stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
נקוסזנה דלמיני-זומה
ביוגרפיה > הקונגרס הלאומי האפריקאי (ANC)

במהלך לימודיה בשנות ה-70 המוקדמות, הייתה דלמיני-זומה חברה פעילה בארגון (האסור אז) הקונגרס הלאומי האפריקאי (ANC). במקביל הייתה גם חברת ארגון סטודנטים בדרום אפריקה ונבחרה לנשיאתו בשנת 1976.
במהלך אותה שנה נמלטה דלמיני-זומה לגלות. היא השלימה את לימודי הרפואה שלה באוניברסיטת בריסטול בשנת 1978, ולאחר מכן עבדה כרופאה בבית החולים הממשלתי של העיר מבבנה, בירת סוואזילנד. שם הכירה את בעלה לעתיד, כיום נשיא מפלגת ANC ג'ייקוב זומה. בשנת 1985 חזרה לבריטניה כדי להשלים לימודי תעודה בבריאות הילד מבית הספר לרפואה טרופית של אוניברסיטת ליברפול. לאחר הסמכתה עבדה בוועדת הבריאות האזורית של ה-ANC, ובהמשך מונתה לתפקיד מנהלת קרן הבריאות והפליטים, ארגון לא-ממשלתי בריטי.
ביוגרפיה > ממשלת דרום אפריקה

במהלך המשא ומתן לסיום האפרטהייד והקמת דרום אפריקה הדמוקרטית (CODESA) בשנת 1992, הייתה דלאמיני-זומה בוועדה המייעצת לענייני מגדר. אחרי הבחירות החופשיות הראשונות של דרום אפריקה ב-1994 מונתה כשרת הבריאות בממשלתו של הנשיא נלסון מנדלה. במהלך כהונתה בתפקיד זה העניקה לעניים גישה לשירותי בריאות בסיסיים בחינם. עם זאת, את התרופה למניעת איידס היא לא הסכימה להכניס לסל התרופות בחינם לעניים. תרופה זו נצרכת מאוד במדינות אפריקה שבהן בממוצע אחד לשלושה בני אדם חולים באיידס), עובדה שעוררה ביקורת עלייה שכן תרופה זו הייתה זולה יותר מאשר תרופות אחרות, אך נדחתה על ידי הקהילה המדעית.
נקוסזנה דלמיני-זומה התגרשה מג'ייקוב זומה ב-1998.
בשנת 1999 פעלה דלמיני-זומה לקידום חוק הבקרה על מוצרי טבק, שבמסגרתו הוחל איסור עישון במקומות ציבוריים.
בעקבות בחירות 1999 פרש נלסון מנדלה מנשיאות המדינה, ואת מקומו תפס תאבו מבקי שמינה את דלמיני-זומה כשרת החוץ בממשלתו. ב-2005 הציע מבקי לדלמיני-זומה את תפקיד סגן הנשיא, לאחר שפיטר מתפקיד זה את בעלה לשעבר ג'ייקוב זומה. לאחר התייעצות עם ילדיה, דחתה דלמיני-זומה את ההצעה והתפקיד נמסר ל-Phumzile Mlambo-Ngcuka.
היא הוצעה כמועמדת אפשרית להנהגת מפלגת ה-ANC ולנשיאות המדינה בבחירות 2009, אך בסופן של דבר לא התמודדה על התפקיד. בהמשך הייתה מועמדת לסגן-נשיאות המפלגה, אך סגן הנשיא ג'ייקוב זומה העדיף אותה כיו"ר לאומי. היא נבחרה לוועד הפועל הלאומי של ANC בדצמבר 2007 במקום ה-35, עם 1,885 קולות.
ב-22 בספטמבר 2008 התפטרה דלמיני-זומה יחד עם 10 שרים אחרים בממשלת דרום אפריקה, הנשיא וסגן הנשיא.
בממשלתו של ג'ייקוב זומה כיהנה דלמיני-זומה כשרת הפנים.
ביוגרפיה > האיחוד האפריקני ולאחריו

בינואר 2012 נבחרה זומה כיושבת-ראש מועצת האיחוד האפריקני לאחר התמודדות נגד ז'אן פינג המכהן. היא כיהנה בתפקיד זה עד ינואר 2017.
בהמשך אותה שנה היא ניסתה להיבחר לראשות ה-ANC לקראת הבחירות לנשיאות דרום אפריקה ב-2019, אך הפסידה לסגן הנשיא סיריל רמפוסה.
חיים אישיים

דלמיני-זומה הייתה נשואה לג'ייקוב זומה בשנים 1982 - 1998. יש להם 4 ילדים משותפים.
תארים

לדלמיני-זומה שני תוארי דוקטור לשם כבוד במשפטים, מטעם אוניברסיטת נטאל (1995) ואוניברסיטת בריסטול (1996).
הערות שוליים

↑  סוכנויות הידיעות, דרום אפריקה: הסגן ניצח את גרושת הנשיא ובדרכו לנשיאות, באתר ynet, 19 בדצמבר 2017
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 143723499  ISNI: 0000 0000 6200 5342  LCCN: nb2009015896  VIAF: 90491116   WorldCat (עם VIAF): 90491116
נחמיה בן כהן צדק

רב נחמיה בן כהן צדק גאון היה גאון ישיבת פומבדיתא בין השנים 968-960.
תולדות חייו

בנו של רב כהן צדק בן יוסף שכיהן כגאון פומבדיתא בין השנים 922-917 וביצר את מעמדה ומרכזיותה של ישיבת פומבדיתא.
כשבגר והצטרף לשורות הישיבה, נוצרו בישיבה שני מחנות: מחנה אחד של משפחות הגאונים יצחק צדוק ופלטוי בן אביי (רב חנניה גאון, רב שרירא גאון, רב עמרם בן מישוי, רב מבשר גאון ותומכיהם) ומחנה של משפחת רב כהן צדק (האחים רב נחמיה וחפני ותומכיהם). שני המחנות היו מסוכסכים ושררה ביניהם יריבות עמוקה. שיאה של המחלוקת היה כאשר התמנה לגאון רב אהרן בן יוסף הכהן מבבל, שלא נמנה עם משפחות החכמים ונסמך על ידי רב מבשר גאון. רב נחמיה קיבל את מרותו של רב אהרן בתחילה, אך לאחר זמן מה הכריז על עצמו כגאון. רב שרירא סבר שרב אהרן עדיף מרב נחמיה, ובהשפעתו תמכו רוב החכמים ברב אהרן, אך רב נחמיה הוסיף לראות את עצמו כגאון הישיבה, מינה בעלי תפקידים (בין השאר מינה את חפני למשרת אב בית הדין, בעוד שאב בית הדין של רב אהרן היה רב שרירא) ושלח אגרות לקהילות התפוצות שיפנו את שאלותיהם ותרומותיהם אליו.
אחד ממכתביו ייחודי במיוחד, בשל סגנונו ומועד פרסומו. הוא נמצא באוספי הגניזה הקהירית ונחקר על ידי אוניברסיטת קיימברידג'. זהו מכתב שאליו נלווה טביעת חותמו בחמר (בולה), ושנשלח באופן חריג עוד במהלך חייו של רב אהרן (לפני אוגוסט 960). הבולה המצורפת לא שגרתית, משום שנאסר על יהודים ונוצרים להשתמש בחותמות, ולפיכך סביר שניתן לו אישור מהח'ליף. כמו כן, המכתב נכתב בהידור על נייר יקר. במכתב הוא מגייס תמיכה מיהודי מצרים למינויו לראש ישיבת פומבדיתא, ותוקף בחריפות רבה את יריביו: על רב אהרן הוא כתב ”אשר רעותיו מפורסמים וכחשו וכזבו מגולה לכל... שגזל לעצמו נדבה שהיא באה לחכמים... אוכל קדשי היתומים והעניים... מטה משפטים” את סיעת רב שרירא הוא מכנה ”בחורים עזי פנים”.
לאחר פטירת רב אהרן, קיבלו החכמים את מרותו, והוא נשא בתואר גאון פומבדיתא. למרות זאת הוא הוסיף לתקוף את סיעת רב שרירא במכתביו, ומכנה אותם: ”הנערים הכלבים העזים”. בימיו היה מצבה של ישיבת פומבדיתא מדולדל. רב נחמיה שלח מספר אגרות לקהילות התפוצות שיסייעו לישיבה בתרומות. נפטר בשנת 968, ולאחר מותו עלה על כס הגאונות רב שרירא גאון.
דברי תורתו לא נשתמרו.
אחיינו, רב שמואל בן חפני גאון היה גאון ישיבת סורא ומחותנו של יריבו רב שרירא גאון.
לקריאה נוספת

משה גיל, עיונים בתולדות יהודי עראק במאה העשירית, תעודה י (ה'תשנ"ו), עמ' 81–153.
מרדכי מרגליות (עורך), רב נחמיה בר רב כוהן צדק בתוך: "אנציקלופדיה לחכמי התלמוד והגאונים" חלק ב'.
נסר א-דין דינה

| --- | --- |

 לידה:  28 במרץ 1861 הרובע הראשון של פריז, צרפת 
 פטירה:  24 בדצמבר 1929 (בגיל 68) הרובע הארבעה-עשר של פריז, צרפת 
 שם לידה:  Alphonse-Étienne Dinet 
 מקום לימודים:  בית הספר הלאומי הגבוה לאמנויות היפות  אקדמיה ז'וליאן  תיכון הנרי הרביעי 
 תקופת הפעילות:  1881–1929 (כ־48 שנים) 
 תחום יצירה:  ציור, איור, הדפס-אבן 
 זרם באמנות:  אוריינטליזם 
 הושפע על ידי:  ויליאם אדולף בוגרו 
 יצירות ידועות:  Slave Of Love And Light Of The Eyes, בפסקה זו 2 רשומות נוספות שטרם תורגמו 
 פרסים והוקרה:  קצין בלגיון הכבוד 
 
נַסְר א-דִּין דִינֶה (בצרפתית: Nasreddine Dinet‏; 28 במרץ 1861 – 24 בדצמבר 1929) היה צייר אוריינטליסט צרפתי ואחד ממייסדי אגודת הציירים האוריינטלים בצרפת. הוא הוקסם מצפון אפריקה ותרבותה והתאסלם ושינה את שמו. בנוסף לציוריו, הוא תרגם ספרות ערבית לצרפתית.
ביוגרפיה

הוא נולד בפריז, כאלפונס-אטיין דינה, היה בנם של שופט צרפתי חשוב, פיליפ לאון דינה ומארי אודיל בוצ'ר. בשנת 1865 נולדה אחותו ז'אן, שתהפך לביוגרפית שלו.
עם סיום לימודיו ב-1881 הוא נרשם לבית הספר לאמנויות היפות ונכנס לסטודיו של ויקטור גאלנד. בשנה שלאחר מכן למד אצל ויליאם אדולף בוגרו וטוני רובר-פלרי באקדמיה ז'וליאן. הוא גם הציג לראשונה בסלון האמנים הצרפתי.
דינה ערך את הטיול הראשון שלו לדרום אלג'יריה בשנת 1884, עם צוות של אנטומולוגים. בשנה שלאחר מכן הוא ערך טיול שני במלגה ממשלתית, הפעם ללאגוואט. באותה תקופה הוא צייר את שתי התמונות האלג'יריות הראשונות שלו.
הוא זכה במדליית הכסף לציור בתערוכה העולמית ב-1889, ובאותה שנה היה בין מקימי האגודה לציירים הצרפתית לצידם של רודן, פייר פובי דה שאבאן ואחרים. בשנת 1887 הוא הקים יחד עם מנהל מוזיאון לוקסמבורג בפריז, את אגודת הציירים האוריינטליים הצרפתית.
בשנת 1903 הוא קנה בית באלג'יר ובילה שם שמונה חודשים כל שנה. הוא הוקסם מהתרבות הערבית ובסופו של דבר התאסלם. הוא הודיע על ההתאסלמות במכתב פרטי משנת 1908, והשלים את המרתו הרשמית ב-1913, וכן שינה את שמו לנסר א-דין דינה.
בשנת 1929 הוא ואשתו יצאו לחג' למכה. ביולי 1896, הוא זכה בתואר אביר לגיון הכבוד והשתתף בתערוכה הבינלאומית של המאה בפריז.
הכבוד שזכה מאנשי אלג'יר בא לידי ביטוי באלפי האנשים שהשתתפו בהלווייתו ב-12 בינואר 1930 בעיירת מגוריו, שם הספיד אותו המושל הכללי לשעבר של אלג'יריה מוריס ויולט.
יצירה

בהשוואה לציירים מודרניים כמו אנרי מאטיס, שביקר אף הוא בצפון אפריקה בעשור הראשון של המאה ה-20, ציוריו של דינה הם שמרניים ביותר. הם קרובים לתיעוד אתנוגרפי בתיאור הנושאים שלהם.
הבנתו של דינה את התרבות והשפה הערבית מבדילה אותו מאמנים אוריינטליסטים אחרים, משום שכדובר ערבית, הוא הצליח למצוא דוגמניות עירום באלג'יריה הכפרית שבה "תרבות הצעיף" הייתה פחות קשיחה. לפני 1900, ניתן לאפיין את רוב יצירותיו כ"סצנות ז'אנר אנקדוטיות". ככל שהתעניין יותר באסלאם, הוא החל לצייר נושאים דתיים לעיתים קרובות יותר.
הוא גם היה פעיל בתרגום ספרות ערבית לצרפתית, ופרסם תרגום של שיר אפוס ערבי בשנת 1898.
הערות שוליים

↑  Benjamin, Roger (2004). "Chapter 3: Orientalism, modernism and indigenous identity". In Edwards, Steve; Wood, Paul (eds.). Art of the Avant-Gardes. New Haven: Yale University Press in association with The Open University
↑  Jeanne Dinet Rollince, La Vie de E. Dinet, GP. Maisonneuve, 1938
↑  Bloom, J.M. and Blair, S., The Grove Encyclopedia of Islamic Art and Architecture, Volume 2, 2009, p.5
↑  Pierre Prier, Étienne Dinet, peintre français, orientaliste et musulman, Orient XXI, ‏2014-07-25 (בצרפתית)
↑  Pouillon, François (1997) Les deux vies d’Étienne Dinet, peintre en Islam: L’Algerie et l’heritage colonial. Editions Balland, Paris
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007273770605171  PLWABN: 9810697586805606  BnF: cb119002201 (data)  GND: 119040336  ISNI: 0000 0001 0906 8755  LCCN: n81032221  Léonore: 117735  NKC: xx0130911  NLA: 35629369  NTA: 073157503  RKD: 23212  SNAC: w6448hb5  SUDOC: 026832518  TDVİA: dinet-alphonse-etienne  Trove: 1021391  ULAN: 500021782  VIAF: 61544926   WorldCat (עם VIAF): 61544926
סוסי ים (סרט)

| --- | --- |

השחקן זמר אלטיצר, מתוך "סוסי ים"
 בימוי:  ניר ברגמן
 הופק בידי:  שרון עמרני, רון גולדמן
 תסריט:  ניר ברגמן
 עריכה:  רון גולדמן, נבות ברנע
 שחקנים ראשיים:  זמר אלטיצר, עירית גדרון, מאיה מרון, כרמל סידי
 מוזיקה:  רפי קדישזון
 צילום:  נמרוד חירם
 משך הקרנה:  17:30 דקות
 שפת הסרט:  עברית
 פרסים:  ראה פסקה
 דף הסרט ב־IMDb
סוסי ים הוא סרט ישראלי עלילתי קצר משנת 1998.
"סוסי ים" הוא סרט הגמר של הבמאי והתסריטאי ניר ברגמן, בוגר בית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה, ירושלים. סרט עטור פרסים, אשר נבחר כסרט בית הספר הטוב ביותר בכל הזמנים.
הסרט, שבמרכזו דרמה משפחתית בעלת קווים אוטוביוגרפיים לסיפורו האישי של ברגמן, היווה בסיס לכתיבת תסריט "כנפיים שבורות" (2002), סרט עלילתי באורך מלא, אותו ביים שנתיים אחרי גמר לימודיו.
עלילת הסרט מתארת את קורותיו של ילד בן 10 בשם נועם, שהוריו נפרדו לתקופת ניסיון, והוא עצמו בטוח כי בסופו של דבר אביו יחזור לבית המשפחה והכל ישוב להיות כפי שהיה.
שם הסרט נובע ממשאלתה של הבת הצעירה במשפחה שהאב יביא לה "סוסי ים" כשהוא יחזור להתאחד עם המשפחה.  בנקודת השיא של הסרט, בה לומד נועם שהוריו לא יחזרו אחד לשני, צופה הבת בסרט טבע בטלוויזיה על סוסוני ים, ובאופן אירוני נשמע הקריין מציין את תכונתם של זוגות סוסוני הים להיות נאמנים אחד לשני ביחסים מונוגמיים.
פרסים

פרס ראשון - פסטיבל לודז', פולין 1998;
פרס הסרט המצטיין - פסטיבל מינכן לסרטי סטודנטים, 1998;
פרס שני - פסטיבל תל אביב הבינלאומי, 1998;
פרס איגוד הבמאים היווני - פסטיבל לאריסה, יוון 1999;
צל"ש - פסטיבל פוטסדם, גרמניה, 1999;
צל"ש - פסטיבל ברנו, צ'כיה, 1999;
פרס הקהל - פסטיבל טייפה, טאיוואן, 1999;
הסרט נבחר כ"סרט הטוב ביותר של בית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה בכל הזמנים", במסגרת חגיגות יום ההולדת ה-15 לבית הספר.
נדידת האדם הקדמון

מפת נדידת האדם הקדמון לפי הגנום מיטוכונדריאלי של גנטיקה של אוכלוסיות. (המספרים באלפי שנים)
נדידת האדם הקדמון היא תאוריה בתחום האבולוציה של האדם, פלאואנתרופולוגיה ופרהיסטוריה אשר לפיה האדם הקדמון מסוג הומו ארקטוס (האדם הזקוף), החל לנדוד או להגר מאפריקה אל אירופה ואסיה לפני כ-2 מיליון שנה (2 משל"ז).
לאחר התפשטות והתרחבות ההומו ארקטוס, החלה התפשטות האדם הנבון (הומו ספיאנס) שהגיע למזרח התיכון לפני כ-70,000 שנה ומשם לדרום אסיה לפני כ-50,000 שנה ומשם לאוסטרליה לפני כ-40,000 שנה ופרץ לאזורים אשר אליהם לא הגיע ההומו ארקטוס. אל אירופה הגיע האדם הנבון לפני כ-40,000 שנה ולמזרח אסיה וצפון אמריקה לפני כ-30,000 שנה.
האדם הקדמון (לפני האדם הנבון)

בני משפחת האדם הקדמון, בהם הומו ארגסטר, הומו ארקטוס והומו היידלברגנסיס, נדדו מאפריקה בתקופת הפליסטוקן המוקדמת, ככל הנראה כתוצאה מתופעה המוסברת ב-Sahara pump theory (אנ') לפני כ-1.9 מיליון שנה, והתפזרו לרוב העולם הקדום ועד דרום-מזרח אסיה. המועד המדויק יותר של ההתפשטות מעבר לאפריקה חופף עם עדויות לקיומו של ה"הומו ארגסטר" בממצאי מאובנים והופעת הדו-רגליות במלואה כמיליון וחצי שנים אחרי הופעת האדם בכלל וכלי האבן הראשונים של טכניקת האולדובאי. אתרי מפתח ביציאה מאפריקה הם ריוואת שבפקיסטן (1.9 משל"ז), תל עובדיה שבישראל (1.6 משל"ז) ודמניסי שבגאורגיה (1.7 משל"ז).
סין אוכלסה לפני כמיליון שנה, אולם קיימות עדויות לכלי אבן בני 1.6 משל"ז. לדרום-מזרח אסיה, אל האי ג'אווה, הגיע האדם לפני כ-1.7 מיליון שנה. מערב אירופה אוכלסה בהרי אטאפוורקה כ-1.2 משל"ז. ישנה תאוריה השנויה במחלוקת כי "האדם הזקוף" בנה רפסודות, והפליג באוקיינוסים. האדם הקדמון אינו ההומיניד הראשון שהתיישב באסיה, קדמו לו הפונגינאים ובפרט הסיוופיתקוס כ-15 מיליון שנה לפני כן בדרום-מזרח אסיה.
נדידת האדם הנבון > בתוך אפריקה

לפי המחקר, האם הקדמונית המשותפת לכל בני האדם, המכונה חוה המיטוכונדרית, חיה לפני כ-200,000 שנה, זמנו של האדם הנבון הקדום באפריקה, ואדם כרומוזום Y, האב המשותף של כל האנשים החיים כיום, חי לפני כ-142,000 שנה.
המחקר הרב והמגוון בלימוד הגנטיקה האפריקאית מצא כי הבושמנים הדגימו את הגיוון הגנטי הרב ביותר ומראה כי הם אחד מ-14 צבירי קדמונים קדומים ביותר. המחקר איתר את המקור לנדידה של האדם המודרני בדרום מערב אפריקה, קרוב לגבול הימי בין נמיביה ואנגולה.
לפני כ-80 אלף עד 100 אלף שנה, התפצלו שלושה ענפים מהאדם הנבון: הנושאים את קבוצות המיטוכונדריות L1 ו-A אכלסו את דרום אפריקה (צאצאי קוסיאן), נושאי קבוצות L2 ו-B התיישבו במרכז ומערב אפריקה, ונושאי L3 נשארו במזרח אפריקה.
נדידת האדם הנבון > יציאה מאפריקה

לפי תאוריית מוצא האדם מאפריקה, קבוצה קטנה של נושאי הגן המיטוכונדרי L3 ממזרח אפריקה נדדה לצפון-מזרח, ככל הנראה, בחיפושים אחר מזון או בריחה משינויי אקלים, תוך כדי חציית ים סוף לפני כ-70,000 שנה והחלה להתפשט בשאר העולם. קיימים גם ממצאים מלפני 90,000 שנה המצביעים על נדידות מחוץ לגבולות אפריקה גם על פני מרחבים יבשתיים.
לפני כ-50,000 שנה נכנס העולם לעידן הקרח האחרון וגובה פני הים היה נמוך כתוצאה מהצטברות קרח בקטבים. כיום רוחבו של ים סוף באזור מצר באב אל מנדב הוא כ-20 ק"מ, אך לפני כ-50,000 שנה רוחבו היה צר בהרבה וגובה פני הים היה נמוך בכ-70 מטר. אף על פי שהמצר לא היה אף פעם סגור ביבשה רצופה, ככל הנראה היו בו איים, שאפשרו לחצות את הים ברפסודות פשוטות. ערימות פסולת בנות 125,000 שנה שנמצאו באריתריאה, מעידות כי מזונו של האדם הקדום כלל מאכלי ים אשר הושגו באמצעות סריקת החוף (Beachcombing). עובדה זו מאששת את הסברה כי האדם הקדום חצה את ים סוף בחיפוש אחר מזון בחופים שרגל אדם לא דרכה בהם עד אז.
נדידת האדם הנבון > דרום אסיה ואוסטרליה

ההומו סאפיינס שהיגרו מאפריקה למערב אסיה התפשטו לאורך חופי חצי האי ערב ואיראן עד שהגיעו למזרח אסיה, וקבוצה מהם הגיעה להודו. קבוצת הומו סאפיינס אחרת פנתה צפונה וקבוצות מתוכה פנו לאירופה, כשהן מחליפות את הניאנדרטלים, אם על ידי נישול והכחדה, אם על ידי הזדווגות והטמעה. העדויות הארכאולוגיות והגנטיות בנושא עדיין נחקרות.
מהקבוצה שפנתה מזרחה והגיעה להודו, הגיע חלק לחופים הדרום-מזרחיים של אסיה, וקבוצה מהם עברה לאוסטרליה לפני 55,000 עד 30,000 שנה, כשרוב ההערכות מתארכות את המעבר לתקופה שלפני 46,000 עד 41,000 שנה. אלה אבות האבוריג'ינים האוסטרלים. עם זאת, ייתכן שקבוצה אחרת של הומו סאפיינס עברה בנתיב זה מוקדם יותר, אף לפני 60,000 שנה, וזאת לאור הראיות שקיימות להגירת ההומו סאפיינס מאפריקה לדרום-מזרח אסיה לאורך צירים רבים, הגירה שבמהלכה הזדווג ההומו סאפיינס עם מיני אדם נוספים, בהם האדם הדניסובי, הומו ארקטוס והאדם הניאנדרטלי.
בתקופה זו היו פני הים נמוכים בעשרות מטרים בהשוואה לגובהם כיום, ודרום-מזרח אסיה הייתה יבשת אחת בשם מדף סונדה (אנ'). כך יכלו המתיישבים לעבור בנתיב שהוביל לכיוון דרום מזרח עד שהגיעו לאוסטרליה, שבאותה תקופה הייתה מחוברת לגינאה החדשה. לפי חישוביו של מקס קרל וילהלם ובר (אנ') בקבעו את קו ובר, קיים פער של כ-90 ק"מ בין הפלורה והפאונה של יבשת אסיה לבין אלו של אוסטרליה, והדבר מעיד על פער ימי בין היבשות - מה שמעיד על יכולות שיט של האוכלוסייה הנודדת. הומו ארקטוס לא הגיע לאוסטרליה, אם כי הגיע לפלורס שבאיי סונדה.
אם התיארוך נכון, הרי שהאדם המודרני הגיע לאוסטרליה כ-10,000 שנה לפני שהגיע לאירופה. האפשרות לכך עולה מההנחה שהנודדים העדיפו את האקלים החמים יותר של ציר הנדידה על פני קווי רוחב, לכיוון מזרח, על פני נדידה צפונה, וזאת עקב התאמתם לתנאי האקלים הדומים יותר שהיו באפריקה, יבשת מוצאם. עדות נוספת התומכת בתאוריה זו היא היכחדותם של כל המגה-פאונה, במשקל של יותר מ-100 קילו, באוסטרליה, באותה תקופה של נדידת ההומו סאפיינס לאוסטרליה, וכן היכחדותם הבו-זמנית של חיות אוסטרליות שעד להגעת האדם חיו ללא טורפים, מה שמצביע על הכחדה עקב הגעת האדם (כפי שאולי קרה מאוחר יותר באמריקה, עם חציית האדם את מצר ברינג לפני 15,000 עד 10,000 שנה).
באותה תקופה נראה ששלוחות מקבילות של הגירה היו לסין ומשם ליפן. עדויות לכך הן שרשרת של יישובי חוף וכן התחקות אחר מוצאם המיטוכונדריאלי והכרומוזומלי. מחקרים גנטיים מעודכנים יותר מצביעים על האפשרות שאוכלוסייתן של אוסטרליה וגינאה החדשה מורכבת מצאצאיו של גל הגירה אחד ובו הומו סאפיינס מאירואסיה, ולא מצאצאיהם של מספר גלי הגירה. גשר היבשה בין פפואה - גינאה החדשה לבין אוסטרליה שקע מתחת למים לפני כ-8,000 שנה, וכך נפרדו אוכלוסיות אוסטרליה ופפואה זו מזו.
נדידת האדם הנבון > אירופה

הסברה כי אירופה אוכלסה על ידי מהגרים ממרכז אסיה והמזרח התיכון. תהליך ההתפשטות החל לפני כ-45,000 שנה ולקח כ-15,000 שנים עד שאוכלסה במלואה.
במהלך זמן זה, האדם הניאנדרטלי חלק עם ההומו ספיאנס את אירופה במשך זמן לא רב יחסית, והלך והתמעט עד שנכחד סופית. הניאנדרטלים היו חסונים יותר וככל הנראה גם חזקים מההומו ספיאנס. לאחר שחיו באירופה כ-200,000 שנה היו הניאנדרטלים חסינים כבר מפני הקור והסיבה להכחדותם לא ברורה לגמרי. האוכלוסייה הקדומה של האדם המודרני (מבחינה אנטומית) שאכלסה את אירופה ידועה בשם קרו-מניון.
נדידת האדם הנבון > מרכז וצפון אסיה

שושלות מיטוכונדריות בשם Haplogroups מסוג A,B,G שמקורותיהן לפני כ-50,000 שנה איישו את סיביר, קוריאה ויפן לפני כ-35,000 שנה. חלק מאוכלוסיות אילו היגרו לצפון אמריקה.
נדידת האדם הנבון > אמריקה

אמריקה יושבה על ידי אסיאתים אשר חצו אליה מסיביר אל אלסקה בעידן שבו פני הים היו רדודים והיבשת האבודה ברינגיה שימשה כגשר יבשתי שחיבר את צפון אמריקה עם אירואסיה. ככל הנראה הם השתמשו בנתיב הדרומי שהיה חם יותר. ישנה מחלוקת לגבי הזמן שבו יושבה אמריקה ומספר ההגירות אליה. ממצאים שנויים במחלוקת אשר נמצאו במונטה ורדה שבצ'ילה מעידים על הימצאותו של האדם באמריקה לפני כ-33,000 שנה. המקום הקדום השני הוודאי יותר לנוכחות האדם באמריקה קשורים לתרבות קלוביס אשר תוארכו לתקופה שלפני 11,000 שנה. הממצאים של חודי קלוביס מעידים על כך שמתיישבים אלו צדו חיות גדולות. באותו הזמן שבה התפתחה תרבות קלוביס, בעלי חיים רבים כמו ממותות נכחדו (כמו גם באוסטרליה עקב ציד).
ראו גם

פלאואנתרופולוגיה
פרהיסטוריה
אבולוציה
נדידת עמים
האב הקדמון הכולל
לקריאה נוספת

ג'ארד דיימונד, רובים, חיידקים ופלדה
יובל נח הררי, קיצור תולדות האנושות
הערות שוליים

↑  רויטרס, אצבע בת 90 אלף שנה מסעודיה משכתבת את ההיסטוריה, באתר ynet, 11 באפריל 2018.
↑  New ages for human occupation and climatic change at Lake Mungo, Australia (באנגלית)
↑  Flannery, Tim (2002), "The Future Eaters: An Ecological History of the Australasian Lands and People" (Grove Press)
↑  Rasmussen M et al, 2011 An Aboriginal Australian genome reveals separate human dispersals into Asia. Science. 2011 Oct 7 ;334(6052) 94-8.
↑  Maca-Meyer N, González AM, Larruga JM, Flores C, Cabrera VM (2001). "Major genomic mitochondrial lineages delineate early human expansions". BMC Genet. 2: 13. doi:10.1186/1471-2156-2-13. PMC 55343. PMID 11553319.{{cite journal}}:  תחזוקה - ציטוט: multiple names: authors list (link)
↑  Currat M, Excoffier L (דצמ' 2004). "Modern humans did not admix with Neanderthals during their range expansion into Europe". PLoS Biol. 2 (12): e421. doi:10.1371/journal.pbio.0020421. PMC 532389. PMID 15562317. {{cite journal}}:  (עזרה)
חציית ים סוף
סיזיפוס (טרגדיה)

סיזיפוס הוא טרגדיה, כנראה מאת המדינאי והמשורר היווני קריטיאס (אך יש המייחסים יצירה זו לאוריפידס), ממנה נשמר רק קטע אחד. הקטע נשמר בכתביו של הפילוסוף הרומאי סקסטוס אמפיריקוס. המשורר טוען בקטע זה (דרך הגיבור "הנוכל") כי האלים בני האלמוות אינם אלא תרמית, שנוצרה בידי אדם חכם כדי לכפות התנהגות ראויה על ההמונים, שיאמינו כי האלים רואים את כל מעשיהם, גם אלו שנעשים בסתר, ואף מודעים למחשבותיהם.
תרגום הקטע לעברית בידי אהרן שבתאי הופיע כנספח ד' (עמ' 156–157) בתרגומו של שבתאי למדיאה מאת אוריפידס (הוצאת שוקן, 1983).
הערות שוליים

↑  אוריפידס, תרגום: אהרן שבתאי, מדיאה, תל-אביב: הוצאת שוקן, 1983, עמ' 115 (בהערות השוליים מאת אהרן שבתאי)
ערך זה הוא קצרמרבנושא ספרות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
נאמור (קומיקס)

| --- | --- |

נאמור הסאב-מרינר, כפי שהופיע על עטיפת החוברת Sub-Mariner Vol. 2 #1, אמנות מאת מייקל טרנר.
 סוג:  גיבור-על
 הוצאה לאור:  מארוול קומיקס
 הופעה ראשונה:  Motion Picture Funnies Weekly (אפריל 1939)
 יוצרים:  ביל אברט (כותב ומאייר)
 גילום הדמות:  טנוך הוארטה, "הפנתר השחור: ואקאנדה לנצח"
 מידע
 שם אמיתי:  נאמור מקנזי
 כינויים:  ד"ר ג. וו. פלטון, הסאב מרינר, הבן הנוקם, המוטנט הראשון, האיש הזקן, אימפריוס רקס, אדון שבעת הימים, פניקס
 סטטוס:  פעיל
 גזע:  אטלנטי למחצה ומוטאנט למחצה
 כוחות:  יכולת להתאים עצמו לכל סוגי הימים, כוחות, סיבולת וזריזות-על, תעופה.
 חבר בקבוצה:  האוונג'רס, אומת האטלנטים (מלך)
 חבר לשעבר בקבוצה:  אקס-מן, מגני המעמקים, אקס-מן האפלים, דפנדרס, הפולשים, צוות הכחדה, אילומינטי, הקאבאל של נורמן אוסבורן, הקאבאל של נאמור (מנהיג)
 אזרחות:  אטלנטיס 
 דמויות קשורות
 משפחה:  סטגור, קאמו, האראן וקיילן (אבות קדמונים) ת'אקור (סב, מת) קורה (סבתא) דאקה וזרינה (דודים) לאונרד מקנזי והנסיכה פן (הורים, מתים) לורנס מקנזי (אח חורג) דורמה (אשה לשעבר, מתה) מרינה (אשה) קאמאר (בן, מת) נאמורה, בימר, בובו ונאמוריטה (בני דודים) לאון מקנזי (אחיין) ליירון מקנזי (אחיין-רבא)
 אויבים:  Attuma, Orka, Gargantos, Llyra, Commander Kraken 
 
נאמור הסאב-מרינר (באנגלית: Namor the Sub-Mariner, "נאמור הצוללן") הוא דמות אנטי גיבור מוטאנט המופיע בחוברות הקומיקס ביקום מארוול קומיקס. הדמות הופיעה לראשונה בחוברות Motion Picture Funnies Weekly מאפריל 1939, בכתיבתו ובאיורו של ביל אברט.
דמותו של הסאב מרינר היא מבין שלושת גיבורי-העל המרכזיים והראשונים של חברת טיימלי קומיקס (לימים מארוול קומיקס), כאשר השניים האחרים הם קפטן אמריקה והלפיד האנושי המקורי, במה שנודע כתור הזהב של הקומיקס. אברט ציין שמקור ההשראה לדמות הוא שירו של סמואל טיילור קולרידג', "שירת יורד-הים הישיש".
נאמור הוא בנם המוטאנט של קפטן אנושי ונסיכה של הממלכה התת-ימית המיתית אטלנטיס, והוא מחזיק בכוחות-על וביכולות ימיים, כמו גם יכולות מוטאנטיות כתעופה. במשך השנים, דמותו הוצגה כגיבור-על חיובי מטבעו, אך גם בעל פתיל קצר וכן כפולש חדור שאיפת נקם כנגד מתיישבי האדמה שפלשו לממלכתו. דמותו מעולם לא תויגה כטובה או רעה, והוא הגן על ממלכתו רק כאשר אוימה בידי גורמים מבחוץ. נאמור נחשב לאאוטסיידר, אם כי הוא צוות לעיתים עם גיבורי-על כדוקטור סטריינג', הענק הירוק, הגולש הכסוף וקבוצות הפולשים, הדפנדרס, האוונג'רס, ארבעת המופלאים ולאחרונה גם אקס-מן.
דמותו של נאמור מופיעה בהופעת הבכורה שלה בסרט היקום הקולנועי של מארוול "הפנתר השחור: ואקאנדה לנצח" בגילומו של טנוך הוארטה. הדמות מדורגת במקום ה-77 ברשימת מאה גיבורי העל הגדולים, לפי אתר IGN.
היסטוריה פרסומית > תור הזהב

| --- | --- |
 :  ראו גם – תור הזהב של הקומיקס
נאמור הופיע לראשונה באפריל 1939 בחוברת קומיקס ראשונה מסוגה שתוכננה להיות מחולקת לבעלי תיאטראות, בשם Motion Picture Funnies Weekly, שהופקה בידי ההוצאה לאור Funnies Inc. שמונה הדוגמאות היחידות מבין אלה שנוצרו נתגלו באחוזתו של פרסומאי מנוח בשנת 1974. כשהרעיון לחוברת מחולקת נפל, הכותב ביל אברט השתמש בדמות לחוברת Marvel Comics #1, הראשונה של טיימלי קומיקס - לקוחתה של Funnies Inc. סדרת החוברות שינתה את שמה בחוברת מספר 2 ל-Marvel Mystery Comics.
בהופעתו הראשונה, נאמור היה לאויבה של אמריקה. דמות האנטי גיבור של אברט נאבקה בסופו של דבר עם הלפיד האנושי של הכותב קארל בורגוס, אולם עם כניסתה של ארצות הברית למלחמת העולם השנייה, נאמור ציוות עצמו ללפיד האנושי ולבעלות הברית נגד אדולף היטלר ומדינות הציר. חברים נוספים כללו את בטי דין, שוטרת העיר ניו יורק שהוצגה בחוברת מספר 3, ובנות דודו נאמורה ודורמה.
נאמור כיכב בקומיקס תור הזהב Sub-Mariner Comics, שפורסם בכל רבעון ולאחר מכן שלוש פעמים בשנה ובכל חודשיים, למשך 32 חוברות (סתיו 1941-יוני 1949). יחד עם גיבורי-על אחרים של החברה, נאמור נעלם מעט לאחר סוף מלחמת העולם השנייה ודעיכת פופולריות חוברות הקומיקס. לאחר המלחמה, הוא לחם בפשע בקבוצת גיבורי-העל All-Winners Squad לתקופה קצרה, ובמהלך שיכתוב בשנות ה-70 נקבע כי לחם בזמן המלחמה יחד עם בעלות הברית וקבוצת גיבורי-העל "הפולשים". קבוצה זו נבנתה סביב החברים המייסדים נאמור, קפטן אמריקה והלפיד האנושי המקורי. כמה סיפורים משנים 1975-1979 מסדרת "הפולשים" הדפיסו מחדש הרפתקאות מתור הזהב.
הסאב-מרינר חווה תחיה מחודשת וקצרה באמצע שנות ה-50, בתחילה בחוברת Young Men #24 ולאחר מכן Sub-Mariner Comics #33-42 (אפריל 1954-אוקטובר 1955). בתקופה זו, לנאמורה הייתה סדרת ספין אוף משלה.