stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
סמי וחברים מסביב לעולם
הדמויות והמדבבים

במאי הדיבוב בעברית היה שרון כהן, ומפיקת הדיבוב הייתה הדס מוזס.
| שם הדמות | מדבב/ת באנגלית | מדבב/ת בעברית |
| --- | --- | --- |
| סמי | אלן שירמן | אוהד שחר |
| ריי | חרי פייטון | מיכה אוזין סליאן |
| ריקי | קרטר הייסטינגס | נדב ירושלמי |
| אלה | קייטלין מאהר | בר סביר |
| ביג די | קרלוס אלזרקי | אמנון וולף |
| ג'ימבו | ביל פארקס | שרון כהן |
| אנאבל | קמיל לאבאדי | איילה פלדמן |
| שלי | איזבל פורמן | הילה מערבי |
| רוזי | אלנה אובך | נורית בנאי קורן |
| לולו | ג'ו תומאס | רובי מוסקוביץ |
| אמא של אנאבל |  | הילה מערבי |
| ריטה |  | נורית בנאי קורן |
| מנהל |  | גיא רושיניאק |
| צלופח איל פיליפ |  | גדי לוי |
| צלופח איל מרקו |  | שמחה ברבירו |
| שחף |  | דור צויגנבום |
| קונסוולה |  | אניטל אלבחר |
| דייג ג'אמייקני |  | אייל פרידמן |
| טרמיין |  | דור אררט |
| טוטס |  | זיו מאיר |
| מוריס |  | יובל סגל |
| ג'קס |  | יובל סגל |
| קולות רקע |  | יובל סגל |
| קולות רקע |  | אלדד פריבס |
| קולות רקע |  | דניאל לרוז פיק |
| קולות רקע |  | דקלה הדר |
| קולות רקע |  | מורן סופר |
| קולות רקע |  | עדי לוי |
| קולות רקע |  | רום קלטר |
ראו גם

מסביב לעולם ב-50 שנה
עברי אנכי

ערך זה עוסק בשבועון יהודי. אם התכוונתם לקליפ בשם זה, ראו .
שער הגיליון הראשון של העיתון: למברג, י"א בניסן תרכ"ה, 7 באפריל 1865
"עברי אנֹכי" (בתעתיק לועזי: Ibri Onochi וכן Ibri Anochi) היה שבועון יהודי בשפה העברית שראה אור בגליציה, תחילה בעיר למברג (לבוב) ומאוחר יותר בברודי, בין השנים 1865–1890. "עברי אנכי" היה אחד מעיתוני ההשכלה החשובים באותה תקופה.
את העיתון ערך ברוך וֶרבֶּר (ווערבער), חניך ההשכלה מגליציה, בין השנים 1865–1876, ואחריו כיהן כעורך בנו יחידו, יעקב ורבר, בשנים 1876–1890. הוא פורסם מדי שבוע תחת השמות המתחלפים "עברי אנכי" ו"העברי", מאחר שהיה קל יותר להשיג אישור ממשלתי עבור הוצאת שני דו-שבועונים נפרדים מאשר להוצאת שבועון.  מקור שמו הוא תשובתו של יונה הנביא לשאלת מלחי הספינה הסוערת שאיימו להטביעו: "מה ארצך ואי מזה עם אתה"? –”ויאמר אליהם: עברי אנכי, ואת ה' אלהי השמים אני ירא, אשר עשה את הים ואת היבשה” (יונה א, ט).
הופיע גם בעשרים וששה כרכים שנתיים. בפתח הכרך הראשון נכתב כי עיקר מטרת העיתון היא לעודד את השימוש בשפה העברית כשפת הלאום היהודי, ולפרסם את הנעשה בעולם ובעיקר בעולם היהודי. העיתון שימש רוב שנותיו כשופר גליצאי פנימי ולכן מהווה עדות נאמנה לקורות היהודים בגליציה.
לאורך שנות קיומו ניהל העיתון פולמוסים רבים עם כתבי עת מאותה תקופה, בכללם "המבשר", "המליץ", "הלבנון", ו"קול מחזיקי הדת". לרוב נקט העיתון בעמדות נחרצות בעד ערכי ההשכלה ונגד היהדות האורתודוקסית והחסידות. כמו כן עסק רבות בשאלת ההתיישבות בארץ ישראל, שעלתה במיוחד לאחר הופעתה של תנועת חיבת ציון בשנות ה-80 של המאה ה-19. בהתאם להשקפתו של העורך ורבר, העיתון נהג למתוח ביקורת חריפה למדי על התנועה, אך בד בבד הופיעו בו גם עמדותיהם של תומכי "חיבת ציון", שנבלעו בדרך כלל בין היתר במאמרים שצידדו בהגירה לארצות הברית.
בין מדוריו הקבועים היו ביקורות ספרים, ביוגרפיות, "ענייני המדינה", ודיווחים מהנעשה בקהילות היהודיות בעולם. עם כותביו הבולטים נמנו שלמה בובר, מיכה יוסף ברדיצ'בסקי, מרדכי דוד ברנדשטטר, אברהם בר גוטלובר, אייזיק מאיר דיק, ש"י איש הורוויץ, אברהם משה לונץ, יהושע מזח, פביוס מיזס, שלמה מנדלקרן, נחום סוקולוב, נתן נטע סמואלי, יצחק קמינר ויהושע השל שור.
בשנת 2011 הועלו כרכי העיתון במלואם לאתר עיתונות יהודית היסטורית.
עד שהציפורים יחזרו

| --- | --- |

כרזת הסרט
 בימוי:  כרים מוסאווי
 שחקנים ראשיים:  אורה אטיקה Chawki Amari Hania Amar נאדיה קאסי 
 מדינה:  צרפת-אלג'יריה-גרמניה
 חברה מפיצה:  MissingFILMs, Rotana Media Group, Rotana Studios 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  23 באוגוסט 2018 
 משך הקרנה:  115 דקות
 שפת הסרט:  צרפתית, ערבית
 סוגה:  דרמה
 דף הסרט ב־IMDb
 
עד שהציפורים יחזרו (נקרא בעברית גם: עד שיבת הציפורים, צרפתית: En Attendant les hirondelles) - סרט בהפקה צרפתית-אלג'יראית-גרמניה של הבמאי האלג'יראי – כרים מוסאווי. הסרט יצא לאקרנים ב-2017 והוצג לראשונה בפסטיבל קאן.
תקציר

התסריט משלב שלושה סיפורים שונים המתרחשים באלג'יריה של ימינו. מוראד, יזם נדל"ן גרוש, מרגיש שהכל חומק ממנו. עיישה נערה צעירה, נקרעת בין תשוקתה לג'ליל אותו היא מכירה זה שנים, לבין בן הזוג ששודך לה. דהמן, נוירולוג שאפתן, נקלע ערב נישואיו למעורבות בחיי אשה, עקב אירוע אלים שהתרחש בעברו בעת ששימש לדבריו כרופא בכפייה בקבוצת טרור מקומית. כל אחד מגיבורי הסרט מתמודד עם בחירות שעשה בעברו ובחירות שהוא עושה בהווה. עבר והווה מתנגשים כדי לספר את סיפורה של אלג'יריה העכשווית.
פרסים

הסרט היה מהמועמדים לפרס תנית הזהב בפסטיבל הסרטים קרתגו ב-2017.
סיליקון ואלי בנק

| --- | --- |


 נתונים כלליים
 תקופת הפעילות:  17 באוקטובר 1983 – הווה (41 שנים) 
 חברת אם:  SVB Financial Group 
 חברות בנות:  Silicon Valley Bank UK  SPD Silicon Valley Bank 
 מיקום המטה:  סנטה קלרה 
 ענפי תעשייה:  שירותים פיננסיים 
 מנכ"ל:  גרג בקר 
  
 www.svb.com
 
סיליקון ואלי בנק (באנגלית: Silicon Valley Bank ובקיצור SVB) היה בנק מסחרי אמריקאי. הבנק היה ברשימת הבנקים הגדולים בארצות הברית, והוא היה הבנק הגדול ביותר בעמק הסיליקון בהתבסס על פיקדונות מקומיים. הבנק הוא חברת בת של SVB Financial Group. במרץ 2023 נקלע הבנק למשבר נזילות, שהוביל לקריסת הבנק ולהשתלטות התאגיד הפדרלי לביטוח פיקדונות עליו.
פעולות

החברה מתמקדת בהלוואות לחברות טכנולוגיה, מתן שירותים להון סיכון, מימון מבוסס הכנסות וחברות הון פרטיות המשקיעות בטכנולוגיה וביוטכנולוגיה, וכן בשירותי בנקאות פרטית לאנשים בעלי ערך גבוה, בשוק הביתי שלה בעמק הסיליקון. בנוסף ללקיחת פיקדונות ומתן הלוואות, מפעיל הבנק חטיבות הון סיכון ופרייבט אקוויטי המשקיעות לעיתים בלקוחות הבנקאות המסחרית של המשרד.
הבנק הוא הבנק הגדול ביותר בעמק הסיליקון במונחי פיקדונות, עם נתח שוק של 25.9% נכון ל-30 ביוני 2016.
הבנק מעסיק כ-6,500 עובדים ופועל מ-29 סניפים ארצות הברית ויש לו פעילות בנקאית גם ב:
הממלכה המאוחדת לונדון, בריטניה
הונג קונג הונג קונג
הרפובליקה העממית של סין בייג'ינג ושאנגחאי, הרפובליקה העממית של סין
ישראל הרצליה פיתוח, ישראל
גרמניה פרנקפורט, גרמניה
קנדה טורונטו, קנדה
בנוסף, SVB Global Services India LLP היא חברת בת חוץ בנקאית של SVB Financial Group בבנגלור שבהודו המספקת שירותי תמיכה.
סמי לוי

סמי לוי במדי מכבי יפו במשחק ליגה מול מכבי חיפה ב-1969
סמי (שמואל) לוי (נולד ב-17 באפריל 1951 יפו, ישראל), הוא כדורגלן עבר ישראלי, אשר שיחק לרוב בעמדת הקשר האחורי בקבוצת מכבי יפו.
קורות חייו

סמי לוי נולד ביפו. משפחתו עלתה לישראל מבולגריה במסגרת העלייה ההמונית, והתיישבה ביפו סמוך לפרדס דג'אני אשר בתחומו הוקם "מגרש הפחים" של מכבי יפו. ב-1960 הצטרף לקבוצת הילדים של מכבי יפו. בעונת 1969/1970 בליגה הלאומית עלה לקבוצה הבוגרת, ומשחקו הראשון היה ב-4 באוקטובר 1969 מול מכבי פתח תקווה. הקבוצה אשר אומנה על ידי איינשטיין קליש ירדה בסיום העונה מהליגה הלאומית שהייתה הליגה הראשונה בישראל, לליגה א' שהייתה הליגה השנייה. לוי המשיך לשחק בשורות הקבוצה בעונת 1970/1971 בליגה א' והעפיל עם הקבוצה חזרה לליגה הלאומית.
על פי רוב שיחק סמי לוי בתפקיד הקשר האחורי. הוא שיחק עד סיומה של עונת 1974/1975 בליגה הלאומית ומשחקו האחרון היה ב-17 במאי 1975 מול הפועל חיפה. בסך הכל הופיע סמי לוי ב-85 משחקים בליגה הראשונה ובהם כבש 2 שערים. בשלהי העונה נפצע והחליט לפרוש ממשחק פעיל במכבי יפו.
לאחר הפרישה עבר עם רעייתו לקיבוץ הגושרים ושם שיחק כדורגל בליגות נמוכות. סמי לוי נשוי לדליה, אב ל-3 ילדים וסב לנכדים.
לקריאה נוספת

ברוך פורמן, היידה בי-היידה בו - עלייתה, ירידתה והקמתה מחדש של מכבי יפו, הוצאת תירוש, תל אביב-יפו, 2020.
הערות שוליים

↑  דן דודיוק, ניצחון בהרכב חסר, מעריב, 18 באוקטובר 1970.
↑  סמי לוי שבוע אחרי, מעריב, 18 במאי 1975.
↑  ברוך פורמן, היידה בי-היידה בו - עלייתה, ירידתה והקמתה מחדש של מכבי יפו, הוצאת תירוש, תל אביב-יפו, 2020, עמוד 237. נתונים היסטוריים: ירון משעל
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "סמי לוי".
סילס מרנר

| --- | --- |

מתוך המהדורה הראשונה של הרומן
 מידע כללי
 מאת:  ג'ורג' אליוט 
 שפת המקור:  אנגלית 
 סוגה:  רומן 
 הוצאה
 תאריך הוצאה:  1861 
 סדרה
 הספר הבא:  רומולה 
 
סילס מרנר: האורג מראבלו הוא רומן מאת ג'ורג' אליוט (שם העט של מרי אן אוונס) אשר פורסם בשנת 1861.
עלילת הרומן

עלילת הרומן מתרחשת בתחילת המאה ה-19. סילס מרנר הוא אורג בקהילה קטנה ושמרנית. סילס מאורס למשרתת צעירה בשם שרה ומאמין שעתידו המאושר מובטח. עקב בגידה של חבר קהילה, אשר מאשים אותו בגנבה על לא עוול בכפו, מסולק סילס מהקהילה. לאחר מכן הוא מגלה כי ארוסתו לשעבר נישאה לאיש שבגד בו.
מאוחר יותר הוא מתיישב בעיירה ראבלו, שם הוא מתבודד ומתקיים רק למען עבודתו ואוצרו, עד שכספו נגנב על ידי דאנסטן קאס, בנו המופקר של האדון קאס, בעל האדמות העיקרי בעיירה. עם אובדן כספו שוקע סילס בדיכאון, למרות מאמצי אחדים מבני העיירה לסייע לו.
ילדה יתומה מגיעה לראבלו. היא לא מוכרת לאנשים שם, אבל היא למעשה ילדתו של גודפרי קאס, בנו הבכור של האדון קאס. אמה, מולי, נישאה בסתר לגודפרי, אך היא בת המעמד הנמוך ומכורה לאופיום. בליל חורף, מנסה מולי להגיע לעיירה עם הילדה על זרועותיה, כדי להוכיח שהיא אשתו של גודפרי ובכך להרוס אותו. בדרך היא לוקחת אופיום ומתיישבת על השלג לא ממוקדת, כשהילדה בזרועותיה. הילדה עוזבת את גופה הדומם של אמה ונכנסת לביתו של סילס. כשהוא מגלה את הילדה בביתו, מחפש סילס את אמה ומגלה את מולי, אותה הוא לא מכיר, קפואה למוות. סילס מחליט לגדל את הילדה וקורא לה אפי, על שם אחותו שנפטרה. אפי משנה את חייו לחלוטין. בצורה סימבולית, הזהב שנגנב מסילס מוחזר אליו בדמותה של אפי זהובת השיער. כעת, גודפרי קאס חופשי להינשא לאהובתו ננסי, ממנה הוא מסתיר את נישואיו הראשונים. אפי גדלה להיות גאוות העיירה ומשוש חייו של אביה המאמץ, סילס. באמצעותה הוא מצליח להשתלב שוב בקהילה. מאוחר יותר בספר נמצא האוצר הגנוב ומוחזר לסילס. גודפרי מתוודה בפני רעייתו ננסי שהאישה המתה הייתה אשתו ושאפי היא בתו. בני הזוג חשוכי הילדים פונים לסילס, מגלים לו את האמת ומבקשים ממנו שיוותר על אפי, על מנת שיוכלו לדאוג לה. ההחלטה נופלת בידי אפי, אשר אינה מעוניינת להיות בתו של ג'נטלמן אם משמעות הדבר שתאלץ לנטוש את סילס. בסוף הספר נישאת אפי לאהרון, בנה של דולי ווינתרופ, ושניהם עוברים להתגורר בביתו החדש והמורחב של סילס.
בסופו של דבר סילס מרנר הוא סיפור על אהבה משפחתית ונאמנות, שכר ועונש, וחברויות צנועות.
עלילת הרומן מראה לנו שאין אנחנו צריכים להתייאש בחיים, ובחיים ישנם דברים שמחליפים אחד את השני .
דמויות בסילס מרנר

סילס מרנר - אורג, דמות ראשית.
גודפרי קאס - בנו הבכור של הגביר המקומי.
דאנסטן קאס - אחיו רודף הבצע של גודפרי, בעל נטייה לטיפה המרה ועבריינות.
מולי - אשתו הראשונה של גודפרי, שילדה לו בת. היא מתה ועוזבת את הילדה לבדה.
אפי - בתם של גודפרי ומולי אשר מאומצת על ידי סילס.
ננסי למטר - אשתו השנייה של גודפרי קאס.
אהרון ווינתרופ - בנה של דולי. מתחתן עם אפי בסוף הספר.
דולי ווינתרופ - אמו של אהרון וסנדקיתה של אפי. מיודדת עם סילס.
ויליאם דיין - חברו הטוב ביותר של סילס אשר בסופו של דבר בוגד בסילס ומפליל אותו בגנבה ואז מתחתן עם ארוסתו לשעבר.
שרה - ארוסתו לשעבר של סילס. לאחר עזיבתו היא נישאת לוויליאם דיין, שהאשים את סילס בגנבת כספי הכנסייה.
סיימון - חבר מכפר בא מתגורר מרנר נקרא גם בשם אוסקי.
נושאים עיקריים

בסילס מרנר, משלבת אליוט בין הומור לסימבוליות עם רקע היסטורי מדויק, וכך היא בונה סיפור יוצא דופן על אהבה ותקווה. הרומן חוקר את נושא האהבה הגואלת, מושג הקהילה, תפקיד הדת וסטטוס האצולה והמשפחה. בזמן שדין ומסירות דתית משחקים תפקיד ראשי בטקסט זה, מתייחסת אליוט, כתמיד, לנושא האתיקה, כאשר ברור שלדידה קיימת הפרדה בין אתיקה לדת. הספר מציג סוגיות מוסריות רבות; דמויות שליליות כמו דאנסטן קאס באות על ענשן, בזמן שדמויות חיוביות ומעוררות אמפתיה כמו סילס מרנר זוכות לגמול ולהערכה. למרות שלכאורה מדובר בסיפור מוסרי פשוט המסתיים בטוב, נמתחת ביקורת על הדת, האצולה והשפעת התיעוש. הספר אמנם נכתב בראשית המהפכה התעשייתית, אך עשוי להתפרש כביקורת עליה.
עיבודים לקולנוע ולטלוויזיה

בן קינגסלי שיחק את סילס מרנר בעיבוד בריטי טלוויזיוני לספר עם פטסי קנזיט בתפקיד אפי המבוגרת.
הסרט לאון מ-1994 מבוסס באופן חופשי על הספר. ז'אן רנו משחק בסרט רוצח שכיר אשר מאמץ ילדה בת 12 (נטלי פורטמן) בניו יורק שמשפחתה נרצחה בבית השכן. בסרט משחק גם גארי אולדמן.
סטיבן מרטין כתב ושיחק בסרט מודרני המבוסס על הספר, טוויסט פשוט של הגורל.
דווח כי התסריטאי הבריטי אדריאן הודג'ס כתב תסריט לעיבוד טלוויזיוני של הספר עבור רשת ITV1, אך עד כה התסריט לא הופק.
תרגומים לעברית

הספר יצא לאור בעברית בתרגום יצחק לבנון בהוצאת עם עובד בשנת תש"ז.
הספר יצא לאור בעברית בתרגום אהרן אמיר בהוצאת כתר בשנת 1995.
סטיבן גרינבלט

| --- | --- |

 לידה:  7 בנובמבר 1943 (בן 80) בוסטון, מסצ'וסטס, ארצות הברית 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת ייל  מכללת פמברוק  בית ספר ניוטון הצפוני 
 מוסדות:  אוניברסיטת הרווארד 
 פרסים והוקרה:  מדליית וילבור קרוס (2010)  פרס הולברג (2016)  פרס הספר הלאומי לספרות לא בדיונית (2011)  פרס הספר הלאומי (2011)  פרס פוליצר לספרי עיון כלליים (2012)  פרס רומא  תוכנית פולברייט  מלגת גוגנהיים 
 
סטיבן ג'יי גרינבלט (באנגלית: Stephen Jay Greenblatt; נולד ב-7 בנובמבר 1943) הוא היסטוריון יהודי אמריקאי של תרבות וספרות. מתמחה במחקר התרבות והספרות של תקופת הרנסאנס, בעיקר בבריטניה ובפרט מומחה לויליאם שייקספיר. פרופסור באוניברסיטת הרווארד משנת 2000, עורך מהדורת נורטון לכתבי שייקספיר ועורך ראשי של האנתולוגיה של נורטון לספרות אנגלית. זוכה פרס פוליצר לספרות עיונית, עבור ספרו התפנית: הולדת המודרניות (2012). וחתן פרס הולברג (2016). חבר האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים (1987) והאקדמיה האמריקאית לאמנויות ולספרות (2008) ונשיא האגודה לשפות מודרניות (2002-2003).
תולדות חייו

נולד בבוסטון למשפחת מהגרים יהודית מליטא. בשנת 1969 השלים את לימודיו לתואר דוקטור באוניברסיטת ייל והיה עמית תוכנית פולברייט (1964-1966) ומלגת גוגנהיים (1975). בשנת 1972 החל ללמד באוניברסיטת קליפורניה בברקלי ובשנת 1980 התמנה לפרופסור והיה חבר סגל האוניברסיטה עד למעברו לאוניברסיטת הרווארד.
כיהן כפרופסור אורח במכון למחקר מתקדם בברלין, אקול פראטיק דה אוטז אטיד בפריז, אוניברסיטת פירנצה, אוניברסיטת קיוטו, אוניברסיטת אוקספורד ואוניברסיטת פקין.
מחקריו

מחקריו עוסקים בהקשרים התרבותיים והפוליטיים של ספרות ותיאטרון, בפרט בתקופת הרנסאנס ובפתרט בתקופה האליזבתנית. רבים ממחקריו עסקו בשייקספיר, חייו, ההשפעות על יצירתו ותפקיד מחזותיו בתקופה בה הועלו בזירה הפוליטית, החברתית והדתית של בריטניה באותה עת.
השקפה פוליטית

בשנת 2018 פרסם את ספרו Tyrant: Shakespeare on Power (טירן (שליט עריץ): שייקספיר על כוח), בו דן לכאורה ביחס שמבטא שייקספיר ביחס לשליטים עריצים, אך למעשה מותח ביקורת על שלטון הנשיא דונלד טראמפ.
ספריו שתורגמו לעברית

להיות או לא להיות שייקספיר, ספרי עליית הגג, 2010
התפנית: הולדת המודרניות, הוצאת מאגנס, 2012
הערות שוליים

↑  מהדורת נורטון לכתבי שייקספיר
↑  אנתולוגיה של נורטון לספרות אנגלית
1 2  דף הספר התפנית: הולדת המודרניות בהוצאת מאגנס
↑  נשיאי האגודה לשפות מודרניות
↑  ראיון ב-London review of books
↑  Greenblatt Accepts Tenure
↑  What Would Shakespeare Have Made of Donald Trump?, ניו יורק טיימס, 20 ביוני 2018
↑  Tyrant: Shakespeare on Power by Stephen Greenblatt review – sinister and enthralling, גארדיאן
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007305202605171  PLWABN: 9810642390305606  BIBSYS: 90202135  BNE: XX958247  BnF: cb120260489 (data)  CANTIC: a11495790  CiNii: DA00714404  GND: 119517744  ICCU: TO0V022870  ISNI: 0000 0001 2147 0077  LCCN: n80033957  LNB: 000043065  MusicBrainz: d339d1b1-f8f4-4820-960b-c19406599163  NDL: 00467522  NKC: kup19960000033323  NLA: 36581266  NLK: KAC199610758  NSK: 000126107  NTA: 069119112  RERO: 02-A003317435  SELIBR: 232280  SNAC: w68s87bn  SUDOC: 028422090  Trove: 382089  VcBA: 495/374124  VIAF: 108487606   WorldCat (עם VIAF): 108487606
נקש-י רוסתם

| --- | --- |

 היסטוריה
 תקופות:  הממלכה האחמנית 
 מיקום
 מדינה:  איראן 
 קואורדינטות:  29°59′20″N 52°52′29″E﻿ / ﻿29.988888888889°N 52.874722222222°E﻿ / 29.988888888889; 52.874722222222
  (למפת איראן מוגדלת) טהראן משהד כרג' אספהאן תבריז שיראז קום אהוואז רשת כרמאנשאה בנדר עבאס אפגניסטן פקיסטן טורקמניסטן אוזבקיסטן אזרבייג'ן ארמניה טורקיה עיראק כווית ערב הסעודית  קטר איחוד האמירויות הערביות ע. הים הכספי  המפרץ הפרסי  מפרץ עומאןנקש-י רוסתם(למפת איראן רגילה) טהראן משהד כרג' אספהאן תבריז שיראז קום אהוואז רשת כרמאנשאה בנדר עבאס אפגניסטן פק. טורקמניסטן או. אזר. א. ט. עיראק כ. ערב הסעודית  ק. אי. ע. הים הכספי  המפרץ הפרסי  מפרץ עומאןנקש-י רוסתם
 
נקש-י-רוסתם
נַקְש-י-רוֹסְתָם (בפרסית: نقش رستم,‏ Naqŝe Rostam) הוא אתר ארכאולוגי, הנמצא בפרובינציית פארס באיראן. הוא נודע בעיקר בקבר דריווש הראשון וקברי חמשת מלכים נוספים, מבנה קובייתי מתקופת הממלכה האחמנית ותבליטי סלע מתקופת האימפריה הסאסאנית. מיקומו כחמישה קילומטרים מהעיר פרספוליס, והוא מזוהה כנראה עם יישוב עתיק בשם Nupistaš. הקברים והתבליטים נבנו או נחצבו לתוך מצוקים של סלעי אבן חול שמתרוממים מעל פני הקרקע. מובנו של השם בפרסית הוא "תמונתו של רוסתם" והוא מתייחס לתבליט מהתקופה הססאנית שעל פי האמונה העממית מייצג את סיפורו של רוסתם, אחד מגדולי הגיבורים בתרבות הפרסית, שעלילותיו מסופרות באפוס הפרסי מהמאה ה-10 "שאהנאמה".
התקופה הקדם-אחמנית

המקום שמש כנראה כאתר בעל חשיבות טקסית כל שהיא עוד בתקופות קדומות יותר, כפי שהוכיחה משלחת הארכאולוגים בראשותו של אריך שמידט, שעסקה בחפירות במקום.
בחפירות נחשפו שרידי תבליט ובהם דמות נמוכה עם מצנפת וראש אישה עטור בכתר מוראלי. דמויות אלו כוסו על ידי תבליט מאוחר יותר מתקופת השליט בהראם השני (293 –276) לפנה"ס, שמפאר את שלטונו. כיון שהתבליט הקדום היה גדול יותר נשארו ממנו שרידים בצדי התבליט מתקופתו של בהראם השני. על פי שרידים אלה, אפשר לשייך במידת גדולה של ביטחון את התבליט לזמנה של ממלכת עילם. מה שברור מעבר לכל ספק הוא שהמקום שמש כאתר בעל חשיבות דתית משמעותית עוד לפני התקופה האחמאית. ייתכן שבתקופה העילמית היה במקום מעין או נחל שזרם כנראה גם בתקופה הססאנית. תומך בהשערה זו הוא מאגר מים מאותן התקופות, שחצוב 50 מטרים מערבה מקיר התבליט.
התקופה האחמנית

בתקופה האחמנית נבנו באתר מספר קברים ומגדל מרובע. הנקרופוליס הזה כולל שישה קברים של שליטים מתקופה זו. יתר מלכי שושלת זו נקברו כנראה בעיר הבירה פרספוליס וקבריהם לא נשמרו.
| מס' | שם המלך | שנות מלכותו (לפנה"ס) | מס' ארונות קבורה בקבר |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 | דריווש הראשון | 522 עד 486 | 9 |
| 2 | חשיארש הראשון, | 486 עד 465 | 3 |
| 3 | ארתחששתא הראשון | 424 עד 465 | 3 |
| 4 | דריווש השני | 423 עד 404 | 3 |
| 5 | ארתחששתא השני | 359 עד 404 | 6 |
| 6 | ארתחששתא השלישי | 338 עד 425 | 2 |

הקברים המלכותיים על קיר המצוק נחצבו לתוך האבן המקומית. הקבר הראשון שנבנה באתר (קבר מספר 1) הוא זה קבר דריווש הראשון. בחזית הקבר שני לוחות אבן עליהן כתובות ובהן תיאור מפורט של תולדות חיי המלך ושאיפתו לקיים משטר צודק והוגן. כפי שמעיד הציטוט: "אין ברצוני להעניש אדם שלא עשה עוול, וכן אין כוונתי לשחרר עושה עוול מבלי שייענש על מעשיו",
הקברים מלכותיים שנוספו מאוחר יותר, אינם מכילים כתובות ולא ניתן לזהות את זהות הקבורים בהם מעבר לכל ספק. אולם במידה רבה של ודאות החוקרים מייחסים אותם לצאצאי דריווש הראשון.
את שלושת האחרים (קברים 2 עד 4) מיוחסים על פי ממצאים עקיפים לחשיארש הראשון (מזרח צפון-מזרח לקבר דריווש), לארתחששתא הראשון (מערב דרום-מערב לקבר דריווש), והאחרון הוא קברו של דריווש השני שהוא המערבי ביותר. ארבעת הקברים בנויים לפי אותו דגם, אולם הם שונים לגמרי מהתבנית בקברו של כורש הגדול שבפסארגאדה.
כל המלכים בנקש-י-רוסתם נקברו ביחד עם האוצרות הנדרשים לחייהם בעולם הבא. לאחר טקס הקבורה, מוסגרו ונחתמו פתחי קברים למנוע שוד, אולם עם כיבוש פרס בידי צבאו של אלכסנדר מוקדון נפרצו כל הקברים ותכולתם נבזזה.

ממול לקברים עומד מבנה מרובע העשוי מלבנים של אבן גיר לבנה. שם המבנה הוא כעבה-י זרתושת (בפרסית کعبه زرتشت). תרגומו המילולי של שם זה הוא הקובייה של זרתוסטרה. זהו מבנה מהמאה ה-5 לפנה"ס, תפקידו עדיין מהווה חידה לארכאולוגים וסלע מחלוקת בין חוקרים רבים. המגדל מרובע, אורך קירותיו 7.25 מטר, וגובהו 12.50 מטר.
המגדל עומד על שלוש מדרגות ומכיל חדר אחד שהכניסה אליו היא דרך גרם מדרגות חיצוני בגובה 1.30 מהבסיס. גובה החדר הוא 6.35 מטרים ואורך הקירות הוא 5.7 מטר. בכל צד של המגדל שני חלונות מדומים השקועים בקיר. מבנה זה הוא העתק של מגדל קדום יותר שעומד בעיר פסארגאדה, בתוך מתחם הקבר של מלך כורש. המבנה בנקש-י-רוסתם מאוחר יותר ונבנה כנראה על ידי דריווש או אחד מיורשיו והוא אופייני למבנים מהתקופה האחמאית. החומה שמקיפה את המבנה היא מאוחרת יותר ומתוארכת לתקופה הססאסנית.
בחזית המגדל והקברים עמד כנראה גן. באחד מהלוחות שנמצאו בפרסופוליס מוזכר מקום בשם Nupistash המזוהה עם נקש–י-רוסתם, שבו היו נטועים עצים
ארכיטקטורת הקברים

הקברים חצובים בגובה ניכר מעל פני השטח. הם ידועים בכינויים כ"צלבים הפרסיים" בשל צורת צלב של חזית הקבר. הפתח לקברים הוא באמצעיתו של הצלב, שממנו מגיעים לחדר שבו נמצא הסרקופג.
 חזית הקבר מראיה כחזיתו של ארמון בעל עמודים מרובי צורות. דגם זה זהה למבנה ארמונו של דריווש הראשון
שהיה קיים בפרסופוליס, והקורה האופקית היא כנראה העתק של הכניסה לאותו ארמון.
על צורה זו, נח כס המלכות שצורתו ספסל מאורך שנתמך על ידי 30 דמויות, שמייצגות את המחוזות של האימפריה ובהתאם לכך כל דמות לבושה בסגנון אותו אזור ונושאת כל נשק.
ממעל, דמות המלך, מזבח האש וסמלים שמימיים. המלך עומד על במה מדורגת כשהוא אוחז בידו הימנית קשת וידו השמאלית מושטת מעלה לעבר דמות מכונפת, אהורה מזדא, ישות אלוהית של הדת האיראנית העתיקה שמסמלת את אל האור והחכמה.
רק בקברו של דריווש הראשון ישנם בחזית שני לוחות גדולים בכתב יתדות המפארים אותו ואת שלטונו. הלוח הימני מסומן DNa והאחר DNb והם כתובים בשלוש שפות, DNa כתוב בפרסית עתיקה, עילמית ובבלית. DNb כתוב באכדית במקום בבלית. כל הקברים האחרים חסרים כל כיתוב שהוא.
בניגוד לארכיטקטורה החיצונית המעוטרת, התכנון הפנימי הוא פשוט וחסר קישוטים. בפרוזדור ארוך שעובר במקביל לשטח החיצוני, נפתחות שלוש דלתות המובילות כל אחת לחדר קבורה בעל קמרון חביתי שבו קבר מכוסה לוח אבן. קבריהם של שאר המלכים דומים מאוד למבנה קברו דריווש הראשון.
התבליטים הסאסאנים

| מס' | שם המלך | שנות מלכותו (לפנה"ס) | תיאור התבליט | מיקום ביחס לקברים האחמניים |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | ארדשיר הראשון | 241 עד 226 | הכתרתו של ארדשיר הראשון - מייסד השושלת הסאססנית מקבל את טבעת המלוכה מידי ישות אלוהית בשם אהורה מזדא. שתי הדמויות רכובות על גבי סוסים ומתחת לפרסותיהם מוטלות גופות אויביהם. לראשו של ארדשיר כיפה גדולה ומעליה צורת דמוית בלון (korymbos).   על כתפו של סוס המלך מופיעה כתובת בשלוש שפות: הפרסית הקדומה (פהלבית), פרתית ויוונית, בה מצדיק המרד שלו ואת הריגת המלך הקודם, אחרון השליטים ההפרתיים, ארטבנוס הרביעי, בצו אלוהי שקבל מפי אהורה מזדאן. | מרחק של כ-200 מטר מערבית לקברו של דריווש השני. |
| 2 | שאפור הראשון | 272 עד 221 | הניצחון של שאפור הראשון - המלך רוכב על סוס לראשו כתר מלכותו והוא מרים את ידו של הקיסר ולריאנוס שעומד ברקע התבליט. הדמות הכורעת ברך לפני שאפור היא כנראה זו של פיליפוס הערבי | מתחת לקברו של ארתחששתא הראשון |
| 3 | בהארם השני | 293 עד 276 | בהראם בגדולתו – במרכז עומד המלך עם חרב בעלת גודל בלתי סביר. משמאל חמש דמויות שהן כנראה משפחת המלוכה. מימינו של המלך שלוש דמויות של אנשים המשרתים בחצרו. | ליד התבליט של ארדשיר הראשון. |
| 3 | בהארם השני | 293 עד 276 | דמות הפרש של המלך בהראם – שני תבליטים אחד מתחת לשני מתארים את בהראם השני כשהוא נלחם, מכניע ודורס חיילים רומיים. למרות נסיונותיו לפאר את עצמו, הוא לא היה שליט דגול והפסיד לקיסר רומא וכן לשליטי ארמניה ומסופוטמיה | מתחת לקברו של דריווש הראשון |
| 4 | נארסה | 302 עד 293 | הכתרתו של נרסס – המלך מקבל את טבעת השלטון מידי דמות נשית בשם Aredvi Sura Anahita המקבילה כנראה לאלה אשתר. | בין קבריהם של דריווש הראשון וחשיארש הראשון |
| 5 | הורמיזד השני | 304 עד 302 | דמות הפרש של המלך הורמיזד – מתאר את המלך דוחף בכוח את אויבו (מלך ארמניה (?) או מלך קושאן (?) מעל סוסו. | מתחת לקבר של ארתחששתא הראשון |

לאחר נפילת האימפריה האחמנית, נשאר נקש-י-רוסתם מקום מקודש גם לשליטים הססאנים החדשים שהוסיפו בו תיאורים של ניצחונות הכתרות ומעשי גבורה אחרים. התחריטים נמצאים על גבי סלעי האבן סמוך לקו הקרקע בסמוך לקברים האחמאיים .
על התקופה הסאסאנית יש מעט מאוד עדויות כתובות וחלק גדול מהידע נאסף על פי מטבעות ותבליטי סלע. כפי שנלמד על פי חומר זה, המלכים של השושלות הססאניות מתאפיינים בכתרים ייחודיים לכל שליט ושליט. לעיתים הזיהוי נתמך על ידי כתובות המופיעות בתבליט. הדוגמה הטובה ביותר היא התבליט באתר של נקש-י-רוסתם, שבו מתוארת הכתרתו של ארדשיר הראשון מייסד האימפריה הססאנית. על כתפו של סוס המלך מופיעה כתובת בשלוש שפות: הפרסית הקדומה (פהלבית), פרתית ויוונית.
ר הראשון, כנראה בשל רצונו שלשליט זה להראות כממשיכה של השושלת האחמאית. אולם אמנות זו לא הגיעה להישגם הקדומים יותר, רק כ-30 תבליטי סלע נתגלו לאורך תקופת שלטון ססאנית של 400 שנה, ורוב התחרטים מתוארכים ל-80 השנים הראשונות של ממלכה זו.
חפירות ארכאולוגיות

בשנת 1923 חפרה במקום משלחת בראשותו של הארכאולוג הגרמני ארנסט הרצפלד
חלק גדול ממצאי החפירות אלו מוצגים כיום בארכיונים של גלריית פריר וגלריית ארתור מ. סקלר. בנוסף לנקש-י-רוסתם חפרו אנשי צוות זה במקומות נוספים באירן ובמזרח הקרוב הארכיונים כוללים למעלה מ-30,000 רשומות שרטוטים וצילומים ממקומות שונים.
כמה שנים לאחר מכן, בין השנים 1936 עד 1939, עבדה במקום משלחת נוספת מטעם המכון האוריינטלי של אוניברסיטת שיקגו, בראשותו של פרופ' אריך שמידט. המשלחת פרסמה ממצאים מפורטים מחפירות אלו.
ראו גם

קבר דריווש הראשון