stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אור אלתרמן ברנע

| --- | --- |

 לידה:  28 מאי 1976 (בת 48) תל אביב
 מדינה:  ישראל ישראל
 השכלה:  תואר בפילוסופיה, אוניברסיטת תל אביב תואר שני בניהול תרבות, מכללת ספיר
 תקופת הפעילות:  מ-1999
 עיסוק:  יזמות, יזמות חברתית, תקשורת ועיתונות, יזמות קהילתית
 מעסיק:  עמותת "מקומות שמורים"
 בן זוג:  אור ברנע
 צאצאים:  2
 פרסים והוקרה:  גיבורי השנה של ערוץ הטלוויזיה "קשת" ומפעל הפיס לשנת 2021  "פרס נגישות ישראל" ע"ש שמחה לוסטיג בקטגוריית נגישות השירות לשנת 2022  ״פרס רפפורט״ לנשים פורצות דרך לשנת 2025
 קישורים חיצוניים
 פייסבוק:  or.alterman
אור אלתרמן ברנע (נולדה ב-28 במאי 1976) היא יזמית חברתית ואשת תקשורת ישראלית. אחת ממייסדות עמותת "מקומות שמורים" ומייסדת קהילת "מאמאזון".
ביוגרפיה

אור אלתרמן ברנע נולדה וגדלה בתל אביב והחלה את דרכה המקצועית בצה"ל כמפיקה של להקות צבאיות. לאחר הצבא הייתה תחקירנית בתוכנית התרבות "כרטיס ל-2". לאחר מכן הפכה לעורכת התרבות של מקומון "צומת השרון". היא עבדה כמנהלת קהילות באתר iOL (שמו שונה בהמשך ל"וואלה!"), הייתה ראש תחום התרבות והבידור באתר nrg מעריב, עורכת בערוץ התיירות של ynet, עורכת התרבות של ynet, ועורכת באתר Xnet.
אור נשואה לאיש הפרסום אור ברנע (בנו של אהרן ברנע). לזוג שני ילדים, והם מתגוררים בתל אביב. אור ברנע גם הוא עיתונאי לשעבר, ואיתו גם יצרה את ההרצאה "קשר עין", יחד עם "אותי - עמותה ישראלית לאוטיזם" במטרה לעורר מודעות לאוטיזם ולעזור להורים נוספים להתמודד עם איבחון של אוטיזם במשפחתם, ובמשך שנתיים הגישה יחד איתו את תוכנית ההורים "בוסטר" ברדיו של כאן תרבות.
מאמאזון

לאחר לידת בתה הבכורה ב-2010, אלתרמן ברנע הקימה קבוצה בפייסבוק בשם "מאמאזון", שמטרתה הייתה להיות קבוצת חברות קטנה בה יוכלו היא וחברותיה לדבר על כל מה שקשור לאימהות והורות. במהרה, הקבוצה זכתה להתעניינות גדולה והפכה לחלוצה של ז'אנר קהילות ההורים של ישראלים ברחבי העולם וזכתה להצלחה רבה, ובין היתר גם לחיקוי בתוכנית הסאטירה "ארץ נהדרת" בשם "מאמאצב". נכון לשנת 2025 מונה הקבוצה כ-145 אלף חברות.
מקומות שמורים

ב-2016, בעקבות איבחון בנה על הספקטרום האוטיסטי כאשר היה בן שנתיים וחצי, ביחד עם יוצרת התיאטרון שרון גבריאלוב, הקימה את "מקומות שמורים" - עמותה לתרבות רגישה ונגישה לילדים ממגוון נוירולוגי. השתיים למדו יחד הנגשה תרבותית בניו יורק שבארצות הברית בתוכנית Arts Admin Professional Development של הלינקולן סנטר ובחזרתן לישראל החלו את פעילות העמותה. פסטיבל ההצגות הראשון של "מקומות שמורים" נערך ב-2018 במוזיאון תל אביב, לאחר מכן בסינמטק תל אביב, ברשת האינטרנט (בעקבות הקורונה), ובמוזיאון ארץ ישראל בתל אביב, ובמרכז מנדל ביפו.
כיום, "מקומות שמורים" היא העמותה היחידה בישראל המתמחה בהנגשה קוגניטיבית וחושית של תרבות ואמנות לילדים.
בעקבות פעילות העמותה, זכתה אור ב-2021 להיות אחת מ"גיבורי השנה של קשת ומפעל הפיס".. בשנת 2022 זכתה אור עם "מקומות שמורים" בפרס נגישות ישראל ע"ש שמחה לוסטיג בקטגוריית נגישות השירות.
בשנת 2025 זכתה אלתרמן ברנע בפרס רפפורט לנשים פורצות דרך.
פעילות ציבורית

ב-2013, בבחירות לעיריית תל אביב יפו, רצה אלתרמן ברנע במקום השלישי ברשימה החדשה - "שימו לב הורים", ששמה למטרה לקדם את האינטרסים של ההורים בעיר. את הרשימה הובילה ציפי ברנד ואחריה רותי רוסו. הרשימה זכתה במנדט אחד והבטיחה את כניסתה של ציפי ברנד למועצת העיר.
הערות שוליים

1 2  אורית מרלין-רוזנצוויג, מייסדת "מאמאזון" על הגילוי שבנה אוטיסט: בכינו, ולמחרת פתחנו חמ"ל, באתר Xnet‏, 15 באוגוסט 2017
↑  תוכניות קשת, ‏קבלו את האישה שמאחורי מאמאזון, באתר ‏מאקו‏, 28 באוקטובר 2015
↑  מעין פלג אבירם, המאמא של מאמאזון, אור אלתרמן ברנע: "לא האמא שחלמתי להיות", באתר Xnet‏, 7 באוגוסט 2016
↑  מקומות שמורים - אודות המיזם, באתר מקומות שמורים, ‏3 במרץ 2020
↑  קרין ספינגולד, ‏הפכו את קשיי ההורות לקריירה: "בשבילנו זו התשוקה", באתר מעריב אונליין, 30 במרץ 2017
↑  יובל סער, מקומות שמורים: פסטיבל לכווווולם, "פורטפוליו", 2023
↑  מאירה ברנע גולדברג, מה עושים בחופש עם הילדים? ההמלצות של מאירה ברנע גולדברג, באתר SchokenGroup, ‏1 ביולי 2021
↑  אטילה שומפלבי, סוף סוף ילדים על הספקטרום ייהנו מהצגות, באתר ynet, 7 באוגוסט 2018
↑  גיבורי השנה של קשת ומפעל הפיס: הכירו את אור אלתרמן ברנע, באתר ‏מאקו‏, 12 באוגוסט 2021
↑  נגישות ישראל, פרס נגישות ישראל מוענק ל"מקומות שמורים", באתר עמוד הפייסבוק הרשמי, נגישות ישראל, ‏12.9.2022
↑  פרס רות רפפורט 2025: מוקירים את הנשים שמעצבות את עתיד הילדים והדור הצעיר בישראל, באתר ‏מאקו‏, 22 בינואר 2025
↑  nrg מעריב, ציפי ברנד ורותי רוסו יתמודדו למועצת תל אביב, באתר nrg‏, 26 באוגוסט 2013
הנער מברוקלין

| --- | --- |
כרזת הסרט
כרזת הסרט
 מבוסס על:  מחזה "שביל החלב" של לין רות והארי קלורק
 בימוי:  נורמן מקלאוד 
 הופק בידי:  סמואל גולדווין 
 תסריט:  דון הרטמן, מלוויל שיבלסון
 עריכה:  דניאל מנדל 
 שחקנים ראשיים:  דני קיי וירג'יניה מאיו ורה-אלן 
 מוזיקה:  כרמן דראגון 
 צילום:  גרג טולנד 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  RKO 
 חברה מפיצה:  RKO
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  21 במרץ 1946
 משך הקרנה:  113 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט אגרוף 
 מקום התרחשות:  ניו יורק 
 תקציב:  1,450,000 דולר
 הכנסות:  4,000,000 דולר
 דף הסרט ב־IMDb
 
הנער מברוקלין (באנגלית: The Kid from Brooklyn) הוא סרט קומדיה מוזיקלי אמריקאי עם דני קיי ווירג'יניה מאיו בתפקידים הראשיים.
זה רימייק של הסרט "The Milky Way" (שביל החלב) משנת 1936 בכיכובו של הרולד לויד שהוא עיבוד למחזה בשם זה משנת 1934 של לין רות והארי קלורק.
העלילה היא על חלבן שהופך להיות אלוף באגרוף. בסרט יש קטעי שירה וריקודים. זימרתן של וירג'יניה מאיו וורה-אלן מדובבת. דני קיי שר בקולו ומבצע את אחד הקטעים המפורסמים שלו - "פבלובה", קטע קומי על בלט.
תקציר העלילה

בארני סאליבן (דני קיי) עובד כחלבן ב"מחלבות החמניה" בניו יורק. הוא מחלק בקבוקי חלב בעזרת עגלה עם סוסה. יום אחד סוסתו נשכבת על הכביש כשהיא בהריון. בארני מתחיל לצעוק וכולם זורקים עליו חפצים חוץ מבחורה שמזמינה אותו לחדרה ונותנת לו להשתמש בטלפון לבקשת עזרה מווטרינר. הבחורה מציגה עצמה בשם פולי (וירג'יניה מאיו), זמרת מובטלת. לבארני יש אחות בשם סוזי (ורה-אלן) שעובדת כזמרת ורקדנית במועדון ובארני מבקש דרכה למצוא עבודה לפולי.
לאחר הופעה נתקלת סוזי בשני גברים, ספיד וספיידר. ספיד (סטיב קוקרן) הוא אלוף העולם באגרוף במשקל בינוני וספיידר (ליונל סטנדר) הוא המאמן ושומר הראש שלו. ספיד מתחיל להטריד את סוזי ובארני נקלע למקום. מתפתחת קטטה ספיידר מתכונן לתת אגרוף לבארני אך בארני מומחה בהתחמקות ואת האגרוף מקבל ספיד שנופל. אנשים מתקהלים ומשתאים על בארני שהפיל בנוק אאוט את אלוף העולם ועד מהרה זה מתפרסם בכל העיתונים.
גבי (וולטר אבל) האמרגן של ספיד כמעט יוצא מדעתו אך מזכירתו אן, (איב ארדן), מציעה לו למנף את העובדה שבארני "הביס" את האלוף ולהפוך אותו לאלוף אגרוף בשם "טייגר סאליבן". ספיידר מתחיל לאמן את בארני אך זה לא הולך. לבסוף מציעה אן לבארני להתאגרף בקצב ולס הדנובה הכחולה ובארני מקבל זאת.
כעת יוצא בארני למסע בכל רחבי ארצות הברית הוא רק אינו יודע שכל התחרויות האלה "מכורות" כדי שהוא יזכה. הוא הופך לתרנגולת שמטילה ביצי זהב. בעל המחלבות מר אוסטין (קלרנס קולב) קונה את החוזה שלו מגבי ב-50.000 דולר. בארני הופך לידוען ואשת החברה גב' למוין (פיי ביינטר) מארגנת תחרות שהכנסותיה יהיו למען ילדים נזקקים. בארני צריך להילחם נגד האלוף ספיד (שהפך בינתיים לחברה של סוזי) אך לא יודע שהפעם התחרות היא "אמיתית".
ביום התחרות נכנס בארני לאולם שבידיו סייח צעיר כקמע. הסייח צולף בזנבו על ספיד וזה נופל ומתעלף. ספיידר נותן לו בטעות  כדורי שינה. בתחרות הוא ישנוני ובארני מנצח אותו. גבי שהימר על ספיד, נוגס בכובעו.
מר אוסטין מורה לבארני לעזוב את האגרוף וממנה אותו לשותף בכיר במחלבות.
צוות השחקנים

| שם השחקן/ית | שם הדמות | הערות |
| --- | --- | --- |
| דני קיי | בארני סאליבן | חלבן ומתאגרף |
| וירג'יניה מאיו | פולי | זמרת |
| ורה-אלן | סוזי | אחותו של בארני |
| סטיב קוקרן | ספיד | אלוף אגרוף |
| ליונל סטנדר | ספיידר | מאמן אגרוף |
| וולטר אבל | גבי | אמרגן אגרוף |
| איב ארדן | אן | מזכירתו של גבי |
| קלרנס קולב | מר אוסטין | בעל מחלבה |
| פיי ביינטר | גב' למוין | אשת חברה |
החוק היהודי השני

החוק היהודי השני (הידוע בשמו הרשמי "הגבלת תפיסת המרחב הציבורי והכלכלי על ידי היהודים"; בהונגרית: „A zsidók közéleti és gazdasági térfoglalásának korlátozása”) היה חוק אנטישמי, שחוקק ב-5 במאי 1939 בהונגריה.
רוב החוק הכיל הוראות מגבילות על יהודי הונגריה, כפי שצוין בכותרתו הרשמית. הסעיף הראשון שלו הגדיר גם את ההשתייכות היהודית כגזע, בנוסף להשתייכות הדתית. החוק הגדיר לראשונה בהונגריה את המוצא ואת ההשתייכות האתנית של אזרחים הונגרים בעלי דת יהודית.
החוק היהודי המקיף הראשון נכנס לתוקף בהונגריה ב-5 במאי 1939.
אירועים מקדימים, העברת החוק והשפעתו

ב-12 במאי 1938 התרחש האנשלוס, במסגרתו הפכה הונגריה לשכנה של גרמניה הנאצית. וסמוך לאירוע זה חוקק חוק מספר 15, "החוק היהודי הראשון" (הידוע בשמו הרשמי "האכיפה האפקטיבית יותר של שיווי משקל החיים החברתיים והכלכליים").
ב-2 בנובמבר 1938, במסגרת בוררות וינה הראשונה, חוברה מחדש דרום סלובקיה להונגריה. משום שקהילות יהודיות רבות חיו בשטחים המסופחים, ההתבטאויות האנטישמיות התגברו. הועלו טענות לעניין "תפיסת המרחב" של היהודים, שאינה פרופורציונלית ביחס למספרם באוכלוסייה הכללית, בעיקר במקצועות מסוימים דוגמת רפואה ועריכת דין. סמוך לאירועים אלו הוגשה טיוטת "החוק היהודי השני" על ידי לשכת ראש הממשלה של הונגריה באותה העת, קַלְמַן דַארַאנִי (בהונגרית: Darányi Kálmán). החוק היהודי השני קיבל השראה רבה מהאירועים האנטישמיים שהתרחשו אותה העת. שלא כמו בחוק היהודי הראשון, המילה "יהודי" נאמרה בו במפורש ונכללה בכותרתו.
החוק נידון ממושכות בפרלמנט, ולבסוף עבר באופן רשמי ב-5 במאי 1939, תחת לשכת ראש הממשלה של הונגריה באותה העת, פאל טלקי. טלקי התבטא בחריפות נגד יהודי הונגריה, בהתייחסות לנוכריותם וזרותם. הוא הצהיר בגלוי כי "כן, הצעת חוק זו משפטית מהווה שלילת זכויות של יחידים (של היהודים) במובנים רבים. זה ברור. אבל שלילת זכויות זו מיחידים היא האינטרס הגבוה של האומה. (...) הצעת חוק זו היא הגנה עצמית של האומה מפני חדירת השפעת יתר של גורמים זרים".
אירועים מקדימים, העברת החוק והשפעתו > השפעות החוק לאחר החלתו

לאחר החלת החוק, החלה אכיפתו באופן מיידי. עיתונים רבים שהיו בבעלות יהודית נסגרו, או שבעליהם הוחלפו. יהודים רבים פוטרו ממשרות ציבוריות, אקדמיות או אומנותיות. במקרים אחדים התיר החוק עבודה של יהודי בתחום מסוים למשך מספר שנים נוספות, למשל בתחום הטבק או בתי המרקחת. החוק השפיע גם על התחום הצבאי, ויהודים לא גויסו עוד לשירות. פעולה זו הובילה ישירות להנהגת שירות העבודה, אשר שיתף פעולה באופן ישיר עם השלטון הנאצי ועם סוחרים בבני אדם.
סעיפי החוק

במסגרת החוק נקבע "מיהו יהודי", והוטלו על היהודים מגבלות שונות בכלל תחומי החיים.
סעיפי החוק > סעיפים בולטים בחוק

סעיף 1: סעיף החוק הראשון קבע את ההגדרה לשאלה "מיהו יהודי": אדם ששנים מתוך ארבעת הורי הוריהם היו יהודים, גם אם הזדהו עם דת אחרת. בנוסף, נקבע כי כל צאצאיהם שנולדו, אחרי כניסתו לתוקף של חוק זה, ייחשבו ליהודים.
סעיף 5: נאסר על יהודים לשרת בשורת המדינה, ברשויות מקומיות ובכל שירות ציבורי אחר. מורים יהודים בבתי ספר תיכוניים ובבתי הספר המקצועיים וכן מורים יהודים שלימדו בבתי ספר יסודיים הוצאו לגמלאות או פוטרו על פי כללים מוסדרים.
סעיפים 7, 9, 14 עסקו בהגבלת שיעור הסטודנטים היהודים ל-6% מכלל הסטודנטים. אף הוגבלו מספר היתרי העבודה שניתן להעניק לבעלי מלאכה יהודיים בכל מחוז.
סעיפי החוק > הוראות נוספות של החוק

נאסר על יהודים לקבל אזרחות הונגרית באמצעות תושבות, נישואין או חקיקה, ולעיתים התקיימה הנחיה לבטל את תוקף התושבות שכבר ניתנה.
זכות ההצבעה של היהודים נכפפה לתנאים, שיועדו להקבע בבחירות שיערכו בארבעת החודשים שלאחר מועד ההכרזה על החוק, אשר נקבעו מבעוד מועד.
נאסר על יהודים לעבוד בתפקידים מתחום העיתונות, דוגמת עורך אחראי, מוציא לאור ועורך ראשי של עיתון או כתב עת.
נאסר על יהודים לעבוד בתפקידים מתחום האומנות, דוגמת ניהול אומנותי, במאות, מזכירות אומנותית וניהול שיווק של חברת הפצה של סרטים.
נקבעה כי על היהודים למסור את כל רכושם החקלאי; וכן כי העברת קרקע חקלאית או יער לבעלות יהודים תדרוש אישור רשמי.
נקבעו מכסות העסקה לעובדים יהודיים, בתחומי הפקידות והעבודה האינטלקטואלית.
ההתבטאויות האנטי-יהודיות בעיתונות ובחיים הציבוריים הגדירו את תוכנו של החוק השני וגם את כותרתו. שלא כמו בחוק היהודי הראשון, המילה "יהודי" כבר נכללה ישר בכותרת החוק (הגבלת תפיסת המרחב הציבורי והכלכלי על ידי היהודים). במהלך כהונתו של ראש הממשלה אישטוואן בתלן בשנות ה-20 של המאה ה-20, כשחוקק ה"נומרוס קלאוזוס" על עדכוניו, היהודים הוזכרו בחוק כ"בני ארצנו בעלי דת ישראל", הרי כעבור עשור בהנמקת החוק היהודי השני הוזכרו היהודים כבר כ"זרים" בגוף האומה.
ראו גם

החוק היהודי השלישי
לקריאה נוספת

רנדולף ל. ברהם: מדיניות של רצח עם:השואה בהונגריה - Randolph L. Braham. A népirtás politikája: a holocaust Magyarországon, ford. Zala Tamás és mások, 2. kiadás, Budapest: Belvárosi Kvk., (online:) 144–153. o. (1997). Hozzáférés ideje: 2014. január 20. A Magyar Elektronikus Könyvtárban olvasható változat forrása: Nagy Péter Tibor-Troján Anna: Randolph Braham Holocaust monográfiájához készült adatbázis. (Szociológiai adatbázisok No. 3., sorozatszerkesztő Nagy Péter Tibor, WJLF-CEU, Budapest, 2013).
מאמרו של רנדולף ברהם "הכנסיות הנוצריות בהונגריה והשואה" ב-Shoah Resource Center, יד ושם. במאמרו זה, ציין, בין השאר, כי "גישת מנהיגי הכנסיות הנוצריות בהונגריה בשנות השואה הייתה בלתי מוגדרת. אף על פי שהשיטות הנהוגות בידי הנאצים היו בזויות בעיניהם ואף על פי שהביעו רחמים כלפי היהודים הנתונים במצוקה, הם לא נקטו באף אמצעי החלטי כדי למנוע תוכניות ה"טיהור מיהודים". פעולותיהם יכולות להיות מוגדרות בלשון במקרה הטוב כבלתי מספיקות ומאוחרות". "המנהיגים הלאומים של הכנסיות ההונגריות לא ניסו באף רגע לקומם את דעת הקהל נגד העוולות שהיהודים סבלו מהן. לשתיקת החשמן יוסטיניאן שרדי הייתה השפעה שלילית על שאר אנשי הכמורה, ושתיקתם מצידה גרתה עוד יותר את אויבי היהודים וריפתה את ידיהם של המצילים הפוטנציאלים של היהודים".
רנדולף ל’ בראהאם, נתנאל קצבורג, תולדות השואה - הונגריה, ירושלים: יד ושם, תשנ"ב.
הערות שוליים

↑  רנדולף ל. ברהם בהונגרית: Randolph L. Braham: id. mű, 120. oldal.
עשו מוכר את הבכורה

| --- | --- |

 מידע כללי
 צייר:  הנדריק טר ברוחן 
 תאריך יצירה:  1627? 
 טכניקה וחומרים:  קנבס, צבע שמן 
 ממדים בס"מ
 רוחב:  138.8 ס״מ 
 גובה:  106.7 ס״מ 
 נתונים על היצירה
 מספר יצירה:  393 (1981.16) (מוזיאון תיסן בורנמיסה) 
 מיקום:  מוזיאון תיסן בורנמיסה
 
יעקב ועשו הוא ציור מעשה ידי הנדריק טר ברוחן משנת 1627. היצירה מוצגת במוזיאון תיסן בורנמיסה במדריד.
תיאור היצירה

הציור "יעקב ועשיו" מאת הנדריק טר ברוחן מציג את הרגע המקראי שבו עשו מוכר ליעקב את בכורתו תמורת נזיד עדשים. היצירה מתמקדת במתח הדרמטי שבין הדמויות, כאשר יעקב יושב משמאל ומושיט לעשו את הקערה, בעוד עשיו העייף והרעב עומד מימין כשהוא אוחז במקל ובציד מת, סמלים לזהותו כצייד. ברקע מופיעים רבקה, אמם של האחים, המחזיקה צלחת, ויצחק הזקן והעיוור, היושב בצד ימין. הדמויות מוארות בתאורה דרמטית המדגישה את הבעות פניהן ואת המתח הרגשי ביניהן.
הקשר אמנותי וההשפעה הקרוואג'סקית

הציור משקף את השפעת הסגנון הקרוואג'סקי, שהתפתח באוטרכט בשנות ה-20 של המאה ה-17 בהשראת ציוריו של קאראווג'ו. אמנים הולנדים רבים, בהם טר ברוחן, אימצו את השימוש בניגודי אור וצל חזקים, קומפוזיציה דרמטית וריאליזם מדוקדק, תוך יצירת עומק רגשי ונרטיבי. שילוב זה בא לידי ביטוי ביצירה באמצעות התאורה החזקה המדגישה את פני הדמויות והתנועה שביניהן, וכן באמצעות הפרטים הקטנים המעניקים לסצנה תחושה של חיות ומציאותיות.
היסטוריה וזיהוי היצירה

היצירה הייתה חלק מאוסף פרטי בלומברדיה עד שנת 1980. בשנת 1958, חוקר האמנות בנדיקט ניקולסון היה הראשון שקישר את הציור לטר ברוחן ושילב אותו במחקריו על האמן. מאז נחשבת היצירה לדוגמה מובהקת לסגנון הקרוואג'סקי בהולנד ולביטוי של העניין ההולנדי בתיאורי סיפורי התנ"ך באמצעות דרמה חזותית וריאליזם עז.
חשיבות ומורשת

היצירה היא דוגמה לאופן שבו אמנים הולנדים במאה ה-17 שילבו מסורת תנ"כית עם חידושי הרנסאנס האיטלקי והסגנון הדרמטי של קאראווג'ו. היצירה ממחישה את יכולתו של טר ברוחן לעורר רגשות עזים וליצור קומפוזיציה בעלת עומק פסיכולוגי באמצעות אור, צבע והעמדת דמויות דינמית. הציור נותר דוגמה חשובה לאופן שבו הושפעו אמנים מהתנועה הקרוואג'סקית וכיצד שילבו אותה בעבודותיהם, תוך שמירה על פרשנות אישית וייחודית לסיפורי המקרא.
הערות שוליים

1 2 3 4  Birthright and Blessing - Visual Midrash, מדרש אמנות, ‏8 במאי 2023
| --- | --- |
בקרת זהויות :  RKDimages ID: 293581
ללא כפפות

| --- | --- |

כרזת הסרט בישראל
 בימוי:  אנטואן פוקואה
 הופק בידי:  טוד בלק   ג'ייסון בלומנטל   סטיב טיש   פיטר ריץ'   אלן ריץ'   אנטואן פוקואה
 תסריט:  קורט סאטר 
 עריכה:  ג'ון רפוה 
 שחקנים ראשיים:  ג'ייק ג'ילנהול פורסט ויטאקר רייצ'ל מקאדמס 50 סנט נעמי האריס אונה לורנס
 מוזיקה:  ג'יימס הורנר   אמינם
 צילום:  מאורו פיורה 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  WanDa Pictures   Riche Productions   Escape Artists   Fuqua Films
 חברה מפיצה:  Weinstein Company
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  15 ביוני 2015 (שאנגחאי) 24 ביולי 2015 (ארצות הברית)
 משך הקרנה:  124 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט דרמה, סרט פעולה, סרט אגרוף 
 מקום התרחשות:  ניו יורק 
 תקציב:  25 מיליון דולר
 הכנסות:  90.9 מיליון דולר
 הכנסות באתר מוג'ו:   southpaw2015
 southpawfilm.com
 דף הסרט ב־IMDb
 
ללא כפפות (באנגלית: Southpaw) הוא סרט דרמת-ספורט אמריקאי משנת 2015 בבימויו של אנטואן פוקואה על פי תסריט מאת קורט סאטר. בסרט מככבים ג'ייק ג'ילנהול, רייצ'ל מקאדמס ופורסט ויטאקר. הסרט הוקרן לראשונה בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בשאנגחאי ביוני 2015 ויצא להקרנות מסחריות בארצות הברית ב-24 ביולי 2015.
פסקול הסרט הולחן על ידי המלחין ג'יימס הורנר והיה זה הפסקול האחרון שהפיק טרם מותו ביוני 2015. הסרט הוקדש לזכרו.
עלילה

בילי הופ הוא מתאגרף החי בניו יורק עם אשתו מורין ובתם לילה. בקרב על אליפות העולם במשקל קל כבד בילי זוכה באליפות אך נפצע קשה בעינו. מורין מנסה לשכנעו לפרוש מאגרוף, כל עוד הוא בפסגה. בעת אירוע התרמה ליתומים, בילי סופג הקנטות מצד מתאגרף קולומביאני בשם מיגל "מג'יק" אסקובר, בעת שבילי ואשתו פונים לעזוב את האירוע. מיגל מטיח בו אמירות פוגעניות, בין השאר על מורין ועל התואר בו זכה. בקטטה שפורצת בין השניים יורים המאבטחים המקיפים אותם באוויר, וכדור תועה שירה הקטור, אחיו של מיגל, פוגע במורין וגורם למותה.
הופ מתמכר לטיפה המרה ולסמים ויוצא לחפש את הקטור. הוא מוצא את מריה, אשתו המכורה לסמים של הקטור ועוזב את המקום כשהוא מבין שהקטור אב לילדים. לאחר שהוא תוקף שופט בעת הפסד בקרב, בילי מושעה מאגרוף למשך שנה, ונותר ללא הכנסות. מסומם הוא נוהג ומתנגש בעץ שבמתחם ביתו. האירוע גורם לו לאבד את המשמורת על בתו המושמת תחת השגחתה של קצינת שירותי הגנת הילד, אנג'לה ריברה. לילה כועסת עליו ומאשימה אותו במצבם.
הופ משיג עבודה במכון האימונים של המתאגרף לשעבר, טיטוס "טיק" ווילס ומשכנע אותו להפוך למאמנו. מנהלו לשעבר של ביל, ג'ורדן מיינס, שכעת מנהל את מיגל אסקובר, מארגן קרב בין השניים כדי להחזיר את בילי למרכז הבמה. טיק מסרב לאמן את בילי מתוך הבנה כי בילי נלחם כדי לנקום במיגל על מותה של מורין, אך משתכנע לאחר שאחד מהילדים המתאמנים במכון, הופי, נהרג בידי אביו האלים בניסיון להגן על אמו.
לילה סולחת לבילי ומשכנעת אותו להביא אותה לצפות בקרב. בתחילת הקרב, מיגל גובר על בילי אך בעצת טיק בילי ממתין לסיבובים האחרונים כדי להגיב. לאורך הקרב הוא משתמש בטכניקות הגנה והתחמקות אך נמנע מלהכות בחזרה. בדקות האחרונות בקרב, בילי מכה בחוזקה את מיגל ומפילו לקרקע. מיגל מצליח לקום לפני שהספירה מסתיימת. בילי מוכרז כמנצח לאחר הצבעת השופטים ומתאחד עם לילה בחדר ההלבשה, כשהיא מוחלת לו על שגיאות העבר שלו ומבקשת ממנו לחזור הביתה.
צוות השחקנים הראשי

ג'ייק ג'ילנהול - בילי הופ
רייצ'ל מקאדמס - מורין
פורסט ויטאקר - טיק ווילס
אונה לורנס - לילה הופ
50 סנט - ג'ורדן מיינס
מיגל גומז - מיגל "מג'יק" אסקובר
נעמי האריס - אנג'לה ריברה
בו נאפ - ג'ון ג'ון
מנחם דונקלבלום

מנחם דונקלבלום (24 באוגוסט 1889 – 12 בנובמבר 1951) היה שופט בית המשפט העליון בין השנים 1948–1951. יושב הראש הראשון של ועדת הבחירות המרכזית לכנסת במהלך הבחירות לאספה המכוננת. מגואלי קרקעות כפר יונה.
חייו

דונקלבלום נולד בקרקוב ב-1889, לעקיבא ולטויבה דונקלבלום. עוד כנער היה בין מייסדי הספרייה העברית הראשונה בעיר, ספרית "עבריה", בה שימש כספרן ומזכיר. לאחר שסיים לימודי משפטים באוניברסיטת קרקוב, שם השלים גם לימודים לתואר דוקטור במשפטים בשנת 1914, החל לעבוד בווינה. ב-1915 עבר להולנד, שם למד ולימד שפות ולמד במכללת קראקא וכן למד משפט מוסלמי במכללת ליידן. החל מ-1907 היה פעיל בתנועה הציונית. ב-1917 הצטרף לקבוצה ציונית מקומית, וב-1919 עלה לארץ ישראל יחד עם ועד הצירים. ב-1937 שב לבקר את הוריו שגרו באוסטריה במטרה לשכנעם לעלות לארץ עקב גלי האנטישמיות באירופה באותה תקופה, והצליח לשכנעם לעלות שבועות ספורים בלבד לפני סיפוח אוסטריה לגרמניה (האנשלוס) ובכך הציל את חייהם וחיי אחותו אלזה שעלתה עימם.
עם הגיעו לארץ ישראל התגורר בדירת רווקים בירושלים (במבנה בו שוכן כיום בית הספר לקולנוע "מעלה"), ולאחר שב-1920 עבר את בחינות ההסמכה לעורכי דין זרים, והחל לשמש כיועץ משפטי להנהלה הציונית, לצדו של דניאל אוסטר. כן היה פעיל באגודת שוחרי האוניברסיטה העברית, ולמשך זמן מה גם כיהן כיושב ראש האגודה. באביב 1920 הועמד לדין צבאי בעוון אחזקת כלי נשק בימי המאורעות אך זוכה בסופו של דבר.
ב-1924 עבר לתל אביב. הוא פתח משרד פרטי בעיר, וכן כיהן כיועץ המשפטי לעיריית תל אביב בתקופת כהונתם של מאיר דיזנגוף וישראל רוקח כראשי העירייה, ואף היה עורך דינו האישי של חיים נחמן ביאליק ומחוג חבריו הקרובים.
בשנת 1924 היה דונקלבלום מועמד בקבוצת המרכז במפלגת "ההתאחדות של הבלתי מפלגתיים" לבחירות הראשונות שנערכו לעיריית תל אביב, שנקבעו ל-20 בינואר 1924. בראש הקבוצה עמדו מאיר דיזנגוף וישראל רוקח. בשנת 1946, בקונגרס הציוני העולמי ה-22, הוא נבחר כסגן התובע הכללי בבית הדין של הקונגרס.
לקראת סוף תקופת המנדט הבריטי מונה לנשיא הסתדרות עורכי הדין היהודיים בארץ-ישראל (קודמתה של לשכת עורכי הדין). בתוקף תפקידו זה עמד בראש ועדה שהקימה הסתדרות עורכי הדין במטרה להמליץ על מועמדים מטעמה לכהונת שופטים. ועדה זו, בראשותו של דונקלבלום המליצה, בין היתר, על דונקלבלום עצמו.
כן עמד דונקלבלום בראש "הוועדה למבנה מיניסטריון המשפטים ובתי הדין", שהייתה אחת מ-18 תת-הוועדות שהוקמו תחת המועצה המשפטית שתפקידה היה להקים את התשתית המשפטית בארץ ישראל. המועצה המשפטית עצמה הייתה תת-ועדה של ועדת המצב שהוקמה על ידי הנהלת הוועד הלאומי והנהלת הסוכנות היהודית בתקופת המעבר בין המנדט לקום המדינה.
בראשית ימיה של מדינת ישראל פעל לזמן קצר משרד המשפטים ממשרדו הפרטי שבשדרות רוטשילד בתל אביב. ביולי 1948 אישרו הממשלה הזמנית ומועצת המדינה הזמנית את הצעת שר המשפטים, פנחס רוזן למנות את דונקלבלום כאחד מחמשת השופטים הראשונים של בית המשפט העליון. בשנת 1949 היה יו"ר ועדת הבחירות המרכזית הראשונה מאז קום המדינה - בעת הבחירות לאספה המכוננת.
דונקלבלום היה נשוי ללאה, שהייתה שחקנית התיאטרון הארץ ישראלי. בתם היחידה, רות דונקלבלום, נישאה לאוריאל גורני שהיה פרקליט מחוז תל אביב והיועץ המשפטי למערכת הביטחון.
דונקלבלום כיהן בבית המשפט העליון עד לפטירתו, בשנת 1951 ונקבר בבית הקברות סנהדריה בירושלים. באזכרה שנערכה בבית המשפט העליון ספדו לו שר המשפטים, דב יוסף, היועץ המשפטי לממשלה, חיים כהן ונשיא בית המשפט העליון, ד"ר משה זמורה.
לקריאה נוספת

'דונקלבלום, מנחם', בתוך: דוד קלעי, ספר האישים: לכסיקון ארצישראלי, תל אביב: מסדה – אנציקלופדיה כללית, תרצ"ז, עמ' 158. (הספר בקטלוג ULI)
אודי נוימן, "ד"ר מנחם דונקלבלום - עורך דין, נשיא הסתדרות עורכי הדין, שופט" מחקרי משפט לג 1 (2021)
הערות שוליים

↑  עדנה גורני, 'ביזה או: דברים שמצאתי במחסן המשפטי
↑  טויבה דונקלבלום ז"ל, הַבֹּקֶר, 11 במאי 1945
↑  אודות כך ראו עמ' 43 בספר "פני תל אביב בקריקטורות", של נח בי ברזובסקי
↑  "חלום שהפך לכרך", תל אביב, לידה וצמיחה: העיר שהולידה מדינה אילן שחורי, הוצאת אביבים בע"מ, 1990, פרק י"ד: פוליטיקה עירונית, עמודים 237-239
↑  להודעת המינוי ראו העיתון הרשמי של מדינת ישראל (הממשלה הזמנית) מס' 20, עמ' 118, ד' באלול התש"ח (8.9.1948).
↑  לזיכרון דברים של ועדת הבחירות הראשונה בראשות דונקלבלום באתר הכנסת ראו http://main.knesset.gov.il/News/PressReleases/Documents/130113.pdf.
↑  מנחם דונקלבלום באתר GRAVEZ
↑  לתוכן ההספדים ראו "מנחם דונקלבלום ז"ל (דברים שנאמרו באזכרה שנערכה בבית המשפט העליון בירושלים ביום 21.11.51)", הפרקליט ח תשי"ב (1952)
| שופטים לשעבר בבית המשפט העליון |
| --- | --- | --- |
| נשיאים | זמורה • אולשן • אגרנט • זוסמן • לנדוי • כַהן • שמגר • ברק • ביניש • גרוניס • נאור • חיות |  |
| שופטים | דונקלבלום • חשין • אסף • זילברג • ברנזון • גויטיין • ויתקון • כהן • מני • הלוי • קיסטר • עציוני • שרשבסקי • בן-פורת • אשר • אלון • בכור • בייסקי • לוין • כהן • כהן • לוין • בך • נתניהו • חלימה • גולדברג • מלץ • אור • מצא • חשין • זמיר • דורנר • טל • שטרסברג-כהן • קדמי • טירקל • אנגלרד • ריבלין • פרוקצ'יה • לוי • ארבל • זילברטל • רובינשטיין • ג'ובראן • דנציגר • שהם • מלצר • מזוז • הנדל • קרא • ברון • פוגלמן |  |
| שופטים במינוי זמני | בקר • זהר • לוין • צלטנר • כהן • בן-עתו • שילה • שינבוים • אבנור • וייס • בן דרור • וינוגרד • ולנשטיין • אריאל • אלוני • בן יאיר • גולדברג • אלון • אילן • זועבי • ברלינר • עדיאל • חשין • שוחט |  |
ראו גם: שופטים מכהנים
2023 בישראל

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
| «««  2022   2021  2020 |  דגל ישראל | 2023  בישראל |  »»»  2024   2025   |
כל ערכי השנים בישראל • אירועים בולטים בעולם ב-2023 כרונולוגיה של אזור ארץ ישראל פורטל ישראל • לוח שנה של שנת 2023
2023 בישראל (ה'תשפ"ג - ה'תשפ"ד) הייתה השנה בה מדינת ישראל ציינה 75 שנים להקמתה. האירוע הבולט בה היה טבח שבעה באוקטובר שהביאה לפרוץ מלחמת חרבות ברזל.
הנהגה

נשיא המדינה – יצחק הרצוג
ראש ממשלת ישראל  השלושים ושבע  – בנימין נתניהו
יושב ראש הכנסת העשרים וחמש – אמיר אוחנה
נשיא בית המשפט העליון – אסתר חיות עד 16 באוקטובר, מאז עוזי פוגלמן
ראש המטה הכללי – אביב כוכבי עד 16 בינואר, מאז הרצי הלוי
מפכ"ל המשטרה – קובי שבתאי