stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הדרך לקנדלפורד
צוות השחקנים > תפקידים ראשיים

| דמות | שחקן | עונות> עונה ראשונה | עונות> עונה שנייה | עונות> Series 3 | עונות> Series 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| דורקס ליין | ג'וליה סוואלה | ראשי | ראשי | ראשי | ראשי |
| לורה טימינס | אוליביה האלינן | ראשי | ראשי | ראשי | ראשי |
| אמה טימינס | קלאודי בלקלי | ראשי | ראשי | ראשי | ראשי |
| רוברט טימינס | ברנדן קויל | ראשי | ראשי | ראשי | — |
| ויקטוריה מיי 'קוויני' וורנר טוריל | לינדה באסט | ראשי | ראשי | ראשי | ראשי |
| תומאס 'טוויסטר' טוריל | קארל ג'ונסון | ראשי | ראשי | ראשי | ראשי |
| תומאס בראון | מארק היפ | ראשי | ראשי | ראשי | ראשי |
| מרגרט אליסון בראון | סנדי מקדייד | חוזר | ראשי | ראשי | ראשי |
| קרוליין ארלס | דון פרנץ' | ראשי | ראשי | — | ראשי |
| אלף ארלס | ג'ון דאגליש | ראשי | ראשי | ראשי | ראשי |
| וינפרד 'מימי' מיוד | רובי בנטל | — | ראשי | ראשי | ראשי |
| זילה | ליז סמית' | ראשי | — | — | — |
| פרודנס 'פרל' פראט | מטילדה זיגלר | ראשי | ראשי | ראשי | ראשי |
| רות' 'רובי' פראט | ויקטוריה המילטון | ראשי | ראשי | ראשי | ראשי |
| סר טימותי מידווינטר | בן מיילס | ראשי | — | — | — |
| ליידי אדלייד מידווינטר | אוליביה גרנט | ראשי | — | אורח | — |
| פיליפ וייט | אוליבר ג'קסון-כהן | ראשי | — | — | — |
| מר פרקסטון | ג'רארד הורן | ראשי | — | — | — |
| מת'יו ולבי | סטיבן מרקוס | ראשי | — | — | — |
| ג'יימס דאולנד | ג'ייסון מרלס | — | ראשי | — | — |
| נאן קרטר | רבקה נייט | — | ראשי | — | — |
| דניאל פאריש | בן אולדרידג' | — | — | ראשי | ראשי |
| גבריאל קוצ'ריין | ריצ'רד הרינגטון | — | — | — | ראשי |
| קריינות (לורה טימינס המבוגרת) | שרה לנקשייר | חוזר | חוזר | חוזר | חוזר |
| אדמונד טימינס | תומאס ריס ג'ונס | חוזר | חוזר | חוזר | חוזר |
| פרנק טימינס | פרגוס דריסדייל | חוזר | חוזר | חוזר | חוזר |
| אתל טימינס | מרתה מורדוק | חוזר | חוזר | חוזר | חוזר |
| סאלי ארלס | סופי מיילס | חוזר | חוזר | חוזר | חוזר |
| ליזי ארלס | הופ יאומנס | חוזר | חוזר | חוזר | חוזר |
| ארצ'י ארלס | הארי מיילס | חוזר | חוזר | חוזר | — |
| סידני דאולנד | אדוארד דרנל-הייס (אוסקר לויד בפרק אחד בעונה השנייה) | — | אורח | חוזר | חוזר |
| פישר בלום | מתיו מקנולטי | — | חוזר | חוזר | — |
צוות השחקנים > שחקנים אורחים

לוריין אשבורן – לילי ספייסר (עונה 2 פרק 1)
סמנתה בונד – סלסטיה ברייס-קולסון (עונה 2, פרק אחד)
רוזי קאוואלירו – גברת מולינס (עונה 3, פרק אחד)
קאמיל קודורי – פטי (עונה 1, פרק אחד)
טום קונטי – מר רפינגטון (עונה 3, פרק אחד)
בן דניאלס – מר ראשטון (עונה 1, פרק אחד)
פיל דייוויס – ארתור אשלו (עונה 1, פרק אחד)
אוליבר דימסדייל – ג'ורג' אליסון (עונה 1, פרק 4)
מישל פיירלי – אליזבת פטרסון (עונה 2, פרק 10)
ברן גורמן – בנדיקט מרלי (עונה 4, פרק אחד)
נייג'ל הרמן – סמואל בראבי (עונה 1, פרק אחד)
מתיו מקנולטי – פישר בלום (עונה 2 פרק 3; עונה 3 פרק 2)
סטיבן קמפבל מור – ג'יימס גלפילד (עונה 1, פרק אחד)
האטי מוראהן – מיס אניד (עונה 3, פרק אחד)
רונלד פיקאפ – אולד פג לג (עונה 3, פרק אחד)
רוברט פיו – וולטר ארלס (עונה 2, פרק אחד)
פול ריטר – מר סטירפורת' (עונה 4, פרק אחד)
קלייר סקינר – גברת מייסי (עונה 1, 2 פרקים)
מגי סטיד – גברת הרינג (עונה 2, פרק אחד)
פיטר ווהן – הכומר אליסון (עונה 1, 2 פרקים)
דני וב – מר מייסי (עונה 1, פרק אחד)
צילומים

צילומי הפנים נערכו במחסן בייט שבדרום גלוסטרשייר. היישובים לארק רייז וקנדלפורד נבנו מאפס בחוות בבוקס ובנסטון פארק ילד קורשם שבווילטשייר. החווה בבוקס נבחרה בשל קרבתה לשדות תירס קיימים ולמבני משק. החווה בנסטון פארק נבחרה בשל היותה האופי המסורתי הישן של המבנים.
צילומי החוץ באתרים אלה נערכו במשך 25 ימים בתקופה של חמישה חודשים. צילומי נסיעותיו של אדון האחוזה צולמו בצ'אבנייג' האוס בצפון טטבורי שבגלוסטרשייר.
הערות שוליים

↑  "BBC Press Office - Week 2 - Lark Rise To Candleford" (הודעה לעיתונות). BBC Press Office. 18 בדצמבר 2009. נבדק ב-2009-12-20. {{cite press release}}:  (עזרה)
↑  "BBC Press Office - Network TV BBC Week 2: New this week" (הודעה לעיתונות). BBC Press Office. 15 בדצמבר 2010. נבדק ב-2010-12-15. {{cite press release}}:  (עזרה)
↑  "Flora Thompson Home Page" (הודעה לעיתונות). 2010. נבדק ב-2010-03-29.
↑  Lark Rise To Candleford axed at the end of current series as bosses decide to 'quit while we're ahead' Mail Online, 22 January 2011
↑  Hardman, Robert (30 בינואר 2008). "Candleford through the keyhole: the real star of TV's new drama is the haunted house where it was filmed". The Daily Mail. Box, Wiltshire. נבדק ב-24 בינואר 2010. {{cite news}}:  (עזרה)
המופע של ווליה

| --- | --- |
 סוגה:  תוכנית אירוח, טוק שואו
 יוצרים:  פטבל ווליה
 כותבים:  פאבל ווליה
 בימוי:  רומן בוטובסקי אלכס בולטנקו
 מנחים:  פאבל ווליה
 שחקנים:  איליה סובולב 
 ארץ מקור:  רוסיה רוסיה
 שפות:  רוסית
 מספר עונות:  1
 מספר פרקים:  32
 הפקה
 חברת הפקה:  ТНТ
 אתר צילומים:  מוספילם, מוסקבה
 אורך פרק:  45 דקות
 שידור
 רשת שידור:  THT
 פורמט (תמונה):  14:9, 16:9
 פורמט (קול):  סטריאו
 תקופת שידור מקורית:  16 באפריל 2023 – הווה
 קישורים חיצוניים
  אתר האינטרנט הרשמי של המופע של ווליה
 דף התוכנית ב-IMDb
 
המופע של ווליה (ברוסית: Шоу Воли) היא תוכנית אירוח רוסית בהנחיית פאבל ווליה. התוכנית שודרה לראשונה באפריל 2023 ברשת ТНТ והיא אחת מתוכניות הדגל בערוץ. התוכנית משודרת מהשעה 23:00 שעון מוסקבה.
התוכנית ספגה ביקורת על היותה חיקוי זול לתוכנית האירוח הפופולרית "אורגנט בערב" שהושעתה בפברואר 2022 לאחר שהמנחה שלה, איוואן אורגנט, העלה פוסט באינסטגרם נגד הפלישה הרוסית לאוקראינה.
"המופע של ווליה" מארח שחקני כדורגל ואנשי בידור רוסיים מדי שבוע במתכונת דומה לאורגנט בערב ומנחים אותה הבדרן פאבל ווליה והקומיקאי איליה סובולב.
אורחים

בדומה לאורגנט בערב ולפורמט הנהוג בתוכניות אירוח מסוג זה, מתארחים בתוכנית בשידור חי אנשים בולטים הקשורים לתעשיית הבידור ועולם הספורט ברוסיה. כך, התראיינו באולפן התוכנית אנשי בידור ותרבות מובילים מרוסיה כמו ניושה, לאוניד סלוצקי, Dj Smash, אולגה בוזובה, גאורגי צ'רדאנצב, אנה סדוקובה, דמיס קאריבידיס, מרינה קראבץ, אנסטסיה וולוצ'קובה, פאבל פרילוצ'ני, אנה חילקביץ', טימור רודריגז, וסילי ואקולנקו (הידוע כ"באסטה"), גאריק חרלמוב, גריגורי לפס, פאבל דרביאנקו, פיליפ קירקורוב, סרגיי בורונוב, טימור בטרוטדינוב, דמיטרי גוברנייב, אלכסנדר פטרוב, מיכאיל גלוסטיאן, אלינה זגיטובה, ניקולאי ואלוייב, אלכסנדר ירוחין, מיכאיל קרז'אקוב ואחרים.
הערות שוליים

↑  Триумф Воли. Шутки над Джиганом и хот-дог Харламова: как на ТНТ запустили ответ «Вечернему Урганту» — шоу Павла Воли?, Lenta.RU (ברוסית)
ג'ודית גודרש

| --- | --- |

 לידה:  23 במרץ 1972 (בת 52) הרובע השבעה-עשר של פריז, צרפת 
 מדינה:  צרפת 
 בן זוג:  דני בון, בנואה ז'קו, מוריס ברת'למי
 
ג'ודית גודרש (בצרפתית: Judith Godrèche; נולדה ב-23 במרץ 1972) היא שחקנית וסופרת יהודייה צרפתייה. היא שיחקה ביותר מ-30 סרטים.
ראשית חייה

גודרש נולדה וגדלה בפריז, ברובע השבעה-עשר. אביה הוא פסיכואנליטיקאי, ואמה תרפיסטית ילדים. הוריה נפרדו כשהייתה בת שמונה. אביה יהודי, הוריו היו ניצולי שואה מפולין ורוסיה, ששינו את שם משפחתם מגולדרייך. לאחר שהתגלתה כשחקנית והחלה בקריירת משחק בתפקיד ראשון כשהייתה בת 14, גודרש עזבה את בית הספר ועזבה את בית ההורים כדי להתחיל בקריירת משחק. כשהייתה בת 14, בשנת 1987, פורסם שהיא במערכת יחסים זוגית עם הבמאי בנואה ז'קו שביים אותה בסרט "המדוכאים". בין השניים פער גילאי של 25 שנים. בשנת 2024 פורסם שגודרש מאשימה את ז'קו באונס.
קריירה

תחילת הקריירה של גודרש בתחומי המשחק כללה גם דוגמנות בפרסומות בין היתר עבור חברת שוקולד יפנית ומגזין לנוער. הופעתה הראשונה בסרט הייתה בתפקיד הבת של קלאודיה קרדינלה בסרט L'été prochain. בגיל 14 היא קיבלה את התפקיד הגדול הראשון שלה, בסרט הצרפתי Les mendiants של Jacquot, עם דומיניק סנדה.
בשנת 1989, גודרש כיכבה בסרט שפרסם אותה: "הילדה בת ה-15" של ז'אק דויון עם מלוויל פופו. בשנת 1990 היא החליטה להתמקד במשחק בקולנוע, ובשנה זו גם הייתה מועמדת לפרס סזאר לשחקנית המבטיחה ביותר על הופעתה בסרט La désenchantée.
בשנת 1991, היא הייתה חברה בחבר השופטים בפסטיבל הסרטים הבין-לאומי בברלין.
ב 1994 ראה אור בצרפת הרומן שלה, Point de côté, בהוצאת Broché Publishers וזכה לביקורות טובות.
גודרש לא הייתה מוכרת מאוד לקהל האמריקני עד שהסרט Ridicule של פטריס לקונטה יצא לאקרנים ב-1996 בו שיחקה בתפקיד מתילד די בלגרד. ב-1998 שיחקה עם לאונרדו דיקפריו וג'רמי איירונס בסרט האיש במסכת הברזל.
גודרש הייתה מועמדת לפרס סזאר לשנת 2002 לשחקנית המשנה הטובה ביותר על הופעתה בסרט L'Auberge espagnole שהיה להיט מפתיע של הקולנוע האירופאי.
בשנת 2012, היא החלה לגלם את דמותה של קלודט פון יורגן בעונה 3 של הסדרה רופא להשכיר.
בעקבות השתתפותה של גודרש בתור שרלוט בסרט "הלילה" היא כונתה "הכוכבת העולה של 2015".
חיים אישיים

לגודרש הייתה מערכת יחסים ארוכת טווח מאז 1987 עם בנואה ז'קו שהיה מבוגר ממנה ב-25 שנים. היא הייתה נשואה לזמן קצר לפיליפ מישל, אדריכל, לו נישאה בשנת 1996. לאחר מכן, ב-1998 היא נישאה לקומיקאי דני בון. השניים היו נשואים עד שנת 2002, כאשר בנם נואה נולד ב-4 בספטמבר 1999. בשנת 2004, היא החלה במערכת יחסים עם השחקן והבמאי מוריס ברת'למי. ביתם טס נולדה ב-19 באפריל 2005. בני הזוג נפרדו בשנת 2014.
גודרש שקלה להתגייר רשמית ליהדות בבגרותה, דבר שהיא ייחסה ליחסיה הקרובים עם סבה וסבתה מצד אביה.
חיים אישיים > תביעה נגד בנואה ז'אקו וז'אק דויון על שורה של עבירות מין

בפברואר 2024, גודרש הגישה תלונות במשטרה נגד בנואה ז'אקו וז'אק דויון על תקיפה מינית שבוצעה בה בשנות ה-80 כשהייתה קטינה. בטקס פרסי הסזאר ה-49 ב-23 בפברואר 2024, גודרש נשאה נאום בנושא אלימות מינית והתייחסה לאומרטה של צרפת סביב MeToo#. במאי 2024, גודרש צורפה רשמית לפסטיבל קאן ה-77, שם הציגה את סרטה הקצר Moi aussi (-גם אני). במרכז הסרט סיפוריהן של קורבנות אלימות מינית. הסרט מתמקד בעדויות אישיות של נשים בתעשיית הקולנוע הצרפתית שנפלו קורבן לניצול מיני. הסרט נוצר לאחר שגודרש פנתה לציבור בחשבון האינסטגרם שלה בפוסט שגרר למעלה מ-6000 תגובות שונות. הסרט הוקרן במהלך טקס הפתיחה של הפסטיבל וגם בפסטיבל עצמו. העדויות של גודרש הביאו את הפרלמנט הצרפתי לאשר הקמת ועדה שתפקידה לחקור את האלימות המינית בתעשיית הקולנוע והטלוויזיה הצרפתית, וכן גם באומנויות הבמה ובתעשיות הפרסום האופנה.
ב-1 ביולי 2024 ז'אקו ודויון נחקרו כל אחד על רקע תביעת האונס והתקיפה המינית של גודרש. ב-3 ביולי 2024 הוגש כתב אישום נגד ז'אקו בגין אונס שתי שחקניות אחרות.
פילמוגרפיה

מבחר סרטים בהם שיחקה
| שם הסרט | שנת היציאה | הערות |
| --- | --- | --- |
| האיש במסכת הברזל | 1998 | גילמה את אתאיס דה בריייה לצד לאונרדו דיקפריו |
| משהו מגוחך | 1996 | דרמה תקופתית. שיחקה בתפקיד ראשי |
| פוטיש | 2010 | קומדיה מוזיקלית. שיחקה את סוזן פוטיש |
| Thirty-Five Something | 2005 | שיחקה בתפקיד ראשי |
| Low Cost | 2011 | דרמה קומית |
פילמוגרפיה > במאית ותסריטאית

Toutes les filles pleurent (2010)
Moi aussi (2024)
קהילת יהודי כפר אטגה

קהילת יהודי אטגה פעלה בכפר אטגה (Ataye) הממוקם באתיופיה בנפת דמביה שבמחוז צפון גונדר. הקהילה מנתה כ-140 נפש, והתקיימה מימי התנצרותו של הקיסר עזנה 325–356 עד שאנשי הקהילה עלו לארץ ישראל במבצע משה ומבצע שלמה.
ציור של כפר יהודי- אתיופי טיפוסי
תולדות קהילת אטגה

לאורך אלפי שנים בהן חיו קהילות יהודיות באתיופיה, ידע מעמדם הכלכלי חברתי והדתי שינויים ותמורות לטוב ולמוטב, בדומה למיעוטים אתניים אחרים במדינת אתיופיה. בעקבות הגעת הנצרות לאתיופיה על ידי התנצרותו של מלך אקסום - עזנה, הוכרחו היהודים להתנצר או לברוח למקום אחר אשר לא בשליטתו של המלך. יהודים רבים בחרו לברוח למקומות אחרים ולהישאר נאמנים לאמונתם ובין היתר יהודים רבים אולצו לעבור לאזורים של צפון- מערב אתיופיה: בגמדר, סמיין, ולקאית, וגרה, סקוטה, לסתה, אגאו, גוג'ם והסביבה, ודמביה - שבתוכה נמצא הכפר אטגה.
חיי הקהילה > תעסוקה

רוב הנשים בכפר היו עוסקות בפיסול בחרסית, תפירה מיוחדת ברקמה, עקרות הבית היו מבשלות, דואגות לתפקוד הבית וגידול וחינוך ילדיהם.
רוב הגברים היו עוסקים בהכנה כלי עבודה מברזל- נפחות, אריגת בגדים ומעטים בחקלאות, בנייה ונגרות. על הבעל הייתה מוטלת חובת הפרנסה.
חיי הקהילה > בית הספר

בית הספר שבאטגה הוקם באדיבות יק"א ("החברה היהודית להתיישבות"). מטרותיו היו ללמוד את הילדים קרוא וכתוב ולשמור על קשר עם אמבובר (כפר מרכזי) והכפרים המרוחקים. בשנת 1976, הועבר לרשותו של ג' לוי, החליפו בניינים חדשים את הישנים, הועסקו מורים חדשים שהתאימו ושכרם של המורים הועלה. כדי לספק את צורכיהם הפיזי של המורים, התלמידים והתושבים, נחפרו בארות לצורך סיפוק מים.
חיי הקהילה > בתי הכנסת

בכפר אטגה היו בין שלושה לארבעה מסגדוץ' (בתי כנסת). בכל בית כנסת היה קס. הקסים היו מתפללים בבית הכנסת שלוש פעמים ביום ושאר התושבים היו מתפללים בתפילת יחיד ללא מניין מאחר שהיו אנשי עבודה. אנשי העבודה היו מקפידים להתפלל עם נץ החמה בשפתם האישית.
חיי הקהילה > חגים

את ראשי החודשים היו מזהים על פי הלבנה, התושבים בכפר לא היו עובדים ביום זה ונהגו לשחוט כבש.
לאחר עשרה ימים מראש החודש ציינו יום חג נוסף ולאחר שנים עשר ימים היו עורכים סעודה גדולה וחגיגית.
בראש השנה (באמהרית: תסקר אברהם או מיירר) בכפר, היו שוחטים כבש ומזמינים עניים להתארח. הגברים היו הולכים למקווה, אחר כך לתפילה בבית הכנסת, ומקשיבים לשיחה שהקס היה מעביר. לאחר מכן היו מתכנסים כולם לסעוד בשמחה.
ביום הכיפורים נהגו הילדים לצום מגיל שבע, כמנהג ילדי העדה האתיופית, והיו הולכים לבית הכנסת.
בחג הסוכות (באמהרית: בעלה מצלת) היו בונים סוכה גדולה (באמהרית: דאס) למספר משפחות והיו יושבים בה שבעה ימים, אוכלים בה ומתפללים. בחג הסוכות לא היו עובדים והיו נמצאים במרבית היום בסוכות.
חיי הקהילה > נישואין

על מנת להינשא, הנערה הייתה צריכה להיות בוגרת, בין גילאי 12-14. לצורך הנישואין היו מבררים מאיזו משפחה היא מגיעה והם המשפחה מקיימת תורה ומצוות. היה מאוד חשוב שהנערה תהיה צנועה, טהורה ותמימה.
חיי הקהילה > טהרת המשפחה

בקתת נידה (באמהרית, מרגם גוג'ו או מוגאט גוג'ו (בקתת הטמאות)
לאחר הלידה האישה אסורה לבעלה במשך 80 יום בלידת בת ובמשך 40 יום בלידת בן. בתום ימים אלה הייתה האישה טובלת במקווה כאשר הייתה צמה ביום שלפני הטבילה כאות תודה לה' שהציל אותה בלידה. לאחר מכן היה הקס לוקח עשבים טהורים וטופח קלות על האישה היולדת, 80 פעמים אם ילדה בת ו40 פעמים אם ילדה בן.
חיי הקהילה > בית הקברות

על פי העדה האתיופית הטומאה היא חמורה מאוד. ישנם אנשים שתפקידם הוא לקבור את המת בתמורת תשלום ואיש אינו מתקרב אל המת מלבדם. כאשר מלווים את המת, המלווים נמצאים במרחק ממנו. לאחר קבירת המת, הקוברים יוצאים אל מחוץ לעדה למשך שבעה ימים שבתומם טובלים וחוזרים אל הקהילה.
לאחר חזרתם לקהילה, זורקים עליהם אפר פרה אדומה. לצורך הקמת מצבה היו משלמים לגוי שיעשה זאת. בשנים שלאחר מכן היו מקיימים "תזכר" (אזכרה) אך לא היו פוקדים יותר את הקבר.
גלריה

מׂוסֵב- כלי שהיה נארג על ידי הנשים ושימש להנחת מאכלים שונים, ביניהם האינג'רה כשהיו אוכלים מספר אנשים יחד.
צִ'ירָה- כלי העשוי משערות של בעלי חיים כשרים או משערות של סוס. שימש את הקס וזקני העדה לצורך הרחקת חרקים כדי שלא יטמאו חלילה.
קישוט קיר נפוץ בקרב בני העדה האתיופית.
סוג נוסף של מׂוסֵב- כלי שהיה נארג על ידי הנשים ושימש להנחת מאכלים שונים, ביניהם האינג'רה כשהיו אוכלים מספר אנשים יחד.
אינג'רה- לחם שטוח, עגול וגדול. מאכל בסיסי ונפוץ בקרב בני העדה האתיופית.
ילידת כפר אטגה משתמשת בכלי הגשה אתיופיים מסורתיים.
מנהיגים רוחניים

אחת הדמויות התורניות הידועות ביותר בקהילת אטגה היא דמותו של הקס מהרט סהלו, אשר פעל בכל נפת דמביה. הקס מהרט סהלו כבר מגיל צעיר מאוד החליט להקדיש את חייו ללימוד התורה ולהפצתה. הקס מהרט היה נוהג לנדוד מכפר לכפר ברגליו, ונמנע בכוונה תחילה לעשות את דרכו ברכיבה על סוסים. בנדודיו בין הכפרים היה דואג למצבם הדתי והרוחני של בני הכפרים. כחלק מפועלו היה מחתן, אזכרות והספדים, ובנוסף היה עובר בין כפר לכפר ומכין אותם מבחינה רוחנית לחג הקרב. את כל פעולותיו היה עושה הקס מהרט סהלו בתשלום סמלי בלבד, אף על פי שהוצעו לו סכומי כסף גדולים הוא סירב ולא נתן לכסף לעוור את עיניו. הקס מהרט סהלו פעל בדרך סלחנית ומקבלת בנוגע לסוגיית היהודים המומרים (פלאשמורה) והיה נוהג לומר:
"כשיהודי ממיר דתו, זרוק עליו אבן. כשהוא מתקרב, קבל אותו בסבר פנים יפות"
קס מהרט נהג להתנזר ממותרות החיים ועשה הכל מתוך צניעות, ענווה ויראת שמיים גדולה. בשנת 1991 עלה במבצע שלמה לארץ ישראל ובאותה השנה עלה למנוחת עולמים.
פרעות הגויים ביהודי אטגה

בתקופת המלך יוהנס הרביעי (1872-1889), יהודי נפה דמביה ויהודי צפון מערב המדינה סבלו במיוחד בתקופת ה"כְּפוּ קֵן"(באמהרית: ከፉ ዝመን, "כפו זמן") בעברית: "הימים הנוראים". תקופה זו חלה בין השנים 1888- 1892. תקופה זו ידועה כאחת התקופות האכזריות ביותר בהיסטוריה של אתיופיה. בשנים אלה החלו משברים שגרמו לקריסה כלכלית, לקשיים חקלאיים ומחסור במזון. הייתה מגפה שפגעה בבקר ונחילי ארבה פשטו על האזור. בנוסף, היו משברים פוליטיים בתקופה זו. בעקבות קשיים אלה, באזור היהודי שבצפון מערב אתיופיה פרצו מחלות ומגפות שהביאו למותם של אנשים רבים. בתקופה זו חיות טורפות היו בכל מקום, היו מקרים בהם נטרפו אנשים בידי אריות, נמרים וצבועים. כמעט בכל משפחה היה קרבן.
בתקופת שלטונו של המלך מנליק השני (1913-1889) מצבם של היהודים היה טובה יותר מכל תקופות המלכים האחרים שקדמו לו. המלך מנליק השני קבע חוקה שיצרה שוויון בין כל אזרחי אתיופיה. חוקים אלה ביטלו את התקנות שהיו נגד היהודים- הוכרחו לעבוד בכפייה ובחגים. אזרחים שעזבו את נחלותיהם או גורשו בתקופת הזמן.
עלייה לארץ ישראל

תושבי קהילת יהודי אטגה עלו לארץ ישראל במבצעים משה ושלמה בין השנים 1991-1984. לאחר מכן הקהילה התפזרה, ואנשיה התמקמו ביישובי ארץ ישראל השונים.
לקריאה נוספת

יונה בוגלה, בתי-הספר של בית ישראל באתיופיה, פעמים 22, תשמ"ה, עמ' 89 - 92.
ישראל אדנה יסמני, בית ישראל בתקופת הכְּפוּ קֵן, קפה דה מרקר.
שלום שרון, מסיני לאתיופיה: עולמה ההלכתי והרעיוני של יהדות אתיופיה ; כולל "שולחן האורית" - מדריך הלכתי לביתא ישראל, תל אביב : משכל ידיעות אחרונות, 2012.
הערות שוליים

↑  פרידמן יוסי, פרידמן (צבר) פרידמן גליה, השינויים בקרב יהודי אתיופיה 1983-1974, עמ' 128 (הקישור אינו פעיל, 15 בפברואר 2025)
↑  http://mgermaw.blogspot.com/2014/06/blog-post.html
↑  בלטה דניאל, אסלף טקטל, "טביביאן - תולדות יהודי אתיופיה", 2017, עמ' 50-34, 70-64.
ילידת כפר אטגה
אינג'רה עם מגוון מאכלים מסורתיים
סטורן 5

סטורן 5 (באנגלית: Saturn V) היה משגר תלת־שלבי כבד אשר שימש את נאס"א בשנים 1967–1973 בתוכנית אפולו עבור חקר מאויש של הירח ועבור שיגור תחנת החלל האמריקאית הראשונה, סקיילאב.
משגר זה הוא המשגר הגדול ביותר, הכבד ביותר והעוצמתי ביותר שנכנס אי פעם לפעילות. הוא נישא לגובה של 111 מטר והחזיק בכוח דחף של 35 אלף קילו-ניוטון. הסטורן 5 מחזיק ביכולת הנשיאה הגבוהה ביותר למסלול לווייני נמוך (140,000 ק"ג) וכן שיגר את המטען הכבד ביותר אי פעם כאשר שיגר את השלב השלישי של הסטורן 5 אשר נועד לשלוח את רכב הנחיתה הירחי ותא הפיקוד והשירות של החללית אפולו אל הירח.
סטורן 5 הוא הדגם הגדול ביותר במשפחת משגרי הסטורן ותוכנן תחת ניהולו של ורנר פון בראון במרכז טיסות החלל מרשל. הקבלניות העיקריות בייצור המשגר הן החברות בואינג, נורת' אמריקן אוויאיישן, דאגלס איירקראפט קומפני ו־IBM.‏ 13 יחידות של משגר זה מתוך 15 שנבנו, שוגרו ממרכז החלל קנדי, ללא אובדן בצוות או במטען. הסטורן 5 נותר המשגר היחיד שנשא בני אדם אל מעבר למסלול הלווייני הנמוך. 24 אסטרונאוטים שוגרו אל הירח בין דצמבר 1968 לדצמבר 1972 על ידי הסטורן 5, 12 מהם דרכו על אדמת הירח.
היסטוריה

| --- | --- |
 :  ראו גם – המרוץ לחלל
עם התפתחות תחום הטילים הבליסטיים בשנות ה־40 של המאה ה־20 ולאחר מלחמת העולם השנייה, ארצות הברית גייסה את ורנר פון בראון וכמה מאות מהנדסי אווירונאוטיקה גרמנים כחלק מ"מבצע פייפרקליפ" מתוך רצון להוביל בחזית זו. מבצע זה אושר בידי הנשיא הארי טרומן. פון בראון הוצב בחטיבת תכנון הרקטות של צבא ארצות הברית בשל מעורבותו הישירה בפיתוח הרקטה הבליסטית הגרמנית V-2.
הלוויין ספוטניק 1 ששוגר ב־4 באוקטובר 1957, היה לעצם הראשון מעשה ידי אדם אשר נכנס למסלול סביב כדור הארץ והיווה את נקודת הפתיחה למרוץ לחלל. הלוויין שוגר על גבי טיל בליסטי בין־יבשתי אשר מסוגל היה לשאת ראש נפץ תרמו־גרעיני אל עבר ארצות הברית. לאחר שיגור לוויין זה, ובעקבות הבנת ההשלכות לכך, החלה ממשלת ארצות הברית לנקוט בצעדים משמעותיים שיביאו לשיגור האמריקנים הראשונים לחלל ולתוכנית חלל כוללת. בינואר 1958 שיגרה ארצות הברית את הלוויין האמריקאי הראשון, אקספלורר 1. באותן שנים, ארצות הברית פיתחה והתנסתה עם סדרת משגרי הג'ופיטר המוקדמים וראש חטיבת תכנון הרקטות ורנר פון בראון החשיב את משגרים אלו כאבות טיפוס למשגרי הסטורן העתידיים ובסוף שנות ה־50 אף כינה את סדרת משגרים זו כ"משגרי סטורן פעוטים" ("an infant Saturn").
היסטוריה > תכנון הסטורן

תוכנית משגרי הסטורן נקראה על שם שבתאי (Saturn), כוכב הלכת הבא לאחר צדק (Jupiter) וסימלה את המעבר מסדרת משגרי ג'ופיטר המוקדמים לסדרת משגרים חדשה. עוד לפני ששוגר לחלל אקספלורר 1, הלוויין האמריקאי הראשון בשנת 1958, הועלו הצעות לפיתוח משגר בעל יכולות נשיאה גבוהות. באפריל 1957 החלו תכנונים ראשוניים למשגר בעל יכולת נשיאה של בין 9,000 ל־18,000 ק"ג למסלול סביב כדור הארץ, ובין 2,500 ל־5,500 ק"ג למהירות מילוט מכדור הארץ. בדצמבר 1957 הציגה קבוצת המדענים והמהנדסים בראשותו של ורנר פון בראון, שעבדו באותה עת עבור הסוכנות הצבאית לטילים בליסטיים (ABMA), הצעה לתוכנית פיתוח משגרים בפני מחלקת ההגנה של ארצות הברית. ההצעה כללה פיתוח משגר בעל דחף של כ־6.7 מגה־ניוטון. לאחר שהושלמו מחקרים, שהראו כי פיתוח אשכול מנועים בעל דחף שכזה אפשרי, ב־15 באוגוסט 1958, הורתה DARPA (אז ARPA) להתחיל במחקר ופיתוח תוכנית משגרי הסטורן.
ב־10 בינואר 1962, נאס"א הכריזה על תוכניות לבנות את המשגר C-5 (לימים סטורן 5). משגר זה היה מורכב משלושה שלבים: השלב הראשון S-IC הכיל חמישה מנועי F-1, השלב השני S-II הכיל חמישה מנועי J-2 והשלב השלישי S-IVB הכיל מנוע J-2 יחיד. הסטורן 5 תוכנן תחילה לשאת מטען בקיבולת של 41,000 ק"ג אל הירח. המשגר עבר בדיקות רכיבים עוד לפני שהדגם הראשון נבנה. השלב השלישי של הסטורן 5 אשר נקרא S-IVB שימש כשלב השני במשגר ניסיוני מסוג C-IB והדגים את יכולותיו והיתכנותו ואף סיפק נתוני טיסה קריטיים עבור התפתחותו של הסטורן 5. במהלך הפיתוח היה צורך גם להתגבר על תופעת תנודת פוגו שהתרחשה בשלבי ניסוי. בתחילת שנת 1963, הסטורן 5 אושר כבחירה של נאס"א עבור תוכנית אפולו.
לאחר בחירת הסטורן 5, נבחרו קבלנים חיצוניים לבנות את שלושת שלבי המשגר: בואינג נבחרה לבנות את השלב הראשון (S-IC), נורת' אמריקן אוויאיישן נבחרה לבנות את השלב השני (S-II) ודאגלס איירקראפט קומפני נבחרה לבנות את השלב השלישי (S-IVB). ורנר פון בראון וצוותו במרכז טיסות החלל מרשל החלו בעבודתם על שיפור הדחף במשגר, יצירת מערכות פעולה פחות מורכבות ותכנון מערכות מכניות טובות יותר. עם סיום השיפורים הסופיים, נאס"א הפנתה את תשומת לבה לתכנון המשימות. נבחנו מספר שיטות ודרכי הגעה אל הירח ולבסוף, לאחר מחלוקות נבחרה שיטת המפגש במסלול סביב הירח (LOR) על פני שיטת המפגש במסלול סביב כדור הארץ (EOR).
היסטוריה > בחירתו לנחיתה הירחית

בתחילת תהליכי תכנון המשגר, נאס"א בחנה שלוש שיטות להגעה אל הירח: מפגש במסלול סביב כדור הארץ (EOR), מפגש במסלול סביב הירח (LOR) או טיסה ישירה. בשיטת הטיסה הישירה, חללית תטוס היישר אל הירח כיחידה אחת, תנחת על פניו, ותמריא ממנו בעוזבה את שלב הנחיתה על הירח. תכנון זה דרש משגר גדול במיוחד. בדומה לשיטת ה"טיסה הישירה", גם שיטת ה־EOR כללה את נחיתתה של חללית על הירח כיחידה אחת. בשונה משיטת ה"טיסה הישירה" עם זאת, תוכנית ה־EOR כללה את הרכבת החללית במסלול סביב כדור הארץ ודרשה מספר שיגורים של משגר מסוג סטורן C-3. בשיטת המפגש במסלול סביב הירח (LOR), משגר יחיד יישא חללית שתורכב משני חלקים: תא פיקוד שיישאר במסלול סביב הירח (מעין חללית אם), ורכב נחיתה שינחת על הירח, וימריא ממנו חזרה אל "חללית האם" שתשוב אל כדור הארץ.
תחילה, נאס"א דחתה את שיטת LOR כאופציה מסוכנת יותר מאחר שהרעיון של מפגש חלליות במסלול סביב כדור הארץ טרם בוצע ועל אחת כמה וכמה במסלול סביב הירח. מספר בכירים בנאס"א, ביניהם המהנדס ג'ון הובולט ממרכז המחקר לנגלי, טענו כי שיטת המפגש במסלול סביב הירח (LOR) מספקת את הנחיתה הפשוטה ביותר על הירח יחד עם המשגר החסכוני ביותר וכי שיטה זו תאפשר את הסיכויים הטובים ביותר להשלים את היעד המרכזי, נחיתה מאוישת על הירח לפני תום העשור. בכירים נוספים בנאס"א שוכנעו וב־7 בנובמבר 1962, שיטת LOR נבחרה באופן רשמי כתהליך המשימות בתוכנית אפולו.
הסטורן 5 שוגר לראשונה ב־9 בנובמבר 1967 מכן השיגור 39A שבמרכז החלל קנדי כחלק ממשימת אפולו 4. השיגור עבר ללא רבב כמו גם השיגורים הבאים בתוכנית. ב־16 ביולי 1969 הסטורן 5 שיגר את משימת אפולו 11 אשר מספר ימים לאחר מכן הנחיתה את האדם הראשון על הירח.
מבנה המשגר

הסטורן 5 מורכב משלושה שלבים; S-IC כשלב הראשון, S-II כשלב השני ו־S-IVB כשלב השלישי. כל שלושת השלבים עושים שימוש בחמצן נוזלי כחומר מחמצן. בשלב הראשון נעשה שימוש בדלק המופק מ־RP-1 ובשלב השני והשלישי נעשה שימוש בדלק ממימן נוזלי. בעוד שצפיפות האנרגיה במימן נוזלי גבוהה יותר מבחינת מסה, צפיפות האנרגיה בחומר RP-1 גבוהה יותר מבחינת נפח. כתוצאה מכך, RP-1 נבחר כדלק לשלב הראשון מכיוון שהנפח הנדרש עבור מימן נוזלי היה גדול פי שלושה והיה יוצר כוח גרר גדול בהרבה בזמן שלב ההאצה דרך האטמוספירה. שני השלבים העליונים השתמשו גם במנועי דלק־מוצק קטנים שעזרו להפריד בין השלבים במהלך השיגור, וכדי להבטיח כי הדלקים הנוזליים יהיו במצב תקין בזמן שאיבתם.
מבנה המשגר > שלב ראשון (S-IC)

השלב הראשון, S-IC, נבנה על ידי חברת בואינג במתקן ההרכבה מישוד שבניו אורלינס. תפקידו של השלב הראשון היה לספק האצה ראשונית ולשגר את הסטורן 5 במהלך 67 הקילומטרים הראשונים. שלב זה, אשר התנשא לגובה של 42.1 מטרים וקוטרו היה 10.1 מטרים, סיפק כוח דחף של 35,100 קילו־ניוטון בעת המראה. משקלו היבש הוא 131,000 ק"ג, ובעודו מתודלק במלואו הוא שקל 2,300,000 ק"ג. שלב זה הונע על ידי חמישה מנועי F-1 אשר עשו שימוש בדלקים מ־RP-1 וחמצן נוזלי. המנוע המרכזי הוחזק במצב קבוע, בעוד שארבעת המנועים החיצוניים (בעלי גימבל) יכלו לפנות במצב הידראולי כדי לנווט את המשגר כולו. בעת טיסה, המנוע המרכזי כובה 26 שניות לפני כיבויים של ארבעת המנועים החיצוניים כדי להגביל את ההאצה לקראת ניתוקו של השלב הראשון משני השלבים העליונים. במשך השיגור, השלב הראשון הפעיל את מנועיו לאורך 168 שניות (הצתת המנועים התרחשה כ־8.9 שניות לפני ההמראה). בעת ניתוק השלב הראשון והיפרדותו משני השלבים העליונים, הסטורן 5 היה בגובה של 67 קילומטר ונע במהירות של 2,300 מטרים לשנייה (8,280 קמ"ש או כ-6.76 מאך).