stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Lali
רשימת רצועות

כל השירים נכתבו והולחנו על ידי מריאנה אספוסיטו, מרטין ד'אגוסטו ומאורו דה טומסו, והופקו על ידי מאורו דה טומסו (למעט היכן שמצוין אחרת).
| Lali> מס' | Lali> שם | Lali> כותב(ים) | Lali> מפיק(ים) | Lali> משך | Lali>  | Lali>  | Lali>  | Lali>  | Lali>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | Obsesión  |   |   | 3:11 |  |  |  |  |  |
| 2. | Disciplina  | דנילו אמריס דיאז, מריאנה אספוסיטו, מרטין ד'אגוסטו ומאורו דה טומסו | מאורו דה טומסו ודאנו | 2:37 |  |  |  |  |  |
| 3. | Cómprame un Brishito  |   |   | 2:24 |  |  |  |  |  |
| 4. | KO  |   | מאורו דה טומסו וז'אן לוקה | 2:51 |  |  |  |  |  |
| 5. | 2 Son 3  |   |   | 2:45 |  |  |  |  |  |
| 6. | Incondicional  |   |   | 2:32 |  |  |  |  |  |
| 7. | Quiénes Son?  |   |   | 2:42 |  |  |  |  |  |
| 8. | Diva  | דנילו אמריס דיאז, מריאנה אספוסיטו, מרטין ד'אגוסטו ומאורו דה טומסו | מאורו דה טומסו, דאנו ולקס לותורז | 3:06 |  |  |  |  |  |
| 9. | N5  |   |   | 2:34 |  |  |  |  |  |
| 10. | Ahora  |   |   | 2:36 |  |  |  |  |  |
| 11. | MOTIVEISHON  |   |   | 2:38 |  |  |  |  |  |
| 12. | Como Tú  |   |   | 2:46 |  |  |  |  |  |
| 13. | Sola  |   |   | 2:50 |  |  |  |  |  |
| משך כולל: | משך כולל: | משך כולל: | משך כולל: | 35:38 |  |  |  |  |  |
רשימת רצועות > Lali Deluxe

| Lali Deluxe – דיסק 1> מס' | Lali Deluxe – דיסק 1> שם | Lali Deluxe – דיסק 1> משך | Lali Deluxe – דיסק 1>  | Lali Deluxe – דיסק 1>  | Lali Deluxe – דיסק 1>  | Lali Deluxe – דיסק 1>  | Lali Deluxe – דיסק 1>  | Lali Deluxe – דיסק 1>  | Lali Deluxe – דיסק 1>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | Obsesión  | 3:11 |  |  |  |  |  |  |  |
| 2. | Disciplina  | 2:37 |  |  |  |  |  |  |  |
| 3. | Cómprame un Brishito  | 2:24 |  |  |  |  |  |  |  |
| 4. | KO  | 2:51 |  |  |  |  |  |  |  |
| 5. | Baum Baum  | 2:34 |  |  |  |  |  |  |  |
| 6. | 2 Son 3  | 2:45 |  |  |  |  |  |  |  |
| 7. | Incondicional  | 2:32 |  |  |  |  |  |  |  |
| 8. | Quiénes Son?  | 2:42 |  |  |  |  |  |  |  |
| משך כולל: | משך כולל: | 21:41 |  |  |  |  |  |  |  |
| Lali Deluxe – דיסק 2> מס' | Lali Deluxe – דיסק 2> שם | Lali Deluxe – דיסק 2> משך | Lali Deluxe – דיסק 2>  | Lali Deluxe – דיסק 2>  | Lali Deluxe – דיסק 2>  | Lali Deluxe – דיסק 2>  | Lali Deluxe – דיסק 2>  | Lali Deluxe – דיסק 2>  | Lali Deluxe – דיסק 2>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | Diva  | 3:06 |  |  |  |  |  |  |  |
| 2. | N5  | 2:35 |  |  |  |  |  |  |  |
| 3. | Ahora  | 2:36 |  |  |  |  |  |  |  |
| 4. | Motiveishon  | 2:38 |  |  |  |  |  |  |  |
| 5. | Como Tú  | 2:46 |  |  |  |  |  |  |  |
| 6. | Corazón Perdido  | 3:04 |  |  |  |  |  |  |  |
| 7. | Sola  | 2:50 |  |  |  |  |  |  |  |
| משך כולל: | משך כולל: | 19:36 |  |  |  |  |  |  |  |
הערות
כל השירים כתובים באותיות קטנות מלבד "Motiveishon", המסוגנן באותיות גדולות.
הרצועה "Obsesión" דוגמת את הביטוי "Stop!" מתוך השיר "(You Drive Me) Crazy" של בריטני ספירס.
מיקומי שיא

|   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים> מיקום שיא |
| --- | --- | --- |
|  אורוגוואי | מוניטור לטינו | 1 |
|  ארגנטינה | ארגנטינה הוט 100 | 1 |
מערת הנטיפים (שורק)

| --- | --- |

 מידע כללי
 מדינה:  ישראל ישראל
 מיקום:  בית שמש, ישראל
 קואורדינטות:  31°45′21″N 35°01′24″E﻿ / ﻿31.755833333333°N 35.023333333333°E﻿ / 31.755833333333; 35.023333333333
 אורך:  91 מטר
 רוחב:  80 מטר
 גובה מעל פני הים:  385 מטר
 מגלה:  אלכס שנברג ואהרון פניג'ל
 תאריך גילוי:  1968
 גאולוגיה:  מערת נטיפים
 מספר כניסות:  1
 גישה:  כביש גישה
  (למפת השפלה מוגדלת) מערת הנטיפים(למפת השפלה רגילה) מערת הנטיפים(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום מערת הנטיפים(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום מערת הנטיפים
 
"רומיאו ויוליה" / "אהבה נכזבת" - זקיף ונטיף נפגשים במערת אבשלום
שילוט ביציאה ממערת שורק, לכיוון מגרש החנייה
מערת הנטיפים שׂורק, הידועה גם בשם "מערת אבשלום", היא מערת נטיפים הנמצאת בהרי יהודה, כשלושה קילומטרים ממזרח לעיר בית שמש, בלב שמורת טבע במורדות המערביים של הרי יהודה, סמוך לנחל שורק.
אמנם המערה אינה בין מערות הנטיפים הגדולות בעולם, אך היא עשירה במגוון רחב של נטיפים וזקיפים.
פתח המערה נמצא ברום 385 מ' מעל פני הים, אורכה המרבי 91 מ', רוחבה המרבי 80 מ' וגובהה המרבי 15 מ' - סה"כ שטחה כ-4,800 מ"ר ונפחה כ-25,000 מטר מעוקב. חלק מהזקיפים והנטיפים במערה הם בני יותר מ-300,000 שנה, ויש להם חשיבות בחקר האקלים הקדום של האזור. מחקר אשר נערך במערה מתעד את רעידות האדמה הגדולות באזור על פני 185 אלף שנים באמצעות תארוך ליבות של נטיפים והצלבת הנתונים עם אלה שהתקבלו מליבות של נטיפים שנלקחו ממערת הר טוב.
הכניסה למערה מרוחקת כ-300 מטר ממגרש החנייה. בשביל המוביל לפתח המערה 154 מדרגות, ובתוך המערה עצמה כ-140 מדרגות נוספות.
הביקור במערה נגיש לבעלי מוגבלות תנועה.
היסטוריה

הנטיפים במערת שׂורק החלו להיווצר לפני כחמישה מיליון שנים. בעקבות מפגש של מים עם פחמן דו-חמצני נוצרת מעין חומצה שממיסה את הסלע, ושאריות של הגיר מצטברות על תקרת המערה כשהן נוטפות ומתקשות - מכאן נטיף. התמיסה מגיעה לקרקע ומצטברת שם בערמה זקופה - מכאן זקיף. כשהנטיפים והזקיפים מתחברים - נוצרים עמודים.
המערה נתגלתה באקראי על ידי אלכס שנברג ואהרון פניג'ל במרץ 1968 לאחר שנחשפה בעקבות פיצוצים שנערכו בשטחה של מחצבה בהר טוב שסיפקה חצץ לבנייה. בעקבות המצאות כמות קטנה יחסית של חצץ אחרי אחד הפיצוצים, גילה שנברג מתחת לערמה חור שגודלו היה כ-60 ס"מ על 60 ס"מ. שנברג זחל לתוך החור וגילה מערת נטיפים גדולה. לימים תיאר את התחושה כ"תחושת בראשית, מקום שבו רגל אדם לא דרכה מעולם". לפי המלצתו של שנברג להנהלת המחצבה, הוחלט לשמר את המערה ולהודיע לרשויות על התגלית.
דבר גילויה של המערה עבר מפה לאוזן ופורסם בעיתונות והמונים הגיעו לבקר במערה. אולם רשות שמורות הטבע בתיאום עם חברת רסקו סגרה את המערה והציבה שמירה למנוע כניסה עד להכשרת המערה לביקורים. הארכאולוג מיכאל אסף הופקד על מחקר המערה.
המערה הוכרזה כשמורת טבע במרץ 1975. לאחר שהוכשרה לביקור נפתחה לקהל הרחב בשנת 1977, ונחנכה רשמית בספטמבר 1977.
בשלוש השנים הראשונות היו הביקורים בתיאום מראש בלבד. בתקופה זאת ביקרו במערה כמיליון מבקרים.
ב-2012 ביצעה רשות הטבע והגנים שורה של שיפוצים במערה, בהם התקנת מערכת ניטור ממוחשבת, והתקנת תאורת LED אקולוגית במגוון צבעים, שהפחיתה את צריכת החשמל, ובעיקר גורמת לפחות העלאה של הטמפרטורה במערה, דבר המזיק למערה בתהליכים הגאולוגיים המתרחשים בה.
באוקטובר 2017 עמדה המערה במרכז דיון ציבורי סוער לאחר שליאור טל הבחין שבכל אמצעי ההדרכה במערה לא מציינים את גילה המוערך וטען בפוסט שפרסם שמדריך במקום אישר באוזניו שהדבר מכוון ונובע מלחץ של אוכלוסייה חרדית. הדיון הסוער ברשת הגיע לכתבה בחדשות 2 ולאחר מכן לרוב אמצעי התקשורת בארץ והסתבר שאכן ישנו מידע מדעי שמצונזר באתר מסיבות של לחץ דתי. הפרשה הסתיימה בכך שרשות הטבע והגנים הודיעה שהדבר יתוקן ושמנכ"ל הרשות "הנחה לבחון את כלל אמצעי ההסברה כך שיתאימו לאמת המדעית".
בשנת 1970 הונפק בול דואר של המערה במסגרת בולי שמורות הטבע על ידי רוטשילד וליפמן, המעצבים.
היסטוריה > שמה של המערה

ב-1977 נקבע שמה של המערה לזכרו של רב-טוראי אבשלום (אַבְשָׁה) שוהם (ב' באייר תשי"א - י"ב בשבט תשל"ד, 14 במאי 1951 - 4 בפברואר 1974) אשר היה לוחם סיירת שקד. ב-11 בספטמבר 1970 במהלך מלחמת ההתשה נפצע אנושות בראשו. הוא עבר ניתוחים וטיפולים רבים עד לפטירתו, כעבור כ-3 שנים.
אבשלום, בן לדינה ודוד שוהם, נולד בירושלים, אך גדל רוב ימיו בתל אביב, למד בבית הספר היסודי "אהבת ציון" ובתיכון "אליאנס" בעיר. היה אוהב טבע וסייר ברחבי ארץ ישראל. נקרא על שם אבשלום פיינברג - אח של סבתו צילה פיינברג שוהם, משפחתו תרמה לשיקום המערה וקריאתה על שמו.
גלריה

פנים המערה מבט כללי
מראה פנים המערה בשורק
נטיפים במערה מוארים
פרטיזן

פרטיזן הוא כינוי ללוחם בצבא לא-סדיר שפועל נגד כוחות כיבוש. הכינוי מתייחס בדרך כלל ללוחמים בתנועות מחתרת נגד הכיבוש הנאצי באירופה בתקופת מלחמת העולם השנייה, אך נעשה שימוש במושג גם ביחס למתנגדים בכוח לכיבוש הסובייטי במזרח אירופה לאחר המלחמה ולחברים בקבוצות צבאיות אחרות. מקור המונח באיטלקית, במשמעות "תומך מיליטנטי".
מאפיינים ארגוניים וההיסטוריה של המונח

באופן כללי, קיימים מספר מאפיינים המבדילים פרטיזנים - כוחות אזרחיים חמושים הפועלים באלימות - וצבא סדיר של אותה מדינה, שייתכן ופועל גם הוא להדיפת האויב. פרטיזנים חמושים בדרך כלל בנשק קל בלבד. פעילותם כוללת סבוטז' (חבלה), ריגול, התקפות נגד יחידות קטנות של האויב ודיכוי שיתוף פעולה עם האויב בקרב האוכלוסייה המקומית. הפרטיזנים פועלים בדרך כלל מתוך האוכלוסייה האזרחית וחלק מיתרונם מתבטא בהיכרותם את האזור ויכולתם לפעול בתמיכת האוכלוסייה המקומית.
עם זאת, האבחנה בין פרטיזנים לכוחות סדירים היא חדשה יחסית. עדויות לקיומה של אסטרטגיית לוחמה נגד כוחות כיבוש מעידות על כך שהיו כוחות דמויי פרטיזנים כבר בימי הביניים, ונטען כי גם חיבורו של יוהאן פון אוולד, "Abhandlung über den kleinen Krieg " מ-1789 מתאר לוחמת פרטיזנים. מאוחר יותר, גם ז'ומיני וקלאוזביץ תיארו סוג לוחמה דומה. במקור, לוחמת פרטיזנים הייתה לוחמה של כוחות שגויסו מקרב האוכלוסייה המקומית באזור שבו יש מלחמה, ושיוכלו לפעול מאחורי קווי האויב לפגוע בתקשורת, או להשתמש בכפרים כמוצבים לתקיפת שיירות, ולאיסוף משאבים למאבק. כאלה למשל היו כוחות שפעלו במסגרת מלחמת האזרחים האמריקנית. מפקדים כמו ג'ון ס. מוסבי מהקונפדרציה פעלו במלחמת האזרחים באופן דומה לתיאוריהם של פון אוולד, קלאוזביץ וז'ומיני. הפרטיזנים הללו, עם זאת, היו דומים יותר לכוחות קומנדו או לריינג'רס, יחידת כוחות מיוחדים בצבא האמריקאי; לוחמים כאלה נחשבו לחלק מהצבא הסדיר של מדינותיהם, שלא כמו הלוחמים בכוחות גרמניה הנאצית באירופה הכבושה. גם מבחינה חוקית, הם היו חלק מן הכוחות המזוינים של ארצם.
כיום, המונח פרטיזן מקושר בראש ובראשונה ללוחמים הלא-סדירים נגד כוחות מדינות הציר במהלך מלחמת העולם השנייה, ולא ללוחמים בארגונים לא-סדירים נגד כוחות כיבוש קולוניאלים או במקרים אחרים. עם זאת, גם לפני מלחמת העולם השנייה היו יחידות שפעלו באופן דומה לפרטיזנים במלחמת העולם השנייה, למשל הקאמאבור (לוחמים ביחידות ארמניות לא סדירות נגד כוחות האימפריה העות'מאנית ולמען עצמאות ארמניה).
מעמד חוקי

אין התייחסות מיוחדת לפרטיזנים במשפט העמים. היחס לפרטיזנים אמור להיקבע על פי ההתנהגות המקובלת בחוקי המלחמה. ארבעת הקריטריונים העיקריים לקביעת מעמדו של אדם הנלכד על ידי האויב, אם הוא נחשב שבוי או לא, הם:
האם יש לכוח שאליו הוא משתייך היררכיה צבאית (או כמו-צבאית)
האם האדם נושא סימנים וסמלים מוכרים לכוח שאליו הוא משתייך (מדים)
האם האדם נושא את נשקו באופן גלוי
האם הכוח פועל על פי חוקי המלחמה
ב-1977 נקבע כי נשיאת נשק באופן גלוי מספיקה לבדה לקביעה כי המתקיף נחשב ללוחם חוקי. גם לפרטיזנים שאינם נחשבים ל"לוחמים" על פי הקריטריונים שנקבעו באמנת ז'נבה יש זכויות, כמו הזכות להגנה מפני עינויים או הוצאה להורג.
פרטיזנים במלחמת העולם השנייה

במהלך מלחמת העולם השנייה התקבע המינוח הנוכחי של פרטיזנים. כוחות פרטיזנים פעלו ברחבי אירופה, והיו ביניהם קבוצות של יהודים ושל לא-יהודים. דוגמה בולטת ליעילות הפרטיזנים בפעילות נגד כוחות גרמניה הנאצית הייתה בחזית אירופה המזרחית. פרטיזנים סובייטים, בעיקר בבלארוס הצליחו לפגוע בפעילות הגרמנית באזור. ב-3 ביולי 1941 קרא סטלין ללוחמי הצבא האדום שנותרו מאחורי הקווים, כמו גם לאזרחים באזורים שנכבשו על ידי הגרמנים, לבצע פעולות כפרטיזנים. ברית המועצות השתמשה בכוחות הפרטיזנים על מנת לבסס מחדש את סמכותה באזורים שנכבשו על ידי הגרמנים ולאחר שנהדפו הכוחות הגרמנים, שולבו לעיתים קרובות הפרטיזנים הנאמנים למוסקבה בצבא האדום. היו קולחוזים שסיפקו מצרכים לפרטיזנים. בין מפקדי הפרטיזנים הבולטים היה סידור קובפק. בשיא פעילותו, מספר הלוחמים ביחידתו הגיע ל-2000 לוחמים. היא פעלה באוקראינה המזרחית, אך לפי פקודת מפקדי הצבא האדום ביצעה פשיטה למערב אוקראינה שמרוחקת אלפי קילומטרים מאזור הקמת היחידה.
דוגמה בולטת אחרת היא הפרטיזנים ביוגוסלביה, שהיו הכוח המוביל בשחרור ארצם במסגרת המלחמה בחזית היוגוסלבית במלחמת העולם השנייה. בעת מלחמת העולם ה-2 חיסל יוסיפ ברוז טיטו, מנהיג הפרטיזנים ביוגוסלביה, את כוחו הצבאי של מוסוליני בבלקן עד להגעת כוחות הברית, שחרר את יהודי יוגוסלביה שהיו כלואים בגטאות איטלקיים והשמיד כ־10 דיוויזיות וורמאכט סדירות, נתון יוצא דופן בכל קנה מידה בכל רחבי הרייך השלישי לצבא גרילה כלשהו. בשיאו מנה צבא טיטו כ-600–700 אלף לוחמים מאורגנים. לאחר המלחמה הפך טיטו למנהיג יוגוסלביה המשוחררת.
לא כל הפרטיזנים תמכו בברית המועצות או בקומוניזם או פעלו לפי הנחיות ממוסקבה. מחתרת הארמייה קריובה, שהיא אולי קבוצת הפרטיזנים החשובה בפולין, תמכה בממשלה הפולנית הגולה שמקום מושבה היה בלונדון וראשי המחתרת נרדפו לאחר סיום המלחמה על ידי הסובייטים (לעומתם פעלה הארמייה לודובה בתיאום עם הקומוניסטים). גם במחתרת היוונית היו כוחות תומכי ומתנגדי מוסקבה, שהמשותף להם היה ההתנגדות לכיבוש של מדינות הציר.
הפרטיזנים פעלו כיחידות קטנות שהסתתרו ביערות ובהרים אשר נכבשו על ידי הגרמנים, ויצאו לפגוע בנקודות תורפה של הגרמנים באזורים הכפריים. דרכי פעולתם של הפרטיזנים כללו פגיעה באמצעי התקשורת של הגרמנים (עמודי טלגרף וחוטי טלגרף), חבלה באספקת המים והחשמל, פיצוץ גשרים, כבישים ומסילות ברזל, פגיעה ברכבות שהובילו חיילים גרמנים במטרה לשבש את תנועתם והתנפלות על הגרמנים על ידי מארב.
פרטיזנים במלחמת העולם השנייה > התגובה הגרמנית

פעילות הפרטיזנים הצליחה לשבש ולהטריד את הגרמנים. ב-14 במאי 1941 פרסם וילהלם קייטל את "צו השיפוט הצבאי", אשר נתן גושפנקא לפשעי המלחמה של הוורמאכט נגד האוכלוסייה האזרחית בארצות הכיבוש, באצטלה של לוחמה בפרטיזנים. במסגרת זו, ביצעו הן כוחות ורמאכט והן כוחות SS מעשי טבח באוכלוסייה האזרחית. על פי הוראותיו של קייטל, יש "לחסל ללא רחמים" את ההתנגדות האזרחית ולהשתמש ב"אמצעים קיצוניים עד השמדתם". הצו היה מנוגד לחוקי המלחמה ואיפשר לגרמנים לנהל "קרב השמדה" תחת כסות של לוחמה בפרטיזנים. חיילים גרמנים שוחררו מאחריות אישית לפשעים שביצעו. משמעות הפקודה "לעקור מן השורש" את העומד נגד הוורמאכט כללה גם רצח יהודים. ב-8 ביולי 1941 אמר היינריך הימלר (בשיחה עם אנשי SS בביאליסטוק), כי "כל יהודי נחשב לפרטיזן באופן עקרוני". בשנת 1942 הוסלמה רמת האלימות בין הפרטיזנים לוורמאכט, והוורמאכט החל לרצוח גם את הנחשבים "מסייעים לפרטיזנים" או חשודים ככאלה. יתרה על כן, מכיוון שעברה כמעט שנה בין התקופה שבה קרא סטלין לפעולות פרטיזנים נגד הגרמנים (ביולי 1941) לתקופה שבה התארגנו יחידות פרטיזנים אפקטיביות, ברבים מן המקרים ניתן לומר שהייתה "לוחמה נגד פרטיזנים ללא פרטיזנים".
פרטיזנים במלחמת העולם השנייה > הפרטיזנים היהודים

חוקר השואה יהודה באואר מציין כי אחוז היהודים בקרב הפרטיזנים היה גבוה מאחוזם באוכלוסייה הכללית. זאת, למרות שבמקומות רבים ליהודים לא הייתה מסורת או הכשרה צבאית כלשהי. חלק מן הפרטיזנים היהודים השתלבו ביחידות כלליות של פרטיזנים (למשל באיטליה), בעוד שבמקרים אחרים היו יחידות של יהודים בלבד. בנוסף לפעולות הצבאיות נגד הגרמנים עסקו יחידות פרטיזנים יהודים גם בפעולות הצלה ולעיתים הוקמו "מחנות משפחה" ביערות, בהם הסתתרו, לצד הלוחמים, גם משפחות שלמות.
מספר הפרטיזנים היהודים בשטחי מזרח אירופה נאמד בכ-20–30 אלף איש. בין העיקריים שבהם: היחידה היהודית בפיקודו של ליובה גילצ'יק שמנו כ-270 איש. מחנה המשפחות של ארבעת האחים לבית ביילסקי שמנו כ-1,200 איש, מחנה המשפחות בפיקוד שלום זורין שמנו כ-800 איש, ותנועת הפרטיזנים שיצאה מגטו מינסק. בגטו וילנהפעל "ארגון הפרטיזנים המאוחד" והארגון היהודי הלוחם מילא תפקיד חשוב ביותר במרד גטו ורשה.
אחד ממפקדי הפרטיזנים היהודים המפורסמים והנועזים היה טוביה ביילסקי, שהנהיג בהצלחה מרובה ביחד עם שלושת אֶחָיו, קבוצת פרטיזנים יהודיים ביערות בלארוס שנקראה פרטיזני ביילסקי. הקבוצה פעלה כנגד הגרמנים ומשתפי הפעולה שלהם. הקבוצה מנתה בשיא פעילותה (בקיץ 1943) כ־1,200 איש, מהם כ-150 לוחמים פעילים. אחת מהמטרות העיקריות שלהם הייתה הצלת יהודים. בקיץ 1943 הצבא הגרמני פתח במבצע רחב היקף שמנה כ-60 אלף חיילים, כדי למגר את גדוד הפרטיזנים שלו, אך הגרמנים לא נחלו כנגדו הצלחה משמעותית, מכיוון שהוא העמיק לחדור לעומק היערות. בסך הכל בכל שנות המלחמה הקבוצה של ביילסקי איבדה כ-50 לוחמים, מספר שהיה נמוך משמעותית מאחוזי הנפגעים של הפרטיזנים האחרים.
ביוגוסלביה, אחוז הפרטיזנים בקרב היהודים ביחס למספרם היה למעלה מ-12%, הגבוה ביותר בכל ארצות אירופה הכבושה. על פי אומדנים שעולים ממחקרים עדכניים, בין 5000 ל-6000 יהודים מיהודי יוגוסלביה (כ-80 אלף איש לפני מלחמת העולם ה-2) שהצטרפו לצבא השחרור הלאומי של יוסף טיטו, לחמו או סייעו בקרבות מול הגרמנים, כשהם מסתתרים ביערות יוגוסלביה.
חלקם מונו על ידי טיטו עצמו למפקדים בכירים והצליחו בפעולות נועזות לשחרר את הבלקן מכוחותיו של מוסוליני.
יתרה מכך, כוחותיו של טיטו עמדו פעם אחר פעם מול יחידות העילית של הוורמאכט (הצבא הגרמני) והוואפן אס.אס - הכוחות המיוחדים של צבא הכיבוש הנאצי.
חלקן של הפרטיזניות היהודיות בכוחות הלוחמים לא היה מבוטל. חלקן כגון מאשה ברוסקינה לא זכו להנצחה בארצות מוצאן, אלא רק בישראל וחלקן כגון אסתר עובדיה הונצחו כגיבורות לאומיות.
פרטיזנים במלחמת העולם השנייה > הפרטיזנים היהודים > קשיים בפעילות הפרטיזנים היהודים

מספר בעיות עמדו בפני יהודים אשר היו מעוניינים להתנגד בכוח לנאצים. ראשית, מרבית היהודים היו
עירוניים. החיים בחיק הטבע היו להם זרים וקשים ולא היו להם הכלים להתמודדות עם המציאות הקשה שציפתה להם ביער. שנית, פרטיזנים יהודיים התקשו לעיתים למצוא משאבים בדמות אוכלוסייה אזרחית אשר תספק להם מזון, ידע ולעיתים גם מחסה. לעיתים, האוכלוסייה המקומית הייתה אנטישמית ופעלה נגד יהודים. בנוסף, מבחינה אישית, הפרטיזנים היו צריכים להיות צעירים ובריאים, וכפועל יוצא, במרבית המקרים הפרטיזן הותיר מאחוריו משפחה. בריחה של צעירים ליערות לוותה לעיתים קרובות בהרגשה מעיקה, שהם נוטשים את קרוביהם לגורל אכזר.
בעוד שבמערב אירופה הצטרפו היהודים לקבוצות פרטיזנים קיימות (לא-יהודיות), במזרח אירופה היו חלק מן הקבוצות הפרטיזניות הלא-יהודיות לאומניות קיצוניות ונגועות באנטישמיות. כך למשל, המחתרת הפולנית הימנית "ארמייה קריובה" סירבה ככלל לספק נשק ליהודים (והיו אף מקרים בודדים בהם יהודים נטבחו על ידי חברי המחתרת). מתחרתה העיקרית, המחתרת הסוציאליסטית ארמייה לודובה קיבלה יהודים לשורותיה.
קבוצות פרטיזניות נגד ברית המועצות

אחרי כיבוש מזרח אירופה על ידי ברית המועצות, קמו בקרב האוכלוסיות האזרחיות במדינות אלו קבוצות התנגדות, חלקן קבוצות חמושות לא-סדירות שניתן לסווגן כקבוצות פרטיזנים. בלטביה, ליטא ואסטוניה, פעלו קבוצות שנקראו "אחי היער" (מכיוון שהם נלחמו מן היערות). קבוצות אחרות במזרח אירופה פעלו הן נגד הנאצים והן נגד הסובייטים, כמו צבא המרד האוקראיני, שלקראת סוף המלחמה שיתף פעולה עם הנאצים.
הנאצים עצמם התכוונו לארגן קבוצות פרטיזניות למקרה של פלישה סובייטית גם בגרמניה. קבוצות אלו, הנקראות וורוולף (המונח הגרמני לאדם זאב), קמו אך לא היו אפקטיביות מעבר לרמת התעמולה.
ראו גם

שיר הפרטיזנים
שירי פרטיזנים במלחמת העולם השנייה
הירש גליק ו"המנון הפרטיזנים היהודים"
צבא המולדת (ארמייה קריובה, AK)
יער נאליבוקי
לקריאה נוספת

אבא קובנר ואחרים (עורכים), ספר הפרטיזנים היהודים (2 כרכים), מרחביה: ספרית פועלים, 1958.
שניאור זלמן ברגר, הפרטיזן.
הרולד ורנר, להשיב מלחמה שערה, זיכרונות של פרטיזן יהודי, ירושלים: הוצאת יד ושם, 2005.
יעקב פלקוב, "יהודים בתנועה הפרטיזנית הסובייטית", מבט מל"מ, גיליון 42, אלול תשס"ה, ספטמבר 2005, עמ' 32.
יעקב פלקוב, "'כמו בכל מקום, היהודים מושמדים כעם' - רצח יהודי ברית המועצות בדיווחי הפרטיזנים הסובייטים", דפים לחקר השואה, גיליון 22, 2008, עמ' 239–264.
יעקב פלקוב, "להבעיר את עורף האויב הפשיסטי: תרומתה של לוחמת הגרילה למאמץ המלחמתי הסובייטי בשנים 1945-1941", מערכות, גיליון 446, דצמבר 2012, עמ' 56–63.
יעקב פלקוב, מרגלי היערות, פעילותם המודיעינית של הפרטיזנים הסובייטים 1945-1941, הוצאת מאגנס בשיתוף יד ושם, 2017
הערות שוליים

↑  partisan, n.2 and adj." OED Online. Oxford University Press, March 2019.
↑  Peter Longerich: Der ungeschriebene Befehl. Hitler und der Weg zur »Endlösung«. München 2001, S. 102,
↑  Hannes Heer: Die Logik des Vernichtungskrieges - Wehrmacht und Partisanenkampf; in: Hannes Heer und Klaus Naumann (Hrsg.): Vernichtungskrieg - Verbrechen der Wehrmacht 1941 bis 1944, Hamburger Edition, 2.Auflage, 1995, Seite 104 bis 131
↑  יהודה באואר, "צורות ההתנגדות היהודית בימי השואה", השואה, היבטים היסטוריים, עמ' 124
↑  על היחידה על שם ז'וקוב, באתר יד ושם
↑  חנן גרינווד, חוברת לשימוש בנשק ויומן: כך חיו הפרטיזנים ביערות, באתר ישראל היום, 28 בנובמבר 2020
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007543470205171  BnF: cb13605026h (data)  GND: 4044782-0  LCCN: sh85057696  NKC: ph1119033 
חקירת פרטיזנים סובייטים, 1943
אנדרטה לפרטיזן וללוחם היהודי במלחמת העולם השנייה, יצירתו של האמן והפרטיזן אלכסנדר בוגן ביד לשריון בלטרון
אנדרטה לפרטיזן וללוחם היהודי במלחמת העולם השנייה, יצירתו של האמן והפרטיזן אלכסנדר בוגן ביד לשריון בלטרון
נחל סעדיה

| --- | --- |

 מידע כללי
 מוצא:  עין סעדיה 
 שפך:  נחל קישון ({"type":"Feature","geometry":{"type":"Point","coordinates":[35.02769444444444,32.806472222222226]}}) 
 מדינות באגן הניקוז:  ישראל 
  (למפת חיפה מוגדלת) נחל סעדיה(למפת חיפה רגילה) נחל סעדיה(למפת הגליל המערבי רגילה) נחל סעדיה(למפת הגליל המערבי מוגדלת) נחל סעדיה
 
נחל סעדיה הוא נחל איתן הזורם למרגלות הכרמל.
נחל זה הוא אחד מיובליו של נחל הקישון ומקורו במעיין סעדיה (עין סעדיה) ובמעיינות קטנים יותר לאורכו של העתק יגור, בין צומת הקריות לבית חרושת "הזרע" (שנהרס ב-2010). הנחל נשפך לים התיכון במלחת הקישון.
הנחל, גדותיו ושטחי אחו לחים סביבו, מקיימים מערכת אקולוגית ייחודית עתירת מיני חי וצומח. תוואי הנחל עובר במרכזו של צומת מסחר ואזור תעשייה של מפרץ חיפה ומהווה פינת חמד בלב האזור הסואן אך גם המחשה למערכת אקולוגית ייחודית שנקברה תחת פיתוח שאינו בר קיימא.
נחל סעדיה ושפך הקישון בשנת 1926. ניתן לראות את דיונות החול, צמחיית הגדות וחורשות התמרים העוטרות את הנחל והמוזכרות גם בדו"ח ה-PEF. ברקע הכרמל
מקור השם

מקורו של השם הוא בשמו הערבי של המעין שנקרא עיון אל סעדה (عيون السعدة), כלומר מעיינות המאושרת או מעיינות בת המזל.
בערבית היה נקרא המשכו של הנחל ואדי סלמאן (وادي سلمان).
הידרולוגיה

מקורותיו של נחל סעדיה הם מעיינות הנובעים לאורך המפגש שבין הכרמל לעמק זבולון, הגדול שבהם הוא עין סעדיה. זרימת המים בנחל יוצרת גרדיאנט מליחות המתחיל במים כמעט מתוקים ומסתיים במליחות מי הים, גרדיאנט מליחות זה מאפשר גיוון בצמחייה הצומחת לאורכו ויוצר מגוון של בתי גידול.
הידרולוגיה > עין סעדיה

עין סעדיה הוא מעיין העתק הנובע למרגלות הכרמל סמוך לצומת הצ'ק פוסט מתוך סלעי תצורת יגור. המעיין נובע מניקבה ארוכה הנמצאת מדרום-מערב לכביש 58.
הניקבה נחצבה בשנות ה-20 של המאה ה-20 בפיקוחו של הגאולוג ג'. ס. בלייק (אנ') על מנת להעלות את שפיעת המעיין.
בתקופת המנדט הותקנה משאבה בקצה הנקבה ונשאבו כמויות של כ-80 מ"ק/שעה (כ-22 ליטר/שנייה), במליחות של עד כ-400 מ"ג כלוריד/ליטר למערכת הספקת מי השתייה של חיפה. עקב המלחת המים הופסקה שאיבת המים בשנות ה-90 של המאה ה-20 והם שבו לזרום לנחל סעדיה.
המים הזורמים לנחל מוגדרים כמים מליחים באיכות טובה. ריכוזי הכלורידים שנמדדו במי המעיין השתנו מאז 1996 בתחום רחב של 225 עד 811 מ"ג/ליטר והיו לרוב מעל ל-450 מ"ג/ליטר. ריכוזי החנקות השתנו באותן שנים בתחום של 16–43 מ"ג/ליטר.
מקור המים בעין סעדיה הם מי גשמים היורדים באזור שבין הטכניון לנווה שאנן ומקור המלחים שבנחל סעדיה הם כנראה מי תמלחות עתיקות הכלואות בשכבות מוליכות מים בתוך מילוי העמק.
בשנים 2009-2011 התייבש עין סעדיה, ככל הנראה בעקבות רצף של שנים שחונות והנמכה יזומה של מפלס מי התהום עקב בניית היסודות של המבנה החדש ברמב"ם.
תוואי הנחל

מקורו של נחל סעדיה בעין סעדיה, מעיין הנובע למרגלות הר הכרמל וממעיינות קטנים בסמוך אליו מצפון ובצמוד לצומת מחלף הקריות העמוס.
ממקום זה ממשיך הנחל בתעלה פתוחה מתחת לגשר מנהרות הכרמל צפונה, עובר מתחת למסילת הברזל המוליכה לתחנת הרכבת מרכזית המפרץ ותחנת הרכבת לב המפרץ שם מצטרף אליו ערוץ המנקז את חלקו הדרומי של "הר הזבל" ששימש כמזבלה המרכזית של חיפה וגורם לזיהום המים בעת שיטפונות.
לאחר חציית מסילת הרכבת ממשיך הנחל צפונה עובר מתחת לגשר גדוד 21 את כביש 22, ממשיך מצפון למחלף חוף שמן ובמקביל לערוץ הקישון עד לנקודה הנמצאת מול פתח מעגנת הקישון (מעגנת שביט) שם הוא חוצה בתעלה מתחת למגרש חניה ונשפך לשפך הקישון.
על פי מפת ה-PEF בעבר היו המים הנובעים בעיון אל סעדה נשפכים ישירות אל הקישון בעוד שהמעיינות מצפון לו עד תל אבו הואם, (כשלושה מעיינות עיקריים), חלק ממימיהם היו נשפכים לקישון וחלק היו יוצרים גוף מים שהיה נקרא ואדי סלמן.
ואדי סלמן שהיה חלק ממלחת הקישון הוא ככול הנראה ערוץ נטוש של הקישון ומתואר על ידי סוקרי ה-PEF כך:"
שפך הקישון הוא המאפיין המוזר ביותר שלו, ומשתנה תדירות. הנהר מגיע כאן לרוחב 20 יארד, וזורם באיטיות בין גדות רדודות בקרקע שטוחה מאד ולא מעובדת. לאחר הצטרפות הפלג מאל פוארה, הרץ כמעט מערבה, המים המאוחדים ממשיכים מערבה כמייל אחד
בנקודה זו מצטרף הנחל הגדול מהמעיינות הנאים של עין אס-סדה, והאפיק הנוכחי ממשיך צפונה.
הפלג הנקרא ואדי סלמן, מוזן על ידי מעיינות קטנים, רץ במקביל לאפיק הראשי, וייתכן מאד שהיה בעבר השפך המקורי, שכן הנהר נוטה בהדרגה צפונה.
ואדי סלמן חסום בשפכו על ידי דיונות חול, ויוצר לגונה המוקפת בחורשות תמרים, המשתרעות לאורך החוף ממבואות חיפה.
כמה לגונות קטנות קיימות גם בגדה הימנית, בין גבעות החול, והנחל הראשי רץ לצפון-מערב, במקביל לחוף, למשך כחצי קילומטר.
כיום ואדי סלמן הוא חלק הנחל שמצפון לכביש 22.