רוברט צ'יימברס
שרידים (Vestiges)

במהלך שנות ה-30 של המאה ה-19 גילה צ'יימברס עניין בתחום הגאולוגיה שהתרחב אז במהירות, ונבחר לעמית באגודה הגאולוגית של לונדון ב-1844. לפני כן נבחר כחבר בחברה המלכותית של אדינבורו ב-1840, שחיברה אותו באמצעות התכתבות עם מדענים רבים. מאוחר יותר נזכר ויליאם כי "מוחו היה עסוק בתיאוריות ספקולטיביות שהביאו אותו לתקשורת עם סר צ'ארלס בל, ג'ורג' קומב, אחיו ד"ר אנדרו קומב, ד"ר ניל ארנוט, פרופסור אדוארד פורבס, ד"ר סמואל בראון והוגים אחרים, בנושאי על פיזיולוגיה ופילוסופיה נפשית". בשנת 1848 פרסם צ'יימברס את ספרו הגאולוגי הראשון על שולי הים העתיקים. מאוחר יותר סייר בסקנדינביה ובקנדה למטרת חקר גאולוגי. תוצאות מסעותיו פורסמו ב"שרידים של צפון אירופה (Tracings of the North of Europe, 1851) וב"שרידים של איסלנד ואיי פארו" (Tracings in Iceland and the Faroe Islands, 1856).
ספרו הפופולרי ביותר, שהושפע ממחקריו הגאולוגיים והתעניינותו בתיאוריות ספקולטיביות, היה יצירה שאליה מעולם לא צירף את שמו בגלוי. בשנת 1844 השלים צ'יימברס את ההכתבה של שרידי ההיסטוריה הטבעית של הבריאה (Vestiges of the Natural History of Creation) שלו לאשתו, אן קירקווד, כשהחלים מהדיכאון בבית הנופש שלו בסנט אנדרוס. ייתכן שכתיבת הספר שימשה למטרה טיפולית. צ'יימברס היה פרנולוג נלהב באדינבורו בשנות ה-30 של המאה ה-19, וספרו זה שנכתב בעילום שם הפך לרב מכר בינלאומי ולבעל השפעה ציבורית רבה, בהמשך ל"מבנה האדם" (Constitution of Man) של קומב (1828) ולפני "מוצא המינים" של צ'ארלס דרווין ב-1859. המהדורה הראשונה של שרידי ההיסטוריה הטבעית של הבריאה יצאה לאור ב-1844 ופורסמה בעילום שם. אנונימיות ספרותית לא הייתה נדירה באותה תקופה, במיוחד בעיתונות התקופתית. עם זאת, בז'אנר המדע, האנונימיות הייתה נדירה במיוחד, בשל העובדה שכותבי מדע בדרך כלל רצו לקחת קרדיט על עבודתם כדי לתבוע עדיפות לממצאים שלהם.
הסיבה לאנונימיות של צ'יימברס הייתה ברורה. הספר טען לתפיסה התפתחותית של הקוסמוס המשלבת אבולוציה של כוכבים עם התמרה מתקדמת של מינים ברוח התאוריה של ז'אן-בטיסט דה לאמארק הצרפתי המנוח. לאמארק הוכפש בקרב אינטלקטואלים, ותיאוריות אבולוציוניות היו לא פופולריות, למעט בקרב רדיקלים פוליטיים ומטריאליסטים. אולם צ'יימברס ניסה להרחיק במפורש את התיאוריה שלו מזו של לאמארק על ידי ניסיון לשלול מהמנגנון האבולוציוני של לאמארק כל סבירות. "ייתכן שרצונות והפעלת היכולות נכנסו בדרך כלשהי לייצור התופעות ששקלנו עליהן; אבל בהחלט לא בדרך שהציע לאמארק, שכל הרעיון שלו לא מספיק כדי להסביר את עלייתן של הממלכות האורגניות, עד כדי כך שנוכל להציב אותה ברחמים בין שטויות החכמים." בנוסף, עבודתו הייתה יותר סוחפת בהיקפה מאלה של כל קודמיו. "הספר, למיטב ידיעתי", הוא כותב בפרק הסיום, "הוא הניסיון הראשון לחבר בין מדעי הטבע בתולדות הבריאה".
צ'יימברס היה מודע לסערה שכנראה תתעורר בעקבות עיסוקו בנושא, ולא רצה לערב את חברת ההוצאה שלו ושל אחיו בשערורייה. הסדרי הפרסום, לפיכך, נעשו באמצעות אלכסנדר אירלנד, חבר ממנצ'סטר. כדי למנוע גילויים לא רצויים, צ'יימברס חשף את יצירתו רק לארבעה אנשים: אשתו, אחיו ויליאם, אירלנד ואחיינו של ג'ורג' קומב, רוברט קוקס. כל ההתכתבות אל צ'יימברס וממנה עברה דרך ידיו של אירלנד, וכל המכתבים וכתבי היד הועתקו בצייתנות בידיה של גברת צ'יימברס כדי למנוע אפשרות שמישהו יזהה את כתב ידו של רוברט.
צ'יימברס רמז לכך שאלוהים עלול שלא לקיים באופן פעיל את ההיררכיות הטבעיות והחברתיות. בכך הספר איים על הסדר החברתי ויכול היה לספק תחמושת לצ'רטיסטים ומהפכנים. אנשי דת וחוקרי טבע אנגליקניים תקפו את הספר. הגאולוג אדם סדג'וויק חזה "חורבן ובלבול באמונה", וחשש שאם הספר ייקלט על ידי מעמד הפועלים, הוא "יערער את כל המרקם המוסרי והחברתי" ויביא ל"מחלוקת ומהומה קטלנית". לעומת זאת, קווייקרים ואוניטארים רבים אהבו את הספר. הפיזיולוג היוניטרי ויליאם בנג'מין קרפנטר כינה אותו "ספר מאוד יפה ומעניין", ועזר לצ'יימברס לתקן מהדורות מאוחרות. המבקרים הודו לאלוהים על כך שהמחבר התחיל "בבורות ויומרנות", שכן הגרסאות המתוקנות "היו מסוכנות הרבה יותר".[דרוש מקור] עם זאת, הספר עורר סנסציה ופורסם במהירות במספר מהדורות. הוא הביא לדיון נרחב באבולוציה בציבור ובעיתונות, עד הסלונים של החברה הגבוהה.