stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הפיגוע בישיבת עתניאל
הערות שוליים

1 2 3  על אהבת האדם, שבת אחים יחדיו - והפיגוע באתר ישיבת עתניאל.(אורכב 26.03.2011 בארכיון Wayback Machine)
1 2  פליקס פריש ואפרת וייס, 4 הרוגים בהתקפה על הישיבה בהתנחלות עתניאל, באתר ynet, 28 בדצמבר 2002
↑  פליקס פריש ואפרת וייס, 4 הרוגים בהתקפה על הישיבה בהתנחלות עתניאל, באתר ynet, 28 בדצמבר 2002
↑  אפרת וייס, נעל את עצמו עם המחבלים - ומנע טבח, באתר ynet, 29 בדצמבר 2002
↑  יומיים קודם ישראל הרגה פעיל ארגון חבלה בעזה, ויום קודם לכן בפעולה רחבת היקף של צה"ל ביהודה ושומרון העיתונות הערבית דווחה על שבעה או תשעה הרוגים. (לפי כתבה באל-גאזירה)
↑  פליקס פריש, צה"ל הרס את בתיהם של מבצעי הפיגוע בעתניאל, באתר ynet, 30 בדצמבר 2002
↑  אורי בינדר ויהודה לחיאני, הם לא אשמים, באתר nrg‏, 2 בינואר 2003
↑  רוצחים של מאות ישראלים: אלה רבי המחבלים שישוחררו בעסקה, באתר חרדים10, ‏2025-01-18
| פיגועי טרור נגד ישראלים בעשור הראשון של המאה ה-21 |
| --- | --- | --- |
| פיגועים נגד ישראלים שבוצעו בישראל ובשטחים | < • 2000 • 2001 • 2002 • 2003 • 2004 • 2005 • 2006 • 2007 • 2008 • 2009 • > |  |
| פיגועים נגד ישראלים שבוצעו בחו"ל | הפיגוע בדלפק אל על בנמל התעופה של לוס אנג'לס (4 ביולי 2002) • הפיגועים במומבסה (28 בנובמבר 2002) • הפיגוע בשגרירות ישראל בטשקנט (30 ביולי 2004) • מתקפת הטרור בסיני (7 באוקטובר 2004) • הפיגוע בשגרירות ישראל במאוריטניה (1 בפברואר 2008) • מתקפת הטרור במומבאי (26 בנובמבר 2008) |  |
 1948–1999 • 2000–2009 • 2010–2019 • 2020–2029
פינת הנצחה לחללי הפיגוע לצד שאר חללי הישיבה
אלמנטרי (סדרת טלוויזיה)

| --- | --- |

 מבוסס על:  canon of Sherlock Holmes 
 סוגה:  סדרת מתח   פשע
 יוצרים:  רוברט דוהרטי 
 שחקנים:  ג'וני לי מילר   לוסי לו   איידן קווין   ג'ון מייקל היל  
 פרסים:  Teen Choice Award for Choice TV Actress Action 
 ארץ מקור:  ארצות הברית 
 שפות:  אנגלית 
 מקום התרחשות:  ניו יורק, The Brownstone, לונדון 
 מספר עונות:  7 
 מספר פרקים:  154 
 הפקה
 מפיק:  ג'ון פולסון 
 חברת הפקה:  אולפני CBS 
 הפצה:  CBS מדיה ונצ'רס, נטפליקס, הולו 
 אתר צילומים:  ניו יורק, לונדון, אולפני סילברקאפ 
 מוזיקה:  שון קלרי 
 אורך פרק:  40-50 דקות
 שידור
 רשת שידור:  CBS
 רשת שידור בישראל:  yes Action
 תקופת שידור מקורית:  27 בספטמבר 2012 – 15 באוגוסט 2019 
 קישורים חיצוניים
 אתר רשמי
 דף התוכנית ב-IMDb
 
אלמנטרי (באנגלית: Elementary) היא סדרת דרמה אמריקנית, של רשת הטלוויזיה CBS, שהיא גרסה מודרנית לעלילות שרלוק הולמס, הבלש הידוע מספריו של סר ארתור קונן דויל.
ג'וני לי מילר מגלם את שרלוק, יועץ לשעבר בסקוטלנד יארד. שרלוק שב לניו יורק כדי לשהות במרכז גמילה מסמים ולאחר מכן נשאר בברוקלין, כשלצידו ד"ר ג'ואן ווטסון, אותה מגלמת לוסי לו, "מלוות הפיכחות" שלו. דמויות נוספות מעלילות שרלוק הולמס המקוריות ששולבו בסדרה הן מוריארטי, איירין אדלר וסבסטיאן מורן.
ב-23 באוקטובר 2012 הזמינה CBS עונה שלמה של הסדרה וב-15 בנובמבר 2012 - שני פרקים נוספים לאותה עונה, כך שלבסוף הסתכמה העונה ב-24 פרקים. ב-27 במרץ 2013 הוזמנה עונה שנייה וב-26 בספטמבר 2013 החל שידורה. העונה השלישית התחילה ב-30 באוקטובר 2014. ב-5 בנובמבר החל שידורה של העונה הרביעית. ב-2 באוקטובר 2016 עלתה העונה החמישית. בתחילת מאי 2018 עלתה לשידור העונה השישית.
בישראל הסדרה משודרת בערוץ yes Action וכן עונות 4–6 נגישות לצפייה ב־hot vod.
סקירת סדרה

| עונה | עונה | פרקים | פרקים | שודרה לראשונה (ארצות הברית)> הפרק הראשון | שודרה לראשונה (ארצות הברית)> הפרק האחרון |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | 1 | 24 | 24 | 27 בספטמבר 2012 | 16 במאי 2013 |
|  | 2 | 24 | 24 | 26 בספטמבר 2013 | 15 במאי 2014 |
|  | 3 | 24 | 24 | 30 באוקטובר 2014 | 14 במאי 2015 |
|  | 4 | 24 | 24 | 5 בנובמבר 2015 | 8 במאי 2016 |
|  | 5 | 24 | 24 | 2 באוקטובר 2016 | 21 במאי 2017 |
|  | 6 | 21 | 21 | 30 באפריל 2018 | 17 בספטמבר 2018 |
|  | 7 | 13 | 13 | 23 במאי 2019 | 15 באוגוסט 2019 |
שחקנים ודמויות

ג'וני לי מילר בתפקיד שרלוק הולמס: יועץ לשעבר בסקוטלנד יארד, המתגורר כיום בניו יורק, לאחר שעבר גמילה מסמים, אליהם התדרדר בעקבות מותה של אהובתו. להולמס יכולות דדוקציה יוצאות דופן, מגוון של תחומי עניין וסקרנות עמוקה, המסייעים לו בפתרון התעלומות. עם יציאתו ממכון הגמילה הוא חש כי בניו יורק ייתקל בתעלומות מעניינות יותר, לכן הוא מחליט שלא לשוב ללונדון. הוא חובר לקפטן משטרת ניו יורק, תומאס גרגסון, המאפשר לו להצטרף לצוות החקירה שלו כבלש-יועץ. עקב התעקשותו של אביו, הוא נאלץ לחיות עם ד"ר ג'ואן ווטסון, "מלוות הפיכחות" שלו, שתפקידה לוודא שיישאר פיכח. דמותו של מילר כשרלוק מציגה מספר תכונות קנוניות של הדמות המקורית של קונן דויל, בייחוד הטינה המופגנת שלו לאביו. העלילה מרמזת על כך שהישארותו של הולמס בארצות הברית אינה נובעת אך ורק מתוך עניין בפשעים, אלא גם בעקבות יחסיו עם אישה בשם איירין אדלר.
לוסי לו בתפקיד ד"ר ג'ואן ווטסון: מלוות הפיכחות של הולמס. בעבר הייתה ווטסון כירורגית מצליחה, אך פרשה לאחר שחולה שבטיפולה מת בניתוח. השכלתה הרפואית מעניקה לה יתרון בסיוע להולמס בחקירותיו. היא נשכרת לעבוד עם הולמס על ידי אביו, במטרה לנסות ולסייע לבנו להישאר פיכח. לאחר זמן מה מסתיים חוזה העבודה שלה אתו, אולם היא מחליטה להישאר לצידו, בעודה משקרת וטוענת כי אביו החליט להאריך את תקופת עבודתה. הולמס מפתח אליה הערכה ולומד לבטוח בה לאחר שהיא תורמת רבות לחקירות שלו, אליהן היא מתלווה. ווטסון הופכת להיות תלמידה של שרלוק על מנת ללמוד את רזי המקצוע, ולאחר מכן שותפה מקצועית ובלשית פרטית בפני עצמה.
איידן קווין בתפקיד קפטן תומאס "טומי" גרגסון: בעבר הצטלבו דרכיהם של הולמס וגרגסון, לאחר שגרגסון הוצב בסקוטלנד יארד, במטרה ללמוד ממטה הלוחמה בטרור שלהם. גרגסון אכן מחבב את הולמס והשניים רוחשים כבוד רב זה לזה, אם כי גרגסון מודה ששרלוק עשוי להיות לעיתים "קוץ בישבן".
ג'ון מייקל היל  בתפקיד הבלש מרקוס בל: בל משמש כעוזרו של קפטן גרגסון. בתחילה הוא מתנגד לקבל סיוע משרלוק אך הוא מבין כי יש לו יכולות יוצאות דופן והוא מסוגל לתרום באופן משמעותי לחקירות. במשך הזמן מתפתחת בין השניים הערכה הדדית.
אופליה לוביבונד בתפקיד קיטי: בת החסות החדשה של שרלוק, היא ושרלוק עבדו בלונדון ביחד ולאחר מכאן היא עברה איתו לניו יורק. קיטי עוזרת לשרלוק עם המקרים ולומדת את שיטותיו. בתחילה היא וג'ואן ביחסים לא טובים ועם הזמן הן הופכות ל"חברות".
נטלי דורמר בתפקיד איירין אדלר: אהובתו המיתולוגית של שרלוק, ונושא עיקרי בסדרה. ארבעה פרקים מוקדשים לה.
מאפייני הסדרה

כל פרק בסדרה הוא חקירה של מקרה רצח חדש, ללא תלות בין הפרקים מבחינה זו. נושאים מסוימים עולים ברבים מהפרקים, ויש בהם התפתחות מפרק לפרק:
היחסים בין הולמס לווטסון. בפרקים הראשונים הוא מנסה להתחמק מעוּלה כ"מלוות הפיכחות" שלו. כאשר תפקידה זה מסתיים הולמס מזמין אותה להיות שותפה שלו, ומכשיר אותה לעבודה כבלשית.
געגועיו של הולמס לאהובתו, איירין אדלר.
המרדף אחר מוריארטי, המגיע לשיאו בשני פרקי הסיום של העונה הראשונה.
תרז סיטה-בלה

| --- | --- |

 לידה:  1933 קמרון 
 פטירה:  27 בפברואר 2006 (בגיל 73 בערך) יאונדה, קמרון 
 מדינה:  קמרון 
 מקום קבורה:  בית העלמין מבוליה, יאונדה
 ידועה בשל:  במאית הקולנוע הראשונה של קמרון ושל אפריקה שמדרום לסהרה
 מקצוע:  עיתונאית במאית קולנוע
 
תרז סיטה-בלה (בצרפתית: Thérèse Sita-Bella;‏ 1933-27 בפברואר 2006), הייתה במאית קולנוע קמרונית, האישה הראשונה שהייתה ליוצרת סרטים באפריקה ובקמרון.
ביוגרפיה

תרז בלה מבידה נולדה לשבט הבטי בדרום הקמרוני, והתחנכה בידי מיסיונרים קתולים. בשנות ה-1950, לאחר קבלת תואר ראשון ממוסד בעיר יאונדה, היא נסעה לפריז על מנת להמשיך את לימודיה. היה זה בצרפת שפיתחה עניין בעיתונאות ובקולנוע.
ב-1955, סיטה-בלה, כפי שנודעה, התחילה את הקריירה שלה בתור עיתונאית, האישה הראשונה לעסוק במקצוע זה בקמרון. היא כתבה על התנועה לעצמאות ואחר קום קמרון העצמאית, על דרכה של המדינה הצעירה. מאוחר יותר, בשנת 1963, סיטה-בלה הייתה לאישה הראשונה לייצר סרטים בקמרון ובכל אפריקה (שמדרום לסהרה). בין 1964–1965, סיטה-בלה עבדה בצרפת בעיתון הצרפתי La Vie Africane, שהיא הייתה מייסדת שופתה שלו. כשחזרה לקמרון ב-1967, היא הצטרפה למשרד המידע של ממשלת קמרון, והייתה לסגנית שר המידע.
בין הישגיה האחרים של סיטה-בלה: היא הייתה לטייסת הראשונה בקמרון, מחברת ספרים, גיטריסטית ודוגמנית. אך בערוב ימיה, לא קיבלה סיטה-בלה יחס של נכס לאומי, אלא ההפך - היא חייתה בעוני מרוד, ואפילו נזרקה מדירתה הקטנה כאשר חלתה בסרטן, ונאלצה לגור במוסד לקשישים בניהול נזירות קתוליות. היא לא הייתה דמות ידועה בארצה בתקופה זו, עד שהתקשורת סיקרה את מותה, והייתה הכרה ציבורית במעמדה כסמל לאומי. היסטוריונים מציינים שגישה זו, במיוחד כלפי נשים חלוציות בתחום, אינה נדירה, ורבות מהנשים הראשונות בקולנוע פחות זכורות ועבודתן פחות נלמדת מאשר עמיתיהן הגברים. בעת מותה, עבדה על ספר, שמעולם לא ראה אור.
ביוגרפיה > Tam Tam à Paris

בשנת 1963, ביימה סיטה-בלה את הסרט התיעודי Tam Tam à Paris, אשר עוקב אחר האנסמבל הקמרוני הלאומי במהלך סיבוב הופעות בפריז. הסרט נחשב לסרט הראשון מאת אישה מאפריקה שמדרום לסהרה. ב-1969, Tam Tam à Paris השתתף בפסטיבל "שבוע של קולנוע אפריקאי" הראשון, הפסטיבל אשר מאוחר יותר נודע בתור FESPACO.
סיטה-בלה נחשבה לפורצת דרך, ואחת מקומץ נשים שעבדו בתעשיית הקולנוע אשר הייתה כמעט כולה בשליטת גברים. היא התייחסה למקומן של נשים בתעשייה זו בשנות ה-1970:
"צלמת קולנוע בשנת 1970? בתקופה זו היינו מעטות מאוד. היו כמה נשים מהודו המערבית, אישה אחת מסנגל בשם סאפי פיי, ואני. כאילו זה ברור, קולנוע הוא לא עסק לנשים".
מותה

ב-27 בפברואר 2006, סיטה-בלה נפטרה בבית חולים ביאונדה מסרטן המעי הגס. סיטה-בלה נקברה בבית העלמין מבוליה שביאונדה.
מורשת

אולם סיטה בלה לקולנוע במרכז התרבות של קמרון נקרא על שמה.
לקריאה נוספת

DeLancey, Mark W., and Mark Dike DeLancey (2000): Historical Dictionary of the Republic of Cameroon (3rd ed.). Lanham, Maryland: The Scarecrow Press.
Pallister, Janis L. (1997). French-Speaking Women Film Directors: A Guide. Fairleigh Dickinson University Press.
הערות שוליים

1 2  The sad and lonely final days of Sita Bella, Africa’s first woman filmmaker, Mildred Europa Taylor, Face2face Africa, August 05, 2018
1 2  Sita Bella: The Final Journey of a Renaissance Woman, Dibussi Tande, Scribbles, March 19, 2006
↑  Pouya, André Marie (בספטמבר 1989). "Interview with Thérèse Sita-Bella". Amina (בצרפתית). 233: 44. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  Recovering Lost African Film Classics, Africa In Motion 2007
↑  Sita Bella : Journaliste et touche à tout, Journal du Cameroun, ‏Mar 9, 2017
↑  Tchouaffé, Olivier Jean (2012). "Women in Film in Cameroon: Thérèse Sita-Bella, Florence Ayisi, Oswalde Lewat and Josephine Ndagnou". Journal of African Cinemas. 4 (2): 191–206. doi:10.1386/jac.4.2.191_1.
↑  "Recovering Lost African Film Classics". africa-in-motion.org.uk. אורכב מ-המקור ב-17 באוקטובר 2008. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Ellerson, Beti (Fall 2016). "African Women and the Documentary: Storytelling, Visualizing History, from the Personal to the Political". Black Camera. 8 (1): 223–239.
↑  Tande, Dibussi. "Sita Bella: The Final Journey of a Renaissance Woman". dibussi.com.
↑  "Cameroon's first woman journalist dies". nation.com.pk. אורכב מ-המקור ב-17 במרץ 2008. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Anchunda, Benly. "Cameroon Cultural Centre gets face lift". crtv.cm. אורכב מ-המקור ב-2016-11-25. נבדק ב-2018-11-12.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1219657964  VIAF: 2640160310452358300009   WorldCat (עם VIAF): 2640160310452358300009
שבועון רפואי

| --- | --- |
 מו"ל:  ההוצאה האקדמית 
 עורך ראשי:  זולטאן ראפ 
 תאריכי הופעה:  1857–הווה (כ־168 שנים) 
 שפה:  הונגרית 
 מדינה:  הונגריה 
 ISSN:  0030-6002, 1788-6120, 2060-6249, 2060-968X
 www.orvosihetilap.com
 
דיוקנו של לאיוש מרקושובסקי. תחריט מאת ז'יגמונד פולק
שבועון רפואי (בהונגרית: Orvosi Hetilap); שנוסד בשנת 1857, הוא אחד מכתבי העת הרפואיים המוקדמים ביותר (אם לא המוקדם ביותר) שעדיין יוצאים לאור בהונגריה.
היום זה כתב העת המדעי של קרן לאיוש מרקושובסקי. בהוצאת "ההוצאה האקדמית". המגזין הוא חלק מהמורשת התרבותית ההונגרית (Magyar Kulturális Örökség). על הכתבות המופיעות במגזין מספקוים מידע ופרסום גם בכתבי העת Index Medicus, Medline ו-Excerpta Medica. הוא יוצא לאור מדי שבוע, ב-52 חוברות בשנה - בנייר ובאינטרנט. השבועון הרפואי ייסד את פרס מרקושובסקי.
מיקום המערכת

ה-Akademiai Publishing Co. Ltd, המו"ל של השבועון ממוקמת במשרדי המערכת בבודפשט ב־Orvosi Hetilap, 1117 Budapest, Prielle Kornélia u. 21-35.
פרופיל כתב העת

כתב העת מפרסם עבודות מקוריות ודו"חות מסכמים מתחום הרפואה הקלינית והניסויית. בחלקיו ניתן למצוא פרסומים העוסקים באפידמיולוגיה, אבחון, טיפול ומניעת מחלות, וכן פרסומים מקוריים על רפואה ניסיונית ועבודות על תולדות הרפואה.
היסטוריה

כתב העת נוסד על ידי לאיוש מרקושובסקי בשנת 1857. הרקע הפיננסי שלו הובטח על ידי לאיוש סלני (הו'). זה היה כתב העת הרפואי השני בהונגריה לאחר "המאגר הרפואי" (Orvosi Tár) שהוקם על ידי פאל בוגאט (Bugát Pál). בתקופה הראשונה, עמיתיו היו בעיקר חברים בבית הספר לרפואה של פשט, ובהמשך הוא פרסם בעיקר מאמרים ומחקרים של רופאי אוניברסיטאות ובתי חולים.
פרסומו הושעה מ-1945 עד 1948. משנת 1948 vut יצא לאור על ידי (הסתדרות הרופאים ועובדי הבריאות).
כיום זהו כתב העת המדעי של קרן לאיוש מרקושובסקי, בהוצאת Akadémiai Kiadó Zrt.
עורים ראשיים

לאיוש מרקוסובסקי (1857–1862)
קלמן באלוג (1862–1889)
אנדרה הג'ש (1889–1905)
מיהאי לנהושק (1905–1922)
זולטאן ואמושי (1923–1944)
טיבור טרנצ'ן (1948–1989)
יאנוש פהר (1989–2010) (סגן העורך הראשי: יאנוש רגיי-מראי)
קארוי ראץ (2010–2016)
זולטן פאפ (2017–)
לקריאה נוספת

Budapest lexikon II. (L–Z). Főszerk. Berza László. 2., bőv. kiad. Budapest: Akadémiai. 1993. 259. o. ISBN 963-05-6411-4
ספרות

Az Orvosi Hetilap centenáriumi emlékkönyve (szerk. Palla Ákos és Trencséni Tibor, Budapest, 1959. (ספר ההנצחה למאה השנים של השבועון הרפואי בעריכת אקוש פאלה וטיבור טרנצ'ני, בודפשט, 1959)
הערות שוליים

1 2  "Főszerkesztői újévi köszöntő." Orvosi Hetilap, 158(1), pp. 3–4

(http://akademiai.com/doi/abs/10.1556/650.2017.30680)
↑  Az Orvosi Hetilap | Orvosi Hetilap, orvosihetilap.com (בהונגרית)
1 2  Honti József dr.: Trencséni Tibor és az Orvosi Hetilap újraindulása
(http://akademiai.com/doi/abs/10.1556/OH.2013.HO2443)
Key & Peele

| --- | --- |

 יוצרים:  קיגן-מייקל קי, ג'ורדן פיל 
 בימוי:  פיטר אטנסיו 
 ארץ מקור:  ארצות הברית 
 שפות:  אנגלית 
 מספר עונות:  5 
 מספר פרקים:  53 
 הפקה
 הפצה:  קומדי סנטרל, הולו 
 טכניקת צילום:  מצלמה יחידה 
 שידור
 רשת שידור:  קומדי סנטרל 
 תקופת שידור מקורית:  31 בינואר 2012 – 9 בספטמבר 2015 
 קישורים חיצוניים
 אתר רשמי
 דף התוכנית ב-IMDb
 
קי (משמאל) ופיל (מימין) בפרסי פיבודי בשנת 2014
קי ופיל (באנגלית: Key & Peele בקיצור: K&P) היא סדרת טלוויזיה קומית אמריקאית, שנוצרה על ידי קיגן-מייקל קי וג'ורדן פיל ושודרה בקומדי סנטרל.
כל פרק בתוכנית מורכב בעיקר מכמה מערכונים שהוקלטו מראש בכיכובם של שני השחקנים. המערכונים עוסקים במגוון נושאים חברתיים, לעיתים קרובות בדגש על תרבות פופולרית, כישורים חברתיים ופוליטיקה של זהויות. הסדרה שודרה לראשונה ב-31 בינואר 2012 והסתיימה ב־9 בספטמבר 2015, עם 53 פרקים בסך הכל, אחרי חמש עונות. פרק ספיישל שכותרתו "Key & Peele's Super Bowl Special" עלה לאוויר ב-30 בינואר 2015.
קי ופיל זכו בפרס פיבודי ובשני פרסי אמי, והיו מועמדים לפרסים נוספים, בהם פרס גילדת הכותבים של אמריקה, פרס NAACP Image ו-16 פרסי אמי נוספים בקטגוריות שונות.
קומדי סנטרל יצרו ערוץ יוטיוב רשמי לסדרה, שמונה כיום מעל 3.93 מיליון מנויים ו-1.7 מיליארד צפיות (נכון ליולי 2022).
פורמט

בשלוש העונות הראשונות, פרק היה מורכב מ"פתיחה קרה" (אנ'), עם מערכון קצר. לאחר הצגות הפתיח, קי ופיל היו מציגים בפני קהל באולפן סיטואציה כלשהי, כאשר במערכון העוקב מתרחשת סיטואציה דומה. לא כל הקטעים מוצגים על ידי קטע באולפן.
בשתי העונות האחרונות הוחלף השימוש בקהל באולפן בקטעי קישור שצולמו מראש ובהם הצמד דן בקונספט במהלך נסיעה ברכב, כמבוא למערכונים שלהם.
הפקה

לפני יצירת הסדרה, קי ופיל עבדו יחדיו במד טי.וי. הפקת הסדרה הוכרזה לראשונה ביוני 2011 על ידי קומדי סנטרל. לקראת התוכנית, קי ופייל השיקו סדרת רשת לתמיכה בתוכנית. הסדרה הוקרנה לראשונה בינואר 2012 בקומדי סנטרל בארצות הברית וברשת הקומדיה בקנדה. הפרק הראשון משך 2.1 מיליון צופים והפך לבכורה הנצפית ביותר של קומדי סנטרל מאז 2009.
הסדרה חודשה לארבע עונות נוספות, החל מספטמבר 2012, ספטמבר 2013, ספטמבר 2014, ויולי 2015. הפרק האחרון שודר בספטמבר 2015.
עונות

| עונה | עונה | פרקים | פרקים | שודרה לראשונה (ארצות הברית)> הפרק הראשון | שודרה לראשונה (ארצות הברית)> הפרק האחרון |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | 1 | 8 | 8 | 31 בינואר 2012 | 20 במרץ 2012 |
|  | 2 | 10 | 10 | 26 בספטמבר 2012 | 28 בנובמבר 2012 |
|  | 3 | 13 | 13 | 18 בספטמבר 2013 | 18 בדצמבר 2013 |
|  | 4 | 11 | 11 | 24 בספטמבר 2014 | 10 בדצמבר 2014 |
|  | 5 | ספיישל | ספיישל | 30 בינואר 2015 | — |
|  | 6 | 11 | 11 | 8 ביולי 2015 | 9 בספטמבר 2015 |
קבלה > ביקורות

שתי העונות הראשונות של קי ופיל זכו לביקורות חיוביות, ושמרו על ציון 74/100 על ידי אתר צובר הביקורות Metacritic. העונה השלישית זכתה לשבחי הביקורת וקיבלה ציון 82. בשנת 2013 הסדרה זכתה בפרס פיבודי. ב-24 באפריל 2012, במהלך ראיון אצל ג'ימי פאלון, ברק אובמה סיפר כי אהב את המערכון בו פיל מחקה אותו לצד קי שמגלם את "לותר, מתרגם הכעסים שלו". בהמשך, ב-25 באפריל 2015, במהלך ארוחת תא הכתבים בבית הלבן, חזר קי על תפקידו של לותר, מתרגם הכעסים של הנשיא אובמה במהלך האירוע. דייב שאפל האשים את התוכנית בהעתקת הפורמט מהתוכנית שלו, אך הצהיר כי הוא עדיין מעריץ את התוכנית.
קבלה > פרסים ומועמדויות

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
| שנה | ארגון | קטגוריה | תוצאה |
| --- | --- | --- | --- |
| 2013 | פרסי גילדת הכותבים | סדרת קומדיה / מגוון (כולל שיחה) | מועמדות |
| 2013 | פרסי האמי ה-65 | איפור יוצא מן הכלל לסדרה מרובת מצלמות או ספיישל | מועמדות |
| 2014 | פרס פיבודי | כיבוד בידור | זכייה |
| 2014 | פרסי האמי ה-66 | מוזיקה מקורית יוצאת דופן ומילים | מועמדות |
| 2014 | פרסי האמי ה-66 | כתיבה יוצאת מן הכלל לסדרת מגוון | מועמדות |
| 2014 | פרסי האמי ה-66 | איפור יוצא מן הכלל לסדרה מרובת מצלמות או ספיישל | מועמדות |
| 2014 | פרסי האמי ה-66 | עיצוב שיער מצטיין לסדרה מרובת מצלמות או ספיישל | מועמדות |
| 2015 | פרס בחירת הקהל | סדרת קומדיה סקיצה אהובה | מועמדות |
| 2015 | פרסי האמי ה-67 | סדרת סקיצות מגוון מצטיינות | מועמדות |
| 2015 | פרסי האמי ה-67 | שחקן משנה מצטיין בסדרה קומית | מועמדות |
| 2015 | פרסי האמי ה-67 | כתיבה יוצאת מן הכלל לסדרת מגוון | מועמדות |
| 2015 | פרסי האמי ה-67 | כתיבה יוצאת מן הכלל למגוון מיוחד | מועמדות |
| 2015 | פרסי האמי ה-67 | עריכת תמונות מצטיינת לתכנות מגוון | מועמדות |
| 2015 | פרסי האמי ה-67 | עיצוב שיער מצטיין לסדרה מרובת מצלמות או ספיישל | מועמדות |
| 2015 | פרסי האמי ה-67 | איפור יוצא מן הכלל לסדרה מרובת מצלמות או ספיישל | מועמדות |
| 2015 | פרסי האמי ה-67 | תוכנית בידור מצטיינת בפורמט קצר בשידור חי | מועמדות |
| 2016 | פרסי האמי ה-68 | סדרת סקיצות מגוון מצטיינות | זכייה |
| 2016 | פרסי האמי ה-68 | שחקן משנה מצטיין בסדרה קומית | מועמדות |
| 2016 | פרסי האמי ה-68 | כתיבה יוצאת מן הכלל לסדרת מגוון | מועמדות |
| 2016 | פרסי האמי ה-68 | עיצוב שיער מצטיין לסדרה מרובת מצלמות או מיוחד | מועמדות |
| 2016 | פרסי האמי ה-68 | איפור יוצא מן הכלל לסדרה מרובת מצלמות או ספיישל | זכייה |
| 2016 | פרסי האמי ה-68 | עריכת תמונות מצטיינת לתכנות מגוון | מועמדות |
| 2016 | פרסי האמי ה-68 | עיצוב הפקה יוצא מן הכלל לסדרת מגוון, ספרי עיון, ריאלטי או תחרות ריאלטי | מועמדות |
נועה (שיר)

| --- | --- |
 סינגל בביצוע אריק לביא
 מתוך האלבום אני אשיר לך שיר
 יצא לאור:  1978
 סוגה:  זמר עברי
 שפה:  עברית
 אורך:  3:02
 חברת תקליטים:  התקליט
 כתיבה:  נעמי שמר
 לחן:  נעמי שמר
 עיבוד:  גיל אלדמע
 
"נועה" הוא שיר שנכתב בשנת 1957 על ידי נעמי שמר כאשר היא התגוררה ביישוב כנרת. השיר נכתב לאלבום "כביסת הרש" של להקת בצל ירוק אשר בוצע על ידי נחמה הנדל, אך הוא הוצא מן האלבום, והוא מוכר בזכות ביצועו של הזמר אריק לביא בשנות ה־70. אורכו של השיר הוא שלוש דקות.
תוכן השיר

יש דעות מספר לגבי האדם העומד מאחורי השם "נועה", אך הרוב מסכים על כך שהשיר מדבר על נעמי שמר עצמה, ושכל שורה בשיר המתארת את חייה של נועה תואמת לחייה של שמר.
על פי נעמי שמר השיר מנבא את המשך חייה וכל בית מתאר שלב שונה בחייה. הבית הראשון בשיר ובמיוחד השורה הראשונה מתארת את נעמי כילדה שכל בוקר הייתה מתעוררת מוקדם מאוד בבוקר ולא מספיקה לשטוף את פניה, ולכן שטפה אותם בטל שעל העלים שבשדות.
לשיר היו 2 גרסאות, אשר נבדלו בשורה השנייה בבית הראשון - בגרסה המקורית של השיר, נעמי כתבה "נועה הייתה כמו אגל של טל", אך מה שהיא באמת התכוונה לכתוב היה שנועה שטפה את פניה בטל. אלא שנעמי חשבה שאף אחד לא יאמין לה, ולכן כתבה "נועה הייתה כמו אגל של טל". ולאחר 40 שנה לפי בקשתה של נעמי, בספרו של גיל אלדמע "מניפה קולית" שונתה השורה ל"נועה שטפה את פניה בטל".
הבית השני בשיר מתאר את האהבה שלה, הנשיקה הראשונה.
הבית השלישי בשיר מתאר את ההתרחקות של נעמי שמר מבית ילדותה, והבית הרביעי והאחרון בשיר מתאר את החזרה שלה לבית ילדותה כדי להיקבר שם כמו שביקשה.
הביצועים השונים של השיר

לשיר "נועה" יש ביצועים מספר. הזמרת ששרה את 'נועה' של "להקת בצל ירוק" היא נחמה הנדל, אך השיר לא התקבל על ידי הקהל. השיר מוכר במיוחד בביצועו של הזמר אריק לביא שכעבור שנים קרא לבתו נועה.
הערות שוליים

1 2  השיר הראשון שחיברה נעמי שמר בת ה-8, באתר הספרנים, ‏2017-06-15
↑  נעמי שמר: נועה, דקה ישראלית, באתר גלי צה"ל
1 2 3  נועה, באתר מרכז תרבות ידע ופנאי על פשם איתי פלאות
1 2  יום העצמאות 70: "חלק מהשירים נולדו בשמחה, אחרים בחבלי לידה קשים", באתר ישראל היום
אמנות הרנסאנס באיטליה

אמנות הרנסאנס באיטליה, כשמה נוצרה באיטליה, אשר בשלהי ימי הביניים הניעה שינויים לא רק בתחום האמנות, כי אם בכל תחומי התרבות. אמנות זו התחילה להתפתח באמצע המאה ה-13, והגיעה לשיאה במאה ה-15.
המילה 'רנסאנס' פירושה 'לידה מחדש' (איטלקית Rinascimento) והשפעתו של ההומניזם – אשר ינק באותם הזמנים מהמסורות היוונית והרומית הקלסיות – משתקפת בעניין הגובר בנושאים חילוניים, על חשבון נושאים דתיים, ששלטו בכיפה בימי הביניים.
סגנון אמנות הרנסאנס באיטליה אינו עשוי מקשה אחת; והוא לבש פנים מרובות, על פי הזמן והמקום. מגוון סגנונותיו נתן את אותותיו על הציור, הפיסול, האדריכלות, המוזיקה ועוד.
בניגוד לסגנון הגותי – המאפיין את ימי הביניים, ושניזון מהמסורות הרומנסקית והביזנטית – אמנות הרנסאנס מסמנת מפנה מן העולם הימיביניימי אל העולם המודרני, אשר היא אשר למעשה יצקה את יסודותיו.
הרנסאנס באיטליה התפתח בהדרגה ואפשר להבחין בו בארבע תת-תקופות: הקדם-רנסאנס (1290–1400), הרנסאנס המוקדם (1400–1475), שיא הרנסאנס (1475–1525) ותקופת המנייריזם (1525–1600). ניתן לזהות את יסודותיו כבר בציוריו של ג'יוטו. אבל הרצון להשיג דיוק מדעי ומידה גדולה של ריאליזם, איזון והרמוניה נפלאים – באים לידי ביטוי כבר ביצירותיהם של מזאצ'ו ופיירו דלה פרנצ'סקה. מגמות אלו הגיעו לשיאן ביצירותיהם של לאונרדו דה וינצ'י, רפאל ומיכלאנג'לו.
הקדם-רנסאנס: ג'יוטו

סנוניות הרנסאנס ניכרות כבר בציוריו של ג'וטו – אשר הלך לעולמו ב-1337. לפני ג'וטו צוירו דמויות כסמלים שטוחים ודקורטיביים; ג'וטו הצליח לאמץ את שפתם הוויזואלית של הפָּסלים, והעניק לדמויות משקל ונפח. כדוגמה, מהשוואה בין המדונה, כפי שצוירה בידי מורו ורבו, לבין המדונה ביצירתו, ניתן להבין בקלות מדוע נחשבו ציוריו לנס של נטורליזם. עדין ניכרים בהם סממנים גותיים – ונושאיהם הרוחניים מתכתבים עם היצירה החזותית הימיביניימית, בכל זאת, ציוריו מציגים פרשנות של כתבי הקודש הנוצריים, המושפעת מהרוחות הנושבות של הרנסאנס – וזאת ניכר בנטורליזם וכן בטכניקות ובאמצעים האמנותיים, הנקוטים בהם. יש להניח שקיים קשר בין שינוי מגמה זו לבין התהליכים התרבותיים שהתחוללו באותם הימים והשפיעו עמוקות על החברה.
דחיית תאוות העולם
1295
 הבזיליקה של פרנציסקוס הקדוש מאסיזי, אסיזי
צלב
1310–1317
הקתדרה הלא גמורה, רימיני
מעצרו של ישו (נשיקת יהודה)
1304–1306
קפלת סקרובני, פדובה
קינה
1304–1306
קפלת סקרובני, פדובה
המדונה בהדרה
1300–1305
גלריית אופיצי, פירנצה
לידה
1310–1320
הבזיליקה התחתונה של פרנציסקוס הקדוש מאסיזי, אסיזי
החלום על הארמון
1295
הבזיליקה העליונה של פרנציסקוס הקדוש מאסיזי, אסיזי
חלום יואכים
1303–1305
פדובה
חלום אינוקנטיוס השלישי
1295
הבזיליקה העליונה של פרנציסקוס הקדוש מאסיזי, אסיזי
חלום גרגוריוס התשיעי
לפני 1337
הבזיליקה העליונה של פרנציסקוס הקדוש מאסיזי, אסיזי
הרנסאנס של המאה 15

בין המאה ה-14 למאה ה-16, שגשג ופרח הרנסאנס בעריה העצמיות. אלו היו שרויות במאבקים פנימיים וחיצוניים של איטליה, ואולם באופן מפתיע סכסוכים אלו לא מנעו ממנהיגי מדינות אלו לתת חסות נדיבה להומניזם – אשר עומד ביסוד תרבות הרנסאנס, ויונק מהתרבות הקלאסית של יוון ורומא. בין הערים שהתבלטו בתמיכתן באמנות הייתה פירנצה, אשר גררה אחריה את שאר ערי איטליה, לכדי מהפיכה תרבותית רחבת היקף. בין מובילי המהפכה ההומניסטים נמנים ג'ובאני בוקצ'ו, קולוצ'יו סלוטטי, לאונרדו ברוני, פוג'יו ברצ'וליני ואלברטי, אשר נולדו או פעלו בפירנצה. מהפיכה זו נתנה את אותותיה קודם כל בפיסול, ומשם הועתקו הדגמים התלת־ממדיים ל'שני ממדי" הציור. לצד המוטיבים הדתיים, המאפיינים את האמנות הגותית דווקא, נוספו תיאורים מהמיתולוגיה, ציורי נוף ודיוקנאות. הישג בולט נוסף מתבטא בהתייחסות אל גוף האדם, שנראה בעליל כמבוססת על לימוד מעמיק של האנטומיה והפסיכולוגיה שלו. נושא נוסף שניתנה עליו את הדעת הוא הפרספקטיבה, אשר שאף לשוות לדמויות מראה של פסל, תלת־ממדי.
הפסלים הגדולים של הרנסאנס

בעולם הפיסול, ברנסאנס הטביעו את רישומם במיוחד פיליפו ברונלסקי, דונטלו וורוקיו. המעבר הסגנוני מהקדם-רנסאנס לרנסאנס המוקדם לא התחולל בין יום. בין הפסלים הגדולים של הרנסאנס נמנים בין היתר, בגל הראשון: ברונלסקי (1377–1446), דונטלו, בטיסטה אלברטי (1404–1472), לורנצו גיברטי (1378–1455), יקופו דלה קוורצ'ה (1374–1438), נני די בנקו ולוקה דלה רוביה (1400–1482). בין האמנים של הגל השני ניתן למנות ברנרדו רוסלינו (1409–1464), דזידריו דה סטיניאנו (1430–1464), מינו דה-פייזולה (1430–1464), אנטוניו דל פוליאולו (1431–1498), בנדטו דה מיאנו ואגוסטינו די דוצ'ו (1418–1481), וורוקיו (1435–1488).