stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דגל צ'אד
היסטוריה

הדגל אושר בחוק מספר 59/13 שהועבר ב-11 ביוני 1959, למעלה משנה לפני הכרזת העצמאות ב-1960. הדגל אומץ ואושרר רשמית בסעיף 8 של חוקת צ'אד שנחתמה ב-16 באפריל 1962, בסעיף זה הוגדר גם כי הצבע הכחול יהיה הצבע הצמוד לתורן עליו יונף הדגל.
סעיף 8
הסמל הלאומי או דגל הטריקולור, כחול, זהב ואדום ברצועות אנכיות בעלות ממדים שווים, הרצועה הכחולה בצידו של התורן. המוטו הלאומי של הרפובליקה הוא אחדות - עבודה - קידמה. ההמנון הלאומי הוא La Tchadienne. עיר הבירה של הרפובליקה של צ'אד היא נג'מנה.
בשפת המקור (צרפתית):
Article 8
L'emblème national est le drapeau tricolore bleu, or, rouge, à trois bandes verticales et à dimensions égales, le bleu étant du côté de la hampe. [...]
עיצובו של הדגל

דגל צ'אד הוא דגל תלת-פסי אנכי (טריקולור) בצבעי כחול, צהוב ואדום ביחס רוחב/גובה של 2:3. רוחבם של הפסים זהה, וכל אחד מהם רוחבו 1/3 מרוחב הדגל. בחירת הצבעים נועדה לשלב את צבעיו של דגל צרפת ואת הצבעים הכלל-אפריקאיים.
כחול - מסמל תקווה ואת השמיים, כמו גם את ימת צ'אד, גוף המים הגדול במדינה.
צהוב - מסמל את השמש ואת המדבר ובפרט את מדבר הסהרה שמכסה את מרבית שטחה של המדינה.
אדום - מסמל את שפיכות הדמים שאיפשרה את הכרזת העצמאות של הרפובליקה.
עיצובו של הדגל > דמיון לדגלים אחרים

דגלה של צ'אד בעל דמיון רב למספר דגלי טריקולור של מדינות אירופאיות - רומניה, מולדובה ואנדורה.
דגל צ'אד
דגל רומניה
דגל מולדובה
דגל אנדורה
הדגל כמעט זהה לדגל רומניה למעט הגוון הכחול שכהה יותר בדגל של צ'אד. הדגל אומץ עם עצמאותה של צ'אד בשנת 1960 בזמן שדגלה של רומניה, שהייתה תחת שלטון קומוניסטי, כלל כמטען את סמלה הלאומי הקומוניסטי של רומניה, כך שבפועל הדמיון בין שני הדגלים לא היה משמעותי עד הסרת הסמל הקומוניסטי מהדגל הרומני עם נפילת הקומוניזם ברומניה ב-1989. מדמיון זה מגיע גם הדמיון לדגל מולדובה שמבוסס על הדגל הרומני.
נסיכות אנדורה, שדגלה מבוסס על מבנה הטריקולור הצרפתי וצבעיו, משלב את צבעי בית המלוכה הספרדי, אדום וצהוב, בעל דמיון רב אך מקרי לדגל צ'אד.
ראו גם

סמל צ'אד
המנון צ'אד
דינר עיראקי

| --- | --- |

 משתמשים:  עיראק עיראק כורדיסטן העיראקית כורדיסטן העיראקית
 סמל:  ع.د
 ISO 4217:  IQD
 לשון רבים:  דינרים
 יחידות משנה
 1/1,000:  ריאל
 מטבעות ושטרות
 שטרות בשימוש:  50, 250, 500, 1,000, 5,000, 10,000, 25,000 דינרים
 מטבעות בשימוש:  25, 50, 100 דינרים
 בנק מרכזי
 אינפלציה:  1.66%
 בנק מרכזי:  הבנק המרכזי של עיראק
 www.cbi.iq
 → רופי הודי 
דינר עיראקי (בערבית: دينار عراقي) הוא המטבע הרשמי של עיראק והוא כולל שטרות ומטבעות לסוגיהם. התת־מטבע נקרא ריאל.
הדינר העיראקי שבשימוש כיום הוא בשימוש משנת 2003 ודומה במראה לשטרות שהונפקו עד 1990. בין השנים 1990 ל־2003 נשאו השטרות את הדפס דיוקנו של סדאם חוסיין. עם יציאת הצבא האמריקני ב־2011 גדל הביקוש בעולם לדינר העיראקי. משלהי 2011 ועד דצמבר 2013 התחזק הדינר מול הדולר האמריקני מיחס של 1,200 דינר לדולר אמריקני, ל־1,160 דינר לדולר. באוגוסט 2021 הדינר העיראקי נסחר בכ־1458.5 לדולר אמריקני.
על שטר ה־250 דינר עיראקי מוצגת האנדרטה בכיכר השחרור, שבנה הפסל העיראקי המפורסם ג'וואד סלים (אנ').
דה אקדמי איז...

| --- | --- |

 מקום הקמה:  שיקגו 
 מוקד פעילות:  שיקגו, אילינוי, ארצות הברית
 תקופת הפעילות:  2003–2011 (כ־8 שנים)
 סוגה:  פופ פאנק אינדי רוק
 חברת תקליטים:  Fueled by Ramen/Decaydance
 אתר רשמי
 פרופיל ב-IMDb
 חברים
 William Beckett 
 חברים לשעבר
 ויליאם בקט מייקל קארדן אדם טי סיסקה אנדי מרוטק מייקל גיא צ'יסלטמייק דלפרינסיפ אדריאן להטראס הבן טום קונרד
 
דה אקדמי איז... (באנגלית: The Academy Is...) הייתה להקת אינדי רוק משיקגו, אילינוי, ארצות הברית שהוקמה ב-2003. תחילה, הם נקראו "דה אקדמי", אבל הוסיפו את ה"איז" רק ב-2004 כדי להימנע מסכסוכים עם להקות אחרות בעלות אותו השם.
היסטוריה

הסולן ויליאם בקט והגיטריסט מייקל קארדן הקימו את הלהקה ביחד בשנת 2002. הם צירפו ללהקה את אדם טי. סיסקה כבסיסט, אדריאן להטראס הבן כגיטריסט משני ואת מייק דלפרינסיפ כמתופף.
ב-2004, הם הקליטו מיני אלבום שנקרא על שמם, "דה אקדמי", בשביל חברת התקליטים "LLR Recordings".
המיני אלבום הוקלט בוילה פארק, על ידי המפיק בריאן זיסקה. פיט ונץ מפול אאוט בוי שמע את המיני אלבום והתרשם כל כך עד ששכנע את הלייבל שלו, Fueled by Ramen, לטוס ולשמוע אותם. הלייבל החתים באופן מיידי את הלהקה.
ב-2004 חברי הלהקה טסו לפלורידה כדי להקליט ב-Fueled by Ramen את אלבום הבכורה שלהם, "Almost Here" שהופק על ידי ג'יימס פאול וויסנר. אחרי הקלטות וסיבוב הופעות בקיץ הלהקה ביצעה מספר שינויים בהרכב הלהקה. טום קונרד, החליף את להטראס בגיטרה המשנית ובקולות רקע ואנדי מורטק החליף את דלפרנסיפ כמתופף. הלהקה התפרסמה כאשר יצאה לסיבובי הופעות עם פול אאוט בוי, Something Corporate, Midtown, Matchbook Romance, Motion City Soundtrack ו-Armor for Sleep.
אלבום הבכורה יצאה ב-8 בפברואר 2005. בקיץ 2005, יצאה הלהקה לסיבוב הופעות ראשון כלהקה ראשית לצדם של פליין וייט טיז, Days Away ו- June.
חברי הלהקה הופיעו בקליפ של פול אאוט בוי לסינגל " A Little Less Sixteen Candles, a Little More 'Touch Me'", לצד חברי להקת פאניק! אט דה דיסקו וג'ים קלאס הירוס. בקט גם שר בשיר של פול אאוט בוי " Sophomore Slump Or Comeback Of The Year" מהאלבום " From Under the Cork Tree".
בקט גם שר את הפזמון של פסקול הסרט "נחשים על מטוס" שמבוצע על ידי הלהקה קוברה סטארשיפ.
ב-2006, הקליטה הלהקה את אלבומה השני "Santi", אשר יצא ב-3 באפריל 2007.
הלהקה נבחרה על ידי הרולינג סטון כאחת מעשר הלהקות שכדאי לצפות בהם.
ב-2007, יצאה הלהקה לסיבוב הופעות אשר נקרא "Honda Civic Tour" עם הלהקות פול אאוט בוי, +44, קוברה סטארשיפ ופול וול. באוגוסט 2007, הופיעה הלהקה באוסטרליה וסינגפור עם קוברה סטארשיפ.
ב-8 באוקטובר 2011 הלהקה הכריזה על התפרקותה בעמוד הפייסבוק שלה.
אדם נהפך לבסיסט להקת "Say Anything" ואילו ויליאם בחר בקריירת סולו.
דיסקוגרפיה > מיני-אלבומים

2004: The Academy
2006: From the Carpet
2006: Warped Tour Bootleg Series
2009: Lost in Pacific Time: The AP/EP
דיסקוגרפיה > אלבומי אולפן

2005: Almost Here
2007: Santi
2008: Fast Times at Barrington High
הערות שוליים

↑  הפוסט שפורסם בחשבון הפייסבוק של הלהקה בו הם מודיעים על פירוק הלהקה:
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb151223760 (data)  GND: 10342142-7  ISNI: 0000 0001 0663 3237  LCCN: no2006020674  MusicBrainz: eb8ff09f-0b63-4c5e-96dc-b6dadeb794ac  VIAF: 135280030   WorldCat (עם VIAF): 135280030
דויטשה באן

דויטשה באן (בגרמנית: Deutsche Bahn AG; ר"ת DB) היא חברת הרכבת הלאומית של גרמניה. מאוגדת כתאגיד שכולו בשליטת ממשלת גרמניה. מטה החברה נמצא בעיר ברלין. החברה נוסדה ב-1 בינואר 1994 כממשיכת דרכן של חברות הרכבות הממשלתיות של גרמניה: דויטשה בונדסבאן (Deutsche Bundesbahn) מגרמניה המערבית, ודויטשה רייכסבאן (Deutsche Reichsbahn) מגרמניה המזרחית. החברה אף מחזיקה בנכסיה של חברת הרכבות של ברלין המערבית.
דויטשה באן מאורגנת כתאגיד עסקי שלו יותר מחמש מאות חברות בנות. על פי פרסומי החברה, זוהי חברת התעבורה השנייה בגודלה בגרמניה, לאחר דויטשה פוסט, והיא מפעילת הרכבות ותשתיות רכבת הגדולה ביותר באירופה. הדויטשה באן מובילה ברכבותיה כשני מיליארד נוסעים מדי שנה.
לחברה יש רשת קווים בגרמניה ולרחבי אירופה (אוסטריה, בלגיה, קרואטיה, צ'כיה, דנמרק, צרפת, הונגריה, איטליה, לונדון, לוקסמבורג, הולנד, פולין, סלובקיה, סלובניה, שוודיה ושווייץ).
במסגרת הצעד השני בארגון מחדש של חברת הרכבות בגרמניה בשנת 1999, כל הציוד הנייד, העובדים והנדל"ן חולקו בין חמש חברות החזקות בבעלות מלאה של הדויטשה באן:
DB Reise & Touristik AG (חברה לשירות קווי נוסעים ארוכים, שמה היום DB Fernverkehr AG);
DB Regio AG (שירות נוסעים פרברי, בתקופת הרפורמה תחת פיקוח המדינות הפדרליות);
DB Cargo AG (שרות רכבות משא, שמה היום Railion AG);
DB Netz AG (מפעילה את רשת מסילות הברזל);
DB Station & Service AG (מפעילה את תחנות הרכבת).
מבנה ארגוני חדש זה נועד בין השאר כדי ליישם את דרישות החקיקה של הקהילה האירופית (EU Directive 91/440) לנגישות ללא אפליה למערכת הרכבות בגרמניה. בחודש דצמבר 2007 עברה דויטשה באן עוד ארגון מחדש וכל שירות הנוסעים אוחד תחת זרוע DB Bahn, הלוגיסטיקה תחת DB Schenker והתשתיות והתפעול תחת DB Netze.
חברת באנבאו גרואופ (DB Bahnbau Gruppe) היא חברת בת של דויטשה באן מ-2016, והיא במסגרת שותפות עם סולל בונה ולסיכו בנתה פרויקטים מסילת עכו-כרמיאל, מסילת השרון ומסילת העמק.
הערות שוליים

↑  אודות החברה בקצרה באתר החברה (אנגלית)
↑  Deutsche Bahn AG, Unternehmensbereich Personenverkehr, Marketing eCommerce, Saver fare Europe, www.bahn.com (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007260488305171  BnF: cb125464491 (data)  GND: 3020305-3  ISNI: 0000 0001 2178 0841  LCCN: no96058376  NDL: 001138352  NKC: ko2010581825  SUDOC: 034742298  VIAF: 145723391   WorldCat (עם VIAF): 145723391 
ערך זה הוא קצרמרבנושא גרמניה ובנושא רכבות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
דוד אוברמן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מדינה:  ישראל 
 כינוי:  דודי
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 דרגה:    אלוף-משנה
 תפקידים בשירות
 מפקד גדוד נחשון  מפקד בא"ח גולני  ראש לשכת הרמטכ"ל  סגן מפקד חטיבת גולני  מפקד חטיבת כרמלי  מפקד בא"פ לכיש  סגן מפקד אוגדת איו"ש
 פעולות ומבצעים
   המערכה ברצועת הביטחון  האינתיפאדה השנייה  מבצע חומת מגן    מלחמת לבנון השנייה  מבצע עופרת יצוקה  מבצע עמוד ענן  מבצע שובו אחים    מבצע צוק איתן
 
דוד אוברמן הוא אלוף-משנה במילואים בצה"ל. שימש סגן מפקד אוגדת איו"ש, מפקד חטיבת כרמלי ובמקביל מפקד בא"פ לכיש ומפקד גדוד נחשון.
שירותו הצבאי

אוברמן התגייס לצה"ל ושובץ בחטיבת גולני. עבר הכשרה כלוחם, קורס מ"כים חי"ר ויצא לקורס קציני חי"ר. לאחר הקורס חזר לחטיבה ומונה למפקד מחלקה. בהמשך שימש כמפקד פלוגה. לאחר מכן מונה לראש לשכת סגן הרמטכ"ל, גבי אשכנזי. בשנת 2004 הועלה לדרגת סא"ל ומונה למפקד גדוד נחשון, והוביל אותו בלחימה כנגד הטרור הפלסטיני באינתיפאדה השנייה, את תפקידו סיים בשנת 2006. בשנת 2006 מונה למפקד בא"ח גולני. בפברואר 2007 קטע את תפקידו, לאור בקשת הרמטכ"ל הנכנס, גבי אשכנזי, לשמש בשנית כראש לשכת הרמטכ"ל, ושימש בתפקיד עד שנת 2009. לאחר מכן מונה לסגן מפקד חטיבת גולני בין השנים 2010–2011.
בשנת 2011 הועלה לדרגת אל"ם ומונה למפקד חטיבת כרמלי ובמקביל למפקד בא"פ לכיש[דרוש מקור][מפני ש...], בתפקידיו אלו שימש עד שנת 2014. בשנת 2014 מונה לסגן מפקד אוגדת איו"ש, ושימש בתפקיד עד שנת 2016. ביולי 2016 פרש מצה"ל.
אוברמן נולד וגדל בקיבוץ לביא.
הערות שוליים

↑  צבא ההגנה לטבע - מפקדים לוקחים אחריות על סביבתם, עמוד 16, באתר החברה להגנת הטבע.
↑  אמיר בוחבוט, המסמך חושף: המג"ד אישר להכות עצירים, באתר nrg‏, 14 ביולי 2009.
↑  רועי שרון, דווקא עתה: הרמטכ"ל אשכנזי בסיור בארה"ב, באתר nrg‏, 16 במרץ 2009.
↑  לילך שובל, גולני חובשת כיפה, באתר ישראל היום, 29 בדצמבר 2011
↑  לילך שובל, מינויים בצה"ל: שני מפקדי יחידות מיוחדות ישמשו מפקדי חטיבה, באתר ישראל היום, 19 בנובמבר 2013
ערך זה הוא קצרמרבנושא קציני צה"ל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
דינוזאורים לאומיים בארצות הברית

דינוזאורים לאומיים מצוינים בסמלי חלק ממדינות ארצות הברית. המונח דומה לזה של מאובנים לאומיים, אך נחשב לסמל נפרד. מדינת ארקנסו היא חסרת סמלי מאובן לאומי, אך יש לה דינוזאור לאומי - הארקנסוזאורוס (Arkansaurus). מדינות אחרות לא מופיעות ברשימה, אבל הן בעלות מאובן לאומי של דינוזאור, למשל מונטנה. לעיתים הדינוזאור הלאומי הוא גם המאובן הלאומי, למשל הסטגוזאורוס של קולורדו, אך זה לא מצב מחייב.
הדינוזאורים שנבחרו התגלו בחפירות באותה מדינה, אך לא כממצא בודד או כחלק מתגליות של מינים רבים באותו אתר. דבר זה מפרסם את המדינה בה התגלו.
בנוסף לקטגוריה זו לכל מדינה בארצות הברית ישנה גם ציפור לאומית. על פי המיון המודרני העופות נחשבים לחלק מבני קבוצת הדינוזאורים. בערך זה מפורטים דינוזאורים שאינם-עופות.
רשימת דינוזאורים לאומיים לפי מדינות

| מדינה | שם | שם מדעי | תמונה | תאריך אימוץ |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| אריזונה | סונורזאורוס | Sonorasaurus thompsoni |  | 2018 |
| ארקנסו | ארקנסוזאורוס | Arkansaurus fridayi |  | 2017 |
| קליפורניה | אוגוסטינולופוס | Augustynolophus morrisi |  | 2017 |
| קולורדו | סטגוזאורוס | Stegosaurus armatus |  | אפריל 1982 |
| קונטיקט | דילופוזאורוס | Dilophosaurus |  | יולי 2017 |
| וושינגטון די. סי. | דינוזאור לא מזוהה בשם "קפיטלזאורוס" | Capitalsaurus |  | 1998 |
| איווה | טירנוזאורוס | Tyrannosaurus rex |  | 1992 |
| מסצ'וסטס | פודוקזאורוס | Podokesaurus holyokensis |  | 2021 |
| מרילנד | אסטרודון | Astrodon johnstoni |  | 1998 |
| מיזורי | היפסיבמה | Hypsibema missouriensis |  | 2004 |
| ניו ג'רזי | הדרוזאורוס | Hadrosaurus foulkii |  | 1991 |
| אוקלהומה | אקרוקנתוזאורוס | Acrocanthosaurus atokensis |  | 2006 |
| טקסס | זאוריפוסידון | Sauroposeidon (מכונה "Paluxysaurus") |  | 2009 |
| יוטה | יוטרפטור | Utahraptor ostrommaysorum |  | 2018 |
| ויומינג | טריצרטופס | Triceratops horridus |  | 1994 |
ראו גם

זוחלים לאומיים בארצות הברית
ציפורים לאומיות בארצות הברית
אבני מדינות ארצות הברית
מאובנים לאומיים בארצות הברית
הערות שוליים

↑  https://ktar.com/story/2018935/arizona-officially-names-sonorasaurus-state-dinosaur/ Sonorasaurus officially named Arizona’s state dinosaur
↑  החליף את האסטרודון (בשם Pleurocoelus) שהיה הדינוזאור הלאומי בין 1997-2009
↑  החליף את האלוזאורוס שהיה הדינוזאור הלאומי עד 2019
דייוויד מרקסון

| --- | --- |

 לידה:  20 בדצמבר 1927 אולבני, ארצות הברית 
 פטירה:  4 ביוני 2010 (בגיל 82) גריניץ' וילג', ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 השכלה:  יוניון קולג' (1950)  אוניברסיטת קולומביה 
 
דייוויד מריל מרקסון (בשם מלא באנגלית: David Merrill Markson; ‏20 בדצמבר 1927 – 4 ביוני 2010) היה סופר יהודי-אמריקאי. מרקסון התפרסם בזכות סגנונו הניסיוני הייחודי ברומנים המאוחרים "פילגשו של ויטגנשטיין" (1988) ואחר כך ב"קוורטט הכרטיסיות" – שנקראים כך על שם שימושו של מרקסון בכרטיסיות זיכרון: "מחסום קריאה" (1996), "זה לא רומן" (2001), "נקודת מגוז" (2004) ו"הרומן האחרון" (2007).
קורות חייו

מרקסון נולד באלבני, ניו יורק, לסמואל ופלורנס מרקסון, עורך עיתון ומורה בתיכון. לאחר ששירת בצבא ארצות הברית מ-1946 עד 1948, השלים את לימודי תואר הראשון ביוניון קולג', ניו יורק, ב-1950, ואת לימודי התואר השני באוניברסיטת קולומביה ב-1952. הוא החל את קריירת הכתיבה שלו כעיתונאי ועורך ספרים. בתקופה זו פצח מרקסון בהתכתבות ענפה עם הסופר האנגלי מלקולם לאורי, מחבר "מתחת להר הגעש", שהפך למושא עבודת הדוקטורט שלו – ובהמשך יעובד גם לספר עיון בשם "הר הגעש של מלקולם לורי: מיתוס, סמל, משמעות" (1978). בשנת 1956 התחתן מרקסון עם איליין קרצ'מר, שהפכה לסוכנת ספרותית מצליחה (בעלה היה הסופר הראשון שהחתימה בסוכנות).
מרקסון בן ה-82 מת בדירתו בווסט וילג' שבעיר ניו יורק ב-4 ביוני 2010. עם מותו נתרמה כל ספרייתו האישית לחנות הספרים סטרנד על פי בקשתו.
פועלו הספרותי

מרקסון היה בין הראשונים שהכירו בגדולת הרומן המונומנטלי "הַהַכָּרוֹת" מאת ויליאם גאדיס ב-1955. בספרו הראשון, "אפיטף לפרוצה" (1959), הגיבור הבלש מוצא מסה שכתב סטודנט לספרות וקורא את מסקנתה: "ולפיכך המסקנה שלי היא ש'ההכרות' מאת ויליאם גאדיס אינו רק רומן הביכורים האמריקאי הטוב ביותר בזמננו, אלא אולי הכרך המשמעותי ביותר בכל הסיפורת האמריקאית מאז מובי דיק". לאחר שנודע לגאדיס שמרקסון ביקש מהמוציא לאור להדפיס מחדש את "ההכרות" בכריכה רכה, השניים קשרו ידידות ארוכת שנים עד למותו של גאדיס ב-1998. שלושת הרומנים הראשונים שפרסם מרקסון היו ספרות פשע. כדי לפרנס את שני ילדיו, מרקסון ניסה לכתוב מערבון, אך בסוף כתב אנטי-מערבון, מעין פרודיה על אקדוחן, בשם "דינגוס מגי מלוכלך" (1966), שעובד לסרט בכיכובו של פרנק סינטרה (1970). הסרט נחל כישלון קופתי, אך המרקסונים קיבלו 100,000 דולר בעבור הזכויות – מה שאפשר להם לחיות ולטייל באירופה במשך שנתיים.
יצירותיו של מרקסון מאופיינות בגישה לא שגרתית וניסיונית לנרטיב, פיתוח דמויות ועלילה. בעוד שעבודותיו המוקדמות מתבססות על המסורת המודרניסטית של ויליאם פוקנר ומלקולם לורי, הרומנים המאוחרים שלו במילותיו של מרקסון: "ממש עמוסים באנקדוטות ספרותיות ואמנותיות" ו"לא ליניאריים, בלתי רציפים, דמויי קולאז'".
פילגשו של ויטגנשטיין

ב-1982 נפרד מרקסון מאשתו ונכנס למערכת יחסים ממושכת עם הציירת ג'ואן סמל, שלה הקדיש מרקסון את הרומן החשוב ביותר שלו, "פילגשו של ויטגנשטיין" (1988). ברומן, ציירת משוכנעת שכל האנשים נעלמו יום אחד והיא האדם האחרון עלי אדמות. הרומן בנוי כסדרה של אנקדוטות מהפנטות ומעגליות שכותבת הציירת בניסיון להכיר את העולם שמחוץ לה לפי ה"טרקטט הלוגי-פילוסופי" של לודוויג ויטגנשטיין: לאמילי ברונטה היה כלב בשם קיפר, יוהנס ברהמס התארח בבית משפחת ויטגנשטיין, ללודוויג ויטגנשטיין לא היה כלב וכו'.
"פילגשו של ויטגנשטיין" נדחה על ידי לא פחות מ-54 מוציאים לאור, אך הפך לרב מכר ותורגם לעשרות שפות. הסופר דייוויד פוסטר וואלאס, שהקדיש לרומן מסה בשם "העגלה הריקה", כינה אותו "פחות או יותר נקודת השיא של ספרות ניסיונית במדינה הזאת". אן בייטי כינתה את הרומן "יצירת מופת", והסופר ג'ושוע כהן קרא למרקסון "הסופר האמריקאי הטוב ביותר שקראתי בימי חיי".
ב-2023 תורגם "פילגשו של ויטגנשטיין" לעברית על ידי ארז וולק וראה אור בהוצאת הבה לאור.
קוורטט הכרטיסיות

בד בבד עם הצלחתו המאוחרת, בסוף שנות ה-80' חלה מרקסון הן בסרטן הריאות והן בסרטן הערמונית. לאחר שחל שיפור במצבו הרפואי, הוא התפנה לשכלל את סגנון "פילגשו של ויטגנשטיין", והחל להשתמש בכרטיסיות זיכרון כדי לאסוף אנקדוטות היסטוריות ואומנותיות ולשזור אותן לכדי רומנים בסגנון קולאז'י. הטטרילוגיה שכתב באופן הזה – "מחסום קריאה" (1996), "זה לא רומן" (2001), "נקודת מגוז" (2004) ו"הרומן האחרון" (2007) – כונתה בפי המבקרים "קוורטט הכרטיסיות" וזכתה לשבחים. מרקסון תיאר את הטטרלוגיה כדמות ה"יושבת לבד בחדר שינה עם ראש מלא בכל מה שהוא אי פעם קרא".
לקריאה נוספת

אלפרד כהן, לא לספר סיפור, כתב העת מעלה, גיליון 12, דצמבר 2023.
הערות שוליים

↑  "Bookslut interview with David Markson". אורכב מ-המקור ב-2015-09-06. נבדק ב-2006-06-14.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007461324605171  PLWABN: 9810579740805606  BNE: XX1125922  BnF: cb12170055b (data)  GND: 124273823  ISNI: 0000 0001 1574 4975  LCCN: n50070016  NDL: 001149450  NTA: 07274538X  SNAC: w6ff3t0d  SUDOC: 030242452  VIAF: 73895167   WorldCat (עם VIAF): 73895167 
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "דייוויד מרקסון".
דוד גלפיאן

תמונה בסטודיו
דוד גלפיאן (בארמנית Դավիթ Գալֆայան נולד ב-31 באוקטובר[דרושה הבהרה] 1970 בירבאן, ארמניה הסובייטית) הוא פעיל חברתי ארמני־ישראלי, אחד ממייסדי ומנהליי "נויאן טאפאן" – מרכז לתרבות וחינוך ארמני בעיר פתח תקווה, סופר, פובליציסט, אומן תלת מימד, מרצה לאנימציה תלת־ממדית במכללת "סלע" בינלאומית, מנהל פורטל המדיה "ישרארמדיה", חבר באיגוד הסופרים של ארמניה.[דרוש מקור]
ביוגרפיה

דוד עלה לישראל בשנת 1997. בשנת 2007 סיים את לימודיו בפקולטה לאנימציה תלת-ממדית במכללת "סלע". כעבור שנה הוזמן להצטרף לצוות המרצים.
בישראל זכה להעביר בהצלחה רבה מספר תערוכות תלת מימד עם יצירותיו.
הנושאים העיקריים ביצירותיו הם ההיסטוריה של ארמניה ותכנים שונים של כתבי הקודש, ומיתולוגיה ארמנית טרם קבלת הנצרות.
הנושא האחרון היווה השראה לספר "תעלומות ארץ אררט" שנכתב יחד עם מנדל קורסונסקי, ויצירותיו של דוד גלפיאן היו חלק בלתי נפרד בספר.
עבודותיו של דוד מקשטות את מנזר ניקולאס הקדוש ביפו (מתוך סדרת היצירה "יונה הנביא"-בריחה, קבלת החופש") וכן הפרסקה "המלאכים מיכאל וגבריאל" שמקשטת את הקיר של המנזר "המלאכים הקדושים" בירושלים.
בשנת 2011 דוד ייסד סטודיו לאנימציה תלת מימד "סופי", לקח חלק במספר סרטים של הבמאי טומי לאנג כגון "זוג או פרד" ואחרים.
בשנת 2019 בעיר פתח תקווה הקהילה הארמנית הקימה אנדרטת זיכרון ראשונה לזכר רצח העם הארמני, ודוד גלפיאן הוא האומן של האנדרטה.
ביוגרפיה > סדרת הספרים "הייאסה"

סדרת הספרים כתובה בסגנון של היסטוריה אלטרנטיבית עם אלמנטים של פנטזיה בשפה פשוטה, עובדה שגרמה לפופולריות רבה לא רק בקרב הדור המבוגר אלה גם בקרב הצעירים והנוער.
בהייאסה הסופר מגלה לקוראים את ההיסטוריה הלא ידועה של ארמניה ועמים שכנים מתוך דפי ההיסטוריה הגנוזים ומתוך המיתוסים העתיקים של הארמנים שומרים אתיופים ועמים אחרים[דרושה הבהרה] שעמדו בערש ההיסטוריה האנושית, עובדה שהמדע האירופי מנסה בהצלחה רבה להסתיר.
הסדרה יצאה לאור בישראל, רוסיה וארמניה.
ביוגרפיה > סדרת הספרים "הייאסה" > תיאור קצר של הסדרה

יחידה צבאית מיוחדת של המודיעין הצבאי הסובייטי "גרפון" שנשלחת לעיראק למשימה בזמן מבצע "סופת המדבר" של צבא ארצות הברית, נתקלת בהתנגדות מאסיבית.
היחידה נחלצת מתוך הפצצת חיל האוויר האמריקני ומתוך ניסיון חיסול מצד גדוד אמריקאי, פועלת לפי הפרוטוקול הצבאי ומוצאת את עצמה בעבר בתקופה של בניית מגדל בבל.
זוהי העת להתאחד ולהתגבר על כל הקשיים על מנת למצוא את הדרך חזרה הביתה.
תערוכות

2014: "בין העתיק למודרני": הגלריה החדשה בת ים.
2016: "מאגיה של ארמניה": גלריה "שרת" פתח תקווה.
2017: "אומנות ומסורת": גלריה היכל התרבות בפתח תקווה.
2020: "תעלומות ארץ אררט": גלריה היכל התרבות פתח תקווה.
ספריו

"הייאסה"-ארץ האלים, יצא לאור בישראל רוסיה וארמניה.
"תעלומות ארץ אררט" יחד עם מנדל קורסונסקי יצא לאור בישראל.
"הייאסה"-אור צוהל, יצא לאור בישראל ורוסיה.
דינוזאור מילניאל

דינוזאור מילניאל הוא אלבום הראפ התשיעי של הראפר הישראלי סגול 59. האלבום יצא ב-4 באוגוסט 2023 בלייבל קמ"ע.
הפקה ואורחים

האלבום כולל 12 רצועות שהופקו על ידי מגוון רחב של מפיקים: אורי שוחט, רונן סאבו, שירוטו, אדי סומירן, אברי ג'י, נתי גרינברג ושחר נוביק.
באלבום מתארחים לוקץ', ג'ני פנקין, מאור אשכנזי, רוישה, שרק, שגב, רויסון והראפרית סאפאא חתחות.
עוד משתתפים באלבום: הזמרת הילה זהרור (שירה בשיר "ווסט קוסט"), הגיטריסט מיכאל קליסקי (גיטרות בשיר "ווסט קוסט"), המוזיקאי זיו וולפסון (גיטרה ובס בשיר "אאוטסיידר") והראפר/מפיק צוקוש (קולות רקע בשיר "גיים אובר").
האלבום יצא לאור בפורמט דיגיטלי לכל שירותי הסטרימינג וכן על גבי תקליט ויניל.
את עטיפת האלבום צייר המאייר אבי כץ ועיצב אלעד אלחרר, שהיה אחראי גם לעיצוב האלבום פרקי אבות של סגול. זיו וולפסון ביצע את המאסטרינג לאלבום באולפני Wolfsound.
בביקורת על האלבום, שפורסמה בידיעות אחרונות בתאריך 7 בספטמבר 2023, כתב המבקר אמיר שוורץ: "אלבום חדש ויפה... השורות שלו קולעות וקולחות, הביט מחזיק היטב את העסק, והסימפולים האולד-סקוליים שלו נהדרים... "דינוזאור מילניאל" מתגלה כמסיבה שמחברת יפה בין הישן לחדש... יכול ללמד כל מילניאלי שיעור או שניים בחיבור בין מילה לבין ביט"
סינגלים

הסינגל הראשון מתוך האלבום, "מה למדתי", שיצא ב-6 ביוני 2023 חיבר את סגול עם הראפרים רוישה ומאור אשכנזי, שניהם בוגרי קורס ראפ והיפ הופ בלימודי החוץ שמלמד סגול בבית הספר למוסיקה רימון. השיר נכנס למספר פלייליסטים רשמיים בשירותי הסטרימינג ספוטיפיי ואפל מיוזיק וצולם לו קליפ בבימויו של הבמאי עידו ברלד.
הסינגל השני "ווסט קוסט" בהפקת אדי סומירן (המפיק הוותיק שעבד בעבר גם עם סאבלימינל, כלא 6, נימי נימ, ואחרים) יצא בתאריך 11 ביולי 2023. השיר "עייפים / סאבו רמיקס" הוא גרסה חדשה לשיר "עייפים" של סגול וג'ני פנקין, שיצא במקור בשנת 2022. שיר הנושא של האלבום, "דינוזאור מילניאל", מבוסס על דגימה מתוך האלבום "רומה" של הזמר והיוצר עמיר לב, ששולבה בשיר באישורו של לב.
רשימת רצועות

| מס' | שם | כותב(ים) | מפיק(ים) | משך |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | אינטרו  | תומי רותם, חן רותם | שירוטו | 1:40 |
| 2. | איפה שההיפ הופ  | אברי צפנת, חן רותם | אברי ג'י | 3:38 |
| 3. | עייפים / סאבו רמיקס (עם ג'ני פנקין)   | רונן סאבו, חן רותם | סאבו | 3:54 |
| 4. | ווסט קוסט (עם הילה זהרור)   | אדי סומירן, חן רותם |   | 4:29 |
| 5. | אני יותר חמוד ממך (עם לוקץ)   | אורי שוחט, חן רותם, איתי לוקץ' | אורי שוחט | 3:56 |
| 6. | גיים אובר (עם שגב ושרק)   | תומי רותם, חן רותם, שי הורוביץ, יהונתן שגב | שירוטו | 3:42 |
| 7. | להיות (עם רויסון)   | שחר נוביק, חן רותם, רועי רובאני | נוביק | 3:18 |
| 8. | הוריקן (זורק בתים)  | שחר נוביק, חן רותם | נוביק | 3:46 |
| 9. | מה למדתי (עם רוישה ומאור אשכנזי)   | נתי גרינברג, חן רותם, רוי שני כרמל, מאור אשכנזי | נתי גרינברג | 3:49 |
| 10. | אאוטסיידר (עם סאפאא חתחות)   | תומי רותם, חן רותם, סאפאא חתחות | שירוטו | 3:28 |
| 11. | עד הכדור האחרון  | אברי צפנת, חן רותם | אברי ג'י | 3:27 |
| 12. | דינוזאור מילניאל  | עמיר לב, חן רותם, תומי רותם, רונן סאבו | שירוטו | 2:30 |
הערות שוליים

↑  אורי שוחט, רונן סאבו, שירוטו, אדי סומירן, אברי ג'י, נתי גרינברג ושחר נוביק
↑  "קניית האלבום בחנות דיסק סנטר".
↑  דוח המבקרים • 24 שעות • ידיעות אחרונות, באתר yediot.webflow.io
דוד הכהן (רד"ך)

| --- | --- |
 לידה:  1450 
 פטירה:  1530 (בגיל 80 בערך) 
 כינוי:  ר' דוד הכהן; רד"ך; הרד"ך; מהרד"ך 
 תקופת הפעילות:  ?–1530 
 
רבי דוד הכהן (מכונה רד"ך או מהרד"ך; אחרי ה'רכ"ה, 1465, קורפו, הרפובליקה של ונציה - ה'ר"צ, 1530, אדריאנופולי, האימפריה העות'מאנית), היה רב ופוסק הלכה, מחכמי ורבני יהדות טורקיה ויוון במפנה המאות ה-15 וה-16.