stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קלוד לנצמן
הערות שוליים

↑  מוריה בן ברק, אוטוביוגרפיה החדשה של הבמאי קלוד לנצמן זוכה בפרס ויצו, nrg מעריב, 5 בנובמבר 2009.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007443692905171  PLWABN: 9810592801805606  BIBSYS: 90371950  BNE: XX1704834  BnF: cb11911018c (data)  CANTIC: a12144654  CiNii: DA07110200  GND: 118837583  ICCU: CFIV071096  ISNI: 0000 0001 1478 6348  LCCN: n85044378  LNB: 000264576  NDL: 00514478  NKC: jn20010601467  NLA: 35463783  NLK: KAC2020P8946  NTA: 071517995  RERO: 02-A003495994  SELIBR: 351064  SNAC: w6x377pr  SUDOC: 026965291  Trove: 962184  ULAN: 500330515  VIAF: 100268136   WorldCat (עם VIAF): 100268136 
קלוד לנצמן וגילה אלמגור בערב פתיחת פסטיבל הסרטים בירושלים 2010
יהודא ליאון אשכנזי

| --- | --- |

הרב יהודא ליאון אשכנזי  תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  21 ביוני 1922 כ"ה בסיוון ה'תרפ"ב הרפובליקה הצרפתית השלישית אוראן, אלג'יריה הצרפתית
 פטירה:  21 באוקטובר 1996 (בגיל 74) ט' בחשוון תשנ"ז ישראל ירושלים, ישראל
 מקום קבורה:  ישראל הר המנוחות, ירושלים
 מדינה:  צרפת, ישראל 
 השכלה:  אוניברסיטת אלג'יר 
 תקופת הפעילות:  ? – 21 באוקטובר 1996 
 השתייכות:  ציונות דתית
 תחומי עיסוק:  זהות יהודית, אמונה, תנ"ך, קבלה, מדרש, משנת הרב קוק
 רבותיו:  מר שושני, יעקב גורדין, הרב צבי יהודה הכהן קוק, אביו  הרב דוד אשכנזי סבו הרב חיים טובול הרב יעקב נחמני
 תלמידיו:  הרב אורי שרקי, פרופ׳ רות רייכלברג, פרופ' ג'ורג' מנדלבאום, הרב אליקים שמשוביץ, הרב שלמה אבינר ועוד
 
 תפקידים נוספים:  יו"ר מכון מעיינות, יו"ר מרכז יאיר, יו"ר תנועת הצופים היהודיים בצרפת, יו"ר ארגון הסטודנטים היהודים בצרפת
 
הרב יהודא ליאון אשכנזי (בצרפתית: Léon (Yehouda) Askénazi; נודע בכינויו מָנִיטוּ (Manitou); ‏ 21 ביוני 1922, כ"ה בסיון תרפ"ב – 21 באוקטובר 1996, ט' בחשוון תשנ"ז) היה מחנך והוגה דעות שפעל בקרב יהדות צרפת בצרפת ובישראל.
ביוגרפיה

נולד באוראן שבאלג'יריה בשנת 1922 לרחל ולרב דוד אשכנזי, רבה הראשי האחרון של אלג'יריה. סבו מצד אמו, הרב חיים טובול, היה מקובל ודיין בעיר אוראן. בנערותו למד במקביל בישיבה ובאוניברסיטת אלג'יר, ותקופה מסוימת השתלם בקבלה במרוקו, בעיר מרקש. ב־1943 גויס ללגיון הזרים של צרפת, כיתר היהודים אזרחי צרפת שגויסו על אף שהיו בעלי אזרחות צרפתית וגרו בצרפת. היה חייל בחיל הרגלים ואף נפצע במהלך שירותו. לאחר מלחמת העולם השנייה היגר לצרפת והצטרף לתנועת הצופים היהודיים, שם קיבל את הכינוי 'מניטו' (Manitou, רוח גדולה בשפות של השבטים האינדיאנים האלגוקיאניים) בו נודע בקרב חניכיו ומאוחר יותר תלמידיו. לקריאת רובר 'קסטור' גמזון הצטרף לשנת לימודים בבית הספר אורסיי למנהיגות יהודית והתוודע למורו יעקב גורדין אשר חשף אותו לתורתו של המהר"ל. במקביל השתלם בלימודי אתנולוגיה, אנתרופולוגיה ופילוסופיה בסורבון בפריז.
הרב אשכנזי מילא תפקידים מנהיגותיים וחינוכיים שונים בקהילת יהודי צרפת. עמד בראש בית הספר למנהיגות יהודית באורסיי, והחל משנת 1957 השתתף בכנסים השנתיים של האינטלקטואלים היהודים, כשיחד עם עמנואל לוינס ואנדרה נהר היה מראשי "אסכולת פריז למחשבת ישראל" (L'école de Pensée Juive de Paris), תנועה אינטלקטואלית רוחנית ששאיפתה הייתה להציג את תורת ישראל באמצעות לשון תרבותית מודרנית ואקדמאית, אוניברסלית.
בצרפת שמע שיעורים מפי מר שושני, בין היתר בספר נפש החיים.
במהלך פעילותו כיושב ראש הצופים היהודים בצרפת נפגש בישראל עם הרב צבי יהודה הכהן קוק, אשר עשה עליו רושם גדול והכיר לו את תורת אביו על גאולת ישראל. הרב אשכנזי אמר שהוא "הוריד לי את התורה לארץ". המפגש עם הרב צבי יהודה קוק (1955) חידד אצלו את מרכזיותם של ארץ ישראל והמדינה העברית. במשך שנים ביקש הרב אשכנזי לעלות לארץ, אך הרב צבי יהודה קוק הורה לו להישאר בצרפת: "היהודים זקוקים לך שם יותר מאשר בארץ".
באותו ביקור הכיר הרב אשכנזי בארץ גם מקובלים, בהם הרב יהודה לייב הלוי אשלג, הרב מרדכי עטיה והרב לוי סעדיה נחמני והוא הטמיע אלמנטים ממשנתם בהגותו.
אחרי מלחמת ששת הימים בא הרב אשכנזי לרבו הרב צבי יהודה קוק ואמר לו שהוא לא יכול עוד להיות בגלות והוא חייב ללמוד את חכמת ארץ ישראל. ואכן הוא עלה לארץ והתגורר בירושלים. הקים את מכון מעיינות ומרכז יאיר ללימודי יהדות וארץ־ישראל. מסר שיעורים לתלמידים דוברי צרפתית במכון מאיר. הוא היה למנהיג רוחני של רבים מיוצאי צרפת בישראל. הוא המשיך לנסוע לצרפת כדי ללמד שם ובעקבותיו עלו מאות משפחות. בארץ הוא עמד בקשרי שיח ודיאלוג בין דתי עם מרסל דיבואה, נזיר דומיניקני צרפתי ומרצה בכיר לפילוסופיה.
בשנת 1990 הוענק לו פרס יושב־ראש הכנסת לאיכות החיים.
נפטר בירושלים בט' בחשוון ה'תשנ"ז בגיל 74. נקבר בהר המנוחות בירושלים.
משנתו והשפעתו

בדומה למנהיגים אחרים של יהדות צרפת בתקופה שלאחר השואה, התמקדה הגותו של הרב אשכנזי בניסיון לקשור מחדש בין היהודים המרוחקים ממסורת היהדות למורשתם על ידי חיבור בין המסורת היהודית לבין המחשבה ועולם המושגים המערבי. בפילוסופיה ראה אמצעי לביאור התורה ושאף להבהיר באמצעותה את מושגי היסוד של היהדות שהבנתם התעמעמה במשך הדורות, ובכך לאפשר הבנה מעמיקה של מסורת ישראל. כיוון שהיה מושרש במקורות היהודיים, ועם זאת בעל ידע נרחב בעולם המחשבה המערבית, היה באפשרותו לשלב מקורות רבים, שונים ואף מנוגדים וליצור דרך חשיבה המתארת ומסבירה תופעות קיומיות. בשיטתו המשיך את הרמח"ל, המהר"ל, השל"ה הקדוש, הרב אליהו בן אמוזג, ומאוחר יותר הרב אברהם יצחק הכהן קוק והרב יהודה אשלג בעל הסולם, ובתוך כך יצר את תפיסתו העצמאית והמקורית, בה שאף להראות את חשיבותה של המסורת היהודית וממדיה, כפי שהיא משתלבת בתרבות העולמית.
תורתו הציעה זווית מקורית להבנת התורה, להבנת ההיסטוריה הלאומית והעולמית, ולהבנת המשכיות היהדות באמצעות חקירת תהליכי ההתחדשות מאברהם העברי, המשך בעם ישראל, דרך הזהות היהודית באלפיים שנות גלות, וכלה בזהות הישראלית. הרב אשכנזי הדגיש את חשיבות המעבר בימינו מיהודיות גלותית לישראליות לאומית, דרך "העבריות", בדומה לתרבות העברית שביקשה הציונות לחדש.
יחד עם תפיסותיו לגבי המעבר לזהות הישראלית, ראה הרב אשכנזי בממלכתיות (דוגמת זו של רבני ישיבת מרכז הרב) צביעות, והחזיק בדיעות קיצוניות בנושאים אלו. הוא ראה בנסיגה מסיני ובנסיגת אוסלו התנהגות גלותית מחפירה, ומשבר לאומי חריף. כמו כן הוא תמך בעצורי המחתרת היהודית ללא סייג.
הרב אשכנזי עודד את העלייה מצרפת. על תלמידיו הבולטים נמנים הרב שלמה אבינר, הרב יהושע צוקרמן, הרב ד"ר אליהו רחמים זייני, הרב אורי שרקי, פרופ' ג'ורג' מנדלבאום, הרב דוד בן־עזרא, הרב יוסף אטון, פרופ' רות רייכלברג, הרב אליקים (פייר) שמשוביץ ופרופ' אנדרה היידו.
במשך שנים נותרה הגותו של הרב אשכנזי עלומה לציבור דובר העברית כיוון שנמסרה בצרפתית. לאחר פטירתו החלו תלמידיו ומכון מניטו לערוך ולפרסם ספרים והקלטות מהגותו בעברית. כמה מתלמידיו הקימו מסגרות של לימודי תורה על שמו, כגון המכינה הקדם צבאית חמדת בבקעת הירדן ובית מדרש 'הרוח הגדולה' הפועל בירושלים וברשתות החברתיות.
לפי הרב אשכנזי, "המרחב המשפחתי הוא המקום לממש את תכלית השאיפה האנושית", והציווי פרו ורבו כולל גם את חובת החינוך.
משנתו והשפעתו > התייחסותו לשואה

הרב אשכנזי התוודע לשואה דרך אשתו אסתר פפרמן, שכל משפחתה נרצחה בשואה, והעיד על עצמו שהמפגש עם צלקות השואה השפיע רבות על הגותו. הוא התייחס לשאלה התאולוגית של השואה ולתשובות השונות שניתנו לשאלה זו, בפרט במאמרו "ויהי באחרית הימים".
הוא דחה את הרעיון של "פגאניזם בסגנון עברי", לפיה השואה הייתה רגע שבו כוחות הרוע גברו על כוחות הטוב שבאל. כמו כן, הוא דחה את התפיסה של "השואה כעולה" במובן של Holocaust, לפיה השואה התרחשה על מנת להוות כפרה לחטאי האנושות, כמעין "עקדה". גם הרעיון שהשואה היא עונש על חטאי עם ישראל נדחה על ידו, מתוך הכרה באמונה הפשטנית העומדת בבסיסה ובחוסר המידיות ביחס שבין החטא לחומרת העונש. גם הרעיון שהשואה היא המחיר שהיה צריך לשלם כדי להגיע לתקומה ולהקמת מדינת ישראל או הרעיון ההפוך שהיא הייתה עונש על "עוון הציונות" נדחו על ידו מכל וכל.
לעומת זאת, הרעיון שחופש הבחירה של האדם הוא מוחלט, ובכוחה של האנושות לחולל זוועות כמו השואה, התקבל אצלו כרעיון עוצמתי. עם זאת, הוא עצמו ראה בשואה אירוע חריג, הנתפס כהפרת הברית בין האל לעם ישראל והקורא לחשיבה מחודשת אודות קשר זה.
בסוף מאמרו, ובעקבות ספרו של הרב מרדכי עטיה, "סוד השבועה", הרב אשכנזי הסביר שלדעתו, השואה התחוללה כתוצאה של היעדרותה של ההשגחה האלוקית, דווקא בתקופה זו, כאשר עם ישראל נותר בגלות, אף על פי שהגיע זמן הגאולה, והעם עצמו היה אמור לפעול להגשמתה. גישה זו מטילה את אחריות השואה על האדם, ובפרט על רבני התקופה שלא ידעו לזהות את טיבה של התקופה ולצפות לגאולה.
משנתו והשפעתו > השפעתו של הרב אברהם יצחק הכהן קוק על תורתו של הרב אשכנזי

הרב קוק בזמנו עמד מול שתי תופעות ייחודיות, ששינו את פניה של היהדות: החילונות והציונות. הרב קוק הבחין ששתי תופעות אלו אינן מקריות, ושהן מהוות שלב ראשון של הגאולה, ושייכות לעיניינה הפנימי של היהדות. יש, אם כן להבהיר את שורשי יסודות הקודש והחול בישראל, ואת המתח הפנימי ביניהם, הקיים מראשית היווסד האומה, כשלכל אחד תפקיד שונה: האחד לביניין הגוף הלאומי, והשני להפחת נשמה בקרבו. רק שיתוף פעולה בין שתי המגמות המשיחיות יכול להביא לגאולה שלמה. על בסיס תורת הרב קוק, הגיע הרב אשכנזי להבנה שהקרע העמוק הקיים בחברה הישראלית נובע מהעדר בירור תורני מעמיק של מעמדה של הציונות.
משנתו והשפעתו > יחסו לממלכתיות מבית ישיבת מרכז הרב

בממלכתיות של רבנים בהשראת ישיבת מרכז הרב הוא ראה צביעות. הוא גרס כי מדינת ישראל מתנהלת בצורה גלותית ושפלה, ובמשבר סיני ובמשבר אוסלו הוא ראה אסון לאומי. לדעתו על מדינת ישראל היה להיות ריבונה בתקיפות ובלי כל היסוס, ולא לסגת בשום דבר. כשהמחתרת היהודית נתפסה, הוא תמך בעצורי המחתרת, גילה כלפיהם סימפתיה, והיה נוכח מאוד בליווי התהליכים איתם.
ספריו

עשרה ניסיונות נתנסה אברהם אבינו, בהוצאת נוצר חסד ליהודה, תשס"ב
פירורים משולחן גבוה – פנינים מתורתו של הרב יהודא לאון אשכנזי, בעריכת הרב שלמה אבינר, ספריית חוה
תקופת העומר – היבטים חדשים על תקופת פסח, העומר, חג העצמאות ושבועות, הוצאת נוצר חסד ליהודה, תשנ"ט
סוד העברי – יסודות האמונה לאור פסוקי התורה. כתבה ד"ר גבריאלה בן שמואל, בעריכת ישראל פיבקו. עד עתה יצאו שני כרכים מתוך חמישה מתוכננים, ספריית חוה, בית אל, תשס"ה–תשס"ט.
מספד למשיח?!, בעריכת הרב אליקים (פייר) שמשוביץ, ישראל פיבקו ואיתי אשכנזי, ספריית חוה, בית אל תשס"ו
סוד לשון הקודש, יסודות הקבלה הספרדית לפי ספר שערי אורה לר' חיים יוסף ג'יקטיליה, חלק א', בעריכת הרב שלמה בן נעים, ישראל פיבקו ואיתי אשכנזי, ספריית חוה, תשס"ו. חלק ב', בעריכת ישראל פיבקו, ספריית חווה, תשע"ח
סוד מדרש התולדות, שמונה כרכים, בעריכת חיים רוטנברג, ספריית חוה, תשע"ב–תשפ"א
מדרש בסוד ההפכים – מאמרים על זהות עברית־מוסרית, בעריכת איתי אשכנזי, בהוצאת ידיעות אחרונות ובית מורשה, תשס"ט
המאמין והפילוסוף – בירור "יסודות אמונתנו, בדרך אמונית עמוקה טהורה, ומתוך כך ממליא נדחה החושך של הכפירה, הפילוסופיה, הנצרות, האסלאם, והבודהיזם" (מתוך פתח הדבר). בעריכת הרב שלמה אבינר, ספריית חווה, תשע"ב
צהר לרזים – מבא לקבלה (מתוך הרצאות) ספריית חווה, תשע"ד
שערי דמעה – שיעורים על התפילה, בעריכת חיים רוטנברג. עד כה יצאו שני כרכים בהוצאת ספריית חוה, תשע"ז–תשע"ח
תפסתם את זה – ציטוטים מובחרים ממניטו, בעריכת הרב ספי גלדצהלר, בהוצאה עצמית. תשע"ח
מענה לשון: אסופת מאמרים – חלק א, תרגום: הרב אורי שרקי, הוצאת עמותת ברית עולם. תשפ"ב.
חיבורים נוספים שלו יצאו בצרפתית.
לקריאה נוספת

זכריה זרמתי, קבלה של אמ"ת – לימוד הסוד באלג'יריה על פי תורת הרב יהודה אשכנזי, מכון תורת אמ"ת, ירושלים, 2001
יצחק שוראקי, מסורת בעידן המודרני: חכמים ספרדים בדורות אחרונים, מבחר מכתביו, עמודים 289–335, סדרת עם הספר, הוצאת משכל, תל אביב, 2009
רוני קליין, אות, גוף, קהילה – עיונים בהגות יהודית־צרפתית בת זמננו, רסלינג, 2014, הפרק "תולדות ישראל כווקטור של האוניברסלי בהגותו של הרב ליאון אשכנזי", עמ' 139–150
הרב ספי גלדצהלר, מסע בראשית – אל הזהות, ההיסטוריה והאנושות על פי משנת מניטו, דברי שיר, 2018
ד"ר יוסף שרביט, עבריות ומעבר לה – דיוקן אינטלקטואלי של הרב יהודא ליאון אשכנזי (מניטו), אדרא, 2018
הרב אוריאל עיטם, שערים למשנתו של הרב יהודא ליאון אשכנזי (מניטו), הוצאת קורן (מגיד), 2021
הערות שוליים

↑  סוד מדרש התולדות 7: מבוא - מצופיות לציונות - מכון מניטו - הרב יהודא לאון אשכנזי ז"ל, באתר manitou.org.il
↑  חיים רוטנברג, סוד מדרש התולדות, כרך ו, ישראל: ספריית חוה, תשע"ח, עמ' 12
↑  גבריאלה בן שמואל, ההגות ההיסטוריוסופית והיסודות הקבליים בפרשנותו התנ"כית של הרב יהודה ליאון אשכנזי (מניטו), חיבור לשם קבלת תואר דוקטור לפילוסופיה, שער שני, עמ' 19.
↑  סוד מדרש התולדות חלק ה, עמ' 369
↑  לביוגרפיה המלאה ראה ספרו של מישל קוז'ינסקי, עברי ממוצא יהודי.
Koginsky, Michel. Un Hébreu D'origine Juive. Hommage Au Rav Yehouda Léon Askénazi, Jérusalem 1998.
↑  ציפי חוטובלי, בין מכירת הארץ לעקידת יצחק, nrg יהדות, 13 בנובמבר 2008.
1 2  עדותו של דן בארי, ראיון לאיתי קולין, 6 בנוב׳ 2022, הערוץ של מכון מניטו ביוטיוב. החל מדקה 3:25.
↑  תלמידי מניטו - הרב אליקים שמשוביץ, באתר מכון מניטו(הקישור אינו פעיל, 6.9.2021)
↑  אתר המכון(הקישור אינו פעיל, 6.9.2021).
1 2 3  הקב"ה מתיר בשרם כהפקר | אלדד וייל, באתר מוסף "שבת" - לתורה, הגות ספרות ואמנות, ‏2017-01-08
1 2 3  הרב יהודא לאון אשכנזי, מספד למשיח - פרק 2: ויהי באחרית הימים, באתר מכון מניטו
↑  אורי שרקי, "מניטו קורא את הראי"ה", מבוא ל"מספד למשיח?", קריית ארבע: ספריית חוה, 2006
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007257921105171  BnF: cb126620993 (data)  GND: 130687065  ISNI: 0000 0000 6652 5409  LCCN: n82222675  NTA: 189675306  SUDOC: 050125494  VIAF: 71513795   WorldCat (עם VIAF): 71513795 
מצבתו של הרב אשכנזי בהר המנוחות בירושלים
פול יאנג

| --- | --- |

פול יאנג, 2017
 לידה:  17 בינואר 1956 (בן 69) לוטון, הממלכה המאוחדת 
 שם לידה:  Paul Antony Young 
 מוקד פעילות:  הממלכה המאוחדת 
 תקופת הפעילות:  מ-1978 
 מקום לימודים:  אימפריאל קולג', Ashcroft High School, Wolmer's Schools 
 סוגה:  פופ רוק • גל חדש • בלו-אייד סול
 סוג קול:  טנור 
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 כלי נגינה:  גיטרה 
 חברת תקליטים:  קולומביה רקורדס 
 מספר צאצאים:  3 
 www.paul-young.com
 פרופיל ב-IMDb
 
פול יאנג, 1987
פול אנטוני יאנג (באנגלית: Paul Antony Young; נולד ב-17 בינואר 1956) הוא זמר ומוזיקאי אנגלי.
יאנג נולד בעיר לוטון שמצפון ללונדון, וכנער שיחק כדורגל וניגן בגיטרה בס. בשנות ה-70 הצטרף להרכב ה"סטריטבאנד", שזכור בעיקר הודות להצלחת השיר ההומוריסטי "Toast". ב-1979 התפרקה הלהקה, ויאנג ייסד את ההרכב "Q-Tips", שביסס את הצלחתו בעיקר על הופעות חיות ברחבי אירופה, ללא להיטים שהצליחו בבריטניה.
בעקבות פירוק ההרכב ב-1982, הוחתם יאנג על אלבום סולו באולפני CBS. לאחר כישלון שני הסינגלים הראשונים שהוציא, זכה הסינגל השלישי שלו, "(Wherever I Lay My Hat (That's My Home", להצלחה רבה. השיר הוא גרסת כיסוי לשיר של מרווין גיי. הוא הגיע למקום הראשון במצעד הסינגלים הבריטי ב-1983, וב-1992 נכלל בפסקול הסרט "החברים של פיטר".
סינגלים נוספים של יאנג שזכו להצלחה באירופה הם "Come Back and Stay" ו-"Love of the Common People", ובעקבותיהם הצליח גם אלבומו "No Parlez".
ב-1984 שר יאנג את השורה הראשונה והשורה האחרונה בסינגל הבאנד אייד, "Do They Know It's Christmas?", פרויקט שבו השתתף לצד מיטב אמני המוזיקה בבריטניה ובאירלנד. בתקופה זו הקליט גם את אלבומו השני, "The Secret of Association". ב-1985 כבש את מצעדי המוזיקה בארצות הברית עם גרסתו לשיר "Everytime You Go Away" של Hall & Oates.
ב-1990 הוציא את גרסת הכיסוי המצליחה לשיר "Oh Girl". בשנה זו גם הוציא את אלבום השירים הגדולים שלו, "From Time To Time - The Singles Collection". בשנת 1991 זכה ללהיט עולמי נוסף, "Senza una Donna", שיר שהקליט ביחד עם Zucchero. בשנות ה-90 המשיך להוציא גרסאות כיסוי לשירים שונים ולהופיע באירועים משמעותיים. ב-1993 איחד מחדש את ההרכב "Q-Tips" לסדרת הופעות קצרה.
בעשורים הראשונים של המאה ה-21 ממשיך יאנג להופיע ברחבי העולם, לעיתים בהופעות של הרכב הטקס-מקס "Los Pacaminos". ב-2006 גם הופיע במספר תוכניות בישול בריטיות בטלוויזיה.
בינואר 2009 הגיע יאנג לשלוש הופעות בישראל. בספטמבר 2010 ובמאי 2017 הוא שב והופיע בארץ.
הערות שוליים

↑  ערן סויסה, יאנג חסר מנוח: ריאיון עם פול יאנג, nrg, ‏7 בספטמבר 2010.
↑  דוד רוזנטל‏, פול יאנג הופיע בתל אביב: למרות האנרגיות שלו, הקהל לא מיהר להיפתח, באתר וואלה, 22 במאי 2017
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007405925005171  PLWABN: 9810557229605606  BNE: XX1163288  BnF: cb13901349j (data)  GND: 134562801  ISNI: 0000 0000 8362 4628  LCCN: n91019423  MusicBrainz: 967002b0-58ef-4b22-a58c-fbc631ff695c  NKC: xx0021121  NTA: 071533028  SNAC: w68h1x92  SUDOC: 169169146  VIAF: 19867504   WorldCat (עם VIAF): 19867504 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
יעל נעים

ערך זה עוסק במוזיקאית. אם התכוונתם למתמטיקאית ששם הלידה שלה הוא יעל נעים, ראו .
| --- | --- |

יעל נעים, 2008
 לידה:  6 בפברואר 1978 (בת 47) פריז, צרפת
 שם במה:  Yaël 
 מוקד פעילות:  צרפת, ישראל 
 תקופת הפעילות:  מ-2001
 עיסוק:  זמר-יוצר
 סוגה:  פופ • גל חדש • אינדי רוק • פולק
 שפה מועדפת:  צרפתית, אנגלית, עברית 
 כלי נגינה:  פסנתר, גיטרה 
 חברת תקליטים:  Tôt ou Tard
 פרסים והוקרה:  Victory of the album of traditional musics or musics of the world (2008)  קצין מסדר האמנויות והספרות (29 באוקטובר 2021)  ניצחונות המוזיקה - אמנית השנה (2016)  ניצחונות המוזיקה - אמנית השנה (2011)  אביר מסדר האמנויות והספרות 
 www.yaelnaim.fr
 פרופיל ב-IMDb
 
יעל נעים (נולדה ב-6 בפברואר 1978) היא זמרת-יוצרת ישראלית-צרפתייה.
ביוגרפיה

נעים נולדה בפריז להורים יהודים תוניסאים. בגיל 4 עלתה לישראל עם הוריה. המשפחה התגוררה ברמת השרון.
שם היא למדה נגינה על פסנתר בקונסרבטוריון למוזיקה ברמת השרון.
בוגרת תיכון אלון ברמת השרון, במגמת מוזיקה.
בצה"ל שירתה נעים כסולנית בתזמורת חיל האוויר.
את קריירת המוזיקה שלה התחילה בצרפת, כאשר השתתפה בקומדיה המוזיקלית Les Dix Commandements (עשרת הדיברות) בתפקיד מרים הנביאה במשך שנתיים וחצי. אלבומה האישי הראשון הוא In A Man's Womb שיצא בשנת 2001. היא שרה את השיר "You Disappear" (איט') מתוך אלבום זה גם בסרט "Harrison's Flowers" (אנ') של המפיק אלי שורקי. בשיריה המוקדמים של נעים היא מכונה "יעל".
בשנת 2006 השתתפה נעים באלבומה של דין דין אביב "סודותיי". נעים השתתפה בכתיבה ובהלחנה של השירים "סודותיי", "מה שתבקשי" ו"משמעויות", אותו גם שרה בדואט עם אביב.
במשך שנתיים התפתחה נעים בשירה והתאמנה בדירת הסטודיו בפריז עם חבריה דייוויד דונטין וג'ון ריד. הם הקליטו והלחינו 13 שירים שהפכו ב-22 באוקטובר 2007 לאלבומה השני שנקרא "Yael Naim"‏. 13 השירים באלבום הם בצרפתית, באנגלית ובעברית. סגנון השירים הוא פולק וג'אז. בינואר 2008 שודרה פרסומת הבכורה למחשב "מקבוק אייר" של חברת אפל, בה מושמע שירה של נעים "New Soul". השיר זכה לפרסום רב וב-1 בפברואר 2008 היה במקום השני ברשימת ההורדות של iTunes. השיר אף הגיע למקום ה-7 במצעד הבילבורד האמריקני, הישג שאף אמן צרפתי או ישראלי לא הגיע אליו קודם לכן. בחודש מאי יצא הסינגל השני, "פריז", המושר בעברית בשילוב מספר מילים בצרפתית.
במרץ 2010 שודר באמריקה הפרק The Greatest Story Ever D'ohed בסדרה משפחת סימפסון בו המשפחה מבקרת בירושלים. בפרק נעים דיבבה את דורית, אחייניתו של מדריך התיירים (שגולם על ידי סשה ברון כהן).
בסוף 2010 יצא אלבומה השלישי, "She Was A Boy", ששיריו הם באנגלית, והוא זכה לפופולריות רבה בצרפת. בטקס פרסי המוזיקה הצרפתי שנערך בחודש מרץ 2011, זכתה נעים בתואר "זמרת השנה" בצרפת בעקבות הצלחתה. בסוף 2012 תמכה במועמד לנשיאות פרנסואה הולנד ועם ניצחונו שרה את שיריה המוכרים בכיכר הבסטיליה. בפברואר 2016 זכתה בפעם השנייה בתואר "זמרת השנה" בצרפת, זאת לאחר הצלחתו של אלבומה Older, ובפרט מתוכו השיר "Dream In My Head". במאי 2016 הופיעה באצטדיון האולימפיה בפריז.
דיסקוגרפיה > אלבומי אולפן

2001 – In a Man's Womb
2007 – Yael Naïm
2008 – Yael Naim and David Donatien(בשיתוף דויד דונאטיין)
2010 – She Was a Boy (בשיתוף דויד דונאטיין)
2015 – Older
הערות שוליים

↑  ביוגרפיה(הקישור אינו פעיל) באתר הרשמי של יעל נעים
↑  אור הלר, תכבשי את פריז, nrg‏, 9.1.2008 
    תדהר ואלד, נעים מאוד, וואלה, 30.11.2007
↑  מרב יודילוביץ', יעל נעים זמרת השנה בצרפת, באתר ynet, 2 במרץ 2011
↑  חדשות 2, ‏יעל נעים – זמרת השנה של צרפת, באתר ‏מאקו‏, 13 בפברואר 2016
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007308443705171  BnF: cb155344848 (data)  GND: 135511321  ISNI: 0000 0000 7847 3810  LCCN: no2008049565  MusicBrainz: def226b0-7990-4b38-ab1a-7740461844dc  NKC: xx0086886  SUDOC: 157334783  VIAF: 21948323   WorldCat (עם VIAF): 21948323
חוסה לואיס רודריגס ספאטרו

חוסה לואיס רודריגס ספאטרו (בספרדית: José Luis Rodríguez Zapatero, ‏האזנהקובץ:Es-José Luís Rodríguez Zapatero.oga‏Ⓘ‏; נולד ב-4 באוגוסט 1960 בעיר ואיאדוליד) הוא פוליטיקאי ספרדי שהיה ראש ממשלת ספרד מטעם מפלגת הפועלים הסוציאליסטית הספרדית (PSOE) בשנים 2004–2011.
כמה מפעולותיו הבולטות כראש ממשלה היו הוצאת כוחות הצבא הספרדי מעיראק, הכרה בנישואים חד-מיניים, הרפורמה באוטונומיה של קטלוניה ופתיחה במשא ומתן עם ארגון הטרור הבסקי אט"א שמטרתו להביא אוטונומיה לחבל הבסקים.
ביוגרפיה > ילדות, נעורים ותחילת הקריירה הפוליטית

ספאטרו נולד בוואיאדוליד למשפחה מיוחסת שנקטה קו שמאלני. לדבריו, משפחתו ממוצא יהודי, כנראה מצאצאי האנוסים. אביו, חואן רודריגס גרסיה-לוסאנו, הוא עורך דין. סבו, חואן רודריגס לוסאנו, היה קפטן רפובליקני אשר נהרג בידי קבוצת לאומנים במלחמת האזרחים הספרדית.
ספאטרו גדל בלאון השייכת כעת לקהילה האוטונומית קסטיליה ולאון, שם למד בבית ספר יסודי דתי ולאחר מכן בבית ספר תיכון פרטי.
בשנת 1979 הוא הצטרף למפלגה הסוציאליסטית וב-1982 הוסמך למשפטים מטעם אוניברסיטת לאון, שם גם לימד משפט חוקתי. בשנת 1986 נבחר לקונגרס הנבחרים (הבית התחתון של הפרלמנט הספרדי) מטעם פרובינציית לאון, ובכך היה לחבר הפרלמנט הצעיר ביותר בבית התחתון. ב-1988 הוא מונה לתפקיד מזכ"ל המפלגה בלאון, אחרי מחלוקות קשות במפלגה.
ב-27 בינואר 1990 נישא לסונסלס אספינוסה דיאס, בתו של קצין הצבא רפאל אספינוסה ארמנדיראס, ונולדו לו שתי בנות. משפחתו שומרת בקנאות על פרטיותה וממעטת להופיע בתקשורת.
ב-1991 רקטור אוניברסיטת לאון החליט לבטל את חוזהו של ספאטרו, לאחר שהיועצים המשפטיים של הפקולטה קבעו כי קיים ניגוד עניינים בין משרתו של ספאטרו באוניברסיטה לבין פעילותו הפוליטית. זאת על אף שהיועצים המשפטיים של קונגרס הנבחרים לא מצאו ניגוד עניינים כזה.
ב-1994 הוא נבחר שוב לתפקיד מזכ"ל המפלגה ברוב של 68 אחוזים. בבחירות הכלליות בשנת 1996 הוא שמר על מושבו בבית התחתון, ושנה לאחר מכן נבחר שוב כמזכ"ל המפלגה.
ביוגרפיה > הכניסה לפוליטיקה הלאומית

בבחירות הכלליות בשנת 2000 המפלגה הסוציאליסטית הפסידה בפעם השנייה ברציפות למפלגתו של חוסה מריה אסנאר, מפלגת העם (PP), שגרפה את רוב המושבים. ספאטרו שוב שמר על מקומו, אך מפלגתו קיבלה רק 126 מושבים, 16 מושבים פחות מאשר בשנת 1996.
בוועידה ה-35 של המפלגה, חודשים אחדים אחרי הבחירות, הודיע ספטארו כי ירוץ לתפקיד ראש המפלגה, לאחר שראש המפלגה חואקין אלומניה התפטר בעקבות ההפסד בבחירות. למרות הביקורת נגדו עקב חוסר ניסיונו הפוליטי, הוא ניצח ברוב דחוק של 414 קולות לעומת 409 קולות למועמד היריב חוסה בונו (אשר מאוחר יותר כיהן כשר ההגנה בממשלתו של ספאטרו).
מיד לאחר היבחרו הצהיר כי לא יפריע לעבודת הממשלה ואף טבע את המונח "אופוזיציה שקטה". במסגרת זו, אחת מפעולותיו כראש אופוזיציה הייתה לנסח את האמנה נגד טרור, שעליה חתמו שתי המפלגות היריבות. אולם עד מהרה התגלעו מחלוקות בין הממשלה לאופוזיציה. הראשונה מביניהן הייתה על הדרישה להוריד את המיסים כדי לקזז את עליית מחירי הנפט. התנגשות חזיתית אחרת של ספאטרו עם הממשלה הייתה בעקבות התפרצות מחלת הפרה המשוגעת. ספאטרו ביקר את התנהלותה הכושלת של הממשלה בטיפולה במחלה וטען שהמצב יצא מכלל שליטתה של הממשלה. כמו כן, הוא ביקר את הממשלה על מדיניותה במשבר בין ספרד לבריטניה בעניין גיברלטר.
המחלוקת העיקרית בינו לבין ראש הממשלה אסנאר הייתה בעניין המלחמה בעיראק. סקרי דעת קהל שנערכו בספרד ב-2003 הצביעו על רוב גורף (כ-90% מהנשאלים) נגד פלישה לעיראק וכיבושה. ספאטרו סבר כי התקפה מזוינת שלא אושרה על ידי האומות המאוחדות היא בלתי חוקית, ולא ראה בפלישה לעיראק מלחמת מנע.
המלחמה בעיראק גרמה גם לחיכוכים בין ספאטרו לבין ארצות הברית. תקרית אחת התרחשה כאשר במהלך מצעד ביום חגה הלאומי של ספרד ב-12 באוקטובר 2003 ספאטרו לא קם ממקומו לכבודו של דגל ארצות הברית. הוא הסביר כי צעדו זה בא במחאה על המלחמה בעיראק ולא כדי לפגוע ברגשות העם האמריקאי. במצע הבחירות שלו הוא הבטיח כי יסיג את הכוחות הספרדיים מעיראק מיד לכשייבחר לראשות הממשלה.
ביוגרפיה > הבחירה לראשות ממשלה

ערב הבחירות הכלליות ב-2004 סקרי הבחירות ניבאו ניצחון למפלגת העם ולמועמדה לראשות הממשלה, מריאנו רחוי (יורשו של חוסה מריה אסנאר). אולם ב-11 במרץ, שלושה ימים לפני הבחירות, אירעו פיגועי הטרור בתחנות הרכבת במדריד שבהם נהרגו 191 אנשים ונפצעו למעלה מ-1,700 אנשים. בבחירות עצמן מפלגתו של ספאטרו, המפלגה הסוציאליסטית, השיגה 164 מושבים ו-43.27% מהקולות, בעוד שמפלגת השלטון, מפלגת העם, השיגה 146 מושבים ו-37.81% מהקולות בלבד. הפסדה של מפלגת העם בבחירות יוחס לתגובתה לפיגועים, כאשר ניסתה לטפול את האשמה על המחתרת הבסקית בעוד שהיו כבר עדויות כי מאחורי הפיגועים עמדו טרוריסטים איסלאמיים שפעלו בהשראת אל-קאעידה. ציבור הבוחרים ראה בזאת ניסיון מצד מפלגת העם להתחמק מהפסד בבחירות, שכן המפלגה חששה שהבוחרים יקשרו את הפיגועים במדריד עם תמיכתה בנוכחות הצבאית של ספרד בעיראק ולכן "יענישו" אותה בקלפיות.
ב-9 במרץ 2008 התקיימו בחירות כלליות בספרד והמפלגה הסוציאליסטית, בראשותו של ספאטרו, נחלה ניצחון נוסף.
ביוגרפיה > כראש ממשלת ספרד

ספאטרו החל בכהונתו כראש ממשלת ספרד ב-17 באפריל 2004. ממשלתו של רודריגס ספאטרו התאפיינה בהמשך המדיניות הכלכלית של הממשלה הקודמת; חקיקת חוקים סוציאליים פרוגרסיביים, כגון נישואים חד-מיניים ושינוי חוק הגירושים; ושינויים במדיניות החוץ כגון התרחקות מארצות הברית. כל הצעדים האלה נהנו מתמיכת מפלגות השמאל ועיקר האופוזיציה הייתה מפלגת העם בראשותו של מריאנו רחוי.
בין הצעדים של ממשלתו של ספאטרו יש להזכיר:
מאי 2004 - הסגת הכוחות הספרדיים מעיראק; על אף הביקורת מצד האופוזיציה.
יוני 2005 - חקיקת חוקים סוציאליים, המפורסם בהם הוא זה שמאפשר לשני אנשים מאותו מין להנשא זה לזה וכמו כן - הקלות בתהליכי הגירושין; על אף הביקורת מצד האופוזיציה והפגנות.
2005–2006 - הנהגת רפורמה במערכת החינוך שהחלישה את השפעתה של הכנסייה הקתולית בחינוך והכניסה תוכנית לימודים לאזרחות ולזכויות האדם.
2005–2006 - הרחבת האוטונומיה של קטלוניה; על אף ביקורת חריפה של האופוזיציה בטענה שאחדות ספרד בסכנה.
יוני 2006 - הכרזה על משא ומתן עם אט"א לאחר שהארגון הכריז על הפסקת אש "קבועה"; על אף ביקורת חריפה של האופוזיציה והפגנות מרובות משתתפים.