stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דניאל ואן הייל
יצירתו

דניאל ואן הייל היה צייר נוף. התמחותו הייתה בעיקר בנופי חורף, שריפות ערים ונופים עם חורבות.
נושא השריפות בערים, שהופיעו בראשית המאה ה-17, לא היה חדש באיקונוגרפיה הפלמית. הנושא הופיעה לעיתים קרובות באמנות הפלמית כנושא משני בתיאורי אפוקליפות מקראיות או מיתולוגיות. עבודות קודמות לפניו, מציגות בדרך כלל את נושא השרפה בלילה, בסביבה המאוכלסת לעיתים ביצורים פנטסטיים או דמוניים. הנושאים של סצנות אלה כללו את נפילת טרויה, מראות העולם התחתון ומהפכת סדום ועמורה. הירונימוס בוש היה האמן הצפוני הראשון שצייר סצנות אש כאלה ואחר כך נוספו ציירים משושלת ברויגל שפיתחו את הנושא עוד יותר.
במאה ה-17 נושא ציורי השריפות בערים הפך לנושא עצמאי. הוא התפתח בעיקר בגלל ההיבטים הפורמליים שלו ואפשרויותיו הציוריות: תיאור ההשפעות המרהיבות של אור וצל הפך למטרה בפני עצמה. במקביל התפתחו הקומפוזיציות ואלמנטים של מסורת וחדשנות שהתערבבו. הדבר בא לידי ביטוי בתפאורה האדריכלית של נוף העיר, שתאם את האדריכלות של התקופה, אבל היוותה את הרקע לסצנה המיתולוגית או המקראית. שילוב זה של מיתוסים ואירועים היה אולי תוצאה של חוויותיו של האמן שחי בתקופה שבה מלחמות והרס ערים בידי צבאות לא היו מחזות נדירים. יצירות אלה השתמשו אפוא בדוגמאות האיקוניות של העת העתיקה הקלאסית כדי להשמיע את המחאה מההריסות הערים שהאמנים היו עדים להם.
תכונה זו מודגמת על ידי הציור של ואן הייל השרפה באנטוורפן עם הסוס הטרויאני. קומפוזיציה זו מציגה שילוב של אירועים מאותם ימים, כמו ההרס של אנטוורפן על ידי חיילים ספרדים בשנת 1576 המכונה "הזעם הספרדי", עם אלמנטים מיתולוגיים כמו הסוס הטרויאני. לא לגמרי ברור האם העיר המתוארת היא למעשה אנטוורפן. הכנסייה המצוירת במרכז העיר דומה לקתדרלה של אנטוורפן, אולם הארכיטקטורה העירונית כוללת עוד את אנדרטה שדומה לה נמצאת ברומא. חלק מהבניינים המתוארים עשויים להיות למעשה בניינים בבריסל. שילוב זה של אלמנטים אמיתיים ופנטסטיים ביצירה מחזק את הרושם שהעיר המצוירת היא דמיונית.
הנושא של נפילת טרויה היה נושא אליו חזר ואן הייל לעיתים קרובות. בסצנותיו של טרויה הציג האמן גם חזון אנכרוניסטי של העיר על ידי שילוב של חורבות עתיקות עם מבנים מימיו. מה שמודגם ב"שריפת טרויה" בו נמצאים מבנים קלאסיים בסמוך לצריחי כנסייה ובזיליקות, על רקע של בתים פלמיים צנועים בחזית. על ידי הדגשת המבנים המגוונים, קשר ואן הייל את בריסל כמקום מושבם של הארכידוכסים אלברט ואיזבלה עם טרויה העתיקה. האדריכלות חולשת על הקומפוזיציה של התמונה, והדמויות האנושיות המופיעות כמיניאטורות זעירות. הטרגדיה האנושית העזה של הסצנה באה לידי ביטוי בשמים האדומים והמאיימים שתופסים חלק גדול מהבד בפורמט אנכי שהיה יוצא דופן עבור האמן.
נופי החורף של דניאל ואן הייל היו כמיטב המסורת של ברויגל האב, עם נטייה לאימפרסיוניזם קדם-רומנטי. נופי החורף שצייר, מראים את השפעת אמנים אחרים, מהם הוא לקח את תוכנית הקומפוזיציה של הנוף החורפי. מוטיב אופייני לנופיו הוא נוכחותם של עצים שעומדים בשלכת, המוארים מאחור עם ענפיהם השזורים, הממסגרים את הסצנה. נופיו עם חורבות היו בסגנון של ציירי נוף איטלקיים והולנדים.
דניאל ואן הייל שיתף פעולה עם אחיו יאן בפטיסט בציור "אינפנטה איזבלה בגני ארמון קודנברג" (בערך 1630).
על פי ההערכה, דניאל היה אחראי לציור הנוף בזמן שאחיו יאן בפטיסט היה אחראי על ציור הדמויות האנושיות ובעלי החיים. הציור מראה נוף של ארמון מושלי דרום הולנד ליד בריסל. בחזית הולכת הדוכסית איזבלה, אלמנתו של הארכידוכס אלברכט, עם חבורת אנשים, בגני הארמון המלכותי לבושה בבגדי המיסדר שהצטרפה אליו לאחר מותו.
הערות שוליים

1 2  Daniel van Heil (Brussels 1604-1662) , The Burning of Troy, www.christies.com (באנגלית)
↑  Daniel van Heil (Brussels c. 1604-1662) , A fire in Brussels at night, www.christies.com (באנגלית)
↑  Kunst is kwetsbaar, nieuws.kuleuven.be (בהולנדית)
↑  DANIEL VAN HEIL (Brussels 1604-1662) , An Italianate landscape with fishermen by a river and peasants crossing a bridge leading to a town, www.christies.com (באנגלית)
↑  Bezoek aan de archeologische site van het voormalige paleis van Brussel op de Coudenberg - PDF Free Download, docplayer.nl
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb149665459 (data)  BPN: 22119705  GND: 1027277209  ISNI: 0000 0000 6664 0976  KulturNav: b519d847-d9c5-4ae7-ba94-483b4d5904d3  LCCN: no2015127032  NTA: 306639157  RKD: 37075  ULAN: 500029909  VIAF: 74123734   WorldCat (עם VIAF): 74123734 
דניאל ואן הייל, שרפה בעיר (אנטוורפן?)
דניאל ואן הייל ובנו יאן בפטיסט, איזבלה התינוקת בגן ארמון קודנברג
שבעת הכפרים

שבעת הכפרים ביחס לגבול הבינלאומי וביחס לקו שנקבע בהסכם סייקס–פיקו
שבעת הכפרים הוא כינוי לשבעה כפרים מתואליים (שיעיים) בגליל העליון המרכזי והמזרחי שננטשו ונכבשו במהלך מלחמת העצמאות ויושביהם ברחו ללבנון. שבעת הכפרים הם (ממזרח למערב) אבל אל-קמח, הונין, נבי יושע, אל-מאלכיה, קדס, צאלחה, ותרביח'א. רובם חרבו, ובמקומם הוקמו יישובים ישראליים.
למרות שהכפרים נמצאים מדרום לגבול הבינלאומי בין ישראל ללבנון דורשים גורמים שונים, ובראשם חזבאללה, להחיל עליהם ריבונות לבנונית על סמך הסכמות אנגלו-צרפתיות לפני המערכה על סיני וארץ ישראל במלחמת העולם הראשונה וכן על סמך הגבול הלא-רשמי בין שטחי המנדט הבריטי לשטחי המנדט הצרפתי, עד שנת 1923.
היסטוריה

הנוכחות המתואליית־שיעית באזור ג'בל עאמל שבדרום הלבנון קיימת מהמאה ה־12.
בהסכם סייקס–פיקו ב־1916 הסכימו ביניהן האימפריה הבריטית והאימפריה הצרפתית על חלוקת שטחי האימפריה העות'מאנית לאחר מלחמת העולם הראשונה. בהסכם שורטטו קווי גבול כלליים בין אזורי שליטה והשפעה בריטיים וצרפתיים עתידיים, כאשר צרפת זוכה באזור הלבנון בו הייתה מעורבת מאמצע המאה התשע־עשרה והשטח שמדרום ניתן לבריטניה.
בדצמבר 1920 הגיעו בריטניה וצרפת להסכמה על קו הגבול בין המנדט הבריטי למנדט הצרפתי בסוריה ולבנון. על פי הקו ששורטט נכללו שבעת הכפרים השיעיים, כמו גם כפרים נוצריים וסוניים נוספים, בשטח המנדט הצרפתי בלבנון ותושביו נחשבו לבנונים. במפקד האוכלוסין שהתקיים בלבנון ב-1921, נמנו תושבי שבעת הכפרים, לצד תושבי יישובים אחרים באזור, ואף קיבלו אזרחות לבנונית. אולם, סימון הגבולות בפועל, שהתבצע ממרץ 1921 לפברואר 1922 על ידי ועדת ניוקומב-פולה, שונה התוואי ועשרים ושניים כפרים סופחו לשטחי המנדט, בהם שנים עשר כפרים סונים (אל-נאעמה, אל-חלאסה, אל-ח'סאס, אל-דוארה, אל-זוק אל-פוקני, אל-זוק אל-תחתאני, אל-זאויה לזאזה, אל-סאליחה אל-בויזיה, שווכה וקיטיה), שלושה נוצרים (כפר ברעם, מנסורה ואקרית), אחד חצי נוצרי וחצי סוני (אל-בסה), שישה שיעים ואחד חצי שיעי וחצי יווני-קתולי (אבל אל-קמח). עם סיום פרויקט סימון הגבולות ב־1926 הוכללו הכפרים בשטח המנדט ותושביהם איבדו את אזרחותם הלבנונית וקיבלו אזרחות מנדטורית. ההסכם קיבל את אישורו של חבר הלאומים ב-1934.
במסגרת מפקד האוכלוסין של המנדט ב־1931 נמנו בכפרים 4,100 שיעים.
במהלך מלחמת העצמאות נעשה ניסיון להגיע להסכם בין השיעים המקומיים ליישוב היהודי במסגרתו יישארו הכפרים במקומם, אך לאחר התנגשות בין כוח ישראלי ללבנוני בספטמבר 1948 ליד כפר הונין פוצצו מספר מבנים בכפר ומרבית תושביו ברחו. בתום המלחמה וקביעת הסכם שביתת הנשק בין ישראל ללבנון נותרו הכפרים בשטח ישראל בעוד תושביהם היו לחלק מהפליטים הפלסטינים.
ב־1984 העלה אמל לראשונה את הדרישה כי תוענק אזרחות לבנונית באופן גורף לפלסטינים־שיעים. בשנה זו הקימו תושבי הכפרים את ועד שבעת הכפרים (לג'נת אל־קרא אל־סבע).
חזבאללה, כארגון טרור שיעי, אימץ את תושבי שבעת הכפרים השיעיים וזיכה אותם במעמד מיוחד. כחלק ממהלך זה הועבר בפרלמנט הלבנוני בשנת 1994 חוק המעניק אזרחות לבנונית מלאה לתושבי שבעת הכפרים, בניגוד לאחרים – המוגדרים פליטים פלסטינים שברובם לא זכו לאזרחות לבנונית ועל כן מוטלות עליהם הגבלות במסחר בנדל"ן ובתחומי עיסוק.
סוגיית שבעת הכפרים הוזכרה בנאומי מזכ"ל חזבאללה, חסן נסראללה, מאז שנות ה-90 של המאה ה-20 ובתדירות גבוהה יותר מאז נסיגת צה"ל מלבנון בשנת 2000 כעילה להמשך המאבק המזוין כנגד ישראל. סוגיה זו מוזכרת פעמים רבות בנשימה אחת עם סוגיית חוות שבעא על מנת להדגיש שהמחלוקת של ארגון הטרור, המשים עצמו מייצג האינטרס הלבנוני, עם מדינת ישראל, לא מסתכמת בתא שטח אחד אלא שוללת את הלגיטימיות של הגבול הבינלאומי בין ישראל ללבנון בטענת כזב ש"הארגונים הציוניים הטרוריסטים הזיזו את קו הגבול [בין לבנון לבין ארץ ישראל] משנת 1920 [אל קו] 1923 [וכתוצאה מכך] איבדה לבנון את שבעת כפריה ועשרים חוות חקלאיות [קרי, חוות שבעא]".
החל בקיץ 2023 גם סוגיית הקפת חלקו הצפוני, הלבנוני על פי 'הקו הכחול', של הכפר ע'ג'ר בגדר על ידי ישראל הצטרפה לסוגיית הכפרים והחוות.
ראו גם

גדר הצפון
חוות שבעא
גבולות מדינת ישראל
הערות שוליים

1 2 3 4  אשר קאופמן, גבולות, זהויות וטריטוריאליוּת במזרח התיכון: שבעה כפרים שיעיים כמקרה מבחן, ג'מאעה יד, תשס"ו, עמ' 89-65
↑  Julie Marie Peteet, Landscape of hope and despair: Palestinian refugee camps, page 177
↑  לבנון: נדרוש החזרת 7 כפרים בגליל ופיצוי; חיזבאללה: הפיגועים לא ייפסקו בעת המו"מ, באתר גלובס, 26 בדצמבר 1999
↑  ארגון חזבאללה שב ומערער על הלגיטימיות של הגבול הישראלי-לבנוני הבינלאומי באמצעות העלאת נושא "שבעת הכפרים", באתר מרכז המידע למודיעין ולטרור על שם אלוף מאיר עמית, ‏12 בנובמבר 2008
ירון הוכנבוים

ירון הוכנבוים (נולד ב-30 ביוני 1971) הוא כדורגלן עבר ומאמן כדורגל ישראלי המשמש כיום כמאמנה של הפועל עכו מהליגה הלאומית.
קריירה

הוכנבוים, יליד חיפה, שיחק עד גיל 22 שיחק בליגות הנמוכות. לאחר פרישתו אימן במשך שלוש שנים במחלקת הנוער של הפועל חיפה ולאחר מכן מונה למאמן הפועל נחליאל מליגה ב'. בהמשך אימן הוכנבוים במספר קבוצות מהליגה הלאומית, בין היתר בהפועל חדרה, הפועל כפר כנא, הפועל רמת גן, הפועל אשקלון, הפועל נצרת עילית, הפועל רמת השרון, מכבי אחי נצרת והפועל עכו. הוכנבוים הצליח להגיע להישגים ולהעפיל לליגה הלאומית עם הפועל נצרת עלית ב-2002 והפועל עפולה ב-2012. לליגת העל העפיל הוכנבוים עם הפועל עכו ב-2009.
הוכנבוים הגיע להישגים במסגרת משחקי גביע המדינה כשקבוצתו, הפועל עכו מהליגה הלאומית, הדיחה את מכבי תל אביב מהמפעל במרץ 2006. בנוסף הוכנבוים העפיל לחצי גמר גביע המדינה עם הפועל עפולה באפריל 2015.
בעונת 2008/2009 מונה הוכנבוים למאמן הפועל עכו שהייתה אז בליגה הלאומית, והיה ותיק המאמנים בליגה. באותה עונה הצליח להעלות את הקבוצה לליגת העל אחרי שהקבוצה סיימה במקום השני בתום העונה.
ביוני 2009, לאחר שהעלה את הפועל עכו לליגת העל, חתם הוכנבוים על חוזה מחודש עד סוף העונה. בניגוד לתחזיות המוקדמות הצליח הוכנבוים להשאיר את עכו בליגת העל, לאחר עונה די טובה של הקבוצה וזכה למחמאות על הצלחתו להשאיר בליגת העל את הקבוצה עם תקציב השחקנים הנמוך ביותר בליגת העל. בתום העונה נפרד הוכנבוים מעכו בשל מחלוקות כספיות.
במאי 2010 מונה שוב למאמן הפועל נצרת עילית מהליגה הלאומית, אך עזב לאחר מספר מחזורים בשל הליכי פירוק שהחלו כנגד נצרת עילית. בפברואר 2011 מונה הוכנבוים למאמן הפועל רמת גן במקום האחרון בליגת העל, ובתום העונה נשר עמה לליגה הלאומית. בדצמבר 2011 מונה הוכנבוים למאמן הפועל עפולה מליגה א'. בעונת 2012/2013 הוביל את הקבוצה למקום הראשון בליגה א' צפון והעפיל עמה לליגה הלאומית.
ב-28 ביוני 2015 מונה שוב למאמן הפועל עכו, וחתם על חוזה לעונה אחת במועדון. ב-20 במרץ 2016 האריך את חוזהו בקבוצה לעונה נוספת אך בתחילת חודש מאי, שני מחזורים לסיום העונה וכשקבוצתו ממוקמת מתחת לקו האדום מרחק נקודה מהמקום ה-11, פוטר מאימון מהקבוצה.
לקראת עונת 2016/2017 חתם במכבי שעריים מהליגה הלאומית. ב-22 באוקטובר 2016 פוטר מתפקידו.
ב-4 בדצמבר 2016 מונה למאמנה של הפועל פתח תקווה. במאי 2017 עזב הוכנבוים את פתח תקווה וביוני חתם בהפועל נצרת עילית. בעונת 2018/2019 הובילה הקבוצה את טבלת הליגה במשך רוב העונה, אך לבסוף סיימה במקום השלישי והוכנבוים עזב את תפקידו.
בעונת 2019/2020 חתם בהפועל ניר רמת השרון וב-2020 חזר להפועל נוף הגליל עימה עלה לליגת העל בסוף עונת 2020/2021. ב-5 בינואר 2022 פוטר מאימון הקבוצה.
ב-6 בינואר 2022 מונה למאמן הפועל כפר סבא. לאחר סיום תפקידו בכפר סבא עם תום העונה, מונה ב-22 במאי למנהלה המקצועי של מכבי בני ריינה מליגת העל. ב-7 בספטמבר 2022 פוטר מניהול הקבוצה. ב-19 בספטמבר מונה בפעם השביעית למאמנה של הפועל נוף הגליל.. בינואר 2023 פוטר מתפקידו.
ב-11 באפריל 2023 שב לאמן את הפועל ניר רמת השרון. ב-11 בנובמבר 2024 עזב את רמת השרון ועבר לאמן את הפועל עכו.
הערות שוליים

↑   עירד צפריר, סגור לי ת'פינה, ירון הוכנבוים: "לחצי מהמאמנים בליגת העל אין את הניסיון ואת ההישגים שלי", באתר הארץ, 29 באפריל 2015
↑  עמית גולדשטיין‏, הפועל עכו: ירון הוכנבוים פוטר במפתיע, באתר וואלה, 3 במאי 2016
↑  דוד נתן, ירון הוכנבוים חתם במכבי שעריים, באתר ynet, 9 ביוני 2016
↑  יניב טוכמן‏, לאומית: ירון הוכנבוים סיים את תפקידו כמאמן מכבי שעריים, באתר וואלה, 22 באוקטובר 2016
↑  לאומית: ירון הוכנבוים מונה למאמנה החדש של הפועל פתח תקוה, באתר וואלה, 4 בדצמבר 2016
↑  הדר יעקבי, ‏ירון הוכנבוים פוטר מנוף הגליל, באתר ערוץ הספורט, 5 בינואר 2022
↑  מצא עבודה במהירות: ירון הוכנבוים חתם בכפ"ס, באתר ONE‏, 6 בינואר 2022
↑  דורון בן דור, ‏ירון הוכנבוים מונה למנהל המקצועי במכבי ריינה, באתר ONE‏, 22 במאי 2022
↑  דורון בן דור, ‏גם הוכנבוים פוטר, באתר ONE‏, 7 בספטמבר 2022
↑  ירון הוכנבוים חוזר לקדנציה שביעית בנוף הגליל, אמיר עגייב חתם בבני יהודה, באתר וואלה, 19 בספטמבר 2022
↑  עבר צפונה: ירון הוכנבוים מונה למאמנה של הפועל עכו, באתר וואלה, 11 בנובמבר 2024
בת אל לזמי סוחניצקי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  11 בספטמבר 1986 (בת 38) ישראל
 עמדה:  רכז
 גובה:  1.70 מ'
 קבוצות כשחקנית
 2005   2005-2006   2006-2009   2009 -   2016-1018:  מ.ס אבן יהודה נערות    אס"א י-ם   מכבי אשדוד   אליצור חולון  אליצור יבנה
 
בת אל לזמי (נולדה ב-11 בספטמבר 1986 בישראל) היא כדורסלנית ישראלית ששיחקה בקבוצת אליצור חולון, בעמדת הפוינט-גארד (נכון ל-2009). הגובה של לזמי הוא 1.70 מטר.
קריירה

לזמי החלה את דרכה במחלקת הנערות של מ.ס אבן יהודה (אליפות) ובמקביל שיחקה בליגת התיכונים.
בשנת 2004 זכתה עם קבוצת ויצו הדסים אבן יהודה באליפות ליגת העל לתיכונים.
בשנת 2005 החלה לשחק בליגת העל בכדורסל נשים בקבוצת אס"א ירושלים שירדה באותה עונה לליגה הלאומית. בעונת 2006 עברה לקבוצת מכבי אשדוד. ובתחילת עונת 2009/10 חתמה בקבוצת אליצור חולון.
הממוצע שלה הוא: 5.7 נק' למשחק, אך תרומתה נמדדת בעיקר בשמירת לחץ ובחטיפת כדורים רבים.
בשנת 2012 נשאה לאורי סוחניצקי.
נבחרת ישראל

לזמי משתייכת לסגל הרחב של הנבחרת והייתה שותפה בזכיית נבחרת העתודה של ישראל באליפות אירופה דרג ב' שנערכה בליטא ב-2005.
פרביי קרסנוגברדיסקי פרויזד

| --- | --- |

 מידע כללי
 אורך:  1.26 ק"מ 
 מיקום
 עיר:  מוסקבה
 רובע:  פרסננסקי
 קואורדינטות:  55°45′11″N 37°32′39″E﻿ / ﻿55.753194444444°N 37.544277777778°E﻿ / 55.753194444444; 37.544277777778
 he
 
קרסנוגברדיסקי פרויזד ה-1 (ברוסית: Первый Красногвардейский проезд) הוא רחוב במחוז האדמיניסטרטיבי המרכזי של מוסקבה ברובע פרסננסקי.
מקור השם

הרחוב קיבל את שמו מרחובות הסמוכים באותו השם, שנקראים לכבוד המשמר האדום (אנ') - המערך הצבאי הסדיר הראשון לאחר מהפכת אוקטובר.
תיאור

הרחוב הוא באורך 1,26 ק"מ, הוא מגיעה עד טבעת התחבורה השלישית מצפון לתחנת המטרו מז'דונארודנאיה. הרחוב עובר בין החלק הדרומי והצפוני של מרכז העסקים מוסקבה סיטי.
מבנים

בית 11 – Moscow Towers
בית 15 – מגדל מרקורי סיטי
בית 21 – OKO
בית 22 - Neva Towers
קרברוס (מיתולוגיה)

| --- | --- |

 תפקיד:  שומר השאול
 אלים מקבילים:  גארם 
 אב:  טיפון 
 אם:  אכידנה 
 אחים:  אורתוס, האריה מנמאה, הידרה, כימרה 
 
קרברוס כפי שמופיע באחת מיחידות ההגנה האווירית של צבא ספרד
ציור קיר של קרברוס בבית גוברין - מראשה
הרקולס עטוף בעור האריה מנמאה מעלה את קרברוס במוזיאון הוותיקן
פסל אורפיאוס וקרברוס, בכניסה לארמון מדיצ'י בפירנצה
קרברוס (ביוונית: Κέρβερος; לעיתים מתועתק לעברית גם כסרברוס או צרברוס) הוא מפלצת אגדית מן המיתולוגיה היוונית, כלב הציד של אל השאול היווני האדס, ושומר שער ממלכתו. בנם של טיפון ואכידנה.
דמותו

קרברוס מתואר בדרך כלל ככלב ענק ומפלצתי בעל שלושה ראשים וזנב דרקון, בגרסאות אחרות (הסיודוס) חמישים או מאה ראשים. מדי פעם מתואר גם כבעל זנב נחש שהוא מכשכש בו בידידות בפני הבאים להאדס, אבל בולע את מי שרוצה לצאת משם ("תיאוגוניה"), וכן ראשי נחש רבים על גבו.
תפקידו העיקרי של קרברוס הוא למנוע מן המתים לחזור לעולם החיים, אולם ישנן מספר אגדות במיתולוגיה היוונית והרומאית שמתארות גיבורים שהצליחו לחמוק ממנו או להביסו. כך למשל, משימתו האחרונה של הרקולס הייתה להביא את קרברוס מן השאול. לפי גרסה אחת הוא פיתה אותו באמצעות פיסת עוגה, לפי גרסה אחרת הרקולס ביקש וקיבל רשות מהאדס לקחת את כלבו, בתנאי שלא יפגע בו. גרסה שונה של הסיפור מספרת שהרקולס היה צריך לירות חץ בהאדס לפני שיכול היה לקחת את הכלב.
לפי אובידיוס בספרו "מטמורפוזות" במקום שבו נזל רירו של קרברוס על פני האדמה צמח האקוניטון (ברדס הנזיר) הרעיל, שמילא על פי המסורת העממית תפקיד בכישוף, ובימינו בספרות הבלשית.
אורפאוס במסעו לשאול הצליח להרדים את הכלב בנגינתו ולגרום לו לנטוש את משמרתו.
פסיכה מצליחה גם היא לעבור את קרברוס על ידי מתן עוגה, ולפי גרסה אחרת להרדים אותו עם עוגה שמוטמן בתוכה סם שינה. עוגה מורעלת הייתה גם דרכו של איניאס, באגדות המיתולוגיה הרומאית, לעבור את שומר השער האימתני.
מימי הביניים והלאה

קרברוס משמש כהשאלה לשומר נאמן קפדן ואכזרי.
בקומדיה האלוהית של דנטה, קרברוס מופיע במעגל השלישי של התופת, לשם נשלחים אלו שחטאו בגרגרנות, חטא שדינו מיתה בנצרות, וקרברוס מוצב לשמור עליהם.
בעולם המחשבים, קרברוס הוא שמו של פרוטוקול לזיהוי משתמשים לא חוקיים ברשת שפורסם ב־1988 במסגרת הפרויקט "אתינה" (יוזניקס, דאלאס, טקסס).
בסיפורי העידן הראשון של ג'.ר.ר. טולקין (הסילמריליון, ברו חעולותיין) מופיע כלב שנקרא בשם "קרכרות" או "קרקרס", השומר על שערי אנגבנד, מצודתו של מלקור שבמעמקי האדמה.
בסדרת האנימה "סאקורה לוכדת הקלפים" קרברוס הוא אריה מכונף שתפקידו לשמור על ספר קלפי הקלאו, ולמנוע מהקלפים לברוח.
בספרי "הארי פוטר" מוזכר כי הובא להוגוורטס כלב מסוג זה בשם פלאפי: גם הוא בעל שלושה ראשים, שומר על כניסה למקום חשוב (מקום מחבואה של אבן החכמים), ונרדם לקול מנגינה.
אחד הירחים של הכוכב הננסי פלוטו (שמו הרומי של האדס) נקרא קרברוס.
בעבר הייתה קבוצת כוכבים שנקראה קרברוס. הקבוצה ממוקמת ליד קבוצת הכוכבים הרקולס.
האסטרואיד 1865 Cerberus שהתגלה על ידי האסטרונום הצ'כי לובוש קוהואוטק ב־1971 נקרא על שמו.
סוג של יונקים טורפים מתקופת אאוקן שמאובניהם התגלו בשנת 2015 נקרא קרברוס.
הערות שוליים

↑  ynet, למה לא וולקן? אלפים בחרו שמות לירחי פלוטו, באתר ynet, 3 ביולי 2013
↑  (1865) Cerberus. In: Dictionary of Minor Planet Names. Springer. 2003. doi:10.1007/978-3-540-29925-7_1866. ISBN 978-3-540-29925-7.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  SUDOC: 132404524  VIAF: 187590159   WorldCat (עם VIAF): 187590159
אוניריה אורזיצ'ן

אוניריה אורזיצ'ן (ברומנית: Unirea Urziceni) היא קבוצת כדורגל רומנית מהעיר אורזיצ'ן שברומניה המשחקת בליגה החמישית ברומניה. המועדון זכה באליפות הרומנית בפעם הראשונה בתולדותיה בעונת 2008/2009, תואר מפתיע לקבוצה קטנה יחסית ובעלת תקציב מצומצם מאוד. הקבוצה התפרקה בקיץ 2011.
היסטוריה

המועדון הוקם תחילה בשם "יאולימצה" (כשם המחוז בו נמצאת אורזיצ'ן) ושיחק בשנותיו הראשונות נגד מועדונים מקומיים. לאחר מכן, הצטרפה אורזיצ'ן לסבב הליגות הרומניות אך שיחקה מירב שנותיה בליגות הנמוכות.
בשנת 1976 הוקם אצטדיונה של הקבוצה, אצטדיון טינרטולוי. בשנת 1988 הגיעה הקבוצה עד לשלב שמינית הגמר של הגביע הרומני, הישג השיא של הקבוצה באותה תקופה. בשנת 2006 עשתה הקבוצה הקטנה היסטוריה והעפילה לראשונה בתולדותיה לליגה הבכירה ברומניה. בשל העובדה שמדי הקבוצה היו כחולים ומאמנה היה דן פטרסקו, שהיה קשור לצ'לסי, הקבוצה כונתה "צ'לסי של יאלומיצה".
בעונת 2008/2009 חוללה הקבוצה היסטוריה וזכתה לראשונה בתולדותיה באליפות רומניה, בפער של 5 נקודות מהשנייה בטבלה, דינמו בוקרשט. באותה העונה הקבוצה הופיעה לראשונה במפעל אירופי כלשהו, בגביע אופ"א, אז שיחקה מול קבוצת המבורג הגרמנית בסיבוב הראשון ולאחר שהוציאה תוצאת תיקו 0-0 בגרמניה הפסידה 0–2 בביתה והודחה מהמפעל. עקב זכייתה של הקבוצה באליפות, העפילה הקבוצה לראשונה בתולדותיה לשלב הבתים של ליגת האלופות. ב-20 באוקטובר 2009 רשמה הקבוצה את הישג השיא שלה באירופה בניצחון החוץ 1–4 על גלאזגו ריינג'רס הסקוטית. במסגרת משחקיה בליגת האלופות האירופאית סיימה הקבוצה במקום ה-3 בבית והודחה למשחקי הנוק-אאוט בליגה האירופאית, שם הודחה על ידי ליברפול בשלב 32 האחרונות.
לאחר שסיימה במקום השני בעונת 2009/2010 בליגה הרומנית, העפילה הקבוצה למוקדמות ליגת האלופות שם הפסידה לזניט סנקט פטרבורג והודחה למוקדמות הליגה האירופית בהם הפסידה להיידוק ספליט והודחה מהמפעל.
בסוף עונת 2010/2011, אחרי שירדה לליגה השנייה הרומנית לאחר שסיימה במקום ה-17, הבעלים החליטו להפסיק להשקיע בקבוצה ולפרקה אחרי 57 שנות פעילותה.
בקיץ 2015 המועדון הוקם מחדש בליגה החמישית ברומניה ועבר זמנית לשחק בעיירה גרבוב עד שהאצטדיון באורזיצ'ן ישוחזר. לאחר מספר שנים המועדון פורק.
תארים

אליפות הליגה הרומנית: 1 (2008/2009)
סגנית מחזיקת הגביע הרומני: 1 (2007/2008)
דפנה איכילוב

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  18 באוקטובר 1964 (בת 60) רמת השרון, ישראל 
 לאום:  ישראלית
 מקום לימודים:  בצלאל אקדמיה לאמנות ועיצוב ירושלים (1988)  בית הספר לאמנות סנט מרטין (1999) 
 תחום יצירה:  צילום 
 פרסים והוקרה:  פרס ז'ראר לוי (1994) 
 
דפנה איכילוב (נולדה ב-18 באוקטובר 1964) היא צלמת, אוצרת ואמנית ישראלית ילידת רמת השרון. כיהנה כראש המחלקה לצילום במוסררה בית הספר לאמנות ע"ש נגר.
ביוגרפיה

בשנת 1992 הקימה איכילוב את גלריית "לימבוס מקום לצילום" בשיתוף עם יהודית גואטה, גליה גור זאב, יעל ביבר ואיל בן-דב. כל החמישה היו בוגרי המחלקה לצילום במחזור 1988 ב"בצלאל" ובסיום לימודיהם ביקשו להחיות מחדש את האווירה הדיאלוגית ואת שיתוף הפעולה הפורה ביניהם במהלך הלימודים. אופני הפעולה של גלריה לימבוס כרכו זה בזה את הדיון על שפת הצילום עם מבט ביקורתי על מרכזי כוח ודומיננטיות, תוך יצירת קשר בין שולי השיח האמנותי לבין שולי ההירארכיה החברתית.
השכלה

1984–1988 תואר ראשון (B.F.A), המחלקה לצילום, בצלאל האקדמיה לאמנות ועיצוב, ירושלים
1998–1999 - תואר שני (Central Saint Martins College of Art and Design, London (M.A Fine Art
פרסים

1994: פרס ז'רר לוי לצלם צעיר, מוזיאון ישראל, ירושלים (כחלק מקבוצת לימבוס)
הוראה

משנת 1990 מרצה לצילום בבתי ספר שונים.
מרכזת ומנחת תוכנית לימודי ההמשך בצילום, וידאו ואמנות פלסטית במוסררה, מסלול לימודי המשך, ירושלים.
שותפה בהנחיית התוכנית "אמנות לשינוי חברתי" ו"חממת אמנים לשינוי חברתי" בבי"ס מוסררה, ירושלים.
בשנים 2022–2023 כיהנה כראש המחלקה לצילום במוסררה בית הספר לאמנות ע"ש נגר.
מרצה לצילום במכון האקדמי-טכנולוגי חולון.
בעבר מרצה לצילום בקמרה אובסקורה, המכללה לצילום קריית אונו, מנחת סטודנטים במכללת הדסה ירושלים.
תערוכות יחיד

2001: "אחת אחרי השנייה", גלריית המחלקה לצילום, בצלאל אקדמיה לאמנות ועיצוב, ירושלים.
1999: תערוכת גמר (Central Saint Martins College of Art and Design, London (M.A Fine Art
1996: "אִשָ", גלריה לימבוס, תל אביב.
1995: "ילד על גג חממה", 'תערוכת - ספר' (הוצאת עקד). דיאלוג בין צילומים לתרגומי שירת תיאודור רות'קה.
1993: "פרח אבן", גלריה לימבוס, תל אביב.
פרסומים נבחרים

ילד על גג חממה, הוצאת עקד, 1995
אמהות ובנות – אנתולוגיה של סופרות, משוררות ואמניות, הוצאת מודן, 1997
מאמר: The Limbus gallery Tel Aviv by Dafna Ichilov במגזין אמנות everything Magazine, גיליון 3.1, 1999, לונדון.
צלמי הארץ, מראשית ימי הצילום ועד היום (עורך: גיא רז), הוצאת מפה, 2002
לימבוס. מקום. צילום, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2009, (אוצרת, עורכת ומשתתפת)
חנה

ערך זה עוסק באמו של שמואל הנביא. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |

חרבראנד ואן דן אקהאוט, חנה מציגה את שמואל בנה בפני עלי הכהן, 1665 בערך
 בן או בת זוג:  אלקנה 
 צאצאים:  שמואל 
 
חַנָּה, דמות מקראית, הייתה אשתו של אלקנה מרמתיים צופים ואמו של שמואל. חנה היא גם אחת משבע הנביאות המוזכרות בתנ"ך.
שתי תפילות חשובות מופיעות בסיפורה של חנה: האחת תפילתה המרה של חנה העקרה המבקשת להרות, והשנייה תפילה שמחה על התגשמות בקשתה בהולדתו של שמואל. תפילותיה הטביעו חותם נכבד על אופי התפילה היהודי ההלכתי עד ימינו אנו.
עקרותה של חנה

מסופר כי חנה הייתה עקרה, וכי פנינה, צרתה אשתו האחרת של אלקנה, הייתה נוהגת ללעוג לה על כך שהייתה עקרה. לעומת פנינה, אלקנה אהב את חנה והיה נוהג לנחם אותה על עקרותה. למרות דברי הנחמה של אלקנה, שאולי לא היו מתאימים לחנה היא לא התעודדה ולכן גם לא ענתה לו: "וַיֹּ֨אמֶר לָ֜הּ אֶלְקָנָ֣ה אִישָׁ֗הּ חַנָּה֙ לָ֣מֶה תִבְכִּ֗י וְלָ֙מֶה֙ לֹ֣א תֹֽאכְלִ֔י וְלָ֖מֶה יֵרַ֣ע לְבָבֵ֑ךְ הֲל֤וֹא אָֽנֹכִי֙ ט֣וֹב לָ֔ךְ מֵעֲשָׂרָ֖ה בָּנִֽים׃" (שמואל א פרק א פסוק ח). מדי שנה היו אלקנה ומשפחתו נוהגים לעלות למשכן שילה ולזבוח לה'.
תחינתה של חנה

באחת מתפילותיה בבקשה מאלוהים לילד משלה, הזיזה חנה את שפתיה מבלי להשמיע קול. עלי הכהן שישב בפתח המשכן, הבחין בה וחשב כי היא שיכורה, אך חנה ענתה לו שהיא קשת רוח, והעמידה אותו על טעותו.
וְהִיא מָרַת נָפֶשׁ וַתִּתְפַּלֵּל עַל ה' וּבָכֹה תִבְכֶּה. וַתִּדֹּר נֶדֶר וַתֹּאמַר: ה' צְבָאוֹת, אִם רָאֹה תִרְאֶה בָּעֳנִי אֲמָתֶךָ וּזְכַרְתַּנִי וְלֹא תִשְׁכַּח אֶת אֲמָתֶךָ וְנָתַתָּה לַאֲמָתְךָ זֶרַע אֲנָשִׁים, וּנְתַתִּיו לַיהוָה כָּל יְמֵי חַיָּיו וּמוֹרָה לֹא יַעֲלֶה עַל רֹאשׁוֹ. וְהָיָה כִּי הִרְבְּתָה לְהִתְפַּלֵּל לִפְנֵי ה', וְעֵלִי שֹׁמֵר אֶת פִּיהָ. וְחַנָּה, הִיא מְדַבֶּרֶת עַל לִבָּהּ, רַק שְׂפָתֶיהָ נָּעוֹת וְקוֹלָהּ לֹא יִשָּׁמֵעַ, וַיַּחְשְׁבֶהָ עֵלִי לְשִׁכֹּרָה.
במסכת ברכות (דף לא) חז"ל לומדים הלכות רבות מתפילה זו:
"וחנה היא מדברת על ליבה" - שצריך המתפלל לכוון ליבו.
"רק שפתיה נעות" - שצריך להניע את השפתים על פי המילים בתפילה.
"וקולה לא ישמע" - שאסור להגביה את הקול בתפילה.
"ויחשבה עלי לשיכורה" - שאסור להתפלל שתויי יין.
וַיֹּאמֶר אֵלֶיהָ עֵלִי: עַד מָתַי תִּשְׁתַּכָּרִין, הָסִירִי אֶת יֵינֵךְ מֵעָלָיִךְ. וַתַּעַן חַנָּה וַתֹּאמֶר: לֹא אֲדֹנִי, אִשָּׁה קְשַׁת רוּחַ אָנֹכִי וְיַיִן וְשֵׁכָר לֹא שָׁתִיתִי, וָאֶשְׁפֹּךְ אֶת נַפְשִׁי לִפְנֵי ה'. אַל תִּתֵּן אֶת אֲמָתְךָ לִפְנֵי בַּת בְּלִיָּעַל כִּי מֵרֹב שִׂיחִי וְכַעְסִי דִּבַּרְתִּי עַד הֵנָּה. וַיַּעַן עֵלִי וַיֹּאמֶר: לְכִי לְשָׁלוֹם וֵאלֹהֵי יִשְׂרָאֵל יִתֵּן אֶת שֵׁלָתֵךְ אֲשֶׁר שָׁאַלְתְּ מֵעִמּוֹ.
משיחה זו בין חנה לעלי בעקבות אי ההבנה לומדים חז"ל הלכות נוספות בנוגע לחשד ותוכחה:
"ויאמר אליה עלי עד מתי תשתכרין" וגו' - אמר רבי אלעזר: מכאן, לרואה בחברו דבר שאינו הגון צריך להוכיחו.
"ויין ושכר לא שתיתי" - אמר רבי אלעזר מכאן לנחשד בדבר שאין בו שצריך להודיעו.
"אל תתן את אמתך לפני בת בליעל" - אמר רבי אלעזר מכאן לשכור שמתפלל כאלו עובד עבודה זרה, וכו'.
"ויען עלי ויאמר לכי לשלום" - אמר רבי אלעזר מכאן לחושד את חברו בדבר שאין בו שצריך לפייסו ולא עוד אלא שצריך לברכו שנאמר: "ואלהי ישראל יתן את שלתך".