stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מילרד פילמור
נשיאותו > מדיניות פנים

הקושי של פילמור היה בנוגע לחוק העבד הנמלט. הדרומיים טענו שהוא היה רפה מדי, אולם אכיפתו פגעה בצפון. מתנגדי העבדות טענו שהחוק פוגעני: הוא העניש אזרחים על כל עזרה לעבדים נמלטים, ומנע מהעבד להעיד בפני שופט על מעמדו. פילמור אכף את החוק בטענה שהוא מחויב לכך. הוא עשה זאת אף על פי שפעמים רבות עבדים זוכו ולעיתים אזרחים צפוניים מנעו הסגרת עבדים. המתיחות גברה והפשרה התמוטטה.
באוגוסט 1850, כתבה אל פילמור דורותיאה דיקס בדרישה שהקונגרס יעניק רישיונות למקלטים לחולי נפש. הצעתה לא עברה, אולם ההתכתבות בין השניים נמשכה לאחר תקופת נשיאותו.
פילמור מינה מושל מטעם קהילת המורמונים לטריטוריית יוטה, ובירת הטריטוריה נקראה על שמו.
כתומך בשיפורים פנימיים, חתם פילמור על חוק לטובת פיתוח הכבישים ממרכז אילינוי אל שיקגו ואל מוביל, אלבמה. פילמור והקבינט שלו נסעו ברכבת הראשונה מניו יורק סיטי אל אגם אירי. במהלך הנסיעה נאם פילמור ודרש לקבל את הפשרה. הוא לא הצליח להעביר הצעות למסילת רכבת יבשתית.
פילמור מינה שופט אחד לבית המשפט העליון, וארבעה שופטים לבתי המשפט המחוזיים, כולל מינוי של שותפו, ניית'ן הול, לתפקיד שופט מחוזי בניו יורק. כששופט בית המשפט העליון מת בספטמבר 1851, החליט פילמור למנות מינוי פגרה, את בנג'מין קורטיס, שהתפטר לאחר שהתנגד לפסק דין דרד סקוט נגד סנדפורד.
לאחר מות שופט נוסף ב-1852, ניסה פילמור למנות שופט חדש. הסנאט לא פעל בנושא, והמושב נשאר פנוי עד שהנשיא פרנקלין פירס מינה מועמד לתפקיד באישור הסנאט.
נשיאותו > מדיניות חוץ

לפילמור היו שני מזכירי מדינה בולטים, דניאל ובסטר, ולאחר מותו ב-1852, אדוארד אברט. הוא התייעץ איתם בנוגע להכרעות חשובות. פילמור היה פעיל במיוחד באסיה ובמזרח הרחוק, ובעיקר ביפן, שעדיין אסרה על סחר חוץ. רבים רצו שיפן תיפתח לסחר. האמריקנים ראו כדוגמה את יחסי המסחר של בריטניה עם סין. פתיחת הסחר תאפשר לספינות האמריקניות להשיג אוכל ומים מהמדינה ללא עונשים. הייתה דאגה שמלחים אמריקנים ייאסרו ביפן ללא הסכמי סחר. פילמור ודניאל ובסטר ניסו להגיע להסכמים עם יפן, ואף להכריח אותה להגיע להסכמים. לאחר כהונתו נחתם הסכם קנגוואה.
פילמור התנגד למעורבות אירופאית בהוואי, ובעיקר של צרפת שהייתה תחת שלטון נפוליאון השלישי. פילמור התנגד לניסיון הסיפוח הצרפתי של הוואי. טיילור לחץ על פורטוגל לשלם עבור נכסים אמריקנים שנהרסו במלחמת 1812, ופילמור הצליח להגיע להסדר טוב איתה.
לפילמור היה קושי בנוגע לקובה. דרומיים רבים רצו להרחיב את העבדות בארצות הברית, אבל פשרת מיזורי מנעה זאת. קובה הייתה קולוניה ספרדית שבה העבדות הייתה מותרת. הדרומיים ניסו לספח את קובה. נרקיסו לופז, הרפתקן מוונצואלה, ניסה להשתלט עליה בתקופת טיילור, ושוב ניסה בכהונתו של פילמור בניסיון לחסל את הספרדים. הדרום תמך בו. הם הרגישו שפילמור היה צריך לתמוך בו גם כן. פילמור התנגד לשליחת ספינות אירופאיות לקובה. לופז ותומכיו האמריקנים הואשמו בהפרת חוקי הנייטרליות, אולם בתי דין דרומיים זיכו אותם. לבסוף הם הוצאו להורג בידי הספרדים. בניו אורלינס החלו מהומות אנטי ספרדיות. פילמור, ובסטר והספרדים הגיעו לסדרת הסכמים כדי למנוע עימות. הדרומיים תמכו בפגיעה בספרד, ותגובתו של פילמור פילגה את מפלגתו.
הנשיא טיילור חתם על הסכם שמנע מבריטניה ומארצות הברית לרכוש נכסים חדשים ביבשת, אולם המדינות עדיין ניסו להשיג אחיזה בקרקע. פילמור ציווה על ספינות קרב לשמור על סוחרים אמריקניים ולעצור את הבריטים.
בנוסף, בסוף 1851 הגיע לארצות הברית לאיוש קושוט, המנהיג הגולה של המהפכה ההונגרית הכושלת מול אוסטריה. קושוט רצה הכרה אמריקנית בעצמאות ההונגרית. אמריקנים רבים, כולל המהגרים הגרמניים שהפכו לכוח פוליטי משמעותי, תמכו במורדים ההונגרים. פילמור נפגש איתו בבית הלבן, אולם קושוט נאם בשם ההכרה האמריקנית בהונגריה. פילמור סירב לנטוש את מדיניות הבדלנות ונשאר נייטרלי. קושוט נאלץ לחזור לאירופה.
נשיאותו > בחירות 1852 וסוף כהונתו

כשהבחירות של 1852 התקרבו, עדיין לא החליט פילמור האם לרוץ לתקופת כהונה מלאה כנשיא. מזכיר המדינה ובסטר רצה להיות נשיא ותכנן לנסות להתמודד. פילמור רצה לתמוך בחברו ואף על פי ששלח מכתב בו טען שלא ינסה להיבחר, הוא עדיין לא פסל זאת, מתוך חשש שתומכי סיוארד ישתלטו על המפלגה. ביוני 1852, לקראת הוועידה הוויגית הלאומית בבולטימור, המועמדים המובילים היו פילמור, ובסטר והגנרל סקוט. סיוארד תמך בסקוט. בסוף מאי, הדמוקרטים תמכו בסנאטור לשעבר מניו המפשייר, פרנקלין פירס, שלא היה בפוליטיקה במשך עשור, אולם הצטיין בשירותו במלחמה מול מקסיקו. היבחרו של פירס, עוד צפוני שתמך בדרום, איחדה את הדמוקרטים, ובישרה על מאבק מר של הוויגים.
אכיפת חוק העבד הנמלט פגעה בפילמור בקרב הוויגים הצפוניים, אף על פי שהדרום ראה בו המועמד המאחד היחידי. מצע המפלגה תמך בפשרת 1850 כפתרון לנושא העבדות, ופילמור הסכים לפרוש, אולם תומכיו לא הסכימו לתמוך בוובסטר, ובחרו בסקוט. ב-19 ביוני, בסיבוב ה-46, עדיין לא נפלה הכרעה. מנהיגי המפלגה החליטו ביום שני שאם ובסטר לא יצליח להגדיל את כוחו בסיבובים הבאים, יתמכו בפילמור. הנשיא הסכים לכך, אולם ובסטר לא הסכים עד לבוקר יום שני. בסיבוב ה-48, תומכי ובסטר החליטו לתמוך בסקוט, והגנרל נבחר בסיבוב ה-53. ובסטר התנגד לכך, ופילמור סירב לקבל את התפטרותו. הדרום, והצפוניים שרצו סחר פנימי שקט, תמכו בפירס ועזרו לו לנצח את סקוט. היו שטענו שפילמור היה מצליח יותר.
חודשיו האחרונים של פילמור בתפקיד היו ללא משמעות. ובסטר מת באוקטובר 1852, ופילמור היה מזכיר המדינה מטעם עצמו עד למינויו של אברט. פילמור רצה לדבר על העבדות בנאום מצב האומה האחרון שלו בדצמבר, אולם הקבינט מנע ממנו לעשות זאת, והוא העדיף לדבר על השגשוג במדינה והביע את שמחתו על כך שזכה לשרת אותה. הקונגרס לא דיבר על העבדות, ופילמור עזב את תפקידו ב-4 במרץ 1853, כשפירס נכנס לתפקיד.
לאחר הנשיאות > טרגדיה ומהומה פוליטית (1853–1855)

פילמור היה הנשיא הראשון שחזר אל חייו הפרטיים ללא נכסים, ולא ידע כיצד יוכל להתפרנס. חברו אמר שעדיף לו לחזור לעסוק בעריכת דין, והוא עשה זאת. המשפחה תכננה לטייל בדרום, אולם אביגייל חלתה לאחר השבעתו של פירס ומתה ב-30 במרץ. פילמור חזר אל באפלו לטקס הלוויה. הוא חווה טרגדיה נוספת ב-26 ביולי 1854, כשבתו מרי מתה מכולרה.
הנשיא לשעבר סיים את תקופת האבל שלו בתחילת 1854, כשהאומה החלה להתווכח על חוק קנזס נברסקה של הסנאטור דאגלס. החוק אפשר התיישבות בחלק הצפוני של רכישת לואיזיאנה, ואישר עבדות באזור, והיה מחסל את הגבול הצפוני לעבדות תחת פשרת 1850. פילמור נסע ברחבי המדינה, וקיווה לאחד את הוויגים מאחוריו בתמיכה בשימור האיחוד. הוא הופיע באירועים רבים וביקר בקברו של קליי.
הוויגים התפלגו בגלל החוק. מתנגדים צפוניים לעבדות החליטו לתמוך במפלגה החדשה, המפלגה הרפובליקנית. פילמור לא מצא שם את ביתו. העוינות בתחילת העשור כלפי המהגרים הקתוליים, הובילה להקמת ארגונים נייטיביסטיים רבים. ב-1854, הוקמה תנועת שאינם יודעים דבר, והפכה למפלגה האמריקנית. חבריה נשבעו להגיד שאינם ידעו דבר על פעילות המפלגה. תומכיו של פילמור הצטרפו למפלגה ב-1854, ורצו שהמפלגה תפעל בנושאים אחרים. הצלחתם בבחירות ב-1854 בצפון מזרח המדינה וכוחם בדרום עודדה את פילמור, וב-1 בינואר 1855, שלח מכתב בו הזהיר מפני השפעת ההגירה בבחירות.
מאוחר יותר באותה השנה, נסע פילמור לחו"ל בעצת חבריו הפוליטיים, וממרץ 1855 עד ליוני 1856, הוא היה באירופה ובמזרח התיכון. המלכה ויקטוריה טענה שפילמור היה האדם הנאה ביותר פגשה. הוא קיבל תואר לשם כבוד מטעם אוניברסיטת אוקספורד, אולם סירב לכך בטענה שאין לו הכישורים המספיקים. הוא לא הבין את הטקסט הלטיני בדיפלומה שהיה אמור לקבל.
דורותיאה דיקס ליוותה אותו לאירופה, בתקווה ללחוץ על שיפור התנאים לחולי הנפש. הם המשיכו להתכתב. ברומא, שהה פילמור עם האפיפיור פיוס התשיעי. פילמור כמעט סירב לכך כשנאמר לו שיאלץ לכרוע ברך ולנשק את ידו של האפיפיור, ולכן פיוס לא קם במהלך פגישתם.
לאחר הנשיאות > בחירות 1856

חבריו של פילמור שלטו במפלגה האמריקנית, וכשהיה באירופה, הם סידרו שייבחר למועמד הנשיאותי. הוועידה בחרה באנדרו ג'קסון דונלסון, אחיינו של הנשיא ג'קסון, לסגנו. פילמור חזר ביוני ב-1856 לניו יורק סיטי ונאם מול קהל נלהב. פילמור הזהיר שבחירה במועמד הרפובליקני, הסנאטור לשעבר מקליפורניה ג'ון פרימונט, תוביל לפילוג האיחוד ולמלחמת אזרחים. פילמור והמועמד הדמוקרטי, הסנאטור לשעבר מפנסילבניה ג'יימס ביוקנן, טענו שהעבדות היא נושא למדינות ולא לממשלה. פילמור לא דיבר בנושא ההגירה, והתמקד בשימור האיחוד.
פילמור חזר לבאפלו והפסיק בנאומים שלו. רוב הוויגים הצטרפו אל המפלגה הרפובליקנית, והמפלגה האמריקנית לא יכלה לדבר על כל דבר פרט לנייטיביזם. הדרום תמך בו, אולם נאומיו בזכות האיחוד לא בלטו, והדרום החל לתמוך בביוקנן מתוך חשש שפרימונט יבחר. אירועים כקנזס המדממת ועימותים בין סנאטורים הובילו לפילוג האיחוד ופגעו בעמדותיו המתונות של פילמור.
בבחירות, השיג ביוקנן 1,836,072 קולות (45.3%) ו-174 אלקטורים לעומת 1,342,345 (33.1%) קולות ו-114 אלקטורים לפרימונט. פילמור הגיע למקום השלישי, עם 873,053 קולות (21.6%) ושמונה אלקטורים ממרילנד. פילמור הפך לנשיא לשעבר הראשון שקיבל אלקטורים על התמודדותו בבחירות, הישג שיחזרו עליו גרובר קליבלנד ב-1892 ותאודור רוזוולט ב-1912. המפלגה האמריקנית הפסידה, בהפרש קטן, בכמה מדינות דרומיות, ושינוי של 8,000 קולות בלואיזיאנה, קנטקי וטנסי היה גורם לבית הנבחרים להכריע את הבחירות.
פילמור לא היה נייטיביסט. בחרו בו ללא התייעצות איתו. היסטוריונים אחרים טענו שהיה חבר סודי בארגונים הנייטיביסטיים. הוא הרגיש שהמפלגה האמריקנית היא הדרך היחידה ליצור מפלגה לאומית ללא פילוג העבדות.
לאחר הנשיאות > סוף חייו ומותו

עם תבוסתו ב-1856, סיים פילמור את הקריירה הפוליטית שלו. הוא חזר לעריכת דין, וב-10 בפברואר 1858 נישא לאלמנה עשירה, ורכש איתה בית גדול בכיכר ניאגרה בבאפלו. המשפחה הקדישה את עצמה לצדקה.
בבחירות של 1860, תמך פילמור בדאגלס, מועמד הדמוקרטים הצפוניים. לאחר הבחירות, שהובילו להיבחרו של חבר הקונגרס לשעבר מאילינוי, אברהם לינקולן הרפובליקני, רבים רצו לשמוע את דעתו, אולם הוא סירב להתערב במשבר הפרישה של הדרום. הוא זלזל בפעולותיו של הנשיא ביוקנן כשהדרום פרש, וטען שפרישה היא כבגידה. לינקולן טייל בבאפלו לאחר היבחרו, ופילמור קיבל אותו ואירח אותו באחוזתו. במהלך המלחמה, תמך פילמור בלינקולן. הוא פיקד על מיליציה מקומית שנועדה להגן על באפלו מול הקונפדרציה. לאחר המלחמה, פילמור המשיך להיות פעיל במיליציה עד למותו.
העיתונים תקפו את פילמור כיוון שבתחילת 1864, קרא ליחס סלחני כלפי הדרום לאחר המלחמה, ודיבר על מחירה הכבד של המלחמה. ממשל לינקולן ראה בכך התקפה עליו, במהלך שנת בחירות, וטען שפילמור בוגד. במהלך הבחירות של 1864 תמך במועמד הדמוקרטי, ג'ורג' מקללן, באמונה שהדמוקרטים יפסיקו את הקרבות וירשו למדינות הפורשות לחזור עם העבדות בתחומן, מה שיציל את האיחוד.
לאחר רצח לינקולן באפריל 1865, הושלך דיו שחור אל ביתו של פילמור, כיוון שהבית לא היה עטוף בסרטים שחורים באותה התקופה. פילמור לא היה בביתו באותה התקופה ושם סרטים שחורים על החלונות לאחר שחזר. הוא המשיך להיות האזרח מספר אחת של באפלו, ונבחר ללוות את גופתו של לינקולן בבאפלו. למרות זאת, עדיין כעסו על עמדותיו במהלך המלחמה. הוא תמך במדיניות השיקום של הנשיא אנדרו ג'ונסון, בתחושה שיש לאחד את האיחוד בהקדם האפשרי. את שאר זמנו השקיע בהקמת גלריה לאומנות.
פילמור סבל משבץ בפברואר 1874, ולאחר עוד שבץ מת ב-8 במרץ. כעבור יומיים נקבר בבאפלו. הסנאט שלח שלושה סנאטורים ללוויה, כולל האניבל המלין, סגנו הראשון של לינקולן ממיין.
מורשתו

לפי כותב הביוגרפיה שלו, אף נשיא לא ספג ביקורת כמו פילמור. הסיבה לכך, לטענתו, הייתה הניסיון להשמיץ את הנשיאים שכיהנו לפני מלחמת האזרחים ולטעון שחסרה להם מנהיגות. הנשיא הארי טרומן טען שפילמור היה חלש אופי ואחראי למלחמה. שמו נחשב למילה נרדפת לבינוניות. כותב ביוגרפיה אחר טען שפילמור תמיד תמך בצד הלא נכון במאבקים הפוליטיים. אחרים שיבחו את ניסיונו לשמר את האיחוד.
פילמור נחשב לאחד מהנשיאים הכי נשכחים, אולם אחרים ראו בו אדם שבחר לכבד את תפקידו ולאכוף את חוק העבד הנמלט. פילמור מילא את החוקים לטוב ולרע. אכיפת החוק גרמה לכך שיחשב כתומך בדרום. בנוסף, מועמדותו מטעם המפלגה האמריקנית גרמה לו להיות מקושר עם נייטיביזם, אף על פי שלא עסק בכך.
במהלך כהונתו של פילמור הוכנה הקרקע לרכישת גדסדן. ממשלו פתר מחלוקות עם פורטוגל, הגיע להסכמה עם פרו בנוגע לאיי גואנו, ופתר בדרכי שלום סכסוכים עם בריטניה, צרפת וספרד בנוגע לקובה. המשברים נפתרו ללא פגיעה במעמדה של ארצות הברית או בעזרת מלחמה. בנוסף, פתר את המחלוקות בין טקסס לניו מקסיקו והתנגד לניסיונה של טקסס לכבוש את ניו מקסיקו. בנוסף היה איתן בהחלטתו לפטר את הקבינט של טיילור ולקדם את פשרת 1850.
פילמור הקים את הספרייה הראשונה בבית הלבן.
אתר לידתו של פילמור
מילרד פילמור עזר לבנות את ביתו בניו יורק וגר שם בין 1826 ל-1830.
פילמור ב-1843
תחריט של פילמור
כרזת בחירות וויגית
התוצאות לפי מדינה. פילמור וטיילור ניצחו במדינות הצהובות.
פילמור ב-1849
תחריט בו סגן הנשיא פילמור (מימין למעלה) מנהל את דיוני הפשרה כשהנרי קליי עומד על הרצפה. ג'ון קלהון (עומד לימינו של פילמור) ודניאל ובסטר (יושב לשמאלו של קליי מסתכלים.
תחריט של פילמור כנשיא
כרזה שמזהירה שמשטרת בוסטון תאכוף את חוק העבד הנמלט
דיוקן רשמי של פילמור בבית הלבן
אנדרו ג'קסון דונלסון, סגנו של פילמור ב-1856
בבחירות של 1856, זכה פילמור רק במרילנד (בורוד).
פילמור במלחמת האזרחים
אובליסק ורוד מסמן את קברו של פילמור בבאפלו.
מטבע של דולר ועליו פילמור
פסלו של פילמור מחוץ להיכל העיר בבאפלו
גליה גולן

| --- | --- |

גולן באוקטובר 2014
 לידה:  19 ביולי 1938 (בת 86)
 מקום מגורים:  ישראל ישראל
 מוסדות:  CIA 
 
גליה גולן (גילד) (נולדה ב-19 ביולי 1938) היא חוקרת מדע המדינה ופעילת שמאל פמיניסטית; משמשת פרופסור במרכז הבינתחומי הרצליה ופרופסור אמריטה באוניברסיטה העברית בירושלים.
ביוגרפיה

גולן נולדה בסינסינטי שבאוהיו, ארצות הברית במשפחה יהודית לא-דתית, וגדלה בסינסינטי, מיאמי ביץ', שיקגו, בוסטון וניו יורק. היא למדה באוניברסיטת ברנדייס ובאוניברסיטת סורבון, ובשנות ה-60 התגייסה ל-CIA בארצות הברית ושימשה אחראית במחלקה לסובייטולוגיה ומזרח אירופה בארגון. לאחר מכן למדה באוניברסיטה העברית בירושלים, שם קיבלה תואר דוקטור במדע המדינה בשנת 1970 (על המחקר "דה-סטליניזציה בצ'כוסלובקיה") בהנחייתם של ניסן אורן ומיכאל קונפינו. בירושלים כיהנה גולן כיו"ר המחלקה למדע המדינה, כיו"ר הקתדרה של מרכז לייפר ללימודי האישה, וכפרופסור ללימודי רוסיה ומזרח אסיה. כמו כן שימשה יועצת לצה"ל ולמשרד החוץ.
גולן מכהנת כפרופסור בבית הספר לאודר לממשל דיפלומטיה ואסטרטגיה במרכז הבינתחומי הרצליה וכעמיתה בינלאומית ב"מרכז לאתיקה משפט וענייני ציבור" באוניברסיטת ברנדייס. בפעילותה החברתית והפוליטית, היא חברת חבר המנהלים של "שלום עכשיו", מרצ, "בת שלום" ונציבות הנשים הבינלאומית. בבחירות לכנסת הארבע עשרה הוצבה במקום ה-99 הסמלי ברשימת מרצ.
היא מתמחה בגלובליזציה, משברים בינלאומיים ועניינים פוליטיים עכשוויים. היא פרסמה שמונה ספרים, העוסקים בין השאר בברית המועצות, מזרח אירופה, המזרח התיכון, ויחסי ישראל-פלסטינים.
נישאה לדייוויד גילד ולהם ארבעה ילדים.
פרסים

זוכת פרס מפעל חיים מטעם האגודה הישראלית למדע המדינה
כלת פרס אליס שלוי לנשים במנהיגות
כלת הפרס לאקטיביזם מטעם קרן גלייטסמן
הערות שוליים

↑  "An Interview with Galia Golan," in: Melanie Kaye/Kantrowitz & Irena Klepfisz (eds.), The Tribe of Dina: A Jewish Women's Anthology, Montpelier: Sister Wisdom Books, 1986, p. 219.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007302338305171  PLWABN: 9810666382505606  GND: 129650870  ISNI: 0000 0001 1080 6030  LCCN: n50034352  NKC: osa2010541997  NTA: 069023964  SUDOC: 028358260  VIAF: 107480597   WorldCat (עם VIAF): 107480597 
ערך זה הוא קצרמרבנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
פצצה געשית

פצצה געשית בקילוואה, הוואי, ארצות הברית (1983).
פצצה געשית בריינלנד-פפאלץ, גרמניה בקוטר של חמישה מטרים ומשקל של מעל 120 טון (8300 לפנה"ס)
פצצה געשית היא צבר של לבה, טיפה געשית גדולה – בקוטר של יותר מ-64 מ"מ – הנפלטת מהר געש בעת התפרצות געשית באמצעות מזרקת לבה. הטיפה המותכת גדולה יחסית, ולכן נקרש קרומה החיצוני בעת מעופה בשל מגעו עם האוויר, בעוד תוכנה נותר מותך. פצצות געשיות הן המרכיב העיקרי בסלע הפירוקלסטי אגלומרט, וקוטרן יכול להגיע אף לכמה מטרים.
הכינוי "פצצה" נובע מנטייתן של חלק מהן להתפוצץ בנופלן על הקרקע, כשתוכנן הנוזלי ניתז לכל עבר.
היווצרות

התפרצויות געשיות משליכות לאוויר טפרה – חומרים הנופלים לקרקע ומצטברים שם. חלק מן החומרים הללו נפלטים באמצעות מזרקות לבה – זרמי לבה הנפלטים מלוע הר הגעש בעוצמה רבה, ועשויים להגיע לגובה של מאות מטרים. הלבה הצמיגה נקרעת לטיפות געשיות – הגדולות בהן נקראות פצצות געשיות. במעופן של הטיפות באוויר נקרש חלקן החיצוני במבנה אווירודינמי.
בנפלן על הקרקע עשויות הפצצות להיצמד זו לזו בעודן חמות ורכות, וכאשר הן מתקררות ומתגבשות הן הופכות לסלע אגלומרט.
מאפיינים

הטיפות נזרקות למרחקים שונים מן הלוע: החלקיקים הגדולים יותר יפלו קרוב אל הלוע, והחלקיקים הקטנים יותר יפלו במרחק גדול יותר ממנו. מרכיב נוסף בקביעת מרחק הנפילה הוא עוצמת ההתפרצות: ככל שההתפרצות עזה יותר, כך יגדל מרחק הנפילה – העשוי להגיע לכמה קילומטרים.
גודלן של הפצצות מגוון. בהתפרצות שהתרחשה ב-1935 בהר אסאמה ביפן נפלטו פצצות בקוטר 5–6 מטרים למרחק של 600 מטרים מן הלוע. גודלן הרב ונטייתן להתפוצץ הופכות את הפצצות לגורם סיכון משמעותי לגרימת פציעות קשות ואף למוות. בשנת 1993 התפרץ גלראס – הר געש מורכב באנדים הקולומביאנים. שישה אנשים נהרגו ונוספים נפצעו קשה כתוצאה מפצצות געשיות שנפלטו בהתפרצות.
סיכון נוסף נובע מהתפוצצות הנובעת מלחץ רב המופעל על גזים הכלואים בלבה המותכת, אם כי אירועים כאלה אינם תכופים ומוגבלים בעיקר לפצצות במרקם "קרום לחם".
מאפיינים > מבנה

מעט מן הפצצות נקרשות לפני שהן נופלות על הקרקע, ומרביתן מקבלות צורות אווירודינמיות מגוונות בהיותן באוויר. צורות אלה מושפעות מדרגת צמיגותן – גם בשהותן באוויר וגם לאחר נפילתן.
מאפיינים > מבנה > קרום לחם

"קרום לחם" הוא מרקם חיצוני מבוקע, המורכב מרשת של סדקים – בדומה לקרום של לחם. מרקם זה נוצר לאחר שהקרום החיצוני נקרש, ומתהווה מהיווצרות בועות גז בחלק הפנימי המותך. אלה גורמות לתפיחת הלבה הנוזלית עדיין ולקריעת הקרום החיצוני הפריך.
כשהלחץ הפנימי מבקע את הקרום, עשוי חלק מהנתך להידחק החוצה בשני אופנים:
דמעה – הנתך מותח את הקרום בנקודה אחת ונדחק החוצה, תוך יצירת צורת דמעה מוארכת.
מילוי עוגה – הנתך מותח את הקרום באופן שווה, ונדחק החוצה מבעד לסדקים כקרם צמיג.
מאפיינים > מבנה > עוגת פרה

המבנה המכונה "עוגת פרה" או "צואת פרה" נוצר בפצצות געשיות שנפלו על הקרקע מגובה לא רב בעודן מותכות. בנפילתן הן מקבלות מבנה שטוח, ובו בליטות הנובעות מזרימה שהתקיימה בנתך בטרם נקרש. פצצות אלה קיבלו את כינויין בשל דמיונן למבנה של צואת פרות. מבנה זה נדיר יחסית.
סוג של "עוגת פרה" נקרא "פצצת סיגים" (slag bomb), בשל דמיונו לסיגי מתכת. מרקמן הפנימי של פצצות אלה נקבובי ועדין מאוד, כמעט זכוכיתי. הן נוצרות כאשר נתך נופל על הקרקע ומתקיימת זרימה בחלקו הפנימי – בעוד החלק החיצוני מתחיל להיקרש.
מאפיינים > מבנה > סרטים וגלילים

כפי שמציינים השמות, מדובר בפצצות במבנה גלילי או כרצועות הנוצרות כאשר מאגמה נוזלית נפלטת בצברים מוארכים. מבנים אלה נקרשים באוויר ונשברים לפיסות הנופלות לקרקע. חתכי רוחב במבנים אלה הם מעוגלים בגלילים ומוארכים בסרטים. מרקמם החיצוני חרוץ לאורך בשל מתיחה בשלב ההתקרשות.
מאפיינים > מבנה > פצצות כדוריות

פצצות כדוריות נוצרות ממאגמה נוזלית, כשהגורם העיקרי לצורתן הכדורית הוא מתח פנים. פצצות מסוג זה עשויות להתפתח לפצצות מסוג "קרום לחם".
מאפיינים > מבנה > פצצות שקדיות

לפצצות אלה צורת שקד או כישור, והן מתחילות את דרכן כפצצות כדוריות. במהלך מעופן הן מסתובבות באוויר ונמתחות לאורכן. כאשר המתיחה אינה אחידה, עשוי קרומן החיצוני להיות חלק בצד אחד – על פי רוב החלק העליון בעת הפליטה, וחרוץ בצדו השני כתוצאה מן המתיחה. במקרה כזה ייראה בין שני החלקים מעין "תפר" שטוח.
סוג של פצצות שקדיות הן פצצות מפותלות, הנוצרות כאשר צבר הלבה מסתובב באוויר, מתפתל ומתגבש בפיתול. התוצאה תהיה בליטה תפוחה במרכז ורצועות מתוחות בסיבוב בשני קצוות.
מאפיינים > מבנה > פצצות גלעין

פצצות אלה נוצרות כאשר לבה נוזלית נפלטת כשהיא עוטפת חומר מוצק – לבה קרושה או קסנולית. "גלעין" הפצצה יהיה תמיד מבוגר מן הלבה העוטפת אותו. הפצצות נוצרות כאשר החומר המוצק נפלט ביחד עם הלבה או נאסף על ידי סמוך לשולי צינור ההזנה או הלוע. פצצות אלה דומות בצורתן לפצצות שקדיות או מפותלות.
מאפיינים > מבנה > פצצות התפוצצות

פצצות שהתפוצצו לאחר שנפלו לקרקע וקרומן החיצוני נבקע נקראות "פצצות התפוצצות". שרידי השכבות החיצוניות שלהן ידמו למבנה המקורי של הפצצות – למשל שקדי או כדורי. במרכזן ייוותר חלל לאחר שהלבה ניתזה מתוך הפצצה.
ראו גם

גאולוגיה - מונחים
אגלומרט
טפרה
לבה
לקריאה נוספת

שלמה שובאל, צפונות כדור הארץ, האוניברסיטה הפתוחה, 2006, מסת"ב 965-06-0872-9
Encyclopedia of Volcanoes, ‏ ISBN 0-12-643140-X, Academic Press
הערות שוליים

↑  פצצה געשית – הגדרה
↑  סיג – פסולת מתכתית הנותרת לאחר עיבוד המתכת
↑  דוגמה לפצצה מפותלת
פצצה געשית בשכבות הטוף של הר בנטל
פצצה געשית גדולה (כ-6 טונות לערך) שנחשפה על הצד הצפוני של כביש הגישה בין תל בנטל לאביטל, רמת הגולן
פצצת "קרום לחם" למרגלות קרני חיטין
פצצת "סרט" מהר הגעש הקלה באיסלנד
פצצה שקדית במדבר מוהאבי, קליפורניה
גשר שדרת וויליס

| --- | --- |
גשר שדרת וויליס, המבט צפונה
גשר שדרת וויליס, המבט צפונה
 מידע כללי
 סוג:  גשר פלדה, גשר, גשר מסבך 
 שימוש:  חציית נהר הארלם לכלי רכב, אופניים והולכי רגל
 מיקום:  ניו יורק (אנ'), מנהטן מדרום לו והברונקס מצפון, בניו יורק (מדינה)
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ? – 22 באוגוסט 1901
 תאריך פתיחה רשמי:  22 באוגוסט 1901 
 מידות
 אורך:  979 מטר
 רוחב:  18 מטר
 מידע טכני
 נתיבים:  4 למכוניות ולאוטובוסים לכיוון צפון מזרח (לכיוון הברונקס) בלבד, ו-2 לרוכבי אופניים והולכי רגל לשני הכיוונים.
 
 קואורדינטות:  40°48′13″N 73°55′45″W
 he
 
מראה הגשר במהלך מרתון ניו יורק. צולם על ידי אחד הרצים
גשר שדרת וויליס (באנגלית: Willis Avenue Bridge) הוא גשר נפתח מסתובב המוביל תנועת כלי רכב לכיוון צפון מזרח (לכיוון הברונקס בלבד ואופניים והולכי רגל לשני הכיוונים), מעל ההארלם ריבר בין הרבעים מנהטן והברונקס של העיר ניו יורק, ארצות הברית. הוא מחבר את השדרה הראשונה במנהטן עם שדרת וויליס בברונקס. מחלקת התחבורה של העיר ניו יורק(אנ') אחראית לתחזוקת הגשר ולתפעולו.
הגשר הוא חלק ממסלול מרתון העיר ניו יורק השנתי. הרצים, לאחר שחצו ממנהטן לברונקס דרך הגשר (שזכה לכינוי "החומה" מכיוון שהוא מסמן את נקודת 20 המיילים בריצה) ואז הולכים במסלול קצר דרך הרובע, וחוזרים למנהטן לשלב האחרון של המירוץ דרך גשר שדרת מדיסון.
בין 2000 ל-2014, הגשר נפתח לכלי שיט 214 פעמים.
תיאור הגשר

הגשר מונח על 3 מזחים, כשהרכיב המרכזי הנייד (המסתובב ונפתח) מונח על מזח הציר, המורכב משני מסבכים רציפים הנתמכים על-ידי קורת תוף. המזח נקרא Pivot Pier(אנ'), ויש מעליות בקצוות של הרכיבים הנייחים. בשני קצותיו של הגשר, ועל היבשה, מונח הגשר על מבנה לבנים בעל 2 קשתות, בכל צד של הגשר (ראו בתמונה הראשית ובהגדלה). מערכת רצפה בגובה האלמנטים התחתונים מספקת כביש ברוחב 12.7 מ', המכיל ארבעה צירי תנועה לכיוון צפון. ישנן שתי מדרכות ברוחב 2.7 מ' לאורך החלק החיצוני של כל אחד מצידי הגשר. הרכיב הנייד מסתובב לאורכו של חריץ הנראה היטב לעין לרוחב הגשר בשני הצדדים (ראו תמונות בפרק גלריה המראות את החריצים בשני צידי הגשר).
הגשר ממוקם בסמוך מאוד לגשר רוברט פ. קנדי (גשר טריבורו לשעבר), וחלק מהתנועה היוצאת מהאחרון, פונה ימינה (צפונה) לגשר וויליס (ראו תמונות בפרק גלריה, הממחישות את הקרבה).
היסטוריה

הגשר נפתח בשנת 1901, בעלות בנייה מקורית של דולר 1,640,523 ועלות קרקע של 803,988 דולר. הוא היה מורכב מהרכיב המרכזי המסתובב וממסבך קבוע.
ב-1907 נפתחה לתנועה רמפה עם שדרות ברוקנר. בשנת 1915, מועצת העיר נתנה לחברת הרכבות יוניון אישור לבנות פסי קרוניות חשמל מעל הגשר. בשנת 1936 נפתחה הרמפה עם הארלם ריבר דרייב(אנ'). הגשר הוסב לכביש חד-סטרי בכיוון צפון ב-5 באוגוסט 1941, כאשר הוסב גשר השדרה השלישית לחד-סטרי לכיוון דרום. פסי הטרולי הוחלפו בנתיבים לכלי רכב.
בשל מצבו הירוד, הגשר הוסב החל משנת 2007, לתנועת הולכי רגל בלבד למשך שלוש שנים. ולאחר מכן פורק לאחר שהוצבה מדרכה על הגשר החדש. ב-12 באפריל 2011, גרניט מהמבנה ניתן לפארק סמוך בעוד חלקי המתכת הועברו באמצעות גוררת לג'רזי סיטי. הפלדה הותכה וחלקי הבטון נגרסו למילוי.
הגשר החלופי נבנה בנמל קוימנס(אנ'), 10 קילומטרים דרומית לאולבני. ב-13 ביולי 2010, הגשר נשלח במורד נהר ההדסון על שתי דוברות שהיו מרותכות זו לזו. אורך הגשר החדש 106 מ', גובהו כמעט 20 מ'רגל ורוחבו 23.3 מ'; נדרשו שלוש סירות גרר כדי להניע אותו. מראה הגשר הצף עורר סקרנות רבה בקרב הצופים לאורך כל ההדסון. לאחר שהות בפורט ג'רזי(אנ') בג'רזי סיטי, הוא נגרר במעלה האיסט ריבר ליעדו בבוקר 26 ביולי אותה שנה. התנועה המוטורית הועברה לגשר החדש ב-2 באוקטובר 2010.
תחבורה ציבורית

גשר שדרת וויליס נושא את קו האוטובוס M125(אנ') המופעל על ידי MTA - רשות התעבורה של העיר ניו יורק(אנ') מספר הנוסעים הממוצע של המסלול בימי חול הוא 19,951 בני אדם.
גלריה

הכניסה לגשר וויליס מכיוון מנהטן.
היציאה מגשר וויליס לכיוון הברונקס.
גשר השדרה השלישית כפי שנראה ממרכז גשר וויליס. בתחתית התמונה הקצה המזרחי של המזח המרכזי עליו מונח הרכיב הנייד והמסתובב של הגשר.
גשר רוברט פ. קנדי כפי שנראה ממרכז גשר וויליס (שימו לב לסמיכותם של שני הגשרים)
גשר רוברט פ. קנדי כפי שנראה מהכניסה לגשר וויליס.
החריץ הדרומי לאורכו מסתובב הרכיב הנייד של הגשר.
החריץ הצפוני לאורכו מסתובב הרכיב הנייד של הגשר.
ראו גם

הגשרים לאורך הארלם ריבר
ביאורים

↑  לצפייה באיור נע להמחשת גשר נפתח מסתובב, ראו כאן.
↑  מבנים שבסיסם בקרקעית הנהר ונקראים פירים - המזח המרכזי שמוצב במרכז הנהר, ועליו 2 הרכיבים המסתובבים של הגשר נקרא באנגלית pivot pier.
↑  הארלם ריבר דרייב הוא ההמשך צפונה של FDR דרייב(אנ'), לאורך הגדה המערבית של הארלם ריבר.
↑  מומלץ לשים לב לכותרת של הניו יורק טיימס, שמושאלת מהתנ"ך ומהביטוי בעברית "הלך בדרך כל בשר" או "הלך בדרך כל הארץ" - המקור בדברי יהושע בן נון: "וְהִנֵּה אָנֹכִי הוֹלֵךְ הַיּוֹם בְּדֶרֶךְ כָּל־הָאָרֶץ" (ספר יהושע, פרק כ"ג, פסוק י"ד) ובדברי דוד המלך: "אָנֹכִי הֹלֵךְ בְּדֶרֶךְ כָּל־הָאָרֶץ" (ספר מלכים א', פרק ב', פסוק ב').