עיוותי חשיבה
חשיבה ועיוותי חשיבה > עיוותי חשיבה

עיוותי חשיבה האופייניים למקרים של הפרעות נפשיות הן לרוב מצבי קיצון של התרעות שגויות, כאשר עיוות החשיבה הוא שלילי מתרחשת גם השפעה רגשית שלילית, המתעצמת במיוחד כאשר האירוע המיוצג בתא מתויג באופן רגשי שלילי קיצוני, מה שעשוי אף לגרום להפרעה נפשית. הרגשות האופייניים להפרעה נפשית הן חרדה, דיכאון, עצבנות, או שילוב. הפרעה נפשית תיחשב לכזו אם הרגשות השליליים ממושכים או קיצוניים מעבר לרמתם האובייקטיבית כך שהדבר גורם לסבל רב ולהימנעות מהתנסויות באירועים ובמשימות בהם ההפרעה מתקיימת. כל סוג של עיוות חשיבה עשוי להתייחס לעצמי (ייחוס עצמי), לזולת, או לעולם בכלל. כמו כן בכל אחד ממערכות ההתרעה שתוארו יכולים להתקיים שני סוגים של עיוותים שליליים אפשריים. האחד, התרעה שלילית לא אובייקטיבית. והשני, אי התרעה חיובית אובייקטיבית. כפי שנפרט להלן:
עיוותי מערכת הזיהוי: עיוות 1: התרעה לא אובייקטיבית שלילית- הוא מצב שבו קלט מסוים מזוהה בזיכרון שלילי שלא אמור לייצג אותו. עיוות 2: אי התרעה אובייקטיבית חיובית- הוא מצב שבו קלט מסוים אינו מזוהה בזיכרון חיובי שאמור לייצג אותו.
עיוותי מערכת החיזוי: עיוות 1: התרעה לא אובייקטיבית שלילית- הוא מצב שבו זיכרון שלילי מקבל התרעת חיזוי מזיכרונות שלא אמורים לגרום אותו, ולכן גם לא אמורים לחזות אותו. עיוות 2: אי התרעה אובייקטיבית חיובית- הוא מצב שבו זיכרון חיובי אינו מקבל התרעת חיזוי מזיכרונות שאמורים לגרום אותו, ולכן גם אמורים לחזות אותו.
עיוותי תיוג רגשי: עיוות 1: התרעה לא אובייקטיבית שלילית- מתאר זיכרון נייטרלי או חיובי שמתויג עם רגש שלילי. או זיכרון שלילי שמתויג ברמה שלילית גבוהה מרמתו האובייקטיבית. עיוות 2: אי התרעה אובייקטיבית חיובית- מתאר זיכרון חיובי בעיקרו שאינו מתויג עם רגש חיובי, או שמתויג ברמה חיובית נמוכה מרמתו האובייקטיבית.
עיוותי תיוג שכלתני: עיוות 1: התרעה לא אובייקטיבית שלילית- מתאר זיכרון שחוזה זיכרונות שליליים אותן הוא לא אמור לגרום, ולכן גם לא אמור לחזות. עיוות 2: אי התרעה אובייקטיבית חיובית- מתאר זיכרון שאינו חוזה זיכרונות חיוביים אותן הוא אמור לגרום, ולכן גם אמור לחזות.
שני סוגי העיוותים האפשריים במערכות ההתרעה מקורם במרכיבי הזיכרון של כל מערכת התרעה בו מתרחש העיוות. הסיבה להתרעה לא אובייקטיבית. נובעת מהימצאות מרכיבי זיכרון מעוררים לא אובייקטיביים במערכת ההתרעה, או במשקל גבוה ביחס לרמתם האובייקטיבית. או גם מחיסרון של מרכיבי זיכרון מעכבים במערכת ההתרעה, או במשקל נמוך מרמתם האובייקטיבית. והסיבה לאי התרעה אובייקטיבית. היא הפוכה. ונובעת מחיסרון של מרכיבי זיכרון מעוררים אובייקטיביים במערכת ההתרעה, או במשקל נמוך מרמתם האובייקטיבית. או גם מהימצאות מרכיבי זיכרון מעכבים לא אובייקטיביים במערכת ההתרעה, או במשקל גבוה מרמתם האובייקטיבית.
דוגמאות לעיוותי חשיבה פתולוגיים תוארו על ידי אהרון בק, וממשיכי דרכו כגון דייוויד ברנס שתיאר אותם בספרו 'בוחרים להרגיש טוב'. כאשר כל דוגמה מתייחסת לעיוות של אחד ממערכות ההתרעה. עיוותי זיהוי, עיוותי חיזוי, או עיוותי תיוג שכלתני\רגשי. מסוג התרעה לא אובייקטיבית, או מסוג אי התרעה אובייקטיבית.
עיוותי חשיבה דומים קיימים גם במובן החיובי: בכללם זיהוי חיובי מעוות- אי זיהוי שלילי- חיזוי חיובי- אי חיזוי שלילי- תיוג רגשי חיובי, אי תיוג רגשי שלילי. תיוג שכלתני חיובי- אי תיוג שכלתני שלילי. גם עיוותי חשיבה חיוביים עשויים להתברר כלא חיוביים בהכרח. מפני שבמוח זיכרונות שליליים מייצגים בעיה, בעוד זיכרונות חיוביים מייצגים את הפתרון. כך שעיוות חיובי מעוות הוא בעצם פתרון שגוי שעשוי לגרום לכישלון שיעורר בעקיפין רגשות שליליים. למשל התמודדות שגויה עם חרדה שנובע מחיזוי אופטימי מדי לגבי התוצאה של פעולת ההתמודדות עשוי דווקא להעצים את החרדה במקום להפחיתה.
זיכרונות חיוביים עשויים לגרום לרגשות שליליים גם במישרין, ההסבר לכך הוא שקיימים שני סוגים של קבלת החלטות, האחד לצורך קביעת סדרי עדיפויות, קרי החלטה לבחור בבעיה אחת לפתרון מתוך מגוון בעיות העומדות על הפרק. והשני בחירת חלופה, קרי בחירה בפתרון אחד מתוך מגוון פתרונות לבעיה הנבחרת. שני סוגי ההחלטות מתקבלים באמצעות נוסחה משותפת שקובעת האם להתמקד בהם. הנוסחה כוללת ארבעה משתנים. ששניים מהם מתייחסים לבעיה: ההסתברות לבעיה, שמוכפלת בחומרת הבעיה. ושניים מהם מתייחסים לפתרון: ההסתברות לפתרון הבעיה, שמוכפלת בתוחלת הפתרון. צירוף ערך התוצאה של שתי המכפלות מהווה את הסכימה של הבעיה והפתרון. אם הסכימה היא הגבוהה מבין סכימות מתחרות בזמן נתון, אז הבעיה כולל הפתרון ייבחרו למיקוד על פני הסכימות המתחרות.
הבחירה מביאה לרצף של פעולות מוטוריות לצורך יישום הפתרון, באמצעות התא הקדם מוטורי המשויך לסכימה הנבחרת, שמפעיל סדרה של תאים מוטוריים שמתפצלים ממנו לפי סדר שנלמד מתוך ניסיון או מצפייה באחרים, ואלו גורמים לתנועות שריר שיוצרים את הפעולה הנדרשת. או לחלופין אם התא הקדם מוטורי לא מפעיל תאים מוטוריים תתקיים פעילות מנטלית, קרי שליפה למודעות של הזיכרונות הכלולים בסכימה לצורך עיבודם מחדש במטרה להביא להיסקים יצירתיים מורכבים שעשויים להביא להבנה טובה יותר של הבעיה או של הפתרון לצורך תכנון פעולה מיטבית.. העיבוד כולל שיטוט בין זיכרונות אסוציאטיביים, כלומר בבעיה או בפתרון שהפעילו את הסכימה, בגורמיהם, או בנגרמיהם, וכן בזיכרונות דומים להם. בהתאם לנוסחה משקל חיובי גבוה של הפתרון כמו של הבעיה, גורם להגברת הסיכוי לבחירה בסכימה, ולכן גם להתמקדות ברגשות השליליים הנלווים אליה.