stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ג'יימס ארל ג'ונס
ביוגרפיה > תפקידים בולטים > תפקידי תיאטרון בולטים

ג'ונס הוא גם שחקן תיאטרון מוערך. הוא זכה בשנת 1969 בפרס טוני על משחקו במחזה "התקווה הלבנה הגדולה" ובשנת 1987 על המחזה "Fences", שדן בגזענות נגד אפרו-אמריקנים בשנות החמישים של המאה ה-20. כמו כן, ביצועו למחזה אותלו נחשב לאחד הביצועים הגדולים שנעשו על הדמות. ג'ונס הוסיף לשחק במחזות שייקספירים כ"המלך ליר", אוברון ב"חלום ליל קיץ", אבהורסון ב"מידה תחת מידה", ואף קיבל הוקרה בשנת 2002 ממרכז קנדי לאמנויות הבמה.
בפברואר 2008 החל ג'ונס להשתתף כביג דאדי בעיבוד אפרו-אמריקני למחזה זוכה פרס הפוליצר "חתולה על גג פח לוהט" של טנסי ויליאמס, לצד שחקנים כפיליסיה ראשד ("משפחת קוסבי"), אניקה נוני רוז וטרנס הווארד ("איירון מן").
ביוגרפיה > תפקידים בולטים > תפקידים נוספים

ג'ונס השתתף בתפקידי אורח בסדרות הסיטקום פרייז'ר, ויל וגרייס, האוס, אברווד והמפץ הגדול. הוא הופיע במשחק המחשב "Command & Conquer: Tiberian Sun" משנת 1999 בתפקיד הגנרל ג'יימס סולומון, ונידב את קולו לסרט ההנפשה מלך האריות ולהמשכו כמופסה המלך.
באפריל 2005 הופיע ג'ונס בעיבוד אפרו-אמריקני מחודש למחזה משנת 1979 "האגם המוזהב" בברודוויי (שבתורו עובד לסרט קולנוע בשנת 1981 ובו כיכבו קתרין הפבורן והנרי פונדה).
בשנת 2006 קריין ג'ונס בשני סרטים דוקומנטריים - האחד על חייו של האפרו-אמריקני מלקולם אקס, והשני בגירושם המאולץ של שבט הצ'רוקי מאדמתם במה שהיה ידוע כ"מסלול הדמעות". באותה שנה שיחק בקומדיית הספורט "חמים על הספסל" שביים דניס דוגן.
בשנת 2009 הוענק לג'ונס פרס גילדת שחקני המסך על מפעל חיים.
בשנת 2014 השתתף ג'ונס בסדרת הטלוויזיה "המפץ הגדול" בתפקיד עצמו.
בשנת 2019 חזר לדבב את דמותו המוכרת מופסה מסדרת מלך האריות, בגרסת הלייב אקשן של "מלך האריות".
ביוגרפיה > חיים אישיים

ג'ונס נישא לשחקנית והזמרת האמריקאית ג'וליאן מארי בשנת 1968, אותה הכיר בזמן ששיחק במחזה אותלו. לזוג לא היו ילדים והם התגרשו ב-1972.
בשנת 1982 התחתן ג'יימס ארל ג'ונס בשנית עם ססיליה הארט, והשניים הביאו לעולם ילד אחד, פלין ארל ג'ונס. הארט נפטרה מסרטן השחלה ב-16 באוקטובר 2016.
באפריל 2016 סיפר ג'ונס לראשונה מזה עשרים שנה על מאבקו בסוכרת מסוג 2, בה אובחן באמצע שנות ה-90.
ג'ונס הפך לקתולי במהלך שירותו הצבאי.
ג'ונס נפטר בביתו ב-9 בספטמבר 2024, בגיל 93.
אזכורים

בסדרת ההנפשה "הפכים סולארים" נקרא התיכון שבו לומדות הדמויות הראשיות על שמו.
פילמוגרפיה נבחרת

"דוקטור סטריינג'לאב" (1964) - לוטננט לותר זוֹג
"התקווה הלבנה הגדולה" (1970) - ג'ק ג'פרסון
"מלחמת הכוכבים - פרק 4: תקווה חדשה" (1977) - דארת' ויידר (קול)
"מגרש השדים 2: הכופר" (1977) - קאקומו
"שורשים: הדורות הבאים", מיני-סדרה (1979) - אלכס היילי
"מלחמת הכוכבים - פרק 5: האימפריה מכה שנית" (1980) - דארת' ויידר (קול)
"קונאן הברברי" (1982) - טולסה דום
"מעוף הדרקונים" (1982) - אומדון
"מלחמת הכוכבים - פרק 6: שובו של הג'די" (1983) - דארת' ויידר (קול)
"מכרות המלך שלמה 2" (1986) - אומסלופוגאס
"אל תקרא לי לבן" (1986) - פרופסור בנקס
"מגלה את אמריקה" (1988) - המלך ג'אפה ג'ופר
"שדה החלומות" (1989) - טרנס מאן
"המובחר שבמובחרים" (1989) - המאמן פרנק קוזו
"האמבולנס" (1990) - פרנק ספנסר
"המרדף אחר אוקטובר האדום" (1990) - אדמירל ג'יימס גריר
"רגעים של אהבה" (1991) - הברמן
"משחקים פטריוטיים" (1992) - אדמירל ג'יימס גריר
"סניקרס" (1992) - ברנרד אבוט
"סומרסבי" (1993) - השופט בארי קונרד אייזקס
"ילדי הרחוב" (1993) - מר. מרטל
"איש המטאור" (1993) - ארנסט מוזס
"האקדח מת מצחוק 33 ושליש" (1994)
"מלך האריות" (1994) - מופסה
"סכנה ברורה ומיידית" (1994) - אדמירל ג'יימס גריר
"מי אני, מה אני?" (1994) - ג'ון דולבי
"זעקי, ארץ אהובה" (1995) - הכומר סטיבן קומאלו
"כללי המשחק" (1997) - ארתור ביילור
"מלך האריות 2" (1998) - מופסה
"החבר שלנו, מרטין" (1999) - מרטין לותר קינג האב-(דיבוב)
"פרס למוצא" (2001) - בתפקיד: אווברי פיליפס.
"מלחמת הכוכבים - פרק 3: נקמת הסית'" (2005) - דארת' ויידר (קול)
"ילדי הרחוב 2" (2005) - מר מרטל
"מלקולם אקס: נסיך האסלאם" (2006) - דוקומנטרי, קריין
"מת לצעוק 4" (2006)
חמים על הספסל" (2006)
"קליק" (2006) - קריין
"מסלול הדמעות: ירושת הצ'רוקי" (2006) - דוקומנטרי, קריין
"ברוך שובך, רוסקו ג'נקינס" (2008) - רוסקו סטיבן ג'נקינס האב
"ג'ק והאפונים" (2009) - הענק (קול בלבד)
"תן לי מחסה" (2013) - האב מקארת'י
"רוג אחת: סיפור מלחמת הכוכבים" (2016) - דארת' ויידר (קול בלבד)
"מלך האריות" (2019)-מופסה (דיבוב)
"מגלה את אמריקה 2" (2021) - המלך ג'אפה ג'ופר
פילמוגרפיה נבחרת > טלוויזיה

מלחמת רצועת וגאס (1984) - ג'ק מדריד (סרט טלוויזיה של NBC)
רציחות הילדים באטלנטה (1985) - ווקר
וידויים: שתי פנים של רוע (1994, סרט טלוויזיה) - צ'ארלס לויד
ריבאונד: סיפורו של ארל "העז" מניגולט (1996, סרט טלוויזיה) - ד"ר מקדאפי
מלחמת האזרחים השנייה (1997) - סרט טלוויזיה של HBO
הסוכן X ‏(2015) - קיילב ת'ורן, נשיא בית המשפט העליון
פרסים והוקרה

| ג'יימס ארל ג'ונס, רשימת זכיות והוקרה> פרס | ג'יימס ארל ג'ונס, רשימת זכיות והוקרה> שנה | ג'יימס ארל ג'ונס, רשימת זכיות והוקרה> קטגוריה | ג'יימס ארל ג'ונס, רשימת זכיות והוקרה> תוצאה |
| --- | --- | --- | --- |
| פרס טוני | 1969 | השחקן הטוב ביותר במחזה ("The Great White Hope") | זכייה |
| פרס טוני | 1987 | השחקן הטוב ביותר במחזה ("Fences") | זכייה |
| פרס טוני | 2017 | פרס מיוחד למפעל חיים | זכייה |
| פרס גלובוס הזהב | 1970 | פריצת הדרך המבטיחה ביותר ("The Great White Hope") | זכייה |
| פרס גראמי | 1977 | הספוקן וורד הטוב ביותר ("Great American Documents") | זכייה |
| פרס אמי לבידור בפריים טיים | 1991 | שחקן משנה מצטיין במיני-סדרה או בסרט טלוויזיה ("Heat Wave") | זכייה |
| פרס אמי לבידור בפריים טיים | 1991 | פרס אמי לבידור בפריים טיים לשחקן ראשי בסדרת דרמה ("Gabriel's Fire") | זכייה |
| פרסי אמי לבידור בשעות היום | 2000 | השחקן הטוב ביותר בספיישל לילדים ("Summer's End") | זכייה |
| פרס גילדת שחקני המסך | 2009 | פרס מפעל חיים | זכייה |
| פרס אוסקר | 2011 | פרס אוסקר לשם כבוד (מפעל חיים) | זכייה |
| פרס NAACP Image | 1975 | השחקן הטוב ביותר בסרט קולנוע ("Claudine") | זכייה |
| פרס NAACP Image | 1993 | השחקן הראשי הטוב ביותר בסדרת דרמה ("Gabriel's Fire") | זכייה |
אריה קרן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1935 (בן 89 בערך) תל אביב, פלשתינה (א"י)
 מדינה:  ישראל 
 השתייכות:  צבא הגנה לישראל 
 דרגה:  תת־אלוף 
 תפקידים בשירות
 מפקד גדוד 121  מפקד גדוד 46  מפקד חטיבה 500  סגן מפקד גייסות השריון
 פעולות ומבצעים
 מלחמת סיני  מלחמת ההתשה  מלחמת ששת הימים  מלחמת יום הכיפורים 
 תפקידים אזרחיים
 חבר מועצת העיר אשקלון, מנכ"ל יד לשריון
 
אריה קרן (נולד ב-1935 בתל אביב) הוא קצין צה"ל בדימוס בדרגת תת-אלוף. שירת כמפקד חטיבה 500 במהלך מלחמת יום הכיפורים.
ביוגרפיה

נולד בישראל ב-1935 לשמואל קרן, יליד רוסיה שהגיע לישראל ב-1918 מארצות הברית כחייל בגדודים העבריים, ולאלזה לבית מלר, ילידת גרמניה שעלתה לארץ ישראל עם עליית המפלגה הנאצית לשלטון.
קרן עשה את שירותו הצבאי בחיל השריון. במלחמת סיני שירת כמפקד מחלקה בגדוד טנקי שרמן שלחם בקרבות בכיבוש רצועת עזה. בשנות השישים שירת כמפקד פלוגת מילואים בגדוד 46. ב-1964 היה חבר במשלחת החשאית של צה"ל למערב גרמניה שנשלחה לקלוט את טנקי הפטון האמריקאים (שזכו לכינוי מגח בצה"ל). במלחמת ששת הימים פיקד על גדוד 121, גדוד חרמ"ש בחטיבה 8, ולחם עמו בקרבות ההבקעה ברמת הגולן. לאחר המלחמה, מונה למפקד גדוד 46, אותו הקים כגדוד סדיר, והוא פיקד עליו עד אוגוסט 1968 כולל במהלך פעולת כראמה. ב-1972 מונה למפקד מתקן 500 בצאלים, ובמקביל מפקדה הראשון של חטיבה 500. במלחמת יום הכיפורים פיקד על החטיבה שלחמה במסגרת אוגדה 162. במהלך המלחמה צלחה החטיבה את תעלת סואץ והשתתפה בקרב העיר סואץ. בתפקידו האחרון בשירות הקבע שימש סגן מפקד גייסות השריון.
מייד לאחר שהשתחרר מצה"ל בשנת 1978, התמודד בבחירות לראשות העיר אשקלון בראש רשימה עצמאית, לאחר שנכשל ניסיונו לזכות במועמדות לתפקיד מטעם "המערך". במהלך מערכת הבחירות הוצגו קרן, ומועמד הליכוד נתן ניר, כמועמדים המרכזיים, והקרב על ראשות העיר כונה "קרב הגנרלים". בבחירות, זכה קרן למספר הקולות הרב ביותר (28%) והתמודד בסיבוב שני נגד אלי דיין, שהתמודד גם הוא מטעם רשימה עצמאית. לקראת הסיבוב השני, הודיע "המערך" על תמיכה בקרן ו"הליכוד" על תמיכה באלי דיין, ובבחירות הפסיד קרן לדיין לאחר שזכה ל-46% מהקולות. קרן לא שותף על ידי דיין בקואליציה העירונית, כיהן כחבר מועצת העיר במשך כ-10 שנים ופעל כאופוזיציה לדיין. בשנת 1981 עמד בראש הוועד הציבורי נגד הקמת תחנת הכוח רוטנברג.
ב-2013 זכה לעיטור יקיר העיר אשקלון.
קרן כיהן כמנכ"ל יד לשריון משנת 1990 ועד 1996. בתקופה זו החלו החלו עבודות הפיתוח באתר בלטרון, נבנה אתר ההנצחה ומוזיאון הרק"ם.
נשוי לסימה, אב לבן ולבת וסב לנכדים. בנו אלון הוא סא"ל במילואים בחיל השריון, חבר כיתת הכוננות של נתיב העשרה, שנלחם להגנת המושב במהלך טבח שבעה באוקטובר. בנו של אלון, טל קרן, נכדו של אריה קרן, נרצח באותה שבת במהלך הטבח בחוף זיקים.
הערות שוליים

↑  אתר יד לשריון
↑  התארגנות ברשימה למען אשקלון, דבר, 24 באוגוסט 1978
↑  דני צדקוני, ארבעה רצים באשקלון, דבר, 30 באוגוסט 1978
↑  דני צדקוני, מלחמת הגנרלים באשקלון, דבר, 14 בספטמבר 1978; המשך
↑  קרב שריון בשריון באשקלון, מעריב, 20 באוקטובר 1978
↑  אשקלון, קרן ודיין יתמודדו שוב, מעריב, 8 בנובמבר 1978
↑  נתן ניר, מעריב, 16 בנובמבר 1978
אברהם רותם, במספר רשויות כבר קבעו, מעריב, 20 בנובמבר 1978
↑  עזרא ינוב, עו"ד אלי דיין, מעריב, 22 בנובמבר 1978
↑  עזרא ינוב, אנשיו של אריה קרן ניסו לבודדנו, מעריב, 4 בינואר 1979
↑  דני צדקוני, תסיסה בקואלציה העירונית, דבר, 6 בדצמבר 1979
סיעת למען אשקלון לא תצטרף כחטיבה לליכוד, דבר, 16 באוגוסט 1983
↑  שעיה סגל ועזרא ינוב, אשקלונים הפגינו נגד תחנת הכח בפחם, מעריב, 29 באוקטובר 1981
↑  עיטור יקיר העיר אשקלון לתא"ל מיל' אריה קרן, באתר "צוות - ארגון גמלאי צה"ל"
1 2  חן מור אטיאס, "התקשרתי אליו והטלפון צלצל בחדר של הגופות": תא"ל במיל' אריה קרן על נכדו טל שנרצח בחוף זיקים, באתר "כאן דרום - אשקלון", 3 בנובמבר 2023
הנרי מורגנטאו (האב)

הנרי מורגנטאו
הנרי מורגנטאו האב (באנגלית: Henry Morgenthau, Sr;‏ 26 באפריל 1856 - 25 בנובמבר 1946) היה דיפלומט ואיש עסקים אמריקאי ממוצא יהודי, שהתפרסם בעיקר כשגריר האמריקאי באימפריה העות'מאנית במלחמת העולם הראשונה. הוא היה אביו של הנרי מורגנטאו (הבן) וסבהּ של ברברה טוכמן.
ביוגרפיה

מורגנטאו נולד במנהיים שבגרמניה בשנת 1856. הוא היה בנו של אלעזר (לזרוס) מורגנטאו, ממציא יהודי שהיגר לארצות הברית בשנת 1866 מהעיר לורש שבחבל הסן לאחר שעשה הון בגרמניה ממפעל לייצור סיגרים. הנרי סיים את לימודיו בבית הספר למשפטים של אוניברסיטת קולומביה ועשה את הונו בנכסי דלא-ניידי.
בנו, הנרי מורגנטאו (הבן), התפרסם מאוחר יותר כשר האוצר בממשלתו של פרנקלין דלאנו רוזוולט למשך פרק זמן שיא של אחת-עשרה שנים, והציע את תוכנית מורגנטאו לפירוק כוחה התעשייתי של גרמניה.
עושרו של מורגנטאו איפשר לו לתרום ביד רחבה למסע הבחירות של הנשיא וודרו וילסון בשנת 1912. הוא נתמנה למזכיר הכלכלי של המפלגה הדמוקרטית בשנת 1912 ושוב בשנת 1916. הוא מונה להיות שגריר ארצות הברית באימפריה העות'מאנית בשנים 1913 - 1916. הוא קיווה לזכות במשרת שר בממשלה, אך לא זכה בכך.
ביוגרפיה > פעילותו בזמן מלחמת העולם הראשונה

לאחר פרוץ מלחמת העולם הראשונה הפכה השגרירות האמריקאית באיסטנבול לנציגות העקיפה של מדינות ההסכמה, שפינו את שגרירויותיהן עם פרוץ הלחימה. בנובמבר 1914 התריע מורגנטאו על המצב הקשה של היישוב היהודי בארץ ישראל (ארץ ישראל הייתה אז חלק מהאימפריה), התרעה שהביאה לסיוע של יהודי ארצות הברית (בין היתר של הבנקאי והנדבן יעקב שיף) והממשל האמריקאי, ששיפר את מצב היישוב בצורה משמעותית.
מורגנטאו פעל למען הצלת אנשים שונים ממדינות ההסכמה שהפכו לשבויים באימפריה העות'מאנית. לדוגמה בתחילת המלחמה נעצרו כל הסטודנטים הרוסים שלמדו באוניברסיטה האמריקאית בביירות, ביניהם מי שהפך לימים למדען שינה מפורסם, נתניאל קלייטמן. מורגנטאו פעל באופן אישי למען שחרורו וסייע להבריח אותו אל אוניית צי אמריקאית שלקחה אותו לניו יורק.
מורגנטאו היה אחד המעטים שניסו לסייע לארמנים בזמן שהתחולל רצח העם שלהם במהלך מלחמת העולם הראשונה. הוא ניסה לצמצם את ממדי ההשמדה ולסייע לקורבנות. בשנת 1915 דיווחים על "פרשת ואן" הגיעו אל מורגנטאו, מחלב ומוואן, והניעו אותו להעלות את הנושא באופן אישי עם שר המלחמה אנוור פאשה, ועם שר הפנים טלעת פאשה הוא ציטט לפניהם את עדויותיהם של פקידי הקונסוליה, אך הם טענו כי מדובר בגירושים כהכרחיים לניהול המלחמה בגלל שיתוף פעולה לכאורה בין הארמנים לבין הרוסים.
מורגנטאו סייע להקים את הוועדה האמריקנית לסיוע לארמניה ולסוריה (אנ') (הידועה גם כ"עזרה למזרח הקרוב"), שהוקמה ב-1915 מייד לאחר שהחלו הגרושים, והייתה ארגון צדקה שהוקם כדי לעזור בסבלם של עמי המזרח הקרוב. מברקיו של מורגנטאו על הטבח ההמוני בארמנים הביאו לתמיכה רבה בארגון. בשנתו הראשונה, דאג הארגון ל-132,000 יתומים ארמנים מטביליסי, ירוואן, איסטנבול, סיוואס, ביירות, דמשק וירושלים. ארגון סעד לפליטים במזרח התיכון עזר לתרום מעל 102 מיליון דולר לארמנים בזמן המלחמה ואחריה. בין 1915 ל-1930, חילק הארגון עזרה הומניטארית למקומות הפזורים במרחב גאוגרפי גדול, ובסופו של דבר הוציא יותר מפי עשרה מאומדנו המקורי ועזר לכ-2 מיליון פליטים.
כשפקודות הגירוש נחקקו, פקידים קונסולריים רבים דיווחו על מה שראו לשגריר מורגנטאו. בספר הזיכרונות שהשלים במהלך 1918 ("סיפורו של השגריר מורגנטאו"), כתב מורגנטאו: "כאשר השלטונות הטורקיים נתנו את הפקודות לגירושים הללו, הם פשוט נתנו תעודת פטירה לגזע שלם; הם הבינו זאת היטב, ובשיחותיהם עמי הם לא עשו שום ניסיון מיוחד להסתיר עובדה זו". הזיכרונות והדיווחים תיארו בצורה עזה את השיטות בהן השתמשו הכוחות העות'מאניים ותיעדו מקרים רבים של זוועות שבוצעו נגד המיעוט הנוצרי.
מורגנטאו כתב בספרו שהוא "משוכנע כי בכל ההיסטוריה של המין האנושי לא התרחש מאורע נורא כזה" ותיאר אותו כ"פשע הגדול ביותר בהיסטוריה המודרנית".
ביוגרפיה > לאחר המלחמה

לאחר תום המלחמה שימש מורגנטאו כיועץ לענייני מזרח אירופה והמזרח התיכון בועידת השלום בפריז, ואחר כך עבד עם גופים שפעלו לאחר המלחמה, כמו הוועדה שעסקה בסיוע למזרח התיכון והנציבות שהוקמה לשם יישוב הפליטים היוונים והצלב האדום האמריקאי. בשנת 1933 הוא היה הנציג האמריקאי לוועידת ז'נבה.
מורגנטאו נפטר בשנת 1946 לאחר דימום מוחי בניו יורק. הוא נקבר בהות'ורן שבניו יורק.
על שמו נקרא רחוב בשכונת רמות בירושלים.
ספריו

מורגנטאו פרסם מספר ספרים ובספריית הקונגרס נמצאים כ-30,000 מסמכים משלו.
1918 - "Ambassador Morgenthau's story" (סיפורו של השגריר מורגנטאו) - על רצח העם הארמני, בו הוא מספר על חוויותיו כשגריר במהלך תקופה זו בהיסטוריה הטורקית. זהו הבולט שבספריו.
1918 - "The Secrets of the Bosphorus" - עוסק באותה תקופה.
1919 - "The Morgenthau Report" (דו"ח מורגנטאו) - על התעללות ביהודים על ידי פולנים.
1925 - "All In a Lifetime"
1929 - "I was sent to Athens" - עוסק בעבודתו עם הפליטים היוונים.
1974 - "The Murder of a Nation"
המחלוקת על ארמניה

תפקידו ביחס להיסטוריה של רצח העם הארמני נמצא בפולמוס. חיבורו הראשון במערב בנושא היה "סיפורו של השגריר מורגנטאו", שעדיין משמש כמקור לדיון בדבר מעשי הזוועה של הטורקים כנגד הארמנים. עם זאת, נטען כי מורגנטאו בדה אירועים מסוימים מלבו (ולמעשה מעולם לא יצא מתחומי איסטנבול), ניפח בדרך כלל את האירועים שקרו, וסטה באופן משמעותי ממה שכתב ברשימותיו הפרטיות. נטען גם שהספר נכתב על ידי סופר צללים. הטקסט עצמו מפגין טינה ואיבה כלפי הטורקים, מה שנתפש לא אחת כראיה תומכת להאשמות.
הספר נכתב החל בסוף שנת 1917, והחל להופיע בעיתונים באמצע שנת 1918. נטען שהספר נכתב כדי לדחוף את ארצות הברית להשתתפות במלחמת העולם הראשונה, אך מהתאריכים עולה שאין זה כך, וכי הסיפורים פורסמו לאחר שארצות הברית כבר הצטרפה ללחימה. עם זאת, ישנן עדויות על כך שהספר נכתב למטרות תעמולה, ונועד לשכנע את המתנגדים המסורתיים בארצות הברית להתערבות במלחמות של מדינות זרות. אין בכך כדי להטיל ספק בתוכן, אלא כדי להצביע על תכליתו הפוליטית של הפרסום.
הערות שוליים

↑   צח יוקד, האיש שגילה על בשרו כמה זמן יכולים בני אדם להחזיק ללא שינה, באתר הארץ, 14 בדצמבר 2023
↑  יאיר אורון, הכחשה : ישראל ורצח העם הארמני, מבוא, עמ' 20.
↑  אורון 2005, מבוא, עמ' 20.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007265671705171  PLWABN: 9810645113005606  BnF: cb12017765v (data)  GND: 118971220  ICCU: UMCV392378  ISNI: 0000 0000 8078 7077  LCCN: n86070605  LNB: 000242787  NARA: 10573009  NKC: jn20020422001  NLG: 74749  NTA: 070815844  SNAC: w6pw78g7  SUDOC: 028316673  VcBA: 495/224736  VIAF: 22823   WorldCat (עם VIAF): 22823 
הנרי מורגנטאו בארץ ישראל (לא אחרי 1918)
מברק שנשלח על ידי מורגנטאו למחלקת המדינה של ארצות הברית ב-16 ביולי 1915 מתאר את מעשי-הטבח בארמנים כ"מבצע להשמדת גזע".
מאחורי עיניה (סדרת טלוויזיה)

| --- | --- |

כרזת הסדרה באנגלית
 מבוסס על:  הרומן מאחורי עיניה (אנ') מאת שרה פינבורו (אנ') משנת 2017
 סוגה:  מותחן פסיכולוגי   על-טבעי
 יוצרים:  סטיב לייטפוט (אנ')
 כותבים:  סטיב לייטפוט (אנ')
 בימוי:  אריק ריכטר סטראנד
 שחקנים:  סימונה בראון   איב יוסון   טום בייטמן   רוברט אראמאיו
 ארץ מקור:  הממלכה המאוחדת 
 שפות:  אנגלית
 מספר עונות:  1
 מספר פרקים:  6
 הפקה
 מפיקים בפועל:  סטיב לייטפוט (אנ')   אלייז'ה מלור   סוזן מק'קי   אנדי האריס   ג'סיקה בורדט
 חברת הפקה:  Sony Pictures Television   Left Bank Pictures (אנ')
 הפצה:  נטפליקס
 עורכים:  איימי הנסל   בריאנה רנגוט
 צלמים:  פליקס ווידמן
 מוזיקה:  רופרט גרגסון-ויליאמס 
 שידור
 רשת שידור:  נטפליקס 
 תקופת שידור מקורית:  21 באוקטובר 2021
 קישורים חיצוניים
 דף התוכנית ב-IMDb
 
מאחורי עיניה (באנגלית: Behind Her Eyes) היא סדרת טלוויזיה אמריקאית מבית נטפליקס שעלתה לאוויר ב-17 בפברואר 2021. הסדרה מבוססת על ספר באותו השם (אנ') משנת 2017 ונוצרה על ידי סטיב לייטפוט (אנ'). בסדרה מככבים סימונה בראון, טום בייטמן, איב יוסון ורוברט אראמאיו.
תקציר העלילה

עלילת הסדרה עוקבת אחר לואיז, אם חד הורית שעולמה מתערער לאחר שהיא פוצחת ברומן עם הבוס החדש שלה, דייוויד. לאחר מכן, העניינים מתפתחים לכיוון לא צפוי כשלואיז הופכת לחברתה הטובה של אדל, אשתו של דייוויד. מה שהתחיל כמשולש רומנטי לא שגרתי הופך במהרה למשהו אפל, מותח ומעוות. בעקבות הרומן עם דייוויד והקשר עם אדל, לואיז מוצאת עצמה במערבולת של סודות הקשורים לשניים.
שחקנים

סימונה בראון - לואיז ברנסלי, אם חד הורית שמנהלת רומן עם דייוויד ובמקביל הופכת לחברתה הטובה של אשתו, אדל.
טום בייטמן - דייוויד פרגוסון, הבוס החדש של לואיז ובעלה של אדל. מנהל עם לואיז רומן לאחר שהוא מרגיש מרוחק מאשתו.
איב יוסון - אדל פרגוסון (שם נעוריה הוא קמפבל), אשתו של דייוויד וחברתה של לואיז המסתירה סודות משל עצמה.
רוברט אראמאיו - רוב הויל, מכר ותיק של אדל מצעירותם.
רשימת פרקים

| מספר פרק | שם באנגלית | שם בעברית | במאי | תסריטאי | תאריך הפצה מקורי |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | Chance Encounters | מפגשים מקריים | אריק ריכטר סטראנד | סטיב לייטפוט | 17 בפברואר 2021 |
ערב מהנה בפאב הופך ליום עבודה מוזר עבור לואיז, שסובלת מסיוטי לילה. דייוויד מציג את אדל לחברתו החדשה.
| 2 | Lucid Dreaming | חלימה מודעת | אריק ריכטר סטראנד | סטיב לייטפוט | 17 בפברואר 2021 |
הצצה לחייהם של דייוויד ואדל ומבט על יומן החלומות של רוב משאיר את לואיז עם יותר שאלות מתשובות
| 3 | The First Door | הדלת הראשונה | אריק ריכטר סטראנד | סטיב לייטפוט | 17 בפברואר 2021 |
בניגוד לחששות שלה, לואיז נמשכת לדייוויד ואדל ונעשית מעורבת בנישואיהם המסובכים.
| 4 | Rob | רוב | אריק ריכטר סטראנד | סטיב לייטפוט | 17 בפברואר 2021 |
אירוע אלים מאיים לחשוף את האמת על חייו של דייוויד. בנוסף, חדשות מפתיעות מחכות לו וללואיז מאדל.
| 5 | The Second Door | הדלת השנייה | אריק ריכטר סטראנד | סטיב לייטפוט | 17 בפברואר 2021 |
למרות אזהרותיו של דייוויד, לואיז דואגת לאדל, שמעלה ספקות בקשר לגורלו של רוב בשטח המשפחה שלה.
| 6 | Behind Her Eyes | מאחורי עיניה | אריק ריכטר סטראנד | סטיב לייטפוט | 17 בפברואר 2021 |
לואיז מבקרת את המאהבת לשעבר של דייוויד, מריאנה בברייטון, שם האחרונה חושפת כיצד אדל הרסה את ביתה ואיימה עליה. לואיז מתעמתת עם דייוויד בקשר למותו של רוב, אך דייוויד מסביר שזו הייתה אדל שזרקה את גופתו לבאר לאחר שמת ממנת יתר של הרואין. לאחר שהוא מבין שלואיז דיווחה למשטרה על מותו של רוב, דייוויד מחליט לספר ללואיז את האמת ולאחר מכן לעבור איתה לסקוטלנד. בינתיים, לואיז מתעמתת עם אדל בקשר לשימוש המוגזם שלה בהקרנה חוץ גופית. כשאדל מגלה שלואיז דיווחה למשטרה על מותו של רוב ושדייוויד החליט לספר לה את האמת, אדל מחליטה להתאבד ומסמסת ללואיז על כך. מודאגת, לואיז מגיעה לביתה של אדל ומגלה שהוא עולה בלהבות. לא מצליחה לפרוץ פנימה, לואיז מחליטה להשתמש בהקרנה חוץ גופית כדי להציל את אדל, הלכודה בבית.  כשנשמתה של לואיז מגיעה לגופה של אדל, נשמתה של אדל, שהתחבאה, משתלטת במהירות על גופה של לואיז. לאחר ששתי הנשים התחלפו בגופן, אדל משתמשת בגופה של לואיז כדי להרוג את לואיז (שלכודה בגופה של אדל) בעזרת מנת יתר של הרואין. בכך, אדל משתלטת על חייה של לואיז ומשלימה עם דייוויד (תוך שהיא מעמידה פנים שהיא לואיז עצמה). בפלשבק, מתברר לצופים שאדל סיפרה לרוב על האפשרות להחליף גופים שנים טרם תחילת העלילה. לאחר ששניהם התחלפו, רוב החליט להישאר בגופה של אדל והרג אותה (כשהיא בגופו שלו) בעזרת מנת יתר של הרואין מכיוון שהוא מאוהב בדייוויד. עכשיו, כשרוב שולט בגופה של לואיז ונשוי לדייוויד, רוב חי את חייה של לואיז ובמקביל מאיים על שלום בנה.
הפקה > פיתוח

ב-25 באוקטובר 2019 הוכרז שנטפליקס נתנה אור ירוק ליצירת הסדרה והפיקה עונה אחת בת שישה פרקים. סטיב לייטפוט קיבל קרדיט כיוצר הסדרה ומפיק בפועל. באוגוסט 2019 הוכרז שאריק ריכטר סטראנד יביים את הסדרה.
הפקה > ליהוק

באוגוסט 2019 נחשף שסימונה בראון, איב יוסון, טום בייטמן ורוברט אראמאיו לוהקו לסדרה.
הפקה > צילומים

שלב הצילומים התקיים בלונדון וסקוטלנד מיוני עד אוקטובר 2019.[דרוש מקור]
הפקה > הפצה

ב-4 בפברואר 2021 נטפליקס שחררה קדימון לסדרה. כל ששת פרקי הסדרה עלו לנטפליקס ב-21 באוקטובר 2021.
ביקורות

האתר Rotten Tomatoes העניק לסדרה ציון של 62% טריות על סמך 37 ביקורות.
האתר Metacritic העניק לסדרה ציון של 54/100 על סמך 15 ביקורות.
הערות שוליים

↑  {{{מחבר}}}, Netflix series starring Eve Hewson due out early 2021, 2020-11-04
1 2  Erin Jensen and Leora Arnowitz, Netflix in February: Our last date with 'To All The Boys,' 'Malcolm & Marie' debuts, USA TODAY (באנגלית אמריקאית)
↑  Adrian Hennigan, Netflix’s New Thriller ‘Behind Her Eyes’ Has a Bland Beginning but a Killer Ending, www.haaretz.com, ‏Feb 15, 2021
↑  Stewart Clarke, ‘The Crown’ Producers Making Psychological Thriller ‘Behind Her Eyes’ for Netflix, Variety, ‏2019-01-25 (באנגלית אמריקאית)
↑  NETFLIX ORDERS LIMITED DRAMA SERIES BEHIND HER EYES, About Netflix (באנגלית)
1 2  Stewart Clarke, Netflix’s ‘Behind Her Eyes,’ From ‘The Crown’ Producers, Sets Cast, Variety, ‏2019-08-08 (באנגלית אמריקאית)
↑  Peter White,Andreas Wiseman, ‘Behind Her Eyes’: Simona Brown, Tom Bateman & Eve Hewson Star In Netflix Psychological Thriller, Deadline, ‏2019-08-08 (באנגלית אמריקאית)
↑  Haley Bosselman, Netflix Unveils ‘Behind Her Eyes’ Trailer (TV News Roundup), Variety, ‏2021-02-04 (באנגלית אמריקאית)
↑  Behind Her Eyes: Limited Series | Rotten Tomatoes, www.rottentomatoes.com (באנגלית)
↑  Behind Her Eyes season 1 Reviews, www.metacritic.com (באנגלית)
רשת ישיבות תומכי תמימים ליובאוויטש

ערך זה עוסק ברשת ישיבות חב"ד. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |

דינר לרשת ישיבות תומכי תמימים ליובאוויטש בשנת 1943, מימין לשמאל: רבי מנחם מנדל שניאורסון, רבי יוסף יצחק שניאורסון והרב שמריהו גוראריה (מאחוריו אלתר דובער חסקינד)
 ישיבה
 השתייכות:  חסידות חב"ד-לובביץ'
 תקופת הפעילות:  ה'תרנ"ז - 1897 – הווה
 מייסדים:  רבי שלום דובער שניאורסון ובנו רבי יוסף יצחק שניאורסון מלובביץ'
 מיקום
 מיקום:  ישראל ישראל ארצות הברית ארצות הברית הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת צרפת צרפת ארגנטינה ארגנטינה ברזיל ברזיל אוסטרליה אוסטרליה קנדה קנדה גרמניה גרמניה רוסיה רוסיה מולדובה מולדובה בלגיה בלגיה אוקראינה אוקראינה ונצואלה ונצואלה גאורגיה גאורגיה מולדובה מולדובה
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 
ישיבת תומכי תמימים ליובאוויטש היא רשת ישיבות חסידות חב"ד בעולם. הישיבה הראשונה ברשת, ישיבת תומכי תמימים בלובביץ', נוסדה בשנת ה'תרנ"ז (1897) בעיירה לובביץ' על ידי רבי שלום דובער שניאורסון, האדמו"ר החמישי בשושלת. סניפים נוספים נוסדו באימפריה הרוסית.
הנהלת הרשת כיום שוכנת במרכז חב"ד העולמי – 770, בברוקלין, ניו יורק, שם שוכן הסניף המרכזי - ישיבת תומכי תמימים ליובאוויטש המרכזית - 770. רוב הישיבות ברשת נקראות בשם זה.
היסטוריה

כאמור, הישיבה הראשונה ברשת נוסדה בט"ו באלול ה'תרנ"ז (1897) בעיירה לובביץ'. ההכרזה על הקמת הישיבה נעשתה בעת סעודת השבע ברכות של בנו, רבי יוסף יצחק שניאורסון, לימים האדמו"ר השישי של חסידות חב"ד. המייסד מינה את בנו למנהל הישיבה מיד לאחר חתונתו. הרש"ב ביטא את המשקל הרוחני הכבד שייחס ליסוד הישיבה כשסיפר שבמשך עשר השנים שקדמו להקמתה 'התגלגל' על קברי אבותיו האדמו"רים בתפילות להצלחתם של תלמידי הישיבה. הישיבה נוהלה על ידי בנו רבי יוסף יצחק שניאורסון (לאחר מינויו לאדמו"ר החליפו חתנו הרב שמריהו גוראריה).
בהמשך נפתחו סניפים בעיירות רוסיה הלבנה, בהם קרמנצ'וג, שצ'דרין, ז'לובין הרדזישצ'ה ודוקשיצה. הסניפים נוהלו על ידי הנהלת הישיבה המרכזית בלובביץ'.
לאחר המהפכה הסובייטית עברו ישיבות תומכי תמימים למחתרת. הקומוניסטים, שחשפו רבות מהן, שפטו תלמידים ואנשי צוות. הצעירים שבהם נשלחו לבתי ילדים והמבוגרים נשלחו לעבודות כפייה בגולאגים, ואף נשפטו למוות. את רשת הישיבות ניהל אז בפועל מזכירו האישי של הריי"צ, הרב יחזקאל פייגין.
סניף הישיבה בוורשה נפתח בשנת ה'תרפ"א (1921). לאחר הגעת הריי"צ לארצות הברית הוא ייסד ישיבה גדולה בניו יורק ולה סניפים רבים בארצות הברית. הישיבה בניו יורק היא מאז הישיבה המרכזית של חב"ד. במהלך השואה נהרגו מאות מתלמידי הישיבה. קבוצה אחת של תלמידים נמלטה לשאנגחאי שבסין והקימה שם ישיבה. סניפים נוספים של הישיבה הוקמו בעולם בימי כהונתו של רבי מנחם מנדל שניאורסון ואחרי פטירתו.
מאפיינים

בפסקה זו אין מקורות ביבליוגרפיים כלל, לא ברור על מה מסתמך הכתוב בה וייתכן שמדובר במחקר מקורי. 
אנא שקלו לשפר את אמינות הפסקה באמצעות הבאת מקורות לדברים ושילובם בגוף הפסקה בצורת קישורים חיצוניים והערות שוליים. (1 בפברואר 2024)