stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
רות ארנון

| --- | --- |

רות ארנון
 לידה:  1 ביוני 1933 (בת 91) תל-אביב, פלשתינה (א"י) 
 ענף מדעי:  ביוכימיה
 מקום מגורים:  ישראל
 מקום לימודים:  האוניברסיטה העברית בירושלים  הגימנסיה העברית "הרצליה" 
 מוסדות:  מכון ויצמן למדע 
 פרסים והוקרה:  פרס ישראל (2001)  פרס רוברט קוך (1979)  אבירה בלגיון הצרפתי  פרס וולף לרפואה (1998)  פרס רוטשילד 
 תרומות עיקריות
 פיתוח תרופת הקופקסון לטרשת נפוצה
 
רות ארנון (נולדה ב-1 ביוני 1933) היא ביוכימאית מומחית לאימונולוגיה, פרופסור מן המניין במכון ויצמן למדע, נשיאת האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים בין השנים 2010–2015 וכלת פרס ישראל למדעי הרפואה לשנת ה'תשס"א (2001).
קורות חייה

רות ארנון, בתם של אלכסנדר ושרה רוזנברג, נולדה בתל אביב ב-1933 וגדלה בשכונת נווה צדק, אביה היה מהנדס חשמל ואמה מורה. בבית הספר היסודי הוקפצה כיתה ובגיל 13 החלה לימודיה בגימנסיה הרצליה, לאחר שמשפחתה שכנעה את מנהל הגימנסיה, ברוך בן-יהודה, לקבלה בגיל כה צעיר. היא הייתה חברה בתנועה המאוחדת ורצתה להמשיך עם בני מחזורה לגרעין נח"ל, אולם מפאת גילה לא הסכים הצבא לגייסה. ארנון פנתה ללימודים אקדמאים והחלה ללמוד כימיה באוניברסיטה העברית. לאחר שנת הלימודים הראשונה, הצטרפה לעתודה האקדמית, המשיכה לתואר שני בביוכימיה אותו סיימה ב-1955 ושירתה כקצינה בצה"ל.
תרומתה למדע

ב-1957 הייתה לסטודנטית הראשונה של דוקטור מיכאל סלע במכון ויצמן למדע וקיבלה את תואר הדוקטור ב-1960. עבודת הדוקטורט שלה עסקה בתכונות אימונולוגיות של חלבונים. את הפוסט-דוקטורט עשתה באוניברסיטת רוקפלר בניו יורק, ולאחר מכן חזרה למכון ויצמן, מונתה לחוקרת בכירה ב-1966 ולפרופסור מן המניין ב-1975.
תרומתה למדע > תפקידים ומינויים

במהלך השנים שימשה במגוון תפקידים במכון: הייתה ראש המחלקה לאימנולוגיה כימית, מנהלת המרכז לביולוגיה מולקולרית, דיקן הפקולטה לביולוגיה וסגנית הנשיא. במקביל שימשה בתפקידים ציבוריים בכירים בישראל ובעולם, בהם נשיאת האגודה הביוכימית הישראלית, חברה בוועדת ההיגוי של ארגון הבריאות העולמי (WHO), וחברה בוועדת מומחים לחומרים ביולוגיים של אונסק"ו, הייתה נשיאת הפדרציה האירופית של האגודות האימונולוגיות, ומזכ"ל הארגון הבינלאומי לאימונולוגיה. ב-1991 מונתה לחברה באקדמיה הלאומית הישראלית למדעים, ומשנת 1995 משמשת כראש החטיבה למדעי הטבע באקדמיה וסגנית הנשיא. בשנת 2000 מונתה לסגנית הנשיא של איגוד האקדמיות למדעים באסיה, ומשמשת גם כיועצת לנשיא המדינה לענייני מדע וטכנולוגיה. ב-21 ביוני 2010 נבחרה ארנון באספה הכללית של האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים לנשיאת האקדמיה, וכיהנה בתפקיד מספטמבר 2010, אז סיים מנחם יערי את כהונתו, עד יוני 2015. ארנון הייתה הנשיאה התשיעית של האקדמיה והאישה הראשונה שכיהנה בתפקיד זה.
ארנון היא ממייסדות המועצה המדעית של בריטניה וישראל וב-2017 מונתה ליו"ר-משותפת שלה לצד פרופ' לורד רוברט וינסטון. בנוסף, מכהנת כדירקטורית מדעית במכון לביומתמטיקה רפואית שנוסד על ידי צביה אגור.
תרומתה למדע > תחומי מחקריה

ארנון פרסמה קרוב ל-400 מאמרים בכתבי עת מדעיים ופרקים בספרים.
עבודתה המדעית עסקה בתחומי פיתוח תרכיבי חיסון מלאכותיים, הכוונה של תרופות וחקר תגובת החיסון נגד הטפיל הגורם לבילהרציה. במשך שנים רבות עסקה במחקר בתחום פיתוח תרופה למחלת הטרשת הנפוצה, עליו עבדה יחד עם מיכאל סלע ודוקטור דבורה טייטלבאום. המחקר הביא לפיתוחו של החומר קופולימר 1, פולימר סינתטי, שהיה הבסיס לתרופה פורצת הדרך, הקופקסון, המיוצרת על ידי חברת טבע משנת 1995. בשנת 1998 זכתה בפרס וולף יחד עם מיכאל סלע, על גילויים מכריעים בתחום האימונולוגיה, בפרט על הראשוניות בשימוש בפוליפפטידים סינתטיים בחקר תורת החיסון, ובפוליפפטידים ליניאריים ומסועפים כאנטיגנים.
נכון לשנת 2023 ממשיכה במחקר בנושא הקשור למחלת אלצהיימר. ביוני 2023 ציינה האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים את יום הולדתה ה-90 בערב עיון מיוחד שנערך לכבודה.
ב-2007 הונפקה בבורסה לניירות ערך בתל אביב חברת ביונדווקס שעסקה בפיתוח חיסון לנגיף השפעת בהובלת ארנון, באוקטובר 2020 החברה הודיעה על כישלון מוחלט בניסוי וזנחה את פיתוח החיסון.
חיים אישיים

רות ארנון הייתה נשואה עד לפטירתו לד"ר אוריאל ארנון ואם לשני ילדים - מיכל ויורם.
פרסים ואותות עיקריים בהם זכתה

פרס רוברט קוך למחקר בתחום הביו-רפואי - 1979
פרס חימנס דיאס בספרד - 1986
אות לגיון הכבוד הצרפתי - 1994
פרס הדסה לרפואה - 1997
פרס וולף לרפואה - 1998 (יחד עם מיכאל סלע)
פרס רוטשילד לביולוגיה - 1998
פרס ישראל למדעי הרפואה - 2001 (יחד עם מיכאל סלע)
תואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת בן-גוריון - 2007
עמיתת כבוד זרה באקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים -2017
תואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת בר-אילן - 2022
תרומות לחברה

ארנון תרמה רבות בתחומי החינוך המדעי, הבריאות והתרבות. ביניהם סייעה לבית החולים איכילוב בהקמת מחלקה פנימית גריאטרית ובחידוש ציוד למערך הקרדיולוגי, תרמה לתזמורת הקאמרטה הישראלית, לאופרה הישראלית החדשה, לעמותת ארתור רובינשטיין ולהקמת המשכן החדיש של מרכז שוורץ/רייסמן, מרכז עירוני ללימודי בגרות בפיזיקה ובכימיה, הנותן שרות ל-14 תיכונים ברחובות ובנס ציונה.
הערות שוליים

1 2  דיאנה בחור ניר, בכל שבת בבוקר אמי היתה מעירה אותנו: "קומו מוקדם לסדר את הבית, אולי יבוא מישהו לבקר", באתר כלכליסט, 28 בנובמבר 2015
↑  מטעם מכון וייצמן למדע, דבר, 16 ביוני 1961
↑  המועצה המדעית של בריטניה וישראל | British Council, באתר www.britishcouncil.org.il
1 2 3 4  איתי נבו, הגברת הראשונה של המדע הישראלי חוגגת 90, באתר ynet, 3 ביוני 2023
↑   הניסוי המכריע נכשל: מניית ביונדווקס שהקימה רות ארנון צללה ב-86% בוול סטריט, באתר TheMarker‏, 23 באוקטובר 2020
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007440400305171  CiNii: DA02524465  ISNI: 0000 0000 3008 6520  LCCN: n79061568  NTA: 068495374  RERO: 02-A002940127  SUDOC: 243277407  VIAF: 3750828   WorldCat (עם VIAF): 3750828
המהומות בגוג'ראט (2002)

| --- | --- |

 תאריכים:  27 בפברואר 2002 – 2 באפריל 2002 (35 ימים)
 מקום:  גוג'ראט 
 סוג:  מהומה 
 
המהומות בגוג'ראט או הפוגרום בגוג'ראט הן סדרה של מהומות דתיות שהתרחשו במדינת גוג'ראט שבהודו בין 27 בפברואר ל-2 באפריל 2002. שיאן היה בימים לאחר שריפת רכבת נוסעים. המהומות החלו ב-27 בפברואר כש-59 נוסעים, רובם הינדים, נשרפו למוות כאשר מספר קרונות ברכבת עלו באש בעיר גודרה. הנוסעים ברכבת היו בדרכם לבנות מקדש הינדי על בסיס מסגד באבור שנהרס עשור קודם לכן במהומות אלימות בסכסוך איודיה. החל מסוף שנות השישים של המאה הקודמת התפרצו מהומות בין הרוב ההינדי למיעוט המוסלמי בגוג'ראט.
בעקבות שריפת הרכבת, התרחשו התפרצויות של אלימות בחלק ניכר ממחוזות גוג'ראט וברחבי הודו, נגד המיעוט המוסלמי במהלך אותה השנה. במהלך המהומות נהרגו בין כאלף איש, רובם מוסלמים, ונפצעו כ-15,000 איש. אלפי בתים וחנויות של מוסלמים נהרסו או נשרפו. ממשלת גוג'ראט הואשמה בכך שהיא לא עשתה מספיק כדי למנוע את המהומות, וכי היא אף עודדה אותן. ממשלת גוג'ראט הכחישה את ההאשמות. בזמן המהומות, ראש השרים של גוג'ראט בזמן המהומות היה נרנדרה מודי, לימים ראש הממשלה.
הצתת הרכבת בגודרה

המהומות התפרצו בעקבות הצתת הרכבת בעיר גודרה במדינת גוג'ראט ב-27 בפברואר 2002. 59 נוסעים, רובם הינדים, נהרגו בשרפה. מאמינים באל ראמה נסעו במצוות השיווה הינדו פרישד, ארגון לאומני הינדי, לאירוע דתי. בגודרה פרץ ויכוח בין נוסעי הרכבת לרוכלים ברציף. הוויכוח התפתח לאלימות ומסיבות לא ברורות פרצה דליקה וארבעה קרונות עלו באש.
ממשלת גוג'ראט הקימה ועדת חקירה של אדם אחד שנחשב למקרוב לראש השרים של גוג'ראט, מודי. בעקבות ביקורת ציבורית, צורף שופט בית משפט העליון לוועדה. מספר ועדות עצמאיות שחקרו את האירוע טענו, כמעט באופן ודאי, שהדלקה הייתה תאונה ולא אירוע שתוכן מראש. בשנת 2005, חקירה של ממשלת הודו מצאה כי השריפה הייתה תאונה ולא נגרמה על ידי מוסלמים. הדו"ח הוא אחד ממספר תחקירים שנערכו על התאונה. בפברואר 2011, בית המשפט הרשיע 31 בני אדם וזיכה 63 אחרים וקבע כי הפרעות במוסלמים היו "מזימות מתוכננת מראש". מבין המורשעים, 11 נידונו למוות ו-20 האחרים למאסר עולם.
אלימות בעקבות הצתת הרכבת

ראש השרים נרנדרה מודי הכריז כי ההתקפה על הרכבת הייתה מעשה טרור. כן האשים את התקשורת על שביקרו את התנהלות הממשלה בזמן המהומות עיתונים מקומיים וחברי ממשלת המדינה השתמשו בהצהרה כדי להסית לאלימות נגד הקהילה המוסלמית בטענה, שלא הוכחה, כי המתקפה על הרכבת בוצעה על ידי ה-ISI, סוכנות הביון של פקיסטן באמצעות מוסלמים מקומיים. סיפורים שקריים הודפסו גם על ידי עיתונים מקומיים שטענו שמוסלמים חטפו ואנסו נשים הינדיות. שר בממשלתו של מודי (Haren Pandya) העיד כי מודי הורה לגורמים רשמיים לא לנקוט פעולה נגד מתפרעים.
יום לאחר שריפת הרכבת, החלו התקפות על קהילות מוסלמיות. באחמדאבאד מתו 11 מוסלמים כשהמון הינדי שרף את הבתים על יושביהם. המשטרה לא הגיע לחלץ את המוסלמים מפני ההמון. לאלימות היה פן מגדרי מובהק. נשים מוסלמיות נאנסו, נרצחו וגופתיהן הושחתו. ההערכה היא שכ-250 נשים נאנסו אונס קבוצתי ונרצחו. לפחות במקרה אחד, נער מוסלמי אולץ לשתות נפט ולבלוע גפרור דולק. אהסאן ג'פרי (Ehsan Jafri), פוליטיקאי מוסלמי מבוגר שכיהן בלוק סבהה מטעם מפלגת הקונגרס הלאומי ההודי, הוצא מביתו עירום ולאחר מכן נרצח, בותר ונשרף.
נטען שהמהומות תוכננו ונוהלו ברובם על ידי ראשטריה סוויאמסווק סאנג, ארגון ימני הינדי לאומי שתפעל צוותים של גברים חמושים שפשטו על אזורים בהם גרו מוסלמים ולעיתים קרובות נשאו רשימות בוחרים ומסמכים רשמיים אחרים שהובילו אותם לבתים ולחנויות.
כ-1,000 בני אדם, רובם מוסלמים, נהרגו. כ-20,000 בתים ועסקים מוסלמים נפגעו, חלקם נשרפו ו-360 מקומות תפילה נהרסו, וכ-150,000 בני אדם ברחו מבתיהם. ההערכה היא כי 200 שוטרים מתו בזמן שניסו לשלוט באלימות, וארגון Human Rights Watch דיווח כי מעשי גבורה בוצעו על ידי הינדים, דאליטים ואחרים שניסו להגן על המוסלמים מפני האלימות.
העמדה לדין

כ-4000 תלונות הוגשו, אך חקירות והעמדה לדין של המעורבים בהתפרעויות עוכבו. לאחר יותר משנתיים של שחרור חשודים התערב בית המשפט העליון של הודו, העביר תיקים מרכזיים לבית המשפט העליון של בומביי והורה למשטרה לפתוח מחדש אלפיים תיקים שנסגרו. בעקבות ההוראה מבית המשפט העליון, המשטרה פתחה כמעט 1,600 תיקים מחדש, עצרה 640 חשודים ופתחה בחקירה נגד יותר מ־40 שוטרים שלכאורה לא עשו מאמץ לחקור את התלונות שהוגשו להם.
ב-2012 הורשעה מאיה קודנאני, אשר כיהנה בממשלו של מודי כשרה בשנים 2007–2009, כי השתתפה בטבח בנארודה פאטייה, אשר אירע כחלק מהמהומות האלימות שאירעו ב-2002. קודנאני הייתה הן האישה הראשונה, הן הראשונה מבין חברי הפרלמנט ההודי, אשר הורשעה במקרה הקשור למהומות. בעוד שבתחילה הודיע ממשלו של מודי כי הוא מבקש שיוטל על קודנאני עונש מוות, בסופו של דבר חנן אותה הממשל ב-2013 והסתפק בכך שקודנאני תרצה עונש מאסר.
בסוף 2013, בית המשפט העליון דחה עצומה שהוגשה בשם אשתו של הפוליטיקאי המוסלמי, אהסאן ג'פרי, שנרצח במהומות וביתו נשרף, לתבוע את מודי על תפקידו בהתפרעויות בגוג'ראט. בית המשפט לא מצא ראיות לאחריות פלילית של ראש השרים. פנייה לבית העליון בנושא נעשתה גם בשנת 2011 ו-2012.
על אף שזוכה על ידי בית המשפט, מודי נתפס כמי שליבה את האלימות האנטי-מוסלמית במהומות. כתוצאה מכך במשך כ-10 שנים נאסרה עליו הכניסה לבריטניה, ארצות הברית ומדינות מערב אירופה. בשנת 2005 סורבה בקשתו של מודי לקבלת ויזה לארצות הברית בנימוק שהוא היה אחראי להפרה חמורה של חופש דת.
תמר גטר

| --- | --- |

 לידה:  אפריל 1953 (בת 71) תל אביב-יפו, ישראל 
 לאום:  ישראלית
 מקום לימודים:  אוניברסיטת תל אביב 
 תחום יצירה:  ציירת
 זרם באמנות:  אוונגארד
 הושפעה על ידי:  רפי לביא, משה קופפרמן
 יצירות ידועות:  "חצר תל-חי" (1978)
 פרסים והוקרה:  פרס ז'אק וגניה אוחנה לאמן ישראלי צעיר (1981)  פרס סנדברג (1995) 
 www.tamargetter.com
 
תמר גטר (נולדה באפריל 1953) היא אמנית וציירת ישראלית.
ביוגרפיה

תמר גטר נולדה בתל אביב, בת יחידה לבת שבע, מורה, ואליהו, מהנדס רנטגן וממקימי תשתית הרנטגן בישראל. בילדותה עסקה במחול, ובנעוריה התאמנה בריצה למרחקים קצרים אצל המאמן דוד קושניר. בשנים 1971–1972 הייתה תלמידתו של רפי לביא.
בהמשך למדה במדרשה לאמנות בבית ברל, ולוותה במשך שנים ארוכות על ידי האמן משה קופפרמן. סיימה תואר ראשון בספרות כללית מאוניברסיטת תל אביב.
בשנת 1973 החלה להציג בתערוכות ובלטה כאחת האמניות הצעירות המובילות בארץ[דרוש מקור]. בראשית יצירתה עסקה בנושאים מונומנטאליים כמו מיתוס תל-חי. בהקשר הזה הפעילה ביצירה אחת אמצעי מדיה שונים (צילום, רישום וכדומה) ותפיסות חלל שונות.
גטר השתמשה ברפרטואר שלם של קונבנציות-סימון ויזואלי והציגה את דרך הטיפול שלה בנושא הזה כנושא של העבודות עצמן. בציוריה איחדה רכיבים הזרים זה לזה – תפיסה קולאז'יסטית שהייתה משותפת לאמנים רבים מחוגה, כדוגמת: מיכל נאמן, דגנית ברסט, יאיר גרבוז ורפי לביא (ייתכן שהוא היה זה שהנחיל את הגישה לעמיתיו-תלמידיו).
גטר טיפלה במיתוס הרואי מופשט בדרכים חזותיות באופן שהפך את יצירתה לייחודית.
ב-1982 ייצגה את ישראל, לצד מיכל נאמן, בביאנלה של ונציה.
משנת 1986 ובמשך 9 שנים שהתה גטר בפרנקפורט גרמניה.
כיום מלמדת אמנות בבצלאל ומתגוררת בשכונת בורוכוב בגבעתיים בבניין קובייתי שתכנן[דרוש מקור] סבה, שמואל גרוסברג.
בשנת 2014 יצא לאור ספרה רוגטקה: סיפורים, בהוצאת רסלינג.
השכלה

1971–1972 – למדה אצל רפי לביא.
1975-1976 – למדה במדרשה לאמנות והכשרת מורים לאמנות, רמת השרון
1975–1979 – למדה באוניברסיטת תל אביב בחוג לתולדות הספרות הכללית.
1983–1984 – השתלמה בניו יורק.
1986 – גרמניה.
הוראה

מלמדת בבצלאל.
פרסים

1979 - מלגת שנה אחרונה באוניברסיטת תל אביב, אוניברסיטת תל אביב
1981 - פרס ז'אק וגניה אוחנה לאמן ישראלי צעיר, מוזיאון תל אביב
1989 - פרס בית האמנים מוסונטורם קונסטלרהאוס, פרנקפורט, גרמניה
1994 - פרס שרת המדע והאמנויות ליוצרים בתחומי האמנויות הפלסטיות
1995 - פרס בית האמנים מוסונטורם קונסטלרהאוס, פרנקפורט, גרמניה
1995 - פרס סנדברג לאמנות ישראלית, מוזיאון ישראל, ירושלים
2003 - פרס עידוד היצירה, משרד החינוך והתרבות.
2019 - זוכת פרס דיזנגוף
גלריה

נערת רוגטקה בכחול
נערת רוגטקה בכחול
המוות והעלמה 2001
כניסות כפולות 1995
קנטאורומאכיה - 10 פאנלים - 2018
GO2 פאנל 8 - 2010
הצופה - 2002
החצר הפנימית של חצר תל חי 1978
הערות שוליים

↑  אירית חמו ותמר גטר הן הזוכות בפרס דיזנגוף, באתר ערב רב
↑  הוכרזו הזוכות בפרס דיזנגוף לאמנות ציור ופיסול לשנת 2019, באתר תל אביב
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ICIA: 272596  NLI: 987007307536605171  BnF: cb167084785 (data)  GND: 138007098  ISNI: 0000 0000 7885 0858  LCCN: nr95016127  RKD: 432017  SUDOC: 22692470X  ULAN: 500482969  VIAF: 86162298   WorldCat (עם VIAF): 86162298
זרם התודעה

זרם התודעה הוא סגנון כתיבה שבו מצוטטות מחשבותיו של הדובר, והעולם מתואר על פי תפיסתו הסובייקטיבית של המתבונן בו. סגנון הכתיבה החל להתעצב בספרות המודרנית, עם שימת הדגש של ספרות זו על נפש הדמויות. את המונח טבע ויליאם ג'יימס ב"עקרונות הפסיכולוגיה".
העיקרון המארגן של צורת הכתיבה הזו אינו בהכרח נרטיבי או לוגי, כי אם על פי סדר התודעה - האופן בו המחשבות עולות בדובר. כתוצאה, מעבר ממשפט למשפט יכול להיעשות בצורה אסוציאטיבית, שאינה ליניארית, וכדומה.
אף על פי שהדבר אינו הכרחי, ברוב המכריע של המקרים הדובר ברומאנים מסוג זה (להלן אינפורמנט) אינו מודע לנמען. כתוצאה מכך, הגיבור אינו מחויב להסביר דברים מסוימים או לתאר אותם בסדר מסוים. מסיבה זו ניתן פעמים רבות למצוא דאיקטים רבים (כינויי גוף, זמן וכדומה) שאינם מפורשים. בעוד הדמות חושבת על "הוא", ויודעת למי כוונתה, על הקורא להסיק זאת בעצמו. כמו כן, האינפורמנט מרשה לעצמו לחשוב מחשבות אישיות, שכן הוא אינו יודע שאותן מחשבות "נשמעות" על ידי הקורא.
כאמור, הטקסט מגיע מתוך תודעת האינפורמנט, והיא זו שקובעת את חוקיו. לפעמים נמסר הסיפור גם מתוך תודעות משנה, של גיבורי משנה, או מתוך תודעות משנה של דמויות שהתפצלו מתודעת המספר.
דוגמה קלאסית לזרם תודעה היא המונולוג של מולי בלום בפרק החותם את "יוליסס" של ג'יימס ג'ויס (כפי שתורגם על ידי יעל רנן). להלן קטע קצר:
סופרים שכתבו בזרם תודעה

לקראת אמצע המאה העשרים ניתן היה כבר לדבר על אסכולה חדשה בכתיבה הרומניסטית האירופית והאמריקאית, אסכולת זרם התודעה. בין ראשי האסכולה הזו נמנו הרומנים של וירג'יניה וולף, ויליאם פוקנר, ג'יימס ג'ויס, סמואל בקט והרמן ברוך. יש הכוללים גם את שיריו של משורר הרוק בוב דילן.
בספרות העברית נחשב אורי ניסן גנסין לראש וראשון בין מחדשי זרם התודעה בסיפורת, בארבעת סיפוריו הגדולים: "הצידה", "בינתיים", "בטרם" ו"אצל". ניתן למנות גם את שמעון הלקין, בספרו "עד משבר", יעקב שבתאי בספריו "סוף דבר" ו"זיכרון דברים", ס. יזהר בספרו המונומנטלי "ימי צקלג", יורם קניוק בספרו "סוס עץ", צרויה שלו בספרה "חיי אהבה", דויד גרוסמן בספרו "עיין ערך: אהבה" (חלקו השני של הספר) וא.ב. יהושע ב"גירושים מאוחרים", כמי שכתבו יצירות שאפשר לשייכן לאסכולת זרם התודעה.
חדירה לנפש

כז'אנר שהומצא במודרניזם (אם כי ניתן למצוא לו אבות קודמים גם לפני המאה העשרים), מתאפיין זרם התודעה בהתמקדות בנפש הגיבור, שמחשבותיו מצוטטות. בבסיסו, זרם התודעה הוא מונולוג פנימי, שיח של אדם עם עצמו, על אף שיש הבדלים ניכרים בין ספרות זרם התודעה לבין המונולוגים השייקספיריים. ההבדל העיקרי, אם כי לא היחיד, הוא העובדה שזרם התודעה מנסה לחקות לא רק את תוכן המחשבות, אלא גם כיצד הן "נראות". כלומר, במקום להסתפק במסר הכללי של המחשבה, כתיבה בזרם תודעה היא ניסיון לייצג גם את אופייה הצורני של המחשבה, כפי שהם תפסו אותו, ממעברים אסוציאטיבים ממחשבה למחשבה ועד לאי בהירות בדאיקטים. מכיוון שכך, חוקרים רבים הניחו כי זרם התודעה הוא שיאה של החדירה לנפש הדמות.
בספרה Transparent Minds, המנסה לאפיין סוגי חדירה לנפש הדמויות בספרות, קראה דורית קון תיגר על טענות אלה. קון טענה כי ציטוט מחשבות הדמות היא רק דרך אחת לאפיין את הדמות ולחדור לנפשה. זרם התודעה בעיקרו הוא מילולי, ומכאן שהוא יכול לתאר רק את הרובד המילולי של מחשבות הדמות. רבדים שאינם מילוליים, תת-הכרתיים, אינם יכולים לקבל ייצוג בטקסט שכולו זרם תודעה.
יתרה מכך, אין שום סיבה להניח שהדמות יודעת הכול על עצמה או על נפשה. דמויות רבות, כבני אדם רבים, משקרות לעצמן ומטעות את עצמן. סופר הכותב בזרם התודעה יתקל בקשיים כאשר ירצה להדגיש זאת.
זרם תודעה, טוענת קון, הוא ציטוט ישיר של מחשבות הדמות, ולכן הוא מגביל את אפשרויות המחבר. בספרים שאינם כתובים בז'אנר זה, יכול הדובר לאפיין את הדמות באמצעים נוספים, שאינם זמינים בזרם התודעה. כך, למשל, הדובר יכול לסכם את מחשבות הדמות, להאריך אותן, לייצר בינן לבין דבר מה אחר אנלוגיה, שתאיר אותן באור מסוים, וכדומה. הדובר יכול גם להביע ביקורת על מחשבות הדמות ולנתח אותן, והוא יכול להעמיד אותן בקלות יתרה באור אירוני בהתאם למטרותיו ביצירה.
התודעה כציטוט

זרם התודעה מתיימר להציג ציטוט ישיר ממחשבות הדמות. במובן זה, אין הבדל רב בינו לבין המונולוג. אולם, כפי שניתן לראות מהשוואה פשוטה בין מונולוגים שייקספיריים, למשל, לבין המונולוג של מולי בלום, יש הבדלים ניכרים בין מונולוג אחד למשנהו.
אחת הסיבות העיקריות להבדל זה נעוצה בעובדה שבשני המקרים המונולוגים מצוטטים (ע"ע: אינטרטקסטואליות). על פי תאוריית הציטוט של מאיר שטרנברג, ציטוט הוא אירוע בו פעולת תקשורת אחת מייצגת פעולת תקשורת אחרת, גם אם זו פעולת תקשורת בדיונית. בספרות קיימת מערכת היררכית של ציטוטים, שבראשה עומד המחבר, לאחריו הדובר, ולאחר מכן, אם בכלל, הדמויות.
בנוסף לכך, יחסי ציטוט הם תמיד יחסים של משעבד ומשועבד. פעולת תקשורת אחת מנותקת מההקשר המקורי שלה, וממטרתה המקורית, ומועברת לפעולת תקשורת אחרת, שמטרותיה שונות. ביחסים אלה נוצר מונטאז' פרספקטיבי – שילוב בין הפרספקטיבה של המצטט לפרספקטיבה של המצוטט. לעיתים, השילוב הזה גלוי יותר לעין, ולעיתים פחות, אולם הוא תמיד שם.
במונולוג השייקספירי ניתן לחוש ביתר שאת בידו המכוונת של המצטט. המונולוגים כתובים במשקל מסוים, שפתם גבוהה, בדרך כלל, והמחשבות המצוטטות מסודרות באופן נרטיבי או כטיעון. התחושה המתקבלת היא שאלו אינן מחשבות הדמות, כפי שהיא ביטאה אותן בפרטיות מוחה, אלא עיבוד של מחשבותיה, והתאמתן לקהל. מדובר, אם כן, במעין מבע משולב, מאפיינים של פעולת תקשורת אחת, המשתלבים במאפיינים של פעולת תקשורת אחרת.
עם זאת, גם בספרות זרם התודעה ניתן לראות כי מדובר בציטוט. ראשית, זרם הסיפור נפתח ומסתיים. מישהו בוחר היכן לפתוח את הסיפור, והיכן לסיים אותו. הבחירה הזו נעשית על פי מטרות המחבר, מטרותיו התקשורתיות והרטוריות (ע"ע: הנמקה). מטרות אלה מכתיבות גם בחירות אחרות במהלך הכתיבה. למשל, אלו ממחשבות הדמות יובנו על ידי הקורא (כלומר, הטקסט יספק מספיק מידע, שממנו ניתן יהיה להסיק מסקנות פרשניות), ומתי הן יובנו.
אם כן, ההבדל העיקרי בין מונולוג שייקספירי למונולוג של זרם התודעה אינו צורני בהכרח (חלק מהמונולוגים בספר "יוליסס" לג'ויס כתובים במשקל, משום שהדמות, סטיבן דדאלוס, מנסה את כוחה בכתיבה), אלא נעוץ במטרותיו של המחבר והדובר. סיבה נוספת להבדלים בין מונולוגים, מלבד ההבדל בין הדמויות, הוא ההבדל באופן בו התודעה נתפסה בזמנים שונים ועל ידי אנשים שונים.
התודעה כציטוט > מודל התודעה

קשה לטעון שזרם התודעה הוא ייצוג מהימן של תודעת האדם, גם אם מדובר בייצוג של הרובד המילולי בלבד בתודעתו. מאחר שתודעה אינה דבר נראה וניתן למדידה, ייצוגה מסתמך על מודל תרבותי, שמשתנה בהתאם לתקופה ולהנחות היסוד שלה. כך, למשל, מודל הנפש של זיגמונד פרויד שונה באופן מהותי ממודל הנפש שהיה מקובל בימי הביניים. לפיכך, ייצוגה של תודעה בספרות מדיאוולית (גם אם זו אינה כתובה בסגנון זרם התודעה) יהיה שונה מייצוג תודעה בספרות המודרנית.
ההבדל אינו חייב להיות צורני בלבד, להתבטא באופן בו כתובים הדברים, הוא יכול להיות גם רחב יותר. מהלך מחשבתי שנראה הגיוני בתקופה מסוימת, תחת הנחות יסוד מסוימות, יראה בלתי הגיוני בתקופה אחרת.
דוגמה מובהקת לכך ניתן למצוא דווקא באירוע שאינו ספרותי. ג'רלד מוויילס ניסה במאה ה-12 להוכיח שהאי מן שייך לבריטניה ולא לאירלנד. כדי להוכיח טענה זו, הוא הצביע על העובדה שיש נחשים באי. ומאחר שעל פי כל המסורות הקיימות פטריק הקדוש גירש את הנחשים מאירלנד, ולכן באירלנד אין נחשים, הרי שהאי אינו חלק מאירלנד. כדאי לשים לב כי אירלנד נתפסת כאן לא כמקום שגבולותיו משתנים על פי שרירות ליבו של האדם, אלא כמהות ברורה ומובחנת, כמעט מנותקת מההיסטוריה האנושית.
במובן מסוים, אם כן, זרם התודעה אינו מייצג מהימן של תודעת האדם, אלא של האופן בו תודעת האדם נתפסה בזמנים שונים.
התודעה כציטוט > לכתוב תודעה – התנגשות מוטיווציות

כתיבה בזרם תודעה באופן גלובלי (כלומר, כל הטקסט הוא זרם תודעה, ולא רק חלקים ממנו, כמו פרקים מסוימים ב"יוליסס") מציגה בפני הכותב אילוצים מסוימים, שעמם עליו להתמודד. חוסר המודעות של האינפורמנט לנמענים לא רק מאפשר לכותב להציג את מחשבותיו הפרטיות והאישיות ביותר של הגיבור, הוא גם מציג בפניו קשיים.
ראשית, לאינפורמנט אין צורך להסביר לעצמו דברים שהוא כבר יודע. כך, למשל, אין לו סיבה מיוחדת להציג את עצמו. הוא יודע מי הוא, יודע את שמו, ויודע כיצד הוא נראה. כמו כן, הגיבור לא צריך לפרט לעצמו במחשבותיו מי זה אותו "הוא" עליו הוא חושב, בעוד שהקורא זקוק לאינפורמציה זו כדי להבין דברים בסיסיים בעולם המיוצג.
במילים אחרות, בעוד המחבר מעוניין לספק לקורא מידע אקספוזיציוני, מידע בסיסי להבנת המתרחש, לגיבור אין שום אינטרס לעשות זאת. לדברי דורית קון, זו הסיבה שבשלה מתחילים סיפורים רבים, הכתובים בסגנון זה, בהתעוררות. כך המחבר מספק גם סיבה להתחלת זרם התודעה (ובכך לא גורם לתחושה שהחדירה לנפש הדמות נעשית באמצע הדברים, ומכאן גם לא מבליט את קיומו), וגם מסוגל לספק מעט מידע בסיסי, בתואנה שלוקח לגיבור המתעורר זמן לזהות את סביבתו.
בעיה נוספת, חשובה לא פחות, היא תיאור הסביבה בה הגיבור נמצא. מאחר שהקורא מקבל רק את מחשבות הגיבור, על הסופר למצוא דרך לתאר את המתרחש בעולם דרך מחשבות אלה. דרך אחת להתמודד עם הבעיה היא למקם את הגיבור במקום אחד, ובכך לצמצם למינימום את הצורך בתיאור זה. דרך אחרת היא לגרום לגיבור לחשוב על הדברים המתרחשים סביבו ועל סביבתו, וכך להציג את האירועים לקורא בעקיפין. חלק מהסופרים אף תמללו את הדברים שהגיבור רואה, ובכך ניסו ליצור את הרושם שהגיבור אינו "חושב", אלא פשוט חווה את האירועים או מתבונן בעולם מבלי לנסות לפרש אותו.
ראו גם

דובר (ספרות)
מבע משולב
הנמקה (ספרות)
תודעה
פסיכולוגיה
דורית קון
אדסיליה רומבלי

| --- | --- |

רומבלי, 2009
 לידה:  13 בפברואר 1978 (בת 46) אמסטרדם, הולנד 
 סוגה מועדפת:  מוזיקת פופ 
 מדינה:  ממלכת ארצות השפלה 
 תקופת הפעילות:  מ-1995
 בן או בת זוג:  Tjeerd Oosterhuis 
 https://www.edsiliarombley.nl
 פרופיל ב-IMDb
 
אדסיליה פרנסיסקה רומבלי (בהולנדית: Edsilia Francisca Rombley; נולדה ב-13 בפברואר 1978) היא זמרת ומנחת טלוויזיה הולנדית.
קריירה

רומבלי נולדה ב-13 בפברואר 1978 באמסטרדם, הולנד. מקור הוריה הוא בארובה וקוראסאו מההאנטילים ההולנדיים.
הקריירה של רומבלי החלה בשנת 1995 כשהייתה שותפה בלהקה בשם Dignity יחד עם גרציה גורה, קארימה למגארי וסוזן האפס. שנה לאחר מכן הן נכנסו למצעד הסינגלים עם שירם "Talk To Me" ו-"Hold Me" מאלבום האוסף שלהן בשם "No Sweat".
בשנת 1996 זכתה רומבלי בגמר ה-Soundmixshow, תחרות כישרונות הולנדית. בשנת 1997 זכתה במוניטין בינלאומי, הודות להופעתה ב-European Soundmix Show. באותה שנה הקליטה גם את אלבומה הראשון "Thuis".
בשנת 1998, ייצגה רומבלי את הולנד בתחרות האירוויזיון 1998 שהתקיימה בברמינגהאם, בריטניה. בתחרות היא צברה 150 נקודות וסיימה במקום הרביעי בתחרות. הייתה זו התוצאה הטובה ביותר של הולנד מאז זכייתה ב-1975.
אלבומה הראשון באנגלית יצא לאור זמן קצר לאחר השתתפותה באירוויזיון.
בשנת 2002 הוציאה אדסיליה את אלבומה השני "פנים אל פנים". האלבום הופק על ידי טיירד אוסטרהויז. קודם הוצאתו פרסמה את הסינגל "מה עשית לי", שהפך מועמד בקטגוריה לשיר ה-R&B הטוב ביותר בפרסי TMF. אותו שיר זיכה אותה במועמדות בשנת 2003, כמו גם מועמדות לפרס אדיסון עבור 'האמן הטוב ביותר'. בשנת 2003 יצא לאור "פנים אל פנים" בגרמניה, אך זכה להצלחה מינימלית בלבד.
בשנת 2006 השתתפה רומבלי בתוכנית הטלוויזיה "רוקדים עם כוכבים". היא הודחה לאחר הביצוע הרביעי.
רומבלי ייצגה את הולנד שוב באירוויזיון 2007 שהתקיים בהלסינקי, פינלנד. היא הופיעה עם השיר "על גבי העולם" אך לא הצליחה להעפיל לשלב הגמר. רומבלי גם הגישה את הניקוד של הולנד באירוויזיון 1999.
ב-4 בדצמבר 2019, היא הוכרזה כאחת משלושת המנחים לקראת אירוויזיון 2020 ברוטרדם לצדם של שנטל יאנזן, ניקי דה יאחר ויאן סמיט. לאחר ביטול האירוע בשל מגפת הקורונה, הנחתה את האירוע החלופי אירוויזיון: Europe Shine a Light. לאחר מכן הוחלט שתנחה את אירוויזיון 2021.
הערות שוליים

↑  The Big Eurovision Party! Het Grote Songfestivalfeest will welcome Loreen, Netta and more on the 15th of December, wiwibloggs, ‏26 באוקטובר 2019 (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 135109582  ISNI: 0000 0000 5616 9252  MusicBrainz: 868b7cc5-2a3c-4bde-ab24-f64afc0664ec  VIAF: 79969439   WorldCat (עם VIAF): 79969439
אשלי ריקרדס

| --- | --- |

 לידה:  4 במאי 1992 (בת 32) סרסוטה, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-2006 
 
אשלי ניקול ריקרדס (באנגלית: Ashley Nicole Rickards; נולדה ב-4 במאי 1992) היא שחקנית אמריקאית, הידועה בתפקידה כג'נה המילטון בסדרת הדרמה "אוקוורד" של MTV, וכסמנתה "סם" ווקר, נערה צעירה בעייתית בסדרת דרמת הנעורים של CW, "מגרש ביתי". היא גם שיחקה בסרט הדרמה העצמאי 2011 "לעוף הביתה" בתור מנדי, ילדה אוטיסטית.