stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דודו
תזונה

מסמך הולנדי שהתגלה מחדש בשנת 1887 ואבד שוב, הוא המסמך היחיד שמדווח על תזונת הדודו, וכן מציין שהדודו השתמש במקורו לצורך הגנה:
הדודו ניזון מפירות שנפלו מן העצים, מאגוזים, מזרעים, מפקעות ומשורשים. כמו כן יש סברה כי בדומה לקרובת משפחתו יונת הכתר, ניזון הדודו גם מסרטנים ומרכיכות. אנתוני Oudemans הניח כי הדודו פיטם את עצמו בפירות בשלים בסוף העונה הגשומה כדי שיוכל לשרוד את העונה היבשה שהייתה דלה במקורות מזון. הרגלי התזונה שלו מן הסתם היו מגוונים יותר, שכן על פי דגימות של פרטים שנשבו, הסתבר כי בעת מסעותיו הארוכים דרך הים לאירופה, הוא ניזון ממגוון רחב יותר של מאכלים מאלה שהיה מורגל בהם. פרנס סטאב שהיה בוטנאי וכתב מספר ספרים על הציפורים באיי מסקרין, סבר כי עיקר מזונו של הדודו היה תמרים, וכי עלייתו במשקל הייתה קשורה באופן ישיר לעונות שבהן התמרים היו בשפע.
במספר מקורות כתוב כי הדודו השתמש באבני קורקבן, כדי לסייע בעיכול מזונו.
כאשר הסופר האנגלי סר האמון ל'אסטרנג' (Sir Hamon L'Estrange), טייל ברחובות לונדון, הוא ראה דודו חי בתוך כלוב, וכך תיאר אותו:
לא ידוע כיצד גוזלי הדודו הוזנו, אך ידוע כי יונים ממשפחת הדודו מפרישות חלב יונים. מתיאורים בני זמננו ניתן ללמוד כי לדודו היה זפק גדול, ששימש לאחסון המזון ולייצור החלב עבור הגוזלים. הועלתה השערה כי גודלם של הדודו ושל הסוליטר הוגבל על ידי כמות החלב שיכלו לייצר עבור צאצאיהם.
תזונה > עץ הדודו

עץ הדודו (Sideroxylon grandiflorum נודע בעבר בשם Calvaria major) היה נפוץ ואנדמי לאי מאוריציוס. הוא נקרא על שמו של הדודו, שעל פי הסברה, ניזון מפירותיו. בשנת 1973 התגלו באי מאוריציוס מספר עצי דודו בגיל 300 שנה בערך שהניבו פירות וזרעים שלא הצליחו לנבוט. האורניתולוג סטנלי טמפל מאוניברסיטת ויסקונסין–מדיסון, ניסה להתחקות אחר הגורמים שהביאו להכחדתו הכמעט מוחלטת של העץ. במחקר שערך בשנת 1977 ושהתפרסם בכתב העת היוקרתי "סיינס", גרס כי יש תלות בין נביטת זרעי העץ לבין הדודו. לטענתו, זרעי העץ יכלו לנבוט רק לאחר שנשחקו במערכת העיכול של הדודו, ולאחר הכחדתו לא יכלו להתרבות עוד. כדי לאשש טענה זו, האכיל טמפל תרנגול הודו בפירות עץ הדודו, ומצא כי חלקם הופרשו שחוקים מן הזפק, ושלושה מהם אף הצליחו לנבוט. מכאן הסיק: "אכן, שחיקת קליפת הפרי בזפק העוף היא המאפשרת את תפיחת הזרעים ונביטתם".
מסקנותיו של טמפל התפרסמו בספרי ביולוגיה רבים כדוגמה לתלות שישנה לעיתים בין הצמחייה לבעלי החיים. מספר מדענים, וביניהם הרשי (2000) והורן (1978), הפריכו את טענותיו של טמפל. אחת הטענות המרכזיות הייתה כי זרעי עץ הדודו הצליחו לנבוט גם לאחר הכחדת הדודו, וכי טמפל התעלם מנתונים בוטניים רבים שעמדו בסתירה לטענתו המרכזית. ממחקרים אלה עולה כי הירידה במספר עצי הדודו לשיעור של כמה מאות, נעוצה בסיבות סביבתיות שונות כגון כריתת יערות, הרס הזרעים כתוצאה ממחלות פטרייתיות ועוד.
רבייה

כיוון שלדודו לא הייתה יכולת לעוף, ובסביבתו לא היו טורפים או סוגים אחרים של אויבים שיאיימו על חייו, הניחו החוקרים כי נקבת הדודו קיננה על הקרקע.
התיאור של פרנסואה קוש (François Cauche) משנת 1651, הוא הדיווח היחיד אודות ביצת הדודו והקולות שהשמיע:
התיאור של קוש מעורר תהיות שכן בחלקו הוא אינו מאפיין את הדודו. הוא ציין כי לציפור שראה יש 3 אצבעות בכל רגל, שהיא חסרת לשון וששמה הוא Didus nazarenus. עם זאת סטריקלנד כתב כי אין לו כל ספק שהציפור שתוארה על ידו היא הדודו וכי הבלבול נוצר כפי הנראה מפני שקוש כתב את רשימתו מהזיכרון, זמן רב לאחר שביקר במאוריציוס, וכי קרוב לוודאי שתיאורו התמזג עם זה של ציפור הקסאוורי.
הדודו נחשב לציפור מונוגמית. תקופת הדגירה נמשכה כ-49 ימים ושני ההורים חלקו ביניהם את הטיפול בגוזל מייד עם בקיעתו מהביצה.
במוזיאון מזרח לונדון בדרום אפריקה, שמורה ביצה שחלק מהחוקרים סבורים כי היא ביצת דודו. ביצה זו ניתנה לאוצרת המוזיאון דר' מרג'ורי קורטניי לטימר (Marjorie Courtenay-Latimer) על ידי סבתה, שבתורה קיבלה אותה מידיד משפחה, קברניט שטען כי מצא אותה בבִיצה באחד ממסעותיו למאוריציוס. מאז גילויה, מעוררת הביצה מחלוקת בקרב החוקרים. חלקם סבורים כי זוהי ביצה אותנטית, וחלקם מביעים ספק באשר לאותנטיות שלה כביצת דודו. קיצ'נר טען כי גודלה מרמז על היותה ביצת יען. משנת 2010 ממתינים החוקרים לביצוע בדיקות דנ"א שישפכו אור על הזהות הגנטית שלה.
יחסים עם בני אדם

האזכור המתועד הראשון של הדודו נכתב על ידי מלחים הולנדים שהגיעו לראשונה לאי בשנת 1598. מהעת ההיא, שימש האי כמקום עגינה לספינות ההולנדיות ששטו בנתיב זה, ומשנת 1638 כמושב קבע של ההולנדים שרצו לנצל את עצי ההובנה היקרים שגדלו במקום לצורכי מסחר, ואת משאבי הטבע לגידול בקר ותבלינים.
בשנת 1601 הודפס לראשונה האזכור של הדודו משנת 1598, ולראשונה ליווה גם את התיעוד תחריט שבו נראה הדודו לצד ההולנדים העוסקים בפעילויות שונות בחוף מאוריציוס. המלחים הראשונים שביקרו במאוריציוס לאחר ששהו זמן רב בים, התייחסו לדודו כאל חלק מהתפריט שלהם.
חלקם צדו אותו בגלל הקורקבן שנחשב כחלק הטעים ביותר שבו, חלקם תיארו את הבשר כקשה אך ראוי למאכל, וחלקם סברו כי בשר הדודו דוחה והעדיפו לאכול תוכים ויונים. ביומן של ויליאם ואן וסט זאנן (Willem Van West-Zanen) מהאונייה בריין ויס (Bruin-Vis), צוין בשנת 1602 כי 24–25 ציפורי דודו ניצודו לצורכי מזון, וכי היה די והותר בשתי ציפורים בלבד כדי להשביע את רעבונם של הסועדים, ושאר הציפורים שניצודו הושרו במלח לצורכי שימור. הציידים היו צריכים להיזהר מפני מקורו הארוך של הדודו שנשיכתו הייתה קשה. ורסיה מודפסת משנת 1648 מראה כיצד הורגים את הדודו וציפורים נוספות כגון התוכי האפור. לצד הרישום מופיע שיר בחרוזים בשפה ההולנדית, שבו מתואר ציד הדודו:
יחסים עם בני אדם > ממאוריציוס לאירופה ולאסיה

חלק מהמבקרים שהגיעו למאוריציוס גילו עניין בציפורי הדודו, וניסו להביאן בעודן בחיים לאירופה, להודו וליפן. ציורי דודו החלו להיות אופנתיים והביקוש להם החל לצבור תאוצה. כמו כן, אספנים עשירים החלו אף הם לגלות עניין בציפור המוזרה, וניסו לרכוש אותה כדי לגדלה כחיית מחמד. מספר ציפורי הדודו שהצליחו לשרוד את המסע באוניות אינו ודאי. ג'וליאן יום, שהסתמך על דיווחים שונים, ציורים ודגימות, שיער כי לפחות 11 ציפורים הגיעו ליעדן בחיים.
דיווחו של הסופר האנגלי סר האמון ל'אסטרנג', שראה בלונדון בשנת 1638 דודו בתוך כלוב, הוא הדוגמה היחידה שבה מוזכר במפורש כי באירופה נמצא דודו חי. בשנת 1626, טען הצייר ההולנדי אדריאן ואן דה פנה (Adriaen van de Venne), כי צייר דודו שראה באמסטרדם, אך לא ציין אם הוא היה חי או מת. שתי ציפורי דודו נראו על ידי הסוחר הבריטי פיטר מונדי בהודו בעיר סוראט בין השנים 1628–1634, וכנראה אחת מהן הייתה ציפור הדודו שצוירה על ידי אוסטד מנסור (Ustad Mansur) בשנת 1628 בערך.
בשנת 1628 ביקר הדיפלומט האנגלי עימנואל אלטהאם במאוריציוס, ושלח מכתב לאחיו שבו תיאר את המקום. הוא כתב כי הגיע לאי ב-28 במאי וראה שם עיזים רבות, חזירים, פרות ועופות מוזרים בעלי נוצות שנקראו על ידי הפורטוגלים בשם דודו. כמו כן ציין כי העופות הללו נדירים, כי הם חיים רק במאוריציוס וכי הוא שלח ציפור דודו עם מיסטר פרס (Perce) שהגיע לאי בספינה 'ויליאם' ב-10 ביוני. כמו כן כתב כי הוא שולח עבור אחותו כד ממולא בג'ינג'ר, מספר חרוזים לאחייניותיו וכי הוא מקווה שציפור הדודו תגיע שלמה ובריאה ליעדה. לא ידוע אם הדודו שרד את המסע לאנגליה, אך ידוע כי המכתב שכתב אלטהאם נשרף במאה ה-19. הציור המוקדם ביותר הידוע שצויר על פי פרט של דודו באירופה הוא משנת 1610. ציור זה, שבו נראה הדודו מיובש או חנוט, הוא חלק מאוסף הציורים של הקיסר רודולף השני, שכולל ציורי בעלי חיים מגן החיות המלכותי של הקיסר, וציורים של בעלי חיים נוספים ממאוריציוס כגון רלית אדומה.
יחסים עם בני אדם > ממאוריציוס ליפן

בשנת 1647 נשלחה ציפור דודו ממאוריציוס לאי דג'ימה השוכן מול חופי יפן, באונייה יונג פרינסנד (Jonge Prinsand) – והגיעה בחיים. באי זה שכנו משרדי חברת הודו המזרחית ההולנדית. באותה עת חיות אקזוטיות היו פופולריות בקרב בני אצולה ברחבי העולם, והדודו ששימש גם כחיית ראווה נשלח כמתנה לשוגון היפני. ראיות לכך התגלו במחקר שנערך על ידי חוקרים מאוניברסיטת אמסטרדם, שהתחקו אחר הארכיונים של החברה, שבה נמצאו הרשומות היומיות שנוהלו על ידי רשמי החברה בדג'ימה. בשטר המטען של האונייה, נרשמו בין השאר דודו וצבי לבן, וכשהגיעה האונייה ליעדה, נרשם שוב הדודו כחלק מהמלאי שהגיע למחסני החברה.
יחסים עם בני אדם > הכחדת הדודו

הדודו היה למעשה תוצאה אבולוציונית של חיי בידוד שנמשכו מיליוני שנים, בסביבה ללא טורפים משמעותיים. אולם תכונות אלה, שהיו מועילות כל עוד הייתה הסביבה יציבה, הובילו לאי-התאמה אבולוציונית עם הופעת הימאים הראשונים במאוריציוס. תמימותו כמו גם חוסר יכולתו לעוף, הפכו אותו לטרף קל בידי האדם ומאוחר יותר בידי בעלי החיים שהביאו עימם. מדיווחים שונים כגון זה של ויליאם ואן וסט זאנן, ניתן ללמוד כי הדודו שימש לעיתים כמזון לתושבי המקום וכשימורי מזון עבור הספינות שעשו את דרכן חזרה למולדת האם.
בחקירות ארכאולוגיות נמצאו עצמותיהן של לפחות שתי ציפורי דודו בתוך מערות ב'בה דו קאפ' (Baie du Cap) ששימשו במאה ה-17 כמקום מסתור ומקלט לעבדים שנמלטו והורשעו בגין עריקתם ממעבידיהם. מיקומו הגבוה של האתר ותנאי השטח הקשים שבו, לא אפשרו לציפורי הדודו להגיע לשם בכוחות עצמן. זו הייתה הוכחה נוספת עבור החוקרים כי לאדם היה חלק מכריע בהכחדת הדודו, אף על פי שבמאה ה-17 לא שהו באי יותר מ-50 איש. בשנת 1644, התיישבו ההולנדים במאוריציוס והביאו עימם עבדים ממדגסקר ובעלי חיים מבויתים כגון בקר ועזים, חתולים, כלבים, חזירים, ואף חולדות שהתגנבו לאניות והגיעו עמן לאי עם עגינתן. בעלי החיים הללו פלשו לאזורי המחיה של ציפורי הדודו, חמסו את קיניהן, טרפו את ביציהן וגוזליהן, רמסו את הצמחייה הטרופית השבירה והתחרו עמן על מקורות המזון המוגבלים שהיו זמינים באי. נמיות וקופי מקוק סרטנים יובאו כחיות מחמד מדרום-מזרח אסיה ושוחררו ליערות של מאוריציוס. הם התפשטו בכל רחבי האי וארבו לציפורים המקומיות.
המתיישבים גדעו עצים וביראו שטחים נרחבים כדי להרחיב את מקום מושבם, וכך נהרסו גם בתי הגידול ששימשו עבור הדודו כמקומות קינון וכמקורות מזון.
אנתוני צ'יק (Anthony Cheke) גורס כי התאריך המכריע לקביעת הכחדתם הסופית של בעלי חיים הוא היום שבו נצפו לאחרונה. עם זאת הוא מציין כי קיים קושי להוכיח את אמינות הדיווחים על התצפיות, שאינן מלוות בראיות חותכות כגון רישומים או צילומים. לפיכך קיימות לדעתו מחלוקות באשר לתאריך המדויק של הכחדת הדודו. עם זאת הוא מוסיף וטוען כי קיימת הסכמה רחבה באשר לתאריך האחרון שבו הוא נצפה. הוא מציין את הדו"ח משנת 1662 שנכתב על ידי הימאי פולקרט אוורטס (Volkert Evertsz), שהיה בספינה ההולנדית ארנהם שנטרפה בים, כדו"ח האחרון האמין שנכתב על הדודו. בדו"ח מתואר כיצד הצליחו הימאים לחלץ את עצמם מהאונייה, למצוא מחסה בחוף ולאחר מספר ימי הליכה, למצוא את עצמם (על פי הסברה כיום) באיון אמבר, הנמצא בחוף המזרחי של מאוריציוס. 

אייברץ מתאר את המפגש עם ציפורי הדודו במילים הבאות:
אנתוני צ'יק ציין כי בתיאורים שהתקבלו לאחר שנת 1662 מופיעים השמות דודו ודודרס, אך הם מתייחסים למעשה לרלית האדומה, שנכחדה בסביבות שנת 1700. הוא מציין גם את הדיווח של הנוסע האנגלי ג'ון מרשל משנת 1668, שבו הוא משתמש לסירוגין בשמות דודו ורלית אדומה, ולדיווח האחרון משנת 1681 של בנג'מין הרי, שטען כי ראה ציפורי דודו במאוריציוס, שאף הוא שנוי לטענתו במחלוקת, שכן הוא דומה במובנים מסוימים לדיווח משנת 1668.
החוקרים דייוויד רוברט מהגנים הבוטניים המלכותיים באנגליה, ואנדרו סולו מהמכון האוקיינוגרפי במסצ'וסטס, פרסמו במגזין "טבע" "Nature" כי הם פיתחו שיטה סטטיסטית המאפשרת להעריך כמה זמן עשויים מינים לשרוד לאחר שנצפו בפעם האחרונה. הם לקחו בחשבון את עשרת המקומות האחרונים שבהם נצפה הדודו, כדי לחשב מתי הוא נכחד. על פי מסקנתם, הדודו האחרון נכחד לא בשנת 1662 אלא בשנת 1690.
ציפור הדודו הוזכרה לראשונה בשנת 1833 כסמל להכחדה, במגזין פני (Penny Magazine).
שרידים פיזיים > גילויים במאה ה-21

באוקטובר 2005 הגיע לביצת מאר או סונז' צוות חוקרים בינלאומי שערך חפירות במקום. הצוות נאלץ להסיר את השכבה הקשה שכיסתה את הביצה, שאותה יצקו הבריטים בתקופת שלטונם במאוריציוס, כדי למנוע התפרצות נוספת של קדחת המלריה.
מתחת למעטה נמצאו שרידים רבים הכוללים 17 ציפורי דודו בשלבים שונים של בגרות (אך לא קטינים), ומספר עצמות משלד של דודו יחיד שנשתמרו במצב הטבעי שלהן. הממצאים הללו פורסמו בדצמבר 2005 בנטורליס (Naturalis Biodiversity Center) – המוזיאון הלאומי להיסטוריה של הטבע בליידן, הולנד, המשמש גם כמרכז מחקר ביולוגי. 63% מהמאובנים שנמצאו בביצה היו של צבים שנכחדו מהסוג Cylindraspis ו-7.1% של ציפורי דודו. מניתוח הממצאים, הגיעו החוקרים למסקנה כי המערכת האקולוגית במאוריציוס הגיבה לבצורת קיצונית שהתרחשה לפני 4,200 שנים, שהובילה לתמותה המונית של בעלי חוליות ובהם צבים וציפורי דודו שניסו להגיע למקור מים באזור.
ביוני 2007 התגלה במערה במאוריציוס שלד של דודו, שנחשב כשלד השלם והשמור ביותר שנמצא אי פעם. הדגימה כונתה "פְרֶד" על שם האדם שמצא אותה. בת' שפירא, גנטיקאית מאוניברסיטת אוקספורד, הסבירה כי התנאים ששררו במערה וצורת השימור של הדודו, שעצמותיו לא נחשפו לאור ונשמרו בטמפרטורה יציבה, אפשרו למדענים להפיק DNA בתנאים טובים יותר מבעבר. לדבריה, רוב עצמות הדודו שהוצאו מביצת מאר או סונז' ניזוקו מהחום, מהלחות ומהסביבה החומצית, שהשפיעו לרעה על ממצאי ה-DNA שהופקו משרידי הדודו עד אותה עת. לכן היא סבורה כי זוהי פריצת דרך משמעותית שעשויה לשפוך אור נוסף על התנהגותו של הדודו ומראהו.
בשנת 2011 התגלתה מחדש מגירת עץ ובה עצמות דודו מהתקופה האדוארדית, במוזיאון הזואולוגי גרנט בלונדון, במהלך הכנות למעבר המוזיאון למשכנו החדש ב-Edwardian former medical library. עצמות הדודו אוחסנו עד אז ביחד עם עצמות תנין, עקב טעות בזיהוי. לדברי הגארדיאן, שדיווח על הגילוי, "החיים" שלאחר המוות שפקדו את הדודו במוזיאון, הם טרגיים כמעט כמו הכחדתו במאוריציוס במאה ה-17.
שרידים פיזיים > גילויים במאה ה-21 > החזרה לטבע

לאחר הצלחה בריצוף ה-DNA של ציפור הדודו, אחד הרעיונות שהציע צוות המחקר מאוניברסיטת קליפורניה שאחראי לריצוף, הוא שימוש בשיבוט לצורך החזרתה לטבע, זאת תוך שימוש ביונת הניקובר, לה יש את ה-DNA הדומה ביותר לדודו.
הדודו בתרבות המודרנית

הדודו נחשב לאחד מבעלי החיים הידועים ביותר שנכחדו. הוא תועד בציורים רבים החל מהמאה ה-17, בשל מראהו המיוחד ובשל הנסיבות שהובילו להכחדתו בידי האדם. במהלך השנים הפך לדמות פופולרית בספרות ובתרבות, במיוחד לאחר שהופיע כדמות בספרו של לואיס קרול – הרפתקאות אליס בארץ הפלאות, שיצא לראשונה לאור בשנת 1865, בעת שג'ורג' קלארק החל לפרסם את הדיווחים הראשונים על מאובני הדודו שמצא בביצת מאר או סונז'.
לואיס קרול, ששם לידתו הוא צ'ארלס לוטווידג' דודג'סון, הכניס את דמות הדודו לספרו, בעיקר בגלל שהזדהה עם הדמות ועם שם הציפור המשקף את שמו וגמגומו: "Do-Do-Dodgson" (דו-דו-דודג'סון).
במשך השנים אומץ הביטוי "מת כדודו" ("dead as a dodo") כמטפורה לאובייקט מיושן, או לדבר מה שנכחד, שהפך לנחלת העבר. במילון המקוון של אוניברסיטת קיימברידג', מוגדר הביטוי כ"לא להיות עוד חשוב או פופולרי" ("to not be important or popular any longer"). 

בשנת 1896, יצא לאור ספר שיריו של הילר בלוק (Hilaire Belloc) "ספר החיות של הילד הרע", שבו מופיע שיר על הדודו:
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הדודו | ציור הדודו מתוך ספר   השירים של הילר בלוק | The Dodo |
| הדודו נהג להסתובב,   ולקחת את השמש והאוויר.   השמש עדיין מחממת את אדמת מולדתו –  הדודו אינו שם!    הקול שמשמש לציוץ ולצווחה   עכשיו לנצח דומם –   עם זאת, ייתכן שתראו את עצמותיו ומקורו כולם במו-זי-און. |  |   The Dodo used to walk around,   And take the sun and air.   The sun yet warms his native ground  The Dodo is not there!     The voice which used to squawk and squeak   Is now for ever dumb   Yet may you see his bones and beak   All in the Mu-se-um. |


טרם הכחדתו, זכה הדודו למוניטין של יצור טיפש, גרגרן ושמן, בשל איטיותו, גודל גופו וחוסר הפחד שהפגין כלפי האדם שצד אותו. בשנת 1993 כתב אנדרו קיצ'נר מאמר שכותרתו "עשיית צדק עם הדודו".
בשנת 2002, כתבה הילרי מאייל (Hillary Mayell) עבור הנשיונל ג'יאוגרפיק, מאמר על הדודו שבסופו ציינה כי "350 שנה דבק בדודו כינוי הגנאי 'טיפש כמו דודו' (Dumb as a Dodo), וכי המדע החל אט אט לעצב מחדש את הבנתנו, ולהעניק לציפור שנכחדה מזה זמן רב קצת כבוד".
מבחר ספרים שנכתבו על הדודו ובהשראתו

The dodo and its kindred by Hugh Edwin Strickland and Gordon Melville, 1848
2004,The Dodo: Extinction in Paradise (Lost Worlds) by Errol Fuller
1997 ,The Song of the Dodo: Island Biogeography in an Age of Extinction by David Quammen
I Wonder Why The Dodo Is Dead by Andrew Charman
ראו גם

מינים שנכחדו
רלית אדומה
SpaceX Crew-9

SpaceX Crew-9  היא המשימה המבצעית החמישית של החללית קרו דרגון פרידום מתוצרת SpaceX כחלק מהתוכנית המאוישת המסחרית של נאס"א. המשימה שוגרה ב-29 בספטמבר 2024 על גבי משגר הפאלקון 9 מכן שיגור 40 שבמרכז החלל קנדי.
הצוות הצטרף למשלחת מס' 72 לתחנת החלל הבין-לאומית בפיקוד סוניטה ויליאמס.
צוות

ארצות הברית ניק הייג, נאס"א - מפקד צוות
רוסיה אלכסנדר גורנובוב, רוסקוסמוס - מומחה משימה
צוות > צוות גיבוי

רוסיה קיריל פסקוב, רוסקוסמוס - מומחה משימה
משימה

המועד המקורי לשיגור היה 18 באוגוסט עם צוות של 4 אנשים. בגלל בעיות שהתגלו בחללית בואינג סטארליינר בטיסה Boe-CFT הוחלט שהיא תחזור בטיסה לא מאוישת. בעקבות כך סוכם שטיסה SpaceX Crew-9 תכלול צוות מצוצמם. כמו כן לא היה ניתן לחבר את החללית לתחנת החלל הבין-לאומית לפני שחללית בואינג סטארליינר תעזוב אותה.
ב-28 בספטמבר 2024, חללית קרו דרגון פרידום ובה שני חברי צוות המשימה שוגרה בעזרת משגר פאלקון 9 מכן השיגור 40 שבמרכז החלל קנדי. השלב הראשון של משגר הפאלקון 9 (מספר סידורי B1085.2) נחת בחזרה במסלול נחיתה מס' 1 בקייפ קנוורל. כ-30 שעות לאחר השיגור, עגנה חללית אל מודול הרמוני שבתחנת החלל הבינלאומית. צוות החללית הצטרף למשלחת מס' 72 לתחנת החלל הבין-לאומית בפיקוד סוניטה ויליאמס.
ב-3 בנובמבר 2024 בוצע שינוי מיקום עגינה של חללית קרו דרגון.
החללית מתוכננת לחזור לכדור הארץ במרץ 2025.
אבוט אלמנטרי

| --- | --- |

כרזת העונה הראשונה
 שיר הנושא:  "Hold'em" – מייקר
 סוגה:  מוקומנטריה
 יוצרים:  קואינטה ברונסון
 שחקנים:  קואינטה ברונסון טיילר ג'יימס ויליאמס ג'אנל ג'יימס ליסה אן וולטר כריס פרפטי שריל לי ראלף וויליאם סטנפורד דייוויס
 פרסים:  פרס גלובוס הזהב לסדרת הקומדיה או הסדרה המוזיקלית הטובה ביותר 
 ארץ מקור:  ארצות הברית
 שפות:  אנגלית
 מספר עונות:  4
 מספר פרקים:  71
 הפקה
 הפצה:  הולו 
 שידור
 רשת שידור:  ABC
 תקופת שידור מקורית:  7 בדצמבר 2021 – הווה
 קישורים חיצוניים
 אתר רשמי
 דף התוכנית ב-IMDb
 
בית ספר יסודי אבוט (באנגלית: Abbott Elementary) הוא סיטקום אמריקאי מוקומנטרי שנוצר על ידי קואינטה ברונסון עבור רשת ABC.
הסדרה עלתה לשידור ב-7 בדצמבר 2021, וזכתה לשבחי המבקרים. העונה השנייה עלתה לשידור ב-21 בספטמבר 2022. העונה השלישית עלתה לשידור ב-7 בפברואר 2024. העונה הרביעית עלתה לשידור ב-9 באוקטובר 2024. בינואר 2025 הסדרה חודשה לעונה חמישית.
התוכנית הייתה מועמדת לפרס סדרת הקומדיה הטובה ביותר בטקס פרס אמי לבידור בפריים טיים ה-74, כשברונסון, ג'אנל ג'יימס, שריל לי ראלף וטיילר ג'יימס ויליאמס כולם קיבלו מועמדויות על הופעותיהם.
עלילה

צוות דוקומנטרי מתעד את חייהם של מורים העובדים בבתי ספר עם חוסר מימון. אחד המקומות שהם החליטו לתעד הוא בית הספר היסודי ווילארד ר. אבוט בפילדלפיה, בית ספר ציבורי בפילדלפיה. התנאים בבית הספר קשים ורוב המורים לא מחזיקים מעמד במשרה שלהם יותר משנתיים. המורה לכיתה ב' - ג'נין טיג'ס (קואינטה ברונסון) והמורה להיסטוריה - ג'ייקוב היל הם שניים מתוך שלושה מורים בקבוצה של עשרים שסיימו שנה אחת. הם עובדים עם הגננת המנוסה ברברה הווארד, המורה בכיתה ב' מליסה שמנטי, מנהלת בית הספר אווה קולמן (ג'אנל ג'יימס), והמורה המחליף גרגורי אדי.
שחקנים ודמויות > שחקנים ראשיים

ג'נין טיג'ס (קואינטה ברונסון) – מורה אופטימית לתלמידי כיתה ב' שיש לה משימה לעזור לחיי תלמידיה.
גרגורי אדי (טיילר ג'יימס ויליאמס) – מורה מחליף בכיתה א' שנשכר במקור כמנהל ומאוהב בג'נין.
אווה קולמן (ג'אנל ג'יימס) – המנהלת הבלתי מיומנת של בית הספר שנהנית להציק לעמיתיה לעבודה.
מליסה שמנטי (ליסה אן וולטר) – מורה בכיתה ב' עם קשרים מפוקפקים.
ג'ייקוב היל (כריס פרפטי) – מורה להיסטוריה מביך שתומך בג'נין ובשליחותה.
ברברה הווארד (שריל לי ראלף) – גננת נוצריה שג'נין מעריצה.
מר ג'ונסון (וויליאם סטנפורד דייוויס) (עונה 2; עונה 1 משני) – השרת האקסצנטרי של בית הספר.
שחקנים ודמויות > שחקנים משניים

טאריק טמפל (זאק פוקס) – החבר של ג'נין מאז חטיבת הביניים שהוא ראפר שאפתן.
דנזל קולינס (רג'י הייז) – המפקח של בית הספר.
שחקנים ודמויות > שחקנים אורחים

טינה שוורץ (קייט פיטרמן) – מורה המומה שמפוטרת בגלל תקיפת תלמיד.
ג'ים גרדנר – מגיש חדשות ב-ABC, אהוב על הצוות.
סהר (מיטרה ג'והארי) – חברתה של ג'נין שעובדת לזמן קצר באבוט כמורה מתנדבת לאמנות.
מרטין אדי (אורלנדו ג'ונס) – אביו הלא תומך של גרגורי.
טיילור הווארד (איאנה האלי) – בתה של ברברה.
זאק (לארי אוונס) – החבר של ג'ייקוב.
פרקים

| עונה | עונה | פרקים | פרקים | שודרה לראשונה> הפרק הראשון | שודרה לראשונה> הפרק האחרון |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | 1 | 13 | 13 | 7 בדצמבר 2021 | 12 באפריל 2022 |
|  | 2 | 22 | 22 | 21 בספטמבר 2022 | 19 באפריל 2023 |
|  | 3 | 14 | 14 | 7 בפברואר 2024 | 22 במאי 2024 |
|  | 4 | 22 | 22 | 9 באוקטובר 2024 | — |
הפקה

ב-3 בספטמבר 2020, פיילוט קומי ללא שם בכיכובה של ברונסון החל בשלבי הפקה ב-ABC. בפברואר 2021, ABC נתנה לפרויקט פיילוט רשמי. במרץ לוהקו ויליאמס, ג'יימס, וולטר, פרפטי וראלף בפרויקט. בחודש מאי, הפרויקט קיבל הזמנה לסדרה. הצילומים החלו ב-16 באוגוסט 2021 בלוס אנג'לס, קליפורניה, והסתיימו ב-5 בנובמבר 2021. בנובמבר, ויליאם סטנפורד דייוויס לוהק לסדרה. הסדרה עלתה ב-7 בדצמבר 2021.
ב-14 במרץ 2022, הסדרה חודשה לעונה שנייה. לפי ציוץ של ברונסון, היום הראשון לצילומים החל ב-18 ביולי 2022. ב-20 ביולי 2022, הוכרז כי וויליאם סטנפורד דייוויס, המגלם את מר ג'ונסון, השוער, יקודם לתפקיד קבוע. ב-21 ביולי 2022, ABC הזמינה את העונה השנייה באורך 22 פרקים, שעלתה לשידור ב-21 בספטמבר 2022.
ב-11 בינואר 2023, הסדרה חודשה לעונה שלישית. במאי 2023, הפקת העונה השלישית הושהתה זמנית בעקבות שביתה של איגוד התסריטאים האמריקאי. ב-7 בפברואר 2024, העונה השלישית עלתה לשידור.
בינואר 2024, פורסם כי הפקת הסיטקום הקצתה חלק מתקציב השיווק שלה לתמיכה במורים ובתלמידים נזקקים. לקראת עליית העונה השלישית של הסדרה, התוכנית השיקה את הפרויקט "Lunch Break with Abbott Elementary National Tour". הפרויקט יתחיל ב-1 בפברואר 2024 בניו יורק ויבקר ב-18 מדינות בארצות הברית, כולל פילדלפיה, אטלנטה, דאלאס ולוס אנג'לס. מורים וצוות במחוזות בתי ספר מוחלשים יקבלו קופסאות אוכל המכילות כריכים, מזון ומשקאות שמקורם בעסקים מקומיים בכל עיר. בנוסף, יחולקו תיקים מלאים בציוד בית הספר.
ב-10 בפברואר 2024, הסדרה חודשה לעונה רביעית, שעלתה לשידור ב-9 באוקטובר 2024. בינואר 2025 הפקת העונה הרביעית הושהתה זמנית בעקבות גל שריפות שהתרחש בקליפורניה.
שני פרקי קרוסאובר של הסדרה עם "פילדלפיה זורחת" ישודרו במהלך 2025. יכלל פרק אחד בכל סדרה, פרק של "אבוט אלמנטרי" ישודר בינואר 2025 ב-ABC, ופרק של "פילדלפיה זורחת" ישודר ביוני 2025 ב-FXX. העלילה תשקף את אותה סיטואציה משתי נקודות מבט שונות: כל סדרה תציג את גרסתה לאירועים. הקרוסאובר הגיע בעקבות השוואות ברשת בין הסדרות, ששתיהן מתרחשות בפילדלפיה. קואינטה ברונסון ורוב מקאלהני פיתחו קשר בעקבות אותן השוואות, שהובילו לשיתוף פעולה בין הצוותים.
ב-21 בינואר 2025, הסדרה חודשה לעונה חמישית.
הפצה

בארצות הברית, התוכנית משודרת ב-ABC. במספר מדינות באירופה כמו בריטניה, צרפת, איטליה, גרמניה, אוסטרליה וישראל, התוכנית יצאה לאור ב-דיסני+.
תגובות > ביקורות

באתר הביקורות Rotten Tomatoes,‏ 98% מ־43 ביקורות המבקרים היו חיוביות, עם דירוג ממוצע של 8.6/10. הקונצנזוס של האתר הוא "אבוט אלמנטרי זוכה לדירוגים גבוהים על הביקורת האמפתית אך המפלגת על מערכת החינוך האמריקאית, בתוספת קצת קרדיט נוסף על דינמיקה רומנטית." Metacritic, שמשתמש בממוצע משוקלל, קיבל ציון של 80 מתוך 100 על סמך 16 מבקרים, מציין "ביקורות חיוביות בדרך כלל".
הואה שואנדה

הואה שואנדה (הגייה: h oʊ ˈ ɑː ʃ ɔː n ˈd eɪ) ‏ בווייטנאמית: Hoa Xuan Nguyen,  ידוע באופן מקצועי בשם Hoa Xuande , הוא שחקן אוסטרלי ממוצא וייטנאמי.
ראשית חייו

שואנדה נולד בסידני, אוסטרליה, בן להורים מהגרים מווייטנאם. הוא למד באקדמיה לאמנויות הבמה של אוסטרליה המערבית (אנ') (WAAPA) של אוניברסיטת אדית קוון (אנ').
קריירה

בשנת 2012 קיבל את תפקידו הראשון בתפקיד קטן בסרט "Careless Love".
משנת 2016 עד 2017, שואנדה גילם את אלווין בסדרה הקומית Ronny Chieng: International Student.
בשנת 2020 הוא גילם את קוואה בסדרת הטלוויזיה Hungry Ghosts.  לאחר מכן הוא גילם את לין בסדרת האקשן מ-2021 "קאובוי ביבופ".
בשנת 2022, לוהק שואנדה לתפקיד ראשי בסדרת הדרמה ההיסטורית "נאמנות כפולה" משנת 2024. המיני-סדרה היא עיבוד לרומן משנת 2015 באותו שם שנכתב על ידי וייט ת'אנג אינגוויאן. הסדרה עלתה לראשונה בערוץ HBO באפריל 2024.
בנובמבר 2024, שואנדה לוהקה לעונה השנייה של "אווטאר: כשף האוויר האחרון" בתפקיד פרופסור זאי, ראש מחלקת האנתרופולוגיה באוניברסיטת בייסינג סה.
פילמוגרפיה > קולנוע

| שנה | סרט | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2012 | Careless Love | דייוויד |  |
| 2017 | Top Knot Detective | קנג'י |  |
| 2017 | OtherLife | קודן מס' 1 |  |
| 2022 | A Stitch in Time | האמיש |  |
פילמוגרפיה > טלוויזיה

| שנה | סדרה | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2017 | Ronny Chieng: International Student | אלווין | תפקיד ראשי; 7 פרקים |
| 2017 | קצה האגם | ווקר | פרק: "China Girl" |
| 2017 | Cleverman | יועץ מס' 1 | פרק: "Revival" |
| 2018 | Fighting Season | דניאל | פרק: "Shooter/Hugger" |
| 2020 | Hungry Ghosts | קוואה | 4 פרקים |
| 2021 | קאובוי ביבופ | לין | 7 פרקים |
| 2023 | Last King of the Cross | רומיאו | 9 פרקים |
| 2024 | נאמנות כפולה | הקפטן | תפקיד ראשי; 7 פרקים |
| TBA | אווטאר: כשף האוויר האחרון | פרופסור זאי |  |
פרסים ומועמדויות

| שנה | פרס | קטגוריה | פרויקט | תוצאה | מקור |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2024 | פרס ג'ות'הם לטלוויזיה | ההופעה הטובה ביותר במיני-סדרה | נאמנות כפולה | מועמדות |  |
| 2025 | פרס סטלייט | השחקן הטוב ביותר במיני סדרה, סדרה מוגבלת או סרט קולנוע שנעשה לטלוויזיה | נאמנות כפולה | מועמדות |  |