stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הקהילה היהודית בבזדאויפלו
תהליך ההתגיירות וייסוד הקהילה

בשנת 1834 החליטו כ-170 אנשים מכת שומרי שבת להתגייר על פי ההלכה היהודית ולייסד קהילה יהודית רשמית בעיירה בוזודויפאולו. אלו נתקלו בקשיים לממש את רצונם, מצד השלטונות ההונגרים שאסרו על פי חוק את ההתגיירות, והן מצד הכנסייה הקתולית שראתה בחומרה מעשה זה ומינתה את אחד הכמרים הבכירים לחקור את המאורע ולדווח לכנסייה.
בשנת 1837 עבר חוק האמנציפציה בפרלמנט ההונגרי מה שהביא להכרה בשוויון הזכויות ליהודים. הייתה זו תנופה לייסוד הקהילה שכן כעת הותר לכל אדם במדינה להתגייר בצורה חופשית. כעת פנו ראשי הקהילה אל השלטונות ההונגרים בבקשה להכרה רשמית בקהילה כיהודית לכל דבר. במקביל הודיעו גם לכנסייה הקתולית על פרישתם והתגיירותם הסופית והרשמית.
כחלק מתהליך ההתגיירות, ערכו זקני וצעירי הכפר טקס ברית מילה שבוצע בידי מוהל מהקהילה היהודית בארדסנטג'רג' (Erdőszentgyörgy, היום סנג'ורג'ו דה פֶּדוּרֶה, Sângeorgiu de Pădure). עד סוף שנת 1868 נימולו כל זכרי הכפר ונטבלו כל הנשים. היה זה מטקסי הגיור ההמוניים היחידים הידועים לנו בהיסטוריה. כולם נקראו מעתה בשמות מקראיים בצירוף הקידומת אברהם (אברהם יצחק, אברהם יעקב, אברהם ראובן וכדומה), סה"כ 173 נפש.
על אף כל זאת לא חדלה הכנסייה הקתולית במאבק כנגד הקהילה ופתחה בחקירה נמרצת אודות תופעת ההתגיירות, במאבק תעמולתי כנגדה. התושבים המתגיירים הועמדו בפני לחצים והוזהרו מפני תוצאות מעשיהם. אומנם אלו היו נחושים בדעתם לשמור על דתם.
לבסוף הצליחו במאבקם בהכרה שניתנה להם מאת ראש ממשלת הונגריה דאז, הברון אוטבוש, שהיה לוחם נמרץ למען חופש הדת האמונה והביטוי. בכך זכתה הקהילה היהודית להכרה רשמית תחת שמה החדש "קהל גרים עדת ישורון דק"ק ב' אויפאלו" (Bozodujfalvei izraelita proselita hitkozseg).
ביסוס ופיתוח הקהילה

לאחר שזכו להכרה רשמית וייסדו את הקהילה, פתחו הגרים במאמצים לבססה ולפתחה. הם שכרו שוחט ששימש גם כבעל התפילה וקריאת התורה בשבתות, הם מינו מזכיר לקהילה שמו אברהם דן קובאטש. הם ייסדו בית תפילה ותלמוד תורה ומקווה טהרה. בשנת 1874 חנכו את המבנה החדש של בית הכנסת, שנבנה במימון הקהילות היהודיות האחרות מרחבי הונגריה, שכן תושבי הקהילה המקומיים שהיו עניים לא יכלו לממן את הבניה.
יחס הקהילות היהודיות האחרות בהונגריה אל קהילת הגרים

על אף שהכריזו על עצמם כקהילה אורתודוקסית והקפידו על קיום המצוות היהודית כהלכה, לא זכו לתמיכה רבה מצד הקהילות האחרות האורתודוקסיות.
בשנת 1885 ביקר בכפר רבה של קהילת בוקרשט, הרב ד"ר משה באק, ובעקבות כך פרסם שני מאמרים בעיתונות בהם תיאר את התרשמותו ממצבם הדתי החברתי והכלכלי הירוד של הגרים, וקרא לקהילות המבוססות לתמוך בקהילת הגרים. קריאתו שפורסמה בעיתונות ההונגרית הביאה את הקהילות היהודיות ברחבי הונגריה לתרום לקהילת הגרים דברים נצרכים כמו ספרי לימוד תפילה ביגוד וכסף. גם הקהילות היהודיות הנאו-לוגיות והרפורמיות תרמו סכומי כסף לאחזקת הקהילה. כל אלו הביאו לשיפור מצבם.
ביחס לגיורם אנו מוצאים כמה מן המנהיגים היהודיים הבולטים שהכירו בהם כיהודים לכל דבר. הרב מנחם מנדל פאנט האדמו"ר השני לחסידות דעש (Dej) ואחד ממנהיגי יהדות טרנסילבניה, כתב על כמה מן הצאצאים של גרי בוזודויפאלו שהתרחקו מן היהדות ובאו כעת להתגייר כדת "כי באמת אינם גרים כלל רק ישראל גמורים בני אנוסים... וזה איזה שנים כאשר באו לכאן לקבל מכתב ממני כתבתי המכתב שי"ל דעליהם נאמר ובני הנכר הנלווים כו' כל שומר שבת כו' ואני ראיתי את הסידור שלהם שהתפללו בו קודם שנתגיירו והיה יותר מג' מאות שנה והיה בנוסח ספרד וגם החזיקו כל התעניתים וימים טובים שלנו וגם בכל חודש אלול השכימו לסליחות וכהאי גוונא התנהגו בדת ישראל כל מה שהיה באפשרי להם וידעו לעשות עדיין בקבלת אבותם ע"כ באמת המה בני אנוסים כנ"ל".
הרב יששכר בער קאהן רבה של קהילת ארדסנטג'רג', נתקבל בתור רבה של קהילת בזדאויפלו. הוא היה המענה לשאלות הלכתיות בקהילה וסייע בהדרכת הקהילה בעיצוב ההווי הדתי.
בזמן השואה

בעת החלו הגזרות היהודים בשנות השואה, עלתה השאלה בשלטונות ההונגרים ביחס לכת שומרי שבת שמוצאם ארי אך הם מקיימים את מצוות היהדות. קהילת הגרים אמנם נשלחו לעבודות כפייה כשאר היהודים המקוריים.
לבסוף בתקופת השלטון הנאצי נלקחו הגרים לגיטו שבארדסנטג'רג' ומשם לגיטו מרושוואשארהיי (Marosvásárhely, היום טרגו מורש Târgu Mureş). היו מבני הקהילה שניאותו להצעת ההונגרים לשוב לדת הנוצרית ולזכות לשחרור מהגטו, בתואנה שאלו היו דור שלישי למתגיירים ולכן הם נחשבים לנוצרים ולהונגרים לכל דבר. אמנם אחרים סירבו להצעה וקשרו גורלם בגורל אחיהם היהודים, שלבסוף נשלחו לאושוויץ שם מצאו את מותם.
לקריאה נוספת

פרקים בתולדות היהודים בטראנסילבניה בעת החדשה, פרי יצחק.
חכמי טרנסילבניה עמ' רה, כהן יצחק יוסף.
הערות שוליים

↑  על היחס לגיור בספרות ההלכתית בהונגריה תחת החקיקה נגד הגיור, חכמי הונגריה והספרות התורנית בה, כהן יצחק יוסף.
↑  חדשות בישראל, המגיד, 9 באוגוסט 1888
↑  שו"ת שערי צדק אורח חיים סימן קלד.
↑  מה לעשות ב"סובוטניקים"?, דבר, 12 באוגוסט 1941
↑  פנקס הקהילות רומניה, כרך ב'
ויליאם הולמס

| --- | --- |

ויליאם הולמס כמפקד הארמייה התשיעית, על גבי טנק שרמן צופה במשקפת על תמרוני תותחנים. 5 באפריל 1943
 לידה:  1892 וסטמינסטר, הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד 
 פטירה:  1969  (בגיל 77 בערך) Tucson Medical Center, ארצות הברית 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת, הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד 
 השכלה:  בית ספר גרשם 
 השתייכות:  הצבא הבריטי הצבא הבריטי
 תקופת הפעילות:  1911–1945 (כ־34 שנים)
 דרגה:   לוטננט גנרל
 תפקידים בשירות
 מפקד הדיוויזיה ה-42 מפקד הקורפוס ה-10 מפקד פיקוד מצרים מפקד הארמייה התשיעית
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם הראשונה מלחמת העולם השנייה
 עיטורים
   מסדר האמבט (עמית)   אות השירות המצוין  מסדר האימפריה הבריטית (אביר מפקד)   מדליית הכסף עבור גבורה צבאית
 
סר ויליאם ג'ורג' הולמס (באנגלית: Sir William George Holmes; 1892–1969) היה לוטננט גנרל בצבא בריטניה אשר פיקד על הארמייה התשיעית במהלך מלחמת העולם השנייה.
ביוגרפיה > תחילת דרכו

הולמס נולד בשנת 1892. ב-1911 הוא התגייס לצבא בריטניה ולמד באקדמיה הצבאית המלכותית בסנדהרסט. הוא הוצב ברגימנט קלעי המלך הוולשים, ולחם במסגרתו במהלך מלחמת העולם הראשונה. במהלך המלחמה הוא קיבל 4 צל"שים, ועוטר באות השירות המצוין וכן במדליית הכסף על גבורה צבאית מטעם ממלכת איטליה. ב-1921 השתתף בדיכוי מרידה מקומית בווזיריסטן. ב-1933 הוא מונה למפקד הגדוד ה-2 שברגימנט לנקשייר מזרח. ב-1934 הועלה לדרגת קולונל והוצב במטה פיקוד הצפון. ב-1935 הוא מונה למפקד הבריגדה ה-8 אשר הייתה חלק מהדיוויזיה ה-3. ב-1937 הוא התמנה למייג'ור גנרל הצעיר ביותר בצבא הבריטי, ב-1938 הוא קיבל פיקוד על הדיוויזיה ה-42 (מזרח לנקשייר).
ביוגרפיה > מלחמת העולם השנייה ואחריתו

עם פרוץ מלחמת העולם השנייה בספטמבר 1939 היה הולמס מפקד הדיוויזיה ה-42, אשר נכללה בחיל המשלוח הבריטי של הלורד גורט, ולחם במהלך המערכה על צרפת ועל ארצות השפלה ב-1940. בעקבות נפילת צרפת והפינוי מדנקרק, הוחזר הולמס לבריטניה, וביוני של אותה שנה הועלה לדרגת לוטננט גנרל ומונה למפקד הקורפוס ה-10 שהוקם זה עתה בסוריה. הקורפוס שלו נכלל במסגרת הארמייה השמינית של ברנרד מונטגומרי, אולם הוא לא פיקד עליו במהלך הקרבות. במקביל לתפקידו כמפקד הקורפוס ה-10, בנובמבר 1941 הוא מונה למפקד פיקוד מצרים שריכז תחתיו את כל כוחות חבר העמים הבריטי במצרים. באוגוסט 1942 העביר את הפיקוד להרברט למסדן, ומונה למפקח הכללי על התחבורה במשרד המלחמה. בספטמבר של אותה שנה הוא מונה למפקד הארמייה התשיעית, אשר הגנה על ארץ ישראל עבר הירדן וקפריסין. הוא פיקד על הארמייה עד פרישתו בפברואר 1945. הוא נפטר ב-1969.
וסלוי

| --- | --- |
סמל וסלויסמל וסלוי

 מדינה:  רומניה רומניה
 מחוז:  וסלוי
 ראש העיר:  Vasile Pavăl
 בירת העיר:  וסלוי 
 שטח:  68.44 קמ"ר
 גובה:  170 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  63,035 (1 בדצמבר 2021)
  ‑ צפיפות:  1,027.2 נפש לקמ"ר (2007)
 קואורדינטות:  46°38′24″N 27°44′0″E﻿ / ﻿46.64000°N 27.73333°E﻿ / 46.64000; 27.73333
 אזור זמן:  UTC +2
 אתר העיר
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת רומניה מוגדלת) בוקרשט קלוז' נאפוקה טימישוארה יאשי קונסטנצה קראיובה גאלאץ בראשוב פלוישט אוראדיה אוקראינה מולדובה אוק. בולגריה סרביה הונגריה ס. הים השחור וסלוי(למפת רומניה רגילה) בוקרשט קלוז' נאפוקה טימישוארה יאשי קונסטנצה קראיובה גאלאץ בראשוב פלוישט אוראדיה אוקראינה מולדובה אוק. בולגריה סרביה הונגריה ס. הים השחור וסלוי  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
וסלוי (ברומנית: Vaslui) היא עיר ברומניה, בירת מחוז וסלוי בחבל מולדובה.
וסלוי מוזכרת לראשונה במסמכים ב-1375. בשנת 2007 התגוררו בה 70,302 תושבים.
בווסלוי התקיימה קהילה יהודית חסידית גדולה, אך בשל העלייה מרומניה לישראל, לא נותרו בה תושבים יהודים.
ראו גם

חסידות וסלוי
בית האדמו"ר שלום הלפרין בווסלוי
וסלי

ערך זה עוסק בעיר בדומינקה. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |

מלון לשעבר בקרבת וסלי
 מדינה:  דומיניקה דומיניקה
 מחוז:  סנט אנדרו
 שפה רשמית:  אנגלית
 גובה:  90 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיירה:  1,362 (2011)
 קואורדינטות:  15°34′01″N 61°19′01″W﻿ / ﻿15.567°N 61.317°W﻿ / 15.567; -61.317 
 אזור זמן:  UTC -4
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת דומיניקה מוגדלת) רוזו פורטסמות' מריגוט רוזלי סנט ג'וזף פוינט מישל סופרייר גראנד ביי פונט קסה קוליהו האוקיינוס האטלנטי  הים הקריבי וסלי(למפת דומיניקה רגילה) רוזו פורטסמות' מריגוט רוזלי סנט ג'וזף פוינט מישל סופרייר גראנד ביי פונט קסה קוליהו האוקיינוס האטלנטי  הים הקריבי וסלי  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
וסלי (באנגלית: Wesley) היא בירת מחוז סנט אנדרו שבצפון-מזרח דומיניקה.
העיירה ממוקמת בין האחוזות הישנות של עדן ולונדונדרי. כמו יישובים רבים לאורך החוף המזרחי של האי, וסלי התפתחה לאחר שחרור העבדים ב-1833 על אזור הגבעות שלאורך הגבול בין שתי האחוזות כאשר העבדים המשוחררים שאפו להקים לעצמם אחוזות עצמאיות הרחק מהמטעים בהם הם חיו ועבדו. באמצע המאה ה-19, מכר צ'ארלס לת'ם, בעליה של אחוזת עדן, כמה מגרשים באזור.  בשנות השישים של המאה ה-19 היה שמו של המקום וסליוויל (Wesleyville) על שמה של בעלת חנות בשם וסלי שהייתה דמות דומיננטית באזור ובסופו של דבר נקרא המקום וסלי. בשנות הארבעים והחמישים של המאה ה-20 חלה צמיחה כלכלית באזור עקב התפתחות ענף גידול הבננות.
הערות שוליים

↑  מפקד האוכלוסין של דומיניקה - 2011
ויליאם בייקוול

| --- | --- |

 לידה:  26 בנובמבר 1888 ג'ולייט, ארצות הברית 
 פטירה:  21 במאי 1969 (בגיל 80) סקנדיה, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 פרסים והוקרה:  מדליית הקוטב 
 
ויליאם לינקולן בייקוול (באנגלית: William Lincoln Bakewell; 26 בנובמבר 1888 –  21 במאי 1969) היה ממשתתפי המשלחת הטראנס-אנטארקטית האימפריאלית. משלחת זו פעלה בשנים 1914–1916 והייתה הראשונה שניסתה לחצות ברגל את יבשת אנטארקטיקה. המשלחת כשלה בניסיונה זה, אך הוכרה כסמל להתמדה ודבקות במטרה.
את המשלחת הנהיג סר ארנסט שקלטון ובייקוול היה האמריקאי היחיד בה. הרפתקאותיו של בייקוול, לרבות אלו שעברו עליו ב"אנדיורנס", ספינת המשלחת, מתועדות בספר זכרונותיו, "האמריקאי על האנדיורנס".
הרפתקות נעורים

בייקוול נולד בעיר ג'ולייט, אילינוי, שבארצות הברית.
חייו בייקוול לא נעדרו הרפתקאות והעזה רומנטית עוד לפני הצטרפותו למשלחת לאנטארקטיקה. כבר בגיל 11 ברח מביתו, ומצא עבודה כפועל חוה במיזורי. בגיל 15 יצא למסע נוודות ברכבות משא, שלקחוהו עד מישיגן, שם התגלה וסולק מן הרכבת. לאחר עבודה במחנה של חוטבי עצים, המשיך בדרכו אל קנדה ומשם הגיע אל חוה במונטנה.
בשנת 1914 החל את הקריירה שלו כמלח כשיר. לאחר שהספינה השנייה שבה עבד נטרפה ליד חופי מונטוידאו, המשיך בייקוול להדרים עד שהגיע אל בואנוס איירס, שם התרועע עם פרס בלקבורו, שנתקע גם הוא בנמל ללא ספינה להפליג בה, עד שהגיעה אנדיורנס. בייקוול הצטרף לצוות האנדיורנס בבואנוס איירס, ארגנטינה יחד עם בלקבורו, שאותו הגניב אל הספינה כנוסע סמוי בעזרת וולטר האו, שסבר כי צוות הספינה לוקה בחסר לאחר פיטורי כמה מן הימאים עקב הפרות משמעת. בייקוול הציג עצמו כקנדי, משום שסבר, שהספינה הבריטית תגלה יתר נכונות לקבל אותו כנתין של האימפריה הבריטית. בייקוול היה אהוד על חבריו ושקלטון ראה אותו כ"עולה על יתר המלחים...".
בייקוול היה חלק מהקבוצה שנשארה באי הפיל בחורף למעלה מארבעה חודשים, בזמן ששקלטון ועוד חמישה אחרים שטו לאיי ג'ורג'יה הדרומית להזעיק עזרה.
לאחר המשלחת הטראנס-אנטארקטית האימפריאלית

לאחר המשלחת, עשה בייקוול תקופת-מה בניהול חוות כבשים בארגנטינה ואחר הצטרף לצי הסוחר הבריטי במלחמת העולם הראשונה. פעמיים הוטבעו ספינותיו בטורפדו ובאחת מהן שהה ימים אחדים על רפסודה בלב ים לפני שחולץ.
בשנת 1921 שב בייקוול אל עיר הולדתו ז'ולייט, שם בנה סירה שכינה "שמרוק" ועליה שייט בין ז'ולייט לשיקגו, אך כבר בסוף השנה יצא שוב לנדודיו והודיע למשפחתו במכתב על כוונתו להצטרף שוב אל שקלטון במשלחתו החדשה, אך בני משפחתו הניאוהו מכך והוא עשה את דרכו אל מדינות הדרום של ארצות הברית ואל הים הקריבי, שם עבד כימאי בצי הסוחר.
בין 1923 ל-1945 עבד בייקוול בחברות רכבות. בשנת 1925 נשא אישה והיה לאב לבת, אליזבת. ב-1945 קנו בני הזוג חוה במישיגן, שם חי ויליאם עד סוף חייו. הוא מת בשנת 1969 בגיל 80 ונקבר בבית הקברות הלותרני בסקנדיה, מישיגן.
כאשר הוענקו מדליות הקוטב לחברי המשלחת, בשנת 1918, אי אפשר היה לאתר את בייקוול, ורק בשנת 1964, כאשר הקשר עמו חודש, נוצקה מדליה מיוחדת לכבודו ונמסרה לו זמן קצר לאחר שהשתתף בחגיגת יובל החמישים להפלגת ה"אנדיורנס", שהתקיימה בלונדון, יחד עם בתו אליזבת. כמו כן היה חבר במועדון האנטארקטי של המשלחות הבריטיות ובאגודה האנטארקטית של ארצות הברית.
בייקוול נפטר בעיירה סקנדיה, שבמישיגן, בארצות הברית.
הערות שוליים

↑  Rajala, Elizabeth Anna Bakewell (2004). "The American on the Endurance: Ice, Seas, and Terra Firma Adventures of William Bakewell". Dukes Hall Publishing. Munising, MI. ISBN 0-9749134-0-5.
↑  ויליאם בייקוול, "האמריקאי על האנדיורנס", הוצאת דיוקס הול, 2003, עמ' 42-1
↑  ביוגרפיה של בייקוול באתר Cool Antarctica
↑  בייקוול, עמ' 55-47
↑  "קוּל אנטארקטיקה"
1 2  "קול אנטארקטיקה"
חברי המשלחת שנשארו באי הפיל למעלה מארבעה חודשים.
ויליאם הורסט ריס

אין תמונה חופשית
ויליאם הורסט ריס (באנגלית: William Hurst Rees‏; 12 באפריל 1917 – 6 בינואר 2004) היה שמאי מקרקעין בריטי חשוב וחבר בית הדין הבריטי למקרקעין משנת 1973 ועד יציאתו לגמלאות בשנת 1989. ריס היה היוזם והעורך של חמש המהדורות הראשונות של Valuation: Principles into Practice (אנגלית: "שמאות: מעיקרון למעשה"), המדריך המוביל בתחום הפרקטיקה השמאית בבריטניה.
חייו

ריס נולד בבושי, הרטפורדשייר שבמזרח אנגליה. את ניסיונו המעשי החל לצבור בחברת סאלטר, רקס ושות', כאשר באותה תקופה למד ניהול נכסים (שמאות) ב-College of Estate Management בלונדון, בית הספר הגבוה המוביל באנגליה למקצועות הנדל"ן. בזמן מלחמת העולם השנייה התגייס לחיל התותחנים המלכותי ובהמשך שובץ כקצין בהנדסה קרבית. בזמן הפלישה לנורמנדי היה אחראי להצבת טנקי דמה לשם הטעיית האויב. בסוף המלחמה השתחרר בדרגת רב-סרן.
לאחר המלחמה שימש ריס מרצה במכללה לניהול נכסים (College of Estate Management), ובין השנים 1948–1951 כיהן כדיקן המחלקה לשמאות במוסד. בשנת 1949 חיבר יחד עם דייוויד לורנס והרולד מיי את המהדורה השנייה של הספר Modern Methods of Valuation (אנגלית: "שיטות מודרניות בשמאות"), ספר יסוד לנושא התאוריה השמאית, ובהמשך ערך את ארבע המהדורות הבאות. בשנת 1951 החל לעבוד בחברת הייעוץ בנדל"ן ריצ'רד אליס (אשר כיום מיוצגת בישראל על ידי מ.א.ן. נכסים) כראש מחלקת השמאות. בתקופה זו ייצג את גב' הרווי בתביעה המשפטית "הרווי נגד קראולי", מקרה אשר הצמיח את המושג "עלויות קראולי".
בשנת 1961 נהיה שותף בכיר בחברת טרנר, ראדג' וטרנר, וב-1973 התמנה לשמאי החבר בבית הדין למקרקעין בבריטניה (Lands Tribunal). ריס היה אחראי להחלטות חשובות, בעיקר בתחום ההפקעות. בשנת 1978 יזם את הוצאת המהדורה הראשונה של Valuation: Principles into Practice ושימש עורך חמש המהדורות הראשונות.
ראו גם

ניל קרוסבי
הערות שוליים

↑  Hayward, Richard (ed), Valuation: Principles into Practice (6th edition), EG Books, London, 2008
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007385689605171  ISNI: 0000 0000 6338 7178  LCCN: n82087035  NTA: 190213493  SNAC: w6hr6fhf  SUDOC: 079899129  VIAF: 40721565   WorldCat (עם VIAF): 40721565
וסלי דקאס

וסלי רוברטו דקאס (בספרדית: Wesly Roberto Decas; נולד ב-11 באוגוסט 1979) הוא כדורגלן הונדורסי המשחק בעמדת המגן השמאלי בהפועל רעננה.
קריירה

דקאס התחיל את הקריירה שלו בקבוצות כדורגל מקומיות בהונדורס. ב-29 באוגוסט 2017 הושאל לחוארס המקסיקנית במדיה רשם רק הופעה אחת. ב-22 ביולי 2018 הושאל לנסיונל הפורטוגלית. ב-26 באוגוסט ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 1-2 נגד ויטוריה סטובל. בינואר 2019 החליט לעזוב את נסיונל. ב-15 בפברואר 2019 הושאל לקבוצת המילואים של אטלנטה יונייטד. ב-6 באוקטובר 2019 הבקיע את שער הבכורה שלו בקריירה בתיקו 1-1 נגד פיטסבורג רוברהאונדס.
בינואר 2020 חתם במוטגואה מליגת העל ההונדורסית. במוטגואה הפך לשחקן הרכב ושיחק בה 4 וחצי עונות.
בקיץ 2024 חתם בהפועל רעננה מהליגה הלאומית.
דקאס השתתף עם נבחרת הנוער של הונדורס בגביע העולם בכדורגל עד גיל 20 בשנת 2017 ובאולימפיאדת טוקיו 2020. ב-24 במרץ 2022 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הבוגרת בתיקו 1-1 נגד פנמה.
הכוחות המזוינים של אוקראינה

הכוחות המזוינים של אוקראינה (באוקראינית: Збройні сили України) הוא השם הכולל לצבא הלאומי של אוקראינה. זהו הכוח המזוין העיקרי במדינה הפועל נגד כל כוח שמטיל איום על ריבונותה של אוקראינה. כל כוחות הביטחון והצבא בכוחות המזוינים כפופים לנשיא אוקראינה ומפוקחים על ידי ועדת הכוחות המזוינים של הראדה העליונה.
הכוחות המזוינים מורכבים מכוחות יבשה, צי, חיל אוויר וחיל צנחנים. הצי מפעיל גם חיל נחתים וכוחות אוויר עצמאיים. משמר החופים האוקראיני פועל בכפיפות למשמר הגבול האוקראיני ואינו כפוף לצי. כתוצאה מהמעורבות הרוסית במלחמת האזרחים באוקראינה הנשיא הנחה את מושלי המחוזות להקים יחידות מתנדבות במסגרת תוכנית ממשלתית בשם "הגנה טריטוריאלית". יחידות אלה ממומנות מהתקציבים המחוזיים ומסתמכות על תרומות. בנובמבר 2014 יחידות אלה הועברו לאחריות המשמר הלאומי של אוקראינה, ככוח עתודה של הצבא.
על פי נתוני הבנק העולמי, ירדה מצבת כוח האדם של צבא אוקראינה בהדרגה בשנים 1995–2013 משיא של כ-518,000 חיילים ב-1995 לשפל של 121,000 חיילים ב-2013. מגמה זו התהפכה בעקבות הסכסוך עם רוסיה במזרח אוקראינה והשתלטות רוסיה על חצי האי קרים, ומצבת כוח האדם החלה לעלות בהדרגה. בשנת 2019 היא מנתה, לפי נתוני הבנק העולמי, כ-311,000 חיילים. לפי נתוני המכון הבינלאומי ללימודי אסטרטגיה, בשנת 2020 היו לכוחות המזוינים של אוקראינה כ-209,000 חיילים בשירות פעיל; בשנת 2021 היו 196,000 בשירות פעיל בכוחות המזוינים ועוד 102,000 במשמר הלאומי ובארגונים צבאיים למחצה. עם הפלישה הרוסית לאוקראינה ב-2022 החלה אוקראינה בגיוס כללי של האוכלוסייה. כתוצאה מכך גדל צבאה, ולפי נתוני אותו מכון היו 688,000 חיילים בשירות פעיל בכוחות המזוינים של אוקראינה, ועוד 250,000 במשמר הלאומי ובארגונים צבאיים למחצה.
הצבא האוקראיני משתתף בקביעות בתמרונים בינלאומיים. רובם כחלק מתוכנית "שותפות לשלום" של ברית נאט"ו.
ביוני 2016 הותר לנשים לשרת ביחידות הקרביות של צבא אוקראינה.
רקע

הצבא הוקם במתכונתו הנוכחית ב-12 בדצמבר 1991 כיורש יחידות הצבא הסובייטי ששהו באוקראינה.
עם התפרקות ברית המועצות ב-1991, כ-780,000 מחיילי הצבא הסובייטי וגם כ-350 ספינות, 1,500 מטוסי קרב, וכ-1,272 ראשי קרב אסטרטגיים גרעיניים שהו באוקראינה, לאחר הסכם מול רוסיה הושמדו מרבית כלי הנשק הגרעיניים או הועברו לידי רוסיה ומצבת כח האדם קוצצה.
ב-24 באוגוסט 1991 אישר הפרלמנט האוקראיני את הקמת הכוחות המזוינים האוקראיניים במסגרת משרד ההגנה האוקראיני. תהליך הקמת הצבא המקומי היה נתון להחלטות פוליטיות של ההנהגה האוקראינית, שהתווכחה בנוגע למעמדה הלא-גרעיני הבינלאומי של המדינה. במסגרת זאת, אושררה האמנה על הכוחות המזוינים הקונבנציונלים באירופה (CFE) ואוקראינה ויתרה על הנשק הגרעיני שנותר בתחומה מהתקופה הסובייטית. הצבא וכוחות הביטחון, כולל הכוחות המזוינים של אוקראינה שהיו בתחילה שורה של יחידות צבאיות עצמאיות תחת פיקודו של נשיא אוקראינה, הוכפפו לפיקוח ועדה פרלמנטרית קבועה של הפרלמנט האוקראיני. עד עלייתו של ויקטור יושצ'נקו לנשיאות, האסטרטגיה הצבאית האוקראינית לא הייתה שונה מזו הסובייטית ותחת שלטונו נוּסחה מדיניות של עצמאות והיפרדות מפני תלות רוסית, ובכך ניסה לשלב באופן מלא את מדיניות הצבא עם המערב, ובמיוחד נאט"ו.
יחידות הצבא האוקראיניות משתפות פעולה עם ברית נאט"ו והאיחוד האירופי, והן השתתפו במשימות שמירת שלום באפריקה ובעיראק. ב-2010 נשיא אוקראינה ויקטור ינוקוביץ' שאף להצטרף לברית נאט"ו, אך הפרלמנט האוקראיני, הראדה העליונה, קיבל הצעת חוק ולפיה ייאסר על אוקראינה להצטרף לכל ברית צבאית בעתיד.
היסטוריה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
היסטוריה > הקמה

ב-16 ביולי 1990 הראדה העליונה של אוקראינה קיבלה את תוכן הכרזת הריבונות של אוקראינה שהכריזה על עצמה כרפובליקה עצמאית.
ב-24 באוגוסט 1991 נתקבלה החלטה על הפיכת יחידות הצבא הסובייטי שבשטחי אוקראינה לחלק צבא אוקראינה החדש כחלק ממשרד ההגנה האוקראיני. באותה עת כמות החיילים עמדה על 700 אלף חיילים והצבא הורכב מ-14 חטיבות ממונעות, 4 חטיבות שריון, 3 חטיבות ארטילריה, 8 גדודים ארטילריה, 4 גדודים של הכוחות המיוחדים, 2 גדודי חיל הצנחנים, 9 גדודי נ"מ, 7 גדודי מסוקים קרביים, 3 ארמיות אוויריות (בהם כ-1,100 מטוסי קרב) וארמייה נפרדת של הגנה אווירית.
עד 1 ביולי 1996 אוקראינה החזיקה בארסנל גרעיני שהורכב מ-176 טילים בליסטיים ביניבשתיים וכ-2,600 יחידות טקטיות של נשק גרעיני.
סך הכל החזיק הצבא האוקראיני בשנות ה-90 של המאה ה-20 כמות של 8,700 טנקים, 11,000 נגמ"שים, 4 ארמיות אוויריות, 10 חטיבות תעופה, 49 גדודי אוויר ו-2,800 כלי טיס.
לאחר התפרקות ברית המועצות בוצע קיצוץ מאסיבי בכוח האש של הצבא ושינוי מבני שלו.
בשנת 1994 מצבת כוח האדם בכוחות המזוינים האוקראיניים עמדה על 517 אלף חיילים.
ב-2014, הצבא נתפס לא מוכנה לפלישה הרוסית, הם היו היו לא מאוישים, מצוידים או מאומנים לעמוד בתוקפנות הרוסית.
היסטוריה > רפורמה

בסוף שנות ה-90, אוקראינה ניסתה ליישם רפורמות ביטחוניות במטרה לעשות מודרניזציה ולצמצם את הכוחות המזוינים שלה.
מתחילת הסכסוך האוקראיני-רוסי ב-2014, החלה הצבא בתהליך מודרניזציה מזורז.
בשנת 2015 צו נשיאותי של פטרו פורושנקו קבע כי על כל הצבא לשנות את שמות היחידות הצבאיות הנושאת שם סובייטי ולשנותן לשמות חדשים.
| --- | --- |

 
 זרועות
  צבא היבשה האוקראיני
  חיל האוויר האוקראיני
  הצי האוקראיני
 עיטורים ומבנה פיקודי
 מדליות ועיטורים בכוחות המזוינים של אוקראינה
 דרגות הכוחות המזוינים של אוקראינה
 היסטוריה צבאית
 היסטוריה צבאית של אוקראינה
 היסטוריה של אוקראינה
בשנת 2016 משרד ההגנה האוקראיני החל ברפורמה משמעותית למודרניזציה בצבא.
היסטוריה > משימות צבאיות

הצבא האוקראיני נטל חלק במשימות שמירת שלום ברחבי העולם. מ-1992 השתתפו למעלה מ-30,000 חיילים מצבא אוקראינה במשלחות צבאיות למדינות יוגוסלביה לשעבר, למזרח התיכון (בדרום לבנון, כווית, עיראק) וליבשת אפריקה (אנגולה, סיירה לאון, ליבריה).
מ-1997 פועל צבא אוקראינה בשיתוף פעולה הדוק עם נאט"ו, ובפרט עם צבא פולין. יחידות אוקראיניות התפרסו בעיראק, כחלק מהכוח הרב-לאומי בעיראק תחת פיקוד הפולנים. חיילים אוקראינים היו פרוסים גם במסגרת גדוד אוקראינה ופולין (UKRPOLBAT) בקוסובו.
הקרב הראשון של הכוחות המזוינים האוקראיניים, במסגרת משימות לשמירת שלום, אירע ב-6 באפריל 2004 בעיראק, כאשר כוח שמירת שלום אוקראיני הותקף על ידי חמושים של צבא המהדי. האוקראינים השיבו אש, ובכך הסתכם האירוע.
היסטוריה > הפלישה הרוסית לאוקראינה

החל מיום חמישי, 24 בפברואר 2022, פתחו הכוחות המזוינים הרוסים בפלישה לאוקראינה. הכוחות המזוינים של אוקראינה, יחד עם ארגוני העזר והמזוהים שלו בזמן המלחמה, משתתפים ברבות מפעולות הלחימה של הסכסוך הנוכחי. לצד פעולות הלחימה, הזרמה של כלי נשק ומערכות לחימה מערביות לכוחות המזוינים ממדינות נאט"ו, כמו גם ציוד סובייטי לשעבר ממדינות רבות במזרח אירופה, הביאו גם למודרניזציה והרחבה ובנייה מתמשכת של הכוחות המזוינים בכלל באופן ניכר.
מבנה

הכוחות המזוינים באוקראינה מורכבים ברובם מחיילים סדירים. סד"כ הצבא האוקראיני כולל כ-159,000 חיילים, בהם גם 41,000 עובדים אזרחיים. הפיקוד על הצבא הוא מתפקידי המטה הכללי האוקראיני.
מבנה > צבא היבשה

כוח האדם בזרוע היבשה עומד על 73,300 חיילים.
צבא היבשה (Сухопутні війська) הוא הזרוע העיקרית של הצבא האוקראיני ובה משרתים מרבית החיילים.
הצבא מחולק לארבעה פיקודים מבצעיים:
פיקוד מבצעי צפון (צפון אוקראינה)
פיקוד מבצעי דרום (דרום אוקראינה)
פיקוד מבצעי מזרח (מזרח אוקראינה)
פיקוד מבצעי מערב (מערב אוקראינה)
צבא היבשה מורכב ממספר חילות לרבות:
החיל הממוכן וחיל השריון. נכון לשנת 2009 הורכב מעשרה גדודי ממוכנים ו-2 גדודי טנקים. בשירות החיל 774 טנקים.
חיל הצנחנים (Високомобільні десантні війська). החיל החשוב ביותר בצבא היבשה ונועד לביצוע משימות מעבר לקווי האויב, ביצוע מבצעי לוחמה בטרור ומבצעי שמירת שלום
חיל טילים וארטילריה. מורכב מיחידות טקטיות תגובתיות הכוללות חיל נגד טנקים, מודיעין ארטילרי ויחידות מוקשים. בשנת 2009 כלל החיל 5 גדודים ארטילריים ו-2 גדודי טילים.
חיל נ"מ והגנה אווירית.
תעופה צבאית. זהו הגוף האווירי המסונף לצבא היבשה ואחראי להענקת חיפוי אווירי לזרוע היבשה בעת קרב. פעמים רבות שפעולותיו מתנגשות עם אלה של חיל האוויר האוקראיני.
מבנה > חיל האוויר האוקראיני

חיל האוויר האוקראיני (Повітряні сили) אחראי להגנת שמי המדינה ונכון לשנת 2016 שירתו בו 45 אלף חיילים והוא כלל 207 כלי טיס קרביים ו-45 מטוסי תובלה.
חיל האוויר כולל את היחידות הבאות:
חיל הגנה אווירית
יחידות מיוחדות לאיסוף מודיעין אווירי
לוחמה אלקטרונית
מבנה > הצי האוקראיני

חיל הים האוקראיני (Військово-морські сили) הוא הזרוע הימית של הכוחות המזוינים. הצי נועד להגן על גבולותיה הימיים של אוקראינה והוא המרכיב הקטן ביותר מבין שלושת מרכיבי הצבא.
הצי כולל:
יחידות תת-ימיות (צוללנים)
תעופת הצי
חיל טילים וארטילריה חופית
חיל הנחתים האוקראיני
הצי כולל פיקוד, שייטת ספינות, בסיס הצי העיקרי באודסה, גדוד אווירי של הצי, גדוד משמר חופים, יחידות מיוחדות, יחידות רפואיות ותמיכה עורפית, מרכזי מדע ומחקר.
נכון לתחילת 2013 שירתו בצי 14,7 אלף איש וכלל 26 ספינות וסיירות, 4 מטוסי תקיפה ו-8 מסוקי תקיפה. הצי האוקראיני פועל במימי ים אזוב, הים השחור (שעד 2014 בסיסו היה ממוקם בסבסטופול שבחצי האי קרים), נהרות דונאי, דניסטר ודניפר.
מבנה > המשטרה הצבאית

ב-19 באפריל 2002 הוקם חיל אכיפת החוק שהיווה גוף אכיפת החוק של הצבא ופועל כמשטרה צבאית.
מבנה > שירות פסיכולוגי

22 באפריל 1992 הנחיה של משרד ההגנה האוקראיני הביאה להקמת שירות פסיכולוגי שמטרתו לסייע לתת מענה פסיכולוגי למשרתים בצבא. בנוסף מפעיל השירות את הביטאון הצבאי.
בשנת 2011 התקבלה השקפה כללית לפעילויות החינוכיות של הצבא ופרסום עלונים חינוכיים ופטריוטיים.