stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
רפאל שמואלביץ
ביוגרפיה

נולד בעיירה מיר לחנה מרים פינקל, בתו היחידה של ראש ישיבת מיר הרב אליעזר יהודה פינקל, ולרב חיים שמואלביץ, שנעשה אף הוא לימים ראש הישיבה. נקרא על שם סבו, הרב רפאל אלתר שמואלביץ, חתנו של הסבא מנובהרדוק וראש ישיבות סטוצ'ין וגרודנא. הסנדק בברית המילה שלו היה רבה של מיר, דוד אמו, הרב אברהם צבי קמאי.
בתקופת מלחמת העולם השנייה נמלט עם הוריו יחד עם רבים מתלמידי ישיבת מיר לווילנה ומשם עשו את דרכם ברכבת הטרנס-סיבירית, ובאמצעות אשרות כניסה ליפן שסיפק הקונסול היפני בליטא, צ'יאונה סוגיהארה, הגיעו לקובה שביפן, שם שהו כתשעה חדשים. היפנים הגלו אותם לשאנגחאי הסינית, שהייתה תחת כיבוש יפני, והם השתכנו ב"גטו שאנגחאי". בשנת 1946 הגיעו לארצות הברית ולאחר כחצי שנה עלו לארץ ישראל והשתקעו בירושלים.
למד בבית הספר "יבנה" ובישיבת תפארת צבי, ועוד לפני היותו בר מצווה עבר ללמוד בישיבת מיר בירושלים. מאז, למד בקביעות בחברותא עם אביו עד לפטירת האב.
בחורף ה'תשכ"ב (1962) נשא את עדנה, בתו של הרב אברהם פרבשטין, ראש ישיבת כנסת ישראל, ושנתיים לאחר נישואיו (תשכ"ד) החל לכהן כר"מ בישיבת חברון כנסת ישראל, במקביל שימש בתקופה זו כר"מ בישיבת קול יעקב. בהמשך הצטרף למערכת האנציקלופדיה התלמודית והיה לאחד מראשיה. כתב ערכים מרכזיים כמו הערך "חשמל" שנדפס לראשונה בשנת ה'תשמ"ו בכרך י"ח, ואחר כך יצא במספר מהדורות כחיבור בפני עצמו. הוא כתב וערך בצוותא עם בן דודו הרב אריה פינקל את המהדורה הראשונה של הספר "שיחות מוסר" של אביו, שיצאה לאור בחיי האב.
לאחר פטירת אביו ב-1978 החל להעביר שיעורים בישיבת מיר לצד גיסו, ראש הישיבה, הרב נחום פרצוביץ. מאז פטירת הרב בייניש פינקל, שימש כאחד מראשי הישיבה לצד הרב נתן צבי פינקל והעביר שני שיעורים כלליים בשבוע: האחד ביידיש בהיכל בית המדרש המרכזי של הישיבה, והשני בעברית בבית המדרש על שם פרידמן.
לאחר הקמת ישיבת מיר מודיעין עילית, מסר בה שיעור כללי בעברית אחת לארבעה שבועות, וגם שם נשא בתואר "מראשי הישיבה".
מראשית העשור השני של המאה ה-21 התמודד עם טרשת אמיוטרופית צידית (ALS) והפסיק להעביר שיעורים.
חלק משיעוריו למסכתות קידושין, בבא בתרא וכתובות נדפסו בספרי "שיעורי רבי רפאל" (תשע"ה-ט) בהוצאת מכון "שיעורי רבי רפאל". הוא פרסם מאמרים בכתבי העת התורניים ובספרי זיכרון. בשנות ה-80 ייסד עם הרב שמעון משה דיסקין את המדור "באהלה של תורה" בכתב העת "מוריה", שנועד לפרסם חידושי תורה של בני ישיבות שיעברו ביקורת בידי מערכת המדור.
נפטר ממחלת שרירים (ALS) בליל ט' בשבט ה'תשע"ו - 18 בינואר 2016, בגיל 78. נקבר בהר המנוחות בירושלים .
הרב רפאל שמואלביץ בביתו
הרב רפאל שמואלביץ עם הרב נתן צבי פינקל
הרב רפאל שמואלביץ בצעירותו
הרב רפאל שמואלביץ (משמאל)
הרב שמואלביץ (רביעי משמאל) בין חברי צוות האנציקלופדיה התלמודית, באירוע לכבוד הרב אפרים בורודיאנסקי (במרכז)
משפחתו

לרב שמואלביץ חמישה בנים וארבע בנות:
בנו הרב יעקב שמואלביץ ממלא את מקומו בישיבת מיר
בנו הרב אליעזר, ר"מ בישיבת מקור ישראל בפריז
בנו הרב יחזקאל, ראש כולל אברכים בירושלים
בנו הרב בן ציון, ר"מ בישיבת היכל יצחק
בנו הרב נתן צבי, משיב בישיבת נתיבות חכמה
בתו שרה נישאה לרב אברהם סגל, ר"מ בישיבת מיר מודיעין עילית
בתו מלי נישאה לרב אברהם שפירא, מחבר הספר ראש אמנה
בתו אפרת נישאה לרב יוסף שלמה פינס, ר"מ בישיבת דברי אמת
בתו אטי נישאה לרב שמואל וולף, ר"מ בישיבת שערי יצחק בבית חלקיה
הערות שוליים

↑  רפאל שמואלביץ, בגדרי הפרשת תרומה, בתוך: שערי תורה: קובץ תורני מרכזי לבני הישיבות, תמוז ה'תשי"ט, עמ' סז-עא.
↑  בסבב המינויים שבו מונו הרבנים הלל זקס וברוך מרדכי אזרחי.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007522152905171  ISNI: 0000 0004 9872 8373  LCCN: n2017074245  VIAF: 310737485   WorldCat (עם VIAF): 310737485
שטח הפקר (סרט)

| --- | --- |

 בימוי:  דניס טאנוביץ' 
 הופק בידי:  צ'דומיק קולר, Frédérique Dumas, Marc Baschet 
 תסריט:  דניס טאנוביץ' 
 עריכה:  פרנסס קוואלי 
 שחקנים ראשיים:  ברנקו דיוריץ' קתרין קרטלידג' סיימון קאלו טניה ריביץ' מירזה טאנוביץ' Alain Eloy בוגדאן דיקליץ' בורו סטייפאנוביץ' Serge-Henri רנה ביטוראיאץ מוסטאפה נאדארביץ' בראנקו זאוורשאן Georges Siatidis פיליפ שובאגוביץ' אלמיר קורט פרנסואה מיטראן סאשה פטרוביץ אלש ואליץ' מרינקו פרגה ג'ורו אוטיישאנוביץ' מאטיי רצר 
 מוזיקה:  דניס טאנוביץ' 
 צילום:  וולטר ואן דן האנד 
 מדינה:  בוסניה והרצגובינה, איטליה, בלגיה, הממלכה המאוחדת, סלובניה, צרפת 
 חברת הפקה:  Noé Productions, Counihan-Villiers Films, Man’s Films, Fabrica Cinema, Studio Maj 
 חברה מפיצה:  01 Distribution, אייטונס 
 שיטת הפצה:  הורדה דיגיטלית, וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  20 בפברואר 2003 
 משך הקרנה:  98 דק' 
 שפת הסרט:  גרמנית, קרואטית, סרבית, אנגלית, צרפתית, בוסנית, סרבו-קרואטית 
 סוגה:  סרט מלחמה, סרט דרמה, סרט קומדיה 
 מקום התרחשות:  בוסניה והרצגובינה 
 תקופת התרחשות:  1993, מלחמת בוסניה 
 הכנסות באתר מוג'ו:   nomansland
 פרסים:  פרס אוסקר לסרט הבין-לאומי הטוב ביותר  פרס הקולנוע האירופי לתסריטאי הטוב ביותר (דניס טאנוביץ')  פרס גלובוס הזהב לסרט הזר הטוב ביותר 
 אתר רשמי
 דף הסרט ב־IMDb
 
שטח הפקר (באנגלית: No Man's Land) הוא סרט דרמה מלחמה משנת 2001 בבימויו של הבמאי הבוסני דניס טאנוביץ'. הסרט מתמקד במלחמת בוסניה בשנות ה-90 ומספר את סיפורם של חיילים מבוסניה וסרביה שנלכדים בתעלת לחימה בשטח ההפקר בין קווי החזית של שני הצדדים. הסרט עוסק בנושאים של אי-הבנה, חוסר היגיון של מלחמות, והציניות המובנית שבהתערבות בינלאומית בסכסוכים.
הסרט הוקרן לראשונה ב-19 בספטמבר 2001 בצרפת. מאוחר יותר הוא זכה באוסקר לסרט הזר הטוב ביותר ב-2002.
עלילה

הסרט מתרחש במהלך מלחמת בוסניה ועוקב אחר שני חיילים, צ'יקי (בגילומו של בראנקו דג'ורדג'ביץ'), חייל בוסני, ונינו (רנה ביטניאק), חייל סרבי, שנלכדים בתעלת לחימה באמצע שטח ההפקר בין קווי החזית. יחד איתם נמצא חייל נוסף שנפצע בצורה קשה אך אינו מת, והפיצוץ שגרם לו לנפגעים הופך אותו למלכודת נפץ אנושית. שני החיילים נאבקים לשרוד תחת הסיטואציה המורכבת והטראגית, תוך שהם מנסים לתקשר עם כוחות השלום של האו"ם שנשלחים לעזור, אבל מתמודדים עם האדישות והבירוקרטיה של המערכת הבינלאומית.
צוות השחקנים

בראנקו דג'ורדג'ביץ' בתפקיד צ'יקי, חייל בוסני שנלכד בשטח ההפקר.
רנה ביטניאק בתפקיד נינו, חייל סרבי שנקלע למצב דומה.
פיליפ הייד בתפקיד סרז' מרצ'אנדר, קצין או"ם הנשלח לפתור את המצב.
קתרין קרטלידג' בתפקיד ג'יין ליווינגסטון, עיתונאית שמסקרת את המלחמה.
ביקורות

הסרט זכה להערכה רבה מצד המבקרים ונחשב לאחת היצירות החזקות ביותר על מלחמת בוסניה. הוא מציג בצורה חדה את האבסורד והאירוניה של מלחמה דרך שילוב של דרמה ואפילו קומדיה שחורה. הסרט זכה בפרס אוסקר לסרט הזר הטוב ביותר בשנת 2002, ובפרסים נוספים בפסטיבל קאן ובפסטיבלים נוספים ברחבי העולם. באתר Rotten Tomatoes, הסרט קיבל ציון של 93% על סמך ביקורות המבקרים. באתר Metacritic, הסרט קיבל ציון של 84 מתוך 100, מה שמעיד על ביקורות חיוביות מאוד.
צ'ארלס בסט

| --- | --- |

 לידה:  27 בפברואר 1899 מחוז וושינגטון, ארצות הברית 
 פטירה:  31 במרץ 1978 (בגיל 79) טורונטו, קנדה 
 ענף מדעי:  פיזיולוגיה 
 מקום מגורים:  Charles Best House 
 מקום קבורה:  בית הקברות מאונט פלזנט 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת טורונטו  המכון הקולגיאלי הרבורד 
 מוסדות:  אוניברסיטת טורונטו 
 פרסים והוקרה:  עמית החברה המלכותית  עמית החברה המלכותית של קנדה  היכל התהילה הלאומי לממציאים (2004)  היכל התהילה הקנדי של הרפואה (1994)  חבר במסדר קנדה  עמית האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים  פרס קרן גיירדנר הבינלאומי (1971)  הרצאת קרוניאן (1955)  מפקד במסדר האימפריה הבריטית  מדליית פלאוול (1950)  מדליית ביילי (1939)  שותף במסדר קנדה  F.N.G. Starr Award (1936) 
 
צ'ארלס הרברט בסט (באנגלית: Charles Herbert Best‏; 27 בפברואר 1899 – 31 במרץ 1978) היה מדען רפואי קנדי ואחד ממגלי האינסולין.
ביוגרפיה

בסט נולד במערב פמברוק, מיין, ללואלה פישר ולהרברט הואסטיס בסט, שניהם קנדים שהגיעו מנובה סקוטיה. בסט נישא למרגרט הופר מאהון בטורונטו בשנת 1924 ונולדו להם שני בנים. אחד מהבנים, ד"ר הנרי מקלאוד בסט, היה היסטוריון מוערך שמאוחר יותר הפך להיות הנשיא של אוניברסיטת לאורנטיאן בקנדה. בן אחר של בסט הוא צ'ארלס אלכסנדר בסט, פוליטיקאי וחוקר גנטיקה קנדי. צ'ארלס מת ב-1978, בטורונטו, אונטריו. 
לאחר מותו, צ'ארלס בסט נקבר בבית הקברות מאונט פלזנט בטורונטו (חלקה 29), לא רחוק מסר פרדריק בנטינג.
הגילוי המשותף של האינסולין

ב-1915 בסט עבר לגור בטורונטו, אונטריו, שם החל ללמוד תואר ראשון באוניברסיטת טורונטו. ב-1918 התגייס לצבא קנדה, שם שירת בגדוד הטנקים הקנדי השני. לאחר המלחמה השלים את התואר שלו בפיזיולוגיה וביוכימיה.
בגיל 22 היה סטודנט לרפואה והחל לעבוד כסייע של המנתח פרדריק בנטינג ותרם לגילוי של הורמון הלבלב אינסולין, שהוביל לטיפול יעיל של סוכרת. באביב של 1921, בנטינג נסע לטורונטו לבקר את ג'ון מקלאוד, פרופסור לפיזיולוגיה באוניברסיטת טורונטו וביקש ממנו להשתמש במעבדה שלו על מנת לבודד תמציות של רקמות לבלב מכלבים.
בתחילה מקלאוד היה ספקן, אך לבסוף הסכים לכך לפני שיצא לחופשת הקיץ שלו בסקוטלנד. לפני שעזב הוא סיפק לבנטינג עשרה כלבים עבור הניסוי ושני סטודנטים לרפואה, צ'ארלס בסט וקלארק נובל, שישמשו כעוזרים. מאחר שבנטינג ביקש עוזר אחד בלבד, בסט ונובל הטילו מטבע כדי להכריע מי יסייע לבנטינג ראשון.
בסט ניצח וקיבל את המשמרת הראשונה. ההפסד של נובל בהטלת המטבע היה מצער, מאחר שבנטינג החליט להשאיר את בסט בתפקיד במהלך כל הקיץ, ולבסוף חלק עמו מחצית מכספי פרס נובל וחלק מהקרדיט על גילוי האינסולין. אם נובל היה זוכה בהטלת המטבע, הקריירה שלו הייתה עולה ככל הנראה על מסלול אחר לחלוטין. מקלאוד פיקח על עבודתו של בנטינג, שהיה חסר ניסיון בתחום הפיזיולוגיה ועל עוזרו צ'ארלס בסט.
בדצמבר, כאשר לבנטינג ולבסט היו קשיים לבודד תמציות של רקמות לבלב ולנטר רמות גלוקוז, מקלאוד מינה את הביוכימאי ג'יימס קוליפ לצוות על מנת שיסייע להם. בינואר 1922, כאשר קוליפ עבד על בידוד האינסולין, בסט ובנטינג הזריקו לילד בן 14 בשם לאונרד תומפסון תמציות לבלב, שסבל מתגובה אלרגית חמורה. לבסוף קוליפ הצליח למצות אינסולין טהור יותר. בנטינג, בסט וקוליפ חלקו את הפטנט על האינסולין ואותו מכרו לאוניברסיטת טורונטו.
ב-1923 ועדת פרס נובל העניקה לבנטינג ולמקלאוד פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה על הגילוי של האינסולין. הוועדה התעלמה מבסט ומקוליפ. בנטינג בחר לחלוק את מחצית מכספי הפרס עם בסט. תרומת המפתח של קוליפ הוכרה גם היא בנאום הנובל של מקלאוד, שגם העניק מחצית מכספי הפרס לקוליפ.
פרופסור לפיזיולוגיה

בסט ירש ממקלאוד את תפקיד פרופסור לפיזיולוגיה באוניברסיטת טורונטו ב-1929. במהלך מלחמת העולם השנייה, הוא השתתף בהקמת תוכנית קנדית בשמירה ושימוש בנסיוב אנושי מיובש. בשנים המאוחרות יותר הוא היה יועץ של ועדת המחקר הרפואי של ארגון הבריאות העולמי.
פרסים

בסט נבחר לחבר זר באקדמיה ההולנדית המלכותית למדעים ולאמנויות ב-1946. כמו כן קיבל מעמד של כבוד כחבר זר באקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים ב-1948.
ב-1967 הוא מונה לדרגת שותף במסדר קנדה כהכרה ב"תרומתו לתחום הרפואי, בייחוד הוקרה על תפקידו כאחד ממגלי האינסולין".
הוא היה מפקד בחטיבה האזרחית של מסדר האימפריה הבריטית ומונה כחבר במסדר עמיתי הכבוד ב-1971 על "תרומותיו למחקר הרפואי". כמו כן היה חבר בחברה המלכותית של לונדון בחברה המלכותית של קנדה והיה הקנדי הראשון שנבחר להיות חבר באקדמיית האפיפיורות למדעים. כמקבל מקום של כבוד במסדר קנדה, הוא קיבל את הגרסה הקנדית של מדליית כסף היובל של המלכה אליזבת' השנייה ב-1977.
ב-1994 נכנס להיכל התהילה הרפואי הקנדי.
ב-2004 נכנס להיכל התהילה של הממציאים הלאומיים.
על שמו קרויים מספר בתי ספר, ובהם: בית ספר תיכון על שם ד"ר צ'ארלס בסט בקולומביה הבריטית, בית ספר יסודי על שם סי אייץ' בסט באונטריו וחטיבת ביניים על שם סי אייץ' בסט בטורונטו.
מקום הולדתו במיין רשום במאגר הלאומי של האתרים ההיסטוריים של ארצות הברית.
תוארי כבוד

ד"ר צ'ארלס בסט קיבל 18 תוארי כבוד מאוניברסיטאות ברחבי העולם, ובהן:
אוניברסיטת שיקגו ב-1941
אוניברסיטת סורבון של פריז
אוניברסיטת קיימברידג'
אוניברסיטת אוקספורד
אוניברסיטת אמסטרדם ב-8 בינואר 1947
אוניברסיטת לוון
אוניברסיטת לייז'
אוניברסיטת צ'ילה
אוניברסיטת אורוגוואי
אוניברסיטת סן מרקוס
אוניברסיטת מלבורן ב-1952
אוניברסיטת אדינבורו ב-1959
אוניברסיטת נורת'ווסטרן ב-1959
אוניברסיטת סלוניקי
האוניברסיטה החופשית של ברלין
האוניברסיטה העברית בירושלים ב-1972
אוניברסיטת זאגרב
אוניברסיטת טורונטו ב-1970
ראו גם

ניקולאה פאולסקו
יום הסוכרת הבין-לאומי
לקריאה נוספת

וואלר, ג'ון (2002). "מדע מופלא: עובדה ובדייה בהיסטוריה של התגליות המדעיות". אוקספורד: כרך 11, עמ' 223.
בסטר, הנרי (2003). "מרגרט וצ'ארלי: הסיפור האישי של ד"ר צ'ארלס בסט, אחד ממגלי האינסולין". ISBN 1-55002-399-3
הערות שוליים

1 2  Young, F.; Hales, "Charles Herbert Best. 27 February 1899-31 March 1978", Biographical Memoirs of Fellows of the Royal Society
↑  "ד"ר צ'ארלס בסט – חלוץ בתחום האינסולין", באתר ניו יורק טיימס
1 2  "צ'ארלס הרברט בסט"
↑  "פרדריק גראנט בנטינג 1891–1941"
↑  כמעט מפורסם: קלארק נובל
↑  "צ'ארלס בסט"
↑  צ'ארלס בסט (1899–1978)
↑  "ספר החברים 1780–2010 – פרק ב'
↑  ציטוט של מסדר קנדה
↑  "תוספת לכתב העת של לונדון" (ארכיון)
↑  http://convocation.uchicago.edu/page/1940 (ארכיון)
↑  http://www.uva.nl/en/research/research-at-the-uva/professors/honorary-doctorates/honorary-doctorates-1945-1960.html (ארכיון)
↑  http://about.unimelb.edu.au/tradition-of-excellence/notable-staff-and-alumni/honorary-degrees(הקישור אינו פעיל)
↑  https://web.archive.org/web/20150527111438/http://www.scripts.sasg.ed.ac.uk/registry/Graduations/GraduateDetails.cfm?ID=135
1 2  https://web.archive.org/web/20150411192353/http://www.northwestern.edu/provost/committees/honorary-degrees/honorary-degree-recipients.html
↑  http://www.governingcouncil.utoronto.ca/Assets/Governing+Council+Digital+Assets/Boards+and+Committees/Committee+for+Honorary+Degrees/degreerecipients1850tillnow.pdf
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007258786305171  PLWABN: 9810555078205606  BIBSYS: 90230928  BNC: 000085304  CiNii: DA02065878  GND: 118510266  ISNI: 0000 0001 1081 9886  LCCN: n50011138  NDL: 00463219  NKC: nlk20000079603  NLA: 35018144  NLG: 240193  NTA: 068364768  RERO: 02-A003001463  SELIBR: 178181  SNAC: w6jw9pnz  SUDOC: 081043449  Trove: 792642  VIAF: 109449454   WorldCat (עם VIAF): 109449454
קספר האוזר

| --- | --- |

 לידה:  30 באפריל 1812 כנראה 
 נרצח:  17 בדצמבר 1833 אנסבך, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 מדינה:  ממלכת בוואריה 
 מקום קבורה:  אנסבך 
 מקום מגורים:  ממלכת בוואריה 
 
קספר האוזר (בגרמנית: Kaspar Hauser;‏ 30 באפריל 1812 (?) – 17 בדצמבר 1833) היה איש מסתורין שנמצא במאה ה-19 בגרמניה לאחר שנכלא מינקותו בכלא אפל. הייתה סברה כי הוא קשור לבית המלוכה של באדן, אך תאוריה זו הופרכה בעזרת דגימות DNA. דמותו שימשה כהשראה למספר יצירות בספרות ובקולנוע. כמו כן שימש השם כאחד משמות העט של הסופר קורט טוכולסקי.
מורשתו

עד היום ישנם רבים המתעניינים בהאוזר ובמוצאו. משערים כי היה נתון לאמנזיה שנוצרה באמצעות היפנוזה או שסבל ממחלת הנפילה או אולי שהיה אוטיסט. בנובמבר 1996 פרסם המגזין הגרמני "דר שפיגל" כתבה על ניסיון להתאים דגימת דם ממכנסיים שהוכתמו בדמו של האוזר לבית המלוכה של באדן, אך התוצאות שנתקבלו לא היו חד-משמעיות. לאחר מכן התברר כי המכנסיים לא היו שייכים להאוזר.
ב-1924 נתגלה בטירת פילזך, ליד נוימרקט אין דר אוברפפלץ, כ-34 קילומטר מנירנברג, חדר קטן שכלל סמרטוטים וסוס מגולף מעץ. נטען כי זהו המקום שבו הוחזק האוזר, אך לא נמצא לכך כל אישור.
ב-2002 המכון לרפואה משפטית של אוניברסיטת מינסטר בדק רקמות וקווצת שיער שנטען כי השתייכו להאוזר, והגיע למסקנה כי יש בהן דמיון למטען הגנטי שנשאה אסטריד פון מדינגר, צאצאית בת זמננו של סטפני דה בּוֹאָרְנֵה. ראיות אלו מאששות את התאוריה כי המדובר ביורשו החוקי של כס דוכסות באדן. אנשי הדוכסות כיום לא הגיבו על ממצאים אלו.
המקרה המוזר העניק השראה ליצירות רבות בקולנוע ובספרות. ב-1974 יצר במאי הקולנוע הגרמני ורנר הרצוג סרט בשם "כל אדם לעצמו והאל נגד כולם" (Jeder für sich und Gott gegen alle), שנקרא בשפות אחרות "החידה של קספר האוזר". בשנת 1993 הופק סרט נוסף בנושא בהפקה גרמנית אוסטרית משותפת, אותו ביים פיטר סהר.
במקרה עסקו המחזאים פול ורלן ופטר הנדקה ומוזיקאים כסוזן וגה וז'ורז' מוסטקי. סופר המדע הבדיוני רוברט היינליין מתייחס ל"קספר האוזרים" ככינוי לאנשים העוברים בין מישורים שונים של המציאות בספרו "דרך התהילה". גם הספר "בילי באד" של הרמן מלוויל מתייחס להאוזר, כמו גם ספרי "הטרילוגיה הניו יורקית" של פול אוסטר. הסופר היהודי-גרמני יעקב וסרמן עסק אף הוא בדמות זו. הסופר היהודי-גרמני קורט טוכולסקי השתמש במספר שמות עט, ובהם "קספר האוזר".
העוסקים באנתרופוסופיה כתבו מספר ספרים על קספר האוזר, בהם נטען כי להופעתו ולמותו משמעות מיסטית. [דרוש מקור]
כיום קרוי על שמו בית הספר קספר האוזר בעיירה אוברלינגן בגרמניה, ליד אגם קונסטנץ. המדובר בבית ספר ברוחו של רודולף שטיינר שלו תוכנית לימודים מיוחדת לילדים הסובלים מקשיי למידה חמורים. בית ספר זה נחשב כיום לאחד הטובים בגרמניה.
הערות שוליים

↑  יוגב ישראלי, לא נסיך: נופץ המיתוס בן 200 השנים על קספר האוזר, באתר ynet, 14 באוגוסט 2024
↑  Ivo Striedinger: Neues Schrifttum über Kaspar Hauser, in: Zeitschrift für bayerische Landesgeschichte, 6. Vol., 1933, pp. 415–484, here p. 452
↑  Karl Leonhard: Kaspar Hauser und die moderne Kenntnis des Hospitalismus, in: Confinia Psychiatrica 13, 1970, pp. 213–229, here p. 229
↑  Ivo Striedinger 1927, p. 201 and p. 206
↑  Fritz Trautz: Zum Problem der Persönlichkeitsdeutung: Anläßlich das Kaspar-Hauser-Buches von Jean Mistler, in: Francia 2, 1974, pp. 715–731, here pp. 717–718
↑  Fritz Trautz 1974, pp. 718–719
↑  Walther Schreibmüller 1991, p. 53
↑  Jean Mistler: Gaspard Hauser, un drame de la personnalité, Fayard 1971, pp. 170–171
↑  Philip Henry Earl Stanhope (1836). Tracts Relating to Caspar Hauser. Hodson. p. 45.
↑  Ivo Striedinger: 1933, pp. 424–429; Walther Schreibmüller 1991, pp. 46–47
↑  Ivo Striedinger 1933, p. 449
↑  A. Lang, Striedinger, Leonhard, Mistler, Trautz, Schreibmüller, and others
↑  For a detailed discussion of the evidence, see: Walther Schreibmüller: Bilanz einer 150jährigen Kaspar Hauser-Forschung, in: Genealogisches Jahrbuch 31, 1991, pp. 43–84, here pp. 63–80
↑  Bernd Brinkmann, Neuester Stand der Forschung der Gerichtsmedizin und Pathologie der Universität Münster. Preface to: Anselm von Feuerbach, Kaspar Hauser, Reprint-Verlag Leipzig 2006
↑  Kaspar Hauser’s alleged noble origin – New molecular genetic analyses resolve the controversy, sciencedirect, 2024
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007262453305171  PLWABN: 9810670267105606  BNE: XX1178907  BnF: cb11939120j (data)  GND: 118547070  ISNI: 0000 0001 0534 9613  LCCN: n50033382  NDL: 00620799  NKC: jn20010525155  NLA: 36565626  NTA: 071816828  RERO: 02-A027571736  SELIBR: 262997  SUDOC: 027324354  Trove: 1295884  VIAF: 4938527   WorldCat (עם VIAF): 4938527
פול האגיס

| --- | --- |

 לידה:  10 במרץ 1953 (בן 71) לונדון, קנדה 
 מדינה:  קנדה 
 תקופת הפעילות:  מ-1975 
 מקום לימודים:  Fanshawe College  H. B. Beal Secondary School 
 פרסים והוקרה:  פרס אוסקר לסרט הטוב ביותר (2004)  פרס אוסקר לתסריט המקורי הטוב ביותר (2004)  פרס אמי לבידור בפריים טיים  פרס גילדת הכותבים של אמריקה 
 פרופיל ב-IMDb
 
פול האגיס
פול אדוארד האגיס (באנגלית: Paul Haggis; נולד ב- 10 במרץ 1953) הוא במאי, תסריטאי ומפיק קולנוע וטלוויזיה קנדי. זוכה פרס האוסקר על סרטו "התרסקות".
קורות חיים

נולד בעיר לונדון, שבפרובינציית אונטריו, קנדה. ב- 1975, כשהוא בן 22, עזב את קנדה לטובת לוס אנג'לס כדי להגשים את חלומו לכתוב תסריטים לטלוויזיה ולקולנוע. על פי אביו, חלפו שלוש שנים וחודשיים עד אשר מכר את התסריט הראשון שלו. עד אז נאלץ לממן עצמו בזכות עבודות מזדמנות כדוגמת סבלות.
האגיס השתייך למעלה משלושים שנה לסיינטולוגיה, עד שעזב את הקבוצה בשנת 2009 והוא כעת אחד ממבקריה הבולטים.
קריירה בהוליווד

בראשית שנות השמונים החל לכתוב לסדרות טלוויזיה, ובהן ל"ווקר", "מי הבוס" ו"פרקליטי אל איי". ב- 1989 קיבל שני פרסי אמי על סדרת הדרמה הרומנטית "שלושים ומשהו", ובנוסף הפיק כמה וכמה סדרות טלוויזיה, מהם ביים פרקים ספורים, וכתב לסרטי טלוויזיה. ב-1993 ביים סרט קולנוע קנדי באורך מלא בשם "אדום חם", בו כיכב דונלד סאת'רלנד. אולם את ההזדמנות הראשונה לכתוב לסרט קולנוע אמריקני קיבל על ידי קלינט איסטווד, ששכר אותו לכתוב את התסריט לסרטו "מיליון דולר בייבי" (2004), על פי סיפורים מאת אף-איקס טול. היה זה התסריט הקולנועי הראשון אותו כתב האגיס בארצות הברית (והשני בכלל), עליו קיבל מועמדות לפרס האוסקר, בעוד ש"מיליון דולר בייבי" זוכה בארבעה פרסי אוסקר, כולל לסרט הטוב ביותר. באותו זמן שקד על סרטו הראשון כבמאי בארצות הברית, "התרסקות", אותו גם כתב והפיק. הסרט קיבל 6 מועמדויות לפרס האוסקר, וזכה בשלוש מתוכן: הסרט הטוב ביותר, התסריט הטוב ביותר והעריכה הטובה ביותר, כך שהאגיס עצמו קיבל שני פרסי אוסקר, כמפיק וכתסריטאי. הייתה זו גם הפעם היחידה בתולדות פרס האוסקר בה שני סרטים הזוכים בפרס האוסקר בקטגוריית הסרט הטוב ביותר שנה אחרי שנה נכתבו על ידי אותו תסריטאי. מאז הפך האגיס להיות תסריטאי מבוקש ומוערך, אשר כתב בין היתר סרטים של קלינט איסטווד וכן שניים מסרטי ג'יימס בונד. עם זאת, בשנים האחרונות חווה מספר כישלונות כלכליים וביקורתיים אשר הובילו לדעיכתו המקצועית.
פילמוגרפיה > קולנוע

"אדום חם" (1993)
"רוח של שינוי" (1998) - סרט טלוויזיה
"מיליון דולר בייבי" (2004) - תסריט
"התרסקות" (2005)
"נשיקה אחרונה" (2006) - תסריט
"קזינו רויאל" (2006) - תסריט
"גיבורי הדגל" (2006) - תסריט
"מכתבים מאיוו ג'ימה" (2006) - תסריט
"בעמק האלה" (2007)
"קוונטום של נחמה" (2008) - תסריט
"שלושת הימים הבאים" (2010)
"גוף שלישי" (2014)
פילמוגרפיה > טלוויזיה

"רחובות ללא חוק" (1997-1996) - יוצר, במאי, תסריטאי ומפיק בפועל
"דרוש גיבור" (2015) - מיני-סדרה של HBO
אסתר לויט

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1904 מטולה, האימפריה העות'מאנית 
 פטירה:  1987 (בגיל 83 בערך) 
 מדינה:  ישראל 
 פרסים והוקרה:  פרס ישראל (1977) 
 
לוח זיכרון לצד הבית של לויט מטולה
אסתר לויט (1904 – 1987), נודעה בכינויה "הדודה של החיילים", הייתה אשת ראש המועצה המקומית מטולה וכלת פרס ישראל לשנת תשל"ז (1977) על תרומה מיוחדת לחברה ולמדינה.
ביוגרפיה

לויט נולדה במטולה. אביה זלמן נפטר כשהייתה בת שנה, ונקבר בביירות. אמה ברוריה נישאה בשנית לאריה לייב לובובסקי, ועברה לגור ביסוד המעלה. אסתר נותרה לגור במטולה, בבית סבה וסבתה נעמי ומיכל וינר. הללו התיישבו קודם לכן בסאחם ג'ולן ואחר כך נמנו על 60 המשפחות שייסדו את מטולה ב-1896.
בנעוריה יצרה קשרים עם קבוצות "גדוד העבודה" שפעלו בגליל, ובין חברי הגדוד הכירה את יוסף לויט, לו נישאה. עוד לפני כן עבדה בבניין בחיפה.
לאחר נישואיהם הייתה לויט, יחד עם בעלה, בין מייסדי קיבוץ עין חרוד. בשנים שלאחר מכן הם נדדו בצפון הארץ עם גדוד העבודה וכעבור שנים ספורות שבו לחיות במטולה, בה התגוררה עד מותה. יוסף נבחר לראש המועצה וכיהן בתפקיד בין השנים 1950 – 1956. בתפקיד זה כיהן לימים גם בנם, זלמן לויט. ביתם היה ברחוב הראשונים במטולה.
לויט הקימה במטולה משק חקלאי והחלה בפעילות ציבורית מקומית, שעיקרה בפתיחת ביתם כמקום מפגש ואירוח לחיילי צה"ל. במרוצת השנים נודעה אסתר בכינוי "דודה אסתר, האמא של החיילים" והיא הייתה לאשת קשר בין משפחות החיילים לבין החיילים המוצבים בגבול הצפון, וכן טופלו על ידה בקשות סיוע של חיילים והועברו לידיעת הדרג הפיקודי. על פועלה זה הוענק לה בשנת תשל"ז 1977 פרס ישראל על תרומה מיוחדת לחברה ולמדינה.
הנצחה

לויט נפטרה בראשית 86' ושלושת נכדיה התלבטו כיצד להנציח את זכרה. לבסוף החליטו לשקם את ביתה ולפתוח בו מסעדה בשם "בת האיכר", בין השאר משום שהבית היה תמיד פתוח לכל מבקר. ביתה של אסתר היה חלק מבתי המושבה שנשתמר. הבית בנוי אבני גיר שטויחו מבפנים. הגגות היו מכוסים רעפים מרסליים והרצפה עשויה מרצפות אדומות שאף הן הובאו מצרפת.
חיים אישיים

לאסתר ויוסף לויט היו שלושה בנים, שניים מהם נפטרו עוד בחייה. במטולה חיים כיום רבים מצאצאיהם של אסתר ויוסף לויט.
אסתר נפטרה ונטמנה בבית העלמין במטולה המשקיף למפל התנור.
לקריאה נוספת

מרק שוצמן, אסתר – הדודה ממטולה,
יוסף ארנפלד, עניין אישי והפעם עם טל לויט,
רחוב משלה, ברשת החברתית פייסבוק
עודד ישראלי, סיפורי ארץ-ישראל - מצבות מדברות 1950 – 1850.
לוי יצחק הירושלמי, הרחק מן ההמון הסואן.
להקשבה

רות בקי קולודני, ראיון עם אסתר לויט, הקלטה אתנוגרפית- הספרייה הלאומית
הערות שוליים

↑  יעל גרטי, "אבא שלי עולה למטולה, למטעים. באזעקות הוא מסתתר מתחת למשאית", באתר ynet, 17 בספטמבר 2024
↑  לוי יצחק הירושלמי, הרחק מן הכרך הסואן, באתר מעריב, ‏31.8.1973
↑  דוד הכהן, גג רעפים חדש ל"בית האיכר", באתר ynet, 9 בינואר 2001
↑  שילה פריד, משיא המשואה טל לויט: חבר כיתת הכוננות שנשאר להגן על הבית, באתר מקור ראשון, ‏12.5.2024
↑  אלי אשכנזי, אתה הולך לישון בפחד: הפשיעה שמכה ביישוב הצפוני בישראל, באתר מבט מגזין, ‏29.1.2018
↑  הדודה של החיילים רק פעמיים היא עזבה את מטולה, באתר העולם הזה, ‏18.2.1987
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007305183905171  ISNI: 0000 0001 1454 5747  LCCN: no2011023077  VIAF: 107513223   WorldCat (עם VIAF): 107513223 
ערך זה הוא קצרמרבנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.