stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Sunway TaihuLight

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  מחשב-על 
 יצרן:  National Research Center of Parallel Computer Engineering & Technology 
 תאריך הפצה:  2016 
 על שם:  טאיהו 
 מידע טכני
 מערכת הפעלה:  לינוקס 
 זיכרון:  1.31 פטה-בית 
 מידות
 demo.wxmax.cn/wxc/index.php
 
Sunway TaihuLight (בסינית 神威·太湖之光) הוא מחשב-על סיני, ועד 2018 דורג במקום הראשון ברשימת טופ500 כמחשב העל המהיר ביותר בעולם, מהירות החישוב המרבית שלו עומדת על 93 פטהפלופס (עם מהירות תאורטית של 125 פטהפלופס). זוהי מהירות חישוב הגדולה כמעט פי שלושה לעומת מחשב-העל השני ברשימה באותה העת, טיאנחה-2 הסיני בעל כ-34 פטה-פלופס. הוא מחשב העל היעיל ביותר מבחינת צריכת האנרגיה שלו שעומדת על 6,051.30 מיליון פלופס לוואט. מחשב זה ממוקם בוושי במרכז הבינלאומי למחשוב-על, מחוז ג'יאנגסו, סין. ב-2018 תפס את מקומו ה-Sierra כמחשב העל המהיר ביותר בעולם.
מידע נוסף

למחשב זה 40,960 מעבדי RISC מרובי-ליבות של 64 ביט. כל מעבד מכיל 256 ליבות עיבוד ו-4 ליבות נוספות, כך שמערך המעבדים המרכיב את מחשב העל כולל 10,649,600 ליבות עיבוד. המחשב יכול לאחסן 20 פטה-בייט של זיכרון. עלותו הכוללת נאמדת ב-1.8 מיליארד יואן (כ-273 מיליון דולר אמריקאי).
מערכת ההפעלה של המחשב נקראת Sunway RaiseOS 2.0.5 והיא מבוססת על מערכת לינוקס.
הערות שוליים

↑  Sunway TaihuLight - Top500, www.top500.org (באנגלית)
מזרח

ערך זה עוסק באחת מארבע רוחות השמיים. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
הזריחה על רקע ים המלח כפי שצולמה ממצדה. בעברית האטימולוגיה של מזרח היא כיוון זריחת השמש
מִזְרָח הוא אחת מארבע רוחות השמיים. הוא הפוך למערב ונמצא בזווית ישרה לצפון ודרום. מזרח הוא כיוון הסיבוב של כדור הארץ ולכן זהו גם הכיוון בו זורחת השמש בקו המשווה בימי השוויון. בשל תנועת כדור הארץ, ביצוע שיגור לחלל ממזרח חוסך בהפרש המהירות. לכן, זהו הכיוון המועדף לביצוע שיגור לחלל אם אין סיבות אחרות לשיגור מכיוון אחר.
להבדיל מצפון ודרום שהם כיוונים מוחלטים, כלומר בעלי אותה משמעות בכל מקום על-פני כדור הארץ, מערב ומזרח הם כיוונים יחסיים, שמשמעותם תלויה במקום שבו נמצא אומרם. במפות נהוג שצד מזרח יהיה ימין המפה. מוסכמה זו החלה מהשימוש במצפן בו הצפון מכוון כלפי מעלה. כדי להפליג מזרחה בשימוש במצפן יש לכוונו לאזימוט 90 מעלות.
המזרח בשפה

מקור המילה מזרח בעברית הוא מהשורש ז-ר-ח והכוונה היא למקום שממנו זורחת השמש.
בתרבות העברית כיוון קדימה מתקשר למזרח ולכן המזרח מכונה בתנ"ך גם בשם "קדם". הדרום נמצא אז מימין (ולכן נקרא לעיתים 'תימן') והצפון נמצא משמאל (וכך הוא נקרא לעיתים בתנ"ך כמו גם בערבית: "שִמאל"). כפועל יוצא, המערב בתנ"ך נקרא גם בשם "אחור" והים התיכון מכונה שם לעיתים 'הים האחרון'. כל אלו הם ביטויים יחסיים.
בין המילים הלועזיות לכינוי המזרח נמצא את הלבנט המתייחס לחלק המזרחי של אגן הים התיכון ושם התואר אוריינטלי (מהמילה אוריינט). ממילה זו באה המילה הלועזית להתמצאות במרחב: אוריינטציה.
המונח "המזרח" משמש גם כדי להתייחס למדינות מזרחיות ביחס לארצות המערב, כמו: המזרח התיכון, המזרח הקרוב, מזרח אסיה, דרום-מזרח אסיה, המזרח הרחוק ואפילו כל האזור של יבשת אסיה וגם כל החלק הזה של כדור הארץ בו היא נמצאת. בזמן המלחמה הקרה, מזרח אירופה היה שם נרדף למדינות בעלות משטר קומוניסטי בחסות רוסית. כמו כן, מונח זה מתייחס למדינות ששוכנות במזרח ארצות הברית שבקרבת האוקיינוס האטלנטי.
בארצות הברית, המונח "המזרח" מתייחס לחצי המזרחי של המדינה, ובפרט לאזור החוף המזרחי של ארצות הברית, המיושב בצפיפות גבוהה יחסית. כך לדוגמה בליגת ה-NBA יש טורנירים נפרדים לקבוצות מ"מזרח" ומ"מערב" המדינה, שבסיומם נערך משחק הגמר של "המזרח" נגד "המערב".
הערות שוליים

↑  כמו שקורה במדינת ישראל, שמסיבות מדיניות, משגרים ממנה טילים לחלל מכיוון מערב.
↑  השפה העברית – ימה וקדמה צפונה ונגבה, באתר www.safa-ivrit.org
כריסטופר לנגן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  25 במרץ 1952 (בן 72) סן פרנסיסקו, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 מקום מגורים:  Princeton 
 השכלה:  ריד קולג'  אוניברסיטת מונטנה 
 
כריסטופר לנגן (באנגלית: Christopher Michael Langan; נולד ב-25 במרץ 1952) הוא אוטודידקט אמריקאי אשר מנת המשכל (IQ) שלו, כפי שדווח על ידי תוכנית הטלוויזיה "20/20" של רשת ABC ומקורות תקשורתיים אחרים, נאמדת בין 195 ל-210.
לנגן התפרסם בשנת 1999, בעודו עובד כמאבטח בארים בלונג איילנד, כ"איש החכם ביותר באמריקה" על ידי כמה מקורות תקשורתיים. לנגן פיתח תאוריה על הקשר בין הדעת (mind) לבין המציאות, אותה הוא מכנה "דגם תאורטי-קוגניטיבי של היקום". לטענתו, ניתן באמצעות התאוריה להוכיח את קיומו של אלוהים על בסיס רציונלי ומתמטי והיא מהווה בסיס ל"תאולוגיה לוגית".
ביוגרפיה

לנגן נולד בסן פרנסיסקו, ובילה את רוב ראשית חייו במונטנה. אמו הייתה בתו של ימאי עשיר אבל היא נותקה ממשפחתה. היא נישאה לארבעה גברים והתגרשה בזה אחר זה וילדה ילד מכל אחד מהם. אביו של לנגן מת או נעלם עוד לפני שנולד. הוא התחיל לדבר בגיל חצי שנה. לימד עצמו לקרוא לפני שהיה בן ארבע, ובבית הספר הוקפץ כיתות שוב ושוב. הוא גדל בעוני מרוד וסיפר שהוכה על ידי אביו החורג מאז שהיה בן כמעט שש עד לגיל 14 לערך. אז החל להתאמן באימון משקולות, ושם בכוח קץ להתעללות, על ידי שזרק את אביו החורג מן הבית ואמר לו שלא לחזור.
לנגן אומר שהוא בילה את שנותיו האחרונות בבית הספר התיכון בעיקר בלימודים עצמאיים, כשהוא מלמד את עצמו "מתמטיקה מתקדמת, פיזיקה, פילוסופיה, לטינית ויוונית, כל זה". לאחר שהשיג את הציון המושלם בבחינה הפסיכומטרית (ה-SAT) החל לנגן לפקוד את ריד קולג', הוא לא הסתדר שם ועזב את המקום. לאחר כמה שנים ניסה ללמוד באוניברסיטה של מונטנה, אבל לנוכח בעיות מימון ותחבורה, בשיתוף חוסר רצון טוב מצד הביורוקרטיה האקדמית לסייע לו בפתירתן, ומתוך אמונה שהוא "יכול, פשוטו כמשמעו, ללמד את הפרופסורים שלו יותר משהם יכולים ללמד אותו" – נשר מהמערכת.
הוא עבד בסדרה של עבודות גופניות, ועד אמצע שנות ה-40 שלו כבר הספיק להיות פועל בניין, בוקר, כבאי יערות, פועל חקלאי, ובמשך למעלה מעשרים שנה, מאבטח בארים בלונג איילנד. הוא אומר שהוא פיתח "אסטרטגיה של חיים כפולים": מצד אחד אדם רגיל, העושה את עבודתו ומחליף הלצות עם אחרים, ומצד שני חוזר הביתה לבצע משוואות בראשו, בעובדו ביחידות על הדגם תאורטי-קוגניטיבי של היקום שלו (The Cognitive-Theoretic Model of the Universe או בראשי התיבות CTMU).
תשומת לב רחבה אליו הגיעה בשנת 1999, כאשר המגזין אסקווייר פרסם כתבת דיוקן של לנגן וחברים אחרים של קהילת High IQ‏. כתבתו של מייק סאגר על המאבטח מרים המשקולות וה"תאוריה של הכול" שלו, ה-CTMU, עוררה גל של התעניינות בתקשורת בהציגה את לנגן כ"האיש החכם ביותר באמריקה". הנוירופסיכולוג ד"ר רוברט נובלי אשר בדק את ה-IQ של לנגן עבור "20/20" דיווח כי לנגן "שבר את תקרת המדידה". נאמר שנובלי נדהם, באומרו: "כריס הוא האדם הגבוה ביותר שמדדתי אי פעם, ב-25 שנה של עבודתי בזה".
כתבות וראיונות עם לנגן הופיעו במגזין Popular Science, הטיימס, Newsday,‏ Muscle & Fitness (שם דווח כי הוא יכול להרים משקולות של 225 ק"ג), ובמקומות אחרים. לנגן השתתף בתוכנית הטלוויזיה "20/20", התראיין ברדיו BBC וב-"First Person" של ארול מוריס, והשתתף בצ'ט חי ב-ABCNEWS.com. הוא כתב טורי שאלות-ותשובות עבור "New York Newsday",‏ "The Improper Hamptonian", ו-"Men's Fitness".
בשנת 2004 עבר לנגן עם ג'ינה אשתו (לבית לוסאסו), נוירופסיכולוגית קלינית, אל צפון מיזורי, שם הוא הבעלים והמפעיל של חוות סוסים.
ב-25 בינואר 2008, התחרה לנגן בתוכנית "1 נגד 100" של רשת הטלוויזיה NBC, וזכה ב-250,000 דולרים.
ראו גם

פאנאנתאיזם
אמונת השיתוף
תאוריה של הכול
תכנון תבוני
החלפת שטרי בנק ומלווה חובה, 1952

השטרות הישנים (למעלה) והחדשים (למטה)
החלפת שטרי בנק ומלווה חובה, 1952, הוא אירוע מוניטרי בו הוחלפה הלירה הארץ ישראלית שהייתה הילך חוקי מאז קום המדינה, בלירה ישראלית. האירוע שהחל בחקיקה משנית, במסגרת תקנות שעת חירום, לווה במלווה חובה בשיעור 10%, וקיבל תוקף חוקי במסגרת חקיקה עיקרית ב-20 באוגוסט 1952.
רקע

החל משנת 1927 היוותה הלא"י את ההילך החוקי בשטחי ארץ ישראל המנדטורית. בימים שלפני סיום המנדט, כשהתנהלו דיונים על תוכנית החלוקה והקמתה של מדינת ישראל, עלה לדיון גם נושא המטבע של המדינה העתידית, וזאת משיקולים של המחשת ריבונות ישראלית. בסמוך ככל שניתן להקמת המדינה.
היה צריך למצוא גוף שיסכים להדפיס שטרות של מדינה, שטרם הוקמה, ללא ידיעת הרשויות הבריטיות. בעקבות הפסקת פעולתה של מועצת המטבע, היה על המתכננים למצוא גורם שייקח על עצמו מעין תפקידיו של הבנק המרכזי במדינה החדשה.
ראשי הסוכנות היהודית, דוד בן-גוריון ואליעזר קפלן, הטילו את המטלה על כתפיהם של ראשי בנק אפ"ק אליעזר הופיין, ד"ר אהרן ברט וד"ר ארנסט להמן, שהמוסד בראשו עמדו, היה קשור בטבורו להסתדרות הציונית, ובבעלותו היו הניסיון והידע לצורך הנפקת השטרות, כישורים שלא היו בידיהם של מנהיגי המדינה שבדרך. מנהלי הבנק פעלו בידיעת ראשי הסוכנות היהודית ועל דעתם, אך קיבלו את כל ההחלטות באופן עצמאי. בבנק הוקמה "מחלקת הוצאת המטבע", אשר מכאן ועד להקמת בנק ישראל תיפקדה כבנק מרכזי. בראש המחלקה עמד ד"ר ארנסט להמן.
מבצע הנפקת השטרות החל ללא כל ביטחון שהממשלה העתידית אכן תסכים בבוא היום להכריז עליהם כעל המטבע שישמש את אזרחיה, וכאשר עצם דבר הכרזת המדינה היה נתון בספק, עקב שינויים במדיניותה של ארצות הברית. יו"ר הבנק, הופיין, ששהה בארצות הברית, הצליח לקבל את הסכמתו של בית דפוס אמריקאי (חברת 'אמריקן בנקנוט קו') להדפסת השטרות. אך עדיין היו כמה מכשולים שעמדו בדרך.
הצורך באישור מחלקת המדינה של ארצות הברית להדפסת שטרות של מדינה זרה.
סירובה של החברה המדפיסה לציין את שמה על השטרות.
טרם הכרזת המדינה, לא היה ברור באופן סופי מה יהיה שמה של המדינה.
היה מחסור בזמן כדי להכין עיצוב מקורי לשטרות החדשים.
על מנת להתגבר על קשיים אלו, הודפסו השטרות ללא ציון כי מדובר בהילך חוקי (המילים "מטבע חוקית לתשלום כל סכום שהוא" הוספו מאוחר יותר בבית דפוס ישראלי). מזמיני השטרות ויתרו על הדפסת שם החברה המדפיסה, ועיצוב השטרות התבסס על גלופות שהיו בנמצא בחברה בהן כאלה ששימשו להדפסת שטרות סיניים. מבלי שהיה ידוע שם המדינה העתידית, השם שהודפס על השטרות היה "לירה ארץ ישראלית", כשם המטבע המנדטורי.
ב-17 באוגוסט 1948, לאחר שהשטרות הגיעו ארצה בחשאי, הכריזה הממשלה הזמנית על השטרות כהילך חוקי, ויום לאחר מכן הם הוכנסו למחזור. הלירה הארץ ישראלית של בנק אנגלו-פלשתינה שימשה את תושבי ישראל כשלוש שנים, עד יוני 1952.
מלירה ארץ ישראלית ללירה ישראלית

ב-1 במאי 1951 הועברו כל הנכסים וההתחייבויות של "בנק אנגלו-פלשתינה" לחברה חדשה בשם "בנק לאומי לישראל בע"מ", ונוצר צורך להנפיק סדרת שטרות חדשה. אשר תישא את שמו החדש של הבנק.
הימים היו ימי משטר הצנע, ומשרד האוצר בראשותו של השר אליעזר קפלן, החליט לנצל את הצורך שנוצר, לשם ספיגת כספים מהציבור באמצעות מלווה חובה, ובראשית שנת 1952 הוטלה המשימה על מחלקת הוצאת המטבע (הפעם של בנק לאומי), וגם הפעם היא פעלה תחת מסווה של חשאיות. השטרות עוצבו תוך דמיון רב לשטרות של סדרת אנגלו-פלשתינה, והפעם נשאו את שם בנק לאומי, ואת שם המטבע החדש - "לירה ישראלית". בניגוד לפעם הקודמת, בה הודפסו השטרות בארצות הברית, בפעם זו הם הודפסו בלונדון בחברת דה לה רו. התוכנית קיבלה משנה דחיפות, והשטרות הוטסו ארצה בטיסת אל על. לצורך הטיסה פורקו מושבי המטוס ממקומותיהם, ותיירים שהיו אמורים לטוס בה, נדחו. כדי למנוע בהלה מהציבור, הטסת השטרות בוצעה תחת מעטה של סודיות, ואף התקשורת הונחתה להימנע מלפרסם את הדברים, אך בעקבות תוכנית כלכלית חדשה, נדחה ביצוע החלפת השטרות ומלווה החובה למועד מאוחר יותר.
ב-8 ביוני 1952 הודיע שר האוצר קפלן על מלווה החובה החדש, שאושר במסגרת הפעלת התקנות לשעת חירום. טרם הודעה זאת, רק בכירי המשרד היו בסוד העניינים. מבצע החלפת הכסף החל למחרת בשעה 12:00 בצהרים. תמורת כל לירה של בנק אנגלו-פלשתינה, שמסרו האזרחים בבנק, הם קיבלו לירה ישראלית אחת חדשה. 10% מכל סכום שהוחלף בבנק הועבר למשרד האוצר כמלווה חובה. חובת המלווה חלה רק על השטרות הגדולים, ולא על שטרות בני 500 פרוטה ולא"י אחת.
ב-10 ביוני נשלח "בנק נייד" לפרוזדור ירושלים, כדי להחליף את השטרות שבידי אנשי המעברות שבפרוזדור. ב-19 ביוני, כשהתברר שהבנקים אינם עומדים בקצב ההחלפה, הוחלט להקים תחנות החלפה נוספות בערים הגדולות. על פי הודעת שר האוצר בכנסת, בסך הכל הוחלפו במבצע 115 מיליון לירות.
עיריות ומועצות מקומיות הודיעו שיקבלו שטרות ישנים כתשלום ארנונה, בערכם המלא. עם סיום המבצע הודיעה מחלקת ההוצאה כי בעלי שטרות אשר לא הספיקו להחליפם במועד, יוכלו להגיש בקשה מנומקת בכתב, ולהחליף את השטרות בהתאם לקריטריונים שייקבעו על ידי משרד האוצר.
מבצע החלפת השטרות נמשך שבועיים, במהלכם גויסו 1,200 שוטרים. שוטרים חמושים הוצבו סביב בניין בנק לאומי בתל אביב, ובמעברי הגבול בוצעו חיפושים קפדניים, כדי למנוע הברחת כספים בחזרה לארץ.
עם תום מבצע החלפת השטרות, החל מבצע חשוב לא פחות - השמדת השטרות הישנים. השטרות רוכזו, מוינו ונספרו, במחלקת ההוצאה בבנק לאומי. כל שטר נוקב כדי לבטלו, וכל פעולה נרשמה בפרוטוקול. מבצע זה ארך כשלושה חודשים.
הברחת כספים לחו"ל ובחזרה

למבצע ההחלפה היו שתי מטרות, האחת ישירה, המתבססת על כללים מוניטריים, והיא התגברות על בעיות הנזילות בקופת המדינה. השנייה, עקיפה, והיא מלחמה בהברחת כספים לחו"ל. עד למבצע החלפת הכספים רווחה הדעה בין אנשי האוצר כי כספים רבים הוברחו על ידי גורמים שונים לחו"ל. על סמך הנחה זאת ביססו הנחות נוספות, ואת כל חוליי המשק תלו ב"מיליוני הלירות המסתובבות בחו"ל". אנשי האוצר האמינו כי ההפרש בין יתרת הכספים שבמחזור, לבין היתרה שתוחזר לבנקים, שזאת בפועל יתרת הכסף שהוברחה לחו"ל, יהיה גבוה ביותר.
על פי תוכנית האוצר, אנשים שישאירו את כספם בחו"ל יאבדו אותו, ואלו שינסו להבריחו בחזרה לגבולות ישראל, כדי להחליפו, יתפסו על ידי צוותי המיסים שהוצבו לשם כך במעברי הגבול. תוך שיתוף פעולה עם המשטרה פנו המפקחים לחשודים, פתחו את מזוודותיהם וביצעו בדיקות קפדניות. כל המטוסים שהגיעו לשדה התעופה לוד נבדקו, ובאחד המטוסים אף פורקו קירות פנימיים, לבדוק אם לא הוטמן שם דבר. צוותי ביקורת הגיעו אף ליישובים שונים וביצעו בדיקות בבתי התושבים.
בתום המבצע התברר כי ההפרש בין יתרת הכספים שהוחלפו, לבין יתרת המזומנים הידועה, היה כמיליון לירות בלבד, עובדה שהזימה את החשדות בדבר סכומים גדולים שהוברחו לחו"ל.
הברחת כספים לחו"ל ובחזרה > מורת רוח מהבדיקות

לא כל האנשים שעברו את הבדיקות, קיבלו אותן בהבנה. ביום שישי, 13 ביוני בשעה 2:30 לפנות בוקר, בוצעו חיפושים מדוקדקים במזוודותיהם של מספר אנשי ציבור שחזרו מחו"ל ארצה. סגן שר החינוך הרב קלמן כהנא שחזר מוועידת אגודת ישראל שהתקיימה בפריז, אמר: ”מלבד חוק יש גם שכל, לא צריך לפתוח מכונת כתיבה כדי לראות אם סגן שר החינוך, הכניס כסף של בנק אפ"ק”. סגן יו"ר הכנסת בנימין מינץ, סירב בתחילה לאפשר את הבדיקה, אך כאשר הוסבר לו שעקב מבצע החלפת השטרות הוחמרו הבדיקות הוא התרצה ואפשר את קיומן.
ההבדלים בעיצוב בין השטר החדש לישן

מחלקת ההוצאה של הבנק, הודיעה על פרטי ההבדלים בין השטרות שזה עתה נכנסו למחזור.
ההבדלים בעיצוב בין השטר החדש לישן > שטרות בני 500 פרוטה

הצד הפנימי - המסגרת בצבע ירוק-כחול במקום אפור. השטח הפנימי בצבע תכלת במקום חום בהיר. במקום בנק אנגלו-פלשתינה, נכתב בנק לאומי. ערך השטר במקום 500 מיל, 500 פרוטה, המילה "תל אביב" הוסרה.
גב השטר - השינויים בגוונים כמו בצד הפנימי. שם הבנק בערבית ובאנגלית משתנה לבנק לאומי כמו בצד הפנימי, והמילה "תל אביב", בערבית ובאנגלית הוסרה.
ההבדלים בעיצוב בין השטר החדש לישן > שטרות בני ל"י אחת

הצד הפנימי - המסגרת בצבע ירוק-זית במקום כחול. השטח הפנימי בצבע תכלת במקום חום בהיר. במקום בנק אנגלו-פלשתינה, נכתב בנק לאומי. ערך השטר במקום 1 לא"י, 1 ל"י, המילה "תל אביב" הוסרה.
גב השטר - אותם שינויים בצבעים ובכיתוב, כמו בשטר של 500 פרוטה.
ההבדלים בעיצוב בין השטר החדש לישן > שטרות בני 5 ל"י

אין כל שינוי בצבעי השטר. השינויים בכיתוב כמו בשטרות בני 500 פרוטה, ו-1 ל"י, וערך השטר בהתאם.
ההבדלים בעיצוב בין השטר החדש לישן > שטרות בני 10 ל"י

הצד הפנימי - המסגרת בצבע שחור במקום אדום. השטח הפנימי בצבע כתום במקום צהוב. במקום בנק אנגלו-פלשתינה, נכתב בנק לאומי. ערך השטר במקום 10 לא"י, 10 ל"י, המילה "תל אביב" הוסרה.
גב השטר - אותם שינויים בצבעים ובכיתוב, כמו בשטרות של 500 פרוטה, 1 ל"י, ו-5 ל"י.
ההבדלים בעיצוב בין השטר החדש לישן > שטרות בני 50 ל"י

הצד הפנימי - המסגרת בצבע חום כהה במקום סגול. השטח הפנימי בצבע כחול-ירוק במקום כחול. במקום בנק אנגלו-פלשתינה, נכתב בנק לאומי. ערך השטר במקום 50 לא"י, 50 ל"י, המילה "תל אביב" הוסרה.
גב השטר - אותם שינויים בצבעים ובכיתוב, כמו בשטרות של 500 פרוטה, 1 ל"י, 5 ל"י ו-10 ל"י.
ההבדלים בעיצוב בין השטר החדש לישן > החתימות

החתימות שנשאו השטרות החדשים, הן אותן חתימות שהוטבעו על השטרות הישנים, של א. ז. הופיין (יו"ר הבנק), ושל א. להמן (מנהל מחלקת ההוצאה).
לקריאה נוספת

א. ש. החלפת הכספים ותוצאותיה, עיתון הצופה, 25 ביוני 1952
הערות שוליים

↑  סדרת בנק לאומי לישראל, התשי"ב - 1952, באתר בנק ישראל
↑  חיים ברקאי, ימי בראשית של המשק הישראלי, ירושלים, הוצאת מוסד ביאליק, 1990, עמ' 27
↑  חיים ברקאי, ימי בראשית של המשק הישראלי, ירושלים, הוצאת מוסד ביאליק, 1990, עמ' 28
↑  משה תבור, מהיום יוחלפו שטרי הכסף בשטרי הבנק הלאומי לישראל, דבר, 9 ביוני 1952
↑  ההברחות לחו"ל קטנות באופן יחסי, הצופה, 25 ביוני 1952
↑  החלה החלפת הכסף, מעריב, 9 ביוני 1952
↑  מבצע החלפה, ומבצע השמדה, דבר, 4 ביולי 1952, בשולי הדברים
↑  חיפושים קפדניים במטוסים, מעריב, 11 ביוני 1952
↑  סגן שר החינוך מוחה על חיפוש שנערך אצלו בשדה התעופה, הארץ, 22 ביוני 1952
↑  חיפושים במזוודותיהם של חברי כנסת, מן העיתונות
↑  הלירות החדשות יבואו בעוד חודשיים
החלפת שטרות הכסף ללירה הישראלית בסניף בנק בתל אביב, מאי 1952
אינגריד ברגמן

| --- | --- |

 לידה:  29 באוגוסט 1915 שוודיה סטוקהולם, שוודיה 
 פטירה:  29 באוגוסט 1982 (בגיל 67) הממלכה המאוחדת לונדון, בריטניה 
 מקום קבורה:  נורה בגרבנינגספלאצן 
 מדינה:  שוודיה 
 תקופת הפעילות:  1934–1982 (כ־48 שנים) 
 מקום לימודים:  Dramatens elevskola  Palmgrenska samskolan 
 בן או בת זוג:  רוברטו רוסליני (24 במאי 1950–7 בנובמבר 1957)  לארס שמידט (1958–1979)   ג'ון ואן אייסן 
 צאצאים:  Pia Lindström, Isotta Ingrid Rossellini, איזבלה רוסליני 
 פרסים והוקרה:  פרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר (8 באפריל 1975)  פרס אמי לשחקנית הטובה ביותר במיני סדרה או סרט טלוויזיה (1982)  פרס סזאר של כבוד (1976)  פרס טוני לשחקן הטוב ביותר (1947)  פרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר (27 במרץ 1957)  פרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר (15 במרץ 1945)  כוכב בשדרת הכוכבים בהוליווד  פרס דונלדסון 
 http://www.ingridbergman.com
 פרופיל ב-IMDb
 חתימה:   
 
אינגריד ברגמן
אינגריד ברגמן כנערה צעירה
אינגריד ברגמן (בשוודית: Ingrid Bergman, ‏האזנהקובץ:Sv-Ingrid Bergman.ogg‏Ⓘ‏, ‏29 באוגוסט 1915 – 29 באוגוסט 1982) הייתה שחקנית קולנוע שוודית. זכתה בשלושה פרסי אוסקר, ארבעה פרסי גלובוס הזהב, שני פרסי אמי ופרס טוני.
לקריאה נוספת

אינגריד ברגמן ואלן ברגס, אינגריד ברגמן סיפור חיים, תרגם מאנגלית: י. ראובני, עם עובד, 1982.
לורנס לימר, אינגריד: חייה של אינגריד ברגמן, מאנגלית: שפי פז, הוצאת מסדה, 1987.
ברגמן, בתפקידה הקולנועי הראשון
ברמינגהאם ליידיווד (מחוז בחירה לפרלמנט הבריטי)

| --- | --- |
 מדינה:  הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת
 תאריך ייסוד:  14 בדצמבר 1918 
 שטח:  25.737 קמ"ר
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ במחוז:  152,000 (2021)
 קואורדינטות:  52°29′N 1°52′W﻿ / ﻿52.49°N 1.87°W﻿ / 52.49; -1.87 
  מפת מיקום  מפה מפורטת    he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
ברמינגהאם ליידיווד (באנגלית: Birmingham Ladywood) הוא מחוז בחירה לבית הנבחרים הבריטי מאז 1918.
חברת הפרלמנט הנוכחית מטעם המחוז היא שבאנה מחמוד ממפלגת הלייבור מאז 2010, המשמשת גם כלורד צ'נסלור בממשלתו של קיר סטארמר.
גבולות

גבולות המחוז השתנו במרוצת השנים. מאז 2024 נמצאים במחוז מחלקות העיר ברמינגהאם של ליידיווד (אנ'), נצ'לס (אנ'), ניוטאון (אנ') ועוד.
היסטוריה

אזור הבחירה היה בתחילה מקום מושב בטוח של מפלגת הלייבור מאז מלחמת העולם השנייה, למעט ב-1969, עת זכה וואלאס לולר (אנ') מטעם המפלגה הליברלית בבחירות במחוז. ב-1970 שוב זכתה מועמדת מטעם הלייבור, דוריס פישר (אנ').
חבר הפרלמנט הראשון מטעם המחוז היה נוויל צ'מברלין, לימים ראש ממשלת הממלכה המאוחדת, שעבר לייצג את מחוז  ברמינגהאם אדגבסטון (אנ') בשנת 1929. חברת הפרלמנט הנוכחית מטעם המחוז היא שבאנה מחמוד ממפלגת הלייבור מאז 2010, המשמשת גם כלורד צ'נסלור בממשלתו של קיר סטארמר.
חברי פרלמנט מטעם המחוז

| שנת בחירה | שם | מפלגה | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 1918 | נוויל צ'מברלין | המפלגה השמרנית | כיהן כראש ממשלת הממלכה המאוחדת בין 1937 ל-1940 |
| 1929 | וילפריד וייטלי (אנ') | מפלגת הלייבור |  |
| 1931 | ג'פרי לויד (אנ') | המפלגה השמרנית |  |
| 1945 | ויקטור ייטס (אנ') | מפלגת הלייבור |  |
| 1969 (אנ') | וואלאס לולר (אנ') | המפלגה הליברלית |  |
| 1970 | דוריס פישר (אנ') | מפלגת הלייבור |  |
| פברואר 1974 | בריאן וולדן (אנ') | מפלגת הלייבור |  |
| 1977 (אנ') | ג'ון סבר (אנ') | מפלגת הלייבור |  |
| 1983 | קלייר שורט (אנ') | מפלגת הלייבור |  |
| 2006 | קלייר שורט (אנ') | עצמאית |  |
| 2010 | שבאנה מחמוד | מפלגת הלייבור | מכהנת כיום כלורד צ'נסלור |
הערות שוליים

↑  Jo Adetunji, Mark Tran, General election 2010: first female Muslim MPs elected, The Guardian, ‏7 במאי 2010
↑  Ministerial Appointments: July 2024, GOV.UK
| --- | --- |
בקרת זהויות :  UKPARL: V0b2zt4s
נמל התעופה הבין-לאומי כווית

נמל התעופה הבין-לאומי כווית (בערבית: مطار الكويت الدولي) הוא נמל תעופה בין-לאומי הממוקם במחוז אל-פרוואניה, 15.5 קילומטרים דרומית לכווית סיטי. שטח הנמל הוא 37.7 קמ"ר. הוא משמש כבסיס פעולה מרכזי עבור כווית איירווייז וגז'ירה איירווייז.
החל מ-13 במרץ 2020, כל הטיסות המסחריות בשדה התעופה הבין-לאומי בכווית הושעו, עקב מגפת הקורונה.
כנסיית העלייה הרוסית

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  מנזר 
 מיקום:  ירושלים 
 מדינה:  ישראל 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1906
 תאריך פתיחה רשמי:  1906 
 מידות
 גובה:  64 מ' 
 
 קואורדינטות:  31°46′44″N 35°14′51″E﻿ / ﻿31.778833333333°N 35.247444444444°E﻿ / 31.778833333333; 35.247444444444
  (למפת ירושלים מוגדלת) כנסיית העלייה הרוסית(למפת ירושלים רגילה) כנסיית העלייה הרוסית(למפת הרי ירושלים רגילה) כנסיית העלייה הרוסית(למפת הרי ירושלים מוגדלת) כנסיית העלייה הרוסית
 
כנסיית העלייה הרוסית
הר הזיתים ועליו מגדלי אוגוסטה ויקטוריה וכנסיית העלייה הרוסית - תצפית מכיוון מגדל האוניברסיטה העברית בהר הצופים. באופק מדבר יהודה, ההרודיון ובקעת הירדן
כנסיית העלייה הרוסית (אל-מוסקוביה) היא כנסייה ומנזר על הר הזיתים בירושלים המשמרים את זכר עלייתו של ישו לשמים. לכנסייה מגדל פעמונים הבולט למרחקים והיא שייכת לכנסייה הרוסית הגולה (הכנסייה הלבנה).
הכנסייה המודרנית

המנזר והכנסייה נבנו בין השנים 1870–1887 על ידי הכנסייה הרוסית הפרבוסלבית תחת ניהולו של הארכימנדריט (ראש מנזר בכנסייה הרוסית) אנטונין קפוסטין (1817–1894) והאיגומן (ראש מנזר) פרתניוס. קפוסטין הקים את מבנה הכנסייה ואת מגדל הפעמונים המתנשא לגובה של 64 מטר. יחד עם בניית הכנסייה והמגדל נחפרו בורות מים רבים, נשתלו גנים והחלו בחפירות ארכאולוגיות.
הכנסייה המודרנית > תיאור הכנסייה והקהילה הנזירית במקום

קפוסטין נשלח לירושלים באמצע שנות ה-60 של המאה ה-19, כשרוסיה עמדה בפני סכנה של ערעור מפעלה באזור. הוא נשלח על ידי הרוזן איגנטייב, שגריר רוסיה בקושטא והגיע לירושלים בראש המשלחת הדתית השלישית. בעת שהותו בארץ רכש קפוסטין קרקעות רבות ברחבי הארץ, ובין היתר באלוני ממרא, עין כרם, יפו, בית ג'אלא עוד. פעילות רכישת הקרקעות שלו הייתה כה נרחבת עד שלבסוף אף איגנטייב ביקש ממנו להפסיק מדיבוק הקניות כי הן מעוררות את קנאתן וחשדותן של היריבות של רוסיה. קפוסטין קבור בכנסיית העלייה משמאל לכניסה. הכיתוב על קברו באותיות ומספרים סלאביים עתיקים.
האב פרתיוס הוא שדאג להקים את הקהילה הנזירית באתר. הוא החל לקיים במתחם טקסים דתיים פעמיים בשבוע. ב-1906 הסינוד הקדוש הכיר בקהילת הנזירות במקום. שנה לאחר מכן מנתה קהילת הנזירות במתחם 100 נשים. האחיות פתחו סטודיו לעשיית איקונות ובנוסף רקמו ריקמות שמייצרות עד לעצם היום הזה. האב פרתיוס נרצח בדקירת סכין בשנת 1909 ונקבר מאחורי הכנסייה.
הקהילה נקלעה למשבר חמור בעת מלחמת העולם הראשונה. הטורקים גרשו את האחיות ושיכנו במקום חיילים גרמנים וטורקים שהשחיתו את המתחם וחיללו אותו. הפעילות במתחם התחדשה עם הכיבוש הבריטי.
שטח המתחם כיום (2005) הוא 54,000 מ"ר והוא מוקף בחומה באורך של קילומטר וחצי. נכון להיום מתגוררות במתחם 46 נזירות ביניהם רוסיות, ערביות, רומניות, אסטוניות, אוסטרליות וגרמניות.
הכנסייה המודרנית > העיטורים בכנסייה

בכניסה לכנסייה צלב רוסי כאשר הקו הנטוי שחלקו פונה כלפי מעלה וחלקו האחר כלפי מטה מסמל את שני הגנבים שנצלבו עם ישו. הגנב הטוב שחזר בתשובה עלה לשמים והגנב הרע הלך לגהנום.
עיטורים רבים של הכנסייה נעשו על ידי האחיות עצמן. הן היו אחראיות גם על שיקום ציורי הקיר שנהרסו אחרי רעידת האדמה של 1927. רוב ציורי הקיר מתארים סיפורים מהברית החדשה שהתרחשו על פי המסורת על הר הזיתים. יוצאי הדופן הם ציורי הקיר בפינות הכיפה המציינים את ארבעת האוונגליסטים וציור הקיר באפסיס המתאר את ישו בין מריה ליוחנן המטביל.