stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
עפרה אליגון
הערות שוליים

↑  האמן מאחורי הקלעים, דבר, 24 בדצמבר 1948
↑  בימים שחצבנו בסלע, דבר, 15 באפריל 1949
הדמויות החתומות בלבי, דבר, 8 ביולי 1949
מה קשה לשנוא את מסקין, דבר, 29 במאי 1953
השאנסה הגדולה של רחל, דבר, 10 ביוני 1955
↑  כדור לב, דבר, 6 ביוני 1960
↑  שומרת פסי הרכבת, מעריב, 5 בפברואר 1960
הפנסיונר, מעריב, 30 במרץ 1962
פרוטקציה, מעריב, 15 בפברואר 1963
הקץ לטרמפים?, מעריב, 4 באוגוסט 1969
קראו לי עלמה, מעריב, 3 באוגוסט 1962
צדק? סדק תרדוף, מעריב, 24 באוגוסט 1973
↑  והכבסים על החבל, מעריב, 15 בינואר 1965
הצנחניות שלא צנחו, מעריב, 9 באוגוסט 1963
אספר לכם על המחזר שלי, מעריב, 22 בינואר 1965
↑  עיר שראשה הוא בארמן, מעריב, 28 באוקטובר 1968
ניגריה - שוק פתוח ליצוא ישראלי, מעריב, 31 ביולי 1962
↑  פרס מרץ הוענק אמש לעופרה אליגון ממעריב, מעריב, 12 במאי 1969
פרס ש. מרץ לעפרה אליגון, דבר, 13 במאי 1969
↑  חגיגות הצחנה ברמת גן, מעריב, 17 באוקטובר 1966
↑  קשר השתיקה, מעריב, 13 במאי 1966
↑  עט - לעזרה ראשונה, מעריב, 23 באוגוסט 1964
↑  המוסיקה זה אני, מעריב, 24 בדצמבר 1982
ומי אינו צועני?, מעריב, 5 ביוני 1985
תור הזמיר הגיע, מעריב, 31 ביולי 1985
↑  אחד מהחברה מייצג את האחזות ארגמן, מעריב, 22 באפריל 1969
ארגמן ומלח, מעריב, 28 בפברואר 1969
↑  האמהות, דבר, 22 באוקטובר 1973
המערכה על חיי הפצועים, דבר, 28 באוקטובר 1973
↑  סקירה קצרה: מג"ל, עיון ראשון: דמויות מן החיים, מעריב, טור 1, 12 ביוני 1986.
↑  ביקורת: יהודה אטלס, סיפור מתדפק בדלת, באתר הארץ, 8 באפריל 2009.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007307979105171  BnF: cb170791481 (data)  ISNI: 0000 0004 5974 9497  LCCN: nr93028772  MusicBrainz: 5a3dc731-d375-4af9-9f83-cd4075c74477  VIAF: 16147869433074980808   WorldCat (עם VIAF): 16147869433074980808
האבן השחורה

איור של הנחת האבן השחורה בכעבה, מתחילת המאה ה-14. מוחמד מניח את האבן על שטיח המוחזק בכנפותיו על ידי נציגים מארבעת השבטים המקורבים לנביא.
עולי רגל מנסים לנשק את האבן השחורה
האבן השחורה, מוקפת בחגורת כסף.
המסגרת הכסופה סביב האבן השחורה והקיסווה השחורה או הבד העוטף את הכעבה נשמרו במשך מאות שנים על ידי הסולטאנים העות'מאנים בתפקידם כאפוטרופוס של שני המסגדים הקדושים. המסגרות התבלו עם הזמן עקב הטיפול המתמיד של עולי הרגל והוחלפו מעת לעת. מסגרות בלויות הוחזרו לאיסטנבול, שם הן עדיין נשמרות כחלק מהשרידים הקדושים בארמון טופקאפי.
האבן השחורה (ערבית: الحجر الأسود; תעתיק מדויק: אַלְחַגַ'ר אלְאַסְוַד) היא אבן הנמצאת בפינה המזרחית של מבנה הכעבה הממוקם במרכז המסגד הגדול שבמכה, ערב הסעודית. המוסלמים מתייחסים אליו כאל שריד מקודש אסלאמי, כאשר לפי המסורת המוסלמית, היה קיים עוד בזמנם של אדם וחוה.
לאבן יוחסה קדושה כבר בתקופה הפגאנית הפרה-אסלאמית. לפי המסורת המוסלמית, היא הוצבה בשלמותה בקיר הכעבה בידי הנביא מוחמד בשנת 605 לספירה, חמש שנים טרם ההתגלות הראשונה שלו. מאז היא נשברה למספר רסיסים שחוברו יחדיו לתוך מסגרת כסף בצד הכעבה. המראה הפיזי של האבן מתואר ככהה ומבריק. לפי המסורת המוסלמית, האבן נפלה מהשמיים כדי לכוון את אדם וחוה לבנות מזבח. ישנה השערה שהאבן היא למעשה מטאוריט, אך אין לכך כיום ביסוס מדעי.
עולי רגל מוסלמים מקיפים את הכעבה כחלק מפולחן הטוואף במהלך החג' ורבים מהם מנסים לעצור ולנשק את האבן. לפי המסורת המוסלמית, המקור למנהג זה הוא הנשיקה שהנביא מוחמד העניק לאבן.
תיאור פיזי

האבן השחורה מורכבת ממספר שברים המוחזקים יחדיו במסגרת כסף, המהודקת באמצעות מסמרי כסף לכעבה. הרסיסים הקטנים יותר חוברו יחדיו כדי ליצור את שבעת או שמונת השברים הגדולים של האבן הנראים לעין כיום. ממדי הפאה החשופה של האבן הם 20 סנטימטרים על 16 סנטימטרים. גודלה המקורי של האבן אינו ידוע והמידות המתועדות של האבן השתנו באופן ניכר לאורך הזמן, שכן האבן עוצבה מחדש במהלך מספר אירועים.
במאה העשירית, צופה תיאר את האבן באורך אמה אחת. בתחילת המאה ה-17, תועדו ממדיה כ-1.5 יארדים (1.4 מטרים) על 1.33 יארדים (1.22 מטרים). לפי עלי ביי בן המאה ה-18, אורך האבן היה 42 אינצ'ים (1.1 מטרים) ואילו מוחמד עלי פאשה דיווח כי ממדי האבן 2.5 רגל (0.76 מטרים) לאורך ו-1.5 רגל (0.46 מטרים) לרוחב.
האבן תוארה לראשונה בספרות המערבית במאה ה-19 ובתחילת המאה ה-20 על ידי תיירים אירופאים לחצי האי ערב, שביקרו בכעבה בהסוואה לעולי רגל. המטייל השווייצרי יוהאן לודוויג בורקהרדט ביקר במכה בשנת 1814 וכתב תיאור מפורט בספרו "טיולים בחצי הערב" שיצא לאור בשנת 1829:
זהו אובל לא שגרתי, בערך בקוטר 7 אינצ'ים, עם משטח גלי, הבנוי מכתריסר אבנים קטנות בגדלים וצורות שונים, המאוחות היטב עם כמות קטנה של צמנט וחלקות באופן מושלם; זה נראה כאילו שהאבן השלמה נשברה להרבה חתיכות על ידי חבטה אלימה, ואז אוחדה שוב. קשה מאוד לקבוע בוודאות את האיכות של האבן הזאת, שנבלתה לצורתה בהווה על ידי מיליוני הנגיעות והנשיקות שהיא קיבלה.  היא נראית לי כמו לבה, המכילה מספר חלקיקים חיצוניים קטנים של חומר לבנבן וצהוב. צבעה הנוכחי הוא חום אדמדם, מתקרב לשחור. היא מוקפת בכל צדדיה בגבול המורכב מחומר, שחשבתי שהוא צמנט של זפת וחצץ בצבע דומה, אם כי לא זהה, של גוון חום. גבול זה משמש כדי לתמוך בחתיכות המנותקות; רוחבו בין שניים לשלושה אינצ'ים, והוא מתרומם מעט מעל פני השטח של האבן. גם הגבול וגם האבן עצמה מוקפים בפס כסוף, רחב יותר בחלקו התחתון ובשני הצדדים מאשר העליון, עם נפיחות ניכרת בתחתית, כאילו חלק מהאבן כוסה תחתיו. החלק התחתון של הגבול מקובע עם מסמרי כסף.
תיאור נוסף של האבן פורסם על ידי ריצ'רד פרנסיס ברטון, לאחר ביקורו בכעבה בשנת 1853.
ריטר פון לאורין, הקונסול הכללי האוסטרי במצרים, צפה ברסיס של האבן שהוסרה מהכעבה בשנת 1817 על ידי שליט מצרים דאז, מוחמד עלי, ודיווח כי הייתה לה שכבה חיצונית שחורה כזפת ושכבה פנימית כסופה-אפורה בעלת סיבים עדינים (Fine-grained) ששזורות בהם קוביות זעירות של חומר בצבע ירוק-בקבוק.
האבן נשברה לרסיסים בזמן שנשדדה, יחד עם אוצרות נוספים שהיו שמורים בכעבה, בזמן העלייה לרגל של שנת 317 להיג'רה (930 לספירה). אחד ממנהיגי עדת הקרמטים (القرامطة) תקף את עולי הרגל המוסלמים, הרג רבים מהם ושדד את אוצרות הכעבה, בגלל התנגדותם של הקרמטים לפולחן העלייה לרגל. האבן השחורה הוחזרה למקומה 22 שנים לאחר מכן.
מוצא

המוסלמים מאמינים שהאבן נמצאה בידי אברהם ובנו ישמעאל, בזמן שחיפשו אבנים לבניית הכעבה.
היסטוריונים שיערו שהאבן היא מטאוריט שנפל בתקופה שקדמה להופעת האסלאם. אין דרך לאשש את ההשערה הזו, אלא אם כן תוצא האבן ממקומה ותיבדק, דבר בלתי אפשרי עקב החשיבות הדתית המיוחסת לה. על פי עדות של גאולוג מוסלמי אנונימי שביצע חאג', האבן השחורה היא אבן ברקת.
דעות באסלאם לגבי מהות האבן השחורה

בקרב המוסלמים קיים מגוון של דעות לגבי חשיבותה של האבן השחורה.
מוסלמים רבים מתייחסים לאבן כחפץ בעל ייחוד ותו לא. הם מכבדים את האבן, כפי שנהג עומר בן אל-ח'טאב, מתוך נאמנות למוחמד, אך הם לא מייחסים חשיבות מיסטית לאבן עצמה.
אחרים מאמינים כי לאבן עצמה יש כוחות על-טבעיים. הם מאמינים שהיא נפלה מהשמיים בתקופתם של אדם וחוה, ושיש לה הכוח לטהר את המתפללים מחטאיהם, על ידי ספיגת החטאים לתוכה. אלה טוענים שהאבן השחורה הייתה פעם לבנה, אך הפכה לשחורה עקב כל החטאים שהצטברו בה במשך השנים.
ישנם גם כאלה המאמינים שהאבן יכולה לטהר מתפללים רק מחטאים קטנים. ביום הדין האבן תעיד בפני אללה לטובת אלו שנישקו אותה. אמונה זו נחשבת "אמונה עממית", ואינה מקובלת על כל המוסלמים.
ראו גם

חג'ר אל-חטים
הערות שוליים

↑  Sheikh Safi-ur-Rehman al-Mubarkpuri (2002). Ar-Raheeq Al-Makhtum (The Sealed Nectar): Biography of the Prophet. Dar-us-Salam Publications. ISBN 1-59144-071-8.
1 2 3  Burke, John G. (1991). Cosmic Debris: Meteorites in History. University of California Press. pp. 221–223. ISBN 978-0-520-07396-8.
↑  Elliott, Jeri (1992). Your Door to Arabia. Lower Hutt, N.Z.: R. Eberhardt. ISBN 0-473-01546-3.
↑  Mohamed, Mamdouh N. (1996). Hajj to Umrah: From A to Z. Amana Publications. ISBN 0-915957-54-X.
↑  Quoted in Thomas Patrick Hughes, A Dictionary of Islam, p. 154. W. H. Allen & Co, 1885
↑  Dietz, R. S. & McHone, J., Kaaba Stone: Not A Meteorite, Probably an AGATE, Meteoritics, volume 9, number 2, page 173.Meteoritics, volume 9, number 2, page 173.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007566393705171  GND: 7656766-7  LCCN: sh2006005309  TDVİA: hacerulesved 
איור של חלקי האבן השחורה, 1956.
אג'יק - מכון הנגב

| --- | --- |

 פעילות:  ארגון ערבי יהודי לשינוי חברתי הפועל לצמצום פערים בחברה לטובת קידום שוויון כבסיס לשותפות ערבית יהודית אמיתית. הארגון מתמקד בארבעה תחומי פעילות מרכזיים: נוער וצעירים, חברה משותפת, פיתוח חברתי קהילתי ובריאות ורווחת הילד.
 התאגדות:  עמותה
 מדינה:  ישראל 
 משרד ראשי:  באר שבע
 מייסדים:  ד"ר יהודה פז וד"ר אמל אלסנע אלחג'וג'
 יושב ראש:  ח'יר אלבז
 מנכ"ל:  סלימאן אלעמור ואילן עמית
 תקופת הפעילות:  2000–הווה (כ־25 שנים)
 פרסים והוקרה:  2016: אות הנשיא למתנדב. 2017: אות הוקרה מטעם משרד החינוך. 2022: מגן שר הבריאות להתנדבות  2024 פרס זוסמן-ג'וינט למצוינות בתחום השירותים החברתיים
 ajeec-nisped.org.il
 
אג'יק – מכון הנגב (בערבית: أجيك – معهد النقب) הוא ארגון ערבי-יהודי לשינוי חברתי אשר החל את פעילותו בנגב בשנת 2000. בשנת 2015 החל לבסס הארגון את פעילותו ברשויות ערביות ובערים מעורבות במרכז ובצפון וכיום פועל אג'יק-מכון הנגב בכל רחבי הארץ. הארגון עוסק בארבעה תחומים מרכזיים: קידום חיים משותפים לערבים ויהודים בכל רחבי הארץ, מנהיגות ומעורבות נוער וצעירים (גילאי 15–25), פיתוח קהילתי בחברה הערבית בישראל, וקידום בריאות ורווחת הילד.
"אג'יק" משמעו בערבית "אני בא לקראתך". זהו ביטוי לגישה הקהילתית המובילה את עבודת הארגון בפיתוח והובלת מענים בהתאם לנכסים ולצרכים של הקהילות השונות, בשותפות עם המנהיגות המקומית ועם גורמים ממשלתיים, עם 30 רשויות מקומיות ערביות ויהודיות, שותפים מקומיים וארציים.
את הארגון מוביל צוות משותף של ערבים ויהודים הפועלים יחדיו ליצירת מרחב משותף ושוויוני. העשייה המשותפת מקדמת הידברות, הבנה ושילוב כוחות למען יצירת עתיד טוב יותר לכולם, המאפשר לערבים ויהודים לחיות ביחד תוך שמירה על זהותם ותרבותם. בתפקיד יו"ר הארגון פועל ח'יר אלבז ומנכ"לי הארגון השותפים הם סלימאן אלעמור וד"ר אילן עמית.
באג'יק, מארגוני החברה האזרחית הגדולים בישראל, עובדים כ-200 אנשי צוות, ולמעלה מ־20,000 נהנים מפעילויות ומתוכניות הארגון מדי שנה.
קידום חיים משותפים וחברה משותפת ערבית-יהודית הם חלק מהחזון של הארגון עוד מימיו הראשונים, כשד"ר אמל אלסנע אלחג'וג' וד"ר יהודה פז יסדו את "מכון הנגב" ובהמשך נוסד "אג'יק" על ידי אמל אלסנע וויויאן סילבר שהיו גם למנכ"ליות שותפות הראשונות. ויויאן סילבר, שהייתה אף חברה בוועד המנהל של אג'יק-מכון הנגב עד ליומה האחרון, נרצחה בשבת השחורה ב-7 באוקטובר בביתה שבקיבוץ בארי. חזון המייסדים לחברה שוויונית ומשותפת הוא כחוט השני בארגון ומהווה את התשתית לשלל התחומים והפעילויות של הארגון.
פעילות > חברה משותפת

תחת תחום השותפות הערבית-יהודית באג'יק, פועלת תוכנית שנת קהילה, שהיא שנת התנדבות ערבית-יהודית משותפת לאג'יק ולתנועת הצופים, ובנוסף פועלות תוכניות לחיים משותפים המיועדות לתלמידי תיכון ומכינות ולאנשי חינוך. משתתפי תוכניות שנת המעבר באג'יק משתתפים בתוכנית מפגשים עם שותפים יהודים ממכינות ושנות שירות.
קידום החברה המשותפת באג'יק-מכון הנגב נעשה תוך איזון בין צמצום פערים בתחומים כגון נגישות להשכלה גבוהה ונגישות לתעסוקה איכותית, לבין דיאלוג ערבי-יהודי. על פי תפיסת הארגון, לקיום הדיאלוג לשם הדיאלוג אין ערך רב, בעודו משאיר את הפערים בין האוכלוסיות בעינם.
"מדברים שינוי"- תוכנית המיועדת לצעירים/ות בוגרי תיכון מהחברה הערבית (משתתפי תוכניות שנת מעבר של אג'יק) ומשתתפים בשנת שירות/מכינות קדם צבאיות מהחברה היהודית. מטרת התכנית ליצור היכרות בין שני הצדדים, קיום דיאלוג ושבירת סטיגמות וקידום עשייה משותפת באמצעות יוזמות לאורך השנה וגם התנדבות בקהילותיהם. התכנית משלבת הכוונה והכשרה להשתלבות עם גיבוש הזהות האישית של צעירים וצעירות לצד היכרות עם עולמות תוכן וידע. לצד זה המשתתפים הערבים עוברים הכנות לקראת השתלבות באקדמיה ובתעסוקה.
פעילות > צעירים ונוער

תחת תחום מנהיגות ומעורבות נוער וצעירים בחברה הערבית באג'יק, פועל ארגון הנוער "שביבת אג'יק" (נוער אג'יק), שהוקם בשנת 2014 ביוזמת אג'יק כארגון נוער הראשון והיחיד שצמח מתוך החברה הערבית בישראל. הארגון פועל בפריסה ארצית נרחבת ומהווה את אחד ממיזמי החינוך הבלתי פורמלי הגדולים ביותר בחברה הערבית. הארגון מוכר על-ידי משרד החינוך וחבר במועצת תנועות הנוער ומשתתפים בו למעלה מ-9000 חניכים מכיתות ג'-יב' מכל רחבי הארץ.[דרוש מקור]
בנוסף באג'יק פועלות מגוון תוכניות שנת מעבר לצעירים בחברה הערבית ברחבי הארץ, המהוות עבורם גשר בין סיום התיכון להשתלבות בחיים הבוגרים: בתעסוקה ובאקדמיה. תוכניות אלו מובילות לצמצום פערים ונקודת זינוק טובה יותר לחיים. בתוכניות אלו לוקחים חלק מדי שנה כ-900 משתתפים ומעל 10,000 בוגרים. התחום כולל תוכניות ייעודיות לצעירים "חסרי מעש" בחברה הערבית, שללא תעודת בגרות מלאה או כאלה שלא סיימו תיכון, במטרה להקנות להם כלים, תכנים והכשרות שיסייעו להם להשתלב בתעסוקה.
פעילות > קידום בריאות ורווחת הילד

בשנת 2010 הוקמה המחלקה לקידום הבריאות בקרב הפזורה הבדואית בנגב והנגשת שירותי בריאות. תחת תחום בריאות ורווחת הילד (Early Childhood Well-being) מקדם הארגון תוכניות לאורח חיים פעיל ובריא, מיזם לבטיחות ילדים ומניעת תאונות בית ותוכניות להכשרת מטפלות לגיל הרך בחברה הבדואית בנגב לטובת שיפור איכות הטיפול בחברה הבדואית. הארגון מוביל פורום אימאמים האחראי על הסברה בתכנים אלו במסגדים ובקהילה. בתקופת מגפת הקורנה, מתנדבי הארגון חילקו בדיקת קורונה.
פעילות > פיתוח קהילתי

תחום הפיתוח הקהילתי בנגבכולל בינוי קהילה בכפרים הבלתי מוכרים בנגב – עבודה מתוך הקהילה ואיתה, למיפוי צרכים, פיתוח מנהיגות מקומית וקידום צוותי חוסן קהילתי -צוותי התנדבות יישובים לטיפול במצבי חירום. בשכבות הגיל הצעירות יותר, מפעיל הארגון קבוצת מד"חים (מדריכי חירום צעירים) לצד הכשרות מתחום מתן עזרה ראשונה נפשית והתמודדות עם טראומה.
הכרה ופרסים

בשנת 2014 המכון הוכר על ידי ברית הקואופרטיבים הבינלאומית כמכון הכשרה.
בשנת 2016 זכה באות הנשיא למתנדב ושנתיים לאחר מכן במענק מקרן "פרס בראשית".
בשנת 2017 זכה הארגון באות הוקרה מטעם משרד החינוך, על קידום חיים משותפים בנגב.
בנובמבר 2022 הוענק מגן שר הבריאות להתנדבות על יוזמות חדשות בתקופת הקורונה, על הקמת חדר מצב בתקופת הקורונה.
בשנת 2022 זכה הארגון באות החיים המשותפים, של יוזמות אברהם בשנים 2023–2024:
פרס זוסמן לשנת 2023 – הפרס החברתי הגדול בישראל למצוינות בתחום השירותים החברתיים – לצוות צעירים לתעסוקה
אות הוקרה לקידום חיים משותפים מטעם חברת הכנסת נעמה לזימי על פעילות חדר החירום המשותף שהוביל הארגון יחד עם ועד החירום הערבי וכ 16 ארגוני חברה אזרחית, רשויות ומשרדים ממשלתיים
אות הוקרה מטעם משרד החינוך על פעילות ארגון הנוער שביבת אג'יק מיוזמת "הנוער מתקן עולם"
אות הכבוד ע"ש דוד בן-גוריון, על העשייה המשותפת של הארגון, המאחדת יהודים וערבים בעבודה לפיתוח תשתית חברתית שוויונית ולחיזוק החברה הערבית-הבדואית בנגב.
פרס דן דוד – לארגון הנוער שביבת אג'יק
אות ההתנדבות במסגרת ועידת האנשים של המדינה – ועידת ידיעות אחרונות
הישגים

ארגון הנוער "שביבת אג'יק" הוא ארגון הנוער הראשון בתולדות מדינת ישראל אשר נולד מקרב החברה הערבית ומוכר וממומן על ידי משרד החינוך. הארגון מונה כיום למעלה מ-9000 חניכים מכל רחבי הארץ.
פיתוח מודל ייחודי שנת מעבר שאומץ על ידי המדינה וארגונים נוספים
כ-10,000 בוגרי תוכניות של אג'יק לאורך השנים
כ-85% מתוך בוגרי אג'יק השתלבו בתעסוקה וכ-75% באקדמיה (לעומת 10%-30% באוכלוסייה הערבית הכללית, תלוי מיקום, סוג השתלבות ומגדר)
חלוציים בפיתוח צוותי חוסן יישוביים ומערך אמבולנסים בכפרים הלא מוכרים
קידום תוכניות לרווחת הילד בחברה הבדואית שאומצו על ידי המדינה כמיזמים משותפים
הקמת פורום אימאמים- אנשי דת המקדמים סוגיות חברתיות ובריאותיות בדרשות מול אלפי מתפללים במסגדים
פרויקטים לקידום חברה משותפת ומפגש יהודי ערבי בקרב קהלים מגוונים- בני נוער, צעירים, מורים, תלמידים, רשויות מקומיות וכדומה
פיתוח רשת תוכניות לצעירים חסרי מעש (שילוב צעירים בתעסוקה)
אג'יק במספרים

9,000 חניכים בארגון הנוער
1000 משתתפים מדי שנה בתוכניות שנת מעבר וצעירים לתעסוקה
10,000 בוגרי תוכניות שנת מעבר
11 משרדים ממשלתיים
68 שותפים פילנתרופיים
27 רשויות מקומיות
90 ארגוני חברה אזרחית מהחברה הערבית והיהודית ברחבי הארץ השותפים לפעילות הארגון
הערות שוליים

↑  אודותינו – אג'יק
↑  חברה משותפת – אג'יק
↑  שנת מעבר – "שנת קהילה" – אג'יק
↑  חיים משותפים – אג'יק
↑  מדברים שינוי – אג'יק
↑  ארגון הנוער שביבת אג'יק – אג'יק
↑  שנות מעבר – אג'יק
1 2  קידום בריאות ורווחת הילד – אג'יק
↑  Covid services in Israel’s unrecognized Bedouin villages, www.i24news.tv, ‏February 06, 2022
↑  פיתוח קהילתי – אג'יק
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987010327083105171  VIAF: 9647163513774211230008   WorldCat (עם VIAF): 9647163513774211230008
שמעון בכרך

ערך זה עוסק במשורר יהודי-הונגרי בן המאה ה-19. אם התכוונתם לרבי שמעון יאיר חיים בכרך, מחבר 'חות יאיר', ראו .
| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1 בפברואר 1823 
 פטירה:  9 בנובמבר 1891 (בגיל 68) 
 
שמעון בן יצחק בַּכָרָךְ ובלועזית באכר (בהונגרית: Bacher Simon; ‏כ' בשבט תקפ"ג, 1 בפברואר 1823 – ח' בחשוון תרנ"ב, 9 בנובמבר 1891) היה משורר וסופר עברי איש תנועת ההשכלה בהונגריה. בלה באכר הוא קרוב משפחתו.
ביוגרפיה

בכרך, מצאצאי ה"חות יאיר", נולד בליפטובסקי מיקולש (ביידיש: ליפטוי סט' מיקלויש) שבצפון-מערב הונגריה כיום בסלובקיה). ליפטוי הייתה מוקד של ההשכלה הרבנית המתונה ברוח מוראביה. בעודו ילד רך נמשך לשירה, ובגיל שבע תרגם מגרמנית לעברית את Das Lied von der Glocke מאת שילר. לאחר הבר-מצווה החל ללמוד בישיבה המקומית תחת הרב אלעזר לעוו. בתום ארבע שנים בליפטוי, עבר לתקופה קצרה בישיבות המוראביות של ניקלשבורג, תחת הרב הכולל נחום טרייביטש, ולייפניק, תחת הרב שלמה קווטש. הוא שב להונגריה והמשיך ללמוד עם הרב יצחק משה פרלס, ראשית באייזנשטט ואז בבוניהאד, עד 1842. בכל המוסדות שלמד בהם הייתה פתיחות להשכלה וללימודי חול (בניגוד לדגם השמרני בישיבת פרשבורג ובנותיה).
במהלך שנותיו בישיבה היה בכרך למשכיל פעיל ולמשורר עברי. בגיל תשע-עשרה שב לליפטוי והתפרנס כסוחר. הוא מונה למזכיר הקהילה ולחבר הוועד המנהל של בית-הספר המודרני. מ-1844 כתב עבור "כוכבי יצחק", הפרסום המשכילי המוביל של התקופה. בנוסף לעבודותיו בעברית, שירים בגרמנית פרי עטו ראו אור בעיתונות הכללית. ב-1848 נשא לאישה את דבורה טדסקו; בין שמונת ילדיהם היה המזרחן איש חכמת ישראל בנימין זאב בכרך. בשנות ה-1850 עבד כמפקח במכרות המלח הסמוכים לז'ולנה, ובעשור הבא שב לעסוק במסחר וחקלאות בעירו. הוא התרושש עקב מלחמת אוסטריה-פרוסיה, עבר לפשט ומונה לבסוף לגזבר הקהילה היהודית הגדולה. בתפקיד זה החזיק בכרך עד קץ ימיו.
בין יתר עבודותיו, הוציא ב-1860 תרגום לעברית של "יהויכין" מאת לודוויג פיליפזון. ב-1866 תרגם לעברית את "נתן החכם". הוא תרגם לעברית מכתבי גתה, שנדור פטפי, מיהאי ורשמארטי, קארוי אטווש ויאנוש אראן. ב-1867 חיבר את השיר "יחי המלך" לכבוד הפשרה האוסטרו-הונגרית, וב-1868 הוציא מבחר שירים הונגריים מתורגמים לעברית במאסף "זמרת הארץ", ובכללם המנון הונגריה. באותה שנה דיווח על קונגרס יהדות הונגריה לעיתון "המגיד", ונעשה לסופרו בממלכה. הוא היה גם מזכיר הקונגרס, ותרגם את תקנותיו מגרמנית לעברית. ב-1871 החל לכתוב לעיתון "החבצלת" בירושלים (מכתבו הראשון היה מחאה על התוכנית לבנות ביריחו, והוא צירף אליה שיר בשם "קללת הנביא".) ב"חבצלת" פרסם בהמשכים מ-1879 את שירת "מלך אביון", תרגומו לסיפורי שלמה המלך ואשמדאי מאת אברהם אלעזר פרנקל. הוא חיבר ותרגם שירים רבים לעת מצוא: ב-1871 לעת פטירת יוז'ף אטווש, ב-1873 לרגל חצי-היובל למלכות פרנץ יוזף, בעברית, וב-1877 לכבוד פתיחת בית המדרש לרבנים בבודפשט. ב-1879 הוציא מאסף משיריו העבריים בשם "מוצל מאש." בכרך מת ממחלת לב ב-1891.
כל יצירותיו פורסמו בשלושה כרכים על ידי בנו בנימין זאב ב-1894, בשם "שער שמעון".
משרד ההגנה (הממלכה המאוחדת)

| --- | --- |


בניין משרד ההגנה הבריטי
 מידע כללי
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 תחום שיפוט:  הממלכה המאוחדת 
 סוכנות אם:  קבינט ממשלת בריטניה 
 סוכנות בת:  Defence Science and Technology Laboratory 
 תאריך הקמה:  1940 (כמסגרת כללית) 1964 (המשרד המודרני)
 ממשלה:  ממשלת בריטניה
 שר:  גרנט שאפס
 מטה מרכזי:  וייטהול 
 תקציב:  £55 מיליארד (2021)
 שמות קודמים:  משרד המלחמה
 www.gov.uk/mod
 
משרד ההגנה (באנגלית: Ministry of Defence או בראשי תיבות: MOD) הוא המשרד בממשלת בריטניה האחראי על הכוחות המזוינים של בריטניה ועל יישום המדיניות הביטחונית של הממלכה המאוחדת. בראש המשרד עומד מזכיר ההגנה (רשמית "מזכיר המדינה להגנה" ולעיתים "שר ההגנה"), מאז אוגוסט 2023 זהו גרנט שאפס מהמפלגה השמרנית. ראש מטה ההגנה, שהוא מפקד הכוחות המזוינים, משמש כיועץ במשרד ההגנה ובתור החוליה המקשרת בין פיקוד הצבא והמשרד העומד מעליו.
הקמה

ראשיתו של משרד ההגנה היה כאשר במהלך מלחמת העולם השנייה, ראש ממשלת בריטניה וינסטון צ'רצ'יל הקים את המסגרת של משרד ההגנה במטרה לאגד את משרדי הממשלה העוסקים בכוחות המזוינים ובביטחון המדינה. משרדים אלו כללו את משרד המלחמה (אשר ניהל את הצבא הבריטי), האדמירליות (אשר ניהלה את הצי המלכותי) ומשרד האוויר (אשר ניהל את חיל האוויר המלכותי).
משרד ההגנה המודרני הוקם בשנת 1964 על ידי איחוד מספר רשויות ומשרדים ממשלתיים אשר עסקו במרכיבים השונים של הכוחות המזוינים הבריטים. משרדים אלו היו משרד הביטחון (בגרסתו הישנה יותר), משרד המלחמה, האדמירליות, משרד האוויר ומשרד התעופה (שניהל את התעופה האזרחית והצבאית). איחוד זה ביטל את כל המשרדים הקודמים והשאיר במקומם רק את משרד ההגנה בגרסתו המודרנית.
מבנה המשרד

הדרג המדיני
מזכיר ההגנה
שר לענייני הכוחות המזוינים (אנ')
שר לענייני רכש (אנ')
שר לענייני הגנה (אנ')
תת-מזכיר לענייני אנשי כוחות ההגנה, חיילים משוחררים ומשפחותיהם (אנ')
הפיקוד המרכזי (Central Command)
הפיקוד האסטרטגי (Strategic Command)
פיקוד האוויר (RAF Command)
מפקדת הצבא (Army Headquarters)
המשרד הראשי ושירותים (Head Office and Corporate Services)
ארגוני תמיכה וסיוע (Support organisations)
שירותי עסקים ביטחוניים (DBS)
ציוד וסיוע ביטחוני (DE&S)
ארגון תשתיות ביטחוניות (DIO)
סוכנויות ביצוע (Executive agencies)
מעבדות מדע וטכנולוגיה ביטחוניים (Dstl)
קבוצת הסיוע הביטחוני (DSG)
המשרד ההידרוגרפי (UKHO)
ראו גם

הכוחות המזוינים של הממלכה המאוחדת
הכניסה לבניין משרד ההגנה הראשי, וייטהול, לונדון.
קרב רפיח (2024)

לוחמי חיל ההנדסה בגדוד 601 במזרח רפיח, במהלך לחימה בשטח בנוי במבנה בקרב העיר רפיח בעזה
קרב רפיח היה קרב בין צה"ל לארגוני הטרור הפלסטינים באזור נפת רפיח, שנערך כחלק מתמרון הקרקעי ברצועת עזה במלחמת חרבות ברזל. ב-6 במאי 2024, צה"ל פתח במבצע במזרח העיר וכבש את מעבר רפיח. עד אוגוסט הוכרעה חטיבת רפיח של חמאס. עד 12 בספטמבר 2024, צה"ל הרג יותר מ-2,000 מחבלים והשמיד 13 ק"מ של מנהרות טרור ותוואי תת-קרקעי.
רקע

בעקבות טבח שבעה באוקטובר, הכריזה ישראל על מלחמת חרבות ברזל במטרה למוטט את שלטון חמאס ולהשיב את החטופים. מפרוץ הלחימה ביצע חיל האוויר תקיפות אוויריות בגזרת רפיח. אולם התמרון הקרקעי שהחל ב-27 באוקטובר, התמקד בצפון רצועת עזה, משם לקרב בעזה ולאחר יותר מחודש, בתחילת דצמבר 2023, בלחימה בח'אן יונס.
בחטיבת רפיח החזיק חמאס ב-4 גדודים, המתוגברים מלוחמי גדודים מחטיבות אחרות שנמלטו דרומה עם פירוק חטיבותיהן. על פי הערכות, חלק מהחטופים שהוחזקו במקומות שונים ברצועה הועברו לנפת רפיח. במבצע יד זהב חילצו כוחות מיוחדים שני חטופים ישראלים ממבנה ברפיח.
רקע > התנגדויות חיצוניות

תקיפות אוויריות ברפיח נמשכו במהלך המלחמה, אך התמרון הקרקעי נדחה עקב לחצים בינלאומיים ומצוקת האוכלוסייה, לרבות עקורים מצפון הרצועה. מכיוון שישראל דרשה מתושבי רצועת עזה שבשטח הלחימה להתפנות מבתיהם כדי לא להיפגע בקרבות, התרכזו המוני פלסטינים מצפון הרצועה וממרכזה ברפיח, העיר היחידה (למעט דיר אל-בלח) שלא נכבשה עד מרץ 2024. כך שכאשר הגיע שלב התמרון הקרקעי ברפיח, שהו בעיר ובפרווריה כ-1.5 מיליון עקורים, מה שהפך את רפיח לאזור בעל צפיפות אוכלוסייה גבוהה מאוד, וגרם לכך שתמרון במצב זה היה מביא לפגיעה נרחבת באוכלוסייה אזרחית. עובדה זו יצרה לחץ בין-לאומי כבד על ישראל להימנע מתמרון ברפיח ולכל הפחות למצוא פתרון הומניטרי לעקורים.
מאז תחילת התמרון הקרקעי ברצועת עזה, מצרים חששה מתמרון קרקעי ברפיח, מחשש שהלחימה באזור תגרום לחבלה בגדר וחדירת המוני פלסטינים לשטחה הריבוני של מצרים. עם התגברות השיח סביב התמרון הקרקעי ברפיח, מצרים העלתה את חששותיה, ודרשה ערבויות לכך שאירוע כזה לא יתרחש בעקבות התמרון.
במקביל להתנגדות בצירים הדיפלומטיים, מצרים גם נערכה מעשית לאפשרות של פליטים רבים שינסו לעבור לשטחה, הצהירה כי תפגע בכל מי שינסה לעבור, והקימה מרחב חיץ בשטח 5–13 קמ"ר המוקף במכשול הפרדה בגובה 5–7 מטרים, עבור אוכלוסייה עזתית שתעבור לשטחה.
רקע > בעקבות התקיפה האיראנית בישראל

ב-1 באפריל 2024 הותקף מבנה הקונסוליה האיראנית בדמשק, תקיפה שהביאה למותו של מוחמד רזא זאהדי, מפקד כוח אל-קודס בסוריה ובלבנון, סגנו, ובכירים נוספים במשמרות המהפכה. תקיפה זו יוחסה לישראל בידי איראן וסוריה. בתגובה תקפה איראן את ישראל ב-14 באפריל במאות כטב"מים, טילי שיוט וטילים בליסטיים.
על פי מקורות מצריים שהתראיינו לעיתון הקטרי אל-ערבי אל-ג'דיד, לאחר שהתנגדה לכך במשך זמן רב, ארצות הברית אישרה לישראל לתמרן ברפיח על בסיס תוכנית שישראל הציגה לה בעבר, לפיה רפיח תחולק לריבועים ממוספרים והקיבולת במחנות העקורים בח'אן יונס תוגדל, וזאת בתמורה להימנעות מתקיפה רחבת-היקף באיראן בתגובה לתקיפה האיראנית על ישראל, שעלולה להביא להסלמה אזורית.[דרושה הבהרה]
רקע > דעת הקהל בישראל

ב-29 באפריל משפחות שכולות מפורום הגבורה איימו כי יפתחו בשביתת רעב אם הדרג המדיני יבצע עסקה עם חמאס שתביא לסיום הלחימה בטרם טוהר כל שטח הרצועה ממחבלים. בעקבות זאת, ב-30 באפריל זימן ראש הממשלה נציגים מחברי הפורום והבטיח להם שהתמרון ברפיח יתבצע. לפגישה הצטרפו גם נציגי משפחות חטופים מפורום תקווה הגורסים כי לחץ צבאי על חמאס יגביר את הסיכוי להשבת החטופים. ב-1 במאי נפתח מאהל מחאה של פורום הגבורה מול הכנסת, במטרה ללחוץ על הממשלה לקיים את הבטחותיה, לצד צעדות וחסימות כבישים.
ב-3 במאי 2024 שלחו למעלה מ-600 הורים ללוחמים בחזית, מכתב לרמטכ"ל ולשר הביטחון, בו דרשו מהם להימנע מהמבצע המתוכנן, כשלדבריהם ילדיהם נשלחים ל"משימות בלתי אפשריות אשר משרתות מטרות פנים פוליטיות". כמו כן טענו שהכניסה לרפיח לא תתרום להשבת החטופים, שהיא לדעתם המטרה הראשונה במעלה. ב-6 במאי 2024 שלחו יותר מ-80 בני משפחות חטופים, כתבו לשרים בני גנץ וגדי אייזנקוט, כי "כניסה לרפיח עכשיו היא גזר דין מוות לחטופים".