stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מרדכי גרינברג
ביוגרפיה

נולד בארץ ישראל ליחיאל ולמלכה גרינברג. דודו הוא הרב אפרים סוקולובר, רבה הראשון של רעננה. למד בישיבת היישוב החדש בתל אביב ולאחר מכן בישיבת כרם ביבנה. שירת בנח"ל ולחם במלחמת ששת הימים. לאחר מכן למד בישיבת מרכז הרב. החל משנת ה'תשכ"ח (1968) חזר ל"כרם ביבנה" והחל ללמד במספר תפקידים.
בשנת ה'תשנ"ד (1994) החל לכהן כראש ישיבת כרם ביבנה, במקום הרב חיים יעקב גולדוויכט. באלול ה'תשע"ו הודיע על פרישתו המתוכננת מראשות הישיבה. והחל מתשע"ז הוא מכהן בנשיאותה.
בחשוון תשפ"ב עבר לשדרות לתקופה של שנה והעביר שיעורים בישיבות בעיר וביישובים הסמוכים.
מלבד פעילותו בישיבה, מלמד במשך ארבעה עשורים בכולל ארץ חמדה. כמו כן, בשנים האחרונות מוסר שיעורים קבועים בישיבת בית אל וישיבת אור עציון. לימד במדרשה לבנות באוניברסיטת בר-אילן, ובכוללים למבוגרים, בהם כולל לרבנות בישיבת ההסדר במעלה אדומים.
שימש כחבר בוועדת השיפוט במיזם 'קנה לך חבר' – תחרות החיבורים התורניים לבני הציונות הדתית של מפעל הפיס.
כתביו

חיבר ספר על פירושיו של הגר"א על הלכות שבת ומאמרים רבים בנושאי מחשבת ישראל ואמונה. מפרסומיו:
כרם לשלמה – מאמרים על פרשיות השבוע והמועדים, לזכר אחיו שלמה, תשס"ו
יהא שמיה רבה מברך – במלאת 60 שנה להקמת מדינת ישראל ו-55 שנה לייסוד ישיבת כרם ביבנה, תשס"ח
אתה בחרתנו: למה דווקא אותנו? – תשע"ג
סגולת ישראל וארצו, כיפת ברזל ושטחים פתוחים – חוברות לעילוי נשמת שלושת הנערים החטופים וחללי מבצע צוק איתן, תשע"ד
מדרכי הכרם – מאמרים על מועדי השנה, תורת ישראל, עם ישראל וארץ ישראל, תשע"ה (שלושה כרכים)
יום הכיפורים – יום חתונתו – תשע"ו
מדרכי הפרשה – מאמרים על פרשיות השבוע. ה' חלקים. תשע"ט
בשנת תשע"ו זכה בפרס הרב קוק לספרות תורנית על סדרת "מדרכי הכרם".
הערות שוליים

↑  גיא עזרא, ‏ראש ישיבת 'כרם ביבנה' הודיע על פרישה מתפקידו, באתר "סרוגים", 18 בספטמבר 2016
↑   "יש מקומות שאנשים מפחדים לגור בהם, אז צריכים ללכת למקומות הללו וקצת לרומם", בעיתון מקור ראשון
↑  הוכרזו הזוכים בתחרות החיבורים התורניים ,כ"ד בחשון תשע"ג, באתר 'ערוץ 7'
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007299115705171  VIAF: 314823490   WorldCat (עם VIAF): 314823490 
הרב מרדכי גרינברג בהכנסת ספר תורה בישיבת מרכז הרב יחד עם הרב יהושע בן מאיר. מאחור: הרב מנחם בורשטין
צבי הירש מייזליש

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1901 
 פטירה:  ינואר 1974 (בגיל 73 בערך) 
 השקפה דתית:  יהדות 
 
הרב צבי הירש מייזליש (תרס"ב, 1901 – כ"ה בטבת תשל"ד, ינואר 1974) היה רב בגליציה ובהונגריה, ניצול השואה, רב במחנות העקורים ולאחר מכן רב בשיקגו. מחבר שו"ת מקדשי השם אודות השואה וספרים נוספים. התפרסם על שם רבנותו בווייצן (ואץ).
קורות חייו

נולד לרוזא בלומא ולרב דוד דוב מייזליש, רבה של אויהל שבהונגריה ומחבר הספר "בנין דוד". נסמך להוראה בין השאר על ידי הרבנים מאיר אריק ומרדכי יהודה ליב וינקלר. בשנת תרפ"א נישא להענא זיסל בת דודו, רבי חיים יעקב טייטלבוים אב"ד לימנוב (הרב צבי מייזליש ורעייתו היו שניהם מצאצאיו של רבי משה טייטלבוים בעל ה"ישמח משה"). משנת תרפ"ה כיהן כרבה של הקהילה היהודית בניימארק שבגליציה ועמד שם בראש ישיבה לבחורים צעירים. בשנת תר"ץ עבר להונגריה והתמנה לרב הקהילה החסידית של ואץ (בפי היהודים וייצן). בשנת תרצ"ט הוציא לאור את חלקו הראשון של ספר השו"ת שלו "בנין צבי".
ערב חורבנה של קהילת ואץ התגוררו בה כאלפיים יהודים. בי"ג בתמוז תש"ד (1944) הובלו יהודי העיירה ובתוכם הרב מייזליש ומשפחתו לנקודת ריכוז בסמוך לבודפשט ומשם נשלחו כעבור שמונה ימים למחנה ההשמדה אושוויץ, שם איבד הרב מייזליש את אשתו ושישה מילדיו. בן נוסף נהרג במהלך שירותו בפלוגות העבודה שגויסו החל משנת 1941 מקרב יהודי הונגריה.
גם בזמן שהותו באושוויץ המשיך לעסוק בפעילות דתית ולענות לשאלות הלכתיות שהופנו אליו. אחת השאלות המפורסמות היא אודות אדם שבנו נתפס למשלוח להשמדה, ורצה לדעת האם על פי ההלכה הוא יכול לשחד את השוטר שישחרר את בנו, כאשר בעקבות כך יביאו במקומו נער אחר. הרב מייזליש לא רצה להכריע בשאלה, והאב החליט להימנע מפעולת ההצלה.
לאחר חמישה חודשים הועבר לבראונשווייג שבגרמניה ושם שהה עד סיום המלחמה. לאחר המלחמה הגיע מסגרת תנועת הבריחה למחנה העקורים ברגן-בלזן והחל בטיפול בניצולים. הוא מונה לרב מחנות העקורים שבשטח הכיבוש הבריטי ועסק רבות בשיקום הפיזי והרוחני של הניצולים. אחת הסוגיות המרכזיות שבהן טיפל הייתה שאלת העגונים והעגונות שהייתה שכיחה מאוד לאחר המלחמה. הרב מייזליש עמד בראש בית דין מיוחד שלפניו נידונו מאות מקרי עגינות ונגבו אלפי עדויות. הוא עמד בקשרי מכתבים עם רבנים מהעולם והסתייע בין היתר בניסיונו וחוויותיו האישיות כדי לקבוע את הגדרים ההלכתיים של מחנות הריכוז וההשמדה בנוגע להלכות אלו. אחד הפתרונות שהציע היה לתקן "היתר מאה רבנים" כללי לכל הניצולים, אולם בסופו של דבר היוזמה לא יצאה לפועל. חלק מפסיקותיו בנושא זה הובאו בקונטרס "תקנות עגונות" שהודפס בברגן-בלזן בשנת תש"ו. בנוסף הוא הקים במחנה, יחד עם הרב יוסף וילנסקי (חתנו של הרב אליהו לופיאן) מוסדות חינוך לבנים ולבנות.
בשנת תש"ז הגיע לארצות הברית והתיישב בשיקגו, שם כיהן כרבה של קהילת "שארית ישראל". נישא בשנית לבריינדל, בתו של רבי יוסף פנט, האדמו"ר מדעש. חיבר חיבורים שונים שחלקם יצאו לאור לאחר פטירתו. ספרו "שו"ת מקדשי השם" שכתיבתו והדפסתו החלו עוד במהלך מלחמת העולם השנייה יצא לאור בשני כרכים בין השנים תשט"ו-תשכ"ז ובמהדורה חדשה על ידי בנו בשנת תשנ"ג. החיבור כולל פרקי זכרונות אישיים, דברי תורה והגות שנאמרו על ידו בתקופת השואה ושאלות הלכתיות שונות שהופנו אליו באותן שנים.
הרב צבי הירש מייזליש נפטר בכ"ה בטבת תשל"ד. אשתו נישאה בשנית לרב נחום צבי פיש, האדמו"ר מביקסאד.
ילדיו

שבעה מילדיו נרצחו בשואה ובן נוסף נפטר לפני המלחמה. שלושה מילדיו שרדו את השואה. מנישואיו השניים נולדו לו עוד תשעה ילדים:
חתנו הרב אברהם לייטנר אב"ד מונטווידאו, מראשי קהילת בני יואל.
רבי יוסף משה אב"ד וייצן בוויליאמסבורג.
רבי יקותיאל יהודה (זלמן לייב) אב"ד סיגייט
חתנו הרב ישראל שמואל דוד נחום הלפרין (בן רבי אלחנן).
חתנו רבי ישראל מנחם גרינוולד מפאפא בורו פארק
חתנו רבי אהרן טייטלבוים אב"ד נירבטור.
רבי דוד אב"ד סאטמער במונטריאול. חתנו של רבי משה טייטלבוים מסאטמר.
רבי דב בעריש אב"ד וייצן בלונדון
רבי אלעזר מנחם מנדל אב"ד ניימארק, חתן בן דודו רבי צבי הירש משאפראן
חתנו הרב משה יוסף אונגר אב"ד וויצן בשיקגו
חתנו הרב יעקב רוטנברג מבורו פארק (בן רבי משה מוודיסלב)
רבי ברוך אב"ד לייפניק בבורו פארק.
לקריאה נוספת

אסתר פרבשטין, בסתר רעם, הוצאת מוסד הרב קוק, 2002 (לפי המפתח)
הערות שוליים

↑  שו"ת מקדשי השם, ברוקלין תשנ"ג, שער מחמדים עמ' ד–ו, באתר היברובוקס; יעקב שלהב, ‏קידוש חיי האדם היהודי בתקופת השואה (הערה 33), באתר "דעת".
↑  אחיו הצעיר, רבי אלעזר מייזליש אב"ד אויהל-מיאמי, היה נשוי לאחותה הגדולה.
↑  יומא דהילולא בוויליאמסבורג הרה"ק מוויטצן זצ"ל, אתר jdn,
ויליאמסבורג: הוויצענער רב זצ"ל הלך לעולמו, בחדרי חרדים.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007310464705171  ISNI: 0000 0003 7548 5578  LCCN: n85074403  VIAF: 251943828   WorldCat (עם VIAF): 251943828
גיא הוכמן

| --- | --- |

 לידה:  13 באוקטובר 1988 (בן 36) ב' בחשוון ה'תשמ"ט רמת גן, ישראל
 שם במה:  נייס גיא
 מדינה:  ישראל
 עיסוק:  קומדיה, יצירת תוכן
 מקום לימודים:  המסלול האקדמי המכללה למינהל 
 יצירות בולטות:  מחפש כיוון, נייס גיא
 בת זוג:  אביה הוכמן
 מספר צאצאים:  2
 פרופיל ב-IMDb
 
גיא הוכמן (נולד ב-13 באוקטובר 1988) הוא קומיקאי, סטנדאפיסט, שחקן קולנוע, פעיל חברתי ואושיית רשת ישראלי. יוצר הסדרות "נייס גיא" ביוטיוב, "מחפש כיוון" בשידורי קשת ו"כח הוכמן" ב-ynet.
קורות חיים > הקמת ערוץ היוטיוב "נייס גיא"

בשנת 2013 פתח יחד עם עילי קמחי את ערוץ היוטיוב "נייס גיא". הסרטון הראשון שיצרו יחד עם נועם טורנברג הפך להצלחה ויראלית בין לילה. בערוץ המנוהל על ידי שותפו ליצירה הבמאי והעורך עילי קמחי (וידאומן) מערכונים קומיים אשר עוקבים אחר עלילותיו של "נייס גיא" (בגילומו של הוכמן), צעיר ישראלי כושל אשר חולם למצוא אהבה. המערכונים ויראליים, והסרטונים בערוץ צברו מיליוני צפיות.
בערוץ מעלה הוכמן סרטונים מאירועים ציבוריים בהם הוא משתתף, לרוב תוך יצירת פרובוקציות לצורך סאטירי. ב-19 באפריל 2021 צילם בהפגנה של ערבים ישראלים ביפו. המפגינים הערבים התקיפו את הוכמן, נלקח ממנו הטלפון והוא הוכרח למחוק את הסרטונים שצילם. בנובמבר 2021, לאחר מעצרם של בני הזוג אוקנין בטורקיה, הוכמן טס לצלם סרטון סאטירי במדינה.
בנובמבר 2022 טס הוכמן למונדיאל שנערך בקטר לצלם סרטונים סאטיריים. בעקבות הסרטונים, הופץ סרטון בתקשורת הערבית כשהוא מוצג כ"ציוני מסוכן" ו"חייל בצבא הכיבוש הישראלי". בעקבות החשש מפגיעה בו, קיצר הוכמן את שהותו בקטר וחזר לישראל.
קורות חיים > חיים אישיים

ב-2023 אובחן עם סרטן האשכים ועבר ניתוח לכריתת אשך.
נשוי לאביה. השניים הורים לשני בנים. מתגורר ברמת גן.
במרץ 2024 הוכמן פרסם שלמען אחדות עם ישראל, הוא מתחיל לשמור שבת לראשונה בחייו וקרא לקהל העוקבים שלו להצטרף למשימה של שמירת שבת למען אחדות עם ישראל, וקרא להגיע למאה אלף שומרי שבת חדשים. לאחר זמן שיתף ש"מאז השביעי באוקטובר הזהות היהודית התחזקה בי מאוד בעקבות האסון שקרה במדינה. אני הולך כל שבת עם הבן שלי לבית כנסת".
הערות שוליים

↑  Guy Hochman - גיא הוכמן: "אסור לתת לתנועת הצופים לקרוס. תראו איזה מטומטם היא גידלה. שבט ירקון שולט!", באתר Instagram
↑  חיים פרידלנדר, האופנוען מסרטון הפרובוקציה: "הוכמן ביקש, לא חשבנו", באתר כל הזמן, 28 באפריל 2017
↑  פייק ניוז? "כתב של רשת ביקש שנתקוף אותו כסאטירה, והציג כתיעוד מטלטל", באתר nrg‏, 28 באפריל 2017
↑  דורי בן דוד, גיא הוכמן והזכיינית רשת מואשמים ביצירת פייק ניוז שנועד להשניא את הציבור החרדי, באתר מזבלה, 28 באפריל 2017
↑  מני גירא שורץ, צביקה גרוניך חושף את ההוכחה; סרטון ההסתה בוים - בחדרי חרדים, באתר בחדרי חרדים, 28 באפריל 2017
↑  יאיר טוקר, ‏הישג לגולשים החרדים: יוצרי הסרטון המבויים פוטרו מ"רשת", באתר כיכר השבת, 30 באפריל 2017
↑  ישראל כהן, ‏גיא הוכמן מתנצל: "בגדתי באמת שלי, זאת הייתה שגיאה", באתר כיכר השבת, 1 במאי 2017
↑   גיא הוכמן מתנצל, סרטון בערוץ "פרויקט דוסים", באתר יוטיוב (אורך: 0:34), 1 במאי 2017
↑  אלכסנדר כץ, הג'וב החדש של הוכמן: הצטרף למחלקת התוכן השיווקי בוואלה, באתר אייס, 17 באוגוסט 2017
↑  גיא הוכמן (2018-06-21), וזה הניסיון שלי לקבל מכות במונדיאל, נבדק ב-2024-09-25
↑  בכל צחוק יש טיפת אמת: אחרי ערב הגיבוש של הקואליציה עם גיא הוכמן, באתר חדשות 13, 14 בספטמבר 2023
↑  "תשתה מים שלא ישתילו לך קוצב": כשגיא הוכמן קרע את ביבי, שרה ובן גביר, באתר וואלה, 14 בספטמבר 2023
↑  "גיבורי העורף": זה הפרס שיוענק לעומר אדם, גיא הוכמן ויוסף חדד, באתר אייס, 8 בינואר 2024
↑  יהונתן גוטליב, ערבים תקפו את גיא הוכמן בהפגנה ביפו, באתר ערוץ 7, 19 באפריל 2021
↑  "ושבו מרגלים": אחרי שהרתיח את העולם הערבי - גיא הוכמן חזר לישראל, באתר ישראל היום, 28 בנובמבר 2022
↑  "החיים התהפכו ברגע אחד": גיא הוכמן חשף שחלה בסרטן, באתר ישראל היום, 31 ביולי 2023
↑  גיא הוכמן חושף בכאב: "אם כבר סרטן, אז שיהיה מצחיק",  באתר כיפה, 31 ביולי 2023
↑  ליהיא גלמן רם, ממילואים לחדר לידה: ביום הולדתו ה-35 לקומיקאי גיא הוכמן נולד בן, באתר ישראל היום, 13 באוקטובר 2023
↑  איציק ברנדויין, גיא הוכמן: "אני מתכוון לשמור בפעם הראשונה בחיי שבת", באתר ערוץ 7, 16 במרץ 2024
↑  איציק אוחנה, הקומיקאי גיא הוכמן חשף: "אני הול.., באתר כיכר השבת, ‏2024-08-26
אביה וגיא הוכמן, יוסף חדאד ואמילי שריידר בטקס הענקת פרס גיבורי העורף, הספרייה הלאומית בירושלים, 21 בינואר 2024
ישיבת באר התורה

| --- | --- |

 ישיבה
 השתייכות:  ליטאים
 תקופת הפעילות:  תשנ"ג – 1993 – הווה
 מייסדים:  אהרן פלדמן, גבריאל יוסף לוי 
 בעלי תפקידים
 מנהל:  גבריאל יוסף לוי 
 ראש הישיבה:  הרב גבריאל יוסף לוי
 מיקום
 מיקום:  בית שמש - רמה א'
 מדינה:  ישראל ישראל
 קואורדינטות:  31°42′46″N 34°59′26″E﻿ / ﻿31.712666666667°N 34.990416666667°E﻿ / 31.712666666667; 34.990416666667
  מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת השפלה מוגדלת) ישיבת באר התורה(למפת השפלה רגילה) ישיבת באר התורה(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום ישיבת באר התורה(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום ישיבת באר התורה  he ישיבת באר התורהhe ישיבת באר התורהמפת  __ בית שמש (in English: Beit Shemesh)מכל הצדדים: __ מועצה אזורית מטה יהודה (in English: Mateh Yehuda Regional Council) tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
ישיבת באר התורה היא ישיבה גדולה המשתייכת לזרם החרדי ליטאי הממוקמת בבית שמש. בראשה עומד הרב גבריאל יוסף לוי.
הקמת הישיבה

הישיבה הוקמה בשכונת בית וגן בירושלים, בשנת תשנ"ג (1993) על ידי הרב גבריאל יוסף
לוי, תלמידו של הרב שמואל רוזובסקי, שכיהן עד אז כר"מ בישיבת בית מתתיהו; ועל ידי חותנו, הרב אהרן פלדמן, בעידודם של הרב שלמה זלמן אויערבך והרב אלעזר מנחם שך. הרב פלדמן, שהוא חבר מועצת גדולי התורה בארצות הברית, נטל חלק פעיל בהנהגת הישיבה עד ל-2001, אז נקרא לעמוד בראשות ישיבת נר ישראל בבולטימור. במקביל הוא עומד בנשיאות הישיבה ומשתתף באירועיה.
דבק בישיבה הכינוי גי"ל, ראשי תיבות שמו של ראש הישיבה גבריאל יוסף לוי.
הישיבה ובוגריה

דגש רב מושם על שיעורו של ראש הישיבה מדי יום רביעי. קודם השיעור מעביר ראש הישיבה שיעור קצר המכונה "תקדים" לשיעור המרכזי, ולאחר השיעור מחולקים דפי תקציר ובחורים מבוגרים יחסית חוזרים על השיעור עבור בחורים צעירים יותר ("זאָגער").
המשגיח בישיבה מאז הקמתה היה הרב עמנואל בש, תלמידו של הרב מאיר חדש. בתחילת קיץ 2014 הוא פרש מתפקידו. מגידי השיעורים הם הרב מנחם יוסף דויטש, הרב יעקב משה ליבוביץ, הרב אריה פרידמן, הרב יעקב לוי והרב אביגדור לוי. ראש ה"קיבוץ" הוא הרב יעקב גולדברג, והמשגיח הרב מרדכי לוי.
בשנת 2015 למדו בישיבה כ-350 תלמידים. בשנת 2016 הגיע לשיאו משבר כלכלי שפגע בישיבה, והרב משה הלל הירש נחלץ לעזרתה. הישיבה ששכנה במבנים שכורים שונים בעשורים הראשונים לפעילותה נאלצה לעזוב את ירושלים ובאלול ה'תשע"ו עברה הישיבה לשטח שהוקצה לה בעיר בית שמש. מבני הקבע של הישיבה עודם בשלבי תכנון.
סניפי הישיבה

תחת חסותה של הישיבה כמה ישיבות-בנות:
ישיבת "באר התורה" בירוחם, הוקמה ב-1998. בראשה עמד הרב ברוך דב בן שלום, מרבני הישיבה. הישיבה נסגרה ב-2001 מחוסר תקציב.
ב-1999 הוקמה ישיבת "באר התורה" ביישוב טלז סטון ליד ירושלים, ובראשה עומד הרב שמואל גרוסברד. כיום הישיבה נקראת "מעיני החכמה" ואינה קשורה ל"באר התורה" ולומדים בה כ-50 אברכים.
ב-2001 הוקמה ישיבת "באר התורה" לצעירים, בראשה עמד הרב מרדכי אפוליון, מתלמידי הרב אלעזר מנחם שך. עקב מחלתו של אפוליון ופטירתו ב-2007 נסגרה הישיבה.
ב-2009 הוקמה ישיבת "באר החכמה" בבית שמש, לבני עדות המזרח, בראשות הרב חגי קטן. הישיבה נסגרה בשנת 2018 בשל קשיים כלכליים.
ב-2010 נפתחה שלוחה בשכונת הר נוף בירושלים. בנו של ראש הישיבה, הרב אביגדור, היה ראש ישיבה [דרוש מקור] ואחיו הרב מרדכי לוי היה משגיח. השלוחה עברה למושב כסלון. באוגוסט 2017 עברה לביתר עילית, ולאחר מספר חודשים חזרה לכסלון. נכון ל-2018 הישיבה עצמאית ובראשה הרב אהרון סלומון. שמה "הישיבה הגדולה כסלון".
הערות שוליים

↑  בנו של הרב חיים שלמה ליבוביץ.
↑  משה ויסברג, הפרויקט השנתי: מצעד הרישום לישיבות הגדולות האשכנזיות, באתר בחדרי חרדים, 11 ביולי 2016
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007506005505171
אהרן ראובני

| --- | --- |
  לחצו כדי להקטין חזרה   לחצו להגדלה    חברי מערכת "האחדות", (מימין לשמאל) יושבים: יצחק בן-צבי, דוד בן-גוריון ויוסף חיים ברנר; עומדים: אהרן ראובני ויעקב זרובבל (1912) 
חברי מערכת "האחדות"
 לידה:  12 באוגוסט 1886 י"א באב ה'תרמ"ו פולטבה, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  10 בספטמבר 1971  (בגיל 85) כ' באלול ה'תשל"א ירושלים, ישראל 
 שם לידה:  אהרן שימשלביץ 
 מדינה:  ישראל 
 מקום קבורה:  הר המנוחות 
 תאריך עלייה:  1910
 שפות היצירה:  עברית 
 פרסים והוקרה:  פרס ביאליק (1969)  פרס ירושלים (1955) 
 
אהרן ראובני (שִימשֶלֶביץ') (י"א באב ה'תרמ"ו, 12 באוגוסט 1886 – כ' באלול ה'תשל"א, 10 בספטמבר 1971) היה סופר עברי ומתרגם מהשפות אנגלית, צרפתית ורוסית. חתן פרס ביאליק לספרות יפה (1969).
חייו

ראובני נולד בעיר המחוז פולטבה שבדרום-מערב האימפריה הרוסית (כיום באוקראינה), בתחום המושב היהודי, לקריינה (עטרה) בת הרב ישראל לייב קופילביץ, ולצבי שימשלביץ (לימים שמשי), עסקן וסופר ציוני. מצד אמו היה נין הרב מאיר הלוי אפשטיין ומצד אביו היה צאצא הרב יחיאל היילפרין, הרב אליהו חיים מייזל מלודז', הרב המקובל משה אשכנזי (משה איוויער), ונצר לרש"י. אחיו היו יצחק בן-צבי ומשה (שנפטר בגיל 12 במרץ 1906), ואחיותיו היו המשוררת שולמית קלוגאי ודינה, אשת בנימין מזר.
מילדותו היה אינדיבידואליסט, סקרן והרפתקן. בגיל צעיר פרש מלימודים מסודרים, ובגיל 17 נסע לארצות הברית. הוא קיווה להכיר את העולם החדש, ואכן הכיר אותו, אך רק מלמטה. הוא סבל מאבטלה ורעב, לעיתים ישן ברחוב, ורכש ידע ממקור ראשון על עולמם של עלובי החיים. היה זה "כור היתוך" שטבע חותם על חייו ועל יצירתו.
עם פרוץ מהפכת 1905 ברוסיה מיהר למצוא עבודה על אניה, שהפליגה לרוסיה. מטרתו הייתה להשתתף במהפכה, אך לדאבונו היא כבר דוכאה כשהגיע. עם שובו הצטרף לאחיו הגדול, יצחק בן-צבי, בארגון ההגנה היהודית בפולטבה. שלושה שבועות לאחר חזרתו פשטה המשטרה על חצר המשפחה ומצאה 'סליק', שבו הטמינו שני האחים אקדחים וחומרי נפץ. כל בני המשפחה נעצרו, למעט יצחק, שהצליח להתחמק. לאחר שנתיים של מעצר בכלא מקומי נשלחה המשפחה לגלות בסיביר. המקום היה קשה, אך לא סגור ושמור כמחנה. ראובני ראה את השהות שם כהזדמנות ללמוד ולחקור את האזור ותושביו.
לאחר כשנה החליט ראובני שמיצה את "מחקרו", השיג תעודות מזויפות, וברח מהמקום ביחד עם צעיר נוסף. השניים הגיעו ברגל, ואחר כך ברכבת לאירקוטסק, משם לגבול רוסיה סין, ומשם לעיר חרבין שבצפון-מזרח סין. שם עלה בידם של השניים לקבל עבודה במחנה אמריקני בהוואי. אחרי חודשיים של עבודה בהוואי כמתורגמן חזר ראובני לשאנגחאי ומשם החל במסע לארץ ישראל. המסע - שהיה לו גם אופי "אנתרופולוגי" - נמשך כשנה, ועבר בסינגפור, ציילון, הודו, פורט סעיד ואיסטנבול. לבסוף, בשנת 1910 הגיע ראובני ליפו.
חייו > בישראל

לאחר הגיעו לארץ התגורר ראובני בירושלים והתפרנס מכתיבה, בין היתר במסגרת עיתון האחדות, עיתון מפלגת 'פועלי ציון' בארץ ישראל, שאחיו יצחק בן-צבי היה בין מנהיגיה. חברו הקרוב ביותר היה הסופר יוסף חיים ברנר, אשר תרגם אחדים מסיפוריו של ראובני מיידיש לעברית, ועזר בפרסומם של סיפורים אחרים.
ב-1916 נשא ראובני לאשה את אסתר שרה (סופי) בת ד"ר אהרן יוסף ירמנס.
לאחר מאורעות תר"פ (1920) השתתף במשלחת של ועד העיר ליהודי ירושלים, שנסעה ללונדון כדי לתבוע את סידור מעמדה המדיני של ירושלים וארץ ישראל.
בשנת 1929 פרש ראובני בהפגנתיות ממפלגת 'פועלי ציון' ותקף בחריפות את הסתדרות העובדים ובמיוחד את ברל כצנלסון. בעקבות התקפות אלו נוצר קרע בינו לבין מחנה השמאל בארץ ישראל, והוא נכנס לעמדה פוליטית מבודדת. גם מבחינה ספרותית ראובני פעל כיחיד. הוא לא הצטרף לשום קבוצה, בוודאי לא ל'חבורת ביאליק' ו'חבורת שלונסקי' - שתי הקבוצות הניצות שריכזו את מרב הכוח הספרותי באותה תקופה. כתוצאה מבידודו הפוליטי והספרותי, החלו הבמות המרכזיות של התקופה להסגר בפניו. בשנות ה-30 יצירותיו לא זכו לכל התייחסות, ונראה כי נעלם מן המפה הספרותית בארץ. אך בשנות ה-40 חל שינוי ביחס אליו, והחלו להתפרסם ביקורות חיוביות על יצירתו, ובעיקר על הטרילוגיה 'עד ירושלים', המתארת את ירושלים במהלך מלחמת העולם הראשונה. בשנת 1955 זכה ראובני בפרס ירושלים על מפעלו הספרותי. בשנות ה-60 נתן זך, דן מירון וגרשון שקד כתבו ביקורות נלהבות על 'עד ירושלים', ובשנת 1969 הוא זכה בפרס ביאליק על יצירה זאת.
לאחר קבלת תוכנית החלוקה באו"ם ב-29 בנובמבר 1947 התנהל דיון ציבורי על בחירת שם למדינה החדשה, שעמדה לקום. ראובני טען שהוא הראשון שהציע (בדצמבר 1947) את השם "ישראל"
הגותו ומורשתו

כתיבתו מגוונת מאוד: מאמרי עיתונות, שירה וסיפורת, מסות ספרותיות, תרגומים מספרות אירופה, ואף מחקרים עיוניים במקרא, ענייני חברה ובתולדות עם ישראל וארצו. בסיפוריו הקצרים היה מהראשונים שתיארו את ימי העלייה השנייה.
היצירה הידועה ביותר של ראובני היא הטרילוגיה "עד ירושלים", שהופיעה מחדש בשנת 1987 בהוצאת הקיבוץ המאוחד, ספרי סימן קריאה. הספר זכה בפרס ביאליק ובפרס אוסישקין לספרות.
מספריו

1923 - האוניות האחרונות, ורשה
1925 - שמות, ורשה
1928 - סיפורים: כרך א', ירושלים
1930 - עיצבון (תרגום מיידיש של הרומן פיין), הופיע בהוצאה מחודשת ב-1978
1932 - בראשית המבוכה (שני כרכים), תל אביב
1932 - שם, חם ויפת, תל אביב
1940 - דמוקרטיה וטוטליטריות, ירושלים
1941 - ספרות והווי, ירושלים
1954 - עד ירושלים (טרילוגיה), ירושלים
1980 - ילקוט סיפורים (בעריכת חמוטל בר-יוסף), הוצאת יחדיו
מספריו > מתרגומיו

"אבא גוריו" מאת אונורה דה בלזק, תר"ץ
"האם" מאת פרל בק, תרצ"ד
"דבר אל העמים" מאת אבא אבן, תש"ך
"קנדיד" מאת וולטר, 1981
רומש צ'אנדר דט, גנדהרי בשדה הקטל, דבר, 7 באוגוסט 1953
ראו גם

* מסוק#אטימולוגיה
לקריאה נוספת

אהרון ראובני – מבחר מאמרי ביקורת על יצירתו / ליקט וצירף מבוא וביבליוגרפיה: יגאל שוורץ, תל אביב: הקיבוץ המאוחד, 1992 (פני הספרות: סדרת ילקוטי ביקורת על יצירתם של סופרים עברים)
יגאל שוורץ, לחיות כדי לחיות: אהרן ראובני – מונוגרפיה, ירושלים: יד יצחק בן-צבי, תשנ"ג-1993
נילי סדן-לובנשטיין, אהרן ראובני: מונוגרפיה (מבוא: אבידב ליפסקר), תל אביב: ספרית פועלים, תשנ"ד-1994
גצל קרסל, לכסיקון הספרות העברית (עמ' 809–810), הוצאת הקיבוץ הארצי, תשכ"ה
חמוטל בר-יוסף, 'סיפורי אהרון ראובני', 'עיצבון של אהרון ראובני', עמ' 187–211, בתוך ספרה טעמי הקריאה: רשימות ביקורת ספרותית, הוצאת צבעונים, 2006
אהרן ראובני – דברים אחדים (תמלול הקלטה מ-1969), דחק - כתב עת לספרות טובה, כרך ח', 2017.
הערות שוליים

↑  אהרן ראובני, באתר BillionGraves
↑  חגי צורף (עורך), יצחק בן-צבי הנשיא השני - מבחר תעודות מפרקי חייו, (1963-1884), עמ׳ 4
↑  דוד תדהר (עורך), "צבי שמשי (שימשלביץ')", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך ב (1947), עמ' 639
↑  דוד תדהר (עורך), "ד"ר אהרן יוסף ירמנס", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך ג (1949), עמ' 1287.
↑  אהרון ראובני, המדינה, מה שמה? מי קרא לה כך, למה ומתי?, באתר הארץ, 11 ביוני 1965.
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: עזרא זוסמן | פרס ביאליק לספרות יפה  1969 | הבא: חיים הזז |
| יצחק בן-צבי |
| --- | --- | --- |
| מוסדות וארגונים שהקים | פועלי ציון • המכון לחקר קהילות ישראל במזרח • הגימנסיה העברית רחביה |  |
| משפחתו | צבי שימשלביץ' (אבא) • אהרן ראובני (אח) • שולמית קלוגאי (אחות) • יצחק קלוגאי (גיס) • רחל ינאית בן-צבי (רעיה) • עלי בן-צבי (בן) • בנימין מזר (גיס) • בתיה לישנסקי (גיסה) |  |
| הנצחה | יד יצחק בן-צבי • דרך בן-צבי • מכון בן-צבי לחקר קהילות ישראל במזרח • שדרות בן-צבי • צריף הנשיא • בית הנשיא יצחק בן-צבי |  |
| שונות | בית עלי • פרס יצחק בן-צבי • ספר תולדות ההגנה • יזכור (ספר, 1916) • בית החלוצות (ירושלים) |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007299867605171  PLWABN: 9810665310405606  BnF: cb14479132x (data)  GND: 124708994  ICCU: CFIV344434  ISNI: 0000 0000 6656 9217  LCCN: n87865560  NTA: 198678576  SELIBR: 250203  SUDOC: 192894587  VIAF: 19907541   WorldCat (עם VIAF): 19907541 
משפחת שימשלביץ' בשנת 1926. יושבים: יצחק בן צבי, הסבתא אסתר, אב המשפחה צבי שמשי, אשתו דבורה. עומדים: רחל ינאית בן צבי, אהרון ראובני, אשתו סופי ראובני, שולמית ובעלה פרופסור יצחק קלוגאי. למטה: דינה מזר עם הבנים של בן צבי עלי ועמרם.
מנחם מנדל מוויטבסק

רבי מנחם מנדל מוִויטֵבְּסְק (ה'ת"צ – א' באייר ה'תקמ"ח; 1730 – 8 במאי 1788) היה מגדולי אדמו"רי החסידות בדור השלישי לבעל שם טוב. עלייתו לארץ ישראל בראשות 300 איש מכונה "עליית תלמידי הבעל שם טוב", והיא נחשבת לעלייה משמעותית באותה העת.
ביוגרפיה

נולד בשנת ה'ת"צ (1730) בוויטבסק שבאזור רוסיה הלבנה, בדוכסות ליטא שבאיחוד הפולני-ליטאי. אביו משה היה ממקורבי הבעש"ט, והביא אליו את בנו כבר בגיל תשע. לאחר שגדל התגורר במינסק, והיה מגדולי תלמידיו של המגיד ממזריטש והפיץ חסידות בשליחותו ברוסיה הלבנה ("רייסין") ובליטא (בליטא יחד עם רבי אהרן הגדול מקרלין). לאחר פטירת המגיד חזר לוויטבסק ולאחר מכן עבר להורודוקי הסמוכה. לאחר פטירת המגיד הוכתר למנהיג החסידים ברוסיה הלבנה על פי צוואת המגיד. משפט מפורסם מיוחס אליו: "ברייסין מצאתי לבבות שלמים ובגדים קרועים, הפכתי אותם ללבבות קרועים ובגדים שלמים". יחד עם רבי שניאור זלמן מלאדי ניסה להפגש עם הגאון מווילנה, כדי להניאו מהתנגדותו לחסידות, אך הפגישה לא יצאה לפועל, כיוון שהגר"א מיהר לעזוב את העיר לפני הגעתם. לאחר עלייתו לארץ מילאו את מקומו בהנהגת חסידי רוסיה הלבנה תלמידיו, רבי ישכר בער מליובאוויטש ורבי שניאור זלמן מלאדי.
העלייה לארץ ישראל

באדר ה'תקל"ז (1777) עלה לארץ ישראל בלווית שלוש מאות איש, שרובם הצטרפו באמצע הדרך, ובתוכם שני תלמידיו - רבי אברהם מקליסק ורבי ישראל מפולוצק. גם רבי שניאור זלמן מלאדי הצטרף אך חזר בו באמצע המסע ונשאר בחו"ל בהוראתם של רבי מנחם מנדל מוויטבסק ורבי אברהם מקליסק כדי שינהיג את חסידי רוסיה הלבנה.
תחילה התגורר בפקיעין, לאחר מכן עבר לצפת אך בשל רדיפות הטורקים והערבים, ועלילה שהעלילו עליו, עבר לטבריה, וייסד בה את היישוב החסידי. יש אומרים שהתיישב בדירתו של ר' שלמה מחלם לאחר שזה עזבה. בהמשך בנה רבי מנחם מנדל מבנה בן שלש קומות שהיה למרכז החבורה החסידית, ובו שהו החסידים בימי מגפת הדבר של שנת 1786. (כיום ישנו במקום כולל אברכים של חסידות קרלין סטולין). הוא כילה את כל כספו על יישוב ארץ ישראל והחזקת עדתו, עד שנפטר עני מרוד. היה בין מקימי קופת מעות ארץ הקודש בנשיאותו של רבי שניאור זלמן מלאדי ולאחריו רבי מרדכי מלעכוויטש שדאגה להעביר כספים מחו"ל עבור היישוב החסידי בארץ ישראל. הוא נפטר בא' באייר ה'תקמ"ח (1788) בטבריה, ונקבר בבית העלמין הישן בטבריה, בחלקת תלמידי הבעש"ט. השאיר בן ובת, רבי משה שנישא ליוכבד בת למשפחה ספרדית ידועה וחשובה, וזיסל אשת רבי דב בער. בשנת התשע"ג שופץ קברו.
אישיותו

אישיותו התאפיינה בצניעות רבה. נהג לחתום את איגרותיו בתואר "השפל באמת", גם על מצבתו לא הסכים שיכתבו דברי הלל ושבח, אלא רק את שמו. הרמ"מ ראה לנכון את הצורך לאיחוד הקהילות בעם ישראל בין ספרדים ואשכנזים ואף השיא את בנו לבתו של הרב אבולעפיה מטבריה.
ספריו

רבי מנחם מנדל חיבר מספר ספרים, הידוע ביניהם הוא הספר "פרי הארץ", בספר פירושי פרד"ס על חמשה חומשי תורה על דרך החסידות ובסופו מכתבים (שחלקם כתב רבי אברהם מקאליסק, תלמידו המובהק ויד ימינו) אשר נשלחו אל חסידיו במזרח אירופה. תוכנם של המכתבים כלל דברי שבח וחיזוק חידוש ההתיישבות בארץ ישראל ובטבריה בפרט, בקשות לעזרה ולתמיכה כלכלית, וכן הוראות להנהגת החסידים שהשאיר מאחוריו.
ספריו הנוספים הם "פרי העץ" ו"ליקוטי אמרים".