מנדרינית תקנית
פונולוגיה

הפונולוגיה של המנדרינית איננה אחידה, כיוון שדובריה הרבים (ומנהיגים בכללם) משלבים בדיבורם את הניב הילידי שלהם עצמם. עם זאת, קיימת הגייה תקנית הדומה מאוד להגייה בבייג'ינג, וקרייני רדיו וטלוויזיה נבחרים על פי רוב בין השאר בשל מבטאם התקני.
המנדרינית מאופיינת בחלוקה ברורה להברות ולהפרדה בין עיצורים תחיליים לסופיים. כך, מרבית העיצורים המופיעים בתחילת הברה אינם מופיעים בסופה, ולהפך. כמו כן, תנועות מסוימות מופיעות רק אחרי עיצורים מסוימים. במנדרינית בפרט, מבחר העיצורים הסופיים הוא דל מאוד, כך שבסיכומו של דבר - אוסף ההברות הכולל הוא דל מאוד, וכולל מאות בודדות של הברות.
מאידך, שלל העיצורים והתנועות זר ברובו לדוברי העברית, וקשה להבחנה ולהגייה (למעשה, העיצורים היחידים הזהים לחלוטין למקביליהם העבריים הם מ, נ, ל, פֿ רפה ואולי ס). הסינית עשירה מאוד בעיצורים מחוככים (כגון "צ'" ו מחוככים (כגון "צ'" ו"ג'" בעברית), ומבחינה בין עיצורים מנושפים ללא־מנושפים (הבחנה שאינה קיימת בעברית), אך דלה מאוד בעיצורים קוליים (כגון "בּ", "ג", "ד" בעברית). נוסף על כך, סינית היא שפה טונאלית, הווה אומר, משמעותה של כל הברה נקבעת לא רק על ידי העיצורים והתנועות המרכיבים אותה, אלא גם על ידי הטון בו היא נאמרת. במנדרינית, קיימים חמישה טונים שונים (גבוה, עולה, יורד־עולה, יורד ונייטרלי).
כדי לשקף את ההגייה של המנדרינית נאמנה, פותחו לא מעט שיטות תעתיק, רובן לכתב הלטיני. הנפוצה שבהן, שהיא גם השיטה הרשמית בסין היבשתית, נקראת פּין־יִין (拼音/Pīnyīn), והיא זו הנמצאת בשימוש בוויקיפדיה. שיטות תעתיק נוספות הן שיטת ווייד־ג'יילס, אשר משמשת עדיין במערב, בעיקר באקדמיה, תעתיק טונג־יונג פין־יין, שנמצא בשימוש חלקי בטאיוואן, ותעתיקים נפוצים פחות כגון הבריטי הישן (המכונה "old postal" לפעמים), תעתיק צרפתי ואחרים. תעתיקים שונים הם הסיבות לבלבול בין מושגים זהים הנכתבים בשיטות שונות. ייתכן, למשל, ששמות טאיוואניים יופיעו בשיטות אלה פה ושם. טאיוואן אימצה שיטת תעתיק אחרת, המבוססת על אלפבית פונטי, שהופק מסימניות ששונו. שיטת תעתיק זו מכונה לעיתים "בּוֹ פּוֹ מוֹ פוֹ" (Bo Po Mo Fo), על שם ארבעת הסימנים הראשונים שבה. בעברית לא קיימת שיטת תעתיק אחידה ורשמית.
הברה במנדרינית מורכבת ממספר חלקים, המפורטים בטבלאות שלהלן.
עיצור תחילי אחד מתוך הטבלה שלהלן.
לאחר העיצור הראשון, עשוי להופיע חצי עיצור אחד מתוך י [i], וו [u], או ו [y] (בפין־יין נכתב כ־ü או u). עיצורים אלה יכולים לשמש גם כעיצורים תחיליים בפני עצמם (השווה "גְ'יאנְג" ו"יאנְג").
תנועה: אוסף התנועות בסינית שונה לא מעט מן העברי. בניגוד לעברית, לא כל תנועה יכולה להופיע עם כל עיצור, או עם כל סיומת. כך, למשל, תנועת חיריק לא יכולה להופיע עם התחיליות ס, ג, ק, שׁ ואחרות.
עיצור סופי: מגוון העיצורים הסופיים הוא דל מאוד; כמו כן, הברות יכולות להישאר פתוחות.
טון: כאמור, כל הברה נהגית בטון מסוים. זהו החלק הזר ביותר לשפה העברית, והוא דורש לא מעט תרגול, בעיקר בשמיעת הטונים. הוא מסומן על ידי ניקוד דיאקריטי מעל לתנועה, או על ידי מספר בסופה. מחוץ לספרי לימוד ומילונים, כמעט שלא ניתן למצוא סימוני טונים. עקרונית, יכול כל טון להופיע עם כל הברה.
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
‏עיצורים פותחי הברות במנדרינית
| פִּין־יִין | תעתיק עברי | תעתיק IPA | הערך הפונטי | חצאי־עיצור מותרים | חצאי־עיצור מותרים | חצאי־עיצור מותרים | חצאי־עיצור מותרים |
| פִּין־יִין | תעתיק עברי | תעתיק IPA | הערך הפונטי | [Ø] | [i] | [u] | [y] |
| b | בּ | p | כמו פ"א, אך לא מנושפת | Ø | i | u |  |
| c | צ | ʦʰ | כמו צד"י מודרנית, אך מנושפת | Ø |  | u |  |
| ch | צ' | ʈʂʰ | כמו צ', אך מנושפת ונהגית כשהלשון מוטה לאחור | Ø |  | u |  |
| d | ד | t | כמו טי"ת, אך לא מנושפת | Ø | i | u |  |
| f | פֿ | f | פ"א רפה | Ø |  |  |  |
| g | ג | k | כמו כ"ף, אך לא מנושפת | Ø |  | u |  |
| h | ה / ח | x | כ"ף רפה | Ø |  | u |  |
| j | ג' | ʨ | כמו צ', אך על הלשון להיצמד לחך במצב שטוח וקָצֶהָ נוגע בשיניים התחתונות. אף פעם לא מנושף |  | i |  | y |
| k | כּ | kʰ | כמו כ"ף, אך תמיד מנושפת | Ø |  | u |  |
| l | ל | l | למ"ד | Ø | i | u | y |
| m | מ | m | מ"ם | Ø | i | u |  |
| n | נ | n | נו"ן | Ø | i | u | y |
| p | פּ | pʰ | כמו פ"א, אך תמיד מנושפת | Ø | i | u |  |
| q | צ' | ʨʰ | כמו j לעיל, אך תמיד מנושף |  | i |  | y |
| ‏r | ז' | ɻ | בין r אנגלית ל־ז' (עם לשון נוטה לאחור). שני עיצורים אלו נוטים להתחלף | ‏Ø |  | ‏u |  |
| ‏r | ז' | ʐ | בין r אנגלית ל־ז' (עם לשון נוטה לאחור). שני עיצורים אלו נוטים להתחלף | ‏Ø |  | ‏u |  |
| s | ס | s | סמ"ך | Ø |  | u |  |
| sh | שׁ | ʂ | כמו שׁ, אך הלשון נוטה לאחור. בדומה ל־Ш ברוסית | Ø |  | u |  |
| t | ט | tʰ | כמו טי"ת, אך תמיד מנושפת | Ø | i | u |  |
| w | ו / וו | w | כמו ו"ו מקראית או כבמלה וואלה |  |  | * |  |
| x | שׂ / ס | ɕ | כמו ש, אך קצה הלשון לא נוגע בחך (ראו תיאור ב־j לעיל). בדומה ל־Щ ברוסית |  | i |  | y |
| y | י | j | יו"ד |  | * |  |  |
| z | דְּזְ | ʦ | כמו צד"י מודרנית; תמיד לא מנושף | Ø |  | u |  |
| zh | ג' | ʈʂ | כמו ch, אך לא מנושפת | Ø |  | u |  |