stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ג'ורג' קלארק (מושל איווה)
מושל איווה

ב-1912 זכה קלארק במועמדות המפלגה הרפובליקנית למשרת מושל איווה. פרישת הפרוגרסיבים מהמפלגה בראשותו של תאודור רוזוולט באותה שנה גרמה לניצחונו של הדמוקרט וודרו וילסון בבחירות לנשיאות באיווה, כשאחריו ניצבו רוזוולט וטאפט, נציג הרפובליקנים. עם זאת, קלארק, כמועמד הרפובליקנים למשרת המושל, הבטיח לעצמו רוב דחוק על פני מועמד הדמוקרטים ומועמד הפרוגרסיבים.
כמושל, היה קלארק מודאג במיוחד בנוגע להיחלשותם של בתי הספר הכפריים, וכפי שהוא אמר, "הצרכים של חיי הכפר כמעט ומונעים מנער החווה מלהגיע לבית הספר התיכון בעיירה... אם הוא לא מסוגל להגיע לבית הספר התיכון בעיירה, אז בית הספר התיכון חייב להגיע אל הכפר". הפתרון שלו היה איחוד של בתי ספר כפריים. קלארק החל ביישום תוכניתו, וב-1915 הוא יכול היה לשכנע את בית המחוקקים לאפשר סיוע מדינתי לבתי הספר המאוחדים. כתוצאה מכך יותר ילדים ביקרו בבתי הספר, שכר המורים עלה בשיעור גבוה, 49 בתי ספר חדשים נבנו, רמת בתי הספר עלתה, ובשנתיים הבאות עלה מספר בתי הספר המאוחדים ב-64 מתוך 80 בתי ספר כאלה באיווה.
עם סיסמתו של קלארק "כל שנעשה מכאן והלאה לשיפור הכבישים שלנו חייב להיות קבוע", עבר חוק הכבישים של 1913. חוק זה כלל את הקמתה של רשות הכבישים המדינתית החזקה. באמצעות צעדי חקיקה נוספים בתחום הכבישים, הביא חוק זה עידן חדש בסלילת הכבישים ובניית הגשרים באיווה.
קלארק טען שחוקי איווה "בהתייחס לתאונות עבודה היו לקויים, לא ישימים, בלתי צודקים ובזבזנים לשני הצדדים המעורבים" הוא היה נחוש לנקוט בפעולה בנוגע למקרי מוות ונכות בעבודה. הוא טען שנטל המשימה צריך ליפול על כל הצדדים הקשורים לתהליכי הייצור. ברוח דברים אלו העבירה האספה הכללית את חוק אחריות המעסיקים ופיצויי העובדים.
המחלוקת הגדולה ביותר בתקופת כהונתו של קלארק כמושל הייתה ב-1914 במהלך מסע הבחירות שלו לכהונה שנייה. בנאום ההשבעה שלו, ושוב בנאומו המיוחד ב-26 במרץ 1913 דחף קלארק להרחבת הקפיטול המדינתי על ידי רכישת קרקעות נוספות. קלארק טען ששטחי הקפיטול לא הספיקו אז ולא יספיקו עוד יותר בעתיד, ושנדרש שיפור שלהם. בהתאם לכך העבירה האספה הכללית את חוק הרחבת הקפיטול המדינתי. עד 1915 הגיעה ההוצאה על רכישת 175 חלקות אדמה עבור הקפיטול לכמעט מיליון דולר. במהלך מסע הבחירות של קלארק לכהונה שנייה ב-1914, יריבו של קלארק בבחירות המקדימות של המפלגה, ולאחר מכן יריבו הדמוקרטי בבחירות הכלליות, טענו שהיקף ההוצאה על הרחבת הקפיטול היה מוגזם באופן חריג. קלארק נאבק בהם והגן על חברי האספה הכללית שתמכו בהרחבת הקפיטול, והציל כמה מהם מתבוסה. בסופו של דבר נבחר קלארק לכהונתו השנייה ברוב גדול.
שנותיו האחרונות

ב-1917 סיים קלארק את כהונתו כמושל, ובמשך שנה אחת הוא היה הדקאן של בית הספר למשפטים של אוניברסיטת דרייק. לאחר מכן הוא שב לעסוק בעריכת דין באדל.
ג'ורג' קלארק נפטר ב-28 בנובמבר 1936 באדל. הוא נטמן בבית הקברות אקודייל שבעיר.
הערות שוליים

↑  ג'ורג' קלארק, באתר אגודת המושלים הלאומית
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1183622139  VIAF: 6500155566466513380008   WorldCat (עם VIAF): 6500155566466513380008
בוטמבלה

| --- | --- |
 מדינה:  אוגנדה אוגנדה
 אזור:  האזור המרכזי
 בירת המחוז:  גומבה
 שטח:  405.6 קמ"ר
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ במחוז:  99,400 (2012)
  ‑ צפיפות:  245.1 נפש לקמ"ר (2012)
 קואורדינטות:  0°12′N 32°06′E﻿ / ﻿0.2°N 32.1°E﻿ / 0.2; 32.1 
 אזור זמן:  UTC +3
 www.butambala.go.ug
  מפת מיקום  מפה מפורטת    he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
מחוז בוטמבלה (באנגלית, בסוואהילי: Butambala) הוא אחד ממחוזותיו האדמיניסטרטיביים של האזור המרכזי במדינת אוגנדה.
רקע > היסטוריה

במקור נחשב המחוז לחלק ממחוז מפיגי. ב-1 ביולי 2010, התפצל המחוז והפך למחוז עצמאי, כחלק מתוכנית ממשלתית להקטין את המחוזות במדינה, ובכך יועברו הכספים גם לעיירות הקטנות, ולא יישארו בידיי הערים הגדולות במחוז, כפי שקרה עד אז. עוד לפני כן היה המחוז נפה בממלכת בוגנדה.
רקע > גאוגרפיה

המחוז גובל במחוז מיטיאנה מצפון מזרח, במחוז מפיגי מדרום מזרח, במחוז קלונגו מדרום מערב ובמחוז גומבה מצפון מערב. מטה המחוז יושב בעיר הבירה של המחוז. עיר הבירה והעיר הגדולה של המחוז היא גומבה.
רקע > דמוגרפיה

קצב גידול האוכלוסייה הוא 1.15% בשנה. כ-85% מתושבי המחוז גרים באזורים כפריים.
| שנה | אומדן אוכלוסייה |
| --- | --- |
1991: 74,100
2002: 86,800
2012: 99,400
הערות שוליים

↑  Butambala District Hazard, Risk and Vulnerability Profile (באנגלית)
↑  Population & Culture | Butambala District, www.butambala.go.ug (באנגלית)
↑  Buikwe (District, Uganda) - Population Statistics, Charts, Map and Location, www.citypopulation.de (באנגלית)
מתיאס פרננדס-פארדו

מתיאס פרננדס-פארדו (בצרפתית, בספרדית ובאיטלקית: Matias Fernandez-Pardo; נולד ב-3 בפברואר 2005 בבריסל שבבלגיה) הוא כדורגלן בלגי המשחק בעמדת החלוץ בקבוצת ליל מליגת העל הבלגית.
קריירת מועדונים

פרננדס-פארדו נולד בבריסל שבבלגיה למשפחה ממוצא ספרדי ואיטלקי. הוא החל לשחק כדורגל במחלקות הנוער של אנדרלכט ומכלן, ובשנת 2014 הצטרף למחלקת הנוער של ליל. בשנת 2020 עבר למחלקת הנוער של גנט. בשנת 2022 החל לשחק בקבוצת המילואים של המועדון. בשנת 2023 החל לשחק בקבוצה הראשונה של המועדון במסגרת ליגת העל הבלגית, ובסך הכל ערך במדיה 20 הופעות ליגה, בהן הבקיע תשעה שערים.
ב-30 באוגוסט 2024 חתם פרננדס-פארדו על חוזה לחמש שנים בליל מליגת העל הצרפתית. ב-13 בספטמבר ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בהפסד 0–1 לסנט אטיין במסגרת המחזור הרביעי בליגה לעונת 2024/2025. ב-17 בספטמבר ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת האלופות, בהפסד 0–2 לספורטינג ליסבון במסגרת שלב הבתים לעונת 2024/2025.
הערות שוליים

1 2 3 4  Le prometteur attaquant belge, Matias Fernandez-Pardo est un Dogue | LOSC, www.losc.fr
טחנת הרוח והצלב

| --- | --- |

 מבוסס על:  ההליכה לגולגולתא 
 בימוי:  לך מייברסקי 
 הופק בידי:  לך מייברסקי 
 תסריט:  לך מייברסקי, מייקל פרנסיס גיבסון 
 עריכה:  לך מייברסקי, הרווה דה לוז 
 שחקנים ראשיים:  רוטגר האוור (פיטר ברויגל האב) ג'ואנה ליטווין (Mayken Coecke) שארלוט רמפלינג מייקל יורק (ניקולאס ג'ונלינק) מריאן מקולה (טוחן) 
 מוזיקה:  לך מייברסקי, Józef Skrzek 
 צילום:  לך מייברסקי, אדם סיקורה 
 מדינה:  פולין, שוודיה 
 חברת הפקה:  הטלוויזיה הפולנית 
 חברה מפיצה:  נטפליקס 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  14 ביוני 2012 
 משך הקרנה:  96 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית, ספרדית 
 סוגה:  סרט דרמה, סרט היסטורי, סרט ביוגרפי 
 תקציב:  1,100,000 דולר אמריקאי
 הכנסות באתר מוג'ו:   millandthecross
 www.themillandthecross.com
 דף הסרט ב־IMDb
 
טחנת הרוח והצלב (אנגלית: The Mill and the Cross) הוא סרט דרמה פולני-שוודי, בבימויו של לך מאייבסקי ובכיכובם של רוטגר האוור, שרלוט רמפלינג ומייקל יורק. הסרט מבוסס על ספר באותו שם מאת מייקל פרנסיס גיבסון, ושואב השראה גם מציורו משנת 1564 של פיטר ברויגל האב התהלוכה לגולגותא.
צילומי הסרט נערכו באוגוסט 2009 והוא יצא לאקרנים ב-23 בינואר 2011, במסגרת פסטיבל סאנדנס.
עלילה

דרך חמש מאות דמויות שלכל אחת מהן סיפור משלה, מעביר לך מאייבסקי את ההתרחשות בימי חייו של הצייר ברויגל האב, תוך התמקדות ביצירתו הגדולה ביותר - צליבתו של ישו. הסרט מתרחש בתקופה שבה הטריטוריה הפלמית הייתה נתונה למשטר דיכוי ספרדי. ברויגל עצמו רוטגר האוור מבקר את יצירתו תוך שיחות עם אספן אומנות ובנקאי. נושא הסבל של ישו מוצג כנגד לרדיפה הדתית שהתרחשה בפלנדריה בשנת 1564.
שחקנים

רוטגר האוור בתור פיטר ברויגל האב
מייקל יורק בתור ניקולאס ג'ונליק
שרלוט רמפלינג בתור מריה
ג'ואנה ליטווין בתור מייקה ברויגל נטש (אשתו של פיטר)
מריאן מקולה בתור מילר
ביקורת

ג'ו בנדל אמרה: "אחד ממצויני סאנדנס לשנה זו". דניס הארווי למגזין Variety כתב: "הסרט הוא אף פעם לא משעמם, ולעיתים קרובות מקסים." הארווי חשב שאם הסרט ישווק בחכמה, הסרט יוכל לשמש כפריצת הדרך המאוחרת של הקולנוע הפולני. ניל יאנג למגזין כתב הוליווד החמיא על ההישגים הטכניים של הסרט, אך ציין כי הסרט "שאפתני ועם זאת שטוח ומתסכל". לעומת זאת בביקורת לסן פרנסיסקו פסטיבל הסרטים הבינלאומי, כתב: הנרטיב בסרט הוא לא העניין. היופי בסרט הוא לראות איך הציור מתעורר לחיים בסרט. הוא מגיש סצנות נפלאות לצופה, כמו חלום לאדם ישן.
יאקובה אואטרה

| --- | --- |

 לידה:  24 בינואר 1992 (בן 32) Tepa, גאנה 
 עמדה:  קלע
 גובה:  1.91 מטרים
 מספר:  24
 דראפט:  לא נבחר, 2014
 קבוצות כשחקן
 2012–2014 2014–2015 2015–2017 2017–2018 2018–2020 2020–2021 2021–:  אלאן שאלון דניין-וולטייר מונקו לונג איילנד נטס מונקו ריאל בטיס מונקו
 הישגים כשחקן
 הגביע הצרפתי בכדורסל (2023)  גביע הליגה הצרפתית בכדורסל (2016, 2017)
 
בילי יאקובה אואטרה (בצרפתית: Billy Yakuba Ouattara; נולד ב-24 בינואר 1992) הוא כדורסלן גנאי-צרפתי המשחק בעמדת הקלע במונקו מהליגה הצרפתית והיורוליג.
קריירה מקצועית

אואטרה החל את הקריירה המקצועית שלו בצרפת במדי אלאן שאלון מליגת העל הצרפתית בשנת 2012, כשהיה בן 20. הוא שיחק עם הקבוצה במשך שתי עונות לפני שחתם על חוזה לשנה עם דניין-וולטייר מהליגה השנייה. באותה עונה הוא עזר לקבוצה להעפיל לגמר הליגה, שם הפסיד ליר-טולון. ב-24 ביולי 2015 חתם אואטרה במונקו, וחזר ל-Pro A. בעונתו השנייה במונקו, ב-2017, נבחר למשחק האולסטאר ועזר למונקו לזכות בגביע הליגה הצרפתית בכדורסל על חשבון אסוול ליון-וילרבאן.
ב-21 ביולי 2017 חתם אואטרה על חוזה דו כיווני בברוקלין נטס מה-NBA, והפך לשחקן יליד-החוץ הראשון שחותם על הסכם דו כיווני בליגה. על פי החוזה הוא היה אמור לחלק את זמנו בין ברוקלין לבין קבוצת ליגת הפיתוח שלה, לונג איילנד נטס. עם זאת, עקב פציעות במהלך השנה הוא מעולם לא שיחק במדי ברוקלין, ושיחק רק במשחק אחד בליגת הפיתוח. ב-17 בדצמבר 2017 נחתך אואטרה על ידי הנטס, אך ב-17 בינואר 2018 הוא נרכש מחדש על ידי לונג איילנד נטס.
ב-30 במרץ 2018 חתם אואטרה לשארית עונת 2017/18 במונקו.
ב-17 ביולי 2020 הוא חתם בריאל בטיס מליגת ה-ACB הספרדית.
ב-20 ביולי 2021 הוא חזר למונקו מליגת העל הצרפתית והיורוליג.
קריירה בנבחרת הלאומית

בגלל חוסר הזמינות של נבחרת גאנה בכדורסל, הוא היה חבר בנבחרת צרפת, ושיחק במדיה במוקדמות טורנירי גביע העולם בכדורסל 2019, יורובאסקט 2022 וגביע העולם בכדורסל 2023.
הערות שוליים

↑  "BeBasket".
↑  "Nets sign Yakuba Ouattara to two-way contract". ברוקלין נטס. 21 ביולי 2017. נבדק ב-21 ביולי 2017. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Brooklyn Nets Waive Yakuba Ouattara". NBA. 17 בדצמבר 2017. נבדק ב-18 בדצמבר 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Yakuba Ouattara Rejoins Long Island Nets". NBA. 17 בינואר 2018. נבדק ב-17 בינואר 2018. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Yakuba Ouattara signe pour la fin de saison à Monaco" (בצרפתית). ל'אקיפ. 30 במרץ 2018. נבדק ב-31 במרץ 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Yakuba Ouattara signs with Coosur Real Betis". ספורטנדו (באנגלית). 17 ביולי 2020. נבדק ב-17 ביולי 2020. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "YAKUBA OUATTARA REVIENT À LA MAISON". מונקו (בצרפתית). 20 ביולי 2021. נבדק ב-21 ביולי 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Yakuba Ouattara - Player Profile, פיב"א (באנגלית)
לודוויג פון גבסטל

| --- | --- |

גנרל לודוויג פון גבסטל
 לידה:  15 בינואר 1857 וירצבורג, ממלכת בוואריה ממלכת בוואריה
 פטירה:  20 בספטמבר 1930 (בגיל 73) מינכן, רפובליקת ויימאר רפובליקת ויימאר
 מדינה:  גרמניה, הקיסרות הגרמנית 
 השתייכות:   צבא הקיסרות הגרמנית
 תקופת הפעילות:  1871–1918 (כ־47 שנים)
 דרגה:  גנרל חיל הפרשים
 תפקידים בשירות
 מפקד הדיוויזיה הבווארית ה-2   מפקד הקורפוס הבווארי ה-3
 פעולות ומבצעים
 מרד הבוקסרים   מלחמת העולם הראשונה
 עיטורים
 פור לה מריט
 
לודוויג פון גבסטל (בגרמנית: Ludwig von Gebsattel; 15 בינואר 1857 – 20 בספטמבר 1930) היה גנרל גרמני, שפיקד על קורפוס (גיס) במלחמת העולם הראשונה.
ביוגרפיה > תחילת הקריירה

פון גבסטל נולד ב-15 בינואר 1857 לאביו ויקטור אמיל פרייהר פון גבסטל, שהיה מרשל הבית של מלכת יוון האלמנה, ולאשתו אמה לבית פון גוטנברג, בווירצבורג שהשתייכה לממלכת בוואריה. ב-1871 התגייס לצבא הבווארי והצטרף לרגימנט האולנים הבווארי ה-1. בהמשך מילא תפקידי פיקוד ומטה. בשנת 1900 נשלח פון גבסטל לסין כקצין מטה חיל המשלוח לדיכוי מרד הבוקסרים, ולאחר מכן המשיך למלא תפקידי מטה שונים. בשנת 1907 הועלה לדרגת גנרל מיור, ובשנת 1910 הועלה לדרגת גנרל לויטננט. בשנת 1911 מונה פון גבסטל למפקד הדיוויזיה הבווארית ה-2, ובשנת 1911 הועלה לדרגת גנרל חיל הפרשים, ומונה למפקד הקורפוס הבווארי ה-3.
ביוגרפיה > מלחמת העולם הראשונה ואחריתו

עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה היה פון גבסטל מפקד הקורפוס הבווארי ה-3 שהיה חלק מהארמייה השישית ולחם בחזית המערבית, ונטל חלק בקרב לורן. לאחר מכן לחם כחלק מפלגת הארמייה C, ולאחר מכן לחם בקרב שמפאן השני ובקרב על הסום. פון גבסטל המשיך להילחם בקרבות השונים עד סוף המלחמה, ואף קיבל עיטורים רבים וביניהם את עיטור הפור לה מריט.
פון גבסטל נפטר במינכן ב-20 בספטמבר 1930 והוא בן 73 שנים.
ראו גם

הקיסרות הגרמנית במלחמת העולם הראשונה
ג'יה קרנג'י

| --- | --- |

 לידה:  29 בינואר 1960 פילדלפיה, ארצות הברית 
 פטירה:  18 בנובמבר 1986 (בגיל 26) פילדלפיה, ארצות הברית 
 שם לידה:  Gia Carangi 
 מדינה:  ארצות הברית 
 מקום קבורה:  קליפורניה 
 השכלה:  תיכון אברהם לינקולן 
 
ג'יה מארי קרנג'י (באנגלית: Gia Marie Carangi‏; 29 בינואר 1960 – 18 בנובמבר 1986) הייתה דוגמנית אמריקאית, שהתפרסמה במהלך שנות השבעים המאוחרות ושנות השמונים המוקדמות. בתעשיית האופנה הייתה ידועה בשמה הפרטי בלבד, ג'יה. נפטרה ממחלת האיידס.
קרנג'י נחשבה לדוגמנית העל הראשונה. סינדי קרופורד, אשר הופיעה גם היא על שעריהם של מגזיני אופנה רבים, הייתה ידועה בתור "ג'יה התינוקת" בשל דמיונה לקרנג'י.
קרנג'י כיכבה על שעריהם של מגזיני אופנה רבים, כגון: "ווג" המתפרסם במדינות רבות בעולם לרבות ארצות הברית ואירופה, ובמגזין "קוסמופוליטן" בין השנים 1979 ו-1982.
לאחר התמכרותה להרואין, קריירת הדוגמנות של קרנג'י הידרדרה במהירות. מאוחר יותר נדבקה קרנג'י בנגיף ה-HIV ונפטרה בפילדלפיה ממחלת האיידס. מותה לא פורסם כמעט כלל, ואנשים מעטים בתעשיית האופנה ידעו עליו.
ביוגרפיה

ג'יה נולדה ב-29 בינואר 1960, בת לאב ממוצא איטלקי קתולי, ג'וזף, ואם ממוצא אירי-וולשי, קתלין.
כבר מגיל צעיר הראתה ג'יה נטיות הומוסקסואליות. בעקבות מכתב אהבה שכתבה לנערה ונתגלה על ידי אמה, נשלחה ג'יה לפסיכולוג כדי ש"ירפא" אותה מנטייתה.
ג'יה נהגה לבלות במועדון בשם DCA, שם הכירה את מוריס טננבאום, ספר צמרת סטרייט לשעבר, שפיתוח קריירת צילום. טננבאום שלח את התמונות לסוכנות של וילהלמינה קופר שהייתה דוגמנית-על מפורסמת ממוצא הולנדי, אשר התפרסמה בארצות הברית בשנות השישים, ובסופו של דבר פתחה סוכנות לדוגמניות.
בגיל 17 עברה קרנג'י מפילדלפיה לניו יורק, ובמהרה הפכה לדוגמנית המועדפת על צלמי אופנה רבים, ביניהם: פרנססקו סקבולו, ארתור אלגוט, ריצ'רד אבדון וכריס וון וונגנהיים, ודגמנה במדינות רבות בעולם. עד סוף שנת 1978, קרנג'י הייתה כבר דוגמנית מבוססת היטב.
קרנג'י הייתה אורחת קבועה במועדונים סטודיו 54 ומאוד קלאב. בדרך כלל השתמשה קרנג'י בקוקאין במועדונים, ומאוחר יותר החלה לפתח התמכרות להרואין. לאחר מותה, אחד המטפלים של ג'יה ממכון הגמילה בו שהתה, סיפר כי כמות ההרואין שקרנג'י צרכה כל שנותיה כנרקומנית היא בלתי נתפסת.
באוקטובר 1978, הצטלמה קרנג'י לסט הצילומים העיקרי שלה, אשר צולם על ידי הצלם כריס וון וונגנהיים. וונגנהיים הציב את קרנג'י, אשר אופרה על ידי סנדי לינטר, בתנוחה בעירום מאחורי גדר. קרנג'י הוקסמה מיד מלינטר והחלה לחזר אחריה, אף על פי כן, מערכת היחסים ביניהן אף פעם לא נהפכה ליציבה.
ביוגרפיה > הנפילה

ג'יה הראתה סימנים רבים של חוסר יציבות: אחרה לצילומים או נטשה אותם באמצע, והייתה נוהגת להצטלם תחת השפעת סמים ואלכוהול.
ב-1 במרץ 1980, סוכנתה של קרנג'י, וילהלמינה קופר, נפטרה מסרטן הריאות. כתוצאה מכך, קרנג'י החלה להשתמש בסמים. סקבולו מספר שבזמן צילומים ב איים הקריביים "היא בכתה, היא לא הצליחה למצוא את הסמים שלה. אני פשוטו כמשמעו הייתי צריך להשכיב אותה במיטתה עד שלבסוף היא נרדמה."
בשנת 1980, החלה קרנג'י לסבול מהתקפי זעם אלימים, לעזוב באמצע צילומים, ואפילו להרדם אל מול המצלמה. במגזין ווג שיצא בנובמבר 1980, ניתן היה לראות סימנים ברורים לכך שקרנג'י משתמשת בהרואין. קרנג'י הוחתמה בסוכנות הדוגמנות איילין פורד למשך שלושה שבועות, אך במהרה הסוכנות החליטה לחזור בה.
בשנת 1981 נרשמה קרנג'י לתוכנית גמילה של 21 ימים, והחלה לצאת עם תלמידת קולג' בשם אליסה גולדן. משפחת קרנג'י, יחדיו עם אמה של ג'יה, חשדו שאליסה מכורה לסמים. קרנג'י במהרה החלה להשתמש בסמים שוב. היא עברה מבית אמה לבית של חברים, ונכנסה שוב לתוכנית גמילה.
ניסיונה להגמל מסמים נכשל שוב כאשר כריס וון וונגנהיים, צלם האופנה וחברה הטוב של קרנג'י, מת בתאונת דרכים. נאמר שקרנג'י נעלה את עצמה בחדר האמבטיה לשעות כאשר היא מזריקה הרואין. בסתיו 1981, יופייה של קרנג'י היה רחוק ממה שהיה בעבר. ואף על פי כן, הייתה נחושה לבצע קאמבק ולחזור לתעשיית האופנה. היא יצרה קשר עם מוניק פילארד (אשר הייתה אחראית לחלק גדול מהצלחתה של הדוגמנית ג'ניס דיקנסון), אשר היססה להחתימה על חוזה.
בניסיונה השני, קיבלה קרנג'י את היחס הנוקשה עליו דילגה בניסיונה הראשון לחזור לעולם הדוגמנות. אף אחד לא הסכים להעסיק אותה. נואשת, פנתה קרנג'י לסקבולו. היא צולמה לשער של עיתון האופנה קוסמופוליטן, כמחווה מסקבולו. השער צולם בחורף 1982, וזהו צילום השער האחרון בקריירה של קרנג'י.
במערב גרמניה, החלה לגדול תעשיית אופנה. אף על פי שנתפסה כהמונית בעיניהם של מעצבים מניו יורק, פריז ומילאנו, הגרמנים היו מוכנים לשלם 10,000 מארקים לשבוע כדי לצלם את קרנג'י. למרות זאת, אף אחד בתוך ארצות הברית לא היה מוכן להעסיקה. באביב 1983, נתפסה קרנג'י עם סמים בעת צילומים באפריקה, ובתקופה זו הסתיימה הקריירה שלה.
לאחר הפעלת לחץ מצד הוריה, נכנסה קרנג'י פעם נוספת לתוכנית גמילה מסמים, הפעם בבית החולים איגלוויל. לאחר שישה חודשים שוחררה קרנג'י מהתוכנית ועברה חזרה לפילדלפיה, שם נראה שהיא מחזירה את חייה לסידרם. היא החלה לקחת שיעורים בצילום ובאמנות הקולנוע. אך לאחר שישה חודשים נעלמה קרנג'י פעם נוספת וחזרה לאטלנטיק סיטי. שם חזרה להזריק הרואין. היא שכבה עם גברים תמורת כסף ואף נאנסה כמה פעמים. קרנג'י חלתה בדלקת ריאות, ואמה נאלצה לאשפזה בבית חולים בנוריסטאון, פנסילבניה.
ביוגרפיה > מותה

קרנג'י אובחנה כחולת איידס, מחלה אשר בזמנו נחשבה לחדשה. מצבה החמיר, והיא הועברה לאשפוז בבית חולים בפילדלפיה. אמהּ נשארה איתה בבית החולים יום ולילה, ולא הרשתה לאף אחד אחר לבקרה.
בתקופה זו ג'יה נהייתה רוחנית יותר, לדבריה לאלוהים יש תוכנית גדולה בשבילה אך לא בעולם הזה. היא קוראת בתנ"ך, כנראה מתוך ידיעה שמותה קרב.
באותה תקופה שקלה לצלם סרט שיסביר לבנות כמוה להיזהר מעולם הסמים על מנת שלא יגיעו למצבה אולם היא נפטרה לפני שהספיקה לצלם סרט זה.
ב-18 בנובמבר 1986, בשעה 10 בבוקר, ג'יה קרנג'י בת ה-26 נפטרה.
הלווייתה נערכה ב-21 בנובמבר בבית הלוויות קטן בפילדלפיה. חלק מחבריה הישנים מפילדלפיה בחרו לא להופיע להלווייתה, הסיבה העיקרית לכך הייתה הכעס שהרגישו כלפי אמה, שלא נתנה לאף אחד לבקרה בזמן המחלה. אף אדם מתעשיית האופנה לא הופיע. למרות זאת, שבועות לאחר מכן, כאשר נודע לו על מותה, שלח סקבולו כרטיס תנחומים.
לאחר המוות

באפריל 1988 יצרה קתלין קשר עם מפיקת טלוויזיה שעשתה תוכנית על איידס וספרה לה על בתה. זו הייתה המומה. מתברר שבעולם התקשורת כלל לא ידעו שג'יה נפטרה. קתלין הצטלמה לתוכנית הטלוויזיה והתראיינה גם בספר כדי להנציח את בתה.
"עניין של יופי" ("Thing of Beauty"), ביוגרפיה של קרנג'י שנכתבה על ידי סטפן פריד, יצאה לאור בשנת 1993.
"ג'יה", סרט ביוגרפי, יצא ברשת HBO בשנת 1998. אנג'לינה ג'ולי ככבה בתפקיד הראשי.
בשנת 1996, זואי טמרליס, שחקנית - תסריטאית, מכורה להרואין בעצמה אשר מתה בשנת 1999 כתוצאה מהסמים, מונתה לכתוב תסריט המבוסס על חייה של קרנג'י. גרסה זו של "ג'יה" לא הופקה בסופו של דבר, אך אחרי מותה של טמרליס, קטעי וידאו של קרנג'י, שיחות עם צלמים, משפחתה של קרנג'י וסנדי לינט אוגדו לסרט תיעודי שכותרתו "ההרס העצמי של ג'יה" ("The Self-Destruction of Gia").
הערות שוליים

↑  ‏Gia: The tragic tale of the world's first supermodel - כתבה באתר העיתון אינדפנדנט, 10/10/2005.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 119292750  ISNI: 0000 0000 3075 6301  LCCN: n92069926  VIAF: 27878375   WorldCat (עם VIAF): 27878375
ל' בתשרי

ל' בתשרי הוא היום השלושים בחודש הראשון 
בשנה העברית, למניין החודשים מתשרי, והיום השלושים בחודש השביעי 
למניין החודשים מניסן. ל' בתשרי לעולם לא יחול, בלוח העברי הקבוע, בימים שני, חמישי ושבת, ועל כן הוא משתייך לקבוצת הימים הנקראת "לא בהז".
פרשת בר המצווה של ילד שנולד בל' תשרי היא תמיד פרשת נח.
חגים ומועדים

א' דראש חודש חשוון
יום הזיכרון לרחבעם זאבי
אירועים היסטוריים

ד'תרע"ב – הפעם הראשונה שתקופת שמואל נפלה בתאריך זה
ה'תקי"ח – בתום ויכוח פומבי בין רבני גליציה לפרנקיסטים, פסק מיקולאי דמבובסקי (פול') בישוף קמניץ פודולסקי לטובת הפרנקיסטים, והורה לשרוף את ספרי התלמוד במחוז.
ה'תר"פ – גופותיהם של לוחמי ניל"י יוסף לישנסקי ונעמן בלקינד הובאו לקבורה בראשון לציון, לאחר שנתלו בדמשק בא' בטבת ה'תרע"ח.
ה'תשט"ז – במכון ויצמן מופעל ויצק, המחשב האלקטרוני הראשון בישראל ואחד הראשונים בעולם
ה'תשכ"ג – משבר הטילים בקובה מסתיים בשלום
ה'תשפ"ג – רצח שלום סופר: פיגוע דקירה בפונדוק, שבו נדקר יהודי בידי מחבל פלסטיני ונפטר מפצעיו.
נולדו

ה'תקע"ה – רבי שלמה זאב קליין, רבה של קולמר והקונסיסטוריה של הריין העליון באלזס, ממנהיגי היהדות האורתודוקסית ביהדות צרפת. (נפטר בי"ב בחשוון ה'תרכ"ח)
ה'תשכ"ד – עידו שמי, אמן רב תחומי
ה'תשל"ח – מירי בוהדנה, דוגמנית, שחקנית ומנחה טלוויזיה ישראלית
ה'תשמ"ב – אורן חזן, חבר הכנסת מטעם הליכוד. בנו של יחיאל חזן
ה'תשמ"ג – מאיה ערוסי, ספורטאית ישראלית
נפטרו

ה'תרט"ז – הרב צבי הירש חיות (מהר"צ חיות), אב בית דין בז'ולקווה ובקאליש ומחבר הגהות על תלמוד בבלי, שהיה מקורב לתנועת ההשכלה. (נולד בה'תקס"ו)
ה'תר"ף – רבי אלעזר הלוי, ראש הישיבה הגדולה במרקש שבמרוקו.
ה'תרצ"ט – יהושע בוכמיל, פעיל ציוני. (נולד ב-ה'תרכ"ט)
ה'תש"ם – הרב שלום קלזאן, מחכמי עדת התימנים בירושלים וראש ישיבת סוכת שלום. (נולד בה'תר"ע)
ה'תשס"א – ברק'ה וולף, דובר חב"ד בישראל. (נולד בה'תש"ד)
ה'תשס"ב – רחבעם זאבי, שר (ואלוף בדימוס) נרצח בידי מחבלים. (נולד בה'תרפ"ו)
כ"ט בתשרי – א' בחשוון
תשרי
חלק של ויצק, בתצוגה במכון ויצמן למדע
כפר ביל"ו

| --- | --- |
הבאר הראשונה בכפר ביל"ו
מדינה: ישראל ישראל
מחוז: המרכז
מועצה אזורית: גזר
גובה ממוצע: ‎63 מטר
תאריך ייסוד: 1932
תנועה מיישבת: תנועת המושבים
סוג יישוב: מושב
נתוני אוכלוסייה לפי הלמ"ס לסוף 2022
  - אוכלוסייה: 1,259 תושבים
    - שינוי בגודל האוכלוסייה: ‎0.6% בשנה
 מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת גוש דן מוגדלת) כפר ביל"ו(למפת גוש דן רגילה) כפר ביל"ו(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום כפר ביל"ו(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום כפר ביל"ו31°52′22″N 34°49′32″E﻿ / ﻿31.8728090183921°N 34.8256834241047°E﻿ / 31.8728090183921; 34.8256834241047  heמפת היישובים של מועצה אזורית גזר (in English: Gezer Regional Council) באדום - כפר ביל"ו בירוק - מיקום בניין המועצה tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
מדד חברתי-כלכלי - אשכול לשנת 2021: 9 מתוך 10

הטרקטור בכפר ביל"ו
כְּפַר בִּיל"וּ הוא מושב ליד רחובות השייך למועצה אזורית גזר. שטח המושב נחצה על ידי כביש 40 לשניים - החלק הצפוני גובל בעיר רחובות (ביל"ו א'), והחלק הדרומי גובל במועצה המקומית קריית עקרון (ביל"ו ב'). כפר בילו גובל במערבו בכביש 412 ובדרומו בקריית עקרון. ממזרח לכפר ביל"ו המושבים רמות מאיר ויציץ. צומת דרכים חשוב סמוך למושב (הצטלבות כביש 40 וכביש 412) נקרא על שמו, צומת ביל"ו.
היסטוריה

המושב הוקם בסוכות תרצ"ג (אוקטובר 1932) במסגרת התיישבות האלף, על ידי קבוצת פועלים בשם "חבורת הדרום" שהתארגנה החל מ-1926 ברחובות. על הקבוצה נמנו 30 משפחות, ביניהן רבקה גובר ומשפחתה ואליעזר מילרוד, ששימש כמנהל הקבוצה. הבאר הראשונה נחפרה כבר בשנת 1930.
שם היישוב ניתן לציון 50 שנה לעליית הביל"ויים.
כפר ביל"ו נבנה כקילומטר וחצי דרומית למושבה רחובות וחצץ בינה לבין הכפר הערבי עג'ר (עקיר). אדמות כפר ביל"ו נרכשו מערביי הסביבה באמצעות הקרן הקיימת לישראל כשחברי הכפר מימנו חלק ניכר מרכישות הקרקע ומההשקעה בתשתיות.
שנת הייסוד הרשמית של הכפר היא 1933 אך הפרדסים הראשונים נטעו כבר ב-1932. ביולי 1933 היו במושב 39 משקים כשבכל אחד מהם היה בית, רפת וכ-12.5 דונם שברובם שימשו לפרדסים. בנוסף היו במושב 11 בתים ללא משק. המתיישבים התארגנו באגודה החקלאית כמושב עובדים. האגודה מנתה 50 יחידות משק והיא נוהלה על ידי מזכירות, מועצה ואספה כללית. תמונות כל 50 הזוגות המייסדים משנת 1933 ניתן לראות בהערת שוליים זו
ב-1950 הורחב הכפר על ידי תוספת של 50 משפחות עולים שקבלו מאדמות הכפר עאקיר.
ב-1995 הורחב הכפר ב-107 יחידות דיור עבור בני הכפר והפך בכך ליישוב קהילתי.
ב-2004 היו ביישוב 209 יחידות דיור (102 יחידות חקלאיות המאוגדות באגודה החקלאית ו-107 יחידות דיור בשיכון בנים).
המושב כיום

נכון ל-2023 אופי היישוב הוא קהילתי-חקלאי. ענפים חקלאיים בולטים בכפר ביל"ו הם פרדסים, כוורנות, פרחים, פיטאיה ופסיפלורה. ב-1995 הוסב בית אריזה בכניסה לכפר למתחם מסחרי אשר השימוש בו למסחר הוסדר במסגרת היתר לשימוש חורג. ניסיון להביא להיתר קבוע לשימוש בשטח למסחר נדחה על ידי המועצה הארצית לתכנון ובנייה מתוך רצון לשמר את האופי הכפרי של כפר ביל"ו.
ביוני 2017 הוכרזה תוכנית תמ"ל 1074 העוסקת בחלקה המזרחי של קריית עקרון, בשטחים הפתוחים שבין כפר ביל"ו וגני יוחנן. התכנית הציעה הקמת אזור מגורים בשטח של כ-830 דונם, כולו על קרקעות חקלאיות של כפר ביל"ו וגני יוחנן. בספטמבר 2020 נרשמה הצלחה למושבים במאבק על קרקעות חקלאיות אלה מול הותמ"ל (הוועדה לתכנון מתחמים מועדפים לדיור). כ-140 דונם מהקרקעות שעמדו להיות מופקעים הוחזרו לחקלאים המקומיים.
אתרים ביישוב > בית הבאר

הבאר הראשונה בכפר בילו נחפרה ב-1930 והייתה במשך שנים מקור המים היחיד לתושבי הכפר ולהשקאת הפרדסים. כמו כן סיפקה הבאר מים למחנה הצבאי הבריטי - ביל"ו, לרמת אהרון, לשכונת חבצלת, ולקבוצת "שבולת" שישבה בקרבת נען. הבאר נמצאת במזרח כפר בילו, בקצה רחוב "דרך הפרדסים"..
אתרים ביישוב > אנדרטה לבני המקום שנפלו במערכות ישראל

האנדרטה מנציחה את בני המושב אשר נפלו בכל מערכות ישראל. האנדרטה נמצאת בלב מדשאה במרכז המושב. זהו פסל מגולף באבן לבנה המתנשא לגובה 3 מטרים מעל בסיס בטון. הפסל מעוצב בצורת נֶבל, סמל לשירת חיי הנופלים שנפסקה. ההנצחה ביוזמת משפחות הנופלים ואנשי המושב. בוצעה ב-1963 על ידי הפסל מרדכי כפרי.
מבין בני המושב שנפלו במערכות ישראל נודעו עובד לדיזנסקי וארלוזור לב (זוריק). כמו כן ידועים שני האחים למשפחת גובר (אפרים וצבי) שנהרגו במלחמת העצמאות, בנים לרבקה ומרדכי גובר (על שמם נקרא כפר אחים).