stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פריסאטיס
ביוגרפיה > מרידת כורש הצעיר

פריסאטיס התאמצה מאוד שכורש הצעיר, היה הבן המועדף עליה, יזכה בכתר, אולם ללא הועל וארסקס הבכור הוכתר בשם "ארתחששתא השני". כורש הואשם בניסיון לרצוח את המלך החדש בזמן טקס ההכתרה, אולם פריסאטיס השפיעה על ארתחששתא לבטל את האישום, וכורש הוחזר לתפקידו הקודם כסטרפ סרדיס. עם זאת, כורש אסף לעצמו צבא של שכירי חרב יוונים, תחת פיקודו של קליארכוס (לשעבר מושל ביזנטיון מטעם ספרטה), והללו התאמנו בסרדיס בעוד כורש מחכה להזדמנות הנכונה להכות. כורש ניצל את הכפרים והרכוש של אמו בשביל בסיס הערכות נאמניו של ארתחששתא הזהירו אותו מפני כורש, אולם אמו הגנה עליו והרגיעה את חשדותיו. כשכורש יצא לקרב קונקסה (אנ'), מול צבאו של ארתחששתא, הוא נפצע ונהרג.
פריסאטיס דאגה שאף על פי שהוא מרד במלך, הוא יקבל את כל הכבוד הנדרש בזמן קבורתו, והתנכלה ודאגה להוציא להורג באכזריות את הסריס שהתפאר בכך שהוא זה שהרג והתעלל בגופת כורש הצעיר.
ביוגרפיה > יריבות עם סתאתירה

לאורך השנים מסופר על יריבות עמוקה בין סתאתירה, אשתו של ארתחששתא השני ופריסאטיס. עקב מרד שהתחיל במשפחתה של סתאתירה, פריסאטיס ציוותה להרוג את כל ילדיו של הינדרנס מלבד סתאתירה, לבקשתו של ארתחששתא השני. ארתחששתא השני הפך לשליט בשנת 404 לפנה"ס לאחר מותו של אביו. אף על פי שהיו לו מספר פילגשים, ככל הנראה רק סתאתירה הייתה אשתו החוקית.
המלכה האם פריסאטיס וסתאתירה ניסו להשפיעה על הפוליטיקה השלטונית ועל המלך, והפכו ליריבות. סתאתירה תמכה בבעלה במהלך הסכסוך שלו עם אחיו כורש הצעיר ולא הסתירה את הביקורת שלה על פריסאטיס.
פריסאטיס עודדה את בנה לקחת פילגשים כדי לפגוע בהשפעה של אשתו עליו. סתאתירה הייתה מאוד פופולרית, כיוון שעל פי הסיפורים, היא נסעה בכרכרתה עם חלון פתוח והייתה נגישה לשיחות עם פשוטי העם. סתאתירה גם דיברה בפומבי על אכזריותה של פריסאטיס בחצר המלוכה הפרסית.
לבסוף פריסאטיס רצחה או הביאה לרציחתה של סתאתירה. לפי המקורות הקלאסיים יש מספר סיבות למעשה. לפי גרסה אחת פריסאטיס רצתה להציל את חייו של מפקד ספרטה קליארכוס (אנ') ואת חבריו-גנרלים, שנלקחו בשבי על ידי טיספרנס, אבל סתאתירה הצליחה לשכנע את בעלה להוציא להורג את האסירים. לכן, פריסאטיס הרעילה את סתאתירה. פלוטרכוס, בביוגרפיה של ארתחשסתא השני, לא מאמין לסיפור הזה. על פי מסורת אחרת, פריסאטיס רצחה אותה כי היא הבינה שבעלה של סתאתירה אוהב אותה ומקשיב רק לה. לפי פלוטרכוס, פריסאטיס ביצעה את ההתנקשות בעזרת המשרתת והיועצת הנאמנה שלה, גיגיס. במהלך הארוחה, היא פרסה ציפור עם סכין מורעלת שרק חצי ממנה הייתה עם הרעל, ורק החלק של סתאתירה היה מורעל, כאשר הן ישבו לסעוד ביחד. כתוצאה מכך מתה סתאתירה בייסורים רבים. המלך חשד שמדובר ברעל וניסה לתפוס את המשרתת כדי לגלות את האמת. לאחר זמן הוא הצליח ודן אותה למוות אכזרי. פריסאטיס עצמה לא נענשה ורק הוגלתה לבבל, לפי בקשתה.
עם זאת, פריסאטיס לא שהתה בבבל זמן רב והמשיכה לייעץ למלך. היא יעצה לו לשאת את בנותיו, אטוסה ואמסטריס, דבר שהיה לא פופולרי ומנוגד לנוהג באותה תקופה. ייתכן שעשתה זאת כדי לשמור על כוחה כיועצת למלך לאור אי הפופולריות של הנישואין שלו, וחוסר הניסיון של בנותיו.
בתרבות

אסטרואיד 888 Parysatis (אנ'), שהתגלה על ידי מקס וולף, נקרא על שמה.
הצייר ג'יימס אנסור צייר את ההוצאה להורג של הסריס על ידי פריסאטיס בציורו "La Reine Parysatis ecorchant un eunuque" משנת 1900.
המחזה "פריסאטיס" שנכתב על ידי ג'יין דיילפואה (Jane Dieulafoy) בשנת 1890, המספר את סיפורה של פריסאטיס והמרד של כורש הצעיר, הולחן לבלט ואופרה על ידי קאמי סן-סנס בשנת 1902.
לקריאה נוספת

Pierre Briant. "chapter 15, Artaxeres I (405/404 - 359/358) and Artaxeres II (359/358 -338)". From Cyrus to Alexander: A History of the Persian Empire.
Amélie Kuhrt. "38: Parysatis: A Cruel Queen or Defender of Dynastic Integrity?". The Persian Empire: A Corpus of Sources from the Achaemenid Period.
Stolper, Matthew W. (2006). "Parysatis in Babylon". Guinan. 8th proofs.: 463.
הערות שוליים

1 2 3 4 5  William Greenwalt. "Parysatis I (fl. 440–385 bce)". Encyclopedia.com.
↑  "Artaxerxes II Mnemon". Livius.org.
1 2 3 4 5 6  קטסיאס, "Photius' Excerpt of Ctesias' Persica". Livius.org.
1 2 3  Stolper, Matthew W. (2006). "Parysatis in Babylon". Guinan. 8th proofs.: 463.
↑  Iranians in Achaemenid Babylonia.
↑  אנבסיס "אנבסיס באתר פרוייקט גוטנברג".
↑  פלוטרכוס, "חיי ארתחששתא", 4
1 2 3  פלוטרכוס, חיי אישים, ארתחשסתא 5-6 ו 17–19, "Plutarch, The Parallel Lives, The Life of Artaxerxes". penelope.uchicago.edu.
↑  פלוטרכוס מצטט את קטסיאס בספרו "חיי אישים".
האופרה פריסאטיס, סיפור מאת ג'יין דילאפוי, מוזיקה מאת קאמי סן-סנס, גלויה המראה את ההופעה מ-1902
מתוק ומרושע

| --- | --- |

 בימוי:  וודי אלן 
 הופק בידי:  לטי ארונסון
 תסריט:  וודי אלן 
 עריכה:  אליסה לפסלטר 
 שחקנים ראשיים:  שון פן, סמנתה מורטון, אומה תורמן, אנתוני לפאליה
 מוזיקה:  דיק היימן 
 צילום:  זהו פיי 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברה מפיצה:  Sony Pictures Classics, נטפליקס 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  13 באפריל 2000
 משך הקרנה:  95 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט דרמה, סרט מוזיקלי, סרט קומדיה, פסאודו-דוקומנטרי 
 הכנסות באתר מוג'ו:   sweetlowdown
 דף הסרט ב־IMDb
 
מתוק ומרושע (באנגלית: Sweet and Lowdown) הוא סרט דרמה קומית אמריקאי שנכתב ובוים על ידי וודי אלן בשנת 1999.
תקציר העלילה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
עלילת הסרט אשר מתרחשת בשנת 1930 עוסקת בגיטריסט ג'אז בדיוני בשם אמט ריי (מגולם על ידי שון פן) שמתאהב באישה אילמת (מגולמת על ידי סמנתה מורטון). אמט ריי מחשיב את עצמו לגיטריסט השני המוצלח ביותר בעולם, אחרי המומחה הגדול- ג'אנגו ריינהארדט.
עלילות סאות'לנד

| --- | --- |

כרזת הסרט
 בימוי:  ריצ'רד קלי 
 הופק בידי:  בו הייד  קנדל מורגן   שון מקקיטריק
 תסריט:  ריצ'רד קלי 
 עריכה:  סאם באוור אריק סטרנד
 שחקנים ראשיים:  דוויין ג'ונסון שרה מישל גלר שון ויליאם סקוט מנדי מור ג'סטין טימברלייק נורה דאן ג'ון להרוקט ג'ון לוביץ מירנדה ריצ'רדסון וואלס שון קווין סמית'
 מוזיקה:  מובי 
 צילום:  סטיבן פוסטר 
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 חברת הפקה:  סרטי יוניברסל 
 חברה מפיצה:  Samuel Goldwyn Company Sony Pictures Home Entertainment Universal Studios
 הקרנת בכורה:  21 במאי 2006   (פסטיבל קאן) 16 בנובמבר 2007 (ארצות הברית)
 משך הקרנה:  145 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט מתח, סרט פוסט-אפוקליפטי, סרט מדע בדיוני, סרט דרמה, סרט דיסטופי, סרט היסטוריה אלטרנטיבית, דרמה קומית, קומדיה רומנטית 
 מקום התרחשות:  לוס אנג'לס, קליפורניה 
 תקופת התרחשות:  2008 
 תקציב:  15 - 17 מיליון דולר
 הכנסות באתר מוג'ו:   southlandtales
 דף הסרט ב־IMDb
 
עלילות סאות'לנד (באנגלית: Southland Tales) הוא סרט מדע בדיוני אשר נכתב ובוים על ידי ריצ'רד קלי. פסקול הסרט הופק על ידי מובי. הסרט הוקרן לראשונה בפסטיבל הקולנוע בקאן בשנת 2006 ויצא באופן רשמי לאקרנים ב-16 בנובמבר 2007.
תקציר העלילה

בעקבות מתקפה גרעינית כנגד ארצות הברית אשר מתרחשת בשנת 2005 בטקסס, נפתחת מלחמת עולם שלישית בה מעורבות ארצות הברית, איראן, עיראק, סוריה, אפגניסטן וקוריאה הצפונית.
שלוש שנים לאחר המתקפה הגרעינית הממשלה בארצות הברית השתלטה כמעט על כל חלק במהלך חייהם של התושבים וחופש המידע והפרט נמצאים בסכנה. מנגד קמה תנועה נאו-מרקסיסטית מחתרתית אשר מתכננת להפיל את הממשל הפדרלי באמצעות מהפכה אלימה.
על מנת למצוא מענה למחסור החמור בדלק אשר נוצר בעקבות המלחמה, חברה גרמנית פיתחה גנרטור מיוחד אשר מסוגל להפיק אנרגיה חלופית בשם "קארמה נוזלית" באמצעות זרמי האוקיינוס. אף על פי כן, טכנולוגיה זו מאיטה באופן בלתי צפוי את קצב סיבוב כדור הארץ וגורמת להיווצרותם של חורים שחורים במרקם המרחב והזמן ומשפיעה על התנהגותם של בני האדם.
עלילת הסרט אשר מתרחשת בלוס אנג'לס מתמקדת במספר תתי עלילות אשר מתמקדות בעיקר בשלוש דמויות עיקריות: בסאנטרוס (דוויין ג'ונסון), מתאגרף לשעבר ושחקן קולנוע מפורסם אשר נתקף באמנזיה. בקריסטה (שרה מישל גלר), כוכבת פורנו לשעבר אשר עובדת על יצירת תוכנית מציאות חדשה. וברולנד טברנר (שון ויליאם סקוט) - קצין במשטרת לוס אנג'לס אשר מנסה לתפוס כפיל שלו אשר פעיל במחתרת הנאו-מרקסיסטית.
צוות השחקנים הראשי

דוויין ג'ונסון בתפקיד המתאגרף סאנטרוס/ג'ריקו קיין
שרה מישל גלר בתפקיד קריסטה נאו
שון ויליאם סקוט בתפקיד רולנד/רונלד טברנר
מנדי מור בתפקיד מיידלין פרוסט סאנטרוס
ג'סטין טימברלייק בתפקיד פיילוט אבילן
נורה דאן בתפקיד סינדי פינזיקי
ג'ון להרוקט בתפקיד וון סמולהאוס
ג'ון לוביץ בתפקיד בארט בוקמן
מירנדה ריצ'רדסון בתפקיד נהנה מיי פרוסט
וולאס שון בתפקיד הברון פון ווסטפאלן
קווין סמית' בתפקיד סיימון טיאורי
ווד האריס בתפקיד דיון אלמנט
שכונת הבוכרים

| --- | --- |

שלט שכונת הבוכרים בירושלים
 מידע
 שם נוסף:  רחובות
 עיר:  ירושלים
 תאריך ייסוד:  1894
 מייסדים:  יהודי בוכרה
 על שם:  ספר בראשית, פרק כ"ו, פסוק כ"ב
 קואורדינטות:  31°47′35″N 35°13′07″E﻿ / ﻿31.79293611°N 35.21873611°E﻿ / 31.79293611; 35.21873611
 שכונות נוספות בירושלים
 he
 
בתי פאר וכתובות הקדש
בית יהודיוף ("הארמון") בשכונת הבוכרים
מחצרות השכונה
מרפסת ססגונית בשכונה
בית יוסף דוידוף
שכונת הבוכרים היא שכונה בלב ירושלים, שנבנתה בשנת 1894 על ידי יהודי בוכרה. שכונת הבוכרים שוכנת בחלקו הצפוני של מרכז ירושלים, וגובלת בשכונות בית ישראל ממזרח, ארזי הבירה, שמואל הנביא, נווה צבי, מחניים ותל ארזה בקשת ממזרח-צפון למערב וכרם אברהם וגאולה מדרום.
היסטוריה > הקמת השכונה

החל משנות ה-70 של המאה ה-19 ובמיוחד בשנות ה-1880–1890 עלו יהודי בוכרה לירושלים.
הרב זאב יעבץ תיאר את העולים מבוכרה בשנת 1888, ערב הקמת השכונה: ”בימים האחרונים החלו לבוא רבים מאחינו מבוכרה, גם הם חרוצים מאוד מאוד במסחר, ובעלי הון ועוסקים בעסקי ממונות... יש בהם בעלי תורה ויראה, נקיי הדעת ובעלי נימוס. ויחידים יש בהם הנוטים גם לאהבת הלשון העברית ולאהבת המדע”.
בשנת 1889, עם הגעת מספר חברי הקהילה לכ-200 איש, התאגדו יהודי בוכרה בחברה ושמה "חברת ציון מקהילת-קודש בוכארה וסביבותיה". הם החליטו להקים שכונה לקהילה בעיר, אשר תיקרא "רחובות", בעקבות הפסוק מספר בראשית: "ויחפר באר אחרת ולא רבו עליה ויקרא שמה רחובות ויאמרו כי עתה הרחיב ה' לנו ופרינו בארץ". לשם בניית השכונה שלחו חברי הקהילה איגרת מיוחדת ליהודי בוכרה ובה ביקשו את תרומתם על מנת ש"שם קהילתנו יגדל ויתנוסס תוך עיר קדשנו ותפארתנו".
בשנת 1891 נקנו כ-65 דונמים ממערב לשכונת בית ישראל, במקום שהיה מבודד יחסית מציר ההתפתחות של העיר לאורך רחוב יפו. הבנייה החלה כעבור 3 שנים, עם בנייתו של בית הכנסת מוסיוף. על רקע הבנייה היהודית הפשוטה בירושלים של אותה תקופה, נחשבה שכונת הבוכרים לשכונה היהודית המפוארת ביותר והגדולה ביותר בעיר, אשר על פי התוכנית כללה 300 יחידות דיור}. כוונתם של מייסדיה (בהם הרבנים יוסף כוג'הינוף ושלמה מוסיוף) הייתה להקים עיר במתכונת אירופית, ואכן רחובותיה הרחבים של השכונה נבנו בצורת שתי וערב, ולצידם הוקצה שטח לנטיעת עצים, מה שלא היה נפוץ בירושלים של אותה תקופה. השכונה נודעה בבתיה הגדולים וחצרותיהם רחבות הידיים. רבים מעשירי יהדות בוכרה קנו בתי-קיץ בשכונה, אליהם הגיעו בעיקר בתקופה שבין חג הפסח לחג השבועות.
בצפון השכונה נבנתה תת-שכונה לאנוסי משהד שנקראה "גבעת שאול", השכונה נבנתה על ידי משפחת שאולוף לזכר אבי המשפחה שאול מאור גול.
במהלך מלחמת העולם הראשונה חוותה השכונה משבר, כאשר הגברים נדרשו להתגייס לצבא הטורקי, וחלקם ברחו מהארץ. בנוסף נותקה השכונה מהמקורות הכספיים שלה בבוכרה, לאחר שהאימפריה הרוסית נלחמה נגד האימפריה העות'מאנית. לאחר המלחמה החלו רבים מעשירי השכונה לעזוב, הבתים פוצלו למספר דירות והושכרו למשפחות עניות, בעיקר ליוצאי כורדיסטן וצפון אפריקה.
עוד מהשפעותיה של מלחמת העולם הראשונה והעוני הרב הייתה הפגיעה במוסדות החינוך. רבים מתלמודי התורה פשטו רגל וכן גם מוסדות החינוך של העדה הבוכרית. לעזרתם נחלץ הרב ישראל פורת מראשי היישוב בירושלים. הוא גייס אל משימה זו את הרב משה פרוש. למרות שהמשכורת הייתה מועטת נענה הרב פרוש בגלל שראה בדבר זה אידיאל.
היסטוריה > במחצית השנייה של המאה ה-20

במחצית השנייה של המאה ה-20 איבדה שכונת הבוכרים מזוהרה, רבים מבנייניה המפוארים הוזנחו וחלקם נהרסו. ב-1951 אף קרס בית וארבעה מדייריו נהרגו. הקהילה הבוכרית, עזבה ברובה את השכונה לטובת השכונות החדשות שנבנו בירושלים. את מקומה החליפו תושבים חרדים, עם זאת רוב התושבים עדיין היו חילוניים, והחלה מתיחות בין שתי הקהילות.
בשנת 1968 יזמה עיריית ירושלים תוכנית לשיקום השכונה, שכללה הריסת כמחצית מהבתים ובנייה מחדש. תוך ניסיון לשימור מספר מהמבנים ההיסטוריים. בשנת 1979 הצטרפה השכונה לפרויקט שיקום שכונות. אך ריבוי הבעלויות על הבתים הקשה על קידום שיקום השכונה.
בשנות ה-80 של המאה ה-20 החלו התושבים החרדים בשכונה להתנכל לתושבים החילוניים, במטרה לשנות את אופי השכונה ולהפוך אותה לחרדית. בין השאר הם הפריעו למשחקי כדורגל בשבת, הציתו את החמאם הטורקי שפעל בשכונה ופגעו בחנות של המשפחה שהפעילה אותו, ואף זרקו בקבוק תבערה על בית של משפחה חילונית.
שוק הבוכרים הוא שוק תוסס עם מקומות מיתולוגיים כגון חנות הפלאפל של שלמה ומאפיית אשתנור של אליהו כהן וכן מספרת עדין של אברהם יצחקי ז"ל שהיה מקום עלייה לרגל למרבית אנשי השכונה בו הסתפרו הרבנים עובדיה יוסף, הרב כדורי, הרב אבא שאול ועוד.
היסטוריה > במאה ה-21

בתחילת שנות ה-2000 יזם משרד השיכון תוכנית נוספת לשימור ושיקום השכונה באמצעות אישור תוספות בנייה, שבאמצעותן ניתן יהיה לממן את שיקום השכונה כולה. התוכנית כללה את שימור החזיתות הפונות לרחוב וניצול גג הרעפים שבבתים לתוספת קומה שלישית, תוך הוספת כ-150 יחידות דיור בסך הכל, חלק גם באמצעות בנייה חדשה. בנוסף תוכננה הקמתו של מרכז מסחרי ומרכז קהילתי לתושבי השכונה. בשנת 2008 החליטה הוועדה מחוזית לתכנון ולבנייה על עדכון תוכנית השימור של השכונה על ידי הוספת 12 מבנים נוספים ל-45 מבנים קודמים שהוכרזו כמבנים לשימור, וקביעת 10 מבנים כמונומנטים שכונתיים. הוחלט גם על עיבוי ועדכון של דרישות השימור, תוך מתן הנחיות לתוספות בנייה בנושא חזיתות, מרפסות, פתחים, סורגים, מעקות, מרזבים, סגנון ושיפוע גגות הרעפים, חזית מסחרית והנחיות לכניסות למבנים ולחצרות.
בדצמבר 2019 עדכנה הוועדה המקומית לתכנון ולבנייה את מדיניות התכנון של השכונה, שכוללת בנייה עד 6 קומות בצירים ראשיים, בנייה עד 5 קומות ביתר השכונה והשארת רק מספר בניינים בודדים בקטגוריה לשימור מחמיר, שאינה מתירה תוספת קומות. זאת במקום התוכנית הקודמת שאפשרה בינוי של רק עד 3 קומות וקומת גג רעפים, מאחר שתוכנית זו לא נאכפה ומרבית המבנים שנבנו בשנות ה-2000 הגיעו לגבוה של עד 6 קומות.
במרץ 2021 הסתיימו עבודות לשדרוג שוק הבוכרים שיזמה עיריית ירושלים, במסגרתן הותקן קירוי חדש לשוק, הוחלף הריצוף, בוצע ניקוי לחזיתות, ושדרוג מערכת התאורה לאורך הרחוב.
היסטוריה > אישים בולטים בעבר ובהווה

יצחק בן-צבי נשיא המדינה ואשתו רחל ינאית בן-צבי.
עו"ד אתי חסיד ー אשת אשכולות, עורכת דין, עיתונאית, במאית דוקומנטרית, פובליציסטית, לשעבר מנכ"ל איגוד מפיקי הקולנוע והטלוויזיה בישראל.
דן וינד ー מהנדס ומייסד עשרות פרויקטים של בניה ביניהם פרויקט הרכבת הקלה ועוד.
פרופסור יוסף קלוזנר ー מחבר ספרים רבים ומגוונים.
הרב אברהם הכהן קופשיץ ー רב שכונת נוה צבי ורב בית הכנסת אור הצפון מראשי ישיבת טשיבין ישיבת כוכב מיעקב בשכונת עזרת תורה במשך 55 שנים וראש הכולל שבה שהתגורר בסמיכות לשכונת הבוכרים ברחוב בר-אילן.
אחיו הרב יוסף חיים קופשיץ ー מראשי ישיבת פורת יוסף העתיקה וממנהלי צוות הרוחני של עיתון יתד נאמן.
הרב יצחק כדורי ー נשיא וראש ישיבת המקובלים נחלת יצחק הנמצא בסמיכות לבתי הכנסת ובתי המדרש הארי פישל בית הכנסת ברוכוב-חזון יעקב ובית הכנסת נדבורנא-באניה ובית הכנסת הר צבי.
הרב אברהם חיים עדס ー אביו של הרב יעקב עדס סבם של הרב יוסף עדס מראשי ישיבת פורת יוסף והרב דניאל מרדכי עדס מנהל ישיבת קול יעקב והרב יהודה עדס וסבא רבא של הרב יעקב עדס ואחיו הרב אברהם חיים עדס (הנין) בעל שערי חיים.
הרב אברהם חיים נאה ー רב שכונת הבוכרים ורב העדה הבוכרית, בעל השיעורים, ומחבר ספרים רבים.
הרב אברהם תלמודי ー רב שכונת הבוכרים ורב העדה הבוכרית, מחבר ספר, השולחן הטהור, ליקוטי דינים.
הרב אברהם מונסה-רופא חזן ー רב, שוחט, ועוד, מחבר הספר, פדה את אברהם, ב חלקים.
הרב נעים בן אליהו ー רב שכונת הבוכרים ורב בית הכנסת בית משהיוף, אחיו של הראשון לציון הרב מרדכי אליהו.
הגביר והנדבן הרב שלמה מוסיוף ー מייסד בית הכנסת מוסיוף ובונה שכונת כרם שלמה בירושלים.
הרב יעקב חיים סופר ー בעל מחבר כף החיים, קול יעקב, ועוד.
נכדו רבי יצחק שלום סופר גזבר בית"ר ירושלים בשנות התשעים מהדיר ספרי זקינו, מקים פילנתרופ ומייסד מוסדות תורה צדקה וחסד.
בן נכדו הרב יעקב חיים סופר ראש ישיבת כף החיים.
הרב ראובן אלבז ー ראש ישיבת אור החיים ורב שכונת בית ישראל.
ר' יצחק גולדקנופפ ー עסקן ופייטן וחזן בחסידות גור בבית הכנסת ובית מדרש גור בימים טובים ובימים נוראים ושר הבינוי והשיכון.
הגביר והנדבן סיניור רבי נסים נחום מטריפולי ー תמך ופתח ישיבות ללימוד הקבלה והזוהר בארצות הברית ובישראל והתגורר ב"רחובות הבוכרים"-"רחוב דוד".
משה דדש ー איש עסקים ישראלי המוכר בעיקר מתפקידו ארוך השנים כיושב ראש בית"ר ירושלים.
ארכיטקטורה

בשכונת הבוכרים מצויות מספר פנינים ארכיטקטוניות ובהן:
בית הכנסת מוסיוף - נבנה על ידי מנהיג הקהילה, הרב שלמה מוסיוף והיה הבית הראשון שנבנה בשכונה. בבית הכנסת ישנם עשרה חדרי תפילה, ומתקיימות בו תפילות ושיעורי תורה לכל אורך היממה.
חמאם מוסיוף - בית מרחץ בסגנון חמאם טורקי, שבנה שלמה מוסיוף ברחוב יחזקאל, בהשראת מוסד דומה שראה בפריז, ונחנך בשנת 1900. לצורך בנייתו הובאה מומחה טורקי למרחצאות להתקנת מערכת החימום של החמאם.
בית דוידוף - ביתו המפואר של יוסף דוידוף, שהיה ממנהיגי קהילת טשקנט. בבית שכנה הגימנסיה העברית בשנות ה-20 ואחרי שעברה למבנה חדש בשכונת רחביה היה במקום בית ספר מקצועי של רשת עמל.
בית משהיוף - בית זה, הגדול בשכונה (כ-5 דונם), נבנה על ידי שמחה משהיוף, נשיא קהילת יהודי העיר טורקיסטן ואחיו בנימין ויצחק. במתחם זה התגוררו דמויות חשובות כיצחק ורחל ינאית בן צבי[דרוש מקור] ועוד. כיום שוכנת במבנה ישיבת קמניץ, ורק קירותיו החיצוניים של המבנה נשתמרו.
בית הכנסת "בבא תמא" - בית הכנסת המרכזי בשכונה.
בית הכנסת "בביוף יששכרוף" - בית הכנסת שבו התפללו ולמדו המכוונים (המקובלים) שהתגוררו בשכונה בעבר. כיום הוא בית כנסת רגיל ומרכזי בשכונה.
בית יהודיוף - נבנה בשנים 1905–1914 על ידי האחים דוד ואלישע יהודיוף בסגנון איטלקי, ובקישוטים ארכיטקטוניים וציורי קיר מפוארים. המבנה שימש למגורי משפחת יהודיוף למן שנות ה-20 למאה ה-20 וקודם לעליית בני המשפחה לארץ נערכו בו אירועים היסטוריים חשובים כגון קבלת הפנים לגנרל אלנבי עם כניסתו לירושלים.
בית שמחיוף - בית זה נבנה על ידי הגביר מלה באי שמחיוף, אשר היה במשך כחמישים שנה נשיא קהילת יהודי קוקנד ומעשירי וחשובי יהודי בוכרה.
בית הכנסת "שאולוף" - נבנה על ידי האחים בנימין ישראל ונתנאל שאולוף והוכרז כהקדש.
בית הכנסת חאג' אדוניהו הכהן. של קהילת אנוסי משהד בסוף המאה ה-19 היו במשהד התנכלויות קשות לאנוסים. בשנים אלו נאלצו ראשי קהילת האנוסים לעלות לרגל למכה, וקיבלו את התואר "חג'". יהודים אלה אשר עלו למכה המשיכו בעלייה לרגל גם לירושלים ולמערת המכפלה בחברון. ביניהם היו חג'י יחזקאל וחג'י אדוניה הכהן אשר רכשו אדמות ובנו חצרות עם בתי כנסת על שמם בשכונת הבוכרים בירושלים. בית הכנסת חג'י אדוניה הכהן נוסד בשנת 1900 ובחצר בית הכנסת התגוררו ראשוני משפחות העולים ממשהד.
בית חאג' יחזקאל - ביתו של אחד מצאצאי אנוסי משהד שהתאסלמו, שבאחד מביקוריו בירושלים בדרכו למכה, שב ליהדותו, שינה את שמו ליחזקאל במקום אסמאעיל, והקים חצר שכללה בית כנסת וחצר מגורים.בית הכנסת מתת סולימאנוף בשכונת הבוכרים נוסד 1910
בית הכנסת מתת סולימאנוף - מתת סולימאנוף עלה מעיר מולדתו קטה - קורגאן. בניסן תרנ"א 1891 עלה עם משפחתו והשתקע בירושלים. בשנת תרנ"ט 1899 הוציא לאור את ספרו של ר' דוד קצין "ויאסוף דוד". מתת סולימאנוף הקים בשכונה בית כנסת אשר מתפקד גם כיום.
בית צופיוף - נבנה על ידי דוד צופיוף ושלמה צופיוף (אב ובנו), ישיבת פורת יוסף שכנה בבניין אחרי נפילת הרובע היהודי בתש"ח. כיום פועלים בבנין שלשה בתי כנסת.
גלריית תמונות

שער פנקס החברה שבנתה את השכונה
ממראות השכונה
חנות בשוק הבוכרים
השער לחצר בית הכנסת 'חאג'י אדוניה הכהן'
כתובת הקדשה בבית הכנסת 'חאג'י אדוניה הכהן'
הרס בית מוסיוף, תוך שימור החזית בלבד
פריטי ריצוף באחד מחדרי קומת המגורים בבית יהודיוף
הכניסה לחצר בית הכנסת מוסיוף
לקריאה נוספת

אייל מירון, ירושלים וכל נתיבותיה, הוצאת יד בן צבי, 1996
רחל ברקאי, משפחת יהודיוף וה'ארמון' בשכונת הבוכרים בירושלים, ירושלים 2024.
דרור ורמן, הבוכארים ושכונתם בירושלים, ירושלים: יד בן-צבי, ה'תשנ"ב, שאלו שלום ירושלים
זאב לוין (עורך), מרכז אסיה : בוכרה ואפגניסטן, מכון בן צבי, ירושלים 2018.
המצור על טולון

המצור על טולון (18 בספטמבר 1793 – 19 בדצמבר 1793) היה ניצחון רפובליקני במרד המלוכני שהתרחש בעיר טולון. לעיתים רבות מתייחסים אליו גם כנפילת טולון.
טולון נכבשה על ידי כוחות בריטים וספרדים שסייעו למלוכה הצרפתית, ובהם בין היתר שייטת מן הצי המלכותי בפיקוד אדמירל הוד. נפוליאון בונפרטה התפרסם במצור זה לראשונה כמומחה לארטילריה, על ידי איתור המקום המושלם למיקום הארטילריה באופן שבו היא תשלוט בנמלי העיר. נפוליאון לקח חלק בתקיפת המוצב על מנת לחפות על עמדה זו. בתום המתקפה, הופגזו הציים האנגלו-ספרדיים והם נסוגו. כתוצאה מכך, בונפרטה שהיה אז בן עשרים וארבע הפך לבריגדיר גנרל ושמו פורסם בקרב הפוליטיקאים המפורסמים ביותר של פריז.
הערות שוליים

↑  מיכאל הרסגור, אהוד פוקס, "רגעים היסטוריים ורגעים היסטריים", הוצאת דביר, 2010, עמוד 19, ב- 1793, כשהיה בדרגת סרן, התבצרו בעיר טולון מורדים מלוכנים, שקיבלו סיוע משייטת בריטית. נפוליאון, שהבין טוב מאוד בארטילריה, ידע שהמפתח לניצחון הוא הצבת התותחים המהפכניים על שלוחת אגייט הגבוהה, החולשת על נמל טולון, והביא לניצחון מזהיר".
↑  גל פרל, "אחריות ויוזמה" – סקירת הספר "פיקוד במלחמה", מרכז דדו, 23 ביוני 2023.
↑  אליסטיר הורן, "כמה רחוק מאוסטרליץ?", הוצאת דביר, 2005, עמוד 29, "נפוליאון, כקצין ארטילריה בן עשרים וארבע, נקרא לייעץ למפקד הלא-מצטיין במיוחד של צבא המהפכה הצרפתי שצר על העיר. בכישרונו הגאוני לקלוט מצב במבט אחד, שעתיד לשמשו כה יפה בשנים הבאות, הוא נתן את ההערכה המזהירה שאם יוכל הכוח הצרפתי להשתלט על צוק לה קר, הנשקף אל נמל טולון, אזי תותחים שיוצבו על הצוק לא יאפשרו לספינותיו של הוד להגן על הנמל. התכסיס הצליח והבריטים גורשו".
↑  אליסטיר הורן, "כמה רחוק מאוסטרליץ?", הוצאת דביר, 2005, עמוד 29,"נפוליאון, שנפצע בירכו, נהפך לגיבור בקרב חיילי צבא המהפכה הכושל (אף שעדיין לא נודע מחוץ לשורותיו) וקודם לדרגה המסחררת של  général de brigade והוא רק בן עשרים וארבע, ומונה למפקד חיל התותחנים של הצבא באיטליה".
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007541938605171  LCCN: sh95002522  NKC: ph349199 
ערך זה הוא קצרמרבנושא מצורים ובנושא צרפת. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
רוק בבית הספר (סרט)

| --- | --- |

כרזת הסרט
 בימוי:  ריצ'רד לינקלייטר 
 הופק בידי:  סקוט אברסאנו, סקוט רודין 
 תסריט:  מייק וייט 
 עריכה:  סנדרה אדיר 
 שחקנים ראשיים:  ג'ק בלאק ג'ואן קיוזאק מייק וייט שרה סילברמן מירנדה קוסגרוב
 מוזיקה:  קרייג וודרן(אנ')
 צילום:  רוז'ה סטופרס 
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 חברת הפקה:  סרטי ניקלודיאון, פרמאונט 
 חברה מפיצה:  פרמאונט, נטפליקס 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  3 באוקטובר 2003 
 משך הקרנה:  108 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט מוזיקלי, סרט קומדיה 
 מקום התרחשות:  ניו יורק 
 הכנסות באתר מוג'ו:   schoolofrock
 www.schoolofrockmovie.com
 דף הסרט ב־IMDb
 
רוק בבית הספר (באנגלית: School of Rock) הוא סרט קומדיה אמריקאי משנת 2003 בבימויו שלריצ'רד לינקלייטר. בסרט מככבים ג'ק בלאק, ג'ואן קיוזאק ושרה סילברמן. הסרט, אשר הופק בתקציב של 35 מיליון דולרים, יצא לאקרנים ב-3 באוקטובר 2003 וגרף מעל ל-131 מיליון דולרים ברחבי העולם.
תקציר העלילה

דיואי פין (מגולם על ידי ג'ק בלאק) הוא זמר וגיטריסט רוק מוכשר אך כושל, שמופיע בלהקת רוק. דיואי גר בדירה של חברו נד שניבלי (מגולם על ידי מייק וייט) וחברתו השתלטנית פאטי (מגולמת על ידי שרה סילברמן), שמאוד רוצה שדיואי יעזוב את הדירה. לאחר שחברי הלהקה של דיואי מעיפים אותו ומחליפים אותו בגיטריסט אחר, הוא נאלץ למצוא עבודה חדשה.
כשדיואי עונה לשיחת טלפון להצעת עבודה שממוענת לנד, להיות מורה מחליף בבית הספר היסודי היוקרתי "הוראס גרין", הוא מתחזה לנד על מנת להשיג את העבודה. דיואי מבין בהמשך שלתלמידיו יש כישרון יוצא דופן לנגינת מוזיקת רוק. בעקבות כך הוא מחליט להקים להקת רוק יחד עם תלמידים במטרה להתחרות בתחרות הכישרונות המקומית "Battle of the Bands", מבלי שמנהלת בית הספר גברת רוזלי מולינס (מגולמת על ידי ג'ואן קיוזאק) תדע על כך.
הדמויות הראשיות

דיואי פין (מגולם על ידי ג'ק בלאק) - גיטריסט רוק אנרגטי, מרדן אך חסר מזל שמתחזה למורה מחליף בבית הספר היסודי היוקרתי "הוראס גרין". שיטות הלימוד הלא שגרתיות שלו מובילות לכך שהוא מקים יחד עם תלמידיו להקת רוק אשר מתחרה בתחרות כישרונות מקומית. במהלך הסרט הוא מתחבר לתלמידים ובכך בעצם מתבגר.
רוזלי מולינס (מגולמת על ידי ג'ואן קיוזאק) - המנהלת הקשוחה והקפדנית בבית הספר היוקרתי "הוראס גרין".
נד שניבלי (מגולם על ידי מייק ווייט) - חברו הטוב משכבר הימים של דיואי והשותף שלו לדירה אשר עובד למחייתו כמורה מחליף. דיואי מחליט להתחזות לנד על מנת לקבל עבודה כמורה מחליף.
פאטי די מרקו (מגולמת על ידי שרה סילברמן) - חברתו השתלטנית של נד אשר חושדת מאוד בדיואי. פאטי נחושה להעיף את דיואי מהדירה שלהם.
זאק מוניהם (מגולם על ידי ג'ואי גאידוס ג'וניור) - תלמיד צעיר וביישן שהופך לגיטריסט הראשי של להקת בית הספר.
פרדי ג'ונס (מגולם על ידי קווין קלארק) - המתופף האנרגטי של להקת בית הספר.
קייטי (מגולמת על ידי רבקה בראון) - תלמידה שקטה וחרוצה אשר הופכת לנגנית של גיטרה בס בלהקת בית הספר.
לורנס (מגולם על ידי רוברט צאי) - הופך לנגן הקלידים בלהקת בית הספר.
טומיקה (מגולמת על ידי מרים חסן) - נערה ביישנית ובעלת משקל עודף עם כישרון רב בשירה אשר הופכת לאחת מהזמרות בלהקות בית הספר.
מרתה (מגולמת על ידי קייטלין הייל) - הופכת לאחת מהזמרות בלהקת בית הספר.
סאמר האת'ווי (מגולמת על ידי מירנדה קוסגרוב) - תלמידה שאפתנית אשר הופכת למנהלת של להקת בית הספר.
מוזיקה

פסקול הסרט הולחן על ידי קרייג וודרן והוא כולל גם שירי רוק קלאסיים מאת להקות כמו לד זפלין, The Who ו-AC/DC.
מורשת

בשנת 2015 הופק מחזמר המבוסס על הסרט אשר מוצג בברודוויי עם מוזיקה מאת אנדרו לויד וובר.
בין השנים 2016 ל-2018 שודר בערוץ ניקולודיאון עיבוד טלוויזיוני לסרט.
פרסים ומועמדויות

ג'ק בלאק זכה בפרס גלובוס הזהב בקטגוריית השחקן הטוב ביותר במחזמר או קומדיה על התפקיד אותו גילם בסרט. הסרט זכה גם בפרס MTV להופעה הקומית הטובה ביותר בסרט קולנוע, והוא היה גם מועמד לפרס BAFTA לתסריט המקורי הטוב ביותר.