stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
גיל אלון
ביוגרפיה > מוזיקה > על במות הקונצרטים

אלון שיתף פעולה כזמר, שחקן וקריין עם תזמורת "מוזיקה נובה" ביצירות: "פנינו הירושימה אל השמש העולה" (אריק שפירא), "תמונות תל אביביות" (משה זורמן), "מעשה בחייל" (סטרווינסקי), "גניטון וגניטמוס" (אבל ארליך) ו"הרצאה על מזג האוויר" (ג'ון קייג').
עם תזמורת "הסינפונייטה הישראלית באר שבע": "חסדיו של טיטוס" (מוצרט), "פטר והזאב" (פרוקופייב) ו"קרנבל החיות" (סן סאנס). בנוסף, הופיע עם סדנת האופרה של תל אביב: "העטלף" (יוהאן שטראוס הבן) והתזמורת הסימפונית של חיפה. השתתף ביצירות העצמאיות: "המיקאדו" (גילברט וסאליבן), "חזיונות" (ליאון שידלובסקי), "מים" (ישראל בורוכוב) ו"אדי ופוס" לצידה של עדי עציון.
העלה את המופע "ז'אק" - גיל אלון שר ואומר ז'אק ברל, עם הרביעייה הקאמרית של התזמורת הפילהרמונית והפסנתרנית אסתרית בלצן.
שיתף פעולה עם תזמורת נירנברג, עימה ביצע יצירות של אריק שפירא ויוסף טל שהועלו בברלין.
ביוגרפיה > טלוויזיה, קולנוע ורדיו

מראשית שנות השמונים השתתף גיל אלון בתוכניות טלוויזיה ורדיו ובסרטי קולנוע. בתוכניות לילדים ונוער גילם את תפקיד "ענן" בתוכנית הטלוויזיה החינוכית "קשת וענן", הגיש סיפורים בתוכנית היומית "שש בפיג'מה", את התוכנית "בשיעור חי" ואת פינת התיאטרון ב"יום יומן" ("צ'סטר וחגית"). התארח בתוכניות "פרפר נחמד", "רחוב סומסום", "מסיבת גן", השתתף במחזמר הטלוויזיוני "שלמה המלך" ובסדרה "כוח הקצב" (בתפקיד קאפופו) בערוץ הופ.
הנחה את השעשועון "לינגו" (ערוץ 2) ואת "מבט לאופרה" (ערוץ 8). הגיש פינות בתוכניות "עד פופ" ו"עניין ראשון". כמו כן, הופיע בתוכניות הטלוויזיה: "קרובים קרובים" (הפרק "מלחמת העולמות"), "איצ'ה", "המונה דופק", "בנות בראון".
אלון שיחק בסרט הקולנוע "ד.צ חוף אילת", סרטו של דובי גל, ובסרטים "שמיכה חשמלית ושמה משה" ו"מר באום" בבימוי אסי דיין, בסרט "אמור" בבימוי רפאל רביבו, בסרטים "התנערי מעפר", "מנזר השתקנים" ו"אגדה של פסח", ושיחק בקלטת הילדים "חלונות בהקיץ" בבימויו של זיו כנרי.
שחק בתפקיד המושל הבריטי בסרט ההודי "האגדה על בהגד סינג" שצולם ב"בוליווד".
ברדיו ערך והגיש, בין היתר, את התוכניות "שורה ראשונה" – מגזין התיאטרון של "קול ישראל", "רוח צד" – מגזין הפילוסופיה של "קול ישראל" ו"מסע מוזיקלי" – מוזיקה מרחבי העולם ב"קול המוסיקה".
השתתף בתסכיתים רבים.
זן בודהיזם

גיל הוא בוגר המגמה לזן ב"מכללת מדיסין", שם שימש מאוחר יותר כמורה. בשנת 2000, הוסמך רשמית ומסורתית לזן מאסטר ביפן. המורה המסמיך היה מאסטר גודו וואפו נישיג'ימה השייך לאסכולת הסוטו. מאז אלון מלמד זן בודהיזם ומעביר סדנאות בארץ וברחבי העולם.
הצגות ומופעים בהשתתפותו (רשימה חלקית)

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  "אויב העם" - תיאטרון הבימה  "הלם קרב" - תיאטרון חיפה  "שדים במרתף" - תיאטרון חיפה  "פטריית הרעל" - תיאטרון חיפה  "גטו" - תיאטרון חיפה  "מהומה רבה על לא דבר" - תיאטרון חיפה  "מלחמה טרויה לא תהיה" - תיאטרון חיפה  "העלמה והמוות" - תיאטרון חיפה  "צד בצד" - תיאטרון החאן  "פן" - תיאטרון בית ליסין |  "חמש צעקות" - תיאטרון תמונע  "מתנקשים" - תיאטרון בית ליסין  "מבדולח לעשן" - תיאטרון הקאמרי  "היהודי זיס" - תיאטרון באר שבע  "תפוז מכני" - תיאטרון באר שבע  "סינים סינים" - תיאטרון הסמטה  "עבדים" - תיאטרון הסמטה  "דיוקן של ציפור" - תיאטרון תמונע  "וריאציות גולדברג" - תיאטרון תמונע  "מדיאה" - בית ציוני אמריקה |  "לגמור יפה" - בית ציוני אמריקה  "טיפות על אבנים לוהטות" - בית ציוני אמריקה  "חי" - פסטיבל עכו  "הפותחן" - תיאטרון אחד  "הפריק שואו" - צוותא  "נון סטופ" (הצגת בידור יחיד) - צוותא  "מיסטר סי" (הצגת יחיד)  "חנות קטנה ומטריפה" - "התיאטרון העממי"  "המלט משין" - תיאטרון תמונע |  "פו הדב" - דני פלץ הפקות (הצגת ילדים)  "חתולים בצמרת" - דני פלץ הפקות (הצגת ילדים)  "הגיבן מנוטרדם" - תיאטרון יובל ולירן הפקות (הצגה לכל המשפחה)  "אגדות מדגדגות" – "צימבל הפקות" (הצגת ילדים)  "מחשבות קטנות" (הצגת יחיד) – "צימבל הפקות" (הצגת ילדים)  "מה משנה מנשה?" - תיאטרון הקיבוץ (הצגת ילדים)  "מיראד – נער מבוסניה" - תיאטרון אורנה פורת לילדים ונוער |
הצגות בבימויו

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  הצגות בישראל "המרפסת" (מאת ז'אן ז'נה)  "אינטרביו" (מאת ז'אן קלוד ואן איטאלי) – זוכה פרס ראשון בפסטיבל "ארינה", גרמניה.  "מותר לשתות אחרי אבטיח" - הצגת ילדים (מאת דתיה בן דור)  "מיין קאמפף" (מאת ג'ורג' טבורי) – זוכה בפרס הבימוי ושלושה פרסי משחק בפסטיבל עכו 2012 ופרס "קיפוד הזהב" לשחקן הטוב ביותר – רועי אסף.  "וריאציות גולדברג" (מאת ג'ורג' טבורי) |  הצגות בחוץ לארץ "הכלה וצייד הפרפרים" (מאת נסים אלוני) – מומביי – המכון הבריטי, הודו.  "שלומית" (מאת אוסקר ויילד) – מומביי – תיאטרון אינדיגו, הודו.  "הסיפור של פרהלאדה" – מדרס – התיאטרון הרפרטוארי הטמילי, הודו.  "שש נפשות מחפשות מחבר" (מאת לואיג'י פירנדלו) – מדרס - התיאטרון הרפרטוארי הטמילי, הודו. |  "וויצק" (מאת גיאורג ביכנר) – מדרס - התיאטרון הרפרטוארי הטמילי, הודו.  "תנ"ך בודהיסטי4" - בנגקוק - תיאטרון פטרוואדי, תאילנד.  "חדר עם אור רך" - פוסאן - תיאטרון חצר משחקים, קוריאה הדרומית.  "הכפר הבלתי נראה" - טייפה - The Assignment Theater, טאיוואן. |  "הפאדו שלי" - ליסבון - ISPA Theater, פורטוגל.  "חמש" - פאלמרסטון נורת', ניו זילנד.  "מיסטר סי" – מלבורן, אוסטרליה |
ספריו

"צירופים" - ספר שירה
"רק רגע" – יומן מסע למזרח הרחוק
"זה מה שזה" – שיחות זֶן עם יוֹ
"שירת המסע" - ספר שירה
שיריו התפרסמו במוספים הספרותיים של העיתונים "דבר" ו"הארץ", בכתבי העת הספרותיים "עמדה" ו"גג", בעיתון "העיר" ובבלוג השירה "בננות".
זוכה ציון לשבח בתחרות משוררים על-שם פסח מילין של האיגוד כללי של סופרים בישראל - 2012
בתפקיד המלט בהצגה "המלט משין"
"ז'אק" - גיל אלון שר ואומר ז'אק ברל
בתפקיד מלכה בהצגה "חי"
במחזמר "הגברים של מהגוני" בגרמניה
בתפקיד המושל בסרט ההודי "האגדה על בהגד סינג"
כמאסטר זן, בסדנה בדרום תאילנד
כריכת ספר "זה מה שזה" - שיחות זֶן עם יוֹ
דאג קלארק

| --- | --- |

 לידה:  10 במרץ 1948 פנסילבניה, ארצות הברית
 פטירה:  11 באוקטובר 2023 (בגיל 75) סן קוונטין, קליפורניה, ארצות הברית
 שם לידה:  Douglas Daniel Clark 
 מדינה:  ארצות הברית
 השכלה:  האקדמיה הצבאית קולבר
 מפלגה:  המפלגה הרפובליקנית 
 בת זוג:  קרול באנדי
 
דאגלס דניאל קלארק (באנגלית: Douglas Daniel Clark;‏ 10 במרץ 1948 – 11 באוקטובר 2023) היה רוצח סדרתי אמריקאי אשר הורשע במספר אישומי רצח בלוס אנג'לס, קליפורניה, יחד עם שותפתו לפשע קרול באנדי. השניים היו מוכרים יחדיו גם בשם "הרוצחים משדרות סאנסט".
ביוגרפיה

נולד בפנסילבניה ב-10 במרץ 1948, לפרנקלין קלארק, קצין מודיעין בחיל הים. במהלך ילדותו החליפה משפחתו מגורים לעיתים קרובות בשל עבודתו של אביו, ומאוחר יותר טען שבמהלך חייו חי בשלושים ושבע מדינות שונות. ב-1957 עזב אביו את הצבא לטובת משרה אזרחית והחל לעבוד כמהנדס עבור חברת התחבורה של טקסס, אם כי תפקידו החדש היה בעל אופי דומה לקודמו שכן המשפחה נאלצה להמשיך לנוע בדרכים.
הם התגוררו באיי מרשל במשך זמן מה, שבו לסן פרנסיסקו, קליפורניה, ועברו לגור בהודו. קלארק נשלח לבית ספר בינלאומי בז'נבה ובהמשך עבר לאקדמיה הצבאית קולבר באינדיאנה, בזמן שאביו המשיך לטייל בעולם. כשסיים את חוק לימודיו ב-1967 התגייס קלארק לחיל האוויר והוצב בקולורדו ובאוהיו.
לאחר ששוחרר מהצבא שוטט בדרכים לאורך העשור הבא בחייו והתפרנס לעיתים כמכונאי רכב. לבסוף השתכן בלוס אנג'לס שם מצא עבודה כמפעיל דוד קיטור אצל חברת המים והחשמל של לוס אנג'לס, עד שעזב בפתאומיות.
מיד לאחר מכן מצא עבודה במפעל לייצור סבון בברבנק, אולם פוטר במהרה בשל היעדרויות רבות ואיומים שהטיח כלפי עמיתיו לעבודה. אחד מהברים באותו אזור בהם ביקר לעיתים קרובות נקרא "נאשוויל הקטנה", ושם פגש קלארק לראשונה את חברתו קרול באנדי. השניים עברו לגור יחד ב-1980 וגילו שהם חולקים את אותן פנטזיות מיניות אפלות.
ביוגרפיה > רציחות

קלארק החל להביא זונות לדירה שחלק עם באנדי בכדי שיוכלו לקיים שלישיות. לאחר מכן גילה התעניינות בשכנתם בת ה-11, ובאנדי עזרה לו לפתות אותה לבוא לביתם בשביל שיוכלו לצלם אותה מדגמנת תנוחות מיניות שונות. קלארק התדרדר במהרה מפדופיליה וחשף בפני באנדי את רצונו לרצוח ילדה תוך כדי קיום יחסי מין עמה. הוא שכנע אותה לרכוש עבורו שני אקדחים בטענה כי ברצונו להגשים פנטזיה בה הוא רוצח אישה במהלך קיום יחסי מין עמה, דבר שיאפשר לו להרגיש את ההתכווצויות בתוך איבר מינה בזמן המוות.
ב-31 במאי 1980 רצח קלארק את מרינט קומר, זונה שעבדה לאורך שדרות סאנסט, משם אסף אותה עם רכבו. הוא ירה בה ארבע פעמים בחזה ומשהחלה לבעוט בו, חתך את בטנה. גופתה נמצאה כעבור שלושה שבועות באזור מיוער בעמק סן פרננדו.
ב-12 ביוני 1980 סיפר קלארק לבאנדי על שתי נערות שאסף משדרות סאנסט, ג'ינה מרנו בת ה-15 וסינתיה צ'נדלר בת ה-16. הוא שילם לצ'נדלר שלושים דולר כדי שתבצע בו מין אוראלי, וירה לשתיהן בראש. לאחר מכן לקח אותן למוסך קרוב ששכר, ואנס את גופותיהן. הוא השליך את הגופות סמוך לכביש ונטורה, שם נמצאו ביום שלמחרת. באנדי המוטרדת התקשרה למשטרה והודתה שיש בידיה מידע מהימן הנוגע לרציחות, אולם סירבה לזהות את הרוצח. קלארק אמר לבאנדי שאם מי מהם ייתפס, הוא יהיה זה שישא באשמה בתקווה שהיא תשוחרר לחופשי.
ב-23 ביוני 1980 רצח קלארק שתי זונות, קארן ג'ונס ואקסי וילסון. הוא פיתה אותן להיכנס לרכבו, ירה בהן, והשליך את גופותיהן במקום בו ייראו לעיני כל, אך לא לפני שערף את ראשה של וילסון, אותו לקח איתו חזרה לביתו. כשבאנדי נתקלה בראש היא איפרה אותו לפני שקלארק השתמש בו שוב לסיפוק סטיותיו הנקרופיליות. לאחר יומיים ניקו השניים את הראש היטב ואחסנו אותו בקופסה, אותה השליכו בסמטה חשוכה.
באותו הזמן השתתפה באנדי בהופעות מוזיקליות של ג'ק מארי, מאהבה לשעבר. בתום אחת ההופעות שוחחו השניים ובשכרותה סיפרה לו באנדי על הדברים שהיא וקלארק עשו יחדיו. מארי נלחץ ורמז שהוא עשוי לספר על כך למשטרה. בכדי למנוע תרחיש אפשרי, פיתתה באנדי את מארי להיכנס לרכבה בהזמנה לשכב עמה. ברגע שנכנס פנימה ירתה בו למוות וערפה את ראשו.
באנדי הותירה מאחוריה רמזים רבים המעידים על מעשיה, וכעבור יומיים נכנעה ללחץ פסיכולוגי מצד עמיתיה לעבודה אשר מצאו את תרמילי הכדורים ברכבה, וסיפרה להם כי רצחה את מארי. הם הזעיקו את המשטרה והיא התוודתה בחקירתה על כל מעלליה עם קלארק.
קיים חשד כי קלארק רצח נערה לא מזוהה אשר עבדה כזונה בהוליווד. גופתה התגלתה ב-26 באוגוסט 1980, בניוהול, סנטה קלריטה, קליפורניה. הנערה נורתה בראשה בזמן שביצעה מין אוראלי בקלארק, שלאחר מכן לקח אותה לאזור מבודד, השעין אותה כנגד רכבו, וקיים יחסי מין עם גופתה. היא נמצאה לבושה בסווטשירט אדום בלבד. קלסתר פניה נבנה מחדש על ידי המרכז הלאומי לילדים נעדרים בניסיון לחשוף את זהותה, מאחר שגופה נרקב ושלדה התפרק עד ללא היכר.
ביוגרפיה > משפט

לאחר מעצרו של קלארק נמצאו כלי הרצח חבויים במקום עבודתו. נגד באנדי הוגשו שני אישומי רצח: ג'ק מארי, והנערה הלא מזוהה, אשר לפי הודאתה נכחה במקום בעת רציחתה. בתמורה לעדותה נגד קלארק קיבלה הסדר טיעון ונידונה לחמישים ושתיים שנות מאסר עד מאסר עולם. היא מתה מאי ספיקת לב ב-9 בדצמבר 2003, בגיל 61.
נגד קלארק הוגשו שישה אישומי רצח. במשפטו הורשה לייצג את עצמו וניסה לקשור את באנדי לכל הרציחות בתואנה כי היה אסיר למניפולציות שלה. חבר המושבעים לא השתכנע מטיעוניו וב-1983 דן אותו למוות. קלארק שהה באגף המוצאים להורג עד למותו ב-11 באוקטובר 2023.
ראו גם

המפלצת מפירנצה
הערות שוליים

↑  James Alan Fox, Jack Levin (2005). Extreme Killing: Understanding Serial and Mass Murder. SAGE. pp. 79–81. ISBN 0761988572.
1 2 3 4  Greig, Charlotte (2005). Evil Serial Killers: In the Minds of Monsters. New York City: Barnes & Noble. p. 40. ISBN 0760775664.
1 2  Greig, Charlotte (2005). Evil Serial Killers: In the Minds of Monsters. New York City: Barnes & Noble. p. 41. ISBN 0760775664.
1 2 3 4  Greig, Charlotte (2005). Evil Serial Killers: In the Minds of Monsters. New York City: Barnes & Noble. p. 42. ISBN 0760775664.
↑  Schmid, David (2006). Natural Born Celebrities: Serial Killers in American Culture. University of Chicago Press. p. 232. ISBN 0226738698.
↑  "People vs. Clark". Justia US Law. Los Angeles County Sheriff Department. 30 July 1992. Retrieved 4 November 2014.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: n92048020  VIAF: 50880620   WorldCat (עם VIAF): 50880620
דומניאנו

דומניאנו (באיטלקית: Domagnano) היא אחת מתשע הקסטלי, היחידות האדמיניסטרטיביות המרכיבות את סן מרינו.
העיר ממוקמת בצפון-מזרח המדינה ומשתרעת על שטח של 6.62 קמ"ר. בשנת 2006 התגוררו בדומניאנו 2,865 תושבים. העיר גובלת בסראוואלה, בפאטאנו ובבורגו מג'ורה. קבוצת הכדורגל של העיר היא אף.סי. דומניאנו.
דודג' מטדור

| --- | --- |

Dodge Matador בתצורה 4 דלתות הרדטופ
 מאפיינים כלליים
 יצרן:  חטיבת דודג'
 שנות ייצור:  1960–1959
 הרכבה:  ארצות הברית ארצות הברית
 מודל קודם:  Dodge Coronet (אנ') (דור רביעי, יוצר בין השנים 1957–1959)
 מודל אחריו:  דודג' פולרה
 חברת אם:  קרייזלר
 סיווג:  מכונית סלון
 מרכב:  מנוע קדמי, הנעה אחורית 4x2
 אורך:  5,456-5,400 מ"מ
 רוחב:  1,981 מ"מ
 גובה:  1,412-1,394 מ"מ
 משקל:  1,867-1,678 ק"ג
 בסיס גלגלים:  3,099 מ"מ
 מפרט טכני
 מנוע:  8V צילינדרים, 5,913 סמ"ק המפיק 299 כ"ס  8V צילינדרים, 6,277 סמ"ק המפיק 330 כ"ס, 335 כ"ס
 הילוכים:  תמסורת ידנית - 3 מהירויות  תמסורת אוטומטית - 2 מהירויות תוצרת "קרייזלר" סדרה "Chrysler PowerFlite transmission" (אנ')  תמסורת אוטומטית - 3 מהירויות
 מהירות מרבית:  192 קמ"ש (דגם הרדטופ קופה, 2 דלתות, מנוע 5.9 ליטר המשודך לתיבת הילוכים ידנית, שנת 1960)  197 קמ"ש (דגם הרדטופ קופה, 2 דלתות, מנוע 5.9 ליטר המשודך לתיבת הילוכים אוטומטית 3 מהירויות, שנת 1960)  200 קמ"ש (דגם הרדטופ קופה, 2 דלתות, מנוע 6.3 ליטר המפיק 330 כ"ס המשודך לתיבת הילוכים ידנית, שנת 1960)  204 קמ"ש (דגם הרדטופ קופה, 2 דלתות, מנוע 6.3 ליטר המפיק 330 כ"ס המשודך לתיבת הילוכים אוטומטית 3 מהירויות, שנת 1960)  203 קמ"ש (דגם הרדטופ קופה, 2 דלתות, מנוע 6.3 ליטר המפיק 335 כ"ס המשודך לתיבת הילוכים אוטומטית 3 מהירויות, שנת 1960)
 צריכת דלק:  20.6 ליטר ל-100 ק"מ (דגם הרדטופ קופה, 2 דלתות, מנוע 5.9 ליטר המשודך לתיבת הילוכים ידנית, שנת 1960)  22.6 ליטר ל-100 ק"מ (דגם הרדטופ קופה, 2 דלתות, מנוע 6.3 ליטר המפיק 330 כ"ס המשודך לתיבת הילוכים אוטומטית 3 מהירויות, שנת 1960)  27.6 ליטר ל-100 ק"מ (דגם הרדטופ קופה, 2 דלתות, מנוע 6.3 ליטר המפיק 335 כ"ס המשודך לתיבת הילוכים אוטומטית 3 מהירויות, שנת 1960)
 מעצב:  Virgil Exner (אנ')
דודג' מטדור, 4 דלתות הרדטופ שנת 1960
דודג' מטדור (באנגלית : Dodge Matador) היא מכונית סלון מפוארת אשר יוצרה על ידי חטיבת דודג' בקונצרן הרכב קרייזלר האמריקאי בין השנים 1960–1959 בארצות הברית.
תצורות "דודג' מטדור"

2 דלתות - הרדטופ - קופה
4 דלתות - הרדטופ
4 דלתות - סדאן
4 דלתות - סטיישן (6-9 נוסעים)
"דודג' מטדור"

מנוע קדמי
מנוע בנזין
סוג הנעה : הנעה אחורית
בשנת 1960 יוצרו 27,908 יחידות
"דודג' מטדור" > תאוצות לדגמי הרדטופ קופה, 2 דלתות, שנת 1960

תאוצה בין 0–100 קמ"ש היא 8.6 שניות (דגם מנוע 5.9 ליטר המשודך לתיבת הילוכים ידנית)
תאוצה בין 0–100 קמ"ש היא 9.0 שניות (דגם מנוע 5.9 ליטר המשודך לתיבת הילוכים אוטומטית 3 מהירויות)
תאוצה בין 0–100 קמ"ש היא 7.8 שניות (דגם מנוע 6.3 ליטר המפיק 330 כ"ס המשודך לתיבת הילוכים ידנית)
תאוצה בין 0–100 קמ"ש היא 8.2 שניות (דגם מנוע 6.3 ליטר המפיק 330 כ"ס המשודך לתיבת הילוכים אוטומטית 3 מהירויות)
תאוצה בין 0–100 קמ"ש היא 7.4 שניות (דגם מנוע 6.3 ליטר המפיק 335 כ"ס המשודך לתיבת הילוכים אוטומטית 3 מהירויות)
ראו גם

קרייזלר
דודג'
דודג' Beauty Winner
דודג' 880
דודג' 600
דודג' Aries
דודג' פולרה
הערות שוליים

↑  "דודג' מטדור", 1960, דודג' פולרה 1960-1961 auto.howstuffworks.com/1960-1961-dodge-polara-matador
↑  John Gunnel, Standard Catalog of American Cars 1946-1975, Iola, Kraus Publications, 2002, ISBN 0-87349-461-X.
↑  "דודג' מטדור", 2 דלתות הרדטופ conceptcarz.com/z24002/dodge-matador
↑  "דודג' מטדור" הרדטופ קופה 2 דלתות, שנת 1960 - מפרט  automobile-catalog.com/make/dodge/full-size_dodge_6gen/full-size_dodge_6gen_matador_hardtop_coupe/1960
↑  "דודג' מטדור" - תמונה tungelstadailyphoto.blogspot.com/2015/08/dodge-matador
↑  "דודג' מטדור" - סטיישן lov2xlr8.no/brochures/dodge
↑  דודג' דארט - 1960, דודג' פולרה - 1960, דודג' מטדור - 1960 allpar.com/history/dodge/1960
גירוש מוזע

גירוש מַוְזַע (או: גלות מוזע) היה אחד האסונות הגדולים בהיסטוריה של יהדות תימן, אשר התרחש בשנת ה'תל"ט (1679). בשנה זו גורשו יהודי תימן אל דרומה של תימן לאזור שפלה מלוח וצחיח בשם תהאמה שבמחוז תעז, שבו נמצאת העיר מוזע (موزع). המגפות, המחלות והחום (שיכול להגיע עד 50 מעלות צלזיוס), ההתמודדות עם חיות טרף ועם סופות חול גבו את מחירם, ורק רבע עד שליש מהגולים נותרו בחיים וזכו לשוב מגלות זו לאחר כשנה. פרטים רבים על גלות זו מצאו את רישומם בפיוטים  וקינות שכתבו הגולים אשר נותרו בחיים וצאצאיהם. בין המגורשים היה גדול משוררי יהדות תימן, הרב שלום שבזי, אשר נתן ביטוי לסבלות התקופה בשירתו.
בנוסף לאובדן חייהם של רבים מיהודי תימן, לגירוש מוזע היו גם השפעות ארוכות טווח בתחומי התרבות, היצירה, מסורת ההלכה והמנהג בתימן.
רקע

בשנת ה'תל"ו (1676) עלה לשלטון בתימן האימאם אל-מהדי אחמד (אחמד בן אל-חסן בן אל-קאסם (אנ')). מראשית שלטונו פרסם גזירות דת קשות על היהודים ובהן הוראה לסגור ולהחריב את כל בתי הכנסת בתימן (למעט "כַּניסת אל-עולמאא" (كنيسة العلماء), בית כנסת החכמים, אשר הפך למסגד בשם "מסגד אל-ג'לאא", מסגד הגלות) ולאסור על תפילה בציבור. שיאן של הגזירות היה בהצהרה כי לא יתיר ליהודים לחיות בתימן אשר אדמתה קדושה למוסלמים ועל כן אינה יכולה לשאת את נוכחותם עליה. בתחילה ביקש אל-מהדי להטיל על היהודים לבחור בין המרת דת למוות, אך לבסוף הסכים להמיר את גזירת המוות בגירוש. מלבד מעטים שהתאסלמו נדרשו כל יהודי תימן בשנת ה'ת"ם (1680), מחידאן (ער') וסעדה בצפון ועד שרעב, חובייש (ער') ועדן בדרום לעזוב את מקומות מגוריהם ולנדוד אל מוזע אשר סמוכה לים סוף.
השתלשלות האירועים > היציאה לגלות

מנהיגי היהודים באותה העת היו מארי אהרן עראקי, מארי יחיא הלוי, מארי צאלח צאלח, מארי סלימאן אלנקאש ומארי שלום שבזי. צו הגלות נמסר למנהיגי היהודים ולראשי הקהילות ואלה העבירוהו לכל קהילותיהם אשר התארגנו ליציאה בזירוזם של שליחי האימאם.
היציאה לגלות נעשתה בהדרגה. הראשונים שיצאו היו יהודי צנעא שבדרכם למוזע התאכסנו בקהילות היהודיות שבהן עברו. רבים מהגולים מתו בדרכם למוזע, ועל פי עדויות הגולים באחת החניות מתו 80 איש.[דרוש מקור]
השתלשלות האירועים > במוזע

קודם הגעת הגולים למוזע שוגר למקום ראש קהילת צנעא, הרב סלימאן אלנקאש, על מנת להכשיר את המקום להתיישבות היהודים, אלא שתנאיו הקשים של המקום הפכו משימה זו לבלתי אפשרית. בהגיע ראשוני היהודים למוזע נהג בהם מושל המקום, ססיד אחסן, בהתחשבות יחסית ואף קידמם במאכל ומשתה. עם זאת, לא היה בכך כדי להציל את הגולים מרעב, ממחלות ומשיעור תמותה עצום אשר נגרמו כתוצאה מחוסר מחסה, תנאי אקלים קשים, חוסר פרנסה ומיעוט בארות מים ומליחותם. מתוך כעשרת אלפים בני צנעא אשר יצאו לגלות זו, נותרו בחיים כאלף בלבד.
מלבד הפגיעה בחיי היהודים וברכושם, גלות זו גרמה לאובדנם של כתבי יד עתיקים רבים. חלקם נהרסו בדרך ובמוזע עצמה וחלקם הושחתו בידי מוסלמים אשר בידיהם הופקדו על ידי היהודים קודם יציאתם.
השתלשלות האירועים > סיומה של הגלות

לאחר שנת גלות אחת פנו אל האימאם מושלי המחוזות השונים ובראשם מושל מחוז עמראן בדרישה להחזיר את היהודים למקומם הראשון. ברקע בקשתם עמד המחסור שהורגש בבעלי מלאכות שונות בהן עסקו היהודים, וכן אמונתם כי זעם האל על גירוש היהודים הוא שהביא לאסונות טבע שונים שהתרחשו. כמו כן, נראה שאחיו של אל-מהדי אשר שלט במזרח תימן התערב גם הוא לטובתם.
אל-מהדי נאות לבסוף לבטל את גזירת הגלות אך אסר על היהודים לשוב למקומות מגוריהם הראשונים. הוראה זו השפיעה השפעה מהותית על תפרוסת הקהילות היהודיות בתימן ב-300 השנים הבאות. גם יהודי צנעא לא הורשו לחזור לבתיהם בשכונת אלסאילה, ואלה מהם ששבו בחיים התיישבו בבקעה בקצה העיר אשר כונתה "בקעת הצבוע", ומכאן ואילך כונתה "בקעת היהודים" (קאע אל-יהוד).
זמן קצר לאחר מכן, בשנת 1681, מת האימאם אל-מהדי, והיו מהיהודים שראו בכך גמול שמיימי-אלוהי.
זיכרון הגלות ורשמיה

בכתיבה המוסלמית הסמוכה לגלות ניכרת הזדהות ותמיכה בגזירה זו. הסופר מוחמד א-שוכאני משבח את האימאם על הרמת קרן האסלאם וכך גם כותבים אחרים. על זיכרון הגירוש כתב פרופ' יהודה רצהבי:
גירוש מוזע נחרת בלב יהודי תימן והניח רישומים עמוקים בספרות העם... אולם מעשיו של אלמהדי סופרו ואף פוארו בידי סופרים תימנים. אחד מהם, המשורר מוחמד אלסוחלי, כתב לכבודו שיר: 'האימאם שלנו אלמהדי... אלמלא הייתה לו מכל מעלותיו רק המעלה שגירש את יהודי צנעא למקום הרע ביותר שבעולם ושהפך את בית תפילתם למסגד... כבר זכה בדבר והצליח...'
בכתיבה היהודית, מטבע הדברים, זיכרון הגלות הותיר רושם קשה ביותר הן על אלה שחוו אותו והן על דורות מאוחרים יותר. ר' שלום שבזי הקדיש שלושה משיריו (אחד בעברית: "מהמון קמי שחתי", ושניים בערבית) לתיאור הגלות וכך גם משוררים אחרים ובהם שלום עאשרי. רבים מהכותבים הצדיקו עליהם את הדין וראו בכך גזירה משמים ועונש על חטאיהם.
הגירוש גם הוליד אגדות שונות. על פי אגדה אחת, כאשר מת בדרך אחד הגולים, הרב פנחס הכהן, ולא נמצאו מים לטהרו נעשה נס ונבקע במקום מעין. אגדה אחרת סיפרה על נס שנעשה לרב יחיא הלוי אשר מת גם הוא בדרך ועל קברו הופיע באורח פלא סלע להגן עליו.
מלבד מעשי ניסים, נוצרו גם אגדות בדבר מעשי קידוש השם שאירעו בזמן הגלות. על יהודי העיר חפאש מסופר שהשליכו עצמם יחד עם ספרי התורה לנהר עם הישמע בשורת הגירוש. על פי האגדה, מאז הגירוש איש אינו מעז לגעת בחורבות העיר ובימות החגים בוקעים מהעיר קולות שירה.
אגדה מסוג אחר אשר ביקשה לתת פשר לגזירה סיפרה על יהודי בשם פקעה אשר היה בן בית בארמונו של אל-מהדי, הכניס את בתו להריון ובכך עורר את כעסו של האימאם.
לקריאה נוספת

משה צדוק, יהודי תימן: תולדותיהם וארחות חייהם, עם עובד, 1983, פרק שביעי: גלות מוזע, עמ' 54–60
יהודה רצהבי, גלות מוזע, ספונות ה, תשכ"א, עמ' שלז–שצה
דומניטור

אלכסנדרו יואן קוזה, הדומניטור הראשון
דומניטור (ברומנית: Domnitor), היה תוארו של שליט הנסיכויות הרומניות המאוחדות, שהפכו לרומניה, בין השנים 1859–1881.
את התואר דומניטור נשאו רק שני שליטים. האחד, אלכסנדרו יואן קוזה, שנבחר בנפרד בנסיכות מולדובה ובנסיכות ולאכיה ובכך נוצרה אוניה פרסונלית שכונתה בשם "הנסיכויות הרומניות המאוחדות" ומאוחר יותר רומניה, והשני, קרול הראשון, מלך רומניה, שנשא בתואר עד להכתרתו כמלך ב-1881.
התואר דומניטור מיוחד לרומניה ונגזר מהמילה הרומנית Domn, שמשמעותה: "אדון". השליטים הקודמים של הנסיכויות הרומניות כונו בתואר וויווד או חוספודר.
דורותי מוד רינץ'

| --- | --- |

 לידה:  12 בספטמבר 1894 רוסאריו, ארגנטינה 
 פטירה:  11 בפברואר 1976 (בגיל 81) פלמות', ארצות הברית 
 שם לידה:  Dorothy Maud Wrinch 
 ענף מדעי:  ביולוגיה מולקולרית 
 מקום לימודים:  Surbiton High School (1913)  גירטון קולג' (1916) 
 מוסדות:  יוניברסיטי קולג' לונדון (1918–1922)  אוניברסיטת ג'ונס הופקינס (1939–1941)  אוניברסיטת אוקספורד (1922–1931)  אוניברסיטת קיימברידג' (1916–1918)  מכללת סמית' (1943–1971) 
 פרסים והוקרה:  עמית החברה הפיזיקלית האמריקאית 
 בן או בת זוג:  ג'ון ויליאם ניקולסון (1930–1922)  אוטו צ'ארלס גלייזר (1941–1951) 
 
דורותי מוד רינץ' (באנגלית: Dorothy Maud Wrinch;‏ 12 בספטמבר 1894 – 11 בפברואר 1976) הייתה מתמטיקאית וביוכימאית בריטית-אמריקאית. היא הייתה האישה הראשונה שקיבלה תואר דוקטור למדע באוניברסיטת אוקספורד. זכתה בפרס "גמבל" של גירטון קולג' על עבודתה עם מספרים טרנססופיים והייתה מועמדת למלגה בחברה המלכותית של לונדון ולפרס נובל. היא הייתה ידועה במחקריה על תאוריית הכרומוזומים ומבנה החלבונים; גילתה את מבנה החלבון, שתלוי בקשרים בין חומצות האמינו המרכיבות את החלבונים. בנוסף פיתחה את תאוריית ה"סייקלול" (Cyclol), שהופרכה.
ביוגרפיה

דורותי רינץ' נולדה ברוסאריו שבארגנטינה להורים בריטים. הוריה היו עדה מיני סוטר ויו אדוארד הארט רינץ', שהיה מהנדס. קצת לאחר לידתה, משפחתה חזרה לאנגליה והיא גדלה וחונכה בסורביטון, כפר ליד לונדון.
היא החלה ללמוד בתיכון בינואר 1899 ובמקביל השתתפה בקורסי מתמטיקה באוניברסיטת לונדון. ב-1913 קיבלה מלגה ללימודים בקולג' למגורי נשים, שם למדה מתמטיקה ופילוסופיה. כבר בשנתה הראשונה לקחה חלק בלהקה המוזיקלית, מועדון המתמטיקה, הצטרפה לחקר על ספרות ושיחקה טניס בנבחרת. היא התיידדה עם המתמטיקאי גודפרי הרולד הארדי ועם הפילוסוף הלוגיקן ברטרנד ראסל, והושפעה מהם רבות. ב-1916 סיימה את לימודיה וקיבלה את תואר ראשון במתמטיקה. היא נשארה בבית הספר והחלה להרצות באוניברסיטת לונדון, ששם קיבלה גם תואר שני ותואר דוקטור במתמטיקה.
קריירה

בזמן לימודיה רינץ' פרסמה 42 מאמרים בנושאי מתמטיקה, פיזיקה מתמטית ופילוסופיה. העניין שלה במבנים מולקולריים ביולוגיים גרם לה להגיע לחקר הגנטיקה, במיוחד לחקירת המבנה של מולקולות חלבון, היא האמינה שמבנה החלבון מכיל את סוד החיים. לאחר לימודיה זכתה בפרס "גמבל" של גירטון על עבודתה עם מספרים טרנססופיים.
ב-1931 קיבלה חופשה מאוקספורד ללימודי ביולוגיה, היא למדה באוניברסיטאות ובמעבדות בלונדון, פריז, וינה וברלין. היא בחנה את תאוריית הכרומוזומים ואת מבנה החלבונים, לאחר מכן היא פרסמה את המאמר הראשון שלה על ביוכימיה, "התנהגות כרומוזומים במונחים של דפוס חלבון", שפורסם ב-1934. בעקבות פרסום המאמר, שנה לאחר מכן זכתה במלגת מחקר שנתית על ידי קרן רוקפלר על מנת להמשיך ולחקור את המתמטיקה בביולוגיה.
היא הציגה תאוריה נוספת של מבנה החלבון, התלוי בקשרים של סייקלול בין חומצות האמינו המרכיבות את החלבונים. התאוריה שלה זכתה להערכה במהלך סיור הרצאות בארצות הברית ב-1937 ועוררה התעניינות בקרב מדענים. למרות השבחים היו מדענים שטענו שהיא אינה תואמת את הנתונים בניסויים. עבודתה הידועה ביותר היא "טרנספורמציית פורייה וגורמי מבנה" שקשורה למושגים מתמטיים לניתוח נתונים קריסטלוגרפיים של קרני רנטגן, העבודה זכתה להכרה ב-"ניו יורק טיימס". ב-1941 היא מונתה לפרופסורית למחקר בפיזיקה והמשיכה את מחקריה. בשנות ה-50 כאשר התגלה קשר הסייקלול והיא המשיכה במחקר שלה, ופרסמה עבודות חשובות בשנים 1960 ו-1965 בתאוריה המתמטית של מבנה החלבון. עבודתה עוררה עניין במבנה החלבון, והובילה ליותר מ-100 תגליות עד 1980. ב-1971 היא פרשה וסיימה את מחקריה.