stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קית' מיטשל
ביוגרפיה

מיטשל נולד בהאפי היל שבגרנדה והתחנך בבתי ספר קתולים מקומיים. בנעוריו הוא שיחק קריקט והיה חבר נבחרת הקריקט הלאומית (1964–1966) וקפטן הנבחרת (1973).
מיטשל למד לימודי תואר ראשון במתמטיקה ובכימיה באוניברסיטת איי הודו המערבית (1967–1971), תואר שני במתמטיקה מאוניברסיטת הווארד (1973–1975) ודוקטורט במתמטיקה וסטטיסטיקה מהאוניברסיטה האמריקאית (1975–1979). במקביל ללימודיו האקדמיים, בשנים 1972–1973 לימד מיטשל בבית ספר תיכון בגרנדה ובשנים 1977–1983 שימש פרופסור למתמטיקה באוניברסיטת הווארד. כמו כן, הוא עסק בייעוץ מדעי ומקצועי לחברות עסקיות ומשרדים ממשלתיים.
בשנת 1983 שב מיטשל לגרנדה וכעבור שנה נבחר לראשונה לבית הנבחרים. כהונתו בבית הנבחרים נמשכת ברציפות מאז היבחרו ונכון לשנת 2008 הוא חבר הבית הוותיק ביותר. בשנת 1988 הוא מונה לראשונה לחבר הממשלה וכיהן כשר לענייני תקשורת, עבודה, פיתוח, תשתיות, נשים ותעופה אזרחית. כהונתו כשר נמשכה שנה אחת, לאחריה הוא נותר באופוזיציה עד לשנת 1995. בסמוך לסיום כהונתו בממשלה נבחר מיטשל ליושב ראש המפלגה הלאומית החדשה, בראשה עמד עת ניצחה בבחירות בשנת 1995.
משנת 1995 ועד 2008 עמד מיטשל בראשות ממשלת גרנדה, בעקבות ניצחונות נוספים בבחירות שנערכו בשנים 1999 ו-2003. בין השנים 1995–1999 הוא החזיק בתיקים שונים בממשלתו, ובהם: השר לביטחון לאומי, שר החוץ, שר האוצר, שר המסחר ותעשייה, שר לענייני הסברה והשר לענייני האיים קאריקו ופטיט מרטיניק. ברבים מתפקידים אלו הוא נותר בכהונתו לאחר ניצחון המפלגה בשנת 1999 בכל 15 מחוזות הבחירה. ניצחון סוחף זה היה היחיד מסוגו מאז עצמאותה של גרנדה והביא לראשונה בתולדות המדינה לבחירה מחדש של ראש ממשלה מכהן.
ב-2003 ניצחה שוב המפלגה הלאומית החדשה, אך הפעם ברוב דחוק של 8 מ-15 מחוזות בחירה. בכהונתו השלישית בתפקיד הוסיף מיטשל לעמוד בראש מספר משרדים בממשלתו.
מלבד תפקידיו הממלכתיים, מיטשל נבחר במהלך השנים למגוון תפקידים ובשנים 1998 ו-2004 הוא נבחר ליושב ראש הקהילייה הקריבית. במסגרת הארגון הוא משמש משנת 1995 כאחראי על תחומי המדע, הטכנולוגיה והפיתוח. כמו כן הוא ייסד במסגרתו את ועדת המשנה לראשי ממשלה לקידום ספורט הקריקט, בראשה הוא עומד.
תפקידים נוספים בהם החזיק מיטשל כוללים את היותו יושב ראש מועצת השרים של איגוד המדינות הקריביות (1996–1997), יושב ראש מועצת המנהלים של הבנק הקריבי לפיתוח (1997–1998), וכן יושב ראש ארגון המדינות הקריביות המזרחיות (2000–2002). בשנת 2004 מונה מיטשל למועצה המייעצת למלכת בריטניה.
בבחירות שנערכו ב-8 ביולי 2008 הובסה מפלגתו של מיטשל על ידי מפלגת האופוזיציה הראשית, המפלגה הלאומית-דמוקרטית, ולמחרת הוחלף בתפקידו כראש ממשלה על ידי טילמן תומאס. מיטשל המשיך בתפקידו כמחוקק, ועמד בראש האופוזיציה.
ב-20 בפברואר 2013 שב מיטשל לכהן כראש ממשלה עד לסיום תפקידו ב-24 ביוני 2022, אז הוחלף בדיקון מיטשל.
מיטשל נשוי ואב לבן.
קרודיטה

| --- | --- |

 
 מאכלים
 מטבח:  המטבח הצרפתי 
 מוצא:  צרפת 
 
קרודיטה עשוי רצועות סלרי, ופלפל ירוק ואדום, לצד מטבל.
קְרוּדִיטֵה (בצרפתית: Crudités) הם מתאבנים מהמטבח הצרפתי המוגשים בראשית הארוחה. מנה זו כוללת רצועות של ירקות קשיחים המוגשים טריים ונאים (לא מבושלים), כשלצידם מטבל. 
הרצועות שוות באורכן וברוחבן, ולרוב מדובר ברצועת ירק שאורכה כ-5 ס"מ, ורוחבה בין חצי ס"מ לס"מ.
לרוב כוללת המנה רצועות של סלרי, גזר, פלפל ואספרגוס, ולעיתים גם ברוקולי וכרובית.
מקור המילה הצרפתית "crudité" במילה הלטינית: "crūdus", שפירושה "בלתי מבושל".
קידוח שחלות

קידוח השחלות (באנגלית: Ovarian drilling), הידוע גם בשם מולטיפרפורציה או קידוח שחלות לפרוסקופי דיאתרמי, היא טכניקה כירורגית שבה מנקבים את הקרומים המקיפים את השחלה עם קרן לייזר או מחט כירורגית באמצעות הליכי פלישה מינימליים. הוא נבדל מכריתת שחלות הטריז, כי כריתה כוללת חיתוך של הרקמה. קידוח שחלות בעזרת פלישה מינימלית החליפה את כריתת הטריז. קידוח השחלות עדיף על פני כריתת הטריז כי כריתה כי לחתוך אל תוך השחלה יכול לגרום להידבקותה, אשר עלול לסבך את תוצאות הניתוח. קידוח השחלות וכריתת השחלות הן אפשרויות טיפול כדי להפחית את כמות הרקמה שמייצרת אנדרוגן אצל נשים עם תסמונת השחלות הפוליציסטיות תסמונת השחלות הפוליציסטיות היא הגורם העיקרי להיעדר ביוץ, אשר גורם להיעדר פוריות נשית. הצגת של ביוץ יחיד יכול לשחזר פוריות.
קידוח שחלות לפרוסקופי, עשוי לשפר את האפקטיביות של טיפולי ביוץ אחרים ולהוריד את שעורי ההריונות המרובים, יותר מאשר אפשרויות טיפול אחרות כמו גונדוטרופין. התרופה האוראלית, כלומופין סיטארט היא התרופה המוצעת הראשונה לטיפול בתסמונת השחלות הפוליציסטיות. למרות זאת, כחמישית מהנשים עמידות בפני תרופה זו ולא מצליחות לבייץ. חולות נחשבות עמידות אם הטיפול נכשל במשך 6 חודשים במתן המינון המתאים. קידוח ההשחלות הוא אלטרנטיבה כירורגית לטיפול בכלומופין סיטראט וכמו כן הוא מומלץ לנשים עם הפרעות ביוץ מסוג שתיים. חלופות אחרות שאינן מצריכות התערבות כירורגית בטיפול בתסמונת השחלות הפוליציסטיות הם קולטי אסטרוגי אפנן, טמוקסיפן, מעכבי ארמוטאז, תרופות מווסתות אינסולין והורמונים מעודדות גירוי שחלות. האפקטיביות של ההליך הכירורגי דומה לטיפול בכלומופים סיטראט או בגונדוטרופין לטיפול בתסמונת השחלות הפוליציסטית אך גורמת לפחות ריבוי הריונות בזמן ההיריון ללא תלות באופן הטיפול, בין אם הוא חד צדדי או דו צדדי.
אם המטופלות לא מצליחות להרות 6 חודשים לאחר שהביוץ כבר חודש לאחר הליך קידוח השחלות, ניתן להציג אפשרות של טיפול בתרופות עשוי להיות מחדש או הפריה חוץ גופית (IVF) עשוי להילקח בחשבון.
השפעות הורמונליות

חלק הקריטריונים לאבחון תסמונת השחלות הפוליציסטית כולל רמות גבוהות של אנדרוגנים בדם או סימנים אחרים של עודף אנדרוגן. ההליך גורם ירידה בסרום האנדרוגן, ואולי גם ברמות האסטרוגן. לאחר שהזקיק והמשתית נהרסים, ישנה הפחתה ברמות הורמון אלו. ההליך גורם לירידה בהורמון המחלמן ולירידה זמנית באינהיבין בי. התאוריה הסבירה ביותר קובעת כי הפחתה של הורמונים אלה מובילים לעלייה בריכוז הורמון מגרה הזקיק, ובהורמון המין המחייב גלובולין, שמוביל להבשלת הזקיקים ולביוץ. סרום אסטרדיול בריכוז נמוך מקושר עם ירידה בפעילות ארומאטיזציה. גורמים מעודדי דלקתיות כגון גורם גדילה דמוי אינסולין-1 מיוצרים בשל פגיעה ומסייעים בהשפעה של הורמון מגרה הזקיק באמצעות זרימת דם רבה יותר ושליחת גונדוטרופין. רמות מחזוריות של הורמון המולריאון, שעוזר לכמת את רמת הפעילות של זקיק השחלה, יורדות לאחר קידוח השחלות אצל נשים עם תסמונת השחלות הפוליצסטיות.
הליכים

כאשר המטפל קובע כי הליך קידוח השחלות מתאים, והאישה מחליטה לעבור טיפול זה, יש צורך בקבלת הסכמה. הסיכונים מוצגים ומוסברים לאישה.
השיטה הנפוצה ביותר לביצוע ההליך היא באמצעות מחט מונופולרית או באמצעות וו בגלל הזמינות של הכלים וההתקנה הפשוטה שלהם. סוגי ציוד נוספים ששכיחים בהליך זה הם אלקטרודות חשמליות דו־קוטביות, ארגון, או לייזר מסוג אנדיאד. לכלים אלו יש את היכולת להגיע לתוצאות הרצויות עם דיוק מרבי. בדרך כלל, צריבה בעוצמה של כ-100 וואט חשמלי נעשית כדי לחצות את שחלות קליפת המוח, ולאחר מכן אלקטרוגניזציה מתבצעת בעוצמה של כ-40 וואט, אולם העוצמה יכולה לנוע בין 30 ל-400 וואט. הניקובים הכירורגים מבוצעים על השחלה של קליפת המוח ולרוב יהיו בעומק של 4–10 מ"מ וברוחב של 3 מ"מ. מספר הניקובים תלוי ביכולת להרות. מחקרים הראו שבין 5 ל-10 ניקובים צפויים להניב את התוצאה הרצויה.
סיכונים

למרות עדיפותו על פני יצירת חתכים על השחלה, לקידוח השחלות ישנם כמה סיכונים, והם: הידבקות אגן, היווצרות שטף דם, תסחיף גז, אוויר, כשל שחלות מוקדם, פגיעה בטווח הארוך בתפקוד השחלות, פיתוח תסמונת גירוי יתר, יצירת הידבקות מבנה, בעיות פוריות ולידות מרובות. קידוח שחלות וגינלי עשוי להקטין את הסיכון של הידבקות שחלות היטרוגני ולצמצם את היווצרות ירידת השחלות אשר יכול בפוריות. קידוח שחלות לפרסקופי לא תורם לסיכון של ירידה במאגרי השחלות. ישנו סיכון של תקלות חשמליות כשמשתמשים בזרם חשמלי. סיבוך נדיר של קידוח שחלות לפרוסקופי הואפגיעה בכלי הדם, בעיקר בכלי הדם הקטנים באזור קיר הבטן הקדמי, כאשר המחט והנקז מוחדרים בתחילת התהליך.
יתרונות

לקידוח השחלות יש שיעור נמוך יותר של תסמונת שחלתי ושל רב-עוברית ההיריון. היתרונות של ההליך כוללים את העובדה שמדובר בטיפול יחיד לעומת מספר טיפולים של הביוץ ההשראה. יתרונות נוספים של טכניקה זו כוללים יחס משתלם של עלות-תועלת וכי ההליך יכול להתבצע ללא אשפוז.
היסטוריה

קידוח השחלות שימש לראשונה בטיפול בתסמונת השחלות הפוליציסטיות ב-1984 והתפתח לניתוח בטוח ויעיל. לאחר ביצוע ביצוע קידוח השחלות בחולים עמידים לכלומיפין סיטראט ב-1984, יוהאנס מצא כי טכניקה זו הגבירה את שיעורי הביוץ ל-45% ושעורי ההיריון ל-42%. ב-1988, הלפרוסקופיה שונתה מעט מההליך של יוהאנס, וגרמה לירידה בהורמון הגירוי הפעימה ואת יותרת המוח ההיענות לטיפול של תסמונת השחלות הפוליציסטיות. ב-1989, קידוח השחלות נערך עם ארגון, פחמן דו-חמצני (CO2) או אשלגן-titanyl-פוספט (KTP) לייזר אידוי שגרם לביוץ ספונטני ב-71% מאלו שטופלו. ההליך שונה לפופולרי בטיפול של חולים עם עמידות לCC.
ראו גם

שחלה
היריון
ביוץ
ריינג'ר 1

| --- | --- |

ריינג'ר 1 בהכנות לשיגור
 מידע כללי
 סוכנות חלל:  נאס"א
 מפעיל:  JPL
 תאריך שיגור:  23 באוגוסט 1961
 משגר:  אטלס־אג'ינה B
 אתר שיגור:  נמל החלל קייפ קנוורל
 משימה
 סוג משימה:  לוויין ניסויי
 לוויין של:  כדור הארץ
 תאריך כניסה למסלול:  23 באוגוסט 1961
 מסלול:  מסלול לווייני נמוך
 נטייה:  32.9°
 אפואפסיד:  446 ק"מ
 פריאפסיד:  179 ק"מ
 זמן הקפה:  91.1 דקות
 הקפות:  110
 משך המשימה הכולל:  23 באוגוסט 1961 – הווה (63 שנים) 
 משך המשימה:  7 ימים
 מידע טכני
 משקל:  306.2 ק"ג
 קישורים חיצוניים
 מספר קטלוג לוויינים:  00173
 מאגר המידע הלאומי:  1961-021A
ריינג'ר 1 (באנגלית: Ranger 1) הייתה המשימה הראשונה בתוכנית ריינג'ר של נאס"א. מטרת המשימה הייתה לבחון את הטכנולוגיות והכלים על הלוויין לפני שיגור משימות אל הירח. מטרה משנית הייתה לבצע מחקר חלקיקים ושדות במרחב הבין־פלנטרי. המשימה הצליחה חלקית עקב כשל בשלב האחרון של המשגר בשלב מאוחר במשימה.
מבנה הגשושית

הגשושית הייתה ריינג'ר בלוק 1 בעלת בסיס משושה ברוחב 1.5 מטרים עליו הורכבו מוטות אלומיניום בצורה חרוטית לגובה 4 מטרים. שני לוחות סולאריים באורך 5.2 מטרים הורכבו על הבסיס ונפרשו לאחר השיגור. אנטנה מתכוונת הורכבה בתחתית הבסיס. הכלים המדעיים ושאר הרכיבים הורכבו על הבסיס ומוטות האלומיניום. הכלים כללו: טלסקופ ליימן־אלפא, מגנטומטר אדי־רובידיום, מנתח אלקטרוסטטי, גלאי חלקיקי אנרגיה לטווח בינוני, שני טלסקופים, תא מיינן לקרינה קוסמית, גלאי אבק קוסמי וסופרי סיניטילציית קרניÎX קוסמיות.
מערכת התקשורת כללה אנטנה לטווח רחוק, אנטנה לטווח בינוי ושני משדרים. האנרגיה החשמלית סופקה באמצעות שני לוחות סולאריים, סוללה במשקל 57 ק"ג ומספר סוללות קטנות על חלק מהכלים. השליטה על הגשושית הושגה באמצעות בקר זמן, חיישני ארץ ושמש ומנועים קטנים. הטמפרטורה נשמרה בצורה פאסיבית באמצעות לוחות זהב, צבע לבן ומשטחי אלומיניום מלוטשים.
משימה

ריינג'ר 1 תוכננה להיכנס למסלול חנייה ארצי ואז להמשיך למסלול של 60,000 עד 1,100,000 ק"מ סביב כדור הארץ. מטרת המשימה הייתה לבחון מערכות וטכניקות שנדרשו למשימות עתידיות אל הירח.
ב־23 באוגוסט 1961 בשעה 06:02:00 UTC שוגרה ריינג'ר 1 בהצלחה למסלול החנייה המתוכנן אך מנועי השלב אג'ינה B לא פעלו והגשושית לא נכנסה למסלול המתוכנן. כאשר נפרדה הגשושית מהמשגר היא נכנסה למסלול לווייני נמוך וגובה מסלולה החל דועך. הגשושית חדרה לאטמוספירת ב־30 באוגוסט 1961. המשימה הוגדרה כהצלחה חלקית מפני שרבות ממטרות המשימה הושלמו למרות כישלונה המסלולי. חרף ההגדרה לא הושג מידע מדעי רב.
ריינלדו האן

| --- | --- |

 לידה:  9 באוגוסט 1874 קראקס, ונצואלה 
 פטירה:  28 בינואר 1947 (בגיל 72) פריז, צרפת 
 שם לידה:  Reynaldo Hahn de Echenagucia 
 מקום קבורה:  פר לשז 
 מוקד פעילות:  צרפת, ונצואלה 
 מקום לימודים:  הקונסרבטואר של פריז 
 זרם:  מוזיקה אימפרסיוניסטית 
 סוגה:  אופרה 
 שפה מועדפת:  צרפתית 
 כלי נגינה:  פסנתר 
 בן או בת זוג:  מרסל פרוסט 
 פרסים והוקרה:  מפקד בלגיון הכבוד 
 פרופיל ב-IMDb
 
ריינלדו האן (בספרדית: Reynaldo Hahn; ‏9 באוגוסט 1874 – 28 בינואר 1947) היה מלחין, מנצח, מבקר מוזיקה ועיתונאי, שהיה לאזרח צרפת. הוא נודע בעיקר כמחבר שירים, שכתב במסורת ה"מלודי", הוא השיר האמנותי הצרפתי.במלאכת המחשבת המיומנת שלו, ביופי יוצא הדופן ובמקוריות של יצירותיו באים לביטוי חוסר הדאגה והפזיזות של ה"בל אפוק" הצרפתי.
ילד פלא

ריינלדו, יליד, קראקס, ונצואלה, היה הצעיר בשנים-עשר ילדים. אביו, קרלוס, היה מהנדס, ממציא ואיש עסקים אמיד ממוצא יהודי-גרמני; אמו הייתה ונצואלית ממוצא בסקי. האווירה הפוליטית בוונצואלה, שנעשתה חסרת יציבות והפכפכת יותר ויותר בשנות ה-70' של המאה ה-19, הביאה את אביו להחלטה לפרוש מעסקיו ולהגר לצרפת.
האן היה בן שלוש בסך הכול כשמשפחתו עברה לפריז, ואין ספק באשר לגודל השפעתו של מעבר זה על המלחין לעתיד. אומנם גילה עניין במוזיקה הילידית של קאראקס בנעוריו, אך צרפת היא "שתקבע ותגדיר את זהותו המוזיקלית של האן בהמשך חייו". העיר ומשאביה התרבותיים: האופרה של פריז, בלט האופרה הפריזאי, האופרה קומיק, יחד עם שפעת הציירים והסופרים, הייתה ללא ספק המסגרת האידיאלית לילד, הבוגר מכפי גילו.
ילד הפלא ריינלדו הופיע לראשונה לפני קהל בסלון של הנסיכה דה מטרניך (אחייניתו של נפוליאון). 
האן ליווה את עצמו בפסנתר בשירת אריות של ז'אק אופנבך; כעבור שנים ספורות, בגיל שמונה, כבר חיבר שירים משלו.
על אף ההתנגדות המסורתית של הקונסרבטואר של פריז לילדי פלא (ידועה דחייתו של פרנץ ליסט שנים קודם לכן), האן התקבל ללימודים בגיל עשר. בין מוריו היו מאסנה, גונו וסאן-סאנס; בין חבריו ללימודים היו אלפרד קורטו ומוריס ראוול.
ראשית הקריירה כמלחין

בשנת 1888 חיבר ריינלדו את Si mes vers avaient des ailes לפואמה של ויקטור הוגו; החיבור נחל הצלחה מיידית כאשר התפרסם ב"לה פיגארו". כתוצאה מן החשיפה והפרסום, יצר האן קשר עם רבים מאמני השורה הראשונה בפריז. זמרת הסופרן סיביל סנדרסון והסופר אלפונס דודה הזמינו את האן לחוג החברתי שלהם.
רבים מסימני ההיכר האופייניים למוזיקה של האן מופיעים כבר ב-Si mes vers avaient des ailes: ליווי הפסנתר הנע בגלים, הקו הווקאלי הלקוח מן הדפוסים ומן האינטימיות שבדיבור, המרווחים והקדנצות המפתיעים, המיקום המחוכם של 'מצו ווצ'ה' (דינמיקה), התחכום ועומק הרגש - כל אלה מרשימים פי כמה לאור העובדה, שהמלחין היה בסך הכול בן שלוש-עשרה כשחיבר את היצירה.
האן חיבר מוזיקה גם לשירים של פול ורלן, שהכתיר בשם "שירים אפורים" (Chansons grises). כתיבת מחזור השירים החלה כשהיה בן שתים-עשרה והסתיימה כעבור שלוש שנים. ורלן, ששמע בהזדמנות אחת את המוזיקה שכתב האן לשיריו, התרגש מאוד. הליווי המפכה, המלודיה הענוגה והמודולציות השנונות של האן תואמים בשלמות את היופי הזך, העצלתני של הטקסט.
קשריו עם מרסל פרוסט

האן התייחס לנשים בידידות ואף בהערצה ליופיין, אך לא נמשך אליהן. במכתביו האישיים מתגלה נימה של ביקורת כלפי הומוסקסואליות והומוסקסואלים, המסגירה חשש מובן, בהתחשב בתקופה שבה חי: הוקעתו של אוסקר ויילד אירעה כעבור שנים ספורות. בשנת 1894 חל מפנה גורלי בחייו, כאשר פגש סופר שאפתן, מבוגר ממנו בשלוש שנים, שעוד לא נודע אז ברבים - מרסל פרוסט. שניהם אהבו ציור, ספרות ואת פורה. הם הרבו לנסוע יחדיו ושיתפו פעולה במיזמים שונים, ביניהם "דיוקנאות ציירים" (1896), יצירה הכוללת טקסט מדובר בליווי פסנתר.
נפטר בשנת 1947 בפריז.
הערות שוליים

↑  Taylor, Deems. "Reynaldo Hahn."Music Lovers' Encyclopedia. 5th ed. 1950.
↑  Quinn, Michael. "Will the Real Reynaldo Hahn Please Stand Up?" The Gramophone Nov 2004: A15.
↑  Quinn, Michael. "Will the Real Reynaldo Hahn Please Stand Up?" The Gramophone Nov 2004 A15.
↑  Carter, William C. Marcel Proust. Yale University Press (2000) p. 167.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007262249805171  PLWABN: 9810608369305606  BIBSYS: 90135590  BNE: XX963401  BnF: cb12406064t (data)  CANTIC: a12249877  CiNii: DA04752096  GND: 119032740  ICCU: CFIV107546  ISNI: 0000 0001 1691 1843  LCCN: n80163631  LNB: 000100905  Léonore: 179747  MusicBrainz: 3a74cdd4-0188-454b-b19f-48abae350e2d  NDL: 00550742  NKC: xx0001674  NLA: 35389810  NLG: 213878  NTA: 072451106  RERO: 02-A003340742  SELIBR: 285605  SNAC: w6571br5  SUDOC: 029986907  Trove: 935581  VcBA: 495/282293  VIAF: 97880170   WorldCat (עם VIAF): 97880170
קרוודי

| --- | --- |
 
 מאכלים
 סוג:  גבינה
 מוצא:  סקוטלנד סקוטלנד
 מרכיבים עיקריים:  חלב פרה 
 גבינות
 סוג חלב:  חלב פרה
 
קרוודי (באנגלית: Crowdie) היא גבינת שמנת סקוטית בה נעשה שימוש במאכלים מסורתיים במטבח הסקוטי, כגון בהכנת קראנאכאן.
הגבינה רכה ומתפוררת, וטעמה חמוץ. בגבינה זו אחוזי שומן נמוכים ביותר, משהיא מיוצרת מחלב דל שומן.
ייצור הגבינה החל בסקוטלנד במהלך ימי הביניים וסוברים כי היא הכנתה בסקוטלנד החלה במאה השמינית בהשפעת הפלישה ה ויקינגית.
קית' לוקהארט

| --- | --- |

קית' לוקהארט, 2003
 לידה:  7 בנובמבר 1959 (בן 64) פוקיפסי, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1989 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת פורמן  אוניברסיטת קרנגי מלון  תיכון רוי קטצ'אם 
 http://keithlockhart.com
 פרופיל ב-IMDb
 
קית' לוקהארט (באנגלית: Keith Lockhart, נולד ב-7 בנובמבר 1959) היה מנצחה ומנהלה המוזיקלי של תזמורת יוטה, שהתאחדה בשנת 2002 עם האופרה של יוטה.
קריירה

לוקהארט, יליד ניו יורק, החליף בשנת 1995 את ג'ון ויליאמס בניהול תזמורת הטיילת של בוסטון ולפני משרה זו היה מנצח חבר של התזמורת הסימפונית של סינסינטי, השוכנת בסינסינטי שבאוהיו.
קית' לוקהארט משמש כמנצח אורח ראשי של תזמורת הקונצרטים של ה-BBC וזאת לאחר שהיה מנצח ראשי של התזמורת בין השנים 2010-2017.
במקביל הוא משמש כמנהל האמנותי של מרכז המוזיקה של ברווארד.
לוקהארט הוא בוגר אוניברסיטת פורמן בקרוליינה הדרומית ותואר שני מאוניברסיטת קרנגי מלון.
ריינג'ר 2

| --- | --- |

ריינג'ר 2 בהכנות לשיגור
 מידע כללי
 סוכנות חלל:  נאס"א
 מפעיל:  JPL
 תאריך שיגור:  18 בנובמבר 1961
 משגר:  אטלס־אג'ינה B
 אתר שיגור:  נמל החלל קייפ קנוורל
 משימה
 סוג משימה:  לוויין ניסויי
 לוויין של:  כדור הארץ
 מסלול:  מסלול לווייני נמוך
 נטייה:  33.3°
 אפואפסיד:  242 ק"מ
 פריאפסיד:  150 ק"מ
 זמן הקפה:  89 דקות
 משך המשימה הכולל:  18 בנובמבר 1961 – הווה (62 שנים) 
 משך המשימה:  2 ימים
 מידע טכני
 משקל:  304 ק"ג
 קישורים חיצוניים
 מספר קטלוג לוויינים:  00206
 מאגר המידע הלאומי:  1961-032A
ריינג'ר 2 (באנגלית: Ranger 2) הייתה משימת ניסוי לגשושית הריינג'ר של נאס"א כחלק מתוכנית ריינג'ר שמטרתה הייתה שליחת גשושיות אל הירח על מנת לקבל תמונות קרובות מפניו. ריינג'ר 2 שוגרה על מנת לבחון את מערכותיה ולבצע מספר תצפיות מדעיות על קרינה קוסמית, שדות מגנטיים, קרינה, חלקיקי אבק וחיפוש אחר "זנב" של גז מימן הנגרר אחרי כדור הארץ.
מבנה החללית

ריינג'ר 2 הייתה שייכת לבלוק 1 של גשושיות הריינג'ר והייתה זהה כמעט לחלוטין לריינג'ר 1. היא הייתה בעלת בסיס משושה ברוחב 1.5 מטרים עליו הורכבו מוטות אלומיניום בצורה חרוטית לגובה 4 מטרים. שני לוחות סולאריים באורך 5.2 מטרים הורכבו על הבסיס ונפרשו לאחר השיגור. אנטנה מתכוונת הורכבה בתחתית הבסיס. הכלים המדעיים ושאר הרכיבים הורכבו על הבסיס ומוטות האלומיניום. הכלים כללו: טלסקופ ליימן־אלפא, מגנטומטר אדי־רובידיום, מנתח אלקטרוסטטי, גלאי חלקיקי אנרגיה לטווח בינוני, שני טלסקופים, תא מיינן לקרינה קוסמית, גלאי אבק קוסמי וסופרי סיניטילציית קרני־X קוסמיות.
מערכת התקשורת כללה אנטנה לטווח רחוק, אנטנה לטווח בינוי ושני משדרים. האנרגיה החשמלית סופקה על ידי שני לוחות סולאריים, סוללה במשקל 53.5 ק"ג ומספר סוללות קטנות על חלק מהכלים. השליטה בגשושית הושגה באמצעות בקר זמן, חיישני ארץ ושמש, גירוסקופים ומנועים קטנים. הטמפרטורה נשמרה בצורה פאסיבית באמצעות לוחות זהב, צבע לבן ומשטחי אלומיניום מלוטשים.
משימה

ריינג'ר 2 שוגרה למסלול חנייה ארצי במסלול לווייני נמוך ב-18 בנובמבר 1961, אך עקב כשל טכני שלב האג'ינה של המשגר לא הופעל ולכן הגשושית לא הוכנסה למסלולה המתוכנן ונשארה במסלול הנמוך. מסלולה דעך והיא שבה לאטמוספירה ב־20 בנובמבר 1961.
ריינהרד יאן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  21 בדצמבר 1950 (בן 73) לברקוזן, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 ענף מדעי:  ביופיזיקה, ביוכימיה, ביולוגיה, נוירוביולוגיה, קרום ביולוגי 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת גטינגן 
 מוסדות:  Georg-August-Universität Göttingen Geowissenschaftliches Zentrum (1981–1983)  מכון מקס פלאנק לפסיכיאטריה (1986–1991)  אוניברסיטת רוקפלר (1985–1986)  אוניברסיטת רוקפלר (1983–1985)  בית הספר לרפואה באוניברסיטת ייל (1991–1997)  מכון מקס פלאנק לכימיה ביופיזית (אוגוסט 1997)  מכון מקס פלאנק לכימיה ביופיזית  אוניברסיטת גטינגן 
 פרסים והוקרה:  פרס לייבניץ (2000)  פרס המדע של סקסוניה התחתונה (2009)  פרס המחקר של מקס פלנק (1990)  פרס היינריך וילנד (2014)  פרס ארנסט יונג לרפואה (2006)  פרס בלצן (2016) 
 
ריינהרד יאן (בגרמנית: Reinhard Jahn; נולד ב-21 בדצמבר 1950) הוא ביופיזיקאי ומומחה במדעי המוח גרמני. הוא התפרסם הודות עבודותיו במחקר ממברנה ביולוגית.
ביוגרפיה

ריינהרד יאן נולד בלברקוזן ולמד באוניברסיטת גטינגן ממנה קיבל תואר שלישי בשנת 1981. לאחר סיום הלימודים הוא עבר לניו יורק בה עבד במעבדה של פול גרינגרד. בהמשך הוא קיבל מינוי של פרופסור באוניברסיטת רוקפלר. בשנת 1986 יאן חזר לגרמניה והחל לעבוד במכון מקס פלנק במינכן.
בשנת 1991 ריינהרד יאן עבר לאוניברסיטת ייל בה עבד כחוקר במכון לרפואה. בשנת 1997 הוא חזר לגרמניה ומונה למנהל מכון מקס פלנק בגטינגן. בשנת 2019 הוא מונה לנשיא אוניברסיטת גטינגן במקום אולריקה בייסיגל וכיהן בתפקיד במשך שנתיים.
ריינהרד יאן פרסם מספר עבודות בתחום חקר ממברנה ביולוגית. על מחקרים אלו הוא קיבל מספר פרסים לרבות פרס לייבניץ, פרס ארנסט יונג, פרס בלצן ועוד. בשנת 2004 הוא התקבל לאקדמיה לאופולדינה.
ריינהרד בנדיקס

אין תמונה חופשית
ריינהרד בנדיקס (באנגלית: Reinhard Bendix; ‏25 בפברואר 1916 - 28 בפברואר 1991) היה סוציולוג אמריקאי-יהודי שנולד בברלין, לימד במשך רוב הקריירה באוניברסיטת קליפורניה בברקלי.
קורות חיים

בנדיקס נולד ב-25 בפברואר 1916 בברלין. אביו, לודוויג בנדיקס היה אינטלקטואל, עורך דין בכיר שעסק בדיני עבודה ושופט לתקופה מסוימת. בנעוריו היה חבר בשומר הצעיר, שם היה המדריך של ישראל גצלר. בין 1933-1927 למד בגימנסיה בברלין. אחרי שסיים את לימודיו בילה שנה באנגליה שם עבד ולמד. בשנת 1938, עם התחזקות הנאציזם, נאלצה המשפחה לברוח, הוריו ברחו לארץ ישראל, למרות שלא היו ציוניים במיוחד וריינהרד לארצות הברית. הוא למד באוניברסיטת שיקגו ושם סיים לימודים לתואר ראשון, שני ודוקטורט, שאותו קיבל בינואר 1947. הוא לימד שנה באוניברסיטת קולורדו ומשם עבר לאוניברסיטת ברקלי, בקליפורניה.
בשנת 1956 פרסם את ספרו Work and Authurity in Industry, ספר שקנה את עולמו כסוציולוג, וניסח את האג'נדה הסוציולוגית שלו שליוותה אותו במהלך הקריירה שלו. הספר עוסק בניתוח ובחינה השוואתית והיסטורית של התפתחות הביורוקרטיה ואידאולוגיות הניהול, מהתקופה הקדם-תעשייתית עד לחברות מתועשות במאה ה-20. הספר זכה בפרס מקייר של האגודה האמריקאית לסוציולוגיה בשנת 1958 (MacIver award), ותורגם לאיטלקית, לגרמנית, לספרדית וליפנית.
בספרו "Nation Building and Citizenship" משנת 1964 חקר את הקשרים בין זכויות פוליטיות לבין האינטגרציה של מעמד הפועלים לתוך הקהילה הלאומית. בשנת 1970 עמד בראש האגודה האמריקאית לסוציולוגיה. בספרו "Kings or People" משנת 1980 ערך מחקר השוואתי לגבי התפתחות המדינה המודרנית. הוא היה חסיד של גישתו של מקס ובר בסוציולוגיה, נחשב למי שקידם אותה מאוד בעולם האקדמי.
בשנת 1990 פרסם את הספר האוטוביוגרפי "From Berlin to Berkeley: German-Jewish Identities" שבו סיפר את סיפור חייו ואת סיפור אביו ומשפחתו.
בנדיקס נישא לג'יין לבית ולשטרום בשנת 1940, והיה אב לשלושה. נפטר בשנת 1991 בקליפורניה, מהתקף לב.
ריינג'ר 3

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוכנות חלל:  נאס"א
 מפעיל:  JPL
 תאריך שיגור:  26 בינואר 1962, 20:30 UTC
 משגר:  אטלס-אג'ינה B
 אתר שיגור:  נמל החלל קייפ קנוורל
 משימה
 סוג משימה:  התרסקות על הירח
 ביצוע יעף על:  הירח
 תאריך ביצוע היעף:  28 בינואר 1962
 מיקום נוכחי:  מסלול הליוצנטרי
 לוויין של:  השמש
 משך המשימה הכולל:  26 בינואר 1962 – הווה (62 שנים) 
 משך המשימה:  2 ימים
 מידע טכני
 משקל:  329.8 ק"ג
 קישורים חיצוניים
 מספר קטלוג לוויינים:  00221
 מאגר המידע הלאומי:  1962-001A
ריינג'ר 3 (באנגלית: Ranger 3) הייתה משימה ששוגרה על ידי נאס"א ב-26 בינואר 1962 על מנת לחקור את הירח במסגרת תוכנית ריינג'ר. מטרת הגשושית הייתה לשדר תמונות של פני הירח במהלך 10 הדקות שקדמו להתרסקותה על פניו, לשחרר קפסולת סייסמוגרף אל עבר הקרקע, לאסוף מידע על קרינת גמא במהלך מסעה, לבחון פעילות רדאר על פני הקרקע הירחיים ולהמשיך בבחינת רכיבי גשושיות הריינג'ר על מנת לסייע בתכנון חלליות עתידיות לחקר הירח. עקב תקלות מספר החטיאה הגשושית את הירח ב-35,000 ק"מ ונכנסה למסלול סביב השמש.
מבנה הגשושית

ריינג'ר 3 הייתה הראשונה בתוכנית מ"בלוק 2" של גשושיות הריינג'ר. היא הייתה בגובה 3.1 מטרים וכללה קפסולה בקוטר 650 מ"מ שכוסתה בעץ בלזה לריכוך נחיתתה, מנוע לתיקון מסלול, מנוע ראשי שדחפו 22.6 kN ובסיס משושה ברוחב 1.5 מטרים עשוי זהב וכרום. אנטנת צלחת לטווח רחוק חוברה לבסיס. שני לוחות סולאריים דמויי כנפיים באורך 5.2 מטרים מקצה לקצה נפרשו משני צדי הבסיס זמן קצר לאחר השיגור. אלו טענו סוללה חשמלית במשקל 11.5 ק"ג שקיבולתה 1 קילו-ואט-שעה (kW·h). הגשושית נשלטה באמצעות מחשב, מערכת עיקוב ומערכת בקרה שנשלטה מכדור־הארץ. הניווט בוצע באמצעות חיישני ארץ ושמש, גירוסקופים ורקטות קטנות. מערכת הטלמטריה כללה שני משדרים, האנטנה לטווח רחוק ואנטנה נוספת. בקרה תרמית הושגה על ידי צבע לבן, לוחות זהב וכרום ויריעת פלסטיק כסופה.
בין הכלים המדעיים שנשאה הגשושית נכללו:
מצלמת טלוויזיה אשר הניבה פריים אחד שלם בכל 10 שניות.
ספקטרומטר קרינת גמא על מוט באורך 1.8 מטרים.
מד גובה רדארי.
סייסמוגרף בתוך קפסולה שיועדה לבצע "נחיתה קשה" על הירח.
הסייסמוגרף (שקיבל את השם "טונטו") היה בתוך הקפסולה יחד עם מגבר, משדר, מערכת בקרת מתח, אנטנת "קרוסלה" ו-6 סוללות שיכלו לספק אנרגיה חשמלית למכשירי הקפסולה למשך 30 יום. הקפסולה, ששקלה 42.6 ק"ג, אמורה הייתה להתרסק על הירח במהירות של 130-160 קמ"ש. מטרת המכ"ם הייתה לבחון השתקפויות מפני הירח אך גם ליזום את היפרדות הקפסולה מהחללית ואת הפעלת רקטות הבלימה של הגשושית במהלך התרסקותה.
המשימה

המשימה תוכננה לשיגור על־גבי משגר אטלס-אג'ינה B, לבצע תיקון מסלול ולהתרסק על קרקע הירח תוך צילום פניו. בגובה 21.4 ק"מ מפני הירח הייתה הקפסולה משוחררת, ומתרסקת בנפרד על הירח כאשר רצועות עץ בלזה שציפו אותה מרככות את הנחיתה.
ריינג'ר 3 שוגרה ב-26 בינואר 1962, בשעה 20:30 UTC, מנמל החלל קייפ קנוורל שבפלורידה. פקודות שגויות שנמסרו למשגר האטלס-אג'ינה B גרמו לו להכניס את הגשושית למסלול מעבר אל הירח במהירות גבוהה מדי. תיקון מסלול שגוי שבוצע לאחר מכן גרם לגשושית להגיע אל הירח 14 שעות מוקדם מהמתוכנן ויחד עם זאת להחטיאו ב-36,793 ק"מ ב-28 בינואר 1962. תקלה במחשב מנעה ממנה לשדר תמונות של הירח. לאחר שחלפה על פני הירח נכנסה למסלול סביב השמש. למרות הגדרתה ככישלון, היא סיפקה מידע הנדסי שימושי במהלך טיסתה יחד עם מדידות ראשונות של שטפי קרינת גמא במערכת השמש.