stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
זאב בודד (טרור)
שימוש נוכחי

המונח "זאב בודד" נמצא בשימוש ארגוני האכיפה בארצות הברית והמדיה.
על אף שזאב בודד פועל על מנת לקדם את האמונות האידאולוגיות של קבוצות קיצוניות, הוא פועל על דעת עצמו, מבלי שיונחה על ידי גורם חיצוני. השיטות והטקטיקות של זאבים בודדים נקבעות על ידם, במקרים רבים לזאב הבודד אין אפילו קשר אישי עם הקבוצה שהוא מזדהה איתה. על כן קשה לגורמי לוחמה בטרור לאסוף מודיעין על זאבים בודדים.
ניתוחים שנעשו על ידי המכון הבינלאומי ללוחמה בטרור מצביעים על 5 מאפיינים של טרור זאבים בודדים איסלמיים בעולם המערבי:
עלייה במספר המדינות הנפגעות על ידי טרור זאבים בודדים
עלייה במספר הפצועים וההרוגים כתוצאה מפעילות של זאבים בודדים
עלייה בהצלחות גורמי אכיפת החוק בארצות הברית בעצירת זאבים בודדים לפני ביצוע ההתקפה
הצלחה גבוהה בהתקפות זאבים בודדים
עלייה בהתקפות כנגד אנשי צבא
הערות שוליים

↑  רועי צזנה, הזאב הבודד, בתוך: השולטים בעתיד, ירושלים: כנרת, 2017
↑  "Tom Metzger and White Aryan Resistance (WAR) – Extremism in America".
↑  Siegel, Jacob (24 October 2014).
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NKC: ph1079120
זולטאן שנהרץ

| --- | --- |

 לידה:  25 ביולי 1905 קושיצה, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 הוצאה להורג:  9 באוקטובר 1942 (בגיל 37) בודפשט, ממלכת הונגריה 
 מדינה:  הונגריה 
 מקום קבורה:  בית הקברות קרפשי 
 מפלגה:  המפלגה הקומוניסטית של צ'כוסלובקיה, המפלגה הקומוניסטית של הונגריה 
 
זולטאן שנהרץ (בהונגרית: Schönherz Zoltán;‏ קאשה, 25 ביולי 1905 – בודפשט, 9 באוקטובר 1942) היה מהנדס חשמל יהוד-הונגרי, פעיל המפלגה הקומוניסטית, מנהיג בתנועת העבודה שהוצא להורג בשנת 1942. כעשרה מוסדות, בתי ספר ועוד נקראים על שמו להנצחתו. דיוקנו הונצח על בול בשנת 1980.
קורות חייו

זולטאן שנהרץ נולד במשפחה יהודית כבנם של הוגו שנהרץ ושל מלווינה גולדהאמר. הוא היה סטודנט באוניברסיטה כשהפך חבר בתנועת הפועלים בפראג. הוא לקח חלק בארגון אגודת הנוער ההונגרית (Magyar Fiatalok Szövetsége) ולאחר בוררות וינה הראשונה (נובמבר 1938), הפך לבלתי חוקי בצ'כוסלובקיה (עיר הולדתו חזרה לשליטה וטריטוריה הונגרית) והמשיך את פעילותו בממלכת הונגריה. הוא יצר קשר עם נציג מפלגת הקומוניסטים של הונגריה (KMP) דיולה קוליך. הוא לקח חלק גם בעבודת ועד הנוער הלאומי (Országos Ifjúsági Bizottság) והשתתף ב-20 באוגוסט 1939 במפגש נוער הפועלים-איכר ים בבודפשט.
מדצמבר 1940 ארגן שנהרץ את המאבק נגד המלחמה של ה-KMP וניהל את ועדת העצמאות. ארגון זה יזם וארגן ב-6 באוקטובר 1941 את ההפגנות שהתקיימו ב־Batthyány-erökmécses ולאחר מכן בקברי לאיוש קושוט ושל מיהאי טאנצ'יץ' ב-1 בנובמבר. הוא גם הכין וערך את גיליון חג המולד של העיתון נפסבה ב-1941 ועזר בעריכת העיתון "עם חופשי" (Szabad Nép) הבלתי חוקי, שבגיליון הראשון שלו ב-1 בפברואר 1942 כתב שנהרץ את מאמר המערכת של העיתון שכותרתו הייתה "אנשים חופשיים במדינה חופשית".
הוא נעצר ב-6 ביולי 1942 והובא בפני בית הדין מיוחד של ה-VKF (המטה הכללי) עם 13 נוספים כנאשם דרגה ראשונה. במשפט הפלילי שהתקיים בין ה-29 בספטמבר לבין ה-30. גזר עליו בית הדין הצבאי עונש מוות. ביצוע גזר הדין התרחש ב-9 באוקטובר בחצר בית הכלא בשדרות מארגיט.
לקריאה נוספת

Magyar életrajzi lexikon II. (L–Z). Főszerk. Kenyeres Ágnes. Budapest: Akadémiai. 1969. (לקסיקון ביוגרפי הונגרי. עורכת ראשית אגנש קניירש)
בורבאלה ט. סמרי: זולטאן שנהרץ ; נוער, בודפשט, 1952
שאנדור אורבן: זולטאן שנהרץ ; אנשים משכילים, בודפשט, 1953 (מדריך למרצים SZFTE עירוניים וכפריים)
מרתה ל. גילץ: מודל לחיקוי של הנוער שלנו. ביבליוגרפיה נבחרת על גדולי הלוחמים של תנועת הפועלים ההונגרית. בודפשט, ספריית ארווין סאבו, 1965
ג'רג' מטה–פרנץ וידה: נאמנות וחוסר נאמנות. לוחמי תנועת העצמאות ב"דפ" ולפני בית הדין הצבאי. הוצאתקושוט, בודפשט, 1979
חייו ופועלו של זולטאן שנהרץ, שמו של המכון שלנו ; עם., עורך אציל קרולין; 39. ס. המכון להכשרה מקצועית תעשייתית; המכון להכשרה מקצועית תעשייתית שנהרץ, בודפשט, 1983
Magyar nagylexikon XV. (הלקסיקון ההונגרי הגדול).
Révai új lexikona XVI. (Rac–Sy) (הלקסיקון החדש של רוואי).
Új magyar életrajzi lexikon א' (לקסיקון ביוגרפי הונגרי חדש).
הערות שוליים

↑  "Halotti bejegyzése a Budapest II. kerületi polgári halotti akv. 444/1942. folyószáma alatt". נבדק ב-2021-02-27.
↑  דיוקן זולטאן שנהרץ על בול משנת 1980
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1075886244  ISNI: 0000 0000 5829 8904  NKC: xx0079465  VIAF: 85823847   WorldCat (עם VIAF): 85823847
הפיגוע בקרוקוס סיטי הול

| חלק מהטרור ברוסיה |
| --- | --- |

קרוקוס סיטי הול לאחר הפיגוע
 תאריך:  22 במרץ 2024
 מקום:  קרוקוס סיטי הול, קרסנוגורסק, מחוז מוסקבה, רוסיה רוסיה
 מטרה:  רצח המוני
 קואורדינטות:  55°49′33″N 37°23′26″E﻿ / ﻿55.825833°N 37.390556°E﻿ / 55.825833; 37.390556
 סוג:  פיגוע ירי
 נשק:  בקבוק תבערה, אקדח, רובה קלשניקוב, סכין 
 הרוגים:  145
 פצועים:  551
 מבצע:  המדינה האסלאמית מחוז ח'וראסאן של המדינה האסלאמית
 מספר מפגעים:  4
  (למפת מוסקבה מוגדלת) הפיגוע בקרוקוס סיטי הול(למפת מוסקבה רגילה) הפיגוע בקרוקוס סיטי הול he
 
הפיגוע בקרוקוס סיטי הול התרחש ב-22 במרץ 2024, כאשר ארבעה חמושים פתחו בירי בקרוקוס סיטי הול שבקרסנוגורסק, מחוז מוסקבה, רוסיה. בפיגוע נרצחו לפחות 144 בני אדם ומאות נפצעו.
מחוז ח'וראסאן של המדינה האסלאמית לקח אחריות על הפיגוע.
התראות ואירועים שקדמו לפיגוע

ב-2 במרץ 2024, כוחות הביטחון הרוסיים הרגו 6 חשודים כחברי דאעש באינגושטיה. ב-7 בחודש ה-FSB הודיע כי הוא נטרל תא טרור של דאעש במוסקבה שתכנן לבצע פיגוע כנגד בית כנסת בעיר.
ב-8 במרץ 2024, כשבועיים לפני הפיגוע, הזהירה שגרירות ארצות הברית במוסקבה את תושבי ארצות הברית מאפשרות לפיגועים בהתקהלויות גדולות באזור מוסקבה. אזהרות דומות פורסמו זמן קצר לאחר מכן בידי קנדה ובריטניה. ה-CIA העביר התרעה לגורמי ממשל ברוסיה בהם ציינו כי שלוחה של דאעש מעורבת בתכנון המתקפה הצפויה. לטענת סוכנות רויטרס גם איראן העבירה לרוסים התרעה ממוקדת על פעילות תא של ארגון הטרור דאעש חורסאן.
ב-19 במרץ, שלשה ימים לפני הפיגוע, התייחס נשיא רוסיה ולדימיר פוטין במפגש עם צמרת ה-FSB להתרעות של המדינות המערביות וטען כי מדובר בפרובוקציה מערבית שנועדה לערער את היציבות ברוסיה.
הפיגוע

ב-22 במרץ 2024, בשעות הערב, ארבעה חמושים תושבי טג'יקיסטן, לבושים מדי צבא רוסיה פתחו בירי בקרוקוס סיטי הול שבעיר קרסנוגורסק, הסמוכה לבירת רוסיה מוסקבה, מספר דקות לפני הופעתה של להקת הרוק הרוסית פיקניק (אנ'). בפיגוע נרצחו לפחות 144 אנשים ומאות נפצעו. הטרוריסטים השתמשו בפצצות תבערה והציתו במקום שרפה שגרמה למותם של חלק מההרוגים, וכובתה מאוחר יותר בעזרת מסוקים. מרכזי קניות ומרחבים אחרים פונו לאחר המתקפה. זהו הפיגוע הקטלני ביותר ברוסיה מאז משבר בני הערובה בבסלאן ב-2004.
כארבע שעות לאחר הפיגוע, ארגון המדינה האסלאמית קיבל אחריות על הפיגוע.
לאחר הפיגוע

שירות הביטחון הפדרלי הרוסי (פ.ס.ב.) טען שהמפגעים נתפסו בדרכם לאוקראינה עם מכונית מסוג רנו במחוז בריאנסק הסמוך לגבול עם מדינה זו.
בתקשורת הרוסית פורסמו תיעודים מחקירותיהם של המפגעים, שכללו עינויים קשים.
ראו גם

הפיגוע בדגסטן (2024)
הערות שוליים

↑  U.S. warns of imminent Moscow attack by 'extremists,' urges citizens to avoid crowds באתר NBC, ‏ 8 במרץ 2024 (באנגלית)
↑   זלזל בהתראות ובורח מאחריותו למחדל הביטחוני העצום. פוטין והפיגוע שפוספס, באתר הארץ, 28 במרץ 2024
↑  רויטרס חשפה: איראן הזהירה את רוסיה לפני הטבח במוסקבה | ישראל היום, באתר www.israelhayom.co.il, ‏2024-04-01
↑  הבית הלבן: העברנו לרוסיה התרעה בכתב על הפיגוע במוסקבה, היא יודעת שניסינו למנוע אותו | ישראל היום, באתר www.israelhayom.co.il, ‏2024-03-28
↑  אלכס נירנבורג, פיגוע במוסקווה: 143 נרצחו ומאות נפצעו, 11 חשודים נעצרו, באתר כאן – תאגיד השידור הישראלי, 23 במרץ 2024.
↑  יוסי נכטיגל, ‏החשודים בפיגוע במוסקבה עברו עינויים - בדאע"ש מבטיחים לנקום ברוסים, באתר כיכר השבת, 25 במרץ 2024
ערך זה הוא קצרמרבנושא טרור ובנושא רוסיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
היינץ היידריך

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  29 בספטמבר 1905 האלה, ממלכת פרוסיה, הקיסרות הגרמנית הקיסרות הגרמנית 
 התאבד:  19 בנובמבר 1944 (בגיל 39) פראבוטי, פרוסיה המזרחית, גרמניה הנאצית גרמניה הנאצית 
 מדינה:  הרייך הגרמני 
 מספר צאצאים:  5 
 השתייכות:  אס אס 
 דרגה:   אובר-שטורמפיהרר
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם השנייה  החזית המזרחית במלחמת העולם השנייה 
 
היינץ זיגפריד היידריך (29 בספטמבר 1905 – 19 בנובמבר 1944) היה אחיו של פושע המלחמה הנאצי ריינהרד היידריך. לאחר מות אחיו בהתנקשות ביוני 1942, התוודע למעשים האיומים להם היה אחראי והתנער ממנו. בעקבות גילויים אלה סייע ליהודים במהלך השואה.
ראשית חייו

היידריך נולד בהַאלֶה על נהר זאלֶה למלחין ריצ'רד ברונו היידריך, פרוטסטנטי, ולאשתו אליזבת אנה מריה עמליה קרנץ, קתולית. אביה היה מנהל הקונסרבטוריון המלכותי של דרזדן.
משפחתו של היידריך החזיקה במעמד חברתי גבוה ובאמצעים כספיים ניכרים. אביהם, ריצ'רד ברונו היידריך, היה זמר אופרה, מייסד קונסרבטוריון למוזיקה בהאלה וחינך את שלושת ילדיו לפטריוטיות גרמנית.
קריירה באֶס אֶס

היידריך היה אובר-שטורמפיהרר (סגן) באס אס, עיתונאי ומוציא לאור של עיתון החיילים, "Die Panzerfaust". בתחילה היה מעריץ נלהב של אדולף היטלר. אך תפנית חדה בתפיסת עולמו חלה לאחר ההלוויה הממלכתית של אחיו ריינהרד בברלין ביוני 1942, אז קיבל היינץ חבילה גדולה שהכילה את תיקי אחיו, ששוחררה מלוקר שלו במטה הגסטפו. היינץ הסתגר בחדרו עם המסמכים. למחרת בבוקר הבחינה אשתו שבעלה ישב כל הלילה ועיין בשקידה במסמכים, כמו כן שרף חלק מהם.
היידריך, שהיה בחופשה מהצבא לא הצליח לנהל שיחה עם אשתו ולדבריה והיה שרוי בהלם מוחלט ומצב נפשי קשה. המסמכים בחבילה היו ככל הנראה תיקים אישיים של ריינהרד היידריך, מהם הבין היינץ לראשונה את סדרי הגודל של ההשמדה השיטתית של היהודים, הפתרון הסופי. לאחר מכן, היינץ גמר אומר בליבו לסייע ליהודים להימלט מצפורני הנאצים על ידי זיוף תעודות זהות והדפסתם בבתי הדפוס של "Die Panzerfaust".
התאבדותו

כאשר בנובמבר 1944 ועדה כלכלית בראשות פרקליט מדינה חקרה את מערכת ה-"Die Panzerfaust", היינץ חשש שנחשף וירה בעצמו כדי להגן על משפחתו מפני הגסטפו שייתכן מחשש שישלמו גם הם על חלקו בסיוע ליהודים. בפועל, עורך הדין לא ידע דבר על הזיופים, ורק ניסה לברר את הסיבה למחסור באספקת נייר. אולם לדברי אחיינו היידר, היידריך התאבד בגלל תיק צבאי תלוי ועומד נגדו בגין גניבה ושחיתות.
משפחתו

להיינץ היידריך היו חמישה ילדים. בנו הבכור פיטר, (1931–2000), היה זמר קברט גרמני ידוע, וכתב ספר על ילדותו, אביו ודודו. בספר מתאר פיטר כיצד, כנער, הוא נהנה מהתהילה של היותו אחיינו של ריינהרד היידריך. בתקופת הילדות הוא חשב על דודו כספורטאי מצליח ומוזיקאי רגיש. בפראג, הבחין שדודו הפך ל"גדול". פיטר הפיק תועלת רבה מהיותו אחיינו של היידריך. גם לאחר המלחמה עדיין חש גאווה מסוימת ביחסים המשפחתיים, אם כי לא כל כך בגלוי. אבל לבסוף נאלץ להודות שריינהרד היידריך היה אדם רשע ומתועב, שהיה מהמעורבים הבולטים בשואת יהודי אירופה ובפשעים אחרים. פיטר נפטר ב-22 בנובמבר 2000, לאחר מחלה ממושכת.
ראו גם

אלברט גרינג, אחיו הצעיר האנטי-נאצי של הרמן גרינג
הערות שוליים

↑  Lehrer, Steven Wannsee House and the Holocaust. McFarland. Jefferson, North Carolina 2000 pp 53-87
↑  "Das Spiel ist Aus — Arthur Nebe". Der Spiegel 6/1950 vom 09.02.1950, page 21 (בגרמנית). Der Spiegel. נבדק ב-2009-01-26.
↑  "Reinhard Heydrich".
↑  Donnelley, Paul (2008). Assassins and assassinations : history's most infamous plots. New Holland. ISBN 978-1-84537-940-7. OCLC 231589691.
↑  MacDonald, Callum (21 באוגוסט 1998). The killing of Reinhard Heydrich: the SS 'Butcher of Prague'. Da Capo Press. p. 5. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  McKinney, Dagney (2020-02-15). "Reinhard Heydrich and the Heydrich Terror: The Real Story Behind Operation Anthropoid". Cultura Obscura (באנגלית בריטית). נבדק ב-2023-02-13.
↑  Leong Kok Wey, Adam (2012-04-01). "Operation Anthropoid". The RUSI Journal. 157 (2): 68–75. doi:10.1080/03071847.2012.675808. ISSN 0307-1847.
↑  Donald, Graeme (2011). The man who shot the man who shot Lincoln : and 44 other forgotten figures from history. Lyons Press. ISBN 978-0-7627-7584-2. OCLC 1298714596.
↑  Dederichs, Mario (19 באפריל 2009). Heydrich: The Face of Evil. STACKPOLE BOOKS. p. 165. ISBN 1-78438-893-9. OCLC 1327553239. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  Dederichs, Mario R. (2006). Heydrich: the face of evil. Translated by Geoffrey Brooks. Greenhill Books, p. 166. מסת"ב 1-85367-686-1
↑  Gerwarth, Robert (2011-11-15). Hitler's Hangman: The Life of Heydrich (באנגלית). Yale University Press. p. 290. ISBN 9780300115758.
↑  Peter Thomas Heydrich, et al. Ich war der Kronprinz von Heydrich: eine Kindheit im Schatten des Henkers von Prag. Kreuz Verlag, Stuttgart, 2006
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1277688591  VIAF: 802167391523183590008   WorldCat (עם VIAF): 802167391523183590008
כריסטנזה קרוקוב

משפט מכשפות
כריסטנזה קרוקוב (בדנית: Christence (Christenze) Kruckow;‏ 1558 – 26 ביוני 1621) הייתה אצילה דנית שהואשמה כמכשפה. היא הייתה אחת מרק שתי בנות האצולה שהוצאו להורג בעוון כישוף בסקנדינביה.
כריסטנזה נולדה בנייבורג, אך כפי שהיה נהוג בין בני האצולה באותה תקופה, נשלחה בנערותה לחיות אצל משפחת אצולה אחרת, הזוג איילר ברוקנהוס ואשתו ברטה פריס, באחוזת נקבולה.
משפט ראשון

כשברוקנהוס התאלמן בשנת 1582, כריסטנזה קיוותה שיינשא לה, אבל ב-1584 הוא התחתן עם אן בילה. אן בילה הפילה או ילדה 15 פעמים, וכולם מתו. כשבת דוד של אן ילדה ולד מת בשנת 1596, היא האשימה שלוש נשים על גרימת המוות על ידי כישוף, והביאה לשריפתן על המוקד. אן התחילה לחשוב שגם האסונות שלה מקורם במעשי כישוף. כדוגמת בת דודה, היא האשימה בכישוף אישה בשם אסה לאורידסס.
אסה העידה כי מיטת הכלולות של אן קולל בעת חתונתה על ידי גונדר קיילדרסוונס, שד, וכריסטנזה קרוקוב. נאשמת נוספת במקרה, יוהנה ינסנס, הוסיפה כי כריסטנזה נכחה בשבת מכשפות בבלוקסברג.
יוהנה ינסנס נשרפה על המוקד באשמת כישוף, אך הרשויות לא רצו להאשים בת אצולה, ואחיה של כריסטנזה לקח אותה משם ושיכן אותה אצל אחותם באולבורג.
משפט שני

בשנת 1619, השלטונות החלו לחקור שמועות שפצחו באולבורג במשך מספר שנים לגבי מחלות מוזרות המתפשטות בעיר, וחתולים וחזירים מדברים בבית הקברות. מכך עלה ציד מכשפות ומספר נשים נשרפו על המוקד כמכשפות. חלקן טענו שכריסטנזה היא אחת מהן, אבל גם כאן הרשויות לא רצו להאשים בת אצולה.
אך המלך כריסטיאן הרביעי, לעומת זאת, אשר גילה עניין רב בנושא כשפים, ובהתאם להוראותיו, המשפט התקדם. אנשים להאשים אותה, והעדויות החלו להגיע: כומר האשים אותה במותה של אשתו; פידר פאולסון ראה אותה בתור אחת המכשפות שנכחו כאשר מכשפה הולידה מפלצת; סורן טומרמנד היה קורבן דקירה לאחר שקרוקוב הבטיחה לו מזל רע.
כריסטנזה נעצרה, והוחזקה במאסר למשך שנתיים בזמן שהתנהלו נגדה הליכים. היא הודתה שקיללה את מיטת הכלולות של אן בילה שנים קודם לכן, ושלא חיבבה את אשתו של הכומר. היא הורשעה ונידונה למוות בעוון כישוף. עתירתה לחנינה נדחתה. העונש על כישוף היה להישרף למוות, אך בשל מעמדה, כריסטנזה זכתה ליהרג בעריפת ראשה. הריגה באמצעי זה נחשבה ל"הריגה הוגנת", בו ההרוג שומר על כבודו, זכאי לקבורה כנסייתית, והכניסה לגן עדן אינה חסומה בפניו, בניגוד לאמצעים אחרים ובעיקר שרפה, דרכם הוצאו להורג מכשפות בדרך כלל. לפיכך, כריסטנזה נקברה על פי כל הטקסים המקובלים של הכנסייה.
בסקנדינביה, היה זה יוצא דופן שבת אצולה תישפט על כישוף. ידוע רק על מקרה אחד בדנמרק – המקרה של כריסטנזה, ומקרה אחד בשוודיה, בו קרסטין אולפסקס הוצאה להורג בשנת 1585.
הפיגוע בראנגון (1983)

| --- | --- |

 תאריך:  9 באוקטובר 1983 
 מקום:  יאנגון 
 מטרה:  צ'ון דוהוואן‎ 
 קואורדינטות:  16°48′09″N 96°08′52″E﻿ / ﻿16.802536°N 96.147658°E﻿ / 16.802536; 96.147658
 סוג:  פיגוע תופת, ניסיון לרצח 
 הרוגים:  21 
 פצועים:  46 
 he
 
צ'ון דו-הוואן, נשיא קוריאה הדרומית והיעד של המתקפה
הפיגוע בראנגון, שהתרחש ב-9 באוקטובר 1983, היה ניסיון התנקשות בנשיא קוריאה הדרומית, צ'ון דו-הוואן, בעיר ראנגון שבבורמה. הפיגוע נעשה ביוזמת קוריאה הצפונית.
אף שהנשיא צ׳ון שרד, בפיגוע נהרגו 21 אנשים ו-46 נפצעו. שניים מתוך שלושת המעורבים בפיגוע נתפסו, כאשר אחד מהם הודה בהיותו קצין בצבא העם הקוריאני.
הפיגוע

ב-9 באוקטובר 1983, נשיא קוריאה הדרומית צ'ון דו-הוואן קיים ביקור רשמי בראנגון בירת בורמה. במהלך הביקור, הנשיא תכנן להניח זר באנדרטה לזכר אונג סן, אחד ממייסדיה של בורמה העצמאית, אשר נרצח בשנת 1947. בשעה שחברי הפמליה של הנשיא החלו להגיע לאזור האנדרטה לשם ארגון האירוע, פצצה אחת מבין שלוש פצצות שהוסתרו על גג המתחם התפוצצה, הרגה 21 אנשים ופצעה 46.
בין ההרוגים נמנו ארבעה בכירים בממשלת קוריאה הדרומית: שר החוץ לי באום-סאוק; שר האנרגיה סו סאנג-צ'ול, השר לתכנון כלכלי וסגן ראש הממשלה סו סוק ג׳ון, ושר המסחר והתעשייה קים דונג ווי. כמו כן, 14 יועצים, עיתונאים, ואנשי ביטחון דרום-קוריאנים נהרגו, וכן ארבעה אזרחים בורמוזים, ביניהם שלושה עיתונאים, נהרגו אף הם. הנשיא צ'ון עצמו ניצל הודות לעובדה שמכוניתו התעכבה בפקקים, כאשר הפיצוץ התרחש דקות ספורות בטרם הגיעו למקום. לפי הדיווחים, הפצצה הופעלה מוקדם מדי עקב סימון שגוי בדבר הגעת הנשיא למקום, כמה דקות בטרם מועד ההגעה הנכון.
האחראים לפיגוע

משטרת בורמה זיהתה שלושה חשודים במעורבות בפיגוע, קצין ושני סמלים בצבא קוריאה הצפונית. חקירה משטרתית העלתה כי הם הגיעו לבורמה באמצעות סירה שעגנה בנמל ראנגון, והשיגו את חומרי הנפץ באמצעות משלוח דיפלומטי ישירות מקוריאה הצפונית.
שניים מהחשודים, ביניהם הקצין הצפון-קוריאני קאנג מין-צ׳ול, ניסו להתאבד זמן קצר לאחר הפיצוץ באמצעות רימון יד, אבל שרדו ונעצרו על ידי המשטרה הבורמזית, אף שאחד מהם איבד יד כתוצאה מהניסיון. החשוד השלישי ניסה להימלט, אבל אותר בהמשך על ידי כוחות מצבא בורמה, ובמהלך חילופי האש נורה למוות, לא לפני שהספיק להרוג שלושה חיילים בורמזים.
במסגרת חקירתו, הקצין מין-צ'ול הודה במשימתו, ובאחריות של משטר קוריאה הצפונית לפיגוע, והודות למידע שמסר, גזר דין מוות שהושת עליו הומר במאסר עולם. החשוד הנוסף במעורבות בפיגוע נמצא אף הוא אשם והוצא להורג בתלייה. בתגובה, וחרף ההוכחות שנמצאו בחקירה, קוריאה הצפונית הכחישה בפומבי כל קשר לפיגוע.
לאחר הפיגוע

בעקבות הפיגוע, בורמה השעתה באופן מיידי את היחסים הדיפלומטיים עם קוריאה הצפונית. כמו כן, סין העממית, אשר זמן קצר לפני הפיגוע קראה לקיום ועידה משותפת עם קוריאה הצפונית, קוריאה הדרומית וארצות הברית לשם שיכוך המתיחות בחצי האי, נזפה במשטר הצפון-קוריאני בפומבי באמצעות כלי התקשורת במדינה. פקידים רשמיים סינים סירבו לפגוש או לדבר עם פקידים צפון-קוריאנים במהלך מספר חודשים לאחר מכן.
בשנת 1994, נציג קוריאה הדרומית בעצרת הכללית של האומות המאוחדות טען כי הפיגוע בראנגון, כמו גם הפיגוע בנמל התעופה גימפו בשנת 1986, והפיגוע בטיסה 858 של קוריאן אייר בשנת 1987, מומנו והוצאו לפועל בהוראה ישירה של המשטר הצפון-קוריאני. בעקבות זאת, ובשל אירועים נוספים בהם עלה חשד למעורבותה, קוריאה הצפונית הוכנסה לרשימת המדינות המממנות טרור בשנת 1988 (הוסרה בשנת 2008 והוכנסה מחדש בשנת 2017).
ראו גם

הפיגוע בנמל התעופה גימפו
טיסה 858 של קוריאן אייר
חדירת הצוללת הצפון קוריאנית לחוף גאנגנונג
הערות שוליים

↑  Historical Abstracts, EBSCOhost (1983). "Materials on massacre of Korean officials in Rangoon". Korea & World Affairs. 7 (4): 735.
1 2  דו״ח חקירה של האירוע מטעם ה-CIA
↑  LEAD) Calls rise for review of 1983 Rangoon bombing by North Korea
↑  "התקרבות בין צפון קוריאה לבין בורמה בתגובה ל"עוינות" ארה"ב". וואלה! חדשות. אורכב מ-המקור ב-2018-09-29. נבדק ב-2018-09-28.
↑  Trump Returns North Korea to List of State Sponsors of Terrorism (The New York Times)
כלא נובוצ'רקסק

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 סוג:  בית סוהר 
 מיקום:  נובוצ'רקסק 
 מדינה:  רוסיה 
 בעלים:  משרד המשפטים של רוסיה
 
 קואורדינטות:  47°23′46″N 40°04′33″E﻿ / ﻿47.395993°N 40.075929°E﻿ / 47.395993; 40.075929
 he
 
כלא נובוצ'רקסק (ברוסית: Новочеркасская тюрьма) הוא בית כלא בעיר נובוצ'רקסק, מחוז רוסטוב, המהווה נקודת ציון בעולם הפשע של רוסיה. כיום זהו בית מעצר לפני משפט מספר 3 של שירות בתי הסוהר הפדרלי ומכונה "קרסנאיה גורקה".
זהו אחד מששת בתי הכלא בברית המועצות, שבוצעו בו עונשי מוות.
היסטוריה

הכלא בנובוצ'רקסק הופיע כמעט במקביל להקמת העיר, וקיבל שם כלא. הכלא גודר בגדר עץ; כעבור זמן מה הוקם במקומו בניין אבן המאכלס עד 600 איש עם בית חולים פנימי.
בסוף שנת 1910 - תחילת 1911 פרצה מגפת טיפוס חזקה בשטח כלא נובוצ'רקסק שגבתה חיי אדם רבים, הגורם לה היה צפיפות הכלא. כתוצאה מכך, הוחלט להעביר את בית החולים מחוץ לכלא, ולבנות מחדש את הכלא עצמו. לפני תחילת מלחמת העולם הראשונה, בשנת 1914, החלה בנייתם של בניינים חדשים (עשויים לבנים אדומות) בכלא נובוצ'רקסק ששרדו עד היום. האסירים הראשונים של הכלא החדש בשנת 1916 היו פליטי מלחמה שברחו לרוסיה. הכלא החדש החל להתמלא בשבויים בשנת 1917. מתחם הכלא החדש כלל את הבניין הראשי ובניין המשמר, בית מרחץ, מכבסה ומתקנים ביתיים אחרים. דרך בית המרחץ, שהיה ממוקם בסמוך לגדר, בשנת 1917, היה הניסיון היחיד של בריחת אסירים המונית, אך הנמלטים לא הצליחו להתגבר בשקט על המכשול האחרון - גדר הכלא הגבוהה.
במהלך התקופה הסובייטית המשיך הכלא למלא את תפקידו: במהלך הדיכוי הסטליניסטי ביקרו כאן אסירים רבים שנשלחו למחנות עבודה בכפייה - כלא נובוצ'רקסק היה נקודת מעבר עבורם.
בשנת 2003 עוצב המוסד מחדש כבית מעצר לפני משפט והוא יכול להכיל עד אלפיים אסירים. בכלא הוחזקו כמה רוצחים סדרתיים, שפעלו בעיקר במחוז רוסטוב: קונסטנטין צ'ריומוחין (שהוצא להורג ב-1993), אנדריי צ'יקטילו (שהוצא להורג ב-1994), יורי ציומן, ולדימיר מוכאנקין (שניהם נידונים למוות, שעונשם הומר למאסר עולם). אסירים ידועים אחרים בכלא נובוצ'רקסק היו:
האחים טולסטופיאטוב, חברי אחת מקבוצות הפשע המאורגנות הראשונות בברית המועצות
פיוטר גרומוסלבסקי, אדון הקוזאקים של דון.
ז'אן דופור, קצין נ.ק.ו.ו.ד., ראש כמה מחלקות בידוד או בתי כלא.
ולטר פון זיידליץ-קורצבך, גנרל גרמני.
ג'אבה יוסליאני, גנב בחוק
זכרי קלשוב, גנב בחוק
סרגיי קורולב, מעצב מערכות רקטות וחלל
סרגיי מדוייב,- אחד מראשי הפשע האחרונים בתולדות ברית המועצות
נז'דה גארגין, גיבור תנועת השחרור הלאומית הארמנית
רזמיק פטרוסיאן, חבר תנועת קרבאך
נדז'דה סבצ'נקו, חיילת אוקראינית
איוואן צ'נצוב, פעיל פוליטי ומדינאי סובייטי
הערות שוליים

1 2 3  Новочеркасская тюрьма
↑  СИЗО-3 город Новочеркасск
↑  Следственный изолятор № 3 ГУФСИН России по Ростовской области «Красная горка» (Новочеркасск)
↑  Знаменитой Новочеркасской тюрьмы больше нет
↑  Приходько О. И. Заговор ножей. Москва, ЭКСМО-Пресс, 2002. ISBN 5-04-088159-2
דני רולינג

| --- | --- |

 לידה:  26 במאי 1954 שריבפורט, לואיזיאנה, ארצות הברית
 הוצאה להורג:  25 באוקטובר 2006 (בגיל 52) בית הסוהר פלורידה, ארצות הברית
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 מקום קבורה:  בית הכלא של פלורידה 
 
דניאל הרולד רולינג (באנגלית: Daniel Harold Rolling;‏ 26 במאי 1954 – 25 באוקטובר 2006) הידוע גם כ"מרטש מגיינסוויל", היה רוצח סדרתי אמריקאי, אשר רצח חמישה סטודנטים בגיינסוויל, פלורידה, במהלך ארבעה ימים באוגוסט 1990. מאוחר יותר התוודה שאנס חלק מקורבנותיו, ביצע רצח משולש בשריבפורט, לואיזיאנה, וניסה לרצוח את אביו במאי אותה שנה. בסך הכל הודה ברציחתם של שמונה אנשים. רולינג נידון למוות ב-1994 עבור חמשת הקורבנות מגיינסוויל והוצא להורג באמצעות זריקת רעל ב-2006.
חייו

נולד בשריבפורט, לואיזיאנה, לג'יימס וקלאודיה. אביו היה שוטר ונהג להתעלל באמו ובאחיו קווין, ונהנה להזכיר לבנו כי מעולם לא היה רצוי במשפחתם. באחת התקריות האלימות בביתם הגיעה קלאודיה לבית החולים לאחר שבעלה ניסה לגרום לה לחתוך את ידיה עם סכין גילוח. היא ניסתה לעזוב אותו פעמים רבות אך תמיד שבה אליו כעבור זמן מה. בפעם אחרת בה ניסה אביו להפגין את המשמעת הנוקשה שהשליט על משפחתו, כבל את רולינג לאדמה ואזק את ידיו, ולאחר מכן הזעיק למקום שוטרים בכדי שייקחו אותו, מפני שלטענתו, גרם לו למבוכה. במקרה אחר, הכה את הכלב של בנו עד שמת בעודו בידיו.
כנער מתבגר נעצר רולינג מספר פעמים בגין מעשי שוד בג'ורג'יה וכן נתפס מציץ לנשים בשעה שהתלבשו. כמבוגר התקשה להשתלב בחברה ולהישאר במקום עבודה יחיד לאורך זמן. עבד תקופה מסוימת במסעדה מקסיקנית בשם פנצ'ו בשריבפורט. במאי 1990 ניסה להרוג את אביו במהלך ויכוח משפחתי בו איבד אביו את עינו ואת אוזנו.