stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שער השיש (לוב)
המבנה

גובה המבנה היה 31 מטרים, קשת השער שלו התנשאה לגובה של 15.75 מטרים ורוחבה היה 6.5 מטרים. דפנות הקשת היו מעוטרות בתבליטי שיש ומעל הקשת משני צידיה נקבעו שני פסלי ארד של האחים הפילאנים (Philaenus Brothers) מקרתגו. בראש המבנה נחרתה כתובת בלטינית: Alme Sol, possis nihil urbe Roma visere maius ("שמש נדיבה, מי ייתן ולעולם לא תביטי על עיר גדולה מרומא").
השער תוכנן על ידי האדריכל פלורסטאנו די פאוסטו (Florestano Di Fausto) לבקשת מושל לוב האיטלקי איטלו באלבו. הוא נחנך ב-16 במרץ 1937.
השער נהרס במהלך שנות השבעים על ידי משטרו של מועמר קדאפי. שרידים מפסלי הארד ותבליטי השיש של המבנה נמצאים במוזיאון קטן בעיר מדינת סולטאן, כ-50 קילומטרים מהעיר סירת.
המבנה היה אחד מעשרות מבנים שהוקמו על עקרונות האדריכלות הפשיסטית בשטחים שאיטליה כבשה במהלך המאה ה-20.
ראו גם

מזבחות האחים הפלינים
הערות שוליים

↑  להרחבה ראו כאן.
מייקל בייקר

| --- | --- |

מייקל בייקר
 לידה:  27 באוקטובר 1953 (בן 70) ממפיס
 מידע כללי
 בשירות:  אסטרונאוט בשירות נאס"א
 לאום:  ארצות הברית ארצות הברית
 השכלה:  אוניברסיטת טקסס באוסטין  בית הספר לטייסי ניסוי של הצי האמריקאי  Lemoore High School 
 עיסוק בעבר:  טייס
 עיסוקים נוספים:  טייס ניסוי
 תקופת השירות:  1985–2017 (כ־32 שנים)
 דרגה:  קפטן
 זמן שהייה בחלל:  40 ימים, 4 שעות ו-59 דקות
 ביוגרפיה בנאס"א:  מייקל בייקר
 משימות
 STS-43,‏ STS-52,‏ STS-68 ,‏ STS-81
    
 עיטורים
   מדליית השירות המצוין של מחלקת ההגנה   מדליית השירות העילאי של מחלקת ההגנה   לגיון ההצטיינות  צלב התעופה המצוינת  מדליית המנהיגות הבולטת של נאס"א  מדליית הטיסה בחלל של נאס"א (4 פעמים)
 
מייקל בייקר (באנגלית: Michael Allen Baker;‏ נולד ב-27 באוקטובר 1953, ממפיס) הוא טייס קרב ואסטרונאוט לשעבר בתוכנית מעבורות החלל של נאס"א.
קורות חיים

מייקל בייקר נולד בעיר ממפיס שבמדינת טנסי וגדל בקליפורניה. בשנת 1975 הוא סיים לימודי תואר ראשון בהנדסת אווירונאוטיקה באוניברסיטת טקסס באוסטין.
לאחר סיום הלימודים בייקר סיים קורס טיס. בשנת 1978 הוא הוצב בנושאת מטוסים "מידוויי (CV-41)" בה היה טייס במטוס "ווט A-7 קורסייר II". בשנת 1981 הוא סיים קורס טייסי ניסוי. בשנת 1983 בייקר חזר לבית ספר לטיסה והיה מדריך. בהמשך הוא היה מדריך בבית ספר של חיל האוויר המלכותי. בסך הכול הוא עשה כ-5400 שעות טיסה ב-50 מטוסים שונים.
שירות בתחום החלל

בשנת 1985 בייקר נבחר ליחידת האסטרונאוטים של נאס"א. הוא היה בצוות קרקע של מספר משימות. בשנת 1991 הוא השתתף במשימת STS-43 כטייס של מעבורת החלל אטלנטיס (ג'ון בלאהה היה מפקד צוות). המשימה כללה הצבת לוויין TDRS במסלול. במשימת STS-52 בשנת 1992 (ג'ים ות'רבי היה מפקד צוות) הוא היה טייס צוות של מעבורת החלל קולומביה. במהלך המשימה שוחרר למסלול לוויין LAGEOS-2 שנבנה על ידי נאס"א תוך שיתוף פעולה עם סוכנות החלל האיטלקית. בשנת 1994 בייקר היה מפקד צוות של STS-68 במעבורת החלל אנדוור. המשימה פעלה לפי תוכנית של חקר כדור הארץ. בשנת 1997 בייקר טס לחלל בפעם הרביעית כמפקד צוות של STS-81 על מעבורת החלל אטלנטיס. המעבורת התחברה לתחנת החלל מיר, הביאה אספקה והחזירה לכדור הארץ ממצאי המחקרים.
בשנת 1995 בייקר היה נציג נאס"א במרכז גגארין להכשרת קוסמונאוטים. בשנת 1997 הוא מונה לתפקיד ניהולי במרכז החלל ג'ונסון. מספר שנים הוא היה נציג נאס"א ברוסקוסמוס. באוגוסט 2001 הוא חזר למרכז החלל ג'ונסון.
לאחר פרישה מנאס"א

בשנת 2017 בייקר פרש מנאס"א ונקלט בתעשייה פרטית.
מירנדזית

| --- | --- |
 מדינות:  פורטוגל
 אזורים:  צפון מזרח פורטוגל
 דוברים:  15,000 - 10,000
 כתב:  אלפבית לטיני
 משפחה:  הודו-אירופית רומאנית איברו-רומאנית אסטורו-לאונית מירנזית
 מוסד:  המכון לשפה המירנדזית 
 קוד שפה:  mwl 
 קוד ISO 639-2:  mwl 
 קוד ISO 639-3:  mwl 
 ראו גם:  שפה • כתב • רשימת שפות
 
מירנדזית היא שפה המדוברת בצפון-מזרח פורטוגל. בשנת 1999 היא קיבלה מעמד רשמי באזורים בהם מדוברת. לשפה 5,000 דוברים כשפת אם, ועוד כ-10,000 דוברי שפה שנייה. הם מרוכזים בסביבת העיר מירנדה דו דורו.
מירנדזית נחשבת לניב של השפה הלאונית מהאזור הצפוני של ספרד ובכך לשריד האחרון של שפת ממלכת לאון העתיקה.
ראו גם

אסטורית
לאונית
מירנדורניטס

| מירנדורניטס |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
תת־מחלקה:: עופות בתראים
קבוצה:: אקוורליטורניטס
סדרה:: בעלי אגן דמוי לטאה
קבוצה:: מירנדורניטס
תת־סדרה:: תרופודה
שם מדעי
 Mirandornithes

מירנדורניטס (שם מדעי: Mirandornithes; בעבר נקרא Phoenicopterimorphae) הוא ענף של עופות בתראים בת לקבוצה אקוורליטורניטס, בה כלולות 2 סדרות: הטבלנאים והפלמינגואים.
שני סדרות אלה שויכו לקבוצות שונות של עופות מפותחים חסרי שיניים, כשהפלמינגואים נחשבו לקרובי האווזאים והחסידות, בעוד הטבלנים נחשבו לקרובי הצוללנאים. מחקרים מודרניים המבוססים על ניתוחים פילוגנטיים וקשר מורפולוגי שייכו אותם לקבוצה קרובה, אשר הוגדרה ב-2005 והסתמכה על 12 קווים דומים, ביניהם קצוות אצבעות בין נוצות הכנפיים, עצם זרוע ארוכה בעלת בסיס דומה, בסיס בית חזה בעל עצמות דומות ושכבת סידן על קרום הביצה.
תחילה הקבוצה שויכה לדמויי יונאים, אך מחקרים מ-2015 שייכו אותם לקרובי החופמאים ועופות מים דמויי שקנאים.
שתי קבוצות אלה מכילות מינים החיים בגדות המים וייתכן שאביהם הקדום היה עוף מים שגם ידע לשחות.
סדרות

טבלנאים (Podicipediformes)
פלמינגואים (Phoenicopteriformes)
שנה מעוברת

ערך זה עוסק במושג הכללי "שנה מעוברת". אם התכוונתם לשנה מעוברת בלוח העברי, ראו .
שנה מעוברת בלוח ירחי-שמשי היא שנה שנוסף לה חודש אחד ובלוח שנה שמשי היא שנה שנוסף לה יום או מספר ימים. ההוספה נעשית במטרה להתאים את לוח השנה לשנת החמה ולעונות השנה. הצורך נובע מכך שאורך השנה בלוחות השנה מורכב מימים ומחודשים שלמים, בניגוד לכך אורך "שנת חמה" אינו מתחלק לימים או לחודשי ירח שלמים. לכן אורך "שנה פשוטה" (=שנה רגילה שאינה מעוברת) קצר, בדרך כלל, מאורך "שנת חמה" דבר הגורם להצטברות של סטייה הפוגעת בתיאום בין חודשי השנה לעונות השנה. כדי לתקן סטייה זו, יש צורך להוסיף לשנה, מדי פעם, יום או כמה ימים. בלוח ירחי-שמשי לא ניתן להוסיף ימים בודדים אלא יש להמתין עד שיצטבר חודש שלם ואז להוסיף.
לשנה מעוברת בלוח העברי, נוסף חודש אדר א' בין חודש שבט לחודש אדר (שהופך לאדר ב'), צעד זה קרוי עיבור השנה (בנוסף, עיבור החודש הוא הוספת היום השלושים לחודש ירחי). לשנה מעוברת בלוח הגרגוריאני, נוסף יום אחד והוא ה-29 בחודש פברואר.
ישנם לוחות שנה בהם אין שנה מעוברת לדוגמה לוח השנה המצרי (אנ') ולוח השנה במגילות קומראן. גם בלוח המוסלמי, בו השנה מורכבת מ-12 חודשי ירח, אין שנים מעוברות. כתוצאה מכך השנה בלוח המוסלמי קצרה בכ-11 יום מהשנה האסטרונומית, וחלה נסיגה של החודשים ביחס לעונות השנה. כך, למשל, בשנים ה'תשס"א – ה'תשס"ג חל חודש הרמדאן בחודש כסלו, ובשנים ה'תשע"ט – ה'תשפ"א חל בחודש אייר.
בלוחות שנה פרה-היסטוריים

ממצאים שונים מראים שעמים אשר השלימו את המהפכה החקלאית נתקלו בבעיה, מכיוון שהיו תלויים כעת בכלכלתם בעונות השנה, וביכולת שלהם לחשב זמנים. שורש הבעיה נעוץ בחוסר ההתאמה בין סיבוב כדור הארץ סביב השמש, סיבוב שנמשך כ-365 ימים ורבע, לבין חודשי הירח, שנמשכים כ-29 יום וחצי. בחישוב פשוט, בכל שנת שמש נכנסים קצת יותר מ-12 חודשי ירח ושליש.
עדויות שונות מראות שלוחות שנה קדומים, אשר סימנו את חילופי החודשים ללא שימוש בכתב, ניסו למצוא פתרונות שונים לפער הזמנים. ניסיונות קדומים אלו הם הרקע שממנו יצמח בעתיד רעיון השנה המעוברת.
בלוח השומרי

לוח השנה השומרי הוא העתיק ביותר שנמצא, ומתוארך לתקופה שלפני יותר מ-5,000 שנה. הוא גם לוח השנה הקדום ביותר הידוע לנו שמצוי בו עיבור שנים: החודשים של לוח השנה השומרי החלו במולד הירח, והשנה כללה 12 חודשים של 29 או 30 יום. בגרסתו המוקדמת ביותר של לוח השנה, מועדי הזריעה והקצירה המחזוריים לא הגיעו במועדם, מכיוון שמשנה לשנה התווסף פער גדל והולך שנבע מחסרונם של כמה ימים בשנה.
עם התפתחות לוח השנה השומרי, התפתח מושג השנה המעוברת. השומרים היו מראשוני האסטרונומים, ובזכות מעקב מדוקדק שבצעו אחר כוכבי השמיים, הצליחו השומרים לחשב בדייקנות את שנת השמש, ולהחליט מתי יש להוסיף חודש אחד לשנה, כדי שהשנה הירחית שלהם לא תנדוד רחוק מדי משנת השמש. במאה החמישית לפני הספירה, בבבל ובמקומות נוספים בעולם העתיק, שירשו את לוח השנה השומרי, הוכנס מחזור של 19 שנים, מהן 7 מעוברות.
בלוח העברי

בלוח העברי נוסף בשנה מעוברת חודש בין שבט לאדר המכונה אדר א' (או "אדר ראשון") וחודש אדר הרגיל הופך לחודש אדר ב' (או "אדר שני") ובו נחגג פורים. מכאן שבשנה מעוברת יש שלושה עשר חודשים. בלוח הקבוע יש בשנה מעוברת בין 383 ל-385 ימים. בנוסף על עיבור חודש אדר, ישנן הוספות וגריעות של ימים בסופי החודשים חשוון וכסלו, שמתבצעות בלי קשר לעיבור השנה, כדי לתאם בין מועדי החגים לימות השבוע, וכדי לקרב יותר את ראש חודש לראיית הירח החדש.
עיבור השנה, כלומר הוספת חודש כשנוצר פער של מחזור ירח שלם בין לוח השנה לבין ציוני הזמן החקלאיים, היה מקובל בקרב העמים שהשתמשו בלוח הירחי, בפרט בבבל שהשתמשו בלוח שנה דומה מאוד לזה שפותח בשומר. נראה שהשיטה של 7 שנים מעוברות בכל 19 שנים, הייתה ידועה גם בארץ ישראל, ובאמצעותה אפשר היה לחזות את השנים המעוברות, אולם על-פי עדויות בתלמוד ובמקורות אחרים, עד המאה ה-4 לספירה היו נסמכים בעיקר על תנאי מזג האוויר כדי להחליט על עיבור השנה, ופחות על חישובים אסטרונומיים.
בימי בית שני ובשנים הראשונות לאחר החורבן, כל זמן שהייתה סמכות הלכתית אחת לעם היהודי, הייתה הסנהדרין מחליטה מדי שנה אם לעבר את אותה שנה על פי שיקולים שונים. עקב קשיי הגלות הוחלט על קבלת הלוח העברי הקבוע שפרסם הלל נשיאה בשנת 359, הופסק הדיון השנתי בנושא והונהג מחזור קבוע של 7 שנים מעוברות בכל 19 שנים. הכלל כיום הוא ששנה היא מעוברת אם בחלוקה ל-19 היא נותנת שארית 3, 6, 8, 11, 14, 17 או 0 (גו"ח אדז"ט) - בממוצע כל 2.86 שנים. ממצבות צוער (י"א וכ"א) עולה שבמאה החמישית היו מעברים את השנים ששאריתן 9 במקום 8.
לעומת זאת, הקראים, המשיכו בלוח השנה הקראי להחליט על עיבור השנה בהתאם להבשלת השעורה בארץ ישראל, גם לאחר המאה ה-9. אולם, עם התפזרות הקראים ברחבי העולם, אמצו קהילות קראיות רבות את שיטת העיבור הרבנית. במאה ה-19, אימצו את העיבור הרבני אפילו הקראים בארץ ישראל. בשנים האחרונות, יש ניסיון אצל הקראים לשוב לעיבור השנה בהתאם לזמן הבשלת השעורה בארץ ישראל.
הלוח היוליאני

הלוח היוליאני נכנס לשימוש עקב רפורמה שערך יוליוס קיסר בלוח השנה הרומי בשנת 45 לפני הספירה. הוא מתבסס על ההנחה כי שנת שמש היא בת 365 ורבע ימים בדיוק (365.25 ימים). הנחה זו התבררה כלא מדויקת ותוקנה בסוף המאה ה-16. בלוח היוליאני מעברים כל שנה שמספרה מתחלק ב-4. בימי יוליוס קיסר מנו את השנים באופן שונה מזה הנהוג כיום, כך שהכלל המתמטי שנקבע מלכתחילה לזיהוי השנים המעוברות היה, מן הסתם, שונה מזה שמקובל היום. בכל מקרה, ידוע כי נפלו שגיאות בקביעת השנים המעוברות בעשורים הראשונים לאחר הנהגת הלוח היוליאני, וכי כלל העיבור החל להיות מיושם כנדרש רק בשנת 4 או 8 לספירה. זאת, לאחר תקופה שבה הופסק עיבור השנים בהוראת אוגוסטוס קיסר כדי לתקן שיבוש בן 3 ימים שהצטבר עקב עיבור מיותר של שנים מסוימות.
מלכתחילה קבע יוליוס קיסר כי בשנה מעוברת היום ה-24 בפברואר יחזור פעמיים (היום ה-24 בפברואר היה בן 48 שעות כביכול בשנה מעוברת). ככל הנראה הייתה הכוונה להוסיף את היום אחרי החג טרמינליה ב-23 בפברואר. הבחירה במועד הזה דווקא קשורה כנראה במסורות רומיות עתיקות שעל-פיהן השנה החלה בחודש מרץ, אם כי בפועל הנוהג הזה בטל זמן רב לפני ימי יוליוס קיסר. כיום מקובל להתייחס ליום ה-29 בפברואר כאל היום הנוסף בשנה מעוברת.
לשם קביעת חגים ומעדים דתיים, כללי עיבור השנה של הלוח היוליאני היו מקובלים בכנסיות האורתודוקסיות המזרחיות עד קונגרס הכנסיות האורתודוקסיות שנערך במאי 1923. בקונגרס זה, התקבל תיקון בלוח היוליאני והונהג "הלוח היוליאני המתוקן" המכונה גם "לוח מילאנקוביץ". מספר כנסיות דחו את הרפורמה ובכנסיות אלו עדיין נוהגים כללי העיבור של הלוח היוליאני. בין הכנסיות שדחו את הרפורמה מצויות הכנסייה האורתודוקסית הרוסית, הכנסייה האורתודוקסית הסרבית, הפטריארכיה היוונית-אורתודוקסית של ירושלים והכנסייה הגאורגית.
לצרכים אזרחיים, כמו גם בכנסיות המערביות ובחלק מהכנסיות המזרחיות, נהוג הלוח הגרגוריאני שכלל העיבור שלו שונה במקצת על ידי גרגוריוס השלושה עשר בשנת 1582 על מנת לתקן את חוסר הדיוק.
הלוח היוליאני המתוקן - לוח מילאנקוביץ

בעקבות חוסר ההתאמה שנוצרה בין שנת החמה לשנה בלוח היוליאני התקבלה החלטה בקונגרס הכנסיות האורתודוקסיות בשנת 1923 לבצע תיקונים בלוח. ניקבע שה-1 באוקטובר 1923 על פי הלוח היוליאני יהיה 14 באוקטובר 1923 בלוח המתוקן. וכמו כן הוחלט על שינוי בשיטת העיבור. כאשר כל שנה רביעית תהייה מעוברת אלא אם כן, השנה מתחלקת ב-100 וזאת, פרט לשנים שמחלוקתם ב-900 מתקבלת שארית של 200 או 600. לוח זה נהוג בכנסיות האורתודוקסיות של אלכסנדריה, קונסטנטינופול, אנטיוכיה, יוון, קפריסין, רומניה ובולגריה.
התאריכים בלוח היוליאני המתוקן יהיו זהים לתאריכי הלוח הגרגוריאני עד שנת 2800.
הלוח הגרגוריאני

גם בלוח הגרגוריאני נוסף בשנה מעוברת ("שנה כבושה") יום אחד לחודש פברואר, הוא 29 בפברואר, אולם הכללים לקביעת שנה מעוברת שונים במקצת מאלו של הלוח היוליאני. במשך השנים התברר כי שנת השמש (המכונה באסטרונומיה "שנה טרופית") קצרה במעט מכפי שחשבו, במאה ה-16 נמדדה נקודת השוויון, המבשרת את האביב ואת הסתיו, ונמצא כי היא מתרחשת עשרה ימים לפני המצופה.
לפי החשבון החדש, אורכה של שנת שמש ממוצעת הוא 365.2422 ימים בלבד (כלומר קצרה ב-11 דקות וכמעט 14 שניות ממה שחישבו בעבר), לפיכך תוקנו כללי העיבור באופן הבא:
כל שנה המקיימת אחד מהתנאים הבאים היא שנה מעוברת:
השנה מתחלקת ב-4 אך אינה מתחלקת ב-100
השנה מתחלקת ב-400.
למשל, 2004 היא שנה מעוברת, אך 1900 אינה שנה מעוברת, משום שהיא מתחלקת ב-100, אך לא ב-400. 2000 היא שנה מעוברת, משום שהיא מתחלקת ב-400.
לוח השנה האתיופי

לוח השנה האתיופי הוא לוח שנה שמשי, הכולל תריסר חודשים בני 30 יום ומספר ימים הנוספים בסוף השנה. בשנה רגילה מספרם חמישה, בשנה מעוברת - שישה. שנה מעוברת חלה פעם בארבע שנים, ללא יוצא מהכלל.
השנה באסלאם > ביטול התאמת לוח השנה לעונות השנה

השנה המוסלמית היא שנה של 12 מחזורי ירח, אך בניגוד לשנה עברית אין מעברים את השנה לשם התאמת הלוח לחילופי העונות. לוח השנה הערבי הקדום כלל שיטת עיבור כזו, אולם היא בוטלה עם קבלת האסלאם בחצי האי ערב. המסורת המוסלמית מייחסת למוחמד את האמירה כי עיבור השנה הוא כפירה, אך לא מבואר מהי הסיבה לכך. החגים המוסלמיים אינם תלויים בעונות השנה, ועשויים לחול בכל אחת מהן.
| חודש | בשנים |
| --- | --- |
אלול: ה'תשס"ח-ה'תש"ע
אב: ה'תשע"א-ה'תשע"ג
תמוז: ה'תשע"ד-ה'תשע"ה
סיוון: ה'תשע"ו-ה'תשע"ח
אייר: ה'תשע"ט-ה'תשפ"א
ניסן: ה'תשפ"ב-ה'תשפ"ג
אדר: ה'תשפ"ד-ה'תשפ"ז
שבט: ה'תשפ"ח-ה'תש"ץ
טבת: ה'תשצ"א-ה'תשצ"ג
כסלו: ה'תשצ"ד-ה'תשצ"ה
חשוון: ה'תשצ"ו-ה'תשצ"ח
תשרי: ה'תשצ"ט-ה'תת"א
השנה באסלאם > קביעת מספר הימים בשנת ירח

כיוון שמספר הימים הממוצע ב-12 מחזורי ירח אינו מספר שלם (354.3671 יום בממוצע), מספר הימים בשנה מוסלמית אינו קבוע ועשוי להיות 354 או 355 ימים. לוח השנה המוסלמי אינו כולל כללי "עיבור" לגבי הוספת יום לשנה, כיוון שראשי החודשים נקבעים עד היום על-פי תצפיות על מולד הירח, וממילא השנה מתארכת ביום על-פי הראייה בפועל. לצורך תכנון ארוך-טווח פותחו אלגוריתמים לחיזוי מועדי ראשי החודשים והחגים המוסלמיים. האלגוריתמים האלה כוללים מעין כללי "עיבור" שמטרתם לקבוע מתי יש להאריך את השנה ביום, כך שתהיה בת 355 יום, אך אין לאלגוריתמים האלה כל תוקף מחייב.
ראו גם

הלוח העברי
הלוח הגרגוריאני
הלוח הקראי
הלוח המוסלמי
מחזור מטוני
הערות שוליים

↑  משנה, מסכת סנהדרין, פרק א', משנה ב'
1 2 3 4 5  ד"ר יונת אשחר, הלוחות שצועדים עם הזמן, במדור "מדע במבט-על" באתר של מכון דוידסון לחינוך מדעי, 9 בספטמבר 2018
↑  בשנה הראשונה אדר ב', באחרונה אדר א' וביניהן אדר רגיל.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4125672-4  LNB: 000345153
מיס אמריקה

משתתפות התחרות של 2003 בביקור בבסיס חיל האוויר "אנדרוז"
לי מריוות'ר, שחקנית קולנוע, מיס אמריקה 1955
דיאדרה דאונס, רופאה, מיס אמריקה 2005
תחרות מיס אמריקה היא תחרות יופי שנתית הנערכת בין נשים צעירות בארצות הברית. התחרות נערכת ב-50 מדינות ארצות הברית, בוושינגטון די. סי. ובאיי הבתולה של ארצות הברית. לזוכה בתחרות הלאומית ניתן התואר "מיס אמריקה" למשך שנה. התחרות נערכה לראשונה באטלנטיק סיטי בשנת 1921, ונערכה שם מדי שנה בחודש ספטמבר עד שנת 2004. בשנת 2006 עברה התחרות ללאס וגאס. הפרס בתחרות הוא מלגת לימודים.
המקרה של ונסה ויליאמס

ונסה ויליאמס - השחקנית הידועה עבור תפקידיה ב"בטי המכוערת", "עקרות בית נואשות" ו"האישה הטובה" - הייתה מיס ניו יורק 1983, וזכתה בתואר מיס אמריקה של שנת 1984. היא הייתה האפרו-אמריקאית הראשונה שזכתה בכתר. לקראת סוף שנת התואר שלה, התגלו תמונות עירום שלה שפורסמו ללא רשותה במגזין הגברים פנטהאוז. תחת לחץ ציבורי, ויליאמס ויתרה על הכתר, והסגנית הראשונה לתואר, מיס ניו ג'רזי, סוזט צ'ארלס.
בתחרות של שנת 2016, ויליאמס הוזמנה לכהן כשופטת הראשית של התחרות, ומנכ"ל מיס אמריקה, סאם הסקל, התנצל בפניה התנצלות פומבית על מאורעות 1984.
זוכות בולטות בתחרות

בס מאירסון 1945 - נציגת ניו יורק
לי מריוותר, 1955 - נציגת סן פרנסיסקו ונציגת קליפורניה
אליזבת גרייסן 1982 - נציגת ארקנסו
ונסה ויליאמס 1984 - נציגת ניו יורק - ויתרה על התואר בעקבות סקנדל
קתרין שינדל 1998 - נציגת אילינוי - התברר שאביה הוא מהמארגנים הבכירים של התחרות, אך לא נשלל ממנה תוארה.
משתתפות בולטות בתחרות

ג'ואן בלונדל 1926 - נציגת דאלאס - מקום 4
קלוריס ליצ'מן 1946 - נציגת שיקגו
ורה מיילס 1948 - נציגת קנזס
קרול מוריס 1955 - נציגת איווה - ניצחה במיס ארצות הברית ובמיס תבל לשנת 1956.
אניטה בריאנט 1959 - נציגת אוקלהומה - מקום 2
סוזן בוקנר 1972 - נציגת וושינגטון
דלתה בורק 1975 - נציגת פלורידה
ברנדה סטרונג 1980 - נציגת אריזונה
בובי איקס 1983 - נציגת ג'ורג'יה
ננסי אודל 1988 - נציגת קרוליינה הדרומית
ג'רי ראיין 1990 - נציגת אילינוי - מקום 3
טריש ריגן 1994 - נציגת ניו המפשיר
שנדי פינסי 2003 - נציגת מיזורי
מנחי טקס בחירת מיס אמריקה

טוני דנזה - 2001
ויין בריידי - 2002
כריס הריסון - 2004–2005, 2011–2018
ג'יימס דנטון - 2006
מריו לופז - 2007, 2009–2010
רוס מת'יוס - 2019
מלון קומודור (עזה)

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 בניית המלון
 תאריך פתיחה:  העשור הראשון של המאה ה־21 
 קואורדינטות:  31°31′32″N 34°26′07″E﻿ / ﻿31.525472222222°N 34.435305555556°E﻿ / 31.525472222222; 34.435305555556
  (למפת עזה מוגדלת) מלון קומודור(למפת עזה רגילה) מלון קומודור
 
מלון קומודור הוא בית מלון בעיר עזה, בשכונת א-רימאל, בה רוב התושבים הם בעלי מעמד חברתי גבוה. במלון מתאכסנים בדרך כלל עיתונאים זרים ודיפלומטים המגיעים לעזה.
היסטוריה

המלון נבנה בתחילת המאה ה-21, ובו עשרות חדרים וסוויטות, חדר כושר ובריכת שחייה.
המלון בבעלות עבדל אל-עזיז חאלידי, מוסלמי אדוק בעל קשרים לאנשי חמאס. חאלידי עיטר את המלון במוטיבים אסלאמיים, בהם הצבע הירוק ופסוקים מהקוראן. ליד המלון מרכז קניות ומספר מסעדות יוקרה, והוא מרכז סביבו חיי לילה ובילויים לתושבי השכונה.
בשנת 2007 אסרו אנשי חמאס על נשים ללבוש בגדי ים בבריכה, גם בימים המיועדים לנשים בלבד, בנימוק שגברים מציצים לעברם מעבר לגדר המקיפה את המלון. אנשי חמאס אף סגרו במלון בית קפה, שבו נהגו גברים ונשים לשבת יחד.
במלון גם מרכז כנסים וחדרי דיונים, המיועדים לאנשי עסקים אך נעשה בהם בעיקר שימוש פוליטי על ידי חמאס ופלגים פוליטיים אחרים בעזה. לדוגמה, במאי 2017 נערך במלון כנס אנשי חמאס, בו הוצגו דבריו של מנהיג הארגון ח'אלד משעל, ששודרו בווידאו ממקום מושבו בדוחה, קטאר. בספטמבר 2017 ערך יחיא סנוואר, מנהיג חמאס ברצועת עזה, סדרת פגישות עם אנשי פת"ח והרשות הפלסטינית, במסגרת מאמצי הפיוס בין הארגונים ובדצמבר 2017 ערכה תנועת הג'יהאד האסלאמי הפלסטיני מסיבת עיתונאים במלון.
בשנת 2010 התאכסנה במלון קבוצה של נטורי קרתא המקורבים לחמאס, בראשות הרב ישראל דוד וייס (אנ'). הם שהו במלון במהלך השבת וסופק להם מזון כשר. לאחר צאת השבת עזבה הקבוצה את המלון ועברה למצרים דרך מעבר רפיח, ומשם לישראל.
ראו גם

מלון א-דיירה
הכפר התיירותי ביסאן סיטי
הערות שוליים

↑  אוהד חמו, ‏הכירו: מלון 5 כוכבים בעזה, באתר ‏מאקו‏, 5 בדצמבר 2011
↑  ה"סביון" של עזה: שכונת רימאל חיה בבועה בעת "צוק איתן", באתר גלובס, 8 באוגוסט 2014
↑  אבי יששכרוף, Gaza vs. West Bank / Yet Another Last Chance, באתר הארץ, ‏16 ביולי 2007 (באנגלית).
↑  The rise of Hamas through Israeli-Palestinian conflict, ‏15 ביולי 2017 (באנגלית).
↑  Dispatch from Gaza on reconciliation between Hamas and the Palestinian Authority, ‏27 בנובמבר 2017 (באנגלית).
↑  מסיבת עיתונאים של הג'יהאד האסלאמי הפלסטיני, ‏6 בדצמבר 2017 (בערבית).
↑  Hamas Hosts Neturei Karta for Sabbath in Gaza, באתר ערוץ 7, ‏5 בינואר 2010 (באנגלית).
מיס אנטבה

| --- | --- |

 בימוי:  עמרי לוי
 הופק בידי:  יואב רועה רנן שור
 תסריט:  דנה שץ עמרי לוי
 שחקנים ראשיים:  מירב אברהמי מירב גרובר יעל אבקסיס
 מוזיקה:  אלון אולארצ'יק
 צילום:  גבריאל ואגון
 מדינה:  ישראל ישראל
 הקרנת בכורה:  31 ביולי 2003
 משך הקרנה:  80 דקות
 שפת הסרט:  עברית
 סוגה:  סרט דרמה 
 תקציב:  ₪2,310,000
 דף הסרט ב־IMDb
 
מיס אנטבה הוא סרט ישראלי משנת 2003 של הבמאי עמרי לוי.
הסרט נעשה כהפקה משותפת לבית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה ולקבוצת בוגרים, בתמיכת "קרן יהושע רבינוביץ לאמנויות תל אביב", קרן סם שפיגל וטלעד. הסרט נעשה ביוזמת רנן שור, מנהל בית הספר סם שפיגל, כחלק מפרויקט לקידום יצירת סרטי עלילה באורך מלא על ידי בוגרי בית הספר.
הסרט השתתף בכ-35 פסטיבלים בינלאומיים ובהם מונטריאול, המפטונס - ניו יורק, ריו דה ז'ניירו, לוס אנג'לס, שיקגו, פוסאן (קוריאה) ופאלם ספרינגס, ארצות הברית וזכה למספר פרסים בינלאומיים.
רקע

הסרט מתאר את מציאות החיים בישראל בשנות השבעים. עלילת הסרט מתרחשת בירושלים בקיץ 1976 על רקע חטיפת מטוס אייר פרנס לאנטבה. מציאות תמימה של ילדה לפני המהפך הפוליטי של 1977 ולפני האינתיפדה והטרור ולפני עידן ההיי-טק. במציאות זו עדיין אפשר היה לנצח את הטרור. ההשראה לסרט היו בני הזוג קלוד ואמה רוזנקוביץ, זוג פעילי שלום מירושלים, שהיו בין החטופים לאנטבה לפני. הם ניסו להבין את מניעי החוטפים ולא הסתירו את דעותיהם.
שחקנים

| שחקן | תפקיד |
| --- | --- |
מירב אברהמי: נעה
מירב גרובר: נורית
יעל אבקסיס: אליסה
אלון אולארצ'יק: יוחנן
יגאל נאור: אברם
איתמר גלוקסמן: יואב
פרסים

ציון לשבח  בקטגוריית סרטי הילדים - פסטיבל ברלין.
פרס השחקנית - פסטיבל רימוסקי, קנדה
פרס מיוחד של חבר השופטים - פסטיבל זלין, צ'כיה
פרס ראשון - פסטיבל טיוואן
פרס התסריט - פסטיבל גונפרביל, צרפת
ציון לשבח לשחקנית - תחרות וולג'ין, פסטיבל הקולנוע ירושלים
הערות שוליים

↑  אברהם כרמלי, זהר שביט, קולנוע בישראל, סיכום פעילות שנתית 2002–2003, המרכז למידע ולמחקרי תרבות, יולי 2006, עמ' 13
↑  רותה קופפר, ילד שקוף בחולצה של סטיב אוסטין, באתר הארץ, 31 ביולי 2003
↑  נקבעו הסרטים שיקבלו  תמיכה מקרן רבינוביץ, באתר הארץ, 17 ביולי 2002
↑  החלו צילומי "מיס אנטבה", באתר הארץ, 24 בספטמבר 2001
↑  אביב לביא, קולות אחרים באנטבה, באתר הארץ, 29 ביולי 2003
↑  גואל פינטו, הסרט "בעולם הזה" זכה בפסטיבל ברלין, באתר הארץ, 14 בפברואר 2003
↑  גואל פינטו, "מיס אנטבה" של עומרי לוי יתחרה  בקטגוריית סרטי הילדים של פסטיבל ברלין, באתר הארץ, 21 בדצמבר 2002
↑  גואל פינטו, 17 סרטים עלילתיים הוגשו לתחרות האקדמיה הישראלית לקולנוע, באתר הארץ, 16 ביוני 2003
מיס ארצות הברית

| --- | --- |

ריישל סמית' מיס ארצות הברית, 2007
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפרס:  1952–הווה (כ־72 שנים) 
 אתר רשמי
 
מיס ארצות הברית היא תחרות יופי הנערכת בארצות הברית מדי שנה החל משנת 1952.
הזוכה בתחרות מייצגת את ארצות הברית בטקס מיס תבל. בשנות ה-80 הייתה הזוכה במקום השני בתחרות נשלחת לייצג את ארצות הברית בתחרות מיס עולם.
תחרות זו היא מתחרויות היופי המסוקרות והנצפות בעולם ושודרה בעבר בערוץ CBS והופקה על ידי טראמפ הפקות בשלב המוקדם, כל אחת מ-50 מדינות ארצות הברית עורכת תחרות יופי לבחירת נציגת המדינה לתחרות מיס ארצות הברית.
באופן מסורתי הזוכה בתואר מיס ארצות הברית מתגוררת בניו יורק במהלך שנת כהונתה.
טענות לסביבת עבודה רעילה והטרדות

בתחילת מאי 2024 הודיעו שתי מחזיקות תארים נוכחיות על התפטרותן. 
ב-6 במאי 2024, הודיעה נואליה ווייט, מיס ארצות הברית ל-2023,על התפטרותה מהתואר. בהודעתה היא ציינה את רצונה לתת עדיפות לבריאות הנפשית שלה. יומיים לאחר מכן, הודיעה גם אומסופיה סריווסטבה, מיס נוער ארצות הברית ל-2023, על התפטרותה מהתואר.
הצהרת ההתפטרות של ווייט, שאותה פרסמה באינסטגרם, יצרה לכאורה אקרוסטיכון עם המילים "I AM SILENCED" (“אני מושתקת”) ב-11 המשפטים הראשונים בהודעה.  ה"ניו יורק טיימס" השיג מאוחר יותר את מכתב ההתפטרות הפנימי של ווייט לארגון מיס ארצות הברית, שם היא ציינה "סביבת עבודה רעילה", "בריונות והטרדה", ודחיה במסירת זכיותיה בפרס כסיבות להתפטרותה. גם ווייט וגם סריווסטבה חתומות על הסכמי סודיות עם ארגון מיס ארצות הברית. אמה של סריווסטבה דיברה בתקשורת בארצות הברית וטענה שמלכות היופי שהתפטרו חוו התעללות וביריונות.
הסגנית הראשונה של ווייט, סוואנה גנקביץ' מהוואי, קיבלה את התואר מיס ארצות הברית 2023 ב-9 במאי 2024. הסגנית הראשונה הראשונה של סריווסטבה, סטפני סקינר מניו יורק, סירבה לקבל את התואר מיס נוער ארצות הברית 2023, והחל מ-14 במאי 2024, התואר מיס נוער ארצות הברית 2023 אינו מאויש.
הערות שוליים

1 2 3 4 5  ציפי שמילוביץ, "התעללו בהן": הזוכות של Miss USA יוצאות נגד תחרות היופי, באתר ynet, 15 במאי 2024
↑  Kircher, Madison Malone (2024-05-11). "Sudden Resignations. A Leaked Letter. What's Happening Inside Miss USA?". The New York Times (באנגלית אמריקאית). ISSN 0362-4331. נבדק ב-2024-05-15.
↑  Miss Hawaii Savannah Gankiewicz Named Miss USA 2023 After Noelia Voigt Resignation: 'I Accept the Crown', Peoplemag (באנגלית)
↑  Naledi Ushe, Miss Teen USA runner-up Miss NY Teen declines position amid UmaSofia Srivastava's resignation, USA TODAY (באנגלית אמריקאית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  VIAF: 126702381   WorldCat (עם VIAF): 126702381
תיירות נגישה

תיירים מוגבלים בניידות מתניידים בעזרת קלנועיות בגן החיות אוסטרליה שבקווינסלנד
רמפה לכיסאות גלגלים עבור מתקן המגלשות בפארק החייל האוסטרלי, באר שבע
מפת תבליט של העיר העתיקה מינסטר בגרמניה המיועדת לתיירים עיוורים
תיירות נגישה היא יוזמה לשיפור הנגישות של אתרי תיירות ומוצרים ושירותים הקשורים בהם, לבני אדם עם מגוון רחב של יכולות פיזיות וקוגניטיביות, ובכך למנוע אפליית תיירים על רקע לקות, זקנה או מגבלה רפואית זמנית.
המונח הופיע במאמר משנת 2009 בתיאור "תיירות נגישה מאפשרת לבני אדם בעלי צורכי גישה, כולל הבטי ניידות, ראייה, שמיעה, ותפיסה, לתפקד באופן עצמאי, בשוויוניות ובכבוד, על ידי אספקת מוצרי תיירות, שירותי תיירות וסביבה תיירותית המיועדים לכלל. הגדרה זו כוללת את כל בני האדם, כולל אלה המתיירים בלווית ילדים בעגלות, אנשים עם מוגבלויות וקשישים".