stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שרה מרדוק
חייה האישיים

מרדוק פעילה למען סיוע לגופים העוסקים באומנויות שלא למטרת רווח ולצדקה, היא משמשת כשגרירה הבין-לאומית לשם כבוד של להקת המחול של אוסטרליה וכחברת הנהלה של הלהקה בנוסף היא גם פעילה ב"מכון לחקר ילדים" והיא אחראית על צוות הפיתוח של המכון (המכון הוקם ב-1986 על ידי סבתו של בעלה של מורדוק ועוסק בבריאות הילד), מרדוק היא הפטרונית של "הקרן הבין-לאומית של אוסטרליה למלחמה בסרטן השד" ואף דברה מספר פעמים בתקשורת על המודעות למחלה ועל פעילות הקרן.
ב-1999 נישאה שרה ללאכלן מרדוק, בנו של איל התקשורת והמיליארדר רופרט מרדוק, בניי הזוג מתגוררים בסידני ולהם שלושה ילדים, שני בנים: קאלן אלכסנדר (נולד ב-9 בנובמבר 2004), איידן פטריק (נולד ב-6 במאי 2006) ובת, איירין אליזבת (נולדה ב-10 באפריל 2010).
שמעון בן ננס

| --- | --- |
 מקום פעילות:  ארץ ישראל
 השתייכות:  דור שלישי לתנאים
 בני דורו:  רבי עקיבא רבי ישמעאל
 
שמעון בן ננס המכונה גם סתם בן ננס היה תנא בדור השלישי.
חייו

שמעון בן ננס היה חברם של רבי עקיבא ורבי ישמעאל. לפי חלק מן הדעות, היה מאלו שדנו לפני חכמים ביבנה. היה מומחה גדול בדיני ממונות, עד שפעם אחת לאחר שניצח את רבי ישמעאל בוויכוח בדיני ממונות, אמר רבי ישמעאל: ”הרוצה שיחכים, יעסוק בדיני ממונות, שאין לך מקצוע בתורה גדול מהן, שהן כמעיין הנובע, והרוצה שיעסוק בדיני ממונות, ישמש את שמעון בן ננס” (משנה, מסכת בבא בתרא, פרק י', משנה ח'). גם את רבי עקיבא ניצח בוויכוח בעניין קרבנות חג השבועות, ובוויכוח אחר סייע לעמדת ר' עקיבא בוויכוח.
במחקר המודרני יש הטוענים שכינויו "בן ננס" ניתן לו משום שהיה קטן קומה מאוד.
מאמרותיו

נותרו לנו ממנו אמרות הלכתיות בלבד. מבין ההלכות שהשתמרו ממנו:
אסור לעטר את סל הביכורים בפירות שבעת המינים (משנה, מסכת בכורים, פרק ג', משנה ט').
מותר לפרוס עור של גדי על גבי רהיט שנשרף בשבת, מפני שהעור איננו נשרף (משנה, מסכת שבת, פרק ט"ז, משנה ה').
שרץ שנמצא בהיכל, באולם ובין האולם ולמזבח מוציאים אפילו בשבת (משנה, מסכת עירובין, פרק י', משנה ט"ו).
מי שהיו לו כמה נשים ונפטר, כולן נוטלות את ככתובתן בשבועה, כולל האחרונה (משנה, מסכת כתובות, פרק י', משנה ה').
גם עדים פסולים יכולים לחתום על קשריו של גט קרח (גט מקושר שקשריו מרובים מעדיו) (משנה, מסכת גיטין, פרק ח', משנה י').
בהלכות אונאה, אם מוכר אמר שתי אמירות סותרות, הולכים אחר דבריו האחרונים. למשל:, אם אמר המוכר "מידה בחבל אני מוכר לך הן חסר הן יתר", שהביטוי "מידה בחבל" פירושו מידה מדויקת והביטוי "הן חסר הן יתר" פירושו מידה שאינה מדויקת, אמירתו האחרונה גוברת על אמירתו הראשונה (משנה, מסכת בבא בתרא, פרק ז', משנה ג').
במקרה של "חנווני על פנקסו" (אדם שהורה למוכר לתת סחורה לאדם אחר על חשבונו, וישנה מחלוקת בין המוכר למוטב האם הסחורה ניתנה או לא) שני הצדדים לא נשבעים (משנה, מסכת שבועות, פרק ז', משנה ה').
ביום ליקוט עצמות, אין לזלף יין על עצמות, מפני שהוא מתנדף, אלא רק שמן (מסכתות קטנות, מסכת שמחות, פרק יב הלכה ט).
"מצינו פסוק כולל יותר והוא ואהבת לרעך כמוך" (ר' יעקב בן חביב, הקדמת הכותב ל"עין יעקב").
שרה מקלכלן

| --- | --- |

שרה מקלכלן במופע ב-2005
 לידה:  28 בינואר 1968 (בת 56) הליפקס, קנדה 
 מוקד פעילות:  הליפקס, נובה סקוטיה
 תקופת הפעילות:  מ-1988
 מקום לימודים:  NSCAD University, תיכון המלכה אליזבת, הקונסרבטוריון המלכותי למוזיקה 
 סוגה:  פופ   רוק רוק אלטרנטיבי
 סוג קול:  מצו-סופרן 
 כלי נגינה:  גיטרה, נבל, כלי מקלדת, פסנתר 
 חברת תקליטים:  אריסטה רקורדס
 בן או בת זוג:  Ashwin Sood (7 בפברואר 1997–ספטמבר 2008) 
 פרסים והוקרה:  פרס ג'ונו הבינלאומי (2000)  פרס המושל הכללי לאמנויות המופע (2015)  פרס הגראמי לביצוע סולו הפופ הנשי הטוב ביותר (1999)  פרס ג'ונו לאלבום הפופ של השנה (2004)  הפרס ההומניטרי של אלן ווטרס (2009)  פרס ג'ונו לפזמונאי השנה (2004)  שדרת הכוכבים של קנדה (2012)  פרס ג'ונו לסינגל השנה (1998)  פרס ג'ונו לאלבום השנה (1998)  פרס ג'ונו לווידאו השנה (1992)  פרס ג'ונו לפזמונאי השנה (1998)  פרס הגראמי לביצוע סולו הפופ הנשי הטוב ביותר (1997)  פרס גראמי להופעת פופ אינסטרומנטלית (1997)  דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת סיימון פרייזר  קצינה במסדר קנדה  Order of British Columbia  דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת אלברטה  CASBY Award 
 www.sarahmclachlan.com
 פרופיל ב-IMDb
 
שרה אן מקלכלן (באנגלית: Sarah Ann McLachlan; נולדה ב-28 בינואר 1968) היא זמרת וכותבת שירים קנדית. ייסדה בשנות ה-90 את מסע ההופעות Lilith Fair שהיווה במה לנשים מוזיקאיות. מפורסמת בזכות הצליל הרגשי של הבלדות שלה. אלבומה הנמכר ביותר עד היום הוא Surfacing עליו זכתה ב-4 פרסי ג'ונו.
מקלכלן נולדה ב-1968, ואומצה בנובה סקוטיה, קנדה. כילדה, לקחה מקלכלן שיעורי פיתוח קול, לצד שיעורי פסנתר קלאסי וגיטרה. כשהייתה בת 17, בזמן לימודיה בתיכון המלכה אליזבת', הייתה מקלכלן חברה בלהקת רוק שנקראה "The October Game". בספר מחזור נכתב לה שהיא תהיה כוכבת רוק מפורסמת. עוטרה באות מסדר קנדה (OC).
לאחר ההופעה הראשונה של "The October Game" כחימום ל-Moev, הוצע למקלכלן חוזה הקלטות על ידי מארק ג'ווט מהלייבל Nettwerk. הוריה של מקלכלן שכנעו אותה לסיים את לימודיה בקולג' לאומנות ועיצוב של נובה סקוטיה לפני שהחלה בחייה החדשים כאמנית הקלטות, ומקלכלן הוחתמה ל-Nettwerk שנתיים לאחר מכן, אפילו לפני שכתבה שיר אחד בלבד.
קריירה מוזיקלית

האלבום "Fumbling towards ecstasy" שיצא לאור ב-1993 היה להצלחה מיידית בקנדה. הוקלטה גם גרסת פסנתר לשירה "Possession". בשנתיים שלאחר מכן הביא האלבום את מקלכלן לתודעה בינלאומית לאחר שכיכב במספר מצעדים במדינות שונות.
בשנת 1997 הוציאה מקלכלן את Surfacing - אלבומה הנמכר ביותר עד היום. האלבום הביא למקלכלן הצלחה רחבה בעולם, כאשר נמכר במעל ל-11 מיליון עותקים, וזיכה אותה ב-2 פרסי גראמי ו-4 פרסי ג'ונו. עוד באותה שנה הקליטה את השיר "Silence" עבור האלבום Karma של ההרכב האלקטרוני הקנדי דלריום. השיר זכה להצלחה רבה גם בישראל ולהקת הגבעטרון הקליטה לו גרסה הומוריסטית עבור פרסומת למשקה האנרגיה "אקס טיזי".
ב-7 בפברואר 1997, שרה נישאה לאשווין סוד, מתופפה מזה שנים, בנגריל, ג'מייקה.
פרסים והישגים

זוכת פרס גראמי
הייתה מועמדת ל-21 פרסי ג'ונו (פרסי המוזיקה הקנדיים), זכתה בשמונה.
שרה בן דהן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  28 באוגוסט 1900 Guatire, ונצואלה 
 פטירה:  22 בדצמבר 1946 (בגיל 46) 
 מדינה:  ונצואלה 
 השכלה:  האוניברסיטה המרכזית של ונצואלה 
 
שרה רוזה בן דהן (1906–1946) הייתה רופאה יהודייה מוונצואלה שהייתה האישה הראשונה שסיימה את לימודי הרפואה שלה בוונצואלה.
ביוגרפיה

בן דהן נולדה בשנת 1906 בעיר גואטירה לזוג מהגרים יהודים ממרוקו.
בספטמבר 1924 היא החלה ללמוד באוניברסיטה המרכזית של ונצואלה. בשנת הלימודים השלישית שלה היא חלתה בשחפת ולכן נאלצה לצאת להתאוששות, אך לא הפסיקה לימודיה ועברה את כל מבחני השנה השלישית (מתוך שש). יחד עם זאת, לאור מותם של בני משפחתה וחבריה, היא נאלצה לעזוב את לימודיה בלי לסיימם, כאשר היא צריכה לסיים רק את התזה ומבחן ההסמכה כדי להיות מוסמכת לרופאה.
ב-31 ביולי 1939 היא סיימה את לימודיה כרופאה מהאוניברסיטה המרכזית של ונצואלה. היא נבחרה על ידי חבריה ללימודים לשאת את הנאום בטקס, שם היא הוכרזה בתואר בוגרת לימודי רפואה, והפכה להיות האישה הוונצואלית הראשונה שהשיגה את תוארה במדינה זו.
היא נפטרה רק 6 שנים לאחר מכן, והותירה אחריה ילדה.
הערות שוליים

↑  Astrid Cantor, The Female Pioneers of Venezuelan Medicine, Caracas Chronicles, ‏2020-03-28 (באנגלית אמריקאית)
https://www.cesc.com.ve/sara.html - עמוד המוקדש לשרה בן דהן (בספרדית).
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0000 5029 6883  LCCN: nb2008001076  VIAF: 1998418   WorldCat (עם VIAF): 1998418 
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "שרה בן דהן".
שירות אוסטרי בחו"ל

שירות אוסטרי בחו"ל (בעבר נקרא "המוסד האוסטרי לשירות בחו"ל") הוא ארגון ללא כוונת רווח שמציע למשרתים בשירות הלאומי האוסטרי תפקידים במקומות שונים בעולם.
הארגון הוקם באוסטריה ב-1998 על ידי אנדראס מאיסלינגר (Andreas Maislinger). הארגון מציע לצעירים אוסטרים חלופה לשירות צבאי חובה בארצם. במקום השירות הלאומי הרגיל בן 9 חודשים,[דרושה הבהרה] ניתן באמצעות הארגון לשרת באחד המוסדות התואמים באחת מעשרות מדינות בעולם, למשך 12 חודשים. המעוניינים נדרשים לעמוד בדרישות שונות של המוסדות השונים. השירות במוסדות אלו מתמקד בעיקר בשירות סוציאלי, סיוע בשמירת השלום, והנצחת זיכרון השואה (מעניק את פרס זיכרון השואה האוסטרי).
שרה מרים פיל

| --- | --- |

 לידה:  19 במאי 1800 פילדלפיה, ארצות הברית 
 פטירה:  4 בפברואר 1885 (בגיל 84) פילדלפיה, ארצות הברית 
 מקום קבורה:  Gloria Dei (Old Swedes') Church 
 מקום לימודים:  האקדמיה לאמנויות היפות בפנסילבניה 
 
שרה מרים פיל (באנגלית: Sarah Miriam Peale;‏ 19 במאי 1800 – 4 בפברואר 1885) הייתה ציירת דיוקנאות אמריקאית, שנחשבה לאישה האמריקאית הראשונה שהצליחה כאמנית מקצועית. היא אחת אחת ממשפחת האמנים שדודה צ'ארלס וילסון פיל היה החשוב ביותר. שרה פיל ציירה דיוקנאות בעיקר של דמויות ממרילנד, פנסילבניה וושינגטון, פוליטיקאים ואנשי צבא. גנרל לאפייט ישב בסטודיו בשבילה ארבע פעמים.
החיים

שרה נולדה בפילדלפיה, פנסילבניה, בתו הצעירה של הצייר המיניאטוריסטי והדומם ג'יימס פיל, אחיו הצעיר של צ'ארלס וילסון פיל. אמה הייתה מרים קלייפול. אביה ודודה אימנו אותה כאמנית והיא שימשה כעוזרת הסטודיו של אביה. [1] במהלך היותה עוזרת בסטודיו, צברה ניסיון בערבוב צבעים, בהכנת קנבס ותיחום רקעים.
שרה ואחיותיה, אנה קלייפול ומרגרטה, היו שונות מנשות המעמד הבינוני באותה תקופה, כאשר הצליחו בלימודים, וכן פיתחו כישורי יזמות כמו באמנות.
כילדה צעירה, צברה ניסיון בגימור ציורי אביה. העבודות הראשונות שלה מתוארכות משנת 1816 בנושאים כמו פרחים ודומם, אך עד מהרה פנתה לדיוקנאות. בשנת 1818 בילתה שלושה חודשים אצל רמברנדט פיל, בן דודה, בבולטימור, ושוב בשנת 1820 ו־1822. הוא השפיע על סגנון הציור שלה ועל הנושאים. במשך 25 שנה ציירה בבולטימור (1822–1847) ובסירוגין בוושינגטון הבירה. היא השתתפה בישיבות הקונגרס וציירה דיוקנאות של אנשי ציבור רבים.
היא התקבלה לאקדמיה לאמנויות יפות של פנסילבניה בשנת 1824 יחד עם אחותה אנה קלייפול פיל, הנשים הראשונות שהשיגו מעמד זה. היא פתחה סטודיו בבולטימור בשנת 1831. ידועים למעלה ממאה ציורי דיוקן שהוזמנו ממנה בתקופת בולטימור. היא הייתה ידועה כאמנית הפוריה ביותר בעיר באותה תקופה.
דיוקנאות השמן שלה היו מבוקשות על ידי חברי קונגרס, דיפלומטים ואנשים עשירים אחרים באזור מרילנד. עבודות הדיוקן שלה נחשבות למיוחדות מבחינה סגנונית בגלל הציור של פרוות, תחרה ובדים בצורה מפורטת, וכן ציור מדויק של הפנים, העור ושיער של הדיוקן.
בשנת 1847, בריאותה הלקויה גרמה לה להתגורר בסנט לואיס שם הצליחה להתקיים באופן עצמאי, והייתה אחת האמניות המקצועיות הראשונות של אמריקה שהתפרנסה מעבודתה. מרבית עבודותיה מתקופה זו נמצאות בידיים פרטיות. בסביבות 1860 היא העבירה את הנושאים שלה מדיוקנאות חזרה לציור דומם, אך עם סידור טבעי יותר מאשר הנושאים הרשמיים בשנותיה הצעירות.
היא חזרה לעיר הולדתה בשנת 1878, וחיה את שנותיה האחרונות שם עם אחיותיה אנה קלייפול (נפטרה 1879) ומרגרטה אנג'ליקה (נפטרה 1879).
היא מעולם לא נישאה. היא נפטרה בשנת 1885, בת 85.
היא קבורה בבית הקבורה של הכנסייה גלוריה דיי בפילדלפיה.
הערות שוליים

↑  Encyclopedia of Greater Philadelphia | Peale Family of Painters, philadelphiaencyclopedia.org
↑  Sarah Miriam Peale, History of American Women, ‏2015-04-20 (באנגלית)
↑  Maryland Art Source (ארכיון)
↑  Ann Lee Morgan, The Oxford Dictionary of American Art and Artists, Oxford University Press, 2007-07-18, ISBN 978-0-19-802955-7. (באנגלית)
↑  "Sarah Peale (1800-1885)"
↑  Sarah Miriam Peale | Artist Profile, NMWA (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1251033245  ISNI: 0000 0000 6706 1212  LCCN: n85240570  RKD: 62245  SNAC: w66q31jn  ULAN: 500010118  VIAF: 40824285   WorldCat (עם VIAF): 40824285 
שרה מרים פיל, טבע דומם, 1822
שרה מרים פיל, דיוקן של ג׳יימס גרנט קורטלנד, 1840
שרה בנינגה

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1982 (בת 42 בערך) 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת תל אביב  האוניברסיטה העברית בירושלים  בצלאל אקדמיה לאמנות ועיצוב ירושלים 
 www.sarabenninga.com
 
שרה בנינגה (נולדה ב-1982) היא חוקרת אמנות וציירת ישראלית.
ביוגרפיה

נולדה בשנת 1982, בת לטרי ופרופ' שמעון בנינגה.
בשנת 2006 קיבלה תואר ראשון בתולדות האמנות וספרות משווה מאוניברסיטת תל אביב. בשנת 2009 קיבלה תואר שני בתולדות האמנות מהאוניברסיטה העברית בירושלים. בשנת 2012 קיבלה תואר ראשון נוסף מבצלאל, אקדמיה לאמנות ועיצוב. בשנת 2017 קיבלה תואר דוקטור בתולדות האמנות מהאוניברסיטה העברית בירושלים.
היא עוסקת במחקר של תולדות האמנות בתקופות הפרה־מודרניות, ומרצה בחוג לתולדות האמנות באוניברסיטת תל אביב ובמחלקה לתרבות חזותית וחומרית בבצלאל.
תערוכות יחיד שלה: "בכחנליה" בגלריה מאיה בתל אביב (2021), "מבט מעבר" בגלריה טל בכפר ורדים (2022, אוצרת: עדי גרינפלד).
בדצמבר 2022 תוכננה תערוכה שבה שמונה ציורים גדולים שלה בגלריה ביתא שברחוב יפו בירושלים, אך יומיים לפני המועד המתוכנן הודיע אגף התרבות של עיריית ירושלים, שהגלריה בבעלותה, שאין להציג ציורים אלה כיוון שהם כוללים דימויי עירום. בעקבות זאת הועברה התערוכה למוזיאון על התפר בירושלים, שאינו בבעלות העירייה.
פעילה ב"סולידריות שייח' ג'ראח". בשנת 2010 נמנתה עם מדליקי המשואות בטקס הדלקת המשואות האלטרנטיבי של תנועת "יש גבול".
מתגוררת בירושלים, נמצאת בזוגיות ולה בת ובן.
הערות שוליים

↑  שרה בנינגה, באתר סדנת ההדפס ירושלים
1 2   נעמה ריבה, האמנית שרה בנינגה: "ניסו למחוק שיח. תיכף יגידו שלא היתה תערוכה", באתר הארץ, 3 בינואר 2023
↑  ד"ר שרה בנינגה, באתר "בצלאל"
↑  שרה בנינגה מבט מעבר Looking Beyond, באתר של גלריה טל
↑   עדותה של שרה בנינגה, אקטיביסטית, סרטון בערוץ "החברתית", באתר יוטיוב (אורך: 04:12)
↑  מה קורה // שרה בנינגה, באתר "פורטפוליו", 25 בפברואר 2022
שחר ליפשיץ

| --- | --- |

 לידה:  6 ביולי 1970 (בן 54)
 ענף מדעי:  משפטים
 מקום לימודים:  אוניברסיטת בר-אילן 
 מוסדות:  אוניברסיטת בר-אילן 
 תלמידי דוקטורט:  יחזקאל מרגלית 
 
שחר ליפשיץ (נולד ב-6 ביולי 1970) הוא פרופסור מן המניין בפקולטה למשפטים של אוניברסיטת בר-אילן. שימש כדקאן הפקולטה ועומד בראש מרכז מנומדין למשפט יהודי ודמוקרטי וממייסדי הקונגרס הישראלי.
ביוגרפיה > לימודים

ליפשיץ הוא בוגר הישיבה התיכונית נתיב מאיר וישיבת ההסדר הר עציון. בוגר תואר ראשון במשפטים ובפסיכולוגיה באוניברסיטת בר-אילן. התמחה במשרד עורכי דין רוזנצוייג, שפרן, גרא ובבית המשפט. עשה מסלול ישיר לדוקטורט באוניברסיטת בר-אילן. שימש במשך כשנתיים כחוקר באוניברסיטת ניו יורק, בבית הספר קרדוזו למשפטים של ישיבה יוניברסיטי וחוקר בכיר במרכז הרב-תחומי לחקר המשפטים של בית הספר. כן שימש כפרופ' אורח בבית הספר למשפטים באוניברסיטת פנסילבניה, בבית הספר למשפטים באוניברסיטת קולומביה ובבית הספר למשפטים ע"ש קרדוזו.
ביוגרפיה > תחומי מחקר

תחומי מחקריו של ליפשיץ הם דיני חוזים, משפחה וירושה, העברות בין דוריות, זכויות אדם ויהדות ובניית הסכמות במרחב הציבורי. הוא מנסה לשלב בין דיני משפחה אזרחיים לבין האורתודוקסיה הדתית. הצעות חוק בדיני משפחה התבססו על מחקריו. אהרן ברק התבטא כי ליפשיץ יצר תחום מחקר משפטי חדש וכי הוא כותב מחדש את דיני המשפחה במדינת ישראל.[דרוש מקור] ליפשיץ ניסח את הצעת החוק בנושא ברית הזוגיות במסגרת פרויקט "חוקה בהסכמה" של המכון הישראלי לדמוקרטיה. כמו כן היה שותף לוועדה שחוקקה את הצעת החוק לחלוקת חסכון פנסיוני בין בני זוג ואף ניסח את הדו"ח של הוועדה. נוסף על כך, ליפשיץ ליווה את הכנת תיקון 2 לחוק יחסי ממון, שאפשר חלוקת רכוש בין בני זוג גם ללא גירושים דתיים. ליפשיץ היה ממייסדי האגודה הישראלית למשפט פרטי ואף שימש כנשיא האגודה. ליפשיץ הוא המייסד של "הפורום לשיתוף פעולה בין בית המשפט העליון לאקדמיה המשפטית בישראל", ושימש ביחד עם נשיאי בית המשפט העליון דורית ביניש ואשר גרוניס כיו"ר משותף של הפורום. ב-2022 מונה ליפשיץ על ידי שר המשפטים גדעון סער ליועץ מיוחד למשרד לצורך ניסוח תזכיר חוק אחריות כלכלית של הורים לילדיהם.
ביוגרפיה > פעילות אקדמית

בשנים 2012–2017 כיהן ליפשיץ כדקאן הפקולטה למשפטים באוניברסיטת בר-אילן. כדקאן הוא ניסח את חזונה של הפקולטה כפקולטה פלורליסטית המשלבת מצוינות אוניברסלית עם מחויבות לחברה ולמשפט הישראלי.[דרוש מקור]
בשנת 2015 הקים ליפשיץ את המרכז למשפט יהודי ודמוקרטי באוניברסיטת בר-אילן ומשמש כיו"ר המרכז. המרכז משמש מוקד אקדמי לעיסוק בשאלות התאורטיות, הנורמטיביות והמוכוונות-מדיניות הנובעות מההגדרה המקובלת לזהותה של ישראל "כמדינה יהודית ודמוקרטית". המרכז עוסק בעיצוב החברה והמשפט בישראל בדרך המשלבת ערכים יהודיים ודמוקרטיים בשלושה אפיקי פעולה מרכזיים: תחום מחקרי, תחום ציבורי ותחום חינוכי.
ביוגרפיה > פעילות ציבורית

ליפשיץ היה ממייסדיי הקונגרס הישראלי, שהוקם בשנת 2018 על ידי אנשי עסקים ואקדמיה במטרה לשנות את תרבות השיח בחברה הישראלית בסוגיות קונפליקט בענייני יהדות ודמוקרטיה. קונגרס פועל ליצירת שיח רחב, המאפשר לקולות השונים בחברה הישראלית להשתתף ולהשפיע. מטרותיו של הקונגרס הן הבניית הסכמות בסוגיות בוערות בחברה הישראלית ובפרט בענייני דת ומדינה, חיבור הציבור הרחב לשיח ולהסכמות, שינוי תרבות השיח ויצירת נורמות ודפוסים של שיח שיתופי והצגת ההסכמות לפני מקבלי ההחלטות במדינה ויצירת מוטיבציה לאימוצן. במרץ 2019 החל מיזם הקונגרס לפעול במסגרת המרכז למשפט יהודי ודמוקרטי באוניברסיטת בר-אילן.
הוא עומד בראש מרכז מנומדין למשפט יהודי ודמוקרטי. מרכז מנומדין מפתח תשתית משפטית ואקדמית לחיבור מרכיבי הזהות הישראלית ושילובה בשיח הציבורי. המרכז, שפועל בתוך הפקולטה למשפטים באוניברסיטת בר-אילן, עוסק בהעשרת המחקר ופיתוח פתרונות עבור זהותה היהודית והדמוקרטית של מדינת ישראל. המרכז מפעיל גם את "תוכנית התיכונים למנהיגות במשפט", במסגרתה מארח מאות תלמידות ותלמידים, חילונים ודתיים, יהודים וערבים, לימי עיון ושיח על סוגיות בדת ומדינה.
ליפשיץ הוביל מיזם הבוחן כיצד תוכל מערכת המשפט לקדם בניית הסכמות במרחב הציבורי וביחד עם צוות המחקר של מרכז מנומדין ניסח הצעת חוק בעניין. בתקופת ההיערכות הפוליטית לרפורמה המשפטית בישראל, ליפשיץ היה חבר בצוות שביקש לסייע לנשיא המדינה, יצחק הרצוג, לגבש הסדר מוסכם בנושא.
בשנת 2022 הצטרף ליפשיץ כיועץ בכיר של המחלקה ללקוחות פרטיים במשרד עורכי הדין פישר-בכר (.FBC & Co). היה מועמד לכהן בבית המשפט העליון בשנים 2017 ו-2021.
משפחה

שחר ליפשיץ נשוי לעורכת הדין ענת ליפשיץ, ממונה מחוזית על עורכי הדין ביחידות הסיוע במשרד הרווחה ולהם ארבעה ילדים, הם מתגוררים בגבעת שמואל.
פרסים והכרה

ליפשיץ זכה במספר פרסים ומלגות ובהם מלגת פולברייט, מלגת אלון לחוקרים צעירים מצטיינים ופרס בהט לספר עיון מצטיין מטעם אוניברסיטת חיפה על ספרו "הידועים בציבור בראי התאוריה האזרחית של דיני המשפחה" וכן מלגת גרוז לחוקר במשפט עברי מטעם הפקולטה למשפטים באוניברסיטת פנסילבניה. עוד זכה ליפשיץ בפרס המרצה המצטיין באוניברסיטת בר-אילן וכן בפרס נאמן ומחקרי משפט על המאמר הטוב ביותר לשנת תשפ"ב.
מאמריו בתחום דיני המשפחה, החוזים והירושה צוטטו מאות פעמים בפסיקות בתי המשפט.
ספרים ומאמרים נבחרים

הידועים בציבור בראי התאוריה האזרחית של דיני המשפחה, הוצאת הספרים של אוניברסיטת חיפה בשיתוף עם הוצאת נבו, 2005.
ברית הזוגיות, המכון הישראלי לדמוקרטיה, 2007.
השיתוף הזוגי, הוצאת הספרים של הפקולטה למשפטים באוניברסיטת בר-אילן בשיתוף עם הוצאת נבו, 2016.
הסדרה אזרחית של יחסים זוגיים (מבוסס על עבודת הדוקטורט, התקבל לפרסום בהוצאת המכון למחקרי חקיקה, האוניברסיטה העברית, נמשך לצורך עיבוד מחודש).
שרון אפק, עופר גרוסקופף, שחר ליפשיץ ואלעד שפיגלמן (עורכים), ספר מנחם פינקלשטיין - משפט, ביטחון וספר, הוצאת נבו, 2020.
"הסדרת החוזה הזוגי- מתווה ראשוני" קריית משפט - ספר השנה של המשפט הישראלי תשס"ד 271 (2005).
"מבט הרמנויטי על פרשנות חוזים", משפטים מג 55 (2013) (במשותף עם ד"ר אלעד פינקלשטיין).
"ברצוני להתגרש ומיד: על ההסדרה האזרחית של דיני הגירושים" עיוני משפט כח 671 (2015).
"החלת השיתוף הספציפי מכוח הדין הכללי על נכסים מלפני הנישואים ועל ירושות ומתנות בעידן של חוק יחסי ממון" הון אנושי ב-1 (2015).
"שלילת אבהות בהסכמה" משפטים נא 231 (2021).
"הזכות להורות של בני זוג מאותו המין ואתיקת ההורות" מחקרי משפט לד(2) 1 (2022).
"שייח' ג'ראח פינת מצפה כרמים" פורום עיוני משפט (תגוביות משפט) מו (16 באפריל 2022).
"מיהו בן זוג: הערות להגדרת בן זוג בהצעת חוק הירושה" פורום עיוני משפט מו (12 במאי 2022).
(2009) 1565 .Married Against Their Will? Toward a Pluralist Regulation of Spousal Relationships, 66 Wash. & Lee. L. Rev
The Liberal Transformation of Spousal Law: Past, Present and Future ,13 Theoretical Inquiries in Law 15 (2012)
Neither Nature nor Contract: Toward an Institutional Perspective on Parenthood, 8 Law & Ethics of Human Rights 297 (2015)
The tension between the real and the paper deal concerning ‘no oral modification’ clauses, 80(3) The Cambridge Law Journal 460 (2021) (With Elad Finkelstein)
הערות שוליים

↑  שחר ליפשיץ, ברית הזוגיות, המכון הישראלי לדמוקרטיה, 2014
↑  יובל בגנו, ‏בדרך למהפכה בתשלומי המזונות? הצעד שינסה לעשות סדר בגירושין, באתר מעריב אונליין, 2 ביוני 2022
↑  https://youtu.be/m4kRZbR9x9U%7C
 ראיון של פרופ' ליפשיץ אצל רביב דרוקר על מתווה הנשיא
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007264514105171  LCCN: nr2004005243  NTA: 314004602  VIAF: 8890149068554565730006   WorldCat (עם VIAF): 8890149068554565730006
שם המשחק (סדרת טלוויזיה)

| --- | --- |

עטיפת dvd של הסדרה "שם המשחק"
 סוגה:   דרמת מתח
 יוצרים:  פול אבוט
 בימוי:  דייוויד ייטס 
 שחקנים:  דייוויד מוריסי  מארק וורן  פיליפ גלניסטר  בנדיקט וונג  מייקל פיסט  ג'יימס מק'אבוי  פולי ווקר  ביל ניי  ג'ון סים  קלי מקדונלד  אמליה בלמור 
 ארץ מקור:  בריטניה
 שפות:  אנגלית 
 מספר עונות:  1
 מספר פרקים:  6
 הפקה
 הפצה:  נטפליקס 
 מוזיקה:  ניקולאס הופר 
 אורך פרק:  60 דקות
 שידור
 רשת שידור:  BBC
 תקופת שידור מקורית:  18 במאי 2003 – 22 ביוני 2003
 קישורים חיצוניים
 אתר רשמי
 דף התוכנית ב-IMDb
 
שם המשחק (באנגלית: State of Play) היא סדרת טלוויזיה בהפקת ה-BBC, ששודרה בשנת 2003 בטלוויזיה הבריטית. הסדרה נכתבה על ידי פול אבוט, בוימה על ידי דייוויד ייטס, וכללה שחקנים בריטים בולטים כמו דייוויד מוריסי, ג'ון סים, קלי מקדונלד, פולי ווקר, ביל ניי וג'יימס מק'אבוי.
הסדרה עוקבת אחר קבוצת עיתונאים שחוקרת את תעלומת מותה של עוזרת מחקר בפרלמנט הבריטי. במרכז הסדרה עומדת מערכת היחסים בין העיתונאי המוביל את התחקיר, לבין חברו לשעבר, חבר הפרלמנט שהעסיק את עוזרת המחקר שמתה.
עלילה

הסדרה נפתחת ברצח של נער הנחשד כמעורב בעסקי הסמים. בו בעת, מתה עוזרת המחקר, סוניה בקר, באמצעות נפילה למסילת הרכבת התחתית בלונדון. שני מקרי המוות נבחנים על ידי קאל מק'אפרי, כתב העיתון The Herald, וחבריו למערכת. עם התפתחות העלילה מתגלה כי הרציחות אינן מנותקות זו מזו, והחקירה מובילה אותם לבכירים בממשל הבריטי.
כללי

הסדרה הייתה הניסיון הראשון של פול אבוט לכתוב דרמת מתח פוליטית, ושודרה בימי ראשון בין ה-18 במאי עד 22 ביוני 2003. אורך כל פרק היה שעה. בשנת 2005 שוחררה הסדרה על גבי DVD בכל העולם. 
בעקבות הצלחת הסדרה החל אבוט לכתוב המשך לעונה הראשונה במהלך 2006. בחודש נובמבר 2006 אמר כי זנח את רעיון המשך הסדרה, מכיוון שלא הצליח לפתח את העלילה. באפריל 2007, אמר בריאיון לעיתון אחר כי הוא המשיך לכתוב את העונה השנייה, עם ביל ניי וג'ון סים בתפקידים המקוריים שלהם מהעונה הראשונה.
צוות השחקנים

| דמות | שחקן |
| --- | --- |
קאל מק'קאפרי: ג'ון סים
חבר הפרלמנט סטיבן קולינס: דייוויד מוריסי
דלה סמית: קלי מקדונלד
קמרון פוסטר: ביל ניי
דן פוסטר: ג'יימס מקאבוי
אן קולינס: פולי ווקר
פקד בילוש (DCI) ויליאם בל: פיליפ גלניסטר
דומיניק פוי: מארק וורן
ג'ורג' פרגוס: ג'יימס לורנסון
פיט צ'נג: בנדיקט וונג
הלן פרג'ר: אמליה בלמור
גריר תורנטון: דבורה פינדלי
סיד: טום בורק
מפקח בילוש סטיוארט בראון: רורי מק'קאן (ללא קרדיט)
אנדרו: מייקל פיסט
ביקורת

לאחר הפרק הראשון פרסם ה Guardian הבריטי ביקורת טלוויזיה ".. זה ממש קסם. הסיפור מרתק, המשחק הוא מעולה, והתסריט של פול אבוט יוצא מגדר הרגיל". בעיתונים אחרים ברחבי בריטניה הביעו מבקרי הטלוויזיה הערכה דומה לסדרה.
ביל ניי זכה בפרס האקדמיה לטלוויזיה הבריטית בעקבות משחקו בסדרה. הסדרה זכתה גם בפרס באפט"א לטלוויזיה
עבור הסאונד הטוב ביותר והעריכה הטובה ביותר. היא זכתה בפרסים נוספים מגופים כמו Royal Television Society ו Directors Guild of Great Britain.
עיבוד לסרט

שם המשחק עובדה לסרט קולנוע שיצא אל האקרנים באפריל 2009. העלילה שמרה על המרכיבים המרכזיים של סדרת הטלוויזיה, אך הוסיפה את הנופך של עיתונאי הדפוס אל מול עולם האינטרנט.
שפם

ערך זה עוסק בשפמם של בני האדם. אם התכוונתם לשפמם של בעלי החיים, ראו .
| --- | --- |

 שיוך:  שיער פנים, מכלול שער הפנים 
 מיקום אנטומי:  upper lip 
 תיאור ב:  המהדורה האחת-עשרה של אנציקלופדיה בריטניקה 
 מזהים
 FMA:  59652 
 מערכת השפה הרפואית המאוחדת:  C0448953 
 
המהפכן פנאיוט היטוב היה ידוע בזכות שפמו הארוך והמטופח.
סוגי זקנים ושפמים שונים
צ'ארלי צ'אפלין, היה מדביק שפם מזויף מסוג שפם מברשת שיניים כתחפושת של הנווד.
שפם הוא שיער הפנים שנמצא מעל לשפה העליונה, ומתחת לאף. בעל שיער באזור זה הוא בעל שפם. עם זאת נהוג לכנות בתיאור 'בעל שפם' אדם שמגלח את שיער הפנים והזקן אך לא את אזור השפם.
הסיבות לגידול שפם מגוונות. ברוב המקרים מדובר בעניין אסתטי התלוי באופנה. במקרים אחרים מדובר בעניין תרבותי, דתי או נובע מסיבות פסיכולוגיות, כגון רצון להסתרה של חלק מהפנים.
החל מאמצע המאה ה-19 קצינים באנגליה ובצבאות נוספים באירופה החלו לגדל שפם משום שלא יכלו לגדל זקן בזמן לחימה, והשפם שימש עבורם כתחליף לזקן כסמל לגבריות. בחלק מהצבאות אף הפך גידול השפם לחובה. תרם לכך הקושי של בעלי זקן להשתמש במסכת גז. האווירה הצבאית בסוף המאה ה-19 וראשית המאה ה-20 הביאה לכך ששליטים רבים, מלכים ורודנים בחרו להחליף את הזקנים המסורתיים ולעטר עצמם בשפמים כסימן לעוצמה.  במיוחד זכה השפם לפופולריות בציבור הרחב לאחר מלחמת העולם הראשונה, בשנות ה-20 וה30 של המאה ה-20. לאחר מלחמת העולם השנייה ירד קרנו של השפם לטובת מראה מגולח. בשנות ה-80 זכה השפם לעדנה, עם דמויות מפורסמות בתרבות הפופולרית כגון טום סלק ופרדי מרקורי, ובמידת מה גם בשנות ה-2000, בתרבות ההיפסטרית.
בשנת 1999 נוסדה במלבורן, אוסטרליה מסורת בשם מובמבר (Movember הלחם של המילים Moustache (שפם) ונובמבר) כאירוע שנתי שנערך בחודש נובמבר, ובו מגדלים גברים רבים שפם כדי לעורר מודעות ולאסוף תרומות לנושאי בריאות הגבר.
שפם "מטופח" הוא שפם שבעליו מקדיש לו זמן ומאמצים. הטיפוח מתבטא בעיקר בגזימה שיטתית ומדויקת של גבולותיו. כמו כן יש שמנים וקרמים שמריחתם על גבי השפם מעשירה את מראהו ומקנה לו ברק. נפוצה ביותר היא "שעוות שפם" או "ווקס לשפם" שנועדה להחזיק את השפם. שפם "דק" הוא שפם שנוצר על ידי השארת החלק הצמוד לשפה העליונה וגילוח החלק הקרוב לאף.
שפם אצל נשים נחשב בתרבויות רבות לחיסרון אסתטי ולכן נשים בעלות שפם מנסות בדרך כלל להיפטר ממנו בשיטות מגוונות. הסרת שפם אצל קוסמטיקאית נחשבת לטיפול שגרתי.