stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ברדיה (בן כורש)

התבליט של כתובת ביסותון, בה נראה דריווש הראשון דורך על חזהו של ברדיה קודם הריגתו
ברדיה היה בנו של כורש הגדול ואחיו (לפי הרודוטוס גם מאם) של כנבוזי השני אשר ירש את כורש כמלך פרס.
ברדיה ידוע במספר שמות. הנודעים שבהם הם ברדיה (Bardiya)/ ברזיה (Barziya) (חילופי ד' וז' הם תופעה ידועה. כמו זהב בעברית ודהב בערבית), ובשמו היווני הנפוץ סמרדיס (Smerdis). ובווריאנטים לסמרידס: מרדוס (Mardos) ומרגיס (Mergis). כן הוא נזכר בשם טוניוקסארקס (Tonyoxarces) / טנוקסארס (Tanoxares).
פירוש שמו בפרסית הוא - הנאמן (סמרדיס הוא תרגום ליוונית של שמו). השם טוניוקסארקס הוא צורה יוונית של הביטוי הפרסי - 'איש גדול' (מתאים לתיאורו של הרודוטוס את ברדיה כאדם בעל חוזק גופני רב).
לא ידועים כמעט פרטים ביוגרפים על ברדיה למעט שמו ויחוסו המשפחתי. עיקר פרסומו בא לו בשל מותו על ידי אחיו כנבוזי השני ופרשת ההתחזות.
המקורות

רצח ברדיה נזכר בכמה מקורות. המקור החשוב ביותר הוא מצבת בהיסטון (או כתובת ביסותון) בה תיאר דריווש הראשון את פרשת הרצח ואת דרכו לשלטון. כן נזכר הרצח אצל הרודוטוס ההיסטוריון היווני הנודע, אצל קטסיאס, שהיה רופא בחצר ארתחששתא השני, ואצל יוסטינוס, סופר רומי מן המאה השלישית לספירה.
הבעיה

בין המקורות שוררת אי הסכמה עיקרית אחת: לפי מצבת בהיסטון וקטסיאס נרצח ברדיה טרם צאת כנבוזי למצרים. ואילו לפי הרודוטוס ויוסטינוס הוא נרצח אחרי צאת כנבוזי למצרים.
נראה כי כנבוזי חשש לצאת למסע למצרים בעוד אח היכול לסכן את שלטונו נמצא בבירה. על כן הגיוני יותר כי הוא הורה להמית את אחיו לפני היציאה למצרים.
ההתחזות

עיקר פרסומו של ברדיה בא כאמור בשל ההתחזות. לפי מצבת בהיסטון והרודוטוס דבר הרצח לא נודע אלא למתי מעט. את המצב ניצלו שני אחים אמגושים (או מאגים. כהנים בדת זרתוסטרה). אחד מהם שנקרא גאומתה (לפי מצבת בהיסטון) או ברדיה (לפי הרודוטוס) ודמה דמיון מפתיע לברדיה המומת, טען כי הוא בן כורש האמיתי, ומרד בכנבוזי. כנבוזי לא הספיק לדכא את המרד היות שמת בסוריה, בדרכו חזרה ממצרים. המתחזה מלך בפרס זמן מה, והיה נשוי לאטוסה, בת כורש הגדול כדי לאשש את שלטונו, עד שתרמיתו נחשפה (לפי הרודוטוס למתחזה חסרה אוזן אחת. אחד מאצילי פרס, אשר חשד כי זהו מתחזה, בקש מבתו, שהייתה פילגש המלך, למשש את האוזן. וכך נחשפה התרמית.) אז התאגדו מספר אצילים בראשות דריווש (לימים דריווש הראשון) - לחמו במתחזה, והכתירו את דריווש כמלך פרס.
תאוריית הקשר

היו שפקפקו בתיאור הסדור המופיע במצבת בהיסטון ואצל הרודוטוס. לפי דעה זו דריווש הראשון הוא רוצחו של ברדיה, ומשיקולי לגיטימציה טפל את האשמה על כנבוזי. לפי דעה זו כך היה מהלך האירועים: כנבוזי יצא למצרים. ברדיה נשאר בפרס (או יצא למצרים וחזר באמתלה כלשהי). ברדיה מרד בכנבוזי אחיו. כנבוזי נזעק לחזור ממצרים, אך מת בסוריה עת היה בדרכו חזרה. אז דריווש הראשון מרד בברדיה, והרגו.
לפי השערה זו היה חשוב לדריווש הראשון לתארך במצבת בהיסטון את מות ברדיה טרם צאת כנבוזי למצרים. כלומר למרות השם הזהה והדמיון החיצוני המפתיע, הוא הרג מתחזה ולא את ברדיה בן כורש (שהרי ברדיה האמיתי נרצח כבר על ידי כנבוזי).
לקריאה נוספת

Briant P, From Cyrus to Alexander – A History of the Persian Empire Winona Lake 2002
* הרודוטוס. היסטוריה. תרגמו וכתבו מבואות: בנימין שימרון ורחל צלניק-אברמוביץ. פפירוס, בית ההוצאה - אוניברסיטת תל אביב, 1998.
ג'אקומו מאטיאוטי

ג'אקומו מאטיאוטי (באיטלקית Giacomo Matteotti;‏ 22 במאי 1885 – 10 ביוני 1924) היה מנהיג סוציאליסטי איטלקי. נרצח בידי הפשיסטים בראשית תקופת שלטונם.
ביוגרפיה

ג'אקומו מאטֵיאוטי היה מנהיג המפלגה הסוציאליסטית המאוחדת בבית הנבחרים האיטלקי ומתנגד חריף של בניטו מוסוליני והמפלגה הפשיסטית.
ב-30 במאי 1924 נשא מאטיאוטי נאום נלהב ברומא נגד השלטון הפשיסטי, וטען כי הבחירות של 1924 היו מעשה הונאה וכי הפשיסטים זכו בהן באמצעות שימוש באלימות ושחיתות. ב-10 ביוני מטיאוטי נעלם. שכניו לרחוב הבחינו כי נערך מעקב על ביתו לפני היעלמו ובמיוחד הזכירו מכונית לנצ'ה שחנתה ברחוב, שלא הייתה שייכת לאיש מדיירי הרחוב. אחד השכנים, אשר רשם את מספר הרישוי של המכונית, מסר אותו למשטרה שאיתרה את המכונית ומצאה בה כתמי דם במושב האחורי. מוסוליני שטרם התבסס בשלטונו המוחלט, נאלץ להורות למשטרה לעצור את שלושת האנשים שנחשדו בעיני המשטרה, כתוצאה מחקירותיה, כמוערבים בהיעלמותו של מטיאוטי.
ב-18 באוגוסט נמצאה גופתו של מאטיאוטי בקבר רדוד מחוץ לרומא. שלושת החשודים שהיו בידי המשטרה בקשר להעלמו הועמדו לדין באשמת רצח, אולם בית המשפט זיכה שניים מהם ודן את השלישי לתקופת מאסר קצרה.
מעשה הרצח, שהיה ללא ספק מעשה ידיהם של הפשיסטים, עורר גל הפגנות אנטי-פשיסטיות וזעזע את שלטונו של מוסוליני, משטרם התבסס סופית באותה עת, וכמעט גרם לנפילת השלטון הפשיסטי, אולם מוסוליני הצליח להתגבר על גל ההפגנות והמחאות ויצא ממשבר זה כששלטונו מחוזק יותר.
הערות שוליים

↑  Maurizio Degl’Innocenti, Matteotti, l’uomo e il politico, in Fondazione Giacomo Matteotti-Fondazione di studi storici Filippo Turati, Matteotti 100 nelle scuole, 2022, p. 32.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007275558305171  PLWABN: 9811523414005606  BNE: XX1609124  BnF: cb120305562 (data)  CANTIC: a11704640  CiNii: DA02262755  GND: 119217570  ICCU: CFIV022414  ISNI: 0000 0000 8088 5283  LCCN: n79120220  NKC: skuk0000840  NLA: 35334978  NLG: 105742  NTA: 074777386  RERO: 02-A003572966  SELIBR: 267595  SNAC: w6bb0dbt  SUDOC: 028477820  Trove: 915831  VcBA: 495/213534  VIAF: 9862153   WorldCat (עם VIAF): 9862153
בריאן קייג'

| --- | --- |

קייג', 2017
 לידה:  2 בפברואר 1984 (בן 40) פרזנו, קליפורניה, ארצות הברית
 שם במה:  בריאן קייג' בריאן קייג'-טיילור קייג' ג'ון קייג' קריס לוגאן נייט קלאו
 משקל:  126 ק"ג
 גובה:  1.83 מטר
 לאום:  אמריקאי
 קריירה מקצוענית:  15 ביולי 2005 – הווה (19 שנים)
 מאמנים:  נורמן סמיילי טום פריצ'רד כריס קניון אוליבר ג'ון
 ליגות:  AEW
בריאן כריסטופר באטן (באנגלית: Brian Christopher Button; נולד ב-2 בפברואר 1984) הידוע יותר בשם הבמה שלו, בריאן קייג' הוא מתאבק אמריקאי, המופיע בארגון ההיאבקות All Elite Wrestling‏ (AEW).
באטן חתם על חוזה בארגון ההיאבקות World Wrestling Entertainment‏ (WWE) בשנת 2008 ונשלח למתחם הפיתוח שלו, Florida Championship Wrestling‏ (FCW), שם הופיע תחת שם הבמה קריס לוגאן. הוא עזב את הארגון כעבור שנה והחל להופיע עבור ארגוני היאבקות עצמאיים ברחבי ארצות הברית, כשהבולט ביניהם היה Pro Wrestling Guerrilla‏ (PWG), שבו הופיע תחת שם הבמה בריאן קייג'-טיילור. בשנת 2014, באטן החל להופיע בארגון ההיאבקות Lucha Underground, שם הופיע כקייג'. בין זכיותיו הרבות באליפויות בארגוני היאבקות רבים ומגוונים, קייג' הופיע בארגון ההיאבקות המוכר, Impact Wrestling, שבו היה פעם אחת אלוף העולם של אימפקט ופעם אחת אלוף ה-X דיוויז'ן של אימפקט.
חיים אישיים

קייג' החל לצאת עם מליסה סנטוס בשנת 2016, שבאותה תקופה האחרונה שימשה ככרוזה של ארגון ההיאבקות Lucha Underground. ב-23 בינואר 2018, נולדה ילדה לזוג בשם סקיילר פיית' באטן. השניים נישאו ב-12 ביולי 2019.
אליפויות והישגים

הישגים בארגון ההיאבקות All Elite Wrestling - AEW
אליפות FTW (פעם אחת)
קרב קזינו באטל רויאל (2020)
הישגים בארגון ההיאבקות All Pro Wrestling - APW
אליפות האינטרנט העולמית של APW (פעם אחת)
הישגים בארגון ההיאבקות Championship Wrestling From Hollywood - CWFH
אליפות המורשת של NWA (פעמיים)  - עם שון ריקר
הישגים בארגון ההיאבקות DDT Pro-Wrestling
אליפות איירון מן במשקל הבי מטאל (פעם אחת)
הישגים בארגון ההיאבקות Dungeon Championship Wrestling - DCW
אליפות במשקל כבד של DCW (פעם אחת)
הישגים בארגון ההיאבקות FEST Wrestling
גביע האהבה (2017)‏  - עם סמי קאליהן
הישגים בארגון ההיאבקות Fighting Spirit Pro - FSP
אליפות העולם במשקל כבד של FSP (פעם אחת)
הישגים בארגון ההיאבקות Florida Championship Wrestling - FCW
אליפות הזוגות של FCW (פעם אחת)  - עם ג'סטין גבריאל
הישגים בארגון ההיאבקות Future Stars of Wrestling - FSW
אליפות במשקל כבד של FSW (פעם אחת)
הישגים בארגון ההיאבקות Impact Wrestling
אליפות העולם של אימפקט (פעם אחת)
אליפות ה-X דיוויז'ן של אימפקט (פעם אחת)
כוכב ה-X דיוויז'ן של השנה (2018)
הישגים בארגון ההיאבקות International Wrestling Federation - IWF
אליפות העולם של IWF (פעם אחת)
הישגים בארגון ההיאבקות Lucha Libre AAA Worldwide
גביע העולם של לוצ'ה ליברה (2016)  - עם צ'אבו גררו ג'וניור וג'וני מונדו
הישגים בארגון ההיאבקות Lucha Underground
אליפות מתנת האלים של Lucha Underground (פעם אחת)
הזדמנות אולטימטיבית
הישגים בארגון ההיאבקות Main Event Wrestling
גביע קליפורניה (2011)
הישגים בארגון ההיאבקות Masters of Ring Entertainment - MORE
אליפות ההיאבקות של MORE (פעם אחת)
הישגים בארגון ההיאבקות Mayhem Wrestling Entertainment - MWE
אליפות במשקל כבד של MWE (פעם אחת)
הישגים בארגון ההיאבקות Mach One Wrestling - M1W
אליפות הזוגות של M1W (פעם אחת)  - עם שון ריקר
טורניר אליפות הזוגות של M1W‏ (2010)  - עם שון ריקר
הישגים בארגון ההיאבקות North America Wrestling - NAW
אליפות במשקל כבד של NAW (פעם אחת)
אליפות צפון אמריקה של NAW (פעם אחת)
הישגים בארגון ההיאבקות Piledriver Pro Wrestling - PPW
אליפות במשקל כבד של PPW (פעם אחת)
הישגים בארגון ההיאבקות Pro Championship Wrestling - PCW
אליפות בין-קליפורניה של PCW (פעם אחת)
הישגים בארגון ההיאבקות Pro Wrestling Experience - PWE
אליפות במשקל כבד של PWE (פעם אחת)
הישגים בארגון ההיאבקות Pro Wrestling Guerrilla - PWG
אליפות הזוגות של PWG (פעם אחת)  - עם מייקל אלגין
הישגים במגזין ההיאבקות Pro Wrestling Illustrated - PWI
PWI דירג אותו במקום ה-48 מתוך 500 המתאבקים הטובים ביותר לשנת 2019
המתאבק המשתפר של השנה (2019)
הישגים בארגון ההיאבקות Pro Wrestling Revolution - PWR
אליפות ג'וניור במשקל כבד של PWR (פעם אחת)
אליפות הזוגות של PWR (פעמיים)  - עם דרק סנדרס
הישגים בארגון ההיאבקות Warrior Wrestling
אליפות Warrior Wrestling (פעם אחת)
הישגים בארגון ההיאבקות WrestleCircus - WC
אליפות רינגמאסטר של WC (פעמיים)
אליפות סיידשואו של WC (פעם אחת)
הישגים בארגון ההיאבקות World Series Wrestling - WSW
אליפות במשקל כבד של WSW (פעם אחת)
אליפות הזוגות של WSW (פעם אחת)  - עם פליפ גורדון
קייג' הוא פעם אחת אלוף העולם של אימפקט
בנימין אפל

| --- | --- |
צילום מ-2017
צילום מ-2017
 לידה:  26 ביוני 1982 (בן 42) רגנסבורג, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 מוקד פעילות:  גרמניה 
 מקום לימודים:  האוניברסיטה למוזיקה ותאטרון של מינכן, Bayerische Theaterakademie August Everding 
 סוג קול:  בריטון 
 שפה מועדפת:  גרמנית 
 benjaminappl.com
 
בנימין אפל (בגרמנית: Benjamin Appl, ‏ נולד ב-26 ביוני 1982 רגנסבורג) הוא זמר בריטון לירי גרמני של מוזיקה קלאסית - אופרה, לידר ומוזיקה קולית קונצרטית.
ביוגרפיה

בנימין אפל נולד ברגנסבורג בשנת 1982.
הוא התחיל את חינוכו בפיתוח קול במסגרת מקהלת הקתדרלה בעיר הולדתו -Regensburger Domspatzen. במקביל ללימודי מנהל עסקים למד בהצטיינות פיתוח קול בבית הספר הגבוה למוזיקה ולתיאטרון במינכן (בין השאר אצל אדית וינס והלמוט דויטש) ובאקדמיה הבווארית לתיאטרון על שם אוגוסט אוורדינג. בשנים 2010–2013 למד בלונדון בבית ספר גילדהול למוזיקה ודרמה בכיתה לפיתוח קול של רודולף פיירנה. השפעה רבה על דרכו האמנותית הייתה לדיטריך פישר דיסקאו שאפל היה תלמידו האחרון באופן פרטי עד שנת 2012. תפקיד חשוב בעיצובו כאמן מילאו גם הפסנתרן גרהם ג'ונסון והזמרים ג'רלד פינלי, בריגיטה פסבנדר, כריסטיאן גרהאהר, פטר שרייר ותומאס המפסון.
אפל חתם על חוזה ארוך טווח עם חברת ההקלטות "סוני קלאסיקל" ובשנת 2016 הוכתר על ידי המגזין גרמופון כ"אמן החדש של השנה".
ביוגרפיה > בתחום האופרה

אפל גילם תפקידים כמו הרוזן ב"נישואי פיגרו" מאת מוצרט בלונדון, את התפקיד הראשי באופרה "אוון וינגרייב" מאת בנג'מין בריטן בבאנף (קנדה), איניאס באופרה דידו ואניאס מאת הנרי פרסל בפסטיבל אלדבורו, השר באופרטה "דם וינאי" מאת יוהאן שטראוס (הבן) במינכן, פפגנו בחליל הקסם מאת מוצרט, ד"ר פאלקה ב"עטלף" מאת יוהאן שטראוס, שונאר בפוצ'יני מאת פוצ'יני עם תזמורת רשות השידור במינכן והברון
טוזנבאך באופרה "שלוש אחיות" מאת פטר אטווש בתיאטרון פרינץ רגנט במינכן ובאופרה הממלכתית אונטר דן לינדן בברלין.
בקיץ 2014 בפסטיבל ברגנץ שר אפל בתפקיד לאו באופרה "החיים על גדות שביל הזהב" מאת ברנהרד גאנדרס. הוא שיתף פעולה עם מנצחים כמו כריסטיאן קורנין, יוהאנס דבוס, מיכאל הופשטטר, פול מקריש, כריסטוף פופן, ז'וליין סלמקור ואולף שירמר.
ביוגרפיה > בתחום המוזיקה הקולית הקונצרטית

כבריטון הופיע אפל גם כסולן קונצרטים עם האקדמיה למוזיקה עתיקה של ברלין, קולגיום באך משטוטגרט, קונסורט גבריאלי, התזמורת הפילהרמונית BBC, והתזמורת "נירנברגר סימפוניקר". הוא שר באורטוריות יוהאנס פסיון, מתאוס פסיון ואורטוריה לחג המולד מאת יוהאן סבסטיאן באך, ברקוויאם הגרמני מאת ברהמס, המשיח מאת הנדל, באורטוריה "שמשון" מאת הנדל, הבריאה מאת היידן, כרמינה בוראנה מאת קרל אורף וברקוויאם המלחמה מאת בריטן. בשנת 2012 שר אפל שירי תהלים במסגרת קונצרט בשידור חי בפני האפיפיור בנדיקטוס השישה עשר.
ביוגרפיה > בתחום הליד

אפל שר בערבי לידר בקרנגי הול, בויגמור הול ובשוברטיאדה בשוורצנברג (פורארלברג) ובהוהנאמס וערך רסיטלים כזמר לידר גם בפסטיבלים ריינגאו, האביב בהיידלברג, פסטיבל הפסנתר של רוהר, פסטיבל רביניה על יד שיקגו ופסטיבל הליד באוקספורד. הוא שר בליווי הפסנתרנים גרהם ג'ונסון, מלקולם מרטינו, הלמוט דויטש ומרטין שטאדטפלד.
אפל זכה במלגות של הקרן יהודי מנוחין "Live Music Now" ושל "קרן הלימודים של העם הגרמני" ובשנת 2003 במלגה מטעם אגודת "ריכרד וגנר".
הדיסקוגרפיה של אפל כוללת פרט להקלטות משידורים גם רסיטלים של לידר מאת מנדלסון ושומאן, בליווי מלקולם מרטינו, לידר לפי שירי היינריך היינה וכו'. בשנת 2010 ביצע במסגרת סיור בגרמניה גם את "שירי שוליה נודד" מאת גוסטב מאהלר.
בינואר 2017 ערך רסיטל בישראל במסגרת השוברטיאדה, בליוויו של גרהם ג'ונסון.
במישור האקדמי

החל מספטמבר 2016 מלמד אפל כ"פרופסור לליד גרמני" בבית הספר גילדהול. בנוסף הוא מקיים כיתות אמן ברחבי העולם.
פרסים ואותות הוקרה

2002 - פרס מיוחד של רשות השידור הבווארית על ביצוע יוצא מן הכלל של יצירה מן המאה ה-20
2003 - פרס בתחרות "מוזיקאים צעירים" (Jugend musiziert)
2012 - פרס שוברט מטעם אגודת שוברט הגרמנית
2014 - נבחר על ידי רדיו 3 BBC לאחד מכוכבי "הדור החדש של אמנים"
2014 - נבחר ל "כוכב עולה" של ארגון אולמות הקונצרטים של אירופה.
2016 - נבחר ל"אמן החדש של השנה" של המגזין "גרמופון"
2017-2018 - פרס דיטריך פישר דיסקאו מטעם האקדמיה של הדיסק הלירי "אופראוס הזהב"  (Orphées d’Or) עבור אלבום סולו
ג'ון זרקובסקי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  18 בדצמבר 1925 Ashland, ארצות הברית 
 פטירה:  7 ביולי 2007 (בגיל 81) פיטספילד, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 השכלה:  אוניברסיטת ויסקונסין-מדיסון 
 מעסיק:  אוניברסיטת הרווארד, אוניברסיטת קורנל, אוניברסיטת ניו יורק, אוניברסיטת ייל 
 פרסים והוקרה:  מלגת גוגנהיים (1954, 1961) 
 
תדאוס ג'ון זרקובסקי (באנגלית: Thaddeus John Szarkowski;‏ לפי ההיגוי הפולני: שַׁרקובסקי;‏ 18 בדצמבר 1925 – 7 ביולי 2007) היה צלם, אוצר ותאורטיקן של הצילום. כיהן בתפקיד האוצר הראשי של המחלקה לצילום במוזיאון לאמנות מודרנית בניו יורק (ה"מומה") בין השנים 1962–1991. עם כניסתו לתפקיד הנהיג סגנון צילום חדש, "צילום אנטי-מסורתי", שהיה מקורי יותר, אינסטינקטיבי ואנרגטי.
ביוגרפיה

ג'ון זרקובסקי נולד ב-18 בדצמבר 1925, באשלנד (Ashland), ויסקונסין. הוא החל לצלם בגיל 11, אז קיבל לראשונה בחייו מצלמה, ומאז הפך את הצילום לפעילותו העיקרית, יחד עם דייג ונגינה על קלרינט.
זרקובסקי החל ללמוד היסטוריה של האמנות באוניברסיטת ויסקונסין–מדיסון, אך קטע את לימודיו כדי לשרת בצבא ארצות הברית במהלך מלחמת העולם ה-2. בזמן לימודיו ניגן בקלרינט בתזמורת הסימפונית של מדיסון, אך בשל היעדרותו בעת המלחמה, החליפו אותו בנגן אחר. לאחר המלחמה השלים את לימודי התואר הראשון בהיסטוריה של האמנות בשנת 1947. זמן קצר לאחר סיום לימודיו התקבל לצוות של מרכז ווקר לאמנות במיניאפוליס, שם עבד כצלם המוזיאון בין השנים 1951-1948. במקביל פיתח את הקריירה שלו כצלם אמן, והציג במרכז ווקר תערוכת יחיד ראשונה ב-1949, לאחריה השתתף בתערוכות נוספות.
ביוגרפיה > עבודתו כצלם

בשנת 1954 זכה זרקובסקי לראשונה מבין שתי מלגות גוגנהיים שקיבל בחייו. עם מלגה זו החל לעבוד על פרויקט צילום הבניינים המפורסמים של שיקגו, בתכנונו של הארכיטקט לואיס סאליבן. השפעתו המוקדמת הייתה ווקר אוונס ואדוארד וסטון "ווקר על האינטליגנציה ווסטון על העונג", אמר זרקובסקי ב-1948.[דרוש מקור] עבודה זו פורסמה בספר The Idea of Louis Sullivan שיצא לאור בשנת 1956. בין השנים 1958 ל-1962 חזר זרקובסקי לוויסקונסין הכפרית, ובעזרת מלגת גוגנהיים נוספת בה זכה ב-1961, צילם תמונות העוסקות בקשר של האדם והטבע. עבודה זו פורסמה בספר The face of Minnesota שיצא לאור ב-1958.
כשהגיע זרקובסקי לניו יורק ב-1962 כבר היה צלם מוערך. הוא פרסם שני ספרים של עבודותיו, זכה במלגות גוגנהים היוקרתיות, והתכונן לעבוד על פרויקט חדש, כשהוצע לו תפקיד אוצר מחלקת הצילום במוזיאון לאמנות מודרנית.
שנה לאחר הגעתו לניו יורק, התחתן עם הארכיטקטית ג'יל הנסון, ולזוג נולדו שתי בנות, נטשה ונינה ובן אחד, אלכסנדר, שנפטר בשנת 1972, בגיל שנתיים. ג'יל נפטרה בדצמבר 2006.
בשנת 2005, למעלה מעשור לאחר פרישתו מניהול המחלקה לצילום במוזיאון לאמנות מודרנית, העלה זרקובסקי תערוכה רטרוספקטיבית של תצלומיו, שנפתחה במוזיאון לאמנות מודרנית בסן פרנסיסקו, והוצגה גם במוזיאון לאמנות מודרנית בניו יורק ב-2006. תצלומיו של בניינים, מראות רחוב, חצרות אחוריות וטבע התאפיינו בתיאור בהיר וישיר, ובפשטות הטהורה על גבול הפיוטי, אותם קידם והעלה על נס בעבודתם של הצלמים בהם תמך כאוצר.
עבודתו כאוצר במוזיאון לאמנות מודרנית בניו יורק

בשנת 1962 נבחר זרקובסקי להחליף את אדוארד סטייכן (Edward Steichen), כאוצר הצילום במוזיאון לאמנות מודרנית בניו יורק. במהלך שלושים השנים הבאות, עד 1991, שימש בתפקיד זה. בשנת 1963 הוא יזם תערוכת יחיד של הצלם הצרפתי ז'אק-אנרי לרטיג שזכתה להצלחה רבה. זרקובסקי הצליח לשרטט מפה של הצילום שסיפקה הגדרה פורמליסטית יסודית, דרכה ניתן היה לדרג צלמים ואת עבודותיהם. גישתו הייתה הפוכה מזו שאפיינה את תפיסת הצילום כאמנות במאה ה-19, לפיה על הצילום לחקות את האמנויות האחרות, ובפרט את הציור, כדי להחשב כאמנות. זרקובסקי טען במאמרו המפורסם "The Photographer's Eye" ‏ (1966) שעל הצלם לזנוח את הסטנדרטים הפיקטוריאליסטיים המסורתיים, ולהיות יצירתי במונחיו ואיכויותיו הפנימיות האנהרנטיות, איתם הצילום "נולד שלם". התאוריה שעמדה בבסיס תפיסתו גרסה כי הצילום הוא צורה אמנותית, אך הוא מדיום השונה מצורות אחרות של הבעה ויזואלית, בגלל הייחודיות האסתטית והטכנולוגית האופיינית לו.
זרקובסקי שינה במהירות את גישת המוזיאון למדיום הצילום, הגישה שהוביל סטייכן כאוצר, ואופיינה בתצוגות פופולריות, היפראקטיביות, הגדושות מקיר לקיר בהדפסי ענק באיכות ירודה ובשקפים שנתלו מהתקרה (נוסח "משפחת האדם"), לתצוגות מאופקות על קירות הגלריה הלבנים. הדפסי הקיר גדולי הממדים של סטייכן צומצמו תחת ידיו לגדלים בינוניים סטנדרטיים בעלי גודל אחיד..
עבודתו כאוצר במוזיאון לאמנות מודרנית בניו יורק > תערוכות

התערוכה הראשונה באצירתו התקיימה בשנת 1962 ונקראה "חמישה צלמים בלתי קשורים זה לזה" (Five Unrelated Photographers), שמה העוקצני הכריז כי אף-על-פי שסטייכן בכבודו ובעצמו בחר בו למחליפו, זרקובסקי לא היה עושה דברו. זרקובסקי לא הסכים לקבל את התפקיד שייעד סטייכן לצילום - תפקיד של מדיום בעל כוח חברתי רב, הקשור לתקשורת ההמונים, שאפשר לגייסו למטרות חינוך מוסרני ובידור פופולרי. עבור זרקובסקי, פועלו של סטייכן פגע במעמדו של הצילום כמדיום אסתטי ובמעמדו של הצלם כאמן אוטונומי..
בתערוכה "עינו של הצלם" (The Photographer's Eye) שהוצגה בשנת 1964, החל זרקובסקי לנסח את אוצר המילים הפורמליסטי של הצילום, דרכו שאף לאפיין מבחינה תאורטית את המבנה הוויזואלי של כל תצלום באשר הוא. בתערוכה הציג תצלומים מוכרים ואנונימיים שגילמו עבורו את תמצית המאפיינים הוויזואליים המהותיים לצילום.
בתערוכתו המשפיעה "תיעודים חדשים" (New Documents) בשנת 1967, זרקובסקי היה הראשון להעניק חשיבות לעבודותיהם של דיאן ארבוס, לי פרידלנדר (Lee Friedlander) וגארי וינוגרנד. תצוגה זו נחשבה לרדיקאלית בזמנה. היא הגדירה כיוון חדש בצילום, תמונות הנראות יום-יומיות, תמונות חטף ונושאים שלכאורה נראו רגילים כל כך שקשה היה לקטלג אותם. בטקסט שכתב על התערוכה, זרקובסקי אמר שמטרתו של הצילום הדוקומנטרי עד אז הייתה להראות מה לא נכון בעולם, כדרך ליצור תיקון. דור חדש של צלמים נטל את הגישה הדוקומנטארית לכיוון אישי יותר, היעד שלהם לא היה לתקן את החיים, אלא לדעת עליהם.
בשנת 1973 העלה את התערוכה "תמונות מן העיתונות" (From the Picture Press), שנבנתה מתוך ארכיב הצהובון "ניו יורק דיילי ניוז".
תצוגה נוספת שזרקובסקי ארגן במומה ב-1976, הציגה את עבודתו של ויליאם אגלסטון, אשר צילם תמונות רוויות צבע, בניגוד לצבעי השחור לבן השמרני של הצילום האמנותי בזמנו. "המדריך של ויליאם אגלסטון" (William Eggleston's Guide) נחשב לתערוכת הצילום הגרועה ביותר באותה שנה, אך בזכות דבקותו בעבודותיו של אגלסטון, עזר זרקובסקי לשנות בסופו של דבר את מסלול הצילום.
בין התערוכות הרבות אשר ארגן כאוצר במומה הייתה התערוכה "מראות וחלונות" (Mirrors and Windows) ב-1978. בתערוכה זו הוא חילק את הצילום לשתי קטגוריות: תצלומים דוקומנטאריים ותצלומים המשקפים ניסיון לתרגם את העולם.
תערוכה נוספת שאצר תחת הכותרת "אטז'ה ואמנות הצילום" (Atget and the Art of Photography) אשר הופיעה בארבעה חלקים בין השנים 1981-1985. אז'ן אטז'ה שהיה צלם צרפתי מסחרי ונטול יומרות אומנותיות, הוצג על ידי זרקובסקי כצלם פיוטי בעל רגישות צילומית.
ב-1990, תערוכתו האחרונה הייתה מבט כללי ייחודי אשר נקרא "צילום עד עכשיו" (Photography Until Now), בתערוכה זו סקר את התפתחות הטכנולוגיה של מדיום הצילום והשפעתה הרבה בהסתכלותנו על צילומים.
חלק מראייתו הכוללת של הצילום הייתה כרוכה במודעות גדולה לצדדים הטכנולוגיים של המדיום – מצלמות, סרטי צילום, עדשות וכו’. אבל עד גבול מסוים. דימויים שעברו טיפול במחשב כבר היו מחוץ לשדה הראייה שלו, ממש כפי שהיו העבודות הצילומיות (מבוססות צילום, לא בהכרח צילום “טהור”) מהסוג שיצרו אמנים חשובים כמו שרי לוין, סינדי שרמן, ריצ’רד לונג, ריצ’רד פרינס, לואיס לואר ואחרים. אלה נראו לו מחטיאים את המטרה האמיתית של הצילום: תיעוד פואטי לסוגיו. זה אולי אמנות, צוטט באחד המקומות, אבל זה לא בהכרח צילום. ב- 1991 הוא פרש מתפקידו במומה. החליף אותו בתפקיד פיטר גאלאסי.
כתאורטיקן של הצילום

בשנות ה-60 המוקדמות, כאשר החל זרקובסקי את קריירת האוצרות שלו, הצילום נתפס בדרך כלל כמדיום המביא תועלת, שמטרתו לתעד את העולם. אולי יותר מכל אחד אחר, זרקובסקי שינה השקפה זו. עבורו, הצילום היה דרך ביטוי רבת עצמה ובעלת משמעות ככל אמנות אחרת. ספריו נחשבים חשובים בתוכניות הלימוד של תולדות האמנות בארצות הברית.
כתאורטיקן, זרקובסקי חיפש ישועה תאורטית לצילום כולו, שתציל אותו מן הפלישות של תרבות ההמונים. זרקובסקי ביקש לעשות זאת על ידי הגדרה חדשה של טבעו האסתטי של המדיום. בהשפעת דעותיו של היסטוריון האדריכלות ג'ורג' קובלר, טען זרקובסקי שאת ההיסטוריה של כל צורת אמנות צריך לאתר דרך שינויים נראים במאפייניה הצורניים (פורמליים), כגון קווים, ולא דרך שינויים של הנושא (subject matter). כשמדיה מתפתחת, טען, היא משתכללת ובוחנת את הפוטנציאל הצורני שלה.
הפרויקט שלו נע סביב שלושה צירים עיקריים הכוללים:
הצגת אוצר מילים פורמליסטי, המסוגל להקיף מבחינה תאורטית את המבנה הוויזואלי של כל תצלום קיים באשר הוא.
בידודה של "פואטיקה" ויזואלית מודרניסטית, המובנית לכאורה בדימוי הצילומי מעצם טבעו.
הסטת ה"מסורת המרכזית" של הצילום מציר המודרניזם הגבוה של צלמים כגון סטיגליץ ווסטון, וניתובו לעבר מקורות, שנחשבו קודם לכן משניים לצילום האמנותי.
תוכניתו השאפתנית של זרקובסקי לעיגון הצילום בתחום אסתטי משלו הגיעה בסדרה של מאמרים תמציתיים שראו אור החל משנות ה-60. בספרו המפורסם והנקרא ביותר, "להתבונן בתצלומים", (looking  at Photographs) מ-1973, מנה זרקובסקי חמישה מאפיינים תלויים הדדית, אותם תפס כייחודיים לצילום:
הראשון הוא "הדבר כשלעצמו" (the thing itself) - תצלום הוא תמונה, ולא שווה ערך של המציאות.
המאפיין השני, "הפרט" (the detail), מתייחס ל"צלילות העזה" של התצלום, ולעובדה שהוא יכול רק "לבודד מקטע" מהמציאות.
נקודה נוספת היא "המסגרת" (the frame), או "הפעולה המשמעותית של הכללה והוצאה" של פרטים מהמסגרת של הצילום.
"נקודת המבט" (vantage point) מאפשרת לצלמים להציג את הנושא מנקודות מבט לא צפויות.
הנקודה המסכמת עוסקת במושג ה"זמן, הייחודי לצילום, שכן "כל התצלומים הם חשיפות של זמן, בעלי משך קצר או ארוך יותר".
זרקובסקי אייר כל אחת מהנקודות שמנה בעזרת עבודה של צלמים עכשוויים או מההיסטוריה של המדיום.
כתאורטיקן של הצילום > מאמרים

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
צילום ותקשורת המונים (1967): מאמר בו שרטט זרקובסקי הבחנה חדה בין עבודתם של צלמי מלחמת האזרחים האמריקנית מהמאה ה-19 (כטימותי או'סאליבן ומת'יו בריידי) לבין ה"רפיון" שמאפיין את הצילום ואת עבודתם של צלמים יצירתיים בעידן תקשורת ההמונים. הצלמים העכשוויים, טען זרקובסקי, טובים פחות משום שהם "מעוניינים פחות ופחות בהתבוננות בהירה", שהיא שליחותו האמיתית של הצילום. הוא ייעץ לצלמים צעירים ללמוד מצלמי המאה ה-19, כאטז'ה, כיצד ליצור תצלומים מחושבים שנבנו מתוך שיקול דעת ויציבות.
פרסים

זרקובסקי זכה לפרסים רבים על תרומתו בשדה הצילום, הכוללים שתי מלגות גוגנהיים בשנים 1954, 1961 ושישה תוארי דוקטור של כבוד.
נוסף על כך קיבל:
אות כבוד של ראש העיר ניו יורק על קידום האמנות והתרבות בשנת 1979
פרס על קרירה מכובדת בצילום מאגודת חברי הצילום בשנת 1988
פרס על כתיבה מהמרכז העולמי לצילום בשנת 1995
שני פרסים מארגון האמנות הלאומי בשנים 1998, 2005
זרקובסקי נפטר ב-7 ביולי 2007, בגיל 81.
ביבליוגרפיה

Gefter Philip, John Szarkowski, New York Times, July 9, 2007
Grundberg Andy, John Szarkowski, Art in America, September, 2007
Mora Gilles, The last photographic heroes, Abrams, New York, 2007
דירקטור רותי, פוטו פיניש, ידיעות אחרונות, אוקטובר 2007
פיליפס כריסטופר, כס השיפוט של הצילום, בתוך המדרשה 5, צילום/ טקסט/ אמנות, עורכת: סימן-טוב נעמי, מאי 2005, עמ' 156-163
הערות שוליים

↑  Mary Warner Marien, 2006. Photography: a cultural history, Pearson Education, Inc. New Jersey, p.381
↑  כריסטופר פיליפס, "כס השיפוט של הצילום", בתוך המדרשה 5: צילום/ טקסט/ אמנות, מאי 2005, עמ' 156
↑  כריסטופר פיליפס, "כס השיפוט של הצילום", בתוך המדרשה 5: צילום/ טקסט/ אמנות, מאי 2005, עמ' 157
↑  כריסטופר פיליפס, שם, עמ' 159
↑  כריסטופר פיליפס, שם, עמ' 157
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007280301005171  BIBSYS: 90220387  BNE: XX888672  BnF: cb11925855z (data)  CANTIC: a12196472  CiNii: DA04275259  GND: 129450804  ISNI: 0000 0001 2096 8551  LCCN: n50032261  NDL: 00764237  NKC: xx0118425  NLG: 263295  NTA: 069626006  PIC: 301572  RKD: 333546  SELIBR: 283122  SNAC: w6z89grb  SUDOC: 027153002  ULAN: 500125639  VcBA: 495/123228  VIAF: 110959125   WorldCat (עם VIAF): 110959125