stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מקס מייבן

| --- | --- |

 לידה:  21 בדצמבר 1950 אית'קה, ארצות הברית 
 פטירה:  1 בנובמבר 2022 (בגיל 71) לוס אנג'לס, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 www.maxmaven.com
 
מקס מייבן (באנגלית: Max Maven, נולד כפיליפ גולדשטיין; 21 בדצמבר 1950 – 1 בנובמבר 2022) היה קוסם ומנטליסט אמריקאי יהודי אשר נולד באיתקה, ניו יורק. לעיתים קרובות היה מופיע בתוכניות קסמים טלוויזיוניות, ומבצע קריאת מוח אינטראקטיבית, וטריקים עבור צופי הטלוויזיה.
בעוד שדמותו הציבורית בהופעותיו נתפסת בתוך ז'אנר המנטליזם, תרומתו של מייבן לקהילת הקוסמים היא בהיקף רחב בהרבה. הוא היה סופר פורה בתעשיית הקסמים והציג חידושים רבים בתחום הקסמים המשמשים קוסמים אחרים. הוא שימש כיועץ לקוסמים דייוויד קופרפילד, פן וטלר, זיגפריד ורוי, ודאג הנינג ועוד.
הוא השתתף באופן קבוע בכתבי עת בתעשייה, כגון Genii, The Linking Ring ו-M-U-M.
מייבן הופיע בשנת 2012 בתוכנית הטלוויזיה הישראלית "מי יפיל את המאסטר".
בספטמבר 2022 הוענק לו פרס מפעל חיים מהאקדמיה לקסמים, ה-"מג'יק קאבל".
ב-1 בנובמבר 2022 מייבן הלך לעולמו לאחר סיבוכים הקשורים למחלת סרטן המוח.
הערות שוליים

↑  ynet, קלף חזק: הקוסם מקס מייבן בישראל, באתר ynet, 5 באפריל 2012
↑  "Obituaries (Mike Caldwell)". Genii (William W. Larsen Corporation) 58 (10): 858. September 1995.
↑  Bruce Haring, Bruce Haring, Max Maven Dies: Mentalist And Magical Historian Was 71, Deadline, ‏2022-11-04 (באנגלית אמריקאית)
↑  Linnea Crowther, Max Maven obituary: mentalist and magician dies at 71, Legacy.com, ‏2022-11-08 (באנגלית אמריקאית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BNE: XX5473513  BnF: cb12055475p (data)  CiNii: DA04176858  ISNI: 0000 0000 7830 2157  LCCN: no2001084895  NDL: 00471245  VIAF: 51709870   WorldCat (עם VIAF): 51709870
מרצ'נדייזינג
ראו גם

התמסחרות
מסחור חזותי
שיווק
תעשיית הבידור
הערות שוליים

↑  תִּסְחוּר במילון בנקאות (תשס"ז), באתר האקדמיה ללשון העברית
↑  תִּסְחֹרֶת במילון שיווק ופרסום (תשפ"ג, 2023), באתר האקדמיה ללשון העברית
↑  Angry Birds licensing generated 30% of Rovio's revenues in 2011 | GamesIndustry.biz (הקישור אינו פעיל)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007565553805171  BnF: cb11973215m (data)  GND: 4138191-9  LCCN: sh85083755  LNB: 000071495  NDL: 00975699
מרגוט הוימן

מרגוט הוימן (בגרמנית: Margot Heuman;‏ 17 בפברואר 1928 – 11 במאי 2022) היא ניצולת שואה אמריקאית שנולדה בגרמניה. הוימן היא הלהט"בית היהודייה הראשונה שידוע כי שרדה את מחנות הריכוז הנאציים.
קורות חיים > ילדותה

מרגוט הוימן נולדה בהלנטל שבגרמניה, סמוך לגבול בלגיה. ביתה היה מעל חנות הכלבו בבעלותם ובניהולם של הוריה קרל ויוהנה. להוימן הייתה אחות צעירה, לורה. כשהייתה בת ארבע עברה משפחתה לליפשטאט וכעבור מספר שנים, בגיל תשע, עברה משפחתה לבילפלד, שם למדה הוימן בבית ספר ציבורי. אביה עבד באגודה לסיוע ליהודי גרמניה. ב-1939 גורשו היא ואחותה באופן פתאומי מבית הספר. הוריהן רשמו אותן לבית ספר יהודי, בו לימדו מורים שפוטרו מעבודתם על ידי הנאצים.
קורות חיים > מלחמת העולם השנייה

בשנת 1942 נשלחו רוב יהודי בילפלד למחנות השמדה, אבל משפחת הוימן נשלחה לגטו טרזיינשטט, ביוני אותה שנה, מפני שאביה עבד בארגון יהודי. הילדים בטרזיינשטט שוכנו בבתי נוער, ושם זכו לתנאים ואוכל טוב יותר משאר תושבי הגטו. הוימן ואחותה נשלחו לבתי נוער נפרדים. בבית הנוער פגשה מרגוט צעירה אוסטרית, דיטה נוימן, והשתיים ישנו יחד והיו בקשר אינטימי אך לא קיימו יחסי מין. הן שמרו על הקשר בסוד.
במאי 1943 או 1944 נשלחה המשפחה לאושוויץ. נוימן ודודתה הגיעו לאושוויץ ימים מספר לאחר מכן. הוריה של מרגוט ויתרו על התור לסלקציה לעבודת כפייה מאחר שידעו שאחותה הצעירה לא תשרוד את הסלקציה. אבל נוימן ודודתה לא ויתרו, וגם הוימן בחרה לעמוד בתור לסלקציה לעבודת כפייה מתוך רצון להישאר עם חברתה. כ-200 נשים שעברו את הסלקציה נשלחו ברכבת מאושוויץ למחנה הריכוז נוינגמה בגרמניה. משפחה של הוימן נרצחה באושוויץ.
קבוצת הנשים היהודיות ובכללן נוימן והוימן, שהיו בנות 16 באותה עת, היו הנשים האסירות הראשונות בנוינגמה, שם אולצו לבנות מקלטים לאזרחים ולפנות הריסות של מבנים שהופצצו. הקבוצה הועברה בין שלושה מחנות משנה של נוינגמה, לרבות דסאוור אופר (אנ'), מיולי עד ספטמבר 1944, נויגראבן (אנ'), מספטמבר 1944 עד פברואר 1945, וטיפסטאק, מפברואר עד אפריל1945. נוימן והוימן ישנו יחד בסוף הבלוק, וגרמו לאי-נוחות לחלק מהנשים, אולם דודתה של נוימן הגנה על הזוג בטענה שהן עדיין ילדות. בזמן שהותן בנוינגמה, עסקו השתיים בסחר חליפין מיני עם גברים תמורת אוכל, אותו חלקו ביניהן. בתחילת אפריל 1945 סגר חיל ההגנה הגרמני את נוינגמה, והנשים היהודיות נשלחו למחנה הריכוז בברגן-בלזן. הוימן צעדה יחפה 100 ק"מ במשך יומיים מנוינגמה לברגן-בלזן. ממחנה הריכוז ברגן-בלזן היא שוחררה ב-15 באפריל 1945 בידי חיילים בריטיים. מצבה הרפואי היה רע, היא חלתה בטיפוס ושקלה 35 ק"ג. הוימן אושפזה בבית חולים למשך חודשיים, משם העביר אותה הצלב האדום לשוודיה להחלים, ודיטה נשארה בגרמניה.
קורות חיים > לאחר המלחמה

הוימן נשארה שנתיים בשוודיה, והמשיכה שם את לימודיה בבית ספר, ומשם היגרה לניו-יורק. היא תכננה לשהות בארצות הברית שנה אחת בלבד, אבל בחרה להישאר משום שיכלה לחיות שם אורך חיים לסבי. ערב המעבר לארצות הברית היא שינתה את איות שם משפחתה מ-Heumann ל-Heuman, כדי להיפטר מההקשר הגרמני שלו.
בניו-יורק עבדה הוימן בסוכנות פרסום. בתחילת שנות החמישים של המאה העשרים ניהלה מערכת יחסים עם עורכת מהעיתון הניו-יורקר. בשנת 1953 נפרדה ממנה והתחתנה עם עמית לעבודה מסוכנות פרסום אחרת, משום שרצתה ילדים. היא ילדה שני ילדים. מאוחר יותר היא חזרה לקריירה בפרסום, וניהלה רומן עם שכנתה הנשואה. בשנות ה-70 נפרדה מבעלה, שהתמכר להימורים והחל להתעלל בה. בגיל 88 עברה לדרום-מערב ארצות הברית ויצאה מהארון כלסבית בפני משפחתה, עובדה שלא הפתיעה אותם.
הוימן סבלה מדיכאון קשה בעקבות האירועים הטראומטים שחוותה במחנות הריכוז וטופלה על ידי פסיכיאטר במשך שנים. בשנותיה האחרונות חייתה במדבר אריזונה עם כלבה. היא נפטרה ב-11 במאי 2022 בגיל 94.
חשיבות היסטורית

מרגוט הוימן היא האישה הראשונה שידוע ששרדה במחנה ריכוז חרף היותה יהודייה ולהט"בית. אף שדיברה על כך באופן גלוי בכמה ראיונות עבור ארכיונים על השואה, היותה לסבית נשמר בסוד, ויחסיה עם נוימן הוגדרו חברות אמיצה. בכתבה על הוימן בעיתון הגרמני דר שפיגל כתבה ההיסטוריונית אנה הייקובה (אנ') כי "זה טראגי שדעות קדומות בנוגע להומופוביה מנעו מניצולות מחנות ריכוז יהודיות להט"ביות להשאיר עדויות על חייהן", ועובדה זו הקנתה לדעתה חשיבות גדולה אף יותר לסיפור חייה של הוימן.
הערות שוליים

1 2 3 4  "Margot Heumann", United States Holocaust Memorial Museum (באנגלית)
1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11  Hájková, Anna, "Das wundersame Leben der Margot Heumann", Der Tagesspiegel, January 2, 2021, עמ' (בגרמנית)
1 2  "Margot Heuman", Museum of Tolerance (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1237427711  LCCN: no2018167850  VIAF: 6420162723669961290004   WorldCat (עם VIAF): 6420162723669961290004 
אבן נגף לזכרה של מרגוט הוימן בבילפלד
מפרץ סרסוטה

| --- | --- |

גשר שחוצה את המפרץ
 מידע כללי
 מיקום:  מפרץ מקסיקו 
 סוג:  לגונה 
 מידות
 אורך:  23 קילומטר
 מידע נוסף
 מדינות באגן הניקוז:  ארצות הברית 
 קואורדינטות:  27°24′08″N 82°35′53″W﻿ / ﻿27.40222222°N 82.59805556°W﻿ / 27.40222222; -82.59805556
  (למפת פלורידה מוגדלת) טאלאהאסי ג'קסונוויל מיאמי טמפה אורלנדו פורט לודרדייל פורט סנט לוסי קייפ קורל גיינסוויל קי וסט ג'ורג'יה אלבמה מפרץ מקסיקו האוקיינוס האטלנטי מפרץ סרסוטה(למפת פלורידה רגילה) טאלאהאסי ג'קסונוויל מיאמי טמפה אורלנדו פורט לודרדייל פורט סנט לוסי קייפ קורל גיינסוויל קי וסט ג'ורג'יה אלבמה מפרץ מקסיקו האוקיינוס האטלנטי מפרץ סרסוטה
 
מפרץ סרסוטה (באנגלית: Sarasota Bay) הוא מפרץ הממוקם בחופה המערבי של מדינת פלורידה שבארצות הברית.
גאוגרפיה

המפרץ, השוכן לחוף מפרץ מקסיקו הוא שפך נהר. המפרץ ממוקם בין איי הקיז ואת המפרץ מקיפים קי לונגבואוט, קי לידו, קי סייסטה, וקי קייסי.
גובה פני המים הממוצע במפרץ סרסוטה בשנים 1960–1978 היה גבוה ב-12.8 ס"מ מגובה פני הים הממוצע של ארצות הברית בשנת 1929. הגובה הממוצע של פני המים בעת גאות במפרץ היה 31.8 ס"מ מעל הגובה הממוצע. גובה פני הים במפרץ סרגוסה נמצא בעליה בקצב ממוצע של 2.1 מ"מ לשנה. על פי הערכות שנעשו, עתיד גובה פני המים במפרץ סרגוסה להגיע ל 0.84-1.05 מטר מעל רמתו הנוכחית.
מאז שנות ה-50 של המאה ה-20 נפגעו כ-18,000 דונם של מרבצי עולם החי בקרקעית מפרץ סרסוטה בגלל פעילות של חפירה ימית. בשנת 1996 הוחל ביצירת אזורים של ריף מלאכותי באזור המפרץ על מנת לעודד יצירת מרבצים חדשים.
עד שנות ה-50 של המאה ה-20 נחשב המפרץ לאתר טבע בראשיתי עם מים נקיים ודגה רבה. מאז נפגעו כ-40% משטח הביצה שלה וסבל מזיהום.
היסטוריה

המפרץ מוזכר לראשונה במפות מראשית המאה ה-18 בכתיב: Zarazote. המתיישבים הספרדים שהגיעו לפלורידה וחקרו את אזור המפרץ בשנת 1513 גילו כי לחופי המפרץ מתגוררים שבטים אינדיאנים. מחקר ארכאולוגי מאוחר גילה כי אזור המפרץ היה מיושב מאז המאה השמינית לפנה"ס.
בין השנים 1834–1835 היה המפרץ בתחום מחוז הילסבורו, ולאחר חלוקת המחוז, בין השנים 1855–1921 היה המפרץ בתחום מחוז מאנאטי ומאז שנת 1921 מחולק המפרץ בין מחוז סרסוטה ומחוז מאנאטי.
קונגרס ארצות הברית הכריז על המפרץ כ"שפך נהר בעל חשיבות לאומית" (אחד מ-28 שפכי נהרות שקיבלו תואר זה).
לאחר תום מלחמת האזרחים האמריקנית הפליג ג'ודה בנג'מין, מזכיר המדינה של הקונפדרציה ממפרץ סרסוטה במהלך בריחתו המוצלחת לאנגליה, בברחו מפני כוחות ארצות הברית שבקשו לעצרו.
הערות שוליים

↑  E.D. Estevez, Sea Level Rise in Saragosa Bay, November 6, 1991
↑  Creating an Artificial Reef, EPA
↑  The ecological condition of estuaries in the Gulf of Mexico, page 65
↑  Gene M. Burnett, Florida's Past: People and Events That Shaped the State, page 194
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007556077105171  LCCN: sh85117487  VIAF: 315126909   WorldCat (עם VIAF): 315126909
מיזנתרופיה

"המיזנתרופ" מעשה ידי פיטר ברויגל האב
כרזה משנת 1719 למחזה "שונא הבריות", מאת מולייר
מיזנתרופיה (במקור ביוונית: μισανθρωπία) היא השנאה הכללית, חוסר אמון או בוז כלפי המין האנושי, וכן נטייה שלא לבטוח בבני אדם אחרים. מיזנתרופ או מיזנתרופיסט הוא אדם שמחזיק בעמדות, דעות או רגשות כאלה. מיזנתרופיה כרוכה בגישה של הערכה שלילית כלפי האנושות המבוססת על שיפוט שלילי בנוגע לפגמים של האנושות. פגמים אלו נתפסים כנמצאים בכל מקום, כלומר מחזיקים כמעט כולם במידה רצינית ומשמעותית ולא רק על ידי כמה מקרים קיצוניים. מיזנתרופיה עשויה לנבוע או להיות מונעת גם מבידוד חברתי, דחייה חברתית, תחושת ניכור, בגידה או חוויות רעות עם אנשים אחרים.
מקורו של המונח במילים היווניות שנאה (μίσος) ואדם (άνθρωπος).
הגדרה

מיזנתרופיה (מילה ממקור מהמאה ה-17, מהיוונית misanthrōpos) מוגדרת באופן מסורתי כשנאה או חוסר אמון במין האנושי. עם זאת, נטען בפילוסופיה בת זמננו שאפיון זה אינו מתאים לכל אלה שתויגו כמיזנתרופים. לפי תפיסה זו, הגדרה מקיפה יותר רואה במיזנתרופיה הערכה שלילית של האנושות כולה המבוססת על פגמים וחסרונות של המין האנושי. הערכה שלילית זו יכולה להתבטא בצורות שונות, כאשר שנאה היא רק אחת מהן. במובן זה, למיזנתרופיה יש מרכיב קוגניטיבי: היחס השלילי שלה כלפי האנושות מבוסס על שיפוט שלילי לגבי האנושות, היא לא רק סלידה עיוורת.
היבט חשוב אחד בכל צורות המיזנתרופיה הוא שהמטרה שלהם אינה מקומית אלא נמצאת בכל מקום. לפיכך הגישה השלילית לא מופנית רק כלפי כמה אנשים בודדים או קבוצות של אנשים אלא כלפי האנושות כולה. זה מבדיל בין מיזנתרופים מקבוצות כמו גזענים, מיזוגיניסטים ומיזנדריסטים, המחזיקים בגישה שלילית כלפי גזעים או מגדרים מסוימים, בהתאמה.. צורות אלו של אפליה וחוסר סובלנות אינן מאפיינות כלליים של מיזנתרופים. גם המיזנתרופים וגם מבקריהם מסכימים שתכונות שליליות וכישלונות אינם מופצים באופן שווה, כלומר שהמגבלות והתכונות הרעות מוחצנות אצל חלק יותר מאשר אצל אחרים. עם זאת, ההערכה השלילית של המיזנתרופ כלפי האנושות אינה מבוססת על כמה מקרים קיצוניים ובולטים: היא שלילה של האנושות כולה, כולל המקרים היותר רגילים. 
יחד עם זאת ניתן למצוא מקרי מיזנתרופיה המופגנת כלפי תרבות אנושית ספציפית.
בעוד שמיזנתרופים רבים עשויים גם להפגין נטיות בלתי חברותיות בשל השקפותיהם השליליות על האנושות, אין זו דרישה. כמה מיזנתרופים עשויים להימנע באופן פעיל ממצבים חברתיים ולהיות בעלי עניין מינימלי ביצירת קשר עם אחרים. הם עשויים לחוש אי נוחות או אי שביעות רצון במסגרות חברתיות ולבחור לבודד את עצמם מאחרים. הם עלולים לתפוס אינטראקציות חברתיות כמרוקנות או לחוש קושי להתחבר עם אנשים ברמה רגשית. עם זאת, אחרים עשויים עדיין להשתתף באינטראקציות חברתיות בעת הצורך או כאשר הדבר מתיישב עם האינטרסים או המטרות שלהם. יכול להיות שיש להם מעגל קטן של חברים מהימנים או קשרים מקצועיים, למרות השקפתם השלילית הכללית על האנושות. אף על פי שהם עשויים לא לחפש באופן פעיל אינטראקציות חברתיות או ליהנות מהם, הם לא בהכרח בלתי חברותיים לחלוטין. מיזנתרופיה וחוסר חברות הן תכונות נפרדות, ולא כל מי שמזדהה עם אחת בהכרח יזדהה עם השנייה.
צורות של פגמים אנושיים

מיזנתרופיה כרוכה בגישה של הערכה שלילית כלפי האנושות המבוססת על שיפוט שלילי בנוגע לפגמים של האנושות. פגמים אלו נתפסים כנמצאים בכל מקום, כלומר מחזיקים כמעט כולם במידה רצינית ומשמעותית ולא רק על ידי כמה מקרים קיצוניים. הפגמים העיקריים עליהם מצביעים המיזנתרופים כוללים פגמים מוסריים, פגמים אינטלקטואליים ופגמים אסתטיים.
צורות של פגמים אנושיים > פגמים מוסריים

הגישה הנפוצה ביותר בספרות המיזנתרופית היא לאתר את הפגמים החמורים ביותר של האנושות ברמה המוסרית. פגמים מוסריים מזוהים לעיתים קרובות עם נטיות לקדם את מה שרע או עם עמדות לא הולמות כלפי ערכים. מיזנתרופים טוענים שעבור תחומים חשובים רבים, כמו היחס של האדם לבעלי חיים, הכף נוטה בבירור נגד האדם. פגמים מוסריים כוללים אכזריות, אדישות לסבל של אחרים, אנוכיות ופחדנות. את הנזק שנגרם בגלל החטאים הללו ניתן לחלק לשלוש קטגוריות: פגיעה ישירה בבני אדם אחרים, פגיעה ישירה בבעלי חיים ופגיעה בעקיפין לבני אדם ולבעלי חיים על ידי פגיעה בסביבה. דוגמאות לקטגוריות אלו כוללות את השואה, גידול בעלי חיים לחקלאות מאכל וזיהום הגורם לשינויי אקלים, בהתאמה.
צורות של פגמים אנושיים > פגמים אינטלקטואליים

פגמים אינטלקטואליים נוגעים ליכולות הקוגניטיביות שלנו. פגמים אינטלקטואליים, כמו חשיבה מייחלת, דוגמטיות, טיפשות והטיות קוגניטיביות, הם מה שמוביל לאמונות שווא, מה שחוסם ידע, או מה שמפר את הדרישות הרציונליות. פגמים אינטלקטואליים יכולים לעבוד יחד עם כל מיני פגמים: אדם אכזר, למשל, עשוי לשכנע את עצמו באופן המונע על ידי חשיבה מייחלת שהוא לא אכזרי אלא תקיף. שיקולים דומים גרמו לכמה מסורות לראות בכשלים אינטלקטואליים, כמו בורות, את שורש כל הרוע.
צורות של פגמים אנושיים > פגמים אסתטיים

לפגמים אסתטיים לרוב אין חשיבות זהה לפגמים מוסריים ואינטלקטואליים, אך לעיתים גם להם יש משקל מסוים בשיקולים מיזנתרופיים. פגמים אלו מתייחסים ליופי ולכיעור. הם נוגעים להיבטים מכוערים של חיי האדם עצמם, כמו עשיית צרכים והזדקנות, כיעור הנגרם על ידי פעילויות אנושיות, כמו זיהום ופסולת, ויחס לא הולם כלפי היבטים אסתטיים, כמו חוסר רגישות ליופי.
טיעונים בעד ונגד

הוצגו טיעונים שונים בעד ונגד אימוץ נקודת מבט מיזנתרופית. התומכים מתמקדים בדרך כלל בצורות שונות של פגמים אנושיים, כמו אלה שנדונו בסעיף האחרון, יחד עם דוגמאות מתי הם מפעילים את ההשפעות השליליות שלהם. מתנגדים מגיבים לעיתים קרובות לדוגמאות כאלה בהצבעה שהם ביטויים אינדיבידואליים קיצוניים של פגמים אנושיים, בין אם על ידי מבצעים חולי נפש או על ידי אנשים רגילים בנסיבות קיצוניות, שאינם משקפים את האנושות בכללותה ולכן אינם מסוגלים להצדיק את הגישה המיזנתרופית. אז בעוד שיש מקרים של אכזריות אנושית קיצונית, כמו הרציחות ההמוניות שביצעו דיקטטורים, רישום מקרים כאלה אינו מספיק כדי לגנות את האנושות בכללותה. מיזנתרופים הגיבו לסוג זה של טיעונים בדרכים שונות. יש הגורסים שהפגמים הבסיסיים נמצאים אצל כולם, גם אם הם מגיעים לצורת הביטוי הקיצונית ביותר שלהם רק בכמה בודדים. אחרים מציינים שאנשים רגילים רבים שותפים לביטוי שלהם, למשל, על ידי תמיכה במנהיגים הפוליטיים המחייבים אותם, גם אם הם לא ביצעו אותם ישירות. גישה נוספת היא להתמקד לא במקרים הקיצוניים הגדולים אלא בגילויים רגילים בקנה מידה קטן של פגמים אנושיים, כמו בשקר, רמאות, הפרת הבטחות או חוסר תודה.
בעיה שונה לטיעונים המבוססים על פגמים אנושיים היא שהם מציגים רק צד אחד של האנושות בעוד שעמדות הערכה צריכות לקחת בחשבון את כל הצדדים. אז יכול להיות שלמרות שיש להם פגמים חמורים מאוד, בני אדם עשויים להיות גם בעלי סגולות חשובות לא פחות שמפצות על החסרונות שלהם. למרות שקשה לערוך השוואות כאלה בקנה מידה גדול, מיזנתרופים טוענים שלפחות עבור תתי תחומים חשובים, כמו היחס של האדם לבעלי חיים, הכף נוטה בבירור נגד האדם.
טיעונים אחרים נגד מיזנתרופיה מבוססים לא על האם גישה זו משקפת כראוי את הערך השלילי של האנושות, אלא על העלויות של קבלת עמדה הקשורה בשנאה, עבור הפרט והחברה בכללותה. זה רלוונטי במיוחד מכיוון שמיזנתרופיה, הקשורה לשנאת המין האנושי, עלולה להפוך בקלות לאלימות נגד מוסדות חברתיים ובני אדם אחרים ועלולה לגרום לנזק רב. הדוגלים במיזנתרופיה הגיבו על כך בכך שהראו כיצד פרספקטיבה מיזנתרופית יכולה להוביל לצורות חיים שונות. בעוד שחלקן מבוססות על שנאה ועשויות להוביל לאלימות, אחרות מתמקדות יותר בפחד ובהסתגרות מההשפעה השלילית. חלופה נוספת כוללת אקטיביזם הניזון מהתקווה לחולל שינוי קיצוני. לגבי דמותו של האדם המיזנתרופי, נטען כי המיזנתרופיה עושה אדם אומלל וחסר ידידים ובכך מונעת מהאדם המיזנתרופ את רוב הנאות החיים. המיזנתרופים ציינו כי מיזנתרופיה אינה קשורה בהכרח לשנאה, אלימות וחוסר ידידות, כלומר קיימות צורות חיים מיזנתרופיות שונות הנמנעות מוויכוחים אלו.
בפילוסופיה

הפילוסוף היווני הקדם-סוקרטי הרקליטוס היה לפי דיווחים שונים מיזנתרופ ומתבודד שהיה לו מעט סבלנות לחברה האנושית. גורם מרכזי בהשקפתו השלילית על בני אדם היה חוסר הבנתם של מה שהיה, לדעתו, טבעה של המציאות. זה נוגע במיוחד במקרים בהם בני אדם נשארים במצב של בורות למרות שקיבלו הסבר מעמיק בנושא המדובר.
ב"פאידו" של אפלטון, סוקרטס מתאר מיזנתרופ ביחס לזולתו, ומתאר את המיזנתרופיה כתוצאה פוטנציאלית של ציפיות מסוכלות או אפילו אופטימיות נאיבית יתר על המידה, שכן אפלטון טוען ש"אומנות" הייתה מאפשרת למיזנתרופ הפוטנציאלי להכיר בכך שרוב האנשים נמצאים בין טוב לרע.[דרוש מקור]
הרהורים שונים הקשורים למיזנתרופיה נמצאו גם אצל מספר ציניקנים, כמו דיוגנס ודיון כריסוסטומוס.
תומאס הובס הוא דוגמה למיזנתרופיה בפילוסופיה המודרנית המוקדמת. עבורו, בני אדם הם אגואיסטים ואלימים: הם פועלים על פי האינטרס האישי שלהם ומוכנים לרדוף אחר מטרותיהם על חשבון אחרים. הוא ראה בהקמת מדינה המבוססת על סמכותנות ומאופיינת באכיפה קפדנית של חוקים לשמירה על הסדר בתור הדרך היחידה לאלף את הטבע האנושי האלים ולהימנע ממלחמה מתמדת.
הפילוסופיה של ארתור שופנהאואר ידועה כמיזנתרופית ופסימיסטית במיוחד. שופנהאואר התייחס למניעים כמו רעב, מיניות, הצורך לטפל בילדים והצורך במקלט וביטחון אישי, כמקור האמיתי למוטיבציה אנושית.
מספר פילוסופים של המאה ה-21 עוסקים לא רק בפסימיות פילוסופית, אלא גם במיזנתרופיה. דייוויד בנאטר הוא פילוסוף וסופר שידוע בעיקר בזכות התמיכה שלו בעמדה של אנטי-נטליזם. בנאטר מציג טיעונים שונים לתמיכה באנטי-נטליזם, כולל טיעון מיזנתרופי.
מושגים קשורים > פסימיות פילוסופית

פסימיות פילוסופית היא הרעיון הקשור שמסתכל על העולם בצורה אנטי-אופטימית לחלוטין. צורה זו של פסימיות אינה נטייה רגשית כפי שהמונח מציין בדרך כלל. במקום זאת, זוהי פילוסופיה או השקפת עולם המייחסת ערך שלילי לחיים ולקיום. פסימיסטים פילוסופיים טוענים בדרך כלל לשכיחות אמפירית של כאבים על פני תענוגות, שהחיים פוגעים מבחינה אונטולוגית או מטאפיזית ליצורים חיים, ושהקיום הוא חסר משמעות ביסודו או חסר תכלית. התגובות שלהם למצב זה מגוונות מאוד ויכולות להיות מאשרות חיים.
פסימיות פילוסופית מלווה לעיתים קרובות במיזנתרופיה בטענה שהאנושות היא גם רעה ואולי אחראית חלקית לרוע העולם. אבל שתי ההשקפות אינן כרוכות זו בזו וניתן לקיים אותן בנפרד. אדם הדוגל בפסימיות פילוסופית אך לא במיזנתרופיה עשוי לטעון, למשל, שבני אדם הם רק קורבנות של עולם נורא אבל לא אשמים בו.
מושגים קשורים > ציניות

ציניות היא עמדה המאופיינת באי אמון כלפי בני אדם, מתוך אמונה כי הם אנוכיים מטבעם, וכן חוסר אמון כללי במניעים של אחרים. בעוד שציניות מלווה לעיתים במיזנתרופיה, הציניות לא בהכרח קשורה בשנאה למין האנושי. בניגוד לציניקנים, שעשויים להפעיל ספקנות כלפי יחידים או פעולות ספציפיות, למיזנתרופים יש סלידה כללית יותר לאנושות כולה. לעומת מיזנתרופיה, ניתן להשתמש בציניות גם בהקשר קליל יותר או שובב יותר, לדוגמה כאשר מישהו משמיע הערה סרקסטית או אירונית לגבי מצב או מניע של אדם מסוים.
מושגים קשורים > אנטי-נטליזם

אנטי-נטליזם היא ההשקפה שלפיה הקיום הוא רע וכי לבני אדם, לפיכך, חובה להימנע מהולדה. טיעון חשוב לאנטי-נטליזם הוא הטיעון המיזנתרופי. הוא רואה בפגמים העמוקים של בני האדם ובנטייתם לגרום נזק הן לבני אדם אחרים והן לבעלי חיים כסיבה להימנעות מליצור עוד בני אדם. הנזקים הללו כוללים מלחמות, רצח עם, גידול בעלי חיים לחקלאות ונזקים שנגרמו לסביבה. התנועה להיכחדות מרצון של האנושות (תלמ"ה) וכנסיית המתת החסד (אנ') הן תנועות מוכרת הדוגלת באנטי-נטליזם. בעוד שתלמ"ה מעדיפה שלא להגדיר את עצמה כמיזנתרופית, כנסיית המתת החסד היא קיצונית יותר, ואף תייגה את עצמה בתור "הדת המיזנתרופית היחידה בעולם".
אנטי-נטליזם זוכה בדרך כלל לתגובות חיוביות מצד מיזנתרופים. עם זאת, ישנן עוד דרכים רבות אחרות שעלולות להוביל להכחדה של המין האנושי. בעוד שהכחדת האנושות נתפסת בדרך כלל כנוראית ומאיימת, מיזנתרופים עשויים במקום זאת לפרש אותה כסיבה לתקווה, שהעידן המתועב של האנושות עשוי להגיע בקרוב לקיצו.
ראו גם

פסימיות
אנטי-נטליזם
ניהיליזם
ציניות
התבודדות
בוז
שנאה
הערות שוליים

↑  נהגה ביוונית: מיסנתרוֹפּיה, במלעיל (ההטעמה בהברה הלפני אחרונה).
1 2  Definition of MISANTHROPY, www.merriam-webster.com (באנגלית)
1 2 3 4 5 6 7  Philosophical Misanthropy | Issue 139 | Philosophy Now, philosophynow.org
↑  Misanthrope, Misanthrope by Titus Llewellyn, allpoetry.com (באנגלית)
↑  misanthropy | Etymology, origin and meaning of misanthropy by etymonline, www.etymonline.com (באנגלית)
1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12 13 14  Sarah Hannan, Samantha Brennan, Richard Vernon, Permissible Progeny?: The Morality of Procreation and Parenting, Oxford University Press, 2015, ISBN 978-0-19-937812-8. (באנגלית)
1 2  Derek Edyvane, Rejecting Society: Misanthropy, Friendship and Montaigne, Res Publica 19, 2013, עמ' 53–65 doi: 10.1007/s11158-012-9206-2
1 2  Virtues and vices - Routledge Encyclopedia of Philosophy, www.rep.routledge.com
1 2  David E. Cooper, Animals and Misanthropy, Routledge, 2018-02-02, ISBN 978-1-351-58377-0. (באנגלית)
↑  B. J. C. Madison, On the Nature of Intellectual Vice, Social Epistemology Review and Reply Collective 6, 2017, עמ' 1–6
↑  R. Hackforth, Moral Evil and Ignorance in Plato's Ethics, Classical Quarterly 40, 1946, עמ' 118– doi: 10.1017/S0009838800023442
↑  McGraw, Shannon (2014). "1. Introduction". MISANTHROPY AND CRIMINAL BEHAVIOR (PDF).
↑  Heraclitus of Ephesus, World History Encyclopedia (באנגלית)
↑  Georges J.D. Moyal, On Heraclitus's Misanthropy, Revue de Philosophie Ancienne 7, 1989, עמ' 131–148
↑  Diogenes the Cynic, ‏2013-05-26 (באנגלית אמריקאית)
1 2  Misanthropy: The Critique Of Humanity 1474293174, 9781474293174, dokumen.pub (באנגלית)
↑  Luis Navia, Classical Cynicism: A Critical Study, Bloomsbury Academic, 1996-10-11, ISBN 978-0-313-30015-8. (באנגלית)
↑  Cynic vs Misanthrope: When And How Can You Use Each One?
↑  GREEN ANARCHY, www.vhemt.org
↑  This Just In | VIDEO, bostonphoenix.com
1 2  Toby Svoboda, A Philosophical Defense of Misanthropy, New York: Routledge, 2022
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007538769305171  BnF: cb123149191 (data)  LCCN: sh85085971
מרדכי רוזנברג

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 כינוי:  מוטי
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 דרגה:    אלוף-משנה
 תפקידים בשירות
 מפקד גדוד הנח"ל המוצנח  מפקד חטיבת ירושלים
 פעולות ומבצעים
 פעולות התגמול   מלחמת סיני   מלחמת ששת הימים   מלחמת ההתשה   מלחמת יום הכיפורים   מלחמת לבנון
מרדכי רוזנברג, הוא קצין צה"ל בדימוס בדרגת אלוף-משנה, שכיהן כמפקד חטיבת ירושלים.
קורות חייו

רוזנברג התגייס לצה"ל במסגרת גרעין נח"ל, והתנדב לצנחנים לגדוד הנח"ל המוצנח. בצנחנים עבר רוזנברג מסלול הכשרה כלוחם, קורס מ"כים חי"ר וקורס קציני חי"ר. עם סיום הקורס שב לחטיבה, ושימש כמפקד מחלקה ולחם במלחמת ששת הימים ובמלחמת ההתשה. רוזנברג שימש כמפקד פלוגה בגדוד, ולקח חלק במבצע תרנגול 53 ובמבצע ברדס 20.
רוזנברג לחם במלחמת יום הכיפורים ובשנים 1979–1980 שימש כמפקד גדוד הנח"ל המוצנח.
בשנים 1986–1989 פיקד על חטיבת ירושלים.
הערות שוליים

↑  יואל פיקסלר (עורך), "תרנגול 53, המבצע להבאת המכ"ם ממצרים", יצא לאור בהוצאה פרטית על ידי לוחמי הצנחנים 2009, במלאת 40 שנה למבצע. מבוסס על מסמכי מקור מארכיון צה"ל.
↑  אלישיב שמשי, "ארדוף אויביי ואשיגם", הוצאת מודן והוצאת משרד הביטחון, 2019, עמודים 179-191.
↑  דורון רובין, "בדרכי שלי", כנרת זמורה ביתן, 2018, עמוד 92-88.
מרצ'לו מלפיגי

| --- | --- |

 לידה:  10 במרץ 1628 קרבלקורה, מדינת האפיפיור 
 פטירה:  29 בנובמבר 1694 (בגיל 66) רומא, מדינת האפיפיור 
 ענף מדעי:  אנטומיה, רפואה, ביולוגיה 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת בולוניה 
 מנחה לדוקטורט:  ג'ובאני אלפונסו בורלי 
 מוסדות:  אוניברסיטת בולוניה  אוניברסיטת פיזה 
 תלמידי דוקטורט:  Antonio Maria Valsalva 
 פרסים והוקרה:  חבר בית הנבחרים ההולנדי 
 
מרצ'לו מלפיגי (באיטלקית: Marcello Malpighi; ‏ 10 במרץ 1628 - 29 בנובמבר 1694) היה רופא איטלקי, על שמו קרויות מספר תכונות פיזיולוגיות.