stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
היפ הופ ישראלי
תחילת הדרך

בשנת 1986, הוציא יאיר ניצני את אלבומו "האשם תמיד". האלבום נשען על דמות פרודית בשם "האשם תמיד" ומהווה מחווה ברורה למוזיקת האלקטרו היפ הופ ששלטה בסצנת ההיפ הופ האמריקאית באותה תקופה.
בשנת 1993, יצא לאור אלבומו של נייג'ל האדמו"ר, ישראלי ממוצא ג'מייקני ששהה זמן רב בג'מייקה. האלבום, שהציג היפ הופ (משולב עם ראגמאפין), ונקרא "חומוס מטמטם", היה אלבומו היחיד של האדמו"ר (בהפקה של יוסי פיין). הוא כלל טקסטים הומוריסטיים, ובאופן כללי לעג לגאנגסטה ראפ. אלבום זה לא זכה להצלחה בזמן אמת ובהמשך יצא לאור בשנית על ידי חברת ההפקות של יאיר ניצני. ראפרים ישראליים רבים טוענים להשפעה רבה של האלבום על סגנונם המוזיקלי.[דרושה הבהרה][דרוש מקור] בשנת 1994 החלה לפעול הלהקה IS הופ, ששילבה אף היא תוכן הומוריסטי בשיריה, אך התפרקה תוך שנה.
ההשפעות הג'מייקניות על מוזיקת ההיפ הופ הישראלית נכחו גם אצל זמר הרגאיי סילברדון, ישראלי שאף הוא בילה את מרבית חייו בג'מייקה ואף היה ה"לבן" הראשון שהגיע לראש מצעד הפזמונים המקומי של ג'מייקה. אלבומו העברי הופק בג'מייקה על ידי המפיקים סטילי וקליבי, אך לא זכה להצלחה בישראל.
שבק ס' שהחלה לפעול ביבנה בשנת 1992 הייתה הלהקה הראשונה שהצליחה להביא את ההיפ הופ והראפ הישראלי למצעדי הפזמונים. הלהקה שילבה ראפ, מוזיקת היפ הופ ופַּאנְק עם רוק (בדומה ללהקה ממנה שאבו השראה, ביסטי בויז), בעוד אלבומיה המוקדמים מתאפיינים בשירים הומוריסטיים עתירי גסויות, היא עברה לטקסטים עמוקים יותר ומחאה חברתית בהמשך הדרך. בין להיטיהם המוכרים ניתן למנות את "מכופף הבננות" (המכיל סימפול משיר הנושא את אותו השם של אריק איינשטיין), "לבקש את הקש", "תתקעו בחצוצרה" (עם פישי הגדול), "נופל וקם" ועוד. רבים מחברי הלהקה מעורבים בסצנת ההיפ הופ הישראלית וחלקם אף הצליחו לפתח קריירת סולו לאחר פירוק הלהקה בשנת 2000, המוכר מביניהם הוא מוקי שפרץ עם קריירת סולו מצליחה. שבק ס' היא הרכב ההיפ הופ הראשון בישראל שהצליח להגיע למעמד של "אלבום זהב", עם תקליטם השני, "בעטיפה של ממתק".
הדג נחש, שהחלה לפעול ב-1996 בירושלים תרמה רבות להתאקלמות הסגנון בישראל ונחשבת לאחת להקות ההיפ-הופ המצליחות בישראל. סגנונם מאופיין כפַאנְק משולב עם ראפ. בשירם, מופיעים לרוב מסרים של סובלנות, שוויון ושלום, וכולל מחאה חברתית ופוליטית. חברי הלהקה בהנהגת שאנן סטריט אף פעילים חברתית ויזמים קבועים של אירועי תרבות ומוזיקה בקרב אוכלוסיות חלשות דוגמת פסטיבל בשקל. בין להיטיה של הדג נחש נמנים "אני לא מוותר" עם מזי כהן, "לזוז", "לא פראיירים", "גבי ודבי" (מהתוכנית הוותיקה ללימוד אנגלית), "שירת הסטיקר" שנכתב על ידי דויד גרוסמן, "עוד אח אחד" (שבוצע במקור על ידי פישי הגדול בשנת 1999), ורבים אחרים. להקות אלו פעלו במקביל לחדירתה של הסוגה האמריקאית לישראל והצלחתה ברדיו ובמועדונים.
גל הפריצה השני

החל משנת 2014 החל הרדיו הישראלי לשוב ולהשמיע היפ הופ ישראלי באופן רחב היקף. הרמזים המוקדמים לסינכרון שבין השגשוג של ההיפ הופ הישראלי ברחבות המועדונים בישראל, ובקרב בני הנוער בא לידי ביטוי עוד מעט קודם לכן, כאשר בין השנים 2011 ו-2012 תחנת הרדיו גלגלצ התחילה לשדר בכמות מועטה זמרים כמו פלד ואיזי, שאף נכנסו למצעדי הפזמונים של התחנה.
האמנים הראשונים שפרצו למיינסטרים באופן רחב היקף היו טונה, נצ'י נצ' (רביד פלוטניק), איזי וטליסמאן. אלבומו השני של פלוטניק, "בור ועם הארץ", הכניס שירים שונים למצעדי הפזמונים. כמו כן, זכה פלוטניק להשמעות במסגרת פרויקטים שונים בהם לקח חלק. ב-2015 איזי הוציא את אלבומו השני, "לא לילדים", וזכה להצלחה ובמה בקדמת הרדיו. במקביל, נפתחו בשנית ובצורה רציפה שערי הרדיו לכלל אמני ההיפ-הופ בישראל, כמו בני אסתרקין, שגב, סגול 59, טונה, התקווה 6 ורבים אחרים.
בשנת 2015, נכנס פלוטניק בשנית לפסגת המצעדים יחד עם ההרכב "קפה שחור חזק", עם שירם "יהיה בסדר". זהו הישג אליו לא הגיע אף אמן היפ הופ ישראלי במשך שנים (האחרון לפניהם היה קוואמי, עם השיר "תסחטי אותי" בשנת 2010). אמן נוסף שזכה להכרה בתקופה זו הוא הראפר טונה, עם אלבומו "גם זה יעבור" ובו שיריו "עולם משוגע", "גם זה יעבור" ו"רוק 30". בשנת 2015 הרדיו פתח בשנית את שעריו לאחר היעדרות של כמעט עשור אף לסאבלימינל, שהיה ממובילי הסצנה בראשיתה, וללהקת הרגאיי וההיפ הופ התקווה 6 שאף זכו שנתיים ברציפות בתואר "אנשי השנה של המוזיקה" בתחנת גלגלצ. באותה שנה פרץ הראפר רון נשר לתודעה כאשר הוציא את השיר #דוביגל ביחד עם הצמד סטטיק ובן-אל תבורי, שהתחברו והתפרסמו לאחר צאת השיר.
גל הפריצה השלישי

החל משנת 2016 החלה להופיע בסצנת ההיפ הופ הישראלי גם מוזיקת טראפ, באותה שנה נחשבה סצנת הטראפ הישראלית למחתרתית אך הפכה לפופולרית יותר לאורך השנים, בין אמני הטראפ ניתן למנות את: נורוז, דודו פארוק, מיכאל סוויסה, ״יאנג בויז״ (יאנג הפנר ובוי אצ'י), לוקץ', פלד, טדי נגוסה, הלם תרבות, שרק וצוקוש. סגנון זה התפתח בעיקר בתל אביב ומושפע מה"טראפ" בארצות הברית, בערים כגון אטלנטה, לוס אנג'לס ומיאמי. סצנת הטראפ הישראלית התפרסמה בעיקר בקרב נוער.
האמנים הראשונים שפרצו בסצנת הטראפ הישראלית היו איתי לוקץ', מיכאל סוויסה ונורוז. המפיק המוזיקלי אורי שוחט אשר פעל במשך כל התפתחות סצנת ההיפ הופ הישראלי, נהג לעבוד עם אמני טראפ רבים, וביניהם מיכאל סוויסה, שאלבומו "סוויסהלנצח" אשר הפיק שוחט זכה לשבחים רבים.
בשנת 2017 החלה לפעול ליגת באטל ראפ בשם "דיבור נגוע" אשר בה התחרו ראפרים ישראלים אחד בשני תוך שימוש בעלבונות כלפי היריב, ראפרים רבים השתתפו, בין היתר 9 מ"מ, מייסד הליגה, רון נשר, הלם תרבות ושרק. ב-2018 נוסדה ליגת באטל ראפ נוספת בשם "Jewish Battle", בה מתחרים בדרך כלל ראפרים מחתרתיים שטרם פורסמו כאמנים.
בשנת 2023 יצאו טונה ורביד פלוטניק לסדרת הופעות משותפת בלייב פארק ראשון לציון, אליהן הגיעו 90 אלף אנשים, שהיא הכמות הגדולה ביותר של אנשים שהגיעו לסדרת הופעות היפ הופ בארץ.
ראו גם

רוק ישראלי
פאנק (Punk) ישראלי
פאנק (Funk) ישראלי
לקריאה נוספת

אורי דורצ'ין, זמן אמת – היפ-הופ בישראל, רסלינג, 2012
הערות שוליים

1 2  לילות לבנים לבני הנוער בפארק אשדוד ים, באתר www.ashdodnet.com
↑  אבישי סלע, סנדק ההיפ הופ העברי יכול היה להתמסחר. הוא נשבע שהוא לא, באתר טיים אאוט, ‏2019-11-05
1 2  מתן שרון, "תחרות העלבות מילולית שהתפתחה לממדי קרב MMA", באתר ynet, 10 בנובמבר 2019
↑   עפר פרלמן, באטל ראפ ישראלי: מה מתחרז עם משגל נסוג, יו?, באתר הארץ, 19 באוגוסט 2017
↑  נועה רחמים, ‏עשו היסטוריה: זו הסיבה ש-90 אלף איש נהרו להופעה של טונה ורביד פלוטניק, באתר מעריב אונליין, 21 במאי 2023
יואש רובין

| --- | --- |
 מדינה:  ישראל 
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 דרגה:    אלוף-משנה
 תפקידים בשירות
 מפקד פלחה"ן גולני  מפקד גדוד רותם  מפקד החטיבה הדרומית ברצועת עזה  מפקד חטיבת הנגב  נספח צה"ל בתאילנד
 פעולות ומבצעים
   מלחמת לבנון    המערכה ברצועת הביטחון  האינתיפאדה הראשונה
 
יואש רובין הוא אלוף-משנה במילואים בצה"ל, שירת כמפקד גדוד רותם וכמפקד חטיבת הנגב.
שירות צבאי

עם גיוסו לצה"ל שובץ רובין בחטיבת גולני. בגולני עבר רובין מסלול הכשרה כלוחם, קורס מ"כים חי"ר וקורס קציני חי"ר. עם סיום הקורס שב לחטיבה ושימש במספר תפקידי פיקוד. בשנת 1983 פיקד על פלחה"ן גולני, והוביל אותה בעת הלחימה בדרום לבנון. בהמשך שימש כמפקד גדוד רותם, לאחר שהועלה לדרגת אל"ם מונה למפקד החטיבה הדרומית ברצועת עזה. בשנים 1992-1991 פיקד על חטיבת הנגב. לאחר מכן שימש כנספח צה"ל בתאילנד. עם שחרורו מצה"ל עבד בסיב"ט.
הערות שוליים

↑  יואש רובין (1983), מתוך אתר גדוד הסיור של חטיבת גולני.
↑  אמנון ברזילי, "אינטרסים כלכליים, זה כל הסיפור", הארץ, ‏ 16.11.2004.
ערך זה הוא קצרמרבנושא קציני צה"ל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
רוד אוונס

| --- | --- |

 לידה:  19 בינואר 1947 (בן 78) סלאו, הממלכה המאוחדת 
 שם לידה:  Roderic Evans 
 מוקד פעילות:  הממלכה המאוחדת, ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  1959 – 1973, 1980 (כ־14 שנים)
 סוגה:  רוק, רוק מתקדם, הארד רוק, רוק פסיכדלי 
 סוג קול:  בריטון 
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 פרסים והוקרה:  היכל התהילה של הרוק אנד רול 
 פרופיל ב-IMDb
 
רוד אוונס (באנגלית: Rod Evans; נולד ב-19 במאי 1947) הוא זמר בריטי. אוונס ידוע בעיקר בזכות השתתפותו בהרכב הראשון של להקת דיפ פרפל (בשנים 1968 – 1969), וכסולן להקת "Captain Beyond" (בשנים 1971 – 1973). הוא שר בסגנון רוק, רוק בלוז, רוק כבד ופסיכדלי. היה פעיל בעיקר בשנים 1959–1973 ו-1980.
תחילת חייו

אוונס נולד בעיירה איטון, במחוז בקינגהאמשייר שבבריטניה, ב-19 בינואר 1947. כבר בצעירותו חבר למתופף איאן פייס, שמוכר גם בזכות השתתפותו בלהקת דיפ פרפל, בהרכב "מבוך". בהמשך, קשר זה יהפוך להקמת הלהקה דיפ פרפל ביחד עם אמנים נוספים. בנוסף היה חבר בלהקת "The Horizons", באמצע שנות השישים.
קריירה עם דיפ פרפל

אוונס ופייס היו חברים מקוריים בדיפ פרפל, כאשר התגבשו בהרטפורדשייר, בשנת 1968. על פי דבריו של נגן הבס המקורי של הלהקה, ניק סימפר, אוונס התקבל לעבודה לאחר ש"הושלכו עשרות זמרים אחרים".[דרוש מקור] סימפר אף אמר כי אוונס ביסס את מקומו בלהקה לאחר שהגה רעיון לבצע גרסת כיסוי לשיר "Help!‎" של להקת הביטלס כבלדת רוק. גרסה זו של "Help!‎" הוקלטה לאלבום הבכורה של הלהקה, "Shades of Deep Purple", אך השיר המוכר ביותר שהוקלט עם שירת אוונס הוא השיר "Hush", אשר הגיע למקום ה-4 במצעד הבילבורד האמריקני, באוקטובר 1968. הלהיט הנוסף היחיד שהקליטה הלהקה עם אוונס ונכנס לרשימת 40 השירים הטובים של אותה שנה היה השיר "Kentucky Woman", שנכתב ובוצע במקור על ידי ניל דיימונדס.
קריירה עם דיפ פרפל > אלבומים נוספים עם דיפ פרפל

האלבום השני שהקליט אוונס עם הלהקה היה "The Book of Taliesyn", שהוא אלבום האולפן השני של להקת הרוק Deep Purple. שירתו של אוונס, שהוקלט שלושה חודשים בלבד אחרי "Shades of Deep Purple", שהיה אלבומם הראשון ויצא לאור על ידי חברת התקליטים "Tetragrammaton Records" באוקטובר 1968, מעט לפני סיבוב ההופעות הראשון שלהם בארצות הברית. שמו של האלבום נלקח מתוך "Book of Taliesin" (ספר הטאליסאן), מהמאה ה-14.
האלבום הבא הוא Deep Purple, שיצא בשנת 1969. שנה שהייתה רוויה בעשרות אלבומים ולהקות פורצות דרך. מבקרים רבים, ובהם גם ברוס אדר (Bruce Eder) מאתר Allmusic, הגדירו אותו כאלבום יוצא דופן מבחינות רבות ופורץ דרך בתחום הרוק הפסיכדלי (משמע, באלבום זה הלהקה ניגנו בסגנון פסיכדלי אך השתמשו בכלים ובטכניקות חדישות בתחום, כמו כלי קשת ונשיפה, סולואי אורגן ועוד). גם שמו של האלבום ייחודי מכיוון שרוב הלהקות קוראות לאלבומן הראשון בשם הלהקה (למשל, האלבום "‏Santana‏" של להקת סנטנה שיצא לאור באותה שנה, או האלבום "קנד היט" של הלהקה canned heat) ואילו אלבום זה נקרא בשם הלהקה על אף שהוא האלבום השלישי במספר. האלבום הציב אתגרים ביצועיים משמעותיים בפני חברי ההרכב, כאשר אוונס נדרש להפגין יכולות קוליות יוצאות דופן. מאפיין מרכזי של היצירה היה האיזון בין כלל הכלים המוזיקליים: בעוד שירתו של אוונס שימשה כקו מוביל, גם התיפוף של פייס היווה פריצת דרך משמעותית. בניגוד לגישה המסורתית שהגבילה את התופים לתפקיד מקצבי בלבד, פייס הטמיע מעברים עשירים בטכניקת "רול" (הקפצת מקלות התופים פעמיים בכל יד). בנוסף, כל יצירה באלבום כללה קטעי סולו הן בגיטרה והן בקלידים.
השיא המקצועי והאמנותי של האלבום התגלם ביצירה "April", המשתרעת על פני 12 דקות ומשלבת אלמנטים ממוזיקה קלאסית, רוק פסיכדלי ורוק כבד. למרות שהביקורות המקצועיות העניקו לאלבום שבחים נלהבים, תוך הדגשת תרומתו יוצאת הדופן של אוונס, תגובת הקהל הייתה מסויגת יחסית, עובדה שהשתקפה בירידה משמעותית בהיקף המכירות.
"זהו אלבום שניתן לשבת ולהאזין לו שלוש פעמים ברציפות, גם אלו שלא נמנים עם מעריצי דיפ פרפל... מדובר באחד מאלבומי הרוק המתקדם המרעננים ביותר אי פעם"
קריירה עם דיפ פרפל > פירוק ההרכב הראשון

לאחר הפלישה הבריטית, אשר הרכבים ולהקות רבות מפורסמות השתתפו בה, כמו הביטלס, לד זפלין, Tornados ועוד, גם דיפ פרפל החלו להופיע הרבה בארצות הברית ולהשפיע על המוזיקה האמריקאית. כמו הרבה להקות בריטיות בשנות השישים, גם דיפ פרפל, בדומה ללד זפלין, חוו את ההצלחה הגדולה ביותר שלהם באמריקה והוא שקל להגר לארצות הברית, בעוד ששאר חברי הלהקה התכוונו להישאר בבריטניה. ויכוח זה היה אחת משתי הסיבות לפרישתו של אוונס מהלהקה. הסיבה השנייה הייתה שהשירה של אוונס הייתה יותר מדי "מיופה" ומתאימה לסגנונות מוזיקה קלים יותר מהמוזיקה שהלהקה רצתה לעשות. בין חברי הלהקה החל להתפתח רעיון להדיח את אוונס מתפקיד הסולן ולהביא סולן חדש שמתאים יותר לרוק הכבד שאותו תכננה הלהקה לנגן. כך קרה שאוונס עבר לגור בארצות הברית בעוד שהלהקה נשארה לפעול בבריטניה, ובמקומו נכנס הסולן השני של דיפ פרפל, איאן גילן.
Captain Beyond

בשנת 1971 הקליט אוונס סינגל סולו תחת הכותרת "קשה להיות בלעדיך". הסינגל הצליח ביותר ואוונס החליט להמשיך את הקריירה המוזיקלית שלו עם נגנים נוספים. הוא הקים את להקת "Captain Beyond" (קפטן מעבר, בעברית), יחד עם המתופף ג'וני וינטר בובי קלדוול, בסיסט להקת "פרפר הברזל" לשעבר לי דורמן, והגיטריסט לארי "קרנף" ריינהרדט, שהיה גם חלק מההרכב האחרון של "פרפר הברזל". אוונס עזב את "Captain Beyond" ואת עסק המוזיקה לאחר שני אלבומיהם הראשונים. הלהקה הייתה סוף הקריירה המוזיקלית שלו בשנים אלה עד לשנת 1980. הוא ביצע הסבת מקצוע והפך למנהל טיפולי נשימה בבית חולים במערב אמריקה עד 1980, אז חזר לקריירת מוזיקה.
התרמית והתביעה

בשנת 1980 החליט אוונס, שהיה סולן הלהקה בשלושת אלבומי האולפן הראשונים, לעשות קצת כסף על חשבון מוניטין הלהקה. ייתכן שאוונס סבר שהעובדה שהלהקה הייתה מפורקת, כמו גם העובדה שהוא היה הסולן המקורי, תעזור לו במהלכו זה. ואכן, בעצת אמרגנו, הוא הקים הרכב והחל להופיע בארצות הברית, קנדה ומקסיקו תחת השם "דיפ פרפל", כשהפוסטרים שפרסמו את ההופעות לא רמזו במאומה כי אין מדובר בלהקה המקורית. התוצאות היו רחוקות מלהשביע רצון: אוונס לא הצליח לשיר טוב את השירים שהושרו במקור על ידי איאן גילן ודייוויד קוברדייל, והקהל, שמלכתחילה היה אמביוולנטי כלפי הרעיון, קלט מהר מאוד מה ניסו למכור לו, והצביע ברגליים. מהבחינה החוקית, השם "דיפ פרפל" שייך לחברי הלהקה המייסדים האחרים, ולפיכך, בתוך זמן קצר מאוד הגישו חברי הלהקה תביעה משפטית כנגד אוונס, ובה אסרו עליו להשתמש בשם ובמוניטין שלהם, שבנו בלעדיו. חברי הלהקה ניצחו במשפט, ובעקבות הניצחון גם נשללו מאוונס כל התמלוגים על מכירות של שלושת אלבומי הלהקה הראשונים, להם היה שותף.
המשך החיים

אוונס לא הופיע בפומבי מאז התיק בבית המשפט ומקום הימצאו הנוכחי הוא בעלי עניין לא מבוטל עבור מעריצי Deep Purple המוקדמים.
"אם מישהו יודע איפה רוד או אפילו אם הוא עדיין על פני כדור הארץ, אלו יהיו חדשות טובות. לא היה לנו קשר איתו מאז סוף שנות השבעים. נראה כי איש לא יודע איפה לעזאזל הוא, או אפילו אם הוא עדיין חי. אין לנו מושג."
בראיון בשנת 2015, ציין המתופף של להקת "קפטן מעבר", בובי קלדוול, כי הוא היה בקשר עם אוונס וכי אוונס "פשוט מסתדר בימים אלה". על פי דבריו, אוונס עבד במקצוע הרפואה זמן רב. ב־8 באפריל 2016, אוונס הוכנס להיכל התהילה של הרוק אנד רול כחבר ב-Deep Purple. כנראה מתוך הרגשת בגידה עמוקה מצד חברי הלהקה האחרים, הוא לא הגיע לטקס.
דיסקוגרפיה

| דיפ פרפל (אלבומים) | דיפ פרפל (סינגלים) | דיפ פרפל (אלבומים חיים) | קריירת סולו | קפטן מעבר (אלבומים) | קפטן מעבר (אלבומים חיים) |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Shades of Deep Purple | (Hush" (1968" | (Inglewood – Live in California (2002 | It's Hard To Be Without You | (Captain Beyond (1972 | (Live In Texas October 6, 1973 (2013 |
| The Book of Taliesyn | (Kentucky Woman" (1968" | (BBC Sessions 1968–1970 (2011 |  | (Sufficiently Breathless (1973 | (Live Anthology Official Bootleg (2013 |
| Deep Purple 1969 | (River Deep – Mountain High" (1969" |  |  | (Lost & Found 1972-1973 (2017 |  |
נסיכות ויילס

ערך זה עוסק בנסיכות ויילס שהתקיימה בשנים 1216-1542. אם התכוונתם לתואר מלוכה בריטי, ראו .
נסיכות ויילס (בוולשית: Tywysogaeth Cymru; באנגלית: Principality of Wales) הייתה נסיכות שהתקיימה בין 1284–1216 כנסיכות עצמאית (שבראשה נסיך וולשי) בחסות אנגליה, ועד לשנת 1542 כחלק ממלכת אנגליה עם מעט מאוד סמכויות עצמאיות כאשר תואר נסיך ויילס הוענק ליורש העצר הבריטי ולא לזה מבית המלוכה הוולשי.
הנסיכות הוקמה על ידי ל'ואלין הגדול וכיהנו בה ארבעה נסיכים עד לסיפוחה על ידי אנגליה, לאחר סיפוחה היו שני ניסיונות התמרדות של טוענים לכתר הוולשי (אווין לוגוך ואווין גלינדור) אשר נכשלו בהשגת עצמאות.
הקמה

הנסיכות נוסדה במהלך שלטונו של ל'ואלין הגדול מלך גוויניד' בשנת 1284. ממלכת גוויניד' הצליחה מספר פעמים לאורך ההיסטוריה שלה לאחד חלק גדול ממלכות ויילס תחת שלטונה ושושלת אברפראו אשר שלטה בממלכה אף נקשרה בקשרי דם עם חלק גדול משושלות המלוכה הוולשיות. משום כך, גוויניד' תמיד ראתה את עצמה הממלכה הדומיננטית בוויילס וזו אשר צריכה יום אחד לשוב לגדולתה ולשלוט בוויילס מאוחדת.
נסיכות ויילס העצמאית (1216-1284)

הנסיכות הוקמה עם חתימת הסכם 'מועצת אברדווי' בשנת 1216 על ידי שליטי ויילס השונים. הנסיכות הוכרה באופן רשמי על ידי הנרי השלישי, מלך אנגליה בשנת 1218 בהסכם ווסטר כאשר סוכם שנסיך ויילס (אז ל'ואלין הגדול) ישלם מס שנתי למלך אנגליה. הנסיכות הוקמה על ידי איחוד מספר ממלכות ויילס (בעיקרן ממלכת גוויניד' ושתי ממלכות פוויס), כאשר מספר ממלכות במרכז ודרום ויילס הוכפפו לנסיך הוולשי. גבולות הנסיכות בתקופה זו דומה בחלקו לגבולות המודרניים של ויילס, כאשר חלקה הדרומי והדרום-מזרחי התחלק בין 'אדוני המארצ'ר' (אצילים אנגלים שקיבלו במקום אדמות).
הנסיכות כחלק ממלכת אנגליה (1284-1542)

בשנת 1277 ושוב בשנת 1284 ניהל מלך אנגליה אדוארד הראשון מערכות צבאיות כנגד ויילס סביב הסירוב של השלטון הוולשי לשלם לאנגליה את המיסים שהוסכמו. לאחר 1284 הייתה ויילס למעשה חלק מאנגליה כאשר תואר נסיך ויילס הועבר מידי בתי המלוכה הוולשים לידי שושלת המלוכה האנגלית וניתן באופן מסורתי ליורש העצר האנגלי. עם זאת, ויילס המשיכה להיות מוגדרת כנסיכות למרות שבפועל בתקופה זו אין לה שום ריבונות מעשית.
בתקופה זו נסיכות ויילס נפרדת מאנגליה רק ברמת הניהול האדמיניסטרטיבי והמשפטי אשר המשיך לשמר מספר חוקים ומסורות ולשיות. בשנת 1542 באופן רשמי, על פי צו של הפרלמנט האנגלי, החוק והמערכת האדמיניסטרטיבית האנגלית הוחל על ויילס וכך חודלת כל זהות וולשית המבדילה אותה מאנגליה, שטחי ויילס גם הם לא הוגדרו עוד כנסיכות אלא כחלק מלא מאנגליה.
ראו גם

ממלכת גוויניד'
ל'ואלין הגדול
נסיך ויילס
יהודים-ערבים

"יהודים ערבים" (או "ערבים יהודים") הוא מונח טאבו וכינוי גנאי המשמש כנגד יהודים שמשפחותיהם מגיעות במקור מארצות ערב, כולל ממדינות בעלות שלטון מוסלמי במזרח התיכון אף שאינן-ערביות במוצאן האתני (טורקיה, איראן, כורדיסטן, הקווקז וכו'). השימוש במונח נדיר ביותר בשיח הציבורי היהודי-ישראלי והפוליטי, אך הוא רווח בקרב אנשי אקדמיה מסוימים מתחום הסוציולוגיה הביקורתית ברחבי העולם, ורווח גם בקרב פעילי שמאל (פוליטי) רדיקלי בישראל ומחוצה לה - אם כי המצדדים בשימוש במונח זה מוגדרים פעמים רבות כחלק מגורמים אנטי-ציוניים המנסים לשלול את הלגיטימציה של מדינת ישראל או כבעלי השקפה אוטואנטישמית.
על השימוש במונח נמתחת ביקורת בקבוצות נרחבות בציבור הישראלי, וגם מצד היסטוריונים וחוקרי לאומיות מזרמים שונים, הרואים ביצירת התיוג חלק ממאבק פוליטי רדיקלי ולא-אמירה סוציולוגית אקדמית. לעומתם, אנשי אקדמיה המצדדים בשימוש במונח זה טוענים שהרעיון למחוק את החלק הערבי מזהותם של יהודי המזרח נובע מתפיסת הערבים כאויבי ישראל, אך גם גורם לשסעים בחברה הישראלית בכך שהוא שולל את הלגיטימיות ואת תרבותם האותנטית של היהודים יוצאי ארצות ערב והאסלאם.
היסטוריה של המושג > תפוצת המונח

השימוש במונח כביטוי להגדרה אישית של יוצאי מדינות ערב וצאצאהם, נותר שולי בשיח הישראלי הציבורי. חנן חבר ויהודה שנהב, מראשי המבקשים לקדם את המונח, מציינים ש"מעטים בלבד מבין המזרחים היום מסכימים לכנות עצמם יהודים-ערבים". אף הקשת הדמוקרטית המזרחית בחרה שלא לאמץ את המונח.
אינטלקטואלים ישראלים ספורים, כגון סמדר לביא וסמי שלום שטרית, שמוצאם (או חלק ממוצאם) מארצות ערב בוחרים, מתוך פוליטיקה של זהויות, להשתמש במונח "יהודים-ערבים" כדי להגדיר את עצמם ואת אלו המכונים "מזרחים" או "עדות המזרח" בשיח המקובל. טענתם של אלו היא כי המונחים "עדות מזרח" ו"מזרחיים" משקפים שיח חברתי, בו הקבוצות ההגמוניות קובעות את ההמשגה של השיח וגבולותיו, כלומר, המונחים המקובלים נועדו להכתיב אופן חשיבה. בפרט, לדעתם, צד אחד - הממסד האשכנזי ששלט בארץ - ניכס לעצמו את ה"מרכז" הישראלי, ובד בבד תייג את הפריפריה החברתית (והגאוגרפית) כ"עדות"; וצד שני - המזרחים - אימץ את התיוג והשתמש בו.
מצד גורמים במדינות ערב ניתן למצוא שימוש בכינוי "יהודים-ערבים". לדוגמה, בשנת 2008 הציע הנסיך הסעודי תורכי אל-פייסל את הסברה כי הסכם שלום כולל בין ישראל למדינות ערב ייצור מצב שבו הערבים "יתחילו לראות את הישראלים כערבים-יהודים ולא כסתם ישראלים".
באוקטובר 2017 החלו לפעול באוניברסיטת בן-גוריון ובאוניברסיטת תל אביב תוכניות ל"לימודי תרבות ערבית-יהודית" לתואר ראשון.
בסדרה  חולי אהבה הדמות הראשית, בגילומו של עמוס תמם, מכריז כי הוא "יהודי ערבי גאה".
משמעות המונח

כוכבי שמש, ממנהיגי הפנתרים השחורים, טען ששמע לראשונה את המונח בשנת 1978 בפריז מפי יהודים מהפכנים מרוקאים שחיו בצרפת. שמש ציין שהוא "יכול להגדיר את יהודי ארצות ערב כיהודים-ערבים שדיברו ערבית", אך הוא מעדיף עליו את המונח "מזרחים" שכולל גם יהודים מגלויות איראן וטורקיה.
פרופ' ששון סומך משתמש במונח, אך כמשמעות תרבותית בלבד, ומתנגד לשימוש הגזעי-פוליטי העכשווי. לדבריו, אדם צריך לקיים ארבעה תנאים על מנת להיות יהודי-ערבי:
שפת היהודי-ערבי צריכה להיות השפה הערבית.
יהודי-ערבי הוא מי שנולד וגדל בקהילה יהודית ששפתה ערבית.
יהודי-ערבי הוא מי שנולד וגדל בארץ דוברת ערבית.
עיקר חינוכו הבסיסי של היהודי-ערבי צריך להיות דרך התרבות הערבית.
לטענתו, "כדי שאדם יהיה ערבי-יהודי הוא צריך שהמשורר הראשון שהוא יקרא בחייו יהיה אַלְ-מוּתַנַבִּי, גדול משוררי ערב בימי-הביניים, ובמובן זה אין אדם בוגר, שכבר קרא שירה, יכול להחליט בדיעבד להפוך להיות יהודי-ערבי".
השימוש במושג בקרב סוציולוגים מזרם התאוריה הביקורתית

לטענת סוציולוגים מהזרם הרדיקלי, השימוש בתקופת היישוב בכינויים "ספרדים" ו"עדות מזרח", זה לצד זה, היה מלווה ברה-סוציאליזציה ובדה-סוציאליזציה. אלה ביקשו להסיר את הפן הערבי בתרבותם, ובו בזמן לסמן אותם כ"אחרים" לבנטינים. בשנות השמונים, סמי סמוחה אשר ניסח את תפיסת ה"שסעים בחברה הישראלית" הדיכוטומית, ציין כי "העדות בישראל מכונות בשמות שונים. אני מעדיף את הביטויים אשכנזים ומזרחים". בשנות השמונים, השפעתו של אדוארד סעיד ותאוריות פוסט-קולוניאליסטיות החלו להפוך דומיננטיות עם מחקרים של סוציולוגים ישראלים-מזרחים אשר נסעו לארצות הברית ללימודי דוקטורט. משנות ה-90 הפך הכינוי "מזרחים" למונח העיקרי לתיאור קהילות של "עדות המזרח" ו"ספרדים". על פי טענה זו הדה–ערביזציה שהוחלה על המזרחיים לא הייתה תהליך בו המדוכאים מתמסרים מרצונם לפתרון שמציעה ההגמוניה. במקרה זה, בחירתם של ה"יהודים-ערבים" למחוק את זהותם הערבית נעשתה מתוך השאיפה להשתייך להגמוניה הציונית-אשכנזית, וביתר שאת מתוך מעמדה השלילי של הערביות בתרבות הישראלית הציונית על רקע הקונפליקט ישראלי-פלסטיני.
בעניין זה התפלמסו חוקרת הקולנוע אלה שוחט והסוציולוג יהודה שנהב. שוחט טוענת שנעשתה דה-ערביזציה שהמירה את היהודים-ערבים ליהודים, שנהב גורס כי "המכונה התרבותית" קיבעה אותם כיהודים-ערבים, אך ללא תהליך של "טיהור" מערביותם. בניגוד לשנהב, שוחט רואה בקטגוריה "יהודים-ערבים" קטגורית זהות רלוונטית גם לימינו [דרוש מקור].
השימוש במושג בקרב סוציולוגים מזרם התאוריה הביקורתית > יהודה שנהב

ספרו של יהודה שנהב "היהודים-הערבים: לאומיות, דת ואתניות" עוסק באופן שבו נוצרו שתי הקטגוריות "מזרחים" ו"אשכנזים" בשיח הישראלי. לטענתו של שנהב, השיח ביחס לסוגיה מתחלק לשניים: שיח לאומי הבנוי על הדיאגנוזה בין יהודים לבין לא-יהודים, ושיח עדתי המבחין בין מזרחים לבין אשכנזים. השילוב של היהודים הערבים בתנועה הציונית נעשה על בסיס הפרדה מלאכותית, לטענת שנהב, בין היסודות היהודיים והיסודות הערביים בתרבות היהודים שהגיעו לישראל ממדינות ערב. כרטיס הכניסה של היהודים הערבים לציונות היה על בסיס דתי בעוד שהוגי הציונות כדוגמת הרצל, נורדאו ואף ז'בוטינסקי הדגישו את המימד החילוני של היהודי החדש. כך נוצר מדרג בין על בסיס עדתי דתי: היהודים שהגיעו ממדינות ערב נכנסו ל"אומה הציונית" מנקודת כניסה נמוכה יותר מהאשכנזים. לטענת שנהב, הדת היא אמצעי גיוס של המזרחיים ללאומיות היהודית (הציונות), אך בו בזמן מסמנת אותם גם כקבוצה נפרדת. כך גם נוצרה קטגוריית הביניים מסורתיים בישראל, כמתייחסת ליהודים דתיים יוצאי מדינות ערב. הוא סבור כי התרבות הישראלית קיבעה את יהודי ארצות ערב כיהודים-ערבים מבלי "לטהר" אותם מ"ערביותם", וה"ערביות" שנותרה בהם, איפשרה לדרג אותם מתחת לאשכנזים.
שנהב מסיק כי השימוש במונח "מזרחים" איננו מאפשר עיון כולל בהיסטוריה של יהודי ארצות ערב, שכן מונח זה עצמו מגביל את גבולות השיח. שנהב תובע על כן לדון בהיסטוריה של המזרחים תוך שימוש במונח "יהודים-ערבים".
שנהב מבאר כי המונח "יהודים-ערבים" נולד מתוך אימוץ החשיבות שמייחסת ההגות הפוסט-מודרנית לשפה ככלי לעיצוב תפיסה, בניית טיעונים, ובסופו של דבר גם לעיצוב המציאות. אך גם מדגיש כי המונח "יהודים-ערבים", אינו בא בהכרח לתאר את תפיסת הזהות העצמית של יהודים אלו (בעבר או בהווה), ונועד לו תפקיד ביקורתי-רדיקלי, בהיותו מאתגר את "המחשבה הלאומית, הקולוניאלית והבינארית שבתוכן התארגנה זהותם של יהודי ארצות האסלאם" (2003:247).
השימוש במושג בקרב סוציולוגים מזרם התאוריה הביקורתית > שלבים במחקר המושג

חנן חבר ויהודה שנהב מבקשים[דרוש מקור] להבחין בין מה שהם רואים כשני שלבים בתהליך המחקר הביקורתי של המושג "יהודים-ערבים". האחד, שלב סטרוקטורליסטי והשני, שלב פוסט-סטרוקטורליסטי.
חבר ושנהב רואים את השלב הסטרוקטורליסטי כשלב ההתחלתי בדיון של "יהודים ערבים" על ידי שמעון בלס, אלה שוחט, סמי שלום שטרית ואחרים, שבא לערער על משטר הזהויות הציוני ההגמוני. את הפרוצדורה הסוציולוגית בשלב הסטרוקטורליסטי מזהים חבר ושנהב כ"דה-ערביזציה" שהופעלה על היהודים-ערבים על ידי הממסד הישראלי ובאה לטהר את הסממנים הערביים ובכללם ההיסטוריה, השפה, המוזיקה והתרבות הערבית.
לעומת זאת, השלב הפוסט-סטרוקטורליסטי מתנגד לקו הבחנה חד וברור בין יהודים וערבים, אלא רואה אזור חפיפה בין שני המושגים האלה, בו מתמקמות עקבות פעולת הדה-ערביזציה והסימון מחדש כ"עדות המזרח".
ראו גם

מזרחים
מוסתערבים