stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הלין קנטור
הערות שוליים

↑  Helene Kantor Receives Percia Schimmel Award
↑  "The Helene J Kantor Memorial Lecture". Archeological Institute of America. נבדק ב-31 בדצמבר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007293047005171  BnF: cb131864646 (data)  GND: 172715229  ISNI: 0000 0000 5636 2482  LCCN: nr90011966  NTA: 071995358  SUDOC: 171202201  VIAF: 56751221   WorldCat (עם VIAF): 56751221
הארץ התיכונה (מדיה)

| --- | --- |

 בימוי:  פיטר ג'קסון ראלף באקשי ג'ולס באס ארתור רנקין ג'וניור
 חברה מפיצה:  האחים וורנר יונייטד ארטיסטס ניו ליין סינמה
 סוגה:  סרט פנטזיה 
 תקציב:  ‏$2,760,000,000
 הכנסות:  ‏$5,885,989,804
 
הנובלות הספרותיות ההוביט ושר הטבעות של ג'ון רונלד רעואל טולקין, אשר מתבססות בארץ התיכונה, זכו למגוון עיבודים קולנועיים. היו מספר ניסיונות כושלים להחיות את היקום הבדיוני בקולנוע, כמה מהם גם נדחו מהמחבר עצמו. העיבודים הראשונים שנעשו על הארץ התיכונה היו סרט הנפשה קצר בשנת 1966. העיבוד הקולנועי הראשון היה שר הטבעות משנת 1978 של ראלף באקשי. רוב הסיפור הושלם עם צאתו של סרט הטלוויזיה שר הטבעות: שיבת המלך משנת 1980.
בשנת 2001, חברת ניו ליין סינמה הפיצה את החלק הראשון בטרילוגיית סרטי שר הטבעות של פיטר ג'קסון, בה כיכב אנסמבל של שחקנים אשר הוסיף להופיע גם בטרילוגיית סרטי ההוביט שנעשו כעשור לאחר מכן. נוסף על כך, מספר סרטי מעריצים נעשו על הארץ התיכונה, כמו "המצוד אחר גולום" ו"ניצוץ של תקווה".
באופן קולקטיבי, הזיכיון זכה ל-36 מועמדויות לפרס אוסקר, בהן 17 זכיות. נכון להיום, הזיכיון הוא אחד מתוך שתי סדרות סרטים שקיבלו שלוש מועמדויות עבור הסרט הטוב ביותר (הראשון הוא סרטי הסנדק). השלישי בטרילוגיית סרטיו של ג'קסון, "שר הטבעות: שיבת המלך", היה לסרט הפנטזיה הראשון שזכה בקטגוריית הסרט הטוב ביותר.
זיכיון הסרטים מדורג במקום התשיעי ברשימת הזיכיונות שוברי הקופות הגדולים בכל הזמנים, לפי Box Office Mojo.
ניסיונות מוקדמים

בשנת 1957, טולקין קיבל הצעה ליצירת סרט המבוסס על עבודותיו, שישלב בין הנפשה, מיניאטורות ולייב אקשן וייארך כשלוש שעות. טולקין היה נלהב לגבי העיצובים האמנותיים, שתיאר אותם כדומים לאיוריו של ארתור רקהאם מאשר לאלה של וולט דיסני, אותן תיעב בכל מאודו. אולם, טולקין לא היה מרוצה מהתסריט ומהסידורים הפיננסיים הנחוצים, שבסופו של דבר לא יניבו לו כמעט רווחים. לפיכך, הפרויקט לא יצא לפועל.
טולקין העביר ביקורת על התסריט בשל סטייתו מסגנון הספר (כמו למשל תיאורה של לות'לוריין כארץ מעשיות) וכן ייצוג הדמויות (כמו למשל עזיבתו של סמוויז גמג'י את פרודו באגינס במאורתה של שילוב ומסעו לבד להר האבדון). הוא גם התייחס לשינויים בדיאלוג בין הדמויות בהקשר של הסגנון והרגש אותו הם מפגינים, וכן למעבר החד בין עלילותיו של פרודו לאלה של אראגורן. הוא הציע לשלול את קיומו של הקרב בנקרת הלם כדי להוסיף ולהדגיש את ההגנה על העיר מינאס טירית וכן להוציא דמויות מתוך העלילה מאשר להקטין את תפקידן. טולקין מחה על הוספתם של מזמורי תפילה, אורות כחולים, קסם שאינו קשור והעדפה ברורה לקרבות.
זכויות הסרט נמכרו בידי טולקין ליונייטד ארטיסטס בשנת 1969. להקת הביטלס תכננה להפיק גרסת לייב אקשן, עם פול מקרטני כפרודו באגינס, רינגו סטאר כסמוויז גמג'י, ג'ורג' האריסון כגנדלף וג'ון לנון כגולום. הארבעה פנו לסטנלי קובריק, ששקל את ההצעה אך סירב לה מאחר שחשב שלא ניתן יהיה לצלם טרילוגיה בסדר גודל שכזה. תוכניות לסרט נתקלו במבוי סתום כאשר טולקין לא היה מעוניין שהביטלס יופיעו בסרט.
סרטי הנפשה

גרסת הנפשה של ההוביט, "ההוביט", יצאה לטלוויזיה בשנת 1977, בהפקתם של ג'ולס באס וארתור רנקין ג'וניור. שנה לאחר מכן, התסריטאי רומיאו מולר זכה בפרס פיבודי על התסריט. סרט ההנפשה היה מועמד לפרס הוגו על העיבוד הדרמטי הטוב ביותר, אך הפסיד לטובת מלחמת הכוכבים.
עיבודים אחרים > ההוביטים

ההוביטים (בפינית: Hobitit) הוא שמה של סדרת טלוויזיה פינית מז'אנר הפנטזיה בת תשעה חלקים ששודרה במקור בשנת 1993 בערוץ Yle TV1. בוימה על ידי טימו טוריקה והופקה על ידי אולוף קוויקסטרום, הסדרה מבוססת על שר הטבעות מאת טולקין, אך מגבילה את עצמה למסעם של ההוביטים פרודו וסם, הנושא את הטבעת האחת להר האבדון. את הרפתקאותיהם מספר סם שנים רבות אחר כך לקהל של הוביטים צעירים. פרט לפלאשבק למפגש של בילבו עם גולום, לא נעשה שימוש בחומר מהרומן "ההוביט" של טולקין מ-1937.
עיבודים אחרים > שומרי הטבעת

שומרי הטבעת (ברוסית: Хранители) הוא שמה של מיני סדרת טלוויזיה סובייטית המבוססת על "אחוות הטבעת". היא שודרה פעם אחת בשנת 1991 על ידי ערוץ הטלוויזיה של לנינגרד ואז נאבדה. היא נתגלתה מחדש בשנת 2021. הסדרה כוללת סצנות מקוריות של תום בומבדיל וגולדברי, אשתו שלא הופיעו כלל, אף בטרילוגיית סרטי שר הטבעות של פיטר ג'קסון.
סרטי פיטר ג'קסון > שר הטבעות

סרטי מירמקס עבדו על פיתוחו של עיבוד קולנועי לייב אקשן לספרי שר הטבעות, כאשר פיטר ג'קסון נבחר לשמש כבמאי. עם זאת, חברת וולט דיסני – שבבעלותה אולפני מירמקס – לא הרגישה בנוח לגבי גודלו של הפרויקט, ולג'קסון ניתנה ההזדמנות לחפש אולפנים אחרים שעימם יעבוד. בשנת 1999, אולפני ניו ליין סינמה קיבלו אחריות על ההפקה. שלושת הסרטים צולמו בו זמנית וכללו שימוש נרחב בגרפיקת תלת־ממד וכן שימוש בתוכנת מחשב שמדמה שדות קרב עמוסי חיילים. "שר הטבעות: אחוות הטבעת" יצא לאקרנים ב-19 בדצמבר 2001, "שר הטבעות: שני הצריחים" יצא לאקרנים ב-18 בדצמבר 2002, ו"שר הטבעות: שיבת המלך" יצא לאקרנים ב-17 בדצמבר 2003. כל שלושת הסרטים זכו בפרס הוגו על העיבוד הדרמטי הטוב ביותר לאותן שנים בה יצאו.
הסרטים זכו להצלחה מסחרית וביקורתית גדולה. עיבודיו הקולנועיים של ג'קסון זכו ב-17 פרסי אוסקר בקטגוריות השונות – ארבעה עבור "אחוות הטבעת", שניים עבור "שני הצריחים" ו-11 עבור "שיבת המלך". למעשה, "שיבת המלך" זכה בכל 11 הפרסים בהם היה מועמד, כולל הסרט הטוב ביותר. עם סך כולל של 30 מועמדויות (לא כולל שש מועמדויות נוספות ל"ההוביט: מסע בלתי צפוי"), הטרילוגיה קיבלה הכי הרבה מועמדויות בהיסטוריה של האקדמיה, ובכך עברה את השיא אותו החזיקו סרטי הסנדק, עם 28 מועמדויות. שיא המועמדויות של 11 אוסקרים היה שמור לסרטים "טיטניק" משנת 1997 ו"בן חור" משנת 1959. הסרט "שיבת המלך" עשה היסטוריה גם בהכנסות ליום ההקרנות הראשון, והשני אחרי "טיטניק" שעבר את רף מיליארד הדולרים ברחבי העולם.
סרטי פיטר ג'קסון > ההוביט

שלושת חלקיו של "ההוביט" בבימויו של ג'קסון יועדו לצאת לאקרנים בשנים 2012, 2013 ו-2014. שלושת הסרטים - "ההוביט: מסע בלתי צפוי", "ההוביט: מפלתו של סמאוג" ו"ההוביט: קרב חמשת הצבאות" – צולמו בו זמנית בניו זילנד, כשתאריך הצילומים ההתחלתי נקבע ל-21 במרץ 2011.
בסרטים מככבים מרטין פרימן כבילבו באגינס, ריצ'רד ארמיטאג' כתורין צינת-אלון ובנדיקט קמברבאץ' כסמוג הדרקון. מספר שחקנים מטרילוגיית "שר הטבעות" שבו לגלם את דמויותיהם, וביניהם איאן מקלן, הוגו ויבינג, קייט בלאנשט, איאן הולם, אלייז'ה ווד ואורלנדו בלום. כמו בטרילוגיה הקודמת, גם כאן הלחין את הפסקול הווארד שור.
הכנסות הסרטים

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| סרט | תאריך יציאה | סכום הכנסות | סכום הכנסות | סכום הכנסות | סכום הכנסות |
| סרט | כלל עולמי | ארצות הברית | מחוץ לארצות הברית | כלל עולמי |  |
| שר הטבעות | 15 בנובמבר 1978 | $30,471,420 | $5,521,217 | $35,992,637 |  |
| שר הטבעות: אחוות הטבעת | 19 בדצמבר 2001 | $315,544,750 | $555,985,574 | $871,530,324 |  |
| שר הטבעות: שני הצריחים | 18 בדצמבר 2002 | $342,551,365 | $583,495,746 | $926,047,111 |  |
| שר הטבעות: שיבת המלך | 17 בדצמבר 2003 | $377,845,905 | $742,083,616 | $1,119,929,521 |  |
| ההוביט: מסע בלתי צפוי | 14 בדצמבר 2012 | $303,003,568 | $714,000,000 | $1,017,003,568 |  |
| ההוביט: מפלתו של סמאוג | 13 בדצמבר 2013 | $258,366,855 | $702,000,000 | $960,366,855 |  |
| ההוביט: קרב חמשת הצבאות | 17 בדצמבר 2014 | $255,119,788 | $700,000,000 | $955,119,788 |  |
| סכום כולל |  | $1,882,903,651 | $4,003,086,153 | $5,885,989,804 |  |
הערות שוליים

↑  Carpenter, Humphrey, ed. (1981), The Letters of J. R. R. Tolkien, Boston: Houghton Mifflin, #261, ISBN 0-395-31555-7
↑  Carpenter, Humphrey, ed. (1981), The Letters of J. R. R. Tolkien, Boston: Houghton Mifflin, #17, ISBN 0-395-31555-7
↑  Carpenter, Humphrey, ed. (1981), The Letters of J. R. R. Tolkien, Boston: Houghton Mifflin, #266, ISBN 0-395-31555-7
↑  Three Rings for Hollywood: Scripts for The Lord of the Rings by Zimmerman, Boorman, and Beagle, Janet Brennan Croft, April 2004
↑  Best Films Never Made #1: The Beatles’ Lord of the Rings, David Brake
↑  Why Tolkien Nixed a Beatles Lord of the Rings, Matthew Schmitz, February 13th 2013
1 2  Roth, Andrew (5 April 2021). "Soviet TV version of Lord of the Rings rediscovered after 30 years"
. The Guardian. Archived from the original on 5 April 2021. Retrieved 5 April 2021.
↑  Khraniteli: The Soviet take on Lord of the Rings. BBC News. 5 April 2021. Archived from the original on 5 April 2021. Retrieved 6 April 2021.
המוזיאון הלאומי לתרבות מצרית

| --- | --- |


 מידע כללי
 סוג:  מוזיאון 
 כתובת:  Fustat ruins 
 מיקום:  קהיר 
 מדינה:  מצרים 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–2002
 תאריך פתיחה רשמי:  3 באפריל 2021 
 מידות
 שטח:  33.5 פדאן 
 
 קואורדינטות:  30°00′27″N 31°14′54″E﻿ / ﻿30.0075°N 31.248333333333°E﻿ / 30.0075; 31.248333333333
 nmec.gov.eg
 he
 
המוזיאון הלאומי לתרבות מצרית הוא מוזיאון גדול (23,235 מ"ר של שטח תצוגה) בעיר העתיקה פוסטאט, כיום חלק מקהיר, מצרים. המוזיאון נפתח בחלקו בפברואר 2017 ומציג אוסף של 50,000 חפצי אמנות המציגים את הציוויליזציה המצרית מהתקופה הפרהיסטורית ועד ימינו אנו. מאז אפריל 2021 משכן 22 מומיות של פרעונים ומלכות מצרים.
רקע

האוסף הקבוע מחולק לשני אזורים נפרדים, האחד כרונולוגי והשני נושאי. האזורים הכרונולוגיים הם מהתקופה השושלתית הקדומה, הפרעונים, התקופה היוונית-רומאית, הקופטית, ימי הביניים, התקופה האסלאמית, התקופה המודרנית והעכשווית. האזורים הנושאיים כוללים את שחר הציוויליזציה, הנילוס, התפתחות הכתיבה, מדינה וחברה, תרבות חומרית, אמונות וחשיבה וגלריית מומיות מלכותיות. אונסק"ו העניקה עזרה טכנית למוזיאון.
האוספים במוזיאון הובאו ממוזיאונים מצריים אחרים כמו המוזיאון המצרי, המוזיאון הקופטי, המוזיאון לאמנות האסלאם, הארמון והמוזיאון המאניאליים בקהיר ומוזיאון התכשיטים המלכותי באלכסנדריה.
ב-3 באפריל 2021 הועברו למוזיאון 22 מומיות ובהן 18 מלכים וארבע מלכות מהמוזיאון המצרי באירוע שכונה "מצעד הזהב של הפרעונים".
תרומות בולטות

בסוף שנת 2017 דיווח זאהי חוואס, הארכאולוג הראשי של מצרים, כי פרנסיס ריצ'רדונה, נשיא האוניברסיטה האמריקאית בקהיר, תרם 5,000 מהממצאים באוניברסיטה למוזיאון הלאומי לתרבות מצרית.
שימוש

המוזיאון אירח את הגרלת הגמר של אליפות העולם בכדוריד גברים 2021.
הערות שוליים

↑  "The National Museum of Egyptian Civilization". UNESCO. נבדק ב-6 באוגוסט 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  El-Aref, Nevine (14 בפברואר 2017). "National Museum of Egyptian Civilization opens temporary exhibit, free admission". Ahram Online. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Hussein, Wael (3 באפריל 2021). "Egypt mummies pass through Cairo in ancient rulers' parade". BBC News. נבדק ב-4 באפריל 2021. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Hawass, Zahi (6 באוגוסט 2017). "AUC: A story to be remembered". Al-Ahram weekly. {{cite news}}:  (עזרה)
הפליט

| --- | --- |

 מידע כללי
 צייר:  פליקס נוסבאום
 תאריך יצירה:  1939
 טכניקה וחומרים:  שמן על בד
 ממדים בס"מ
 רוחב:  74.7 ס״מ 
 גובה:  59.7 ס״מ 
 נתונים על היצירה
 מיקום:  מוזיאון יד ושם ירושלים, ישראל
 
הפליט הוא ציור מעשה ידי הצייר היהודי-גרמני פליקס נוסבאום. פליקס נוסבאום היה אמן יהודי-גרמני יליד העיר אוסנבריק בגרמניה. ב־1935 לאחר עליית הנאצים לשלטון עבר נוסבאום עם בת זוגו לפריז שם ביקשו אשרת הגירה לבלגיה. לאחר קשיים מסוימים קיבלו את אשרת ההגירה וב־1936 עברו לגור בבלגיה. בבלגיה השהות לא הייתה פשוטה מאחר שהשלטונות הבלגיים ניסו למנוע את הגירת היהודים אליה. בשנת 1939 צייר את אחד מציוריו המוכרים: "הפליט".
תיאור התמונה

התמונה מבטאת באופן פשוט וישיר את המצוקה של הפליט היהודי. בתמונה נראה איש יושב שעון על ידיו כשעל שולחן מרוחק מונח גלובוס. התמונה  מבטאת את תיסכולו, ייאושו את החוסר במקום קבוע (בית) שבא לידי ביטוי במעמד הפליט. צבעי התמונה אפלים וקודרים. הגלובוס שמפת יבשת אירופה מוצללת בו מצויר אף הוא בצבעים קודרים. ייתכן וזהו ביטוי לכך שאדמת אירופה סגורה בפני הפליט. הגלובוס מונח על שולחן ארוך ובפינת החדר האפל יושבת דמות רכונה. למרגלותיה של הדמות מונחים מקל הליכה ושק חפצים. בצידה השמאלי של התמונה מצוירת דלת והנוף הנשקף מבעדה אפל אף הוא. מבעד לדלת ניתן לראות עצים שהשירו את עליהם וציפורים מעופפות. עצים ביהדות מסמלים חיים. העץ בתמונה מסמל חוסר תקווה וחיים שנגדעו.
את הציור שלח נוסבאום לאביו שהיגר לשווייץ. אביו החביא את התמונה, יחד עם תמונות נוספות, באמסטרדם שבהולנד.
ראו גם

מחול המוות
הערות שוליים

↑   'הפליט', 1939, שמן על בד. פליקס נוסבאום (פליט יהודי גרמני שהתחבא בבלגיה), באתר הספרייה הווירטואלית של מטח
המוזיאון לארכאולוגיה של גזיאנטפ

| --- | --- |
הכניסה לאגף הפסיפסים
הכניסה לאגף הפסיפסים
 מידע כללי
 סוג:  מוזיאון לארכאולוגיה
 כתובת:  גזיאנטפ, טורקיהטורקיה
 מיקום:  גזיאנטפ 
 מדינה:  טורקיה 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–2005
 תאריך פתיחה רשמי:  2005 
 
 קואורדינטות:  37°03′59″N 37°22′42″E﻿ / ﻿37.06626°N 37.37826°E﻿ / 37.06626; 37.37826
 אתר רשמי
  (למפת טורקיה מוגדלת) אנקרה איסטנבול איזמיר בורסה גזיאנטפ קוניה אנטליה דיארבקיר קייסרי סמסון ארזורום גאורגיה אר. א. עיראק סוריה יוון בולגריה הים האגאי  הים התיכון הים השחורהמוזיאון(למפת טורקיה רגילה) אנקרה איסטנבול איזמיר בורסה גזיאנטפ קוניה אנטליה דיארבקיר קייסרי סמסון ארזורום גאורגיה אר. א. עיראק סוריה יוון בולגריה הים האגאי  הים התיכון הים השחורהמוזיאון(למפת נפת גזיאנטפ רגילה) קהרמאנמרש אוסמנייה האטיי קיליס האטיי שנלאורפה אדיאמן א. סוריה ארבן ניזיפהמוזיאון(למפת נפת גזיאנטפ מוגדלת) קהרמאנמרש אוסמנייה האטיי קיליס האטיי שנלאורפה אדיאמן אדנה סוריה ארבן ניזיפהמוזיאון
 
פסיפס שנמצא בחפירות זאוגמה וכונה בשם "הנערה הצוענייה"
המוזיאון לארכאולוגיה של גזיאנטפ (בטורקית: Gaziantep Arkeoloji Müzesi) הוא מוזיאון לארכאולוגיה השוכן בעיר גזיאנטפ בטורקיה. המוזיאון ידוע במיוחד באוסף הפסיפסים שלו, שרובם נחפרו בחפירות ארכאולוגיות בעיר הרומית העתיקה זאוגמה, שהייתה חלק ממלכת קומגנה.
יתר התצוגות במוזיאון כוללות ממצאים מהתקופה הפלאוליתית, פריטים מתקופת הברונזה שנחפרו מהתקופות החתית, הפרסית, ההלניסטית והרומית, שנמצאו באתר ממלכת קומגנה, כולל פריטי זכוכית, מטבעות מהתקופה העו'תמאנית ומדליונים. ממצא נוסף הוא שלד של ממותה. ליד המוזיאון נמצא גן ובו מוצג מבחר של חפצי אבן, כולל מצבות מקומגנה, מצבות נוצריות ופסלים מהתקופה החתית. המוזיאון גם מנהל את המוזיאון הפתוח של מחצבת יסמק.
היסטוריה

המוזיאון נפתח לראשונה ב-1944 במבנה קהילתי מקומי. ב-1969 עבר המוזיאון למסגד "נורי מהמט פאשה". המוזיאון בצורתו הנוכחית נפתח בשנת 2005 ובהמשך הורחב לצורך תצוגת הפסיפסים שנמצאו בזאוגמה. שטח התצוגה של המוזיאון הוא 3,500 מ"ר. במוזיאון מוצגים כ-1,800 פריטים, המסודרים כרונולוגית ומשתייכים לאתרים בנפת גזיאנטפ וסביבתה.
מוזיאון הפסיפסים של זאוגמה

הפסיפסים מאורגנים באגף מיוחד המוקדש להם ושמו "מוזיאון הפסיפסים של זאוגמה" (Zeugma Mosaic Museum). אגף הפסיפסים נחשב למוזיאון הפסיפסים הגדול ביותר בעולם והוא נפתח ב-2011. שטח התצוגה שלו הוא כ-2,500 מ"ר. הממצאים הועברו למוזיאון לאחר שרוב שרידי העיר זאוגמה, שנוסדה על ידי סלאוקוס הראשון, הוצפו על ידי האגם שנוצר לאחר הקמת סכרים על הפרת (סכר בירג'יק) במסגרת פרויקט דרום-מזרח אנטוליה.
האתר של זאוגמה נחפר מעט מאוד במהלך השנים. בשנות ה-90 של המאה ה-20 התגלתה בעיה של שוד עתיקות מהאתר, וממצאים הגיעו לידי מוזיאונים וידיים פרטיות. לאחר שהחל פרויקט לבניית סכרים על הפרת, היה ברור שחלקו הגדול של האתר יוצף ויעלם מתחת למים. בעקבות כך הוחלט להקים פרויקט להצלת הממצאים הארכאולוגיים ולהעבירם מהאתר. הפרויקט מומן על ידי ממשלת טורקיה, אוניברסיטאות אמריקאיות והמכון למדעי הרוח על שם פאקארד (אנ').
לפני בניית הסכרים נעשו מאמצי שימור רבים של השרידים באתר. כל ממצא שניתן לשמר ולהזיזו ממקומו, נחפר, כולל קירות פרסקאות ופסיפסים. חלק גדול מהממצאים הועברו למוזיאון שהוקם במיוחד כדי לשמר את הממצאים מהאתר. הממצאים באגף הם מהתקופה הרומית והביזנטית. בנוסף, הועברו מזאוגמה מזרקות פסלים ופסל ברונזה של אל המלחמה הרומי מרס.
בשימור הממצאים עסק צוות של 50 איש. בנוסף לשיקום 2,453 מ"ר של פסיפסים, שוקמו 140 מ"ר של קירות עם פרסקאות, ארבע מזרקות מהתקופה הרומית, 20 עמודים מאבן גיר, ארבעה פסלים מאבן גיר, פסל מברונזה של האל מרס, מצבות קבורה, קברים ואלמנטים אדריכליים.
חלק מהפסיפסים שהועברו, נפגעו במהלך השנים בעקבות שוד וביזה מהאתר הארכאולוגי. המוזיאון משקיע מאמצים בהגברת המודעות כנגד שוד וביזה של ממצאים ארכאולוגיים. הפסיפסים כוללים דמויות כמו אל הים פוסידון, דיוניסוס ואכילס. פסיפס מפורסם השייך לאוסף המוזיאון הוא פסיפס ראש של נערה עם זוג עיניים מובלטות במרכז הפסיפס, שקיבל את השם "הנערה הצוענייה".
הערות שוליים

↑  הפסיפס נבחר לעטר את כריכת הדו"ח השנתי של קרן ויקימדיה לשנים 2010–2011
↑  Gaziantep Arkeoloji Müzesi
1 2  Secret Turk heroes of Zeugma Mosaic Museum, באתר דיילי ניוז, 3 בנובמבר 2011
↑  Museum of Roman Mosaics to Open in Turkey, באתר luxurytravelmagazine
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0001 2172 5818  VIAF: 142414883   WorldCat (עם VIAF): 142414883
כיכר המשפחה

פסלו של קדישמן בכיכר המשפחה.
כיכר המשפחה היא כיכר ביד ושם בירושלים שנחנכה בשנת 2001. הכיכר והפסל "גולגולות" של האמן מנשה קדישמן, המוצב בכיכר, נתרמו על ידי ידידי יד ושם פליקס זנדמן ורעייתו רותה לזכר סבו של פליקס, נחום פרידוביץ' שנספה בשואה יחד עם שני נכדיו ועם תינוק נוסף. זנדמן הוא הנכד היחיד מהמשפחה ששרד את השואה.
הכיכר

כיכר המשפחה נחנכה בשנת 2001. פליקס זנדמן ורעייתו, שמימנו את הקמת הכיכר והפסל, היו מבין אורחי הכבוד של הטקס. בנוסף נכחו באירוע ראש הממשלה אריאל שרון, ראש עיריית ירושלים אהוד אולמרט, ושני ילדיו האחרים של סנדר פרידוביץ', שנולדו לו לאחר השואה.
הכיכר ממוקמת בין הספרייה והארכיון של יד ושם, ובין בית הספר להוראת השואה. הכיכר פתוחה מצידה המערבי ומשקיפה אל נוף הרי ירושלים. בכיכר המשפחה ניצב פסלו של מנשה קדישמן "גולגולות". הפסל הוקם בהשראת סיפורו של נחום פרידוביץ' ושלושת הילדים, ומציג את דמותו של הסב, פורש את ידיו לעבר הילדים בניסיון לגונן עליהם. דמויותיהם של הילדים מוצגות באמצעות שלוש דיסקיות הצמודות אחת לשנייה. דיסקית נוספת ממוקמת במרחק מספר מטרים.
ראו גם

שלכת (מיצב)
עקדת יצחק (קדישמן)
הכיתוב על הקיר מתאר בקצרה את סיפורה של משפחת פרידוביץ ושל הסבא נחום בשואה, אשר היווה בסיס והשראה לפסלו של קדישמן.
כיכר המשפחה - מבט מלמעלה
המרכז להנצחת השואה באבי יאר

| --- | --- |
 מדינה:  אוקראינה 
 תקופת הפעילות:  2016–הווה (כ־9 שנים) 
 babiyar.org
 קואורדינטות:  50°28′17″N 30°26′53″E﻿ / ﻿50.4713°N 30.448°E﻿ / 50.4713; 30.448
 he
 
המרכז להנצחת השואה באבי יאר (באוקראינית: Меморіальний центр Голокосту) הוא מוסד חינוכי המתעד, מסביר ומנציח את הרצח ההמוני שבוצע ביהודי אוקראינה בבאבי יאר. ב-29 בספטמבר 2016, נשיא אוקראינה פטרו פורושנקו, יחד עם אישי ציבור ופילנתרופים, יזמו את הקמת המרכז הראשון להנצחת השואה באבי יאר. מרכז הזיכרון מתוכנן להיפתח בקייב שבאוקראינה, בשנת 2025.
רקע

ב-29–30 בספטמבר 1941, בבאבי יאר, גיא בקייב, טבחו הנאצים יחד עם עוזרים אוקראינים ב-33,771 יהודים. בסך הכל, מ-29 בספטמבר 1941 ועד אוקטובר 1943, הרגו שלטונות הכיבוש הנאצי קרוב ל-100,000 בני אדם באזור באבי יאר.
המרכז

ב-29 בספטמבר 2016, נשיא אוקראינה פטרו פורושנקו, יחד עם אישי ציבור ופילנתרופים, יזמו את הקמת המרכז הראשון להנצחת השואה באבי יאר. לדעתו, הקמת אנדרטת השואה בבאבי יאר יכולה להפוך לסמל לאחדות. פורושנקו עצמו וראש עיריית קייב, ויטלי קליצ'קו, נכחו בטקס ההקמה.
ב-6 באוקטובר 2021, יום השנה ה-80 לטבח, פרסם מרכז הזיכרון את 161 השמות של חיילים נאצים שביצעו את הפשעים בבאבי יאר. הוא תיאר את פרסום השמות כחלק הראשון של מחקר מתמשך על מי שביצעו רצח של 33,771 יהודים אוקראינים ב-29 וב-30 בספטמבר 1941. מרכז הזיכרון מתוכנן לקום בקייב שבאוקראינה עד 2023.
ב-1 במרץ 2022, נטען שהאתר בבאבי יאר נפגע על ידי טילים ופגזים רוסיים במהלך קרב קייב וכחלק מהפלישה הרוסית לאוקראינה שהרגו לפחות חמישה בני אדם. נשיא אוקראינה וולודימיר זלנסקי ואנדריי ירמק (יו"ר לשכת הנשיאות של אוקראינה), גינו את מתקפת הטילים. זלנסקי טען בטוויטר כי "לעולם לא עוד" פירושו לא לשתוק על התוקפנות של רוסיה, שמא ההיסטוריה תחזור על עצמה. מנהיגי ישראל ובהם שר החוץ יאיר לפיד ושר התפוצות נחמן שי גינו את האירוע. ב-1 עם זאת, בסיור שרון בן ישי ביצע באזור, נטען כי דבר לא נפגע בפיצוץ. על אף דבריו של בן ישי, כן נפגעו הקברים באזור אך לא אתר ההנצחה עצמו.
ראו גם

אנדרטת באבי יאר (אנ')
הערות שוליים

↑    שרון אלמקייס, ‏80 לטבח באבי-יאר: 159 רוצחי היהודים נחשפים לראשונה, בעיתון מקור ראשון, 6 באוקטובר 2021
↑  Russia strikes Babyn Yar Holocaust memorial site in Ukraine, The Jerusalem Post | JPost.com (באנגלית אמריקאית)
↑  מתי ברנהרט, ‏זלנסקי מגיב לתקיפת באבי יאר: "ההיסטוריה חוזרת על עצמה", באתר "סרוגים", 1 במרץ 2022
↑  פגזים רוסים פגעו באתר הנצחה יהודי 'באבי-יאר' באוקראינה | המחדש, באתר hm-news.co.il, ‏2022-03-01
↑  רון בן ישי, סיירתי באתר ההנצחה בבאבי יאר. שום דבר לא נפגע שם אתמול, באתר ynet, 2 במרץ 2022
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987012494766505171  SUDOC: 262073196
לון נול

מרשל לון נול (באנגלית: Marshal Lon Nol;‏ 13 בנובמבר 1913 – 17 בנובמבר 1985) היה פוליטיקאי וגנרל קמבודי ששימש כראש הממשלה פעמיים (1966–1967; 1969–1971) וכשר הביטחון מספר פעמים. הוא הוביל את ההפיכה הצבאית של 1970 נגד הנסיך נורודום סיהאנוק והפך את עצמו לנשיא של הרפובליקה הקמארית ששלטה עד 1975. הוא היה המייסד והמנהיג של המפלגה הרפובליקנית החברתית קצרת הימים, והמפקד העליון של הכוחות המזוינים של הקמאר. לאחר עליית הקמר רוז', ברח לון נול לארצות הברית ונשאר שם עד מותו ב-1985.
ראשית חייו

נול נולד ב-13 בנובמבר 1913 במחוז פרי וונג, למשפחה של קמאר-סינים מעורבת. אביו לון הין היה מבני הקמאר ממחוז טאי נין שכיהן לימים כראש מחוז בסיאם ריפ וקאמפונג. סבו מצד האם היה מהגר סיני ממחוז פוג'יין שהפך מאוחר יותר למושל פרי ונג. נול התחנך בבית הספר המיוחד הצרפתי בסייגון, ואחריו באקדמיה הצבאית המלכותית הקמבודית.
בממשלה הקולוניאלית

נול מצא עבודה בשירות הציבורי הקולוניאלי הצרפתי בשנת 1937. הוא הפך לשופט, ועד מהרה הוכיח את עצמו כאוכף יעיל של השלטון הצרפתי נגד שורה של מהומות אנטי-קולוניאליות בשנת 1939. ב־1946 הוא התמנה למושל מחוז קראטי. הוא הפך לשותף של המלך נורודום סיהאנוק, ובשלהי שנות הארבעים, כשהקים מפלגה פוליטית ימנית, מונרכית שנעשתה מעורבת בעולם הפוליטי הקמבודית המתפתח. הוא הצטרף לצבא ב-1952 וביצע פעולות צבאיות נגד וייט מין.
אחרי העצמאות, המפלגה הלאומנית של נול שיתפה פעולה עם מפלגות ימין קטנות והפכו לליבה של סנגקום - הארגון שהקים סיהאנוק לקראת הבחירות 1955. סנגקום זכתה בבחירות וסיהאנוק הפך לראש הממשלה.
בממשלת סיהאנוק, 1955 - 1970

נול מונה לרמטכ"ל ב-1955, ומפקד הכוחות המזוינים ב-1960, וכיהן כשר הביטחון. באותה תקופה הוא היה תומך נאמן של סיהאנוק, ומשטרתו סייעה לדיכוי התנועה הקומוניסטית הקטנה והחשאית בקמבודיה. הוא מונה לסגן ראש הממשלה ב-1963. בעוד סיהאנוק - בניסיון להרחיק את ארצו מהשפעת מלחמת וייטנאם - ניהל מדיניות חוץ של "נייטרליות קיצונית", הקשורה עם סין וסובלנות לפעילות של צפון וייטנאם. נול נשאר ידידותי כלפי ארצות הברית, ואמר כי הוא מתחרט על סיום הסיוע האמריקני לאחר 1963.
הבחירות לפרלמנט בשנת 1966 ייצגו שינוי משמעותי במאזן הכוחות הפוליטי והאלמנטים הימניים של מפלגת סאנגקום נבחרו באופן גורף. לון נול הפך לראש-הממשלה, ובשנה שלאחר מכן ביצעו הכוחות דיכוי אכזרי של מרד במחוז בטמבנג.
נול נפצע בתאונת דרכים מאוחר יותר ב-1967, ופרש זמנית מפוליטיקה. ב-1968 הוא חזר לתפקיד שר הביטחון וב-1969 הפך לראש הממשלה בפעם השנייה, מינה את הפוליטיקאי האנטי-סיהאנוק והפרו-אמריקאי הנסיך סיסוואת סיריק מטאק כסגנו.
ההפיכה של 1970

מאוחר יותר טען סיהאנוק כי ההפיכה ב-1970 הייתה תוצאה של ברית בין אויבו הממושך, הפוליטיקאי הגולה בן נגוק ת'אן וסיריק מטאק, עם תמיכה ותכנון של ה-CIA. ישנן עדויות התומכות בטענה זו כי לון נול ניפגש עם גורמים שונים בארצות הברית במהלך 1969 כדי לאמוד את הסבירות של סיוע צבאי בהפיכה נגד סיהאנוק, אין ראיות קונקרטיות של מעורבות ה-CIA ייתכן והדבר אפשרי. סביר להניח כי באירועים שהובילו להפיכה, התכוון לון נול לחזק את מעמדו נגד הצפון-וייטנאמים, במטרה למנוע את כניסתם של כוחותיהם (ואלה של וייטקונג) מעבר לגבולות הקמבודיים, וביקש להפעיל לחץ על סיהאנוק להשיג מטרה זאת. עם זאת, האירועים התפתחו במהירות הרבה מעבר לתוכנית המקורית, ובעידודו של סיריק מטאק - שרצה לראות את סיהאנוק מודח כראש המדינה.
כשסיהאנוק היה מחוץ לגבולות קמבודיה במהלך מרץ 1970, היו מהומות אנטי-וייטנאמיות בפנום פן. ב־12 במרץ סגרו לון נול וסיריק מטאק את נמל סיאנוקוויל, שבאמצעותו הוברחו אמצעי לחימה לווייטקונג, לצפון וייטנאם ונתנו אולטימטום: כל הכוחות הצפון-וייטנאמיים והווייטקונג היו אמורים לסגת משטח קמבודיה בתוך 72 שעות או שיפעלו נגדם בכוח צבאי.
תחילה לון נול סירב להדיח את סיהאנוק כראש המדינה; כדי לכפות עליו מהלך זה, סיריק מטאק השמיע לו קטע מוקלט ממסיבת עיתונאים בפריז, שבה סיהאנוק האשים אותם באי-שקט ואיים לעצור את שניהם בשובו לפנום פן. בליל 17 במרץ הלך סיריק מטאק, מלווה בשלושה קציני צבא, לביתו של ראש הממשלה והכריח באיומי נשק את לון נול לחתום על המסמכים הדרושים להדחת סיהאנוק.
למחרת נערכה ההצבעה באספה הלאומית ב־18 במרץ, שבה סולק סיהאנוק מכוחו. גנרל לון נול קיבל על עצמו את סמכויותיו של ראש המדינה. ב־28 וב־29 במרץ התקיימו הפגנות תמיכה עממיות לטובת סיהאנוק בכמה ערים פרובינציאליות, אך כוחותיו של לון נול דיכאו אותם וגרמו לכמה מאות הרוגים. הרפובליקה הקמארית הוכרזה רשמית באוקטובר וסיהאנוק שברח לסין, הקים ממשלה בגולה. בינתיים, באפריל 1970, כוחות ארצות הברית ודרום וייטנאם נכנסו לאזור הקמבודי במרדף אחר הווייטקונג.