stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דון הרן
מחקריו > מנייריזם במדריגל האיטלקי

הרן בחן את תופעת המנייריזם האומנותי והספרותי כגורם מעצב במדריגל האיטלקי.
בין הנושאים השונים להם התייחס כעדות להשפעת המנייריזם על המדריגל: סדרת האנתולוגיות, בעריכתו הביקורתית, של מדריגלים "בתווים שחורים" (a note nere/negre או לחלופין מדריגלים כרומטיים או a misura di breve), חמישה כרכים במספר, משנות הארבעים של המאה ה-16 – נדונות היצירות, על-פי מאפייניהן המנייריסטיים, בחלקי המבוא לכרכים אלה;

יצירותיו ה"מנייריסטיות" של המלחין הוברט נייך;

מחקרים שונים על מנייריזם במוזיקה איטלקית;


Maniera" e il madrigale" ("'מניירה' והמדריגל"), ספר ספרותי במהותו, ובו מבוא מפורט על מנייריזם והדגמת פעלוליו במאה טקסטים מדריגליים נבחרים (שנערכו בשפת המקור, איטלקית, ותורגמו לאנגלית).
מחקריו > מוזיקה אמנותית יהודית (מוזיקאים, מלחינים, תאורטיקנים, מושגי יסוד)

בין הנושאים בהם עסק הרן: המוזיקה בבית הכנסת, ובייחוד יסודותיה הרטוריים, כמודל לחידוש המוזיקה הנוצרית במאה ה-16 ;

ערכים אנציקלופדיים רבים על מלחינים, מוזיקאים ותאורטיקנים יהודיים ב"מילון גרוב החדש" (1980) ומהדורתו המתוקנת (2001) ; קומפוזיציה חילונית איטלקית בשם "Adonai con voi" ("ה' איתכם") בה נראה שהמשורר והמלחין (שניהם אלמוניים) מתייחסים לברית מילה – אך הטקסט כה דחוס במשמעויות נוספות שניתן להבינו לפי פרשנויות שונות;

יצירה דו-משמעית של המלחין היהודי אלגרו פורטו – ביצירה זו, שהופיעה בדפוס ב-1622, מנוסח הטקסט באופן כזה שהוא פונה, בתכניו, לשני קהלי יעד, היהודי והנוצרי;

דיון ביצירות נבחרות מן המאה ה-15 עד המאה ה-17, בהן מופיעים יהודים, בטקסטים ובמוזיקה, בסיטואציות שונות של התרחקות והתקרבות (exclusion לעומת inclusion) ביחס לנוצרים;

זרמי מחשבה שונים, חלקם ספקולטיביים, חלקם מעשיים, בכתיבה יהודית על המוזיקה בסוף המאה ה-16 ותחילת המאה ה-17, בהתייחס במפורט לרבנים יהודה אריה ממודנה ויהודה מוסקטו ולמלומד אברהם פורטלאונה;

כינור דוד כדימוי בקבלה והבנתו על ידי התאורטיקנים אנג'לו ברארדי ואתנזיוס קירכר, בני המאה ה-17, כסימן היכר לעוצמת המוזיקה;

הדרשה הראשונה של רב יהודה מוסקטו ובה דיון רחב במוזיקה כמשולה לתורה;

הקשרים בין דרמטורגים ומוזיקאים יהודיים בשלהי הרנסאנס, בהתייחס בעיקר ללאונה דה סומי ושלמה רוסי;

סיפורי יוסף התנ"כי כפי שהמלחין אורלנדו די לסו (1594-1532) מספר אותם ביצירותיו;

שושלת מוזיקאים ממשפחת לוי שפעלו, לאורך שלושה דורות במאה ה-16, כנגני נבל בחצר הדוכסים במנטובה;

דיון בסוגיה "האם ליהודים היה 'רנסאנס מוזיקלי' במאות ה-16 וה-17?";

השפעת טעמי המקרא על התאוריה המוזיקלית הרנסאנסית;

ה"חיפוש אחר המסורת האיטלקית הספרדית" תוך כדי התייחסות לשאלות היסוד המתעוררות בעקבות ההופעה, לאחרונה, של שתי הקלטות חדשות;

סיפורי התנ"ך כחומר יסוד לטקסטים של יצירות הרנסאנס;

מסורת וחידוש במוזיקה אומנותית יהודית מסוף הרנסאנס.
מחקריו > שלמה רוסי (שלמה מן האדומים)

הרן חקר את חייו ויצירתו של שלמה רוסי (שלמה מן האדומים, 1628-1570), גדול המלחינים היהודיים המוקדמים שפעל בחצר מנטובה משנת 1589 עד מותו, במספר חיבורים, כולל ספר מקיף.

הנושאים בהם נדון בשאר החיבורים הם: רוסי הנראה משתי נקודות ראות, דהיינו, כפי שהוא נתפס בעיני היהודים ומאידך בעיני הנוצרים;

יצירותיו הכליות של רוסי והשפעתן על המוזיקה הכלית בחצר וינה במאה ה-17;

מוטיב הנישואין בשיריו של רב יהודה אריה ממודנה וביצירותיו העבריות של רוסי;

מזמורי דוד כשירים רב-קוליים ("Psalms as Songs", וכו', כלומר אותם המזמורים ששמשו יסוד לאוסף "השירים אשר לשלמה");

באיזו מידה ניתן להבחין ב"עבריות" ביצירותיו העבריות של רוסי?;

רוסי כמלחין של מוזיקה לתיאטרון;

רוסי כמלחין יהודי באיטליה הרנסאנסית הנוצרית;

ענן אי-הוודאות המערפל את נסיבות חייו ויצירותיו של רוסי (לכן הכותרת למחקר זה היא "רוסי, איש המסתורין");

פרשה חדשה בחיי רוסי: שהייתו בוונציה בשנת 1622.

הרן גם ערך מהדורה ביקורתית של כל יצירות רוסי.
מחקריו > לאונה מודנה (יהודה אריה ממודנה)

הרב יהודה אריה ממודנה היה מיודד עם רוסי ועודד אותו בהכנת אוסף יצירותיו העבריות לבית הכנסת ("השירים אשר לשלמה"). המחקרים הקשורים למודנה הם: מוזיקה בחייו ומחשבתו ("Dum recordaremur Sion" ["בזוכרנו את ציון"], וכו');


תשובת הרב על השאלה "האם מותר לשנן את מילת השם במוזיקה?", בה הוא חושף את רעיונותיו אודות מהות המוזיקה היהודית הקדושה;

דיון בשאלה "האם מודנה היה מלחין?" בו נשקלות העדויות לאשרור או לשלילת פעילותו הקומפוזיטורית.
מחקריו > לימודי נשים

בין הנושאים: נשים כמשוררות של המדריגל האיטלקי, בהתייחס בעיקר לוורוניקה גמברא, ויטוריה קולונא, גספרה סטמפא וורוניקה פרנקו;

ובאשר לנשים יהודיות, רוזה לוי, משוררת, שהתנצרה ב-1565;

"מדונה בלינה" המתוארת בכתיבת המשורר והמחזאי אנדראה קאלמו כזמרת ונגנית יהודייה "מדהימה" באמצע המאה ה-16;

"מדאמה אירופה", אחותו של שלמה רוסי, שהופיעה כזמרת בחגיגות חצר מנטובה בסוף המאה ה-16 ותחילת המאה ה-17;

ובעיקר, שרה קופיו סולם (1641-1600), סופרת, משוררת ופטרונית של יהודים ונוצרים שנפגשו בסלון הספרותי שהקימה בביתה בגטו הוונציאני בשנות ה-20 לדיון בקשת רחבה של נושאים, כולל ספרות, שירה ודת.
על הישגי סולם כזמרת הקדיש הרן מחקר בשם "Doubly Tainted, Doubly Talented" ("פעמיים מוכתמת, פעמיים מוכשרת")

ועל חייה ויצירותיה בכלל, ספר מקיף.
מחקריו > מוזיקולוגיה (בהתייחס בעיקר לארץ)

מעבר למחקרים שונים בהם דובר על היבטים שונים של חקר המוזיקה בארץ

הקדיש הרן ספר שלם לנושא. הספר נולד בעיצומו של תהליך פתיחת חוגים למוזיקולוגיה בשלוש אוניברסיטאות (האוניברסיטה העברית, אוניברסיטת תל אביב, אוניברסיטת בר-אילן) בין השנים 1965–1970. "מוזיקולוגיה", דהיינו חקר המוזיקה, היה אז נושא חדש והספר נועד להסביר את ייחודו.
מחקריו > מוזיקה ישראלית בת זמננו ואירועים מוזיקולוגיים בישראל

הרן הקדיש מחקרים אחדים ליצירות פרי עטם של מלחינים ישראלים בני זמננו ולכנסים מוזיקולוגיים שהתנהלו בארץ.
מחקריו > מחקריו המאוחרים

בין הפרויקטים עליהם עבד הרן בשנותיו האחרונות:
Fragmenta judaeorum polyphonica (שרידי יצירות רב-קוליות פרי עטם של מלחינים יהודיים מן המאות ה-16 וה-17; מאה ושבע יצירות בשישה כרכים).
מדובר ביצירות רב-קוליות, מאת מלחינים יהודיים, לשלושה עד שמונה קולות, שנשתמרו באופן חלקי: בקול אחד או בשניים-שלושה קולות. המלחינים שעיקר פעילותם הייתה במנטובה או בוונציה בסוף המאה ה-16 ותחילת המאה ה-17 הם: דוד סצ'רדוטה (אוסף אחד של שמונה-עשרה יצירות חילוניות באיטלקית), דוד צ'יוויטא (אוסף אחד של שבע-עשרה יצירות חילוניות באיטלקית) ואלגרו פורטו (שלושה אוספים בהם חמישים ואחת יצירות חילוניות באיטלקית). נוסף עליהם ישנם מלחינים בלתי מזוהים הקשורים לחוג המכרים של הרב יהודה אריה ממודנה.

היצירות תודפסנה בשישה כרכים, בתוספת אפראט ביקורתי מלא, על ידי המרכז לחקר המוזיקה היהודית בהוצאת מאגנס של האוניברסיטה העברית בירושלים. עם הוצאה זו, ביחד עם ההוצאה הביקורתית של כלל יצירות שלמה רוסי (13 כרכים)

לא רק שכל היצירות הרב-קוליות של מלחינים יהודיים מלפני אמצע המאה ה-17 תהיינה זמינות ללימוד וביצוע אלא שניתן יהיה לצייר תמונה חדשה של תרומת היהודים למוזיקה אומנותית רב-קולית באירופה על סף העת המודרנית.
כתבים > ספריו

‘Barucaba,’ a Tale of Jewish Woe as Told for Its Impact on Music and Literature in the Eighteenth to Twentieth Centuries. Leiden, Boston: Brill (בהכנה; הספר יושלם עד 2011).
In Defense of Music: The Case for Music as Argued by a Singer and Scholar of the Late Fifteenth Century. Lincoln: University of Nebraska Press, 1989. xiii + 175 pp.
In Search of Harmony: Hebrew and Humanist Elements in Sixteenth-Century Musical Thought. Musicological Studies & Documents 42. Neuhausen-Stuttgart: Hänssler-Verlag for the American Institute of Musicology, 1988. xx + 301 pp.
“Maniera” e il madrigale: una raccolta di poesie musicali del Cinquecento [‏"מניירה" והמדריגל: אוסף שירים מוזיקליים של המאה ה-16]. Biblioteca dell’“Archivum Romanicum,” series 1, vol. 158. Florence: Leo S. Olschki, 1980. 123 pp.
Musikologyah: tehumim u-megamot (מוזיקולוגיה: תחומים ומגמות). Jerusalem: Bialik Institute, 1975. 240 pp.
Salamone Rossi, Jewish Musician in Late Renaissance Mantua. Oxford: Oxford University Press, 1999. x + 310 pp. (הופיעה בכריכה רכה ב-2003)
Sarra Copia Sulam, Jewish Poet and Intellectual in Seventeenth-Century Venice: The Works of Sarra Copia Sulam in Verse and Prose, along with Writings of Her Contemporaries in Her Praise, Condemnation, or Defense. Introduced, edited, and translated by Don Harrán. Chicago: The University of Chicago Press, 2009. xxxiii + 598 pp.
Verdelot and the Early Madrigal. Ph.D. dissertation. 2 vols., University of California, Berkeley, 1963. iv + 307 pp.; 170 pp.
Word-Tone Relations in Musical Thought: From Antiquity to the Seventeenth Century. Musicological Studies & Documents 40. Neuhausen-Stuttgart: Hänssler-Verlag for the American Institute of Musicology, 1986. xviii + 517 pp.
כתבים > הוצאות ביקורתיות בעריכתו

The Anthologies of Black-Note Madrigals. Corpus Mensurabilis Musicae 73. 5 vols. in 6. Neuhausen-Stuttgart: Hänssler-Verlag for the American Institute of Musicology, 1978–81.
Vol. 1, pt. 1 (1978): Il primo libro d’i madrigali . . . a misura di breve . . . quatuor vocum (1542). lvii + 79 pp.
Vol. 1, pt. 2 (1978): Il primo libro d’i madrigali . . . a misura di breve . . . quatuor vocum (1542). lviii–lxxxii + 153 pp.
Vol. 2 (1978): Il secondo libro de li madrigali . . . a misura di breve . . . a quatro voci (1543). xliii + 148 pp.
Vol. 3 (1980): Libro terzo . . . li madrigali a quatro voce a notte negre (1549). xxxv + 117 pp.
Vol. 4 (1980): Il vero terzo libro di madrigali . . . a note negre (1549). xliii + 131 pp.
Vol. 5 (1981): Black-note madrigals (3–4 v.) from the Earliest Printed Collections (1540, 1541, 1542). xxiv + 49 pp.
Fragmenta judaeorum polyphonica (שרידי יצירות רב-קוליות פרי עטם של מלחינים יהודיים מן המאות ה-16 וה-17; מאה
ושבע יצירות בשישה כרכים. לפרטים ראו לעיל, תחת "מחקריו העכשוויים"‏)‏
Hubert Naich: Collected Works. Corpus Mensurabilis Musicae 94. Neuhausen-Stuttgart: Hänssler-Verlag for the American Institute of Musicology, 1983. lvii + 197 pp.
Salamone Rossi: Complete Works. Corpus Mensurabilis Musicae 100. Vols. 1–12, Neuhausen-Stuttgart: Hänssler-Verlag for the American Institute of Musicology, 1995; vols. 13a and 13b, Middleton, Wis.: American Institute of Musicology, 2003.
Vol. 1: Madrigals for 5 voices, Book 1 (1600). lxxxvi + 94 pp.
Vol. 2: Madrigals for 5 voices, Book 2 (1602). xxxii + 68 pp.
Vol. 3: Madrigals for 5 voices, Book 3 (1603). xxxv + 67 pp.
Vol. 4: Madrigals for 5 voices, Book 4 (1610). xxxvi + 67 pp.
Vol. 5: Madrigals for 5 voices, Book 5 (1622). xxxiv + 23 pp.
Vol. 6: Canzonette for 3 voices (1589). xxxvi + 32 pp.
Vol. 7: Madrigals for 4 voices (1614). xxxiii + 59 pp.
Vol. 8: Madrigaletti for 2–3 voices (1628), plus three appendices. lix + 67 pp.
Vol. 9: Sinfonie, Gagliarde, etc., for 3–5 voices, Book 1 (1607). xxviii + 37 pp.
Vol. 10: Sinfonie, Gagliarde, etc., for 3–5 voices, Book 2 (1608). xx + 55 pp.
Vol. 11: Sonatas, Sinfonie, Gagliarde, etc., for 3 voices, Book 3 (1623). xxiii + 83 pp.
Vol. 12: Sonatas, Sinfonie, Gagliarde, etc., for 3 voices, Book 4 (1622). xxiv + 91 pp.
Vol. 13a: Ha-shirim asher li-shelomo (השירים אשר לשלמה “The Songs of Solomon”), for 3–8 voices (1623): General Introduction. xxx + 222 pp.; 24 illustrations.
Vol. 13b: Ha-shirim asher li-shelomo (השירים אשר לשלמה “The Songs of Solomon”), for 3–8 voices (1623): Music (33 Hebrew works). x + 238 pp.
(לשישה תיקוני גבהים לכרך זה ראו
http://www.corpusmusicae.com/cmm/cmm_cc100.htm
תחת Volume Update, אוגוסט 2008)
כתבים > תרגומים

Das Atlantisbuch der Musik (9th ed., Zurich: Atlantis Verlag, 1959).
תוקן ותורגם לעברית בתור "תולדות המוזיקה האירופית". רמת גן: הוצאת מסדה, 1969. 318 עמ'
Ernst Krenek, “Amerikas Einfluß auf eingewanderte Komponisten” (Musica 13 [1959]: 757–61): “America’s Influence on Its Émigré Composers,” Perspectives of New Music 8 (1970): 112–17.
לקריאה נוספת

עשרים ספרי "מי הוא מי" ואנציקלופדיות, ביניהם:
2000 Outstanding Intellectuals of the 21st Century
Dictionary of International Biography
International Who’s Who in Music
International Who’s Who of Intellectuals
Die Musik in Geschichte und Gegenwart
New Grove Dictionary of Music & Musicians
Outstanding People of the 21st Century
Who’s Who in World Jewry
הקורפוס ה-69 (ורמאכט)

|  פרטים |
| --- | --- |
 מדינה:  גרמניה הנאצית גרמניה הנאצית
 שיוך:  ורמאכט ורמאכט
 סוג:  קורפוס
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  8 ביולי 1943 – 8 במאי 1945 (שנה)
 מלחמות:  מלחמת העולם השנייה
 פיקוד
 מפקדים
 
הקורפוס ה-69 (בגרמנית: LXIX. Armeekorps) היה קורפוס של הוורמאכט שלחם במלחמת העולם השנייה.
היסטוריה

הקורפוס הוקם ב-8 ביולי 1943 בשם "קורפוס המילואים ה-69", וכמפקדו מונה ארנסט דהנר. הקורפוס פעל בקרואטיה כחלק מארמיית הפאנצר השנייה במסגרת קבוצת ארמיות F, וב-20 בינואר 1944 הפך הקורפוס לקורפוס ה-69. הקורפוס לחם בקרבות השונים בקרואטיה כנגד הפרטיזנים היוגוסלבים, וב-8 במאי 1945 נכנע לכוחות בעלות הברית.
מפקדים

ארנסט דהנר (8 ביולי 1943 - 1 באפריל 1944)
יוליוס רינגל (1 באפריל 1944 - 24 ביוני 1944)
הלגה אולב (24 ביוני 1944 - 8 במאי 1945)
סדר הכוחות > 26 בנובמבר 1944

ב-26 בנובמבר 1944 כלל הקורפוס את היחידות הבאות:
דיוויזיית הקוזקים ה-1
רגימנט המילואים של הסקי-יגר ה-1
הנרי ולקם

| --- | --- |

 לידה:  21 באוגוסט 1853 Almond, ארצות הברית 
 פטירה:  25 ביולי 1936 (בגיל 82) לונדון, הממלכה המאוחדת 
 שם לידה:  Sir Henry Solomon Wellcome 
 מדינה:  ארצות הברית, הממלכה המאוחדת 
 השכלה:  University of the Sciences in Philadelphia 
 בן או בת זוג:  Syrie Maugham (1901–1909) 
 פרסים והוקרה:  honorary Fellow of the Royal College of Surgeons (10 במרץ 1932)  Knight Bachelor 
 
הנרי ולקם (באנגלית:Henry Solomon Wellcome;‏ 21 באוגוסט 1853 – 25 ביולי 1936) היה יזם תרופות אמריקאי - בריטי. הוא הקים את חברת התרופות Burroughs Wellcome & Company עם עמיתו Silas Burroughs בשנת 1880, שהיא אחת מארבע החברות הגדולות שיתמזגו בסופו של דבר ליצירת GlaxoSmithKline. בצוואתו השאיר הון עתק לפרויקטים של צדקה, הון ששימש להקמת קרן וולקם, אחת מארגוני המחקר הרפואי הפרטיים הגדולים בעולם. בנוסף היה אספן נלהב של חפצים ומכשירים רפואיים הנמצאים כיום במוזיאון המדע בלונדון, ומבחר קטן מהם מוצג באוסף וולקם.
ביוגרפיה

וולקם נולד בבקתת עץ בספר האמריקאי, מקום שיהפוך מאוחר יותר לאלמונד, ויסקונסין, לכומר ס.סי. וולקם, מיסיונר נודד שנסע והטיף בעגלה מקורה, ולמרי קרטיס וולקם. להנרי הצעיר היה עניין ברפואה, במיוחד בשיווק מוצרים שונים. התכשיר הראשון שניסה לשווק בגיל 16 היה דיו בלתי נראה (למעשה רק מיץ לימון), אותו פרסם בעיתון הרלד של גרדן סיטי, מינסוטה. הוא גדל תחת חינוך דתי קפדני. אביו היה חבר פעיל בכנסייה האדוונטיסטית השנייה ובונה חופשי. הנרי הבוגר למד רוקחות, ותחת הרושם הגדול שהשאירו בו סיפורי מגלי ארצות ומטיילים נועזים חיפש דרך לאריזה של חומרי תרופות במסעות.
יזם ומנהל בתחום הרוקחות

בשנת 1880 עבר הנרי וולקם עם עמיתו סילס בורוז ללונדון, שם הקימו חברת תרופות, גלקסו סמית' קליין. בתקופה זו חומרי תרופות שווקו בצורה של אבקות או תמיסות שדרשו מדידה ושקילה, והקשו על נטילה של כמות מדויקת של החומר. צמד היזמים הציגו לשוק האנגלי לראשונה מכירת התרופות בצורת טבליות תחת הסימן המסחרי "Tabloid" משנת 1884. הפיתוח היה של וויליאם ברוקדון (אנ'), צייר נלהב, שהמציא מכשיר לדחיסת אבקות. במקור התכוון ברוקדון לדחוס עופרת לעפרונות, אבל צמד היזמים ראה את הפוטנציאל האדיר בשוק התרופות, שכרו את ברוקדון ופיתחו את הגלולה התרופתית. בכך איפשרו לראשונה שיווק תרופות בכמות מדויקת ונוחה לנשיאה לשימוש קל בכל מקום, כפי שאנו מכירים היום. החברה בורוז ווולקם פיתחה גם את השיווק הישיר לרופאים, על ידי הענקה של דוגמאות חינם. ב-1895 מת בורוז בגיל 48, והותיר את החברה בידי הנרי וולקם. החברה פרחה ווולקם הקים מספר מעבדות מחקר הקשורות למחקר ביו-רפואי ולפיתוח תרופות. כחלק מהפילוסופיה של וולקם הוא דגל בחופש אקדמי לחוקרים העובדים במעבדות, ללא לחץ כלכלי להצלחה מסחרית. ב-1904 כתב:
"I want the work in these laboratories to be done on the highest scientific lines and with such thoroughness and precision that it "will stand the test of time and the keenest criticism."
גישה זו שלו איפשרה לו לגייס למעבדות וולקם מדענים מעולים מהאקדמיה. הבולט שבהם אולי היה הנרי דייל שהיה בין חלוצי המחקר על המוליכים העצביים, ועל מחקרו זה שהתבצע בחלקו הגדול במעבדה של וולקם קיבל את פרס נובל בשנת 1936. בשנת 1924 וולקם איחד את כל פעילותו המסחרית והלא מסחרית בחברת אחזקות אחת, The Wellcome Foundation Ltd.
חיים אישיים

בשנת 1901 נישאה וולקום לגוונדולין מוד סירי ברנרדו, בתו של מייסד בתי היתומים תומאס ג'ון ברנרדו. היה להם ילד אחד, הנרי מאנטי וולקם, יליד 1903, שנשלח להורים אומנה בגיל שלוש בערך. הוא נחשב לחולני באותה תקופה, והוריו בילו זמן רב בנסיעות. הנישואים לא היו מאושרים, ובשנת 1909 נפרדו בני הזוג. לאחר מכן ניהלה סירי (כפי שהיא הייתה ידועה) כמה רומנים, כולל עם איל הכלבו הארי גורדון סלפרידג', והסופר וויליאם סומרסט מוהם לו הרתה את הילדה מרי אליזבת ומאוחר יותר נישאה. וולקם תבע גירושין ב-1915, ורשם את מוהם כמגיב שותף. המשפט משך תשומת לב ציבורית ניכרת שהוא ניסה בעבר להימנע ממנה. סירי מעולם לא ערערה על המשמורת של הנרי על ילדם, הנרי.
ב-1910 הפך וולקם לאזרח בריטי. בשנת 1928 הוא מונה לסגן נשיא כבוד של החברה לחקר ימי. ב-1932 קיבל תואר אבירות, ובאותה שנה מונה לעמית כבוד של הקולג' המלכותי למנתחים של אנגליה. הוא מת מדלקת ריאות בלונדון בשנת 1936, בגיל 82, לאחר ניתוח. לאחר מותו נוסדה קרן וולקם לניהול עזבונו ומורשתו.
מורשת

בצוואתו העניק וולקם את מלוא הון המניות של החברה שלו לנאמנים בודדים במטרה להשתמש בכסף שהשאיר לקידום בריאות האדם ובעלי החיים. קרן וולקם היא כיום אחד מארגוני הצדקה הביו-רפואיים הפרטיים הגדולים בעולם.
הביוגרפיה הראשונה של וולקם הוזמנה על ידי קרן וולקם בשנת 1939, אבל נאמני הקרן לא היו מרוצים מהטיוטה הסופית שהוצגה להם ב-1942 והביוגרפיה מעולם לא התפרסמה. הטיוטה קיימת בספריית וולקם וניתן להיעזר בה באופן חופשי. הביוגרפיה של וולקם נכתבה לבסוף על ידי רוברט רודס ג'יימס והתפרסמה ב-1994. ב-2009 התפרסם ספר נוסף בשם An Infinity of Things: How Sir Henry Wellcome Collected the World, שנכתב על ידי פרנסס לרסון והתפרסם בהוצאת אוניברסיטת אוקספורד.
אוספים

הנרי וולקם היה אספן נלהב. תחום האספנות העיקרי שלו היה כל מכשיר או חפץ הקשור ברפואה, כשהוא מתכוון להקים "מוזיאון של האדם". בין החפצים שרכש לאוסף שלו נמצאת מברשת השיניים של נפוליאון, המוצגת היום באוסף וולקם. בזמן מותו כלל האוסף שלו למעלה ממיליון חפצים, מהם כ-125,000 הקשורים ברפואה.
בנוסף היה וולקם ארכאולוג חובב. במהלך שנים רבות חפר את האתר של ג'בל מויה (אנ') בסודן, כשהוא שוכר למעלה מ-4000 פועלים לחפירות. הוא היה גם אחד מהראשונים לצלם מאוויר אתרים ארכאולוגיים, כשהוא משתמש בעפיפון מיוחד. חלק מהצילומים האלה קיימים היום בספריה של וולקם.
הערות שוליים

↑  History of the Burroughs Wellcome Fund (אורכב 06.04.2010 בארכיון Wayback Machine) bwfund.org.
↑  "Sir Henry Wellcome: philanthropist, scientist and Freemason" (באנגלית). אורכב מ-המקור ב-21 בפברואר 2022. נבדק ב-3 בפברואר 2017. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Burroughs, Wellcome and Co – Graces Guide". gracesguide.co.uk (באנגלית). נבדק ב-3 בפברואר 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Metcalf, Pauline (2010). Syrie Maugham: Staging glamorous interiors. Acanthus Press. p. 15.
↑  Metcalf (2010). Syrie Maugham. p. 16.
↑  Murphy, Hugh; Oddy, Derek J. (2010). The Mirror of the Seas: A Centenary History of the Society for Nautical Research. London: Society for Nautical Research. p. 41.
↑  "History of Wellcome | Wellcome". wellcome.ac.uk (באנגלית). נבדק ב-3 בפברואר 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Wellcome Trust funds rose by £1.7bn last year". נבדק ב-3 בפברואר 2017. {{cite news}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007307423605171  BnF: cb12128051v (data)  CANTIC: a11140239  GND: 118630792  ISNI: 0000 0000 7858 2339  LCCN: n83217500  NARA: 10570385  NKC: jx20040810005  NTA: 06986960X  SNAC: w66q2zr4  SUDOC: 133343588  TePapa: 38374  ULAN: 500328006  VcBA: 495/261146  VIAF: 62341780   WorldCat (עם VIAF): 62341780 
דיוקן משפחתי של משפחת וולקם 1875–1877. הנרי עומד משמאל. צלם לא ידוע. The Wellcome Collection, לונדון
הנרי וולקם בשנת 1880
הנרי וולקם ואשתו סירי, כ. 1902. צלם לא מוכר. The Wellcome Collection, לונדון
אחד מאולמות מוזיאון האוסף של וולקם, לונדון
מודל אנטומי של אישה מפוסל בשן, שימש באירופה להוראה במאה ה-17. מאוסף וולקם.
איש רפואה משבט הנבחו, ארצות הברית. צילום משנת 1900 על ידי אדוורד קרטיס. מאוסף וולקם.
הסיוט החדש של וס קרייבן

| --- | --- |

 מבוסס על:  דמויות מאת וס קרייבן
 בימוי:  וס קרייבן 
 הופק בידי:  רוברט שיין, וס קרייבן 
 תסריט:  וס קרייבן 
 עריכה:  פטריק לוסיר 
 שחקנים ראשיים:  רוברט אנגלונד הת'ר לאנגנקאמפ מיקו היוז ג'ון סקסון
 מוזיקה:  פיטר רובינסון 
 צילום:  מארק אירווין 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  New Line Cinema's House of Horror 
 חברה מפיצה:  New Line Cinema
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  ארצות הברית 14 באוקטובר 1994
 משך הקרנה:  112 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט אימה 
 תקציב:  $8,000,000
 הכנסות:  $18,090,181
 הכנסות באתר מוג'ו:   newnightmare
 פרסים:  מועמד לפרס סטורן
 סרט קודם:  פרדי מת: הסיוט האחרון
 סרט הבא:  פרדי נגד ג'ייסון
 סרטים בסדרה:  סיוט ברחוב אלם (1984) סיוט ברחוב אלם 2: נקמתו של פרדי (1985) סיוט ברחוב אלם 3: לוחמי החלומות (1987) סיוט ברחוב אלם 4: אדון החלומות (1988) סיוט ברחוב אלם 5: ילד החלומות (1989) פרדי מת: הסיוט האחרון (1991) הסיוט החדש של וס קרייבן (1994) פרדי נגד ג'ייסון (2003) סיוט ברחוב אלם (2010)
 דף הסרט ב־IMDb
 
הסיוט החדש של וס קרייבן (באנגלית: Wes Craven's New Nightmare) הוא סרט אימה אמריקאי משנת 1994 אשר נכתב ובוים על ידי וס קרייבן, השביעי בסדרת סרטי "סיוט ברחוב אלם".
בסרט מככבים הת'ר לאנגנקאמפ, מיקו היוז, ג'ון סקסון ורוברט אנגלונד כפרדי קרוגר.
תקציר העלילה

סרט זה שונה במהותו מסרטי הסדרה האחרים, ונעשה למרות ההכרזה על מותו הסופי והמוחלט של פרדי בסרט הקודם (דבר שמתאפשר עקב שינוי הממד בו מתרחש הסרט). הבמאי וס קרייבן, שביים את הסרט הראשון, חוזר לביים בפעם השנייה סרט בסדרה. השחקנית הת'ר לנגנקמפ (ננסי תומפסון) חוזרת לגלם את תפקיד עצמה, וכך גם רוברט אנגלונד, המגלם את פרדי האימתני. עלילת סרט זה סוגרת את כל המעגלים שנותרו פתוחים בסרטים הקודמים.
עשר שנים לאחר שסיוט ברחוב אלם נהפך לאחד מהסרטים המפחידים ביותר, לבמאי וס קרייבן יש סיוטים והוא נעזר בהם כדי לכתוב תסריט לסרט השביעי בסדרת סיוט ברחוב אלם. הוא שואל את הת'ר (השחקנית שגילמה את דמותה של ננסי) אם היא מוכנה לחזור לסרט בפעם האחרונה. הת'ר היא אישה נשואה ומאושרת עם ילד. אך לאחרונה, היא מקבלת שיחות טלפון מאוד מוזרות מבחור שחושב שהוא הדמות המרכזית בסיוט ברחוב אלם, פרדי קרוגר. כשבנה, דילן, מתחיל להתנהג מוזר ובעלה נרצח בתאונת דרכים היא מבינה שפרדי אמיתי ומנסה להגיע אליה ואל בנה דילן. היא פוחדת אבל היא תעשה הכל כדי להגן על בנה, אפילו אם זה אומר להילחם בדמות שמופיעה אך ורק בסיוטים שלה.
צוות השחקנים

| שם השחקן/ית | שם הדמות | הערות | גורל הדמות |
| --- | --- | --- | --- |
| הת'ר לאנגנקאמפ | הת'ר לאנגנקאמפ | בתפקיד עצמה |  |
| מיקו היוז | דילן פורטר | בנם של הת'ר וצ'ייס |  |
| ג'ון סקסון | ג'ון סקסון / דונלד תומפסון | בתפקיד כפול: גם בתפקיד עצמו, וגם בתפקיד דונלד תומפסון - הדמות שגילם בסיוט ברחוב אלם ובסיוט ברחוב אלם 3: לוחמי החלומות |  |
| רוברט אנגלונד | רוברט אנגלונד / פרדי קרוגר | בתפקיד כפול: גם בתפקיד עצמו, וגם בתפקיד פרדי קרוגר | פרדי קרוגר יופיע שוב בפרדי נגד ג'ייסון |
| טרייסי מידנדורף | ג'ולי |  | מתה |
| דייוויד ניומן | צ'ייס פורטר | בעלה של הת'ר, אביו של דילן | מת |
| פראן ברנט | ד"ר כריסטין הפנר |  |  |
| וס קרייבן | וס קרייבן | בתפקיד עצמו |  |
ביקורות ותגובות

הסרט קיבל ביקורות חיוביות באופן כללי ולציון 79% באתר ריכוז הביקורות Rotten Tomatoes, מתוך 33 ביקורות.
מועמדויות וזכיות בפרסים

| שנה | פרס | קטגוריה | תוצאה |
| --- | --- | --- | --- |
| 1995 | פרס סטורן | סרט האימה הטוב ביותר | מועמדות |
| 1995 | פרס סטורן | המוזיקה הטובה ביותר | מועמדות |
| 1995 | פרס סטורן | השחקן הצעיר הטוב ביותר | מועמדות |
| 1995 | Fantasporto | International Fantasy Film Award - התסריט הטוב ביותר - וס קרייבן | זכייה |
| 1995 | Fantasporto | International Fantasy Film Award - הסרט הטוב ביותר - וס קרייבן | מועמדות |
ראו גם

יום שישי ה-13 (סרט)
הערות שוליים

↑  "New Nightmare budget". The-Numbers. Nash Information Services. נבדק ב-9 ביוני 2009. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Wes Craven's New Nightmare‎", באתר ביקורות הסרטים Rotten Tomatoes (באנגלית)
| סיוט ברחוב אלם |
| --- | --- | --- |
| סרטים | סיוט ברחוב אלם (1984) • סיוט ברחוב אלם 2: נקמתו של פרדי (1985) • סיוט ברחוב אלם 3: לוחמי החלומות (1987) • סיוט ברחוב אלם 4: אדון החלומות (1988) • סיוט ברחוב אלם 5: ילד החלומות (1989) • פרדי מת: הסיוט האחרון (1991) • הסיוט החדש של וס קרייבן (1994) • פרדי נגד ג'ייסון (2003) • סיוט ברחוב אלם (2010) |  |
| יוצרים ושחקנים | רוברט אנגלונד • טום ארנולד • פטרישה ארקט • רוני בלקלי • רוזאן בר • קלנסי בראון • ז'ה ז'ה גאבור • ג'וני דפ • ג'קי ארל היילי • קלן לוץ • רוני מארה • ג'ון סקסון • לורנס פישבורן • קייטי קסידי • אליס קופר • וס קרייבן • קלי רולנד • ג'ייסון ריטר |  |
| דמויות | פרדי קרוגר |  |
המבצע להברחת הקבינט היווני

המבצע להברחת הקבינט היווני (מאי 1941) היה מבצע שביצע רב החובל הארץ-ישראלי אליעזר אקסל, לחילוצם של חברי הממשלה של יוון החופשית, לאחר כיבושה של יוון בידי גרמניה במלחמת העולם השנייה.