stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
טמרר
דמויות

ויליאם לורנס: גיבור הסדרה. סרן בחיל הים והאוויר המלכותי.
ארתור המונד: דיפלומט בריטי שמשמש כמתורגמן.
ג'ון גרנבי: סגנו של לורנס. מומחה לדרקונים שהפך בסוף הספר השלישי לרוכב בעצמו.
ג'יין רולאנד: הקפטן של הדרקון אקסידיום. אמה של אמילי, חברת הצוות של לורנס וטמרר.
קת'רין הארקור: קפטן של הדרקונית לילי.
ליין: דרקונית לבקנית מהמין של טמרר. בהתחלה הייתה שייכת ליונגזינג ובהמשך לנפולאון.
הערות שוליים

↑  דרקון הוד מלכותו, תרגם אורי שגיא, גרף, 2007.
↑  על אודות הספר באתר TOR.COM.
לילא כילאני

| --- | --- |

לילא כילאני בפסטיבל הקולנוע בפריז (אנ')
 לידה:  1970 (בת 55 בערך) מרוקוקזבלנקה, מרוקו
 מדינה:  מרוקו מרוקו
 עיסוק:  מפיקה ובמאית
לילא כילאני (בערבית: لَيْلَى كيلاني; בצרפתית: Leïla Kilani; נולדה בשנת 1970) היא מפיקה ובמאית מרוקאית. סרטיה הידועים שלה כוללים את הסרטים "טנג'יר" (2003) ו"המקומות האסורים שלנו" (2009). "על הקצה", סרטה העלילתי הראשון, הוקרן במסגרת "שבועיים של הבמאים" בפסטיבל הקולנוע בקאן 2011 וזכה בפרסי הסרט, הבימוי והשחקנית בפסטיבל טאורמינה 2011. כילאני נולדה בעיר קזבלנקה שבצפון אפריקה.
רוב הסרטים של כילאני עוסקים באופי הפוליטי והחברתי-כלכלי של מקומות שונים, ולעיתים קרובות הם מתמקמים בארץ מולדתה. בסרטי התיעוד שלה מתארים אזורים פגועים במרוקו, ועוסקים גם בתנאי החיים הקשים. כילאני מתגוררת בפריז ובטנג'יר.
ביוגרפיה

לילא כילאני למדה לתואר מוסמך בהיסטוריה ותרבות של המזרח התיכון בפריז, בבית הספר ללימודים גבוהים במדעי החברה. בסוף שנות ה-90 ועד תחילת שנות ה-2000, כילאני עבדה כעיתונאית עצמאית ועשתה את הסרט הדוקומנטרי הראשון שלה "Tanger, La Reve De Bruleurs" (טנג'יר), סרט המספר על מהגרים צעירים מאפריקה המסתגלים לחיים בטנג'יר שבמרוקו. כילאני המשיכה ליצור סרטים דוקומנטריים לפני שביימה סרט עלילתי באורך מלא בשנת 2011.
ביוגרפיה > קריירה

לילא כילאני צילמה סרטי תעודה, שלעיתים קרובות, נוגעים בביוגרפיה האישית שלה. הסרט "Tanger, La Reve De Bruleurs" (טנג'יר חלומם של הבוערים), מציג את נקודות הבט האישית שלה על העיר טנג'יר השוכנת על מצר גיברלטר, כשבצדו השני של המצר נמצאת ספרד, הכניסה ליבשת אירופה. הסרט עוקב אחרי צעירים שחולמים להגר לאירופה. במאי 1991 נחתמה אמנת שנגן ומאז נדרשים אזרחי אזור המגרב לקבל ויזה לאירופה והעיר טנג'יר היא בסיס לכניסה בלתי חוקית לאירופה של מרוקאים, אזרחי מאלי, סנגל, מאוריטניה ומדינות אפריקה האחרות. הם נקראים בדיאלקט המרוקאי מקומי הבוערים, משום שהם מוכנים לעשות הכל כדי לעזוב, אפילו לשנות את זהותם. היא סיפרה בריאיון לעיתון הצרפתי "לה מונד" כי המושג "Bruleur" נועד לסמל את שריפת הזהות, במיוחד את זהות המהגרים הצעירים שמוצגים בסרט. כילאני ממשיכה להזכיר כי תנאי המדינה אינם מספיקים כדי לקיים את החלומות שלהם, ולכן הם חייבים לתפוס את עצמם ולשרוף את זהותם.
אחד מסרטיה הדוקומנטריים המוכרים ביותר הוא הסרט "המקומות האסורים שלנו", אותו צילמה בשנת 2008. סרט תיעודי זה הוא על סיפור המתרחש בשנות ה-70 על שלטונו של המלך המרוקאי חסן השני, המספר את סיפורי המשפחות בתקופת שלטונו. סרט זה זכה בפרס בפסטיבל הסרטים הפאן-אפריקאי ה-21. סרט תיעודי זה, הוביל אותה מאוחר יותר לביים את סרטה הראשון "על הקצה" אשר הוקרן לראשונה במאי 2011 בפסטיבל הקולנוע בקאן.
פילמוגרפיה

| שם הסרט במקור | שם הסרט בעברית | שנה | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| Tanger, La Reve de Bruleur (צר') | טנג'יר | 2002 | סרט דוקומנטרי |
| Zad Moultaka | פגישה, עם ברז | 2003 | סרט דוקומנטרי |
| Our Forbidden Places | המקומות האסורים שלנו | 2008 | סרט דוקומנטרי |
| On the Edge | על הקצה | 2011 | סרט באורך מלא |
הערות שוליים

↑  Leïla Kilani,  באתר "spla"
↑  "Personnes | Africultures". Africultures (בצרפתית). נבדק ב-2018-11-17.
↑  Biographie de Leïla Kilani, באתר "Africultures"
↑  TANGER, LE RÊVE DES BRULEURS, Institut francais (בצרפתית)
↑  "J'étais une littéraire, je sacralisais l'écrit, mais pas l'image", ‏ Clarisse Fabre, באתר "Le Monde.fr"
↑  Sur la planche / On the Edge by Leïla Kilani (review), Clarisse Fabre ‏, באתר "Project MUSE" ‏, 11 בספטמבר 2007
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007933284105171  BnF: cb15564023k (data)  GND: 1061814130  ISNI: 0000 0000 0255 9706  LCCN: no2011194950  NTA: 351972056  RERO: 02-A003453517  SUDOC: 084756489  VIAF: 69246393   WorldCat (עם VIAF): 69246393
יירד הלילה

| --- | --- |

 בימוי:  André Singer 
 הופק בידי:  ברט ראטנר 
 צילום:  Richard Blanshard 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  19 בספטמבר 2014 
 משך הקרנה:  75 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט תיעודי 
 דף הסרט ב־IMDb
 
יירד הלילה (באנגלית: Night Will Fall) הוא סרט תיעודי משנת 2014 בבימויו של אנדרה סינגר (אנ')' המבוסס על הסרט התיעודי של ממשלת בריטניה משנת 1945 "סקירה עובדתית על מחנות הריכוז הגרמניים (אנ')". הסרט התיעודי משנת 1945, שהציג סצנות מזעזעות ממחנות ריכוז והשמדה של גרמניה הנאצית, אוחסן בארכיונים הבריטיים במשך כמעט שבעה עשורים.
הסרט התיעודי משנת 1945, המבוסס על עבודתם של צלמי מלחמה ששרתו עם הכוחות המזוינים וצילומי חדשות, הופק על ידי סידני ברנשטיין (אנ'), אז פקיד ממשל בריטי, בהשתתפות אלפרד היצ'קוק. כ-12 דקות של קטעים בסרט בן 75 הדקות הם מהסרט התיעודי הקודם.
כותרת הסרט נגזרה מקו קריינות בסרט התיעודי מ-1945: "אם העולם לא ילמד את הלקח שהתמונות הללו מלמדות, הלילה יפול."
תקציר

סרט זה מבוסס על צילומים היסטוריים עבור "סקירה עובדתית על מחנות הריכוז הגרמניים", סרט תיעודי בריטי משנת 1945, הכולל ראיונות עם ניצולים ומשחררים.
בתחילת הסרט, משחררים הכוחות הבריטיים את מחנה הריכוז ברגן בלזן. הם לקחו את מפקד המחנה, יוזף קרמר, ואת שומרי המחנה כשבויי מלחמה, ולאחר מכן אילצו אותם לסייע בקבורה של המוני המתים, שגופותיהם הושארו על הקרקע מסביב למחנה. מחנות אחרים מוצגים בשחרור, כולל אושוויץ ומיידנק בפולין. המחנות האחרונים מוצגים בצילומים שצולמו על ידי צלמים סובייטים. כאשר תושבי המערב ראו לראשונה קטעים כאלה, הם חשדו שהסובייטים הפיקו תעמולת זוועה (אנ'). בעלות הברית אילצו אזרחים מעיירות סמוכות ואנשי שירות גרמנים לסייר במחנות, כדי להכיר במה שהתרחש באזור. הם אולצו לראות את ערימות האנשים שמתו מרעב, מעינויים ומחלות; שרידים שרופים חלקית במשרפות; תצוגות מבעיתות, כולל גולגולות מכווצות וחבילות שיער, ערימות של בגדים, צעצועים לילדים ומשקפי ראייה.
לסרט זה רואיינו ניצולים כמו אניטה לסקר-וולפיש. אווה מוזס קור מספרת על המראה של חיילים במדי הסוואה לבנים, משחררים את המחנה בזמן שירד שלג, והחיילים נותנים לאסירים שוקולד, עוגיות וחיבוקים.
בין הניצולים שרואיינו ברנקו לוסטיג, מפיק רשימת שינדלר, שמדבר על כך ששמע מוזיקה של חמת חלילים כשהמחנה שוחרר. ככל הנראה הכוחות הבריטיים הובלו על ידי סקוטים שניגנו. באותו זמן, היה לוסטיג כל כך חלש שלא יכול היה להרים את גופו להסתכל מהחלון, והוא חשב שהוא עומד למות, וזוהי מוזיקה של מלאכים.
בסרט התיעודי משנת 1945 העריכה כמעט הושלמה כאשר ממשלת בריטניה החליטה לגנוז אותו. לוסטיג מעלה השערה שהעבודה של 1945 נגנזה מסיבות פוליטיות, תוך שינוי חלקי בתנאים בקרב בעלות הברית והקרבה של המלחמה הקרה, ואמר: "בזמן הזה, לבריטים היו מספיק בעיות עם היהודים". הוא התכוון לתסיסה בין יהודים לערבים בפלסטין, אז מנדט של חבר הלאומים בשליטה בריטית.
לסרט גויס הבמאי אלפרד היצ'קוק. הסרט התיעודי כולל הקלטה של ראיון עמו על הפרויקט הזה, וקטעי ראיונות עם צלמים ניצולים שצילמו במחנות הריכוז לאחר השחרור או במהלכו.
רקע והפקה

הצילומים ששימשו את הסרט הגיעו מהחיילים ששחררו את מחנה הריכוז ברגן בלזן. הצילומים הפכו לחלק מהראיות במשפטי נירנברג. בהתבסס על צילומים אלה וצילומים ממחנות אחרים, בשנת 1945 יזם סידני ברנשטיין (אנ'), יחד עם משרד המידע הבריטי (אנ'), סרט תיעודי כדי לתעד עבור הציבור הגרמני את פשעי הנאצים במחנות הריכוז.
ברנשטיין הביא את ריצ'רד קרוסמן לכתוב את הקריינות של הסרט ואת אלפרד היצ'קוק מהוליווד כדי לייעץ לגבי מבנה הסרט. לאחר שההפקה החלה והעריכה כמעט הושלמה, ממשלת בריטניה גנזה את הסרט מבלי להציגו לציבור. הסיבות לסירובם לשחרר אותו לא ברורות עד היום, האם הם דיכאו אותו מסיבות פוליטיות או האם הם קבעו שפרויקטים אחרים יהיו יעילים יותר בתהליך הדה-נאציפיקציה.
אנדרה סינגר (אנ'), במאי "יירד הלילה", אמר בראיון לתקשורת כי לאחר שהמלחמה הסתיימה באירופה במאי 1945, "סדר העדיפויות הממשלתי בבריטניה השתנה. מה שנראה כמו רעיון טוב ב-1945 הפך לבעיה ביוני ויולי". הבריטים היו צריכים את העם הגרמני כדי לבנות מחדש את ארצו, והסרט לא היה תורם לכך. לבריטים היו בעיות עם הציונות המתהווה והם הרגישו שהסרט לא יועיל."
רקע והפקה > התאמות

מאוחר יותר ב-1945, הסרט הקצר בן 22 הדקות Death Mills (אנ') הופק על ידי בילי ויילדר מחלק מהצילומים המשותפים לרשויות הממשל בארצות הברית. הם הראו גרסה גרמנית, בבימויו של האנוס בורגר, לקהל הגרמני באזור הכיבוש של ארצות הברית בינואר 1946.
חמישה מתוך ששת הסלילים המתוכננים של "סקירה עובדתית על מחנות הריכוז הגרמניים (אנ')" פורסמו ב-1984 כ"Memory of the Camps". הוא שודר בטלוויזיה בארצות הברית שנה לאחר מכן.
רקע והפקה > יירד הלילה

מוזיאון המלחמה האימפריאלי קיבל את הצילומים והתסריט ב-1952. בשנת 2008 הוא החל בשחזור הסרט התיעודי משנת 1945. העבודה הושלמה לבכורה העולמית בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין בתחילת 2014.
אנג'ל הפיק את הסרט עם ברט רטנר. חברות ההפקה המעורבות בסרט היו מבריטניה, ישראל, גרמניה, ארצות הברית ודנמרק.
תגובה ביקורתית

הסרט זכה לשבחי המבקרים. ב-Rotten Tomatoes, לסרט יש דירוג של 100% על סמך 23 ביקורות, עם דירוג ממוצע של 8.13/10. וראייטי (מגזין) כינה אותו "סרט דוקומנטרי עוצמתי שחובה לראות". ב"גרדיאן", המבקר אמר כי הסרט מציג "תמונות שבהחלט לא ראיתי מעולם. הוא חושף שוב את המגונה של הכחשת השואה. זהו שיא יוצא דופן. אבל היזהר. ברגע שתראה, אי אפשר להעלים מהראש את התמונות האלה." ה"ניו יורק טיימס" כתב שהסרט הוא "לא סרט שאתה צפוי לשכוח", וכי "מה שהסרט החדש משיג, יותר מכל דבר אחר, הוא לגרום לך לקוות שתוכל לראות את המקור".
פרטי הסרט, שהולחנו על ידי ניקולס סינגר, היו מועמדים ללחן הטוב ביותר בסרט עלילתי בטקס פרסי המוזיקה והסאונד בבריטניה לשנת 2015. הסרט זכה בפרס אגודת הטלוויזיה המלכותית (אנ') להיסטוריה בשנת 2016. הוא זכה גם בפרס פיבודי בניו יורק באפריל 2016.
הקרנות

יירד הלילה שודר בבריטניה בערוץ 4 ב-24 בינואר 2015 כתוכנית רציפה אחת, ללא הפסקות פרסומות. הוא שודר ברשתות גדולות ברחבי העולם במהלך השבוע של 27 בינואר, יום השואה וביום השנה ה-70 לשחרור אושוויץ. הוא שודר על ידי תאגיד השידור השוודי ב-26 בינואר 2015, ועל ידי NRK שלוש פעמים בינואר 2015, ו-HBO בארצות הברית.
פרסים

פרס אגודת הטלוויזיה המלכותית להיסטוריה
פרס ג'ורג' פוסטר פיבודי
האקדמיה הלאומית לאמנויות ומדעי הטלוויזיה אמי לתכנות היסטורי מצטיין: צורה ארוכה
פרס FOCAL לשימוש הטוב ביותר בארכיון בהוצאת קולנוע
פרס FOCAL לשימוש הטוב ביותר בארכיון בהפקת היסטוריה
פסטיבל הסרטים היהודי במוסקבה
הערות שוליים

1 2 3 4 5  King, Susan (25 בינואר 2015). "HBO's 'Night Will Fall' chronicles making of WWII Holocaust film". Los Angeles Times. נבדק ב-2 בפברואר 2015. {{cite news}}:  (עזרה)
1 2 3  Simon, Alissa (27 באוגוסט 2014). "Film Review: 'Night Will Fall'". Variety. נבדק ב-2 בפברואר 2015. {{cite news}}:  (עזרה)
1 2  Hale, Mike (25 בינואר 2015). "Recalling a Film From the Liberation of the Camps". The New York Times. נבדק ב-1 בפברואר 2015. {{cite news}}:  (עזרה)
1 2 3 4  Jeffries, Stuart (9 בינואר 2015). "The Holocaust film that was too shocking to show". The Guardian. נבדק ב-11 בינואר 2015. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Dorothy Rabinowitz, ‘Night Will Fall’ Review: "Nazi Crimes on Film", Wall Street Journal, 22 January 2015.
↑  "Restoration and Completion of the Film". Imperial War Museum. נבדק ב-1 בפברואר 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  van Hoeij, Boyd (2 בפברואר 2014). "German Concentration Camps Factual Survey: Berlin Review". The Hollywood Reporter. נבדק ב-1 בפברואר 2015. {{cite news}}:  (עזרה)
1 2  Peter Bradshaw (18 בספטמבר 2014). "Night Will Fall review – unflinching footage reveals true hell of the Holocaust". The Guardian. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Night Will Fall". Rotten Tomatoes. נבדק ב-1 ביולי 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "RTS Programme Awards 2016". Royal Television Society. 19 באוקטובר 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Peabody Awards 2016 Finalists". The Hollywood Reporter. 12 באפריל 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Birnbaum, Debra (26 באפריל 2016). "'Going Clear,' 'The Jinx,' 'What Happened, Miss Simone' Named 2015 Peabody Awards Winners". {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Carole Horst, Holocaust Doc ‘Night Will Fall’ Gets Global Broadcast, Variety, 21 November 2014.
דחפור של הצבא הבריטי דוחף גופות לתוך קבר אחים בבלזן, 19 באפריל 1945
מארי-קלמנס פייס

| --- | --- |

 לידה:  1959 (בת 66 בערך) מדגסקר 
 מדינה:  צרפת צרפת מדגסקר מדגסקר
 תקופת הפעילות:  מ-1988 
 עיסוק:  מפיקה, במאית קולנוע
 בן או בת זוג:  סזאר פייס 
 פרופיל ב-IMDb
 
מארי-קלמנס פייס (בצרפתית: Marie-Clémence Paes; נולדה בשנת 1959) היא מפיקה ובמאית קולנוע צרפתית-מדגסקרית. בקרדיטים של סרטים מסוימים, היא רשומה עם השם קלמנס פייס.
ביוגרפיה

בשנת 1988, מארי-קלמנס פייס הקימה עם קיסר פייס (צר') (במאי קולנוע ברזילאי-צרפתי) חברת הפקה עצמאית ליצירת סרטים. היא הפיקה וביימה סרטים תיעודיים רבים, שעוסקים בנושאים חברתיים ונלחמים בקלישאות. בסרטים המעורבים האלה, למוזיקה היה תפקיד חשוב, והשתמשו בה לעיתים קרובות כאלמנט רלוונטי. הסרטים אלה זכו במספר פרסים בפסטיבל "קולנוע אמיתי" (אנ').
בשנת 2012, מארי-קלמנס פייס לקחה חלק בבימוי הסרט התיעודי "L'Opéra du bout du monde" (בתרגום חופשי לעברית: אופרה בסוף העולם), סרט תיעודי זה מספר על יצירת אופרה עכשווית, המספרת על בואם של הקצינים של לואי הארבעה עשר באיי האוקיינוס ההודי.
כיום, מארי-קלמנס פייס מתגוררת בפריז.
פילמוגרפיה > כבמאית סרטים

1989: "Angano... Angano... Nouvelles de Madagascar", סרט תיעודי באורך 63 דקות.
2012: "L’opéra du bout du monde", סרט תיעודי עלילתי באורך 96 דקות.
2015: "Passé sous silence", סרט תיעודי.
פילמוגרפיה > כמפיקת סרטים

1992: "Aux guerriers du silence", סרט תיעודי.
2000: "Saudade do Futuro", סרט תיעודי.
2004: "Mahaleo", סרט תיעודי באורך 102 דקות, של הבמאים סזאר פייס (צר') וריימונד רג'ונריבלו (צר').
2005: "Le sifflet", סרט קצר.
2006: "Batuque, l'âme d'un peuple", סרט תיעודי של הבמאי חוליו סילבאו טאבארס.
2014: "Ady Gasy", סרט תיעודי.
2016: "Songs for Madagascar", סרט תיעודי.
הערות שוליים

↑  Marie Clémence Andriamonta-Paes, באתר IMDb
↑  Marie Clémence and Cesar Paes, באתר "African Film Festival"‏, 14 במרץ 2016
↑  "L'Opéra du bout du monde": le grand air de l'histoire malgache,‏ Noémie Luciani, באתר "לה מונד", 27 בנובמבר 2012
↑  « BnF Catalogue général », באתר "BnF Catalogue général"‏, 1 בינואר 2007
↑  « L’opéra du bout du monde », un périple musical dans l’Océan indien,‏ Par Corinne Renou-Nativel, באתר "לה קרואה", 7 בדצמבר 2012
↑  Passé sous silence (Madagascar 1947), באתר "Africultures"
↑  Ady Gasy, la critique de Studio Ciné Live,‏ Ady Gasy, באתר "L'Express"‏, 9 באפריל 2015
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BIBSYS: 15001140  BnF: cb14054872s (data)  GND: 111476714X  ISNI: 0000 0001 1948 6221  LCCN: no96049863  NTA: 087504367  SUDOC: 077395166  VIAF: 37119804   WorldCat (עם VIAF): 37119804 
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "מארי-קלמנס פייס".
למטה ולמעלה (סרט)

| --- | --- |

 בימוי:  אקירה קורוסאווה
 הופק בידי:  אקירה קורוסאווה
 תסריט:  רויזו קיקושימה   איידאו אוגוני  אייג'ירו היסאיטה  אקירה קורוסאווה
 עריכה:  אקירה קורוסאווה
 שחקנים ראשיים:  טושירו מיפונה טאטסויה נקדאי  קוקיו קאגווה טצויה מיהאשי  יוטאקה סאדה
 מוזיקה:  מסארו סאטו
 צילום:  אסקאזו נקאי   טקאו סאיטו
 מדינה:  יפן יפן
 חברת הפקה:  קורוסאווה פילמס   טוהו
 חברה מפיצה:  טוהו, נטפליקס 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  1 במרץ 1963
 משך הקרנה:  143 דקות
 שפת הסרט:  יפנית
 סוגה:  פשע דרמה
 מקום התרחשות:  יוקוהמה 
 הכנסות באתר מוג'ו:   highandlow
 דף הסרט ב־IMDb
 
למטה ולמעלה (ביפנית: 天国と地獄) הוא סרט פשע יפני משנת 1963 בבימויו של אקירה קורוסאווה, בכיכובם של טושירו מיפונה, טאטסויה נקאדי, ו-קוקויו נקוואדה. הסרט מבוסס באופן רופף על הרומן "כופר המלך" משנת 1959 מאת אד מקביין.
עלילה

בכיר עשיר בשם קינגו גונדו (טושירו מיפונה) נמצא במאבק להשיג שליטה בחברה בשם National Shoes. פלג אחד רוצה שהחברה תייצר נעליים זולות ואיכותיות לשוק האימפולס, בניגוד לנעליים החסונות והאיכותיות המיוצרות כיום. גונדו מאמינה שהעתיד ארוך הטווח של החברה ישרת בצורה הטובה ביותר על ידי נעליים עשויות היטב עם סגנון מודרני, אם כי תוכנית זו אינה פופולרית מכיוון שמשמעותה רווחים נמוכים יותר בטווח הקצר. הוא הקים בחשאי רכישה ממונפת כדי להשיג שליטה בחברה, ומשכן את כל מה שיש לו.
בדיוק כשהוא עומד להוציא לפועל את תוכניתו, הוא מקבל שיחת טלפון ממישהו שטוען כי חטף את בנו, ג'ון. גונדו מוכן לשלם את הכופר, אך השיחה נפסלת כמתיחה כשג'ון מגיע ממשחק בחוץ. עם זאת, חברו למשחק של ג'ון, שינצ'י, ילדו של הנהג של גונדו, נעדר והחוטפים חטפו אותו בטעות במקום זאת.
בשיחת טלפון נוספת החוטף מגלה שגילה את טעותו אך עדיין דורש את אותו כופר. גונדו נאלץ כעת לקבל החלטה האם לשלם את הכופר כדי להציל את הילד או להשלים את הרכישה. לאחר לילה ארוך של הרהורים מודיע גונדו כי לא ישלם את הכופר, ומסביר כי פירוש הדבר לא רק אובדן תפקידו בחברה, אלא יגרום לו להיכנס לחובות ולהשליך את עתידם של אשתו ובנו. סַכָּנָה. תוכניותיו נחלשות כאשר עוזרו הבכיר מודיע לסיעת "הנעליים הזולות" על החטיפה בתמורה לקידום אם הם ישתלטו. לבסוף, בלחץ אשתו והנהג, גונדו מחליט לשלם את הכופר. בהתאם להוראות החוטף, הכסף מוכנס לשני תיקים קטנים ונזרק מרכבת נוסעת; שינצ'י נמצא ללא פגע.
גונדו נאלץ לצאת מהחברה והנושים שלו דורשים את הביטחונות במקום חוב. הסיפור מדווח בהרחבה, מה שהופך את גונדו לגיבור, בעוד שחברת הנעליים הלאומית מושמצת ומוחרמת. בינתיים, המשטרה מוצאת בסופו של דבר את המחבוא שבו נשמר שיניצ'י. גופות שני שותפיו של החוטף נמצאות שם, נהרגו ממנת יתר של הרואין. המשטרה משערת שהחוטף הנדס את מותם בכך שסיפק להם סמים לא חתוכים. רמזים נוספים מובילים לזהותו של החוטף, מתמחה רפואי בבית חולים סמוך, אך אין ראיות מוצקות הקושרות אותו לרציחות של השותפים.
המשטרה טומנת מלכודת בכך שתחילה כתבה כוזבת בעיתונים המרמזת כי השותפים עדיין בחיים, ולאחר מכן זייפה מהם פתק בדרישה לסמים נוספים. לאחר מכן, החוטף נתפס במעשה של ניסיון לספק מנה קטלנית נוספת של הרואין לא חתוך לשותפיו, לאחר שבדק את כוחו על נרקומן שמקבל מנת יתר ומת. רוב כספי הכופר מוחזרים, אבל מאוחר מדי להציל את רכושו של גונדו ממכירה פומבית. כשהחוטף עומד בפני גזר דין מוות, הוא מבקש לראות את גונדו בעודו בכלא וגונדו סוף סוף פוגש אותו פנים אל פנים. גונדו הלך לעבוד בחברת נעליים מתחרה, מרוויח פחות כסף אבל נהנה מיד חופשית בניהולה. החוטף בהתחלה לא מעמיד פנים שהוא לא מתחרט על מעשיו. כשהוא מגלה שקנאה מלראות את ביתו של גונדו על הגבעה כל יום הביאה אותו להרות את הפשע, רגשותיו משיגים שליטה עליו בהדרגה ובסופו של דבר הוא נשבר רגשית מול גונדו לאחר שסוף סוף התמודד עם כישלונו.
הפקה

הסרט צולם ביוקוהמה. הסרט כולל מוזיקה מבית The H-Man.
קורוסאווה כלל בסרט מספר הופעות קמע של רבים מהשחקנים הפופולריים שלו, מה שהפך את הופעות הקמע הללו לכמה מרגעי השיא של הסרט.
הפצה

הסרט שוחרר ביפן ב-1 במרץ 1963. ב-26 בנובמבר באותה השנה, הסרט שוחרר על ידי טוהו עם כתוביות באנגלית בארצות הברית.
ביקורות ותגובות

לאחר הפצתו במערב, זכה הסרט להצלחה רבה בקרב הקהל גם מחוץ ליפן, לביקורות משבחות מסביב לעולם והפך לאחד מהסרטים המוערכים של קורוסאווה. כמו כן, קיבל הסרט ציון של 8.4 מתוך 10 על סמך 42 אלף דירוגים באתר imdb ובכך קיבל את המקום ה-92 ברשימת 250 הסרטים עם הדירוג הגבוה ביותר באתר. באתר rotten tomatoes, זכה הסרט לדירוג של 94% מצד הקהל ודירוג של 92% מצד המבקרים.
לנפילם

| --- | --- |
סמל לנפילם

מבט אווירי אל אולפני לנפילם
 נתונים כלליים
 סוג:  אולפני קולנוע וטלוויזיה
 תקופת הפעילות:  1914–הווה (כ־111 שנים)
 חברת אם:  ממשלת רוסיה
 מיקום המטה:  שדרות אי האבן 10 שבסנקט פטרבורג, רוסיה
 בעלות:  הסוכנות הפדרלית לניהול רכוש המדינה
 ענפי תעשייה:  תעשיית הסרטים 
 מוצרים עיקריים:  סרטי קולנוע וטלוויזיה
 יו"ר:  פיודור בונדרצ'וק (יו"ר דירקטוריון)
 מנכ"ל:  אדוארד סובורוב (ממלא מקום)
 עובדים:  250
  
 Lenfilm.ru
 
הכניסה הראשית לאולפני לנפילם
לנפילם (ברוסית: Ленфильм) הוא שמם של אולפני קולנוע רוסיים השוכנים בסנקט פטרבורג ונחשבים בין אולפני הקולנוע הוותיקים ברוסיה. האולפנים הוקמו במרץ 1914 מתוך המחלקה לקולנוע צבאי של ועדת סְקוֹבֶּלֵב, גוף חברתי שמטרתו הייתה לסייע לשיקום הפצועים של מלחמת יפן-רוסיה.
היסטוריה

לנפילם הוקמה מתוך מחלקת ההסרטה של החטיבה לקולנוע צבאי של ועדת סְקוֹבֶּלֵב במרץ 1914. ועדת סְקוֹבֶּלֵב הוקמה בנובמבר 1904 ביוזמת אחותו של הגנרל מיכאיל סקובלב, נדז'דה בלוסלסקאיה-בלוזרסקאיה, בתור גוף חברתי שמטרתו לסייע לשיקום הפצועים של מלחמת יפן-רוסיה. מחלקת ההסרטה של החטיבה לקולנוע צבאי של "ועדת סְקוֹבֶּלֵב" היוותה את הגרעין להקמת אולפני לנפילם.
במרץ 1918 הולאם אולפן הסרטים, וב-30 באפריל 1918 הוקמה הוועדה לקולנוע של פטרוגרד (Петроградский кинокомитет), שהייתה לגוף העיקרי שעסק בהפקת סרטי קולנוע בעיר פטרוגרד.
משנת 1920 ועד 1935 האולפנים שינו את שמם פעמים רבות. לאחר מותו של ולדימיר לנין ושינוי שמה של העיר פטרוגרד ללנינגרד, הוצמד לאולפנים השם "לנפילם" והוענק להם עיטור לנין. בשנת 1993 העיר שינתה את שמה בחזרה לסנקט פטרבורג. אף על פי כן, הוחלט לא לשנות את שם האולפנים ולהותירם כמות שהם. בשנת 1976 הוענק לאולפנים עיטור הדגל האדום של העמל. בשנת 1996 הפכו האולפנים לחברה ציבורית בבעלות עיריית סנקט פטרבורג אך מצבם הכלכלי הלך והורע ובשנת 2003, בניסיון לשפר את מצבם הכלכלי, הפכו לחברה פדרלית וכעבור שנה הפכו אולפני לנפילם לחברת מניות פתוחה שנסחרה בבורסה לניירות ערך של מוסקבה. עם זאת פריון העבודה והפקת סרטי קולנוע היה ירוד ומעט מאוד הפקות מקור יצאו לדרך מאז תחילת העשור הראשון של המאה ה-21.
בשנת 2012 משרד התרבות של רוסיה החליט לערוך שדרוג ורפורמה באופן הניהול והמימון של אולפני לנפילם ולתפקיד יושב ראש מועצת המנהלים של האולפנים מונה הבמאי פיודור בונדרצ'וק, בנו של
הבמאי סרגיי בונדרצ'וק. באותה שנה ממשלת רוסיה בהנחיית נשיא רוסיה ולדימיר פוטין העניקה אשראי על סך 1.5 מיליארד רובלים לצורך שיקום האולפנים.
ביוני 2013 במהלך פורום סנקט פטרבורג הבינלאומי לכלכלה, בנק VTB חתם על הסכם עם אולפני לנפילם להענקת אשראי על סך 1.53 מיליארד רובלים למשך עשר שנים. ההסכם נחתם בין יו"ר דירקטוריון הבנק יורי סולובייב ומנכ"ל לנפילם אדוארד פיצ'וגין.. בשנים 2020-2024 מנכ"ל היה פיודור שצ'רבקוב שנמלט בפברואר 2024.
מאז 1935 הפיקו אולפני לנפילם למעלה מ-1,500 סרטי קולנוע שונים.
הפקות בולטות לאורך השנים > המאה ה-20

צ'פאייב (1934)
פיוטר הראשון (1938)
סינדרלה (1947)
הלילה השנים עשר (1955)
דון קיחוט (1957)
המלט (1964)
מלכת השלג (1966)
המלך ליר (1970)
המצור (1977)
שרלוק הולמס ודוקטור ווטסון (1979)
הרפתקאותיהם של שרלוק הולמס ודוקטור ווטסון (סרט) (1980)
כלבם של בני בסקרוויל (1981)
אי המטמון (1982)
אוצר אגרא (1983)
המאה העשרים מתחילה (1986)
לב של כלב (1988)
דון סזאר דה בזאן (1989)
הגאון (1991)
חלון לפריז (1993)
מולוך (1999)
הפקות בולטות לאורך השנים > המאה ה-21

זיכרונותיו של שרלוק הולמס (2000)
טאורוס (2001)
תיבה רוסית (2002)
הגווארדיה הלבנה (2011)
פאוסט (2011) - זוכה פרס "אריה הזהב" של פסטיבל הסרטים של ונציה
שרלוק הולמס (2013)
קשה להיות אלוהים (2013)
שילומים (2015)
פטרבורג. סלפי (2016)
דובלטוב (2018), סרט ביוגרפי על חייו של סרגיי דובלטוב
שלושה ימים עד לאביב, סרט מותחן אודות המצור על לנינגרד
נהרות עמוקים (2018)
להציל את לנינגרד (2019)
מסדרון האלמוות (2019)
ברית ההצלה (2019)
ילד רוסי (2020)
הקתדרלה (2021)
הבריחה מהגיהנום (2021)
אטרנה (2021)
אוויר (2022)
כדורגל במצור (2023)
הערות שוליים

1 2  История киностудии // מידע מתוך פרק היסטוריה באתר הרשמי של האולפנים
↑  מרב יודילוביץ', מחווה לאולפני "לנפילם" בסינמטקים, באתר ynet, 27 באוקטובר 2004
↑  Бондарчук возглавил совет директоров "Ленфильма", רוסיסקאיה גאזטה
↑  Минкультуры: "Ленфильм" получит госгарантии на кредит в 1,5 миллиарда // משקרד התרבות: לנפילם תקבל אשראי ממשלתי על סך 1,5 מיליארדים - מקור (ברוסית)
↑  ‏ВТБ кредитует «Ленфильм», מתוך אתר www.vtb.ru‏
↑  הופק בשיתוף פעולה עם משרד התרבות של רוסיה, קרן הקולנוע הרוסי ואולפני מוספילם
↑  סרט מלחמה על מלחמת העולם הראשונה המגולל את סיפורו של נער כפרי פשוט שמתנדב למלחמה בשנת 1916 ומאבד את ראייתו בקרב הראשון, אך הושאר בשירות בשל התחדדות חוש השמיעה שלו. כעת עליו להקשיב למתרחש בשמיים ולהפעיל את האזעקה במקרה של התקרבות מטוסי אויב.
↑  https://www.kino-teatr.ru/kino/news/y2022/3-11/27635/
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007428027905171  LCCN: n83157938  MusicBrainz: 68e14b04-fa5f-417a-9ca4-37a84b7be9aa  VIAF: 131162617   WorldCat (עם VIAF): 131162617
כמו מים לשוקולדה

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  לאורה אסקיבל 
 שפת המקור:  ספרדית 
 סוגה:  ריאליזם קסום
 מקום התרחשות:  פיידראס נגראס 
 הוצאה
 תאריך הוצאה:  1989 
 הוצאה בעברית
 הוצאה:  הוצאת אור-עם
 תאריך:  2010
 
כמו מים לשוקולדה (בספרדית: Como agua para chocolate) הוא רומן רב-המכר משנת 1989 מאת הסופרת והתסריטאית המקסיקנית לאורה אסקיבל.
הרומן עוקב אחר סיפורה של טיטה, אישה צעירה הכמהה לאהובה, פדרו, אך מופרדת ממנו בשל מסורת משפחתית: אין על הבת הצעירה להינשא, אלא לדאוג לאמה עד יום מותה. טיטה יכולה לבטא את רגשותיה רק כשהיא מבשלת.
אסקיבל משתמשת בסגנון הריאליזם הקסום כדי לשלב את הקסום עם היומיומי לאורך כל הרומן.
הדמויות

חוספיטה (טיטה) דה לה גארסה – הדמות הראשית; בשלנית מוכשרת, ואהובתו של פדרו.
פדרו מוסקיס – אהובה של טיטה, הנישא לאחותה רוזאורה כדי להיות קרוב יותר אליה.
אלנה דה לה גארסה (מאמא אלנה) – אמה של טיטה, אותה טיטה רואה כאכזרית ושתלטנית.
גרטרודיס דה לה גארסה – אחותה של טיטה, בתה הממזרה של מאמא אלנה. היא בורחת עם חואן.
רוזאורה דה לה גארסה – אחותה הבכורה של טיטה, שמתחתנת עם פדרו; אמו של רוברטו, אשר נפטר, ושל אספרנזה.
ד"ר ג'ון בראון – רופא משפחה אשר מתאהב בטיטה. יש לו בן, אלכס, מנישואים קודמים.
נאצ'ה – הטבחית של משפחת דה לה גארסה. היא הייתה כמו אמא עבור טיטה.
רוברטו מוסקיס – בנם של פדרו ורוזאורה. הוא מת בילדותו.
אספרנזה מוסקיס – בתם של פדרו ורוזאורה, היא מתחתנת עם אלכס בראון. היא גם אמה של המספרת.
אלכס בראון – בנו של ג'ון בראון, מתחתן עם אספרנזה.
חואן אלחנדרס – סרן בצבא, שבורח עם גרטרודיס, ולימים, נישא לה.
חסוס מרטינז – Chencha של האהבה הראשונה ואת בעלה.