stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אנה מניאני
קורות חיים > סוף הקריירה

ב-1962 שיחקה מניאני בסרטו של פייר פאולו פאזוליני, "מאמא רומא". היא שיחקה בסרט דמות של אשה שעסקה בעבר בזנות ומנסה להבטיח לבנה בן ה-16 חינוך של המעמד הבינוני. בסרט, שהיה במידה רבה מחווה ל"רומא עיר פרזות" של רוסליני, ניסה פאזוליני לשחזר את איכות ואופי משחקה של מניאני מהעבר, אך נכשל, לטענתו, כיוון שהיא בחרה לשמור על עצמאותה כשחקנית ולא הלכה בעקבות חזונו האמנותי. עם זאת, טען פאזוליני, כי לא היה מחליף אותה ככוכבת הסרט גם לו ניתנה לו הבחירה שנית.
מניאני עייפה מכך שלוהקה בעקביות לתפקידים בעלי אופי דומה. ב-1963 היא אמרה: "נמאס לי לגמרי מהתפקידים הקבועים של אישה קולנית והיסטרית ממעמד הפועלים". ואמנם, החל משנות ה-60 פחתו הסרטים בהם נטלה חלק. לאחר שהשתתפה ב-1963 בקומדיה צרפתית-איטלקית, "הירושה של ג'וזפה" (Le magot de Josefa) מול הקומיקאי הצרפתי בורביל ובתפקיד משנה בסרט איטלקי ב-1965, חזרה מניאני ב-1969 לשחק בדרמה קומית הוליוודית, "הסוד של סנטה ויטוריה". במאי הסרט, שעסק בעיירה איטלקית ערב סיום מלחמת העולם השנייה, היה סטנלי קריימר והכוכבים האחרים היו אנתוני קווין ווירנה ליזי. במהלך הצילומים הפכה סצנת ריב אלימה בין קווין ומניאני לריב אמיתי. מניאני בעטה בחוזקה בקווין וחבטה בו בצווארו. כשזה התלונן ש"זה לא כתוב בתסריט", ענתה לו מניאני כי עליו לזכור שהיא אמורה לנצח במריבה.
ב-1972 השתתפה (ללא מזכה) בסרטה האחרון, סרטו של פליני, רומא, בדמותה היא. לקראת סוף הקריירה שלה צוטטה מניאני כאומרת: "עבר הזמן שבו השליתי את עצמי שעשיית סרטים היא אמנות. סרטים היום נעשים על ידי אינטלקטואלים ... שתמיד מנסים להוכיח שהם מלמדים משהו".
ב-1973 נפטרה מניאני כתוצאה ממחלת סרטן הלבלב. עם רב השתתף בהלווייתה ברומא והיא נקברה באחוזת הקבר של משפחתו של רוברטו רוסליני.
חיים פרטיים

ב-1933 נישאה לבמאי הקולנוע אלסנדריני. ב-1940 הם נפרדו אך הנישואים נותרו בתוקף עד 1950. ב-1942 נולד לה בן, צ'לינו (שכונה על ידי מניאני, לוקה) כתוצאה מרומן עם השחקן מסימו סראטו. לוקה חלה בשיתוק ילדים בילדותו. מניאני הקדישה חלק גדול משנותיה לטיפול בבנה ולקחה אותו לטובות שבמרפאות אירופה במטרה לשפר את מצבו. אולם, גם לאחר כל הניתוחים והטיפולים שעבר, נזקק לוקה לקביים ובהמשך בילה את רוב זמנו על כסא גלגלים. אחת מהסיבות העיקריות להסכמתה להשתתף בסרטים אמריקאים הייתה השכר הגבוה שהשתכרה בהפקות אלו, דבר שאפשר לה לממן את הטיפולים היקרים. גם בהפקות האיטלקיות היא דרשה סכומים גבוהים על השתתפותה. מאוחר יותר, נישא לוקה לג'יליולה פאנזה (אחותו של הבמאי רוברטו פאנזה) ובתם, אוליוויה, היא שחקנית קולנוע.
למניאני הייתה מערכת יחסים ארוכת שנים עם הבמאי רוברטו רוסליני. בשלב מסוים היו אלו גם יחסים רומנטיים. שנים מספר לאחר שנטשה אותו בזעם וניתקה איתו את קשריה, בעקבות הרומן שלו עם אינגריד ברגמן, השלימו השניים והיו ידידים.
מניאני התפרסמה במגעה הבלתי אמצעי וחסר גינוני הכוכבות בקרב האנשים הפשוטים, אנשי הרחוב ברומא. התנהגותה הטבעית זיכתה אותה באהדה רבה בקרב הציבור האיטלקי ובמיוחד ברומא עירה. אהדה זו התבטאה גם בצער הרב שירד על רומא עם מותה ובמסע ההלוויה שלה בו נכח עם רב. עם זאת, מגעה עם תעשיית הקולנוע התאפיין בדרישות שונות בבררנות ובקפריזות.
אסרום

| --- | --- |

 
 מאכלים
 סוג:  גבינה מחלב פרה, גבינה דנית, גבינה רכה 
 על שם:  Esrum Abbey 
 מוצא:  דנמרק 
 מרכיבים עיקריים:  חלב פרה 
 
אסרום, או גבינת פורט סלוט דנית (בדנית: Esrom (ost), או באנגלית גם Danish Port Salut) היא גבינה מחלב פרה צהובה חיוורת, עם ארומה חריפה וטעם מלא ומתוק.
היסטוריה

הגבינה קיבלה את שמה מהמנזר, מנזר אסרום, שם הופקה עד 1559. בייצור גבינת אסרום בסגנון מודרני נקבעו תקנים ב"מחלבה נסיונית ממלכתית" (Statens Forsøgsmejeri) בשנות ה-30. הייצור הראשון בקנה מידה גדול של הגבינה הוקם ב"מחלבות האחוזה של מרכז זילנד" (Midtsjællands Herregårdsmejeri) בתחילת שנות ה-40. זו הייתה אחת הגבינות הדניות הפופולריות ביותר בשנות ה-60, אבל אז כמעט נעלמה. ייצור גבינת אסרום זכה לתחייה על ידי מספר מחלבות ויצרניות בשנות ה-2000.
אופי

אסרום היא גבינה נקבובית, עם הרבה חורים קטנים לאורך, והיא מעט אלסטית וחמאתית במרקמה. היא משמשת בדרך כלל כגבינה לאכילה או כגבינה להמסה בבישול ובאפייה, היא טובה גם בתבשילים וגם בכריכים ודומה ל-Havarti הדנית או סאן-פולן הצרפתית. בגלל הטעם הנועז שלה, היא משתלבת היטב עם בירות כהות ויינות אדומים. היא מבשילה באיטיות מתרבית התחלתית עד תקופה של 10 עד 12 שבועות, ואז מתיישנת בתבניות מלבניות. יש לה קליפת שעווה בצבע צהוב-חום.
סטטוס

אסרום, דאנבו ודנבלו הן שלוש הגבינות הדניות היחידות המסומנות במעמד גאוגרפי מוגן (PGI) על ידי האיחוד האירופי, כלומר ניתן לייצר אותן בדנמרק רק מחלב דני ובמחלבות מאושרות המייצרות את הגבינות לפי המפרטים שנקבעו.
הערות שוליים

↑  "Esrom". danskebgboste.dk (בדנית). נבדק ב-26 ביולי 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
אן-מרי אים הוף-פיגה

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  12 באפריל 1916 מרטיני, שווייץ 
 פטירה:  18 בדצמבר 2010 (בגיל 94) ברן, שווייץ 
 מדינה:  שווייץ 
 מקצוע:  היסטוריונית 
 מידע חסידת אומות העולם
 פרסים והוקרה:  חסידת אומות העולם (16 ביולי 1990) 
 קישורים חיצוניים
 יד ושם:  אן-מרי אים הוף-פיגה
 
אן-מרי אים הוף-פיגה (בצרפתית: Anne-Marie Im Hof-Piguet;‏ 1916, מרטיני – 2010, ברן), הייתה פעילת זכויות אדם וחסידת אומות העולם משווייץ שפעלה בצרפת.
קורות חיים

אן-מרי פיגה סיימה את לימודי התואר השני באוניברסיטת לוזאן.
קורות חיים > בתקופת מלחמת העולם השנייה

בין השנים 1942–1944 עבדה פיגה בבתי ילדים, בהם בית היתומים שאטו דה לה היל (Château de la Hille) בדרום-מערב צרפת, מעון שנתמך על ידי הצלב האדום השווייצרי (אנ').
באוגוסט 1942 עצרה המשטרה הצרפתית חלק מהילדים היהודים ששכנו במעון. הילדים גורשו למחנה ורנה אך שוחררו עקב התערבותם של מוריס דובואה וארגונו, וכן של רוזלי נף, מנהלת בית היתומים, שהוכרה אף היא לימים בתור חסידת אומות העולם.
בנובמבר 1942 השתלטו הגרמנים על דרום צרפת ומשטר וישי פסק מלהתקיים. בשנת 1943 היו בבית הילדים כ-120 ילדים יהודים מתוך כ-800 יתומים. ילדים יהודים אלה נמלטו מגרמניה לבלגיה אחרי ליל הבדולח וכעת שהו שוב באזור שבשליטת הגרמנים ועמדו בסכנת גירוש למחנות ההשמדה.
משפחתה של פיגה התגוררה באזור הגבול בין צרפת לשווייץ, סמוך לכפר שאפל-דה-בואה (אנ'). אביה וסבה של אן-מרי היו יערנים והיא הכירה את האזור היטב. רוזלי נף וז'רמן אומל מבית היתומים שאטו דה לה היל הבריחו ילדים מבית היתומים אל פיגה, והיא הבריחה את הילדים דרך היער אל שווייץ. זאת עשתה בהסתייעה בשתי האחיות ויקטואר ומדלן קורדייה (Cordier) שחיו בשמפניול (אנ') והוכרו לימים אף הן בתור חסידות אומות העולם.
קורות חיים > לאחר המלחמה

לאחר המלחמה הייתה פיגה מורה בקנטונים וו ובזל-שטאדט בשווייץ. בשנת 1947 נישאה לאולריך אים הוף ומאז עבדה בתור מורה בברן. בשנת 1959 הייתה שותפה בייסודו של ארגון Swisscontact - ארגון רווחה וסיוע בינלאומי. בשנת 1985 פרסמה את זכרונותיה ובהם תיאור ימיה בשורות הצלב האדום. בשנת 1998 קיבלה פרס על ספרה, ואת כספי הפרס השקיעה בייסוד מוסד ללימודי זכויות האדם, Akademie der Menschenrechte. ארכיונה נמצא בארכיון המכון הטכנולוגי של ציריך.
הכרה

בשנת 1990 הכיר יד ושם באים הוף-פיגה בתור חסידת אומות העולם.
אקווטינטת סוכר

"פיתול טיפות" (2004) מאת אסף בן צבי.
הדפס בטכניקה של אקווטינטת סוכר
"אקווטינטת סוכר" (באנגלית: Sugar-lift או Lift-ground etching) היא טכניקת הדפס הפועלת בצורה של דפוס שקע ומתבססת על טכניקת האקווטינטה.
תיאור

טכניקת אקווטינטת סוכר היא טכניקת הדפס המבוססת על שימוש בתערובת של סוכר ממוסס במים. לרוב מוסיפים לתמיסה גם מעט דיו שחור, על מנת להעניק לה צבע. האמן משתמש במכחולים ומברשות הטבולים בתמיסה ובעזרתם הוא מצייר על לוח הדפסה ממתכת בצורה חופשית. בשלב השני, לאחר ייבוש התמיסה, מורחים על לוח ההדפסה משחה המבוססת על אספלט. כאשר טובלים את לוח ההדפסה במים חמים, תמיסת הסוכר נמסה ומסירה את חלקי האספלט שמעליה. בכך היא חושפת חלקים מלוח ההדפסה. בשלב השלישי מפזרים על לוח ההדפסה תערובת של אקווטינטה בעזרת "ארגז אקווטינטה" או בצורה חופשית ולאחר מכן צורבים את לוח ההדפסה בחומצה. בשלב האחרון מסירים את משחת האספלט באזורים שבהן לא נעשה שימוש באקווטינטת הסוכר, כך שמתקבל לוח הדפסה שבו משטחי האקווטינטה משמרים את צורת הנחת המכחול של האמן.
דוגמה לשימוש בטכניקה כזו ניתן למצוא בהדפס "פיתול טיפות" מאת אסף בן צבי או בהדפס "שבט ג'בליה, הר משה, סיני" מאת מילכה צ'יזיק.
לקריאה נוספת

קריגר, דן, גרפיקה אמנותית: תחריט - תצריב וטכניקות נילוות, ידיעות אחרונות, תל אביב, 2000/1999, עמ' 93-91
אנתולוגיה

אַנְתוֹלוֹגְיָה (או בעברית: ילקוט, אסופה, מִקְבָּץ או מִבחר), היא צורת כינוס של כתבים ספרותיים. מקור המילה הוא יוונית עתיקה, ופירושה "זר פרחים", "כליל". האנתולוגיה היא חיבור של יצירות שונות למכלול אחד.
האנתולוגיה הספרותית יכולה להתחבר על פי עקרונות רבים ושונים ומתוך מגמות רבות. ישנן אנתולוגיות ספרותיות הנבחרות לפי סוגה ספרותית מסוימת, כגון אנתולוגיה לסיפור הקצר, או אנתולוגיה לשירה וכיוצא בזה. ישנן כאלה הנבחרות על פי לשון כתיבה מסוימת, על פי נושאי כתיבה מסוימים וכיוצא באלה. האנתולוגיה הספרותית מאופיינת על ידי המטרה והאופי של מחבריה. ישנן כאלה המתחברות על ידי חבורות של עורכים, על ידי מוסדות ספרותיים שונים, וישנן אנתולוגיות אישיות לחלוטין, המבטאות אך ורק את טעמו של המלקט והמאסף.
היסטוריה

האנתולוגיות הראשונות נתחברו כבר בתקופה הקלאסית, ביוון, ברומא ובמזרח הערבי. האנתולוגיה המוכרת הראשונה שתועדה היא זו שליקט המשורר מלאגרוס מגדרה במאה הראשונה לספירה, הידועה כיום, אחרי גלגולים רבים, בשם האנתולוגיה היוונית; מלאגרוס קרא לה בשם "אנתולוגיה" (כלומר, "זר פרחים"), ובהקדמתו השווה בין כל אחד מהמחברים לפרח כלשהו. בעקבותיו הפכה המילה "אנתולוגיה" לכינוי כללי לכל אסופה ספרותית.
מוזיקה

במוזיקה, המונח אנתולוגיה מתייחס לאוסף של יצירות שנעשו על ידי אמן בעל קריירה ארוכה ומגוונת. בעוד שברוב המקרים אנתולוגיה מוזיקלית מכילה את הלהיטים הגדולים של האמן, לעיתים מדובר דווקא בטכניקה שיווקית, מעין דיסק בו מופיעים לצד "הלהיטים הגדולים" גם שירים קצת פחות מוכרים, הקלטות של הופעות חיות וכו', בתקווה להפוך אותם לידועים יותר. אנתולוגיות יוצאות לרוב כאלבום אוסף.
טלוויזיה וקולנוע

בסדרות טלוויזיה, סדרות אנתולוגיה הן סדרות שכל עונה שלהן או כל פרק שלהן הוא בעל עלילה שונה ושחקנים שונים. דוגמאות: "מראה שחורה", "אימה אמריקאית", "בלש אמיתי".
בקולנוע סרט אנתולוגיה הוא בדרך כלל מאגד בתוכו מספר סרטים קצרים, לדוגמה "הבלדה על באסטר סקראגס" או "עמי וארצי" הסיני שכולל שבעה פרקים שבויימו על ידי במאים שונים.
הערות שוליים

↑  ילקוט במילון ספרנות (תשס"ד), באתר האקדמיה ללשון העברית
↑  Definition of Anthology, Literary Devices
↑  Jeffrey Somers, Anthology: Definition and Examples in Literature, Thought Co, ‏2018
↑  Jack Seale, Have TV anthologies lost their way?, The Guardian, ‏2020
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007295581405171  BnF: cb119347727 (data)  GND: 4002214-6  LCCN: sh85005534  NKC: ph118523 
ערך זה הוא קצרמרבנושא ספרות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אקרילאמיד

| --- | --- |

 
 שם סיסטמטי:  2propenamide
 כתיב כימי:  C₃H₅NO 
 מסה מולרית:  71.08 גרם/מול
 מראה:  מוצק לבן
 מספר CAS:  79-06-1
 צפיפות:  1.13 גרם/סמ"ק
 מצב צבירה:  מוצק
 מסיסות:  204 גרם ב-100 מ"ל מים ב-20°C
 טמפרטורת היתוך:  84.5 °C   357.65 K
 LD50:  170±1 מיליגרם לקילוגרם, 90±1 מיליגרם לקילוגרם, 190±1 מיליגרם לקילוגרם, 150±1 מיליגרם לקילוגרם, 100±1 מיליגרם לקילוגרם, 107±1 מיליגרם לקילוגרם, 186±1 מיליגרם לקילוגרם, 124±1 מיליגרם לקילוגרם, 170±1 מיליגרם לקילוגרם, 400±1 מיליגרם לקילוגרם, 1.68±0.01 מיליגרם לקילוגרם, 1,150±1 מיליגרם לקילוגרם, 173±1 מיליגרם לקילוגרם, 156±1 מיליגרם לקילוגרם, 208±1 מיליגרם לקילוגרם, 280±1 מיליגרם לקילוגרם
 הערה כללית:  מתפלמר ברתיחה
 
אקרילאמיד (באנגלית: Acrylamide) הוא תרכובת כימית, שנוסחתה C3H5NO. אקרילאמיד הוא מוצק גבישי לבן וחסר ריח, מסיס במים, אתנול, אתר וכלורופורם.
בשנת 2002, התגלה אקרילאמיד במזונות עשירים בעמילן, שהוכנו בטמפרטורה גבוהה (למשל, בטיגון או אפייה) כדוגמת טוגנים, לחם וקפה – שם הוא נוצר, כתוצר לוואי של תגובת מייאר בתהליך הקלייה. החומר לא נמצא במזון שבושל במים או שלא עבר חימום.
החומר פוגע באשכים (בחשיפה גבוהה), גורם לגירוי בריריות, פוגע במערכת העצבים ונחשד כמסרטן, אולם אין עדיין מידע, האם בריכוזים בהם הוא נמצא במזון מושחם הוא גורם נזק לאדם.
אנתדון

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מיקום
 מדינה:  מדינה פלסטינית 
 קואורדינטות:  31°32′11″N 34°28′47″E﻿ / ﻿31.536326°N 34.47975°E﻿ / 31.536326; 34.47975
  (למפת עזה מוגדלת) אנתדון(למפת עזה רגילה) אנתדון he
 
אנתדון (ביוונית עתיקה: Ἀνθηδών) הייתה עיר נמל הלניסטית במישור החוף הדרומי של ארץ ישראל, בקרבת העיר עזה.
מקורות היסטוריים

אנתדון הייתה מיושבת עוד מהתקופה המיקנית בהיסטוריה של יוון (תקופת הברונזה). ראשיתה של העיר הייתה כנמל שאוכלס על ידי מתיישבים מהעיר אנתדון (אנ') שבאזור בויאוטיה שביוון. בתקופה ההלניסטית הפכה לעיר עצמאית בשם אנתדון. לעיר היה אופי הלניסטי לחלוטין, והיו בה אגורה ומקדשים. העיר נוהלה בידי מועצה בת 500 חברים, והחזיקה צבא. רוב התושבים התפרנסו מדייג ומהנמל.
העיר נזכרת לראשונה בספרות רק בימי אלכסנדר ינאי. היא נכבשה ונחרבה על ידו. כשכבש פומפיוס את הארץ בשנת 63 לפני הספירה, הוא שחרר את אנתדון, ויורשו גביניוס בנה אותה מחדש. היא סופחה לפרובינקיה סוריה ובהמשך עברה לפרובינקיה יודיאה. הורדוס שיפץ את העיר ואת הנמל, וקרא לה "אגריפיאס" או "אגריפיון" על שם מרקוס אגריפה. אריה כשר שיער שהורדוס בחר לשקם דווקא את אנתדון, משום שהייתה עיר-נמל מתחרה לנמל עזה, בת בריתם של אויביו הנבטים. על פי תיאורו של יוסף בן מתתיהו, במהומות של תחילת המרד הגדול (קיץ שנת 66) התנפל המון יהודים על הערים עזה ואנתדון, בזז אותן והרג את כל הגברים. חוקרים רבים טוענים שזו גוזמה.
במאה ה-4 הפכה אנתדון למושב בישוף (אם כי נותרו בה שרידים של פולחנות אליליים).
היירוקלס (אנ'), מחבר "סינקדמוס" (אנ'), מונה אותה ברשימת הערים הביזנטיות במאה ה-6.
זיהוי

ויקטור גרן הציע לזהות את אנתדון בתל אל עג'ול, דרומית מערבית לעזה.
פלינדרס פיטרי זיהה את אנתדון בתל אבו סלימה שבצפון מזרח חצי האי סיני, בניגוד למקורות המצביעים על מיקומה בין עזה לאשקלון. עמדתו לא התקבלה על ידי משלחתו של יוחנן אהרוני משנת 1957.
הזיהוי המקובל הוא באתר הנקרא בערבית תל בלקייה, הנמצא כיום בתוך העיר עזה, כשני ק"מ צפונית לנמל עזה.
האתר

האתר נחפר בין השנים 2005-1994 על ידי צוות חוקרים פלסטינים-צרפתים בראשות הארכאולוג והכומר ז'אן-בטיסט אימבר (אנ').
באתר התגלו בתים רומאים בסגנון הלניסטי עם השפעה נבטית שלהם קירות מצוירים, שרידי מבצר ושער מן המאה הראשונה לפנה"ס.
בשנת 2012 הוצע האתר כמועמד לאתר מורשת עולמית של אונסק"ו.
בשנת 2013 נהרסו שרידי נמל אנתדון על ידי חמאס, שבנה במקום מתקן צבאי.
בדצמבר 2022 הודיע משרד התיירות העזתי כי ליד האתר נתגלה בחפירות הצלה, לפני בניית פרויקט מגורים, בית קברות עתיק מהתקופה הרומית (המאה ה-2 לספירה), ובו מעל ל-60 קברים.
הערות שוליים

↑  מנחם שטרן, ההיסטוריה של ארץ ישראל, כרך 3, חלק א: ארץ ישראל בתקופה ההלניסטית, עמ' 79.
↑  מלחמות היהודים א, ד, ב
↑  קדמוניות היהודים יד, ה, ג
↑  מלחמות היהודים א כח
↑  אריה כשר, ציוני דרך בהיסטוריה של העיר עזה בימי בית שני, קתדרה 15 (ה'תש"ם), עמ' 33
↑  מלחמות היהודים ב, יח א
↑  משה דוד הר (עורך), ההיסטוריה של ארץ ישראל: תקופת המשנה והתלמוד והשלטון הביזנטי (70-640), בהוצאת כתר ויד יצחק בן צבי, ירושלים 1985, עמ' 208
↑  יורם צפריר, ארץ ישראל מחורבן בתי שני ועד הכיבוש המוסלמי, הוצאת יד יצחק בן צבי, 1982, עמ' 372-373
↑  בנו רותנברג, חמש ערים בחולות, דבר, 8 בפברואר 1957
↑  AP, בסיס צבאי באתר עתיקות: חמאס משמיד את העבר, באתר ynet, 6 באוקטובר 2017
↑  נורית יוחנן, בית קברות מתקופת השלטון הרומאי התגלה בעזה, באתר כאן – תאגיד השידור הישראלי, 13 בדצמבר 2022
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007539942305171 
ערך זה הוא קצרמרבנושא ארכאולוגיה ובנושא היסטוריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אליזבת ספראג קולידג'

| --- | --- |

אליזבת ספראג קולידג', מאת מלקולם סרג'נט. 1923
 לידה:  30 באוקטובר 1864 שיקגו, ארצות הברית 
 פטירה:  4 בנובמבר 1953 (בגיל 89) קיימברידג', ארצות הברית 
 מקום קבורה:  Pittsfield Cemetery 
 מוקד פעילות:  ארצות הברית 
 כלי נגינה:  פסנתר 
 פרסים והוקרה:  American Library Association Honorary Membership (1930)  מדליית ולטר וילסון קובלט  עמיתת האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים 
 
אליזבת ספראג קוּלידג' (באנגלית: Elizabeth Sprague Coolidge;‏ 30 באוקטובר 1864 – 4 בנובמבר 1953), שנולדה בשם אליזבת פן ספראג, הייתה פסנתרנית אמריקאית ופטרונית מוזיקה, בעיקר של מוזיקה קאמרית.
חייה

אביה של אליזבת ספראג קולידג' היה סיטונאי עשיר בשיקגו. הילדה ניחנה בכישרון מוזיקלי ולמדה נגינה בפסנתר והלחנה. היא נישאה לרופא פרדריק שורטלף קולידג', שמת מעגבת שנדבק בה מחולה בעת ניתוח, והותיר אותה עם בנם היחיד, אלברט. זמן מה אחר כך מתו גם הוריה. דודניתה של קולידג' הייתה לוסי ספראג מיצ'ל, מייסדת המכללה לחינוך בבנק סטריט. קולידג' העניקה למיצ'ל מימון לייסוד בית הספר בשנת 1916.
אליזבת ספראג קולידג' ירשה מהוריה הון נכבד והחליטה להוציאו על קידום מוזיקה קאמרית, משימה שבה התמידה עד מותה בגיל 89 בקיימברידג' (מסצ'וסטס). מתוך כבוד למקצועו של בעלה, העניקה תמיכה פיננסית גם למוסדות רפואיים.
משאביה הכספיים של קולדיג' לא היו בלתי-נדלים, אבל בתוקף אישיותה ואמונתה הפנימית, הצליחה לרומם את מעמד המוזיקה הקאמרית בארצות הברית, שם הייתה העדפה קודמת לכתיבת מוזיקה תזמורתית, מקוריוז לתחום הלחנה מקורי וצומח. המניע לדבקותה במוזיקה ולנדיבותה למוזיקאים היה ניסיונה שלה כמוזיקאית מבצעת: היא הופיעה כפסנתרנית עד שנות ה-80' לחייה, כמלווה לנגנים בעלי שם עולמי.
קולדיג' ייסדה את רביעיית המיתרים ברקשייר בשנת 1916 וכעבור שנתיים יזמה את פסטיבל ברקשייר למוזיקה בסאות' מאונטיין, פיטספילד, מסצ'וסטס. מפסטיבל זה צמח פסטיבל המוזיקה בטנגלווד, שגם בו תמכה כספית. היא נבחרה לחברה של האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים בשנת 1951.
בנה היחיד של אליזבת, אלברט, סיים את לימודיו באוניברסיטת הרווארד כפיזיקאי כימי והיה פעיל חברתי וליברטריאן אזרחי.
מדליות אליזבת קולידג' ספראג

בשנת 1932 ייסדה קולידג' את "מדליית אליזבת קולידג' ספראג" לשירות מצוין למוזיקה קאמרית". המדליות ניתנו תחילה על ידי ספריית הקונגרס. אבל בשנת 1949, בעקבות התנגדויות מצד חברי קונגרס בשאלה, אם יאה שגוף ממשלתי יעניק פרסים בתחומי מוזיקה וספרות לאנשים, המטפחים אולי השקפות חתרניות כלפי ארצות הברית (ראו עזרא פאונד ופרס בולינגן), הפסיקה ספריית הקונגרס להעניק מדליות מכל סוג שהוא, לרבות פרס בולינגן, מדליית אליזבת ספראג קולידג' ל"שירות מצטיין למוזיקה קאמרית" ושלושה פרסים מאת לסינג רוזנוואלד בקשר לתערוכה לאומית שנתית של תדפיסים.
קולדיג' ייסדה בספריית הקונגרס בוושינגטון הבירה קרן לתמיכה במוזיקה קאמרית והקימה שם אולם קטן לקונצרטים קאמריים.
מדליות אליזבת קולידג' ספראג > מקבלי המדליה

פרסים והזמנות קולידג' מוקדמים
1918 תדיאוש לארצקי
1919 ארנסט בלוך: פרס למוזיקה קאמרית על פסטיבל ברקשייר
1920 ג'אן פרנצ'סקו מאליפיירו
1921 הארי וולדו וורנר
1922 לאו ויינר: פרס למוזיקה קאמרית על פסטיבל ברקשייר
1923 הזמנות לפסטיבל ברקשייר:
1936 יז'י פיטלברג: רביעיית מיתרים מס' 4
מדליות אליזבת ספראג קולידג' על שירותים מצוינים למוזיקה קאמרית
לואיס גרינברג, רביעיית מיתרים "Four Diversions", חוברה ב-1930
1938 פרנק ברידג'
אבי סימון
הוגו קורצ'אק
קנת שרמרהורן
1941 בנג'מין בריטן
1941 אלכסנדר טנסמן
1941 רנדל תומסון
1942 רוי האריס "סונאטה לכינור ופסנתר"
1943 קווינסי פורטר
1945 אלכסנדר שניידר
1948 אריך איטור קאהן
מדליית אליזבת ספראג קולדג' למנצחים
1955 ג'יימס אלן דיקסון, (2007-1928)
מדליית אליזבת ספראג קולדג' לביצוע מצטיין של מוזיקה מודרנית
סולני זגרב
מדליית אליזבת ספראג קולדג' לרביעיית המיתרים המצטיינת באירופה
1965 רביעיית המיתרים ההולנדית
הערות שוליים

↑  =http://www.amacad.org/publications/BookofMembers/ChapterC.pdf האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים, "ספר החברים", 2010-1780: פרק C
↑  http://oxfordindex.oup.com/view/10.1093/anb/9780198606697.article.1302200 "קולדיג', אלברט ספראג בביוגרפיה אמריקאית לאומית
↑  האינדקס של אוקספורד, מאמר 1302200
↑  ספריית הקונגרס, תערוכות/ אליזבת ספראג קולידג'
↑  Don Michael Randel, The Harvard biographical Dictionary of Music, Harvard University Press (1996) מילון ביוגרפי למוזיקה של הרווארד, הוצאת אוניברסיטת הרווארד 1996
↑  David M. Cummings, International who's who in music and musicians' directory, Vol. I (2000/2001), גוגל בוקס, דייוויד מ. קמינגס, "מי ומי במוזיקה הבינלאומי", ומדריך המוזיקאים, כרך 1 2001-2000  (Psychology Press (2000
↑  אלאן קוזין, הניו יורק טיימס, "אלכסנדר שניידר, כנר וירטואוז, מת בגיל 84 4 בפברואר 1993
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007400444905171  PLWABN: 9810578243005606  BnF: cb14852868f (data)  GND: 120720752  ISNI: 0000 0000 8250 8932  LCCN: n88144830  MusicBrainz: 9eda2039-325a-4288-bc9c-e64582f21fc1  NKC: ola2002159010  NLA: 61914382  SNAC: w6gh9wh7  Trove: 1844517  VIAF: 64274949   WorldCat (עם VIAF): 64274949
אסרא ארדואן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1983 (בת 41 בערך) איסטנבול, טורקיה 
 מדינה:  טורקיה 
 השכלה:  אוניברסיטת אינדיאנה 
 בן או בת זוג:  Berat Albayrak 
 
אסרא אלביירק (לבית ארדואן) (נולדה ב-14 באוקטובר 1983) היא סוציולוגית טורקית. היא בתו של הנשיא ה-12 של טורקיה, רג'פ טאיפ ארדואן, ואשתו של שר האוצר לשעבר של טורקיה, בראט אלביירק (אנ'). ארדואן תומכת בפומבי בארגון הטרור חמאס.
ביוגרפיה

אביה הוא רג'פ טאיפ ארדואן ואמה היא אמינה ארדואן (אנ'). יש לה שלושה אחים: אהמט בוראק ארדואן (אנ'), נג'מטין בילאל (אנ') וסומייה ארדואן (אנ').
היא השלימה תואר ראשון בסוציולוגיה והיסטוריה באוניברסיטת בלומינגטון אינדיאנה בשנת 2003 ותואר שני מאוניברסיטת קליפורניה בברקלי. ב-2016 סיימה דוקטורט בסוציולוגיה באותה אוניברסיטה.
ארדואן היא חברת מועצת המנהלים במספר ארגונים. בקרן TURKEN בניו יורק, TÜRGEV (אנ') (קרן שירותי הנוער והחינוך של טורקיה), והסהר הירוק (אנ') (ארגון למלחמה בהתמכרויות), שהוקם בהנהגתו של אביה, רג'פ טאיפ ארדואן.
ביוגרפיה > חיים אישיים

ב-11 ביולי 2004, היא נישאה לבנו של סאדיק אלביירק (אנ'), בראט אלביירק. בין האורחים בטקס היו ראש ממשלת רומניה אדריאן נסטאסה, ראש ממשלת יוון קוסטס קרמנליס, מלך ירדן עבדאללה השני, נשיא פקיסטן פרבז מושארף, שר החוץ הטורקי עבדוללה גול ויו"ר האספה הלאומית של טורקיה בולנט ארינץ' (אנ').
יש להם ארבעה ילדים: אהמט אקיף (נולד ב-2006), אמינה מהינור (נולדה ב-2009), סאדיק (נולד ב-2015) וחמזה סאליח (נולד ב-2020).
דעותיה הציבוריות

בינואר 2024 תמכה ארדואן בנשיא דרום אפריקה, סיריל רמפוזה, בעקבות החלטתו לתבוע את ישראל בהאג. היא צייצה לגבי רמפוזה "שחור בצבע, לבן בלב".
באפריל 2024 פרסמה ארדואן פוסט ברשת החברתית X ובו שיבחה את המחבל אזרח טורקיה שדקר שוטר ופצע אותו באורח בינוני בעיר העתיקה בירושלים. היא כתבה "אריה מהאריות של בני עות'ומאן ביצע מבצע דקירה נגד הציונית בירושלים הכבושה, וזוכה לתהילה כקדוש מעונה. שאללה יברך אותך, גיבור".
בחשבון הטוויטר שלה היא תומכת באופן עקבי בארגון הטרור חמאס.
הערות שוליים

↑  "Esra Erdoğan Albayrak'ın bilinmeyen portresi". odatv.com. 11 בדצמבר 2016. ארכיון מ-9 במרץ 2018. נבדק ב-8 במרץ 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Esra Erdogan Albayrak (2003) | UC Berkeley Sociology Department, sociology.berkeley.edu
↑  "TURKEN Foundation in New York, United States Board of Directors". TURKEN Foundation in New York, United States. נבדק ב-5 בדצמבר 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "AKP ve Bilal Erdoğan'ın vakfı İzmir'i kuşatma altına alıyor". yurtgazetesi.com.tr. 9 באוגוסט 2017. ארכיון מ-8 במרץ 2018. נבדק ב-8 במרץ 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Mektubu senin sayende yazdım Esra öğretmenim". haber7.com. 16 באוגוסט 2012. ארכיון מ-8 במרץ 2018. נבדק ב-8 במרץ 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  גיא אלסטר‏, הכוכב העולה של טורקיה: החתן שעשוי לרשת את ארדואן, באתר וואלה, 10 ביולי 2018
↑  "Turkish President Erdoğan welcomes 8th grandson". Daily Sabah. 30 ביוני 2020. נבדק ב-1 ביולי 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Azra Ceylan, President Erdoğan welcomes new grandchild as finance minister becomes father of four, Duvar English, ‏30 ביוני 2020
↑  ציקי ברנדוין, בתו של ארדואן על נשיא דרום אפריקה: "שחור בצבע, לבן בלב", באתר ערוץ 7, ‏14 בינואר 2024
↑  בתו של ארדואן על המחבל שדקר שוטר בירושלים: "שאללה יברך אותך גיבור", באתר הידברות
↑  Turkish incitement: Jerusalem stabbing has deeper meaning, Israel relations complex, The Jerusalem Post | JPost.com, ‏2024-05-05 (באנגלית)
↑  נטע בר, "גיבור": בתו של ארדואן היללה את המחבל שביצע את פיגוע הדקירה בירושלים, באתר www.israelhayom.co.il, ‏30 באפריל 2024
↑  חשבון הטוויטר שלה
↑  יוסי נכטיגל, בתו של ארדואן היללה את המחבל הטו.., באתר כיכר השבת, ‏2024-04-30
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "אסרא ארדואן".
אלכסנדרו פאפאנה

| --- | --- |

 לידה:  18 באוקטובר 1906 בוקרשט, ממלכת רומניה 
 התאבד:  17 באפריל 1946 (בגיל 39) לאס וגאס, ארצות הברית 
 מדינה:  רומניה 
 
אלכסנדרו "אלכס" פאפאנה (ברומנית: Alexandru Papană ;‏18 באוקטובר 1906 בוקרשט, רומניה - 17 באפריל 1946 לאס וגאס, נבדה, ארצות הברית) היה טייס אמריקאי ממוצא רומני שהיגר לארצות הברית בשנת 1936.
אלכסנדרו פאפאנה נחשב כטייס האירופאי הטוב ביותר בזמנו. פאפאנה הטיס, הדגים והתחרה במטוסו ה-YR-PAX שהיה מספר הרישוי ברומניה ואחר כך בארצות הברית של מטוס אזרחי מדגם Bücker Bü-133 - Jungmeister (אנ'). בסך הכל נבנו שני מטוסים בלבד מדגם זה.
ברומניה

בצעירותו התאמן אלכס פאפאנה בסייף ובטניס, התחרה בספורט מזחלות הקרח וזכה במדליית זהב בשנת 1933 ובמדליית ארד בשנת 1934. היה גם שוער בקבוצת Colţea Bucureşti. בשנת 1928 קבל רישיון טיס ובשנת 1931 רשם את שיא הגובה בטיסה לאותה שנה. בשנת 1936 רשם את שיא המהירות בנסיעה במכונית מבוקרשט לברשוב. בתחרויות אולימפיאדת לייק פלאסיד הוא זכה במקום הרביעי. אלכסנדרו פאפאנה השתתף במשחקים האולימפיים של שנת 1936 בגרמניה והתחרה בטיסה כנציג רומניה. הזכייה במקום ה-12 הביאה עמה הזמנה להשתתף בתחרות אווירית בלוס אנג'לס בארצות הברית.