ערוץ 33
היסטוריה > דעיכת הערוץ

בשנת 1997 קבע מבקר המדינה, כי יש בעייתיות רבה בהתנהלות הערוץ, לרבות בדרך בה יוסף בראל מקבל עובדים וממנה אותם לתפקידיהם, בלא הליך של מכרז כנדרש. בנוסף החליט ראש הממשלה בנימין נתניהו לקצץ שני שלישים מתקציבו.
בשנת 2001 החליטה מליאת רשות השידור על הקמתו של ערוץ המזרח התיכון באפיק 34. ערוץ זה נועד להחליף את שידורי רשות השידור בשפה הערבית וכן לכלול את שידורי הטלוויזיה הישראלית באנגלית. השידורים נועדו לתת מענה לצרכיה של האוכלוסייה דוברת הערבית בישראל, וכן להגיע למדינות ערב השכנות. ההחלטה על הקמת הערוץ הלווייני בערבית קיבלה את אישורה של הממשלה ביום שתמכה כספית בהקמתו של הערוץ החדש. קהל היעד הוגדר כ"אזרחי מדינת ישראל ואוכלוסיית המזרח התיכון" ותקציב הערוץ עמד על סכום עתק של כ-79 מיליון ש"ח. מאחר שהיה בכוונת הרשות להעביר את כל השידורים בשפה הערבית לערוץ הלווייני בערבית, הועברו עובדי הטלוויזיה הישראלית בערבית (ששידרה עד אז כשעתיים כל יום בערוץ 1) לערוץ הלווייני בערבית. כל העובדים, שהועברו למחלקת התוכניות בערוץ הלווייני בערבית, הם עובדים קבועים וותיקים אשר בטרם החלו לעבוד במסגרת הערוץ, עבדו במחלקה לשידורים בערבית בטלוויזיה הישראלית או במחלקה באנגלית של הטלוויזיה הישראלית.
בפועל, לא חל כל שינוי בשידורי הטלוויזיה הישראלית בערבית. הערוץ הלווייני בערבית המשיך לשדר את אותן תוכניות ששודרו בעבר בטלוויזיה הישראלית בערבית בערוץ הראשון, תחת לוגו שונה. את זמן השידור הנוסף בערוץ הלווייני בערבית אשר נותר פנוי, מילאו בשידורים חוזרים, בתוכניות מערוץ 33, בסרטים קנויים ובתוכניות מן הארכיון. בזמן השידור שהתפנה בערוץ 1 הוכנסו תוכניות בעברית, מה שהפך את ערוץ 1 (לראשונה מאז הקמתו) לערוץ המשדר רק בשפה העברית.
בשנת 2004, עקב קיצוצים בתקציב רשות השידור אשר לא אפשרו החזקת שלושה ערוצי טלוויזיה, וכן עקב בג"ץ של ערביי ישראל כנגד רשות השידור בנושא קליטת שידורים בערבית, הוחלט לאחד את הערוץ הלווייני בערבית לתוך ערוץ 33, ובכך להפוך את ערוץ 33 לערוץ שרובו שידורי ערבית (בצורה אירונית, זוהי מטרתו המקורית של הערוץ). ערוץ 33 המאוחד שודר באמצעות לוויין בכל רחבי אירופה, בתדר שבו שודר לפני כן הערוץ הלווייני בערבית של רשות השידור. שידור זה הופסק בשנת 2007 עקב מצוקת תקציב ברשות השידור, ועד סגירתו הופץ הערוץ בלוויין "עמוס" המכסה את ישראל. הערוץ משדר גם במשדרים קרקעיים - בתחילה, שודר ערוץ 33 בין השעות 18:00 ל-19:30 בתדרי המשדרים של ערוץ 1, אך עקב תלונות של צופי ערוץ 1 אשר המהלך יצר עבורם שיבושים בקליטת ערוץ 1, ייחדו שני משדרים לטובת ערוץ 33 - אחד בצפון הארץ ואחר במרכז.
עם איחוד הערוצים, לא נותר די זמן שידור להעברת ישיבות מליאת הכנסת. עקב כך, הציעה רשות השידור להקים ערוץ חדש לשידורי הכנסת. הצעה זו עלתה בד בבד עם יוזמה של הכנסת להקמת ערוץ ייחודי לשידורי הפרלמנט (בדומה לנעשה בחלק ממדינות אירופה) - אשר בעקבותיה נחקק חוק שידורי טלוויזיה מהכנסת אשר גרם להקמת ערוץ הכנסת באמצעות מכרז, בו הפסידה רשות השידור את רישיון ההפעלה לחברת החדשות של ערוץ שתיים.
בשנת 2003 הוטחה בערוץ ביקורת רבה כאשר יעקב מנדל, אז מנהל מחלקת המופעים בעיריית תל אביב-יפו, קיבל בו תוכנית שבועית, "הלילה יענק'לה לאן" (כ-250 תוכניות עד 2006), אשר תקציבה השנתי עמד על 329,000 ש"ח. בנוסף הודפסו חולצות ומדבקות "פרומו" לתוכנית על חשבון תקציב המחלקה אותה ניהל מנדל. בעקבות גילוי הפרשה נאלץ מנדל לפרוש מעיריית תל אביב, אך את התוכנית המשיך להגיש עד 2006 ובנוסף, הפיק לערוץ את התוכנית "אדם ומלואו", אותה הינחה עוזי חיטמן עד פטירתו ואחריו חנן גולדבלט, עד מעצרו.
בשנת 2004 הוגשה תביעה על ידי אגודת העיתונאים כנגד הערוץ ויוסף בראל. בשנת 2005 הודח בראל על ידי ממשלת ישראל מתפקיד מנכ"ל רשות השידור, ובמקביל, קבע בג"ץ כי אין לגיטימיות להמשך שידורי הערוץ מכיוון שאינו מממש את יעודו המקורי ולפיכך ראוי שייסגר. בשנת 2006 התכנסה ועדה מיוחדת של רשות השידור על מנת לדון בעניין ערוץ 33, והחליטה לסגור אותו עד לשנת 2007.
בעת מלחמת לבנון השנייה שידר הערוץ את שידורי פיקוד העורף.
בעקבות קיצוץ בתקציב הערוץ, הפקות המקור בו הצטמצמו, ושודרו בו שידורים חוזרים רבים. הערוץ לא הפיק עוד שידורים חדשים בשפה העברית וכל עובדיו היו מפוזרים במחלקות השונות של ערוץ 1. עם זאת, נמשך בו שידורן של תוכניות מקוריות בשפה הערבית, במסגרת המחלקה הערבית של הערוץ הראשון, וכן מהדורת חדשות יומית בשפה האנגלית.
כחלק ממערך השידורים הקרקעיים הדיגיטליים ("עידן+") החל מאוגוסט 2009, הערוץ שודר למעשה בכל רחבי הארץ בכיסוי מלא.
ביום רביעי, ה-10 במאי 2017, לאחר יותר מ-23 שנים באוויר, סיים הערוץ את שידורו.