רוק ישראלי
התפתחות הרוק בישראל > שנות התשעים

שנות התשעים התאפיינו בתחילתן בגל של פריחה מוזיקלית צעירה ברוק הישראלי, אך הסתיימו בהתפוגגות של רוב הניסיונות החדשים ובדעיכה של הרוק כסוגה מוזיקלית פופולרית.
ראשונת ההצלחות החדשות הייתה בשנת 1990 עם צאת האלבום 1900? של הצמד פורטיסחרוף, שהורכב מרמי פורטיס וברי סחרוף שהיו לאחר קריירה מצליחה בחו"ל במסגרת להקת מינימל קומפקט. בניגוד ליצירות קודמות של הצמד האלבום זכה להכרה רחבה, וביסס את מעמדם של הצמד כיוצרים חדשניים ומשמעותיים. בשנה שלאחר מכן עברו השניים להקליט בנפרד על אף שהמשיכו לשתף פעולה באלבומים הכל או כלום של סחרוף ולהתראות בחלומותי של פורטיס.
הצלחתם של פורטיס וסחרוף במעבר מהשוליים אל המיינסטרים דרבנה צעירים רבים להקים להקות רוק חדשות ולנסות כיוונים חדשים בתוך מסגרת הרוק. בתקופה הקצרה שבין השנים 1990–1994 קמו להקות בכמות שהייתה ונותרה חסרת תקדים בנוף המוזיקלי הישראלי. אבטיפוס, מופע הארנבות של ד"ר קספר, איפה הילד?, זקני צפת, תערובת אסקוט, היהודים, רוקפור, המכשפות, סטלה מאריס, נקמת הטרקטור, מוניקה סקס וכרמלה גרוס ואגנר היו רק חלק מהלהקות הבולטות של שלב זה. הלהקות הצעירות התאפיינו בקו מוזיקלי קשוח שהדגיש את הגיטרות החשמליות והתופים ובשפה פשוטה יחסית שנגעה באופן ישיר בנושאים כמו יחסים וזהות מינית שנחשבו לטאבו עד אז.
פריצה צעירה משמעותית נוספת הייתה של אביב גפן עם אלבום הבכורה "זה רק אור הירח" ב-1992. גילו הצעיר של גפן, עיסוקו בנושאים פוליטיים ואישיים כואבים והאלמנטים המחאתיים והפרובוקטיביים בשיריו ובהופעתו הפכו אותו לכוכב רוק בקנה מידה שלא נראה עד אז. מעריציו הצעירים, שכונו "ילדי אור הירח" חיקו את הופעתו ונהו אחריו כמייצג של הדור הישראלי החדש.
הכיוון המוזיקלי החדש הקרין גם על להקות ותיקות יותר, וכך למשל להקת משינה שהייתה לאחר הצלחה גדולה עם האלבום העמותה לחקר התמותה פנתה באלבום מפלצות התהילה של 1992 לסגנון מוזיקלי כבד יותר שכלל בין השאר אלמנטים של מטאל וגראנג'. החברים של נטאשה שהקדימו את הגל של תחילת העשור המשיכו את הקו החדשני שלהם באלבומים שינויים בהרגלי הצריחה (1991) ורדיו בלה בלה (1994).
סביב הלהקות הצעירות נוצרה סביבה שיצרה אשליה של סצנת רוק משמעותית ויציבה, דרך מפיקים כמו חיים שמש, מועדון הרוקסן שנתן מקום ליוצרים חדשים ופסטיבל ערד שהפך לפסטיבל רוק שמשך אליו צעירים רבים. אולם אשליה זו התפוגגה עם כאשר התברר שהקהל הישראלי אינו כוח קנייה משמעותי כדי להחזיק מספר כה רב של אמנים, ומאוחר יותר עם צירופם של מספר אירועים חברתיים ותרבותיים דרמטיים יחד שדחקו את מקום הרוק.
במקביל ליוצרים החדשים המשיכו אמנים ותיקים להוציא אלבומים מצליחים שהניבו להיטים רבים, כדוגמת פחות אבל כואב של יהודה פוליקר (1990); אין עוד יום של גידי גוב שהיה המצליח ביותר שלו אי פעם (1991); בגלגול הזה של שלום חנוך (1991); השלישי של אהוד בנאי (1992); ירח של שלמה ארצי (1992) שפתח תקופת שיא בקריירה של ארצי, ו"לאן פרחו הפרפרים" של אריק איינשטיין (1997). אמנים אלה, רובם ככולם, לא שינו את נטייתם לרוק רך או למוזיקה ישנה יותר ומוכרת יותר לאוזן אלא הלכו עם הסגנון שהיה באותה תקופה מקובל, ושיתפו פעולה עם יוצרים צעירים כמו ארקדי דוכין, מיכה שטרית וגם רמי קליינשטיין שפורסם קודם לכן בלהקת פיקוד צפון, אך הצליח לקבל פופולריות בשנים אלה כיוצר וכותב עצמאי.
מבחינה מוזיקלית החלה חדירה של המוזיקה המזרחית לתוך הרוק, בעיקר עם הלהקות אתניX, כנסיית השכל וטיפקס. אתניקס שהוציאה את אלבום הבכורה שלה בשנת 1990 הייתה לאחת הלהקות המצליחות בארץ והוסיפה להוציא אלבומים מצליחים לכל אורך השנים הבאות כשהיא מחדירה את הפופ הים-תיכוני לקהל הרחב. כנסיית השכל שילבה בין ז'אנר מוזיקת גל חדש למוזיקה מזרחית וצברה בהדרגה פופולריות הגיעה לשיא עם אלבומה "כנסיית השכל" משנת 1999. מכיוון אחר חלחלו השפעות של מוזיקה אלקטרונית ליצירתם של אמנים כמו ברי סחרוף ואסף אמדורסקי בעוד מוזיקת טראנס הופכת לפופולרית במועדונים.
הקמתו של ערוץ 2 המסחרי בשנת 1993 הייתה הראשונה לחולל שינוי תרבותי כשהעמידה במרכז התרבותי כוכבי טלוויזיה במקום כוכבים מוזיקליים ושינתה את מוקד ההתייחסות של הקהל. אולם עיקר ההשפעה נודעה לשני אירועים קשים בהרבה: אסון ערד בפסטיבל ערד ביולי 1995 בו נהרגו שלושה צעירים בכניסה להופעת הפרידה של משינה, ורצח רבין בחודש נובמבר של אותה שנה שחולל משבר עמוק בחברה הישראלית. האווירה הציבורית הקשה והמצב הביטחוני הרעוע גרמו להתנערות של הציבור הישראלי ממוזיקה מתריסה וכועסת לכיוון מנחם ומעודד יותר, ורבות מהלהקות חדלו לפעול.
בהמשך העשור נעשתה עיקר היצירה בתחום הרוק על ידי אמנים כשלום חנוך, אהוד בנאי, אביב גפן וברי סחרוף שצברו ניסיון קודם והצליחו להתברג במייניסטרים הישראלי, כמו גם יוצאי להקות שהתפרקו כיובל בנאי, מאור כהן ומיכה שטרית. לצד אמנים אלו אמנם המשיכו לפעול להקות כמו היהודים והזבובים, אך בעצימות נמוכה יחסית לתחילת העשור ולמעשה חל קיפאון כמעט מוחלט של יוצרים חדשים.
יוצא דופן מבחינה זו היה אלבום הבכורה של אביתר בנאי משנת 1997 שנשא את שמו וזכה להצלחה עצומה אף על פי שעסק בנושאים קשים מבחינה רגשית כפרידה ויאוש.