stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ונדי קרלוס
קריירה > שנות ה-90 עד ההווה

כדי לציין את יום השנה ה-25 של Switched-On Bach, החליטה קרלוס להקליט מחדש את האלבום עם סט חדש של כלים דיגיטליים וטכניקות הקלטה. את התוצאה, Switched-On Bach 2000, פרסמה בשנת 1992. סינתיסייזר מוג משמש רק פעם אחת באלבום; השאר מבוצע על 13 סינתיסייזרים מודרניים.
ב-1998 פרסמה קרלוס את אלבום האולפן האחרון שלה עד כה, Tales From Heaven and Hell ("סיפורים מגן עדן וגיהנום"), אותו השוותה ל"לילה על הר קירח" של מוזורגסקי ו"מפיסטו ואלס" של ליסט, בהיותם "דוגמאות בודדות למוזיקה מפחידה".
החל בשנת 1998, קרלוס הפיקה מחדש דיגיטלית את אלבומי האולפן שלה, פעולה שהגיעה לשיאה ב-Switched-On Box Set שפורסמו בשנת 1999 וכוללים את ארבעת האלבומים הקלאסיים מסונתזים.
בשנת 2005 פרסמה אלבום בשני חלקים בשם Rediscovering Lost Scores ("גילוי מחדש של פסקולים אבודים"), שמציג שלל חומרים שלא פורסמו, כולל מוזיקה שהוקלטה עבור "תפוז מכני", "הניצוץ" ו"טרון" אך לא נכללה בסרטים.
חיים אישיים > מעבר מגדרי

קרלוס מספרת כי חשה דיספוריה מגדרית כבר בגיל צעיר: "הייתי בת חמש או שש... אני זוכרת שהייתי משוכנעת שהייתי ילדה קטנה, ובהחלט העדפתי שיער ארוך ובגדים לנערות, בלי לדעת למה ההורים שלי לא ראו את זה בבירור". בתחילת 1968 החלה קרלוס טיפול הורמונלי. ההצלחה המסחרית של Switched-On Bach אפשרה לקרלוס לעבור ניתוח להתאמה מגדרית במאי 1972, אבל היא המשיכה לפרסם אלבומים בשם "וולטר קרלוס" במהלך שנות השבעים.
קרלוס חשפה את זהותה הטרנסית בסדרת ראיונות עם העיתונאי ארתור בל שהתקיימו בין דצמבר 1978 לינואר 1979, ופורסמה בגיליון מאי 1979 של מגזין "פלייבוי". בשנת 1985 אמרה קרלוס על התגובה ליציאתה מהארון כי "הציבור התגלה כסובלני להפליא, או אם אתה רוצה, אדיש... מעולם לא היה צורך בהצגה זו. זה הוכיח את עצמו כבזבוז מפלצתי של שנות חיי."
קרלוס היא גם צלמת ליקויי חמה. עבודתה פורסמה באינטרנט על ידי נאס"א והופיעה על עטיפת המגזין Sky & Telescope.
בשנת 1998 היא תבעה את הזמר מומוס ב-22 מיליון דולר על כך שנושא הניתוח הוזכר בשירו. בסופו של דבר מומוס הוריד את השיר מאלבומו.
פרסים ותארים

Switched-On Bach זכה בשלושה פרסי גראמי 1969:
אלבום השנה, קלאסי
הביצוע הקלאסי הטוב ביותר - סולן אינסטרומנטלי או סולנים (עם או בלי תזמורת)
ההקלטה מהונדסת הטובה ביותר, קלאסית
בשנת 2005 קיבלה קרלוס פרס על מפעל חיים מטעם האגודה למוזיקה אלקטרו-אקוסטית בארצות הברית "כאות הוקרה על חיים שלמים של הישג ותרומה לאמנות של מוזיקה אלקטרו-אקוסטית".
דיסקוגרפיה > אלבומי אולפן

Switched-On Bach‏ (1968)
The Well-Tempered Synthesizer ‏ (1969)
Sonic Seasonings ‏ (1972)
Walter Carlos's Clockwork Orange ‏ (1972; פורסם מחדש בשנת 2000 כ-A Clockwork Orange: Wendy Carlos's Complete Original Score)
Switched-On Bach II ‏ (1973)
By Request ‏ (1975)
Switched-On Brandenburgs ‏ (1979)
Digital Moonscapes ‏ (1984)
Beauty in the Beast ‏ (1986)
Secrets of Synthesis ‏ (1987)
Peter & the Wolf ‏ (1988; יחד עם וירד אל ינקוביק)
Switched-On Bach 2000 ‏ (1992)
Tales of Heaven and Hell ‏ (1998)
דיסקוגרפיה > פסקולים

תפוז מכני (1971)
הניצוץ (1980)
טרון (1982)
ראו גם

מוזיקה אלקטרונית
רוברט מוג
ורה קונסטנטינובנה, הנסיכה הגדולה של רוסיה

ורה קונסטנטינובנה, הנסיכה הגדולה של רוסיה (ברוסית: Вера Константиновна; ‏16 בפברואר 1854 - 11 באפריל 1912, הייתה בתו של קונסטנטין ניקולאייביץ', הנסיך הגדול של רוסיה ואשתו של אויגן, דוכס וירטמברג.
ביוגרפיה

הנסיכה ורה קונסטנטינובנה נולדה ב-16 בפברואר 1854 בסנקט פטרבורג, לקונסטנטין ניקולאייביץ', הנסיך הגדול של רוסיה, בנו השני של ניקולאי הראשון, קיסר רוסיה, ולאלכסנדרה, נסיכת סקסוניה-אלטנבורג, בתם של יוזף, דוכס סקסוניה-אלטנבורג ואמליה, דוכסית וירטמברג. בשנת 1861 עברה משפחתה לוורשה, שם מונה אביה למושל פולין, ובשנת 1863 נשלחה ורה לדודיה קרל, נסיך הכתר של וירטמברג ואולגה ניקולאייבנה, הנסיכה הגדולה של רוסיה, בשל התקפי הזעם האלימים שהיו לה, ובשנת 1870 הם אימצו אותה רשמית כבתם.
ב-4 במאי 1874 התחתנה ורה עם אויגן, דוכס וירטמברג, ממנו נולדו לה 3 ילדים. בשנת 1877 מת בעלה במפתיע, אולם ורה החליטה להמשיך להתגורר בווירטמברג. בשל קוצר הראייה הקיצוני שהיה לה הסתובבה ורה בקביעות עם משקפיים עגולים, שהפכו לבדיחה בקרב בני משפחתה. ורה אהדה את התרבות והמורשת הגרמנית, ובשנת 1909 אף המירה את דתה ללותרניזם. באוקטובר 1911 היא סבלה משבץ מוחי, וב-11 באפריל 1912 היא מתה בשטוטגרט כתוצאה מאי ספיקת כליות.
משפחתה

ב-4 במאי 1874 התחתנה ורה עם אויגן, דוכס וירטמברג, ממנו נולדו לה 3 ילדים:
קרל אויגן, דוכס וירטמברג (1875)
אלזה, דוכסית וירטמברג (1936-1876), התחתנה עם אלברכט, נסיך שאומבורג-ליפה
אולגה, דוכסית וירטמברג (1932-1876), התחתנה עם מקסימיליאן, נסיך שאומבורג-ליפה
חוזה העצמאות הצרפתי-סורי

חוזה העצמאות הצרפתי-סורי (1936) היה הסכם בין צרפת לרפובליקה הסורית הראשונה לפיו סוריה תזכה לעצמאות הדרגתית, בתמורה לחוזה שיבטיח את האינטרסים הצרפתיים בסוריה ולמעשה את המשך הנוכחות וההשפעה הצרפתית באזור.
במסגרת ההסכם, הסכימה צרפת לצרף לסוריה את מדינת העלווים.
המשא ומתן לפני חתימת החוזה ארך 6 חודשים, ממרץ ועד לספטמבר 1936. הממשלה הסורית אומנם אישרה וחתמה על ההסכם, אך הפרלמנט הצרפתי מעולם לא אישר אותה. היה זה ההסכם הראשון שנחתם בין צרפת לתנועה הלאומנית בסוריה.
ז'אן-מרטן שארקו

ערך זה עוסק בנוירולוג צרפתי. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |

 לידה:  29 בנובמבר 1825 rue du Faubourg-Poissonnière, former 2nd arrondissement of Paris, צרפת 
 פטירה:  16 באוגוסט 1893 (בגיל 67) Montsauche-les-Settons, נייוור, הרפובליקה הצרפתית השלישית 
 ענף מדעי:  רפואה, נוירולוגיה, פסיכיאטריה 
 מקום קבורה:  בית הקברות של מונמארטר 
 מקום לימודים:  תיכון קונדורסה  אוניברסיטת סן לואי  בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 מוסדות:  בית החולים פיטייה סלפטרייר 
 תלמידי דוקטורט:  אויגן בלוילר, אלפרד בינה, Édouard Brissaud 
 פרסים והוקרה:  מפקד בלגיון הכבוד (1892)  קצין בלגיון הכבוד (1880)  פרס מונטיון (1853)  אביר בלגיון הכבוד (1848) 
 צאצאים:  ז'אן-באטיסט שארקו, Jehanne Charcot 
 תרומות עיקריות
 חתימה:   
 
שארקו מדגים חולה מהופנטת בפני רופאים בבית החולים סלפטרייר
ז'אן-מרטן שארקו (בצרפתית: Jean-Martin Charcot; 29 בנובמבר 1825 – 16 באוגוסט 1893) היה רופא, נוירולוג ופסיכיאטר צרפתי, שזכה לפרסום עולמי כחוקר ומורה בתחומי הנוירולוגיה והפסיכולוגיה. שארקו ידוע במיוחד בתור אחת הדמויות שתרמו לביסוס חקר ההיסטריה באירופה במאה ה-19.
חייו

שארקו נולד בפריז. בראשית דרכו פרסם מאמרים על אמנות ואחר כך פנה ללימודי רפואה. בשנת 1872 נתמנה לפרופסור לאנטומיה פתולוגית באוניברסיטת פריז וב-1882 ייסד בבית החולים סלפטרייר (Salpêtrière) בפריז את המחלקה הנוירולוגית שהייתה הראשונה מסוגה באירופה. במחלקה זו הגיע לשיא תהילתו. נהרו אליה חולים מכל רחבי אירופה והרצאותיו משכו רופאים רבים.
שארקו פרסם תסמונות רבות הנקראות על שמו, בעיקר בשטח הנוירולוגיה.
הוא היה הראשון שתיאר את התסמינים של טרשת נפוצה - רעד, דיבור מקוטע והליכה בלתי יציבה.
הוא הראשון שתיאר את מפרק שארקו (Charcot joint) - הרס של מפרק בגלל פגיעה בעצבי התחושה בעיקר בחולי עגבת.
הוא הראשון שתיאר את מחלת ה-ALS) Amyotrophic Lateral Sclerosis) - מחלה קשה וחשוכת מרפא של ניוון שרירים כתוצאה מפגיעה בעצבים המוטוריים בחוט השדרה.
שארקו יחד עם חבריו פייר מארי והווארד הנרי טות, תיאר מחלה גנטית המכונה שארקו-מארי-טות (Charcot-Marie-Tooth Disease), שבה יש פגיעה בעצבים של השרירים הפרונאליים האחראים לפעולת כף הרגל. מחלה זו ידועה גם בשם Peroneal Muscle Atrophy.
שארקו עסק הרבה בהיפנוזה ובפסיכיאטריה. אחד מתלמידיו היה זיגמונד פרויד, שתרגם את מאמריו לגרמנית. שארקו סבר שההיסטריה היא מחלה נוירולוגית תורשתית. הוא נהג להיעזר בהיפנוזה כדי לגרום למצב היסטרי, והיה מדגים זאת בהרצאותיו. רבים ובתוכם פרויד חלקו על דעותיו בנושא זה.
אכסל מונתה, שהעלה את זכרונותיו בספרו מגילת סן מיקלה, היה ממתנגדיו הבולטים של שארקו. מונתה נהג ללכת להרצאותיו של שארקו בעת ששהה בפריז עד שסולק משם לאחר שהביע את דעותיו בפומבי נגד שיטות ההיפנוזה של שארקו.
בנו של שארקו, הרופא, המדען וחוקר הקטבים ז'אן-באטיסט שארקו, עמד בראש משלחות צרפתיות לאנטארקטיקה ברבע הראשון של המאה ה-20.
ראו גם

האיקונוגרפיה המצולמת של הסאלפטרייר
לקריאה נוספת

פרופ' אליעזר ויצטום וד"ר יעקב מרגולין, פרקים בהתפתחות הפסיכיאטריה, זכרון יעקב: איתי בחור - הוצאה לאור, 2017.
חגורות ואן אלן

הדמיה המציגה את מידת הצפיפות של הקרינה בחגורות ואן-אלן.
חגורות ואן אלן
חגורות ואן אלן הן סדרה של חגורות חלקיקים טעונים במטען חשמלי, המקיפות את כדור הארץ והמצויות באזור המגנטוספירה. האינטראקציה של החלקיקים עם האטמוספירה גורמת לתופעת זוהר הקוטב.
אפשרות קיומן של החגורות נידונה בתחילת המאה ה-20 והן התגלו בפועל בשנת 1958 על ידי ג'יימס ואן אלן, אשר התקין גלאי קרינה על גבי לווייני המחקר אקספלורר 1 ואקספלורר 3.
הגבול התחתון של החגורות הוא במרחק של 200–1,000 קילומטר מעל פני כדור הארץ, וגבולן העליון נמצא בסביבות 44,000 קילומטר (7 פעמים רדיוס כדור הארץ. רדיוס כדור הארץ יסומן בהמשך ב־ R_{\mbox{E}}).
שתי גשושיות נאס"א בשם "גשושיות הסערה בחגורת הקרינה" (Radiation Belt Storm Probes), שוגרו בתחילת שנת 2012, וחקרו את אוכלוסיות החלקיקים בחלל, ההיווצרות והשינוי שלהן בהתאם לפעילות השמש ורוח השמש.
מחקר עכשווי

משימת הגשושיות של חגורת ואן אלן הושקה בהצלחה ב-30 באוגוסט 2012. המשימה העיקרית הייתה אמורה להימשך שנתיים עם אפשרות להארכה עד ארבע שנים. הגשושיות הושבתו בשנת 2019 לאחר שאזל בהן הדלק, והן צפויות לצאת ממסלולן במהלך שנות השלושים. מרכז טיסות החלל גודארד של נאס"א מנהל את תוכנית "Living with a Star" – הכוללת את פרויקט הגשושיות של חגורת ואן אלן, בשיתוף עם מצפה הדינמיקה השמשית (SDO). המעבדה לפיזיקה יישומית אחראית על היישום וניהול המכשירים של ה-Van Allen Probes.
משימת המחקר של נאס"א בחגורת ואן אלן שואפת להבין (עד כדי חיזוי) כיצד אוכלוסיות של אלקטרונים ויונים יחסותיים נוצרות בחלל או משתנות כתוצאה משינויים בפעילות השמש או ברוח השמש. מחקרים במימון המכון למושגים מתקדמים של נאס"א הובילו לפיתוח חיישנים מגנטיים לאיסוף אנטי-חומר המופיע באופן טבעי בחגורות ואן אלן של כדור הארץ, למרות שרק כמות זעומה של כ־10 מיקרוגרם של אנטי-פרוטונים נמצאת בכל החגורה.
חגורות קרינה דומות קיימות סביב כוכבי לכת וירחים אחרים במערכת השמש, שיש להם שדות מגנטיים חזקים דיים כדי לקיימן. עד כה, רוב חגורות הקרינה הללו מופו בצורה חלקית ביותר. תוכנית וויאג'ר (וויאג'ר 2) אישרה את קיומן של חגורות דומות סביב אורנוס ונפטון.
סערות גיאומגנטיות יכולות לגרום לשינויים בצפיפות האלקטרונים במהירות יחסית (במהלך יום אחד או אף פחות מכך). תהליכים לאורך זמן רב יותר קובעים את התצורה הכוללת של החגורות. בעקבות הזרקת אלקטרונים מרוח השמש עולה צפיפות האלקטרונים. מאידך, צפיפות האלקטרונים נצפית לעיתים קרובות כדעיכה מערכית. קבועי הדעיכה נקראים "זמן חיים". מדידות באמצעות הספקטרומטר המגנטי Van Allen Probe B מראות שחיי אלקטרונים בחגורות ארוכים למדי (יותר מ-100 ימים) בחגורה הפנימית. ב"מרווח" שבין החגורות זמני חיים של אלקטרונים קצרים יותר, לערך יום או יומיים. בחגורה החיצונית אורך חיים של אלקטרונים תלויי באנרגיה שלהם, מוערך בין חמישה עד 20 ימים.
הרכב החגורות

מערכת חגורות ואן אלן מורכבת משתי חגורות - החגורה החיצונית וחגורה פנימית, כאשר בין החגורות מרווח ברוחב אלפי קילומטרים. החגורה הפנימית מתחילה במרחק של כ־700 קילומטר ונגמרת במרחק של כ־10,000 קילומטר מפני כדור הארץ (שיא הקרינה במרחק של כ־1  R_{\mbox{E}} מפני כדור הארץ), והיא מורכבת ברובה מפרוטונים בעלי אנרגיה של יותר מ־100 מגה אלקטרון וולט ואלקטרונים בעלי אנרגיה של מאות קילו אלקטרון וולט. החגורה החיצונית משתרעת במרחק של 7–3  R_{\mbox{E}} מפני כדור הארץ (שיא הקרינה במרחק של כ־4  R_{\mbox{E}}), מורכבת בעיקר מאלקטרונים בעלי אנרגיה של 0.1 עד 10 מגה אלקטרון וולט, וכן כמות קטנה יחסית של יונים. החגורה החיצונית רחבה בהרבה מהפנימית, אוכלוסיית החלקיקים שלה יציבה פחות ומושפעת מסערות גאומגנטיות.
בשנת 2013 גשושיות Van Allen Probes גילו טבעת קרינה שלישית, שהתקיימה במשך ארבעה שבועות בטרם התפוגגה.
מקור התופעה

לכל אחת משתי חגורות ואן־אלן מקור משלה. מקורם של הפרוטונים בחגורה הפנימית היא התפרקות של נייטרונים, הנוצרים בפגיעת קרינה קוסמית בשכבות העליונות של האטמוספירה. החגורה החיצונית מקורה בחלקיקים מהשובל המגנטי, אשר נלכדים בחגורה בעת סערות גאומגנטיות. החלקיקים בחגורות נעים בו־זמנית מסביב לקווי השדה המגנטי של כדור הארץ ולאורך קווים אלה, בתנועה דמוית ספירלה. כאשר מתקרבים החלקיקים לכדור הארץ, השדה המגנטי החזק באזור גורם להאטת תנועתם עד לעצירה ותחילת התנועה בכיוון ההפוך. כך נעים החלקיקים בין קצוות החגורה, הנמצאים ליד הקטבים, והם לכודים למעשה בתוך החגורה. הסיבה לקיום הפער בין החגורות היא כנראה גלים בעלי תדירות נמוכה מאוד (מ־3 עד 30 קילו־הרץ), שמפזרים את החלקיקים באזור זה בזוויות הגורמות, בסופו של דבר, לבליעת החלקיקים באטמוספירה. מקורם של גלים אלה אינו ידוע בוודאות, אך לפי מחקר אחרון ייתכן כי מקורם בברקים אשר נוצרים באטמוספירה.
סכנה לאדם בחלל

הקרינה בחגורות מסוכנת, גם לאדם וגם לציוד רגיש, כגון תאים סולריים, גלאים ומעגלים משולבים. החלקיקים בחגורות מסוגלים לחדור כ־1 גרם לסמ"ר (g/cm2) של הגנה - למשל, 1 מילימטר של עופרת. בשנת 1962, בעקבות הניסוי הגרעיני האמריקני "Starfish prime", רמת הקרינה בחגורות עלתה זמנית, דבר שהשבית את פעילותם של מספר לוויינים. האסטרונאוטים אשר השתתפו בטיסות המאוישות במסגרת תוכנית אפולו, נמצאו באזור החגורות במשך פרקי זמן קצרים ולכן נחשפו לכמות קרינה מוגבלת, אך אין ספק כי טיסות מאוישות נוספות למרחקים גדולים ידרשו אמצעי מיגון מתוגברים.
האזור בו חגורת ואן אלן הפנימית הכי קרובה לכדור הארץ מכונה "אנומליה דרום־אטלנטית" (South Atlantic Anomaly). באזור זה, נחשפים הלויינים לכמות קרינה גדולה במיוחד, ולכן רבים מהם, כגון טלסקופ החלל האבל, מכבים את הגלאים שלהם בעת המעבר באזור זה.
ראו גם

השפעת החגורה על הגשושית בראשית
הערות שוליים

1 2  "Construction Begins!". The Van Allen Probes Web Site. The Johns Hopkins University Applied Physics Laboratory. בינואר 2010. אורכב מ-המקור ב-2012-07-24. נבדק ב-2013-09-27. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Bickford, James. "Extraction of Antiparticles Concentrated in Planetary Magnetic Fields" (PDF). NASA/NIAC. נבדק ב-2008-05-24.
↑  Part 1 - Van Allen Probes Discover A New Radiation Belt - NASA Heliophysics Briefing, נבדק ב-2023-10-03
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007531849505171  BnF: cb11979019w (data)  GND: 4187401-8  LCCN: sh85141956  SUDOC: 027833658 
חגורות קרינה סביב פלנטת צדק
תרשים של שתי חגורות ואן אלן סביב כדור הארץ, הפנימית באדום שמרביתה מורכבת מפרוטונים, והחיצונית בכחול ומרביתה מורכבת מאלקטרונים. Image Credit: NASA
ממדי אנומליה דרום־אטלנטית בגובה 500 קילומטר
חרדל דיז'ון

| --- | --- |

צנצנת חרדל דיז'ון
 
 מאכלים
 סוג:  חרדל 
 על שם:  דיז'ון 
 מוצא:  צרפת 
 מרכיבים עיקריים:  זרעי חרדל, יין לבן 
 
חרדל דיז'ון (בצרפתית: Moutarde de Dijon) הוא חרדל שמקורו בצרפת, נקרא על שם העיר דיז'ון שבמחוז בורגון. העיר הייתה מרכז ייצור של חרדל בימי הביניים וקיבלה זכויות בצרפת במאה ה-17. הממרח נוסה לראשונה על ידי פיליפ השישי, מלך צרפת, והוא צבר פופולריות ב-1856 לאחר שטבח שינה את מרכיביו והחליף חומץ בתחמיץ ענבים, נוזל חומצי העשוי מענבים לא בשלים.
כיום מרכיבי הממרח הם זרעי חרדל חום, יין לבן או תערובת של חומץ בן יין, מים ומלח המדמים את טעמו של תחמיץ הענבים. חרדל הדיז'ון משמש תוסף בארוחות רבות כממרח, וכן ניתן לשלבו עם חומרים אחרים ליצירת רוטב. בצרפת ישנו רוטב מסורתי המכונה "דיז'ונז" שהוא תערובת של חרדל דיז'ון ומיונז.
ייצור מסחרי

ב-2008, חברת יוניליוור ההולנדית, אשר בבעלותה מספר מפעלי חרדל באירופה, החליטה לסגור את המפעל "אמורה" שייצר חרדל דיז'ון. מ-15 ביולי 2009 "חרדל דיז'ון" אינו מיוצר ונארז בעיר דיז'ון, אלא בעיר דרומית לה. 80% מזרעי החרדל המשמשים ליצירת חרדל דיז'ון בעולם מקורם הוא מקנדה ולא מצרפת. מקורו של המותג "גריי פופון" שמייצר חרדל דיז'ון הוא מהעיר דיז'ון משנת 1866.
זכויות יוצרים

"חרדל דיז'ון" לא זכה לכינוי מקור מבוקר, תו התקן הצרפתי הניתן לאזורים גאוגרפיים מסוימים בצרפת המייצרים מאכלים. לעומת זאת ל"חרדל בורגונדי", הגנה מאז 2010.
הערות שוליים

↑  Where Does Dijon Mustard Get Its Name?, The Spruce Eats (באנגלית)
↑  Why there's no 'Dijon' in Dijon mustard, www.bbc.com
↑  Figaro, Madame (2018-02-22). "Camembert, moutarde de Dijon, jambon Aoste, champignons de Paris... 7 "faux" produits du terroir passés au crible". Madame Figaro. נבדק ב-2021-08-01.
↑  "Fiche produit". www.inao.gouv.fr. נבדק ב-2021-08-01.
חוזה הונקאר איסקלסי

| --- | --- |
 חותמים:  האימפריה הרוסית, האימפריה העות'מאנית 
 תאריך יצירה:  8 ביולי 1833 
 
חוזה הונקאר איסקלסי (Hünkâr İskelesi) נחתם בין רוסיה לאימפריה העות'מאנית בשנת 1833, ובא בעקבות מלחמת רוסיה-טורקיה של 29–1828.
רקע

בסוף שנת 1831, כשהוא מנצל את ימי חולשתה של האימפריה העות'מאנית, מוחמד עלי ממצרים, שהיה עד אז שליט של מדינת חסות עות'מאנית, גייס את צבאו ויצא במרד נגד הסולטאן מהמוט השני. הוא כבש במהרה את ארץ ישראל, סוריה וחלקים בחצי האי ערב, כשהוא מביס בקלות את הצבא העות'מאני ומאיים על הבירה קונסטנטינופול עצמה.
בשעה שבריטניה וצרפת אהדו את מוחמד עלי, הצאר הרוסי ניקולאי הראשון, שחשש מהשלכות התמוטטות האימפריה העות'מאנית, החליט להתערב ושלח כוחות לסייע לעות'מאנים. ההתערבות הביאה להסכם שלום שהותיר את מוחמד עלי כשליט בחלק מהשטחים שכבש.
החוזה

ב-8 ביוני 1833, חתמו הרוסים והטורקים על חוזה הונקאר איסקלסי, בו הובטחה ערבות הדדית בין הצדדים למקרה שיותקפו בידי כוח זר. סעיף סודי בחוזה פטר את הטורקים משליחת כוחות צבא לעזרת הרוסים. במקום זאת, הם התחייבו לסגור את מיצרי הים השחור בפני אוניות זרות, במקרה של מלחמה.
בריטניה וצרפת הסתייגו מההסכם, כשהן חוששות כי טורקיה העניקה לצי הרוסי יד חופשית לפעול בים השחור. חששות אלה התפוגגו לאחר ועידת לונדון ב-1841, שם הובטחו זכויותיהן של שאר מעצמות אירופה בבוספורוס ובדרדנלים.
גם ברחבי האימפריה העות'מאנית הייתה הסתייגות ממתן זכויות יתר לאויב המסורתי - רוסיה, שרק שנים ספורות קודם לכן גרם לאבדן הנחלות העות'מאניות בבלקנים.
חסוס ורטה דה סוטו

| --- | --- |

 לידה:  23 בדצמבר 1956 (בן 67) מדריד, ספרד 
 שם לידה:  Jesús Huerta de Soto Ballester 
 השקפה דתית:  נצרות קתולית 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת מדריד, אוניברסיטת סטנפורד 
 מנחה לדוקטורט:  פדרו שוורץ 
 מוסדות:  אוניברסיטת המלך חואן קרלוס  אוניברסיטת מדריד 
 מונחה לדוקטורט:  חואן ראמון ראלו, גבריאל קלזדה 
 זרם:  אנרכו-קפיטליזם, האסכולה האוסטרית 
 עיסוק:  כלכלן, conferencier, אינטלקטואל, מרצה באוניברסיטה, סופר 
 מדינה:  ספרד 
 www.jesushuertadesoto.com
 
חסוס ורטה דה סוטו בלסטר (ספרדית: Jesús Huerta de Soto Ballester; נולד ב-23 בדצמבר 1956) הוא אחד הנציגים המובילים של האסכולה האוסטרית בכלכלה היום ופילוסוף פוליטי ספרדי, פרופסור לכלכלה פוליטית באוניברסיטת חואן קארלוס במדריד.
פעילות מדעית, יזמית וחברתית

ורטה דו סוטו, יליד מדריד, הוא בעל תואר דוקטור במשפטים (1984) ובכלכלה (1992), מאוניברסיטת מדריד, ובנוסף בעל תואר מוסמך במנהל עסקים מאוניברסיטת סטאנפורד. מרצה לכלכלה פוליטית בפקולטה למשפטים החל משנת 1979. משנת 2000, משמש פרופסור לפקולטה לכלכלה פוליטית באוניברסיטת חואן קארלוס במדריד. מ-2007 עומד ורטה דו סוטו בראש המגמה היחידה בעולם לתואר מוסמך במקצוע "אסכולה אוסטרית לכלכלה". מטרת המגמה היא להפיץ את רעיונות האסכולה האוסטרית באיחוד האירופאי ובעולם.
בנוסף, משמש כיזם, יושב ראש הדירקטוריון ומנכ"ל של España S.A. Compañía Nacional de Seguros – חברת ביטוח משפחתית שמתמחה בביטוח חיים. החברה נוסדה ב-1928 על ידי סבו של ורטה דה סוטו. ורטה דה סוטו הקדיש חלק מפעילות מחקרית לנושא הביטוח. ב-1983 מלך ספרד חואן קארלוס, העניק לורטה דה סוטו פרס בין לאומי לכלכלה על עבודתו "תוכניות פנסיה פרטיות" (Planes de pensiones privados). עבודה זו מתוארת באופן חלקי בשפה האנגלית בספרו "The Theory of Dynamic EffIiciency"
ורטה דה סוטו משמש כחוקר מוביל במכון מיזס.
השקפות

ורטה דה סוטו הוא חסיד של האסכולה האוסטרית בכלכלה שנוסדה על ידי קארל מנגר, בוהם בווארק ומיזס. ורטה דה סוטו מתנגד לכלכלת התערבות שמבוססת על גישה היסטורית (אמפירית).
השוואה בין פרדיגמות של אסכולה אוסטרית ואסכולה ניאו קלאסית

ורטה דה סוטו סבור שחומר שמלמדים היום בפקולטות לכלכלה לוקה בחסר, היות שסטודנטים מקבלים פרדיגמות של כלכלת מיקרו ומקרו, כנכונות ללא ביסוס והצגת תמונה רחבה במדע הכלכלה. מסיבה זו ובמטרה להשלים את החסר, הוא מציג בספרו השוואה בין פרדיגמות של אסכולה אוסטרית ותפיסות פופולריות של כלכלה ניאו קלאסית.
עיקרי ההשוואה:
| מאפיין להשוואה | פרדיגמה אוסטרית | פרדיגמה ניאוקלאסית |
| --- | --- | --- |
| תפיסה הכלכלית (עקרון הבסיסי) | תאוריה של פעולה אנושית, כתהליך דינאמי | תאוריה של קבלת החלטות: מיקסום רווח עם התחשבות במגבלות (תפיסה רציונלית צרה) |
| שיטה מתודולוגית | סובייקטיביזם | אובייקטיביזם |
| השחקן הראשי בהליך חברתי | יזם יצירתי | Homo Economicus |
| אפשרות אפריאורית, שאדם הפועל יכול לטעות וטבע של רווח יזמי | אדם הפעול יכול לעשות טעויות של יזם, שהיה יכול למנוע באמצעות יותר ערנות (alertness) | טעויות אינן נלקחות בחשבון, כי החלטות הקודמות מבוססות על שיקולי הוצאות ותועלות. רווח היזם מוצג כרנטה שמקורה בגורמי יצור |
| מידע וידע | ידע ומידע סוביקטיביים, מפוזרים ודינאמיים (תרומה של יזמים). ישנו הבדל קיצוני בין ידע מדעי (אובייקטיבי) וידע פרקטי (סוביקטיבי). | מידע אודות מטרות ומשאבים, הוא אובייקטיבי, מלא וקבוע (בעל אופי אמין או הסתברותי). ידע פרקטי (ידע יזמי), לא נבדל מידע מדעי. |
| נקודת בסיס | הליך כללי השואף להסכמה. אין הבדלה בין מיקרו ומקרו כלכלה: כל בעיה כלכלית נלמדת בהקשר לבעיות אחרות. | מודל שיווי משקל (כללי או חלקי). הבדלה בין מיקרו ומקרו כלכלה. |
| תחרות | תהליך תחרות בין יזמים | מצב או מודל של תחרות משוכללת (ולא משוכללת) |
| הוצאות עלות | סובייקטיביות (תלויות בערנות היזם וכתוצאה מגילוי מטרות חדשות ואלטרנטיביות) | אובייקטיביות וקבועות (ניתנות למדידה אובייקטיבית וידועות לצד שלישי) |
| צורת הצגה | מילולית (פורמלית או מופשטת) לוגיקה, הלוקחת בחשבון זמן סובייקטיבי ויצירתיות אנושית | תיאור מתמטי |
| התייחסות לעולם אמפירי | שיח אפריורי דדוקטיבי: הפרדה בין תאוריה (מדע) והיסטוריה (אומנות). היסטוריה לא יכולה לשמש כהוכחה לתאוריה | הוכחה אמפירית של הנחות |
| יכולת ניבוי ספציפית | בלתי אפשרית, בגלל שעתיד תלוי בידע של יזמים, שטרם נוצר. רק ניבוי איכותי תאורטי מבני על בסיס התערבות בכלכלה אפשרי. | ניבוי הוא מטרה שנבחרה בכוונה תחילה |
| אחריות על ניבוי | על היזם | על אנליטיקאי כלכלי (מהנדס חברתי) |
ספרים בשפה האנגלית

A Libertarian Theory of Free Immigration
Money, Bank Credit, and Economic Cycles
The Theory of Dynamic Efficiency
Socialism, Economic Calculation and Entrepreneurship
The Austrian School: Market Order and Entrepreneurial Creativity
הערות שוליים

↑  Jesús Huerta de Soto, Mises Institute, ‏2014-06-20 (באנגלית)
↑  THE THEORY OF DYNAMIC EFFICIENCY
1 2  The Austrian School: Market Order and Entrepreneurial Creativity, Edward Elgar, 2008
↑  The Theory of Dynamic Efficiency, Routledge, 2008
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007426233105171  PLWABN: 9810601712505606  BNE: XX954656  BnF: cb16174277q (data)  CANTIC: a11154263  CiNii: DA16930781  GND: 170375706  ISNI: 0000 0001 1770 6876  LCCN: n84129079  LNB: 000145287  NDL: 001223140  NKC: mzk2009496165  NTA: 315976683  SUDOC: 12886267X  VIAF: 74536680   WorldCat (עם VIAF): 74536680
ז'אן-מישל לורן

ז'אן-מישל לורן
ז'אן-מישל לורן (בצרפתית: Jean Michel Lorain ; נולד ב-7 בינואר 1959 ב- Migennes, בורגון) הוא שף המסעדה הצרפתית לה קוט סן-ז'אק (La Côte Saint-Jacques) בז'ואני במחוז יון בבורגון. יחד עם אביו, מישל לורן (בצרפתית: Michel Lorain; נולד ב-1934), הוא בעלים של מסעדה שמחזיקה בשלושה כוכבים במדריך מישלן האדום (נכון לשנת 2011).
ביוגרפיה > מישל לורן

נולד ב-1934. אימו, מארי לורן, הייתה מסעדנית שייסדה את קוט סן-ז'אק בז'ואני לגדות נהר היון ב-1945. מישל לורן התלמד כאופה ואחר-כך ירש את אימו בקוט סן-ז'אק ב-1958 ביחד עם אשתו ז'קלין ששימשה כסומלייה (מלצר יינות, שאחראי גם על בניית מרתף היין של המסעדה).
ב-1971 השיג מישל את הכוכב הראשון במדריך מישלן האדום, הוא קיבל את השני ב-1976. קוט סן-ז'אק נכנסה לרשת רלה א שאטו בשנת 1977. הוא רכש כרם ועושה בעצמו יין מזן ענבי שרדונה. בבעלותו סירה שניתן להשכירה לשיט עם ארוחה. הוא פתח מעבר לנהר מלון זול עם מסעדה פשוטה.
ביוגרפיה > ז'אן-מישל לורן

ז'אן-מישל לורן, בנם של ז'קלין ומישל לורן, נולד ב-7 בינואר 1959 ב- Migennes, 8 ק"מ מז'ואני. לאחר סיום תיכון התלמד ז'אן-מישל אצל פייר וז'אן טרואגרו ברואן ב-1977. הוא שהה שנה בטיוואן פריז לצד קלוד דלין שעמד בראשה ב-1979.
הוא השלים את שירותו הצבאי והצטרף לאביו במסעדה המשפחתית למשך שנה ואז השתלם אצל פרדי ז'ירארדה בקריסייה, שווייץ, במשך שנה וחצי ב-1982.
ב-1983 הוא שב לז'ואני לצד אביו מישל. הוא התחתן עם בריג'יט שממנה יש לו שתי בנות, אלכסנדרה ומרין. 
ב-1986 מישל וז'אן-מישל לורן השיג 19/20 נקודות בגו מיו וכוכב שלישי במדריך מישלן האדום. בגיל 27, היה ז'אן-מישל השף הצעיר ביותר שהגיע אי-פעם לשלושה כוכבים במישלן.
ב-1993 ז'אן-מישל מונה לשף השנה בידי גו מיו שנתן לו את הניקוד המקסימלי דאז של 19.5/20. מישל לורן יצא לגמלאות.
ב-2001 קוט סן-ז'אק הורדה לשני כוכבים במישלן, ב-2004 היא קיבלה מחדש את שלושת הכוכבים שלה, בעקבות עבודת שיפוץ ועיצוב נרחבת במסעדה.
המסעדה נכללת במדריך השולחנות הגדולים בעולם.
לקריאה נוספת

ענבר, אביטל. התענוגות של צרפת. תל אביב: אריה ניר מודן, 1997; עמ' 26, 77-71, 92, 394, 395.
הערות שוליים

↑  מסעדת קוט סן-ז'אק במדריך השולחנות הגדולים בעולם
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb12052512b (data)  ISNI: 0000 0001 0271 0127  LCCN: n88654620  SUDOC: 028754166  VIAF: 153256906   WorldCat (עם VIAF): 153256906