stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בית פתחיה

| --- | --- |

 פעילות:  חינוך מיוחד
 מדינה:  ישראל 
 מייסדים:  יצחק גולדקנופף
 מנכ"ל:  יהודה אריה גולדקנופף
 תקופת הפעילות:  1995–הווה (כ־29 שנים)
 https://petachya.org.il/
 
פתחיה - מוסדות לחינוך מיוחד, היא עמותה רשומה המספקת חינוך לילדים בעלי צרכים מיוחדים, באמצעות עשרות מוסדות בערים השונות ברחבי ישראל.
העמותה הוקמה בשנת 1995 כדי לתת מענה לילדים המתמודדים עם קשיים שפתיים ורגשיים, ובהמשך התפתחה והיא כוללת גם מוסדות המטפלים בילדים בעלי עיכוב התפתחותי, מוגבלות שכלית-התפתחותית, תסמונת דאון, הפרעות תקשורת ולקויות אחרות.
בשנת הלימודים תשפ"ד לומדים ב-158 מוסדות הרשת מעל 4,500 ילדים, ומועסקות בה כ-1000 נשות צוות חינוכי וטיפולי. מלבד זאת מפעילה הרשת צהרונים בחינוך הרגיל כזכיינית של משרד החינוך.
הקמה והתפתחות

בשנת 1995 הקים יצחק גולדקנופף, מנכ"ל רשת גני ילדים ומעונות יום בית יעקב, את המוסד הראשון של פתחיה בירושלים. היוזמה נולדה בעקבות הצורך שעלה מן השטח: כאשר נוכח יצחק גולדקנופף לראות, כי בגנים החרדיים חסר מענה מקצועי לקידום ילדים בעלי לקויות למידה וקשיים ספציפיים – כגון קשיי שפה, התנהגות ועוד – הוא הקים עבורם מסגרות מתאימות.
המוסדות הראשונים של רשת פתחיה נועדו לילדים בעלי מצוקות שפתיות ורגשיות, אך בהמשך התפתחה הרשת לתחומים נוספים, והקימה מסגרות לימודיות וטיפוליות עבור ילדים המתמודדים עם לקויות שונות, כגון: עיכוב התפתחותי, מוגבלות שכלית-התפתחותית, תסמונת דאון, אוטיזם ועוד.
נכון לשנת 2024 פועלת פתחיה בירושלים, בית שמש, גן יבנה, מודיעין עילית, ערד, בני ברק, ביתר עילית ונתיבות.
האג'נדה המייחדת את רשת פתחיה היא השאיפה להביא את תלמידיה למקסימום עצמאות והשתלבות מיטבית בקהילה. הרשת פיתחה מודל ייחודי לשילוב ילדים בעלי צרכים מיוחדים במסגרות רגילות, והיא מיישמת אותו, בין היתר, באמצעות שיתוף פעולה עם רשת "גני ילדים ומעונות יום בית יעקב", ושילוב הילדים המיוחדים במסגרותיה.
פעילות הרשת

בשנת הלימודים תשפ"ד מפעילה הרשת מעל 70 גנים טיפוליים ומשלבים, מעל 60 צהרונים וכן מעונות יום, מרפאות להתפתחות הילד ובתי ספר לילדים ולצעירים בעלי מוגבלות שכלית-התפתחותית.
הרשת מפעילה גנים בעברית וביידיש.
נוסף לפעילות במסגרות החינוכיות והשיקומיות, הרשת הקימה בתשע"ח (2018) את "פלוס" - מרכז לפיתוח מצוינות מקצועית בקרב מטפלות פרא-רפואיות.
מסגרות הרשת > גני שפה וגני התפתחות

הרשת מפעילה ברחבי הארץ כ-60 גני שפה וגני התפתחות, שהם גנים ייעודיים לילדים בעלי קוגניציה תקינה, המתמודדים עם לקות ספציפית - שפתית ו/או רגשית. גני השפה וההתפתחות מעניקים לילדים מעטפת חינוכית, לימודית וטיפולית מלאה, שבאמצעותה הם מצמצמים פערים ורוכשים כלים ומיומנויות להשתלבות מיטבית במסגרות לימוד רגילות.
הצוות הפרא-רפואי בגני השפה כולל קלינאית תקשורת, מרפאה בעיסוק ומטפלת רגשית.
כמו בכל מסגרות "פתחיה", גם בגני השפה וההתפתחות מושם דגש משמעותי על שילוב הילדים בגנים רגילים. מיקומם של רבים מהגנים, בסמוך לגני ילדים של רשת "בית יעקב", מאפשר שילוב טבעי ואופטימלי, באמצעות פעילויות משותפות לילדי שני הגנים.
מסגרות הרשת > גני קידום (מש"ה)

הרשת מפעילה גני קידום המיועדים לילדים בעלי מוגבלות שכלית התפתחותית (מש"ה), תסמונת דאון ולקויות אחרות. יום הלימודים בגנים אלה כולל סל טיפולים שניתן על ידי קלינאית תקשורת, פיזיותרפיסטית, מרפאה בעיסוק ומטפלת רגשית.
גם הילדים בגני הקידום (מש"ה) נהנים מתוכנית שילוב אישית, המותאמת להם במדויק, ובמסגרתה הם חווים מפגשים ועשייה משותפת עם ילדים בגנים רגילים.
עבור ילדי גני הקידום (מש"ה) מפעילה רשת פתחיה גם צהרונים ומועדוניות טיפוליות.
מסגרות הרשת > גני שילוב

גני השילוב של הרשת מיועדים לילדים בעלי קשיים שפתיים משמעותיים, אך כאלה שנמצאו מתאימים לגן רגיל. גן השילוב פועל כ'תת-כיתה' במסגרת גן ילדים רגיל. ילדי גן השילוב מעבירים את רוב יום הלימודים במסגרת הגן הרגיל, כאשר שעות מסוימות מוקדשות למפגשים עם גננות בעלות הכשרה לחינוך מיוחד. עיקר העבודה עם הילדים מוקדש לקידום כישורי השפה והכנה להשתלבות מלאה בכיתה א'.
מסגרות הרשת > גני תקשורת

פתחיה מפעילה טב"מ (טיפול בריאותי מקדם) בגני תקשורת המיועדים לילדים בגילאי 3-7, המאובחנים על רצף האוטיזם (ASD). בגנים אלה פועל צוות מקצועי רב-תחומי, הכולל: קלינאית תקשורת, מרפאה בעיסוק, פיזיותרפיסטית (בהתאם לצורך הספציפי של הילד), עובדת סוציאלית קלינית, מטפלת באמנויות ומנתחת התנהגות. רופא מלווה את הגן ומעניק ייעוץ רפואי על פי הצורך. תוכנית קידום אישית נבנית ומיושמת עבור כל ילד באופן פרטני.
מסגרות הרשת > מעונות יום שיקומיים

הרשת מפעילה מעונות יום שיקומיים בפריסה ארצית, עבור תינוקות ופעוטות בעלי צרכים מיוחדים. בשנת 2005 הוגדרה פתחיה כ"זכיינית מס' 1 להפעלת מעונות יום שיקומיים" מטעם משרד הרווחה ומשרד הבריאות.
מסגרות הרשת > מעון תקשורת

במועצה המקומית גן יבנה מפעילה פתחיה מעון ייעודי לתינוקות ופעוטות המוגדרים על רצף האוטיזם (ASD). בדומה למעונות השיקומיים, גם במעון התקשורת ניתן לילדים סל טיפולים מקיף על ידי צוות פרא-רפואי. סביבת הלימודים במעון מופחתת גירויים ומותאמת במיוחד לצרכיהם הייחודיים של הילדים.
מסגרות הרשת > בית ספר 'פיתוחים'

בשנת 2019 הקימה 'פתחיה' בית ספר לחינוך מיוחד בעיר בית שמש. בית הספר משרת ילדים בעלי מוגבלות שכלית והתפתחותית בינונית עד קשה, והוא בית הספר הראשון לחינוך מיוחד הראשון בעיר. בשנת 2023 הוקם בירושלים סניף נוסף של בית הספר פיתוחים, המיועד לילדי תסמונת דאון בתפקוד גבוה.
הקו המוביל בבתי הספר של פתחיה הוא פיתוח מקסימלי של עצמאות אצל התלמידים, והרחבת טווח ההישגים שלהם מתוך כבוד ואמון בלתי מסויג ביכולותיהם.
מסגרות הרשת > מרפאות להתפתחות הילד

הרשת מפעילה מרפאות להתפתחות הילד אשר מעניקות לילדים מעטפת של אבחון מקיף ושל טיפולים פרא רפואיים בתחומי התקשורת, פיזיותרפיה, ריפוי בעיסוק, והדרכת הורים על ידי עובדת סוציאלית. היחידות מעניקות שירות בעברית, יידיש, אנגלית, צרפתית ורוסית.
מסגרות הרשת > מערך התמיכה "גדלים ביחד"

בשנת 2008 הקימה "פתחיה" את מרכז "גדלים ביחד", המספק מעטפת ייחודית לקידום תינוקות ופעוטות עם צרכים מיוחדים, ולתמיכה רגשית במשפחותיהם. המעטפת כוללת טיפולים פרא-רפואיים מקדמים לילדים, וליווי אישי ו/או קבוצתי מעצים לאימהות. למרכז סניפים בירושלים ובמודיעין עילית, והוא מנוהל ומתופעל על ידי צוות מקצועניות בעלות ניסיון עשיר ומומחיות ספציפית בקידום ילדים עם צרכים מיוחדים. כל שירותי "גדלים ביחד" ניתנים ללא עלות.
מסגרות הרשת > המרכז לפיתוח מצוינות מקצועית "פלוס"

מרכז שהוקם על ידי פתחיה בשנת 2018, ומיועד לנשות מקצוע בתחומי הטיפול הפרא-רפואי. המרכז מקיים סדנאות, השתלמויות והרצאות על ידי המומחים המובילים, ומנגיש לנשות המקצוע מגוון הזדמנויות להתפתחות מקצועית ואישית.
מנהלים

יצחק גולדקנופף, מייסד הרשת. ניהל אותה בין השנים תשנ"ה – תשפ"ב (1995 – 2022).
ישראל גולדקנופף, מנכ"ל הרשת בין השנים 2017-2022
מנכ"ל הרשת מאז 2022 הוא יהודה אריה גולדקנופף.
פרסים והוקרה

בשנת 2004 זכתה הרשת לתעודת הוקרה מאת בית איזי שפירא.
בשנת 2017 קיבל מייסד הרשת ומנהלה עד לשנת 2022, יצחק גולדקנופף, את אות 'מגן הבריאות' של שר הבריאות, על פעילות רשת 'פתחיה'.
הערות שוליים

↑  זוכים קודמים, באתר בית איזי שפירא, ‏2 בספטמבר 2013 (באנגלית)
↑  מייסד פתחיה נבחר למגן שר הבריאות | המודיע, באתר פתחיה, ‏2017-03-05
↑  יונתן ליפשיץ, שוויון במילים? הגיע הזמן לשוויון במספרים המבשר 31.08.2017
גדלים ביחד, סניף ירושלים
ברסטו

| --- | --- |
ברסטו ממבט ציפור
ברסטו ממבט ציפור
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 מדינה:  קליפורניה קליפורניה
 מחוז:  מחוז סן ברנרדינו
 ראש העיר:  פול אנתוני קורטני (נכון ל-2023)
 תאריך ייסוד:  30 בספטמבר 1947
 על שם:  William Barstow Strong 
 שטח:  86.99 קמ"ר
 גובה:  664 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  25,415 (1 באפריל 2020)
  ‑ צפיפות:  242.8 נפש לקמ"ר (2007)
 קואורדינטות:  34°53′36″N 117°01′08″W﻿ / ﻿34.893333333333°N 117.01888888889°W﻿ / 34.893333333333; -117.01888888889 
 אזור זמן:  UTC -8
 http://www.barstowca.org
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת ארצות הברית מוגדלת) וושינגטון ניו יורק לוס אנג'לס שיקגו סן פרנסיסקו אטלנטה דאלאס יוסטון בוסטון סיאטל מיאמי ה א ט ל נ ט י  ה ש ק ט  מפרץ מקסיקו  קנדה מקסיקו איי בהאמה ברסטו(למפת ארצות הברית רגילה) וושינגטון ניו יורק לוס אנג'לס שיקגו סן פרנסיסקו אטלנטה דאלאס יוסטון בוסטון סיאטל מיאמי ה א ט ל נ ט י  ה ש ק ט  מפרץ מקסיקו  קנדה מקסיקו איי בהאמה ברסטו(למפת קליפורניה רגילה) סקרמנטו לוס אנג'לס סן פרנסיסקו סן דייגו סן חוזה פרזנו בייקרספילד אורגון נבדה א ר י ז ו נ ה  מקסיקו האוקיינוס השקטברסטו(למפת קליפורניה מוגדלת) סקרמנטו לוס אנג'לס סן פרנסיסקו סן דייגו סן חוזה פרזנו בייקרספילד אורגון נבדה א ר י ז ו נ ה  מקסיקו האוקיינוס השקטברסטו  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
בניין היסטורי במרכז העיר, קסה דל אסיירדו
ברסטו (באנגלית: Barstow) היא עיר במחוז סן ברנרדינו שבמדינת קליפורניה, ארצות הברית. לפי מפקד האוכלוסין העירוני שנערך בשנת 2007 חיו בעיר 24,600 תושבים. ברסטו היא מרכז תחבורתי חשוב בדרום-מזרח מדינת קליפורניה, אזור הנקרא אימפריית המטרופולין הפנימי המתפרס על שטח מחוזות סן ברנרדינו ואימפריאל. כבישים חשובים כמו: כביש 66 הידוע, כביש בין-מדינתי 40 החוצה את ארצות הברית ממערב למזרח וכביש בין-מדינתי 15 המוביל למדינת נבדה עוברים דרך העיר. בעיר נמצאת גם תחנת מיון רכבות גדולה, אחת הגדולות בדרום קליפורניה השייכת לחברת הרכבת BNSF. בעיר עוברות רכבות של יוניון פסיפיק בדרכן מלוס אנג'לס לסולט לייק סיטי, יוטה ומסילה של BNSF בדרכה לשיקגו.
אחוז גבוה מתושבי העיר הם אנשי צבא וזאת משום שסביב העיר ישנם מספר בסיסי צבא גדולים כגון בסיס של חיל הנחתים.
מדי שנה עוברים בברסטו מטיילים רבים מאזור לוס אנג'לס ודרום קליפורניה הנעים מזרחה לכיוון לאס וגאס והלאה. על כן העיר מלאה במוזיאונים ומרכזי מבקרים כגון: המרכז לחקר המדבר, מוזיאון עמק נהר מוהאבי, מוזיאון הרכבות של מערב אמריקה ומוזיאון הרכבים של כביש 66. דבר נוסף המאפיין את העיר היא כמות רבה של ציורי קיר המספרים את ההיסטוריה של האזור בעיקר ברחוב המרכזי של ברסטו. מדי יום יוצאים מספר סיורים מודרכים ברחוב הראשי בהם מספרים את ההיסטוריה של כל ציור קיר.
בקרבת העיר ישנם מספר אתרים של נאס"א וביניהם מרכז גולדסטון לתקשורת חלל עמוק.
היסטוריה

ברסטו הוכרזה רשמית כעיר ב-30 בספטמבר 1947, אך ההתיישבות במקום החלה כבר בשנות ה-40 של המאה ה-19 על ידי מתיישבים מורמונים ומחפשים אחר זהב במכרות באזור. בשנות ה-60 של המאה ה-19 התגלה כסף רב במכרות מה שגרם לעוד אנשים להגיע ולנסות את מזלם במקום. באותו הזמן בערך החלה להיבנות מסילת רכבת על מנת להעביר את התפוקה לכל רחבי ארצות הברית.
על 
בשנת 1883 בנתה חברת סאות'רן פסיפיק מסילת רכבת מהעיירה מוהאבי בקליפורניה לנידלס השוכנת במזרח המדינה, על גדותיו של נהר הקולורדו. השם ניתן לעיר על שמו של אחד ממתכנני מסילות הרכבות באזור שהיה הבעלים של מסילת סנטה פה. עד היום אחוז גבוה מהכלכלה מבוסס על התחבורה.
אקלים

האקלים בברסטו הוא חם בקיץ וקריר בחורף. הטמפרטורות הממוצעות בקיץ הן 38 מעלות צלזיוס, ובחורף 1- מעלות צלזיוס, כאשר הבקרים מאוד קרים ביחס לדרום קליפורניה.
חינוך

ישנם שני מוסדות להשכלה גבוה בברסטו: האוניברסיטה הקהילתית של ברסטו וקמפוס של אוניברסיטת פארק, אוניברסיטה פרטית שהקמפוס הראשי שלה ממוקם במדינת מיזורי.
הערות שוליים

↑  Dr. Paul Anthony Courtney, Mayor, Barstow, California website
| דגל קליפורניה מדינת קליפורניה |
| --- | --- | --- |
| בירת המדינה | סקרמנטו |  |
| אזורים גאוגרפיים | עמק אנטלופ • העמק המרכזי של קליפורניה • החוף המרכזי של קליפורניה • דרום קליפורניה • איי התעלה של קליפורניה • רכסי החוף של קליפורניה • עמק אימפריאל • עמק קואצ'לה • עמק קונחו • עמק המוות • מדבר מוהאבי • עמק אוונס • עמק פומונה • עמק סקרמנטו • חצי האי סן פרנסיסקו • עמק סן פרננדו • עמק סן גבריאל • עמק סנטה קלרה • עמק סנטה קלריטה • עמק סן חואקין • סיירה נבדה • עמק הסיליקון • ערי המעבר • אזור מפרץ סן פרנסיסקו • לוס אנג'לס רבתי • מטרופולין ריברסייד-סן ברנרדינו-אונטריו • רצועת החוף המרכזית של קליפורניה • מדבריות קליפורניה |  |
| היישובים הגדולים ביותר | לוס אנג'לס • סן דייגו • סן חוזה • סן פרנסיסקו • פרזנו • סקרמנטו • לונג ביץ' • אוקלנד • בייקרספילד • אנהיים • סנטה אנה • ריברסייד • סטוקטון • צ'ולה ויסטה • אירוויין • פרימונט • סן ברנרדינו • מודסטו • אוקסנארד • פונטנה |  |
| נושאים נוספים | מחוזות • סמלים • היסטוריה • דמוגרפיה • יהדות קליפורניה |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz: d23ebf4b-bd0f-4b6e-a777-cc8628dbb317 
ערך זה הוא קצרמרבנושא יישובים בארצות הברית. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ג'ו דיומרס

ג'ו דיומרס השלישי (באנגלית: Joe Dumars III; נולד ב-24 במאי 1963 בשריבפורט, לואיזיאנה) הוא כדורסלן עבר אמריקאי ששיחק בעמדות הרכז והקלע בקבוצת דטרויט פיסטונס מליגת ה-NBA. גובהו 1.90 מטר. הוא נחשב לאחד משחקני ההגנה הטובים בהיסטוריית הליגה. בסוף שנות ה-80 ותחילת שנות ה-90 יצר דיומרס, יחד עם אייזיאה תומאס, קו אחורי מהטובים בתולדות ה-NBA. ב-8 בספטמבר 2006, הוצג דיומרס בהיכל התהילה של הכדורסל.
בין השנים 2000–2014 שימש כג'נרל מנג'ר של הפיסטונס.
קריירת משחק

דיומרס נבחר במקום ה-18 בדראפט 1985 מאוניברסיטת מקניס על ידי הדטרויט פיסטונס, שם שיחק מ-1985 ועד 1999, במשך כל הקריירה המקצועית שלו. בתור שחקן זכה דיומרס בשתי אליפויות רצופות ב-1989 וב-1990 עם ה"בד-בויז" של דטרויט. בסדרת הגמר של 1989 קיבל את פרס ה-MVP כשקלע בממוצע 27.3 נקודות למשחק בסדרה בה דטרויט משלימים ניצחון חלק של 4:0 על לוס אנג'לס לייקרס בסדרת הטובה משבעה משחקים.
בשנה שלאחר מכן, זכה דיומרס בתשבחות רבות בגמר המזרח כאשר הציג יחד עם דניס רודמן את שיטת ההגנה החדשה של המאמן צ'אק דיילי, "חוקי ג'ורדן", שנועדה לעצור את הפנומן. שיטה זו עזרה לפיסטונס להיות הקבוצה היחידה שהצליחה לעצור את מייקל ג'ורדן. דיומרס, כמוביל השיטה, קיבל מחמאות רבות בין היתר מג'ורדן עצמו שאמר שדיומרס הוא השומר הטוב ביותר שפגש ב-NBA.
בגמר אותה שנה, פגשו הפיסטונס את הפורטלנד טרייל בלייזרס. לאחר שני משחקים, במצב של 1:1 בסדרה, הגיעו הפיסטונס לפורטלנד למשחקים 3, 4 ו-5, לאחר ש-17 שנים לא ניצחו שם. ללא דניס רודמן, ניצחו הפיסטונס בזכות הופעה הרואית של דיומרס שקלע 33 נקודות באותו ערב, ומיד לאחר המשחק קיבל שיחת טלפון שבישרה לו כי אביו החולה מת מוקדם יותר באותו יום. חבריו לקבוצה ידעו על הידיעה עוד לפני תחילת המשחק, אך לא רצו להסיח את דעתו של דיומרס מהמשחק החשוב. דיומרס שוחח עם אמו בטלפון מיד לאחר ששמע את הבשורה המרה ואמר לה כי אחד מבעלי המועדון, ביל דייווידסון, נתן לו את מטוסו הפרטי כדי לטוס לאמו ולהיות איתה בשעתם הקשה. אמו אמרה לו שיש לו עוד שני משחקים כדי לנצח את הסדרה, הוא יעשה כן, ייקח אליפות ורק אז יטופלו הסדרי ההלוויה של אביו המנוח, והוא "יורשה" לחזור. בעקבות זאת, דיומרס נשאר והפיסטונס ניצחו בסדרה 4:1. היה זה התואר השני בהיסטוריה של המועדון והתואר השני ברציפות שלו.
אף על פי שהיה חלק חשוב מאוד ב"בד-בויז" של דטרויט, שנודעו בסגנון ההגנה הקשוח והנוקשה שלהם, נחשב דיומרס לשחקן שקט וצנוע. למרות השתייכותו לקבוצה עם שחקנים הידועים בסגנון המשחק האגרסיבי בליגה, נקרא שם תואר השחקן הספורטיבי של השנה בליגת ה-NBA על שמו של דיומרס בשל היותו ספורטיבי, תורם לחברה ואנושי גם ליריביו על המגרש. בשנת 2000 נתלתה גופייתו של דיומרס בתקרת אולם הפאלאס של אובורן הילס, מגרשה הביתי של דטרויט מאז 1989.
במהלך הקריירה נבחר דיומרס למשחק האולסטאר שש פעמים, ולנבחרת ההגנה הראשונה של השנה ארבע פעמים. ב-14 עונות בפיסטונס קלע דיומרס 16,401 נקודות, מסר 4,612 אסיסטים, קלט 2,203 כדורים חוזרים וחטף 902 כדורים. לאחר 14 עונות, 6 הופעות באולסטאר, 2 אליפויות עם דטרויט, תואר MVP של סדרת הגמר ב-1989 והכרה כאחד מהשחקנים העיקשים, הקבוצתיים והלוחמניים בליגה ובתור השחקן שידע לעצור את מייקל ג'ורדן, זכה בכבוד הגדול כשנכנס להיכל התהילה של הכדורסל בשנת 2006 יחד עם צ'ארלס בארקלי ודומיניק וילקינס.
קריירת ניהול

לפני תחילת עונת 01–2000, מונה דיומרס לנשיא דטרויט פיסטונס, בה שיחק בכל 14 שנותיו ב-NBA. בעונת 2002/2003 זכה בפרס נשיא הקבוצה המצטיין של הליגה והצליח לבנות את קבוצת האליפות של עונת 2003/2004 ואלופת המזרח בעונת 2004/2005, לאחר שאסף שחקנים לא בולטים, שלא הצליחו להגיע לגדולה בקבוצות אחרות, אך דיומרס האמין שביחד הם יוכלו להפיק את המיטב.
קריירת ניהול > העברות בולטות

גרנט היל הועבר בתמורה לצ'אקי אטקינס ובן וולאס בשנת 2000.
ג'רום ויליאמס הועבר בתמורה לקורליס ויליאמסון בשנת 2001.
ג'רי סטקהאוס הועבר בתמורה לריצ'רד המילטון בשנת 2002.
ז'ליקו רבראצ'ה, בוב סורה, צ'אקי אטקינס, לינדסי האנטר ושתי בחירות סיבוב ראשון בדראפט בתמורה לראשיד וולאס ומייק ג'יימס בשנת 2004; לאחר שבוע הוחתם האנטר חזרה בדטרויט.
צ'אנסי בילאפס הועבר בתמורה לאלן אייברסון בשנת 2008.
קריירת ניהול > בחירות דראפט משמעותיות

מהמט אוקור בסיבוב השני בדראפט 2001.
טיישון פרינס במקום ה-23 בסיבוב הראשון בדראפט 2002.
דארקו מיליצ'יץ' במקום ה-2 בסיבוב הראשון בדראפט 2003.
רודני סטאקי במקום ה-15 בסיבוב הראשון בדראפט 2007.
קריירת ניהול > החתמות בולטות

צ'אנסי בילאפס
אנטוניו מקדייס
ריק קרלייל (מאמן)
לארי בראון (מאמן)
פליפ סונדרס (מאמן)
ג'ובאני ריקורדי

ג'ובאני ריקורדי, מייסד בית ההוצאה קאזה ריקורדי
ג'ובאני ריקורדי (באיטלקית: Giovanni Ricordi ‏ 1785 במילאנו - 15 במרץ 1853 במילאנו) היה כנר איטלקי ומייסד בית ההוצאה לאור למוזיקה קלאסית, קאזה ריקורדי. המוזיקולוג פיליפ גוסט מתאר אותו כ"גאון וכוח מניע חיובי בתולדות האופרה האיטלקית.
ג'ובאני ריקורדי, בנם של ג'אנבאטיסטה ריקורדי, נופח זכוכית ואנג'ולה דה מדיצ'י, החל ללמוד נגינה בכינור בגיל צעיר ולמשך זמן קצר כיהן כקונצרטמייסטר ומנצח של תיאטרון בובות קטן בשם "פיאנדו". בשנת 1803 יצר "קופיסטריה" במילאנו, שם עבד כמעתיק מוזיקה וכסוחר בתווי מוזיקה ובכלי נגינה עם תאטרו קארקאנו, שנפתח באותה שנה, ועם תאטרו לנטאסיו. ב-1807 למד בלייפציג בהוצאת ברייטקופף והרטל והשתלם בטכניקות חריתה והדפסה. עם שובו למילאנו, ייסד בתחילת שנת 1808 בית הוצאה משלו, תחילה עם שותף, שנשר מן העסק כבר באמצע אותה שנה.
קריירת הוצאה לאור

בעשור הראשון לקיומו, החל בית ההוצאה את דרכו בהפקת כ-30 פרסומים מדי שנה, אבל בעשור השני שלו גדל המספר ל-300 לאחר 1814, כשג'ובאני הבטיח המשכיות לחוזים, בהם חוזה מאותה שנה, שהתיר לו להוציא לאור כל מוזיקה שתבוצע בבית האופרה לה סקאלה, חוזה שבו זכה הודות לעבודתו כלחשן וכמעתיק בלעדי. כאשר החל לצבור מלאי של כתבי יד מתיאטראות קיימים וממעתיקים, הוסיף בחוזים שלו 
סעיף, שהתיר לבית ההוצאה, עם סיום פרק הופעות של אופרה, לרכוש את הזכויות להצגות נוספות של האופרה במקומות אחרים. כתוצאה מכך, הרכיב קטלוג נכבד של מוזיקה, שהיה לבסיס לחברת ריקורדי.
באמצעות הרכישה ההדרגתית של הזכויות לשליטה בארכיוני לה סקאלה, כולל אופרות שיופקו בהמשך, הצליח ריקורדי לעקוף את ההגבלות על פרסום פרטיטורות מלאות ולהיות - כדברי גוסט - "לא עובד שכיר אלא יזם פרטי, שתיאטראות שוכרים ממנו חומרים". בניגוד לכך, רבים ממתחריו של ריקורדי הפיקו "כתבי-יד מפוברקים, טלאי על טלאי", שלא התבססו בשום צורה על חתימת ידם של המלחינים.
במהלך שנות ה-40' של המאה ה-19 גדל קאזה ריקורדי לבית הוצאת המוזיקה הגדול ביותר בדרום אירופה וב-1842 יצרה החברה כתב עת מוזיקלי בשם "גאזטה מוזיקאלה די מילאנו". ב-1847 אסר ורדי בחוזה, שחתם עם ריקורדי, המו"ל הקבוע שלו, על כל שינוי לאופרות שלו בביצוען על הבמה, כולל קיצורים או שינויים בגובה הצליל, וכן כל שינוי בתזמור, שעליו הודיע כי יגבה קנס של 1,000 פרנק מכל בית אופרה שהוא.
נוהלי העבודה שאימץ לו ריקורדי שינו מן הקצה אל הקצה את שוק הוצאת המוזיקה, בהבטיחם למלחינים תמלוגים לא רק במועד אספקת היצירה, אלא גם על הפקות נוספות שיעלו לביצוע בכל מקום ובכל זמן בעתיד. בשנת 1852 רכש את כל כתבי היד שהיו שייכים לתאטרו אלה סקאלה, והחל להפיץ עותקים בכתב יד להשכרה, שיצרו, לצד מכירת הרדוקציות לסולנים ופסנתר, עוד רמת דרישה.
נוסף לכך, הודות לשימוש שעשה ריקורדי בטכניקות חדשות כגון ליתוגרפיה והדפסת אינטאליו, יכול היה להפחית עלויות ולהגדיל את תפוקת הדפוס. עם הזמן, הוציאה החברה פרטיטורות ווקאליות ובהמשך פרטיטורות מלאות.
ג'ובאני ריקורדי היה אביו של טיטו ריקורדי, שהמשיך את דרכו בניהול בית ההוצאה, וסבו של ג'וליו ריקורדי, שהרחיב את קשריו עם ג'וזפה ורדי ועמד בקשר הדוק עם מלחינים איטלקים צעירים בני זמנו.
ריקורדי התיידד עם רבים ממלחיני האופרה האיטלקים החשובים בתקופתו, בהם רוסיני, בליני, דוניצטי וורדי, שאת יצירותיו הוציא לאור. ורדי הרבה להתייעץ עם ריקורדי בנושאים הקשורים לאופרות שלו. ריקורדי הוא שיעץ לו וללבריתן טמיסטוקלה סולרה להתרחק ככל האפשר מן המקור של שילר ל"ג'ובאנה ד'ארקו", כדי להימנע מתביעה משפטית על פגיעה בזכויות יוצרים, ואכן הלברית של סולרה עושה שימוש רק בפרט אחד ויחיד מן המקור של שילר. ג'ובאני ריקורדי ניסה לשכנע את ורדי להכניס שינויים ב"סימון בוקאנגרה" שלו, כדי להקל על הקהל לקבלה, אך נסיבות חייו של ורדי בשנים ההן גרמו לכך, שהשינויים נדחו עד 1880, אז הודיע לנכדו וממשיך דרכו של ג'ובאני, ג'וליו ריקורדי, על החלטתו לעבד חלקים מן האופרה. חקר התכתובת בין ריקורדי לוורדי תורם להבנת פעילותו של ורדי במלואה.
הערות שוליים

↑  יהואש הירשברג, "קסם האופרות של ורדי", עמ' 22-23
↑  הירשברג, עמ' 95
↑  הירשברג, עמ' 291
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb12199799g (data)  GND: 116531185  ISNI: 0000 0000 8377 3041  LCCN: n88152918  NKC: mzk2010585356  NTA: 070220867  SNAC: w6tt535x  SUDOC: 030618452  VIAF: 406149106359668492815   WorldCat (עם VIAF): 406149106359668492815
ג'וזפין בארנס

| --- | --- |

 לידה:  18 באוגוסט 1912 נורפוק, הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  28 בדצמבר 1999 (בגיל 87) 
 לאום:  בריטית
 לימודי רפואה:  יוניברסיטי קולג' לונדון, תיכון אוקספורד, ליידי מרגרט הול, אוקספורד, בית הספר לרפואה של יוניברסיטי קולג' לונדון 
 תפקידים:  גינקולוגית, רופאה, רופאה מיילדת, כירורגית 
 פרסים והוקרה:  גבירה מפקדת במסדר האימפריה הבריטית (1974) 
 בן זוג:  בריאן וורן (1942-1964 גירושים)
 צאצאים:  אמנדה הולדן 
 
אליס ג'וזפין מרי טיילור בארנס (18 באוגוסט 1912 - 28 בדצמבר 1999) הידועה בשם ד"ר ג'וזפין בארנס, הייתה רופאה אנגלייה, שעסקה במיילדות וגינקולוגיה. היא הייתה הנשיאה הראשונה של ההסתדרות הרפואית הבריטית, ב-1979. בארנס הייתה פעילה גם בקמפיין הלאומי למניעת סרטן (אנ') לנשים עם בדיקת סרטן.
ראשית חיים וחינוך

בארנס נולדה ב-18 באוגוסט 1912, היא הייתה הבכורה מבין חמשת ילדיהם של השר וולטר וורטון ואליס מרי (לבית איבוטסון). בארנס נולדה בקליף רואד, שרינגהאם, נורפוק, היא למדה בבית הספר התיכון אוקספורד שבצפון אוקספורד ובאוניברסיטת אוקספורד. היא למדה רפואה באוניברסיטת קולג' בלונדון.
קריירה

בתחילת מלחמת העולם השנייה היא התחילה לעבוד בבית החולים השומרוני. ב-1947 התחילה לנהל צוות מיילדות נייד של בית החולים האוניברסיטאי קולג'.
חיים אישיים

היא התחתנה עם בריאן וורן, סגן בצבא, ב-1942. נולדו להם שלושה ילדים, פני, אמנדה ואנתוני. ב-1964 הם התגרשו.
בארנס נפטרה ב-28 בדצמבר 1999.
הערות שוליים

1 2 3 4  Neustatter, Angela (28 בדצמבר 1999). "Dame Josephine Barnes". The Guardian. ISSN 0261-3077. נבדק ב-6 באוגוסט 2017. {{cite news}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007335429905171  BIBSYS: 90266348  CiNii: DA00676972  ISNI: 0000 0000 8210 9915  LCCN: n50017397  NLA: 35014022  NTA: 070035660  SNAC: w68s4xzg  SUDOC: 156419564  Trove: 790211  VIAF: 28315144   WorldCat (עם VIAF): 28315144 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
בארנס בתוכנית הדיונים הטלוויזיונית After Dark ב-1997
ג'וזפין ג'ונסון

| --- | --- |

 לידה:  20 ביוני 1910 מיזורי, ארצות הברית
 פטירה:  27 בפברואר 1990 (בגיל 79) אוהיו, ארצות הברית
 מדינה:  ארצות הברית 
 לאום:  ארצות הברית אמריקאית
 עיסוק:  ספרות
 מקום לימודים:  אוניברסיטת וושינגטון בסנט לואיס 
 שפות היצירה:  אנגלית אמריקאית, אנגלית 
 סוגה:  סיפורת רומן
 נושאי כתיבה:  אנושיות
 יצירות בולטות:  Now In November
 תקופת הפעילות:  1935–1989 (כ־54 שנים)
 בן זוג:  גרנט ג. קאנון
 צאצאים:  טרנס קאנון אן קאנון קרול קאנון
 פרסים והוקרה:  פרס פוליצר פרס או. הנרי
 
ג'וזפין ווינסלו ג'ונסון (באנגלית: Josephine Johnson; ‏20 ביוני 1910 - 27 בפברואר 1990) הייתה סופרת, משוררת ופעילת זכויות אדם אמריקאית.
ביוגרפיה

ג'ונסון נולדה ב־20 ביוני 1910 בעיר קירקווד, שבמדינת מיזורי. היא כתבה את הרומן הראשון שלה, "עכשיו בנובמבר", כשחיה בעליית הגג של אמה בפרוור וובסטר גרובס, מיזורי.
נשארה בחווה בוובסטר גרובס וסיימה את הספר "Winter Orchard" בשנת 1935. היא פרסמה ארבעה ספרים נוספים לפני שהתחתנה עם גרנט ג. קאנון בשנת 1942. הזוג עבר להתגורר במדינת איווה, שם לימדה באוניברסיטת איווה במשך שלוש השנים הבאות. הם עברו למחוז המילטון, אוהיו בשנת 1947, שם פרסמה את ספרה "ווילדווד". לג'ונסון נולדו שלושה ילדים: טרנס, אן וקרול. המשפחה עברה לסינסינטי, אך בסופו של דבר קנו שטח במחוז קלרמונט, אוהיו.
בשנת 1955 העניקה לה אוניברסיטת וושינגטון תואר דוקטור לשם כבוד ב"סיפורת אנושית". פרסמה ארבעה ספרים נוספים לפני מותה. ב־27 בפברואר 1990 נפטרה ג'ונסון מדלקת ריאות בעיר בטביה, אוהיו, בגיל 79.
פרסים

זכתה בפרס פוליצר בשנת 1935 בגיל 24 על הרומן הראשון שלה, "Now in November". עד היום היא האדם הצעיר ביותר שזכה בפרס זה. זמן קצר לאחר מכן פרסמה את האוגדן "Winter Orchard", אוסף סיפורים קצרים שהופיעו בעבר במגזין "The Atlantic". מבין הסיפורים הללו, הסיפור "Deep" זכה בפרס או. הנרי בשנת 1934, והסיפור "John the Six" זכה באותו הפרס בשנה השלישית לפרסומו. ג'ונסון המשיכה לכתוב סיפורים קצרים וזכתה בשלושה פרסי או. הנרי נוספים: עבור "אלכסנדר לפארק" (1942), "יונת הזכוכית" (1943) ו"טיסת לילה" (1944).
כתביה

"Now in November"
"Winter Orchard and Other Stories"
"Jordanstown"
"Year's End"
"Paulina Pot"
"Wildwood"
"The Dark Traveler"
"The Sorcerer's Son and Other Stories"
"The Inland Island"
"Seven Houses: A Memoir of Time and Places"
"The Circle of Seasons"
הערות שוליים

↑  Ohioana-authors.org, www.ohioana-authors.org
1 2  Fraser, C. Gerald (1990-03-02). "Josephine Johnson, Nature Writer, Poet And Novelist, 79". The New York Times (באנגלית אמריקאית). ISSN 0362-4331. נבדק ב-2021-05-13.
↑  Code8 team, Josephine Johnson, Peters Fraser and Dunlop (PFD) Literary Agents (באנגלית בריטית)
↑  Now in November, by Josephine Winslow Johnson (Simon & Schuster)
↑  Penguin Random House, PenguinRandomhouse.com (באנגלית אמריקאית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007275793305171  PLWABN: 9810605005605606  BnF: cb12819214f (data)  GND: 122834895  ISNI: 0000 0001 1699 3041  LCCN: n50046901  NKC: xx0004879  NLA: 35885462  NTA: 169133842  SNAC: w6474jz5  SUDOC: 100541070  VIAF: 112251427   WorldCat (עם VIAF): 112251427 
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "ג'וזפין ג'ונסון".
ג'וניור קאייסרה

אוליסון דה סוזה פאולה ג'וניור (בפורטוגזית: Uilson de Souza Paula Júnior, נולד ב-27 באפריל 1989) הוא כדורגלן בולגרי ממוצא ברזילאי הידוע בשם ג'וניור קאייסרה (Caiçara) המשחק בעמדת המגן ימני בסנטוס.