קרב בול ראן השני
הקרב > 29 באוגוסט: ג'קסון מגן על רכס סטוני

ג'קסון פתח בקרב בחוות בראונר מתוך כוונה לעכב את פופ עד להגעתו של לונגסטריט עם יתרת ארמיית צפון וירג'יניה. כ-25,000 חייליו של לונגסטריט החלו בצעדתם ממעבר ת'ורופר(אנ') בשעה 6:00 בבוקר, ב-29 באוגוסט; ג'קסון שלח את סטיוארט להוביל את כוחותיו הראשונים של לונגסטריט לעמדות שנבחרו מראש. בזמן שהמתין להגעתם, ג'קסון ארגן מחדש את קווי ההגנה שלו למקרה שפופ יפתח בהתקפה, ופרס 20,000 לוחמים בקו הגנה באורך 3,000 יארד (כ-2,700 מטר) דרומית לרכס סטוני.
בהבחינו בריכוז כוחות הקורפוס הראשון (של סיגל) לאורך דרך מנאסס-סאדלי, הוא הציב את בריגדותיו של א.פ. היל מאחורי סוללת מסילת הרכבת סמוך לכנסיית סאדלי באגפו השמאלי. ביודעו כי עמדתו חלשה גאוגרפית בשל צפיפות היער שמנעה הצבת ארטילריה יעילה, היל ארגן את כוחותיו בשתי שורות, כאשר בריגדת דרום קרוליינה של הבריגדיר-גנרל מקסי גרג(אנ') ובריגדת ג'ורג'יה של הבריגדיר-גנרל אדוארד ל. תומאס(אנ') ניצבות בחזית. במרכז הקו, ג'קסון הציב שתי בריגדות מדיוויזיית יואל (כעת תחת פיקודו של הבריגדיר-גנרל אלכסנדר לוטון(אנ')), ובאגף הימני הציב את דיוויזיית ויליאם ב. טליאפרו(אנ'), שהייתה כעת תחת פיקודו של הבריגדיר-גנרל ויליאם א. סטארק(אנ').
עמדתו של ג'קסון השתרעה לאורך סוללת מסילת רכבת שנחפרה בשנות ה-50 של המאה ה-19 על ידי חברת מסילת הרכבת של מעבר מנאסס(אנ') וננטשה ערב המלחמה. בעוד שחלקים מהסוללה היו עמדות הגנה נוחות, אחרים לא היו, ושטח היער הסבוך מנע שימוש נרחב בארטילריה, פרט לקצה הימני של הקו שפנה לכיוון שדות פתוחים. חיילי הפרשים של פיץ לי, לצד סוללת ארטילריה רכובה, חיזקו את אגף שמאל של קו הקונפדרציה כדי למנוע אפשרות שכוחות האיחוד יחצו את מעבר סאדלי, כפי שעשה מקדואל בקרב שהתרחש באותו מקום 13 חודשים קודם לכן, וינסו לאגף את ג'קסון. האגף הימני של הקונפדרציה היה פגיע יחסית, שכן הוחזק בידי דיוויזיית טליאפרו (כעת סטארק), הקטנה מבין שלוש הדיוויזיות של ג'קסון, שספגה גם אבדות כבדות בקרב בחוות בראונר. כדי לחזק אגף זה, הציב ג'קסון את בריגדות ארלי ופורנו בקצה הימני של הקו – כוחות גדולים ורעננים שלא השתתפו בקרב ערב קודם לכן. מלבד חיזוק האגף הימני, הם היו אמורים לעקוב אחר הגעתו של לונגסטריט ולדווח עליה.
עם שחר ה-29 באוגוסט, גילה פופ להפתעתו ולעוגמת נפשו כי גם ריקטס וגם קינג נסוגו דרומה. ג'ון גיבון הגיע לסנטרוויל והודיע לפופ כי הנסיגה מגרובטון הייתה טעות, תוך שהוא מתעלם מהעובדה שהוא עצמו המליץ עליה. בנוסף, הוא הודה כי אינו יודע מה עלה בגורלו של מקדואל, מה שגרם לפופ הזועם להגיב בקללה: "שילך לעזאזל מקדואל! הוא אף פעם לא נמצא איפה שהוא אמור להיות!" גיבון המשיך לעבר מנאסס, שם פגש בכוחותיו של פורטר שנחו והתארגנו לאספקת מזון. קינג, מותש וסובל מהתקפים אפילפטיים, העביר את הפיקוד על הדיוויזיה שלו לג'ון האץ'. מקדואל, שבילה את רוב היום הקודם בנדודים אקראיים ברחבי מחוז פרינס ויליאם(אנ'), היה גם הוא במקום, ולא שמח לגלות על פקודותיו של פופ. בפועל, קינג היה אמור להתלוות לפורטר, בעוד ריינולדס הוצב זמנית תחת פיקודו של סיגל, וריקטס היה עדיין במרחק של מספר מיילים בתחנת בריסטו – מה שהשאיר את מקדואל ללא כוח פיקודי ישיר. פופ המשיך לדבוק באשליה כי ג'קסון נמצא במצב נואש וכמעט לכוד, הנחה שגויה שהתבססה על תיאום בין כלל הקורפוסים והדיוויזיות שתחת פיקודו – אף אחד מהם לא היה במיקום שבו תכנן שיהיה.
התוצאה הייתה שתוכניותיו המורכבות של פופ להתקפה ב-29 באוגוסט התפרקו לכדי מתקפה חזיתית פשוטה על ידי קורפוסו של סיגל – הכוח היחיד שהיה ממוקם כהלכה באותו בוקר. הקורפוס הראשון נחשב לאחד החוליות החלשות ביותר בצבא האיחוד, שכן הורכב ברובו ממהגרים גרמנים טריים ששלטו באנגלית ברמה נמוכה. סיגל, אף שהיה קצין מנוסה ומוכשר, היה יליד גרמניה ונחשב ל"גנרל פוליטי" שמונה לתפקידו על ידי לינקולן בעיקר בשל יכולתו לגייס ולהניע את חיילי האיחוד דוברי הגרמנית, רבים מהם התגייסו רק כדי להילחם תחת פיקודו. לאחר שספג תבוסות בקרבות מול ג'קסון בעמק שננדואה(אנ') באביב, קורפוס זה סבל ממורל לחימה נמוך במיוחד. יתרה מזאת, עד להגעתו של פופ עצמו לשדה הקרב, סיגל היה הקצין הבכיר ביותר במקום והחזיק בפיקוד העליון על הקרב.
פופ תכנן לתקוף את ג'קסון משני האגפים. הוא הורה לפיץ ג'ון פורטר לנוע לכיוון גיינסוויל ולתקוף את מה שסבר כי הוא האגף הימני של הקונפדרציה, ולסיגל הורה לתקוף את אגפו השמאלי של ג'קסון עם שחר. סיגל, שלא היה בטוח בפריסת כוחותיו של ג'קסון, בחר להתקדם בחזית רחבה, כאשר דיוויזייתו של הבריגדיר-גנרל רוברט ס. שנק(אנ'), בתמיכת דיוויזייתו של הבריגדיר-גנרל ג'ון פ. ריינולדס(אנ') (מהקורפוס השלישי של מקדואל), התקדמה משמאל, בריגדתו העצמאית של הבריגדיר-גנרל רוברט ה. מילר(אנ') התקדמה במרכז, ודיוויזייתו של הבריגדיר-גנרל קארל שורץ תקפה מימין. שתי בריגדותיו של שורץ, שצעדו צפונה לאורך דרך מנאסס-סאדלי, נתקלו לראשונה בכוחותיו של ג'קסון בסביבות השעה 7:00 בבוקר.
התקפתו של סיגל נגד דיוויזייתו של א.פ. היל שיקפה את אופי כל ההתקפות שהתנהלו באותו יום בסמוך לרכס סטוני. אף כי מסילת הברזל הבלתי גמורה סיפקה עמדות הגנה טבעיות באזורים מסוימים, באופן כללי, כוחות הקונפדרציה נקטו באסטרטגיית הגנה דינמית: הם ספגו את מהלומות האיחוד ולאחר מכן יצאו למתקפות נגד עזות. (אלו היו אותן טקטיקות שג'קסון ישתמש בהן בקרב אנטיאטם כמה שבועות לאחר מכן.)
שתי הבריגדות של שורץ (בפיקודו של הבריגדיר-גנרל אלכסנדר שימלפניג (אנ') וקולונל ולודימייז' קשיז'נובסקי(אנ')) ניהלו קרבות חפוזים עם כוחותיהם של גרג ותומאס, כאשר שני הצדדים שלחו את חייליהם לקרב באופן הדרגתי וללא תיאום מלא. קרבות פנים-אל-פנים פרצו ביער ממערב לדרך סאדלי, שם התעמתה בריגדתו של קשיז'נובסקי עם כוחותיו של גרג. כאשר מילרוי שמע את קולות הקרב מצד ימין, הוא הורה לבריגדה שלו להתקדם: רגימנט אוהיו ה-82(אנ') והרגימנט החמישי של וירג'יניה(אנ') המערבית הובילו, כאשר הרגימנטים השני (אנ')והרביעי של וירג'יניה המערבית נותרו ככוח תמיכה מאחור. שני הרגימנטים הקדמיים נתקלו מייד במטח ירי מרובי מוסקט מצד הקונפדרציה, ובעיצומה של המהומה, רגימנט אוהיו ה-82 הצליח להתגנב דרך ערוץ בלתי מוגן במרכז סוללת מסילת הברזל, שנודע בכינויו "המזבלה", ולהתמקם בעורפה של בריגדתו של אייזק טרימבל. עם זאת, טרימבל קיבל במהירות תגבורת מחלק מבריגדת וירג'יניה של בראדלי ג'ונסון, והרגימנט נאלץ לסגת. מפקדו, קולונל ג'יימס קנטוול, נהרג והרגימנט נמלט בבהלה, תוך שהוא גורר אחריו את הרגימנט החמישי של וירג'יניה המערבית, שנסוג אף הוא באי-סדר. בתוך 20 דקות לחימה בלבד, ספגה בריגדתו של מילרוי 300 אבדות.
שנק וריינולדס, שהיו נתונים להפגזות ארטילריות כבדות, השיבו אש נגדית אך נמנעו מהתקדמות רחבת היקף של כוחות הרגלים שלהם. במקום זאת, הם שלחו כוחות חיפוי שהתכתשו באש קלה עם בריגדתו של ג'ובאל ארלי(אנ'). במהלך הקרב, נתקל כוחו של מיד בפצועים שננטשו בשדה הקרב במהלך הלילה על ידי חבריהם מדיוויזיית קינג. הצוותים הרפואיים עשו מאמצים לפנות כמה שיותר פצועים, למרות הירי המתמשך. מילרוי, שניסה לארגן מחדש את כוחותיו המרוסקים, פגש בבריגדיר-גנרל יוליוס שטאהל, אחד ממפקדי הבריגדות של שנק, והורה לו להיערך להגנה מפני מתקפת נגד אפשרית מצד הקונפדרציה מתוך היער. כמה עשרות חיילי קונפדרציה אכן יצאו מהיער במרדף אחר כוחותיו של מילרוי, אך הם נהדפו במהירות באש ארטילריה כבדה, ושטאהל שב לעמדתו המקורית מדרום לכביש הראשי.
בהניחו כי דיוויזיית קירני מהקורפוס השלישי ערוכה לתמוך בו, הורה שורץ על מתקפה נוספת נגד כוחותיו של היל בסביבות השעה 10:00 בבוקר, כעת עם תגבורת בריגדתו של שימלפניג והרגימנט הראשון של ניו יורק(אנ') מדיוויזייתו של קירני. הקרב ביער ממערב לדרך סאדלי התחדש והפך למאבק מתמשך עד להגעת רגימנט ג'ורג'יה ה-14(אנ'), שהוזעק לתגבר את הכוחות הדרום-קרוליניים. ירי אינטנסיבי שלהם במטחים עזים הפיץ בהלה בקרב חייליו של קשיז'נובסקי, שנסוגו באי-סדר. חיילי הקונפדרציה רדפו אחריהם, תוך שהם מכים בהם בקתות רובים, דוקרים אותם בכידונים ובסכינים, אך כאשר יצאו מהיער אל שטח פתוח, נתקלו באש ארטילרית עוצמתית מכיוון רכס דוגן(אנ') ונאלצו לסגת.
בצפון, שלושת רגימנטיו של שימלפניג – אוהיו ה-61(אנ'), פנסילבניה ה-74(אנ') ווירג'יניה המערבית ה-8(אנ') – התמודדו מול חלק מכוחותיהם של גרג ובראנץ', אך גם הם נאלצו לסגת. בינתיים, קירני לא התקדם קדימה. שלוש בריגדותיו נעו במקום זאת לעבר גדות נחל בול ראן, שם בריגדתו של אורלנדו פו (אנ')חצתה את הנחל. הגעתו של כוח זה עוררה בהלה במטהו של ג'קסון, שכן נראה כי התרחיש הגרוע מכל – חדירת כוחות האיחוד לעורף קווי הקונפדרציה – עומד להתממש. ג'קסון הורה לפנות את השיירות הלוגיסטיות מהאזור והורה לארטילריה הרכובה של מייג'ור ג'ון פלהם לתפוס עמדות ירי. חיל הפרשים של וירג'יניה הראשונה(אנ') פתח באש על כוחותיו של פו, שהתכתשו עמם במשך מספר דקות. אף אחד מכוחות האיחוד לא היה מודע לכך שהם למעשה נמצאים בעורף קווי הקונפדרציה, והופעת חיילים אפורים במרחק גרמה לפו להסס ולהימנע מהתקדמות נוספת, והוא נסוג בחזרה אל מעבר לנחל.
בריגדתו של רובינסון נותרה בעמדתה לאורך גדות הנחל, בעוד ששבעת רגימנטיו של בירני התפזרו: אחד נשלח לתגבר את הארטילריה של הקורפוס בגבעת מתיוס, אחר נותר בעתודה ללא תנועה, ושלושת הנותרים הצטרפו לפו עד שהפגזות הארטילריה של הקונפדרציה הפכו אינטנסיביות מדי והם נסוגו דרומה אל תוך היער, שם הצטרפו לקרבות ההתכתשות מול כוחותיו של א.פ. היל.
סיגל, מצדו, היה מרוצה מהתקדמות הקרב עד כה, בהנחה שתפקידו היה רק להחזיק מעמד עד להגעתו של פופ. עד השעה 13:00, גזרתו קיבלה תגבורת בדמות דיוויזייתו של מייג'ור-גנרל ג'וזף הוקר (מהקורפוס השלישי) ובריגדתו של הבריגדיר-גנרל אייזק סטיבנס(אנ') (מהקורפוס התשיעי). פופ עצמו הגיע לשדה הקרב, וסיגל העביר לו בנימוס את הפיקוד. הוא ציפה לראות את שיאו של ניצחונו, אך במקום זאת גילה כי התקפתו של סיגל נכשלה לחלוטין: כוחותיהם של שורץ ומילרוי נורו, התפזרו, והיו בלתי כשירים לפעולה נוספת. הדיוויזיות של ריינולדס ושנק נותרו רעננות, אך הן היו מחויבות להגן על האגף השמאלי של הצבא. עם זאת, הקורפוס של היינצלמן ושתי הדיוויזיות של רנו היו זמינות, מה שסיפק בסך הכול שמונה בריגדות חדשות לקרב.
פופ, לעומת זאת, הניח כי גם מקדואל יהיה בשדה הקרב, וכי מקללן יבוא מוושינגטון הבירה עם הקורפוסים השני(אנ') והשישי(אנ'). במקום זאת, לא היה כל סימן לנוכחותם. לרגע שקל פופ לסגת לסנטרוויל, אך חשש מההשלכות הפוליטיות של צעד כזה, שעלול להיתפס כחוסר תוקפנות מספקת. באותו זמן, שליח מסר לו פתק המודיע כי כוחותיו של מקדואל קרובים ויגיעו לשדה הקרב בקרוב. בשל כך, פופ החליט לתקוף את מרכזו של ג'קסון.
בשלב זה, כוחותיו הראשונים של לונגסטריט כבר היו ערוכים באגפו הימני של ג'קסון. דיוויזייתו של הבריגדיר-גנרל ג'ון בל הוד(אנ') התפרסה לאורך הכביש הראשי, תוך שהיא מקושרת באופן רופף לאגף הימני של ג'קסון. מימינו של הוד ניצבו דיוויזיותיהם של הבריגדיר-גנרלים ג'יימס ל. קמפר ודיוויד ר. "שכן" ג'ונס(אנ'). אחרון להגיע היה הבריגדיר-גנרל קדמוס מ. וילקוקס(אנ'), אשר הוצב בעתודה.
פרשיו של סטיוארט נתקלו בכוחותיו של פורטר, האץ' ומקדואל שהתקדמו בדרך מנאסס-גיינסוויל, והתכתשות קצרה אך עזה עצרה את טור האיחוד. אז הגיע שליח עם מסר לפורטר ולמקדואל – מסמך שנוי במחלוקת מפופ, שנודע לימים כ"פקודה המשותפת". ההיסטוריון ג'ון ג'. הנסי תיאר את הפקודה כ"יצירת מופת של סתירות ועמימות שתהפוך למוקד של עשרות שנים של מחלוקות".
הפקודה תיארה את ההתקפות על אגפו השמאלי של ג'קסון, שהיו כבר בעיצומן, אך לא הבהירה מה פורטר ומקדואל אמורים לעשות. במקום להורות להם לנוע ישירות לעבר גיינסוויל ולתקוף את אגפו הימני של ג'קסון, שלכאורה היה בלתי מוגן, היא ניסחה זאת באופן מעורפל: "לנוע לכיוון גיינסוויל, וכאשר תיווצר תקשורת [עם שאר הדיוויזיות] על כל הכוח לעצור. ייתכן שיהיה צורך לסגת מעבר לנחל בול ראן לעבר סנטרוויל הלילה." בשום מקום בפקודה לא צוין במפורש כי פורטר ומקדואל צריכים לתקוף, והמשפט המסיים קבע: "אם ניתן יהיה להפיק יתרונות משמעותיים מהפרת פקודה זו, היא לא תבוצע בקפדנות." ניסוח זה הפך את המסמך לחסר תועלת כמעט לחלוטין כפקודה צבאית.
בינתיים, פרשיו של סטיוארט, בפיקודו של קולונל תומאס רוסר(אנ'), הונו את גנרלי האיחוד בכך שגררו ענפי עצים מאחורי רגימנט פרשים, ויצרו מראית עין של ענני אבק עצומים, כאילו צועדים במקום כוחות גדולים בהרבה. באותה עת, מקדואל קיבל דיווח ממפקד הפרשים שלו, הבריגדיר-גנרל ג'ון ביופורד(אנ'), לפיו 17 רגימנטים של רגלים, סוללת ארטילריה אחת ו-500 פרשים צועדים דרך גיינסוויל בשעה 08:15 בבוקר. אלו היו כוחותיו של לונגסטריט שהגיעו ממעבר ת'רופייר, והדיווח היה אמור להתריע בפני שני הגנרלים של האיחוד כי לפניהם סכנה חמורה.
כתוצאה מכך, התקדמותם שוב נעצרה. מסיבה לא ברורה, מקדואל לא העביר את הדיווח של ביופורד לפופ עד השעה 19:00, ולכן מפקד הצבא פעל תחת שתי הנחות שגויות: האחת, שלונגסטריט אינו קרוב לשדה הקרב, והשנייה, שפורטר ומקדואל צועדים כדי לתקוף את אגפו הימני של ג'קסון.
כאשר כוחותיו של לונגסטריט תפסו את עמדותיהם הסופיות, הורה גנרל רוברט אי. לי על מתקפה נגד האגף השמאלי של האיחוד. לונגסטריט זכר מאוחר יותר כי לי "נטה לתקוף בהקדם האפשרי, אך לא הורה על כך באופן ישיר." עם זאת, לונגסטריט הבחין כי הדיוויזיות של ריינולדס ושנק התפרסו דרומית לכביש וורנטון, וחפפו מחצית מקו ההגנה שלו. בשל כך, הוא טען נגד ביצוע המתקפה בשלב זה. לי התרצה לבסוף כאשר ג'ב סטיוארט דיווח כי הכוח הנמצא על הדרך בין גיינסוויל למנאסס (פורטר ומקדואל) הוא כוח משמעותי, מה שחיזק את ההחלטה להימנע מהתקפה ישירה בשלב זה.
פופ, בהניחו שהמתקפה על אגפו הימני של ג'קסון תתקיים כפי שסבר כי פקד, אישר ארבע מתקפות נפרדות על החזית של ג'קסון במטרה להסיח את דעת הקונפדרציה עד אשר פורטר יכה במכת המחץ המכריעה. בשעה 15:00, בריגדתו של הבריגדיר-גנרל קובייה גרובר(אנ') תקפה, תוך שהיא מצפה לתמיכתה של דיוויזיית קירני. עם דיוויזייתו של אייזק סטיבנס מאחוריו כתמיכה, הוביל גרובר את בריגדתו אל תוך היער והסתער ישירות על בריגדתו של אדוארד תומאס מג'ורג'יה. חייליו של גרובר הגיעו עד לסוללת מסילת הברזל, שם ירו מטח ירי כמעט מטווח אפס על רגימנטי ג'ורג'יה, ולאחר מכן הסתערו בכידונים. הג'ורג'יאנים, שנתפסו בהפתעה, נסוגו, וקרב פנים-אל-פנים קשה התפתח.
כוחותיו של מקסי גרג מדרום קרוליינה הגיעו לתגבור, ואחריהם בריגדתו של דורסי פנדר מצפון קרוליינה. פנדר פגע באגפה של בריגדתו של גרובר ושלח את חייליו לבריחה מבוהלת, כשהם סופגים מעל 350 אבדות. לאחר מכן, הסתערה בריגדתו של פנדר מתוך היער במרדף אחר גרובר, אך שוב הארטילריה העוצמתית של האיחוד ברכס דוגן הייתה מכריעה; הפגזה כבדה אילצה את פנדר לסגת.
בינתיים, מצפון, הייתה בריגדתו של ג'וזף קאר מעורבת בחילופי אש עם כוחות הקונפדרציה, ובמהלך הקרב נפצע אייזק טרימבל, אחד המפקדים האמינים ביותר של ג'קסון מאז מסע העמק באביב הקודם. בריגדתו של ג'יימס נייגל(אנ') מהקורפוס התשיעי הסתערה קדימה, נתמכת על ידי בריגדתו של נלסון טיילור מדיוויזייתו של הוקר, והכתה בכוחותיו של טרימבל, שנותרו זמנית ללא פיקוד. חייליו של טרימבל נסוגו בבהלה, אך כמו כל המתקפות של האיחוד במהלך היום, גם זו הייתה ללא תמיכה והסתיימה בתבוסה. בריגדתו של הנרי פורנו מלואיזיאנה פתחה במתקפת נגד ודחקה את נייגל לאחור. בריגדתו של בראדלי ג'ונסון והרגימנט ה-9 של לואיזיאנה(אנ'), בפיקודו של קולונל לירוי סטפורד, הצטרפו להתקפה.
בדרום, דיוויזייתו של ג'ון הוד בדיוק הגיעה לשדה הקרב, אילצה את מילרוי ונייגל לסגת. בריגדתו של מילרוי, שכבר הייתה מותשת, התפרקה לחלוטין ונסוגה בפאניקה. כדי לעצור את מתקפת הנגד של הקונפדרציה, פופ הורה לשנק לעבור דרומית לכביש הראשי, ועם תמיכת הארטילריה הצליחו כוחות האיחוד להדוף את הקונפדרציה בחזרה אל מחסה סוללת מסילת הברזל. במהלך כל האירועים הללו, קירני עדיין לא נכנס לפעולה.
ריינולדס קיבל הוראה לבצע מתקפת הסחה דרומית לכביש הראשי, אך נתקל בכוחותיו של לונגסטריט ונאלץ לבטל את המבצע. פופ דחה את חששותיו של ריינולדס כזיהוי מוטעה, והתעקש כי ריינולדס למעשה נתקל בקורפוס החמישי של פורטר, שהתכונן לכאורה לתקוף את אגפו של ג'קסון. במקביל, ג'סי רנו הורה לבריגדה של הקורפוס התשיעי, בפיקודו של קולונל ג'יימס נייגל, לתקוף שוב את מרכז קו ההגנה של ג'קסון. הפעם, הצליחו חייליו של נייגל להדוף את בריגדתו של אייזק טרימבל מסוללת מסילת הברזל, אך מתקפות נגד של הקונפדרציה שיחזרו את הקו והניסו את כוחותיו של נייגל חזרה לשדות הפתוחים, עד שהארטילריה של האיחוד עצרה את התקדמותם.
בשעה 16:30, שלח פופ סוף סוף פקודה מפורשת לפורטר לתקוף, אך שליחו (שהיה גם אחיינו) איבד את דרכו ולא מסר את ההודעה עד השעה 18:30. בכל מקרה, מצבו של פורטר לא השתפר מאז שעות הבוקר והוא עדיין לא היה מוכן לבצע מתקפה. מתוך ציפייה למתקפה שלא התרחשה, פופ הורה לקירני לתקוף את אגפו השמאלי של ג'קסון, מתוך כוונה להפעיל לחץ כבד על שני קצות הקו הקונפדרציה.
בשעה 17:00, קירני שלח את בריגדותיהם של רובינסון ובירני להסתער על דיוויזייתו של א.פ. היל, שכבר הייתה מותשת לחלוטין. עיקר ההתקפה נפל על בריגדתו של מקסי גרג, שהייתה תחת מתקפות כבדות במשך שמונה שעות רצופות, אזלה כמעט לחלוטין מהתחמושת, ואיבדה את מרבית קציניה. כאשר נסוגו חייליו אל קצה גבעה, קטף גרג כמה פרחים פראיים בחרבו הישנה ממלחמת העצמאות האמריקאית ואמר: "בואו נמות כאן, חייליי, בואו נמות כאן."
עם התפוררות בריגדותיהם של תומאס וגרג, שלח א.פ. היל מסר בהול לג'קסון בבקשת תגבורת. במקביל, בריגדתו של דניאל לשור מדיוויזייתו של אייזק סטיבנס ביצעה תמרון מדרום ואילצה את בריגדת טנסי של ג'יימס ארצ'ר לסגת. בתגובה, יצאה בריגדתו של ג'ובאל ארלי, שהחלה את היום באגף הימני הקיצוני של הקונפדרציה, יחד עם בריגדתו של לורנס אובריאן בראנץ'(אנ') (שהייתה עד כה בעתודה), למתקפת נגד והדפה את דיוויזייתו של קירני.
במהלך הקרבות, אחד ממפקדי הבריגדות של היל, צ'ארלס וו. פילד(אנ'), נפצע קשה, והפיקוד על בריגדתו, שספגה גם היא אבדות כבדות במהלך היום, עבר לקולונל ג'ון מ. ברוקנברו(אנ') מהרגימנט ה-40 של וירג'יני(אנ')ה.
באגף הימני של כוחות הקונפדרציה, הבחין לונגסטריט בתנועת כוחותיו של מקדואל שהתרחקו מחזיתו; הקורפוס הראשון הזיז דיוויזיות לכיוון גבעת הנרי האוס(אנ') כדי לתמוך בריינולדס. הדיווח הזה גרם ללי להחיות מחדש את תוכניתו למתקפה בגזרה זאת. לונגסטריט, עם זאת, התנגד שוב, הפעם בטענה כי נותר זמן מועט מדי לפני רדת החשכה. הוא הציע: "כיוון שהיום כבר קרוב לסיומו, כדאי להתקדם לפני הלילה על מנת לבצע סיור כפוי, להציב את כוחותינו בעמדות המועילות ביותר ולהיות מוכנים לקרב למחרת בבוקר." לי, אם כי בחוסר רצון, הסכים, ודיוויזייתו של הוד נשלחה קדימה.
כאשר מקדואל הגיע למטהו של פופ, האחרון דחק בו להזיז את דיוויזייתו של קינג קדימה. מקדואל עדכן את פופ כי קינג חלה והעביר את הפיקוד על הדיוויזיה לבריגדיר-גנרל ג'ון פ. האץ'(אנ'), שפופ לא חיבב במיוחד עוד מתחילת המערכה. האץ' היה בעבר מפקד בריגדת פרשים ונכשל בביצוע פקודה של פופ לבצע פשיטה על פרברי ריצ'מונד. בעקבות כך, העביר אותו פופ לפיקוד על חיל רגלים. כעת הורה פופ להאץ' לנוע במעלה דרך סאדלי ולתקוף, אך האץ' מחה כי הדרך חסומה בכוחותיו של קירני, וכי לא יהיה ניתן לפנותם לפני החשכה. פופ, מתוסכל, חזר על הפקודה להאץ' לתקוף את האגף הימני של הקונפדרציה, אך עד מהרה הוסח דעתו על ידי הקרבות המתחוללים בחלקים אחרים של הקו.
דיוויזייתו של ג'ון הוד הגיעה לאגפו הימני של ג'קסון, ומקדואל הורה להאץ' לתגבר את ריינולדס, למרות מחאותיו של האץ' ששתי הבריגדות העיקריות שלו (גיבון ודובלדיי) היו מותשות מקרב חוות בראונר יום קודם לכן. האץ' הציב את בריגדתו של דובלדיי בקו החזית, אך דיוויזייתו של הוד אילצה את כוחותיו של האץ' ושל ריינולדס לסגת לעמדת הגנה בגבעת בולד, תוך שהיא משתלטת על רכס צ'ין בדרך. עם רדת החשכה, נסוג הוד מעמדה זו, שהייתה חשופה מדי.
שוב, לונגסטריט ומפקדיו טענו בפני לי כי אין לתקוף כוח האיחוד, שניצב בעמדה הגנתית חזקה. בפעם השלישית, ביטל לי את ההתקפה המתוכננת.
נסיגת כוחותיו של הוד מרכס צ'ין חיזקה את אמונתו של פופ כי כוחות הקונפדרציה נסוגים. כאשר נודע לו ממקדואל על הדיווח של ביופורד, הוא סוף-סוף הכיר בכך שלונגסטריט נמצא בשדה הקרב, אך באופן אופטימי הניח כי הגעתו נועדה רק לתגבר את ג'קסון וכי צבאה של הקונפדרציה כולו נסוג. למעשה, דיוויזייתו של הוד הייתה זו שהסתלקה, ולא כל הצבא.
כתוצאה מכך, הוציא פופ פקודה מפורשת לקורפוס של פורטר להצטרף מחדש לכוח המרכזי של צבאו, ותכנן מתקפה נוספת ל-30 באוגוסט. ההיסטוריון א. וילסון גרין טען כי זו הייתה החלטתו הגרועה ביותר של פופ במהלך הקרב. מכיוון שכבר לא הייתה לו עליונות מספרית על פני הקונפדרציה ולא היה לו יתרון גאוגרפי, ההחלטה ההגיונית ביותר הייתה נסיגה מעבר לנחל בול ראן והתאחדות עם צבאו של מקללן, שעמד בקרבת מקום עם 25,000 חיילים.
באותו ערב, שיגר פופ דו"ח למפקדו, האלק, בו תיאר את הקרבות של היום כ"חריפים" והעריך את אבדותיו ב-7,000–8,000 חיילים. הוא העריך כי הקונפדרציה איבדה פי שניים מכך, אומדן שגוי מאוד בהתחשב בכך שג'קסון ניהל בעיקר קרב הגנתי. למרות שאבדות הקונפדרציה היו נמוכות יחסית, אבדות הפיקוד היו גבוהות: מלבד אובדן שני מפקדי דיוויזיות ב-28 באוגוסט, נפצעו גם שלושה מפקדי בריגדות – טרימבל, פילד וקולונל הנרי פורנו. לשם השוואה, רק מפקד בריגדה אחד מצבא האיחוד נפצע עד כה – קולונל דניאל לשור(אנ'), ואף לא קצין בכיר אחד נוסף.
אחת המחלוקות ההיסטוריות המרכזיות בקרב נוגעת לשיתוף הפעולה בין ג'ורג' ב. מקללן לג'ון פופ. בסוף אוגוסט, שני קורפוסים של צבא הפוטומק (קורפוס 6 (אנ')של ויליאם ב. פרנקלין(אנ') וקורפוס 2(אנ') של אדווין ו. סאמנר(אנ')) הגיעו לאלכסנדריה, אך מקללן לא אישר להם לנוע לעבר מנאסס, בטענה כי אין להם מספיק ארטילריה, פרשים ותמיכה לוגיסטית. יריביו הפוליטיים האשימו אותו בכך שהוא מחבל בכוונה בעמדתו של פופ. הוא לא תרם לשיפור תדמיתו ההיסטורית כאשר כתב לאשתו ב-10 באוגוסט: "פופ יובס קשות בתוך יומיים... ואז הם ישמחו מאוד להפקיד בידי את תיקון מצבם. אני לא אקבל זאת אלא אם תהיה לי שליטה מלאה ומוחלטת."
הוא אף אמר לאברהם לינקולן ב-29 באוגוסט כי ייתכן שיהיה חכם יותר "להשאיר את פופ להתמודד עם המצוקה שלו, ולהשתמש מיד בכל האמצעים שלנו כדי להבטיח את בטחונה המוחלט של הבירה".