stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
גורד שחקים
גורדי השחקים בקולנוע

אלו שעמלו לבניית מגדל בבל לא ידעו על חלומותיהם של אלו שתכננו. מחשבתם של מתכנני מגדל בבל לא הייתה עם הפועלים שבנו אותו. שיר ההלל של הבודדים הפך לקללתם של רבים.
הקולנוע, ובייחוד סרטי פעולה וסרטי מדע בדיוני, מרבים להשתמש בגורדי שחקים כנושא או כתפאורה.
כתפאורה שימשו באופן מרהיב גורדי שחקים בסרט "מטרופוליס" (1927) כחלק מהדימוי של העיר העתידית, בראייה של אז. הסרט הציג מרחב עירוני כמעט אנכי, אפל ומנוכר לבני אדם. דימוי זה ניכר גם יותר מאוחר ב"בלייד ראנר" ובעיצוב העיר גות'אם סיטי מסדרת הקומיקס וסרטי באטמן. גורדי שחקים היוצרים עיר אנכית שלמה הופיעו גם בסרטי מדע בדיוני מאוחרים יותר, בהם "מלחמת הכוכבים" ו"האלמנט החמישי", ובהם הוצגו באור חיובי יותר אך לא התעלמו מתחלואיה של עיר שכולה גורדי שחקים בגבהים דמיוניים לחלוטין לעומת אלו הקיימים היום.
כנושא, הופיעו גורדי שחקים, חלקם אמיתיים וחלקם בדיוניים, בסרטים רבים. הסרט "המגדל הלוהט" משנת 1974 היה אחד הראשונים שהציגו גורד שחקים בסרט אסונות המתאר דרמה סביב שרפה קטלנית בבניין. גורדי שחקים הופיעו גם בסרטים ישנים יותר – הסרט "קינג קונג" מ-1933, למשל, התייחס לבניין האמפייר סטייט החדש שאך נחנך, והציג אותו לא רק כבניין אלא כסמל. סרטי אסונות אחרים מרבים להשתמש בגורדי שחקים כסמל וכפוטנציאל לאפקטים מרהיבים של הרס. כך עשו סרטים כגון "גודזילה", "היום השלישי" וסרטים רבים נוספים אשר השתמשו בהריסת גורדי שחקים כדי להציג קטסטרופה נוראית. במידה רבה, קריסת מגדלי התאומים בפיגועים ב-2001 הייתה התגשמות של סרטי אסונות אלה.
הסרט "הקפיצה הגדולה" מ-1994 שם דגש גדול על גורד השחקים, והציג את היבטיו החברתיים על ידי הצגת העוצמה המעמדית שבו (כגובה הקומות כך גובה הדרגה).
לעיתים קרובות בסרטי מתח הגיבורים מנסים לטפס על מגדלים, דבר המשותף לדמויות של גיבורים אנושיים מוקצנים כבאטמן (שמטפס עליהם באמצעות רובה חבלים ודואה מהם באמצעות דאון-עטלף המשולב בגלימתו) וכאיתן האנת' במשימה בלתי אפשרית 3, וכן לגיבורי על כמו ספיידרמן הפועל בניו יורק. בסרט "משימה בלתי אפשרית 3" ובסרטים לא מעטים אחרים ישנן סצנות שבהן הם תלויים בין שמים לארץ כשהם נאחזים במגדל. קפיצה מגורדי השחקים היא דרך מרשימה (ובעלת ביסוס מה במציאות) להציג התאבדות של דמות כלשהי, הצונחת בנפילה חופשית אל מותה.
גורדי שחקים בישראל

גורדי שחקים נמצאים כיום בערים מרכזיות רבות בישראל, כחלק מהליך העיור, העיבוי והציפוף של מרכזי הערים, המאפיין את כלל הערים בישראל, ובמיוחד ערי גוש דן. גורד השחקים הראשון בישראל, מגדל שלום, החזיק שנים ארוכות בתואר "גורד השחקים הגבוה בישראל" ואף היה גם הגבוה במזרח התיכון. מאז, בתהליך ארוך שנמשך למעלה מ-40 שנה, וביתר שאת משנות ה-90 של המאה ה-20 ואילך, מתרבים גורדי השחקים המתוכננים ונבנים כמעט בכל עיר מרכזית בישראל. התהליך, שהחל בתל אביב רבתי, החסרה שטחים פנויים לבנייה רוויה, המשיך והתרחב לשאר חלקי הארץ, וכיום ישנם גורדי שחקים מתוכננים וקיימים הגבוהים ביותר מ-100 מטרים ממגדל שלום.
בישראל היו בשנת 2010 למעלה מ-150 בניינים של למעלה מ-20 קומות, מהם שלושים וחמישה מעל ל-25 קומות ושמונה מעל ל-33 קומות (כ-140 מטרים). באותה עת היה מגדל משה אביב ברמת גן הבניין הגבוה ביותר.
גורד השחקים הגבוה בעולם

רשימת המגדלים שנשאו בתואר "גורד השחקים הגבוה בעולם":
| שם | עיר | הבניין הגבוה בעולם בשנים | גובה (במטרים) |
| --- | --- | --- | --- |
| בניין עיריית פילדלפיה | ארצות הברית פילדלפיה | 1901–1908 | 167 |
| בניין סינגר | ארצות הברית ניו יורק | 1908–1909 | 187 |
| בניין חברת הביטוח מטרופוליטן לייף | ארצות הברית ניו יורק | 1909–1913 | 213 |
| בניין וולוורת' | ארצות הברית ניו יורק | 1913–1930 | 241 |
| וול סטריט 40 | ארצות הברית ניו יורק | 1930 | 282 |
| בניין קרייזלר | ארצות הברית ניו יורק | 1930–1931 | 319 |
| בניין אמפייר סטייט | ארצות הברית ניו יורק | 1931–1972 | 381 (443.2 כולל התורן בראשו) |
| מגדלי התאומים | ארצות הברית ניו יורק | 1972–1974 | 480 (הדרומי), 526 (הצפוני בעל האנטנה) |
| מגדל סירס | ארצות הברית שיקגו | 1974–1998 | 442 |
| מגדלי פטרונס | מלזיה קואלה לומפור | 1998–2004 | 452 |
| טאיפיי 101 | טאיוואן טאיפיי | 2004–2010 | 509 |
| בורג' ח'ליפה | איחוד האמירויות הערביות דובאי | משנת 2010 | 828 |
הערה: רשימה זו מתייחסת לבניינים בעלי קומות ולא לכל מבנה שהוא. עד שנת 1889 היו המבנים הגבוהים בעולם צריחיהן של הקתדרלות הגותיות ובראשן קתדרלת אולם שהתנשאה לגובה של 161 מ'. קתדרלת אולם הייתה גבוהה מכל בניין משרדים חדש עד שנת 1908. מגדל אייפל בפריז הושלם כבר ב-1889 וגובהו 324 מ' אך לרוב, אין מחשיבים אותו כבניין אלא כמבנה גבוה. מגדל אייפל היה המבנה הגבוה בעולם עד בנייתו של בניין האמפייר סטייט בניו יורק.
גורד השחקים הגבוה בעולם > גורדי שחקים נוספים המחזיקים בשיאי גובה

מרכז לאחטה, סנקט פטרבורג, רוסיה. גורד השחקים הגבוה ביותר באירופה (462 מטר).
אקס-סיד 4000, טוקיו. המבנה הגבוה ביותר שתוכנן אי פעם למטרת בנייה בפועל. (מתוכנן לגובה 4,000 מטרים).
אנטנת הרדיו של ורשה, פולין. עד קריסתה ב-1991 הייתה המבנה הגבוה ביותר בעולם (646 מטר).
ראו גם

גורדי שחקים בישראל
גורדי שחקים בלונדון
גורדי שחקים בניו יורק
רב קומות
מוזיאון גורדי השחקים
מעלית חלל
מגדל עיפרון
גורדי השחקים הגבוהים בעולם
המבנים והבניינים הגבוהים ביותר בעולם
"מגדל בבל" – ציור מאת פיטר ברויגל האב
מגדל המינסטר של אולם הנאו-גותית המתנשא לגובה 161.53 מטר
פועל בבניין האמפייר סטייט, ניו יורק, 1930
מטוטלת הענק בטאיפיי 101
תכנון המעליות וחדרי המדרגות במגדלי התאומים. בשליש ובשני שלישים גובה הבניין נבנו "סקיי-לוביס" (לובי עליון) שאף קיבלו ביטוי עדין בחזית הבניינים
בניין במדריד אשר בחלקו התחתון כבר מחוברים חלונות זכוכית ובחלקו העליון עוד נבנה השלד
מגדלי Yoo בתל אביב, בבנייה
בניין וולוורת', ניו יורק ב-1913
ארמון התרבות והמדע של ורשה. גורד שחקים בסגנון קלסיציזם סטליניסטי
מגדל סירס לצד גורדי שחקים נוספים במרכז העיר שיקגו
גורדי שחקים במתחם הבורסה ברמת גן
המבנים הגבוהים בעולם בסוף המאה ה-19, עם תחילת בנייתם של בנייני המשרדים הגבוהים
בניין טאיפיי 101, הגבוה ביותר בעולם עד 2010
נגמ"ש מרכבה

| --- | --- |

למעלה: נמ"ר חי"ר. למטה: נמ"ר עם "מעיל רוח".
 מידע כללי
 סוג:  נגמ"ש כבד / נגמ"ש לחימה
 מדינה מייצרת:  ישראל ישראל
 יצרן:  חיל הטכנולוגיה והאחזקה 
 משתמשים עיקריים:   צה"ל
 מחיר:  3 מיליון דולר
 שנת ייצור:  2008
 תקופת השימוש:  2008–הווה (כ־17 שנים) 
 דגם קודם:  אכזרית
 מערכה מרכזית:  מבצע צוק איתן,מלחמת חרבות ברזל
 יחידות שיוצרו:  231 
 מידע טכני
 אורך:  8.2 מטרים
 רוחב:  4.05 מטרים
 גובה:  כ-2.25 מטרים (לא כולל עמדת המקלע)
 משקל:  63.5 טונות
 מהירות:  53 קמ"ש (דור 1)
 טווח פעולה:  500 ק"מ
 מנוע:  מנוע דיזל, 1200 כוח סוס (סימן 1) מנוע דיזל, 1500 כוח סוס (סימן 2)
 שריון:  פסיבי + אקטיבי ("מעיל רוח")
 צוות:  3 + 8 לוחמים
 מערכות נשק
 חימוש עיקרי:  עמדת קטלנית עם מקלע 0.5 או מקל"ר
 חימוש משני:  מקלע מאג 7.62 מ"מ, מדוכות עשן, מרגמה 60 מ"מ
 
נגמ"ש מרכבה (נמ"ר) הוא נגמ"ש כבד המבוסס על תובת טנק ה"מרכבה" הישראלי, עליה מורכבות מערכות ייעודיות לפי הצורך. הנמ"ר שפותח ומיוצר על ידי מנהלת המרכבה והרק"ם (מנת"ק), תוכנן מלכתחילה ככלי רכב קרבי משוריין לחיל הרגלים וחיל ההנדסה הקרבית, שמצטיין בתכונות של מיגון ועבירות, והוא החלוץ במשפחה של כלי רק"ם כבדים, המתוכננים לשמש את חטיבות צה"ל בשדה הקרב המשולב. כלים אלה כוללים נגמ"ש, נמ"ר הנדסי, נמ"רבולנס, נמ"ר פיקוד ובעתיד גם נגמ"ש לחימה. כמו כן, הוא יכול לשמש ככלי מסייע ליחידות שריון בהובלת תחמושת ואספקה ביחד עם הטנקים. הנמ"ר נכנס לשירות בצבא ההגנה לישראל בסוף 2008 ובעקבות הצלחתו במבצע צוק איתן הוחלט להגביר את ההצטיידות בנמ"רים עם "מעיל רוח". לנמ"ר שני דורות: נמ"ר סימן 1 עם מנוע 1200 כ"ס ונמ"ר סימן 2 עם מנוע 1500 כ"ס.
היסטוריה > רקע

הצורך של צה"ל בנגמ"ש עם מיגון כבד התעורר כבר במהלך הלחימה ברצועת הביטחון בדרום לבנון בשנות ה-80 של המאה ה-20 — הנגמ"שים מדגם M-113, אשר שימשו באותה עת את כוחות החי"ר, היו בעלי שריון דק וחלש יחסית, שסיפק הגנה כנגד קליעי נשק קל ורסיסי פגזים, אך לא נתן מענה כנגד איומים מתקדמים יותר דוגמת טילי נ"ט או מטעני גחון.
הצורך המבצעי הדחוף הביא למספר פיתוחים המבוססים על הסבה של תובות טנקים מתיישנים לנגמ"שים כבדים. ההסבות כללו מספר שיפורים כמו החלפת מערכת ההנעה, המזקו"ם ושיפור המיגון. דוגמאות לפיתוחים כאלה הם אכזרית — המבוססת על טנקי T-54/55 ("טירן") שנלקחו שלל — ונגמשו"ט, נגמחו"ן, נקפדון, פומ"ה ודומיהם — המבוססים על טנקי צנטוריון ("שוט").
כלים אלה לא היו אידיאליים מבחינת המענה שסיפקו מכמה סיבות, ובהן:
הכלים לא תוכננו מלכתחילה לשמש כנגמ"שים, ולכן הכילו חלל קטן ללוחמי החי"ר (או שנדרש מאמץ רב בהסבתם לאפשר יכולת נשיאת לוחמים).
המנוע בכלים אלו נמצא מאחור — היכן שבדרך-כלל ממוקמת דלת-הכניסה לנגמ"ש — ופתחי הכניסה ממוקמים על גג התובה (פרט ל"אכזרית" ול"נקפומ"ה", להן פתחים אחורי וקדמי בהתאמה).
הכלים מוסבים מטנקים מתיישנים, ולכן קשה יותר ויותר לתחזקם.
היסטוריה > תהליך הפרויקט

בשל הסיבות שהוזכרו לעיל, הוחלט במהלך שנות ה-90 לתכנן נגמ"ש לחימה ייעודי על-בסיס תובת טנק מרכבה סימן 1. גם בפרויקט זה דובר בתחילה על הסבת טנקים מתיישנים שיצאו משירות, אולם במקרה זה הטנק ענה על הצרכים מנגמ"ש לחימה: מנוע המרכבה ממוקם מלפנים, כך שבהתאמות מסוימות תוכל כיתת חי"ר שלמה להיכנס לתוכו וכן תוכנן פתח כניסה אחורי ממוגן.
בהובלת הגופים במשרד הביטחון האחראים על תיאום וניהול הפיתוח של טנקי המרכבה מראשית הפרויקט בסוף שנות ה-70, נבנו שני דגמי אבטיפוס: נמר"ה בתצורת רק"ם חילוץ, לשימוש החוליה הטכנית הפלוגתית (חט"פ), ונמ"ר בתצורת נגמ"ש/נגמ"ש לחימה. אבות הטיפוס התבססו על תובות של טנקי מרכבה סימן 1, מתוך כוונה לייצר נמ"רים בעיקר על בסיס הסבה של טנקים אלו, אשר עמדו בפני הוצאה משירות.
הפרויקט הוקפא על ידי הרמטכ"ל אהוד ברק מסיבות תקציביות, אולם בעקבות "אסון הנגמ"שים" ב-2004 ומלחמת לבנון השנייה ב-2006 הוחלט על בדיקה-מחדש של הפתרון לנגמ"ש הלחימה העתידי של כוחות החי"ר. נבדקו חלופות לנגמ"ש המרכבה, כמו הנגמ"ש האופני האמריקאי סטרייקר, אולם בשל המיגון העדיף בבירור של הנמ"ר וכן משיקולים כלכליים ולוגיסטיים (ייצור "כחול לבן" המבוסס על פס-הייצור של טנקי המרכבה), הוחלט בסופו של דבר כי נגמ"ש המרכבה הוא נגמ"ש הלחימה שבו יצטייד צה"ל. בשלב זה נקבע כי נגמ"ש המרכבה יתוכנן על-בסיס התובה של מרכבה סימן 4 (ולא מרכבה סימן 1, על-בסיסה נבנו אבות-הטיפוס) לצורך אחידות מבצעית ולוגיסטית, ולכן נקבע כי השם "נמר"ה" יציין את נגמ"שי המרכבה המבוססים על טנק מרכבה סימנים 1, 2 ו-3 (על כל גרסאותיהם), ו"נמ"ר" יציין את אלו המבוססים על טנק מרכבה סימן 4.
היסטוריה > ייצוא

בשנת 2012 נשלח נמ"ר ישראלי לארצות הברית על מנת שמשרד ההגנה האמריקאי והצבא האמריקאי יבחנו אותו במסגרת תוכנית GCV Infantry Fighting Vehicle שמטרתה לבחור רכב קרבי משוריין (פיתוח חדש או פיתוח שכבר קיים) שישמש כנגמ"ש הלחימה העיקרי העתידי של צבא ארצות הברית. הנמ"ר נבדק לצד 4 נגמ"שים נוספים ממדינות שונות, לבסוף הוחלט כי אף אחד מהנגמ"שים הללו אינו עומד בדרישות התוכנית וכי ההתאמות הנדרשות לכלים אלו הן בהיקף גדול מידי.
אזרבייג'ן ניהלה מגעים עם ישראל אודות האפשרות לרכישת הנמר.
ישראל הציעה בעבר את הנמ"ר לקולומביה.
מבנה ותכונות > יעוד הנגמ"ש

התפיסה של מפתחי הנגמ"ש היא שייעודו להיות יותר נגמ"ש תובלה ופחות נגמ"ש לחימה. כך שלוחמי החי"ר מובלים מאובטחים בשטח רווי איומים (פצמ"רים, ארטילריה ופגזים, מטעני גחון ומטעני צד, רקטות וטילי נ"ט, ירי מקלעים וצלפים), במקביל או ליד כוחות השריון, ופורקים רעננים סמוך ליעד הלחימה, שם הם מבצעים את משימתם ולוחמים רגלית, תוך הגברת שרידותם וצמצום הסיכון לפגיעה בהם באופן מקסימלי. אלו סוברים כי לצורך לחימה תוך כדי תנועה, מספיק מקלע כבד M2 בראונינג בקליבר 0.5 שטווחו האפקטיבי הוא 2 ק"מ, ומקלע מאג שטווחו האפקטיבי הוא 1.2 ק"מ. לאחר שהלוחמים פורקים, הנגמ"ש עדיין יכול לשמש כאמצעי לחימה לרתק או הסתערות על יעדים, תוך ניצול חסינותו, ובכך להעצים את כוח הצוות כולו.
אלו שמצדדים בתפיסה זו, חושבים כי מיותר לצייד נגמ"ש בתותח אוטומטי בינוני (שיצמצם את מספר לוחמים), כאשר הוא נלחם לצד טנקי מרכבה שיש להם כבר תותח מסיבי, או לצייד אותו במערכות טילים מתוחכמות, שיסרבלו את השימוש בו ויצריכו לימוד מקצועות נוספים, שיאריכו את זמן ההכשרה, ויעמיסו עומס מקצועי נוסף על לוחמי החי"ר. נראה שהניסיון להפוך את הלוחמים בבטנו ללוחמים מעל הנגמ"ש באמצעות סיפון נפתח כמו בנגמ"ש ה-M-113 האמריקני, או באמצעות חרכי ירי כמו בנגמ"ש ה-BMP-1 הרוסי, יגרום לפגיעה בשלמות המיגון של הנגמ"ש, שעלולה להיות קריטית לחיי הלוחמים, כאשר התועלת בלחימה בנשק אישי לא מדויק מעל נגמ"ש בתנועה מוטלת בספק, ומסכנת את חיי הלוחמים שחשופים אפילו לירי נק"ל.
יש הטוענים כי היה צריך לעצב את הנגמ"ש אחרת, כך שגם החיילים שבבטנו יוכלו להשתתף בלחימה מתוכו. ויש הטוענים כי צריך היה לחזק את כוח האש של הנגמ"ש באופנים שונים, כמו למשל החלפת המקלע הכבד בתותח קל, או הוספת מרגמה, מקלעים ואף טילים. נוספים על גבי הסיפון. מבקרים אלה כינו בעבר את הנמ"ר "מונית לחיילים" ו"אוטובוס שעולה 5 מיליון דולר". בעקבות הטענות ולקחי מבצע "צוק איתן" פותח במנת"ק צריחון חיצוני ורסטילי עם תותח 30 מ"מ, מרגמה 60 מ"מ, ומיגון מעיל רוח, שיהיה אפשר להרכיבו על נגמ"שי נמ"ר ואית"ן קיימים.
טענה נוספת שעלתה היא שהנגמ"ש גדול מאוד, ויש לו צללית גבוהה, כך שניתן לפגוע בו מרחוק ביתר קלות באמצעות ירי של טנקים.
מנגד, יש לזכור שהנמ"ר הוא נכון להיום הנגמ"ש הכבד והממוגן ביותר בעולם. הוא מצויד במיגון פסיבי וריאקטיבי ברמה של מיגון טנק, ולכך מתווסף המיגון האקטיבי.
מבנה ותכונות > תכונות

הנמר תוכנן מלכתחילה ככלי רכב קרבי לחי"ר, שמצטיין בתכונות של מיגון ועבירות, והוא החלוץ במשפחה של כלי רק"ם כבדים המתוכננים לשמש את חטיבות צה"ל בשדה הקרב המשולב.
בנמ"ר חלל פנימי גדול והוא מיועד לשאת 11 חיילים: 3 אנשי צוות + 8 לוחמים ועוד שתי אלונקות. הנמ"ר חמוש במקלע מאג במדף המפקד וכן בעמדת "קטלנית" — עליה מורכב מקלע כבד (M2 בראונינג בקליבר 0.5 אינץ') או מקלע רימונים (סאקו דיפנס Mk-19 בקליבר 40 מ"מ, בפיתוח) או מקלע בינוני מסוג מאג — המתופעלת מתוך הכלי על ידי מערכת תצפית טלוויזיונית, ליום ולילה, המאפשרת זיהוי ופגיעה מדויקים במטרות רחוקות כאשר הקטלנית מופעלת מבפנים. כמו כן נבחנת האפשרות שבנמ"ר יותקן תותח אוטומטי בקוטר 30 מ"מ. ואף הוצגו על ידי מנת"ק באמצע 2017 אבות טיפוס עם "צריחון" (צריח בינוני) נשלט מרחוק בעל תותח 30 מ"מ. התקנתו תקנה לכלי יכולות חדשות, כגון פריצת מבנים ויכולת לכוון ירי לגובה בזווית חדה מאוד, ובכך תאפשר לכוחות החי"ר לפעול בעצמאות רבה יותר מול איומי חי"ר, מבלי להיעזר בטנקים.
בחלל הנגמ"ש בצמוד לדפנות מורכבים שמונה מושבים מרווחים ומצופים ספוג, 4 בכל צד. המושבים יכולים להתקפל כדי לפנות מקום לציוד במידת הצורך.
מדף המפקד הוא מסוג "קונכייה" — צריח תצפית פסיבי עם חלונות מזכוכית משוריינת המאפשר תצפית מסביב לכלי תוך הגנה מפני ירי. כמו טנקי המרכבה, גם הנמ"ר חמוש במרגמה בקוטר 60 מ"מ ומצויד במדוכות עשן למיסוך עשן, ובמערכת גילוי וכיבוי אש מתקדמת.
הכלי מצויד גם במערכת מיזוג אוויר, מערכת הגנת אב"כ ומתקן למי-שתייה לרווחת הלוחמים השוהים בו. כמו כן, מותקנות בו מערכות שליטה ובקרה ו-מערכת ניהול קרב אשר מופעלות על ידי 3 מסכים ו-8 מצלמות המאפשרות תצפית היקפית סביב הכלי. יתרונו הגדול של הנגמ"ש על-פני הנגמ"שים המבוססים על תובת ה"שוט" הוא הדלת האחורית (כבש) המאפשרת פריקה נוחה ובטוחה מהכלי. ממדי הכבש עוצבו במחשבה תחילה כדי לאפשר העמסה ופריקה מהירים של אלונקה עם פצוע. הכבש מופעל הידראולית, ופועל גם ללא התנעת מנוע הנמ"ר. מערכת גיבוי פנימית מאפשרת הפעלתו אפילו ללא מערכת חשמל.
על פי משרד הביטחון, הנמ"ר הוא הנגמ"ש הממוגן בעולם. בטקס חשיפת הנמ"ר, ציין מפקד זרוע היבשה, אלוף אבי מזרחי, כי יכולת המיגון הגבוהה של הכלי מספקת מיגון מיטבי מול האיומים הקיימים בזירה (ובהם טילי הנ"ט הרוסיים מטיס וקורנט שבידי חזבאללה). לכלי יש מיגון אף ממטעני גחון, וכן "מושבים צפים" שמסייעים לבלימת הדף, ולמעשה הוא נחשב לממוגן יותר מטנק מרכבה סימן 4.
ב-2009 אישר סגן הרמטכ"ל דן הראל התקנת מערכת הגנה אקטיבית "חץ דורבן" מתוצרת תע"ש על נגמ"שי נמר. החלטה זו לא יושמה, וכך גם החלטת מנכ"ל משרד הביטחון אודי שני מפברואר 2011 על מערכת הגנה אקטיבית שתפותח במשולב על ידי תע"ש ורפאל, מפתחת מעיל רוח.
ביולי 2011 פורסם בבמחנה כי בקרוב יצוידו הכלים במד טווח לייזר שיורכב על גבי עמדת הנשק הקטלנית ובמערכת משואה 600 ובכך הנמ"ר מטמיע בתוכו את מיזם צי"ד (צבא יבשה דיגיטלי). החלטה זו יושמה.
במשולש הביצועים של הנגמ"ש הועדפו המיגון, והניידות על פני כוח האש שלו. תפיסה שיש כאלו המבקרים אותה, וטוענים כי יש לחזק את עוצמת האש שלו באמצעות תותח בקליבר קטן או אף טילים, על חשבון המיגון.
בתחילת 2016, הוצג הדגם הראשון של הנגמ"ש עם מערכת הגנה אקטיבית לטנקים "מעיל רוח".
ביולי 2017 חשף צה"ל אב טיפוס של נמ"ר שמותקן עליו צריחון לא מאויש עם תותח 30 מ"מ, ומערכת הגנה אקטיבית.
חברת ניר-אור שהחלה לספק בסוף 2021 מערכות וידאו לנגמ"שים, תעדכן את המערכות בשיתוף חברת אקסון-ויז’ן על ידי הוספת רכיב של בינה מלאכותית לשיפור מודעות מצבית, לזיהוי ולהתבייתות על מטרות באופן אוטונומי.
מבנה ותכונות > תצורות נמ"ר סימן 1

נגמ"ש המרכבה פותח במספר גרסאות ייעודיות, לשימושים שונים. להלן רשימת הדגמים והתצורות על בסיס נמ"ר סימן 1:
נמ"ר סימן 1 (חי"ר): נגמ"ש כבד החמוש במקלע מאג 7.62 מ"מ וכן במקלע כבד M2 בראונינג 0.5 בעמדת "קטלנית" של רפאל. דגם זה מבוסס על תובת מרכבה סימן 3 ומנצל את המיגון הכבד והדלת האחורית של הטנק. ייעודו העיקרי הוא תובלת חיל רגלים. דווח כי צה"ל תכנן להצטייד כבר ב-2007 בלמעלה מ-100 יחידות של הכלי — צי כלים המאפשר לצייד שתי חטיבות חי"ר. חטיבת גולני היא חטיבת החי"ר הראשונה שקלטה את הנמ"ר וחטיבת גבעתי השנייה.
נמ"ר אחזקה: נגמ"ש מרכבה לאחזקת רק"ם והובלת צוותי אחזקה וחימוש בשדה-הקרב. במקום חיילים הוא נושא ציוד תיקונים. על סיפונו העליון הותקן מתקן נושא לחלקי חילוף גדולים, וכן מסילה וכננת לפריקת החלקים בשטח. בתוך התא הפנימי מותקנים תאים לכלי עבודה, ציוד וחלקי חילוף.
נמ"רבולנס: נגמ"ש אמבולנס, שתוכנן בהתאם לצרכים של התאג"דים וישמש לפינוי פצועים משדה הקרב. הצורך בכלי לפינוי נפגעים הודגש במסגרת תחקירי צה"ל לאחר מבצע "עופרת יצוקה". הנמ"רבולנס יאפשר לפנות מהשטח עד שני פצועים על אלונקות ויכיל את כל הציוד הדרוש לטיפול רפואי בשטח.
נמ"ר הנדסי (נמר"ה): נגמ"ש מרכבה עם מיגון משופר ו"מעיל רוח" המדוגם באמצעים הנדסיים כגון מערכות לפריצת שדות מוקשים ותאי זיווד לציוד הנדסי, ונועד לשרת כרכב הנדסה קרבית ונגמ"ש פלסים עבור גדודי ההנדסה הקרבית של צה"ל. הנמ"ר ההנדסי נכנס לשירות בחיל ההנדסה הקרבית בסוף 2016 ונקלט בגדודים 603 ו-601. מכונה לעיתים בקיצור נמר"ה, ראשי תיבות של נמ"ר הנדסי.
נמ"ר לחימה: אב-טיפוס של הנמ"ר עם צריח בלתי-מאויש החמוש בתותח אוטומטי 30 מ"מ, משגר טילי ספייק, מקלע מקביל ומערכת הגנה אקטיבית לטנקים "מעיל רוח", מיועד לשמש כנגמ"ש לחימה (IFV).‏
נמ"ר חילוץ: טנק חילוץ על בסיס תובת הנמ"ר, כולל מנוף כבד 88 טון-מטר תוצרת חברת "איל", כננת חילוץ עם יכולת משיכה של 63 טון-כוח ללא הכפלה. הכבל של כננת החילוץ מאד כבד, ולכן מותקנת גם כננת עזר למשיכתו. לאבטחת האחיזה של הנמר בקרקע קיים גם מעדר אחורי, המוחדר לקרקע לפני תחילת החילוץ. נכנס לשירות ב-2022 תחילה בחטיבה 7 ולאחר מכן בחטיבות נוספות. נמר החילוץ משתתף במלחמת חרבות ברזל.
מבנה ותכונות > נמ"ר סימן 2

בשנת 2023 הושק נמ"ר סימן 2 - דגם משופר של הנמ"ר. השיפורים כוללים שדרוג מנוע למנוע דיזל MTU בעל 1500 כ"ס (דבר שמגדיל את המהירות המרבית של הכלי), מיגון משופר, מצלמות היקפיות מסביב לכלי להגברת מודעות סביבתית, מערכות שליטה ובקרה נוחות יותר (כולל מסכי מגע), ממשק נהיגה נוח יותר ושיפור מתלים המעניק נסיעה נוחה ושקטה יותר עם פחות טלטולים וזעזועים.
משתמשים

ישראל ישראל:  צה"ל
נמ"ר חי"ר:  חטיבת גולני,  חטיבת גבעתי ו חטיבת כרמלי,
נמ"ר הנדסי:  חיל ההנדסה הקרבית ( גדוד 603,  גדוד 601)
נמ"ר אחזקה:  חטיבה 401.
נמ"ר החילוץ:  חטיבה 7.
פעילות מבצעית

בינואר 2010 החלו נגמ"שי נמ"ר של גדוד 13 של חטיבת גולני להיכנס לפעילות בט"ש סביב ציר הוברס המקיף את רצועת עזה, כאשר גם בגדוד 12 של החטיבה תתחיל הפעילות בתחילת 2011.
במהלך מבצע צוק איתן נפגע נגמ"ש צה"ל מסוג M-113 מרקטת RPG-29 וכתוצאה מכך נהרגו 7 חיילי צה"ל, לעומת זאת בשלושה מקרים לפחות נגמ"שי נמ"ר הצילו את חיי הלוחמים.
במקרה אחד נגמ"ש נמ"ר ספג מספר פגיעות מרקטות RPG, שלא גרמו לנזק. במקרה אחר הופעל מטען חבלה במשקל שבין חצי טון לטון חומר נפץ ומוטט בית על הנגמ"ש. גם במקרה זה לא אירע דבר לנגמ"ש ולחיילים, שהמשיכו במשימתם.
במקרה שלישי נורה נגד הנגמ"ש טיל נ"ט (כנראה מסוג קורנט), במקרה זה הנגמ"ש הושבת אך הטיל לא חדר וחיי החיילים ניצלו.
אירועים אלו הגבירו את השיח סביב הצורך בנגמ"ש הנמ"ר. במסגרת מבצע "צוק איתן" הנמ"ר לא שימש להובלת כוחות בלבד, ונעשה בו שימוש לנגוח קירות חיצוניים של בתים שמהם ירו מחבלים, ואף לחדור איתו לתוך הבתים עצמם. בנוסף, בשל המיגון הכבד שלו, הכוחות שנלחמו בו יכלו לקבל סיוע ארטילרי בטווח קרוב של כ-200 מטרים, תוך צמצום מרחקי הביטחון.
ב-31 באוקטובר 2023, במלחמת חרבות ברזל נמ"ר של חטיבת גבעתי נפגע מטיל נ"ט ואחד עשר לוחמים נהרגו. מהתחקיר שערך צה"ל התגלה כי הטיל פגע בתא הלוחמים שבתוכו הונחו תחמושת ואמצעי לחימה רבים, שהתפוצצו בתוך התא עם פגיעת הטיל. הנמ"ר הועבר למש"א לצורך תיקון הנזקים, ובמרץ 2024 הוחזר לשירות. בנוסף, ב-14 ביוני 2024 נמ"ר הנדסי של גדוד 601 נפגע בעקבות פיצוץ ושמונה חיילים נהרגו.
ראו גם

נגמ"שים כבדים בצה"ל:
אכזרית
פומ"ה
איתן
חיל רגלים ממוכן
טנק מרכבה
שולף
מוחמד אבו שמאלה

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1 בפברואר 1974
 נהרג:  21 באוגוסט 2014 (בגיל 40) רפיח, רצועת עזה
 מדינה:  הרשות הפלסטינית
 השתייכות:   חמאס
 
מוחמד איברהים סאלח אבו שמאלה (בערבית: محمد ابراهيم صلاح أبو شمالة; מכונה גם אבו חליל; 1 בפברואר 1974 – 21 באוגוסט 2014) היה בכיר בארגון חמאס, חבר במועצה הצבאית העליונה של הזרוע הצבאית, גדודי עז א-דין אל-קסאם, מפקד חטיבת דרום רצועת עזה, באזור רפיח, לצד ראאד אל-עטאר. בנוסף היה אחראי על מנהרות ההברחה ברפיח. חוסל במבצע צוק איתן.
ביוגרפיה

אבו שמאלה נולד ב-1 בפברואר 1974 במחנה יבנא שברפיח, למשפחה שמוצאה מהכפר הערבי בית דראס שלפני 1948. אביו מת כשהיה בן 3. ב-1980 החל ללמוד בבית ספר מטעם אונר"א ברפיח. לאחר מכן עבר לבית ספר אחר לבנים מטעם אונר"א ברפיח, וסיים את לימודיו שם ב-1990. ב-1992 החל ללמוד לימודי דת באוניברסיטה האסלאמית בעזה, אך נעצר ולא סיים את לימודיו.
ביוגרפיה > בחמאס

אבו שמאלה הצטרף לחמאס עם הקמתה בתקופת האינתיפאדה הראשונה ב-1987. השתתף ביידוי אבנים על רכבי צה"ל, בשרפת צמיגים ובהצבת מחסומים ברחובות. באחת מהתקריות נפצע ברגלו מיריות. מאז פיקד על ביצועי עשרות פיגועים ברחבי ישראל. נעצר על ידי ישראל ב-1989 ונכלא למשך 11 חודשים. בתחילת 1993 הצטרף לזרוע הצבאית של חמאס. היה אחראי על הרג חייל ישראלי ברפיח ב-1994. ב-1995 נעצר על ידי המשטרה הפלסטינית ונכלא בבתי הכלא של הרשות הפלסטינית למשך מספר חודשים. בהמשך הוא שוחרר ונעצר מחדש על ידי הרשות מספר פעמים, כאשר במצטבר נאסר על ידי הרשות במשך כ-3 שנים. במעצרו האחרון השתחרר מהכלא בשנת 2000 עם פרוץ האינתיפאדה השנייה.
לאחר שחרורו מהכלא קיבל אחריות על מנגנוני הזרוע בדרום הרצועה, בתפקיד סגן מפקד חטיבת רפיח, אחראי הציוד הצבאי וחבר המועצה הצבאית המצומצמת. אבו שמאלה המשיך לפתח כלי נשק בזרוע הצבאית, ובין היתר הפך את ביתו לסדנת ייצור מרגמות, פיתח מטעני קלע, השתתף בייצור פצצות חבית, ובייצור משגרי רקטות ביחד עם ראאד אל-עטאר. בשנים 2002–2003 ניצל לפחות מניסיון התנקשות אחד. בקיץ 2004, במהלך מבצע קשת בענן, הקיף צה"ל את ביתו בחומרי נפץ ותקף את הבית, אך אבו שמאלה ניצל מניסיון החיסול. ב-2005, לאחר ביצוע תוכנית ההתנתקות ופרסום שמות בכירי חמאס, זכה אבו שמאלה לתואר "מפקד חטיבת דרום הרצועה", וכמו כן פורסם ראיון איתו. היה אחראי ומעורב בחטיפת גלעד שליט ב-2006. ב-2008 היה אחראי על פיצוץ כלי רכב של צה"ל שגרמו לחיילים פצועים. ב-2012, במהלך מבצע עמוד ענן, הופצץ ביתו.
במהלך מבצע צוק איתן פיקד אבו שמאלה על המערכה בגזרה הדרומית של רצועת עזה, והיה אחראי על חטיפת הדר גולדין. ביתו הופצץ בתחילת המבצע על ידי מטוסי חיל האוויר. לבסוף, בליל 21 באוגוסט חוסל אבו שמאלה על ידי צה"ל, ביחד עם מוחמד ברהום וראאד אל-עטאר מפקדי חמאס, בשעה שהשלושה שהו במבנה במזרח שכונת תל אל-סולטן ברפיח. זמן קצר לאחר מכן הזרוע הצבאית של חמאס פרסמה הודעה רשמית בה היא מאשרת את מותם של השלושה.
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6 7 8 9  محمد أبو شمالة.. قسامي ساهم بفعالية في صفقة وفاء الأحرار, الجزيرة نت (בערבית)
1 2  ראיון עם מוחמד אבו-שמאלה, באתר גדודי עז א-דין אל-קסאם, ‏2005
↑  ברק רביד, הנהגת החמאס עולה מהמחתרת, באתר nrg‏, 3 בספטמבר 2005
↑  מבצע "עמוד ענן", באתר שירות הביטחון הכללי, ‏5.12.2012
↑  חדשות הטרור והסכסוך הישראלי-פלסטיני (25-19 באוגוסט 2014), באתר מרכז המידע למודיעין ולטרור, ‏25.8.2024
מכוניות בדרכים

| --- | --- |

 מבוסס על:  מכוניות מצוירות
 שיר הנושא:  "מכוניות בדרכים"
 סוגה:  הרפתקה, קומדיה, אקשן, ילדים, משפחה, נוער
 יוצרים:  סטיב פרסל
 מדבבים:  אוון ווילסון, קווינטה ברונסון, בוני האנט, ג'ניפר לואיס, צ'יץ' מרין, לויד שר, טוני שלהוב, גידו קווארוני, טניה גונאדי, רות ליביר, סטיב פרסל, מתיו יאנג קינג, טוקס אולגונדוי, מייגן קבאנה, זינו רובינסון, דייב פני, טום ברומהד, כריסטלה אלונזו, דיינה פאוול
 מדבבים בעברית:  יובל סגל, צביקה פורמן, אלונה אלכסנדר, מונה מור, ערן מור, ענת ניב, אלי לולאי, אורי זלצמן, רונה בקרמן
 ארץ מקור:  ארצות הברית
 שפות:  אנגלית (הסדרה דובבה לשפות נוספות, ביניהן עברית)
 מספר עונות:  1
 מספר פרקים:  9
 הפקה
 מפיק:  מארק סונדהיימר
 מפיקים בפועל:  קווין רהר קתרין סרפיאן דן סקנלון
 חברת הפקה:  פיקסאר
 עורכים:  ג'ייסון ברודקי סרינה וורנר
 צלמים:  רוברט אנדרסון לורה גרייב
 אורך פרק:  9-10 דקות
 שידור
 רשת שידור:  דיסני+
 רשת שידור בישראל:  ערוץ דיסני (ישראל)
 תקופת שידור מקורית:  8 בספטמבר 2022
 תקופת שידור בישראל:  10 בדצמבר 2023 – 14 בדצמבר 2023
 קישורים חיצוניים
 דף התוכנית ב-IMDb
מכוניות בדרכים (באנגלית: Cars on the Road) היא סדרת טלוויזיה אמריקאית בהנפשה ממוחשבת, אשר מבוססת על הזיכיון "מכוניות" של פיקסאר. הסדרה הופקה עבור שירות הסטרימינג דיסני+, כאשר היא הוכרזה לראשונה בדצמבר 2020, במהלך יום המשקיעים של דיסני.
עלילת הסדרה מתרחשת לאחר אירועי הסרט "מכוניות 3" (2017), והיא עוקבת אחר ספידי מקווין (במקור: אוון וילסון, בעברית: יובל סגל) ומטור (במקור: לארי איש הכבלים, בעברית: צביקה פורמן) כשהם יוצאים למסע כביש כדי להשתתף בחתונה של אחותו של מטור, תוך כדי ביקור במקומות ובדמויות שונות לאורך הדרך. הסדרה נכתבה על ידי סטיב פרסל והופקה על ידי מארק סונדהיימר. סונדהיימר אמר שהבמאים עבדו יחד כדי לשמור על המשכיות בתוך הסדרה.
הסדרה הופצה במלואה בשירות הסטרימינג דיסני+ ב-8 בספטמבר 2022, במסגרת יום דיסני+. בישראל היא גם שודרה בערוץ דיסני החל מ-10 בדצמבר 2023. הסדרה זכתה לביקורות חיוביות על הביצועים הווקאליים, המסרים, ההומור, המודלים לחיקוי וההומאז' לתרבות הפופ. הסדרה תשודר שוב בערוץ דיסני החל מ-29 בדצמבר 2024 לכבוד חנוכה.
תקציר

כמה שנים לאחר אירועי מכוניות 3 (2017), ספידי מקווין ומטר יוצאים למסע חוצה קאנטרי ברחבי ארצות הברית כדי להשתתף בחתונה של אחותו של מטור, מאטו. בדרך הם נתקלים במקומות שונים ובדמויות ישנות וחדשות.