stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ז'אן-בדל בוקאסה

ז'אן בדל בוקאסה (Jean-Bédel Bokassa; ‏22 בפברואר 1921 – 3 בנובמבר 1996) היה השליט הצבאי של הרפובליקה המרכז-אפריקאית החל מ-1966, וקיסר הרפובליקה מ-1976 ועד להדחתו ב-1979. בוקאסה היה ידוע כעריץ אכזר ונהנתן, שזכה על כך לגינוי נרחב ממדינות העולם. בדצמבר 1986 הוא הואשם בפשעים כקניבליזם, הטלת מומים, סדיזם, מעילות ושלושים ושמונה רציחות ב-12 ביוני 1987 נמצא בוקאסה אשם בכל האישומים, חוץ מאשמת הקניבליזם, ונגזר עליו גזר דין המוות. גזר דינו הומר במאסר עולם בבידוד, ב-1989 הופחת עונשו לעשרים שנים, וב-1993 יצא לחופשי במסגרת חנינה כללית.
ביוגרפיה > שנותיו הראשונות

בוקאסה נולד לראש אחד משבטי מ'בקה, באפריקה המשוונית הצרפתית. אביו, מגבונדאולו, היה אחראי לגיוס עובדים מהכפר עבור חברת כריית יערות צרפתית בשם "פורסטייר"; לאחר ששחרר כמה מאנשי הכפר שהיו בני ערובה בחברה הצרפתית, הוא הוצא להורג בכיכר העיר, כשבוקאסה היה בן 6 שנים בלבד. כשבוע לאחר מכן, אמו של בוקאסה התאבדה מצער, והשאירה אחריה עוד 11 ילדים מלבדו.
בוקאסה נשלח לבית ספר צרפתי של המיסיון הנוצרי במ'בקי. את כינויו "בדל" קיבל ממוריו מכיוון שחיבב במיוחד ספר דקדוק שנכתב על ידי צרפתי בשם בדל.
לאחר סיום לימודיו בשנת 1939, הצטרף בוקאסה לצבא הקולוניאלי הצרפתי.
ביוגרפיה > שירותו הצבאי

ביולי 1940 הפך בוקאסה לרב-טוראי, ובנובמבר 1941 קודם לדרגת רב-סמל. לאחר שגרמניה הנאצית כבשה את צרפת, נמנה בוקאסה על האפריקאים הרבים במושבותיה של צרפת באפריקה שהצטרפו לגנרל הצרפתי שארל דה גול ולצבא צרפת החופשית. דה גול הגיע ב-1941 לקונגו-ברזוויל במרכז אפריקה, ומשם שידר את "קריאת ה-30 ביוני" בה קרא לכל תושבי מושבות צרפת באפריקה להצטרף אליו, והבטיח להם כי יפעל למען עצמאות ארצותיהם עם תום המלחמה. מרבית הקצינים הצרפתים ששרתו אז באפריקה הצטרפו לגנרל דה גול, ועמם חייליהם האפריקאים. בוקאסה השתתף בכיבוש הבירה האפריקנית של ממשלת וישי בברזוויל שבקונגו. בוקאסה אף לחם עם כוחות הברית בצרפת נגד גרמניה לפני נפילת המשטר הנאצי.
לאחר המלחמה, בוקאסה התקבל לבית ספר לקצונה שבסנגל. עד לסוף שירותו ב-1953, לחם בקרבות הודו-סין (כיום וייטנאם) כמומחה לתשדורות רדיו, מקצוע שאותו למד במהלך שירותו הצבאי.
כהוקרה על שירותו הצבאי, זכה בוקאסה בחברות בלגיון הכבוד הצרפתי, ואף זכה לעיטור "צלב המלחמה", שניתן לחיילים המצטיינים במעשי גבורה.
במהלך שירותו בהודו-סין התחתן עם בחורה וייטנאמית, נוין טי הויה, ונולדה להם בת, בעלת אזרחות צרפתית. בוקאסה עזב את הודו-סין וחזר לצרפת ללא אשתו ובתו, כדי ללמד מגויסים אפריקנים על תשדורות רדיו. בשנת 1956 קודם בוקאסה לדרגת סגן משנה, וכעבור שנתיים קודם לדרגת סגן. עד ליולי 1961, השנה שבה קודם לדרגת סרן, שירת בוקאסה כעוזר טכני צבאי בברזוויל, ואחר כך בבנגי.
ביוגרפיה > תקופת ראשית הרפובליקה המרכז אפריקאית

המושבה הצרפתית אובנגי שרי, חלק מאפריקה המשוונית הצרפתית, הפכה ב-1958 לטריטוריה חצי-אוטונומית, וב-13 באוגוסט 1960 הפכה למדינה עצמאית בשם הרפובליקה המרכז אפריקאית. ב-1 בינואר 1962 עזב בוקאסה את הצבא הצרפתי והצטרף לכוחות הצבא של הרפובליקה המרכז אפריקאית (CAR) כמפקד גדוד.
בוקאסה היה בן דודו של נשיא הרפובליקה המרכז אפריקאית דויד דאקו (David Dacko) ויש האומרים כי היה גם קרוב משפחה של אחיינו של הנשיא לשעבר ברתלמי בוגנדה. בגלל קרבתו לנשיא דאקו וניסיונו הצבאי הרב בשירות צרפת החופשית, בוקאסה התקדם במהירות בסולם הדרגות של הצבא והפך לקולונל הראשון של המדינה ב-1 בדצמבר 1964.
כקולונל, בוקאסה לעיתים קרובות הופיע בציבור בלבוש צבאי, עם כל עיטורי הגבורה שלו, על מנת להראות את חשיבותו למדינה, ובטקסים רשמיים הוא גם דאג להימצא תמיד בקרבתו של הנשיא דאקו. הנשיא דאקו לא חשש מבוקאסה, למרות מספר הפיכות צבאיות שהיו באפריקה באותה תקופה, ואף דחה בפומבי אפשרות כזו. למרות זאת, מכיוון שמקורבים לדאקו סברו שבוקאסה מסוכן, דאקו הקים כוח משטרתי מזוין שיהווה "משמר נשיאותי".
ביוגרפיה > התגברות המתח בין דאקו ובוקאסה

בשנים 65–1964, ממשלתו של דאקו ניצבה לפני מספר קשיים: המשק היה בקיפאון, הבירוקרטיה החלה להתפורר, וגבולות המדינה נפרצו על ידי לומומביסטים, המורדים בקונגו השכנה מדרום, ועל ידי מורדים לשחרור סודאן ממזרח. דאקו היה תחת לחץ מ"התנועה למען אבולוציה חברתית באפריקה השחורה" (MESAN). בניסיון לטפח מקורות תמיכה מן החוץ מלבד צרפת, הוא התחיל בפיתוח היחסים עם מאו דזה-דונג, מנהיג סין העממית. בעקבות זאת קיבלה הרפובליקה הלוואה ללא ריבית של 20 מיליון פרנקים צרפתיים. אך הדבר לא מנע התמוטטות כלכלית, גם בגלל שחיתות של פקידי ממשל. סין מצידה, החלה בתעמולה קומוניסטית בתוך המדינה הצעירה. לאור כל הבעיות הללו, בוקאסה החל לחשוב על הפיכה כנגד דאקו.
ביולי 1965, נשלח בוקאסה לפריז כחלק ממשלחת של המדינה. כשבוקאסה ניסה לחזור לרפובליקה, גילה שדאקו אסר על חזרתו. בוקאסה גיבש תמיכה מהכוחות הצבאיים של הרפובליקה ושל צרפת, שהצליחו לשכנע את דאקו לאפשר את חזרתו של בוקאסה. גם הנשיא הצרפתי שארל דה גול שוחח בטלפון עם דאקו, ואמר כי לא יעלה על הדעת ש"שותפו לנשק" לא יוכל לחזור לרפובליקה.
מאז חזרתו של בוקאסה לרפובליקה, המתיחות בינו לבין דאקו הלכה וגברה. בשלב מסוים דאקו תכנן להחליף את בוקאסה, שכיהן כיועצו האישי לענייני צבא, בלזאמו, שהיה מפקד המשמר המלכותי, ורצה לקדם קצינים בכירים שהיו נאמנים לממשלה. בוקאסה גילה את התוכנית של דאקו והחל להיערך להפיכה. הוא חשש מהמשמר הנשיאותי של דאקו ומאפשרות שהצבא הצרפתי יתמוך בו במקרה של הפיכה. לצידו של בוקאסה עמד סרן אלכסנדר באנזה (Alexandre Banza), שפיקד על מחנה צבאי, וכמו בוקאסה, הוצב עם הצבא הצרפתי בכל רחבי העולם. באנזה היה אדם חכם, שאפתן ומוכשר, והוא היה בעל תפקיד מרכזי בתכנון המהפכה.
ביוגרפיה > ההפיכה

ב-31 בדצמבר 1965, שעה וחצי לפני חצות, התחילה ההפיכה. מפקד המשמר המלכותי, לזאמו, פותה על ידי בוקאסה להגיע למטה שלו, שם בוקאסה ובאנזה הודיעו לו על ההפיכה, וכשהתנגד, נלקח על ידם למרתף תת-קרקעי. בוקאסה ובאנזה השתלטו על עיר הבירה בנגי בתוך מספר שעות. לאחר מכן מצאו את דאקו, עצרו אותו והכריחו אותו להתפטר רשמית מתפקידו. בבוקר, קציניו של בוקאסה הודיעו ברדיו על ההפיכה, ובוקאסה פנה לציבור בדברים הבאים: "מרכז אפריקנים! זהו קולונל בוקאסה מדבר אליכם. מאז 3 לפנות בוקר הצבא שלכם השתלט על הממשלה. הממשלה של דאקו התפטרה. זמן הצדק הוא בהישג יד, הבורגנות מבוטלת, עידן חדש של שוויון בין כולם החל. מרכז אפריקנים, בכל מקום אשר תהיו, תהיו בטוחים שהצבא יגן עליכם ועל רכושכם... תחי רפובליקת מרכז אפריקה!".
ביוגרפיה > שנות השלטון הראשונות

בימיו הראשונים בשלטון, בוקאסה עסק בעיקר בקידום עצמי בתקשורת המקומית. הוא הקים ממשלה חדשה בשם "המועצה המהפכנית", שביטלה את החוקה ופיזרה את האספה הלאומית, שאותה כינה "איבר חסר חיים שכבר לא מייצג את העם". בנאומו לאומה, בוקאסה טען כי בעתיד יהיו בחירות, חוקה חדשה, ואספה לאומית חדשה. הוא אמר גם שהוא יתפטר ברגע שיחסל את האיום הקומוניסטי, ייצב את הכלכלה ויעקור את השחיתות הפוליטית מהשורש. הוא אפשר לארגון MESAN להמשיך לתפקד, אבל אסר קיום של כל ארגון פוליטי אחר.
בחודשים הבאים חוקק בוקאסה מספר חוקים חדשים, ובהם: גברים ונשים בגילאי 18–55 צריכים לספק הוכחה כי הם עובדים, אחרת ייקנסו או ייאסרו. קבצנות הוצאה אל מחוץ לחוק, ו"משמרות מוסר" פטרלו בבירה בנגי, לפקח על מקומות בילוי. בוקאסה גם פיתח מערכת תחבורה ציבורית, וסבסד הקמה של שתי תזמורות לאומיות. הוא פיתח קשרי חוץ עם מנהיגים שונים, כמו ואלרי ז'יסקר ד'אסטן, פוליטיקאי צרפתי בכיר ולימים נשיא צרפת, ניקולאה צ'אושסקו, שליט רומניה, מובוטו ססה סקו נשיא זאיר, ואידי אמין נשיא אוגנדה.
למרות שינויים חיוביים במדינה, בוקאסה התקשה להשיג הכרה בינלאומית לממשלתו החדשה. בוקאסה ניסה להסביר שההפיכה הייתה הכרחית מכיוון שסוכנים סינים קומוניסטים ניסו להשתלט על הממשלה, והוא היה חייב להתערב כדי להציל את המדינה מנפילה לידי הקומוניזם. הוא ביטל את היחסים הדיפלומטיים עם סין. בוקאסה גם טען כי ההפיכה הייתה הכרחית כדי למנוע שחיתויות נוספות בממשלה.
המדינה הראשונה שהכירה דיפלומטית בממשלתו של בוקאסה הייתה השכנה צ'אד, ונשיאה פרנסואה טומבלביי. בוקאסה וטומבלביי חתמו על הסכם לעזרה הדדית אם אחד מהם יהיה בסכנה של איבוד כוח בשלטון. זמן קצר לאחר מכן מדינות אפריקניות אחרות החלו להכיר דיפלומטית בממשלה החדשה. צרפת סירבה בתוקף להכיר בממשלה החדשה. לאחר מסע שכנועים, ואיום של בוקאסה לפרוש מאיחוד המטבע הצרפתי, הסכים הנשיא דה גול לבקר ברפובליקה המרכז אפריקנית; עבור ממשלתו של בוקאסה, ביקור זה היווה הכרה של ממשלת צרפת בממשלה החדשה.
ביוגרפיה > האיום על שלטון בוקאסה

בין בוקאסה לבאנזה הייתה מחלוקת על תקציב המדינה ונושאים נוספים. השניים לא הצליחו להגיע לפשרה, ובאנזה ניסה להשיג בסיס תמיכה בתוך הצבא. בוקאסה במקביל החל לתגבר את צבאו, בין השאר על ידי סיוע מהכוחות הצרפתיים. באנזה יצא באופן פומבי בביקורת על בוקאסה, ובוקאסה נישל אותו בהדרגה מתפקידיו. באנזה שיתף את סגן ז'אן קלוד מנדאבה בהפיכה שתכנן, כיוון שראה בו כתומכו. אלא שמנדאבה אמר לבאנזה שהוא תומך בו, אך נאמנותו היא לבוקאסה.
ב-8 באפריל 1969, באנזה הודיע למנדאבה כי הוא וחבריו יפעילו את ההפיכה למחרת. מנדאבה התקשר מיד לבוקאסה והודיע לו על התוכנית. למחרת, כשבאנזה ואנשיו נכנסו למחנה קסאי, המחנה שעליו פיקד מנדאבה, ארב לו האחרון, הכניס אותו לתא המטען במכוניתו, ולקח אותו ישירות אל בוקאסה. ב-12 באפריל נערך משפט ראווה, שבו באנזה הודה בתוכניתו, אך אמר כי לא התכוון להרוג את בוקאסה. הוא נידון למוות על ידי כיתת יורים, הוצא להורג, ונקבר בקבר לא מסומן. נסיבות מותו שנויות במחלוקת; ישנם מספר סיפורים על התעללויות קשות שעבר לפני שהוצא להורג.
ביוגרפיה > שלטונו בשנות השבעים

בשנת 1971 בוקאסה קידם את עצמו לדרגת גנרל בשליטה מלאה, ובמרץ 1972 הכריז על עצמו כ"נשיא לכל החיים". הוא שרד עוד ניסיון הפיכה בדצמבר 1974, ועוד ניסיון התנקשות בפברואר 1976.
מכיוון שלרפובליקה היו משאבי טבע, בעיקר יהלומים ואורניום, מדינות כמו ארצות הברית וצרפת תמכו בבוקאסה. צרפת סיפקה למשטרו גיבוי פיננסי וצבאי, ובתמורה בוקאסה סיפק לצרפת אורניום, שהיה חיוני לצרפת באותה תקופה. נודע כי נשיא צרפת ד'אסטן אף קיבל מבוקאסה יהלומים במתנה, דבר שהוביל לירידה ניכרת בפופולריות שלו, וככל הנראה גם להפסדו בבחירות שנערכו בצרפת בשנת 1981 לפרנסואה מיטראן. בראיון שנערך לפני הבחירות טען ד'אסטן להגנתו כי הוא מכר את היהלומים ותרם את ההכנסות לקרנות צדקה ברפובליקת מרכז אפריקה. הוא גם הוריד בערכם של היהלומים וטען שהם לכל היותר תכשיטים וקישוטים, ושאינם ראויים להיקרא יהלומים. למרות זאת, ולמרות ששלח בהמשך חיילים צרפתיים להוריד את בוקאסה מהשלטון, הציבור הצרפתי לא ראה בעין יפה את שיתוף הפעולה של ד'אסטן עם בוקאסה, שנתפס כדיקטטור אכזר.
שיתוף הפעולה עם צרפת הגיע לשיא עם טקס ההכתרה של בוקאסה לתואר "הקיסר בוקאסה הראשון". שר הביטחון הצרפתי שלח גדוד שלם כדי לאבטח את הטקס, וגם השאיל מטוסים לממשלה החדשה. טקס ההכתרה נמשך כיומיים, ועלותו הייתה כ-20 מיליון דולר, שליש מהתקציב השנתי של הרפובליקה המרכז אפריקנית. הטקס אורגן על ידי האמן הצרפתי ז'אן פייר דופון. הכתר של בוקאסה, שכלל יהלומים, עוצב על ידי הצורף הפריזאי קלוד ברטראנד. בוקאסה עצמו ישב על כס מלכות שהיה עשוי משתי טונות של זהב. בטקס ההכתרה השתמשו ב-28 אלף בקבוקי שמפניה מובחרים מצרפת. מנהיגים רבים בעולם ביקרו את הטקס בחריפות וראו בו בזבזנות משוועת, ומצאו תירוצים שונים כדי להיעדר ממנו.
מערכת היחסים בין צרפת לרפובליקה המרכז אפריקנית השתנתה באופן דרסטי כאשר המודיעין של צרפת גילה על נכונותו של בוקאסה להיות שותף של מועמר קדאפי בלוב. בדצמבר 1979, המועצה הצרפתית הפסיקה באופן רשמי את כל התמיכה בבוקאסה.
לאחר פגישה עם קדאפי, בספטמבר 1976, המיר בוקאסה את דתו לאסלאם, ושינה את שמו לסלאח א דין אחמד בוקאסה, כנראה על מנת להבטיח את המשך הסיוע הכספי מלוב. כאשר סיוע זה לא הגיע, בוקאסה המיר את דתו חזרה לנצרות קתולית.
ביוגרפיה > ההכרזה על האימפריה

בספטמבר 1976 בוקאסה פיזר את הממשלה והחליף אותה ב"מועצה המהפכנית המרכז אפריקנית". ב-4 בדצמבר 1976, בקונגרס MESAN, הנהיג בוקאסה חוקה חדשה, וביטל את הרפובליקה, לטובת הפיכתה למונרכיה  האימפריה המרכז אפריקנית. בוקאסה ניסה להצדיק את המונרכיה בטענה שבצורה זו רפובליקת מרכז אפריקה "תבלוט" מעל שאר היבשת, ותהיה מוערכת יותר על ידי הקהילה הבינלאומית.
ב-4 בדצמבר 1977 בוקאסה הכתיר את עצמו בטקס רשמי כ"הוד רוממותו הקיסרית בוקאסה הראשון". תוארו המלא היה "הקיסר של מרכז אפריקה, מתוך הרצון של אנשי מרכז אפריקה, המאוחדים בתוך המפלגה הפוליטית הלאומית, MESAN". בשלב זה, אנשים רבים באימפריה ובשאר העולם המערבי ראו בבוקאסה מטורף, והתקשורת המערבית אף השוותה אותו לדיקטטור הידוע אידי אמין מאוגנדה. אפילו נפוצו שמועות, שהתבררו מאוחר יותר כלא נכונות, שבוקאסה היה אוכל מדי פעם בשר אדם.
למרות טענותיו של בוקאסה כי המונרכיה תהיה חוקתית, לא היו רפורמות דמוקרטיות משמעותיות שנעשו, ודיכוי מתנגדים נשאר נפוץ מאוד.
ביוגרפיה > הדחתו מהשלטון  מבצע ברקודה

בינואר 1979 החלה שחיקה משמעותית בתמיכה הצרפתית בבוקאסה, לאחר מהומות בבנגי, שהובילו לטבח באזרחים. ב-17–19 באפריל קבוצה גדולה של תלמידי בית ספר יסודי נעצרה לאחר שהתלמידים מחו נגד התלבושת האחידה שנדרשו ללבוש על ידי הממשל. מאה ילדים מתו בתאי כלא קטנים, חלקם מחנק, וחלקם הוכו למוות. לאחר כיסוי מאסיבי של המקרה בעיתונות ברחבי העולם, נסללה הדרך להפיכה.
בערב ה-20 בספטמבר 1979, חיילים צרפתיים פלשו לאימפריה המרכז אפריקנית, ב"מבצע ברקודה". עד הבוקר למחרת השתלטו כוחות קומנדו צרפתיים וכמה מאות חיילי רגלים על שדה התעופה של בנגי, כמעט ללא התנגדות. ב-21 בספטמבר, בשעה 12:30 בצהריים, הכריז הנשיא החדש-ישן דוויד דאקו על נפילת האימפריה המרכז אפריקנית, והשבת רפובליקת מרכז אפריקה תחת נשיאותו. דאקו נשאר נשיא הרפובליקה עד להדחתו ב-1981 על ידי אנדרה קולינגבה.
בוקאסה ברח במטוסו לחוף השנהב, וחי ארבע שנים באביג'אן. לאחר מכן עבר לצרפת, והורשה להתיישב בביתו שבנורמנדי. צרפת העניקה לו מקלט מדיני, בגלל מחויבותה כלפי אנשי לגיון הזרים הצרפתי.
ביוגרפיה > משפטו ומותו

בדצמבר 1980, בוקאסה נשפט שלא בפניו בארצו, ונידון למוות על רצח של יריבים פוליטיים רבים. למרות זאת, בוקאסה חזר מהגלות בצרפת באוקטובר 1986. הוא נעצר מיד על ידי הרשויות המרכז אפריקניות, ונשפט על קניבליזם, בגידה, רצח ומעילה.
משפטו של בוקאסה הפך לציבורי ואמוציונלי, ונמשך כשבעה חודשים. בוקאסה אמנם זוכה מאשמת הקניבליזם, אך הורשע בשאר העבירות, וב-12 ביוני 1987 נידון למוות. שמונה חודשים לאחר מכן הומתק גזר דינו למאסר עולם על ידי הנשיא קולינגבה, ולאחר מכן אף קוצר עונשו ל-20 שנות מאסר.
ב-1993, עם חזרתה של הדמוקרטיה לרפובליקת מרכז אפריקה, הנשיא קולינגבה הכריז על חנינה כללית לכל האסירים, כאחד המעשים האחרונים שלו כנשיא, ובמסגרתה בוקאסה שוחרר ב-1 באוגוסט באותה שנה.
בוקאסה נשאר ברפובליקת מרכז אפריקה למשך שארית חייו. ב-1996 בריאותו הידרדרה, והוא מת מהתקף לב ב-3 בנובמבר באותה שנה, בגיל 75.
לבוקאסה היו 17 נשים מ-13 מדינות שונות, ובסביבות 50 ילדים. בימיו האחרונים הוא הכריז על עצמו כ"השליח ה-13" של ישו, ודיבר רבות על פגישות סודיות שלו עם האפיפיור.
לקריאה נוספת

דן אבני סגרה, "היבשת השחורה", 1967
Elisa Daggs, "All Africa: All its political entities of independent or other status". Hasting House, 1970
הערות שוליים

↑  אוכל האדם האפריקני, באתר ‏מאקו‏, 26 ביולי 2017
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007357404005171  PLWABN: 9810649463705606  BIBSYS: 90555722  BnF: cb11892645n (data)  GND: 118661159  ISNI: 0000 0001 1454 2853  LCCN: n78025931  NKC: jx20091012004  NLA: 49785551  NTA: 114767319  SNAC: w6qc465c  SUDOC: 026736284  Trove: 1496320  VIAF: 106042080   WorldCat (עם VIAF): 106042080
כרים עבדול-ג'באר

| --- | --- |

עבדול-ג'באר, 2014
 לידה:  16 באפריל 1947 (בן 77) ניו יורק, ניו יורק, ארצות הברית
 עמדה:  סנטר
 גובה:  2.18 מטרים (7.2 רגל)
 מספר:  33
 מכללה:  UCLA
 דראפט:  בחירה ראשונה, 1969 מילווקי באקס
 היכל התהילה:  נבחר כשחקן בשנת 1995
 קבוצות כשחקן
 1969–1975   1975–1989:  מילווקי באקס   לוס אנג'לס לייקרס
 הישגים כשחקן
 6 אליפויות NBA‏ (1971, 1980, 1982, 1985, 1987–1988)   6 תוארי MVP של העונה הסדירה (1971–1972, 1974, 1976–1977, 1980)   פעמיים MVP של סדרת הגמר (1971, 1985)  19 הופעות במשחק האולסטאר (1970–1977, 1979–1989)  10 בחירות לחמישיית העונה (1971–1974, 1976–1977, 1980–1981, 1984, 1986)  5 בחירות לחמישיית העונה השנייה (1970, 1978–1979, 1983, 1985)  5 בחירות לחמישיית ההגנה (1974–1975, 1979–1981) 6 בחירות לחמישיית ההגנה השנייה (1970–1971, 1976–1978, 1984)  רוקי העונה (1970)  חמישיית הרוקיז (1970) פעמיים מלך הסלים (1971–1972)  אחד מ-50 השחקנים הגדולים בתולדות ה-NBA  מקום שני ברשימת הקלעים המובילים ב-NBA בכל הזמנים   3 זכיות באליפות ליגת המכללות (1967–1969)   זוכה פרס נייסמית' (1969) מספר 33 הופרש על ידי מילווקי באקס, לוס אנג'לס לייקרס ו-UCLA
כּרים עבדול-ג'באר (באנגלית: Kareem Abdul-Jabbar; נולד ב-16 באפריל 1947 בניו יורק בשם פרדיננד לואיס אַלְסִינְדוֹר ג'וניור, באנגלית: .Ferdinand Lewis Alcindor, Jr, התפרסם בתחילת הקריירה בתור לו אלסינדור) הוא כדורסלן עבר אמריקאי ששיחק בעמדת הסנטר בקבוצות מילווקי באקס ולוס אנג'לס לייקרס מליגת ה-NBA. גובהו 2.18 מטר. התפרסם בזריקת הוו (Hook Shot) שלו. הוא הצטיין כסנטר ונחשב לאחד מגדולי הכדורסלנים בכל הזמנים, ולדעת רבים לאחד הסנטרים הגדולים בהיסטוריה. הוא פרש ממשחק פעיל ב-1989, אחרי 20 עונות ב-NBA, ולאחר מכן נהיה להיסטוריון ולסופר. לאורך קריירת המשחק שלו קלע עבדול-ג'באר 38,387 נקודות בסך הכול בעונה הסדירה, שיא אשר החזיק קרוב ל-40 שנה. כיום הוא ניצב במקום השני ברשימת הקלעים המובילים בתולדות ה-NBA. כמו כן פרש כשיאן החסימות בהיסטוריה של ה-NBA ונכון לימינו ניצב במקום השלישי ברשימת החוסמים המובילים בתולדות ה-NBA ובמקום השלישי ברשימת הריבאונדרים המובילים בתולדות ה-NBA.
ביוגרפיה

פרדיננד לואיס אלסינדור ג'וניור נולד בעיר ניו יורק למשפחה נוצרית-קתולית. אביו, פרדיננד לואיס אלסינדור האב, היה שוטר במשטרת העיר ניו יורק, שהשתתף כחייל בשחרור מחנה הריכוז בוכנוואלד. מגיל צעיר התבלט אלסינדור בגובהו ובבגרותו הגיע ל-2.18 מטר. הוא הוביל את נבחרת הכדורסל של בית ספרו, "פאוור ממוריאל אקדמי", לשלוש אליפויות רצופות בליגה הקתולית העירונית של ניו יורק ול-71 משחקים רצופים ללא הפסד.
ב-1968, בזמן שהותו באוניברסיטת UCLA, מצא עניין באסלאם הסוני – חדל מלהיות נוצרי  – והתאסלם. מאוחר יותר, הוא שינה את שמו לכרים עבדול ג'באר (מערבית: كَرِيم عَبْدُ ٱلْجَبَّار; תעתיק מדויק: כַּרִים עַבְדֻ אלְגַ'בָّאר), אך עשה זאת באופן רשמי רק בשנת 1971.
קריירה > כשחקן כדורסל

אלסינדור שיחק בין השנים 1967–1969 במדי אוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס (UCLA), ובמשך תקופתו בקבוצה זכתה המכללה בשלוש אליפויות רצופות בטורניר אליפות המכללות בכדורסל (NCAA). באחד ממשחקיו במכללה נשרט עבדול-ג'באר בעינו השמאלית ומאז שיחק תמיד עם משקפי מגן, שהפכו לאחד מסימני ההיכר שלו.
קריירה > כשחקן כדורסל > מילווקי באקס

אלסינדור נבחר ראשון בדראפט ה-NBA‏ לשנת 1969 על ידי מילווקי באקס, שהוקמה שנה אחת בלבד לפני כן ודורגה בתחתית טבלת האזור המזרחי ב-NBA. כבר בעונתו הראשונה ב-NBA מימש אלסינדור את הציפיות הגבוהות ממנו, בכך שנבחר להשתתף במשחק האולסטאר וזכה בתואר רוקי השנה ב-NBA. הוא סיים את העונה הסדירה במקום השני בין קולעי הנקודות בליגה (28.8 נקודות למשחק), והפך את מילווקי לאחת הקבוצות החזקות בליגה. בפלייאוף, אליו הגיעו הבאקס מהמקום השני במזרח, ניצחה הקבוצה את פילדלפיה 76' בתוצאה 4–1 בחצי גמר המזרח, אך הודחה בגמר האזורי על ידי ניו יורק ניקס, שזכתה באותו פלייאוף באליפות הראשונה שלה.
בעונת 1970/1971 הגיע כוכב ה-NBA הוותיק אוסקר רוברטסון למילווקי, ובכך הגדיל את הסיכוי של מילווקי לזכות באליפות. באותה עונה שיחק אלסינדור במשחק האולסטאר השני שלו וזכה לראשונה בתואר ה-MVP של העונה הסדירה לאחר שהעמיד ממוצעים של 31.7 נקודות ו-16.0 ריבאונדים למשחק. בסיום העונה זכו המילווקי באקס באליפות הראשונה של הקבוצה, לאחר שהביסו בסדרת הגמר את בולטימור בולטס בתוצאה 4–0. ביום שלאחר הזכייה באליפות הודיע אלסינדור על אימוץ השם המוסלמי "כרים עבדול-ג'באר", ומאז הוא נודע בשמו החדש ושמו המקורי נשכח במידה רבה.
בעונה הבאה זכה עבדול-ג'באר בתואר ה-MVP השני שלו לאחר שהעמיד ממוצעים של 34.8 נקודות ו-16.6 כדורים חוזרים למשחק. בפלייאוף הפסידו הבאקס בגמר האזורי ללוס אנג'לס לייקרס, שהמשיכו לזכייה באליפות ה-NBA. אחד משיאי הסדרה בין מילווקי ללוס אנג'לס היה המאבק בין עבדול-ג'באר לכוכב הלייקרס וילט צ'מברלין, שהיה כבר בשלהי הקריירה אך הצליח במשחק הגנה מצוין לנטרל במידה רבה את עבדול-ג'באר.
בעונת 1973/1974 זכה עבדול-ג'באר בתואר ה-MVP השלישי שלו (לאחר חמש עונות בלבד) ובבחירה לחמישיית העונה בפעם הרביעית. במשחקי הפלייאוף הפסידה מילווקי בגמר ה-NBA בתוצאה 3–4 לבוסטון סלטיקס, ובתום העונה פרש ממשחק כוכבה השני של הבאקס, אוסקר רוברטסון. בעונת 1974/1975, האחרונה של עבדול-ג'באר במילווקי, הוא שבר את ידו, שיחק 65 משחקים בלבד והקבוצה לא הצליחה להעפיל לפלייאוף.
קריירה > כמאמן כדורסל

לאחר פרישתו החל עבדול-ג'באר לערוך מחקר היסטורי על מעמדם של האפרו-אמריקאים בארצות הברית ופרסם מספר ספרי עיון בנושא. כּרים עסק באופן חלקי גם כמאמן כדורסל, על פי רוב בהתנדבות. משנת 1998 התנדב עבדול-ג'באר לאמן קבוצה של בית ספר תיכון בשמורה אינדיאנית בוייטריבר שבאריזונה, תמורת דולר אחד. בשנת 2000 הוא שימש כעוזר מאמן של קבוצת לוס אנג'לס קליפרס. בשנת 2002 הוא מונה למאמן קבוצת אוקלהומה סטורם מליגת ה-USBL. ב-2 בספטמבר 2005 הוא מונה כעוזר המאמן בקבוצת הלוס אנג'לס לייקרס, בין היתר על מנת לסייע בפיתוח הקריירה של אנדרו ביינום, הצעיר בן ה-17 שנבחר על ידי הקבוצה בדראפט 2005.
חיים אישיים

עבדול הכיר את חביבה (נולדה כג'ניס בראון) במשחק של הלייקרס בשנתו האחרונה באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס, הם התחתנו ב-1971 ולזוג שלושה ילדים: שתי בנות, חביבה וסולטנה ובן, כרים ג'וניור. הזוג התגרש ב-1978. לכרים שני בנים נוספים מזוגיויות אחרות – אמיר ואדם.
עבדול-ג'באר היה תלמידו של אמן הלחימה ברוס לי, ואף הופיע בסרטו "משחק המוות" בשנת 1978. מלבד זאת הוא הופיע במספר סרטים ותוכניות טלוויזיה נוספות, ובראשם הסרט "טיסה נעימה" בשנת 1980.
לעבדול-ג'באר היתר מיוחד לעשן מריחואנה במדינת קליפורניה, היות שהוא סובל ממיגרנה שגורמת לכאבי ראש תכופים ולבחילות ממושכות. בדצמבר 2008 נודע לו כי הוא חולה בלוקמיה. בנובמבר 2009 הוא יצא בהכרזה לתקשורת על מחלתו.
ב-2016 העניק לו נשיא ארצות הברית ברק אובמה את מדליית החירות הנשיאותית, עיטור הכבוד האזרחי הגבוה במדינה.
סטטיסטיקת קריירה ב-NBA

| --- | --- |
: = הוביל את ה-NBA בעונה זו
*: = זכה באליפות ה-NBA בעונה זו
מודגש: = שיא קריירה
סטטיסטיקת קריירה ב-NBA > בעונה הסדירה ב-NBA

| עונה |  | משחקים | חמישייה | דקות | אחוזים מהשדה | אחוזים משלוש | אחוזים מהקו | ריבאונדים | אסיסטים | חטיפות | חסימות | נקודות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1969/70 | מילווקי | 82 | - | 43.1 | 0.518 | - | 0.653 | 14.5 | 4.1 | - | - | 28.8 |
| 1970/71* | מילווקי | 82 | - | 40.1 | 0.577 | - | 0.690 | 16.0 | 3.3 | - | - | 31.7 |
| 1971/72 | מילווקי | 81 | - | 44.2 | 0.574 | - | 0.689 | 16.6 | 4.6 | - | - | 34.8 |
| 1972/73 | מילווקי | 76 | - | 42.8 | 0.554 | - | 0.713 | 16.1 | 5.0 | - | - | 30.2 |
| 1973/74 | מילווקי | 81 | - | 43.8 | 0.539 | - | 0.702 | 14.5 | 4.8 | 1.4 | 3.5 | 27.0 |
| 1974/75 | מילווקי | 65 | - | 42.3 | 0.513 | - | 0.763 | 14.0 | 4.1 | 1.0 | 3.3 | 30.0 |
| 1975/76 | ל.א. לייקרס | 82 | - | 41.2 | 0.529 | - | 0.703 | 16.9 | 5.0 | 1.5 | 4.1 | 27.7 |
| 1976/77 | ל.א. לייקרס | 82 | - | 41.2 | 0.579 | - | 0.701 | 13.3 | 3.9 | 1.2 | 3.2 | 26.2 |
| 1977/78 | ל.א. לייקרס | 62 | - | 36.8 | 0.550 | - | 0.783 | 12.9 | 4.3 | 1.7 | 3.0 | 25.8 |
| 1978/79 | ל.א. לייקרס | 80 | - | 39.5 | 0.577 | - | 0.736 | 12.8 | 5.4 | 1.0 | 4.0 | 23.8 |
| 1979/80* | ל.א. לייקרס | 82 | - | 38.3 | 0.604 | 0.000 | 0.765 | 10.8 | 4.5 | 1.0 | 3.4 | 24.8 |
| 1980/81 | ל.א. לייקרס | 80 | - | 37.2 | 0.574 | 0.000 | 0.766 | 10.3 | 3.4 | 0.7 | 2.9 | 26.2 |
| 1981/82* | ל.א. לייקרס | 76 | 76 | 35.2 | 0.579 | 0.000 | 0.706 | 8.7 | 3.0 | 0.8 | 2.7 | 23.9 |
| 1982/83 | ל.א. לייקרס | 79 | 79 | 32.3 | 0.588 | 0.000 | 0.749 | 7.5 | 2.5 | 0.8 | 2.2 | 21.8 |
| 1983/84 | ל.א. לייקרס | 80 | 80 | 32.8 | 0.578 | 0.000 | 0.723 | 7.3 | 2.6 | 0.7 | 1.8 | 21.5 |
| 1984/85* | ל.א. לייקרס | 79 | 79 | 33.3 | 0.599 | 0.000 | 0.732 | 7.9 | 3.2 | 0.8 | 2.1 | 22.0 |
| 1985/86 | ל.א. לייקרס | 79 | 79 | 33.3 | 0.564 | 0.000 | 0.765 | 6.1 | 3.5 | 0.8 | 1.6 | 23.4 |
| 1986/87* | ל.א. לייקרס | 78 | 78 | 31.3 | 0.564 | 0.333 | 0.714 | 6.7 | 2.6 | 0.6 | 1.2 | 17.5 |
| 1987/88* | ל.א. לייקרס | 80 | 80 | 28.9 | 0.532 | 0.000 | 0.762 | 6.0 | 1.7 | 0.6 | 1.2 | 14.6 |
| 1988/89 | ל.א. לייקרס | 74 | 74 | 22.9 | 0.475 | 0.000 | 0.739 | 4.5 | 1.0 | 0.5 | 1.1 | 10.1 |
| קריירה | קריירה | 1,560 | 625 | 36.8 | 0.559 | 0.056 | 0.721 | 11.2 | 3.6 | 0.9 | 2.6 | 24.6 |
| אולסטאר | אולסטאר | 18 | 13 | 24.9 | 0.493 | 0.000 | 0.820 | 8.3 | 2.8 | 0.4 | 2.1 | 13.9 |