stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
צופן סימטרי
קריפטואנליזה של צופנים סימטריים > שיטות קריפטואנליטיות

כוח גס (Brute Force): ניסוי של לפחות מחצית מטווח המפתחות האפשריים במקרה הממוצע עד למציאת המפתח שאיתו נעשה שימוש. סיבוכיותה אינה מעשית ברוב המקרים, אולם עם מספיק זמן וכוח חישוב מובטחת בסופו של דבר תוצאה. למעשה ההוכחה שאלגוריתם מסוים ניתן לשבירה אך ורק באמצעות כח גס מהווה הוכחת איכות, כיוון שניתן לשלוט במידת בטיחותו על ידי בחירה מושכלת של גודל המפתח בסיביות. לשם המחשה, כוח גס כנגד צופן DES מצריך סריקה של לפחות  2^{55} מפתחות במקרה הממוצע. עד 1998 שבירת צופן DES הייתה אפשרית רק על ידי חומרה ייעודית שעלותה יקרה ונמשכה בדרך כלל מספר ימים. ב-2008 פרסמה חברת SciEngines שרת ייעודי יחיד עם חומרה מותאמת, בעל תפוקה של 26 מיליארד מפתחות בשנייה, המסוגל לפרוץ את DES בפחות מיום אחד. ניתן ליישם כח גס גם באמצעות חישוב מבוזר, גיוס זמן בטלה של מעבדים על בסיס התנדבותי, הזמין כיום באמצעות רשת האינטרנט. ב-1999 נפרץ DES ב-23 שעות בלבד באמצעות 100,000 מחשבים ביתיים.
קריפטאנליזה ליניארית: שיטת שבירת צופן המיוחסת לקריפטוגרף היפני מיצורו מצואי. בשיטה זו ניתן לפצח את DES עם  2^{43} טקסטים מוצפנים שמקורם ידוע. קריפטאנליזה ליניארית היא התקפת גלוי ידוע, המתמקדת בחיפוש אחר קירובים ליניאריים היעילים ביותר המתאימים למספר ספציפי של סבבים בצופן המותקף, עם שיעור הצלחה גבוה מחצי, תוך ניצול חולשות בתיבות ההחלפה (S-box) של האלגוריתם. כל ביטוי כזה מאפשר לחלץ סיבית מפתח אחת באמצעות תהליך הסתברותי של חיפוש התאמות בכמות גדולה של טקסט מוצפן ומקור ידועים ובסופו של תהליך ניחוש המפתח כולו. אף על פי שזהו שיפור משמעותי לעומת כח גס, השיטה אינה יעילה עבור מחשב ממוצע בהתחשב בכמות הטקסט הדרושה.
קריפטאנליזה דיפרנציאלית: הומצאה על ידי אלי ביהם ועדי שמיר (מכון ויצמן למדע 1980). שיטה רבת עוצמה לניתוח אלגוריתמים סימטריים מכל סוג כמעט, בה נבחנת מידת ההשפעה של הבדלים בקלט על פלט הצופן. בשיטה זו ניתן לפצח את DES ב- 2^{47} ניסיונות, אף בלא ידיעת מקור הצופן. בשיטה זו נפרצו ב-1989 וב-1991 כל וריאציות צופן FEAL. הוכח גם שגרסאות מתקדמות יותר של האלגוריתם FEAL-N וכן FEAL-NX שפותחו עקב כך ניתנות לשבירה (עד 31 סבבים) בפחות מהזמן הדרוש לכוח גס. ובכך הקיץ הקץ על האלגוריתם.
ממציאי אלגוריתם DES היו מודעים לאנליזה דיפרנציאלית עוד בשנת 1970, אולם שמרו ידיעה זו בסוד מטעמים של ביטחון לאומי. הסברה היא, כי ממציאי האלגוריתם לא פרסמו מלכתחילה את שיקולי העיצוב שהנחו אותם בבניית האלגוריתם, מן הסיבה שלאחר התייעצות עם NSA הוחלט כי פרסום חומר זה עשוי לחשוף את האנליזה הדיפרנציאלית, שלמעשה הקנתה לארצות הברית עליונות על פני מדינות אחרות בתחום ההצפנה באותה עת.
קריפטואנליזה של צופנים סימטריים > עקרון קרקהופס

בעבר נטו מפתחי אלגוריתמים קריפטוגרפיים לשמור בסוד את פרטי האלגוריתם. אולם כיום מקובל לאמץ את עקרון קרקהופס הקובע ששמירת אלגוריתם הצפנה בסוד אינה מהווה חלופה לביטחונו. באנלוגיה למנעול צירופים, הסתמכות אך ורק על מנגנון נעילה סודי, אינה חכמה כיוון שאם נחשף המנגנון המנעול כולו הופך לחסר תועלת. מאידך אם התגלה צירוף סודי אחד, יש צורך רק להחליפו באחר ואין צורך בקניית מנעול חדש. גם בעת המודרנית הוכרזו מספר אלגוריתמי הצפנה כסודיים. אלגוריתם Skipjack שפותח על ידי NSA נשמר בסוד עד 1998. צופן זרם RC4 היה סוד מסחרי כשהומצא ב-1987 על ידי רונלד ריבסט במעבדות RSA. אולם בדרך כלשהי הצליח מישהו להנדס לאחור את האלגוריתם ופרטיו דלפו באופן אנונימי לרשת האינטרנט והפכו במהרה לנחלת הכלל.
קריפטואנליזה של צופנים סימטריים > ביקורת ציבורית

בקריפטוגרפיה מודרנית, אלגוריתמים מוצלחים הם כאלו שזכו לביקורת הציבור, במיוחד לעיון מדוקדק של פרטיהם בידי אנליסטים ומומחי הצפנה מסביב לעולם. אלגוריתם AES הוא דוגמה טובה לאלגוריתם שנבחר בקפידה מבין מספר מועמדים טובים, לאחר תחרות פתוחה שאורגנה על ידי NIST שנמשכה כמספר שנים ובה נבחנו מועמדים רבים על ידי מספר מומחים מסביב לעולם. אחת לפרק זמן מפרסמת הקהילה הקריפטוגרפית ממצאים חדשים שהתגלו על ידי אנליסטים, מומחי אבטחת מידע ומתכנני מערכות לגבי טיבם וחוסנם של אלגוריתמים נפוצים ובעיקר כאלו שזכו להיות חלק מתקן רשמי. הביקורת המתמדת מספקת לציבור סוג של ביטחון בכך שהאלגוריתמים הפופולריים שהדיעה הרווחת לגביהם שהם בטוחים ונעשה בהם שימוש מאסיבי, הם אכן כאלה וכן שלא התגלו בהם דלתות סתרים או פרצות.
קריפטואנליזה של צופנים סימטריים > נוהלי אבטחה

למעשה, הדעה הרווחת היא שמרבית האלגוריתמים הידועים שזכו לביקורת ובדיקה של מומחים והוגדרו כבטוחים, אכן בטוחים. הסיבה שמערכות רבות נפרצו לא נבעה מליקויים באלגוריתמים שעליהם התבססו, אלא בשל כשלים או שגיאות אנוש באופן יישום אותם אלגוריתמים, שנבעו בין היתר מבורות, רשלנות או אי הקפדה על נוהלי בטיחות. יותר קל להשיג מידע באמצעות ציתות, מתן שוחד או גנבת מפתחות מאשר לפרוץ אלגוריתם. במערכת אבטחה, צריך לוודא שהמערכת אינה חדירה או מדליפה מידע עקיף המסכן את בטיחותה. כמו מידע תזמון (timing). בגרסת WAP (פרוטוקול אבטחה סלולרי) המקורית לדוגמה, התגלתה פרצה בטיחותית חמורה שנבעה מאופן יישום אלגוריתם RC4 וגרמה לדליפת מידע שאיפשר לפרוץ את המערכת בקלות.
בעיית הפצת מפתחות

בכל צופן סימטרי השולח והמקבל חייבים לשתף מפתח הצפנה סודי ביניהם. חשיפת המפתח על ידי גורם זר תאפשר לו לפענח את כל המסרים שהוצפנו עם מפתח זה. הקושי בשמירת המפתח בסוד והעברתו מהשולח למקבל, נקרא בעיית תחזוקת מפתחות או בעיית הפצת מפתחות. הבעיה מחריפה ברשת מרובת משתמשים. אם כל משתמש מעוניין שתהיה לו יכולת להתקשר עם משתמש אחר באופן דיסקרטי, מספר המפתחות הסודיים שיהיה עליו לשתף יהיה גדול מאוד. לדוגמה ברשת של 15 משתתפים, כל אחד יזדקק לשמור בסוד לפחות 14 מפתחות ומספר המפתחות הכולל מגיע ל-210. ברשת של אלפי משתמשים הדבר הופך כמעט לבלתי אפשרי. בנוסף, כל משתמש יצטרך להגן על סודיות המפתחות שברשותו, אם באמצעים קריפטוגרפיים או אחרים.
המפנה העיקרי בפתרון הבעיה החל למעשה עם המצאת ההצפנה האסימטרית. כאשר לראשונה העלו דיפי והלמן רעיון של העברת מפתח-סימטרי בצורה מאובטחת בתשתית גלויה, תוך שימוש בבעיית לוגריתם דיסקרטי, כאמצעי אלגנטי להסתרת תהליך ההעברה. באופן זה המשתמשים אינם זקוקים לשמירת מפתחות הצפנה רבים. כל שעליהם לעשות הוא להקצות מפתח פומבי לכל משתמש, אותו מאחסנים במקום ציבורי. כאשר בוב מעוניין להתקשר עם אליס בסודיות, עליו להשיג את מפתח ההצפנה הפומבי של אליס מתוך הרשימה הציבורית, לייצר מפתח הצפנה סימטרי חד-פעמי ולשולחו לאליס מוצפן במפתח הציבורי שלה. כעת אליס ובוב משתפים מפתח הצפנה סודי באופן שאף אחד אחר לא יכול היה ליירטו כיוון שהיה מוצפן בזמן המשלוח.
במרוצת השנים פותחו שיטות שונות להתמודד עם בעיית הפצת מפתחות. חלקן מבוססות על הצפנה סימטרית כמו פרוטוקול קרברוס, ואחרות על הצפנה א-סימטרית כמו דיפי-הלמן, או כאלו המשלבות את שתי השיטות יחד. הרעיון בחלקן הוא להסתמך על שרת צד-שלישי נאמן. בחלקן השרת מקוון באופן כזה שלפני כל התקשרות נעשית פניה אליו ובחלקן לא. צד-שלישי נאמן פוטר את המשתמשים מהצורך לשמור מפתחות רבים בכך שהוא מייצר ושולח מפתח שיחה חד-פעמי, המתאים להתקשרות יחידה בין משתמש ושרת או בין משתמשים מרוחקים. חתימה דיגיטלית נפוצה גם כן בפרוטוקולי העברת מפתח. ייחודה של חתימה דיגיטלית שהיא יוצרת חיבור מוכח (מתמטית) בין ישות מסוימת לבין מפתח-פומבי שבבעלותה, שיכול לשמש להעברת מפתח שיחה חד-פעמי לצורך הצפנה סימטרית. בנוסף, חתימה דיגיטלית אינה דורשת פנייה לשרת מקוון בכל התקשרות. בדרך כלל נעשית פניה אחת לגורם מאשר המאמת את מפתח החתימה שלאחר מכן יכול לשמש למספר רב של התקשרויות.
שילוב בין השיטות (הצפנה סימטרית וא-סימטרית) נפוץ מעשית ומכונה מערכת היברידית (Hybrid), מערכת המבצעת "הכלאה" של השיטות השונות ומנצלת את יתרונותיהן. שיטת הצפנה אסימטרית כמו RSA טובה להעברת מפתח סודי חד-פעמי בתקשורת גלויה ואילו להצפנה עצמה, אלגוריתם הצפנה סימטרי כמו AES עדיף בשל מהירותו הרבה. דוגמאות למערכת כזו הן PGP ו-SSL.
ראו גם

מפתח ציבורי
הערות שוליים

↑  An Introduction to Mathematical Cryptography, Hoffstein, Jeffrey, Pipher, Jill, Silverman, J.H., 2008
↑  Introduction to Modern Cryptography (2nd edition), Jonathan Katz and Yehuda Lindell
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4317451-6
אלברטו אסקרי

אלברטו אסקרי (13 ביולי 1918 - 26 במאי 1955) היה נהג מרוצים איטלקי, שזכה פעמיים באליפות הפורמולה 1. הוא החל את דרכו במרוצי אופנועים ובהמשך עבר להתחרות במגוון מרוצי מכוניות.
אנטוניו אסקרי, אביו של אלברטו היה גם הוא נהג מרוצים. הוא נהרג בתאונה במהלך הגרנד פרי הצרפתי ב-26 ביולי 1925, כשהוא בן 36. גם בנו נהרג בתאונה שארעה במהלך ההכנות למרוץ ב-26 במאי 1955, וגם הוא היה בן 36 במותו.
שנים ראשונות

אלברטו אסקרי נולד במילאנו, בנו של אנטוניו אסקרי, נהג מרוצים שכיכב בשנות ה-20 בקבוצת אלפא רומיאו. שבועיים לפני יום הולדתו השביעי נהרג אביו בתאונה שהתרחשה במהלך הגרנד פרי הצרפתי. הוא החל להתחרות במרוצי אופנועים ובגיל 19 הוחתם כרוכב בקבוצת ביאנקי. בשנת 1940 התחרה, ביחד עם בן דודו, במרוץ המילה מילייה (Mille Miglia). השניים התחרו, כשהם נוהגים בדגם אאוטו אביו קוסטרוזיוני 815, רכב המרוצים הראשון שיוצר על ידי אנצו פרארי כעצמאי.
במהלך מלחמת העולם השנייה, המוסך המשפחתי שהיה בהנהלת אלברטו, העניק שירות לרכבי הצבא האיטלקי. באותה תקופה הקים יחד עם שותפו, לואיג'י וילורסי, עסק לאספקת דלק לכוחות הצבא ששהו בצפון אפריקה. הצמד שרד התהפכות שאירעה בנמל טריפולי בעת שהובילו משלוח של משאיות. בשל העובדה שהעסק שהקים סיפק שירותים לצבא קיבל פטור מגיוס לצבא כלוחם.
קריירת מרוצים

לאחר סיום המלחמה החל אסקרי להשתתף בתחרויות כשהוא נוהג במזארטי 4CLT. בן זוגו לקבוצה היה שותפו העסקי, וילורסי. הצמד זכה להצלחה רבה במרוצים שנערכו בצפון איטליה ולאסקרי הודבק הכינוי "צ'יצ'ו" (באיטלקית: Ciccio), שמשמעותו "גוץ שמנמן". בשנת 1946 פורסמו תקנות הפורמולה 1, לקראת האליפות שתוכננה להיפתח ארבע שנים מאוחר יותר. בתקופת המעבר עד להתחלת האליפות הרשמית השתתף וניצח במגוון תחרויות ברחבי אירופה. הוא ניצח את הגרנד פרי של סן רמו בשנת 1948, סיים שני במרוץ שנערך בסילברסטון, אנגליה וניצח את הגרנד פרי שנערך בבואנוס איירס בינואר 1949. בעקבות ההצלחה הוחתמו אסקרי ווילורסי בקבוצת פרארי. באותה שנה זכה בשלושה מרוצים נוספים.
אליפות הפורמולה 1 נפתחה בשנת 1950. אסקרי ערך את הופעת הבכורה באליפות בגרנד פרי מונקו, המרוץ השני בעונה, לצידם של וילורסי וריימונד סומר, צמד נהגי הקבוצה. את המרוץ סיים במקום השני, אחרי חואן מנואל פנג'יו. דגם הטיפו 125 של הקבוצה לא היה מספיק חזק בשביל להתמודד עם דגמי האלפא רומיאו ובמהלך העונה הוחלף בדגם ה-275 ולאחר מכן בדגם ה-375 בעל מנוע בנפח 4.5 ליטרים. הדגם החדש אפשר לאסקרי לנצח את הגרנד פרי שהתקיים בברצלונה, תחרות שלא הייתה חלק מסבב האליפות.
בעונת 1951 ניצח את גרנד פרי גרמניה שהתקיים במסלול הנורבורגרינג ואת הגרנד פרי האיטלקי. לקראת המרוץ האחרון בעונה דורג במקום השני בפער של 2 נקודות בלבד אחרי פנג'יו. אסקרי זינק למרוץ מהפול פוזישן, אך בחירת צמיגים לא נכונה אפשרה לפנג'יו לעקוף אותו, לנצח את המרוץ ולזכות באליפות.
אלפא רומיאו, שזכתה באליפות בשנים הראשונות, פרשה מן האליפות לפני עונת 1952. אסקרי פרש ממרוץ האינדינאפוליס 500, בו היה הנהג האירופאי היחיד שלקח חלק. בהיעדר תחרות לא התקשה לנצח את ששת המרוצים האחרונים של העונה וזכה באליפות הראשונה עבורו ועבור הקבוצה. רצף הניצחונות נמשך עם שלושה ניצחונות בפתיחת עונת 1953. המשך העונה ניצח שני מרוצים נוספים וזכה באליפות השנייה ברציפות.
בעקבות ויכוח על גובה שכרו עזב את פרארי וחתם בקבוצת לנצ'יה. הקבוצה לא הצליחה להשלים את בניית הרכב בזמן לתחילת העונה. הקבוצה אישרה לאסקרי להתחרות בשני מרוצים עבור מזארטי ובגרנד פרי האיטלקי התחרה עבור פרארי. במהלך העונה התחרה וניצח במרוץ המילה מילייה (Mille Miglia), שלא היה חלק מאליפות הפורמולה. דגם הלנצ'יה D50 היה מוכן לבסוף למרוץ סיום העונה, שנערך בספרד.
עונת 1955 החלה בצורה טובה עבור אסקרי, שניצח את המרוצים בטורינו ונאפולי, מרוצים שלא נכללו בסבב האליפות. ב-22 במאי, במהלך גרנד פרי מונקו, נכנס לאחת הפניות במהירות גבוהה מידי. כתוצאה מכך, עבר את המחסומים ושקי החול שהוצבו בצידי המסלול וצלל עם רכבו לתוך הים. לאחר מספר שניות צף ועלה על פני המים. הוא הועלה לספינה כשהוא סובל משבר באף וחבלות קלות בלבד.
ארבעה ימים לאחר התאונה הלך לבקר את יוג'ין קסטלוטי במסלול המרוצים של מונזה בו בחן את דגם הפרארי מונזה 750 החדש לקראת מרוץ 1,000 הק"מ בו היו אמורים השניים לקחת חלק. אסקרי לא היה אמור לנהוג ברכב, אך החליט לבצע מספר הקפות. בהקפה השלישית החליקה המכונית והתהפכה פעמיים לפנים. תוך כדי ההתהפכות נזרק אסקרי מהרכב, כתוצאה מכך נפצע קשה ומת מפצעיו לאחר מספר דקות. נקבר בבית הקברות הגדול במילאנו.
הנצחה

לאחר מותו של אסקרי קראה עיריית רומא רחוב בעיר על שמו. מסלול במונזה, בו מצא את מותו, קרא לאחת הפניות על שמו. בשנת 1992 נבחר על ידי התאחדות הספורט המוטורי הבינלאומית להיכל התהילה.
בשנת 1998 בבריטניה הוקמה חברה Ascari Cars לייצור מכוניות ספורט. מכונית  אסקארי A10 הגיע למהירות של מעל ל-300 קמ"ש.
הערות שוליים

↑  Grand Prix History - Antonio Ascari, grandprixhistory.com
1 2  Alberto Ascari-Bio,motorsportmagazine.com
↑  Cursed natural talent, 8w.forix.com
↑  1948 Grands Prix
↑  1949 Grands Prix
↑  קבוצת פרארי לא לקחה חלק במרוץ הפתיחה של האליפות עקב ויכוח עם המארגנים על גובה התשלום הנדרש
↑  Grand Prix Results: Monaco GP, 1950, grandprix.com
↑  בשנים הראשונות של האליפות נערכו במהלך העונה מספר גדול של תחרויות, אך רק חלקן נחשב לצורך צבירת הנקודות באליפות
↑  Mille Miglia 1954 grandprixhistory.com
↑  Formula 1's greatest drivers. Number 11: Alberto Ascari, BBC.co.uk, ‏12 ביולי 2012
↑  Grand Prix Results: Monaco GP, 1955, grandprix.com
↑  .https://books.google.co.il/books?id=mX3rEnB74eYC&dq=Ascari+A10&pg=PA69&redir_esc=y#v=onepage&q=Ascari%20A10&f=false
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb150434297 (data)  GND: 129600172  ICCU: DDSV243464  ISNI: 0000 0000 3302 8115  LCCN: n2001086841  LNB: 000350586  VIAF: 28154696   WorldCat (עם VIAF): 28154696 
אסקרי בלנצ'יה D50 ‏ (1954)
מאיר אהרונסון

ערך זה עוסק באוצר אמנות ישראלי. אם התכוונתם לעסקן ציוני בחרקוב ובתל-אביב, ראו .
אין תמונה חופשית
מאיר אהרונסון (נולד ב-3 במאי 1945) הוא אוצֵר ישראלי, מייסד המוזיאון לאמנות ישראלית, רמת גן.
תערוכות נבחרות נוספות

1995, הגבולות הבלתי נראים, יוהנסבורג דרום אפריקה, הביאנלה הראשונה.
1990, הטבע בנה לנו מוזיאון, פיסול בממד אנושי, הביאנלה הראשונה בעין הוד.
1992, הטבע בנה לנו מוזיאון, אמן, אוצר, אמנות. הביאנלה השנייה בעין הוד.
1999, הזיכרון כהיסטוריה וההיסטוריה כזיכרון, הביאנלה של ונציה.
2001, אמנות ישראלית, הביאנלה הים תיכונית, קרואטיה.
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6  בר-קדמא, עמנואל. "ממזר שהוא מלך", ידיעות אחרונות, 7 ימים, 12 בינואר 1990, עמ' 28.
1 2 3  סימן-טוב נעמי, טצ'ר אורן. "חיפה צריכה להאמין בעצמה", קול חיפה, 7 ביוני 1991.
1 2 3 4 5 6  גולן סמדר. "אני פריק של אמנות ישראלית", דבר, 5 ביולי 1991, עמ' 28.
1 2 3  גילרמן דנה. "סלון הדחויים", הארץ, 18 באוגוסט 1999, עמ' ד'1-ד'2.
↑  שינקמן ענת. "אהרונסון פשוט עשה את זה", תל אביב, 15 בדצמבר 1989, עמ' 11.
↑  שקד שלומית. "יש כתובת חדשה, עין הוד", מעריב, יום שישי, 28 בספטמבר 1990, עמ' 5.
↑  שפי סמדר. "בואו, תלמדו ממני", הארץ, מוסף הארץ, 9 באוקטובר 1992, עמ' 37, 39.
1 2  אהרונסון מאיר. "בסוף תהיה גלריה לאומית", שישי, תקשורת/תרבות, 4 בנובמבר 1994, עמ' 10.
↑  סימן טוב נעמי. "לאהרונסון יש מוזיאון חדש", העיר, 16 ביולי 1992, עמ' 83.
↑  ברוך אדם. "מאיר אהרונסון לרמת השרון", העולם הזה, 14 ביולי 1993, עמ' 40.
↑  אלפר דניאלה. "זה יהיה המוזיאון הכי טוב בארץ", צומת השרון, 16 ביולי 1993.
↑  שפי סמדר. "מאיר אהרונסון מונה שוב למנהל מוזיאון רמת גן", הארץ, 30 באוגוסט 1995, עמ' ב'5.
אוצר (מקצוע)

במקור הוגדרה אוצְרוּת כאחריות על שמירה, סידור והצגה של אוספים במוזיאונים וגלריות. כיום אוצרות מובנת כמגוון רחב של פרקטיקות לרבות יזמות, הפקה, עיצוב ותיווך של תערוכות או פעולות אמנות שונות. שמו של המקצוע נובע משם העצם אוצָר. בימי קדם היה האוצר מופקד על אוצרות המלך.[דרוש מקור] המילה המקבילה ל"אוצֵר" בלועזית "Curator" נובעת מהפועל הלטיני "Curare" אשר פירושו "לטפל / לשמור".
תפקידו של האוצר העכשווי כולל איסוף חפצים, בחירתם וסידורם בחלל לפי רעיון מרכזי בו עוסקת תערוכה. האוצר מחליט כיצד למקם חפצי אמנות בדרך שתציג את הנושא על הצד הטוב והראוי ביותר בעיניו ומתוך ניסיון להפוך את חוויית הצפייה לנרטיבית. בהחלטתו על אופן התצוגה והתלייה נלקחים בחשבון פרמטרים רבים, כגון: הקשרים היסטוריים, מקום, תאורה וכדומה.
איזיקה גאון, אוצר בכיר לעיצוב ואדריכלות במוזיאון ישראל בשנים 1973–1997.
היסטוריה

בראשיתה, ההיסטוריה של האוצרות מקבילה להיסטוריה של המוזיאונים. החזקתם של אוספים בעלי ערך יוחסה לשליטים עוד מהעת העתיקה אך מקורם של המוזיאונים המודרניים מיוחס ל"חדרי הפלאות" של המאה השש עשרה והשבע עשרה, בהם הציגו שליטים ואצילים לראווה את אוספיהם אשר כללו ממצאים גאולוגיים, אתנוגרפיים וארכאולוגיים, שרידי קודש דתיים והיסטוריים, עבודות אמנות ועתיקות. במאה השמונה עשרה והתשע עשרה, על בסיס חדרי הפלאות, החלו לקום מוזיאונים אשר בשונה מחדרי הפלאות שיועדו לקהל מצומצם, היו מיועדים לציבור רחב. בין המוזיאונים הראשונים הוקם ב-1753 המוזיאון הבריטי אשר בדומה לחדרי הפלאות הוצגה בו אמנות לצד ממצאים מתחומים שונים, כמו גם במוזיאון הלובר אשר הוקם ב-1793. המוזיאון הראשון שהוגדר כמוזיאון לאמנות בלבד היה מוזיאון האמנות בבזל אשר הוקם ב-1661. תפקידם של האוצרים בחדרי הפלאות ובמוזיאונים עד למאה העשרים היה לשמור, לקטלג ולנהל את האוספים ואת הצגתם. בחלק מחדרי הפלאות היו האוצרים גם הבעלים של האוסף ובחלק מהמקרים נשכרו על ידם.
הערות שוליים

1 2 3  David Balzer, Curationism : How Curating Took over the Art World and Everything Else, London: Pluto Press, 2015, עמ' 28
1 2 3 4 5 6  Paul O'Neill, (The culture of Curating and tje Curating of culture(s, London: MIT Press, 2012, עמ' 9
1 2 3 4 5  אסנת צוקרמן רכטר, אוצרות עכשווית בישראל : 2010-1965, תל אביב: רסלינג, 2020
↑  Shira Wolfe, The Shows That Made Contemporary Art History: Live in Your Head. When Attitudes Become Form, ARTLAND
↑  Marina Biryukova, Reconsidering the exhibition When Attitudes Become Form curated by Harald
Szeemann: form versus "anti-form" in contemporary art, JOURNAL OF AESTHETICS & CULTURE 9, 2017
↑  Documenta 5 Retrospective, documenta.de
↑  Hans Ulrich Obrist, Do it, web.archive.org
↑  Boris Groys, Art Power, Cambridge: MIT Press, 2008
↑  Hans Ulrich Obrist, A Brief History of Curating, Zürich: JRP Ringier, 2011
↑  Carolee Thea, On Curating: Interviews with Ten International Curators, New York: Distributed Art Publishers, 2010
↑  Terry Smith, Thinking Contemporary Curating, New York: Independent Curators International, 2012
↑  Hans Ulrich Obrist, Ways of Curating, New York: Farrar, Straus and Giroux, 2016
↑  אלעד ירון, תעודה על הקיר – התמקצעות תחום האוצרות בישראל, באתר ערב רב, ‏2021
↑  גדעון עפרת, אוצרות היא קיר ותשוקה, באתר המחסן של גדעון עפרת, ‏2010
↑  נעמי אביב, האפשרות הפואטית של האוצרות, באתר ערב רב, ‏2011
↑  פרסומי משרד התרבות והספורט בשיתוף המועצה הישראלית לתרבות ולאמנות.
↑  צוות ההיגוי של איגוד האוצרים.ות: "המערכת עקומה, אנחנו צריכים שיניים", באתר בית לאמנות ישראלית, ‏2020
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007553200905171  BNE: XX525630  BnF: cb11947224x (data)  GND: 4688848-2  LCCN: sh85088712  NKC: ph566290
קרב עזה הראשון

קרב עזה הראשון התחולל סמוך לעיר עזה ב-26 במרץ 1917, כחלק מהחזית הדרומית במלחמת העולם הראשונה. חיל המשלוח המצרי, של האימפריה הבריטית שהייתה חלק ממדינות ההסכמה תקף את הכוח של צבא האימפריה העות'מאנית (בפיקוד גרמני, כחלק ממעצמות המרכז) שהגן על עזה. למרות הצלחתם של הכוחות התוקפים להשיג את יעדיהם, נסתיים הקרב בניצחון הטורקים, בייחוד עקב כשלים בהעברת מידע מהשטח אל המפקדה הבריטית אשר נתנה פקודת נסיגה לכוחות התוקפים.
רקע

בפברואר 1916, לאחר התקפה כושלת על תעלת סואץ של הכוחות הטורקים - הארמייה הרביעית בפיקודם של ג'מאל פאשה ופרידריך קרס פון קרסנשטיין, הבינו הבריטים את הסכנה, ומצד שני ההזדמנות, הטמונה בחזית נוספת במזרח התיכון. הם מינו את גנרל ארצ'יבלד מאריי למפקד חיל המשלוח המצרי, וזה, החל להתקדם בצפון סיני מזרחה תוך שהוא סולל מסילת ברזל ומניח צינור מים מתוקים, מקנטרה מזרחה. לאחר שניצחו בקרב רומני ולאחר שכבשו את אל עריש, הגיעו כוחותיו של מאריי למבואות עזה בתחילת 1917.
עד אותה העת אמרו המסרים שקיבל מאריי מלונדון כי מטרתו העיקרית היא ההגנה על תעלת סואץ ועל מצרים. זו גם הייתה הסיבה לכך שככל שהצליח לקדם את כוחותיו מזרחה יותר, כך איבד מאריי דיוויזיות רגלים שנלקחו ממנו לטובת המערכות העקובות מדם שהתחוללו באירופה. למזלו, השאירו בידיו את היחידות הרכובות, להן הביקוש באירופה היה נמוך, ואף הגדילו במעט את הכוחות הרכובים שעמדו לפקודתו. במשך כל אותה עת, חזר וטען מאריי, כי הכוח העומד לרשותו אינו מספיק גדול כדי לכבוש את ארץ ישראל הוא ביקש חמש דיוויזיות רגלים ובתחילת 1917 עמדו לפקודתו שלוש דיוויזיות וחלקים מדיוויזיה רביעית. הוא קיבל הוראה להתארגן בחודשי האביב והקיץ ולהתכונן למתקפה בסתיו 1917. רצונו לכבוש את עזה נבע מכך שחפץ להגיע עם מסילת הברזל עד ואדי עזה והעיר עזה הייתה סמוכה מדי לאזור זה ומאריי חשש מהתקפות נגד טורקיות. מלבד זאת, רצף ההצלחות שלו בקרבות במגדהבה וברפיח והנסיגה הטורקית ללא קרב משלאל, הביאוהו לחשוב שניתן לבצע התקפת בזק על עזה ולנסות לכבוש אותה. הבריטים אף העריכו כי קיים ויכוח בין קרס פון קרסנשטיין לבין מפקדיו הטורקים. בעוד שהגרמני נטה, לדעתם, להחזיק בקו עזה-באר שבע, העדיפו מפקדיו לסגת לקו יפו-ירושלים ולנהל את המלחמה עליו. כמו כן, הגיעו אליהם ידיעות כי הכוחות הטורקים בחצי האי ערב נסוגים ובדרכם לפלשתינה והם העדיפו, על כן, לנסות ולתפוס את עזה לפני שהכוחות הטורקים יתוגברו.
זירת הקרב

סוגי הקרקע העיקריים בשדה הקרב הם דיונות חול, רכסי כורכר ואזור גבעי מתון ביותר של אדמת לס. רצועת החול משתרעת לרוחב של מספר קילומטרים משפת הים התיכון מזרחה. רכסי הכורכר מקבילים לקו החוף ועל כן כיוונם הוא צפון מזרח - דרום מערב. הרכסים הבולטים (ממערב למזרח) הם: רכס אשר קצהו הדרומי נמצא ממזרח לאל-בורייג' וקצהו הצפוני הוא גבעה נמוכה מצפון לגבעת עלי מונטר, רכס מנסורה (עליו נמצאת כיום יד אנז"ק ומעט מזרחית ממנו, רכס שייח עבאס (עליו נמצאים הקיבוצים בארי ועלומים כיום). באזור הצפוני יותר, מזרחית לעזה, מצויה שורת גבעות נמוכות ומזרחה ממנה - הרכס עליו נמצא כיום קיבוץ נירעם.
אזור הלס מתאפיין במישורים או בגבעיות מתונה. על רקע מישורים אלו בולטים תילים עתיקים אשר מהווים נקודות שולטות בתצפית ובאש ומדרונותיהם התלולים של התילים מהווים אף מכשול פיזי מול כוח מסתער. תופעה נוספת האופיינית לקרקע הלס היא חתירה עמוקה של הנחלים בקרקע אשר יוצרת את תופעת הבתרונות ומאפשרת התקדמות בהסתר, אך גם מכשול להתקדמות מהירה.
מקורות המים באזור היו בזמן מלחמת העולם הראשונה בעלי חשיבות אסטרטגית עליונה, שכן הצבאות נסמכו על בהמות: גם סוסי הפרשים ביחידות הרכובות וגם בהמות משא אשר נשאו את האספקה, התחמושת ואת התותחים. ההערכה היא כי על כל חמישה חיילים הייתה בערך בהמה אחת. מקורות המים העיקריים היו באפיק נחל הבשור לרגלי תל אל-פארעה ובשלאל ובאפיק נחל גרר בין תל א-שריעה ותל הורירה. כמו כן, היו באזור החוף בארות מהן היה ניתן לקבל אספקת מים מוגבלת.
העיר עזה עצמה, הייתה מוקפת באותה עת במכשולים טבעיים. ממערב, בין העיר והים, היו דיונות שהיקשו על התנועה. ממזרח שלט על מבואותיה המזרחיים של העיר רכס הכורכר של עלי מונטר ומדרום לעיר היה שטח חקלאי אשר היה משובץ בעשרות משוכות צבר ארוכות שהיקשו על התנועה ועל התצפית. הטורקים השכילו לבצר את עזה ומבואותיה בעמדות שולטות וכך יצרו מערך הגנתי חזק. בנוסף, במרץ 1917, בשעה שהבריטים עמדו להתקיף את עזה בפעם הראשונה, קו המים ומסילת הברזל לא הגיעו עדיין עד לכוחות הלוחמים והבריטים נסמכו על מעיינות באזור שהיו מרוחקים מעזה ויצרו בעיות לוגיסטיות קשות לדיוויזיית הרגלים הרכובים אנזא"ק. בעקבות הצלחת התקדמותו בסיני, היה מאריי משוכנע שאף עזה תיפול בידיו בקלות. כוחותיו מנו כ-22,000 איש (שתי דיוויזיות רגלים, שתי בריגדות רכובות על סוסים וקורפוס הגמלים הקיסרי. הכוח שהגן על עזה, השתייך לקורפוס ה-22, הפיקוד הרשמי היה של מושל העיר - טאלא ביי, ובפועל - של מפקד היחידה הצבאית, הגרמני פרידריך קרס פון קרסנשטיין, מנה כ-4,000 חיילים כ-10,000 חיילים טורקים, היו פרושים באזור, מחציתם באזור תל א-שריעה, כ-25 קילומטר ממזרח לעזה והמחצית השנייה בג'מימה. בבאר שבע היה משמר של כ-500 איש ושם גם שכנה המפקדה הטורקית. הכוח הטורקי כלל גם שבע סוללות תותחים, שתיים מהן היו אוסטריות ואחת גרמנית. על גבעת עלי מונטר הגן הרגימנט ה-125 של הדיוויזיה ה-16 הטורקית.
ההכנות לקרב

שטח הכינוס המרכזי שבו חנה הצבא הבריטי היה באזור דיר אל בלח, כ-15 קילומטר דרומית לעזה. תוכניתו של מאריי הייתה לפרוש את כוחותיו תוך כדי מסע לילי ולהציבם בעמדות תקיפה סביב לעזה ועם בוקר, לתקוף ממספר כיוונים בחיפוי ארטילרי. עקב משוכות הצבר, שהשתרעו מדרום וממזרח לעיר, ולא אפשרו הסתערות פרשים, יועדו חלק מהיחידות הרכובות לתקוף את העיר עצמה, מעמדות שנמצאו צפונית מזרחית ואף צפונית לעיר. באותה עת, אמורה הייתה להיפתח התקפה רגלית משלושה כיוונים, ממזרח, דרום מזרח ומדרום, על גבעת עלי מונטר שהיוותה נקודת מפתח בקרב. שתי יחידות רכובות נוספות יועדו להתייצב ממזרח לשדה הקרב המתוכנן במטרה לחסום תגבורת טורקית אפשרית מכיוון באר שבע. על כל הכוחות היה לחצות במהלך המסע הלילי את אפיקו הרחב, בעל הקירות התלולים, של ואדי עזה (נחל הבשור בקטעו המערבי).
התנועה הבריטית לעמדות הקרב החלה ב-26 במרץ בשעה 02:30. הכוחות נתקלו בבתרונות בסמוך לוואדי עזה, אשר היקשו על התנועה, ובערפל כבד אשר גרם לשיבוש הגעת כוחות הרגלים לעמדותיהם במועד המתוכנן. מאידך, סייע הערפל, במקרה של היחידות הרכובות, להסתרת תנועת הכוחות מתצפיות של הטורקים. הגעת פרשי אנז"ק אל העמדות שמצפון מזרח לעזה הפתיעה לחלוטין את הטורקים והפרשים אף הצליחו לשבות מפקד דיוויזיה טורקי ואת אנשי מפקדתו בעת שנעו לכיוון עזה. הרגלים לעומתם, התקשו להגיע לעמדות הפתיחה. ההתקפה הייתה אמורה להיפתח בשעה 08:00. אולם, בשל הערפל שנמוג רק בשעה 8, הצליחו הכוחות הרגליים להגיע לעמדותיהם רק ב-08:30 והארטילריה פתחה בהפגזת הריכוך רק בשעה 09:30. בכך אבד לכוחות הבריטיים יתרון ההפתעה שקיוו לו.