ארתור טנסלי
חייו המקצועיים

פרסומיו המוקדמים של טנסלי היו בפלאובוטניקה, חקר מאובני צמחים ובעיקר באבולציית שרכים. ב-1902, ייסד טנסלי את כתב העת "ניו-פיטולוג'יסט", "כמדיום לפישוט דרך ההתקשרות והדיון בין בוטנאים בריטיים בכל התחומים, ובהם שיטות הוראה ומחקר". כתב העת נקרא על שם כתב עת שקדם לו, ה"פיטולוג'יסט" שיצא לאור בשנים 1842 –1863 בייסוד כתב העת, ביקש טנסלי לאפשר את פרסומם של "רשמים והצעות", עת שיתר כתבי העת המומחים פרסמו אך ורק מחקרים שלמים. טנסלי ערך את כתב העת עד 1931.
הכרותו של טנסלי עם חקר האקולוגיה, החלה ב-1898, כשקרא לראשונה את התרגום הגרמני ל"פלאנטסמפונד" מאת ורמינג(אנ'). הספר הביא אותו ”לצאת לשדה ולראות עד כמה ניתן למצוא דמיון והקבלה בין המגוון הדני (המתואר בספר) לזה האנגלי”. ב-1903, נחשף לעבודת מיפוי הצמחייה של סקוטלנד ויורקשייר, שנעשתה תחילה על ידי רוברט סמית' ועם מותו המשיכו, אחיו, ויליאם גרדנר בעזרתו של צ'ארלס אדוארד מוס.
ב-1904, הצעתו של טנסלי, להקים גוף מרכזי לחקר מערכתי ומיפוי האיים הבריטיים, הביאה להקמת "הוועדה המרכזית לסיקור וחקר הצמחייה הבריטית" שלימים נודעה בשם המקוצר "הוועדה לצמחייה בריטית", על ידי טנסלי, מוס, סמית' וט.ו. וודהד, בתמיכת מרסל הארדי, פ.ג'. לואיס, לויד פריגר ו.מ. רנקין, שמונת המייסדים של הוועדה המקורית וטנסלי בראשם. מאוחר יותר הצטרף פ.ו. אוליבר כחברה התשיעי. הקבוצה שמה לה למטרה לדאוג לתאום מרבי בין המחקרים והחוקרים דאז וליצירת אמות מידה מתודולוגיות על פיהן יקבע דבר. הוועידה התכנסה פעמיים נוספות ב-1905 והציגה את נייר העמדה בן ששת העמודים, "הצעות לסקר צמחייה ראשוני".
ב-1911 בשיתוף עם הוועדה לצמחייה בריטית, ארגן טנסלי את ה-IPE, "הסיור הפיטוגאוגרפי הבינלאומי" הראשון בסדרת מפגשים בעלי תרומה משמעותית להחלפת דעות במרחב העולמי בתחומי הבוטניקה והאקולוגיה, ומעידה על כך רשימת האושיות הארוכה שלקחה חלק במפגשים. את ההשראה קיבל מסיור בגאוגרפיית הצמחייה של שווייץ, שנערך על ידי קארל שרטר ב-1908, בו פגש לא רק מיני צמחים כי אם גם בוטנאים מרחבי העולם. ספרו "סוגים של צמחייה בריטית" נערך כמדריך למשתתפי ה-IPE הראשון. קשרים שנרקמו בינו לבין האקולוג, הנרי צ'נדלר קאולס ופרדריק קלמנטס עזרו באיחוי הגישה הפילוסופית והמתודולגית באקולוגיית צמחים, בצפון אמריקה ובבריטניה. סיור ה-IPE השני, הוא שהביא את טנסלי לאמריקה, ב-1913. באותה השנה ה"וועדה הבריטית לצמחייה" ייסדה את "החברה הבריטית לאקולוגיה" ה-BES, החברה המקצועית הראשונה לאקולוגים. טנסלי עמד בראשה כנשיא והיה לעורך הראשון של "כתב העת לאקולוגיה", עמדה בה החזיק 21 שנה. ב-1915 נתמנה חבר בחברה המלכותית, וב-1923 נבחר לנשיא החטיבה הבוטנית של האגודה הבריטית לקידום המדע. ב-1924, במסגרת הקונגרס האימפריאלי לבוטניקה, נתמנה יושב ראש "ועדת האימפריה הבריטית לצמחייה" (ה-BES). שימש בשנית נשיא ה-BES ב-1938.
ב-1935, פרסם טנסלי את "שימוש וניצול מונחים ורעיונות בוטניים", בו העלה את רעיון  המערכת האקולוגית. את המונח מערכת אקולוגית למעשה טבע ארתור רוי קלפהם לבקשתו של טנסלי. בשנות ה-30 של המאה ה-20 התפיסה האקולוגית הוכתבה על ידי עבודותיו של קלמנטס, שחשב על "קהילות אקולוגיות" כאורגניזמים, ואיגודם כסופר-אורגניזמים. טנסלי פיתח את התפיסה וריכז את תשומת הלב בחשיבות חילוף חומרים בין אורגניזמים ובין סביבתם, תוך התחשבות במערכות האקולוגיות כיחידות היסוד של הטבע.”אף כי, ייתכן, ואורגניזמים תופסים את עיקר העניין שלנו, כאשר אנו מנסים לחשוב עקרונית, איננו יכולים להבחין בינם לבין הסביבה הייחודית להם, איתה הם יוצרים מערכת פיזית אחת.”
עניינו של טנסלי בהוראה הביאו לחבור לתומאס פורד צ'יפ בכתיבת "היסודות של אקולוגית צמחים" ב-1922, שלוותה לאחר מכן בספרים "אקולוגית צמחים מעשית" ב-1923 ו"כוונות ושיטות בחקר צמחייה" ב-1926. הספר האחרון, שנערך עבור "ועדת האימפריה הבריטית לצמחייה", היה בעל השפעה מכרעת לא רק בהגדרת השיטות האקולוגיות כי אם בהדגשת הצורך בהקמת מצאי ל"נכס הצומח" של האימפריה. בעזרת המידע, יוכלו לנהל ביעילות את המשאבים הטבעיים של האימפריה. "האיים הבריטיים וְצִמְחִיתָם", הנחשבת עבודתו המקיפה ביותר, פורסמה ב-1939. כהכרה בהישג זה זכה במדליית לינן ב-1941.
במהלך מלחמת העולם ה-2 החל טנסלי מתמסר לשימור תוך דבקות במטרה בשארית חייו. הוביל יוזמות שונות ב-BES לניסוח מדיניות לשימור הטבע שלבסוף נתמצו בהקמת הסוכנות הממשלתית (הבריטית) לשימור הטבע, כשהוא יושב בראשה. בגין יוזמה זו קיבל טנסלי תואר אבירות ב-1950.
הכרותו של טנסלי עם פסיכולוגיה נעשתה על ידי תלמידו לשעבר, ברנארד הארט, שעבד כרופא בבתי חולים לרפואת נפש בסביבת לונדון. במהלך עבודתו במשרד החימוש, עוד במלחמת העולם הראשונה, הופיע לו חלום, לתפיסתו, נקודת מפנה בחייו, ועורר את עניינו בפרויד ובפסיכואנליזה. ב-1920 פרסם את ספרו "הפסיכולוגיה החדשה והחיים", שהיה לאחד הניסיונות הראשונים להביא את רעיונותיהם של פרויד ויונג לקהל רחב, והיה לרב-מכר עם 10,000 עותקים בממלכה המאוחדת ו-4,000 בארצות הברית. ב-1922 טנסלי בילה שלשה חודשים עם פרויד, ושנה לאחר מכן עבר עם משפחתו לווינה למשך שנה. חרף העובדה שחזר לעסוק בבוטניקה, טנסלי נותר בקשר עם פרויד ועם מותו של זה כהוקרה ספד לו בסיכום קורות חייו לפני החברה המלכותית .
בספרו שיצא לאור ב-2001, מעלה פדר אנקר, קשר תאורטי בין ניסוח תפיסתו האקולוגית של טנסלי ותפיסתו הפסיכולוגית.