stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ויטקוס
היסטוריה

אזור הפרובינציה לה קונבנסיון בה שוכנת ויטקוס מבותר ביותר, הוא משתרע על המורדות הצפון-מזרחיים של הרי האנדים ומשתפל עד לאגן האמזונאס. השטח כולל הרים מכוסי שלג, יערות, ג'ונגל של הרמות הנמוכות ונהרות השוצפים בקניונים עמוקים. הגישה והתעבורה בתוך האזור היו קשים ועתידים להקשות על מאמצי הספרדים להרוס את המאחזים האחרונים של אימפריית האינקה.
בני האינקה כבשו את אזור וילקבמבה בערך משנת 1450 לספירה, והקימו מרכזים מרכזיים במאצ'ו פיצ'ו, צ'וקקיראו, ויטקוס ווילקבמבה. לפיכך, בני האינקה הכירו את האזור כאשר קיסר האינקה, מאנקו אינקה יופאנקי, ניצח בקרב אויאנטאיטמבו את הספרדים ובני בריתם האינדיאנים בינואר 1537. למרות הניצחון היה מאנקו תחת איום צבאי ספרדי. הוא החליט שאויאנטאיטמבו קרובה מדי לקוסקו שבשליטת הספרדים, והוא נסוג מערבה למרכז האינקה בוויטקוס. דייגו דה אלמגרו שלח את הסגן שלו, רודריגו אורגונייס (אנ'), לרדוף אחריו עם 300 ספרדים ובני ברית אינדיאנים רבים. אורגונייס כבש את ויטקוס ביולי 1537, בזז אותה ולקח שבויים רבים, אך מאנקו נמלט.
בשנת 1539 שרד מאנקו אינקה פשיטה נוספת של הספרדים בפיקודו של גונסאלו פיסארו (אנ') שכללה חיל משלוח ובו 300 חיילים ספרדים ובני ברית אינדיאנים. הספרדים והאינקה נלחמו בקרב בוואיינה פוקארה (Huayna Pukara - מבצר ואיינה), ממערב לוויטקוס, וכ-22 קילומטרים מווילקבמבה. מספר ספרדים ואינדיאנים נהרגו, אך מאנקו שוב נמלט. פיסארו שהה באזור יותר מחודשיים בחיפוש אחר מאנקו ללא הצלחה, אך לכד את אשתו הראשית של מאנקו, קורה אוקיו (Cura Ocllo). הספרדים כתבו על האזור ש"דרושים משאבים גדולים כדי לחדור לחבל ארץ זה. זה יכול להיעשות רק עם הוצאה גדולה מאוד". הספרדים לא ניסו לשלוח עוד משלחת צבאית גדולה עד 1572. כפי שהראו שתי הפשיטות הספרדיות, ויטקוס הייתה נגישה לספרדים ומאנקו פיתח את וילקבמבה כמקלט מרוחק יותר. עם זאת, לאורך העשורים שבהם שרדה מדינת הנאו-אינקה, המשיכה ויטקוס להיות מקום מגוריהם של קיסרי האינקה ואתר של טקסים דתיים רבים, במיוחד במקדש הסמוך של ניוסטה היספאנה (יורק רומי (Yurak Rumi), הנקרא גם "הסלע הלבן"). בני האינקה העדיפו את ויטקוס כמקום מגורים בגלל גובהה מעל פני הים (2,980 מטר) מאשר את וילקבמבה (1,450 מטר), בדומה לביתם המקורי של האינקה ברמות הגבוהות.
ניסיונות ספרדים לכבוש את וילקבמבה נעצרו בגלל לוחמה פנימית בין הספרדים. קבוצה של שבעה עריקים ספרדים, כולל הרוצח של פרנסיסקו פיסארו, מצאה מקלט אצל מאנקו אינקה. ב-1544, הם רצחו אותו בוויטקוס בניסיון לקבל חנינה מהכתר הספרדי. הספרדים נמלטו, אך השומרים של מאנקו רדפו והרגו אותם. העשורים שלאחר מותו של מאנקו היו ברובם שלווים, שכן בני האינקה שרדו במקומות הנידחים של האימפריה שלהם בזמן שהספרדים גיבשו את הכיבוש במקומות אחרים.
בשנת 1570, היחסים בין הספרדים לאינקה היו ידידותיים מספיק כדי ששני נזירים קתולים הורשו להתיישב בכפרים ליד ויטקוס. הנזירים גמלו למארחים שלהם כשהובילו את קהילתם בהתקפה ששרפה את מקדש נויסטה היספאנה. אחד הכמרים גורש. השני נרצח על ידי בני האינקה, לאחר שהואשם שהרעיל את הקיסר טיטו קוסי יופאנקי, בנו של מאנקו אינקה. אחיו של טיטו קוסי, טופאק אמארו, הפך לקיסר.
טופאק אמארו היה עוין הרבה יותר לספרדים מאשר טוטי קוסי ותומכיו הרגו שליח שנשלח על ידי המשנה למלך של פרו פרנסיסקו דה טולדו. בתגובה הורה טולדו על פלישה לווילקבמבה על ידי שני צבאות הכוללים יותר מ-300 ספרדים ו-2,000 בעלי ברית, כולל 500 קניארים, בעלי ברית ותיקים של הספרדים. ביוני 1572, הכוח הספרדי נחל הצלחה, כבש את ויטקוס, ווילקבמבה, לכד את הקיסר טופאק אמארו ושם קץ למדינת נאו-אינקה.
הגילוי מחדש

מיקומה של ויטקוס נשכח במאות השנים שלאחר כיבוש האינקה. במשלחתו בשנת 1911 חיפש היירם בינגהאם השלישי את וילקבמבה, הבירה האחרונה של האינקה. בעקבות תיאורים שהשאירו כובשים שונים, הוא נתקל באתר שנקרא "רוסאספטה" על ידי כפריים מקומיים. באמצעות אותם תיאורים שהובילו אותו לשם, הוא הצליח לקבוע שהוא אכן הגיע לארמון של ויטקוס ולאורקל של ניוסטה היספאנה, הנקרא גם צ'וקיפאייטה (Chuqip'allta). לאחר מיפוי שטחי של שני האתרים הוא המשיך בחיפוש אחר העיר האחרונה של האינקה. כשידע בערך היכן ביחס לוויטקוס הוא עשוי למצוא את וילקבמבה, הוא המשיך במה שלדעתו הייתה, ובפועל אכן הייתה, הדרך אל המטרה שלו, והוא גם גילה מחדש וגם זיהה נכון גם את ויטקוס וגם את וילקבמבה.
בשנות ה-80 של המאה ה-20, הובילה מחקריו של וינסנט לי (Vincent Lee) בווילקבמבה למציאתם ולתיאורם של יותר משלושים בניינים ומבנים מתוכננים בצד המזרחי של הגבעה שבין ויטקוס לצ'וקיפייטה. בין אלה ניתן למצוא קלנקות (בתי מפגש), מספר קולקות (מחסנים) ואושנו גדול (במת תצפית דתית), כמו גם טרסות ושבילים בנויים.
חורבות רוסאספטה

ויטקוס ניצבת בצד הצפוני של הגבעה בין הכפרים המודרניים ואנקאקייה (Huancacalle) ופוקיארה (Pucyara), והיא החלק העיקרי של מתחם המכסה את כל הגבעה וחלקים מהעמקים מדרום וממזרח. מדרום לגבעה יש שוכנת ניוסטה היספאנה הקרויה גם צ'וקיפאייטה והסלע הלבן, אבן ענקית מגולפת שנאמר כי היא אורקל אינקה, וסדרה של טרסות המשתרעות לאורך הצד המזרחי של הגבעה בתוך העמק, שמשערים שהיו גינות נוי או גנים טקסיים.
הארמון עצמו מורכב משתי קבוצות של מבנים. הקבוצה העליונה מורכבת משמונה חדרים גדולים, המסודרים בארבעה זוגות של שני חדרים גב אל גב, כולם מחוברים בקיר חיצוני משותף. לקיר המשותף פתחים המובילים למעברים בין הזוגות. לכל חדר שלושה פתחים לחלק החיצוני של הקיר המשותף, אך אין פתחים לאף אחד מהחדרים שמאחורי המעברים בין ארבעת הזוגות. לכל זוג חדרים היה גג משותף.
מצפון לקבוצה העליונה קיר טרסה, שמתחתיו קבוצת המבנים התחתונה. קבוצה זו מורכבת מתריסר מבנים או יותר המסודרים סביב חצר פתוחה. מספר המבנים המדויק בקבוצה זו אינו ברור, שכן מצבה גרוע משמעותית מהקבוצה העליונה.
לפי המדידות של בינגהאם אורכו של בית המגורים המלכותי היה 245 רגל (74.6 מטרים) ורוחבו 43 רגל (13.1 מטרים). הוא הצהיר: "לא היו חלונות, אבל הוא היה מואר בשלושים פתחים, חמישה עשר מלפנים ומספר זהה מאחור". הוא המשיך ואמר, "הוא הכיל עשרה חדרים גדולים, מלבד שלושה מסדרונות העוברים מלפנים לאחור". המשקופים היו עשויים מגוש מוצק של גרניט לבן. מול הארמון הארוך, מדד בינגהאם מבנה באורך 78 רגל (23.7 מטרים) ורוחב של 25 רגל (7.62 מטרים), "המכיל דלתות משני הצדדים, ללא נישות וללא עדות לביצוע קפדני".
הערות שוליים

↑  Bauer, Brian S., Halac-Higashimori, Madeleine, and Cantarutti, Gabriel E. (2013), Voices from Vilcabamba: Accounts Chronicling the Fall of the Inca Empire,, Boulder: University Press of Colorado, p. 4
↑  MacQuarrie, Kim. The Last Days Of The Incas (p. 403). Little, Brown Book Group. Kindle Edition.
↑  Bauer, Brian S., Araoz Silva, Miriam Dayde, Burr, George s. (2012), "The Destruction of the Yurak Rumi Shrine (Vilcabamba, Cusco Department), Andean Past 10, p. 196
↑  MacQuarrie, Kim (2007), The Last Days of the Incas, New York: Simon and Schuster, pp. 307-308
המפה של בינגהאם של אזור וילקבמבה. מקומות חשובים, ובהם ויטקוס, מוקפים בעיגול.
תצפית אל ויטקוס.
ולנטין פילאטוב

ולנטין ולדימירוביץ' פילאטוב (ברוסית: Валентин Владимирович Филатов; נולד ב-19 במרץ 1982) הוא כדורגלן עבר רוסי ששיחק בעמדת המגן השמאלי.
הוריו נהרגו בתאונת דרכים בזמן ששיחק בזניט סנקט פטרבורג, דבר זה הוביל אותו לדיכאון ארוך ולירידה בביצועיו. באוגוסט 2011 חתם עם רוסטוב חוזה לשנתיים. את הופעת הבכורה שלו במדי הקבוצה ערך ב-25 בספטמבר במשחק מול אמקאר. בקיץ 2012 עבר לחימקי. לאחר שנה עבר לפ.צ. טוסנו. בקיץ 2015 עבר לדינמו סנקט פטרבורג.
הרש-ליב קז'בר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1906 Cajba, פלך בסרביה, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  1942 (בגיל 36 בערך) סמרקנד, ברה"מ 
 מדינה:  ממלכת רומניה 
 שפות היצירה:  יידיש 
 
הרש-ליב קז'בר (ביידיש: הערש-ליב קאַזשבער; 1906 – 1942) היה סופר יידי.
ביוגרפיה

קז'בר נולד בשם הרש-ליב ויינשטיין בעיירה קז'בה (מכאן שם העט קז'בר) בבסרביה, היום במולדובה. בעקבות תאונה שהוא עבר בילדותו הוא צלע כל ימיו. הוא למד בגמנזיה רומנית בבלץ, יותר מאוחר הוא עבד בתור מורה בבלץ בית הספר של הבונד. בשנות השלושים של המאה העשרים הוא התגורר בקישינב.
את הסיפורים הראשונים הוא פרסם בעיתון טשערנאוויצער בלעטער, תחת שם העט קז'בר. הוא גם פרסם סיפורים ומאמרי ביקורת בליטערארישע בלעטער (מחברות ספרותיות, ורשה). ב-1931 הוא ייסד יחד עם יעקב יקיר את כתב העת אָנזאָג (בשׂורה), כתב העת הזה נועד לשמש בתור במה לסופרים יידישאיים צעירים שלפני כן פרסמו בכתב עת שויבן שנוסד על ידי יעקב שטיינברג. קז'בר היה חבר בחוג הסופרים היידישאים הצעירים רומניה הצעירה שבו היו חברים גם מוטל סקציאר, יעקב יקיר, הרץ ריבקין, יחיאל שרייבמן, צבי צלמן ואחרים.
ספרו היחיד של קז'בר קאזאניע גימנאזיע (בית ספר ממלכתי) יצא לאור בעיר צ'רנוביץ ב-1937. בכתב העת אָפגאַנג (שחר) התפרסם סיפורו בהמשכים  חברתע טאניא (החברה טניה).
קז'בר נפטר כתוצאה מרעב לאחר שהתפנה לסמרקנד לאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה.
חיבוריו

קאַזיאָנע גימנאַזיִע, צ'רנוביץ, 1937.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007369494505171  VIAF: 5127150382213013500005   WorldCat (עם VIAF): 5127150382213013500005
ויקטוריה פלזן

ויקטוריה פלזן (בצ'כית: Football Club Viktoria Plzeň, a.s.‎) הוא מועדון כדורגל צ'כי מהעיר פלזן, המשחק בליגת העל הצ'כית. המועדון נוסד ב-1911 ומשחק באצטדיון שטרונצובי סאדי המכיל בתוכו 11,700 מושבים. בעונת 2010/2011 זכה המועדון באליפות צ'כיה לראשונה בתולדותיו. בעונת 2012/2013 זכה המועדון באליפות צ'כיה בפעם השנייה. בעונת 2014/2015 זכה המועדון באליפות צ'כיה בפעם השלישית. בעונת 2015/2016 זכתה בפעם השנייה ברציפות ובעונת 2017/2018 זכתה בפעם החמישית. ב-2021/2022 זכתה כבר בפעם השישית.
היסטוריה

בשנת 1971 זכה המועדון בגביע הצ'כוסלובקי לאחר ניצחון על ספרטק טרנבה.
בעונת 1971/1972 קיים המועדון את המשחק האירופי הראשון שלו כשאר אירח את באיירן מינכן הגרמנית במסגרת גביע אירופה למחזיקות. במשחק הראשון ניצחו הגרמנים 0–1 במשחק בצ'כיה ובגומלין פלזן הובסה 1–6.
בעונת 2009/2010 זכה המועדון בגביע הצ'כי וגם סיים במקום ה-2 בליגת הצ'כית וזכה להשתתפות במוקדמות הליגה האירופית. במסגרת משחקי מוקדמות הליגה האירופית אירחה פלזן את בשיקטש הטורקית. המשחק הראשון בצ'כיה הסתיים בתיקו 1-1, ובגומלין בטורקיה ניצחה בשיקטש 0–3.
בעונת 2011/2012 השתתף המועדון במשחקי מוקדמות ליגת האלופות בזכות האליפות בשנה קודם לכן. ב-12 ביולי 2011 התארח המועדון למשחק מול פיוניק ירוואן מארמניה. במשחק הראשון ניצחה פלזן 0–4 ובעקבות כך רשמה פלזן את משחקה הראשון באירופה אותו היא מנצחת, וגם המשחק השני בצ'כיה הסתיים בניצחון של פלזן בתוצאה 1–5. בסיבוב שלאחר מכן פגשה הוגרלה פלזן לשחק נגד רוזנבורג בלקלאב הנורווגית. את שני המשחקים ניצחה פלזן 0–1 בנורווגיה ו-3:2 בצ'כיה. ועקב כך העפילה פלזן לשלב הפלייאוף שם הוגרלה לשחק נגד פ.צ. קופנהגן הדנית. במשחק הראשון באצטדיון פארקן ניצחה פלזן בתוצאה 1–3 וגם את המשחק השני 1–2 והעפילה לראשונה בתולדות המועדון לשלב הבתים של ליגת האלופות. בהגרלת שלב הבתים הוגרלה פלזן לשחק בבית עם ברצלונה הספרדית, מילאן האיטלקית ובאטה בוריסוב הבלארוסית. הקבוצה סיימה במקום השלישי בבית ועברה לשחק בשלב 32 האחרונות בליגה האירופית, שם הפסידה לשאלקה 04 והודחה מהטורניר.
בעונת 2013/2014 עלתה הקבוצה לשלב הבתים של ליגת האלופות וסיימה במקום השלישי בבית. משם עברה לשחק בשלב 32 האחרונות בליגה האירופית אותו עברה. בשמינית גמר הליגה האירופית פגשה את אולימפיק ליון והודחה על ידה.
בעונת 2015/2016 הודחה על ידי מכבי תל אביב בשלב המוקדמות השלישי של ליגת האלופות ובעקבות כך נשרה לליגה האירופית.
בעונת 2020/2021 הודחה על ידי הפועל באר שבע בשלב הפלייאוף של הליגה האירופית.
וילי רוהר

| --- | --- |

וילי רוהר
 לידה:  19 במאי 1877 מץ, אלזס-לורן 
 פטירה:  8 במרץ 1930 (בגיל 52) ליבק, רפובליקת וויימאר גרמניה
 מדינה:  גרמניה 
 השתייכות:   צבא הקיסרות הגרמנית  רייכסווהר
 תקופת הפעילות:  1896–1921 (כ־25 שנים)
 דרגה:  אוברסט לויטננט
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם הראשונה
 עיטורים
 אבירות במסדר דנבורג 
 
Willy Rohr
Sturm-Batatillon Nr. 5
וילי מרטין ארנסט רוהר (בגרמנית: Willy Martin Ernst Rohr; ‏ 19 במאי 1877 – 8 במרץ 1930) היה קצין בצבא הקיסרות הגרמנית, שהשפיע רבות על טקטיקת חיל הרגלים של צבא הקיסרות הגרמנית במלחמת העולם הראשונה. נודע כאבי שיטת "חיילי הסער".
ביוגרפיה > קריירה מוקדמת

רוהר נולד בעיר מץ שבממלכת פרוסיה (כיום בחבל אלזס-לורן בצרפת המודרנית). הוא התגייס לצבא הקיסרות הגרמנית, ובשנת 1896 הועלה לדרגת לוטננט שני ושרת ברגימנט ה-33 (מגדבורג). בין השנים 1911–1912 שימש כמורה בבית ספר צבאי לירי. הועבר לרגימנט ה-10 (ריינלנד) והועלה לדרגת האופטמן. לבקשתו, הועבר בשנת 1913 לבטליון הרובאים השלישי של המשמר.
ביוגרפיה > מלחמת העולם הראשונה

רוהר לחם במסגרת הבטליון בקרבות החזית המערבית במלחמת העולם הראשונה סביב אן ושמפאן. הוא הועבר ל"פלוגת הסער קלזו" (Calsow), שהייתה למעשה הניסיון הראשון להקמת כוח מאורגן של חיילי סער. בהמשך הוכנסה היחידה תחת פלגת הארמייה B (גדה). שימוש מוטעה בכוח גרם לכך שביוני 1915 מחצית ממנה הושמדה, בהמשך היא הוצבה בתפקיד הגנתי בלבד בצרפת.
ב-8 בספטמבר קיבל רוהר את הפיקוד על הפלוגה. הוא ארגן אותה מחדש, וארסנל הנשק שלה הורחב. הפלוגה תוגברה במחלקת מקלעים וכן במחלקת להביורים. רוהר, שהבין שמהירות היא הגנה טובה יותר משריון, ויתר על אפודי המגן. ההגנה היחידה על החיילים שהשתמש בה הייתה קסדה. הטקטיקה של רוהר הייתה להשתמש בחיילי סער בסדר גודל של כיתה לפשיטה על חפירות בסיוע של ארטילריה ונשקים כבדים. כדי לטהר את החפירות נעשה שימוש ברימוני יד. ב-12 באוקטובר פיקד רוהר לראשונה על היחידה בקרב. הם ביצעו פעולה מוצלחת, ולכדו שתי עמדות צרפתיות.
החל מדצמבר 1915 החלה פלוגת הסער לאמן חיילים וקצינים מיחידות גרמניות אחרות בטקטיקת ההסתערות החדשה. במשך הזמן גם ציוד הפלוגה השתנה בהתאם לדרישות הטקטיקה: נעשה שימוש בהנעלה קלה יותר, טלאי עור הולבשו על המרפקים והברכיים של החיילים המסתערים ועוד. בעת אימון היחידות האחרות הפלוגה השתתפה גם בפשיטות על חפירות ובהתקפות על יעדים מוגבלים. ההתקפה הגדולה הראשונה של פלוגת הסער הייתה בקרב ורדן. חלק מחיילי היחידה לא פעלו במהלך קרב זה באופן המצופה, ורוהר נשאל בידי וילהלם, נסיך הכתר מדוע חלק מהחיילים מפגרים מאחור, רוהר השיב שאין לו די נשק ומקלעים, וכן שחלק מהחיילים לא אומנו כיאות ולא הכירו מספיק את רימוני היד כדי לבטוח בהם, חלקם אף נטשו אותם מאחור ביער. כתוצאה מכך, בהוראה אישית מטעם נסיך הכתר, ב-1 באפריל 1916 שונה שם הכוח ל"גדוד ההסתערות של רוהר" הכוח הוגדל וניתנו לרוהר תקציבים נרחבים לצורך אימונים ונשק חדשני.
פעולותיהם של חיילי רוהר היו מוצלחות כל כך, עד שבהמשך נשלחו קצינים גרמניים כדי להקים ולאמן יחידות דומות בצבא בולגריה ובצבא האימפריה העות'מאנית. ב-27 במאי פרסם רוהר מדריך קצר בו הוא בוחן את שיטות התקיפה שלו. הגנרל אריך לודנדורף נפגש בספטמבר 1916 עם נסיך הכתר ועם רוהר, והתרשם לטובה מחייליו של רוהר. הוא הצהיר שעל כל החיילים בצבא הגרמני לראות בחיילי הסער מודל לחיקוי.
ביוגרפיה > לאחר המלחמה

לאחר המלחמה פורק הגדוד. רוהר המשיך לשרת בצבא הגרמני החדש הרייכסווהר אולם התפטר ב-1921. לאחר מכן חי בליבק עד מותו ב-8 במרץ 1930 והוא בן 52. הוא הותיר מאחוריו אשה ושני ילדים.
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6  בטליון ההסתערות החמישי (רוהר) באתר צלב הקייזר
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1070596922  VIAF: 315940408   WorldCat (עם VIAF): 315940408
ויליאם בויס

| --- | --- |

 לידה:  11 בספטמבר 1711 לונדון, ממלכת בריטניה הגדולה 
 פטירה:  7 בפברואר 1779 (בגיל 67) קנזינגטון, ממלכת בריטניה הגדולה 
 מוקד פעילות:  ממלכת בריטניה הגדולה 
 תקופת הפעילות:  מ-1734 
 מקום לימודים:  בית ספר קתדרלת סנט פול בלונדון 
 זרם:  המוזיקה הקלאסית בתקופת הבארוק 
 סוגה:  סימפוניה, אודה 
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 כלי נגינה:  עוגב 
 פרופיל ב-IMDb
 
ויליאם בויס (באנגלית: William Boyce; ‏11 בספטמבר 1711 – 7 בפברואר 1779) נחשב למלחין האנגלי החשוב ביותר מתקופת הבארוק. בדומה ללודוויג ואן בטהובן, מאוחר יותר בחייו הוא התחרש אולם המשיך להלחין. הוא היה בקשר מזדמן עם הנדל, תומאס ארן, גלוק, באך, קארל פרידריך אבל ומוצרט הצעיר, שכיבדו את יצירתו.
חייו

בויס נולד בלונדון לג'ון בויס, יצרן ארונות ולאליזבת בויס לבית קורדוול. הוא הוטבל ב-11 בספטמבר 1711 והיה נער מקהלה בקתדרלת סנט פול. כשקולו השתנה, החל ללמוד מוזיקה אצל המורה המוערך מוריס גרין (אנ').
מינויו המקצועי הראשון היה בשנת 1734 שהועסק כנגן עוגב בכנסייה האנגליקנית באוקספורד. הוא המשיך למלא מספר תפקידים דומים לפני שמונה למלחין החצר של המלך ב-1757 (הוא הגיש מועמדות לתפקיד עם מותו של מוריס גרין, מורו, ב-1755) והפך לאחד מנגני העוגב בקפלה המלכותית ב-1758. בנוסף, עסק בהוראת מוזיקה. אחד מתלמידיו הבולטים הוא תומאס לינלי שלמד אצלו בין 1763–1768.
עבודתו כמלחין החלה בשנות ה-30. בשנת 1736 הוא מונה למלחין בקפלה המלכותית וכתב את האורטוריה "קינת דוד על שאול ויהונתן". הוא היה המנצח בפסטיבל שלוש המקהלות ב-1737. רבות מיצירותיו, כולל הפתיחה של הסימפוניה מס' 8 שלו, פורסמו בבכורה בפסטיבל במהלך השנים שלאחר מכן. בשנות ה-40 הוצגה, האופרה שלו "פלאוס ותטיס", פורסמה הסרנדה "סולומון", ו"המסכה החילונית" ללברית מאת ג'ון דריידן. בשנת 1747, בויס פרסם את החיבור האינסטרומנטלי הראשון שלו, סט של "שתים עשרה סונאטות לשני כינורות ובס", ואלו נהפכו לפופולריים. צ'ארלס ברני כתב שהם "לא רק מושמעים באופן קבע בקונצרטים פרטיים... אלא אף בתיאטראות ציבוריים וגנים ציבוריים, כקטעים אהובים, במשך שנים רבות." ב-1749 כתב אודה ואת ההמנון "הו", לכבוד מינויו של תומאס פלהם-הוליס כמנהל אוניברסיטת קיימברידג'.
בשנות ה-50, סיפק בויס לדייוויד גריק שירים ומוזיקה להפקות רבות בתיאטרון דרורי ליין. אלה כללו את האופרות שלו The Chaplet ו-The Shepherd's Lottery, שתיהן ללברית מאת מוזס מנדז (אנ'), והן עבור האופרה "Harlequin's Invasion" מאת המחזאי והשחקן הבריטי בן המאה ה-18 דייוויד גריק. שמתוכה לקוח המארש המפורסם Heart of Oak.
בויס עסק בכמה משרות לפני שהתמנה למשרה הנחשקת בבית המלוכה כ'אמן המוזיקה של המלכה' בשנת 1755 ונהיה לנגן עוגב בקפלה המלכותית בשנת 1758.
כשחירשותו נהייתה חמורה, בויס חדל להתפרנס כנגן עוגב והתמקד בסיום קומפילציית המוזיקה לקתדרלה שמורו גרין השאיר לא גמורה. מכאן המשיך לערוך יצירות של ויליאם בירד והנרי פרסל.
ב-7 בפברואר 1779 נפטר בויס משיגדון. הוא נקבר בקתדרלת סנט פול. בנו היחיד, גם הוא קרוי ויליאם בויס (25 במרץ 1764-1824), היה נגן קונטרבס מקצועי.
בויס נודע כיום בעיקר בזכות שמונה הסימפוניות שלו, המנוניו והפואמות הליריות, אם כי הלחין עוד יצירות רבות. הלחן שחיבר ב-1759 לאחד השירים מן האופרה "Harlequin's Invasion" הפך למארש הרשמי של הצי המלכותי הבריטי.
לקריאה נוספת

Bruce, Robert J. 2005. "Boyce, William (bap. 1711, d. 1779), Oxford Dictionary of National Biography, Oxford University Press, [2004; online edition, Oct 2005; subscription or UK library membership required]
Fiske, Roger; Platt, Roger (1995). Boyce, William. In Sadie, Stanley (ed.). The New Grove Dictionary of Music and Musicians. Vol. 3. London: Macmillan. pp. 138–143 ISBN 0333231112
הערות שוליים

1 2 3 4  Robert Bruce, Boyce, William (bap. 1711, d. 1779), Oxford University Press, 2005
↑  Roger Fiske, Boyce, William, London: Macmillan, עמ' 139-138
↑  Roger Fiske, Boyce, William, London: Macmillan, עמ' 140
↑  Roger Fiske, Boyce, William, London: Macmillan, עמ' 138
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007258899405171  PLWABN: 9810670233405606  BNE: XX1567265  BnF: cb147910559 (data)  CiNii: DA10081698  GND: 123289491  ICCU: LO1V166995  ISNI: 0000 0000 8138 8254  LCCN: n81022393  MusicBrainz: 031af119-8cdf-4745-95fe-2a9aa6adbd75  NDL: 01065024  NKC: ola2002153122  NLA: 35370348  NLK: KAC199603179  NTA: 074024949  SELIBR: 211988  SNAC: w686320b  SUDOC: 121484637  Trove: 928719  VIAF: 59348653   WorldCat (עם VIAF): 59348653 
Heart of Oak, המארש המפורסם שהלחין בויס.
ולנטין פבריקנט

| --- | --- |

 לידה:  9 באוקטובר 1907 מוסקבה, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  3 במרץ 1991 (בגיל 83) מוסקבה, ברה"מ 
 ענף מדעי:  קרינה אלקטרומגנטית 
 מקום מגורים:  ברית המועצות 
 מקום קבורה:  בית העלמין וגנקובסקויה 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת מוסקבה 
 מנחה לדוקטורט:  סרגיי ואווילוב 
 מוסדות:  המכון להנדסת אנרגיה של מוסקבה (1930)  All-Russian Electrotechnical Institute (1930) 
 תלמידי דוקטורט:  Fatima Butayeva 
 פרסים והוקרה:  פרס סטלין  עיטור אות הכבוד  עיטור הדגל האדום של העמל  מדליית הזהב של סרגיי ואווילוב 
 
ולנטין פבריקנט  (ברוסית: Валентин Александрович Фабрикант‏; 9 באוקטובר 1907 - 3 במרץ 1991) היה פיזיקאי סובייטי ממוצא יהודי. הוא התמחה באופטיקה.
קורות חיים

ולנטין פבריקנט נולד בשנת 1907 במוסקבה למשפחה יהודית. אביו היה פרופסור לאגרונומיה, יליד מוהילב.
פבריקנט סיים לימודי בית ספר ובשנת 1925 החל לימודים באוניברסיטת מוסקבה אותה סיים בשנת 1930. לאחר סיום הלימודים הוא החל לעבוד במכון לאלטקוטכניקה ובהמלצת סרגיי ואווילוב החל ללמד במכון להנדסת אנרגיה של מוסקבה.
החל בשנת 1932 פבריקנט עסק בחקר תופעות אופטיות בפריצה חשמלית בגזים. על מכלול עבודות בתחום זה בשנת 1935 הוא קיבל תואר שווה ערך לתואר שלישי. בשנת 1939 הוא סיים עבודת פוסט-דוקטורט במכון לבדב לפיזיקה.
בשנת 1948 ביחד עם לאוניד ביברמן פבריקנט ביצע ניסוי בתחום חקר גליות של אלקטרון בודד.
פבריקנט המשיך במחקרים בתחום אופטיקה ותאוריה של לייזרים.
פבריקנט היה מלמד במכון להנדסת אנרגיה של מוסקבה משנת 1930, מונה לפרופסור ובשנים 1943-1977 היה ראש קתדרה.
פבריקנט היה חבר באקדמיה למדעי החינוך של ברית המועצות והשתתף באופן פעיל בעיבוד עקרונות להוראת פיזיקה בבתי הספר. הוא היה חבר מערכת של מספר כתבי עת לרבות "קוואנט" לילדי בית ספר שוחריי מדע. הוא הדריך מעל ל-20 עבודות תואר שלישי ופוסט-דוקטורט.
פבריקנט קיבל מספר עיטורים, פרס ברית המועצות בשנת 1951 ומדליית זהב על שם ואווילוב בשנת 1965.
בשנת 1991 פבריקנט נפטר במוסקבה ונטמן בבית העלמין וגנקובסקויה.
הקלעים המובילים במשחק אחד ב-NBA

זוהי רשימה מלאה של כדורסלני ליגת ה-NBA שקלעו 60 או יותר נקודות במשחק אחד.
הישג זה נעשה 90 פעמים בהיסטוריה של ה-NBA. שלושים ושבעה שחקנים קלעו 60 נקודות או יותר במשחק, בעוד שרק עשרה שחקנים הצטרפו למועדון 70 הנקודות. עשרה שחקנים קלעו 60 או יותר נקודות יותר מפעם אחת: וילט צ'מברלין (32 פעמים), קובי בראיינט (6), מייקל ג'ורדן (5), דמיאן לילארד (5), אלג'ין ביילור (4), ג'יימס הארדן (4), קארל-אנתוני טאונס (2), לוקה דונצ'יץ' (2), דווין בוקר (2) וסטפן קרי (2). צ'מברלין מחזיק בשיא הנקודות למשחק יחיד, לאחר שקלע 100 נקודות במדי פילדלפיה ווריורס נגד ניו יורק ניקס ב-1962. בוקר הוא השחקן הצעיר ביותר שקלע לפחות 60 נקודות במשחק עונה סדירה, (70 נקודות בגיל 20 שנים ו-145 ימים), והמבוגר ביותר הוא בראיינט (60 נקודות בגיל 37 שנים ו-234 ימים).
ג'ורדן (63) וביילור (61) הם השחקנים היחידים שקלעו לפחות 60 נקודות במשחק פלייאוף, כל אחד מהם פעם אחת.
הקלעים המובילים במשחק אחד > מפתח

| --- | --- |
^: מציין שחקן שפעיל כעת ב-NBA
*: מציין שחקן שנכנס להיכל התהילה של הכדורסל
: התרחש במשחק פלייאוף
: קבוצתו של השחקן הפסידה במשחק
ראו גם

רשימת שיאי העונה הסדירה ב-NBA
הערות שוליים

↑  הלייקרס יפרישו את הגופיות של קובי בראיינט, באתר ynet, 12 בספטמבר 2017
↑  מיץ' לורנס. "Chamberlain's feats the stuff of legend". ESPN. נבדק ב-2023-12-16.
↑  "The Story Behind Wilt Chamberlain's 100-point game". היכל התהילה של הכדורסל. 10 בפברואר 2007. אורכב מ-המקור ב-2023-12-16. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12 13 14 15  Wilt Chamberlain 1961-62 Game Log, basketball-reference.com
↑  "Kobe's 81-point game second only to Wilt". ESPN. נבדק ב-2023-12-16.
↑  "Toronto Raptors @ Los Angeles Lakers Box Score". basketball-reference.com. נבדק ב-2023-12-16.
↑   EVERY BUCKET From Kobe Bryant's 81-PT Performance!, סרטון בערוץ "NBA", באתר יוטיוב
1 2 3 4 5 6 7 8 9  Wilt Chamberlain 1962-63 Game Log, basketball-reference.com
1 2  לילה של מחוות לקובי: 73 וניצחון לדונצ'יץ', 62 לבוקר שהפסיד, באתר וואלה, 27 בינואר 2024
↑  נדיר: מיטשל צלף 71 נקודות ב-134:145 על שיקגו, באתר ONE‏, 3 בינואר 2023
↑  "Chicago Bulls vs Cleveland Cavaliers Jan 2, 2023 Game Summary". NBA. נבדק ב-2023-12-16.
↑  היסטורי: 71 נקודות לדמיאן לילארד נגד יוסטון, באתר ערוץ הספורט, 27 בפברואר 2023
1 2  מופרע: 70 נקודות לאמביד, 62 לאנתוני טאונס, באתר ONE‏, 23 בינואר 2024
↑  Michael Jordan put up 69 points versus the Cavaliers on March 28, 1990., statmuse.com
↑  ענק: 64 נקודות ליאניס בניצחון מילווקי על אינדיאנה, באתר ONE‏, 14 בדצמבר 2023
↑  "Fulks sets pro scoring record". ESPN. נבדק ב-2023-12-16.
↑  "T-Mac has first 60-point game since 2000". ESPN. 10 במרץ 2004. נבדק ב-2023-12-16. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "It's Kobe's night as Mavs have no answers". ESPN. 20 בדצמבר 2005. נבדק ב-2023-12-16. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Bobcats at Knicks". ESPN. 24 בינואר 2014. נבדק ב-2023-12-16. {{cite web}}:  (עזרה)
↑   MICHAEL JORDAN: 61 pts vs Detroit Pistons (1987.03.04), סרטון  באתר יוטיוב
↑  "LeBron James' 61 points in win set career, Heat records". ESPN. נבדק ב-2023-12-16.
↑  מדהים: 61 נקודות לברונסון, 40 לוומבניאמה, באתר ONE‏, 30 במרץ 2024
↑  "Three-time scoring champ hits career high". ESPN. 12 בפברואר 2005. נבדק ב-2023-12-16. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  מדהים: קובי בראיינט פרש עם 60 נקודות, באתר ynet, 14 באפריל 2016
↑  "Pacers vs. Warriors – Box Score". ESPN. נבדק ב-2023-12-16.
↑  "Magic vs. Rockets – Box Score". ESPN. נבדק ב-2023-12-16.
↑  "76ers vs. Hornets – Box Score". ESPN. נבדק ב-2023-12-16.
↑  "Nets vs. Trail Blazers – Box Score". ESPN. נבדק ב-2023-12-16.
↑  "Hawks vs. Rockets – Box Score". ESPN. נבדק ב-2023-12-16.
↑  ‏וושינגטון נכנעה בפילי למרות 60 נקודות של ביל, בוסטון ניצחה על הבאזר, באתר ספורט1, 7 בינואר 2021
↑  ניצחון היסטורי לבוסטון, 60 נקודות לטייטום, באתר ONE‏, 1 במאי 2021
↑  ההצגה הגדולה של העונה: טאונס הדהים עם 60 נקודות ו-17 ריבאונדים, באתר וואלה, 15 במרץ 2022
↑  צפו בהצגה: 60 נק' לקיירי ב-108:150 המוחץ של ברוקלין על אורלנדו, באתר ערוץ הספורט, 16 במרץ 2023
↑  היסטורי: 60 נק', 21 ריב' ו-10 אס' לדונצ'יץ' מול ניו יורק, באתר וואלה, 28 בדצמבר 2022
↑  60 הנק' היעילות אי פעם: המופע של לילארד, באתר ערוץ הספורט, 26 בינואר 2023
↑  היחיד חוץ מקובי בראיינט: צפו ב-60 הנקודות של סטף קרי, באתר ערוץ הספורט, 4 בפברואר 2024
ויטרוביוס

| --- | --- |

 לידה:  80 לפנה"ס הרפובליקה הרומית 
 פטירה:  15 לפנה"ס (בגיל 65 בערך)
 שם לידה:  Marcus Vitruvius Pollio 
 מדינה:  רומא העתיקה 
 
האדם הוויטרובי, רישום מאת לאונרדו דה וינצ'י.
מרקוס ויטרוביוס פוליו (בלטינית: Marcus Vitruvius Pollio; נולד בסביבות 80–70 לפנה"ס, מת אחרי 15 לפנה"ס) היה סופר, אדריכל ומהנדס אזרחי וצבאי רומאי. הוא ידוע בעיקר בשל ספרו רחב-היריעה "De Architectura" ("על אודות האדריכלות").