stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קאלאנדי
הערות שוליים

1 2 3 4  Kalanadi, Ethnologue (באנגלית)
| שפות דראווידיות |
| --- | --- | --- |
| דרומיות | טמילית • מלאיאלאם • קוטה • קודאגו • קאנדה • טולו • מלאיאלאם יהודית • קודאבה טאק • באדאגה • הולייה • קורומבה אטאפדי • טודה • קומבארן • קורומבה קאנדה • מודוגה • אירולה • שולאגה • בטה קורומבה • קאיקאדי • ירוקאלה • ג'סרי • פאניה • אוראלי • מאלארית • קוראגה • בלארי • קאלאנדי • קאניקארית • מולו קורומבה • קאדאר • קונדובאדי • מאלאסאר • מאלה מאלאסאר • קוריצ'ייה • אראנאדאנית • מאלאבדאנית • פאלייאנית • הראבאלאנית • אולאטאנית • ווייאנאד צ'טי • קאקאלה |  |
| דרומיות - מרכזיות | גונדי • מריה • קואי • קונדה • טלוגו • קויה • פנגו • מאנדה • נגארצ'אל • קובי |  |
| מרכזיות | קולאמי • אולארי • דורווה • נאיקי |  |
| צפוניות | קורוך • מאלטו • ברהואי |  |
| לא מסווגות | באזיגאר • וישאבאן • מאלאקוראבאן • אלאר |  |
ערך זה הוא קצרמרבנושא שפות ובנושא הודו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
פלורה גומס

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  13 בדצמבר 1949 (בן 74) Tombali Region, גינאה ביסאו 
 מדינה:  גינאה ביסאו 
 השכלה:  Instituto Cubano del Arte y la Industria Cinematográficos 
 תקופת הפעילות:  מ-1972 
 
פלורה גומס (בפורטוגזית: Flora Gomes; נולד ב-31 בדצמבר 1949) הוא במאי קולנוע מגינאה ביסאו.
הוא צילם את סרטו Mortu Nega (שלילת המוות) ארבע שנים אחרי עצמאות ארצו, ב-1988. היה זה הסרט העלילתי הראשון, והסרט השני סך הכל אשר הופקו אי פעם בגינאה-ביסאו. (הראשון היה N'tturudu, של הבמאי אומבאן או'קסט ב-1987). ב-FESPACO ב-1989, הסרט זכה בפרס אומארו גאנדה היוקרתי. Mortu Nega הוא בשפה הקריאולית עם כתוביות באנגלית.
ב-1992, ביים גומס את Udju Azul di Yonta, אשר הוקרן במדור Un Certain Regard של פסטיבל קאן.
ביוגרפיה

גומס נולד בקאדיק. בנם של הורים אנאלפביתים, כילד גומס נאבק נגד המגבלות של מעמדו החברתי והדיכוי של מערכת הקולוניאליזם הפורטוגזית תחת שלטונו של אנטוניו דה אוליביירה סלזאר. הוא תמך בהתנגדות הגינאה-ביסאואית למען שחרור מן הקולוניאליזם והעריץ את אמילקאר קבראל. ב-1972הוא עזב את גינאה-ביסאו כדי ללמוד קולנוע בקובה במכון הקובני לאמנות וקולנוע, תחת הדרכתו של סנטיאגו אלברס. הוא המשיך את לימודיו בסנגל, ב-Senegalese Journal for Motion Picture News, בהדרכתו של פולין סומאנו ויירה. הוא גם ביים במשותף שני סרטים בסנגל עם סרג'יו פינה ועבד כעוזר במאי עם כריס מרקר ואניטה פרננדז.
עם חזרתו לגינאה ביסאו המשוחררת, גומס צילם את טקס העצמאות של ארצו (24 בספטמבר 1974), ובכך הגשים את רצונו של אמילקאר קבראל שיהיו אלה גינאה-ביסאואים שיתעדו עבור עצמם את הרגע ההיסטורי בפילם. אחרי השחרור של גינאה-ביסאו מן השלטון הקולוניאלי, ביקרו בה עיתונאים ויוצרי קולנוע עצמאי רבים, ובהינתן הידע שלו בתחום הקולנוע, היה ביקוש רב לסיועו של גומס בעבודתם, מה שאיפשר לו להרחיב את היכולות שלו. בסוף שנות ה-1970, הוא החל לעבוד בתור צלם וקולנוען במשרד המידע.
בתחילה ביים גומס סרטים תיעודיים היסטוריים, וב-1987 הוא ביים את סרטו העלילתי הראשון, Mortu Nega. הסרט מתאר את המאבק לעצמאות, והאתגרים של השנים הראשונות שלאחר העצמאות בגינאה-ביסאו. הסרט הוקרן במספר פסטיבלי סרטים בינלאומיים. גומס וסרטו זכו לקבלה ותשבחות מיוחדות בצרפת, דבר אשר איפשר לו לאחר מספר שנים לגייס מימון לסרטים נוספים. בשנת 2000, הוא זכה לכבוד מצד צרפת כאשר מונה לשבלייה des Arts et des Lettres.
פילמוגרפיה

1976 - O Regresso de Cabral (סרט תיעודי קצר)
1977 - A Reconstrução, בוים בשיתוף עם סרג'יו פינה (סרט תיעודי באורך בינוני)
1978 - Anos no Oça Luta, בוים בשיתוף עם סרג'יו פינה (סרט תיעודי קצר)
1987 - Mortu Nega
1992 - Udju Azul di Yonta
1994 - A máscara (סרט תיעודי קצר)
1996 - Po di Sangui
2002 - Nha Fala
2007 - As duas faces da guerra, בוים בשיתוף עם דיאנה אנדרינגה (סרט תיעודי באורך מלא)
פרסים > 1988

Mortu Nega זכה ב-:
תנית הארד ב קרתגו פסטיבל הסרטים
פרס השחקנית הטובה ביותר בפסטיבל קרתגו
פרס הסרט הטוב ביותר והשחקנית הטובה ביותר ב-FESPACO
פרסים > 1992

Udju Azul di Yonta זכה ב-:
תנית הארד בפסטיבל הסרטים קרתגו
פרס OAU (ארגון אחדות אפריקה) בפסטיבל הסרטים קרתגו
פרס השחקנית הטובה ביותר ב-FESPACO
פרס השופטים המיוחד  בפסטיבל הסרטים של סלוניקי (יוון)
פרסים > 1994

כובד עם מינוי למסדר ההצטיינות בתרבות על ידי ממשלת תוניסאי
מונה לחבר השופטים של פסטיבל הסרטים קרתגו
פרסים > 1996

מונה למסדר האמנויות והספרות על ידי ממשלת צרפת
סרטו Po di Sangui זכה בתנית הכסף בפסטיבל הסרטים קרתגו
פרסים > 2002

סרטו Nha fala זכה בפרס הבינלאומי מטעם הבורסה הצרפתית לסרט הטוב ביותר מן הדרום
Nha fala זכה גם בפרס הסרט הלטיני בפסטיבל הסרטים הבלתי רשמי בוונציה
Nha fala זכה פרס העיר בפסטיבל הסרטים הבינלאומי באמיין (צרפת)
גומס הוכר בטקס בפורטוגל על ידי הקהילה הגינאה-ביסאואית עבור שירותיו לתרבותם ברחבי העולם
פרסים > 2003

סרטו Nha fala זכה בפרס הראשי בפסטיבל Vie d'Afrique במונטריאול
Nha fala זכה בפרס לסרט העלילתי הטוב ביותר ב-FESPACO מטעם חבר השופטים המקביל ECOWAS
פרסים > 2004

שימש בחבר השופטים בפסטיבל הסרטים הבינלאומי באמיין
פרסים > 2005

נבחר כנשיא חבר השופטים של ECOWAS ב-FESPACO.
אוניברסיטת ליסבון העניקה לו מדליה המכירה באוניברסליות שבעבודתו
היה פנליסט בפסטיבל סרטי אפריקנה השני באוניברסיטת בראון
פרסים > 2006

מונה כפרופסור אורח ואמן הבית במחלקת לימודי אפריקנה באוניברסיטת בראון.
הערות שוליים

↑  Flora Gomes at IMDb
↑  Mortu Nega at California Newsreel
↑  Udju Azul di Yonta at California Newsreel
↑  "Festival de Cannes: Udju Azul di Yonta". festival-cannes.com. נבדק ב-2009-08-16.
↑  Awards and Accomplishments
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007317150305171  BnF: cb14102094j (data)  GND: 1089428170  ISNI: 0000 0000 7840 8082  LCCN: nr96024544  NTA: 265051606  SUDOC: 085755591  VIAF: 58979992   WorldCat (עם VIAF): 58979992
צבא מקצועי

צבא מקצועי (נקרא גם: צבא התנדבותי או בשוגג "צבא שכיר") הוא סוג מסוים של גיוס כוח אדם לצבא. במודל זה, בניגוד למודל צבא העם, גיוס כוח האדם לצבא הוא אינו חובה, אלא התנדבותי ומרצון חופשי (ברוב המקרים).
יתרון מובהק של מודל צבא זה הוא הדרך האטרקטיבית של המדינה למשוך כוח אדם לצבא והיא דרך תשלום שכר גבוה והטבות שונות.
מדינות רבות שבהן קיים מודל הצבא המקצועי שומרות לעצמן את הזכות לחדש את גיוס החובה במקרי חירום.
צבא הודו הוא צבא המתנדבים הגדול ביותר מבחינת כוח האדם ומכיל כמיליון ורבע חיילים בשירות סדיר, לצד מיליון משרתי מילואים.
לאחר פירוק ברית המועצות מדינות רבות במזרח אירופה, כמו רומניה, עברו למודל מקצועי.
לאחר תום מלחמת העולם השנייה, מדינות מערב אירופה, בהן בלגיה והולנד, נכנסו למודל של גיוס נרחב עקב האתיקה מהמלחמה הגדולה והנופים הרבים, אך לאחר מכן, גם הן הצטרפו לשרשרת המדינות המערב אירופאיות אשר חידשו את המודל ושיפרו ושדרגו את ביטחונן.[דרושה הבהרה]
קריאות להחלת מודל צבא מקצועי בישראל

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
חוק שירות ביטחון, שנחקק לאחר הקמת המדינה, ב-1949, ועודכן מאז מספר פעמים, מסמיך את צה"ל לגייס כל אזרח או תושב קבע בגילאים הקבועים בחוק ולתקופה הקבועה בו. החוק מחיל למעשה גיוס חובה על כל הגברים והנשים שמלאו להם 18 או יותר ולא קיבלו פטור מגיוס מחמת גיל או מסיבות אחרות.
עם הגידול בכוח האדם של צה"ל והספקות לגבי אופן ניצולו, וכן עקב המחלוקות על השוויון בנטל, נשמעו בישראל קולות התומכים בביטול גיוס החובה ובהתאם לכך החלפת מודל צבא העם במודל הצבא המקצועי.
מפלגות שונות כמו יהדות התורה וזהות תומכות בהקמת צבא מקצועי. בדעה זו הביעו תמיכה בעבר גם חברי הכנסת מוסי רז, יהודה גליק, דוד ביטן, ועוד.
הרמטכ"ל דן שומרון אמר בראיון למעריב ב-1987 כי צריך להקטין את הצבא ו"צבא גדול בשבילנו הוא כיום כמו גבינה שווייצרית, יותר חורים מגבינה". לאחר שהתמנה אהוד ברק לרמטכ"ל ב-1991 יוחסה לו האמירה כי דרוש לנו "צבא קטן וחכם", אך יש שהכחישו את הדברים. העיתונאי עמנואל רוזן טען כי בני גנץ אמר לו בעודו סגן הרמטכ"ל כי "הגיע הזמן לצבא מקצועי". בראיון לעיתון יום ליום ב-2018 אמר גנץ שאינו שולל את הפיכת הצבא למקצועי.
בשנים האחרונות נערכו מספר סקרים בנושא שהעלו כי רוב הציבור בישראל תומך בהפיכת צה"ל לצבא מקצועי, זאת בניגוד לעבר שמרבית הציבור התנגד לכך.
ב-2019 הוקמה עמותת "צבא מקצועי מיקוד" שמטרתה לקדם את מודל הצבא המקצועי בישראל.
מדינות הנוהגות במודל הצבא המקצועי

ארצות הברית ארצות הברית
אלבניה אלבניה
אנטיגואה וברבודה אנטיגואה וברבודה
ארגנטינה ארגנטינה
אוסטרליה אוסטרליה
איי בהאמה איי בהאמה
בחריין בחריין
בנגלדש בנגלדש
ברבדוס ברבדוס
בלגיה בלגיה
בליז בליז
בהוטן בהוטן
בוסניה והרצגובינה בוסניה והרצגובינה
בוטסואנה בוטסואנה
ברוניי ברוניי
בולגריה בולגריה
בורונדי בורונדי
קנדה קנדה
הרפובליקה העממית של סין הרפובליקה העממית של סין (בפועל)
קומורו קומורו
הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת
קרואטיה קרואטיה
צ'כיה צ'כיה
אקוודור אקוודור
אתיופיה אתיופיה
צרפת צרפת
גמביה גמביה
גאנה גאנה
פיג'י פיג'י
גרמניה גרמניה
הונגריה הונגריה
הודו הודו
אינדונזיה אינדונזיה
עיראק עיראק
אירלנד אירלנד
איטליה איטליה
ג'מייקה ג'מייקה
יפן יפן
ירדן ירדן
קניה קניה
לטביה לטביה
לבנון לבנון
ליבריה ליבריה
לוקסמבורג לוקסמבורג
מדגסקר מדגסקר
מרוקו מרוקו
מלזיה מלזיה
נפאל נפאל
הולנד הולנד
ניו זילנד ניו זילנד
ניגריה ניגריה
מקדוניה הצפונית מקדוניה הצפונית
עומאן עומאן
פקיסטן פקיסטן
פרו פרו
הפיליפינים הפיליפינים
פולין פולין
פורטוגל פורטוגל
קטאר קטאר
רומניה רומניה
ערב הסעודית ערב הסעודית
סרביה סרביה
סלובקיה סלובקיה
סלובניה סלובניה
דרום אפריקה דרום אפריקה
סרי לנקה סרי לנקה
ספרד ספרד
הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו
אפגניסטן אפגניסטן
אורוגוואי אורוגוואי
זמביה זמביה
ועוד נוספות.
ראו גם

מודל צבא העם
גיוס חובה
שירות חובה בצה"ל
הערות שוליים

↑  מצע זהות - ביטחון ישראל והתוכנית המדינית
↑  שלומי זייבאלד, ‏הפתרון: צבא מקצועי • ח"כ יהודה גליק ומוסי רז בראיון מיוחד, באתר JDN‏, 2 ביולי 2018
↑  אריק בנדר, ‏ח"כ רז: "דורש לבטל את גיוס החובה לצה"ל ולעבור למודל של צבא מקצועי בשכר", באתר מעריב אונליין, 8 במרץ 2018
↑  שלומי זייבאלד, הפתרון: צבא מקצועי • ח"כ יהודה גליק ומוסי רז בראיון מיוחד, באתר JDN, ‏02.07.18
↑  ביטן: צריך להקים צבא מקצועי, ההתנדבות לא נותנת כלום, באתר כאן 11, ‏27 בינואר 2019
↑  יעקב ארז ועמנואל רוזן, הרמטכ"ל: צבא גדול בשבילנו הוא כיום כמו גבינה שווייצרית - יותר חורים מגבינה, באתר מעריב, ‏23 בספטמבר 1987
↑  אמיר בוחבוט‏, כוכבי זיהה הזדמנות אזורית, והחיה את רעיון הצבא הקטן והחכם, באתר וואלה, 14 בפברואר 2020
↑  סטלה קורין-ליבר, ‏והוא בכלל לא אמר, באתר גלובס, 30 במאי 1999
↑  "גיוס חרדים? פופוליזם זול; הגיע הזמן לצבא מקצועי" - כיכר השבת, באתר כיכר השבת
↑  גנץ: לא שולל להפוך ל'צבא מקצועי', באתר ערוץ 7, ‏29.3.2018
↑  50% מהציבור: להפוך את צה"ל לצבא מקצועי, באתר ישראל היום, ‏4 באפריל 2019
↑  דני זקן, ‏סקר: רוב הציבור בעד ביטול צבא החובה וביסוסו כצבא מקצועי, באתר גלובס, 23 בנובמבר 2021
↑  צבא מקצועי - מיקוד (ע"ר), באתר גיידסטאר
↑  "להפוך את צה"ל לצבא מתנדבים מקצועי", באתר ישראל היום, ‏14 במרץ 2019
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4130936-4
פליקס אוטו דסוף

| --- | --- |

 לידה:  14 בינואר 1835 לייפציג, ממלכת סקסוניה 
 פטירה:  28 באוקטובר 1892 (בגיל 57) פרנקפורט, הקיסרות הגרמנית 
 שם לידה:  Felix Otto Dessoff 
 מוקד פעילות:  הרייך הגרמני 
 מקום לימודים:  בית הספר הגבוה למוזיקה ולתיאטרון בלייפציג 
 סוגה:  מוזיקה קלאסית 
 שפה מועדפת:  גרמנית 
 צאצאים:  מרגרטה דסוף 
 
פליקס אוטו דסוף (בגרמנית: Felix Otto Dessoff;‏ 14 בינואר 1835 – 28 באוקטובר 1892) היה מנצח ומלחין גרמני.
ביוגרפיה

דסוף נולד בלייפציג ולמד שם בקונסרבטוריון הלחנה, פסנתר וניצוח אצל כמה מחשובי המורים של התקופה, ביניהם איגנץ מושלס לפסנתר ומוריץ האופטמן ויוליוס ריץ להלחנה. ראשית פרסומו בא לו כמנצח. בגיל תשע עשרה ניצח על תזמורת תיאטרון בדיסלדורף וכעבור חמש שנים הוצעה לו משרת מנצח אורח במה שהיה אולי התיאטרון הראשון במעלה, האופרה של וינה. בווינה היה לפרופסור באוניברסיטה למוזיקה ואמנויות הבימה של וינה. בווינה גם התיידד עם יוהנס ברהמס ובהמשך ניצח על ביצועי בכורה של כמה מיצירותיו התזמורתיות. דסוף חיבר כמה יצירות בשנות ה-50' וראשית שנות ה-60' של המאה ה-19, אך ויתר על ההלחנה כאשר קריירת הניצוח שלו המריאה. בהמשך עשה לו שם כמנהל האופרה של פרנקפורט.
קשרי הידידות האמיצים שלו עם ברהמס באים לידי ביטוי בחליפת מכתבים בין השניים בשנת 1878, כשדסוף ביקש להקדיש לברהמס את רביעיית המיתרים אופוס 7 בפה מז'ור, שהיא כנראה המוכרת ביותר בין יצירותיו. הרביעייה זכתה אומנם להצלחה בביצוע הבכורה שלה, אך דסוף לא היה משוכנע עדיין שהיא ראויה לפרסום ושלח את הפרטיטורה אל ברהמס בבקשה לחוות דעת כנה ובהצעה להקדישה לו. ברהמס השיב לו בשבחים ליצירה ואמר, "... כבוד גדול יהיה זה לי אם תכתוב את שמי מעל כותרת הרביעייה - כך, במקרה הצורך, נספוג את המהלומות יחדיו, אם הציבור ימצא שאינה לטעמו." דסוף, מרוצה ואסיר תודה, השיב לו בהיתול הקנטרני, שהיה מקובל גם על ברהמס עצמו במכתביו, "... ודאי ירווח לך כשתראה את שמך מתנוסס לזכר עולם על עמוד השער של הרביעייה. אחרי שהבריות ישכחו את הרקוויאם הגרמני שלך, הם יוכלו להגיד, ,ברהמס? או, כן, זה שדסוף הקדיש לו את אופוס 7 שלו!'"
דסוף חיבר גם חמישיית מיתרים ל-2 כינורות, ויולה ו-2 צ'לי, אופוס 10, כמה לידר וספר כוראלים. כמנצח ביצע בנגינת בכורה את הסימפוניה הראשונה של ברהמס בשנת 1876.
דסוף מת בפרנקפורט ב-1892. בתו, מרגרטה דסוף, ייסדה את מקהלות דסוף כששהתה בניו יורק בביקור משפחתי בעיר.
הערות שוליים

↑  "History of the Dessoff Choirs". The Dessoff Choirs. אורכב מ-המקור ב-2007-06-15. נבדק ב-2007-06-18.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007456713805171  BnF: cb13168484w (data)  CiNii: DA0818193X  GND: 116085053  ISNI: 0000 0000 8096 7588  LCCN: n97026951  MusicBrainz: 73e69b43-c501-40cb-9e17-0a30da03e0e3  NTA: 184565065  SNAC: w6sf377m  SUDOC: 08692835X  VIAF: 17360455   WorldCat (עם VIAF): 17360455
פרשת פליים

פרשת פליים (באנגלית: Plame affair) היא שערורייה פוליטית שהתחוללה בארצות הברית, ובבסיסה החשד שבכירים בממשל הנשיא בוש חשפו את זהותה של סוכנת ה-CIA ולרי פליים רק כדי להתנקם בבעלה, שמתח ביקורת על התנהלות הממשל בתקופה שלפני היציאה למלחמת עיראק. נטען כי כדי להצדיק את צאתו למלחמה, נקט הממשל טענות מפוקפקות על ניסיונותיו, כביכול, של סדאם חוסיין להשיג נשק להשמדה המונית. הפרשה הייתה נדבך חשוב בדרך לאובדן התמיכה של חלקים מהציבור במלחמה.
ראשית הפרשה

ההאשמות נבעו מטור שפרסם העיתונאי והפרשן הימני רוברט נובאק בוושינגטון פוסט ב-14 ביולי 2003. טור זה דן בבעלה של פליים, השגריר לשעבר ג'וזף וילסון. וילסון, דיפלומט בעברו ששירת בתפקידים שונים באפריקה, נשלח בפברואר 2002 על ידי ה-CIA לניז'ר כדי לבדוק מידע על ניסיון כביכול של עיראק להשיג עפרת אורניום מהמדינה. וילסון הגיע למסקנה כי המידע היה לא נכון. למרות זאת הזכיר בוש, בנאום מצב האומה ב-28 בינואר 2003 מידע מודיעיני על ניסיון רכישת אורניום במדינה אפריקנית, בנסותו לשכנע בנחיצות היציאה למלחמה.
במאי–יוני 2003, עם התגברות הוויכוח על אי-מציאת נשק להשמדה המונית בעיראק, הוזכרה על ידי כמה עיתונאים משימת הבדיקה בניז'ר שאליה נשלח "שגריר לשעבר". ב-6 ביולי 2003 פרסם וילסון מאמר בניו יורק טיימס ובו הזדהה כמי שערך את הבדיקה, ותקף את ממשל בוש על השימוש בידיעות על ניסיון רכישת האורניום כדי להצדיק את היציאה למלחמה, למרות מסקנותיו הוא.
שמונה ימים אחר כך התפרסם הטור של נובאק, ובו הוא כתב:
כשהתברר שפליים הייתה סוכנת מוסווית (היא הציגה את עצמה כ"אנליסטית אנרגיה" בחברת קש שהקים ה-CIA), פרצה השערורייה. רבים, ובהם וילסון, האשימו את אנשי הממשל בכך שהדליפו את המידע כדי לפגוע בקריירה של פליים, ובכך לנקום בווילסון על ביקורתו הפומבית, וכי פגעו בכך בביטחון המדינה. האצבע המאשימה הופנתה בעיקר כלפי קארל רוב, יועצו הקרוב של בוש.
החקירה

הפרשה הפכה לפלילית כאשר בסוף ספטמבר דרש ה-CIA ממשרד המשפטים לפתוח בחקירה כדי לבדוק אם נעברה עבירה על "חוק ההגנה על זהויות מודיעיניות", חוק האוסר חשיפה ביודעין של זהות סוכן מודיעין חסוי בידי מי שמידע כזה הגיע אליו מתוקף תפקידו. חבר מושבעים גדול, שלו הסמכות להחליט על הגשת כתבי אישום, הושבע ב-31 באוקטובר. בשל חשש לניגוד אינטרסים של העומדים בראש משרד המשפטים, הועבר ניהול החקירה בסוף דצמבר לידי התובע המיוחד פטריק פיצג'רלד.
במהלך החקירה הועלו שמותיהם של עיתונאים נוספים מלבד נובאק כמי שקיבלו מידע מאנשי ממשל בנושא פליים. שניים מהם, מאט קופר מהטיים מגזין וג'ודית מילר מהניו יורק טיימס נדרשו להעיד לפני חבר המושבעים, אך סירבו מטעמי חיסיון עיתונאי. ב-29 ביוני 2005 ניתן לשניים אולטימטום למסור עדות. קופר התרצה אחרי שקיבל אישור מהמקור שלו, ככל הנראה קארל רוב, והעיד. לעומתו, מילר, שהמקור שלה היה לואיס "סקוטר" ליבי, סירבה להעיד, ונשלחה לכלא אף שכלל לא פרסמה כתבה בנושא. ב-29 בספטמבר, אחרי שישבה 85 יום בכלא, הסכימה מילר, בעקבות שיחת טלפון עם ליבי ששחרר אותה מהחיסיון, להעיד על שיחותיה עמו, ושוחררה.
ב-28 באוקטובר 2005, עם תום תקופת המינוי של חבר המושבעים הגדול, הודיע התובע פיצג'רלד שחבר המושבעים החליט על הגשת כתב אישום נגד לואיס "סקוטר" ליבי, ראש המטה והיועץ לענייני ביטחון לאומי של סגן הנשיא דיק צ'ייני. ליבי לא הואשם בעבירה על "חוק ההגנה על זהויות מודיעיניות", עברה שהסף הדרוש בשביל לבססה גבוה ביותר, אלא בעברות של עדות שקר, ושיבוש מהלכי משפט. בכתב האישום נטען שליבי שיקר הן לפני חוקרי ה-FBI והן בעדות בשבועה לפני חבר המושבעים, כשטען שקיבל את המידע על פליים לראשונה בשיחות עם עיתונאים, ולא מגורמי ממשל (טענה שלו הייתה נכונה, הייתה מסירה מעליו את החשדות המקוריים). בעקבות הגשת כתב האישום התפטר ליבי מתפקידו. ב-6 במרץ 2007 הורשע ליבי במתן עדות שקר ובשיבוש מהלכי משפט.
אף שערב פרסום החלטת חבר המושבעים הוזכר גם קארל רוב כמי שעשוי להיות מואשם, עם פיזור חבר המושבעים לא הוגש נגדו כתב אישום, והוא נשאר בתפקידו.
ב-7 בספטמבר 2006 הודה ריצ'רד ארמיטאג' כי הוא היה המקור של נובאק בכתבתו. הוא לא הועמד לדין מכיוון שלא היו שום הוכחות שהלה ידע על כך שפליים הייתה סוכנת מוסווית.
ב-2007 פרסמה ואלרי פליים ספר זיכרונות על הפרשה, "Fair Game: My Life as a Spy, My Betrayal by the White House". שם הספר מתייחס לאמירה שיוחסה עם פרוץ הפרשה לקארל רוב, כאילו פליים היא "מטרה לגיטימית להתקפה"(fair game). הספר עובד לסרט בשם משחק הוגן (באנגלית "Fair Game") שיצא לאקרנים ב-2010 ובו מככבים נעמי ווטס בתפקיד פליים ושון פן בתפקיד בעלה.
הערות שוליים

↑  What I Didn't Find in Africa, by Joseph C. Wilson 4th (New York Times)
↑  Mission To Niger, by Robert D. Novak (Washington Post)
פתית שלג (גורילה)

| --- | --- |

 לידה:  1964 גינאה המשוונית, האימפריה הספרדית 
 מוות:  24 בנובמבר 2003 (בגיל 39 בערך) גן החיות של ברצלונה, ספרד 
 מין:  גורילת שפלה מערבית
 זוויג:  זכר 
 ידוע בשל:  הגורילה הלבקנית היחידה הידועה
 תקופת הפעילות:  ? – 24 בנובמבר 2003 
 
פתית שלג (בקטלאנית: Floquet de Neu; בספרדית: Copito de Nieve;‏ 1964 – 24 בנובמבר 2003) היה הגורילה הלבקן הידוע היחיד בעולם עד כה. הוא הוחזק בגן החיות של ברצלונה בברצלונה, קטלוניה, ספרד משנת 1966 ועד מותו ב-2003.
היסטוריה

פתית שלג נלכד באזור "ריו מוני" בגינאה הספרדית (כיום גינאה המשוונית) ב-1 באוקטובר 1966 על ידי החוואי בניטו מאניה מהקבוצה האתנית פנג. מאניה הרג את שאר קבוצת הגורילות של פתית שלג (שלא היו לבקנים), והחזיק את פתית שלג בביתו במשך ארבעה ימים, עד שהעביר אותו לבאטה, שם הוא נרכש על ידי הפרימטולוג ג'ורדי סבאטר פי.
פתית שלג כונה על ידי החוואי Nfumu Ngui (בשפת הפנג: "גורילה לבנה"), מאוחר יותר כונה Floquet de Neu (בקטלאנית "פתית שלג קטן") על ידי שומרו, ג'ורדי סבאטר פי.
מאפיינים

פתית שלג היה גורילה מתת-המין גורילת שפלה מערבית שלקה בלבקנות כוללת. ראייתו הייתה לקויה, אם כי בדיקות שנעשו כדי לקבוע האם יש לו נקודה עיוורת מרכזית לא מצאו כזו. חקר הגנום של פתית שלג קבע שלהוריו היה 12% מה-DNA במשותף, מכך הסיקו החוקרים שהוריו היו דוד ואחיינית. אותו המחקר גילה שהלבקנות שלו נגרמה ממוטציה של הגן SLC45A2. פתית שלג קיבל את הגן הרצסיבי משני ההורים, מה שגרם ללבקנות שלו.
החיים בברצלונה

עם הגעתו לברצלונה בנובמבר 1966, הוא זכה לקבלת פנים רשמית על ידי ראש עיריית ברצלונה. הוא התפרסם בשם שניתן לו על ידי סבאטר כאשר נשיונל ג'יאוגרפיק הציג אותו על השער במרץ 1967, עם השם באנגלית "Snowflake" ושם זה התפשט בקרב העיתונות. סבאטר עצמו קרא לגורילה "Copi" או "Floquet", ובשנים מאוחרות יותר "Nfumu". הוא נודע גם כ"חמאה קטנה" וכ"גורילת ווניל".
בתחילה, גן החיות של ברצלונה לא היה מודע לכך שפתית שלג הוא ייחודי והם ביקשו מסבאטר שישלח להם עוד גורילות לבנות. מאוחר יותר קיווה גן החיות לייצר זן גנטי ומשפחה שלמה של גורילות לבנות באמצעות רבייה סלקטיבית. גן החיות תכנן לחתוך את אשכיו של פתית שלג עם מותו ולהקפיא אותן כדי לשמור את האפשרות להביא ממנו צאצאים נוספים בעתיד. בשנת 1986 הזמין גן החיות של ברצלונה את הווטרינר הבריטי של גן החיות דייוויד טיילור לנסות לאסוף זרע מפתית שלג לצורך הזרעה מלאכותית והניסיון לא צלח.
החיים בברצלונה > צאצאים

פתית שלג הוליד 22 צאצאים משלוש נקבות שונות, מהם שישה שרדו עד לבגרות. אף אחד מצאצאיו לא לבקן.
נכון לספטמבר 2021, לפתית שלג יש בסך הכול 21 נכדים (11 שרדו) ושמונה נינים (כולם חיים). לאחד מנכדיו יש אצבעות ורודות, מה שמרמז אולי על לבקנות חלקית.
מותו

בשנת 2001 אובחן פתית שלג כחולה בסוג חריג של סרטן העור, שקשור כמעט בוודאות ללבקנותו. מצבו הידרדר והוא החל לאבד עניין בפעילויותיו הרגילות. הוא התבודד מגורילות אחרות, והפגין סימני כאב, עד שב-2003 החליטו בגן החיות להרדים (אנ') אותו. ההחלטה פורסמה בספטמבר 2003. אלפי אנשים ביקרו את פתית שלג בגן החיות של ברצלונה לפני שהוא הורדם ב-24 בנובמבר 2003. בזמן מותו, הוערך גילו של פתית שלג בין 38 ל-40 שנים.
הערות שוליים

1 2 3  אורן דותן, ‏גילוי העריות שיצר את הגורילה הלבקן היחיד בעולם, באתר ‏מאקו‏, 18 ביוני 2013
1 2  "Meet Snowflake The World's Only Known Albino Gorilla". thenigertimes.com. 29 בנובמבר 2003. אורכב מ-המקור ב-16 במרץ 2015. נבדק ב-25 באוקטובר 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007551402505171  LCCN: sh93009285 
פתית שלג נח במתחם שלו
פרסי בחירת הנוער

| --- | --- |

לוגו הטקס, 2016
 תיאור:  פרס המוענק על ידי הנוער להישגים הגדולים ביותר של השנה החולפת בתחומי הטלוויזיה, הקולנוע, המוזיקה, הספורט, האופנה והאינטרנט
 מיקום הטקס:  קליפורניה קליפורניה
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 הגוף המעניק:    פוקס
 תקופת הפרס:  1 באוגוסט 1999 – 11 באוגוסט 2019 (20 שנה)
 האתר הרשמי (באנגלית)
טקס פרסי בחירת הנוער (באנגלית: Teen Choice Awards, ידוע גם כ-TCAs) הוא טקס פרסים אמריקאי הנערך מדי שנה, במהלכו מוענקים פרסים להישגים הגדולים ביותר של השנה החולפת בתחומים מוזיקה, קולנוע, ספורט, טלוויזיה, אופנה ועוד. הטקס משודר בערוץ פוקס וקהל הנוער הוא שמצביע ובוחר את הזוכים בתחומים השונים. בניגוד לטקסים רבים בהם הזוכה מקבל פסלון, בטקס זה הזוכה מקבל גלשן עבודת יד בגודל מקורי המקושט בלוגו של הטקס, אותו מעצבים מחדש מדי שנה. ייצור גלשן אחד עולה לערוץ למעלה מ-800 דולר, והוא נבחר כפרס מתוקף היותו סמל המייצג את החופש הגדול ואת הקיץ עבור המתבגרים. במסגרת הטקס מופיעים ידוענים בתור אורחים ומגישים את הקטגוריות השונות, ובנוסף מתבצעים קטעי מעבר קומיים על ידי מנחה/מנחי הטקס ולעיתים על ידי ידוענים נוספים, וכן מספר קטעים מוזיקליים.
האמן ג'ייסון דירולו הופיע הכי הרבה פעמים עם 3 הופעות מוזיקליות לאורך השנים. להקת הבנים ואן דיירקשן היו הראשונים בכל תולדות הטקס שזכו בפרס בקטגוריית בחירת המוזיקה עבור שיר שלא יצא כסינגל.
מבחינת תוכן, הסדרה "שקרניות קטנות" מחזיקה במספר הזכיות הרב ביותר עם 30 פרסים. במקום השני נמצאת הסדרה "יומני הערפד" עם 27 פרסים, ואחריה נמצאים הריאליטי "אמריקן איידול" עם 18 פרסים, הסדרה "אחת שיודעת" עם 17 פרסים, הסדרה "Glee" עם 15 פרסים, הסדרות "חברים" ו-"The O.C." עם 10 פרסים והסדרות והתוכניות "גיבורים", "האנה מונטנה" ו-"משפחת קרדשיאן" עם 7 פרסים.
קטגוריות בטקס

מקרא צבעים
| --- | --- |
: קטגוריה בהווה
: קטגוריה בעבר או קטגוריה שהוצגה פעם אחת בלבד
: קטגוריה משתנה
רקע

כאשר המפיקים הראשיים בוב ביין ומייקל בורג קיימו פגישה לטובת יצירת טקס פרסים הפונה לקהל הנוער, הם חשבו על טקס שמאופיין בתוכן בוגר יותר מזה של טקס פרסי בחירת הילדים של ניקלודיאון, ובמידת מה משתווה לתוכן של טקס פרסי הווידאו-קליפים של MTV. לאורך השנים נשמר הפורמט המקורי של הטקס, לפיו הפרסים מוענקים לידוענים עם הישגים בתעשיית הבידור והספורט, והקטגוריות הן קטגוריות דינמיות שאינן קבועות ומתחדשות משנה לשנה.
בעבר נערכה ההצבעה לטקס תוך שימוש בפתקי הצבעה. הפתקים היו מוטמנים בדפי מגזינים המיועדים לנוער, אותם הם היו צריכים לרכוש, כאשר היה עליהם לתלוש את הפתק עם המועמד המועדף עליהם ולשלוח אותו לערוץ פוקס. בנוסף, היה ניתן להצביע דרך האתר הרשמי של ערוץ פוקס באינטרנט. בשנת 2008 הקימו פוקס ומפיקי הטקס את teenchoice.com - האתר רשמי לטקס פרסי בחירת הנוער, דרכו נעשית ההצבעה הרשמית לטקס עד היום.
הטקס הראשון נערך בשנת 1999, ומאז מתקיים בתדירות שנתית. בשנתיים הראשונות (1999-2000) הופק הטקס בשדה התעופה של העיר סנטה מוניקה שבקליפורניה. משנת 2001 עד 2013 הטקס הופק באמפיתיאטרון בשם גיבסון אשר שכן בלוס אנג'לס, אולם הוא נהרס לטובת אטרקציה חדשה שנבנתה בפארק שעשועים של אולפני יוניברסל הוליווד, הממוקם בקרבת מקום. שנה לאחר מכן, בשנת 2014 הטקס היה מתוכנן להתקיים בארנה של הקמפוס באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס, אולם לאחר הצפה שלו הוחלף המיקום, והטקס שודר לבסוף באודיטוריום שריין, בין אולמות הבידור הגדולים בלוס אנג'לס.
פרסים מיוחדים

בנוסף לקטגוריות השנתיות הסטנדרטיות, קיימות 6 קטגוריות נוספות המוענקות כפרס כבוד ו/או הערכה, ואת הפרסים בקטגוריות אלו בוחר צוות הערוץ, בניגוד לקטגוריות האחרות בהן קהל הנוער הוא הקול המכריע. פרסים מיוחדים אלו אינם ניתנים בכל שנה. קטגוריות הכבוד הן:
הישג יוצא מגדר הרגיל (2000 - 2002):
| שנה | זוכה |
| --- | --- |
2000: סרינה ויליאמס ו-ונסה ויליאמס
2001: שרה מישל גלר
2002: ריס וית'רספון
פרס אומץ (2004):
| שנה | זוכה |
| --- | --- |
2004: בת'אני המילטון
פרס Visionary (2005):
| שנה | זוכה |
| --- | --- |
2005: גוון סטפאני
2017: ברונו מארס
פרס Ultimate (2003-הווה):
| שנה | זוכה |
| --- | --- |
2003: מייק מאיירס
2007: ג'סטין טימברלייק
2009: בריטני ספירס
2011: טיילור סוויפט
2012: סדרת סרטי דמדומים
2013: אשטון קוצ'ר
2014: סלינה גומז
2017: מיילי סיירוס
פרס השראה מטעם Acuvue (2011-הווה):
| שנה | זוכה |
| --- | --- |
2011: דמי לובאטו
2012: מירנדה קוסגרוב
2013: ניק ג'ונאס
אייקון האופנה של Candie (2013-הווה):
| שנה | זוכה |
| --- | --- |
2013: מיילי סיירוס
2014: זנדאיה
2015: בריטני ספירס
פרס See Her (2017):
| שנה | זוכה |
| --- | --- |
2017: ונסה הדג'נס