stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
גוראן האג'יץ'
מותו

האג'יץ' נפטר בבית חולים בנובי סאד ב-12 ביולי 2016 כתוצאה מסרטן המוח.
הערות שוליים

↑  http://www.worldstatesmen.org/Croatia.html#Krajina
↑  Tim Judah (2001). The Serbs: History, Myth and the Destruction of Yugoslavia. Yale University Press. pp. 175–76, 244.
↑  Vreme News מ-11 ביולי 2010 דייג'סט אייג'נסי
↑  Warlord, Now a Serbian Patriot, Is Buried, New York Times
↑  פושע המלחמה הסרבי האחרון שמבוקש בהאג - נעצר
↑  Associated Press, ‏Goran Hadzic, Ex-Leader of Rebel Serbs in Croatia, Dies at 58, New York Times, July 13, 2016
ג'רלדין פררו

ג'רלדין אן פרָרו (באנגלית: Geraldine Anne Ferraro‏; 23 באוגוסט 1935 – 26 במרץ 2011) הייתה משפטנית ופוליטיקאית מהמפלגה הדמוקרטית, חברת בית הנבחרים של ארצות הברית והאישה הראשונה שנבחרה להיות מועמדת לתפקיד סגנית הנשיא מטעם אחת המפלגות הגדולות בארצות הברית.
ביוגרפיה

פררו, שגדלה במדינת ניו יורק, עסקה בהוראה בבית ספר יסודי, ובמקביל למדה משפטים בלימודי ערב באוניברסיטת פורדהאם, אותם סיימה ב-1960. ב-1974, היא החלה לעבוד כעורכת דין במשרד התובע המחוזי של רובע קווינס, היכן שעמדה בראש הלשכה לקורבנות מיוחדים אשר עסקה בפשעי מין, התעללות בילדים ואלימות במשפחה. היא נבחרה לקונגרס ב-1978, שם הלכה והתברגה אט אט בתוככי ההיררכיה המפלגתית, תוך שהיא מתמקדת בחקיקה להבאת שוויון לנשים בתחום השכר, הפנסיה ותוכניות הפרישה.
ב-1984, בחר בה סגן הנשיא לשעבר וולטר מונדייל, באותה העת המועמד לנשיאות ארצות הברית, כעמיתתו למרוץ, כמועמדת לסגנית נשיא, בבחירות הקרבות. בקבלה מועמדות זו היא גם הפכה לאמריקאית הראשונה ממוצא איטלקי המועמדת לתפקיד המינוי לסגן נשיא של אחת המפלגות הגדולות. תגובת הסקרים החיובית בעקבות מינויה של פררו למועמדות לסגנית נשיא לא החזיקו מעמד עד הבחירות הכלליות בנובמבר של אותה שנה והיא ומונדייל הובסו בבחירות על ידי הנשיא המכהן רונלד רייגן וסגנו, ג'ורג' הרברט ווקר בוש.
פררו התמודדה פעמיים בבחירות המקדימות של המפלגה הדמוקרטית לסנאט של ארצות הברית, ב-1992 ו-1998, אך הפסידה בשתיהן. כמו כן, כיהנה כשגרירת ארצות הברית לוועדת האו"ם לענייני זכויות אדם בין השנים 1993–1996, בזמן כהונתו של הנשיא ביל קלינטון. בנוסף, היא גם פיתחה קריירה כעיתונאית, סופרת ואשת עסקים והשתתפה בקמפיין למועמדות הדמוקרטית לנשיאות של הילרי קלינטון ב-2008.
בשנותיה האחרונות נאבקה במחלת המיאלומה הנפוצה שנתגלתה בגופה. בתחילת מרץ 2011 אושפזה בבית החולים הכללי מסצ'וסטס, לטיפול בכאבי המחלה, ושם התפתחה אצלה דלקת ריאות, שגרמה לסיבוכים במחלה. היא נפטרה בבית החולים בתאריך ה-26 במרץ 2011.
לקריאה נוספת

Rosemary Breslin, Gerry!: a Woman Making History, Pinnacle Books, 1984 (הספר בקטלוג ULI)
Geraldine Ferraro, Ferraro, My Story, Bantam Books, 1985 (הספר בקטלוג ULI)
Maria Braden, Women Politicians in the Media, University Press of Kentucky, 1996 (הספר בקטלוג ULI)
ג'רלדין הייקוויל

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  13 ביולי 1987 (בת 37) פריז, צרפת 
 מדינה:  אוסטרליה, צרפת 
 תקופת הפעילות:  מ-2008 
 מקום לימודים:  אקדמיית אוסטרליה המערבית לאמנויות הבמה 
 פרופיל ב-IMDb
 
ג'רלדין הייקוויל (באנגלית: Geraldine Hakewill; נולדה ב-13 ביולי 1987) היא שחקנית אוסטרלית. היא ידועה בשל גילום דמותה של צ'לסי בבאג' בסדרת הטלוויזיה האוסטרלית "מבוקשות".
ביוגרפיה

הייקוויל נולדה בפריז. היא בוגרת האקדמיה לאמנויות הבמה של מערב אוסטרליה.
הייקוויל שיחקה את תפקיד בת' בסרט האוסטרלי משנת 2010 "Uninhabited" בבימויו של ביל בנט, ואת אלה במותחן האוסטרלי משנת 2011 "Wasted on the Young". היא גם הופיעה במספר הפקות עבור תיאטרון סידני ובתיאטרונים אוסטרליים נוספים. בשנת 2011, היא שיחקה את אנג'לה בהפקה של המחזה "Heaven" מאת קיט ברוקמן.
מאז 2016 מגלמת הייקוויל בסדרה "מבוקשות" את דמותה של צ'לסי בבאג', רואת חשבון צעירה שנקלעת יחד עם אישה נוספת ושונה ממנה, לולה באקלי (רבקה גיבני), לסדרת אירועים הקשורים לעולם הפשע המאורגן.
בשנת 2019 החלה לשחק את התפקיד הראשי של פרגרן פישר בסדרת הדרמה "Ms Fisher's Modern Murder Mysteries", המהווה ספין אוף לסדרה "Miss Fisher's Murder Mysteries" ששודרה בשנים 2012–2015.
בשנת 2021 כיכבה כאחת הדמויות הראשיות במיני-סדרת הדרמה "Wakefield" של רשת הטלוויזיה האוסטרלית ABC Television. הייקוויל גילמה את ד"ר קארינה וולס, הרופאה המובילה במחלקה פסיכיאטרית.
הערות שוליים

↑  "My, how she's grown". Sydney Morning Herald. 31 במרץ 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Mark Pigott (19 בנובמבר 2011). "HEAVEN Review". Sydney Arts Guide. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  David Dale (7 בפברואר 2016). "Wanted: Geraldine Hakewill gets behind the wheel of thriller with Rebecca Gibney". Sydney Morning Herald. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: no2020069560  Trove: 1643091  VIAF: 6925159248469104870007   WorldCat (עם VIAF): 6925159248469104870007
גביע דייוויס 2010

| --- | --- |
 ענף:  טניס 
 ארגון מפעיל:  הפדרציה הבין-לאומית לטניס 
 תקופת התחרות:  5 במרץ 2010 – 5 בדצמבר 2010 (276 ימים)
 מספר תחרות:  99 
 מספר מתמודדים:  125
 מספר משחקים:  198 
 מדינה מארחת:  בלגרד, סרביה (משחק הגמר)
 אצטדיון:  בלגרד ארנה
 זוכה:  סרביה סרביה (1)
 → 2009 2011 ← 
 
גביע דייוויס 2010 הייתה התחרות ה-99 במניין מאז ייסוד התחרות.
לתחרות נרשמו מעל ל-100 נבחרות. התחרות נערכה בחסות חברת BNP פריבה.
מחזיקת הגביע נקבעה במשחקי הבית העליון בו נכללו 16 נבחרות. יתר הקבוצות שובצו בבתים אזוריים (בית אירופה/אפריקה, בית אמריקה ובית אסיה/אוקיאניה). הבתים האזוריים חולקו לתת-בית עליון ו-3 תתי-בית תחתונים תוך הסדרת העברות בינם. הקבוצות החזקות של הבתים האזוריים (4 מבית אירופה/אפריקה, 2 מבית אמריקה ו-2 מבית אסיה/אוקיאניה) קיבלו זכות להתמודד נגד 8 קבוצות של הבית העליון על העלייה לבית העליון.
נבחרת ספרד שהייתה מחזיקת הגביע הודחה בסיבוב השני. המשחק על התואר התקיים בין נבחרת צרפת לבין נבחרת סרביה בבלגרד. הוא הסתיים עם התוצאה 2:3 לטובת סרביה. בכך הם זכו בגביע בפעם הראשונה.
משחקי הבית העליון > משחק הגמר

| סרביה   סרביה   3 | סרביה   סרביה   3 | בלגרד ארנה, בלגרד, סרביה   3–5 בדצמבר 2010  משטח קשה באולם | בלגרד ארנה, בלגרד, סרביה   3–5 בדצמבר 2010  משטח קשה באולם | צרפת   צרפת   2 | צרפת   צרפת   2 | צרפת   צרפת   2 | צרפת   צרפת   2 | צרפת   צרפת   2 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| . | . | . | . | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| 1 | סרביה | ינקו טיפסרביץ' |  | 1 | 64 | 0 |  |  |
| 1 | צרפת | גאל מונפיס |  | 6 | 77 | 6 |  |  |
| 2 | סרביה | נובאק ג'וקוביץ' |  | 6 | 6  | 7 |  |  |
| 2 | צרפת | ז'יל סימון |  | 3 | 5 | 1 |  |  |
| 3 | סרביה | ויקטור טרויצקי/ננד זימונייץ' |  | 6 | 77 | 4 | 5 | 4 |
| 3 | צרפת | ארנו קלמן/מיכאל לודרה |  | 3 | 63 | 6 | 7 | 6 |
| 4 | סרביה | נובאק ג'וקוביץ' |  | 6 | 6 | 6 |  |  |
| 4 | צרפת | ז'יל סימון |  | 2 | 2 | 4 |  |  |
| 5 | סרביה | ויקטור טרויצקי |  | 6 | 6 | 6 |  |  |
| 5 | צרפת | מיכאל לודרה |  | 2 | 2 | 3 | 6 |  |
משחקי הבית העליון > העברות לקראת שנת 2011

בעקבות המשחקים בין 8 נבחרות שהפסידו בשלב המוקדמות של הבית העליון לבין הקבוצות שעלו מהבתים האזוריים:
גרמניה, ארצות הברית, שוודיה, הודו ובלגיה נותרו בבית העליון
אוסטריה, קזחסטן ורומניה עלו לבית העליון
ישראל, אקוודור, ושווייץ ירדו לבתים האזוריים
ישראל בגביע דייוויס

בתחרות שנת 2010, נבחרת ישראל שיחקה בבית העליון. במשחקה הראשון היא שובצה נגד נבחרת צ'ילה.
| צ'ילה   צ'ילה   4 | צ'ילה   צ'ילה   4 | קוקימבו, צ'ילה    6–8 במרץ 2010  חימר | קוקימבו, צ'ילה    6–8 במרץ 2010  חימר | ישראל   ישראל   1 | ישראל   ישראל   1 | ישראל   ישראל   1 | ישראל   ישראל   1 | ישראל   ישראל   1 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| . | . | . | . | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| 1 | צ'ילה | ניקולאס מסו |  | 4 | 6 | 6 | 6 |  |
| 1 | ישראל | דודי סלע |  | 6 | 2 | 2 | 4 |  |
| 2 | צ'ילה | פרננדו גונסאלס |  | 2 | 6 | 6 | 6 |  |
| 2 | ישראל | הראל לוי |  | 6 | 3 | 4 | 4 |  |
| 3 | צ'ילה | חורחה אגילר/פאול קפדווייה |  | 7 | 6 | 6 | 1 | 0 |
| 3 | ישראל | אנדי רם ויוני ארליך |  | 6 | 7 | 2 | 6 | 6 |
| 4 | צ'ילה | פרננדו גונסאלס |  | 6 | 6 | 6 |  |  |
| 4 | ישראל | דודי סלע |  | 4 | 4 | 3 |  |  |
| 5 | צ'ילה | חורחה אגילר |  | 7 | 6 |  |  |  |
| 5 | ישראל | הראל לוי |  | 6 | 1 |  |  |  |
בעקבות ההפסד נבחרת ישראל התייצבה למשחק נגד אוסטריה.
| ישראל   ישראל   2 | ישראל   ישראל   2 | היכל נוקיה, תל אביב ישראל   16–19 בספטמבר 2010  משטח קשה באולם | היכל נוקיה, תל אביב ישראל   16–19 בספטמבר 2010  משטח קשה באולם | אוסטריה   אוסטריה   3 | אוסטריה   אוסטריה   3 | אוסטריה   אוסטריה   3 | אוסטריה   אוסטריה   3 | אוסטריה   אוסטריה   3 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| . | . | . | . | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| 1 | ישראל | דודי סלע |  | 6 | 6 | 6 |  |  |
| 1 | אוסטריה | אנדראס היידר-מאורר |  | 4 | 1 | 3 |  |  |
| 2 | ישראל | הראל לוי |  | 4 | 3 | 3 | ' |  |
| 2 | אוסטריה | יורגן מלצר |  | 6 | 6 | 6 |  |  |
| 3 | ישראל | אנדי רם ויוני ארליך |  | 7 | 6 | 6 |  |  |
| 3 | אוסטריה | יורגן מלצר/אלכסנדר פייה |  | 6 | 4 | 4 |  |  |
| 4 | ישראל | דודי סלע |  | 4 | 0 | 3 |  |  |
| 4 | אוסטריה | יורגן מלצר |  | 6 | 6 | 6 |  |  |
| 5 | ישראל | הראל לוי |  | 6 | 3 | 0 | 3 |  |
| 5 | אוסטריה | מרטין פישר |  | 2 | 6 | 6 | 6 |  |
בעקבות כך, נבחרת ישראל ירדה לבית אירופה-1 במשחקי 2011.
ג'קסון בויל

| --- | --- |

 לידה:  27 באוגוסט 2014 אורלנדו, ארצות הברית 
 פטירה:  1 באפריל 2020 (בגיל 5) קרוליינה הצפונית, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 
ג'קסון אמט בויל (באנגלית: Jaxon Emmett Buell; ‏27 באוגוסט 2014 – 1 באפריל 2020) היה ילד אמריקאי שהתפרסם משום שלקה במיקרוהידראננצפליה ונולד כש-80% ממוחו חסר.
ביוגרפיה

בויל נולד ב-27 באוגוסט 2014 באורלנדו שבפלורידה. הלקות שלו נחשפה כבר בזמן הריונה של אמו, בריטני, אך הוריו סירבו להפילו, בהיותם נוצרים.
הרופאים ציפו כי הוא לא יעבור את גיל שנה, אך הוא חי חמש שנים. כשהגיע לגיל שנה, החלו הוריו לפרסם על אודותיו עדכונים ברשתות החברתיות, וזכו לפרסום.
הוא מת ב-1 באפריל 2020, בגיל חמש, בצפון קרוליינה, עקב סיבוכים במצבו.
הערות שוליים

↑  "'Jaxon Strong,' boy born with part of brain missing, dies at 5". TODAY.com (באנגלית). נבדק ב-2020-05-16.
↑  "Father of baby born with most of his skull missing responds to abortion critics". The Independent (באנגלית). 2015-09-28. נבדק ב-2020-05-16.
↑  Stapleton, AnneClaire. "Jaxon Buell, baby born without complete skull". CNN. נבדק ב-2020-05-16.
↑  "'Miracle Boy' Jaxon Buell, Born with Just Part of His Skull, Dies at 5: 'Strongest Little Boy'". www.msn.com. נבדק ב-2020-05-16.
ערך זה הוא קצרמרבנושא אמריקאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ג'מיר נלסון

| --- | --- |

נלסון במדי דאלאס מאבריקס
 לידה:  9 בפברואר 1982 (בן 42) צ'סטר שבפנסילבניה
 עמדה:  רכז
 גובה:  1.83 מטר
 מספר:  14
 מכללה:  אוניברסיטת סנט ג'וזף
 דראפט:  בחירה מספר 20, 2004 דנוור נאגטס
 קבוצות כשחקן
 2004 - 2014   2014   2014 - 2015   2015 - 2017   2017 - 2018   2018:  אורלנדו מג'יק   דאלאס מאבריקס   בוסטון סלטיקס   דנוור נאגטס   ניו אורלינס פליקנס   דטרויט פיסטונס
 הישגים כשחקן
 הופעה במשחק האולסטאר (2009)   חמישיית הרוקיז השנייה (2005)   זוכה פרס נייסמית' (2004)   זוכה פרס ג'ון אר. וודן (2004)
ג'מיר נלסון (באנגלית: Jameer Nelson; נולד ב-9 בפברואר 1982) הוא כדורסלן עבר אמריקאי ששיחק 14 עונות בעמדת הרכז בליגת ה-NBA. לאחר ששיחק בנבחרתה של אוניברסיטת סנט ג'וזף הצטרף נלסון לאורלנדו מג'יק ב-2004, שבמדיה שיחק ברוב שנותיו ב-NBA והעפיל פעם אחת לסדרת גמר הליגה, ב-2009.
ראשית הקריירה

נלסון נולד בצ'סטר שבפנסילבניה ולמד בבית הספר התיכון של צ'סטר, ובמקביל ללימודים הצטיין במיוחד בכדורסל. הוא שיחק בנבחרת הכדורסל של בית הספר וסייע לה לזכות בשתי אליפויות מדינת פנסילבניה (PIAA).
נלסון החל לשחק בקבוצת הכדורסל של אוניברסיטת סנט ג'וזף בעונת 2000/2001 של ליגת המכללות. כבר בעונתו הראשונה פרץ נלסון לתודעה הלאומית וזכה בתואר "פרשמן השנה" בארצות הברית כולה. בעונתו השלישית במכללות, 2002/2003, השיג ממוצעים של 19.7 נקודות, 5.1 ריבאונדים ו-4.7 אסיסטים למשחק. בסיומה הוא עמד בפני כניסה לדראפט ה-NBA של 2003, אך ביטל לבסוף את הרשמתו.
במהלך עונתו האחרונה, 2003/2004, הפך נלסון לשחקן המכללות הבולט בארצות הברית כשהשיג ממוצעים של 20.6 נקודות, 5.3 אסיסטים ו-2.9 חטיפות למשחק. הוא הוביל את אוניברסיטת סנט ג'וזף למאזן של 27 ניצחונות ללא הפסד במהלך העונה הסדירה, ולהשגת המקום הראשון בדירוג לטורניר אליפות המכללות. יחד עם דלונטה וסט הוא הרכיב את חוליית הגארדים שנחשבה לטובה ביותר במדינה. סנט ג'וזף העפילה לרבע גמר טורניר המכללות, שם הפסידה לאוקלהומה סטייט כתוצאה מסל שנקלע בשניות הסיום. כהוקרה על יכולתו הטובה זכה נלסון בפרס נייסמית' לכדורסלן המכללות המצטיין של השנה.
בעקבות התפרסמותו ברחבי ארצות הברית הופיע נלסון על שער המגזין ספורטס אילוסטרייטד, והיה לשחקן הראשון של התאחדות ה"אטלנטיק-10" שזוכה לכבוד זה מאז מרק מאקון ב-1998. הוא סיים את הקריירה שלו באוניברסיטת סנט ג'וזף במקום הראשון בתולדותיה בנקודות (2,094), באסיסטים (714) ובחטיפות (256).
קריירה ב-NBA

לאחר סיום לימודיו באוניברסיטה הציע נלסון את מועמדותו לדראפט ה-NBA ב-2004, ונבחר במקום ה-20 על ידי קבוצת דנוור נאגטס. הוא הועבר לבסוף לאורלנדו מג'יק, בתמורה לבחירה עתידית בסיבוב הראשון של הדראפט. מיקומו של נלסון הגיע על אף שמרבית ההערכות ציפו לבחירתו באחד מעשרת המקומות הראשונים, ולבסוף הוא עבר לאורלנדו, שנזקקה במיוחד לרכז מצטיין.
נלסון התחיל את עונתו הראשונה, 2004/2005, בצורה לא טובה, ותפקד בעיקר כרכז מחליף לסטיב פרנסיס. עם זאת, בשלב מאוחר יותר של העונה החל לקבל דקות משחק רבות יותר והפך לשחקן קבע ברוטציית הקבוצה, ובעקבות כך החל להפגין את כישוריו בתחומים רבים של המשחק. לאחר שפרנסיס הוסט לעמדת הקלע החל נלסון לבסס מעמדו כרכז הפותח של אורלנדו, ופתח בחמישייה בכל המשחקים עד לסיום העונה למעט משחקים בודדים תחת המאמן הזמני כריס ג'נט. הוא נבחר לתואר חמישיית הרוקיז השנייה של העונה.
בעונת 2005/2006 שיפר נלסון במידה רבה את יכולתו באורלנדו והשיג ממוצעים של 14.6 נקודות ו-4.9 אסיסטים למשחק. לאחר שפרנסיס הועבר לניו יורק ניקס בפברואר 2006, הפך נלסון לשחקן חמישייה קבוע באורלנדו. הוא שיחק ב-62 משחקים בלבד באותה עונה בשל פציעות. בעונת 2006/2007 פתח נלסון בחמישיית קבוצתו בכל המשחקים בהם השתתף והשיג ממוצעים של 13 נקודות, 4.3 אסיסטים ו-3.1 ריבאונדים למשחק. באותה עונה העפיל עם אורלנדו לראשונה בקריירה למשחקי הפלייאוף, שם הודח עמה בסיבוב הראשון על ידי דטרויט פיסטונס.
בעונת 2007/2008 היה נלסון, לצד שחקנים כמו דווייט הווארד ואחרים, אחד משחקני המפתח בהצלחה של אורלנדו שסיימה במקום השלישי במזרח. בנוסף, הוא סייע להאוורד בחלק מהטבעותיו במהלך תחרות ההטבעות של ה-NBA באותה שנה. במשחקי הפלייאוף, הפגין נלסון יכולת עילאית עם ממוצעים של 16.2 נקודות, 4.7 אסיסטים ו-4.1 ריבאונדים והיה שותף להגעת קבוצתו לסיבוב השני.
בעונה הבאה, 2008/2009, המשיך את יכולתו הטובה עם ממוצעים של 16.7 נקודות ו-5.4 אסיסטים למשחק, ונבחר לראשונה בקריירה שלו למשחק האולסטאר של ה-NBA. הוא השתתף במשחק יחד עם שני חבריו לקבוצה, האוורד ורשארד לואיס. במשחק נגד דאלאס מאבריקס ב-2 בפברואר עזב נלסון את המגרש במהלך הרבע השלישי, לאחר עבירה של אריק דמפיר. בבדיקה שנערכה לו התברר כי הוא סובל מגיד קרוע בברכו הימנית, מה שאילצו להיעדר עד לסיום העונה הסדירה. הוא שב לשחק בסדרת הגמר של הליגה באותה עונה, מול לוס אנג'לס לייקרס, בסיומה הפסידה קבוצתו 4-1. בעונה שלאחר מכן שב נלסון לכושרו וסייע לאורלנדו לסיים במקום השני במזרח, אחרי קליבלנד קאבלירס.
ביולי 2014 חתם נלסון בדאלאס מאבריקס.
בדצמבר 2014 עבר נלסון לבוסטון סלטיקס ביחד עם ברנדן רייט, ג'יי קראודר ובחירות דראפט עתידיות בטרייד שכלל גם את ראז'ון רונדו ודווייט פאוול, ושיחק בבוסטון שישה משחקים בלבד, כשבינואר עבר בטרייד לדנוור נאגטס בתמורה לנייט רובינסון. נלסון שיחק בדנוור עד עונת 2016/2017. באוקטובר 2017 נלסון חתם בניו אורלינס פליקנס. בפברואר 2018 עברר בטרייד לשיקגו בולס ביחד עם עומר אשיק וטוני אלן בתמורה לניקולה מירוטיץ' ובחירת סיבוב שני של דראפט 2018, ושבוע אחרי הטרייד שיקגו העבירה אותו בטרייד נוסף לדטרויט פיסטונס, שם שיחק שבעה משחקים.
סטטיסטיקת קריירה ב-NBA

נכון לסוף עונת 2017/2018‏
סטטיסטיקת קריירה ב-NBA > בעונה הסדירה

| עונה | קבוצה | משחקים | חמישייה | דקות | אחוזים מהשדה | אחוזים משלוש | אחוזים מהקו | ריבאונדים | אסיסטים | חטיפות | חסימות | נקודות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2004/2005 | אורלנדו | 79 | 21 | 20.4 | 0.455 | 0.312 | 0.682 | 2.4 | 3.0 | 1.0 | 0.0 | 8.7 |
| 2005/2006 | אורלנדו | 62 | 33 | 28.8 | 0.483 | 0.424 | 0.779 | 2.9 | 4.9 | 1.1 | 0.1 | 14.6 |
| 2006/2007 | אורלנדו | 77 | 77 | 30.3 | 0.430 | 0.335 | 0.828 | 3.1 | 4.3 | 0.9 | 0.1 | 13.0 |
| 2007/2008 | אורלנדו | 69 | 62 | 28.4 | 0.469 | 0.416 | 0.828 | 3.5 | 5.6 | 0.9 | 0.1 | 13.0 |
| 2008/2009 | אורלנדו | 42 | 42 | 31.2 | 0.503 | 0.453 | 0.887 | 3.5 | 5.4 | 1.2 | 0.1 | 16.7 |
| 2009/2010 | אורלנדו | 65 | 64 | 28.6 | 0.449 | 0.381 | 0.845 | 3.0 | 5.4 | 0.7 | 0.0 | 12.6 |
| 2010/2011 | אורלנדו | 76 | 76 | 30.5 | 0.446 | 0.401 | 0.802 | 3.0 | 6.0 | 1.0 | 0.0 | 13.1 |
| 2011/2012 | אורלנדו | 57 | 57 | 29.9 | 0.427 | 0.377 | 0.807 | 3.2 | 5.7 | 0.7 | 0.1 | 11.9 |
| 2012/2013 | אורלנדו | 56 | 56 | 35.3 | 0.392 | 0.341 | 0.873 | 3.7 | 7.4 | 1.3 | 0.1 | 14.7 |
| 2013/2014 | אורלנדו | 68 | 68 | 32.0 | 0.394 | 0.348 | 0.857 | 3.4 | 7.0 | 0.8 | 0.1 | 12.1 |
| 2014/2015 | דאלאס | 23 | 23 | 25.4 | 0.374 | 0.369 | 0.875 | 2.7 | 4.1 | 0.7 | 0.1 | 7.3 |
| 2014/2015 | בוסטון | 6 | 1 | 20.2 | 0.220 | 0.200 | 0.667 | 2.8 | 5.5 | 1.2 | 0.0 | 4.8 |
| 2014/2015 | דנוור | 34 | 5 | 20.6 | 0.450 | 0.354 | 0.579 | 1.9 | 3.7 | 0.7 | 0.1 | 9.6 |
| 2015/2016 | דנוור | 39 | 15 | 26.6 | 0.368 | 0.299 | 0.857 | 2.9 | 4.9 | 0.6 | 0.1 | 7.7 |
| 2016/2017 | דנוור | 75 | 39 | 27.3 | 0.444 | 0.388 | 0.714 | 2.6 | 5.1 | 0.7 | 0.1 | 9.2 |
| 2017/2018 | ניו אורלינס | 43 | 0 | 20.9 | 0.410 | 0.364 | 0.765 | 2.2 | 3.6 | 0.5 | 0.1 | 5.1 |
| 2017/2018 | דטרויט | 7 | 0 | 16.6 | 0.282 | 0.071 | 1.000 | 1.1 | 3.3 | 0.6 | 0.1 | 3.7 |

| קריירה |  | 878 | 640 | 27.9 | 0.436 | 0.368 | 0.810 | 3.0 | 5.1 | 0.9 | 0.1 | 11.3 |
↑  בשל שביתת שחקנים ב-NBA התקיימו בעונת 2011/2012 66 משחקים בלבד
סטטיסטיקת קריירה ב-NBA > בפלייאוף

| עונה | קבוצה | משחקים | חמישייה | דקות | אחוזים מהשדה | אחוזים משלוש | אחוזים מהקו | ריבאונדים | אסיסטים | חטיפות | חסימות | נקודות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2007 | אורלנדו | 4 | 4 | 32.3 | 0.420 | 0.357 | 0.909 | 3.0 | 3.3 | 0.8 | 0.0 | 14.3 |
| 2008 | אורלנדו | 10 | 10 | 33.3 | 0.504 | 0.488 | 0.757 | 4.1 | 4.7 | 0.3 | 0.2 | 16.2 |
| 2009 | אורלנדו | 5 | 0 | 18.0 | 0.348 | 0.167 | 0.500 | 1.4 | 2.8 | 0.2 | 0.0 | 3.8 |
| 2010 | אורלנדו | 14 | 14 | 34.2 | 0.479 | 0.393 | 0.823 | 3.6 | 4.8 | 1.0 | 0.0 | 19.0 |
| 2011 | אורלנדו | 6 | 6 | 36.0 | 0.378 | 0.231 | 0.786 | 4.2 | 5.0 | 2.0 | 0.0 | 13.2 |
| 2012 | אורלנדו | 5 | 5 | 36.4 | 0.392 | 0.320 | 0.750 | 3.8 | 6.6 | 0.8 | 0.2 | 15.6 |

| קריירה |  | 44 | 39 | 32.5 | 0.445 | 0.372 | 0.792 | 3.5 | 4.6 | 0.8 | 0.1 | 15.0 |
הערות שוליים

↑  ESPN, Magic's Nelson has torn labrum, 4.02.2009
↑  Jameer Nelson career stats באתר NBA.com
↑  הדקות, הריבאונדים, האסיסטים, החטיפות, החסימות והנקודות הם בממוצע למשחק.
ברווז קינמון

| ברווז קינמון |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: אווזאים
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: ברווזיים
סוג:: מרית
מין:: ברווז קינמון
שם מדעי
 Spatula cyanoptera ‏וייו, 1816
תחום תפוצה


ברווז קינמון (שם מדעי: Spatula cyanoptera) הוא מין של עוף מים ממשפחת הברווזיים החי באמריקה הצפונית ואמריקה הדרומית. הוא קיבל את שמו מצבעם המיוחד של ראשו וחזהו, הדומה לצבע קינמון. ברווז זה הוא קרובה של המרית מאירואסיה.
לברווז זה 5 תת-מינים שאחד מהם כנראה נכחד:
Anas cyanoptera septentrionalium
Anas cyanoptera tropica
Anas cyanoptera borreroi - כנראה נכחד
Anas cyanoptera orinoma
Anas cyanoptera cyanoptera
מאפיינים

במראהו הברווז דומה למין ברווז כחול-כנפיים (Spatula discors) המצוי באותם אזורים ולעיתים מתרבה איתו ברביית כלאיים. הברווז מגיע לאורך 41 ס"מ, למוטת כנפיים של 560 מ"מ ולמשקל של 400 גרם בקירוב. בדומה למרבית הברווזים הוא בעל דו-צורתיות זוויגית כאשר הזכרים בעלי נוצות בצבע חום-קינמון לאורכם עם כנפיים אפורות בעלות נוצות שחורות-בהירות לאורכם ובעלי גב כתום. הראש גדול וצבעו חום-כהה עם מקור רחב ושחור הדומה למקור המרית, עיניים כתומות בעלות טבעת בולטת ואזור שת שחור. הנקבה אפורה ומוסוות ובמראה דומה לנקבת הברכייה אם כי המקור רחב יותר.
הברווז נפוץ ברחבי ביצות ואגמים ממערב ארצות הברית ודרום קנדה ובחורף הם נודדים דרומה לקליפורניה, מקסיקו והאיים הקריביים אך נדירים באמריקה המרכזית. הם נפוצים גם באמריקה הדרומית לאורך האנדים בטווח של מעל 4,000 מטר עד לארגנטינה ולאיי פוקלנד.
הברווז ניזון בעיקר מעשבים, צמחי מים שונים ומרכיכות וחרקים. הברווז משכשך את מקורו הגדול במים ושולה את המזון במים הרדודים.
ג'ון או'הרה

| --- | --- |

ג'ון או'הרה ב-1945
 לידה:  31 בינואר 1905 פוטסוויל, ארצות הברית 
 פטירה:  11 באפריל 1970 (בגיל 65) פרינסטון, ארצות הברית 
 שם לידה:  John Henry O'Hara 
 מדינה:  ארצות הברית 
 מקום קבורה:  בית הקברות פרינסטון 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת ניאגרה 
 שפות היצירה:  אנגלית 
 תקופת הפעילות:  מ-1934 
 צאצאים:  C. D. B. Bryan 
 פרסים והוקרה:  פרס הספר הלאומי (1956) 
 
ג'ון הנרי או'הרה (באנגלית: John Henry O'Hara; ‏31 בינואר 1905 - 11 באפריל 1970) הוא סופר אמריקאי. הוא היה ידוע בתחילה כמחברם של סיפורים קצרים ובשלב מאוחר יותר נעשה סופר רבי-מכר, הידועים שבהם הם "פגישה בסאמארה" ו"באטרפילד 8". ידוע בדיאלוגים הבהירים והמדויקים שלו. או'הרה תיאר היטב את המעמד החברתי והבדלי המעמדות, והרבה לכתוב על שאיפות חברתיות. הרומן פרי עטו "באטרפילד 8" עובד לסרט בכיכובה של אליזבת טיילור וזכה באוסקר ב-1960.
או'הרה היה דמות שנויה במחלוקת, יצא לו שם של אדם נוח להתרגז ושל אחד שמקטלג חברתית אנשים, תכונות שהאפילו על כישרונו הרב כמספר סיפורים. הסופר פראן לבוביץ' כינה אותו "פרנסיס סקוט פיצג'רלד האמיתי". לעומת זאת מבקר הספרות מיכאל קקוטני מהניו יורק טיימס כינה אותו בזלזול "שוטה מפורסם."
ספריו > ספריו שתורגמו לעברית

באטרפילד 8, מאנגלית: גרי לוינסון, תל אביב: כנרת זמורה-ביתן דביר, 1988.
פגישה בסאמארה, מאנגלית: רונית לנטין, תל אביב: כנרת זמורה-ביתן דביר, 1980.
בימת החיים :רומן, מאנגלית: א. כרמי, תל אביב: מ. מזרחי, 1972.
הבית ברחוב פרדריק, מאנגלית: מאיר ויזלטיר, תל אביב : הוצאת מ. מזרחי, 1969.
אשליות: רומן; עברית: ג. אריוך, 2 כרכים, תל אביב: מ' מזרחי ('מועדון הספר הטוב'), 1966.
סערת החיים, מאנגלית: רנה לוטן, תל אביב: מ. מזרחי, 1965.
ספריו > רומנים שכתב

Appointment in Samarra (1934)
BUtterfield 8 (1935)
Hope of Heaven (1938)
Pal Joey (1940)
A Rage to Live (1949)
The Farmers Hotel (1951)
Ten North Frederick (1955)
A Family Party (1956)
From the Terrace (1958)
Ourselves to Know (1960)
The Big Laugh (1962)
Elizabeth Appleton (1963)
The Lockwood Concern (1965)
The Instrument (1967)
Lovey Childs: A Philadelphian's Story (1969)
The Ewings (1970)
The Second Ewings (1972)
ספריו > אסופות סיפורים קצרים

The Doctor’s Son and Other Stories (1935)
Files on Parade 1939)
Pipe Night (1945)
Hellbox (1947)
Sermons and Soda Water: A Trilogy of Three Novellas (1960)
Assembly (1961)
The Cape Cod Lighter (1962)
The Hat on the Bed (1963)
The Horse Knows the Way (1964)
Waiting for Winter (1966)
And Other Stories 1968)
The Time Element and Other Stories (1972)
Good Samaritan and Other Stories (1974)
ספריו > תסכיתים

He Married His Wife (1940)
Moontide (1942)
ספריו > מחזות

Five Plays (1961)
(The Farmers Hotel,
The Searching Sun,
The Champagne Pool,
Veronique,
The Way It Was)
Two by O'Hara (1979)
(The Man Who Could Not Lose [screen treatement] and Far from Heaven [play])
ספריו > ספרות לא-בדויה

Sweet and Sour (1954) Assorted columns on books and authors
My Turn (1966) Fifty-three weekly columns written for Newsday
Letters (1978)
לקריאה נוספת

Gill, Brendan. Here at The New Yorker. Random House, 1975. 1997 reprint: Da Capo Press; 1st Da Capo Press, ISBN 0-306-80810-2. O'Hara desperately wanting to attend Yale, p. 117. Failure to get honorary Yale degree, p. 268.
O'Hara, John (1966) My Turn: Fifty-three Pieces by John O'Hara, Random House. (Collected newspaper columns).
Farr, Finis (1973): O'Hara: A Biography. Little Brown, Boston.
Bruccoli, Matthew J. (1975): The O'Hara Concern: A Biography of John O'Hara. Random House, New York
MacShane, Frank (1980): The Life of John O'Hara. Dutton, New York
Woolf, Geoffrey (2003): The Art of Burning Bridges: A Life of John O'Hara. Knopf, New York.
The Western Canon: Appointment in Samarra included by Harold Bloom
הערות שוליים

↑  סיביל שטיינברג, פראן לבוביץ' וקלוין טרילין, "בחירת ספר השנה", תוכנית הראיונות "צ'ארלי רוז", PBS‏, 25 ביוני 1997 (14 דקות)
↑  מיכאל קקוטני, "ספרי כל הזמנים: להתבטל בפני שוטה מפורסם", הניו יורק טיימס, 19 באוגוסט 2003
↑  דן עומר, פגישה בגורל, "העולם הזה", גיליון 2253 מ-5 בנובמבר 1980, עמוד 69
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007279865605171  PLWABN: 9810705949005606  BNE: XX1051587  BnF: cb12687660b (data)  CANTIC: a10364420  GND: 11878692X  ICCU: RAVV025641  ISNI: 0000 0001 0870 799X  LCCN: n79060653  LNB: 000005646  MusicBrainz: 28632f43-e8e3-4762-a8cf-3c1e0043c48a  NKC: xx0005155  NTA: 068421478  SELIBR: 219038  SNAC: w63r17d0  SUDOC: 050629549  Trove: 938020  VIAF: 12429524   WorldCat (עם VIAF): 12429524