stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
סרט מודעות ורוד
הסרט הוורוד בתרבות

הסרט הוורוד זוכה לתהודה רבה, בייחוד במהלך חודש אוקטובר - חודש המודעות לסרטן השד.
במהלך השנים הוארו בורוד מונומנטים ואתרי תרבות בעולם, בהם: מגדל אייפל, מפלי ניאגרה, בית האופרה בסידני ופסל ישו הגואל בריו דה ז'ניירו.
בשנת 2008 הואר גשר המיתרים בירושלים באור ורוד, כדי לסמל את המאבק.
ב-15 באוקטובר 2010 הואר הבית הלבן בצבע ורוד למספר שעות כחלק מאירועי חודש המודעות לסרטן השד.
באוקטובר 2011 שחקני פוטבול מליגת ה-NFL לבשו כפפות, בנדנות וגרביים בצבע ורוד במהלך כל המשחקים שנערכו באותו החודש.
באוקטובר 2012 הואר באר מרים סמל העיר של נצרת. כדי לסמל את המאבק.
ראו גם

סרט מודעות
סרט מודעות סגול
סרט מודעות צהוב
הערות שוליים

↑  "Evelyn Lauder, who created breast cancer's pink ribbon, dies at 75". CNN. 2011-11-13. נבדק ב-2011-11-13.
↑  "About Our Ribbon". אורכב מ-המקור ב-2013-12-28. נבדק ב-1 בינואר 2011. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  קרן בר לב, ‏גברים בוורוד: שחקני פוטבול למען מודעות לסרטן השד, באתר ‏מאקו‏, 16 בנובמבר 2011
↑  קמפיין המודעות לסרטן השד של חברות אסתי לאודר מחבק את העולם בוורוד, עם המסר "עולם בוורוד. עולם ללא סרטן השד. ענדו סרט וורוד והשפיעו", לשנת 2008, באתר האגודה למלחמה בסרטן
↑  מערכת וואלה‏, לרגל המלחמה בסרטן השד: הבית הלבן נצבע ורוד, באתר וואלה, 15 באוקטובר 2010
פרויקט סריגה ורודה,  העיר בלד סלובניה, 2017
קליארי

ערך זה עוסק בעיר הבירה של סרדיניה. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
תיאטרון עתיק, עדיין בשימוש
קליארי (באיטלקית: Cagliari; בסרדית: Casteddu - המבצר; ‏האזנהקובץ:It-Cagliari.ogg‏Ⓘ‏) היא בירתה של סרדיניה. נכון לשנת 2023 נאמדת אוכלוסייתה בכ-148 אלף נפש, ויחד עם פרווריה מונה האזור המטרופוליני שלה כ-420 אלף תושבים.
גאוגרפיה

העיר מצויה בדרום האי, במרכזו של מפרץ גולפו דלי אנג'לי (Golfo degli Angeli) (אנ') - מפרץ המלאכים.
היא מוקפת ממזרח וממערב ברכסי הרים, ומצפון לה נמצאת בקעת קאמפידנו.
האזור העתיק של העיר נקרא "המבצר". הוא נמצא על ראש גבעה וצופה על "מפרץ המלאכים". באזור זה נמצא גם המוזיאון הארכאולוגי הלאומי של קליארי, הכולל אוסף גדול וחשוב של פריטים מהתרבות הנוראגית מתקופת הברונזה. המוזיאון מארח גם סדנאות של אומנים, ויש בו נקודות תצפית על האי.
And suddenly there is Cagliari: a naked town rising steep, steep, golden-looking, piled naked to the sky from the plain at the head of the formless hollow bay. It is strange and rather wonderful, not a bit like Italy. The city piles up lofty and almost miniature, and makes me think of Jerusalem: without trees, without cover, rising rather bare and proud, remote as if back in history, like a town in a monkish, illuminated missal. One wonders how it ever got there. And it seems like Spain—or Malta: not Italy. It is a steep and lonely city, treeless, as in some old illumination. Yet withal rather jewel-like: like a sudden rose-cut amber jewel naked at the depth of the vast indenture. The air is cold, blowing bleak and bitter, the sky is all curd. And that is Cagliari. It has that curious look, as if it could be seen, but not entered. It is like some vision, some memory, something that has passed away. Impossible that one can actually walk in that city: set foot there and eat and laugh there. Ah, no! Yet the ship drifts nearer, nearer, and we are looking for the actual harbour.
תולדות העיר

פרק זה טעון שכתוב. אנא תרמו לוויקיפדיה . ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. הסיבה היא מצריך הגהה או עריכה כלשהי, סגנון בעייתי, פירוט יתר, קישורים שבורים, מקורות לא תקינים.
קליארי הייתה מיושבת כבר בעידן הפרהיסטורי בזכות מקומה הנוח בין הים למישור של אדמה חקלאית פורייה. ישנן עדויות לכך שכבר בתקופה הנוראגית פעל הנמל שבמפרץ.
תולדות העיר > התיישבות פיניקית

קיימות עדויות להתיישבות פיניקית במקום כבר במאה ה-8 לפנה"ס, ככל הנראה בשם "כרלי". הפיניקים הקימו ארבע מושבות בשטח העיר. במאה ה-5 לפנה"ס עברה השליטה על המושבות לידי קרתחדשת. אז זכתה העיר לפיתוח מזורז המשתקף גם בגודלו של נקרופוליס טוביקסדו, אחד מבתי הקברות הגדולים של הפיניקים באגן הים התיכון.
תולדות העיר > הכיבוש הרומאי

בשנת 238 לפנה"ס נכבשה העיר על ידי הרומאים, בין היתר, בשל מיקומה הנוח לצורך סחר עם אפריקה.
במלחמה הפונית השנייה (218–201 לפנה"ס) שימשה העיר לניהול המערכה המקומית נגד בני המפסיקורה שתמכו בקרתגו. כמו כן, שימשה העיר בסיס ימי של הרומאים.
ההיסטוריון הרומאי פלורוס (Florus) כינה את העיר בשם ה"urbs urbinum" - בירת סרדיניה. בתקופה זו הייתה "קרליס" (Karalis), שמה החדש של העיר, לבירת פרובינציה רומית חדשה. מתקופה זו נותרו מבנים, כמו התיאטרון ב-"Villa di Tigellio". אזרחי העיר לא הוגדרו כתושבי קולוניה, אלא היו אזרחי רומא.
במאה ה-5, אחרי נפילת הקיסרות הרומית המערבית, נפלה קליארי, יחד עם שאר האי, בידי הוונדלים. בתקופה זו התפתח הנמל של העיר, ואוניות גדולות יותר יכלו לעגון בו. כמו כן, שטח הביצות של העיר (Stagno di Cagliari) חובר לנמל בתעלת מים, וכך נוצר מעגן פנימי לאוניות.
תולדות העיר > הג'ודיקאטי ופיזה

בימי הביניים, בין 900 ל-1410, הייתה קליארי אחד מארבעת ה"ג'ודיקאטי" (Giudicati) של סרדיניה (בתרגום מילולי "סמכות שיפוטית", מוסד שיפוטי של מעין מונרכיה חוקתית). במלחמות בין המעצמות הימיות ששלטו בים הטירני, ג'נובה ופיזה, קליארי שמרה אמונים לרפובליקה של פיזה.
במחוז קליארי ישנם שלושה אזורים: המישור הפורה "קאמפידאנו" (Campidano), האזור העשיר במכרות "סולצ'יס" (Sulcis) והרי "אוליאסטרה" (Ogliastra). ישנן עדויות המצביעות כי במאה העשירית הייתה נטישה של העיר, שהייתה בריבונות עצמית וללא חסות זרה, עקב התקפות של שודדי ים מורים שהגיעו מצפון אפריקה.
קרבתה של קליארי לסיציליה גרמה לכך שהיא הייתה העיר הראשונה שנכבשה בידי פולשים והאחרונה שהכובשים נטשו אותה. היו אלה הסרצנים שנטשו אותה בראשית המאה ה-11. הרפובליקה של פיזה השתלטה על העיר, שחשיבותה הייתה בשליטה על דרכי המסחר בים התיכון. לפיזה בתור מעצמה ימית היה חשוב שתהיה לה נקודת אחיזה בעורקי הסחר הבינלאומי בין איטליה לצפון אפריקה.
המושל הראשון של הג'ודיקאטי היה "טרקיטוריו" (Torchitorio). הוא היה גם נותן החסות לנזירים ממונטה קאסינו. הם הביאו לאי חידושים בתחומי כלכלה, טכנולוגיה ודת. הנזירים קיבלו זיכיונות על שטחים חקלאיים, ונהנו מזכויות יתר אחרות.
לאחר מלחמות בין שליטי הממלכות הידרדר מעמדו של שליט קליארי, שלטונה של פיזה בעיר התגבר, ובשנת 1258 היא שלטה באופן בלעדי בעיר. פיזה החלה בתנופת בנייה בקליארי ובביצורה. אחדים מהביצורים מסביב למצודת העיר נבנו בתקופה זו, כולל שני המגדלים המפורסמים.
פיזה החליטה כי לא די לה בכיבוש העיר והיא פעלה גם כדי להטביע בה את חותמה. הפיזנים קבעו את שלטונם במצודה "Castellum Castri". ה-Casteddu הסרדיני נשאר בתוקף ונוספה לו התוספת הפיזנית Castri. הם הרסו את המרכז השלטוני הקודם Santa Gilla, הקיפו בחומה רבעים בעיר, ונתנו להם שמות ממקור פיזני: Marina ו-Stampace. רובע נוסף בו גרו איכרים לא הוקף בחומה, אך שמו שונה לשם פיזני :Villanova.
.
תולדות העיר > ממלכת אראגון

במאה ה-14 כבשה ממלכת אראגון שבספרד את קליארי לאחר ניצחון בקרב על הרפובליקה של פיזה. לאחר כיבוש קליארי השתלטו הספרדים האראגוניים על שאר חלקי האי. קליארי, ששמה שונה לשם הקטלאני "קאייר" (Càller), הייתה למושב המנהלי של תת-ממלכת סרדיניה, שהייתה לאחר מכן לחלק מהאימפריה הספרדית. רבים הסבורים כי תקופת השלטון הספרדי הייתה תקופה של נסיגה לעיר ולאי.
המצודה, מושב השלטון הספרדי, הייתה לתחום האסור לכניסה חופשית לתושבי סרדיניה. במשך היום הורשו להיכנס למצודה תושבים מקומיים לביצוע עבודות פשוטות, אך עם צלצול הפעמון נדרשו לצאת. נפוצה אז האמרה: "נתפסו בעת שמיעת צלצול הפעמון".
הספרדים הקימו נמל נוסף ב"בנייאיה" (Bagnaia), שפירושו בספרדית אראגונית צי, והקימו בו נמל בשם "leppula portus Bagnarie" ליד הנמל שהיה קיים. השם גם התקבל בתור שמו של הרובע הקרוב.
השפעות הרנסאנס הגיעו גם לקליארי והרפורמות מאירופה הגיעו לאי. אורגנו מחדש האוניברסיטה, בית חולים, הוקם "גנזך המדינה", ספריית האוניברסיטה, בית ספר לכירורגיה ומדפיס ממשלתי.
תולדות העיר > לקראת איחוד עם איטליה

בשנת 1718 הייתה סרדיניה לוואסל ממלכתי "עצמאי" של בית סבויה ששלטו בפיימונטה שבאיטליה.
ז'אן-פול מארה, שאביו היה בן קליארי ואימו משווייץ, היה אחד מהשלישייה (triumvirate) שהובילה ב-1792 את המהפכה הצרפתית. בשנת 1793 דרש העם הסרדי - השם המקובל לעם - עצמאות בתמורה להשתתפותם בהגנת פיימונטה מפני נפוליאון. ממלכת "פיימונטה-סרדיניה" הבטיחה להם אוטונומיה, אך לאחר שהוסר האיום הצרפתי, לא קוימה ההבטחה.
בשנת 1860 הכריז ויטוריו אמנואלה השני, מלך סרדיניה, פיימונטה וסבויה על עצמו כמלך איטליה המאוחדת.
תולדות העיר > העידן המודרני

מאז איחוד איטליה משנת 1870, העיר מצויה בתנופת צמיחה. נבנו בניינים רבים אשר שילבו מוטיבים של האמנות החדשה, אר נובו, יחד עם הנוהג הסרדי לקישוט בפרחים. דוגמה לכך היא בניין העירייה, הבנוי משיש לבן מבהיק.
במהלך מלחמת העולם השנייה היה נמל קליארי נמל חשוב של כוחות הציר. הנמל הופצץ באוגוסט ובספטמבר 1940 על ידי כוחות בריטיים מגיברלטר. בנובמבר 1940 הפציצו מטוסים מנושאת המטוסים הבריטית אה"מ "ארק רויאל" את הנמל ושדה התעופה בקליארי.
בפברואר 1943 הופצץ נמל קליארי קשות על ידי בעלות הברית. תושבי העיר פינו אותו ועברו לערים ולכפרים בסביבה. פינוי זה כונה בסרדית "sfollamento", נטישה.
לאחר הסכם שביתת הנשק, הצבא הגרמני השתלט על העיר, אך נטש את האי במהרה ועבר לתגבר את כוחותיו באיטליה עצמה.
צבא ארצות הברית השתלט על העיר, עקב חשיבותה האסטרטגית בים התיכון. כיום יש בסביבתה שלושה בסיסי נאט"ו, בהם שדות תעופה: Elmas, Monserrato, Decimomannu.
לאחר המלחמה נבנו בעיר מחדש בניינים רבי-קומות באזורי המגורים בעיר.
אתרי העיר

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
השכלה, תרבות וספורט

קליארי היא ביתה של מועדון הכדורגל קליארי קאלצ'ו שנוסד ב-1920. הקבוצה זכתה בעונת 1969/1970 בסרייה א' בהובלתו של "קול הרעם" לואיג'י ריבה. משחקי הקבוצה התקיימו מ-1970 ועד 2017 באצטדיון סנט'אליה, אז נהרס האצטדיון והקבוצה עברה לשחק באופן זמני בסרדיניה ארנה.
בעיר נמצאת אוניברסיטת קליארי שנוסדה ב-1607, וכן ארכיבישופות קליארי של הכנסייה הקתולית (אנ') מאז המאה החמישית.
ערים תאומות

איטליה פיזה, איטליה
איטליה פדובה, איטליה
ראו גם

יהדות סרדיניה
גלריה

נוף פנורמי של העיר.
הקתדרלה של קליארי, מראה מבחוץ.
פנים הקתדרלה.
המוזיאון הארכאולוגי.
הארמון המלכותי.
גבעת הטירה.
מגדל סן פנקרציאו, קליארי.
בית העיריה.
רחוב מרכזי, ויה רומא.
לקריאה נוספת

בצלאל רות, תולדות היהודים ברומא, הוצאת מסדה, תל אביב, 1962.
לוצ'אנו טאס, יהודי איטליה, ספריית מעריב, תל אביב, 1978
יהודה דוד אייזענשטיין, אוצר ישראל - אנציקלופדיא לכל מקצועות תורת ישראל, ספרותו ודברי ימיו חלק רביעי, הוצאת ספרים "שילה" - ירושלים, אין שנה. ערך "סרדיניא"
Annie Sacerdoti,Guida All'Italia Ebraica,Marietti, Casale Monferrato,1986
הערות שוליים

↑  Cagliari (Cagliari, Sardegna, Italy) - Population Statistics, Charts, Map, Location, Weather and Web Information, www.citypopulation.de
↑  או בשפת המקום Us anti bogau to son'e corru L'hanno cacciato via al suono del corno
↑  הפצצות קשות של מרכזי גרמניה, הצופה, 6 באוגוסט 1940
↑  הותקפו הבסיסים בסרדיניה וברודוס, דבר, 6 בספטמבר 1940
↑  ארק רויאל הרעישה את סרדיניה, דבר, 12 בנובמבר 1940
↑  אופנסיוה כוללת על סרדיניה, דבר, 9 בפברואר 1943
↑  ההפצצות הכנה לפלישה, המשקיף, 2 באפריל 1943
↑  מקור: אתר העיר.
↑  מקור: אוצר ישראל
1 2 3 4 5  מקור:בצלאל רות
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007259333505171  BNE: XX452384  GND: 4085112-6  MusicBrainz: 6e11785f-3b28-4c15-b7f5-9d63006d93ef  NARA: 10046430  NKC: xx0037480  VcBA: 497/17277  VIAF: 134322728   WorldCat (עם VIAF): 134322728 
אוכפו של השטן מעל חוף מפרץ המלאכים
מגדל שנבנה על ידי הפיזנים
מסכה פיניקית מהנקרופוליס של קליארי
ויטוריו אמנואלה השני - מלך סרדיניה ומלך איטליה
בניין העירייה
אל הגטו. בשם הרחוב אזכור לעברו vico dei Giudei
מרדכי איש-שלום

ערך זה עוסק בראש עיריית ירושלים. אם התכוונתם לפעיל ציוני ואיש ציבור שפעל בעיקר בתל אביב, ראו .
מרדכי איש-שלום (2 בינואר 1901 – 21 בפברואר 1991) היה ראש עיריית ירושלים בשנים 1959–1965. ממקימי תיאטרון ירושלים ומהמובילים בהקמת מוזיאון ישראל ומבנים רבים בירושלים.
ביוגרפיה

איש-שלום נולד בשנת 1901 בשם מרדכי פרידמן (שם משפחתו העברי הוא תרגום השם פרידמן) בעיירה ורנה שבליטא כשלישי מבין חמשת בניהם של בן ציון ורייצה-רעיה. אביו היה ציוני נלהב ובר אוריין, ולימד בחדר המתוקן, שבו התחנך גם בנו הצעיר. בגיל 11 נשלח לגלות למקום תורה, ולמד בישיבות בשקודוויל ובקורשן, עד שפרצה מלחמת העולם הראשונה ב-1914 וטרפה את הקלפים. בשנות המלחמה למד איש שלום תחת רב העיירה, אך בעוד בישיבה הקדיש את מירב זמנו ללימודים תורניים וזמן מועט לרכישה אוטודידקטית של השכלה כללית, כעת התהפך היחס, עד שבעיירה כינוהו על שם ברוך שפינוזה. בשנים אלו החל גם לטעום טעמה של פעילות ציבורית, כשעמד בראש קבוצת נערים שסייעה בידי יהודים שברחו ממחנות עבודות כפייה גרמניים.
בשנת 1923 עלה לארץ ישראל. בארץ הצטרף לחברי גדוד העבודה בתל יוסף, שם עבד בעיקר בייבוש ביצות. בעקבות ביקורו של יצחק שדה בתל יוסף, שבו דיבר בזכות כיבוש העבודה, עבר לפלוגת גדוד העבודה בירושלים, שהייתה ממוקמת בחצר מנזר רטיסבון, ושבה עמד בראשית שנות העשרים בראש קבוצת בנאים.
בשנות העשרים קנה חלקת אדמה בשכונת הפועלים בפאתי שכונת בית הכרם, ושם התגורר עם משפחתו.
בשנת 1950 התמנה לחבר מועצת עיריית ירושלים מטעם מפא"י.
בשנת 1955 קיבלה מפא"י בבחירות 6 מושבים מתוך 21, גרשון אגרון מונה לראש עיריית ירושלים, ואיש-שלום היה לסגנו ואחראי על תחום החינוך והתרבות.
בדצמבר 1959, לאחר הבחירות למועצת העיר, נבחר לראשות עיריית ירושלים, לאחר ששימש כחודש מ"מ ראש העירייה בעקבות פטירתו של אגרון (שנפטר ימים ספורים לפני הבחירות).
בין פעולותיו הבולטות כראש העיר היו: הקמת בית העירייה, קידום רעיון יריד הספרים הבינלאומי, הקמת יד יצחק בן-צבי, העברת בית האומנים ממקומו ליד מלון המלך דוד למבנה ההיסטורי של בצלאל, בניית מוסדות חינוך, קידום מפעל המים של ירושלים בשיתוף עם חברת מקורות, ופתיחת סוכת ראש העיר בחג הסוכות.
בבחירות לעיריית ירושלים ב-1965, שהייתה בסימן המתיחות בין המערך (רשימה משותפת של מפא"י ואחה"ע) לבין רפ"י, קיבלו המערך בראשות איש-שלום ורפ"י בראשות טדי קולק, 5 מנדטים כל אחת. שתי המפלגות פעלו למשוך את הדתיים, שקבלו יחד שישה מנדטים, לקואליציה שלהם, וטדי קולק הצליח לגבש סביבו קואליציה, ואיש-שלום נותר באופוזיציה. איש שלום טען שקולק עשה ויתורים לדתיים שהוא לא היה מסכים להם. בשנת 1967, ערב מלחמת ששת הימים, הצטרף איש-שלום בראשות מפלגתו לקואליציית חרום, ונהיה לסגנו של קולק. בסוף 1967 התאחדו רפ"י והמערך בירושלים ואיש-שלום מונה לסגן ראש העירייה.
לקראת הבחירות בשנת 1969 הוחלט על הצערת רשימת המערך (מפלגת העבודה ומפ"ם) ואיש-שלום הסיר את מועמדותו. אולם בהמשך שוכנע להתמודד בכל זאת כדי שיהיה ממלא מקומו של קולק למקרה שיפרוש מראשות העירייה. בהינתן ההחלטה על הצערת הרשימה, התמודד איש-שלום מול חיים מרינוב על המקום שהוקדש לחבר ותיק ונוצח.
בשנת 1970 מונה ליו"ר ועדת חקירה של משרד הפנים לעניין מועצת בית שאן. כן כיהן כיו"ר ועד המנהלים של בנק ירושלים, שהיה אז בנק למשכנתאות.
נפטר בז' באדר תשנ"א (1991) ונקבר בהר המנוחות. איש-שלום לא הסכים שיקראו רחוב על שמו. רחוב הסתת בשכונת בית הכרם מנציח את תחילת דרכו בירושלים בשנות העשרים. למרות בקשתו, הכביש הסובב את שכונת יפה נוף, מבית הכרם בואכה הר הרצל נקרא על שמו.
על שמו ועל שם רעייתו מוענקים "פרס מפעל חיים ע”ש מרדכי איש-שלום" ו-"פרס ליצירה אמנותית ע”ש שושנה איש-שלום" מטעם אגודת הציירים והפסלים ירושלים
משפחתו

היה נשוי לרוזה-שושנה לבית ברנוב (1903–1984) משנת 1923 ועד לפטירתה. אב לשלושה: ד"ר חדוה רוזנברג איש-שלום (1925–2022) מחנכת ומנהלת בתי ספר שניהלה את בית ספר ארלוזורוב ובית הספר התיכון ע"ש דנמרק בירושלים במשך עשרות שנים, ד״ר דוד איש-שלום (1931–2017), שקרוי על שם אחיו של איש-שלום, דוד, שנפטר בגיל 15 ממחלת הטיפוס, ואיה בן-בסט (נולדה ב-1942).
אחד מניניו של איש-שלום הוא המוזיקאי ניצן-חן רזאל.
ספרו

מרדכי איש שלום, בסוד חוצבים ובונים: אוטוביוגראפיה (ריאיין, ערך והביא לדפוס: מאיר חובב), ירושלים: אגודת שלם, תשמ"ט.
לקריאה נוספת

חדוה רוזנברג איש-שלום, ומתלמידי יותר מכולם: אוטוביוגרפיה, ירושלים, הוצאה עצמית, 2011 (בעיקר 6 הפרקים הראשונים בספר, עמ' 15-40 העוסקים בהוריה של הכותבת).
הערות שוליים

↑  זהו התאריך המשוער על ידי איש שלום; התאריך אינו ידוע בוודאות משום שלידתו לא תועדה במסמכים. (איש שלום, בסוד חוצבים ובונים, עמ' 25).
↑  חדוה רוזנברג איש-שלום, "משפחתו של אבא", ומתלמידי יותר מכולם: אוטוביוגרפיה, ירושלים: הוצאה עצמית, 2011, עמ' 15-17
↑  חדוה רוזנברג איש-שלום, "בית הוריי", ומתלמידי יותר מכולם: אוטוביוגרפיה, ירושלים: הוצאה עצמית, 2011, עמ' 25-28
↑  ג. אגרון נכנס לתפקידו, מעריב, 8 בספטמבר 1955
↑  חדוה רוזנברג איש-שלום, "ראש עיריית ירושלים", ומתלמידי יותר מכולם: אוטוביוגרפיה, ירושלים: הוצאה עצמית, 2011, עמ' 33-36
↑  הודעה בדבר תוצאות הבחירות לעירית ירושלים, ילקוט הפרסומים 1231, 16 בנובמבר 1965
↑  יהושע ביצור, המרוץ על ראשות ירושלים: מי יבטיח יותר לדתיים?, מעריב, 11 בנובמבר 1965
↑  יהושע ביצור, טדי קולק הסגיר כמעט הכל בידי שותפיו הדתיים, מעריב, 17 בנובמבר 1965
↑  קואליציה מקיר לקיר בירושלים, דבר, 29 במאי 1967
↑  התאחדו סיעות המערך ורפ"י בעיריית ירושלים, דבר, 25 בדצמבר 1967
↑  יחיאל לימור, נקבעו מועמדי המפלגות בבחירות לעיריית ירושלים, מעריב, 24 בספטמבר 1969
י. משולם, מדוע לא נבחר מ. איש שלום, דבר, 20 בינואר 1970
ישראל גור, עוד על אי בחירת מ. איש שלום, דבר, 25 בינואר 1970
↑  מונתה ועדה לחקירת המצב במועצת בית שאן, דבר, 1 באפריל 1970
↑  יואב שדה, קריית וולפסון - שכונת יוקרה לירושלים, דבר, 12 באוגוסט 1970
↑  הקרן למתן פרסים לציירי ירושלים ע"ש שושנה ומרדכי איש-שלום ז"ל (ע"ר) | גיידסטאר - אתר העמותות של ישראל | משרד המשפטים, באתר www.guidestar.org.il
| ירושלים ראשי עיריית ירושלים (החל מ-1878) |
| --- | --- | --- |
| האימפריה העות'מאנית האימפריה העות'מאנית | יוסף אל-ח'אלידי (1878–1879) • סלים אל-חוסייני (1882–1897) • פיידי אל-עלמי (1906–1909) • חוסיין אל-חוסייני (1909–1917) |  |
| המנדט הבריטי המנדט הבריטי | עארף א-דג'אני (1917–1918) • מוסא כאזם אל-חוסייני (1918–1920) • ראע'ב נשאשיבי (1920–1934) • חוסיין אל-ח'אלידי (1934–1937) • דניאל אוסטר (1937–1938) • מוסטפא אל-ח'אלידי (1938–1944) • דניאל אוסטר (1944–1945) • ועדה מנדטורית (1945–1949) |  |
| ירדן ראשי העיר המזרחית | אנואר אל-ח'טיב (1948–1950) • עארף אל-עארף (1950–1951) • חנא עטאללה (1951–1952) • עומר וואעארי (1952–1955) • ועדה עירונית (1955–1957) • רוחי אל-ח'טיב (1957–1967) |  |
| ישראל ראשי העיר המערבית | דניאל אוסטר (1949–1950) • שלמה זלמן שרגאי (1951–1952) • יצחק קריב (1952–1955) • גרשון אגרון (1955–1959) • מרדכי איש-שלום (1959–1965) • טדי קולק (1965–1967) |  |
| ישראל ראשי עיריית ירושלים המאוחדת | טדי קולק (1967–1993) • אהוד אולמרט (1993–2003) • אורי לופוליאנסקי (2003–2008) • ניר ברקת (2008–2018) • משה ליאון (2018 ואילך) |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007506109805171  GND: 1207265284  ISNI: 0000 0000 5431 9835  LCCN: nr90014509  VIAF: 49076909   WorldCat (עם VIAF): 49076909
לוטו

ערך זה עוסק בהגרלה פופולרית. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
סמליל הלוטו הישראלי החל משנת 2018
סמליל הלוטו הישראלי עד שנת 2018. אותיות הלוטו המקוריות עוצבו על ידי אשר קלדרון בשנת 1968 והוטמעו בסמליל מפעל הפיס.
כרטיס השתתפות בהגרלת לוטו של מפעל הפיס בישראל (מימין) וטופס לבחירת מספרי ההגרלה על ידי המשתתף (משמאל)
ה״לוטו״ הוא משחק הימורים פופולרי, שבו עולה בגורל המספר הזוכה (או המספרים הזוכים), מתוך מיליוני אפשרויות. לרוב הפרס הראשון בלוטו הוא סכום כספי של מיליונים. ההגרלה הקרויה בישראל "לוטו" היא גרסה אחת מבין שלל גרסאות של הגרלות הקרויות בשם זה.
ישנן ממשלות שהוציאו מחוץ לחוק את ההגרלות, בעוד שאחרות תומכות בהן ברמות שונות של ארגון ההגרלה. מקובל למצוא מידה מסוימת של רגולציה של הגרלות על ידי ממשלות. הרגולציה הנפוצה ביותר היא איסור מכירה לקטינים וכן התניית המכירה בהחזקת רישיון מתאים למכירת כרטיסי הגרלה.
מאפייני ההגרלה

העקבות הראשונים של משחק הלוטו מובילים לאסיה, שם המציאו את טופסי משחק הקזינו. לראשונה שיחקו בלוטו בסין וההכנסות ממפעל ההימורים של הלוטו עזרו לממן פרויקטים ממשלתיים חשובים כמו בניית החומה הסינית.[דרוש מקור]
משחקי הלוטו קיימים במגוון גרסאות:
הפרס יכול להינתן במזומן, בתשלומים, או בסחורה נחשקת (כגון דירה או מכונית).
הפרס יכול להיות בסכום (או בשווי) קבוע מראש, או בשיעור כלשהו מכלל ההכנסות. כאשר הפרס הוא בסכום קבוע מראש, ישנו סיכון למארגן המשחק אם לא נמכרים מספיק כרטיסים, משום שייתכן שהפרס יעלה בגורל, מבלי שהושגו מספיק הכנסות לכסותו. גרסה אחרת לסוג זה של הלוטו היא זו שבה הפרס המובטח הוא אחוז מהכנסות הכרטיסים, למשל "הגרלת 50-50" שבה מובטח שערך הפרס יהווה 50% מהכנסות מכירות הכרטיסים.
הפרס יכול להיות מוענק לבעלי הכרטיסים שלכל אחד מהם יש מספר ייחודי (ההגרלה הקרויה בישראל "פיס"), או בדרך שבה מאפשרים למהמרים לבחור את המספרים על כרטיסי הלוטו, וכך יכולים להיות מספר זוכים בהגרלה (זו ההגרלה הקרויה בישראל "לוטו").
השיטות בהן נערכות הגרלות הלוטו

השיטה העיקרית בה נערכות הגרלות לוטו היא באמצעות מכונת הגרלה אוטומטית – מכונת לוטו המורכבת ממכל פלסטיק שקוף ומחסניות שמהן נופלים הכדורים לתוך תוף הערבול. הכדורים מתערבלים באמצעות תנועה סיבובית או באמצעות זרם אוויר ונשלפים בזה אחר זה. בנוסף, ישנן גם הגרלות אלקטרוניות שנערכות באמצעות הפקת מספרים אקראיים.
הגורמים המשפיעים על המנחשים בקבלת ההחלטות בבחירת המספרים

בחירת המספרים על ידי המנחשים נעשית בדרכים מגוונות, לרוב על פי תאריכים משמעותיים בחייהם, כגון תאריכי ימי הולדת במשפחתם ותאריכי אירועים מכוננים אחרים, בחירת סימון מספרי מזל אישיים או מספרים שהם נתקלים בהם בחיי היום יום. לחלופין הבחירה מתבצעת על פי גילם או גילאים של קרוביהם.
בשיטת בחירה נפוצה נוספת, המנחשים מסמנים את המספרים באופן אינטואיטיבי, לרבות בחירת מספרים בצורה של מילוי ידני, הנתפסת כאקראית.
חלק מהמנחשים נעזר במילוי אוטומטי אקראי מלא, או השלמת סימון אקראי חלקי הקרוי בישראל בשם- 'לוטומטי', שנערך באמצעות מחולל מספרים אקראיים המופקים מהמחשב המרכזי של מפעל הפיס המקומי.
ישנן דרכים נוספות לבחירת המספרים, כגון שימוש בסטטיסטיקות, שימוש במחוללי מספרים אקראיים (אנ') כדוגמת פונקציות ואלגוריתמים, בתוכנות מחשב, אתרים ברשת ואפליקציות במכשירים ניידים, או עריכת הגרלות בעזרת כלים או חפצים מכניים שונים, ביניהם: מערבל כדורים מכני, כדור 8 קסום, רולטה ועריכת הגרלה באופן הכי זמין: הגרלת קלפים, ניירות, קוביות והטלת מטבע.
עקב נטייתם של המנחשים לבחור בתבניות של מספרים זהים, בהגרלת הלוטו הישראלית, ישנם יותר זוכים אופציונליים בפרס גבוה יותר, במילוי לוטומטי של הטפסים וזאת עקב כך שמנת הפרס מחולקת, לרוב, בין פחות אנשים במילוי אקראי רציף יותר. כלומר, ככל והמנחש יבחר תבנית נפוצה יותר בקרב המנחשים, הוא יאלץ להתחלק בפרס עם זוכים אחרים וכך סכום הזכייה יהיה קטן יותר. עם זאת, לשיטת הבחירה של המספרים אין שום השפעה על סיכויי הזכייה.
הפיקוח על ההגרלות

מכונת ההגרלה והכדורים המשמשים לביצוע הגרלת הלוטו בישראל מיוצרים במפעל מיוחד הנמצא באירופה. ההגרלות מבוצעות כך שהכדורים נמצאים במזוודה המצויה בתוך כספת כל הזמן (שלושה אנשים בלבד רשאים לפתוח את הכספת). שעתיים לפני ההגרלה שוקלים את הכדורים במאזניים הרגישים לאלפית הגרם, השקילה מתבצעת בטמפרטורת קבועה בחדר ייעודי ללא לחות ועל משטח מיוחד. במקרה של שינוי במשקל, סט הכדורים יוחלף בסט "חדש מהמזוודה" מאותה כספת או שההגרלה לא תתבצע. כל הכדורים המוכנסים למכונה בזמן ההגרלה, נבדקים גם לאחר ההגרלה ולאחר אימות תקינותם הם מוכנסים לכספת מחדש. אם הכדורים נפגמו במהלך ביצוע ההגרלה אזי כל סט הכדורים, המגיע במזוודה ייעודית, יוחלף בחדש. סט הכדורים מוחלף בתדירות משתנה. כמו כן, לפני כל הגרלה נבדקת גם תקינות מכונת ההגרלה על ידי טעינת סט כדורים חלופי והפעלת הגרלת דמה וכן, קיימות מכונות חלופיות זהות. קיימים גם מפעלי הגרלות שעורכים בדיקות מחמירות יותר לתקינות אקראיות הפקת המספרים במכונת הלוטו. מפעלי הגרלות אלו נעזרים במבחנים סטטיסטיים שונים.
במפעל הפיס הישראלי, כל נתוני העסקאות של כל כרטיסי ההשתתפות, אשר נקלטו לקראת ההגרלה במחשב המרכזי של מפעל הפיס, נרשמים על אמצעי מדיה. אמצעי מדיה זה מוכנס לתוך כספת שהגישה אליה היא בידי נציגויות המוסמכות לכך וזאת לפני מועד ביצוע ההגרלה. לאחר ההגרלה חותמים חברי הוועדה המפקחת, הנוכחים בעת קיום ההגרלה, על מסמך המצהיר שהתוצאות שהוגרלו הן אכן אלו שהוגרלו. מסמך זה נקרא פרוטוקול ההגרלה. לאחר בדיקת תקינות ההגרלה ואשרורה מועברות התוצאות ומספר הזוכים למחשב המרכזי של מפעל הפיס לצורך חלוקה תקנית של הזכיות וכן התוצאות מתפרסמות באמצעי התקשורת השונים.
פרטים על משחקי לוטו במדינות השונות > לוטו בארצות הברית

בארצות הברית, קיום משחקי לוטו תלוי בחוקים של כל מדינה, כאשר אין לוטו פדרלי. לפני הופעתם של משחקי לוטו בחסות המדינה, היו הרבה משחקי לוטו לא חוקיים ששגשגו. הלוטו המודרני הראשון בארצות הברית החל במדינת ניו המפשייר בשנת 1964. היום, ישנם משחקי לוטו בארבעים ואחת מדינות ובוושינגטון הבירה. ב-8 באוקטובר 1970, ניו יורק הייתה הראשונה שהפרס הראשון שלה בלוטו הגיע למיליון דולר.
הלוטו המודרני הבין מדינתי הראשון בארצות הברית נוסד בשנת 1985 ופעל במדינות מיין, ניו המפשייר וורמונט. בשנת 1988, איגוד הלוטו הרב מדינתי פעל באורגון, איווה, קנזס, רוד איילנד, מערב וירג'יניה ובוושינגטון. המשחק ידוע בשל גרסת הפאוורבול שלו, שמתוכננת כדי לצבור סכומי זכייה גדולים. לוטו בין מדינתי אחר בשם "המשחק הגדול" (The Big Game, שהיום קרוי מגה מיליונים), החל בשנת 1996 במדינות ג'ורג'יה, אילינוי, מסצ'וסטס, מרילנד, מישיגן ווירג'יניה.
כרטיסים מהירים, הנקראים גם כרטיסי גירוד, הוצגו לראשונה בשנות השבעים ומאז הפכו למקור עיקרי להכנסת המדינה מהלוטו. כמה מדינות הציגו את משחק הקנו ומסופי לוטו שפועלים בוידאו.
משחקי לוטו בין מדינתיים אחרים כוללים: לוטו חם, לוטו טוטו, לוטו דרום, וכרטיס פראי 2.
עם הופעתו של האינטרנט אנשים החלו לשחק במשחקים בסגנון לוטו ברשת, הרבה פעמים בחינם (מחיר הכרטיס ממומן על ידי מודעת פרסומת).