stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
היפראנדרגוניזם
טיפול

הטיפול בהיפראנדרוגניזם משתנה בהתאם למצב הרפואי שגורם לו. בתור סימפטום הורמונלי של שחלות פוליציסטיות, גיל המעבר (בלועזית menopause), ובעיות אנדוקריניות אחרות, היפראנדרוגניזם מטופל בעיקר בתור סימפטום של בעיות אלו. באופן שיטתי, ניתן טיפול על ידי אנטי-אנדרוגנים כגון ציפרוטרון אצטט, פלוטמיד וספירונולקטון על מנת לווסת את רמון האנדרוגן בגוף המטופלת. עבור היפראנדרוגניזם הנגרם כתוצאה מהיפרפלזיה מולדת של האדרנל בהופעתה המאוחרת (בלועזית (Late-Onset Congenital Adrenal Hyperplasia (CAH), הטיפול הניתן מתמקד בעיקר על מתן הורמונים גלוקוקורטיקואידים  על מנת להילחם בייצור הקורטיזול הנמוך ובייצור המוגבר של האנדרוגנים שנגרם בעקבות הנפיחות של בלוטות יותר הכליה. גלולת מבוססות אסטרוגן ניתנות לטיפול בהיפראנדרוגניזם הנגרם הן מ-CAH והן מ-PCOS. נמצא כי טיפולים הורמונליים אלו מורידים את רמות האנדרוגן העודפות, מדכאים ייצור אנדרוגן בבלוטות יותרת הכליה ומביאים לירידה ניכרת בהירסוטיזם.
פעמים רבות מתמודדים עם היפראנדרוגניזם באופן סימפטומטי. הירסוטיזם ואקנה מגיבים טוב לטיפולים ההורמונליים שתוארו לעיל, כאשר 60-100% מהמטופלות מדווחות על שיפור בהירסוטיזם. לעומת זאת, התקרחות אנדרוגנית (בלועזית Androgenic alopecia) אינה מראה שיפור משמעותי לאור מתן טיפולים הורמונליים ולפיכך מצריכה טיפולים אחרים, כגון השתלת שיער.
חברה ותרבות

כיוון שעודף אנדרוגן מתבטא במאפיינים גופניים בולטים (למשל הירסוטיזם), פעמים רבות נקשרות להיפראנדרוגניזם סטיגמות חברתיות שונות. בעולם הספורט נרשמו מקרים רבים בהם ספורטאיות נפסלו מלהתחרות מפני שרמת הטסטוסטרון שלהן הייתה גבוהה מדי.
חברה ותרבות > ספורט

בעקבות המקרה של האתלטית הדרום אפריקנית קסטר סמניה, התאחדות האתלטיקה הבינלאומית (IAAF) הנהיגה מדיניות חדשה על פיה יאסר על נשים ספורטאיות להתחרות כנשים אם יש להן היפראנדרוגניזם. הבסיס להחלטה זאת הוא שלנשים אלו עשוי להיות יתרון בלתי הוגן על יריבותן. החוקים קובעים כי נשים אלו יוכלו להתחרות בקטגוריית הגברים אם התוצאות שלהן יאפשרו להן. ה IAAF מציין כי טסטוסטרון מקושר למסת גוף רזה, ובכך משפיע על הכוח, המהירות והכוח המתפרץ של האתלט. הסף של הטסטוסטרון מעליו לא יורשה לנשים להתחרות במקצי הנשים נקבע על 10 ננומול/ליטר, בהתבסס על מחקר שבדק אתלטיות שהתחרו באליפויות העולם באתלטיקה ב 2011 ו 2013. ל 99% מהאתלטיות במחקר היו רמות טסטסטורון נמוכות מ 3.08 ננומול/ליטר. במחקר שפורסם ב 2014, וסקר פרופילים אנדוקריניים של 693 ספורטאים וספורטאיות עלית, נמצא כי רק ל 13.7% מהנשים היו רמות גבוהות של טסטסטורון, בעוד של 16.5% מהגברים היו רמות טסטסטורון נמוכות. עורכי המחקר ציינו כי "הייתה חפיפה מושלמת בין הטווחים של הריכוזים [בין המינים]. וזה מדגים שההחלטה של הוועד האולימפי הבינלאומי (IOC) וה IAAF להגביל השתתפות של ספורטאיות במקצי עילית רק למשתתפות עם רמות טסטסטורון "נורמליות" אינה יישומית".
תהליך בדיקת המין של נשים הוא שנוי במחלוקת, וישנן טענות כי הוא משפיל ועשוי להוביל לאפליה. קיימות עדויות כי נשים ממדינות מתפתחות עברו הליכים של קליטורדקטומיות וגונדקטומיות בעקבות אבחנה של היפראנדרוגניזם. בספטמבר 2014, דיוטה צ'אנד, אצנית הודית שנאסר עליה להתחרות בנשים במסגרת תחרויות של ה-IAAF, הגישה עתירה במטרה לערער על ההחלטה, מתוך רצון לחזור ולהתחרות. ביולי 2015, בית המשפט לבוררות בספורט, השעה את החלטת ה-IAAF להרחיק את צ'אנד, ואפשר לה לחזור להתחרות. ל-IAAF ניתנו שנתיים במהלכן נציגי הארגון צריכים להציג ראיות מדעיות התומכות בהרחקה. בהיעדר ראיות ההרחקה תבוטל.
השעיית בדיקות ההיפראנדרוגניזם של ה-IAAF הובילה למחלוקת במשחקים האולימפיים בריו 2016. המחלוקת באה לידי ביטוי בעיקר בנושא השתתפותה, וזכייתה במדליית הזהב בריצת 800 המטרים, של הרצה הדרום אפריקאית קסטר סמניה. מתחרותיה של קסטר, לינסי שארפ וג'ואנה ג'וז'וויק, הצהירו כי הן מאמינות שלקסטר יש יתרון תחרותי בלתי הוגן. במדליית הכסף, באותה תחרות, זכתה הרצה מבורונדי - פרנסין ניונסבה, שב 2019 אישרה בראיון כי גם לה יש היפראנדרוגניזם. חוקרים מתחום הביו-אתיקה ותומכי שוויון מגדרי טוענים כי מניעה של השתתפות בתחרויות ספורט מנשים עם רמת טסטוסטרון גבוהה היא למעשה אפליה, בה הספורטאית "נענשת" עקב תכונה גופנית טבעית לחלוטין. הדבר דומה ליתרון טבעי של שחקן כדורסל גבוה או זורק דיסקוס עם מוטת ידיים גדולה.
חברה ותרבות > הגדרה חברתית

מלבד הגדרות ביוכימיות או קליניות, הגדרות תרבותיות מקובלות עשויות לקבוע את גבולות ההיפראנדרוגניזם בחברה. גדילה של שיער מעבר לרמה מסוימת ובאזורי גוף מסוימת נחשבים כטאבו בחברות מערביות רבות, גם אם מבחינה קלינית הדבר נחשב כנורמלי (למשל על פי סולם פרימן-גאלווי). לדוגמה, רק שיער ערווה ובית שחי מקובל בנשים בצפון אמריקה, בעוד ששיער באזור השפה העליונה, ה"הקו הלבן" (Linea Alba) בבטן, אזור הירכיים ומסביב לאזור הפטמה בשד אינו מקובל.
חברה ותרבות > ארגונים

ארגונים מקצועיים כמו "Androgen Excess and PCOS Society" הוקמו על מנת לקדם את המחקר, האבחון, הטיפול והמניעה של היפראנדרוגניזם ותסמונת השחלות הפוליציסטיות, כמו גם החינוך של הציבור והקהילה המדעית אודות מצבים אלו.
ראו גם

טיפול הורמונלי
בלוטה
גרג טרזן דייוויס

| --- | --- |

 לידה:  25 בספטמבר 1993 (בן 31) ניו אורלינס, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-2016 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת המדינה של לואיזיאנה 
 פרופיל ב-IMDb
 
גרגורי דייוויס ג'וניור (באנגלית: Gregory Davis, Jr. נולד ב-25 בספטמבר 1993), הידוע יותר בשם גרג טרזן דייוויס הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה אמריקאי.
ביוגרפיה

גרגורי דייוויס ג'וניור נולד ב-25 בספטמבר 1993 בניו אורלינס. לקולט באטלר ולגרגורי דייוויס שהיה מתאגרף. הוא סיים את לימודיו בתיכון עדנה קר בשנת 2011 שם שיחק בקבוצת הפוטבול. דייוויס למד באוניברסיטת לואיזיאנה בבאטון רוז', שם התמחה בחינוך בבית ספר יסודי והוראה. הוא נרשם לראשונה ללימודי רפואת שיניים באוניברסיטת המדינה של לואיזיאנה, אך לאחר שנת הלימודים הראשונה שלו, הוא החליט להחליף מגמות. דייוויס סיים את לימודיו ב-2015.
קריירה

בזמן שלמד באוניברסיטה, החל דייוויס את הקריירה שלו במדיה החברתית ופרסם סרטוני קומיקס בפלטפורמות האינסטגרם ו-Vine תוך שימוש במערכונים וסרטונים קומיים. הוא פרסם תחת השם הבדוי "TheRealTarzan", ובכך הפך לזיהוי כ"טרזן". כינוי זה בא ממבנה גופו והראסטות שמהווה דמיון לדמות טרזן. דייוויס הופיע בקליפ של "Where Is Da Milk".
דייוויס יצר אופרת סבון שבועית באינסטגרם בשם "Living with Jane" וסרט המשך, "Living with Jane 2". דייוויס כתב, הפיק, הקליט ופעל ככל דמות באופרת הסבון השבועית.
בסמסטר האחרון שלו בקולג', דייוויס התחיל לשחק בתיאטרון של האוניברסיטה במחזה "By the Way, Meet Vera Stark" בו גילם את דמותו של לירוי ברקסדייל. לאחר שסיים את לימודיו ב-2015, דייוויס התחיל כמורה בבית ספר יסודי הממוקם אוניברסיטת לואיזיאנה, כשלימד בכיתות א'-ג'. דייוויס החליט להמשיך במשחק לאחר ש"הבנתי שהגיע הזמן לשנות קריירה לאחר שהטפתי לתלמידים שלי שהם צריכים ללכת בעקבות החלומות שלהם לא משנה מה". לאחר כמעט שנתיים של הוראה, דייוויס ההחל להתמקד במשחק. דייוויס הופיע גם דגמן והופיע בפרסומות בהן לחברות כמו נייקי וקוקה קולה.
הוא החל להופיע בהצגות במה ובסרטים שונים ברחבי אזור ניו אורלינס. בשנת 2017 שיחק בתפקיד אורח בתור ריס בסדרת הטלוויזיה "שיקגו PD".
קריירה > משחק

בשנת 2018, דייוויס עבר ללוס אנג'לס כדי להתמקד בקריירת המשחק שלו. הוא גילם את קאהד בסרט האנתולוגיה קומדיה אימה בסרט ‏, "Tales from the Hood 2". הוא שיחק בתפקיד חוזר בסדרת הטלוויזיה "צרות טובות" של Freeform ובתפקיד אורח בסדרה "בית המשפט!" של CBS.
במאי 2021, דייוויס חתם עם סוכנות השחקנים ICM Partners.
בנובמבר 2021, פורסם שדייוויס לוהק לתפקיד חוזר בסדרת הדרמה הרפואית "האנטומיה של גריי". זה היה תפקידו הגדול הראשון; הוא מגלם את ד"ר ג'ורדן רייט, במינסוטה, לצד סקוט ספידמן ואלן פומפאו.
בשנת 2022 שיחק בסרט הקולנוע "אהבה בשחקים: מאווריק". בשנת 2021 לוהק לסרטו של טום קרוז, "משימה בלתי אפשרית: נקמת מוות – חלק ראשון".
חיים אישיים

לדייוויס יש תוכנית אימוני כושר מורכבת והוא נהנה מאפייה ובישול.
פילמוגרפיה > קולנוע

| שנה | כותרת | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2017 | Controversy | פרעה פיטמן | סרט טלוויזיה |
| 2018 | Tales from the Hood 2 | קאהד | סרט טלוויזיה |
| 2020 | קול קדומים | עובד פרדס |  |
| 2022 | אהבה בשחקים: מאווריק | סגן ג'ווי "זאב ערבות" מצ'אדו |  |
| 2023 | משימה בלתי אפשרית: נקמת מוות – חלק ראשון | דגאס |  |
| 2025 | משימה בלתי אפשרית: חשבון סופי | דגאס |  |
פילמוגרפיה > טלוויזיה

| שנה | כותרת | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2017 | שיקגו PD | ריס | פרק אחד |
| 2019 | Grand Hotel | ג'ונס | פרק: "Curveball" |
| 2020 | בית המשפט! | פרדי דיווידסון | פרק אחד |
| 2020–21 | צרות טובות | זאיון | 3 פרקים |
| 2021–הווה | האנטומיה של גריי | ד"ר ג'ורדן רייט | תפקיד חוזר |
הערות שוליים

↑  "Greg Davis "True Champ"". BoxRec. ארכיון מ-2022-01-13. נבדק ב-2022-01-13.
↑  Au, Quade (2 באוגוסט 2021). "Interview With Greg Tarzan Davis" (באנגלית). PIBE Magazine. ארכיון מ-2022-01-13. נבדק ב-2022-01-13. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Nick Nack Patti Whack - Where Is Da Milk". 9 ביולי 2015. {{cite web}}:  (עזרה)תחזוקה - ציטוט: url-status (link)
1 2  "Greg Tarzan Davis". TV Maze. 19 באפריל 2017. ארכיון מ-9 בדצמבר 2021. נבדק ב-13 בינואר 2022. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Massicot, Kelly (1 ביוני 2021). "Greg Tarzan Davis" (באנגלית). MyNewOrleans. ארכיון מ-2021-11-10. נבדק ב-2022-01-13. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Kroll, Justin (20 במאי 2021). "Greg Tarzan Davis Signs With ICM Partners". deadline.com. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "'Grey's Anatomy': Greg Tarzan Davis Joins ABC Medical Drama As Recurring". Deadline. 8 בנובמבר 2021. ארכיון מ-8 בנובמבר 2021. נבדק ב-12 בינואר 2022. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Rob Delaney, Cary Elwes Among New Additions To 'Mission: Impossible 7' Cast". Deadline Hollywood. 11 במרץ 2021. ארכיון מ-11 במרץ 2021. נבדק ב-11 במרץ 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Top Gun Day Celebrates 35th Anniversary With a Return to Theaters". CBR (באנגלית אמריקאית). 2021-05-06. ארכיון מ-2021-05-12. נבדק ב-2021-05-12.
הסוכנות לביטחון לאומי

| --- | --- |


מפקדת סוכנות ה-NSA בפורט מיד, מרילנד (1986)
 החותמת הרשמית של NSA
 ”מגינים על האומה, מבטיחים את העתיד”
 מידע כללי
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 תחום שיפוט:  ארצות הברית 
 משרד אחראי:  משרד ההגנה האמריקאי
 סוכנות אם:  מחלקת ההגנה של ארצות הברית
 סוכנות בת:  NSA Scientific Advisory Board 
 תאריך הקמה:  4 בנובמבר 1952
 סוכנות קודמת:  AFSA (סוכנות הביטחון הצבאית, 1949-1952)
 מנהל:  טימותי יו
 מטה מרכזי:  פורט מיד שבמרילנד, ארצות הברית (39°6′32″N 76°46′17″W﻿ / ﻿39.10889°N 76.77139°W﻿ / 39.10889; -76.77139)
 עובדים:  30,000 (2012)
 תקציב:  +10 מיליארד דולר אמריקני (הערכה)
 הסוכנות האמריקאית לביטחון לאומי
 
הסוכנות לביטחון לאומי (באנגלית: National Security Agency, או בראשי תיבות: NSA) היא סוכנות ביון ממשלתית של ארצות הברית, האחראית על מודיעין אותות (Sigint – Signal Intelligence) – ניטור גלובלי הכולל מעקב אחר אותות אלקטרוניים, איסופם ועיבודם, מעקב אחר תקשורת זרה, ופיתוח דרכי הצפנה ואותות – עבור מודיעין חוץ וביון נגדי. ארגון זה, שהוקם ב-4 בנובמבר 1952 על ידי הנשיא הארי טרומן, הוא חלק ממחלקת ההגנה האמריקאית ומדווח במקביל למנהל המודיעין הלאומי. ה-NSA גם אחראי על הגנת דרכי התקשורת ומערכות המידע הממשלתיות של ארצות הברית מפני חדירה זרה ולוחמת רשת.
היסטוריה

ה-NSA הוקם על בסיס AFSA – סוכנות הביטחון של הכוחות המזוינים, שהוקמה ב-20 במאי 1949 לאחר מלחמת העולם השנייה כארגון של מחלקת ההגנה בפיקוד המטות המשולבים, המופקד על מודיעין אלקטרוני ומודיעין אותות ותיאום מבצעי פיצוח צפנים עם יחידות צבא אחרות. אולם לסוכנות לא הייתה השפעה רבה עד להקמת ה-NSA באופן רשמי בנובמבר 1952.
מטה ה־NSA נמצא בפורט מיד שבמרילנד, כ־6 מיילים צפונה מוושינגטון. תמונות מראות כי יש כ־18,000 מקומות חנייה באתר, אך רוב הסברות טוענות שכוח העבודה של ה־NSA הוא בסביבות פי 2 ממספר זה.
ראש הסוכנות לביטחון לאומי הנוכחי הוא הגנרל טימותי יו. ראשי הסוכנות הם בדרך כלל גנרלים או אדמירלים.
החל משנת 1968 הסוכנות מפעילה מרכז המבצעים לביטחון לאומי.
ב-2017 נחשפה לציבור פרשיית דליפת מידע קריטית מה-NSA שהובילה לדליפת כלים ושיטות של הסוכנות שפגעה באופן מהותי ביכולת האיסוף של הסוכנות. לפי ההערכות, כלים אלו הגיעו לידם של The Shadow Brokers ונוצלו למתקפות סייבר.
היסטוריה > לאחר פיגועי 11 בספטמבר

פיגועי 11 בספטמבר היוו נקודת מפנה. חודש וחצי לאחר אירוע הטרור נחקק חוק הפטריוט שאיפשר מעקב, איסוף נתונים והאזנות סתר לשיחות טלפון של אזרחים בארצות הברית. בהמשך, במסגרת תוכנית פריזמה, הוחלט שהמידע שעובר בשרתי מיקרוסופט, יאהו, גוגל, פייסבוק, יוטיוב, סקייפ ואפל יימסר לסוכנות, כלומר לשלטונות ארצות הברית.
בשנת 2014 נחשף שהסוכנות מנצלת תוכנת Dishfire לאיסוף מאות מיליוני הודעות טקסט מדי יום בכל העולם.
הסוכנות בתרבות הפופולרית

כגוף ההצפנה העיקרי של ארצות הברית, הסוכנות היוותה השראה לסרטי קולנוע וספרים רבים.
הסוכנות בתרבות הפופולרית > ספרים

הדמות הראשית בספרו של טום קלנסי "סערה אדומה עולה", הגיבור הראשי רוברט טולנד הוא אנליסט NSA המתמחה במודיעין אותות. הארגון גם משחק תפקיד עיקרי בעלילת הספר "שן הנמר". סדרת ספרי תא ספלינטר מתרכזת אף היא בסוכנות NSA ואגף פיקטיבי בו בשם "אשלון השלישית".
בשנת 1998 פרסם הסופר דן בראון את המותחן "מבצר דיגיטלי", שעלילתו נסובה סביב ארגון זה, כשהמוטו המרכזי שלו הוא "מי ישמור על השומרים".
בשנת 2002 פרסם הסופר החרדי נחמן גרשונוביץ סדרת ספרים בשם "פתח מילוט" הכוללת שלושה חלקים: 'תופת', 'הישרדות' ו'הפאזל' (א' וב'). בעלילת הסדרה מתוארת ה'מחלקה לטלקומוניקציה ביטחונית' ב-NSA.
הסוכנות בתרבות הפופולרית > סרטים

"קונספירציה הדרגתית" מ-2009 מגולל את קורותיה של מערכת מחשב של ה-NSA שיוצאת משליטה.
"קוד פרוץ" מ-1998 מגולל את ניסיונותיו של ה-NSA למנוע את חשיפתו של צופן ממשלתי חשאי.
"מת לחיות 4.0" מ-2007 מתמקד בחבלה במערכת המחשוב, שמאתגרת את ה-NSA.
אחד מהנבלים בסרט "למות ביום אחר" מ-2002 הוא סוכן NSA.
ראשי הסוכנות

ראלף קאנין (נובמבר 1952 – נובמבר 1956)
ג'ון סמפורד (1956 – נובמבר 1960)
לורנס פרוסט (1960 – ינואר 1962)
גורדון בלייק (ינואר 1962 – יוני 1965)
מרשל קרטר (1965 – אוגוסט 1969)
נויל גיילור (1969 – 1972)
סמואל פיליפס (אוגוסט 1972 – אוגוסט 1973)
לו אלן הבן (1973–1977)
רוברט ריי אינמן (1977 – אפריל 1981)
לינקולן פורר (1981 – מאי 1985)
ויליאם אודום (1985–1988)
ויליאם סטודמן (1988–1992)
ג'ון מק'קונל (1992–1996)
קנת מיניהאן (1996–1999)
מייקל היידן (מרץ 1999 – 2005)
קית ב. אלכסנדר (2005–2014)
מייקל ס. רוג'רס (2014–2018)
פול נקאסוני (מאי 2018 –פברואר 2024)
טימותי יו (מפברואר 2024)
ראו גם

שירות הביטחון המרכזי
אשלון
Data Encryption Standard
Advanced Encryption Standard
הערות שוליים

↑  Fight for Survival בתוך Mathew M Aid, The Seret Sentry: The Untold History of the National Security Agency,  Bloomsbury Press, 2009
↑  גלי פיאלקוב, ‏דיווח: ה-NSA סבל מפריצה "גדולה יותר מסנואודן", באתר "אנשים ומחשבים", 14 בנובמבר 2017
↑  רועי צזנה, הדרך לחוסר פרטיות רצופה כוונות טובות, בתוך: השולטים בעתיד, ירושלים: כנרת, 2017
| קהילת המודיעין האמריקאית |
| --- | --- | --- |
| מחלקת ההגנה | DIA (מודיעין צבאי) •  NSA (מודיעין אותות) • ONI (ביון ימי) • משרד הסיור הלאומי (ביון לוויינים) • הסוכנות הלאומית למודיעין חזותי וגאוגרפי (מיפוי מדיעיני) • חיל האוויר ה-16 של ארצות הברית (מודיעין אווירי)  •  משרד מודיעין חיל-הנחתים • משרד מודיעין הצבא • מודיעין משמר החופים  • מרכז מודיעין החלל הלאומי (מודיעין חלל) |  |
| הקבינט של ארצות הברית | לשכת החקירות הפדרלית (FBI) • משרד DEA למודיעין לביטחון לאומי (ONSI)  •  הלשכה למודיעין ומחקר (INR) • משרד המודיעין והמודיעין הנגדי (OICI)  • משרד המודיעין והניתוח (I&A)  •  משרד המודיעין והאנליזה (OIA) |  |
| משרד ראש המודיעין הלאומי | המרכז הלאומי למלחמה בטרור • המרכז הלאומי למלחמה בהפצת נשק להשמדה המונית וביו-ביטחון • המרכז הלאומי לסיכול מודיעין נגדי וביטחון • מרכז אינטגרציה לאיומי סייבר |  |
| משרד הרשות המבצעת של נשיא ארצות הברית | היועץ לביטחון לאומי • היועץ לביטחון המולדת • המועצה לביטחון לאומי • המועצה לביטחון מולדת |  |
| פיקוח ובקרה | ועדת המודיעין של הסנאט של ארצות הברית • ועדת המודיעין של בית הנבחרים של ארצות הברית |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007269256105171  BIBSYS: 2009406  BNE: XX190162  BnF: cb14659679w (data)  CiNii: DA01153302  GND: 5228208-9  ISNI: 0000 0001 2185 2745  LCCN: n79002506  NDL: 00628132  NKC: kn20040308017  NLA: 35570078  SNAC: w6bs2msc  SUDOC: 138030049  Trove: 999508  VIAF: 151253538   WorldCat (עם VIAF): 151253538
סוניה גנדי

סוניה גנדי
סוניה גנדי (נולדה ב-9 בדצמבר 1946) היא פוליטיקאית הודית ממוצא איטלקי, נשיאת מפלגת הקונגרס הלאומי ההודי לשעבר, ואלמנתו של ראש הממשלה לשעבר של הודו, רג'יב גנדי.
ביוגרפיה

סוניה מאינו (Sonia Maino) נולדה בבית קתולי, בכפר לוזיאנה ליד ויצ'נצה במחוז ונטו שבאיטליה. ב-1964 עברה לאנגליה כדי ללמוד אנגלית ושם פגשה את רג'יב גנדי, אשר למד בקיימברידג'. הזוג נישא ב-1969, ועבר להודו והתגורר בבית אמו של רג'יב, ראש ממשלת הודו אינדירה גנדי. ב-1983 סוניה קיבלה אזרחות הודית אך נשארה לרוב לא מעורבת פוליטית.
ב-1981 נכנס רג'יב גנדי לחיים הפוליטיים. לאחר ההתנקשות באימו באוקטובר 1984 נבחר לראש ממשלת הודו. לאחר ההתנקשות בחייו של בעלה במהלך עצרת בחירות 1991, הופעל עליה לחץ ציבורי להיכנס בעקבותיו לפוליטיקה. גנדי סירבה תחילה, אבל לאחר תבוסת מפלגת הקונגרס הלאומי בבחירות ללוק סבהה ב-1996, והתערערות ההנהגה של סיטראם קסרי, היא הצטרפה לפוליטיקה ב-1997 ונבחרה לפרלמנט ההודי. לאחר הבחירות ללוק סבהה ב-1999 היא נבחרה להנהיג את האופוזיציה. בבחירות ללוק סבהה ב-2004, האופוזיציה ניצחה את הברית הדמוקרטית הלאומית, אבל גנדי הודיעה, שנתפסה במהלך הבחירות כמועמדת המפלגה לראשות הממשלה, כי לא תקבל את התפקיד. סוניה בחרה במאנמוהאן סינג לעמוד בראשות הממשלה במקומה.ב-2004 הכתיר אותה המגזין פורבס כ"אשה השלישית הכי חזקה בעולם".
בדצמבר 2017 התפטרה מנשיאות מפלגת הקונגרס הלאומי ההודי והעבירה את ההנהגה לידי בנה רהול גנדי. לאחר שרהול התפטר בעקבות כישלון המפלגה בבחירות ללוק סבהה, שבה סוניה לעמוד בראשות המפלגה באוגוסט 2019 כנשיאה זמנית, ובאוקטובר 2019 נבחרה בשנית לנשיאת המפלגה. והתפטרה מהתפקיד באוקטובר 2022.
בפברואר 2024 הודיעה סוניה על מועמדותה לרג'יה סבהה מראג'סטאן לקראת הבחירות בפברואר, וכי לא תיקח חלק בבחירות ללוק סבהה עקב מצבה הבריאותי. ב־3 באפריל 2024 החלה לכהן כחברת הרג'יה סבהה.
הערות שוליים

↑  Darpan Singh, Sitaram Kesri, the Congress president who had his dhoti pulled, India Today, ‏28 בספטמבר 2022
↑  'Deeply hurt' Sonia refuses to be PM, טיימס אוף אינדיה, ‏18 במאי 2004
↑  Why Sonia refused to be PM, Economictimes, ‏19 במאי 2004
↑  The man who will be PM, Tribune India, ‏20 במאי 2004
↑  אי.פי, סוניה גנדי: מוותרת על תפקיד ראש ממשלת הודו, באתר ynet, 18 במאי 2004
↑  רונן לב, ‏סרט הודי: סוניה גנדי ויתרה על ראשות הממשלה לטובת אדריכל של הרפורמות, באתר גלובס, 18 במאי 2004
↑  Sonia Gandhi: The woman who would not be queen, Economic Times, ‏16 בדצמבר 2017
↑  Manoj C G, Sonia to Rahul to Sonia: Congress takes step back to move forward, The Indian Express, ‏11 באוגוסט 2019
↑  Kaushik Deka, Family Values | Congress, India Today, ‏11 באוקטובר 2019
↑  Sonia Gandhi files nomination for Rajya Sabha polls from Rajasthan, India Today, ‏14 בפברואר 2024
↑  Rahul Gautam, 'Won't contest Lok Sabha polls...': Sonia Gandhi's letter to Rae Bareli voters, India Today, ‏15 בפברואר 2024
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007450489805171  PLWABN: 9810695253805606  BIBSYS: 6064091  BnF: cb121362812 (data)  CANTIC: a12140831  CiNii: DA07595019  GND: 119433109  ICCU: IEIV042030  ISNI: 0000 0000 8410 5950  LCCN: nr90012454  NKC: xx0116849  NLK: KAC201418771  NTA: 074566695  RERO: 02-A003277804  SUDOC: 029816378  VIAF: 113285195   WorldCat (עם VIAF): 113285195 
ערך זה הוא קצרמרבנושא הודו ובנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
המעמד היצירתי

המעמד היצירתי (באנגלית: Creative class) הוא מונח שבמקורו מתייחס למעמד חברתי המניע את ההתפתחות הכלכלית של ערים פוסט-תעשייתיות בארצות הברית ומשמש ככלי לפיתוח עירוני וכלכלי מואץ באמצעות משיכת תושבים בעלי מאפיינים יצירתיים בערים רבות בעולם.
את המונח ואת הכלי הכלכלי שנקרא "העיר היצירתית", טבע התאורטיקן ריצ'רד פלורידה (אנ') בספרו "עלייתו של המעמד היצירתי" (The Rise of the Creative Class), אשר ראה אור בשנת 2002. בשימוש במונח זה, פלורידה שאב השראה מכתביהם של ג'יין ג'ייקובס והסוציולוג רוברט פארק שהתבוננו על ערים ומצאו בהן גיוון, יצירתיות וחדשנות. פלורידה מתייחס לכתיבתה המהפכנית של ג'ייקובס שכבר לפני כמה עשורים ציינה את יכולתן של ערים למשוך אנשים יצירתיים ובכך לדרבן צמיחה כלכלית.
פלורידה מתייחס בכתביו גם לתאוריית ההון האנושי, תאוריה כלכלית שבמסגרתה מבוססת הטענה שאנשים יצירתיים הם הכוח המניע בצמיחה כלכלית אזורית, ושצמיחה כלכלית תתחולל במקומות שבהם יש ריכוז של משכילים. במחקרו פלורידה מרחיב את המבט ובוחן מדוע אנשים יצירתיים מתרכזים במקומות מסוימים. התאוריה שלו גורסת שאנשים יצירתיים הם הכוח הכלכלי המניע, ואנשים אלו מעדיפים מקומות שהם חדשניים, מגוונים וסובלניים. התאוריה שלו נבדלת מתאוריית ה"הון האנושי" בשני תחומים: ראשית הוא מזהה סוג מסוים של הון אנושי – אנשים יצירתיים, כמפתח לצמיחה כלכלית. שנית, התאוריה שלו מזהה ומדגישה אלמנטים שמעצבים את האזורים המועדפים על ידי האנשים היצירתיים.
מקצועות המעמד היצירתי

ההון האנושי שעליו כותב ריצ׳רד פלורידה הוא המעמד היצירתי. בלב המעמד היצירתי הוא מתאר מדענים ומהנדסים, פרופסורים באוניברסיטאות, משוררים וסופרים, אמנים, בדרנים, שחקנים מעצבים ואדריכלים. יחד איתם נמצאים גם מנהיגים מחשבתיים של התקופה – עיתונאים, עורכים, דמויות ציבוריות, אנליסטים והוגי דעות נוספים. המקצועות הללו, שנמצאים בלב המעמד היצירתי, מייצרים דפוסים חדשים שיכולים להפוך לרווחים בציבור הרחב, כמו עיצוב של מוצרים או המצאה של תאוריות ואסטרטגיות שניתן להשתמש בהם במקרים רבים.
במעגל הרחב יותר של המעמד היצירתי ישנם אנשי מקצוע יצירתיים שעובדים במגוון רחב של מקצועות מבוססי ידע, בתחומי ההיי-טק, שירותים פיננסיים, מקצועות המשפטים והבריאות והניהול העסקי. אנשים אלו עוסקים בפתרון בעיות יצירתי, תוך התבססות על גופי ידע מורכבים לפתרון בעיות ספציפי. פעולה זו דורשת דרגה גבוהה של השכלה פורמלית ובכך גם הון אנושי גבוה.
בבסיס התאוריה של פלורידה נמצא הזיהוי שיצירתיות היא מאפיין יסוד מהותי בבני אדם. כל בני האדם הם יצירתיים, וכולם בעלי פוטנציאל להיות חלק מן המעמד היצירתי. עם זאת, לפי הערכתו, רק כ־30% מכוח העבודה האמריקני בני מזל בכך שהם מקבלים תשלום עבור יצירתיות בעבודתם, ובהתאמה לכך הם נכללים במעמד היצירתי.
המעמד היצירתי וערים

בסדרה של מחקרים איכותניים וכמותניים (מבוססי נתונים סטטיסטיים) מצא פלורידה שאינדיבידואלים משכילים נמשכו למקומות שהיו חדשניים ומגוונים. כדי להבין את התופעה המרחבית של המעמד היצירתי וההשפעה שלו על צמיחה כלכלית הוא הגדיר שלושה אלמנטי מפתח הכרחיים למשיכה והתבססות של המעמד היצירתי בערים: טכנולוגיה, כשרון וסובלנות. ב״טכנולוגיה״ הכוונה לריכוז של חדשנות והיי טק באזור; ״כשרון מתייחס״ לריכוז עירוני של בעלי תואר ראשון ומעלה; ״סובלנות״ הוגדרה כפתיחות וגיוון ברמה העירונית. השילוב של שלושת אלמנטים אלו הכרחי והם אינם יעילים לבדם. על מנת למשוך אנשים יצירתיים, לחולל חדשנות ולייצר צמיחה כלכלית בעיר, לטענת פלורידה, יש צורך בשלושתם.
במחקרו הוא מדגים את התאוריה על 255 ערים בארצות הברית, ונותן דוגמאות לערים שענו רק על חלק מהמדדים ולכן לא הצליחו להתפתח ולצמוח. לעומתן ערים כמו סן פרנסיסקו, בוסטון, וושינגטון, אוסטין וסיאטל שנמצאו כמצטיינות בכל שלושת המדדים, הן ערים יצירתיות משגשגות.
במחקר הוא מצא שהון אנושי יצירתי נמשך למקומות שקיבלו ציונים גבוהים במדדי הגיוון כגון ריכוז של אוכלוסיות להט"ב ובוהמיינים. על בסיס הממצאים טוען פלורידה שאמנים, מוזיקאים, להט"ב ואחרים שנמנים במעמד היצירתי מעדיפים מקומות שהם פתוחים ומגוונים.
מתאוריה למדיניות

פלורידה קנה לו אחיזה באקדמיה בקשר שבין יצירתיות להתחדשות עירונית ומיתוג מחדש של ערים. ספריו זכו להצלחה והפכו במהרה לרבי מכר. בהמשך הוא מינף את התאוריה שלו לכדי מדיניות, וייסד חברת ייעוץ עולמית, Creative Class Group. החברה מורכבת מחוקרים מומחים, אקדמאים ואסטרטגיים עסקיים. חברה זו משתמשת בנתוני מחקריו של פלורידה על המעמד היצירתי כדי לסייע בקידום צמיחה ופיתוח כלכלי של ערים ואזורים ברחבי העולם. החברה ייעצה לערים רבות במדיניות פיתוח המבוססת על מעמד היצירתי ככלי כלכלי ליצירת צמיחה ביניהן טורונטו, קייפטאון, אוסטין, סיאטל, ברצלונה, ירושלים ועוד, יחד עם ייעוץ לחברות פרטיות כמו גוגל, מיקרוסופט, ו-BMW.
ביקורות על התאוריה

על רעיונות "העיר היצירתית" וה"כלכלה היצירתית" נמתחה ביקורת מזוויות שונות.
ביקורות על התאוריה > תאוריה פלקטית

ישנם הסבורים כי התאוריה של פלורידה היא תאוריה פלקטית, ביניהם ג'יימי פק (אנ'), אשר טוען כי רעיון "העיר היצירתית" שהפך לכלי פיתוח עירוני מואץ, תחת חסות הטרנד היצירתי, הוא כלי שמייצר עירוניות פלקטית, אחודה ובנאלית. האמנות ותרבות הופכות להיות כלי כלכלי וסחורה, והאנשים שיכולים לגור בה הם רק אלו בעלי היכולת הכלכלית המתאימה. כתוצאה מכך, העיר הופכת לחד גונית ומדירה אוכלוסיות מסוימות. פק טוען כי העיר היא מערך מורכב הרבה יותר מפתרון הקסם שמציע פלורידה וכדי לקדם שינוי אמיתי בעיר נדרשים תהליכי עומק אמיתיים ולא פתרונות אינסטנט. פק מכנה את רעיונותיו של פלורידה "מיקרוסוציולוגיה חובבנית".
ביקורות על התאוריה > התאוריה אינה תורמת לכלכלת העיר

ביקורת אחרת הביעה ספקנות ביחס לאופן שבו העיר היצירתית אכן תורמת לצמיחה כלכלית של העיר. כריסטופר פריסי מאוניברסיטת סירקיוז בניו יורק גילה כי הנתונים ששימשו את פלורידה במחקרו, לא מצביעים על קשר ישיר בין המעמד היצירתי והצמיחה כלכלית עירונית כפי שפלורידה טוען, ועל כן לטענתו "המלך הוא עירום".
טענה נוספת היא כי החזון של פלורידה מייצר מערך כוחות בו העירייה מנצלת את האמנים ואנשי התרבות בה. באמצעות תמיכה באמנים היא למעשה משתמשת בהם ככלי לטובת התחדשות עירונית. ההון התרבותי מנוצל ומנוכס לקידום פיתוחה של העיר. גם תופעות כגון חברות יזמות נדל"ניות שסוחרות את שירותיהם של אמנים ליצור מייצגי אמנות בתוך או מסביב לאתרי בנייה מנצלות את האמנות לצורך מיתוג הפרויקט, שלבסוף יאוכלס על ידי אוכלוסייה ממעמד סוציואקונומי בינוני-גבוה ויצור ג'נטריפיקציה בכסות מסרים כגון פלורליזם, רב תרבותיות ותרבות.