stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אינטל איגנייט
הערות שוליים

↑    ישראל וולמן נווית זומר, מנכ"ל אינטל בת"א: נפתח כאן מרכז סטארטאפים, באתר "ידיעות אחרונות", 16 ביוני 2019
↑  סתיו נמר, ‏"הבחירה הטבעית": אינטל תקים מאיץ סטרטאפים בתל אביב, באתר מעריב אונליין, 16 ביוני 2019
↑  יניב אביטל, אינטל מכריזה על תוכנית האצה חדשה: ”נהיה ההרווארד של האקסלרטורים בישראל”, באתר geektime ‏17.06.2019
↑  Carlson, Kara. "Tech giant Intel bringing startup program to Austin". Austin American-Statesman (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2020-12-23.
↑  "Startup accelerators forge ahead with new virtual programs". VentureBeat (באנגלית אמריקאית). 2020-04-01. נבדק ב-2020-12-23.
↑  Solomon, Shoshanna. "Intel to 'Ignite' key startup tech with accelerator program in Tel Aviv". www.timesofisrael.com (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2020-12-23.
↑  יניב הלפרין, ‏צחי וייספלד מונה למנהל הגלובלי של תוכנית הסטארט-אפים של אינטל, באתר "אנשים ומחשבים", 20 באוקטובר 2020
↑  מאיר אורבך, רני נחמיאס מונה למנכ"ל איגנייט תל אביב, באתר כלכליסט, 20 באוקטובר 2020
↑  Solomon, Shoshanna. "Intel selects 10 startups for Israel accelerator program, names new director". www.timesofisrael.com (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2020-12-23.
↑  Spiro, James (2020-10-20). "Intel Ignite appoints Ranny Nachmias as the new Managing Director of the Tel Aviv program". CTECH - www.calcalistech.com. נבדק ב-2020-12-23.
↑  שירות כלכליסט, הסטארט-אפים המבטיחים שיצאו מתכנית החדשנות של אינטל, באתר כלכליסט, 8 במרץ 2021
↑  מנדי קוגוסובסקי, תוכנית הסטארט-אפים של אינטל מתרחבת, Israel Defense, ‏16/09/2020
1 2  CTech (2020-09-15). "Intel expanding Ignite startup program on back of Israeli success". CTECH - www.calcalistech.com. נבדק ב-2020-12-23.
↑  "בלי אקוויטי או דמי השתתפות: אינטל פתחה את ההרשמה לתוכנית ההאצה שלה | גיקטיים". גיקטיים | חדשות, עדכונים וכתבות על טכנולוגיה, אינטרנט וסטארטאפים. 2021-01-21. נבדק ב-2021-02-05.
↑  "Intel Ignite expands accelerator program to Munich, will accept 10 early-stage startups". Tech.eu (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2020-12-23.
↑   שגיא כהן, בעזרת סטארט-אפ ישראלי - אינטל תנסה לבלום את השתלטות אנבידיה על הענן, באתר TheMarker‏, 16 במרץ 2021
אדם פון טרוט צו זולץ

ד"ר אדם פון טרוט צו זולץ (בגרמנית: Friedrich Adam von Trott zu Solz; 9 באוגוסט 1909 – 26 באוגוסט 1944) היה דיפלומט ועורך דין גרמני אשר היה פעיל במשך שנים רבות במסגרת ההתנגדות הגרמנית לנאציזם. פון טרוט היה חבר בחוג קרייזאו, חוג אינטלקטואלים אשר התנגד לשלטון הנאצי בגרמניה בין השנים 1940 עד 1944. חוג קרייזאו היה בקשר עם קבוצת הקושרים במטה הכללי, אנשי קשר העשרים ביולי, דרך הגנרל בדימוס לודוויג בק. פון טרוט קיים קשר עם איש המודיעין האמריקני, אלן דאלס ובכך תרם לניסיון ההתנקשות באדולף היטלר. נתפס והוצא להורג ב-26 באוגוסט 1944 על ידי המשטר הנאצי לאחר ניסיון התנקשות כושל בהיטלר.
קשר העשרים ביולי

חוג קרייזאו מעולם לא הגיע לשאלות מעשיות בנוגע להפלת המשטר הקיים, אלא עסק יותר בדמותו של המשטר הרצוי לאחר המלחמה. עם זאת, חוג קרייזאו היה בקשר עם קבוצת קשר העשרים ביולי בראשות הגנרל לודוויג בק. בנוסף, פון טרוט, מילא תפקיד מפתח בקשר המתגבש. פון טרוט ניהל דיפלומטיה נגדית לאורך רוב שנות המלחמה, עד ל־ 20 ביולי 1944.
בשבועות שלפני ניסיון התנקשות בהיטלר נפגש פון טרוט בז'נבה עם ראש הביון האמריקאי בשווייץ אלן דאלס, שעמד בקשר עם כמה מאנשי האופוזיציה. בהמשך, נפגש עם סוכנים מערביים. בדיונים שערכה האופוזיציה בסוגיית המשטר העתידי פון טרוט פסל את הרעיון של משטר טוטליטרי המבוסס על מפלגה יחידה ותמך בהקמת ממשלה זמנית ובבחירות חופשיות לאספה מכוננת שתכריע בין רפובליקה למונרכיה ותבחן את תקפותם של חוקי הרייך השלישי. מאמציהם של אנשי האופוזיציה להבטיח את תמיכת בעלות הברית במשטר שיקימו אחרי הפלת הנאצים לא צלחו, בין היתר בגלל התעקשותם של וינסטון צ'רצ'יל ופרנקלין רוזוולט שעל גרמניה להיכנע ללא תנאי.
מותו

חמישה ימים לאחר ניסיון ההתנקשות הכושל בהיטלר, נעצר פון טרוט, הוא הועמד למשפט בבית הדין העממי ונמצא אשם. הוא נידון למוות ב-15 באוגוסט 1944 וב-26 באותו החודש נתלה בכלא פלצנזה בברלין.
יחסו של פון טרוט כלפי היהודים

בנושא היהודי בולט הפער בין הסעד משפטי וההומניטרי שהעניק ליהודים נרדפים ומחויבותו לידידיו היהודים ובין שתיקתו בתזכיריו ובפגישותיו עם אישים מחוץ לגרמניה בעניין רדיפת היהודים והשמדתם תחת השלטון הנאצי בגרמניה.
עם זאת, עמדתו האנטי-נאצית המובהקת עולה מכתביו, ובכל ניירות העמדה שכתב בשנות המלחמה הדגיש שהשחרור מעול הנאצים הוא משימתם החשובה ביותר של הגרמנים, ואף חובתם.
רבים מידידיו בהם אינטלקטואלים יהודים, שיבחו אותו אחרי המלחמה וכיבדו את זכרו למרות שתיקתו בנושא היהודי במגעיו הדיפלומטיים. יולי בראון פוגלשטיין, שנעצרה לאחר שגרמניה הכריזה מלחמה על ארצות הברית, תיארה בחקירתה את פון טרוט כמי שמקיים יחסי ידידות עם יהודים מטעמים פוליטיים ודתיים. וילפריד ישראל הביע בשנת 1942, בעיצומה של המלחמה, באוזני חברם המשותף דויד אסטור הבריטי את דעתו שפון טרוט נשאר אנטי־נאצי כמקודם ויש לסייע לו במאמציו הדיפלומטיים.
הנצחתו

פון טרוט הוא אחד מחמישה גרמנים המונצחים על אבן הזיכרון למלחמת העולם השנייה בבייליול קולג', אוקספורד. כמו כן הוקמו גם חדר ומלגת נסיעות על שמו בבייליול קולג'. שמו מתועד גם בין ההרוגים של חוקרי רודוס ברוטונדה של בית רודוס (אנ'), אוקספורד.
מוקד הזיכרון של אדם פון טרוט צו זולץ במנספילד קולג', אוקספורד (אנ') עורך הרצאות שנתיות בנושאים הרלוונטיים לחייו ולעבודתו, ומממן מלגות לצעירים גרמנים לקריאה לתואר שני בפוליטיקה במכללה.
קלריטה פון טרוט צו זולץ

ביוני 1940 פון טרוט נישא לקלריטה טיפנבאכר (אנ'). השניים הכירו ב-1935 ולאחר הנישואים עברו להתגורר בברלין. בתם הראשונה ורנה נולדה ב-1 במרץ 1942 ובתם השנייה קלריטה ב-9 בנובמבר 1943.
בשנת 1943 עקב ההפצצות המתגברות של בעלות הברית על ברלין פון טרוט ומשפחתו עברו לבית הוריו בבברה (אנ'). ב-17 באוגוסט 1944 לאחר מעצרו של פון טרוט, קלריטה נעצרה ויחד עם נשים נוספות של לוחמי התנגדות למשטר הנאצי בכלא ברלין-מואבית. בנותיהם של אדם וקלריטה פון טרוט נאספו על ידי הגסטפו מבית הוריו של פון טרוט ונלקחו לבית ילדים בבאד סכסה (אנ'), בניהול האס אס. קלריטה פון טרוט שוחררה ב-30 בספטמבר 1944. שתי בנותיה הקטנות חזרו לבית הוריו של פון טרוט זמן קצר לאחר מכן.
בחייה המאוחרים של קלריטה פון טרוט הייתה נשיאת כבוד של קרן אדם פון טרוט והמשיכה את מורשתו עד פטירתה בברלין בשנת 2013.
ראו גם

התנגדות גרמנית לנאציזם
חוג קרייזאו
קשר העשרים ביולי
הלמוט ג'יימס פון מולטקה
לקריאה נוספת

חיים רוזן (2014). אני בוש בהיותי גרמני!: האופוזיציה הלאומית השמרנית בגרמניה ויחסה ליהודים בתקופת השואה. ירושלים: יד ושם - המכון הבין לאומי לחקר השואה.
Mommsen, Hans (2003). Alternatives to Hitler German Resistance Under the Third Reich. Princeton University Press.
Wheeler-Bennett, John W. (1976). Friends, Enemies and Sovereigns. London: MacMillan.
Liang, Hsi-Huey (1999). China, the Sino-Japanese Conflict, and the Munich Crisis. In Igor Lukes; Erik Goldstein. The Munich Crisis, 1938 Prelude to World War II. Frank Cass.
Weinberg, Gerhard (1980). The Foreign Policy of Hitler's Germany Starting World War Two 1937-1939. University of Chicago Press.
Donald Cameron Watt (1989). How War Came The Immediate Origins of World War II. London: Pantheon.
Andrea Msaon (2002). Opponents of Hitler in search of foreign support: the foreign contacts of Carl Goerdeler, Ludwig Beck, Ernst von Weizsacker and Adam von Trott zu Solz, 1937-1940.
אורות הראי"ה

|  מידע כללי |
| --- | --- |
 מאת:  אברהם יצחק הכהן קוק
 שפת המקור:  עברית 
 סוגה:  שירה
 הוצאה
 הוצאה:  מוסד הרב קוק
 מקום הוצאה:  ירושלים 
 תאריך הוצאה:  ה'תש"ל
 עורך:  צבי יהודה קוק 
 
אורות הראי"ה הוא ספר מכתבי הראי"ה ובו "פרקים אישיים וכלל ישראליים" (רובם ככולם שירים) מכתבי הרב אברהם יצחק הכהן קוק הספר נערך על ידי הרצי"ה קוק ויצא לאור לראשונה בשנת ה'תש"ל.
הספר נכלל בסדרת ספרי הרב קוק שבהוצאת מוסד הרב קוק בה הוא נדפס באותו כרך יחד עם אורות התורה, אורות התשובה, מוסר אביך מידות הראי"ה וראש מילין. בצורה זו יצא לראשונה בירושלים תשמ"ה (מאז יצאה הסדרה לאור פעמים נוספות).
הרצי"ה מציין בהקדמתו שדחה את הוצאת הספר לאור לפי הכלל ההלכתי "מעשה ושאינו מעשה נזקקין למעשה תחילה", שלפיו העדיף להוציא לאור את כתביו ההלכתיים של הראי"ה לפני ספר זה.
שמונת הפרקים הראשונים נכתבו בחוץ לארץ, ויתר הספר נכתב בארץ ישראל, ביפו או ברחובות.
חלק מהשירים הכלולים בספר הולחנו.
תוכן הספר

הספר מכיל 26 פרקים, רובם ככולם שירים שכתב הראי"ה. השירים הודפסו עם ניקוד.
מפרקי הספר:
קיצור דיני חנוכה – שיר בן כמה עמודים בו מסכם הראי"ה את הלכות חנוכה. השיר נכתב בסמרגון בשנת ה'תרמ"ג, כשהראי"ה היה בן 18 שנה. הרב משה צבי נריה כותב ששיר זה נכתב בהשראת הפיוט אבוא בחיל להתיצבה בו סידר רבי יוסף טוב עלם את הלכות חג הפסח.
צפייה – שיר קצר העוסק בכתביו. השיר נדפס לפני כן בסיום הספר ראש מילין. מקורו של שיר זה בשיר אחר, השיר משאת נפשי (נדפס לפניו בספר).
אל חכי שופר – שיר העוסק בקריאה לאחדות עם ישראל. ברעיון דומה עוסק הפרק שלום בשם (נדפס לפניו בספר).
לחשי ההוויה – שיר שעוסק ביחס בין העולם, ההוויה, לבין האדם. התמה של שיר זה היא שככל שמצבו המוסרי של האדם גבוה יותר, כך מתאים הוא אל העולם; ולהפך, ככל שדרגתו המוסרית נמוכה יותר, כך ההוויה אסורה לו. השיר פורסם בקובץ "התרבות הישראלית" בשנת תרע"ג, לפני שנכלל בספר זה.
ישמח לבי וקרבי – שיר למוצאי שבת ובו כיסופים לגאולה ולאליהו הנביא.
האמונה – שיר שעוסק בערך התחייה הלאומית בתוכנה וביעדיה. נכלל גם במספר קובצי שירים של יהודי תימן ("דיוואן"). חובר בשנת ה'תרע"ט. בחוברת בה נתפרסם נכתב שיש לשיר אותו במנגינת התקווה. דעתו של הראי"ה לא הייתה נוחה מההמנון הלאומי, ושיר זה נכתב כתגובה אליו, כשמטרת הראי"ה היא להעמיד את סוגיית התחייה הלאומית של עם ישראל במבט התורני האמוני. השיר משמש כהמנון של תנועת הנוער אריאל.
הערות שוליים

↑  ראו משנה תורה לרמב"ם, ספר המדע, הלכות תלמוד תורה, פרק ד', הלכה ח'.
↑  הרצי"ה מציין בהקדמתו שהשירים לא נוקדו בכתב היד, אך הוסכם לנקד את השירים היות שבחיי הראי"ה נוקדו השירים "לחשי ההויה" ו"צפייה".
↑  מועדי הראי"ה פרק יב, מהדורת ה'תשנ"א עמוד קע.
↑  על פי הערת הרצי"ה בתחתית העמוד.
| הרב אברהם יצחק הכהן קוק |
| --- | --- | --- |
| כתביו | אגרות הראי"ה • אורות • אורות הקודש • אורות התורה • אורות התשובה • עולת ראיה • עין איה • מאמרי הראי"ה • שמועות ראי"ה • חדריו דעת כהן • משפט כהן • אורח משפט • עזרת כהן • שבת הארץ • כתבים נוספים |  |
| ממשנתו | למהלך האידיאות בישראל • הרצאת הרב • חזון הצמחונות והשלום • מאמר הדור • יסוד כסא השם בעולם • המספד בירושלים |  |
| משיריו | שיר האמונה •  ישמח לבי • לחשי ההוויה • כנפי רוח |  |
| תלמידיו | הרב צבי יהודה הכהן קוק (בנו) • הרב יעקב משה חרל"פ • הרב הנזיר • הרב שלום נתן רענן (חתנו) • הרב יצחק אריאלי • הרב אריה לוין •  הרב שאול ישראלי • האדמו"ר החלוץ • הרב משה צבי נריה • הרב יצחק הוטנר • תלמידים נוספים |  |
| מוסדותיו | הרבנות הראשית לישראל • ישיבת מרכז הרב • מכון הלכה ברורה ובירור הלכה • תנועת דגל ירושלים |  |
| כהונות ברבנות | זיימל • בויסק • יפו • מחזיקי הדת (לונדון) • ירושלים • ארץ ישראל |  |
| הנצחתו | בית הרב קוק • כפר הרא"ה • מוסד הרב קוק • פרס הרב קוק לספרות תורנית • פרס ירושלים לספרות תורנית • קבוצת אברהם |  |
ציונות דתית • תורת ארץ ישראל • מועדי הראי"ה • משפחתו • תלמידי הרצי"ה • עוד
| כתבי הראי"ה |
| --- | --- | --- |
| בהלכה וש"ס | דעת כהן • משפט כהן • אורח משפט • עזרת כהן • שבת הארץ • חבש פאר • עץ הדר • עיטור סופרים • טוב ראי |  |
| בהגות | עין איה • עולת ראיה • מאמרי הראי"ה • אדר היקר • ראש מילין • לנבוכי הדור • מדבר שור • מוסר אביך • מידות הראי"ה • עקבי הצאן • ארץ חפץ • חזון הגאולה |  |
| סדרת ה"אורות" | אורות (אורות ישראל) • אורות הקודש • אורות התורה • אורות התשובה • אורות הראי"ה • אורות התפילה • אורות האמונה |  |
| כתבים | למהלך האידיאות בישראל • הרצאת הרב • חזון הצמחונות והשלום • מאמר הדור • אגרות הראיה • שמונה קבצים • פנקסי הראי"ה • משנת הרב • המספד בירושלים • חדריו |  |
| שירים | נכתבו על ידו כשירים: שיר האמונה  • ישמח לבי • לחשי ההויה קטעים ופיסקאות שהולחנו: כנפי רוח • יסוד כסא השם בעולם |  |
הערה: חלק מספרי ה"אורות" הם ליקוטים מאוחרים ממשנתו סביב נושאים שונים, שהשתמשו אף הם בשם "אורות".
אל-מהדי (ח'ליפה עבאסי)

אל-מהדי (מילולית: המנחה בדרך מישרים, הגואל), אבו עבדאללה מחמד בן אל-מנסור (בערבית: المهدي, ابو عبد الله محمد بن المنصور) נולד בשנת 745, והיה הח'ליפה העבאסי השלישי בין השנים 775–785. אל-מהדי מונה לח'ליפות על מיטת חוליו של אביו, ושלטונו המשיך את קווי המדיניות של מייסדי השושלת. תקופתו הייתה תקופה של התפייסות עם השיעים, ובימיו גברה מאוד השפעת הברמכים (בערבית: "אל-בַרַאמִכַה"), משפחת הוזירים הגדולים שייעצה לשושלת למן היווסדה.
אל-מהדי אסר את יועצו הקרוב ביותר, יעקוב בן דאוד, והשליכו לצינוק בו מצא את מותו. בשנת 783 ייסד את המיחנה, האינקוויזציה המוסלמית ששפטה כופרים ומתחסדים ("זנאדכ" ו"כאפרון"). תחת אמתלת הכפירה, חיסל אל-מהדי רבים מיריביו הפוליטיים. בשנת 777 הביס אל-מאמון מרד בח'וראסאן בראשות יוסף בן אבראהים ובשנת 778 הכניע מרד אחר בסוריה בראשות עבדאללה בן מרואן בן מחמד לבית אומיה. באותה שנה הוא הדיח את יורשו המיועד עיסא בן מוסא ומינה תחתיו את בנו, מוסא אל-האדי. בנוסף לכך הוא השביע את אצילי החצר לתמוך בו בבוא העת. לבסוף, הורעל אל-מהדי בידי אחת מפילגשיו בשנת 785.
חיי החברה, המנהל והמשטר תחת אל-מהדי

אל-מהדי הרחיב את האדמיניסטרציה העבאסית והקים דיואנים, או מיניסטריונים, עבור הצבא, הוזירות והאוצר. בראש רבות ממחלקות אלו עמדו בנים למשפחת ברמכ הנזכרת. כמו כן, קאדים, או שופטים, מונו בערים השונות של האימפריה והחוקים המפלים כנגד לא ערבים, או מואלים, בוטלו ברובם.
התפתחויות טכנולוגיות שונות ובראשן הכנסת נייר לשימוש נרחב, הואצו במהלך עשור שלטונו של אל-מהדי. הידע הטכני הקשור בנייר ויצורו הגיע לח'ליפות לאחר תפישתם בשבי של מספר בעלי מלאכה סיניים בקרב טלס (751 לספירה). בעבר עשו שימוש בעיקר בלוחות חרס או בפפירוס, אך עתה לראשונה רחוב שלם במרכז בגדאד הוקדש לתעשיית הנייר והספרים. הוזלת עלויות חומרי הכתיבה איפשרה כתיבה רבה יותר בידי יותר אנשים. כך עלו בעקיפין גם רמת הבירוקרטיה, שיעור יודעי הקרוא וכתוב והתרחבו חוגי המשכילים. לתהליך זה הייתה השפעה ארוכת טווח ומרחיקת לכת ופירותיו הברורים ביותר ניכרו בימי נכדו של אל-מהדי, אל-מאמון אשר החל תור זהב של פריחה תרבותית ומדעית בבגדאד. במרכזו של תור זהב זה עמדה ספריית בית אל-חכמה ומפעל התרגומים שהנציח את הידע של העולם היווני, הפרסי וההודי העתיק ושימר אותו במהלך ימי הביניים עד להשבתו לאירופה המתעוררת בשלהי התקופה.
במישור הדתי ניהל אל-מהדי מדיניות כפולה שעיקריה רדיפת מינות ואימוץ רשמי של הקו האורתודוקסי. בין היתר נקט אל-מהדי במדיניות זו על מנת להרגיע מעט את התסיסה השיעית, שנבעה בחלקה ממה שנתפש בעיניה כגישה סלחנית לכפירה דתית מצד השלטונות. התפשטותן של כתות סינקרטיסטיות ומגזימות, הע'לאת, נתפשה כאיום על יציבות החברה והשלטון. לראשונה אימץ אל-מהדי את הקו הגורס כי לח'ליפה יש בתור ממלא מקום הנביא (בערבית: ח'ליפת רסול אללה) את האחריות והחובה להגדיר את התפישות האורתודוקסיות וההבחנות התאולוגיות המקובלות על מנת להגן על ה"אומה" מפני כפירות שדינן שמד. אף על פי שבימי אל-מהדי לא הייתה לקביעה זו חשיבות מיוחדת, היא תוליד לימים את ימי ה"מבחן" (מיחנה) והמשבר הגדול שיזעזע את הח'ליפות והאסלאם בימי אל-מאמון נכדו.
בגדאד הייתה לעיר קוסמופוליטנית והחלה לפרוח ביתר שאת תחת שלטונו. בגדאד משכה אליה מהגרים מרחבי הח'ליפות - מן הודו, פרס, עיראק, סוריה, מצרים, אפריקה ואל-אנדלוס. בעיר התבססו קהילות גדולות של נוצרים, יהודים וזורואסטרים. השפעות תרבותיות מזרחיות כגון הבודהיזם התירו אף הם בחסות הברמכים שהיו במוצאם כוהני דת בודהיסטים מאפגניסטן. בגדאד התבססה והפכה לעיר הגדולה ביותר בעולם בתקופתה.
חיי הפרט, אופיו והזיכרון ההיסטורי של ימי שלטונו

לאל-מהדי הייתה בת בשם בנוקא (767-783) מאשתו ח'יזוראן, אשר הייתה גם אימו של הארון א-רשיד. בנוקא הייתה ביתו המועדפת של אל-מהדי ובשל כך הוא נתן לה ארמון משלה. אל-מהדי התיר לה אף לרכוב בפמלייתו מחופשת לגבר וחמושה. לאחר מותה בגיל 16 מימן אל-מהדי את כתיבתם של שירי קינה רבים לזכרה.
אל-מהדי חבב במיוחד מוזיקה ושירה אירוטית, ותחת שלטונו זכו המשוררים לפטרונות ניכרת. לפי אבן ח'לכאן (1211-1288) הוא היה "בעל כישרון גדול כזמר ויד מיומנת על כלי נגינה". הוא מוסיף ומתאר אותו כאיש רעים להתרועע. אל-מהדי היה בעל עור כהה אותו ירש מצידה של אימו והוא כונה בשל כך אל-ת'נין, שפירושו "התנין".
במרוג' אל-ד'הב (אחו הזהב), מביא אל-מסעודי מספר אנקדוטות שמשקפות מעט מאופיו. דוגמה אחת היא תיאור מסע ציד שבמהלכו סעד אל-מהדי בחברתו איכר עני שהגיש לו ארוחה דלה. אחד מרעיו הבציר בו להעניש אותו על כך שהגיש לו סעודה כה עלובה, אך במקום זאת תגמל אל-מהדי את האיכר על שנתן לו את מרבית המעט שעמד לרשותו.
דוגמה אחרת מספרת על אל-מהדי שסעד תחת מסווה בחברת בדואי. הבדואי הגיש לו אוכל טעים ולאחר מכן "משקה מרענן", אשר הוביל את אל-מהדי לגלות טיפין טיפין את מעמדו האמיתי. בראשית הכריז שהוא מסריסי הח'ליפה, לאחר מכן אחר משרי הצבא ולבסוף הח'ליפה בכבודו ובעצמו. הבדואי המופתע מחה וקבל שעוד מעט ויכריז אל-מהדי שהוא הנביא בכבודו ובעצמו. אנקדוטה שלישית מספרת כיצד לאחר שבזבז הון עתק מאוצרות המלוכה שהשאיר אל-מנסור אחריו נזעק שר האוצר אך ורק לגלות שהכנסות חדשות כיסו את הגירעונות שנגרמו. אל-מסעודי משווה את נדיבותו ל"גלים של צדקה".
זמן קצר לפני רציחתו, מסופר שאל-מהדי זכה לקבל חיזיון ובו פסוקים מבשרי רעות מהקוראן.
דרהם כסף של אל-מהדי
אימגו

| --- | --- |

לוגו האתר
 סוג:  מגזין רשת בנושאי תרבות והגות
 תקופת הפעילות:  2003–הווה (כ־21 שנים)
 שירותים עיקריים:  מאמרי תוכן
 e-mago.co.il
 
לוגו האתר עם הקמתו
"אימגו – מגזין מאמרים, כתב עת בנושאי תרבות ותוכן" (בכתב לטיני: e-mago) הוא אתר אינטרנט ומגזין רשת ישראלי, הפועל מאז שנת 2003 ומפרסם מאמרים המקיפים מכלול רחב של נושאים. בהם, אמנות, ספרות, תיאטרון, היסטוריה, פילוסופיה, מיתוסים ופולקלור, פמיניזם, צבא וגאופוליטיקה, מדע, ביקורת חברתית ואקטואליה.
עורכי האתר, יעקב עיון, תומר ריבל ומירב גולן, מצהירים שאין לו אג'נדה מכל סוג שהוא, אינטלקטואלית או פוליטית מלבד אמון בחשיבותה של הביקורת האינטלקטואלית, התרבותית והפוליטית-חברתית ושהוא פתוח לדעות מכל קצווי הקשת המחשבתית והפוליטית כאשר הפרמטרים היחידים לקבלה ופרסום של מאמר הם איכות (רמת כתיבה גבוהה ועניין לקוראים) והקפדה על עריכה מקצועית. עם הקמתו כלל האתר בנוסף למגזין גם מערכת פורומים.
עם יסוד האתר נכתב בו: "אימגו היא מקום מפגש, פונדק דרכים, בזאר בו ניתן לרכוש ולקנות רעיונות להחליף דעות ולחרוט חותם אישי".
בנוסף למאמרים מגזיניים מתפרסמים באימגו מאמרים מקצועיים, טורי דעה קצרים, בהם כאלה המפתחים דיון פולמוסי עם מאמרי דעה קודמים ואירועים כגון תערוכות והרצאות.
עם הכותבים הבולטים נמנים אורי קציר, בלפור חקק, דוד אדלר, דן לחמן, הרצל חקק, יערה בן דוד, מנחם פאלק, משה גנן ועדינה בר-אל.
כמות התוספות לאתר פחתה בסוף העשור השני של המאה ה-21.
הערות שוליים

1 2  דוגמת האתר בספטמבר 2003
| דגל ישראל אתרי חדשות בישראל |
| --- | --- | --- |
| אקטואליה | דבר העובדים בארץ ישראל • דיגיטל 14 • כאן דיגיטל • הארץ • המקום הכי חם בגיהנום • וואלה • זמן ישראל • חדשות 0404 • חדשות 13 • ישראל היום • ynet • כאן חדשות • מאקו • מגפון ניוז • מידה • מעריב אונליין • News1 מחלקה ראשונה • N12 • עכשיו 14 • רוטר.נט • שיחה מקומית •  שקוף • i24 News |  |
| המגזר הדתי והחרדי | בחדרי חרדים • המחדש • הקול היהודי • חרדים10 • כיכר השבת • כיפה • סרוגים • ערוץ 7 • JDN |  |
| המגזר הערבי | א-סנארה • אל-ערב • פאנט • בוקרא תקשורת |  |
| בידור ופנאי | חורים ברשת • ישראל בידור • פנאי פלוס • Xnet |  |
| מדע וטכנולוגיה וגיימינג | הידען • מזבלה • Geektime • HWzone • GamePro • Vgames |  |
| שונות | ביזפורטל • תיק דבקה • WDG • ONE • GoGay |  |
איור בוטני

איור המציג מערך של צמחי נוי, מתוך אנציקלופדיה אמריקנה, כרך 22 עמודים 208–209, שם המאייר לא צוין, 1920.
איור בוטני (באנגלית: Botanical illustration) הוא אמנות המתארת את הצורה, הצבע והפרטים של מיני הצמחים. האיורים חייבים להיות מדויקים מדעית אך לעיתים גם בעלי מרכיב אמנותי. הם עשויים להיות מודפסים בספרים, מגזינים ומדיות אחרות או להימכר כיצירת אמנות. יצירתם נעשתה לעיתים קרובות על ידי מאייר בוטני בהתייעצות עם מחבר מדעי, יצירה זו דורשת הבנה של מורפולוגית הצמחים וגישה לדגימות מהצומח.
איורים אופייניים הם בצבעי מים, אך עשויים להיות גם בצבעי שמן, בדיו או בעיפרון, או בשילוב של אלה. התמונה עשויה להיות בגודל טבעי או לא, קנה המידה מוצג לעיתים קרובות, ועשוי להראות את בית הגידול של הצמח, הצד העליון וההפוך של העלים, ופרטי הפרחים, הניצן, הזרעים ומערכת השורשים.
היסטוריה

ספרות מוקדמת על צמחי מרפא בתרבויות רבות כללה תיאור של צמחים. התיאור נועד לסייע בזיהוי מין הצמח, בדרך כלל עם מטרה רפואית מוגדרת. העבודה הבוטנית המאוירת המוקדמת ביותר שנותרה זהו עותק של De Materia Medica של Dioscorides, והוא נעשה בשנת 512 עבור יוליאנה אניסיה, בתו של הקיסר הרומאי אוליבריוס.
הבעיה בתיאור צמחים מאזורים שונים ומשפות שונות, לפני הכנסת הטקסונומיה הבוטנית, עלולה להיות מסוכנת להכנת תכשירים רפואיים. האיכות הנמוכה של הדפסה של יצירות מוקדמות מציגה לעיתים קשיים גם בזיהוי המינים המתוארים.
כאשר החלו להתפרסם מערכות מינונים רפואיים, היה צורך בציור הבוטני, ובתקופה זו החל מקצוע המאייר הבוטני להופיע. הפירוט העדין יותר של תהליכי ההדפסה, שהשתפרו מאוד במאה השמונה עשרה, איפשרו לאמנים כמו פרנץ ופרדיננד באואר לתאר את ההיבטים העדינים של הנושא. האיורים נעשו מדויקים יותר בצבע ובפרטים המוצגים. ההתעניינות הגוברת של בוטנאים חובבים, גננים והיסטוריוני-טבע סיפקו שוק לפרסומים בוטניים; האיורים הגדילו את הפנייה והנגישות גם לקורא הכללי. השימוש בפרטים המחיש עוד יותר את התיאור שניתן בטקסט המצורף. פרטים אלה איפשרו לקהל שאינו מדעי לזהות מינים שונים, ההתעניינות ההולכת וגדלה בהיסטוריה של הטבע ובגננות הייתה גורם לאיור של צמחים רבים והפצה בפרסומים רגילים.
מדריכי השדה, קטלוגים ומגזינים שהופקו מאותה תקופה המשיכו לכלול איורים. פיתוח לוחות הצילום לא הפך את האיור הבוטני למיושן, למרות השיפורים בשחזור צילומים בחומרים מודפסים. מאייר בוטני מסוגל ליצור פשרה של דיוק, תמונה אידיאליסטית מכמה דגימות והכללת הפנים וההיפוך של חלקי הצמח כגון עלים. בנוסף, ניתן להביא פרטים על חלקים בקנה מידה מוגדל ולכלול פרטים נוספים סביב השוליים של התמונה.
ספרים ופרסומים רבים המשיכו להשתמש במאיירים, גם לאחר שהדפוס החל לשלב צילום. עברו שנים רבות עד שהדפסה בצבע תשתווה ללוחות ציור של המאיירים. הדיוק ומלאכת המאיירים התפתחו יחד עם הבוטנאים הנוגעים בדבר, העבודה התקבלה כחשובה לבוטנאים ולמוסדותיהם.
הפרסום המאויר, המגזין הבוטני של קרטיס (1787), הוא כתב עת בן 230 השנים, המזוהה עם האגודה הבוטנית וגני קיו, בלונדון, הוא בראש ובראשונה כתב עת בוטני משובח, שכלל את המאיירים הטובים ביותר שפרסמו בדפוס.
למרות התפתחות הצילום עדיין ממשיכים להעסיק מאיירים בוטנים. בשנת 1972 שכר המכון הסמיתסוניאני בוושינגטון את המאיירת הבוטנית הראשונה שלו, אליס טנג'ריני.
לאחרונה התרחש רנסאנס באמנות ובאיור הבוטני. ארגונים המוקדשים לקידום צורת אמנות זאת נמצאים בארצות הברית (האגודה האמריקאית לאמנים בוטנים), בריטניה (אגודת אמנים בוטניים), אוסטרליה (האגודה הבוטנית באוסטרליה) ודרום אפריקה (איגוד האמנים הבוטניים של דרום אפריקה), בין אחרים.
הסיבות לתחייה צורה זו של אמנות, הן רבות. בנוסף לצורך באיור מדעי ברור, תיאורים בוטניים ממשיכים להיות אחת הצורות הפופולריות ביותר של "אמנות קיר". יש עניין גובר בשינויים המתרחשים בעולם הטבע, ובתפקיד המרכזי של הצמחים בשמירה על מערכות אקולוגיות בריאות. תחושת דחיפות התפתחה ברישום חיי הצמח המשתנים כיום למען הדורות הבאים.
אמנים רבים נמשכים ליצירה פיגורטיבית מסורתית יותר, ומוצאים בתיאור צמחים התאמה מושלמת עבורם. בעבודה עם מדענים, אנשי שימור, גננים וגלריות מקומיות ברחבי העולם, המאיירים והאמנים של היום פורצים את גבולות מה שנחשב באופן מסורתי כחלק מהז'אנר.
מאיירים מפורסמים

ג'ורג' פרנץ' אנייס
אלויס אהור
פרדיננד באואר
פרנץ באואר
אליזבת בלקוול (מאיירת)
הארי בולוס
פריסילה סוזן ברי
מארק קטסבי
סידנהם אדוארדס
גאורג דיוניסיוס אהרט
ברברה אוורארד
וולטר הוד פיץ'
מרתה קינג
סית'נה לטי
מרגרט מי
מריה סיבילה מריאן
מריאן נורת'
לואיס רוברטס
סיליה רוסר
אליס רוואן
דורותיאה אליזה סמית
מטילדה סמית'
ליליאן סנלינג
ג'יימס סוורבי
סידני פרקינסון
פרנסס אליזבת טריפ
אליזבת טווינינג
ברכה אביגד
הערות שוליים

↑  Victoria and Albert Museum, American Turk's-cap lily (Lilium superbum) | Ehret, Georg Dionysus | V&A Explore The Collections, Victoria and Albert Museum: Explore the Collections (באנגלית)
↑  The art in the illustration, נבדק ב-2021-09-21
↑  Shirley Sherwood Gallery of Botanical Art | Kew, www.kew.org
↑  Botanical Illustrator Alice Tangerini | Capital Community News, www.capitalcommunitynews.com
↑  Botanicals, www.finerareprints.com (באנגלית)
↑  Impersonate Me, Ultimate Guide To Wall Art, Impersonate Me (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BNE: XX551134 
איור בוטני של ליליום, אמצע המאה ה-18
איור בוטני מספר על הצומח ב"נובה הולנדיה", 1813
אינטל 80386

| --- | --- |

 מידע כללי
 יצרן:  אינטל 
 הקודם:  אינטל 80286 
 הבא:  אינטל 80486 
 מידע טכני
 סט פקודות:  x86, IA-32 
 
תרשים זרימה ל-I386 .
שבב 80386
80386 (מוכר גם בשם I386) הוא מעבד 32 ביט שפותח על ידי אינטל בשנת 1985, והיה למעבד הרביעי בארכיטקטורת x86. מהירותו נעה בין 12 ל-40 מגה-הרץ, והוא בנוי עבור תושבת 132 פינים.
מעבד ה-80386 יכול להריץ את רוב הקודים שנכתבו עבור קודמיו (8086, 80186, 80286) ואפילו קודים שנכתבו עבור המעבד 8088.
ארכיטקטורה

מעבד זה היווה התקדמות מרשימה לארכיטקטורת x86, במעבד זה נוספה לראשונה התמיכה ב-32 ביט, ותמיכה טובה יותר במערכות הפעלה המממשות זיכרון וירטואלי.
בנוסף, הייתה במעבד תמיכה בניפוי שגיאות (Debuging).
פיתוח וייצור

המעבד פותח במרכז הפיתוח הראשי של אינטל בישראל בפארק מת"ם, בחיפה, בין השנים 1984 ל-1988. המרכז המשיך לפתח גרסאות מתקדמות של השבב, דוגמת ה-80376 עד שנת 2001. הייצור נעשה בחלקו במפעל אינטל בהר חוצבים שבירושלים. ייצור המעבד נמשך עד שנת 2007.
ראו גם

מונחים בחומרה
הערות שוליים

↑  טל שחף, 80386 הוא כולו מוצר ישראלי, מעריב, 12 במרץ 1991
↑  טל שחף, אינטל - המחשב המהיר בעולם, מעריב, 10 במאי 1988
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007529597705171  BnF: cb12047081s (data)  LCCN: sh86007101  NKC: ph117018