הגביע הקדוש
פירושים מודרניים > עיבודים מודרניים

סיפור הגביע וחיפושו הפכו פופולריים במאה ה-19, לאחר שספרות כדוגמת המחזור הארתוריאני אידיליות המלכים של אלפרד טניסון אזכרו אותו.
השילוב של קדושה מהוסה, הרמוניות כרומטיות ודימויים מיניים באופרה פרסיפל (Parsifal) של ריכרד וגנר העניק משמעות חדשה לנושא הגביע. בפעם הראשונה קושר הגביע, אשר הפיק עתה דם באופן מחזורי, עם פוריות מינית נשית. רצינות הנושא תומצתה גם בציורו של דנטה גבריאל רוזטי, בו אישה (שצוירה על פי ג'יין מוריס) אוחזת בגביע ביד אחת ומחווה תנועת ברכה בשנייה. ייתכן שהקישור לנשיות שואב מכך שהגביע הוא סמל פאלי נשי. אמנים נוספים, כולל ג'ורג' פרדריק ווטס וויליאם דייס ציירו גם הם נושאים הקשורים בגביע.
לאחר מכן הופיע הגביע בסרטים:
פרסיפל - סרט אילם.
ב-The Light of Faith בשנת 1922, לון צ'ייני ניסה לגנוב את הגביע בשל סיבות נעלות.
The Silver Chalice, רומן על הגביע מאת תומאס ב' קוסטיין עובד ב-1954 לסרט בכיכובו של פול ניומן. מספר מבקרים, וניומן עצמו, הגדירו את הסרט כ"גרוע ביותר שנעשה אי פעם."
Lancelot du Lac סרטו של רובר ברסון משנת 1974.
מונטי פייתון והגביע הקדוש (1975), פרודיה על פוזות פוסט-ארתוריאניות.
אקסקליבור ניסה להחזיר ייצוג מסורתי יותר של גבורה לסיפור הארתוריאני, בו הגביע מתגלה כאמצעי מיסטי להחייאתו של ארתור עצמו, ולאדמה העקרה אליה מקושרת מחלתו הדיכאונית.
פישר קינג ואינדיאנה ג'ונס ומסע הצלב האחרון ממקמים את החיפוש בסביבה מודרנית, האחד רציני ומשנהו מהווה פרודיה עצמית. [דרושה הבהרה]
צופן דה וינצ'י
המדע הבדיוני לקח את החיפוש למרחב הבין כוכבי, באופן מטפורי ברומן נובה של סמואל ר' דלאני (1968) ובאופן מילולי באפיזודה Grail של סדרת הטלוויזיה בבילון 5 (1994) ובאנימה היפנית Sailor Moon.
הגביע השתלב בספרות ארתוריאנית מודרנית רבה, כגון יצירותיו של המשורר צ'ארלס ויליאמס (Taliessin Through Logres ו-Region of the Summer Stars) ויצירתה של הסופרת הפמיניסטית רוזלינד מיילס (Child of the Holy Grail). קיימת התייחסות לגביע גם ביצירות לא-בדיוניות, על פי רוב של מלומדים המפרידים בין הגביע והמיתוס הארתוריאני. כותבי דם קדוש, גביע קדוש טוענים כי ייתכן שישו נשא את מרים המגדלית לפני שנצלב, ושבעת צליבתו הייתה מרים המגדלית בהריון עם בתו, שרה. צאצאיו הפכו מאוחר יותר לשליטי השושלת המרובינגית הנמשכת, כביכול, עד היום. עבורם הגביע מהווה הופעה צדדית בלבד. בספר The Sign and the Seal, טוען גרהאם הנקוק כי סיפור הגביע מהווה תיאור מקודד של לוחות האבן שהיו לכאורה בארון הברית.
בספרו של אומברטו אקו, המטוטלת של פוקו אוסף אקלקטי של מיסטיקנים עסוק במרדף אחרי הגביע הקדוש, תוך עיסוק בלתי פוסק בשאלות מהותו וכוחו.
רב המכר של דן בראון, צופן דה וינצ'י, מבוסס אף הוא על הרעיון שהגביע האמיתי אינו כלי שתייה כי אם שרידיה הארציים של מרים המגדלית (אשר מוצגת שוב כאשתו של ישו), בתוספת מסמכים עתיקים המספרים כביכול את סיפורו האמיתי של ישו, שיעוריו ויורשיו. ברומן של בראון נרמז כי הגביע היה קבור תחת כנסיית רוסלין במשך שנים רבות, אך בעשורים מאוחרים שומרי הגביע העבירו אותו לתא סודי ברצפה מתחת לפירמידה ההפוכה בחזית מוזיאון הלובר. מובן שהמיקום המאוחר לא הוזכר מעולם בתורת הגביע העתיקה. אפילו כך, כה רב היה עניין הציבור בגביע הבדיוני, שהמוזיאון נאלץ לגדר בחבל את המיקום המדויק שהזכיר בראון, פן מבקרים יסבו נזק בניסיון להגיע לתא החבוי האמור להימצא במקום.
בסדרת הטלוויזיה עד עצם היום הזה בעונה החמישית של הסדרה, מסופר כי הקוסם מרלין קיבל את כוחותיו מן הגביע הקדוש. לאחר שמרלין וחברו ברחו מהצבא למדבר, הם רואים מרחוק את הגביע מנצנץ. לאחר שהם מתקרבים, חברו של מרלין מנסה לשתות מהגביע אך הופך בן רגע לאבק. מרלין מבקש רשות מן האלים לשתות, שותה מן הגביע ומקבל כוחות קסם. כמה רגעים לאחר ששתה מן הגביע, הופך המדבר שמסביבו ליער שבהמשך יקבל את השם קמלוט. אשתו לעתיד של מרלין, נימווי, שתתה אף היא מן הגביע, אך לא יכלה להשתלט על הכוח וכך הפכה לאפלה. בהמשך, מחליט מרלין להפוך את הגביע הקדוש לחרב אקסקאליבר.