stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אבי שטיין
פעילות חברתית

סיפור היציאה מהארון של החסיד לשעבר זכה לסיקור נרחב בעיתונים מובילים בארצות הברית דוגמת "הניו יורק טיימס", "ניו יורק פוסט" ו"המגזין ניו יורק". בנוסף זכה הסיפור גם לסיקור תקשורתי מצד תחנות הטלוויזיה CNN, פוקס וערוץ Vice הקנדי. ערוץ שואוטיים הקדיש לסיפור פרק שלם בסדרה הדוקומנטרית "Dark Net".
לאחר החשיפה המתוקשרת הקימה שטיין קבוצת תמיכה וירטואלית לתמיכה בטרנסג'נדרים המגיעים מרקע יהודי-אורתודוקסי. בדצמבר 2015 החלה לערוך מפגשי תמיכה. במפגש הראשון השתתפו 12 טרנסג'נדרים, חלקם בעלי רקע חסידי. במקביל המשיכה לנהל בלוג בו היא משתפת את הקוראים בתחושותיה לאורך כל התהליך. כתוצאה מסיפורה המתוקשר, התחילה גם להופיע רבות בכתבי-עת ובמגזינים. ב-2018, סיפורה של שטיין עם תמונות מדוגמנות הופיע בכמה מגזינים באמריקה ובעולם, כדוגמת ווג ו-InStyle.
שטיין פעילה באוניברסיטה לזכויות הקהילה הלהט"בית, ופעילה לשלום במזרח התיכון במסגרת השדולה האמריקנית-יהודית ג'יי סטריט. בשנת 2016 תקפה חלק מחברי הקהילה הלהט"בית באוניברסיטה בשל תמיכתם ב-BDS ובחרם נגד ישראל.
שטיין היא אחת הפעילות הפרו-פלסטיניות הבולטות מקרב הקהילה הפרוגרסיבית בארצות הברית. ביולי 2024, במהלך מלחמת חרבות ברזל, ביקשה מנשיא ארצות הברית ג'ו ביידן להפסיק את תמיכת ארצות הברית בישראל בשל רצח עם המתרחש לדבריה בעזה.
בספטמבר 2024 נפגשה עם נשיא איראן מסעוד פזשכיאן.
הערות שוליים

↑  אבי שטיין באתר "ספריא": ספריה חיה של טקסטים יהודיים
↑  .html Hasidic groom Yisroel Stein was wed in a traditional ceremony wearing a black robe and 'shtreimel' hat. Four years later she is called Abby and wears make-up and figure-hugging dresses, newsgrio.com, 23 November 2015 (הקישור אינו פעיל, 1.8.2020)
↑  Member of prominent Hasidic family from Brooklyn comes out as transgender, The Jerusalem Post | JPost.com
↑  And, The Time Has Come... COMING OUT!!!, 11 November 2015
↑  Hassidic-raised trans woman to speak about her journey, Jweekly.com, 7 April 2016
↑  How This Ex-Hasidic Woman Lost And Found Her Judaism, huffingtonpost, 9 June 2016
↑  אבי שטיין באוניברסיטת קולומביה
↑  Every single time I visit Jerusalem, instagram.com
↑  Trans woman who also left Hasidism blogs about “double transition”, New York Times, 20 November 2015 (הקישור אינו פעיל, 1.8.2020)
↑  I left Hasidism to become a woman, New York Post, 18 November 2015
↑  I Grew Up Hasidic and Trans. Here’s How I Found a New Community, nymag.com, 16 December 2015
↑  Transitioning To Freedom
↑  Chasing News - Free To Be Me Transgender, 9 December 2015 (הקישור אינו פעיל, 1.8.2020)
↑  DARK NET: Growing Up Trans In An Ultra-Orthodox Community, vocativ.com, 10 March 2016
↑  Hassidic-raised trans woman to speak about her journey, jweekly, 7 April 2016
↑  Off the Beaten Path: After Leaving Orthodox Judaism, Women Forge a New Identity in the Secular World., Vogue, March 8 2018
↑  Meet the Hasidic Rabbi Who Realized She Was Transgender Thanks to a Google Search, InStyle, February 27 2018
↑  שלום BDS, ברוכה הבאה לקולומביה? בתוך העיתון הישראלי-אמריקאי "The Times of Israel"
↑  עידן יוסף-ימין, ‏הרבה הטרנסג'נדרית סולקה מהבית הלבן: "קראנו להפסקת אש", באתר ‏מאקו‏, 13 ביולי 2024
↑   בן סמואלס, נשיא איראן נפגש בניו יורק עם חוקר ישראלי וטרנסית יהודייה שהוסמכה לרבנות, באתר הארץ, 24 בספטמבר 2024
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987009349731505171  GND: 1203214677  ISNI: 0000 0005 0025 1683  LCCN: no2019056033  NTA: 434921181  VIAF: 5221155708700722580004   WorldCat (עם VIAF): 5221155708700722580004 
באוניברסיטת ברקלי 2016
לחיצת חזה

גבר מבצע לחיצת חזה בעזרת מוט משקולות(אנ') בזמן שאחר מאבטח(אנ') אותו.
לחיצת חזה (באנגלית: Bench Press) היא תרגיל כוח שבו אדם לוחץ משקולת כלפי מעלה כאשר הוא שוכב אופקית על ספסל אימונים (אנ'). לחיצת החזה היא תנועה מורכבת, כאשר השרירים העיקריים המעורבים בה הם החזה הגדול, הדלתא הקדמית והתלת ראשי. שרירים נוספים בגב, ברגליים ובליבה משתתפים ביציבה. בדרך כלל משתמשים במוט משקולות (אנ') כדי להחזיק את המשקל, אך ניתן להשתמש גם בזוג משקוליות .
לחיצת חזה עם מוט משקולות היא אחת משלוש ההרמות בענף הרמת הכוח לצד דדליפט וסקוואט, והיא ההרמה היחידה בהרמת הכוח הפראלימפית (אנ'). לחיצת החזה נמצאת בשימוש נרחב גם באימוני משקולות, פיתוח גוף וסוגים אחרים של אימונים לפיתוח שרירי פלג הגוף העליון, בעיקר החזה הגדול. לחיצת חזה עם מוט משקולות משמשת לעיתים קרובות לשיפור כוח, עוצמה וסיבולת בפלג הגוף העליון, הן לצורך ביצועים אתלטיים, מקצועיים ופונקציונליים, והן לפיתוח שרירים.
טכניקה

המתאמן שוכב כשגבו על ספסל שטוח ומוט אחוז בשתי ידיו. הוא מוריד את המוט לגובה החזה עד שהוא נוגע בו, ולאחר מכן דוחף אותו כלפי מעלה, תוך יישור הזרועות עד ליישור מתון.
זה נחשב לחזרה אחת (rep).
היסטוריה

לחיצת החזה התפתחה לאורך השנים, מצורותיה המוקדמות כגון לחיצה מהרצפה, גשר (קישות הגב) והטלת משקל מהבטן, ועד לשיטות הנהוגות כיום בקרב מפתחי גוף ומרימי כוח.
התרגיל הפך לפופולרי מסוף שנות החמישים ואילך. תבנית:Sfnp למרות העובדה שעליות המקבילים בטוחות יותר (המקבילים אינם מצריכים איבטוח או מוטות בטיחות תבנית:Sfnp), בשנות החמישים של המאה ה-20 עקפה לחיצת החזה את המקבילים בפופולריות והפכה לתרגיל החזה הסטנדרטי. תבנית:Sfnp
בתחילה, לחיצת החזה המוקפדת מהרצפה הייתה השיטה הפופולרית ביותר.
בשנת 1899, בעזרת מוט משקולות עם דיסקים (פלטות) של 48 סנטימטרים, ג'ורג' האקנשמידט(אנ'), ממציא ה-hack squat, גלגל מוט משקולות מעל פניו (שהופנתה הצידה) וביצע לחיצת חזה מוקפדת מהאדמה במשקל של 164 קילוגרם.
השיא הזה החזיק מעמד במשך 18 שנה עד שג'ו נורדקווסט שבר אותו בקילוגרם אחד יותר, בשנת 1916.
בסביבות התקופה הזו, שיטות חדשות החלו להתפשט. מרימי כוח החלו לגלות שישבנים חזקים יכולים לסייע להם להרים את המוט מהקרקע למעל לראש.
הם היו שוכבים על הרצפה וממקמים את המוט מעל הבטן, ולאחר מכן מבצעים תנועה מתפרצת של גשר ישבן שמזניקה את המוט כלפי מעלה, ותופסים אותו בנעילה.
טכניקות ההרמה, האימונים והסמים השתפרו לאורך השנים, ושיא ההרמה בלחיצת החזה עלה מ-164 קילוגרם (362 פאונד) ל-355 קילוגרם (783 פאונד) (שיא גולמי, מוחזק על ידי יוליוס מדוקס) במהלך כ-100 שנה.
שרירים

לחיצת חזה קונבנציונלית עושה שימוש בשרירי החזה הגדול, הכתפיים הקדמיות והשרירים התלת-ראשיים של הזרוע כדי לבצע את תנועת האדוקציה האופקית של הכתף.
בזמן לחיצת ספסל שטוחה, מופעלים שרירי החזה הגדול והחזה הקטן. התרגיל עושה שימוש גם בשריר התלת ראשי ובשריר המרפק כדי ליישר את המרפקים. השריר התלת ראשי חיוני ביותר בזמן סיום הלחיצה כדי לסייע בהשלמת נעילת את המרפקים. בעזרת הטכניקה הנכונה, חלקים משרירי הכתפיים ישמשו כדי לסייע בהרמה, כולל הכתפיים הקדמיות. לכן, מרווח ידיים רחב יותר קשור לאימון החזה ומרווח ידיים צר יותר קשור לאימון התלת ראשי. גם מרווח ידיים צר וגם רחב מאמנים את אזור הכתפיים.
בנוסף לשרירים הפאזיים (הדינמיים) העיקריים, לחיצת החזה מפעילה גם שרירים טוניים (מייצבים), בהם מייצבי השכמה (המסור הקדמי, הטרפז האמצעי והתחתון), מייצבי ראש הזרוע (מסובבי הכתף) ושרירי הליבה (הרחב בטני(אנ'), האלכסונים(אנ'), המולטיפידוס(אנ'), זוקפי הגב(אנ') והרבוע המתני(אנ')).
פציעות אפשריות

ביצוע לחיצת חזה עשוי לגרום למספר סוגי פציעות:
קריעת רצועות/גידים בכתפיים
פציעות בשריר הטרפז
מתיחות במרפק/שורש כף היד
צלעות סדוקות או שבורות, בדרך כלל כתוצאה מהקפצת המוט מהחזה בכדי להוסיף מומנטום להרמה, או מאובדן כוח הגורם למוט ליפול על החזה.
אוסטאוליזיס דיסטלית של עצם הבריח(אנ'): היווצרות זיז גרמי או שחיקה בקצה עצם הבריח. ספורטאים הסובלים ממצב זה צריכים להימנע מלחיצות חזה.
מסובב הכתף קרוע או פגום
קרע בשריר החזה
דיסקופתיית צווארית או, במקרים קיצוניים, פגיעה בחוט השדרה. למרות שהמנגנון אינו ברור, הרמת הצוואר או קשת הגב והישענות על החלק התחתון של הצוואר בזמן לחיצת המשקל עלולים ליצור עומס על האזור.[better source needed]
מוות בחנק עקב לכידה תחת המוט (כמה מקרים מדי שנה).
פקקת וריד תת-בריחי
ניתן להימנע מרבות מהפציעות הללו על ידי שימוש במשקולות יד במקום במוט משקולות, מכיוון שניתן להפיל משקולות יד מבלי לפגוע בחזה או בצוואר, תוך מתן אפשרות לסיבוב חיצוני גדול יותר של הכתף, דבר שעשוי לסייע במניעת פציעות בכתף.
מחקרים גם הראו שלחיצת חזה עם משקולות יד מפעילה את שרירי החזה במידה רבה יותר, מה שעשוי להוביל לצמיחת שריר מוגברת.
הערות שוליים

↑  John F. Graham (באוגוסט 2000). "Dumbbell bench press". Strength and Conditioning Journal. 22 (4): 71. נבדק ב-7 בספטמבר 2014. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  Ronai, Peter (בנובמבר 2018). "The Bench Press Exercise". ACSM's Health & Fitness Journal (באנגלית אמריקאית). 22 (6): 52–57. doi:10.1249/FIT.0000000000000432. ISSN 1091-5397. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  muscleandfitness.com. 6 July 2020
1 2 3 4  Parry, Alex (2022-01-17). . characterstrength. Retrieved 2022-11-18.
↑  Rodríguez-Ridao, David; Antequera-Vique, José A.; Martín-Fuentes, Isabel; Muyor, José M. (2020-10-08). "Effect of Five Bench Inclinations on the Electromyographic Activity of the Pectoralis Major, Anterior Deltoid, and Triceps Brachii during the Bench Press Exercise". International Journal of Environmental Research and Public Health. 17 (19): 7339. doi:10.3390/ijerph17197339. ISSN 1660-4601. PMC 7579505. PMID 33049982.
↑  Bhatia, Deepak N.; de Beer, Joe F.; van Rooyen, Karin S.; Lam, Francis; du Toit, Donald F. (באוגוסט 2007). "The "bench-presser's shoulder": an overuse insertional tendinopathy of the pectoralis minor muscle". British Journal of Sports Medicine. 41 (8): e11. doi:10.1136/bjsm.2006.032383. ISSN 1473-0480. PMC 2465431. PMID 17138640. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  Contreras, Bret (2011-12-15). "The Best Damn Bench Press Article Period". T Nation. נבדק ב-2014-08-14.
↑  Imai, Eriya; Watanabe, Jun; Okano, Hiromu; Yokozuka, Motoi (ביוני 2023). "Efficacy and safety of supraclavicular versus infraclavicular approach for subclavian vein catheterisation: An updated systematic review and meta-analysis of randomised controlled trials". Indian Journal of Anaesthesia. 67 (6): 486–496. doi:10.4103/ija.ija_837_22. ISSN 0019-5049. PMC 10355348. PMID 37476443. {{cite journal}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4508887-1  NKC: ph495119 
ספורטאית מבצעת לחיצת חזה באליפות העולם של IPA 2007, בקטגוריית "ספסל בלבד"
אישה מסבירה כיצד לבצע נכון לחיצת חזה עם משקולות יד ולחיצת חזה בשיפוע חיובי עם משקולות יד.
גבר (שוכב) מבצע לחיצת חזה עם איבטוח, תוך שימוש באחיזה ללא אגודל.
הילדה הולגר

| --- | --- |

 לידה:  18 באוקטובר 1905 וינה, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 פטירה:  22 בספטמבר 2001 (בגיל 95) לונדון, הממלכה המאוחדת 
 מקום קבורה:  קרמטוריום גולדרס גרין 
 שם במה:  Hilde Holger 
 שם לידה:  Hilde Sofer 
 מדינה:  אוסטריה, הממלכה המאוחדת 
 פרסים והוקרה:  Goldener Rathausmann  אות הזהב לשירות העיר וינה 
 http://www.hildeholger.com
 פרופיל ב-IMDb
 
הִילדֶה בּוֹמַן-בֵּרַם (באנגלית: Hilde Boman-Behram; ‏18 באוקטובר 1905 – 22 בספטמבר 2001), שנודעה בשם הבמה הילדה הולגר (Hilde Holger) הייתה רקדנית אקספרסיוניסטית, כוריאוגרפית ומורה שפעלה באוסטריה ומרכז אירופה.
יצירתיותה באופני המחול האקספרסיוניסטי, במחול כּוללני (אינקלוּסיבי), וכן עבודתה החלוצית עם ילדים נכים תרמו לעיצובו של המחול המודרני.
ראשית חייה וחינוך

הִילדֶה נולדה בווינה למשפחה יהודית ליברלית. בתם של אלפרד ואליזה סופר-שרייבר. אביה היה משורר ואמה הייתה מיצרת נעליים בשירות קיסר אוסטריה. לאחר פלישת הנאצים לאוסטריה בשנת 1939 נמלטה מווינה, לא קיבלה היתר להיכנס לאנגליה ולכן הגיעה להודו. בעיר מומבאי, הודו פגשה מטפל בהומאופתיה וחובב אומנות ממוצא פֵארֵסי בשם אָרְדֵשיר קָאוואסג׳י בּוֹמַן-בֵּרַם (Ardershir Kavasji Boman-Behram) והשניים נישאו בשנת 1940. אימה, אביה החורג וארבעה עשר בני משפחתה נספו בשואה. להִילדֶה נולדו שני ילדים במהלך חייה. בתה הראשונה נולדה בשנת 1946 בהודו בשם פּריִמבֵרַה בּוֹמַן-בֵּרַם (Primavera Boman-Behram) ומאוחר יותר נהפכה לרקדנית, מפסלת ומעצבת תכשיטים. בשנת 1948 היגרה עם משפחתה לאנגליה, וב-1949 נולד בנה דריוּס בּוֹמַן-בֵּרַם (Darius Boman-Behram) עם תסמונת דאון, דבר שהיווה השראה בעבורה לעבוד עם אנשים בעלי מוגבליות פיזיות.
קריירה מקצועית

הִילדֶה החלה את דרכה כרקדנית בגיל שש. מכיוון שהייתה צעירה מדי בכדי להירשם לאוניברסיטה למוזיקה ואמנויות הבמה של וינה הצטרפה לשעורי ריקודים סלוניים עם אחותה הֶדיִ סופר (Hedi Sofer). בתחילת דרכה למדה אצל גרטרוד בּודנוויסר בווינה. לאחר לימודיה החלה בקריירה משגשגת באוסטריה ובמזרח אירופה, עם בודנוויסר ועם להקה משלה. היא הייתה רקדנית סולו בולטת בתיאטראות בפריז, ברלין, פראג, וינה ובמעגלים התרבותיים של וינה והמִילְיֶה האמנותי של תנועות האגנבונד וזצסיון (Secession and Hagenbund).
כבר בתחילת הקריירה שלה החלה להתעניין בהוראה וב-1926 פתחה את "בית הספר החדש לאומנות התנועה" במרכז וינה, אשר זכה להצלחה רבה ומיקומו האחרון היה בארמון ראטיבור (Palais Ratibor). לאחר האנשלוס (סיפוחה של אוסטריה לגרמניה הנאצית) ב-12 במרץ 1938, אסרה עליה הממשלה הפאשיסטית כל פעילות. ב-1939, בהתראה של יום אחד בלבד, עזבה את משפחתה, חבריה והקריירה המשגשגת שלה. בעזרת חברה שארל פטראש, שהכיר לה משפטן הומניטארי בפריז, הצליחה לברוח.
הִילדֶה התיישבה במומבאי שבהודו ושם החלה ללמוד מחול הודי ובעיקר את תנועות הידיים המופגנות בו. הודו, על מקדשיה, נופיה ותושביה הלבביים, הותירה בה רושם חזק.
היא הקימה את "בית הספר לאומנות התנועה המודרנית" אשר זכה להצלחה מרובה; במיוחד בקרב בני הקהילה הזורואסטרית במומבאי. בית הספר הקנה לתלמידותיה תפיסות מערביות של חופש מחשבה ופמיניזם.
ב-1948, על רקע מתיחות פוליטית ואלימות בעת חלוקתה של הודו, נאלצו הִילדֶה, בעלה הטרי ובתם הקטנה לעזוב ללונדון. שם רכש ד"ר בומאן-בהרם את הכשרתו כרופא והִילדֶה הקימה את "בתי הספר הילדה הולגר למחול בן זמננו".
בלונדון, המשיכה לעבוד למעלה מ-50 שנה, עד מותה ב-2001. עבודתה השפיעה על אומני תיאטרון שונים כמו ליז אגיס ולינדזי קמפ (שתרם רבות להצלחתו של דייוויד בואי בראשית דרכו), ועל הגל הראשון של המחול הקהילתי והכוללני ('אינקלוסיבי') עם תלמידים כמו רויסטון מאלדום (OBE), וולפגאנג שטאנגה (The Amici) וקרל קאמפבל שהמשיך להפיץ את רעיונות המחול האינקלוסיבי והשוויוני ברחבי העולם.
על שולחן עבודתה בבית הספר שבשכונת קמדן בלונדון ניצבו באופן תדיר תמונות מורתהּ גרטרוד בודנווייסר, מהטמה גנדי (אותו פגשה) ואיזדורה דאנקן, בה חזתה מופיעה בווינה.
הערות שוליים

↑  Hilde Holger: Central European Expressionist Dancer, hildeholger.com, 18 דצמבר 2012(הקישור אינו פעיל, 8.12.2018)
↑  Pascal, Julia (2001-09-26). "Hilde Holger". The Guardian (באנגלית בריטית). ISSN 0261-3077. נבדק ב-2024-11-15.
↑  Hilde Holger | Jewish Women's Archive, web.archive.org, ‏2010-04-08
1 2  Pascal, Julia (2000-03-08). "Adi Boman". The Guardian (באנגלית בריטית). ISSN 0261-3077. נבדק ב-2024-07-08.
1 2  Ardeshir Kavasji Boman Behram 1909 - 2000, www.sueyounghistories.com (באנגלית)
↑  Stage | Theatre, comedy and dance | The Guardian, www.theguardian.com
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007572743505171  BIBSYS: 90549327  BnF: cb122604782 (data)  GND: 118940171  ISNI: 0000 0000 1059 0877  LCCN: n97858451  VIAF: 288149106213668491703   WorldCat (עם VIAF): 288149106213668491703
בר 51

| --- | --- |

 בימוי:  עמוס גוטמן 
 הופק בידי:  אנריקה רוטנברג 
 תסריט:  עמוס גוטמן, עדנה מזי"א 
 שחקנים ראשיים:  ג'וליאנו מר עירית שלג מוסקו אלקלעי סמדר קילצ'ינסקי אלון אבוטבול 
 מוזיקה:  אריק רודיך 
 מדינה:  ישראל 
 הקרנת בכורה:  1986 
 משך הקרנה:  95 דק' 
 שפת הסרט:  עברית 
 סוגה:  סרט דרמה, סרט להט"בי 
 דף הסרט ב־IMDb
 
בר 51 הוא סרט הקולנוע השני בבימויו של עמוס גוטמן. את התסריט כתב גוטמן בצוותא עם המחזאית עדנה מזי"א. הקרנת הבכורה של הסרט נערכה ב-5 ביולי 1986.
עלילה

גיבורי הסרט הם תומאס ומריאנה, אח ואחות ממגדל העמק, המגיעים לתל אביב לאחר מות אמם הנוצרייה. תומאס מאוהב במריאנה ומשום כך הם חריגים בחברה. תומאס מנסה להצליח בתל אביב כעובד בבית מלון, אך הוא מפוטר לאחר שנתפס גונב אוכל עבור אחותו. השניים מגיעים בלילם הראשון בעיר הגדולה למקלט מוזנח. בלילה כשתומאס מגיע אל התחנה המרכזית שמלאה בערפל, זנות והומוסקסואליות. שם הוא פוגש את אפולוניה גולדשטיין, חשפנית וזונה רומניה מבוגרת שמתאהבת בו ולוקחת אותו ואת מריאנה לדירתה שם היא חיה עם חברה לחיים, קארל, האמרגן והכוריאוגרף שלה. לאחר מכן היא מסדרת להם עבודה בבר 51 בניהולה של לונה הפולנייה ובעלה הנכה מפולין. דרך הבר ואפולוניה הם מתוודעים אל עולם הלילה של תל אביב. בבר הם פוגשים את זארה (שרה), חשפנית, ובעלה ניקולס, רקדן מוצלח בעברו שנפצע ונפל לשתייה. כמו כן עובד בבר, אחיה ההומוסקסואל ערן אורחנז (ישראל). האהבה הבלתי אפשרית ביניהם מסתיימת בניסיון אונס טראגי של מריאנה בידי תומאס. מריאנה הורגת את תומאס. הסרט מתאר דמויות שוליים שלא מוצאות את מקומן בחברה הישראלית בשל זרותם.
שחקנים

ג'וליאנו מר חמיס: תומאס
סמדר קילצ'ינסקי: מריאנה
עדה ואלרי טל: אפולוניה גולדשטיין
מוסקו אלקלעי: קארל
עירית שלג: זארה
אלון אבוטבול: ערן
בלנקה מנצר: לונה
פולי רשף: מנהל המלון
צוות

הלחנה: אריק רודיך
צלם: יוסי ויין
הפקה: אנריקה רוטנברג
אף על פי שהסרט נכשל קופתית כמו כל שאר סרטיו השאיר חותם בתרבות הישראלית בכך שלראשונה החל לקום דור של קולנוענים שדיבר על האינדיבידואל ולא על הכלל.
פרסים

הסרט זכה ב-3 פרסים, פרסי מרכז הסרט הישראלי, משרד המסחר והתעשייה : לסרט, לשחקנית ראשית - סמדר קילצ'ינסקי ולצילום - יוסי ויין.
שיר הנושא מתוך הסרט

שיר הנושא לסרט נקרא: "Touch Me", את המילים כתבה שמרית אור ואת הלחן אריק רודיך.
בסרט מבצעת את השיר שמרית אור. עדה ואלרי טל נראית בסרט כאילו היא זו שמבצעת את השיר, אבל הקול הוא קולה של שמרית אור.
הערות שוליים

↑  איציק יושע, הייתה קלצ׳ינסקיי, חדשות, 6 ביולי 1986
| סרטי עמוס גוטמן |
| --- | --- | --- |
| סרטים קצרים | פרמירות חוזרות (1976) • מקום בטוח (1977) • נגוע (1982) |  |
| סרטים באורך מלא | נגוע (1983) • בר 51 (1985) • חימו מלך ירושלים (1987) • חסד מופלא (1992) |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987012599870705171 
ערך זה הוא קצרמרבנושא סרטים ובנושא להט"ב. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ריקרדו דרין

| --- | --- |

 לידה:  16 בינואר 1957 (בן 68) בואנוס איירס, ארגנטינה 
 שם לידה:  Ricardo Alberto Darín 
 מדינה:  ארגנטינה ארגנטינה, ספרד ספרד
 תקופת הפעילות:  מ-1969
 בן או בת זוג:  Susana Giménez (1978–1987) 
 צאצאים:  צ'ינו דארין 
 פרסים והוקרה:  פרס גויה לשחקן הטוב ביותר (2016)  פרס יהלומי קונקס (2011)  פרס דונוסטיה (2017)  פרס פלטינו לשם כבוד (2016)  פרס גאודי (2016)  פרס סנט ג'ורדי (2000)  פרס פלטינו לשחקן הטוב ביותר (2023)  בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 קישורים חיצוניים
 טוויטר:  BombitaDarin
 
ריקרדו דרין (בספרדית: Ricardo Alberto Darín; נולד ב-16 בינואר 1957) הוא שחקן, במאי ומפיק קולנוע ומחזאי ארגנטינאי, הוא נחשב לאחד המצליחים בקולנוע הארגנטינאי.
ביוגרפיה

ריקרדו דרין נולד בבואנוס איירס, ארגנטינה לריקרדו דרין האב, ולרנה רוקסנה, שניהם שחקנים. משפחתו היא ממוצא איטלקי (מצד האב) ולבנוני וסורי (מצד האם). כאשר היה בן 12, הוריו התגרשו. אביו מת מסרטן ב-5 בינואר 1989 ואימו מתה ב-13 בספטמבר 2018.
קריירה

בגיל 10 הוא עלה לראשונה לבמת התיאטרון לצד הוריו. בגיל 16 הוא כבר היה שחקן קבוע בטלוויזיה הארגנטינאית.
במהלך הקריירה הוא הצטלם במספר סדרות וסרטים מצליחים. בין הסרטים הבולטים שלו ניתן למנות את "El faro"‏(1998)
"תשע מלכות" (2000), "הבן של הכלה" (2001), "Luna de Avellaneda"‏ (2004), "El aura"‏ (2005), "XXY"‏ (2007), "La señal"‏ (2007), ""סוד שבעיניים" (2009).
בשנת 2000 קיבל לראשונה את פרס קונדור הכסף הארגנטינאי לשחקן הטוב ביותר על משחקו בסרט El mismo amor, la misma lluvia. בהמשך הוא קיבל פרס זה עוד ארבע פעמים.
בשנת 2010 שיחק במותחן הפשע "קראנצ'ו" עליו קיבל מועמדות לפרס קונדור הכסף לשחקן הטוב ביותר, ובשנת 2011 שיחק בדרמה הקומית "סיני בטייק אוויי" עליה גם קיבל מועמדות לאותו פרס.
בשנת 2013 כיכב במותחן הארגנטינאי "הקומה השביעית" לצדה של בלן רואדה. בשנת 2014 קיבל מועמדות לפרס גויה לשחקן הטוב ביותר על משחקו בסרט הספרדי-ארגנטינאי "סיפורים פרועים".
בשנת 2015 הוא קיבל את פרס גויה ואת פרס צדף הכסף בפסטיבל הסרטים הבינלאומי סן סבסטיאן על משחקו בסרט "טרומן - חברים עד הסוף" לצד חאווייר קמארה.
בשנת 2017 כיכב בדרמה הפוליטית הארגנטינאית "הפסגה" לצד השחקנית פאולינה גרסיה.
בשנת 2018 השתתף במותחן הפסיכולוגי הספרדי "כולם יודעים" שביים אסגאר פרהאדי וכיכבו בו חאווייר ברדם ופנלופה קרוז. בשנה זו גם שיחק בקומדיה הרומנטית הארגנטינאית "אהבה בלתי צפויה". בשנת 2019 כיכב בסרט הפשע "לוזרים עם כבוד".  בשנת 2022 שיחק בסרט "ארגנטינה, 1985".
קריירה > פרסים

סרטים בהשתתפותו היו שלוש פעמים מועמדים לקבלת פרס אוסקר לסרט הבינלאומי הטוב ביותר, ו"הסוד שבעיניים" אף זכה בפרס.
בשנת 2011 הוא קיבל את פרס "קונקס יהלום" לאישיות החשובה ביותר של העשור בתחום הבידור בארגנטינה.
בשנת 2016 הוא זכה בפרס לשם כבוד במסגרת Platino Awards - טקס פרסי הקולנוע האיברו-אמריקאי.
בשנת 2017 קיבל את פרס דונוסטיה במסגרת פסטיבל הסרטים הבינלאומי סן סבסטיאן.
חיים אישיים

בשנת 1988 נשא דרין לאישה את פלורנסיה באס, עמה נולדו לו שני ילדים, צ'ינו דרין וקלרה דרין. אחותו, אלחנדרה דרין, גם היא שחקנית.
דרין דחה את ההזדמנות לגלם סוחר בסמים בסרטו של טוני סקוט "נקמה בוערת", בגלל שלא היה מרוצה מהסטראוטיפים השליליים של הוליווד כלפי אמריקנים לטיניים.
הערות שוליים

↑  https://www.razon.com.mx/entretenimiento/premia-san-sebastian-a-ricardo-darin/
↑   אורי קליין, "טרומן - חברים עד הסוף": סרט חכם ויפה, באתר הארץ, 31 בינואר 2017
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007410509205171  PLWABN: 9811719603305606  BIBSYS: 7070742  BNE: XX947783  BnF: cb15519763x (data)  CANTIC: a1097670x  GND: 130224154  ISNI: 0000 0001 1632 7129  LCCN: nr98042667  NKC: xx0219225  NLA: 40714333  NLK: KAC2020M1283  NTA: 244855641  SUDOC: 104520396  Trove: 1448983  VIAF: 45403480   WorldCat (עם VIAF): 45403480
לטיסיה איידו

| --- | --- |

 לידה:  25 באוקטובר 1985 (בת 39) צרפת
 מדינה:  צרפת 
 תקופת הפעילות:  מ-2008
 עיסוק:  שחקנית
 מקום לימודים:  קור פלורן  Conservatory of Grenoble  École Nationale Supérieure d'Architecture de Grenoble 
 laetitiaeido.com
 פרופיל ב-IMDb
 
לטיסיה איידו (בצרפתית: Laëtitia Eïdo, נולדה ב-25 באוקטובר 1985) היא שחקנית צרפתייה. התפרסמה בעיקר כד"ר שירין אל-עבד בסדרה הישראלית "פאודה".
קורותיה

איידו נולדה בצרפת לאב צרפתי נוצרי ולאם מוסלמית לבנונית. משפחת אמה המוסלמית התנגדה לנישואיה עם האב הנוצרי. איידו סיפרה, בראיון בשנת 2018, שסבה מצד אמה היה יהודי, שימש כמנהל רובע בביירות ונרצח בבוקר הטבח בסברה ושתילה.
היא גדלה בדרום צרפת במחוז ארדש ליד העיר ליון. המורשת הרב-דתית של משפחתה היא שיוצרת אצלה סקרנות לצד האחר.
היא למדה אדריכלות וסיימה תואר שני בתיאטרון מהסורבון. בנוסף היא פעילה בארגוני שלום שונים. איידו דוברת ארבע שפות: צרפתית, אנגלית, ערבית ועברית.
קריירה

איידו לקחה על עצמה תפקידים של נשים הן במסך הגדול והן במסך הקטן.
בשנת 2012 שיחקה בסדרת הטלוויזיה הבריטית-אמריקאית "מכת מחץ" בתפקיד אורח של מרקונדה, כמנהיגת המורדים.
ב-2014, לוהקה לתפקיד של פאדמה נסומר בסרט שצולם בהרים הברברים באלג'יריה בשפה הקבילית, שם היא מגלמת אשה הנאבקת בפלישה הצרפתית הראשונה ב-1850. באותה שנה גילמה את פחימה בסרט הישראלי "ערבים רוקדים" של ערן ריקליס.
במהלך עבודתה בסרט "ערבים רוקדים" המליץ עליה המפיק חיליק מיכאלי ליוצרי הסדרה "פאודה", ליאור רז ואבי יששכרוף ולבמאי אסף ברנשטיין.
ב-2015, קיבלה את התפקידה פורץ הדרך של ד"ר שירין אל-עבד ב"פאודה". איידו נדרשה ללמוד ערבית לצורך התפקיד, כיוון שלא למדה ערבית בבית הוריה.
בראיון מ-2017 לרשת ארטה, אמרה איידו שהסדרה "פותחת דלתות עבור ישראלים ופלשתינאים בנוגע למה שקורה אצל שכניהם". היא קיבלה ביקורת מרעיה הלבנוניים על תפקידה ב"פאודה" שהיא הפקה ישראלית. איידו היססה לפני שקיבלה על עצמה את התפקיד אך הסכימה לבסוף כאשר המפיקים הבהירו לה שהסיפור יהיה מאוזן ויראה את שני הצדדים בצורה הוגנת.
בשנת 2016 שיחקה בסרט החרדי לנשים זכות השתיקה לצד אליאנה תדהר.
בשנת 2017 שיחקה בסרט הישראלי "אוויר קדוש" של הבמאי שאדי סרור, שם היא גילמה את למיא, ערביה נוצרייה מנצרת המלמדת חינוך מיני.
בשנת 2019 שיחקה בדמותה של מאיסה בסרט הישראלי "תל אביב על האש" של הבמאי סאמח זועבי.
בשנת 2021 שיחקה בסרט הצרפתי "האשמה" של הבמאי איוואן ויטאל, את דמותה של יסמינה, המעידה לטובת צעיר הנאשם באונס.
פרסים

השחקנית הטובה ביותר - פסטיבל הסרטים במונטריאול, פאדמה נסומר, 2016
השחקנית הטובה ביותר - פרסי סוטיקווי, פאדמה נסומר, 2016
פילמוגרפיה > טלוויזיה

| שנה | סדרה | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2008 | דום-דום |  |  |
| 2010 | איגוד גיבורים | אשנה |  |
| 2011 | הגורל של רומא | קלאופטרה | מיני-סדרה |
| 2012 | מכת מחץ | מרקונדה | סדרת טלוויזיה בריטית-אמריקאית |
| 2018–2015 | פאודה | ד"ר שירין אל עבד | סדרת טלוויזיה ישראלית |
| 2017 | אני מסכימה |  | תפקיד ראשי |
| 2019 | מונגוויל | אמיליה בלונדל |  |
| 2019 | לכודים | ליילה |  |
| 2020-2022 | Primal | מירה | סדרת טלוויזיה אמריקאית מונפשת. דיבוב. |
| TBA | Citadel ‏ | כריסטוף | סדרה עתידית של פריים וידאו |
פילמוגרפיה > קולנוע

| שנה | סרט | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2008 | א מיל | לילה | סרט קצר |
| 2008 | אצל פנמה פולי | הספרדייה | סרט קצר |
| 2009 | צעידת הסרטנים | שרה | סרט קצר |
| 2011 | ההיסטוריה של הים | הים |  |
| 2011 | סוארטה |  |  |
| 2012 | סעיף 23 | נס, אשתו של נשיא הבנק |  |
| 2014 | ערבים רוקדים | פהימה | סרט קולנוע ישראלי |
| 2014 | פאדמה נסומר | פאדמה נסומר |  |
| 2017 | אוויר קדוש | למיא | סרט קולנוע ישראלי |
| 2019 | תל אביב על האש | מאיסה | סרט קולנוע ישראלי |
| 2021 | L'homme de la cave | מֶטְר קרול וסקאז |  |
| 2021 | מחשבות נפלאות | פטרישיה |  |
| 2023 | להיות מאושר | הרופאה |  |
| 2024 | Elyas | אמינה |  |
| 2024 | לוחמות ללא גבול (אנ') | אווינא | סרט קולנוע אמריקאי |
| TBA | Chief of Station | פהרא | סרט קולנוע אמריקאי |
| TBA | The Way of the Wind | אנה | סרט קולנוע אמריקאי |