stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הדוב פדינגטון
עלילה

בספר הראשון בסדרה, "הרפתקאות פדי", מגיע הדוב ללונדון על גבי ספינה, לאחר שהפליג כנוסע סמוי בסירת ההצלה שבה הוא שט מתוככי ארץ מוצאו פרו.
פדינגטון נשלח ללונדון על ידי דודתו, הדובה הזקנה לוסי, שעברה להתגורר במושב זקנים. לוסי מלמדת אותו אנגלית ושולחת אותו ללונדון. רכושו היחיד עם הגיעו ללונדון היא מזוודה ובה צנצנת מרמלדה, פנקס, תמונה של דודתו וכמה מטבעות פרואנים הקרויים "סנטבו". על צווארו תלוי פתק שכתבה דודתו ובו כתוב באנגלית: "אנא טפלו בדוב הזה. תודה". לאחר שהגיע לחופי אנגליה מגיע פדינגטון ללונדון ברכבת. הוא מגיע לתחנת פדינגטון, שם הוא פוגש את מר וגברת בראון שמחליטים לקחת אותו לביתם לניסיון. מכיוון ששמו נהגה בשפה הפרואנית הם מחליטים לקרוא לו פדינגטון, או בקיצור פדי, על שם האתר שבו מצאו אותו לראשונה. משפחת בראון מתאהבת בדוב ומחליטה שישהה בביתם לצמיתות. הוא הופך חבר טוב של ילדיהם ג'ודי וג'ונתן, ולחלק מהמשפחה.
הדוב מתגלה כחכם, שובה לב ובעל חוש צדק מפותח, כפי שהגדיר אותו אביו מולידו, הסופר מייקל בונד. לדוב נטייה שובבית להיקלע להרפתקאות שונות, 
במשך הספר הוא מתיידד עם דמויות שונות כמו מר גרובר, בעל חנות לעתיקות בשוק פורטובלו, ומצטרף אליו לשיחות על החיים על כוס קקאו ופרוסת לחם בחמאה.
בספר הראשון מסופר על התאקלמותו של פדינגטון בלונדון ועל חוויות ראשונות שלו בעיר הגדולה כגון קניות וביקור בתיאטרון. סימן ההיכר של פדינגטון הוא מעיל כחול וכובע אדום, שניהם מצמר, כדי שיחממו אותו בחורף הלונדוני הקר.
ב-2008 יצא ספר מלא חדש בסדרה, לאחר הפסקה בת כ-30 שנה מ-1979 (שאר הספרים שיצאו היו ספרי תמונות). בספר החדש עוצרת משטרת ההגירה הבריטית את פדינגטון, הנדרש להסביר איך הגיע מפרו לאנגליה ללא המסמכים הנדרשים.
ב-2014 יצא ספר מיוחד בסדרה אשר כלל מכתבים מאת פדינגטון ודודתו לוסי אשר תיאר מאורעות מהספרים הקודמים מנקודת המבט שלו.
ב- 2022 המלכה אליזבת בחרה להוציא סרטון לרגל חגיגות 70 שנה למלכותה, שבו היא יושבת לסעודה בחברתו של פדינגטון.
ספרים שתורגמו לעברית

סדרת "הדוב פדינגטון" תורגמה לעברית על ידי אביבה אגמון בשנות השישים. הספר הראשון בסדרה נקרא בעברית "הרפתקאות פדי". בשנת 2008 יצאה לספר מהדורה עברית חדשה בהוצאת "אחוזת בית" בתרגומו של אברהם יבין, שנקראה "דוב ושמו פדינגטון". בין התרגום הישן והחדש קיים שוני הנעוץ בעיקר בניסיון להיצמד להקשרי התרבות הבריטית שממנה מגיע הסיפור. בתרגום החדש נקראות כל הדמויות בשמותיהם המקוריים, שעוברתו בתרגום הישן.
לתרגום החדש נוספה אחרית דבר של יהונתן גפן בה ניתנת פרשנות פוסט-מודרניסטית לסיפורו של פדינגטון כסיפור על הגירה, על קבלת השונה ועל הסתגלות. על מנת לחזק את הנחה זו קבע גפן כי פדינגטון הוא "דוב לא נחמד", בניגוד לפו ולדובים ספרותיים אחרים, וכי ניכר בסיפור שפדי אינו מנסה למצוא חן או להשתלב בתרבות החדשה שאליה הגיע מ"תוככי פרו" בדרכים מוכרות שכוללות היטמעות בדרך כלל אלא עושה זאת בדרכו הייחודית וממשיך לנסות ולתקשר עם עולם בדרכו "הדובית" הייחודית. קביעה זו מבוססת על הצהרתו של מייקל בונד כי לפדי "חוש צדק מפותח".
הערות שוליים

↑  The Paddington Books, באתר Paddington Bear
↑  Richard Lea,‏ Paddington Bear faces questions on asylum status, באתר עיתון הגארדיאן, 11 בדצמבר 2007
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007532655705171  LCCN: nb2016005931  MusicBrainz: 3a457998-b2a9-48b2-88bd-0f767e780c10   WorldCat (עם LCCN): nb2016-005931
האופוזיציה השמאלית

האופוזיציה השמאלית (ברוסית: Левая оппозиция) הוא מונח שמאגד בתוכו קבוצות פוליטיות בתוך המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות במהלך שנות ה-20 של המאה ה-20 וגם ברוסיה מאז התפרקות ברית המועצות. מנהיג הקבוצות בתחילת המאה היה לאון טרוצקי ותומכיו היו כריסטיאן רקובסקי, קארל ראדק, אדולף יופה ותקופה מסוימת גריגורי זינובייב, לב קמנייב, נאדז'דה קרופסקיה ורבים נוספים.
מאז 1990 אופוזיציה זו מיוצגת על ידי מפלגות, תנועות וארגוני שמאל רוסים כמו המפלגה הקומוניסטית של הפדרציה הרוסית, רוסיה הוגנת ואחרים.
ויכוח אוקטובר 1923–ינואר 1924

הוויכוח היה בין תומכי לאון טרוצקי וחותמי "הצהרת 46" מצד אחד לבין תומכי יוסיף סטלין, גריגורי זינובייב, לב קמנייב מנגד.
במחצית 1923 הכלכלה הסובייטית הייתה במשבר קשה. כתוצאה מכך החל גל שביתות ברחבי מדינת הפועלים. ב-8 באוקטובר 1923 לאון טרוצקי הוציא פניה לחברי הוועד המרכזי עם תיאור הבעיות בכלכלה ודרישה להתחיל בניהול מתוכנן של המשק ותחילת תיעוש המדינה. הוא ציין שהפוליטביורו לקח על עצמו מציאת פתרון לכל הבעיות במדינה. לדעתו הדבר הביא לקבלת החלטות לא שקולות שעומדות ביסוד המשבר הנוכחי. ב-15 באוקטובר הגיעה לפוליטביורו הצהרה של 46 חברי מפלגה ותיקים שהתלוננו על העדר חופש הביטוי במפלגה. בישיבת הוועד המרכזי של המפלגה שהתקיימה במהלך אוקטובר, הצהרה זו הועלתה לדיון והוגדרה כמסוכנת ואנטי-מהפכנית. עם זאת, לא היה ניתן לעצור את הוויכוח שפרץ לסניפי המפלגה, ולכן ב-7 בנובמבר 1923 גריגורי זינובייב פרסם מאמר מערכת בעיתון פראבדה. בהמשך העיתון פרסם מאמרים גם של מתנגדי הקו הרשמי של המפלגה.
ב-5 בדצמבר 1923, בישיבה של הפוליטביורו, התקבלה החלטה שתמכה ברוב סעיפי מכתב של טרוצקי וב"הצהרת 46". אומנם טרוצקי הבין מייד שהרוב המפלגתי לא מתכוון ליישם את ההחלטה ורק "זרק עצם" לאופוזיציה בעייתית. בדצמבר 1923 הוא פרסם בפראבדה סדרת מאמרים בשם "הנתיב החדש". במאמרים אלו הוא ניסה לשכנע שחופש הביטוי פנים-מפלגתי מהווה תנאי להמשך קיום השלטון וניהול המשק.
במקביל בישיבות סניפי המפלגה נערכו דיונים קולניים בנושאים השנויים במחלוקת ונערכו הצבעות. תוצאות ההצבעות אינן ידועות עד היום. ניתן לשער שהתוצאות לא תאמו את ציפיות הרוב המפלגתי והשלישייה השולטת בראשות יוסיף סטלין. ידוע שבסניפי המפלגה במוסקבה לטרוצקי ותומכיו היו כ-30% בהצבעות[דרושה הבהרה].
בינואר 1924 התכנסה הוועידה ה-13 של המפלגה. בוועידה זו דעות האופוזיציה שהוצגו על ידי לאון טרוצקי, קארל ראדק, גאורגי פיאטקוב ותומכיהם הוכרזו כאנטי-מהפכניות ונקבע שהן לא עולות בקנה אחד עם החלטת המפלגה על העדר סיעות. הוויכוח הסתיים בהפסד של טרוצקי ובהמשך ירידת השפעתו על הפוליטיקה הסובייטית.
הוויכוח הספרותי: אוקטובר–דצמבר 1924

בסתיו 1924 פרסם לאון טרוצקי את המאמר "שיעורי אוקטובר", בו תיאר את הוויכוח הפנים מפלגתי במהלך ההכנות למהפכת אוקטובר. הוא הגדיל[דרושה הבהרה] את תפקידו במהלך זה וכן תיאר בהרחבה ויכוחים שהיו לולדימיר לנין עם חברי ההנהגה הנוכחית ובמיוחד עם לב קמנייב וגריגורי זינובייב. בתגובה למאמר זה, ניקולאי בוכארין פרסם את מאמרו "איך לא צריך לכתוב היסטוריה של מהפכה". גם חברי מפלגה אחרים שהיו עדים למהלך המהפכה פרסמו מאמרים שבהם הביעו ביקורת על התיאור שנתן טרוצקי במאמרו.
בינואר 1925 הכריזה ישיבת הוועד המרכזי על המאמר של טרוצקי כמסוכן וכלא תואם את העובדות. הפסד זה של טרוצקי הקטין עוד יותר את השפעתו על הפוליטיקה הסובייטית. תומכי שלישיית סטלין-זינובייב-קמנייב החלו לארגן ישיבות קדם לישיבות פוליטביורו, בהן היו מגיעים להסכמות על הנושאים החשובים במטרה להגיע לפוליטביורו בעמדה משותפת ואחידה.
האופוזיציה החדשה: 1925–1926

באפריל 1925, במהלך הוועידה ה-14 של המפלגה, אלכסיי ריקוב, שהיה יושב ראש מועצות הקומיסרים העממיים (ראש הממשלה), נשא נאום בו הציע מדיניות חדשה בהקשר לאיכרים. הוצע להפחית את המיסים ב-40%, לתת אפשרות לשכירת אדמות וכו'. הוא ציין שהמדיניות החדשה תביא לחלוקת הכפר ל"עשירים יותר" ול"עניים יותר", אך טען שבמשטר הסובייטי אין בכך סכנה של ממש. במקביל לכך, יוסיף סטלין פיתח תאוריה חדשה לפיה ניתן לבנות משטר סוציאליסטי במדינה בודדת, זאת בניגוד לדעה של לאון טרוצקי.
תאוריות אלו הביאו לפיצול בשלישייה השולטת ולהתרחקות של יוסיף סטלין מלב קמנייב וגריגורי זינובייב. הדבר הביא לעליה של "האופוזיציה החדשה" שהתבססה בעיקר על הסניף הלנינגרדי של המפלגה. עמדות הסיעה מצאו ביטוי ב"מסמך ה-4" (זינובייב, קמנייב, גריגורי סוקולניקוב ונאדז'דה קרופסקיה). בדצמבר 1925 התקיים הכנס ה-14 של המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות. יוסיף סטלין נתן לראשונה דיווח פוליטי וגריגורי זינובייב נתן דיווח מקביל ובו תיאור עמדות האופוזיציה. לאחר ויכוח נוקב הוחלט ברוב קולות לדחות את עמדות האופוזיציה. זינובייב וקמנייב סולקו מתפקידיהם בסניפי המפלגה במוסקבה ובלנינגרד ולא חזרו בהמשך לעמדות מפתח במפלגה ובממסד הסובייטי.
האופוזיציה המאוחדת: 1926–1927

במהלך שנת 1926 תומכי לאון טרוצקי התאחדו עם פעילי האופוזיציה החדשה ועם קבוצת אופוזיציה מגאורגיה. 13 חברי הוועד המרכזי חתמו על עצומה בה ציינו שביורוקרטיזציה של המנגנון המפלגתי מהווה סיבה למשבר מפלגתי. עם זאת, במהלך ישיבות הפוליטביורו ביוני ואוקטובר 1926, נציגי האופוזיציה הובסו בהצבעות; כתוצאה מכך, טרוצקי, קמנייב וזינובייב הוצאו משורות הפוליטביורו.
בסתיו 1927 התקיימו הכנות לכנס המפלגתי. הוועד המרכזי סירב לאפשר את פרסום דעות האופוזיציה והיה צורך להפיץ את המסמכים בצורה לא לגאלית. במקרים רבים, נציגי אופוזיציה לא הורשו להשתתף בישיבות המפלגה. באוקטובר 1927 סולקו תומכי האופוזיציה האחרונים מהוועד המרכזי, ובנובמבר 1927 טרוצקי, זינובייב וקמנייב הוצאו משורות המפלגה.
ב-7 בנובמבר 1927 תומכי האופוזיציה ניסו לארגן הפגנות שפוזרו בכוח על ידי השלטונות. בדצמבר 1927, הכנס ה-15 של המפלגה הכריז על דעות האופוזיציה כבלתי מקובלות ו-75 מפעיליה הוצאו משורות המפלגה. זמן קצר לאחר מכן הוצאו משורות המפלגה עוד 8,000 תומכי האופוזיציה.
גורל האופוזיציה

במהלך שנת 1928 הוגלו אלפי פעילים לאזורים מרוחקים של המדינה. בפברואר 1929 גורש לאון טרוצקי מברית המועצות. במהלך הטיהורים הגדולים, כל ראשי האופוזיציה ורוב תומכיה הוצאו להורג או נשלחו לשנות מעצר רבות.
לאחר התפרקות ברית המועצות

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
דורמאנד

| --- | --- |
סמל דורמאנדסמל דורמאנד

 מדינה:  הונגריה הונגריה
 חבל:  צפון הונגריה
 מחוז:  הווש הווש
 נפה:  פיזשאבון
 שטח:  20.06 קמ"ר
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בכפר:  925 (1 בינואר 2024)
 קואורדינטות:  47°43′16″N 20°25′05″E﻿ / ﻿47.721°N 20.418°E﻿ / 47.721; 20.418 
 אזור זמן:  UTC +1
 http://www.dormand.hu
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת הונגריה מוגדלת) בודפשט דברצן מישקולץ סגד פץ' גיור נירג'האזה קצ'קמט אוסטריה סלובקיה אוק. רומניה סרביה קרואטיה סל.דורמאנד(למפת הונגריה רגילה) בודפשט דברצן מישקולץ סגד פץ' גיור נירג'האזה קצ'קמט אוסטריה סלובקיה אוק. רומניה סרביה קרואטיה סל.דורמאנד  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
דורמאנד (בהונגרית: Dormánd) הוא כפר בנפת פיזשאבון במחוז הווש בהונגריה.
מיקום

דורמאנד הוא כפר 4 ק"מ דרומית לפיזשאבון. ניתן להגיע אליו מהכביש המהיר M3, מהכבישים הראשיים 31 ו -33.
היסטוריה

בפאתי הכפר נמצא מכוש מתקופת הנחושת וקברים מתקופת הברונזה וסרמטיה בסמוך ל"תעלת צ'רס" או "תעלת השטן". (בגבול היישוב עובר מה שנקרא "תעלת השטן" עד העשור האחרון של המאה הרביעית, התעלה היוותה קו הגנה מתקדם עבור הרומאים (לימס סרמטיה) והגנה על שלום האימפריה הרומית מפני התקפות של עמים ברברים שפלשו בנדידת העמים). כמו כן נמצאו קברות אווארים ובית קברות מתקופת התיישבות המדיארים במרכז אירופה שמכונה "כיבוש המולדת" על ידי השבטים ההונגרים.
במאה ה-13 במקום של דורמאנד היה יישוב בשם בוגר-בשנה. שמו של היישוב הופיע במאה ה-13 בשם דורמאנד ודורמנזה. הוא הוזכר במפקד של 1549 כיישוב עני לחלוטין שלא שילם מיסים כלשהם. במפקד המיסים בשנת 1552 הוזכר בין היישובים ההרוסים, וכך אף הוזכר במפקדי האוכלוסין של שנת 1554 ו-1564, אך שמו לא הוזכר במפקדי האוכלוסין של 1635 ו-1686. בסוף המאה ה-18 הוא היה נחלתו של הברון מיהאי שאגי. במאה ה-19 אדמות הכפר היו בבעלות משפחת הרוזן פאיי, וכן בידי איסטוואן פאיי, שאגי, סלקני, זבריסקו ומשפחות אחרות. בראשית המאה העשרים נרשמו כבעלים הרוזנת זיצ'י ולאיוש אנגל (אביו של לאסלו דורמאני).
אתרים בעלי חשיבות

הכנסייה הרומית-קתולית מוקדשת לכבוד מרים, אם ישו. היא מוגדרת כאנדרטה. הכנסייה נבנתה בין השנים 1771–1773 בסגנון הרוקוקו באתר של קודמה שהייתה עם מגדל עץ מימי הביניים.
הקפלה של אנה הקדושה בהניפוסטה נבנתה בשנת 1719 בסגנון בארוק ואחר כך שופצה בשנת 1814. הפריבילגיות של אתר העלייה לרגל הוענקו לקפלה על ידי האפיפיור פיוס בשנת 1791.
אנשים ידועים

לאסלו דורמאנדי נולד כאן, במקור: אנגל ( 1898 - פריז, 1967) היה סופר, עורך, לקסיקוגרף, מתרגם יהודי-הונגרי.
דרך מרילבון

| --- | --- |

 מיקום
 מדינה:  הממלכה המאוחדת
 עיר:  לונדון
 רובע:  הסיטי של וסטמינסטר
 שכונה:  מרילבון
 רחובות מסתעפים:  רחוב בייקר, Cosway Street, Allsop Place, Park Square East, Park Square West, York Gate, Old Marylebone Road, Harewood Avenue, Glentworth Street, Upper Montagu Street, Albany Street, Great Central Street, Harrow Road, Gloucester Place, Marylebone High Street, Park Crescent, Lisson Grove, Great Portland Street, דרך יוסטון, רחוב הארלי, Nottingham Place, Balcombe Street, Marylebone Flyover, Luxborough Street, Devonshire Place, Seymour Place, Ulster Place 
 קואורדינטות:  51°31′12″N 0°10′30″W﻿ / ﻿51.52°N 0.175°W﻿ / 51.52; -0.175
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת לונדון מוגדלת) קנט סארי ברקשייר בקינגהאם הרטפורדשייר אסקסדרך מרילבון(למפת לונדון רגילה) קנט סארי בר. בקי. הרטפורדשייר אסקסדרך מרילבון(למפת הסיטי של וסטמינסטר רגילה) הפרלמנט הבריטידרך מרילבון(למפת הסיטי של וסטמינסטר מוגדלת) הפרלמנט הבריטידרך מרילבון  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
דרך מרילבון (באנגלית: Marylabone Road) הוא רחוב בחלקו הצפוני של רובע הסיטי של וסטמינסטר בלונדון, הממלכה המאוחדת.
הרחוב מתחיל באזור ריג'נטס פארק בצומת על רחוב פורטלנד הגדול וכהמשך לדרך יוסטון. הרחוב הוא פחות או יותר ישר ונע ממערב למזרח, באזור דרך אג'וור הרחוב הופך לקטע מוגבה של כביש ה-A40, שבהמשך יוצא מלונדון לכיוון מערב ומתחבר עם ה-M25 וה-M40. משום כך, דרך מרילבון לעיתים פקוקה בעקבות תנועת כלי הרכב לתוך ומחוץ למרכז לונדון.
דרך מרילבון נמצאת על הקטע המערבי של כביש ה-A501 ומהווה חלק מכביש הטבעת הפנימי של לונדון.
אתרים חשובים ברחוב

האקדמיה המלכותית למוזיקה, אוניברסיטת לונדון.
כנסיית מרילבון הקדוש
מוזיאון מאדאם טוסו (לונדון)
אוניברסיטת וסטמינסטר
ספריית וסטמינסטר
דרך נוף כרמל

תחילת דרך נוף כרמל ליד יער היערנים
שביל נוף הכרמל באזור קרן הכרמל
דרך נוף כרמל היא דרך נופית סלולה בכורכר בהר הכרמל שאורכה כ־23 ק"מ. הדרך עבירה בימים לא גשומים לכל כלי הרכב. בימים גשומים היא עבירה רק לרכבי שטח.
תחילת הדרך ביער היערנים על כביש 7212 בעיר נשר ליד סימן הק"מ השלישי. זוהי הנקודה הצפונית ביותר של הדרך. סופה בקרן הכרמל והיא הנקודה הדרומית ביותר. חלק הדרך מיער היערנים כק"מ מזרחה עובר בשטחה המוניציפלי של נשר.
לאורך הדרך נמצאים תצפיות נוף ואטרקציות למטיילים. בתחילת הדרך נמצא חניון יער היערנים הכולל שולחנות פיקניק וגם ברזי מים. בהמשך נמצא חניון שבילי רון לזכרם של אלוף-משנה אביאל רון וילדיו עופר וענת שנרצחו בפיגוע בפיגוע במסעדת מצה בשנת 2002. לאחריו מצפור מיכל סיטון מקריית טבעון שהוקם לזכרה לאחר שנהרגה ב-2007 בדרך לחופשה בסיני.
לאחר התצפית אנדרטה לזכרו של הטייס מוטי שרון שנהרג בתאונת מסוק ב-1988 בעת הצבת אבן גבול מספר 51. הדרך מסתיימת במצפה עופר שבו מגדל לגילוי שריפות. מצפור נוסף על הדרך הוא מצפור טייסת העמק שצופה אל בסיס רמת דוד ועמק יזרעאל לזכרו של הנווט ליאור הררי שנהרג בתאונת אימונים במרץ 2007. באזור המצפור קיים חניון פיקניקים.
לאורף הדרך בעונות הפריחה סתיו, חורף ואביב, פרחים האופייניים לכרמל כגון כלניות מצויות, רקפות, נוריות, סוגי סחלבים וצבעונים. בחורש עצי אלון קטלב וצמחייה האופיינית לחורש ים-תיכוני.
הערות שוליים

↑  החברים נהרגו בדרך לחופש בסיני
 באתר ynet, ב-5 במאי 2007
| רכס הכרמל |
| --- | --- | --- |
| הרים, עמקים ונקודות ציון גאוגרפיות | בקעת אלון • הר אלון • הר אורן • הר חורשן • הר ערקן • הר שוקף • הר סומק • הר טללים • חניון האגם •  מצוק מגדים • עין ורדיה • עין עמיקם • עמק מהר"ל •  סטלה מאריס • רום כרמל • חוטם הכרמל |  |
| נחלים | נחל אבן  • נחל אורן • נחל אזוב  • נחל אחוזה  • נחל אלרואי • נחל בוסתן • נחל גחר • נחל גיבורים • נחל גלים • נחל דורים • נחל הוד • נחל ורדיה • נחל חוסיפה • נחל חיק • נחל חרובים • נחל יגור • נחל כלח • נחל לוטם • נחל מגדים • נחל מהר"ל • נחל מערות • נחל נדר • נחל מעפילים • נחל נץ • נחל נשר • נחל סבך • נחל סעדיה • נחל ספונים • נחל עובדיה • נחל עמיק • נחל עמירם • נחל קטיע • נחל רקית • נחל רקפת • נחל שיח • נחל תן |  |
| אתרים ארכאולוגים | חורבת דובה • חורבת כרך • חורבת סומקה • חורבת קסטרא • חורבת רקית • מבצר ראש מיה • מחצבות קדומים • מערת אורן • מערות אורנית • מערת גמל • מערת הגדי • מערת הנחל • מערת תנור • מערת כבארה • מערת מיסליה • מערת ספונים • מערת רקפת • נווה דוד |  |
| נקודות ציון | בית אוליפנט • גבעת ההגנה • חוות משמר הכרמל • חורשת הארבעים • בית סוהר דמון • מלון יערות הכרמל • מקאם הנביא אבו אברהים • מצפה עופר • משמר הכרמל • קרן הכרמל • פארק הכרמל • פארק נשר • בית הקברות הצבאי בעספיא |  |
| יישובים | חיפה • נשר • טירת כרמל • דלית אל-כרמל • עספיא • יגור • בית אורן • גבעת וולפסון • ניר עציון • עין הוד • ימין אורד • עין חוד • כרם מהר"ל • עופר • מאיר שפיה • פוריידיס • זכרון יעקב • מעיין צבי |  |
| שונות | גאולוגיה של הכרמל • השרפה בכרמל בשנת 1989 • השרפה בכרמל בשנת 2010 • כביש 672 • כביש 705 • כביש 721 • כביש 7212 • דרך נוף כרמל • מטמון עספיא • חזירי הבר בחיפה • מלון יערות הכרמל • ההר הירוק תמיד  • גל השריפות בישראל בשנת 2016  • יקבי כרמל |  |
היידי מוהר

היידי מוהר (באנגלית: Heidi Mohr;‏ 29 במאי 1967 - 7 בפברואר 2019) הייתה כדורגלנית גרמנייה ששיחקה בעמדת החלוצה. מוהר נחשבת לאחת מהכדורגלניות הגרמניות הטובות בכל הזמנים, וב-1999 נבחרה לכדורגלנית המאה באירופה.
קריירה

היידי מוהר נולדה בויינהיים, וגדלה יחד עם עוד ארבעה אחים ושתי אחיות. הקשר הטוב עם אחיה גרם לה להתקרב לכדורגל, וכבר בגיל 15 היא התחילה לשחק בקבוצות המקומיות של אזור מגוריה - באדן-וירטמברג. בגיל 18 התגלתה על ידי מאמן נבחרת גרמניה, גרו ביסנץ, במהלך משחק ידידות של המחוז. ב-19 במאי 1986, היא ערכה את הופעת הבכורה שלה בנבחרת במשחק נגד נורווגיה. חודשיים לאחר מכן, במהלך משחק נגד איסלנד, היא כבשה את שערה הראשון בנבחרת.
בקיץ 1989 אירחה מערב גרמניה את אליפות אירופה שנערכה בפעם השלישית בתולדותיה. משחק הגמר של הטורניר שנערך מול קהל של 22 אלף צופים באוסנבריק הפגיש את שתי הנבחרות הטובות באירופה, גרמניה ונורווגיה. גרמניה עמדה בציפיות של אוהדיה, הביסה את הנורווגיות 1–4, וזכתה באליפות בפעם הראשונה אי פעם. מוהר זכתה לכבוש את השער השלישי במשחק.
עם הקמת הבונדסליגה לנשים ב-1990, הצטרפה מוהר לקבוצת טוס נידרקירשן. בעונה הראשונה של הליגה, סיימה נידרקירשן במקום השלישי ואילו מוהר סיימה כמלכת השערים של הליגה עם 36 שערים. בסוף אותה שנה, השתתפו מוהר ונבחרתה בשני טורנירים בינלאומיים - אליפות אירופה שנערכה בדנמרק וגביע העולם שהתקיים בפעם הראשונה אי פעם. באליפות אירופה סיימה מוהר כמלכת השערים של הטורניר (4 כיבושים) והובילה את גרמניה לזכייה בפעם השנייה ברציפות. אל גביע העולם הגיעה גרמניה כאחת מהפייבוריטיות לזכייה, אך הודחה בחצי הגמר על ידי ארצות הברית. מוהר כבשה שבעה שערים בטורניר וסיימה כסגנית מלכת השערים אחרי מישל אקרס.
בעונת 1992/93, סיימה מוהר בפעם השלישית ברציפות כמלכת השערים של הליגה והצליחה להוביל את נידרקירשן לאליפות ראשונה בתולדותיה. באליפות אירופה שנערכה באותה שנה, סיימה גרמניה במקום הרביעי, כשמוהר כובשת את שער הניחומים בהפסד לנבחרת איטליה בחצי הגמר. בשתי העונות הבאות, סיימה מוהר כמלכת השערים של הליגה ובכך סגרה חמש שנות מלכות רצופות (141 שערים בסה"כ). למרות זאת, היא לא הצליחה לזכות בעוד אליפויות מדינה.
ב-1995, היא הייתה שחקנית מפתח בסגל הנבחרת הגרמנית שנסע לגביע העולם שנערך בשוודיה. היא כבשה שלושה שערים במהלך הטורניר, אך גם הפעם גרמניה לא הצליחה לקטוף את התואר. הנבחרת הפסידה במשחק הגמר 0–2 ליריבתה המרה, נורווגיה. שנה לאחר מכן, השתתפה מוהר בטורניר הבינלאומי האחרון שלה. היה זה טורניר הכדורגל של אולימפיאדת אטלנטה - האולימפיאדה הראשונה אי פעם שנערכו בה משחקי כדורגל לנשים. מוהר כבשה שער אחד במהלך הטורניר, ואילו גרמניה לא הצליחה לעבור את שלב הבתים. זמן קצר לאחר מכן, ב-29 בספטמבר נגד איסלנד, שיחקה מוהר את משחקה האחרון בנבחרת גרמניה. במשחק עצמו ניצחה גרמניה 0–4, ומוהר אף כבשה את אחד השערים. בעשר שנים שבהן שיחקה בנבחרת גרמניה, היא כבשה 83 שערים ב-104 הופעות.
נפטרה ב-7 בפברואר 2019 לאחר מאבק במחלת הסרטן.
האספה הלאומית של סנגל

| --- | --- |

 מדינה:  סנגל 
 היסטוריה
 תקופת הפעילות:  1960–הווה (כ־64 שנים) 
 הרכב
 מספר מושבים:  165 
  
 משכן
  
 דקר 
 אתר אינטרנט
 www.assemblee-nationale.sn
 
חזית בית האספה הלאומית בעיר דקר, בירת סנגל
האספה הלאומית של סנגל (בצרפתית: Assemblée nationale) היא הפרלמנט החד-ביתי של מדינת סנגל.
האספה

האספה הלאומית נוסדה ב-1960 ובה 80 מושבים. עם השנים הוגדל מספרם בהדרגה והחל מ-2017 יש בה 165 מושבים. חבריה נבחרים לתקופת כהונה של חמש שנים.
שיטת הבחירות הפרלמנטריות בסנגל היא מעורבת. הבוחרים מצביעים עבור רשימה במסגרת 43 מחוזות בחירה. 97 מן הצירים באספה נבחרים במסגרת מחוזות הבחירה, שבכל אחד מהם נבחרים ציר אחד עד שבעה צירים. הרשימה הזוכה במחוז פלוני מקבלת את כל המושבים בו. 15 מושבים מאוישים על פי הצבעתם של אזרחים השוהים מחוץ לסנגל במסגרת שמונה מחוזות בחירה שבכל אחד מהם נבחרים 1–3 צירים. בנוסף, 53 מן המושבים באספה מחולקים באופן יחסי לפי מספר הקולות שקיבלו הרשימות בספירה ארצית.
בין השנים 1999–‏2001 ו-2007–‏2012 היה הפרלמנט בעל שני בתים וכלל גם סנאט.
הרכבה של האספה נקבע לאחרונה בבחירות שנערכו ב-31 ביולי 2022. כתוצאה מהבחירות מיוצגות באספה שבע מפלגות.
הערות שוליים

↑  מקור: ספר העובדות העולמי, כניסה ב-4 ביוני 2023.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 503089-4
דרגון C112

Dragon C112 היא קפסולת חלל אמריקאית שהייתה מיועדת להעברת מטענים לתחנת החלל הבין-לאומית ובדרך חזרה הועמסה בציודים ומסמכים. הטיסה הראשונה בוצע בשנת 2017. הטיסה השלישית ואחרונה הסתיימה בשנת 2020.
החללית הייתה קפסולת חלל מדגם דרגון ה-12 ואחרונה שנבנתה על ידי SpaceX. היא שוגרה לראשונה בשנת 2017 במסגרת משימה "SpaceX CRS-10". השיגור בוצע מנמל החלל קייפ קנוורל בעזרת משגר פאלקון 9. המשגר נחת בהמשך באזור נחיתה מס' 1 בקייפ קנוורל. חיבור לתחנת החלל בוצע על ידי זרוע רובוטי קנדארם2. לכידה, פירוק מטען, העמסה מחדש ושחרור בוצעו על ידי משלחת מס' 50 לתחנת החלל הבין-לאומית. נחיתה לכדור הארץ בוצע ב-19 במרץ 2017 בקרבת חופי קליפורניה. לאחר החלפת מגן טרמי ושדרוגים במספר מערכות היחידה הייתה מוכנה לשימוש חוזר.
השיגור השני בוצע בדצמבר 2019 במסגרת משימה "SpaceX CRS-16" לאחר מספר דחיות. המשגר B1050.1 היה מתוכנן לנחות באזור נחיתה מס' 1 אך לא הצליח להגיע ליעד ונחת בים בקרת החוף. הנחיתה בוצע ללא פגיעה במשגר והוא נותר שמיש לשיגורים נוספים. חיבור לתחנת החלל בוצע על ידי זרוע רובוטי קנדארם2. לכידה, פירוק מטען, העמסה מחדש ושחרור בוצעו על ידי משלחת מס' 57 לתחנת החלל הבין-לאומית ומשלחת מס' 58 לתחנת החלל הבין-לאומית. הנחיתה התרחשה ב-14 בינואר בקרבת חופי קליפורניה. לאחר החלפת מגן טרמי ושדרוגים במספר מערכות היחידה הייתה מוכנה לשימוש חוזר.
השיגור השלישי בוצע במרץ 2020 במסגרת משימה "SpaceX CRS-20" לאחר מספר דחיות. המשגר B1059.2 נחת באזור נחיתה מס' 1. חיבור לתחנת החלל בוצע על ידי זרוע רובוטי קנדארם2. לכידה, פירוק מטען, העמסה מחדש ושחרור בוצעו על ידי משלחת מס' 62 לתחנת החלל הבין-לאומית ומשלחת מס' 63. הנחיתה התרחשה ב-7 באפריל בקרבת חופי קליפורניה.
לאחר חזרה ממשימה שלישית הוחלט להוציא את החללית משימוש.
תיאור משימות

| מספר טיסה | לוגו/משימה | משגר | תאריך שיגור | תעריך נחיתה | מטען בהמראה, ק"ג | מטען בנחיתה, ק"ג | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 |  SpaceX CRS-10 | B1031.1 | 19 בפברואר 2017 | 17 בספטמבר 2017 | 2,490 | 1,530 |  |
| 2 |  SpaceX CRS-16 | B1050.1 | 5 בדצמבר 2018 | 14 בינואר 2019 | 2,573 | 1,814 | המטען כלל 5 לוויינים ששחוררו למסלול על ידי משלחת מס' 58 לתחנת החלל הבין-לאומית |
| 2 |  SpaceX CRS-20 | B1059.2 | 7 במרץ 2020 | 7 באפריל 2020 | 1,977 | 1,800 | המטען כלל 3 לוויינים ששחוררו למסלול על ידי משלחת מס' 63 לתחנת החלל הבין-לאומית |
דניס מונסטירסקי

דניס אנטוליוביץ' מונסטירסקי (באוקראינית: Денис Анатолійович Монастирський;‏ 12 ביוני 1980 – 18 בינואר 2023) היה מדינאי ופוליטיקאי אוקראיני. שר הפנים של אוקראינה החל משנת 2021 ועד למותו בהתרסקות המסוק האוקראיני ב-2023.
ביוגרפיה

מונסטירסקי נולד ב-12 ביוני 1980 בחמלניצקי שברפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית האוקראינית, שהייתה חלק מברית המועצות.
מונסטירסקי היה חלק מצוותו של וולודימיר זלנסקי במהלך הבחירות לנשיאות אוקראינה 2019. זלנסקי זכה בבחירות, וב-20 במאי 2019 החל לשמש כנשיא אוקראינה.
מונסטירסקי היה מועמד מפלגת משרת העם בבחירות לפרלמנט האוקראיני 2019 (אנ'). הוא הוצב במקום ה-19 ברשימת המפלגה, ונבחר למועצה העליונה.
לאחר התפטרותו של שר הפנים האוקראיני ארסן אבקוב, מונה מונסטירסקי לתפקיד במקומו. הוא כיהן בתפקיד במהלך הפלישה הרוסית לאוקראינה, עד למותו בהתרסקות מסוק ב-18 בינואר 2023.
ביוגרפיה > מותו

ב-18 בינואר 2023 נהרג מונסטירסקי יחד עם 17 אנשים נוספים, ביניהם סגנו יבהן ינין (אנ'), בהתרסקות מסוק בברובארי שבפרוורי קייב, בירת אוקראינה, בתקופת מלחמת אוקראינה–רוסיה. המסוק התרסק סמוך לגן ילדים.
הערות שוליים

1 2 3  Consideration of motion on appointment of Monastyrsky as Interior Minister to take place on July 16, באתר Interfax-Ukraine,‏ 14 ביולי 2021 (באנגלית)
↑  Electoral history and small biography of Denys Monastyrsky, באתר Chesno (באוקראינית)
↑  Ukraine's New President Vows To Dissolve Parliament As PM, Other Key Officials Resign, באתר Radio Free Europe,‏ 20 במאי 2019 (באנגלית)
↑  CEC counts 100 percent of vote in Ukraine's parliamentary elections, באתר Ukrinform,‏ 26 ביולי 2019 (באנגלית)
↑  Avakov resigns from post of Interior Minister of Ukraine, באתר Interfax-Ukraine,‏ 13 ביולי 2021 (באנגלית)
↑  Parliament appoints Monastyrsky as Ukraine's interior minister באתר Ukrinform,‏ 16 ביולי 2021 (באנגלית)
↑  Ukraine crash: Ministers killed as helicopter comes down near nursery באתר BBC,‏ 18 בינואר 2023 (באנגלית)
דניאל מושקוביץ

דניאל (יז'י) מושקוביץ (בפולנית: Daniel Moszkowicz;‏ 1905 - אוגוסט 1943) היה סמל יהודי בצבא הפולני ופעיל קומוניסטי. מראשי הארגון האנטי פשיסטי בגטו ביאליסטוק, סגנו של מרדכי טננבוים. מושקוביץ לקח חלק מרכזי במרידה בגטו כנגד הגרמנים. לאחר דיכוי המרידה התאבד יחד עם טננבוים.
ראשית חייו

דניאל מושקוביץ נולד בוורשה בשנת 1905. הוא שירת בצבא הפולני בדרגת סמל באגף האספקה. בזמן שירותו הצבאי עסק גם בפעילות קומוניסטית לא חוקית. בשנת 1931 ארגן את בריחתם של מנהיגים קומוניסטיים פולנים, ששהו באותה העת כאסירים בבית החולים בכלא פולני. מושקוביץ נתפס, נאסר ונשלח למחנה הריכוז הפולני ברזה קרטוסקה, שם עונה תקופה ממושכת עד שהשתחרר מהכלא, חולה במחלת השחפת.