stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ז'אק רנסייר
ביבליוגרפיה נבחרת > חיבוריו של רנסייר בתרגום לאנגלית

Reading Capital (1968) (with Louis Althusser, Roger Establet, Pierre Macherey and Étienne Balibar in the French original edition)
“Reply to Levy”. Telos 33 (Fall 1977). New York: Telos Press.
The Nights of Labor: The Workers' Dream in Nineteenth-Century France (1989) ISBN 0-87722-833-7.
Nights of Labor
The Ignorant Schoolmaster: Five Lessons in Intellectual Emancipation (1987, tr. 1991) - ISBN 0-8047-1969-1.
The Names of History: On the Poetics of Knowledge (1994) - This is a brief book, arguing for an epistemological critique of the methods and goals of the traditional study of history. It has been influential in the philosophy of history
On the Shores of Politics (1995): ISBN 0-86091-637-5
Disagreement: Politics and Philosophy (1998) ISBN 0-8166-2844-0.
Short Voyages to the Land of the People (2003): ISBN 0-8047-3682-0
The Politics of Aesthetics: The Distribution of the Sensible, ed. and transl. by Gabriel Rockhill (2004): ISBN 978-0-8264-8954-8
The Philosopher and His Poor, ed. Andrew Parker, co-trans. John Drury, Corinne Oster, and Andrew Parker (2004): ISBN 978-0-8223-3274-9
The Future of the Image (2007): ISBN 1-84467-107-0
Hatred of Democracy (2007): ISBN 978-1-84467-098-7
The Aesthetic Unconscious (2009), transl., Debra Keates & James Swenson: ISBN 978-0-7456-4644-2
The Emancipated Spectator (2010): ISBN 978-1-84467-343-8
Dissensus: On Politics and Aesthetics (2010): ISBN 978-1-84706-445-5
Chronicles of Consensual Times (2010), tr. by Steven Corcoran: ISBN 978-0-8264-4288-8
The Politics of Literature (2011), tr. by Julie Rose: ISBN 978-0-7456-4531-5
Staging the People: The Proletarian and His Double (2011), tr. by David Fernbach: ISBN 978-1-84467-697-2
Althusser's Lesson (2011) - The first English translation of Rancière’s first book, in which he explores and begins to move beyond the thought of his mentor, Louis Althusser (tr. by Emiliano Battista) ISBN 978-1-4411-0805-0
Mute Speech: Literature, Critical Theory, and Politics (2011), tr. by James Swenson: ISBN 978-0-231-15103-0
Mallarmé: The Politics of the Siren (2011), tr. by Steven Corcoran: ISBN 978-0-8264-3840-9
Aisthesis: Scenes from the Aesthetic Regime of Art (2013), tr. by Zakir Paul: ISBN 978-1-78168-089-6
Bela Tarr, the Time After (2013), tr. by Erik Beranek: ISBN 978-1937561154
Modern Times (2017) : ISBN 978-953-7372-31-6 - 4 essays on temporality in art and politics, originally written in English
"A coffee with Jacques Rancière Beneath the Acropolis" (2018), Babylonia
פילמוגרפיה > סרטים

Marx Reloaded, ארטה, אפריל 2011.
פילמוגרפיה > הרצאות וידאו

What Makes Images Unacceptable?, סרטון  באתר יוטיוב, פסיפיק נרוסווסט קולג' לאמנות. פורטלנד, אורגון, 29 בפברואר 2008.
Revising Nights of Labour, סרטון  באתר יוטיוב, מרכז סאראי לחקר הארגונים המתפתחים (CSDS), 6 בפברואר 2009.
שלילה ווורטיגו קולנועי, בית הספר למוזיקה אירופית, אוגוסט 2009.
The Edge of Fiction, סרטון  באתר יוטיוב, אוניברסיטת אוהיו, 21 בספטמבר 2017.
ראיונות

"ייצוג נגד הדמוקרטיה" ז'אק רנסייר על הבחירות לנשיאות צרפת, 2017
"אנחנו תמיד בורים של ההשפעות שלנו", ז'אק רנסייר ראיינו על ידי פאבלו Bustinduy, ב-Conversant, 2013
"דמוקרטיה פירושה שוויון", ראיון בפילוסופיה רדיקלית
פוליטיקה ואסתטיקה, ז'אק רנסייר, שרואין על ידי פיטר הלורד, 2003
ראיון היורוזין עם Ranciere, 2006
"אמנות הולכת למקום אחר. והפוליטיקה צריכה לתפוס את זה ", ז 'אק Rancière ראיינו סודיפ Dasgupta, 2008
'הפוליטיקה של אסתטיקה': ז'אק רנסייר בראיון מאת ניקולס ויילסקאז מאמר ראיון זה פורסם לראשונה: 12-01-09 באתר של Nunch Punch
ז 'אק רנסייר ראיינו על ידי Rye Dag Holmboe עבור סקירה לבן
"אסתטיקה נגד התגשמות: ראיון של אן מארי אוליבר," חקירה קריטית, 2008
"ז'אן-לוק גודאר, לה דת ל'ארט. אנתרופ אקטק ז'אק רנסייר "פארו דאנס CinémAction,« האם אתה יכול לעשות את אלוהים-אמנות? ", ° 109, 2003, עמ ' 106-112, repduit sur le site d לנתח L'observatoire (appareil פשוטה).
לקריאה נוספת

The Lessons of Rancière. Samuel A. Chambers. (New York: Oxford University Press, 2013).
Jacques Rancière: An Introduction, by Joseph Tanke. (New York & London: Continuum, 2011).
Jacques Rancière: Politics, History, Aesthetics. Eds. Phil Watts and Gabriel Rockhill. (Durham & London: Duke University Press, 2009). Also includes an afterword by Rancière: "The Method of Equality: An Answer to Some Questions".
Politica delle immagini. Su Jacques Rancière, ed. by Roberto De Gaetano (Cosenza: Pellegrini, 2011). Includes essays by Rancière.
הערות שוליים

↑  See: Jacques Rancière Faculty Profile (אורכב 17.04.2010 בארכיון Wayback Machine) at European Graduate School
↑  Ben Davis. Rancière, For Dummies. The Politics of Aesthetics. Book Review.
↑  Jacques Ranciere (1981). The Ignorant Schoolmaster: Five Lessons in Intellectual Emancipation. pp. 13, 18.
↑  Molly Quinn. "Committing (to) Ignorance". Epistemologies of Ignorance in Education. pp. 31–52.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007297268405171  PLWABN: 9810650492105606  BIBSYS: 90676198  BNE: XX1573386  BnF: cb11921120d (data)  CANTIC: a10924449  CiNii: DA04831614  GND: 130468975  ICCU: RAVV041346  ISNI: 0000 0001 2120 8300  LCCN: n81053868  LNB: 000074638  NDL: 01020372  NKC: jx20090612017  NLA: 35441236  NLK: KAC200800968  NSK: 000407247  NTA: 069197636  RERO: 02-A003726572  SELIBR: 332969  SUDOC: 027089266  Trove: 953900  VIAF: 12314098   WorldCat (עם VIAF): 12314098 
רישום של רנסייר מאת ארתורו אספינוסה (Arturo Espinosa)
מכון רויטרס ללימודי עיתונות

| --- | --- |

אין תמונה חופשית
 צוות חשיבה
 תקופת הפעילות:  2006–הווה (כ־18 שנים) 
 בעלי תפקידים
 מנהל:  Rasmus Kleis Nielsen 
 מיקום
 מיקום:  הממלכה המאוחדת אוניברסיטת אוקספורד, אוקספורד, אנגליה, הממלכה המאוחדת
 מדינה:  הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת
 קואורדינטות:  51°45′25″N 1°14′46″W﻿ / ﻿51.7569°N 1.2462°W﻿ / 51.7569; -1.2462
 אתר רשמי
 he
 
מכון רויטרס ללימודי עיתונות (באנגלית: Reuters Institute for the Study of Journalism, בראשי תיבות: RISJ) הוא מרכז מחקר וצוות חשיבה שמרכזו בבריטניה. זהו מרכז המחקר של אוניברסיטת אוקספורד לחקר נושאים המשפיעים על התקשורת העולמית.
המכון הוקם במחלקה לפוליטיקה וליחסים בינלאומיים באוניברסיטת אוקספורד ב-2006 כדי לערוך באמצעותו מחקרים מדעיים ומקצועיים על אמצעי התקשורת, לנהל את תוכנית המלגות לעיתונאות של תומסון-רויטרס, ולארח עמיתים למחקר אקדמי.
מכון רויטרס פועל לגשר בין עיתונאות יומיומית ובין מחקר אקדמי, והוא מרכז מחקר למצוינות באוניברסיטה. המכון מקיים באופן קבוע סמינרים ואירועים ויש לו תוכנית פרסום מקיפה. פרסומים אחרונים כללו את "דו"ח העיתונות המקוונת, 2018" (Digital News Report); מחקר בנושא "'ראיתי את החדשות בפייסבוק': ייחוס למותג בעת גישה לחדשות מסביבות מבוזרות" (‘I Saw the News on Facebook’: Brand Attribution when Accessing news from Distributed Environments); מחקר נוסף שעסק ב"מקרה בוחן בעדכון השידור הציבורי בזמנים מחוסרי-תקציבים ומקוטבים-פוליטית" (A Case Study in Updating PSB in Politically Polarised and Cash-Strapped Times); ואת "תפקידו של טוויטר במהלך הבחירות לנשיאות צרפת".
תוכנית המלגות לעיתונות של תומסון-רויטרס, שנוסדה בשנת 1983, מנוהלת בשיתוף על ידי המחלקה לפוליטיקה ויחסים בינלאומיים של אוניברסיטת אוקספורד ועל ידי מכללת גרין טמפלטון (Green Templeton College). התוכנית אירחה מעל 500 עמיתים מ-90 מדינות. אל המלגה מגישים מועמדות עיתונאים באמצע הקריירה מכל רחבי העולם, והנבחרים זוכים למימון שבאמצעותו הם כותבים מחקר אקדמי על נושאים על פי בחירתם באוקספורד.
מכון רויטרס מארח עמיתים אקדמיים שעובדים על מחקרים במימון בנושאים בעלי משמעות לתעשיית החדשות. הנושאים המרכזיים שמעסיקים את חוקרי המכון הם שיטות עיתונאיות, סטנדרטים עיתונאיים, אחריות של המדיות השונות, הפיקוח על כלי התקשורת ועסקי החדשות. המכון הוא שותף ב"תצפית העיתונות האירופית" (European Journalism Observatory), רשת של 11 אתרים בשפות שונות המדווחים על מחקר תקשורת מרחבי אירופה.
מכון רויטרס מקבל מימון מקרן תומסון-רויטרס וכן מימון נוסף מחברות תקשורת, מקרנות וממכוני מחקר אקדמיים ברחבי העולם.
את המכון מנהל ד"ר רסמוס קלייס נילסן (Rasmus Kleis Nielsen), פרופסור באוניברסיטת אוקספורד. בעבר שימש נילסן מנהל המחקר במכון.
מדרשת טהר

| --- | --- |

אין תמונה חופשית
 מדרשה תורנית לנשים
 תקופת הפעילות:  תשנ"ט–הווה
 מייסדים:  הרב שמואל טל, הרב דידי גרשנזון
 בעלי תפקידים
 סגל:  הרב שמואל טל (נשיא המדרשה) הרב אמיתי לוינגר (רב המדרשה)
 תלמידים
 :  20
 מיקום
 מיקום:  יד בנימין
 מדינה:  ישראל ישראל
 קואורדינטות:  31°47′47.04″N 34°49′18.52″E﻿ / ﻿31.7964000°N 34.8218111°E﻿ / 31.7964000; 34.8218111
 http://midrasha.talchaim.org.il
  (למפת השפלה מוגדלת) יד בנימין(למפת השפלה רגילה) יד בנימין(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום יד בנימין(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום יד בנימין
מדרשת טׂהר היא מדרשה תורנית לבנות, הממוקמת ביישוב יד בנימין, כחלק ממוסדות תורת החיים בנשיאות הרב שמואל טל. רב המדרשה הוא הרב אמיתי לוינגר.
המדרשה הוקמה בשנת תשנ"ט ביישוב גן אור שבגוש קטיף. ראש המדרשה הראשון היה הרב דוד (דידי) גרשנזון. כשלוש שנים לאחר הקמתה עברה המדרשה לנווה דקלים, ובשנת תשס"ה פונתה ממקומה במסגרת תוכנית ההתנתקות, והועברה ליד בנימין, שם הוקמה מחדש בראשות הרב יובל לנגזם. כשנתיים לאחר מכן נכנס הרב זאביק הראל לראשות המדרשה במקומו של הרב לנגזם. החל משנת התשפ"ג עומד בראשות המדרשה הרב אמיתי לוינגר.
תוכנית הלימודים במדרשה

הלימודים במדרשה כוללים את התחומים הבאים:
הלכה למעשה - בעיקר התמקדות בנושאים יום יומיים כמו הלכות שבת, ברכות, כשרות וכדומה.
התבוננות – עשיית חשבון נפש, זיהוי הרצונות והכוחות הפנימיים הייחודיים שישנם לכל בת, ופיתוחם בדרך הייחודית לכל אחת. חלק מהתלמידות ממשיכות ללימודים גבוהים בבית הספר להעצמה אישית והכשרת מטפלים - תורת החיים.
אמונה
חסידות על גווניה השונים
בעלי המוסר
פנימיות התורה
כתבי הרב קוק
תפילה - הבנת משמעותה של התפילה ודרך פעולתה, מקומה בחיי האישה, ועוד.
הכנה לבניית בית ולחיי זוגיות וגידול ילדים
מעגל השנה
במדרשת מלמדים בין היתר הרב שמואל טל, הרבנית יפעת טל, הרב ארל'ה הראל, הרב רועי אביחי והרב ישורון ורנר.
בזמנים מעבר לשעות הלימוד ישנו דגש במדרשה על עשיה חברתית, התבוננות, הפצת חומרי יהדות, ערבי הווי וגיבוש. בנות המדרשה נמצאות במדרשה גם בשבתות וכן בחלק מן החגים כחלק מבניינן התורני.
תוכניות מיוחדות

המדרשה מקיימת כמה פעמים בשנה ימי עיון לציבור הרחב לרגל תאריכי פטירת צדיקים, מועדים ואירועים נוספים.
המדרשה מקיימת תוכנית מיוחדת לחודש אלול, המיועדת לבנות שירות לאומי וסטודנטיות.
הערות שוליים

↑  פירותיך מתוקים 2, באתר youtube, ‏24/01/2016
חיידר אל-עבאדי

חיידר ג'וואד כאזם אל־עבאדי (בערבית: حيدر جواد كاظم العبادي, תעתיק מדויק: חידר ג'ואד כאט'ם אל־עבאדי) הוא פוליטיקאי עיראקי ממשפחה בעלת שורשים לבנוניים־שיעים. אל־עבאדי מונה לראש ממשלת עיראק בשנים 2014 עד 2018 במקומו של נורי אל-מאלכי, שמיד לאחר בחירתו לכהונה נוספת כראש ממשלה, פלש ארגון המדינה האסלאמית לעיראק וכמעט הביא להתמוטטות המדינה. אל־עבאדי הוביל בשלוש השנים הראשונות לכהונתו את עיראק להכרעתה ולמיגורה של המדינה האסלאמית מכל שטחי עיראק ובהמשך כהונתו הוביל מאמצי רפורמה מקיפים וחשובים בעיראק, שכללו ניסיונות לייצב את הממשלה אחרי הטלטלות שיצרה פלישת המדינה האסלאמית, תוך מינוי ממשלת טכנוקרטים; להכיל את יוזמת משאל העם הבדלנית של כורדיסטן העיראקית; להכניע את המיליציות השיעיות שהיו מאוגדות תחת מטרית הפעולה של אל-חשד א-שעבי ולהכפיפן לכוחות המזוינים ולמרות השלטון המרכזי.
ראשית חייו

אל־עבאדי נולד בבגדאד בשנת 1950 ולאחר סיום לימודיו בבית הספר, למד באוניברסיטת בגדאד והשלים בה תואר בהנדסת חשמל. הוא עזב את עיראק בשנות ה-70 המאוחרות בשל רדיפות שסבל מהן מצד משטר הבעת' בעקבות פעילותו הפוליטית, שהובילו לבסוף לביטול דרכונו העיראקי בשנת 1983. אל־עבאדי השתקע בבריטניה שבה השלים דוקטורט בהנדסת חשמל מאוניברסיטת מנצ'סטר וניהל חברת ייעוץ שעסקה בפתרונות תחבורה מהירה.
אל־עבאדי חזר לעיראק לאחר הפלישה האמריקאית לעיראק והפלת משטר הבעת' ב-2003 וכחבר במפלגת הדעווה האסלאמית, מילא תפקידים חשובים בממשלות השונות, כגון סגן ראש הממשלה, שר התקשורת ושר האוצר, תפקיד שבו זכה בשבחים על ניהול העניינים הפיננסיים והכלכליים של עיראק.
מינויו כראש ממשלה

לאחר נפילתה המהירה של העיר מוסול לידי ארגון המדינה האסלאמית ביוני 2014, הקים הארגון במהירות את הח'ליפות האסלאמית שלו והחל לבסס לעצמו טריטוריה בצפון עיראק, שהגיעה בגבולה הדרומי עד למרחק עשרות קילומטרים מבגדאד. מוסדותיה של המדינה העיראקית ניצבו על סף קריסה ומערכי הצבא העיראקי קרסו והובילו את המדינה העיראקית לסף התמוטטות. בצל המשבר הכבד והאיום הקיומי על קיומה של המדינה ובעקבות הלחץ ציבורי ולחץ שהופעל עליו משורות מפלגת הדעווה האסלאמית שבה היה חבר, התפטר באוגוסט 2014 ראש הממשלה נורי אל-מאלכי, שנבחר מחדש לתפקיד בבחירות שנערכו באפריל 2014.
כדי לשמור על רציפות השלטון ולא לזעזע את המדינה, ביקש נשיא עיראק פואד מעסום, למנות במהירות את אל־עבאדי לתפקיד ראש הממשלה מיד לאחר התפטרותו של אל-מאלכי. על מינויו של אל־עבאדי שררה הסכמה בשורות חברי מפלגת הדעווה, ובין חברי הפרלמנט ממפלגות נוספות, על רקע המשבר הביטחוני והפוליטית שחוותה עיראק באותה תקופה. לאחר התפטרותו של אל-מאלכי, הביעו ראשי מיליציות שיעיות שפעלו במדינה את תמיכתם במועמדותו של אל־עבאדי לתפקיד ראש הממשלה, משום שחשבו שמזגו הנוח והקרדיט הרב שקיבל על תפקודו כשר בעבר יהפכו אותו לדמות שתוכל לתרום לייצוב המערכת הפוליטית ולהובלת המערכה נגד המדינה האסלאמית. תמיכה זו של ראשי המיליציות במועמדותו של אל־עבאדי וההסכמה הרחבה שהושגה עליה בין הכוחות הפוליטיים השונים זירזו את מינויו, שאושרר לבסוף על-ידי הפרלמנט העיראקי ב-8 בספטמבר 2014.
מיד עם כניסתו לתפקיד בספטמבר 2014, הוביל אל־עבאדי מאמצים משולבים לחיזוק האחדות הפנימית בעיראק תוך חיזוק הייצוג הסוני בממשלה ולכינונה של קואליציה בינלאומית שתסייע לעיראק להילחם בארגון המדינה האסלאמית ולהשיב לעצמה את השליטה והריבונות באזורים שאיבדה. במהלך כהונתו של אל־עבאדי, שנמשכה עד לבחירות הפרלמנטריות של 2018, התמודדה עיראק עם אתגרים גדולים, שללו את המאבק הארוך למיגור המדינה האסלאמית, משברים ביטחוניים וכלכליים שנגזרו מהמהלחמה בארגון ואתגרים רבים לשלטון המרכזי, בעיקר על רקע התבססות המיליציות השיעיות שפעלו תחת ארגון אל-חשד א-שעבי. אל־עבאדי מילא תפקיד מפתח בהתמודדות עם כל האתגרים הפנימיים והאזוריים הללו ובלט בניסיונותיו להוביל מאמץ להשבת היציבות למערכת הפוליטית העיראקית.
הובלת הלחימה במדינה האסלאמית

אל־עבאדי מילא תפקיד מכריע בהובלת המאמצים העיראקים להכריע את ארגון המדינה האסלאמית, לתפוס מחדש את השטחים שעליהם השתלט ולחדש את הריבונות של המדינה העיראקית על כל שטחיה וגבולותיה. תפקידו של אל־עבאדי בלחימה במדינה האסלאמית כלל מספר צירי מפתח:
ייצוב המערכת הפוליטית: אל־עבאדי הבין את גודל שעת החירום ואת החשיבות והדחיפות שבהקמת ממשלת קונצנזוס לאומית בעיראק שתאפשר למדינה לצאת למלחמה הקשה במדינה האסלאמית כשהיא מאוחדת. הקמת הממשלה החדשה נעשתה בתמיכב בינלאומית רחבה, לרבות לחץ אמריקאי להאיץ את הקמתה ולאפשר לה חופש פעולה.
תיאום הפעולות הצבאיות: אל־עבאדי הוביל את המאמצים הצבאיים להשבת אזורים שנפלו לשליטת המדינה האסלאמית ברחבי עיראק והיה אמון על תכנון תוכנית הקרב המפורטת נגד הארגון בכל השטחים שכבש מעיראק. פעולות אלו תואמו בין כוחות הצבא העיראקי, הפשמרגה הכורדי, מיליציות אל־חשד א־שעבי, כוחות מקומיים וכוחות הקואליציה הבינלאומית שתמכה בעיקר בסיוע לוגיסטי ומודיעיני ובחיפוי מן האוויר. כחלק ממאמץ זה, נתן אל־עבאדי קדימות לפעולתם של הכוחות המיוחדים של צבא עיראק, שהוקמו במהלך העשור שקדם למלחמה, אומנו על-ידי הכוחות המיוחדים של צבא ארצות הברית והוכשרו למלא תפקיד מרכזי במאבק במיליציות חמושות הנלחמות במדינה העיראקית.
ברית עם הקהילה הבינלאומית: חיידר אל־עבאדי פעל לבניית קשרים חיוביים עם מדינות ערביות ומערביות ועם ארגונים בינלאומיים על מנת לתמוך בעיראק במאבק נגד המדינה האסלאמית. עיראק קיבלה תמיכה בינלאומית וצבאית מהקואליציה הבינלאומית בהובלת ארצות הברית.
בנייה מחדש של אזורים משוחררים: לאחר שחרור האזורים מידי המדינה האסלאמית, התמקד חיידר אל־עבאדי בגיוס משאבים מתוך תקציב המדינה ומסיוע חיצוני שהציעו מדינות כגון ערב הסעודית, איראן ואיחוד האמירויות למאמצי השיקום העצומים שנדרשו בערים ובעיירות שחרבו ובהשבת שירותים בסיסיים לאזרחים שנפגעו.
המלחמה במדינה האסלאמית נמשכה כשלוש שנים, מכניסתו של אל־עבאדי לתפקיד ראש הממשלה ועד להכרזה הסופית על השתלטות כוחות צבא עיראק על כל שטחי הגבול עם סורי ומיגורם של הכוחות האחרונים של המדינה האסלאמית, ב-9 בדצמבר 2017, אז הכריז אל־עבאדי על הניצחון הסופי על הארגון ועל החזרת כל שטחיה של עיראק לריבונות בגדאד.
מאבקו לייצוב המערכת הפוליטית בעיראק

כבר מראשית כהונתו וביתר שאת לאחר הכרעת הקרב עם המדינה האסלאמית, הדגיש אל־עבאדי את תפקידו בייצובה של המערכת הפוליטית העיראקית, על בסיס ההבנה שניכורן של קבוצת אוכלוסייה שונות לפוליטיקה העיראקית ולרעיון אחדותה וריבונותה של המדינה הוביל לעלייתם של ארגונים עוינים כגון המדינה האסלאמית ועל כן יש לייצר מציאות פוליטית שבה המערכת פלורליסטית יותר, שמיוצגות בה כלל הקבוצות המרכיבות את האוכלוסייה העיראקית, שחוקים המפלים נגד אוכלוסיות (כגון חוקי הדה-בעת'יפיקציה שכוונו נגד סונים) מוסרים מספר החוקים, שהשחיתות מוקעת בה וששרי הממשלה הם טכנוקרטים ולא נציגי מפלגות. מספר צירים מרכזיים הנחו את אל־עבאדי במשימה זו לאורך שנות כהונתו:
התמודדות עם אתגרים ביטחוניים: אל־עבאדי נכנס לתפקיד זמן קצר לאחר נפילת צפון עיראק לידי המדינה האסלאמית והתמודד עם מציאות ביטחונית קשה ועם סכנה ממשית לעתיד קיומה של עיראק, לרבות בחזית הפנים, לנוכח עלייה במתיחות הבין-עדתית במדינה עם פרוץ הקרבות. המאמץ הראשון שהשקיע בו היה במאמץ לשפר את הביטחון והיציבות במדינה ותפיסת ריבונותה של המדינה מחדש, וזאת באמצעות תיאום כוחות עיראקים ושיתוף פעולה עם הקואליציה הבינלאומית.
קידום הכלה והשתתפות הפוליטית: אל־עבאדי ביקש לקדם הכלה פוליטית ולכלול את כל הכתות העיראקיות במשחק הפוליטי ופעל לחזק את האחדות הלאומית ואת ההשתתפות הפוליטית של כלל חלקי האוכלוסייה ללא אפליה במטרה לחזק את החברה העיראקית ואת המערכת הפוליטית של המדינה.
מלחמה בשחיתות: אל־עבאדי התחייב להילחם בשחיתות הממשלתית ולשפר את ניהול המדינה ואת מתן השירותים לאזרח. ממשלתו נקטה באמצעים להגברת השקיפות והאחריות במגזר הציבורי והוא הצהיר שאחת מדרישותיו הראשונות תהיה מינוי ממשלת טכנוקרטים שינהלו במקצועיות ובאחריות את משרדי הממשלה.
רפורמות כלכליות: אל־עבאדי פעל להמרצת הצמיחה הכלכלית והתמקד בפיתוח תשתיות ומשיכת השקעות זרות, בייחוד ממדינות ערביות שכנות, שלחידוש הקשרים הפוליטיים והכלכליים איתן לאחר עשורים של קיפאון פעל באופן מיוחד.
התמודדות עם משאל העם על עצמאות כורדיסטן העיראקית

עם סיומה של המלחמה במדינה האסלאמית, מיצבה ממשלתו של אל־עבאדי בפני יוזמת משאל העם על עצמאות כורדיסטן העיראקית שיזמו רשויות החבל הכורדי ונשיא כורידסטן העיראקית מסעוד בארזאני בספטמבר 2017. היוזמה קראה לעצמאות החבל הכורדי מעיראק ולניתוק שלו מגבולותיה. כבר מראשית היוזמה, פעל אל־עבאדי בנמרצות מול רשויות החבל במטרה להביא לביטול משאל העם והצהיר כי אין מקום לדיון על פירוקה של עיראק או לערעור על שלמות גבולותיה לאור האתגרים הפוליטיים והאזוריים שעמם מתמודדת המדינה ולאור המתחים הפנימיים הקיימים בעיראק.
אל־עבאדי פעל לביטול משאל העם לפני שהתקיים ולאחר שכבר התקיים ותוצאותיו הראו רצון חד-משמעי של הכורדים ליציאה לעצמאות, נקט אל־עבאדי קו תקיף שדרש מהרשויות הכורדיות להודיע על ביטולו בדיעבד ועל חוסר תקפותו. אל־עבאדי פעל במספר מישורים מקבילים:
אל־עבאדי הצהיר כי לעם הכורדי זכות להגדרה עצמית אך הודיע כי מבחינת ממשלת עיראק כל ניסיון לערער על שלמותה הטריטוריאלית של עיראק או על הסטטוס קוו באזורים שבמחלוקת בין בגדאד לארביל יוביל לצעדי נגד חריפים ולפעולה צבאית נחושה. לאחר שהרשויות הכורדיות התעלמו מהאזהרות וביצעו את משאל העם, הודיע אלעבאדי כי משאל העם הכורדי בטל ומבוטל ואין לו כל תוקף ודרש מממשלת החבל הכורדי להודיע על כך בעצמה. משסירבו הרשויות הכורדיות לעשות כן, דרש אל־עבאדי מממשלות זרות לחדול מלנהל קשרים כלכליים עצמאיים עם הרשויות הכורדיות ודרש שכל ההתנהלות הכלכלית תעבור דרך בגדאד, במטרה לצמצם את עצמאותו הכלכלית של החבל הכורדי. ממשלת עיראק הודיעה לכל חברות התעופה על הקפאת הנחיתות וההמראות מנמל התעופה הבינלאומי של ארביל על מנת ליצוא לחץ נוסף על ממשלת החבל.
בחודשים שלפני קיום משאל העם ובמקביל להצהרותיו השוללות את היוזמה הכורדית, ניהל אל־עבאדי מגעים נמרצים עם מדינות שכנות ובראשן טורקיה ואיראן שהתנגדו נחרצות לקיום משאל עם בחבל. מנהיגי המדינות היו מתואמים בהתנגדותם ליוזמה ואיימו שלהוצאתו לפועל של המשאל תהיינה השלכות ויינקטו לשם כך "כל הצעדים הנדרשים".
לאחר התעלמות הרשויות הכורדיות מהאזהרות והאיומים וביצוע משאל העם בחבל, פתח צבא עיראק בפקודת אל־עבאדי במבצע משולב שכלל גם את כוחות אל-חשד א-שעבי להשתלטות על אזורי המחלוקת ובראשם על העיר כירכוכ. בימים הספורים שבהם התבצע המבצע, איבדו הכורדים שטחים רבים שהשתלטו עליהם בהדרגה מאז ראשית שנות ה-90 ואיבדו את שדות הנפט של כירכוכ, שהיו מקור ההכנסה החשוב ביותר של החבל.
יחסי עיראק ושכנותיה

בתקופת כהונתו של אל־עבאדי כראש ממשלה, הוא ניצל את הנסיבות האזוריות והפנימיות-עיראקיות כדי ליזום התקרבות בין עיראק לבין שכנותיה ולבין מדינות ערביות במעגלים רחוקים יותר. פלישת המדינה האסלאמית לעיראק שימשה אותו על מנת לרתום מדינות מערביות וערביות שונות ליצירה של קואליציית סיוע שתמכה במאמץ המלחמתי שהובילה עיראק. לצד הזירה הצבאית, פעל אל־עבאדי עם ראשי מדינות ערביות-סוניות במישור האידאולוגי, על מנת ליצור התנגדות דתית ואידאולוגית סונית למדינה האסלאמית ולתפישותיה הדתיות. את ההבנות וההסכמות שנוצרו סביב המאבק במדינה האסלאמית ניצל אל־עבאדי בהמשך כהונתו על מנת לחזק את יחסיה של עיראק עם שכנותיה ועם המדינות הערביות-הסוניות האחרות, באופן שהצליח להוביל לשיקום מעמדה של עיראק בעולם הערבי, אחרי שנים של יחסים צוננים שכללו בתקופת הבעת' גם החרמה וסנקציות.
כך, חיזק אל־עבאדי את יחסיה של עיראק עם סעודיה ותמך פומבית ברפורמות הפנימיות של בית המלוכה הסעודי, לאחר שהממלכה נקטה באמצעים להתעמת עם התרחבות דאעש, בין אם מבחינה חיצונית, באמצעות תמיכה בפלגים איסלאמיים מתונים בסוריה ובין אם מבחינה פנימית באמצעות מעקב אחר ארגונים סלפיים ותכּפיריים, מעקב אחר תנועת אנשי ג'יהאד, וניתוק הפעילות הכלכלית המחתרתית של דאעש. חיזוק הקשרים עם ערב הסעודית ועם מדינות המפרץ האחרות נתפש כהתרסה בפניה של איראן, שאת מעורבותה בענייני הפנים של עיראק ואת בחישתה בפוליטיקה המפלגתית של המדינה גינה אל־עבאדי פעמים רבות. אל־עבאדי חיזק את הקשרים עם מדינות ערב הסוניות במטרה לאזן את ההשפעה האיראנית על עיראק ולהחזיר את עיראק לחיק העולם הערבי. את פירות מאמציו אלה של אל־עבאדי קטף מוסטפא אל-כאזמי, שכיהן כראש ממשלת עיראק החל בשנת 2020 והביא לחתימת הסכמי יוזמת הלבנט החדש, שקשרו את עיראק בקשרים כלכליים ופוליטיים עם ירדן ומצרים.
לצד הפעולה הצבאית נגד המדינה האסלאמית שאפשרה את חיזוק הקשרים בין עיראק לשכנותיה, ניצל אל־עבאדי גם את משבר משאל העם הכורדי ב-2017 כדי לחזק את הקשרים בין עיראק לבין שכנותיה ובראשן טורקיה ואיראן, שהתנגדו לא פחות מעיראק לאפשרות של עצמאות כורדית שתוביל לפירוקה של עיראק, מתוך חשש למגמות דומות שיתגלו גם בקרב הכורדים בשטחיהן. המגעים סביב משבר משאל העם הובילו לתיאום ולהתקרבות מסוימת מול איראן, שהפשירו במידה רבה את היחסים בין המדינות שהצטננו בעקבות התנגדותו הפומבית של אל־עבאדי למעורבות האיראנית בפוליטיקה העיראקית והתקרבותו למדינות המפרץ.
סיום כהונתו כראש ממשלה ופעילותו כיום

כהונתו של חיידר אל־עבאדי כראש ממשלת עיראק הייתה רצופה אתגרים גדולים מבית ומחוץ ורוב המשקיפים והפרשנים תמימי דעים על כך שהוא התמודד עם מרביתם בזהירות ובדיפלומטיות ופעל באחריות כדי לשמור על יציבות המדינה ולהגביר את שיתוף הפעולה עם המדינות השכנות, דברים שעליהם זכה גם לפופולריות ולהוקרה מצד הציבור העיראקי. עם זאת, חרף המאמצים שהקדיש לייצוב המערכת הפוליטית העיראקית ולהדיפת השפעות חיצוניות עליה, לא הצליח אל־עבאדי להשלים את המאמץ שהחל בו להשגת יציבות מלאה במערכת הפוליטית בעיראק ולהכפפת המיליציות השיעיות ושורה של מחאות בערי המדינה נגד המשך השחיתות, שאותה לא הצליח אל־עבאדי למגר, והתפרעויות של תומכי מוקתדא א־סדר, שכללו הפגנות ופריצות לפרלמנט, פגעו במעמדו ובתדמיתו של אל־עבאדי.
בבחירות 2018 התמודד אל־עבאדי מחדש בבחירות הפרלמנטריות בראש רשימה בשם א־נסר ("הניצחון") בניסיון לנצל את האהדה הציבורית שנהנה ממנה אחרי הכרעת ארגון המדינה האסלאמית. רשימתו של אל־עבאדי זכתה בבחירות אלה ב-10.92% מהקולות והוא לא יכול היה להרכיב את הקואליציה ולהמשיך בתפקיד ראש הממשלה. כיום הוא ממשיך לעמוד בראש רשימת א־נסר אך אינו מכהן כחבר פרלמנט.