stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
צבא צ'כיה
מבנה > מילואים

שירות מילואים פעיל הוא חלק מהצבא המקצועי. שירות המילואים נוצר במטרה לאפשר לאזרחים בעלי גישה חיובית לצבא להשתתף בו.
מתנדב צריך להשלים את גיוס החובה שלו (שהסתיים ב-2004) או להשתף ב-8 שבועות אימון. אז אנשי המילואים משרתים עד 3 שבועות בשנה. הם לא משרתים מחוץ לגבולות המדינה.
גלריה

רונדל חיל האוויר הצ'כי לראות נמוכה
רונדל חיל האוויר הצ'כי
הלהקה הצבאית הצ'כית
חייל מילואים באימון
סמל חיל האוויר הצ'כי
סמל זרוע היבשה
NIITIAG

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מכון מחקר
 תקופת הפעילות:  1934–הווה (כ־91 שנים)
 שונות
 כינוי קבוצת הספורט:  NIITIAG
 מיקום
 מיקום:  מוסקבה
 מדינה:  רוסיה רוסיה
 קואורדינטות:  55°44′33″N 37°35′33″E﻿ / ﻿55.742426390295°N 37.592616300413°E﻿ / 55.742426390295; 37.592616300413
 www.niitiag.ru
  (למפת מוסקבה מוגדלת) NIITIAG(למפת מוסקבה רגילה) NIITIAG
 
המכון המדעי למחקר, לתאוריה, והיסטוריה של האדריכלות ותכנון ערים ואזורים (באנגלית: Scientific Research Institute of Theory and History of Architecture and Urban Planning - NIITIAG / ברוסית: "Нау́чно-иссле́довательский институ́т тео́рии и исто́рии архитекту́ры и градострои́тельства - НИИТИАГ) הוא ארגון מדעי הפועל במסגרת "האקדמיה הרוסית לאדריכלות ומדעי הבנייה". תחום פעילותו הוא פיתוח יסודי ומחקרי של בעיות היסטוריות ותאורתיות הקשורות לאדריכלות ותכנון עירוני ברחבי רוסיה.
הארגון נוסד במוסקבה בשנת 1993 בתור מטרה לשקם ולשחזר מבנים הרוסים או נטושים ולסייע במחקר על תכנון ערים. יש לו סניפים ונציגויות בסנט פטרסבורג, וולגוגרד, קזאן, קראסנויארסק, פטרוזבודסק וחברובסק.
בקבוק

בקבוקים שונים
בקבוקי זכוכית שונים
בקבוק הוא מכל חלול, או לחלופין כלי קיבול בעל פייה צרה.
בקבוקים עשויים כיום בדרך כלל מחומר שקוף, זכוכית או פלסטיק. בימי קדם היו עושים את הבקבוקים משלל חומרים, כגון חרס, וצורתם הייתה כעין כד או צלוחית. מעור יצרו נאד, בקבוק העמיד במסעות.
אטימולוגיה

מקור המילה בקבוק הוא בספר ירמיהו והיא אונומטופיה: חיקוי הצליל 'בק-בוק' הנשמע כשנוזל נשפך מפיו הצר של הבקבוק.
סוגי בקבוקים על פי תכליתם או אופן השימוש בהם

בפרק זה אין מקורות ביבליוגרפיים כלל, לא ברור על מה מסתמך הכתוב בה וייתכן שמדובר במחקר מקורי. 
אנא שקלו לשפר את אמינות הפרק באמצעות הבאת מקורות לדברים ושילובם בגוף הפרק בצורת הערות שוליים.
בקבוקים משמשים בדרך כלל לאחסון נוזלים, כגון תרופות, חלב, מים, אלכוהול, בושם, שמן, חומץ ועוד.
בקבוקי זכוכית מיוצרים בדרך כלל מזכוכית שקופה. הצבע ירוק בקבוק הוא גוון ירוק כהה, בו צבועים בקבוקי בירה מסוימים. בקבוקי בירה אחרים וכן בקבוקי חומץ עשויים זכוכית חומה. תפקידה של זכוכית צבעונית הוא לסנן את קרני השמש בדרכן אל תכולת הבקבוק, כדי להגן עליה משינויים כימיים.
תחתיתו של בקבוק זכוכית עשויה בדרך כלל זכוכית עבה ומעוותת. משקפיים בעלי עדשות עבות במיוחד מכונים לעיתים "תחתיות של בקבוק ערק".
בקבוקים מסוימים מיוצרים גם ממתכת. ה"בּרְוָזָה" ("פלסק" באנגלית, "באטה" בעיראק) הוא בקבוק קטן ושטוח, שייעודו נשיאה דיסקרטית של משקה אלכוהולי. הבקבוק מעוצב באופן מעוגל מעט, כדי שייצמד לגוף (למשל בתוך כיס פנימי של מעיל) בלי לבלוט.
"ובעוד פאוזי שוקל, הוציא מישל בקבוק כיס שטוח, שהיה מצוי תמיד בסמוך ללבו, וגמע שתי גמיעות ערק מן הבאטה (הברוזה); שכך כינויו של אותו בקבוקיס המלוּוה לו לאדם משלנו לכל מקום."
בקבוק האכלה לתינוקות עשוי פלסטיק, בעל פטמת סיליקון ומכסה. על דפנותיו שנתות למדידת נפח הנוזל על מנת לאפשר מעקב אחר תזונת התינוק או הפעוט. בקבוק זה מנוקה באמצעות מברשת מעוגלת.
שימוש חוזר ומיחזור

בפרק זה אין מקורות ביבליוגרפיים כלל, לא ברור על מה מסתמך הכתוב בה וייתכן שמדובר במחקר מקורי. 
אנא שקלו לשפר את אמינות הפרק באמצעות הבאת מקורות לדברים ושילובם בגוף הפרק בצורת הערות שוליים.
בשנות החמישים השישים והשבעים היה קיים שימוש חוזר בבקבוקי חלב ומשקה בישראל. הלקוחות היו משאירים בקבוקים ריקים על מפתנם, יחד עם כסף מזומן. החלבן היה עובר בשעות הבוקר המוקדמות, ומחליף את הבקבוקים הריקים בבקבוקים מלאים חלב. בבתים אמידים שנבנו בשנות השלושים של המאה העשרים בהדר הכרמל שבחיפה נבנו חלונות חלב: חלונות מיוחדים בצד הדלת, שיועדו להנחת בקבוקי חלב. בקבוקי משקה אחרים, כמו בירה לדוגמה, היו מוחזרים לחנות. הבקבוקים היו נרחצים, והיה נעשה בהם שימוש חוזר. בשיטה זו קיימת סכנה של זיהום, אם הבקבוק לא נרחץ כהלכה, ולכן השימוש החוזר בבקבוקים הופסק.
בשנות האלפיים, מיוצרים גם בקבוקים לשימוש חד-פעמי מפלסטיק מסוג פוליאתילן טרפתאלט (PET), בעיקר עבור משקאות קלים ולאחרונה גם לבקבוקי בירה ויין.
בשלהי המאה העשרים הוחל במיחזור של בקבוקי זכוכית ופלסטיק. בשיטה זו לא נעשה שימוש חוזר בבקבוק, אלא הוא משמש כחומר גלם בתעשיית הזכוכית והפלסטיק. לקידום מיחזור זה נחקק בישראל חוק הפיקדון על מכלי משקה, שנכנס לתוקף ב-1 באוקטובר 2002.
סגירת בקבוקים

פקקי בקבוקים מיוצרים בשיטות שונות ולמטרות שונות:
פקק חד פעמי - לבקבוקי בירה ומשקאות אלכוהוליים תוססים אחרים
פקק מחוזק בתילי מתכת - לבקבוקי שמפניה
פקק פלסטיק בעל סגירה חוזרת - לבקבוקי משקאות קלים ומים מינרליים
פקק שעם, עטוף יריעת מתכת - לבקבוקי יין. כיום מוחלף השעם לעיתים בחומר פלסטי.
פקק שואב אוויר - לאטימת בקבוקי יין לאחר שימוש חלקי.
פקק ספורט - ניתן לפתיחה באמצעות השיניים בלבד. משווק כמיועד לספורטאים. מהווה גם פייה.
פקק ביטחון - לחומרים מסוכנים לשם מניעת פתיחת הבקבוק על ידי ילדים
לעיתים מוחלף הפקק בפייה:
פיית מזיגה ליין- למניעת נזילת היין על הבקבוק.
פטמת סיליקון ופקק מונע נזילה - לבקבוק האכלה לתינוק.
פיית מזיגה לשמן/חומץ - לטפטוף כמויות קטנות ומדויקות.
שימושים נוספים ומושאלים במושג "בקבוק"

בקבוק תבערה (או בקבוק מולטוב) - נשק מאולתר העשוי מבקבוק הממולא בנוזל דליק.
בקבוק קליין - מושג במתמטיקה, המתאר משטח קומפקטי דו-ממדי שניתן לשיכון רק במרחב בעל ארבעה ממדים או יותר.
בקבוק חם - מכל גומי ממולא מים חמים ופקוק, המיועד לחימום מקומי.
תלתלי בקבוקים - בעיצוב שיער, הם תלתלים גדולים המזכירים בקבוקים התלויים בשיער.
בקבוק - כינוי בכדורסל, לרחבה במגרש בצורת טרפז או מלבן בין קו העונשין לסל, הצבועה בדרך כלל בצבע שונה משאר המגרש.
בקבוק מגנטי - שדה מגנטי הכולא מטענים נעים (כמו שבפלזמה) בתוכו ללא יכולת לצאת וללא פגיעה בדפנות מכל חומר שהוא.
ראו גם

בקבוק לתינוקות
בקבוק צוואר-קוד
פתק בבקבוק
חפץ בבקבוק
בקבוק מים
הערות שוליים

↑  ספר ירמיהו, פרק י"ט, פסוק א' בכתיב חסר "בקבק"
↑  מצודת ציון "בקבק" - כן שם הכלי שפיה צר על כי בעת ישפך ממנה נשמע כעין קול בקבק וכן ובקבק דבש (מלכים א', י"ד)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007283987705171  BnF: cb11965899d (data)  GND: 4154567-9  LCCN: sh85016061  NARA: 10664880  NKC: ph115090 
מברשות לניקוי בקבוקים
מתקני איסוף בקבוקי פלסטיק וזכוכית למיחזור
ילדים מנגנים בבקבוקים
הציבור מטומטם ולכן הציבור משלם

"הציבור מטומטם ולכן הציבור משלם" (או בגרסה מקוצרת: "הציבור מטומטם") הוא ציטוט משירו של שלום חנוך "מחכים למשיח" (1985), שנטבע כביטוי בשיח הפוליטי בישראל.
השיר "מחכים למשיח" נכתב על משבר מניות הבנקים. המשפט "הציבור מטומטם ולכן הציבור משלם" מיוחס לשר האוצר דאז, יורם ארידור, בריאיון למהדורת החדשות המרכזית "מבט". ציטוט זה אחראי במידה רבה לדימויו היהיר והמתנשא של ארידור. השיר מבטא את ייאושו של הציבור מהנעשה במדינה וממדיניות הממשלה בשלל תחומים, והמשפטים "הציבור מטומטם ולכן הציבור משלם" ו"האזרח הקטן נאלץ לשלם בגדול" מתארים את הציבור שנאלץ להתמודד עם גזירות שמשית השלטון שבו בחר, או עם מהלכים שלו שאינם לטובת הציבור הבוחר.
הערות שוליים

↑  אורי הייטנר, פינתי השבועית ברדיו: מחכים למשיח, 4 בנובמבר 2013
קרב המינים (סרט)

| --- | --- |

כרזת הסרט בעברית
 בימוי:  ג'ונתן דייטון, ואלרי פאריס 
 הופק בידי:  דני בויל, כריסטיאן קולסון 
 תסריט:  ז'אן-כריסטוף קסטלי 
 עריכה:  פמלה מרטין 
 שחקנים ראשיים:  סטיב קארל (בובי ריגז) ג'סיקה מקנמי (מרגרט קורט) מרתה מאקיאסק (Jane Bartkowicz) מארק הארליק (האנק גרינברג) אלן קאמינג (Ted Tinling) אוסטין סטוול (לארי קינג) אמה סטון (בילי ג'ין קינג) שרה סילברמן (גלאדיס הלדמן) ביל פולמן (ג'ק קרמר) דן בקאדהל ג'יימי שרידן טום קני ג'ון מקגינלי ג'יימס מאקי מט מלוי נטלי מוראלס וואלאס לנגהם פרד ארמיסן אנדראה רייסבורו כריס פרנל אליזבת שו מייק ווגל אריק כריסטיאן אולסן מרי טיילר מור 
 מוזיקה:  ניקולס בריטל 
 צילום:  לינוס סאנדגרין 
 מדינה:  ארצות הברית, הממלכה המאוחדת 
 חברת הפקה:  סרצ'לייט פיקצ'רס 
 חברה מפיצה:  סרצ'לייט פיקצ'רס, נטפליקס, דיסני+ 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  22 בספטמבר 2017 
 משך הקרנה:  121 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  דרמה קומית, סרט ביוגרפי, סרט דרמה, סרט להט"בי 
 מקום התרחשות:  יוסטון 
 תקציב:  25 מיליון דולר
 הכנסות:  18.6 מיליון דולר (2 ביולי 2018)
 הכנסות באתר מוג'ו:   battleofthesexes
 דף הסרט ב־IMDb
 
קרב המינים (באנגלית: Battle of the Sexes) הוא סרט קולנוע אמריקאי-בריטי משנת 2017 בבימויים של ג'ונתן דייטון וואלרי פאריס. קרב המינים הוא סרט ביוגרפי, דרמת ספורט, העוסק במשחק הטניס שנערך ב-1973 בין בילי ג'ין קינג ובובי ריגס, שכונה "קרב המינים". בסרט מככבים אמה סטון וסטיב קארל.
עלילה

הסרט מציג בצורה דרמטית את האירועים שהובילו למשחק הטניס שנערך בשנת 1973 בין בילי ג'ין קינג (בסרט: אמה סטון) לבין בובי ריגס (סטיב קארל), ואת חייהם האישיים.
קינג וגלדיס הלדמן (שרה סילברמן) מתעמתות עם ג'ק קרמר (ביל פולמן) שהכריז על טורניר טניס שבו שווי הפרס הראשון לנשים הוא שמינית מערך הפרס הגברים, אף על פי שמכירות הכרטיסים היו באותה הכמות. הן מאיימות עליו שיארגנו טורניר נשים משל עצמן, אך קרמר לא נכנע לאיומים ולא מוכן לשנות את התנאים, בעודו מסביר להן את הנחיתות של ספורט טניס הנשים לעומת הגברים.
מאוחר יותר הוא מונע מהנשים להצטרף לטורניר של איגוד הטניס. טורניר הנשים חווה קשיים בהקמה, עד שהלדמן מצליחה לגייס חסות משתלמת לטורניר מחברת הסיגריות "וירג'יניה סלים".
בילי ג'ין מתחילה לנהל רומן עם מרילין ברנט (אנדריאה ריזבורו), הספרית שלה, מה שמאיים על נישואיה ללארי (לורנס) קינג (אוסטין סטוול).
בינתיים, נישואיו של ריגס לפריסילה גלן העשירה (אליזבת שו), נתקלו בקשיים בעקבות בעיות ההתמכרות של ריגס, בין היתר, להימורים. כאשר אשתו של ריגס מגלה שהוא עדיין מהמר (הוא זוכה במכונית רולס-רויס בהימור טניס) למרות ההבטחות החוזרות ונשנות שלו להפסיק, היא זורקת אותו מהבית, ואז עולה בראשו הרעיון ליזום משחק אתגרי בינו לבין האישה המובילה בטניס התחרותי בארצות הברית, והוא מתגאה שאפילו בגיל 55 ושנים אחרי שפרש מספורט תחרותי הוא עדיין יכול לנצח כל אישה. הוא מציע את האתגר לקינג, שמסרבת, אבל מרגרט קורט, שחקנית שהביסה לאחרונה את קינג במשחק, מקבלת את ההצעה של ריגס. המשחק מתבצע וריגס מביס בקלות את קורט. לאחר ההפסד הזה קינג מחליטה שהיא חייבת לקחת על עצמה את האתגר הזה ולהביס את ריגס. היא עונה לריגס שהיא מסכימה אך בתנאי שהיא תהיה זו שתאמר את המילה האחרונה בכל מה שקשור למשחק. קינג מתאמנת לקראת המשחק הזה באינטנסיביות רבה, בעוד ריגס נשאר יחסית אדיש וממשיך בחייו. קינג מתנגדת לעובדה שג'ק קרמר ישדר את המשחק, ומאיימת שהיא לא תשחק אם הוא אכן יהיה השדרן במשחק הזה, ובסופו של דבר הוא מוותר על השדרנות במשחק. ההתחלה מעט איטית עבור קינג אך בהמשך היא דוגלת באסטרטגיה אותה בנתה, מתישה את ריגס במשחק מהיר ויעיל, ומנצחת את המשחק בהפרש גדול.
שחקנים ודמויות

אמה סטון – בילי ג'ין קינג
סטיב קארל – בובי ריגס
אנדראה רייסבורו – מרילין ברנט, מעצבת השיער של קינג והמאהבת שלה
שרה סילברמן – גלדיס הלדמן, מייסדת המגזין World Tennis
ביל פולמן – ג'ק קרמר
אלן קאמינג – טד טינלינג, מעצב האופנה וחבר קרוב של קינג
אליזבת שו – פריסיליה ווילן, אשתו של בובי ריגס
אוסטין סטוול – לארי קינג, בעלה של בילי ג'ין קינג
נטלי מוראלס – רוזמרי קזאלס, שחקנית טניס
אריק כריסטיאן אולסן – לורני קוהל, שחקן טניס צעיר וחבר של ריגס
ג'סיקה מקנמי – מרגרט קורט
מרתה מלזאק – ג'יין ברטקוביץ', שחקנית טניס
וואלס לנגהאם – הנרי
מארק הרליק – האנק גרינברג
פרד ארמיסן – ריאו בלייר
כריס פרנל – DJ
ג'ון מקגינלי – הרב
לואיס פולמן – לארי ריגס
הפקה

הפקת הפרויקט הוכרזה בשנת 2015. ברי לארסון הייתה, לתקופה קצרה, מועמדת להחליף את סטון, בגלל קונפליקטים שעלו בתזמון, שבסופו של דבר נפתרו. במרץ 2016 אנדראה רייסבורו לוהקה לתפקיד של מרילין ברנט. מאוחר יותר באותו חודש בוצעו שלושה ליהוקים נוספים לסרט: אליזבת שו כאשתו של ריגס; אוסטין סטואל כלארי קינג, בעלה של בילי ג'ין, ושרה סילברמן כגלדיס הלדמן, מייסדת כתב העת World Tennis. ארבעה שחקנים נוספים הצטרפו לצוות באפריל: אריק כריסטיאן אולסן כלורני קוהל, ג'סיקה מקנמי כטניסאית מרגרט קורט, אלן קאמינג כמעצב טד טינלינג, ונטלי מוראלס כשחקנית רוזמרי קזאלס.
הערות שוליים

↑  Mike Fleming Jr, Game, Set Match? Searchlight Serves Up ‘Battle Of The Sexes;’ Dayton & Faris Direct Emma Stone As Billie Jean King, Steve Carell As Bobby Riggs, http://deadline.com, ‏April 20, 2015
↑  Justin Kroll, ‘Battle of the Sexes’ Adds Andrea Riseborough (EXCLUSIVE)
↑  Justin Kroll, Elisabeth Shue Joins Emma Stone in Fox Searchlight’s ‘Battle of the Sexes’ (EXCLUSIVE)
↑  Erik Pedersen, Natalie Morales Game For ‘Battle Of The Sexes’; Jimmy Smagula Books ‘Rebel In The Rye’, deadline.com
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: no2018008746   WorldCat (עם LCCN): no2018-008746
מיזורי (BB-63)

| --- | --- |

 תיאור כללי
 מוטו:  "Strength for Freedom"
 סוג אונייה:  אוניית מערכה
 צי:  צי ארצות הברית
 דגל הצי:  
 סדרה:  אוניות המערכה מסדרת איווה
 ציוני דרך עיקריים
 מספנה:  ברוקלין, ארצות הברית
 הוזמנה:  12 ביוני 1940
 תחילת הבנייה:  6 בינואר 1941
 הושקה:  29 בינואר 1944
 תקופת הפעילות:  11 ביוני 1944 – 31 במרץ 1992 (47 שנים)
 אחריתה:  ספינת מוזיאון המוצבת בבסיס הימי האמריקאי בפרל הארבור
 מיקום:  21°21′44″N 157°57′12″W﻿ / ﻿21.362222°N 157.953333°W﻿ / 21.362222; -157.953333 
 מלחמות וקרבות:  מלחמת העולם השנייה 
 מידות
 הֶדְחֶק:  45,000 טון
 אורך:  270.4 מטרים
 רוחב:  33 מטרים
 שוקע:  8.8 מטרים
 נתונים טכניים
 מהירות:  32.7 קשר (60.6 קמ"ש)
 גודל הצוות:  117 קצינים, 1,804 מלחים (סך הכל 1,921)
 טווח שיוט:  14,890 מיילים ימיים (23,960 ק"מ)
 
אוניית המערכה מיזורי (BB-63) (באנגלית: USS Missouri (BB-63)) היא אוניית מערכה מסדרת איווה ששירתה בצי ארצות הברית. האונייה הייתה השלישית בצי ארצות הברית שנקראה על שמה של מדינת מיזורי ואוניית המערכה האחרונה שהוכנסה לשירות על ידי ארצות הברית. היא קיבלה את פרסומה בהיותה המקום בו התקיים טקס הכניעה של האימפריה היפנית אשר הביא לסיומה של מלחמת העולם השנייה.
"מיזורי" הוזמנה ב-1940 והוכנסה לשירות ביוני 1944. היא השתתפה בקרב איוו ג'ימה ובקרב אוקינאווה שהיה חלק מהמערכה באסיה ובאוקיינוס השקט במלחמת העולם השנייה וכן במלחמת קוריאה שהתנהלה בשנים 1953-1950. היא הוצאה משירות בשנת 1955 והפכה לחלק מצי העתודה של ארצות הברית אך ב-1984 היא הוחזרה לשירות פעיל מחדש לאחר שעברה שיפוץ יסודי כחלק מתוכנית צי 600 הספינות. ב-1991 לקחה "מיזורי" חלק במלחמת המפרץ הראשונה.
לאורך שנות שירותה, קיבלה "מיזורי" 11 כוכבי שירות. היא הוצאה משירות באופן סופי ב-31 במרץ 1992 ונמחקה מרשומות הצי האמריקאי בינואר 1995. ב-1998, הפכה "מיזורי" לספינת מוזיאון והוצבה בבסיס הימי של ארצות הברית בפרל הארבור.
רקע ותיאור

סדרת אוניות המערכה המהירות איווה תוכננה בסוף שנות ה-30 בתגובה לציפיות הצי האמריקני למלחמה עתידית עם האימפריה היפנית. אוניות המערכה האחרונות שנבנו על ידי ארצות הברית, הן היו גם כלי השיט הגדולים והמהירים ביותר של הצי האמריקאי. קצינים אמריקאים העדיפו אוניות מערכה איטיות יחסית אך חמושות בכבדות ומשוריינות, אך מתכנני חיל הים קבעו שצי כזה יתקשה להביא את הצי הקיסרי היפני המהיר יותר לקרב, במיוחד את סיירות המערכה מסדרת קונגו ואת נושאות המטוסים של הצי האווירי הראשון. לימודי התכנונים שהוכנו במהלך הפיתוח של סדרות קרוליינה הצפונית ודקוטה הדרומית הדגימו את הקושי לפתור את הרצונות של קציני הצי עם אלו של צוות התכנון במסגרת מגבלות ההדחק שהוטלו על ידי מערכת האמנה הימית של וושינגטון, ששלטה בבניית אוניות ראשה מאז 1923. סעיף מדרגות נעות באמנת הצי השני של לונדון משנת 1936 אפשרה הגדלה מ-35,000 טון ארוך (36,000 ט') ל-45,000 טון ארוך (46,000 ט') במקרה שאומה חברה כלשהי סירבה לחתום על האמנה, מה שיפן סירבה לעשות.
אורכה של מיזורי היה 887 רגל 3 אינץ' (270.4 מ') בסך הכל ו-860 רגל (262.1 מ') בקו המים, רוחב של 108 רגל 2 אינץ' (33 מ') ושוקע של 37 רגל 9 אינץ' (11.5 מ') בעומס הקרבי המלא שלה שהיה 57,540 טון ארוך (58,460 ט'). האוניות מסדרת איווה הופעלו על ידי ארבע טורבינות קיטור עם הילוך של ג'נרל אלקטריק, שכל אחת מהן הניעה גל הנע אחד באמצעות קיטור המסופק על ידי שמונה דוודי Babcock & Wilcox המופעלים על ידי נפט. מדורג ב-212,000 כוחות סוס (158,000 קילוואט), הטורבינות תוכננו לתת מהירות מרבית של 32.5 קשרים (60.2 קמ"ש), אך נבנו כדי להתמודד עם עומס יתר של 20 אחוז. אף אחת מאוניות הסדרה לא ערכה אי פעם ניסויי מהירות במים עמוקים, אבל לשכת הספינות העריכה שהם יכולים להגיע למהירות של כ-34 קשרים (63 קמ"ש) מ-225,000 כוחות סוס (168,000 קילוואט) בתפוסה של 51,209 טון ארוך (52,031 ט'). לאוניות היה טווח שיוט מתוכנן של 15,000 מיילים ימיים (28,000 ק"מ) במהירות של 15 קשרים (28 קמ"ש), אם כי נתוני צריכת הדלק של ניו ג'רזי במהלך ניסויי הים שלה הצביעו על כך שהטווח שלה היה לפחות 20,150 מיילים ימיים (37,320 ק"מ) באותה מהירות שיוט. הצוות המתוכנן שלהם מנה 117 קצינים ו-1,804 מלחים, אשר גדל מאוד עד סוף המלחמה ב-1945. הצוות של מיזורי מנה באותה תקופה 189 קצינים ו-2,978 מלחים.
רקע ותיאור > חימוש, בקרת אש, חיישנים וכלי טיס

הסוללה הראשית של אוניות המערכה מסדרת איווה כללה תשעה תותחים 16 אינץ' (406 מ"מ)/50 קליבר Mark 7 בשלושה צריחים משולשים על קו האמצע, שניים מהם הוצבו בזוג ירי-על לפני המבנה העילי, והשלישי הוצב מאחוריו. במבט מהחרטום לירכתיים, הצריחים סומנו I, II ו-III. הסוללה המשנית שלהם כללה עשרים תותחים 5 אינץ' (127 מ"מ)/38 קליבר דו-תכליתיים המורכבים בצריחים תאומים מקובצים באמצע האונייה, חמישה צריחים בכל צד רוחב. בניגוד לאוניות האחיות שלהן איווה וניו ג'רזי שהיו צמד הספינות הראשון שנבנו, מיזורי וויסקונסין הושלמו עם חבילת נ"מ של עשרים תושבות מרובעות לתותחי בופורס AA בקוטר 40 מ"מ (1.6 אינץ'), תשעה תושבות בכל צד רוחב ושניים על גגות הצריחים II ו-III‏. 49 תותחים אוטומטים אורליקון AA בקוטר 20 מילימטר (0.8 אינץ') בהרכבים בודדים הופצו כמעט לכל אורך האוניות.
האמצעים העיקריים לשליטה על החימוש הראשי הם שני מנהלי בקרת אש סימן 38 עבור מערכת בקרת האש Mark 38 המותקנת בראש מגדלי בקרת האש הקדמיים והאחוריים במבנה העילי. מנהלים אלה היו מצוידים במדדי טווח באורך 25 רגל ו-6 אינץ' (7.8 מ'), למרות שהחיישן העיקרי שלהם היה מכ"ם בקרת אש Mark 8 שהותקן על גגותיהם. מנהל בקרת אש משני סימן 40 הותקן בתוך מגדל הניווט המשוריין בחזית המבנה העילי שהשתמש במכ"ם של בקרת אש Mark 27 ממוקם בחלק העליון של מגדל הניווט. כל צריח צויד במד טווח באורך 46 רגל (14 מ') והיה יכול לשמש כמנהל בקרת האש עבור הצריחים האחרים. ארבעה מנהלי ירי Mark 37, שניים על קו האמצע בקצות המבנה העילי ואחד בכל צד רוחב, שלטו על תותחי 5 אינץ'. כל מנהל בקרת אש היה מצויד במד טווח של 15 רגל (4.6 מ') וזוג מכ"מים על גגו. אלה היו מערכת בקרת אש Mark 12 ו-Mark 22 מכ"ם מאתר גובה. כל תושבת תותחי 40 מ"מ נשלטה מרחוק על ידי מנהל בקרת אש Mark 51 ששילב כוונת ג'ירו Mark 14 בעוד שהמלחים שהשתמשו בתותחי 20 מ"מ השתמשו בכוונת Mark 14 כדי לעקוב אחר מטרותיהם.
מכ"ם אזהרה מוקדמת SK-2 הותקן על התורן הקדמי של הספינה; מעליו היה מכ"ם חיפוש עילי של SG. מכ"ם ה-SG השני הותקן בחלק העליון של התורן המרכזי המוצב על הארובה האחורית.
אוניות האיווה נבנו עם שתי סיפוני טיסה מסתובבים על ירכתיהם עבור מטוסים ימיים ומנוף גדול הותקן כדי לקלוט אותם בחזרה. בתחילה נישאו שלישיית קינגפישר Vought OS2U, אך אלה הוחלפו על ידי Curtiss SC Seahawks בדצמבר 1944.
רקע ותיאור > הגנה

חגורת השריון הפנימית של קו המים של הספינות מסוג איווה הייתה בעובי 12.1 אינץ' (307 מ"מ) וגובהה 10 רגל 6 אינץ' (3.2 מ'). מתחתיה הייתה רצועה של לוחית שריון הומוגנית מסוג B שמצטמצמת בעובי מ-12.1 אינץ' בחלק העליון ל-1.62 אינץ' (41 מ"מ) בתחתית וגובהה 28 רגל (8.5 מ'). שתי רצועות השריון נוטות כלפי חוץ ב-19 המעלות העליונות כדי לשפר את עמידות השריון בפני אש אופקית. באופן כללי לוחות השריון האנכיים עשויים משריון מוצק מסוג A והשריון האופקי מפלדה מסוג B או Special treatment‏ (STS). שריון החגורה משתרע אל שני המחיצות הרוחביות לפני ומאחורי ברבטות התותח הראשי, היוצרות את המצודה המשוריינת. חלק מחגורת השריון התחתונה משתרע מאחורי המחיצה האחורית כדי להגן על ציוד ההיגוי של הספינות. העובי המרבי שלו נע בין 13 ל-13.5 אינץ' (330 עד 343 מ"מ) בחלק העליון והלוחות מתחדדות ל-5 אינץ' בתחתית. בניגוד לאיווה וניו ג'רזי, ללוחות השריון במחיצה הרוחבית הקדמית במיזורי ובוויסקונסין היה עובי מרבי של 14.5 אינץ' (368 מ"מ) בחלק העליון שהצטמצם ל-11.7 אינץ' (297 מ"מ). המחיצה האחורית הייתה בעובי עקבי של 14.5 אינץ', אך לא ירדה מתחת למתארכת החגורה התחתונה.
לצריחי התותחים הראשיים היו לוחות מסוג B בעובי 495 מ"מ בחזית ו-9.5 אינץ' (241 מ"מ) של לוחות מסוג A בצדדים. לוחות השריון המגינים על הברבטים שלהם נעים בעובי בין 17.3 אינץ' (439 מ"מ) ל-14.8 אינץ' (376 מ"מ) ו-11.6 אינץ' (295 מ"מ) כאשר הלוחות העבים ביותר בצדדים והדקים ביותר מלפנים ומאחור. הלוחות שהגנונעל מגדל הניווט היו בעובי של 17.3 אינץ' (440 מ"מ). הסיפון הראשי של אוניות האחווה היה מורכב מ-1.5 אינץ' (38 מ"מ) של STS. מתחת לסיפון זה, גג המצודה המשוריינת נוצר מ-6 אינץ' (152 מ"מ) של שריון בשתי שכבות. מתחת לזה היה סיפון של לוחות STS בגודל 0.625 אינץ' (16 מ"מ) שנועדו לעצור רסיסי פגזים שפילחו את הסיפון המשוריין שמעליו. סיפון השריון נמשך מאחור והגג של תא ציוד ההיגוי היה בעובי של 160 מ"מ.
מערכת ההגנה התת-ימית של אוניות המערכה מסדרת איווה הייתה מורכבת משלושה תאים אטומים למים מחוץ לחגורת השריון התחתונה ועוד אחד מאחוריה. שני התאים החיצוניים נשמרו עמוסים במזוט או במי ים כדי לספוג את האנרגיה של פיצוץ ראש הטורפדו ולהאט את הרסיסים שנוצרו כך שניתן לעצור אותם על ידי חגורת השריון התחתונה. מאחורי החגורה הייתה מחיצה חזקה שנועדה להגן על החללים הפנימיים של האוניות מפני כל רסיסים שעלולים לחדור וההצפה שלאחר מכן. להגנה מפני מוקשים ימיים, לאיווה הייתה תחתית כפולה שעוברת לכל אורך האוניות והופכת לקרקעית משולשת למעט בחרטום ובירכתיים.
היסטוריה > בנייה

מיזורי הייתה הספינה השלישית של צי ארצות הברית שנקראה על שם מדינת מיזורי בארצות הברית. האונייה אושרה על ידי הקונגרס ב-1938 ונכנסה לשירות ב-12 ביוני 1940 עם מספר גוף BB-63. השדרית של מיזורי הונחה במספנת חיל הים של ניו יורק בברוקלין, ניו יורק ב-6 בינואר 1941. האונייה הושקה ב-29 בינואר 1944 לפני קהל של 20,000 עד 30,000 צופים. בטקס ההשקה, הספינה הוטבלה על ידי מרגרט טרומן, נותנת החסות של האונייה ובתו של הארי טרומן שנשא נאום בטקס. עבודות ההתאמה נמשכו במהירות, והספינה נכנסה לשירות ב-11 ביוני; קפטן ויליאם קלהאן שימש כמפקדה הראשון.
מיזורי ערכה את ניסויי הים הראשוניים שלה מול ניו יורק, החל ב-10 ביולי, ולאחר מכן יצאה דרומה למפרץ צ'ספיק, שם היא יצאה לשייט בים הפתוח וערכה אימונים. במהלך תקופה זו, היא פעלה עם הסיירת הגדולה החדשה אלסקה, שגם היא נכנסה לשירות לאחרונה, וכמה משחתות ליווי. האונייה יצאה לדרך ב-11 בנובמבר, לכיוון החוף המערבי של ארצות הברית. היא עברה דרך תעלת פנמה שבוע לאחר מכן והמשיכה לסן פרנסיסקו. שם בוצעו עבודות התאמה נוספות במספנת הצי Hunters Point להכין את כלי השיט לשימוש כאוניית דגל של הצי.
היסטוריה > מלחמת העולם השנייה (1944–1945) > חתימה על הסכם הכניעה היפני

במהלך השבועיים הבאים, כוחות בעלות הברית עשו הכנות להתחיל בכיבוש יפן. ב-21 באוגוסט, מיזורי שלחה קבוצה של 200 קצינים ומלחים לאיווה, שהייתה אמורה לצאת כפלוגת נחיתה בטוקיו כדי להתחיל בתהליך של פירוז יפן. יומיים לאחר מכן, הודיעו למורי שמיזורי תארח את טקס הכניעה, כשהתאריך נקבע ל-31 באוגוסט. צוות האונייה החל מיד בהכנות לאירוע, כולל ניקוי וצביעת כלי השיט. מיזורי החלה את הגישה למפרץ טוקיו ב-27 באוגוסט, בהנחיית המשחתת היפנית Hatsuzakura. באותו לילה עצרו הספינות בקמקורה, שם הביא שליח את הדגל שהניף קומודור מתיו פרי במהלך משלחתו לפתיחת יפן ב-1853; הדגל היה אמור להיות מוצג במהלך טקס הכניעה. המשט נכנס אז למפרץ טוקיו ב-29 באוגוסט, ומיזורי עגנה קרוב למקום שבו עגן פרי את כלי השיט שלו כ-92 שנים קודם לכן. מזג אוויר גרוע עיכב את הטקס עד ל-2 בספטמבר.
אדמירל הצי צ'סטר נימיץ עלה זמן קצר לאחר השעה 08:00, וגנרל הצבא דאגלס מקארתור, המפקד העליון של בעלות הברית, עלה על הסיפון בשעה 08:43. הנציגים היפנים, ובראשם שר החוץ ממורו שיגמיטסו, הגיעו בשעה 08:56, 2 בספטמבר 1945. בשעה 09:02 צעד הגנרל מקארתור לפני סוללת מיקרופונים ופתח את טקס הכניעה בן 23 הדקות לעולם הממתין בכך שאמר, "זוהי תקוותי הכנה - אכן התקווה של האנושות כולה - שמאירוע חגיגי זה יצוץ עולם טוב יותר מתוך הדם והקטל של העבר, עולם המושתת על אמונה והבנה, עולם המוקדש לכבוד האדם. והגשמת משאלתו היקרה ביותר לחופש, סובלנות וצדק".
בשעה 09:30 יצאו השליחים היפנים. בשעות אחר הצהריים של ה-5 בספטמבר העביר הולסי את דגלו לאוניית המערכה דקוטה הדרומית, ומוקדם למחרת עזבה מיזורי את מפרץ טוקיו. כחלק ממבצע שטיח הקסמים המתמשך היא קיבלה חיילים בדרכם הביתה בגואם, ואז הפליגה ללא ליווי להוואי. היא הגיעה לפרל הארבור ב-20 בספטמבר והניפה את דגלו של אדמירל נימיץ ב-28 בספטמבר אחר הצהריים לקבלת פנים.
היסטוריה > שחרור משירות

מיזורי עגנה במזח האחרון של מעגן צי המילואים. היא שימשה כאטרקציה תיירותית, ורשמה כ-250,000 מבקרים בשנה, שבאו לצפות ב"סיפון הכניעה" שבו הנציח לוח ברונזה את המקום (35.3547°N 139.76°E) במפרץ טוקיו שבו נכנעה יפן לבעלות הברית. התצוגה ההיסטורית הנלווית כללה עותקים של מסמכי הכניעה והתמונות. כמעט שלושים שנה חלפו עד שמיזורי חזרה לשירות פעיל.