stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יהושע רוזן
ביוגרפיה

נולד בפולין לחיים יונה ולרחל מרים. עלה ארצה בשנת ה'תש"ג כפליט שואה לאחר נדודים בערבות סיביר בעת מלחמת העולם השנייה, שם שכל את אחותו, עם קבוצת ילדי טהראן. הרב משה צבי נריה פגש אותו לאחר ירידתו מהרכבת והביאו לישיבת כפר הרא"ה.
בר"ח אייר תש"ט (1959) בעקבות הוראה של החזון איש עלה לירושלים עם קבוצה מחבריו בוגרי ישיבת כפר הרואה ללמוד בישיבת חברון. אולם לבסוף הגיע דווקא לישיבת מרכז הרב בקבוצה בת 15 בחורים שהוביל הרב יעקב כלאב וחידשה את הישיבה. שם הפך לתלמיד של הרב צבי יהודה קוק ויצר עימו קשרים הדוקים.
כן למד אצל הרב שלום נתן רענן ואת הכוזרי אצל הרב דוד כהן (הנזיר), שם היה 'המקריא' של הספר בפני הלומדים במשך 5 שנים. לימים כתב מאמר מבוא כללי לספר הכוזרי על פי שיעורי רבו, אותו מסר הרב הנזיר לפרסום, ואף הכניסו לספרו על הכוזרי.
למד במשך שנתיים אצל הרב אפרים בורודיאנסקי בכולל 'שבט מיהודה' בתל אביב. שירת בצה"ל ולחם במלחמת ששת הימים, ובמלחמת יום הכיפורים היה מגויס כ־8 חודשים.
הרבצת תורה והקמת מוסדות

בשנת תשט"ז התמנה לר"מ בישיבת נחלים ולימד בה מספר שנים. בתשכ"ד היה שותף יחד עם מספר רבנים בראשות הרב יעקב פילבר להקמת ישיבת ירושלים לצעירים ומאז לימד בה שנים רבות. בתשכ"ה היה ממייסדי מכון הלכה ברורה ומספר שנים היה חבר בצוותו. בראשית שנות השבעים היה ממייסדי ישיבת ניר קריית ארבע ועמד בראשה עם הרב אליעזר ולדמן במשך שנתיים. בתשל"ב נתבקש בידי הרצי"ה לשמש ר"מ גמרא ואמונה בישיבת מרכז הרב.
בתשנ"ז הוקמה בעידודו ישיבת בני צבי בבית אל. הוא סירב להצעת הרב זלמן מלמד לעמוד בראשה ושימש בה מספר שנים כר"מ. ראה חשיבות מיוחדת דווקא בחינוך נערים בשנותיהם הצעירות, בנימוק שכל שינוי קל בתקופה זו נעשה משמעותי ביותר ברבות הימים. היה שותף גם בהקמת תלמוד תורה מורשה. הקמת ישיבת חומש המתחדשת, וכן ייסוד היישוב חרשה בידי תלמידים ממרכז הרב נעשו בעידודו ובעצתו.
במשך עשרות שנים לימד בביתו שיעור בספרי הרב אברהם יצחק הכהן קוק, בספר שפת אמת ובפרשיות התורה עם פרשנים כמו אור החיים ועוד, לתלמידים ממרכז הרב ומישיבה קטנה "מורשה". היה חבר הנהלה במכון ארץ חמדה. תלמידו ראש ישיבת מרכז הרב הרב יעקב שפירא התייעץ עימו בענייני הישיבה.
חיים אישיים

היה נשוי לנעמי לבית אדלר, בת למייסדי המושב 'כפר אברהם' בפתח תקווה, ולו ארבעה ילדים: ברוך וישראל [שניהם חרדים], שרה ודבורה (הנשואה לרב צוריאל זון מרבני ישיבת עטרת נחמיה ומראשוני המתיישבים בעיר דוד).
התגורר בתחילה ברחוב פנים מאירות בשכונת רוממה, ומשנת תשמ"ו בשכונת גבעת שאול בירושלים.
נפטר ביום ט"ו אדר א ה'תשפ"ב, 16 בפברואר 2022, לאחר מחלה ממושכת. מסע ההלוויה החל ברחבת ישיבת מרכז הרב והגיע להר הזיתים, שם נטמן.
דעותיו

הרב רוזן הביע התנגדות לשיטת הרבדים.
הצטרף לרבני שכונת רוממה בירושלים בזמן שהתגורר במקום למכתב מחאה והתנגדות לפתיחת בריכת שחיה בשכונה, צעד שעלול היה לפגוע באופיה החרדי של השכונה.
בשנת תשס"ה הצטרף לקריאתו של הרב הראשי לישראל לשעבר הרב אברהם אלקנה שפירא לסרב פקודה ולא לסייע בפינוי גוש קטיף.
ספריו

הרב רוזן לא הסכים שידפיסו ספרים מתורתו. רק אחרי שתלמידו של הרב שהם גנוט אברך במרכז הרב ומלמד במכון מאיר, לחץ עליו אישר להדפיס, אבל דווקא בכריכה רכה ובלי אזכור שמו. הודפסו חמישה כרכים על חמישה חומשי תורה שנקראים בשם ליקוט מפרשים, ורק בגב עמוד השער נכתב שהמחבר הוא "י.א.ר.". לאחר פטירתו הוציא הרב גנוט את סדרת הליקוט מפרשים בסדרה בת שלושה כרכים מהודרים בכריכה קשה וקרא להם בשם חדש - ליבנו בתורתו.
דברי תורה משמו על פורים הובאו לדפוס על ידי תלמידו הרב אוריאל ספז בחוברת "אהבת עולם תביא להם" (מצפה רמון, תשע"ג 2013).
לאחר פטירתו החלו חברי מכון מים חיים של תלמידי ישיבת מרכז הרב להוציא חוברות של שיעוריו ותורתו. עד כה יצאו ארבע חוברות על המועדים, ששמו רמוז בשמן:
יאר פניו איתנו למועדי אייר וחג השבועות, אייר התשפ"ב.
באור פניך יהלכון לחודש אלול ומועדי תשרי, אלול התשפ"ב.
אורה ושמחה לפורים וארבע פרשיות, אדר התשפ"ג.
פני המנורה יאירו לימי החנוכה, מכון מים חיים כסליו התשפ"ה.
במלאת שנה לפטירתו הוציאו תלמידיו חוברת עם הספדים שנאמרו עליו וליקוט מתורתו.
מתלמידיו

הרב יעקב אלעזר כהנא שפירא – ראש ישיבת מרכז הרב וחבר מועצת הרבנות הראשית לישראל.
הרב חיים אביהוא שוורץ – ר"מ בישיבת מרכז הרב ומלמד בישיבת בית אל.
הרב שמואל אליהו - רב העיר צפת וחבר מועצת הרבנות הראשית לישראל.
הרב יועזר אריאל – דיין בית הדין הרבני בטבריה ובצפת, בית הדין לגיור בירושלים ובית הדין לממונות בקרית ארבע. לשעבר ראש הכולל בישיבת ניר קריית ארבע.
הרב אריה קורן – ממייסדי תלמוד תורה מורשה.
הרב יאיר גזבר – ראש ישיבת ירושלים לצעירים (ישל"צ) ור"מ בישיבת מרכז הרב.
הרב איתמר אורבך – ר"מ בישיבת מרכז הרב.
הרב נריה גוטל – ראש מערך המחקר במרכז תורה ומדינה
הרב יורם אליהו – מחנך ותיק בתלמוד תורה מורשה ור"מ במכון מאיר.
הרב שמעון בן ציון – ר"מ במכון מאיר.
הרב אליהו האיתן – מרבני מכון פוע"ה.
הרב אברהם שרייבר – רב היישוב שבי דרום.
הרב אלישמע כהן – ראש ישיבת חומש (בנו של הרב אורי כהן).
הרב אוריאל ספז – רב היישוב כוכב יעקב ורב בישיבת מדברה כעדן מצפה רמון.
בצלאל סמוטריץ – יו"ר מפלגת הציונות הדתית ושר האוצר.
עמנואל שילה – עורך העיתון בשבע.
הרב שהם גנוט – ר"מ במכון מאיר ועורך ספריו.
הרב חיים זק"ש – ר"מ בישיבה קטנה מורשה, ראש כולל הדרן ויועץ זוגי. (נכדו של הרב ניסן זק"ש).
הרב עמית פנחס – מזכיר איחוד רבני תורת הארץ הטובה.
הרב משה פינטו – רב מושב נתיב השיירה.
הרב יונתן יעקובי – ר"מ בישיבת בני צבי
הערות שוליים

↑  כרטיס הקבר של חיים יונה רוזן, באתר  הר הזיתים
↑  כרטיס הקבר של רחל מרים רוזן, באתר  הר הזיתים
↑  הרב יהושע רוזן, מבירא עמיקתא לאיגרא רמא, באתר ישיבה
↑  מעט זכרונות מפיו על הרצי"ה נדפסו בקובץ דגל ירושלים ה', ישיבת ירושלים לצעירים תשס"ז, עמ' רנח-רסא, וכן בספר "בדרך התורה הגואלת" עמוד רל"א והלאה
1 2  אלחנן גרונר, ממעייני הישועה, באתר הקול היהודי, ‏17/02/2022
↑  הרב יהושע רוזן, 'זכרונות על מו"ר זצ"ל', בשמן רענן, כרך א, ירושלים תש"ן, עמ' קה-קו
1 2  תורה וענווה במקום אחד, באתר ערוץ 7, 24 בפברואר 2022
↑  אלישיב רייכנר, "הרגשנו שהקב"ה קורא לנו", באתר מוסף "שבת" - לתורה, הגות ספרות ואמנות, ‏2017-06-13
↑  הרב זלמן מלמד ספד: "הרב יהושע רוזן היה ישר דרך ונערץ", באתר ערוץ 7, 16 בפברואר 2022
↑  מאות ליוו למנוחות את הרב יהושע רוזן: "ידע את כל הש"ס עם רש"י ותוספות בעל פה", באתר ערוץ 7, 16 בפברואר 2022
↑  חברי הנהלות מוסדות 'ארץ חמדה', באתר ארץ חמדה
↑  ברוך דיין האמת: בגיל 91 הלך לעולמו הרב יהושע רוזן זצ"ל - זקן תלמידי הרצי"ה, באתר "סרוגים", 16 בפברואר 2022
↑  משנה - לא לומדים כך!, באתר שיעורי הרב שלמה אבינר
↑  רבנים נוספים הצטרפו לקריאת הרב שפירא, באתר ערוץ 7, 22 באוקטובר 2004
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007516605205171  VIAF: 310740001   WorldCat (עם VIAF): 310740001
משה גפני

משה גפני
משה רפאל גפני (נולד בי' באייר תשי"ב, 5 במאי 1952) הוא חבר כנסת המשמש כיו"ר ועדת הכספים, יושב ראש מפלגת דגל התורה ברשימת יהדות התורה, ותיק חברי הכנסת, שימש כסגן שר הדתות וכיו"ר ועדת המדע והטכנולוגיה.
ביוגרפיה

משה גפני נולד בתל אביב לאליהו גפני (ויינטרופ) וחוה-ברכה זילברברג, ילידי פולין וחסידי גור. למד בבית הספר היסודי יסודי התורה-תל אביב,
בוגר ישיבות סלבודקה וגרודנא. קיבל דחיית שירות במסגרת "תורתו אומנותו". בשנת תשל"ג, לאחר נישואיו, עבר לאופקים והיה ממייסדי הקהילה החרדית במקום, ואחד מראשיה. כיהן כראש כולל "זיכרון אליהו" באופקים וכחבר המועצה המקומית אופקים. שימש ככתב בעיתון "יתד נאמן".
קריירה פוליטית

בשנת 1989 הציע לו נשיא מועצת גדולי התורה הרב אלעזר מנחם מן שך להתמודד בבחירות בראשות הרשימה החדשה דגל התורה, אך גפני העדיף לכהן כמספר 2 של הרב אברהם רביץ. החל משנת 1988 מכהן בכנסת כנציג דגל התורה. בכנסות ה-13 וה-14 כיהן רק קדנציה חלקית במסגרת הסכמי רוטציה בין אגודת ישראל ודגל התורה. בשנת 1990 כיהן כסגן שר הדתות תחת השר אבנר-חי שאקי ובשנת 1999 כיהן כיו"ר ועדת הפנים ואיכות הסביבה של הכנסת.
בכנסת ה-16 אושרו בקריאה שלישית כ-10 חוקים שהציע[דרוש מקור]. גפני גם פעיל בענייני החינוך החרדי.
עם פרישת חבר הכנסת אברהם רביץ מהחיים הפוליטיים, החליפו גפני בראשות סיעת דגל התורה, ושובץ במקום השני ברשימת יהדות התורה לכנסת ה-18.
באפריל 2009 התמנה ליושב ראש ועדת הכספים, לאחר שניצח ב"הצבעה הסיעתית" על חלוקת התפקידים בסיעה את ח"כ יעקב ליצמן ובמאי 2013, בשבתו בספסלי האופוזיציה, מונה גפני ליושב ראש ועדת המדע והטכנולוגיה.
במאי 2015 חזר גפני בפעם השנייה, לכהונת יושב ראש ועדת הכספים.
ביוני 2018 הותקף גפני על ידי פעילי הפלג הירושלמי לאור פעילותו, בהיותו נציג "דגל התורה", להסדרת מעמד בני הישיבות. בשל כך, הוא זכה למכתב תמיכה חריג ממנהיג הציבור הליטאי, הרב חיים קניבסקי.
ב-13 בפברואר 2020 הודיע גפני כי החינוך העצמאי של אגודת ישראל יפתח בתי ספר עם לימודי חול לבנים חרדים לאחר שקיבל אישור מגדולי התורה.
בתחילת כהונת הכנסת העשרים ושלוש (מרץ 2020) הודח מתפקידו והוחלף בח"כ עודד פורר אך עם הקמת הוועדות הקבועות במאי 2020 מונה שוב ליו"ר ועדת הכספים.
בבחירות לכנסת העשרים וארבע (מרץ 2021) נבחר להוביל את רשימת יהדות התורה במקום יעקב ליצמן, ועם הקמת הממשלה נשארה הסיעה באופוזיציה.
בבחירות לכנסת העשרים וחמש לאחר משא ומתן בין מפלגות אגודת ישראל ודגל התורה המרכיבות את רשימת יהדות התורה, התחלף משה גפני עם יו"ר אגודת ישראל, יצחק גולדקנופף והוצב במקום השני, אחרי גולדקנופף, אך לפי כללי ההסכם, גפני הוא זה אשר בחר תפקיד ראשון, ועם הקמת הממשלה, הוא חזר לתפקידו כיושב ראש ועדת הכספים.
גפני הוא ותיק חברי הכנסת בכנסת ה-24 ובכנסת ה-25.
קריירה פוליטית > חקיקה

משה גפני הוא היוזם הראשון של 49 הצעות חוק פרטיות שנכנסו לספר החוקים. בין החוקים שיזם גפני במהלך כהונתו בכנסת:
חוק הקרינה הבלתי מייננת (יחד עם יורי שטרן, לאה נס ועמרם מצנע)
תיקון לחוק העונשין האוסר על התאגדות המטיפה לעקרונות של התנועה הנאצית
תיקון לפקודת העיריות האוסר על גביית דמי כניסה לגנים ציבוריים (יחד עם דוד אזולאי ודב חנין)
הרחבת תחולתו של חוק נפגעי פעולות איבה גם לגבי תושב ישראל נפגע בפעולת איבה שכוונה נגד העם היהודי
תיקון לחוק ביטוח בריאות ממלכתי, המקצר את תקופת ההמתנה של תושבים חוזרים לזכאות לשירותי בריאות מכוח החוק (עם שלי יחימוביץ')
תיקון לחוק המקרקעין המאפשר לבעל דירה להתקין על חשבונו מנגנון המאפשר הפעלה אוטומטית של תאורה ללא חילול שבת אף ללא הסכמת שאר בעלי הדירות.
תיקון לחוק לעידוד השקעות הון שנותן הקלות במס בבניינים חדשים להשכרה (יחד עם יעקב אדרי וציון פיניאן).
תיקון לפקודת מסי העירייה ומסי הממשלה (פטורין) הפוטר בתי עלמין שאינם למטרות רווח מתשלום ארנונה (יחד עם דוד אזולאי ואורי מקלב)
תיקון לחוק חינוך ממלכתי הקובע כי הרשויות המקומיות יהיו רשאיות להשתתף בתקציביהם של מוסדות חינוך מוכרים לא רשמיים גם בדרך של מתן שירות בפועל או של הקצאת משאבים בפועל (יחד עם מנחם אליעזר מוזס ואורי מקלב)
תיקון לחוק הכנסת המאפשר דיונים בוועדת משנה חסויה מטעמים של חשש לפגיעה של ממש בעניין כלכלי משמעותי של המדינה (יחד עם יריב לוין)
תיקון לחוק הכנסת המבטל את תפקיד נציב הדורות הבאים (יחד עם יריב לוין)
תיקון לחוק הגנת הפרטיות הקובע כי פרסום צילום של נפגע גוף או נפש בזמן הפגיעה או בסמוך לה, שלא בהסכמת הנפגע, תהווה פגיעה בפרטיות וכך גם פרסום צילום גופתו של אדם באופן המאפשר את זיהויו (יחד עם אורי מקלב)
חוק המסמיך את שר האוצר להאריך בצו, באישור ועדת הכספים, את הטבות המס הניתנות לתושבי שדרות ויישובי עוטף עזה (יחד עם שי חרמש ופאינה קירשנבאום)
היה בין יוזמיו של חוק אוויר נקי
ביטול זכותן של עמותות מיסיונריות להטבות מס
דעותיו

גפני העיד על עצמו 'אני לא שמאלני, אני מתנהג בשכל בכל נושא, אך בנושא המדיני אני כנראה קרוב לשמאל'. במקרה אחר (יוני 2017, בוועידת השלום של עיתון הארץ) התבטא באופן דומה: "אני לא שמאלני ולא ימני, אני עובד בשכל". בנוסף במהלך דבריו אמר כי "הפלסטינים היו פה לפנינו ואנחנו אלה שהוצאנו אותם מפה".
בשנת 2005 הצביע גפני נגד תוכנית ההתנתקות אך מאידך תמך בהצבעה על תקציב המדינה, הצבעה שאפשרה לממשלה לשרוד עד לאחר ביצוע ההתנתקות.
הוא מתנגד בנחרצות לכל נורמליזציה עם הזרם הרפורמי ביהדות, עם זאת, תחילה לא התנגד למתווה הכותל שנחתם בשנת 2016 בין הממשלה לזרמים השונים ביהדות ונחשב כפריצת דרך מבחינתם בכל הקשור ל'הכרה ממשלתית' בהם, אך לבסוף גם בשל פרסום המתווה באתרי האינטרנט החרדיים, איים בפירוק הממשלה באם לא יבוטל המתווה, והמתווה הוקפא לבסוף בשנת 2017.
בשנת 2009 ימי פרשת בג"ץ בית הספר בעמנואל טען גפני כי 'בית המשפט פוסק באופן שיטתי נגד הציבור החרדי' ואיים כי אם בית המשפט ימשיך במדיניות זו הציבור החרדי יפסיק לשלם מיסים.
בשנת 2011 תמך בהענקת סמכויות אכיפה מנהלית לרשות ניירות ערך בשוק ההון וזאת במטרה להגביר את ההגנה על כספי הציבור ולשמור על יציבות המשק.
בשנת 2017 נשא גפני נאום ב"ועידת עיתון הארץ" ועורר סערה ציבורית כשאמר כי "השמאל אינטליגנטי יותר מאשר הימין" חברו לסיעה, מאיר פרוש האשימו ב'הברחת מצביעים' מהמפלגה.
באותו החודש, בהקלטות ששודרו בחברת החדשות נשמע גפני מתייחס בכנס סגור להישגי המפלגות החרדיות עם חקיקת חוק המרכולים : "אנחנו לא רק שומרים על הסטטוס קוו, אנחנו גם מתקדמים בנושא של שמירת שבת". לדבריו, בתוך חודש הממשלה תגייס מאות פקחים שאינם יהודיים לשם אכיפת החוק.
בשעה שנסגר הר הבית לעליית יהודים לאחר המהומות בירושלים, והתעורר דיון ציבורי בדרישה לפותחו מחדש, שלח גפני מכתב לראש הממשלה בנימין נתניהו וקרא לו להשאיר את ההר סגור לכניסת יהודים. מכתבו עורר גל תגובות זועמות, וגורמים במפלגתו התנערו מהדברים.
חיים אישיים

גפני מתגורר בקריית ויז'ניץ שבבני ברק. הוא נשוי לחנה לבית סמוטני ואב לשני בנים ובת. אחיינו אליהו גפני הוא ראש המועצה המקומית עמנואל.
הערות שוליים

1 2   אשר מעוז, כך גיליתי איך משה גפני רימה את דרכו לפטור משירות צבאי, באתר הארץ, 12 ביוני 2024
↑  ישראל כהן ומשה גולדשטיין, ‏בנט ניחם את גפני: "אני צריך לחזור בתשובה", באתר כיכר השבת, 16 באפריל 2014
↑  שלמה גבעון, הנחל שמנע מאשכול לבוא לישיבת הממשלה - תבע שוב קרבנות, מעריב, 11 בינואר 1980
↑  אלי שניידר, ראיון עם הרב צבי וייספיש, באתר JDN, ‏22 בספטמבר 2020
↑  פנחס וולף‏, הנקמה של פרוש: ליצמן לא יו"ר ועדת הכספים, באתר וואלה, 1 באפריל 2009
↑  אבי שיף, הערב: גפני נכנס לתפקיד יו"ר ועדת הכספים, באתר בחדרי חרדים, 1 ביוני 2015
↑  ישי כהן, ‏מהפך: משה גפני הודח; נציגו של ליברמן מונה, באתר כיכר השבת, 24 במרץ 2020
↑  משה גפני נבחר ליו"ר ועדת הכספים של הכנסת, באתר ynet, 1 ביוני 2015
↑  קובי נחשוני, גפני במקום ליצמן: שינוי בצמרת יהדות התורה - ומחלוקת, באתר ynet, 1 בפברואר 2021
↑  שחר אילן, תקפצו לו: מה קרה למשה גפני?, באתר כלכליסט, 4 באפריל 2023
↑  הצעות חוק פרטיות של ח"כ משה גפני, באתר מאגר החקיקה הלאומי
↑  חוק חדש יאסור על התאגדות גזענית, באתר וואלה, 17 בפברואר 2008
↑  יעל עברי-דראל, אחרי 3 שנים: חוק "אוויר נקי" אושר בכנסת, באתר ynet, 22 ביולי 2008
↑  "חוק אוויר נקי" אושר לקריאה ראשונה, באתר וואלה, 14 בדצמבר 2005
↑    עטרה גרמן, ‏שיתוף פעולה נדיר בין גפני ולפיד נגד המסיון הנוצרי, בעיתון מקור ראשון, 27 באוקטובר 2020
↑  ועידת ישראל לשלום 2017 | משה גפני בשיחה עם אלוף בן, באתר YouTube
1 2  גפני: "הפלסטינים היו פה לפנינו", באתר "סרוגים", 12 ביוני 2017
↑  ערוץ הכנסת - ההצבעה על ההתנתקות במליאת הכנסת - 26.10.2004, באתר YouTube
↑  הצעת חוק יישום תוכנית ההתנתקות, התשס"ה-2004 (קריאה ראשונה), באתר www.knesset.gov.il
↑  ברק רביד, אהרן רבינוביץ ויהונתן ליס, בלחץ המפלגות החרדיות: הממשלה נסוגה ממתווה התפילה בכותל, באתר הארץ, 25 ביוני 2017
↑  ח"כ משה גפני נגד בג"ץ: נפסיק לשלם מסים, באתר ynet, 16 בספטמבר 2010
↑  ראיון ב-CFO TV עם ח"כ משה גפני, יו"ר ועדת הכספים של הכנסת, 28 בנובמבר 2011
↑  יותם ברגר ונעה שפיגל, גפני: אני נוטה לשמאל, אבל לא אשב איתם בגלל הרפורמים, באתר הארץ, 12 ביוני 2017
↑  יעקב גרודקה, פרוש לגפני 'השמאלני': הגעת אחרי הפלסטינים, באתר בחדרי חרדים, 12 ביוני 2017
↑  עדי דניאל, גם פרוש מתנער מגפני: "ההתחבקות עם השמאל תמוהה", באתר ערוץ 20, 12 ביוני 2017
↑   יעל בלקין, הקלטה של ח"כ גפני חושפת: כך תוגבר האכיפה נגד עסקים בשבת, באתר TheMarker‏, 15 בינואר 2018
↑  חזקי ברוך - ערוץ 7, גורמים ביהדות התורה: גפני לא מייצג אותנו, באתר ערוץ 7
ערוץ 7, גורמים ביהדות התורה: גפני מבקש להרשים את המפלגות הערביות, באתר ערוץ 7
↑  ישראל כהן, ‏ברוך דיין האמת: מרת אסתר סמוטני, באתר כיכר השבת
מבצע מסע בצבעים

מבצע מסע בצבעים הוא מבצע צבאי שערך צה"ל בין 26 בפברואר ל-2 במרץ 2002, במהלך האינתיפאדה השנייה, לפגיעה בתשתיות טרור במחנה הפליטים בלאטה שבשכם. המבצע נחל הצלחה וסלל את הדרך התורתית למבצע חומת מגן.
המבצע החל בשל יציאת פיגועים רבים משכם, ולאחר שניסיון התיווך של אנתוני זיני כשל. במבצע יושמה לראשונה באופן נרחב שיטת לוחמה בשטח בנוי המכונה "הליכה דרך קירות".
רקע למבצע

בשנותיה הראשונות של האינתיפאדה השנייה התקשה צה"ל להתמודד עם גל הפיגועים. ביולי 2001 התמנה למפקד אוגדת אזור יהודה ושומרון תת-אלוף יצחק גרשון, והחל ליזום פעולות התקפיות כנגד הטרור הפלסטיני, בסיוע השב"כ. לאחר תפיסת האונייה קארין איי, השתנה יחסה של ארצות הברית כלפי הסכסוך ומאמצי ההסדרה של הגנרל אנתוני זיני פסקו. לאור זאת, בפברואר 2002 הוטל על חטיבת הצנחנים, בפיקודו של אביב כוכבי, לכבוש את מחנה הפליטים בלאטה שבשכם.
שכם בכלל, ומחנה בלאטה בפרט, נחשבו בעיני צה"ל למרחב לחימה מסוכן ובעייתי. בתפיסה הפלסטינית, נחשב מחנה בלאטה למעוז בלתי חדיר, שחזקה כי הכניסה אליו תגבה מצה"ל אבדות רבות. המבצע זכה להתנגדות מצד ראש המטה הכללי שאול מופז, שלא ראה בו ערך אסטרטגי. לבסוף, אישר מופז את המבצע, תוך התנייתו בהשארת "פתח מילוט" ממחנה הפליטים אל הקסבה של שכם.
מהלך המבצע

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. אין מקורות המפרטים על כלל הכוחות במבצע.
הכוחות התארגנו בחטיבת שומרון ויצאו למבצע ב-26 בפברואר 2002. מדרום מערב לשכם פשטו על המחנה גדוד 101, סיירת צנחנים ופלחה"ן צנחנים. מצפון מזרח תקפו גדוד 932 יחד עם פלנ"ט צנחנים ופלוגה מגדוד 101. גדוד 433 מהשריון נשאר בפאתים לחפות באש וליצור הטעיה.
צוות של פלנ"ט צנחנים נשלח לחפות באש ותצפית מתל א-ראס. בעת המבצע זיהה הכוח רכב שהיה מידע לגביו כי הוא רכב תופת. הטיל הראשון שירו פגע בקו מתח ויצר חושך ברחבי העיר שכם. הטיל השני השמיד את הרכב והרג שני מחבלים. במהלך הפעולה נהרג לוחם הסיירת, חיים בכר, בעת שעלה על מטען חבלה.
במהלך המבצע נתקלו כוחות הצנחנים במספר מחבלים חמושים והרגו אותם. בנוסף התגלו אמצעי לחימה רבים, רקטות וחומרי חבלה. לוחמי הפלחה"ן השמידו מחרטות לייצור נשק, חומרי חבלה ומטעני נפץ.
לאחר המבצע

לאחר המבצע אמר מח"ט הצנחנים, כוכבי, במסיבת עיתונאים, כי למרות החששות שקדמו לפשיטה:
בסביבות השעה 7 בבוקר, ביום חמישי, המקום שנקרא בלאטה, שנראה בלתי חדיר, שהתנגד באופן תוקפני ואגרסיבי, נכנע. הנמר, הידוע בכינוי בלאטה, התגלה כחתול שבחר לעזוב את המקום בו הוא חי. כמעט אין מקום במחנה שבו לא דרכה רגלינו. המסר שלנו מאוד ברור: הטרור יימצא על ידי כוחות צה"ל, בכל מקום, גם אם נצטרך לעבור דרך קירות.
מבצע זה היה ל"טבילת האש" של תפיסת ההליכה דרך קירות, בה נעשה שימוש נרחב במהלך מבצע חומת מגן. שיטה זו נלמדה על ידי הצבא האמריקאי והצבא הבריטי, ונעשה בה שימוש באפגניסטן ובעיראק.
לקריאה נוספת

"אחרי! ספר מורשת חטיבת הצנחנים" הוצאת פורת, ירושלים 2011.
אהד לסלוי, מבצע "חומת מגן": מהכלה להכרעה, המחלקה להיסטוריה, 2022.
הערות שוליים

↑  ד"ר אורי מילשטיין, ‏תחקיר: כך הצליח צה"ל למנוע מעורבות איראנית בשטחים באינתיפאדה השנייה, באתר מעריב אונליין, 26 במרץ 2016
↑  עמוס הראל, אבי יששכרוף, "המלחמה השביעית", תל אביב: ידיעות ספרים, 2004, עמוד 227.
↑  עפר שלח ורביב דרוקר, "בומרנג", הוצאת כתר, 2005, פרק 14.
↑  מבצע מסע בצבעים באתר עמותת עורב צנחנים
↑  עפר שלח ורביב דרוקר, "בומרנג", הוצאת כתר, 2005, עמוד 218
↑  פליקס פריש, מסוקים תקפו בבית לחם; כוחות צה"ל יצאו ממחנה הפליטים בלאטה, באתר ynet, 3 במרץ 2002
↑  אייל ויצמן, ‏ללכת דרך קירות, מטעם 15, ספטמבר 2008, עמ' 60–86
↑  מעיין רפאל, "כוכב עולה", במחנה, ינואר 2019, גיליון 11, עמ' 25
ברטה בקמן

| --- | --- |

 לידה:  25 בינואר 1815 קוטבוס, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 פטירה:  6 בדצמבר 1901 (בגיל 86) לייפציג, הקיסרות הגרמנית 
 תחום יצירה:  צילום 
 בן או בת זוג:  אדוארד והנרט 
 
בקמן 1851, אשה צעירה מול מראה
ברטה והנרט-בקמן (באנגלית: Bertha Wehnert-Beckmann) נולדה ב-25 בינואר 1815, נפטרה ב-6 בדצמבר 1901) הייתה צלמת גרמנייה. נחשבת לצלמת המקצועית הראשונה באירופה, וכנראה הראשונה בעולם, כמה שנים לפני בריטה סופיה הסליוס (אנ') וז'נביב אליזבת דיסדרי (אנ'). פתחה עם בעלה סטודיו בלייפציג ב-1843 לאחר מותו ב-1847 ניהלה את העסק עצמאית.בקמן מהווה אבן דרך בהיסטוריה של הצילום.
ביוגרפיה

נולדה בקוטבוס, במחוז ברנדנבורג שבממלכת פרוסיה. ב-1839 עבדה בקמן במספרה בדרזדן. שנה לאחר מכן, בשנת 1840, פגשה את אדוארד והנרט (1811–1847), בעלה לעתיד. והנרט היה צלם שהכיר לה את תהליך הדאגרוטיפ וכן לימד אותה כיצד להוסיף ידנית צבעים, תהליך שפותח בתקופה זו ומבוסס על צביעת נגטיבים על לוחות זכוכית, מהם ניתן להדפיס עותקים ללא הגבלה.
בשנת 1843, פתחו בני הזוג סטודיו בלייפציג, ובקמן הפכה לצלמת המקצועית הראשונה בגרמניה. לאחר מות בעלה ב-1847, המשיכה לנהל את העסק בעצמה. ב-1849 הפליגה לארצות הברית, פתחה סטודיו בניו יורק, תחילה ברחוב ווייט 62 ואחר בברודוויי 385. בזמן שהותה באמריקה, קיבלה דיפלומה על הישגיה המקצועיים בצילום פורטרטים. ב-1851 חזרה ללייפציג לאחר שהעבירה את עסקיה בניו יורק לאחיה. בשנת 1954 בקמן הייתה אחת משני צלמים מסקסוניה שהציגו ב-Erste Allgemeine Deutsche Industrieausstellung (היריד התעשייתי הגרמני הראשון) במינכן, שם הציגה הדפסי נייר בשיטת הקלוטייפ בנוסף לדאגרוטייפ. בשנת 1866 העבירה בקמן את הסטודיו לאלסטרשטראסה בלייפציג, שם העסיקה מספר עובדים. הסטודיו שלה הפך לאחד המפורסמים בעיר. היא פרשה ב-1883, בגיל 68.
התערוכה המייצגת את עבודתה, השוכנת במוזיאון לייפציג לתולדות העיר, הינה אחת הדוגמאות החשובות ביותר להיסטוריה המוקדמת של הצילום. היא נשארה בחזית הטכנולוגית של תחום העיסוק שלה, כולל לימוד של צילום סטריאו (stereo-photography), משהופיע תהליך זה.
עבודות

בניו יורק צילמה בסטודיו שלה אישים ידועי שם כמו הנשיא מילארד פילמור, שגרירים ופוליטיקאים אחרים. כשחזרה לסטודיו שלה בלייפציג, התווספו גם שם אישים ידועי שם נוספים לתיק הצילומים שלה, אישים שכללו את קלרה שומאן, יוהנס ברהמס, פרנץ דומיניק גרסי, קארל היינה ורבים אחרים. בקמן הייתה פורצת דרך, והראשונה בעיר שהחלה לצלם צילומי עירום אמנותי. יוחסו לה כמה מהתצלומים האדריכליים הראשונים של לייפציג (1855–1860), שתיעדו את העיר ומאפייניה לפני שחלקם נהרסו, כמו שער פיטר (1860). עבודתה של בקמן משלבת גישה אנושית בשילוב איכויות טכניות ואמנותיות גבוהות, המתמחות בצילום דיוקנאות, והשגים מרשימים בצילום ילדים. העניין שלה בחידושים טכניים, השימוש בשיטות פרסום מודרניות ויכולותיה העסקיות תרמו להצלחתה יוצאת הדופן כצלמת. כיום ניתן לראות את עבודתה במוזיאון העיר (Stadtgeschichtliches Museum) של לייפציג בנוסף עבודותיה כלולים באוספים גדולים בהמבורג, קולון, מינכן, כמו גם בארצות הברית ובקנדה.
קישורים חיצוניים ודוגמאות מעבודותיה

מדיה וקבצים בנושא  בוויקישיתוף
Getty
Getty2
Bertha Wehnert-Beckmann
A German Lady
National Gallery of Art
Artnet
Hundred heroines
GetArchive
Google Arts & Culture
הערות שוליים

↑  Jack Solaris, Pioneers Of Photography — Celebrating Bertha Wehnert-Beckmann: The World’s First Professional…, Medium, ‏2022-04-02 (באנגלית)
1 2 3 4 5  "The Female Photographer - Stadtgeschichtliches Museum Leipzig". www.stadtgeschichtliches-museum-leipzig.de. נבדק ב-2018-03-29.
1 2  Bertha Wehnert-Beckmann, 1843 – costume cocktail, ‏2016-01-22 (באנגלית אמריקאית)
↑  The Female Photographer, www.stadtgeschichtliches-museum-leipzig.de
↑  "Bertha Wehnert-Beckmann", Luminous Lint. Retrieved 8 March 2013.
↑  lucevallieres123, Bertha Beckmann ou Bertha Wehnert-Beckmann (1815-1901) [Allemagne], Lucevallieres, ‏1815-01-26 (בצרפתית)
↑  Daguerreobase - A German Lady, a new publication by Jochen Voigt, www.daguerreobase.org
↑  pammyv02, Monday’s Photography Inspiration – Bertha Wehnert-Beckmann, Photography & Vision, ‏2020-11-09 (באנגלית)
↑  Frauen, Frauenpersönlichkeiten, research-uni--leipzig-de.translate.goog
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 133453138  ISNI: 0000 0000 1998 9075  LCCN: no2014121422  PIC: 323808  RKD: 290686  VIAF: 75042414   WorldCat (עם VIAF): 75042414 
בקמן 1850, פורטרט ילד עם ציפור
בקמן 1849, אשה צעירה עם אלבום צילומים
בקמן 1860, אישה צעירה עם ספר
בקמן, צילום עירום של מודלית
ג'ורג' צ'ארלס אייד

| --- | --- |

 לידה:  26 באוגוסט 1872 קווינסי, אילינוי, ארצות הברית 
 פטירה:  12 במאי 1938 (בגיל 65) טריון, ארצות הברית 
 מקום לימודים:  אקדמיה ז'וליאן  אקדמיה גראנד שומיאר 
 תחום יצירה:  ציור 
 פרסים והוקרה:  מדלית כסף 
 
ג'ורג' צ'ארלס אייד (באנגלית: George Charles Aid; 26 באוגוסט 1872 –  12 במאי 1938) היה צייר, תחריטאי ומורה אמריקאי הידוע בציורי דיוקן, נוף וז'אנר. אייד היה פעיל בצרפת, הולנד וקרולינה.
ביוגרפיה

ג'ורג' צ'ארלס אייד, יליד בקווינסי, אילינוי, למד בבית הספר לאמנויות סנט לואיס בסנט לואיס והחל לעבוד כמאייר בעיתונים שונים של סנט לואיס. בשנת 1899, הוא קיבל מלגה לנסיעות ולימוד בפריז, צרפת. הוא נרשם באקדמיה ז'וליאן והחל לעבוד אצל ז'אן פול לורן וז'אן-ז'וזף בנג'מין-קונסטנט וכן עם לוסיאן סיימון וצ'ארלס קוט באקדמיה דה לה גרנדה שאומייר. הוא הציג את עבודותיו בצרפת ובארצות הברית, והוא זכה במדליית כסף ביריד העולמי של סנט לואיס ב-1904.
בשנת 1906 רכשה ממשלת שוודיה את אחד מציוריו של אייד שהוצג בסלון פריז. אייד הוזמן גם להראות את עבודת התחריט שלו, יחד עם קלרנס גננון, והרמן ארמור וובסטר. עבודתו נסקרה על ידי מבקרי אמנות כמו צ'ארלס דקאי.
אייד נשאר בצרפת במשך חמש עשרה שנים, ופגש אמנים אמריקאים אחרים כמו ריצ'רד מילר ופרדריק קארל פריסקה. הוא גם פגש סטודנטית צעירה למוזיקה מדרום קרוליינה בשם מרי אור, שהפכה לאשתו בשנת 1910. בני הזוג עברו לאיטליה.
לאחר מלחמת העולם הראשונה, ג'ורג' ומרי חזרו לארצות הברית. הם נסעו במשך כמה שנים, והתיישבו בטריון, צפון קרוליינה בשנת 1920. הם בחרו בטריון כי, כמו באירופה, הם הצליחו למצוא מושבה אמנותית. במהלך שנות ה-20, ג'ורג' צ'ארלס אייד הפך לאמן בעל מוניטין התמחה בתחריט וצילום פורטרטים של אנשים בולטים מקרולינה.
הוא הוזמן גם לצייר את "הטבילה של וירג'יניה דאר" להנצחת ההיסטוריה המוקדמת של צפון קרוליינה. הציור נתרם מאוחר יותר למוזיאון המנטה בשארלוט.
ג'ורג' צ'ארלס אייד מת בטריון ב-1938.