stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אובניים
טכניקת השימוש באובניים

ישנן דרכים רבות להשתמש במכשיר האובניים, אך הדרך הסטנדרטית כוללת את השלבים הבאים:
הכנת החומר ולישתו. במקומות מתועשים ניתן לרכוש חומר מוכן ללישה מידית, אך לאורך רוב ההיסטוריה לא הייתה אפשרות כזו. כמו כן בקרב קדרים מקצועיים נהוג לעבד, לשלב, למחזר ואף ליצור חומר. פעולות אלה דורשות דחיסה וריכוז החומר לכדי מקשה גושית אחת, עגולה ונטולת בועות אוויר, לפני השימוש באובניים.
הטחת החומר הדחוס למרכז גלגל האובניים. את החומר מטיחים בעודו לח, ומדביקים אותו בעזרת לחץ כלפי מטה תוך שמירה על מרחק שווה מכול קצוות הגלגל. היה והחומר אינו יושב בדיוק במרכז הגלגל, התיקון נעשה באמצעות מדידה והזזה. שלב זה מצריך דיוק מרבי, שכן עבודה על חומר שאינו יושב במרכז הגלגל מלכתחילה, תקשה על המשך תהליך המרכוז.
מרכוז החומר. בשלב זה מתחילים בסיבוב האובניים במהירות גבוהה יחסית, מרטיבים את החומר ואת הידיים. לאחר מכן מחבקים את החומר ומפעילים עליו כוח רב, בדרך כלל עם שתי הידיים בתנועת לחיצה מטה וכלפי פנים. מטרת שלב זה היא הכנת החומר לקראת הפקת צורה. לצורך כך על הגוש כולו להתמרכז ולנוע באחידות עם גלגל האובניים. התוצאה הרצויה היא גוש חומר דמוי כיפה שנראה שאינו זז מעל הגלגל המסתובב. אם החומר 'רוקד' מעט, סימן שאינו ממורכז לחלוטין. (ראו תמונה)
יצירת החלל בחומר. באמצעות האגודל או מכשיר קהה ומוצק, תוך שמירה על יציבות הגוף, יד תומכת בפעולה ואחידות עם תנועת הגלגל, פוערים בור ישירות במרכז החומר ומושכים אותו מטה והחוצה עד לנקודה הרצויה. כאשר מכינים צילינדר סטנדרטי נהוג לעצור כסנטימטר לפני הנגיעה בגלגל. ברגע שנוצר חלל בכלי, מקפידים מדי עת לספוג ממנו מים באמצעות ספוג. שלב זה מבוצע על פי רוב תוך האטת קצב סיבוב הגלגל. כמו בכל שלב, גם את שלב זה ניתן לבצע במספר פעימות, להרחיב את החלל, לדקק את הכלי או לסגור את חלקו העליון תוך שמירה על לחות מינימלית. (ראו תמונה)
הרמת החומר. משתמשים בחלל שנוצר בתוך הכלי כדי לאמוד את פריסת החומר לאורך ולרוחב הכלי. בדרך כלל חומר רב נותר בתחתית או שנוצרו שכבות לא מאוזנות לאורך הכלי. על כן תומכים לרוב בשתי ידיים בשני צידי הכלי במקביל, האחת בחלקו החיצוני והאחת בחלל שנוצר בתוכו, ובזהירות רבה אוספים את החימר ומפזרים אותו כלפי מעלה לפי המידה הרצויה, כך שהכלי כולו מתרומם כצריח. שלב זה יכול להתבצע פעמים מספר ונהוגות בו שלוש הרמות, אך הפרזה עשויה לגרום לעייפות החומר.
שכלול הצורה. יצירת הצורה מצויה בכול אחד משלבי העבודה על האובניים, אך מסורתית לאחר הרמת החומר ניתן לייצר נפח בכלי, להופכו לקערה או לכיפה, לעדן את שפתו העליונה, לחתוך או לשייף באמצעות כלי עץ ומתכת, לקשטו בחריטה או באנגוב, או כל דבר אחר העולה על הדעת.
הורדת הכלי מהאובניים. פעולה זו נעשית בשתי ידיים, באמצעות תיל. את התיל מעבירים מעבר לכלי ותוך הצמדתו לגלגל מושכים אותו בחוזקה ובזהירות תחת הכלי לכיוון הגוף. החומר ניתק מגלגל האובניים ומועבר לייבוש.
עבודה על הצד ההופכי. לאחר שהחומר מתקשה לדרגה דמוית עור (Leather hard) ניתן להפוך את הכלי על ראשו ולעבוד על צידו השני. תחילה מודדים את עובי החומר הנותר בתחתית הכלי. גם בשלב זה מדביקים את הכלי למרכז הגלגל, על ידי חומר רך תומך במקום הטחה. בודקים שהכלי במרכז הגלגל על ידי סיבוב ועצירת האובניים. כשהכלי במרכז הגלגל, ניתן לגלפו לאורך, לעידון הצורה, או ליצור "רגל" על ידי גילוף האזור השטוח עליו ישב. פעולה זו נעשית, בדומה לשלב יצירת החלל, על ידי הפעלת כוח במרכז הכלי ומשיכה למטה וכלפי חוץ. הדבר נעשה גם כן באמצעות מכשיר. הורדת הכלי נעשית על ידי הסרת החומר התומך.
במקרא וביהדות

בתנ"ך מוזכרים האובניים במשל היוצר של ירמיהו (פרק י"ח). במשל זה, הנביא מסביר שכל עוד אין גזירה מוחלטת, תמיד ניתן לשנות את גזר הדין, כמו שהיוצר על האובניים יכול לבנות כלי ולפרקו.
ראו גם

חומר קרמי
חסידות בוהוש

| --- | --- |

רבי יצחק פרידמן, האדמו"ר הקודם מבוהוש
 שורשים, סיווג והנהגה
 קבוצה:  תנועת החסידות
 מקור השם:  בוחוש 
 התפלג מ:  חסידות רוז'ין
 מקום ייסוד:  בוחוש 
 מייסד:  יצחק פרידמן 
 אדמו"ר:  רבי יעקב מנדל פרידמן
 תאולוגיה, טקסטים וטקסים
 מאפיינים:  חצר חסידית
 ארגונים ופעילות
 אזורי פעילות:  ישראל
 
חסידות בוהוש היא חצר חסידית, ענף של בית רוז'ין. תחילתה של החסידות בעיירה בוהוש ברומניה, וכיום מרכזה בישראל. מייסד השושלת היה רבי יצחק פרידמן. האדמו"ר הנוכחי הוא רבי יעקב מנדל פרידמן.
דור ראשון

רבי יצחק פרידמן (ה' בכסלו תקצ"ה, 1834 - י' באלול תרנ"ו, 1896), נכדו של מייסד חסידות רוז'ין רבי ישראל מרוז'ין, היה בנם של בלומא רייזיל ורבי שלום יוסף פרידמן מסאדיגורה. לאחר פטירת אביו, בשנת תרי"א (1851), כאשר היה בן 17, החל לכהן באדמו"רות בפוטיק, אחוזת אדמו"רי רוז'ין. אשתו שיינא רחל הייתה בתם של פסיה לאה (בת רבי משה לייב מסאסוב) ורבי דוד הגר מזבלטוב (בן רבי מנחם מנדל הגר מקוסוב).
בתרט"ז (1856) עבר רבי יצחק לאיזמאיל, שבדרום בסרביה ובתרכ"ו (1866) קבע את מושבו בעיירה בוהוש, בקרבת העיר בקאו ברומניה. לאחר שהתיישב בבוהוש, הפכה זו למרכז חסידי גדול ואלפי חסידים היו פוקדים אותה.
דור שני

בניו של רבי יצחק פרידמן מבוהוש:
רבי ישראל שלום יוסף פרידמן, בנו הבכור וממלא מקומו בבוהוש. מאמריו כונסו בספר "פאר ישראל". נולד בפוטיק בשנת תרכ"ג, נשא את מלכה בת רבי משה אברהם מראשקוב ובשנית למלכה בתו של רבי יוסף מרימנוב. נפטר בכ"ג בניסן תרפ"ג.
רבי דוד פרידמן, נסתלק בצעירותו בחיי אביו. בזיווג ראשון היה חתן דודו רבי אברהם יהושע העשיל ממז'יבוז' (חתן רבי שלום יוסף מסאדיגורה). בניו היו רבי מנחם מנדל פרידמן חתן דודו רבי ישראל שלום יוסף והאדמו"ר השלישי מבוהוש, רבי שלום יוסף משפיקוב וישראל שנפטר בילדותו. בזיווג שני נשא רבי דוד את בתו של רבי אפרים מרגליות ממציוב, חתן רבי אברהם המגיד מטריסק. בתו מזיווג זה נישאה לרבי חיים אהרן פרידמן בנו של רבי ישראל מטשורטשקוב.
רבי אברהם יהושע העשיל פרידמן, ייסד חצר חסידית באדז'וד (רומ').
רבי משה יהודה לייב פרידמן, ייסד את חסידות פשקאן. בנו היה רבי יעקב דוד פרידמן שעלה לארץ והתיישב ביפו ונפטר ב-1955 בגיל 64. כינס את דברי תורתו של אביו לספר "ברכת משה", והוסיף בסוף הספר את דברי תורתו שלו. בנו של רבי יעקב דוד רבי ישראל שלום יוסף פנחס היה חתנו של רבי יצחק השני מבוהוש ולא שימש באדמו"רות, אבל האחיין רבי ישראל שלום יוסף פרידמן בנו של רבי יצחק בשנותיו האחרונות שימש כאדמו"ר.
רבי יעקב פרידמן, בעל ה"אהלי יעקב", חתנו וממלא מקומו של רבי ישראל פרידמן מהוסיאטין.
דור שלישי

לאדמו"ר רבי ישראל שלום יוסף פרידמן היו רק בנות, ומשום כך אחרי פטירתו הוכתרו על פי צוואתו לממלאי מקומו שניים מחתניו שהיו אף נכדי אביו: רבי מנחם מנדל פרידמן (בנו של רבי דוד בן רבי יצחק האדמו"ר הראשון) ורבי דוד טברסקי (בן רבי מרדכי זוסיא מטריסק-הוצלאס-יאס חתן רבי יצחק האדמו"ר הראשון).
השניים הנהיגו יחד את החצר, קיבלו בצוותא את החסידים, וחתמו יחד על המכתבים שיצאו מן החצר. עוד קודם לכן, בין השנים 1916-1909, עמדו השניים בראש ישיבה בשם "בית ישראל". בישיבה למדו כ-100 תלמידים בחמש כיתות. רבי דוד נפטר בכ"א בכסלו תרצ"ד. רבי מנדל נפטר בי"א בתשרי תש"ג. חתנו של רבי מנדל, רבי יצחק פרידמן, מילא את מקומו.
דור רביעי

לאחר פטירת רבי מנדל, המשיך את שושלת בוהוש חתנו רבי יצחק פרידמן מבוהוש-שפיקוב. רבי יצחק היה בנו של רבי שלום יוסף מבוהוש-שפיקוב, אחיו של רבי מנדל. לפני כן הוא כיהן בשפיקוב ובבוקרשט כאדמו"ר משפיקוב. בשנת תש"ג החל גם למלא את מקום חמיו. בשנת תשי"א עלה לארץ ישראל והתיישב בתל אביב. בסוף ימיו עבר לבני ברק. נפטר בי"ד באב תשנ"ב.
דור חמישי

לרבי יצחק הייתה בת יחידה, שנישאה לקרוב משפחתה, רבי ישראל שלום יוסף פנחס פרידמן, בנו של רבי יעקב דוד מפשקאן, נכדו של רבי יצחק אבי שושלת בוהוש. בנם, רבי יעקב דוד מנדל לייב פרידמן ממלא את מקום סבו בבני ברק. נשוי להדסה רייזיל בתו של הרב יהושע השיל ברים, ראש ישיבת רוז'ין.
החסידות בארץ ישראל

האדמו"ר הראשון, רבי יצחק, עודד את חסידיו לעלות לארץ ישראל. אחריו גם בנו רבי ישראל שלום יוסף המשיך בדרך זו, ובזמנו היו שישה בתי כנסת של החסידות בארץ ישראל, בירושלים ('רומנישער שול' ברחוב מאה שערים, בית הכנסת פעיל עד היום), בטבריה (נוסד בשנת תרמ"ה, 1885) וארבעה בצפת.
רבי יצחק השני מבוהוש שעלה לארץ ישראל התגורר בתל אביב שם פתח בית כנסת בשדרות רוטשילד. רבי יצחק גילה יחס אוהד למדינת ישראל ונהג ללכת ביום העצמאות לתפילת שחרית בבית הכנסת הגדול. בסוף ימיו, בשנת תשמ"ז עבר לבני ברק, שם נפתח מרכז החסידות, ברחוב חגי. בית הכנסת בתל אביב משמש כיום את בית המדרש באר מים חיים בראשות רבי אפרים דב טייטלבוים, האדמו"ר מהוסאקוב.
לאחר פטירת רבי יצחק פרידמן מהוסיאטין הצטרפו חלק מחסידיו לחסידות בוהוש. כמו כן רבים מחסידי בויאן היו מגיעים אליו בשנים שבין פטירת רבי מרדכי שלמה מבויאן למינויו של רבי נחום דב ברייאר, וחלקם הצטרפו לחסידות.
החסידות מונה כיום כמה מאות בישראל. לחסידות בית כנסת וישיבות בבני ברק ובתי כנסת בבית שמש, באחוזת ברכפלד ובירושלים.
החסידות בארץ ישראל > ישיבת בוהוש

בשנת תשמ"ה פתח רבי יצחק בבני ברק את הישיבה לצעירים "אור שרגא יצחק". מאוחר יותר נפתחה גם ישיבה גדולה של החסידות. בראשות הישיבות עומד רבי יהושע השיל ברים.
במהלך מלחמת חרבות ברזל תקפו תלמידי הישיבה חייל שהלך ברחובות בני ברק עם מדי צה"ל.
גזע בוהוש-שפיקוב

רבי שלום יוסף (תרל"ז-י"ד באדר תר"פ), בנו של רבי דוד בנו של רבי יצחק הראשון בשושלת בוהוש כיהן אף הוא כאדמו"ר. היה חתן רבי מרדכי טברסקי משפיקוב והתגורר בשפיקוב אצל חותנו. לאחר פטירת סבו רבי יצחק החל לכהן כאדמו"ר בשפיקוב. היה האדמו"ר היחיד מבית רוז'ין שגר תחת השלטון הרוסי אחר מלחמת העולם הראשונה וכל חסידי רוז'ין ברוסיה הסתופפו אצלו. מילא את מקומו בנו רבי יצחק, שמילא אחר כך גם את מקום דודו וחותנו רבי מנדל מבוהוש.
בנו הבכור רבי דוד (תרנ"ח-כ"ז בחשוון תש"א) נרדף על ידי השלטון הרוסי ונאלץ להימלט, ואת מקום אביו תפס אחיו רבי יצחק. נישא לבת שבע בת רבי אהרן טברסקי מאזארניץ (בן רבי ברוך מאזרניץ בן רבי מנחם נחום מלויעב). שימש משנת תר"צ כאדמו"ר בפלויטש שברומניה. הואשם על ידי הרומנים שתומך ברוסים והוצא להורג. בהיותו במאסר עודד את האסירים היהודים וחיזק את אמונתם. בט"ז בתמוז תשכ"ט הועלה ארונו לארץ ישראל ונקבר בנחלת יצחק בחלקת אדמו"רי רוז'ין. בתו צפורה נישאה לרב ישראל חיים לבנון מחיפה, אביו של הרב דוד דב מירושלים דיין באשקלון.
לקריאה נוספת

יצחק אלפסי, החסידות ברומניה, סגולה, 1968
אלפא 12 HP

| --- | --- |

ALFA 12 HP
 מאפיינים כלליים
 יצרן:  אלפא רומיאו (בשנת 1910 חברת "אלפא רומיאו" הייתה קרויה "A.L.F.A.")
 שנות ייצור:  1910–1911
 יחידות שיוצרו:  50
 הרכבה:  איטליה איטליה
 מודל אחריו:  אלפא 15 HP
 מרכב:  Front-engine, rear-wheel-drive layout
 אורך:  3,780 מ"מ
 רוחב:  1,400 מ"מ
 משקל:  920 ק"ג
 בסיס גלגלים:  2,920 מ"מ
 מפרט טכני
 מנוע:  4 צילינדרים, בטור, 2 שסתומים לכל צילינדר, 2,413 סמ"ק המפיק 23 כ"ס ב-2,100 סל"ד
 הילוכים:  תמסורת ידנית – 3 מהירויות
 מהירות מרבית:  90 קמ"ש
"אלפא 12 HP", בתחרות הסדירה של מודנה, 23 באפריל 1911
אלפא 12 HP (באיטלקית: Alfa 12 HP) היא מכונית פתוחה בסגנון מכונית עידן פליז בתצורת טורפדו – קבריולה, אשר יוצרה על ידי חברת אלפא רומאו האיטלקית (בשנת 1911 חברת "אלפא רומיאו" הייתה קרויה "A.L.F.A.") אשר יוצרה בין השנים 1910–1911.
סך הכול יוצרו 50 יחידות.
ממאפייני "אלפא 12 HP"

בראש פרויקט הייצור עמד "Giuseppe Merosi" (איט').
דגם פתוח לחלוטין.
מרכב רכב עם צלעות וקורות רוחב מפלדה בצורת "C"
6-4 מושבים (קיימות 2 גרסאות: 4 מושבים, ו-6 מושבים).
4 גלגלים סימטריים.
מערכת היגוי – מימין.
מערכת הצתה – מגנט במתח גבוה.
מנוע בנזין.
מנוע קדמי – אנכי אורכי, בלוק ראשי קבוע ברזל יצוק, גל ארכובה עם שלוש תומכות.
מנוע הנעה אחורית.
תיבת הילוכים: ידנית 3 הילוכים.
מאייד יחיד.
מצמד: רב-לוחי יבש.
מתלים: מתלה קדמי: עם סרן קשיח, קפיצי עלים חצי אליפטיים, ללא בולמים / מתלה אחורי: עם סרן קשיח, קפיצי עלים חצי אליפטיים, ללא בולמי זעזועים.
בלמים קדמיים: נעדרים / אחוריים: תוף עם שליטה באמצעות יד הנהג ובדוושה.
מחיר היחידה עמד על 9,500 לירה איטלקית (שנת 1910, איטליה).
מרוצי מכוניות

"אלפא 12 HP" הייתה האלפא רומיאו הראשונה, ששימשה רשמית במרוצי מכוניות. "אלפא 12 HP" השתתפה בתחרויות הסדירות הראשונה של מודנה בשנת 1911, במירוץ של 1500 ק"מ שנערך במשך שבוע מבלי לבצע התערבויות מכניות במכוניות.
דגם "אלפא 12 HP" הקדים בשבועות אחדים את דגם "ALFA 24 HP" (אנ') שהשתתף ב- מרוץ סיבולת למרחק ארוך למכוניות ספורט טארגה פלוריו.
ראו גם

אלפא רומיאו
הערות שוליים

↑  Lorenzo Ardizio, Tutto Alfa Romeo, disegni di Michele Leonello, Milano, Giorgio Nada Editore, 2015, ISBN 9788879115933.
↑  ההיסטוריה של אלפא רומיאו ספיידר / ראו "אלפא 12 HP", שנת 1910 spideralfaromeo.it
↑  Alessandro Sannia, Alfa Romeo – 100 anni di leggenda, Milano, Gribaudo, 2010, ISBN 978-88-7906-972-4
↑  "אלפא 12 HP" - תמונה autoviva.com/12_hp/version
בעירה

בבעירה מהירה משתחררת אנרגיה רבה בצורת חום ואור, תופעה הידועה כאש
שריפת יערות ממחישה את יכולת ההתפשטות המהירה של אש
שריפת יערות
בעִירה היא תהליך כימי בו חומר (יסוד או תרכובת) מגיב עם חומר מחמצן, ובמהלכו משתחררת אנרגיה.
החומר עמו מגיב המחמצן מכונה דלק. כל אחד מהאטומים בדלק יוצר תרכובת נפרדת עם החומר המחמצן. הבעירה הידועה ביותר היא זו שבה החומר המחמצן הוא חמצן (O2). כל התרכובות האורגניות מסוגלות לבעור בנוכחות חמצן. כאמור, כל אחד מאטומי התרכובת האורגנית יוצר תרכובת עם חמצן: אטומי הפחמן יוצרים פחמן דו-חמצני (CO2) או חד-חמצני (CO), ואילו אטומי המימן יוצרים מים (H2O). לדוגמה, ניסוחה של תגובת הבעירה המלאה של פרופאן, מרכיב עיקרי בגז בישול, הוא:
\ \mathrm {C_{3}H_{8(g)}+5O_{2(g)}\rightarrow 3CO_{2(g)}+4H_{2}O_{(l)}}
כשתהליך הבעירה מתרחש במהירות, משתחררת אנרגיה בצורת חום ואור; השילוב של השניים מוכר לנו כאש, ותהליך בעירה זה מכונה שרפה. הפחמן הדו-חמצני והמים (בצורת אדים) מופיעים כגזים, אשר נפלטים בעת שרפה. הפחמן שלא הספיק להתרכב עם החמצן נותר בצורת פחם.
תהליך הבעירה הוא בהכרח תהליך אקסותרמי – תהליך המשחרר יותר אנרגיה מן האנרגיה המושקעת בהפעלתו. למרות זאת, לעיתים קרובות יש להשקיע אנרגיה התחלתית (המכונה אנרגיית שפעול) לשם התנעת התהליך. רוב הדלקים המוכרים לנו דורשים חימום מהיר לשם התחלת תהליך הבעירה. הצתת דלק, לדוגמה באמצעות מצת, גפרור או ניצוץ חשמלי (במנוע המכונית), מספקת את אנרגיית השפעול הדרושה לבעירה. לאחר שתהליך הבעירה החל, מזין התהליך את עצמו: האנרגיה הרבה המשתחררת גורמת למולקולות נוספות לבעור, עד שחומר הדלק, או החומר המחמצן, כַלים.
תהליך הבעירה אינו חייב לצרוך חמצן מן האוויר: החמצן יכול להיצרך ממקורות שונים, ואפילו מתוך המולקולה האורגנית עצמה העוברת תהליך בעירה, אם "כדאי" מבחינה אנרגטית לפרק את הקשרים הכימיים שבהם היה קשור החמצן קודם לכן.
את ההסבר לתהליך הבעירה גילה הכימאי הצרפתי אנטואן לבואזיה. במאה ה-18 האמינו אנשי המדע כי כשחומר בוער הוא פולט נוזל בלתי-נראה המכונה פלוגיסטון; לבואזיה הוכיח בניסוייו כי בעירה אינה אלא התרכבות של החומר הבוער עם החמצן שבאוויר.
שיטות רבות להפקת אנרגיה באופן מלאכותי מתבססות על בעירה של חומרים אורגניים שונים – החל בשריפת עץ באח לצורך חימום וכלה בשריפת דלק להנעת כלי רכב.
בעירה מלאה ובעירה חלקית

בבעירה מלאה, החומר הבוער מגיב עם חמצן ליצירת מספר מוגבל של תחמוצות יציבות. עבור פחמימן (תרכובת של פחמן ומימן), לדוגמה, תוצרי בעירה מלאה יהיו פחמן דו-חמצני ומים. אלה הן התחמוצות היציבות של אטומי הפחמן והמימן.
התוצרים לאו דווקא יהיו בעלי מספר החמצון הגבוה ביותר האפשרי, כלומר לאו דווקא יהיו בעלי היחס הגבוה ביותר בין אטומי חמצן לאטומי החומר הבוער. זאת עקב האנרגיה הגבוהה הדרושה ליצירת חלק מהחומרים. לדוגמה, אם כי החנקן שבאוויר עשוי להגיב עם חמצן ליצירת תחמוצות חנקן (חנקן חמצני וחנקן דו-חמצני), דרושה לכך טמפרטורה גבוהה כדי לספק את האנרגיה הדרושה לפירוק מולקולות החנקן, לפני שיוכלו להגיב עם חמצן.
בעירה חלקית תתרחש כאשר אין מספיק חמצן בתגובה כדי לחמצן באופן מלא את המגיבים, או כאשר הטמפרטורה נמוכה מדי. במקרה כזה מתקבלים מגוון תוצרים מחומצנים חלקית, כמו פחמן חד-חמצני עבור בעירה של פחמימן. בחומר זה היחס בין פחמן לחמצן הוא 1:1, במקום 1:2 (שני אטומי חמצן לכל אטום פחמן) עבור פחמן דו-חמצני. ניסוחה של תגובת בעירה חלקית כזו עבור פרופאן שהוזכר קודם הוא:
\ \mathrm {C_{3}H_{8(g)}+3.5O_{2(g)}\rightarrow 3CO_{(g)}+4H_{2}O_{(g)}}
בתנאים קיצוניים יותר של מחסור בחמצן, או בטמפרטורות נמוכות מדי, מתקבלת אש מפחמת – כלומר אש היוצרת חלקיקי פיח שחור, במקרה של פרופאן ניסוח בעירה חלקית כזו הוא:
\ \mathrm {C_{3}H_{8(g)}+2O_{2(g)}\rightarrow 3C_{(s)}+4H_{2}O_{(g)}}
בעירה ביולוגית

אין הכרח כי בעירה תתרחש במהירות. תהליך בעירה ביולוגי מתרחש ביצורים חיים רבים (כל היצורים האווירניים, ובהם האדם), והוא קרוי נשימה תאית. בתהליך זה מתרכב המזון שאנו צורכים (ובו גלוקוז, חומצות שומן ועוד) עם חמצן (שמקורו באוויר). האנרגיה אינה משתחררת בצורת אש, אלא מנוצלת בתא לבניית מולקולות עתירות אנרגיה (בעיקר ATP), אשר מאוחר יותר מנוצלות להתנעת תהליכים ביולוגיים הדורשים אנרגיה. גם בנשימה התאית מודגם העיקרון של התרכבות כל אחד אטומי הדלק עם חמצן:
אטומי הפחמן שבמזון מתרכבים עם חמצן ויוצרים פחמן דו-חמצני. תגובה זו מתרחשת כצעד מקדים למעגל קרבס ובמעגל קרבס עצמו. הפחמן הדו-חמצני נפלט (בבעלי חיים מפותחים) מהתא אל מחזור הדם, משם הוא מגיע אל הריאות ונפלט החוצה אל האוויר בתהליך הנשימה.
אטומי המימן שבמזון מתרכבים עם חמצן ויוצרים מים. תגובה זו מתרחשת בסיומו של הזרחון החמצוני, השלב האחרון בנשימה התאית.
ראו גם

שרפה
סבסטיאן קו

לורד סבסטיאן ניובולד קו (אנגלית: Sebastian Newbold Coe; נולד ב-29 בספטמבר 1956 בלונדון) הוא אתלט לשעבר ופוליטיקאי בריטי. עמד בראש הוועדה המארגנת של אולימפיאדת לונדון (2012) והיה יושב ראש הוועד האולימפי הבריטי. מ-2015 מכהן כנשיא התאחדות האתלטיקה הבינלאומית ומ-2000 כחבר הוועד האולימפי הבין-לאומי.
קו הוא מגדולי האתלטים הבריטים בכל הזמנים. הוא האלוף האולימפי היחיד בהיסטוריה שזכה פעמיים ברציפות בריצת 1500 מטר, בעל ארבע מדליות אולימפיות (2 זהב ו-2 כסף), אלוף אירופה ושיאן עולם, קבע 11 שיאי עולם (8 באצטדיון ו-3 באולם) בריצות למרחקים בינוניים. שיאו בריצת 800 מטר, שנקבע ב-1981, הוא עדיין השיא הבריטי בריצה זו.
ביוגרפיה

קו נולד בלונדון, אך גדל בשפילד. הוא החל להתאמן באתלטיקה בגיל 12, ועד מהרה התמקד בריצות למרחקים הבינוניים. אביו, פיטר קו, שימש כמאמנו האישי.
ביוגרפיה > 1977-1979: שיאן עולם

באליפות אירופה באתלטיקה באולם, שנערכה בסן סבסטיאן ב-1977 זכה קו במדליית זהב בריצת 800 מטר. באליפות אירופה באתלטיקה שנערכה בפראג ב-1978 הוא זכה במדליית ארד בריצה למרחק זה. ב-1979 קבע קו 3 שיאי עולם, בריצת 800 מטר (1:42.33 דקות), בריצת מייל (3:48.95 דקות) ובריצת 1500 מטר (3:32.03 דקות). בתקופה זו החלה להתפתח היריבות המקצועית בינו לבין אתלט בריטי אחר, סטיב אובט, שתלווה את השניים במהלך שנות ה-80.
ביוגרפיה > 1980-1982, אולימפיאדת מוסקבה

באולימפיאדת מוסקבה (1980) זכה קו במדליית זהב בריצת 1,500 מטר, שהייתה דווקא הריצה בה אווט נחשב טוב יותר, ואילו אווט זכה במדליית זהב בריצת 800 מטר, שבה קו הוא שנחשב לטוב יותר. קו זכה במדליית הכסף בריצה זו.
באותה שנה שבר קו את שיא העולם בריצת 1000 מטר, וב-1981 אף שיפר שיא זה, כשקבע תוצאה של 2:12.18 דקות. שיא זה נשבר רק ב-1999, והוא עדיין השיא הבריטי בריצה זו נכון ל-2020. באותה שנה שבר פעמיים את שיא העולם בריצת מייל ואת שיא העולם בריצת 800 מטר בתוצאה של 1:41.73 דקות. שיא זה נישבר על ידי וילסון קיפקטר מדנמרק בשנת 1997 (1:41.24 דקות, לאחר השוואת השיא בעצמו. לאחר קביעת השיא שיפר קיפקטר את השיא בשנית), וגם בריצה זו מחזיק עדיין קו בשיא הבריטי. בתחרות גביע העולם באתלטיקה ובגביע אירופה שנערכו אותה שנה, ניצח קו הן בריצת 800 מטר והן בריצת 1,500 מטר. שנה מאוחר יותר היה חבר בנבחרת בריטניה שקבעה שיא עולם בריצת שליחים 4x800 מטר. שיא זה נשבר רק בשנת 2006, על ידי נבחרות קניה וארצות הברית.
ביוגרפיה > 1983-1985, אולימפיאדת לוס אנג'לס

במהלך רוב 1983 היה קו מושבת מפעילות עקב פציעה, אך הוא הצליח להתאושש לקראת אולימפיאדת לוס אנג'לס (1984). באולימפיאדה זו שיחזר את הישגיו מאולימפיאדת מוסקבה, כאשר זכה במדליית זהב בריצת 1,500 מטר ובמדליית הכסף בריצת 800 מטר. בכך, הפך לספורטאי היחיד בהיסטוריה שזכה במדליית זהב בריצת 1,500 מטר בשתי אולימפיאדות רצופות.
ביוגרפיה > 1986-1989, שלהי הקריירה

באליפות אירופה באתלטיקה שנערכה בשטוטגרט, ב-1986, זכה קו במדליית זהב בריצת 800 מטר ובמדליית כסף בריצת 1,500 מטר ושיפר את שיאו האישי. במבחנים הבריטיים לקראת אולימפיאדת סיאול (1988), לא הצליח לעלות ממקצה המוקדמות לחצי הגמר ולכן לא צורף למשלחת הבריטית והאפשרות לשחזר את הישגיו בשלישית נמנעה ממנו. הדבר הגיע לכדי כך שאף נשיא הוועד האולימפי הבינלאומי דאז, חואן אנטוניו סמראנש, ניסה להתערב, אך ללא הועיל. היה זה אקורד הסיום של הקריירה הספורטיבית של קו.
לאחר הפרישה

בראשית שנות ה-90 פנה קו לפוליטיקה. ב-1992 נבחר לחבר פרלמנט מטעם המפלגה השמרנית כנציג מחוז הבחירה פאלמות' וקמבורן, אך הפסיד את מקומו ב-1997. הוא נשאר בחיים הפוליטיים, ושימש במשך זמן קצר כראש המטה של יו"ר המפלגה השמרנית דאז, ויליאם הייג.
כשלונדון הכריזה על מועמדותה לאירוח המשחקים האולימפיים של 2012, הפך קו לאחד מהיחצ"נים הבולטים למען בחירתה. ב-2004 מונה לעמוד בראש הארגון שהוקם לשם קידומה של לונדון. היכרותו עם עולם הספורט האולימפי והדמויות המובילות בו הקנתה לו יתרון, ורבים בבריטניה מייחסים לו את הצלחת הקמפיין. לאחר שלונדון נבחרה למארחת המשחקים, התמנה קו ליו"ר הוועדה המארגנת של המשחקים.
ב-2006 מונה קו במפתיע ליושב ראש ועדת האתיקה של פיפ"א. בהמשך עזב את התפקיד, כדי לעסוק בקידום מועמדותה של אנגליה לאירוח מונדיאל 2018.
ב-2007 מונה קו לתפקיד סגן נשיא התאחדות האתלטיקה הבינלאומית. הוא שב ונבחר לתפקיד ב-2011.
קן מונה ליושב ראש הוועדה המארגנת של אולימפיאדת לונדון 2012. לאחר הצלחתו בארגון האולימפיאדה מונה ליושב ראש הוועד האולימפי של בריטניה, תפקיד אותו מילא עד 2016.
ב-19 באוגוסט 2015 התמנה קו לנשיא התאחדות האתלטיקה הבינלאומית.
באולימפיאדת פריז (2024) העניק סבסטיאן קו ביחד עם ואלרי בורזוב את המדליות לזוכים בריצת 100 מטר לגברים.
תאריו

ב-1982 קיבל קו תואר חבר מסדר האימפריה הבריטית וב-1990 היה לאביר (KBE). בשנת 2000, קיבל תואר של לורד לחיים, וכינויו הרשמי הוא הברון קו מראנמור שבמחוז סארי.
קו גרוש ואב לארבעה.
ראו גם

מדיה וקבצים בנושא  בוויקישיתוף
התפתחות שיא העולם בריצת 800 מטר (באנגלית)
התפתחות שיא העולם בריצת 1000 מטר (באנגלית)
התפתחות שיא העולם בריצת 1500 מטר (באנגלית)
התפתחות שיא העולם בריצת מייל (באנגלית)
הערות שוליים

1 2  אורן אהרוני, סבסטיאן קו נבחר לנשיא התאחדות האתלטיקה, באתר ynet, 19 באוגוסט 2015
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987012798088105171  BnF: cb14043425q (data)  CiNii: DA09817472  GND: 118833332  World Athletics: 14354392  ISNI: 0000 0001 0937 9465  LCCN: n81049438  NDL: 00436247  NLA: 36519182  NTA: 07048712X  SNAC: w68k9nsr  SUDOC: 073267570  Trove: 1269077  UKPARL: 3QcOBqLb  VIAF: 114898222   WorldCat (עם VIAF): 114898222
הפיצוץ בבית החולים הערבי אל-אהלי

| --- | --- |

 תאריך:  17 באוקטובר 2023
 שעה:  18:59
 מיקום:  בית החולים הערבי אל-אהלי 
 גורם:  שיגור כושל מרצועת עזה לעבר ישראל
 קואורדינטות:  31°30′19″N 34°27′41″E﻿ / ﻿31.505277777778°N 34.461388888889°E﻿ / 31.505277777778; 34.461388888889
 הרוגים:  מספר לא ידוע. הערכות בין כ-50 ל-471 לפי מקורות שונים.
 פצועים:  לא ידוע
  (למפת עזה מוגדלת) הפיצוץ בבית החולים הערבי אל-אהלי(למפת עזה רגילה) הפיצוץ בבית החולים הערבי אל-אהלי
 
הפיצוץ בבית החולים הערבי אל-אַ֫הְלִי (אל-מַעְמַדַ֫אנִי) היה פיצוץ שהתרחש במגרש חניה הסמוך לבית החולים הערבי אל-אהלי שבשכונת זייתון בעיר עזה ב-17 באוקטובר 2023 בשעה 18:59, במהלך מלחמת חרבות ברזל, כתוצאה משיגור רקטה כושל של הג'יהאד האסלאמי לעבר ישראל. הפיצוץ התרחש בחצר בית החולים, בעת שאלפי עקורים פלסטינים מצפון רצועת עזה חיפשו בו מקלט. לטענת החמאס, מספר ההרוגים בפיצוץ נע בין 200 ל-700 בני אדם, אולם ככל הנראה מספר זה נופח ולפי הערכה של קהילת המודיעין האמריקאית, מספר ההרוגים נע בין 100 ל-300, ככל הנראה קרוב יותר ל-100. גורם באיחוד האירופי העריך כי מדובר בעשרות הרוגים בלבד.
מייד לאחר האירוע האשים משרד הבריאות של הרצועה, הנמצא בשליטת חמאס, כי הפיצוץ נגרם כתוצאה מתקיפה אווירית ישראלית. בעקבות האשמה זו דיווחו כלי תקשורת רבים בעולם את טענות החמאס כלשונן, והאשימו את צה"ל בתקיפה. היו ממשלות שגינו את ישראל על התקיפה, התקיימו הפגנות נגד ישראל, יו"ר הרשות הפלסטינית מחמוד עבאס הכריז על שלושה ימי אבל לאומיים ומפגש של נשיא ארצות הברית ג'ו ביידן עם מנהיגים ערבים באזור בוטל.
דובר צה"ל הכחיש את הטענה ובהמשך הציג ראיות לפיהן הפיצוץ נגרם כתוצאה מכשל באחת הרקטות של הג'יהאד האסלאמי הפלסטיני ששוגרו לעבר חיפה. נשיא ארצות הברית ג'ו ביידן אמר סמוך לאירוע כי על סמך מידע מהמודיעין האמריקאי ישראל לא אשמה בפיצוץ שנגרם על ידי רקטה פלסטינית. לאחריו הצטרפו לקביעה זו גם צרפת, קנדה, בריטניה על בסיס הערכות מודיעיניות עצמאיות, ומאוחר יותר גם ארגון זכויות האדם Human Rights Watch. בעקבות הערכות אלו וכן בעקבות הראיות שהציגה ישראל חלק מכלי התקשורת חזרו בהם מהאשמת ישראל אך רובם לא התנצלו.
הערכת מספר ההרוגים

תוך שעה מהפיצוץ הודיע משרד הבריאות בעזה, שמנוהל בידי חמאס, כי 500 אנשים נהרגו בפיצוץ. לאחר מכן תיקן המשרד את המספר ל-471 קורבנות, ללא פרטים נוספים. לפי דובר צה"ל, חמאס ניפח את מספר ההרוגים באירוע.
מוחמד אבו סלמיה, מנהל בית החולים שיפא בעזה, העריך את מספר ההרוגים בפיצוץ ב-250 ודיווח כי כ-350 פצועים הובאו לבית החולים שלו הן באמבולנסים והן במכוניות פרטיות. לדבריו, מצבן הנורא של גופות רבות מקשה להגיע למספר הכולל של הרוגים. נכון ל-19 באוקטובר 2023, סוכנויות הביון האמריקאיות העריכו כי בפיצוץ נהרגו 100 עד 300 בני אדם, וכי המספר האמיתי היה כנראה בקצה הנמוך של טווח זה. לפי הערכת המודיעין הצרפתי, רקטה בגודל של כ-5 ק"ג לא יכולה לגרום למוות של 471 בני אדם וכי הדבר "בלתי אפשרי".
הוול סטריט ג'ורנל דיווח כי על בסיס סקירת סרטונים ותמונות של הזירה, אנליסט מודיעין OSINT בלייק ספנדלי העריך את מניין ההרוגים ב-50. ב-19 באוקטובר, סוכנות הידיעות הצרפתית ציטטה בכיר במודיעין האירופי בעילום שם, שאמר כי הוא מאמין שמספר ההרוגים הוא לא יותר מ-50. סרטון בעל נתוני מיקום גאוגרפי על ידי קבוצת עיתונאים חוקרים הולנדית, Bellingcat, הראה "לפחות שני תריסר גופות" באזור עשב ליד הפיצוץ.
ב-18 באוקטובר, דיווח הניו יורק טיימס, לאחר עיון בצילומי וידאו ודיווחי עדים, אמר ב-18 באוקטובר כי בחצר בית החולים יש "עשרות" של גופות ומספר הנפגעים היה "גבוה".