stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בית אוסבורן
היסטוריה

בית אוסבורן נבנה בין השנים 1845 עד 1851 עבור המלכה ויקטוריה ובעלה הנסיך אלברט. מתכנן המבנה היה האדריכל הלונדוני תומאס קיוביט אולם הנסיך אלברט תכנן חלק מהמבנה בעצמו. מבנה חווה שהיה באתר קודם לכן נהרס לצורך בניית בית אוסבורן.
המבנה נבנה בסגנון הרנסאנס האיטלקי. המבנה כולל שני מגדלי פעמונים ("קמפניליה") האופייניים למבני כנסייה שנבנו בסגנון זה.
המבנה כולל מספר אגפים: אגף רבוע, שכונה "הפביליון" (The Pavilion - הביתן) הכיל את חדרי המגורים של משפחת המלוכה; אגף מרכזי שהכיל את חדרי קבלת הקהל וחדרי הסעודות - אגף זה נוסף בשלב השני של הבנייה, ו"אגף דורבר" (Durbar Wing) - שנבנה בין השנים 1890–1891. אגף דורבר נבנה בסגנון הודי על ידי בעלי מלאכה שהובאו מהודו במיוחד למטרה זו. אגף זה כולל את אולם הנשפים. קומתו השנייה של אגף דורבר כולל את מגוריה של הנסיכה ביאטריס.
הבית היה בית המגורים האהוב על המלכה ויקטוריה אשר נהגה לנפוש באתר בחודשי הקיץ עם משפחתה וילדיה. המלכה הורתה על בניית בקתה שווייצרית בגני הארמון בגודל מיניאטורי עבור ילדיה אשר נהגו לשחק במבנה הקטן.
לאחר מותו של אלברט בשנת 1861 המשיכה ויקטוריה לנפוש במבנה, נהגה להתגורר בו בחג המולד מדי שנה, ואף נפטרה במבנה בשנת 1901. לאחר מותה הוריש בנה, המלך אדוארד, את המבנה לאומה הבריטית (למעט חדריה של ביאטריס, נסיכת הממלכה המאוחדת).
המבנה היה מבנה אהוב אף על הקייזר הגרמני וילהלם השני (נכדה של המלכה ויקטוריה) ואף על אדולף היטלר אשר שאף להפוך את המבנה לביתו לאחר כיבוש בריטניה והורה שלא להפציץ את המבנה.
מכללה ימית

בשנת 1903 הפך חלק מהמבנה למכללת אימונים של הצי המלכותי. המכללה נקראה "המכללה הימית המלכותית, אוסבורן" (Royal Naval College, Osborne). המכללה נסגרה בשנת 1921. במכללה למדו נכדיה של המלכה ויקטוריה, לימים המלכים אדוארד השמיני וג'ורג' השישי. לאחר סגירת המכללה הפך המבנה למוזיאון. חדרי משפחת המלוכה נפתחו לקהל הרחב בשנת 1954, וחדרי הילדים נפתחו לציבור בשנת 1989. כיום המבנה מנוהל על ידי קרן אינגליש הריטג'.
בישופות לייז'

ארמון הנסיכים-בישופים בכיכר למברטוס הקדוש בלייז'
בישופות לייז' או נסיכות-בישופות לייז' הייתה אחת המדינות בקיסרות הרומית הקדושה, וכיום חלק מבלגיה. היא הייתה שייכת מאז 1500 לחוג הריין התחתון - וסטפאליה של האימפריה. בראש הבישופות עמד הנסיך-בישוף של לייז'. שטח הבישופות כלל את מחוזות לייז' ולימבורג בבלגיה של ימינו, וכן כמה מובלעות באזורים אחרים של בלגיה והולנד של ימינו. בירת הבישופות הייתה העיר לייז'.
הבישוף של לייז' קיבל במאה העשירית את הסמכות החילונית על רוזנות אואי (Huy), שהייתה חלק מהדיוקסיה שלו. סניורות בויון צורפה לבישופות ב-1096 (ועברה לידי צרפת ב-1678), רוזנות לוֹן ב-1366 ורוזנות הוֹרן (כיום בהולנד) ב-1568. בישופות לייז' לא הייתה חלק משבעה-עשר המחוזות או מארצות השפלה הספרדיות, אבל הפוליטיקה הפנימית שלה הושפעה על ידי דוכסי בורגונדיה ומאוחר יותר על ידי בית האבסבורג.
הבישופות פורקה באופן סופי ב-1795, כשנכבשה על ידי צרפת. שטחה התחלק בין שלושה ממחוזות צרפת. 
הערים החשובות ביותר בבישופות (שנקראו bonnes villes, "ערים טובות") היו לייז', ברינגן, בילזן, בורחלון, ברה, שאטלה, סינה, קובן, דינאן, פוס-לה-ויל, אמון, האסלט, הרק-דה-סטאד, אואי, מאסאייק, פר, סינט-טראודן, סטוקם, תואן, טונגרן, ורבייה, ויזה ווארם. העיר מאסטריכט הייתה בתחום השיפוט המשותף של הנסיך-בישוף של לייז' ושל דוכס בראבנט (ומאוחר יותר הפרלמנט של הרפובליקה ההולנדית).
רצח למברטוס הקדוש, ציור מזבח מהמאה ה-15
היסטוריה > תחילת הדרך

עיר הבירה הראשונה של הדיוקסיה הייתה טונגרן, העיר העתיקה ביותר בבלגיה, מצפון-מזרח ללייז'; בתחילה השטח היה שייך לדיוקסיה של טריר, ואז לקלן; אבל לקראת סוף המאה הרביעית קיבלה טונגרן מעמד אוטונומי. גבולותיה היו אלה של העיר הרומית Civitas Tungorum, והם נשארו ללא שינוי עד 1559. בצפון היא גבלה בדיוקסיה של אוטרכט, במזרח בזו של קלן, בדרום בדיוקסיות של טריר וריימס ובמערב בדיוקסיה של קַמְבְּרֶה. כיוון שכך השתרעה הדיוקסיה של טונגרן מצרפת עד אאכן שבגרמניה וקרוב לאנטוורפן בצפון, וכללה בני עמים גרמאניים ולטיניים.
יש הטוענים שהיו בישופים של טונגרן כבר במאה הראשונה לספירה, אבל הראשון שעליו ידוע לנו הוא סרוואטיוס הקדוש שנכנס לתפקידו ב-344 או 345, השתתף במועצת רימיני (359–360) ומת בסביבות 384. הפלישה של שנת 406 חיסלה את הדיוקסיה, ושיקומה ארך זמן רב. התנצרותם של הפרנקים החלה תחת שלטונו של פַלְקוֹ (תחילת המאה השישית) והמשיכה בידיהם של הקדושים דומיטיאנוס, מונולפוס וגונדולפוס (במאות השישית והשביעית). מונולפוס הקדוש בנה מעל קברו של סרוואטיוס כנסייה מפוארת, שלידה התגוררו הבישופים שבאו אחריו לעיתים קרובות. לכל אורך המאה השביעית נאלצו הבישופים להתעמת מול הפגאניות. אמנדוס הקדוש (647–650) נטש את כיסא הבישוף מרוב תסכול, ובנה מנזרים. רמאקולוס הקדוש (650–660) גם הוא עשה כך. תיאודרדוס מת כקדוש מעונה.
למברטוס הקדוש (669–700) השלים את ניצורם של הפגאנים; הוא נרצח בלייז' (שנקראה אז Vicus Leudicus), ככל הנראה ב-705, משום שהגן על רכוש הכנסייה נגד צרות עינם של שליטים שכנים, ונחשב בעיני המוני העם כקדוש מעונה. הבישוף שבא אחריו, הוברטוס הקדוש, בנה בזיליקה כדי לשכן בה את שרידיו, והיא הפכה לגרעין שממנו התפתחה העיר ושלצידה קבעו מאז הבישופים את מקום מושבם. אף על פי כן, הם המשיכו לקרוא לעצמם "בישוף טונגרן" או "בישוף טונגרן ולייז'". בין הבישופים המפורסמים יותר מאותה תקופה מוקדמת היו אגילברט (768–784) וגרבלד (785–810) שמונו על ידי שארלמאן, הארטגאר שבנה את ארמון הבישופים הראשון, פרנקו שהביס את הנורמנים והרקליוס (מ-959) שהקים כנסיות ומנזרים נוספים בעיר ובחסותו החל עידן של פעילות אמנותית ערה בשם אמנות מוזאנית (על שם נהר המז העובר בלייז').
היסטוריה > השפעה בורגונדית והאבסבורגית

עם מותו של לואי דה מאל, רוזן פלנדריה, ב-1384 החלו ארצות השפלה להתאחד לישות אחת במסגרת ארצות השפלה הבורגונדיות. אף על פי שהנסיכות-בישופות עדיין הייתה עצמאית באופן רשמי, הייתה לדוכסי בורגונדיה, שקיוו לצרף את לייז' לאימפריה שלהם, השפעה הולכת וגוברת על השלטון. תככיו של הדוכס פיליפ הטוב, למשל, הביאו לעלייתו של לואי מבורבון (1456–1482) לכס השלטון בלייז'. שארל האמיץ החריב את דינאן ב-1466 ואת לייז' ב-1468, ובכך שם קץ לעלייתה של הדמוקרטיה בנסיכות.
קארל החמישי השלים את איחודם של שבעה-עשר המחוזות בשנות הארבעים של המאה ה-16, ובאופן לא-רשמי שלט גם בלייז'. הוא מינה את אראר דה לה מארק כבישוף (1505–1538), והוא הביא עמו תקופה של שיקום ויציבות, שלוותה גם בשגשוג של האמנויות. דה לה מארק החל גם במאבק כנגד הרפורמציה, שאותו המשיכו יורשיו. האפיפיור המחמיר פאולוס הרביעי (שנודע גם בכך שהקים את הגטו ברומא וציווה על היהודים לחבוש את כובע היהודים), בניסיון לסייע במאבק, הקים בישופויות חדשות בארצות השפלה. שינוי זה בא במידה רבה על חשבון דיוקסיית לייז'; קהילות רבות נלקחו ממנה והפכו לדיוקסיות חדשות: רורמונד, דן בוס ונאמור, וכן חלקים ממכלן ואנטוורפן.
במאה ה-17 היו רוב הבישופים בלייז' זרים; רבים מהם היו בישופים של כמה דיוקסיות בעת ובעונה אחת, מה שהגדיל את תחושת הניכור בינם לבין האוכלוסייה. באמצע המאה ה-18 החלו רעיונותיהם של האנציקלופדיסטים הצרפתים לחלחל לשיח האינטלקטואלי בלייז'; הבישוף דה ולברוק (1772–1784) עודד את הפצת הרעיונות, ובכך סלל את הדרך למה שמכונה מהפכת לייז' (Revolution Liégeoise), מהפכה שנחשבת כחלק מהמהפכה הצרפתית, או כחלק ממהפכת בראבנט שהביאה להקמת המדינות הבלגיות המאוחדות. המהפכה פרצה בעיר ב-18 באוגוסט 1789, בזמן שלטונו של הבישוף דה הונסברוך, שנעדר אותה תקופה מהעיר.
סופה של הנסיכות-בישופות

במהלך המהפכה הצרפתית סופחה הנסיכות לצרפת המהפכנית, ומאותה עת חדלה להתקיים כישות נפרדת; צרפת כבשה את העיר ב-1794, הנהיגה בה משטר דיקטטורי בעל אופי אנטי-קלריקלי מובהק, והחריבה את הקתדרלה של למברטוס הקדוש. ההיסטוריה של לייז' מהמהפכה ואילך אינה שונה מההיסטוריה של שאר ממלכת בלגיה המודרנית. גם הדיוקסיה של לייז' נעלמה במהפכה, ופירוקה של הנסיכות-בישופות אושר שנית בקונקורדאט שחתם נפוליון ב-1801 עם האפיפיור פיוס השביעי. במקום הדיוקסיה הישנה הוקמה דיוקסיה חדשה, קטנה יותר, שעם השנים עוד איבדה מהקהילות השייכות אליה, שעברו להולנד, גרמניה ולחלקים דוברי ההולנדית של בלגיה. הדיוקסיה של לייז' בימינו, הכפופה לארכידיוקסיה של בריסל-מכלן, כוללת 525 קהילות, רובן דוברות צרפתית (ומיעוט קטן מבין הקהילה דוברת-הגרמנית של ולוניה). שטח הדיוקסיה חופף לשטח מחוז לייז' בבלגיה.
הערות שוליים

↑  "היסטוריה של הולנד" מאת ג'ורג' אדמונדסון, 1922.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4275450-1
אשר וייל

אין תמונה חופשית
אנתוני ג'יימס קמפבל וייל (נולד ב-30 במאי 1936) הוא עורך ומוציא לאור ישראלי-בריטי זוכה פרס ידיד ירושלים מטעם יריד הספרים הבינלאומי בירושלים ופרס "בוני-ציון" של אגודת נפש בנפש בשנת 2015. עמד בראש צוות ההוצאה של ביוגרפיות וכתבים של רבים מהפוליטיקאים המובילים במדינה. וייל היה ממקימי יריד הספרים הבינלאומי בירושלים ועמד בראש האגודה הישראלית לתרבות הדיון והסמינר האנגלו-ישראלי.
קורות חיים

וייל נולד בלונדון, בן בכור לברנרד מקס וייל ו־וויולט ססיל אפריאט (וייל). משפחתו של אביו היגרה לאנגליה מגרמניה בסוף המאה ה-19, ואמו היא בת למשפחה יהודית ממרוקו ומהגרים איריים וסקוטיים שהגיעו לאוסטרליה. לווייל חמישה ילדים משני נישואין והוא מתגורר בירושלים.
במהלך מלחמת העולם השנייה, בשל ההפצצות האוויריות על לונדון ופינוי העיר, וייל התגורר בקנט, קורנוול ולונדון. הוא למד בפנימיית ויסדבורו לודג' ובתיכון העיר לונדון (אנ'), שם התגלה הכישרון שלו בתחום השחייה.
וייל היה אלוף בריטניה לשנת 1956 במקצה 100 יארד (כ-91.5 מטר) שחיית גב ובשנת 1957 ייצג את בריטניה בתחרות המכביה.
הוא למד אנתרופולוגיה באוניברסיטת לונדון עד שעלה לישראל בשנת 1958. וייל עלה לישראל בספינת "ארצה", התגורר תחילה בקיבוץ בית השיטה ובשנת 1959 עבר לתל אביב.
קריירה > קריירה בבריטניה

בשנת 1955 החל וייל לעבוד בהוצאת הספרים של אוניברסיטת אוקספורד כעורך ספרים להוראת אנגלית. בהמשך מונה לאחראי לפרסום הבינלאומי של ספרי ההוראה של החברה.
קריירה > קריירה בישראל > הוצאה לאור

בשנת 1959 מונה וייל למנהל המכירות, ובהמשך למנהל ההוצאה לאור, של התוכנית הישראלית לתרגומים מדעיים, אז תחת משרד ראש הממשלה. התוכנית נעזרה בידע המדעי של המהגרים לישראל בתרגום פרסומים מדעיים שיצאו ממדינות הגוש הסובייטי, שהיו בלתי ידועים לעולם המדע המערבי. במהלך זמן זה הוא הקים והיה למוציא לאור של הוצאת הספרים האוניברסיטאית. וייל הציג לישראל סטנדרטים פרסומיים מערביים, ביניהם כריכות ספרים קשיחות-מעוצבות וכן תקן מחירים קמעונאיים.
וייל היה ממקימי יריד הספרים הבינלאומי בירושלים, ובמשך כ-50 שנה נמנה בוועד המנהל. אחת לשנתיים בין השנים 1967–2002, פרסם את מדריך הסחר של מפעלי הוצאות לאור בארץ, ובשנת 2001 הוא כתב ופרסם את הספר ההיסטורי של היריד. בין השנים 1962–1975 ישב וייל בראש המרכז הישראלי להדפסת וייצוא ספרים.
בשנת 1969 מונה וייל למנהל ודירקטור של חברת הוצאת ספרים בירושלים, Weidenfeld and Nicolson. כשזו נסגרה בשנת 1975, בשל המיתון הכלכלי הקשה שהכה בישראל לאחר מלחמת יום הכיפורים, נהיה למייסד של חברת הוצאה לאור בשם "עידנים", בשיתוף עם עיתון "ידיעות אחרונות". במהלך שנות פעילות החברות וייל הוציא לאור ספרים רבים של מנהיגי ישראל, ביניהם חיים הרצוג, עזר ויצמן, שמעון פרס, גולדה מאיר, יצחק שמיר, משה דיין, אבא אבן, יגאל ידין, איסר הראל, טדי קולק, עדין אבן ישראל, נתן שרנסקי ולאה רבין. כמו כן פרסם את ספרן של דמויות בולטות זרות ביניהן אנואר סאדאת, הנרי קיסינג'ר וננסי ורונלד רייגן. וייל נותר בשיתוף עם ידיעות אחרונות עד לשנת 1993.
קריירה > קריירה בישראל > הוראה

בין השנים 1993–2001 העביר וייל קורס באוניברסיטה הפתוחה בשם "הוצאה לאור- תאוריה ויישום".
קריירה > קריירה בישראל > אומנות ותרבות בישראל

בשנת 1981 מונה וייל עורך הראשי של המגזין הרבעוני של משרד החוץ, אריאל: רבעון לאמנויות ולמדע בישראל, שסקר את התרבות הישראלית ויצא לאור בשש שפות, אנגלית, צרפתית, גרמנית, ספרדית, רוסית וערבית. במהדורות מיוחדות המגזין הודפס בשפות רבות נוספות, כגון יפנית וסינית. מגזין אריאל היה הערוץ העיקרי באמצעותו הציגה ישראל את חייה התרבותיים העשירים בפני העולם. בשל קיצוצי תקציב נסגר המגזין בשנת 2003.
קריירה > קריירה בישראל > מדיה יהודית

בין השנים 1986–1991 וייל ניהל את מחלקת העיתונאות של ההסתדרות הציונית העולמית. במהלך תפקיד זה ערך את הירחון החדשותי "הסצנה הישראלית" (Israel Scene), מאמרים בשם סוכנות הידיעות של ההסתדרות הציונית העולמית, "כיוונים", "צבר", עדכוני ירושלים והוצאות נוספות בשם ההסתדרות.
קריירה > קריירה בישראל > תרומות לתחום

וייל כתב, ערך ותרם למגוון גדול של פרסומים נוספים, ביניהם האנציקלופדיה היהודית, המדריך לישראל ולירושלים, המילון הפוליטי של המזרח התיכון, האנציקלופדיה של הציונות, המדריך לתרבות היהודית, הביוגרפיה של ההיסטוריה היהודית והביוגרפיה העולמית של נשים יהודיות.
קריירה > קריירה בישראל > פעילות מקצועית נוספת

מאז 1995 וייל מכנס ומארגן את הסמינר האנגלו-ישראלי הדו שנתי. בסמינר זה מתכנסות דמויות מובילות ישראליות ובריטיות מתחומים נבחרים. וייל ממשיך להיות העורך ומוציא לאור של מידע אקדמי ולא אקדמי עבור הסמינר.
מאז שנת 2010 אחראי וייל למידע בשפה האנגלית של תוכנית "לימוד FSU", אדפטציה לשפה הרוסית של תוכנית לימוד עבור הקהילות היהודיות.
פעילות ציבורית

מאז שנת 1977 מתנדב וייל למילואים ביחידת מל"ח (משק לשעת חירום) האחראית על תפקוד החיים האזרחיים במצבי חירום. פעילות מל"ח החלה במבשרת ציון שם הקים וייל מערכת מידע לציבור לבקשת ראש המועצה דאז. החל משנת 1987 מונה וייל לאחראי על הקמת ותפעול מערכי מידע לציבור ביתר הרשויות המקומיות במחוז ירושלים. מתפקיד זה פרש וייל במאי 2016.
בשנת 1995 הקים וייל את "שיח ושיג", האגודה הישראלית לתרבות הדיון, שהביאה את אמנות הדיבייטינג והדיבור הציבורי לבתי ספר ואוניברסיטאות בישראל. בנוסף, האגודה שולחת משלחות לתחרויות דיבייטינג בינלאומיות.
וייל חבר בוועד המנהל של המרכז העולמי בני ברית, כמו כן הוא יושב בחבר השופטים של הפרס השנתי על שם מטסדורף למצוינות בתחום העיתונאות בתפוצה היהודית עולמית.
פרסים

בשנת 1985 הוענק לוייל פרס ידיד ירושלים מטעם יריד הספרים הבינלאומי בירושלים.
בשנת 2015 זכה וייל בפרס בוני ציון מטעם עמותת נפש בנפש בתחום תרבות, ספרות ואומנות בשל תרומתו לחיים התרבותיים והספרותיים בישראל.
בישופ'ס מאיטר

| --- | --- |

מבט על הר בישופ'ס מאיטר מכיוון צפון   במרכז התמונה ההר התלול ובו זורם הנהר המפריד בין שני חלקי ההר
 מידע כללי
 גובה:  1,087 מ' 
 מדינה:  קנדה 
 מיקום:  קנדהקנדה
 רכס הרים:  הרי קאומאג'ט 
 קואורדינטות:  57°53′42″N 61°59′07″W﻿ / ﻿57.8951°N 61.9852°W﻿ / 57.8951; -61.9852
  (למפת קנדה מוגדלת) אוטווה אדמונטון ויניפג ונקובר טורונטו מונטריאול מיסיסוגה קוויבק סיטי סנט ג'ונס רג'יינה שארלוטטאון ילונייף איקאלואיט וייטהורס ארצות הברית אלסקה גרינלנד איס. ים בופור מפרץ הדסון  ה ש ק ט  האוקיינוס האטלנטי בישופ'ס מאיטר(למפת קנדה רגילה) אוטווה אדמונטון ויניפג ונקובר טורונטו מונטריאול מיסיסוגה קוויבק סיטי סנט ג'ונס רג'יינה שארלוטטאון ילונייף איקאלואיט וייטהורס ארצות הברית אלסקה גרינלנד איס. ים בופור מפרץ הדסון  ה ש ק ט  האוקיינוס האטלנטי בישופ'ס מאיטר(למפת ניופאונדלנד ולברדור רגילה) סנט ג'ונס קורנר ברוק גנדר הפי ואלי- גוס ביי  לברדור סיטי סן-פייר ומיקלון  נ.ס. אד. ניו בר.  קוויבק ים לברדור מפרץ סנט לורנס בישופ'ס מאיטר(למפת ניופאונדלנד ולברדור מוגדלת) סנט ג'ונס קורנר ברוק גנדר הפי ואלי- גוס ביי  לברדור סיטי סן-פייר ומיקלון  נ.ס. אד. ניו בר.  קוויבק ים לברדור מפרץ סנט לורנס בישופ'ס מאיטר
 
בישופ'ס מאיטרה או בישופ'ס מייטר (באנגלית: Bishop's Mitre; מילולית: מצנפת הבישוף או כתר הבישוף) הוא הר בהרי קאומאג'ט שבקורדילרה הארקטית, באי גרימינטון צפון חצי האי לברדור, בפרובינציית ניופאונדלנד ולברדור שבקנדה.
ההר הוא אחד ההרים הגבוהים ביותר בהרי קאומאג'ט. גובהו של ההר 1,087 מטרים מעל פני הים.
ההר מתנשא לגובה של 294 מטרים מעל סביבתו.
ההר ממוקם 3 קילומטרים ממזרח להר ברייב.
מקור השם

ההר ידוע בצורתו דמוית המצנפת של הבישוף. במרכז ההר התלול זורם נהר, המפריד בין שני חלקי ההר (ראו בתמונה).
הערות שוליים

1 2  מידע גאוגרפי
1 2  מידע גאוגרפי באתר Peakvisor.
| הקורדילרה הארקטית |
| --- | --- | --- |
| רכסי הרים | אדם • ארצות הברית • באפין • ברוס • ג'וי • גרינל • האימפריה הבריטית • הנסיכה מרגרט • הייפוינטר • ויסלר • ויקטוריה ואלברט • צ'לנג'ר • קונגר |  |
| הרים | אאוטלוק • אודין • אוקספורד • אנגנה • אסגארד • ארוהד • ארתור • באטל • בסטיל • בופורט • בידרביק • בישופ'ס מאיטר • בלדר • ברבאו • ברייב • בריידאבליק • ויסלר • יוג'ין • יוקפיק • מידנייט סאן • נוקאפ • סירק • קוואג'יוויק • ת'ול • ת'ור |  |
| מעברי הרים | פורטרס |  |
| כיפות קרח | פני |  |
| קרחונים | גל |  |
| פארקים לאומיים | סירמיליק |  |
| אזורים | אלסמיר • באפין |  |
| יישובים | אלרט |  |
בישופות אייכשטט

| --- | --- |


 היסטוריה
 תאריכי הקמה:  1305 
 תאריכי פירוק:  1802 
 ישות קודמת:   דוכסות בוואריה
 ישות יורשת:  נסיכות הבוחר מבוואריה נסיכות הבוחר מבוואריה
 
הנסיכות-בישופות של אייכשטט (בגרמנית: Hochstift Eichstätt‏; Fürtsbistum Eichstätt‏; Bistum Eichstätt) הייתה נסיכות כנסייתית קטנה של האימפריה הרומית הקדושה. במרכזה הייתה העיירה אייכשטט, אשר הייתה ממוקמת במדינת בוואריה של ימינו, מעט ממערב לרגנסבורג, מצפון לנויבורג אן דר דונאו ואינגולשטאדט, מדרום לנירנברג, ומדרום מזרח לאנסבך.
גאוגרפיה

מבחינה גאוגרפית, שטח הנסיכות-בישופות היה מקוטע מאוד, ונכון לשנת 1789 היה מורכב מחלק עיקרי אחד במזרח שגבל בבוואריה בצפון, במזרח ובדרום, ובפפנהיים וברנדנבורג-אנסבך במערב. שאר הנסיכות הייתה ממוקמת ממערב והורכבה מכמה אזורים בגדלים שונים המובלעים בעיקר בתוך ברנדנבורג-אנסבך. השטח הכולל היה כ-1100 קמ"ר, עם אוכלוסייה של 58,000 נפש (נכון לשנת 1855).
היסטוריה

הדיוקסיה של אייכשטט הוקמה בשנת 741, כאשר המיסיונר האנגלו-סכסוני ויליבלד הקדוש הוקדש לבישוף על ידי בוניפציוס הקדוש ופנה לכנסיית אייכשטט בדוכסות הגזע הגרמנית של בוואריה. יורשיו השיגו מעמד של נסיך-בישוף, כאשר ירשו את השטחים הפרנקוניים של פקידיהם ה-Vogt לשעבר, שושלת רוזני הירשברג שנכחדה (בטירת הירשברג בעיירה ביילנגריז של היום). בתגובה לרפורמציה הפרוטסטנטית, אייכשטט הצטרפה לליגה הקתולית ב-1617. אדמות הבישופות היו מרכז של הקונטרה-רפורמציה ואתר של משפטי כישוף רבים.
במהלך החילון הגרמני של 1802 בעקבות מלחמות המהפכה הצרפתית, הבישופות חולנה וניתנה ב-1803, יחד עם ארכיבישופות זלצבורג, כפיצוי לארכידוכס פרדיננד מהבסבורג-לורן, אחיו של הקיסר פרנץ השני והדוכס הגדול לשעבר של טוסקנה. שלוש שנים מאוחר יותר, בעקבות תבוסתה של אוסטריה על ידי נפוליאון בקרב אוסטרליץ, האזור ניתן לממלכת בוואריה על פי חוזה פרסבורג. מ-1817 עד 1855, הנסיכות הוקמה מחדש כפייה של בוואריה לטובת בנו החורג של נפוליאון, אז'ן דה בוארנה.
ויליבלדסבורג, מעון הנסיך-הבישופים מ-1360 עד 1725
טירת הירשברג ליד ביילנגריז, בית מגורים משני משנת 1305
הערות שוליים

↑  From 1532 to 1723 at least 249 people (219 women, 30 men) were accused of being witches and 224 of them were executed. For the others their execution is either not yet proven (12) or they died in prison (4) or were released (8) or expelled from the diocese (1). The majority of witch trails was driven between 1613 and 1630 under the Prince-bishop Johann Christoph von Westerstetten. During these 18 years at least 199 trails and 176 executions of 150 women and 26 men can be shown today.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4085539-9  VIAF: 234152665   WorldCat (עם VIAF): 234152665 
קתדרלת איכשטט, נוסדה על ידי הבישוף הראשון ויליבלד הקדוש בשנת 741
בריטניה (דמות)

פסלה של בריטניה על גבי אנדרטת הארמדה בפלימות'
בריטניה (באנגלית: Britannia) היא דמות נשית המהווה האנשה של בריטניה הגדולה. בריטניה מתוארת כלוחמת האוחזת קלשון ומגן.
כמו מקרים נוספים של האנשת מדינות בעולם המערבי, יוצגה המדינה על ידי דמות נשית הנראית כאלת החכמה או המלחמה ובעלת שם כשם הרומאי לשטח המדינה. במקרה של בריטניה השם נלקח מהפרובינקיה הרומית בריטניה אשר שכנה על רובו של האי הבריטי. השם הרומאי לפרובינקיה זו נלקח מהמונח "Pretannia" הנגזר משמם של הפרטנים - תושבי האיים על פי אמונתם של היוונים.
בריטניה זכתה למעמד של אלה בדתם של הרומאים ובזמנים המודרניים היא הפכה להאנשה של בריטניה (הממלכה המאוחדת), והופיעה בין היתר על  שטרי כסף של בנק אנגליה ובצדם האחורי של  מטבעות בריטיים ישנים דוגמת הפני מימי המלכה ויקטוריה.
דמות בריטניה על מטבע פני ויקטוריאני
בישופות הלברשטאדט

| --- | --- |


 
 היסטוריה
 תאריכי הקמה:  9 במאי 946 
 תאריכי פירוק:  1648 
 ישות קודמת:   דוכסות סקסוניה
 ישות יורשת:   נסיכות הלברשטאדט
 
קתדרלת הלברשטאדט
בישופות הלברשטאדט הייתה דיוקסיה רומית קתולית (בגרמנית: Bistum Halberstadt) בשנים 804–1648. משנת 1180 שלטו הבישופים או המנהלים של הלברשטאדט כמדינה בתוך האימפריה הרומית הקדושה, הנסיכות-בישופות של הלברשטאדט (בגרמנית: Hochstift Halberstadt). המושב הדיוקסי והבירה החילונית הייתה הלברשטאדט בסקסוניה-אנהלט של היום.
היסטוריה > היסטוריה מוקדמת

לאחר המלחמות הסקסוניות, הקים הקיסר קרל הגדול בשנת 804 דיוקסיה מיסיונרית באוסטרוויק (שנקראה אז "Seligenstadt") באיסטפליה, במהלך התנצרותם של הסקסונים האליליים והסלאבים הפולבים. תחת הבישוף הראשון (לכאורה) הילדגרם משאלון הועברה הבירה להלברשטאדט, דבר שאושר על ידי בנו של קרל לואי החסיד בשנת 814. גבולות הבישופות הגיעו במקור לנהר האלבה וזאלה במזרח, עם זאת, כאשר הקיסר אוטו הראשון ייסד את ארכיבישופות מגדבורג ב-968, איבדה הלברשטאדט את החצי המזרחי של שטחה. דיוקסיית הלברשטאדט הייתה סופרגאן של ארכיבישוף מיינץ.
הבישופים של הלברשטאדט התחרו עם מגדבורג כדי להשיג השפעה פוליטית בימי השושלת האוטונית והסליאנית. תחת שלטונו של הקיסר היינריך השלישי הוקנו להם זכויות טריטוריאליות נוספות ובשנת 1062 נשלח הבישוף בורכרד השני לרומא כמתווך אימפריאלי בסכסוך בין האפיפיור אלכסנדר השני לאנטי-אפיפיור הונוריוס השני. אולם הדמות החביבה לשעבר על הקיסרית האלמנה אגנס מפואטו ובנה היינריך הרביעי בשנת 1073 התחברה עם האפיפיור גרגוריוס השביעי במאבק האינווסטיטורה והפכה לאחת הדמויות המובילות של המרד הסקסוני הגדול.
ההיסטוריה של הדיוקסיה עד 1208 מופיעה ב-"Gesta episcoporum Halberstadensium".
היסטוריה > נסיכות-בישופות

לאחר הדחתו של הדוכס הסקסוני היינריך הארי, התפתחו הזכויות החילוניות האפיסקופליות והקפיטולריות שהפכו את בישופות הלברשטאדט למדינה אימפריאלית. הישות הפוליטית של הנסיך-בישוף כללה רק חלקים מהישות הכנסייתית של הדיוקסיה, שכללה גם ישויות פוליטיות שכנות של שליטים אחרים.
עם מותו של היינריך השישי ב-1197, הנסיכות-בישופות תמכה בתביעה הלא מוצלחת של פיליפ משוואביה נגד אוטו מבראונשווייג להיות קיסר האימפריה הרומית הקדושה. כאשר האפיפיור אינוקנטיוס השלישי לא הסכים, הנסיך-הבישוף קונרד מהלברשטאדט (קונרד מקרוסיגק לפני הכתרתו) הודח. כדי להתחמק מעונשי הנידוי, קונרד הצטרף למסע הצלב הרביעי הקטסטרופלי. קונרד לקח חלק מלא בהסטת מסע הצלב ממשימתו ובזיזתה האכזרית של קונסטנטינופול לאחר מכן, העשיר את הנסיכות-בישופות בשרידים רבים ושלל אחר שנבזז באופן אישי מהכנסיות, המנזרים והמנזרים של בירת האימפריה הביזנטית. בשנת 1315 רכש הנסיך-בישוף את הנסיכות לשעבר של אשרסלבן.
היסטוריה > Sede vacante

בשנת 1479 דחף הנסיך הבוחר הסקסוני ארנסט מווטין את בחירתו של בנו בן ה-13 ארנסט השני, ארכיבישוף מגדבורג מאז 1476, כמנהל במקום הנסיך-הבישוף גבהרד פון הוים שהתפטר. בשנת 1513 אלברכט מהוהנצולרן, אחיו הצעיר של הבוחר יואכים הראשון, הנסיך הבוחר מברנדנבורג, ירש אותו והארכיבישופים של מגדבורג מבית הוהנצולרן נותרו מנהלים, בעוד שב-1540 שטחי הלברשטאדט הפכו לותרניים במהלך הרפורמציה. בשנת 1566, היינריך יוליוס מבראונשווייג-וולפנביטל בן השנתיים הפך למנהל הלותרני הראשון, ולאחר מכן הוחזקה הלברשטאדט על ידי בנים של נסיכי וולפנביטל, ענף של בית ולף ששלט בבראונשווייג ולינבורג, עד שב-1623 בנו של היינריך יוליוס, כריסטיאן, "המשוגע", התפטר במהלך מלחמת שלושים השנים. ירש אותו כריסטיאן וילהלם מברנדנבורג, בנו של יואכים השלישי פרידריך, הנסיך הבוחר מברנדנבורג.
מבחינה פוליטית חולנה הנסיכות-בישופות כהלברשטט על ידי שלום וסטפאליה של 1648, ולבסוף ניתנה לשליטי הוהנצולרן של ברנדנבורג-פרוסיה. לאחר קונגרס וינה ב-1815, שטחה שולב במחוז הפרוסי של סקסוניה הפרוסית.
מבחינה כנסייתית, הדיוקסיה, sede vacante מאז 1480, שיוצגה על ידי מנהלים בלבד, שהיו אפילו פרוטסטנטים בין השנים 1552 ל-1628, בוטלה למעשה ב-1648. בשנת 1669 הפזורה הקתולית הקטנה שנותרה באזור הבישופי של הלברשטאדט הושמה תחת סמכות השיפוט החדשה של השליח הוויקריאט של המיסיון הצפוני. בשנים 1709–1780 היווה אזור הבישופות לשעבר של הלברשטאדט חלק מהשליח הוויקריאט של סקסוניה העליונה והתחתונה, אך לאחר מכן חזר למיסיון הצפוני. בשנת 1821 אוחד אזור הדיוקסיה לשעבר של הלברשטאדט לדיוקסיה פאדרבורן, ומהווה חלק מהדיוקסיה המודרנית של מגדבורג מאז 1994.
גאוגרפיה

לאחר ייסוד ארכיבישופות מגדבורג, כיסתה בישופות הלברשטאדט את המחוזות הסקסונים הבאים: בלסמגאו, דרלינגאו, החלק המערבי של נורדתורינגגאו, הרצגאו, שוואנגאו והאסגאו. כך, היא השתרעה מנהר אוקר ליד הורנבורג במערב, שם גבלה עם בישופות הילדסהיים ועד לזאלה במזרח. העיר בראונשווייג, הממוקמת משני צדי האוקר, הייתה מפוצלת במקור בין הלברשטאדט והילדסהיים עד שעברה לדוכס היינריך הארי בשנת 1142, שהפך אותה למקום מגוריו.
הערות שוליים

↑  "Diocese of Halberstadt" Catholic-Hierarchy.org. David M. Cheney. Retrieved February 29, 2016
↑  "Diocese of Halberstadt" GCatholic.org. Gabriel Chow. Retrieved February 29, 2016
↑  Alfred Andrea, Contemporary Sources for the Fourth Crusade: Revised Edition, Leiden: Koninklijke Brill NV, 2000. pp. 241–244
↑  דיוקסיה ללא בישוף מכהן
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007262245005171  GND: 1204681783  NKC: ko20211124712  VIAF: 798152988197812790001   WorldCat (עם VIAF): 798152988197812790001
בנות הפאוור פאף: הסרט

| --- | --- |

כרזת הסרט
 מבוסס על:  בנות הפאוור פאף מאת קרייג מקראקן
 בימוי:  קרייג מקראקן 
 הופק בידי:  דונה קאסטריקון
 תסריט:  צ'ארלי בין לורן פאוסט קרייג מקראקן פול ראדיש דון שאנק
 מוזיקה:  ג'יימס ונייבל 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  Cartoon Network Studios
 חברה מפיצה:  האחים וורנר, נטפליקס 
 שיטת הפצה:  הפצה לאולמות הקולנוע, וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  ארצות הברית 3 ביולי 2002
 משך הקרנה:  72 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  דרמה קומית, סרט מדע בדיוני, סרט פעולה, סרט ילדים, סרט פנטזיה, סרט לכל המשפחה 
 תקציב:  11 מיליון דולר
 הכנסות:  16.4 מיליון דולר
 הכנסות באתר מוג'ו:   powerpuffgirls
 אתר רשמי
 דף הסרט ב־IMDb
 
בנות הפאוור פאף: הסרט (באנגלית: The Powerpuff Girls Movie) הוא סרט אנימציה אמריקאי משנת 2002. הסרט מבוסס על סדרת האנימציה "בנות הפאוור פאף" ששודרה בערוץ Cartoon Network. הסרט מספר על תחילתן של בנות הפאוור פאף ועל איך שהן גילו את הכוחות שלהן. לפני הקרנת הסרט בקולנוע, הוקרן סרט קצר בשם "דקסטר, תגרד!" המבוסס על סדרת האנימציה "המעבדה של דקסטר".