stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
רוזנות יפו ואשקלון
היסטוריה

העיר יפו נכבשה ללא קרב על ידי מסע הצלב הראשון בראשות גוטפריד מבויון - אז מבצר חרב ונמל לא פעיל. הצלבנים השתמשו בנמל ושיקמו את חורבות המבצר בשנת 1100. בגלל חשיבותה האסטרטגית של העיר היא נשארה בגדר נחלה של מלך ירושלים עד לשנת 1110 אז נמסרה העיר להוגו מפואיסה, אביר צלבני שקיבל עם העיר את התואר הוגו הראשון, רוזן יפו.
בשנת 1134 התמרדו אצילים המקומיים, בניהם של מנהיגי מסע הצלב הראשון התמרמרו על המלך החדש - פולק מאנז'ו שלא הגיע מקרבם ושנישל אותם מעמדותיהם הבכירות בממלכה. מנהיג האצילים הממורמרים היה הוגו השני, רוזן יפו - אחיינה של מליסנדה, מלכת ירושלים. פולק, שזיהה את הפוטנציאל ההרסני הגלום בקרבתו של הוגו לירושלים, החליט לסלקו והאשים אותו בניאוף עם המלכה. כתגובה פתח הוגו במרד, נמלט ליפו ואיחד כוחותיו עם הצבא המצרי באשקלון. הוא הצליח להביס את הצבא ששלח המלך כדי לעצרו, אך הבין כי לא יוכל להמשיך ולהחזיק מעמד מול המלך החזק ובסופו של דבר הוגלה ממלכת ירושלים ויפו חזרה להיות חלק מנחלת מלך ירושלים והועברה לבנו השני של פולק אמלריך, שהוכרז כרוזן יפו עם הגיעו לגיל הבגרות.
בשנת 1153 כבש בלדווין השלישי, מלך ירושלים את העיר אשקלון מידי המצרים, והוסיף אותה לנחלתו של אחיו אמלריך, בכך מחזק את מעמדה של הרוזנות כאחת מהישויות הפיאודליות החשובות והחזקות בממלכה.
בשנת 1162, הוכתר אמלריך למלך לאחר שביטל את נישואיו לאגנס - בחירת ליבו שהמשיכה להחזיק בתואר רוזנת יפו ואשקלון, וקיבלה קיצבה חודשית מהכנסות הרוזנות.
הרוזנות כווסל של ממלכת ירושלים הוחזקה על ידי בני משפחת המלוכה ושטחיה העבירו תשלומים ומס לממלכה הרוזנות חדלה מלהתקיים לאחר קרב קרני חיטין ורק לאחר מסע הצלב השלישי נכבשו מחדש הערים המרכזיות של הרוזנות יפו ורמלה.
בשנת 1221 נמסרה הרוזנות לידיו של גוטייה הרביעי מבריין. בשנת 1244 הוביל הרוזן את צבאות ממלכת ירושלים לקרב הירביה בסופו הושמד הצבא הצלבני לחלוטין, גוטיה הרביעי נתפס בשבי והובל על ידי החווריזמים אל מול חומות יפו ואיימו כי יתלו אותו אם העיר לא תימסר לידם. לאחר שגוטייה עצמו דרש כי העיר לא תיכנע הוא עונה ונמסר למצרים.
לאחר מותו בשבי נמסרה העיר למשפחת איבלין ובשנת 1268 נפלה יפו לידי ביברס ובכך בא הקץ על הרוזנות.
תואר האצולה "רוזן יפו ואשקלון" המשיך להתקיים כתואר בלבד שניתן לבני משפחות אצולה מקפריסין עד המאה ה-15.
סניוריות ווסליות

רוזנות יפו ואשקלון הייתה פטרונית של מספר סניוריות:
הסניוריה של רמלה
הסניוריה של איבלין
הסניוריה של מירבאל
לקריאה נוספת

יהושע פראוור, תולדות ממלכת הצלבנים בארץ ישראל, שני כרכים, מוסד ביאליק, מהדורה ראשונה, 1963, מהדורה שלישית מורחבת ומתוקנת, 1973, הדפסה שישית, 2005; הספר זכה בפרס ישראל בתרגומו לצרפתית בפרס האקדמיה הצרפתית
רשימת משקלים בשיטה הסילבו-טונית

רשימת המשקלים בשיטה הסילבו-טונית. שיטה זו מקפידה, בנוסף על מספר ההברות, גם על סדר ההטעמות או ההדגשות, באופן שיוצר קצב אחיד. בכל שורה בשיר שכתוב לפי שיטה זו יש תבנית מסוימת של הטעמות (הקרויה רגל), החוזרת על עצמה מספר פעמים (לעיתים בתוספת של הברה לא-מוטעמת בתחילת השורה, או בהשמטת הברה לא-מוטעמת אחת או יותר בסוף השורה); משקל השיר נקבע לפי סוג הרגל שבשימוש ולפי מספר הרגליים בשורה.
הרגליים המרכיבות את המשקלים > רגליים דו-הברתיות

טְרוֹכֵיאוּס (טרוכי) - הרגל הטרוכיאית מורכבת מהברה אחת מוטעמת והברה אחת לא-מוטעמת לאחריה, כמו המלה "כסף".
יַמְבּוּס (יאמב) - הרגל היאמבית מורכבת מהברה אחת לא-מוטעמת והברה אחת מוטעמת לאחריה, כמו המלה "זהב".
סְפּוֹנְדֵיאוֹן (ספונדי) - הרגל הספונדיאית מורכבת משתי הברות מוטעמות - במקור, ביוונית עתיקה ובלטינית, שהיו נוהגות בהן תנועות קצרות וארוכות, ניתן היה להחליף הברה מוטעמת בהברה לא-מוטעמת עם תנועה ארוכה. כיוון שבעברית המדוברת כיום אין הבדל ממשי בין תנועות קצרות וארוכות, הספונדיאון הוא משקל שאינו פרגמטי לשפה. דוגמאות לספונדיאון הן קריאות עידוד דו-הברתיות, שבהן לרוב מודגשות שתי ההברות, כמו: "ד-ני!", "יו-סי!".
הרגליים המרכיבות את המשקלים > רגליים תלת-הברתיות

אַמְפִיבְּרַכוּס (אמפיברך) - הרגל האמפיברכית מורכבת מהברה לא-מוטעמת, הברה מוטעמת והברה לא-מוטעמת, כמו המלה "קדימה".
אַנַפֶּסְטוּס (אנאפסט) - הרגל האנאפסטית מורכבת משתי הברות לא-מוטעמות ואחריהן הברה מוטעמת, כמו המלה "יהלום".
דַּקְטִילוּס (דקטיל) - הרגל הדקטילית מורכבת מהברה מוטעמת אחת ושתיים לא-מוטעמות לאחריה, כמו המלה "אינטרנט".
רשימת המשקלים

| משקל | אפיון | תבנית | הפסק (Cesura) |
| --- | --- | --- | --- |
| מטרון יאמבי | שיר שבו כל שורה מורכבת משתי רגלים יאמבי | \ U - U - \ |  |
| טרימטר יאמבי | שיר המורכב משורה של שלוש רגלים יאמבי | \x - u -\ x - u -\ x - u x\   אפשרות נוספת: \x - u uu\ x - u -\ x - u x\(תנועה ארוכה יכולה להתחלף בשתים קצרות) | ההפסק הוא בהברה הראשונה אחרי היאמבי הרביעי או הבהרה לפני היאמבי הרביעי. |
| טטרמטר טרוכיאוס | שיר המורכב משורה של ארבע רגלים טרוכיאוס | \- U - X \ - U - X \ - U - X \ - U - X \   אפשרות נוספת: \- u u u x\ (תנועה ארוכה יכולה להתחלף בשתים קצרות) | הפסק תמיד באמצע השורה, בין שתי רגלים. |
| טטרמטר טרוכיאוס קאטלטי (Catalectic) | שיר המורכב מארבע רגלים. שלוש רגלים של טרוכיאוס והרגל הרביעית נחתכת על ידי קאטלגו | \ - U - X \ - U - X \ - U - X \ - U - \ |  |
| הקסמטר דיקטילי (Dactylic hexameter) | שיר המורכב משורה של שש רגלים דיקטילי | \ - U U \ - U U \ - U U \ - U U \ - U U \ - X; \ - - \(תנועה ארוכה יכולה להתחלף בשתים קצרות, כמעט לא קורה ברגל החמישית) |  |
| אלגיה (Elegiac) | שורה של הקסמטר דיקטילי ושורה של שתיים וחצי דיקטלי |  \ - U U \ - U U \ - U U \ - U U \ - U U \ - X \- U U \ - U U \ - \\ - U U\ - U U\ -  צורה חלופית:\ - - \ |  |
| שיר איולי (aeolic) | במרכזו רגל choriambus. בית אחרון קאטלי |  \ - X \ - U U -\ U X\ שורה אחרונה: \ - X \ - U U -\ X\  חילוף : \ - X \ - U – U \ U X\ |  |
| מטרון יוניקי (ionici) | שורה המורכבת משני מטרונים | \u u - - \u u - -\ |  |
| מטרון אנקיון (anacveon) | שורה המורכבת משני מטרונים | \u u – u\ - u - -\ |  |
| משקל סאפפו | שיר המורכב משלוש שורות של אנדקה (11 הבהרות) ושורה רביעית |   - - u - x\- u u -\u -   - - u - x\- u u -\u -   - - u - x\- u u -\u -   - u u - \ -  |  |
| מטרון אנאפסט |  |  u u - \ u u - אפשרויות נוספות: - - \ - -    u u - \ u u – בסוף בית יש משפט קאטלי : \ u u -\ - -\ u u -\ - |  |
שובור

שובור (בהונגרית: Sobor) הוא כפר במחוז גיור-מושון-שופרון, שבצפון-מערב הונגריה. כמו כפרים רבים באירופה גם בשובור מספר התושבים נמצא בירידה. כך, בשנת 1990 חיו בכפר 342 תושבים, ובשנת 2019 רק 272 תושבים.
יהודי שובור

בשובור חיו יהודים בתקופות זמן שונות:
| שנה | מספר היהודים בכפר | כלל האוכלוסייה |
| --- | --- | --- |
| 1840 | 4 |  |
| 1880 | 8 | 825 |
| 1910 | 2 |  |
| 1920 | 2 |  |
| 1930 | 2 |  |
הערות שוליים

↑  נתוני הכפר באתר הלמ"ס ההונגרי
↑  תיעוד תושבים יהודיים באזור צ'ורנה
↑  מפקדי האוכלוסין של יהודי הונגריה, 1993
| יישובים במחוז גיור-מושון-שופרון |
| --- | --- | --- |
| ערי המחוז | שופרון  • גיור  |  |
| ערים |  בלד •  צ'ורנה •  פרטד •  פרטוסנטמיקלוש •  יאנושומוריה •  קאפובאר •  לבן •  מושונמגיארובאר •  פנונהלמה •  טט |  |
| כפרים | סאן • פאראד • אויקר • אשבאנירארו • בבוט • ציראק • דנשפה • אדווה • גיורו • הימוד • הוויי • קישפלוד • מיהאיי • אושלי • ראבקצל • רפצסמרה • סארפלד • ואדושפה • ואשארושפלו • וסקן • ויטנייד • אבדה • בזי • בן • רטלפ • ברץ' • דונסג • דונסנטפאל • אנשה • פהרטו • גניי • גיורלדמר • גיורשאג • גיורשבנהאז • פר • גיוראויפלו • גיוראויבראט • גיורזאמוי • איקרן • קאיארפץ • קישבאיץ' • קורונצו • קונסיגט • מושונסנטמיקלוש • מזארש • נג'בייץ' • ראבפטונה • שוקורופאטקה • טלטשטווה • טניה • ונק • ואמושסבדי • ניול • אטוונן • נאג'סנטיאנוש • אגפלווה • צ'אפורדיאנושפה • צ'פוד • אגיאגושסרגן • צ'ר • אברגץ • אג'האזשפלו • פרטבוז • פרטאנדרד • פרטהומוק • פרטראקוש • פרטספלק • גיאלוקה • הרקה • הג'קה • הידגשג • איוואן • קופהאזה • לווה • נג'צנק • נג'לוז' • נמשקר • פרסטג • פטהאזה • פיניה • פוסטצ'לאד • רפצוויש • רייטקמוז'אי • שרוד • שופרונהורפאץ' • שופרונקבשד • סקון • אונד • ולצ'יי • ז'ירה • אצ'לג • באגיוגסובאט • ברבץ' • בודונהיי • בוגיוסלו • בשארקאן • דר • צקוהאזה • אגייד • יובהאזה • קון • מגלוצה • מגיארקרסטור • מרקוטבדגה • פאלי • פאסטורי • פוטיונד • ראבצ'נק • ראבפורדאן • ראבשבש • ראבסנטאנדראש • ראבטמאשי • ראבצקפי • שובור • שופרונמטי • סיל • סילשארקאן • טארנוקרטי • ז'בהאזה • בזניה • דרנוז'לי  • דונקיליטי • דונרמטה • דונסיגט • פקטארדה • הלאסי • הדרוואר • הגיישהלום • קארויהאזה • קימלה • לבל • קישבודק • מאריאקאלנוק • מושונסולנוק • מושונאודוואר • אוירונפה • וארבלוג • ראיקה • ליפוט • פישקי • מצ'ר • בקונגיירוט • בקונפטרד • בקונסנטלאסלו • אץ' • פנייפה • גייראסונפה • לאזי • ניאלקה • פאזמאנדפאלו • רבזד • טריאנפוסטה • רומאנד • טאפסנטמיקלוש • וספרמוורשאן • שיקאטור • טאפ • ארפאש • צ'יקוואנד • פלפץ • גיארמט • גיימרה • גיירסמרה • קישבבוט • מרגש • ואג • מוריצהידה • ראבצ'צ'ן • ראבסנטמיהאי • סרצ'ן • ראבסנטמיקלוש |  |
| יישובים בנפת צ'ורנה |
| --- | --- | --- |
| יישובים | צ'ורנה • אצ'לג • באגיוגסובאט • ברבץ' • בודונהיי • בוגיוסלו • בשארקאן • צקוהאזה • דר • אגייד • פאראד • יובהאזה • קון • מגלוצה • מגיארקרסטור • מרקוטבדגה • פאלי • פאסטורי • פוטיונד  • ראבצ'נק • ראבפורדאן • ראבשבש • ראבסנטאנדראש • ראבטמאשי • ראבצקפי • שובור • שופרונמטי • סאן • סיל • סילשארקאן • טארנוקרטי • ז'בהאזה • ואג |  |
ערך זה הוא קצרמרבנושא יישובים בהונגריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
שוק עבדים עם ראשו הנעלם של וולטר

| --- | --- |

 מידע כללי
 צייר:  סלבדור דאלי
 תאריך יצירה:  1940
 טכניקה וחומרים:  שמן על בד
 ממדים בס"מ
 רוחב:  65.2 ס״מ 
 גובה:  46.2 ס״מ 
 נתונים על היצירה
 מספר יצירה:  2000.17 (מוזיאון סלבדור דאלי) 
 מיקום:  מוזיאון סלבדור דאלי, סיינט פיטרסברג, פלורידה
 
שוק עבדים עם ראשו הנעלם של וולטר הוא ציור שמן על בד של הצייר הסוריאליסטי הספרדי סלבדור דאלי. היצירה צוירה בשנת 1940 בצבעי שמן על בד. היצירה מוצגת במוזיאון סלבדור דאלי בסיינט פיטרסברג שבמדינת פלורידה שבארצות הברית.
היצירה מתארת שוק עבדים, במרכז היצירה, כאשר בקדמת היצירה, אישה עירומה למחצה, ככל הנראה דמותה של גאלה, אשתו של דאלי, הנשענת על שולחן שעליו מפת קטיפה אדומה, וצופה בעבדים בשוק.
דמויות העבדים בשוק יוצרות אשליה אופטית, כאשר ברווחים ביניהם ניתן לראות את ראשו של וולטר (שניים מדמויות הסוחרים ההולנדים נראים כעיניו ופיו, והקשת שמעליהם, כמצחו), הניצב לכאורה על מעמד הנמצא על מפת הקטיפה. אשליה אופטית זו נוצרת על ידי השלמת מידע אוטומטית של המוח, ההופך את הרווחים שבין הדמויות בתמונה לאובייקט אשר אינו מצויר בה בפועל. אשליה נוספת המופיעה בתמונה נוצרת באמצעות הפירות בסלסלת הפירות שעל השולחן - פירות אלה נראים כחלקים מגופם של הסוחרים העומדים במרכז התמונה.
בשמאל התמונה ניתן לראות נוף הררי האופייני לקטלוניה.
דאלי התייחס ליצירה זו וציין כי מטרתה "להציג את הלא-נורמלי כנורמלי ואת הנורמלי כלא-נורמלי".
שוק צ'פל

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  כביש 
 מיקום:  איזלינגטון 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 קואורדינטות:  51°32′00″N 0°06′33″W﻿ / ﻿51.5334°N 0.10926°W﻿ / 51.5334; -0.10926
  (למפת לונדון מוגדלת) קנט סארי ברקשייר בקינגהאם הרטפורדשייר אסקסשוק צ'פל(למפת לונדון רגילה) קנט סארי בר. בקי. הרטפורדשייר אסקסשוק צ'פל
 
שוק צ'פל (באנגלית: Chapel Market) הוא שוק רחוב בעיר לונדון באנגליה, בו נמכרים בעיקר מוצרי מזון.
השוק ממוקם באזור איזלינגטון בצפון לונדון, בקרבת תחנת הרכבת התחתית אנג'ל.
שיר החלוצים

"שיר החלוצים" הוא שיר שעיבד לעברית יוסף הפטמן עד שנת 1919.[דרוש מקור] ככל הנראה, הפרסום הרשמי הראשון של השיר היה בעיתון "הפועל הצעיר" ב-24 בדצמבר 1920, בעת שכבר הושר בפי החלוצים. את השיר הקדיש שם הפטמן "לחברַי בכבישים". השיר נקרא "שיר החלוצים", אך נודע גם בשם "אנו נהיה הראשונים", על פי פתיחתו ("'אנו נהיה הראשונים', כה אמרנו אח אל אח").
תכנים והתקבלות

השיר היה אהוד ביותר, מעין המנון, ובעיקר נפוץ במחנות חלוצים וחלוצות בתקופת העלייה השלישית. להרגשתם של רבים, הוא ביטא את החוויה החלוצית, שרעיונה העיקרי היה להקים חברה יהודית חדשה בארץ ישראל, בעבודת כפיים, בעמל וביזע.
בשיר תיאור מפרט של עבודת החלוצים שכללה: חציבת אבנים והובלתם, סלילת כבישים, בנין בתים ונטיעת יערות של הקק"ל, ואת אורח חייהם: קימה השכם בבוקר לעבודתם, כאשר "שַׁחַר מַלְבִּין עַל הֶהָרִים" ומגוריהם באוהלים, ומאזכר את געגועיהם אל משפחותיהם, שאותם מייצגים הדימויים המילוליים: "יָד אֲהוּבָה, בִּרְכַּת-אֵם", שנשארה בגולה.
לשיר חוברו מספר לחנים עממיים רוסיים והוא משתייך למבחר השירים שנהוג לשיר ולנגן (את נעימתם) בטקסים ממלכתיים וצבאיים בישראל.
הערות שוליים

↑  כאמור בהערת המערכת שם: הערת המערכת, הפועל הצעיר, 24 בדצמבר 1920.
↑  י. הֶפטמַן, שִׁיר הַחֲלוּצִים: לחברַי בכבישים – מתנה, הפועל הצעיר, שנה יד, חוברת 12, עמ' 9, 24 בדצמבר 1920.
↑  ראו: אנו נהיה הראשונים; אנו נהיה הראשונים; אנו נהיה הראשונים, באתר זמרשת.
↑  ראו למשל: אנו נהיה הראשונים, באתר שירונט.
רוזנות מץ

המקור של רוזנות מץ הוא מצגאו הפרנקי. במחצית השנייה של המאה ה-9 היא נמסרה לגרהרדינים (גר'), שהחזיקו באותו זמן את רוזנות פריז.
אחרי הגרהרדינים עברה הרוזנות - אולי אפילו בשושלת גברית - למאטפרידינים, אשר בנוסף קיבלו בשנת 1047 את התואר דוכס בלורן, ואחד מהם ז'ראר הרביעי, דוכס אלזס (בערך 1030–1070), אף קיבל את הפייף של שאטנואה.
רוזנות מץ השתלבה זמן קצר לאחר מכן תחת הבישוף של מץ.
משנת 1189 העיר מץ הייתה עיר קיסרית חופשית של האימפריה הרומית הקדושה הגרמנית.
רוזני מץ

בווינוס, רוזן מץ, 842/862
אדלהרד ממץ (נפטר ב-890). ילדיו:
סטפן (מת ב-900), רוזן שאומון וגם בידגאו; ז'ראר, מאטפריד, ואלאכו ורישר (נפטר 945), בישוף של ליאז' משנת 920.
גרהרד הראשון (בערך 870–910), בנו של אדלהרד. נשוי לאודה, אלמנתו של צוונטיבולד, מלך לותרינגיה. נולדו להם ארבעה ילדים, ביניהם גוטפריד מייליך (בערך 905–949).
מאטפריד (נפטר ב-930), בנו של אדלהרד. רוזן מץ משנת 926. נשוי לנטסינד, בתם של ראדל ואשתו רוטרוד. נולדו להם שלושה ילדים:
אדלברט, ברנואין, בישוף ורדן (נפטר 939) ובת
אדלברט הראשון (נולד בערך 900, נפטר 944), בנו של מאטפריד. נשוי לוויטגרד מאאכן (סביבות 910–960), בתו של או ויגריך השלישי מאאכן? (נפטר ב-916/919), רוזן בידגאו עם קוניגונדה מלורן, נכדתו של לואי השני, מלך צרפת, או יותר סביר, וידריק פחות מוכר מבידגאו-טרייר, בנו של רוריק. ילדיו:
מאטפריד השני (בת 944) ואולי בת לויטגרדה
גרהרד השני (סביבות 920 – 963), מ-963 רוזן מץ, פוגט מרמירמונט, בנו של גוטפריד מייליך (מטפרידה) ונכדו של גרהרד הראשון. עם אישה לא ידועה היו לגרהרד שני בנים אפשריים:
ריכרד וגרהרד
ריכרד (או גרהרד), (950/55 – 986), עשוי להיות גם בנו של הרוזן מטפריד השני. פוגט מרמירמונט.
982–1022: גרהרד השלישי (נפטר ב-1024/25), בנו של הרוזן ריכרד או גרהרד, בנו של גרהרד השני, עם האחים אדלברט ואדלהייד (975 – 1039/1046).
1022–1033: אדלברט השני (בערך 974 – 1033/37 בבוזונוויל), אח או בן לגרהרד השלישי. נשוי ליודית מאוהנינגן (975 לערך - 1038 לערך). היה להם ילד אחד:
1033–1045: גרהרד הרביעי גרהרד השלישי, רוזן מץ (הו') (נפטר 1044/1045), בנו של אדלברט השני. הוא התחתן עם גיזלה ונולדו לו כמה ילדים:
1045–1048: אדלברט השלישי ממץ (בערך 1000 – 1048), רוזן מץ, אולי גם רוזן לונגווי. היה לו אולי ילדה אחת, אמרסינדה, רוזנת לונגווי, נשואה אולי לקונראד הראשון, רוזן לוקסמבורג (בערך 1040 - 1086)
1048–1070: גרהרד החמישי ממץ (נפטר 1070), רוזן מץ
קונרד, אדלברו, ביאטריקס, קוונו, אודה, אזלינוס, אידה ואדלהייד, שחלקם עשויים להיות קרובי משפחה אחרים
רוזני הפלטינט של מץ

982-995: פולמאר הראשון, רוזן בליסגאו (נפטר 995), רוזן לונוויל ומץ. התחתן עם ברטה, ובניו היו אולי:
פולמאר השני, סטפן (נפטר ב-995), הבישוף של טול וריכילדה, נישאה ב-985 לתיאודוריק הראשון, דוכס לורן עילית.
995–1026: פולמאר השני, רוזן בליסגאו (בשנת 1026), בנו של פולמאר הראשון, נשוי לגרברגה, כנראה בתו של גוטפריד הראשון, רוזן ורדן (1002) ושל מתילד מסקסוניה, בתו של הרמן, דוכס סקסוניה.
1029–1056: גוטפריט, רוזן מץ (נפטר 1056), בנו של פולמר השני, נישא ליודית.
1056–1075: פולמאר השלישי/שישי, רוזן מץ (נפטר ב-1075), בנו של גוטפריד, נישא לסוואנטשילד (סואנהילדה). בנם היה פולמאר הרביעי/השביעי.
רוזני (הפלטינט?) של מץ

פולמאר הרביעי/ השביעי (נפטר בשנת 1111) ממץ, בנו של פולמאר השלישי/השישי, רוזן מץ, הונבורג ולונוויל. היו לו שלושה ילדים ידועים: פולמאר, הוגס ותאוגר (נפטר 1120), בישוף מץ.
פולמר ה-VIII (נפטר 1145), בנו של פולמר הרביעי/השביעי. רוזן מץ והומבורג. הוא נישא למכטילד מדאגסבורג (נפטרה 1157), ובתו של אלברט הראשון, רוזן מוהא, אגיסהיים ודאגבורג, התחתן עם ארמסינד מלוקסמבורג. לפולמאר ולמכטילד נולדו:
הוגו (מת 1159). רוזן הומבורג 1147 ורוזן מץ 1157.
פולמאר השישי/התשיעי (מת 1171). רוזן לונוויל 1160.
קלמנטיה ממץ, נשואה לפולמאר הראשון, רוזן בליסקסטל. בן אחד שלהם היה הוגו הראשון (מת 1220), רוזן לוצלשטיין, ואולי גם לונוויל.
אגנס (מתה 1180), יורשת לונגווי. התחתנה עם לואי הראשון, רוזן לון (1107 – 1171). נולדו להם כשבעה ילדים, ביניהם אגנס מלון, דוכסית בוואריה.
אדלייד (מתה 1157)
הוגו העשירי, רוזן דאגבורג, מץ, דאבו ומוהא, 1137/1178, אחיינו של פולמאר החמישי/העשירי. התחתן עם לויטגרד זולצבאך, אחותה של המלכה גרטרודה מזולצבאך ואלמנתו של גוטפריד השני, רוזן לובן. להוגו ולוויטגארד נולדו:
אלברכט השני, אלברט מליכטנברג (נפטר ב-1212), בנו של הוגו העשירי, רוזן דאגסבורג ומץ מ-1175. הוא נשא לאישה את גרטרוד מבאדן (1160 – 1225), בתו של הרמן השלישי, מרקיז באדן. נולדו להם:
היינריך וגיום, שניהם מתו בגיל צעיר, וגרטרוד, שהפכה ליורשת העצר.
גרטרוד מדאגסבורג (1190 – 1225), בתם של אלברכט השני וגרטרוד מבאדן. היא נישאה שלוש פעמים: בשנת 1206 לתאובלד הראשון (1191–1220), דוכס לורן מאז 1213 ורוזן דאגסבורג ומץ בזכות אשתו מ-1216; לאחר מכן, בשנת 1220, לתאובלד הרביעי, רוזן שמפאן; ולבסוף, בשנת 1224, התחתנה עם זימון השלישי, רוזן זארבריקן. כל הנישואים היו ללא ילדים וזימון ירש את דאגבורג, שילב אותה והקים את דאגסבורג-ליינינגן.
שארל דיטואה

| --- | --- |

 לידה:  7 באוקטובר 1936 (בן 88) לוזאן, שווייץ 
 מוקד פעילות:  שווייץ 
 תקופת הפעילות:  מ-1957 
 מקום לימודים:  הקונסרבטוריון למוזיקה של ז'נבה, הקונסרבטואר של לוזאן 
 סוגה:  מוזיקה קלאסית 
 שפה מועדפת:  צרפתית 
 כלי נגינה:  ויולה, כינור 
 חברת תקליטים:  דויטשה גרמופון 
 בן או בת זוג:  Marie-Josée Kravis (1982–?) 
 צאצאים:  אנני דיטואה 
 פרסים והוקרה:  דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת לאוול (1984)  פרס ג'ונו לאלבום הקלאסי של השנה - הרכב גדול או סולן מלווה ע"י הרכב גדול (1996)  פרס גראמי להקלטת אופרה (1995)  פרס ג'ונו לאלבום הקלאסי של השנה - הופעה ווקאלית או כוראלית (1995)  פרס ג'ונו לאלבום הקלאסי של השנה - הופעה ווקאלית או כוראלית (1997)  קצין גבוה במסדר הלאומי של קוויבק (1995)  פרס גראמי לסולן הטוב ביותר (עם תזמורת) (1999)  מפקד מסדר האמנויות והספרות (15 בפברואר 1996)  פרס ג'ונו לאלבום הקלאסי של השנה - הרכב גדול או סולן מלווה ע"י הרכב גדול (1992)  פרס ג'ונו לאלבום הקלאסי של השנה - הרכב גדול או סולן מלווה ע"י הרכב גדול (1989)  פרס ג'ונו לאלבום הקלאסי של השנה - סולו או תזמורת קאמרית (1982)  פרס ג'ונו לאלבום הקלאסי של השנה - הרכב גדול או סולן מלווה ע"י הרכב גדול (1991)  פרס ג'ונו לאלבום הקלאסי של השנה - הרכב גדול או סולן מלווה ע"י הרכב גדול (1985)  פרס ג'ונו לאלבום הקלאסי של השנה - הרכב גדול או סולן מלווה ע"י הרכב גדול (1987)  פרס ג'ונו לאלבום הקלאסי של השנה - הרכב גדול או סולן מלווה ע"י הרכב גדול (1985)  קצין במסדר קנדה 
 פרופיל ב-IMDb
 
שארל דיטואה, 1984
שארל אדואר דיטואה (בצרפתית: Charles Édouard Dutoit; נולד ב-7 באוקטובר 1936) הוא מנצח שווייצרי.
ביוגרפיה

דיטואה נולד בלוזאן שבשווייץ ולמד בקונסרבטוריון שם למד אצל שארל מינש. בין מוריו היה גם אלעזר דה קארווליו. דיטואה החל בקריירה שלו כמוזיקאי מקצועי בשנת 1957 כויולן בתזמורות שונות באירופה ובדרום אמריקה. כעבור שנתיים חזר לשווייץ והתמקד בניצוח. משנת 1959 היה מנצח אורח של תזמורת שווייץ המערבית ושל התזמורת הקאמרית של לוזאן, ובהמשך היה מנצח תזמורת רדיו ציריך עד 1967, כשהחליף את פאול קלצקי בתזמורת הסימפונית של ברן, שם נשאר למשך אחת-עשרה שנים. בתקופה שעמד בראש תזמורת ברן, גם ניצח על התזמורת הלאומית של מקסיקו משנת 1973 עד 1975 ועל התזמורת הסימפונית של גטבורג, שוודיה משנת 1975 עד 1978.
בעקבות מאורות גדולים כמו אוטו קלמפרר וזובין מהטה, התמנה שארל דיטואה בשנת 1977 למנהל האמנותי של התזמורת הסימפונית של מונטריאול. במהלך 25 שנותיו עם תזמורת מונטריאול הפך אותה לתזמורת המעולה ביותר בקנדה ואחת הטובות בעולם. הוא קיבל יותר מ-40 פרסים ואותות כבוד בינלאומיים יוקרתיים, בהם שני פרסי גראמי (ארצות הברית), כמה פרסי ג'ונו (קנדה), פרס נשיא הרפובליקה (צרפת) ועוד.
מאז 1990 הוא מכהן כמנהל אמנותי ומנצח ראשי בפסטיבל הקיץ של תזמורת פילדלפיה בסרטוגה ספרינגס, מדינת ניו יורק, ושל פסטיבל המוזיקה של האוקיינוס השקט ביפן. בשנת 1991 קיבל אזרחות כבוד של העיר פילדלפיה.
משנת 1991 עד 2001 היה דיטואה מנהל מוזיקלי של התזמורת הלאומית של צרפת, שעמה ערך מספר רב של הקלטות, שזכו לשבחי הביקורת, ומסעות קונצרטים ממושכים בחמש היבשות. בשנת 1996 התמנה למנצח ראשי של התזמורת הסימפונית NHK ביפן.
שארל דיטואה, המתרחק מן הפרסומת ומגן על חייו הפרטיים מעיני התקשורת, היה נשוי שלוש פעמים, בין השאר לפסנתרנית מרתה ארחריץ'.
הוא נודע בעיקר בפרשנויותיו למוזיקה צרפתית ורוסית מן המאה ה-20, בייחוד יצירותיו של איגור סטרווינסקי.
בין השנים 2009 - 2018 שימש דיטואה כמנצחה הראשי של התזמורת הפילהרמונית המלכותית.
פרוג'ה

ערך זה עוסק בעיר באיטליה. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
פרוג'ה (באיטלקית: ‏Perugiaקובץ:It-Perugia.ogg‏Ⓘ‏) היא עיר במרכז איטליה, בירתם של מחוז אומבריה ונפת פרוג'ה.
העיר שוכנת במרחק 137 ק"מ מצפון לרומא, 112 ק"מ מדרום-מזרח לפירנצה, 107 ק"מ מדרום-מערב לאנקונה. הערים הקרובות לה הן אסיזי (במרחק 22 ק"מ ממנה) ואורבייטו (51 ק"מ).
לעיר היסטוריה עשירה הבאה לידי ביטוי בשרידים ארכאולוגיים. בעיר עומדות על תלן שתי חומות המקיפות אותה: חומה אטרוסקית וחומה מימי הביניים. החומה האטרוסקית כוללת שער מקורי שלם מהמאה ה-2 לפנה"ס. בנוסף, בין מבני העיר עוברת אמת מים עתיקה. המרכז ההיסטורי של העיר כולל ארמונות, מבנים ורחובות, שנשארו ללא שינוי מאז המאה ה-14.
העיר היא מרכז תרבותי וכלכלי והיא מוקד תיירות. בעיר פועלת אוניברסיטת פרוג'ה, אחת האוניברסיטאות העתיקות באיטליה, שהוקמה בשנת 1308. בנוסף פועלת בעיר אוניברסיטת פרוג'ה לזרים.
תיאור העיר > גאוגרפיה

פרוג'ה נבנתה על שיפועי גבעות שלמרגלותיהן נמצא עמק נהר הטיבר.
מימיה הראשונים של העיר, כבר מהתקופה האטרוסקית, היה לעיר יתרון בזכות מיקומה הגאוגרפי. היא שלטה על הדרכים שעברו במרכז חצי האי האפניני בדרך לרומא. העיר הייתה מבוצרת ומוגנת מפני פולשים, ובכך הצליחה לשמור על מעמדה העצמאי שנשמר בתקופת הקיסרות הרומית ובימי הביניים. העיר בנויה על שתי גבעות בגובה ממוצע של 450 מטר מעל פני הים, שביניהן זורמת תעלת המים לאנדוני (Landoni). המקום הגבוה ביותר בעיר הוא פורטה סולה (Porta Sole), המצוי בגובה 493 מטר מעל פני הים.
רוב העיר העתיקה מצוי בגובה 250 מטר מעל פני הים (בגובה זה נמצאים גם בניין העירייה וחומות העיר). האזור החדש של העיר נבנה בחלקה התחתון של העיר, עד לגובה של 170 מטר מעל פני הים. עמק נהר הטיבר היה בעברו אזור חקלאי.
בצפון העיר מצויים ההרים טציו (Tezio) ואקוטו (Acuto). במערב, מעט רחוק יותר, נמצא אגם טראזימנו, הידוע כמקום שבו התרחש קרב טראסימנו של חניבעל. במזרח נמצאות הגבעות הנמוכות של הרי האפנינים והעיר אסיזי.
החל מהמאה ה-11 ועד למאה ה-13 העיר התרחבה וקיבלה מבנה של כוכב מחומש. העיר נחלקה לחמישה רבעים, שנקראו לפי השער שהוביל אליהם: Porta Sole ,Porta Sant'Angelo ,Porta Eburnea ו-Porta Santa Susanna e Porta San Pietro. יחד עם זאת, המבנה העירוני המרכזי נשמר, בכך שלעיר היה רחוב ראשי שממנו יצאו רחובות צדדים לרובעי העיר.
לקראת המאה ה-20 העיר התרחבה לכיוון דרום-מערב במישור, ובאזור החקלאי לשעבר הוקמו דירות למגורים, כולל שכונות יוקרה, מתקני שעשועים ואזור תעשייה.
תיאור העיר > אוכלוסייה

אוכלוסיית העיר מעט מבוגרת מהממוצע באיטליה: הגיל הממוצע בעיר הוא 44 לעומת 42 במדינה כולה. שיעור הגידול של אוכלוסיית העיר עולה על הממוצע באיטליה: 7.86% לעומת 3.85%. 90.8% מאוכלוסיית העיר איטלקים, 3.9% ממזרח אירופה (בעיקר מרומניה ומאלבניה), 2% מאמריקה ו-1.3% מצפון אפריקה.
תיאור העיר > מזג האוויר

למרות ריחוקה מהים, מזג האוויר של העיר נוח למדי. בין השנים 1961–1990
הטמפרטורה הממוצעת הייתה 13 מעלות צלזיוס וממוצע המשקעים עמד על 850 מ"מ. מספר הימים הגשומים בשנה היה 96 ימים. לעיתים נדירות יורד שלג בעיר. בימים אחדים מגיעה הטמפרטורה עד 35 ואפילו 40 מעלות.
היסטוריה

פרוג'ה נוסדה במאות ה-10 וה-11 לפנה"ס על בסיס כפרים שהוקמו בשיפועי הגבעות באזור. החל מהמאה ה-8 לפנה"ס תחומי הכפרים הגיעו עד לראשי הגבעות, שבהן גם החלה להבנות העיר. העיר התפתחה במהירות בעיקר בזכות מיקומה: העיר ממוקמת על שפת נהר הטיבר ומשמשת גבול בין האוכלוסייה האטרוסקית לאומברית. גרעינה של העיר החל להתבסס במאה ה-6 לפנה"ס, בה נבנה הנקרופוליס. קיימת עדות עקיפה לפיה העיר הייתה אחת משתים עשרה ערי אטרוריה החשובות. בתקופה זו מוזכר לראשונה שמה הראשון של העיר - "פרוסיה" (Perusia), ולראשונה נזכרת בכתובים החומה המקיפה את העיר, הקיימת עד היום.
היסטוריה > פרוסיה הרומית

בין השנים 309-310 לפנה"ס הגיע לעיר לראשונה הצבא הרומי. בשנת 295 לפנה"ס, בעקבות המלחמות הסאמניטיות, העיר נכללה בתחום ההשפעה של רומא. עם זאת, תושבי העיר וחלק גדול מהמחוז, המשיכו להשתמש בשפה האטרוסקית עד התקופה המאוחרת של הרפובליקה הרומית וכן הייתה לעיר אוטונומיה עירונית. בשנת 217 לפנה"ס פרוג'ה סייעה לרומא במתן מקלט לצבאה אחרי שנחלה מפלה מידי חניבעל בקרב טראסימנו. בשנים 205-216 לפנה"ס העיר נטלה חלק במלחמה הפונית השנייה. בשנת 89 לפנה"ס, במלחמת בעלות הברית, העיר שולבה בממלכה הרומית וזכתה למעמד של עיר. בשנים 40-41 לפנה"ס התרחשה מלחמת אזרחים בפרוג'ה - מלחמת פרוג'ה (Bellum Perusinum) - בין אוקטביוס לבין מרקוס אנטוניוס. במהלכה, בשנת 41 לפנה"ס, העיר עלתה בלהבות. אוגוסטוס קיסר בנה את העיר מחדש והקים בה קולוניה בשם "Vibia Augusta Perusia". עם זאת היא הורשתה לשמור על גרעינה האטרוסקי המקורי. בימי הקיסרות הרומית התפשטה העיר מעבר לתחומה בתקופה האטרוסקית. במאה ה-3 הקיסר טרבוניאנוס גאלוס, שמוצאו היה מהעיר, הכתיר את העיר בתור ius coloniae (יוס קולוניה).
היסטוריה > התקופה הביזנטית

העיר הייתה למרכז מסחרי חשוב בין ויה אמרינה (via Amerina) וויה פלמיניה (Via Flaminia). בשנת 493 העיר נכבשה על ידי תאודוריק הגדול (Flavius Theodericus) מלך האוסטרוגותים. בשנת 537 העיר נכבשה על ידי צבא האימפריה הביזנטית של בליסאריוס יחד עם ויטיגה (Vitige) מלך האוסטרוגותים. בשנת 548 היא עברה לשליטת טוטילה מלך האוסטרוגותים לאחר שרצח את סנט ארקולנו (Sant'Ercolano) שהיה הבישוף של העיר. במאה ה-8 פרוג'ה הייתה תחת שלטון בלעדי של הביזנטים, לאחר שהייתה תחת שליטה לומברדית לפני כן. החל מהמאה ה-9, בימי קרל הגדול, העיר עברה לשליטת האפיפיור ושלט בה הבישוף המקומי. במאה ה-11 היא שבה להיות עצמאית.