סיאטל
אקלים

בסיאטל יש אקלים ממוזג, המסווג כאקלים ים-תיכוני (Csb לפי שיטת קפן), אך מקורות מסוימים מציבים את העיר באזור אקלים ימי (Cfb לפי שיטת קפן). יש בה חורפים קרירים ורטובים וקיצים קלים ויבשים יחסית, המכסים את המאפיינים של שניהם. האקלים מאופיין לעיתים כאקלים "ים תיכוני שונה" מכיוון שהוא קריר יותר ורטוב יותר מאשר אקלים ים תיכוני "אמיתי", אך חולק את הקיץ היבש האופייני (שיש לו השפעה חזקה על צמחיית האזור).
גלי חום קיצוניים נדירים באזור סיאטל, וכך גם טמפרטורות קרות מאוד (מתחת ל-9- מעלות צלזיוס). אזור סיאטל הוא האזור המעונן ביותר בארצות הברית, בין היתר כתוצאה מסערות ושפלות תכופות הנעות מהאוקיינוס השקט הסמוך. עם הרבה יותר "ימי גשם" מאשר ערים אמריקאיות גדולות אחרות, סיאטל גשומה באופן תדיר. בשנה ממוצעת, לפחות 0.25 מ"מ משקעים יורדים במשך זמן של כ־150 יום, יותר מכמעט כל הערים בארצות הברית ממזרח להרי הרוקי. עם זאת, בשל העובדה שבסיאטל לעיתים קרובות יש טפטוף קל היורד במשך ימים רבים, סיאטל למעשה מקבלת פחות משקעים באופן משמעותי בהשוואה לערים רבות אחרות בארצות הברית כמו ניו יורק, מיאמי או יוסטון. בסיאטל מעונן 201 ימים מכל השנה ומעונן חלקית 93 יום.
בנובמבר, בסיאטל ממוצע גשמים יותר מכל עיר גדולה אחרת בארצות הברית. מנגד, העיר מקבלת כמה מכמויות המשקעים הנמוכות ביותר של עיר גדולה כלשהי מיוני עד ספטמבר. סיאטל היא אחת מחמש הערים הגדולות הגשומות ביותר בארצות הברית, כפי שהיא נמדדת במספר הימים עם משקעים, והיא מקבלת כמה מכמויות השמש השנתיות הנמוכות ביותר בין הערים הגדולות ב-48 המדינות התחתונות, סופות רעמים די נדירות, כאשר העיר מדווחת על רעמים רק שבעה ימים בשנה. לשם השוואה, בפורט מאיירס, פלורידה, מדווח על רעמים ב־93 יום בשנה, בקנזס סיטי ב-52, ובעיר ניו יורק ב-25.
סיאטל חווה את הגשמים הכבדים ביותר שלה במהלך נובמבר, דצמבר וינואר, ומקבלת בערך מחצית מהגשמים השנתיים שלה (בנפח) בתקופה זו. גשם קל וטפטוף הם צורות המשקעים הבולטות בשארית השנה. לדוגמה, בממוצע פחות מ־41 מ"מ של גשם יורדים ביולי ובאוגוסט. מדי פעם סיאטל חווה אירועי מזג אוויר מעט משמעותיים יותר. אירוע כזה התרחש ב־2–4 בדצמבר 2007, כשהיא סובלת מהוריקן. סך כל המשקעים עלה 350 מ"מ באזורים מסוימים עם רוחות העולות על 209 מייל בשעה (130 קמ"ש) לאורך חוף אורגון. זה הפך לאירוע השני הכי רטוב בהיסטוריה של סיאטל כאשר מעט מעל 130 מ"מ (5.1 אינץ') של גשם ירדו על סיאטל בפרק זמן של 24 שעות. חוסר הסתגלות לגשם הכבד של העיר גרם לחמישה מקרי מוות, שיטפונות ונזקים נרחבים.
בסתיו, חורף וראשית האביב מאופיינים לעיתים קרובות בגשם. החורף קריר ורטוב עם דצמבר, החודש הקריר ביותר, בממוצע 8 מעלות צלזיוס, עם 28 ימים בשנה שהן מגיעות לנקודת הקיפאון, ו-יומיים שבהם הטמפרטורה נשארת קפואה או מתחת למשך כל היום. לעיתים נדירות הטמפרטורה יורדת ל-6 מעלות צלזיוס מתחת לאפס. הקיצים הם שטופי שמש, יבשים וחמים, כאשר אוגוסט, החודש החם ביותר, עם טמפרטורות גבוהות בממוצע של 27 מעלות צלזיוס, ומגיעים ל־32 מעלות צלזיוס ב-3.1 יום בשנה. בשנת 2015 רשמה העיר 13 יום מעל 33 מעלות צלזיוס. הטמפרטורה החמה ביותר שנרשמה רשמית הייתה 39 מעלות צלזיוס ב־29 ביולי 2009, הטמפרטורה הקרה ביותר שנרשמה הייתה 18- מעלות צלזיוס ב־31 בינואר 1950. החלון הממוצע לטמפרטורת הקפאה הוא 16 בנובמבר עד 10 במרץ, ומאפשר עונת גידול של 250 יום.
בסיאטל בדרך כלל יורד מעט שלג בחורף. שלג כבד הוא נדיר. כמות השלג השנתית הממוצעת, שנמדדה בשדה התעופה Sea-Tac, היא 17.3 ס"מ. מעונת החורף לעונת החורף, הכמויות יכולות להיות משתנות במיוחד. שלג ליום בודד שגובהו 15 ס"מ או יותר התרחש ב-17 יום בלבד מאז 1948, ורק שלוש פעמים מאז 17 בפברואר 1990. אירוע שלג בינוני התרחש במשך שבועיים בדצמבר 2008, כאשר מעל 30 ס"מ של שלג ירד ונתקע ברוב הכבישים במהלך השבועיים ההם, כאשר הטמפרטורות נותרו מתחת ל-0 מעלות צלזיוס, מה שגרם קשיים נרחבים בעיר שאינה מצוידת לפינוי שלג. בפברואר 2019, סיאטל חוותה את החודש המושלג ביותר שלה מזה 50 שנה (מאז ינואר 1969), עם שלג של 20.2 אינץ',, הכל בין התאריכים 3–11 בפברואר, עם 6.4 אינץ' ב-8 בפברואר ו-6 אינץ 'נוספים ב-11 בפברואר. סופת השלג המתועדת הגדולה ביותר התרחשה בין התאריכים 5–9 בינואר 1880, כאשר השלג נערם לגובה של 1.8 מטרים. מ-31 בינואר עד 2 בפברואר 1916 אירוע שלג כבד נוסף התרחש עם שלג בגובה של 29 אינץ' (74 ס"מ) על הקרקע בזמן שהאירוע הסתיים. עם רשומות רשמיות משנת 1948, השלג הגדול ביותר ליום אחד הוא 20.0 אינץ '(51 ס"מ) ב-13 בינואר 1950. השלג העונתי נע בין אפס ס"מ בשנים 1991–1992 ל-171 ס"מ ב־1968–1969. חודש ינואר 1950 היה חמור במיוחד, והביא עימו 57.2 אינץ' (145 ס"מ) של שלג.
אזור ההתכנסות במפרץ פיוג'יט הוא תכונה חשובה במזג האוויר של סיאטל. באזור ההתכנסות, אוויר המגיע מצפון פוגש אוויר הזורם מדרום. שני זרמי האוויר מקורם מעל האוקיינוס השקט, זרימת האוויר מפוצלת על ידי ההרים האולימפיים למערב סיאטל ואז מתאחדת במזרח. כאשר זרמי האוויר נפגשים, הם נדחפים כלפי מעלה, וכתוצאה מכך נוצרות סערות. סופות רעמים הנגרמות כתוצאה מפעילות זו הן בדרך כלל חלשות ויכולות להופיע צפונית ודרומית לעיר, אך סיאטל עצמה כמעט ולא מקבלת יותר מאשר רעמים מזדמנים וממטרי ברד קטנים. דצמבר 2006 הוא יוצא מן הכלל כשהביא גשמים כבדים ורוחות משב רוח עד 69 מייל לשעה (111 קמ"ש), אירוע שלא נגרם על ידי אזור ההתכנסות והיה נפוץ ברחבי צפון מערב האוקיינוס השקט.
אחד החריגים הרבים למוניטין של סיאטל כמיקום לח מתרחש בשנות אל ניניו, כאשר מערכות מזג אוויר ימיות עוקבות עד דרום קליפורניה ופחות מהמשקעים הרגילים יורדים באזור פוגט סאונד.