stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
נייר
ייצור > תהליך ייצור הנייר המשובח

העץ נגרס לשבבים אשר אותם מרתיחים בתערובת חומרים כימיים אשר מפרקים את מרכיבי העץ השונים ובפרט את הליגנין ומשאירים את התאית בלבד. לאחר שטיפת התערובת, מוסיפים חומרים שונים לצורך חיזוק הנייר או השבחתו ולעמידה בלחות או לשינוי הצבע. לאחר מכן העיסה מסוננת ושוטחים אותה לצורת יריעות.
תהליך ייצור זה מיועד להפיק נייר טוב אשר משמש להדפסת ספרים באיכות גבוהה.
במקרים מסוימים הנייר הלח עובר בין שני גלילים שהאחד מכיל תבליטי אותיות, סמלים או ציורים. בנקודות המגע סיבי הנייר נלחצים היטב זה לזה והדוגמה של התבליט נשארת במבנה הסיבים גם לאחר הייבוש.
בצורה כזו ניתן להפיק נייר בעל סימן מים שניתן לראות רק מול אור חזק. סימן מים משמש לזיהוי הנייר בעיקר בשטרות כסף, בולים או במסמכים חשובים.
ייצור > תהליך ייצור הנייר הפשוט

לאחר פירוק העץ מוכנסת תערובת של שבבי עץ ומים אל תוך מכונת הריסוק ומוסף לתערובת עמילן או שרף שנדבקים לסיבים ומקשרים ביניהם. כדי לייצר נייר צבעוני, מוספים לתערובת חומרי צבע. כדי לייצר נייר לבן מוסיפים חומרים שיבטלו את הגוון הצהבהב של הנייר הגולמי.
לאחר מכן העיסה נכנסת למכונה שבקצה שלה יש מְכָל שמערבב את העיסה במים עד שהעיסה נעשית דלילה. התערובת הדלילה מוזרמת על רצועה שעשויה מרשת מתכת דקה.
על מנת שהרצועה לא תשקע, מותקנים תחתיה גלילים אשר תומכים בה ומנענעים אותה מעט מצד אל צד על מנת להאיץ את טפטוף המים. כאשר הנייר הלח יוצא מהרשת ומהמכונה, הוא עובר אל סרט נוסף העשוי מלבד סינתטי ומשם אל גלילים מחוממים אשר עליהם עובר הנייר עד שהוא יבש לחלוטין.
שבבי העץ אינם המקור היחיד לעשיית נייר, ישנם ניירות מיוחדים שמייצרים אותם מפסולת אריגים או מכותנה ופשתן. נייר טוב עשוי גם מצמח אספרטו (גומא ספרדי) שגדל בצפון אפריקה ובספרד והוא מצטיין בסיבים חזקים וארוכים. רובו של הנייר המודרני מיוצר מסיבי עץ.
ייצור > סוגי נייר נוספים

נייר כרומו  – הנייר יכול לעבור עיבוד נוסף כמו ציפוי בקאולין ולאחר מכן ליטוש, שבעקבותיו מתקבל נייר מבריק לבן וחלק אשר משמש להדפסת תמונות צבעוניות. הכינוי המקובל לנייר זה הוא נייר כרומו.
נייר נטול עץ – הוא נייר שבו הליגנין שבעיסת העץ פורק באמצעות תגובה כימית עם כלור דו-חמצני, כך שנותרים רק סיבי תאית.
ראו גם

נייר בריסטול – סוג נפוץ של דף נייר המיועד בעיקר לצורך הדפסה במדפסות ובמכונות צילום סטנדרטיות
A4 (תקן לגודל נייר)
מכלב ואטב נייר – אמצעים שונים להצמדת ניירות
משקולת נייר – אמצעי למניעת נשיאת ניירות על ידי משב רוח
כריכת ספרים
מגילה
קלף ביהדות
קלף בתרבויות אחרות
נייר עמדה
בטונייר
לקריאה נוספת

Abdul Ahad Hannawi, "The Role of the Arabs in the Introduction of Paper into Europe", MELA [Middle East Librarians Association] Notes No. 85 (2012), pp. 14–29
Mark Kurlansky, Paper - Paging through history, 2016
הערות שוליים

↑  Paper Dresses, V&A (באנגלית)
↑  Irene Vallejo, Papyrus: The Invention of Books in the Ancient World, Ch. 1
↑  עמר, עמ' 91
↑  עמר, עמ' 93–96
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007563279205171  BnF: cb11949744d (data)  GND: 4044522-7  HDS: 010462  LCCN: sh85097578  NARA: 10645830  NDL: 00564806  NKC: ph123950 
ייצור נייר בידיים במאה ה-16
פרשת האחים סולדאד

האחים סולדאד היה כינוי לשלושה אסירים אפרו־אמריקאים מכלא סולדאד (אנ') שבקליפורניה. הפרשה הקשורה אליהם החלה ב־1970, לאחר ששלושתם הואשמו ברצח סוהר בכלא כנקמה על רצח אסירים. הפרשה נמשכה עד 1972, ותוך כדי התקופה נהרג אחד מהשלושה והשניים האחרים זוכו במשפט. הפרשה הביאה לתנועת מחאה ברחבי ארצות הברית, בטענה שהשלטונות התנכלו לשלושת האסירים מאחר שהיו פעילים חברתיים וחברים בתנועת הפנתרים השחורים. מחאה זו הייתה חלק מהתעוררות כללית של אפרו־אמריקאים בארצות הברית, והיא הפנתה את תשומת הלב של הציבור והתקשורת לשיעור הגבוה של האפרו־אמריקאים בבתי הכלא בארצות הברית, לתנאי המאסר הקשים שאיתם התמודדו וליחס הגזעני מצד שלטונות בתי הכלא שממנו סבלו.
רקע

בשנות ה־50 וה־60 התגבר כוחה של התנועה האפרו־אמריקאית לזכויות האזרח, שהוביל מרטין לותר קינג. תנועה זו, שדגלה בפעילות לא אלימה להשגת מטרותיה, הביאה להישגים רבים למען השוויון בין הגזעים ולחקיקת חוקים בנושא, אולם התנגדות חזקה ואלימה של גופים לבנים שמרנים הביאה לתגובות נגד אלימות מצד פעילים אפרו־אמריקאים. פעילים אלו, וביניהם חברי תנועת הפנתרים השחורים, דגלו בשימוש בנשק חם להשגת מטרותיהם.
אחד התחומים שבהם בלט האי־שוויון היה בתי הסוהר, שבקרב האסירים בהם היה שיעורם של האפרו־אמריקאים גבוה. זאת, בשעה שרבים מצוות הסוהרים היה לבן והראה ביטויי גזענות כלפי האסירים. אי־שוויון זה גרם במקרים רבים למהומות ולמרידות שיזמו האסירים כחלק מהקריאה לתיקון המצב.
שרשרת האירועים הקשורים לאחים סולדאד > המאסר בבית הכלא סולדאד

ב־1969 נקלטו שלושה אסירים אפרו־אמריקאים בכלא סולדאד (אנ'). היו אלו ג'ורג' ג'קסון (אנ'), חבר הפנתרים השחורים, פליטה דרומגו (Fleeta Drumgo) וג'ון קלוצ'ט (John Clutchette). הכינוי שניתן להם, "האחים סולדאד", הוא משחק מילים, שכן בארצות הברית הביטוי soul brother ("אח נשמה") הוא כינוי לאדם אפרו־אמריקאי. השלושה נכלאו באגף O, שנחשב האגף שבו תנאי המאסר הם הקשים ביותר. בספר שכתב ג'קסון הוא תיאר את חוויית המאסר באגף:
באגף O החזקים ביותר לא מחזיקים מעמד יותר משבועיים. השהות שם הורסת את הנפש, מחשבותיו של אדם הופכות מבולבלות לחלוטין. הרעש המטורף הבוקע מגרונות האסירים, צלילים של אנשים מתוסכלים, רעש הסורגים, הצלילים המתכתיים מהקירות, מגשי הפלדה, מיטות הברזל המוברגות לקיר, הצלילים החלולים מהכיורים והשירותים העשויים מברזל יצוק. הריחות, הפסולת האנושית שנזרקה עלינו, גופות מלוכלכות, האוכל הרקוב. אסירים שחורים עוזבים את המקום על עגלת מתים או בזחילה
.
נוסף על כך ציין ג'קסון בספרו את היחס העוין של הסוהרים כלפי האסירים.
שרשרת האירועים הקשורים לאחים סולדאד > המהומה בחצר הכלא

ב־13 בינואר 1970 הוצאו שני אסירים לבנים ו־14 אסירים אפרו־אמריקאים מהאגף השמור של הכלא לחצר הכלא להתרעננות. הגם שהופרדו פרצה בתוך זמן קצר תגרה בין הקבוצות והשומר במגדל, הקצין אופי ג' מילר (Opie G. Miller), שהוכשר גם כצלף, פתח באש על האסירים האפרו־אמריקאים ללא התרעה מוקדמת והרג שלושה מהם (וו. ל. נולן (W. L. Nolen), קליבלנד אדוארדז (Cleveland Edwards) ואלווין מילר (Alvin Miller)).
בעקבות המקרה פתחו 13 אסירים אפרו־אמריקאים בשביתת רעב בדרישה לחקירה אמיתית של המקרה. אך ב־16 בינואר 1970 ניקה חבר מושבעים במחוז מונטריי בקליפורניה את מילר, לאחר שקבע שהירי היה מוצדק, וזאת אף שהאסירים ששהו בחצר הכלא לא זומנו להעיד.
שרשרת האירועים הקשורים לאחים סולדאד > רצח הסוהר ג'ון מילז

30 דקות לאחר שנודע לאסירים על פסיקת חבר המושבעים נמצאה גופתו של הסוהר ג'ון ו' מילז (John V. Mills) בקומת הקרקע, אחרי שהוכה והושלך מהקומה השלישית בקרבת חדרו של ג'ורג' ג'קסון. על גופתו של מילז נמצא פתק שבו נכתב "אחד נפל, עדיין נותרו שניים" (One down, two to go), ולכן יוחס הרצח לנקמה על מותם של שלושת האסירים בינואר אותה שנה. צוות חקירה של בית הכלא בדק את המקרה והגיש את מסקנותיו לבית המשפט של מחוז מונטריי. ב־14 בפברואר 1970 קבע חבר מושבעים נרחב שג'ורג' ג'קסון, פליטה דרומגו וג'ון קלוצ'ט אשמים ברצח מדרגה ראשונה.
שרשרת האירועים הקשורים לאחים סולדאד > המחאה הציבורית

בעקבות פסק הדין פעלה עורכת דינו של ג'קסון, פיי סטנדר (אנ'), להקמת ועדה ציבורית בשם "הוועדה להגנת האחים סולדאד" (SBDC - Soledad Brothers Defense Committee) והחלה מחאה ציבורית בהנהגתה של הפעילה החברתית אנג'לה דייוויס. למחאה הצטרפו ידוענים מהאגף השמאלי של הפוליטיקה האמריקאית, ובהם מרלון ברנדו, ג'יין פונדה, נועם חומסקי, לורנס פרלינגטי, אלן גינסברג, טום היידן, לינוס פאולינג, פיט סיגר, בנג'מין ספוק ואחרים. במחאה תמכו פוליטיקאים דמוקרטים שקראו לחקירה עצמאית של הפרשה. כדי לתמוך במצדדי החקירה הוציאו התומכים לאור את ספרו של ג'קסון "האחים סולדאד: מכתביו של ג'ורג' ג'קסון מהכלא" (Soledad Brother: The Prison Letters of George Jackson).
שרשרת האירועים הקשורים לאחים סולדאד > אירועי בית המשפט בסן רפאל

ב־7 באוגוסט 1970 התכנס בית משפט בסן רפאל (אנ') שבקליפורניה לדון במשפטו של האסיר ג'יימס מקליין. בתוך כדי המשפט פרץ לאולם המשפט ג'ונתן ג'קסון (אחיו של ג'ורג' ג'קסון) כשהוא חמוש ולקח בני ערובה, שניים מצוות בית המשפט (ובכלל זה השופט) ושלוש נשים מצוות המושבעים. ג'ונתן שחרר את מקליין ודרש את שחרורם של האחים סולדאד (ובהם אחיו).
כשיצאו ג'ונתן ומקליין מבית המשפט פתחה המשטרה באש והרגה את שניהם. שני בני אדם נוספים נהרגו וביניהם בן ערובה. בדיקת האקדח שבו השתמש ג'ונתן הראה שהוא בבעלותה של אנג'לה דייוויס, שהובילה את המחאה בפרשת האחים סולדאד. המשטרה הוציאה צו מעצר כנגד דייוויס, והיא נאלצה לברוח ולרדת למחתרת.
שרשרת האירועים הקשורים לאחים סולדאד > אירועי כלא סן קוונטין

לאחר המאסר בכלא סולדאד הועברו שלשות האחים סולדאד לכלא סן קוונטין. ב־21 באוגוסט 1971, לאחר שהשיג ג'ורג' ג'קסון אקדח, הוא יזם מרד בכלא. ג'קסון הצליח לשחרר אסירים באחת הקומות, ובמהומה שנוצרה נורו למוות שלושה סוהרים וכן שני אסירים. ג'קסון עצמו ניסה לברוח לחצר, אך נורה למוות בידי צלף.
שרשרת האירועים הקשורים לאחים סולדאד > אירועי כלא אטיקה

גם בבית הכלא אטיקה החלה בשנות ה־70 תסיסה של אסירים אפרו־אמריקאים נגד תנאי הכליאה שלהם. ביולי 1971 הגישו האסירים שורה של תביעות להנהלת הכלא, אבל זו רק הביאה להקשחת עמדותיה של ההנהלה ולצמצום זכויותיהם של האסירים. ב־21 באוגוסט הגיעה לכלא השמועה על מותו של ג'ורג' ג'קסון בכלא סן קוונטין, ולמוחרת פתחו 700 אסירים בשביתת רעב לזכרו. בהמשך הידרדר המרי למהומות כלליות, שהביאו למותם של 33 אסירים ועשרה סוהרים.
שרשרת האירועים הקשורים לאחים סולדאד > משפטם של האחים סולדאד

לאורך כל התקופה הסוערת התנהל משפטם של שלושת האחים סולדאד, אגב עיכובים רבים. לאחר מותו של ג'קסון נמשך המשפט של השניים הנותרים, וב־27 במרץ 1972 הם זוכו מאשמת רצח הסוהר – השופט קבע שהמדינה לא הצליחה להוכיח לחלוטין את אשמתם.
הוקרה

ב־1998 הוקמה בארצות הברית הלהקה "האחים סולדאד" (אנ'), שנקראה על שם שלושת האסירים של כלא סולדאד וניגנה בסגנון גראז' רוק. הלהקה התפרקה ב־2006.
לקריאה נוספת

Soledad Brother: The Prison Letters of George Jackson (1970). ISBN 1-55652-230-4
Min S Yee. The Melancholy History of Soledad Prison; In Which a Utopian Scheme Turns Bedlam (1973). ISBN 0-06-129800-X
הערות שוליים

↑  המשמעות של פסיקה זו עבור נאשמים אפרו-אמריקאים הייתה בדרך כלל גזר דין מוות
↑  בסופו של דבר זוכתה דייוויס מעורבות בפרשת החטיפה והאירועים שנקשרו לפרשה זו
↑  קיימות מספר גרסאות איך השיג ג'קסון אקדח. גרסה אחת טענה שעורך דינו העביר לו את האקדח וגרסה שנייה טענה שהסוהרים נתנו לו אקדח כעילה להרוג אותו
↑  להקת האחים סולדאד, באתר furious.com
↑  ספרו של ג'קסון, באתר אמזון
המשפט בגיברלטר

סמל הממלכה המאוחדת מעל בית המשפט בגיברלטר
מערכת המשפט בגיברלטר היא מערכת של המשפט המקובל המבוססת כמעט לחלוטין על החוק האנגלי, מלבד מספר שינויים מינוריים המותאמים לאופי המקום.
החוק בגיברלטר

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
בתי משפט

הערכאות הנמוכות הקיימות בגיברלטר הם בית המשפט לערכאה ראשונה, הדומה לבית המשפט של המחוז (County Court) באנגליה וויילס והוא דן בתביעות אזרחיות עד לגובה של 1,000 ליש"ט, בית המשפט לחקירת מקרי מוות (Coroners Court; תפקידו לחקור, לשמוע עדויות ולקבל הכרעות לגבי סיבת המוות) ובית המשפט של הממלכה (Magistrates' Court) הדן בעיקר בתיקים של דיני משפחה ומשפט פלילי.
מתחת לבתי המשפט הללו, ישנם ערכאות נוספות הדנות בתביעות הקשורות לביטוח לאומי, למיסים, לסכסוכי אדמות, למסחר ולדיני עבודה.
בספטמבר 2012 נחנכו מבנים חדשים למערכת המשפט בגיברלטר, על ידי שר המשפטים גילברט ליקודי. הקומפלקס החדש מכיל 7 אולמות משפט; אולם אחד לחקירת מקרי מוות, שניים לבית המשפט של הממלכה וארבעה לבית המשפט העליון.
בתי משפט > בית המשפט העליון

בית המשפט העליון של גיברלטר מורכב משני שופטים - אב בית דין ושופט נוסף הממונה על ידי המושל. בית המשפט העליון שומע תביעות בנושאי משפט אזרחי ופלילי, בהם גם דיני משפחה ומשפט ימי. סמכותו הפלילית דומה לסמכות של בית המשפט של הכתר (Crown Court) וסמכותו האזרחית דומה לסמכות בית המשפט הגבוה לצדק (High Court of Justice). במשפטים אזרחיים יושבים בדין שני שופטים, אך במשפט פלילי מכנסים בנוסף חבר מושבעים.
בנוסף, משמש בית המשפט העליון של גיברלטר כבית משפט ליושר, ובסמכותו להחיל את עקרונות דיני היושר. בית המשפט העליון שומע ערעורים על תיקים שנידונו בבית משפט לערכאה ראשונה ובבית המשפט של הממלכה (Magistrates' court).
מבין אבות בתי הדין הידועים של גיברלטר ניתן למנות את סר ג'יימס קוקרן שכיהן במשרה זו למעלה מ-30 שנים במהלך המאה ה-19. מבין התיקים הידועים שנידונו בבית המשפט ניתן למנות את פרשת הספינה מרי סלסט; על בית המשפט הוטלה חקירת נסיבות היעלמות אנשי הצוות והנוסעים וכן קבלת הכרעה לגבי חלוקת זכויות הרכוש בין הצדדים השונים. אב בית הדין המכהן הוא אנתוני דאדלי; הוא מונה לתפקיד ב-1 בפברואר 2010, והוא הגיברלטרי הראשון המכהן בתפקיד.
בתי משפט > בית המשפט לערעורים

הערכאה הגבוהה ביותר בגיברלטר היא בית המשפט לערעורים. בית המשפט מורכב ממספר אי זוגי של שופטים, אך לכל הפחות שלושה, ואינו דן בתיק לראשונה מבלי שעבר בערכאה נמוכה יותר. אב בית הדין של גיברלטר משמש, מתוקף תפקידו (ex-officio), שופט בבית המשפט לערעורים, מלבד בערעורים על פסיקות שנתן הוא עצמו.
ערכאת הערעורים הגבוהה ביותר עבור תושבי גיברלטר היא הוועדה השיפוטית של המועצה המלכותית (The Judicial Committee of the Privy Council) בלונדון, אליה ניתן להגיש ערעורים על פסיקות של בית המשפט לערעורים בגיברלטר.
הערות שוליים

1 2  "Gibraltar's Law & Justice System", in the Government of Gibralter official site.
1 2 3  "Organisation of justice - Gibraltar", in the European Comission official site.
↑  Hardwicke, Lucy. "Gibraltar News September 17th 2012", gibbook.com
↑  "First Gibraltarian Chief Justice appointed", Gibraltar Chronicle (2010-02-02).
↑  "Court system", gibraltarlawyers.com
אב בית הדין המכהן של גיברלטר, אנתוני דאדלי
יחידת קורל

| --- | --- |

סיכת לוחם קודקוד
 פרטים
 מדינה:  ישראל ישראל
 שיוך:   חיל האוויר הישראלי
 סוג:  יחידה מיוחדת
יחידת קורל היא יחידה מיוחדת בחיל האוויר הישראלי, שתפקידה לא פורסם.
הליך הגיוס וההכשרה

לוחמי יחידת קורל נקראים "לוחמי קודקוד". רמת הסיווג וביטחון המידע של היחידה גבוהים, ולכן הרוצים להתקבל ליחידה צריכים לעבור סיווג ביטחוני. כמו כן נדרש פרופיל 82 ומעלה. לוחמי היחידה נדרשים להתחייב לשנת קבע אחת.
ליחידת קורל מחזור גיוס חד שנתי שאליו מתגייס מספר מצומצם של לוחמים. מסלול ההכשרה אורך כ-18 חודשים שתחילתם בארבעה חודשי טירונות חיל רגלים ברמת רובאי 05. לאחר מכן עוברים לוחמי היחידה לשלב הכשרה ייעודי שאורך כשנה וחודשיים שלאחריהם מתחילים בפעילות מבצעית. לוחמים שהתקבלו ליחידה אינם רשאים לחתום ויתור על השירות בה בשלב הגיוס. במהלך המסלול היחידה מקיימת ועדות הדחה בסיום כל שלב בהכשרה, וחיילים גם יכולים לוותר על המשך שירות ביחידה.
ראו גם

יחידת שלדג
יחידת 669
יחידה 5700
הערות שוליים

יחידת קורל, באתר allbadges.net
↑  יחידת קורל, באתר allbadges.net
↑  לוחם קודקוד – הכשרה ושירות, באתר "מתגייסים" של חיל האוויר הישראלי
↑  כ-4 חודשי טירונות רובאי 05 + כ-14 חודשי הכשרה ייעודית
↑  קורל | יחידת קורל | לוחם קודקוד - אדרנלין, באתר אדרנלין, ‏4 ביולי 2022
ערך זה הוא קצרמרבנושא צה"ל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
חיה לורברבאום-גלסקי

| --- | --- |

 עיסוק:  חוקרת, פרופסורית 
 מוסדות:  האוניברסיטה העברית בירושלים (1 בנובמבר 1978) 
 
חיה לורברבאום-גלסקי היא פרופסור לביוכימיה של התא במחלקה לביוכימיה וביולוגיה מולקולרית, המכון למחקר רפואי ישראל-קנדה (אימריק), הפקולטה לרפואה, האוניברסיטה העברית. עד שנת 2020 שימשה כראש המכון למחקר רפואי ישראל-קנדה (אימריק). בנוסף עמדה לורברבאום-גלסקי לאורך השנים בראש ועדות מרכזיות בפקולטה לרפואה, והייתה חברה בוועדות מרכזיות באוניברסיטה. לורברבאום-גלסקי חברה גם בוועדה האקדמית של המרכז לאוטיזם של האוניברסיטה.
נכון לשנת 2021 מכהנת לורברבאום-גלסקי כיועצת נשיא האוניברסיטה העברית להוגנות מגדרית.
תחומי המחקר של לורברבאום-גלסקי כוללים הרג בררני של תאים "חולים" באמצעות חלבונים כימריים; פיתוח מולקולות לתרפיה מכוונת לטיפול במצבי כשל של המערכת החיסונית (סרטן, מחלות אוטואימוניות, אלרגיה); שימוש בחלבונים פרו-אפופטוטיים כמרכיבי הרג חדשניים בחלבונים כימריים ותרפיה אנזימטית על ידי חלבונים כימריים מכוונים כטיפול אפשרי במחלות חסר מטבוליות.
קורות חיים

חיה לורברבאום-גלסקי נולדה בפולין ועלתה ארצה בגיל שנה וחצי. היא גדלה בבת-ים, ושירתה בצבא כקצינת קישור.
את לימודים האקדמיים עשתה באוניברסיטה העברית; תואר ראשון בביולוגיה ואז מסלול ישיר לדוקטורט במכון למדעי החיים, הפקולטה למדעי החיים ולמתמטיקה. נושא עבודת הדוקטורט שלה שהוגשה בשנת 1986 היה מטבוליזם של RNA בשליית אשה.
פוסט-דוקטורט עשתה במכונים הלאומיים לבריאות במרילנד, ארצות הברית. אחר כך נקלטה כחוקרת ומרצה בפקולטה לרפואה באוניברסיטה העברית.
בשנת 2012 זכתה בפרס קיי לחדשנות של הרשות למחקר ופיתוח באוניברסיטה העברית על פיתוח טיפול במחלות מטבוליות מיטוכונדריאליות באמצעות תחליף חלבון, מוכוון למיקומו התוך-תאי הטבעי.
ביוזמתה של חיה לורברבאום-גלסקי קיימה האוניברסיטה בחורף 2021 כנס ראשון לציון יום הנשים הבינלאומי במדע, לדיון בסוגיות ייחודיות להתמודדות של נשים בעולם האינטנסיבי של האקדמיה והמחקר. השוויון המגדרי הוצב כיעד מרכזי באוניברסיטה, הן מטעמים של צדק והוגנות והן מטעמים של קידום המצוינות האקדמית.
חיים אישיים

לורברבאום-גלסקי נשואה, אמא לבת ובן.
הערות שוליים

↑  באתר המרכז לאוטיזם
↑  הדף של חיה לורברבאום-גלסקי באתר הסגל של האוניברסיטה העברית
↑  תחומי ההנחיה של לורברבאום-גלסקי של עבודות מחקר בביוטכנולוגיה
↑  ספר הדוקטורט באתר הספרייה הלאומית
↑  כלת פרס קיי
↑  ynet, חדשות האקדמיה: מביעים הערכה לחוקרות באקדמיה, באתר ynet, 10 בפברואר 2021
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007307908405171  BIBSYS: 2089696  ISNI: 0000 0004 3487 9914  LCCN: n2002136055  ORCID: 0000-0002-2174-4346  SUDOC: 068649835  VIAF: 190575472   WorldCat (עם VIAF): 190575472
הוועדה האמריקנית למצבות קרב

| --- | --- |
 
 חותם הוועדה
 "Time will not dim the glory of their deeds"
 מידע כללי
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 תחום שיפוט:  ארצות הברית 
 סוכנות אם:  הממשלה הפדרלית של ארצות הברית 
 תאריך הקמה:  1923 
 חוק:  הקודקס המשפטי של ארצות הברית 
 מטה מרכזי:  מחוז ארלינגטון 
 עובדים:  473 (2021)
 תקציב:  108.8 מיליון דולר (2021)
 www.abmc.gov
 קואורדינטות:  38°53′24″N 77°05′20″W﻿ / ﻿38.8900446°N 77.0888628°W﻿ / 38.8900446; -77.0888628
 he
 
הוועדה האמריקנית למצבות קרב (באנגלית: The American Battle Monuments Commission, בראשי תיבות: ABMC) היא סוכנות של הממשל הפדרלי של ארצות הברית, המופקדת על הקמתם, הפעלתם ותחזוקתם של בתי קברות צבאיים ואנדרטאות של ארצות הברית באזורים שמחוץ לגבולותיה. הוועדה הקימה במדינות שונות בעולם 24 בתי קברות צבאיים ו-27 אנדרטאות. כמעט כולם מוקדשים להנצחת חיילי ארצות הברית שלחמו ושנפלו בשתי מלחמות העולם.
תולדות הוועדה

לאחר מלחמת העולם הראשונה התברר בארצות הברית הצורך בהקמת סוכנות ממשלתית, שתתכנן, תקים ותתחזק בתי קברות צבאיים ואנדרטאות לחיילי ארצות הברית בארצות בהן לחמו. לפיכך הוקמה הוועדה בשנת 1923 על ידי חוק של הקונגרס.
לאחר המלחמה זו הקימה הוועדה 14 אנדרטאות ללוחמי המלחמה, מהן אחת בוושינגטון די. סי. שבעה בתי קברות צבאיים באירופה הועברו לטיפול הוועדה ב-1934.
לאחר מלחמת העולם השנייה הייתה הוועדה שותפה לבחירת אתרים להקמת 14 בתי קברות צבאיים מחוץ לגבולות ארצות הברית, שנבחרו בשל מיקומם וההקשר ההיסטורי שלהם. הם נבחרו מבין מאות אתרי קבורה צבאיים שהוקמו בחזיתות הלחימה. אלו פורקו לאחר המלחמה וגופות מרבית החללים בהם הוחזרו לקבורה בארצות הברית. לאחר מלחמה זו הקימה הוועדה מספר קטן יותר של אנדרטאות - חלקן על אדמת ארצות הברית. מקצת האנדרטאות הוקמו עשרות שנים לאחר המלחמה.
עם השנים הועברו לטיפולה של הוועדה גם אתרי קבורה ואנדרטאות המתייחסים למלחמות אחרות.
מספר המבקרים באתרים שבטיפול הוועדה נאמד במיליונים מדי שנה. הוועדה מקיימת שירותי מידע למבקרים ומארגנת ביום הזיכרון הלאומי של ארצות הברית טקס זיכרון בכל אחד מבתי הקברות שבטיפולה. קברי החללים בהם מעוטרים ביום זה בדגלי ארצות הברית והמדינה בה שוכן בית הקברות.
תולדות הוועדה > מבנה ארגוני

בראש הוועדה עומדים 11 נציבים, המתמנים על ידי נשיא ארצות הברית, והמפקחים על הצוות המקצועי שלה. אחד מן הנציבים משמש כיושב ראש הוועדה.
יושב ראש הראשון של הוועדה היה גנרל ג'ון פרשינג (בשנים 1923–1948). ביו יתר היושבי ראש שלה נכללו גנרל ג'ורג' מרשל (1948–1959), גנרל ג'ייקוב דיוורס (1959–1969) וגנרל מארק קלארק (1969–1984).
לוועדה כ-400 עובדים (נכון ל-2011), אשר מרביתם אינם תושבי ארצות הברית. מטה הוועדה שוכן בארלינגטון שבמדינת וירג'יניה, והיא מקיימת משרד נוסף בפריז שבצרפת.
בשנת הכספים 2010 עמד תקציב הוועדה על סך של 62.6 מיליון דולר.
בתי קברות בטיפול הוועדה > בתי הקברות

הוועדה אחראית על הפעלתם ותחזוקתם של 24 בתי קברות צבאיים אמריקניים, שכולם למעט שניים הוקמו על ידה:
בתי קברות של מלחמת העולם הראשונה:
צרפת – שישה
בלגיה ובריטניה – אחד בכל אחת.
בתי קברות של מלחמת העולם השנייה:
צרפת – חמישה
בלגיה ואיטליה – שניים בכל אחת
בריטניה, הולנד, לוקסמבורג, תוניסיה והפיליפינים – אחד בכל אחת.
בתי קברות נוספים (לא הוקמו על ידי הוועדה):
מקסיקו סיטי
הפיליפינים
פנמה
בבתי קברות אלו קבורים 131,086 איש:
30,921 חללי מלחמת העולם הראשונה
93,238 חללי מלחמת העולם השנייה
1,563 חללי מלחמת ארצות הברית–מקסיקו
5,364 חללים אחרים.
שטחי בתי הקברות הוענקו לארצות הברית לצמיתות על ידי המדינות בהן הם שוכנים ללא תמורה. בתי הקברות סגורים לקבורה, למעט קבורת גופותיהם של חיילים אמריקניים, המתגלות עדיין מעת לעת בחזיתות המלחמה לשעבר.
בתי קברות בטיפול הוועדה > עיצוב בתי הקברות

בתי הקברות הצבאיים תוכננו על ידי אדריכלים אזרחיים שנשכרו לשם כך וזאת על פי עקרונות עיצוביים אחידים שקבעה הוועדה.
אזור הקבורה בכל בית קברות מכוסה בדשא ומוצב בו דגל ארצות הברית. קברי החללים מסומנים במצבות משיש לבן – צלבים לבעלי האמונה הנוצרית, מגן דוד בראשה של רגל ליהודים. בנוסף כולל כל בית קברות את המרכיבים הבאים:
אנדרטה המנציחה את שמות החללים שמקום קבורתם לא נודע, אשר שנפלו באזורים הסמוכים לבית הקברות
בית תפילה
פסלים
אולם המציג מפות ותרשימי קרב הרלוונטיים למערכות שהתנהלו בסביבת בית הקברות
חדר קבלה למבקרים
בכל אחד מבתי הקברות מוצב דרך קבע מפקח של הוועדה.
אנדרטאות בטיפול הוועדה

הוועדה הקימה ומתחזקת מחוץ לגבולות ארצות הברית 21 אנדרטאות:
אנדרטאות למלחמת העולם הראשונה:
צרפת – אחת-עשרה
בלגיה – שתיים
גיברלטר – אחת
אנדרטאות למלחמת העולם השנייה:
צרפת – שתיים
מרוקו – אחת
האוקיינוס השקט (הפיליפינים, פפואה-גינאה החדשה, איי שלמה, איי מריאנה) – ארבע
אנדרטה נוספת בטיפול הוועדה ממוקמת בקובה.
בנוסף לכך הקימה הוועדה בתחומי ארצות הברית שש אנדרטאות נוספות, ששלוש מהן מצויות כיום בטיפולו של שירות הפארקים הלאומיים של ארצות הברית. אלו הן אנדרטה למלחמת העולם הראשונה, ארבע אנדרטאות למלחמת העולם השנייה ואנדרטה למלחמת קוריאה.
על גבי האנדרטאות השונות – כולל האנדרטאות הניצבות בשטחי בתי הקברות הצבאיים - מונצחים שמותיהם של 94,135 חללים אמריקניים, שמקום קבורתם לא נודע.
ראו גם

ועדת חבר העמים לקברי מלחמה
הוועדה הגרמנית לקברי מלחמה
הערות שוליים

↑  Fiscal Year 2021 Annual Report
↑  דיוורס שימש כמפקד קבוצת הארמיות ה-6 באירופה במלחמת העולם השנייה.
↑  http://www.abmc.gov/commission/ABMC_2010_Annual_Report.pdf.
↑  ראו בית הקברות הצבאי והאנדרטה האמריקניים בנורמנדי.
↑  הוועדה הופקדה על הטיפול בבית קברות זה ב-1982.
↑  מתוך 116,516 חללי ארצות הברית במלחמת העולם הראשונה. מתוך אלו 4,452 הם חללים שמקום קבורתם לא נודע או שנקברו בים (מקור: http://www.abmc.gov/wardead/listings/wwi.php).
↑  מתוך 405,399 חללי ארצות הברית במלחמת העולם השנייה. מתוך אלו, 78,979 הם חללים שמקום קבורתם לא נודע (מקור: http://www.abmc.gov/wardead/listings/wwii.php).
↑  אנדרטה זו הוקמה בעקבות מלחמת ארצות הברית–ספרד ב-1898 ונמסרה לטיפול הוועדה ב-1958.
| בתי קברות צבאיים אמריקאים מחוץ לגבולות ארצות הברית |
| --- | --- | --- |
| מלחמת העולם הראשונה | צרפת: אואז-אן • אן-מארן • מאז-ארגון • סום • סורסן • סן מיהיאל • בלגיה • בריטניה  |  |
| מלחמת העולם השנייה | בלגיה: אנרי שאפל • ארדנים • צרפת: אפינל • ברטאן • לורן • נורמנדי • עמק הרון איטליה: רומא-סיציליה • פירנצה • בריטניה • הולנד • לוקסמבורג • תוניסיה • הפיליפינים  |  |
| אחרים | מקסיקו • הפיליפינים • פנמה |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007585568105171  ISNI: 0000 0001 2187 9163  LCCN: n80008751  SNAC: w6003rqg  VIAF: 263800508   WorldCat (עם VIAF): 263800508 
מצבת צלב של טייס מעוטר מדליית הכבוד של הקונגרס בבית הקברות הצבאי אנרי-שאפל בבלגיה
מצבה על קבר חייל יהודי אלמוני בבית הקברות הצבאי ברוקווד
999 (כתב עת)

999 היה ירחון משטרת ישראל בין השנים 1953–1957, שמו נקרא על שם מספר טלפון החירום של המשטרה באותן שנים.
הרקע לפרסום כתב העת ומטרת הוצאתו

לאחר קום המדינה עמדו בפני משטרת ישראל שלוש משימות מרכזיות, בנוסף למאבק בפשיעה ושמירה על הסדר החברתי:
הקמת הארגון: גיוס כוח אדם, פתיחת תחנות משטרה, פיתוח קשרים עם משטרות בעולם, ביסוס מודיעיני ועוד.
הכשרת השוטרים, שכללה הטמעת תרבות הארץ, שפתה ומנהגיה במגויסים החדשים.
חינוך הציבור למילוי חובותיו תוך מיגור תופעות כגון ביגמיה, נישואי בוסר והימורים. לשם כך יזמה המשטרה מפגשים עם אזרחים, הרצאות, תוכניות רדיו, ראיונות לעיתונות וכדומה.
משום שהייתה עוינות עמוקה בחברה הישראלית כלפי משטרה עוד טרם הקמתה: ילידי הארץ הכירו את המשטרה העות'מאנית ומשטרת המנדט כסמלי דיכוי ושחיתות, ועבור יהודים שעלו לארץ לאחר הקמת המדינה סימלו השוטרים בארצות מוצאם את האנטישמיות שנחקקה בזיכרונם; נועד כתב העת ליצור קשר בין המשטרה לבין הציבור, ולתת לשני הצדדים להשמיע בו את דברם.
כתב העת נועד לתת במה לשוטרים להציג את בעיותיהם המקצועיות והחברתיות והם פרשו את מצוקותיהם מעל דפי כתב העת בפני מפקדיהם ובפני הציבור הרחב.
שם כתב העת ניתן לו ממספרו של קו טלפון החירום המשטרתי, שהיה חידוש מהפכני באותה תקופה.