גרנד פרי סן מרינו
אימולה (1981–2006) > 1981–1993

ז'יל וילנב זכה בפול פוזישן במרוץ הבכורה. הוא הוביל את המירוץ ב-19 ההקפות הראשונות עד שנכנס להחלפת צמיגים. דידייה פירוני, חברו לקבוצת פרארי, לקח את ההובלה אך בהמשך איבד אוותה לטובת נלסון פיקה, שבסופו של דבר ניצח במירוץ. ריקארדו פטרזה הגיע במקום השני וקרלוס ראוטמן סיים שלישי.
הגרנד פרי בעונת 1982 היה עמוס אירועים. הוא הוחרם על ידי רוב קבוצות ה-FOCA והיווה נקודת מפנה בהיסטוריה של הפורמולה 1. רק 14 מכוניות התחרו, ולאחר שאלן פרוסט ורנה ארנו מקבוצת רנו פרשו, לפרארי לא הייתה תחרות, והיא סיימה במקומות הראשון והשני. עם זאת, הניצחון של פרארי לא היה כל כך חלק. חברי הצוות וילנב ופירוני נאבקו ביניהם על המסלול. מיקלה אלבורטו, שבמקום השלישי, היה הרחק מאחור, ופרארי הורתה לנהגים שלהם להאט את המהירות כדי למזער את הסיכון של כשל מכני או בעיה בדלק. וילנב האמין שמשמעות ההוראה היא שהמכוניות אמורות לשמור על המיקום במסלול. פירוני, לעומת זאת, הבין שהמכוניות חופשיות להתחרות ביניהן, וחלף על פני וילנב. וילנב חשב שפירוני מנסה לעורר עניין במירוץ משעמם, ועקף את חברו לצוות, בהנחה שהוא יחזיק בהובלה למשך שארית המירוץ. בהקפה האחרונה, ופירוני חלף על פניו וניצח במרוץ. וילנב זעם על פירוני וצוטט לאחר מכן כאומר, "לא אדבר עם פירוני שוב בחיים שלי". המילים התגלו כמילים נבואיות, לאחר שפירוני מצא את מותו במהלך מקצה הדירוג לגרנד פרי בלגיה שבועיים לאחר מכן.
פרארי ניצחה שוב ב-1983. פרוסט ניצח עבור מקלארן את המרוץ שנה לאחר מכן. איירטון סנה הוביל לאורך רוב המרוץ בעונת 1985. סטפן יוהנסון, במרוץ השני שלו בקבוצת פרארי, זינק למרוץ מהמקום ה-15, אך שיפר בהדרגה את מיקומו עד שעקף את סנה בהקפה ה-57 ולקח את ההובלה. לרוע מזלו מחסור בדלק אילץ אותו לפרוש. מספר נהגים נוספים נאלצו לפרוש מאותה הסיבה ואלן פרוסט חצה ראשון את קו הסיום. לאחר המרוץ נפסל פרוסט, לאחר שהתברר שהמכונית חרגה ממשקל המינימום ב-2 ק"ג, ואליו דה אנגליס הוכרז כמנצח למרות שלא הוביל באף שלב את המרוץ. מחסור בדלק השפיע גם המרוץ בעונת 1986, אלן פרוסט השיג ניצחון כשהוא מגיע לקו הסיום עם טיפות הדלק האחרונות, בעוד שלושה נהגים אחרים נאלצו לפרוש לקראת הסיום. נייג'ל מנסל הקדים את סנה, שזינק מהפול פוזישן, במרוץ של שנת 1987. סנה ניצח את המרוץ לראשונה בעונה לאחר מכן.
בשנת 1989 שונה שם המסלול ונקרא "המסלול הבין-לאומי אנצו ודינו פרארי" על שם אנצו פרארי, מייסד פרארי ובנו, דינו שנפטר בגיל 24. בהקפה הרביעית של המרוץ נפגע גרהרד ברגר - כשל מכני במכונית גרם לה להתנגש בקיר בפניית טמבורלו במהירות של כ-290 קמ"ש. ברגר איבד את ההכרה ונותר במכונית שהחלה לבעור. הוא חולץ מהמכונית כשהוא סובל מכוויות שגרמו לו להחמיץ את המרוץ הבא, גרנד פרי מונקו. המרוץ נעצר עם הנפת דגל אדום והוזנק מחדש מאוחר יותר. לאחר ההזנקה המחודשת החלה אחת היריבויות הידועות בספורט המוטורי - היריבות בין סנה לפרוסט. לשני הנהגים של קבוצת מקלארן היה הסכם ביניהם שהנהג שיגיע ראשון לפניית טוסה האיטית ישמור על מקומו. פרוסט פתח טוב יותר את המרוץ והוביל. בפניית טוסה סנה התקדם במקביל לפרוסט ולבסוף עקף אותו. פרוסט, שזעם על הפרת ההסכם, ניסה לעקוף את סנה מספר פעמים במהלך המרוץ, ללא הצלחה.
סנה זינק ראשון למרוץ של 1990, אך סבל מתקר בהקפה השלישית. מנסל וברגר נאבקו על ההובלה מנסל הסתחרר בישורת בין פניית טמבורלו לפניית וילנב לאחר שברגר הכריח אותו לרדת לדשא בשוליים. המכונית של מנסל אמנם חזרה למסלול, אך הדשא פגע במנוע המכונית שכבה. במאבק עם מנסל שחק ברגר את הצמיגים, כך שלא יכל להתגונן מפני ריקארדו פטרזה, שניצח את המרוץ עבור ויליאמס.
הגרנד פרי של 1991 התנהל תחת גשם כבד. פרוסט הסתחרר על הדשא בהקפת החימום ואיבד את המנוע. ברגר הסתחרר גם הוא, אך הצליח לחזור למסלול ולהתחרות וסיים שני אחרי סנה. וויליאמס ניצחו את המרוץ בשנתיים הבאות (מנסל ופרוסט).