stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בג"ץ עמית
הערות שוליים

↑  עמוד 5 לפסק הדין
↑  עמוד 3 לפסק הדין
↑  עמוד 8 לפסק הדין
↑  עמוד 10 לפסק הדין
↑  עמוד 13 לפסק הדין
↑  עמודים 13–14 לפסק הדין
↑  עמוד 31 לפסק הדין
1 2  עמוד 32 לפסק הדין
↑  עמוד 33 לפסק הדין
↑  עמודים 26–34 לפסק הדין
↑  עמודים 36–40 לפסק הדין
↑  עמודים 40–41 לפסק הדין
↑  עמודים 41–42 לפסק הדין
↑  עמודים 34–42 לפסק הדין
↑  עמוד 46 לפסק הדין
↑  עמודים 50–57 לפסק הדין
↑  הדס גליקו, ביה"ד לעבודה אסר על אמדוקס להכיר בוועד העובדים הפנימי כארגון יציג, באתר כלכליסט, 17 באוגוסט 2015
↑   חיים ביאור, בית הדין לעבודה הכריע: הוועד הפנימי במנורה אינו ארגון עובדים יציג, באתר TheMarker‏, 29 בספטמבר 2015
↑   ז'נאן בסול, בית הדין הארצי לעבודה: ועד פנימי אינו ועד עובדים יציג, באתר TheMarker‏, 1 בפברואר 2016
↑   ז'נאן בסול, לא חייבים את ההסתדרות: בית הדין לעבודה הכיר בראשונה בנציגות עובדים כארגון יציג, באתר TheMarker‏, 21 באוגוסט 2016
אלעד שחף

אלעד שחף (נולד ב-13 בינואר 1998) הוא כדורגלן ישראלי המשחק במועדון ספורט אשדוד.
קריירה

שחף התחיל את הקריירה שלו בקבוצת הילדים של מכבי תל אביב, במדיה שיחק במשך שמונה שנים. בשנת 2014, עבר למכבי פתח תקווה וכעבור שנה הצטרף למכבי נתניה. ב-19 במאי 2017 רשם שחף את הופעת הבכורה שלו בקריירה, בניצחון 0–2 נגד מכבי אחי נצרת.
ב-20 באוגוסט 2019 הושאל שחף לסקציה נס ציונה. ב-25 בספטמבר כבש שחף את שער הבכורה שלו בקריירה, בתיקו 1-1 מול הפועל כפר סבא. ב-14 בדצמבר הבקיע בתיקו 1-1 מול מכבי תל אביב, שהיה שער החובה הראשון שספגה האחרונה מתחילת העונה, במסגרת המחזור ה-14 של הליגה.
בקיץ 2020 שב שחף לנתניה. ב-14 בספטמבר 2020 הבקיע שחף את שער הבכורה שלו בנתניה, בניצחון 0–7 על בני סכנין.
ב-22 באוגוסט 2021 חתם שחף בהפועל נוף הגליל. ב-3 בפברואר 2022 חתם במועדון ספורט כפר קאסם.
ב-3 ביולי 2022 חתם לשלוש שנים בבוטושאן מליגת העל הרומנית. ב-18 ביולי ערך שחף את הופעת הבכורה שלו בקבוצה, כשנכנס כמחליף בניצחון 2–3 על קינדייה טרגובישטה. ב-23 ביולי פתח לראשונה בהרכב, בניצחון קבוצתו 0–1 על וולונטר.
ב-9 בינואר 2023 חזר לישראל וחתם במועדון ספורט אשדוד.
הערות שוליים

↑  עמית קרקו, ‏איסמעילה סיסה נחת להתרשמות בנס ציונה, באתר ONE‏, 20 באוגוסט 2019
↑  דורון בן דור, ‏אלעד שחף חתם בנוף הגליל, וויליאם קיזיטו יצטרף, באתר ONE‏, 22 באוגוסט 2021
↑  דקה אחר דקה, באתר ערוץ הספורט, 3 בפברואר 2022
↑  איציק כלפי, ‏עובר לרומניה: אלעד שחף חתם בבוטוצאני ל-3 שנים, באתר ONE‏, 3 ביולי 2022
↑  איציק כלפי, ‏השחרור הגיע, אלעד שחף חתם במ.ס. אשדוד, באתר ONE‏, 9 בינואר 2023
אמזונאס

ערך זה עוסק בנהר אדיר ממדים בדרום אמריקה. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |

תצלום לוויין של שפך נהר האמזונאס לאוקיינוס האטלנטי, 1990
 מידע כללי
 אורך:  7,025-6,235 ק"מ (האורך המדויק תלוי במספר גורמים) ק"מ
 ספיקה ממוצעת:  219,000 מ"ק לשנייה
 אגן ניקוז:  7,050,000 קמ"ר
 מוצא:  קרחון בהר נבאדו מיסמי, הרי האנדים בפרו
 גובה מוצא הנהר:  5,170 מטרים
 יובלים:  מרניון, Javary River, פוטומאיו, אוקיאלי, ז'ורואה, נאפו, נאנאי, Apayacu River, Ampiyacu River, Itaya River, Atacuari River, Paraná Urariá, Nhamundá River, Guajará River, Uatumã River, Arabela River, Manacapuru River, Urubu River, Jutai River, ריו נגרו, שינגו, טפז'וס, Jandiatuba River, ז'פורה, Paru River, Preto da Eva River, Jari River, Trombetas River, נהר מדירה 
 שפך:  האוקיינוס האטלנטי בברזיל
 מדינות באגן הניקוז:  הנהר עצמו: פרו פרו ברזיל ברזיל קולומביה קולומביה   יובלים: בוליביה בוליביה סורינאם סורינאם גיאנה גיאנה ונצואלה ונצואלה אקוודור אקוודור גיאנה הצרפתית גיאנה הצרפתית
 אגן הניקוז של נהר אמזונאס, במערכת הניקוז הכללית של האמזונאס
 
ספינת תיירות בנהר האמזונאס
נהר האמזונאס (בספרדית: Rio Amazonas, מילולית: "נהר האמזונות") הוא הנהר הגדול בעולם. שטח אגן הניקוז שלו כשבעה מיליון קילומטר רבוע והוא משתרע בתחומי תשע מדינות באמריקה הדרומית. הנהר הוא שני או ראשון באורכו (תלוי בהגדרה עליה מסתמכים), והוא הראשון בשפעת מימיו (פי חמישה מהנהר הבא אחריו). על פי אחת הגרסאות, שמו ניתן לו על ידי הנוסע הספרדי פרנסיסקו דה אורייאנה, ששט לאורכו בשנת 1541 ופגש אינדיאנים ארוכי שיער ונטולי שיער חזה, שלבשו חצאיות ודמו בעיניו לאמזונות, הנשים הלוחמות המתוארות במיתולוגיה היוונית. לפי גרסה אחרת, הכובשים הספרדים הבחינו בלוחמות בקרב הילידים המקומיים, שניסו להדוף אותם ועל כן קראו למקום "נהר האמזונאס". אולם נראה שהשם הוא שיבוש שמו המקורי של הנהר, "אמאזונו" שפירושו "המיית ענני מים".
ב-2011, לאחר תהליך בחירה שנמשך ארבע שנים, נבחרו הנהר והיער שסביבו לאחד משבעת פלאי עולם הטבע.
גאוגרפיה

האמזונאס הוא אחד מהנהרות הגדולים והמרשימים ביותר בעולם. הנהר זורם בצפון אמריקה הדרומית סמוך לקו המשווה. ישנה מחלוקת בין גאוגרפים ביחס לאורכו, המוערך בין 6,259 ל-6,800 קילומטר, והוא נחשב כיום לנהר הארוך בעולם. הנהר השני באורכו הוא הנילוס, שאורכו 6,695 קילומטר ועד לראשית המאה ה-21 נחשב לנהר הארוך בעולם. אין מחלוקת כי בשפעת מימיו אין אף נהר במידתו של האמזונאס, ובו זורמים כחמישית מכלל מי הנהרות בעולם. ראשיתו בנחלים הניזונים ממי שלגים בהרי האנדים בפרו, מאות קילומטרים בלבד מחופי האוקיינוס השקט, משם חוצה אפיקו את רוחבה של ברזיל, ולבסוף נשפך אל האוקיינוס האטלנטי.
גם יובליו של האמזונאס נמנים עם הגדולים בנהרות תבל ובהם: ריו נגרו, מדיירה, פורוס, טפז'וס, ז'פורה, ז'ורואה ושינגו. למעלה מ-1,100 יובלים ו-14 אלף יובלי משנה זורמים לנהר, מהם ארוכים מ-1,500 קילומטר. איי נהר רבים מצויים בו וביובליו.
אגן האמזונאס, הקרוי גם אמזוניה, הוא הגדול בעולם ושטחו עצום, בן כשבעה מיליון קמ"ר, קרוב במידתו לשטחה של ארצות הברית ללא אלסקה. אגן האמזונאס תופס יותר משליש משטחה של אמריקה הדרומית. מרביתו מכוסה ביער גשם טרופי הגדול ביותר בעולם והאקלים השורר בו חם ולח.
האמזונאס זורם בשטחן של ברזיל ופרו, אולם אגנו מנקז אזורים המצויים בשטחן של מדינות נוספות ובהן: בוליביה, אקוודור, קולומביה, ונצואלה, גיאנה, סורינאם, וגיאנה הצרפתית.
חמישית מכמות המים המתוקים בעולם שזורמים לים, מקורה באמזונאס. ספיקת מימיו של הנהר היא כ-220 אלף קוב בשנייה. כמות עצומה זו אפשר שתמלא את הכנרת, אם הייתה ריקה ממים, בחמש וחצי שעות בלבד. בשעה אחת זורמת בנהר כמות מים רבה יותר מאשר זורמת בכל ימות השנה בירדן. מדי יום מזרים הנהר אל האוקיינוס סחף בכמות של 1.3 מיליון טון. שטף המים הגדול גורם לירידת המליחות באוקיינוס ומשנה את צבע מי הים עד מרחק של 320 ק"מ ממוצא שפכו של הנהר.
תוואי הנהר

אוניות יכולות לשוט בו כ-3,700 ק"מ וזאת משום רוחבו הרב, אפיקו העמוק ובשל עקומת השתפלותו הנמוכה.
הנהר מתפתל בפשט שרוחבו עד 150 ק"מ וגדותיו ביצתיות לרוב. במקומות רבים מגיע רוחבו לעשרות ק"מ עד כי צופה בגדה אחת אינו יכול להבחין במראה הגדה האחרת. גם במרחק 3,000 ק"מ מן השפך, רוחבו עולה על קילומטר. בחודש יוני מזרימים היובלים היורדים מן האנדים כמויות מים עצומות לאפיק האמזונאס. הנהר עולה על גדותיו ומציף שטחים מישוריים ברוחב של מאות קילומטרים. פני המים עשויים לעלות בשמונה מטרים בעונת ההצפה. אחר מספר שבועות נסוגים המים לאפיק הקבוע בהדרגה.
אפיק הנהר עמוק - כ-30–50 מטר ובקטע בן 1,450 הקילומטרים האחרונים לפני השפך עשוי עומקו להגיע לכדי 90 מטר.
בהיכנסו לברזיל ליד טבטינגה, נמצאים מי הנהר בגובה 81 מטרים מעל פני הים. משם זורם הנהר בשיפוע של 21 מ"מ לק"מ. במרחק של 1,600 ק"מ מן השפך גובה הנהר הוא רק 30 מטר, זו גם הסיבה לאיטיות זרימתו ולקיבולת המים העצומה הזורמת באפיקו. כתוצאה מכך ניכרת השפעתם של מי הגאות על מפלס מי הנהר גם במרחק 750 ק"מ מן השפך.
"גילוי" השפך והמקורות

האירופאי הראשון שגילה את שפך הנהר ואת כפרי הילידים ששכנו לידו היה ויסנטה יאנייס פינסון בתחילת המאה ה-16 והוא קרא לו "ים של מים מתוקים".
האירופאי הראשון ששט בנהר היה פרנסיסקו דה אורייאנה במסע חיפוש אחר הארץ האגדית אל דוראדו במטרה למצוא זהב.
רוחב הדלתה כ-270 ק"מ ויש בה איים רבים המצויים בין שתי זרועות ראשיות, התעלה הצפונית (Canal do Norte) והתעלה הדרומית (Canal do Sul). נתיב צר העוקף מדרום את האי מרז'ו יוצא אל מפרץ פארה.
מקור המים הרחוק ביותר משפך האמזונאס נתגלה ב-1953 מפלג מים בשם הוארקו, אשר נובע בגובה 5,400 מטר מקרחון מיסואי שבפרו. הנחל מתמשך לנהר טורו ואחריו לנהר סנטיאגו ומשם ממשיך לנהר אפורימק, שאחר התמזגותו עם נהר אורובמבה יוצר את נהר אוקיאלי, אחד משני המקורות העיקריים של הנהר. אורכו של נתיב מים זה הוא 6,440 ק"מ דרך התעלה הצפונית ואילו דרך מפרץ פארה אורכו 6,750 ק"מ, אולם מפרץ פארה אינו יחידה הידרולוגית של האמזונאס אלא של נהר טוקנטינס, וכמו כן רק 10 אחוז בלבד ממי האמזונאס עוברים דרכו. בהשוואה לנילוס נמצא שנתיב מים זה ארוך ממנו: מקורו של הנילוס בנהר לובירונזה אשר בבורונדי, והוא אינו אלא הסתעפות של נהר קאגרה הזורם אל ימת ויקטוריה ויוצא ממנה כנילוס הלבן. לפני שאבד הנתיב המפותל של הנילוס מדרום לסכר אסואן (כתוצאה מהיווצרות ימת נאצר) היה אורכו 6,670 ק"מ.
המקור העיקרי השני של האמזונאס הוא נהר מרניון המתחיל בהרי האנדים שבפרו, כ-140 ק"מ בלבד מן האוקיינוס השקט, אך עושה דרכו אלפי ק"מ מזרחה משם אל עבר האוקיינוס האטלנטי. נתיב המים משפך האמזונאס עד מקורות הנהר אוקיאלי ארוך יותר מן הנתיב העובר עד מקורות המרניון. אוקיאלי נשפך למרניון דרומית לאיקיטוס ועד היכנסו אל תחומי ברזיל ממשיך הנהר להיקרא מרניון. בברזיל הוא קרוי סולימואס (Rio Solimões), ורק לאחר שהריו נגרו נשפך אליו סמוך למנאוס, נקרא הנהר אמזונאס.
בעלי חיים בנהר וסביבתו

מגוון בעלי חיים באגן האמזונאס הוא עצום. אף על פי ששטחו מהווה רק כאחוז מכדור הארץ, מצויים בו כ-10% מכלל המינים הידועים בעולם.
בנהר דגים ממשפחת האמנוניים, דגי גופי, דגי עלה, פיראניים ועוד חריתאים, צלופחים חשמליים, גרום לשונאים גדולים, שפמנונאים רבים (כמו הלוריקידיים או הקנדירו הטפיל), מיני טריגוני נהרות, כרישים שוריים השוחים משפכי הנהר לים, ואינספור דגי נוי. שפע הדגה באמזונאס מהווה מקור פרנסה עיקרי לתושבי האזור.
בנוסף, מצויים בנהר דולפיני נהרות, טפירים ברזילאיים, לוטרות ענק, תחשים, תניני אורינוקו, קיימנים, צבים (כצב אראו ומטמטא) וטורפי-על כנחש האנקונדה והיגואר. על גדות הנהר מאות מיני עופות, מאות אלפי מיני חרקים, לטאות כמו טגו תניני, איגואנה ירוקה או הבסיליסק ומכרסמים גדולים כמו הפקה והקפיבארה - הגדולה שבמכרסמים.
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

מינים שונים בנהר האמזונאס: פיראניות, קפיבארה מצויה, אנקונדה כהה וכפן ורוד
התיישבות

על אף שהאמזונאס זורם באזורים נידחים נרחבים, ישנם יישובים רבים המצויים סמוך לגדותיו. כמה מאות אלפי אינדיאנים גרים לאורך האמזונאס ויובליו, ועימם מתיישבים ברזילאים שהגיעו עת נפרצה הדרך ביער, משהוקם הטראנס אמזוניקה. הערים הגדולות הן:
בלם בברזיל המצויה סמוך לשפך על גדת מפרץ פארה.
סנטרם בברזיל במקום המפגש של נהר טפז'וס עם האמזונאס.
מנאוס בברזיל שהוקמה על גדתו הצפונית של הריו נגרו, סמוך למקום מפגשו עם האמזונאס.
איקיטוס בפרו שבה הנמל הרחוק ביותר לאוניות גדולות.
מקאפה בברזיל על גדת התעלה הצפונית של שפך האמזונאס.
ערים אלה שגשגו בתקופת הביקוש לגומי והתפתחו והתרחבו בשיעור ניכר ככל שמחיר הקאוצ'וק היה מניב רווחים, אולם עם העלייה בתפוקתו במקומות אחרים בעולם, הפך השוק הברזילאי למשני, וגדולתן של הערים צנחה באותה מהירות תלולה בה עלתה. עתה אין עוד ערים אלו מרכזי כלכלה מובילים, והן בעיקר משרתות את האוכלוסייה המתגוררת בהן ואת תושבי עיירות היער הרחוקות. בשל המרחקים העצומים בין היישובים במדינות ברזיל, אין מסוגלת תמיד העיר הגדולה במדינה כלשהי לשרת את כל תושבי אותה מדינה. מונצ'ה דוארדו במדינת פארה משרתת את לרנז'ל דו ז'ארי במדינת אמאפה, בעוד מקאפה היא העיר הגדולה במדינה זו.
גלריה

ספינות בנהר הריו נגרו
הנהר ליד יער הגשם במנאוס 1
הנהר ליד יער הגשם במנאוס 2
הנהר אדמוני בפרו
שקיעה בבוליביה
מפלים באמאפה
שקיעה בבוליביה
יער האמזונס
הערות שוליים

↑  חדשות ה-BBC
↑  אתר נשיונל ג'יאוגרפיק
↑  זווית- סוכנות ידיעות למדע ולסביבה, ‏התפוצצות ביולוגית, באתר "הידען", 18 בפברואר 2016
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007294753205171  BNE: XX457179  GND: 4001626-2  NARA: 10038766  NDL: 00628108  NKC: ge128659  VIAF: 316430069   WorldCat (עם VIAF): 316430069 
מקור האמזונאס, כפי שאומת ב-2001, הוא בהר נבאדו מיסמי (Nevado Mismi) בשרשרת הרי האנדים, כ-700 קילומטר דרום מזרח ללימה, פרו
פרשת התלונות נגד הרב טאו

הרב צבי ישראל טאו, 2008.
פרשת התלונות נגד הרב צבי ישראל טאו, היא פרשה ציבורית שבמסגרתה התפרסמו מספר תלונות בנוגע לפגיעות מיניות שביצע לכאורה הרב טאו בנשים ובנערים. ראשית הפרשה בפרסום פוסט בפייסבוק בשנת 2022. בהמשך, לאחר פרסומים של מתלוננת נוספת, נפתחה חקירת משטרה בנושא במסגרתה הרב טאו נחקר באזהרה. התלונות דווחו בכלי התקשורת במדינת ישראל וברחבי העולם באותה תקופה, וקיבלה התייחסות ציבורית רחבה בישראל. לאחר שהחלה החקירה נשמעו עדויות נוספות בדבר פגיעות מיניות של הרב טאו. ביוני 2023 פורסם כי המשטרה סיימה את חקירתה בתלונות נגד הרב טאו, והתיק הועבר לבחינה לפרקליטות מחוז ירושלים.
רקע

בפברואר 2022 הגישו בני משפחתה של נחמה תאנה תלונה כנגד אם המשפחה בחשד להריגת שנים מילדי המשפחה, ב-1989 וב-1995, שסיבת מותם נרשמה כמוות בעריסה. אם המשפחה נעצרה ונחקרה, אך התיק נגדה נסגר על ידי הפרקליטות מחמת התיישנות. בראיונות ובפרסומים שונים האשימו תאנה ואחיה את הרב טאו בשידול אימם וסיוע לה ברצח תינוקות אלה. לטענת תאנה, היא ראתה את הרב טאו ואת אימה פוגעים באחיה התינוקות.
מהלך הפרשה

באוגוסט 2022 פרסמה נחמה תאנה פוסט בפייסבוק ובו טענה שהרב טאו פגע בה מינית במספר הזדמנויות שונות. על חלק מהמקרים שפורטו בתלונתה למשטרה חלה התיישנות. המשטרה החליטה לפתוח בחקירה.
ב-13 בנובמבר 2022 התראיינה מתלוננת שנייה, דורית לנג, ולדבריה גם היא הותקפה מינית על ידי הרב טאו בביתו שבירושלים בעת שעזרה לאשתו בעבודות הבית כשזו הייתה בשמירת הריון, בראשית שנות השמונים. לדבריה האירוע הותיר בה צלקות וגרם לכך שהיא התחתנה רק בגיל מאוחר ובשל כך היא חשוכת ילדים. זמן קצר לאחר מכן פתחה משטרת ישראל בחקירה, אשר עברה לידי להב 433. במהלך החקירה נשמעו בכלי התקשורת הערכות לפיהן יקשה לבסס תשתית ראייתית לביצוע העברות.
ב-17 ביוני 2023 פרסם צעיר בשם רפי פולק סרטון בדף הפייסבוק שלו בו הוא טען שהרב טאו פגע בו ובחבריו מינית בילדותם, מה שלטענתו הוביל אחד מהם להתאבד. לאחר מכן הגיש פולק תלונה במשטרה. פולק פרסם סרטון בו טען כי הוא בעצמו סירס עם סכין את הרב טאו.
במרץ 2023 הרב טאו נחקר באזהרה בחשד לביצוע עבירות מין, תקיפה בנסיבות מחמירות, חטיפה ומעשה מגונה בקטין ושוחרר בערבויות (ערבות צד ג' בנוסף לערבות עצמית). במעריב פורסם כי "על פי הערכה מדובר בתיק שעולה בו קושי לגיבוש תשתית ראייתית כנגד הרב וככל הנראה הוא ייסגר כלעומת שנפתח". במהלך החקירה נערך עימות בינו ובין תאנה.
החקירה ארכה כחצי שנה ובמסגרתה בוצעו פעולות חקירה רבות ובכללן גביית הודאות ממעורבים רבים.
ביוני 2023 הסתיימה החקירה, והמשטרה העבירה את התיק לפרקליטות מחוז ירושלים שתחליט אם להגיש כתב אישום נגד הרב.
לטענת תאנה ומשפחתה, זמן קצר לאחר פרסום הפוסט פנה עורך דין ידוע למשפחתה של תאנה עם הצעה מטעמו של הרב טאו לחדול מהמאבק הציבורי נגדו ולקבל בתמורה סכום כסף משמעותי. תאנה סירבה להצעה.
בקיץ 2023 רוססו כתובות גרפיטי בתוך בניין המגורים בו שוכנת דירתו של הרב טאו, כנגדו.
במאי 2024 הוגשה תלונה נוספת על פגיעה מינית כנגד טאו שהועברה לבחינת הפרקליטות. בשל משך שהזמן שעבר ממועד ההתרחשות לכאורה של האירועים, ייתכן וחלה התיישנות על התלונה.
ב-18 בינואר 2023 כינסה משפחתה של תאנה מסיבת עיתונאים בה הקריא אביה את טענותיה, לפיהן הרב טאו הוא בן למשפחת מנגלה והשתקע בישראל בזהות בדויה של יהודי, ואחראי לרציחתם של אזרחים ישראלים. אביה קרא לרב טאו לבצע בדיקת DNA מפוקחת על ידי רשויות החוק על מנת להוכיח את היותו יהודי. בעקבות הטענות, הרב אברהם סתיו, אשר היה בין הראשונים לתמוך בחקירה על בסיס הטענות של תאנה, אמר כי האשמותיה החדשות לגביו אינן אמינות.
התייחסות ציבורית

מספר חברי כנסת התייחסו פומבית לתלונות, וקראו למצות את החקירה של התלונות.
השפעה על החברה הציונית דתית

הפרשה עוררה הדים בחברה הציונית דתית, וגרמה לשיח ער. מצד אחד, גורמים שונים המקורבים לרב טאו תמכו בו והביעו זלזול במתלוננת, תוך אזכור פרטים רפואיים אישיים אודות מצבה. מיעוט קטן מתומכי הרב טאו אף הביעו אמירות המאיימות על חייהם של מי שיתבטא בפרשה. כך למשל אמר הרב יוסף קלנר: "אם חפצי חיים, אם לא רוצים שהם, נשיהם ודורותיהם אחריהם ייפגעו - אז שיסתמו את הפה. יהיה לזה מחיר. זה עלול להגיע למחיר חייהם"..
מצד שני הייתה גם תגובה נגדית שקראה לבדוק את הנושא לעומק ולא להתעלם ממנו או לזלזל במתלוננת. מספר רבנים אף קראו לחקירת משטרה בפרשה. ככלל, הפרשה עוררה דיון ציבורי ער בחברה הציונית דתית בנושאי התעללות מינית, יחסים בין אישיים בין רבנים ובכירים בקהילה ובין בני הקהילה, ומעמד הרבנים בחברה הישראלית. לקראת סוכות תשפ"ד הכריז הרב אברהם סתיו כי הוא יימנע מלרקוד בהקפות השניות בישיבת הר המור בעקבות פרשת הרב טאו. הרב אהד טהרלב נפגש עם המתלוננות נגד הרב צבי טאו, תיאר את הכאב שחש למשמע הפגיעות בנשים ובנערים, ואף התייחס בזעזוע להשתקה המתנהלת נגד הפרשה. הרב שמשון הכהן נדל הרחיב את הדיון והתייחס למגמה הנוהגת ברבים ממקרי התעללות מינית בחברה הדתית, שבה רבנים מסוימים מעלים מושגים הלכתיים כמו "מסירה" ו"לשון הרע" על מנת לשכנע ולמנוע מקורבנות תקיפה מינית ומשפחתם מלדווח לרשויות, וזאת בנוסף לשימוש בטקטיקות הפחדה כמו גרימת חילול ה'.
גם בתוך ישיבות הקו היו שקראו לחקור את הדברים, והוסיפו שאין להם ספק שהרב טאו זכאי.
ראו גם

רצח מיכל אלירז
שלישיית ג'אז

שלישיית פסנתר, הרכב שלישיית הג'אז הנפוץ, הכולל פסנתר, קונטרבס ותופים
שלישיית ג'אז (בלעז: Jazz Trio) היא הרכב מוזיקלי של שלושה נגני ג'אז. כמו הרכבי שלישייה מוזיקליים בתחומים אחרים, רווח במיוחד המונח טְרִיּוֹ (מאיטלקית: Trio) כדי לתאר הרכבים מסוג זה, ורבות משלישיות הג'אז כוללות את המלה "טריו" בשמן. פעמים רבות השלישיות נקראות על שם הנגן המוביל אותן.
הסוג הנפוץ ביותר בשלישיות הג'אז הוא הרכב של פסנתר-קונטרבס-תופים. הרכב זה מכונה בג'אז "שלישיית פסנתר". לרוב הפסנתרן הוא הנגן המוביל את ההרכב. דוגמאות מפורסמות להרכבים כאלו כוללות את הרכבי השלישייה של ביל אוונס, וינס גאראלדי, צ'יק קוריאה ונוספים. דוגמאות בולטות להרכבים כאלו בג'אז העכשווי, הנקראים על שם הפסנתרן, הן הרכבי השלישייה של אסביורן סבנסון ושל בראד מלדאו. במקרים נדירים יותר, ההרכב מובל על ידי הבסיסט או המתופף. דוגמה בולטת להרכב כזה המובל על ידי הבסיסט היא הטריו של אבישי כהן.
שלשות כאלה והרכבים דומים עשויים להוות את חטיבת הקצב כשהם עומדים בבסיסם של הרכבים מורחבים.
שלישיית נט קינג קול (פסנתר) עם אוסקר מור (גיטרה) וג'וני מילר (קונטרבס)
סוג אחר של שלישיות ג'אז הוא הרכב של פסנתר-קונטרבס-גיטרה. הרכב כזה הוקם על ידי נט קינג קול בשנת 1937, ויושם על ידי נגנים נוספים כמו ארט טייטום, אחמד ג'מאל, אוסקר פיטרסון ווינס גאראלדי (רובם הקימו לאחר מכן שלישיות פסנתר).
סוג נוסף של שלישיות ג'אז הוא הרכב של אורגן-גיטרה-תופים, ומכונה "שלישיית אורגן". כמו שלישיות הפסנתר, ההרכב לרוב מובל על ידי נגן האורגן אך קיימים גם מקרים אחרים. האורגן הוא לרוב אורגן האמונד, הגיטרה היא לרוב גיטרה חשמלית, ולעיתים סקסופון מחליף את הגיטרה, או מצטרף להרכב שמורחב כך לרביעייה (בלעז: קוורטט). האורגן משלים את תפקיד הבס, על ידי הצלילים הנמוכים במקלדת או על ידי דוושות הבס. נגני האורגן מילט הרת' ווילד ביל דייוויס נחשבים לחלוצים בתחום זה ערב שנות החמישים, והרכב השלישייה של ג'ימי סמית הוא דוגמה ידועה. בין נגני האורגן הבולטים מבין הרבים שפעלו במסגרת הרכב כזה נכללים ריצ'רד הולמס, אנתוני מונקו, ובג'אז העכשווי ג'ואי דה-פרנצ'סקו.
שלישיית בני גודמן (קלרינט) עם טדי וילסון (פסנתר) ומל טורמה (תופים)
מלבד שלושת הסוגים לעיל הנפוצים בג'אז, קיימים סוגי הרכבים נוספים של שלישיות ג'אז שאינם רווחים. להלן כמה דוגמאות בולטות:
בשנת 1935 נגן הקלרינט בני גודמן הקליט אלבום בהרכב קלרינט-פסנתר-תופים.
בשנת 1948 נגן הויברפון רד נורבו הוביל הרכב של ויברפון-קונטרבס-גיטרה.
בשנת 1949 הפסנתרן סאן רה ניגן בהרכב פסנתר-סקסופון-כינור.
בשנת 1957 נגן הסקסופון סאני רולינס הקליט עם הרכב של סקסופון-קונטרבס-תופים ובכך החליף בסקסופון את הפסנתר בסוג הנפוץ של שלישיית פסנתר בג'אז. הרכב כזה יושם מאוחר יותר גם על ידי נגני הסקסופון אורנט קולמן, אלברט איילר ופיטר ברוצמן מראשית תקופת הג'אז החופשי, ועל ידי סקסופוניסטים כמו וולטר סמית' השלישי וג'ושוע רדמן משנות האלפיים ואילך. רדמן ערך ניסויים בפורמט השלישייה, כאשר הקליט לעיתים עם שני מתופפים או שני בסיסטים.
בשנת 1958 נגן הקלרינט והסקסופון ג'ימי ג'ופרה הוביל הרכב של קלרינט/סקסופון-גיטרה-טרומבון.
בשנות השישים נגן הסקסופון אנתוני בראקסטון הוביל הרכב של סקסופון-כינור-חצוצרה.
שלישיות ג'אז ידועות בג'אז העכשווי

The Bad Plus
Esbjörn Svensson Trio
Brad Mehldau Trio
Avishai Cohen Trio
Hiromi Uehara Trio Project
הערות שוליים

↑  מחוץ לג'אז, המונח "שלישיית פסנתר" מתייחס בדרך כלל להרכב קאמרי של פסנתר-כינור-צ'לו.
ערך זה הוא קצרמרבנושא מוזיקאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
סיעת תכלת לבן

אריה בן-אליעזר, היו"ר הראשון של הסיעה
סיעת תכלת לבן היא סיעה בהסתדרות מטעם הליכוד. הסיעה נוסדה בשנת 1964 על ידי מנחם בגין, ראש תנועת החירות, במטרה לחדור ל"מעוז הסוציאליזם" ולהפוך את ההסתדרות לאיגוד מקצועי שאינו בעל משק המעסיק עובדים (כלומר לנתק את חברת העובדים מההסתדרות).
לאחר הקמת הליכוד שונה שמה הרשמי ל"סיעת הליכוד בהסתדרות", אך הסיעה המשיכה להיקרא "תכלת לבן".
רקע

ההסתדרות קמה ב-1920 כגוף המהווה בד בבד גם איגוד מקצועי בו חברים עובדים למטרת מאבק מול מעסיקים וגם גוף מעסיק, כבעליה של חברת העובדים, בעל משק כלכלי רחב היקף, בעיקר לתשתיות ולמפעלים לטובת ההתיישבות העובדת (כגון בנק הפועלים, תנובה, המשביר המרכזי ועוד). השליטה בהסתדרות נעשתה באמצעות סיעות פוליטיות שייצגו חברים.
הציונות רוויזיוניסטית, ובראשה זאב ז'בוטינסקי התנגדה לגוף שנתפס כבולשביסטי ומעכב כל פיתוח כלכלי. בשנות השלושים אף הגיעו הסכסוכים בין הרוויזיוניסטים להסתדרות לתגרות והיוו רקע לקרע ביישוב העברי סביב מאמרו של ז'בוטינסקי "כן, לשבור!" ורצח ארלוזורוב בו הואשמו רביזוניסטים שהובילו מאבקים אלימים כנגד פועלים שובתים.
לאחר הקמת המדינה היוותה ההסתדרות גוף ביצועי של מפלגת השלטון, מפא"י, צד האיגוד המקצועי שבה, מגן העובדים ובעיקר העולים החדשים נשחק וההסתדרות החלה להתפס כממסד שנוא.
מנחם בגין ראה בהסתדרות צביעות ואמר בציניות, תוך שימוש בטרמינולוגיה סוציאליסטית:
הפועל מעולם לא מקבל את תמורת עבודתו אלא חלק ממנה הוא מוסר למעביד. זה נקרא ערך עודף. אני שאלתי ב(קיבוץ) להבות הבשן, יש לכם פה בית חרושת? ודאי שיש. מכניס? כן. עובדים שכירים יש לכם? כמובן. אם כך, אתם לוקחים מהם את הערך העודף של עבודתם. וכך שאר הקיבוצים והמפעלים ההסתדרותיים. הם מדברים נגד הפער במפעלים... במשק הנקרא פועלי הפער הוא לפעמים פי 20 או פי 25 מונים.
הקמת סיעת תכלת לבן

התגובה הרוויזיוניסטית להסתדרות הייתה הקמת הסתדרות העובדים הלאומית (הע"ל) בשנת 1934. אולם, בשנות השישים התנגד בגין לקיומה של הסתדרות העובדים הלאומית על רקע פוליטי. הוא ראה בה מוקד כוח של עסקנים (בעיקר אליעזר שוסטק) המאיים על שליטתו בחירות ולא ראה בה כוח שיכול להוות איגוד עובדים מתחרה להסתדרות. לקופת החולים הלאומית של הע"ל לא היה מספר מספיק של סניפים, בעיקר לא בפריפריה, בה התרכזו רוב מצביעי חירות והם גם לא חפצו להיות חברים בה. בגין שאף לשנות את ההסתדרות הכללית מבפנים ולא פחות מכך, ליצור גוף בהסתדרות שיטפל ב"אנוסים", כפי שכינה את מצביעי חירות שהיו חברי ההסתדרות עקב חברותם בקופת החולים הכללית, לה היו סניפים בפריפריה. התפיסה שהציג, הפרדת האיגוד המקצועי תוך ביטול חברת העובדים, נתפסה בהסתדרות כחתירה תחת אושיותיה וכניסיון להרוס אותה על ידי מיטוט בסיסה הכלכלי.
בכנס תנועת החירות ב-1963 הציע בגין הצעת החלטה להקמת סיעה שתתמודד בבחירות לוועידת ההסתדרות. בנאומו אמר, "ישנן שתי דרכים, האחת ביטוייה הם אטאטיזם [הכוונת הכלכלה על ידי הממשלה], סוציאליזם ושילוב השליט עם המפרנס. האחרת היא חופש ויוזמה והפרדה בין השליט והמפרנס." דרכה של תנועת החירות שהודגש במצע "תכלת לבן" היא דרך ההפרדה. בגין דרש להכניס להסתדרות מימד של "צדק סוציאלי בלי סוציאליזם" ולהפוך אותה לאיגוד מקצועי בלבד.
התנגדות ליזמת בגין הגיעה משני מקורות. האחד, אנשי הע"ל שהבינו שבגין מנסה למשוך מתחת לרגליהם את בסיס הכוח שלהם במפלגה. השני הגיע מוותיקי האצ"ל והלח"י שראו ביוזמה בגידה ברעיון הז'בוטינסקאי של "חד-נס" כלומר התמסרות לדגל הלאומי מבלי להניף דגלים נוספים ובפרט לא את הדגל האדום של ההסתדרות. דוברם העיקרי והחריף היה ישראל אלדד. אחרים הביעו דעה שה"אביזרים ההסתדרותיים" כלומר הפנקס האדום, הדגל האדום ואחד במאי ייטמעו בקרב חברי חירות ויגרמו להם ש"ימירו את דתם" ל"אל האדום".
לבסוף קיבלה חירות את הצעת ההחלטה של בגין וב-14 במרץ 1964 הוקמה הסיעה בראשות אריה בן-אליעזר (במקרה התבשר בגין בדיוק באותו יום כי לוי אשכול החליט להעלות לארץ את עצמותיו של זאב ז'בוטינסקי). הסיעה ריכזה את אנשי "הקו השמאלי" של חירות והצעירים שביקשו לראות בה מפלגת המון הפונה אל הציבור המקופח והעני בפריפריה ולא מפלגה קיצונית ומנודה הדבקה בעקרונות רוויזיוניסטים מיושנים. חוקרים סבורים שהדבר סייע לחירות להגדיל את כוחה האלקטורלי בבחירות לכנסת השישית שנערכו בנובמבר 1965.
הקמת סיעת תכלת לבן > מצע "תכלת לבן"

העברת מפעלי יסוד ושירותים חיוניים לידי המדינה (ולא הפרטה!)
הפיכת כל מפעלי חברת העובדים לקואופרטיבים דמוקרטיים, אשר ועדי העובדים שלהם נבחרים על ידי העובדים ואינם "מוצנחים" על ידי המנגנון המפלגתי
הנהגת איגוד מקצועי לכל מקצוע, בדגש על הסתדרויות האקדמאים
כינון מוסד בוררות חובה וחיוב מציאת פתרון לסכסוכי עבודה בשירותים חיוניים באמצעות בוררות
הצבת השביתה כנשק אחרון ושימוש מדוד ואחראי בנשק זה
חקיקת חוק שכר מינימום
קביעת כ' בתמוז, יום פטירת הרצל, כיום העבודה, במקום אחד במאי
ביטול הנפת הדגל האדום במוסדות ההסתדרות ובכינוסיה וקביעת הדגל התכלת לבן כדגל היחיד שיונף
תכלת לבן בהסתדרות

"תכלת לבן" התמודדה בבחירות לוועידת ההסתדרות העשירית ב-1965 וזכתה לכ-15% מקולות המצביעים. ב-1977, לאחר המהפך, זכתה לכ-28% מקולות חברי ההסתדרות. "תכלת לבן" מצאה עצמה באופוזיציה יחד עם תנועות שמאל כמפ"ם ומק"י, שרצו גם הן לראות בהסתדרות גוף לוחם "רזה ושרירי" המגויס לטובת העובד המאוגד ולא "מפלצת מגושמת" עתירת נכסים הכבולה בבריתות פוליטיות עם הממשלה. בראש הסיעה עמדו אריה בן-אליעזר ויורם ארידור ומזכירה הראשון היה משה בן שחר, אשר נמנה גם על מייסדי הסיעה. בשנת 1969 יורם ארידור הוחלף על ידי דוד לוי שהפך את הסיעה לבסיס כוח. יו"ר הסיעה משנת 1982 ואחד האישים המזוהים איתה ביותר היה יעקב שמאי.
לקריאה נוספת

דוד ישי, סיעת תכלת-לבן בהסתדרות, לתולדות תנועות העבודה הלא-סוציאליסטיות, 1980
יעקב רוט, תהליכי הקמת סיעת "תכלת לבן" בתנועת חירות, בתוך: יוסף גורני, יצחק גרינברג, אבי בראלי, מחברת עבודה לארגון עובדים: לקט מאמרים על הסתדרות העובדים בימי היישוב והמדינה, אוניברסיטת תל אביב ושדה בוקר, 2000
הערות שוליים

1 2  כנס מורשת בגין
↑  דברי החבר שלמה יונגמן בישיבת מרכז ב-7.1.62 ודברים מפי ישראל אלדד ב"הבוקר" מה-1.2.63 מובאים אצל יעקב רוט בעמ' 682
↑  ראו בנימין נויברגר, המפלגות בישראל: התפתחותן, ארגונן ומעמדן במערכת הפוליטית - ממשל ופוליטיקה במדינת ישראל, האוניברסיטה הפתוחה יחידות 7–8, 1997.