stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
טטרסטן
הערות שוליים

↑  "Arena: Atlas of Religions and Nationalities in Russia". Sreda, 2012.
↑  2012 Arena Atlas Religion Maps. "Ogonek", № 34 (5243), 27/08/2012. Retrieved 21/04/2017. Archived.
| חלוקה אדמיניסטרטיבית של הפדרציה הרוסית |
| --- | --- | --- |
| סובייקטים פדרליים | סובייקטים פדרליים |  |
| רפובליקות | אדיגיה • אודמורטיה • אינגושטיה • אלטאי • בוריאטיה • בשקורטוסטן • דאגסטן • טובה • טטרסטן • חקסיה • סאחה-יקוטיה • מארי אל • מורדוביה • צ'ובשיה • צ'צ'ניה • צפון אוסטיה - אלניה • קאראצ'אי-צ'רקסיה • קברדינו-בלקריה • קומי • קלמיקיה • קרליה• קרים 1 • דונצק 1 • לוגנסק 1 |  |
| חבלים מנהליים (קראיה) | אלטאי • חברובסק • סטברופול • פרימוריה • פרם • עבר הבאיקל • קמצ'טקה • קרסנודאר • קרסנויארסק |  |
| מחוזות (אובלסטי) | אוליאנובסק • אומסק • אורנבורג • אוריול • איוואנובו • אירקוטסק • אמור • ארכנגלסק • אסטרחן • בלגורוד • בריאנסק • טומסק • טולה • טבר • טיומן • טמבוב • וולגוגרד • וולוגדה • וורונז' • ולדימיר • ירוסלבל • לנינגרד • ליפצק • מגדן • מוסקבה • מורמנסק • נובגורוד • נובוסיבירסק • ניז'ני נובגורוד • סברדלובסק • סחלין • סמולנסק • סמרה • סראטוב • פנזה • פסקוב • רוסטוב • ריאזאן • צ'ליאבינסק • קוסטרומה • קורגן • קורסק • קירוב • קלוגה • קלינינגרד • קמרובו • דרום חרסון 1 • זפורוז'יה 1 |  |
| ערים פדרליות | מוסקבה • סנקט פטרבורג • סבסטופול 1 |  |
| מחוזות (אובלסטי) אוטונומיים | המחוז היהודי האוטונומי |  |
| מחוזות (אוקרוגה) אוטונומיים | חנטי ומנסי • ימאלו-ננץ • ננץ • צ'וקוטקה |  |
| טריטוריה פדרלית | סיריוס |  |
| מחוזות כלכליים | מחוזות כלכליים |  |
| מחוזות כלכליים | מרכזי • צ'רנוזמיה-מרכז • מזרח סיביר • מערב סיביר • המזרח הרחוק • צפוני • אורל • צפון הקווקז • צפון מערב • עבר הוולגה • וולגה-וויאטקה • קלינינגרד |  |
| מחוזות פדרליים | מחוזות פדרליים |  |
| מחוזות פדרליים | מרכזי • המזרח הרחוק • סיביר • הצפון-מערבי • דרומי • אורל • וולגה • צפון קווקז • (קרים 2)  הערות: 1מרבית מדינות העולם לא מכירות בסיפוח דרום ומזרח אוקראינה וחצי האי קרים לרוסיה והם אינם מוכרים בינלאומית כחלק מרוסיה. 2התקיים בשנים 2014–2016. |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007530809005171  BnF: cb119344685 (data)  CiNii: DA13396356  GND: 4314332-5  LCCN: n92068319  MusicBrainz: 9593b81f-1249-48a9-9155-6456488e3cde  NDL: 00941335  NKC: ge130695  RERO: 02-A027261113  SUDOC: 027265064  TDVİA: tataristan  VIAF: 312841410   WorldCat (עם VIAF): 312841410
קרפל ליפה

| --- | --- |

 לידה:  17 בנובמבר 1830 טישמייניצה, גליציה, האימפריה האוסטרית 
 פטירה:  2 באוגוסט 1915 (בגיל 84) וינה, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 תפקידים:  רופא, ציוני 
 
קרפל ליפה או ד"ר קרל קרפל ליפה (בכתיב לועזי: Karpel Lippe או Karl Karpel Lippe ; שמו העברי: נתן פתחיה; 17 בנובמבר 1830, סטניסלב, גליציה – 2 באוגוסט 1915, וינה) היה רופא ופובליציסט יהודי-גליציאני שהתגורר מרבית חייו ברומניה, עסקן ומנהיג ציוני בולט ביאשי, זקן הקונגרס הציוני העולמי הראשון ונשיאו.
ביוגרפיה

נתן פתחיה ליפא או קרפל ליפה נולד בסטניסלב שבגליציה, בנו של ברוך משה ליפא. למד רפואה בלבוב, אך את תואר הדוקטור ברפואה קיבל בשנת 1869 מאוניברסיטת ארלנגן. הוא התיישב ביאשי בשנת 1860, ונשאר בה יותר ממחצית המאה. היה מראשי הקהילה היהודית המקומית, מעורב ומעורה בה, הן כרופא העניים והן כעסקן, שייסד בין היתר את סניף "בני ברית" המקומי ואת המועדון הספרותי "אהל שם". תפקידים נוספים שבהם החזיק היו האפוטרופוס של בית היתומים ע"ש הברון יעקב נוישוץ ומנהל בית הספר למסחר "ז'ונימאה" (Junimea).
הצטרף לתנועת חובבי ציון, היה אחד ממנהיגיה ברומניה והשתתף בוועידת קטוביץ ב-1884.
קרפל כתב בגרמנית סדרת מאמרים על התנ"ך והתלמוד. כמו כן כתב מאמרים רבים בגנות האנטישמיות ונגד התבוללות יהודי רומניה. בין ספריו: "מאבק היהודים למען אמנציפציה" (1869, ברומנית); חוברת לבעיית יהודי רומניה לרגל כינוס הקונגרס של המעצמות בברלין (1878, בגרמנית); חוברת לעניין עלילת הדם בטיסה - אסלר, וכן כתב הרבה כנגד המומר אהרון ברימן ("ד"ר יוסטוס"). בספרו בגרמנית על "הסימפטומים של מחלת הנפש האנטישמית" (1887) התווכח עם הדורשים להתבולל או להגר. כתב ונאם על בעיות הדת היהודית ויחסהּ לנצרות, ופרסם ספר על הבשורה על-פי מתי, שבו שלל את האשמה שהיהודים צלבו את ישו (1889).
כשהופיע ספרו של הרצל "מדינת היהודים" בשנת 1896, פרסם ליפה מאמר ביקורת, שבו הביע את התנגדותו למדינה יהודית בארץ ישראל, שכן העדיף שהמתיישבים בארץ ישראל יהיו אזרחים טורקים בעלי שלטון עצמי. למרות זאת, הצטרף לתנועה הציונית.
בשנת 1897 שימש כנשיא הקונגרס הציוני הראשון, שהיה זקן הצירים (נציגת אחרת של עירו קלרה הירשנזון הייתה הנציגה הצעירה בקונגרס). בנאומו פתח את הקונגרס. הוא נאם במשך 30 דקות. התרגשות גדולה עברה בקהל כאשר אמר: "ברוך אתה אדוני אלוהינו מלך העולם שהחיינו וקיימנו והגיענו לזמן הזה". ליפה מסר את פטיש היושב־ראש להרצל ואמר "הדבר היחיד שאנו זקוקים לו הוא מולדת", מה שהביא לסערת תשואות מהקהל.
דוקטור ליפה פרסם מאמרים גם בעיתונות העברית והארץ ישראלית, חלקם בתחום הרפואה, חלקם דיווחים על הקורות את יהודי רומניה וחלקם על יהדות העולם. בשנת 1911 פרש לעיירה פשמישל שבפולין, שם התגורר עד 1914, אז עבר לווינה, ושם הלך לעולמו שנה לאחר מכן. הוא הותיר אחריו שתי בנות ונכדים.
אחיו, חיים דוד ליפה (אנ'), היה מו"ל וביבליוגרף שפעל בווינה, היה בעל הוצאה לאור יהודית, שהוציאה כמה יצירות פופולריות. ערך לקסיקון ביבליוגרפי של ספרות יהודית מודרנית.
על שמו של ד"ר קרפל ליפה נקראו רחובות בתל אביב, בגבעת שמואל ובקריית חיים.
לקריאה נוספת

* Evreii din Români, Brevier biobliografic, Editura HASEFER, Bucureşti, 2008
הערות שוליים

↑  עמוס אילון, הרצל, עמ' 266.
↑  דר' ליפע, דרכי הרפואה, הלבנון, 1 ביולי 1874
↑  קארפעל ליפע, רומאניה - יאססי, הלבנון, 20 בדצמבר 1869
קארפעל ליפע, רומאניה - יאססי, הלבנון, 17 בינואר 1870
קרפל ליפה, מאלדאוויא וואלכיא, עברי אנכי, 10 בפברואר 1871
דר' ליפע, רומאניה - יאסי, הלבנון, 3 בינואר 1872
דר' ליפע, רומאניה - יאסי, הלבנון, 26 בפברואר 1873
דר' ליפע, רומאניה, הלבנון, 3 בדצמבר 1873
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007264659605171  PLWABN: 9810561248505606  BnF: cb12993009p (data)  GND: 143206303  ISNI: 0000 0001 0981 7250  LCCN: no95041584  NKC: zmp20221141455  NLA: 35400031  NTA: 197737110  Trove: 939359  VIAF: 66056671   WorldCat (עם VIAF): 66056671
אייצ'ירו אודה

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1 בינואר 1975 (בן 49) קוממוטו, שבאי קיושו. 
 מקום לימודים:  Kyushu Tokai University 
 תקופת הפעילות:  מ-1991 
 תחום יצירה:  אמן מאנגה
 הושפע על ידי:  Masaya Tokuhiro 
 יצירות ידועות:  וואן פיס, Wanted! 
 מספר צאצאים:  2 
 חתימה:   
 
אייצ'ירו אודה (ביפנית: 尾田 栄一郎; נולד ב-1 בינואר 1975) הוא אמן מאנגה ממוצא יפני, הידוע בעיקר כיוצר של המאנגה הנמכרת בכל הזמנים, וואן פיס.
ביוגרפיה > ילדותו ונעוריו

אודה נולד ב-1 בינואר 1975 בעיר קוממוטו, שנמצאת באי קיושו.
עוד בילדותו שאף להפוך לאמן מאנגה בהשראת עבודותיו של אקירה טוריאמה. במהלך ילדותו הוא הגיש איור של דמות מקורית בשם "פנדה-מן" ליוצרי מאנגת ההיאבקות "קיניקומן" (キン肉マン). דמותו של פנדה-מן שולבה במאנגה זו ובהמשך גם שולבה לאורך השנים בעבודותיו השונות של אודה.
ביוגרפיה > קריירה

בגיל 17, אודה פרסם לראשונה את המאנגה "Wanted!" שהייתה בז'אנר המערבונים. מאנגה זו זכתה במספר פרסים, בהם המקום השני בטקס פרסי המאנגה של אוסאמו טזוקה.
בעקבות ההצלחה הרבה לה זכה, לאחר שסיים את לימודיו עבר לטוקיו והחל לעבוד עבור שבועון מאנגת השונן היפני הפופולרי Weekly Shōnen Jump, שבו הוא היה שותף בתחילה ביצירת סדרת המאנגה "Suizan Police Gang" כעוזר של אמן המאנגה שינובו קאייטני. בהמשך היה שותף ביצירת המאנגה "Jungle King Tar-chan" מאת מאסייה טוקוהירו, והסדרה "Mizu no Tomodachi Kappaman" אשר השפיעה באופן ניכר על סגנונו האמנותי. בגיל 19, הוא היה שותף ביצירת המאנגה רורואוני קנשין כעוזר של אמן המאנגה נובוהירו וואטסוקי. במהלך תקופה זו זכה בפרס "הופ סטפ" המוענק לאמני מאנגה חדשים. וואטסוקי ציין בעבר כי אודה יצר באותה העת את הדמות הונג'ו קאמאטרי ב"רורואוני קנשין". באותה העת אודה יצר שתי גרסאות של מאנגת פיראטים בשם "Romance Dawn", שהייתה בעלת פרק אחד, אשר פורסמה בשנת 1997 לראשונה במגזין המאנגה Weekly Shōnen Jump. הגיבור של המאנגה "Romance Dawn" היה הדמות מונקי ד. לופי, אשר בהמשך הפך לגיבור הראשי בסדרה "ו-וואן פיס".
במהלך שנת 1997 פרסם אודה לראשונה את הסדרה "ו-וואן פיס" במגזין Weekly Shōnen Jump ובאופן מיידי הסדרה הפכה לאחת מסדרות המאנגה הפופולריות ביותר ביפן. בעקבות הצלחת סדרת המאנגה הפיקו אולפני האנימציה טואי אנימציה סדרת אנימה אשר מבוססת על עלילת סדרת המאנגה, אשר משודרת ברשת Fuji Television מ-20 באוקטובר 1999 ועד היום. כמו כן, לאורך השנים הופקו 13 סרטי קולנוע באורך מלא בסדרה, שלושה סרטי OVA, קלפי משחק, ומספר רב של משחקי וידאו אשר מבוססים על עלילת סדרת המאנגה. סדרת המאנגה של וואן פיס הייתה בין המועמדים הסופיים לפרס טזוקה שלוש פעמים ברציפות בשנים 2000–2002.
בשנת 2015 הכריז ספר השיאים של גינס על וואן פיס כסדרת המנגה והקומיקס הכי נמכרת בכל הזמנים שלאורך כולה נכתבה על ידי אדם אחד. נכון לרגע הזכייה וואן פיס מכר 516,566,000 עותקים.
עבודותיו

וואן פיס (מאז 1997)
Wanted! ‏ (1998, אוסף המכיל את הסיפורים הקצרים שלהלן)
Wanted!‏ (1992)
מתנת האל לעתיד‏ (1993)
איקי יאגו (1993)
מפלצות (1994)
Romance Dawn‏ (1996)
Dragon Ball x One Piece: Cross Epoch‏ (2007)
One Piece x Toriko‏ (2011)
פופולריות

בסקר שבוצע שנערך על ידי חברת המחקר היפנית אוריקון (株式会社オリコン) במהלך שנת 2008 נבחר אייצ'ירו אודה במקום החמישי ברשימת אמני המאנגה האהובים ביותר ביפן.
חייו האישיים

ב-7 בנובמבר 2004 אודה נישא לדוגמנית לשעבר צ'יאקי אינבה. לזוג שתי בנות.
הערות שוליים

↑  http://www.thegrandline.com/odateach.html
↑  2000 Osamu Tezuka Cultural Prizes
↑  2001 Osamu Tezuka Cultural Prizes
↑  2002 Osamu Tezuka Cultural Prizes
↑  Comic Natalie - 「ONE PIECE」ギネス世界記録に認定！単一作者による最多発行部数で
↑  Oricon: Nana's Yazawa, DB's Toriyama are Most Popular - News - Anime News Network
| אנימה ומאנגה |
| --- | --- | --- |
| מיקוד לפי קהל יעד | קודומו • שונן • שוג'ו • סיינן • ג'וסיי |  |
| סוגות ייחודיות | מכה • איסקאי  • מאהו שוג'ו • מאהו שונן • ג'ידאימונו • הארם • אצ'י • הנטאי |  |
| אמני מאנגה בולטים | אמן מאנגה • אוסמו טזוקה • אייצ'ירו אודה • ביסקו הטורי • מגומי איגראשי • הייאו מיאזאקי • טאיטו קובו • מסאשי קישימוטו • קלאמפ • רומיקו טקהאשי • אקירה טוריאמה • פוג'יקו פוג'יו • לייג'י מאטסומוטו |  |
| אנימטורים יפנים בולטים | אוסמו טזוקה • הידאקי אנו • מאמורו הוסודה • מאקוטו שינקאי • הייאו מיאזאקי • טאיטו קובו • יושיאקי קוואג'ירי • רומיקו טקהאשי |  |
| חברות אנימה בולטות | טאצונוקו הפקות • טואי אנימציה • ניפון אולפני אנימציה • סטודיו ג'יבלי • סטודיו פיירו |  |
| סגנונות ציור | בישוג'ו • בישונן • צ'יבי • SD |  |
| תרבות קהילות המעריצים | אוטאקו • קוספליי • כנסי אנימה |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007410224405171  PLWABN: 9810668993205606  BIBSYS: 5072134  BNE: XX1493172  BnF: cb14427704t (data)  CANTIC: a1091111x  CiNii: DA12106621  GND: 128519320  ICCU: MODV261695  ISNI: 0000 0000 8362 488X  LCCN: nb2007009259  MusicBrainz: 28f8be07-d785-4d1f-a5e4-1f4d9eba1290  NDL: 00676651  NKC: jo20241225295  NLA: 40352036  NLK: KAC200000734  NTA: 305328603  RERO: 02-A013426047  SUDOC: 077354184  Trove: 1446086  VIAF: 19898231   WorldCat (עם VIAF): 19898231
שער השלשלת

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  שער העיר, מבנה אדריכלי, אטרקציה תיירותית 
 כתובת:  העיר העתיקה 
 מיקום:  ירושלים 
 מדינה:  ישראל ישראל
 הקמה ובנייה
 סגנון אדריכלי:  אדריכלות אסלאמית 
 מידות
 גובה:  4.5 מ' 
 קואורדינטות:  31°46′38″N 35°14′04″E﻿ / ﻿31.77734°N 35.23433°E﻿ / 31.77734; 35.23433
  (למפת ירושלים העתיקה מוגדלת) שער השלשלת(למפת ירושלים העתיקה רגילה) שער השלשלת(למפת ירושלים רגילה) שער השלשלת(למפת ירושלים מוגדלת) שער השלשלת
 
שער השלשלת (צולם ב-2007)
תוואי רחוב השלשלת והשער להר הבית בכתב יד מצויר מהמאה ה-13
שער השלשלת (בערבית: باب السلسلة, נהגה: באב א-סִלסִלה) נמצא בכותל הערבי של הר הבית, בין שער המוגרבים ושער הטהרה, ומורכב משני שערים - "שער השלשלת" ו"שער השכינה". מול השער נמצא סביל מפואר מהתקופה הממלוכית.
שני השערים צמודים זה לזה ורק משקוף רחב מפסיק ביניהם. עיקר הכניסה והיציאה הוא דרך שער השלשלת והשער השני סגור ברוב הזמן.
נקרא כך על שם שרשרת ברזל שהייתה תלויה בתקרה בקירוב לשער זה. ומסורת הייתה בקרב יהודי ירושלים שעד לאותה שרשרת מותרת הגישה.
בתיאורים בני המאה העשירית לספירה מכונה "שער דוד". כי הרחוב משער השלשלת עד שער יפו נקרא קו דוד מפני שהייתה מחילה מתחת לאדמה משער השלשלת עד מגדל דוד.. וכן נקרא בימי הביניים שער "שער השכינה" בגלל המסורת שבמקום זה התפללו היהודים.
במסורת האסלאמית, השער נקרא על שם שלשלת שהייתה תלויה בפתחו, לה יוחסו סגולות של עשיית צדק ומשפט: הצדדים במשפט היו מגיעים בפני השלשלת ומנסים לאחוז בה. הצודק בדין הצליח, ואילו החייב בדין נכשל, שכן השלשלת הייתה מתחמקת ממנו.[דרוש מקור]
בנוסף לכך שער השלשלת הוא השער ליציאת יהודים הכי קרוב לכותל המערבי.
תולדותיו

בשער השלשלת מסתיים תוואי נחל צולב, שעליו נבנה בתקופה הרומית הדקומנוס, רחוב הבנוי ממערב למזרח, עקרון אדריכלי שעל פיו נבנו ערים רומיות מתוכננות, ובכלל זאת איליה קפיטולינה בתקופה הרומית. השער וקטע הרחוב הקרוב אליו בנוי על גבי קשת וילסון.
 בתקופה הצלבנית נבנה השער בפאר רב על ידי האיובים.
 עד התקופה העות'מאנית ובעיצומה התמלא הדקומנוס הרומאי במבנים ורוחבו הוצר, והוא חולק לשני רחובות שהובילו משער יפו אל שער השלשלת והר הבית: רחוב דוד (המערבי) ורחוב השלשלת (המזרחי) הסמוך לשער. בתקופה העות'מאנית, הוא היה בעל חשיבות בשל קרבתו לשער 'המחכמה', מרכז השלטון העות'מאני, שהנתינים הגיעו אליו מרחבי הארץ.
נכון לשנת 2013 השער נחשב לכניסה ראשית למתפללים מוסלמים בלבד המגיעים להר הבית. אף על פי שבדומה למרבית השערים בהר הבית (למעט שער הלל) הוא משמש כשער כניסה למוסלמים בלבד, השער משמש ליציאה של יהודים העולים להר הבית.
בסמוך לשער מן הצד הימני לעולים להר הבית, נמצאת הכניסה לבית מידות מהתקופה הממלוכית, שנקרא מחכמה או 'תכנזיה', (וכיום שוכן בו בסיס משמר הגבול).
ב-21 בנובמבר 2021 התרחש פיגוע ירי סמוך לשער בו נרצח יהודי.
לקריאה נוספת

יהושע בן-אריה, עיר בראי תקופה, א, ירושלים: הוצאת יד יצחק בן-צבי, תשל"ט-1979. גרסה מקוונת של הספר (לבעלי הרשאה), באתר "כותר"
הערות שוליים

1 2 3  הרב רבינוביץ שמואל, ספר הכותל המערבי, עמ' עמוד רסג הערה מא-מד
↑  שבתי זכריה, יהודים ומוסדות יהודיים ב"רחוב השלשלת" בירושלים העתיקה, ירושלים, הוצאת צור אות, 1995, עמוד 13
↑  Finbarr Barry Flood (2009). "An Ambiguous Aesthetic: Crusader Spolia in Ayyubid Jerusalem". Ayyubid Jerusalem. pp. 202–215.
↑  גד פרומקין, דרך שופט בירושלים, תל אביב: הוצאת דביר, תשט"ו-1955, עמ' 35.
| הר הבית |
| --- | --- | --- |
| מבני הר הבית | מסגד אל-אקצא • כיפת הסלע • אורוות שלמה • כיפת השלשלת • כיפת שלמה • כיפת הרוחות • כיפת הדקדוק • כיפת העלייה • המינרטים בהר הבית • הכוס • מוזיאון האסלאם |  |
| הר הבית בדתות המונותאיסטיות | הר הבית ביהדות • הר הבית בנצרות • הר הבית באסלאם |  |
| הכותל המערבי | שער קיפונוס • רחבת הכותל המערבי • הכותל הקטן • קשת רובינסון • שער ברקלי • קשת וילסון • שער וורן • שער המוגרבים • שער השלשלת • שער הטהרה • שער מוכרי הכותנה • שער הברזל • שער המשגיח • שער בני ע'ואנימה • מנהרות הכותל |  |
| הכותל הדרומי | שערי חולדה • השער הכפול • העופל • הגן הארכאולוגי ירושלים |  |
| הכותל המזרחי | שער הרחמים • שער שושן |  |
| הכותל הצפוני | שער טדי • השער החשוך • שער הסליחה • שער השבטים |  |
| מבנים בהר בעבר | בית המקדש הראשון • בית המקדש השני • מקדש הורדוס • מקדש יופיטר • בית המקדש של יוליאנוס |  |
| מבנים מתוכננים בעתיד | מעלית הכותל • הרכבל לכותל • בית המקדש השלישי |  |
| עליית יהודים להר הבית | כניסה להר הבית (הלכה) • הגבלת כניסה להר הבית |  |
| שונות | הסטטוס קוו בהר הבית • זיהוי מקום המקדש • פגיעה ארכאולוגית בעתיקות הר הבית |  |
| אתרי הרובע המוסלמי |
| --- | --- | --- |
| שכונות | באב אל חוטה |  |
| רחובות ושערים | שער האריות • שער הפרחים • שער שכם • הקארדו (ירושלים) • רחוב השלשלת • ויה דולורוזה (רחוב) • רחוב הגיא • רחוב שער האריות • שער השלשלת • שער הכותנה • שער הברזל |  |
| אתרים ארכיאולגיים | מערת צדקיהו • בריכת הסטרותיון • קשת וילסון • מנהרות הכותל • שער וורן • בריכות הצאן |  |
| אתרים מוסלמיים | רבאט אל-מנצורי • מסגד הצריח האדום • רבאט אל-בציר • ספריית ח'אלדיה • ספריית אל-בודיירי • אל-מדרסה א-תנכיזיה |  |
| אתרים נוצריים | ויה דולורוזה • קפלת ההלקאה • קפלת ההרשעה וכפיית הצלב • מנזר האחיות ציון (העיר העתיקה) • כנסיית סנטה אנה • האכסניה האוסטרית • אכסניית סנט פאולוס • כנסיית גבירתנו הדואבת |  |
| אתרים יהודיים | הכותל הקטן • ישיבת עטרת ירושלים • בית המערבים • ישיבת אדרת אליהו • ישיבת שובו בנים • בית הכנסת ע"ש הרב גץ • בית הכנסת אוהל יצחק • ישיבת חיי עולם • ישיבת תורת חיים • בית הכנסת ציון המצוינת |  |
| מבני מגורים יהודיים | חצר רייסין • חצר גליציה • בית המערבים • מתחם שער הפרחים • בית ויטנברג • בית הצלם • חצר ראנד • בית חזון • בית דנון • חצר דיסקין |  |
| שונות | מוזיאון הכיכר הרומית • שוק הכותנה |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007285542505171  LCCN: sh00001890
לפני המקום

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  חיים באר
 שפת המקור:  עברית
 תורגם לשפות:  גרמנית
 סוגה:  רומן
 הוצאה
 הוצאה:  עם עובד
 תאריך הוצאה:  2007
 מספר עמודים:  298
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  002573219
לפני המקום הוא רומן מאת חיים באר, שיצא לאור במסגרת "ספריה לעם" בשנת 2007. זהו ספר ארס פואטי העוסק בתהליך יצירתו של ספר זה עצמו, ואגב כך מספר את סיפורם של ביבליופילים וחוקרי ספרות המתכנסים בברלין בשנים 2006-2005, ומעלים סיפורים על גורלם של ספרים שאבדו וספרים נדירים, כמו גם גורלם של יהודים שנספו בשואה וזכר השואה בגרמניה של ימינו.
תמצית העלילה

הסופר חיים באר, שהוא המְסַפֵּר, חש שאינו יכול להשלים את הספר שבכתיבתו החל, "מלים ללא ארץ". ספר זה, ששורשיו בחרדתו של באר לעתידה של מדינת ישראל, עוסק במרטין למברג, ההוגה תוכנית להקמת ספרייה מחוץ לישראל, שאוסף הספרים העבריים שלה יהיה עשיר מזה של הספרייה הלאומית, ובכך יאפשר המשך קיומה של התרבות העברית גם ללא הארץ המהווה את מרכזה כעת.
באר נענה לפנייתו של איל הנדל"ן רפאל זוסמן, המציע לו להגיע לפגישה בת ימים אחדים בברלין, של ועדת היגוי למפגש חצי שנתי שהוא מארגן לזכר בתו המנוחה מרים. בברלין פוגש באר את סוחר ספרי היודאיקה שלמה רפופורט, את מזכירתו הגרמנייה של זוסמן, ד"ר קתרינה זיגל, ואת חוקר הספרות הווינאי, פרופ' פליקס בילקר-בולקר, הזכור לבאר מהתקופה שפעל בתל אביב כמשורר הכנעני נמרוד נמרוד. שיחותיו של באר עם אנשים אלה עוסקות בספרים שנעלמו בשואה ובגורלם של יהודים שנספו בשואה, בכתביה של אלזה לסקר-שילר, שבהם עסקה עבודת הדוקטור של קתרינה זיגל, ובקשייו שלו להתקדם עם כתיבת ספרו.
שלמה רפופורט מבטיח לבאר לקחת אותו לביקור בשתי ספריות, שהן "הספריות החשובות ביותר באירופה כיום". מתברר שאחת הספריות, ספרייתו הפרטית של רפופורט, נמצאת בביתו, בחדר שעל דלתו השלט "בית הספר", ובה ספר יחיד, ספרו של אנ-סקי "חורבן היהודים בפולין, גליציה ובוקובינה" (בגרסתו המקורית, ביידיש), ובתוכו דפים שרופים אחדים מהמהדורה הראשונה של סיפורו של קפקא, "הגלגול", שאותם הציל אביו של רפופורט בבוקר שלמחרת שריפתם בכיכר בבל. "הספרייה שלי הייתה הספרייה המושלמת של המאה העשרים עד שקמה הספרייה החדשה שאנו נוסעים אליה וגזלה ממנה את הבכורה" אמר רפופורט לבאר, והוביל אותו אל "ספרייה" - האנדרטה שהקים מיכה אולמן בכיכר בבל לזכר לזכר אירוע שריפת הספרים בכיכר.
בדומה לתוכנית של מרטין למברג, עוסק גם בילקר-בולקר בהקמתה של ספרייה בארצות הברית, שתתבסס, בין השאר, על "כמה וכמה ספריות פרטיות של סופרים וחוקרים ישראלים בעלי שם. במסגרת זו הוא מציע לבאר למכור את ספרייתו תמורת סכום גבוה. כאשר באר מספר על הצעה זו לאשתו, היא משכנעת אותו שלא להיענות לה, ומנמקת זאת, בין השאר, במילים: "הספרייה שלך הלוא היא, בעצם, הביוגרפיה שלך".
ועדת ההיגוי מתכנסת בווילה של הקולוקוויום הספרותי של ברלין (LCB), שעל גדות אגם ואנזה, שממנה נשקפת על החוף שממול הווילה שבה התכנסו, בדיוק 63 שנים קודם לכן, משתתפיה של ועידת ואנזה, שבה גובש "הפתרון הסופי", להשמדת יהדות אירופה. בסיום המפגש של ועדת ההיגוי מציע באר שהמפגש החצי שנתי הבא, המתוכנן להתקיים באילת, יעסוק בבארה של מרים.
מסיבה שאינה ידועה למספר, המפגש המתוכנן לא התקיים, אך כעבור שנה וחצי, בעת מלחמת לבנון השנייה, הוא חוזר לברלין, בהזמנת הקולוקוויום הספרותי של ברלין. בתחילתו של ביקור זה עלה במספר "הרעיון לכרוך יחד את הרומן הממאן לגווֹע ואת פרשת ועדת ההיגוי", ובמהלך הביקור עסק בהגשמת רעיון זה. בהמשך ביקור זה הוא נפגש פעם נוספת עם קתרינה זיגל, שסיפרה לו על ימיו האחרונים של רפופורט, שנפטר שנה קודם לכן, ועל בתה, שולמית, שנולדה לה לאחר שהרתה לזוסמן, ונקראה על שמו של רפופורט.
פרשנות > שם הספר

לשם הספר, "לפני המקום", משמעות כפולה:
"המקום" הוא אחד מכינויו של אלוהים, כפי שמוסבר בבראשית רבה: "רב הונא בשם ר' אמי אמר: מפני מה מכנין שמו של הקב"ה וקוראין אותו מקום? שהוא מקומו של עולם ואין עולמו מקומו", והרמב"ן כתב: ”הַכָּל שָׁוֶה לִפְנֵי הַמָּקוֹם”.
שלושה מקומות משמעותיים בתולדות השואה תופסים מקום מרכזי בספר:
כיכר בבל, שבה התרחש אירוע שריפת הספרים סמוך לאחר עליית הנאצים לשלטון.
אגם ואנזה, שבווילה השוכנת לחופו ונשקפת מהווילה שבה התכנסו גיבורי הסיפור, נהגה "הפתרון הסופי" בוועידת ואנזה.
רציף 17, שממנו יצאו הטרנספורטים של יהודי ברלין, ובהם גם אביו של רפופורט, למחנות ההשמדה.
הראשון בשלושה מקומות אלה, כיכר בבל, מוצג בעטיפת הספר. בתרגומו של הספר לגרמנית, לא ניתן היה לשמור על כפל המשמעות של שם הספר, ונשמר רק חלק מהמשמעות השנייה, בשם "Bebelplatz".
על המילה "מקום" במשמעותה הבסיסית, הפשוטה, בהקשר של מיקום עלילת הספר בגרמניה סיפר חיים באר:
פרשנות > עטיפת הספר

על עטיפת הספר מופיע תצלום של האנדרטה "ספרייה" שיצר מיכה אולמן בכיכר בבל (Bebelplatz) בברלין, לזכר שריפת הספרים שנערכה במקום ב-10 במאי 1933. בתקרת הזכוכית של האנדרטה משתקפים השמים המעוננים חלקית. במסגרת עלילת הספר לוקח רפופורט את באר לביקור בכיכר בבל.
זיוה שמיר מוצאת בצילום העטיפה את ארבעת היסודות: "את המרצפות שעל גבי עפר העולם, את השמים הכחולים כמים, המשתקפים בזגוגית השקופה, וכן את הרוח, רוח האדם, הגלומה בספרים. האש, ששרפה בשעתה את הספרים, ומקץ שנים אחדות גם את היהודים שנשלחו אל המשרפות, מרחפת מעל האתר הברלינאי הסמלי הזה – נוכחת ונפקדת כאחת."
פרשנות > על הזמן והמקום

עלילותיו של המספר, חיים באר, מתרחשות בזמנים אחדים (המוצגים לאו דווקא בסדר כרונולוגי) ובמקומות אחדים, בגרמניה ובישראל. בכל אחד מהזמנים היה באר עסוק בספר אחר מספריו.
ביקורו הראשון של באר בגרמניה היה בתחילת שנות ה-90, ובו התגורר באר במשך חודשיים בעיירה הינטרצרטן שבלב היער השחור, ועסק בכתיבתו של ספר שגיבורו הוא איש המחלקה הגרמנית בפלמ"ח. בעקבות פגישתו של באר עם הולגר, בנו של מפקד בצי הצוללות הנאצי, כתיבתו של ספר זה לא הושלמה.
בפברואר 2001 הגיע באר לביקור נוסף, לכבוד הוצאתו לאור של התרגום לגרמנית של "חבלים". שם פגש לראשונה את קתרינה זיגל.
בעקבות שני ביקורים אלה החל באר לכתוב את הספר "מלים ללא ארץ", אך התקשה להשלימו. את הקשיים הללו תיאר בהרחבה בביקורו השלישי בגרמניה, בברלין, בינואר 2005, אליו הוזמן על ידי רפאל זוסמן. בביקור זה, שהוא מרכז הספר, נפגש עם "סגל החבורה": זוסמן, רפופורט, זיגל ובילקר-בולקר.
ביקורו האחרון בגרמניה נערך ביולי 2006, תחילה בברלין ואחר כך בדיסלדורף, ובו עסק בהשלמת ספרו "לפני המקום". הזיקה של ספר זה לספר "מלים ללא ארץ" נרמזת במשפט הפתיחה של "לפני המקום", שתחילתו: "ראשיתם של המעשים שבכוונתי לגולל בספר זה אחוזה באחריתו של ספר אחר, שעמי בכתובים...". בביקור זה נפגש פעם נוספת עם קתרינה זיגל.
פרשנות > בין בידיון למציאות

כברבים מספרי הסיפורת, גם בתחילתו של "לפני המקום" מופיעה ההסתייגות:
להסתייגות זו חשיבות מיוחדת בספר זה, משום שבנוסף לדמויות בדיוניות אלה ועלילותיהן הבדיוניות, הספר מלא וגדוש בדמויות ממשיות, שבמעשיהן הלא בדיוניים דנים גיבוריו הבדיוניים של הספר. בראש הדמויות הממשיות ניצב חיים באר עצמו, המקיים אינטראקציה עם הדמויות הבדיוניות. הספר מזכיר פרטים ביוגרפיים אחדים של באר, ובהם ספריו "נוצות" ו"חבלים" וטורו "מזיכרונותיה של תולעת ספרים", כמו גם מגוריו ברמת גן. דמויות ממשיות שבהן עוסקים גיבורי הספר כוללים את אלזה לסקר-שילר, ש"י עגנון, חיים נחמן ביאליק, פרנציסקה ברוך, אברהם הולץ, נאוה סמל, מישקה בן-דוד, שלמה גולדברג- מנהל מחלקת ההשאלה והמחסנים של הספרייה הלאומית בירושלים והספרן הוותיק ביותר שלה, ורבים אחרים, המוזכרים בלוויית עובדות מחייהם.
הופעתו של חיים באר כאחד מגיבורי הספר ממשיכה את הדרך שבה הלך בספריו הקודמים, "נוצות", "עת הזמיר" ו"חבלים". חוקרת הספרות ניצה בן-דב העירה על כך:
השילוב האינטנסיבי בין מציאות ובידיון ב"לפני המקום" מציב אתגר לקורא, להבדיל בין השניים.
יש שאינם מקבלים את ההסתייגות שבפתח הספר כפשוטה, ומבקשים לראות בספר רומן מפתח, ולזהות את האישים ששימשו מודל ליצירת הדמויות הבדיוניות.
פרשנות > עצות לסופר

"לפני המקום" הוא ספר ארס פואטי העוסק בתהליך יצירתו של ספר זה עצמו. בין השאר, גיבורי הספר מייעצים למספר כיצד לכתוב את ספרו. קתרינה זיגל אמנם אומרת למחבר: "מי בכלל רשאי לייעץ לסופרים על מה לכתוב, אל תשמע לאיש, תעשה רק מה שהלב אומר לך", אך דקות אחדות קודם לכן יעצה אף היא: "הגיעה השעה שתחדל לכתוב על ילד קטן שמסתכל מלמטה למעלה אל אבא ואמא שלו. ... תחדל מזה. תתבגר. תתחיל לכתוב מהכיוון האחר. תכתוב ביושר ובאהבה על האבהות שלך. זה אמנם קשה הרבה יותר ומסובך הרבה יותר, אבל גם מעניין ואמיץ יותר מלכתוב על אנשים ונשים שמתו מזמן".
קדמו לה בעצותיהם עוזי רון, שיעץ למחבר להיות זהיר בהכנסת רציף 17 לספרו, משום שהוא מופיע כבר בספר מאת מישקה בן-דוד, ורפופורט, שיעץ: "תלמד את עצמך להביט ליופי של הרוע ישר בעיניים, זה יכול להיות תרגיל מצוין לסופרים, שלעיתים מזומנות צריכים לתת בספריהם פתחון פה לחלאות".