stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מרקסטון קפיטל גרופ

מרקסטון ניהול והשקעות (ישראל) או מרקסטון קפיטל גרופ הייתה קרן השקעות פרטיות ישראלית המאוגדת כחברה פרטית בע"מ.
הקרן הוקמה ב-2004 על ידי רון לובש, לשעבר בנקאי השקעות בליהמן ברדרס; אמיר קס (נהרג בתחילת 2014 בתאונת דרכים), וג'רי שטוך, לאחר שהשלושה גייסו 786 מיליון דולר ממשקיעים שונים, רובם משקיעים מוסדיים מארצות הברית ויתרתם משקיעים מוסדיים מישראל. בין ההשקעות הראשונות של הקרן היו השקעות בדפי זהב, בחברת הייעוץ פי.אר.אס ואחריהן ב"זרעים גדרה" וכן השקיעה בנילית ‏ ברשת סטימצקי ובנטפים.
במחצית 2007 מכרה מרקסטון ברווח גדול את ההשקעות בזרעים גדרה ובדפי זהב. מרקסטון קנתה את מגנוליה תכשיטי כסף
, את אלרן נדל"ן ואת טומקאר.
בשנת 2006 הקימה הקרן את בית ההשקעות "פריזמה". הקרן גייסה עובדים ממרבית בתי ההשקעות האחרים בישראל וגרמה לעליית שכר של אנליסטים ועובדים אחרים בתחום. פריזמה רכשה את 'פק"ן' – בית ההשקעות של בנק הפועלים, את "להק", אף היא של בנק הפועלים, ואת בית ההשקעות "רקיע – שוקי הון". רכישת פק"ן התבצעה במשותף עם חברת אנטר הולדינגס שבשליטת עמית ברגר, אולם במהרה התגלעו סכסוכים בין השותפים.
פריזמה הפסידה כספים מהרגע הראשון. הפסד משמעותי היה בעקבות הימור כושל על אופציות שביצע בן גביזון, מנהל ההשקעות בקופת הגמל "חרמון" ובקרן ההשתלמות "תבור", שהיו בניהול פריזמה. בתחילת 2009 החליטה מרקסטון לפרק את פריזמה. היא מכרה את קרנות הנאמנות ותעודות הסל לבית ההשקעות "אקסלנס", את קופות הגמל ל"פסגות" ואת ניהול התיקים ל"איילון פתרונות פיננסיים".
חלק מהבעלות על פסגות קופות הגמל נשמר בחברה, תחת שמה החדש "פנומנל החזקות בע"מ" וההחזקות של מרקסטון בענף הפיננסים הוצגו בדוחות הקרן תחת חברת AMFIC‏.
יו"ר הקרן (לשעבר) אליוט ברוידי הואשם במתן שוחד לאישי מפתח בארצות הברית, כדי לסייע לו בגיוס כספים לקרן. ברוידי הוחלף כיו"ר מרקסטון בדני גילרמן, לשעבר שגריר ישראל באו"ם, ומרקסטון הגיעה להסדר פשרה שלפיו תשלם סך של 18 מיליון דולר לקרן הפנסייה של עובדי מדינת ניו יורק, בתמורה לסיום ההליכים המשפטיים נגדו.
בדוחות הכספיים של החברה לשנת 2013 נכללה הערת עסק חי.
באוגוסט 2015 דווח שהקרן הפסידה 75.3% מהונה, ושדמי הניהול שקיבלו מנהליה לאורך השנים הגיעו לסך 140 מיליון דולר. הקרן, שהרבתה להשתמש במינוף, לקחה הלוואות מבנקים כדי לבצע את השקעותיה ולא השתמשה רק בכספי המשקיעים, ספגה את ההפסד הגדול ביותר באמפיק, חברת הבת שהקימה את בית ההשקעות פריזמה בהשקעה של 334.4 מיליון דולר. נוסף על כך הפסידה החברה מהשקעותיה בסטימצקי (שאת החזקתה בה מכרה בסופו של דבר) ובחברת המכוניות תומקאר, ואילו השקעתה בחברת נטפים הניבה רווח. בתחילת 2016 מכרה החברה את שליטתה ברשת התכשיטים מגנוליה.
ביולי 2018, בכתבה מקיפה באתר דה מרקר, נכתב שהקרן "אינה פעילה כבר כמה שנים" ושקרסה, לאחר ש"בזמן פעילותה ביצעה החלטות כושלות רבות [ונלוו להקמתה] מעשים פליליים".
בשנת 2019 הטילה רשות המסים על רון לובש וחברת מרקסטון ניהול והשקעות תשלום כופר בסך 29,000 ש"ח, כ"חשודים בהעלמת עסקאות בשנת 2013, בסכום מס של 144,465 ש"ח."
מקרלים

| מקרלים |
| --- | --- |
 Scomber scombrus
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: מקריני סנפיר
מחלקה:: מקריני סנפיר
סדרה:: דקראים
משפחה:: קוליסיים
שבט:: מקרלים
סוגים
 Scomber  Rastrelliger
שם מדעי
 Scombrini ‏בונפרטה, 1831

דגי מַגּוֹבָן הָדִּי (Rastrelliger kanagurta) מסננים את מזונם.
מקרלים או מקרלים אמיתיים (שם מדעי: Scombrini) הוא שבט של דגי גרם ממשפחת הקוליסיים.
ישנם דגים דומים המכונים בשם "מקרל" ביניהם: מיני קוליסיים אחרים (בייחוד בני השבט Scomberomorini), מיני צניניתיים (בעיקר דגי הטרכון), הקסגרמיים, גמפיליים ומינים מסדרת דמויי עמלץ המכונים "כרישי מקרל" (מכיוון שהם ניזונים מדגי מקרל).
דגי המקרל מצויים בכל הימים באזור הטרופי והסובטרופי. מרבית המקרלים הם דגי ים עמוק אך יש גם מינים החיים במים רדודים ונדוגים לצד מזחים.
לדגים אלה סנפירים בחלקי הגוף העליון והתחתון ולרוב הם מכוסים קשקשים קטנים מאוד המאופיינים בקשקשת קטנואידית - קשקשים שהשפה החופשית שלהם מחוספסת כמסרק, עם זאת לחלק ממיני המקרל אין קשקשת כלל.
מיון

שבט מקרלים (Scombrini)
סוג מַגּוֹבָן (Rastrelliger )
מין Rastrelliger brachysoma
מין Rastrelliger faughni
מין מַגּוֹבָן הָדִּי (Rastrelliger kanagurta)
סוג קוֹלְיָס (Scomber )
מין Scomber australasicus
מין Scomber colias
מין Scomber indicus
מין קוֹלְיָס כְּלַל-יַמִּי (Scomber japonicus)
מין קוֹלְיָס אַטְלַנְטִי (Scomber scombrus)
הסוג סְקוֹמְבְּרָן (Scomberomorus) עבר לשבט Scomberomorini.
ראו גם

טונה
נבחרת צרפת בכדורסל עד גיל 20

| --- | --- |
צרפת
 מידע כללי
 התאחדות:  התאחדות הכדורסל הצרפתית
 השתייכות:  פיב"א
 
 אליפות העולם בכדורסל עד גיל 21
 הופעות:  1 (הראשונה ב-1993)
 ההישג הטוב:  : 1993
 אליפות אירופה בכדורסל עד גיל 20
 הופעות:  24 (הראשונה ב-1992)
 ההישג הטוב:   (3): 2010, 2023, 2024    (2): 2009, 2012    (4): 1992, 2002, 2011, 2017
 
נבחרת צרפת בכדורסל עד גיל 20 היא נבחרת כדורסל לאומית של צרפת המנוהלת על ידי התאחדות הכדורסל הצרפתית (אנ') ומייצגת אותה בתחרויות כדורסל בין-לאומיות לגברים עד גיל 20, בעיקר אליפות העולם ואליפות אירופה. בניגוד לרוב נבחרות אירופה, צרפת מעולם לא ירדה לדרג ב' באליפות, וזכתה בשמונה מדליות: שלוש מדליות זהב (2010, 2023, 2024), שתי מדליות כסף וארבע מדליות ארד.
באליפות אירופה לנבחרות עתודה

| שנה | תוצאה (דרג א') |
| --- | --- |
יוון 1992: 
סלובניה 1994: 11
טורקיה 1996: 11
איטליה 1998: 5
מקדוניה הצפונית 2000: 8
ליטא 2002: 
רוסיה 2005: 6
טורקיה 2006: 6
סלובניה איטליה 2007: 9
לטביה 2008: 7
יוון 2009: 
קרואטיה 2010: 
ספרד 2011: 
סלובניה 2012: 
אסטוניה 2013: 9
יוון 2014: 8
איטליה 2015: 4
פינלנד 2016: 13
יוון 2017: 
גרמניה 2018: 4
ישראל 2019: 4
מונטנגרו 2022: 5
יוון 2023: 
פולין 2024:
באליפות העולם עד גיל 21

1993 -
ראו גם

נבחרת צרפת בכדורסל
נבחרת צרפת בכדורסל נשים
נבחרת צרפת בכדורגל עד גיל 21
הערות שוליים

↑  צרפת, באתר פיב"א
↑  אליפות אירופה עד גיל 22 1992, פיב"א
↑  אליפות אירופה עד גיל 22 1994, פיב"א
↑  אליפות אירופה עד גיל 22 1996, פיב"א
↑  אליפות אירופה עד גיל 22 1998, פיב"א
↑  אליפות אירופה עד גיל 22 2000, פיב"א
↑  אליפות אירופה עד גיל 22 2002, פיב"א
↑  אליפות אירופה עד גיל 20 2005, פיב"א
↑  אליפות אירופה עד גיל 20 2006, פיב"א
↑  אליפות אירופה עד גיל 20 2007, פיב"א
↑  אליפות אירופה עד גיל 20 2008, פיב"א
↑  אליפות אירופה עד גיל 20 2009, פיב"א
↑  אליפות אירופה עד גיל 20 2010, פיב"א
↑  אליפות אירופה עד גיל 20 2011, פיב"א
↑  אליפות אירופה עד גיל 20 2012, פיב"א
↑  אליפות אירופה עד גיל 20 2013, פיב"א
↑  אליפות אירופה עד גיל 20 2014, פיב"א
↑  אליפות אירופה עד גיל 20 2015, פיב"א
↑  אליפות אירופה עד גיל 20 2016, פיב"א
↑  אליפות אירופה עד גיל 20 2017, פיב"א
↑  אליפות אירופה עד גיל 20 2018, פיב"א
↑  אליפות אירופה עד גיל 20 2019, פיב"א
↑  אליפות אירופה עד גיל 20 2022, פיב"א
↑  אליפות אירופה עד גיל 20 2023, פיב"א
↑  אליפות אירופה עד גיל 20 2024, פיב"א
↑  אליפות העולם עד גיל 22 1993, פיב"א
משבר מצרי טאיוואן השלישי

משבר מצרי טאיוואן השלישי, הידוע גם כמשבר מצרי טאיוואן של 1996, היה התוצאה של סדרת ניסויי טילים אשר נערכו על ידי הרפובליקה העממית של סין במים המקיפים את טאיוואן, כולל מצר טאיוואן, החל מה־21 ביולי 1995 ועד ל־23 במרץ 1996.
מטח הטילים הראשון אשר נורה, נועד לשלוח מסר ברור לממשלת הרפובליקה הסינית שהונהגה על ידי לי טנג חואי ולמנוע ממנה לסגת ממדיניות "סין אחת" עליה הוסכם ב־1992 ולגרום לה שלא לבחור במדיניות השוללת את האיחוד עם סין ולא להכריז על עצמאות חד צדדית.
מטח הטילים השני, נועד ליצור אווירת הפחדה בקרב ציבור הבוחרים בטאיוואן אשר עמדה לפני בחירות לנשיאות המדינה.
ערך זה הוא קצרמרבנושא סין ובנושא טאיוואן. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
משה אלוש

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  23 ביולי 1965 (בן 59)
 מדינה:  ישראל 
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 תקופת הפעילות:  1983–2014 (כ־31 שנים)
 דרגה:    תת-אלוף
 תפקידים בשירות
 קצין שלישות פיקודי בפיקוד הצפון  מפקד יחידת מיטב  קצין שלישות ראשי  ראש מטה אגף כוח האדם
 פעולות ומבצעים
   מלחמת לבנון השנייה  מבצע עופרת יצוקה  מבצע עמוד ענן
 
משה אלוש (נולד ב-23 ביולי 1965) הוא קצין צה"ל בדרגת תת-אלוף, שבתפקידו הסדיר האחרון שירת כראש מטה אגף כוח האדם בין השנים 2011–2014.
לפני גיוסו, אלוש שיחק בקבוצות הנוער והנערים של הפועל באר שבע. אלוש החל את שירותו הצבאי כלוחם בחיל התותחנים, ולאחר שנתיים יצא לקורס קציני שלישות. לאורך השנים כיהן בתפקיד קצין שלישות בחטיבה סדירה, מפקד קורס השלמת קציני שלישות בבה"ד 11, קצין שלישות באוגדה, ראש ענף חיל רגלים בזרוע היבשה, ראש ענף תגבורת סדיר בבקו"ם, קצין השלישות של פיקוד הצפון ומפקד יחידת מיטב (איחוד של יחידות בקו"ם ומנהל הגיוס לשעבר).
בשנת 2008, עם חזרת חיל השלישות מזרוע היבשה לאגף כוח האדם, מונה אלוש לתפקיד קצין שלישות ראשי, והועלה לדרגת תא"ל ומשנת 2011 מונה גם לראש מטה אגף כוח האדם כאשר באותה עת סיים את תפקידו כקצין שלישות ראשי והעביר את הפיקוד על החיל לתא"ל אריה דהן. בשנת 2014 סיים את תפקידו כראש מטה אגף כוח האדם והעבירו לתא"ל גדי אגמון ופרש מצה"ל.
הערות שוליים

↑  יעקב סיטרוק דהן, ראיון עם משה אלוש, באתר sheva7.co.il, ‏19 במאי 2018
ערך זה הוא קצרמרבנושא קציני צה"ל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מריה סיטל

| --- | --- |

 לידה:  9 בנובמבר 1975 (בת 48) פנזה, רוסיה 
 מדינה:  ברית המועצות ברית המועצות
 השכלה:  Penza Pedagogical Institute named after V. G. Belinsky 
 מעסיק:  VGTRK 
 מספר צאצאים:  5 
 פרסים והוקרה:  עיטור הידידות (רוסיה)  פרס TEFI  Commendation of the Government of Russia 
 קישורים חיצוניים
 maria-sittel.ru
 
מריה אדוארדובנה סיטל (ברוסית: Мари́я Эдуа́рдовна Си́ттель; נולדה ב-9 בנובמבר 1975, פנזה) היא מגישת חדשות רוסייה. מגישת מהדורת החדשות Vesti בערוץ הטלוויזיה רוסיה, זוכת פרס TEFI.
ביוגרפיה

היא נולדה ב-9 בנובמבר 1975 בפנזה לאביה, אדוארד סיטל שיש לו שורשים גרמניים ואמה, עקרת הבית לריסה פאבלובנה, שלה שורשים יהודיים. היא למדה בליצאום הרפואי של פנזה ומ-1993 במכון הפדגוגי של פנזה על שם בלינסקי והיא בעלת תואר בביולוגיה וכימיה, לימים בוגרת המכון הרוסי למימון וכלכלה עם התמחות במימון ואשראי.
קריירה

היא החלה את קריירת הטלוויזיה שלה בשנת 1997 בעיר הולדתה בתוכנית "מזכרת מוזיקלית" (בחברת הטלוויזיה והרדיו "ביתנו"). מאז 1998 עבדה ככתבת, לימים מגישת החדשות בערוץ הטלוויזיה של פנזה "אקספרס". בשנת 1999 הצטרפה לחברת הטלוויזיה והרדיו של פנזה, חברה בת של תאגיד VGTRK.
מ-24 בספטמבר 2001 עד 14 במאי 2006, היא הייתה מגישת מבזקי החדשות היומיים של מהדורת וסטי בערוץ הטלוויזיה רוסיה-1. בספטמבר 2003 החליפה את סרגיי בריליוב במהדורת הערב של תוכנית זו.
מאז 2004 הנחתה את התוכנית היומית "חוות דעת מיוחדת" ברדיו רוסיה. מ-15 במאי 2006 עד 29 באוגוסט 2008 החלה להנחות את מהדורת החדשות המרכזית וסטי בשעה 20:00 לצד דמיטרי קיסליוב. יחד עם ניקולאי סוונידזה בשידור חי בערוץ הראשון ובערוץ רוסיה, שימשה כפרשנית טקס האשכבה של נשיא הפדרציה הרוסית הראשון, בוריס ילצין, ב-25 באפריל 2007.
מ-1 בספטמבר 2008 ועד 17 ביוני 2016 היא הגישה את מהדורות הערב של התוכנית וסטי יחד עם אנדריי קונדראשוב וארנסט מצקיאביוס .
יחד עם אנדריי מלכוב, אלנה קיריק ווסילי גולובנוב, הוכרזה שהיא המארחת של תוכנית הטלוויזיה "אנחנו צריכים לדבר" שאורגן על ידי ערוצי הטלוויזיה Russia-1 והערוץ האוקראיני NewsOne ותוכננה ל-12 ביולי 2019. על הפרויקט נמתחה ביקורת על ידי הגופים הרשמיים ורוב הפוליטיקאים האוקראינים בשל האירועים בקרים ובדונבאס, כולל הנשיא ולדימיר זלנסקי (שכינה זאת "מהלך יחסי ציבור זול אך מסוכן לפני הבחירות"). יום לאחר ההכרזה, NewsOne הודיעה על ביטול התוכנית עקב "התקפות מידע המוני" ואיומים על עצמה ועובדיה.
משנת 2018 מרצה במכון המוסקבאי לשידורי רדיו וטלוויזיה באוסטנקינו.
השתתפות בפרויקטים אחרים בטלוויזיה

היא השתתפה מספר פעמים במשחק הטלוויזיה פורט בויארד כחלק מצוות ערוץ הטלוויזיה "רוסיה".  בשנת 2006, מריה סיטל ו-ולדיסלב בורודינוב השתתפו בעונה הראשונה של הגרסה הרוסית לתחרות הטלוויזיה "רוקדים עם כוכבים", ששודרה בערוץ הטלוויזיה "רוסיה". הזוג תפס את המקום הראשון שהעניק את הזכות להשתתף בתחרות "אירוויזיון לרוקדים 2007". בתחרות עצמה, הזוג סיטל-בורודינוב סיים במקום השביעי.
חיים אישיים

היא נשואה בפעם השנייה ולה 5 ילדים. חובבת צילום, סקי, ספורט, קריאת ספרים.
הערות שוליים

↑  "Самая умная телеведущая - Светлана Сорокина". קומסומולסקאיה פראבדה. 2010-08-05.
↑  "Шаг на экран: звезды ТВ - о начале своей карьеры". The Hollywood Reporter. 2016-11-21. אורכב מ-המקור ב-2019-08-25. נבדק ב-2020-03-06.
↑  "Евгений Ревенко уходит из «Вестей»". קומסומולסקאיה פראבדה. 2003-07-23.
↑  "Программу "Вести" будут представлять пары ведущих, как на НТВ". NEWSru.com. 2006-05-11.
↑  "Москвичи простились с Борисом Ельциным в прямом эфире". Коммерсантъ. 2007-04-27.
↑  "Государственное телевидение расширяет политический эфир. В соответствии с пожеланиями телезрителей". Коммерсантъ. 2008-09-03.
↑  "«Россия 1» и украинский NewsOne проведут телемост. Его рекламируют как «откровенный разговор между простыми людьми»". Meduza. 2019-07-08.
↑  "NewsOne відмовився від телемосту з «Россия 24»". Детектор Медиа. 2019-07-08.
↑  "Реакція СБУ на телеміст: санкції щодо NewsOne і 112, посилення Нацради, демонополізація холдингу Козака". Детектор медиа. 2019-07-08.
↑  "Зеленский назвал анонсированный телемост между NewsOne и «Россия 24» дешевым, но опасным пиарходом". Громадське телебачення. 2019-07-08.
↑  Форт Байярд: Страшные игры РТР
↑  "Звезды снова едут в Форт Байар!". קומסומולסקאיה פראבדה. 2004-06-24.
↑  "Королева, Яковлева и Ситтель разучивают ча-ча-ча". קומסומולסקאיה פראבדה. 2006-01-05.
↑  "Танцы по всей Европе. Танцевальный конкурс "Евровидение" в прямом эфире телеканала "Россия"". Коммерсантъ. 2007-08-31.
↑  "Цыганочка с выходом на седьмое место. "Танцы со звездами" оценили на "Евровидении"". Коммерсантъ. 2007-09-03.
↑  "Профиль звезды: Мария Ситтель". 7days.ru.
מריה סיטל בעת הנחיית "הקו הישיר עם ולדימיר פוטין", 16 באפריל 2015
משה אישון

| --- | --- |
משה אישון
משה אישון
 לידה:  1928 פולין
 פטירה:  2 ביוני 2015 (בגיל 87 בערך) ט"ו בסיוון תשע"ה
 מדינה:  ישראל
 עיסוק:  עיתונאי, עורך "הצופה" בשנים 1981–1997, פובליציסט
 מעסיק:  הצופה, מקור ראשון
 סוג כתב:  עיתונאי, עורך עיתון
 תחום סיקור:  פובליציסט
 צאצאים:  שלמה אישון 
 פרסים והוקרה:  יקיר העיר תל אביב-יפו (2001) 
 
משה אישון (תרפ"ט, 1928 - ט"ו בסיוון תשע"ה, 2 ביוני 2015) היה עיתונאי ישראלי. אישון היה עורך "הצופה" בשנים 1981–1997 ולאחר מכן פובליציסט במקור ראשון.
ביוגרפיה

אישון (במקור: אויגאפעל) נולד בפולין לנחה ולשלמה שהשתייך לחסידות דינוב ובלז. בתקופת מלחמת העולם השנייה, בעקבות הסכם ריבנטרופ–מולוטוב, עברה המשפחה לרוסיה, שם הואשמו היהודים בריגול, ובעקבות זאת הוגלו לסיביר.
בשנת 1950 עלה עם משפחתו לישראל, ומיד לאחר מכן נפטר אביו. עבד במערכת "הצופה" בתפקידים שונים. ב-1981 מונה לעורך העיתון ושימש בתפקיד זה שש עשרה שנה. פרסם מאות מאמרים פובליציסטיים בענייני השעה, והיה ממעצבי דעת הקהל בציבור הציוני-דתי. לאחר איחוד "הצופה" עם מקור ראשון, החל לכתוב מאמרי פובליציסטיקה במקור ראשון.
נישא לחיה, והם גרו תקופה ממושכת בתל אביב. לזוג שלושה ילדים: בנו הרב שלמה הוא ראש מכון כת"ר.
בשנת 2001 קיבל את פרס יקיר העיר תל אביב-יפו.
משאללה אבן את'רי

| --- | --- |

 לידה:  740 בצרה, עיראק 
 פטירה:  815 (בגיל 75 בערך) בגדאד, בית עבאס 
 ענף מדעי:  אסטרונומיה, אסטרולוגיה
 מקום מגורים:  הח'ליפות העבאסית
 הערות:  יהודי
 תרומות עיקריות
 ספרים באסטרונומיה ואסטרולוגיה
 
משאללה אבן את'רי (בערבית: ما شاء الله ابن أثرى; 740–815 בערך) היה אסטרולוג ואסטרונום יהודי-פרסי שפעל במאה השמינית לספירה. מכתש משאללה על הירח נקרא על שמו.
חייו

משאללה היה אסטרולוג ואסטרונום פרסי-יהודי, שפעל בעיר בצרה. הוא היה בין האסטרולוגים הבולטים של סוף המאה השמינית לספירה בזמן הח'ליפים אל-מנסור עד אל-מאמון. תרגום השם משאללה הוא  "מה שאלוהים רצה" או "כך רצה אלוהים". בלטינית שמו נכתב "מסלה" (Messala) והמכתש Messala שבירח נקרא על שמו.
יחד עם א-נאובח'ת הפרסי היה משאללה בין האסטרולוגים המובילים שבחרו, בשנת 762 לספירה, את היום המתאים ביותר (מבחינה אסטרולוגית) לייסוד העיר בגדאד. ההיסטוריון השיעי מהמאה העשירית אבן א-נדים מייחס לו 21 ספרים, רובם באסטרולוגיה, אבל חלקם גם על אסטרונומיה, וספריו מלמדים אותנו מה היה ידוע במאה השמינית אודות האסטרונומיה של היוונים, הפרסים והסורים. חלק מספריו של משאללה ידועים לנו רק מתרגומים ללטינית, והמקור אבד. ספריו הפכו עם הזמן לספרי יסוד בכל המזרח התיכון, ולאחר תרגומם ללטינית במאה ה-12 - גם באירופה.
ההיסטוריון אבן א-נדים כתב ששמו היה מישה, ולכן משערים ששמו העברי היה מנשה או יתרו.
ספריו

עם ספריו נמנים:
הספר "De scientia motus orbis" (על המדע של תנועת הגלגלים) שנודע לנו דרך תרגומו הלטיני. הספר כולל מבוא לאסטרונומיה ולפיזיקה של אריסטו, שניהם מבוססים על מקורות בשפה הסורית. הוא מזכיר בו את תלמי ותיאון מאלכסנדריה, אבל המודלים שהוא משתמש בהם עבור תנועות כוכבי הלכת הם מלפני תלמי, ודומים לאלו שנמצאים בכתבים בשפת סנסקריט מהמאה החמישית לפני הספירה.
הספר: "כִּתאב פי אל-קִראנאת ואל-אַדיאן ואל-מִלַל" (ספר על התקבצויות, דתות ועדות) שבונה היסטוריה אסטרולוגית של האנושות ומנסה להסביר כל שינוי גדול כתוצאה של  התקבצות של שבתאי וצדק
ספר בנושא ליקויי מאורות, שנשמר בתרגומו ללטינית על ידי יוחנן מסביליה ותרגומו לעברית על ידי רבי אברהם אבן עזרא
ספר על הספירה הארמילרית.
ראו גם

משאללה
הערות שוליים

↑  ראו גם מכתש משאללה
↑  Ari Belenkiy, "Māshāʾallāh ibn Atharī (Sāriya)", in Thomas Hockey et al. The Biographical Encyclopedia of Astronomers, New York: Springer 2007, pp. 740–741.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007265164705171  PLWABN: 9810574771005606  BNE: XX1207190  BnF: cb13487327g (data)  GND: 100189652  ISNI: 0000 0001 0888 8241  LCCN: n93030912  NKC: ola2009507533  NTA: 075028689  SELIBR: 349436  SNAC: w6hf0xfz  SUDOC: 035708743  VIAF: 37256856   WorldCat (עם VIAF): 37256856
מרפינו

מרפינו (ברוסית: Марфино) הוא ראיון של המחוז הצפון-מזרחי של העיר הפדרלית מוסקבה, שברוסיה. שטח הראיון הוא 2.26 קמ"ר ואוכלוסייתו מונה 35,579 תושבים (2020).
במשך 70 שנה, עד שמרפינו הפך לראיון עצמאי, הוא הצליח לבקר בחמישה ראיונים שונים. בשנת 1977, מרפינו הוא חלק מראיון קירובסקי במוסקבה. בשנת 1991 הוקם האוקרוג המוניציפלי מרפינו, ובשנת 1995 הוא מקבל מעמד של ראיון במוסקבה.
החלק הדרומי של ראיון מרפינו היה יישוב נפרד ונקרא קשיונקין לוג. עד כה, אחד מרחובות מרפינו נושא את השם הזה.
בראיון ממוקמות תחנות מטרו "ולדיקינו" ו"אוקרוז'נאיה".
מקרן שקופיות

מקרן שקופיות משנת 1960
משפחה צופה בהקרנת שקופיות על מסך "הקרנה אחורית", שנות השבעים
מרצה מפעיל בעזרת שלט-רחוק מקרן שקופיות עם מחסנית גלגל
מקרן שקופיות הוא מכשיר אופטי מכני להצגת צילומי שקופיות.
בשנות החמישים נכנסו לראשונה לשימוש נרחב מקרני שקופיות 35 מילימטר, צאצאים ישירים של פנס הקסם בפורמט גדול יותר, כסוג של בידור ביתי; בני משפחה וחברים היו מתכנסים לצפייה במצגת שקופיות. צילום שקופיות במהלך חופשות ובאירועים משפחתיים היה תחביב נפוץ. מקרני שקופיות היו בשימוש נרחב גם במסגרות חינוך ומוסדות אחרים.
כיום שקופיות ומקרני שקופיות הוחלפו ברובם על ידי מדיה המאוחסנת דיגיטלית ומוצגת על גבי מסך באמצעות מקרן וידאו או על גבי צג וידאו גדול.
רכיבים

למקרן ארבעה רכיבים עיקריים:
נורת ליבון או הלוגן חשמלית (בדרך כלל מקורר על ידי מאוורר)
רפלקטור ועדשה "דוחסת" כדי לכוון את האור לשקופית
מחזיק שקופיות
עדשת מיקוד
במרבית המקרנים מונחת פיסת זכוכית שטוחה סופגת חום בנתיב האור בין עדשת הדחיסה לשקופית, כדי להימנע מפגיעה בשקופית. זכוכית זו מעבירה אורכי גל בתחום הנראה לעין אך סופגת אינפרא אדום. האור עובר דרך השקופית והעדשה השקופה, והתמונה המתקבלת מוגדלת ומוקרנת על גבי מסך שטוח אנכי כך שהקהל יוכל לראות את השתקפות התמונה. לחלופין, ניתן להקרין את התמונה למסך "הקרנה אחורית" שקוף, המשמש לעיתים קרובות לתצוגה אוטומטית רציפה המיועדת לצפייה מקרוב. צורת הקרנה זו גם מונעת מהקהל להפריע לזרם האור על ידי הטלת צל על ההקרנה או היתקלות במקרן.
השקופיות הוטענו למקרן על גבי מחסנית מלבנית או עגולה ("קרוסלה") בהתאם לדגם המקרן, לפי הסדר בו יוצגו. באמצעות שלט-רחוק המחובר למקרן קודמה המחסנית כדי לאפשר מעבר בין שקופיות.
ראו גם

מציג שקופיות
מצגת שקפים
פנס הקסם של כריסטיאן הויגנס היה הצורה הקדומה ביותר של מקרן השקופיות
נתיב האור
מקרן שקופיות קרוסלה. הדגם בתמונה הוא 4400 של קודאק, מאמצע שנות השמונים
הרצאה ב-1972, על שולחנו של המרצה מיטב אמצעי המדיה של תקופתו: בימין התמונה מקרן שקופיות "קרוסלה", באמצע רשמקול סלילים, משמאל מטול שקפים
מזוודה של מקרן שקופיות, עם המקרן, כבל חשמל, שלט-רחוק, מחסניות השקופיות
הערות שוליים

↑  מקרן שקופיות באתר נוסטלגיה אונליין
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4275358-2
מרלון דה חסוס

מרלון ג'ונתן דה חסוס פאבון (בספרדית: Marlon Jonathan de Jesús Pavón; נולד ב-4 בספטמבר 1991) הוא כדורגלן אקוודורי המשחק בעמדת החלוץ בקבוצת "אל נסיונל".
קריירה

דה חסוס התחיל את הקריירה שלו במועדון אל נסיונל מאקוודור ובמהלך שנותיו בקבוצה הושאל לקבוצת ריבר פלייט הארגנטינאית וכן לגרמיו הברזילאית לתקופה של כשלושה חודשים.
בשנת 2011 עבר לקבוצת דפורטיבו קיטו, וממנה הושאל למכבי חיפה בתחילת עונת 2011/2012, ובינואר 2012 עבר לקבוצה האקוודורית אמלק. בספטמבר 2013 עבר לקבוצת מונטריי מליגת העל המקסיקנית.
בשנים 2008–2011 הוא היה בסגל נבחרת אקוודור בכדורגל לנועד עד גיל 20. דה חסוס שיחק מספר פעמים בנבחרת אקוודור החל מ-2010.
מריה סטפנובה

| --- | --- |

 לידה:  9 ביוני 1972 (בת 52) מוסקבה, ברה"מ 
 מדינה:  ברית המועצות, רוסיה 
 מקום לימודים:  מכון גורקי לספרות 
 שפות היצירה:  רוסית 
 פרסים והוקרה:  פרס אנדריי ביילי (2005)  בולשאיה קניגה (2018)  Berman Literature Prize (2023) 
 
מריה מיכאילובנה סטפּנובה (ברוסית: Мари́я Миха́йловна Степа́нова, נולדה ב-9 ביוני 1972) היא משוררת, סופרת ועיתונאית רוסית. ערכה את האתר Colta.ru, שעסק בנושאי תרבות ואמנות, עד שנסגר על ידי ממשלת רוסיה במרץ 2022.
מריה סטפנובה זכתה בשנת 2005 בפרס אנדריי ביילי לשירה ובשנת 2018 בפרס בולשאיה קניגה.
קורות חיים

מריה מיכאילובנה סטפנובה נולדה במוסקבה ב-9 ביוני 1972 למשפחה יהודית-רוסית. התעניינה בשירה מגיל צעיר והושפעה, בין השאר, משירתה של מרינה צבטייבה. סיימה לימודי תואר ראשון בספרות במכון גורקי לספרות (אנ') בשנת 1995. פרסמה את שיריה בכתבי עת ספרותיים רבים בשפה הרוסית, וזכתה מספר פעמים בפרסים ספרותיים.
בשנת 2007 הקימה את האתר Openspace.ru שהיה מוקדש לאמנות ותרבות בשפה הרוסית, אותו ערכה עד 2012. לאחר חילוקי דעות מקצועיים ותקציביים הקימה את האתר Colta.ru שנתמך על ידי מימון המונים והתאפשר בו חופש עריכה רחב יותר. שלטונות רוסיה סגרו את האתר במרץ 2022 בטענה שהוא מפיץ מיסאינפורמציה אודות הפלישה הרוסית לאוקראינה.
בשנת 2018 מונתה לפרופסור אורח באוניברסיטת הומבולדט של ברלין.
במרץ 2022 חתמה על מכתב המגנה את הפלישה הרוסית לאוקראינה.
בשנת 2023 נבחרה כחברת האגודה המלכותית לספרות.
משנת 2022 מריה סטפנובה מתגוררת בברלין ועובדת במכון למחקר מתקדם בברלין. נשואה לגלב מורב, עיתונאי ומבקר ספרות, ואם לבן.
על יצירתה

שירתה של סטפנובה היא בעלת השפעה רבה בספרות הרוסית העכשווית. היא מרבה להשתמש בסקאז (אנ'), טכניקה סיפורית רוסית הכוללת משקל מקוטע. בחלק מכתביה היא מתייחסת למצב הפוליטי ברוסיה. בין השאר, ספר הפרוזה הראשון שלה מ-2017, "לזכרו של הזיכרון", עוסק בניסיון להתחקות אחר סיפור משפחתה היהודית-רוסית. הספר בוחן כיצד משמר בתוכו העבר הפרטי והמשפחתי רסיסי זיכרון קולקטיבי, וכיצד הם משתלבים בהווה. ספר זה זכה בפרס בולשאיה קניגה, והיה מועמד לפרס בוקר.
המתרגם מיכאל מקרובסקי כתב על סטפנובה: "שירתה עושה את דרכה בין קטעי זיכרונות ילדות, תפילות כנסייה ושירי מלחמה, בין כרזות וחפצי ההווי הסובייטי, בין ביטויים שגורים ופסוקי הברית החדשה. כמו רוחות רפאים נואשות לקבורה ומנוחה, כל אלו שבים פעם אחר פעם לרדוף את ההווה, להידחף לתוך שפתו ולתוך שירתו."
יצירותיה של סטפנובה תורגמו לשפות רבות, בהן איטלקית, אנגלית, בולגרית, גרמנית, ספרדית, עברית, פינית וצרפתית.
ספריה

סטפנובה הוציאה כ-15 אסופות שירה ברוסית. שיריה ראו אור בתרגום לאנגלית בחמישה כרכים.
תרגומים לשירתה הופיעו גם בכתבי עת ספרותיים רבים בעולם. בין השאר הם תורגמו לעברית על ידי גלי-דנה זינגר.
בנוסף לשירה, בשנת 2017 פרסמה ספר פרוזה בשם "לזכרו של הזיכרון". כמו כן פרסמה ספרי שירה עם תרגומים לרוסית לשירי אי. אי. קאמינגס וסטיבי סמית' (אנ').
סטפנובה פרסמה גם שתי אסופות של מסות מפרי עטה על ענייני השעה. בשנת 2021 ראה אור בעברית ספרה בשם "שלשום היום" (הוצאת הקיבוץ המאוחד), אסופת מסות שנבחרו ותורגמו על ידי דינה מרקון.
פרסים > פרסי שירה

סטפנובה זכתה במספר פרסי שירה, בהם פרס על שם בוריס פסטרנק (2005), פרס על שם אנדריי ביילי (2005), מלגה מקרן על שם יוסף ברודסקי (2010) ופרס יריד לייפציג (2023).
פרסים > פרסי ספרות

סטפנובה זכתה במספר פרסי ספרות על ספרה "לזכרו של הזיכרון", בהם פרס יסנאיה פוליאנה (2018), ופרס בולשאיה קניגה (2018). הספר היה גם מועמד לפרס בוקר.
הערות שוליים

↑  מריה סטפּנובה, השאלה הרוסית, באתר הזמן הזה, ‏אוגוסט 2023
1 2   ליזה רוזובסקי, מריה סטפנובה: תקשיבו לה, ותתחילו להקשיב למתים, באתר הארץ, 4 ביולי 2021
↑  מיכאל מקרובסקי, חודש נשים בתרגום - סופרות ומשוררות גדולות שחובה לתרגם, באתר "הַמּוּסָךְ - מוסף לספרות" של הספרייה הלאומית, ‏31 ביולי 2019
↑  Russian poet Maria Stepanova wins Leipzig Book Prize, באתר דויטשה ולה, ‏26 באפריל 2023 (באנגלית)
↑  In Memory of Memory, באתר פרס בוקר, ‏17 בפברואר 2021 (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007348039805171  PLWABN: 9810655180905606  BIBSYS: 11066304  BnF: cb17808590m (data)  GND: 130187518  ISNI: 0000 0000 7873 3141  LCCN: nr2001048633  NKC: js20181008035  NTA: 312660766  SUDOC: 132226936  VIAF: 379144782720867104529   WorldCat (עם VIAF): 379144782720867104529