stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
המנורה
בספרות הרבנית > מקומה > ה'נר המערבי'

נחלקו התנאים: האם המנורה הייתה עומדת בכיוון צפון-דרום, או בכיוון מזרח-מערב. הכוונה: ברחבו של ההיכל (צפון-דרום) או בארכו (מזרח-מערב). לפי מי שסובר צפון-דרום, פיהם של שלשת הנרות הצפוניים נטה כלפי דרום ושל שלשת הדרומיים כלפי צפון; וכך ששת הנרות נטו לנר האמצעי, והנר האמצעי נוטה לכיוון קודש הקודשים, היינו לכיוון מערב, ועל כן נקרא נר המערבי שעליו נאמר: "יַעֲרֹךְ אֹתוֹ (לשון יחיד) אַהֲרֹן וגו' לִפְנֵי ד'". ולפי מי שסובר מזרח ומערב, היו כל הפיות נוטים לצד מערב ו"נר מערבי" נקרא הנר החיצוני ביותר שלצד מערב, או הנר השני שממזרח למערב. נחלקו הרמב"ם והראב"ד כמי הלכה. לרמב"ם: צפון-דרום, ולראב"ד: מזרח-מערב.
בספרות הרבנית > הגביעים, הכפתורים והפרחים

הרמב"ם מסביר את צורתם של הגביעים הכפתורים והפרחים: ”הגביעים דומין לכוסות אלכסנדריאה שפיהן רחב ושוליהן קצר. והכפתורים כמין תפוחים כרותיים שהן ארוכין מעט כביצה ששני ראשיה כדין. והפרחים כמו פרחי העמודים שהן כמין קערה ושפתה כפולה לחוץ”. בגוף המנורה היו ארבעה גביעים, חמישה כפתורים ושלושה פרחים. שישה קנים יצאו מהמנורה, שלושה מצד אחד ושלושה מהצד השני, ובכל אחד מהקנים היו שלושה גביעים, כפתור ופרח. ”נמצאת כל הגביעים שנים ועשרים. והפרחים תשעה. והכפתורים אחד עשר. וכולן מעכבין זה את זה ואפילו חסר אחד מן. השנים וארבעים מעכב את כולן”.
בתורה נאמר ”ובמנורה ארבעה גביעם משוקדים כפתוריה ופרחיה”. ונפל ספק האם צריך לקרוא "גביעים משוקדים", ואז על הגביעים תופיע צורה של שקד, או שמא "משוקדים כפתוריה ופרחיה" ואז צורת השקד תופיע על הכפתורים והפרחים. זהו אחד מחמישה מקראות שאין להם הכרע, ומטעם זה פסק הרמב"ם לחומרא:”וְהַכּל מְשֻׁקָּדִים כְּמוֹ שְׁקֵדִים בַּעֲשִׂיָּתָן”.
מדרשות הפסוקים למדו בגמרא, שיש הבדל בין מנורה שעשויה מזהב לבין מנורה שעשויה משאר מיני מתכת: ”באה זהב באה גביעים כפתורים ופרחים, אינה באה זהב אינה באה גביעים כפתורים ופרחים”. מלשון רש"י ”אינה צריכה לבוא גביעים כפתורים ופרחים” נראה שדין זה אינו איסור, אלא קולא. אבל אם רוצים לעשות גביעים כפתורים ופרחים במנורה העשויה משאר מתכות, עושים. לעומתו המשנה למלך דייק מלשון הרמב"ם ”אין עושין בה גביעים כפתורים ופרחים” שהוא סובר, שלכתחילה אסור לעשות גביעים כפתורים ופרחים במנורה שעשויה משאר מתכות.
ראו גם

כלי בית המקדש
הדלקת הנרות במקדש
חנוכייה
סמל מדינת ישראל
מנורת הכנסת
לקריאה נוספת

לאור המנורה - גלגולו של סמל, מוזיאון ישראל, ירושלים 1998
ישראל ל' לוין, ‏תולדות המנורה ומשמעותה בעת העתיקה, קתדרה 98, דצמבר 2000, עמ' 32–7
L. Yarden, The Tree of Light: A Study of the Menorah – the Seven-branched Lampstand, East and West Library, 1971
Joan E. Taylor, The Asherah, the Menorah and the Sacred Tree, Journal for the Study of the Old Testament 20, 1995, עמ' 29–54 doi: 10.1177/030908929502006602
Fine Steven, The Menora, Harvard University Press, 2016
לקריאה נוספת > ספרות תורנית

הרב שלמה יוסף זוין, המועדים בהלכה, מכון התלמוד הישראלי, ירושלים תש"ם
הרב ישראל אריאל, מנורת זהב טהור, מכון המקדש, 2008.
הרב איתן שנדורפי, הדר התורה על ספר שמות, עמודים 334–338
ביאורים

↑  יחידת משקל בעולם העתיק השווה ל־60 מנה. במקרא ערכה 3000 שקל.
↑  בדעה שהקנים היו ישרים תומכים בין היתר  הרב שלמה אבינר והרב חיים קניבסקי
↑  בספרו של ראש המכון, הרב ישראל אריאל, "מנורת זהב טהור", מובאות הוכחות כי למנורה היו קנים מעוגלים, כפי שצויר על שער טיטוס ברומא ובעשרות מנורות שהתגלו בחפירות ארכאולוגיות ברחבי העולם - וכולן, ללא יוצא מן הכלל - בעלות קנים מעוגלים.
↑  רש"י: בדיל
↑  שהוא פחות מכל הכלים ואינו ראוי אפילו למלך בשר ודם", רש"י
↑  הרבי מגור דן האם נדרש שעשיית המנורה תהיה מככר מצומצם של זהב, או שהמנורה העשויה, אחר שנגמרה, תהיה משקלה ככר (אף על פי שבמהלך עשייתה היה יותר מכך). מלשון הפסוק "ככר זהב יעשה אותה" משמע שכבר מזמן עשייתה. ואולם מאותו מעשה הנזכר בגמרא במנחות הוכיח שאפשר לתקנה אחרי כן ולהעמידה על ככר.
↑  שנאמר ואת המנורה נכח השולחן..
↑  העמוד המרכזי של המנורה
↑  ראו את החלוקה בפסקא על מידות המנורה
ג'ו מנצ'ין

ג'וזף "ג'ו" מנצ'ין השלישי (באנגלית: Joseph "Joe" Manchin III; נולד ב-24 באוגוסט 1947) הוא פוליטיקאי אמריקאי חבר המפלגה הדמוקרטית, כיהן כסנאטור מטעם מדינת וירג'יניה המערבית מנובמבר 2010 ועד ינואר 2025, לאחר שנבחר בבחירות מיוחדות בשל מותו של הסאנטור הוותיק רוברט בירד. קודם לכן כיהן כמושל וירג'יניה המערבית בשנים 2005 - 2010.
ביוגרפיה

מנצ'ין נולד בפרמינגטון שבוירג'יניה המערבית, עיירה קטנה העוסקת בכריית פחם, למשפחה בת חמישה ילדים. שם משפחתו המקורי של אביו, אשר הוא ממוצא איטלקי, "מנצ'יני", תורגם לאנגלית למנצ'ין. אמו ממוצא צ'כוסלובקי. הוא סיים את לימודיו בתיכון ב-1965, ולאחר מכן למד באוניברסיטת וירג'יניה המערבית על תקן מלגת פוטבול, אולם פציעה שבאה מאוחר יותר קטעה את קריירת הפוטבול שלו. הוא סיים תואר ראשון בניהול מידע ב-1970 והחל לעסוק בכמה עסקים משפחתיים.
בשנת 1982 נבחר מנצ'ין לבית המחוקקים של מדינת וירג'יניה המערבית ולאחר מכן נבחר לסנאט המדינה ב-1986, שם שירת עד שנת 1996. בשנתו האחרונה בסנאט המדינה התמודד למשרת המושל, אך סיים במקום השני בפריימריז הדמוקרטים. בהמשך התמודד ונבחר למזכיר המדינה של וירג'יניה המערבית ב-2000.
במאי 2003 הכריז מנצ'ין על כוונתו לאתגר בפריימריז את המושל הדמוקרט המכהן בוב וייז. לאחר סקנדל לא התמודד וייז על כהונה נוספת, ומנצ'ין זכה בפריימריז של מפלגתו והביס את יריבו הרפובליקני בבחירות הכלליות ברוב גדול. בחירתו הייתה הפעם הראשונה ששני מושלים מאותה המפלגה נבחרים בזה אחר השני, מאז שנת 1964. בשנת 2008 נבחר מנצ'ין לכהונה נוספת, כשגרף מעל ל-70% ממניין הקולות.
בשנת 2010, עם הידרדרותו הבריאות של הסנאטור הוותיק רוברט בירד, אשר ייצג את וירג'יניה המערבית בסנאט מאז שנת 1959, הועלו ספקולציות כי מנצ'ין יתפוס את מושבו בסנאט לאחר שימות. בירד נפטר ב-28 ביוני באותה שנה, ומנצ'ין מינה את יועצו המשפטי, קארט גודווין, למלא את מקומו באופן זמני עד שיערכו בחירות מיוחדות לסנאט. ביולי 2010 הכריז רשמית על כוונתו להתמודד לסנאט ולרשת את מקומו של בירד. הוא זכה בפריימריז הדמוקרטים והביס את יריבו הרפובליקני בבחירות הכלליות. בנובמבר 2012 נבחר לכהונה מלאה, ובנובמבר 2018 נבחר לכהונה שנייה מלאה.
הוא חבר בוועדה לשירותים המזוינים, בוועדת האנרגיה ומשאבי הטבע, בוועדה למסחר, מדע ותחבורה ובוועדה לענייני יוצאי הצבא. מנצ'ין מחזיק בעמדות שמרניות יחסית בכל הקשור לאחזקת נשק ולתמיכתו בתיקון השני לחוקה. בספטמבר 2015 היה אחד מארבעה סנאטורים מן הסיעה הדמוקרטית שהתנגדו להסכם המעצמות על תוכנית הגרעין האיראנית.
בנובמבר 2023, הודיע כי לא יתמודד על כהונה נוספת בסנאט בבחירות 2024.
מנצ'ין הגדיר את עצמו לאחרונה כ'עצמאי'. לאחר פרישת ג'ו ביידן מן המירוץ לנשיאות, דווח כי הוא שוקל לחזור ולהירשם למפלגה הדמוקרטית כדי להתמודד בפריימריז של המפלגה לקראת הבחירות לנשיאות.
חיים אישיים

מנצ'ין נשוי לג'ייל מאז 1967 ולזוג 2 בנות ובן. בתו הת'ר היא מנכ"לית חברת התרופות מיילן. הוא קתולי באמונתו.
מנצ'ין בעל רישיון טיס אזרחי.
הערות שוליים

↑  Jessica Lilly (5 בנובמבר 2008). "Gov. Manchin wins second term". West Virginia Public Broadcasting. נבדק ב-26 באפריל 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Douglas Wood, Joe Manchin won’t run for reelection, giving GOP an opening to flip West Virginia seat | CNN Politics, CNN, ‏2023-11-09 (באנגלית)
↑  דיווח: הסנטור ג'ו מנצ'ין שוקל להציג את מועמדתו לנשיאות, באתר וואלה, 22 ביולי 2024
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1177286726  ISNI: 0000 0000 3397 139X  LCCN: n2002106932  SNAC: w63s1jxs  US Congress: M001183  VIAF: 58444163   WorldCat (עם VIAF): 58444163
החבר'ה הטובים

ערך זה עוסק בסרט פשע אמריקאי. אם התכוונתם לסדרת טלוויזיה ישראלית, ראו .
| --- | --- |

 מבוסס על:  Wiseguy 
 בימוי:  מרטין סקורסזה
 הופק בידי:  אירוין וינקלר 
 תסריט:  ניקולאס פילאג'י, מרטין סקורסזה 
 עריכה:  תלמה סקונמייקר 
 שחקנים ראשיים:  ריי ליוטה רוברט דה נירו ג'ו פשי לוריין בראקו מייקל אימפריולי פול סורבינו
 מוזיקה:  פיט טאונסנד 
 צילום:  מיכאל בלהאוס 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  האחים וורנר, Warner Bros. Pictures 
 חברה מפיצה:  האחים וורנר
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  19 בספטמבר 1990
 משך הקרנה:  145 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית איטלקית
 סוגה:  סרט ביוגרפי, סרט פעולה, סרט היסטורי, historical drama film, מותחן פשע, סרט מתח, סרט שמבוסס על ספרים, סרט מאפיה, סרט פשע, סרט דרמה, סרט דרמת פשע 
 מקום התרחשות:  ברוקלין 
 הכנסות באתר מוג'ו:   goodfellas
 פרסים:  פרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר (ג'ו פשי)
 דף הסרט ב־IMDb
 
החבר'ה הטובים (באנגלית: GoodFellas) הוא סרט מאפיה אמריקאי משנת 1990 בבימויו של מרטין סקורסזה המבוסס על ספרו של ניקולאס פילאג'י ("Wiseguy" – סלנג לגנגסטר) שכתב את התסריט יחד עם סקורסזה. הסרט היה מועמד לשישה פרסי אוסקר (הסרט הטוב ביותר, הבמאי, העריכה, שחקנית המשנה, תסריט מעובד ושחקן המשנה), מתוכם זכייה אחת של ג'ו פשי בפרס שחקן המשנה. הסרט נחשב לאחד משלושת סרטיו הגדולים של סקורסזה יחד עם "השור הזועם" ו"נהג מונית".
בהתחלה הסרט נקרא "Wise Guy", אך מרטין סקורסזה החליט לשנות את השם. בתקופת הסרט הנרי היל(אנ') הודח מתוכנית להגנת עדים, לכן שוחח עם שחקני הסרט ונתן להם דוגמה כיצד ג'ימי ברק (ג'ימי קונוואי) היה הולך או כיצד דיבר ד'סימונה (טומי דה ויטו).
עלילה

העלילה סוקרת את עלייתה ונפילתה של קריירת הפשע של הנרי היל. מגיל צעיר בצוות של פול סיסרו באחת השכונות של ברוקלין בשנות ה-50, דרך התמכרותו לסמים, תקופות המאסר שריצה והפיכתו לעד מדינה שמעיד נגד חבריו ג'ימי ופולי. הסרט מציג מאורעות אמיתיים כמו ההתנקשות של ג'ימי ברק (ג'ימי קונוואי) ותומאס דה סימון (טומי דה ויטו) בחבר במשפחת הפשע גמבינו והשוד הגדול בנמל התעופה JFK.
דמויות

הסרט מבוסס על מאורעות אמיתיים והדמויות בסרט מבוססות על גנגסטרים שפעלו במציאות. רובם כחברים בארגון הפשע של משפחת לוקזי, אחת "מחמש משפחות הפשע" שפעלו בניו יורק.
הנרי היל – ריי ליוטה (מבוסס על דמותו של הגנגסטר בעל אותו השם): המספר והדמות הראשית בסרט. הנרי התפתח מגיל צעיר כמאפיונר בצוות של פול סיסרו. הנרי היה ממוצא חצי איטלקי וחצי אירי ולכן לא היה יכול להגיע לדרגות הגבוהות במאפיה (בניגוד לחברו טומי שהיה ממוצא איטלקי מלא). הנרי טוען ש"כל חייו רצה להיות גנגסטר" בגלל שראה את החיים הטובים והכבוד להם זוכים המאפיונרים. הנרי גדל במשפחה ענייה מאוד ולא רצה לעבוד בעבודה קשה ותנאים גרועים כמו הוריו.
טומי דה ויטו – ג'ו פשי (מבוסס על דמותו של תומאס דה סימון): חברו הקרוב של הנרי. התפקיד זיכה את ג'ו פשי באוסקר. בסרט הדמות מוצגת כחסרת אחריות, יהירה, שיכור מכוח ומטורף בייחוד באחת הסצנות המפורסמות של הסרט בה הוא יורה במלצר צעיר ללא סיבה (מייקל אימפריולי). פשי היה רחוק מאוד מדמותו הפיזית של דה סימון שהיה גבוה מאוד, שרירי וצעיר יותר מאשר בסרט. הדמות של פשי הייתה הכי פחות מדויקת מבחינה היסטורית, ולמרות זאת הנרי היל טען בראיונות מאוחרים יותר שפשי היה מדויק מאוד.
ג'ימי קונוואי – רוברט דה נירו (מבוסס על דמותו של הגנגסטר ג'ימי ברק): ג'ימי ברק היה אחד הגנגסטרים האכזריים ביותר בהיסטוריה, מחסל מטעם המאפיה מגיל צעיר, ידוע בכך שהיה רוצח גם את משפחות קורבנותיו. בסרט הוא מוצג כבעל השפעה, חכם, יהיר אך לא אכזרי וסדיסט במידה בה היה במציאות.
פול סיסרו – פול סרבינו (מבוסס על דמותו של פול וריו): פול וריו היה "קאפו" (מעין בוס שכונתי) של משפחת לוקאסי. בסרט מוצג כדמות בעלת השפעה, חבר קרוב של ג'ימי קונואי, משפחתי ולבבי. הוא מטפח את קריירת הפשע של הדמות הראשית, הנרי היל.
אורסולה קוצ'ינסקי

| --- | --- |

דיוקן של אורסולה קוצ׳ינסקי-רות ורנר-הסוכנת סוניה תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  15 במאי 1907 ברלין, הקיסרות הגרמנית 
 פטירה:  7 ביולי 2000 (בגיל 93) ברלין, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 מקום קבורה:  בית הקברות באומשולנווג (2000) 
 מדינה:  גרמניה, גרמניה המזרחית 
 בן או בת זוג:  רודולף המבורגר (1929–1980) לן בוירטון (1940–?) 
 צאצאים:  מאיק המבורגר 
 השתייכות:  המינהל הראשי של המטה הכללי הרוסי 
 דרגה:  קולונל 
 עיטורים
 עיטור הידידות (רוסיה) (2000)  עיטור הדגל האדום (1969)  עיטור הדגל האדום (1937)  הפרס הלאומי של מזרח גרמניה (1977)  מסדר קרל מרקס 
 
אוּרְסוּלָה קוּצִ'ינְסְקִי (בגרמנית: Ursula Kuczynski; ‏15 במאי 1907, שנברג, פרוסיה, האימפריה הגרמנית – 7 ביולי 2000, ברלין, גרמניה), הידועה גם בשמות רות ורנר, אורסולה ברטון ואורסולה המבורגר, הייתה פעילה קומוניסטית גרמנית שריגלה לטובת ברית המועצות בשנות השלושים והארבעים. היא נודעה כמפעילה של מדען הגרעין קלאוס פוקס. אורסולה עברה למזרח גרמניה ב-1950, כאשר פוקס נחשף, ופרסמה סדרה של ספרים הקשורים לעבודת הריגול שלה, כולל האוטוביוגרפיה שלה, "דו"חות סוניה".
המקורות אותם הפעילה לטובת פעילות הריגול שלה בשנות השלושים והארבעים השתמשו לפעמים בשם הכיסוי שהוצע לה בשאנגחאי על ידי המפעיל שלה, ריכרד זורגה: "סוניה", "סוניה שולץ" או, לאחר שעברה לבריטניה, "סוניה".
ביוגרפיה > שנים מוקדמות

קוצ'ינסקי הייתה השנייה מבין ששת ילדיהם של הכלכלן והדמוגרף היהודי רוברט רנה קוצ'ינסקי ואשתו ברטה גרדנוביץ / קוצ'ינסקי, שהייתה ציירת. הילדים היו כישרוניים מבחינה אקדמית והמשפחה שגשגה. אחיה הבכור, יורגן קוצ'ינסקי, היה לימים היסטוריון-כלכלן אשר לו קשרים לקהילת המודיעין. אורסולה גדלה בווילה קטנה ברובע שלכטנזה שבדרום מערב ברלין. כשהייתה בת אחת עשרה שיחקה בתפקיד קטן בסרט "הבית של שלוש הבנות" (1918).
היא למדה בתיכון בברלין והצטרפה בשנת 1924 לקומוניסטים הצעירים (KJVD) ולפעילויות של קבוצות שמאל שונות. ביום הולדתה התשע-עשרה, בחודש מאי 1926, הצטרפה אורסולה קוצ'ינסקי למפלגה הקומוניסטית של גרמניה.
ביוגרפיה > ספרנות, נישואין ופוליטיקה

בשנים 1926–1927 למדה ספרנות תוך כדי עבודה בספרייה. לאחר מכן קיבלה עבודה ב"אולשטיין פרלאג", הוצאת ספרים גדולה בברלין. פוטרה ממשרה זו בשנת 1928 לאחר שהשתתפה בהפגנה של האחד במאי או בגלל חברותה במפלגה הקומוניסטית. בין דצמבר 1928 לאוגוסט 1929 עבדה בחנות ספרים בניו יורק לפני ששבה לברלין, שם נישאה לבעלה הראשון, רודולף המבורגר, שהיה אדריכל וחבר במפלגה הקומוניסטית. באותה תקופה גם הקימה את ספריית הפועלים המרקסיסטית בברלין, ועמדה בראשה בין אוגוסט 1929 ליוני 1930.
ריגול > סין

ביולי 1930 עברה עם בעלה לשאנגחאי, שם היו באותה העת עבודות בנייה נרחבות שהעניקו הזדמנויות רבות לעבודה האדריכלית של המבורגר. היא נשארה בסין עד 1935. שם, בפברואר 1931, נולד בנם של הזוג (שהפך לימים לחוקר של שייקספיר) מאיק המבורגר. לאחר כ-4 חודשים בשאנגחאי הוצגה על ידי העיתונאית האמריקנית אנייס סמדלי לגולה גרמני אחר, ריכרד זורגה, בכיסוי של עיתונאי, הזכור יותר כ"ראמסאי", סוכן פעיל של המודיעין הסובייטי GRU. לא ברור האם בני הזוג המבורגר כבר עבדו עבור המודיעין הסובייטי לפני שעזבו את גרמניה לסין, אך בכל מקרה אירוע הגיוס שלה התרחש לאחר הפגישה עם זורגה. בין 1930 ל-1935 "סוניה" (שם הכיסוי שלפיו אורסולה קוצ'ינסקי הייתה ידועה) פעלה ברשת הריגול הרוסית בניהולו.
בסתיו 1934 נאלצה לשלוח את בנה מייקל לגור עם הורי בעלה (שעברו מגרמניה לצ'כוסלובקיה), כאשר נשלחה למוסקבה, שם הוכשרה במשך שבעה חודשים לפני שחזרה לסין. היה חשש שאם התינוק מייקל היה מלווה אותה למוסקבה, עלול להיחשף הכיסוי שלה. בתקופה זו היא תרגלה היבטים מעשיים של מלאכת הריגול. כולל מיומנויות רדיו – למדה לבנות ולהפעיל מקלט רדיו ולהשתמש במשדר קוד מורס. בין מרס לדצמבר 1934 היא התבססה בשניאנג במנצ'וריה, שהייתה תחת כיבוש צבאי יפני מאז תקרית מוקדן ב-1931. כאן פגשה את יוהאן פאטרה, סוכן ראשי של המודיעין הרוסי, שעבד תחת שם הקוד "ארנסט". בין סוניה לארנסט התפתח רומן והמודיעין הרוסי, שהיה מודאג מכך שהרומן עם ארנסט עלול להוביל לחשיפת שני הסוכנים, קרא לה ולבעלה לשוב למוסקבה באוגוסט 1935. בספטמבר 1935 נשלחו שניהם לפולין, ומלבד ביקור ארוך אחד במוסקבה, הם נשארו בפולין עד סתיו 1938. מהרומן בין סוניה לארנסט נולדה בתם ג'נינה באפריל 1936. בעלה רודולף המבורגר הכיר ב"נינה" כאילו הייתה בתו שלו. בשנת 1937 העניקו לה הסובייטים אות מסדר הדגל האדום על עבודת הריגול שלה בסין. מבלי שלבשה מדים צבאיים אי פעם, היא קיבלה דרגת קולונל בצבא הסובייטי.
ריגול > שווייץ

בין סתיו 1938 לדצמבר 1940 היא התבססה כסוכנת "סוניה שולץ", עדיין עם בעלה רודולף המבורגר, בשווייץ. שם הייתה אחת מ"שלושת האדומים", יחד עם סאנדור ראדו הייתה מפעילת רדיו ומיישמת מיומנויות טכניות שנרכשו במהלך הכשרותיה במוסקבה. הקודים שהשתמשו בהם כדי לשלוח מידע למוסקבה מביתה הקטן, מרחק שלוש שעות במעלה ההרים מעל מונטרו, מעולם לא פוענחו. בשווייץ, שם התפרקו נישואיה עם רודולף המבורגר, היא שיתפה פעולה עם רשת הריגול של לוסי והייתה מעורבת בגיוס סוכנים לחדירה לגרמניה. לאחר השתלטות הנאצים על דנציג בסתיו 1939 הקימה גם קבוצת התנגדות בעיר החופשית לשעבר.
ריגול > אנגליה

היא התגרשה בהמשך אותה שנה, ובראשית 1940, עוד בהיותה בשווייץ, התחתנה עם בעלה השני. לן ברטון, כמוה, עבד עבור המודיעין הסובייטי וכמו קוצ'ינסקי השתמש במגוון רחב של שמות. הוא היה בעל דרכון בריטי, ובעקבות נישואיה עמו, סוניה קבלה גם היא דרכון בריטי. היא נשלחה על ידי המודיעין הרוסי עם בעלה החדש לאנגליה ובסוף הקיץ של 1943 נולד שם ילדה השלישי. הם התיישבו בצפון אוקספורד, אך עד מהרה עברו לסביבה כפרית. במאי 1945 עברו בני הזוג בורטון לבית גדול יותר בצפון אוקספורדשייר שם הם נשארו עד 1949 או 1950, והשתלבו היטב בקהילה הכפרית. בכל בית באזור אוקספורדשייר, שבו התגוררה סוניה, היא התקינה מקלט רדיו ומשדר. החיים באוקספורדשייר מיקמו אותם בנוחות ליד הוריה של אורסולה שהיגרו ללונדון אחרי 1933, ואחר כך התגוררו עם חברים באוקספורד בגלל הפשיטות האוויריות על לונדון. הוריה נפטרו בשנת 1947.
בתי הכפר של בורטון באוקספורדשייר היו קרובים למרכז המחקר האטומי של בריטניה בהארוול, ולבלנהיים פאלאס, לשם הועבר חלק גדול משירות המודיעין הבריטי בתחילת המלחמה. באוקספורדשייר, יחד עם אריך הנשקה (Erich Henschke) עבדה על החדרת גולים קומוניסטים גרמניים למודיעין האמריקני. בסתיו 1944 היא והנשקה הצליחו לחדור לפעילות של המשרד לשירותים אסטרטגיים (OSS). האמריקאים היו בשלבי הכנת מבצע "מבצע האמר" שמטרתו הייתה הצנחת גולים גרמניה לגרמניה. אורסולה בורטון הצליחה לגרום לכך שמתוך סוכני OSS שיוצנחו, יהיו לא מעט קומוניסטים, שביכולתם להביא מודיעין מתוך הרייך השלישי לא רק לצבא ארצות הברית בוושינגטון, אלא גם למוסקבה.
מ-1943 היא הייתה בקשר עם מרגלי האטום, קלאוס פוקס ומליטה נורווד. פעולותיה של סוניה זירזו בכך את פיתוח הפצצה האטומית הסובייטית, שנבנתה בהצלחה ב-1949. בנוסף לשני המרגלים החשובים הללו, סוניה השיגה מידע גם מקצין חיל האוויר המלכותי ומומחה בריטי למכ"ם צוללות. היא העבירה לברית המועצות מידע גם מאחיה יורגן קוצ'ינסקי מאביה ומגרמנים אחרים שגלו לאנגליה. למעשה, אחיה הכלכלן, הוא שגייס לראשונה את קלאוס פוקס לרגל עבור הסובייטים בסוף 1942.
שנים רבות אחר כך הודתה סוניה (אז נקראה כבר רות ורנר) כי הוזמנה פעמיים לחקירה ב-MI5 בשנת 1947 ונשאלה על קשריה עם המודיעין הסובייטי, אך היא סירבה לדון בהם. רות ורנר לא הסתירה את אהדתה לקומוניזם, אך נראה כי לבריטים לא היו ראיות מבוססות דיין למעצרה.
המבקרים בביתה לא היו מודעים או מודאגים מפגישותיה עם פוקס. באותה עת נראה כי שירותי המודיעין הבריטי לא נטו לעקוב אחריה. שנתיים לאחר מכן, כשבוצע הניסוי הראשון של פצצת האטום הסובייטית, המודיעין הבריטי עשה הערכה מחדש של סדרי עדיפויותיו. קלאוס פוקס נעצר לקראת סוף 1949, בינואר 1950 הועמד לדין והודה כי הוא מרגל. יום לפני תחילת משפטו, מחשש שהיא עומדת להיחשף, עזבה סוניה את אנגליה. במרץ 1950, לאחר שני עשורים מחוץ לעיר הולדתה, חזרה לברלין. בנובמבר 1950, קלאוס פוקס מסר שהיא הייתה המפעילה הסובייטית שלו. כעבור כמה עשורים נחשפו גם קשרי הריגול שלה עם מרגלת האטום השנייה, מליטה נורווד.
חזרה לגרמניה המזרחית

גרמניה השתנתה. אורסולה ברטון חזרה למזרח ברלין לאזור הכיבוש הסובייטי. המינהל הצבאי הסובייטי נסוג בעקבות הקמתה הרשמית של הרפובליקה הדמוקרטית הגרמנית באוקטובר 1949. למעשה, נערכו לכך 4 שנים לפני כן, כאשר נשלחו ממוסקבה 30 קומוניסטים גרמנים שהוכשרו לכך מראש בברלין בתחילת מאי 1945, בהנהגתו של בשם ולטר אולבריכט. שינוי אחד היה היעלמותה של המפלגה הקומוניסטית במדינה החדשה. למעשה, המפלגה לא בדיוק נעלמה, אלא הוחלפה באפריל 1946 במיזוג של המפלגה הקומוניסטית עם הגורמים המזרח-גרמניים של המפלגה הסוציאל-דמוקרטיה הגרמנית (SPD), כדי להקים את "מפלגת אחדות הסוציאליזם" בגרמניה (SED / Sozialistische Einheitspartei Deutschlands). עם הגיעה לברלין המזרחית אורסולה ניתקה את קשריה עם המודיעין הרוסי, והצטרפה למפלגת האחדות הסוציאליסטית.
כעבור שש שנים אורסולה הפכה לסופרת. עד אז היא עסקה בעיתונות ובעבודות כתיבה אחרות. בשנת 1950 הוענקה לה משרה כראש "האגף לארצות קפיטליסטיות" במחלקת המדינה, אך לאחר מכן פוטרה מתפקידה, כי שכחה לנעול את דלת הכספת הגדולה. בין 1953 ל-1956 עבדה במשרד המסחר בסחר חוץ.
חזרה לגרמניה המזרחית > סופרת

בשנים 1958–1988 היא כתבה סדרה של ספרים תחת השם רות ורנר. רובם היו סיפורים לילדים או זיכרונותיה מתקופת היותה מרגלת. האוטוביוגרפיה שלה הופיעה במזרח גרמניה בשם "Sonjas Reporter" (הדו"ח של סוניה) והפכה לרב-מכר. בספר לא הוזכר קלאוס פוקס, שעדיין היה בחיים ב־1976, וכנראה מאותה סיבה, לא הזכירה את מליטה נורווד. תרגום לאנגלית הופיע בשנת 1991 ותרגום לסינית בשנת 1999. גרסה גרמנית לא מצונזרת הופיעה רק ב-2006, אבל עדיין שאלות רבות לגביה נותרו ללא מענה.
ב-1982 הצטרפה רות ורנר לאגודת הסופרים הבינלאומית "פן אינטרנשיונל".
חזרה לגרמניה המזרחית > לאחר האיחוד

עם קץ הרפובליקה הדמוקרטית הגרמנית, הייתה רות ורנר אחד האנשים המעטים שהגנו על שמה של המדינה לשעבר. ב-10 בנובמבר 1989, מייד לאחר פריצת החומה, היא הגיעה לתחום הפוליטי, ופנתה לעשרות אלפי אנשים בפגישה בברלין בנושא אמונתה בסוציאליזם ובפניו האנושיות. בחודשים הבאים, עד להפיכתה לגרמניה המאוחדת, היא נתנה אמון רב באגון קרנץ, ששימש זמן קצר כמנהיג מזרח גרמניה.
היא חיה עוד עשר שנים ומעולם לא התנצלה על פרשיות הריגול שלה. בשנת 1956, כאשר חשף ניקיטה חרושצ'וב את פניה האפלים של רוסיה הקומוניסטית תחת סטלין, היא הוזמנה להגיב אך לא רצתה להצטרף לביקורת על מנהיג המלחמה הסובייטי.
בריאיון בשנת 2000, כמה חודשים לפני מותה, נשאלה על ההשלכות של האיחוד הגרמני והשינויים שהובילו לאיחוד גרמניה, שרבים בגרמניה המזרחית ראו בו סיפוח על ידי מערב גרמניה. היא ענתה: "מה שנקרא 'איחוד' לא משנה את דעתי על איך העולם צריך להיות. אבל זה יוצר בי חוסר תקווה מסוים, שלא היה לי מעולם – המהפך כביכול אינו משפיע על השקפת העולם שלי, אבל הוא יוצר חוסר תקווה מסוים שלא היה לי מעולם".
חזרה לגרמניה המזרחית > הערכה

מאז 1989 נוספו פרטים על חלק מההישגים שלה בתחום הריגול ויכולותיה היוצאות דופן של רות ורנר. לדעת היסטוריונית אחת שחקרה את הקריירה שלה, היא הייתה "אחת המרגלות המובילות ביותר שיצרה אי פעם ברית המועצות וחדירתה לסודותיה של בריטניה וליחידת המודיעין שלה, אולי הייתה הרבה יותר עמוקה ממה שנחשבה בזמן שהיא הייתה פעילה". דווח כי מפקד המודיעין הרוסי אמר במהלך המלחמה, "אם היו לנו 5 סוניות באנגליה, המלחמה הייתה מסתיימת מוקדם יותר". ורנר עצמה הייתה מאופקת לגבי תרומתה: "הייתי פשוט שליחת ציבור".
מה שלא ניתן להסתיר הוא את עיסוקה בתחום בעל סיכון גבוה במיוחד מטעם המודיעין של סטלין, מבלי שיירו בה או יישלחו אותה למעצר. בעלה, ואביה של בנה הראשון, רודולף המבורגר, שעבד גם הוא במודיעין הסובייטי, נפל קורבן למשטר הסובייטי ב-1943 וגורש לגולאג במזרח ברית המועצות. הוא שוחרר ב-1952, אך סומן רשמית ונשלח לאוקראינה. רק ב-1955 הורשה לחזור לגרמניה. גורל כזה לא היה יוצא דופן בקרב המרגלים הסובייטים. סאנדור ראדו, שאיתו עבדה בשווייץ, היה עצור שנים רבות בגולאג הרוסי. ריכרד זורגה, שכנראה גייס אותה לעבוד במוסקבה מלכתחילה, נתפס ונתלה על ידי היפנים. לורנר עצמה, ככל שהסיפור שלה הגיע לרשות הרבים, היו מספר מפגשים עם סוכני המודיעין הבריטי ב־1947, והיא הצליחה להימלט למקלט בגרמניה המזרחית לפני שפעולותיה הפכו לנושא משפטי. הישרדות פשוטה היוותה הישג ניכר בנסיבות שני העשורים שלה בתחום הריגול, ונראה כי היא מצדיקה את התבטאויות התקשורת שהיא קיבלה כ"המרגל הטוב ביותר של סטלין".
ספרים

כאורסולה ברטון
Immer unterwegs. Reportage aus Prag über die Tätigkeit unserer Ingenieure im Ausland. Verlag Die Wirtschaft: Berlin 1956
כרות ורנר
Ein ungewöhnliches Mädchen. Verlag Neues Leben: Berlin - 1958
Olga Benario. Die Geschichte eines tapferen Lebens. Verlag Neues Leben: Berlin - 1961
Über hundert Berge. Verlag Neues Leben: Berlin - 1965
Ein Sommertag. Verlag Neues Leben: Berlin - 1966
In der Klinik. Verlag Neues Leben: Berlin - 1968
Muhme Mehle. Neuauflage: Spotless: Berlin - 2000
Kleine Fische – Große Fische. Publizistik aus zwei Jahrzehnten. Verlag Neues Leben: Berlin - 1972
Die gepanzerte Doris. Kinderbuchverlag: Berlin - 1973
Ein sommerwarmer Februar. Kinderbuchverlag: Berlin - 1973
Der Gong des Porzellanhändlers. Verlag Neues Leben: Berlin - 1976
Vaters liebes gutes Bein. Kinderbuchverlag: Berlin - 1977
Gedanken auf dem Fahrrad. Verlag Neues Leben: Berlin - 1980
Kurgespräche. Verlag Neues Leben: Berlin - 1988
Sonjas Rapport. (autobiografical) First "complete" German language edition, Verlag Neues Leben (Eulenspiegel Verlagsgruppe) 2006 (original "censored" edition 1977), ISBN 3-355-01721-3
אותות כבוד

1937 - עיטור הדגל האדום
1969 - עיטור הדגל האדום
1978 - הפרס הלאומי של מזרח גרמניה
1978 - עיטור קרל מרקס
1982 - עיטור ההצטיינות הפטריוטי (מזרח גרמניה)
1986 - מדליית היובל "ארבעים שנים לניצחון במלחמה הפטריוטית הגדולה 1941–1945"
1987 - קרס הזהב של מסדר ההצטיינות הפטריוטי
1990 - עיטור ידידות העמים.
2000 - עיטור הידידות (הפדרציה הרוסית)
לקריאה נוספת

בן מקנטייר, הסוכנת סוניה - המרגלת הנועזת של המלחמה הקרה, הוצאת כנרת זמורה-ביתן דביר, 2021
בן סאס

בנג'מין אריק "בן" סאס (באנגלית: Benjamin Eric "Ben" Sasse; נולד ב-22 בפברואר 1972) הוא פוליטיקאי ואקדמאי אמריקאי, חבר המפלגה הרפובליקנית, כיהן כסנאטור מטעם מדינת נברסקה בשנים 2015-2023. קודם לכן כיהן כנשיא אוניברסיטת מידלנד. מאז פברואר 2023 מכהן כנשיא אוניברסיטת פלורידה.