stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דבר שלא בא לעולם
מקור הדין > בפסיקת ראשונים

בכתבי הראשונים מובא, בשם רב ניסים גאון, דין חריג ביחס לדבר שלא בא לעולם. דין זה הוא "דבר המצוי בשוק": המקח חל בדבר שלא בא לעולם רק אם הוא דבר המצוי בשוק ואפשר לקנותו בכל שעה. עוד הוא סובר שעל המוכר מוטל החיוב 'להעמיד את מקחו' – כלומר לדאוג לכך שיבא לעולם ויהיה ניתן למסירה לרוכש. ר"י מיגאש סובר שבנסיבות אלו אף מותר להכריח את המוכר להעמיד את מקחו.
המקור לדברי רב ניסים גאון הוא סוגיית "ארעא ודיקלי": כשאדם מוכר לחברו שדה ודקלים ואין לו דקלים, עליו לקנות לו שני דקלים (מיעוט רבים: שניים). מקשים על כך הראשונים - הרי אין אדם מקנה דבר שלא ברשותו, ואם כך אין הדקלים נכללים בעסקה הראשונית. התשובה לכך היא שהדבר מצוי בשוק, ולכן אינו בגדר "דבר שלא בא לעולם", וניתן להקנותו. הרי"ף, הרמב"ם, הרשב"ם והרא"ש חולקים על כך. לדברי הרמב"ם (הלכות מכירה, פרק כ"ב, הלכות ב'–ג'): "המוכר פירות דקל לחברו יכול לחזור בו... אבל הפוסק על שער שבשוק, ולא היה מאותו מין שפסק עליו ברשות המוכר, חייב לקנות וליתן ללוקח מה שפסק. ואם חזר בו מקבל מי שפרע". כלומר, הרמב"ם פוסק שהקניין אינו חל על דבר שאינו ברשותו, ולכן אי אפשר להתחייב במכירת פירות דקל לחברו (דבר שלא בא לעולם אבל קיים בשוק) כשאינו ברשות המוכר.
ראשונים גם הבחינו במפורש בין הקנאה ובין התחייבות: אדם אינו מקנה דבר שלא בא לעולם, אבל הוא מתחייב עליו. כך, הרמב"ן (בתשובותיו סימן ט; סימן לח) עומד על הבחנה בין קניין להתחייבות שחלה על גופו ונכסיו. לדעתו, מי שנותן או מוכר מה שעתיד לקנות, וקיבל עליו באחריות להעמיד את הממכר בידו של קונה, חייב לעשות כן (סימן לח). כך פסק גם השו"ע: "המחייב עצמו בדבר שלא בא לעולם או שאינו מצוי אצלו חייב, אע"ג דאין אדם מקנה דבר שלא בא לעולם. הני מילי כשהקנה לו בלשון מכר או בלשון מתנה. אבל בלשון חיוב חייב והוא שקנוהו מידו". יש הסוברים שהרמב"ם וסיעתו אינם מבחינים בין קניין ובין התחייבות בנוגע לדבר שלא בא לעולם, זאת בהסתמך על דברי הרמב"ם בעניין שותפות, על פיהם אי אפשר לערוך חוזה על השתתפות ברווחים עתידיים. אולם רוב האחרונים מקבלים את ההבחנה בין הקנאה ובין התחייבות כדין פשוט ומוסכם, ואינם סוברים שהרמב"ם חולק עליה.
מקור הדין > בנוהג הרווח ופסיקת אחרונים

בספר תשב"ץ קטן מובאת מחלוקת ראשונים בעניין דבר שלא בא לעולם - האם כשהמנהג המקובל הוא לסחור בנכסים שלא באו לעולם יש לעסקת המכר תוקף מכוח קניין סיטומתא. לדעת המהר"ם מרוטנבורג יש לתת לדין סיטומתא פירוש מרחיב: יש תוקף לכל מנהג של הסוחרים - בין בנוגע לדרך הקניין ובין באשר למושא הקניין. לכן, קניין יחול גם בדבר שלא בעולם, כאשר יש נוהג רווח להקנותו. לפי דעה אחרת (רבי יחיאל מפריז), סיטומתא היא חידוש בדיני הקניין שבתלמוד 'ואין לך בו אלא חידושו'. לכן, קניין סיטומתא תקף ככל שהליך קנייני אחר היה תקף, אך לא יותר מכך. לפיכך הוא לא יחול על דבר שבא לעולם. בעקבות מחלוקת זו, כמה מן האחרונים פסקו שאין תוקף לקניין סיטומתא בדבר שלא בא לעולם. לעומתם, רבים מפוסקי ההלכה האחרונים סבורים, שניתן להקנות דבר שלא בא לעולם בקניין סיטומתא. החתם סופר הביא את דעת הרא"ש, שסיטומתא מועילה בדבר שלא בא לעולם, והוסיף שבוודאי תועיל לפתור את בעיית אסמכתא, שכן הטעם שאסמכתא אינה קונה הוא מחמת שאינה סומכת על דעת הקונה. קניין סיטומתא מבוסס לדעת החתם סופר על גמירות הדעת, ועל היותו כתנאי שהתנו הצדדים ביניהם לפעול לפי המנהג.
דוגמאות בנות ימינו לשאלה האם יש תוקף לקניין בדבר שלא בא לעולם כשזהו הנוהג הרווח, ניתן למצוא בעמדתם של רוב פוסקי ההלכה האחרונים בדבר תקפו של חוזה בכתב. מרבית הפוסקים העניקו תוקף הלכתי לחוזה בכתב (אף על פי שלא נעשה על פי דרכי הקניין בהלכה) על סמך הנימוק שהיות שכך המנהג, הרי יש לראות בחתימה על חוזה 'קניין סיטומתא' בנוגע להתחייבות החוזית. משמעות פסיקה זו היא שכשצדדים חותמים על חוזה מכר דירה או רכב, יש למסמך תוקף הלכתי חוזי מכוח דין סיטומתא, כשל התחייבות למכר, אולם אין בכך משום עסקה קניינית (העברת בעלות) בממכר. לעומת זאת בנוגע לחוזה שלא נחתם, נקבע באחד מפסקי הדין, שאין לו תוקף כי לא הוכח שלשני הצדדים הייתה גמירות דעת לעסקה. "זיכרון דברים", אף שהוא נחשב במשפט הישראלי לחוזה מחייב, אין לו תוקף מדין סיטומתא, משני טעמים: ראשית, על פי המנהג המקובל נעשה לאחר זיכרון הדברים חוזה מפורט, ולכן, אין כוונת התחייבות עד לחתימת החוזה. שנית, זיכרון דברים הוא פרקטיקה שאינה רווחת די הצורך . עם זאת, משנות השבעים של המאה העשרים, בתי הדין הרבניים הכירו בתקפו של זיכרון דברים על בסיס דין סיטומתא, וכך פסקו חכמי הלכה גם בראשית המאה העשרים ואחת.
טעם הדין

בטעם הכלל, ישנן כמה דעות, רבי אלחנן וסרמן בספרו קובץ שעורים כותב שלדעת המהר"ם מרוטנבורג הבעיתיות בדבר שלא בא לעולם היא חיסרון בגמירות דעת, כלומר, אדם לא סומך דעתו על קניין שכזה, וכוונתו לא מלאה, ולדעת רבי יחיאל מפריז הבעייתיות היא באפשרות של מעשה קניין לחול על החפץ שאינו בעולם. דעה נוספת היא דעת רבי חיים סולובייצ'יק הסובר שהבעיתיות היא באפשרות של האדם שאינו בעלים על החפץ להקנותו.
בספר "יש מאין: עסקאות בנכסים מופשטים במשפט התלמודי" כותב הרב יצחק ברנד כי דיני הקניין של המשפט התלמודי גורסים, שה"יש" הוא בהכרח חומרי מכאן נגזר שמושאי הקניין צריכים להיות ממשיים ונתפסים על ידי החושים, וכן שקניין או בעלות אינם חלים על נכסים מופשטים. בהתאם לכך נדרש שגם ההליך הקנייני יהיה פיזי. לפי תפיסה אחרת הקניין הוא קשר ממשי-נפשי בין בעלים לנכסיו, ומכאן שבהיעדרו של חפץ אי אפשר ליצור קשר כזה.
במשפט המודרני מתייחסים לזכויות וקנינים מופשטים כאל קיימים, בהתאם למצוי בעולם המודרני שרובם של הנכסים הם נכסים מופשטים,  ההלכה שאינה מכירה בכך, יוצרת עימות בין ההלכה המסורתית לבין חיי הכלכלה ודיני הקניין הרוחני המודרניים.
הערות שוליים

↑  אנציקלופדיה תלמודית, ז, "דבר שלא בא לעולם".
↑  תלמוד בבלי, מסכת קידושין, דף ס"ב, עמוד ב'
↑  תלמוד בבלי, יבמות דף צג עמוד א
↑  יצחק ברנד, יש מאין: עסקאות בנכסים מופשטים במשפט התלמודי, ירושלים: הוצאת מאגנס, 2017, עמ' 15. כך לדוגמה: 'כל המסתכל בארבעה דברים, ראוי לו כאילו לא בא לעולם: מה למעלה, מה למטה, מה בפנים  ומה לאחור. וכל שלא חס על כבוד קונו, ראוי לו כאילו לא בא לעולם' (משנה, חגיגה ב, א; תוספתא, חגיגה ב, ז).
↑  בבלי, קידושין סב ע"ב-סג ע"א; יבמות צב ע"א-צג ע"ב.
↑  יצחק ברנד, יש מאין: עסקאות בנכסים מופשטים במשפט התלמודי, ירושלים: הוצאת מאגנס, 2017, עמ' 19.
↑  כך למשל, שפחה או גויה אינן בנות קידושין, ופירות בוסריים או מחוברים אינם בני תרומות ומעשרות.
↑  יצחק ברנד, יש מאין: עסקאות בנכסים מופשטים במשפט התלמודי, ירושלים: הוצאת מאגנס, 2017, עמ' 20.
↑  תלמוד בבלי, מסכת יבמות, דף צ"ג, עמוד א'
↑  דוגמה נוספת מובאת בתלמוד בבלי, מסכת בבא מציעא, דף ט"ז, עמוד ב', ובה אנו רואים כי לדעת רב הונא ניתן להקנות דבר שלא בא לעולם. לדבריו אפשר למכור שדה העתיד להיות בבעלותו של המוכר גם אם בעת המכר הוא עדיין לא נמצא בבעלותו.
↑  יצחק ברנד, יש מאין: עסקאות בנכסים מופשטים במשפט התלמודי, ירושלים: הוצאת מאגנס, 2017, עמ' 23.
↑  יצחק ברנד, יש מאין: עסקאות בנכסים מופשטים במשפט התלמודי, ירושלים: הוצאת מאגנס, 2017, עמ' 35.
↑  יצחק ברנד, יש מאין: עסקאות בנכסים מופשטים במשפט התלמודי, ירושלים: הוצאת מאגנס, 2017, עמ' 38.
↑  תלמוד בבלי, מסכת  גיטין, דף י"ג, עמוד ב'; משנה תורה לרמב"ם, ספר קנין, הלכות מכירה, פרק כ"ב, הלכה ט'; שולחן ערוך, חושן משפט, סימן קכ"ו, סעיף א'
1 2  תלמוד בבלי, מסכת גיטין, דף י"ג, עמוד ב'
↑  יצחק ברנד, יש מאין: עסקאות בנכסים מופשטים במשפט התלמודי, ירושלים: הוצאת מאגנס, 2017, עמ' 43.
↑  סב,ב
↑  שיטה מקובצת, בבא מציעא מז ע"ב.
↑  משנה תורה לרמב"ם, ספר קנין, הלכות מכירה, פרק כ"ב, הלכות ב'–ג'
↑  כך גם נפסק בטור ובשו"ע (שולחן ערוך, חושן משפט, סימן רט"ז, סעיף ה').
↑  איתמר ורהפטיג, ההתחייבות: תוקפה, אופיה וסוגיה, מורשת המשפט בישראל, 2001, עמ' 156
↑  שולחן ערוך, חושן משפט, סימן ס', סעיף ו'
↑  איתמר ורהפטיג, ההתחייבות: תוקפה, אופיה וסוגיה, מורשת המשפט בישראל, 2001, עמ' 166
↑  שו"ת מהר"ם מרוטנבורג, דפוס לבוב, סימן ד. כך גם דעת הרא"ש (שו"ת הרא"ש כלל יג סימן כא).
↑  תשב"ץ קטן, סי' שצ"ח.
↑  למשל, רדב"ז, מהרש"ל, בעל קצות החושן ובעל נתיבות המשפט, ובהרחבה, רון ש' קליינמן, דרכי קניין ומנהגי מסחר במשפט העברי, 2013, הוצאת אוניברסיטת בר-אילן, עמ' 297-298.
↑  רון ש' קליינמן, דרכי קניין ומנהגי מסחר במשפט העברי, 2013, הוצאת אוניברסיטת בר-אילן, עמ' 307.
↑  רון ש' קליינמן, דרכי קניין ומנהגי מסחר במשפט העברי, 2013, הוצאת אוניברסיטת בר-אילן, עמ' 264.
↑  תיק מה-620 (נת'), פד"ר יז 122, עמ' 124 – 125 (ללא תאריך).
↑  רון ש' קליינמן, דרכי קניין ומנהגי מסחר במשפט העברי, 2013, הוצאת אוניברסיטת בר-אילן, עמ' 270-271.
↑  בבא בתרא, רע"ו
↑  חידושי הגר"ח (סטנסיל) נדרים סימן "בעניין מודר ומושבע מפי אחרים".
↑  יצחק ברנד, יש מאין: עסקאות בנכסים מופשטים במשפט התלמודי, ירושלים: הוצאת מאגנס, 2017, עמ' 1.
↑  יצחק ברנד, יש מאין: עסקאות בנכסים מופשטים במשפט התלמודי, ירושלים: הוצאת מאגנס, 2017, עמ' 2.
↑  יצחק ברנד, יש מאין: עסקאות בנכסים מופשטים במשפט התלמודי, ירושלים: הוצאת מאגנס, 2017, עמ' 394-395.
דושאן סימוביץ'

| --- | --- |

דושאן סימוביץ'
 לידה:  קראגויבאץ, ממלכת סרביה ממלכת סרביה
 פטירה:  בלגרד, יוגוסלביה יוגוסלביה
 מדינה:  הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה, ממלכת סרביה, ממלכת יוגוסלביה 
 השתייכות:   הצבא הסרבי המלכותי  הצבא היוגוסלבי המלכותי
 תקופת הפעילות:  1900–1941 (כ־41 שנים)
 דרגה:   גנרל ארמייה
 פעולות ומבצעים
 מלחמת הבלקן הראשונה מלחמת הבלקן השנייה מלחמת העולם הראשונה מלחמת העולם השנייה
 עיטורים
 מסדר הכוכב של קאראג'ורג'ה 
 
דושאן סימוביץ' (בסרבית: Душан Симовић‏; 28 באוקטובר 1882 – 26 באוגוסט 1962) היה גנרל יוגוסלבי אשר שימש כראש המטה הכללי היוגוסלבי בין השנים 1938–1940. בעקבות הפוטש של מרץ מונה לראש הממשלה הזמני של יוגוסלביה. נכשל בניסיון להגן על ארצו מפני פלישת מדינות הציר, ונמלט מיוגוסלביה ללונדון.
ביוגרפיה

סימוביץ' נולד בקראגויבאץ ב-28 באוקטובר 1882. הוא למד באקדמיה הצבאית של הצבא הסרבי, וב-1900 סיים את לימודיו והתגייס לצבא סרביה בדרגת לוטננט משנה. הוא שרת בהצטיינות במלחמות הבלקן, ובמהלך מלחמת העולם הראשונה שימש כמפקד רגימנט בחזית המקדונית. לאחר המלחמה הצטרף לצבא יוגוסלביה והיה מאדריכליו של חיל האוויר היוגוסלבי. ב-15 בספטמבר 1938 הוא מונה לראש המטה הכללי היוגוסלבי. הוא כיהן בתפקיד עד 3 בינואר 1940.
סימוביץ' היה בין הגנרלים שהתנגדו למדיניות ההתקרבות למדינות הציר שהוביל העוצר פאבלה. ב-25 במרץ 1941 חתם פאבלה על ההסכם התלת-צדדי עם גרמניה הנאצית, איטליה הפשיסטית והאימפריה היפנית. יומיים לאחר מכן, בתמיכת בריטניה, הוביל הפיקוד הבכיר של הצבא היוגוסלבי הפיכה צבאית (הפוטש של מרץ) ותפס את השלטון בממלכה. סימוביץ' מונה לראש הממשלה הזמני של יוגוסלביה במקום דראגישה צבטקוביץ'. במקביל, הוא נטל על עצמו גם את תפקיד הרמטכ"ל במקום הגנרל קוסיץ'. סימוביץ' הודיע על פרישתה של יוגוסלביה מההסכם התלת-צדדי. ב-6 באפריל פלשו ליוגוסלביה כוחות משולבים של מדינות הציר. תוך כמה ימים, התפרק הצבא היוגוסלבי, מרבית ערי הממלכה נכבשו, ובלגרד נכתשה בידי הלופטוואפה.
ב-15 באפריל נמלט סימוביץ' מהארץ יחד עם משפחתו. סגנו, דנילו קלפטוביץ' ניהל את המשא ומתן לכניעה עם מדינות הציר. סימוביץ' שהה בלונדון במהלך המלחמה, ולאחריה חזר ליוגוסלביה. הוא נפטר בבלגרד ב-26 באוגוסט 1962.
דוכסויות שלזיה

דוכסויות שלזיה היו יותר מעשרים הדוכסויות של אזור שלזיה שנוצרו בין המאות ה-12 וה-14 על ידי התפרקותה של דוכסות שלזיה, שהייתה אז חלק מממלכת פולין. בשנת 1335 נמסרו הדוכסויות לממלכת בוהמיה על פי חוזה טרנטשין. לאחר מכן עד 1742, שלזיה הייתה אחת מארצות הכתר הבוהמי והייתה חלק מהאימפריה הרומית הקדושה. רוב שלזיה סופחה על ידי מלך פרוסיה על פי חוזה ברלין בשנת 1742. רק דוכסות טשן, דוכסות טרופאו ודוכסות ניסה נותרו בשליטת הכתר הבוהמי וככאלה היו ידועים בשם דוכסות שלזיה העליונה והתחתונה עד 1918.
התפרקות שלזיה הפולנית (1138–1335)

בתקווה (לשווא) למנוע סכסוך ירושה, הנסיך מבית פיאסט בולסלאב השלישי לפי צוואתו האחרונה חילק את ממלכת פולין למחוזות תורשתיים המחולקים בין ארבעת בניו: מזוביה, קויאוויה, פולין גדול ושלזיה. לצד זה, המחוז הבכיר (פולין קטן) עם משכנו בקרקוב הייתה שמורה לבכור, שעל פי עקרון הוותק האגנטי היה אמור להיות הדוכס הגדול של פולין כולה. מעשה זה התחיל מבלי משים את התהליך המכונה פיצול פולין .
בנו של בולסלאב ולדיסלב השני קיבל את דוכסות שלזיה, וכבכור קיבל גם את תואר דוכס המחוז הבכיר. עם זאת, לאחר שניסה להשיג שליטה על כל פולין, הוא נאסר וגורש על ידי אחיו למחצה הצעירים בשנת 1146. בנו השני של בולסלאב בולסלאב הרביעי המתולתל, דוכס מזוביה, הפך לדוכס הבכיר הפולני. כאשר בשנת 1163 שבו שלושת בניו של ולדיסלב, בגיבוי הקיסר פרידריך הראשון ברברוסה, לפולין, נאלץ בולסלאב הרביעי לשקם את נחלתם.
לאחר עשר שנים של שלטון משותף, בניו של ולדיסלב חילקו לבסוף את שלזיה בשנת 1173:
בולסלאב הראשון, הבכור, קיבל את שטח הליבה סביב הערים ורוצלב, לגניצה ואופולה. בשנת 1180 העניק את דוכסות אופולה לבנו ירוסלב, ששלט עד מותו במרץ 1201. עם מותו של בולסלאב בדצמבר 1201, ירש את נחלותיו בירושה בנו היחיד שנותר בנו הנריק הראשון המזוקן.
מיישקו הראשון טנגלפוט הפך לדוכס רציבוז' וקיבל את ביטום ואושוויץ בשנת 1177.
קונרד לסקונוגי, הצעיר ביותר, בשנת 1177 גם תבע את זכויותיו וקיבל את דוכסות גלוגוב מאחיו בולסלאב, שאחרי מותו של קונרד בסביבות 1180/90 ירש אותה שוב.
1172/3-1177  בולסלאב הראשון  ירוסלב  מיישקו הראשון
1177-1185  בולסלאב הראשון  ירוסלב  מיישקו הראשון  קונרד
1185-1201  בולסלאב הראשון  ירוסלב  מיישקו הראשון
1201-1202  הנריק הראשון  מיישקו הראשון
לאחר שאחיו בולסלאב הראשון נפטר, גם מיישקו הראשון כף הרגל כבש את דוכסות אופולה מאחיינו הנריק הראשון המזוקן. הוא שלט על הדוכסות רציבוז' ואופולה, שהופיעו כשלזיה העליונה, עד מותו בשנת 1211. הנריק הראשון המזוקן נשאר ריבון דוכסות שלזיה התחתונה של ורוצלב, הוא רכש את אדמות פולין גדול באזור קאליש בשנת 1206, שהעניק לבן דודו ולדיסלב אודוניק, כמו גם נחלת לובוש בשנת 1210. כדוכס הגדול של פולין משנת 1232, הוא כבש שטחים פולניים גדולים נוספים סביב סנטוק בשנת 1234.
יורשו של מיישקו היה הדוכס קז'ימייז' הראשון מאופולה, שמת בשנת 1230. לאחר מכן הצליח הנריק הראשון לאחד מחדש את שלזיה השלמה תחת שלטונו. לאחר מותו ירש אותו בנו הנריק השני החסוד בשנת 1238, בעוד את שלזיה עילית ירש בנו של קז'ימייז' מיישקו השני השמן בשנת 1239. הוא ואחיו הצעיר, ולדיסלב אופולסקי, כבר קיבלו את קאליש בפולין גדול בשנת 1234.
הנריק השני נהרג בקרב ליגניץ בשנת 1241. בנו הבכור ויורשו, הדוכס בולסלאב השני הקרח נתן זמנית את נחלת לובוש לאחיו הצעיר מיישקו (מת ב-1242). הוא התפייס עם בן דודו הדוכס הגדול פשמישל הראשון ולבסוף החזיר את סנטוק בשנת 1247 ונותר שליט יחיד של שלזיה התחתונה עד 1248.
1206-1217  הנריק הראשון  ולדיסלב אודוניץ  נחלת לובוש  מיישקו הראשון,
       1211: קז'ימייז' הראשון
1217-1230  הנריק הראשון  קז'ימייז' הראשון
1241-1243  בולסלאב השני  Mieszko Lubuski  ולדיסלאב אופולסקי  מיישקו השני
1243-1248  בולסלאב השני  Santok  מיישקו השני,
       1246: ולדיסלב 
       אופולסקי  סנטוק  קאליש  קמפנו  ללוב
דוכסות הכתר הבוהמי (1335–1918)

בשנת 1327 החל יוהאן, מלך בוהמיה לקבל את נאמנותם של הדוכסים השלזיים כחלק מתביעתו על הכתר הפולני. בקונגרס וישגרד בשנת 1335 סוכם שיאן יבטל את תביעתו ובתמורה יקבל את עליונות הדוכסויות השלזיות ותשלום חד פעמי. זה סוכם בחוזה טרנטשין ב-24 באוגוסט 1335, אם כי כמה דוכסויות בשליטת פיאסט נשארו מחוץ לעליונות בוהמית במשך העשורים הבאים.
תחת הכתר הבוהמי, הדוכסויות המשיכו להישלט על ידי ענפים של שושלת פיאסט הידועים בשם הפיאסטים השלזיים עד הכחדת שושלתם בשנת 1675, אז הפכה לנחלת כתר בוהמיה.
הכתר הבוהמי עבר לבית הבסבורג בשנת 1526. בשנת 1742 סופחה רוב שלזיה על ידי פרוסיה בעקבות המלחמה השלזית הראשונה. זה אושר בעקבות מלחמת שלזיה השנייה בשנת 1745 ומלחמת שלזיה השלישית בשנת 1763. לאחר פירוק האימפריה הרומית הקדושה, שלזיה הבוהמית נותרה חלק מהאימפריה האוסטרית והאימפריה האוסטרו-הונגרית עד לפירוקה בשנת 1918.
רשימת דוכסויות שלזיה

דוכסות ביילסקו
דוכסות ברז'ג
דוכסות בייטום
דוכסות גלוגוב
דוכסות גלוגובק ופרודניק
דוכסות גלובצ'יצה
דוכסות יאבור
דוכסות קרנוב
דוכסות לגניה
דוכסות לוונברג
דוכסות מינסטרברג
דוכסות ניסה
דוכסות אלס
דוכסות אופולה
דוכסות אושוויצ'ים
דוכסות פרודניק
דוכסות פלס
דוכסות רציבוז'
דוכסות סייביירז'
דוכסות שווידניצה
דוכסות טשן
דוכסות טרופאו
דוכסות ורוצלב
דוכסות זאטור
דוכסות ז'אגאן
טירת ברז'ג, מקום מותו של הדוכס האחרון משושלת פיאסט בשנת 1675
דוד יוסף (ראש עירייה)

דוד יוסף (נולד ב-1959) הוא איש ציבור שכיהן כראש עיריית אור יהודה ממאי 2007 עד יוני 2015. הורשע בעבירות מין ובעבירות של מרמה והפרת אמונים ונדון ל-38 חודשי מאסר.
ביוגרפיה

שירת בצה"ל כלוחם בגדוד 202 בחטיבת הצנחנים.
בעשרים השנים שקדמו לבחירתו, התמודד יוסף שלוש פעמים על תפקיד ראש עיריית אור יהודה: בשנת 1989 התמודד עצמאית ונוצח על ידי יצחק בוכובזה. בשנת 1993 התמודד מטעם מפלגת צומת ונוצח על ידי תמיר שאבי. בשנת 1998 לא התמודד, אלא הצטרף ליצחק בוכובזה, ולאחר הבחירות מונה לסגנו, וב-2003 התמודד נגד בוכבזה, הפסיד בסיבוב השני, ובמועצת העיר נמנה עם שורות האופוזיציה.
בשנת 2007 התמודד יוסף מטעם מפלגה עצמאית בתמיכת הליכוד וש"ס וזכה, תוך שהוא מביס את ראש העירייה הזמני, עופר בוזי, שמוּנה לאחר התפטרותו של יצחק בוכובזה. עם היוודע תוצאות הבחירות, פנו שלושת מתחריו של יוסף לבית המשפט המחוזי בתל אביב, בתביעה לפסילת הבחירות ועריכת בחירות חדשות, בטענה שיוסף ניהל תעמולת בחירות בניגוד לחוק, משום שפרסם פנייה של הרב עובדיה יוסף לתמוך בו. בית המשפט דחה תביעה זו.
מייד עם היבחרו הודיע יוסף על פתיחת דף חדש בכל הקשור ליחסה של עיריית אור יהודה לעולים מאתיופיה[דרושה הבהרה].
בבחירות לרשויות המקומיות, שנערכו בנובמבר 2008 נבחר יוסף לכהונה נוספת, ברוב של יותר מ-70%. בשנת 2010, קיבלה העירייה בראשותו את פרס המנהל התקין מטעם משרד הפנים. בבחירות 2013 נבחר יוסף בשנית, ברוב של 58%.
במהלך כהונתו הועלו נגדו טענות רבות לגבי אופן ההתנהלות של הנהלת העירייה בראשותו. אם בחוסר התייחסות לכתבות שהציגו את פועלו באופן שלילי, ואם בגין אי סדרים ושימוש בהשפעתו לטובת רווח אישי כגון פרשת ה"סטנדאפ" במפעל הפיס[דרושה הבהרה], קשריו עם פוליטיקאים אשר קיבלו שמות רחובות וכיכרות המפארים את שמם ברחבי העיר, שינוי שדרת "יצחק רבין" ל"שדרת גבי אשכנזי", כריתת עצים נרחבת ברחבי העיר, ופתיחת "קייטנת ראש העיר" בשנת 2015.
ביוגרפיה > הרשעה בפלילים

בשנת 2015 נעצר לחקירה בחשד לביצוע עבירות מין, ב-18 ביוני באותה שנה, התפטר יוסף מתפקידו כראש עיר, וביולי אותה שנה הוגש נגדו כתב אישום בשורה של עבירות: גנבה בידי עובד ציבור, בעילה אסורה בהסכמה, מעשה מגונה ללא הסכמה, מעשה מגונה תוך ניצול יחסי מרות, מעשה מגונה תוך שימוש בכוח, הטרדה מינית, מרמה והפרת אמונים, שימוש לרעה בכוח המשרה ושיבוש הליכי משפט. ב-5 בדצמבר 2016 הורשע ב-11 מתוך 15 עבירות המין שיוחסו לו, בהן הטרדה מינית בכוח, ובחמש עבירות מרמה והפרת אמונים, בהן גנבה בידי עובד ציבור ונידון לשנתיים מאסר. בבית המשפט העליון התקבל ערעור המדינה ועונשו הוחמר ל-38 חודשי מאסר. הוא השתחרר מהכלא באוקטובר 2019.
חיים אישיים

יוסף נשוי ואב לשניים.
הערות שוליים

↑  שחר חי, ראש עיריית אור יהודה: "לא עשיתי טעויות", באתר mynet (כפי שנשמר בארכיון האינטרנט), 11 באוקטובר 2011
↑  דנה ירקצי‏, אור יהודה: בוטלו שמות רחובות שנקראו על שם מפורסמים בעודם בחיים, באתר וואלה, 29 בדצמבר 2015
↑  נועם דביר, ראש העיר אור יהודה חשוד במעשים מגונים, באתר ynet, 26 במאי 2015
↑  אלון חכמון, ‏הותר לפרסום: ראש עיריית אור יהודה נחקר בחשד לעבירות מין, באתר מעריב אונליין, 26 במאי 2015
↑  גלי גינת‏, ראש עיריית אור יהודה קרא רחוב בעיר על שם המאהבת שלו, באתר וואלה, 14 ביולי 2015
אורי ישראל פז, האישומים נגד ראש עיריית אור יהודה: עבריין מין סדרתי שחילק הטבות מקופת העירייה, באתר "תקדין", 16 ביולי 2015
↑  ראש עיריית אור יהודה לשעבר הורשע בשורת עבירות מין ומרמה, באתר ynet, 5 בדצמבר 2016
↑  שרון פולבר, ראש העיר אור יהודה לשעבר נידון לשנתיים מאסר בגין עבירות מין ושחיתות, באתר הארץ, 18 בדצמבר 2016
↑  ע"פ 1087/17 מדינת ישראל נ' דוד יוסף, ניתן ב־20 בדצמבר 2017
↑  חצי שנה לפני מועד השחרור, באתר ynet, 23 באוקטובר 2019
דונלד בראדמן

| --- | --- |

 לידה:  27 באוגוסט 1908 קוטמונדרה, אוסטרליה 
 פטירה:  25 בפברואר 2001 (בגיל 92) קנזינגטון פארק, אוסטרליה 
 מידע כללי
 מדינה:  אוסטרליה 
 השכלה:  Bowral High School 
 גובה:  1.73 מטרים
 מספר צאצאים:  2 
 ספורט
 ענף ספורט:  קריקט 
 הישגים
 פרסים והוקרה:  Sport Australia Hall of Fame (10 בדצמבר 1985)  מדליית הספורט האוסטרלית (16 בינואר 2001)  חבר במסדר אוסטרליה (11 ביוני 1979)  Knight Bachelor (1 בינואר 1949)  Wisden Cricketer of the Year (1931)  אוצר לאומי חי של אוסטרליה 
 
סר דונלד בראדמן (27 באוגוסט 1908 - 25 בפברואר 2001) היה חובט קריקט שנחשב לחובט הטוב ביותר בהיסטוריה של הקריקט.
השחקן האוסטרלי פרש מטסטים בשנת 1948 עם ממוצע של 99.94, אשר נטען שהיה ההישג הסטטיסטי הטוב ביותר של כל עולם הספורט, מאחר שלמתחרה הקרוב אליו היה ממוצע סופי של 60.97.
נמצא בראש שחקני הקריקט של המאה ה-20, כפי שנבחרו על ידי המגזין וויסדן, ונמצא בין עשרת הראשונים בהיכל התהילה של הקריקט האוסטרלי.
האסטרואיד 2472 Bradman, שהתגלה על ידי לובוש קוהואוטק, נקרא על שמו.
הערות שוליים

↑
↑  (2472) Bradman In: Dictionary of Minor Planet Names. Springer. 2003. doi:10.1007/978-3-540-29925-7_2473. ISBN 978-3-540-29925-7.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ADB: bradman-sir-donald-george-don-32376  GND: 172008956  ISNI: 0000 0000 6334 1946  LCCN: n82099849  NLA: 35021192  NTA: 071819037  SNAC: w6nk6hdf  Trove: 458782  VIAF: 6281817   WorldCat (עם VIAF): 6281817 
ערך זה הוא קצרמרבנושא ספורטאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
דוד אודסון

דוד אודסון (באיסלנדית: Davíð Oddson; נולד ב־17 בינואר 1948), הוא פוליטיקאי איסלנדי שכיהן כראש ממשלת איסלנד בשנים 1991 עד 2004. משך כהונתו הייתה הארוכה ביותר מבין כל ראשי ממשלת איסלנד לדורותיהם. לפני שהיה לראש ממשלה הוא כיהן החל משנת 1982 כראש עיריית רייקיאוויק. לאחר סיום כהונתו כראש הממשלה ועד 2005 הוא שימש כשר החוץ ולאחר מכן הוא היה נגיד הבנק המרכזי של איסלנד עד 2009. בעקבות המשבר הכלכלי באיסלנד ב־2008 עלו הקולות שקראו להתפטרותו, הן מהציבור האיסלנדי והן מראש הממשלה החדשה, יוהנה סיגורדרדוטיר, קריאות שהובילו להחלפתו בתפקידו במרץ 2009. בספטמבר אותה שנה הוא מונה לתפקיד עורך העיתון הגדול ביותר באיסלנד, ”מורגונבלדיד” (Morgunblaðið), החלטה שעוררה מחלוקת שחצתה את איסלנד. בבחירות לתפקיד נשיא איסלנד שנערכו ביוני 2016 הוא התמודד מול גודני יוהאנסון ונחל הפסד.
ראשית חייו

דוד אודסון נולד ברייקיאוויק. אביו היה רופא ואמו מזכירה. הוריו לא היו נשואים והוא גדל בבית סבו מצד אמו בעיירה סלפוס עד שזה הלך לעולמו. לאחר מכן הוא עבר עם אמו ועם סבתו להתגורר ברייקיאוויק. אודסון הוא צאצא של האנס יונתן, עבד מולאטי שנמלט מאיי הודו המערבית הדנים לאיסלנד ב־1805.
בנעוריו הוא גילה עניין בתיאטרון ולמד זמן מה בבית ספר למשחק. את לימודיו התיכוניים הוא סיים ב־1970 ב”קולג' הצעיר של רייקיאוויק” (Menntaskólinn í Reykjavík). באותה שנה הוא נשא לאישה את אסטרידור, אחות במקצועה ויחד הם הביאו לעולם בן, תורסטין, שלימים מונה להיות שופט בבית המשפט המחוזי של אקוריירי. בשש השנים הבאות לאחר נישואיו למד אודסון משפטים באוניברסיטת איסלנד ובמקביל עבד כמעט במשרה מלאה. לזמן מה הוא עבד כעוזר במאי בתיאטרון קטן (כיום התיאטרון העירוני של רייקיאוויק) ויחד עם שני חברים הוא הפיק תוכנית בידור ברדיו במשך שנתיים. במשך זמן מה הוא שימש כפרשן פוליטי בעיתון ”מורגונבלדיד” ומנהל הפרסום של בית הוצאה שמרני לספרים. ב־1974 הוא נבחר להיות חבר מועצת עיריית רייקיאוויק מטעם מפלגת העצמאות.
ראש עיריית רייקיאוויק

דוד אודסון נמנה עם חברי קבוצה של צעירים שמרנים–ליברטריאנים ממפלגת העצמאות שחשו שעל המפלגה לתמוך באופן חזק יותר בניסיונות לתת דגש על עקרונות כלכלת השוק בכלכלה האיסלנדית המפוקחת בכבדות. קבוצת חברים זו כללה את ת'ורסטיין פאלסון וגייר הארדה (לימים גם הם ראשי ממשלת איסלנד), יון סטיינר גונלאוגסון, קירטן גונרסון, מגנוס גונרסון, בינולופור בינארסון והאנס הולמסטין גיסורארסון. יחד הם הוציאו לאור בין השנים 1972–1975 מגזין בשם ”רכבת” (Eimreiðin). הם גם עקבו אחר הנעשה בממלכה המאוחדת תחת שלטונה של מרגרט תאצ'ר ובארצות הברית תחת שלטונו של רונלד רייגן. בנוסף הם הרבו בקריאת ספרים ומאמרים מפרי עטם של מילטון פרידמן, פרידריך האייק וג'יימס מ. ביוקנן ואודותם. אישים אלו ביקרו באיסלנד בראשית שנות השמונים והמסרים שהם השמיעו על הגבלת כוחן של הממשלות, הפרטה, וליברליזציה של הכלכלה, נפלו על אוזניים קשובות.
ב־1982 נפלה לידיו של אודסון הזדמנות לקדם את רעיונותיו כאשר מפלגת העצמאות בהנהגתו השיגה את רוב המושבים במועצת העיר רייקיאוויק, רוב שאותו היא איבדה ארבע שנים קודם לכן למפלגות מהאגף השמאלי של המפה הפוליטית. שניים מצעדיו הראשונים כראש העיר היו להפחית את מספר הנציגים במועצה מ־21 ל־15 ולמזג את חברת הדיג הגדולה ברייקיאוויק, שהייתה עד אז בבעלותה העירייה והיוותה עבורה נטל כבד, עם חברת דיג פרטית ולאחר מכן מכר את מניותיה של העירייה בחברה החדשה (HB Grandi), שהייתה לאחת מחברות הדיג הגדולות ביותר באיסלנד. באופן מקרי, המנהל הכללי של גרנדי, בריניפלור ביירנסון, היה לימים המנהל הכללי של חברת הטלפונים של איסלנד, שהייתה ההפרטה האחרונה שביצע אודסון כראש הממשלה. כראש עיריית רייקיאוויק, עמד אודסון גם מאחורי המהלך לבנייתו של בניין העירייה החדש, הסמוך לאגם של העיר (Tjörnin) ולבניין הפנינה (Perlan). למרות נטיותיו הליברטריאניות, תמך אודסון גם בתיאטרון העירוני של רייקיאוויק, במיוחד בהקמתו של בניין חדש לתיאטרון שנפתח ב־1989. בתשע שנות כהונתו כראש העיר, נבנה בה פרבר חדש, גרפרבור והוקם אזור קניות חדש סביב למרכז הקניות קרינגלן. כראש עיר כוחני ובלתי מתפשר נמתחה על אודסון ביקורת מהאופוזיציה של מפלגות השמאל במועצה.