stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אל-ח'זנה
לקריאה נוספת > מאמרים

יואלי-טללים, ר., "בושם, תהילה, דרך ומרחקים", מסע אחר
אברהם נגב, פטרה והנבטים, בתוך קדמוניות ז (תשל"ה), עמ' 71–93.
אילת נגב, נגב בפטרה, בתוך ארץ וטבע
הראל סטנטון, הממלכה השכנה, מסע אחר 38 (1994).
יוסף פטריך, התהוותה של הכותרת הנבטית, בתוך ארץ ישראל י"ז (תשמ"ד), עמ' 291–303.
יוסף פטריך, איסור פסל ותמונה בקרב הנבטים - הסגידה לאלילי מצבה, בתוך קתדרה 26 (טבת תשמ"ג), עמ' 47–104
ידין רומן, בעקבות המינקת של דיוניסוס, ארץ היעל א, 4 (1988), עמ' 14–23 .
AVI-YONAH, M., "ORIENTAL ELEMENTS IN THE ART OF PALESTINE IN THE ROMAN AND THE BYZANTINE PERIODS", IN QDAP 9 )1942(, PP. 105-151.
HAMMOND, P. C., "SURVEY AND EXCAVATIONS AT PETRA, 1973-4", IN ADAJ 20 )1975(, PP. 5-30.
HAMMOND, P. C., "EXCAVATIONS AT PETRA, 1975-7", IN ADAJ 22 )1977-8(, PP. 81-101.
MACKENZIE, J. M. )2(, "THE DEVELPOMENT OF NABATEAN SCULPTURE OF PETRA AND KHIRBET TANUR", PEQ 120 )1988(, PP. 81-107.
NEGEV, A., "KHAZNET FIRA'UN AT PETRA - ICONOCLASM NABATEAN STYLE", IN ARAM 6 )1994(, PP. 419-448.
WRIGHT, G. R. H., "SOME ASPECTS CONCERNING THE ARCHITECTURE AND SCULPTURE", IN ADAJ 12-13 )1967-8(, PP. 20-29.
WRIGHT, G. R. H., "THE KHAZNE AT PETRA: A REVIEW", IN ADAJ 6-7 )1962(, PP. 24-54.
WRIGHT, G. R. H., "THE DATE OF THE KHAZNET FIR'AUN AT PETRA IN THE LIGHT OF AN ICONOGRAPHIC DETAIL", IN PEQ 105 )1973(, PP. 83-90.
הערות שוליים

↑  MACKENZIE, J. M. )2(, "THE DEVELPOMENT OF NABATEAN SCULPTURE OF PETRA AND KHIRBET TANUR", PEQ 120 )1988(, PP. 81-107.
WRIGHT, G. R. H., "THE DATE OF THE KHAZNET FIR'AUN AT PETRA IN THE LIGHT OF AN ICONOGRAPHIC DETAIL", IN PEQ 105 )1973(, PP. 83-90.
↑  אברהם נגב, פטרה והנבטים, בתוך קדמוניות ז (תשל"ה), עמ' 93-71
↑  AVI-YONAH, M., "ORIENTAL ELEMENTS IN THE ART OF PALESTINE IN THE ROMAN AND THE BYZANTINE PERIODS", IN QDAP 9 )1942(, P. 138.
1 2  יוסף פטריך, איסור פסל ותמונה בקרב הנבטים - הסגידה לאלילי מצבה, בתוך קתדרה 26 (טבת תשמ"ג), עמ' 104-47.
↑  פטריך, שם
↑  אילת נגב, נגב בפטרה, בתוך ארץ וטבע
↑
גליק, נ., עבר הירדן המזרחי (י-ם: מוסד ביאליק, תשי"ד)
↑  יוסף פטריך, התהוותה של הכותרת הנבטית, בתוך ארץ ישראל י"ז (תשמ"ד), עמ' 303-291
↑
BROWNING, I., PETRA (LONDON: CHATTO & WINDUS, 1973), p. 123
↑  PETRA (AMMAN: JORDAN DISTRIBUTION AGENCY, 1973), pp. 22, 24.
1 2  GLUECK, N., DEITIES AND DOLPHINS (LONDON, 1965)
↑  שם, ע' 32
חזית אל-ח'זנה, אחד התבליטים התחתונים, פרט
ויליאם לסטר ארמסטרונג

ויליאם לסטר ארמסטרונג הבן (באנגלית: William Lester Armstrong Jr.‏; 16 במרץ 1937 – 5 ביולי 2016) היה איש עסקים, מנהל ופוליטיקאי אמריקאי. הוא היה חבר המפלגה הרפובליקנית וכיהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית וכחבר הסנאט של ארצות הברית מקולורדו.
ביוגרפיה > ראשית חייו וקריירה

ארמסטרונג נולד ב-16 במרץ 1937 בפרימונט, נברסקה, וסיים את לימודיו בבית הספר התיכון לינקולן נורת'איסט.  הוא היה בנם של ויליאם לסטר ארמסטרונג ודורותי סטין ארמסטרונג. סבו מצד אמו היה כומר פרסביטריאני ודודו מדרגה שנייה, אלכסנדר מייג'ורס, היה ממייסדי פוני אקספרס,  Central Overland California ו-Pike's Peak Express Company.
ביוגרפיה > קריירה מקצועית

ארמסטרונג התעניין ברדיו כבר בילדותו, ובגיל 11 קיבל תוכנית רדיו משלו בסופי שבוע בתחנת רדיו מקומית בפרימונט, שם החל לתרגל את כישוריו כשדרן.
לאחר התיכון פגש את טוד סטורז, שנחשב לאבי פורמט "טופ 40" ברדיו. סטורז שכר את ארמסטרונג לעבודה ב-KOWH באומהה, נברסקה, ולאחר מכן העביר אותו ל-WTIX בניו אורלינס, שם הפך לדיג'יי הצעיר הראשון באמריקה שהתמחה ב"טופ 40".   בעודו שם, הוא למד לזמן קצר באוניברסיטת טוליין,  בניו אורלינס למד ארמסטרונג לזמן קצר באוניברסיטת טוליין, אך כעבור שנתיים, בשנת 1956, עבר למיניאפוליס לעבוד ב-WDGY. בהיותו שם לקח קורסים באוניברסיטת מינסוטה, אך לא השלים תואר. בתוך מספר חודשים מונה למנהל תוכניות בתחנה, בגיל 20 בלבד.
בשנת 1957, בגיל 20, החליט להתגייס למשמר הלאומי של קולורדו שבו שירת עד 1963, והגיע לדרגת לוטננט ראשון.
לאחר שחזר מהשירות בגיל 22 בשנת 1959, רכש את תחנת הרדיו KOSI-AM באורורה, קולורדו, שהפכה מאוחר יותר ל-KEZW בשנת 1981.  בשנת 1968 ייסד את תחנת הרדיו KOSI-FM, ו-25 שנים מאוחר יותר מכר את שתי התחנות הללו. בנוסף, שימש ארמסטרונג כנשיא חברת Ambassador Media, שהייתה הבעלים של תחנת הטלוויזיה KPVI בפוקטלו, איידהו, ושלוחותיה KKVI בטווין פולס, איידהו, ו-KJVI בג'קסון, ויומינג.
ביוגרפיה > משפחתו

יחד עם אשתו היו להם שני ילדים, ויל ארמסטרונג ואן סלמן.  ארמסטרונג מת מסרטן בגיל 79 ב-5 ביולי 2016.
ביוגרפיה > קריירה אקדמית

ארמסטרונג היה נשיא אוניברסיטת קולורדו הנוצרית בעת מותו, תפקיד אותו מילא מאז 2006. מעורבותו בארגונים נוצריים ובתנועה האוונגליסטית הלאומית הפכה להיבט בולט במורשתו ובהשפעתו על אחרים. כנשיא, תמך בהקמת הארגון הדתי "הקריאה" בשנת 2010. אף על פי שהחזיק בשמונה תארים של כבוד, הוא לא סיים את לימודיו האקדמיים.
Yara

YARA הוא כלי לאיתור וזיהוי תוכנות זדוניות (או קבצים אחרים) על ידי יצירת סט כללים וחוקים המחפשים מאפיינים ספציפיים שיסייעו לזיהוי התוכנה כזדונית. YARA פותח כפרויקט קוד פתוח על ידי ויקטור אלווארז מחברת virusTotal והוא פועל בצורה של איתור התוכנות הזדוניות על סמך תבניות טקסטואליות או בינאריות, כאשר במקרה שתוכנה זדונית תענה לאחד מהכללים שיצוין באותן תבניות, היא תזוהה כתוכנה זדונית.
תיאור כללי

YARA נוצר לראשונה בנובמבר 2013 על ידי ויקטור אלווארז ונכתב בשפת C. מקור השם YARA הוא ראשי תיבות של Yet Another Recursive Acronym (עוד ראשי תיבות רקורסיביים) או של Yet Another Ridiculous Acronym (עוד ראשי תיבות מגוחכים). תחביר הטקסט של שפת התכנות של YARA המשמשת לכתיבת התבניות הטקסטואליות או הבינאריות זהה ברובו לתחביר של שפת C.
תחביר בסיסי של YARA:
rule Example
{

 condition:
 falsh

}
הסבר:
בשורת הקוד הראשונה אנו מציינים את שם הכלל/החוק, לאחר כתיבת המילה השמורה rule. שם זה ישמש כמזהה הכלל. תחביר מילות המפתח מחויב להתאים למוסכמות הלקסיקליות של שפת C, כך שהן יכולות להכיל כל תו אלפאנומרי (אות או מספר) או קו תחתון, אך התו הראשון לא יכול להיות ספרה, הן רגישות לאותיות רישיות ואינן יכולות לעלות על 128 תווים. כמו כן, קיימות מילים רבות שמהוות מילות שמורות וחל איסור להשתמש בהן כמילות מפתח.
לאחר מכן, תחת המילה השמורה condition, אנו מציינים ביטוי או ערך בוליאני שיקבע את המקרים בהם קובץ שהמאפיינים שצוינו יימצאו בו יזוהה כתוכנה זדונית. בדוגמת הקוד שהוכנסה לעיל, לא צוין אף מאפיין לקוד זדוני ועל כן תחת condition לא ציינו אף ביטוי בוליאני, אלא את הערך הבוליאני Falsh.
שתי שדות אלו (rule וcondition) הן שדות חובה לבניית תבנית בYARA, אך לרוב כמעט ולא יהיה ניתן למצוא שימוש בתבנית YARA ללא שימוש גם בשדה string, בו אנו מנסחים את המחרוזות הטקסטואליות או הבינאריות שישמשו כמאפיינים של התוכנות הזדוניות ובנוגע אליהן, תחת condition, נגדיר את התנאים.
דוגמה לתחביר של YARA עם ציון מזהים:
rule Example
{
 strings:
 $example_text_string = "Here you enter text"
 $example_hex_string = { E2 34 A1 C8 23 FB }

 condition:
 $example_text_string or $example_hex_string
}
הסבר:
תחת rule הגדרנו את מזהה הכלל. כעת פתחנו את בלוק התבנית עם סוגריים מסולסלים וציינו שני מזהים לתוכנות זדוניות, האחד עם תווי טקסט והשני עם תווים הקסדצימלים. לאחר מכן, תחת condition הגדרנו מהן התנאים בהן אם נזהה בקובץ מסוים את המאפיינים שתחת string הוא יזוהה כקובץ זדוני. במקרה הספציפי הזה קבענו שאם נמצא קובץ שיימצא בו אחד משני המאפיינים שצוינו, הוא יזוהה כקובץ זדוני. במקרים אחרים, היינו יכולים להגדיר תחת condition תחביר של and ולא or וכך, רק אם שני המאפיינים שצוינו תחת string זוהו בקובץ הזדוני, הוא יוגדר כקובץ זדוני. לדוגמה:
$example_text_string and $example_hex_string
ל-YARA תחביר רחב, הכולל גם שימוש בלולאות, תגי meta ועוד ובערך זה נסקר התחביר הבסיסי שלה בלבד.
הערות שוליים

↑  תשובתו של ויקטור אלווארז למשתמש בtwitter, באתר Twitter
↑  כללי התחביר בשפת C
↑  Writing YARA rules — yara 3.6.0 documentation, yara.readthedocs.io
דייוויד לינץ'

| --- | --- |

לינץ', 1990
 לידה:  20 בינואר 1946 מיזולה, מונטנה, ארצות הברית
 פטירה:  15 בינואר 2025 (בגיל 78) לוס אנג'לס, קליפורניה, ארצות הברית 
 שם לידה:  David Keith Lynch 
 סוגה מועדפת:  סרט דרמה, סרט אימה פסיכולוגי, קולנוע סוריאליסטי, סרט עצמאי, סרט ניסיוני, סרט מתח, סרט אימה, מותחן פסיכולוגי, נאו-נואר, סוריאליזם 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  1967–2025 (כ־58 שנים) 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת ג'ורג' וושינגטון  בית הספר פרנסיס המונד  בית הספר על שם קורקורן לאומנות ועיצוב  מכון הסרטים האמריקאי  האקדמיה לאמנויות היפות בפנסילבניה  בית הספר של המוזאון לאומנויות יפות בבוסטון 
 בן או בת זוג:  פגי ריבי (1967–1974)  מארי סוויני (2006–2007)  מרי פיסק (1977–1987)  אמילי סטופל (2009–2023)   איזבלה רוסליני (1986–1991) 
 צאצאים:  ג'ניפר לינץ', לולה בוגיניה לינץ', אוסטים ג'ק לינץ', ריילי סוויני לינץ' 
 מספר צאצאים:  4 
 פרסים והוקרה:  קצין בלגיון הכבוד (1 באוקטובר 2007)  פרס האקדמיה האירופית לקולנוע לסרט הזר (1999)  פרס סזאר לסרט הזר (1982)  פרס אוסקר לשם כבוד (2020)  Sitges Grand Honorary Award (2020)  פרס סזאר (1982)  פרס פסטיבל הקולנוע בקאן לבמאי הטוב ביותר (2001)  פרס אריה הזהב (2006)  פרס דקל הזהב (1990)  אביר בלגיון הכבוד (2002)  פרס אריה הזהב (2006)  פרס סאטורן (1993)  טבעת הקיסר של גוסלאר  Eagle Scout 
 פרופיל ב-IMDb
 חתימה:   
 
לינץ', 2017
דייוויד קית' לינץ' (באנגלית: David Keith Lynch;‏ 20 בינואר 1946 – 15 בינואר 2025) היה במאי קולנוע וטלוויזיה, תסריטאי, שחקן, מוזיקאי וסופר אמריקאי. זוכה פרס אוסקר לשם כבוד, שני פרסי סזאר ופרס אריה הזהב למפעל חיים. הוא היה ידוע בסגנונו הסוריאליסטי והאפל.
לינץ' היה אחד מיוצרי הקולנוע הנחשבים והנערצים. רוב יצירותיו, הן בקולנוע הן בטלוויזיה, צברו מעמד פולחני. בשנת 2007, פאנל מבקרים של עיתון הגארדיאן הבריטי הכריז שהוא "הקולנוען החשוב ביותר בזמננו". באתר AllMovie נכתב עליו כי הוא "איש הרנסאנס של עשיית הסרטים האמריקאית המודרנית". בעקבות עבודותיו דבק בו הכינוי "הסוריאליסט הפופוליסט הראשון", שנטבע על ידי מבקרת הקולנוע פולין קייל.
ביוגרפיה

לינץ' נולד במיזולה, מונטנה שבארצות הברית. הוא החל את קריירת הבימוי בפילדלפיה שם למד באקדמיה לאמנות, והחל לביים סרטי סטודנטים קצרים בנושא האהוב עליו: חקירת הצד האפל בנפש האדם. לינץ' פרץ לתודעה העולמית כאשר סרט קצר שיצר כסטודנט הוקרן בלופ במוזיאון וזכה בפרס כספי. את הפרס הכספי השכיל לינץ' להשקיע, בין היתר, בסרטו "איש הפיל" אשר הכניס אותו רשמית לעולם הקולנוע. סרט הפולחן "קטיפה כחולה" הקנה לו את שמו כבמאי מוערך.
ביוגרפיה > קריירה

ב-1977 ביים את סרטו הראשון, "ראש מחק", שזכה להצלחה מפתיעה בקופות. הסרט הפך לקלאסיקה של הקרנות חצות והביא ללינץ' הכרה הוליוודית ובינלאומית. ב-1980 ביים את סרטו השני, "איש הפיל" שבו שיחקו ג'ון הארט ואנתוני הופקינס, הסרט זכה גם הוא להצלחה מפתיעה בקופות, ויצר עניין סביב לינץ' כבמאי, הסרט קיבל שמונה מועמדויות לפרס האוסקר, ביניהם הסרט הטוב ביותר, הבמאי הטוב ביותר, התסריט הטוב ביותר והשחקן הטוב ביותר. עם זאת הסרט לא זכה באף פרס, וזהו סרטו היחיד של לינץ' שהיה מועמד בקטגוריית הסרט הטוב ביותר.
ב-1984, ביים את סרטו השלישי, "חולית". ב-1986, ביים את סרטו הרביעי, "קטיפה כחולה" והיה אחראי גם לתסריט שלו. בסרט שיחקו קייל מקלכלן, דניס הופר, איזבלה רוסליני ולורה דרן ודייוויד לינץ' היה מועמד לפרס אוסקר לבמאי הטוב ביותר, שזוהי המועמדות היחידה של הסרט. ב-1990, ביים את סרטו החמישי, "לב פראי" שבו שיחקו ניקולס קייג', לורה דרן ו-ווילם דפו. על "לב פראי" זכה בשלושה פרסים; פרס דקל הזהב, פרס אינדפנדנט ספיריט לצילום הטוב ביותר ופרס ה-NME לסרט השנה.
בטלוויזיה ביים לינץ' את סדרת טווין פיקס (1991-1990) שהפכה לסדרת פולחן, ואף שיחק בסדרה בתפקיד גורדון קול, ראש ה-FBI. לאחר מכן, ב-1992, ביים את סרטו השישי והריימיק הראשון שעשה על פי הסדרה שאותה כתב; טווין פיקס: אש הולכת איתי, שנכשל בקופות. ב-1997, ביים את סרטו השביעי, "כביש אבוד" שנכשל אף הוא בקופות. ב-1999, ביים את סרטו השמיני, "סיפור פשוט" שנחשב לאחד הסרטים הכי אישיים בקריירה שלו. ב-2001, ביים את סרטו התשיעי, "מלהולנד דרייב" והיה אחראי גם לתסריט שלו, בסמוך לצאת הסרט, הוא הפך לאחד המותחנים הטובים בכל הזמנים ובזכותו היה מועמד לינץ בפעם השלישית לפרס האוסקר בקטגוריית הבמאי הטוב ביותר. בדומה לקטיפה כחולה, זו גם הייתה המועמדות היחידה של הסרט הזה. ב-2006, ביים את סרטו העשירי, "אינלנד אמפייר" לצד לורה דרן. בשנת 2009 היה שותף בהפקת הסרט "בני, בני, מה עשית?" שביים ורנר הרצוג.
לאחר "אינלנד אמפייר", החליט לינץ' לא לביים יותר סרטים ובעצם מרגע שהפסיק להוציא סרטים, הוא ביודעין החליט על פרישתו מהתעשייה.
על אף זאת, ב-2017 הוא שב לביים את עונתה החדשה של הסדרה "טווין פיקס", אותה גם כתב לצד מארק פרוסט, וחזר לשחק את דמותו של גורדון קול. עונתה החדשה של טווין פיקס מסמלת את שיתוף הפעולה הרביעי בין השחקן קייל מקלכלן ללינץ'.
ב-2019 הוענק לו פרס אוסקר לשם כבוד.
בשנת 2022 השתתף בסרטו של סטיבן ספילברג "הפייבלמנים", בתפקיד הבמאי ג'ון פורד.
חיים אישיים

בשנת 2007 ביקר בישראל. הביקור תועד בסרט "מדיטציה, יצירתיות, שלום".
היה בקשר רומנטי עם השחקנית איזבלה רוסליני (אותה ליהק לסרט "קטיפה כחולה"), והוא אב לבמאית ג'ניפר לינץ'.
בשנת 2006 יצא לאור ספרו האוטוביוגרפי "Catching the Big Fish", העוסק בחוויותיו כמי שעוסק במדיטציה טרנסצנדנטלית. תרגום לעברית של הספר, בשם "לתפוס את הדג הגדול", יצא לאור ב-2015.
לינץ', מעשן כבד רוב חייו, אובחן ב-2020 כסובל ממחלת ריאות חסימתית כרונית, ונאלץ להיעזר במחולל חמצן. בתחילת 2025 חולץ מביתו בגל השרפות בלוס אנג'לס; שאיפת העשן הביאה להידרדרות נוספת במצבו והוא נפטר ב-15 בינואר 2025.
סגנון אמנותי

לינץ' ידוע בסגנונו הייחודי, המכיל אלמנטים סוריאליסטיים ומצבי עלילה ביזאריים ועוכרי שלווה. בדומה לטים ברטון, לינץ' מושפע מגותיקה. הוא זוכה להערכה רבה בצרפת שם זכה בשני פרסי הסזאר (האוסקר הצרפתי) לסרט הזר הטוב ביותר, ואף בפרס דקל הזהב בפסטיבל קאן על סרטו השערורייתי "לב פראי". הוא אף זכה להצלחה טלוויזיונית בבימוי סדרת הקאלט "טווין פיקס".
בסרטיו התגלו שורה של שחקנים שהפכו לימים לכוכבים הוליוודיים, בהם קייל מקלכלן ולורה דרן.
מסרטיו – פילמוגרפיה חלקית

ראש מחק (1977)
איש הפיל (1980)
חולית (1984)
קטיפה כחולה (1986)
טווין פיקס (1991-1990, 2017) – סדרת טלוויזיה
לב פראי (1990)
טווין פיקס: אש הולכת איתי (1992)
כביש אבוד (1997)
סיפור פשוט (1999)
מלהולנד דרייב (2001)
אינלנד אמפייר (2006)
המוח המקסים והמקולקל שלי, (2014), מפיק
לקריאה נוספת

דוד גורביץ', ‏הבלש כגיבור תרבות: ספרות, קולנוע, טלוויזיה, סדרת אוניברסיטה משודרת, בהוצאת משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 2013, פרק י – פשע, קדושה וקיטש בעולמו של דייוויד לינץ', עמ' 249–269
יוסי פולק

| --- | --- |

 לידה:  12 במאי 1945 (בן 79)
 סוגה מועדפת:  תיאטרון
 מדינה:  ישראל 
 מקום לימודים:  בית צבי 
 צאצאים:  יונתן פולק, אבשלום פולק 
 פרופיל ב-IMDb
 
פולק ומיכל בת-אדם, בסרט "עתליה" (1984)
יוסף (יוסי) פולק (נולד ב-12 במאי 1945) הוא שחקן ובמאי תיאטרון ישראלי.
ביוגרפיה

פולק נולד לזוג הורים גרושים שהחליטו לא לגדלו, ולכן נשלח להתגורר בתחילה אצל קרובי משפחה דתיים ברחובות, ולאחר מכן במוסדות, בפנימיות ובקיבוצים שונים.
שיחק לראשונה בצעירותו בהצגת התיאטרון בכפר הנוער הדסים, ולבסוף נזרק מהפנימייה בשל התנהגותו הפרועה. בבגרותו למד משחק בבית הספר למשחק בית צבי שברמת גן.
ביוגרפיה > קריירה בתיאטרון

לאחר שסיים לימודיו, החל קריירה מכובדת בתיאטרון הישראלי. במהלך השנים שיחק בתיאטרון הבימה בהצגות: "דודה ליזה", "הצוענים של יפו", "האב", "על עכברים ואנשים", "אותלו", "הדוד וניה", "השקיעה" וב"דוקטור פאוסטוס". בתיאטרון בימות שיחק ב"נפוליון - חי או מת" וב"בדרך למוסד הסגור". בתיאטרון הקאמרי שיחק ב"חלום ליל קיץ", "שלושה הוצמך", "אילוף הסוררת", "הסוחר מוונציה", "יוליוס קיסר", "הוצאה להורג", "הנסיכה האמריקאית", "הג'יגולו מקונגו", "הגולם", "עקר בית", "אוי אלוהים" ובתפקיד ליר ב"המלך ליר". בתיאטרון חיפה שיחק ב"סיפורו של סוס" וב"עקומים" ובתיאטרון בית ליסין שיחק ב"קופר", "כולם היו בניי", "וריאציות על נושא מסתורי" וב"אני לא רפפורט", שעליה זכה בפרס השחקן הראשי של השנה בטקס פרסי האקדמיה לתיאטרון.
במהלך השנים ביים בתיאטרון הישראלי מספר הצגות, שברובן גם השתתף: "סוף משחק" של סמואל בקט במרכז התיאטרוני בנווה צדק, "יתומים", "רובינזון קרוזו" (עם צבי פישזון), "אותלו" ו"רומיאו ויוליה" בתיאטרון חיפה, ואת "על עכברים ואנשים" בתיאטרון בית ליסין.
ביוגרפיה > קריירה בקולנוע ובטלוויזיה

פולק השתתף בסרטי קולנוע ישראליים רבים: ב-1971 גילם את חברו של האופה בסרטו של בועז דוידזון "חצי חצי". ב-1972 גילם את אורי בסרטו של בועז דוידזון "עזית של הצנחנים". ב-1973 גילם את שלום בסרטו של יואל זילברג "חכם גמליאל", גילם את ירח בסרטו של גד בן ארצי "מתנה משמיים" והשתתף בסרטו של משה מזרחי "הבית ברחוב שלוש" (סרט שהיה מועמד לפרס האוסקר). ב-1979 השתתף בסרט "אל תשאלי אם אני אוהב", ב-1980 גילם את שאול רז בסרטו של אבי כהן "המשחק האמיתי", ב-1981 השתתף בסרטו של יעוד לבנון "לא לשידור". ב-1984 השתתף בסרטו של עקיבא טבת "עתליה", ובסרטו של ג'אד נאמן "מגש הכסף". ב-1989 גילם את נפתלי סימן טוב בסרטה של מיכל בת-אדם "אלף נשותיו של נפתלי סימן טוב". ב-2005 גילם את יצחק בסרטה של ג'ולי שלז "מוכרחים להיות שמח". ב-2010 גילם את אפרים לצדו של יהורם גאון בסדרה "נבלות" (על פי ספרו של יורם קניוק), ששודרה בערוץ הוט 3, והשתתף בסרטו של איתן צור "התפרצות X" לצד מלאני פרס ורמי הויברגר.
בשנת 1982 תרם את קולו לסרט "חזון ומעשה" של קרן רוטשילד, אשר שודר בטלוויזיה הלימודית.
בשנת 2001 דיבב את דמותו של זולגאר בסדרת האנימציה "שוף על הפרצוף" ששודרה בערוץ הילדים. נ-2013 שיחק בסרט "מקום בגן עדן".
פולק ידוע באירוע שערורייתי שהיה מעורב בו ב-1985, כשטילטל פיזית את מבקר התיאטרון מיכאל הנדלזלץ במהלך ההצגה "רובינזון קרוזו", מאז דבקה בו תדמית שלילית לאורך שנותיו בתיאטרון. כמו כן, ידוע פולק בדעותיו הפוליטיות השמאליות-רדיקליות, ובהתבטאויותיו נגד הממסד הישראלי, נגד צה"ל ונגד השלטון הישראלי ומהלכיו. גם משפחתו, ובעיקר בניו, ידועים בפעילות נגד מדיניותה של ממשלת ישראל.
ביוגרפיה > חיים אישיים

פולק נשוי בשנית לתמי (בתו של נמרוד אשל) ולהם שני ילדים: יונתן פולק (ממייסדי קבוצת אנרכיסטים נגד הגדר) ושאול פולק (נוב). מנישואיו הקודמים יש לו שלושה ילדים נוספים: איש הקולנוע שי כרמלי-פולק, השחקן והרקדן אבשלום פולק, ועומר פולק.
הערות שוליים

↑  אריה כספי, מבחר קטעים שפורסמו במוסף "הארץ" בעשור האחרון, באתר הארץ, 13 במאי 2003
↑  חזון למעשה, בערוץ היוטיוב של כאן חינוכית
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007296646705171  LCCN: no2010091566  MusicBrainz: 71963ec2-327a-4c41-aa36-34aeb27337b9  VIAF: 267983151   WorldCat (עם VIAF): 267983151
למברט קאדוואלדר

למברט קאדוואלדר (באנגלית: Lambert Cadwalader‏; דצמבר 1742 – 13 בספטמבר 1823) היה סוחר ומנהיג אמריקאי בניו ג'רזי ופנסילבניה. הוא לחם במלחמת העצמאות, ולאחר מכן ייצג את ניו ג'רזי בקונגרס הקונטיננטלי ובבית הנבחרים של ארצות הברית.
ביוגרפיה > ראשית חייו

למברט נולד בדצמבר 1742 בטרנטון, פרובינציית ניו ג'רזי, לדוקטור תומאס והאנה (לבית למברט) קאדוואלדר. עד 1750, משפחתו חזרה לפילדלפיה, פנסילבניה, שם למד באקדמיה של ד"ר אליסון.
בשנת 1757, הוא נכנס לקולג' של פילדלפיה (לימים אוניברסיטת פנסילבניה), אך לא סיים את לימודיו. במקום זאת, הוא נכנס לעסקים עם אחיו ג'ון קאדוואלדר.
ביוגרפיה > קריירה

עסקיהם של האחים זכו להצלחה והם הפכו פעילים יותר בעניינים אזרחיים, הן בפילדלפיה והן בתחום הרחב יותר של מושבת פנסילבניה. הם חתמו על הסכם אי היבוא ב-1765, כדי לתמוך בחרם על סוחרים אנגלים. למברט הפך למתנגד בולט במיוחד לחוק הבולים ולצעדים מאוחרים יותר. בשנת 1768 הוא נבחר לאגודת הפילוסופיה האמריקאית. בשנת 1774, הוא נבחר לאספה המחוזית, ובפילדלפיה הוא מונה לוועדת ההתכתבות של העיר.
ביוגרפיה > שנות המהפכה

בשנת 1775 חזר למברט שוב לאספה הקולוניאלית. הוא גם התקדם במיליציה, ומונה לקפטן של אחת הפלוגות שגויסו בעיר. לאחר מכן, באביב 1776, הוא מילא תפקיד בולט בקריאה לכינוס חוקתי מדינתי. הוא נקרא כציר, אך השתתף רק בפגישות הראשונות, מכיוון שגויס לשירות צבאי.
בינואר 1776, קאדוואלדר הועלה לדרגת לוטננט קולונל של גדוד פנסילבניה השלישי של הצבא הקונטיננטלי. בסוף הקיץ, הוא היה בניו יורק כדי לסייע להגנתה של העיר. הוא החל לעבוד על בניית ההגנות בפורט וושינגטון באוגוסט. לאחר הקרב על ברוקלין, הוא עבד עם ג'ורג' וושינגטון כדי להקים הגנות על ברוקלין הייטס, אך הם נאלצו לסגת למנהטן ב-30 באוגוסט, מכיוון שהבריטים נהנו מיתרון מספרי.
גדוד פנסילבניה השלישי חזר להגנת פורט וושינגטון. בתחילת הקרב על המצודה, ב-15 בנובמבר, החזיק קאדוואלדר בקו הישן בהארלם הייטס. מול שני גדודים בריטיים, כששלושה נוספים נחתו בעורפם, נאלצו האמריקאים לסגת למבצר. כאשר קולונל מגאו נכנע למבצר למחרת, קאדוואלדר היה בין השבויים. הוא שוחרר במהרה לאחר שנתן את מילת הכבוד שלו לגנרל הבריטי האו. שחרורו המהיר של למברט נבע בחלקו מההתחשבות שגילה אביו, ד"ר תומאס קדוואלאדר, כלפי הגנרל הבריטי ריצ'רד פרסקוט, כאשר היה שבוי מלחמה בפילדלפיה בשנת 1776.
בתחילת 1777, קאדוואלדר מונה לקולונל ומפקד הגדוד השלישי, שנקרא כעת רגימנט פנסילבניה הרביעי. הוא סירב לקבל את המינוי משום שהיה משוחרר על תנאי ולא יכול היה לשרת עד להחלפתו. הוא נותר רשום ברשימות למשך כמעט שנתיים, אך החלפה מתאימה מעולם לא סודרה. לבסוף, לאחר שכשלו חילופי הקצינים, וושינגטון קיבל את התפטרותו ב-29 בינואר 1777.
כאשר הבריטים כבשו את פילדלפיה ב-1777, הוא נסוג לנכסיו של אביו ליד טרנטון, ניו ג'רזי. הבית הזה, שנקרא "גרינווד", נותר מקום מגוריו לשארית חייו.
ביוגרפיה > אחרית חייו

בשנת 1784, ניו ג'רזי בחרה בו כציר לקונגרס הקונטיננטלי. הוא כיהן שם לכל שנות קיומו של הקונגרס, ונשלח שוב בכל שנה עד 1787. כאשר הוקמה הממשלה החדשה עבור ארצות הברית, קאדוואלדר היה פדרליסט בפוליטיקה הלאומית. הוא נבחר לבית הנבחרים של ארצות הברית פעמיים, ב-1788 וב-1792.
קאדוואלדר מת ב-13 בספטמבר 1823 בטרנטון, ניו ג'רזי.
חיים אישיים

ב-1793, בשנות ה-50 המוקדמות לחייו, נישא קאדוואלדר למרי מק'קול (1764–1848), בתם של ארצ'יבלד וג'ודית (לבית קמבל) מק'קול. היה להם ילד אחד:
תומאס מק'קול קאדוואלדר (1795–1873), שנישא למריה שרלוט גוברנר (1801–1867). מריה הייתה אחותו של סמואל לורנס גוברנר (1799–1865) ואחייניתם של אליזבת קורטרייט ונשיא ארצות הברית ג'יימס מונרו.
הערות שוליים

↑  "CADWALADER, Lambert | US House of Representatives: History, Art & Archives". history.house.gov (באנגלית). נבדק ב-27 בפברואר 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Philadelphia Museum of Art - Collections Object : Lambert Cadwalader". www.philamuseum.org. Philadelphia Museum of Art. נבדק ב-27 בפברואר 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: n88159965  SNAC: w63w0892  US Congress: C000012  VIAF: 1565977   WorldCat (עם VIAF): 1565977 
סמלו של למברט קאדוואלדר
שדה טורי החזקות הפורמליים

במתמטיקה, שדה טורי החזקות הפורמליים (נקרא גם השדה של טורי לורן) מעל שדה  F הוא אוסף טורי החזקות הפורמליים מהצורה  \sum _{i=-N}^{\infty }{a_{i}x^{i}}, עבור n כלשהו, כאשר המקדמים  a_{i} שייכים ל- F. את שדה טורי החזקות הפורמליים מסמנים ב- F(\!(x)\!). הוא מכיל את כל הפולינומים, ואף את שדה הפונקציות הרציונליות  F(x). שדה טורי החזקות הפורמליים מאפשר לחקור טורי חזקות שמופיעים באנליזה, או כאלו שמופיעים בקומבינטוריקה, בכלים אלגבריים.
על שדה טורי החזקות הפורמליים מוגדרת הערכה,  \nu (f)=\min\{i|a_{i}\neq 0\} (כאשר  f טור מהצורה לעיל). זוהי הערכה בדידה  \nu {:}F(\!(f)\!)\rightarrow \mathbb {Z} , והשדה שלם ביחס אליה. חוג השלמים של ההערכה הוא חוג טורי טיילור  F[[x]] הכולל את הסכומים הפורמליים לעיל עם  N\geq 0. אידיאל ההערכה, שהוא האידיאל המקסימלי היחיד, כולל את הסכומים הפורמליים עם  N>0. לכן שדה השאריות הוא  F.
משפטי מבנה

כאמור,  F(\!(x)\!) שלם ביחס להערכה הבדידה הטבעית שלו. משפט המבנה עבור שדות שלמים עם הערכה בדידה קובע שכל שדה עם הערכה בדידה, שהוא שלם ביחס אליה, וכך שהמאפיין של שדה השאריות שווה למאפיין של השדה עצמו, הוא שדה טורי חזקות פורמליים מעל תת-שדה F.
אם  u בעל הערכה 1, אז אפשר להציב את  u במקום  x בכל טור חזקות. באופן הזה,  u מגדיר אוטומורפיזם  f(x)\mapsto f(u). ב-1944 הוכיח Schilling שאוטומורפיזמים אלו מהווים את חבורת גלואה של  F(\!(x)\!)/F במלואה.
התורה מסדר ראשון של שדות טורי החזקות הפורמליים במאפיין אפס, ידועה מאז שנות ה-60 (Ax-Kochen, Ershov). על התורה במאפיין p אין יודעים אפילו אם היא בת-חישוב (decidable).
RDF (מיחזור)

מפעל ייצור RDF הממוקם בחירייה - איגוד ערים דן לתברואה
(Refuse Derived Fuel (RDF (נקרא גם: (solid recovered fuel / specified recovered fuel (SRF)) הוא דלק המיוצר מסוגי פסולת שונים כגון "פסולת עירונית מוצקה" (MSW), פסולת יבשה מהתעשייה ופסולת מאתרי מסחר שונים.
בעברית ה-RDF נקרא "דלק תולד פסולת".
דלק ה-RDF מורכב בעיקר מחומרים דליקים, יבשים ברובם כגון פלסטיק לסוגיו (ללא פלסטיק מסוג PVC), קרטון, נייר וטקסטיל.
מתקני עיבוד המכינים את ה-RDF ממוקמים בדרך כלל בקרבת מקור של פסולת מוצקה בעוד שייתכן ומתקן הבעירה, המנצל את הערך הקלורי הגבוה של הפסולת המעובדת, שהוא יעד הקצה של ה-RDF, יימצא במקום מרוחק יותר וה-RDF ישונע אליו.
ההבדל בין SRF לבין RDF הוא בעובדה שה-RDF מיוצר על פי תקנים בינלאומיים כגון CEN / 343.
ייצור RDF נחשב כהשבה לאנרגיה של פסולת, אחת מסדרת הפעולות לטיפול בפסולת המוצעות במדרג הפסולת.
תהליך הייצור

חומרים כגון זכוכית, מתכת, חול ואבנים מוסרים במהלך תהליך העיבוד והטיפול שכן הם חומרים לא דליקים. המתכת מוסרת באמצעות מגנט והזכוכית, החול והאבנים באמצעות נפה או מסננת מכנית. לאחר מכן, סכין אוויר משמש להפריד את החומרים הקלים מן הכבדים. לחומרים הקלים יש ערך קלורי גבוה יותר והם יוצרים את ה-RDF הסופי. החומרים הכבדים ימשיכו בדרך כלל למטמנה. את החומר הסופי ניתן להעביר הלאה בצורה שבה הוא מתקבל, כתערובת פשוטה, או שניתן לדחוס אותם למלבנים דמויי לבנים.