stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בני תורה (תנועת נוער)

| --- | --- |

סמל התנועה
 שם מלא:  תנועת בני תורה - מפעלים ופעולות לנוער ומבוגרים
 כינוי:  מחנה בני תורה
 תאריך ייסוד:  1964
 אישים בולטים:  הרב ברוך מרדכי אזרחי, הרבנית שולמית אזרחי
 מוטו:  טיפוח ערכי הישיבה והעמקת תודעתם. חינוך והכוונת הנוער אל הישיבות הגדולות. הפצת תורה, מוסר ומחשבת היהדות בכל שכבות העם.
תנועת בני תורה היא תנועה שהקים הרב ברוך מרדכי אזרחי במטרה לקרב את תלמידי הישיבות התיכוניות לעולם הישיבות החרדי. עיקר פעילות התנועה הוא באמצעות מחנה הקיץ המכונה "ברכת מרדכי".
תולדות התנועה

בשנת 1964 ייסד הרב ברוך מרדכי אזרחי את תנועת בני תורה. הרב אזרחי החל קודם לכן לנסוע מדי פעם בפעם למדרשית נעם ולמסור שיעורים ולהתווכח עם התלמידים בענייני השקפה ולימוד.
ב־1964 הוקם מחנה הקיץ "ביחד" של התנועה.
בשנותיה הראשונות התנועה הייתה פועלת במספר פעמים בשנה, בין היתר ב"זמן אלול" שבו היו הרבה מבני הישיבות התיכוניות מגיעים ללמוד בישיבות, ב"ליל שישי" שבו היה הרב אזרחי שולח את תלמידיו ללמוד כל הלילה - מה שמכונה בעגה הישיבתית "משמר" בישיבות התיכוניות ובאמצעות כך ליצור קשר עם התלמידים וכן היו נהוגים לערוך כנסים מקדימים למחנה על מנת לרשום את משתתפיו.
מחנה הקיץ

בראש פעילותיה של התנועה עומד מחנה הקיץ – קעמפ שנקרא מחנה "ביחד" עד לפטירתו של הרב אזרחי, לאחר פטירתו שונה שם המחנה ונקרא "ברכת מרדכי" על שם סדרת הספרים של הרב.
המחנה מתקיים בכל שנה בשבוע הראשון של בין הזמנים אב – מיד לאחר תשעה באב ונמשך בדרך כלל כשבוע וכולל בתוכו שבת.
מספר המשתתפים במחנה נע בין 700 ל-1,000 משתתפים בכל שנה.
מטרת המחנה היא ליצור היכרות בין תלמידי התיכון לבין בני הישיבות באמצעות השהייה יחד במחנה.
במחנה משתתפים בחורים מישיבות שונות בעיקר מהישיבות עטרת ישראל, פונוביז', מיר-ברכפלד, בית מתתיהו וחברון וכן בחורים מישיבות תיכוניות כגון מערבא, היישוב, נהורא, יתק"א, קריית נוער, נהרדעא, חדוות התורה ונשמת התורה.
סדר היום במחנה מתחיל בתפילת שחרית בבית המדרש, ארוחת בוקר מושקעת ולאחר מכן לימוד בחברותא, כשלכל בחור מישיבה תיכונית מוצמד בחור מישיבה, החומר הנלמד הוא סוגיא עיונית מרחבי הש"ס, כאשר הרב אזרחי כתב בצעירותו הנחיות מפורטות איך ללמוד את הסוגיא המודפסות בחוברת מיוחדת בשם "והגית" היוצאת מדי שנה בשנה, כאשר בסוף המחנה התקיים שיעור כללי מפי הרב אזרחי וממשיכיו. בסיום המחנה כל בחור שכותב "חבורה" על הסוגיא זוכה באחד מספריו של הרב אזרחי ומתקיימת תחרות בין החבורות המצטיינות ומוכרזים הזוכים באירוע גמר המחנה.
לאחר סדרי הבוקר מתקיימים משחקי ליגת הספורט בענפי הכדורגל והכדורסל כאשר הקבוצות השונות מתחרות זה בזה עד לגמר המתקיים ביומו האחרון של המחנה, כמו כן נערכים טיולים, שיעורים מרבנים שונים, שיחות, הופעות מוזיקה גדולות ופעילויות שונות במהלך המחנה.
בשעת השקיעה בדרך כלל מתקיימים סימפוזיונים המכונים "רבי שיח" בהנחיית "רב השיח" – בחור מישיבה, כאשר דנים שם בכל הנושאים הנוגעים להשקפה: תורה ועבודה, לימודי חול, גיוס לצבא וכדומה.
במסגרת המחנה מתקיימת תחרות מוזיקה – תחרות מלחינים כאשר על כל קבוצה להלחין לחן מקורי ולבצע אותו כאשר ישנה תחרות בין הקבוצות לבחירת הלחן המצטיין. במהלך השנים לחנים רבים מהתחרות התפרסמו והפכו ללהיטים בעולם המוזיקה החסידי.
כמו כן מתקיימת תחרות הלכה כאשר בסיום המחנה ישנו מבחן פומבי בהלכה בכל פעם בנושא שונה בין נציגים נבחרים של הקבוצות, את המבחן עורך בדרך כלל אחד מהרבנים בישיבת עטרת ישראל של הרב אזרחי.
מרכז המחנה הוא נאומו של הרב אזרחי בסעודה שלישית לקראת מוצאי שבת כאשר הוא נושא את נאומו "יצחק אלחנן שמאלה" שהוא למעשה סיפור מרגש על הרב יצחק אלחנן ספקטור הממחיש את הצורך הרוחני לבחור להשקיע בלימוד התורה על פני השקעה בהנאות חולפות.
לאחר פטירתו של הרב אזרחי החלו להקרין את נאומו מהשנים הקודמות.
הערות שוליים

↑  יוסי צלניקר, מיוחד: יובל ל'בני תורה' • הרב אזרחי הוא המגשר בין הדתיים לעולם החרדי, באתר רדיו קול חי, ‏2014-08-15
↑  דוד אסף, עונג שבת (עונ"ש): גלגולו של ניגון: איך זרם הנחל לאטו מהרי אוּרָל ועד למחנה 'בני תורה', באתר עונג שבת (עונ"ש), ‏יום שני, 21 בפברואר 2011
↑  ישראל סוסנה ותזמורתו | Israel sosna band🎼 (2023-10-01), בני תורה אנחנו ( שירושיר ) - ישראל סוסנה & מחנה בני תורה | B'NAI TORAH הרב ברוך מרדכי אזרחי זצ"ל, נבדק ב-2024-08-25
↑  חגי פריד (2023-08-18), קבוצת מערבא מחנה בני תורה תשפג, נבדק ב-2024-08-25
↑  חנני ברייטקופף, תחרות המלחינים: השיר שכבש את מחנ.., באתר כיכר השבת, ‏2022-08-21
↑  "יצחק אלחנן" שמאלה>>, באתר www.yadmeir.co.il
מועצת השרים של איטליה

אולם מועצת השרים של איטליה בארמון קיג'י
מועצת השרים של איטליה (באיטלקית: CdM, Consiglio dei Ministri), היא הגוף המבצע העיקרי של ממשלת איטליה. המועצה כוללת את נשיא המועצה, כל שרי הממשלה ותת-המזכיר לנשיא המועצה. סגני שרים (viceministri) ושרים זוטרים (sottosegretari) הם אמנם חלק מהממשלה, אך אינם חברים במועצת השרים.
היסטוריה

מקורה של מועצת השרים מתוארכת לכתיבת "חוק אלברטין", על ידי ממלכת סרדיניה בשנת 1848. החוק, שהפך לאחר מכן לחוקה של ממלכת איטליה, לא צפה לעצמו ישיבות קולגאליות של שרים בודדים, אלא קיומם של שרים כראשי משרדיהם האחראים לפעילותם. מועצת השרים התפתחה לאחר מכן כאמנה חוקתית ומשרדו של נשיא המועצה עלה מהצורך בתיאום פעילותם של השרים הבודדים.
מבנה

משרד מועצת השרים מוסדר על ידי החוקה ומורכב מ:
נשיא מועצת השרים (תפקיד אותו ממלא ראש ממשלת איטליה), שהוא יו"ר המועצה והוא ממונה על ידי נשיא איטליה לאחר התייעצויות שלאחר הבחירות עם מנהיגי הקבוצות הפרלמנטריות, נשיאי הסנאט ובית הנבחרים, ונשיאי איטליה לשעבר. איוש המשרה מאושר על ידי הצבעת אמון (הצבעה נומינלית) של שני בתי הפרלמנט לא יאוחר מעשרה ימים לאחר השבעת הממשלה לפי החוקה; אם בית אחד או יותר יתנגדו למינויו, על ראש הממשלה תוטל חובה חוקתית להתפטר כדי לאפשר לנשיא המדינה למצוא מועמד אחר שיזכה ברוב חדש למינויו, או לקרוא לבחירות חדשות.
השרים, שמונו על ידי נשיא איטליה, אך לבקשת ראש הממשלה. על פי החוקה לנשיא יש את הכוח לפקפק בבחירתו של שר, אם יש יסוד להטיל ספק בכך. עד שלא יימצא הסכם, ראש המשרד המדובר לא ימונה.
כל סמכויות מועצת השרים מונחות בידי נשיא הרפובליקה עד שהשרים נכנסים לתפקידם.
רשימת החברים במועצת השרים של איטליה

פרק זה טעון עדכון. אנא תרמו לוויקיפדיה .
רשימת החברים במועצת השרים של איטליה > נשיאות מועצת השרים

| משרד | שם | מזכיר מועצת השרים |
| --- | --- | --- |
| נשיאת מועצת השרים | ג'ורג'יה מלוני (מפלגת האחים של איטליה) | ריקארדו פרקארו (תנועת חמשת הכוכבים) מזכיר מועצת השרים אנדראה מרטלה (המפלגה הדמוקרטית) שליח לענייני פרסום מריו טורקו (תנועת חמשת הכוכבים) שליח לתוכניות והשקעות כלכליות |
רשימת החברים במועצת השרים של איטליה > שרים

| משרד | שר | שר | סגני שרים | תתי-מזכירים |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| המשרד לענייני חוץ ושיתוף פעולה בינלאומי |  | לואיג'י די מאיו (תנועת חמשת הכוכבים) | עמנואלה דל רה (תנועת חמשת הכוכבים) מרינה סרני (המפלגה הדמוקרטית) | מנילו די סטפנו (תנועת חמשת הכוכבים) ריקרדו מרלו (MAIE) איוואן סקלפרוטו (איטליה ויוה) |
| משרד הפנים |  | לוצ'יאנה למורג'זה (עצמאית) | ויטו קרימי (תנועת חמשת הכוכבים) מטאו מאורי (המפלגה הדמוקרטית) | קרלו סיביליה (תנועת חמשת הכוכבים) אקילה וריאטי (המפלגה הדמוקרטית) |
| משרד המשפטים |  | אלפונסו בונפדה (תנועת חמשת הכוכבים) | ללא הקצאה | ויטוריו פררסי (תנועת חמשת הכוכבים) אנדראה ג'ורג'יס (המפלגה הדמוקרטית) |
| משרד ההגנה |  | לורנצו גואריני (המפלגה הדמוקרטית) | ללא הקצאה | ג'וליו קלוויסי (המפלגה הדמוקרטית) אנג'לו טופלו (תנועת חמשת הכוכבים) |
| משרד הכלכלה והכספים |  | רוברטו גואלטיירי (המפלגה הדמוקרטית) | לאורה קסטלי (תנועת חמשת הכוכבים) אנטוניו מיסיאני (המפלגה הדמוקרטית) | פייר פאולו ברטה (המפלגה הדמוקרטית) מריה צ'צ'יליה גוארה (ארטיקולו אונו - ליברי א אוגואלי) אלסיו וילרוסה (תנועת חמשת הכוכבים) |
| המשרד להתפתחות כלכלית |  | סטפנו פטואנלי (תנועת חמשת הכוכבים) | סטפנו בופאני (תנועת חמשת הכוכבים) | מירלה לוצי (תנועת חמשת הכוכבים) ג'אן פאולו מנצלה (המפלגה הדמוקרטית) אלסיה מורני (המפלגה הדמוקרטית) אלסנדרה טודה (תנועת חמשת הכוכבים) |
| המשרד למדיניויות חקלאות, מזון ויערות |  | תרזה בלנובה (איטליה ויוה) | ללא הקצאה | ג'וזפה ל'אבאטה (תנועת חמשת הכוכבים) |
| משרד איכות הסביבה ושמירת הקרקע והים |  | סרג'יו קוסטה (עצמאי) | ללא הקצאה | רוברטו מורסוט (המפלגה הדמוקרטית) |
| משרד התשתיות והתחבורה |  | פאולה דה מיקלי (המפלגה הדמוקרטית) | ג'ינקרלו קנצ'לרי (תנועת חמשת הכוכבים) | סלווטורה מרג'וטה (המפלגה הדמוקרטית) רוברטו טרוורסי (תנועת חמשת הכוכבים) |
| המשרד למדיניויות עבודה וחברה |  | נונציה קטלפו (תנועת חמשת הכוכבים) | ללא הקצאה | סטניסלאו די פיאצה (תנועת חמשת הכוכבים) פרנצ'סקנה פוגליסי (המפלגה הדמוקרטית) |
| משרד החינוך, האוניברסיטאות והמחקר |  | לורנצו פיורמונטי (תנועת חמשת הכוכבים) | אנה אשני (המפלגה הדמוקרטית) | לוצ'יה אצולינה (תנועת חמשת הכוכבים) ג'וזפה דה כריסטופרו (שמאל איטלקי) |
| המשרד לפעילויות ומורשת תרבותית |  | דריו פרנצ'סקיני (המפלגה הדמוקרטית) | ללא הקצאה | לורנצה בונקורסי (המפלגה הדמוקרטית) אנה לאורה אוריצ'ו (תנועת חמשת הכוכבים) |
| משרד הבריאות |  | רוברטו ספרנצה (ארטיקולו אונו) | פיירפאולו סילרי (תנועת חמשת הכוכבים) | סנדרה זמפה (המפלגה הדמוקרטית) |
רשימת החברים במועצת השרים של איטליה > מחלקות של נשיאות המועצה - שרים ללא תיק

| משרד | שר בלי תיק | שר בלי תיק | תתי-מזכירים |
| --- | --- | --- | --- |
| המשרד ליחסים פרלמנטריים ולדמוקרטיה ישירה |  | פדריקו ד'אינ'ה (תנועת חמשת הכוכבים) | ג'ילוקה קסטלדי (תנועת חמשת הכוכבים) סימונה מלפצי (המפלגה הדמוקרטית) |
| המשרד לחדשות טכנולוגית ולדיגיטאציה |  | פאולה פיסאנו (תנועת חמשת הכוכבים) | ללא הקצאה |
| המשרד למנהל ציבורי |  | פביאנה דדונה (תנועת חמשת הכוכבים) | ללא הקצאה |
| המשרד לעניינים אזוריים ולאוטונומיות |  | פרנצ'סקו בוצ'ה (המפלגה הדמוקרטית) | ללא הקצאה |
| המשרד לדרום איטליה וללכידות טריטוריאלית |  | ג'וזפה פרובנצאנו (המפלגה הדמוקרטית) | ללא הקצאה |
| המשרד לנוער ולספורט |  | וינצ'נזו ספדפורה (תנועת חמשת הכוכבים) | ללא הקצאה |
| המשרד למשפחה ולשוויון הזדמנויות |  | אלנה בונטי (איטליה ויוה) | ללא הקצאה |
| המשרד למאמצים אירופיים |  | וינצ'נזו אמדולה (המפלגה הדמוקרטית) | לאורה אגאה (תנועת חמשת הכוכבים) |
רשימת החברים במועצת השרים של איטליה > חברים אפשריים נוספים

לנשיאי אזורים בעלי חוק מיוחד (סרדיניה, סיציליה, טרנטינו-אלטו אדיג'ה, ואל ד'אוסטה, פריולי-ונציה ג'וליה), הזכות להשתתף בישיבות מועצת השרים בנושאים הרלוונטיים להם (להבדיל מנושאים כלליים המשותפים לכלל האזורים). לנשיאי אזורים אלה כוח להצבעה מייעצת בלבד, בעוד שלנשיא סיציליה כוח הצבעה מלאה ודרגת שר.
| חבר | חבר |  |
| --- | --- | --- |
|  | נלו מוסומצ'י | נשיא סיציליה |
|  | כריסטיאן סולינאס | נשיא סרדיניה |
|  | אנטוניו פוסון | נשיא ואל ד'אוסטה |
|  | מסימיליאנו פדריג'ה | נשיא פריולי-ונציה ג'וליה |
|  | ארנו קומפטצ'ר | נשיא טרנטינו-אלטו אדיג'ה |
כיכר לורטו

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  כיכר עירונית 
 על שם:  לורטו 
 מיקום:  מילאנו 
 מדינה:  איטליה 
 קואורדינטות:  45°29′10″N 9°13′00″E﻿ / ﻿45.48623056°N 9.21676667°E﻿ / 45.48623056; 9.21676667
  (למפת מילאנו מוגדלת) כיכר לורטו(למפת מילאנו רגילה) כיכר לורטו he
 
פיאצלה לורטו (באיטלקית: Piazal Luret; בניב מילאנו: AFI: [pja'ʦa:l lurɛt]) היא כיכר במילאנו, הממוקמת בקצה קורסו בואנוס איירס ובתחילתן של ויאלה מונזה ודרך פדובה. לכיכר זו הובאו בשנת 1945 גופותיהם של בניטו מוסוליני ובכירים נוספים מהשלטון הפשיסטי באיטליה, והוצגו לקהל.
היסטוריה

בתקופת דוכסות מילאנו, ליד הכיכר עמדה כנסיית סנטה מריה די לורטו - המוקדשת למדונה של לורטו.
לאחר הריסתה ובנית הכיכר, על תוואי הדרך ההיסטורית שהחלה מפורטה ונציה וחיברה בין מילאנו לווילה המלכותית של מונזה, נקראה בשם פיאצלה לורטו.
בשנת 1856, בעיצובו של המעצב קלאודיו ברנאצ'י מהאקדמיה לאמנויות יפות בְּרֵרָה, הוקם ביתן עץ זמני בסגנון נאו-רומנסקי לומברדי כדי לקבל בברכה את כניסתם לעיר של הקיסר פרנץ יוזף ורעייתו אליזבת ביום חמישי 15 בינואר 1857, במהלך מסעם הדיפלומטי בממלכת לומברדיה-ונציה.
במהלך מלחמת העולם השנייה, בטבח פיאצלה לורטו שהתרחש ב-10 באוגוסט 1944, ירו כמה חיילים מהלגיון האוטונומי הנייד אטורה מוטי בחמישה עשר פרטיזנים אנטי-פשיסטים על המדרכה בין ויאלה אנדריאה דוריה לקורסו בואנוס איירס (אנדרטת ההנצחה הנוכחית הועברה למרכז ויאלה אנדריאה דוריה).
גופותיהם של בניטו מוסוליני, שנהרג בג'ולינו די מצגרה ב-28 באפריל 1945, של קלרטה פטאצ'י ו-18 בכירים נוספים של השלטון הפשיסטי באיטליה, שהובאו למילאנו, הוצגו בפיאצלה לורטו בסביבות השעה 3 לפנות בוקר. באותו מקום שבו נורו והושארו חשופות לציבור גופות חמישה עשר הפרטיזנים ב-10 באוגוסט 1944, שם נפרקו גופותיהם של מוסוליני ומקורביו ונותרו חשופות לציבור.
צוערים מחטיבת גריבלדי 110 עמדו על המשמר עד 7 בבוקר. ככל שחלפו השעות, יותר ויותר אנשים התאספו בפיאצלה לורטו, עד כדי כך ששירות הביטחון, שהורכב מכמה פרטיזנים וכבאים, החליט לתלות את הגופות הפוך מתקרת תחנת הדלק בצומת קורסו בואנוס איירס, כדי שיוכלו להיראות על ידי כולם ללא סיכון לקהל.
הגופות, עליהן נוספה גם זו של אקילה סטראצ'ה, לשעבר מזכיר ה-PNF (המפלגה הפשיסטית) שנעצר ברחובות מילאנו בעת ריצה ונורה בגב לאחר משפט שדה, נותרו חשופות במשך מספר שעות, במופע של עלבונות, יריקות וזעם, עד שבלחץ שלטונות צבא בעלות הברית, המודאגים מאבדן שליטה על הסדר הציבורי, הועברו הגופות לחדר המתים.
מיד לאחר מלחמת העולם השנייה באיטליה, לאחר שחרור מילאנו, נקראה הכיכר לזמן קצר כיכר חמישה עשר המרטירים, לזכר הפרטיזנים שנורו, ולאחר מכן חזרה לשמה הקודם. במאי 2005 הציע הפילוסוף והסופר סטפנו זקי, חבר המועצה לתרבות במועצת ראש העיר גבריאל אלברטיני ששלט בעיריית מילאנו, לשנות את שמה של הכיכר פיאצה דלה קונקורדיה.
בניינים

בפינה עם viale Monza n. 2, נמצא Palazzo di Fuoco, שנבנה מ--1959 עד 1962 על בסיס עיצוב של ג'וליו מינולטי וג'וזפה קיודי.
גלריית תמונות

שנות ה-40: התצלום מציג את הפינה בין הכיכר לבין קורסו בואנוס איירס (שם עוברת החשמלית), תחנת הדלק שנכחה פעם בכיכר נראית לעין.
תמונה המתוארכת לשנות החמישים
גלויה של פיאצלה לורטו בשנת 1948, חלק מתחנת הדלק שבה נתלו גופותיהם של מוסוליני, קלרטה פטאצ'י ובכירי השלטון הפשיסטי האחרים ב-29 באפריל 1945 נראה בפינה הימנית התחתונה. בצד ימין של הגלויה, ניתן לראות את מלון טיטאנוס, בנין רב עוצמה משנת 1928. שנהרס בשנת 1965 במטרה לפנות למקום למשרדים חדשים שנבנו בשנות השמונים.
גלויה של פיאצלה לורטו בשנות ה-50 במבט דרומה, היכן שתחנת הדלק שבה נתלו הגופות ב--1945 עדיין נראית בבירור.
הערות שוליים

↑  "La visita dell'imperatore Francesco Giuseppe nel 1857".
1 2  Fondazione ISEC - cronologia dell'insurrezione a Milano 24-30 aprile 1945
↑  Dove ora sorge il palazzo dove hanno sede al piano terra le filiali di Banco BPM (ex Banca Popolare di Milano) e del fast food McDonald's
↑  Giorgio Pisanò, Storia della guerra civile in Italia, cfr. fotografie alle pp. 1586 e 1587
↑  Ibidem, p. 1606
↑  Milano. Guida all'architettura moderna. Bologna: Zanichelli. 1980. p. 327. ISBN 88-08-05210-9.
הגופות של מוסוליני, עם פטאצ'י וכמה בכירים פשיסטים שהוצגו בפיאצלה לורטו. גופתו של מוסוליני היא השנייה משמאל
מפה של פיאצלה לורטו (ראה הערות).
פורצה איטליה

| --- | --- |

 מדינה:  איטליה
 מייסד:  סילביו ברלוסקוני 
 מנהיגים:  סילביו ברלוסקוני 
 תקופת הפעילות:  16 בנובמבר 2013 – הווה (11 שנים)
 אידאולוגיות:  ליברליזם, שמרנות, פופוליזם
 מטה:  רומא 
 מיקום במפה הפוליטית:  מרכז-ימין
 ארגונים בינלאומיים:  מפלגת העם האירופית
 נציגויות בפרלמנטים
 בית הנבחרים של איטליה:  44 / 630
 הסנאט של הרפובליקה:  18 / 320
 הפרלמנט האירופי:  7 / 76
 www.forzaitalia.it
 
פורצה איטליה (באיטלקית: Forza Italia, בעברית: "קדימה איטליה") היא מפלגת מרכז-ימין באיטליה, אשר נוסדה בנובמבר 2013 ומנהיגה הוא ראש ממשלת איטליה לשעבר סילביו ברלוסקוני. נכון לשנת 2015, חברים בה למעלה מ-105,000 חברים. פורצה איטליה מיוצגת בפרלמנט האירופי כחלק ממפלגת העם האירופית.
מבחינה כלכלית, המפלגה ליברלית ותומכת בהקטנת הוצאות הממשלה ובהורדת מיסים. מבחינת יחסי החוץ, פורצה איטליה תומכת בשימור היחסים עם האיחוד האירופי.
משלב דיבורי

משלב דיבורי (דִּבּוּרִיוּת או קולוקיאליזם, מלעז: Colloquialism) הוא משלב לשוני המדובר בפי כלל הציבור. הוא מבוסס על כללי השפה התקנית, אך אין בו הקפדה דקדקנית על חוקיה. כמו כן, המשלב הדיבורי כולל מילים או צירופים לשוניים שנפוצים בדיבור היומיומי, אך לרוב אינם מופיעים בשפה הרשמית והכתובה.
הגבול בין ביטוי עגה (סלנג) לבין ניב דיבורי הוא אפור. חלק מהבלשנים מבחינים כי עגה נפוצה בקרב קבוצות שונות, הדוברות אותה שפה. אולם, קבוצה אחת לא תבין ביטוי עגה של קבוצה אחרת. לדוגמה, המונח הצה"לי 'פז"ם' המתאר ותק, ויובן בפי כל חייל, לא יובן בהכרח על ידי נער לפני גיוס. כמו כן, הביטוי "שלאגר" (שמשמעו להיט) לא תמיד יובן בפי הנוער. לעומת זאת, המשלב הדיבורי נפוץ בקרב כל דוברי השפה, מכיוון שגם הגורמים הרשמיים ביותר משתמשים במשלב הדיבורי בשפת היומיום. דוברים יכולים להכיר מאפיין לשוני או ביטוי מסוים אבל לא להשתמש בו. הסיבה לכך היא שהם מאמינים שהצורה לא תקנית. כמו כן, המצב יכול לנבוע מסיבות אידאולוגיות, דתיות וחברתיות. המשלב הדיבורי גמיש ומשתנה במשך הזמן. הוא מושפע מהלשון הכתובה ולהפך בחברות אורייניות. כמו כן, שפות זרות או כלי התקשורת יכולים לתרום למשלב הדיבורי. ישנם בלשנים שמסווגים את הסלנג כסוג של משלב דיבורי. עם זאת, לא כל משלב דיבורי הוא סלנג. לדידם, אם רוב דוברי השפה מכירים את הביטוי ואף משתמשים בו, הוא אינו נחשב לעגה אלא לניב דיבורי.
דוגמאות

שימוש בביטוי "אין לי כוח" מביע פעמים רבות תחושת עצלנות או חוסר רצון. ביטוי זה נפוץ בשפה היומיומית, אך נעדר כמעט לגמרי בשפה הרשמית. ביטויים דומים הם "לא בא לי", "לא נראה לי", "מה קורה", "מה העניינים", "סבבה". יש ביטויים משותפים כמו "שלום", "שנה טובה", "ביזיון", "משתתף בצערך".
רמת הדיבוריות יכולה להשתנות במקומות שונים. בישראל, כתוצאה מגודלה הקטן, ההבדלים הם קטנים יחסית, והדיבוריות אחידה יחסית. עם זאת, בעוד ברוב חלקי הארץ נפוצה המילה "בוחן", בחיפה נקרא בפי כל "בַּחַן". במרכז הארץ, היישוב טירת כרמל נקרא בשמו זה, בעוד באזור הצפון הוא נקרא "טירה".
ההבדל בשימוש במילה מסוימת משתנה בין המשלב הדיבורי לבין השפה הרשמית. לדוגמה, המילה "המון" שמשמעותה התקנית היא עַם, כמות גדולה של אנשים, או הקול שהם מייצרים. במשלב הדיבורי המילה "המון" מביעה את הביטוי "הרבה מאוד" – "המון כסף", "המון חברים".
במדינות דוברות האנגלית ניתן לשים לב בבירור לרמת הדיבוריות של מילים שונות. לדוגמה, מי סודה. במינסוטה ובלואיזיאנה, יחד עם קנדה נהוג לקרוא לסודה "פופ". בצפון מזרח ארצות הברית, במערבה הרחוק ובדרומה, מכונה המשקה "סודה". בניו אינגלנד הוא מכונה "טוניק", ובחלקים שונים בסקוטלנד "ג'ינג'ר".
רמת הדיבוריות משתנה גם עם השנים ולאורך ההיסטוריה. בעוד המילה קמצן היא יומיומית, ואף על פי כן, תקינה לכל דבר, המילים "כִּילַי" ו"צייקן" שמשמעותן זהה כמעט שאינן מופיעות בדיבור, אף כי גם הן תקינות. המילה "פחד" שגורה מאוד בשפה וגם היא תקינה. המילה "חַת", שמשמעותה גם כן פחד, אינה שגורה, אך קיימת בדיבור. לכן, רמת הדיבוריות שלה נמוכה יותר. לעומת זאת, המילה "זלעפה" כמעט שאינה מופיעה בדיבור.
כאשר מעשירים את אוצר המילים, מתקשים הלומדים לא פעם לדעת אם מילה היא ניב דיבורי או נחשבת רשמית מאוד, כך שמשתרבבים למשפטים יומיומיים מילים לא דיבוריות ורשמיות. המילים הלא דיבוריות שנלמדו יכולות להפוך לדיבוריות אם אנשים רבים ישתמשו בהן.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007284743705171  GND: 4061588-1  LCCN: sh85028457  LNB: 000145599  NDL: 00577108  NKC: ph138992
קאדל אוונס

| --- | --- |
אוונס במדי קבוצת פרדיקטור לוטו, לפני הזינוק למרוץ קטעים באוסטרליה
אוונס במדי קבוצת פרדיקטור לוטו, לפני הזינוק למרוץ קטעים באוסטרליה
 לידה:  14 בפברואר 1977 (בן 47) אוסטרליה אוסטרליה
 כינוי:  קדלס (מתכרבל, פרפרזה על שם המשפחה משולבת במעט סרקזם)
 גובה:  174 ס״מ 
 משקל:  68 ק"ג 
 תחום:  כביש
 התמחות:  רב גוני
 קבוצה נוכחית:  קבוצת מרוץ BMC
 קבוצות עבר:  דויטאמון - לוטו, סקו, דיימונדבק (הרים), וולוו - קנונדייל (הרים)
 הישגי שיא:   טור דה פראנס (2011)  אלוף העולם (2009)  טור דה רומאנדי (2006) (2011)   לה פלש ואלון (2010)   טירנו - אדריאטיקו (2011)   קריטריום אינטרנשיונאל (2012)
 www.cadelevans.com.au
 
קאדל אוונס (באנגלית: Cadel Lee Evans;‏ נולד ב-14 בפברואר 1977) הוא רוכב אופניים אוסטרלי לשעבר.
אוונס רכב בקבוצה "קבוצת מרוץ BMC". בשנת 2011 ניצח במרוץ הטור דה פראנס. בעברו, הגיע פעמיים למקום השני במירוץ זה. אוונס ניצח באליפות העולם באופני כביש ב-2009, במרוץ החד-יומי לה פלש ואלון ובמרוצים נוספים. בשל הצלחתו והשפעתו של אוונס והעובדה שסלל דרך והשראה לרוכבים אוסטרלים רבים, בשנת 2015 נוצר מרוץ קאדל אוונס דרך האוקיינוס הגדולה על שמו.
אוונס נולד בקטרינה, שבטריטוריה הצפונית שבאוסטרליה. אוונס הוא האוסטרלי הראשון שהחזיק בתואר אלוף העולם באופני כביש, לאחר שניצח באליפות העולם בשווייץ בשנת 2009 והאוסטרלי הראשון שניצח בטור דה פראנס.
קריירה > השנים הראשונות

אוונס החל את הקריירה שלו כרוכב אופני הרים. בגיל צעיר אותר כספורטאי מצטיין. בשנים 1997 ו-1999 סיים במקום השני באליפות העולם לרוכבים מתחת לגיל 23.
אוונס ניצח בסבב גביע העולם פעמיים, ב-1998 וב-1999 וסיים שביעי במרוץ הקרוס קאנטרי במשחקים האולימפיים בסידני.
בשנת 2001 עבר לאופני כביש, בעזרת מאמנו אלדו סאסי, והחל את הקריירה שלו בקבוצת האיטלקית סאקו. לאחר שנה עבר לקבוצת מאפיי, אחת הקבוצות החזקות ביותר בדבוקה המקצוענית. בג'ירו ד'איטליה של 2002 הצטיין אוונס ולאחר הקטע ה-16 ההררי, נטל את חולצת המוביל מיינס הפנר שהחזיק בה במשך 10 קטעים. בקטע ההררי שנערך למחרת, רכב תחילה אוונס היטב כשהוא לבוש בחולצה הוורודה. אך אז נכנס למצב של תשישות המכונה Bonk (אנ') ובקושי הצליח לסיים את הקטע. הוא איבד את ההובלה לפאולו סבולדלי שניצח במרוץ באותה שנה (אוונס סיים במקום ה-14 בדירוג הכללי).
לאחר פירוק מאפיי, עבר אוונס לקבוצה נוספת שהייתה עתירה בכוכבים, דויטשה טלקום. הוא רכב בשורותיה בשנים 2003–2004 אך לא זכה להישגים רבים.
בשנת 2005 עבר לקבוצה הבלגית דוויטאמון לוטו, סיים שמיני את הטור דה פראנס, והיה בכך לאוסטרלי הראשון בעשירייה הראשונה מאז פיל אנדרסון בשנת 1981.
קריירה > 2006

בשנת 2006 החל מתבסס מעמדו של אוונס בדבוקה המקצוענית, כאשר סיים רביעי בטור דה פראנס (לאחר פסילתו של פלויד לאנדיס). הוא ניצח בטור דה רומאנדי, כשהוא עוקף את הספרדים אלברטו קונטדור ואלחנדרו ולוורדה.
קריירה > 2007

אוונס סיים שני בטור דה פראנס של שנת 2007, לאחר שניצח בקטע ה-13 וסיים שני בקטע ה-19, שניהם מרוצים נגד השעון. הוא סיים רביעי בוואלטה אספניה, חמישי באליפות העולם ושישי בג'ירו די לומברדיה, מיקום שהעניק לו את המקום הראשון בגביע סבב הפרו-טור. אוונס הוכתר כרוכב השנה באוסטרליה הן ב-2006 והן ב-2007.
קריירה > 2008

ערב הזינוק לטור דה פראנס נחשב אוונס כמועמד בכיר לניצחון, בעיקר עקב העדרו של אלברטו קונטדור, שקבוצתו, אסטנה, לא הוזמנה למרוץ. אוונס פתח את המרוץ היטב ולבש את החולצה הצהובה למשך חמישה שלבים (10–14). במהלך הטיפוס לאלפ ד'ואז, הצליח מתחרהו העיקרי של אוונס, קרלוס ססטרה, לפתוח פער של 2.15 דקות. אוונס צמצם את הפער בקטע המרוץ נגד השעון ודורג במקום השני הכללי, מקום עליו שמר עד לסיום המרוץ.
לאחר שהחלים מפציעה ברצועה הצולבת הקדמית השתתף אוונס במרוצי האופניים במשחקים האולימפיים בבייג'ינג. הוא סיים את מרוץ הכביש במקום ה-15, 22 שניות לאחר המנצח, הספרדי סמואל סאנצ'ז. במרוץ נגד השעון סיים חמישי.
קריירה > 2009

למרות שובם של אלברטו קונטדור ולאנס ארמסטרונג לטור דה פראנס ב-2009, נחשב אוונס, לפני תחילת המרוץ, כאחד המועמדים לזכייה, וזאת לאחר שבמרוץ ההכנה לטור, הדופינה ליברה, סיים שני בדירוג הכללי וראשון בדירוג המאיצים. אולם בטור דה פראנס הוא גילה חולשה במספר קטעים הרריים וסיים בפיגור גדול במקום ה-30. כפי שנטען גם בשנים קודמות, גם במהדורת 2009 של הטור דה פראנס גרסו רבים כי קבוצתו של אוונס היא חלשה בהשוואה לקבוצותיהם של המועמדים האחרים לניצחון וכי נקודה זו היא בעוכריו.
בוואלטה אספניה הציג אוונס יכולת מרשימה וסיים שלישי בדירוג הכללי ואף לבש את החולצה הזהובה במשך יום אחד, למרות שסבל מבעיות טכניות במעלה רכס סיירה נבדה.
באליפות העולם שנערכה במנדריזיו שבשווייץ (אוונס מתגורר בקרבת מנדריזיו) ניצח אוונס במרוץ הכביש לאחר שהצליח לברוח מקבוצת המובילים מספר קילומטרים לפני הסיום. ניצחון זה הפתיע רבים מאחר שעד מרוץ זה נחשב אוונס כמי שמתרכז ומצטיין בייחוד במרוצי קטעים וכבעל יכולת פחותה במרוצים חד-יומיים.
קריירה > 2010

בתום עונת 2009 עבר אוונס לקבוצת BMC Racing Team האמריקאית. בחודש אפריל הוא ניצח במרוץ החד-יומי לה פלש ואלון. בג'ירו ד'איטליה הוא לבש את החולצה הוורודה בקטע השני במרוץ וניצח בקטע השביעי שהיה קטע קשה במיוחד והתנהל בחלקו בדרכי עפר תחת גשם שוטף. הוא סיים את המרוץ במקום החמישי בדירוג הכללי וזכה גם בחולצת הנקודות (מלך המיאוצים) במרוץ. בטור דה פראנס של 2010 לבש אוונס את החולצה הצהובה בקטע התשיעי למרות שסדק את עצם הבריח שלו בקטע השמיני. אולם, במהלך הקטע התשיעי שנערך בגשם, הוא צבר פיגור גדול איבד את חולצת המוביל וסיים את המרוץ בפריז במקום ה-26 בדירוג הכללי. לקראת סוף העונה חזר אוונס לכושר ובאליפות העולם, שנערכה בסמוך למקום בו עשה את צעדיו הראשונים בעולם האופניים התחרותי (מלבורן), היה אחד הרוכבים הפעלתנים והבולטים במרוץ הכביש, אולם נכשל בהגנה על תוארו כאלוף העולם.
קריירה > 2011

אוונס ניצח באחד ממרוצי הקטעים הפותחים של העונה, טירני-אדריאטי, תוך שניצח גם בקטע השישי במרוץ. בסוף חודש אפריל ניצח בטור דה רומאנדי וגם ביוני, במרוץ הדופינה ליברה, סיים שני (אחרי ברדלי ויגינס) והוכיח כי הוא נמצא בכושר טוב לקראת הטור דה פראנס.