stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אגיוס ניקולאוס
אגיוס ניקולאוס ב'

ספינת המעפילים אגיוס ניקולאוס ב' נשכרה על ידי ד"ר ברוך קונפינו והייתה ראשונת ספינות המעפילים במסגרת מפעל ההעפלה הפרטי שלו. ב-14 באפריל 1939, הפליגה הספינה מנמל בורגס שעל סיפונה 309 מעפילים. בכרתים הועברו המעפילים לספינה קטנה יותר בשם "קרליצה מריה" וב-19 במאי נחתו בחופי ארץ ישראל.
קונפינו חבר לאקוש אפשטיין, פעיל עלייה מהונגריה וחבר הציונים הכלליים א', ויחדיו פעלו להעלאת עולים מהונגריה ומבולגריה. הוא שכר את הספינה "אגיוס ניקולאוס" מסוכן ספנות יווני בשם ליקידיס, אשר היה נציג הבעלים. ה"אגיוס ניקולאוס" הייתה ספינת מטען בנפח של 1,500 טונות אשר הותאמה להובלת עד 600 מעפילים וכללה גם אביזרי בטיחות מינימליים. קונפינו ניצל את קשריו הטובים עם שירותי הביטחון הבולגריים והשיג את אישורם למעבר העולים מהונגריה לבולגריה. כמחצית מהמעפילים הגיעו מהונגריה ומחציתם מבולגריה. בגין ההפלגה שילמו המעפילים 1,000 פנגו הונגרי בהונגריה או 2,000 לבות בבולגריה והיה זה סכום שווה ערך ל-200 דולרים אמריקניים.
בשל אי בהירות לגבי אופן הורדת המעפילים בארץ ישראל התעכבה הפלגת הספינה, תוך שקונפינו נתון היה ללחץ של המעפילים מחד ושל המשטרה הבולגרית מאידך, להוציא את ההפלגה לפועל. למרות אי הבהירות החליט קונפינו ש"האגיוס ניקולאוס" תפליג, דבר שהוביל לקרע מיידי עם "אגודת הציונים הכלליים" בסופיה, אשר קונפינו היה סגן יושב ראשה. האגודה התנערה מקונפינו והודיעה שפעילותו נוגדת את החלטות ההסתדרות הציונית.
ב-14 באפריל יצאה האגיוס ניקולאוס לדרך והפליגה בים השחור לכוון הבוספורוס. ב-24 באפריל עגנה באי קיאה להצטיידות כאשר היא עוגנת לצד ה"אגיוס ניקולאוס א'" וב-1 במאי הפליגה לכוון כרתים. בכרתים הוברר כי קברניט הספינה מסרב לסכנה ולהפליג עימה לחופי ישראל. המעפילים והקברניט רכשו ושיפצו ספינת מפרשים בשם "קרליצה מריה" ועימה הפליגו לישראל, כאשר היא גוררת עימה ספינת דיג קטנה בת 200 טונות לצורך הורדת המעפילים. במהלך ההפלגה, הצליח קונפינו לתאם את הנחיתה מול אנשי ההגנה וסוכם שתתבצע בסמוך לבית-חנן. הצוות הסתבך בניווטה של הספינה ולאחר שהתקרבו לחופי אלכסנדריה, פנתה הספינה צפונה במטרה לאתר את החוף הקרוב לבית-חנן.
ב-18 במאי הגיעה ה"קרליצה מריה" אל מול חופי ישראל, מול הכפר מג'דל שמיקומו היה בין עזה לאשקלון המודרנית. הצוות סבר שהספינה ממוקמת בסמוך לבית-חנן, אך ניסיונותיהם ליצור קשר עם אנשי ההגנה ביישוב עלו בתוהו. ב-19 במאי, הורדו הנוסעים לחוף באמצעות ספינת הדיג. מטוס סיור בריטי איתר את הספינה ודיווח שהנוסעים הורדו לספינה קטנה יותר העושה דרכה צפונה. לאחר רדת המעפילים לחוף, הם נתקלו בתושבים ערבים שניסו לתקוף אותם. מקצת מהמעפילים אשר היו חמושים באקדחים ירו באוויר והניסו את התוקפים. למקום הגיעו כוחות צבא ומשטרה בריטיים אשר ליוו את המעפילים לתחנת הרכבת ברחובות. מטענם של הנוסעים הושאר במג'דל. ברחובות התקבלו המעפילים על ידי תושבי המקום שחילקו להם מזון ושתייה ובהמשך, הועלו על רכבת שהובילה אותם לבת גלים. לאחר חקירה משטרתית, שוחררו המעפילים ומספרם הופחת ממכסת רישיונות העלייה. אגיוס ניקולאוס ב' תועדה שוב בנמל האי קיאה ב-19 ביוני והיא הפליגה ממנו ב-24 ביוני. קיימת הנחה שהאגיוס ניקולאוס ב' קיימה הפלגה נוספת לארץ ישראל במועד זה ונוסעיה הזדהו כמעפילי אגיוס ניקולאוס א' - "פלש טרנספורט", בתיאום עם אנשי המוסד לעלייה ב' ובניסיון להוליך שולל את הבריטים בשל שמן הזהה של הספינות, וזאת משום שלמעפילי "פלש טרנספורט" כבר הוקצו 700 סרטיפיקטים. הנחה זו נותרה בגדר השערת מחקר. לאחר מסעה של האגיוס ניקולאוס ב', החליט קונפינו לרכוש ספינת מעפילים ולהקים חברת ספנות לצורך המשך מפעל ההעפלה הפרטי והוא רכש את הרודניצ'אר.
לקריאה נוספת

צבי אבידרור, סיפור עליית האוניה "אגיאוס ניקולאוס II", ידיעון ההגנה 32, 2012, עמ' 29–30.
יהודה ואלך, אטלס כרטא לתולדות ה"הגנה", ירושלים: הוצאת כרטא, 1991, עמ' 49.
הערות שוליים

1 2 3  אילנה בן-גמא, אגיוס ניקולאוס - פלש טרנספורט, 1969, באתר מכון ז'בוטינסקי, אוחזר ב-7 בנובמבר 2012 ‏.
↑  מקדונלד הודה כי אחד משני המעפילים שנפצעו באניה "אגיוס ניקולאוס" מיריות המשטרה הימית, מת בחוץ לארץ, דבר, 11 במאי 1939.
↑  לדיסלב שיימן, זכרונות עלייה בלתי ליגאלית לארץ ישראל 1939, באתר מכון ז'בוטינסקי, אוחזר ב-7 בנובמבר 2012.
↑  800 מעפילי "רים" מרודוס הגיעו אתמול לארץ, דבר, 20 באוגוסט 1939.
↑  אגיאוס ניקולאוס 3, באתר הפלי"ם וההעפלה, אוחזר ב-8 בנובמבר 2012.
↑  שלמה שאלתיאל, מארץ הולדת למולדת, עלייה והעפלה מבולגריה ודרכה בשנים 1939 - 1949, הוצאת עם עובד, תל אביב, עמודים 68–73, 278-280, 308-309, 359-360.
מעפילים מנגנים ב"אגיוס ניקולאוס א'"
מסלול ההפלגה הראשונה של "אגיוס ניקולאוס א'"
מעפילי אגיוס ניקולאוס ב', על סיפון ה"קרליצה מריה", אליה הועברו ועמה הגיעו לארץ ישראל ב-18 במאי 1939
מסלול ההפלגה של "אגיוס ניקולאוס ב'"
אוסיאקוב

| --- | --- |
סמל אוסיאקוב

 מדינה:  פולין פולין
 פרובינציה:  לודז' (פרובינציה) לודז'
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיירה:  1,346 (31 במרץ 2021)
 קואורדינטות:  51°17′N 18°47′E﻿ / ﻿51.283°N 18.783°E﻿ / 51.283; 18.783
 אזור זמן:  UTC+1
 http://www.osjakow.pl
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת פולין מוגדלת) ורשה לודז' ורוצלב גדנסק קרקוב פוזנן ביאליסטוק שצ'צ'ין לובלין קטוביץ קיילצה בידגושץ' אולשטין ז'שוב צ'כיה סלובקיה ליטא בלארוס אוקראינה רוסיה - מחוז קלינינגרד  ג ר מ נ י ה  הים הבלטיאוסיאקוב(למפת פולין רגילה) ורשה לודז' ורוצלב גדנסק קרקוב פוזנן ביאליסטוק שצ'צ'ין לובלין קטוביץ קיילצה בידגושץ' אולשטין ז'שוב צ'כיה סלובקיה ליטא בלארוס אוקראינה רוסיה - מחוז קלינינגרד  ג ר מ נ י ה  הים הבלטיאוסיאקוב(למפת פרובינציית לודז' רגילה) לודז' פיוטרקוב טריבונלסקי  פביאניצה טומשוב מזובייצקי  אופולה שוויינטוקז'יסקיה פולין גדול קוי.-פומ. שלזיה מזוביהאוסיאקוב(למפת פרובינציית לודז' מוגדלת) לודז' פיוטרקוב טריבונלסקי  פביאניצה טומשוב מזובייצקי  אופולה שוויינטוקז'יסקיה פולין גדול קויאוויה-פומרניה שלזיה מזוביהאוסיאקוב  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
אוסיאקוב (בפולנית: Osjaków) היא עיירה באזור פרובינציית לודז' בפולין, כ-45 ק"מ מדרום מערב לבירת הפרובינציה, לודז'.
תולדות היישוב

האזכור הראשון של העיירה במקורות היסטוריים הוא משנת 1299. במועד כלשהו לפני 1446 קיבלה העיירה זכויות של עיר. באזור העיירה היו מכרות ברזל שנוצלו החל מהמאה ה-16. תוצרת העיירה הועברה לחבל שלזיה ולצ'נסטוחובה. עם זאת, העיירה לא התפתחה מעבר לכך ובשנת 1793 (מועד החלוקה השנייה של פולין) איבדה את זכויות העיר. חלק מתושביה השתתפו במרד ינואר – המרד הכושל שנוהל בשנים 1864-1863 במטרה להשיג עצמאות לפולין. עקב השתתפותם במרד הוגלו כמה מתושבי העיירה לסיביר.
בתחילת המאה ה-20 נבנתה במרכז העיירה כנסייה נאו-גותית.
יהודי אוסיאקוב

תחילת היישוב היהודי בעיירה הוא במחצית הראשונה של המאה ה-18. במאה ה-19 כבר היו בידי רוב יהודי העיירה מגרשים, שדות ובתים. יהודי העיירה השתייכו תחילה לקהילת דז'יאלושין, ובמחצית השנייה של המאה ה-19 היו לקהילה עצמאית. בשלהי המאה ה-19 ישב על כס הרבנות בעיירה הרב אליהו זינגר, ששימש קודם ברבנות בפשיסוחה. ב-1909 שימש כרב הקהילה הרב יצחק בר אברהם ברון, ואת כיסאו ירש חתנו, הרב מנחם טיגר.
בתקופה שבין שתי מלחמות העולם פעלו בעיירה מוסדות תמיכה וסעד של הקהילה היהודית, וכן נתקיימו בה ספרייה ואגודת ספורט יהודית. באותה עת התגוררו בעיירה כ-700 יהודים, כמחצית מסך תושביה.
יהודי אוסיאקוב > בשואה

לאחר שהגרמנים כבשו את העיירה בספטמבר 1939, חלק מיהודיה יצאו ממנה או גורשו למקומות אחרים. בימי הכיבוש הראשונים הגיע רב העיירה לפיוטרקוב טריבונלסקי, ובראש השנה ת"ש, נאסר על ידי השלטונות הגרמנים, בתוך קבוצה של יהודים. לאחר שהתעללו בהם הגרמנים, שלחו אותם במשאית אל יעד לא ידוע.
בפקודת השלטונות הוקם באוסיאקוב יודנרט, ובסוף אוקטובר 1939 היה מספר יהודי העיירה כ-600. ב- 1940 סולקו היהודים בהדרגה מדירותיהם ורוכזו בגטו, ממנו שולחו מקצתם למחנות עבודה.
ביולי 1942 הובאו לגטו שבעיירה כ-500 יהודים שנעקרו מקיילצ'יגלוב הסמוכה. במחצית השנייה של אוגוסט 1942 הועברו יהודי הגטו, יחד עם יתר יהודי הנפה, לוויילון. שם נבחרו הכשירים לעבודה, ונשלחו לגטו לודז', והיתר שולחו למחנה ההשמדה חלמנו.
לאחר מלחמת העולם השנייה

במרכז העיירה עומד כיום אתר הנצחה לקורבנות רצח העם שביצעו הגרמנים בפולנים.
אוטו השני, מרקיז ברנדנבורג

אוטו השני, מרקיז ברנדנבורג (בגרמנית: Otto II., Markgraf von Brandenburg;‏ 1147 - 4 ביולי 1205) היה מרקיז ברנדנבורג בין השנים 1184–1205.
ביוגרפיה

אוטו נולד בשנת 1147, לאוטו הראשון, מרקיז ברנדנבורג ויודיטה מפולין, בתו של בולסלאב השלישי, דוכס פולין.
בשנת 1184 מת אביו אוטו הראשון, מרקיז ברנדנבורג, ואוטו עלה לשלטון במקומו. במהלך שלטונו שיפר אוטו את ההגנה של המדינה, והשתדל כמה שיותר ליישבה. אוטו ניהל מלחמות כנגד הסלאבים, וכנגד קנוט השישי, מלך דנמרק. בחורף 1198–1199 נכבשה פומרניה על ידי הדנים, שבזזו אותה והשאירו אחריהם הרס רב. במהלך הסכסוך על כתר הקיסרות, תמך אוטו בפיליפ משוואביה, מלך גרמניה כנגד אוטו הרביעי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה.
ב-4 ביולי 1205 מת אוטו השני, ואחיו אלברכט השני, מרקיז ברנדנבורג עלה לשלטון במקומו.
גלוקגון

| --- | --- |

תרשים של הקולטן לגלוקגון בכחול, וגלוקגון הקשור אליו בורוד.
 Glucagon
 תכונות
 נוסחה אמפירית:  C₁₅₃H₂₂₅N₄₃O₄₉S 
 
גלוקגון (Glucagon) הוא הורמון פפטידי שנוצר בתאי אלפא שבלבלב. הורמון זה הוא ההורמון הקטבולי העיקרי של הגוף, כאשר תפקידו העיקרי להעלות את ריכוז הגלוקוז וחומצות השומן בזרם הדם. תרופות להיפוגליקמיה חמורה משתמשות בגלוקגון על מנת להעלות את אחוז הסוכר בזרם הדם. בסמוך לתאים המפרישים גלוקגון, נמצאים תאי בטא המייצרים אינסולין. פעולתו של הגלוקגון הפוכה להורמון אינסולין אשר מוריד את רמות הסוכר מחוץ לתאים. הגלוקגון עצמו נוצר משרשרת פפטידית בשם פרוגלוקגון (אנ'), אשר מקודדת בגן GCG.
הלבלב מפריש גלוקגון כאשר רמת הסוכר בדם פוחתת מתחת לסף מסוים. הגלוקגון נקשר לקולטני גלוקגון בכבד שגורמים לכבד מצד אחד להפסיק שימוש בגלוקוז לייצור אנרגיה בתהליך הגליקוליזה ומצד שני להתחיל לפרק גליקוגנים שהוא אגר למונומר שמרכיב אותם - גלוקוז. כאשר מאגרי הגליקוגן מתחילים להתרוקן הגלוקגון מוריד את ריכוז המטבוליט פרוקטוז 2,6-ביספוספט בכבד, ובכך מניע את הגלוקונאוגנזה, ומפחית את הגליקוליזה. כמו כן הגלוקגון מגביר את פעילות האנזים גליקוגן פוספורילאז על מנת לשחרר גלוקוז מגליקוגן לזרם הדם, ומעכב את האנזים גליקוגן סינטאז ובכך מפחית את הסינתזה של גליקוגן.
הגלוקוז הזמין משוחרר לזרם הדם לשימוש הרקמות. יתר על כן הגלוקגון מפסיק את הסינתזה של חומצות שומן ברקמת השומן, ומעודד את תהליך הליפוליזה - תהליך פירוק השומנים ברקמות אלו. חומצות שומן אשר פורקו ברקמות נישאות על גבי אלבומין אל רקמות הגוף אשר משתמשות בהן להפקת אנרגיה. לרוב באמצעות תהליך חמצון בטא והכנסתם למעגל קרבס.
מבנה

בבני אדם ההורמון בנוי מהשרשרת הפפטידית:
NH2-His-Ser-Gln-Gly-Thr-Phe-Thr-Ser-Asp-Tyr-Ser-Lys-Tyr-Leu-Asp-Ser-Arg-Arg-Ala-Gln-Asp-Phe-Val-Gln-Trp-Leu-Met-Asn-Thr-COOH.
לפוליפפטיד זה מסה מולקולרית של 3485 דלטון.
היסטוריה

בשנת 1920 החוקרים קימבל ומורלי זיהו חומר בעל תכונות היפרגליקמיות - מגבירות ייצור סוכר. הם תיארו את הגלוקגון בשנת 1923. בשנות החמישים המאוחרות זוהה רצף חומצות האמינו המלא של הפפטיד.
היסטוריה > אטימולוגיה

קימבל ומורלי טבעו את המושג ב-1923, כאשר תחילה הם קבעו את שם הפפטיד כגלוקוז אגוניסט.
ראו גם

זרחון חמצוני
המוגלובין
תרומבין
קינטיקת מיכאליס-מנטן
הערות שוליים

↑  Courtney B. Sweet et al, Management Strategies for Neonatal Hypoglycemia, JPPT
↑  Kimball C, Murlin J (1923). "Aqueous extracts of pancreas III. Some precipitation reactions of insulin". J. Biol. Chem. 58 (1): 337–348.
↑  Bromer W, Winn L, Behrens O (1957). "The amino acid sequence of glucagon V. Location of amide groups, acid degradation studies and summary of sequential evidence". J. Am. Chem. Soc. 79 (11): 2807–2810. doi:10.1021/ja01568a038.
↑  "History of glucagon - Metabolism, insulin and other hormones - Diapedia, The Living Textbook of Diabetes". www.diapedia.org. Archived from the original on 2017-03-27. Retrieved 2017-03-26.
| הורמונים |
| --- | --- | --- |
| היפותלמוס ובלוטת יותרת המוח | הורמון משחרר תירוטרופין (TRH)‏ • CRH‏ • GnRH •‏ הורמון משחרר הורמון גדילה (GHRH) • סומטוסטטין (SST) • דופמין • וזופרסין (ADH) • אוקסיטוצין • תירוטרופין (TSH) • הורמון מחלמן (LH) • הורמון מגרה זקיק (FSH) • הורמון הגדילה (GH) • פרולקטין (PRL) • הורמון אדרנוקורטיקוטרופי (ACTH) |  |
| ציר בלוטת יותרת הכליה | אדרנלין (אפינפרין) • נוראדרנלין (נוראפינפרין) • אלדוסטרון • קורטיזול • דהידרו-אפיאנדרוסטרון (DHEA) |  |
| ציר בלוטת התריס | בלוטת התריס: תירוקסין • תריודוטירונין • קלציטונין • בלוטת יותרת התריס: PTH |  |
| ציר בלוטות המין | אשכים: טסטוסטרון • AMH • אינהיבין.  שחלות: אסטרדיול • פרוגסטרון • אינהיבין/אקטיבין • רלקסין |  |
| בלוטות אנדוקריניות אחרות | לבלב: גלוקגון • אינסולין • סומטוסטטין. בלוטת האצטרובל: מלטונין |  |
| בלוטות לא אנדוקריניות | שליה: גונדוטרופין כוריוני אנושי (hCG)‏ • HPL • אסטרוגן (אסטריול, אסטרדיול, אסטרון) • פרוגסטרון. כליה: רנין • אריתרופויאטין (EPO) • קלציטריול • פרוסטגלנדין. חדרי הלב: ANP. קיבה: גסטרין • גרלין. תריסריון: כולציסטוקינין (CCK)‏ • GIP • סקרטין • מוטילין • VIP. המעי העקום: אנטרוגלוקגון. רקמות שומן: לפטין • אדיפונקטין • רסיסטין. התימוס: תימוסין • תימופואיטין • תימולין. שלד: אוסטאוקלצין. כבד: IGF-1‏ • IGF-2 |  |
| נוצרים באתר המטרה | NGF • BDNF • NT-3 |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NDL: 00562652  NKC: ph120572
ג'ון קורטס

| --- | --- |

 לידה:  המאה ה־20 גיברלטר 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת, גיברלטר 
 מקום מגורים:  גיברלטר
 השכלה:  אוניברסיטת אוקספורד
 תפקיד:  Member of the Parliament of Gibraltar (26 בנובמבר 2015)  Member of the Parliament of Gibraltar (8 בדצמבר 2011–26 בנובמבר 2015)  Minister for the Environment, Sustainability, Climate Change and Education (דצמבר 2011) 
 מפלגה:  מפלגת העבודה הסוציאליסטית של גיברלטר
 בת זוג:  ולאריה
 פרסים והוקרה:  חבר במסדר האימפריה הבריטית 
 
המכובד ד"ר ג'ון עמנואל קורטס (באנגלית: John Emmanuel Cortes) הוא אקולוג, זואולוג, שופט שלום וחבר הפרלמנט של גיברלטר מטעם מפלגת העבודה הסוציאליסטית של גיברלטר. קורטס נשוי, ויש לו 2 ילדים.
ביוגרפיה

ב-1976, נעשה קורטס למזכיר הכללי של החברה לידיעת הטבע ואורניתולוגיה של גיברלטר (GONHS), ומאז 1991 כיהן בתפקיד המנהל של הגנים הבוטניים של גיברלטר עד לכניסתו לפרלמנט בשנת 2011.
קורטס למד אקולוגיה בלונדון. בשנת 1983 קיבל תואר דוקטור לפילוסופיה באקולוגיה של בעלי חיים מאוניברסיטת אוקספורד. כסטודנט, הקים קורטס את התאחדות הסטודנטים של גיברלטר. קורטס בעל דרגת חבר (MBE) במסדר האימפריה הבריטית.
בין 1983 ו-1991, היה קורטס גם עובד מדינה, עד הגיעו למשרת המנהל הכללי של רשות הבריאות של גיברלטר. נוסף על כך, היה קורטס שופט שלום במשך 17 שנים, ובשנת 2009 נבחר לנשיא התאחדות שופטי השלום של גיברלטר (Gibraltar Magistrates' Association).
בדצמבר 2011, עם בחירתו לפרלמנט של גיברלטר, התפטר קורטס מכל תפקידיו הציבוריים האחרים, ומונה על ידי ראש השרים פביאן פיקארדו לתפקיד שר הבריאות והסביבה.
הערות שוליים

↑  "John Cortes" (באנגלית).
↑  "Profiles of UKOTCF Council Members and other Officers" (באנגלית).
↑  "John Cortés nuevo candidato a las listas del GSLP de Picardo", אתר "campodegibraltar.es", מ-21 באוקטובר 2011 (בספרדית).
↑  "Picardo Announces New Govt. Ministerial Portfolios", גיברלטר כרוניקל, מ-13 בדצמבר 2011.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BNE: XX1077955  BnF: cb142677378 (data)  ISNI: 0000 0000 5927 2693  LCCN: n92102697  SUDOC: 127197869  VIAF: 74064453   WorldCat (עם VIAF): 74064453
גאורגה סקרש

| --- | --- |

ג'ורג' סקרש, 2001
 לידה:  29 במאי 1911 בודפשט, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 פטירה:  28 באוגוסט 2005 (בגיל 94) אדלייד, אוסטרליה 
 שם לידה:  Szekeres György 
 ענף מדעי:  מתמטיקה
 מקום מגורים:  הונגריה, סין, אוסטרליה
 מקום לימודים:  האוניברסיטה לטכנולוגיה ולכלכלה של בודפשט (1933)  אוניברסיטת ניו סאות' ויילס (1963) 
 מוסדות:  אוניברסיטת אדלייד (1948–1963)  אוניברסיטת ניו סאות' ויילס (1963–1975)  חיל האוויר של ארצות הברית (1944–1948) 
 תלמידי דוקטורט:  James Henry Michael, R. W. Perry, Jack David Gray, Thomas William (Bill) Atterton, Geoffrey Howard Smith, Michael Charles Cullinan, Lindsay Peters, J. T. Lynch, Phillip Morris Diamond, John M. Mack, Alfred van der Poorten, Sam Krass, John W. Schutz, Peter George Trotter, John Robilliard Giles, Roman Frantisek Matlak 
 פרסים והוקרה:  עמית האקדמיה האוסטרלית למדעים (1963)  חבר מסדר אוסטרליה (10 ביוני 2002)  מדליית תומאס רנקן לייל (1968) 
 בן או בת זוג:  Esther Szekeres 
 צאצאים:  Peter Szekeres 
 
ג'ורג' סקרש (בהונגרית: Szekeres György  באנגלית: George Szekeres בודפשט, 29 במאי 1911 - אדלייד, 28 באוגוסט 2005) היה מתמטיקאי הונגרי-יהודי-אוסטרלי.
שנותיו המוקדמות

סקרש נולד בבודפשט, הונגריה. קיבל את התואר הראשון שלו בכימיה מאוניברסיטת בודפשט לטכנולוגיה ולכלכלה. עבד 6 שנים בבודפשט בכימיה אנליטית. בשנת 1936 התחתן עם אסתר קליין. כדי לעזוב את אירופה בה גרמניה הנאצית התעצמה, סקרש פנה וקיבל עבודה בשאנגחאי, בה התגורר במהלך מלחמת העולם השנייה, הכיבוש היפני והמהפכה הקומוניסטית. בנם פטר נולד בשאנגחאי.
עבודתו

בשנת 1948 הוצעה לו משרה באוניברסיטת אדלייד, אוסטרליה, וקיבל אותה ברצון. לאחר כל הצרות שעבר, הוא החל לפרוח כמתמטיקאי. כמה שנים לאחר מכן נולדה בתו ג'ודי. בשנת 1963 המשפחה עברה לסידני, וסקרש קיבל משרה באוניברסיטת ניו סאות' ויילס. הוא לימד שם עד פרישתו לגמלאות בשנת 1975. בנוסף, הוא המציא בעיות עבור אולימפיאדת מתמטיקה בתיכון המנוהל על ידי האוניברסיטה בה לימד.
סקרש עבד צמוד עם הרבה מתמטיקאים בולטים במהלך חייו, ביניהם פאול ארדש, אסתר סקרש, פאל טוראן, רונלד גרהם, אלפרד ון דר פורטן, מיקלוש לצ'קוביץ' וג'ון קוטס.
פרסים

בשנת 1968 זכה במדליית תומאס רייקן לייל מטעם האקדמיה האוסטרלית למדעים.
במאי 2001 יצא לכבודו ספר יובל לרגל יום הולדתו התשעים באוניברסיטת ניו סאות' ויילס.
בינואר 2001 הוענקה לו מדליית המאה האוסטרלית "עבור שירותו לחברה האוסטרלית ולמדע במתמטיקה טהורה".
בשנת 2001 איגוד המתמטיקה האוסטרלי יצר את "מדליית גאורגה סקרש" לכבודו.
הערות שוליים

↑  Commonwealth of Australia (1 בינואר 2001). "It's an Honour". www.itsanhonour.gov.au. Canberra: Honours and Awards Branch, Department of Prime Minister and Cabinet. אורכב מ-המקור ב-2013-05-01. נבדק ב-20 ביוני 2010. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  dblp: 45/1129  GND: 1135169993  ISNI: 0000 0000 7932 0090  MGP: 23549  NLA: 36410425  Trove: 1254819  VIAF: 121484057   WorldCat (עם VIAF): 121484057
ג'ון קטקו

ג'ון מייקל קטקו (באנגלית: John Michael Katko; נולד ב-9 בנובמבר 1962) הוא פוליטיקאי ותובע אמריקאי, שכיהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס ה-24 של מדינת ניו יורק. קטקו, חבר המפלגה הרפובליקנית, היה טרם היבחרו אל הקונגרס עוזר תובע פדרלי אשר הוביל את אגף הפשע המאורגן בתביעה הפדרלית של ארצות הברית בסירקיוז. בתפקיד זה סייע להעמיד לדין את חברי כנופיות במסגרת חוק RICO. בראשית 2021 נמנה קטקו בין עשרת הרפובליקנים שהצביעו בעד הדחתו השנייה של דונלד טראמפ.
ביוגרפיה

קטקו נולד בסירקיוז שבניו יורק ב-1962, ובשנת 1980 השלים את לימודיו התיכוניים בבית הספר התיכון "בישופ לודן". הוא ממוצא סלובקי מצד אביו. קטקו למד באוניברסיטת ניאגרה, שם קיבל ב-1984 תואר ראשון במדע המדינה, ואחר כך למד בבית הספר למשפטים של אוניברסיטת סירקיוז, ממנה קיבל תואר שני במשפטים בשנת 1988. את תחילת דרכו כמשפטן החל במשרד עורכי דין פרטי בוושינגטון הבירה.
זמן קצר אחר כך הפך לתובע משפטי בכיר באגף האכיפה של הרשות לניירות ערך של ארצות הברית. לאחר מכן העביר 20 שנה כעוזר תובע פדרלי במחלקת המשפטים של ארצות הברית. הוא שימש כתובע פלילי בכיר בגבול ארצות הברית–מקסיקו באל פאסו שבטקסס, ומאוחר יותר הוצב בסן חואן, בירת פוארטו ריקו. באפריל 2000 נגנב ממכוניתו של קטקו אקדח בבעלות מחלקת המשפטים; לאחר הגניבה, נעשה שימוש באקדח במהלך שוד בו נרצחו שני אנשים. לאחר שקטקו היה נתון לאיומים ברצח, הוא קיבל בחזרה אקדח נוסף. לאחר שעזב את מחלקת המשפטים, העתיק קטקו את מגוריו לעיר קמילוס (Camillus), ובמשך 15 שנה עבד בפרקליטות לפשעים פדרליים בסירקיוז עבור התביעה הפדרלית במחוז צפון ניו יורק. בתפקיד זה, הסביר מאוחר יותר, הוא הוביל העמדות לדין של כנופיות במסגרת חוק RICO.
בינואר 2013 פרש סופית ממחלקת המשפטים. לקראת בחיורת 2014 בארצות הברית, קטקו התמודד נגד דן מאפיי בבחירות לייצוג מחוז הקונגרס ה-24 של ניו יורק בבית הנבחרים של ארצות הברית. ב-4 בנובמבר 2014 הוכרז קטקו כזוכה בבחירות, וגבר על מאפיי בפער של כעשרים אחוזים. עבור מאפיי, היה זה ההפסד הגדול ביותר מבחינת אחוזים שספג בעל תפקיד בבחירות אמצע הכהונה באותה השנה. קטקו הושבע לתפקידו עם התכנסות הקונגרס ה-114 של ארצות הברית בראשית ינואר 2015. הוא נבחר מחדש בבחירות 2016, בבחירות 2018 ובבחירות 2020.
בשנת 2016 התקבלו בבית הנבחרים שמונה הצעות חוק שקיבלו את חסותו של קטקו, ואחת מהן אף נחתמה באורח רשמי כחוק. ב-2018 דורג קטקו במקום השביעי ברשימת חברי בית הנבחרים הדו-מפלגתיים ביותר במהלך הקונגרס ה-115 של ארצות הברית. לראיה, הוא הצביע לצד האג'נדה של נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ ב-76.5% מהזמן. ב-18 בדצמבר 2019 הצביע נגד שני סעיפי ההדחה של הנשיא טראמפ.
ב-12 בינואר 2021 הפך קטקו לרפובליקני הראשון בבית הנבחרים שהצהיר כי יצביע בעד הדחתו של טראמפ בהליך הדחתו השני של הנשיא, שנפתח לאור אירועי ההסתערות על הקפיטול. בהצהרה, קטקו האשים את טראמפ ב"חימום האווירה" שהובילה להתקפה על הקפיטול, ובכך שלא הצליח "לגדוע אותה במהרה ובכוח". הוא האמין שאם טראמפ לא יישא באחריות להתנהגות זו, הדבר יהווה "איום ישיר על עתיד הדמוקרטיה שלנו". מוקדם יותר האשים קטקו את טראמפ בהתסערות ואמר כי טענותיו הכוזבות של הנשיא בדבר הונאת בחירות "הסיתו ועודדו את ההתקפה הלא חוקית והלא-פטריוטית הזו". בסופו של דבר הוא הצטרף לתשעה רפובליקנים אחרים שתמכו בהדחת הנשיא טראמפ. ב-4 בפברואר 2021 חבר קטקו לעשרה רפובליקנים אחרים שהצביעו ביחד עם הסיעה הדמוקרטית בבית הנבחרים לסילוקה של מרג'ורי טיילור גרין מוועדת החינוך והעבודה ומוועדת התקציב בעקבות אמירותיה האנטישמיות ומעוררות המחלוקת.
ב-14 בינואר 2022 הכריז קטקו על פרישתו מהחיים הפוליטיים ועל אי-כוונתו להתמודד לתקופת כהונה חמישית בבית הנבחרים האמריקאי. כהונתו תמה עם התפזרות הקונגרס ה-117 של ארצות הברית בראשית ינואר 2023.
הערות שוליים

↑  ההשתייכויות הדתיות של חברי הקונגרס ה-116 של ארצות הברית, מסמך מאת Pew Research Center (באנגלית)
↑  בארט ג'נסן, מורין גרופ, ניקולס וו, דייוויד ג'קסון, Live impeachment updates: Donald Trump impeached for ‘incitement’ of mob attack on US Capitol, באתר USA Today‏, 12 בינואר 2021 (באנגלית)
↑  Rep. John Katko scores winning goal, named MVP in Congressional Hockey Challenge (video), באתר syracuse.com‏, 22 במרץ 2019 (באנגלית)
↑  מישל בריידנבאק, Meet John Katko: Career gang prosecutor talks of taking on 'knuckleheads' in Congress, באתר syracuse.com‏, 22 במרץ 2019 (באנגלית)
↑  מארק ויינר, Gun stolen from congressional candidate John Katko used in robbery where 2 were killed, באתר syracuse.com‏, 28 באוגוסט 2014 (באנגלית)
↑  מארק ויינר, John Katko declared winner over Rep. Dan Maffei in race for Congress, באתר syracuse.com‏, 5 בנובמבר 2014 (באנגלית)
↑  רוברט הרדינג, Rep. John Katko ranked as one of the most bipartisan members of Congress, באתר auburnpub.com‏, 26 באפריל 2018 (באנגלית)
↑  Tracking Congress In The Age Of Trump, באתר FiveThirtyEight‏, 3 בינואר 2021 (באנגלית)
↑  שון או'קיי וזכארי ב. וולף, How each member of the House voted on impeachment, באתר CNN‏, 18 בדצמבר 2019 (באנגלית)
↑  מארק ויינר, Rep. John Katko becomes first House Republican to back Trump impeachment, באתר syracuse.com‏, 12 בינואר 2021 (באנגלית)
↑  כריס בייקר, Rep. Katko faults Trump for inciting violence at U.S. Capitol, באתר syracuse.com‏, 7 בינואר 2021 (באנגלית)
↑  דומניקו מונטנרו, These Are The 10 Republicans Who Voted To Impeach Trump, באתר NPR‏, 14 בינואר 2021 (באנגלית)
↑  קלייר פוראן ואחרים, House votes to remove Marjorie Taylor Greene from committee assignments, באתר CNN‏, 5 בפברואר 2021 (באנגלית)
↑  אלנה וייז, Republican Rep. John Katko, who voted for Trump's impeachment, is retiring, באתר NPR‏, 14 בינואר 2022 (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  US Congress: K000386
גלוסקמת מרים ברת ישוע

חזית הגלוסקמה, הכתובת מתחת לשפה
גלוסקמת מרים ברת ישוע היא גלוסקמה מאבן קירטון מעוטרת, עליה נמצאה כתובת בכתב יהודי בשפה ארמית: מרים ברת ישוע בר קיפא כהן ממעזיה מבית אמרי. פענוח אפשרי נוסף הוא "מרים ברת ישוע בר קיפא כהנם מעזיה מבית אמרי".
מקור הגלוסקמה ותיארוכה

הגלוסקמה לא נמצאה בחפירה ארכאולוגית ומקורה בשוד עתיקות. הגלוסקמה הגיעה לידי רשות העתיקות, ומקורה כנראה ממערת קבורה בעמק האלה בעלת חדר אחד עם שני כוכים. למרות שהגלוסקמה לא נמצאה באתרה, היא נחקרה בגלל חשיבות הכתובת החרותה עליה. החוקרים היו הפרופסורים יובל גורן מאוניברסיטת תל אביב ובועז זיסו מאוניברסיטת בר-אילן.
גלוסקמאות דומות נמצאו באזור ירושלים מהמחצית השנייה של המאה ה-1 לפנה"ס ועד חורבן בית שני. בחבל יהודה המשיך סוג גלוסקמה זה להיות נפוץ עד מרד בר כוכבא. החוקרים תיארכו את הגלוסקמה על סמך החריתה וממצאים נוספים לשנת 70 לערך.
הגלוסקמה עברה בדיקות מדעיות שונות כדי לוודא שהכתובת נעשתה בעת העתיקה.
מבנה הגלוסקמה

הגלוסקמה עשויה מאבן קירטון אורכה 46 ס"מ, רוחבה 23 ס"מ וגובהה 26 ס"מ. היא ניצבת על 4 רגליים. חזית הגלוסקמה מעוטרת בשני מעגלים ובכל עיגול רוזטה בעלת שישה עלים. המעגלים מוקפים במסגרת בצורת מלבן. הכתובת נחרתה מעל המסגרת המלבנית, בינה לבין שפת הגלוסקמה. עיטור נוסף של מעגל ורוזטה מעטרים גם דופן צרה אחת של הגלוסקמה. מכסה הגלוסקמה מקומר.
הכתובת

אורך הכתובת הוא 35.5 ס"מ, גובה האותיות נע בין 15-10 ס"מ. הכתב שבו נכתבה הכתובת היה נפוץ בסוף ימי בית שני בירושלים. הכתובת מציינת את שמה וייחוסה של אשה בשם מרים שהייתה ממשפחת כהנים בשם קיפא הקשורה למשמר כהונה "מעזיה".