stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שריונית האמבר
הערות שוליים

↑  ראו אתר www.mapleleaf.org
↑  תותח עם קנה מקוצר שהתבסס על תותח נ"ט מסוג 3-M
↑  מידע שמקורו בהיסטוריון של מוזיאון יד לשריון בלטרון
↑  "השריון הערבי במלחמת העצמאות", מגזין "השריון 29, ספטמבר 2008, ע' 71
| רק"מ של חבר העמים הבריטי מימי מלחמת העולם השנייה |
| --- | --- | --- |
| טנקים קלים | ויקרס סימן 3-2 • ויקרס סימן 5-4  • ויקרס סימן 6  • טטררך |  |
| טנקי שיוט | סימן 1 • סימן 2 • סימן 3 • סימן 4 • קובננטר • קרוסיידר • קאבליר • קנטאור • קרומוול • צ'לנג'ר • קומט • ראם (קנדה) • גריזלי (קנדה) • סנטינל AC1 (אוסטרליה) •  שרמן פיירפליי |  |
| טנקי חי"ר | מטילדה סימן 1 • מטילדה סימן 2 • ולנטיין • צ'רצ'יל |  |
| משחיתי טנקים | ארצ'ר • אכילס |  |
| תומתי"ם | בישופ • סקסטון (קנדה) |  |
| נגמשי"ם | זחלילית אוניברסלית • נגמ"ש לויד • נגמ"ש קנגורו (קנדה) |  |
| כלי רכב משוריינים |  שריונית AEC • שריונית ביוורטה • שריונית קובנטרי • שריונית דיימלר • שריונית גאי • שריונית האמבר • שריונית לנצ'סטר • שריונית מוריס CS9 • שריונית רולס-רויס • שריונית רובר (אוסטרליה) • שריונית מרמון הרינגטון (דרום אפריקה) • שריונית פוקס (קנדה) |  |
| רכבי סיור משוריינים | שריונית סיור דיימלר דינגו • שריונית סיור האמבר • שריונית סיור מוריס • שריונית סיור דינגו (אוסטרליה) • שריונית סיור איירונסייד • שריונית סיור אוטר (קנדה) • שריונית סיור S1 (אוסטרליה) |  |
| משאיות משוריינות | ביסון • ארמדילו • בדפורד • C15TA (קנדה) • ‏AEC |  |
| רק"ם נסיוני | הארי הופקינס • אלקטו • אוונג'ר • צנטוריון • בלאק פרינס • טוג • אקסלסיור • ואליאנט • טורטויס • סקופילד (ניו זילנד) • שריונית רינו (אוסטרליה) |  |
שריונית סיור האמבר ללא צריח
שריונית האמבר עם צריחון
שריונית האמבר סימן 1 קנדי (Fox), עם מקלע כבד 15 מ"מ
שריונית האמבר סימן 4, תותח 37 מ"מ
שלצדף אמריקני

| שלצדף אמריקני |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: חופמאים
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: שלצדפיים
סוג:: שלצדף
מין:: שלצדף אמריקני
שם מדעי
 Haematopus palliatus ‏טמינק, 1820
תחום תפוצה


שלצדף אמריקני (שם מדעי: Haematopus palliatus) הוא מין של עוף מים ממשפחת השלצדפיים המצוי באמריקה.
אורכו של השלצדף 42-45 ס"מ ומוטת כנפיו 76 ס"מ. הוא בעל ראש וחזה שחורים, מקור אדום חזק וארוך, עיניים צהובות, כנפיים חומות, רגליים ורודות בהירות ובטן לבנה.
השלצדף הוא עוף שוכן חופי ימים פתוחים המצוי מחופי ניו אינגלנד ופלורידה עד לחופי ארגנטינה וצ'ילה. הוא מצוי גם בגדות של אגמים ומקווי מים מתוקים שונים אך מעדיף חופי ימים ואיים שונים.
השלצדף ניזון בעיקר מרכיכות אותם הוא מוצא בחוף הים. הוא ניזון מצדפות שונות אותם הוא פותח על ידי הכאה במקורו החזק עד שהם נשברות אך כמה קבוצות מצליחות לפתוח את הצדפות על ידי הכאה מהירה של השריר הסוגר את הקונכייה, כך שהרכיכה יכולה להישלף החוצה מבלי לפגוע בצדף. כמו כן הם ניזונים מתולעים שוכנות חופים. השלצדף נפוץ בעיקר בחופי סלעים אך גם בחופים חוליים.
הוא עצמו איננו יכול לשחות ולכן כשהגאות מגיעה כל עופות החוף עפות ומחכות לשפל.
הערות שוליים

↑  שלצדף אמריקני באתר הרשימה האדומה של IUCN
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007537554105171
תיאודור אור

תיאודור אור (נולד ב-20 במרץ 1934) הוא משפטן ישראלי, שכיהן כמשנה לנשיא בית המשפט העליון וכשופט בית המשפט העליון.
קורות חייו

תיאודור אור נולד ב-20 במרץ 1934 בפולין, וכשהיה בן שנתיים עלה לישראל. סיים את לימודיו התיכוניים בבית ספר תיכון מחוזי בעפולה (כיום תיכון בן-גוריון). כספורטאי, שיחק בעמדת הרץ הימני ב"הפועל בלפוריה" עד שנפצע במשחק בעת היותו סטודנט ופרש מכדורגל.
בשנת 1952 התגייס לצה"ל ושירת בו תוך כדי לימודי משפטים באוניברסיטה העברית, אותם החל שנה טרם גיוסו, בשנת 1951. בשנת 1955 סיים את שירות החובה בצה"ל ובמקביל סיים בהצטיינות גם את לימודי המשפטים. במאי 1957 קיבל תואר שני במשפטים מהאוניברסיטה העברית. בדצמבר 1957 החל לעסוק בעריכת דין. הוא פתח את משרדו בעיר עפולה, שפעל בשותפות עם משרד עורכי הדין בר-רב-האי-ארדשטיין מחיפה.
אור עסק בעריכת דין במשרד הפרטי במשך עשור, עד דצמבר 1967, עת מונה לכהן כשופט בית משפט השלום בעפולה. כשלוש שנים לאחר מינוי לשופט בית משפט השלום בעפולה, באוקטובר 1970, מונה לשופט בפועל בבית המשפט המחוזי בנצרת. אור מונה לשופט בפועל בבית המשפט המחוזי בנצרת מספר פעמים, עד שבשנת 1973 מונה במינוי של קבע.
בספטמבר 1982 מונה לשופט בפועל בבית המשפט העליון למשך שישה חודשים, עד למרץ 1983. עם סיום כהונתו כשופט בפועל בבית המשפט העליון מונה לסגן נשיא בית המשפט המחוזי בנצרת, ואף שימש מספר פעמים כנשיא בפועל של בית משפט זה.
ב-22 במאי 1989 אור מונה לשופט בבית המשפט העליון.
אור כיהן כיו"ר ועדת הבחירות המרכזית לכנסת הארבע עשרה ולראשות הממשלה שנערכו בשנת 1996.
ביוני 2003 מונה אור לכהן כמשנה לנשיא בית המשפט העליון אהרן ברק. ב-18 במרץ 2004 פרש אור מבית המשפט העליון לגמלאות עם הגיעו לגיל 70.
התגרש מאשתו הראשונה ואם ילדיו, אביבה, ונישא למיכאלה אור-שידלובסקי שכיהנה כשופטת אף היא. מבין ילדיו, בנו גיא הוא פסיכיאטר המלמד באוניברסיטת אריאל, בתו דלית היא עורכת דין הנשואה לשופט רון סוקול, סגן נשיא בית המשפט המחוזי בחיפה, ומלמדת באוניברסיטת חיפה, בנו צפריר הוא רופא מומחה בקרדיולוגיה.
ועדות ציבוריות

השופט אור עמד בראש ועדה לבדיקת מבנה בתי המשפט הרגילים בישראל. הוועדה נתבקשה להמליץ על השינויים הרצויים במערכת בתי המשפט הרגילים מבחינה מבנה המערכת, חלוקת הסמכויות בין הערכאות השונות ובתוך כל אחת מהן. הוועדה, שמונתה על ידי נשיא בית המשפט העליון אהרן ברק ושר המשפטים דוד ליבאי, הגישה את הדין וחשבון שלה ביום 28 באוגוסט 1997.
ב-8 בנובמבר 2000 מינה נשיא בית המשפט העליון דאז אהרן ברק את אור לעמוד בראש ועדת חקירה ממלכתית לבדיקת אירועי אוקטובר 2000, במהלכם פרץ גל של הפגנות ואירועי אלימות של ערביי ישראל כתגובת תמיכה על פריצתה של האינתיפאדה השנייה. במהלך ההפגנות האלימות נהרגו פלסטיני ו-12 ערבים-ישראלים, ויהודי שנהרג מאבן שנזרקה על מכוניתו בכביש החוף מגשר ליד ג'סר א-זרקא. הוועדה בראשותו שנקראה "ועדת אור", או בשמה המלא, "ועדת החקירה הממלכתית לבירור ההתנגשויות בין כוחות הביטחון לבין אזרחים ישראלים באוקטובר 2000", עוררה עניין ציבורי רב במשך שלוש שנות כהונתה, והפכה את אור לדמות ציבורית מוכרת בקרב הציבור הרחב.
תפקידים ציבוריים

מ-1 בדצמבר 2007 כיהן אור כיו"ר הוועדה לבחירת היועץ המשפטי לממשלה, לקדנציה בת ארבע שנים.
בתפקיד זה, זכה השופט לביקורת לאחר שלא גילה לוועדה כי אחד ממומלציו לתפקיד היועץ המשפטי לממשלה, מנהל בתי המשפט משה גל, מעסיק את אשתו כיועצת בתפקיד אמון (ללא מכרז), התברר גם כי משה גל פעל לסלק תביעה מביכה (על ידי מתן פיצוי כספי מהקופה הציבורית) של אדם שנפגע מסחבת שנקטה רעייתו של תיאודור אור.
בין תפקידיו, משמש אור כיו"ר הוועדה הממנה של מועצת הנאמנים של המרכז הישראלי לאפוטרופסות, כנשיא האיגוד הישראלי לשחמט, וכיו"ר הוועד המנהל של המכללה האקדמית עמק יזרעאל.
ספר אור

לרגל פרישתו מכס השיפוט נערך על ידי פרופ' אהרן ברק, והשופטים רון סוקול ועודד שחם ובסיוע מערכת כתב-העת "משפט ועסקים" של בית ספר רדזינר למשפטים במרכז הבינתחומי הרצליה, ספר לכבודו בשם "ספר אור".
הספר הוא אסופת מאמרים שנכתבו על ידי כותבים שונים בהוקרה וכמחווה על פועלו השיפוטי הרב. הספר משקף את תחומי העיסוק המגוונים שבהם עסק. הספר כולל שישה שערים ובהם 21 מאמרים בתחום דיני הנזיקין, דיני חוזים, משפט העבודה, המשפט הפלילי, השפיטה, המשפט החוקתי, המנהלי ומשפט המס. כמו כן, כולל הספר את תמצית דו"חות הוועדות הציבוריות בראשן עמד השופט אור, הוועדה לבדיקת מבנה בתי המשפט בישראל וועדת החקירה לבירור ההתנגשויות בין כוחות הביטחון לבין אזרחים ישראלים באוקטובר 2000.
משפט אלי הורביץ

מנכ"ל טבע אלי הורביץ הואשם על ידי הפרקליטות בעבירות מס, הורשע במחוזי על ידי השופטת המחוזית איילה פרוקצ'יה, ונדון למאסר. הערעור נידון על ידי הרכב שכלל את השופטים אור, יעקב טירקל ויצחק אנגלרד. הורביץ יוצג על ידי פנחס רובין, חברו הטוב של השופט אור, בניגוד לכללי האתיקה של השופטים, שחוברו על ידי הנשיא בדימוס מאיר שמגר. השופט אור סירב לפסול עצמו ואף זיכה את הורביץ, ואילו עתירה לבג"ץ שהגיש העיתונאי יואב יצחק נדחתה.
לקריאה נוספת

הערך "תאודור אור" בלקסיקון החיפאים, אישים ודמויות בחיפה, מאת ד"ר שי חורב, דוכיפת הוצאה לאור, עמ' 20, 2018, חיפה.
הערות שוליים

↑  מוסמך למשפטים, חרות, 2 במאי 1957
↑  יואב יצחק, מה משותף לאולמרט ולתעשיין אלי הורביץ, באתר News1 מחלקה ראשונה, 28 בפברואר 2009
| שופטים לשעבר בבית המשפט העליון |
| --- | --- | --- |
| נשיאים | זמורה • אולשן • אגרנט • זוסמן • לנדוי • כַהן • שמגר • ברק • ביניש • גרוניס • נאור • חיות |  |
| שופטים | דונקלבלום • חשין • אסף • זילברג • ברנזון • גויטיין • ויתקון • כהן • מני • הלוי • קיסטר • עציוני • שרשבסקי • בן-פורת • אשר • אלון • בכור • בייסקי • לוין • כהן • כהן • לוין • בך • נתניהו • חלימה • גולדברג • מלץ • אור • מצא • חשין • זמיר • דורנר • טל • שטרסברג-כהן • קדמי • טירקל • אנגלרד • ריבלין • פרוקצ'יה • לוי • ארבל • זילברטל • רובינשטיין • ג'ובראן • דנציגר • שהם • מלצר • מזוז • הנדל • קרא • ברון • פוגלמן |  |
| שופטים במינוי זמני | בקר • זהר • לוין • צלטנר • כהן • בן-עתו • שילה • שינבוים • אבנור • וייס • בן דרור • וינוגרד • ולנשטיין • אריאל • אלוני • בן יאיר • גולדברג • אלון • אילן • זועבי • ברלינר • עדיאל • חשין • שוחט |  |
ראו גם: שופטים מכהנים
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007522776305171  ISNI: 0000 0000 5481 334X  LCCN: nr2005030040  VIAF: 7348879   WorldCat (עם VIAF): 7348879
תאונת האוטובוס בגליל

| --- | --- |
 תאריך:  9 באוקטובר 1999 
 הרוגים:  17 
 פצועים:  37 
 
האנדרטה שהוקמה במצפור בהר תורען לזכר הרוגי התאונה
תאונת האוטובוס בגליל (מוכרת גם כתאונת אוטובוס הפנויים-פנויות) התרחשה ב-9 באוקטובר 1999. אוטובוס שבו היו 56 איש הידרדר לתהום לצד הכביש ליד היישוב מצפה נטופה. בתאונה נהרגו 17 מיושבי האוטובוס ו-37 נפצעו.
התאונה

נהג האוטובוס, שהיה בבעלות חברת ז'ק יולזרי, אסף 54 נוסעים בראשון לציון ביום שבת בשעה 07:00, בדרכם לטיול בגליל וברמת הגולן. האוטובוס נסע צפונה וביקנעם עילית עלה עליו מדריך טיולים, שהיה אמור להדריך את הנוסעים בטיול. סמוך לשעה 10:45 הגיע האוטובוס לצומת גולני והמשיך ממנו בכביש 65 לכיוון עיילבון, כאשר גשם החל לרדת. ליד מצפה נטופה איבד נהג האוטובוס את השליטה עליו והוא החליק מימין ולשמאל והידרדר לתהום לצד הכביש, כשהוא מתהפך מספר פעמים. כמעט כל יושבי האוטובוס נפגעו. 11 נשים ושישה גברים נהרגו בתאונה.
כוחות הצלה רבים מיהרו למקום התאונה, שבו נראו מחזות קשים של עשרות נפגעים הפזורים בשטח.
לאחר התאונה

בשנת 2002 הגישה פרקליטות מחוז הצפון לבית המשפט המחוזי בנצרת כתב אישום בגין התאונה ותוצאותיה נגד שישה נאשמים. הם היו נהג האוטובוס, שני בעלים של חברת ז'ק יולזרי ומנהל המוסך של החברה, וכן שניים מעובדי מע"צ. יוחסו להם עבירות של הריגה וחבלה חמורה בנסיבות מחמירות ועבירות נוספות. בכתב האישום נטען כי נהג האוטובוס התקבל לעבודה בחברה מספר חודשים לפני התאונה, ללא ניסיון בנהיגת אוטובוס נוסעים, וכי כאשר קיבל לידיו את האוטובוס שהיה מעורב בתאונה לא נמסר לו שנמצאה תקלה במערכת ההאטה החשמלית שלו.
במהלך ניהול המשפט מתו שני עובדי מע"צ הנאשמים. מנהל המחוז במע"צ שם קץ לחייו בנובמבר 2004. לטענת בני משפחתו הוא עשה זאת לאחר שפורסם בערוץ 2 תחקיר על התאונה שבו נמתחה ביקורת על עבודתו. סמנכ"ל האחזקה במע"צ נפטר במהלך המשפט ממחלה קשה.
ב-6 בדצמבר 2006 החליט בית המשפט לזכות את ארבעת הנאשמים הנותרים מעבירות ההריגה והחבלה החמורה שיוחסו להם. בית המשפט פסק שהתאונה התרחשה בעיקר בשל נוכחותו של חומר שחור על הכביש במקום התאונה, שכאשר נרטב הפך לחלקלק מאד. נקבע שלמע"צ נודע על נוכחות החומר בכביש מספר ימים לפני התאונה, אלא שאנשיה לא דיווחו עליו לאיש וגנזו את הדין וחשבון שערכה בנושא, אשר הזהיר כי החומר יוצר סכנת החלקה של כלי רכב על הכביש. עם זאת הורשעו ארבעת הנאשמים בעבירות הקשורות לניהול המוסך, בעבירות תעבורה ובעבירות של קבלת דבר במרמה וזיוף. באפריל 2007 גזר בית המשפט על הנאשמים עונשי מאסר שירוצו בעבודות שירות וקנסות. בנוסף נשלל רישיון הנהיגה של נהג האוטובוס לשנה על תנאי.
ביולי 2008 הרשיע בית משפט השלום בנצרת עובד של מע"צ בעבירות בקשר לתאונה. הנאשם, ששימש כמנהל אגף לחומרים ומחקר, הורשע בשיבוש מהלכי משפט ובהדחה בחקירה. נקבע שהוא נמנע מלגלות למשטרה ולפרקליטות את תוצאות הבדיקה שהתקיימה בכביש מספר ימים לפני התאונה ובה התגלה החומר השחור החלקלק. נגזר עליו עונש מאסר לריצוי בעבודות שירות ועונש מאסר על תנאי.
ליד מצפה נטופה הוקמו מצפור ואנדרטה לזכר הניספים בתאונה.
הערות שוליים

↑  שרון רופא אופיר, בכיר במע"צ התאבד לאחר פרסום תחקיר נגדו, באתר ynet, 20 בנובמבר 2004;
אלי לינדר ומרדכי קרמניצר, דו"ח: הכבוד האבוד של יצחק הרשקוביץ, באתר העין השביעית, 1 בינואר 2005
↑  רותי אברהם, אוטובוס הפו"פ: עונש קל בשל עינוי הדין, באתר ערוץ 7, 25 באפריל 2007
↑  שרון רופא אופיר, תאונת "הפנויים-פנויות": בכיר במע"צ הורשע, באתר ynet, 7 ביולי 2008;

פ 2260/04 מ.י. פרקליטות מחוז הצפון-פלילי נ' שמעון נסיכי, גזר הדין במשפט שהסתיים בשנת 2008
תזמורת רדיו פינלנד

| --- | --- |


 תאריך ייסוד:  1927 
 מדינה:  פינלנד פינלנד
 מיקום:  הלסינקי, פינלנד
 אולם קונצרטים:  מרכז המוזיקה של הלסינקי
 מנצח:  ניקולס קולון
 פרסים:  פרס מדטויה 
 yle.fi/aihe/rso-english
 
תזמורת רדיו פינלנד עם המנצח טויבו האפנן, מאי 1945
תזמורת רדיו פינלנד (בפינית: YLE Radion sinfoniaorkesteri) היא תזמורת הרדיו הראשית של רשות השידור הפינית (Yle).
היסטוריה

התזמורת נוסדה ב-1927 כתזמורת רדיו עם עשרה נגנים, עם ארקי לינקו כמנצח הראשון. למרות שמעולם לא החזיק בתואר מנצח ראשי, לינקו נשאר קשור לתזמורת עד 1952. טויבו האפנן הפך למנצח הראשי הראשון של התזמורת ב-1929 ושימש בתפקיד עד מותו ב-1950. התזמורת ביצעה בעיקר קונצרטים באולפן בשנים הראשונות שלה. עד מלחמת העולם השנייה, התזמורת נתנה רק 20 קונצרטים פומביים, עם נגנים עצמאיים כדי לחזק את השורות.
לאחר מלחמת העולם השנייה, עם המנכ"לית החדשה, הלה וווליוקי, התרחב סגל התזמורת ל-50 נגנים. בספטמבר 1947 יזמה התזמורת סדרה של "קונצרטים של יום שלישי" בבית העירייה של הלסינקי. הסגל גדל ל-67 נגנים עד 1953. המנצח הראשי השני של התזמורת, נילס-אריק פוגשטדט, שירת מ-1950 ועד מותו ב-1961, והרחיב את הרפרטואר של התזמורת. המנצח הראשי השלישי, פאבו ברגלונד, היה כנר בתזמורת 10 שנים לפני הצטרפותו למנצח הראשי ב-1961. האנסמבל גדל ל-90 נגנים בשנות ה-70, לתזמורת סימפונית מלאה.
יוקה-פקה סאראסטה, המנצח הראשי מ-1987 עד 2001, הוא כיום מנצח הכבוד של התזמורת. סקארי אוראמו היה המנצח הראשי בין 2003 ל-2012, לאחר שקודם לכן היה כנר ראשי של התזמורת. בדצמבר 2010 הודיעה התזמורת על מינויו של האנו לינטו למנצח הראשי השמיני שלה, נכון לעונת 2013-2014, עם חוזה ראשוני ל-3 שנים. לינטו החזיק בתואר מנצח אורח ראשי במהלך עונת 2012-2013. באפריל 2016, התזמורת הודיעה על הארכת החוזה של לינטו כמנצח ראשי עד 2021. באפריל 2019, התזמורת הודיעה כי לינטו יסיים את תפקידו כמנצח הראשי על התזמורת בתום עונת 2020-2021.
בשנת 2017 ניקולס קולון ניצח לראשונה על תזמורת רדיו פינלנד. במאי 2019, התזמורת הודיעה על מינויו של קולון למנצח הראשי הבא שלה, החל בעונת 2021-2022. הוא המנצח הלא-פיני הראשון שזכה בתואר המנצח הראשי של התזמורת.
הדיסקוגרפיה של התזמורת כוללת, מלבד המוזיקה של ז'אן סיבליוס, מוזיקה של מלחינים פינים אחרים כמו פאבו הייננן, ג'ונאס קוקונן, מגנוס לינדברג ואארה מריקנטו. התזמורת הקליטה רפרטואר של מלחינים לא-פינים, כמו סימפוניות של גוסטב מאהלר וקרל נילסן, ומוזיקה של בלה בארטוק.
הנבלאי הישראלי סיון מגן היה הנבלאי הראשי של התזמורת בין השנים 2017 - 2024.
מנצחים ראשיים

ניקולס קולון (2021 - ממשיך)
האנו לינטו (2013 - 2021)
סאקארי אוראמו (2003 - 2012)
יוקה-פקה סאראסטה (1987 - 2001)
לייף זגרסטאם (1977 - 1987)
אוקו קאמו (1971 - 1977)
פאבו ברגלונד (1962 - 1971)
נילס-אריק פוגסטדט (1950 - 1961)
תחתונים

תחתונים לגבר
תחתונים לאישה
תחתונים הם בגד הלבשה תחתונה הנלבש בצמוד לגוף, מתחת למכנסיים, חצאית וכו', במטרה להגן על בד הבגדים מהפרשות. התחתונים מכסים את אברי המין ואת פי הטבעת. את התחתונים נהוג לכבס בתדירות יומיומית.
היסטוריה

כבר המצרים הקדמונים לבשו לעיתים כסות מותניים עשויים מבד ארוג מכותנה מעורבת בפשתן, שהוחזקו על המותניים בעזרת חגורה והסתירו את אבריהם הפרטיים. כיוון שהמעמדות הנמוכים והעבדים היו לרוב ערומים מלבד כסות המותניים, אז עבורם זה היה גם הבגד החיצוני. אמנות מצרית בעמק המלכים מ-1189 לפנה"ס ועד 1177 לפנה"ס מראה את הפרעונים לבושים בגדים שקופים עליונים מה שהופך את כסות המותניים לבגד תחתון. הרומאים גם לבשו מיני בגדים תחתונים, נשים וגברים רומאיים לבשו מעין כסות מותניים או מכנס קצר שנקרא בלטינית subligaculum. נשים לבשו גם פס בד או עור סביב חזיהן שנקרא בלטינית strophium =רצועת חזה או רצועת ראש.
בימי הביניים גברים לבשו מכנסיים קצרים מפשתן, אך נשים בדרך כלל לא לבשו תחתונים עד למאה ה-19. הבגד התחתון היחידי שהן לבשו היה שמלת פשתן ארוכה שהן לבשו מתחת לשמלה שלהן.
במאה ה-19 הבגדים התחתונים הפכו הרבה יותר משוכללים. השם האנגלי pants בא מדמות מהקומדיות האיטלקיות בשם פנטלונה [Pantalone], הוא לבש בגדים ארוכים שהגיעו עד לקרסוליו, בעוד רוב הגברים באותה תקופה לבשו בגדים שהגיעו רק ברכיהם. באנגליה של המאה ה-18 הם נקראו פנטלונס, במאה ה-19 שמם קוצר לפנטס. באנגלית שם זה הפך לשמם של מכנסיים שכיסו את כל הרגל. ו trousers הפך לשם של הבגד שנלבש מעליהם.
נשים התחילו ללבוש תחתונים בראשית שנות ה1800, לעיתים ארוכים עד הברכיים ולעיתים ארוכים יותר ומקושטים בתחרה ורקמה. בתקופה הוויקטוריאנית נשים לבשו תחתונים. אליזבת מילר המציאה מין מכנסיים רפויים שנקראו לעיתים בלומרס, הרעיון הופץ על ידי אמיליה בלומר בשנת 1849.
התחתונים כפריט לבוש תחתון נעשו נפוצים יותר בתחילת העידן הוויקטוריאני - המלכה ויקטוריה טענה כי לא מכובד שאיברי המין יגעו בבד המכנסיים. בשל כך פותחו בגדים תחתונים מכותנה מלאה ללבישה מתחת למכנסי הגבר - גטקס. התחתונים הראשונים היו ארוכים עד הברכיים ורק לקראת סוף העידן הוויקטוריאני קוצרו לכשליש מגודלם המקורי.
התחתונים יוצרו בגזרה אחת ובגוון אחד בלבד - לבן. עם התחלת המהפכה התעשייתית החלו יזמים לייצר את התחתונים לגבר בצורה תעשייתית. מחירי הכותנה ירדו ואנשים עם הכנסה נמוכה יכלו להרשות לעצמם לקנות פריט לבוש זה.
במלחמת יום כיפור, התפרסם השיר 'אין לך מה לדאוג' שהפזמון שלו מתחיל ב'שלחי לי תחתונים וגופיות'. מילים: תלמה אליגון-רוז, לחן: קובי אשרת.
כיום

כיום מיוצרים במספר רב של דגמים, גוונים וסוגי בדים. הפריט הדומה ביותר לתחתונים הקדומים הם תחתוני הבוקסר אשר נפוצים בעיקר בעולם המערבי.
עיצובים וסגנונות

| שם | כינויים | מידע |  |
| --- | --- | --- | --- |
מיועד לגברים ולנשים
| תחתונים ארוכים  | גטקעס | תחתונים ארוכים חמים במיוחד הכוללים מכנסיים באורך מלא וגופיה באורך מלא. תחתונים תרמיים המיועדים לחימום באזורים קרים במיוחד. |  |
| טנגה  |  | מ"נטנגה", מילה המתארת את אזור החלציים בשפת הקימבונדו שהייתה נפוצה בדרום אמריקה לפני תקופת הקולוניות) - יושבים מתחת לקו המותן ומכסים את כל הישבן. הישבן ואזור המפשעה מכוסים לחלוטין ומחוברים ביניהם בעזרת רצועה או חוט באזור הירכיים. |  |

מיועדים לנשים
תחתוני נשים : 
| תחתוני ביקיני  | דומים בעיצובם לבגד ים ביקיני |  |  |
| חוטיני  | דגם G-string |  |  |
בגדי גברים
בוקסר צמוד : 
בוקסר רחב : 
תחתוני גברים : 
ג'וקסטרפ :
ראו גם

חוטיני
ביקיני
הערות שוליים

↑  Tim Lambert, A BRIEF HISTORY OF UNDERWEAR, SHEIN (באנגלית)
↑  Alana Clifton- Cunnigham, A brief history of briefs – and how technology is transforming underpants, The Conversation, ‏17/7/2018 (באנגלית)
↑  D.A. Kidd, G.F.Maine (ע), S, Collins LATIN GEM Dictionary, 1961, Great Britain: COLLINS, 1957, עמ' 320. (בלטינית - אנגלית)
↑  תחתונים וגופיות (אין לך מה לדאוג), באתר סיפורו של שיר
תשמיס

תשמיס הוא פעולת נידוי המקובלת בחברה הבדואית.
במשפחה הבדואית מתקיימת ערבות הדדית בין בני המשפחה, להגנה על החיים, הכבוד והרכוש של בני המשפחה. במקרה שבו התנהגותו של אחד מבני המשפחה גורמת נזק ליתר בני המשפחה או שהוא יוצא כנגד החברה, עלולה המשפחה לנדותו ולנתקו ממסגרת ההגנה והערבות ההדדית, בטקס הקרוי תשמיס (פירוש מילולי: "ייבוש בשמש"). טקס זה כולל הודעה פומבית, כדי שהציבור ידע שהערבות ההדדית אינה מתקיימת עוד. הנידוי נכנס לתוקף 48 שעות מרגע ההחלטה, על מנת לאפשר חרטה.
התשמיס אינו נחשב לענישה, אלא לאמצעי הגנה שנוקטת המשפחה, כדי להימנע מהנזק שגורם לה בן המשפחה הסורר. לעיתים נדירות יותר מחליט בדואי לנתק עצמו ממסגרת הערבות ההדדית של משפחתו, צעד הקרוי "בשמסו אנפוסהום".
הטקס

טקס התשמיס מתנהל באירוע חברתי, כגון עלייה לקבר קדוש או חתונה. לעיתים, כאשר קיימת דחיפות לביצוע הטקס הוא יזומן כאירוע חברתי העומד בפני עצמו. הטקס יבוצע בנוכחות נציגי שבטים מכל האזור, על מנת להבטיח כי גם שבטים אחרים ימנעו ממתן חסות למנודה. אביו של המנודה מכין סעודה חגיגית לאורחיו, ולאחר מכן פונה לשניים משופטי השבט ובפני הנוכחים מפרט את הנזקים שגרם בנו. הוא פונה לקהל ושואל האם יש מי שמוכן לקחת את בנו תחת חסותו, ובמידה ואין עונה, אחד מבני המשפחה פושט מהנאשם את הג'לביה, מניח אותה על שיח יבש ומעלה אותה באש.
ראו גם

אוסטרקיזם
חרם ונידוי ביהדות
נידוי בנצרות
חרם חברתי
גלות
הערות שוליים

↑  יוסף בן-דוד, ג'בליה - שבט בדווי בצל המנזר, הוצאת כנה, ירושלים 1981 עמ' 35-34
שלצ'ינינקאי

| --- | --- |
סמל שלצ'ינינקאיסמל שלצ'ינינקאי

 מדינה:  ליטא ליטא
 מחוז:  מחוז וילנה מחוז וילנה
 רשות מקומית:  שלצ'ינינקאי
 שטח:  2.98 קמ"ר
 גובה:  181 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  6,841 (1 בינואר 2023)
 קואורדינטות:  54°18′40″N 25°22′50″E﻿ / ﻿54.311111111111°N 25.380555555556°E﻿ / 54.311111111111; 25.380555555556 
 אזור זמן:  UTC +2
 http://www.salcininkai.lt/
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת ליטא מוגדלת) וילנה קלייפדה שיאוליאי מריאמפולה קובנה פוניבז' אוטנה אליטא טלז טאורגה לטביה בלארוס פולין רוסיה מחוז קלינינגרד שלצ'ינינקאי(למפת ליטא רגילה) וילנה קלייפדה שיאוליאי מריאמפולה קובנה פוניבז' אוטנה אליטא טלז טאורגה לטביה בלארוס פולין רוסיה מחוז קלינינגרד שלצ'ינינקאי  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
שלצ'ינינקאי (בליטאית: Šalčininkai; בפולנית: Soleczniki, סולצ'ניקי; ביידיש: סאָלעטשניק) היא עיר בחבל דזוקיה והמרכז המנהלי של רשות מקומית שלצ'ינינקאי במחוז וילנה.
הקהילה היהודית בסולצ'ניק הייתה בקשרי שכנות הדוקים עם הקהילה הסמוכה והגדולה יותר בוורונוב, השוכנת כיום מעבר לגבול ליטא, בבלארוס. יהודי שתי הקהילות נטבחו בשואת יהודי ליטא.
לקריאה נוספת

ח. רבין (עורך), סולצ'ניק גדולה: ספר-מצבה לקדושי סולצ'ניק שנספו בשואת הנאצים בשנים 1941–1944 (בעברית וביידיש), נספח לספר וורונובה, תל אביב : ארגון עולי וורונובה בישראל, תשל"א
תאוריית ויסות המיקוד

תאוריית ויסות המיקוד (Regulatory Focus Theory) היא תאוריה בתחום הפסיכולוגיה החברתית והכלכלה, אשר נהגתה על ידי פרופסור טורי היגינס (E. Tory Higgins), והיא עוסקת בתפיסות המשפיעות על תהליך קבלת ההחלטות של האדם. התאוריה בוחנת את מערכת היחסים בין מוטיבציית האדם לבין הדרך בה הוא יבחר להשיג את מטרותיו. התאוריה מציעה שתי אוריינטציות עצמאיות ונפרדות אשר מתארות את המוטיבציה של האדם - מניעה וקידום. תאוריה פסיכולוגית זו מיושמת בכלי התקשורת ובתחום השכנוע הלא מילולי. מחקרים שנעשו על בסיס תיאוריה זו הראו, שאנשים בעלי מוקדי ויסות שונים מציגים התנהגויות שונות, מקבלים החלטות באופן שונה, נוקטים באסטרטגיות שונות להשגת מטרותיהם, וחשים רגשות שונים.
רקע > תאוריית ויסות התאימות

כדי להבין את תאוריית ויסות המיקוד חשוב להבין תאוריה נוספת של פרופסור היגינס והיא תיאורית ויסות התאימות. לפי התאוריה, כאשר אדם מאמין כי ישנה התאמה בין אמונותיו לבין מטרותיו, הוא יחוש שהמטרה "נכונה" עבורו ויהיה פעיל ומעורב יותר בדרך להשגת המטרה. ויסות התאימות אינו משפיע ישירות על הפעולה של האדם, אך יש לה השפעה על ביטחונו בבואו לבחון את תגובתו לאירוע או התרחשויות סביבו.
תאוריית ויסות התאימות מציעה כי קיימת התאמה בין מוכוונות האדם כלפי מטרה לבין האמצעים בהם ישתמש האדם כדי להתקרב אל המטרה. התאמה זאת יוצרת תחושת צדק בנוגע למרדף אחר אותה מטרה ובכך מוגברת רמת המעורבות שינקוט האדם כדי להשיג את המטרה. מכאן שתחושת התאימות המווסתת מגבירה תגובות בנוגע לערכה של המטרה עבור האדם כגון שכנוע בצדקת הדרך ותחושת שביעות רצון מההישג.
ויסות התאימות אינו מגביר את ההערכה שעשה האדם בבחירת המטרה, אלא מגביר את הערכת האמצעים בהם יבחר האדם לנקוט כדי להשיג את אותה מטרה. באופן זה, חוויה של צדק וחשיבות המטרה מתורגמת להערכה מוגברת של המטרה וזו תוביל לבחירת אמצעים מתאימים להשגתה. מחקרים מראים כי חוויה של "תחושת צדק" יכולה להשפיע על הערכות רטרוספקטיביות (מחוץ להקשר של המטרה) או אינטגרליות (בהקשר של המטרה).
לצורך המחשה; אדם אשר מרגיש שמטרתו תואמת את ערכיו יחוש צורך גדול יותר להשיג את המטרה בניגוד לאדם שלא חש את ההתאמה, ומכאן ימצא האדם הצדקות לאופני פעולה שונים אשר יעזרו לו להשיג את מטרתו. בניגוד לאדם זה, אדם שלא יחוש התאמה בין מטרתו לבין ערכיו, ימצא צידוקים בנוגע לשאלה מדוע האמצעים העומדים בפניו כדי להשיג את המטרה אינם כשרים או מדוע המטרה לא מספיק חשובה.
רקע > הגדרה

תאוריית ויסות המיקוד מתייחסת למצב בו אדם חושק במטרה מסוימת באופן ששומר על ערכיו ואמונותיו ולכן ניתן לכנות מצב זה כוויסות של מיקוד או ויסות אוריינטציה. התאוריה פועלת על פי עיקרון בסיסי לפיו אנשים מאמצים אליהם הנאות אבל נמנעים מכאב, ולכן הם משמרים את וויסות התאימות שלהם על פי עיקרון זה.
תאוריית ויסות המיקוד היא ביסודה הדרך בה האדם מתקרב למה שהוא תופס כהנאה ובו בזמן נמנע ממה שהוא תופס ככאב. וויסות המיקוד של הפרט מתמקד במצבי סיום רצויים של מרדף אחר יעד ובגישה המוטיבציונית בה משתמש האדם כדי להגיע ממצב נתון לעבר מצב רצוי.
לשם כך התאוריה מפרידה בין שתי מוטיבציות עיקריות; מיקוד בקידום תקוות והישגים לבין מיקוד בהימנעות מכאב והפסד. מיקוד בקידום ידוע גם בשמו קידום רווחים והמיקוד בו הוא על מקסום רווחים ברמה גבוהה כגון קידום והישג. מיקוד בהימנעות מבוסס על ביטחון ואחריות ועל הימנעות מכאב או הפסד על ידי הצמדות לקווים מנחים, חוקים וגבולות.
ניתן להבין זאת באופן הבא; חישבו על הורים שמביטים בילדיהם משחקים בגן משחקים. ישנם הורים שנדמה כאילו לא שמים לב לילדים וכל עוד לא יקרה לילדם משהו חמור הם לא יתערבו במעשיו. הורים מסוג זה מאמינים שגם אם ילדם יפגע מעט, הוא ילמד מכך. מכאן שהורים אלה הם ממוקדי קידום שכן הם רואים בהתנסות אפשרות ללמידה והתפתחות כמטרה.
מנגד ישנם הורים אשר נדמה כי הם לא מרפים מילדם. הם נלחצים מכל מעשה ומדמיינים את הגרוע מכל קורה. הורים אילה הם ממוקדי הימנעות שכן מטרתם העיקרית היא למנוע כאב.
שני מוקדי ויסות אלה מסדירים את ההשפעות אליהם היה נחשף האדם בתהליך קבלת ההחלטות שלו, והם שיקבעו את הדרכים השונות להשגת אותן מטרות.