stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שפתיים (להקה)
היסטוריה > לאחר פירוק הלהקה

בשנת 2004, שבע שנים לאחר פירוקה של להקת שפתיים, הלהקה התאחדה לסיבוב הופעות וגם הקליטה שיר חדש בשיר: "תנו בקצב", שכתב והלחין חיים אוליאל. ההופעה הראשונה של הלהקה במסגרת האיחוד התקיימה ב"פסטיבל מרוקו 3" באילת.
לאחר פירוק הלהקה פנה אוליאל לקריירת סולו ובעיקר בשפה העברית ואילו סמי לזמי סולן הלהקה פנה גם הוא לקריירת סולו אך בשפה המרוקאית ושניהם ממשיכים לפעול בסצנת המוזיקה המקומית והבינלאומית.
סמי לזמי סולן להקת שפתיים מופיע בעיקר בחינות ובאירועים של בני העדה עם שירים במרוקאית.
אלי אוליאל הוסיף לתופף מדי פעם עם חיים אחיו, והלך לעולמו ממחלת הסרטן ב-1 באוקטובר 2020. חיים אוחנה פרש מהמוזיקה ופנה לעסקים.
השפעות ושיתופי פעולה

להקת שפתיים הייתה הלהקה הראשונה משדרות והשפיעה רבות על אמנים אחרים בעיר כמו קובי אוז, להקות טיפקס וכנסיית השכל ועוד.
הלהקה הייתה שותפה לאורך השנים למספר שיתופי פעולה בולטים, בין היתר עם מתי כספי. לאחר שהקליט כספי את השיר "נחליאלי" באלבומו "שירים במיץ עגבניות" חברי הלהקה ביקשו מכספי להקליט את השיר במרוקאית. הם ביצעו את השיר בשם "ללה עישה" והכניסו אותו לאלבום הנושא את שם השיר. בהמשך ביקשו חברי הלהקה מכספי להלחין עבורם שיר נוסף, והוא הלחין את השיר "חדוז'ה" ואף השתתף בהקלטות בנגינה בקלידים, אקורדיאון, כלי הקשה ושירה. השיר שולב באלבום "אהלן וסהלן" של הלהקה. שיתוף פעולה נוסף היה עם הזמר אלון אולארצ'יק, בשירו "בן בסט".
חברי ההרכב

חברי הלהקה כללו את: סמי לזמי - סולן הלהקה, חיים אוליאל - זמר, נגן גיטרה ודרבוקה, חיים אוחנה - נגן גיטרה בס ואלי אוליאל - תופים, כולם תושבי שדרות. לימים הצטרפו להרכב הכנר שמעון עמר, קובי אוז כקלידן (טיפקס) ולאחריו ניב חובב (כיום בשליחי הבלוז).
אלבומים

מדור לדור (1993)
חגיגה מרוקאית (1997)
איש וכינור (1996)
פותחים שולחן (1994)
האלבום הכפול (1992)
הערות שוליים

1 2 3  שגיא בן נון, להקת "שפתיים" מתאחדת, באתר הארץ, 11 במאי 2004
1 2 3  דודי פטימר, ‏שפה אחידה: גם 20 שנה אחרי שהתפרקה, שפתיים היא הדבר הבא, באתר מעריב אונליין, 21 בדצמבר 2018
↑  להקת שפתיים, באתר מתי כספי – האתר הרשמי
| חיים אוליאל |
| --- | --- |
אלבומי אולפן: סנדוק לעג'ב • תני לו ללכת • לפי שעה
סינגלים: "סימני סערה" • "תני לו ללכת" • "אני אוהב אותך" • "התקשרי אלי"
ערכים קשורים: שפתיים
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007302875105171  MusicBrainz: c6a32012-fb89-4744-9da4-c3606d65c3a2  VIAF: 149465959   WorldCat (עם VIAF): 149465959
סטרוקטורליזם (ביולוגיה)

בספרו על צמיחה וצורה משנת 1917, ד'ארסי תומפסון ממחיש את ההעתקה הגאומטרית של גוף דג מצורה אחת לאחרת באמצעות מיפוי גזירה של 20°. הוא אינו דן בסיבות האבולוציוניות לשינוי מבני כזה, ולפיכך נחשד בוויטליזם.
הסטרוקטורליזם הביולוגי או התהליכי הוא אסכולה ביולוגית המתנגדת להסבר דרוויניסטי או אדפטציוניסטי (הסתגלותי) בלבד של הברירה הטבעית, כפי שמתואר בסינתזה האבולוציונית המודרנית. היא מציעה במקום זאת שהאבולוציה מונחית באופן אחר – על ידי כוחות פיזיים המעצבים את התפתחות הגוף, ולפעמים מרמזת שכוחות אלה מחליפים את הברירה הטבעית.
הסטרוקטורליסטים הציעו מנגנונים שונים להנחיית היווצרותן של תוכניות הגוף. לפני דרווין, אטיין ז'ופרואה סנט-אילר טען שבעלי חיים חולקים חלקים הומולוגיים, ושאם אחד מהם יוגדל, האחרים יופחתו כפיצוי. אחרי דרווין, ד'ארסי תומפסון רמז על ויטליזם והציע הסברים גאומטריים בספרו הקלאסי מ-1917 על צמיחה וצורה. אדולף שיילאכר (Seilacher) הציע "ניפוח מכני" עבור מבנים "דמויי פניאו[מטיים]" במאובני ביוטה (סביבת מחיה) של תקפות האדיקר כגון דיקינסוניה. גינטר וגנר טען להטיה התפתחותית, בכיוון של אילוצים מבניים על ההתפתחות העוברית. סטיוארט קאופמן העדיף את טענת הארגון העצמי, הרעיון שמבנה מורכב עולה באופן הוליסטי וספונטני מהאינטראקציה הדינמית של כל חלקי האורגניזם. מייקל דנטון טען שהדבר קורה באמצעות "חוקי צורה" אוניברסליים אפלטוניים או "טיפוסים" מאורגנים בעצמם. סטיבן ג'יי גולד וריצ'רד לוונטין הציעו את טענת ה"ספנדרלים" הביולוגיים, תכונות שנוצרו כתוצר לוואי של התאמת מבנים ביולוגיים. גרד ב' מולר וסטיוארט א' ניומן טענו שההופעה בתיעוד המאובנים של רוב המערכות הנוכחיות בפיצוץ הקמבריוני היא אבולוציה "פרה-מנדלית" שנגרמה על ידי גורמים פיזיקליים. בריאן גודווין, המתואר על ידי וגנר כחלק מ"פסאודו-מדע בביולוגיה אבולוציונית", טוען שלא ניתן לצמצם את המורכבות הביולוגית לברירה טבעית, וטוען כי היווצרות דפוסים מונעת על ידי שדות מורפוגנטיים (Morphogenetic fields).
ביולוגים דרוויניסטים מתחו ביקורת על הסטרוקטורליזם, והדגישו שישנן עדויות רבות לכך שהברירה הטבעית יעילה ולכך שמהומולוגיה עמוקה עולה שגנים היו מעורבים בעיצוב אורגניזמים לאורך ההיסטוריה האבולוציונית של החיים. הם מקבלים את הטענה שמבנים מסוימים כמו קרום התא ניחנו בתכונת הארגון העצמי (self-assembly), אך שוללים את יכולתה של תכונת הארגון העצמי להניע אבולוציה בקנה מידה גדול.
היסטוריה > חוק הפיצוי של ז'ופרואה

בשנת 1830 החזיק אטיין ז'ופרואה סנט-אילר בטענה הסטרוקטורליסטית לעומת עמדתו הפונקציונליסטית (הטלאולוגית) של ז'ורז' קיווייה. ז'ופרואה האמין שהומולוגיות של מבני בעלי החיים מצביעות על כך שהם חולקים דפוס אידיאלי (במשמעותו האפלטונית של המונח – מעין דפוס-אב); סברה זו לגבי דפוס-אב לא רמזה על אבולוציה אלא על אחדות של תוכנית, חוק טבע. הוא האמין שאם חלק אחד היה מפותח יותר בתוך מבנה, החלקים האחרים בהכרח יצטמצמו כפיצוי, שכן הטבע תמיד משתמש באותם חומרים: אם יותר מהם ישמשו לתכונה אחת, פחות יהיה זמין עבור האחרים.
היסטוריה > המורפולוגיה של ד'ארסי תומפסון

בספרו "האקסצנטרי, היפה" משנת 1917 על צמיחה וצורה, ד'ארסי וונטוורת' תומפסון חזר לרעיון הישן של "חוקי צורה אוניברסליים" כדי להסביר את הצורות הנצפות של אורגניזמים חיים. סופר המדע פיליפ בול קבע כי תומפסון "מציג עקרונות מתמטיים כישות (agency) מעצבת שעשויה להחליף את הברירה הטבעית, ומראה כיצד המבנים של עולם החי משקפים לעיתים קרובות את אלה שבטבע האנאורגני (הדומם)", וציין את "תסכולו מההסברים של 'זה פשוט כך' של מורפולוגיה שמציעים דרוויניסטים." במקום זאת, כתב בול, תומפסון טוען שלא תורשה אלא כוחות פיזיים שולטים בצורה הביולוגית. הפילוסוף של הביולוגיה מייקל רוס כתב בדומה שלתומפסון "היה מעט קשב לברירה הטבעית", והוא העדיף "הסברים מכניים" ואולי אף ויטליסטיים.
היסטוריה > מבני הפנאו של שיילאכר

כמו תומפסון, הפלאונטולוג אדולף שיילאכר הדגיש את אילוצי העיצוב. הוא פירש מאובנים כמו דיקינסוניה בביוטת האדיקר כמבנים "פנאומטיים", שנקבעו על ידי ניפוח מכני כמו מזרן אוויר מרופד, ולא הונעו על ידי ברירה טבעית.
היסטוריה > המגבלות של וגנר על הפיתוח

בספרו מ-2014 "Homology, Genes and Evolutionary Innovation" (הומולוגיה, גנים וחדשנות אבולוציונית), הביולוג האבולוציוני גינטר וגנר (Günter P. Wagner) טוען ל"חקר החידוש, להבדיל מהסתגלות". הוא טוען שחידוש מתרחש כאשר חלק כלשהו בגוף מפתח קיום אינדיבידואלי וכמעט עצמאי, כמבנה מובחן ומוכר, שלדבריו עשוי להתרחש לפני שהברירה הטבעית מתחילה להתאים את המבנה לתפקוד כלשהו. הוא יוצר תמונה מבנית של ביולוגיה התפתחותית אבולוציונית, תוך שימוש בראיות אמפיריות, בטענה שהומולוגיה וחידוש ביולוגי הם היבטי מפתח הדורשים הסבר, ושהטיה התפתחותית (אילוצים מבניים על התפתחות עוברית) היא הסבר מרכזי.
היסטוריה > תאוריית הארגון העצמי של קאופמן

הביולוג המתמטי סטיוארט קאופמן הציע ב-1993 שארגון עצמי עשוי לשחק תפקיד לצד הברירה הטבעית בשלושה תחומים של הביולוגיה האבולוציונית: דינמיקה של אוכלוסיות, אבולוציה מולקולרית ומורפוגנזה. בהתייחס לביולוגיה מולקולרית, קאופמן ספג ביקורת על התעלמותו מתפקידה של אנרגיה בהנעת תגובות ביוכימיות בתאים, הפועלים כזרז עצמי, אך לא עוברים תהליך של התארגנות מעצמם.
היסטוריה > ה"סוגים" של דנטון

הביוכימאי מייקל דנטון חיזק את הטענה הקונסטרוקליסטית בדבר הארגון העצמי. במאמר מ-2013 טען כי "הצורות הבסיסיות של עולם הטבע – הטיפוסים – הן אימננטיות בטבען, ונקבעות על ידי קבוצה של חוקים ביולוגיים טבעיים, 'חוקי הצורה'". הוא טען ש"הדפוסים והצורות החוזרים" הללו הם "דפוסים אוניברסליים אמיתיים", ברוח האידאות האלפטוניות. בהשקפה זו, הצורה אינה מעוצבת על ידי הברירה הטבעית אלא על ידי "תכונות ארגון עצמי של קטגוריות מסוימות של חומר" ועל ידי "כוונון עדין, קוסמי, של חוקי הטבע". השערה זו ספגה ביקורת מהביוכימאי לורנס א' מורן כאנטי-דרוויניסטית וכמעדיפה את הבריאתנות.
היסטוריה > הספנדרל של גולד ולוונטין

בשנת 1979, בהשפעת שיילאכר בין היתר, כתבו הפלאונטולוג סטיבן ג'יי גולד וגנטיקאי האוכלוסיות ריצ'רד לוונטין את מה שווגנר כינה "המניפסט הסטרוקטורליסטי המשפיע ביותר", "הספנדרלים של סן מרקו והפרדיגמה הפאנגלוסית". הם הצביעו על כך שמאפיינים ביולוגיים (כמו ספנדרל) לא בהכרח מסייעים להסתגלות. הם הביאו כאנלוגיה את הספנדרל: אדריכלים לא יכלו ליצור משולשים קטנים בין קשתות ועמודים, שכן עיקוליהן של קשתות מתפתחים כתוצרי לוואי של אדריכלות, ועמודים צריכים להיות אנכיים. הספנדרלים שנוצרו הם אנלוגיות לשינויים אבולוציוניים. למשל – האבולוציה, הם טענו, לא בחרה בסנטר אנושי בולט: במקום זאת, קיצור שורת השיניים השאיר את הלסת בולטת.
היסטוריה > האבולוציה הקדם-מנדלית של מילר וניומן

קונסטרוקליסטים קיצוניים כמו גרד ב' מילר וסטיוארט א' ניומן, שאחזו בנקודת המבט של ד'ארסי תומפסון, הניחו שחוקים פיזיקליים של מבנה, לא גנטיקה, שולטים בגיוון גדול כמו הפיצוץ הקמבריוני, שאחריו נוצרו מנגנונים גנטיים מותאמים. הם טענו שהיה שלב "טרום-מנדליאני" של האבולוציה של בעלי חיים, הכולל כוחות פיזיים, לפני שהגנים השתלטו. ביולוגים דרוויניסטים מודים שגורמים פיזיקליים כמו מתח פני השטח יכולים לגרום להרכבה עצמית, אבל עם זאת טוענים שלגנים יש תפקיד מכריע. הם מציינים, למשל, שהומולוגיות עמוקות בין קבוצות מופרדות של אורגניזמים, כמו מסלולי האיתות וגורמי השעתוק של קואנו-פלגלטים (חד-תאיים בעלי שוטון, choanoflagellates) ובעלי חיים (מטזואות, metazoans), מדגימות שגנים היו מעורבים בהיסטוריה האבולוציונית.
היסטוריה > השדות המורפוגנטיים של גודווין

וגנר מכנה את הסטרוקטורליזם "תנועת שוליים בביולוגיה אבולוציונית". צורת הסטרוקטורליזם המתוארת על ידי בריאן גודווין מכחישה את חשיבות הברירה הטבעית, או לפחות שוללת את האפשרות שמורכבות ביולוגית ניתן לצמצם לברירה טבעית. הנחה זו הובילה לעימות עם דרוויניסטים כמו ריצ'רד דוקינס. גודווין קשר את התפיסה הישנה של שדה מורפוגנטי לפיזור המרחבי של אותות כימיים בעובר מתפתח. הוא הדגים באמצעות מודל מתמטי שניתן ליצור מגוון תבניות על ידי בחירת ערכי פרמטרים להגדרת תבניות גאומטריות סטטיות או תנודות דינמיות, מה שרומז על האפשרות שמערכת האיתות המעורבת הייתה חלופה לברירה הטבעית. דוקינס הגיב: "הוא חושב שהוא אנטי דרוויני, אף על פי שהוא לא יכול להיות, כי אין לו הסבר חלופי".
ביקורת

בעוד שהביולוגים ריצ'רד דוקינס, סטיבן ג'יי גולד, לין מרגוליס וסטיב ג'ונס הסכימו שקיימים מנגנוני יצירת דפוסים כמו אלה שתוארו על ידי גודווין, הם מתחו ביקורת על גודווין, על כך שהציע כי איתות כימי מהווה חלופה לברירה טבעית.
מורן, "ביוכימאי סקפטי", מעיר כי "סטרוקטורליזם" היא "מילת באזז חדשה. ... מובטח שמילה זו תרשים את הקהל הבריאתני כי אף אחד לא מבין מה זה אומר אבל זה נשמע מאוד 'מדעי' ופילוסופי". פילוסוף המדע פול א' גריפיתס כותב שסטרוקטורליסטים "רואים את מבנה מרחב האפשרויות הביולוגיות כחלק מהמבנה הפיזי הבסיסי של הטבע, אבל תופעות האינרציה הפילוגנטית והאילוץ ההתפתחותי אינן תומכות בפרשנות זו. תופעות אלו מראות שהמסלולים האבולוציוניים הזמינים לאורגניזם הם פונקציה של המבנה ההתפתחותי של האורגניזם."
מורן מסכם: "אין שום דבר במדע שתומך בדעותיהם של הסטרוקטורליסטים. יש לנו הסברים טובים לחלוטין לכך שדבורי בומבוס שונות מפטריות ולכך שלכל החולייתנים יש חוליות ולא שלדים חיצוניים. אין ראיות התומכות ברעיון שאם תשמיע שוב את קלטת החיים היא תצא דומה למה שאנו רואים היום. אתה יכול להיות בטוח שכאשר אתה מבקר בכוכב אחר לא תמצא חולייתנים."
הביולוג ההתפתחותי האבולוציוני לואיס הלד כתב: "התפיסה שניתן להסביר היבטים של אנטומיה על ידי כוחות פיזיים (כמו פיצוח [של חומר יבש וקשה בעת התרחבות, כפי שקורה בבטון או באדמה יבשה]) הועלתה 100 שנים קודם לכן בספרו של ד'ארסי תומפסון מ-1917 על צמיחה וצורה ובספרו של תיאודור קוק מ-1914 עקומות החיים. במהלך המאה שחלפה הוצע כי תכונות שונות מופיעות בצורה מכנית ולא גנטית: פיתולי מוח, עיבוי סחוס, תצורות פרחים, תצורות שיניים ומבני אוזן פנימית (Otolith) של דגים. לרשימה הזו נוכל להוסיף כעת את החיוך העקום של התנין, או לפחות את העור הסדוק שמקיף אותו."
קתרינה והגלים

| --- | --- |

 מקום הקמה:  קיימברידג' 
 מוקד פעילות:  קיימברידג', בריטניה
 תקופת הפעילות:  1981–1999 (כ־18 שנים)
 סוגה:  הגל החדש רוק פופ
 חברת תקליטים:  Capitol Records
 פרסים והוקרה:  תחרות הזמר של האירוויזיון (1997) 
 katrinaandthewaves.com
 פרופיל ב-IMDb
 חברים
 קתרינה לסקאניש קימברלי רו אלכס קופר וינס דה לה קרוז
 
קתרינה והגלים (באנגלית: Katrina and the Waves) הייתה להקת פופ רוק בריטית שזכתה לעיקר הצלחתה בשנות השמונים. היא זכורה בשל להיטה מ-1985, "Walking on Sunshine", ובשל זכייתה באירוויזיון 1997 עם השיר "Love Shine a Light", כשייצגה את בריטניה.
קורות הלהקה > תחילת הדרך

הלהקה החלה כצמד הנקרא "הגלים", אשר כלל את הגיטריסט קימברלי רו ואת המתופף אלכס קופר. להקה זו התקיימה בין השנים 1975–1977 בהם ניגנה באזור קיימברידג' בבריטניה.
להקה זו לא הוציאה אף אלבום או סינגל והתפרקה כשקימברלי רו עזב כדי להצטרף ללהקת "The Soft Boys". לאחר הפירוק הופיע אלכס קופר במסגרת כמה להקות, עד אשר הצטרף ללהקת הפופ-סול "'Mama's Cookin" ב־1979. למעשה, כשהצטרף קופר ללהקה היא הייתה על סף פירוק, אולם אז שמע מחבר על "נערה צעירה עם שיער ארוך וקול יפה". הייתה זאת קתרינה לסקאניש בת ה-19. קופר החליט לצרפה ללהקה, אך בשלב זה נטשו נגן הבס והמתופף את הלהקה כדי ללמוד באוניברסיטה בארצות הברית. השניים שנותרו בלהקה, לסקאניש כזמרת והחבר שלה, וינס דה לה קרוז הגיטריסט, חשבו לעזוב גם הם, אולם החליטו להמשיך עם "'Mama's Cookin", יחד עם המתופף אלכס קופר (שהחליט להישאר) ועם בוב ג'קינס כנגן הבס.
במהלך השנתיים הבאות הופיעה הלהקה בבריטניה וביצעה בעיקר גרסאות כיסוי לשירים של אמנים אמריקנים, כמו הארט, פורינר, לינדה רונסטד וזי זי טופ. לאחר שלהקת "The Soft Boys" התפרקה ב-1981, החליט קימברלי רו לחדש את שיתוף הפעולה המוזיקלי עם אלכס קופר, והצטרף ל-"'Mama's Cookin". בשל כך שינתה הלהקה את שמה ל"הגלים".
בתחילת דרכה של "הגלים" הזמר, כותב השירים והגיטריסט קימברלי רו הוביל את הלהקה ועיקר תשומת הלב הופנתה אליו. בהמשך החל רו לכתוב חומרים בשביל לסקאניש, שהפכה להיות הזמרת הראשית של הלהקה.
קורות הלהקה > קריירה מוזיקלית

הלהקה הוציאה את אלבום הבכורה שלה, הנקרא "Shock Horror", בשלהי שנת 1982. באותה תקופה עזב נגן הבס ג'קינס את הלהקה. לג'נקינס לא הובא מחליף, ווינס דה לה קרוז נטל על עצמו את התפקיד. בשלב זה שונה שמה של הלהקה שוב, ל"קתרינה והגלים".
לאחר מכן הקליטה הלהקה את אלבומה הראשון תחת שמם החדש. האלבום, "Walking On Sunshine", מומן מכספיהם האישיים של חברי הלהקה ותוכנן להימכר בהופעות. מתוך עשר הרצועות באלבום, לסקאניש שרה שמונה מהן, ורו שר את השניים הנותרים. האלבום עורר עניין בחברות התקליטים השונות, אולם רק חברת התקליטים הקנדית "Attic Records" הסכימה לשווק את האלבום בחנויות המוזיקה. כך קרה, שעל אף ש"קתרינה והגלים" הייתה להקה בריטית, אלבומה הראשון יצא אך ורק בקנדה. האלבום זכה לחשיפה תקשורתית ולהשמעות ברדיו, במיוחד של השיר "Walking On Sunshine", ועל כן יצאה הלהקה לסיבוב הופעות ברחבי קנדה.
ב-1984 הוציאה הלהקה בקנדה את אלבומה השני, "Katrina and the Waves 2", בו שרה לסקאניש את כל שירי האלבום. באותה שנה, להקת "הבאנגלס" הקליטה גרסת כיסוי לשיר של "קתרינה והגלים" - "Going Down to Liverpool". הלהקה החלה לצבור פופולריות, ועל כן החלו חברות התקליטים הגדולות להביע בה עניין. בסופו של דבר חתמה הלהקה על חוזה הקלטות בחברת התקליטים האמריקנית "Capitol Records" (השייכת לחברת התקליטים הבריטית "EMI").
אלבומה הראשון בחברת התקליטים "Capitol Records", שהיה לאלבומה הבינלאומי הראשון, נקרא "Katrina and the Waves", וכלל עשרה שירים שיצאו במקור בקנדה בלבד, אשר הוקלטו ונערכו מחדש, כדי שיתאימו להפצה בינלאומית. האלבום היה להצלחה: הן מסחרית והן מצד המבקרים. הסינגל הראשון מתוכו, "Walking on Sunshine", היה ללהיט בינלאומי, שהשתבץ בעשירייה המובילה במצעדי הלהיטים בארצות הברית ובבריטניה. בנוסף, קיבלה הלהקה מועמדות לפרס גראמי בקטגוריית "תגלית השנה" ויצאה לסיבוב הופעות בינלאומי. רבים סברו כי "קתרינה והגלים" תהיה "One-hit wonder" ("להקה של להיט אחד"), אך הלהקה הוכיחה אחרת, כשהוציאה שני סינגלים נוספים מהאלבום, אשר נכנסו למצעד בילבורד האמריקני.
אלבומה הבינלאומי השני, "Waves", שיצא שנה אחרי ההצלחה הגדולה, היה לכישלון מסחרי, והסינגלים מתוכו שיצאו לאור לא זכו להצלחה. בשל כך סיימה חברת "Capitol Records" את החוזה עם "קתרינה והגלים", כיוון שהלהקה לא עמדה בציפיות.
שלוש שנים אחר כך, בשנת 1989, הוציאה הלהקה את האלבום "Break of Hearts" בחברת התקליטים "SBK Records". האלבום נשא אופי יותר רוקיסטי מקודמיו. הוא כלל את הלהיט "That's the Way", אשר הגיע למקום ה-16 במצעד בילבורד האמריקני, אך שני הסינגלים שבאו אחריו כשלו במצעדים, וגם אלבום זה היה לכישלון מסחרי. בעקבות זאת, מצאה הלהקה את עצמה פעם נוספת ללא חברת תקליטים.
במהלך שנות התשעים המשיכה הלהקה לעבוד, אולם נעלמה כמעט לחלוטין מעין הציבור. היא הוציאה שלושה אלבומים שיצאו באירופה ובקנדה, אך לא לוו בלהיטים במצעדים. הלהקה חזרה לאור הזרקורים, אם כי לזמן קצר, בעקבות ניצחונה באירוויזיון 1997, כשייצגה את בריטניה עם השיר "Love Shine a Light". שיר זה היה ללהיט המצליח ביותר של הלהקה בבריטניה, כשהגיע למקום השלישי במצעד הלהיטים הבריטי. בשל כך הוציאה הלהקה אלבום חדש, "Walk on Water", אך האלבום לא היה להצלחה, ולא הניב להיט נוסף מלבד "Love Shine a Light". קתרינה לסקאניש עזבה את הלהקה ב-1999, וכך למעשה התפרקה להקת "קתרינה והגלים".
קורות הלהקה > לאחר הפירוק

ב-2005 ניסתה להשתתף פעם נוספת בתחרות האירוויזיון, כשהתמודדה במלודיפסטיבלן יחד עם להקה חדשה שהקימה, אולם הודחה מן התחרות בשלב חצי הגמר.
באותה שנה התרחש בארצות הברית הוריקן קתרינה שבעקבותיו נהרגו כמעט 2,000 איש. קתרינה לסקאניש אמרה אז בניו יורק טיימס: "לא הייתי רוצה ששם הלהקה יקושר עם עצבות, ועליי לעשות את תפקידי כדי שזה לא יקרה".
במסגרת חיפוש השירים לאלבומה של סלין דיון, "Taking Chances", נשלח לדיון שיר של הלהקה הנקרא "That's Just The Woman In Me". השיר נשלח אליה לראשונה ב-1992, אך אז דיון דחתה אותו. כעת קיבלה דיון את השיר לאלבומה, ואף הכריזה כי זהו השיר האהוב עליה ביותר מאלבומה זה[דרוש מקור].
איזולירבנד (להקה)

| --- | --- |
 תקופת הפעילות:  1982 – 1984, 1986 (כשנתיים)
 סוגה:  מנגינה, מוזיקת פופ 
 חברת תקליטים:  הד ארצי
 חברים
 מוטי דיכנה, רוני וייס, ריקי מנור, עמי פרנקל, שרית סרי
 
אִיזוֹלִירְבֶּנְד הייתה להקה ישראלית שפעלה בין 1982 ל-1984, וכן במהלך תקופה קצרה ב-1986. חבריה היו המעבד ונגן הקלידים רוני וייס, נגני הבס מוטי דיכנה ועמי פרנקל והזמרת ריקי מנור. בתחילת דרכה כללה הלהקה גם את שרית ברוך (לימים שרית סרי).
השם של הלהקה הוא משחק מילים: המשמעות היא סרט בידוד בגרמנית, והאות ב' מנוקדת בסגול ומשנה את המשמעות לבנד, להקה.
היסטוריה

הלהקה הוקמה לכבוד תחרות הקדם אירוויזיון של 1982, בה התחרתה עם השיר "מלודי", שהלחין וייס למילים של לאה לופנפלד. השיר הגיע למקום השלישי בתחרות, ומאוחר יותר לאותו מקום במצעד הפזמונים השנתי תשמ"ב של רשת ג'. הצלחת השיר הביאה להמשך שיתוף הפעולה בין חברי הלהקה.
בשנת 1983 הוקלט אלבומה היחיד של הלהקה, "ישן וגם נחר". שמו הוא פרודיה על שם אחד מאלבומיו הראשונים של אריק איינשטיין, "ישן וגם חדש". עטיפתו, בה נראים חברי הלהקה חוצים מעבר חצייה ברחוב ריינס בתל אביב, היא פרודיה על האלבום "Abbey Road" של הביטלס. שירי האלבום התאפיינו במוזיקת פופ קלילה וטקסטים הומוריסטים כך למשל, בשיר "שיר בעברית", שכתבו ביחד חברי הלהקה, מופיעים משפטים שוברי שיניים, כ"טיאטאתי ת'תא", אך גם שירים סאטיריים כמו "פסדובלה אינפלציה" על האינפלציה הדוהרת שהייתה בישראל בראשית שנות השמונים ו"גוז ניוז" המתאר את הזוועות בעולם אשר נחשפו לצופי החדשות בישראל בעיקר מציינים מלחמות אזרחים שהתקיימו בעולם בראשית שנות השמונים. את רוב שירי האלבום הלחין ועיבד רוני וייס, ואת השירים כתבו בעיקר לאה לופנפלד וחברי הלהקה עצמם. אך נכנסו גם שירים של ירון לונדון (לורליי) ואפרים סידון (פרת משה רבנו) איתו וייס כבר שיתף פעולה בניקוי ראש, ושל אבי קורן. כנגני אולפן, הצטרפו להקלטות: חיים רומנו בגיטרה חשמלית, אלון הלל ושלמה חממי בתופים, וחברי להקת ברוש.
אף על פי שהשירים "מלודי", "חג על הגג", "שיר בעברית" ו"לורליי" זכו להשמעות רבות ברדיו, האלבום לא זכה להצלחה מסחרית גדולה. "חג על הגג" הפך לאחר כחצי יובל לשיר הפתיחה של הסיטקום הישראלי קוויקי.
בדצמבר 1982 השתתפה הלהקה עם רחלי חיים בפסטיגל מספר 2 עם השיר "משחקי וידאו" (מילים: לאה לופנפלד-וינקלר). במקביל להופעות, השתתפה הלהקה בפעם השנייה ברציפות בקדם אירוויזיון 1983 עם השיר "כל מי" (מילים: עמי פרנקל, רוני וייס), שהגיע למקום השישי. ובדצמבר 1983 השתתפה שוב בפסטיגל מספר 3 עם השיר "אוכלים הכל".
בתחילת 1984 פורקה הלהקה עקב אי הצלחה מסחרית, אך בשנת 1986 התאחדה שוב להופעה בקדם-אירוויזיון שם ביצעה את השיר ההומוריסטי "קפה או תה" (מילים: אבי קורן) שהגיע למקום השישי.
בשנת 2006 יצא האלבום "ישן וגם נחר" לראשונה על גבי תקליטור. בנוסף לשירי האלבום המקוריים, נכללו בתקליטור שבע רצועות בונוס, ביניהן "כל מי" מקדם האירוויזיון.
בפברואר 2010, ביוזמתו של הסוכן והמפיק עובד קראוס, נפגשו חברי ההרכב והחליטו על מופע איחוד מיוחד, אך באפריל באותה השנה נפטר חבר הלהקה עמי פרנקל מהתקף לב, והמופע בוטל.
הערות שוליים

↑  דודי פטימר, ‏"איזולירבנד" הלהקה הכי מצחיקה שהייתה כאן, בראיון נוסטלגי, באתר מעריב אונליין, 22 ביולי 2017
↑   ערן ליטוין, עטיפות האלבומים הגדולים חוזרות אל הרחובות, באתר הארץ, 18 באפריל 2014
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007299198805171  MusicBrainz: c376c4ef-ff51-498b-8e48-40ad94d356e3  VIAF: 143610132   WorldCat (עם VIAF): 143610132
האחים מילס

| --- | --- |

 מקום הקמה:  פיקווה 
 מוקד פעילות:  פיקווה אוהיו, ארצות הברית
 תקופת הפעילות:  1925–1982 (כ־57 שנים)
 סוגה:  פופ
 חברת תקליטים:  Brunswick, Decca, Dot
 פרסים והוקרה:  פרס גראמי למפעל חיים (1998)  Vocal Group Hall of Fame  כוכב בשדרת הכוכבים בהוליווד 
 האחים מילס – האתר הרשמי
 פרופיל ב-IMDb
 חברים
 ג'ון האב   הארי   הרברט   דונלד   הגיטריסט נורמן בראון
 חברים לשעבר
 ג'ון צ'ארלס הבן
 
I Ain't Got Nobody, 1932
Dinah, 1932
האחים מילס (באנגלית: The Mills Brothers) היו להקת זמרים אמריקאים שחורי עור בסגנון ההרמוניה הצפופה, שהייתה פעילה מאמצע שנות העשרים של המאה העשרים במשך יותר מחמישים שנה. חבריה בני משפחת מילס. סגנונות השירה של ההרכב היו מגוונים: גוספל, ג'אז, דו-וופ, פופ.
היסטוריה

חברי הלהקה המקורית היו בניהם של אתל וג'ון מילס. הם נולדו בעיר פיקווה בצפון מדינת אוהיו בארצות הברית. ג'ון היה בעל מספרה וזמר חובב.
ארבעת הבנים הקימו רביעייה ונהגו להופיע על המדרכה בכניסה למספרה של אביהם. בשנת 1925 הם התחילו להופיע באופן מקצועי, כשג'ון-צ'ארלס היה בן 15, הארי בן 13, הרברט בן 12 ודונלד בן 10 בלבד. שמה של הלהקה היה אז "ארבעת הנערים והקאזו". הסיפור המקובל הוא שבאחת מהופעותיהם בתחרות חובבים הארי שכח את כלי הליווי שלהם, הקאזו. הארי איגרף את כפות ידיו ונשף בניסיון לחקות את צליל הקאזו, וכך התקבל קול חצוצרה. האחים זכו בתחרות בפרס של $10 והחליטו לוותר על הקאזו.
בהמשך הופעותיהם ג'ון חיקה חצוצרת באס וטובה, הארי חיקה חצוצרה ושר בריטון, הרברט חיקה טרומבון, חצוצרה וסקסופון. דונלד שר את תפקיד הטנור. כלי הנגינה היחיד שליווה את הרביעייה הייתה הגיטרה של ג'ון. בהקלטות נשמעו החיקויים כל כך משכנעים שהם נהגו להוסיף להן הערה שאלה קולות של אנשים ולא כלי נגינה.
בשנת 1930 הינחו תוכנית רדיו משלהם. באותה שנה הם פגשו את דיוק אלינגטון, אשר שכנע אותם לעבור לניו יורק.
בשנת 1931 הם הוחתמו בניו יורק על חוזה בן שלוש שנים ברדיו CBS, לתוכנית באורך 15 דקות פעמיים בשבוע. התקליט הראשון שלהם נמכר ביותר ממיליון עותקים. באותה תקופה הם הקליטו עם דיוק אלינגטון ובינג קרוסבי והופיעו לפני בית המלוכה הבריטי.
ב-1936 ג'ון ג'וניור, האח הבכור נפטר ממחלה. אבי המשפחה, ג'ון סניור הצטרף לשלושת בניו ומילא את תפקיד הבאס במשך 21 שנים. בשנת 1937 הצטרף ללהקה הגיטריסט נורמן בראון והוא ליווה אותם במשך 30 שנה.
בהרכב זה הם הקליטו עם אלה פיצג'רלד, לואי ארמסטרונג ובהמשך גם עם קאונט בייסי, בט מידלר אל ג'ולסון ועוד.
בשנת 1957 האב ג'ון פרש מהסיורים אך המשיך להקליט עם הבנים, עד שבשנת 1967 הוא נפטר בשיבה טובה.
שלושת האחים והגיטריסט המלווה המשיכו להופיע עד שנת 1981, בה הארי והרברט פרשו. הארי נפטר בשנת 1982. דונלד המשיך את ההופעות עם בנו ג'ון, נכדו של סבא ג'ון. הרברט נפטר בשנת 1989 ואחרון האחים, דונלד נפטר בשנת 1999. בנו של דונלד, ג'ון המשיך במשך כמה שנים להופיע ביחד עם אחד מזמרי להקת הפלאטרס, אלמר הופר.
השפעת הלהקה

הייתה לרביעייה זו השפעה גדולה על תהליך ההתקבלות של המוזיקה השחורה בקרב הקהל הרחב. בכוח הצלחתם הם אף מצאו דרכים להעניק תמיכה לזמרים אפרו-אמריקאים נוספים שביקשו להשתלב בזרם המרכזי של המוזיקה, בתקופה שלפני התנועה לזכויות האזרח של ארצות הברית, כשהיחס אל השחורים היה מאוד קשה.
להיטים גדולים

1931 – Tiger Rag
1943 – Paper Doll (נמכר במעל ל-6 מיליון עותקים)
1944 – you always hurt the one you love (נמכר ב-3 מיליון עותקים)
Basin street Blues, בו ניתן לשמוע הדגמה טובה של חיקויי כלי הנשיפה שהם הפיקו בקולותיהם
מטוס קרב של הדור החמישי

מטוס F-22 רפטור
מטוס F-35 לייטנינג II
מטוס הסוחוי SU-57
מטוס הJ-20
מטוסי הקרב של הדור החמישי הם מטוסי קרב שנכנסו לשירות בחילות האוויר של העולם משנת 2000. מטוסים אלה מתאפיינים במערכות אוויוניקה מתקדמות, יכולת חמקנות מתקדמת, המצריכה תליית חימוש בתאי חימוש פנימיים ויכולת תמרון מצוינת, אשר כוללת בחלק מהמקרים גם המראה ונחיתה אנכית.
האוויוניקה המתקדמת מצמצמת את כמות העבודה שנעשית על ידי הטייסים על ידי היתוך מידע בין מגוון חיישנים ובעקבות כך מאפשרת להם לתצפת על זירת הקרב באפקטיביות גדולה יותר ואף מגבירה את המוכנות לפעולה. היכולת החמקנית מנמיכה את נראותם של מטוסים במכ"מי האויב וכך מאפשרת לכלי טיס אלו חופש פעולה רחב יותר ביחס למטוסי הדור הרביעי.
מאפיינים כלליים

בעוד שמטוסי הקרב של הדור הרביעי הקודם שמו דגש על יכולת תמרון וקרבות אוויר אוויר מטווח קצר, המאפיינים העיקריים של מטוסי הקרב מהדור החמישי כוללים:
יכולות חמקנות, עם תחמושת מאוחסנת במדפים פנימיים.
תמרוניות-על, על ידי הנעה וקטורית במנועי המטוס.
שיוט על-קולי, שיוט על-קולי ממושך ללא שימוש חוזר במבער אחורי.
אוויוניקה מתקדמת, כולל שימוש במכ"ם LPIR.
היתוך מידע ברשת, המאפשר מודעות מצבית גבוהה בשדה הקרב.
מטוס קרב רב-משימתי, הכולל מערכות שליטה ובקרה מתקדמות.