stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
עקיבא פרנקפורט
עמידתו כשוחט

לאחר פטירת דודו, געץ, ששימש כשוחט בפרנקפורט והותיר אחריו ארבעה יתומים, מילא רבי עקיבא את מקומו בשנת 1548. הוא התגורר בביתו של הדוד יחד עם היתומים. תנאי העסקתו קבעו כי רק מחצית מהכנסות השחיטה יוקצו לו. לעומת זאת, שכר על כתבי ההרשאה לשוחטים (אם ינפיק כאלה) יישאר בידיו בלבד.
ראה כי לא עבר זמן רב עד שפרש מתפקיד זה. בשנת 1564 כבר שימש כחבר ה"ישיבה", ועד מהרה התמנה לדרשן הקהילה. בשנת 1574 החליט ועד הקהילה להעניק לרבי עקיבא לצמיתות בית נאה עם חצר וגינה סמוכות, והעירייה אישרה את ההחלטה. בתמורה התחייב רבי עקיבא לשאת דרשה מדי שבת.
כושר דיבורו, לצד חסידותו העמוקה ולבביותו, חיבבו אותו על הקהל והעניקו לדבריו השפעה רבה. בדרשותיו לשבת חזון היה מזכיר מדי שנה את מניין השנים שחלפו מאז חורבן בית המקדש, מה שהותיר רושם עמוק על השומעים.
נשתמרו תפילות ופיוטים רבים שחיבר ר' עקיבא פרנקפורטר, אשר הוצאו לאור על ידי תלמידו רבי אליהו לואנץ. מסורת זו של כתיבה פיוטית הייתה חלק מירושה משפחתית, שכן גם סבו של רבי עקיבא, רבי עקיבא בן אלעזר, היה מחונן בכישרון שירה ונודע אף הוא בכינוי "ר' עקיבא פרנקפורטר". ייתכן שבלבול מאוחר גרם לייחוס יצירותיו של הסב לנכדו המפורסם.
עושרו ונדבותו

ר' עקיבא פרנקפורטר ניצל את עושרו הרב, שהוערך בזהובים רבים, כדי להקדיש את עצמו למעשי צדקה וגמילות החסדים שלו. הוא תרם ביד רחבה ללא מעצורים והיה רגיש לסבלם של העניים והחולים בקהילתו. כושר הנאום הבולט שלו שימש כלי לעורר את הציבור להקים חברות צדקה, לטפל בחולים, ולהקל את מצוקת הנזקקים.
ר' עקיבא נחשב למייסדה של מערכת החברות היהודיות שהתבססו בפרנקפורט ושימשו מודל לערים אחרות. פעילותו החברתית והקהילתית זיכתה אותו בהערכה רחבה גם מחוץ לפרנקפורט.
היה לו שייכות עם המדפיס בבזל פרוביאנו (גר'), ובמכתביו קורא לו: "עתה ראיתי להודיע למ"כ איך ביום א' באב נסע מכאן כמהר"ר עקיב' ושמו מגמת פניהם ללכת למדינת פולונייא".
עם פטירתו בשנת 1597, עורר מותו אבל רב, והספדים נישאו לזכרו לא רק בעירו אלא גם במקומות אחרים. רבה הגדול של פראג, המהר"ל מפראג, הקדיש לו הספד שהודפס בשתי מהדורות, עדות להשפעתו ותרומתו הגדולה לדורו.
ונקבר בבית-העלמין היהודי של פרנקפורט, ברחוב באטון (Battonnstraße) (גר').
מהנהגותיו

נודע בעיסוקו הייחודי במסורה, בדרכים המזכירות את שיטת חסידי אשכנז. היה מוצא הקשרים בין פסוקים שונים שבהם עוסקת המסורה, תוך שהוא חושף כוונות נסתרות ומשמעויות מעמיקות.
על דרכו זו העיד תלמידו, רבי יעקב בן יצחק מצויזמיר, שכתב בהקדמת ספרו "פירוש על המסורה" (לובלין, ת"ד):
"אך לא אכחיד אמרי קדוש בוצינא קדישא, מורי ורבי מהור"ר עקיבא מפרנקפורט זצ"ל מלא גדישא, אשר בצלו חמדתי, וחכמת המסורה ממנו למדתי, גם כמה כוונות על המסורה גדולה וקטנות."
עדות זו מדגישה את השפעתו של רבו ואת חידושיו בתחום המסורה, אשר היוו מקור השראה ולימוד עבור תלמידיו.
רבי עקיבא כפייטן

רבי עקיבא פרנקפורטר כתב כמה פיוטים וסליחות, וזמירות אשר הוצאו לאור על ידי תלמידו, רבי אליהו לואנץ. בחתימותיו השתמש באקרוסטיכון "עקיבא נוישא" או "עקיבא בן יעקב". וגם חיבר פיוט לחנוכה "אני לה' אזמר", המושר בלחן של מעוז צור. כמו כן, חיבר קינה על שרפת פוזנן בשנת ה'ש"נ (1590).
מתלמידיו

רבי אליהו לואנץ
רבי יוסף יוזפא האן נוירלינגן
רבי יעקב בן יצחק מצויזמיר - מחבר הספרים "טעמי המסורה", ו"פירוש על המסורה"
משפחתו

בנו, רבי יהודה (נפטר ר"ח אלול שפ"ג בפרנקפורט).
בנו, רבי אברהם
בנו, רבי יוסף
בתו, רעכלן, נישא לאהרן וועצליר (נפטרה כ"ו בחשוון שפ"ז בפרנקפורט)
צאצאיו:
רבי יהודה לייב ב"ר ברוך סג"ל אויסטרליץ מווינה.
רבי יעקב קאפל ב"ר הירץ קאמן (קומא) (ממייסדי הקהילה החדשה באייזנשטט בשנת ה'תל"ה), בנו של הפרנס רבי אברהם מפרנקפורט.
רבי אריה ליב ב"ר אוריה (נפטר י"ב בתמוז תצ"ה).
רבי עקיבא ב"ר יהודא לייב להרן (לערין שטיינשפעלט), מחבר ספר "האהל עולם", פפד"מ, ה'תע"ד.
ספריו

אליהו לואנץ, תחינות בכל יום, באסיליאה, שנ"ט (1599), באתר היברובוקס
אליהו לואנץ, זמירות ותושבחות, באסיליאה, שנ"ט (1599)
חיים ליפשיץ, ספר קינות, לובלין, שע"ז (1617), באתר היברובוקס
מתורתו

תלמידו רבי אליהו לואנץ מביא בספרו "רנת דודים", על קהלת, י"ב, פסוק ז:
"מ"ו הגאון החסיד מוהר"ר עקיבא זלה"ה מק"ק פרנקפורט דרש פעם אחת בדרוש ונתן טעם וסבה למה שתקנו חז"ל משיב הרוח ומוריד הגשם בברכת אתה גיבור בעניין תחית המתים...".
לקריאה נוספת

הרב מרדכי הורוויץ, רבני פרנקפורט, ירושלים תשל"ב, עמ' 26–27.
דוד מגיד, תולדות משפחות גינצבורג, פטרבורג תרנ"ט, עמ' 7–9.
אליעזר ליזר לאנדסהוטה, ר' עקיבא מפרנאקפורט דמיין בר יעקב, בתוך: עמודי העבודה, ברלין תרי"ז, עמ' 305, באתר היברובוקס
הערות שוליים

↑  כפי שמשתמע מחתימתו "עקיבא בן החבר ר' יעקב שלי"ט ניישא", יש הסבורים, כפי שמציין דוד מגיד, כי ציון מקום זה עשוי להתייחס למקום מוצא משפחתו ולאו דווקא למקום לידתו.
↑  נפטר בשנת שמ"ה.
↑  נפטרה ו' באלול שנ"ד.
↑  נפטרה י"א בניסן שע"ט.
↑  לפי דוד מגיד, ולפי רבי מרדכי הורוויץ היה בשנת 1550.
↑  הוספות מהדורה שנייה של הספר צמח דוד, פפד"מ, תנ"ב (1692) (אולי על ידי המגיה ר' דוד מריינדורף), וכתוב שם: "וממנו התחלות הקופות". ובמצבת רבי יעקב קופל קאמן שנפטר בתצ"ו נכתב "מהור"ר יעקב קאפל הלוי בן... מוהר"ר הירץ קאמן... מגזע קדוש הגאון מוהר"ר עקיבא זצ"ל אשר ממנו התחלת הקופות בפ"פ דמיין", ראו: אבני אש, כתבות שעל גבי הקברים בבית עלמין הישן דקהל אייזן שטאט, וינה, תרפ"ב, עמ' 38, באתר היברובוקס. ושי"ר ב"ישורון", 1853, וב"המעמר", 1912, עמ' רפה, העיד שבבית הכנסת בפראג הנקרא אלטנוישול, היה נמצא שם תבה ועין לא ראתה תבה אחת גם באחד מהרבה בתי כנסיות הקדושים פה, אשר נרשם עליו שם כזה, ורק בבית הקדום והישן מכלם הנקרא אלטנייא אשר בו נפל חבלי בנעימים לעבוד בו עבודת הקדש ולהתפלל בו יום יום נראה מלפנים (כפי אשר ספרו לנו הזקנים) תבה כזאת אך שם בעל הנס היה ר' עקיבא פרנקפורט, והיא עמדה כמה שנים סוגרת ומסוגרת, כי האין בה נשמרת, מאשר נשכחה מכל עובר ואין משים עין עליה גם מהיראים והשלמים". ודוד מגיד כתב: "ועל פי הצעותיו נוסדו באמת כמה בתי צדקה בפ"פ, עד כי שמו נודע עוד עד היום בעירו כאיש צדיק ומיטיב". והשווה מה שכתב תלמידו יוסף יוזפא האן נוירלינגן ביוסף אומץ סימן תקמז, עמ' קנז: "ושמעתי מזקנים שבימים שעברו לפני זמן רב לא היה המנהג פה ורנקבורט שהגבאי צדקה הוא מחלק מעות בכל שבוע לעניי העיר, רק המה בעצמם היו הולכים הלוך מבית לבית כל ערב שבת וערב שבת. עד כי פעם אחת נראתה ענייה אחת אחר מותה בשעת התפילה לפני חצר בית הכנסת על האבן, והיו מזכירין אותה לי בשמה רק שנשכח מליבי מי הייתה, ושאלו אותה על אודותיה והשיבה שבאה להזהיר לבל יכשלו עוד בעוון זה שהעניים מוכרחים להלבין פניהם בכל ערב שבת ללכת לשאול מבית לבית ואם לא יסורו מדרך הרע הזה יענשו אנשי העיר חס ושלום בעונש גדול רחמנא ליצלן. ועל זה נתקן פה לגבות בכל חודש מעות ראש חודש הנהוג עד היום, כדי שיחלקו הגבאים לעניים מדי שבת בשבתו ואל יצטרכו לבייש פניהם ללכת מבית לבית. זה שמעתי מבר סמכא וחשוב".
↑  אברהם מאיר הברמן, "פרקים בתולדות המדפיסים העברים", עמ' 284, וראו שם עוד בעמ' 285.
↑  יהודה לייב ביאלר פרסם עוד קינה שחיבר לזכר חותנו, ב"מן הגנזים", (ירושלים תשכ"ז), א, עמ' 77-69.
↑  שלמה שפיצר, "קהילות אוסטריה", עמ' 12.
↑  כן העתיק דוד מגיד (עמ' 9) מ"רשימת זכרונות רבני סלוצק", כתב יד, שכתוב שם: "נכד הגאון ר' עקיבא מפרנקפורט דמיין".
↑  על שם הכפר לֶרֶנְשְׁטַיְנְסְפֶלְד (אנ') שבמדינת באדן-וירטמברג שבדרום גרמניה, הממוקם במחוז היילברון.
↑  כאשר כתב בשער ספרו: "מחבר עקיבא בלא"מ... ר’ יהודא ליב נר"ו, אשר שמו כשם אמ"ז הדיין... ר’ יהודא ליב זלה"ה בן הרב ר’ עקיבה זצלה"ה מק"ק פרנקפורט דמיין אשר היה חתן של הקצין... ר’ שמעון גינצבורג".
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007308059405171  GND: 1213124573  ISNI: 0000 0000 5315 5840  LCCN: nr2002016531  NTA: 238165760  VIAF: 285092896   WorldCat (עם VIAF): 285092896
חטיבת הבקעה

| --- | --- |

תג חטיבת הבקעה
 פרטים
 כינוי:  חטיבת הבקעה והעמקים
 מדינה:  ישראל ישראל
 שיוך:   צה"ל
 סוג:  חטיבה מרחבית
 בסיס האם:  מחנה אריה
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  1967–הווה (כ־58 שנים)
 מקים היחידה:  רפאל איתן
 פיקוד
 יחידת אם:  פיקוד המרכז פיקוד המרכז
 יחידות בת:  גדוד 41 "אריות הירדן"   גדוד 47 "לביאי הבקעה"  גדוד 5016 "רעים" (מילואים)   גדוד איסוף 5025 (מילואים)   גדוד 5035 "הבוקע" (מילואים)   ית"ם עמקים 7078 (מילואים)   גדוד הגמ"ר 9992
 דרגת המפקד:    אלוף-משנה
 מפקדים:  מפקדי החטיבה
חיילי חטיבת הבקעה בתרגיל ב-2011
דחפור D9 משוריין עם מגוב רציף מפנה מוקשים בבקעת הירדן, תחת פיקוד החטמ"ר.
חטיבת הבקעה והעמקים (חטיבה 417) היא חטיבה מרחבית (חטמ"ר) של צה"ל, שתפקידה להגן על אזור בקעת הירדן והעמקים. החטיבה כפופה לפיקוד המרכז. בחטיבה פועלים גדודי חי"ר קל סדירים של חיל הגנת הגבולות המשלבים לוחמים ולוחמות, וגדודי חי"ר במילואים. הגדודים הסדירים הם גדוד לביאי הבקעה וגדוד אריות הירדן.
היסטוריה > הקמת החטיבה והשנים הראשונות

חטיבת הבקעה הוקמה מתוך חטיבת הצנחנים במילואים 80 ב-3 בנובמבר שנת 1967 בתום מלחמת ששת הימים, מפקדה הראשון (במקביל) היה רפאל איתן. עם היווצרות הגבול החדש - נהר הירדן - היה צורך להגן על גבולה המזרחי של מדינת ישראל מחדירות של מחבלים וגורמים עוינים משטחה של ירדן. "ארץ המרדפים" היה השם שניתן לחבל ארץ זה כתוצאה מריבוי החדירות משטחה של ירדן והמרדפים שניהלו כוחות צה"ל עד ללכידת חוליות המחבלים. מאות מחבלים נהרגו ונשבו בעשרות מרדפים בבקעת הירדן, ומנגד גם לחיילי צה"ל היו נפגעים רבים.
באמצע יולי 1970 החל צבא ירדן לפעול ביד חזקה כנגד המחבלים. ב-17 בחודש נלכדו 16 מחבלים בצפון הבקעה. 40 מחבלים הסגירו עצמם לצה"ל, מאימת הצבא הירדני. מאז ועד ספטמבר 1972 לא הייתה בבקעת הירדן אף תקרית רצינית. הודות לפעולות החטיבה, שבעקבותיה פנו גם הירדנים לדכא את המחבלים שאיימו עליהם מבית, הושב השקט לבקעת הירדן. חקלאים החלו מעבדים את חלקותיהם בעברו השני של הנהר, ללא חשש ודייגים ישראלים יצאו לדוג בירדן, בגזרה שקודם לכן איש לא העז להתקרב אליה.
בשנות השמונים החטיבה הייתה כפופה לאוגדה מרחבית 85 (אוגמ"ר העמקים).
היסטוריה > האינתיפאדה השנייה

בספטמבר 2000 החלו הפלסטינים להפעיל טרור נגד אזרחי ישראל וכוחות צה"ל. החטיבה בפיקודו של אלוף-משנה דרור פלטין שהתמודדה עד אז בעיקר עם חדירות ממזרח שינתה את הערכותה והחלה להגן על הגזרה כחטיבה מרחבית ולא עוד כחטיבת גבול. בתקופה זאת התמודדה החטיבה עם אירועי טרור קשים בעיקר בגיזרת יריחו וגב ההר.
אירוע מעצב נוסף התרחש בשנת 2002, או אז חדר מחבל, לראשונה בגזרת הבקעה, ליישוב חמרה אשר בצפון הגזרה סמוך למחסום בקעות. מפקד החטיבה באותם ימים היה אל"ם חיליק סופר, אשר ניהל את אירוע שנחשב למורכב ביותר ובמהלכו נרצחו אם ובת בביתן בידי מחבל פלסטיני מהכפר הפלסטיני הסמוך, טמון.
ב-19 במרץ 2002, תקפו שני מחבלים צוות טירונים מיחידת מגלן, אשר שירתו בבסיס חמאם אל-מליח, בסיס האימון המתקדם של חטיבת הצנחנים, ובאותה עת החלו את האימון המתקדם, בשעה שתירגל לינה בשטח. ממכת האש הראשונה נהרג מפקד הצוות, טל צמח, ונפצעו מספר חיילים. לוחמי הצוות שהקיצו משנתם הרגו את אחד המחבלים. מפקד האימון המתקדם בבסיס הטירונים של הצנחנים, רס"ן גיא חזות שהגיע עם כוחות הכוננות ניהל את הקרב במהלכו נהרג המחבל הנוסף. ב-2003 עם הקמת בסיס האימונים החטיבתי החדש של הצנחנים סמוך לקיבוץ שומריה- מחנה "איתן". באפריל 2003 חדרו שני מחבלים למחנה בקעות והרגו שני חיילים. ב-14 במרץ 2006 פשטו כוחות צה"ל בפיקודו של מח"ט הבקעה אל"ם מוטי אלמוז על הכלא ביריחו במטרה להביא לדין בישראל את רוצחי רחבעם זאבי, שהוחזקו בכלא ועמדו להשתחרר בעקבות עליית החמאס. המבצע נקרא מבצע הבאת ביכורים. המצור על הכלא נמשך כעשר שעות וחצי, ובסיומו נכנעו כל המבוקשים.
גזרת האחריות החטיבה הורחבה לכיוון צפון, לאחר סגירת חטיבת העמקים בשנת 2003.
יחידות > חטיבת המילואים של הבקעה

בנוסף לגדודי הגנת הגבולות הסדירים של החטיבה, מונה החטיבה מספר יחידות וגדודי חי"ר במילואים שמורכבים מיוצאי חטיבות החי"ר השונות בסדיר:
יחס״ר (יחידת סיור) 417 ״רימון״.
גדוד 5016 "רעים".
גדוד 5025 שהוסב בשנת 2019 לגדוד האיסוף של החטיבה.
גדוד 5035 "הבוקע".
גדוד הגמ"ר 9992.
ית"ם עמקים 7078 – יחידת תגובה מהירה ללוחמה בטרור המורכבת מיוצאי יחידות מובחרות במילואים שהוקמה בעקבות השינויים במפת האיומים בגבול המזרחי של מדינת ישראל ובידודה היחסי של בקעת הירדן, ופועלת בדומה ליחידת לוט"ר אילת הפועלת בדרום הארץ.
בנוסף, חיילי גדוד 49 המשרת תחת חטיבת אפרים מבצעים את פרק האימון המתקדם תחת החטיבה.
גדודי המילואים השתתפו במבצע חומת מגן בכתרים על שכם וג׳נין וביצעו נוהל קרב לכיבוש יריחו (התקפה שלא בוצעה בלחץ אנשי עסקים). במלחמת לבנון השנייה, בעופרת יצוקה ובצוק איתן, גדודי החטיבה החליפו כוחות סדירים בגזרת הבקעה, שכם ויהודה. כיום עוסקים כחלק מכוחות המילואים של פיקוד המרכז בשיבוש הטרור הפלסטיני באמצעות פעילות ביטחון שוטף בגזרת איו"ש, כשבזמן שגרה, כבכל חטמ"ר, משרתים לעיתים גדודי מילואים שאינם אורגניים לקיום הבט"ש (ביטחון שוטף) בגזרת החטיבה.
בשנת 2008 נבחרה פלחה"ן הבקעה כיחידת מילואים מצטיינת וזכתה בפרס במעמד נשיא המדינה והרמטכ"ל.
יחידות > גדוד אריות הירדן (41)

גדוד אריות הירדן (גדוד 41) הוא גדוד חי"ר קל סדיר הפועל בצפון בקעת הירדן ובמרחב הגבול עם ירדן עד לחמת גדר.
בשנת 2014 החלו תהליכי הקמת הגדוד המבוסס על השדרה הפיקודית של גדוד לביא של חטיבת כפיר אותו הוחלט לסגור. ב-1 ביולי 2015 התקיים הטקס הרשמי של הקמת גדוד אריות הירדן. הטקס נערך באנדרטת הבקעה.
בשנותיו הראשונות, פורסמו מספר פעילויות של הגדוד יחד עם השב"כ ומשמר הגבול. הפעולות כללו סיכול הברחות אמצעי לחימה מירדן לגורמים עוינים ברשות הפלסטינית, מעצר סוחרי נשק שגנבו מבסיס צה"לי מקלע מסוג נגב, מטול מסוג RPG-7 ואמצעי לחימה נוספים, סיכול פיגוע וחיסול שני מחבלים.
| שם | תקופת כהונה | הערות |
| --- | --- | --- |
| יוסי פנסו | 2015 - 2017 | מפקד הגדוד הראשון, לימים סמח"ט הנח"ל, רע״ן כשירויות במפקדת קחצ״ר, סמאו״ג 146. |
| רמי מזרחי | אוקטובר 2017 - אוגוסט 2020 |  |
| גלעד שריקי | אוגוסט 2020 - יולי 2022 | לימים מפקד גדוד הפיקוד בחיל הגנת הגבולות, רמ״ט אוגדת איו״ש |
| עמיחי הוד  | יולי 2022 - יוני 2024 | מפקד הגדוד במלחמת חרבות ברזל, לימים מפקד גדוד הפיקוד בחיל הגנת הגבולות |
| אזנאו מולה | יוני 2024 - | מפקד הגדוד הנוכחי |
לגדוד אריות הירדן יש 3 מוצבים: מוצב דורית, מוצב שולמית ומוצב היפו, שם יושבת פלוגה מבצעית ופלוגת המפקדה.
יחידות > גדוד לביאי הבקעה (47)

גדוד לביאי הבקעה (גדוד 47) הוא גדוד במערך הגנת הגבולות אשר פועל בדרום בקעת הירדן, אזור יריחו וצפון ים המלח.
בשנת 2016 החלה הקמת הגדוד ובמרץ 2017 גויס המחזור הראשון של הגדוד המורכב משתי פלוגות, אשר מפקדיו הגיעו בעיקר משאר גדודי החי"ר הקל המעורבים, אך גם מחטיבות החי"ר הסדירות האחרות. ב-25 ביוני 2017 התקיים הטקס הרשמי של הקמת הגדוד, בגן הלאומי קומראן. שם הגדוד היה תחילה "לביא הבקעה", אך ביוני 2018 שוּנה שמו לגדוד "לביאי הבקעה".
גדוד לביאי הבקעה ביצע מספר רב של מעצרים במשך השנים מאז הקמתו. בשיתוף פעולה עם שב"כ ומג"ב הגדוד עוצר מבוקשים המעורבים בטרור בגזרת יריחו ומחנה הפליטים עקבת ג'אבר עד היום ומתמודד עם הפרות סדר והתנגדות אלימה מצד הפלסטינים.
עוד מתעסוקת הגדוד הוא גדר הגבול של ישראל עם ירדן, שם הגדוד מבצע מארבים ותופס הברחות על מנת לסכל מעבר כלי נשק בין ירדן לישראל.
ב-2020 הוקמה תחת הגדוד יחידת גששים בשם "סְפָר המדבר" המורכבת בעיקר מ"נערי גבעות" לשעבר, המתגוררים בחוות ומאחזים בצפון מדבר יהודה ובקעת הירדן, שנמצאו לא מתאימים לשרת במסגרות לוחמות רגילות, במטרה לשקמם.
| שם | תקופה כהונה | הערות |
| --- | --- | --- |
| ניר דופט | 2017 - 2019 | מפקד הגדוד הראשון, לימים קצין אג"ם של עוצבת האש |
| תום פרץ | יולי 2019 - יולי 2021 | לימים סגן מפקד חטיבה 7 |
| אריאל ברבי | יולי 2021 - אוגוסט 2023 | מג״ד בא״ח הגנת הגבולות |
| סלים חייר | אוגוסט 23 - | מפקד הגדוד הנוכחי |
מפקדי החטיבה

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| שם | תקופת כהונה כמח"ט | הערות |
| רפאל איתן | 1968 – 1967 | לימים הרמטכ"ל ה-11 |
| אריק רגב | 1968 | נהרג במהלך מרדף בבקעה |
| יהודה רשף | 1968 – 1969 |  |
| משה לוי | 1970 – 1971 | לימים הרמטכ"ל ה-12 |
| עוזי עילם | 1971 – 1972 | לימים מנכ"ל הוועדה לאנרגיה אטומית |
| משה יוסף | 1972 – 1973 | לימים ראש מטה פיקוד המרכז |
| עמוס מדרוני | 1973 – 1974 |  |
| יהודה בר | 1974 – 1976 |  |
| יצחק מרדכי | 1976 | לימים שר הביטחון |
| חיים אורן | 1977 – 1979 | לימים ראש מטה פיקוד המרכז |
| מרדכי (שוורצי) שחר | 1978 – 1980 |  |
| יהודה דובדבני | 1980 – 1982 |  |
| אברהם אלרן | 1982 – 1984 |  |
| שמואל "שמיל" ביין | 1984 – 1986 |  |
| מיכה טמיר | 1987 – 1988 | לימים מפקד עוצבת עמוד האש |
| אהרון סבג | 1988 – 1989 |  |
| יוסף מישלב | 1989 – 1990 | לימים מפקד פיקוד העורף ומתאם פעולות הממשלה בשטחים |
| דני זאבי | 1990 – 1992 |  |
| עמר בר-לב | 1992 – 1993 | לימים חבר הכנסת והשר לביטחון הפנים |
| אביעזר סגל | 1993 – 1995 |  |
| אבי בורגר | 1995 – 1996 |  |
| יגאל שרון | 1996 – 1997 |  |
| אפי מושקטו | 1997 – 1999 |  |
| דרור פלטין | 1999 – 2001 | לימים מפקד מרהו"ם |
| יחיאל סופר | 2001 – 2002 |  |
| רוני בלקין | 2002 – 2004 |  |
| מוטי אלמוז | 2004 – 2006 | לימים ראש אכ"א |
| יגאל סלוביק | 2006 – 2007 | לימים ראש חטיבת כוח האדם |
| רוני בלקין | 2007 – 2008 | כהונה שנייה |
| יוחאי בן ישי | 2008 – 2010 |  |
| נוחי מנדל | 2010 – 2012 |  |
| ירון בית-און | 2012 – 2014 |  |
| אופיר לויוס | 2014 – 2017 | לימים קצין חינוך ראשי |
| אודי צור | 2017 – 2019 | לימים מפקד חטיבה 7 |
| בצלאל שנייד | 2019 – 2021 |  |
| מאיר בידרמן | אוגוסט 2021 – יולי 2023 |  |
| אביב אמיר | יולי 2023 | מפקד החטיבה הנוכחי |
אנדרטת הבקעה

לזכר הנופלים בבקעת הירדן הוקמה אנדרטה על גבעה למרגלות הר הסרטבה, מעשה ידיו של הפסל יגאל תומרקין.
ראו גם

גדוד קרקל
גדוד ברדלס
חיל הרגלים הישראלי
חטיבת הנח"ל
שירות נשים בצה"ל
הערות שוליים

↑  עמוס הראל, גדעון אלון ויהונתן ליס‏, "ליקויים בהיערכות צה"ל איפשרו הפיגוע בבקעה", באתר וואלה, 20 במרץ 2002
↑  הבא"ח החדש, מתוך האתר הרשמי של חטיבת הצנחנים
↑  פליקס פריש ואפרת וייס, 2 חיילים נהרגו בהתקפה על בסיס טירונים, באתר ynet, 10 באפריל 2003
↑  מפקד המבצע ביריחו: לא הותרנו לרוצחי זאבי הרבה ברירות, באתר וואלה, 15 במרץ 2006
↑  עמוס הראל, צה"ל חסך לאולמרט תסבוכת גדולה, באתר הארץ, 14 במרץ 2006
↑  פליקס פריש, הקיצוץ: צה"ל סוגר חטיבה ראשונה, באתר ynet, 14 בספטמבר 2003
1 2 3   מצטייני מח"ט הבקעה והעמקים, באתר צה"ל
↑  איך מקימים גדוד מ-0? המהפך של 5025, באתר www.inn.co.il
↑  ניר דבורי, ‏כך נראית יחידת "הבקעה והעמקים", באתר ‏מאקו‏, 28 בפברואר 2018
↑   ירדן מושליון, הכירו את הגדוד החדש בחיל הגנת הגבולות - "פנתר", באתר צה"ל, 30 בנובמבר 2022
↑  יוחאי עופר, אריות ולביאות: גדוד חי"ר מעורב נוסף יוצא לדרך, באתר nrg‏, 13 בנובמבר 2014
↑  יוחאי עופר, מזל טוב: גדוד חדש בצה"ל "אריות הירדן", באתר nrg‏, 1 ביולי 2015
↑  אסף גבור, סוכלה הברחת נשק מירדן לרשות הפלסטינית, באתר nrg‏, 20 ביולי 2016
↑  יואב זיתון, חשד: גנבו מטול RPG מבסיס צה"ל, באתר ynet, 21 במרץ 2017
↑  יואב זיתון, לוחם ולוחמת ירו והרגו מחבלים שניסו לדקור במחסום, באתר ynet, 9 בינואר 2016
1 2 3   טקס החלפת מפקד גדוד "אריות הירדן", באתר צה"ל, 4 באוגוסט 2020
1 2  יהונתן קליין, ‏נשיא המדינה הדליק נר חנוכה עם החיילים המגנים על גבול הבקעה,  באתר כיפה, 15 בדצמבר 2020
1 2  תיק אישי: הכירו את גדוד לביא הבקעה, אתר צה"ל
↑  כל מה שרציתם לדעת על גדוד לביא הבקעה, אתר צה"ל
↑  יובל אברהם, החתול והשמנת. הצבא מגייס נערי גבעות ליחידת סיור מיוחדת בגדה, באתר שיחה מקומית, ‏2023-05-02
↑   הגר שיזף, סיגריות בוערות, מכות רצח וניסיון תקיפה מינית: מתנחלים וחיילים התעללו בפלסטינים, באתר הארץ, 19 באוקטובר 2023
↑  
שגיאות פרמטריות בתבנית:אתר צה"ל 
סוג לא תואם [ 3 ]  סיכום דיון השיבוצים בראשות מפקד זרוע היבשה, באתר צה"ל, 10 בדצמבר 2020
↑  יהודה דובדבני, באתר חטיבת הנחל
↑  עמוס הראל, המחבלים שהתכוונו לבצע פיגוע בבי"ס נעצרו במסגד ליד קו התפר, באתר הארץ, 3 בדצמבר 2003
| ישראל חטיבות מרחביות בצה"ל  |
| --- | --- | --- |
| פיקוד הצפון | עוצבת ברעם  • עוצבת הגולן  • עוצבת חירם  • חטיבת ההרים  |  |
| פיקוד המרכז | חטיבת הבקעה  • חטיבת עציון  • חטיבת מנשה  • חטיבת אפרים  • חטיבת שומרון  • חטיבת בנימין  • חטיבת יהודה  |  |
| פיקוד הדרום | חטיבת יואב  • חטיבת פארן  • חטיבת הגפן  • חטיבת קטיף  |  |
אנדרטת הבקעה בתכנונו של הפסל יגאל תומרקין, הממוקמת סמוך ליישוב פצאל.
שאול גינזבורג

| --- | --- |
שאול גינזבורג, אה"ב 1937
שאול גינזבורג, אה"ב 1937
 לידה:  1866 מינסק, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  16 בנובמבר 1940 (בגיל 74 בערך) ניו יורק, ארצות הברית 
 מדינה:  האימפריה הרוסית, הרפובליקה הסובייטית הפדרטיבית הסוציאליסטית הרוסית, ברית המועצות 
 השכלה:  הפקולטה למשפטים, אוניברסיטת סנקט פטרבורג 
 
קברו של שאול גינזבורג בבית הקברות "ניו מאונט כרמל" בקווינס, ניו יורק
שאול מויסייביץ' גינזבורג (ברוסית: Саул Моисеевич Гинзбург, או כהגייה העברית: Шаул; באנגלית: Saul M. Ginsburg;‏ כ"א בניסן (שביעי של פסח) תרכ"ו, אפריל 1866, מינסק – ט"ו בחשוון תש"א, 16 בנובמבר 1940, ניו יורק) היה היסטוריון חשוב וחלוצי של יהדות רוסיה לדורותיה, עורך, עיתונאי ומבקר ספרות, עסקן ציבורי ועורך דין יהודי-רוסי במפנה המאה ה-20. כתב, ואף ערך והוציא לאור מספר כתבי עת ברוסית, ביידיש ובעברית.
קורות חיים

גינזבורג למד בגימנסיה, ובמקביל היה פעיל יהודי לאומי והנהיג במינסק יחד עם שמריהו לוין קבוצת תלמידים בהפצת רעיונות הלאומיות היהודית ברוסיה. בכנס שנערך במינסק לכבוד ועידת קטוביץ הוא נבחר להיות אחד הנואמים, כנציג הנוער.
בשנת 1890, בהיותו כבן 24, סיים גינזבורג תואר בעריכת דין באוניברסיטה הצארית של פטרבורג. בין השנים 1897– 1903 שימש כמזכיר חברת מפיצי השכלה ביהדות רוסיה, בפטרבורג. בארבע השנים החותמות את המאה ה-19 היה גינזבורג מופקד על מדור ביקורת הספרות בעיתון היהודי-המודרני "ווסחוד" שבשפה הרוסית. למרות השפה הרוסית של העיתון, בחר גיזנבורג להופיע שם בשם העט העברי שלו: "הקורא". ב"ווסחוד" פרסם גינזבורג בין השאר מסות או התרשמויות מיצירותיהם של פרץ סמולנסקין, אברהם מאפו, על "תעודה בישראל" של לווינזון (ריב"ל), על מיכאל לוונסון, על מוריס רוזנפלד ועל איגרות של יל"ג. במהלך חייו היה גינזבורג מעורב ביוזמה, בהוצאה לאור ובעריכה של מספר כתבי עת, ברוסית וביידיש, בהם היומון היידי "דער פֿרײַנד", וכתב בכתבי עת רבים ברוסית, ביידיש ובעברית במזרח אירופה, בהם "המגיד", "ווסחוד", כתב העת ההיסטורי "פֶּרֶזִ'יטוֹיֶה", בכתב העת העברי "העָבר" ובעיתונים הסובייטיים "ייברייסקיה מיסל" ("מחשבה יהודית") ו"ייברייסקיי וסטיק". מסות היסטוריות פרי עטו הופיעו גם בעיתונים הניו יורקיים "צוקונפֿט" ופֿאָרװערטס".
שלום עליכם הקדיש לו את הסיפור "שפוך חמתך", שפורסם ביומון "דער פֿרײַנד".
על אף שלא היה בקי במוזיקה, גינזבורג היה שותף לפסח מארק בהוצאה חלוצית של קובץ אנתולוגי-אתנוגרפי של שירי עם יהודיים ביידיש. בשנת 1898 הם פרסמו מודעות בשלושה כתבי עת יהודיים ברוסיה בקריאה לשלוח אליהם שירי עם עבור האוסף. בתגובה הם קיבלו שירי עם יהודיים מכל רחבי תחום המושב היהודי באימפריה רוסית, ופרסמו אותם בשנת 1901 בספר "Еврейские народные песни" (רוסית: "שירי עם יהודיים"). הספר זכה לתשבחות רבות והעניק מכובדות לשירי העם היהודיים.
את עיקר פרסומו והשפעתו לדורות קנה גינזבורג כהיסטוריון חשוב וכארכיונאי שקדן של יהדות מזרח אירופה לדורותיה. שורה ארוכה של מחקריו משמשים את חוקרי התחום עד ימינו, והם מהווים אוצר בלום לא רק בשל ניתוחיו וסקירותיו של גינזבורג, אלא בעיקר בשל היותם מקור מחקרי למאגרים נידחים ונשכחים של חומרים ראשוניים ותעודות מקוריות. גינזבורג גם היה חלוץ בטיפול בנושאים ספציפיים שכמעט ולא נדונו במחקריהם של אחרים עד לתקופתו, כמו סוגיית מאסרו של דוד לוריא. בין השאר נחשב לחוקר החשוב ביותר של גזרת הקנטוניסטים. לעברית ניתרגמו כמה ממחקריו החשובים ואלה נדפסו כקובץ מאמרים תחת הכותרת "כתבים היסטוריים".
בין השנים 1906–1913 לקח חלק בהוצאת הייברסקיה אנציקלופדיה". כחוקר תולדותיה של יהדות רוסיה, ניצל גינזבורג את ההזדמנות של המהפכה הפוליטית בשנת 1917 וקיבל מן השלטונות החדשים רשות לעיין במסמכים ותיקים משפטיים מארכיון הצאר המודח. גינזבורג פרסם וניתח כמה תעודות שמצא שם, למשל את הפרוטוקולים והמסמכים של משפט האחים שפירא, בעלי דפוס סלאוויטא (גזר דינם בוצע בשנת 1839).
בשנת 1930 עזב את ברית המועצות, חי לזמן קצר בפריז, וב-1933 היגר לניו יורק. גם שם המשיך בפרסומיו בעיתונות היהודית.
בארכיון ייווא בניו יורק שמורים מספר כתבי יד שלו ותכתובות.
חלקים נוספים מארכיונו שמורים בספרייה הלאומית.
בנו מיכאל גינזבורג (Michel S. Ginsburg;‏ 1900–?) היה מומחה לרומא העתיקה, פרופסור ללימודים קלאסיים באוניברסיטת נברסקה-לינקולן.
פרסומיו > בעברית

שירי עם יהודים ברוסיה, 1991.
כתבים היסטוריים: מחיי היהודים ברוסיה בממשלת הצארים, הוצאת דביר, 1944.
פרסומיו > ביידיש

יידיש פאלקסלידער אין רוסלאנד : פאטאסאט פון דער פעטערבירג- אויסגאבע 1901, הוצאת אוניברסיטת בר-אילן .
היסטארישע ווערק, ניו יורק 1937.
משומדים אין צארישן רוסלאנד: פארשונגען און זכרונות וועגן יידישן לעבן אין אמאליקן רוסלאנד, ניו יורק 1946.
אמאליקע פעטערבורג : פארשונגען און זכרונות וועגן יידישן לעבן אין דער רעזידענץ-שטאט פון צארישן רוסלאנד, ניו יורק 1944.
אידישע ליידען אין צארישען רוסלאנד : (קאנטאניסטען, בלבולים, גזירות). מיט 14 אילוסטראציעס, ניו יורק 1938.
לקריאה נוספת

יצחק ריבקינד (צוזאמענגעשטעלט), שאול גינזבורג: ביבליאָגראפיע 1892–1937, ניו יורק: שאול גינזבורג 70-יאהריגער יוביליי קאמיטעט, תרצ"ח.
הערות שוליים

↑  Shmarya Levin, Youth in Revolt, Taylor & Francis, 1939, p. 134
↑  Shmarya Levin, Youth in Revolt, Taylor & Francis, 1939, p. 137
1 2  (Ginsburg, Saul, in: Fruma Mohrer and Marek Web (compiled and ed.), Guide to the YIVO Archives, New York: Yivo Institute for Jewish Research, 1998, pp. 101-102 (גרסה מקוונת, באתר ייווא.
↑  Marsha Bryan Edelman, Discovering Jewish Music, Jewish Publication Society, 2003, pp. 72-73
↑  חננאל מאק, תפילתו של רד"ל בבית כלאו, מכון ליפשיץ
↑  Robert P. Geraci, Michael Khodarkovsky, Of religion and empire: missions, conversion, and tolerance in Tsarist Russia, Cornell University Press, 2001, p. 97
↑  Marcel Cornis-Pope, John Neubauer, History of the literary cultures of East-Central Europe: junctures and disjunctures in the 19th and 20th centuries, John Benjamins Publishing Company, 2004, p. 198
↑  בתפוצות | שאול גינזבורג יצא את רוסיה, דבר, טור 2, 15 באוגוסט 1930.
↑  ארכיון שאול גינזבורג, בספרייה הלאומית
↑  Michael Ginsburg, באתר קרן הזיכרון לג'ון סיימון גוגנהיים; די גלענצענדע קאריערע פון מיכאאיל סאולאוויטש גינזבורג, היינט, 23 בספטמבר 1931.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007271701405171  PLWABN: 9810647305905606  BnF: cb167420742 (data)  GND: 173085407  ISNI: 0000 0001 0777 7371  LCCN: n91033926  NKC: jo2017973375  NTA: 14669905X  SELIBR: 237349  SUDOC: 178198676  VIAF: 15181838   WorldCat (עם VIAF): 15181838