תומאס הסלאבי
ביוגרפיה > המרד > תבוסה ומוות של תומאס, סוף המרד

תומאס לא הצליח לחדש את המצור: מלבד האבידות הכבדות שכנראה ספג צבאו, הצי שלו, שהשאיר מאחוריו בקרן הזהב, נכנע למיכאל במהלך היעדרותו. תומאס הקים מחנה במישור דיאבאסי כ-40 קילומטרים (25 מיל) ממערב לקונסטנטינופול, ובילה שם בחורף ובתחילת האביב. בעוד כמה מאנשיו ערקו, רובם נותרו נאמנים. לבסוף, בסוף אפריל או תחילת מאי 823, צעד מיכאל עם חייליו נגד תומאס, מלווה בגנרלים אולביאנוס וקטקילס עם חיילים חדשים מאסיה הקטנה. תומאס צעד לקראתם ותכנן להשתמש בתחבולות כדי להערים על יריביו: אנשיו, כביכול חסרי מורל, יעמידו פנים שהם בורחים, וכאשר הצבא הקיסרי ישבור את שורותיו כדי לרדוף אחריהם, הם יסתובבו ויתקפו. עם זאת, חייליו של תומאס כבר התעייפו מהסכסוך הממושך, והכניעה שלהם הייתה בלתי מעורערת. רבים נכנעו למיכאל, בעוד אחרים נמלטו לערים מבוצרות סמוכות. תומאס חיפש מקלט בארקדיופוליס עם קבוצה גדולה; בנו המאומץ אנסטסיוס הלך עם כמה מאנשיו של תומאס לביז'ה, ואחרים נמלטו לפאניון (הידועה גם בשם תאודוסיפוליס) ולהרקלאה.
מיכאל חסם את ערי המקלט של תומאס אך לא ארגן תקיפות, במקום זאת במטרה ללכוד אותן בשלווה על ידי שחיקה של מגיניהן. האסטרטגיה שלו נבעה מהתועלת הפוליטית והתעמולתית של להיראות רחמן - "כדי לחסוך בדם נוצרי", כפי שניסח זאת מיכאל עצמו במכתבו ללואי החסיד - אך גם, על פי כתבי הימים, מחשש להפגין בפני הבולגרים שהביצורים של הערים הביזנטיות עלולים ליפול בפני התוקפים. באסיה הקטנה, החיילים של תומאס קיוו לפתות את מיכאל בכך שיאפשרו לערבים מעבר חופשי לפשוט על מחוזות אופסיקיון ואופטימטון, שהיו נאמנים לקיסר. מיכאל לא התרגש והמשיך במצור. חייליו חסמו גישה לארקדיופוליס באמצעות תעלה. כדי לחסוך באספקה, החיילים המנותקים שלחו משם נשים וילדים, ואחריהם את המבוגרים מדי, הפצועים או שאינם מסוגלים לשאת נשק. לאחר חמישה חודשים של מצור, נאמניו של תומאס נאלצו בסופו של דבר לאכול סוסים מורעבים ואת העורות שלהם. חלקם החלו לערוק על ידי הורדת עצמם בחבלים מעל חומות העיר או בקפיצה מהן. תומאס שלח שליחים לביז'ה, שם החסימה הייתה פחות קרובה, כדי לארגן ניסיון חילוץ של אנסטסיוס. אולם לפני שניתן היה לעשות משהו, הכוחות המותשים בארקדיופוליס הסגירו את מנהיגם בתמורה לחנינה אימפריאלית. תומאס נמסר למיכאל כשהוא יושב על חמור וכבול בשלשלאות. הוא השתטח לפני הקיסר, שהניח את רגלו על צווארו של יריבו המובס וציווה לכרות את ידיו ורגליו ולשפד את גופו. תומאס התחנן לרחמים במילים "רחם עלי, הו הקיסר האמיתי!" מיכאל רק ביקש מהשבוי שלו לחשוף אם למישהו מבכיריו שלו היו עסקאות עם תומאס. לפני שתומאס הספיק להגיב, המליץ ה-Logothetes tou Dromou, יוחנן הקסבוליוס, לא לשמוע כל טענות שמורד מובס עשוי להעלות. מיכאל הסכים, וגזר דינו של תומאס בוצע מיד.
כששמעו תושבי ביזייה על גורלו של תומאס, הם הסגירו את אנסטסיוס, שסבל את אותו גורל כמו תומאס. בפאניון והרקלאה, אנשיו של תומאס החזיקו מעמד עד שרעידת אדמה התרחשה בפברואר 824. הרעידה פגעה קשות בחומת פניון, והעיר נכנעה. הנזק בהרקליה היה פחות חמור, אך לאחר שמיכאל הנחית חיילים מצד הים, גם היא נאלצה להיכנע. באסיה הקטנה, נאמניו של תומאס נכנעו בעיקר בדרכי שלום, אך בתימה ה-Cibirrhaeot, ההתנגדות התמהמהה עד שדוכאה על ידי האסטרטגוס יוחנן אכימוס. בתימה התרקזית, חייליו של תומאס פנו לשוד. ההתנגדות הרצינית ביותר הוצגה במרכז אסיה הקטנה על ידי שני קצינים, שאולי שירתו את תומאס כסטרטגואי: כוריאוס, עם בסיסו בקבאלה צפונית-מערבית לאיקוניום, וגאזארנוס קולונייאטס, שבסיסו בסניאנה, דרומית מזרחית לאנקרה. ממעוזיהם, הם דחו את הצעת החנינה של מיכאל ואת התואר הבכיר של מגיסטרו ופשטו על המחוזות שעברו בהם. אולם עד מהרה שכנעו סוכניו של מיכאל את תושבי שני המבצרים לסגור את שעריהם בפני הקצינים. כוריאוס וקולונייאטס ניסו אז לחפש מקלט בשטח ערבי אך הותקפו בדרך על ידי כוחות נאמנים, נתפסו ונצלבו.