stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ספר המתים
לחש 125

לחש 125 הוא החלק הידוע ביותר של ספר המתים. הוא עוסק בשפיטת נשמתו של האדם על ידי אוסיריס ו-42 אלים אחרים.
על נשמת המת לדקלם את "הכרזת הצדק", המכוונת לאוסיריס, ומורכבת מהכחשות של סדרה של עבירות, על מנת להבטיח לאוסיריס שהוא ניהל חיים תקינים. על המת אז לפנות אל 42 השופטים על פי שמם ולהכחיש 42 עבירות נוספות. אם לאחר מכן הוא ימצא זכאי, הוא יילקח לפני אוסיריס, שיוביל אותו לעולם הברוכים.
ראו גם

ספר השערים
הנשמה במצרים העתיקה
הערות שוליים

↑  אורן דותן, ‏התגלו הדפים האבודים מספר המתים המצרי, באתר ‏מאקו‏, 23 באפריל 2012
| המיתולוגיה המצרית |
| --- | --- | --- |
| הפנתאון המצרי | אוסיריס • איסיס • אכר • אמון • אמונת • אנוביס • אפיס • עאפפ • ארבעת בני הורוס • אתום • אתון • בת • בס • בסתת • גב • הורוס • חעפי • חכא • וואדג'ת • ח'ונסו • ח'נום • ח'פרי • חתחור •  מות • מונתו • מין • מע'ת • מפדת • נו • נות • נחבת • נית • נפרתם • נפתיס • סתת • סבכ • סופדו • סח'מת • סת (סת־בעל) • ענקת • פאחת • פתח • קבוי • קוק • קטש • רע (העין של רע) • רשף • שו • תאורת • תחות • תפנות • סרקת |     |
| אתרים מיתולוגיים | בנבן |     |
| כתבים דתיים | אמדואת • כתבי הפירמידות • כתבי ארונות קבורה • ספר האדמה • ספר המערות • ספר המתים (הפפירוס של אני) • ספר הנשימה • ספר השערים |     |
| פולחן | מקדשים מצריים (מקדש לוקסור • כרנך • מקדשי אבו סימבל) • הפירמידות במצרים (הפירמידה הגדולה של גיזה) • הספינקס הגדול של גיזה • עמק המלכים |     |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007258834205171  VIAF: 177494324   WorldCat (עם VIAF): 177494324
ברית ביטוח המשנה

ברית ביטוח המשנה (באנגלית: Reinsurance Treaty) שנחתמה ב-18 ביוני 1887 הייתה הסכם סודי בין הקיסרות הגרמנית לאימפריה הרוסית. הברית הותוותה על ידי קנצלר גרמניה אוטו פון ביסמרק, לאחר שברית שלושת הקיסרים בין גרמניה, אוסטרו-הונגריה ורוסיה קרסה בשנת 1887, בעקבות ניגוד האינטרסים בין שתי האחרונות בעניין מדינות הבלקן.
בהתאם לסעיפי הברית, אם אחת משתי המדינות תיכנס למלחמה עם גורם כלשהו, האחרת תשמורנה על נייטרליות ביחס לסכסוך, אלא אם מדובר במקרה בו גרמניה תתקוף את צרפת או האימפריה הרוסית תתקוף את אוסטרו-הונגריה. ביסמרק הראה לשגריר הרוסי את פרטי הברית הכפולה שנחתמה בשנת 1879 בין אוסטרו-הונגריה לגרמניה, כדי לקבל את אישור האימפריה לסעיף שהוזכר. גרמניה שילמה על יחסי-הקרבה עם רוסיה, אותם הבנתה הברית, בכך שנאלצה להסכים להשפעה הרוסית בבולגריה וברומליה המזרחית (היום חלק מבולגריה), וכן בתמיכתה בצעדיה של רוסיה לשמור על הים השחור בידיה.
ההסכם לא חודש בשנת 1890, עם יציאתו של ביסמרק מהמערכת הפוליטית בגרמניה, והדבר נתן מקום להתפתחות הברית הפרנקו-רוסית, בין צרפת לרוסיה.
נתן יהודה ברכר

| --- | --- |

 לידה:  1865 ולוצלאווק, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  1918 (בגיל 53 בערך) 
 
נתן יהודה ברכר (1865?, ולוצלאווק – מאי 1918, נובומירגורוד) היה שליח ציוני שהעלה את משפחתו ארצה, פעל במזרח אירופה ונרצח במהלך שירותו הציוני.
הנצחה

עיזבון נתן יהודה ברכר מופקד בארכיון הציוני המרכזי ("משפחת ברכר").
בניו של נתן ברכר, אברהם ועזריה קריתי (לאחר עִברוּת שמם), היו ממייסדי קריית-ענבים. בתחילת שנות ה-20 (במאה ה-20) הם נטעו לזכר אביהם חורשת אורנים קטנה על מִפלס גבוה בצלע ההר מדרום-מזרח לקיבוץ. החורשה נתחמה בסלעים גדולים מאוד שבגלל צורתם דמוית המזבח, קיבלו את השם 'המזבח'. בקרבות לפריצת המצור על ירושלים בפרוץ מלחמת העצמאות, כשהובאו חללי חטיבת הפלמ"ח 'הראל' למנוחות בבית העלמין של קריית-ענבים השקיפו עליהם חורשת האורנים ואבני ה'מזבח' בדרכם האחרונה.
הערות שוליים

↑  דב שחרי, "אלכסנדרוב דקוי' ודובז'ין על גדול הויסלה", ולוצלבק והסביבה: ספר זיכרון, תל אביב: ארגון יוצאי ולוצלבק והסביבה בישראל ובארצות הברית, תשכ"ז, עמ' 818; יהודה גרינבוים, "ההסתדרות הציונית", ולוצלבק והסביבה: ספר זיכרון, תל אביב: ארגון יוצאי ולוצלבק והסביבה בישראל ובארצות הברית, תשכ"ז, עמ' 176 (176–191).
↑  ד"ר ברוך בן-יהודה, סיפורה של גימנסיה הרצליה, תל אביב: הוצאת גימנסיה הרצליה, תש"ל (1970), עמ' 512, 641 706.
↑  צבי קרול וצדוק לינמן, בית-הקברות הישן בתל אביב ברחוב טרומפלדור, תל אביב, ת"ש (1939), עמ' נ"ב.
↑  אריה צנציפר (רפאלי), פעמי הגאולה: ספר הציונות הרוסית מראשית 'חיבת ציון' עד מהפיכת 1917, תל אביב: הוצאת נ. טברסקי, תשי"ב (1951), עמ' 85.
↑  אורי שפר, מרחביה: סיפורו של מושב, תל אביב: מלוא, תש"ם (1979), עמ' 36.
↑  שמואל אוסישקין, אמא אודסה, ירושלים: הספרייה הציונית על-יד ההסתדרות הציונית העולמית, תשמ"ד, עמ' 158–160.
↑  מיקום בית העלמין היהודי זְלָאטִיפול [Zlatipol, Златополь] בעיר נוֹבוֹמִירגוֹרוֹד במפת גוגל, 2018: https://www.google.com/maps/place/48°48'46.0%22N+31°39'35.0%22E/@48.8125999,31.6595537,275m/data=!3m1!1e3!4m5!3m4!1s0x0:0x0!8m2!3d48.8127778!4d31.6597222
↑  אריה צנציפר (רפאלי), במאבק לגאולה: ספר הציונות הרוסית ממהפיכת 1917 עד ימינו, תל אביב: 'דבר' ו'עיינות', תשט"ז (1956), עמ' 103.
↑  עדות מפורטת על הוראתו במושבה מנחמיה מפורטת בתיק  2/685S, בארכיון הציוני המרכזי.
מכתב שכתב נתן יהודה ברכר
משפחת ברכר בעיר ולוצלאווק בפולין לפני עלייתה ארצה (מימין): חנה, נתן-יהודה האב, הדסה, עזריה, שרה האם, אברהם ומאיר (ישראל הבכור בארץ ישראל), 1908
זאב כרמי

ערך זה עוסק באיש חינוך ישראלי. אם התכוונתם לטייס קרב יהודי אמריקאי שבשמו העברי נקרא זאב כרמי, ראו .
| --- | --- |
זאב כרמי בשנות ה-40 בישראל
זאב כרמי בשנות ה-40 בישראל
 לידה:  12 באפריל 1884 חוּדיאקי (Худяки) שבדרום-מערב האימפריה הרוסית (אוקראינה)
 פטירה:  13 ביוני 1964 (בגיל 80) חיפה, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 מקום קבורה:  בית הקברות היהודי חוף הכרמל 
 
זאב ופרחה כרמי עם הגיעתם לישראל בשנת 1908
זאב כרמי (12 באפריל 1884 – 13 ביוני 1964) היה מחנך, מייסד בית הספר "עממי אי" בחיפה, מנהלה הראשון של מחלקת החינוך בחיפה, חבר אספת הנבחרים ואזרח כבוד של חיפה.
ביוגרפיה

כרמי נולד בעיירה חוּדיאקי (Худяки) שבדרום-מערב האימפריה הרוסית (אוקראינה), יישוב קטן בפרוור מרוחק מהעיר צ'רקאסי שבפלך קייב, במשפחה חסידית, בנו של הרב ר' זלמן, רב העיירה. להוריו נולדו עשרה ילדים, מהם נותרו שבעה בחיים. מגיל ארבע למד בכמה "חדרים", ולאחר שסבל מעונשי המלמד ואביו, למד אצל אמו, שלימדה אותו את ידיעת העברית.
בגיל 13 עזב את בית הוריו, למד בעצמו ועבר את הבחינות האקסטרניות. כשהיה בן 19 החל ללמוד בבית הספר להוראה כדי לקבל פטור מגיוס לצבא לקראת מלחמת רוסיה–יפן. בתקופת המלחמה עזב לאנגליה והתגורר בלונדון, שם עבד במספר עבודות, בהן כשוליה של חייט, סבּל, שוליה של ספר ורוכל תפוזים, אך עבודותיו נסתיימו בכישלון, והוא שב לגליציה והגיע אל העיר לבוב, שם נעצר עם הגיעו יחד עם חבריו והושם בבית‑סוהר לעצירים העומדים לפני חקירה בשם "מאטקה בוסקה" ('אם ישו'), אולם בהעמדה לדין מול "הקומיסר" אשה מבוגרת סייעה לו ולחבריו בדבריה ואף רכשה עבורם כרטיסים לרכבת לטרנופול. בטרנופול החל בעבודת ההוראה, נתן שעורים לסטודנטים בבית אגודת בר‑כוכבא ושיעורים פרטיים לתלמידי בתי‑הספר. לאחר זמן מה עבד כמנהל שני בבית-הספר העברי ברוהאטין.
כרמי נבחר לחבר ומזכיר בוועדה המכינה את יסוד ההסתדרות בגליציה ובאסיפת היסוד של אגודת המורים בסטאניסלאבוב, ונשלח לבוריסלאב מטעם אגודת המורים לייסד בית ספר עברי ולהפעילו במשך מספר חודשים. שם לימד עברית את בלומה פּוֹמֶרַאנץ (לימים: פרחה כרמית), אשתו לעתיד, ובסיום לימודיה ביקש שתסייע לו בהוראה לכיתות הנמוכות.
ביוגרפיה > בארץ ישראל

בשנת 1908 עלה לארץ ישראל במסע שהחל בווינה ונמשך באונייה שעברה מטריאסט דרך אלכסנדריה ופורט סעיד שבמצרים ומשם ליפו בישראל.
לאחר עלייתו נשלח תחילה ללמד בבית הספר "אליאנס" בביירות שבלבנון, ולאחר מכן השתלם בראש פינה וניסה ליישם את שיטת החינוך הגלילית בחינוך עירוני. הוא המשיך ללמד ביבנאל ולאחר מכן במנחמיה (אז מלחמיה) והתגורר בזכרון יעקב, בה פעל עד לסוף מלחמת העולם הראשונה. משם המשיך להוראה בת שנה במושבה ראשון לציון, בה הקים חבורת מורים שהגתה את הרעיון של "דגניה פדגוגית", ולאחריה הגיע לחיפה.
בשנת 1920 ייסד בחיפה את בית הספר "עממי א", שאותו ניהל במשך 27 שנים, והפעיל פנימייה עבור הילדים. בית הספר הוקם כעצמאי ולא כמכינה לבית הספר הריאלי, והוא הצטיין בחדשנות פדגוגית. ללימודים נוספה עבודה פיזית והונהגו בו שלוש שיטות לסיכום והערכה של התלמידים וחומר הלימוד. בסיומו של יום הלימודים נעשתה שיחה כוללת בין המורים לתלמידים, שעודדה את החקר ההשכלה הכללית ואת תרבות השיח אצל התלמידים.
בשנת 1922 נבחר לוועד העיר חיפה מרשימת מועצת פועלי חיפה.
כרמי התבלט בשיטת חינוך חדשנית והיה מנהלה הראשון של מחלקת החינוך בעיריית חיפה עד לפרישתו בשנת 1956. שימש כמזכיר המכון לחקר סוציאלי של ההסתדרות הכללית.
בשנת 1935 שימש ציר לקונגרס הציוני בלוצרן שבשווייץ, ונבחר לאספת הנבחרים הראשונה.
בשנת תשכ"ג היה בין מקבלי תעודת כבוד מיוחדת שהוענקה על ידי נשיא המדינה ל"קבוצת ראשונים".
בשנת 1959 העניקה לו מועצת העיר חיפה תואר "אזרח כבוד".
ב-20 במאי 1951 נפטרה אשתו פרחה. נקבר בבית העלמין בחיפה. הותיר אחריו ארבע בנות: ציונה, גאולה, דרורה ותמר.
לאחר מותו התפרסם ספר זכרונותיו "מחנך ודרכו".
עיריית חיפה קראה על שמו את רחוב כרמי (זאב) בשכונת רוממה בחיפה.
זיכרונותיו

מחנך ודרכו: זכרונות, חיפה: המחלקה לחינוך ולתרבות של עיריית חיפה, תשכ"ה.
הערות שוליים

↑  קבוצה שיתופית של מורים שיקיימו בית ספר מודרני בשילוב עם פעילות פיזית בדומה לקולקטיביות הקיבוצית שהחלה בדגניה בשנת 1910; ראו יובל דרור, חלוצי והראה, הד החינוך (דצמבר 2008), באתר הסתדרות המורים.
↑  הבחירות לועד העיר בחיפה, דואר היום, 17 בספטמבר 1922.
↑  רשימת פועלי ארץ ישראל לקונגרס הציוני הי"ט, דבר, 19 ביולי 1935.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007306837605171  ISNI: 0000 0000 6845 4026  VIAF: 97234649   WorldCat (עם VIAF): 97234649
ארון יבסייביץ' שינדר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  23 באוקטובר 1911 אומן, גוברניית קייב, האימפריה הרוסית האימפריה הרוסית 
 פטירה:  22 באוקטובר 1984 (בגיל 72) חרקוב, הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית האוקראינית ברית המועצות ברית המועצות 
 מקום קבורה:  Third City Cemetery 
 השתייכות:  הצבא האדום הצבא האדום
 תקופת הפעילות:  1931–1933   1942 – 1945
 דרגה:   סטרשינה (רס"ל)
 תפקידים בשירות
 ע' מפקד כיתת חבלנים ביחידת הנדסה
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם השנייה החזית המערבית    חזית וורונז'    חזית הערבה    החזית האוקראינית השנייה    החזית האוקראינית השלישית    החזית הבלארוסית הראשונה  
 עיטורים
 מדליה על ההצטיינות בקרב (27.04.1943)   מדליית העוז (25.03.1944)   עיטור הכוכב האדום או עיטור המלחמה הפטריוטית הגדולה מדרגה שנייה (03.09.1944)   גיבור ברית המועצות (מס' 5639; 27.02.1945)  עיטור כוכב הזהב   עיטור לנין   עיטור המלחמה הפטריוטית הגדולה מדרגה ראשונה (08.05.1945)   ומדליות אחרות  
 תפקידים אזרחיים
 מוכר
 הנצחה
 מצבת זיכרון בבית הקברות של אומן
 
אַ(ה)רוֹן יֶבְסֶיֶיבִיץ' שִנְדֶר (ברוסית: Арон Евсеевич Шиндер; ‏23 באוקטובר 1911 - 22 באוקטובר 1984) היה יהודי סובייטי שעוטר כגיבור ברית המועצות על פועלו כעוזר מפקד בכיתת הנדסה  של הצבא האדום במהלך מלחמת העולם השנייה.
ביוגרפיה

נולד בעיר אומן שבגוברניית קייב של האימפריה הרוסית במשפחתו של פועל. סיים 4 כיתות לימוד ועבד כמוכר בחרקוב.
עבר שירות סדיר בצבא האדום בין השנים 1931–1933. לפי המסמכים של העיטורים התגייס ב-22 או ב-23 ביוני 1941 ונפצע ב-18 באוגוסט אותה השנה, כנראה בחזית המערבית. חזר לשירות במרץ 1942 והגיע בספטמבר אותה השנה לחזית וורונז' ובהמשך חזית הערבה.
בהיותו ברגימנט סיור מס' 537 המעוטר במסגרת אוגדת סיור מס' 160 (שלאחר הקרבות הללו באפריל תעוטר ותשנה את מספרה ל-89) ב-29 בדצמבר 1942 ובין 10 ל-13 במרץ 1943 הסיר פגזים ומוקשים, עזר בכך לקדם את התקדמות בחזית באזור גולובאיה קריניצה וליובוטין (כעת גבול בין המחוזות וורונז' וחרקוב. על פועלו זה זכה למדליה על הצטיינות בקרב.
במסגרת שירותו ברגימנט סיור מס' 270 המעוטר של אוגדת סיור מס' 89 המעוטרת על כך שביצע פעילות דומה ללא פגיעות בנפש ליד אורחיי ב-23 באוגוסט 1944. על כך הוענק לו ב-3 בספטמבר באותה השנה עיטורי הצטיינות "עיטור המלחמה הפטריוטית הגדולה מדרגה שנייה" ו- "עיטור הכוכב האדום".
בהתקדמות כוחות הצבא האדום במסגרת הפעילות בתוך גיס סיור מס' 26 המעוטר על שמה של פומרניה במסגרת התקדמות ארמיית ההלם החמישית כנגד הפגזות כוחות ורמאכט כוח הנדסה אליו השתייך ב-14 בינואר 1945 עבר על קרח דק ופתח גשר ממוקש על נהר פיליצה ליד עיירת מיכלוב ובהמשך עבר לצדו השני של הנהר ושמר על צליחת שאר הכוחות.
על כך ועל הגבורה שהציג במהלך הקרבות הוענק לו בצו נשיאות ברית המועצות מ-27 בפברואר 1945 עיטור "גיבור ברית המועצות" בתוספת עיטור לנין ועיטור "כוכב הזהב".
בין 19 ל-25 באפריל אותה השנה במסגרת הסרת מוקשים (כ-220 בספירה לאחר מכן) בנה עם כיתתו מעבר על אפיק ישן של נהר אודר מה שאיפשר לבצע צליחה ללא אבדות ועל כך הוענק לו "עיטור המלחמה הפטריוטית הגדולה מדרגה ראשונה".
סיים את המלחמה בקרבות על העיר דרזדן. בשנת 1946 השתחרר מן השירות וחזר לעירו. הצטרף למפלגה הקומוניסטית ב-1948. בשנות החמישים עבר לקייב, סיים לימודיו במכון לתעשייה הקלה של העיר ועבד כמהנדס במכון הממשלתי לתכנון התעשייה הקלה של קייב.
נפטר ב-22 באוקטובר 1984. קבור בבית הקברות מספר 3 של העיר.
משפחתו

אשתו שרה.
הערות שוליים

↑  מידע מבסיס הנתונים "גבורת העם" (רוסית)
↑  דף על שמו באתר "גיבורי המדינה" (רוסית)
↑  סך העיטורים שהוענקו לו במהלך המלחמה בבסיס הנתונים "גבורת העם" (רוסית)
↑  בנוסף במסמך כאן יש תיעוד על עיטור העוז שקיבל ואין לו תיעוד אחר כרגע בבסיס הנתונים (רוסית)
אופורטוניטי

| --- | --- |

המחשת אמן של מארס רובר על מאדים
 מידע כללי
 סוכנות חלל:  נאס"א
 מפעיל:  המעבדה להנעה סילונית
 יצרן:  המעבדה להנעה סילונית 
 תאריך שיגור:  8 ביולי 2003 
 תאריך הוצאה משירות:  13 בפברואר 2019
 משגר:  דלתא 2 
 אתר שיגור:  מתחם שיגור 17B בנמל החלל קייפ קנוורל 
 אתר תוכנית מארס רובר
 משימה
 סוג משימה:  רובר
 גרם שמיים:  מאדים
 אתר נחיתה:  1°57′S 354°28′E﻿ / ﻿1.95°S 354.47°E﻿ / -1.95; 354.47
 תאריך נחיתה:  25 בינואר 2004
 מרחק שגמא:  45.16 ק"מ (28.06 מייל)
 משך המשימה הכולל:  8 ביולי 2003 – הווה (21 שנים) 
 משך המשימה:  בתכנון: 90 ימי מאדים. בפועל: 5,352 ימי מאדים.
 מידע טכני
 משקל:  185 ק"ג 
 אורך:  1.6 מטרים
 רוחב:  2.3 מטרים
 גובה:  1.5 מטרים
 מהירות מרבית:  50 מ"מ/שנייה (0.18 קמ"ש)
 קישורים חיצוניים
 מספר קטלוג לוויינים:  27849
 מאגר המידע הלאומי:  2003-032A
 
אופורטוניטי (באנגלית: Opportunity, "הזדמנות"; בעברית נקרא גם אופורטיוניטי, ידוע גם כ-MER-B,‏ Mars Exploration Rover) הוא רובר רובוטי שחקר את מאדים במסגרת תוכנית מארס רובר של נאס"א בין השנים 2004 ל-2019. אופורטוניטי שוגר ב-7 ביולי 2003 ונחת במישור מרידיאני שבמאדים ב-25 בינואר 2004, שלושה שבועות לאחר נחיתת רובר תאום, בשם ספיריט (MER-A), בצדו השני של מאדים ב-4 בינואר 2004.
הרובר תוכנן לפעול במשך 90 ימי מאדים (כ־92.5 ימי ארץ) אך בפועל פעל למשך 5,498 ימים, פי 55 מהאורך שנצפה לו מראש. זאת, הודות לרוחות שניקו את ה לוחות הסולאריים שלו, ואפשרו למערכות הרובר להמשיך ולהפיק את האנרגיה החשמלית החיונית להמשך פעולתו. הרובר התאום של אופורטוניטי, ספיריט, הפסיק לשדר לכדור הארץ ב־2009 ונאס"א הודיעה על סיום משימת ספיריט ב־2010. המשימה, וכל תוכנית מארס רובר, מופעלת על ידי המעבדה להנעה סילונית של נאס"א.
ב־28 ביולי 2014 הודיעה נאס"א כי הרובר אופורטוניטי השלים נסיעה של 40 ק"מ על אדמת מאדים. בכך שבר את שיא הנסיעה על גלגלים מחוץ לכדור הארץ בו החזיק לונוחוד 2 אשר נסע על הירח 37 ק"מ בשנת 1973. במרץ 2015 השלים הרובר נסיעת מרתון (42.2 ק"מ).
ביוני 2018 נכנס אופורטוניטי למצב תרדמת לאחר סופת אבק גלובלית שנמשכה שבועות על מאדים וכיסתה את הלוחות הסולארים של הרובר. הניסיונות לחידוש הקשר עם הרובר נכשלו וב-13 בפברואר 2019 הודיעה נאס"א על סיומה של משימת אופורטוניטי.
מטרות

מטרות תוכנית מארס רובר הן:
לחפש ולחקור מגוון של סלעים וקרקעות היכולים להעיד על זרימת מים במאדים בעבר או בהווה.
לקבוע את הרכב המינרלים, אבנים ואדמה סביב לאתר הנחיתה.
לקבוע אילו תהליכים גאולוגיים קבעו את פני השטח של מאדים ואיך השפיעו עליו התהליכים הכימיים. התהליכים יכולים להיות זרימות מים, רוחות חזקות, התפרצויות געשיות, מטאורים ועוד.
לאמת תצפיות שנמצאו על ידי MRO. דבר זה יאפשר ללמוד את יעילות התצפיות שנלקחו, נלקחים וילקחו ממסלול סביב מאדים.
למצוא מינרלים נושאי ברזל ולזהות ולכמת סוגים שונים של מינרלים היכולים להעיד על היתכנות מים במאדים.
לאפיין את המינרלוגיה והטקסטורות של סלעים וקרקעות על פני מאדים שיכולים להסביר את התהליכים שגרמו להיווצרותם.
למצוא רמזים גאולוגיים למצב הסביבתי שהיו במאדים בזמן שזרמו שם מים.
להעריך האם מצב זה איפשר קיום חיים על פני מאדים.
במשך שני העשורים הקרובים, נאס"א תשגר עוד מספר משימות שיבדקו האם היו אי פעם חיים על פני מאדים. החיפוש מתחיל בבדיקה האם המצב הסביבתי במאדים איפשר אי פעם קיום חיים. החיים כפי שבני האדם מכירים אותם דורשים קיומם של מים, מכאן החיפוש התמידי אחר רמז כלשהו לזרימתם של מים בעבר או בהווה על פני מאדים. אף על פי שלרוברים אין אפשרות מעשית למצוא חיים, הם מסייעים רבות בלמידת ההיסטוריה הגאולוגית של מאדים שתאפשר אולי יום אחד להוכיח כי חיים התקיימו על מאדים.
מבנה הרובר

אופורטוניטי (ותאומו ספיריט) הוא רובוט בעל שישה גלגלים המונע על ידי לוחות סולאריים שגובהו 1.5 מטרים, אורכו 2.3 מטרים, רוחבו 1.6 מטרים ומשקלו 180 ק"ג (על כדור הארץ, כ־80 ק"ג על מאדים). ששת הגלגלים מורכבים על מערכת המאפשרת לרובר לנוע בשטחים מסולעים כאשר לכל גלגל יש מנוע וציר משלו. שני הגלגלים הקדמיים ושני הגלגלים האחוריים יכולים להסתובב ונותנים לרובר יכולות ניהוג. הרובר מתוכנן כך שיוכל לטפס על שיפועים של עד 30 מעלות. המהירות המקסימלית של הרובר היא 50 מ"מ לשנייה אך ממוצע המהירות הוא כ־10 מ"מ לשנייה בגלל עצירות רבות שנעשות בדרך.
הלוחות הסולאריים של הרובר מפיקים כ־140 ואט לכ־4 שעות בכל יום מאדים, ובטריות נטענות אוגרות אנרגיה חשמלית לשימוש בלילה. למחשב של אופורטוניטי יש מעבד IBM RAD6000 בעל 128 מגה־בייט של DRAM, שלוש מגה־בייט של EEPROM ו־256 זיכרון פלאש. הרובר יכול לפעול בטמפרטורות של בין מינוס 40 לפלוס 40 מעלות צלזיוס, כאשר מחממים רדיוסטופיים שומרים על טמפרטורת הרובר ומחממים חשמליים מופעלים בעת הצורך.
לרובר ישנן שתי אנטנות. אנטנה לטווח קצר ואנטנה לטווח רחוק. האנטנה לטווח הקצר משדרת לכל הכיוונים ושידוריה נקלטים על ידי רשת חלל עמוק בכדור הארץ ועל ידי לוויינים המקיפים את מאדים. האנטנה לטווח רחוק יכולה להתכוונן ומשדרת מידע לכדור הארץ בתדירות גל גבוהה יותר.
על הרובר מורכבים כלים מדעיים שונים:
מצלמה פנורמית (PanCam) המשמשת לבחינת תוואי השטח.
מצלמת ניווט (NavCam) המשמשת את נהגי הרובר בכדור הארץ.
ספקטרומטר פליטה תרמית.
שתי מצלמות B&W בעלות זווית צילום של 120° המספקות מידע נוסף על סביבת הרובר.
על הזרוע הרובוטית של הרובר:
Mössbauer spectrometer (MB) MIMOS II – כלי המשמש לבחינה מגעית של סלעים ואדמה.
Alpha Particle X-Ray Spectrometer.
מגנטים ללכידת אבק מגנטי ובחינתו.
מצלמה מיקרוסקופית שמספקת תצלומי תקריב ברזולוציה גבוהה ביותר של אבנים ואדמה על פני מאדים.
כלי לשחיקת סלעים שמשמש לשחיקת חלקי הסלע החיצוניים ועל ידי כך אפשר לבחון את פני הסלע ה"טריים".
מצלמות הרובר מצלמות ברזולוציה של 1024 × 1024 פיקסלים, המידע נדחס על ידי ICER ומשודר לכדור הארץ.
שמות הרוברים נבחרו בתחרות חיבור שערכה נאס"א. בתחרות ניצחה סופי קוליס, תלמידת כיתה ג' מאריזונה.
סקירת המשימה

משימתו המקורית של אופורטוניטי נמשכה 90 יום שאחריהם הטכנאים שיערו כי יחדל לפעול. עם השלמת המשימה המקורית קיבל הרובר מספר משימות נוספות ונמצא בפעולה כבר7579 ימי ארץ.
עם נחיתת אופורטוניטי, במקרה, במכתש איגל, חקר הרובר ואיבחן דוגמיות של סלעים ואדמה וצילם תמונות פנורמיות מאזור הנחיתה. המידע שסיפק הרובר איפשר למדעני נאס"א לשער השערות בנוגע לקיום המטיט כיום וקיום מים בעבר על מאדים. לאחר מכן נסע הרובר אל מכתש אנדורנס אותו חקר מיוני עד ספטמבר 2004. לאחר מכן חקר הרובר את אתר הפגיעה של מגן החום שלו (שהושלך במהלך הנחיתה) וגילה בסמוך לו את המטאוריט הראשון על כוכב לכת אחר, הידוע בשם Heat Shield Rock.
מסוף אפריל 2005 ועד לתחילת יוני אותה שנה, אופורטוניטי היה תקוע בצורה מסוכנת בדיונת חול, כאשר חלק מגלגליו טבעו בחול. במהלך תקופה זו טכנאים ומהנדסים על כדור הארץ ביצעו סימולציות וניסו למצוא את הדרך היעילה ביותר לחילוץ הרובר. בסופו של דבר נמצאה הדרך והרובר חילץ את עצמו מהחול והמשיך במשימתו.
אופורטוניטי נסע דרומה לכיוון מכתש ארבוס, מכתש רחב, רדוד וקבור למחצה בו עשה חניית ביניים בדרכו למכתש ויקטוריה, בין אוקטובר 2005 ומרץ 2006. באותה תקופה חווה הרובר מספר בעיות מכניות עם זרועו הרובוטית.
בסוף ספטמבר 2006 הגיע אופורטוניטי אל מכתש ויקטוריה ותר לאורך המכתש עם כיוון השעון. ביוני 2007 סיים אופורטוניטי להקיף את המכתש וחזר אל Duck Bay – נקודת ההתחלה שלו סביב המכתש. בספטמבר 2007 נכנס הרובר אל תוך המכתש כדי לבחון אותו בצורה יסודית יותר. באוגוסט 2008 עזב אופורטוניטי את מכתש ויקטוריה והחל במסע אל מכתש אנדוור (אנ'), אליו הגיע ב־9 באוגוסט 2011.
נכון ל־30 ביוני 2015 עבר אופורטוניטי (יום המאדים ה-מספר 4,064) 42.37 קילומטרים.
ציר זמן > 2004

למידע מפורט אודות האירועים שעברו על אופורטוניטי ב־2004 ראו ארכיון נאס"א: אופורטוניטי 2004 (אורכב 14.07.2009 בארכיון Wayback Machine)
ציר זמן > 2004 > נחיתה במכתש איגל

אופורטוניטי נחת במישור מרידיאני שבמאדים, כ־25 ק"מ מזרחית לאתר הנחיתה המתוכנן. אף על פי שמישור מרידיאני הוא מישור, ואין בו סלעים רבים כמו שנראו בנחיתות קודמות במאדים (מארס פאת'פיינדר ותוכנית ויקינג), הרובר התגלגל אל תוך מכתש פגיעה בקוטר 22 מטרים, והיה מרוחק משפתו כ־10 מטרים. מדעני נאס"א התרגשו כל כך מכך שהם נחתו בתוך מכתש (אף על פי שלא כך תוכנן והם אפילו לא ידעו על קיומו של המכתש) שהם קראו לו "Hole in one" (ביטוי בגולף המתאר את הכנסת הכדור לגומה בחבטה אחת). מאוחר יותר קיבל המכתש את השם מכתש איגל ואתר הנחיתה קיבל את השם "תחנת ההנצחה צ'לנג'ר" (Challenger Memorial Station).
המדענים סוקרנו משפע האבנים שהיו מפוזרות ברחבי המכתש ומאדמת המכתש עצמו, שנראתה כערבוב של חול אפור וגס עם חול אדום דק. ממצאים ראשונים אלו של מראה הסלעים והקרקע במכתש, הביאו את המדענים להשערה כי האדמה והסלעים הם אפר געשי או משקעים שהובאו למקום על ידי רוח או מים. המקום נקרא "מדף אופורטוניטי".
תמונת הנוף הצבעונית הראשונה שנשלחה על ידי אופורטוניטי המראה את אזור הנחיתה במישור מרידיאני מיד לאחר הנחיתה ב־2004
ציר זמן > 2004 > מכתש אנדורנס

ב־30 באפריל 2004 (יום המאדים ה-95) הגיע אופורטוניטי אל מכתש אנדורנס, שהיה ידוע כי מצויות בו שכבות סלע רבות. (בדרך לשם הוא גילה מכתש פראם). במאי הקיף הרובר את המכתש וסרק אותו באמצעות כליו המדעיים.
ב־4 ביוני 2004 הודיעו מתכנני המשימה כי בכוונתם להכניס את הרובר אל תוך המכתש למרות האפשרות כי הוא לא יצליח לצאת ממנו. ב־8 ביוני 2004 (יום המאדים ה-135) נכנס הרובר מעט אל תוך המכתש ויצא ממנו עוד באותו יום. התברר כי שיפוע המכתש (18°) נמצא בתוך טווח היכולות של הרובר (30°) ובמהלך הימים הבאים נכנס הרובר עמוק יותר ויותר אל תוך המכתש. במהלך אותו זמן נצפו ענני נוצה דומים לאלו שבכדור הארץ.
אופורטוניטי נשאר בתוך מכתש אנדורנס למשך 180 ימי מאדים עד ליציאתו מן המכתש ב־14 בדצמבר 2004 (יום המאדים ה-315).
מכתש אנדורנס כפי שצולם על ידי אופורטוניטי
ציר זמן > 2005

למידע מפורט אודות האירועים שעברו על אופורטוניטי ב־2005 ראו ארכיון נאס"א: אופורטוניטי 2005 (אורכב 14.07.2009 בארכיון Wayback Machine)
ציר זמן > 2005 > Heat Shield Rock

אחרי שעזב את מכתש אנדורנס, נסע אופורטוניטי בינואר 2005 לחקור את אתר הפגיעה של מגן החום שלו, שהושלך במהלך הנחיתה שנה לפני כן. כשהגיע הרובר אל מגן החום שלו, ביום המאדים ה-345, מצא הרובר אובייקט שמיד נחשד ואחר כך אושר כמטאוריט. המטאוריט קיבל את הכינוי "Heat Shield Rock" והוא המטאוריט הראשון שזוהה על כוכב לכת אחר (על הירח נמצאו מספר מטאוריטים לפני כן).
אחרי 25 ימים בהם בחן הרובר את האזור, הוא פנה דרומה לכיוון מכתש ארגו, כ־300 מטרים ממגן החום.
ציר זמן > 2005 > תקוע בחול

בין ה־26 באפריל 2005 (יום המאדים ה-446 ל־4 ביוני 2005 (יום המאדים ה-484) אופורטוניטי נתקע בחולות מאדים. הבעיה החלה ב־26 באפריל 2005 כאשר הרובר נכנס בטעות לתוך דיונת חול. טכנאי המשימה דיווחו כי תמונות מהרובר הראו ש־4 גלגליו הקיצוניים של הרובר שקעו בחול עמוק יותר מרדיוס הגלגל, כאשר הרובר ניסה לטפס על דיונה בגובה 30 ס"מ. הדיונה כונתה "דיונת גיהנום" (Purgatory Dune) על ידי מתכנני המשימה.
מצבו של הרובר שוחזר על ידי רוברים זהים על כדור הארץ כדי לבחון אפשרויות חילוץ, מחשש שניסיונות החילוץ יכניסו את הרובר עמוק יותר לאדמה. לאחר בחינת האפשרויות על כדור הארץ, הפעילו נהגי הרובר את אחד מגלגלי הרובר ב־13 במאי 2005 (יום המאדים ה-463). ב־4 ביוני 2005 (יום המאדים ה-484) הושלמו פעולות החילוץ ואופורטוניטי הוציא את כל 6 גלגליו מהחול. במהלך ימי מאדים 498 עד 510 אופורטוניטי חקר את הדיונה בה טבע ולאחר מכן המשיך אל מכתש ארבוס.
ציר זמן > 2005 > מכתש ארבוס

אופורטוניטי חקר את מכתש ארבוס, מכתש רחב, רדוד קבור למחצה ותחנת ביניים בדרך למכתש ויקטוריה, בין אוקטובר 2005 למרץ 2006.