stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ארכלאוס (מצביא)
העריקה לרומא

עריקתו של ארכלאוס לרומא לאחר סיום המלחמה המיתרדטית הראשונה העלתה את החשד שהוא בגד במלכו עוד כשהיה תחת שירותו. החשד הראשון בהיות ארכלאוס בוגד הועלה אחרי התבוסה בכירונאה, כאשר מפקד כוח התגבור דורילאוס התקשה להאמין שהצבא הפונטי האדיר הובס על ידי צבאו המצומצם של סולה ללא מעשה בגידה כלשהו שסייע לרומאים. החשד רק התעצם בשל היחס האדיב שהפגין סולה כלפי ארכלאוס במהלך הדיונים על הסכם השלום בין פונטוס לרומא. ארכלאוס התלווה לסולה בדרכו להלספונטוס (מיצר הדרדנלים), כאשר במהלך המסע נפל ארכלאוס למשכב. סולה דאג שיריבו לשעבר יזכה לטיפול מסור, ופלוטרכוס מציין שהיה זה טיפול שווה ערך לכזה שהיה זוכה לו מצביא רומא. יתר על כן, סולה העניק לו במתנה שטחי אדמה נרחבים באובויה. כמו כן, סולה הציע לארכלאוס שאם מיתרידטס יפעל בעתיד נגד רומא עליו לנטוש את שירותיו. ארכלאוס סירב בתוקף ונימק את תשובתו בכך שהוא לעולם לא יבגוד באדם ששמו מפקד על צבאו.
מיתרידטס החל לחשוד שהסכם השלום עם רומא, שארכלאוס היה אדריכלו, היטיב באופן מוגזם עם סולה, בעיקר בסוגיית מסירת הצי הפונטי שחיסל למעשה את היתרון האחרון של מיתרידטס על הרומאים. לבסוף, אם בשל היותו בוגד או בשל חששו מתגובת מיתרידטס להאשמות שהועלו נגדו, נמלט ארכלאוס עם משפחתו לאחד ממפקדיו של סולה, פראיטור בשם ל. ליקיניוס מורנה, והתריע על כוונותיו של מיתרידטס לפעול בעתיד נגד הרומאים. בתמורה סולה העניק לו מעמד של חבר ושותף של העם הרומי. מאוחר יותר אנו שומעים שארכלאוס תפקד כיועץ ללוקולוס במהלך המלחמה המיתרדטית השלישית. בנוסף לכך, במהלך אותה מלחמה שלח מיתרידטס מכתב לארסאקס מלך הפרתים שבו הוא מבקש ממנו להפוך לבן בריתו במלחמתו נגד רומא. מיתרידטס מתפאר בהישגיו במהלך המלחמה המיתרדטית הראשונה, ומסביר כיצד מאמציו לגרש את הרומאים מאסיה ושחרור יוון סוכלו על ידי בגידתו של ארכלאוס. עדות זו לא מהווה עדות מפלילה אלא בעיקר חושפת את דעתו של מיתרידטס, ואפשרי שהחשד שדבק בארכלאוס אפשר למיתרידטס להיתלות בתירוץ נוח משפיל פחות לתבוסה שספג בהתמודדותו מול הרומאים במהלך המלחמה המיתרדטית הראשונה.
לקריאה נוספת

דוד גולן, תולדות העולם ההליניסטי, ירושלים: י"ל מאגנס. 1987 עמ' 695-689.
McGing, B. C. 1986. The Foreign Policy of Mithridates VI Eupator King of Pontus. Leiden: E. J. Brill.
Pauly, August Friedrich von, Hubert Cancik, and Helmuth Schneider. 2002. Brill's new Pauly: encyclopaedia of the ancient world. vol.1. Leiden: Brill. pp. 981-982.
Sherwin-White, A. N. 1984. Roman Foreign Policy in the East 168 B.C. to A.D. 1. Norman: University of Oklahoma Press.
ינה

אוניברסיטת פרידריך שילר
יֶנָה (בגרמנית: Jena ‏האזנהקובץ:Jena.ogg‏Ⓘ‏) היא עיר אוניברסיטאית במדינת תורינגיה שבמרכז גרמניה, העיר השנייה בגודלה אחרי עיר הבירה ארפורט. אוכלוסייתה מונה מעל 100,000 תושבים. העיר מוכרת בעיקר בשל היותה עיירת סטודנטים ובה אוניברסיטת פרידריך שילר ובשל קשריה העמוקים לתעשייית האופטיקה והזכוכית.
היסטוריה

תאריך הקמתה הרשמי של ינה אינו ידוע. בשנת 1182 הוזכרה העיר ינה במסמך, ובשנת 1286 הוצג מסמך ובו כתוב שהעיר הוקמה.
בשנת 1558 הוקמה האוניברסיטה המפורסמת של ינה, אוניברסיטת יוהאן פרידריך הגדול, שבמאה ה-18 כבר הפכה לאחת האוניברסיטאות הגדולות והמפורסמות ברחבי מחוזות גרמניה, ובכך התבססה ינה באופייה כעיר ספרותית ופילוסופית. בין אנשי הרוח שקורות חייהם נשזרו בתולדותיה היו פרידריך שילר, יוהאן וולפגנג פון גתה וגאורג וילהלם פרידריך הגל.
במאה ה-19 התבססה העיר גם במישור הכלכלי עם הקמתה של חברת העדשות המפורסמת צייס, אשר הכניסה את ינה גם לתחרות הכלכלית במרכז אירופה.
במהלך מלחמת העולם השנייה הופצצה העיר על ידי בעלות הברית. 153 בני אדם שילמו בחייהם, ומרכז העיר נחרב והוקם מחדש לאחר המלחמה.
במהלך המלחמה הקרה ועד איחוד גרמניה הייתה ינה, כחלק ממזרח גרמניה, תחת שליטה קומוניסטית בחסות ברית המועצות.
כלכלה

ינה היא עיר תעשייתית, המתמחה בייצור מכשירים מדויקים, תרופות וכן מוצרי אופטיקה וצילום.
במהלך השנים האחרונות מנסה העיר למצב עצמה כ"עיר המדעים" ולהתפתח לתחומי הביואינפורמטיקה, ביוטכנולוגיה ותוכנה.
בעיר נמצא מרכז הייצור והפיתוח המרכזי של חברת קרל צייס, המתמחה בייצור ציוד אופטיקה מתקדם. בנוסף, חברות Jenoptik, Schott וחברת התרופות Jenapharm.
ספורט בינה

בינה מספר רב של מועדוני ספורט חובבניים, הבולט ביניהם הוא מועדון הספורט האוניברסיטאי (USV) המציע חוגי ספורט רבים לכל הרמות לסטודנטים.
ספורט בינה > כדורגל

קבוצת הכדורגל הגדולה ביותר בינה היא קרל צייס ינה, אשר משחקת בליגה הרביעית (Regionalliga Nord Ost) נכון לשנת 2021. המועדון שקיים משנת 1903, היה בשיאו בשנות ה-80 של המאה ה-20, אז היה חבר קבע בצמרת ליגת העל המזרח גרמנית, ואף הגיע לגמר גביע אירופה למחזיקות גביע בשנת 1981. הקבוצה משחקת באצטדיון Ernst Abbe Sportfeld, אשר מסוגל להכיל מעל ל-10,000 צופים. האצטדיון מתוכנן לעבור שיפוץ משמעותי בין 2020-2023 ובסופו יכיל האצטדיון החדיש מעל 15,000 צופים.
ברחבי העיר ניתן למצוא כתובות גרפיטי של מספר מועדוני האוהדים של קרל צייס ינה.
מעבר לכך, ישנן עוד מספר קבוצות כדורגל קטנות ברחבי העיר, כגון Jena Zwätzen, Lobeda 77, Schott Jena ועוד.
יהדות ינה

היהודים מוזכרים בהיסטוריה של העיר כבר בתקופת המגפה השחורה (1347 – 1353) וב-1379 מוזכר יהודי המתגורר קבע בעיר לראשונה. באותן שנים התגוררה בעיר קהילה יהודית שבבעלותה בית כנסת. הקהילה היהודית התגוררה במרכז העיר, ואף הוזכר בעבר רחוב Jüdengasse ("רחוב היהודים") בסמוך לאחד הרחובות הראשיים בעיר.
היהודים גורשו מהעיר ולא הורשו להתגורר בה קבע בין 1431 ל-1452 או ב-1543.
בשנת 1785 הדוכס מסקסוניה, שהיה גם פטרון האוניברסיטה, אישר ליהודים להרשם ללימודים ואלו החלו לחזור אל העיר. רק בשנת 1825 הורשו יהודים שוב לגור באופן קבוע בינה, והקהילה החדשה שקמה לא הקימה לה בית כנסת. הטקסים הדתיים הועברו בבתים פרטיים. הקהילה מנתה 30 איש בשנת 1880 ובשיאה בשנת 1924 מנתה 168 תושבי קבע ועוד מספר עשרות תושבים ארעיים.
בתחילת המאה ה-20 רבים מיהודי העיר עבדו כסוחרים, כמהנדסים בתעשייה המקומית (צייס, שוט (אנ')) ובאוניברסיטת ינה ואף השתתפו במלחמת העולם הראשונה.
החל משנת 1933 החל מצבם של היהודים בעיר להדרדר. חרמות כלכליים כנגד יהודי העיר גרמו לרבים מהם לעזוב, ועם עליית הנאצים בחר הפיזיקאי פרופ' פליקס אוירבאך להתאבד. הפוגרום הגדול ביותר בעיר התרחש בנובמבר 1938 ובסופו נסגרו כל עסקי היהודים בעיר, ו-18 מהם נשלחו למחנה הריכוז בוכנוואלד. עד סוף שנת 1939 נותרו רק 50 יהודים בעיר. היהודים האחרונים גורשו עד 1945, לגטו בלזץ או לגטו טרזין. היהודים האחרונים שגורשו היו אלה שהיו חלק מנישואין מעורבים (כמו ד"ר קלרה גריפאהן).
בעיר ישנן (נכון ל-אפריל 2020) 41 אבני נגף. סיפורו של כל אחד מהנספים קיים באתר אינטרנט של העיר.
גם כיום לא קיים בית כנסת ביינה ולא מתקיימים אירועים דתיים גדולים בעיר. מרכז הקהילה היהודית הקרוב ביותר נמצא בעיר ארפורט.
הערות שוליים

↑  Saskia Schulz, Traces of Jewish Life in Thuringia
1 2 3  Jüdische Geschichte - Jena
1 2  Stolpersteine Jena Geschichte, geschichte.jena.de (בגרמנית)
↑  Chronik | Jena Geschichte, geschichte.jena.de (בגרמנית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007561924905171  BnF: cb11866028r (data)  GND: 4028557-1  HDS: 006614  LCCN: n80025810  MusicBrainz: 0645d067-5477-4edb-9506-d70e573c435b  NKC: ge134244  SUDOC: 027345246  VIAF: 139549325   WorldCat (עם VIAF): 139549325
אסתר גרזון-קיוי

| --- | --- |

 לידה:  13 במאי 1908 ברלין, הקיסרות הגרמנית 
 פטירה:  15 ביולי 1992 (בגיל 84) ירושלים, ישראל 
 ענף מדעי:  מוזיקולוגיה 
 מקום קבורה:  הר המנוחות 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת פרייבורג  אוניברסיטת היידלברג 
 מוסדות:  האוניברסיטה העברית בירושלים  אוניברסיטת תל אביב 
 פרסים והוקרה:  פרס אנגל (1970) 
 
אסתר אדית גֶרזוֹן-קִיוִי (Edith (Esther) Gerson-Kiwi;‏ 13 במאי 1908 – 15 ביולי 1992) הייתה מוזיקולוגית ישראלית, פרופסור באקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים, באוניברסיטה העברית בירושלים ובאוניברסיטת תל אביב, חלוצת המחקר על המוזיקה של עדות ישראל.
ביוגרפיה

אדית קיוי נולדה בברלין בירת גרמניה, בתו של הרופא ד"ר רודולף קיוי. למדה באוניברסיטאות פרייבורג והיידלברג בגרמניה ואוניברסיטת בולוניה באיטליה. בשנת 1935 עלתה לארץ ישראל, והתמנתה כפרופסור למוזיקולוגיה באקדמיה למוזיקה ולמחול בירושלים, משרה בה כיהנה עד פרישתה לגמלאות בשנת 1976.
בשנת 1944 הצטרפה לצוות המכון הארץ ישראלי לפולקלור ואתנולוגיה שהקים רפאל פטאי בירושלים. לאחר שפטאי עזב את ישראל ב-1947, גרזון-קיוי ניהלה את פעילותו באופן חלקי עד שנסגר ב-1952. בשנות ה-50 עמדה בראש "המכון למוזיקולוגיה יהודית" שעסק בהקלטה ופענוח של מוזיקה יהודית מזרחית.
בשנת 1963 הקימה באקדמיה את המוזיאון לכלי נגינה.
בשנת 1965 ייסד פרופ' אלכסנדר רינגר את המחלקה למוזיקולוגיה באוניברסיטה העברית בירושלים, וגרזון-קיוי כיהנה בה כפרופסור מן המניין. גם באוניברסיטת תל אביב שימשה כמרצה בכירה מאז 1960 וכפרופסור מן המניין מ-1969.
גרזון-קיוי ניהלה את ארכיון הפונוגראמות למוזיקה יהודית, שפרנק פלג ייסד בשנת 1950. הארכיון הוקם בתקופת העלייה הגדולה, שהביאה לארץ מיד לאחר קום המדינה המוני עולים מעדות שונות. אוצר הנעימות, השירים והטקסים של עולים אלה והמנהגים הייחודיים לכל עדה ועדה, שעד אז השתמרו רק בעל-פה, הונצחו בהקלטות, בצילומים וסרטים וניצלו מהזנחה ושיכחה. על עבודתה זו בחקר פולקלור העדות בישראל ושימורו זכתה פרופ' גרזון-קיוי בפרס אנגל בשנת 1970.
גרזון-קיוי הלכה לעולמה בשנת 1992, בת 84 הייתה במותה. היא הובאה לקבורה בהר המנוחות בירושלים.
ארכיונה, הכולל מסמכים אישיים, כתבים מוזיקולוגיים, התכתבויות, דוחות, חומרים מכנסים ופרסומים, שמור בספרייה הלאומית.
ספר יובל לכבודה

Orbis Musicae vol. 9 (1986): Essays in Honor of Edith Gerson-Kiwi.
לקריאה נוספת

יהודה כהן, נעימי זמירות ישראל: מוזיקה ומוזיקאים בישראל, תל אביב: עם עובד, תש"ן 1990, עמ' 370.
משה גורלי, 'אדית גרזון-קיוי: דרכה ומחקריה של אתנומוזיקולוגית', תצליל: למחקר המוזיקה ולביבליוגרפיה (חיפה) 20 (תש"ם), 34-30.
‘Obituary: Edith (Esther) Gerson-Kiwi, 1908-1992,’ Le Monde de la musique 35 (1993), p. 121. (באנגלית)
ביבליוגרפיה:
Edith Gerson-Kiwi, Migrations and mutations of the music in East and West: selected writings, Tel-Aviv: Tel Aviv University, Faculty of Visual and Performing Arts, Dept. of Musicology, 1980, "Bibliography of the publications of Edith Gerson-Kiwi", pp. 241-248.
הערות שוליים

↑  המכון לפולקלור יהודי ירושלים פתח את פעולתו המדעית באסיפת־יסוד, העולם, 30 בנובמבר 1944
↑  לחקר המוסיקה של עדות המזרח, למרחב, 3 בפברואר 1956
↑  מחר יחולק  "פרס אנגל ", מעריב, 11 בפברואר 1970
↑  המצבה ומקום הקבר של אדית גרזון קיוי, באתר "פרויקט גלעד"
↑  "אדית גרזון-קיוי", כתביה במילון גרוב למוזיקה ומוזיקאים אונליין
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007261790005171  BNE: XX1769267  BnF: cb16374729k (data)  GND: 10637835X  ISNI: 0000 0001 1821 5323  LCCN: n83162759  NTA: 069246394  SUDOC: 155593315  VIAF: 100249658   WorldCat (עם VIAF): 100249658
ה'תקפ"ז

ה'תקפ"ז (5,587) ובקיצור תקפ"ז – היא שנה עברית  אשר החלה ביום א' בתשרי, אור ל-2 באוקטובר 1826, והסתיימה ביום כ"ט באלול, 21 בספטמבר 1827.
המולד של תשרי חל ביום ראשון, 23 שעות ו-174 חלקים. לפיכך זו שנה מסוג בשה. איננה מעוברת, ואורכה 355 ימים.
זו שנה ראשונה לשמיטה, ושנת 1 במחזור העיבור ה-295. תקופת ניסן שבשנה זו היא תחילת שנת 15 (סימנה טויזא) במחזור השמש ה-200.
שנה זו היא שנת 1,758 לחורבן הבית, ושנת 2,138 לשטרות.
נפטרו

ט"ו בטבת - רבי רפאל מברשיד, תלמידו המפורסם של רבי פנחס מקוריץ.
ל' בשבט - רבי מנחם מנדל משקלוב, רב ומקובל, מתלמידיו המובהקים של הגר"א ומראשי עליית תלמידי הגר"א.
י"א באייר - רבי נפתלי צבי מרופשיץ, מגדולי אדמו"רי פולין בתחילת המאה ה-19
לוח שנה > מאפייני לוח השנה

שנה מסוג בשה, ובה 355 ימים.
שנה "פשוטה": שאיננה מעוברת ובה חודש אדר אחד.
שנה "שלמה": שבה חשוון וכסלו בני 30 יום כל אחד.
היסטוריה של עם ישראל
צורות חיים ימיות

לווייתן כחול, גדול החיות המודרניות
מדוזה, מצורות החיים הנעות עם זרם המים.
צלחתן מהמין צלחתן סנפירי
אלמוג מסוג Leiopathes במצולות הוואי
פינגווינים מלכותיים יוצאים מהים. הם יכולים לחיות הן בים והן על היבשה.
צורות חיים ימיות (באנגלית: marine life או sea life) הם בעלי חיים המותאמים לחיים בתוך הימים והאוקיינוסים השונים ובמקווי מים מלוחים שונים. ישנן אלפי קבוצות יצורים כאלה. ישנם בעלי חיים אשר חיים בקרבת החופים, ואחרים החיים במצולות בעומק של כמה קילומטרים מתחת לפני הים. חלק מבעלי החיים יכולים לצאת מהמים לעבר היבשה, ואחרים חיים כל חייהם מתחת למים. מבין האחרונים ישנם כמה מינים, למשל הסלמון, שיכולים לעזוב למים מתוקים.
האוקיינוס מהווה 99% משטח המחיה בכדור הארץ, ורב היצורים החיים מצויים בו. חלקם נעים בצורות של פלנקטון בין הזרמים והרוחות, ואחרים, המכונים נקטון, בעלי שרירים חזקים מספיק להניע אותם לבד. אזורי המחיה בים דומים מאוד לאזורי המחיה היבשתיים אך הם גדולים יותר, תחרותיים יותר ומבוססים על חומרים מזינים קטנים, בהשוואה לצמחייה השופעת ביערות או ערבות על היבשה.
הקטנים שבבעלי החיים חיים בים וגם החיה הגדולה ביותר מעולם, הלווייתן הכחול, חי באוקיינוסים.
חסרי חוליות

מרבית חסרי החוליות חיים בים. הקדומים והפרימיטיביים בבעלי החיים הם יצורים קטנים חד-תאיים שנעים במים כפלנקטון. יצורים גדולים יותר כמו מדוזות וצורבים שונים גם נעים כפלנקטון אך בעלי יכולת להניע בטפיחת מפרש את מקומם. כמה מהם יוצרים מבנים גדולים כמו האלמוגים. בימים נפוצים מאוד רכיכות כמו תמנונים ודיונונים והרבה מיני חלזונות וצדפות, וכן תולעים טבעתיות ותולעים שטוחות, שיכולות להגיע לגודל רב בעומקים. קווצי עור כמו מלפפון ים וכוכב ים נפוצים בעיקר סביב החופים והקרקעית. מבין פרוקי הרגליים ישנם מיני סרטנאים, עכבישנים ימיים וסרטני הפרסה. החרק היחיד החי בים הוא הסוג Halobates, רץ מים היכול לנוע במהירות בעזרת רגליו הדקות.
חסרי חוליות שונים מצליחים להעמיק מעבר לעומק של רוב החולייתנים, אפילו עד תהום מריאנה שבעומק 11 קילומטר.
חולייתנים

כמעט כל הדגים, דגי גרם ודגי סחוס (וכן בני קבוצת עגולי הפה) חיים בים הפתוח או בקרבת הימים הרדודים, ומספר מינים כמו הסלמון יכולים לעזוב לנהרות כדי להתרבות. הדגים התפתחו לחיות היבשה הראשונות; הדגי הריאות והדו-חיים שהתפתחו מהם חיים במים מתוקים. הזוחלים הפכו בחלקם לחיות ימיות כמו צבי ים, נחשי ים וכמה תנינים, ובעבר היו גם זוחלים ענקיים כמו הפלזיוזאורים והאיכתיוזאוריים, שלא יכלו לצאת מהמים.
עופות רבים פנו אל הים, המוצלחים מביניהם הם הפינגווינים, שאיבדו את יכולת התעופה. גם יונקים רבים החלו לשחות בים כמו לוטרות, דובי קוטב וטורפים ימיים. שתי קבוצות נוספות שפנו אל הים - התחשאים והלווייתנים היו לגדולים שביצורים הימיים ומהמצליחים שבהם, אך בניגוד לעופות וזוחלי הים, הם אינם יכולים לשוב ליבשה.
ראו גם

זוחלים ימיים
יונקים ימיים
עופות ימיים
דגים
חסרי חוליות ימיים שונים
מלתקי

| --- | --- |

 לידה:  המאה ה־1 לפנה״ס השומרון 
 פטירה:  4 לפנה״ס רומא, האימפריה הרומית 
 בן או בת זוג:  הורדוס (27 לפני הספירה–3 לפני הספירה) 
 
מלתקי (ביוונית: Μαλθάκη; נפטרה בשנת 4 לפנה"ס) הייתה אשתו הרביעית של הורדוס מלך יהודה.
מלתקי הייתה שומרונית, וייתכן שהורדוס הכיר אותה ונשא אותה לאשה כבר בשנת 28 לפנה"ס, כאשר שכב חולה בעיר סמריה (שומרון), לאחר שהוציא להורג את אשתו השנייה, מרים החשמונאית. היוזמה לנישואין ככל הנראה הייתה של מקורביו, זאת כדי להשכיח את זכר אשתו המתה. בנישואיו למלתקי, עבר הורדוס על האיסור המפורש לשאת נשים נוכריות (כולל שומרוניות), שנתקבל בימי עזרא ונחמיה, לדעת חלק מהחוקרים.
מלתקי הייתה אמם של הבנים ארכלאוס (אתנארך), הורדוס אנטיפס (טטרארך) והבת אולימפיאס, שנישאה ליוסף, בנו של יוסף אחי הורדוס. שני הבנים התחנכו ברומא.
לאחר מותו של הורדוס, בשנת 4 לפנה"ס, יצא ארכלאוס לרומא, בלווית אמו, כדי להיאבק על הירושה, אולם מיד אחריו יצא גם אנטיפס לרומא כדי לתבוע את זכותו למלוכה ואף השיג לשם כך את תמיכת אמו. בזמן שבניה נמצאו בבוררות לפני הקיסר אוגוסטוס לגבי צוואת אביהם, חלתה מלתקי ונפטרה ברומא.
הערות שוליים

↑  הגיית השם ביוונית: מַלְתַקִי, במלעיל (ההטעמה בהברה הלפני אחרונה). בתרגום אברהם שליט ל"קדמוניות היהודים": מאלתאקֵי.
↑  אריה כשר ואליעזר ויצטום, הורדוס: מלך רודף ורדוף, עמ' 452, הערה 42: ביוונית מורה המילה "מלתקי" על רכות.
↑  יוסף בן מתתיהו, קדמוניות היהודים, ספר 15, פרק ז, פסקה ז, סעיף 246.
↑  אריה כשר ואליעזר ויצטום, הורדוס: מלך רודף ורדוף, פרק שביעי, עמ' 167; נספח, עמ' 376.
↑  יוסף בן מתתיהו, מלחמת היהודים, ספר א, פרק 28, פסקה ד, סעיף 562.
↑  בקדמוניות היהודים, ספר 17, פרק ח, פסקה א, סעיפים 189-188, נעשתה פליטת קולמוס: נכתב שם בטעות שפיליפוס הוא אחיו של ארכלאוס מאותה האם.
↑  יוסף בן מתתיהו, קדמוניות היהודים, ספר 17, פרק א, פסקה ג, סעיף 20.
↑  יוסף בן מתתיהו, מלחמת היהודים, ספר ב, פרק 2, פסקה א, סעיף 14; קדמוניות היהודים, ספר 17, פרק ט, פסקה ג, סעיף 219.
↑  יוסף בן מתתיהו, מלחמת היהודים, ספר ב, פרק 2, פסקה ג, סעיפים 21-20; קדמוניות היהודים, ספר 17, פרק ט, פסקה ד, סעיף 225.
↑  יוסף בן מתתיהו, מלחמת היהודים, ספר ב, פרק 3, פסקה א, סעיף 39; קדמוניות היהודים, ספר 17, פרק י, פסקה א, סעיף 250.
| השומרונים |
| --- | --- | --- |
| כללי | שומרונים • הדת השומרונית • הר גריזים • היתבין בשמרין |  |
| היסטוריה | מקדש השומרונים בהר גריזים • מרידות השומרונים • מוזיאון השומרונים - גריזים |  |
| לשון | אלפבית שומרוני • עברית שומרונית • ארמית שומרונית • ניקוד שומרוני |  |
| חיבורים | נוסח שומרון (ספר אבישע, התרגום השומרוני) • תיבת מרקה • אסאטיר • ספר יהושע השומרוני • תולידה • קמעות שומרוניים |  |
| דת | הכהן הגדול השומרוני • לוח השנה השומרוני |  |
| דמויות ידועות | בבא רבה • אבו אל-חסן מצור • יוליאנוס בן צבר • אברהם בן יעקב הדנפי • אהרן בן מניר • מלתקי • סנבלט • שמעון הקוסם • אבו אל-פתח |  |
| התייחסות בדתות אחרות | השומרונים בהלכה • השומרוני הטוב |  |
ערך זה הוא קצרמרבנושא תולדות עם ישראל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
כנדלנו

| --- | --- |

 לידה:  המאה ה־7 לפנה״ס 
 פטירה:  627 לפנה״ס 
 מדינה:  בבל 
 
כנדלנו היה מלך בבל בין השנים 627-648 לפנה"ס.
תקופת מלוכתו

כנדלו מונה לתפקיד מלך בבל על ידי המלך האשורי אשורבניפל. המלכתו נעשתה לאחר שאשורבניפל הצליח לדכא את המרד של אחיו שמש-שום-אוכין שהיה מלך בבל במשך 20 שנה, וטען שהוא היורש האמיתי של מלכי האימפריה המסופוטמית. באותה עת בבל הייתה מדינה וסאלית של אשור. שטח שליטתו לא כלל את העיר ניפור שנשלטה ישירות על ידי אשורבניפל.
המקורות ההיסטוריים מתקופה זאת הם מעטים. אין מידע מי היה אביו. שמו מופיע ברשימת מלכי אורוכ. ייתכן והוא היה בן נוסף של אסרחדון, או אציל בבלי שנשאר נאמן לאשור בתקופת המרד של שמש-שום-אוכין. כנדלנו המשיך למלוך על בבל גם לאחר מותו של אשורבניפל, בכל תקופת מלוכתו של יורשו אשור-אתיל-אילני. הוא מלך 21 שנים ומת בשנת 627 לפנה"ס.
סוף תקופת מלכותו על בבל הייתה בימיה האחרונים של שליטת אשור על בבל. בשנת 626 לפנה"ס נכבשה בבל למשך תקופה של 3 חודשים על ידי סין-שום-לישיר, שהיה רב-סריס בתקופתם של אשורבניפל ואשור-אתיל-אילני. הוא כבש את הערים בבל וניפור ומלך שלושה חודשים בבבל עד שהובס על ידי צבאו של סין-שר-אישכון מלך אשור. האנרכיה שהשתררה באשור נוצלה על ידי הממלכות, שהיו מדינות וסאליות של אשור, להשתחרר מעולה של אשור, ולעלייתו של נבופלאסר הכשדי לשלטון בבבל ותחילת תקופת האימפריה הנאו-בבלית בבבל.
הערות שוליים

↑  Uruk King List באתר ליוויוס
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: שמש-שום-אוכין  668–648 לפנה"ס | מלך ממלכי בבל בתקופת השושלת העשירית האשורית   627-648 לפנה"ס | הבא: סין-שום-לישיר 626 לפנה"ס |
ה'שע"ד

ה'שע"ד (5,374) ובקיצור שע"ד – היא שנה עברית  אשר החלה ביום א' בתשרי, אור ל-16 בספטמבר 1613, והסתיימה ביום כ"ט באלול, 3 בספטמבר 1614.
המולד של תשרי חל ביום השבת, 20 שעות ו-419 חלקים. לפיכך זו שנה מסוג בחג. איננה מעוברת, ואורכה 353 ימים.
זו שנה חמישית לשמיטה, ושנת 16 במחזור העיבור ה-283. תקופת ניסן שבשנה זו היא תחילת שנת 26 (סימנה כולזז) במחזור השמש ה-192.
שנה זו היא שנת 1,545 לחורבן הבית, ושנת 1,925 לשטרות.
אירועים

כ"ז באלול – גירוש 1980 יהודי פרנקפורט דמיין, בידי אנשי וינצנץ פטמילך. מאוחר יותר נקבע יום זה כתענית ציבור קהילתית.
נפטרו

י"ט בניסן - רבי יהושע פלק כץ (הסמ"ע)
לוח שנה > מאפייני לוח השנה

שנה מסוג בחג, ובה 353 ימים.
שנה "פשוטה": שאיננה מעוברת ובה חודש אדר אחד.
שנה "חסרה": שבה חשוון וכסלו בני 29 יום כל אחד
י"ג באדר חל בשבת, ולכן תענית אסתר מוקדמת ליום חמישי י"א באדר.
היסטוריה של עם ישראל
אדווין סטנטון פורטר

| --- | --- |

אדווין סטנטון פורטר, במאי
 לידה:  21 באפריל 1870 פנסילבניה
 פטירה:  30 באפריל 1941 (בגיל 71) ניו יורק, ארצות הברית 
 מקום קבורה:  בית הקברות קנסיקו 
 שם לידה:  Edwin Stanton Porter 
 סוגה מועדפת:  סרט אילם 
 מדינה:  ארצות הברית 
 פרופיל ב-IMDb
 
אדווין סטנטון פורטר (באנגלית: Edwin Stanton Porter;‏ 21 באפריל 1870 - 30 באפריל 1941) היה מחלוצי הקולנוע המוקדם, אבי העריכה הקולנועית. התפרסם בזכות עבודתו כבמאי בחברה של תומאס אדיסון.
לידה וחינוך

אדווין פורטר נולד בפנסילבניה לתומס ריצ'רד פורטר ולמרי ג'יין (קלארק). לפורטר היו שלושה אחים ואחות. פורטר עבד, בין עבודות מזדמנות כמפעיל טלגרף.
הקריירה המוקדמת

הוא הועסק במשך תקופה במחלקת החשמל של תאגיד ויליאם ובניו, בשנת 1893 התגייס לצי ארצות הברית כחשמלאי. במהלך השירות שלו כשלוש שנים הוא הראה כישרון כממציא של מכשירים חשמליים המשפרים את התקשורת.
פורטר נכנס לתעשיית הסרטים בשנת 1896. בשנה הראשונה הקרין סרטים על מסכים גדולים בארצות הברית. הוא הועסק לתקופה קצרה על ידי רף וגאמון, סוכני ציוד הצפייה של תומאס אדיסון. לאחר מכן עזב כדי להפוך למקרין נייד עם מכונה (מקרן) המתחרה באדיסון, הוא נסע דרך הודו המערבית וגם חצה את דרום אמריקה כשהוא מציג סרטים בירידים ובשדות פתוחים, ולאחר מכן ערך את סיורו השני דרך קנדה וארצות הברית. הוא חזר לניו יורק ועבד בתור מקרין וניסה ללא הצלחה, להקים מפעל לייצור מצלמות ומקרנים.
אדיסון

בשנת 1899 הצטרף פורטר לחברת הייצור של אדיסון, התחיל בייצור ציוד, עבר להדפסה הסופית של הפילם ולבסוף לבימוי שחקנים, במהלך העשור הוא הפך לבמאי המשפיע ביותר באמריקה. מהניסיון שלו בהופעות שטח פורטר ידע מה הקהל רוצה, והוא החל לעשות סרטים 
וקומדיות עבור אדיסון - אחד הסרטים הראשונים שלו היה טדי הנורא, המלך גריזלי, סאטירה שנעשתה בפברואר 1901 על סגן הנשיא הנבחר, תיאודור רוזוולט. כמו כל הבמאים הראשונים, הוא לקח רעיונות מאחרים, אבל במקום פשוט להעתיק סיפורים הוא שידרג אותם.
סרטו של פורטר "חייו של כבאי אמריקני" (1903) היה הסרט הראשון שנערך מצילומים רבים וקטעי ארכיון שנמצאו במחסני חברת אדיסון שתיארו שריפות וכיבוין. הסרט כלל עלילת מתח וחידוש קולנועי נוסף – צילום תקריב (Close Up). פורטר גילה ביצירת סרט זה שהיחידה הבסיסית של השפה הקולנועית אינה ה"סצנה" כי אם ה"צילום" (Shot) – סדרת תמונות רצופה ובלתי מופרעת, המצולמת על ידי מצלמה אחת.
פורטר הלך בעקבות ג'ורג מלייס וכמו ג'יימס וויליאמסון במקום להשתמש בחיתוך פתאומי בצילומים, ייצר פורטר מעברי דיזולב (התמוססות), 
מעברים הדרגתיים מתמונה אחת לאחרת. 
ב"חייו של כבאי אמריקאי" עזרה הטכניקה לקהל לעקוב אחר התנועה החיצונית המורכבת.
שוד הרכבת הגדול ואחריו

סרטו הגדול הבא של פורטר, היה ראשון המערבונים. "שוד הרכבת הגדול", אף הוא משנת 1903 יצר את התבנית לפיה נוצקו המערבונים במשך מאה השנים שלאחר מכן. השודדים בסרט התנפלו על רכבת, פגעו בנוסעיה, אך לאחר מרדף השיגה אותם יד החוק. פורטר השתמש באפקט הקרנה אחורית (כמו מסך כחול המודרני) פן וטילט (צידוד עם המצלמה מעלה ומטה לצדדים - עד אז לא נהגו להזיז את המצלמה בזמן צילום), סרט זה היה להצלחה כבירה. סרטיו הבאים של פורטר הציגו חידושי עריכה נוספים. ניתן לראות בפורטר את יוצרה הבסיסי של שפת העריכה הקולנועית.
פורטר לקח את הסיפור הטיפוסי של האמריקאי במערב, שכבר הכיר מן הספר "רומן באגורה" והמחזה והפך אותו לחוויה ויזואלית חדשה לגמרי. הסרט הורכב מעשרים סצנות נפרדות, יחד עם תמונת תקריב מבהילה של ירי פושע לעבר המצלמה. צילומי חוץ ופנים ביחד צילום חותך שימוש ראשוני בעריכה מקבילה (כאשר רואים פעולה בו זמנית במקומות שונים.) שוד הרכבת הגדול היה פופולרי מאוד. במשך כמה שנים הקרינו אותו ברחבי ארצות הברית, ובשנת 1905 הוא היה האטרקציה הראשונה שלה הצלחה המבוססת היטב לקולנוע כבידור מסחרי בארצות הברית.
לאחר שוד הרכבת הגדול פורטר המשיך לנסות טכניקות חדשות. הוא הציג שני סיפורים מקבילים על קלפטומן (1905), סרט של פרשנות חברתית כמו בסרטיו הקודמים יצר טכניקה לא קונבנציונלית 1904 אסיר לשעבר. בימי שבעה (1905) הוא השתמש בתאורה בצד, תקריב, אחת הדוגמאות הראשונות של סרטים היוצאים מן הקו הרגיל התיאטרלי האנלוגיה של צילום יחיד עבור כל סצנה (1906). הוא גם ביים סרטי טריקים כמו "חלום של שטן ..." (1906), המבוסס על הקומיקס של וינזור מקיי. בין 1903 ל-1905 הוא הצליח להדגים בהצלחה את רוב הטכניקות שהפכו לבסיס בתעשייה. למשל הוא עזר לפתח את המושג המודרני של עריכת המשכיות, סלל את הדרך עבור ד.וו גריפית', שהתחיל אצלו כשחקן עם זאת, הוא נראה כיוצר סגנונות רבים ולא הביא אותם יחד לסגנון קולנועי אחיד. בשנת 1910 הוא ביים סרט הרפתקאות אליס בארץ הפלאות.
בשנת 1909 נולדה מערכת תעשייתית חדשה (ניקלודיאון) התפתחויות אלו ביססו את האמנות החדשה, שבתחילה רבים ראו בה אך קוריוז חולף. אולמות בשם "ניקלאודיון" (ניקל בארצות הברית הוא כינוי ל-5 סנטים, עלות הכניסה לאולם) קמו בכל מקום בארצות הברית, ובשנת 1908 היו כבר כעשרת אלפים אולמות כאלו. התעשייה הפכה לעסק מסחרי ענק, אשר הביא ליצירת חברות גדולות שעסקו אך ורק בקולנוע. סרטי "פאתה" הצרפתיים השיגו מעמד בכורה עולמי, כאשר דאגו לשליטה בפטנטים חשובים בתחום, כמו גם לבעלות באולפני סרטים מתוך התנגדות לשיטה החדשה עזב את אדיסון והצטרף עם אחרים להקמת חברת רקס, חברה עצמאית לראינוע. הוא גם לקח חלק בחברה ליצור מקרנים (סימפלקס). אחרי שלוש שנים הוא מכר את חברת רקס קיבל הצעה מאדולף צוקר להיות הבמאי הראשי של חדשות מפורסמים ושחקנים חברת סרטים, (החברה האמריקאית הראשונה שייצרה בקביעות סרטים באורך מלא.) פורטר ביים את השחקן במה ג'יימס ק האקט בחמשת הסרטים האמריקאים הראשונים, האסיר (1913) וכן ביים מרי פיקפורד, פאולין פרדריק ואת ג'ון ברימור סרטים עלילתיים. אבל כישורי הבימוי שלו לא עמדו בקצב השינויים המהיר של אמנות הקולנוע. הסרט האחרון שלו יצא ב-1915 במהלך ארגון מחדש של החברה הוא עזב את חברת חדשות מפורסמים ושחקנים.
החברה

מ 1917–1925 פורטר כיהן כנשיא החברה סימפלקס יצרני המקרנים. לאחר פרישתו בשנת 1925 הוא המשיך לעבוד על עצמו כממציא ומעצב, הבטחת מספר פטנטים עבור עדיין מצלמות ומכשירי המקרן. במהלך 1930 הוא הועסק על ידי תאגיד.
מוות

הוא נפטר בשנת 1941 בגיל 71, בטאפט מלון בניו יורק ונקבר בבית הקברות ולהאלה, ניו יורק. הוא הותיר אחריו את אשתו, קרוליין, שנשא ב-5 ביוני 1893; בלי ילדים.