stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מזרח ג'אווה
היסטוריה

עדויות ארכאולוגיות מצביעות על התיישבות בג'אווה עוד בתקופות פרהיסטוריות. האסלאם הגיע לאזור ג'אווה במהלך המאה ה-16. בתקופה זו חל שגשוג כלכלי רב באזור, והוא הפך למרכז של סחר ימי. בתקופה זו החל גם השלטון ההולנדי באינדונזיה. במהלך המלחמות הנפוליאוניות (בשנים 1811-1814) האיים היו באופן זמני תחת שלטון האימפריה הבריטית. בסופו של דבר השלטון ההולנדי חזר לאינדונזיה בעקבות קונגרס וינה.
במהלך הכיבוש היפני של האיים בזמן מלחמת העולם השנייה, מזרח ג'אווה חווה עימותים רבים בין מתנגדים מקומיים לבין השלטון היפני.
דמוגרפיה

ע"פ מפקד האוכלוסין האחרון משנת 2020 אוכלוסיית המחוז מנתה כ-40.6 מיליון תושבים, עובדה המציבה אותו כמחוז השני המאוכלס ביותר באינדונזיה (אחרי מערב ג'אווה), אמנם השפה הרשמית היא אינדונזית, אך השפה המדוברת במזרח ג'אווה היא שפת הג'אווה.
דמוגרפיה > דת

96% – מוסלמים
2.4% – נוצרים
0.6% – בודהיסטים
0.5 – הינדואים
0.1% – קונפוציאניזם
כלכלה

המחוז נחשב למרכז הכלכלי של מרכז ומזרח אינדונזיה, והוא תורם למעלה מ-15% מהתוצר המקומי הגולמי. בשטח המחוז ישנה המספנה הגדולה במדינה, וכן תעשייה צבאית משמעותית. בנוסף על כך, במזרח ג'אווה ישנם מפעלים גדולים לייצור רכבות, מלט וטקסטיל.
הערות שוליים

↑  https://www.citypopulation.de/en/indonesia/admin/
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007552780705171  LCCN: n81022432  MusicBrainz: c6145d16-ea91-4e50-b7de-7afb141be41d  NKC: ge998406   WorldCat (עם LCCN): n81-022432 
ערך זה הוא קצרמרבנושא גאוגרפיה של אינדונזיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מיכל היימן

| --- | --- |

מיכל היימן מסבירה אחת מעבודותיה בתערוכה בביתן הלנה רובינשטיין בתל אביב
 לידה:  1955 (בת 69 בערך) תל אביב-יפו, ישראל 
 לאום:  ישראלית
 תחום יצירה:  אמנות רב תחומית
 פרסים והוקרה:  פרס שפילמן למצוינות בצילום (2010) 
 www.heimanmichal.com
 
תמונות של מיכל היימן שנוצרו בסורק ופני האומנית מופיעים בהם, ביתן הלנה רובינשטיין
מיכל היימן (נולדה ב-11 באוגוסט 1955) היא אמנית רב תחומית, חוקרת צילום וארכיונים, אוצרת, תאורטיקנית ואקטיביסטית למען זכויות נשים ומיעוטים אחרים. היימן הנה עמיתה במכון תל אביב לפסיכואנליזה בת זמננו ומרצה באקדמיה לאמנות ועיצוב בצלאל. היא הזוכה הראשונה בפרס שפילמן הבינלאומי למצוינות בצילום ומחקר בשיתוף מוזיאון ישראל, בשנת 2010. בשנת 2015 הקימה את ארגון "נשים באקדמיה" הפועל למען שוויון מגדרי באקדמיה לאמנות ועיצוב "בצלאל", ובשנת 2018 הקימה את החברה לתועלת הציבור "אקדמיה משלה" הפועלת למאבק בהטרדה מינית, "הטרדה חזותית סדרתית", יחסי מרות, פגיעת טריגר ועוד ולמען קידום נשים ומיעוטים אחרים במוסדות ואקדמיות לאמנות, צילום ותרבות חזותית.
ביוגרפיה

מיכל היימן נולדה בתל אביב לאב מהנדס בניין ומכונות ואם עקרת בית. ב-1977 החלה ללמוד תולדות האומנות באוניברסיטה העברית ירושלים ובמקביל לעבוד בחנות הצילום פוטו פריזמה. היימן הפסיקה את הלימודים באוניברסיטה והחלה ללמוד צילום במכללת הדסה בירושלים בשנים 1979-1978. היא המשיכה את לימודיה במדרשה בין השנים 1984-1982. במקביל לעבודתה האמנותית עבדה כצלמת דיוקנאות. היא צילמה דיוקנאות רבים לעיתונות ולעולם התרבות, לדוגמה - צילמה את יהודה פוליקר בתחילת דרכו כסולן להקת בנזין. בידיעות אחרונות עבדה לצדו של העורך והסופר אדם ברוך ושימשה כאוצרת של גלריה "קמרה אובסקורה".
מאז אמצע שנות ה-80 של המאה ה-20, מהווה היימן דמות משמעותית בזירת האמנות הישראלית והבינלאומית, ויצירותיה, מיצגיה ומיצביה הוצגו בתערוכות, מוזיאונים וגלריות ברחבי העולם, בין היתר השתתפה בתערוכה דוקומנטה X בקאסל (1997), הציגה תערוכת יחיד בביתן הלנה רובינשטיין, מוזיאון תל אביב (2008), תערוכת יחיד במוזיאון הרצליה (2017) ועוד.
בשנת 2010, הייתה היימן לזוכה הראשונה בפרס שפילמן הבינלאומי למצוינות ומחקר בצילום, בשיתוף מוזיאון ישראל בירושלים.
מאז שנת 2015, היימן מהווה דמות משמעות במאבק לקידום זכויות נשים ונגד הטרדה מינית באקדמיה ובעולם האמנות. בשנת 2015 הקימה באקדמיה לאמנות ועיצוב "בצלאל" את הארגון "נשים באקדמיה", ופעלה מתוך האקדמיה, על מנת להילחם למען קידום נשים במוסד ונגד הטרדה מינית, התעמרות, יחסי מרות ועוד. בין היתר, תבעה היימן את המונח "הטרדה חזותית סדרתית" המתייחס ל... בשנת 2018 הקימה היימן את החברה לתועלת הציבור "אקדמיה משלה", הפועלת באופן עצמאי ובשיתוף פעולה עם גופים שונים (כגון ארגוני סיוע, עיתונאיות, משפטניות, רופאות נשים, משרד מבקר המדינה וארגוני נשים נוספים) על מנת לטפל ולהיאבק נגד הטרדה, הטרדה חזותית סדרתית, פגיעת טריגר, התעמרות ויחסי מרות במוסדות שונים בעולם האמנות, התרבות החזותית והצילום.
להיימן שני ילדים.
פעילותה האמנותית

היימן צברה מוניטין רב בזירה המקומית והבינלאומית בעקבות עבודות המבחן שלה, הצילום, הווידאו והציור. כשהיא נטועה עמוק בתוך הפוליטי והחברתי.
ביצירתה ומחקריה, היימן שואפת להבנות דיסציפלינה חדשה בין צילום לדיאגנוזה, בין אמנות לפסיכואנליזה, ובין היסטוריה לזכויות אדם, עם דגש על זכויותיהן של נשים. יצירתה מבוססת על מחקר, בעיקר בתחומי הפסיכואנליזה, הפסיכולוגיה, הרפואה, היסטוריה ותולדות האמנות, ומהשיח הפוליטי והמגדרי.
פעילותה האמנותית > מבחני מיכל היימן (M.H.T.s 1-4)

ב-1997 הציגה היימן בתערוכה "דוקומנטה X", בקאסל שבגרמניה, (אוצרת: קתרין דוד). בבניין ה-Otteneum, הפעילה היימן לראשונה את המבחן שחיברה, "מבחן מיכל היימן" (M.H.T.), המבוסס על מבחן מבחן ההשלכה הפסיכולוגי הקלאסי TAT - Thematic Apperception Test (מבחן התפסת נושא) אשר פותח בשנות ה-30 של המאה ה-20 באוניברסיטת הרווארד. הצופים הוזמנו לקחת חלק במבחן שלה באמצעות מאבחנת שביקשה מהם לדבר או לכתוב על תצלומים מתוך קופסה, שצולמו ברובם על ידי צלמים לא ידועים, בהם צילומי כיבוש, ונלקחו מתוך אלבומי משפחה הפרטיים וארכיונים ציבוריים. מבחן מיכל היימן מס. 2 (M.H.T. No. 2) המיועד לנשים, הופעל לראשונה ב-1998, במרכז לאמנות עכשווית "Le Quartier" בקמפר שבצרפת. נשים התבקשו לשכב על ספות ולדבר עם מאבחנת על צילומים בהם הופיעו דימויי נשים מתוך קופסה. מבחני היימן 1 ו-2 נערכו בחללים שונים בדקו, בעזרת מאבחנים ומאבחנות, מונחים כמו הכלה, השלכה, הפעלה, קריאה ועוד. המבחן השלישי נערך ב-2004 בעזרת מבנה מיוחד שנבנה עבור המבחן. במהלך המבחן המשתתפים התבקשו לצפות בסרטים מז'אנרים שונים של אמנים ואמניות שנבחרו על ידי היימן. שיש המתנדבים היו צריכים להחליט על הסרטון שראו בעזרת מנחים פסיכולוגים. ב-2010 הציגה במוזיאון ואן אבה בהולנד, את "מבחן היימן מס. 4". מבחן מס. 4 מבוסס על מבחן סונדי כאשר הדיוקנאות הן ממשפחתה המורחבת של האמנית. בהמשך הוצגה היצירה גם בקונסטהאלה בברגנץ שבאוסטריה ובגלריה וייטצ'אפל בלונדון.
בדצמבר 2005 פתחה היימן את תערוכת היחיד הראשונה שלה, "I Was There", בגלריה "Andrea Meislin" בניו יורק. הדף המצורף לתערוכה שנכתב על ידי אריאלה אזולאי סיכם את דרכה האמנותית עד אז: ”במהלך השנים היימן אספה וצילמה חומרים מתוך מגוון רחב של מקורות, כאלה הנעים בין ציורים קאנונים מן המאה ה-19 לבין דימויים אנונימיים מתוך עיתונים יומיים [...] העבודות מתייחסות לנושאים אמנותיים, תרבותיים, חברתיים, לאומיים, ופסיכולוגיים ומאפשרות סוגי קריאה מרובדים לפרשנות האישית של כל אחד מהצופים.”
בשנת 1995 אצרה היימן את התערוכה "לא פה ולא שם" בגלריה גורדון בתל אביב ואת תערוכתו של הצייר אורי שטטנר בגלריה בוגרשוב 2. בשנת 2005, אצרה את תוכנית הסרטים "מה את שותקת?" מטעם הקרן החדשה לקולנוע וטלוויזיה. הפרויקט הוצג במוזיאון הרצליה לאמנות עכשווית (בהשתתפות יעל ברתנא, קרן רוסו, אריאלה אזולאי, בועז ארד, רונה יפמן, גלעד רטמן ואחרים).
בנובמבר 2008 עד פברואר 2009, הציגה מיכל היימן תערוכת יחיד בשם "התקפות על חיבור" בביתן הלנה רובינשטיין בתל אביב (אוצר: פרופ' מרדכי עומר).
פעילותה האמנותית > פרויקט "השמלה" Asylum/ The Dress

ב-2012, תוך עיון בספר על אודות הרופא והצלם הבריטי יו וו. דיאמונד, שפעל החל ממחצית המאה ה-19 בבית מחסה (Asylum) בלונדון וצילם דיוקנאות של מטופלותיו המאושפזות בבית המחסה. היימן נתקלה בדימוי Plate 34 בספר, וזיהתה בו את עצמה. תקרית זו הוביל אותה לפרויקט ממושך בו היא בוחנת את תנאי השיבה וההסתננות למאות אחרות, תוך מוטיבציה "לבנות קהילה חדשה של נשים".
כחלק מהפרויקט, היימן הזמינה אמניות ואמנים, נשות ואנשי רוח, מטפלות ומטפלים, מבקשות ומבקשי מקלט, את ילדיה ועוד, להצטלם כשהן לבושות בשמלה זהה לשמלת המטופלות בבית המחסה. הפרויקט הוצג בין היתר בתערוכת היחיד הגדולה AP – Artist Proof, Asylum: The Dress), 1855–2017) במוזיאון הרצליה לאמנות עכשווית. התערוכה נאצרה על ידי ד"ר איה לוריא, והוקדשה כולה לפרויקט השמלה.
מאז 2019, היימן מציגה את מיצביה בארצות הברית, תוך התמקדות בארכיון ובמחקר ההולכים וגדלים שלה, בהם תצלומים וסקנוגרמות של נשים אנונימיות, כמו גם כתיבה ועדויות של נשים חלוציות ומהפכניות, שאושפזו בבתי מחסה (Asylums), במאות ה-19 וה-20. התערוכה הראשונה Radical Link: A New Community of Women, 1855-2020 הוצגה ב-2019 במוזיאון האוניברסיטה האמריקאית במרכז קאצן לאמנות בוושינגטון באוצרות ד"ר שרה גורדון, (AU Museum, Katzen Art Center, Washington, DC) והתערוכה השנייה Hearing ב-2020 באוניברסיטה האמריקאית-יהודית בלוס אנג'לס, באוצרות ד"ר רותם רוזנטל (American Jewish University, L.A, CA).
פעילותה האמנותית > יחסה של היימן לצילום

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
היימן אינה מגדירה עצמה כצלמת, אלא כ"סרבנית צילום". היא מעידה כי בחווייתה, הצילום קשור באופן מהותי לטראומה, והדבר הוביל אותה להציע תפישה חדשה של המדיום הצילומי כאתר רווי ביחסי חליפין ליבידינליים. מבחינת היימן, שבוחנת את יחסי הכוחות שהפעולה הצילומית מפעילה, מקיימת או חושפת, הצילום כשלעצמו מהווה כלי לא אתי, המקדם מוסר כפול.
הוראה

היימן הנה מרצה בכירה במחלקה לתקשורת חזותית באקדמיה לאמנות ועיצוב בצלאל. היא לימדה במספר תוכניות וחוגים באוניברסיטת תל אביב: בתוכנית הפקולטית לתואר שני במסגרת התוכנית הבין–תחומית למטפלים, הפקולטה לאמנויות; במסגרת הלימודים המתקדמים של התוכנית לפסיכותרפיה, הפקולטה לרפואה; החוג לקולנוע וטלוויזיה; התוכנית הבינתחומית לתואר שני באמנויות, ותוכנית המצטיינים המשולבת במדעי הרוח ובאמנויות. לאורך השנים לימדה היימן במוסדות רבים, וכן העבירה הרצאות אורח והשתתפה בכנסים רבים בתחומים שונים בישראל ומחוצה לה.
עבודות וידאו

2001-2006 - ״התקפות על חיבור מס. 3: ראָיה בלבד, A Link״, וידאו צבע עם פסקול, 4:40 דקות / צילום: מיכל היימן; עריכה: איתן בוגנים.
2003-2006 - ״על חיבור מס. 2: הכפיל, תיאור מקרה, B+B Link״, וידאו צבע עם פסקול, 7:10 דקות / צילום: מיכל היימן; עריכה: איתן בוגנים
2004-2006 - ״אני ופרויד (1925)״, וידאו צבע עם פסקול, 2 דקות / צילום: מיכל היימן; עריכה: איתן בוגנים; תודה: רון חכלילי.
2006 - ״התקפות על חיבור מס. 4: בצהרי כיפור״ (PTSD), K Link, וידאו שחור–לבן עם פסקול, 7:30 דקות / צילום: מיכל היימן; עריכה: איתן בוגנים.
2006-2007 - ״סוג–בת מס. 1: מיכל בוכה״, וידאו צבע עם פסקול, 9:40 דקות / צילום: מיכל היימן; עריכה: איתן בוגנים
2007-2008 - ״סוג–בת מס. 2: מחזיק, או מציל–תוקף״, וידאו צבע עם פסקול, 9 דקות / צילום: מיכל היימן; עריכה: איתן בוגנים.
2008 - ״מבעד לחזותי: אמנות שמתקיפה חיבורים״, 1917—2008, הרצאה, וידאו צבע עם פסקול, 100 דקות / צילום: אסי אורן, יאיר קיסרי, אילון גנור; עריכה: איתן בוגנים
2008 - ״האב לא הדוד (פרויד / קתרינה)״, וידאו צבע עם פסקול, 26 דקות / צילום: אסי אורן, יאיר קיסרי, אילון גנור; עריכה: איתן בוגנים
2008 - ״Con-ver-sation״, וידאו צבע עם פסקול, 2:40 דקות / בהשתתפות: עפרה לפיד, מיכל היימן; עריכה: איתן בוגנים
2008 - ״Sleeping, טסט מס. 1״, וידאו צבע, 5:45 דקות / צילום: עפרה לפיד, מיכל היימן; עריכה: איתן בוגנים
2009 - ״מציאות ומשחק: הצעה לשיקום החזותי בתיאור מקרה של ד.ו. ויניקוט״, וידאו צבע עם פסקול, 35 דקות; צילום: רועי מנדלוביץ', נדב גורדון; עריכה: איתן בוגנים
2010 - ״מציאות ומשחק מס' 2״ הצעה לשיקום החזותי בתיאור מקרה של ד.ו. ויניקוט״, וידאו צבע עם פסקול, 31 דקות / צילום: תום גולדווסר; עודד אשכנזי; עריכה: איתן בוגנים
2012 - ״מחפשות את שרה״ וידאו צבע עם פסקול, צילום: אבי קורן ;15 דקות, משתתפות: אמילי היימן ואלזה בונייה, עריכה: יעל בדרשי.
2015 - "רחל בנטוויץ' שביט" וידאו צבע עם פסקול. צילום: מיכל היימן, ליטל אריאלי, ורד פלוק, 50 דקות, עריכה: מאיה קניג ומיכל היימן
2016 - "Plate 34" Line, London, וידאו, צבע עם פסקול, 22 דקות/ צילום: הלן ברויאר, יסמין לביא, עריכה: יואב טל, עיצוב סאונד: דניאל מאיר, עריכת צבע: עדו קרילה
Double Check" - 2016", וידאו, צבע עם פסקול, 22 דקות/ צילום: מיכל היימן, עריכה: יואב טל, עיצוב סאונד: דניאל מאיר, עריכת צבע: עדו קרילה
2019-2017 - "מסתננות", וידאו, צבע עם פסקול, 11 דקות, צילום: מיכל היימן ומאיר רקוץ', עריכה: יסמין לביא, עיצוב סאונד: דניאל מאיר
2020 - "השימוע (Hearing)", וידאו עם פסקול, 11 דקות, מיכל היימן ויסמין ורדי, פסקול: דניאלה חי
פרסים ומלגות

פרס האמן הצעיר, קרן התרבות אמריקה-ישראל
מלגת מק–ג'ורג' לאמנית אורחת, אוניברסיטת מלבורן, אוסטרליה (1989)
פרס אוסקר–נעמת לנשים שעושות היסטוריה בתחום האמנויות (1994)
פרס שר החינוך והתרבות ליוצרים בתחומי האמנויות הפלסטיות (1996)
פרס עידוד יצירה, משרד החינוך, המדע והספורט (2003)
פרס אנריקה קבלין למפעל חיים בתחום הצילום, מוזיאון ישראל, ירושלים (2004)
פרס שפילמן למחקר ומצוינות בצילום, בשיתוף מוזיאון ישראל, ירושלים (2010).
הערות שוליים

↑  מיכל היימן היא זוכת פרס שפילמן למצויינות בצילום, באתר ערב רב Erev Rav
↑  רעות ברנע, אני האחרת: תערוכה חדשה של האמנית מיכל היימן, באתר כלכליסט, 25 בדצמבר 2019
↑  Michal Heiman | RawArt Gallery, www.rawart-gallery.com (באנגלית)
↑   נירית אנדרמן, והיום בשיעור קולנוע: אונס אלים, באתר הארץ, 26 בנובמבר 2017
1 2  מיכל היימן, מבעד לחזותי מעשה באמנות שמתקיפה חיבורים, 1917—2008. הרצאה שהוצגה לראשונה בפני האגודה הישראלית לפסיכותרפיה פסיכואנליטית, תל–אביב, 2007.1.12, והחברה הפסיכואנליטית בישראל, מכון ון–ליר, ירושלים, 2007.5.1
↑  ראו:הפיסקה השלישית במאמר
↑  דניאל ראוכוורגר, התנועה האמנותית: פסל של איי וייוויי במוזיאון ישראל, באתר הארץ, 25 בינואר 2012
↑  Michal Heiman, Radical Link: A New Community of Women, 1855-2020: I Encountered My Gaze in Venice, 1880-2020, Katzen Art Center, 2020
↑  הטקסט על התערוכה באתר מוזיאון הרצליה לאמנות עכשווית
↑  הפנייה לפרסומים אודות הפרויקט בגלריה Rawart
↑  Hearing: Michal Heiman – Arts at AJU (באנגלית אמריקאית)
↑  Adobe Acrobat, documentcloud.adobe.com
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ICIA: 273609  NLI: 987007262434705171  BnF: cb13775846z (data)  GND: 12270214X  ISNI: 0000 0000 7911 9987  LCCN: nr2005027922  MusicBrainz: 7fb1980a-5373-40e3-9180-5e824ca27640  PIC: 292973  RKD: 388028  SNAC: w6x07wmp  SUDOC: 073436682  ULAN: 500485538  VIAF: 78737300   WorldCat (עם VIAF): 78737300
מזרח בנגל

מזרח בנגל (בנגלית: পূর্ববঙ্গ אורדו: مشرقی بنگال) הייתה פרובינציה של הדומיניון של פקיסטן שכיום בשטח בנגלדש. הייתה לה גישה למפרץ בנגל, וגבלה בהודו ובבורמה (כיום מיאנמר). בירתה הייתה דאקה.
חלוקת הודו, שחילקה גם את בנגל לפי קבוצות אתניות ודתיות, ייסדה את מזרח בנגל. היא הייתה הפרובינציה הכי מאוכלסת באיחוד הפקיסטני. הפרובינציה שינתה את שמה למזרח פקיסטן בעקבות תוכנית יחידה אחת שהועלתה על ידי מוחמד עלי בוגרה בשנת 1955.
היסטוריה > לפני חלוקת הודו

בין השנים 1905 ו-1911, פרובינציה בשם בנגל המזרחית ואסאם התקיימה בהודו הבריטית. הליגה המוסלמית של כל הודו הוקמה באותה השנה.
הליגה המוסלמית אימצה את החלטת לאהור ב-1940, שקראה להקמת מדינות מוסלמיות במערב ובמזרח הראג'. הליגה זכתה בבחירות בבנגל בשנת 1946.
היסטוריה > תקופת שלטונם של ג'ינה ונזימודין

סר חוואג'ה נזימודין, ראש ממשלת בנגל לשעבר, היה ראש השרים הראשון של מזרח בנגל לאחר החלוקה. נזימודין היה חבר בכיר בליגה המוסלמית ואחד מ"האבות המייסדים" של פקיסטן.
ב-1948, המושל הכללי של פקיסטן מוחמד עלי ג'ינה ביקר במזרח בנגל. כשנאם בפני סטודנטים באוניברסיטת דאקה, הוא סירב להעלות את מעמדה של השפה הבנגלית לשפה רשמית או פדרלית. הסירוב עורר מחאות מזרח בנגליות כנגד ממשלתו.
כשג'ינה נפטר באותה השנה, חוואג'ה נזימודין נהפך למושל הכללי.
היסטוריה > תוכנית יחידה אחת

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
דמוגרפיה > דת

דתות במזרח בנגל (1947)
אסלאם (68.3%)
הינדואיזם (30%)
אחרים (1.7%)
למזרח פקיסטן היו כ-39,121,673 תושבים בשנת 1947, מתוכם כ-26,720,102 היו מוסלמים, שהיוו כ-68.3% מהאוכלוסייה, כ-11,736,501 היו הינדים שהיו 30% מהאוכלוסייה. קבוצות מיעוט (כגון נוצרים ובודהיסטים) היו רק 665,068 (1.7%) ממספר התושבים הכולל.
ראו גם

מזרח פקיסטן
בנגלדש
חלוקה מנהלית של פקיסטן
מערב פקיסטן
הערות שוליים

↑  "אוכלוסייה", באתר Banglapedia
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007479999205171  LCCN: no00092257  VIAF: 122575233   WorldCat (עם VIAF): 122575233 
ערך זה הוא קצרמרבנושא בנגלדש ובנושא היסטוריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מסיבות ביטחוניות

מסיבות בטחוניות - צד אחד - נובמבר 2004
מסיבות בטחוניות הוא ידיעון משוכפל שבועי, שיצא בירושלים בשנים 2002–2006, והביא לידיעת הציבור אירועי תרבות המתרחשים בירושלים.
בשנים 2002–2004 הופץ בסיוע הזירה הבין תחומית, מוסד תרבות ירושלמי המקיים את פעילויותיו, בעשור השני של המאה ה-21, במתחם החאן הירושלמי.
משנת 2004 הופץ באופן עצמאי עם סיוע מעסקים מקומיים. ומשנת 2006 הוא פועל בתמיכת עמותת בר-קיימא לתרבות, אמנות, מוסיקה ושלום.
בשנת 2005 עלה לרשת אתר אינטרנט בעל שם ומטרה זהים. האתר מעודכן על ידי הגולשים ובעלי עסקים בירושלים כדי ליידע את הציבור בדבר אירועי תרבות המתרחשים ברחבי העיר.
בשנת 2016 עלה אתר מחודש לאוויר, לאחר מכן הפסיק את פעילותו.
ראו גם

אף (מגזין)
הערות שוליים

↑  נכון ל-2022 האתר אינו פעיל
מוקדמות יורו 2020

| --- | --- |
 תקופת התחרות:  21 במרץ 2019 – 12 בנובמבר 2020 (שנה)
 מספר משתתפות:  55
 מספר משחקים:  250
 מספר שערים:  801 (3.2 בממוצע למשחק)
 מספר צופים:  5,223,354 (20,893 בממוצע למשחק)
 מלך השערים:  אנגליה הארי קיין (12 שערים)
 → מוקדמות יורו 2016מוקדמות יורו 2024 ←
 
מוקדמות יורו 2020 הוא טורניר כדורגל שנערך בין ה-21 במרץ 2019 ליוני 2020, ובמסגרתו התמודדו 55 נבחרות לאומיות החברות באופ"א על 24 מקומות ליורו 2020; 20 נבחרות העפילו משלב הבתים ועוד 4 נבחרות שהעפילו משלב הפלייאוף.
לראשונה מאז 1976, אף נבחרת לא העפילה באופן אוטומטי כמארחת, שכן אירוח טורניר יורו 2020 התחלק בין 11 מדינות באירופה. מבין 55 המדינות שהשתתפו במוקדמות, נבחרת קוסובו התחרתה בפעם הראשונה.
הגרלת הבתים

הגרלת משחקי המוקדמות נערכה בדבלין בירת אירלנד ב-2 בדצמבר 2018. הנבחרות חולקו ל-6 קבוצות איכות על פי תוצאות הנבחרות בליגת האומות 2018/2019. לאחר מכן הוגרלה לכל בית נבחרת אחת מכל קבוצת איכות.
דרג 1 מחולק לשניים, כאשר ארבע מנצחות הבתים בדרג הבכיר של ליגת האומות - שווייץ, אנגליה, פורטוגל והולנד - הופרדו מיתר הנבחרות בדרג. ההפרדה בוצעה כדי לוודא שארבעתן תשובצנה לבתים של חמש נבחרות, מאחר, שבמהלך אחד ממחזורי המוקדמות, הן תתמודדנה בפיינל-פור ליגת האומות על תואר אלופת הליגה.
בדרג 6 יש חמש נבחרות לעומת עשר נבחרות בשאר הדרגים, כך חמישה בתים מכילים שש נבחרות וחמישה בתים מכילים חמש נבחרות.
קבוצות הדירוג בהגרלה נקבעו לפי התוצאות בגביע האומות:
הגרלת הבתים > הגבלות על ההגרלה

לא יותר משתיים מהמארחות תשחקנה באותו בית מוקדמות.
מסיבות פוליטית: בגלל סכסוכים או אי-הכרה בעצמאות היריבה, ספרד וגיברלטר לא תוכלנה לפגוש זו את זו, וקוסובו לא תוכל לקבל את סרביה או בוסניה.
מגבלת המרחק: כדי להקל על המסעות ברחבי היבשת, אופ"א קבעה כי המדינות המרוחקות ביותר הן אזרבייג'ן, קזחסטן ואיסלנד, והצמידה לכל אחת רשימת יריבות וקבעה שלא תוכלנה להגריל יותר מאחת מהן. לדוגמה, אופ"א קבעה כי איסלנד תוכל להיות בבית רק עם אחת מהארבע אם כך יצא בהגרלה: ישראל, ארמניה, קפריסין וגיאורגיה.
מגבלת החורף: בגלל תנאים קיצוניים בחורף, לא יותר משתיים מהבאות תוכלנה להיות מוגרלות יחד - בלארוס, אסטוניה, איי פארו, פינלנד, איסלנד, לטביה, ליטא, נורווגיה, רוסיה ואוקראינה.
לוח זמנים

| שלב | מחזור | תאריך |
| --- | --- | --- |
| שלב הבתים | מחזור ראשון | 21–23 במרץ 2019 |
| שלב הבתים | מחזור שני | 24–26 במרץ 2019 |
| שלב הבתים | מחזור שלישי | 7–8 ביוני 2019 |
| שלב הבתים | מחזור רביעי | 10–11 ביוני 2019 |
| שלב הבתים | מחזור חמישי | 5–7 בספטמבר 2019 |
| שלב הבתים | מחזור שישי | 8–10 בספטמבר 2019 |
| שלב הבתים | מחזור שביעי | 10–12 באוקטובר 2019 |
| שלב הבתים | מחזור שמיני | 13–15 באוקטובר 2019 |
| שלב הבתים | מחזור תשיעי | 14–16 בנובמבר 2019 |
| שלב הבתים | מחזור עשירי | 17–19 בנובמבר 2019 |
| שלב הפלייאוף (לקביעת 4 העולות הנוספות) | חצי גמר | 26–28 במרץ 2020 |
| שלב הפלייאוף (לקביעת 4 העולות הנוספות) | הגמר | 29–31 במרץ 2020 |
שלב הבתים > בית א'

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 | 13 | 14 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| נבחרת | נקודות | משחקים | ניצחונות | תיקו | הפסדים | שערים | שערים | שערים |  |   |   |   |   |   |
| נבחרת | נקודות | משחקים | ניצחונות | תיקו | הפסדים | זכות | חובה | הפרש |  |   |   |   |   |   |
|  אנגליה | 21 | 8 | 7 | 0 | 1 | 37 | 6 | 31 |  | — | 5 – 0 | 5 – 3 | 4 – 0 | 7 – 0 |
|  צ'כיה | 15 | 8 | 5 | 0 | 3 | 13 | 11 | 2 |  | 2 – 1 | — | 2 – 1 | 2 – 1 | 3 – 0 |
|  קוסובו | 11 | 8 | 3 | 2 | 3 | 13 | 16 | -3 |  | 0 – 4 | 2 – 1 | — | 1 – 1 | 2 – 0 |
|  בולגריה | 6 | 8 | 1 | 3 | 4 | 6 | 17 | -11 |  | 0 – 6 | 1 – 0 | 2 – 3 | — | 1 – 1 |
|  מונטנגרו | 3 | 8 | 0 | 3 | 5 | 3 | 22 | -19 |  | 1 – 5 | 0 – 3 | 1 – 1 | 0 – 0 | — |
שלב הבתים > בית ב'

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 | 13 | 14 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| נבחרת | נקודות | משחקים | ניצחונות | תיקו | הפסדים | שערים | שערים | שערים |  |   |   |   |   |   |
| נבחרת | נקודות | משחקים | ניצחונות | תיקו | הפסדים | זכות | חובה | הפרש |  |   |   |   |   |   |
|  אוקראינה | 20 | 8 | 6 | 2 | 0 | 17 | 4 | 13 |  | — | 2 – 1 | 5 – 0 | 1 – 0 | 2 – 0 |
|  פורטוגל | 17 | 8 | 5 | 2 | 1 | 22 | 6 | 16 |  | 0 – 0 | — | 1 – 1 | 3 – 0 | 6 – 0 |
|  סרביה | 14 | 8 | 4 | 2 | 2 | 17 | 17 | 0 |  | 2 – 2 | 2 – 4 | — | 3 – 2 | 4 – 1 |
|  לוקסמבורג | 4 | 8 | 1 | 1 | 6 | 7 | 16 | -9 |  | 1 – 2 | 0 – 2 | 1 – 3 | — | 2 – 1 |
|  ליטא | 1 | 8 | 0 | 1 | 7 | 5 | 25 | -20 |  | 0 – 3 | 1 – 5 | 1 – 2 | 1 – 1 | — |
שלב הבתים > בית ג'

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 | 13 | 14 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| נבחרת | נקודות | משחקים | ניצחונות | תיקו | הפסדים | שערים | שערים | שערים |  |   |   |   |   |   |
| נבחרת | נקודות | משחקים | ניצחונות | תיקו | הפסדים | זכות | חובה | הפרש |  |   |   |   |   |   |
|  גרמניה | 21 | 8 | 7 | 0 | 1 | 30 | 7 | 23 |  | — | 2 – 4 | 6 – 1 | 4 – 0 | 8 – 0 |
|  הולנד | 19 | 8 | 6 | 1 | 1 | 24 | 7 | 17 |  | 2 – 3 | — | 3 – 1 | 4 – 0 | 5 – 0 |
|  צפון אירלנד | 13 | 8 | 4 | 1 | 3 | 9 | 13 | -4 |  | 0 – 2 | 0 – 0 | — | 2 – 1 | 2 – 0 |
|  בלארוס | 4 | 8 | 1 | 1 | 6 | 4 | 16 | -12 |  | 0 – 2 | 1 – 2 | 0 – 1 | — | 0 – 0 |
|  אסטוניה | 1 | 8 | 0 | 1 | 7 | 2 | 26 | -24 |  | 0 – 3 | 0 – 4 | 1 – 2 | 1 – 2 | — |
שלב הבתים > בית ד'

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 | 13 | 14 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| נבחרת | נקודות | משחקים | ניצחונות | תיקו | הפסדים | שערים | שערים | שערים |  |   |   |   |   |   |
| נבחרת | נקודות | משחקים | ניצחונות | תיקו | הפסדים | זכות | חובה | הפרש |  |   |   |   |   |   |
|  שווייץ | 17 | 8 | 5 | 2 | 1 | 19 | 6 | 13 |  | — | 3 – 3 | 2 – 0 | 1 – 0 | 4 – 0 |
|  דנמרק | 16 | 8 | 4 | 4 | 0 | 23 | 6 | 17 |  | 1 – 0 | — | 1 – 1 | 5 – 1 | 6 – 0 |
|  אירלנד | 13 | 8 | 3 | 4 | 1 | 7 | 5 | 2 |  | 1 – 1 | 1 – 1 | — | 1 – 0 | 2 – 0 |
|  גאורגיה | 8 | 8 | 2 | 2 | 4 | 7 | 11 | -4 |  | 0 – 2 | 0 – 0 | 0 – 0 | — | 3 – 0 |
|  גיברלטר | 0 | 8 | 0 | 0 | 8 | 3 | 31 | -28 |  | 1 – 6 | 0 – 6 | 0 – 1 | 2 – 3 | — |
שלב הבתים > בית ה'

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 | 13 | 14 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| נבחרת | נקודות | משחקים | ניצחונות | תיקו | הפסדים | שערים | שערים | שערים |  |   |   |   |   |   |
| נבחרת | נקודות | משחקים | ניצחונות | תיקו | הפסדים | זכות | חובה | הפרש |  |   |   |   |   |   |
|  קרואטיה | 17 | 8 | 5 | 2 | 1 | 17 | 7 | 10 |  | — | 2 – 1 | 3 – 1 | 3 – 0 | 2 – 1 |
|  ויילס | 14 | 8 | 4 | 2 | 2 | 10 | 6 | 4 |  | 1 – 1 | — | 1 – 0 | 2 – 0 | 2 – 1 |
|  סלובקיה | 13 | 8 | 4 | 1 | 3 | 13 | 11 | 2 |  | 0 – 4 | 1 – 1 | — | 2 – 0 | 2 – 0 |
|  הונגריה | 12 | 8 | 4 | 0 | 4 | 8 | 11 | -3 |  | 2 – 1 | 1 – 0 | 1 – 2 | — | 1 – 0 |
|  אזרבייג'ן | 1 | 8 | 0 | 1 | 7 | 5 | 18 | -13 |  | 1 – 1 | 0 – 2 | 1 – 5 | 1 – 3 | — |
שלב הבתים > בית ו'

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 | 13 | 14 | 15 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| נבחרת | נקודות | משחקים | ניצחונות | תיקו | הפסדים | שערים | שערים | שערים |  |   |   |   |   |   |   |
| נבחרת | נקודות | משחקים | ניצחונות | תיקו | הפסדים | זכות | חובה | הפרש |  |   |   |   |   |   |   |
|  ספרד | 26 | 10 | 8 | 2 | 0 | 31 | 5 | 26 |  | — | 3 – 0 | 2 – 1 | 5 – 0 | 4 – 0 | 7 – 0 |
|  שוודיה | 21 | 10 | 6 | 3 | 1 | 23 | 9 | 14 |  | 1 – 1 | — | 1 – 1 | 2 – 1 | 3 – 0 | 3 – 0 |
|  נורווגיה | 17 | 10 | 4 | 5 | 1 | 19 | 11 | 8 |  | 1 – 1 | 3 – 3 | — | 2 – 2 | 4 – 0 | 2 – 0 |
|  רומניה | 14 | 10 | 4 | 2 | 4 | 17 | 15 | 2 |  | 1 – 2 | 0 – 2 | 1 – 1 | — | 4 – 1 | 1 – 0 |
|  איי פארו | 3 | 10 | 1 | 0 | 9 | 4 | 30 | -26 |  | 1 – 4 | 0 – 4 | 0 – 2 | 0 – 3 | — | 1 – 0 |
|  מלטה | 3 | 10 | 1 | 0 | 9 | 3 | 27 | -24 |  | 0 – 2 | 0 – 4 | 1 – 2 | 0 – 4 | 2 – 1 | — |