stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שום העירית

.
| עירית |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: צומח
מערכה:: בעלי פרחים
מחלקה:: חד-פסיגיים
סדרה:: אספרגאים
משפחה:: נרקיסיים
סוג:: שום
מין:: שום העירית
שם מדעי
 Allium schoenoprasum ‏לינאוס, 1753
שום העירית  (נקרא בדרך כלל עירית; שם מדעי: Allium schoenoprasum) הוא צמח תבלין עשבוני רב-שנתי מהסוג שום ממשפחת הנרקיסיים, המתנשא לגובה של עד שלושים סנטימטרים. ככל הידוע מוצא שום העירית הוא מסין.
אין קשר בוטני בין צמח זה לצמחי הבר הידועים כעירית, אך שמו ניתן לו, כנראה, בעקבות הדמיון של צורת עליו לעירית.
העירית בעלת ארומה עדינה יותר מהשום והבצל. היא נקצצת טרייה ובדרך כלל משתמשים בה לסלטים ואומלטים, או בתור ציפוי לתפוחי אדמה אפויים.
במזרח הרחוק קיים ירק נוסף הדומה לעירית בצורתו אך טעמו דומה יותר לטעם השום, ירק זה נקרא בלטינית Allium tuberosum, ובעברית נקרא לעיתים עירית סינית או עירית השום. הוא משמש במטבחי מזרח אסיה כקישוט, אך גם כמרכיב מרכזי במספר מנות, לדוגמה פאד תאי.
היסטוריה ופולקלור

הסינים היו הראשונים שתועדו משתמשים בעירית, בסביבות שנת 3000 לפני הספירה. יש טוענים כי מרקו פולו הוא שהביא את העירית מסין לאירופה, אך רוב החוקרים טוענים שמקורה באנגליה, והיא הועברה לרחבי האימפריה הרומית בידי חייליה. צוענים רומנים השתמשו בעירית לגילוי עתידות. מקובל היה להאמין שצריך לתלות צרורות של עירית מיובשת בשביל להרחיק מחלות ורוע. יש פרשנות של ספרות רפואית מהתקופה הרומית על פיה העירית מקילה על כוויות שמש וכאבי גרון, מעלה את לחץ הדם ומתפקדת כחומר משתן.
עיבוד וטיפוח

העירית משגשגת באדמה בוצית, עשירה בחומר אורגני, עם pH ברמה 6–7 והרבה שמש. היא יכולה לגדול גם עם אור חלש, אך מוטב 6–8 שעות של אור שמש מלא.
העירית יכולה לגדול מזרעים כבר מתחילת האביב, אך במקרה כזה היא תצטרך אדמה חמימה, כך שהדבר אפשרי רק במקומות מועטים. בדרך כלל העירית צריכה לנבוט בטמפרטורה של 21°C ולשמור על לחות. ניתן לגדל אותה בתוך מבנה באוויר קריר יותר ואז לשתול אותה בחוץ, או לגדל את נבטיה מתחת ליריעת בד למשך כחודש, ואחר להוציאם אל כיפת השמים.
הערות שוליים

↑  עירית באתר הרשימה האדומה של IUCN
↑  על פי ספרו של יעקב שטאוב משנת 2008. יש להניח שהמידע כתוב על פי תרגום ספרו של פדניוס דיוסקורידס לאנגלית
| עשבי תיבול ותבלינים קולינריים |
| --- | --- | --- |
| עשבי תיבול | ריחן מצוי (בזיליקום) • עלי דפנה • תמכה (צ'רוויל) • שום העירית (צ'ייבס) • כוסברה • עלי קארי • שמיר • אזוביון (לבנדר) • עשב לימון (למון גראס) • לואיזה לימונית • לאושטיאן • אזוב תרבותי (מָיוֹרָם) • נענע • אורגנו • פטרוזיליה • רוזמרין • מרווה (סייג') • צתרה (סייבורי) • חומעה (סורל) • לענה (טרגון) • קורנית (תימין) |  |
| תבלינים | פלפל אנגלי • אניס • פלפל שחור • פלפל ברזילאי • כרוויה (קימל) • הל (אנ') • פלפל חריף (פלפל קאיין • צ'יפוטלה • פלפל אדום כתוש(אנ') • חלפניו • טבסקו) • קינמון • ציפורן • כמון (קצח תרבותי) • שבת ריחני (שמיר) • שומר • גרגרנית יוונית • גלנגל • שום • זנגביל • חזרת הגינה • לימון פרסי • שוש קירח (ליקוריץ) • מסטיקא • מחלב • קצח תרבותי • מוסקט • אבקת בצל(אנ') • פפריקה • פלפל פרואני • זרעי רימון • זרעי פרג • זעפרן • שומשום • פלפל סצ'ואן • כוכב אניס • אוג (סומאק) • תמרהינדי • טונקה • כורכום • ואסאבי • יוזו • גרידת פרי הדר |  |
| תערובות | בהרט • ברבר • בוקה גרני • צ'אט מסאלה • אבקת קארי • דקה • תערובת חמשת התבלינים • גאראם מסאלה • אבקת שום(אנ') • מלח שום(אנ') • אריסה • חוויאג' • ארב דה פרובאנס •  חמלי סונלי • פלפל לימון • Mixed Spice • פאמפקין ספייס • ראס אל חנות • שארנה סול • טאביל • טנדורי מסאלה(אנ') • זעתר |  |
הפועל המזרחי

ערך זה עוסק במפלגת פועלים דתית שהייתה ביישוב ובישראל. אם התכוונתם לארגון עובדים דתיים הקשור למפלגה, ראו .
| --- | --- |

 מדינה:  ישראל 
 שם רשמי:  הפועל המזרחי 
 מנהיגים:  חיים משה שפירא
 תקופת הפעילות:  1922–1956 (כ־34 שנים) 
 אפיון:  מפלגה דתית לאומית
 אידאולוגיות:  ציונות דתית 
 כנסות:  הראשונה - השלישית
 ממשלות:  1, 2, 3, 4, 5, 6, 7
 אותיות:  ו
 שיא כוחה:  9 מנדטים (הכנסת השלישית)
 נוצרה מתוך:  הוקמה כמפלגה אחות של תנועת המזרחי
 התמזגה לתוך:  החזית הדתית המאוחדת, מפד"ל
 ארגונים בינלאומיים:  החזית הדתית המאוחדת, מפד"ל 
 
הפועל המזרחי (או בראשי תיבות: הפועמ"ז; המזרח"י – פירושו "מרכז רוחני") הייתה תנועה פוליטית שהתקיימה החל מ-1922, עשרים שנה אחרי ייסוד המזרחי, ועד התאחדותה עם תנועת המזרחי ב-1956 לשם הקמת המפד"ל.
תנועת הפועל המזרחי הוקמה מתוך תנועת המזרחי, ולעומתה היא הדגישה ערכים סוציאליים מן המקורות והמסורת, כדוגמת  ערכי השוויון והצדק החברתי. התנועה פעלה בשיתוף עם תנועת העבודה הציונית הסוציאליסטית וחשה קרבה להתיישבות החלוצית ולהסתדרות. קרבה זו באה לידי ביטוי בהצטרפות הפועל המזרחי לחלק ממוסדות ההסתדרות כגון: קופת חולים כללית, הסתדרות המורים, האיגוד המקצועי והמרכז החקלאי. אף על פי שהייתה חלק מן הציונות הדתית. המפלגה דגלה בבניין הארץ ובסוציאליזם המשולבים בשמירת מצוות, לימוד תורה וחינוך דתי, זאת לאור הסיסמה "תורה ועבודה".
תנועת הפועל המזרחי נחשבת למייסדת תנועת הנוער בני עקיבא וארגון הספורט אליצור.
על מייסדיה ומנהיגיה הראשונים נמנו שמואל חיים לנדוי, נתן גרדי ושלמה זלמן שרגאי (שהיה ראש עיריית ירושלים בשנים 1950-1952) ומנהיגה המובהק היה חיים משה שפירא שלפני הקמת המדינה כיהן כחבר הנהלת הסוכנות וחבר מנהלת העם מטעמה ועם הקמת המדינה היה חבר הממשלה הזמנית מטעמה ואחר כך שר בממשלות הבאות. מנהיג נוסף שזוהה עמה היה זרח ורהפטיג.
היסטוריה > בשנות ה-20 וה-30

בוועידה הרביעית של הארגון, בשנת 1924, חל פילוג. השמאל, שייצג את הרוב, הצטרף להסתדרות הכללית, והימין נשאר מחוץ לה. שתי הקבוצות אוחדו שוב ב-1927, בראשות שני המנהיגים: שמואל חיים לנדוי ומשה שפירא.
בתקופת היישוב בלטו שני זרמים בפועל המזרחי:
זרם שמאלי - שפעל במסגרת סיעת למפנה. כלל בתוכו חברי הקיבוץ הדתי, איגוד מושבי הפועל המזרחי ועירוניים. זרם זה דגל בהתרחקות והתנתקות מהמזרחי ואיחוד עם ההסתדרות הכללית. שילוב המסר של דת וחברה. סיסמתם הייתה - "תורה ועבודה". אישים בולטים: יוסף בורג, מאיר אור, משה אונא, ומיכאל חזני.
הזרם הימני - סיעת "אל המקור", הייתה סיעה פחות סוציאלית בענייני חברה וכלכלה ופחות פשרנית בענייני הדת. סיעה זו התנגדה לקיים קשר עם ההסתדרות. אנשיה תבעו כי יוסיפו להיות חלק בלתי נפרד מתנועת האם המזרחי. בנושאי הדת הייתה יותר קרובה לאגודת ישראל בענייני החוץ והביטחון לצה"ר, ולמזרחי בנושאי החברה והכלכלה.
שלוש שנים לאחר הפילוג חזרו והתמזגו אנשי תנועת הפועל המזרחי לחיק תנועת האם, וקבעו ששיתוף הפעולה עם ההסתדרות יהיה בתחומים מסוימים, כגון: הסכמי עבודה וקופת החולים.
בתקופת היישוב ניתן לראות כי הפועל המזרחי פועל לרוב כגוף עצמאי שהקים ארגונים ומוסדות למיניהם, המתרכז בפעילות ההתיישבות ובכלכלה.
במהלך השנים התחזק מעמדה של תנועת הפועל המזרחי ביישוב, ואף עלה מספר התומכים בה (יותר מתנועת המזרחי). אנשי הפועל המזרחי היו אנשי עשייה, שתחילה השתייכו לתנועת המזרחי, בשל אמונתם כי עם תנועה זו יסתדרו ולא ייווצרו ביניהם מחלוקות וויכוחים. אך מאוחר יותר התברר שישנו פער בין שתי המפלגות, שקשה לגשר עליו. תנועת המזרחי פחדה לאבד את מעמדה בקרב הציבור הדתי שהכירה עד היום כמפלגה של פועלים פשוטים וצעירים ללא כל ניסיון, והיא השפיעה על חלק מציבור זה.
כתוצאה מתחושת הזלזול כלפיהם, חוסר הקצאות מתנועת האם ומשאבים בפועל המזרחי שהביא להפחתת כוחה ועל החלטותיה, החליטו ראשי המפלגה לחבור למרכז בראשית שנת 1928.
היסטוריה > בשנות ה-50

באפריל 1956 אישרה ועידת הפועל המזרחי את האיחוד עם המזרחי להקמת המפד"ל. בעקבות זאת, הוחלט שהפועל המזרחי יתרכז בתפקידו כארגון מקצועי ותנועה מיישבת ותעביר עניינים פוליטיים, מוניציפליים, חינוך ותרבות למפד"ל.
ועידות התנועה

מדי מספר שנים קיימה הפועל המזרחי בחירות בין כל חבריה לוועידה של התנועה. הבחירות היו במתכונת של סיעות שהציגו בפני הבוחרים את מצעיהם.
ועידות התנועה > הוועידה השביעית

הוועידה השביעית התקיימה בסוף 1934 ותחילת 1935. הבחירות נסובו סביב דילמת היחס להסתדרות העובדים הכללית. בבחירות השתתפו 3 סיעות עיקריות, שנבדלו בשאלת היחס למזרחי:
סיעת "יצירה ובנין" דגלה בהיפרדות מהמזרחי לשם שמירת דרכה הסגולית של הפועהמ"ז. בראשה היו משה אונא, דוד בית אריה, מאיר אור.
סיעת "אל המקור" שהחזיקה בעמדות ימניות, תמכה בהתקרבות ל"תנועה האחות" - המזרחי, תוך שמירת אוטונומיה פנימית. בראשה עמדו הרב כתריאל פישל טכורש, ראובן גפני (וינשקר) ואליהו משה גנחובסקי.
סיעת "תורה ועבודה" דגלה בהשתלטות על המזרחי, ולכוון את התנועה לפי רוח התנועה. בהנהגת חיים משה שפירא, שלמה זלמן שרגאי וישעיהו ברנשטיין. הסיעה קבלה כ-59% מהקולות.
ועידות התנועה > הוועידה השמינית

הוועידה השמינית התכנסה בתחילת שנת 1942. לקראת הוועידה השמינית התמודדו שלוש סיעות עיקריות:
הסיעה המרכזית "תורה ועבודה" שכללה את רוב עובדי הפועל המזרחי ועסקניה, בראשם משה שפירא, שלמה זלמן שרגאי, אברהם קסטנבוים, וישעיהו ברנשטיין, שזכתה לכ-48% מהקולות
סיעת "יצירה ובנין" האופוזיציונית, בראשות יצחק רפאל, בנימין דה-פריס, נחמיה עמינח ושבתי דון-יחייא, זכתה בכ-24% מהקולות
סיעת התנועה החקלאית שריכזה את חברי המושבים והקיבוצים, בה היו חברים יוסף בורג, משה אונא, דב קנוהל, מאיר אור, נתן גרדי ומיכאל חזני.
כן התמודדה סיעה קטנה בשם רשימת הנוער (בני עקיבא), בה היו חברים הרב משה צבי נריה ופנחס קהתי, שקבלה כ-5% מהקולות, ורשימה מקומית של חברים מחיפה.
ועידות התנועה > הוועידה התשיעית

הבחירות לוועידה התשיעית התקיימו בראשית שנת 1946. הרשימות שהשתתפו בבחירות היו:
אחדות התנועה שנוצרה מאיחוד של הסיעה המרכזית תורה ועבודה עם סיעת יצירה ובנין ורשימת הצעירים בני עקיבא, זכתה בכ-36% מהקולות, שהניבו 44 צירים.
אל המקור, בראשות כתריאל פישל טכורש ואליהו-משה גנחובסקי. זכתה בכ-11% מהקולות, שהעניקו 13 צירים.
איחוד פועלי העיר והמושבה, שדרשה להגביר את הפעילות הכלכלית והתרבותית של התנועה. זכתה בכ-15% מהקולות, 18 צירים.
סיעת למפנה שזוהתה עם אנשי הקיבוץ הדתי. אישים מרכזיים: משה אונא, יוסף בורג, רפאל בן נתן, מאיר אור, אברהם הלוי פרנקל, דב קנוהל וישעיהו וולפסברג-אביעד. זכתה בכ-34% מהקולות, 41 צירים.
הרשימה התימנית יד לאחים, נחשבה לרשימה נלווית לאחדות התנועה, זכתה בכ-5% מהקולות וב-5 צירים.
ועידות התנועה > הוועידה העשירית

הבחירות לוועידה העשירית התקיימו ביולי 1949. השתתפו בהן חמש סיעות:
הרשימה המאוחדת שהייתה המשך ל"אחדות התנועה", אליה הצטרפו אנשי "איחוד פועלי העיר והמושבה" אך עזבו אותה רבים מאנשי "חזון והגשמה". הרשימה התנגדה לכניסה להסתדרות הכללית ותמכה בחבירה למפלגות הדתיות האחרות. הרשימה זכתה בכ-46% מהקולות.
סיעת למפנה, זכתה בכ-38% מהקולות.
סיעת אל המקור, זכתה בכ-8% מהקולות.
סיעת חזון והגשמה, שבקשה לבטל את משטר הסיעות, כללה בין השאר את ישעיהו ברנשטיין, שבתאי דון-יחיא, נתן גרדי, הרב משה צבי נריה, הרב שאול ישראלי, פנחס קהתי, יחיאל אליאש, זכתה בכ-5% מהקולות
התחדשות וקידום התנועה, זכתה בכ-2% מהקולות
ועידות התנועה > הוועידה האחת עשרה

הבחירות לוועידה האחת עשרה התקיימו באוגוסט 1952. השתתפו בהן ארבע סיעות:
הרשימה המאוחדת של יצחק רפאל, פנחס שינמן, יהודה שפיגל ואליהו-משה גנחובסקי. הרשימה זכתה בכ-22% מהקולות.
סיעת למפנה, זכתה בכ-33% מהקולות.
הרשימה המרכזית של חיים משה שפירא, זכתה בכ-40% מהקולות.
סיעת חזון והגשמה זכתה בכ-3% מהקולות
תוצאות הבחירות נחשבו להצלחה גדולה של הרשימה המרכזית.
ועידות התנועה > הוועידה השתים עשרה

הוועידה ה-12 התכנסה באפריל 1956. השתתפו בוועידה 400 צירים מרשימה מוסכמת שחולקו על פי מפתח תוצאות הבחירות לוועידה הקודמת.
ועידות התנועה > הוועידה השלוש עשרה

הוועידה הי"ג, שכונתה ועידת שרתון על שם מקום כינוסה, התקיימה ביוני 1963. בניגוד לעבר, צירי הוועידה נבחרו בבחירות מקומיות שהתקיימו בין רשימות של סיעות בכל סניף בנפרד. ברוב הסנפים, הושגו סיכומים על רשימה אחת משותפת וכלל לא התקיימו בחירות. בחירות התקיימו בירושלים, פתח תקווה, רעננה, נתיבות ומספר יישובים קטנים. בוועידה עצמה הוחלט על ביטול משטר הסיעות.
במוסדות השלטון > אספת הנבחרים

באספת הנבחרים השנייה היו לפועל המזרחי 6 נציגים מתוך 221 צירים. באספת הנבחרים השלישית התמודדו המזרחי והפועל המזרחי יחדיו וקיבלו 5 מתוך 71 נציגים. באספת הנבחרים הרביעית היו לפועל המזרחי 17 נציגים מתוך 171.
במוסדות השלטון > בתקופת המדינה

בכנסת הראשונה התמודדה הפועל המזרחי במסגרת החזית הדתית המאוחדת (שכללה גם את המזרחי, אגודת ישראל ופועלי אגודת ישראל), בה הייתה המפלגה הגדולה ביותר. בבחירות לכנסת השנייה התמודדה המפלגה באופן נפרד, תחת השם "תורה עבודה - פועל מזרחי", וזכתה בשמונה מנדטים. בבחירות לכנסת השלישית חזרה להתמודד ברשימה משותפת עם מפלגת המזרחי, תחת השם "חזית דתית לאומית". בשנת 1956, במהלך כהונת הכנסת התאחדו המפלגות סופית והקימו את המפד"ל, בה הייתה הפועל המזרחי המרכיב העיקרי. תנועת הפועל המזרחי שמרה על ייחודה כארגון עובדים דתיים (הסתדרות הפועל המזרחי שפעל במקביל להסתדרות וגם בשיתוף עמה) אך לא שבה להתמודד כמפלגה נפרדת.
נציגי המפלגה בכנסת

| כנסת | חברי כנסת / מועמדים | הערות |
| --- | --- | --- |
| מועצת המדינה הזמנית (1948) | 2 נציגים: זרח ורהפטיג, משה שפירא |  |
| הכנסת ה-1 (1949) במסגרת החזית הדתית המאוחדת | 7 מנדטים (מתוך 16 לרשימה כולה): משה שפירא, יוסף בורג, יצחק רפאל, זרח ורהפטיג, משה אונא, אהרן-יעקב גרינברג,  משה קלמר | ב-11 במרץ 1949 פרש מהכנסת משה קלמר. החליף אותו אליהו מזור חבר אגודת ישראל. |
| הכנסת השנייה (1951) | 8 מנדטים: משה שפירא, משה אונא, יצחק רפאל, יוסף בורג, זרח ורהפטיג, אליהו-משה גנחובסקי, משה קלמר, מיכאל חזני | לרשימת מועמדים מלאה ראו כאן |
| הכנסת השלישית (1955) במסגרת החזית הדתית לאומית | 9 מנדטים (מתוך 11 לרשימה כולה): משה שפירא, יוסף בורג, יצחק רפאל, זרח ורהפטיג, משה אונא, אהרן-יעקב גרינברג, פריג'א זוארץ, משה קלמר, מיכאל חזני | ב-31 באוקטובר 1955 שינתה הסיעה את שמה ל"הפועל המזרחי-המזרחי". ב-22 בינואר 1957 שונה שוב שמה ל"מפלגה הדתית לאומית - המזרחי-הפועל המזרחי", בעקבות איחודן הסופי של המפלגות המזרחי והפועל המזרחי שהרכיבו את הסיעה. |
אידאולוגיה ומטרות

מפלגת הפועל המזרחי כחלק מהיותה מפלגה ציונית-דתית התנגדה הן להפרדת הדת מהציונות והן להפרדת הציונות מהדת, ודגלה בשילובם. אנשיה הסתכלו על הציונות כדרך המעשית לקרב את הגאולה וביקשו להוכיח כי קיום המצוות אינו עומד כמכשול לבניין הארץ וכי הוא אף יכול לתרום לחיזוק הנטיות הדתיות בקרב הפועלים. המטרות הראשיות של המפלגה היו להחזיר למקור אל חיק היהדות, הדת והמסורת את תושבי ארץ ישראל, וליצור בתוך הארץ צביון של חיי תורה ועבודה.
לתפיסתה תחיית התורה וקיום מצוות בשלמותם אינם אפשריים אלא בארץ ישראל העברית. למרות השאיפה של הפועל המזרחי שהחיים יתבססו על יסודותיה של התורה, אין הם נמנעים מלשתף פעולה עם שאר היהודים שאינם מאמינים ואינם מקיימים אורח חיים דתי לבניין הארץ, בתקווה שבמשך הזמן יכירו בתורת ישראל ובמסורת היהודית. כדי ליישם מטרה זו, מפלגה זו דרשה פעילות בשטח בקירוב של היחסים עם הזרמים האחרים ההופכים את ארץ ישראל לארץ המתכחשת לתורת ישראל ולמסורותיה. באמצעות השפעה דרך החינוך, מפעלי תרבות, בתי ספר לנוער אנשיה האמינו כי יוכלו לשנות את פני המצב של הדת בארץ. דרך נוספת דרשה פעילות ארגונית חלוצית-דתית בארץ ובגולה, שתיצור בעריה ובמושבותיה תנאים של חיי תורה ועבודה, שלא תלויים ומושפעים מהחיים בארץ.
מראשיה וממקימי האידיאלוגיה של הציונות הדתית הסוציאלית נמנו שמואל חיים לנדוי, הרב ישעיהו שפירא, ישעיהו ברנשטיין ועוד.
אירועים, פעילויות ומוסדות

המפעל הראשון שהוקם על ידי הפועל המזרחי היה בשנת 1923 בפתיחת מטבח פועלים עצמאי כשר בתל אביב, זמן קצר לאחר מכן נפתחו מטבחים כשרים לעולים ולפועלים הדתיים גם בירושלים, פתח-תקוה וחיפה.
המפעל השני היה פתיחת לשכות עבודה עצמאיות של הפועל המזרחי, שפעיליו דאגו למציאת מקומות עבודה שונים, סיוע לחברים ברכישת מקצוע ועוד.
בשנת 1923 הוקמה קופת חולים עצמאית של הפועל המזרחי, ההכנסות הזעומות וההקצבות הקטנות של ההנהלה הציונית לא הספיקו לקיים את הקופה העצמאית, ולכן בשנת 1927 הוחלט סופית על הצטרפות לקופת החולים של ההסתדרות הכללית, לאחר שסוכם כי תשמר הכשרות בבתי החולים ובבתי ההבראה של קופת החולים הכללית.
עם זאת, דרשו גם נציגות בוועד המפקח, וקבלת עובדים מטעם הפועל המזרחי בסניפי קופת החולים של ההסתדרות הכללית.
בשנת 1940 נחתם הסכם בין הפועל המזרחי להסתדרות בעניין הקמת לשכות עבודה כלליות, וב־1943 הצטרף הפועל המזרחי לאיגוד המקצועי של ההסתדרות הכללית.
תחומים והשפעות התנועה על האוכלוסייה

הפועל המזרחי, שדגלה בדת סוציאלית, והזדהתה עם ציבור הפועלים בדרכי ההגשמה הציונית, חשה קרבה לציבור זה מבחינת המעמד ותנאי החיים, אך התקשתה למצוא את מקומה בהסתדרות הכללית, בשל האווירה האנטי דתית ששררה בה. תחילת השפעת המפלגה הייתה מועטה בקרב רוב האוכלוסייה בארץ, שלא עודדו ותמכו בתנועת הפועל המזרחי היות שנתפסו כבחורים דתיים הבאים לכפות את דתם, כשהם מוסווים מאחורי השילוב של התנועה עם עבודת כפיים, גיוס ויישוב הארץ. חרף כל הניסיונות להדחיקה ולמזער את השפעותיה ופועלה מצד ההסתדרות הכללית, מפלגת הפועל המזרחי המשיכה לדבוק בדרכה ובהשפעותיה על הציבור בגיוס הבחורים, בהמשך התיישבות יהודית שקיבלו ממוסדות היישוב תקציב וקרקעות, בהקמת איגוד ספורטיבי-דתי אליצור, ובהקמת תנועת הנוער בני עקיבא. דבקות במטרה זו הוכיח עצמו מאוחר יותר שקיבלה תנועת הפועל המזרחי יחס טוב יותר והכרה במרכז ובקרב הציבור. מפלגת הפועל המזרחי הצליחה להשפיע על האוכלוסייה ועל ההחלטות המתקבלות במספר תחומים בולטים:
תחום התעסוקה - בהקמת לשכות התעסוקה שתפקידה למצוא עבודה למחוסריה, דבר זה תרם רבות להשפעתה על האוכלוסייה בכך שהראתה שאכפת לה מהציבור ושהיא מעורבת בנעשה.
במוסדות הציבוריים - תחום נוסף בו התנועה השפיעה בעצם הפיכת המטבחים לכשרים במוסדות הציבוריים של קופות החולים, בתי ההבראה ועוד. ניתן לראות כי עקב נחישותה וניסיונה לשמר עניין זה, עורר הערכה והתקרבות בקרב האוכלוסייה הדתית המאמינה.
תחום החינוך - הוחלט לפי הפועל המזרחי כי הם אינם מקבלים מספיק הקצאות וכספים על מנת לשמור על הערכים של מוסדות החינוך הדתיים שלהם, והוחלט כי יש לתקן עוול זה ולדאוג להמשך קיומם החשוב של מוסדות החינוך הדתי. הוחלט על הקמת התנועה הנוער בני עקיבא המכשירה את דור ההמשך בידיעת הארץ במידות ומוסר, בשילוב חיי תורה ועבודה. קיומה של תנועה זו, יצר היענות גדולה בקרב בני הנוער הדתיים, והביא להעמקת שורשי ואופי התנועה.
תחום ההתיישבות - אנשיה המשיכו לעודד תחום זה שבלט מאוד במפלגה, אך נתקלו במניעות שנבעו במחסור בהקצאת קרקעות להתיישבות ובמחסור בתקציבים כספיים. לאחר דיון של הפועל המזרחי הוחלט למסור מאות דונמים למתיישבים ולקיים קצבאות להמשך ההתיישבות.
קליטת עלייה - תחום זה זכה לעזרה מההסתדרות הכללית ומהמרכז לסוכנות, במטרה לעודד עלייה יהודית לארץ ויישוב בה. הוקמו וגויסו לעזרת המחלקה קרנות מיוחדות לעולים שסייעו להם להתאקלם בשיכונים הדתיים. הפועל המזרחי ראתה בארץ ישראל כמדינת היהודים ודאגה לשמירת הצביון היהודי שיושרש בקרב האוכלוסייה.
תחומים והשפעות התנועה על האוכלוסייה > תנועת אמונה

בשנת 1935 הוקם ארגון הפועלות של הפועל המזרחי, שמטרתו הייתה לסייע לפועלות הדתיות במציאת תעסוקה ומגורים ובהקמת בתי ילדים שאפשרו את הטיפול בילדים בזמן עבודת ההורים. בשנת 1960 התאחדה התנועה עם תנועת אומן (נשי המזרחי בישראל) ובהמשך שונה שם הארגון המשותף ל"אמונה - תנועת האשה הדתית לאומית".
לקריאה נוספת

אריה פישמן, הפועל המזרחי 1921 - 1935, הוצאת דף-חן, 1979, ירושלים.
צבי ברנשטיין (עורך), שלוש שנים, הוצאת הוועד הפועל, תשי"ג.
7 שנות פעולה - דו"ח מפעולות ארגון הפועלות של הפועל המזרחי בישראל, הוצאת דפוס תרבות, תשט"ז.
הרב יהודה ליב הכהן פישמן, הציונות הדתית והתפתחות, הוצאת הנהלת ההסתדרות ירושלים, תרצ"ז.
אשר כהן, הציונות הדתית: עידן התמורות, הוצאת בארט פלוס, תשס"ד.
אשר כהן, הטלית והדגל, הוצאת יד יצחק בן צבי, 1998.
יוסף אבנרי, הוועידה השביעית של הפועל המזרחי בארץ ישראל (תרצ"ה - 1935), הפרוטוקול השלם, הוצאת אוניברסיטת בר-אילן, 1988
יוסף פונד, פרולטרים דתיים התאחדו!, פועלי אגודת ישראל - אידאולוגיה ומדיניות, ירושלים: יד יצחק בן צבי, תשע"ח
הערות שוליים

↑  ננעלה ועידת הפועל המזרחי, דבר, 15 באפריל 1956
↑  בועידת "הפועל המזרחי", דבר, 3 בינואר 1935
↑  באיים של תורה ועבודה, הצופה, 18 בספטמבר 1941
↑  רשימות המועמדים לוועידה השמינית של הפועל המזרחי בארץ ישראל, הצופה, 14 בספטמבר 1941
↑  תוצאות הבחירות לוועידת הפוהמ"ז, הצופה, 17 בספטמבר 1941
↑  רשימות המועמדים לוועידה התשיעית של הפועל המזרחי בארץ ישראל, הצופה, 4 בינואר 1946
↑  תוצאות הבחירות לוועידת הפועל המזרחי, הצופה, 16 בינואר 1946
↑  התוצאות הסופיות של הבחירות לוועידה התשיעית, הצופה, 25 בינואר 1946
↑  באחדות התנועה, הצופה, 13 ביולי 1945
↑  רשימת המועמדים של אחדות התנועה, הצופה, 13 בינואר 1946
↑  מצע רשימת אחדות התנועה, הצופה, 11 בינואר 1946
↑  סיעת אל המקור רשימת המועמדים, הצופה, 14 בינואר 1946
↑  סיעת איחוד פועלי העיר והמושבה, הצופה, 10 בינואר 1946
↑  מכתב למערכת, הצופה, 21 בינואר 1946
↑  מצע סיעת למפנה, הצופה, 11 בינואר 1946
↑  רשימת למפנה, הצופה, 14 בינואר 1946
↑  מצע סיעת הרשימה התימנית יד לאחים, הצופה, 13 בינואר 1946
↑  תוצאות הבחירות, הצופה, 21 ביולי 1949
↑  מצע הרשימה המאוחדת, הצופה, 18 ביולי 1949
↑  סיעת למפנה, רשימת מועמדים, הצופה, 18 ביולי 1949
↑  למפנה, הצופה, 18 ביולי 1949
↑  אל המקור, למען התנועה, הצופה, 19 ביולי 1949
↑  חזון והגשמה, הצופה, 18 ביולי 1949
↑  חזון והגשמה, רשימת מועמדים, הצופה, 18 ביולי 1949
↑  התחדשות וקידום התנועה, הצופה, 19 ביולי 1949
↑  תוצאות הבחירות לוועידה הי"א של הפועל המזרחי, הצופה, 22 באוגוסט 1952
↑  סיכומי הבחירות בהפועל המזרחי, הצופה, 4 בספטמבר 1952
↑  הרשימה המאוחדת, רשימת המועמדים, הצופה, 19 באוגוסט 1952
↑  סיכום ראשון, הצופה, 22 באוגוסט 1952
↑  אספת חברים בי-ם לקראת הוועידה הי"ב, הצופה, 10 באפריל 1956
↑  ביטול משטר הסיעות – במרכז הדיונים בוועידת הפוהמ"ז, הצופה, 30 במרץ 1956
↑  אלי ניסן, חובשי הכיפות הסרוגות מסתערים על הקאסטל, דבר, 27 בנובמבר 1967
↑  למעלה מ־77 אלף בעלי זכות בחירה לוועידות הפוהמ"ז והמפדל, הצופה, 30 בינואר 1963
↑  תוצאות הבחירות לוועידות התנועה ב־7 הסניפים, הצופה, 14 בפברואר 1963
↑  ברוב גדול החליטה ועידת הפוהמ"ז המפד"ל על ביטול משטר הסיעות, הצופה, 24 ביוני 1963
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007256715105171  GND: 5041592-X  LCCN: n82023966  VIAF: 135405330   WorldCat (עם VIAF): 135405330 
שלמה זלמן שרגאי
תמכה

| תמכה |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: צמחים
מערכה:: בעלי פרחים
מחלקה:: דו-פסיגיים
סדרה:: סוככאים
משפחה:: סוככיים
סוג:: סייגית
מין:: תמכה
שם מדעי
 Anthriscus cerefolium ‏הופמן
תמכה (שם מדעי: Anthriscus cerefolium), היא צמח תבלין חד-שנתי בסוג סְיָגִית שבמשפחת הסוככיים, שמקורה בקווקז, אך הופצה על ידי הרומאים לכל רחבי אירופה. התמכה משמשת בעיקר כמרכיב להכנת מרק וכתבלין לירקות ולסלט.
תיאור

התמכה גדלה לגובה של 20-70 ס"מ. השורש דק. פרחיה לבנים, בתפרחות קטנות שקוטרן 2.5-5 סנטימטר.
אורכו של הפרי הוא בין 7 ל-11 מילימטר ורוחבו כ-1.5 מילימטר והוא מעוקל קמעה. הפרי הבשל צבעו שחור מבריק ושטח פניו חלק.
לכל חלקי הצמח יש ריח דומה לאניס והם שעירים (למעט הפרי).
השמן האתרי שהתמכה מכילה קובע את טעמה. ריכוז שמן זה בצמח הוא 0.03% ובפרי.0.9%
השמן האתרי מורכב מ-60% אסטרגול ו-30% דימטוקסי-אליבנזן. התמכה מכילה כמות רבה יחסית של ברזל ומגנזיום.
תפוצה

תמכת הבר צומחת במערב אסיה, דרום אירופה הבלקן והקווקז. ניתן למצוא אותה ביערות, בחורשות ובשולי כרמים. תמכה תשגשג בקרקע קלה, עשירה ומנוקזת היטב. התמכה המבויתת מגודלת כמעט בכל רחבי אירופה כגידול חקלאי. רצוי לגדל אותה בקרקע לחה ובחצי-צל כדי למנוע צמיחה מהירה מדי ופריחה של הצמח. בארץ גדל בר מין אחר בסוג סייגית - סייגית מבריקה (Anthriscus lamprocarpus).
שימושים

את קטיף העלים ניתן להתחיל 45 עד 60 יום ממועד הזריעה. בזמן זה ניתן לקטוף אף מספר פעמים, לפי כמות הדישון הניתנת. את הקטיף יש לסיים לפני תחילת הפריחה. את התמכה משווקים במצב מוקפא או מיובש, אם כי בייבוש אובד חלק מן הטעם.
התמכה נקראת גם "הפטרוזיליה לאניני הטעם" ועליה משמשים בעיקר כתבלין במרק, בסלטים וברטבים. היא מרכיב בתערובת תבלינים צרפתית מוכרת - Fines herbes. בנוסף, משתמשים בה לתיבול עוף, פירות ים וירקות. לתמכה יש טעם המזכיר במקצת את השוש (לקריץ).
בגינות רבות מגדלים את התמכה כדוחת חשופיות טבעית.
ברפואה העממית השתמשו בתמכה כתחליב לניקוי העור, כמטהר דם וכתוסף אמבטיה לנשים הרות.
צבי עופר

ערך זה עוסק בלוחם בעל עיטור הגבורה שעל שמו קרוי בית הסוהר "עופר". אם התכוונתם לראש מועצה אזורית קישון, ראו .
| --- | --- |

 לידה:  22 בפברואר 1932 ט"ו באדר א' תרצ"ב פתח תקווה, פלשתינה (א"י)
 נהרג:  20 בדצמבר 1968 (בגיל 36) כ"ט בכסלו תשכ"ט ישראל
 מדינה:  ישראל 
 כינוי:  צביקה
 השתייכות:   פלמ"ח    צבא הגנה לישראל
 תקופת הפעילות:  1948–1949   1952 – 1968
 דרגה:   סגן-אלוף
 פעולות ומבצעים
  מלחמת העצמאות    מבצע קדש   מבצע סנונית    מלחמת ששת הימים
 עיטורים
  עיטור הגבורה
 
צבי (צביקה) עופר (יבקובסקי) (22 בפברואר 1932 – 20 בדצמבר 1968) היה מפקד סיירת חרוב שנהרג במרדף בבקעת הירדן. על גבורתו במבצע סנונית עוטר בעיטור הגבורה.