stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
חוק ארגון מחדש של המדינות
השינויים

חוק ארגון מחדש של המדינות משנת 1956 חילק את הודו למדינות וטריטוריות איחוד. הרשימה הבאה מפרטת את המדינות ואת שטחי האיחוד של הודו כפי שאורגנו מחדש ב-1 בנובמבר 1956:
השינויים > מדינות

אנדרה פרדש: נוצרה על ידי מיזוג מדינת אנדרה והאזורים דוברי הטלוגו של מדינת היידראבאד.
אסאם: המפה הסמוכה מתארת את התרחיש על פי חוק ארגון מחדש של מדינות משנת 1956. עם זאת, מדינת אסאם חולקה עוד יותר לארונאצ'ל פרדש, מיזוראם, נאגאלנד, מגהלאיה (לא לפי סדר כרונולוגי) בשנים שלאחר מכן.
ביהר: שטחים קטנים הועברו למערב בנגל.
מדינת בומביי: המדינה הורחבה על ידי סיפוח המדינות סאורשטרה וקוץ', לצד המחוזות דוברי מראטהית של מדינת היידראבאד. המחוזות דוברי קאנדה בדרום המדינה הועברו למדינת מייסור.
קרלה: הוקמה על ידי איחוד מדינת טרוונקור-קוצ'ין עם האזורים דוברי מלאיאלאם של מדראס. אזורים דוברי טמילית בטרוונקור-קוצ'ין הועברו למדינת מדרס. איי לקדייב ומיניקוי הופרדו ממחוז מלאבר כדי ליצור טריטוריית איחוד חדשה איי לקדייב, אמנדיבי ומיניקוי.
מאדהיה פרדש: וינדהיה פרדש, מאדהיה בהרט ובופאל אוחדו עם מאדהיה פרדש; המחוזות דוברי מראטהית שלמאדהיה פרדש הועברו למדינת בומביי.
מדראס: הוגדרה כמדינת הטמילים. מחוז מלאבר דובר מלאיאלאם הועבר לקרלה, ומחוז דרום קנרה חולק בין האזורים דוברי קאנדה שהועבר למדינת מייסור ודוברי מלאיאלאם שהועברו לקרלה וטריטוריית איחוד חדשה, האיים לקדיביים, מיניקוי ואמינדיבי. החלק הדרומי של טרוונקור-קוצ'ין דובר הטמילית נוספו למדינת מדראס.
מדינת מייסור: גדלה על ידי הוספת מדינת קורג והמחוזות דוברי קנאדה ממערב מדראס, דרום בומביי ומערב היידראבאד.
פנג'אב: מוגדל על ידי הוספת איחוד מדינות פטיאלה ופנג'אב המזרחית.
ראג'סטאן: מוגדל על ידי הוספת מדינת אג'מר וחלקים ממדינות בומביי ומאדהיה בהרט.
מערב בנגל: מוגדל על ידי הוספת אזור מביהר.
בגבולות ג'אמו וקשמיר, אודישה ואוטר פרדש לא נעשו שינויים ב-1956.
מדינות חלק ג' וד' שלא מוזגו עם מדינות אחרות, הפכו לטריטוריות איחוד:
איי אנדמן וניקובר
דלהי
מניפור
טריפורה
הימאצ'ל פרדש
איי לקדייב, מיניקוי ואמינדיבי
הערות שוליים

↑  Explainer: The reorganization of states in India and why it happened, ‏2 November 2016
↑  Seventh Amendment
↑  The Constitution of India, Part 1
↑  "Article 1". Constitution of India. אורכב מ-המקור ב-2 אפריל 2012.
↑  The Constitution of India, First Schedule
↑  "The Constitution (Seventh Amendment) Act, 1956". אורכב מ-המקור ב-1 במאי 2017. נבדק ב-2011-11-19. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Indiapedia: The All-India Factfinder. Hachette UK. 2013. ISBN 9789350097663.
↑  "Demand of separate province for Oriya". The Telegraph. אורכב מ-המקור ב-12 בנובמבר 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Sharma, Sadhna (1995). States Politics in India. ISBN 9788170996194.
↑  "Reorganisation of states" (PDF). Economic Weekly.
↑  Bihar and West Bengal (Transfer of Territories) Act, 1956
↑  "The States Reorganisation Act, 1956" (PDF). legislative.gov.in. Government of India.
חלוקה מנהלית של הודו בשנת 1951. שימו לב שסיקים הייתה מדינה עצמאית עד 1975.
מדינות דרום הודו לפני חוק ארגון מחדש של מדינות
מדינות הודו לאחר חוק ארגון מחדש של מדינות
סנדרה מגנוס

| --- | --- |

 לידה:  30 באוקטובר 1964 (בת 59) בלוויל, ארצות הברית 
 מידע כללי
 בשירות:  אסטרונאוטית בשירות נאס"א
 לאום:  ארצות הברית אמריקאית
 השכלה:  המכון הטכנולוגי של ג'ורג'יה  Belleville High School-West  אוניברסיטת מיזורי למדע ולטכנולוגיה  Southwestern Illinois College 
 עיסוקים נוספים:  מהנדסת, ראש ארגון ה-AIAA
 תקופת השירות:  1996 – ספטמבר 2012 (כ־16 שנים)
 זמן שהייה בחלל:  157 ימים, 8 שעות ו-42 דקות
 ביוגרפיה בנאס"א:  סנדרה מגנוס
 משימות
 STS-126, STS-119, STS-135, STS-112, משלחת מס' 18 לתחנת החלל הבין-לאומית 
 עיטורים
 מדליית השירות המצויין של נאס"א (2009)  מדליה על הישגים בכיבוש החלל 
 
סנדרה "סנדי" הול מגנוס (באנגלית: Sandra Hall Magnus נולדה ב-30 באוקטובר 1964) היא מהנדסת אמריקאית ואסטרונאוטית לשעבר של נאס"א. שהתה בחלל למעלה מ-157 ימים, והייתה בחלל במשימות מעבורת החלל STS-112, משלחת 18 לתחנת החלל הבינלאומית ומשימת STS-135, המשימה הסופית של מעבורת החלל. בין השנים 2012-2018 הייתה המנכ"לית של ארגון ה-AIAA (אנ').
ביוגרפיה > בצעירותה

מגנוס נולדה וגדלה בבלוויל אילינוי. למדה באוניברסיטת מיזורי-רולה (הידועה כיום בשם אוניברסיטת מיזורי למדע וטכנולוגיה) לתואר ראשון בפיזיקה אותו סיימה ב-1986 ותואר שני בהנדסת חשמל שסיימה ב-1990. משם למדה דוקטורט בהנדסת חומרים במכון הטכנולוגי של ג'ורג'יה וסיימה בשנת 1996. עבודת המחקר שלה, "חקירת היחסים בין תרמוכימיה ופליטה תרמיונית של קתודות המבוססות על מערכת BaO-Sc2O3-WO3 ".
ביוגרפיה > כמהנדסת

בשנות ה-80 של המאה ה-20 מגנוס עבדה כמהנדסת בחברת מקדונל דאגלס בפרויקט עיצוב מטוס החמקן. היא עבדה על מערכת הנעה עבור מטוס A-12 Avenger II עד שהפרויקט בוטל על ידי צי ארצות הברית בשנת 1991.
ביוגרפיה > בנאס"א

מגנוס נבחרה כאסטרונאוטית ב-1996. לאחר תוכנית אימונים של שנתיים, בין ינואר 1997 ומאי 1998 מגנוס עבדה במשרד האסטרונאוטים, שם התעסקה עם המטעדים השונים, ועבדה בתיאום עם סוכנות החלל האירופאית, סוכנות החלל היפנית וסוכנות החלל הברזילאית על קופסאות ניסוי למעבורת, ומטעדים הסגורים על עצמם. במאי 1998 מונתה לתמוך בפעילות ברוסיה כחלק מתוכנית הפיתוח והבדיקה של רכיבים שונים. בשנת 2000 שימשה כאשת הקשר לאסטרונאוטים בתחנת החלל (CAPCOM).
ביוגרפיה > בנאס"א > STS-112

טיסתה הראשונה לחלל הייתה במהלך משימת מעבורת החלל אטלנטיס STS-112 באוקטובר 2002 כמומחית משימה. המשימה העיקרית הייתה התקנתו של מחבר ה- S1 בתחנת החלל הבינלאומית והבאת ציוד ואספקה לאסטרונאוטים שם. מגנוס הפעילה את הזרוע הרובוטית של תחנת החלל במהלך שלוש הליכות החלל שנדרשו כדי להתקין ולהפעיל את S1. במהלך הטיסה שהתה בחלל באופן מצטבר 10 ימים 19 שעות 58 דקות ו 44 שניות.
ביוגרפיה > בנאס"א > אימון הישרדות

בין 29 ל -31 בינואר 2006, יחד עם אולג ארטמייב ומייקל באראט, השתתפה מגנוס בבחינת אימון השרדות שנמשך יומיים באזור לא מיושב ביער ליד מוסקבה, במקרה שהסויוז תעשה נחיתת חירום.
ביוגרפיה > בנאס"א > NEEMO 11

מגנוס השתתפה במשימת NEEMO 11 בין התאריכים 16 ל-22 בספטמבר 2006. מגנוס הייתה מפקדת המשימה, שנמשכה כשבוע במעבדה התת-מימית אקווריוס לחופי פלורידה. בצוות האקוונאוטים היו טים קופרה (אנ') רוברט בנקן (אנ') וטימותי קרימר (אנ'), שהתאמנו למשימות בתחנת החלל הבינלאומית. במהלך המשימה, מגנוס התאמנה על הליכה חוץ רכבית מתחת למים, בדימוי של הליכה על הירח, בדיקת ניידות לחליפות חלל עתידיות, עם משקולות המדמים את הכבידה על הירח. כמו כן נבדקו נהלים וטכנולוגיות לתקשורת, ניווט והבאת דגימות גאולוגיות, בנייה ושימוש רובוטים הנשלטים מרחוק. צוות מרכז המחקר הלאומי למחקר תת-קרקעי תמכו במשימה ושהו במעבדה התת-מימית אקווריוס, ובינם לארי וורד ורוג'ר גרסיה.
ביוגרפיה > בנאס"א > משלחת 18 לתחנת החלל הבינלאומית

מגנוס שימשה כמהנדסת טיסה במשלחת מס' 18 לתחנת החלל הבין-לאומית. היא הייתה חלק מצוות משימת המעבורת STS-126 שהביאה אותה לתחנת החלל והייתה מומחית משימה במהלך הנסיעה. המעבורת שוגרה ב-14 בנובמבר 2008. מגנוס חזרה לכדור הארץ, בטיסת מעבורת החלל STS-119, ושימשה מומחית משימה במהלך הטיסה חזרה עד לנחיתה ב-28 במרץ 2009. במהלך שהותה בתחנת החלל הבינלאומית היא שהתה בשהות מצטברת של 133 ימים בחלל.
עם חזרתה לכדור הארץ, היא שרתה במטה נאס"א במנהלת מערכות מחקר משימתיות. כמו כן היא שהתה ברוסיה בפיתוח נוהלי עבודה לתחנת החלל הבינלאומית.
ביוגרפיה > בנאס"א > STS-135

ב -14 בספטמבר 2010 הודיעה נאס"א שמגנוס היא אחת מארבעת האסטרונאוטים שיהיו צוות הגיבוי שישוגר בטיסת המעבורת STS-135, למקרה שיש צורך להטיס משלחת הצלה עבור טיסת המעבורת STS-134. בצוות המשימה היו כלולים גם מפקד המשימה כריס פרגוסון (אנ'), טייס המעבורת דאג הארלי (אנ') ומומחה המשימה רקס ולהיים .
בינואר 2011, נאס"א הגדירה את משימת STS-135 כמשימה האחרונה של מעבורת החלל, שתוכנן לשיגור ביולי 2011; STS-134 שוגרה בהצלחה במאי 2011, ללא צורך בטיסת הצלה. על כן STS-135 שוגרה בהצלחה ב -8 ביולי 2011 ונחתה ב -21 ביולי למשימה שנמשכה 12 יום, 18 שעות, 28 דקות ו-50 שניות.
לאחר חזרתה לכדור הארץ, היא הייתה סגנית המנהל במשרד האסטרונאוטים של נאס"א.
ביוגרפיה > לאחר נאס"א

ד"ר מגנוס פרשה מנאס"א בספטמבר 2012 כשמונתה למנכ"ל הארגון האמריקאי לאסטרונאוטיקה ואווירונאוטיקה (American Institute of Aeronautics and Astronautics).. הארגון מעניק מלגות ומוציא כתבי עת בתחום התעופה וחלל ומהווה הנציג האמריקני לפדרציה הבינלאומית לאסטרונאוטיקה. היא שימשה בתפקיד עד לינואר 2018.
החל מפברואר 2018 היא מנהלת ב-AstroPlanetView.
פרסים ואותות הוקרה

בין הפרסים ואותות ההוקרה שקיבלה:
מדליית נאס"א לטיסה בחלל (3 פעמים: 2002, 2009, 2011)
מדליית השירות המצוין של נאס"א (2009)
מדליית נאס"א לשירות יוצא דופן (2012)
חלק מ-40 מתחת ל-40
הערות שוליים

1 2  ביוגרפיה של סנדרה מגנוס באתר spacefacts.de
1 2 3 4 5 6  "Sandra H. Magnus (Ph.D.) NASA Astronaut" (PDF). NASA. NASA. באוקטובר 2012. נבדק ב-29 בינואר 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2 3 4  "Dr. Sandra H. Magnus Executive Director Emeritus". AIAA. אורכב מ-המקור ב-2019-01-30. נבדק ב-29 בינואר 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Magnus, Sandra (במאי 1996). "An Investigation of the relationship between the thermochemistry and emission behavior of thermionic cathodes based on the BaO-Sc2O3-WO3 ternary system". SMARTech. Georgia Institute of Technology. נבדק ב-29 בינואר 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Future cosmonauts learn to survive in freezing weather in the Moscow forests". RuSpace. 27 בינואר 2006. נבדק ב-29 בינואר 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "NEEMO 11". NASA. בספטמבר 2006. נבדק ב-29 בינואר 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  NASA (14 בספטמבר 2010). "NASA Assigns Crew for Final Launch on Need Shuttle Mission". נבדק ב-29 בינואר 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "AIAA Announces Sandra H. Magnus as Executive Director". 19 בספטמבר 2012. נבדק ב-29 בינואר 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
סנדרה מגנוס, במהלך משימת מעבורת החלל STS-119 מדגימה ביצוע תרגילים במעבדת דסטיני בתחנת החלל הבינלאומית.
מגנוס ביחידת הקופולה של תחנת החלל הבינלאומית במהלך STS-135.
Victory (אלבום של הג'קסונים)

Victory הוא אלבום האולפן ה-15 של להקת "הג'קסונים" והחמישי שיצא בחברת אפיק רקורדס. זהו האלבום היחיד בו השתתפו ששת חברי הלהקה והאלבום האחרון בו השתתף מייקל ג'קסון כזמר המוביל. ג'רמיין ג'קסון הצטרף ללהקה לראשונה מאז האלבום Moving Violation שיצא בשנת 1975.
שבעה מיליון עותקים של האלבום נמכרו ברחבי העולם ותוך שלושה חודשים המיציאתו הגיע למעמד של אלבום פלטינה כפולה מטעם איגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי. האלבום הגיע למקום הרביעי במצעד האלבומים בילבורד 200. הסינגל "State of Shock", בו השתתף מיק ג'אגר, הגיע למקום השלישי במצעד הבילבורד הוט 100.
ארבעה ימים לאחר צאת הלאבום יצאה הלהקה לסיבוב הופעות בעל שם דומה. למרות השם, בהופעות לא בוצעו שירים מתוך האלבום החדש. רשימת השירים התבססה על להיטי עבר של הלהקה ושירים מתוך האלבום "Thriller", שהוציא מייקל שנתיים קודם לכן. זמן קצר לאחר סיום סיבוב ההופעות הודיעו מייקל ומרלון על פרישה מהלהקה. ג'רמיין, טיטו, רנדי וג'קי המשיכו לפעול כלהקה והוציאו עוד אלבום אחד, "2300 Jackson Street", שיצא לאור בשנת 1989. לאחר מכן התפרקה הלהקה באופן סופי.
הפקה

בעקבות ההופעה בספיישל הטלוויזיוני "Motown 25" בשנת 1983, החליט ג'רמיין ג'קסון לחזור להקה, אותה עזב בשנת 1975. אבל למרות האיחוד המחודש, האחים כמעט ולא עבדו יחד על האלבום, שהורכב בעיקר משירי סולו שכל אחד מהם עבד עליהם במהלך אותה תקופה. לכל אח היה שיר סולו באלבום: מייקל שר את "Be Not Always", רנדי את "One More Chance" ו-"The Hurt", טיטו את "We Can Change the World", ג'קי את "Wait" ומרלון ביצע את "Body". ג'רמיין לא ביצע שיר סולו ושר יחד מייקל בשיר "Torture". השיר תוכנן במקור להיות דואט בין מייקל וג'קי, כותב השיר, אך כשג'רמיין הצטרף ללהקה הוא קיבל את החלקים בשיר שיועדו לג'קי, שאת קולו עדיין ניתן לשמוע בפזמון. בנוסף ביצע ג'רמיין קולות רקע בשירים "One More Chance" ו-"The Hurt"
מייקל הקליט את "State of Shock", דואט שהוקלט במקור עם פרדי מרקיורי, סולנה של להקה קווין. הצמד לא הצליח לסיים את הרצועה, ובסופו של דבר הקליט מייקל גרסה שנייה של השיר עם סולן הרולינג סטונס, מיק ג'אגר.
סינגלים

השיר "State of Shock", שיצא כסינגל הראשון מתוך האלבום הגיע למקום השלישי במצעד הבילבורד הוט 100. הסינגל השני, "Torture", הגיע למקום ה-17, ו-"Body", הסינגל השלישי, הגיע למקום ה-47. האלבום הגיע בשיאו למקום הרביעי במצעד הבילבורד 200 בשבוע של 4 באוגוסט 1984. הסינגל הרביעי, "Wait", יצא ב-1985 בבריטניה, קנדה וברזיל בלבד ולא זכה להצלחה במצעדים.
רשימת השירים

| מס' | שם | כותב(ים) | מבצע | משך |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | Torture  | ג'קי ג'קסון, קטי וויקפילד | ג'רמיין ג'קסון, מייקל ג'קסון, ג'קי ג'קסון | 4:53 |
| 2. | Wait  | ג'קי ג'קסון | ג'קי ג'קסון | 5:25 |
| 3. | One More Chance  | רנדי ג'קסון | רנדי ג'קסון | 5:06 |
| 4. | "Be Not Always  | מייקל ג'קסון, מרלון ג'קסון | מייקל ג'קסון | 5:36 |
| 5. | State of Shock  | מייקל ג'קסון, רנדי הנסן | מייקל ג'רקסון, מיק ג'אגר | 4:30 |
| 6. | We Can Change the World  | טיטו ג'קסון, ויין ארנולד | טיטו ג'קסון | 4:45 |
| 7. | The Hurt  | מייקל ג'קסון, רנדי ג'קסון | רנדי | 5:26 |
| 8. | Body  | מרלון ג'קסון | מרלון ג'קסון | 5:06 |
מצעדים

|   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים> מיקום שיא |
| --- | --- | --- |
|  אוסטריה | Ö3 אוסטריה טופ 40‏ | 2 |
|  אוסטרליה | מצעד האלבומים האוסטרלי | 9 |
|  גרמניה | GfK – טופ 100 | 5 |
|  הממלכה המאוחדת | מצעד האלבומים הבריטי | 3 |
|  יפן | אוריקון | 5 |
|  ניו זילנד | המצעד הניו זילנדי הרשמי | 19 |
|  ספרד | PROMUSICAE | 4 |
|  פינלנד | המצעדים הפיניים הרשמיים | 1 |
|  קנדה | מצעד האלבומים הקנדי | 1 |
|  שוודיה | סוורייטופליסטן | 7 |
|  שווייץ | המצעד השווייצרי | 4 |
הערות שוליים

↑  Michael Jackson and Freddie Mercury: The Surprising Reason They Never Released Their Duets, Biography.com, 5 September 2019
↑  מידע על Victory, באתר המצעד האוסטרי, ארכיון
↑  מידע על Victory, באתר המצעד הגרמני
↑  מידע על Victory, באתר המצעד של ניו זילנד
↑  מידע על Victory, באתר המצעד הספרדי
↑  מידע על Victory, באתר המצעד הפיני
↑  מידע על Victory, באתר המצעד השוודי
| חמישיית הג'קסונים |
| --- | --- | --- |
| דיסקוגרפיה של חמישיית הג'קסונים | דיסקוגרפיה של חמישיית הג'קסונים |  |
| חמישיית הג'קסונים   (מוטאון) | Diana Ross Presents The Jackson 5  • ABC • Third Album • Jackson 5 Christmas Album • Maybe Tomorrow • Goin' Back to Indiana • Lookin' Through the Windows • Skywriter • G.I.T.: Get It Together • Dancing Machine • Moving Violation |  |
| הג'קסונים (CBS) | The Jacksons • Goin' Places • Destiny • Triumph • Victory • 2300 Jackson Street |  |
| אלבומי הופעה | The Jackson 5 in Japan • The Jacksons Live! • Live at the Forum |  |
| אוספים | Greatest Hits • Anthology • Joyful Jukebox Music • Boogie • Soulsation! • Jackson 5: The Ultimate Collection • The Essential Jacksons • The Very Best of The Jacksons • I Want You Back! Unreleased Masters • Come and Get It: The Rare Pearls |  |
| סיבובי הופעות | The Jackson 5 First National Tour • The Jackson 5 Second National Tour • The Jackson 5 Final Tour • Destiny World Tour • Triumph Tour • Victory Tour • Unity Tour |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz release group: a316d419-56da-39fa-a7ca-9c9fd30df0a6
ח'ליל א-סכאכיני

| --- | --- |

 לידה:  23 בינואר 1878 ירושלים
 פטירה:  13 באוגוסט 1953 (בגיל 75) קהיר, מצרים 
 מדינה:  פלשתינה (א"י), האימפריה העות'מאנית 
 פעילות בולטת:  ממנהיגי התחייה של העדה היוונית-אורתודוקסית; חלוץ החינוך הלאומי המודרני לערבים בפלסטין; חלוץ הפעילות הערבית העל-עדתית
 ידוע בשל:  חינוך לאומי מודרני, לאומיות ערבית-פלסטינית
 מקצוע:  מחנך
 השקפה דתית:  נוצרי (יווני-אורתודקסי)
 
ח'ליל א-סכאכיני בבגרותו
משפחת סכאכיני בפתח ביתה בקטמון בשנת 1947. סכאכיני נראה לצד אחותו מליה שסייעה למשפחה לאחר מות אשתו סולטאנה; מימין נראה הבן סרי ובצדדים עומדות שתי הבנות, דומיה והאלה.
ספרו של סכאכיני, שנכתב על סמך יומנו
ח'ליל א-סכּאכּיני (בערבית: خليل السكاكيني; 23 בינואר 1878 - 13 באוגוסט 1953) היה מחנך, מנהיג פוליטי, איש רוח, סופר ומהדמויות החשובות והססגוניות של ירושלים בשלהי השלטון העות'מאני ובתקופת המנדט הבריטי.
סכאכיני החל ללמד ערבית כבר בגיל 15 בבית הספר שבו הוא למד, והחל בכך קריירה ארוכה ומפוארת בתחום החינוך. במשך שנים רבות התפרנס ממתן שיעורים פרטיים; בד בבד פעל להקמת בתי-ספר, כתיבת ספרי לימוד ותוכניות לימוד, פיקוח על בתי ספר והקמת בית ספר למורים. לסכאכיני הייתה גישה מאוד מתקדמת לגבי החינוך, שכללה ביסוס של יחסים שוויוניים בין מורה לתלמיד וביטול שיטות הענישה שהיו קיימות בזמנו. גישה זו הנחיל בבתי הספר שהקים, ובמורים אותם חנך.
סכאכיני, שהיה בן העדה היוונית-אורתודוקסית בירושלים, התפרסם לראשונה כמנהיג פוליטי, כאשר היה אחד מראשי תנועת "א-נהדה אל-אורת'ודוכסיה" ("התחייה"). תנועה זו הייתה התארגנות של ערבים בני העדה נגד שלטונם של הפטריארך וכמריו (שכולם היו יוונים), בדרישה להעברת סמכויות וזכויות גם אליהם. סכאכיני השתתף במשלחת של נציגי העדה שהגיעה לאיסטנבול בשנת 1909, על מנת לתבוע זכות יצוג לערבים. בשנת 1914, כאשר הרגיש שהמאבק שלו נכשל, פרש מהעדה והכריז על עצמו כאיש שאיננו דתי.
בד בבד עם פעילותו העדתית, היה סכאכיני לאומן ערבי גאה שהאמין באחדות ערבית, והיה מהמתנגדים החריפים של הציונות. את דעותיו פרסם במאמרים רבים בכתבי עת שונים, ולקח חלק פעיל בתנועות לאומיות ערביות. בין השאר היה המזכיר של "א-נאדי אל-ערבי" ("המועדון הערבי"); השתתף בוועידה הפלסטינית החמישית והשישית; ונבחר לוועד הפועל הערבי. בשנות השלושים הפסיק את פעילותו הפוליטית על מנת להתמסר לעבודתו החינוכית ולכתיבה.
לסכאכיני הייתה תפיסת עולם מגובשת מלאה ומורכבת. בבתי הספר שהקים היו תלמידים יהודים, והוא אף נתן שיעורים פרטיים ליהודים שעסקו באופן פעיל בקניית אדמות מערבים (פעילות לה התנגד נמרצות). בשלהי מלחמת העולם הראשונה נאסר בעוון מתן מחסה לידידו היהודי אלתר לוין, שנחשד באשמת ריגול. יחד עם לוין נעצר גם סכאכיני, הובל לדמשק, ושם נידון לתלייה. לבסוף, הומתק עונשם של השניים והם שוחררו. עם זאת, בשנות השלושים הביע סכאכיני את תמיכתו בפעולות רצח יהודים במסגרת המרד הערבי הגדול.
ב-30 באפריל 1948 ברחה משפחת סכאכיני מביתה שבשכונת קטמון בירושלים (יום אחד בלבד לפני שהשכונה נכבשה על ידי כוחות ההגנה). המשפחה גלתה לקהיר, שם בילה סכאכיני את שנותיו האחרונות. בשנת 1952 בא לביקור פרידה בירושלים, ביקור שהנחיל לו אכזבה רבה.
סכאכיני פרסם 13 ספרי עיון וספרי לימוד. כמו כן הקפיד לנהל יומן, שנערך לאחר מותו על ידי בתו הָאלָה, וראה אור בשם "כזה אני, רבותי". קטעים מיומניו תורגמו לעברית בידי גדעון שילה.
פעילות חינוכית

סכאכיני זכה בילדותו לחינוך מגוון: תחילה במדרסת א-רום, בית הספר של הקהילה היוונית-אורתודוקסית, ואחר כך בבית הספר האנגליקני. כבר בגיל 15 הוא החל, כאמור, ללמד ערבית בבית הספר בו למד. בשנים 1908–1914, בשלהי השלטון העות'מאני בארץ, התפרנס סכאכיני בעיקר ממתן שיעורים פרטיים. בד בבד הקים בשנת 1908 בית ספר ערב, ובשנת 1909 הקים בית ספר כללי בשם "אל-מדרסה א-דוסתוריה" ("בית הספר החוקתי"). בית ספר זה נחשב לבית הספר הערבי הלאומי הראשון בארץ, וסכאכיני יישם בו הלכה למעשה את רעיונותיו המתקדמים בנושאי החינוך, שכללו:
יחס שוויוני בין תלמידים למורים, המבוסס על כבוד הדדי.
ביטול שיטות הענישה הקיימות, התנגדות עזה להכאת תלמידים, וביטול שיטת המבחנים.
מתן דגש על פיתוח מחשבתם של התלמידים, בניגוד לשינון טקסטים. על כך כתב סכאכיני: "מטרת הלימוד היא להרחיב את כושר התפיסה ולחזק את המוח, ולא למלא את הראש בידיעותיהם של הראשונים והאחרונים, שכן אז הוא יתמלא, אך יישאר קטן".
ספורט - באותה תקופה העיסוק בספורט לא היה נהוג בחברה הגבוהה. סכאכיני נהג להתעמל כל יום, וחינך את תלמידיו באותו אופן.
בית הספר עודד את התלמידים לפרסם את עיתון בית הספר.
בית הספר הרבה בטיולים וביציאה אל הטבע.
בתקופת המנדט הבריטי המשיך סכאכיני להתפרנס משיעורים פרטיים. בין תלמידיו היו כמה מבכירי הקצונה הבריטית בישראל. הבריטים לחצו עליו להתמנות לתפקיד במשרד החינוך המנדטורי, והוא שימש בתפקידים שונים: בשנת 1919 ייסד וניהל את המדרשה למורים, "דאר אל-מועלמין", ובשנת 1920 מונה למפקח על בתי הספר הערביים במחוז שכם. במחאה על מינויו של יהודי (הרברט סמואל) לתפקיד הנציב העליון הבריטי, הוא התפטר ועבר לגור במצרים. מחליפו בתפקיד מנהל המוסד היה המחנך חליל טוטח.
במשך שנתיים ניהל את האגף הערבי של בית הספר של העדה היוונית-אורתודוקסית בקהיר. ב-1926 לקח סכאכיני חלק בהקמת בית ספר ערבי פרטי, "בית הספרים הלאומי החדש", ולימד בו. בסוף אותה שנה, בעקבות סיום כהונתו של הרברט סמואל, חזר לעבוד במחלקת החינוך המנדטורית.
בשנים 1926–1938 שימש מטעם המחלקה כמפקח על הוראת השפה הערבית בבתי הספר הערביים בארץ ישראל.
עם צאתו לגמלאות בשנת 1938, הוא לקח חלק בייסודה של "כוליית א-נהדה" ("מכללת התחייה"). בינואר 1948 נבחר סכאכיני למנהל האקדמיה ללשון הערבית בקהיר, כאות הוקרה על מפעלו החינוכי והספרותי.
"התחייה"

בין השנים 1908–1914 היה סכאכיני בין מנהיגיה של תנועת "א-נהדה אל-אורת'ודוכסיה" ("התחייה") בירושלים. באותן שנים היו כל הכמרים ונושאי התפקידים בעדה היוונית-אורתודוקסית יוונים במוצאם, אף על פי שבני העדה בארץ היו ערבים. תנועת 'התחייה' דרשה מראשי הכנסייה את שיתופם של בני העדה בניהול ענייני הקהילה. על אחת הפגישות הראשונות כתב א-סכאכיני ביומנו:
כאשר סיימנו לקראן (את דרישות העדה) החל הארכימנדריט לענות עליהן, וכה אמר: "דרישותיכם הן משלושה סוגים: הראשון - כסף, השני - המקומות הקדושים, והשלישי - המנהגים העתיקים. באשר למקומות הקדושים - אין לכם זכות להתערב בטיפול בהם... באשר למנהגים העתיקים - אין לגעת בהם מפני שאנו בעלי הזיכיון עליהם; ובאשר לדרישות שעניינן כסף - אנחנו חופשיים להיענות להן או לדחותן, ואם בעבר שינו דברים כאלה - לא היה זה אלא מעשה חסד".
בשנת 1913 פרסם סכאכיני בירושלים חוברת בשם "א-נהדה אל-אורת'ודוכסיה פי פלסטין", בה דן בענייני הפטריארכיה היוונית-אורתודוקסית הירושלמית, שסמכותה חלה על ארץ ישראל המערבית ועבר הירדן המזרחי. במקום מסוים בחוברת הבחין במפורש ב"פלסטין" כארץ נפרדת מ"סוריה".
בשנת 1914, בתיווכם של הטורקים, הושגה פשרה בין הפטריארכיה לעדה, סכאכיני ראה בפשרה "התקפלות" של העדה ופרש במחאה מהעדה ומהכנסייה. הוא ראה ב'תחייה' התארגנות לאומית ערבית ראשונה בארץ ישראל, ולכן ראה בה חשיבות, הגדולה מענייני העדה בלבד.
סכאכיני שילם מחיר על פעילותו ב'תחייה'. בשנת 1912 נישא לסולטאנה אהבת חייו, אך הכמרים הירושלמים סירבו להשיא אותם, והם נאלצו לנסוע עד יפו על מנת להינשא. בשנים 1925–1926 ניהלה הפטריארכיה מאבק משפטי נגד סכאכיני, אשר בסופו הוא סולק מביתו, מכיוון שהבית היה רכוש הכנסייה.
לאומיות ערבית

אף כי כבדו חובותיי וידי ריקות ואין לי די מחייתי, אני חש כוח חיוני, שאני יכול לזעזע בו עולמות.
מתוך יומנו של סכאכיני בתקופת מלחמת העולם הראשונה, מתברר כי קיומה של "פלסטין" כתחום מובחן כשלעצמו שאינו חלק מסוריה, היה בבחינת מובן מאליו.
ב-23 בפברואר 1914 כתב ביומנו:
סכאכיני נחשב לאחד מראשוני הלאומנים הפלסטינים. הוא האמין בתחייתה של האומה הערבית, וראה בארץ ישראל חלק מ"סוריה הגדולה" הכוללת גם את לבנון. הוא לקח חלק פעיל בתנועות לאומיות ערביות רבות, ופירט את תפיסת עולמו בנאומים ובמאמרים רבים בכל עיתוני האזור. עם חוג ביתו וחבריו נמנו דמויות המפתח של התקופה, כמו חאג' אמין אל-חוסייני, המופתי של ירושלים.
כפועל יוצא מתפיסת עולמו, התנגד סכאכיני למפת המנדט הבריטי, אשר פיצלה את סוריה וארץ ישראל, ואף העלה בשלב מסוים רעיון לבקש מארצות הברית לקבל לידיה את המנדט על האזור, על מנת למנוע את הפיצול. סכאכיני נחשב למתנגד חריף לציונות, בה ראה ניסיון של היהודים לגזול את אדמתם של הערבים. בתקופת מלחמת העולם השנייה, כמו חאג' אמין אל-חוסייני, ראה סכאכיני בהיטלר בעל ברית אפשרי למאבק בציונות. למרות מאבקו החריף בציונות, סכאכיני לא שנא יהודים, ואף היו לו ידידים יהודים, להם שימש גם כמורה בשיעורים פרטיים. בין ידידיו נמנו גם בנימין בן ישראל ברשטיין ("ח'ואג'ה עברי") ואלתר לוין ("ח'ואג'ה לוין"). סכאכיני מעולם לא הסתיר את הערצתו לתרבות המערב, ובד בבד עם תקוותיו לתקומת האומה הערבית, ייחל גם ליום שבו יהיה שלום ולא יהיו יותר אומות ומדינות:
אני מבכר להשתייך אל אומה, גם אם היא בשפל כפי שהיא, ולא להיות נטול כל אזרחות ומשולל כל לאומיות. אינני מכחיש כי האנושות צועדת לעבר אחדות וכי ההבדלים הלאומיים והדתיים ייעלמו במוקדם או במאוחר, אבל כל עוד כל אומה מתגאה בלאומיותה, פועלת לשיפור מצבה, ויוצרת לעצמה תקוות אשר ממלאות את אופק מבטה... אינני יכול להתנער מלאומיותי בתקופת השפל שלה
מסעות לאנגליה וארצות הברית

בחופשת הקיץ של 1906 נסע סכאכיני לאנגליה, שם שמע הרצאות באוניברסיטאות אוקספורד וקיימברידג'. באוקטובר 1907 נסע לארצות הברית, שם שימש מורה בסמינר תאולוגי; שמע שיעורים באוניברסיטת קולומביה בניו יורק; השתתף בעריכת כתב העת "אל-ג'מאעה"; והתיידד מאוד עם מייסד העיתון, פרח אנטון. בתקופה זו חי סכאכיני בעוני רב, הוא התפרנס אך בקושי ממתן שיעורים פרטיים, ומעבודות פיזיות כגון סבלות בבתי חרושת. לאחר פחות משנה נאלץ לשוב ארצה. על חייו כמהגר כתב כך:
רבים רואים בהגירה גילוי של אומץ לב ורוממות נפש, רצון להתעלות ושאיפה לתהילה, אבל לאמתו של דבר, אין היא אלא ביזוי והכנעה, והיא קוטלת את העצמאות וזקיפות הקומה, שהרי המהגר נאלץ להיות כפוף בכל דבר לאומה שאליה היגר: עליו לדבר בלשון שאינה לשונו ולנקוט מנהגים שאינם מנהגיו.