stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מעוין
אטימולוגיה

המילה "מעוין" שאולה מהמילה הערבית "معين" (תרגומו המילולי הוא גם "מוגדר"). המינוח נקבע לייצג את הצורה הגאומטרית של מרובע שווה-צלעות בעברית על ידי המתרגם רבי אברהם בר חייא, נעשה בו גם שימוש בספרות ימי הביניים היהודית.
כמו כן נמצא גם שימוש במושג "מעוין" בעברית הירושלמית כמילה המגדירה את המושג שקול, דוגמה לכך אפשר למצוא במדרש על משה שאמר לאלוהים ”רבון העולמים כי עין בעין נראה, מהו כי עין בעין? אמר ריש לקיש הרי מאזנים מעוין, אתה אומר "אכנו בדבר", ואני אומר "סלח נא", נראה של מי עומד”. כמו כן נעשה גם שימוש דומה במילה על ידי ספרות ההלכה של ימי הביניים.
תכונות המעוין

כל הצלעות שוות באורכן. בציור: AB = BC = CD = DA.
צלעות נגדיות מקבילות (AB || CD ; BC || DA).
זוויות נגדיות שוות זו לזו ( \angle A=\angle C;\angle B=\angle D).
כל הגבהים שווים בארכם (בציור הגובה מסומן ב-h).
היקף המעוין שווה לאורך הצלע כפול 4 ( \ P=4a).
בכל מעוין ניתן לחסום מעגל שרדיוסו  r={\frac {a\sin \alpha }{2}}
חבורת הסימטריות של מעוין שאינו ריבוע היא חבורת הארבעה של קליין.
האלכסונים

האלכסונים מאונכים זה לזה ( AC\perp BD).
האלכסונים חוצים זה את זה (AS = CS; BS = DS).
האלכסונים חוצים את זוויות המעוין.
את אורך האלכסונים p = AC ו-q = BD ניתן להציג לפי אורך הצלע ואחת הזוויות באמצעות הנוסחאות הבאות, שנובעות ממשפט הקוסינוסים:
שטח המעוין

קיימות דרכים אחדות לחישוב שטח המעוין:
מחצית מכפלת האלכסונים זה בזה. נובע מכך שהאלכסונים מחלקים את המעוין לארבעה משולשים ישרי זווית.
אורך צלע כפול הגובה (בציור:  K=a\cdot h). בהתאם לנוסחה לחישוב שטח מקבילית.
אורך צלע בריבוע כפול סינוס של אחת הזוויות. בציור:  K=a^{2}\cdot \sin \alpha =a^{2}\cdot \sin \beta
הגובה בריבוע חלקי סינוס של אחת הזוויות. בציור:  K={\frac {h^{2}}{\sin \alpha }},
חצי ההיקף של המעוין כפול רדיוס המעגל החסום. בציור:  K=2a\cdot r
משפטים הפוכים

מקבילית שאלכסוניה מאונכים זה לזה היא מעוין.
מקבילית שבה אלכסון חוצה את הזווית היא מעוין.
מקבילית עם זוג צלעות סמוכות שוות היא מעוין.
מרובע שכל צלעותיו שוות הוא מעוין.
ריצוף המישור

באמצעות מעוינים זהים ניתן ליצור ריצוף של המישור בשלוש דרכים:
| ריצוף ששקול טופולוגית לריצוף ריבועי | ריצוף ששקול טופולוגית לריצוף ריבועי | ריצוף במעוינים שזוויותיהם 60 ו-120 מעלות |
| --- | --- | --- |
תכונות דואליות

המצולע הדואלי של המעוין הוא המלבן:
במעוין כל הצלעות שוות ובמלבן כל הזוויות שוות.
במעוין זוויות נגדיות שוות ובמלבן צלעות נגדיות שוות.
למעוין יש מעגל חסום ולמלבן יש מעגל חוסם.
למעוין יש ציר סימטריה דרך כל זוג זוויות נגדיות, ולמלבן יש ציר סימטריה דרך כל זוג צלעות נגדיות.
האלכסונים של מעוין נפגשים בזוויות שוות, ואלכסונים של מלבן נחתכים באורכים שווים.
חיבור אמצעי הצלעות של מעוין יוצר מלבן, וחיבור אמצעי הצלעות של מלבן יוצר מעוין.
ראו גם

ארגייל - דוגמת סריגה פופולרית של תבנית מעוינים
הערות שוליים

↑  יאיר חיים בכרך, שו"ת, חַוֹת יאיר, סימן קע"ב
↑  במדבר רבה טז, כה
↑  ר"ן, חידושי הר"ן על הרי"ף, כרך מסכת ראש השנה, עמ' דף ג, ב
| מצולעים ופאונים |
| --- | --- | --- |
| מושגים | מצולע • פאון • קודקוד • צלע • מקצוע • פאה • זווית חיצונית • אלכסון |  |
| מצולעים | מצולעים |  |
| לפי מספר צלעות | משולש • מרובע • מחומש • משושה • משובע • מתומן |  |
| משולשים | משולש ישר-זווית • משולש שווה-שוקיים • משולש שווה-צלעות |  |
| מרובעים | מקבילית • טרפז • טרפז שווה-שוקיים • מרובע ציקלי • דלתון • דלתון ריצוף • מעוין • מלבן • ריבוע |  |
| כוכבים | פנטגרם • מגן דוד • אניאגרם |  |
| תכונות | מצולע משוכלל • מצולע שווה-צלעות • מצולע קמור • כוכב |  |
| פאונים | פאונים |  |
| פאונים משוכללים | ארבעון • קובייה • תמניון • תריסרון • עשרימון |  |
| פאונים ארכימדיים | ארבעון קטום • קובוקטהדרון • קובייה קטומה • תמניון קטום • רומביקובוקטהדרון • קובוקטהדרון קטום • קובייה מסותתת • איקוסידודקהדרון • דודקהדרון קטום • איקוסהדרון קטום • רומביקוסידודקהדרון • איקוסידודקהדרון קטום • דודקהדרון מסותת |  |
| פאונים אחרים | פירמידה • מנסרה • אנטי-מנסרה • מקבילון • מעוינון • תיבה • איקוסיטטרהדרון |  |
| תכונות | פאון משוכלל • פאון משוכלל למחצה • פאון ארכימדי |  |
| הכללות | הכללות |  |
| הכללות | סימפלקס • היפרקובייה • טסרקט |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 7725343-7 
מעוין
נעמי קליין

| --- | --- |

קליין, 2014
 לידה:  8 במאי 1970 (בת 54) קנדה מונטריאול, קוויבק, קנדה
 שם לידה:  Naomi Klein
 מדינה:  קנדה 
 עיסוק:  סופרת ועיתונאית
 מקום לימודים:  אוניברסיטת טורונטו, בית הספר לכלכלה של לונדון, St. George's School of Montreal 
 שפות היצירה:  אנגלית קנדית 
 סוגה:  מסה 
 זרם ספרותי:  סביבתנות, אנטי-קפיטליזם, צדק אקלימי 
 יצירות בולטות:  דוקטרינת ההלם, On Fire. The (Burning) Case for a Green New Deal, This Changes Everything, בלי לוגו 
 תקופת הפעילות:  מ-2000 
 בן או בת זוג:  אבי לויס 
 פרסים והוקרה:  פרס המגזין הלאומי (2009)  פרס הספר האמריקאי (2015)  פרס השלום של סידני (2016)  פרס איזי (2015)  הפרס הלאומי לספר כלכלי (2001)  James Aronson Award 
 http://www.naomiklein.org
 
נעמי קליין (באנגלית: Naomi Klein; נולדה ב-8 במאי 1970) היא עיתונאית, סופרת וחוקרת תרבות ותקשורת יהודייה-קנדית.
קליין התפרסמה בזכות ספרה "בלי לוגו", העוסק במה שקליין רואה כהשתלטותם של תאגידים בינלאומיים על הכלכלה העולמית. בשנים האחרונות היא כותבת ספרים ומובילה מאבקים הקשורים לשינוי אקלים והתחממות עולמית.
קורות חיים

קליין נולדה במונטריאול בחבל קוויבק שבקנדה. הוריה היגרו בשנת 1967 מארצות הברית לקנדה עקב התנגדותם למעורבות האמריקאית במלחמת וייטנאם. אמה, בוני שר קליין (אנ'), היא מפיקה של סרטים דוקומנטריים ואביה, מיכאל קליין, הוא רופא. את קריירת הכתיבה שלה החלה בכתב העת "ורסיטי", עיתון הסטודנטים של אוניברסיטת טורונטו, שאותו אף ערכה. בעקבות הירצחן של סטודנטיות להנדסה במכון הפוליטכני בדצמבר 1989, פיתחה מודעות פמיניסטית.
בשנת 2000 פרסמה קליין את ספרה "בלי לוגו", שנחשב בעיני רבים כמניפסט של תנועת האנטי-גלובליזציה. בספר תקפה קליין את התרבות הצרכנית מוכוונת המותגים והאשימה מספר תאגידים בניצול עובדים במדינות עניות. בין היתר, ביקרה את חברת הנעליים "נייק" בחומרה, והחברה פרסמה תגובה המתייחסת לאי-דיוקים שהופיעו בספר.
קליין מפרסמת מאמרים במגזינים שונים בעולם. ב-2002 פרסמה קליין את "גדרות וחלונות", אוסף של מאמרים ונאומים שכתבה ברוח האנטי-גלובליזציה.
קליין נשואה לאבי לואיס (אנ'), ולשניים בן. בשנת 2004, הפיצה עם בעלה סרט תיעודי, בשם "The Take", אודות עובדים בארגנטינה שהשתלטו על מפעל סגור וחידשו את הייצור באמצעות פעולה כקולקטיב. ההקרנה הראשונה באפריקה הייתה בתוך מבנה בדרך קנדי בעיר דרבן שבדרום אפריקה, שם פעלה תנועת אבהלי בייסמונג'ונדלו.
קורות חיים > דוקטרינת ההלם

ספרה השלישי של נעמי קליין "דוקטרינת ההלם: עלייתו של הקפיטליזם של האסון" (באנגלית: The Shock Doctrine: the rise of disaster capitalism), יצא לאור בספטמבר 2007 ומציג את התזה שלה שממשלות עושות שימוש באירועי אסון לאומיים על מנת לחולל שינויים ברוח הניאו ליברליזם בכלכלות הלאומיות. לשיטתה, הכלכלה הנאו-ליברלית מבית מדרשו של מילטון פרידמן ותלמידיו ב"אסכולת שיקגו", פוגעת במרבית האוכלוסייה. קליין טוענת כי הממשלות נוהגות לעשות שימוש במצבן הרגשי של אזרחיהן בעקבות משבר כלשהו, טבעי או יזום – אסון טבע, מלחמה, טרור או משבר כלכלי עמוק - על מנת לשכנע אותן לבצע שינויים כלכליים מרחיקי לכת שעתידים לפגוע בהם, ולהעמיק את הפערים הכלכליים.
הספר מציע שורה של דוגמאות לשימוש בטקטיקה זו, כעליית החונטה הצבאית של הגנרל אוגוסטו פינושה בצ'ילה בשנות ה-70, שהושפע עמוקות מרעיונותיו של מילטון פרידמן. דוגמאות נוספות שהיא מציגה הן היציאה למלחמת פוקלנד על ידי ממשלת בריטניה בהנהגת מרגרט תאצ'ר, מלחמת עיראק והשפעתה על החברה האמריקאית, ודוגמאות נוספות מפולין, רוסיה ודרום אפריקה.
הספר הוא רב מכר בינלאומי, ובעקבותיו יצא גם סרט תיעודי שבוים על ידי הבמאי מיכאל וינטרבוטום בשנת 2009.
לרגל יציאתו לאור של הספר בעברית ובערבית, ביקרה קליין בישראל ונשאה דברים בתיאטרון אל-מידאן בחיפה. במהלך הביקור, ביקרה גם ברשות הפלסטינית וברצועת עזה.
קורות חיים > שינוי אקלים

בספטמבר 2014 קליין פרסמה את הספר "This Changes Everything: Capitalism vs. the Climate" (בתרגום חופשי: "זה משנה הכל: קפיטליזם נגד האקלים") שיצא גם כסרט תיעודי באותו שם בשנת 2015. התזה העיקרית בספר היא שהשיטה הכלכלית השלטת בעולם המערבי, כלכלת השוק, חוסמת את האפשרות לרפורמות ההכרחיות כדי למנוע המשך שינוי אקלים הרסני. בשנת 2015, קליין הייתה ממנסחי "מניפסט הקפיצה" (The Leap Manifesto) שהציג הצעה לרפורמה כלכלית-חברתית מקיפה בקנדה, על בסיס הפסקת השימוש במקורות אנרגיה בלתי מתחדשים.
קליין חברה בדירקטוריון של הארגון הסביבתי 350.org ותמכה בחיבור כוחות בין תנועת המחאה החברתית, אוקיופיי, לתנועת המאבק בשינוי האקלים. קליין היא ממובילות המחאה נגד המשך הכרייה בחולות הזפת של אלברטה וכנגד בניית צינור הנפט מקנדה לארצות הברית, Keystone XL.
בשנת 2019, קליין פרסמה את הספר On Fire: The (Burning) Case for a Green New Deal (בתרגום חופשי: "בוער באש: הצורך (הבוער) לניו-דיל ירוק חדש"). הספר מבוסס על מאמרים של קליין מהעשור האחרון העוסקים במאבק כנגד שינוי אקלים בהקשרים פוליטיים-חברתיים רחבים.
קורות חיים > לגבי ישראל

קליין התבטאה מספר פעמים בעד תנועת החרם על ישראל, ה-BDS. קליין ביקרה בישראל בשנת 2009, סביב פרסום תרגום בעברית לספרה "דוקטרינת ההלם". הספר יצא בהוצאת אנדלוס, המתמחה בספרות ערבית, וקליין תרמה להוצאה את תמלוגיה. בריאיון לעיתון "הארץ" היא אמרה: "חשוב לי לא להחרים את ישראל אלא להחרים את הנורמליזציה של ישראל ושל הסכסוך".
במהלך מלחמת חרבות ברזל, נשאה נעמי קליין דברים לטובת הפלסטינים והאשימה את ישראל ברצח עם.
לרגל סדר פסח 2024 השוותה את הציונות לעגל הזהב לו סוגדים רבים "מעבר לים".
המחלוקת סביב עמדותיה

יש מחלוקת סביב עמדותיה.
במאמר בשבועון האקונומיסט נמתחה ביקורת על קליין. בין השאר נטען כי היא מתעלמת מהשפעתו החיובית של הקפיטליזם, וכי היא מחזיקה בתפיסות תמימות ומעורפלות כחלופה לקפיטליזם, כן נטען כי כתיבתה מצביעה על ליקויים ללא העלאת הצעות ישימות לשיפור. הסופר וההיסטוריון הליברטריאני יוהאן נורברג העלה מספר טענות נגד ספרה "דוקטרינת ההלם", בהן: ניסוח כושל של הדוקטרינה, סילוף ההיסטוריה (נורברג מביא לכך דוגמאות) והצגה מסלפת של תורתו של מילטון פרידמן.
קליין הגיבה לחלק מהביקורות כלפיה באתר האינטרנט שלה. היא טענה בתגובתה כי ביקורותיהם מכילות כשלים לוגיים והם אינם מבקרים למעשה את טענותיה. עוד טענה כי הביקורת שנמתחה עליה היא אישית ולא מקצועית. "פעם אחר פעם, קוראי הניו ריפבליק מקבלים את הרושם כי "דוקטרינת ההלם" היא גישה המבוססת על דעה עיתונאית ולא תזה הבנויה על מחקר."
תגובה זו עוררה את נורברג לכתוב תגובה נוספת לדבריה של קליין.
ביקורת הוטחה בקליין גם משמאל. בביקורת של עורך הניו ריפבליק נטען כי קליין מעלה תאוריית קשר פשטנית, שאינה נתמכת בעובדות, וכי היא אף אינה מתוחכמת דיה להבין את הסתירות הפנימיות בתאוריה שלה. מבקר אחר משמאל גרס כי בסרט התיעודי שיצרה קליין, תיארה את פרון כסוציאל-דמוקרט. על מאמרה "להביא את נג'ף לניו-יורק" מ-2004 נמתחה ביקורת שהוא מייצג דעות שמצדיקות מהלכים ימניים מובהקים למרות שנכתב מהצד השמאלי של המפה הפוליטית. ביקורת זו נמתחה עליה בעיקר בנוגע לדעותיה בנושא מלחמת עיראק.
יצירתה > ספריה שתורגמו לעברית

בלי לוגו: המטרה: בריוני המותגים, תרגמה עידית פז, תל אביב: הוצאת בבל, תשס"ב, 2002.
גדרות וחלונות, תרגמה והוסיפה הערות עידית שורר, תל אביב: בבל, תשס"ג, 2003.
דוקטרינת ההלם - עלייתו של הקפיטליזם של האסון, תרגמה דבי איילון, תל אביב: הוצאת אנדלוס, 2009.
לא זה לא מספיק, תרגם מאנגלית: ברוך גפן, ספרי נובמבר, 2018.
יצירתה > ספרים ופרקים באנגלית

(December 1999). No Logo. Knopf Canada and Picador. ISBN 0-312-42143-5.
(October 2002). Fences and Windows: Dispatches from the Front Lines of the Globalization Debate. Vintage Canada and Picador. ISBN 0-312-42143-5. OCLC 50681860.
(2007). The Shock Doctrine: The Rise of Disaster Capitalism. Knopf Canada. ISBN 978-0676978001. OCLC 74556458.
(September 2014). This Changes Everything: Capitalism vs. The Climate. Simon & Schuster. ISBN 1-451-69738-4.
(June 2017). No Is Not Enough: Resisting Trump's Shock Politics and Winning the World We Need. Haymarket Books.
(July 2018). The Battle for Paradise: Puerto Rico Takes on the Disaster Capitalists. Haymarket Books. ISBN 978-1608463572.
(September 2019). On Fire: The (Burning) Case for a Green New Deal. Simon & Schuster. ISBN 978-1982129910.
(September 2023). Doppelganger: a Trip into the Mirror World. Allen Lane. ISBN 978-0241621301.
יצירתה > פרקים

(October 2003). "Rescuing Private Lynch, Forgetting Rachel Corrie". In Kushner, Tony; Solomon, Alisa. Wrestling with Zion: Progressive Jewish-American Responses to the Israeli-Palestinian Conflict. New York City: Grove Press. pp. 69–71. ISBN 978-0-8021-4015-9.
(November 17, 2009). "Capitalism, Sarah Palin–Style". In Kim, Richard; Reed, Betsy. Going Rouge: Sarah Palin, An American Nightmare. OR Books. ISBN 978-0-9842950-0-5.[62]
יצירתה > מאמרים

Klein, Naomi, July 10, 2015. "A radical Vatican?". The New Yorker (New York City).
(September 2004, "Baghdad year zero: Pillaging Iraq in pursuit of a neocon utopia". Harper's Magazine (New York City): 43–53. ISSN 0017-789X.
November 28, 2011, "Capitalism vs. the Climate: What the right gets — and the left doesn't — about the revolutionary power of climate change". The Nation (New York City). ISSN 0027-8378
October 29, 2013, "How science is telling us all to revolt". New Statesman
יצירתה > סרטים

(The Corporation (2003) (interviewee
(The Take (2004) (writer
(The Shock Doctrine (2009) (writer
(Catastroika (2012) (appearance
הערות שוליים

↑  תגובת נייק ל"בלי לוגו", 8 במרץ 2000.
↑  יותם פלדמן, נעמי קליין ומלחמתה בחזירי הקפיטליזם, באתר הארץ, 26 ביוני 2009.
↑  נעמי קליין בחיפה – ההרצאה המלאה, באתר הוצאת אנדלוס, ‏18 ביולי 2009.
↑  יותם פלדמן, טורונטו, נעמי קליין ומלחמתה בחזירי הקפיטליזם, באתר הארץ, 26 ביוני 2009
↑  https://www.theguardian.com/commentisfree/2024/apr/24/zionism-seder-protest-new-york-gaza-israel
↑  https://www.youtube.com/watch?v=U75KcMUjMyI
↑  Why Naomi Klein needs to grow up - The Economist, 7.11.2002
↑  Johan Norberg (14 במאי 2008). "The Klein Doctrine: The Rise of Disaster Polemics". Cato Institute. נבדק ב-2009-02-17. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Naomi Klein (2 בספטמבר 2008). "One Year After the Publication of The Shock Doctrine, A Response to the Attacks". NaomiKlein.org. אורכב מ-המקור ב-2008-11-10. נבדק ב-2009-02-17. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Johan Norberg (4 בספטמבר 2008). "Three Days After Klein's Response, Another Attack". Cato Institute. נבדק ב-2009-02-17. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Jonathan Chait (30 ביולי 2008). "Dead Left". The New Republic. נבדק ב-2009-02-17. {{cite web}}:  (עזרה)(הקישור אינו פעיל)
↑  Daniel Morduchowicz (20 בספטמבר 2004). "The Take". Z Space. אורכב מ-המקור ב-2009-03-19. נבדק ב-2009-02-17. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  יוסי דהאן, דוקטרינת ההלם שוב איתנו, באתר "העוקץ", 7 באוגוסט 2014
↑   שאול סתר, איך לצאת מההלם שתקף אותנו בעקבות הניצחון של טראמפ, באתר הארץ, 19 ביולי 2017
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007300876605171  PLWABN: 9810627363705606  BIBSYS: 35716  BNC: 000552660  BNE: XX1557396  BnF: cb13739544k (data)  CANTIC: a1058464x  CiNii: DA13212001  GND: 122769899  ICCU: UBOV396901  ISNI: 0000 0001 0928 4079  LCCN: no98097521  LNB: 000044817  MusicBrainz: e74c2c6b-220c-4cf0-a914-e4058bcc7f43  NDL: 00870530  NKC: xx0017542  NLA: 75245064  NLG: 261834  NLK: KAC200813137  NSK: 000292235  NTA: 213048418  RERO: 02-A028297008  SELIBR: 136731  SUDOC: 055778763  VIAF: 98653009   WorldCat (עם VIAF): 98653009 
נעמי קליין בברלין, אוקטובר 2007
קונטאבל ממלכת ירושלים

קוֹנֵטָאבְּל ממלכת ירושלים (מצרפתית: Connétable; באנגלית: constable. נכתב לעיתים גם כקוניטאבל) הייתה דרגתו של המפקד והאחראי על הצבא בממלכת ירושלים הצלבנית, המונרכיה שהוקמה בארץ ישראל בימי הביניים. לאחר המלך והמלכה, שהיוו את הסמכות העליונה בממלכה, הייתה לקונטאבל עמדת הכוח הגבוהה ביותר.
רקע

ממלכת ירושלים נוסדה על פי מודל מדינה אירופאית נוצרית קלאסית של המאה האחת עשרה, ובפרט צרפת אשר ממנה באו מייסדי הממלכה כדוגמת גוטפריד מבויון או בלדווין הראשון; אך בשל מיקומה ומצבה המדיני והגאוגרפי השונים מאירופה – הן בתנאי השטח השונים לחלוטין, הן בכך שהשלטון לא היה תלוי בצורה אבסולוטית במלך לבדו אלא מושפע רבות גם מהאצילים בעלי האחוזות הגדולות של הממלכה, והן במיקום הרגיש בתוך האויבים מסביב – נשתנו בה שינויים רבים מהמודל המקורי שעליו התבססה. שינויים אלו התבטאו גם בתפקיד הקונטאבל, תפקיד שנעשה במקורו כדוגמת הקונטאבל באירופה, שהיה מצביא הצבא והראשון בחמשת האצילים הקרובים ביותר למלך.
התפקידים שהוטלו על הקונטאבל בארץ ישראל היו שונים משמעותית מאלו שהיו בתחום סמכותו באירופה; במקום פיקוד על הצבא בלבד, כאשר הקונטאבל הוא עושה דברו של המלך ובכפוף לתכתיבי האוצר, בממלכת ירושלים היו תפקידי הקונטאבל רבים ומכריעים הרבה יותר. הוא היה המפקד על הצבא, מזמן את האבירים ביום קרב אל המלך, צועד בראש הצבא, משלם לגייסות ולשכירי החרב, ומכריע בדיונים הצבאיים או באלו הנוגעים לצבא הממלכה; בנוסף, הקונטאבל גם קבע את גבולותיה הריבוניים של הממלכה.
היררכיה

פקודו של הקונטאבל היה המרשל, שתפקידו היה לדאוג לחיילים שכירי החרב ולסוסי הצבא, ולחלק את השלל לאחר ניצחון בקרב; גם הסינישאל, בעל המילה האחרונה בהחלטות ממלכת ירושלים (שכן הוא שניהל את ענייני האוצר של הממלכה והיה אחראי על הכנסותיה והטירות המלכותיות, וכן ראש ה"הוט קור", המועצה המלכותית, בהיעדרו של המלך), היה כפוף לקונטאבל.
באירופה היה כוחו של הקונטאבל בתפקיד המקביל קטן משל הסינישאל, שכן האוצר היה דומיננטי הרבה יותר בניהול מדינה מאשר הצבא, אך בממלכת ירושלים הצלבנית שרר מצב מלחמה כמעט קבוע, בהיותה אוטונומיה נוצרית כמעט יחידה בין שכנים מוסלמיים עוינים, וכל קיומה היה תלוי בצבא – ולכן היה הקונטאבל "האיש החזק" ביותר בממלכה, ותפקידו היה בעל חשיבות ראשונה במעלה.
באופן רשמי היה הקונטאבל סגן מפקד הצבא, לאחר המלך, אך באופן מעשי – לעיתים תכופות ניסה הקונטאבל לכפות את רצונו אף על שליטיו בעצמם, ודוגמה לכך הם מנשה דה ירז' ובאליאן ד'איבלין; ולעיתים הייתה לו אף עמדת הכוח החזקה ביותר והוא זה ששלט בממלכת ירושלים, כגון ז'אן ד'איבלין הזקן מביירות או וולטר ממונטבליארד, ששלטו בממלכה שלטון ללא מצרים ועשו בה ככל העולה על רוחם.
התפקיד ונושאיו

הצבא הצלבני הורכב משני גורמים עיקריים: צבא הממלכה, שכלל על פי רוב מאות בודדות של אבירים וכמה אלפים של סרז'נטים רגלים ונושאי כלים, בנוסף לפרשים קלים ("טורקופולים"); וצבא המסדרים הצבאיים, הם הטמפלרים, הטבטונים וההוספיטלרים, שהיה שווה לצבא הממלכה ובתקופות המאוחרות אף עלה עליו בהרבה. אף שהמסדרים נשמעו הלכה למעשה לפקודות המלך, הם לא היו תחת פיקודו הישיר ולא היו חייבים בשירות צבאי למען הממלכה. המסדרים הצבאיים שמרו בקנאות על עצמאותם, והייתה להם מערכת אינטרסים נפרדת שלעיתים נגדה את אלו של ממלכת ירושלים. לפיכך, תפקידו של הקונטאבל היה כבד: לשמור על האיזון הדק שבין האוטונומיות של המסדרים לבין צורכי הממלכה, לזמן את המסדרים אך לדעת לתגמלם בהתאם, וכיוצא בכך.
לקונטאבל נבחר בדרך כלל מצביא ידוע (כמו אסטאש גרנייה), לוחם גדול (דוגמת מנשה דה ירז') או מדינאי מבריק (כז'אן ד'איבלין מביירות), ובדרך כלל גם אציל וסניור גדול (כגון אחד מנסיכי הגליל או שליט ערי מפתח דוגמת צור, צידון או ביירות); אך כמעט תמיד היה הקריטריון העיקרי – קרבתו למלך, שכן המלכים נהגו תדיר למנות למשרה הרגישה את קרוביהם וידידיהם הטובים, בהם בטחו. אך אירוני הדבר כי דווקא רבים מאלו שנבחרו בשל קרבתם נתגלו לבסוף כבוגדניים ותככנים, כז'אן הזקן או אמלריך השני דה ליזיניאן, ואילו מנגד, רבים אשר לא היו ממשפחת המלוכה מילאו את תפקידם בצורה מופתית, כגיום מביר או המפרי מטורון.
בנוסף לקונטאבל ממלכת ירושלים, לאחר הקמת ממלכת קפריסין הצלבנית נתבססה גם שם דרגת קונטאבל ממלכת קפריסין, באופן כללי על פי מודל ממלכת ירושלים אך בפועל עם הרבה פחות סמכויות, כך שתואר זה היה בעיקר ייצוגי.
לעיתים קרובות מונה הקונטאבל בעיתות צרה ומצוקה גם לעוצר הממלכה, הן בממלכת ירושלים והן בקפריסין; נהוג היה לא לישא בשתי המשרות בעת ובעונה אחת, עד זמנו של וולטר ממונטבליארד.
בסוף ימיה של ממלכת ירושלים, הייתה הארץ משוסעת בסכסוכים פנימיים ולקונטאבל לא הייתה כל יכולת ממשית, אולם המשרה המשיכה להימסר מיד ליד. גם לאחר נפילת ממלכת ירושלים, התפקידים הוענקו כאותות כבוד בעלמא בלי כל סמכות ממשית על ידי ממלכת קפריסין הצלבנית, יורשתה ההיסטורית של ממלכת ירושלים; ואפילו לאחר חורבן ממלכת קפריסין הוסיפו אצילים אירופאיים המקורבים לשושלות המלוכה הצלבניות לישא את תוארי "קונטאבל ירושלים" או "קונטאבל קפריסין".
מנהגים נוספים

במהלך הכתרת מלך חדש בממלכת ירושלים, היה תפקידו של הקונטאבל להחזיק את סוסו של המלך, בעוד המרשל מסייע לו והסינישאל אוחז בשרביט המלכותי, וזאת על פי הדגם האירופאי המקורי.
ונום 2

| --- | --- |

כרזת הסרט
 מבוסס על:  הדמות "ונום" מאת דייוויד שולר, דייוויד מיצ'ליני, מייק זק וטוד מקפרלן
 בימוי:  אנדי סירקיס
 הופק בידי:  אבי ארד מאט טולמך איימי פסקל
 תסריט:  קלי מרסל
 עריכה:  מאריאן ברנדון 
 שחקנים ראשיים:  טום הארדי מישל ויליאמס וודי הרלסון
 מוזיקה:  מרקו בלטרמי 
 צילום:  רוברט ריצ'רדסון 
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 חברת הפקה:  סרטי קולומביה מארוול אנטרטיינמנט
 חברה מפיצה:  סרטי סוני
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  ישראל 13 באוקטובר 2021 ארצות הברית 1 באוקטובר 2021
 משך הקרנה:  120 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  גיבורי-על מדע בדיוני
 תקציב:  110 מיליון דולר
 הכנסות:  507 מיליון דולר
 סרט הבא:  מורביוס
 דף הסרט ב־IMDb
 
ונום 2 (באנגלית: Venom: Let There Be Carnage, בתרגום חופשי לעברית: "ונום: יְהִי קֶטֶל") הוא סרט גיבורי-על אמריקאי המבוסס על דמות באותו השם של מארוול קומיקס. זהו המשכון לסרט "ונום (סרט)" משנת 2018. הסרט הופץ על ידי סרטי סוני והופק על ידי חברת-הבת שלה, סרטי קולומביה בשיתוף פעולה עם "מארוול אנטרטיינמנט". הסרט בוים על ידי אנדי סירקיס על-פי תסריט מאת קלי מרסל; וטום הארדי, מישל ויליאמס ווודי הרלסון שבים לככב בו. התוכניות עבור סרט ההמשך החלו תוך כדי הפקת הסרט הראשון, עם ליהוקו של הרלסון להופעת אורח בסצנה שאחרי הכתוביות של הסרט, מתוך כוונה לתת לו תפקיד האנטגוניסט הראשי בסרט המשך פוטנציאלי. תהליכי ההפקה הרשמיים החלו בינואר 2019, כאשר מקביל אושר שמרסל וצוות השחקנים הראשי ישובו להפקת הסרט.
הסרט עלה לאקרנים ב-1 באוקטובר 2021 בארצות הברית. בישראל, הסרט עלה לאקרנים ב-13 באוקטובר 2021.
בארצות הברית ובקנדה הסרט הכניס 37.3 מיליון דולר ביום הראשון שלו, כולל 11.6 מיליון דולר מהקרנות מוקדמות בערב יום חמישי הכניס 10 מיליון דולרים שסימנו את הסכום השני בגודלו שסרט הכניס מאז תחילת מגפת הקורונה, מאחורי 13.2 מיליון דולר שכניס הסרט האלמנה השחורה. הודות להכנסות של 31.6 מיליון דולר, הסרט הכניס עוד 90.1 מיליון דולר, במה שהיה לפתיחה הטובה ביותר בזמן המגפה.
עלילה

שלוש שנים לאחר קרב המעבורת, אדי ברוק מנסה להצית מחדש את הקריירה העיתונאית שלו על ידי יצירת דיווח על הרוצח הסדרתי הפסיכופתי קלטוס קסדי, הממתין לעונש מוות. קסדי סירב לדבר עם מישהו אחר מלבד אדי, שהוא רואה בו השתקפות שלו. במהלך הביקור, קסדי מעורר בעקיפין את ונום לתקוף אותו באמצעות עלבונות המכוונים כלפי אדי, מה שמוביל אותו לנשוך את ידו של אדי ולבלוע חלק מדמו של ונום. בינתיים הבלש מאליגן לא מצליח למצוא את שרידי קורבנותיו של קסדי. הוא כועס, מבקש את עזרתו של אדי. למרות זאת, ברוק מנהל חיים שקטים ונעימים עם ונום, שהוכר על ידי התקשורת והאנשים כגיבור חדש, ובכל זאת ונום מרגיש מוטרד מהיחסים שלו עם אדי. אדי נפגש עם אן, שהתארסה לאחרונה עם דן.
ברייבנקרופט, קסדי מוצא להורג לפני משפחות קורבנותיו. ההוצאה להורג נכשלת כשסימביוט אדום יוצא מקסדי. עכשיו כקרנג', קסדי משתולל באלימות במתקן הכליאה, משחרר את האסירים והורג את הסוהרים. לאחר מכן, קסדי מוצא את המתקן בו כלואה שריק, חברה מהעבר אליה הוא חש רגשות רומנטיים. הוא משחרר אותה והורג את השומרים. כאשר מגיעים סוהרים נוספים, היא משתמשת בצרחותיה הקוליות כדי לסייע לקרנג', אך הסימביוט שלו סובל מצעקותיה והוא בורח החוצה. בחוץ, קרנג' משמיד את הסוהרים, את מסוקיהם ואת המתקן עצמו לפני שהוא בורח. למחרת, ברוק מבין שקרנג' יבוא בשבילו ומסכים להיפגש עם מאליגן בתמורה להגנה. עם זאת, היחסים בין אדי לונום עולים על שרטון מכיוון שהוא מרגיש כלוא בתוך אדי. ונום בורח מגופו של אדי לאחר ויכוח אלים, ויוצא לרחוב כדי לחפש מארח חדש. אדי נפגש עם מאליגן, החוקר אותו לא רק בגלל שרידי קורבנותיו של קסדי אלא על קיומו של ונום.
קסדי מגיע לסן פרנסיסקו, הורג את אלה שבגדו או הסגירו אותו למשטרה ויוצא למסע השתוללות של שוד ואלימות. מאליגן נקרא ללכוד את קסדי, אך המשטרה נכשלת כאשר קרנג' תוקף אותם. מאליגן ואדי בורחים. ונום מוצא את דרכו לאן ואומר לה שהוא נטש את אדי מכיוון שהסיוע למאליגן יוביל בסופו של דבר למאסרו של אדי. אן מעודדת אותו לחזור לאדי והיא מתחברת אליו שוב. אן משחררת את אדי, כאשר ונום חוזר לגופו והם בורחים כשכוחות משטרה מקיפים אותם. מאליגן רודף אחר ונום. קסדי ממשיך לחולל הרס ברחבי העיר והורג אנשים רבים בתהליך. שריק מגיעה לראות אותו והיא מתוודה בפניו על אהבתה, והוא מציע לה נישואין.
ונום מרגיש את קסדי והם מוצאים אותו בקתדרלה בדיוק ברגע הנישואין של קסדי ושריק, בעוד אן ומאליגן כלואים במקום כבני ערובה. אדי מתכוון להילחם, אך ונום פוחד ברגע שהוא מגלה שקסדי מארח בגופו את קרנג' ואומר לאדי שהסימביוטים האדומים הם חזקים יותר. קרנג' תוקף את אדי ובכל זאת ונום עולה מחדש ברגע שאדי מבטיח שיורשה לו לאכול את הראשים של כולם. קסדי אומר לאדי שכל מה שהוא רוצה זה לשחרר את קרנג' לעולם. השניים נלחמים וקרנג' מכניע את ונום. עם זאת, ונום בסופו של דבר מצליח להשתלט על קרנג' ולהביסו לפני שהוא אוכל אותו ואת קסדי בחיים. לאחר הקרב, שריק נלקחת למעצר. מאליגן מגיע לעצור את אדי על רצח קסדי, אם כי הוא בורח למקום מסתור. ונום ואדי משלימים לאחר שסיכמו ביניהם על הסדר חדש שיתן יותר חופש לונום.
בסצנה שאחרי הכתוביות, ונום ואדי מועברים באור מסנוור מחדר המלון שלהם לחדר לא מוכר, שם הם צופים בשידור של ג'יי ג'ונה ג'יימסון החושף את זהותו של ספיידרמן כפיטר פארקר, אשר הוסגר על רצח מיסטריו. מה שמרמז על העתיד ועל פגישתם של השניים. הבמאי אנדי סירקיס אף ציין כי השניים ייפגשו בשלב מאוחר יותר.