stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
סקריה (אוניית מעפילים)
ארגון המעפילים

נפתלי פלטין, נציב בית"ר בצ'כוסלובקיה, חיפש פתרון לקבוצת פעילי בית"ר, כ-400 איש, שהחלה להתארגן עוד במרץ 1939, אולם נתקעה בצ'כיה עקב פלישת הנאצים למדינה. הפליטים שהו במחנה זמני והכספים להחזקתו הלכו ואזלו. פלטין יצר קשר עם משרד ההגירה שהקים הגסטפו וזה הסכים לסייע בהעברת הפליטים לרומניה, בתנאי ששם תחכה להם ספינה שתיקח אותם לארץ ישראל. הפליטים יצאו בשתי ספינות נהר מברטיסלבה לכיוון רומניה, שם חיכתה להם בנמל על הדנובה רפסודה רומנית בשם "ספירולה", ששכר פלטין.
500 הנוסעים של ספינות הנהר עברו לרפסודה. בראש הקבוצה עמדו פלטין וגלעזר.
במקביל, יצאה מווינה ב-1 בנובמבר קבוצה בת 200 איש מאוסטריה בספינת נהר גרמנית מפוארת, "סטורנוס", ששכר ד"ר וילי פרל. בראש הקבוצה עמד גרהרד גליזינגר, יצרן בירה וזמר. בברטיסלבה הצטרפו עוד 600 איש שהתארגנו בפראג. סטורנוס הגיעה כעבור 12 יום לנמל הרומני סולינה, שם אמורים היו הפליטים לעבור לאוניית ים אולם, משהגיעו התברר שסוכן יווני, שאמור היה לשגר את אניית הים התחרט והאוניה לא חיכתה בנמל. מאוחר יותר התברר שממשלת בריטניה לחצה על הממשלה היוונית לאסור כל סיוע לצורך הבאת עולים לארץ-ישראל. ממשלת רומניה מנעה את ירידת הפליטים לשטחה וקברניט הספינה לחץ לחזור לווינה בטרם הדנובה תקפא. פרל עשה מאמצים גדולים למצוא אוניית ים ולבסוף הצליח מיכאל גורן לאתר את ה"סקריה".
אוניית הקיטור סקריה נבנתה ב-1888, הייתה בבעלות טורקית ושימשה להובלת פחם מיוון לטורקיה.
בהסכם החכירה לא הובהר לבעליה שמדובר בהעברת עולים לארץ-ישראל.
כאשר גילו בעלי הספינה את מטרת ההפלגה דרשו ראשית לבטל את החוזה.
לאחר דין ודברים השתכנעו תחת שני תנאים: הגדלת התשלום וההבטחה שהמעפילים יורדו לחוף מחוץ למים הטריטוריאליים של ארץ ישראל. בנושא התשלום נעזרו המארגנים במימון מצד ראובן הכט, שפעל משווייץ וכן הוחלט על הגדלת כמות הנוסעים. בנושא הורדת המעפילים, התחייב ערי ז'בוטינסקי, שהיה אז אחראי על משרד העלייה ברומניה, לערב את האצ"ל בהעברת העולים מה"סקריה" לסירות ומשם לחוף.
האונייה לא כללה תאורה, חימום והכילה שני חדרי שירותים ותאי מגורים רק ל-30 איש, לכל היותר. ערי ז'בוטינסקי שלח לנמל סולינה מאה פעילי בית"ר ובזמן הקצר שנותר טרם היציאה, הם התקינו תאי שינה, שלושה מטבחים, 20 בתי שימוש, שתי מרפאות ומחסן מזון גדול. בנוסף, התקינו מיטות וניקו את המחסנים הגדולים משרידי הפחם.
בעת שיפוץ הסקריה והכנתה לקליטת המעפילים קפאה הדנובה ו"ספירולה" נתקעה בקרח. כיוון שעל סיפונה לא היו מִתקני חימום, מצבם של הנוסעים היה קריטי. לאחר מאמצים דחופים הצליח משרד העלייה בבוקרשט לאתר ספינה מתאימה, ה"סטפנו" ואליה הועברו נוסעי ה"ספירולה".
עקב קפיאת הדנובה הכריז קברניט ה"סטורנוס" שברצונו לשוב מיידית לווינה ועל כן, היה הכרח לפנות את הנוסעים מיידית ל"סקריה", עוד בטרם נשלמו עבודות השיפוץ.
בזמן שהמעפילים המתינו בסולינה נפוצו שמועות בקרב היהודית על כך שספינה עומד לצאת לארץ ישראל. בעקבות השמועות יצאו כ-450 יהודים מרחבי רומניה בכוחות עצמם לסולינה כדי לעלות לאנייה. אלה שוכנו בבתי מלון ובבתים פרטיים שם, המתינו עד לגמר עבודות השיפוץ ועלו גם הם על סיפון האוניה.
קורות ההפלגה

ה"סקריה" הפליגה מסולינה ב-1 בפברואר 1940 כשעל סיפונה 2,385 מעפילים חניכי בית"ר, ובראשם ערי ז'בוטינסקי, בנו של זאב ז'בוטינסקי יחד עם גלעזר, פלטין ואחרים. עם יציאת הספינה ממיצר הדרדנלים היא נעצרה על ידי אוניות הצי הבריטי על פי מידע מודיעיני שהיה ברשותו. הבריטים שיפצו את מנועי האונייה, פעולה שאפשרה שיט מהיר לארץ ישראל. וב-13 בפברואר 1940 הובלה לנמל חיפה לאחר שהניפה דגל עברי.
הנשים והילדים, 300 במספר, הורשו להיכנס מיידית לארץ ישראל. הגברים הושמו במעצר זמני: 400 במחנה סרפנד ו-1,600 בעתלית.
לאחר שריצו את עונשם על כניסה בלתי-חוקית לארץ ישראל (חצי שנה), הונפקו להם אשרות עלייה, שנוכו ממכסת האשרות השנתית ליהודים של ממשלת המנדט לאותה שנה.
קברניט האוניה הועמד למשפט, וטען שהאוניה נעצרה במים בינלאומיים, בניגוד לחוק הבינלאומי, והלין על שנכפה עליו להפליג לחיפה, למרות שיעדו היה דרום אמריקה. השופט קיבל את טענות הקברניט ושחרר אותו ואת האוניה.
לקריאה נוספת

שי חורב, וְקִבַּצְתִּים מִיַּרְכְּתֵי אָרֶץ: ההעפלה הרביזיוניסטית והאזרחית ביבשה ובים, חיפה: דוכיפת, תשע"ב 2012.
כרוסט יוסף, סיפורה של סקריה, תש"ן 1990.
מאירי בצלאל, סקריה - SAKARIA 1935-1940, תל אביב, אל"ף - הוצאה לאור, שבועות התשל"ט - Israel, Tel-Aviv, Iuni 1979
הערות שוליים

↑  ברנרד וסרשטיין, בריטניה ויהודי אירופה 1939–1945, עם עובד, 1982, עמ' 56.
↑  ראו: ספר בית"ר, באתר כותר.
סיפורים מהקופסא

סיפורים מהקופסא הוא אלבומו השני של הזמר רמי פורטיס, שיצא ב־24 בנובמבר 1988. זהו האלבום הראשון שיצא בחברת "נענע דיסק".
הפקה

האלבום יצא עשר שנים לאחר אלבום הבכורה פורץ הדרך של פורטיס, "פלונטר", שלאחר יציאתו פעל פורטיס במסגרת להקות והרכבים כמו כרומוזום, ז'אן קונפליקט ומינימל קומפקט. "סיפורים מהקופסא" כולל עשרה שירים שכולם הפכו לקלאסיקה של רוק ישראלי. הלהיטים הבולטים מתוכו הם "שקיעתה של הזריחה", "חתול מפלצת", "אין קשר" ו"כוכב הקופים". קודם ליציאת התקליט שוחררו שני שירים כסינגלים, "שקיעתה של הזריחה" ו"אין קשר", במהדורה מוגבלת
האלבום ממשיך במידה רבה את הקו המוזיקלי של מינימל קומפקט, שהתפרקה בשנה שבה יצא האלבום ולמעשה בשיא הצלחתה. הוא הופק מוזיקלית בידי ברי סחרוף, שהלחין במשותף עם פורטיס את כל שירי האלבום מלבד גרסת הכיסוי "בבוקר של קטיפה" (ו"תחנה סופית", שגם סולנה הראשי של מינימל קומפקט, סמי בירנבך, היה שותף להלחנתו). פורטיס כתב את המילים לכל השירים פרט ל"בבוקר של קטיפה" של לי הייזלווד, שתורגם בידי בירנבך.
"סיפורים מהקופסא" תואר פעמים רבות על ידי מבקרי המוזיקה כאחד מאלבומי הרוק הישראלי החשובים ביותר. הוא עיצב את פניו של הרוק הישראלי והשפיע רבות על רוב זמרי הרוק ולהקות הרוק שפעלו בישראל מאז יציאתו. אף על פי שעל עטיפת האלבום נחתם שמו של פורטיס בלבד, נחשב האלבום לעבודה משותפת של פורטיס עם ברי סחרוף. גם פורטיס הגדיר את האלבום הזה כ"פורטיסחרוף הראשון", כינוי שתחתיו פעלו פורטיס וסחרוף מאז שובם לארץ מאירופה ועד לאלבום ההופעה "כשהגיטרה מנסרת את הלילה" מ־1992, שסיכם את פעילותם המשותפת (ב־2005 התאחד הצמד ושנה לאחר מכן הוציא את אלבום הקאמבק שלו, "על המשמרת"). האלבום כולל גם את השיר "לייפציג, ברצלונה", שהשורה מתוכו "כשהגיטרה מנסרת את הלילה" הפכה לשמו של אלבום ההופעה המסכם של הצמד כעבור ארבע שנים, אף על פי שהשיר אינו מופיע בו.
האלבום יצא בתחילה כקלטת שמע וכתקליט בלבד, ובהמשך יצא גם על־גבי תקליטור.
כל התיפוף באלבום בוצע על ידי מכונת תופים. ז'אן ז'אק גולדברג, שהיה המתופף בהופעות, מחה על כך ולבסוף תופף על כיסא בשיר "חתול מפלצת".
בשנת 2015 יצא האלבום בהוצאה מחודשת (רימאסטר) בפורמטים דיגיטליים, לשירותי הזרמת המוזיקה, וגם כתקליט ויניל במהדורה מוגבלת עם עותקים ממוספרים וחתומים.
בשנת 2018  קיים פורטיס הופעות חגיגות לרגל ציון 30 שנה לצאת האלבום, בהן השתתפו חברי ההרכב המקורי : גיל סמטנה ויובל שפריר והתארחו ברי סחרוף ושלומי שבן.
רשימת השירים

| מספר | שם השיר | מילים | לחן | אורך |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | סיפורים מהקופסא | רמי פורטיס | ברי סחרוף ורמי פורטיס | 4:15 |
| 2 | תחנה סופית | רמי פורטיס | ברי סחרוף, רמי פורטיס וסמי בירנבך | 4:31 |
| 3 | בבוקר של קטיפה | לי הייזלווד, תרגום: סמי בירנבך | לי הייזלווד | 4:03 |
| 4 | חתול מפלצת | רמי פורטיס | ברי סחרוף ורמי פורטיס | 4:23 |
| 5 | שקיעתה של הזריחה | רמי פורטיס | ברי סחרוף ורמי פורטיס | 5:11 |
| 6 | כוכב הקופים | רמי פורטיס | ברי סחרוף ורמי פורטיס | 5:50 |
| 7 | באוויר | רמי פורטיס | ברי סחרוף ורמי פורטיס | 4:16 |
| 8 | אין קשר | רמי פורטיס | ברי סחרוף ורמי פורטיס | 3:48 |
| 9 | לייפציג, ברצלונה | רמי פורטיס | ברי סחרוף ורמי פורטיס | 3:30 |
| 10 | בין החדרים | רמי פורטיס | ברי סחרוף ורמי פורטיס | 4:29 |
משתתפים

רמי פורטיס – שירה, גיטרות
ברי סחרוף – גיטרה, בס, קלידים, קולות, שירה (6,7)
יוסי לדרמן – מחשב, דגימות קול ותכנות תופים
משתתפים > משתתפים נוספים

גיל סמטנה – בס, קולות (2,4,5,7,8,9)
יובל שפריר – כלי הקשה (6,7,8)
ז'אן ז'אק גולדברג – כיסא (4)
ורד הררי – קולות (1,5)
סאלי לדרמן – שירה (3), קולות (2)
ורד קלפטר – קולות (7)
ליאור מסורי – קולות (8)
עופרי ברוך – קולות (8)
חני וייס – קולות (8)
סיניה בעז – קולות (8)
משתתפים > הפקה

הפקה מוזיקלית – ברי סחרוף
טכנאי הקלטה ומיקס - אורי ברק
הקלטה ומיקס - אולפני די.בי. אוג׳-ספט׳ 1988
חיתוך - Abbey road Studios, לונדון ע״י Chris Blair
עוזר טכנאי - גילי (קוסם מידי) אוריאל, מירון יניב, ערן שפר, ויקו שרהבני
השיר ״בין החדרים״ הוקלט באולפני המוזיקול, עוזר טכנאי: רמי ידיד
מפיק: ניצן זעירא
מנהלת הפקה: הדס אי-ירושלמי
עיצוב גרפי: יוסי ג׳יברי
גרפיקות מחשב: יוסי לדרמן
צילומים: שרון רז, מלכה שפיגל-ניומן
צוות קונספט: רמי ירושלמי, יוסי ירושלמי, יוסי ג׳יברי, סמרל, נעמי בלוך-פורטיס
ציוד נוסף באדיבות ג׳אז רוק
רימאסטרינג (ינואר 2015): אולפני קיצ׳ה - פייר האוס ע״י אורי ברק יונתן יעקובי
הערות שוליים

1 2  אורן אדר בורלא, רסיסי חיים - היום יוצא לחנויות "סיפורים מהקופסא", אלבומו החדש של רמי פורטיס, חדשות, 24 בנובמבר 1988
↑  יובל לוי, תקליטים - במלכודת החברה רמי פורטיט, "אין קשר", "שקיעתה של הזריחה", שני דיג'ייס; תקליטי־נענע, כל העיר, 21 באוקטובר 1988
השבוע הסתיימו המיקסים לאלכומו החדש של רמי פורטים, "סיפורים מהקופסא". במקביל, שוחרר לרדיו תקליט השדרים השגי, חדשות, 13 באוקטובר 1988
↑  איתמר זהר, בוקר הקטיפה של פורטיס כמעט משתווה למקור, באתר הארץ, 18 ביולי 2018
↑  בן שלו, 1978-1988: רמי פורטיס וברי סחרוף מתחילים להפנט את מדינת ישראל, באתר הארץ, 21 במאי 2018
ברי סחרוף ורמי פורטיס זכו בפרסי מפעלי חיים מטעם אקו"ם, באתר הארץ, 26 במאי 2019
↑  סיפורים מהקופסא Remastered, by פורטיס, באתר Fortisakharof | פורטיסחרוף
↑  דפנה ארד, פורטיסחרוף מתאחדים להופעה אחת, באתר הארץ, 2 בפברואר 2015
↑  מערכת mako מוזיקה, ‏חוגגים 30 ל"סיפורים מהקופסא", באתר ‏מאקו‏, 16 בספטמבר 2018
| רמי פורטיס |
| --- | --- | --- |
| אלבומים | פלונטר • סיפורים מהקופסא • 1900? • להתראות בחלומותי • שוטר פושע והענק הלוחש • איפה הסוסים • רץ על הקצה • חצי אוטומטי • על המשמרת • פורטיס משולש • החבר אני • תולדות הכותרת • מדור פיות |  |
| הופעות | כשהגיטרה מנסרת את הלילה • מקרה פסנתר |  |
| אוספים | אוספורטיס/סינגלים |  |
| הרכבים | מים חמים • כרומוזום • ז'אן קונפליקט • מינימל קומפקט • פוריין אפייר • פורטיסחרוף • האחים פורטיס |  |
סלבטורה קמאראנו

| --- | --- |

 לידה:  19 במרץ 1801 נאפולי, ממלכת נאפולי 
 פטירה:  17 ביולי 1852 (בגיל 51) נאפולי, ממלכת שתי הסיציליות 
 מדינה:  ממלכת שתי הסיציליות 
 שפות היצירה:  איטלקית 
 
סלבטורה קמאראנו (באיטלקית: Salvatore Cammarano; ‏19 במרץ 1801 בנאפולי – 17 ביולי 1852 בנאפולי) היה לבריתן ומחזאי איטלקי פורה שנודע ביותר, כנראה, בטקסט שכתב ל"לוצ'יה די למרמור" ב-(1835) בשביל גאטנו דוניצטי.
עוד כתב לדוניצטי את הלבריות ל-L'assedio di Calais ו- Belisario, שתיהן משנת 1836, Pia de' Tolomei ו- Roberto Devereux, שתיהן ב-1837, Maria de Rudenz ו-Poliuto משנת 1838, ו-Maria di Rohan בשנת 1843. בשביל ג'וזפה פרסיאני כתב את Ines de Castro
לורדי כתב את "אלזירה" (1845), "קרב לניינו" (1849) ולואיזה מילר (1849), וכן כתב יחד עם לאונה אמנואלה ברדארה את הלברית של "הטרובדור" ב-1835. קמאראנו גם התחיל בכתיבת הלברית לאופרה על פי "המלך ליר" מאת שייקספיר, אך מת לפני שהשלים את המלאכה (עם זאת, הוא השאיר אחריו סצנריו מפורט).
ליבריות אופרה

1834
"לה ספוזה" (אגיסטו ויניוצי)
1835
"אינז דה קסטרו" (ג'וזפה פרסיאני), יחד עם ג'וזפה עמנואלה בידרה - על סיפורה הטראגי של אינש דה קסטרו
"און מטרימוניו פר ראג'ונה" (ג'וזפה סטראפה)
"לוצ'יה די למרמור" (גאטנו דוניצטי)
1836
"בליסאריו" (דוניצטי)
"ל'אסדיו די קאלה" (דוניצטי)
"יופמיו די מסינה" (פרסיאני), על פי לברית מקורית של פליצ'ה רומאני
1837
"פיה דה טולומאי" (דוניצטי)
"רוברטו דברו" (דוניצטי)
1838
"מריה דה רודנץ" (דוניצטי)
"פוליוטו" (דוניצטי), הצגת בכורה 1848
"אלנה דה פלטרה" (סבריו מרקאדנטה)
1839
"השרלטנים" (לואיג'י קמאראנו)
"הרוזן מקאלה" (ג'וזפה לילו)
1840
"כריסטינה די סווציה" (אלסנדרו ניני)
"סאפפו" (ג'ובאני פאצ'יני)
"הווסטאליות" (מרקאדנטה)
1841
"לואיג'י רולה" (פדריקו ריצ'י)
1842
"איל פרוסקריטי" (מרקאדנטה)
"לה פידנזאטה קורסה (ג'ובאני פאצ'יני)
1843
"מריה די רוהאן" (דוניצטי)
"איל רג'נטה" (מרקנדנטה)
"אסטר ד'נגאדי" (אקילה פרי)
"איל ראוודימנטו" (לואיג'י קמאראנו)
1845
"בונדלמונטה" (פאצ'יני)
"אלזירה" (ג'וזפה ורדי)
"איל ואצ'לו דה גאמה" (מרקאדנטה)
"סטלה די נאפולי" (פאצ'יני)
1846
"אוראצי אה קורצ'י" (מרקאדנטה)
1847
"מרופה" (פאצ'יני)
"אלאונורה דורי (וינצ'נצו באטיסטה)
1849
"קרב לניאנו" (ורדי)
לואיזה מילר (ורדי)
1850
"וירג'יניה" (מרקאדנטה), הצגת בכורה 1866
"אין עשן בלי אש" (לואיג'י קמאראנו)
1851
"מלווינה די סקוציה" (פאצ'יני)
"פולקו ד'ארל" (ניקולא דה ג'וזה)
"מדיאה" (מרקנדנטה), על פי לברית מקורית מאת פליצ'ה רומאני
1853
הטרובדור (ורדי)
לקריאה נוספת

The Oxford Dictionary of Opera, by John Warrack and Ewan West (1992), 782 pages, ISBN 0-19-869164-5
The Italian Romantic Libretto: A Study of Salvadore Cammarano, by J Black, Edinburgh 1984
Opera at Stanford University
"מילון אוקספורד לאופרה", מאת ג'ון ואראק ואיוואן וסט (1992).
"הליברטו האיטלקי הרומנטי: חקר סלבטורה קמאראנו" מאת ג'. בלק, אדינבורו 1984
סלביד דיקאמונה

סלביד דיקאמונה (בצרפתית: Clévid Florian Dikamona; נולד ב-23 ביוני 1990) הוא כדורגלן צרפתי-קונגולזי המשחק בעמדת הבלם.
קריירת מועדונים

דיקאמונה התחיל את הקריירה שלו בקבוצת הילדים של קן-נורד אליו הצטרף בגיל 7. לאחר שנתיים, הקבוצה התפרקה ודיקאמונה הצטרף לקבוצת הילדים "גרנייר" וכעבור שנתיים דיקאמונה הצטרף למחלקת הנוער של קן. בשנת 2008 דיקאמונה הצטרף לקבוצת המילואים של המועדון, אך עקב סכסוך עם הבעלים, לא זכה לחוזה מקצועי בקבוצה הבוגרת.
בקיץ 2010 דיקאמונה התאמן עם ליל והרשים בה, אך כיוון שהציעה לו חוזה לעונה אחת, דיקאמונה חתם לשלוש עונות בלה הבר מהליגה השנייה. תחילה, דיקאמונה הצטרף לקבוצת המילואים של המועדון ובפברואר 2011 דיקאמונה ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת בניצחון 0–1 נגד קלרמון. באוקטובר 2011 דיקאמונה טס לאנגליה על מנת לסכם בשפילד ונסדיי, אך שפילד לא הצליחה להעביר את דמי העברה בזמן ודיקאמונה חזר ללה הבר. בינואר 2012 סיכם בנוטינגהאם פורסט, אך העסקה נפלה עקב פערים כספיים בין נוטינגהאם ללה הבר. בנובמבר 2012 הושאל לפריוס סן-רפאל.
בקיץ 2013 דיקאמונה שוחרר מלה הבר וחתם בסדאן. דיקאמונה שיחק 19 משחקי ליגה וכבש שלושה שערים. בתום העונה, דיקאמונה חתם בפור-סור-וי. דיקאמונה, הצליח להשתלב בהרכב הקבוצה, אך נפצע בירך ואיבד את מקומו בהרכב גם לאחר ההחלמה.
באוגוסט 2015 דיקאמונה חתם בדאגנהאם אנד רדברידג' מהפוטבול ליג השנייה. דיקאמונה ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 1–4 נגד צ'רלטון אתלטיק.
ביולי 2016 דיקאמונה חזר לצרפת וחתם לשנתיים בבורג פרון.
ב-15 ביולי 2017 דיקאמונה חתם בפלטניאס מליגת העל היוונית.
ב-31 ביולי 2018 דיקאמונה חתם בבני סכנין מליגת העל, אך בספטמבר 2018 חתם בהארטס מליגת העל הסקוטית.
ב-6 באוגוסט 2020, דיקאמונה חתם בקילמרנוק.
ביולי 2021, דיקאמונה חתם באוון גרדה קן.
קריירה בינלאומית

דיקאמונה שיחק בצעירותו בנבחרת הנוער של צרפת.
ב-1 במרץ 2016 דיקאמונה החליט לייצג את קונגו, דבר שהתאפשר הודות לשורשיו הקונגולזים. ב-17 במאי 2016 דיקאמונה ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בהפסד 0–2 למרוקו.
הערות שוליים

↑  יגאל גולדשטיין, ‏רכש נוסף: סלביד דיקאמונה חתם בבני סכנין, באתר ערוץ הספורט, 31 ביולי 2018
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "סלביד דיקאמונה".
סרגיי פון פריימן

| --- | --- |

 לידה:  7 במאי 1882 ולדיווסטוק, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  דצמבר 1946  (בגיל 64) טשקנט, ברה"מ 
 הישג בולט:  מקומות גבוהים בתחרויות ברוסיה לפני מלחמת העולם הראשונה
 מד כושר מרבי:  2568 (יוני 1913)
 מדינה:  האימפירה הרוסית, ברית המועצות
 
סרגיי פון פריימן (באנגלית: Sergey von Freymann, ברוסית: Сергей фон Фрайман,‏ 7 במאי 1882 – דצמבר 1946), היה שחמטאי רוסי-אוזבקי.
ביוגרפיה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
הישגים מקצועיים

פון פריימן הגיע למקום השני בתחרות סנקט פטרבורג בשנת 1906, והפסיד לשמעון אלאפין. ב־1907 חלק את מקום 6–7 בתחרות סנקט פטרסבורג שבה זכה אז'ן זנוסקו-בורובסקי. באותה שנה הגיע למקום החמישי בתחרות לודז', אליפות רוסיה החמישית, בה זכה עקיבא רובינשטיין.
בשנת 1907/08 ניצח פון פריימן בתחרות סנקט פטרסבורג. ב־1908 חלק את המקום הראשון עם קארל וילהלם רוזנקרנץ בתחרות סנקט פטרסבורג. ב־1909 הגיע למקום ה-18 בתחרות לזכרו של מיכאל צ'יגורין שהתקיימה בסנקט פטרסבורג (ניצחו: אלוף העולם עמנואל לסקר ועקיבא רובינשטיין).
ב־1909 חלק פון פריימן מקום שני-שלישי עם אברהם רבינוביץ באליפות רוסיה השישית שהתקיימה בווילנה. (ניצח: עקיבא רובינשטיין). ב־1910 חלק מקום 1-3 עם לבדייב וגריגורי לבנפיש בתחרות סנקט פטרסבורג. ב־1911 חלק מקום 2-5 בתחרות קלן, בה ניצח משה לובצקי. באותה שנה חלק מקום 3-4 עם גריגורי לבנפיש בתחרות סנקט פטרסבורג, הקדימו אותו פיודור דוס-חוטימירסקי ואז'ן זנוסקו-בורובסקי.
ב־1911 פון פריימן ניצח בדו-קרב שקיים עם אז'ן זנוסקו-בורובסקי+5 -3 =10 (+ ניצחונות – הפסדים = תוצאות תיקו).
ב־1912 חלק פון פריימן מקום 6-7 בתחרות אופטיה (ניצח: רודולף שפילמן), הגיע למקום השמיני באליפות רוסיה השביעית שהתקיימה בווילנה (ניצח: עקיבא רובינשטיין). ב־1913/14 חלק מקום ראשון-שני עם פטר רומנובסקי בתחרות סנקט פטרסבורג. ב־1914 הגיע למקום ה-12 באליפות רוסיה השמינית שהתקיימה בסנקט פטרסבורג (ניצחו: אלכסנדר אלכין ואהרון נימצוביץ').
לאחר מלחמת העולם הראשונה השתתף פון פריימן באליפויות ברית המועצות ואליפויות של הרפובליקות הסובייטית במרכז אסיה. בסוף שנות ה-20 עבר פון פריימן מרוסיה לאוזבקיסטן. ב־1924 חלק מקום 16-17 באליפות השלישית של ברית המועצות שהתקיימה במוסקבה (ניצח: יפים בוגוליובוב).
ב־1925 הגיע למקום ה-19 באליפות הרביעית של ברית המועצות שהתקיימה בלנינגרד (ניצח: יפים בוגוליובוב). באותה שנה סיים פון פריימן בתיקו דו-קרב מול פיודור דוס-חוטימירסקי +5 -5 =0. ב־1927 חלק מקום 10-12 באליפות החמישית של ברית המועצות שהתקיימה במוסקבה (ניצחו: פדור בוגאטירצ'וק ופטר רומנובסקי), בתחרות זו ניצח פון פריימן את מיכאל בוטביניק וסיים בתיקו את משחקו מול פדור בוגאטירצ'וק).
באותה שנה חלק מקום ראשון עם רודנב באליפות מרכז אסיה. ב־1928 ניצח פון פריימן באליפות השנייה של טורקמניסטן. ב־1929 סיים שני באליפות השישית של ברית המועצות שהתקיימה באודסה.
ב־1930 הגיע למקום השישי בתחרות טיפליס (ניצח: וסיולוד ראוזר).
ב־1931 הגיע פון פריימן למקום השישי באליפות אוזבקיסטן השנייה (ניצח: פיודור דוס-חוטימירסקי). פון פריימן זכה ארבע פעמים באליפות אוזבקיסטן, בשנים (1932, 1934, 1935, 1937). 
ב־1933 חלק מקום 16-17 באליפות השמינית של ברית המועצות שהתקיימה בלנינגרד (ניצח: מיכאל בוטביניק). ב־1934 ניצח באליפות מרכז אסיה שהתקיימה בטשקנט. ב־1934/35 הגיע למקום ה-20 באליפות התשיעית של ברית המועצות שהתקיימה בלנינגרד (ניצחו: גריגורי לבנפיש ואברהם רבינוביץ). ב־1935 ניצח פון פריימן בתחרות אלמה-אטה (האליפות השנייה של קזחסטן). ב־1937 חלק מקום 1-2 עם סקריפקין באליפות קירגיזיה. 
ב־1938 חלק מקום 13-17 בשלב חצי גמר אליפות ברית המועצות.
לאחר מלחמת העולם השנייה הגיע פון פריימן למקום הרביעי באליפות אוזבקיסטן העשירית ב־1945/46. המנצח בתחרות זו היה עבדולהיב.
סרגיי סרגייביץ' לאפוצ'קין

| --- | --- |

 לידה:  28 באפריל 1981 (בן 43) לנינגרד, רוסיה הסובייטית, ברית המועצות
 שם מלא:  סרגיי סרגייביץ' לאפוצ'קין
 ליגות מקומיות
 2011-:  ליגת העל הרוסית בכדורגל
 מפעלים בינלאומיים
 2014:  הליגה האירופית
 
סרגיי סרגייביץ' לאפוצ'קין (ברוסית: Сергей Сергеевич Лапочкин; נולד ב-28 באפריל 1981, לנינגרד, ברית המועצות) הוא שופט כדורגל רוסי, בעל רישוי מפיפ"א לשמש כשופט במשחקי ליגת העל הרוסית.
בנו של השופט והמפקח סרגיי קונסטנטינוביץ' לאפוצ'קין.
קריירה

לאפוצ'קין סיים את לימודיו באוניברסיטה הממלכתית הפדגוגית הרוסית על שם הרצן והחל את קריירת השיפוט שלו בשנת 1995. ב-1998 שימש כעוזר השופט בליגת הכדורגל החובבנית של רוסיה ומאז שנת 2000 — כשופט ראשי. הוא עבד במשחקי ליגת הנוער, הליגה השנייה וליגת המשנה.
הוא משמש כשופט ליגת העל הרוסית מאז 17 באפריל 2011, כששפט במשחק המחזור החמישי "לוקומוטיב מוסקבה" — "וולגה" (ניז'ני נובגורוד). המפגש הסתיים בניצחון המוסקבאים 1-0 כשלאפוצ'קין שלף במהלך המשחק שני כרטיסים צהובים.
ב-27 בנובמבר 2014 שפט במשחק שלב הבתים של הליגה האירופית במשחק של "אסטרה" (מג'ורג'ו, רומניה) נגד "דינמו" (מזאגרב, קרואטיה). המשחק הסתיים בתוצאה 1-0.
הערות שוליים

↑  סרגיי לאפוצ'קין: "השחקנים כלל לא יודעים את החוקים."
↑  "Локомотив (Москва) 1:0 Волга (Нижний Новгород)". Чемпионат.com. נבדק ב-2014-08-13.
ערך זה הוא קצרמרבנושא שופטי כדורגל ובנושא כדורגל רוסי. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
סנטיאגו קניסארס

חוסה סנטיאגו קניסארס רואיס (ספרדית: José Santiago Cañizares Ruiz; נולד ב-18 בדצמבר 1969 בסיודאד ריאל, ספרד) הוא כדורגלן עבר ספרדי ששיחק בעמדת השוער.
קניסארס זכה ארבע פעמים בפרס ריקרדו זאמורה, פרס המוענק לשוער היעיל ביותר בליגה הספרדית; בעונת 1993/1992 במדי סלטה ויגו חלק את הפרס עם פרנסיסקו ליאניו (שוער דפורטיבו לה קורוניה) ובעונות 2001/2000, 2002/2001 ו-2004/2003 במדי ולנסיה.
ביוגרפיה > קריירת מועדונים

ב-1988 החל קניסארס את הקריירה שלו בריאל מדריד קסטיליה. בשנת 1990 עבר קניסארס לאלצ'ה, ושנה מאוחר יותר – למרידה. בשנת 1992 עבר השוער לסלטה ויגו במדיה שיחק עד לשנת 1994. לאחר מכן עבר קניסארס לריאל מדריד עימה זכה בליגת האלופות בעונת 1997/1998. בשנת 1998 עבר לולנסיה, במקום אנדוני זוביזרטה שפרש. הוא שיחק בוולנסיה עד ה-20 בדצמבר 2007, כאשר שוחרר מהקבוצה עם שני שחקנים נוספים. באפריל 2008 הוחזר לסגל ולנסיה, לאחר פיטוריו של המאמן רונאלד קומאן.
ביוגרפיה > נבחרת ספרד

קניסארס עלה להופעת הבכורה שלו בנבחרת ספרד ב-17 בנובמבר 1993 לאחר הרחקתו של אנדוני זוביזרטה בכרטיס אדום במהלך משחק מול נבחרת דנמרק במסגרת מוקדמות מונדיאל 1994. קניסארס השתתף עם הנבחרת הספרדית בשלושה מונדיאלים (1994, 1998 ו-2006) וב-3 אליפויות אירופה (1996, 2000, 2004). את מונדיאל 2002 הוא החמיץ לאחר שגיד ברגלו נחתך מבקבוק אפטר שייב. הופעתו האחרונה בנבחרת הייתה מול נבחרת ערב הסעודית במונדיאל 2006. בסך הכל שיחק קניסארס ב-46 משחקים במדי ספרד.
תארים

אליפות ליגת העל הספרדית – 1994/1995, 1996/1997
ליגת האלופות – 1997/1998
אליפות ליגת העל הספרדית – 2001/2002, 2003/2004
קופה דל ריי – 1998/1999
הסופר קאפ הספרדי – 1999
גביע אופ"א – 2003/2004
הסופר קאפ האירופי – 2004
פרס ריקרדו זאמורה (4): 1992/1993, 2000/2001, 2001/2002, 2003/2004
נבחרת השנה של אופ"א: 2001
הערות שוליים

↑  ספרד: קניזארס נחתך מבקבוק ויחמיץ המונדיאל, באתר ynet, 18 במאי 2002
ערך זה הוא קצרמרבנושא כדורגל ספרדי. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
נתן מאיר רוטשילד

| --- | --- |

 לידה:  16 בספטמבר 1777 פרנקפורט, האימפריה הרומית הקדושה 
 פטירה:  28 ביולי 1836 (בגיל 58) פרנקפורט 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד 
 מקום קבורה:  Brady Street Cemetery, Whitechapel 
 מעסיק:  רוטשילד ובניו 
 בן או בת זוג:  Hannah Cohen (22 באוקטובר 1806–?) 
 
נתן מאיר רוטשילד (באנגלית: Nathan Mayer Rothschild;‏ 16 בספטמבר 1777 – 28 ביולי 1836) היה בנקאי יהודי-אנגלי, בן למשפחת רוטשילד ומייסד הענף האנגלי של המשפחה.
קורות חיים

נתן מאיר נולד בגטו היהודי בעיר פרנקפורט שבגרמניה, כבנו (השלישי) של מייסד המשפחה מאיר אנשל רוטשילד. בשנת 1798, בגיל 21, נשלח נתן מאיר על ידי אביו לאנגליה, לצורך הכשרת הקרקע להקמת סניף ראשון באיים הבריטים לעסק הבנקאות המשפחתי. נתן מאיר הגיע לאנגליה והתיישב במנצ'סטר, שם הקים עסק קטן לסחר בטקסטיל. מספר שנים מאוחר יותר עבר נתן מאיר לבירה לונדון, הקים סניף לעסק הפיננסי של אביו והחל עושה הון בסחר באיגרות חוב.
נתן מאיר רוטשילד הפיק רווחים מניצחון בריטניה על צרפת כתוצאה מניצחון ארתור ולסלי, הדוכס הראשון מוולינגטון בקרב ווטרלו בשנת 1815. לפי הסיפור הידוע, הוא היה במקום הקרב, וכאשר נוכח כי הצרפתים עומדים להפסיד בקרב, רכב על סוס להמבורג, שכר אונייה אשר הביאה אותו לאנגליה. בהגיעו ללונדון קנה ניירות ערך בריטיים שמחירם היה בשפל, שכן טרם היה ידוע על הניצחון של המצביא הבריטי ועל ידי כך התעשר עושר רב ביום אחד. בני-המשפחה מכחישים סיפור זה וטוענים כי רוטשילד לא היה מעולם בשדה הקרב. אמנם המידע הגיע אליהם יומיים לפני שהגיע לאחרים, אבל היה זה באמצעות יונת דואר.
בשנת 1816 זכו שני אחיו הגדולים של נתן מאיר בתואר "ברון" מטעם קיסר אוסטריה. שנתיים לאחר מכן, ב-1818 זכה גם נתן לקבל את התואר ברון. שלא כאחיו הגדולים, אשר התהדרו בתוארי האצולה הטריים שלהם והוסיפו לשמם את הקידומת המכובדת "פון" כדי להציג את מעמדם החדש, נתן מאיר לא חיבב את הפיכתו לחלק מהחוג האריסטוקרטי במדינה, ואף טען כי התואר החדש יוצר פער לא רצוי בינו לבין שכניו האנגלים.
התואר ברון בממלכה הבריטית לא הקנה מעמד של לורד ולא אפשר כניסה לבית הלורדים. יהודים רבים אחרים, בהם גיס אשתו משה מונטיפיורי, זכו גם הם לתואר זה. רק נכדו של נתן מאיר, נתן רוטשילד, זכה לתואר לורד ונחשב בעצם ללורד רוטשילד האנגלי הראשון.
במסגרת עסקי הטקסטיל שלו הקים נתן רשת של סוכנים, בלדרים ומשלחים אשר הניבו את הכסף הדרוש למימון צבאותיו של ארתור ולסלי, הדוכס הראשון מוולינגטון בספרד ופורטוגל. בשנת 1818 הוא הצליח לארגן הלוואה בסך 5 מיליון לירה שטרלינג לממשלה הפרוסית. הייתה זו ההלוואה הראשונה אותה העניק נתן לממשלה אירופאית וזו הביאה אחריה הלוואות דומות נוספות שהפכו במרוצת השנים לעיקר פרנסתו. הונו העצום אפשר לו להגיע לעמדת כוח כה רמה באנגליה, שבשנת 1825 הוא היה מסוגל לספק את כמות הכסף הדרושה ל"בנק אנגליה" כדי למנוע מפלה כלכלית שהחלה מתרחשת במדינה.
עד למותו בשנת 1836, הספיק נתן מאיר רוטשילד להבטיח את מעמדם של בני משפחתו כבנקאי ההשקעות החשובים ביותר בבריטניה ושאר אירופה. בדיווח על מותו של נתן מאיר בטיימס של לונדון נאמר כי הוא היה האדם העשיר ביותר באנגליה. את עסקי המשפחה באנגליה ירש לאחר מותו של נתן בנו ליונל נתן דה רוטשילד.
משפחתו

ב-22 באוקטובר 1806 נשא נתן בלונדון את חנה בָּארֶנְט כהן (1783–1850), ולהם נולדו שבעה ילדים:
שרלוט רוטשילד (1807–1859)
ליונל דה רוטשילד (1808-1879) - לימים, היהודי הראשון בבית הנבחרים הבריטי.
אנת'וני נתן רוטשילד (1810–1876)
נתנאל דה רוטשילד (1812–1870)
האנה (חנה) מאיר רוטשילד (1815–1864)
מאיר אמשל (1818–1872)
לואיזה רוטשילד (1820–1894)
אחות אשתו, יהודית, נשאה לסר משה מונטיפיורי.
נתן מאיר ואשתו האנה נקברו לאחר מותם בבית הקברות האשכנזי שבשכונת וייטצ'אפל שבלונדון.
היה חבר בתנועת הבונים החופשיים.