stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פני (המפץ הגדול)
עבודה

התפקיד העיקרי של פני היא כמלצרית בצ'יזקייק פקטורי, אם כי באחד הפרקים בעונה הראשונה היא עובדת בתור ברמנית. בשנת 2010, כאשר השחקנית קיילי קווקו שברה את רגלה, פני הוצגה בעבודה כברמנית במשך מספר פרקים במהלך העונה הרביעית כדי להסתיר את הגבס שעל רגלה.
פני רואה את עצמה כשחקנית מקצועית וכל הזמן הולכת לאודישנים, אך לעיתים קרובות אינה מצליחה להיבחן או שהאודישן מתברר כשונה לחלוטין ממה שציפתה, כפי שקרה כאשר היא חשבה שהיא באודישנים לאוכל מסחרי לחתולים ובמקום זה התברר לה שהליהוק הוא בשביל פורנו. בפרק הבכורה בעונה 5, פני מתוסכלת מחוסר ההצלחה שלה כשחקנית, והיא שוקלת לזמן קצר לחזור לנברסקה עד שהיא מצליחה להתקבל לפרסומת למשחה נגד טחורים.
בעונה השביעית היא חווה משבר מקצועי שמשתלב עם המשבר המקצועי של שלדון.
בעונה השמינית, היא מתחילה לעבוד כמוכרת תרופות. בשלב כלשהו, מתוודע ללאונרד שפני מרוויחה יותר ממנו, והוא מתחיל להרגיש מעט מאוים.
יחסים

בפרק הראשון של הסדרה, פני עברה לגור במסדרון מול לאונרד ושלדון בגלל הפרידה מהחבר שלה, קורט, לאחר ארבע שנים ביחד. היא אמרה שהיא עדיין אוהבת אותו למרות בגידתו בה. קורט מופיע מספר פעמים נוספות כשהוא מנסה לחזור להיות יחד עם פני, והוא נחסם בדרך כלל על ידי לאונרד.
כבר מתחילת הסדרה, ההתאהבות של לאונרד בפני הפכה לכוח המרכזי שמניע את הסדרה. הווארד גם מגלה עניין בה אך נדחה על ידי פני פעם אחר פעם בגלל התנהגותו הגסה. ראג' גם כן מעוניין בפני אך מכיוון שאינו מסוגל לדבר עם נשים אלא אם כן הוא שיכור או חושב שהוא שיכור, קשר זה לא מתממש. שלדון הוא היחיד מבין ארבע הדמויות הגבריות הראשיות שלא הביע מעולם עניין רומנטי בה.
בניגוד לשאר הדמויות הראשיות, פני יוצאת לדייטים פעמים רבות, ויש לה קשרים רומנטיים רבים במהלך הסדרה. בפרק הפתיחה בעונה הרביעית, שלדון משתמש בחישובים של הסתברות כדי להעריך שפני יצאה עם כמעט 180 אנשים מאז שהיא התחילה לצאת בגיל 14, ושכבה עם "30.96" מהם (הוא מעגל את זה ל-31). פני הכחישה זאת בתוקף, אך נראית מדוכאת. לעיתים עולה מדבריה שהיא קלה להשגה.
בסדרה מוצע כאילו לאונרד הוא זה המעוניין בפני עד שלבסוף היא מסכימה ונוצר ביניהם קשר "כנגד כל הסיכויים", אף על פי שלמעשה לאונרד הוא, קרוב לוודאי, הבחור הנחמד ביותר איתו קיימה מערכת יחסים. ניתן לראות זאת במספר הזדמנויות ביניהן העובדה שפני מספרת לאביה שהיא ולאונרד שוב יחד, אף על פי שנפרדו, מכיוון היא רוצה שאביה יהיה מרוצה. כל הבחורים האחרים שפני פוגשת בסדרה הם בעיקר יפים אך לרוב אינם מתייחסים אליה כראוי או טיפשים. בשלב מסוים בסדרה בתקופה בה פני ולאונרד היו פרודים פני יצאה עם בחור בשם ז'אק בחור המתעניין במדע חרף העובדה שאינו מבין בנושא, דבר המוביל לירידות מצד ארבעת המדענים ובסופו של דבר לפרידה. בהמשך הסדרה מתברר שהקשר הוביל לנישואים, לאונרד הפציר בפני להתגרש מז'אק והיא אכן עשתה זאת.
לפני יש, על פי דבריה, בעיה עם מחויבות. היא נרתעת מהקשר עם לאונרד כאשר היא מבינה את המחויבות הרגשית העמוקה בין שניהם. לאחר שהוא אומר שהוא אוהב אותה- הם נפרדים. למרות זאת היא אינה מסוגלת לוותר עליו לחלוטין; הם נשארים בידידות והיא בוכה כאשר הוא מתחיל בקשר עם פרייה.
לאונרד יוזם את חידוש הקשר ביניהם, בסוף העונה השביעית היא שוב מציעה לו נישואין והפעם הם מתארסים. בתחילת העונה התשיעית הם מתחתנים.
בסוף העונה ה12 מתגלה שפני בהריון.
הערות שוליים

| המפץ הגדול |
| --- | --- | --- |
| דמויות | שלדון קופר • לאונרד הופסטטר • ראג'ש קוטרפאלי • הווארד וולוויץ • פני • המפץ הגדול - דמויות |  |
| שחקנים | ג'ים פרסונס • ג'וני גאלקי • קונאל נייאר • סיימון הלברג • קיילי קווקו • מים ביאליק • מליסה ראוש |  |
| ערכים נוספים | צ'יזקייק פקטורי • המכון הטכנולוגי של קליפורניה • שלדון הצעיר |  |
| פרקים | פיילוט |  |
תקומה (סדרת טלוויזיה)

| --- | --- |

עטיפת מארז ה-DVD, עליו לוגו הסדרה
 סוגה:  תעודה
 יוצרים:  גדעון דרורי
 בימוי:  דינה צבי-ריקליס
 מנחים:  יגאל נאור
 ארץ מקור:  ישראל
 שפות:  עברית 
 מספר עונות:  1
 מספר פרקים:  22
 הפקה
 אורך פרק:  60 דקות
 שידור
 רשת שידור:  הערוץ הראשון  ערוץ 33  ערוץ ההיסטוריה במסגרת שידורי הכבלים והלוויין
 תקופת שידור מקורית:  1998
 קישורים חיצוניים
 דף התוכנית ב-IMDb
 
"תקומה: 50 השנים הראשונות" היא סדרת טלוויזיה תיעודית של הערוץ הראשון אשר שודרה בשנת 1998, לציון חגיגות שנת ה-50 למדינת ישראל, ומספרת על ההיסטוריה של מדינת ישראל.
הפקה

הסדרה נעשתה בהפקתו ועריכתו של גדעון דרורי; התסריטאית והבמאית הייתה דינה צבי-ריקליס. זוהי למעשה סדרת ההמשך לסדרה "עמוד האש" והיא ממשיכה מן המקום שבו עצרה הסדרה הקודמת. בין הנושאים שנידונו ב-22 פרקי הסדרה: העלייה לישראל, יחסי דתיים-חילוניים, המהפכים הפוליטיים והכלכליים, המלחמות, יחסי החוץ של ישראל, האינתיפאדה הראשונה, פיגועי הטרור והסכמי השלום.
בשנת 2016 שודרה בערוץ הראשון הסדרה "והארץ הייתה תוהו ובוהו: תולדות ארץ ישראל" העוסקת בתולדות ארץ ישראל משחר ההיסטוריה ועד התקופה העות'מאנית בארץ ישראל. סדרה זאת נחשבת לסדרה משלימה לטרילוגיה על תולדות ארץ ישראל.
״תקומה״ הופקה בעברית ובגרסה מקוצרת בת שעתיים בשפה האנגלית. הקריין בגרסה העברית היה השחקן יגאל נאור, ובשפה האנגלית - הבמאי מיכה לבינסון. את המוזיקה המקורית שליוותה את הסדרה יצר ועיבד שלמה גרוניך.
כיום משודרת הסדרה בשידורים חוזרים בערוץ 33 ובערוץ ההיסטוריה.
בשנת 2006 הוציאה רשות השידור מארז DVD הכולל את כל פרקי הסדרה.
דיון ציבורי

הסדרה זכתה לרייטינג גבוה, אך עוררה דיון ציבורי ומספר מחלוקות בעת שידורה, וספגה ביקורת, בעיקר מקרב חוגי הימין, בטענה שהיא איננה מאוזנת. נושא הסדרה אף עלה לדיון בכנסת במרץ 1998, בעקבות בקשתו של חבר הכנסת חנן פורת אשר טען כי "מה שיש בסדרה הזאת איננו תקומה, אלא תקומה וחורבנה".
במיוחד עורר מחלוקת הפרק החמישה עשר "בנתיב הטרור - בילאדי בילאדי", אשר סיפר על תולדות הקמת ארגוני הטרור הערבים. הטענות העיקריות קבלו על כך שהפרק הציג בעיקר את הנרטיב הערבי לסכסוך. יוצרי הסדרה טענו שלא ניתן להפריד את סיפור ארגוני הטרור מסיפור מדינת ישראל וכי ראוי שהדורות הבאים ילמדו על מעשי האיוולת של ארגונים אלו.
פרקי הסדרה

"דור בארץ" - המרד הערבי הגדול והמאבק בבריטים (1936–1947)
"מדינה בדרך" - מלחמת העצמאות והכרזת המדינה (1947–1948)
"מגש הכסף" - הדיפת צבאות ערב והסכמי שביתת הנשק (1948–1949)
"קיבוץ גלויות" - העלייה ההמונית (1948–1958)
"עם במדים" - פעולות התגמול ומבצע סיני (1949–1956)
"בצל השואה" - שתיקת הניצולים ומשפט אייכמן (1948–1966)
"הגידו כן לזקן" - מנהיגותו של דוד בן-גוריון (1948–1967)
"קו פרשת המים" - מלחמת ששת הימים (1967)
"מעולם מצבנו לא היה טוב יותר" - ישראל בין מלחמת ששת הימים למלחמת יום כיפור (1967–1973)
"רעידת אדמה" - מלחמת יום הכיפורים (1973)
"האופסימיסט" - ערביי ישראל ממלחמת העצמאות עד "יום האדמה" (1948–1976)
"ישראל השנייה" - המחאה העדתית והמהפך הפוליטי (1959–1981)
"הלנצח תאכל חרב?" - הסכם השלום עם מצרים (1977–1982)
"אתחלתא דגאולה" - התנחלויות "גוש אמונים" (1967–1984)
"בנתיב הטרור-בילאדי בילאדי" - ישראל נגד ארגוני הטרור הפלסטיניים (1967–1982)
"סדק בבית" - מלחמת לבנון הראשונה (1982)
"תנו לחיות בארץ הזאת" - כלכלה מימי הצנע ועד נפילת הבורסה (1949–1986)
"שלח את עמי" - ישראל ויהדות ברית המועצות (1948–1994)
"בבל וירושלים" - ישראל ויהדות ארצות הברית (1948–1994)
"הכותל וההר" - יחסי חילונים ודתיים (1948–1993)
"האבן וענף הזית" - האינתיפדה הראשונה והסכמי אוסלו (1987–1993)
"שלום חבר" - מהסכם אוסלו א' ועד רצח רבין (1993–1995)
ראו גם

מדורות השבטים
הערות שוליים

↑  תקומת הטלויזיה במיטבה, באתר גלובס, 25 במרץ 1998
↑  תמליל הדיון, באתר הכנסת, 25 במרץ 1998.
זמן גאולוגי

הזמן הגאולוגי הוא קצב התרחשותם של המאורעות הגאולוגיים. הוא איטי מאוד וכה ארוך עד שקשה לנו לתפוס אותו בתודעתנו. ובכל זאת פיתח מדע הגאולוגיה שיטות למדידת הזמן הגאולוגי – שתי השיטות הנפוצות ביותר הן שיטת המאובנים והשיטה הרדיואקטיבית, אך יש גם שיטות נוספות.
שיטת המאובנים

מאובן הוא כל שריד של בעלי חיים או צמחים (או שרידים של פעילות של בעלי חיים) שהשתמרו באופן טבעי בסלע. יש מאובנים של עופות, של דגים, של יונקים, אבל גם של עלים או עצים, של מחילות וטביעות כף רגל – כל אלו נחשבים למאובנים.
שיטת המאובנים היא שיטה למדידת גיל של סלע. היא לא נותנת גיל מוחלט/מדויק (כלומר אומרת "בן כמה הסלע"/מתי נוצר הסלע) אלא זמן יחסי, כלומר האם הסלע עתיק יותר מסלע אחר או צעיר ממנו.
שיטת המאובנים מבוססת על תורת האבולוציה בעולם החי והצומח, תורה שהגה החוקר והמדען צ'ארלס דרווין. תורה זו טוענת שבעולם הביולוגי חלה התפתחות מבעלי חיים וצמחים פשוטים וראשוניים (אמבות, בקטריות וכו') לבעלי חיים וצמחים מורכבים ומתקדמים יותר (יונקים, צמחי סחלב – הצמחים המתקדמים ביותר וכו'). מחקר השוואתי של מאובנים של בעלי חיים וצמחים שהשתמרו בסלע מאפשר לקבוע את גילו היחסי – הסלע שיכיל מאובנים פרימיטיביים יהיה קדום לסלע שיכיל מאובנים של בעלי חיים וצמחים מתקדמים.
לא כל מאובן הוא מאובן טוב לצורך השוואה בין דוגמאות סלע, ונעדיף מאובנים בעלי התכונות הבאות:
מאובנים שלמין שלהם היה טווח קיום קצר (המין נוצר, חי ונכחד תוך זמן קצר של מספר מיליוני שנים).
מאובנים של בעלי חיים שהייתה להם תפוצה גאוגרפית נרחבת ביותר (כדי שההשוואה תהיה כלל עולמית ולא מקומית).
בעלי חיים ימיים עונים של שני הקריטריונים (תפוצה גאוגרפית וזמן חיים קצר למין).
המאובנים הטובים ביותר להשוואה נקראים מאובנים מנחים – אלו מאובנים של בעלי חיים ימיים שהיה להם טווח קיום קצר (למין שלהם, לא לפרט בודד), שהייתה להם התפשטות גאוגרפית נרחבת, בעלי קליפה קשה, נוכחות נרחבת בסלעים והם קלים להגדרה. דוגמאות בעזרת הטבלה מספרו של עקיבא פלכסר "גיאולוגיה – יסודות ותהליכים", עמוד 203:
מאובנים שנקראים טרילוביטים חיו רק בעידן שנקרא עידן הפלאוזואיקון. לכן סלע שיש בו טרילוביטים הוא מזמן עידן הפלאוזואיקון. אם לעומת זאת נמצא בסלע שלנו גם טרילוביטים וגם ספירפרים, הרי שצמצמנו את זמן הסלע לפלאוזואיקון העליון.
תפוצת הדינוזאורים מוגבלת לעידן המזוזואיקון בלבד. אולם אם נמצא בדגימת סלע שרידי דינוזאורים ושרידי יונקים, צמצמנו את זמן הסלע לתקופת הקרטיקון.
אמוניטים חיו עד לסוף תקופת הקרטיקון, אבל למינים רבים של אמוניטים יש טווח חיים קצר ולכן הם נחשבים למאובנים מנחים מעולים (האמוניטים נכחדו ביחד עם הדינוזאורים).
ברכיופוד מסוג לינגולה וצדפה מסוג פקטן הן שתי דוגמאות למאובנים שאינם יכולים לשמש מאובנים מנחים מכיוון שהם התקיימו במשך כל הזמנים.
האדם נוצר לפני זמן קצר מאוד יחסית – מציאת מאובן של אדם בסלע תתארך את הסלע לתקופה הגאולוגית הצעירה ביותר – תקופת הרביעון.
מהדוגמאות הנ"ל ראינו שניתן לקבוע גיל של סלע בעזרת מספר מאובנים או על פי מאובן בודד בעל טווח קיום קצר.
שיטת המאובנים > יתרונות השיטה

מהירה יחסית – רואים ומזהים מאובן ומיד יודעים את הזמן היחסי.
אין צורך במכשור מיוחד ומסובך – אם המאובנים אינם נראים בעין ניתן לראותם במיקרוסקופ פשוט, כך שניתן להשתמש בשיטת המאובנים גם בשדה (בשטח).
שיטת המאובנים > חסרונות השיטה

השיטה אינה נותנת גיל מוחלט אלא גיל יחסי בלבד.
לא בכל סלע יש מאובנים – למשל גרניט הוא סלע ללא מאובנים כלל ולכן לא נוכל לתארך אותו בעזרת שיטת המאובנים.
השיטה הרדיואקטיבית

השיטה הרדיואקטיבית נותנת זמן מוחלט – מתי בדיוק נוצר הסלע, ובכך יתרונה הגדול. השיטה הרדיואקטיבית מבוססת על העובדה שאיזוטופים מסוימים הם בלתי יציבים ומתפרקים בצורה ספונטנית ליסודות אחרים (תוך שחרור אנרגיה). למשל אשלגן מתפרק והופך לארגון, אורניום הופך לעופרת וכו'. מתברר שלהתפרקות הרדיואקטיבית יש קצב מסוים וקבוע, ששונה מחומר לחומר, לדוגמה: יש לנו 800 אטומים של רובידיום. אחרי 1,622 שנים חצי מהאטומים של הרובידיום הפכו לאטומים של רדון. נשארנו עם 400 אטומים של רובידיום. כעבור עוד 1,622 שנה, חצי מהם הפכו לרדון, וכך הלאה. הזמן שבו מופחתת כמות מסוימת של חומר למחציתה על ידי פירוק רדיו אקטיבי נקרא "זמן מחצית חיים" והוא שונה מחומר לחומר.
פחמן 14 הוא איזוטופ בלתי יציב אשר מתפרק והופך לפחמן-12. זמן מחצית החיים שלו הוא 5,717 שנה, כלומר: תוך 5,717 שנים הופכת מחצית הכמות של פחמן-14 לפחמן-12. בעזרת פחמן-14 מתארכים גיל של מאובנים, וגם ממצאים אחרים ממקור אורגני (חי וצומח). לדוגמה, רמת הגולן עשויה בזלת – סלע שאין בו חלקים אורגניים. באחד מזרמי הלבה שהתקשו והפכו לסלע בזלת נמצאה כבשה מאובנת אשר נלכדה בזרם הלבה החם, מתה, וכשהלבה התקררה לבזלת היא נשארה בתוכה. תיארוך שרידי הכבשה על ידי פחמן-14 קבע שהיא בת 4,000 שנה. מכאן מסיקים שהרי הגעש של רמת הגולן היו פעילים גם לפני 4,000 שנה.
שיטת תיארוך פחמן-14 נחשבת טובה עד גיל של 40,000 שנים, ומאבדת מהדיוק שלה אחר כך. הסיבה היא שבמאובנים בני ארבעים אלף שנים, יחס הכמויות בין פחמן 14 לפחמן 12 הוא בערך 1:128. עבור מאובנים ישנים יותר היחס יורד לחצי בכל 5,717 שנים. כך, למשל, עבור מאובן בן מאתיים אלף שנים, היחס הוא בערך אחד ל-35 מיליארד, וקשה למדוד יחסים כאלה.
השיטה הרדיואקטיבית > הנוסחה לחישוב גיל הסלע באמצעות השיטה הרדיו-אקטיבית

אם מחצית מהאטומים מסוג "מקור" (או מוצא) הופכים לאטומים מסוג "תוצאה" כעבור Y שנים, ואם יש בסלע S אטומים מסוג מקור ו-R אטומים מסוג תוצאה, אז גיל הסלע הוא:
Y\times \operatorname {log} _{2}\left({\frac {S+R}{S}}\right)
הנוסחה משתנה קצת במקרה שבמצב ההתחלתי נוכחים בסלע גם חומר המוצא וגם חומר התוצאה, כמו במקרה של תיארוך לפי פחמן 14.
דוגמה ליישום השיטה: נניח שמצאנו בסלע 600 אטומים של רדון ו־200 אטומים של רובידיום. בן כמה הסלע? 
אפשר לחשב בלי הנוסחה: בעבר היו בו 800 אטומים, וכולם של רובידיום. כעבור 1,622 שנים הפכו מחציתם לרדון. עתה היו בסלע 400 אטומי רדון ו-400 אטומי רובידיום. כעבור עוד 1,622 הפכו מחצית מ-400 אטומי הרובידיום הנותרים לרדון, ונותרו 200 אטומי רובידיום ו-600 אטומי רדון. כלומר, התקופה שחלפה היא 2*1622=3244 שנים.
אפשר גם להציב בנוסחה:
 {\begin{matrix}Y=1622\\S=200\\R=600\end{matrix}}

הגיל הוא 
 {\begin{matrix}Y\times \operatorname {log} _{2}\left({\frac {S+R}{S}}\right)&=&1622\times \operatorname {log} _{2}\left({\frac {200+600}{200}}\right)\\\ &=&1622\times \operatorname {log} _{2}\left({\frac {800}{200}}\right)\\\ &=&1622\times \operatorname {log} _{2}\left(4\right)\\\ &=&1622\times 2\\\ &=&3244\end{matrix}}
השיטה הרדיואקטיבית > יתרונות השיטה

נותנת זמן מוחלט של גיל הסלע
ההתפרקות הרדיואקטיבית היא ספונטנית ואינה תלויה בגורמים חיצוניים כמו לחץ וטמפרטורה – אם יש חומר רדיואקטיבי בסלע הוא יתפרק בוודאות ובקצב קבוע.
השיטה הרדיואקטיבית > חסרונות השיטה

מסובכת יותר ולוקחת זמן רב יותר משיטת המאובנים.
דורשת מכשור מתקדם (שיספור אטומים) שקיים רק במעבדות.
לא בכל סלע יש יסודות רדיואקטיביים וגם אם יש, ייתכן שהם "נשטפו" בחלקם מהסלע או שהתווספו אטומים נוספים של החומר ממקור חיצוני אחר, וזה משנה את מספר האטומים של החומר ומעוות את התוצאה.
הדיוק מוגבל למשכי זמן שבהם יש כמויות משמעותיות הן מחומר המוצא והן מחומר התוצר.
למעשה, שיטת המאובנים הפכה כיום משיטה שנותנת גיל יחסי, לשיטה שנותנת זמן מוחלט – בעזרת השיטה הרדיואקטיבית תארכו מתי חי כל מאובן ומאובן כך שמאובן מעכשיו יעיד על זמנו המוחלט של הסלע ולא על זמנו היחסי.
שיטות נוספות למציאת הזמן הגאולוגי

קביעת גיל בעזרת טבעות עצים – גזעי עצים גדלים מן המרכז והחוצה, בטבעות. עובי הטבעת משתנה בהתאם לתנאי האקלים. ספירת הטבעות מעידה על הגיל.
קביעת גיל הסלע בעזרת פלאומגנטיזם – כלומר בעזרת התכונות המגנטיות ש"התאבנו" בסלע. בסלעים מסוימים ישנם מינרלים ברזליים שמצביעים לכיוון צפון בדומה למצפן. מסתבר שהיו תקופות בהם הצפון היה דווקא בדרום כלומר תקופות בהם המצפן היה מצביע דרומה. בסלעים מסוימים אכן המינרלים מצביעים דרומה וזה עוזר בתארוך הסלע לאותן התקופות.
קביעת גיל הסלע בעזרת משקעים אגמיים הנקראים וורוות – בתחתית כל אגם מצטברים משקעים: בעונה הגשומה צבעם יהיה חום בגלל הסחף המגיע לאגם עם הנחלים, ובעונה היבשה יהיה צבע המשקעים לבן. כשהאגם נעלם נשארו רק אותם שכבות דקות של משקעים (ורוות) וכל מה שנותר לנו לעשות הוא לספור: שכבה לבנה + שכבה חומה = שנה אחת. גאולוגים ישראלים ספרו שכבות דקיקות כאלה באזור ים המלח ותארכו את האגם הקודם שהיה שם (שמו – ימת הלשון והוא נמשך עד הכנרת). הם ספרו 60,000 שכבות, כלומר זהו גילו של האגם.
ראו גם

לוח הזמנים הגאולוגי – טבלה של כל התקופות הגאולוגיות
לקריאה נוספת

עקיבא פלכסר וענת ילין-דרור, גאולוגיה: כדור הארץ - חומרים מבנה ותהליכים, הוצאת כתר.
הערות שוליים

↑  תופעה הקיימת ברמת הגולן ולכן לעיתים המצפן מראה את הצפון לא בכיוון הנכון
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NKC: ph242459 
שלד מאובן של דימטרודון
יחסי אוסטרליה–יפן

| יחסי אוסטרליה–יפן |
| --- | --- |
אוסטרליה: יפן


אוסטרליה: יפן
שטח (בקילומטר רבוע)
7,741,228: 377,915
אוכלוסייה
26,866,532: 123,370,009
תמ"ג (במיליוני דולרים)
1,723,827: 4,212,945
תמ"ג לנפש (בדולרים)
64,163: 34,149
משטר
מונרכיה חוקתית

שגרירות אוסטרליה בטוקיו
שגרירות יפן בקנברה
יחסי אוסטרליה–יפן הם יחסי החוץ בין אוסטרליה ליפן.
מערכת היחסים בדרך כלל חמה ואף התחזקה עם השנים, כששתי המדינות קרובות יחסית גאוגרפית ומונעות על ידי אינטרסים הדדיים, כאשר שתי המדינות מקיימות קשרים הדוקים עם העולם המערבי. יפן היא אחת השותפות הכלכליות העיקריות של אוסטרליה: היא "שותפת הסחר הגדולה השנייה באוסטרליה ומקור חשוב יותר ויותר להשקעות הון". בתקופה האחרונה היחסים התרחבו מעבר לקשרים כלכליים ומסחריים חזקים לתחומים אחרים, כולל תרבות, תיירות, ביטחון ושיתוף פעולה מדעי.
היה מתח כלשהו בשלב המוקדם של מערכת היחסים, במהלך מלחמת העולם השנייה, ובשל השליטה הכלכלית הרחבה של יפן בשנות השמונים ובתחילת שנות התשעים. עם זאת, ממשלת אוסטרליה ומנהיגים עסקיים אוסטרלים רואים ביפן שוק יצוא חיוני וכרכיב חיוני בצמיחתה ושגשוגה של אוסטרליה בעתיד באזור אסיה-פסיפיק. יפן מצידה מתייחסת לאוסטרליה כשותפה חשובה, מקור אמין לאנרגיה, מינרלים ומוצרים ראשוניים אחרים, יעד תיירותי פופולרי, צינור שימושי למערב וכוח כלכלי מדרגה בינונית בדרום אסיה-פסיפיק. ראש ממשלת אוסטרליה לשעבר, טוני אבוט, כינה ב-2013 את יפן כחברתה הקרובה של אוסטרליה באסיה והמשיך ביצירת הסכם סחר חופשי בין שתי המדינות בשנה שלאחר מכן. אוסטרליה ויפן מכירות זו בזו כשותפות אסטרטגיות מרכזיות באסיה-פסיפיק. שתיהן דמוקרטיות ליברליות משגשגות ובעלות ברית מפתח של ארצות הברית. שרת הביטחון האוסטרלית לשעבר, מאריס פיין, תיארה את יפן כ"שותפה מרכזית" באזור, שר החוץ היפני לשעבר, פומיו קישידה, תיאר את היחסים כנושא הביטחון באסיה-פסיפיק.
יחסי המושבות האוסטרליות ואיחוד אוסטרליה–האימפריה של יפן

היבוא הראשון שנרשם של פחם אוסטרלי על ידי יפן התרחש בשנת 1865, והיבוא היפני הראשון של צמר אוסטרלי נרשם בשנת 1888. האדם היפני הראשון שנודע כי התיישב באוסטרליה היה סוחר שהיגר לקווינסלנד בשנת 1871. עם הקמת איחוד אוסטרליה בשנת 1901, העריכו כי באוסטרליה היו 4,000 מהגרים יפנים, רובם התבססו סביב טאונסוויל, שם הקימה ממשלת יפן את הקונסוליה הראשונה שלה בשנת 1896. המהגרים עבדו ברובם בענפי קנה הסוכר והתעשייה הימית כולל צבים, מלפפון ים וקצירת פנינים. הגירה יפנית נוספת לאוסטרליה הופסקה למעשה באמצעות חוק הגבלת ההגירה האוסטרלית משנת 1901, עם הטלת "מבחן הכתיבה" בשפה אירופית על מהגרים פוטנציאליים, ובשל מדיניות אוסטרליה הלבנה. בשל כך נסגרה הקונסוליה של טאונסוויל בשנת 1908.
בשנים 1930–1931 הייתה יפן "שותפת הסחר השלישית בחשיבותה של אוסטרליה". היחסים הכלכליים המשיכו לפרוח, ובאמצע שנות השלושים של המאה העשרים הפכה יפן לשוק הייצוא השני בגודלו של אוסטרליה אחרי בריטניה. עם זאת, בשנת 1936 הפעילה בריטניה לחץ פוליטי על אוסטרליה לבלום את יבוא הטקסטיל היפני, שפגע בשוק הטקסטיל הבריטי באוסטרליה. יפן הגיבה לתעריפים החדשים עם חסמי סחר משלה. לאחר ששני הצדדים הבינו שמלחמת הסחר אינה פרודוקטיבית, הושג הסכם בשנת 1937 להרפיית ההגבלות.
מתוך הכרה בחשיבותם של הקשרים היפנים, טוקיו הייתה הבירה השנייה (אחרי וושינגטון הבירה בארצות הברית) שם הקימה אוסטרליה צירות שנפרדה מהשגרירות הבריטית.
מלחמת העולם השנייה וכיבוש יפן

במהלך מלחמת העולם השנייה, אוסטרליה אוימה ישירות על ידי פלישה יפנית, וכוחות יפניים תקפו את דרווין בצפון אוסטרליה ואת נמל סידני. בשנת 1941 נכלאה האוכלוסייה היפנית האתנית באוסטרליה, ורובם גורשו ליפן בתום המלחמה. הכוחות האוסטרלים מילאו תפקיד קרבי פעיל בקרבות ברחבי הזירה הדרום-מזרח אסייתית והמערכה בדרום מערב האוקיינוס השקט, ותפקיד משמעותי בכיבוש יפן שלאחר המלחמה.
אוסטרליה מילאה תפקיד קטן במערכה ביפן בחודשים האחרונים של המלחמה, והתכוננה להשתתף בפלישה ליפן בזמן סיום המלחמה. כמה ספינות מלחמה אוסטרליות פעלו עם צי האוקיינוס השקט הבריטי במהלך קרב אוקינאווה ומשחתות אוסטרליות ליוו בהמשך נושאות מטוסים וספינות קרב בריטיות במהלך התקפות על יעדים באיי יפן. למרות המרחק מיפן, אוסטרליה הייתה הבסיס העיקרי של הצי ומספר גדול של מתקנים הוקמו לתמיכה בצי.
השתתפותה של אוסטרליה בפלישה המתוכננת ליפן הייתה כוללת גורמים משלושת השירותים שלחמו כחלק מכוחות חבר העמים. אוסטרליה תכננה להקים דיוויזיה עשירית חדשה מאנשי הכוח האימפריאלי האוסטרלי השני (אנ') קיימים אשר יהוו חלק מחיל חבר העמים עם יחידות בריטיות, קנדיות וניו זילנדיות. ארגון החיל היה אמור להיות זהה לזה של חיל הצבא האמריקני, והוא היה אמור להשתתף בפלישה לאי היפני הונשו, שתוכננה למרץ 1946. אוניות אוסטרליות היו אמורות לפעול עם הצי הבריטי וצי האוקיינוס השקט של ארצות הברית ושתי טייסות מפציצים כבדות של חיל האוויר המלכותי האוסטרלי וטייסת תובלה היו אמורות לעבור מבריטניה לאוקינאווה כדי להצטרף להפצצה האסטרטגית של יפן כחלק מכוח הנמר.
הגנרל תומאס בליימי חתם על הסכם הכניעה היפני מטעם אוסטרליה במהלך הטקס שנערך על סיפונה של USS מיזורי ב-2 בספטמבר 1945. כמה אוניות מלחמה של הצי המלכותי האוסטרלי היו בין ספינות בעלות הברית שעגנו במפרץ טוקיו במהלך ההליכים. לאחר הטקס המרכזי על סיפונה של המיזורי, נכנעו מפקדי שדה יפניים לכוחות בעלות הברית ברחבי הזירה הפסיפית. הכוחות האוסטרלים קיבלו את כניעת מתנגדיהם היפנים בטקסים שנערכו במורוטאי, בכמה מוקדים בבורנאו, בטימור, בווייווק, רבאול, בבוגנוויל ובנאורו.
הפעם הראשונה בה כמות גדולה של אוסטרלים היו ביפן הייתה במהלך הכיבוש של יפן שלאחר המלחמה. האוסטרלים היו חלק מכוח הכיבוש של חבר העמים הבריטי (אנ'). בסביבות 16,000 אוסטרלים שירתו בכוח. לאורך כל תולדותיו היה לכוח קצין אוסטרלי. התרומה האוסטרלית לכוח הייתה 4,700 חיל רגלים, 5,300 אנשי בסיס, 2,200 מחיל האוויר המלכותי האוסטרלי, ו-130 מבית החולים הכללי האוסטרלי. הצי המלכותי האוסטרלי נכח גם כחלק מצי האוקיינוס השקט הבריטי (אנ'). במשך שני שלישים מתקופת הכיבוש, חבר העמים הבריטי היה מיוצג אך ורק על ידי אוסטרלים.
יחסי כלכלה, תיירות והגירה > סחר

הסחר האוסטרלי התרחק ממדינות חבר העמים הבריטי האחרות לכיוון אסיה בסביבות שנות השישים והשבעים. יפן בפרט התגלתה כשותפת הסחר המובילה. בשנים 1966–1967 עלתה יפן על בריטניה "כדי להפוך לשוק הגדול ביותר לייצוא אוסטרלי". יפן היא כיום שוק הייצוא השני בגודלו של אוסטרליה (אחרי סין), אם כי יפן מדורגת רק במקום השלישי כמקור יבוא לאוסטרליה אחרי ארצות הברית וסין. בגלל זה, לאוסטרליה עודף סחר עם יפן.
אוסטרליה היא מקור דומיננטי ביותר למזון וחומרי גלם עבור יפן. בשנת 1990 היוותה אוסטרליה 5.4 אחוזים מכלל היבוא היפני, נתח שהיה יחסית יציב בסוף שנות השמונים. אוסטרליה הייתה הספקית הגדולה ביותר של פחם, עפרות ברזל, צמר וסוכר ליפן בשנת 1990. אוסטרליה היא גם ספקית של אורניום. בשנת 1987 ההשקעה היפנית הפכה את אוסטרליה למקור הגדול ביותר בייבוא אזורי יפני. האיסור על בשר בקר אמריקאי וקנדי הפך לאחרונה את אוסטרליה לספק הבשר הגדול ביותר ביפן.
פרויקטים לפיתוח משאבים באוסטרליה משכו הון יפני, כמו גם פרוטקציוניזם לסחר בכך שהצריכו ייצור מקומי לשוק האוסטרלי. ההשקעות באוסטרליה הסתכמו בשנת 1988 ב-8.1 מיליארד דולר והיוו כ-4.4% מההשקעה הישירה ביפן בחו"ל. אולם בגלל טווח ההרחבה של ההשקעות הזרות ביפן, נתח זה היה בירידה, לעומת 5.9 אחוזים ב-1980. במהלך שנות ה-80 גברו ההשקעות בנדל"ן ביפן באוסטרליה, במיוחד באזור הנופש באוקיינוס המכונה גולד קוסט, שם הנוכחות היפנית הייתה מספיק חזקה כדי ליצור טינה מסוימת.
כאשר יפן מגנה על החקלאות שלה, אוסטרליה עומדת בפני מכסות, מכסים גבוהים ומחסומי תקנים בייצוא מוצרים חקלאיים כולל בקר, חמאה ותפוחים ליפן. יפן היא "שוק יצוא הבקר הגדול באוסטרליה, ומהווה 35.8% מכל בשר הבקר שנשלח בשנת 2011".
המשא ומתן החל בשנת 2007 על הסכם סחר חופשי דו צדדי בין אוסטרליה ליפן.
בזמן שאוסטרליה סוחרת במינרלים גולמיים ליפן תמורת כמויות גדולות של הכנסות, ואילו יפן סוחרת בטכנולוגיות כמו טלוויזיות, מחשבים ומכוניות. יפן היא אחת הספקיות המובילות של מספר מוצרים מוגמרים המיובאים לאוסטרליה: יפן הייתה המקור העיקרי של מכוניות ואופנועים המיובאים לאוסטרליה.
שתי המדינות אשררו את הסכם השותפות הכלכלית האזורית המקיפה שצפוי להיכנס לתוקף בינואר 2022.
יחסי כלכלה, תיירות והגירה > הגירה

על פי נתוני הלשכה האוסטרלית לסטטיסטיקה משנת 2006, 40,968 אנשים אוסטרלים טענו למוצא יפני. על פי משרד החוץ היפני, היו ביפן כ-9,900 אזרחים אוסטרלים שהתגוררו במדינה ב-30 ביוני 2017.
יחסי כלכלה, תיירות והגירה > תיירות

שתי המדינות מושכות אליהן מספר לא מבוטל של תיירים מהארץ השנייה, כאשר אוסטרליה היא נקודת הצלילה והגלישה המועדפת עליה ויפן מפורסמת בתרבותה, במיוחד בקיוטו.
יפן מאפשרת גישה חופשית לוויזה לאוסטרלים, ואוסטרליה גומלת באופן הדדי: אוסטרליה מאפשרת ליפנים להגיש בקשה לרשות נסיעות אלקטרוניות (ETA) - גישה חופשית לוויזה עד 3 חודשים.
שיתוף פעולה חינוכי

בשנת 1980 הסכימו אוסטרליה ויפן על תוכנית אשרת עבודה וחופשה לצעירים משתי המדינות. תוכנית חופשת העבודה היא הראשונה ליפן.
נציגויות דיפלומטיות

אוסטרליה מחזיקה ביפן שגרירות בטוקיו ו-3 קונסוליות פוקואוקה, אוסקה וסאפורו. מאידך, יפן מחזיקה בקנברה ו-8 קונסוליות באדלייד, בריסביין, קיירנס, דרווין, הובארט, מלבורן, פרת' וסידני.
תוקף (מחקר)

תוקף הוא מונח בשיטות מחקר, המסמל את המידה שבה כלי מדידה פורמלי מודד את מה שהוא נועד למדוד במסגרת המחקר, וכן המידה שבה המסקנות והפעולות הננקטות על סמך ההערכה אכן מתאימות ומדויקות.
בהתאם לכך, התקפות היא השיקול החשוב ביותר בפיתוח ובשימוש של כלי מדידה או הערכה. זאת במיוחד עבור מקרים שבהם היא משמשת לצורך קבלת החלטות חשובות.
התוקף נמדד לאחר המהימנות של המחקר, כאשר המהימנות מהווה חסם עליון לתוקף ותנאי מקדים לו. אופן אמידת תוקפו של מבחן הוא מצטבר, כלומר הוא מבטא איסוף מדדים שונים לגבי המבחן אשר יוצרים תמונה כוללת לגבי המידה שבה המדד מודד את הדבר אשר הוא נועד למדוד.
תהליך התיקוף

התיקוף הוא תהליך של בניית טיעון מדעי מבוסס, התומך בפרשנות הנתונים המופקים באמצעות כלי המדידה ובפעולות המוצעות בהתבסס עליהם. בנוסף, תהליך התיקוף שולל את כל ההסברים החלופיים והמשתנים המתערבים שיכולים להתקבל על הדעת.
משום שתהליך התיקוף נעשה עבור ההיסקים והפעולות המבוססות על הנתונים ולא על כלי המדידה עצמם, יש לתקף כל סוג של שימוש אשר רוצים לעשות בכלי הערכה נתון. כלומר, גם אם נמצא שכלי מסוים תקף עבור מטרה מסוימת אין זה מבטיח שהוא יהיה תקף למטרות אחרות שעבורן ניתן לעשות בו שימוש.
לצורך יצירת התיקוף יש לקבוע באופן ברור את ההיסקים שמעוניינים בהם והפעולות שמבקשים לבצע על סמך הנתונים שיופקו מהכלי. בנוסף, יש לבנות מסגרת תאורטית ברורה שתשמש לקביעת הנחות היסוד או לניסוח השערות.