stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
לימודי ארץ ישראל
מרכזי מידע > הקרן לחקר ארץ ישראל

הקרן לחקר ארץ ישראל (Palestine Exploration Fund או PEF) הוקמה ב-1865 ומטרותיה: חקירת ארץ ישראל והלבנט מבחינה היסטורית, ארכאולוגית, אנתרופולוגית, טופוגרפית, גאולוגית, וכן מבחינת מדעי הטבע - החי, הצומח והמטאורולוגיה של ארץ־ישראל. הארגון זכה לפופולריות רבה, אשר נבעה בין השאר מהחלטת המייסדים, כי על־אף היות רבים מביניהם אישי כנסייה, פעולות הקרן לא ישאו אופי דתי או פוליטי. אחד מהתומכים שגויסו בזכות מדיניות זו, היה משה מונטיפיורי.
בין מחקריה: סקר האזור שממזרח להר הלבנון, חפירות ארכאולוגיות טרומיות בכפר נחום, תיעוד מנהגי המקום בשכם ועוד. המפות ששורטטו במהלך מסעות חוקרי הקרן הניחו את היסודות לגולת הכותרת של ה-P.E.F, סקר ארץ-ישראל המערבית. המשלחת השנייה, בראשותו של צ'ארלס וורן, חקרה את הארץ, בשימה דגש מיוחד על הארכאולוגיה של ירושלים.
ב-1868, יצאה המשלחת השלישית של הקרן, במטרה לחקור את מדבר סיני, וכן לקבוע האם ג'בל מוסא הוא הר סיני המקראי או שמא הכבוד יפול בחלקו של ג'בל סרבל. המשלחת חקרה ומיפתה את חלקו של המדבר שבין תעלת סואץ לג'בל מוסא.
גולת הכותרת של פעילות הקרן הייתה מפעל המיפוי הגדול שלה, בה מופתה כל ארץ ישראל שממערב לנהר הירדן, מנהר הליטני שבצפון ועד נחל באר שבע שבדרום. ארץ ישראל חולקה בין הקרן הבריטית לבין החברה האמריקנית לגאוגרפיה, והוחלט שהקרן הבריטית תמפה את ארץ־ישראל שממערב לירדן, בעוד החברה האמריקאית תעסוק במיפוי ממזרח לירדן.
מרכזי מידע > החברה לחקירת ארץ-ישראל ועתיקותיה

החברה לחקירת ארץ-ישראל ועתיקותיה נוסדה בשנת 1913 על ידי קבוצת אנשי רוח ארץ-ישראליים במטרה להעמיק את המחקר ההיסטורי, הגאוגרפי והארכאולוגי של ארץ ישראל.
החברה משמשת כארגון-גג למוסדות הארכאולוגיים הישראליים ומהווה גורם מרכזי התומך והיוזם של המחקר הארכאולוגי בישראל. החברה עוסקת בארגון, בניהול כספי של החפירות ומרכזת בשיתוף עם מוסדות אחרים את עיבוד הממצאים והבאתם לידי פרסום סופי בדו"חות מדעיים.
החברה מוציאה לאור, בשיתוף עם רשות העתיקות, את "קדמוניות" - כתב עת לעתיקות ארץ-ישראל וארצות המקרא וכן באנגלית את כתב העת Israel Exploration Journal, "ארץ-ישראל"- מחקרים בידיעת הארץ ועתיקותיה, "מחקרים-בגאוגרפיה של ארץ-ישראל" וכן דוח"ות סופיים של חפירות.
החברה עוסקת בהפצת ידיעת הארץ ותוצאות החפירות הארכאולוגיות בקרב הציבור הרחב. מאז 1944 נערכו ששים ואחד כנסים לידיעת הארץ. במסגרת הכינוסים מסיירים מאות משתתפיהם באתרים ארכאולוגיים בהדרכת ארכאולוגים וחופרי האתרים. מספר סיורים נערכו גם לארצות השכנות במטרה להכיר את התרבויות שנתקיימו בהן בעבר והקשרים עם תרבותה הקדומה של ארץ-ישראל.
מרכזי מידע > המרכז למיפוי ישראל

המרכז למיפוי ישראל ראשיתו במחלקת המדידות שנוסדה בשנת 1920 תחת המנדט הבריטי. בשנות פעילותה הכינה מחלקת המדידות מפות רבות, בעיקר מפות טופוגרפיות, מפות המציגות בעלות על קרקע ומפות ערים. המחלקה המשיכה לפעול לאחר הקמת המדינה תחת השם '"אגף המדידות"'.
למרכז שלוחות מחוזיות הממוקמות בירושלים, באר שבע, תל אביב, חיפה ונצרת.
המרכז פועל במספר תחומים:
בתחום הגאודזיה (מדידת הארץ) - המרכז אחראי ליצירה, תחזוקה ופיתוח של רשת הבקרה הגיאודטית ומופקד גם על יצירת כלים להתמרות בין רשת קואורדינטות.
בתחום הקדסטר (רישום קרקעות) משמש המרכז גוף ממלכתי המרכז את פעילות המדידות לצורך רישום מקרקעין.
בתחום המיפוי מהווה המרכז את הגוף הלאומי למיפוי. המרכז מופקד על קביעת מוצרי המיפוי הבסיסיים הנדרשים במדינת ישראל בתחומים: איכות הסביבה, מחקר ופיתוח ותיור וטיול.
הסדרה המרכזית בתחום המיפוי היא סדרת המפות הטופוגרפיות בקנה מידה 1:50,000 שממנה נגזרת סדרת 1:100,000. מוצרי מיפוי נוספים, המופקים במרכז בהיקפים מצומצמים, הם מפות ערים, מפות ימיות, שהוכנו בשנים האחרונות ואטלס ישראל, המופק בשיתוף פעולה עם האוניברסיטה העברית.
מאגר המידע הגאוגרפי: נושא זה התבסס בעבר על המפות המודפסות שהופקו עוד בתקופת מחלקת המדידות של ארץ ישראל (Survey of Palestine) ומחלקת המדידות של מדינת ישראל לדורותיה (מחלקת המדידות, אגף המדידות והמרכז למיפוי ישראל).
לימודי ארץ ישראל באוניברסיטאות

לימודי ארץ ישראל הוכרו כדיסצפלינה  אקדמאית מיוחדת במספר אוניברסיטאות בישראל  בנפרד ממקצוע הגאוגרפיה. ביניהן אוניברסיטת בר-אילן וישיבה יוניברסיטי, שם נפתחו מחלקות מיוחדות בתוך הפקולטה למדעי יהדות. כך נהפכה מגמת לימוד זה כחלק ממורשת ארץ ישראל ומדינת ישראל וכמרכיב בתקומת ישראל החדשה. באוניברסיטת בר-אילן נקראת מגמה זו המחלקה ללימודי ארץ ישראל וארכאולוגיה.
לקריאה נוספת

חברי בית המדרש להלכה בהתיישבות, כפתור ופרח - פרק י"א: גבולות הארץ, המכון ללימודי מצוות הארץ.
אברהם יערי, זכרונות ארץ ישראל, המחלקה לענייני הנוער של ההסתדרות הציונית, 1947
שער ה-PEQSt מיולי 1900
החפירות במצדה מומנו על ידי החברה
מג קאבוט

| --- | --- |

 לידה:  1 בפברואר 1967 (בת 57) בלומינגטון, ארצות הברית 
 שם לידה:  מגין פטרישיה קאבוט
 מדינה:  ארצות הברית 
 לאום:  אמריקאית
 שם עט:  Meg Cabot, Meggin Cabot, Patricia Cabot, Jenny Carroll 
 עיסוק:  סופרת
 מקום לימודים:  אוניברסיטת אינדיאנה, Bloomington High School South 
 שפות היצירה:  אנגלית 
 תחום כתיבה:  ספרות
 סוגה:  רומן, ספרות בלשית, מדע בדיוני, ספרות נשים
 יצירות בולטות:  יומני הנסיכה
 תקופת הפעילות:  מ-1998
 www.megcabot.com
 
מג קאבוט (Meg Cabot; נולדה ב-1 בפברואר 1967 בבלומינגטון שבאינדיאנה) היא סופרת אמריקאית. כתבה גם תחת שמות העט "פטרישיה קאבוט" ו"ג'ני קארול". היא כתבה כ-40 ספרים והמוכר שבהם הוא יומני הנסיכה, שהפך לסרט באולפני דיסני.
קאבוט למדה איור באוניברסיטת אינדיאנה. לפני שפרסמה את ספרה הראשון, היא עבדה כסגנית מנהל המעונות באוניברסיטת ניו יורק. כחלק מעבודתה היא נפגשה באופן תדיר עם בני נוער שסיפקו לה רעיונות לסיפורים רבים ואפשרו הצצה נדירה לעולמם.
מספריה

סדרת "יומני הנסיכה" (2000–2008)
סדרת "The Mediator"‏ (2000–2004)
סדרת "1-800-WHERE-R-YOU"‏ (2001–2006)
סדרת "All-American Girl"‏ (2002–2005) (בעברית: נערת החלום האמריקאי)
תיכון אבלון
פדה את ליבי (Ransom My Heart) - (נכתב על ידי מיה תרמופוליס)
ליאונינג

| --- | --- |

 מדינה:  הרפובליקה העממית של סין הרפובליקה העממית של סין
 מושל:  Li Lecheng
 רשות מחוקקת:  Liaoning Provincial People's Congress 
 נציבויות במחוז:  14
 בירת המחוז:  שֶׁניָאנְג
 תאריך ייסוד:  1907
 שטח:  145,900 קמ"ר (דירוג: 21)
  ‑ הנקודה הגבוהה:  הר חואבוזי (1,336 מטרים)
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ במחוז:  42,591,407 (דירוג: 14, 2020)
  ‑ צפיפות:  290 נפש לקמ"ר (דירוג: 15, 2020)
 קואורדינטות:  41°48′14″N 123°25′33″E﻿ / ﻿41.803888888889°N 123.42583333333°E﻿ / 41.803888888889; 123.42583333333 
 אזור זמן:  UTC +8
 http://www.ln.gov.cn/
  מפת מיקום  מפה מפורטת     לחצו כדי להקטין חזרה    לחצו להגדלה      (למפת ליאונינג מוגדלת) שניאנג דאליין אנשאן ג'ינג'ואו צ'אויאנג טיילינג חולודאו יינגקואו דאנדונג פושון קוריאה הצפונית  ג'ילין מונגוליה הפנימית חביי מפרץ קוריאה  ים בוהאי ליאונינג(למפת ליאונינג רגילה) שניאנג דאליין אנשאן ג'ינג'ואו צ'אויאנג טיילינג חולודאו יינגקואו דאנדונג פושון קוריאה הצפונית  ג'ילין מונגוליה הפנימית חביי מפרץ קוריאה  ים בוהאי ליאונינג tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
לְיַאונִינְג (בסינית מפושטת: 辽宁, בסינית מסורתית: 遼寧, בפין-יין: Liáoníng, ‏האזנהקובץ:Zh-Liaoning.ogg‏Ⓘ‏) הוא מחוז בצפון-מזרח הרפובליקה העממית של סין. שטחו כ-145,900 קמ"ר, אוכלוסייתו מונה כ-42.5 מיליון נפש, ובירתו היא העיר שֶניאנְג.
יחד עם שני המחוזות הנוספים בצפון-מזרח סין - ג'ילין וחיילונְגְגְ'יָאנְג ועם צפון-מזרח מונגוליה הפנימית - מחוז ליאונינג מהווה חלק ממנצ'וריה ההיסטורית וחולק איתן תרבות הומוגנית יחסית. כמותם, הוא גם הפך בשנת 1931 לחלק ממנצ'וקוו, ממשלת בובות שנשלטה בידי יפן.
היסטוריה

שושלת צ'ינג המנצ'ורית, לאחר השתלטותה על סין ב-1644, גייסה בני האן ממחוז שאנדונג כדי ליישב את המחוז, שהיה אז מאוכלס בדלילות. יתר מנצ'וריה נותרה סגורה למהגרים סינים. ב-1860 שוב נפתח המחוז ומנצ'וריה כולה לבני האן. המנצ'ורים מהווים 13% מהאוכלוסייה, בעוד שבני האן מהווים 84% אחוזים ממנה. מיעוטים נוספים במחוז כוללים מונגולים, בני חווי, קוריאנים ובני שִׂיבֵּה.
המחוז משיק לאוקיינוס השקט בים בוהאי ובים הצהוב. נהר יאלו מתווה את קו הגבול בין ליאונינג וג'ילין לבין קוריאה הצפונית. מערב המחוז הררי, מרכזו שטוח ובמזרחו גבעות. האקלים מוגדר כמונסוני יבשתי.
התוצרים החקלאיים העיקריים של ליאונינג כוללים חיטה, דורה וסויה. אזור דָאלְייֵן אחראי לכשלושה רבעים מהיצוא של סין בתפוחים ובאפרסקים. זהו גם מחוז תעשייתי חשוב, בהיותו אחד הראשונים שעברו תהליך תיעוש בשנות השלושים של המאה העשרים על ידי היפנים ושוב בשנות החמישים והשישים. יש בו את מרבצי הברזל, המגנזיט, היהלום והבורון הגדולים בסין, וכן מרבצים משמעותיים של נפט ושל גז טבעי. העיר בנשי הנמצא בתחום המחוז מהווה אחד ממרכזי תעשיית הפלדה בסין.
בין אתרי התיירות בליאונינג ניתן למנות מספר קברים של קיסרים משושלת צ'ינג וכן את הארמון הקיסרי בשן-יאנג, הארמון ששימש את שושלת צ'ינג בטרם השתלטה על סין כולה. בעיר אַנְשָׁאן מצוי פסל הבודהה הגדול בעולם העשוי מאבן ירקן. עיר הנמל דָאלְייֵן פופולרית בקרב הסינים כעיירת קיט בזכות חופיה, גני חיות, אתרי נופש, מאכלי ים, מרכזי קניות, אדריכלות רוסית ויפנית וחשמליות רחוב.
לינדן אשבי

| --- | --- |

לינדן אשבי בכנס "קומיק-קון" בסן דייגו, יולי 2017
 לידה:  23 במאי 1960 (בן 64) אטלנטיק ביץ', ארצות הברית 
 שם לידה:  Clarence Linden Garnett Ashby III 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1983 
 מקום לימודים:  פורט לואיס קולג'  בית ספר בולס 
 בן או בת זוג:  סוזן וולטרס (1986–?) 
 מספר צאצאים:  2
 פרופיל ב-IMDb
 
קלרנס לינדן גארנט אשבי השלישי (באנגלית: Clarence Linden Garnett Ashby III; נולד ב-23 במאי 1960) הוא שחקן אמריקאי.
ביוגרפיה

נולד באטלנטיק ביץ' (אנ') שבפלורידה, בנם של אלינור ושל קלרנס לינדן גארנט אשבי הבן. לאחר סיום לימודי התיכון למד בפורט לואיס קולג' (אנ') בדוראנגו (אנ') שבקולורדו, אבל פרש לפני קבלת התואר על מנת להפוך לשחקן. למד משחק בנייבורהוד פלייהאוס (אנ').
קריירה

ב-1983 קיבל את תפקידו הראשון באופרת הסבון "אהבות" בתפקיד של קרטיס הלדן. הוא התפרסם ב-1995 משום שגילם בסרט "מורטל קומבט" את דמותו של ג'וני קייג', שהיא אחת מהדמויות הראשיות בסרט.
ב-1997 הוא החל לשחק בסדרה "מלרוז פלייס" כד"ר ברט קופר, רופא מנתח המנהל רומן עם קימברלי.
בשנת 1998 שיחק בסרט הטלוויזיוני של NBC "האגם" לצד סוזנה תומפסון והיילי ג'ואל אוסמנט. בשנת 2005 שיחק במותחן האירוטי "משולש פראי 3: יהלומים בלתי מלוטשים" לצד דיינה מייר. בשנת 2008 שיחק תפקיד קטן באופרת הסבון "ימי חיינו" ובאותה שנה שיחק בסרט האימה "ליל הבכורה".
בשנת 2010 שיחק בסרט הטלוויזיה "אסירה בת 17" בכיכובה של ניקול אנדרסון.בשנת 2011 החל לשחק בסדרת הנוער "זאב צעיר" בתפקיד השריף נוח סטילינסקי ובאותה שנה בסרט הנעורים "ילדות רעות 2", המהווה סרט המשך ל-"ילדות רעות" מ-2004. ב-2019 החל לשחק בסדרת הדרמה "סוחבות" בנטפליקס.
בשנת 2022 שיחק בקומדיה הרומנטית "לבבות הארגמן"; סרט מקורי של שירות הסטרימינג נטפליקס.
חיים אישיים

הוא נשוי לשחקנית סוזן וולטרס ולזוג שתי בנות.
מבצר פרינסטנסן

מבצר פרינסטנסן
מבצר פרינסטנסן (בדנית: Fort Prinsensten) הוא מבצר הנמצא בקטה שבגאנה, ושימש בעיקר כתחנת מעבר לסחר בעבדים. מבצרים רבים כאלו נבנו במערב אפריקה, אך פרינסטנסן הוא אחד מהיחידים שנמצאים ממזרח לנהר הוולטה. הוא נבנה בידי סוחרים דנים ב-1784, למטרות הגנה מפני האנלו אוו וכדי לשמור על האזור מפני אימפריות קולוניאליות אחרות. המבצר שימש כצינוק לעבדים שחיכו להעברתם לקריבים. דנמרק, עם האיסור על סחר בעבדים, איבדה מעמד, ולמעשה הציבה עצמה מחוץ לתבנית הסחר המקומית, שבמרכזה עדיין הייתה מרוכזת בסחר העבדים. עם המדיניות הפסיבית, ניסתה דנמרק לקנות זמן כדי להתחיל סוג חדש של כלכלה, ובמיוחד טבק וקפה כתחליף לסחר העבדים, אך התהליך היה קשה ומלחמות מקומיות הרסו את המטעים פעם אחר פעם. ב-1850 המבצר, יחד עם שאר חוף הזהב הדני, נמכר לבריטניה. המבצר שימש כבית כלא בתקופה שלפני הריסתו על ידי הים ב-1980. הריסותיו של המבצר הן מקור משיכה לתיירים.
הערות שוליים

↑  milhist.dk, Fort Prinsensten; frihedens forpost, ‏27-10-2013
ערך זה הוא קצרמרבנושא היסטוריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
לפידודנדרון

| לפידודנדרון |
| --- | --- |
 
תקופה
קרבון
מיון מדעי
ממלכה:: צומח
מערכה:: שרכים
מחלקה:: ליקופודים
סדרה:: לפידודנדרידים
משפחה:: Lepidodendraceae
סוג:: לפידודנדרון
מינים
 L. aculeatum  L. batovii  L. obovatum  L. whitehillianum
שם מדעי
 Lepidodendron

לפידודנדרון (שם מדעי: Lepidodendron; מיוונית: "λεπίς" - קנה מידה ו-"δένδρον" - עץ) הוא סוג פרהיסטורי של צמח קדום מקבוצת הליקופודים, הקרובה מעט לשרכים או לטחבים.
מאפיינים

צמח זה היה גדול בהרבה מקרוביו החיים כיום והגיע לגובה של 40 או אף 50 מטרים ולקוטר גזע של 1 או 2 מטרים ודמה במראהו לעץ אף שהיה בעל קשקשים. הוא היה קרובו של הצמח סיגילריה, שחי בצורה דומה.
צמח זה התקיים רק במשך הקרבון שהיה עשיר בחמצן. הצמחים התקיימו בדומה למספר מחטניים כמו אשוח או אשוחית, ששגשגו רק לאחר היעלמם אך היו בעלי מחזור חיים דומה. למרות שלא היו לצמח עלים רחבים, גזעים ואף לא ענפים היו לו גבעולים רחבים עם מערכת הובלת נוזלים (אנ') חד-פנימית וכן אצטרובלים קדומים שחלקם התאבנו.
צמחים קדומים אלה התקיימו בביצות הקדומות באזורים טרופיים או סובטרופיים, אשר היו בעבר נרחבים יותר. המאובנים שלו נמצאו צפונה עד שפיצברגן ודרומה עד אמריקה הדרומית והם תוארו למדע ב-1820 בידי החוקר הצ'כי קספר מריה פון שטרנברג (אנ'). הצמחים נכחדו עם סיום הקרבון ותחילת הפרם, אז החמצן של הביצות החל להתמעט והאזור החל להתייבש. את מקומם של צמחים אלה החליפו עצים אמיתיים כמו מחטניים שהתאימו למצבי יובש.
הערות שוליים

↑  A. V. Lopatin (2012). Палеонтологический музей имени Ю.А. Орлова (The Orlov Museum of Paleontology). Moscow: PIN RAN. p. 56. ISBN 978-5-903825-14-1. Retrieved 2020-10-05.
לואיג'י לוצאטי

גן ציבורי על שם לואיג'י לוצאטי בעיירה אודרצו שבמחוז ונטו, ליד ונציה
לואיג'י לוצאטי (באיטלקית: Luigi Luzzatti;‏ 1 במרץ 1841 – 29 במרץ 1927) היה מדינאי, משפטן, סופר, כלכלן ופובליציסט יהודי-איטלקי, מייסד הבנק העממי של מילאנו, פרופסור למשפט חוקתי באוניברסיטת פדובה, 5 פעמים שר אוצר של איטליה ובמשך שנה נשיא מועצת השרים של איטליה (מקביל לראש ממשלה).
קורות חיים

לואיג'י לוצאטי נולד ב-1841 בוונציה, למשפחה יהודית, תושבת העיר ומחוז - מדינת ונטו, שבצפון מזרח איטליה, מזה דורות רבים. לאביו היה בית מלאכה קטן לאריגת שמיכות צמר ועסק גדול יותר לעיבוד של קנבוס. לוצאטי סיים בהצטיינות יתירה את לימודי המשפטים באוניברסיטת פדובה. ב-1863 הוא הקים בוונציה חברה לעזרה הדדית בין הגונדוליירים וארגן שביתה. בעקבות זאת הוא גורש מהעיר בידי המשטרה האוסטרית ומצא מקלט במילאנו, שם זכה בקתדרה לסטטיסטיקה מסחרית וכלכלה ציבורית במכון הטכני. ב-1867, בן 26 היה לפרופסור למשפט חוקתי באוניברסיטת פדובה ולאחר צירוף ונציה ומחוז - מדינת ונטו כולה, לאיטליה, לקח חלק בייסוד אוניברסיטת פוסקרי בוונציה.
קריירה פוליטית

במאי 1869 היה לוצאטי לסגן שר החקלאות, התעשייה והמסחר. כשנה וחצי אחר כך, בדצמבר 1870 הוא נבחר לפרלמנט האיטלקי מטעם העיירה אודרצו, שבמחוז ונטו, צפון איטליה, 66 קילומטר צפונית מזרחית לוונציה. עם זאת, עקב גילו הצעיר הוא לא יכול היה לכהן כחבר הפרלמנט ונכנס לתפקיד זה רק במרץ 1871, משהגיע לגיל שלושים, המינימום שנדרש לכהונה זו באותה עת.
לוצאטי מילא תפקידים נוספים בממשלה, וקידם באופן כללי מדיניות כלכלית - חברתית ליברלית. בין השאר הוא הכניס לתודעה הציבורית באיטליה את תורתו של הכלכלן הגרמני Schultze-Delitzsch בנוגע לבנקי אשראי, ועודד יצירת מוסדות מעין בנקאיים, שיתופיים, שנאבקו בריבית הנשך שהוטלה בדרך כלל על הלוואות עד אז. הוא עודד את הסחר החופשי ונאבק בשיטה הפרוטקציוניסטית, שהטילה מכסים גבוהים והגבילה את הסחר החופשי בין המדינות. הוא קידם בנייה של שכונות מגורים עממיות ותמך בחקיקה לשיפור תנאי העסקתם של נשים וילדים. ב-1891 הוא נבחר לראשונה למישרת שר האוצר של איטליה, תפקיד אותו החזיק שוב בין השנים 1896–1898, בשנים 1903–1905 ופעם רביעית בשנת 1906 (ממשלת סידני סונינו הראשונה). בשנת 1909 כיהן כשר החקלאות בממשלת סונינו השנייה.
בין 31 במרץ 1910 ל-29 במרץ 1911 היה נשיא מועצת השרים של איטליה, ראש הממשלה האיטלקי ה-20 (או ה-31 אם סופרים תקופות כהונה נפרדות) והשלישי ממוצא יהודי, אחרי אלסנדרו פורטיס וסידני סונינו.
ב-1915, לאחר רצח העם הארמני בידי הטורקים, תמך לוצאטי ועשה כמיטב יכולתו כדי שהפליטים הארמנים יקבלו מקלט באי של סן לזרו.
ב-1920 הוא כיהן לתקופה של כחודשיים בלבד, כשר אוצר בפעם החמישית וב-10 באפריל 1921 לא "רץ" שוב בבחירות לפרלמנט אלא פרש בפועל מפעילות פוליטית ומונה לסנטור. הוא נפטר ב-1927, כאשר גם בתקופת חייו האחרונה נחשב לרב השפעה בתחומים הכלכליים של איטליה וכשהביע דעה בנושאים אלה, בדרך כלל פעלו על פי עצותיו.
קריירה פוליטית > יחסו ליהדותו

לוצאטי למד בילדותו בבית ספר יהודי ואף ידע עברית. כבר בנעוריו הוא הפסיק אמנם לשמור מצוות, אבל מעולם לא התכחש ליהדותו. ב-1899 הוא הצהיר שכף רגלו לא תדרוך בצרפת עד שיעשה צדק עם דרייפוס ובהמשך הוא התערב בפומבי לטובת אמיל זולא, שהואשם בהעלבת הצבא הצרפתי.
הפרק החמישי בספרו Dio nella libertà ("אלוהים בתוך החירות"), שיצא לאור ב-1926, נקרא "ההגנה על העם הנרדף בכל אלפי שנות ההיסטוריה". בפרק זה מתאר לוצאטי מקרים חוזרים ונשנים לאורך עשרות שנות פעילותו, בהם התערב לטובת עמו, בעקשנות ולמול ממשלות ודיפלומטים זרים. בין השאר הוא מספר כיצד פעל ב-1902 עבור יהודי רוסיה, ולאחר מכן למען יהודי פולין, מרוקו ולוב, בשנים 1913–1914 למען יהודי רומניה, ובשנת 1925 למול חבר הלאומים.
לוצאטי תמך בהקמת בית לאומי יהודי בפלשתינה, שבו יוכלו היהודים הנדכאים ממדינות רבות בעולם, למצוא מקלט. ב-1925 הוא שלח מסר חם לאוניברסיטה העברית בירושלים לרגל חנוכת הקמפוס בהר הצופים. מסר קודם הוא שלח בעת הנחת אבן הפינה, ב-1920 ובשתי האיגרות שב והצהיר ש-"ישמח לעזור לאגודות בפלשתינה" בהקשר של הקמת קואופרטיבים חקלאיים בארץ ישראל.
בהודעה שהוא שלח ל"בני ברית" ב-1922, הוא אמר: "כותב הודעה זו עזב את בית התפילה של אבותיו לפני שנים רבות, אך הקדיש את חייו הציבוריים להגנה על החירות הדתית וחוזר להיות יהודי בכל פעם שהיהדות מותקפת, כפי שהוא הופך לקתולי, פרוטסטנטי, או בודהיסטי כאשר הם נרדפים."
לכומר בכיר שהפציר בו להמיר את דתו, לוצאטי כתב: "אני נמצא מחוץ לכל הכנסיות, היהודית בה גדלתי וגם האחרות. אבל כאשר תוקפים אותי בגלל מוצאי היהודי או שרודפים יהודים אני מרגיש ומצהיר שאני בן ישראל אל מול הגידופים והחרפות."
ספריו

בין ספריו: "חופש המצפון והמדע", שפורסם במילאנו בשנת 1909, והספר "אלוהים בתוך החירות: מחקרים על הקשר בין המדינה והכנסייה", שהוזכר לעיל, ואשר יצא לאור בבולוניה ב-1926.
הנצחתו בישראל

במרץ 2007 קיימו המכון האיטלקי לתרבות, בתל אביב והאוניברסיטה העברית, כנס בירושלים לזכרו של לוצאטי, במלאת 80 שנה למותו. ביוני 2012 נקרא בירושלים רחוב על שמו.
הערות שוליים

↑  תרגום הספר לאנגלית - 2005
↑  על הכנס - 19 במרץ 2007
↑  הודעות מטעם עיריית ירושלים - 6 ביוני 2012
| ראשי ממשלת איטליה |
| --- | --- | --- |
| ממלכת איטליה | קמילו בנסו די קאבור • בטינו ריקאסולי • אורבנו רטאצי • לואיג'י קרלו פאריני • מרקו מינגטי • אלפונסו פררו לה מרמורה • בטינו ריקאסולי • אורבנו רטאצי • לואיג'י פדריקו מנבראה • ג'ובאני לנצה • מרקו מינגטי • אגוסטינו דפרטיס • בנדטו צ'ארולי • אגוסטינו דפרטיס • בנדטו צ'ארולי • אגוסטינו דפרטיס • פרנצ'סקו קריספי • אנטוניו סטראבה • ג'ובאני ג'וליטי • פרנצ'סקו קריספי • אנטוניו סטראבה • לואיג'י פלוקס • ג'וזפה סראצ'ו • ג'וזפה צנארדלי • ג'ובאני ג'וליטי • תומזו טיטוני • אלסנדרו פורטיס • סידני סונינו • ג'ובאני ג'וליטי • סידני סונינו • לואיג'י לוצאטי • ג'ובאני ג'וליטי • אנטוניו סלנדרה • פאולו בוזלי • ויטוריו אמנואלה אורלנדו • פרנצ'סקו סבריו ניטי • ג'ובאני ג'וליטי • איוונואה בונומי • לואיג'י פאקטה • בניטו מוסוליני • פייטרו באדוליו • איוונואה בונומי • פרוצ'ו פארי • אלצ'ידה דה גספרי |    |
| הרפובליקה האיטלקית | אלצ'ידה דה גספרי • ג'וזפה פלה • אמינטורה פנפאני • מריו שלבה • אנטוניו סניי • אדונה צולי • אמינטורה פנפאני • אנטוניו סניי • פרננדו טמברוני • אמינטורה פנפאני • ג'ובאני לאונה • אלדו מורו • ג'ובאני לאונה • מריאנו רומור • אמיליו קולומבו • ג'וליו אנדראוטי • מריאנו רומור • אלדו מורו • ג'וליו אנדראוטי • פרנצ'סקו קוסיגה • ארנלדו פורלאני • ג'ובאני ספאדוליני • אמינטורה פנפאני • בטינו קרקסי • אמינטורה פנפאני • ג'ובאני גוריה • צ'יריאקו דה מיטה • ג'וליו אנדראוטי • ג'וליאנו אמאטי • קרלו אזליו צ'אמפי • סילביו ברלוסקוני • למברטו דיני • רומנו פרודי • מאסימו ד'אלמה • ג'וליאנו אמאטו • סילביו ברלוסקוני • רומנו פרודי • סילביו ברלוסקוני • מריו מונטי • אנריקו לטה • מתאו רנצי • פאולו ג'נטילוני • ג'וזפה קונטה • מריו דראגי • ג'ורג'ה מלוני |    |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007264709505171  PLWABN: 9810697927705606  BNE: XX1188624  BnF: cb12139978t (data)  GND: 11935649X  ICCU: RAVV035703  ISNI: 0000 0001 0864 6031  LCCN: n84186674  NKC: mzk2010580528  NTA: 074601911  SNAC: w6h45tk9  SUDOC: 02986254X  Trove: 1163037  VcBA: 495/89629  VIAF: 4966483   WorldCat (עם VIAF): 4966483
מארה תקלה היימנות, קיסר אתיופיה

| --- | --- |
 לידה:  המאה ה־9 לסתה, אתיופיה 
 פטירה:  המאה ה־10 
 
מארה תקלה היימנות היה קיסר אתיופיה במאה העשירית, ומייסד שושלת זאגווה.
חלק מהמקורות מתייחסים לקיסר זה בשם מארה, וחלק בשם תקלה היימנות.
נולד במחוז לסתה, שהיה מרכז כוחו. בתחילה כיהן כגנרל של המלך האקסומי דיל נהואד. נישא לבתו של דיל נהואד, מאסובה ווארק. מארה מרד בחותנו וייסד את שושלת זאגווה.
ברשומות היסטוריות מתועדת חליפת מכתבים בין מארה לבין פטריארך אלכסנדריה ג'ון החמישי, בה דרש מארה שימונה אבונא חדש לכנסייה האתיופית. לדברי החוקר כונטי רוסיני, הסיבה לדרישה זו היא חיזוק שלטונו של מארה לאחר הפלת מלכי אקסום.
שטח הממלכה בתקופתו היה קטן, וכלל חלקים מהמחוזות לסתה, וג, תיגראי וחלק מצפון באגמדיר.
הערות שוליים

↑  Taddesse Tamrat. "The Legacy of Aksum and Adafa" in Church and State in Ethiopia. Oxford: Clarendon Press, 1972, pp. 53-64.
| שושלת זאגווה |
| --- | --- | --- |
תקופת החושך האתיופית
| קיסרים | מארה תקלה היימנות • טאטדים • ג'אן סאיום • גארמה סאיום • ימהרנה קריסטוס • קאדוס חארב • לליבלה • נאקוטו לאב • יטברק • מירארי • חארבי • יטברק |  |
| ראו גם | יהודית המלכה • ירושלים החדשה • השושלת הסולומונית • תקלה גיורגיס השני |  |
מחוז וג
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: דיל נהואד | קיסר האימפריה האתיופית  928–941 | הבא: טאטדים |
מארה פטגונית

| מארה פטגונית |
| --- | --- |

מצב שימור
 מצב שימור: קרוב לסיכון קרוב לסיכון (NT) 
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: מכרסמים
תת־סדרה:: Hystricognatha
משפחה:: קביתיים
סוג:: מארה
מין:: מארה פטגונית
שם מדעי
 Dolichotis patagonum ‏צימרמן, 1780
תחום תפוצה


מארה פטגונית (שם מדעי: Dolichotis patagonum) היא מין של מארה ממשפחת הקביתיים החיה בדרום אמריקה בפמפס של ארגנטינה וברוב חלקי פטגוניה. היא מין מכרסם צמחוני המזכיר ארנבת והיא בעלת רגליים ארוכות העוזרות לה להימלט מטורפים. למארה קרובת משפחה אחת - מארת צ'אקו.
המארה מזכירה ארנבת והיא בעלת אוזניים ארוכות, גפיים ארוכים ורגליים אחוריות חזקות עם 4 טפרים דמויי פרסות ברגליים האחוריות ו-3 בקדמיות. הפרווה רכה וחומה-אדמונית והזנב כמעט בלתי נראה. אורכה של המארה 69-75 ס"מ ומשקלה 8-16 ק"ג. היא קרובת משפחה של הגדול במכרסמים הקפיבארה.
אלו הם חיות צמחוניות לגמרי והם ניזונים בעיקר מעשבים הצומחים בפמפס כמו: Chloris, Pappophorum, Trichloris ועוד מינים וכן מפירות וירקות. הם יאכלו גם עשבים מלחים יותר.
המארות חיים בקבוצות קטנות העוזרות להם להבחין בטורפים ולברוח בזמן. הטורפים העיקריים הם: פומה, זאב הרעמה, גריזון גדול, חתול הפמפס ושועלים שונים וכן עופות דורסים.
הערות שוליים

↑  מארה פטגונית באתר הרשימה האדומה של IUCN
זוג מארות עם צאצאיהם
מארה קרפניה

מריה רוזאריה "מארה" קרפניה (באיטלקית: Maria Rosaria "Mara" Carfagna; נולדה ב-18 בדצמבר 1975) דוגמנית, מנחת טלוויזיה והשרה לענייני שוויון הזדמנויות בממשלת איטליה.
חייה

קרפניה נולדה בסלרנו. ב-1997 השתתפה בתחרות מיס איטליה, והגיעה למקום השישי. היא למדה משפטים באוניברסיטת סלרנו, וב-2001 קיבלה תואר ראשון. במקביל ללימודי המשפטים, הצטרפה בשנת 2000 לדווידה מנגאצ'י בהנחיית תוכנית הטלוויזיה "La Domenica del Villaggio" ("יום ראשון בכפר"), שעסקה בכפרים באיטליה, ושודרה בערוץ 4 של רשת מדיאסט בבעלותו של סילביו ברלוסקוני עד 2006. בשנה זו החלה להנחות את התוכנית "Piazza Grande", לצדו של ג'אנקרלו מגאלי. במקביל להופעותיה בטלוויזיה, עסקה קרפניה גם בדוגמנות, ואף הצטלמה בעירום למגזין "מקסים".
בשנת 2004 הצטרפה קרפניה למפלגתו של ברלוסקוני, פורצה איטליה. בשנת 2006 נבחרה לבית התחתון של הפרלמנט האיטלקי, ושמרה על מקומה גם ב-2008. במהלך עבודתה בפרלמנט הייתה פעילה בוועדה לעניינים חוקתיים. מראהּ המצודד חילץ מברלוסקוני מספר התבטאויות סקסיסטיות ושנויות במחלוקת. לאחר בחירתה לפרלמנט אמר כי יציע לעגן בחוק את זכות הלילה הראשון. בינואר 2007 אמר עליה כי אלמלא היה נשוי, היה נישא לה מיד. רעייתו של ברלוסקוני, ורוניקה לריו, דרשה ממנו להתנצל מעל דפי העיתונות. ב-8 במאי 2008 מינה אותה ברלוסקוני לשרה לענייני שוויון הזדמנויות.
קרפניה מגדירה את עצמה כ"אנטי-פמיניסטית", וסבורה שחירות אינה תוצר של עצמאות, כי אם של חוק ומשמעת. היא עוררה את חמתם של פעילים לזכויות הומוסקסואלים, כאשר טענה כי זכויות לבני זוג צריכות להתבסס על יכולתם להביא ילדים לעולם, וכן כי אין צורך במצעד גאווה, מאחר שאין עוד אפליה נגד הומוסקסואלים באיטליה. בספטמבר 2008 יזמה את הצעת החוק הראשונה שלה כשרה, הצעה שנועדה להוציא את הזנות מחוץ לחוק, באמצעות הטלת קנסות הן על הזונות והן על הלקוחות.
לוריין קראפ

לוריין ג'ויס קראפ-תורלו (באנגלית: Lorraine Joyce Crapp-Thurlow; נולדה ב-17 באוקטובר 1938). היא שחיינית עבר אוסטרלית. היא אלופה אולימפית בעלת 4 מדליות מהן 2 זהב ושיאנית עולם. היא קבעה 23 שיאי עולם והחזיקה בכל שיאי העולם בסגנון חופשי בו זמנית מ-100 מטר ועד 800 מטר במחצית שנות ה-50. הייתה השחיינית הראשונה בהיסטוריה ששחתה 400 מטר חופשי מתחת ל-5 דקות.
ביוגרפיה

קראפ נולדה בסידני, ניו סאות' ויילס.
במשחקי האימפריה הבריטית וחבר העמים שנערכו בוונקובר קנדה בשנת 1954 זכתה קראפ בשתי מדליות זהב במשחה ל-110 יארד חופשי (1:05.8 דקות) ובמשחה ל-440 יארד חופשי (5:11.4 דקות) ובמדליית ארד במשחה שליחות 3x110 יארד מעורב (3:55.6 דקות)