אייל סמבר
מצב שימור

מצב שימורו של הסמבר מוגדר כ- פגיע (VU) על ידי IUCN בשל ירידה דרמטית של האוכלוסייה במדינות רבות בתפוצה שלו. ירידות אלה משתנות בחומרתן בין האזורים, ומקומות מסוימים אף עוברות את סף הפגיע. בסביבות 24–30 השנים האחרונות, הסמבר ירד בדרום-מזרח אסיה (וייטנאם, לאוס, תאילנד, קמבודיה, מיאנמר, מלזיה), בנגלדש, וייתכן כי גם בבורנאו וסומטרה בכ־50%. שיעור הירידה הכולל בהודו פחות בהרבה, בהתחשב בנוכחות של אוכלוסיות גדולות במספר לא מבוטל של אזורים מוגנים ומאובטחים היטב. מחוץ לאזורים המוגנים או המוגנים פחות בהודו, ובסין, סרי לנקה, ונפאל, הסמבר ירד בכ-30%. הסיבות העיקריות הן ציד (הנובע מביקוש לבשר, לפוחלץ, או לקרניו המשמשות את הרפואה הסינית) והרס היערות לעצים, שטחי מרעה או בניית יישובים. מגמות נוכחיות של שיווק בשר וקרניי איילים בדרום-מזרח אסיה ובסין נמצאות אף הן בעליה, ומאיצות את ציד הסמבר.
נכון להיום מגמת האוכלוסייה במדינות הודו, נפאל, בהוטן, סרי-לנקה, ואינדונזיה, יציבה; בטאיוואן בעליה. בסין, מיאנמר, תאילנד, וייטנאם, ומלזיה, בירידה; ובבנגלדש, לאוס, וקמבודיה בירידה חמורה. המגמה בברוניי אינה ידועה כרגע.
להלן נתוני IUCN על תפוצת הסמבר במדינות הנזכרות, הכוללים אזורי שימור בולטים, צפיפויות אוכלוסייה, מאמצי שימור ועוד:
הודו הודו: אף על פי שהסמבר נפוץ באופן נרחב בסוגי בתי גידול רבים, ואוכלוסיות גדולות מצויות באזורים מוגנים ומאובטחים היטב, כמו גם 208 אזורים מוגנים שבהם הוא מצוי, הוא אינו נפוץ כבעבר. צפיפות האוכלסייה בהודו היא בסביבות 1–10 סמברים לקמ"ר בתוך אזור מוגן, ובהתאם לרמות השונות של יעילות ההגנה: ב"שמורת הטיגריס באדרא", 0.89-0.23 לקמ"ר; יער נשיר לח ב"פארק הלאומי קאנאה", 1.5 סמברים לקמ"ר; יער נשיר יבש צחיח למחצה בשמורת הטבע יער בגיר, שני סמברים לקמ"ר; יער נשיר יבש במלגאט, 2.7 סמברים לקמ"ר; יער נשיר יבש בטאדובא-אנדארי, 3.3 סמברים לקמ"ר; יער נשיר לח בנאג'ארהול, 5.5 סמברים לקמ"ר; יער נשיר יבש ב"פארק הלאומי באנדיפור", 5.6 סמברים לקמ"ר; יער נשיר יבש במהרשטרה, 5.9 סמברים לקמ"ר; יער נשיר יבש ב"פארק הלאומי פרדש", 9.6 סמברים לקמ"ר; ויער נשיר יבש צחיח למחצה בראנטאמבור, 10.7 סמברים לקמ"ר. סקרים דומים בפארק הלאומי קזירנגה מצאו מעט מדי סמברים מכדי להעריך את צפיפותם, והדבר נובע כנראה בשל נטיית הסמברים לחיות שם בבדידות ולא בשל חוסר הגנה של הפארק (בהתחשב באוכלוסיות יציבות של איילים אחרים בפארק כגון האייל החזירוני ואייל הברסינגה). מחוץ לאזורים מוגנים, הסמבר קיים במספרים נמוכים מאוד, אם כי עדיין ניתן למצוא מספרים גדולים במקומות בהם בית הגידול בלתי נגיש לאנשים. כפי הנראה הצפיפות של הסמברים ב"שמורת הטיגריס באדרא" הייתה נמוכה ביותר בגלל פעולות בלתי חוקיות ביער, וצפיפותם עולה בהתמדה החל מ-2003 לאחר טיפול הרשויות באזור.
נפאל נפאל: האוכלוסייה המוגנת והגדולה ביותר נמצאת בפארק הלאומי ברדיאה. אוכלוסייה זאת נמצאת במצב טוב, וכמו כן אוכלוסיות יציבות נוספות נמצאות ב"שמורת פרסה", בפארק הלאומי צ'יטוואן, וב"שמורת טבע סוקלה פאנטה". מעבר לזה הסמבר ירד במהירות רבה עד שהוא נדיר כיום מחוץ לאזורים מוגנים, שנרשמו בעיקר מדיווחים בודדים ביערות הסמוכים לאזורים מוגנים אלה, ומדרום מזרח נפאל. הסמבר מהווה קורבן לציידים, כנראה בגלל גודלו (המספק יותר בשר, כמו גם פוחלצים מרשימים יותר), ואולי מטבעו הפחות זהיר יחסית; לא ידוע האם הדרישה לקרניי איילים במזרח אסיה היא הדרבון לציד לא חוקי בנפאל.
סרי לנקה סרי לנקה: המספרים כנראה ירדו במידה ניכרת באמצעות ציד נרחב במהלך מלחמת האזרחים. ציד לא חוקי מתרחש עדיין באופן נרחב בכל רחבי המדינה, כולל באזורים מוגנים, במיוחד במקומות בהם ריכוזים של פליטים יושבו מחדש.
בנגלדש בנגלדש: הסמבר היה נפוץ באופן נרחב בצפון ובדרום מזרח המדינה, וכן ביערות הררים באזורים שונים בשנתי ה-1960, אך עכשיו רק מעטים מאוד שורדים בדרום מזרח בנגלדש. הסיבה היא אובדן בית גידול ולחץ ציד חמור שהחל משנת 1970, וגרם להם להיעלם מרוב חלקי המדינה.
בהוטן בהוטן: אין מידע בנוגע למצב הנוכחי (והוא משואר בעיקר על בסיס אזורים הסמוכים למדינה). המספרים ככל הנראה גדולים מספיק כדי להשפיע על מגמת האוכלוסייה העולמית לטובה.
הרפובליקה העממית של סין סין: נרשמו הירידות הגדולות ביותר במאה העשרים, והאוכלוסיות פחתו ביותר מ-50% משנת 1978 ועד היום; רשומות מג'יאנגשי מראות כי בשנות 1970–1980 התרחשו הירידות המהירות ביותר. במחוזות מסוימים המספרים התייצבו, ובאזורים מסוימים, במיוחד באי האינאן (שבו אוכלוסיות די קטנות: הגדולה ביותר מכילה כ-100 פרטים) וצפונה במחוז גואנגדונג (שבו יש שמורת הטבע ספציפית למין), המספרים אפילו גדלו בשנים האחרונות. הסמברים עדיין לא התייצבו ב-גוויג'ואו וביונאן. צפונה יותר, במחוזות: פוג'יין, ג'יאנגשי, חונאן, וחוביי, סקר בשנת 2001 מצא כי הסמבר נדיר בהם מאוד וצפיפות האוכלוסייה נמוכה ביותר. סקר בשנת 2008 במקומות אחרים בסין, הראה נוכחות רחבה בסיצ'ואן, בתוספת אוכלוסיות מבודדות במחוזות צ'ינגהאי, המחוז האוטונומי הטיבטי, חונאן וצ'ונגצ'ינג, אם כי סקרים אחרים מטילים ספק בהימצאות סמברים בצ'ינגהאי.
טאיוואן טאיוואן: המספרים והתפוצה הגאוגרפית התצמצמו במהירות על ידי ציד בסביבות 1987. שנתיים לאחר מכן (1989), המצוד אחר הסמבר נאסר לחלוטין, וב-1990 המספרים החלו לגדול מעט. בזכות ההגנה היעילה באזורים המוגנים בטאיוואן, צפיפות האוכלוסייה ביחס לשטח המדינה היא הגבוהה יותר מכל המדינות. במקומות מסוימים בהרים אף מחוץ לאזורים מוגנים הצפיפות עולה על 40 סמברים לקמ"ר, אך מצד שני לכמות כזאת יש השפעה הרסנית על הצמחייה ההררית ובמיוחד שתילי מחטניים. בגובה נמוך לחץ הציד הגבוה מספיק כדי לרסן את הצפיפות שלהם.
מיאנמר מיאנמר (בורמה): הסמבר עדיין בעל תפוצה נרחבת, אבל האוכלוסייה בשלושים השנים האחרונות ירדה ב-50% לפחות וצפויה לרדת עוד אפילו באזורים המוגנים. לדוגמה: בסקרים משנות 1999–2002 הסמבר זוהה ב-12 מתוך 15 מצלמות הפרוסות בשמורות טיגריס מה שהצביע על תפוצה רחבה. לאחר מכן בסביבות 2008, מחלקת השימור של חיות הבר במיאנמר פרסה מצלמות נוספות בסך 21 אזורי מחקר (כולל ה-15 קודם לכן) והסמבר נמצא רק ב-13 מתוכם. יחס נמוך זה עשוי להצביע על הגדלת הכחדות מקומיות של הסמבר.
תאילנד תאילנד: מספר אזורים מוגנים שומרים על אוכלוסיות סמבר גדולות, כיוון שבהם חיים מספר מועט של אנשים. בחלקים גדולים במדינה הסמבר הוכחד או קרוב מאוד לכך ובכלל זה בתחומים רבים מוגנים, במיוחד בחלק הצפוני שבו רוב הפארקים הם קטנים וללא הגנה מספקת. בסקר נמרים בפארק הלאומי קאנג קראצ'אן, הסמבר תועד במעל 40% ממיקומי מצלמות, וברור שנותר נפוץ שם. התפוצה הרחבה בפארק זה לא פוחתת אף באזורים הסמוכים לכפרים, אף על פי שבהן יש מגוון רחב של שיטות ציד. הסמבר גם נפוץ באופן נרחב בפארק הלאומי קהאו ייאי (Khao Yai), בפארק הלאומי טאהף לאן (Thap Lan), ובאזור הסמוך לאתר המורשת העולמי טהונגיאי-הואי קהא קהאנג (Thungyai Naresuan Wildlife Sanctuary). באזור זה הצפיפות הנוכחית של הסמבר היא כ-2–3 איילים לקמ"ר, ונמצאת אף בעליה.
וייטנאם וייטנאם: בחלקים הצפוניים של המדינה, הסמבר נדיר מאוד או שניצוד מתחומים רבים של בתי גידול. מחקרים שהתבצעו על ידי מצלמות בפארק הלאומי מאט פו, במחוז טא-הו ובמחוז וו קואנג בין שנת 1998 ל-2007 מצאו רק קומץ של סמברים ותושבים מקומיים בתחומים הללו מדווחים על ירידה משמעותית במספרים. בשל מספר לא מבוטל של בעלי חיים נדירים בחלק הצפוני, (ביניהם ניתן למנות את הסאולה, מונטיאק ענק, מונטיאק טרונגסון, אייל אלדי, דוק אדום שוקיים ועוד) מלבד הדיווחים על בעלי חיים חדשים שטרם התגלו באזור, מעמדו של הסמבר בווייטנאם הוא במידה רבה בהתעלמות, והמחסור במידע במסגרת סקרים רבים מודגש מעט בחוות דעת. כמו ביונקים גדולים אחרים, האוכלוסיות הגדולות והמוגנות ביותר נמצאות בחלקים הדרומיים של המדינה. הסמבר עדיין נפוץ בפארק הלאומי קאט טיין, אבל נחשב כלא מצוי בכלל באזורים שבהם היה נפוץ בעבר כגון מחוז דאק לאק בשנת 1997.
לאוס לאוס: בעבר הסמבר תואר כנפוץ מאוד ברחבי החלקים המיוערים ב-1940. כעבור כמה עשרות שנים, ב-86% מראיונות עם מקומיים במהלך 1988–1993, המינים עדיין דווחו כנפוצים בכל מלבד באזורים המיושבים ביותר. עם זאת, תצפיות החל מ-1992 ועד 1998 היו נדירות מאוד, ואילו קולות שנשמעו בלילה וסימנים אחרים הצביעו על תפוצה רחבה, מה שהראה את תחילת המצב הירוד שמאז ועד היום רק החריף. אזור יוצא דופן בהקשר לכך הוא "אזור השימור נאם איט-פאהו לואי" (Nam Et-Phou Louey) הממוקם במחוזות: לואנג פרבאנג, חופואן, וסיינקהואנג, שבו עדיין נמצאים מלבד הסמברים גם מספרים גדולים יציבים של גאורים, טיגריסים, נמרים, נמרים ערפילים, חתולים זהובים, חתולים משוישים דהולים, פילים ועוד. מספר אזורים כגון רמת בולאוון (שבמחוז צ'אמפסאק), הרי טרונג-סון, ואזור השימור הסמוך שברמת נאקאי (במחוזות קאמואן ובוליקמסאי) שהחזיקו אף הם סמברים בצפיפות גבוהה יחסית באמצע 1990, הראו ירידה גדולה בסביבות 2004–2007. באזור השימור שברמת נאקאי הסמברים לא נצפו במצלמות אפילו פעם אחת במהלך 2006–2007 מה שהוביל להשערות כי נכחדו שם, ואילו לאחר מכן נצפו שוב בכמה חלקים של האזור המוגן; לא ברור האם מיקום המצלמות (לדוגמה, התמקדות במדרונות ההרים ולא בתחתית העמק) היה הגורם העיקרי לחוסר תצלומים. כיום "רמת נאקאי" עדיין שומרת על מספרים ראויים לציון ביחס לשאר חלקי לאוס, אך גם שם יש סימנים לירידה. באופן מפתיע, בהתחשב בסמיכות לסין ולווייטנאם, אוכלוסייה של סמבר משגשגת בהתמדה במחוז פונגסאלי בצפון מזרח לאוס החל משנות 2004\2005.
קמבודיה קמבודיה: הסמבר עדיין נפוץ, אף על פי שניצוד בכבדות על ידי ציידים ומקומיים ורוב האוכלוסיות מאוד נרדפות עכשיו. על פי דברי סוקר משנת 2001 "הסמבר נראה עדיין נפוץ באזורים מסוימים, אף על פי שמאזורים אחרים נעלם לחלוטין, קשור כנראה ללחץ ציד מקומי ... בקצב הנוכחי של הרדיפה, מין זה עשוי לחוות ירידה חדה בשנים הקרובות". במישור המזרחי של קמבודיה, שבו מצב האוכלוסיות של בעלי חיים רבים בהיר יותר מאשר באזורים אחרים בהודו סין, מספרי הסמבר נראים בבירור נמוכים, כמעט בוודאות כתוצאה מציד ממוקד. פעילויות הגנה בכמה אזורים מקומיים נראה כי יצבה את הירידות, אבל באופן כללי המספרים בכל המדינה נחשבים כנמצאים בירידה מהירה. ירידות אלה הן המהירות ביותר באזור הודו-סין ומצבם גרוע אף יותר מלאוס ווייאטנם, המשקפים היצרפות מהירה של גורמים כלכליים ולוגיסטיים בקמבודיה מאז אמצע 1990.
ברוניי ברוניי: לא ידוע כרגע מה מצבו של הסמבר במדינה.
מלזיה מלזיה: הנדירות הנוכחית של הסמבר בחצי האי המלאי בולטת בעיקר בסקרים ובמצלמות - מתוך תשעה אזורים שנסרקו ב"טמנגאור" (במחוז פרק) במהלך 1997–1999 הוא צולם רק באחד מהם, בעוד שבעבר היה היונק הנפוץ והמצולם ביותר שם. בפארק הלאומי "טאמן נגראה" (במחוזות פהנג, טֶרֶנְגָנוּ, וקלנטן) צפיפות האוכלוסייה המשוערת היא 0.20-0.01 לקמ"ר. לא ידוע האם צפיפות זאת היא באופן טבעי או פשוט משום שהסמבר ניצוד שם עד כדי העלמות; בעוד שסוקר מ-1998 דיווח על תפוצה רחבה הרי שסוקר אחר מ-1999 לא צפה כלל בסמברים. הסמבר עדיין נצפה באופן קבוע במצלמות במדינת-ג'וֹהוֹר, אבל נדיר כנראה במדינות אחרות בפדרציה המלזית.
 בחלק המלזי של בורנאו הסמבר כבר הושמד או בעל צפיפות נמוכה מאוד בפארק הלאומי גבעות לאמביר, שבסאראוואק. סקר אחר בפארק הלאומי בנטנג-עיי, (אף הוא בסאראוואק) תיעד סמבר רק פעם אחת, ומשקף נדירות גדולה הנובעת מציד אינטנסיבי שהתרחש בעת שהסמברים היו מלקקים מלח. כמה אוכלוסיות גדולות שורדות במספר שמורות טבע במדינת סָבַּאהּ אבל האוכלוסיות באופן כללי פוחתות בהרבה גם בה.
אינדונזיה אינדונזיה: ישנן עדויות על תפוצה רחבה בפארקים לאומים שונים באי סומטרה, כגון: בוקיט באריסאן סלאטאן (שבמחוזות: בנגקולו, לאמפונג ודרום סומטרה), גונונג לאוסר (באצ'ה וצפון סומטרה), ו דרך קאמבאס (במחוז לאמפונג), אבל באזורים האלו הוא נצפה לעיתים רחוקות לעומת יונקים אחרים. ב"בוקיט באריסאן סלאטאן", הסמבר היה נפוץ כמעט פי שישה באזורים עם צפיפות אנושית נמוכה, מה שמראה סובלנות נמוכה לנוכחות בני אדם כנראה בשל השפעות הציד. בפארק הלאומי דרך קאמבאס דווח כי האוכלוסייה עדיין יציבה.
בחלק האינדונזי של בורנאו (הקרוי קלימנטאן ומחולק לארבעה מחוזות: דרום, מזרח, מרכז, ומערב) האוכלוסיות יציבות יחסית, בעיקר במזרח קלימנטאן, שהוא כנראה המחוז בעל מספר הפרטים הגדול ביותר מכל מחוזות קלימנטאן; בנפת "פאנג'ם" שבמזרח קלימנטאן, אף ניצודים מדי חודש ברישיון כ-60 סמברים לצורך רפואה מסורתית. באופן כללי באינדונזיה (סומטרה ובורנאו), הסמבר אינו נמצא תחת איום גדול ביחס למלזיה, קמבודיה, וייטנאם ולאוס, אף על פי שיש באיים ביקוש משמעותי לקרניו.