stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שלמה גרוניך
דיסקוגרפיה

הדיסקוגרפיה של שלמה גרוניך מכילה 9 אלבומי סולו, 5 אלבומים בשיתוף פעולה עם אמנים אחרים כמו מתי כספי, שם טוב לוי, יהונתן גפן, שלמה יידוב, להקת קצת אחרת, מקהלת שבא. שלמה גרוניך הוציא לאור גם 5 אלבומי הופעה חיה, בין אם אלו היו עם אמנים שיצר איתם מוזיקה כמו מתי כספי, או אמנים שהשניים הופיעו יחד כמו דני רובס, והפילהרמונית הישראלית. גרוניך יצר והלחין גם את פסקול שירי זהו זה! בשנת 1986, ואת הפסקול לסרט אלף נשיקות קטנות. הוציא לאור אלבום אוסף אחד ואלבום מיטב אחד, ואת האלבום "אוויר" משירי נהר שניר.
1971 - למה לא סיפרת לי!?
1973 - מאחורי הצלילים (עם מתי כספי)
1974 - קצת אחרת (עם שם-טוב לוי ושלמה ידוב)
1980 - קונצרט
1981 - אלף נשיקות קטנות (פסקול).
1982 - צמר גפן מתוק
1983 - אלבום משפחתי (עם שם-טוב לוי)
1983 - הווי ובידור (עם יהונתן גפן)
1986 - מאחורי הצלילים 1984 (עם מתי כספי) - הופעה
1986 - אמא שלי תמיד רצתה שהבן שלה יהיה בטלוויזיה (שירי זהו זה!)
1988 - בגלל המנגו (שירים לילדים)
1988 - נדודי שינה
1991 - נטו LIVE (הופעה חיה)
1993 - שלמה גרוניך ומקהלת שבא
1994 - אוסף 1
2002 - מאחורי הצלילים 2002 (עם מתי כספי) - הופעה
2003 - בדרך אל האור
2004 - אוויר (משירי נהר שניר)
2008 - מסע אל המקורות
2010 - המיטב (אוסף משולש)
2013 - אחרי הכול
2015 - עכשיו זה שנינו (עם דני רובס) - הופעה
2017 - שלמה גרוניך והפילהרמונית הישראלית - הופעה
ספריו

מנגנים גרוניך, הספרייה למוזיקה על שם ניסנוב, מספר 372, מפעלי חינוך ותרבות, 1994.
שיח יחיד לפסנתר, המכון למוזיקה ישראלית
הגיגים, המכון למוזיקה ישראלית, 2016
חיים אישיים

ב-1969 התחתן עם אורנה, אחרי כשנתיים ב-1971 השניים התגרשו.
בשנת 1979 נישא גרוניך בשנית לנירית ירון, שחקנית, במאית, מלהקת ותסריטאית. בשנת 1989, לאחר 10 שנות נישואין, גרוניך ונירית התגרשו.
בשנת 1996 נישא גרוניך בשלישית למיכל אדלר, נצר ל"שלישיית אדלר" וכעבור זמן קצר נולדו להם תאומות. בשנת 2020 התגרש בשלישית.
לים גרוניך - בתו - ישנה גם כן קריירה מוזיקלית.
הערות שוליים

↑  מילות השיר המקורי, באתר Poetry.com
↑  יואב גרינברג, מחר תחל בערד חגיגית הזמר העברי. ארבעה ימים, ארבע זריחות אל מול המצדה, חדשות, 12 ביולי 1992
↑  איתי בלומנטל, תלונה על הטרדה מינית ישנה נגד שלמה גרוניך, יום לפני פרס מפעל חיים, באתר ynet, 24 בספטמבר 2017
↑  ישי פורת, גרוניך לא התייצב לקבלת הפרס; עדות נוספת נגד הזמר: "מצאתי את עצמי ערומה במיטתו", באתר ynet, 25 בספטמבר 2017
↑  גיא לרר, ‏בלעדי: מתלוננת נוספת נגד גרוניך, באתר ‏מאקו‏, 3 באוקטובר 2017
↑  מאור צור ועמרי מניב, תלונה למשטרה: שלמה גרוניך ביצע בי מעשה מגונה לפני 25 שנה, באתר nana10‏, 24 בספטמבר 2017
↑  שרון עידן שרון עידן, פרסום ראשון: התיק נגד גרוניך ייסגר מחוסר ראיות, באתר כאן – תאגיד השידור הישראלי, 27 באפריל 2023
↑  שירים פשוטים מארחים את שלמה גרוניך, באתר מועדון הגריי
↑  כלות וחתני פרס ליבהבר, באתר של מכון שכטר למדעי היהדות
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007299358705171  BnF: cb16552719q (data)  ISNI: 0000 0000 6701 5873  LCCN: n97841677  MusicBrainz: 32b29b99-38fb-4f6f-ade3-b9c3a3eb320a  SNAC: w6nc7km8  VIAF: 11601661   WorldCat (עם VIAF): 11601661 
שלמה גרוניך
שלמה ליליינבלום

שלמה ליליינבלום (1886–1971) היה זמר אופרה ארץ ישראלי. בנו של משה לייב ליליינבלום.
ביוגרפיה

נולד ברוסיה. בוגר הקונסרבטוריון באודסה.  בשנת 1925 עלה לארץ ישראל, בעקבות פנייתו של מרדכי גולינקין, מייסד האופרה הארצישראלית ומנצחה. במשך עשרים ושלוש שנה הופיע בה כטנור, עד לסגירתה בשנת 1947.
נישא למיכל לובמן (חביב) מראשון לציון, בתו של מרדכי חביב ואחותו של זרובבל חביב. התגוררו בראשון לציון. לאחר הפסקת פעילות האופרה הישראלית עסק בפרדסנות וכן עבד ביקב בראשון לציון. גם אשתו, מיכל, הייתה מעובדות היקב וכן שימשה מזכירה של האגודה לשוויון זכויות לנשים במושבה.
נקבר בבית הקברות הישן בראשון לציון.
יומנו של חנון - יציאת חירום

| --- | --- |

כריכת הספר בעברית
 מידע כללי
 מאת:  ג'ף קיני
 שפת המקור:  אנגלית
 סוגה:  ספרות ילדים רומן גרפי קומדיה
 הוצאה
 הוצאה בשפת המקור:  Amulet Books (ארצות הברית) Puffin Bookd (אנגליה)
 תאריך הוצאה:  2017
 מספר עמודים:  224
 הוצאה בעברית
 הוצאה:  כנרת זמורה ביתן
 תאריך:  2017
 תרגום:  ארז אשרוב
 סדרה
 סדרת ספרים:  יומנו של חנון
 ספר קודם:  הכל או כלום
 הספר הבא:  המלחמה הקרה
יומנו של חנון- יציאת חירום (באנגלית: Diary of a Wimpy Kid: The Getaway) הוא הספר ה-12 בסדרת הספרים "יומנו של חנון" שנוצרה על ידי ג'ף קיני. הספר נחשף במהלך אירוע בשידור חי ב-YouTube במסגרת יום השנה העשירי ליציאת הספר הראשון בסדרה, ויצא לאור ב-7 בנובמבר 2017 באנגלית ובעברית.
דמויות > דמויות ראשיות

גרגורי (גרג) הפלי: גיבור הספר. נער מתבגר.
מני הפלי: אחיו הקטן של גרג. במהלך הספר הוא עושה שטויות שמסכנות אותו ואת שאר בני המשפחה.
פרנק הפלי: אביהם של רודריק, גרג ומני ובעלה של סוזן. מכריח את בני המשפחה לנסוע ל"איסלה דה קורלס".
סוזן הפלי: אמא של רודריק, גרג ומני. אשתו של פרנק מכריחה את בני המשפחה לנסוע ל"איסלה דה קורלס".
רודריק הפלי: אחיו הגדול של גרג. בדרך לטיול מתאהב. בסוף הספר חטף מכת חום.
דמויות > דמויות משניות

דייל: הדייל בטיסה של משפחת הפלי.
איש הכיף: האחראי על הכיף ב"איסלה דה קורלס".
רודריגו: בחור הטניס בקבוצה של גרג. הוא לא באמת מאמן טניס. בסוף הספר הופך להיות בן זוגה של הבחורה שבה רודריק התאהב.
מלצר: מגיש לגרג אוכל, בדומה לגרג מפחד מעכבישים ולבסוף הוא וגרג מנצחים "לכאורה" את העכביש בכך שמכניסים אותו לשירותים.
מאבטח: רודף אחרי משפחת הפלי אחרי שהם לוקחים למשפחה אחרת בגדים.
ראולי ג'פרסון: כמעט ולא מופיע בספר. חברו הטוב ביותר של גרג. במהלך הספר גרג מגלה תמונה של משפחת ג'פרסון בחג המולד נהנים, והוא רוצה להוכיח לראולי כמה המשפחה שלו יכולה להנות.
ביקורות

שבוע לאחר צאתו לאור, זכה הספר לציון של 4.5 מתוך 5 באתר "Waterstones", מתוך 786 חוות דעת.
הערות שוליים

↑  Wimpy Kid LIVE Special 10th Anniversary Presentation and Cover Reveal of Book 12!, באתר YouTube
↑  יומנו של חנון, באתר www.facebook.com
↑  "Cover Of New Diary Of A Wimpy Kid Book Revealed By Jeff Kinney To Fans Worldwide At Live streamed Carnegie Hall Event Hosted By ABRAMS", Tristateupdate.com
↑  Diary of a Wimpy Kid: The Getaway by Jeff Kinney | Waterstones, www.waterstones.com (באנגלית)
| יומנו של חנון מאת ג'ף קיני |
| --- | --- | --- |
| ספרים | יומנו של חנון (2008) • רודריק שולט (2009) • הקש האחרון (2009) • קיץ קטלני (2010) • עובדות החיים (2011) • מכת קור (2012) • הצלע השלישית (2013) • משחקי מזל (2014) • חופשה על גלגלים (2015) • קולות מהעבר (2016) • הכול או כלום (2016) • יציאת חירום‏ (2017) • המלחמה הקרה‏ (2018) • בית ההריסות (2019) • במים עמוקים (2020) • קליעה גורלית (2021) • מלחמת הלהקות (2022) • ראש פתוח (2024) |  |
| יומנו של חבר מושלם | יומנו של חבר מושלם (2019) •  הרפתקה של חבר מושלם (2020) • סיפורי אימה של חבר מושלם (2021) |  |
| ספרים מיוחדים | יומנו של סרט (2010) • עשה זאת בעצמך (2008) • יומנו של סרט: רודריק שולט (2011) • עשה זאת בעצמך שוב (2011) • יומנו של סרט: חופשה על גלגלים (2018) |  |
| סרטים | יומנו של חנון (2010) • רודריק שולט (2011) • קיץ קטלני (2012) • חופשה על גלגלים (2017) |  |
| סרטי הנפשה | יומנו של חנון (2021) • יומנו של חנון 2: רודריק שולט (2022) • יומנו של חנון בכריסמס: מכת קור (2023) |  |
| דמויות | גרג הפלי |  |
לובומיר גולדן

לובומיר גולדן (בסלובקית: Ľubomír Guldan; נולד ב-30 בינואר 1983 בבאנסקה ביסטריצה) הוא כדורגלן עבר סלובקי ששיחק בעמדת הבלם.
קריירה

לאחר מספר עונות בקבוצה סלובקית, לובומיר גולדן עבר בשנת 2007 לתון השווייצרי. בשנת 2009 הוא חזר לסלובקיה ונקלט במועדון מ.ש.ק. ז'ילינה. עם קבוצתו הוא זכה באליפות הליגה בעונת 2009/2010. בקיץ 2011 הוא עבר למועדון הבולגרי לודוגורץ ראזגרד. בסיום העונה לובומיר גולדן זכה עם הקבוצה באליפות הליגה ובגביע והוא שיחק בבולגריה עונת אליפות נוספת. בשנת 2013 הוא עבר לפולין בה משחק בזגלבי לובין.
לובומיר גולדן היה חבר של נבחרת סלובקיה עד גיל 20 שהשתתפה באליפות האולם והודחה בשמינית הגמר על ידי ברזיל. בשנים 2012–2013 הוא היה משחק בנבחרת הבוגרת של ארצו.
איל דה לה סיטה

| --- | --- |

 נתונים גאוגרפיים
 מיקום:  סן 
 קואורדינטות:  48°51′17″N 2°20′51″E﻿ / ﻿48.854722222222°N 2.3475°E﻿ / 48.854722222222; 2.3475
 שטח:  0.225 קילומטר רבוע
 אורך:  1.19 קילומטר
 רוחב:  0.29 קילומטר
 נתונים מדיניים
 מדינה:  צרפת 
 אוכלוסייה:  891 (2016)
  (למפת פריז מוגדלת) איל דה לה סיטה(למפת פריז רגילה) איל דה לה סיטה
 
איל דה לה סיטה (בצרפתית: Île de la Cité) הוא אחד משני האיים הטבעיים שבנהר הסן בשטח פריז, צרפת (השני הוא איל סן לואי). הוא מרכזה של פריז, והגרעין ההיסטורי ממנו התפתחה העיר.
בקצה המערבי של האי היה ארמון מאז התקופה הרומית, ואילו הקצה המזרחי הוקדש מאז אותה תקופה לענייני דת, במיוחד מאז בניית קתדרלה במקום במאה העשירית, היכן שניצבת כיום קתדרלת נוטרדאם. השטח בין הקצוות יועד למגורים ולמסחר עד שנות החמישים של המאה ה-19, אך מאז אוכלס בבנייני משרד המשטרה, היכל הצדק הפריזאי (Palais de Justice), בית החולים אוטל דייה (Hôtel-Dieu) ועוד. רק החלקים המערבי והצפוני של האי משמשים כיום למגורים, בהם כמה שרידים לבתים מהמאה ה-16.
היסטוריה

רוב החוקרים סבורים שבשנת 52 לפנה"ס, בזמן מלחמת השבטים הגאליים ביוליוס קיסר, התגורר שבט קלטי קטן, הפריזיאים, על האי. באותה העת היה האי נמוך יותר ונתון להצפות שהפכו אותו לאזור נוח לחציית נהר הסן ולמקום מפלט בעת פלישות. עם זאת, היסטוריונים מסוימים מאמינים שפריז כוננה על אי אחר, ששקע מאוחר יותר. לאחר כיבוש הקלטים נבנה מחנה על האי, וסביבו התפתחה התיישבות רומית נוספת.
בתקופה מאוחרת יותר ברחו אל האי נוצרים בהנהגתה של ז'נבייב הקדושה, בזמן שעירם הותקפה על ידי שבטים ברברים. כלוביס הראשון ייסד במקום את בירת המרובינגים. האי נותר מרכז צבאי ופוליטי חשוב לאורך ימי הביניים.
מתחת לכיכר שבחזית קתדרלת נוטרדאם נמצאת קריפטה עתיקה, ובה שרידים ממבנים בני התקופה הגאלו-רומית ומתקופות מאוחרות יותר.
רובע המגורים העתיק ביותר ששרד על האי הוא "המנזר הישן" (Ancien Cloître). במסגרת תוכנית השיפוץ הגדולה של העיר במחצית המאה ה-19, שנוהלה תחת שרביטו של מושל מחוז הסן הברון אוסמן, נהרס חלקו המרכזי של האי, וכן מספר רחובות ובתי מגורים ברובע. באזורים שפונו נבנו מבני ציבור חדשים, כבית החולים אוטל דייה ומטה המשטרה, ה"פרפקטור דה פוליס". ואולם, אוסמן פוטר מתפקידו בשנת 1869, בטרם הספיק להרוס את כל הרובע.
הפארק הקטן, שנמצא במורד הזרם בקצה האי, הוא פארק "ור גלן" (Vert Galant, מצרפתית: "האביר הירוק"), על שמו של המלך אנרי הרביעי. לא הרחק משם מונצח בצנעה זכרו של ז'אק דה מולאי, ראש מסדר אבירי היכל שלמה שהועלה על המוקד ב-18 במרץ 1314.
אתרים

קתדרלת נוטרדאם דה פארי, שנבנתה החל משנת 1163 על אתר בו עמדה לפניה כנסייה שהוקדשה לסנט אטיין, שבעצמה החליפה אתר פולחן פגאני מתקופת הכיבוש הרומי. בזמן המהפכה הצרפתית ניזוקה קשות הקתדרלה, ולאחר מכן שופצה בידי אז'ן עמנואל ויולה-לה-דוק. לוח שניצב ברחבה שמול הכניסה לקתדרלה מציין את נקודת האפס ממנה נמדדים כל המרחקים מפריז.
כנסיית סנט שאפל, שבנה לואי התשיעי בשנת 1245 כאכסניה לזר הקוצים הקדוש של ישו, ולחלק מהצלב האמיתי עליו נצלב בן האלוהים. כיום הכנסייה נמצאת בתוך "היכל הצדק" הצרפתי שעל האי.
כלא הקונסיירז'רי, בו נכלאה מארי אנטואנט בשנת 1793, ועוד אישים רבים בתקופת המהפכה הצרפתית בטרם הוצאתם להורג.
גשרים באיל דה לה סיטה

פונט נף - (בעברית: הגשר החדש) הגשר הישן ביותר בפריז, שנבנה בזמנו של אנרי הרביעי, מקשר את הגדה הימנית והגדה השמאלית, דרך הקצה המערבי של איל דה לה סיטה.
גשר סן מישל - מחבר את אזור סן ז'רמן דה פרה עם מרכז האי.
הגשר הקטן (פטי פון) - מקשר בין הרובע הלטיני שבגדה השמאלית ומרכז האי.
גשר סן לואי - מקשר בין שני האיים של פריז, איל דה לה סיטה ואיל סן לואי.
גשר נוטרדאם - מחבר את האי לאזור המארה שבגדה הימנית.
פונט או שאנז - מחבר את אזור הקונסיירז'רי שבאי לגדה הימנית, לאזור שטלה.
גשר ארקול - מחבר את האי עם אזור כיכר העירייה של פריז
גשר הארכיבישוף - מחבר את האי עם הרובע החמישי של פריז
גלריה

איל דה לה סיטה וקתדרלת נוטרדאם, כפי שהם נראים מן הגדה השמאלית של נהר הסן
האי בזריחה.
איל דה לה סיטה במפה משנת 1609
איל דה לה סיטה והגשר פונט נף, כפי שהם נראה מכיוון מערב, מגשר האמנויות
פונט או שאנז'
משולם נהרי

מְשוּלם נהרי (נולד ב-7 במאי 1951, א' באייר ה'תשי"א) הוא פוליטיקאי ישראלי, בעבר כיהן כחבר כנסת מטעם מפלגת ש"ס, שר בלי תיק (בפועל כשר במשרד האוצר) וכסגן שר במשרד הפנים, משרד החינוך והמשרד לפיתוח הפריפריה, הנגב והגליל.
ביוגרפיה

נהרי נולד לנעמי והרב יחיא, ילידי תימן. הוא למד בישיבת תפארת צבי וכן בישיבת חברון בירושלים, שם הוסמך לרבנות. שירת בצה"ל במערך הנ"מ בחיל האוויר הישראלי. בעל תואר B.ed להוראה במכללת ליפשיץ.
ב-1988 היה נהרי המועמד ה-90 ברשימה לכנסת מטעם אגודת ישראל. משולם נהרי נבחר לכנסת ה-15 ובמסגרת כניסתה של ש"ס לקואליציה, מונה לסגן שר במשרד החינוך, בממשלת אהוד ברק. תיק החינוך עצמו נמסר לידי מרצ וחבר הכנסת יוסי שריד מונה לשר החינוך. שריד סירב לקבל את מינויו של נהרי לסגן שר, ובעקבות סירובו של ברק לפטר את נהרי, התפטר שריד ומרצ פרשה מהקואליציה. כמו כן כיהן נהרי כסגן שר החינוך גם בממשלתו הראשונה של אריאל שרון (2001–2003).
עם הקמת הממשלה ה-31, ב-4 במאי 2006, מונה נהרי לתפקיד שר בלי תיק, וב-27 בספטמבר 2006 מונה לשר במשרד האוצר. במסגרת כהונתו זו יזם תיקון לחוק חינוך ממלכתי, שנודע כ"חוק נהרי", ולפיו רשויות מקומיות יחויבו במימון מוסדות חינוך מוכרים לא רשמיים בשיעור של 75 אחוזים מהמימון הניתן למוסדות חינוך רשמיים, עם אופציה למתן מימון של 100 אחוזים. ב-15 בינואר 2008 קבעה ועדת האתיקה כי סעודה שערך נהרי לרגל חתונת בתו בבית מלון בירושלים במימון עמותה פרטית היא "משום קבלת טובת הנאה אסורה במישור האתי מצד השר נהרי". עם זאת, הוועדה קבעה כי נהרי פעל "בתום לב".
בין תפקידיו הציבוריים כיהן נהרי כמשנה למנכ”ל רשת ”מעיין החינוך התורני”, כדירקטור במפעל הפיס, כחבר הנהלת משרד החינוך, וכמנהל המחלקה לתרבות חרדית במשרד החינוך.
בבחירות לכנסת ה-18 הוצב במקום החמישי ברשימת ש"ס לכנסת ולאחר הקמת הממשלה ה-32 המשיך לכהן בתפקידו כשר בלי תיק. בישיבת הממשלה ב-24 במאי 2009, הודיע ראש הממשלה כי השר משולם נהרי יהיה מופקד על נושא חברה ומורשת ישראל.
בממשלת ישראל ה-34 מונה לסגן שר הרווחה, ועם מינויו של אריה דרעי לשר הפנים עזב נהרי את תפקידו במשרד הרווחה ומונה לסגנו של דרעי במשרדי הפנים ופיתוח הפריפריה, הנגב והגליל. ב-20 בינואר 2016 הודיע על הפסקת חברותו בכנסת העשרים, בהתאם ל"חוק הנורווגי" והיא נכנסה לתוקף לאחר השבת ב-24 בינואר.
ב-18 בספטמבר 2017 התפטר מכהונתו כסגן שר, וב-20 בספטמבר 2017 בהתאם ל"חוק הנורווגי" שב לכהן כחבר הכנסת. ב-24 בספטמבר 2017 אישרה הממשלה את מינויו של נהרי לסגן שר במשרד הפנים ובמשרד הנגב והגליל.
בתאריך 20 בינואר 2020 הועבר לתפקיד סגן שר הרווחה במקום המשרדים הקודמים. לאחר הקמת הממשלה ה-35 המשיך לכהן כסגן שר העבודה, הרווחה והשירותים החברתיים גם תחת השר איציק שמולי.
נהרי לא הוצב ברשימת ש"ס לקראת הבחירות לכנסת ה-24.
חיים אישיים

הוא מתגורר בשכונת הר נוף בירושלים, נשוי לרבקה ואב לחמישה ילדים.
הערות שוליים

↑  משולם נהרי מונה לשר במשרד האוצר, 17 בספטמבר 2006, באתר ערוץ 7.
↑  החלטת ועדת האתיקה בעניין קובלנה של התנועה למען איכות השלטון בישראל נגד השר משולם נהרי
| סגני שרי הרווחה והשירותים החברתיים בממשלות ישראל |
| --- | --- | --- |
| סגני שרי הסעד (1948–1977): | ישראל שלמה בן-מאיר |  |
| סגני שרי העבודה והרווחה (1977–2003): | בן-ציון רובין • מנחם פרוש • רפאל פנחסי • משה זאב פלדמן • מנחם פרוש • שמואל הלפרט • יצחק וקנין |  |
| סגני שרי הרווחה (2003–2007): | אברהם רביץ |  |
| סגני שרי הרווחה והשירותים החברתיים (2007 ואילך): | משולם נהרי |  |
בלה גרינברגר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  22 בפברואר 1903 אוראדיה, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 פטירה:  25 בפברואר 2005  (בגיל 102) פריז, צרפת 
 תפקידים:  פסיכיאטר, פסיכואנליטיקאי 
 
בלה גרינברגר (בהונגרית: Grünberger Béla;‏ נאג'ווארד, 22 בפברואר 1903 – פריז, 25 בפברואר 2005) היה רופא, פסיכיאטר פסיכואנליטיקאי יהודי-הונגרי-צרפתי שתחום מחקרו העיקרי, ספריו ופרסומיו היו בתחום הנרקיסיזם.
קורות חייו

בלה גרינברגר נולד במשפחה יהודית כבנם של איגנץ גרינברגר ושל האני וייס. הוא למד בבית הספר למסחר בעיר הולדתו. לאחר מלחמת העולם הראשונה, עבר לבודפשט, שם סיים את לימודיו בבית הספר התיכון ורבצי. גרינברגר נסע לגרמניה ללמוד רפואה. הוא התקבל לאוניברסיטת פרידריך שילר בינה, שם נתקל לראשונה בספרות פסיכואנליטית. הוא קרא את יצירותיהם של קרל גוסטב יונג וזיגמונד פרויד בספריית האוניברסיטה. הוא למד גם במכון לכלכלה עולמית ולעניינים ימיים בקיל, אך לא השיג תואר. לאחר מכן נסע לז'נבה, שם סיים את לימודיו במכללה לכלכלה ולמד צרפתית. הוא שהה בשווייץ שלוש עשרה שנים, ואז הגיע לצרפת ב-1 בספטמבר 1939, ביום פרוץ מלחמת העולם השנייה.
הוא למד רפואה באוניברסיטת גרנובל (צר') במשך שנתיים, ואז נטש אותה. הוא רצה להצטרף לצבא הצרפתי במאבק נגד גרמניה הנאצית, אך נדחה מסיבות לא ידועות. גרינברגר נשאר בצרפת, אבל בינתיים רוב משפחתו נרצחה באושוויץ. במהלך חייו המחתרתיים בצרפת בתקופת ממשלת וישי, וגם תחת הכיבוש הגרמני לאחר מכן נתמך חלקית על ידי חברי תנועת ההתנגדות הצרפתית והוא עצמו הבריח נשק למחתרת הצרפתית.
בשנת 1946, קיבל תואר ברפואה בפריז. הוא למד אצל הפסיכואנליטיקאי סשה נכט (צר') במשך ארבע שנים וכעבור חצי שנה לאחר מכן החל לעבוד כפסיכואנליטיקאי. בשנת 1953, הוא הפך לחבר מלא באגודה הפסיכואנליטית של פריז (Société Psychoanalytic de Paris). הוא נשאר פעיל בארגון זה במשך זמן רב והוביל סמינרי הכשרה שונים. הוא נסע תכופות לגרמניה לאחר המלחמה ולקח חלק בארגון מחדש של הפסיכואנליזה שם. ב-1960 השתתף בהקמת המכון והמרכז להכשרה לרפואה פסיכואנליטית ופסיכוסומטית (משנת 1964, המכון הפסיכואנליטי של פרנקפורט).
בשנות ה-40 וה-50 היה חבר במפלגה הקומוניסטית של צרפת, שם הכיר את אשתו לעתיד ועמיתתו ז'נין שאסוגו-סמירגל (Janine Chasseguet-Smirgel). לאחר שהצבא האדום הפיל באלימות את המהפכה ההונגרית של 1956, הוא ושסגה-סמירגואל נפרדו מהמפלגה הקומוניסטית. במהלך המהומות בפריז במאי 1968, שניהם - תחת השם הבדוי "אנדרה סטפן" - כתבו את L'Univers contestationnaire ou les nouveaux chrétiens (פריז, 1969), ניתוח ביקורתי של תנועת הסטודנטים והסטליניזם .
בלה גרינברגר מת בגיל 102 ב-25 בפברואר 2005 בפריז.
עבודתו

בעבודותיו, בלה גרינברגר עסק בעיקר בנושא הנרקיסיזם. הוא שיער שיש נרקיסיזם ראשוני שניתן למצוא כבר ברחם. הוא האמין שבחיים שלפני הלידה, האדם הוא כל יכול מבחינה פסיכולוגית, חסר התאמה, בלתי מוגבל ונצחי בזכות הטיפול המקיף שלו (ברחם כאמור). רצונות נרקיסיסטיים תואמים ל"רגרסיה אל גן העדן האבוד" הזה ומלווים את כל התפתחות האדם. כבר בילדותו הם מעוררים את הרצון לחזור למצב הנרקיסיסטי הזה שכבר חווה.
כתביו

Sigmund Freud et Béla Grunberger (dir.), Les Rêves: la voie royale de l'inconscient, Párizs, Tchou, 1997
Daniel Widlöcher et Béla Grunberger (dir.), Les Névroses: l'homme et ses conflits, Paris, Tchou, coll. « Les Grandes découvertes de la psychanalyse », 1997
Béla Grunberger et Janine Chasseguet-Smirguel, L'univers contestationnaire, Paris, In Press, 2004 (réimpr. 2002)
Béla Grunberger et Janine Chasseguet-Smirguel, Freud ou Reich. Psychanalyse et illusion, Tchou, 1976
Béla Grunberger, Le narcissisme : essais de psychanalyse, Paris, Rivages & Payot, 2003
Béla Grunberger et Pierre Dessuant, Narcissisme, christianisme, antisémitisme : étude psychanalytique, Arles France, Actes Sud, 1997
לקריאה נוספת

פייר דסואן: בלה גרינברגר - ביוגרפיה באתר האינטרנט של האגודה הפסיכואנליטית של פריז (בצרפתית)
אני מביט על העולם דרך נקודת המבט של פסיכואנליזה - שיחה עם בלה גרינברגר (1997) Thalassa (בהונגרית)
לארי (חתול)

| --- | --- |

 לידה:  ינואר 2007 (גיל: 17) בית הכלבים והחתולים באטרסי, אנגליה לונדון, אנגליה
 מין:  חתול הבית
 גזע:  חתול טאבי
 זוויג:  זכר
 בעלים:  ראש ממשלת הממלכה המאוחדת
 ידוע בשל:  רודף העכברים הראשי של הקבינט
 תקופת הפעילות:  2011–הווה (כ־13 שנים)
 
לארי (באנגלית: Larry) הוא רודף העכברים הראשי של הקבינט הנוכחי (נכון לשנת 2024). לארי הוא חתול טאבי המתגורר ברחוב דאונינג 10, בביתו של ראש ממשלת בריטניה, מאז שנת 2011, ומשמש מאז בתפקיד רודף העכברים הראשי של הקבינט, ולפניו שימשה בתפקיד החתולה סיביל, ובמשך השנים שימשו לצידו חתולים נוספים בתפקיד זה, כגון פריה ופלמרסטון. לארי הוא חתול טאבי חום-לבן.
לארי יושב בכניסה לדאונינג 10
לארי יחד עם ברק אובמה ודייוויד קמרון
לארי נולד בינואר 2007 בבית הכלבים והחתולים באטרסי. ב-22 באפריל 2011 הוא הרג עכבר לראשונה בתפקידו.
ראש ממשלת הממלכה המאוחדת לשעבר דייוויד קמרון אמר שלארי מרגיש לרוב אי נוחות ליד גברים, אך ציין כי את נשיא ארצות הברית דאז ברק אובמה לארי דווקא חיבב.
יומנו של חנון - קליעה גורלית

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  ג'ף קיני
 איורים:  איורים מאת ג'ף קיני
 שפת המקור:  אנגלית
 תורגם לשפות:  תורגם ל65 שפות, ביניהן עברית ואנגלית
 סוגה:  ספרות נוער/קומדיה
 הוצאה
 הוצאה בשפת המקור:  Amulet Books
 תאריך הוצאה:  26 באוקטובר 2021
 מספר עמודים:  224 (בארצות הברית)
 הוצאה בעברית
 הוצאה:  הוצאת כנרת זמורה - ביתן
 תאריך:  26 באוקטובר 2021
 תרגום:  ארז אשרוב
 מספר עמודים:  218 (בישראל)
 סדרה
 סדרת ספרים:  יומנו של חנון
 ספר קודם:  יומנו של חנון: במים עמוקים
 הספר הבא:  יומנו של חנון: מלחמת הלהקות 
 קישורים חיצוניים
 מסת"ב:  מסת"ב [[מיוחד:משאבי ספרות חיצוניים/כריכה רכה: מסת"ב 9789655743494 כריכה קשה:  מסת"ב 9781419749155|כריכה רכה: מסת"ב 9789655743494 כריכה קשה:  מסת"ב 9781419749155]]
 
יומנו של חנון: קליעה גרלית (באנגלית: Diary of a Wimpy Kid: Big Shot) הוא הספר ה-16 בסדרת הספרים יומנו של חנון של הסופר והמאייר האמריקאי ג'ף קיני. הספר יצא לאור באנגלית בתאריך 26 באוקטובר 2021, וראה אור בעברית בתאריך 21 בנובמבר 2021, בתרגומו של ארז אשרוב, בהוצאת כנרת-זמורה-ביתן. עלילת הספר עוסקת בכך שגרג וספורט לא מסתדרים ביחד.
על הספר ומחברו

ג'ף קיני נולד בשנת 1971 בפורט וושינגטון שבמרילנד. בתחילת שנות ה-90 למד באוניברסיטת מרילנד, שם גילה את אהבתו לקומיקס; על ידי כך שהריץ את סדרת הקומיקס הראשונה שלו, "איגדוף", בעיתון הבית ספרי. בשנת 1998, לאחר העלאת רעיונות לספרי הסדרה, התחיל לכתוב את הספר הראשון של יומנו של חנון, ובשנת 2007 התחיל למכור את הספר הראשון של הסדרה "יומנו של חנון", סדרה שנחלה הצלחה גדולה. בזכות ההצלחה האדירה הזו, ג'ף קיני נכלל ברשימת 100 האנשים המשפיעים בעולם (של המגזין טיים) בשנת 2009. חוץ מסדרת הספרים יומנו של חנון, הוציא עוד סדרת ספרים, אשר היא ספין-אוף לעולמו של הספר יומנו של חנון. סדרת הספרים כוללת את הספרים: "יומנו של חבר מושלם"; "הרפתקה של חבר מושלם", ו"סיפורי אימה של חבר מושלם", אשר כולם מבוססים על אותו סוג של ציורי קומיקס המוכר לנו מיומנו של חנון.
תקציר העלילה

בתחילת הסיפור גרג רואה עלון שמפרסם יום ספורט בבית ספרם. עלון זה אומר שהכיתה המנצחת מקבלת יום חופש מהלימודים. גרג חשק בפרס זה מאוד, ולכן עבד ברצינות עבור הכיתה. בהתחלה, הוא מתייעץ עם אמו ומנסה לפתח שרירים, אך מתייאש מהר מאוד. בימים האחרונים שלפני היום ספורט, המורים מגבשים אסטרטגיות ומהר מאוד המשחק נהיה מלוכלך. מחליפים תלמידים, מרגלים ואפילו מהמרים. לבסוף הכיתה של גרג מפסידה, אך אמו נזכרת בקבוצת הכדורסל מילדותה, ועושה עסקה עם גרג: גרג ינסה עוד פעם אחת ספורט קבוצתי. אם הוא יהנה; אז הוא ימשיך ויהנה, אך אם הוא לא יהנה, היא תפסיק לדבר איתו על הנושא הזה. בלית ברירה גרג מנסה להתקבל לקבוצת הכדורסל, בידיעה שלא יתקבל, וכך קרה. אך אביו של אחד מהתלמידים שלא יכלו לבוא למבחן פתח קבוצה משל עצמו, והחליט להזמין את כל התלמידים שלא התקבלו.
באימונים הראשונים חברי הקבוצה לא טובים וכמעט לא קלעו לסל, חוץ מפעם אחת, כאשר גרג זרק לאחור וקלע לסל. אך עדיין הייתה תקווה, מפני שהמאמן ידע שהבן שלו, פריט, אשר מוכשר מאוד בכדורסל, יוכל להוביל אותם לניצחון. במשחק הראשון שלהם, פריט שובר את הקרסול שלו, ולכן הוא חייב לוותר על הכדורסל ובלעדיו נשארה רק הקבוצה ה"גרועה" של גרג. גרג מאבד תקווה, ולמשך כל שאר העונה הם מפסידים, ולא ניצחו פעם אחת. המאמן ויתר עליהם, ולא היה מה לעשות. אמו של גרג, סוזן, מצאה טורניר אשר קוראים לו "טורניר ההזדמנות השנייה", לשם מזמינים את הקבוצות שלא ניצחו אפילו פעם אחת בכל העונה, ולא עוזבים עד שמנצחים. אמו של גרג החליטה לאמן את הקבוצה, נתנה להם מדים חדשים, ותקווה חדשה. כל יום הם הפסידו, עד שהגיעו למשחק האחרון. במשחק זה אמא של גרג הייתה צריכה להעביר שחקנים לקבוצה השנייה, והעבירה בין היתר את גרג, בתור "הנשק הסודי שלה". גרג לאחר מכן מבין שהוא הנשק הסודי שלה מפני שהוא רע במשחק והוא אמור להפריע לקבוצה השנייה והוא מאוד התעצבן. בשניות האחרונות הכדור הגיע אליו, והוא זרק את הכדור לאחור, כמו באימון הראשון. הוא קלע את הכדור לסל של הקבוצה של אמא שלו, וכך הקבוצה היריבה ניצחה.
תקציר העלילה > דמויות ראשיות

גרג הפלי - נער מתבגר, גיבור הסיפור, מרוכז בעצמו ואינו אוהב ספורט
סוזן הפלי - אימו של גרג, מאמנת הקבוצה, דוחפת את גרג לכיוון הספורט הקבוצתי
מר פאטל - המאמן של קבוצתו של גרג, אבא של פריט
תקציר העלילה > דמויות משניות

ג'בארי ברוס- שחקן בקבוצתו של גרג
טומי צ'ו- שחקן בקבוצתו של גרג
דארן וודלי- שחקן בקבוצתו של גרג, אחיו של מרקוס
מרקוס וודלי- שחקן בקבוצתו של גרג, אחיו של דארן
אדוארד מילי- שחקן בקבוצתו של גרג
רובי ברד- שחקנית בקבוצתו של גרג
קווין פומודורו- שחקן בקבוצתו של גרג
יוסף מסקין- שחקן בקבוצתו של גרג
פריט פאטל- שחקן בקבוצתו של גרג, לא משחק רוב המשחקים בשל פציעה
קידום הספר

בשל מגפת הקורונה, מסע הפרסום היה דומה לקודמו, כדי לאפשר ריחוק חברתי ונוהלי בטיחות. ג'ף עשה את מסע הפרסום על ידי פעילות דרייב ת'רו, פעילות בסגנון פעילויות ספורטיביות. בתחילת האירוע המכוניות הנכנסות קיבלו ספר חתום ותמונה עם ג'ף, ובהמשך הייתה תחנה בה היה ניתן לקנות ספרים חתומים אשר מתקיימים ביקומו של "יומנו של חנון".
חלק מן הפעילויות הקשורות לספורט היו הבקעת כדור כדורגל ענק לשער בעזרת המכוניות, לקלוע כדורסל גדול לתוך הסל מתוך המכוניות, ומסלול מכשולים עם קונוסים. הרצאה, פגישה עם דמויות אשר לקוחות מן הסיפור, ואפילו משחק כדורסל עם המחבר מתקיימות במתחם הקרוב לאירוע. לכבוד הספר החדש ג'ף החליט ליצור גם תחפושת חדשה של גרג המצויר, אשר ניתן לקנות כבר עכשיו.