stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אמנה בדבר מניעתו וענישתו של הפשע השמדת עם
יישום האמנה > יישום האמנה בזירה הבין־לאומית > דארפור

רצח העם שבוצע בדארפור מוגדר כיום כג'נוסייד הראשון של המאה ה-21 וכאחד מהמשברים ההומניטריים העולמיים הקשים ביותר. הרקע לרצח עם היה עקב מלחמת האזרחים שפרצה לאחר קבלת העצמאות של סודאן ב-1956.בדרום סודאן התגורר רוב של נוצרים המאמינים באמונות אפריקאיות מסורתיות, ובצפון סודאן התגוררו בעיקר ערבים מוסלמים. מלחמת האזרחים נבעה מהבדלי פיתוח בין האזורים וכן אי יציבות פוליטית והייתה למלחמת האזרחים הארוכה ביותר באפריקה עם שני מיליון קורבנות וארבעה מיליון פליטים. דארפור היווה אזור טריטוריאלי מרכזי שסבל ממלחמת האזרחים בצורה ישירה. המלחמות ואי היציבות הפוליטית הביאו למצב שחבל דארפור הוזנח על ידי המדינה. בנוסף היווה אזור מרכזי במאבק בין סודאן ולוב.
שילוב המאבקים על הטריטוריה, הרעב ששרר, והתשתיות הרעועות באזור, יצרו גלי רעב מתמשכים. הסיוע המדינתי שהעניקה סודאן לחבל הארץ לא היה מספק, דבר שגרם להרבה פליטים לזרום לעיר הבירה. נוצרה אפליה בהקצאת המשאבים במדינה, וכיוון ומערכת הבריאות לא הייתה מפותחת בדארפור לא היו כמעט משאבים. הסיבות הללו גרמו להתגבשותן של קבוצות מורדים מדארפור שמאסו מהיחס כלפיהם ויצאו למאבק אלים כנגד הממשלה. ב-2003 ממשלת סודאן החלה לנקוט אמצעים קיצוניים כנגד המורדים. הופצצו כפרים מהאוויר, על ידי חומרי נפץ מאולתרים ומיגים. המיליציות גרמו להרס כפרים, שרפו בתים ואנשים בתוכם וביצעו אונס המוני. צבא סודאן פעל בעיקר מהאוויר בעוד כוחות הקרקע היו הג'נג'וויד, ערביי דארפור מהשכבות החלשות ופושעים משוחררים שסודאן חימשה, על אף הכחשתה אליהם.
ממשלת סודאן הציגה את אירועי דארפור כמרידה שיצאה משליטה. סודאן תפסה עצמה כפריפריה מוסלמית, אשר יצרה היררכיה גזעית בין הערבים בסודאן שהם המוסלמים ה"אמיתיים" לבין האפריקנים, שהם כביכול הנחותים יותר. גישה זו גרמה לממשלת סודאן לבצע את המעשים העלולים לעלות בגדר ג'נוסייד, בדארפור. בפסק הדין של בית הדין הבין־לאומי כנגד עומאר חסן אל בשיר, ראש ממשלת סודאן אשר היה בראש המעשים שבוצעו בדארפור, ניתן לראות את יישומה של האמנה למניעתו וענישתו של הפשע השמדת עם. בפסק הדין, מצוינים מעשיו של אל בשיר כג'נוסייד לפי הגדרתה של האמנה בסעיף 2. בית הדין מאשים את אל בשיר בפשעים כנגד האנושות ומשתמש בהגדרת ג'נוסייד כדי להראות כי ביצע פשעים אלה וכי הפר בצורה מהותית זכויות אדם. בנוסף, בעצם עמידתו של אל בשיר לדין בבית הדין הבין־לאומי ניתן לראות את יישומה של האמנה לפי סעיף 6, המטיל את שיפוטו של אדם הנאשם במעשים המוגדרים בסעיף 2 לבית משפט המוסמך לכך במדינה בה בוצע המעשה או לחלופין בבית משפט פלילי בין־לאומי. פסק הדין מאשים את אל בשיר בפשעיו כנגד האנושות לפי אמנת ז'נבה, האמנה למען זכויות אדם והאמנה למניעתו וענישתו של פשע השמדת עם. מכאן נראה כי האמנה, אשר יסודותיה באים לידי ביטוי בפסק הדין, משמשת מסמך מרכזי יחד עם אמנות אחרות בהאשמת אל בשיר ברצח עם. מכאן נראה כי מקרה דארפור מהווה אירוע של יישום האמנה.
יישום האמנה > יישום האמנה בזירה הבין־לאומית > סרביה ובוסניה

בסיכום פסק הדין של בוסניה הרצגובינה לסרביה סיכם בית המשפט הבין־לאומי ה-ICJ את יישום האמנה למניעתו וענישתו בדבר הפשע השמדת עם. בבית המשפט הדיון נסוב על אופי יישום האמנה, האם באופן מלא או חלקי. בנוסף דנו באחריות המדינה כלפי אורגניה לג'נוסייד. בית המשפט קבע שהאמנה מטילה מספר חובות על המדינות החתומות עליה, הן למניעה והן לענישה של רצח עם. במקרה דנן הסרבים רצו לטהר את האזור ממוסלמים שחיו בסביבתם ועל כן ביצעו טיהור אתני. על פי פרשנותו של בית המשפט ניתן לסווג "טיהור אתני" כרצח עם על פי סעיף 2 לאמנה. כפועל יוצא יש צורך להראות כוונה ספציפית להשמדת הקבוצה המוגנת. בית המשפט טען שלאור הראיות שהוצגו ב-ICTY רוב הקורבנות היו מהקבוצה המוגנת, הוכחה לכך שהייתה כוונה ספציפית להשמדת קבוצה זו.
בית המשפט בחן האם מדינה יכולה לחוב באחריות פלילית על מעשי אורגניה, על פי הדין הבין־לאומי חוק אחריות המדינה, מחייב קבלת אחריות המדינה על פעילות של אורגני המדינה בהנחה שהוא פעל על פי דרישת המדינה ובהתאם להנחיותיה.
המסקנה אליה הגיע בית המשפט הייתה שסרביה לא ביצעה רצח עם לאור הראיות שהונחו על שולחנו, אך נקבע כי סרביה לא מנעה את ביצועו של רצח העם על ידי אנשי ה-VRS. גנרל מילושביץ', הואשם מכוח סעיף 1 לאמנה על כך שידע על פעולות ה-VRS ולא פעל למניעת הרציחות. בנוסף נכשל בחובתו לשתף פעולה עם ה-ICTY, ומכאן הפר גם את סעיף 6 לאמנה שטוען לסמכות שיפוט של בית דין במדינה בה התבצעו האירועים.
יישום האמנה > יישום האמנה בישראל > ע"פ 336/61 אדולף אייכמן נ' היועץ המשפטי לממשלה

ערעורו של אייכמן התקיים בשנת 1961, וטענותיו היו על הפרת הדין הבין־לאומי שכן מדינת ישראל מפרה את ההלכה של אי התערבות במדיניות הפנים של גרמניה בכך שדנה אותו במדינת ישראל על פי דינה הפנימיים. אייכמן טען כי על מדינתו לשאת באישומים נוכח העובדה שהוא מהווה אורגנה ופעל כשליחה, ועצם שפיטתו כאינדיבידואל מהווה התערבות בדין הגרמני. בנוסף נאמר כי בשל העובדה שמדינת ישראל חתומה על האמנה, סעיף 6 מחייב כי המשפט יתקיים במדינה בה התבצע הפשע ולכן ההליך פסול. בעקבות טענותיו, ישראל טענה שפשעים מסוג זה מביאים לתוצאות מזיקות וקטלניות בזירה הבין־לאומית, מכאן שיש אינטרס בין־לאומי להכיל עליהם את עיקרון הסמכות אוניברסלית. בית המשפט המחוזי מציין את סעיף 1 לאמנה בדבר מניעתו וענישתו של פשע השמדת עם, המציין כי העקרונות הטמונים באמנה היו חלק מהמשפט הבין־לאומי המנהגי טרם אשרור האמנה. הפשעים אשר קבע החוק בדבר מניעתו וענישתו של פשע השמדת עם מסווגים כפשעים נגד האנושות לפי המשפט הבין־לאומי, ואלו נאסרו מאז ומתמיד על ידי המשפט המנהגי. מעשים אלו הם בעלי אופי פלילי אוניברסלי הגוררים אחריות עונשית אינדיבידואלית. מכאן כי הכנסת בחקיקת חוק זה הגשימה את הוראותיו של המשפט הבין־לאומי. בנוסף ניתן לראות בחוק זה את יישומה של האמנה שכן סעיף 5 לאמנה קובע כי על המדינות החתומות עליה לחוקק במסגרת המשפט הלאומי חוקים הדרושים להפעלת הוראות האמנה. מכאן נראה כי לאור אשרור האמנה ישנה סמכות אוניברסלית המתירה לישראל לשפוט את אייכמן בגבולותיה. ערעורו של אייכמן נדחה וגזר דינו התבצע ב-31 במאי 1962 בכלא רמלה ואפרו הושלך לים. ניתן לראות בפסק דין זה את יישומה של האמנה ואת ביסוסו של החוק המיישם את האמנה בישראל.
יישום האמנה > יישום האמנה בישראל > פס"ד אלכסנדר צבטקוביץ נ' היועץ המשפטי לממשלה

אלכסנדר צבטקוביץ, היה חייל ביחידת החבלה העשירית של הצבא הסרבי ונטל חלק במעשי ההרג שהתבצעו בחוות ברנייבו. היחידה רצחה כ-1000 גברים בוסנים מוסלמים בכוונה להשמיד במלואה או בחלקה את האוכלוסייה הבוסנית המוסלמית. ישראל, נתבקשה להסגיר את צבטקוביץ לבוסניה שכן ישראל ובוסניה חתומות על האמנה האירופית בדבר הסגרה. בערעורו של צבטקוביץ' לבית המשפט העליון בישראל הוא טוען מספר טענות, אשר אחת מהן היא כי האשמתו בפשע רצח עם איננה מבוססת על תשתית ראייתית מספקת. בית המשפט מצידו דוחה טענה זו וטוען כי ישנן דיי ראיות לכך שהטבח בחוות בריינבו הוא מעשה של רצח עם, זאת גם על פי פסק הדין שניתן בנושא על ידי ה-ICTY. כיוון שהמטרה המוצהרת של הסרבים הייתה להוציא להורג את הגברים המוסלמים, נראה כי מדובר באחת מפעולות החיסול שתוכננו באופן שיטתי וכחלק ממדיניות מאורגנת של צבא סרביה. מכאן שבית המשפט סבור כי אין בטענתו של צבטקוביץ' כדי לערער על התשתית הראייתית המוכיחה כי בוצע רצח עם לפי האמנה למניעתו וענישתו של פשע השמדת העם. הקו שהנחה את בית המשפט בבחינת הראיות היה סעיף 2 לאמנה וכן החוק למניעתו וענישתו של פשע השמדת עם. החלטת בית המשפט העליון בערעור שבה על החלטת בית המשפט המחוזי הקובעת כי יש תשתית ראייתית מספקת לפעול לפי סעיף 9 לחוק ההסגרה וסעיף 8 לחוק בדבר מניעתו וענישתו של פשע השמדת עם ולהסגיר את צבטקוביץ' לבוסניה ושם יישפט על רצח עם שביצע.
ביקורת על האמנה

המחקר האקדמי אודות רצח עם, כתופעה היסטורית, תרבותית וסוציולוגית, מלבד מחקרים יוצאי דופן, החל רק בשנות השמונים של המאה העשרים. החוקרים שחקרו את האמנה מתחו ביקורת שנוסח האמנה הוא תוצר של משא ומתן דיפלומטי הן בין המעצמות, והן בין מדינות בינוניות וקטנות. הנוסח שהתקבל התרחק מהצעתו של רפאל למקין. עיקר הביקורת על אמנת האו"ם היא:
קבוצות הקורבנות – באמנה לא נזכרת "הקבוצה הפוליטית" בעקבות לחץ דיפלומטי שהפעילה ברית המועצות. קבוצה נוספת שלא נכללה בהגדרה, אף על פי שהוזכרה בדיונים, היא "קבוצה מעמדית". ברצח העם בקמבודיה למשל, שלטון הקמר רוז' הרגו את כל מי שזיהו כבורגני. ביקורת עכשווית יותר מצביעה על חסרונן של קבוצות נוספות באמנה, למשל "קבוצה מגדרית" ו"קבוצה על בסיס נטייה מינית" (להטב"ק). [דרוש מקור]
מניעת רצח עם – בשמה של האמנה מודגש הרצון למניעתו של רצח עם מבעוד מועד, אלא שהמושג "מניעה" והכלים להשיגו אינן מוזכרות כלל באמנה. האפשרויות לחיזוי רצח עם ולמניעת רצח עם הוצגו על ידי קופר ואחרים החל משנת 1985.
חיזוי לשם מניעה – רצח עם הוא תופעה תהליכית. כך למשל, היטלר לא יכול היה להקים את מחנה ההשמדה טרבלינקה ב־1933, דרוש היה שהעם הגרמני יעבור תהליך של שינוי ערכי. הנאצים שינו את תוכניות הלימוד וכוננו אתוסים חדשים בחברה. על מנת לדרדר חברה אנושית להיות חברה רוצחת דרושים שינויים מבניים בחברה. שינויים אלה ניתנים לניטור ועל כן רצח עם הוא תהליך הניתן לחיזוי. טשרני, היה הראשון להציע "מערכת אזהרה מוקדמת" להתפתחות רצח עם כבר שנת 1981. בהמשך, פותחו פרמטרים נוספים לחיזוי רצח עם, ושיטות שונות להערכת סיכונים. גם האו"ם החל לעסוק בחיזוי רצח עם אך ללא קשר לאמנה וללא במנדט מספק. השיטה של ברברה הארף (אנ') להערכת סיכונים משמשת את האו"ם ואת הממשל האמריקאי.
מניעה דה פקטו – בשעה שקיימת הערכה כי רצח עם עלול להתרחש במדינה, סכסוך או מלחמה נדרש למנוע זאת אלא שבאמנת האו"ם לא מצוין כיצד לעשות זאת. הארף הזהירה ב-2008 כי "לא ייתכן שרצח המוני לא יתרחש בסוריה" אולם, לא היה ניתן לעשות דבר עם ההזהרה.[דרוש מקור]
האמנה מתייחסת רק למדינות בהן הוגדרה המטרה לבצע רצח עם כחלק ממדיניות הממשלה. רצח של אוכלוסייה מסוימת המתבצע על יד אינדיבידואלים או כחלק שלא ממדיניותה הרשמית של המדינה, אינו נמנה בהגדרת רצח העם. קיים קושי להוכיח את המושג "כוונה".[דרוש מקור]
לא ניתן לפקח ולאכוף את דיני הענישה והשפיטה במקרה בו הנאשם, בעניין רצח העם, נשפט בפני בבית משפט מקומי. בתי המשפט הלאומיים עלולים להיות מושחתים או נאמנים לשלטון הישן, וכתוצאה מכך הדיינים עלולים להקל בגזר דינם של מבצעי הרצח. בנוסף לכך, טענות רבות על "פגיעה בריבונות" הגיעו מכיוון ארצות הברית, שטענה שסעיף זה פוגע בדמוקרטיות ובחופש הריבון של המדינות ואין לחייב על משפט בין־לאומי.[דרוש מקור]
חוק בדבר מניעתו וענישתו של הפשע השמדת-עם, תש"י-1950

חוק בדבר מניעתו וענישתו של הפשע השמדת-עם, תש"י-1950 אושר בכנסת ביום י"א בניסן תש"י (20 במרץ 1950).
החוק מאמץ את ההגדרות לרצח עם כפי שהן מופיעות באמנה, וכן את היקף התחולה. העונש על עבירה זו הוא עונש מוות, ובנסיבות מסוימות עונש מופחת שלא יפחת מעשר שנות מאסר.
על פי החוק העונש יחול לא רק על המבצעים בפועל אלא גם על כאלה שקשרו קשר, הסיתו באופן ישיר ופומבי, או ניסו לבצע השמדת עם (סעיף 3);
נאשמים לא יוכלו לטעון לזכותם כי ביצעו את מעשיהם בגלל צורך או חובה משפטית; על עבירות בחוק זה לא חלה התיישנות, והוא חל גם על מעשה שנעשה מחוץ לישראל.
ראו גם

רפאל למקין
בעיה מהגיהנום
רצח עם
ג'נוסייד
בית הדין הפלילי הבין־לאומי לרואנדה
אמנות ז'נבה
לקריאה נוספת

המשפט הבין־לאומי ההומניטרי, זכויות האדם בעתות מלחמה
אורון י'. לובלסקי י', ג'נוסייד (רצח עם): בין גזענות לג'נוסייד בעת המודרנית, אוניברסיטת תל אביב והאוניברסיטה הפתוחה, 2007.
אורון י'. ג'נוסייד (רצח עם) יחידה 1: מחשבות על הבלתי נתפס - היבטים תאורטיים בחקר רצח עם, האוניברסיטה הפתוחה, 2005.
Jack N. Porter (ed), Genocide and Human Rights: A Global Anthology (Lanham, 1982).)
אוואן גסאן

אוואן לודוביק גסאן (בצרפתית: Evann Ludovic Guessand; נולד ב-1 ביולי 2001 באז'אקסיו שבצרפת) הוא כדורגלן צרפתי - איבורי המשחק בעמדת החלוץ בקבוצת ניס מליגת העל הצרפתית ובנבחרת חוף השנהב
קריירת מועדונים

גסאן גדל במחלקות הנוער של ASPTT מרסיי וניס. בשנת 2018 החל לשחק בקבוצת המילואים של ניס, ובשנת 2020 החל לשחק בקבוצה הבוגרת של המועדון במסגרת ליגת העל הצרפתית.
בעונת 2020/2021 הושאל ללוזאן מליגת העל השווייצרית, במדיה ערך 34 הופעות ליגה והבקיע שבעה שערים, ובעונת 2022/2023 הושאל לנאנט מליגת העל הצרפתית, במדיה ערך 30 הופעות ליגה והבקיע שלושה שערים.
הערות שוליים

↑  Evann Guessand prêté au FC Nantes ! באתר הרשמי של נאנט, 12 ביולי 2022 (בצרפתית)
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "אוואן גסאן".
ערך זה הוא קצרמרבנושא ספורט. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
זלמן ראובני

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  14 בפברואר 1914 טאורגה, ליטא 
 פטירה:  13 בדצמבר 1968 (בגיל 54) 
 מידע כללי
 מדינה:  ישראל ישראל
 
זלמן ראובני (14 בפברואר 1914 - 13 בדצמבר 1968) היה מראשוני ספורט הנכים בישראל שהתחרו בתחרות בינלאומית.
ביוגרפיה

נולד בטאורגה, ליטא ולמד בישיבת פוניבז'. בגיל 17 עזב את לימודיו והצטרף לתנועת החלוץ ולפעילות ציונית. לאחר שעבר הכשרה חקלאית, ב-1932 עלה לארץ ישראל והצטרף לקיבוץ יגור. את שם משפחתו בלינר שינה לשם ראובני, על שם אביו ראובן. כחבר הקיבוץ עבד בעבודות ציבוריות בצפון הארץ: בנמל חיפה, במחצבות מגדל צדק ובנמל תל אביב. היה מבוני הנמל ולאחר מכן מראשוני עובדיו. בתקופה זו עבר ב-1936 להתגורר במושב בן שמן ונישא בקיץ 1942 לבת המושב שלומית רחמן.
בבן שמן היה פועל חקלאי, חבר ועד המושב והממונה על ביטחון המושב. באותה תקופה פעל בארגון ההגנה, בנוטרות, וב-1942 התגייס אל הבריגדה היהודית ושירת בפלוגה 743 באזור יריחו, במצרים ובלוב. בתום מלחמת העולם השנייה חזר למושב ולעבודתו כממונה על הביטחון. ב-1948 נשלח לרחובות והיה בין הנוטרים שהופקדו על אבטחת ביתו של חיים ויצמן. במרץ 1948 נפצע במתקפה על בית ויצמן ופגיעת הכדור הותירה אותו משותק בפלג גופו התחתון ומרותק לכיסא גלגלים.
ראובני היה חבר הוועד הארצי של ארגון נכי מלחמת השחרור וב-1953 היה אחד משלושה ספורטאים יחידים שנשלחו לייצג את ישראל במשחקי סטוק מנדוויל.
הוא עבד בבית החולים קפלן בתפקיד משרדי. ב-1968 נפטר והוכר כחלל צה"ל שנפטר לאחר השירות כתוצאה מנכותו. היה נשוי ואב לבן.
תכנות בזוגות

תכנות בזוגות היא טכניקה בפיתוח תוכנה זריז שבה זוג מתכנתים עובדים יחדיו מול תחנת עבודה אחת. האחד מקליד את הקוד בזמן שהשני סוקר כל שורת קוד בזמן שהיא מוקלדת.
האדם שמקליד מכונה "הנהג", הוא מחזיק במקלדת ובעכבר ומבצע בפועל את עבודת התכנות.
האדם שסוקר את הקוד מכונה "הצופה" או "הנווט". הוא אחראי על איתור תקלות (תחביריות, לוגיות וכו') בקוד, שקילת הכיוון האסטרטגי של העבודה, הוגה רעיונות לשיפור וצופה בעיות עתידיות שתדרושנה מענה. הדבר מאפשר ל"נהג" לרכז את כל תשומת לבו בהיבט הטקטי של השלמת המשימה הנוכחית, תוך כדי שימוש ב"נווט" כרשת ביטחון וכמדריך.
שני המתכנתים מחליפים תפקידים ביניהם באופן תכוף.
את הזוגות מחליפים מדי פעם (תכנות מעורב – Promiscuous Pairing), כדי שכל המתכנתים יכירו כמה שיותר קוד, ואילו במבט על קוד חדש יהיה מי שיחנוך את התוכניתן שאינו מכיר את הקוד.
יתרונות

מחקרים מסוימים מצאו שמתכנתים העובדים בזוגות מייצרים תוכניות קצרות יותר, עם תכנון טוב יותר ופחות באגים מאשר מתכנתים שעובדים לבד.
ידע עובר בין זוג המתכנתים, ככל שהם עובדים יחדיו, הם חולקים ידע על מאפייני המערכת ולומדים טכניקות תכנות אחד מהשני.
עם תכנות מעורב שבו כל מתכנת עובר בין כל שאר המתכנתים בצוות, ידע על המערכת מתפשט בין כל חברי הצוות וכך מוקטן הסיכון הניהולי כאשר מתכנת עוזב את הצוות.
ציוות בדרך כלל גורר רמת משמעת גבוהה יותר וניהול זמן טוב יותר.
הסיכוי נמוך יותר לכך שהמתכנתים יוותרו על כתיבת בדיקות יחידה, יבזבזו זמן בגלישה באינטרנט, יבדקו דואר אלקטרוני או ״יעגלו פינות״ כאשר הם עובדים עם בן זוג. בן הזוג שומר על השותף שלו "ישר". אנשים מסתייגים יותר מלהפריע לזוג מאשר להפריע לאדם שעובד לבד.
יתרונות נוספים כוללים מורל גבוה יותר וביטחון גדול יותר בנכונות הקוד.
חסרונות

אף על פי שבתכנות בזוגות כתיבת הקוד מסתיימת מהר יותר מאשר אצל מתכנת העובד לבד, סך זמן המתכנת (מספר המתכנתים X זמן עבודה) עולה. מנהל צריך לאזן בין השלמה מהירה יותר של העבודה וירידת זמן בדיקות וחיפוש באגים לעומת עלות גבוהה יותר של ייצור קוד. המשקל היחסי של גורמים אלו יכול להשתנות מפרויקט לפרויקט וממשימה למשימה.

התועלת גדולה יותר במשימות שעדיין אינן מובנות למתכנתים, הדורשות יותר יצירתיות, אתגר ותחכום. במשימות פשוטות, שבהן הזוג מבין לגמרי את המשימה, ציוות גורר ירידה בתפוקה.
בנוסף, תכנות שנעשה באמצעות שניים יכול לגרום להסבת תשומת לב בשל חוסר ריכוז, בעבור עובדים שמתקשים להתרכז כשהם מצויים עם אדם נוסף.
גרסאות שונות > תכנות בזוגות מרוחק

ידוע גם כתכנות בזוגות מדומה או תכנות בזוגות מחולק. בתכנות בזוגות מרוחק שני המתכנתים נמצאים במיקומים שונים ועובדים באמצעות עורך זמן-אמת משותף, שולחן עבודה משותף או פלאג אין.
ציוות מרוחק מציג קשיים שאינם קיימים בציוות פנים אל פנים, כמו עיכובים נוספים בתיאום, תלות גדולה יותר בכלים "כבדי משקל" למעקב אחר משימות במקום כלים "קלי משקל" כמו כרטיסיות אינדקס, ואובדן תקשורת בלתי מילולית הגורם לבלבול ועימותים בשל דברים כמו "אצל מי המקלדת".
גרסאות שונות > תכנות בזוגות פינג פונג

בתכנות בזוגות מסוג זה, ה"צופה" כותב בדיקת יחידה שנכשלת, ה"נהג" משנה את הקוד כך שיעבור את הבדיקה, ה"צופה" כותב בדיקת יחידה חדשה שנכשלת וכן הלאה. המעגל נמשך כל עוד ה"צופה" מסוגל לכתוב בדיקות יחידה שנכשלות. תכנות זה לוקח יותר זמן מאשר שהוערך בתוכנית
ראו גם

Extreme Programming
הנדסת תוכנה
גלידה באר שבע

| --- | --- |


הסניף הראשון של גלידה באר שבע בעיר העתיקה בבאר שבע
 נתונים כלליים
 תקופת הפעילות:  1950–הווה (כ־74 שנים) 
 מיקום המטה:  באר שבע 
 קואורדינטות:  31°14′26″N 34°47′27″E﻿ / ﻿31.240634102037°N 34.790713521603°E﻿ / 31.240634102037; 34.790713521603 
 ענפי תעשייה:  תעשיית המזון 
  
 gb7.co.il
 he
 
הלוגו של גלידה באר שבע עד 2010
"גלידה באר שבע" בעיר העתיקה בבאר שבע. על הקיר תמונת המייסדת, יוליה רוטנברג
גלידה באר שבע היא רשת גלידריות ישראלית שראשיתה בגלידריה בבאר שבע.
היסטוריה

הגלידריה "גלידה באר שבע" הוקמה ב-1950 בעיר העתיקה בבאר שבע, ברחוב הדסה, על ידי יוליה רוטנברג. רוטנברג, ילידת פולין, היגרה לווינה והחלה לעסוק שם במסעדנות, אך עברה לאחר מכן לעסוק בייצור גלידה. עם קום המדינה עלתה לישראל והשתקעה בבאר שבע. את "גלידה באר שבע" הקימה כשברשותה שתי מכונות לייצור גלידה. העסק הוקם בבית ישן שהוסב למפעל קטן לגלידה ולחנות. הגלידה הוכנה משמנת אמיתית, ונמכרה בחמישה טעמים בסיסיים. הגלידריה הייתה פופולרית, והייתה תחנת עצירה ידועה בדרך דרומה לאילת.
בשנות ה-90 החליטה רוטנברג להפוך אותה לרשת סניפים. בשנת 2005 נפטרה רוטנברג, שנהגה לפקוד את הגלידריה עד פטירתה בגיל 93. את העסק ירשו נכדיה של רוטנברג, עודד ואליענה בר. כיום משמש עודד בר המנכ"ל והבעלים של הרשת, שמונה את הסניפים הבאים: שישה סניפים בבאר שבע וסניפים בחיפה, בתל אביב, בפתח תקווה, בחולון, בירושלים, בפצאל, באשדוד ובאשקלון.
הגלידות שנמכרות בגלידריות הרשת מיוצרות בשני מפעלים, בבאר שבע ובקריית גת. הגלידות המיוצרות נטולות חומרים משמרים, חומרים מייצבים או צבעי מאכל.
ב-2012 חנכה הרשת קונספט חדש בחנויותיה: סניפים שנבנים כמודל מוקטן של הסניף הראשון בבאר שבע, שבהם מיוצרת הגלידה במטבח פתוח למול הלקוחות. החנויות הן בגדלים של 20–70 מ"ר.
הערות שוליים

↑  אורן פייט, גלידה באר שבע, באתר סמליל - על מיתוג מחדש של הרשת, 25 בנובמבר 2010
1 2 3 4 5  יעל גרטי ואיוי לרר, הכי טובה ומשובחה: גלידה מדרום ועד צפון, באתר ynet, 22 ביוני 2007
↑  או בשנת 1953. ראו: תיגל נשיא, ‏10 הכי: הגלידריות הכי שוות בארץ, באתר ‏מאקו‏, 9 במאי 2012
1 2 3  אודות, באתר גלידה באר שבע
↑  גלידה באר שבע, באתר fran
↑  תיגל נשיא, ‏10 הכי: הגלידריות הכי שוות בארץ, באתר ‏מאקו‏, 9 במאי 2012
↑  נתן בועז, גלידה הכי טובה, באתר rest
↑  ב'גלידה באר שבע' משדרים עסקים כרגיל - "אמנם קצת קשה אבל החיים ממשיכים", מתוך תוכנית הרדיו של גבי גזית, באתר 103fm,‏ 12 במרץ 2012
↑  סניפים, באתר גלידה באר שבע
↑  זכיינות, באתר גלידה באר שבע
פטר מלאדנוב

פטר טושב מְלָאדֶנוֹב (בבולגרית: Петър Тошев Младенов;‏ 22 באוגוסט 1936, טושבצי, מחוז וידין, ממלכת בולגריה – 31 במאי 2000, סופיה, בולגריה) היה פוליטיקאי בולגרי, אשר כיהן כשליטה האחרון של הרפובליקה העממית הבולגרית לאחר שהוביל את המהלך להדחתו של טודור ז'יבקוב, ולתקופה קצרה, לאחר קריסת השלטון הקומוניסטי, כיהן גם כנשיאה הראשון של בולגריה.
ראשית הקריירה

מלאדנוב נולד בכפר טושבצי אשר במחוז וידין. ב-1944 נהרג אביו בשורות הפרטיזנים אשר לחמו נגד המשטר הפרו-פאשיסטי בממלכה הבולגרית. את השכלתו האקדמית רכש באוניברסיטת סופיה ובמכון הסובייטי ליחסים בינלאומיים במוסקבה. בראשית שנות ה-60 של המאה ה-20 הצטרף למפלגה הקומוניסטית הבולגרית. ב-1971 מונה מלאדנוב לתפקיד שר החוץ של בולגריה והוא מילא תפקיד זה למשך 18 השנים הבאות. מלאדנוב נחשב מקורב מאוד למנהיג הבולגרי טודור ז'יבקוב.
הדחתו של ז'יבקוב

מלאדנוב הושפע מאוד ממדיניות הגלאסנוסט של מיכאיל גורבצ'וב מחד, ומאידך התנגד לתהליך ה"בולגריזצייה" שהחיל טודור ז'יבקוב ברחבי המדינה והוביל להגירתם מבולגריה של מאות אלפי אזרחים בולגרים ממוצא טורקי, רובם לטורקיה. האירועים הובילו לביקורת בינלאומית נוקבת על בולגריה ומלאדנוב אשר במסגרת תפקידו כשר החוץ נחשף לביקורת הקשה ולהרעת מעמדה הבינלאומי של בולגריה, גמר אומר להביא להדחתו של פטרונו לשעבר טודור ז'יבקוב. הוא חבר לראש הממשלה גאורגי אטנסוב, שר האוצר אנדריי לוקאנוב ושר ההגנה דוברי ג'וּרוֹב ובעזרתם הוביל את המהלך להדחתו של ז'יבקוב. ב-10 בנובמבר 1989 הודח ז'יבקוב וב-17 בדצמבר 1989 מונה מלאדנוב ליושב ראש מועצת המדינה הבולגרית במקומו. מלאדנוב נקט בשורת רפורמות במפלגה ובמוסדות השלטון הבולגריים וב-1990 שינה את שמה של המפלגה הקומוניסטית למפלגה הסוציאליסטית הבולגרית.
נשיאה הראשון של בולגריה ואחריתו

אחד מצעדיו הראשונים של מלאדוב היה הכרזה על בחירות כלליות חופשיות. באפריל 1990 בוטלה הרפובליקה העממית הבולגרית ונוסדה הרפובליקה הבולגרית וב-3 באפריל מונה מלאדנוב לנשיאה הראשון. מלאדנוב העניק חופש עיתונות, התיר לקיים הפגנות מחאה וביטל הטבות מופלגות שניתנו לחברי המפלגה. ביוני נערכו הבחירות הכלליות הראשונות בבולגריה שלאחר העידן הקומוניסטי. תוצאות הבחירות לא הניבו הכרעה ברורה בין הכוחות הפוליטיים השונים, הן הובילו לאי שקט חברתי, וברחבי סופיה פרצו הפגנות המונים. ביולי 1990 נאלץ מלאדנוב להתפטר מתפקידו לאחר שהואשם שהציע להשתמש בכוח צבאי לפיזור הפגנות ההמונים בסופיה ובמקומו נבחר על ידי האספה הלאומית ז'ליו ז'לב. מלאדנוב אשר סבל מבריאות לקויה שבעטייה אף עבר ניתוח מעקפים, לא שב לחיים הפוליטיים והלך לעולמו ב-2000 בסופיה והוא בן 64 שנים.
טרייצ'ו קוסטוב

קברו של טְרָיְיצ'וֹ קוֹסְטוֹב
טְרָיְיצ'וֹ ג'וּנֶב קוֹסְטוֹב (בבולגרית: Трайчо Джунев Костов;‏ 18 ביוני 1897, סופיה, נסיכות בולגריה – 16 בדצמבר 1949, סופיה, הרפובליקה העממית הבולגרית), היה פוליטיקאי בולגרי, ממנהיגי המפלגה הקומוניסטית של בולגריה; הוא כיהן כסגן ראש ממשלת בולגריה בין 1946 ל-1949 והיה דמות מפתח במתן אישורי עלייה מבולגריה ליהודי בולגריה, וכן לאלפים רבים אחרים מקרב שארית הפליטה מהארצות השכנות. בשלהי תקופת משטרו של גאורגי דימיטרוב התחולל מאבק ירושה אלים על הנהגת המפלגה הקומוניסטית ועל השלטון בבולגריה, שהובל על ידי חסידי שיטת הסלאמי הסטליניסטית וולקו צ'רבנקוב ווסיל קולארוב. קוסטוב הודח מתפקידו ובהמשך הועמד לדין ונשפט במשפט ראווה, בו הורשע, ונגזר עליו עונש מוות בעוון חתרנות. בדצמבר 1949 הוצא טרייצ'ו קוסטוב להורג בתליה.
ביוגרפיה

קוסטוב נולד בסופיה בירת בולגריה וסיים לימודי תיכון בעירו. הוא לחם במלחמת העולם הראשונה כמפקד מחלקה ולאחריה למד משפטים באוניברסיטת סופיה ובמקביל, הצטרף למפלגה הקומוניסטית הבולגרית. ב-1924, בתקופת כהונתו של אלכסנדר צאנקוב כראש ממשלת בולגריה ולאחר ניסיון הנפל של הקומוניסטים לבצע הפיכה, נרדפו חברי ואוהדי המפלגה ברחבי בולגריה. קוסטוב נעצר, נשפט ונידון לשמונה שנות מאסר. ב-1929 זכה קוסטוב לחנינה, שוחרר מכלאו והיגר לברית המועצות. קוסטוב הצטרף למפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות ובהמשך כיהן כחבר הקומינטרן. הוא שב לבולגריה והתגורר בה בין 1931 ל-1932 ובין 1935 ל-1936. ב-1938 שב לבולגריה לצמיתות. במהלך מלחמת העולם השנייה, לאחר הצטרפות בולגריה להסכם התלת צדדי, חבר לכוחות המחתרת הקומוניסטית בבולגריה והשתתף בפעולות נגד מתקני צבא ומשטרה. ב-1942 נעצר, נשפט ונידון למאסר עולם.
ב-9 בספטמבר 1944 התחוללה בבולגריה הפיכה, בהובלת חזית המולדת הבולגרית ובתמיכת הצבא האדום, אשר כוחותיו כבשו את סופיה בו ביום. קימון גאורגייב מונה לכהן כראש הממשלה, פעילותה של המפלגה הקומוניסטית חודשה וטרייצ'ו קוסטוב שוחרר מכלאו. בהיעדרו של מנהיג המפלגה, גאורגי דימיטרוב, ששהה עדיין בברית המועצות, היה קוסטוב האישיות הבכירה ביותר במפלגה הקומוניסטית והוא פעל לארגונה מחדש ולשיקומה, תוך כדי הכשרת הקרקע לשובו של דימיטרוב. קוסטוב הוביל את מהלכי ההשתלטות הקומוניסטית על בולגריה בתום מלחמת העולם, כולל ההשתלטות על כל מנגנוני הביטחון. הוא יזם את הקמת בית הדין המיוחד למשתפי הפעולה עם הנאצים, אשר לצד שפיטת פושעי מלחמה כבוגדאן פילוב ופטר גברובסקי, שימש את הקומוניסטים גם כמנגנון נקמה לחיסול מתנגדיהם ואנשי המשטר הישן ותומכיהם, כמו הנסיך קיריל, ואיוון רוסב.
לאחר שובו של דימיטרוב כיהן קוסטוב כסגנו הבכיר, נחשב ליורשו המיועד והחזיק בידיו את השליטה בשירותי הביטחון החשאיים. דימיטרוב וקוסטוב הובילו קו פרגמטי, תוך התקרבות ליוגוסלביה. קו זה היה לצנינים הן בעיני סטלין וממשלתו במוסקבה, והן בעיני הסטאליניסטים בצמרת המפלגה הקומוניסטית הבולגרית. בראשית 1949, בעת מחלתו של דימיטרוב, מילא קוסטוב את מקומו כראש ממשלת בולגריה בפועל. במרץ 1949 הודח קוסטוב במפתיע מתפקידו ומונה למנהל הספרייה הלאומית הבולגרית. בהמשך, הודח מהמפלגה הקומוניסטית, ובראשית דצמבר נעצר בהוראתו של וסיל קולארוב וב-7 בדצמבר הועמד לדין.
למרות חרושת השמועות על כך שפעילותו להתרת עליית היהודים מבולגריה הייתה אחת הסיבות להדחתו, העניין לא הוזכר כלל במשפט הראווה שנערך לו. 12 אישים, מהם 6 שרים לשעבר ובראשם קוסטוב, הועמדו לדין. קוסטוב הואשם והורשע בהנהגת מדיניות לאומנית, חתירה נגד ברית המועצות, קשרים חשאיים עם יוגוסלביה ובריטניה וחתירה תחת מעמדו של גאורגי דימיטרוב החולה. קוסטוב סירב להודות באשמה ולהביע חרטה. במהלך המשפט ציין, כי עדויותיו סולפו ובמשך כל ימי חייו פגש את יוסיף ברוז טיטו רק פעם אחת. הוא הצליח להביך את הרכב השופטים, אך בסופו, נידון למוות, בעוד שאר האישים נדונו לתקופות מאסר שנעו בין 10 שנים למאסר עולם, משום ש"הודו" והביעו חרטה על מעשיהם. לאחר הקראת גזר הדין סירב קוסטוב לעזוב את אולם הדיונים, תוך שהוא טוען לחפותו. לבסוף, הוצא בכוח על ידי אנשי ביטחון. ב-16 בדצמבר 1949 הוצא טרייצ'ו קוסטוב להורג בתלייה. ב-1956 טוהר שמו על ידי צמרת המפלגה הקומוניסטית הבולגרית.