stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דמוגרפיה של גאורגיה

| --- | --- |

גודל האוכלוסייה של גאורגיה בשנים 1992–2003, באלפים
 מדינה:  גאורגיה גאורגיה
 נתונים לתאריך:  הערכה 1 בנובמבר 2024
 נתונים
 אוכלוסייה:  3,807,333
 צפיפות:  54.62
 תוחלת חיים בלידה:  71.6
 דירוג תוחלת חיים:  104
 HDI:  0.814
 דירוג HDI:  60
 שיעור ילודה ל-1,000:  12.74
 שיעור תמותה ל-1,000:  10.82
 שיעור פריון:  1.76
 תמותת תינוקות ל-1,000:  16.15
 שיעור הגירה נטו ל-1,000:  -2.70
 התפלגות גילאים
 0-14 שנים:  20.80
 15-24 שנים:  11.65
 25-54 שנים:  39.68
 55-64 שנים:  12.24
 65+ שנים:  15.64
 יחס גברים/נשים
 יחס כללי:  0.92
 יחס בלידה:  1.11
 יחס 0-14 שנים:  1.11
 יחס 15-24 שנים:  1.11
 יחס 25-54 שנים:  0.95
 יחס 55-64 שנים:  0.81
 יחס +65 שנים:  0.64
 שפות
 שפות רשמיות:  אבחזית, גאורגית 
 שפות מדוברות:  רוסית, אווארית, באצבית, אוסטית, סוואנית, מגרלית, לאזית, אבחזית, גאורגית, ארמנית מערבית, North Azerbaijani 
 
אוכלוסיית גאורגיה עם (בכחול) ובלי (באדום) המחוזות הבדלניים אבחזיה ודרום אוסטיה
אוכלוסיית גאורגיה מונה 4,931,226 איש (נכון לינואר 2015), בשטח כולל של 69,800 קמ"ר (צפיפות 64 איש לקמ"ר), המתחלקת לרוב מוחלט של גאורגים המהווים 83.8% מהאוכלוסייה, אזרים 6.5%, ארמנים 5.7% מהאוכלוסייה ורוסים המהווים 1.5% מהאוכלוסייה (רובם היגרו אחרי הצהרת העצמאות של גאורגיה). האבחזים באבחזיה והאוסטים בדרום אוסטיה (ומעבר לגבול בצפון אוסטיה) מנסים לפרוש מגאורגיה מאז הכרזתה על עצמאות. שתי קבוצות נוספות של כרתוולים חיים בגאורגיה: הסוואנים מסוואנתי והמגרלים מסמגרלו, ועם קבוצה קטנה יותר של הלאזים דוברי הלאזית, שרובם מתגוררים בטורקיה. הם נפרדים כקבוצות בלשניות אבל בעלי קרבה אתנית ותרבותית לגאורגים האחרים. ישנן קבוצות אתניות קטנות נוספות, ביניהן אשורים, צ'צ'נים, יוונים, קברדינים, כורדים, יהודים, טורקים ואוקראינים.
מאז נפילת ברית המועצות סבלה גאורגיה משינויים משמעותיים בהרכב האוכלוסייה ותפוצתה. המרד באבחזיה, הסכסוך האג'רי והכלכלה השבירה בדרום אוסטיה, שהובילה להתמעטות הזדמנויות העבודה, הובילו אלפי גאורגים להגר בחיפוש אחרי עבודה, במיוחד לרוסיה. הבעיה החריפה עקב שיעור ילודה נמוך של האוכלוסייה שלא היגרה. בעיה דומה קיימת אצל השכנה ארמניה. גודל אוכלוסיית גאורגיה מוערך כיום בכמיליון איש פחות מגודל האוכלוסייה בשנת 1990, וחלק מהמשקיפים טוענים כי המספר האמיתי אף נמוך יותר.
שפות

השפה הרשמית בגאורגיה היא גאורגית, אותה דוברים כ-90% מכלל האוכלוסייה. עשרת האחוזים הנותרים דוברים רוסית, אזרית, ארמנית ועוד. במחוז הבדלני דרום אוסטיה דוברים יחד עם הגאורגית גם את האוסטית ובאבחזיה דוברים בעיקר רוסית כאשר השפה הרשמית היא אבחזית, שנמצאת בתחייה. בנוסף לשפות אלה מדוברות השפות: סוואנית בסוואנתי, מגרלית בסמגרלו והבאצבית בצפון קאחתי. שפות אלה הן שפות שהולכות ונעלמות ונעשים מאמצים לשימורן.
עד לעליית יהודי גאורגיה לישראל, בשנות ה-70, הייתה מדוברת בגאורגיה גם גאורגית יהודית, ניב או ז'רגון של הגאורגית הכולל מילים ותרגומי-שאילה מעברית, מילים מארמית ומילים מגאורגית שיצאו משימוש בקרב הגאורגים.
דת

כיום רוב האוכלוסייה משתייכת לנצרות האורתודוקסית של הכנסייה האורתודוקסית הגאורגית (83.9%). גאורגיה היא המדינה השלישית העתיקה ביותר, אחרי קיסרות אקסום, שהכריזה על התנצרותה - הפיכת הנצרות לדת הרשמית של כארתלי (איבריה). בכל זאת, קהילות נוצריות היו קיימות באגריסי (כיום אבחזיה) לפני שנינו הקדושה הטיפה לנצרות. בנוסף, שמעון ואחיו אנדרי משנים עשר השליחים של ישו, הטיפו לנצרות בגאורגיה, והדבר הופך את הכנסייה האורתודוקסית הנוצרית לאפוסטולית, ומציין אותה ככנסייה הגאורגית האורתדוקסית-אפוסטולית. הכנסייה האורתדוכסית הגאורגית זכתה בדרגה גבוהה יותר בהיררכיה הכנסייתית במאה החמישית, בתקופת שלטונו של וחטנג גורגסלי. התנ"ך והברית החדשה תורגמו לגאורגית במאה החמישית.
על פי מפקד האוכלוסין משנת 2002 רוב האוכלוסייה בגאורגיה הם נוצרים עם כ-90%, ומיעוט מוסלמי של כ-10%. הרוב המוחלט של הנוצרים שייכים לכנסייה הגאורגית (מספר תושבי גאורגיה מנה באותם ימים כ-5.5 מיליון איש). התפלגות האוכלוסייה לפי דת:
הכנסייה הגאורגית האורתודוקסית - 80%
מוסלמים - 9.9% בעיקר סונים
הכנסייה האפוסטולית הארמנית - 3.9%
הכנסייה הרוסית הפרבוסלבית - 2%
הכנסייה הקתולית - 0.8%
דת אחרת - 0.8%
אתאיסטים - 0.7%
יהודים - 0.1%
כתות נוצריות אחרות - 1.2%, ביניהם שתי תנועות רוסיות נוצריות פורשות: הכת אורתודוקסית-קיצונית המאמינים הישנים (старове́ры או старообря́дцы) והנצרות הרוחנית (духовное христианство) (המולוקנים (Молока́не) והדוחובורים (Духоборы)) רוב מאמיני תנועות אלה עזבו את גאורגיה בשנות ה-80.
דת > יהדות גאורגיה

הקהילה היהודית בגאורגיה עתיקת יומין ויש הסבורים כי ראשיתה עוד מימי חורבן בית ראשון - גלות מסופוטמיה ומימי נבוכדנאצר. היהודים הגאורגים חיו באופן מסורתי בנפרד, לא רק מהגאורגים בסביבה אלא גם מהקהילה האשכנזית בטביליסי.
על פי המסורת של יהודי גאורגיה מוצאם הוא מצאצאי שבטי ישראל שהוגלו על ידי שלמנאסר, מלך אשור, שהושיבם ב"חלח ובחבור נהר גוזן וערי מדי". קשה להחליט אם הדברים מבוססים על מסורת תקפה או שמדובר בהשפעה מאוחרת של אמונות שרווחו בקרב היהודים בקווקז. מבחינה גנטית יהודי גאורגיה מראים דמיון גנטי לקהילת יהודי עיראק, המעיד על מוצא משותף.
ההזדהות של יהודי גאורגיה עם מדינת ישראל הגיעה לשיאה לאחר מלחמת ששת הימים בשנת 1967. בתחילה, השלטונות הסובייטים סירבו לבקשת היהודים לעלות לישראל.
באוגוסט 1969, 18 (ח"י) משפחות יהודיות מגאורגיה בראשותו של שבתי אלשווילי, שלחו מכתב לוועדה לזכויות האדם של האו"ם, בתביעה להגר לישראל. המכתב היה התביעה הפומבית הראשונה של  קבוצת יהודים סובייטים לעליה לישראל. זה גרם למערכה אינטנסיבית של ממשלת ישראל והעולם היהודי להתיר את עלייתם של יהודי ברית המועצות לישראל. מכתב שני נשלח בנובמבר 1969 לאו תאנט, המזכיר הכללי של האו"ם.
ביולי 1971, קבוצה של יהודים גאורגים קיימו שביתת רעב במוסקבה. מאבקם של יהודי גאורגיה הובילה לשינוי היסטורי בעמדת השלטונות הסובייטים, ובמהלך שנות ה-70 החלה עליה מסיבית לישראל. כ-30,000 יהודים גאורגים עלו לישראל, וחלקם למדינות אחרות, כ-17% מיהודי ברית המועצות עלו בתקופה זו. מספר היהודים בגאורגיה ירד מ-28,300 בשנת 1970 ל-24,800 ב-1989. מאז הכרזת העצמאות של גאורגיה ב-1991, אלפי יהודים גאורגים עלו לישראל. בשנת 1993 מספר היהודים בגאורגיה הוערך ב-14,500 איש.
קהילת יהודי גאורגיה פיתחה מימי קדם ניב שנשמר עד היום ונקרא "גאורגית יהודית".
דמוגרפיה במחוזות הבדלניים > אבחזיה

| השפעת ה"טיהור האתני של הגאורגים" על הדמוגרפיה של אבחזיה |
| --- | --- | --- | --- | --- |
|  | 1989 | 1989 | 1997 | 1997 |
| אבחזים | 93.200 | 17,8% | 53.900 | 36,9% |
| גאורגים | 239.800 | 45,7% | 43.400 | 29,7% |
| רוסים | 74.900 | 14,3% | 18.100 | 12,4% |
| ארמנים | 76.500 | 14,6% | 17.700 | 12,1% |
| אחרים | 40.600 | 6,7% | 12.600 | 8,7% |
| סה"כ | 525.061 | 525.061 | 145.986 | 145.986 |
במהלך שנות התשעים חלו שינויים משמעותיים בדמוגרפיה של אבחזיה בעקבות מלחמת אבחזיה. בשנת 1989 עם תחילת התפוררותה של ברית המועצות ישבו במחוז כ-525,000 איש שהתחלקו אתנית לכ-45.7% גאורגים ורק כ-17.8% אבחזים (אחוזים דומים נרשמו גם בשנת 1917 כאשר הגאורגים מהווים 42% מהאוכלוסייה והאבחזים כ-21%. בשנת 1993 לאחר מלחמה קשה נוצר צורך להפריד את אבחזיה משאר גאורגיה כאשר כ-240,000 גאורגים שישבו במחוז זה הוצאו משטח זה במה שנקרא "הטיהור האתני של גאורגים מאבחזיה". כיום הרוב במחוז זה הוא של הקבוצה האתנית האבחזית, כאשר האבחזים מהווים 37% מאוכלוסיית אבחזיה והגאורגים כ-30%, כמו כן קטן במעט אחוז הארמנים והרוסים.
לידות ופטירות

| שנה | נולדו | נפטרו | גידול (קיטון) |
| --- | --- | --- | --- |
| 1980 | 89.5 | 43.3 | 46.2 |
| 1985 | 97.7 | 46.2 | 51.5 |
| 1990 | 92.8 | 50.7 | 42.1 |
| 1991 | 89.1 | 52.4 | 36.7 |
| 1992 | 72.6 | 55.1 | 17.5 |
| 1993 | 61.6 | 57.5 | 4.1 |
| 1994 | 57.3 | 50.3 | 7.0 |
| 1995 | 56.3 | 49.1 | 7.2 |
| 1996 | 55.0 | 48.0 | 7.0 |
| 1997 | 54.0 | 47.6 | 6.4 |
| 1998 | 51.5 | 47.3 | 4.2 |
| 1999 | 48.7 | 47.2 | 1.5 |
| 2000 | 48.8 | 47.4 | 1.4 |
| 2001 | 47.6 | 46.2 | 1.4 |
| 2002 | 46.6 | 46.4 | 0.2 |
| 2003 | 46.2 | 46.0 | 0.2 |
ראו גם

גאורגים, אג'רים, סוואנים, מגרלים, אבחזים
אסלאם בגאורגיה
הערות שוליים

↑  ‏דו"ח חופש הדת הבינלאומי 2006: גאורגיה, באתר ממשלת ארצות הברית
| דמוגרפיה של מדינות העולם |
| --- | --- | --- |
| המזרח התיכון | איחוד האמירויות הערביות • איראן • אלג'יריה • בחריין    • טורקיה • ירדן • ישראל • כווית • לבנון • לוב • מצרים • מרוקו • סוריה • עומאן • ערב הסעודית • עיראק  • קטר  • תוניסיה • תימן |  |
| אסיה | אוזבקיסטן • אינדונזיה • אפגניסטן • בהוטן • בנגלדש • ברוניי • הודו • הונג קונג • המלדיביים • הפיליפינים • טאיוואן • הרפובליקה העממית של סין • וייטנאם • טג'יקיסטן • טורקמניסטן • יפן • לאוס • מונגוליה • מזרח טימור • מיאנמר • מלזיה  • נפאל • סינגפור • סרי לנקה • פקיסטן • קוריאה הדרומית • קוריאה הצפונית • קזחסטן • קירגיזסטן • קמבודיה • תאילנד |  |
| אירופה | אוסטריה • אוקראינה • אזרבייג'ן • איטליה • איסלנד • אירלנד • אלבניה • אנדורה • אסטוניה • ארמניה • בולגריה • בוסניה והרצגובינה • בלארוס • בלגיה • גאורגיה • גרמניה • דנמרק  • הולנד • הונגריה • הממלכה המאוחדת • יוון • לוקסמבורג • לטביה • ליטא • ליכטנשטיין • מולדובה • מונטנגרו • מונקו • מלטה • מקדוניה הצפונית • נורווגיה • סן מרינו • סלובניה • סלובקיה • ספרד • סרביה • פולין • פורטוגל • פינלנד • צ'כיה • צרפת • קוסובו • קפריסין • קרואטיה • רומניה • רוסיה • שוודיה • שווייץ |  |
| אפריקה | אוגנדה • אנגולה • אסוואטיני • אריתריאה • אתיופיה • בוטסואנה • בורונדי • בורקינה פאסו • בנין • גאנה • גבון • ג'יבוטי • גינאה • גינאה ביסאו • גינאה המשוונית • גמביה • דרום אפריקה • דרום סודאן • זימבבואה • זמביה • חוף השנהב • טוגו • טנזניה • כף ורדה • ליבריה • לסוטו • מאוריטניה • מאוריציוס • מאלי • מדגסקר • מוזמביק • מלאווי • הרפובליקה המרכז-אפריקאית • ניגריה • ניז'ר • נמיביה • סאו טומה ופרינסיפה • סודאן • סומליה  • סיירה לאון • סיישל • סנגל • צ'אד • קומורו • הרפובליקה של קונגו • הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו • קמרון • קניה • רואנדה |  |
| אמריקה | אורוגוואי • איי בהאמה    • אל סלוודור • אנטיגואה וברבודה • אקוודור • ארגנטינה  • ארצות הברית • בוליביה • בליז • ברבדוס • ברזיל   • ג'מייקה • גואטמלה • גיאנה • גרנדה  • דומיניקה • האיטי  • הונדורס • הרפובליקה הדומיניקנית • ונצואלה • טרינידד וטובגו • מקסיקו • ניקרגואה • סורינאם • סנט וינסנט והגרנדינים • סנט לוסיה • סנט קיטס ונוויס  • פנמה • פרגוואי • פרו • צ'ילה • קובה • קולומביה • קוסטה ריקה • קנדה |  |
| אוקיאניה | אוסטרליה • איי מרשל   • איי שלמה  • ונואטו • טובאלו • טונגה • מיקרונזיה • נאורו • ניו זילנד • סמואה  • פיג'י • פלאו • פפואה גינאה החדשה • קיריבטי |  |
בית הכנסת הגדול של טביליסי
מנחם בדר

מנחם בדר (20 בספטמבר 1895 – 31 בינואר 1985) היה גזבר ומזכיר ועד ההצלה בקושטא, איש המוסד לעלייה ב' ואיש תנועת הבריחה, חבר הכנסת בכנסת הראשונה.
ביוגרפיה

בדר נולד בעיירה דוקלה במזרח גליציה שבפולין, לחוה ויוסף בדר, וגדל במשפחה גדולה, שומרת מסורת ומשכילה. למד בגימנסיה בקרקוב וסיים בית ספר תיכון בעיר קלן שבגרמניה. בזמן מלחמת העולם הראשונה היה קצין בצבא, עבר קורס טיס ונפצע במלחמה. הוא היה חבר הפועל הצעיר בגרמניה.
ביחד עם קבוצת חברים עלה לארץ ישראל ב-21 בנובמבר 1920, היה בין מקימי המחנה בסרפנד, ויחד עם הקבוצה הקים את קיבוץ מזרע ב-21 בנובמבר 1923. בשנות השלושים חיבר מספר מחזות שעסקו בהווי פועלים וחלוצים.
תפקידים ציבוריים > "הפועל הצעיר" ו"סולל בונה"

בדר הפך לחבר בוועד המרכזי של "הפועל הצעיר", היה ממייסדי חברת סולל בונה, ויצא מטעמה בשנת 1924 לגיוס כספים בגרמניה וברומניה. בין השנים 1933 ו-1939 יצא פעמיים בשנה לשליחויות בחוץ לארץ לעידוד יהודים לצאת מגרמניה. הוא שהה בגרמניה בעת עליית היטלר לשלטון, בליל הבדולח, ובעת סיפוח אוסטריה וכיבוש צ'כוסלובקיה על ידי הוורמאכט. לקראת סופה של תקופה זו היה כתב של העיתון "דבר" בחוץ לארץ.
בשנת 1941 יצא ליוגוסלביה לגיוס כספים ולחפש שבילי "בריחה" עבור העלייה.
בפברואר 1943 יצא כנציג השומר הצעיר בברית הארגונים החלוציים כשליח הצלה לקושטא.
הוא ביקר במה שהיו מחנות ההשמדה בפולין ובמחנות העקורים בגרמניה והיה לאורח בקונגרס הציוני ה-22 בבזל בשנת 1946, לאחר מלחמת העולם השנייה.
תפקידים ציבוריים > פעילות פוליטית

בדר הפך לחבר בממשלה הזמנית, בהנהלת משרד העבודה והבינוי והיה למנהל ראשי במינהל כוח אדם בשנת 1948.
בדר היה לחבר הכנסת בכנסת הראשונה והמשיך בתפקיד זה בין השנים 1949 ו-1951. באותן שנים היה גם יושב ראש הוועדה לכלכלה וחבר ועדת הכספים. לאחר מכן מפ"ם הייתה באופוזיציה ובדר נשאר חבר בוועדת הכספים. בנובמבר 1955 מונה למנכ"ל משרד הפיתוח, ובמסגרת תפקידו זה היה יושב ראש מועצת המנהלים של חברת "כימיקלים ופוספטים", של חברת החשמל, של מפעלי ים המלח ומפעל "דשנים". פרש מתפקידו בסוף 1962.
תפקידים ציבוריים > ה"קיבוץ הארצי" הטכניון ו"השומר הצעיר"

באותה העת הוא השתתף בייסוד ארגון "תכן" - ארגון של מפעלי הקיבוץ הארצי. מונה למזכיר קיבוצו ובשנת 1964 התמנה למתאם כלכלי והיה אחראי על מוסדות ומפעלים כלכליים בבעלות הקיבוץ הארצי.
בדר היה לחבר הנהלת מוסדות הטכניון והקים קרנות לחינוך ומחקר. בשנות ה-70 היה פעיל בקרן "חבצלת", קרן התרבות של הקיבוץ הארצי, השומר הצעיר, שנקראת על שם זאב חבצלת. בשנת 1982 נבחר לחבר ההנהלה הרחבה של קיבוצי השומר הצעיר.
חיים אישיים

ממקימי קיבוץ מזרע, נישא לדורה באוניית החלוצים גליציה, במהלך עלייתם לארץ. נולדה להם בת. נפטר בשנת 1985 ונקבר בקיבוצו.
מכתביו

מנחם בדר, שליחויות עצובות ספריית פועלים, תל אביב, תשל"ח
מנחם בדר, פועלים במצור: ניסיון דרמטי, תל אביב: השומר הצעיר, 1934.
מנחם בדר, עלייה ב': מחזה בארבע מערכות. ורשה: ספריית הבמה השומרית. מס' 2, 1937.
מנחם בדר, חיים: מחזה. מרחביה: ספריית פועלים, 1942.
בידי האדם לגאול את הנגב, על המשמר, 30 באפריל 1959
שלבי הפיתוח של משק החשמל, על המשמר, 17 באוגוסט 1960
תפקידי פיתוח דחופים, על המשמר, 30 במאי 1962
תכנית לפתוח אוצרות הטבע, ירושלים, ה'תשכ"ג, באתר הספריה הלאומית
לקריאה נוספת

דורה בדר, ציפור פצועה, ער' יפה ברלוביץ, הוצאת הקיבוץ המאוחד, תל אביב, 2011
הערות שוליים

↑  אהוד בן עזר, "פועלים במצור" למנחם בדר, 1934, מתוך "תרבות וספרות", הארץ, 16.9.1977
↑  שליחות שאיחרה - 25 שנים לפלישת הנאצים ליוגוסלביה, על המשמר, 1 באפריל 1966, המשך
↑  מ. באדר מנהל משרד הפיתוח, הארץ, 7 בנובמבר 1955
↑  האסיפה הכללית ה־35 של חברת החשמל לארץ ישראל בע"מ, הארץ, 3 בדצמבר 1958
↑  נבחרו נציגי הממשלה במועצת מנהלי "דשנים", למרחב, 30 בינואר 1956
↑  א.פרמינגר - מנכ"ל בפועל במשרד הפיתוח, חרות, 31 בדצמבר 1962
↑  בדר מנחם, באתר קיבוץ מזרע
| חברי הכנסת הראשונה |
| --- | --- | --- |
| מפא"י | דוד בן-גוריון • משה שרת • אליעזר קפלן • (דוד רמז) • יוסף שפרינצק* • גולדה מאיר • יצחק בן-צבי • זלמן שזר • דב יוסף • חיים בן אשר • אברהם הרצפלד • עדה מימון • שלמה לביא • שמואל דיין • יוסף ברץ • יחיאל דובדבני • בבה אידלסון • פרץ נפתלי • פנחס לבון • זלמן ארן • בן-ציון דינור • אליהו הכרמלי • נטע הרפז • (יהודית שמחוני) • (אבא חושי) • יזהר סמילנסקי • ראובן שרי • יונה כסה • אפרים תבורי • (יוסף מיכאל לם) • (אריה שפטל) • (אברהם טביב) • צבי יהודה • עקיבא גוברין • יוסף אפרתי • אריה בהיר • חסיה דרורי • אליעזר ליבנה • דוד הכהן • ישראל גורי • עמי אסף • מאיר ארגוב • דבורה נצר • שרגא גורן • השל פרומקין • דוד בר-רב-האי • (יצחק קנב) • (הרצל ברגר) • (ז'ניה טברסקי) • (ישראל ישעיהו-שרעבי) • (ברוך אזניה) • (מנחם כהן) • (רפאל בש) |  |
| מפ"ם | (יצחק טבנקין) • מאיר יערי • יעקב חזן • נחום ניר-רפאלקס • אהרן ציזלינג • מרדכי בנטוב • ישראל גלילי • יעקב ריפתין • משה סנה • ברל רפטור • אליעזר פרי • משה ארם • חנה למדן • חנן רובין • ישראל בר-יהודה • מנחם בדר • פייגה אילנית • יצחק בן-אהרן • (דב בר-ניר) • (מנחם רצון) • (דוד ליבשיץ) |  |
| החזית הדתית המאוחדת | יהודה לייב פישמן מימון • יצחק מאיר לוין • חיים משה שפירא • משה אונא • בנימין מינץ • דוד צבי פנקס • מאיר דוד לוונשטיין • זרח ורהפטיג • אליהו-משה גנחובסקי • קלמן כהנא • מרדכי נורוק • יוסף בורג • אהרן-יעקב גרינברג • אברהם יהודה גולדראט • אברהם-חיים שאג • (משה קלמר) • (אליהו מזור) |  |
| תנועת החירות | מנחם בגין • אורי צבי גרינברג • יעקב מרידור • אריה בן-אליעזר • אברהם רקנאטי • יוחנן בדר • הלל קוק • חיים לנדאו • שמואל מרלין • חיים כהן-מגורי • אליהו לנקין • שמואל כץ • ערי ז'בוטינסקי • אסתר רזיאל-נאור |  |
| הציונים הכלליים | פרץ ברנשטיין • ישראל רוקח • שושנה פרסיץ • יוסף ספיר • יעקב קליבנוב • יעקב גיל • יוסף סרלין |  |
| המפלגה הפרוגרסיבית | פנחס רוזן • אברהם גרנות • אידוב כהן • יזהר הררי • ישעיהו פורדר |  |
| ספרדים ועדות מזרח | בכור-שלום שטרית • אליהו אלישר • אברהם אלמליח • משה בן-עמי |  |
| מק"י | שמואל מיקוניס • תופיק טובי • אליעזר פרמינגר • מאיר וילנר |  |
| הרשימה הדמוקרטית של נצרת | סיף א-דין א-זועבי, אמין-סלים ג'רג'ורה |  |
| מפלגת הלוחמים | נתן ילין-מור |  |
| ויצו | רחל כהן-כגן |  |
| התאחדות התימנים בישראל | זכריה גלוסקא |  |
בסוגריים - כהונה חלקית, * יו"ר הכנסת
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007258152105171  PLWABN: 9810597145105606  GND: 1209985934  ISNI: 0000 0000 6816 3675  LCCN: nr91000949  VIAF: 97641737   WorldCat (עם VIAF): 97641737
סברה (עזה)

|  מידע |
| --- | --- |
 עיר:  עזה
 תאריך ייסוד:  שנות ה-30 של המאה העשרים
 שטח:  1,516 דונם
 אוכלוסייה:  28,354 (2014)
 קואורדינטות:  31°30′16″N 34°27′19″E﻿ / ﻿31.50444444°N 34.45530556°E﻿ / 31.50444444; 34.45530556
 שכונות נוספות בעזה
  (למפת עזה מוגדלת) סברה(למפת עזה רגילה) סברה
 
שכונות העיר עזה
א-סברה (בערבית: الصبرة), היא שכונה במרכז העיר עזה. היא הוקמה בתקופת המנדט הבריטי. היא נמצאת מדרום־מערב לרחוב המרכזי של עזה, רחוב עומר אל-מוח'תאר. שכונת סברה, הנחשבת כענייה יחסית, גובלת בצפון־מערב בשכונה המבוססת רימאל. ממערב לה נמצאת שכונת תל אל-הווא. מדרום נמצאת שכונת זייתון וממזרח נמצאות שכונותיה העתיקות של עזה: א-דרג' והעיר העתיקה של עזה.
רחוב מרכזי בשכונה הוא רחוב גמאל עבד אל נאצר (מכונה גם "רחוב ת'אלתיני") המקביל לרחוב עומר אל-מוח'תאר.
שם השכונה

שם השכונה נובע מצמח הסברס שצמח בשטחים הפתוחים שהיו בה בשנותיה הראשונות, בניגוד לצמחיית השכונה הדרומית לה, זייתון - שבה צמחו עצי זית. עם ריבוי האוכלוסין בשתי השכונות נעקרה הצמחייה.
אופי השכונה

שכונת סברה הייתה משכנו של השיח' אחמד יאסין, מייסד תנועת החמאס, והמסגד שבו נהג להתפלל, מסגד "אל-מוג'מע אל-איסלאמי", נמצא גם הוא בשכונה. בעקבות כך, נחשבה השכונה כאחד ממעוזי החמאס בעזה. השכונה היא מקומה של חמולת דע'מש, והארגון צבא האסלאם שמזוהה עם בני החמולה מחזיק בה נוכחות.
הערות שוליים

1 2  אתר עיריית עזה
↑  שלומי אלדר, להכיר את חמאס, כתר הוצאה לאור, 2012, עמ' 17.
↑  ניר יהב‏, משעל בביקור ברצועה: "היום עזה, בהמשך כל פלסטין", באתר וואלה, 7 בדצמבר 2012
↑  ['He'll kill more in death than he did alive', Guardian, ‏23 במרץ 2004
↑  עלי ואקד ופליקס פריש, א-זהאר ניצל מניסיון התנקשות, באתר ynet, 10 בספטמבר 2003
ערך זה הוא קצרמרבנושא יישובים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
פייר שארל ל'אנפן

| --- | --- |

 לידה:  2 באוגוסט 1754 פריז, ממלכת צרפת 
 פטירה:  14 ביוני 1825 (בגיל 70) Chillum, ארצות הברית 
 מקום קבורה:  Chillum 
 לאום:  צרפתים אמריקאים 
 מקום לימודים:  האקדמיה המלכותית לציור ולפיסול בפריז (1776) 
 תחום יצירה:  אדריכלות
 הושפע על ידי:  Pierre L'Enfant 
 יצירות ידועות:  ההיכל הפדרלי, וושינגטון די. סי. 
 
תוכנית ל'אנפן, גרסה ממרץ 1792
מצבת הקבר של ל'אנפן, על גבעה בבית הקברות הלאומי ארלינגטון, משקיפה על העיר שתכנן
פייר (פיטר) שארל ל'אנפן (Pierre (Peter) Charles L'Enfant; ‏9 באוגוסט 1754 – 14 ביוני 1825) היה אדריכל, מתכנן עירוני ומהנדס אזרחי אמריקאי יליד צרפת. ל'אנפן תכנן את העיר וושינגטון, בירת ארצות הברית, תוכנית שנודעה בשם תוכנית ל'אנפן.
שנים ראשונות

ל'אנפן נולד סמוך לעיר שארטר בצרפת, אביו (פייר ל'אנפן) היה צייר בחצרו של לואי החמישה עשר, מלך צרפת. ל'אנפן למד באקדמיה הצבאית והוכשר כמהנדס צבאי. בשנת 1777 גויס על ידי פייר בומרשה להילחם במהפכה האמריקאית בשורת המתנדבים הצרפתים של הצבא הקונטיננטלי שארגן המרקיז דה לה פאייט. במהלך מלחמת העצמאות האמריקנית, בה שירת במטהו של ג'ורג' וושינגטון כקצין הנדסה, נקשרה נפשו של ל'אנפן באומה החדשה, הוא אימץ לעצמו את השם פיטר והחליט להישאר באמריקה ולא לשוב לצרפת.
לאחר המלחמה השתקע ל'אנפן בניו יורק, שהייתה אז בירת ארצות הברית, ועבד כאדריכל ומהנדס. הוא הרחיב את האולם הפדרלי (Federal Hall) בעיר, בו נערך הכינוס הראשון של הקונגרס של ארצות הברית. בשנת 1790 הזמין אותו ג'ורג' וושינגטון לתכנן את בירת ארצות הברית החדשה על גדות נהר הפוטומק, שתקרא לימים על שמו.
תכנון וושינגטון

בין מרץ ויוני 1791 הכין ל'אנפן תוכנית לעיר הבירה שהושפעה מאדריכלות נאו-קלאסית בסגנון רומאי. בתוכניתו נכללו בניין הקפיטול על גבעת הקפיטול, הבית הלבן, שדרות המול ושדרת פנסילבניה, שכולם נועדו לתת תחושת פאר, הדר, רצינות וממלכתיות. על פי התוכנית, קושר בניין הקפיטול בתעלה לנהר הפוטומק ובמקומה של תעלה זו עוברת כיום שדרת החוקה. חלק מהאנדרטאות והמונומנטים שתכנן, למשל, אנדרטת צי ארצות הברית, אנדרטת וושינגטון ואנדרטת ג'פרסון הוקמו רק שנים רבות לאחר מותו.
שרטוט הרחובות בתוכנית הוא רשת שתי וערב בכיוון צפון-דרום (ששמם מספר סידורי) ומזרח-מערב (ששמם אותיות האלפבית). לאלה הוסיף שדרות אלכסוניות החוצות את העיר מצפון-מערב לדרום-מזרח ומצפון-מזרח לדרום-מערב (הנקראות כיום על שם מדינות ארצות הברית). במפגשי הרחובות והשדרות תכנן כיכרות עגולות גרנדיוזיות המזכירות את כיכרות פריז ויוצרות צומת רחובות ושדרות בצורת כוכב או שמש בעלת קרניים בבחינת "קרני האור של עידן הנאורות הזורחות אל כל חלקי היבשת, ובו-זמנית משמשות כדרכים המקבלות בברכה את כל האנשים החפצים בהגנת האומה". הכיכרות הנרחבות תוכננו למבנים בעלי חשיבות ופעילות ציבורית פומבית. בתוכניתו משולבים בין השטחים הבנויים שטחים פתוחים ופארקים. קיים דמיון בין רשת הרחובות והשדרות של וושינגטון בתוכניתו של ל'אנפן לבין תבנית השבילים של גני לה נוטר בארמון ורסאי.
על ביצוע התוכנית הופקדו מטעם הקונגרס שלושה נציבים (Commissioners). הנציבים הכניסו שינויים והערות בתוכנית, ל'אנפן סירב לקבל את מרות הנציבים ודרש להתייחס לתוכניתו ככתבה וכלשונה. לאחר שנים של חילוקי דעות בין הצדדים וניסיונות גישור של אישים בכירים כתומאס ג'פרסון ואלכסנדר המילטון נמסר לל'אנפן במרץ 1792 שלא יוכל להמשיך בפרויקט או לשלוט על ביצועו.
למרות שתהליכי ההקמה לפי תוכניתו של ל'אנפן החלו בקיץ 1791, תוך הסכמה למעשה לתוכנית, לא קיבל ל'אנפן תשלום על עבודתו. למרות שהיה מקורב לג'ורג' וושינגטון, תומאס ג'פרסון ואלכסנדר המילטון, שלושת האישים החשובים ביותר בבירה האמריקאית, נאלץ לתבוע שוב ושוב תשלום על עבודתו מן הקונגרס. בשנת 1812 קיבל סכום זעום שלא כיסה את חובותיו.
מותו ולאחר מותו

ל'אנפן נפטר בעוני ובלא הכרה רשמית ונקבר כמעוט-יכולת.
בשנת 1909, הוחלט להכיר בחשיבותו של ל'אנפן. ארונו הוצב ברוטונדה של הקפיטול על מנת שהציבור יוכל לעבור על פניו (lying in state) והוא היה בכך לאישיות הראשונה שאינה עובד מדינה או נבחר ציבור שזכה בכבוד זה. לאחר מכן נקבר מחדש בטקס רשמי בבית הקברות הלאומי ארלינגטון.
בספרו הסמל האבוד מציין הסופר דן בראון אמונה לפיה רוחו של ל'אנפן רודפת את בניין הקפיטול, ממתינה לגביית התשלום המגיע לו.
מפת העיר לפי תכנונו של ל'אנפן מאוירת בריצוף רחבת החירות (Freedom Plaza), השוכנת לא רחוק מן הבית הלבן.
לקריאה נוספת

Bowling, Kenneth R (2002). Peter Charles L'Enfant: vision, honor, and male friendship in the early American Republic. George Washington University, Washington, D.C. ISBN 978-0-9727611-0-9.
Ovason, David, The Secret Architecture of Our Nation's Capital: the Masons and the building of Washington, D.C., New York City: Perennial, 2002. ISBN 0060195371ISBN 978-0060195373
Caemmerer, H. Paul (1970). The Life of Pierre Charles L'Enfant. Da Capo Press
Berg, Scott W. (2007). Grand Avenues: The Story of the French Visionary Who Designed Washington, D.C.. Pantheon Books. ISBN 978-0-375-42280-5
הערות שוליים

↑  הילה ברלינר, אדריכלות עידן התבונה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007277621405171  BIBSYS: 3115628  BnF: cb15029087b (data)  CiNii: DA12263845  GND: 124943403  ISNI: 0000 0000 8090 5336  LCCN: n80129034  NARA: 10569591  NKC: xx0067964  NLA: 35299932  NTA: 070661693  RERO: 02-A003485120  SELIBR: 300208  SNAC: w69g5qp0  SUDOC: 06178429X  Trove: 903053  ULAN: 500011763  VcBA: 495/356588  VIAF: 1676149296308580670006   WorldCat (עם VIAF): 1676149296308580670006
נמלולים (סדרת משחקים)

|  כללי |
| --- | --- |
 סוגה:  משחקי חשיבה ממוחשבים
 פיתוח:  DMA Designs 
 הוצאה לאור:  Psygnosis (אנ') Sony Computer Entertainment
 
פסל של הנמלולים בעיר דנדי שבסקוטלנד
נמלולים (באנגלית: Lemmings) היא סדרת משחקי וידאו מהסוגות משחק פלטפורמה ומשחק חשיבה שפותחה במקור על ידי DMA Design (הנקראת כיום Rockstar North) ופורסמה על ידי חברת Psygnosis (שנרכשה מאוחר יותר על ידי Sony Computer Entertainment). המשחק הראשון בסדרה יצא לשווקים ב-1991 וזכה לפופולריות רבה בעיקר בזכות מכניקת המשחק הייחודית.
המשחק הראשון בסדרה זכה לפופולריות רבה במיוחד במהלך שנות ה-90 ובעקבות ההצלחה נוצרו לאורך השנים מספר משחקי המשך, משחקי ספין-אוף ורימייקים עבור פלטפורמות שונות. למרות הצלחת המשחק הראשון, המשחקים הבאים בסדרה נכשלו בין השאר בגלל הופעת משחקים בעלי קצב משחק מהיר יותר.
סדרת משחקי Lemmings שייכים כיום לחטיבת משחקי הווידאו של חברת סוני, Sony Interactive Entertainment, עקב קניית חברת Psygnosis בשנת 1993 וגם כל שאר מותגי החברה עברו לידיה של סוני.
המשחק מבוסס על מיתוס ידוע לפיו הלמינגים, מין מכרסם הנפוץ בסמוך לאזור הארקטי, קופצים בהמוניהם אל מותם כאשר אוכלוסייתם גדלה.
משחקיות

סדרת המשחקים השחקן צריך להוביל קבוצת למינגים מואנשים, המכונים "נמלולים", דרך מספר מכשולים על מנת שהם יגיעו ליעד מסוים. כל הנמלולים הולכים תמיד באותו הכיוון זה אחר זה, אלא אם השחקן מקצה לנמלולים מסוימים משימות מסוימות, וכולם אפילו ייפלו למותם מהקצה של פלטפורמות אלא אם כן השחקן מציב להם מחסומים. בכל שלב במשחק השחקן חייב לוודא שכמות מסוימת של נמלולים תשרוד על מנת שהשחקן יוכל להתקדם לשלב הבא. כמו כן השחקן צריך לקבוע מי מהנמלולים יקבל מיומנויות מסוימות שיאפשרו להם להוביל את יתר הנמלולים ליעד מסוים בבטחה.
בכל אחד מהמשחקים בסדרה השחקן צריך להוביל יצורים קטנים וירוקי שיער, המכונים "נמלולים", עד ביתם, דרך סדרת מכשולים. הנמלולים הם יצורים מוגבלים ההולכים רק ישר, ללא קשר למה שהם רואים. באמצעות כלים מוגבלים שמקבל השחקן, הוא מעניק לנמלולים מסוימים יכולות שונות האמורות לפרוץ את הדרך אל הבית ולאפשר לכוון את כל הנמלולים אל ביתם.