stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הפגזת עכו (1840)
הקואליציה הימית ופעילותה בחופי סוריה

ביוני 1840 שלח אדמירל  רוברט סטופפורד (אנ'), מפקד הצי הבריטי בים התיכון, את קומודור צ'ארלס נֵיפְּיֶיר (אנ') בראש שייטת אוניות קטנה אל חופי סוריה (לבנון של היום). משימתו של ניפייר הייתה לסלק את הצבא המצרי מחופי סוריה. ב-11 באוגוסט 1840 הגיעו האוניות אל מול חופי ביירות וניפייר קרא לסולימאן פאשה, מושל העיר מטעם מוחמד עלי, לנטוש את המקום ולהסיג את חייליו מסוריה. בעקבות הופעת הכוח הימי של הקואליציה התקוממה האוכלוסייה בעיר כנגד הצבא המצרי הכובש, אך הכוח הקטן שעמד לרשות ניפייר לא איפשר לו להתמודד עם הכוח המצרי שמנה כ-15,000 חיילים.
בראשית ספטמבר 1840 הצטרפו לכוח אוניות נוספות תחת פיקודו של סטופפורד. הלחימה פרצה ב-11 בספטמבר, כאשר הכוח המשולב הפגיז את ביירות ואיפשר הנחתה של 1,500 חיילים טורקים בג'וניה. בשל ההתקוממות בביירות נמנע הצורך לכבוש את העיר.
לאור ההצלחה בבירות הוחלט על המשך ההפגזות ותפיסת ערי החוף, ב-11 בספטמבר הופגזה המצודה בג'בייל ונעשה ניסיון יבשתי לכיבושה, כח בן 100 נחתים בריטים בסיוע לוחמים מקומיים נחת בסירות ותקף רגלית כנגד 300 שכירי חרב אלבניים שהגנו על המקום.
במהלך ההסתערות נתקל הכוח במפתיע בחומה וחפיר עמוק שלא נצפו מהים וספג אש שהביאה למותם של חמישה נחתים ופציעת שמונה עשר וניתנה פקודה לנסיגה, דגל בריטי שנשכח מאחור הוביל למבצע חילוץ שהתבצע תחת חיפוי אש כבד אשר ככל הנראה התפרש על ידי המגינים כניסיון לתקיפה חוזרת והביא לנסיגתם החפוזה והמפתיעה מהמצודה.
ב-17 בספטמבר הופגזה חיפה על ידי אה"מ קסטור, אה"מ פיק ופריגטה טורקית, צור הופגזה ונכבשה ב-24 בספטמבר ולמחרת היום ב-25 בספטמבר נכשל ניסיון לכבוש את טרטוס (טורטוסה) בעזרת כוח נחתים אשר סירותיו עלו על שרטון ובמהלך חילוצן תחת אש נהרגו שמונה נחתים ונפצעו שמונה עשר.
עקב מחלתו של מפקד הכוח היבשתי בריגדיר-גנרל צ'ארלס סמית, קיבל ניפייר את הפיקוד על הכוח הרגלי וביצע גיחה מוצלחת כנגד כוח מצרי-אלבני בנהר אל-כלב. באמצעות כוח ספינות בריטיות, טורקיות ואוסטריות הפגיז ניפייר את צידון ב-26 בספטמבר תוך כדי הסתערות יבשתית והעיר נכנעה בתוך יומיים.
בזמן ההכנות לתקיפת העמדות המצריות ברמה של בוארסף, קיבל ניפייר הוראה לפרוש מהפיקוד על הכוח היבשתי ולפנות את מקומו לסמית שהחלים ממחלתו וקיבל בנוסף את הפיקוד על הכוח הטורקי מכוחות הברית. ניפייר החליט לסרב פקודה ולהמשיך במתקפה נגד הכוח המצרי, הקרב ב-9 באוקטובר היה עז במיוחד, אך הניצחון לקואליציה היה מובטח וב-3 באוקטובר המצרים נסוגו מביירות. רק לאחר שהקרב הוכרע החזיר ניפייר את הפיקוד על הכוח לסמית.
תוצאות הקרב והשלכותיו

אבדות המצרים כתוצאה מההתפוצצות מחסן התחמושת היו כבדות. על פי הערכה נהרגו בין 1,500 ל-2,300 חיילים, ומספר הפצועים אינו ידוע. בנוסף לנפגעים מההתפוצצות נהרגו כשלוש מאות איש בסוללות התותחים לאורך החומה וכמעט כל התותחים נהרסו. הכוחות שנכנסו לעיר מצאו הרוגים ופצועים רבים פזורים בין ההריסות.
אבדות הצי היו מועטות ביותר. 14 ימאים בריטים ו-4 טורקים נהרגו, 42 נפצעו, חלקם נפגעו מאש ידידותית בשל חדירה של ספינה טורקית לגזרת הירי של ספינה בריטית. ביום המחרת נהרגו מהתפוצצות עקב תאונה מספר חיילים טורקים ונחת בריטי ומפקד הספינה "קסטור" נפצע. עקב הטעות בהגבהה בירי המצרי הנזק שנגרם לספינות היה מועט ביותר וכלל בעיקר פגיעות בתרנים, בחיבל ובמפרשים.
לאחר כיבושה הושאר בעיר עכו חיל מצב של 250 נחתים בריטיים ו-3,000 חיילים טורקים תחת פיקודו של ווקר. לאבטחת העיר הושארו בקרבתה הספינות "פיקו" ו"סטרומבולי".
להפגזת עכו וכיבושה היו השפעות נרחבות על המתרחש בלבנט. ההתמוטטות המהירה של כוחות מוחמד עלי לאחר הפגזת עכו בשילוב עם הכאוס ששרר במצרים הפתיעו את האימפריה הבריטית. סטופפורד שלח את ניפייר בראש כוח ימי לאלכסנדריה כדי להשגיח על ההתרחשויות וכמו באירוע הקודם בביירות נטל על עצמו ניפייר שוב את הפיקוד בצורה עצמאית ובלתי תלויה, הופיע לחופי אלכסנדריה ב-25 בנובמבר 1840 והטיל הסגר על העיר מבלי שהונחה וקיבל על כך גיבוי מאדמירל סטופפורד.
ניפייר נשא ונתן באופן עצמאי עם מוחמד עלי, כשהוא מבטיח לו וליורשיו את הריבונות על מצרים תוך התחייבות לפנות את המצור על הצבא המצרי והבטחת חזרתו לאלכסנדריה. כל זאת בתמורה לוויתורו של מוחמד עלי על השליטה בסוריה, החזרת ספינות הצי הטורקי וקבלת מרותו של הסולטאן העות'מאני תוך הסתפקות בתואר "הפאשה של מצרים".
סטופפורד והשגריר הבריטי זעמו על התוצאה, ממשלת בריטניה גינתה את ההסדר ומספר חברות מהקואליציה אף הצהירו על היותו חסר תוקף, אך החוזה שנחתם בין הצדדים ואושרר על ידי הסולטאן היווה את הבסיס למשא ומתן שביסס את שלטונה של שושלת מוחמד עלי במצרים למשך 148 שנה.
לקריאה נוספת

א' ו' ה' פירסאל, "הפגזת עכו, 3 בנובמבר 1840". המוזיאון הימי חיפה, ספונים, ב' (תשכ"ח), עמ' 46-50.
קומנדר ו.ב. ראובותאַם. "מבצעים ימיים לאורך חופי סוריה – 1840." "מערכות ים", י"ז, דצמבר 1953, עמ' 3–15. העתק דיגיטלי באתר "שפת הים".
נתן שור. תולדות עכו. תל אביב, דביר, תש"ן-1990.
מאיר שָׂשׂ, עכו הימית. עכו, בית הספר לקציני-ים, 1981. העתקה דיגיטלית בפרויקט בן-יהודה.
R.C. Anderson, Naval Wars in the Levant, 1559-1853. Liverpool, Liverpool University Press, 1952.
L. Sondhaus, Naval Warfare, 1815-1914. London, Routledge, 2001.
W.L. Clowes, The Royal Navy: A History from the Earliest Times to the Death of Queen Victoria. London, Sampson-Low-  Marston,  1903. Vol. 6, pp. 308–323.  Online version in Internet Archive.
E. Napier, The Life and Correspondence of Admiral sir Charles Napier. London, Hurst and Blackett, 1862. Online version in Google Books.
W.H.G. Kingston, Our Sailors: Gallant Deeds of the British Navy during Victoria's Reign. London, Griffith and Farran, 1865. Online version in Project Gutenberg.
Meir Sas and George T. Radan, The Bombardment of Acre. Bulletin of American Friends of the Haifa Maritime Museum, vol. 2, no. 4, Spring 1983.
אה"מ בלרופון בהפגזת עכו, 3 נובמבר 1840; ציור של תומאס ביינס
שרידי כדורי תותח מההפגזה שנמצאו בקירות הקיר התוחם של מסגד אל שאזליה בעכו. השרידים נמצאו בעקבות חפירה ארכאולוגית וזוהו כשייכים להפגזה זאת
שרידי חור שנפער בקיר התוחם של מסגד אל-שאזליה כתוצאה מההפגזה ונסתם מאוחר יותר
מערך ציי הקואליציה מול חופי עכו. מפה צרפתית משנת 1842
לוץ אייגנדורף

לוץ אייגנדורף (בגרמנית: Lutz Eigendorf, נולד ב-16 ביולי 1956 בברנדנבורג שבגרמניה המזרחית, נפטר ב-7 במרץ 1983 בבראונשווייג שבגרמניה המערבית) היה כדורגלן יליד גרמניה המזרחית ששיחק בעמדת הקשר. אייגנדורף ערק לגרמניה המערבית ובסבירות גבוהה נרצח על ידי השטאזי.
תחילת הקריירה בדינמו ברלין

אייגנדורף גדל במועדון הנוער של דינמו ברלין. הוא עלה לבוגרים של הקבוצה ששיחקה בליגת העל המזרח-גרמנית בשנת 1974, ושיחק בקבוצה חמש עונות, בהן הבקיע שבעה שערים במאה הופעות. במקביל הופיע שש פעמים במדי נבחרת גרמניה המזרחית, והבקיע שלושה שערים.
העריקה לגרמניה המערבית והמעבר לקייזרסלאוטרן

ב-20 במרץ 1979 ערק אייגנדורף לגרמניה המערבית, בזכות קשריו הטובים של דינמו ברלין עם המועדון קייזרסלאוטרן. אייגנדורף הגיע עם דינמו ברלין לעיר קייזרסלאוטרן שבגרמניה המערבית, למטרת משחק ידידות בין הקבוצות, שאינו נתפס כאירוע מובן מאליו לנוכח היחסים בין גרמניה המזרחית לגרמניה המערבית. כל שחקני דינמו ברלין עברו בדיקות פסיכולוגיות לפני המשחק, במטרה להוכיח שהם כשירים לחצות את הגבול לגרמניה המערבית ואין בכוונתם לערוק. לאחר המשחק, עצר האוטובוס של דינמו ברלין בעיר גיסן שבגרמניה המערבית, במטרה לשוב לברלין המזרחית. אייגנדורף ניצל את ההפסקה, ברח מחבריו לקבוצה, תפס מונית ונסע בחזרה לקייזרסלאוטרן. אייגנדורף הוחתם על ידי קייזרסלאוטרן, אך היה מנוע מלשחק במשך שנה שלמה, עקב חוק הקובע תקופת צינון לעריקים מגרמניה המזרחית, שנחקק על ידי אופ"א. בזמן זה אייגנדורף הועסק בקייזרסלאוטרן כמאמן נוער.
עריקתו של אייגנדורף לגרמניה המערבית נחשבה כאירוע מביך עבור השטאזי, המשטרה החשאית של גרמניה המזרחית, מאחר שמועדון הכדורגל של דינמו ברלין היה תחת חסות של השטאזי, ולמעשה נוהל על ידי ראש השטאזי דאז, אריך מילקה. מילקה ביצע מספר מניפולציות על מנת שדינמו ברלין תהנה מעדיפויות שונות, ודאג שבדינמו ברלין ישחקו השחקנים הטובים ביותר של גרמניה המזרחית, כאשר אייגנדורף היה בן טיפוחיו ונחשב לאחד הכישרונות העולים של הכדורגל המזרח-גרמני. עריקתו של אייגנדורף נחשבה כבגידה במילקה ונתפסה כסכין בגב האומה המזרח-גרמנית. אייגנדורף הרבה לדבר בגנות מילקה ובגנות גרמניה המזרחית לאחר עריקתו, והעמיד את השלטונות במבוכה. גם עובדה זו אינה נחשבת למובנת מאליה, שכן עריקים מגרמניה המזרחית ידעו שזרועות השטאזי מגיעות גם לגרמניה המערבית, אך אייגנדורף התבטא ללא חשש.
אשתו של אייגנדורף, גבריאלה, נשארה בברלין המזרחית עם בתם המשותפת סנדי, תחת פיקוח הדוק של השטאזי. בערב העריקה, חזרה גבריאלה לביתה לאחר שנחקרה ארוכות, ולא מצאה את סנדי, שנחטפה על ידי השטאזי במטרה להפעיל לחץ עליה. סנדי הוחזרה לאמה רק כעבור שלושה ימים, והלחץ על גבריאלה הלך וגבר. השטאזי שלח אל גבריאלה אדם בשם פטר הומאן, שהיה מכר של גבריאלה. הם התאהבו, ועורך דין מטעם השטאזי דאג לגירושין בין גבריאלה ללוץ אייגנדורף. גבריאלה התחתנה עם הומאן, שהתברר כלותריו, סוכן של השטאזי שמרגל אחרי אנשים תוך כדי ניהול קשר רומנטי עמם. הוא עשה זאת על מנת לדלות פרטים נוספים אודות חייו של לוץ אייגנדורף, במטרה להגביר עליו את הלחץ.
בשלב זה, אייגנדורף כבר הפך לשחקן פעיל בקייזרסלאוטרן, וצבר 53 הופעות בהרכב, בהן כבש שבעה שערים. הוא הוביל את הקבוצה לחצי גמר גביע אופ"א בעונת 1982, בו הודחה הקבוצה על ידי גטבורג, כשבדרך שותף אייגנדורף ברבע הגמר בו קייזרסלאוטרן הדהימה את ריאל מדריד בתוצאה 5-0, כאשר בסיכום שני המשחקים התוצאה הייתה 6-3 לקייזרסלאוטרן. הקבוצה הציעה לדינמו ברלין לרכוש את אייגנדורף, אך מילקה סירב בתוקף להצעה, שנתפסה מבחינתו כוויתור על בן טיפוחיו לגרמניה המערבית.
מותו של אייגנדורף בנסיבות חשודות

בשנת 1982 עבר אייגנדורף מקייזרסלאוטרן לאיינטרכט בראונשווייג, שם הספיק לשחק שמונה משחקים, בהם הבקיע שני שערים. על אף מעברו של אייגנדורף לגרמניה המערבית שהתרחש שלוש שנים קודם, עינו של השטאזי נשארה פקוחה עליו, והוא לווה ללא ידיעתו על ידי מרגלים מגרמניה המערבית שהועסקו כסוכנים סמויים של השטאזי. ב-5 במרץ 1983 נפצע אייגנדורף באורח אנוש בתאונת דרכים חשודה. אייגנדורף ברח מאנשי שטאזי שארבו לו מחוץ לפאב בעיר בראונשווייג בו ישב לאחר הפסד קבוצתו, והחל לנהוג לכיוון ביתו. אייגנדורף סונוור על ידי משאית גדולה בכוונה תחילה כאשר התקרב לסיבוב חד, והתנגש בעץ, והוא נפטר בבית החולים כעבור יומיים. בחקירת התאונה נטען כי אייגנדורף היה בגילופין עקב שיעורי אלכוהול גבוהים שנמצאו בדמו, על אף עדויות של אנשים שפגש באותו ערב, שטענו ששתה כמות בירה קטנה בלבד. ישנה טענה שאנשי השטאזי שפכו אלכוהול בזירת התאונה על מנת להוכיח שאייגנדורף שתה אלכוהול לפני התאונה.
לאחר איחוד גרמניה ופתיחת המסמכים הסודיים של גרמניה המזרחית, התגלה כי התאונה הייתה רצח שאורגן על ידי השטאזי. במסמכים שנמצאו היה אזכור לסינוור ולהרעלה, דבר שביסס את החשדות המוקדמים שהסינוור היה מכוון ושדמו של אייגנדורף הורעל באלכוהול רב, או שהוא אולץ לשתות בכפייה. חקירת הרצח תועדה ועובדה לסרט תיעודי בשם "מוות לבוגד" (בגרמנית: Tod dem Verräter), שהוקרן בטלוויזיה הגרמנית בשנת 2000.
בשנת 2010 טען מרגל מזרח גרמני לשעבר בשם קרל-היינץ פלגנר, שהיה חברו הטוב של אייגנדורף, שהוא קיבל הוראה מפורשת מהשטאזי לחסל את אייגנדורף, אך הוא נמנע מלעשות כך. פלגנר היה אזרח מזרח-גרמני, שעבד עבור השטאזי בגרמניה המערבית כעונש על כך שלא היה אזרח נאמן מספיק, וחיפש עבור השטאזי עריקים ואנשים שנתפסו כבוגדים.
נכון לשנת 2015, אין תשובות מוכחות באופן ודאי לשאלות מי גרם למותו של אייגנדורף וכיצד בדיוק.
תארים

עם דינמו ברלין:
אליפות ליגת העל המזרח-גרמנית: 1979
חוק ביטוח בריאות ממלכתי

| --- | --- |

 פרטי החוק
 תאריך חקיקה:  26 ביוני 1994
 תאריך חקיקה עברי:  י"ז בתמוז תשנ"ד
 גוף מחוקק:  הכנסת השלוש עשרה
 תומכים:  68
 מתנגדים:  0
 נמנעים:  27
 חוברת פרסום:  ספר החוקים 1469, עמ' 156
 הצעת חוק:  פרטית
 משרד ממונה:  משרד הבריאות
 מספר תיקונים:  63
 נוסח מלא:  חוק ביטוח בריאות ממלכתי, התשנ"ד-1994
 
חוק ביטוח בריאות ממלכתי, התשנ"ד-1994 הוא החוק הקובע חובת ביטוח בריאות לתושבי ישראל, ואת סל השירותים הרפואיים שיינתן באמצעות קופות החולים.
החוק נכנס לתוקף ב-1 בינואר 1995 ויצר מהפכה בזכויות תושבי ישראל לקבלת שירותי בריאות, בדרכי מימונם ובתכולתם. החוק נחקק כארבע שנים לאחר שהוגשו לממשלה המלצות ועדת השופטת שושנה נתניהו, שהמרכזית שבהן הייתה לחוקק חוק שכזה. חיים רמון יזם את החוק וקידם את חקיקתו, תחילה כשר הבריאות בממשלתו של יצחק רבין ולאחר מכן כיושב ראש ההסתדרות.
רקע לחקיקת החוק > ועדת נתניהו

מתוך ההבנה שהמצב הנוכחי פוגע ועתיד לפגוע בשירותים הניתנים לאזרח תוך ניצול לא יעיל של קופת המדינה, הוקמה ב-1988 ועדת החקירה הממלכתית הראשונה לבדיקת תפקודה ויעילותה של מערכת הבריאות, בראשותה של השופטת שושנה נתניהו. בשונה מהוועדות האחרות, ועדה זו נתבקשה להמליץ על שינויים בתפקוד מערכת הבריאות בראייה כלכלית וחברתית ולא עסקה בבדיקת עובדות העבר. לאחר התדיינות ומחקר שנמשכו כשנתיים, דו"ח ועדת נתניהו העלה על סדר היום הציבורי את הצורך ברפורמה במערכת הבריאות על בסיס ניתוח כוללני של הבעיות במערכת הבריאות ומקורותיהן. אחת ההמלצות המרכזיות של הוועדה הייתה חקיקת חוק ביטוח בריאות ממלכתי תוך שמירה על מבנה הקופות הקיים, אך שינוי שיטת המימון שלהן. ועדה זו איתרה בחקירתה מספר בעיות קיימות בענף הביטוח הרפואי אשר שימשו כבסיס להמלצתה בנוגע להחלת הביטוח הממלכתי, ובתוכן: מדיניות 'ברירת המבוטחים' הצעירים ובעלי השכר הגבוה, התפתחותם של ביטוחים משלימים כאמצעי להגדלת מקורות קופות החולים, אלמנטים רגרסיביים בגביית דמי החבר וחוסר יעילות בגבייה. כנגד תופעות אלו הוועידה המליצה על החלת ביטוח חובה על כל תושבי המדינה המכסה סל שירותים מוגדר באחת מארבע הקופות הקיימות, כאשר על הקופות לקבל כל מבוטח המעוניין להירשם לקבלת שירותיהן, והתשלום יעשה דרך גוף ממלכתי ולא דרך הקופות עצמן.
המלצותיה של הוועדה שימרו את עקרון הסולידריות החברתית והעזרה ההדדית שהתקיים בקופות החולים, בכך שהתשלום עבור הביטוח יגבה על פי יכולת, והשירות יסופק לפי צרכים. מעתה, כל פרט יחויב במס בריאות המחושב באופן יחסי להכנסתו - מס אשר יחליף את המס האחיד ודמי החבר שהיו נהוגים טרם החלת החוק. בנוסף, על מנת לצמצם את התמריץ המובהק ל'ברירת המבוטחים', הוצע לרכז את גביית מיסי הבריאות על ידי המוסד לביטוח לאומי ואת סך ההכנסות לחלק בין הקופות לפי חישוב של נפש מתוקננת (קפיטציה), כדי ליצור חלוקת מקורות צודקת ויעילה יותר ולפצות את הקופות עבור ההבדלים בצורכי הבריאות של המבוטחים, וליצור תמריץ לתחרות הוגנת בין הקופות.
מהות הזכויות הקבועות בחוק

החוק פותח בסעיף 1 בהצהרה דקלרטיבית לפיה החוק יהיה מושתת על ערכי "צדק, שוויון ועזרה הדדית". זהו חוק הנמנה עם החקיקה הסוציאלית הישראלית ובבסיסו הוא מבקש להבטיח כי חלוקת משאבי סל הבריאות הממלכתי תעשה באופן אשר יבטיח שכל מבוטח יהיה זכאי ונגיש לקבלת השירותים הכלולים בסל בהתאם לצרכיו ובאופן שוויוני. עקרון האחריות ההדדית קובע אחריות כלפי החלשים בחברה. כל מבוטח משלם בהתאם ליכולתו ומקבל מתוך השירותים הכלולים בחוק, באופן שוויוני בהתאם לצרכיו הרפואיים.
בסעיף 3 לחוק, מוגדרת הזכות הקבועה בחוק.
בסעיף 3(א) נקבע כי הזכאות היא לכל תושב. גם מי שאינו אזרח אך הוא מוגדר כתושב זכאי לקבל את מלוא השירותים שבחוק. בהתאם, אזרחים השוהים מחוץ לישראל משך תקופה ארוכה, אשר איבדו את תושבותם, אינם זכאים ליהנות מן השירותים הקבועים בחוק. בנוסף, נקבע כי מי שזכאי לקבלת שירותים מכוח חוקים אחרים, לא יהיה זכאי לשירותים הקבועים בחוק זה. הכוונה היא שכאשר יש חוקים המסדירים הסדרים ספציפיים למתן שירותי רפואה, החוק הנ"ל לא יחול. כך למשל נפגעי תאונות עבודה אינם כבולים לשירותים הקבועים בחוק זה וכן חיילים מקבלים את שירותי הבריאות באמצעות צה"ל ולא דרך חוק זה. קבוצות נוספות אשר לגביהן יש הסדרים ספציפיים בחוקים אחרים: נכי ונרדפי הנאצים, נפגעי פעולות איבה, ספורטאים בענפים מסוימים וכדומה.
בסעיף 3(ב) ו (ג) מוסדרת חלוקת האחריות בין המדינה (משרד הבריאות) לבין קופות החולים. המדינה אחראית על מימון השירותים, וקופות החולים אחראיות על אספקת רוב השירותים הכלולים בסל.
סעיף 3(ד) מגדיר את מהות השירות הניתן במסגרת קופת החולים. מדובר על שירותי רפואה ציבורית אשר יינתנו בישראל בהתאם לשיקול הדעת הרפואי של רופאי קופת החולים, באיכות, בזמינות ובנגישות סבירות, ובכפוף למסגרת המימונית של קופת החולים. המשמעות היא שכמו בתחומים ציבוריים אחרים, המבוטחים זכאים לשירותים סבירים ולא אופטימליים, הכפופים להחלטת הגורמים הרפואיים ולשיקולים תקציביים. עד היום טרם נקבע מהו השירות הסביר הכלול בחוק. נושא זה נותר פתוח לפרשנות. כמו כן, הכפפת השירותים לשיקול דעת רפואי ותקציבי, מהווים לא פעם מקור למחלוקת ואולם הדעה הרווחת היא כי הם הכרחיים לשם ניהול משאב מוגבל וחיוני כמו שירותי בריאות. בנוסף, לעניין מתן השירותים בישראל, סעיף 11 לחוק קובע כי ייתכן ויקבע כי שירותים מסוימים יכול שיינתנו מחוץ לישראל. בפועל אכן נקבעו בתקנות ביטוח בריאות ממלכתי (שירותי בריאות במדינות חוץ), התשנ"ה-1995, הסדרים לעניין מקרים אשר מאפשרים קבלת שירותים מחוץ לישראל. מקרים אלה כוללים בדיקה טיפול אבחון וניתוח במחלות לב וכלי דם, מערכת העצבים והמוח, גידולים, השתלת איברים ומומים מולדים, ורק כאשר לא ניתן לקבל בישראל את שירות הבריאות הנדרש או שירות חלופי וקיימת סכנת אובדן חיים באי קבלת הטיפול.
סעיף 3(ה)מכפיף את כל השירותים הקבועים בחוק לערכים של כבוד האדם, הגנה על הפרטיות ושמירה על הסודיות. ערכים אלו חשובים במיוחד בכל הנוגע למידע רפואי אודות אדם. נושא הסודיות מוסדר באופן ספציפי בחוק, אשר קובע מידתיות בעת מסירת מידע רפואי.
סל הבריאות

קודם לחקיקת החוק, נבדלו הקופות זו מזו בשירותי הבריאות שסיפקו. קופות עשירות יכלו לספק שירותים נרחבים יותר. רוב מבוטחי קופת חולים כללית זכו אך לכ-60% מסל השירותים המעשי של קופ"ח "מכבי". חוק ביטוח בריאות ממלכתי קבע סל בריאות אחיד, משותף לכל הקופות אשר נסמך על השירותים אשר ניתנו על ידי קופת חולים "כללית" ועל ידי המדינה במועד הקובע ערב קבלת החוק, עם מספר שינויים והתאמות. ועדה הממונה על ידי הממשלה מדי שנה, היא ועדת הסל, קובעת מדי שנה את התרופות והשירותים החדשים שיכנסו לסל, וזאת בהתאם לתקציב הנקבע מדי שנה על ידי הכנסת. מאז נחקק החוק, מתנהלים מאמצים, בתמיכת קופות החולים, לחקיקת סעיף שיבטיח תוספת בשיעור קבוע מדי שנה לסל, אך ללא הצלחה.
חלק מהתרופות והשירותים בסל כלולים תוך פירוט התוויה מסוימת. לצד תרופה מסוימת עשוי להיות רשום כי היא נועדה לסרטן מסוג מסוים, ולא אחר, וכן כי רק מי שעומד בקריטריונים רפואיים מסוימים (לדוגמה: טופל כבר ללא הצלחה בתרופה אחרת) יהיה זכאי לה. בעבר, עד לשנת 2006 לצד כל תרופה ו/או טכנולוגיה אשר נכללה בסל הבריאות, נכתבו בנוסף צורת המתן, לדוגמה: אם פומי או באמצעות זריקה או עירוי; מינון, לדוגמה: אם משטר של טיפול יומי או שבועי; וכן חוזק התרופה/ טכנולוגיה, משמע האם התכשיר נכלל בסל במינון של 50 מ"ג או 100 מ"ג לשם הדוגמה. בשנים האחרונות, על אף שבוועדות הסל דנים בכל טכנולוגיה על בסיס צורתה, מינונה וחוזקה, בפועל בצו המפרט את התכשירים הכלולים בסל, מצוין רק שם התכשיר, דבר אשר גורם לאי בהירות ולריבוי מחלוקות בין משרד הבריאות, קופות החולים, ספקי השירותים כגון בתי חולים והמבוטחים עצמם.
על פי החוק, ופסיקת בית הדין לעבודה, סל הבריאות מהווה סל מינימום, וקופות-החולים רשאיות, אך לא חייבות, לספק תרופות ושירותים מעבר לסל זה, ובלבד שהתוספת לסל תעשה באופן שלא מפלה בין חברים ושדרכי הגביה בעבור השירותים הללו קיבלו את אישור משרד הבריאות. כמו כן, בכל קופות החולים פועלות ועדות חריגים, שמטרתן לדון בבקשת מבוטח לקבל תרופה שאינה כלולה בסל, או שהיא כלולה בסל אך לא להתוויה המתאימה למחלתו. ועדות חריגים בוחנות מקרים חריגים על בסיס רפואי ולא על בסיס מצב סוציאלי, כלכלי וכדומה.
סל הבריאות > שירותי הבריאות הנכללים בסל הבריאות

רפואה מונעת אישית וחינוך לבריאות;
אבחון רפואי;
טיפול רפואי אמבולטורי, לרבות טיפול נפשי, בין במרפאה ובין בבית, לרבות במעון כמשמעותו בחוק הפיקוח על מעונות, התשכ"ה-1965;
אשפוז כללי, אשפוז פסיכיאטרי, אשפוז פסיכוגריאטרי ואשפוז כרוני סיעודי;
שיקום רפואי, לרבות שיקום פסיכולוגי, פיזיותרפיה, ריפוי הדיבור, ריפוי בעיסוק ועבודה סוציאלית בתחום הבריאות;
הספקת תרופות;
מכשירים ואבזרי עזר רפואיים;
רפואת שיניים מונעת לילדים, עד גיל שיקבע שר הבריאות בתקנות;
עזרה רפואית ראשונה, והסעת לבית חולים או למרפאה;
שירותי רפואה בעבודה;
טיפול רפואי ונפשי לגמילה לנפגעי סמים ואלכוהול;
בריאות השן.
סל הבריאות > חובת מתן שירותי הבריאות

קופת החולים אחראית כלפי כל מבוטחיה במתן השירותים הכלולים בסל הבריאות ללא כל אפליה. היא יכולה ליתן זאת בעצמה או באמצעות נותני שירותים מטעמה. היא יכולה להציע את השירותים על בסיס אזורי או ארצי וחובתה לייתן את השירות הרפואי ברובד הסל (להבדיל מאשר במקרה של שירותי הבריאות הנוספים) אף במקרה של פיגור או העדר תשלום. מנגד חובת המבוטחים לפנות לקבלת שירותים רק מבין נותני השירותים של קופת החולים. בכל מקרה אחר, קופת החולים לא מחויבת לכסות עלות הטיפול הרפואי במבוטח. קופות החולים נדרשות לפרסם את הסדרי הבחירה שלהן בקרב המבוטחים. בפועל בימינו כל קופות החולים מפרסמות את רשימת נותני השירותים גם באתר האינטרנט של הקופה.
מימון שירותי הבריאות

עד לחקיקתו של חוק ביטוח בריאות ממלכתי מומנה פעילותן של קופות החולים באמצעות דמי חבר ששולמו להן, לעיתים כחלק מדמי החבר לארגון העובדים ששלט בקופה, כפי שפורט לעיל. החברות בקופה הייתה וולונטרית, ותושב שלא שילם דמי חבר לא זכה לביטוח בריאות. לפחות בחלק מקופות החולים החברות בקופה הייתה כפופה לחיתום, והיו מצבים בהם אנשים נדחו מפאת גיל, מצב רפואי או מצב כלכלי, מה שהביא למצב בו בחלק מקופות החולים בעיקר אלה שבהן היו מבוטחים הצעירים, הבריאים והעשירים, ניתנו שירותי בריאות בהיקף ובטיב שונה לגמרי מאשר בקופות חולים אחרות אשר ביטחו את כלל האוכלוסייה, או שקיבלו אליהן גם מבוטחים בגיל מבוגר ובמצב רפואי וכלכלי פחות אופטימלי.
חלק מהכספים שנגבו כדמי חבר על ידי ארגוני העובדים הופנו למשכורות ולהוצאות ארגוניות. חוק ביטוח בריאות ממלכתי קובע שכל תושב במדינה מבוטח בביטוח בריאות באמצעות אחת מקופות החולים, כבחירתו. דמי ביטוח בריאות נגבים ישירות על ידי המוסד לביטוח לאומי באמצעות אותו מנגנון גבייה, בהתאם להכנסתו של התושב, ומועברים לקופות החולים.
עם כניסתו לתוקף, הוסיף החוק לביטוח הבריאות עוד כרבע מיליון תושבים, שלא היו מבוטחים קודם כלל או מבוטחים חלקית. המבוטחים החדשים נמנו בעיקר על השכבות החלשות (אם כי בחלקם הקטן היו גם עשירים שלא נזקקו לקופת חולים). כך, סך מס הבריאות, ששילמו המבוטחים שנוספו, היה נמוך במידה רבה מעלות השירותים הרפואיים שסופקו להם. כתוצאה מכך, התחייבה העלאת מס הבריאות (שבוצעה, בין היתר, על ידי העלאת תקרת ההכנסה החייבת במס) וגדלה המעמסה על כלל החברים הוותיקים של קופות החולים (ובהן קופת חולים כללית) ובעיקר על בעלי הכנסות גבוהות יחסית.
החוק, קובע אוכלוסיות הזכאיות להסדרים שונים לעניין תשלומים. בהן:
ילדים מתחת לגיל 18.
גמלאים הזכאים לגמלת הבטחת הכנסה.
מבוטח ובני משפחתו התלויים בו אשר זכאי לקבלת גמלת נכות לפי חוק הביטוח הלאומי או גמלת ניידות והוא בן פחות מ-18 ושלושה חודשים.
חולה במחלה כרונית.
משפחה שבה 4 או יותר ילדים מתחת לגיל 18 רשומים באותה קופת חולים.
עולה חדש בשנים עשר החודשים שלאחר עלייתו לישראל.
תורם לפי חוק השתלת איברים.
ותיק מלחמה נזקק כמשמעותו בחוק מעמד ותיקי מלחמת העולם השנייה.
נכה נתמך לפי ההגדרה בחוק נכי המלחמה בנאצים.
חברות ומעבר בין קופות חולים

כל תושב חייב להרשם לאחת מבין ארבע קופות החולים הקיימות בישראל בהתאם לרצונו ולרשום גם את ילדיו הקטינים. קופות החולים מחויבות לקבל כל מבוטח ללא כל אפליה מחמת גיל, מין, גזע, נטייה מינית, מצב רפואי, מצב סוציו אקונומי וכדומה. יש שישה מועדים בשנה המאפשרים מעבר בין הקופות, ולפיכך רשאי כל מבוטח לבטל חברותו בקופת חולים ולעבור לאחרת עד פעמיים במהלך תקופה של 12 חודשים. הרישום צריך להיעשות על ידי התושב עצמו ולא על ידי שליח מטעמו. בעבר המעבר בין קופות החולים פגע בוותק של מבוטחים בשירותי הבריאות הנוספים (ראה להלן) מה שהיווה חסם מעבר משמעותי, ואולם נכון להיום, קופת החולים הקולטת מחויבת לכבד את הוותק בתוכנית לשירותי בריאות נוספים שצבר המבוטח בקופה שאותה עזב.
שירותי בריאות נוספים

שירותי הבריאות הנוספים (שב"ן) הם תולדת הפער שהיה קיים בין שירותי קופות החולים הקטנות לבין השירותים שהעניקה קופת חולים הכללית, שרוב רובם של המבוטחים הקיימים השתייכו אליה. בעת כניסת חוק ביטוח בריאות לתוקף נקבע סל הבריאות - סל שירותים ותרופות אחיד - שתאם את השירותים והתרופות שהעניקו המדינה לכלל התושבים וקופת חולים כללית לחבריה באותו מועד. לכן, זכויות מבוטחי קופות החולים האחרות, שהיו זכאים עד אז לשירותים נוספים שלא נכללו בסל השירותים הממלכתי, קופחו. לכן הוחלט לאפשר לקופות החולים להציע למבוטחיהם שירותים נוספים בתשלום נוסף, ללא חפיפה בין השירותים שב"סל" לאלה שבשב"ן, בהתאם לתנאים שנקבעו על ידי שר האוצר ושר הבריאות.
ניתן לסווג את השירותים שניתנים במסגרת הביטוח המשלים לשלוש קטגוריות:
שירותים משלימים אשר אינם נכללים במסגרת שירותי הסל הבסיסי (לדוגמה: טיפולי שיניים משמרים לילדים בני שמונה ויותר).
שירותים מרחיבים, המעניקים הטבה לשירות או לטיפול שכלול בסל הבסיסי (לדוגמה: טיפולי הפריה נוספים על הניתן בסל או סבסוד השתלות בסכום הגבוה מהסכום שניתן בסל).
שירותים משפרים, ה"משדרגים" את הטיפול שלו זכאי המטופל בסל הבסיסי (כגון האפשרות לבחירת מנתח או בית חולים פרטי).
בימינו בכל קופות החולים מוצעות שתי רמות של ביטוח משלים: בסיסית ומורחבת. ברוב קופות החולים, החברות בתוכנית המורחבת מותנית בחברות בתוכנית הבסיסית, והתשלום ניתן על שתי התוכניות ביחד.
במערכת הבריאות הישראלית מוגדרים, למעשה, שלושה רבדים של ביטוחים: הרובד הראשון והבסיסי כולל את ביטוח הבריאות הממלכתי, לו זכאי כל תושב ישראל במסגרת החוק. הרובד השני כולל את הביטוחים המשלימים שמציעות קופות החולים (שב"ן), המספקים שירותים נוספים שלא נכללים בסל הבריאות שבחוק. הרובד השלישי כולל את ביטוחי הבריאות הפרטיים שמציעות חברות הביטוח המסחריות, המספקות שירותים בנוסף לשב"ן או במקומו (לעיתים נוצר מצב של כפל ביטוחי). הרובד השני והשלישי הם ביטוחים וולונטריים ומותנים בתשלום נוסף.
הביטוחים הפרטיים התפתחו והתחזקו מתוך ההבנה שהמימון הציבורי לא יכול לספק את כל צורכי הבריאות של הציבור והוא מוגבל מבחינת משאבים ותקציב. לפיכך שוק הביטוחים הפרטיים נותן לצרכים אלו מענה מבלי לנגוס בתקציב הציבורי.