stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
כתר אוסטרי
על המטבע > שטרות

כל שטרות הכסף הודפסו בצורה דו־לשונית (גרמנית והונגרית) וכן הופיעו על השטרות השמות בשפות האתניות המקומיות. עד למלחמת העולם הראשונה הודפסו השטרות בגרמנית בצד אחד ובהונגרית בצד השני. בזמן המלחמה הודפס הטקסט הדו־לשוני על צד אחד של השטרות. 
בסדרה 1900–1902 הונפקו השטרות בערך נקוב של 10, 20, 50, 100 ו־1,000 כתרים.
בסדרה 1904–1910 הונפקו השטרות בערך נקוב של 10, 20 ו־100 כתרים.
בסדרה 1912–1915 הונפקו השטרות בערך נקוב של 10, 20, 50 ו־100 כתרים.
בסדרה של מלחמת העולם הראשונה, הונפקו השטרות בערך נקוב של 1 ו־2 כתרים.
בסדרה שלאחר מלחמת העולם, הונפקו השטרות בערך נקוב של 25, 200 ו־10,000 כתרים.
שטר של 1 כתר, הודפס בשנית באוסטריה, בכיתוב המגביל את סחירות המטבע לשטחי הרפובליקה של אוסטריה בלבד. דבר אשר הוביל ב־1925 להחלפת המטבע בשילינג
מטבע זהב בעל ערך נקוב של 100 כתרים
שטר בעל ערך נקוב של 10 כתרים (1900) צד השטר המופיע בתמונה נושא את הכיתוב בהונגרית
לודביק בלאס

לודביק בלאס (בצרפתית: Ludovic Blas נולד ב-31 בדצמבר 1997) הוא כדורגלן צרפתי המשחק בעמדת הקשר בסטאד רן שבליגת העל הצרפתית.
קריירה

בלאס הגיע לרמבוייה (קבוצת חובבנים) כבר בגיל 7 ובטל באופן קבוע ושיטתי בקבוצת הילדים, מאמנו שיבח את איכות וראיית המשחק שלו.
ב-2009 עבר בלאס למונטרוז' (קבוצת חובבנים) שם הוא נצפה על ידי מספר מועדונים ביניהם מונקו וגנגאן, הוא נקנה על ידי גנגאן שם עבר בין כל קבוצות הגילאים לפני שהגיע לקבוצה הבוגרת במחנה ההכנה לעונת 2015/2016.
מאמן נבחרת העתודה, קלוד מישל העריך במיוחד את האיכות הטכנית של בלאס ואת יכולת ביצוע הבחירות הנכונות במהירות. על מנת לשפר את בעיות ההגנה ההגנתית שלו, הוא שיחק בקביעות במרכז ההגנה עם הקבוצה השנייה, אף על פי שהנתונים שלו יותר התאימו לקשר או אפילו לפליימייקר. הוא ערך את הופעותיו הראשונות בליג 1 בעונת 2015/2016 וחתם על חוזהו המקצועי הראשון באוקטובר 2015, את משחקו הראשון הוא שיחק ב-6 בדצמבר באותה שנה מול בורדו. את שערו הראשון הבקיע במחזור ה-24 של העונה ב-3 בפברואר 2016 בניצחון 0–4 על טרואה, מאז הוא משחק בדרך כלל באגף ימין אבל לפעמים משחק גם במרכז.
ב-2 בספטמבר 2019 בלאס חתם על חוזה לחמש שנים בנאנט. הוא הבקיע לראשונה בנאנט שהבקיע צמד בניצחון ההיסטורי של נאנט 0–8 על מועדון הכדורגל פריז, את שערו הראשון בליג 1 הבקיע שבוע לאחר מכן בניצחון 2–3 על סנט אטיין .
קריירת נבחרות

בלאס שיחק בנבחרות הצעירות של צרפת מגיל 17 עד גיל 20, הוא התפרסם כשהיה חלק משלישית הקישור שכללה את קיליאן אמבפה וז'אן קווין אוגוסטין באליפות אירופה עד גיל 19 ב-2016. באלס כבש שני שערים בטורניר כולל אחד בגמר מול נבחרת איטליה.
קריירת נבחרות > נתונים

| מועדון | עונה | מפעל | ליגה> הופעות | ליגה> שערים | גביע וגביע הליגה> הופעות | גביע וגביע הליגה> שערים | סך הכל> הופעות | סך הכל> שערים |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| גנגאן | 2015/2016 | ליג 1 | 14 | 1 | 2 | 0 | 16 | 1 |
| גנגאן | 2016/2017 | ליג 1 | 24 | 1 | 5 | 1 | 29 | 2 |
| גנגאן | 2017/2018 | ליג 1 | 31 | 3 | 2 | 0 | 33 | 3 |
| גנגאן | 2018/2019 | ליג 1 | 34 | 1 | 6 | 0 | 40 | 1 |
| גנגאן | 2019/2020 | ליג 2 | 6 | 0 | 1 | 0 | 7 | 0 |
| גנגאן | סה"כ | סה"כ | 109 | 6 | 16 | 1 | 125 | 7 |
| נאנט | 2019/2020 | ליג 1 | 24 | 7 | 4 | 2 | 28 | 7 |
| נאנט | 2020/2021 | ליג 1 | 35 | 10 | 1 | 0 | 36 | 10 |
| נאנט | סה"כ | סה"כ | 59 | 17 | 5 | 2 | 64 | 17 |
| סה"כ בקריירה | סה"כ בקריירה | סה"כ בקריירה | 168 | 24 | 21 | 3 | 189 | 24 |
לוחמה רומית

רומא נוסדה באמצע המאה ה-8 לפנה"ס והחזיקה מעמד עד אמצע המאה ה-5 לספירה. נהוג לחלק את תולדות רומא לכמה פרקי משנה: רומא המלוכנית, רומא הרפובליקנית ורומא הקיסרית. לעיתים יש חלוקת משנה כמו הרפובליקה המוקדמת והמאוחרת והקיסרות המוקדמת והמאוחרת.
(הערה:הערך מתאר את האירועים רק עד המאה ה-2 לספירה)
טקטיקה

בהתחלה הצבא הרומי לא היה שונה בהרבה מצבאות האטרוסקים והיוונים. המערך הרומי האופייני לתקופה היה פלנקס. החיילים סודרו בגוש גדול בעומק כמה שורות ונלחמו כנגד הגוש השני. הצבא לא היה גדול במיוחד ולא עלה על כמה אלפי לוחמים.
עם הזמן הפיתוחים הטכנולוגיים שיכללו את תורות הלוחמה הרומיות ונוצר הלגיון. הלגיון סודר ב־3 שורות בזיגזג, כלומר היו פערים בשורה הראשונה ובפערים אלו עמדה השורה השנייה ובפערי השורה השנייה עמדה השלישית. הפרשים סודרו בדרך כלל באגפים. הטקטיקה העיקרית הייתה להמתין להסתערות האויב, להטיל את הכידונים המכונים פילום ואז להסתער עליו. לפרשים נועדו תפקידי משנה בלבד. הלגיון שהיה גמיש מאוד היה מסוגל להילחם בהצלחה גם בשטח משובש כמו יערות או הרים, דבר שאיננו אופייני לחי"ר כבד.
מבנה

הצבא הרומאי התחלק ללגיונות. הלגיון הבסיסי הורכב משלושה קווים:
הקו הראשון של הלגיון נקרא הסטאטי. הוא הורכב מהחיילים הצעירים ביותר, והם צוידו בחניתות ארוכות במיוחד, ומכאן שמם.
הקו השני נקרא פרינקיפי. הוא הורכב מחיילים מבוגרים יותר, שצוידו בחניתות רגילות.
הקו השלישי והאחרון נקרא טריארי, והורכב מהחיילים הוותיקים והמנוסים ביותר של הלגיון.
הלגיון כלל גם שתי כנפות פרשים, שמוקמו בדרך כלל באגפיו, וכן לוחמים קלי חימוש בשם ולטיס (מלשון מהירים), שהוצבו לפני קווי הרגלים הכבדים של הלגיון.
הקרב

הקרב התחיל על ידי הולטיס, שהתגרו באויב והטילו עליו קליעים וכידונים קלים, יחידות ההסטאטי ופרינקיפה זקופים, והטריארי כרעו ברך והתכסו במגיניהם. הראשונים שתקפו את האויב היו ההסטאטי. אם האויב גבר עליהם הם נסוגו דרך שורות הקו השני, הפרינקיפה, שהפך לקו הראשון. אם גם הפרינקיפה נכשלו, או הותשו מהלחימה, הם נסוגו דרך שורות הטריארי, והאחרונים התקדמו לחזית. בינתיים שני הקווים האחרים של הלגיון נערכו מחדש ובאו לעזרת הקו הראשון.
אחרי הניצחון הולטיס והפרשים רדפו אחרי האויב המובס.
אסטרטגיה

לאחר הקרב הרומאים ערכו בדרך כלל מרדף, שסייע להגדיל את אבדות הצד השני. הרומאים לא הססו לטבוח עמים שלמים - כך לאחר המרד הגדול מחצית מתושבי יהודה נספו בפעולות הענישה הרומיות. רוב החלק האחר הוגלה לרומא. גם מדינות אחרות שמרדו זכו לגורל דומה - במלחמה הפונית השלישית קרתגו נשרפה כליל ומעטים מתוך כ-800,000 איש שרדו את הטבח שערכו בהם הרומאים.
במהלך המלחמה הרומים בדרך כלל ניסו להתיש את האויב. הם שלחו צבאות חזקים המונים בדרך כלל כמה עשרות אלפי לוחמים. אם הגיס הראשון הובס, בדרך כלל נשלח גיס שני גדול אף יותר וכך עד שלא יהיה די. רומא הייתה יכולה לגייס מאות אלפי חיילים למלחמה אחת. לדוגמה במלחמה הפונית השנייה הם גייסו כ- 700,000 חיילים. לוחמת המצור הייתה מפותחת מאוד ולא היה מקרה שמבצר כלשהו הצליח לשרוד את המצור הרומי.
עם התגבשות האימפריה הרומית החלה להתגבש, בכוונה או לא בכוונה, מערכת אסטרטגית רחבה שהקיפה את כל שטחי רומא ומדינות החסות שלה. מאפייניה של מערכת זו השתנו לאורך הזמן ומקובל לחלק אותה לתקופות שונות.
המערך האסטרטגי בתקופת הרפובליקה הרומית והשושלת היוליו-קלאודית היה בעל מאפיינים בולטים. במערך זה הכוחות הרומים היו מפוזרים במעגל רחב סביב איטליה, בריכוזים של מספר לגיונות בכל כוח. כל כוח רומי כזה לא היה מרותק להגנה אזורית או לגבול מסוים והיה בעל יכולות תנועה ופריסה מחדש במהירות ויעילות. הגמישות הזו אפשרה לכמעט חצי מהצבא הרומי להישלח לדכא מרד בפרובינקיה בודדת, או לחלופין לכבוש שטחים חדשים, ובו בזמן לשמור על כוחות בעורף. הגבולות של האימפריה נשארו פתוחים יחסית, ולא היו קיימים קווים מבוצרים.
ההגנה על שטחי רומא מפני פשיטות, מסתננים ואיום צבאי מדרגה שנייה הוטלה על מדינות החסות של רומא. שטחי האימפריה שהיו שייכים ישירות לרומא היו מוקפים בשטחי עמים או ארצות שחבו נאמנות לרומא ובכך ששמרו על גבולות ארצם, שמרו על גבול האימפריה עצמה. נאמנות מדינות החסות הייתה תלויה במאמץ דיפלומטי מתמיד של הרומים ובראש ובראשונה באיום הנסתר והגלוי של עוצמת הצבא הרומי. כל שליט עצמאי למחצה הכיר את סדרי הכוח הרומים וידע שבמקרה של מרידה יכול להתרכז אל שטחו חצי מצבא זה, במהירות ויעילות רבה.
שיטה זו נשענה בחלקה על תדמיתה של רומא ותפיסת כוחה בעיני כוחות חיצוניים. תפיסה אסטרטגית זו גם שמה דגש על שמירה על מידת השליטה של רומא במדינות החסות שלה ולא על ההגנה על תושבי האימפריה.
משנת 69 לספירה ועד אמצע המאה ה-3 לספירה החלה להתבסס מערכת אסטרטגית חדשה. הכוחות הצבאיים היו ממוקמים בגבולות, והגמישות הקודמות שלהם נעלמה. בנייתם של חומות וביצורים נוסח חומת אדריאנוס באנגליה וגרמניה וביצורים נוספים בזמנו של קונסטנטינוס.
הרומאים הפסיקו עם מסעי הכיבושים הגדולים והתמקדו בשמירה על הקיים. למעשה עם תהליכי הרומניזציה הרחבים שהתרחשו ברחבי האימפריה הדגש היה על שמירת השלווה וביטחון האזרחים, שלווה שעלתה במחיר גמישות של הצבא הרומי ופיצולו ליחידות קטנות המסופחות להגנה על אזור מסוים.
ראו גם

הצבא הרומי
לקריאה נוספת

edward luttwak, the grand stategy of the roman empire, weidenfeld &niclson, 1998.
(תרגום של המקור לעיל: אל"ם ברוך קורות) אדוארד נ' לוטוואק, האסטרטגיה רבתי של האימפריה הרומית, הוצאת "מערכות", 1982
לאולאוגה טאוסאגה

לאולאוגה טאוסאגה-קולינס (באנגלית: Laulauga Tausaga-Collins; נולדה ב-22 במאי 1998) היא אתלטית אמריקאית, אלופת העולם (בודפשט 2023) בזריקת דיסקוס.
ביוגרפיה > 2019

באליפות העולם שנערכה באוקטובר בדוחה שבקטר סיימה טאוסאגה במקום 12 בזריקת דיסקוס, לאחר שלא הצליחה לקבוע תוצאה בגמר.
ביוגרפיה > 2022

באליפות העולם שנערכה ביולי ביוג'ין שבאורגון, ארצות הברית סיימה טאוסאגה במקום 12 בזריקת דיסקוס בתוצאה של 56.47 שניות.
ביוגרפיה > 2022 > אלופת אמריקה הצפונית, אמריקה המרכזית והקריביים

באליפות אמריקה הצפונית, אמריקה המרכזית והקריביים שנערכה באוגוסט בפריפורט שבאיי בהאמה זכתה טאוסאגה במדליית זהב בשיא אליפות חדש של 63.18 מטר.
ביוגרפיה > 2023 > אלופת העולם

באליפות העולם שנערכה באוגוסט בבודפשט שבהונגריה זכתה טאוסאגה במדליית זהב בשיא אישי חדש של 69.49 מטר, לפני בת ארצה ולארי אולמן (68.61 מטר) ופנג בין מהרפובליקה העממית של סין (68.20 מטר).
שיאים אישיים > אצטדיון

זריקת דיסקוס: 69.49 מטר (2023)
לימנוסקליס

| לימנוסקליס |
| --- | --- |
  מאובן ושחזור של לימנוסקליס
תקופה
קרבון פנסילבני 303.4–295 מיליון שנה לפני זמננו PreЄ Є O S D C P T J K Pg N       
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: זוחלים
סדרה:: Diadectomorpha
משפחה:: Limnoscelidae
סוג:: לימנוסקליס
מינים
 Limnoscelis paludis  Limnoscelis dynatis
שם מדעי
 Limnoscelis ‏ויליסטון, 1911

לימנוסקליס (שם מדעי: Limnoscelis; משמעות השם: "רגלי הביצה") הוא סוג של חולייתן פרהיסטורי מהקבוצה דמויי זוחלים, אשר חי בסוף הקרבון לפני 303-295 מיליון שנה והיה מאבותיהם של הזוחלים האמיתיים. המאובנים שלו נמצאו בטקסס ב-1911.
מאפיינים

יצור זה הגיע לאורך 1.5 מטר והיה בעל רגליים קצרות בעלות אצבעות קצרות וחסרות טפרים, אשר חי רוב זמנה ביבשה. הראש שלו היה ארוך ודמוי כלב והיה בעל שיניים בולטות החוצה. הגולגולת הזכירה גולגולת של פליקוזאור או של פראיזאור (Pareiasauria), מאוחרים יותר. הוא היה יצור איטי שנע בצורה המזכירה לטאות מודרניות וניזון מבשר, אולי באזורי ביצות. עקב איטיותו סביר להניח שהיה צד ממארב.
הלימנוסקליס היה קרובו של הדיאדקטס, אשר חי באותה תקופה והיה גדול ממנו.
בתרבות

יצור זה הופיע במשחק עולם היורה: המשחק.
לימנובה

לימנובה (בפולנית: Limanowa; ביידיש: לימענעוו) היא עיירה בפרובינציית פולין קטן שבפולין, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
תולדות היישוב

לימנובה נזכרת לראשונה בסוף המאה ה-15, ובשנת 1565 הוענקו לה זכויות עיר. במהלך פלישת האימפריה השוודית לפולין באמצע המאה ה-17 הוחרבה העיירה.
בתחילת דצמבר 1914 נערך בסביבת העיירה קרב מרכזי במלחמת העולם הראשונה.
יהודי לימנובה

בין מלחמות העולם נמנו בעיירה כ-900 יהודים, כשליש מתושביה, ופעלו בה בית ספר עברי ותנועות נוער ציוניות.
ב-6 בספטמבר 1939 נכבשה העיירה בידי הגרמנים, ואלו רצחו בה תוך מספר ימים 12 יהודים, והטילו על יהודי היישוב גזירות שונות. בקיץ 1941 רוכזו כ-1,500 יהודים בעיירה, ובהם פליטים רבים, בגטו שהוקם בה, אשר הפך ב-4 ביוני 1942 לסגור. באביב ובקיץ 1942 נרצחו בגטו שבעיירה עשרות יהודים, ובהם כל חברי היודנרט המקומי, תוך הטלת תשלומי כופר על הקהילה.
ב-18 באוגוסט 1942 פשטו הגרמנים על הגטו שבעיירה, ורצחו במהלך אקציה כ-380 יהודים קשישים וחולים. יתר יושבי הגטו הורצו מרחק של כ-26 ק"מ עד נובי סונץ', תוך ירי בנכשלים. משם שולחו יהודי העיירה כעבור מספר ימים למחנה ההשמדה בלז'ץ.
לואיג'י דה אגוסטיני

לואיג'י דה אגוסטיני (באיטלקית: Luigi De Agostini; נולד ב-7 באפריל 1961 באודינה) הוא כדורגלן עבר איטלקי ששיחק בעמדת המגן השמאלי.
דה אגוסטיני החל את דרכו במדי אודינזה ושיחק במספר קבוצות נוספות באיטליה. לשיאו הגיע בקבוצת יובנטוס, במדיה שיחק חמש עונות ועמה זכה בגביע אופ"א ובקופה איטליה. דה אגוטסטיני כבש ארבעה שערים ב-36 הופעות במדי נבחרת איטליה, אותה ייצג בין היתר בטורנירי יורו 1988 ומונדיאל 1990.
קריירת משחק

דה אגוסטיני החל את דרכו בקבוצת הנוער של אודינזה מעיר הולדתו אודינה. את דרכו בקבוצה הבוגרת החל בעונת 1978/1979, אז רשם הופעת ליגה אחת בסרייה ב'. באותה העונה העפילה אודינזה בחזרה לסרייה א'. את הופעת הבכורה שלו בליגה הבכירה באיטליה ערך בשלהי עונת 1979/1980, במשחקה של אודינזה מול נאפולי ב-23 במרץ 1990, שהסתיים בשוויון 0-0. עד לסיום העונה רשם דה אגוסטיני חמש הופעות ליגה, והיה שותף לזכייתה של הקבוצה בגביע מיטרופה באותה העונה.
לאחר שרשם הופעת ליגה בודדת בעונה וחצי הבאות, הושאל דה אגוסטיני לטרנטו מהליגה השלישית לחציה השני של עונת 1981/1982, שם היה לראשונה לשחקן הרכב קבוע, וכבש שלושה שערי ליגה ב-28 הופעות. עונה לאחר מכן שוב הושאל, אך הפעם לקטנזארו מהליגה הבכירה. דה אגוסטיני ערך 24 הופעות ליגה באותה העונה, בהן כבש ארבעה שערים, אך קטנזארו סיימה את העונה במקום האחרון עם שני ניצחונות ליגה בלבד, ונשרה בתום העונה לסרייה ב'.
לאחר עונה וחצי מחוץ למועדון נעוריו, שב דה אגוסטיני לסגל אודינזה לקראת עונת 1983/1984. עם שובו הפך לשחקן משמעותי יותר בסגל הקבוצה, ובשלוש עונות ערך שמונים הופעות ליגה, בהן כבש שלשוה שערים.
לקראת עונת 1986/1987 עבר דה אגוסטיני להלאס ורונה, במדיה היה לשחקן הרכב משמעותי. הוא תרם שלושה שערים בשלושים הופעות ליגה, וסייע לקבוצתו לסיים את העונה במקום הרביעי בטבלה. בתום עונה אחת נמכר ליובנטוס, שהייתה לתחנה המשמעותית ביותר בקריירת המשחק שלו. על אף שהיה שחקן בעל אופי הגנתי, זכה לרשת את החולצה עם המספר 10 ממישל פלאטיני הפורש. ביובנטוס, לצד הופעות כמגן, ניצל את יכולותיו ההתקפיות המגוונות ושימש לעיתים כקשר מרכזי בעל משימות הגנתיות והתקפיות. בשתי עונותיו הראשונות ביובנטוס תרם שישה שערי ליגה, כמות השיא שלו בעונה אחת, לאחר שהשתלב היטב במערך הקבוצה.
במדי יובנטוס זכה דה אגוסטיני בתואר המקומי הראשון בקריירת המשחק שלו, הקופה איטליה בעונת 1989/1990. יובנטוס, בהדרכתו של דינו זוף, פגשה למשחק גמר כפול את מילאן. דה אגוסטיני פתח ושיחק לאורך שני משחקי הגמר, שהסתיימו בניצחון 1-0 ליובנטוס בסיכום שני המפגשים. באותה העונה רשמה יובנטוס הישג מרשים כשבמקביל לגביע המקומי, הניפה גם את גביע אופ"א. דה אגוסטיני היה לחלק משמעותי ממסעה של יובנטוס לזכייה. הוא כבש את השער היחיד במשחק החוץ מול קרל-מרקס-שטאדט (3-1 בסיכום), ופתח בהרכב בצמד משחקי הגמר מול פיורנטינה. בדקה ה-73 של המשחק הראשון, כבש דה אגוסטיני את השער שקבע את תוצאת המשחק, 3-1 ליובנטוס, בבעיטה ממרחק שפגעה בכר הדשא והטעתה את שוער פיורנטינה בדרך אל הרשת. הגומלין הסתיים בשוויון 0-0, ויובנטוס הניפה את גביע אופ"א השני בתולדותיה. בעונה לאחר מכן, היה דה אגוסטיני שותף לרגע זכור במשחק הליגה בין יובנטוס לפיורנטינה, כאשר ניגש לבעוט בעיטת עונשין במקומו של רוברטו באג'ו, שסירב לבעוט מול קבוצתו הקודמת. על אף שהיה בועט פנדלים מוכשר, החמיץ דה אגוסטיני את הבעיטה המדוברת.
דה אגוסטיני שיחק ביובנטוס במשך חמש עונות, בסך הכול. הוא ערך 217 הופעות במדי המועדון, מתוכן 146 בליגה, וכבש בסך הכול 28 שערים, מתוך עשרים שערי ליגה. לקראת עונת 1992/1993 הצטרף לאינטר מילאנו של אוסוולדו באניולי, מאמנו לשעבר בהלאס ורונה, ושיחק במדי המועדון עונה אחת בלבד. הוא היה לשחקן משמעותי בקבוצה עם שני שערי ליגה ב-31 הופעות, בעונה בה סיימה אינטר כסגנית האלופה, אך סיים את דרכו במועדון בתום עונה אחת.
לקראת עונת 1993/1994 עבר לתחנה האחרונה בקריירה, רג'אנה. במשך שתי עונות היה לחלק משמעותי בקבוצה, במדיה כבש פעמיים ב-61 הופעות ליגה. עם ירידתה של הקבוצה לסרייה ב' בתום עונת 1994/1995, פרש דה אגוסטיני ממשחק פעיל בגיל 34.
קריירת משחק > נבחרת איטליה

הקריירה הבינלאומית של דה אגוסטיני התנהלה כולה תחת המאמן אזליו ויצ'יני. את הופעת הבכורה שלו במדי נבחרת איטליה ערך ב-28 במאי 1987, במשחק ידידות בחוץ מול נורווגיה (0-0 בסיום). כבר שבוע אחר כך ערך את הבכורה שלו במשחק רשמי, כשאיטליה הפסידה 1-0 לשוודיה במסגרת מוקדמות יורו 1988. כחצי שנה אחר כך, במסגרת טורניר המוקדמות, כבש את שער הבכורה בנבחרת בניצחון 3-0 על פורטוגל.
דה אגוסטיני זומן על ידי ויצ'יני לסגל איטליה לקראת יורו 1988 בגרמניה המערבית. בשלושת משחקיה של איטליה בשלב הבתים של הטורניר (1-1 מול גרמניה המערבית, ניצחון 1-0 על ספרד, ניצחון 2-0 על דנמרק) עלה דה אגוסטיני מהספסל בדקות האחרונות. במשחק השלישי מול דנמרק, עלה דה אגוסטיני מספסל בדקה ה-85 ושתי דקות אחר כך כבש את שערה השני של איטליה. לאחר שסיימו במקום השני בבית, העפילו האיטלקים לחצי הגמר מול ברית המועצות. דה אגוסטיני שוב עלה מהספסל, הפעם בדקה ה-65, אך היה זה שלוש דקות לאחר שהסובייטים קבעו את תוצאת המשחק, 2-0 בסיום. חודשים ספורים לאחר טורניר היורו, זומן דה אגוסטיני על ידי פרנצ'סקו רוקה לסגל האולימפי של איטליה לקראת טורניר הכדורגל באולימפיאדת סיאול, בו סיימה הנבחרת במקום הרביעי.
לקראת משחקי מונדיאל 1990, אותו אירחה איטליה, שותף דה אגוסטיני בסדרה של משחקי ידידות, בסיומם זומן לסגל הנבחרת למונדיאל על ידי ויצ'יני. במשחק הראשון בשלב הבתים עלה דה אגוסטיני כמחליף במחצית המשחק מול אוסטריה במקומו של קרלו אנצ'לוטי, וסייע לנבחרתו להשיג את הניצחון, 1-0 בסיום. לאחר שלא שותף בניצחון 1-0 על ארצות הברית, שב לשמש כמחליף, כשהחליף את רוברטו דונאדוני סמוך לפתיחת המחצית השנייה בניצחון 2-0 על צ'כוסלובקיה. איטליה העפילה מהמקום הראשון בבית לשמינית הגמר, שם פגשה את אורוגוואי. לראשונה בטורניר משמעותי, עלה דה אגוסטיני בהרכב איטליה, ושיחק תשעים דקות בניצחון 2-0 של איטליה. הוא שמר על מקומו בהרכב, ושיחק לאורך כל המשחק בניצחון 1-0 על אירלנד ברבע הגמר, וכן לאורך כל המשחק וההארכה מול ארגנטינה בחצי הגמר. על אף שכבש את הפנדל השלישי של איטליה בדו-קרב בעיטות ההכרעה, נוצחה איטליה 4-3 ולא הצליחה להעפיל לגמר. דה אגוסטיני פתח פעם נוספת במשחק על המקום השלישי מול אנגליה. הוא הוחלף לאחר 67 דקות במצב של 0-0, וראה את נבחרתו מנצחת 2-1 בסיום.
דה אגוסטיני הספיק לקחת חלק בשני משחקים במסגרת מוקדמות יורו 1992. משחקו האחרון בנבחרת היה ההפסד 2-1 בחוץ לבולגריה במשחק ידידות ב-25 בספטמבר 1991. בסך הכול ערך 36 הופעות במדי איטליה, בהן כבש ארבעה שערים.
תארים

גביע מיטרופה: 1979/1980
גביע אופ"א: 1989/1990
הגביע האיטלקי: 1989/1990
סטטיסטיקות > מועדונים

| עונה | קבוצה | ליגה | בליגה> הופעות | בליגה> שערים |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1978/1979 | אודינזה | איטליהסרייה ב' | 1 | 0 |
| 1979/1980 | אודינזה | איטליהסרייה א' | 5 | 0 |
| 1980/1981 | אודינזה | איטליהסרייה א' | 0 | 0 |
| 1981/1982 | אודינזה | איטליהסרייה א' | 1 | 0 |
| 1981/1982 | טרנטו | איטליהסרייה ג' | 28 | 3 |
| 1982/1983 | קטנזארו | איטליהסרייה א' | 24 | 4 |
| 1983/1984 | אודינזה | איטליהסרייה א' | 25 | 1 |
| 1984/1985 | אודינזה | איטליהסרייה א' | 28 | 2 |
| 1985/1986 | אודינזה | איטליהסרייה א' | 27 | 0 |
| 1986/1987 | הלאס ורונה | איטליהסרייה א' | 30 | 3 |
| 1987/1988 | יובנטוס | איטליהסרייה א' | 29 | 6 |
| 1988/1989 | יובנטוס | איטליהסרייה א' | 27 | 6 |
| 1989/1990 | יובנטוס | איטליהסרייה א' | 33 | 5 |
| 1990/1991 | יובנטוס | איטליהסרייה א' | 32 | 2 |
| 1991/1992 | יובנטוס | איטליהסרייה א' | 25 | 1 |
| 1992/1993 | אינטר מילאנו | איטליהסרייה א' | 31 | 1 |
| 1993/1994 | רג'אנה | איטליהסרייה א' | 28 | 1 |
| 1994/1995 | רג'אנה | איטליהסרייה א' | 33 | 1 |
| סך הכול בקריירה | סך הכול בקריירה | סך הכול בקריירה | 407 | 36 |
סטטיסטיקות > נבחרת לאומית

| נבחרת איטליה> שנה | נבחרת איטליה> הופעות | נבחרת איטליה> שערים |
| --- | --- | --- |
| 1987 | 6 | 1 |
| 1988 | 10 | 2 |
| 1989 | 6 | 0 |
| 1990 | 11 | 1 |
| 1991 | 3 | 0 |
| סה"כ | 36 | 4 |
לאורה מונץ לייאל

| --- | --- |

 לידה:  18 ביוני 1860 ווריקשייר, הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  9 בדצמבר 1930 (בגיל 70) טורונטו, קנדה 
 שם לידה:  Laura Adeline Muntz 
 מקום קבורה:  בית הקברות מאונט פלזנט 
 מקום לימודים:  אקדמיית קולארוסי 
 זרם באמנות:  אימפרסיוניזם 
 
לאורה מונץ לייאל, סיפור מעניין, 1898
לאורה מונץ לייאל (באנגלית: Laura Muntz Lyall;‏ 18 ביוני 1860 – 9 בדצמבר 1930) הייתה ציירת אימפרסיוניסטית קנדית, שנודעה בזכות ציורי נשים וילדים.
ביוגרפיה ועבודה

לורה אדלין מונץ נולדה בספא לימינגטון, ווריקשייר, אנגליה בשנת 1860, אך משפחתה היגרה לקנדה בילדותה. היא גדלה בחווה במחוז מוסקוקה באונטריו. כצעירה, ההתעניינות של מונץ באמנות הביאה אותה ללמוד שיעורים בציור מויליאם צ'ארלס פורסטר מהמילטון ולחיות ולעבוד בבית הספר שלו.
בשנת 1882 החלה ללמוד שיעורים בבית הספר לאמנות באונטריו, שם למדה אצל לוציוס ריצ'רד אובריאן, ובהמשך אצל ג'ורג' אגנו ריד. היא למדה בבית הספר לאמנות דרום קנזינגטון בשנת 1887, ואז חזרה לקנדה כדי להמשיך את לימודיה אצל ריד. בשנת 1891 היא יצאה לתקופת לימודים בת שבע שנים בפריז, באקדמיה קולארוסי. הנושא המועדף עליה היה ציורי ילדים. משנת 1893 ואילך הטיפול שלה בצבע היה אימפרסיוניסטי. עבודותיה הוצגו בתערוכות שונות, וכתוצאה מכך יצירות מסוימות הועתקו בכתבי-עת, והביאו להגדלת יוקרתה ולמכירות מוצלחות.
כדי להרוויח עוד כסף, היא העבירה שיעורים פרטיים באנגלית וחילקה דירה עם הציירת האמריקאית, וילהלמינה הוולי (1860–1958). הוולי ככל הנראה לימדה את מונץ את טכניקת צבעי המים שלה והן נסעו יחד לרייסורד בדרום הולנד שם ציירו. בשנת 1896, באקדמיה קולארוסי, מתוך הכרה בחריצותה וכישרונה, קיבלה מונץ תפקיד של ראש אולפן.
כשחזרה לקנדה בשנת 1898 הקימה סטודיו בטורונטו והחלה ללמד לצייר. בעשור בראשית המאה העשרים, נאמר עליה שהיא האמנית הרבגוניות הגדולה ביותר בקרב הציירות, מכיוון שהיא ציירה מגוון כה רחב של נושאים. כאשר, בשנת 1906, עברה למונטריאול להמשיך את הקריירה שלה היא הגיעה לקהל חדש גדול שראה בה את ציירת פורטרט הילדים הקנדית.
הכרה אמנותית

עבודתה קיבלה הכרה בקנדה ומחוצה לה. מונץ הציגה את עבודתה בארמון האמנויות בתערוכה הקולומביאנית העולמית בשנת 1893 בשיקגו, אילינוי,  ולאחר מכן בשנת 1894 בפריז. היא המשיכה להציג בתערוכות בינלאומיות רבות לאחר שובה מפריז, ועבודותיה זכו במדליית כסף בתערוכה הפאן-אמריקאית משנת 1901. לאחר מכן הוענק לה מדליית ארד בתערוכה העולמית בסנט לואיס ב -1904. היא הראתה 27 ציורים באקדמיה המלכותית הקנדית לאמנויות בין 1893 ל -1929. עבודותיה הושוו לעיתים קרובות עם אלו של בן זמנה וחברתה פלורנס קרלייל. גם הגלריה הלאומית של קנדה וגם הגלריה לאמנות באונטריו כוללות את יצירותיה.
חיים מאוחרים

לאחר מות אחותה בשנת 1915, היא חזרה לטורונטו והתחתנה עם גיסה צ'ארלס השני. כמו כן טפלה בילדי אחותה (היו לה 11 ילדים, אך רק מעטים נותרו בבית). לאחר מכן הקימה סטודיו בעליית הגג של ביתם והחלה לחתום על עבודותיה בשם הנשואים. בשנת 1921 היא נסעה עם בעלה לדבון, אנגליה ושם ציירה את הנוף שהיה חדש עבורה. המבקרים משבחים את הטיפול שלה באור ובצבע מאופק אם כי עשיר, הוכחה לכך שהיא הייתה יכולה להיות ציירת נוף מרכזית אם הייתה בוחרת בכך.
בשנת 1930 חלתה מונץ היא המשיכה לצייר עד מותה בהמשך שנת 1930. ליאל נקברה בטורונטו.
הערות שוליים

↑  Canadian Women Artists History Initiative : Artist Database : Artists : LYALL, Laura Muntz, cwahi.concordia.ca
↑  Joan Murray, Laura Muntz Lyall: Impressions of Women and Childhood, Boardwalk Ventures Incorporated, 2012, ISBN 978-0-7735-4098-9. (באנגלית)
1 2  Prakash, A.K. (2008). Independent Spirit: Early Canadian Women Artists. Buffalo, New York: Firefly Books. pp. 265–268.
↑  Canadian Women Painters: 1893 Exposition--p. 1, arcadiasystems.org
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 124461077  ISNI: 0000 0000 7105 447X  LCCN: no2012159497  RKD: 88342  SUDOC: 224361279  ULAN: 500100583  VIAF: 96426079   WorldCat (עם VIAF): 96426079 
לאורה מונץ לייאל, דיוקן של אשה צעירה, לפני 1894
לאורה מונץ לייאל, ילדים מאכלים ארנבות
לודביק קרייצ'י

| --- | --- |

לודביק קרייצ'י
 לידה:  17 באוגוסט 1890 ברנו, האימפריה האוסטרו-הונגרית האימפריה האוסטרו-הונגרית
 פטירה:  9 בפברואר 1972 (בגיל 81) אוסטי נד אורליצי, צ'כוסלובקיה צ'כוסלובקיה
 מדינה:  צ'כוסלובקיה 
 השתייכות:   הצבא האוסטרו-הונגרי  צבא צ'כוסלובקיה
 תקופת הפעילות:  1914–1939 (כ־25 שנים)
 דרגה:  גנרל
 תפקידים בשירות
 מפקד הדיוויזיה ה-2 מפקד הדיוויזיה ה-6 מפקד הדיוויזיה ה-4 ראש המטה הכללי
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם הראשונה מלחמת האזרחים ברוסיה
 עיטורים
 USTR Prize for Freedom, Democracy and Human Rights (2012)  מדליית הניצחון  בפסקה זו 2 רשומות נוספות שטרם תורגמו 
 
לודביק קרייצ'י (בצ'כית: Ludvík Krejčí‏; 17 באוגוסט 1890 - 9 בפברואר 1972) היה גנרל צ'כוסלובקי, אשר שימש כראש המטה הכללי האחרון של צבא צ'כוסלובקיה, לפני סיפוחה בידי גרמניה הנאצית.
ביוגרפיה > תחילת דרכו

קרייצ'י נולד למשפחת איכרים בברנו ב-17 באוגוסט 1890. לאחר סיום לימודיו התיכוניים הוא החל ללמוד בבית ספר ליערנות בפיסק. ב-1910 הוא התנדב למשך שנה לצבא האוסטרו-הונגרי. לאחר שחרורו הוא החל לעבוד כיערן בנוסטאר. עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה, הוא גויס לצבא מחדש והשתתף בקרבות בסרביה, מונטנגרו ואלבניה. במאי 1916 הוא מונה למפקד פלוגה בחזית האיטלקית ולאחר מכן הועבר לחזית הרומנית. ב-17 במאי 1917, הוא נפל בשבי הרוסי ליד פוקשאן.
ביוגרפיה > בצבא צ'כוסלובקיה

ביוני 1917, התגייס קרייצי ללגיונות הצ'כוסלובקיים שלחמו לצד הצבא הרוסי. הוא קיבל דרגת קפטן, והשתתף במתקפת קרנסקי נגד הצבא הגרמני. המתקפה נכשלה כליל, ובעקבותיה הצבא הרוסי החל להתפרק. הלגיונרים הצ'כוסלובקים ניהלו קרבות נסיגה עיקשים נגד הגרמנים באוקראינה, והצליחו למנוע את השמדתם הכוללת. בהמשך, הצטרף קרייצ'י לצבא הלבן ויחד עמו נסוג לסיביר. הוא הועלה לדרגת קולונל ומונה למפקד הדיוויזיה ה-2. באפריל 1920 הוא עזב את רוסיה וחזר למולדתו, צ'כוסלובקיה, שהכריזה בינתיים על עצמאות.
ביולי 1920, הוא מונה למפקד הדיוויזיה ה-6 שהוצבה בעיר מולדתו ברנו. ב-1923 הוא הועלה לדרגת בריגדיר. ב-1925 הוא הועבר לפקד על הדיוויזיה ה-4. ב-1928 הוא הועלה לדרגת גנרל של דיוויזיה. בדצמבר 1932 הוא מונה למפקד חיל המצב בקושיצה. ב-11 בנובמבר 1933 הוא מונה לראש המטה הכללי. ב-1934 הוא הועלה לדרגת גנרל.