יניה וולף).
ב-15 באוקטובר 2016, תוכנית המערכונים האמריקאית סאטרדיי נייט לייב הציגה פרודיה על המחזה ועל סרט הקולנוע במערכון שכלל אוגרים שמדברים ומתנהגים כמו הדמויות של המחזה.
במשחק הווידאו Life Is Strange: Before the Storm, סמנתה מאיירס מדברת עם קלואי על המחזה ורייצ'ל נראית קוראת את המחזה בחדרה של קלואי, ככל הנראה משום שכל האירועים במשחק מובילים באופן טארגי ובלתי נמנע למגדלור של המשחק הקודם - התייחסות לרומן "אל המגדלור" (To the Lighthouse) שכתבה וירג'יניה וולף.
השיר The Past Is a Grotesque Animal של הלהקה of Montreal כולל בית המתייחס למחזה.
מקדש אפאיה

| --- | --- |

 היסטוריה
 תקופות:  יוון העתיקה 
 נבנה:  500 לפנה״ס 
 אתר ארכאולוגי
 אתר אינטרנט:  http://odysseus.culture.gr/h/2/eh251.jsp?obj_id=535 
 מיקום
 מדינה:  יוון 
 קואורדינטות:  37°45′15″N 23°32′00″E﻿ / ﻿37.754277777778°N 23.533333333333°E﻿ / 37.754277777778; 23.533333333333
  (למפת יוון מוגדלת) אתונה סלוניקי הרקליון פטרס לאריסה יואנינה קומוטיני מיטילנה פלופונסוס רודוס כרתים טורקיה אלבניה בולגריה מקדוניה הצפונית  הים האגאי הים היוני הים התיכוןמקדש אפאיה(למפת יוון רגילה) אתונה סלוניקי הרקליון פטרס לאריסה יואנינה קומוטיני מיטילנה פלופונסוס רודוס כרתים טורקיה אלבניה בולגריה מקדוניה הצפונית  הים האגאי הים היוני הים התיכוןמקדש אפאיה
 
מקדש אפאיה (ביוונית: Ναός της Αφαίας) הוא מקדש יווני הניצב בראש גבעה בגובה של 160 מטרים, המכוסה בעצי אורן, בצידו המזרחי של האי אגינה (כ-14 ק"מ מהנמל הראשי), שבאיים הסרוניים, יוון.
מן הגבעה אפשר להשקיף ביום בהיר בעזרת משקפת על המפרץ הסרוני ועד למקדש פוסידון בכף סוניו ומקדש פרתנון שבאתונה, שיחד עמו מהווים את "המשולש הקדוש" או "המשולש המושלם של העת העתיקה". המקדש הוקדש לאלה המקומית אפאיה – המגנה של האי ואלת הפוריות והעבודות החקלאיות. ואולם, בהסתמך על דיודורוס סיקולוס ופאוסניאס, אפאיה מזוהה עם אלת ההרים והצייד המינואית בריטומרטיס או דיקטינה.
מקדש אפאיה הוא מקדש דורי ששימש מודל לבניית הפרתנון וכמה מקדשים אחרים ביוון.
הוא נחשב לאתר ההיסטורי העתיק והחשוב באיים הסרוניים, שנבנה בסביבות שנת 500 לפנה"ס על שרידי שני מקדשים קודמים, כשאגינה הייתה בשיא עוצמתה הפוליטית. הגמלון המזרחי והגמלון המערבי עוטרו בפסלים מרהיבים שמנציחים את מלחמת טרויה אך רובם נלקחו מהאתר במאה ה-19 והתגלגלו לידיו של לודוויג הראשון, מלך בוואריה (אבא של אוטו שהיה מלך יוון); ובימינו מוצגים במוזיאון גליפטותק שבמינכן. למרות זאת, שרידי המקדש עדיין מרשימים גם כיום: האתר מציג בגאווה 25 מתוך 32 העמודים המקוריים של המקדש, שנותרו על תילם או שוקמו.
גלריה

דגם אדריכלי של מקדש אפאיה במוזיאון גליפטותק, מינכן, גרמניה.
הפסל המקורי של אתנה בגמלון המערבי של מקדש אפאיה, 505–500 לפנה"ס, מוזיאון גליפטותק, מינכן, גרמניה.
‏ 5 דמויות מרכזיות של הגמלון המערבי במקדש אפאיה, מוזיאון גליפטותק, מינכן, גרמניה. האלה אתנה במרכז.
שיקום צבעוני של פסל אתנה, תערוכת Bunte Götter, אתונה, יוון.
שיקום צבעוני של הגמלון המערבי במקדש אפאיה, 1906, מינכן, גרמניה.
שיקום צבעוני של הגמלון המזרחי במקדש אפאיה, 1906, מינכן, גרמניה.
הערות שוליים

↑  תחילה חשבו שהמקדש נבנה לכבודה של האלה אתנה, שדמותה נמצאה בשני הגמלונים של המקדש. ואולם, במהלך החפירות שערכו ארכאולוגים גרמנים ב-1901 נמצאה כתובת שמיוחסת לשם של האלה המקומית אפאיה. ומכאן נבעה הסברה שהמקדש הוקדש לאפאיה ולא לאתנה.
↑  סקירה של מקדש אפאיה, באתר פודורס (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  VIAF: 173352831   WorldCat (עם VIAF): 173352831
מקס גלר

מקסים "מקס" גלר (נולד ב-20 באפריל 1971) הוא מתאבק עבר ישראלי, סגן אלוף אירופה (1991).
ביוגרפיה וקריירה

גלר נולד במינסק שבבלארוס למשפחה יהודית ועלה לישראל בסוף שנות ה-80. לאחר שעלה לארץ הצטרף למועדון הפועל תל אביב. הוא זכה באליפויות ישראל בשנים 1990 ו-1991.
באוגוסט 1990, גלר זכה במדליית כסף בטורניר "אליפות בלגיה הפתוחה" לאחר שניצח יריבים מבלגיה, צרפת וספרד והפסיד בגמר ליריב שווייצרי.
באליפות אירופה בשנת 1991 שנערכה בשטוטגרט שבגרמניה הוא זכה במדליית כסף בקטגוריית המשקל עד 68 ק"ג בסגנון החופשי. באליפות העולם באותה השנה שנערכה בוארנה שבבולגריה, הוא סיים במקום ה-19 מתוך 28 מתמודדים.
באולימפיאדת ברצלונה 1992, התחרה גלר בקטגוריית המשקל הקל (עד 68 ק"ג) בסגנון החופשי וסיים במקום ה-11 מתוך 21 מתחרים לאחר ניצחון אחד ושני הפסדים; הוא ניצח בתוצאה 1–2 את חסוס רודריגז מקובה, הפסיד בתוצאה 0–2 לפתיח אוזבס מטורקיה והפסיד שוב בהתמודדות מול אנדרה אלקש ההונגרי לאחר ששניהם נפסלו עקב פסיביות וחוסר יוזמה. באליפות אירופה אותה השנה הוא סיים במקום השביעי. באליפות אירופה בשנת 1993 הוא סיים במקום החמישי.
באליפות העולם בשנת 1994 שנערכה באיסטנבול שבטורקיה, גלר סיים במקום ה-11. באליפות אירופה באותה השנה שנערכה ברומא שבאיטליה הוא שוב סיים במקום ה-11.
הערות שוליים

↑  פרופיל וסטטיסטיקות באתר sports-reference.com
↑  בוב וקסלר,‏ "Day by Day in Jewish Sports History", ‏ 2008, KTAV Publishing House
↑  אבי פלד, "זהב לגרוברמן בבריסל", 7 באוגוסט 1990, מעריב
|  משלחת ישראל לאולימפיאדת ברצלונה (1992)  |
| --- | --- | --- |
|  אתלטיקה | ואדים בביקין • אלכסיי בזרוב • רוגל נחום • דני קרסנוב |  |
|  ג'ודו |  יעל ארד • עמית לנג • סימון מיגרשווילי •  אורן סמדג'ה |  |
|  היאבקות | מטביי ברנוב • מקס גלר • אלכסנדר דוידוביץ' • ניק זגרניצ'ני |  |
|  הרמת משקולות | אנדריי דניסוב • ראובן חדינטוב • אולג סדיחוב |  |
|  התעמלות מכשירים | רון קפלן |  |
|  טניס | גלעד בלום |  |
|  סיף | לידיה חטואל-צוקרמן |  |
|  קליעה | מנחם אילן • אדוארד אלייב • ילנה טריפולסקי |  |
|  שחייה | יואב ברוק • ערן גרומי • טימאה טוט • קרן רגאל |  |
|  שיט | אלדד אמיר • שי בכר • יואל סלע • עמית ענבר • ארז שמש |  |
מקס גרסון

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  18 באוקטובר 1881 ונגרוביץ, ממלכת פרוסיה, הקיסרות הגרמנית 
 פטירה:  8 במרץ 1959 (בגיל 77) ניו יורק, ארצות הברית 
 לימודי רפואה:  אוניברסיטת פרייבורג, אוניברסיטת וירצבורג, אוניברסיטת ורוצלב 
 תפקידים:  רופא 
 צאצאים:  Charlotte Gerson 
 
מקס גרסון (בגרמנית: Max Gerson; ‏18 באוקטובר 1881 – 8 במרץ 1959), רופא יהודי-גרמני שפיתח לטענתו שיטה לטיפול במחלת הסרטן שכללה דיאטה מיוחדת של מיצים אורגניים וחוקני קפה. ב-1958 פרסם ספר שכותרתו "A Cancer Therapy: Results of 50 Cases" ובו שטח את טענותיו. הטענות שבספר נבחנו על ידי המכון הלאומי לסרטן בארצות הברית, שקבע כי המידע שהציג גרסון לא הוכיח כלל את טענותיו, וכי לא נמצאו יתרונות במשטר התזונה שהמליץ עליו. כיום יש המחשיבים את "שיטת גרסון" כשיטה שלא רק אינה מועילה לחולי סרטן, אך עלולה גם לגרום נזק בריאותי חמור. לא קיימים מחקרים עצמאיים (שלא בוצעו על ידי גרסון או בתו) התומכים בטענותיו.
ביוגרפיה

גרסון נולד בוונגרוביץ (עיר שבאותה עת הייתה חלק מן האימפריה הגרמנית). הוא למד בין היתר באוניברסיטאות בברסלאו ובברלין, ייסד שיטת טיפול מיוחדת לטיפול בשחפת עור בבית החולים האוניברסיטאי של מינכן ופרסם על כך מאמרים בעיתונות הרפואית המובילה. היגר לארצות הברית לפני פרוץ מלחמת העולם השנייה, ומאז 1938 טיפל בניו יורק במשך כעשרים שנה, במאות מקרים של מחלות סרטן סופניות, שנואשו בהם מטיפול בדרכים קונבנציונליות.
הציג בפני ועדת הקונגרס האמריקני לענייני בריאות בשנת 1946, את שיטות הטיפול שלו שבהם מושם דגש רב על שיפור תפקודי הכבד באמצעים שונים כמו תוספים של אשלגן, הורמון בלוטת המגן, ויטמין B12, טיפול באוזון וביוד, מיצי ירקות ופירות וחוקני קפה, וטען להצלחה (כ-30%) בריפוי חולי סרטן סופניים. בחינה מדוקדקת של הממצאים העלתה כי חלק מן החולים ש"נרפאו" לטענתו מסרטן כלל לא אובחנו כחולים במחלה באמצעים כמו בדיקה היסטולוגית, ואחרים לא נרפאו מן המחלה. כיום בתו שרלוטה ממשיכה את שיטתו, במרכז גרסון בקליפורניה ובמקסיקו. חרף טענותיה לריפוי באמצעות השיטה שפיתח אביה, המעקב היחיד שנעשה על מטופלים ששוחררו מ"מכון גרסון" נעשה על ידי נאטורופט, והעלה כי מתוך 21 מטופלים ששוחררו, לאחר חמש שנים נפטרו 20 ממחלתם, וחולה נוסף עדיין נאבק במחלת הסרטן. בנוסף, בין השנים 1980 ל-1986 אושפזו בבתי חולים בעיר סן דייגו (שבה "מכון גרסון") 13 אנשים שטופלו ב"שיטת גרסון" ואשר סבלו מאלח דם שנגרם מחיידק Campylobacter fetus. חמישה חולים נכנסו למצב של תרדמת לאחר שסבלו מרמת נתרן נמוכה במיוחד בדם, ככל הנראה בגלל רמות הנתרן הנמוכות במשטר התזונה של גרסון.
גרסון נפטר ב-1959 לאחר שהורעל בארסן.
קורות חייו ומפעלו שעוד פועל תועדו בסרט The Beautiful Truth
הערות שוליים

↑  American Cancer Society. Questionable methods of cancer management: 'Nutritional' therapies. CA: Cancer J Clin 1993;43:309-319.
↑  Austin S, Dale EB, DeKadt S. Long-term follow-up of cancer patients using Contreras, Hoxsey and Gerson therapies. Journal of Naturopathic Medicine 5(1):74-76, 1994
↑  http://books.google.co.il/books?id=0aPy97bskc8C&pg=PA173&lpg=PA173&#v=onepage&q=coma&f=false
↑  Gerson Method of Treatment for Cancer, CA: A Cancer Journal for Clinicians 23, 1973-09-01, עמ' 314–317 doi: 10.3322/canjclin.23.5.314
↑  "DR. MAX GERSON, 77, CANCER SPECIALIST". The New York Times (באנגלית אמריקאית). 1959-03-09. ISSN 0362-4331. נבדק ב-2022-09-13.
↑  Gorski DH (2019). "Chapter 7: Cancer Quackery and Fake News: Targeting the Most Vulnerable".  In Bernicker EH (ed.). Cancer and Society: A Multidisciplinary Assessment and Strategies for Action. Springer. pp. 95–112. doi:10.1007/978-3-030-05855-5_7. ISBN 978-3-030-05855-5. S2CID 133344385.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007376232605171  BnF: cb11009327b (data)  GND: 135791545  ISNI: 0000 0000 5509 2441  LCCN: n90693038  LNB: 000162171  NDL: 00467085  NKC: xx0251559  NLK: KAC201620123  NTA: 071477136  SNAC: w6h436rb  SUDOC: 184612497  VIAF: 10316529   WorldCat (עם VIAF): 10316529
מקס ג'ייסון מאי

| --- | --- |

 לידה:  27 בנובמבר 1988 (בן 35) קושיצה, צ'כוסלובקיה
 מוקד פעילות:  סלובקיה 
 תקופת הפעילות:  מ-2009
 סוגה:  רוק 
 שפה מועדפת:  סלובקית 
 mirosmajda.com
 פרופיל ב-IMDb
 
מקס ג'ייסון מאי (נולד בשם: Miro Šmajda; נולד ב-27 בנובמבר 1988) הוא זמר-יוצר ומוזיקאי סלובקי.
ביוגרפיה

מאי נולד בשם מירו סמאזדה בעיר קושיצה. ב-2004 החל את קריירת המוזיקה שלו כזמר ונגן גיטרה בלהקת "Skivers", לאחר מכן גם ניגן בלהקת ההבי מטאל "Blackened".
ב-2009 השתתף בתוכנית "צ'כוסלובק איידול" (Česko Slovenská SuperStar), הגרסה המשותפת של צ'כיה וסלובקיה לתוכנית אמריקן איידול, שם זכה להצלחה כשהעפיל למקום השני. ב-2010 ביצע סיבוב הופעות עם להקתו "Terrapie" ברחבי סלובקיה וצ'כיה, באותה שנה גם הוציא עמם אלבום.
ב-2012 נבחר לייצג את סלובקיה באירוויזיון עם השיר VRUE "Don't Close Your Eyes" (אל תעצמי את עינייך), אותו כתב והלחין.
מאי הוא טבעוני ופעיל למען זכויות בעלי החיים.
הערות שוליים

↑  TYDEN, www tyden cz, e-mail: webmaster@tyden.cz, Miro Šmajda ze SuperStar: Jsem zdravě šiblý, TÝDEN.cz, ‏2010-12-02 (בצ׳כית)
↑  Max Jason Mai goes for Slovakia (באנגלית)
↑  Max Jason Mai goes for Slovakia (באנגלית)(הקישור אינו פעיל)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0001 1390 0989  MusicBrainz: 98da3770-499d-4186-ba6b-88951bf11486  NKC: xx0132121  VIAF: 166541073   WorldCat (עם VIAF): 166541073
מכתיב קצב

מכתיבי קצב במרתון ברלין, 2008.
מכתיב קצב או פייסר (מאנגלית: Pacer) הוא רץ שתפקידו לרוץ בקצב מסוים על מנת להראות לרצים אחרים בתחרות את הקצב הנדרש מהם לזמן המטרה שלהם, ואף עוזר לדחוק בהם לעמוד בו. מכתיבי הקצב רצים בריצות המסלול הבינוניות והארוכות, וכן בריצות כביש, ובכללן ריצת מרתון.
סוגים

קיימים שני סוגים של מכתיבי קצב - מכתיבי קצב בתחרויות מקצועניות, ומכתיבי קצב לחובבים.
בתחרויות מקצועניות, מכתיב הקצב ממונה על ידי מארגן התחרות, והקצב בו ירוץ נקבע על פי דרישת הרצים בתחרות. בתחרויות בהם מתחרים אתלטים ברמה גבוהה, מכתיב הקצב נושר בשלב מסוים מהריצה ולא מסיים אותה, שכן הקצב אותו הוא מכתיב גבוה מכדי שיוכל לרוץ בו לאורך כל הריצה. מכתיב קצב חייב להתחיל את הריצה ביחד עם שאר הרצים ואינו מורשה להצטרף לריצה לאחר הזינוק, אחרת התוצאה שתושג בריצה לא תאושר לשיא. הדוגמה הבולטת ביותר לכך היא פרויקט Breaking2 (אנ') של חברת נייקי שנערך בשנת 2017, ומטרתו הייתה לשבור את מחסום השעתיים בריצת מרתון. לצורך כך, נייקי ניסו שהריצה תתקיים בתנאים אידיאליים, שאחד מהם היה קבוצות מתחלפות של מכתיבי קצב שליוו את הרצים, כך שבכל רגע נתון הייתה על המסלול קבוצת מכתיבי קצב רעננה, שמסוגלת לרוץ בקצב הנדרש. בעקבות כך, נייקי ידעו מראש כי גם אם תתקבל תוצאה טובה משיא העולם בריצת מרתון (שעמד אז על 2:02:57 שעות), היא לא תאושר כשיא עולם.
בדרך כלל, מספר מכתיבי הקצב במקצה נע בין אחד לשלושה. השימוש במכתיבי קצב באליפויות הגדולות, כדוגמת אליפות העולם באתלטיקה, אליפות אירופה באתלטיקה ובמשחקים האולימפיים אסור, אך נהוג בתחרויות אחרות במטרה לקבל תוצאות איכותיות מהרצים. בסבב ליגת היהלום לדוגמה, כמעט בכל מקצה שאורכו 800 מטר ומעלה רצים מכתיבי קצב, שגורמים לריצות להתנהל בקצב גבוה, ומונעים התפתחות של ריצות טקטיות, בהן הריצה מתנהלת בקצב איטי, שמוגבר מאוד לקראת סוף הריצה. למרות זאת, לא תמיד הרצים נצמדים אל מכתיב הקצב, ובמקרים כאלה מכתיב הקצב צריך לנסות לגרום להם, במהלך הריצה, להיצמד אליו.
השימוש הרווח במכתיבי קצב לרצים חובבים מבוצע במרוצי כביש, המושכים רצים חובבים רבים. לרוב מכתיב הקצב לרצים החובבים במרוצים אלו יבלוט מקהל הרצים בלבוש מיוחד, ולעיתים בבלונים מרחפים הקשורים לגופו, וכאשר זמן המטרה רשום על גופו או על הבלון בצורה בולטת. בשונה ממכתיבי הקצב בתחרויות מקצועניות, מכתיבי הקצב לחובבים תמיד יסיימו את הריצה, ולא ינשרו באמצעה, מכיוון שקצב המטרה אותו הם מכתיבים, הוא קצב לרצים חובבים, וכזה שלא אמור להוות למכתיבי הקצב בעיה.
מפרץ עכו

| --- | --- |

 מידע כללי
 מיקום:  מפרץ חיפה 
 סוג:  מפרץ 
 מידע נוסף
 נהר מזין:  נחל נעמן 
 מדינות באגן הניקוז:  ישראל ישראל
 קואורדינטות:  32°55′14″N 35°04′29″E﻿ / ﻿32.920437457605°N 35.074613624383°E﻿ / 32.920437457605; 35.074613624383
  (למפת הגליל המערבי מוגדלת) מפרץ עכו(למפת הגליל המערבי רגילה) מפרץ עכו(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום מפרץ עכו(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום מפרץ עכו
 
מפרץ עכו הוא שלוחה של מפרץ חיפה, אשר נמצא בים התיכון בארץ ישראל. זהו המפרץ הקטן ביותר בישראל ואורכו (בציר מזרח-מערב) כשלושה קילומטרים. בתחום המפרץ נמצא שפך נחל נעמן. המפרץ נמצא בצפון מישור החוף וגבולותיו הם:
בדרום - מפרץ חיפה
בצפון ובמזרח - עכו
במערב - העיר העתיקה של עכו
לאורך מפרץ עכו ממוקמים מספר שכונות ואזורי תעשייה חשובים, וכן שוכן בו נמל עכו. בסמוך למפרץ עוברת מסילת החוף המקשרת את עכו ונהריה למרכז ודרום הארץ.
מרגוט קלסטיל לפלר

| --- | --- |

 לידה:  4 במרץ 1954 (בת 70) דוברסברג, אוסטריה 
 מדינה:  אוסטריה אוסטריה
 תפקיד:  שגרירה 
 בן או בת זוג:  תומאס קלסטיל (1998–6 ביולי 2004) 
 
מרגוט קלסטיל לפלר (בגרמנית: Margot Klestil-Löffler; נולדה ב-4 במרץ 1954) היא דיפלומטית אוסטרית.
ביוגרפיה

לפלר נולדה באוסטריה תחתית לזוג הורים חוואים. היא עבדה כדיפלומטית במוסקבה ולאחר מכן החלה לעבוד במשרדו של תומאס קלסטיל. היא ניהלה את קמפיין הבחירות של קלסטיל לנשיאות אוסטריה בשנת 1992, שהסתיים בניצחון.
במהלך כהונתו הראשונה של קלסטיל כנשיא אוסטריה, פורסם בתקשורת שהוא מנהל רומן עם לפלר. לאחר מכן התגרש מאשתו, וב-1998 הם נישאו.
היא החלה לשמש כגברת הראשונה של אוסטריה, אך המשיכה את עבודתה במשרד החוץ. היא חדלה מלהיות הגברת הראשונה ב-2004, עם מות בעלה סמוך לפני מועד סיום הקדנציה השנייה שלו.
באותה שנה החלה לשמש כשגרירת אוסטריה בצ'כיה. ב-2009 נכנסה לתפקיד של שגרירת אוסטריה ברוסיה, ובמסגרת תפקידה פתחה ספרייה אוסטרית באוניברסיטה בניז'ני נובגורוד.