stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שרלוטנבורג-וילמרסדורף
ערים תאומות > שרלוטנבורג

גרמניה מנהיים, גרמניה (מ־1962)
ישראל אור יהודה, ישראל (מ־1966)
איטליה טרנטו, איטליה (מ־1966)
הממלכה המאוחדת לואישהאם, לונדון, הממלכה המאוחדת (מ־1968)
גרמניה באד איבורג, גרמניה (מ־1980)
גרמניה ולדאק-פרנקנברג, גרמניה (מ־1988)
גרמניה מרבורג-בידנקופף, גרמניה (מ־1991)
אוסטריה לינץ, אוסטריה (מ־1995)
הונגריה הרובע החמישי של בודפשט, בודפשט, הונגריה (מ־1998)
ערים תאומות > וילמרסדורף

הולנד אפלדורן, הולנד (מ־1968)
דנמרק גלדסקס, דנמרק (מ־1968)
גרמניה מינדן, גרמניה (מ־1968)
הממלכה המאוחדת סאטון, לונדון, הממלכה המאוחדת (מ־1968)
קרואטיה ספליט, קרואטיה (מ־1970)
ישראל כרמיאל, ישראל (מ־1985)
גרמניה פורשהיים, גרמניה (מ־1991)
גרמניה קולמבאך, גרמניה (מ־1991)
אוקראינה פשרסק, קייב, אוקראינה (מ־1991)
גרמניה ריינגאו-טאונוס, גרמניה (מ־1991)
צרפת גני, צרפת (מ־1992)
פולין מיינדזיז'ץ, פולין (מ־1993)
שאקו (שרביט)

הירוהיטו, קיסר יפן לובש סוקוטאי ומחזיק בידו שאקו
שאקו (ביפנית: 笏) הוא שרביט מסורתי טקסי שמקורו בתרבות הסינית. השרביט מהווה חלק מלבוש הסוקוטאי הרשמי, המשמש בטקסים בחצר קיסרות יפן. לרוב השרביט עשוי עץ טקסוס, צפצפה, עץ דובדבן, ארז או סאקאקי.
מקור השימוש בשרביט הוא בסין, בה השתמשו המנדרינים בשרביט שנקרא "הו" (בסינית: 笏 - הסימן זהה לסימן בו נעשה שימוש ביפנית).
אורכו של השרביט הוא כ-35 ס"מ והוא מוחזק ביד ימין כשהוא מורם. השרביט שימש כחלק מהלבוש של האריסטוקרטיה ואנשי החצר הקיסרית בטקסים רשמיים, וכיום משמש בטקסים אלה, אך גם בטקסי דת השינטו, כשהשרביט מוחזק על ידי כוהני הדת.
בחצר הקיסרית היה השרביט חלק ממערכת לבוש הסוקוטאי. בטקסי הדת, השרביט מוחזק כשכהן הדת לובש ג'ואה וניהונגו.
השרביט מלבני בצורתו, אולם לרוב חלקו התחתון צר יותר מחלקו העליון.
במקורו היה השאקו לוח הנחיות לביצוע הטקס הדתי, ובחלקו האחורי של השרביט, הפונה אל מחזיקו, והנסתר מהקהל הצופי בטקס נכתבו ההנחיות לביצוע הטקס. ההנחיות נכתבו על דף נייר שהוצמד אל השרביט. בשנת 701 נקבע בקוד טאיהו כי אצילים מהדרגה החמישית ומעלה ישתמשו בשאקו עשוי שנהב, ואילו אצילים פחותים ישתמשו בשאקו עשוי עץ. לימים, בשל נדירות השנהב, בוטל החוק בשנת 927.
פנג ז'וננגיאן (989–1052), ראש ממשלת סין בתקופת שושלת סונג הצפונית אוחז בידו הו (笏)
שוגון מינמוטו מו סאנטומו אוחז בידו שאקו
כוהני דת בקיוטו אוחזים בידם שאקו בטקס דתי
שאלת כן–לא

בבלשנות, שאלת כן–לא (באנגלית: yes–no question), הידועה גם בשם "שאלה קוטבית" (polar question)‏ או "שאלה כללית" (general question) היא שאלה שהתשובה הצפויה לה היא "כן" או "לא". באופן רשמי, קיים יחס של או מוציא בין שתי תשובות אפשריות אלו, כלומר: רק אחת מהן היא תשובה מקובלת לשאלה. באנגלית ובשפות נוספות, שאלות כאלה יכולות להיות מוצגות הן בצורה חיובית והן בצורה שלילית (למשל: "האם תהיה כאן מחר?" ו-"האם לא תהיה כאן מחר?").
שאלות כן–לא מנוגדות לשאלות שאינן קוטביות, כגון חמש המ"מים, שאינן בהכרח מגבילות את התשובות לאחת מבין שתיים או יותר תשובות חלופיות (למשל: שאלות המתחילות במילת השאלה "איזה" מניחות, לעיתים קרובות, שיש סדרה של כמה חלופות, מהן ניתן לבחור את התשובה).
יצירת שאלות כן-לא

שאלות כן-לא נוצרות בדרכים שונות בשפות שונות. באנגלית, סדר מילים מיוחד (פועל-נושא-מושא) משמש לצורך יצירת שאלות כן-לא. בשפה הגרינלנדית, שאלות כן-לא נוצרות עם מורפולוגיה מיוחדת. בלטינית, שאלות כן-לא מצוינות על ידי תוספת של מילית או מוספית. בשפות מסוימות, כגון יוונית מודרנית ופורטוגזית, הדרך היחידה להבדיל בין שאלת כן-לא לבין משפט פשוט היא האינטונציה בה משתמשים.בטורקית משתמשים במילת עזר אחרי הפועל.
דו-משמעות

בשפה האנגלית (ובשפות אחרות), לעיתים ישנה דו-משמעות בהצגת שאלות מסוימות, וקיים ספק באם שאלות אלו הן אמנם שאלות כן-לא. שאלות אלו זהות מבחינה תחבירית לשאלות כן-לא, אך יכולות להיות שונות סמנטית מהן. ניתן לראות זאת על ידי הדוגמה הבאה:
האם ג'ון שיחק שחמט או דמקה?
שאלה זו יכולה להיחשב הן כשאלת כן-לא והן כשאלה בסגנון רב-ברירה. ייתכן ושאלה זו נועדה לשאול באם ג'ון שיחק באחד משני המשחקים המצוינים, ואז התשובה לשאלה היא "כן" או "לא"; אך ייתכן גם שהשאלה היא שאלת רבת-ברירה (שהתשובה לה אינה "כן" או "לא") שנועדה לשאול באיזה משני המשחקים שיחק ג'ון (בהנחה שהוא בהכרח שיחק בבדיוק אחד משני המשחקים), ואז התשובה לשאלה היא שם של אחד המשחקים ("שחמט" או "דמקה").
דוגמה לשאלה נוספת שמנוסחת בצורה דו-משמעית:
האם את רוצה תפוח או תפוז?
על שאלה זו ניתן לענות באמצעות "תפוח", "תפוז", "כן" או "לא", וזה תלוי באם השאלה נתפסת כשאלת כן-לא או כשאלת רב-ברירה (ויש להבחין כי אף התשובה "כן" היא דו-משמעית בעצמה).
ישנה דו-משמעות גם עם שאלות כן-לא שלא נועדו להיות כאלו מלכתחילה. לדוגמה:
אתה יכול להעביר את המלח?
זוהי שאלה שניתן לענות עליה גם עם "כן, אני יכול" וגם עם "לא, אני לא יכול". אבל למעשה, זוהי צורת דיבור עקיף, שכן ניתן לחלופין להסיק שכוונת השואל לא הייתה להציג שאלה על מנת לקבל תשובה, אלא כוונתו הייתה לומר: "העבר בבקשה את המלח". דיבור עקיף כזה מערער את עקרון שיתוף הפעולה שפיתח הפילוסוף פול גרייס. ההסקה של המאזין היא אופציונלית.
הפסיכו-בלשן הרברט ה' קלארק מספר על מחקר שבו חוקר טילפן לחמישים מסעדות ברחבי פאלו אלטו, קליפורניה, ושאל:
האם אתם מקבלים כרטיסי אשראי?
לשאלה זו ניתנו תשובות בשלוש הצורות הבאות:
"כן, אנחנו מקבלים [כרטיסי אשראי]" - המשיב הניח שנשאל בצורה ישירה שאלת כן-לא פשוטה, והשיב עליה בכן/לא.
"כן, אנחנו מקבלים ויזה ומסטרקארד" - המשיב הניח שנשאל בצורה ישירה שאלת כן-לא פשוטה, השיב עליה בכן/לא ובחר בכל זאת להוסיף מידע נוסף, או כהסבר לתשובתו (התשובה היא "כן" משום שמקבלים ויזה ומסטרקארד), או כציפייה לשאלת המשך (איזה כרטיסי אשראי אתם מקבלים?)
"אנחנו מקבלים ויזה ומסטרקארד" - לא רק שהמשיב התייחס אל השאלה כאל דיבור עקיף, הוא אף הניח שזו איננה כלל שאלת כן-לא - על אף צורתה - ולא כלל את המילים כן/לא בתגובתו.
חלק אחר של אותו מחקר היה השאלה "האם ידוע לך המחיר של ג'ים בים 750 מ"ל?" מתוך 100 משיבים, 40 ענו "כן". שאלה אחרת גררה חוסר תגובה, בעיקר, דבר שאילץ את החוקרים להתעלם ממנה במחקרם. כאשר שאלו "האם יש לך את הנסיך אלברט?", השואלים ציפו לתגובה מהסוג: "באריזת פח או נייר?", אך בפועל, המשיבים לרוב פשוט טרקו את הטלפון, משום שסברו שהם קורבנות של מתיחה טלפונית.
תשובות

לדברי גריימס, התשובה "כן" היא תשובה חיובית והתשובה "לא" היא תשובה שלילית, ללא קשר לצורת השאלה. עם זאת, תשובה של "כן" בלבד או "לא" בלבד לשאלת כן-לא עלולה להיות דו-משמעית, בשפה האנגלית ובשפות נוספות. לדוגמה בתשובה לשאלה:
אתה לא מכה את אשתך?
ניתן להשיב "כן", אך לתשובה זו יש שתי משמעויות שונות וסותרות: "כן, אני לא מכה את אשתי" או "כן, אני כן מכה את אשתי". חוסר הבהירות הזה לא קיים בכל השפות. למשל, בשפה הולשית לתגובה "ydw" ("אני") אין דו משמעות כזו, כאשר זו משמשת כתגובה לשאלה.
ישנן שפות שאינן פועלות על פי תיאורו של גריימס לעיל, כגון טוק פיסין ופולנית.
דו משמעות נוספת עם שאלות כן-לא מקורה במילה "או" - שיכולה להתפרש הן כאו כוללני והן כאו מוציא. לרוב, בשפה האנגלית ובשפות נוספות, שואלי שאלות כן-לא מתכוונים לאו המוציא, וכאשר נשאלות שאלות כגון:
את רוצה תפוח או תפוז?
אתה רוצה עוף או דג?
אין הם מצפים לתשובה כגון "כן".
דו משמעות זו אינה ייחודית לשפה האנגלית, והיא קיימת בשפות אחרות, למשל גרינלנדית.
שידול

שאלות כן-לא יכולות להיות מנוסחות בצורה חיובית או שלילית. יש הסבורים שאופן הצגת שאלות כן-לא, בצורה חיובית או בצורה שלילית, עשוי לשדל את המשיבים לענות תשובה מסוימת. בפרט, נמצא כי בקרב ילדים קיימת נטייה לתאימות, כלומר: בהתאם לאופן ניסוח השאלה, בצורה חיובית או בצורה שלילית, הן מגיבים בהתאם.
לדוגמה: כאשר ילדי גן נשאלים "האם ספר זה גדול?" הם נוטים להשיב "כן", אבל אם הם נשאלים "האם ספר זה לא גדול?" הם נוטים להשיב "לא".
ראו גם

בעיית הכרעה
שאלה רטורית
לקריאה נוספת

Matthew S. Dryer (2005-01-28). "Polar Questions" (PDF).
Moravcsik, P. (1971). "Some Cross-linguistic Generalizations about Yes-no Questions and their Answers". Working Papers on Language Universals. Vol. 7. Stanford, California. pp. 45–193.
Jonathan de Boyne Pollard (1995). "Only ask questions with yes/no answers if you want "yes" or "no" as the answer". Frequently Given Answers. אורכב מ-המקור ב-2016-05-10. נבדק ב-2018-04-19.
Ferenc Kiefer (1980). "Yes-No Questions as Wh-Questions".  In John R. Searle; Ferenc Kiefer; Manfred Bierwisch (eds.). Speech Act Theory and Pragmatics. D. Reidel Publishing Co. pp. 97–120. ISBN 90-277-1045-7.
Natsuko Tsujimura (2007). "Yes-No Question". An Introduction to Japanese Linguistics. Blackwell Publishing. pp. 224 et seq. ISBN 978-1-4051-1066-2.
Halliday, M.A.K., and Greaves, W.S. (2008). Intonation in the Grammar of English, London, Equinox.
Mehrani M. B. (2011). "What is biased? Children's strategies or the structure of yes/no questions?" (PDF).
הערות שוליים

↑  William Chisholm, Louis T. Milic, John A.C. Greppin. Interrogativity. – John Benjamins Publishing, 1982.
1 2 3 4  Joseph Evans Grimes (1975). The Thread of Discourse. Walter de Gruyter. pp. 66–67. ISBN 978-90-279-3164-1.
↑  Alan Cruttenden (1997). Intonation. Cambridge University Press. pp. 155–156. ISBN 978-0-521-59825-5.
1 2  Javier Gutiérrez-Rexach (2003). Semantics. Routledge. pp. 410–411. ISBN 0-415-26637-8.
↑  Michael K. Launer (1974). Elementary Russian Syntax. Columbus, OH: Slavica publishers.
1 2 3  Herbert H. Clark (1996). Using Language. Cambridge University Press. pp. 216–218, 300. ISBN 978-0-521-56745-9.
↑  מותג של בורבון.
↑  מותג של טבק.
↑  Penny Candy and Radio in the Good Old Days, By Tony Stein, The Virginian-Pilot, October 23, 1994
↑  Mark H Nodine (2003-06-14). "How to say "Yes" and "No"". A Welsh Course. Cardiff School of Computer Science, Cardiff University. אורכב מ-המקור ב-2008-12-19. נבדק ב-2018-05-21.
↑  Bernhard Wälchli (2005). Co-compounds and Natural Coordination. Oxford University Press. pp. 82. ISBN 978-0-19-927621-9.
↑  Greg W. Scragg (1996). Problem Solving with Computers. Jones & Bartlett Publishers. p. 310. ISBN 978-0-86720-495-7.
↑  Deborah Schiffrin (1988). "Discourse connectives: and, but, or". Discourse Markers. Cambridge University Press. pp. 180–181. ISBN 978-0-521-35718-0.
↑  Michael D. Fortescue (1984). West Greenlandic. Croom Helm Ltd. pp. 9–10. ISBN 0-7099-1069-X.
↑  Mehrani, Mehdi (2011). "What is biased? Children's strategies or the structure of yes/no questions?" (PDF). First Language. doi:10.1177/0142723710391886.
שפות מאנדה

שפות מאנדה הן משפחת שפות גדולה, של שפות המדוברות במספר מדינות במערב אפריקה על ידי עמי מאנדה וכוללות את השפות מנינקה, מנדינקה, סונינקה, בממבר, קפל, דיולה, בוזו, מנדה, סוזו וואי. יש במשפחת שפות זו בין 60 ל-75 שפות, המדוברות על ידי 30 עד 40 מיליון איש, בעיקר בבורקינה פאסו, מאלי, סנגל, גמביה, גינאה, גינאה ביסאו, סיירה לאון, ליבריה וחוף השנהב. באופן מסורתי, שפות המאנדה נחשבו לסניף שונה של משפחת ניג'ר-קונגו, שגם שפות בנטו שייכות אליה, אולם סיווג זה הוא שנוי במחלוקת.
מקור שפות מאנדה

לפי הבלשן ולנטין וידרין, המולדת של שפות מאנדה היא במחצית השנייה של האלף הרביעי לפני הספירה הייתה בדרום סהרה, אי שם לצפון 16° או אפילו 18° של קו הרוחב הצפוני ובין 3° ל־12° אורך מערבי."
היסטוריה

ההכרה בקבוצת השפות כמשפחת שפות נעשתה לראשונה בשנת 1854 על ידי זיגיסמונד וילהלם קואל, במחקר השפתי המקיף שלו - Polyglotta Africana. הוא הזכיר 13 שפות שלדעתו השתייכו למשפחה הסודאנית הצפון מערבית. בשנת 1901 הבחין מוריס דלפוס בין שתי קבוצות במשפחה זו. "מנדטאן" קבוצה צפונית, "מנד-פו" קבוצה דרומית. ההבחנה נעשתה בעיקרון רק מכיוון שהשפות בצפון משתמשות בצירוף tan, בעוד השפות הדרומיות משתמשות בצירוף fu. בשנת 1924, ציין הבלשן לואי טוקסייה ציין כי ההבחנה אינה מבוססת ויש לפחות תת-קבוצה שלישית שכינה "מנד-בו". רק ב-1950 תמך אנדרה פרוסט בגישה זו.
בשנת 1958 פרסם וולמרס מאמר בשם "שפות המאנדה", שם חילק את השפות לשלוש קבוצות משנה: צפון-מערב, דרום ומזרח. מסקנתו התבססה על מחקר לקסיקו-סטטיסטי. ג'וזף גרינברג עקב אחר ההבחנה הזו בשפות אפריקה (1963). Long (1971) ו-Gérard Galtier (1980) עוקבים אחר ההבחנה לשלוש קבוצות אך עם הבדלים בולטים.
ההיסטוריון הבלשני Dimmendaal, Gerrit סבור כי שפות המאנדה שייכות למשפחת שפות עצמאית (Dimmendaal 2011).
סיווג

מנדה אינו חולקת את המורפולוגיה המאפיינת את מרבית משפחת ניג'ר-קונגו, כמו דמיון במערכת שמות העצם.
| שפה | איות חלופי | שם משלו לשפה | שם אנונימי | שמות אחרים (מבוססי מיקום) | שמות אחרים לשפה | שם / ים | דוברים | מיקום (ים) |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| סורקו (נכחד) |  |  |  | בוזו (לא מומלץ) | סרקאנצ'י | סרקווה | רוב סורקו מדברים כעת רק על האוזה. בעיקר במאלי | מדינות ניז'ר, קווארה וקבי; דייגים על אגם קאנג'י |
| בוסה | בוסה | Bìsã́ | sg. בוסה, pl. בוסנו |  | בוסאגווה, בוסאנס, בוסאנס, בוסנסי |  | 11,000 בניגריה (1952 W&B); 50,000 בניגריה, 50,000 בבנין (UBS 1987) | מדינת קווארה ; מדינת ניז'ר, Borgu LGA; מדינת קבבי, בגודו LGA; גם ברפובליקת בנין |
| קינגה |  | קיאנגגניה | Kyanggani pl. קינגגנה | קנגה, טיינגה |  |  | חמישה כפרים בצד ניגריה הדוברים את השפה; 7,591 (1925 Meek); 10,000 כולל שנגה (SIL SIL 1973) | מדינת ניז'ר, Borgu LGA, צפונית לאיללו; גם ברפובליקות בנין וניג'ר |
| שנגה | שונגה |  |  |  |  |  | 10,000 כולל קינגה (SIL SIL 1973): שפה גוועת | מדינת קבבי, בגודו ויורי LGAs |
| בוקו |  | בו | בוקו |  |  |  | 120,000 כל האוכלוסיות (2004 בערך. ) | מדינת ניז'ר, Borgu LGA. אזור ניקי – קנדה, רפובליקת בנין . |
| בוקובארו |  |  | sg. בוסה, pl. בוסנו |  | קאמה, זוגבה, זוגווייה, זוגביה | קאיאמה | 30–40,000 (הערכה 2004) | מדינת קווארה. עיירה קאיאמה והכפרים הסובבים אותה |
מאפיינים

בשפות מנדה לא קיימת מערכת של שמות עצם או סיומות מילוליות של לשון מדבק שבהן שפות הבנטו כל כך מפורסמות, ובניגוד לכך יש בהן פועל עומד. השפות הן טוניות, עם חשיבות בסדר המילים במשפט: נושא - פועל עזר - מושא - פועל - תואר הפועל. בהיעדר סיומות או תחיליות, נעשה שימוש רב במילות יחס ובכינויי רמז.
הערות שוליים

↑  Vydrin, Valentin. "Mande Languages". Oxford Research Encyclopedia of Linguistics. Oxford Research Encyclopedia of Linguistics.
↑  Vydrin, Valentin. "On the Problem of the Proto-Mande Homeland" (PDF). Journal of Language Relationship. Journal of Language Relationship.
↑  Delafosse, Maurice (1901). Essai de manuel pratique de la langue mandé ou mandingue ... Institut national de langues et civilisations orientales. OCLC 461494818.
↑  Dimmendaal, Gerrit J. (2011). Historical Linguistics and the Comparative Study of African Languages. John Benjamins. ISBN 978-90-272-8722-9.
↑  Dimmendaal, Gerrit J. (2008). "Language Ecology and Linguistic Diversity on the African Continent". Language and Linguistics Compass. 2 (5): 840–858. doi:10.1111/j.1749-818x.2008.00085.x. ISSN 1749-818X.
↑  Heine, Bernd; Nurse, Derek, eds. (2000). African languages : an introduction. Cambridge [England]: Cambridge University Press. ISBN 0521661781. OCLC 42810789.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007548331305171  GND: 4120249-1  NKC: ph314801  SUDOC: 050568000
תאשור

ערך זה עוסק במושב. אם התכוונתם לסוג של צמח, ראו .
| --- | --- |

מדינה: ישראל ישראל
מחוז: הדרום
מועצה אזורית: בני שמעון
גובה ממוצע: ‎141 מטר
תאריך ייסוד: 1953
תנועה מיישבת: תנועת המושבים
סוג יישוב: מושב
נתוני אוכלוסייה לפי הלמ"ס לסוף 2022
  - אוכלוסייה: 461 תושבים
    - שינוי בגודל האוכלוסייה: ‎0.4% בשנה
 מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת מערב הנגב מוגדלת) תְּאַשּׁוּר(למפת מערב הנגב רגילה) תְּאַשּׁוּר(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום תְּאַשּׁוּר(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום תְּאַשּׁוּר31°22′19″N 34°38′36″E﻿ / ﻿31.3718799092234°N 34.6432309768631°E﻿ / 31.3718799092234; 34.6432309768631  heמפת היישובים של מועצה אזורית בני שמעון (in English: Bnei Shimon Regional Council) באדום - תאשור בירוק - מיקום בניין המועצה tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
מדד חברתי-כלכלי - אשכול לשנת 2021: 7 מתוך 10

תְּאַשּׁוּר הוא מושב בנגב הצפוני-מערבי, מדרום מזרח לנתיבות, ומצפון מזרח לאופקים, השייך לשלושת מושבי "יחדיו" אשר הוקמו בסמיכות זה לזה, כחלק ממועצה אזורית בני שמעון על ידי תנועת המושבים. שם המושב על שם עץ התאשור המקראי, המסמל את הפרחת שממת המדבר:: ”אָשִׂים בָּעֲרָבָה בְּרוֹשׁ תִּדְהָר וּתְאַשּׁוּר יַחְדָּו” (ומכאן גם שמות היישובים הסמוכים לו ברוש ותדהר). נוסד ב-1953 על ידי עולים ממרוקו, ובמרוצת הזמן הצטרפו אליו מתיישבים נוספים, בעיקר יוצאי עיראק. במושב התקבלה החלטה לא להוציא לפועל תוכנית הרחבה על מנת לשמור על אופיו החקלאי של המושב.
שטחו של המושב הוא כ-1,200 דונם. רוב התושבים עוסקים בחקלאות ובעבודות מחוץ למושב.
הערות שוליים

1 2  אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור 
סוף יולי 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור

סוף 2022.
↑  הנתונים לפי טבלת מדד חברתי כלכלי של למ"ס נכון לשנת 2021
↑  ספר ישעיהו, פרק מ"א, פסוק י"ט
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007590413605171
ששבצר

שֵׁשְׁבַּצַּר הוא דמות מקראית, המופיע בספר עזרא, ומתואר כנשיא (פחה) שבט יהודה. על פי הכתוב העלה ששבצר את כלי בית המקדש הראשון, מבבל לירושלים למטרת בניית בית המקדש השני, ואף התעסק בבניתו. קיימות מספר דעות לגבי זהות האיש.
התיאור המקראי

בסוף תקופת גלות בבל, ובתחילת תקופת שיבת ציון, נתן כורש מלך פרס את הצהרת כורש ליהודים הגולים, לעלות לארץ ישראל, ולהתחיל לבנות את בית המקדש השני. בהמשך הוציא מתרדת הגזבר בהוראת כורש את כלי המקדש שנשבו מירושלים על ידי נבוכדנצר, הוא ספר אותם, ומסר אותם לששבצר הנשיא ליהודה.
במקרא מוקדש פירוט מיוחד למספר וסוג הכלים. הטבלה הבאה מכילה את נתונים אלו.
| סוג כלי | מספר |
| --- | --- |
אגרטלי זהב: 30
אגרטלי כסף: 1000
מחלפי כסף: 29
כפורי זהב: 30
כפורי כסף: 410
כלים חשובים אחרים: 1000
סך כל הכלים שנספרו ושלא: 5400
לאחר העלאת הכלים לא נזכר יותר ששבצר כדמות פעילה, אך מאוזכר בהמשך ספר עזרא פעמיים נוספות, במכתב השטנה כנגד בנין בית המקדש, שכתב תתני הפחה של עבר הפרת. במכתב מצוין כי ששבצר אף היה מבוני בית המקדש, ולא רק מעלה כליו.
זיהוי האיש

מעבר להיתכנות היות ששבצר דמות בפני עצמה, יש פרשנים שקשרו את זהות האיש עם אנשים אחרים, ובהם דניאל, זְרֻבָּבֶל, ושנאצר.
דניאל - על פי חז"ל ששבצר הוא דניאל, והשם ששבצר אף מכיל רמז לחיי דניאל, בהם עברו עליו שש צרות. רש"י אף מוסיף על פי הנכתב באיגרת השטנה של תתני, ששמו של ששבצר היה גם "פחה".
זרבבל - יש פרשנים הטוענים שששבצר הוא זרבבל, ואומרים שמשמעות השם ששבצר בכשדית, או פרסית שוה למשמעות השם זרבבל.
שנאצר בן יהויכין - חוקרים מודרניים קושרים בין ששבצר, לשנאצר הנזכר בספר דברי הימים.
הערות שוליים

↑  ספר עזרא, פרק א', פסוק ח' וכן בפרק ה' י"ד וט"ז
↑  רש"י ספר עזרא, פרק א', פסוק ח', במקור מופיע בעזרא כ"נשיא ליהודה", אך קשה להסביר שהכוונה לחבל הארץ "יהודה", משום שעל פי המתואר, ששבצר זה שהה בבבל ולא ביהודה.
↑  ספר עזרא, פרק א', פסוקים ב'–ג'
↑  ספר עזרא, פרק א', פסוקים ז'–ח'
↑  ספר עזרא, פרק ב', פסוקים ט'–י"א
↑  בתלמוד ירושלמי נכתב שהאגרטל הוא מזרק, ונקרא כך משום שאוגר את דם הטלה הנשחט (ראו פירוש אברהם אבן עזרא במקום). על פי פרשנים אחרים, הכוונה לכלי המכיל מים לנטילת ידיים (ראו פירוש מצודת ציון)
↑  המחלפים הם סכינים, וראו בפרשנות המסורתית במקום (רש"י, אברהם אבן-עזרא), הסברים אטימולוגיים בנושא.
↑  דעת הפרשנים שהמדובר כאן במזרק, וראו הערה לגבי פירוש האגרטל
↑  ספר עזרא, פרק ה', פסוק י"ד וכן ה', ט"ז
↑  פסיקתא רבתי פרשה ו'; ראו גם רש"י ומצודת דוד - ספר עזרא, פרק א', פסוק ח'
↑  ששבצר \"שש-בצר"\"שש-בצרה", (כלומר היה שש פעמים בצרה). שש הצרות שעברו עליו הם: ניסיון ההוצאה להורג בידי אריוך, גוב האריות, כבשן האש, גלות יהויכין, גלות יהויקים, וגלות צדקיה.
↑  תוכן האיגרת מופיע בספר עזרא, פרק ה', פסוקים ז'–י"ז ובהקשר זה, בפרק יז-יד
↑  רש"י מתבסס על ניקוד המילה "שמה", בפסוק ” די פחה שמה” (עזרא, ה', י"ד) בשין ימנית, כך שמשמעות המילה היא "שם", ופירוש הכתוב הוא "אשר פחה השם שלו", הדפוסים המקובלים כיום מנקדים את המילה כשין שמאלית ואם-כן משמעות המילה היא מלשון "שימה" ופירוש הכתוב הוא, "אשר פחה שם אותו". כך או כך, מן הסתם שם זה היה תואר מלכותי, ולא שמו ממש (ראו פחה).
↑  אברהם אבן-עזרא, רבי דוד אלטשולר בספר עזרא, פרק א', פסוק ח'
↑  בהתאם פרשנים שנזכרו בהערה הקודמת
↑  ספר דברי הימים א', פרק ג', פסוק י"ח
↑  מכורש עד אלכסנדר: תולדות ישראל בשלטון פרס מאת אוריאל רפפורט, שלומית ירון; וכן ושוב - מיהו ששבצר? אריה ברטל - דעת
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007513519105171
שר החוץ של רוסיה

שר החוץ של רוסיה (ברוסית: Министр иностранных дел Российской Федерации) הוא ראש משרד החוץ של רוסיה, הגוף המנהל את מדיניות החוץ הרוסית. השר מייצג את המדינה בחתימת חוזים והסכמים בינלאומיים.
שר החוץ אחראי לניהול ענייני החוץ ומדיניות החוץ של הפדרציה הרוסית, מוסר תשובות לפניות הציבור, על מינוי, התקשרות והנחיה של צירים וקונסולים של רוסיה ועל ניהול משא ומתן עם מדינות אחרות. בנוסף הוא אחראי על יחסי המדינה עם מדינות חבר העמים וקידום האינטרסים הרוסיים בחו"ל. במשך שנים נחשב תפקיד שר החוץ לתפקיד החשוב ביותר הן בתקופת האימפריה הרוסית כאשר במקביל לכהונתו כשר חוץ כיהן גם כקנצלר האימפריה הרוסית והן בתקופת ברית המועצות, כאשר לשר החוץ הסובייטי נודעה השפעה רבה.
ב-9 במרץ 2004 מונה סרגיי לברוב לתפקיד והוא נחשב לשר הוותיק ביותר בממשלת רוסיה.
הגדרת התפקיד

שר החוץ של רוסיה הוא שר ממשלתי העומד בראש משרד החוץ ותפקידו הוא לייצג את ממשלת רוסיה בעולם וליישם את מדיניות החוץ שמתווה על ידה. מאחר שנשיא המדינה הוא הגורם המרכזי שקובע את מדיניות החוץ, נתפס שר החוץ כמי שמייצג אותו אישית, במיוחד בעת שזה נפגש עם שרים וראשי מדינות זרים.
שר החוץ נדרש להיות דמות ייצוגית בתחומי המדינה ומחוצה לה ובתור מי שנחשב לדיפלומט הבכיר והראשון של רוסיה הוא מרבה לייצג את המדינה ועמדותיה בכנסים, פגישות אישיות ופגישות פסגה, שבהם נוכחים אישים בכירים מעצבי מדיניות ודעת קהל.
שר החוץ הוא אחד התפקידים המשפיעים במדינה והיו כאלה שכיהנו בתפקיד שר החוץ ולאחר מכן כיהנו גם כראש ממשלת רוסיה בתקופה אחרת בחייהם, כדוגמת יבגני פרימקוב.
שרי החוץ של רוסיה

| שם | תפקיד | תקופת כהונה | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| איוואן ויסקובאטי | ראש פריקאז השגריר | 1549 - 1562 | מנהל מדיניות החוץ הראשון של רוסיה |
| האחים ואסילי ואנדריי שצ'לקאלוב |  | 1570 - 1594; 1594 - 1601 | כיהנו בזה אחר זה ברוטציה |
| איוואן גרמוטין |  | 1605 - 1606, 1610 - 1612, 1618 - 1626, 1634 - 1635 | בתקופתו פלשו המונגולים לרוסיה ושלטו בה שלטון ללא מיצרים במשך שנים. כל מוסדות השלטון התמוטטו והועברו לשליטה מונגולית או פולנית, ב-1612 וב-1618. |
| פיוטר טרטיאקוב |  | 1608 - 1610, 1613 - 1618 |  |
| אלמאז איוואנוב |  | 1653 - 1667 |  |
| אפאנסיי אורדין-נשצ'וקין |  | 1667 - 1681 |  |
| ארטמון מאטבייב |  | 1671 - 1676 |  |
| וסילי גוליצין |  | 1682 - 1699 |  |
| ימליאן אוקראינצב |  | 1689 - 1699 | כיהן במקביל לווסילי גוליצין |
| לב נארישקין |  | 1697 - 1699 | באותה תקופה, עד 1699 כיהנו שלושה ראשי פריקאז השגריר |
| פיודור גולובין |  | 1700 - 1706 |  |
| פיוטר שפירוב |  | 1706 - 1708 |  |
| גברייל גולובקין |  | 1706 - 1734 | ראש מדיניות החוץ הראשון של האימפריה הרוסית |
| אלכסיי צ'רקאסקי |  | 1740 - 1742 |  |
| אלכסיי בסטוז'ב-ריומין |  | 1744 - 1758 |  |
| מיכאיל וורונצב |  | 1758 - 1763 |  |
| ניקיטה פנין |  | 1763 - 1781 |  |
| איוואן אוסטרמן |  | 1781 - 1797 |  |
| אלכסנדר בזבורודקו |  | 1797 - 1799 |  |
| פיודור רוסטופצ'ין |  | 1799 - 1801 |  |
| פיוטר פאלן |  | 1801 |  |
| נ. פאנין |  | 1801 |  |
| ויקטור קוצ'וביי | שר החוץ של האימפריה הרוסית | 1801 - 1802 | שר החוץ הראשון של האימפריה הרוסית |
| אלכסנדר וורונצב |  | 1802 - 1804 |  |
| אדם צ'ארטוריסקי |  | 1806 - 1804 |  |
| אנדריי בודברג |  | 1806 - 1808 |  |
| ניקולאי רומיאנצב |  | 1808 - 1814 |  |
| קרל רוברט נסלרודה |  | 1814 - 1856 |  |
| יואניס קפודיסטריאס |  | 1816 - 1822 | כיהן לצדו של קארל רוברט נסלרודה |
| אלכסנדר גורצ'קוב | קנצלר האימפריה הרוסית | 1856 - 1882 |  |
| ניקולאי גירס |  | 1882 - 1895 |  |
| אלכסיי לובאנוב-רוסטובסקי |  | 1895 - 1896 |  |
| ניקולאי שישקין |  | 1896 - 1897 |  |
| מיכאיל מוראביוב |  | 1897 - 1900 |  |
| ולדימיר לאמזדורף |  | 1900 - 1906 |  |
| אלכסנדר איזבולסקי |  | 1906 - 1910 |  |
| סרגיי סאזונוב |  | 1910 - 1916 |  |
| בוריס שטורמר |  | 1916 |  |
| ניקולאי פוקרובסקי |  | 1916 - 1917 | שר החוץ האחרון של האימפריה הרוסית |
| פאבל מיליוקוב | שר החוץ של הממשלה הרוסית הזמנית | 1917 | שר החוץ הראשון של הרפובליקה הרוסית |
| מיכאיל טרשצ'נקו | שר החוץ של הממשלה הרוסית הזמנית | 1917 |  |
בשנים 1917-1991 משרד החוץ הרוסי הוחלף במשרד החוץ הסובייטי
| אלכסנדר בסמרטניך |  | 1991 |  |
| בוריס פנקין | שר החוץ של הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית הרוסית | 1991 |  |
| אנדריי קוזירב | שר החוץ של הפדרציה הרוסית | 1991 - 1996 | שר החוץ הראשון של רוסיה הפוסט-סובייטית |
| יבגני פרימקוב |  | 1996 - 1998 |  |
| איגור איוואנוב |  | 1998 - 2004 |  |
| סרגיי לברוב |  | 2004 - מכהן |  |
גלריה

אנדריי קוזירב
יבגני פרימקוב
איגור איוואנוב
סרגיי לברוב
שלום קרמר

| --- | --- |

 לידה:  31 במאי 1912 סאנוק, רפובליקת פולין 
 פטירה:  3 באוקטובר 1978 (בגיל 66) ירושלים, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 מקום קבורה:  בית הקברות היהודי בהר הזיתים 
 פעילות בולטת:  מבקר ספרות עברית ועולמית, כותב מאמרים ומסות בתחום הספרות
 השכלה:  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 השקפה דתית:  יהדות 
 מספר צאצאים:  2 
 
שלום קרֶמֶר (ט"ו בסיוון תרע"ב, 31 במאי 1912 – ב' בתשרי תשל"ט, 3 באוקטובר 1978) היה מסאי, עורך ומבקר ספרות ישראלי.