stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
תמרה מקרובה

| --- | --- |

 לידה:  31 ביולי 1907 (יוליאני) סנקט פטרבורג, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  20 בינואר 1997 (בגיל 89) מוסקבה, רוסיה 
 מקום קבורה:  בית הקברות נובודוויצ'יה 
 שם לידה:  Tamara Fjodorovna Makarova 
 מדינה:  האימפריה הרוסית, ברית המועצות, רוסיה 
 תקופת הפעילות:  מ-העשור של 1920 
 מקום לימודים:  האקדמיה לאמנויות התיאטרון בסנקט פטרבורג 
 בן או בת זוג:  סרגיי גרסימוב 
 פרסים והוקרה:  פרס סטלין  מדליה על שם ז'וקוב  מדליה להנצחת 100 שנים להולדתו של לנין  מדליית ותיק העמל  עיטור הדגל האדום של העמל  אמן מצטיין של רוסיה הסובייטית  מדליה להנצחת 20 שנים לניצחון במלחמת המולדתה הגדולה 1941–1945  מדליה להנצחת 40 שנים לניצחון במלחמה הפטריוטית הגדולה 1941־1945  מדליה להנצחת 30 שנים לניצחון במלחמת המולדתה הגדולה 1941-1945  מדליה להנצחת 70 שנה לכוחות המזוינים של ברית המועצות  מדליה להנצחת 50 שנים לניצחון במלחמת המולדת הגדולה 1941–1945  מדליה להנצחת 800 שנים לייסוד מוסקבה  האמנית העממית של הרפובליקה הסובייטית הפדרטיבית הסוציאליסטית הרוסית  מדליית ההגנה על מוסקבה  גיבור העמל הסוציאליסטי  עיטור לנין  מדליית הניצחון על גרמניה במלחמה הפטריוטית הגדולה 1941–1945  מדליה לגבורת העמל במלחמת המולדת הגדולה 1941–1945  עיטור אות הכבוד  דרגה שנייה במסדר המלחמה הפטריוטית  האמנית העממית של ברית המועצות  מדליה על הגנת לנינגרד  עיטור הידידות בין העמים  מדליה לציון 250 שנה ללנינגרד 
 פרופיל ב-IMDb
 
תמרה מקרובה
תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן.
נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
תמרה פיודורובנה מקרובה (ברוסית: Тамара Фёдоровна Макарова; ‏13 באוגוסט 1907 – 20 בינואר 1997) הייתה שחקנית קולנוע סובייטית. היא זכתה פעמיים בפרס סטלין (1941, 1947) והוענק לה תואר  האמן העממי של ברית המועצות (1950). על פעילותה בתחום הקולנוע הוענקו לה מספר עיטורים וכן תואר גיבור העמל הסוציאליסטי בשנת 1982.
ביוגרפיה

תמרה מקרובה נולדה בסנקט פטרבורג. אביה היה רופא צבאי. כבר בגיל 14 אספה ילדים מהסביבה והקימה תיאטרון ילדים. בשנת 1924, לאחר סיום בית הספר, החלה מקרובה ללמוד משחק. בבית הספר למשחק שבו למדה פגשה לראשונה את סרגיי גרסימוב. בשנת 1927 היא החלה להצטלם בסרט, ובמהלך הצילומים פגשה שוב את גרסימוב והשניים נישאו.
ב-1936 הופיעה מקרובה בסרט "שבעת האמיצים", בבימוי בעלה. הסרט זכה לפופולריות רבה. בהמשך השתתפה בסרטים נוספים של גרסימוב. בשנת 1941 זכתה בפרס ברית המועצות על השתתפותה בסרטו של בעלה, "המורה". במהלך מלחמת העולם השנייה היה הזוג בלנינגרד הנצורה, ומקרובה התנדבה כחובשת וגם השתתפה בסרט על תושבי ומגיני העיר. בשנת 1943 עזבו השניים את העיר, ובאותה שנה אימצה מקרובה את בן אחותה שהיה למעשה יתום, עקב מעצרה של אחותה. למקרובה לא היו ילדים נוספים.
ב-1944 חזרו מקרובה וגרסימוב למוסקבה והחלו ללמד ב-VGIK. רוב תלמידיהם מאותה תקופה השתתפו בסרט "המשמרת הצעירה" לפי ספרו של אלכסנדר פדייב. ב-1946 השתתפה מקרובה בסרט "השבועה", עבורו זכתה בפרס ברית המועצות בפעם השנייה.
החל מסוף שנות ה-50 של המאה ה-20 צמצמה מקרובה את השתתפותה בסרטים ולמעשה הצטלמה רק בסרטי בעלה. ב-1984 השתתפה בפעם האחרונה בסרט של סרגיי גרסימוב, ששיחק את לב טולסטוי ומקרובה שיחקה את אשתו.
מקרובה הקדישה את רוב זמנה לעבודה ב-VGIK. בשנת 1968 התמנתה לפרופסור של מוסד לימודים זה. במהלך עבודתה ב-VGIK הובילה מקרובה יחד עם בעלה 10 קבוצות שחקנים. בין תלמידיה היו שחקני ידועי שם בברית המועצות. היא הייתה ידועה ביחסה החם לסטודנטים שלה וגם לאחר סיום הלימודים דאגה לתעסוקתם בתעשיית הקולנוע.
לאחר פטירת סרגיי גרסימוב בשנת 1985 ובמיוחד לאחר תחילת הפרסטרויקה השתנו חייה של מקרובה ובתחילת שנות ה-90 של המאה ה-20 הפסיקה ללמד. בסוף שנת 1995 נהרג בנה המאומץ, אירוע שממנו לא התאוששה.
מקרובה נפטרה בינואר 1997 במוסקבה והוטמנה בבית העלמין נובודוויצ'יה ליד בעלה.
שמואל וינוגרד

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  4 בינואר 1936 תל-אביב, פלשתינה (א"י) 
 פטירה:  25 במרץ 2019 (בגיל 83) 
 ענף מדעי:  מדעי המחשב 
 מקום לימודים:  המכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס (1959)  מכון קורנט למדעים מתמטיים (1968)  אוניברסיטת ניו יורק 
 מנחה לדוקטורט:  ג'ק שוורץ 
 מוסדות:  IBM (1961)  Institute of Electrical and Electronics Engineers 
 תלמידי דוקטורט:  צבי קדם 
 פרסים והוקרה:  עמית החברה למתמטיקה תעשייתית ושימושית (2009)  פרס ולס מקדוול (1974)  עמית ACM (1994)  עמית IEEE  עמית IBM 
 
שמואל וינוגרד (4 בינואר 1936 בתל אביב - 25 במרץ 2019) היה מדען מחשב ישראלי, שהתגורר ופעל בארצות הברית. הוא ידוע בעיקר בתרומתו בתורת הסיבוכיות. הוכיח מספר תוצאות משמעותיות בחישוב בעיות אריתמטיות, שותף בגילוי אלגוריתם קופרשמידט-וינוגרד לכפל מטריצות, ואלגוריתמים להתמרת פורייה מהירה.
ביוגרפיה

וינוגרד החל ללמוד הנדסת חשמל ב-MIT שם השלים את התואר הראשון (B.S) והתואר השני (M.S) בשנת 1959. את עבודת הדוקטורט (Ph.D) שלו הוא השלים במכון קוראנט למדעי המתמטיקה באוניברסיטת ניו יורק בשנת 1968, בהנחיית ג'ק שוורץ (Jacob T. Schwartz). בשנת 1961 הצטרף לצוות המחקר של IBM וניהל שם, במשך תקופה ארוכה, את מחלקת המחקר המתמטי (בשנים 1970–1974 ו-1980–1994). שימש כפרופסור אורח קבוע בפקולטה למדעי המחשב בטכניון.
וינוגרד החזיק במספר ארדש 2.
ביוגרפיה > פרסים ותוארי כבוד

עמית IBM בשנת 1972
חבר ב-IEEE משנת 1974
פרס וואלאס מקדואל (W. Wallace McDowell) בשנת 1974
חבר באקדמיה הלאומית למדעים - ארצות הברית משנת 1978
דוקטור כבוד למדעים טכניים מטעם הטכניון לשנת 1992
עמית ACM משנת 1994
ספריו

Winograd, Shmuel (1980). Arithmetic complexity of computations. CBMS-NSF regional conference series in applied mathematics. Society for Industrial and Applied Mathematics. ISBN 9780898711639
הערות שוליים

↑  וינוגרד - עמית IBM
↑  חבר ב-IEEE
↑  "Shmuel Winograd". IEEE Computer Society. נבדק ב-28 במאי 2023. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Shmuel Winograd". National Academy of Sciences. נבדק ב-28 במאי 2023. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  ראו למשל: ברשימת מקבלי דוקטור לשם כבוד מהטכניון, נכון לשנת 2020
↑  "Shmuel Winograd". ACM Awards. נבדק ב-28 במאי 2023. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007454759805171  ACM DL: 81361597624  BIBSYS: 90281580  BnF: cb12381832p (data)  dblp: w/ShmuelWinograd  GND: 1203114796  ISNI: 0000 0000 8132 818X  LCCN: n80082331  MGP: 8737  NTA: 068227752  SUDOC: 03287300X  VIAF: 54229240   WorldCat (עם VIAF): 54229240
תחום אי-רציפות מוהורוביצ'יץ'

תרשים אינטראקטיבי של מבנה כדור הארץ
תחום האי-רציפות על-שם מוהורוביצ'יץ' (ובקיצור "המוהו") הוא אחד משלושת תחומי האי-רציפות שנמצאו בכדור הארץ. תחום זה נמצא בעומק של 5–35 ק"מ (תלוי בסוג הקרום – יבשתי או ימי) מתחת לפני השטח, והוא נחשב לגבול המפריד בין קרום כדור הארץ למעטפת.
התחום נתגלה על ידי החוקר הקרואטי אנדריה מוהורוביצ'יץ' בשנת 1909 ונקרא על שמו. מוהורוביצ'יץ' מצא שמערכות גלים סייסמיים הנוצרים ברעידות אדמה אינם מגיעים לתחנה הסייסמולוגית ביחידת רצף אחת שמראה על מהירות אחת. לכן הניח מוהורוביצ'יץ' הנחה (שאושרה ברבות הימים על ידי תצפיות רבות) שבעומק מסוים קיים תחום אי-רציפות, המפריד בין שכבה עליונה בעלת רמת צפיפות נמוכה ומהירות הגלים הנמוכה לבין שכבה תחתונה בעלת רמת צפיפות גבוהה והעלייה במהירות הגלים הסייסמיים.
קרוב למקור, הגל המגיע ראשון לתחנות הסייסמיות הוא גל ישיר, כלומר גל שמתקדם כולו על הקרום היבשתי, בעל מהירות הגלים האיטית יותר. אך החל ממרחק מסוים, הגל הראשון שמגיע לתחנות הוא גל שהתקדם תחילה דווקא מטה לכיוון המעטפת, שם המהירות גדולה יותר, ומשם חזר למעלה לתחנות הקליטה (גל רפרקציה). לכן החל ממרחק מסוים מהמקור, הגלים שמגיעים מוקדם יותר מהאחרים עוברים דרך השכבה הצפופה והעמוקה. צפיפות החומר משפיעה על מהירות הגלים וכן מעל המוהו, החומר העיקרי הוא בזלת ומתחתיו פרידוטיט או דוניט (dunite), הבדלים שאחראיים גם הם להבדלי המהירויות של הגלים הסייסמיים, שמתקדמים במהירות שונה בכל חומר. הם מגיעים מוקדם יותר מאשר הגלים שמגיעים בקו ישר דרך השכבה העליונה. המרחק והזמן מהפעלת מקור הגלים, בו גל הרפרקציה עוקף את הגל המהיר,  עוזר לקבוע את עומק המוהו.
ראו גם

תחום אי-רציפות וייכרט-גוטנברג
מבנה כדור הארץ
גלעין כדור הארץ
פרויקט מוהול
תזמורת כלי נשיפה

תזמורת כלי נשיפה
תזמורת הנוער של עיריית ירושלים במצעד יום העצמאות, 1964
תזמורת בגן ציבורי בעיר גאלאץ, ברומניה
תזמורת כלי נשיפה היא תזמורת המורכבת מכלי נשיפה (ממתכת ומעץ) וכלי הקשה. תזמורות אלו נפוצות כתזמורות צבאיות (כדוגמת תזמורת צה"ל), תזמורות צעידה, תזמורת בתי ספר, תזמורות נוער, תזמורות חובבנים, תזמורות עירוניות ואף תזמורות מקצועיות. הרפרטואר של תזמורות אלו מגוון מאוד ונע בין מוזיקה קלאסית, מוזיקה מקורית לתזמורות כלי נשיפה (ז'אנר בפני עצמו), מוזיקה לסרטים, ג'אז, מוזיקה פופולרית (שירים בעיקר) וכמובן מארשים (שירי לכת). מרבית היצירות המנוגנות בתזמורות מסוג זה הן עיבודים.
הכלים הסטנדרטיים בתזמורת כלי נשיפה > כלי נשיפה מעץ

2 תפקידים ולעיתים אף תפקיד שלישי.

פיקולו

(חלילי אלט ובס)
תפקיד אחד או שניים.
תפקיד אחד או שניים.
קלרינט סופרן בסי במול (סטנדרטי)- 3 עד 4 תפקידים.

קלרינט במי במול

קלרינט בס

(קלרינט אלט)
סקסופון אלט- 2 תפקידים

סקסופון טנור

סקסופון בריטון

(סקסופון סופרן)
הכלים הסטנדרטיים בתזמורת כלי נשיפה > כלי נשיפה ממתכת

3 עד 4 תפקידים.

(פלוגלהורן או קורנית) תפקיד 1, אך בדרך כלל מנגן תפקיד של קלרינט 3)
3 עד 4 תפקידים.
3 תפקידים

טרומבון בס
או אופוניום
הכלים הסטנדרטיים בתזמורת כלי נשיפה > כלי מיתר

בתזמורות כלי נשיפה מקצועיות קיים שימוש גם בצ'לו, קונטרבס או נבל.
תזמורות כלי נשיפה בישראל

בישראל פועלות קרוב ל-100 תזמורות כלי נשיפה[דרוש מקור], מרביתן תזמורות נוער עירוניות. נהוג לחלק את התזמורות האלו לשלוש קבוצות על פי רמת נגינתן: הרכבי ג', הרכבי ב' והרכבי א', אשר לרוב משמשים כתזמורות הייצוגיות של עריהן.
תזמורות הנוער העירוניות משתתפות בכנסים ומייצגות את עריהן בארץ ובעולם. במהלך השנה משתתפת כל תזמורת בשלושה כנסים בממוצע, שאחד המרכזיים והוותיקים בהם הוא פסטיבל "נושפים" בכפר סבא. במהלך פסטיבל זה הנערך שלושה ימים בשנה, מנגנות תזמורות נשיפה רבות, אשר הקונצרט הראשי הוא קונצרט הסיום של הפסטיבל שהתזמורת המובילה אותו היא התזמורת הייצוגית של כפר סבא. בקונצרט זה מנגנים מעל 500 נגנים בכיכר העיר כפר סבא, אשר מגיעים מתזמורות בכל רחבי הארץ. לדוגמה: תזמורת דימונה, תזמורת חיפה, תזמורת תל אביב-יפו, תזמורת רמת גן על שם יעקב קלינג, תזמורת עפולה, תזמורת ראש פינה, ועוד. בעבר, היה האיגוד הישראלי לתזמורות נוער (א.י.ת.ן) מכנס למספר כנסים בשנה את התזמורת המקובצת, בה נגנו בכירי נגני תזמורות הנוער לכלי נשיפה בארץ. כיום, עושה זאת משרד החינוך במספר כנסים שנתיים של תזמורת הנוער הלאומית.
ראו גם

תזמורת צה"ל
תזמורת משטרת ישראל
תזמורת הנוער הלאומית לכלי נשיפה
תזמורת כלי הנשיפה באר שבע
תזמורת תל יוסף
מארש דונדורמה
תזמורת כלי נשיפה כנסייתית
תחום אי-רציפות וייכרט-גוטנברג

תרשים אינטראקטיבי של מבנה כדור הארץ
תחום אי־רציפות וייכרט–גוטנברג הוא אחד משלושת תחומי אי־הרציפות שנמצאו בכדור הארץ. תחום זה נמצא בעומק של 2,900 ק"מ מתחת לפני השטח, והוא נחשב לגבול המפריד בין מעטפת כדור הארץ לגלעין.
התחום התגלה על ידי שני גיאופיזיקאים, גרמני ואמריקאי, ועל שמם הוא קרוי. חוקרים אלו מצאו שגם גלים סייסמיים מסוג P ו-R (ולא רק גלי S) הנוצרים ברעידת אדמה אינם מגיעים כלל, או שהם מגיעים בעוצמה חלשה מאוד, לאזורים מסוימים ("אזורי הצל") בחלקו השני של כדור הארץ. מתופעה זו הסיקו החוקרים כי בקרבת מחצית הדרך למרכז כדור הארץ, ישנו תחום אי רציפות אשר מפריד בין המעטפת הקשיחה, לבין הגלעין הנוזלי (בחלקו).
ראו גם

תחום אי-רציפות מוהורוביצ'יץ'
גלים סייסמיים
מבנה כדור הארץ
קרום כדור הארץ
מעטפת כדור הארץ
גלעין כדור הארץ
שבתאי ג'אין

שבתאי ג'אין, הרב הראשי של יהודי ביטולה ורב ראשי של העדה הספרדית ברומניה ובארגנטינה, מחזאי בשפה לאדינו, פעיל ציוני
שבתאי יוסף ג'אין (Sabetay Josef Djaen;‏ 1883 פלבן, בולגריה – 10 בנובמבר 1947 טוקומן, ארגנטינה; בסרבית: Šabetaj Josef Đaen; בספרדית: Sabetai Jaén עם ההיגוי "חאאן") היה רב ספרדי יליד בולגריה שפעל במקדוניה, רומניה, ארגנטינה, אורוגוואי וצ'ילה, סופר, מחזאי ומחנך, פובליציסט בשפות לאדינו וסרבית, אחת הדמויות המרכזיות של הפזורה היהודית הספרדית בין שתי מלחמות העולם.
מוצא משפחתו מן העיר האנדלוסית חאאן משם גורשה בעת גירוש ספרד. כיהן כרב הראשי של היהודים הספרדים בארגנטינה ואורוגוואי בין השנים 1929–1931 וכרב ראשי של העדה הספרדית בבוקרשט, רומניה, בשנים 1931–1944.
קורות חיים > ילדות וצעירות

שבתאי יוסף ג'אין נולד בעיר פלבן בבולגריה בשנת 1883 כבנם של יוסף ג'אין ושל מלכה לבית בז'רנו. נודע כרוח הרפתקנית ונוסע בלתי נלאה ולמד בבית מדרש לרבנים של כל ישראל חברים באיסטנבול, אצל הרב המשכיל אברהם דאנון היה לאזרח סרביה ולמד פילוסופיה באוניברסיטת בלגרד.
קורות חיים > פעילותו בסרביה ובבוסניה

בצעירותו ליווה את הקבוצה הראשונה של חלוצים יהודים מבולגריה שעלתה לארץ ישראל. היה בהתחלה מורה לעברית ומנהל בבית הספר של העדה הספרדית בעיר ניש, מאוחר יותר בבלגרד. הוא הקים שתי אגודות נוער ציוניות בבלגרד: "גדעון" לתלמידי תיכון ו"התחייה" לנוער עובד. במימון הקהילה נשלח להשתלמות בלימודים תורניים בירושלים. בהמשך כיהן כשליח ציבור וכרב. חי חלק גדול מחייו בארצות הבלקן – בעיקר בממלכה הסרבית (מאוחר יותר ממלכת הסרבים, הקרואטים והסלובנים), וברומניה. בימי מלחמת העולם הראשונה חי בבוסניה-הרצגובינה תחת השלטון האוסטרי-הונגרי בערים סרייבו וטראווניק. מונה לתקופת-מה מפקח על בתי הספר של היהודים הספרדים בבוסניה. בגיל צעיר הצטיין גם כעיתונאי והיה עורך בעיתון הסרבי "וורמה" (הזמן) בבלגרד.
קורות חיים > דובר יהדות ספרד ורב ראשי של העיר ביטולה

אחרי הצהרת בלפור ב-1917 וחתימת הסכם השלום בין מדינות ההסכמה לאימפריה העות'מאנית ב-1920 התלהב הרב ג'אין מהסיכויים להגשמת הציונות. ב-26 באפריל 1920 נאם מטעם הפורומים הספרדים העולמיים בפני קהל יהודי בקהיר וקרא ליהודי המזרח לעזור לקידום הפרויקט הציוני על ידי הידוק שיתוף הפעולה עם היהודים האשכנזים ועל ידי יצירת גשר בין היהודים האשכנזים לבין הערבים. לפי הצעתו של הרב הראשי של יהודי ספרד ביוגסלביה, הרב אלקלעי, התיישב ד"ר ג'אין בעיר ביטולה (מונסטיר) בחבל מקדוניה שבממלכת הסרבים, הקרואטים והסלובנים, וכיהן בה בשנים 1924–1928 כרב הראשי של הקהילה.
ברוח השקפותיו הציוניות, השקיע הרב ג'אין מאמצים רבים בגיבוש התודעה הלאומית בקרב יהדות ספרד בכל העולם. נמנה עם מייסדי הקונפדרציה העולמית של יהודי ספרד שקמה בוועידת וינה בשנת 1925. הוא סייר באותן השנים בתמיכת הממשלה בבלגרד בכל הקהילות של יהודי ספרד בארצות דרום, מרכז וצפון אמריקה. בעת מסעו לאמריקה הצליח לאסוף כספים למען הילדים היתומים (רבים מהם יתומים עקב מות אבותיהם במלחמות הבלקן) והיהודים העניים בביטולה ולמען שיפוץ בית העלמין היהודי בעיר. מתוך תמיכה במודרניזציה של חיי הדת פעל הרב ג'אין להסרת המחיצה בבית הכנסת "קהל אראגון" בביטולה. הוא הקים גם את גן הילדים היהודי הראשון בביטולה.
קורות חיים > בדרום אמריקה

בשנת 1928 היגר ד"ר ג'אין לארגנטינה וכיהן שם כרב הראשי של הקהילה הספרדית בארגנטינה ואורוגוואי בין השנים 1929–1931. מתוקף תפקיד זה שבתאי ג'אין נאם בחנוכת בית הכנסת הגדול בעיר קוריינטס. בארגנטינה עשה הרב ג'אין מאמצים רבים לאחד את הקהילות הספרדיות. בשנת 1928 הוא הקים בראשותו קונסיסטוריה רבנית ספרדית של ארגנטינה אך היא התפרקה כעבור שנתיים בלבד. הוא קידם את לימוד השפה העברית, כתב וביים את המחזה בלאדינו "אסתר", ביקר בכיתות תלמוד תורה וחילק פרסים לתלמידים המצטיינים.
הוא ייסד "מועדון של הנוער (היהודי) הספרדי". הרבה לבקר בכל קהילות תוך ניסיון לערוך מפקד של בני העדה ושל במוסדותיהם. יזם את קיומו של כנס המורים לעברית בארגנטינה, שלא יצא בסופו של דבר לפועל. בשנת 1929 ביקר במחוז אראוקניה בצ'ילה, בעיר טמוקו Temuco, לשם הגיעו בין היתר גם יהודים מביטולה (מונסטיר), והצליח לאחד את יהודי המקום לקהילה אחת. כמחוות תודה יהודי היישוב בחרו בו ליושב ראש של כבוד של הקהילה החדשה. האירוע נשאר בזיכרון תושבי טמוקו עשרות שנים אחר כך. ג'אין עמל רבות בשיתוף פעולה עם האקדמאים הספרדים הנוצרים ד"ר אנחל פולידו פרנאנדס ורפאל קנסינוס אסנס, בספרדית לחידוש היחסים בין הקהילות היהודיות הספרדיות ובין ספרד תוך כדי מאמצים להחזרת זכויות היהודים במדינה זאת. במסגרת מאמצים אלה ביקר בספרד בשנת 1931 ונפגש עם שר החוץ הספרדי אלחנדרו לארו, ואת יושב ראש הקהילה היהודית בספרד המוציא לאור איגנאסיו באואר. בעת כהונתו כרב ראשי ספרדי בבואנוס איירס התעוררה בחוגים השמרנים בקהילתו מחלוקת לגבי סמכותו הדתית. ג'אין נהנה במיוחד מתמכיתם של כתב העת Israel (Mundo hebraico argentino) ושל הארגונים Club Social Aleanza, Comunidad Israelita Sefaradi, Centro Sionista Sfaradi, Legion de Voluntarios Kanfé Yona ,Circulo Social Israelita.
קורות חיים > רב ראשי של היהודים הספרדים ברומניה

אחרי שבמשך כמעט עשור (1921–1930) לקהילה הספרדית ברומניה לא היה רב משלה, בשנת 1930 נבחר ד"ר שבתאי ג'אין לתפקיד הרב הראשי (במקור:Mare Rabin – "רב גדול") של הקהילות הספרדיות ברומניה וכיהן בין השנים 1931–1944.
כניסתו לתפקיד נחגגה בבית הכנסת קהל גראנדה ב-5 בספטמבר 1931.
כרב ראשי של היהודים הספרדים ברומניה היה ד"ר ג'אין מוערך מאוד ופרט לעיסוקיו התרבותיים – כולל הרצאות בהיסטוריה ופילוסופיה – נודע בפעילותו בתנועה הציונית הרוויזיוניסטית ובתחום הסעד. לצידו בראש איחוד הקהילות הספרדיות עמד יוסף פנחס.ג'אין הקים חוג לימודי יהדות באולם הישיבה של בית הכנסת קהל גראנדה, לראשונה מאז כהונתו בקהילה של הרב יעקב נימירובר. בתקופת החמרה הרדיפות נגד יהודי רומניה בשנים 1940–1944 נעצר הרב ג'אין מספר פעמים. פעם הראשונה נעצר על ידי הלגיונרים בעת פרעות בוקרשט מינואר 1941 אך נשאר בחיים. נאלץ להתמודד עם הריסת בית הכנסת שלו, קהל גרנדה, על ידי הפורעים. הוא נמנה עם המנהיגים היהודים שנלקחו כבני ערובה והיו עלולים להיות מוצאים להורג במקרה של "התנהגות עוינת" של יהודים "נגד העם הרומני". כראש האיגוד הקהילות הספרדיות ברומניה הרב שיתף פעולה עם הרבנים הראשיים נימירובר, ואחר כך בשנות מלחמת העולם השנייה והשואה, עם ד"ר אלכסנדר שפרן בארגון העזרה ליהודי רומניה ולגולים. ביחד עם הרב שפרן פנה בספטמבר 1940 לדיקטטור החדש של רומניה, הגנרל יון אנטונסקו עם בקשה לבטל את גזירת סגירת בתי הכנסת ברחבי רומניה. לפנייה הייתה הצלחה חלקית, ונסגרו לרוב בתי הכנסת הכפריים ושל היהדות החרדית.
בשנת 1944 כשגורל יהדות רומניה היה עדיין לא ודאי, הרב הצליח להגר מרומניה הודות לקונסול הכללי הצ'יליאני מיגל אנחל ריברה גונסאלס (Miguel Ángel Rivera González),
במקומו כיהן בקהילה הספרדית של בוקרשט הרב מרדכי אשכנזי.
קורות חיים > שנותיו האחרונות

אחרי עזיבתו את רומניה ב-1944 הצליח הרב ג'אין להגיע לארץ ישראל וכעבור שנתיים חזר לארגנטינה. בבואנוס איירס פעל הרב בבתי הכנסת הספרדים ברחוב קמרגו Camargo ובבית הכנסת "שלום" ברחוב אוז'רוס Olleros (שמתפלליו כוללים רבים מיוצאי סלוניקי, רודוס וקוס) הרב ד"ר שבתאי ג'אין נפטר בעיר טוקומן כעבור 3 שנים ב-1947 גיל 64. בנו, קרלוס ג'אין, התיישב בפריז, בצרפת, ונכדיו, האדריכל ריקרדו ג'אין וסילביה חיים בסיאטל בארצות הברית. ריקרדו ג'אין מעורב בהוצאתם לאור של כתביו.
פעילותו הספרותית

שבתאי ג'אין דבק כל השנים במורשת השפה לאדינו או יודאו-ספרדית ויצר בשפה זאת שירים
וכעשרים מחזות. בשנת 1904 הציג ככל הנראה לראשונה כמה ממחזותיו עם תלמידיו בבית ספר יהודי בעיר טראווניק בבוסניה. יצירתו "בר כוכבא" הוצגה לרגל חנוכת בית כנסת ספרדי חדש ביישוב הסמוך זניצה. שלושה ממחזותיו פורסמו בווינה בשנת 1922. מפעל יצירותיו בתיאטרון פורסם שוב בארגנטינה, (Teatro ladino) בשנת 2007, הודות לחוקרות אמור איילה ואלדינה קינטאנה (מהאוניברסיטה החופשית של ברלין) (מהאוניברסיטה העברית בירושלים).
אף על פי שלדעת המבקרים (קלמי ברוך מסרייבו, למשל), מחזותיו של ג'אין, הנוטלים השראה מנושאים תנ"כיים ומתולדות עם ישראל, אינם בנויים היטב מבחינה דרמטית, הם כוללים שירה מרתקת היכולה להתחרות בהצלחה עם הבלדות העממיות שבמסורת יהודי ספרד. מחזות אחדים הוצגו בזמנו בתרגום לסרבית (מקרה נדיר, אולי יחיד, של תרגום מחזות בלאדינו לשפה זרה) על ידי התיאטרון הלאומי בבלגרד. כמו כן הקבוצה הציונית הסלוניקאית בשם "מקס נורדאו" שיחקה את המחזות שלו "הפוגרום בקישינב" ו"החלוצים"
וערכה סיורים בבלגרד ובסרייבו.
הדרמה שלו "דבורה" הוצגה על במה אף בפני יהודי אלכסנדריה במצרים. קבוצות תיאטרון בלאדינו שיחקו מחזות שלו גם בבולגריה, ביוון, טורקיה, רומניה, באמריקה הלטינית ובניו יורק. הרב ג'אין כתב בין השאר גם פואמה אפית בשם "אנחותי" Mes Suspiros בנו קרלוס חי בצרפת ונכדו, ריקרדו חי בסיאטל.
פרסים ומחוות כבוד

1935 – קיבל מנשיא הרפובליקה השנייה של ספרד, ניסטו אלקלה סאמורה את עיטור הרפובליקה בדרגת קומנדר (מפקד).
עיטור מנשיא ארגנטינה, מרסלו דה אלביאר
הנצחתו

בעיר חאאן Jaén, באנדלוסיה, ספרד (עיר של חסדאי אבן שפרוט), נחנך בדצמבר 2006 בניין אוניברסיטה עממית עירונית או בית האמנויות שהוקדש לזכרו של הרב שבתאי ג'אין (בית שבתאי ג'אין Edificio Sabetay Djaen).
בטקס השתתפו בנו, קרלוס ג'אין, תושב צרפתי, ונינתו שהגיעה מבואנוס איירס.
בשנת 1950 קמה בעיר הארגנטינאית טוקומן התארגנות של יהודים ספרדים בשם "הקן שבתאי ג'אין".
כתביו > מחזות

שבתאי ג'אין כתב מעל עשרים דרמות וקומדיות בשפת הלאדינו. למחזות הראשונות מוזיקת הבמה ומנגינות ריקודים הולחנו על ידי אברהם סוּסין.
"יפתח" Yiftah (פורסם בווינה, 1921)
"דבורה" Devora (פורסם בווינה, 1922)
"אסתר" – פורסמה ב-2007
בבית העני En la kaza del prove
בר כוכבא
בת השמש La ija del sol (פורסם בווינה, 1922)
הפוגרום בקישינב Los Pogromes de Kichinev
הגאולה La Geulá
החלוצים Los pioneros
שלמה המלך ושולמית המלכה
מן העולם של מעלה והעולם של מטה – Del mundo de arriva i del mundo de abasho
שירת החמודות של החיים El kanto delisiozo de la vida
הילדה שלנו Muestra kriatura עם מוזיקה מאת אברהם סוסין
תחייה
שרה אהרנסון Sara Aharonson
על גדות לה פלטה Al bodre del Plata הנכתב בארגנטינה
הניצחון (1945) La Viktoria מחזה שהתגלה אחרי מותו, והמתייחס לשואה ברומניה. מחזה זה נידון במאמר מאת אמור אילה וריקרדו ג'אין בכנס לימודים יהודים באמריקה הלטינית שהתקיים בבואנוס איירס בשנת 2007
כתביו > שירים

פואמה – "אנחותי" Mes Suspiros
ארבעה שירים (Buenos Aires 1946-1947 Cuatro poesías (Kuatro poezías פורסמו אחרי מותו ב-1994
כתביו > כתבים אחרים

Sobre algunos escritores in ladino (על כמה סופרים בלאדינו) בכרך "יודאיקה" (1939), בואנוס איירס
לקריאה נוספת

Baruch Tercatin şi Lucian-Zeev Herşcovici, „Prezenţe rabinice în perimetrul românesc”, Editura HASEFER, Bucureşti, 2008 - ברוך טרקטין וזאב-לוצ'יאן הרשקוביץ', "נוכחויות רבניות במרחב הרומני", הוצאת HASEFER, בוקרשט, 2008. (ברומנית)
Baker, Zachary M.
Art Patronage and Philistinism in Argentina: Maurycy Minkowski in Buenos Aires, 1930
Shofar: An Interdisciplinary Journal of Jewish Studies - Volume 19, Number 3, Spring 2001, pp. 107-119
Ayala, A - Djaen, R.(2006): “El crepúsculo del ladino”: reflexiones de S.Y. Djaen acerca del judezmo y su literatura en vísperas de la Segunda Guerra Mundial”, en: Sefardica XVI, CidicSef (Centro de Investigación y Difusión de la Cultura Sefardí), Buenos Aires, pp. 37-58.("דמדומי הלדינו: הרהוריו של ש. י. ג'אין על השפה ז'ודזמו וספרותה בערב מלחמת העולם השנייה" מאת א. איאלה וריקרדו ג'אין - 2006 בסדרת ספרדיקה 16, המרכז לחקר והפצה של תרבות יהודי ספרד)
Ayala, A. (2006): “Me vo dedikar enteramente al teatro djudio…”. Teatro sefardí de temática nacionalista judía: Iftakh de Sh.Y. Djaen (Viena, 1921), en: Theatralia VII: Teatro y Cultura Hebrea, Mirabel Editorial, Pontevedra, pp. 161-174.
א. איאלה - "אקדיש את עצמי לתיאטרון היהודי..." תיאטרון ספרדי בעל נשואים לאומיים יהודים:
יפתח מאת ש.י. ג'אין, וינה 1921 ב, תיאטראליה 7, תיאטרון ותרבות יהודיים, הוצאת מירבל, פונטה-וודרה, ע 161–174.
Jenny Lebel -  Tide and wreck -History of the Jews of Vardar Macedonia Avoteynu Inc. 2008, Bergenfeld, New Jersey
, Cristina Toma Cahal Grande și slujitorii ei, Revista de istorie a evreilor din România CSIER Serie nouă Nr.1 (16-17) 2016
in Amalia Ran, Jean Axelrad Cahan - Returning to Babel:Jewish Latin American Experiences,Representations and Identity - Adriana Brodsky Educating Argentine Jews, Brill, Leiden- Boston 2012
, Victor A Mirelman - Jewish Buenos Aires 1890-1939 Wayne University Press 1990,