stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
סיודאד ריאל
תחבורה ותיירות

בעיר יש נקודת עצירה של הרכבת המהירה AVE - שמקשרת את ערי ספרד מברצלונה שבצפון המדינה ועד מלאגה בדרום המדינה. כמו כן ישנו שדה תעופה שנפתח בדצמבר 2008. בנוסף בניה של מלון וקזינו סזאר פאלאס החל משנת 2007.
חינוך

בסיודאד ריאל ישנם 18 בתי ספר יסודיים, ועוד 6 בתי ספר תיכוניים.
סיודד דל אסטה

גשר הידידות בין סיודד דל אסטה לפוז דו איגואסו
סיודד דל אסטה (בספרדית: Ciudad del Este, "עיר המזרח") היא עיר הבירה של מחוז אלטו פרנה שבפרגוואי והעיר השנייה בגודלה במדינה.
גאוגרפיה

העיר ממוקמת על גדות נהר פרנה, כ-285 ק"מ מאסונסיון, בירת המדינה. העיר היא חלק ממשולש הגבולות בין ארגנטינה, ברזיל ופרגוואי, ומקושרת עם העיר הברזילאית פוז דו איגואסו, באמצעות גשר הידידות.
היסטוריה

העיר נקראה בעבר פוארטו דה פלור דה ליס, ולאחר עליית הדיקטטור אלפרדו סטרסנר לשלטון שונה שמה לפוארטו פרזידנטה סטרוסנר. לאחר הדחת סטרוסנר בשנת 1989, שונה השם לסיודד דל אסטה.
אוכלוסייה

העיר היא השנייה בגודלה בפרגוואי, עם כ-321 אלף תושבים (2008).
בעיר מתגוררים תושבים רבים ממוצא אסיאתי, לרוב מטייואן, קוריאה, איראן ומדינות ערב, ובעיר פזורים פגודות ומסגדים.
כלכלה

סיודד דל אסטה היא אזור פטור ממכס השלישי בגודלו בעולם, אחרי מיאמי והונג קונג. ביחד עם פוז דו איגואסו, העיר מופקדת על החברה המפעילה את סכר איטייפו. העיר נשענת רבות על הכלכלה הברזילאית, מאחר ש-95 אחוז מהאנרגיה המיוצרת בפרגוואי בסכר איטייפו נמכרת לברזיל, וגם עקב ריבוי תושבים מברזיל החוצים את הגבול כדי לקנות מוצרים פטורים ממכס. הברחות הן מקצוע שכיח בעיר. הכנסות רבות מההברחות מגיעות למימון ארגוני פשע וטרור.
"שוק הגנבים" שבעיר משמש צעירים לבנונים למכור סחורות ובכך לממן את ארגון חזבאללה.
תחבורה

נמל התעופה הבינלאומי גוארני מקשר את העיר עם יעדים אחרים באמריקה הדרומית. גשר הידידות הנמצא בעיר מחבר בין פרגוואי לברזיל.
סרגיי טורופ

| --- | --- |

 לידה:  14 בינואר 1961 (בן 63) Paschkovskiy, מחוז קרסנודאר, ברית המועצות 
 שם לידה:  Сергей Анатольевич Тороп 
 מדינה:  רוסיה 
 השקפה דתית:  Church of the Last Testament 
 
סרגיי אנטוליביץ' טורופ (נולד ב-14 בינואר 1961 בקרסנודאר, רוסיה הסובייטית) ,מכונה על ידי חסידיו בשם ויסאריון (או "מי שנותן חיים חדשים"), הוא מנהיג מיסטי ורוחני רוסי, העומד בראש כת "הברית האחרונה".
טורופ טוען כי ב-18 באוגוסט 1990, כשהיה בן 29, היה לו גילוי שהוא גלגולו של ישו. הוא סיפר על כך לראשונה במינוסינסק ב-18 באוגוסט 1991. טורופ ייסד את "כנסיית הברית האחרונה" (Церковь Последнего Завета) שהסניף הראשי שלה נמצא בבטייגה הסיבירית בשפל מינוסינסק ממזרח לאבאקן, במחוז המשנה פטרופאבלובקה. הוא נהג ללמד על גלגול נשמות, טבעונות ואפוקליפסה. יש לו כ-4,000 חסידים (המכונים ויסאריונים) החיים ביישוב ועוד 6,000 חסידים ברחבי העולם.
ביוגרפיה

סרגיי טורופ נולד בקרסנודאר לאנטולי טורופ ולנדז'דה (מלשנקו); לאחר שירות בצבא הסובייטי, התיישב במינוסינסק. הוא עבד כקצין סיור אך פוטר בשנת 1989. לטענתו, בשנת 1990 הוא "נולד מחדש" כויסאריון, המשיח שהוחזר. לטענתו זה לא הופך אותו לאל, אלא לדובר של אלוהים. דתו משלבת אלמנטים של הכנסייה האורתודוקסית הרוסית עם בודהיזם, אפוקליפטיזם, קולקטיביזם וערכים אקולוגיים. טורופ ייסד את כנסיית הברית האחרונה בקרסנויארסק, סיביר בשנת 1991 מעט לפני נפילת ברית המועצות.  לדבריו סוף העולם הקרוב ורק חסידיו ינצלו.
חסידיו מקפידים על משמעת מחמירה: הימנעות מבשר, מעישון, משתיית אלכוהול ומשימוש בכסף. מטרת הכת היא לאחד את כל הדתות על פני כדור הארץ. ויסאריון החליף את חג המולד ביום הולדתו (14 בינואר) וטען שיש לו יכולת לרפא סרטן ואיידס במגע ידו.
טיברקול, היישוב בטייגה, הוקם בשנת 1994 על שטח של 2.5 קילומטרים רבועים (620 acre), והתרחב לכמה כפרים סמוכים, כמו אלה של פטרופאבלובקה ושרמשנקה. 56°37′N 96°12′E﻿ / ﻿56.617°N 96.200°E﻿ / 56.617; 96.200. ביישוב גרים כ 4000 תושבים שחיים על פי עקרונות אקולוגיים. ליישוב המרכזי, המכונה גם העיירה וההר, יש מבנה תלת-מפלסי: העיירה עצמה (משכן השחר), משכנם השמימי ופסגת המקדש.
פרשנות

מאז 1992 פרסם הביוגרף ואדים רדקין מדי שנה כרך המפרט את פעילותו של ויסאריון. ויסאריון משך אליו חסידים מתת-התרבות האזוטרית של גרמניה, ושבעה כרכים אודותיו תורגמו לגרמנית.
במאי 2012 פרסם ערוץ היוטיוב וייס את "מנהיג הכת החושב שהוא ישו", ובו דיווח של רוקו קסטורו, כתב בפטרופאבלובקה, וראיון שלו עם ויסאריון. הסרטון מתאר את היישוב ואת האנשים כמקום עם אנשים טובים, אבל מציין שהרעיונות של הכת מאוד פולחניים. זו הייתה הפעם הראשונה שויסאריון העניק ראיון מזה שלוש שנים.
המעצר בשנת 2020

ב-22 בספטמבר 2020 עצרו הרשויות הרוסיות את ויסאריון באשמת ניהול ארגון דתי בלתי חוקי, פגיעה פיזית בזולת וסחיטה באיומים. הוא נתפס על ידי שירות הביטחון הפדרלי, ועדת החקירות הפדרלית והמשטרה הפדרלית הרוסית, במבצע משותף ונלקח יחד עם שני עוזריו, ואדים רדקין (המשמש כדוברו) ו-ולדימיר ודרניקטוב (מנהל בית ספר של ילדי הכת) בית המשפט המחוזי של נובוסיבירסק קבע שהם יישארו במעצר עד פתיחת משפטם ב-22 בנובמבר 2020.
חיים אישיים

טורופ עזב את אשתו הראשונה ונישא לילדה בת תשע עשרה שהתגוררה עמו מגיל 7. יש לו שישה ילדים משני הנישואים.
לוויסאריון יש אחות למחצה צעירה יותר, אירינה. אף שיש לו אם ביולוגית בשם נדז'דה, ויסאריון רואה במרים, אם ישו, את אמו.
הערות שוליים

↑  Obscura, Atlas. "Russian Cult May be The Largest Religious Reservation In The World". Slate.com. נבדק ב-1 בנובמבר 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Сибирский Иисус Христос - бывший гаишник
↑  Traynor, Ian (24 במאי 2002). "Jesus of Siberia". The Guardian. נבדק ב-22 בספטמבר 2020. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Sergei Torop: Russian religious sect leader arrested over allegations of harm". BBC News. 22 בספטמבר 2020. נבדק ב-23 בספטמבר 2020. {{cite news}}:  (עזרה)
1 2  Bennetts, Marc (23 בספטמבר 2020). "Cult leader Vissarion held in armed Siberia helicopter raid". The Times. London. נבדק ב-23 בספטמבר 2020. {{cite news}}:  (עזרה) (נדרשת הרשמה)
↑  The Vissarion Cult in Russia - Lermanet, November 6, 2003
↑  'Reborn' Jesus Leads Vegans in Russia - Newser, August 29, 2009
↑  "Cult Leader Thinks He's Jesus (Documentary Exclusive)". VICE News. 16 במאי 2012. נבדק ב-24 באפריל 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Vissarion
↑  Cult Leader Thinks He’s Jesus
↑  "Sergei Torop: Russian religious sect leader arrested over allegations of harm". BBC News. 22 בספטמבר 2020. נבדק ב-23 בספטמבר 2020. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Walker, Shaun (22 בספטמבר 2020). "Cult leader who claims to be reincarnation of Jesus arrested in Russia". The Guardian. נבדק ב-22 בספטמבר 2020. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  רוסיה עצרה את "ישו של סיביר", באתר ynet, 23 בספטמבר 2020
↑  В Красноярском крае задержаны участники религиозного объединения
↑  Семён Максимов."Позови меня в даль светлую" или сказки дядюшки Виссариона//Миссионерское обозрение, № 3,4,6, 1998
↑  Последний Завет. Т.1, СП-б, Фламинго, 1996, вопрос 24.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810652084505606  GND: 120938308  ISNI: 0000 0003 6593 7227  LCCN: n94106814  VIAF: 166825738   WorldCat (עם VIAF): 166825738
סמית' וסון 40

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  מודל נשק 
 תכנון:  סמית' אנד וסון 
 מדינה מייצרת:  ארצות הברית 
 מעצב:  סמית' אנד וסון 
 מידע טכני
 אורך כולל:  28.83 מילימטר
 מהירות לוע:  320-700 מטר לשנייה
 
מימין לשמאל: 22. ארוך, ‏9 מ"מ פרבלום, ‏S&W‏ 40., 
קולט 45., ‏357.מגנום, ‏ 44.מגנום, ‏50. אקשן אקספרס
כדור S&W‏ 40.
סמית' אנד וסון 40 (40S&W) הוא דגם של כדור סנטרפייר לאקדח.
בשנת 1986 באירועי מיאמי, נרצחו שני סוכנים על ידי שני שודדים, כאשר אחד הסוכנים ירה בשודד כדור 9x19 מילימטר פרבלום שחדר לחזהו דרך המרפק ונעצר שלושה סנטימטר ליד לבו. בעקבות אירועים אלו, החלה הסוכנות הפדרלית בארצות הברית בתחקיר מעמיק בנושא תחמושת שבסופו הוחלט על מעבר לקליבר חדש וחזק יותר - כדור ה-10 מ"מ שפותח רק שנים מעטות קודם לכן. הכדור הקשה היה ארוך מדי (25 מילימטר) והצריך אקדחים גדולים בסגנון ה-45ACP, ובנוסף הרתע היה חזק מאוד. בתגובה הורידה הסוכנות הפדרלית את כמות אבק השרפה. באוקטובר  1990 הציגה חברת סמית' אנד וסון את ה-S&W 40, שבו על אף התרמיל הקצר יותר יש די מקום לכמות אבק השריפה הנותר. סמית' אנד וסון 40 הוא בעל קוטר זהה אך אורכו הוא 22 מילימטר. הכדור מפתח כ-40% יותר כוח לעומת 9 מ"מ והקוטר גדול ב-30% לעומת כדור בקוטר 9 מילימטר.
יתרונו העיקרי של הכדור הוא משקלו הכבד המאפשר פגיעה קשה יותר. חסרונו העיקרי הוא שבגלל הקוטר הגדול יותר מופחתת כמות הכדורים הנישאים במחסנית לעומת ה-9 מ"מ. בשנת 1997 החליטה גם הסוכנות לחזור לעשרה מילימטר וכיום הוא נמצא בשימוש בין היתר ב-D.E.A., במשמר החופים ובמשטרת לוס אנג'לס. מעבר לזה נמצא הקליבר בשימוש במשטרות רבות באוסטרליה, קנדה, ברזיל ואפילו ירדן ביחידת משטרה מיוחדת בלוחמה בטרור בתת-מקלע של הקלר וקוך UMP. 
בישראל קליבר זה לא נמצא בשימוש.
סיירות המערכה מסדרת קירוב

| --- | --- |
סיירת המערכה "פרונזה" מסדרת קירוב
סיירת המערכה "פרונזה" מסדרת קירוב
 תיאור כללי
 סוג אונייה:  סיירת מערכה
 צי:  מקודם הצי הסובייטי, כיום הצי הרוסי
 דגל הצי:   
 סדרה:  קירוב
 סדרה עוקבת:  אין
 אוניות בסדרה:  קירוב/אדמירל אושקוב, פרונזה/אדמירל לאזארב, קלינין/אדמירל נחימוב, יורי אנדרופוב/פיוטר ויליקיי, דזרז'ינסקי
 ציוני דרך עיקריים
 מספנה:  המספנה הימית של לנינגרד
 הושקה:  26 בדצמבר 1977
 תקופת הפעילות:  30 בדצמבר 1980 – הווה (43 שנים)
 אחריתה:  יורי אנדרופוב בשירות הצי הרוסי. קירוב, פרונזה וקלינין בתהליך מודרניזציה מקיף. בניית דזרז'ינסקי לא הושלמה
 מידות
 הֶדְחֶק:  24,300 טון, 28,000 טון טעונה במלואה
 אורך:  252 מטר
 רוחב:  28.5 מטר
 שוקע:  9.1 מטר
 נתונים טכניים
 מהירות:  32 קשר (59 קמ"ש)
 גודל הצוות:  710
 טווח שיוט:  2,000 ק"מ במהירות 55.5 קמ"ש כאשר שתי מערכות ההנעה עובדות.   בלתי מוגבל במהירות 37 קמ"ש כאשר רק מערכת ההנעה הגרעינית עובדת
 הנעה:  כור גרעיני המניע טורבינות קיטור בהספק 140,000 כ"ס
 צורת הנעה:  2 מדחפים
 אמצעי לחימה
 שריון:  76 מ"מ מסביב לכור הגרעיני
 חימוש:    20 טילי ים-ים מדגם P-700 Granit בעלי טווח של כ-600 ק"מ  14 טורפדות משוגרי רקטה  12 משגרים מדגם S-300 הכוללים 96 טילי נ"מ  236 טילי נ"מ נוספים  שני משגרי פצצות עומק  שני תותחי 130 מ"מ דו-תכליתיים (מטרות קרקע ונ"מ) בצריח דו-קני  10 משגרי טורפדו 533 מ"מ  8 תותחי גאטלינג מדגם AK-630‏ 30 מ"מ
 מסוקים:  שלושה, מאוחסנים בבטן הסיירת
סיירות המערכה מסדרת קירוב הן סיירות מערכה נושאת טילים בעלות הנעה גרעינית מסוג 1144 Orlan (שפירושו עיטם). סיירות מערכה אלה הן בין אוניות השטח החזקות והגדולות ביותר בצי הרוסי כיום, ונבנו במקור עבור הצי הסובייטי. במדינות המערב הסדרה נקראת בדרך כלל על פי קוד דיווח נאט"ו בשם קירוב. הן נמנות עם אוניות הקרב הגדולות ביותר בעולם כיום, שניות רק לחלק מנושאות המטוסים, ודומות בגודלן לאוניות מערכה מתקופת מלחמת העולם הראשונה. בנייתן של הסיירות מסדרת קירוב היה גורם משמעותי בהחזרתן לשירות של אוניות המערכה מסדרת איווה.
חימוש

החימוש המקיף של האוניות נשען על טילים, תותחים וכן מערכות לוחמה אלקטרונית. החימוש העיקרי של האוניות הוא 20 טילי ים-ים מדגם P-700 Granit (קוד דיווח נאט"ו: SS-N-19 Shipwreck) המגיעים לטווח של כ-600 ק"מ. חימוש הנ"מ העיקרי של האוניות כולל 12 משגרים מדגם S-300 הכוללים סה"כ 96 טילים וכן טילי ותותחי נ"מ קצרי טווח נוספים. חימוש הנצ"ל (נגד צוללות) של האוניות כולל 14 טורפדות משוגרי רקטה ושני משגרי פצצות עומק.
יחידות

שמות כל האוניות הוחלפו לאחר נפילת ברית המועצות.
קירוב/אדמירל אושקוב - הראשונה בסדרה. נבנתה בלנינגרד ב-1977 ונכנסה לשירות בצי הצפוני בסוף 1980. בתכנון לתהליך מודרניזציה מקיף שצפוי להסתיים לא לאחר 2020.
פרונזה/אדמירל לאזארב - בניית האונייה הסתיימה ב-1984 והיא נכנסה לשירות בצי האוקיינוס השקט. בתחילת שנות ה-2000 האונייה הוצא משרות. עתידה אינו ברור.
קלינין/אדמירל נחימוב - נכנסה לשירות ב-1988 וצוותה לצי הצפוני.  בתהליך מודרניזציה מקיף שיסתיים ב-2023/2024
יורי אנדרופוב/סיירת המערכה פיוטר הגדול - בניית האונייה החלה ב-1986, אך בעקבות עיכובים ובעיות שונות היא לא נכנסה לשירות לפני 1996. האונייה נמצאת בשירות פעיל והיא אוניית הדגל של הצי הצפוני. זה האונייה היחידה שנמצאת עתה (2023) בשרות מבצעי.
עבדאללה בן זאיד אאל נהיאן

שייח' עבדאללה בן זאיד בן סולטאן אָאל נהיאן (בערבית: عبد الله بن زايد آل نهيان; נולד ב-30 באפריל 1972) הוא שר החוץ ושיתוף הפעולה הבין-לאומי של איחוד האמירויות הערביות.
אאל נהיאן הוא בנו של מייסד איחוד האמירויות הערביות, שייח' זאיד בן סולטאן אאל נהיאן ואחיהם של נסיך הכתר של אמירות אבו דאבי, שייח' מוחמד בן זאיד אאל נהיאן ונשיא איחוד האמירויות ואמיר אבו דאבי, שייח' ח'ליפה בן זאיד אאל נהיאן.
ביוגרפיה

עבדאללה בן זאיד בן סולטאן אאל נהיאן נולד בבירת איחוד האמירויות הערביות, אבו דאבי ב-30 באפריל 1972 למייסדה של איחוד האמירויות הערביות, שייח' זאיד בן סולטאן אאל נהיאן ורעייתו פאטמה בנת מובארכ אל-כתבי. אאל נהיאן הוא בעל תואר ראשון שסיים בשנת 1995 במדע המדינה מאוניברסיטת איחוד האמירויות הערביות. הוא נשוי לשייח'ה אל-יאזיה בנת סייף אאל נהיאן, המשמשת שגרירה של רצון טוב לארגון המזון והחקלאות מאז שנת 2010, ולהם חמישה ילדים: פאטמה, מוחמד, זאיד, סייף ודיאב.
ביוגרפיה > בפוליטיקה

השייח' עבדאללה כיהן כיושב ראש תאגיד התקשורת של איחוד האמירויות הערביות, כיושב ראש התאחדות הכדורגל של איחוד האמירויות הערביות (1993–2001) וכתת-המזכיר של משרד ההסברה והתרבות (1995–1997). בשנת 1999 כיהן כיושב ראש דירקטוריון קרן התקשורת של האמירויות ובשנים 2006 עד 2008 כיהן כיושב ראש הדירקטוריון של מועצת התקשורת הלאומית של האמירויות. השייח' עבדאללה מונה לשר ההסברה והתרבות ב-1997, וכיהן בתפקיד זה עד שנת 2006. ב-9 בפברואר 2006 מונה לשר החוץ ושיתוף הפעולה הבין-לאומי של איחוד האמירויות הערביות. הוא חבר במועצה לביטחון לאומי של איחוד האמירויות, יושב ראש קרן האמירויות לפיתוח הנוער, סגן יושב ראש קרן הפיתוח של אבו דאבי, חבר סגל המכללה לביטחון לאומי של האמירויות, ראש דירקטוריון האקדמיה האמירוּתית לדיפלומטיה, ויושב ראש החינוך ומשאבי האנוש.
במהלך כהונתו כשר החוץ ושיתוף הפעולה הבין-לאומי, איחוד האמירויות הערביות חוותה התרחבות מהירה של יחסיה הדיפלומטיים עם מדינות באמריקה הלטינית, דרום האוקיינוס השקט, אפריקה שמדרום לסהרה ומזרח אסיה, כמו גם הידוק וחיזוק יחסיה עם מדינות המערב ובראשן ארצות הברית, וכן כינון הסכם השלום עם מדינת ישראל.
בשנת 2009 עמד שייח' עבדאללה בראש הקמפיין הבין-לאומי שקידמה איחוד האמירויות הערביות כדי לקבל תמיכה בהצעתה, המוצלחת בסופו של דבר, לארח את מטה הסוכנות הבין-לאומית לאנרגיות מתחדשות (IRENA).
באוגוסט 2017 דחק עבדאללה באיראן ובטורקיה לסיים את מה שאיחוד האמירויות כינתה כפעולות ה"קולוניאליות" שלהן בסוריה וקרא "ליציאה של אותם גורמים המנסים לפגוע בריבונותה של הרפובליקה הערבית הסורית."
ב-14 בפברואר 2019 הצדיק שר החוץ עבדאללה את התקיפות של ישראל על מטרות איראניות בסוריה.
ב-15 בספטמבר 2020 היה מן החותמים על הסכמי אברהם בין ישראל לאיחוד האמירויות ובחריין, לצד נשיא ארצות הברית, דונלד טראמפ, ראש ממשלת ישראל, בנימין נתניהו ושר החוץ של בחריין, עבד א-לטיף א-זיאני במדשאה הדרומית של הבית הלבן.
הערות שוליים

1 2  Sheikh Abdullah bin Zayed bin Sultan Al Nahyan, aliqtisadi (בערבית)
↑  International media and knowledge centre inaugurated // April 24, 2012.
1 2  "H.H. Sheikh Abdullah bin Zayed Al Nahyan" (באנגלית בריטית). נבדק ב-28 ביולי 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Ministry of Foreign Affairs and International Cooperation
of the United Arab Emirates, His Highness Sheikh Abdullah bin Zayed Al Nahyan, www.mofaic.gov.ae
↑  UAE criticizes 'colonial' role of Iran, Turkey in Syria. Reuters. Retrieved 15 September 2017.
↑  Ahren, Raphael. "In clip leaked by PMO, Arab ministers seen defending Israel, attacking Iran". www.timesofisrael.com (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2019-02-15.
↑  נחתמו ההסכמים עם איחוד האמירויות ועם בחריין: "סלאם עליכום", באתר ynet, 15 בספטמבר 2020
| --- | --- |
בקרת זהויות :  VIAF: 49154196836620112521   WorldCat (עם VIAF): 49154196836620112521 
השייח' עבדאללה (מימין) מציג את אחד מן העתקי ההסכמים החתומים לצד נשיא ארצות הברית, דונלד טראמפ, ראש ממשלת ישראל, בנימין נתניהו ושר החוץ של בחריין, עבד א-לטיף א-זיאני, 15 בספטמבר 2020.
סמל דקוטה הצפונית

| --- | --- |

 גרסאות
 
 שלט האצולה של דקוטה הצפונית
 
 נס מושל דקוטה הצפונית
 פרטים
 המחזיק בסמל:  דקוטה הצפונית
 תאריך אימוץ:  1987 
 התקנים
 מוטו:  חירות ואחדות, עתה ולעולם, אחת ובלתי ניתנת להפרדה
 פרטים נוספים
 שימוש:  סמל דקוטה הצפונית, מסמכים רשמיים
 
החותם הגדול של מדינת דקוטה הצפונית (באנגלית: Great Seal of the State of North Dakota) הוא חותמה של מדינת דקוטה הצפונית שבארצות הברית. בשונה ממדינות אחרות של ארצות הברית, לדקוטה הצפונית סמל נפרד.
החותם הגדול של דקוטה הצפונית

מראה החותם מבוסס על חותם טריטוריית דקוטה שנקבע בחקיקה בשנת 1862.
במרכז החותם מופיע עץ בודד הניצב בשדה פתוח, בצמוד לגזע העץ מונחות שלוש אלומות שיבולי חיטה; מימין לעץ מצוירים מחרשה, סדן ומזחלת ומשמאל לעץ קשת ושלושה חצים, אינדיאני הרוכב על סוס שרודף אחרי בפלו לעבר השקיעה.
מעל העץ, בראש החותם מסודרים 42 כוכבים בחצי סער, ומעליהם המוטו, באנגלית, באותיות גדולות: "חירות ואחדות, עתה ולעולם, אחת ובלתי ניתנת להפרדה" ("Liberty and Union Now and Forever, One and Inseparable"), ציטוט מתוך תשובתו של דניאל ובסטר לרוברט היין, במסגרת הוויכוח שנערך ביניהם בסנאט ארצות הברית בשנת 1830.
סוג העץ אינו מפורט בחקיקה (אף שבשנת 1947 נקבע כי עץ הבוקציאה הוא העץ המסמל את המדינה, וסבורים כי מדובר בעץ זה), ומשמעות הסמלים לא פורטה ועל כן לא ידוע כוונת מנסחי החוקה. ישנה סברה כי שלוש אלומות החיטה מייצגות את שלוש רשויות השלטון: המחוקקת, המבצעת, והשופטת; וכי הסדן, המחרשה והמזחלת מייצגים את החקלאות עליהן מבוססת כלכלת המדינה; והאינדיאני, הבאפלו והשמש השוקעת - את ההיסטוריה של המדינה. הכוכבים מייצגים את מספר מדינות ארצות הברית בשנת 1889.
במעגל החיצוני של החותם, בראשו מופיעות המילים "החותם הגדול" (Great Seal) בראש החותם, ו"מדינת דקוטה הצפונית" (State of North Dakota) בחלקו התחתון. בצידו השמאלי של החותם מופיע הכיתוב "1 באוקטובר" ובצידו הימני "1889" - תאריך אישור חוקת המדינה בה מופיע תיאור החותם.
תיאור החותם אינו כולל את פירוט הצבעים שמופיעים בו.
בהתאם לחוקת המדינה, מזכיר מדינת דקוטה הצפונית שומר את חותם המדינה.
שלט האצולה של דקוטה הצפונית

שלט האצולה של דקוטה הצפונית (באנגלית: coat of arms of North Dakota) אומץ בשנת 1957 בחקיקה של בית המחוקקים של המדינה ונועד במקורו לשמש אך ורק את יחידות המשמר הלאומי של המדינה. הנס מופיע גם על דגלו של מושל המדינה. סעיף 54-41-01 לחוק המדינה מתאר את הסמל. בחלקו התחתון של מגן שלט האצולה מופיע פרח החבצלת בצבע ירוק על רקע צהוב, במרכז המגן רצועה אלכסונית בצבע ירוק ועליה שלושה כוכבים בצבע צהוב.
בציצת המגן שלושה חצים קשורים מאחורי קשת, שמתחתיה עטרה בצבעי צהוב וכחול.
מתחת המגן, על גבי קלף רשום המוטו: "עוצמה מהאדמה" (באנגלית: Strength from the soil).
החוק מסביר את משמעות חלקי שלט האצולה:
צבעי הצהוב והירוק מסמלים את חקלאות המדינה (ומסמלים דגן כשהוא גדל, וכשהוא בשל). החצים האינדיאנים מסמלים את מדינת שבט הסיוקס האינדיאני. שלושת הכוכבים מסמלים את שלוש רשויות השלטון, וכן כאשר כל אחד ואחד מהכוכבים מסמל את שלוש עשרה המושבות שהקימו את ארצות הברית, שלושת הכוכבים יחד מסמלים את המספר 39 - מספרה של מדינת דקוטה הצפונית.
שלושת הכוכבים היו על שלט האצולה של מריווד'ר לואיס שערך יחד עם ויליאם קלארק את מסע המחקר הידוע, וכן על גבי שלט האצולה של תומאס דגלאס, רוזן סלקירק שעמד בראש ההתיישבות הראשונה במדינה. פרח החבצלת מסמל את פייר גוטייה דה ורנה, חוקר ארצות קנדי שהיה האדם הלבן הראשון שביקר בשטח המדינה.
העטרה בצבעי צהוב וכחול מסמלים את היות הטריטוריה חלק מהשטחים שנרכשו במסגרת רכישת לואיזיאנה.
השימוש בשלט האצולה מותר, בהתאם לחוק, רק למושל המדינה, המשמר הלאומי של המדינה, רשויות המדינה, ארגוני חינוך מוכרים במדינה, ארגוני ותיקי כוחות צבא במדינה וארגונים פטריוטיים מוכרים במדינה.
ראו גם

דגל דקוטה הצפונית
סמל דקוטה הדרומית
עורק הכבד המיוחד

| --- | --- |

עורק הכבד המיוחד מתפצל מעורק הכבד המשותף
 שיוך:  vas privatum, subdivision of common hepatic artery, ישות אנטומית מסוימת 
 תיאור ב:  האנטומיה של גריי (מהדורה 20) (603) 
 על שם:  כבד
 מזהים
 לטינית (TA98):  arteria hepatica propria 
 טרמינולוגיה אנטומיקה:  A12.2.12.029 
 TA2 (2019):  4227 
 FMA:  14772 
 מערכת השפה הרפואית המאוחדת:  C0226301 
 
עוֹרֵק הַכָּבֵד הַמְּיֻחָד (TA: arteria hepatica propria) הוא עורק בבטן המתפצל מעורק הכבד המשותף ומספק דם מחומצן לכבד. כ-30% מאספקת הדם לכבד מגיעה דרך עורק זה, בעוד היתר מגיעה מווריד שער הכבד. יחד עם וריד שער הכבד וצינור המרה המשותף השלושה מהווים את השלישייה השערית (הטריאדה הפורטלית).
העורק מתפצל בכבד לענף ימני (ramus dexter) ולענף שמאלי (ramus sinister), הנקראים לעיתים עורק הכבד הימני ועורק הכבד השמאלי בהתאמה, ולענף הביניים (ramus intermedius). ענפים אלה ממשיכים להתפצל בכבד לעבר מקטעי הכבד השונים. מן הענף הימני מסתעף עורק כיס המרה וכן העורקים המקטעיים הקדמי והאחורי ועורק לאונה הזנבית. מן הענף השמאלי מסתעפים העורקים המקטעיים הצדי והתיכון ועורק נוסף לאונה הזנבית.
ישנה שונות אנטומית באוכלוסייה שלפיה בחלק מהאנשים ענפי הכבד הימני והשמאלי אינם מתפצלים מעורק הכבד המיוחד, אלא מעורקים אחרים. המקור האופייני לענף ימני חריג הוא בעורק מתלה המעי העליון, ואילו המקור האופייני לענף שמאלי חריג הוא בעורק הקיבה השמאלי.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  TA98: A12.2.12.029 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אנטומיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
עונת 1993/1994 בסרייה א'

| --- | --- |
תמונה קבוצתית של מילאן, אלופת הליגה
תמונה קבוצתית של מילאן, אלופת הליגה
 תקופת התחרות:  29 באוגוסט 1993 – 1 במאי 1994 (246 ימים)
 מספר משתתפות:  18
 הזוכה:  מילאן
 מספר משחקים:  306
 מספר שערים:  741 (2.42 בממוצע למשחק)
 מלך השערים:  23 - ג'וזפה סיניורי, לאציו
 → 1992/19931994/1995 ←
עונת 1993/1994 בסרייה א' הייתה העונה ה-92 של התחרות שאורגנה על ידי התאחדות הכדורגל האיטלקית ונוהלה על ידי "ליגת הכדורגל" (Lega Calcio). המשחקים החלו ב-29 באוגוסט 1993 והסתיימו ב-1 במאי 1994.
בליגה השתתפו 18 קבוצות. התחרות התקיימה בשיטת ליגה עם משחקי בית ומשחקי חוץ. עבור הניצחון הוענקו שתי נקודות ונקודה עבור תוצאת תיקו.
רג'אנה, קרמונזה, פיאצ'נצה ולצ'ה היו הקבוצות שעלו מהליגה השנייה.
מילאן זכתה באליפות בפעם ה-14 בתולדות המועדון ובפעם השלישית ברציפות.
בסיום העונה, ב-21 באוגוסט 1994 נערך משחק של הסופר קאפ האיטלקי בו מילאן ניצחה את סמפדוריה 1:1 בסיום המשחק, 4:3 בבעיטות עונשין וזכתה בגביע.
בסיום העונה לסרייה ב' ירדו פיאצ'נצה, אודינזה, אטאלנטה ולצ'ה. במקום הקבוצות שירדו לסרייה א' העפילו פיורנטינה, בארי, ברשה ופדובה.
טבלת הליגה

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| מיקום | קבוצה | משחקים | ניצחונות | תיקו | הפסדים | שערי זכות | שערי חובה | הפרש שערים | נקודות | הערות |
| 1. | מילאן  | 34 | 19 | 12 | 3 | 36 | 15 | 21 | 50 | זכייה בליגה   העפלה לליגת האלופות |
| 2. | יובנטוס | 34 | 17 | 13 | 4 | 58 | 25 | 33 | 47 | העפלה לגביע אופ"א |
| 3. | סמפדוריה | 34 | 18 | 8 | 8 | 64 | 39 | 25 | 44 | זכייה בגביע איטליה  העפלה לגביע אירופה למחזיקות גביע |
| 4. | לאציו | 34 | 17 | 10 | 7 | 55 | 40 | 15 | 44 | העפלה לגביע אופ"א |
| 5. | פארמה | 34 | 17 | 7 | 10 | 50 | 35 | 15 | 44 | העפלה לגביע אופ"א |
| 6. | נאפולי | 34 | 12 | 12 | 10 | 41 | 35 | 6 | 36 | העפלה לגביע אופ"א |
| 7. | רומא | 34 | 10 | 15 | 9 | 35 | 30 | 5 | 35 |  |
| 8. | טורינו | 34 | 11 | 12 | 11 | 39 | 37 | 2 | 34 |  |
| 9. | פוג'ה | 34 | 10 | 13 | 11 | 46 | 46 | 0 | 33 |  |
| 10. | קרמונזה | 34 | 9 | 14 | 11 | 41 | 41 | 0 | 32 |  |
| 11. | גנואה | 34 | 8 | 16 | 10 | 32 | 40 | 8- | 32 |  |
| 12. | קליארי | 34 | 10 | 12 | 12 | 39 | 48 | 9- | 32 |  |
| 13. | אינטר | 34 | 11 | 9 | 14 | 46 | 45 | 1 | 31 |  |
| 14. | רג'אנה | 34 | 10 | 11 | 13 | 29 | 37 | 8- | 31 |  |
| 15. | פיאצ'נצה | 34 | 8 | 14 | 12 | 32 | 43 | 11- | 30 | ירדה ליגה |
| 16. | אודינזה | 34 | 7 | 14 | 13 | 35 | 48 | 13- | 28 | ירדה ליגה |
| 17. | אטאלנטה | 34 | 5 | 11 | 18 | 35 | 65 | 20- | 21 | ירדה ליגה |
| 18. | לצ'ה | 34 | 3 | 5 | 26 | 28 | 72 | 44- | 11 | ירדה ליגה |
כדורגלנים מצטיינים

ג'וזפה סיניורי שחקנה של לאציו, כבש 23 שערים וזכה בתואר מלך השערים. זאת בפעם השנייה בקריירה.
סמל אנגליה

| --- | --- |

 גרסאות
 
 סמל אנגליה מחולק לרבעים עם סמל ממלכת צרפת משנת 1405
 פרטים
 תאריך אימוץ:  1189 בקירוב
 התקנים
 מגן:  אדום, שלושה אריות זהובים פוסעים שומרים, ציפורניים ולשון כחולים
 פרטים נוספים
 גרסאות קודמות:  ראו למטה
סמל אנגליה (באנגלית: Coat of Arms of England) היה שלט האצולה הרשמי של מלכי אנגליה ושימש כשלט האצולה של ממלכת אנגליה עד איחוד הכתרים בשנת 1603. לאחר מכן הפך הסמל לחלק אינטגרלי מתוך שלט האצולה המלכותי של הממלכה המאוחדת ותפוצתה של האימפריה הבריטית הובילה לשילובו של הסמל בסמלי מושבותיה לשעבר של הממלכה המאוחדת.
בלאזון הסמל: "גולס, שלושה אריות פוסעים שומרים אור".