stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
גיורא קדר
שרות צבאי

עם סיום לימודיו בבית הספר לקציני ים עכו בשנת 1965 לאחר תקופת שירות קצרה בצי הסוחר התגייס קדר לחיל הים ובשנת 1966 התנדב לצנחנים.  הוא שובץ בגדוד 202, עבר מסלול הכשרה כלוחם וקורס מ"כים חי"ר. במלחמת ששת הימים לחם קדר כסמל בגדוד הצנחנים 202 בקרבות לכיבוש רצועת עזה. במהלך המלחמה מונה כמפקד מחלקת החבלה, איתה נחת במבצע המוסק לכיבוש רמת הגולן. מיד עם סיום המלחמה הועלה לדרגת סג"ם וחודש לאחר מכן לדרגת סגן. בעת שירותו נפצע קשה. לאחר החלמה של שנה שבמהלכה למד כלכלה באוניברסיטת תל אביב חזר בקיץ 1968 לשירות צבאי בצנחנים. מונה כקצין מבצעים של סיירת חרוב אשר משימתה העיקרית הייתה מניעת חדירת מחבלים דרך בקעת הירדן. במרץ 1969 נפצע שנית במהלך מרדף המערה בבקעת הירדן. לאחר אשפוז והחלמה חזר לסיירת ומונה למפקד פלוגה.
במלחמת יום הכיפורים שירת קדר כקצין המבצעים של חטיבת מילואי צנחנים חטיבה 247, אשר צלחה ראשונה את תעלת סואץ במסגרת אוגדת שרון. על תפקודו במלחמה זו הוא הומלץ על ידי מפקדו אל"ם (לימים אלוף) דני מט לקבלת עיטור. לאחר המלחמה מונה בנוסף לתפקידו כקצין המבצעים לאחראי על נושא הצליחה במפקדת קצח"ר -קצין צנחנים וחי"ר ראשי. תפקיד זה הוסב בשנת 1977 לאחראי על נושא הנחיתה מהים. לאחר שעבר קורס מפקדי גדודים בשנת 1979 מונה קדר לתפקיד מפקד ראש החוף של האוגדה המוצנחת.
במלחמת שלום הגליל שירת קדר כמפקד ראש החוף של האוגדה. במסגרת זו הנחית כוחות צנחנים, שריון וכוחות אחרים בחופי צידון, ג'וניה וביירות. במהלך המלחמה הועלה לדרגת סא"ל. 

ב-1983 הוקמה חטיבת גבעתי המחודשת. חטיבה זו יועדה לפעול כחטיבת נחתים וקדר מונה כסגן מפקד החטיבה במילואים. תפקיד אותו מילא עד שנת 2001. במסגרת זו סיים קורס מפקדי חטיבות. 

קדר היה שותף יחד עם אל"ם יום טוב סמיה ב-1994 להקמת עמותת "משפחת גבעתי". אשר מטרתה לתחזק את הקשר עם המשפחות השכולות של החטיבה. וממשיך לפעול ברציפות בעמותה,
לוחמי סיירת חרוב עם סרן גיורא קדר מפקד פלוגה (באמצע) 1969.
בית הספר לשייט

בינואר 1971 השתחרר מהשירות הסדיר והקים עם חברתו, לימים אשתו, מיכל ובעזרת אחיו הצעיר יובל קדר, בחוף תל ברוך. בית ספר לשיט מפרשיות קטנות אשר היה בית הספר הפרטי לשיט הראשון בישראל. במקביל שיווק הזוג מפרשיות לבוגרי קורס השיט.
מפגש אקראי בין מנכ"ל החברה העירונית - ממשלתית אתרים, אורי בר רצון וגיורא קדר, הביא להעתקת בית הספר לחוף תל אביב צפונית לבריכת גורדון. במקום הוקם מועדון שיט תל אביב אשר בנוסף לפעילות ההדרכה והשיווק אחסן את מפרשיות החברים.
מיכל וגיורא קדר במועדון השיט שלהם 1971.
גיורא קדר גולש בחוף תל אביב עם גלשן הרוח הראשון שהובא לישראל, 1974.
מרינה תל אביב

הצלחת המועדון, אשר תוך זמן קצר מנה כ-200 מפרשיות, (בעת הקמתו היו בישראל מפרשיות פרטיות בודדות), הביאה את הנהלת "אתרים" בראשות היו"ר ראש העיר יהושע רבינוביץ לבנות ב-1973 את שוברי הגלים של מרינה בתל אביב. המרינה נמסרה לניהולם של מיכל וגיורא קדר אשר נישאו במועדון השיט בספטמבר 1971.
שמו של גוף הניהול בבעלות מיכל וגיורא שונה ל"מרינה תל אביב". מרינה תל אביב הייתה הגוף העסקי הראשון בישראל אשר הפעיל בית הספר לשיט יאכטות בצד שרותי מכירה ואחזקה וביטוח לכלי שיט אלו.
שיווק ציוד ימי - מיכל וגיורא הקימו עם שותפים בשנת 1973 את חברת 'ימית' סחר לשווק כלי שיט וציוד ימי אשר לימים התרחבה בניהולם של דורון עזרא ויובל קדר והקימה את רשת מועדוני השיט "לב הים". באותה שנה, נרכש ציודו של מפעל המפרשיות "סנפיר" והוקם מפעל המפרשיות ולימים גלשני רוח "ימית תעשיות". המפעל אשר הוקם כשותפות בין ימית סחר וראובן פעמוני התרחב, הועתק לנתניה בשנות השמונים ורוב תוצרתו הופנתה ליצוא.
דיונים משפטיים - כבר משנותיה הראשונות התנהלה מרינה תל אביב תוך חילוקי דעות בין חברת אתרים והיו"ר ראש העיר שלמה להט לבין מיכל וגיורא קדר, זאת למרות התפתחותה ושגשוגה יוצא הדופן. בתחילת שנות השמונים הגיעה תפוסת העגינה במרינה ל 100%. חילוקי דעות אלו הגיעו פעמיים להכרעת בבית המשפט העליון אשר פסק לטובת הזוג קדר.
בנית שובר הגלים של מרינה תל אביב ברקע מועדון השיט של משפחת קדר, 1971.
נשיא המדינה יצחק נבון מבקר במרינה תל אביב בליווי גיורא קדר, 1980.
עסקי ביטוח

ב-1984 מכרו מיכל וגיורא קדר את זכויותיהם במרינה תל אביב לחברת אתרים. בשנה זו הקימו עם רמי אילון את סוכנות הביטוח אשר קלטה את פעילות הביטוח שבה עסקו במסגרת מרינה תל אביב מאז 1973. הסוכנות החלה לעסוק בכל ענפי הביטוח לרבות ביטוח כלי שיט. ב־1993 קיבלה הסוכנות זכויות חיתום ביטוחי לכלי שיט משורה של חברות ביטוח מובילות באירופה. ב-1995 הועברה פעילות הסוכנות לחברת "קדר סוכנות לביטוח בע"מ" בשליטת מיכל וגיורא קדר. בשנת 2018 הקימה המשפחה את החברה "קדר חתמים בינלאומיים בע"מ" מורשת ביטוח של תאגיד ללוידס.
פעילות ציבורית

שייטים לאולימפיאדה - בשנת 1980 הקים גיורא את קרן "ימית" אשר מטרתה הייתה לגייס מימון להכנת השייטים למשחקים האולימפיים במוסקבה ובלוס אנגלס .
בשנת 1994 גיורא קדר היה שותף יחד עם אל"ם (לימים אלוף) יום טוב סמיה ועם אל"ם יצחק מויאל להקמת עמותת "משפחת גבעתי". אשר מטרתה לתחזק את הקשר עם המשפחות השכולות של החטיבה. מאז הקמת העמותה ועד היום ממשיך קדר לפעול ברציפות בעמותה.

בשנת 1991 היה קדר ממקימי עמותת "הפורום לקידום השיט בישראל" אשר מטרתה לפעול לקידום השיט התחרותי והעממי בישראל. קדר פעיל בהנהלת העמותה גם היום.
השכלה

בוגר בית הספר לקציני ים עכו מחזור י' 1965
לימודי כלכלה באוניברסיטת תל אביב (ללא השלמת התואר) 1968.
קורס מפקדי גדודים בשנת 1979
בוגר המכללה לביטוח (סוכנים)של לשכת סוכני הביטוח 1983.
בוגר קורס מנהל עסקים של המרכז הישראלי לניהול 1986.
בוגר קורס קברניטים (ק.נ.ב) של המכון להכשרה ימית - 1987.
קורס מפקדי חטיבות בצה"ל -1991.
תואר ראשון במדעי הרוח והיסטוריה – האוניברסיטה הפתוחה 2014.
תואר שני בהיסטוריה (בהצטיינות) – אוניברסיטת בר-אילן 2017.
תואר שלישי בהיסטוריה - אוניברסיטת בר-אילן 2021.
פרסומים ומאמרים

בשנת 1999 יזמו מיכל וגיורא את הוצאתו של מגזין השיט "כחול" שהוא מגזין השיט היחיד בישראל. בנוסף למאמרים רבים במגזין כתב קדר את הספרים הבאים:
מדריך השיט הישראלי (עורך) הוצאת כחול מהדורה ראשונה 1976
ימאות יאכטות הוצאת כחול מהדורה ראשונה 1977.
מבצעי ההחפה של המוסד לעלייה ב' 1945- 1948 עבודת תזה לתואר שני. אוניברסיטת בר-אילן 2017.
משפחה

מיכל וגיורא קדר הורים למרב, גל ואור, וסבים לשישה נכדים איתמר, יאיר, יונתן, איה, אלונה ויובל. הבנים שותפים עם ההורים בעסקי המשפחה.
ראו גם

אנדרטת המערה
מבצע אבירי לב
מרינה תל אביב
הערות שוליים

↑  תולדות משפחת גנז באירופה סופר על ידי הנכד גיורא קדר ואביו גרשון קדר, באתר עמלנט
↑  ליאה גרט, "יחידה x", הוצאת מטר, 2023, עמ' 378.
↑  ליאה גרט, "יחידה x", הוצאת מטר, 2023, עמ' 7.
↑  ליאה גרט, "יחידה x", הוצאת מטר, 2023, עמ' 8.
↑  איה אורנשטיין, אבא חדש למרינה, מעריב, 15 ביולי 1984
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007310914905171  ISNI: 0000 0000 7338 1490  VIAF: 103631581   WorldCat (עם VIAF): 103631581 
המרינה בתל אביב
בתי ספר חקלאיים בישראל

ילדים מכינים גינת גן ירק במסגרת חינוך לעבודה חקלאית
צריף כיתת הלימוד וילדים קוצרים החיטה שזרעו בלימוד נושא הלחם.
בתי ספר חקלאיים בישראל הוקמו במטרה להכשיר בני נוער להתיישבות העובדת במושבות, במושבים ובקיבוצים. בני הנוער הגיעו לבתי הספר החקלאיים בעיקר מהמסגרות הבאות: עליית הנוער, משפחות לעולים חדשים ואוכלוסיות מצוקה.
על אף שמספר בתי ספר חקלאיים נפתחו ביוזמה פרטית, הרי שרובם הוקמו בתמיכת המוסדות הלאומיים ובמימונם. מוסדות אלה סיפקו את הכסף הדרוש ללימודים בבתי הספר ואת האמצעים לקיום בפנימיות שהיו צמודות להם, וכן את המימון השוטף שנדרש לפעילות המשק החקלאי שהיה בכל בית ספר חקלאי. המדובר בסכומי כסף לא מבוטלים והם הוזרמו כתוצאה ממדיניות תמיכה מפורשת. יוצאים מהכלל היו שני בתי ספר: בית הספר החקלאי כדורי שהיה מוסד ממשלתי ובית הספר התיכון החקלאי פרדס חנה מיסודה של התאחדות האיכרים בארץ ישראל. תלמידי בתי ספר אלה בחרו בעצמם ללמוד חקלאות, והוריהם נשאו בשכר לימוד מלא.
תוכנית הלימוד האופיינית בבית ספר חקלאי כללה לימודים כלליים ולימודי מקצועות החקלאות במשך חצי יום ועבודה מעשית במחצית השנייה. בסיום הלימודים קיבלו הבוגרים "תעודת גמר" ויצאו לעבוד ביישובי ההתיישבות העובדת בארץ ישראל. בתקופת השיא של פעילות בתי הספר החקלאיים, בסוף שנות ה-60 של המאה העשרים פעלו בארץ ישראל כשלושים בתי ספר חקלאיים.
כיום, בתי הספר החקלאיים הפכו למוסדות על-יסודיים, המשרתים את סביבתם הקרובה. תוכנית הלימודים היא כמקובל במוסדות תיכוניים אחרים, אך יש דגש מיוחד על לימודי חקלאות. חלק מהמימון הוא של עליית הנוער וחלק במימון מוסדות אחרים. הפיקוח על בתי הספר החקלאיים שנעשה בעבר באגף מיוחד במשרד החקלאות הועבר לאחר מכן למשרד החינוך והתרבות.
היסטוריה > בית הספר הראשון

בית הספר החקלאי הראשון בארץ ישראל הוקם בשנת 1870 ב"מקוה ישראל" על ידי קרל נטר, נציג חברת כל ישראל חברים בפריז. התכנון של בית הספר, אופן תפעולו של "מקוה ישראל" ותוכנית הלימודים שלו נלקחו בחשבון בעת הקמת בתי ספר חקלאיים נוספים בארץ ישראל. אף על פי שכוונתו המוצהרת של קרל נטר הייתה שבני היישוב הישן ילמדו את עבודת האדמה ויהיו אזרחים עובדי אדמה כדוגמת החינוך שניתן ברשת "כל ישראל חברים" בשאר הפזורות של העם היהודי, הרי שבפועל מרבית התלמידים הגיעו מחו"ל. הוחלט ש-30 תלמידים מבני הארץ ילמדו חינם ו-30 מבני חו"ל ישלמו שכר לימוד מלא. בשנים הראשונות לפעולתו, לא מילאו ההנהלה, המורים והתלמידים את הציפיות של מייסד בית הספר, קרל נטר.
היסטוריה > הכשרת נערות

חנה מייזל שוחט הייתה אחת היוזמות הראשונות להכשרת נערות לעבודה בחקלאות. היא למדה לימודים גבוהים בבית הספר לגננות בעיר נידרליץ שבשווייץ, ולאחר מכן למדה באוניברסיטה בבזנסון בצרפת לימודי טבע ועבדה בתחנת ניסיון לירקות ומטעים. בשנת 1908 היא עלתה ארצה.
היסטוריה > הכשרת נערות > חוות עלמות בכנרת

בשנת 1911 חכרה חנה מייזל שוחט מחוות כנרת שטח אדמה ומבנה מגורים ליד הכנרת, והקימה חווה להכשרה חקלאית לבנות בשם חוות העלמות. בין החניכות הראשונות הייתה המשוררת רחל בלובשטיין שחוויותיה מהחווה באו לידי ביטוי בשיריה. מבנה החווה הוחרם על ידי השלטון הטורקי במלחמת העולם הראשונה ולא נפתח מחדש בתום המלחמה.
היסטוריה > הכשרת נערות > ויצו גן ונוף

בשנת 1922 הוקם בית הספר המכונה כיום ויצו גן ונוף. המוסד הוקם על שטח בגודל 63 דונם שנרכש על ידי הקרן הקיימת, כמשק פועלות - חוה חקלאית להכשרת עולות חלוצות. התחנכו בו רק נשים, שעבדו בענפי המשק החקלאי השונים.
היסטוריה > הכשרת נערות > בית הספר של ויצו בנהלל

שנתיים לאחר הקמת מושב העובדים הראשון בארץ בנהלל, בשנת 1923, הקימה חנה מייזל את בית הספר המכונה כיום בית ספר חקלאי מקיף ויצו קנדה נהלל. הרעיון המרכזי שהנחה את מייזל בהקמת בית ספר לצעירות בנות 20 ומעלה היה לאפשר להן להשתלב בעבודה חקלאית בארץ ישראל. משך הלימודים היה שנה אחת. החל משנת 1934 קלט בית הספר גם נערות בנות 17-16 שעלו באמצעות עליית הנוער.
לאחר מלחמת העולם השנייה הפך המוסד לבית ספר מעורב לבנים ובנות. בשעריו באו בני איכרים של מושבות הגליל ובני מושבים מהאזור. בשנות ה-70 הוא הפך גם ל"בית ספר אזורי". הוא קיבל תלמידים מהיישובים הקהילתיים שהוקמו בעמק יזרעאל. כיום מונה בית הספר 1200 תלמידים ותלמידות.
היסטוריה > הכשרת נערות > משק הפועלות צפון

בשנת 1926 ייסדה חנה צ'יז'יק, בוגרת חוות העלמות, את "משק הפועלות צפון" מצפון לעיר תל אביב ובסמוך לכפר סומיל, וניהלה אותו כ-20 שנה. קבוצה של 12 בנות החלוץ מפולין הייתה הראשונה לקבל הכשרה במקום ולפתחו ולקראת סוף העשור התפתח המשק וקלט נערות נוספות בנות העלייה החמישית. הנערות גידלו ירקות והפעילו משק חלב ומשק עופות ואף טיפחו משתלה. בחלוף הזמן רכשו פרד ועגלה בה הובילו את תוצרתם לעיר תל אביב. בשנת 1935 החלה בניית מבני קבע במשק, שקלט נערים ונערות עזובים אותם הפנתה למקום עיריית תל אביב, והמשק שימש כבית ספר חקלאי. עם פרוץ מלחמת העצמאות נפגע בית הספר מפצצה מצרית ושניים מהתלמידים נהרגו. בשנת 1951 נפטרה צ'יז'יק, בית הספר נקרא על שמה בית חנה ושינה את יעודו לבית ספר לנערות במצוקה.
היסטוריה > הכשרת נערות > חוות הפועלות בעפולה

במרץ 1927 הוקמה חוות הכשרה לפועלות על ידי שרה מלכין ליד עפולה. בסיוע מועצת הפועלים הוקם אז המבנה הראשון של משק הפועלות, בית בן שתי קומות. יש הטוענים כי רק בנות עסקו במלאכת הבנייה. (משק פועלות נועד לחינוך צעירות לעבודה במשק חקלאי, כאשר הדגש היה על לימוד והכשרה בתחומים שנמצאו מתאימים לנערות: גידול ירקות, משק חלב, משק עופות ובהמשך גם גידול צמחי נוי). בשנת 1938 עבר משק הפועלות לידי ארגון ויצו העולמי ונקלטו בו נערים ונערות שהגיעו לארץ במסגרת עליית הנוער.
משנת 1956 הופעל משק הפועלות כבית ספר תיכון לנערי חבל תענך. משנת 1961 היה המקום ל"בית ספר אזורי חקלאי – ויצו עפולה". המשק החקלאי כולל את הענפים הבאים: אורווה, לול, רפת, פלחה, חממה, גננות נוי.
היסטוריה > הכשרת נערות > בית הספר עיינות

בשנת 1930 הוקם ביוזמתה של עדה מימון "משק פועלות" בעיינות. הוא הועבר לשם מבן שמן. בחלוף השנים הפך המקום לבית ספר חקלאי המפגיש בין בני נוער מישראל לבין בני נוער יהודים מחו"ל ונפתחו בו מסלולים עיוניים וטכנולוגיים. כמו כן קיים בבית הספר גם מסלול ללא פנימייה לתלמידי האזור.
היסטוריה > תוספת לימודים כלליים

בשנות ה-40 של המאה העשרים חל שינוי בהכשרת החקלאיים בארץ. היה זה לאחר הקמת בית הספר החקלאי כדורי בפיקוח ממשלת המנדט הבריטי ובית הספר התיכון החקלאי פרדס חנה שהוקם על ידי התאחדות האיכרים עבור בני האיכרים. מוסדות אלה נהנו מתקציבים ציבוריים, והיו בעלי אמצעים לבניית המשק החקלאי ולתחזוקתו. הלימודים היו ברמת בית ספר תיכון והבוגרים ניגשו לבחינת הבגרות הממשלתית. לאור המוניטין שהיה להן, ההרשמה ללימודים הייתה מעל ומעבר לתפוסה, אף על פי שהורי התלמידים נדרשו לממן את השהייה בפנימייה ואת הלימודים בבית הספר.
היסטוריה > תוספת לימודים כלליים > בית ספר כדורי

בית הספר החקלאי כדורי ליד כפר תבור הוקם על ידי שלטון המנדט הבריטי בשנת 1933, אחרי מאבק משפטי ממושך, אשר נגרם בשל פירושים שונים לצוואת הנדבן אליס כדורי באשר ליעוד עזבונו. תוכנית הלימודים הייתה כפופה לפיקוח מחלקת החינוך הממשלתית. התוצאה הייתה שמשקל גדול יותר ניתן ללימודים הכללים בבית הספר החקלאי. כמו כן, מתקני בית הספר ותוכנית הלימודים הביאה את בית הספר לרמה איכותית. בית הספר נחשב לאחד מבתי הספר הטובים בארץ ישראל המנדטורית. בין בוגריו הבולטים: יצחק רבין, יגאל אלון, חיים גורי, עמיקם גורביץ' (ממדליקי המשואה ביום העצמאות ה-61 לישראל) ועוד אישים בולטים אחרים.
היסטוריה > תוספת לימודים כלליים > בית הספר החקלאי בגבעת השלושה

בית הספר החקלאי בגבעת השלושה הוקם בשנת 1934 לצד קיבוץ גבעת השלושה הישן (במקומו המקורי בפתח תקווה), כבית ספר מחוזי של זרם העובדים. היזמה להקמת בית הספר הייתה של רוזה כהן. בית הספר כלל מגוון ענפי משק חקלאיים וכן לימודים עיוניים ברמה על יסודית. בנוסף ללימודים הפורמליים היו בבית הספר חיי חברה והווי עשירים, וכן חינוך למנהיגות, למעורבות ולקיחת אחריות. על בוגריו נמנו מנהיגים ואישי ציבור ידועים. כיום משמש בית הספר כחווה לחינוך חקלאי ולימודי הסביבה לילדי פתח תקווה.
היסטוריה > תוספת לימודים כלליים > בית הספר בפרדס חנה

בית הספר התיכון החקלאי פרדס חנה הוקם בשנת 1934 על אדמות שנתרמו על ידי אדמונד ג'יימס דה רוטשילד במטרה להכשיר בני איכרים לחקלאות. הוא היה בית הספר החקלאי הראשון, אשר הנהיג לימודים עיוניים, ברמה אשר תאפשר לבוגריו לקבל תעודת בגרות. שאר בתי הספר החקלאיים עד לאותה עת התרכזו בהכשרה לעבודה מעשית בחקלאות, יחד עם מעט לימודים עיוניים, בעיקר אלה הקשורים במקצוע החקלאות.
תלמידי בית הספר שילמו שכר לימוד מלא, אשר כלל גם תשלום עבור השהות בפנימייה. למרות העלות הנכבדה של הלימוד, ההרשמה ללימודים הייתה גבוהה במיוחד, ובית הספר נחשב לבית ספר יוקרתי.
נכון לשנת 2014 תלויה ועומדת בבית המשפט העליון תביעה כנגד מכירתן השנויה במחלוקת של אדמות בית הספר והפסקת פעילותו כבית ספר חקלאי.
הסופר משה סמילנסקי סיכם את נושא החינוך החקלאי המעשי בשנת 1936. עד אז הוקמו ביישוב מוסדות חינוך שונים על ידי חברות פרטיות, הממשלה ההסתדרות וציבור האיכרים.
סמילנסקי כתב שמלבד בית הספר הוותיק "מקוה ישראל" פעלו אז בתי הספר הבאים:
כפר הנוער בן שמן.
עיינות - בית הספר לפועלות, בקרבת נס ציונה.
כפר הנוער מאיר שפיה ליד זכרון יעקב.
בית הספר הממשלתי - בית הספר החקלאי כדורי ליד כפר תבור.
"כפר עברי", לשעבר נוה יעקב - צפונית לירושלים.
כפר ילדים - כקילומטר צפונית לעפולה.
"בית הספר החקלאי בפרדס חנה"
בית הספר החקלאי לפועלות בנהלל
היסטוריה > ההכשרה במסגרת עליית הנוער

בשנת 1934 הוקמה עליית הנוער על ידי רחה פראייר. תחילה בני הנוער הוכשרו לחיים בקיבוץ, הקימו קבוצות חדשות. במרוצת הזמן התברר כי אין די מקומות קליטה בקיבוצים. בייחוד הבעיה החריפה בקרב עליית הנוער הדתי שנאלץ לשלוח את נעריו לקיבוץ עין חרוד עקב מחסור במקומות קליטה בקיבוץ הדתי היחידי שהיה אז ב"רודגס" ליד פתח תקווה, לימים קבוצת יבנה. לדוגמה, בשנת 1936, כאשר החלה ההרשמה לעליית הנוער במסגרת הדתית הסתבר, כי מספר הנרשמים למסגרת הדתית הגיע לשליש מהרשימה.
המטרה החינוכית שחניכי עליית הנוער יכו שורש בתנועת ההתיישבות של ציבור הפועלים בארץ, ויגשימו בדרך זו את משאת נפשה של הציונות. ולכן כאשר לא היו די מקומות קליטה בקיבוצים, הנערים הופנו לכפרי נוער שבהם הוקם בית ספר חקלאי או לבתי ספק חקלאיים.
בשנת 1939 הוקם הסקטור הדתי בבית הספר החקלאי "מקוה ישראל". בית הספר התאים לקליטת בני נוער דתיים שכן נשמרה בו השבת וחדר האוכל שלו היה כשר. מספר חברים מרודגס נשלחו לשם כדי לקלוט את העולים הצעירים ולהדריכם וכן להקים בו את הסקטור הדתי.
עם בואם של ילדי טהראן, בשלהי שנת 1943, הגיעו בבת אחת 700 ילדים, רובם בגיל פחות מ-14. כאשר סיימו את לימודי בית הספר היסודי הוכנו עבורם מסגרות לימוד בכפרי נוער, אשר הוגדרו כבתי ספר חקלאיים. לכפרים אלה סופק ציוד המשק החקלאי וכן הגיעו אליו מדריכים ומורים לחקלאות.
היסטוריה > ארגון נשי מזרחי

ארגון נשי מזרחי, היום רשת אמי"ת, היה פעיל בהקמת כפרי נוער לשם קליטת נערים ונערות עולים ממסגרת עליית הנוער. רק בית הספר החקלאי הראשון, כפר הנוער הדתי בכפר חסידים הוקם ביוזמתה של עמותה ציבורית. שאר בתי הספר כבר הוקמו על ידי ארגון נשות המזרחי באמריקה. היוזמת להקמתן הייתה בתיה גוטספלד אשר על שמה נקרא כפר בתיה.
היסטוריה > ארגון נשי מזרחי > כפר הנוער הדתי

בשנת 1936 הוקם כפר הנוער הדתי שהיה לבית הספר החקלאי הדתי הראשון. כיום הוא מונה כ-350 תלמידים, מתוכם רק כ-50 בנות. התלמידים הם בכיתות ז'-י"ב ורובם עולים חדשים מאתיופיה. בנוסף ללימודים, התלמידים עוסקים בעבודות כפיים, כגון: גינון, רפתנות וכיוצא בזה.
היסטוריה > ארגון נשי מזרחי > כפר הנוער אמי"ת פתח תקווה

כפר הנוער הוקם על במקום בו היה "מוסד עלייה". היה בו בית ספר חקלאי. היום כפר הנוער אמי"ת פתח תקווה משמש כקהילה חינוכית לכיתות ז'- י"ד. בכפר כ-450 תלמידים אקסטרניים ואינטרנים.
בתחום כפר הנוער פועלת המכללה הטכנולוגית אמי"ת פתח-תקווה המאפשרת לבוגרי הנתיב הטכנולוגי להמשיך את לימודיהם לרכישת מקצועות: מכונאות רכב, מערכות ממוחשבות ברכב, מזכירות רפואית ומזכירות משפטית.
בנוסף פועל בכפר משק חקלאי הכולל ענף נוי מפותח, משק חי, חממה, ושטחי חקלאות נרחבים בהם מגדלים כיום זיתים וירקות. המשק החקלאי מתבסס בעיקרו המכריע על עבודת חניכי הכפר.
היסטוריה > ארגון נשי מזרחי > כפר בתיה

כפר בתיה הוקם ברעננה בשנת 1947. היה זה לאחר ציפייה לקליטת גלי העלייה, בין אם תקום מדינה או לא. "כפר בתיה" נועד לתת הכשרה מקצועית לחניכים במקצועות שונים: חקלאות, נגרות, מסגרות, סנדלרות ואריגה. מבחינה זו היה גם בית ספר חקלאי עם משק ולימודי חקלאות וגם בית ספר מקצועי. בשנת 1951 הוקם בו בית ספר תיכון שבוגריו סיימו ארבע שנים וקבלו תעודת בגרות.
כיום נמצאים בכפר מוסדות חינוך אחדים:
כפר נוער עם פנימייה, בעיקר לילדי עולים.
בי"ס ממ"ד "נועם אמית"
התיכון הדתי אמי"ת
ישיבה תיכונית ניסויית "חברותא" ע"ש ביננפלד
בית הספר המדעי-ישיבתי אמי"ת
היסטוריה > לאחר הקמת המדינה

לאחר שהוקמה מדינת ישראל התעורר הצורך הדחוף בקליטת בני נוער בכפרי נוער במטרה להחיש את קצב קליטתם בישראל על ידי הכשרתם לחיי היום-יום בארץ החדשה. הניתוק מהמשפחה נראה רצוי ולכן לא היו היסוסים בבניית מקומות קליטה חדשים. ההכשרה הרצויה הייתה אז בבתי ספר חקלאיים. השנים היו שנות הצנע בהן היה מחסור גדול במזון. הממשלה הקימה בתי ספר חקלאיים אחדים.
היסטוריה > לאחר הקמת המדינה > בדרום הארץ - בית ספר אשל הנשיא

בית הספר הוקם בשנת 1951 ומקור שמו בעצי האשל הגדלים באזור היישוב וכן כאות כבוד לנשיא חיים ויצמן. בית הספר החקלאי וכפר הנוער "אשל הנשיא" הוקמו בשנת 1952 במטרה להעניק חינוך חקלאי לנערים ולנערות מהמושבים שהוקמו בנגב בצפוני. כיום, לומדים בו כ-1,500 תלמידים מכיתה ז' ועד כיתה י"ב. בתחום הכפר פנימייה וכן משק חקלאי. כל תלמידי בית הספר מחויבים לעבוד במשק החקלאי ואף להיבחן בבחינת בגרות בנושא עבודתם וכן בנושא בתחום החקלאות, הביולוגיה או האקולוגיה.
היסטוריה > לאחר הקמת המדינה > במרכז הארץ - כנות

כנות הוקם ככפר נוער ובית ספר חקלאי לנערות בשנת 1952 על ידי "מועצת הפועלות" של ההסתדרות הכללית. המוסד פועל בחסות ארגון "נעמת". היום הוא משמש כמוסד חינוכי באזור הדרום, ליד גדרה, והוא שייך למועצה אזורית באר טוביה.
היסטוריה > לאחר הקמת המדינה > בדרום ירושלים - עין כרם

בית הספר החקלאי עין כרם, או בשמו החדש בית הספר הקהילתי סביבתי עין כרם מהווה כיום בית ספר סביבתי-קהילתי בתחום מועצה אזורית מטה יהודה וסמוך לשכונת עין כרם שבירושלים. בית הספר משמש כבית ספר תיכון אזורי ליישובים במועצה האזורית מטה יהודה וככפר נוער. בבית הספר נלמדים מקצועות חקלאיים, כגון: משתלה, תזונה, צמחי עציץ, גאולוגיה, לימודי סביבה, ביולוגיה וכדומה. מקצועות אלה נלמדים בנוסף למקצועות הרגילים ולמקצועות מיוחדים כמו תיאטרון.
בעבר לימדו בבית הספר מקצועות חקלאיים נוספים, כגון: לול, גידול פרחים, רפת, ומטעים.
היסטוריה > לאחר הקמת המדינה > במרכז, ברמת השרון - הכפר הירוק

הכפר הירוק על שם לוי אשכול הוא כפר נוער ניסיוני. הוא הוקם בשנת 1950 במטרה להקים מוסד חינוכי למען נוער עולה מהתפוצות ולנוער יליד ישראל, להשרשת ערכי הציונות, הסוציאליזם והחלוציות, דרך עבודת אדמה.
היסטוריה > לאחר הקמת המדינה > בצפון, צפונית לעכו - יד נתן

בית הספר החקלאי הוקם על שם נתן פיאט, מנהל "בית הספר החקלאי כדורי". במקום הייתה גם תחנת ניסיונות חקלאית ולשכת הדרכה לחקלאי צפון הארץ. בית הספר נסגר בשנת 1988 ובמקומו הוקם כפר הנוער מנוף.
היסטוריה > המאה ה-21

בשנות האלפיים, החינוך החקלאי מרוכז בידי "המינהל לחינוך התיישבותי, פנימייתי ועליית הנוער", וכך הוא מגדיר את תפקידו:
רשימת מוסדות החינוך כוללת 300 מוסדות המוגדרים כ"חינוך התיישבותי".
תרומה והערכה

בית הספר החקלאי בארץ ישראל תרם לקיבוץ גלויות של עם ישראל בשובו למולדת. הוא היה ל"כור ההיתוך" של עשרות אלפי חניכי עליית הנוער, בני העולים, בעיקר בעשור הראשון למדינת ישראל, ונערים ונערות מאוכלוסיות מצוקה מהיישוב היהודי בתקופת המנדט הבריטי ובמדינת ישראל.
לבתי הספר החקלאיים הוצמדה פנימייה. במסגרתה קיבלו התלמידים את צורכיהם הגשמיים במזון בלבוש ובקורת גג, וכן את צורכיהם הרוחניים: חינוך, תרבות ובידור. הנערים והנערות עברו את תקופת הנעורים, בדרך כלל מסיום בית הספר העממי בגיל 12 ועד הגיוס לצה"ל. עבור חלק מהתלמידים הותירה תקופת הלימוד בבית הספר רושם עז והשאירה חוויות משמעותיות לכל החיים.
בתי הספר אורגנו בשיטה של כפרי נוער, בדרגות שונות של עצמאות לחברת הנערים. במקרים אלו פותח כושר המנהיגות של הנערים אשר היו מוכשרים לכך. אשר לשאר החניכים, הם ספגו את היכולת להיות נתונים למרותם של נערים ונערות שרק שנים בודדות הפרידו בינם לבין אלה אשר הורו להם מה לעשות וכיצד להתנהג. הייתה זו הכנה לחיי הצבא, ולא פחות לחיים אזרחיים. הבוגרים ידעו כיצד לנהוג עם הממונים עליהם ואיך לפלס את דרכם בסולם הקידום המקצועי והחברתי. לרבים מהנערים לא הייתה משפחה, ובבתי הספר המעורבים נרקמו קשרים בין בנים ובנות שעזרו להם לגבש את זהותם ולהקים בית ומשפחה בהמשך חייהם.
בית הספר החקלאי כלל בסדר יומו חצי יום של עבודה בענפי החקלאות. סידור העבודה התחשב בבקשות הנערים אך גם כפה במקרים רבים את סוג העבודה שיש לבצע לפי צורכי המשק. הייתה הקפדה על רמת העבודה, שכן בחקלאות אי הקפדה על איכות העבודה עלולה לגרום לתמוטת אפרוחים, להטלה מועטת של ביצים ולהחמצת החלב. כל רשלנות גרמה מיד לתוצאות הנראות לעין וזוכות לשיפוט בפני החברים. היה בכך כדי להעניק לחניכים ולחניכות הכנה טובה לקראת החיים.
ההכשרה החקלאית איפשרה לבוגרי בתי הספר החקלאיים קליטה בהתיישבות, בעיקר הקיבוצית. היה דמיון רב בין החיים בבית הספר החקלאי לבין החיים בקיבוץ. התנועה הקיבוצית קלטה בברכה את בוגרי בתי הספר החקלאי. הקיבוץ הדתי מצא כי מחצית מחברי הקיבוצים, בתקופה שלפני קום המדינה הגיעו אליו ממסגרות של עליית הנוער, כאשר הרוב סיימו בתי ספר חקלאיים. ההערכה היא שבשאר התנועות הקיבוציות המצב לא היה שונה.
התרומה לחקלאות

ההתיישבות החקלאית בארץ ישראל עד מלחמת העולם השנייה כמעט שלא נעזרה בבוגרי בתי הספר החקלאיים. אלה היו מועטים במספרם.
איכרי המושבות הראשונות למדו את העבודה החקלאית מהפועלים הערבים שהעסיקו. הברון רוטשילד שלח בעלי מקצוע בגפנים ובגננות למושבות, אך אלה לא הצליחו ליצור קשר עם האיכרים. מלגות שניתנו על ידי הברון איפשרו שליחת אחדים מבני המושבות לבתי ספר לגננות בצרפת.
את חידושי החקלאות (למשל הפרה ההולנדית ותרנגול לגהורן) והשימוש בציוד חקלאי הם ראו במושבות של הטמפלרים ואימצו חלק מהחידושים.
בני העלייה השנייה והעליות שהגיעו אחריה עברו הכשרה במשקים של לא-יהודים בארצות מוצאן. אולם תנאי החקלאות שם היו שונים לחלוטין מאלה בארץ. למעשה ההכשרה רק הכינה אותם נפשית לעבודה חקלאית. היו בארץ חוות חקלאיות בכפר אוריה, בכנרת בבן שמן ועוד. שם הפועלים קבלו עבודה ולמדו את עבודת האדמה.
היו גם עולים שהיו איכרים בארץ מוצאן ולא הייתה נדרשת להם הכשרה חקלאית, כמו במזכרת בתיה או ראובן לרר בנס ציונה.
אחרי מלחמת העולם הראשונה הגיעו ארצה עולים עם רקע עירוני והם פנו ישירות לערים.
יוצאים מהכלל היו בני העלייה הגרמנית, שהגיעו ארצה משנת 1933. הם התיישבו ביישובים חקלאיים שבי ציון, רמות השבים ועוד, ולמדו חקלאות באופן עצמאי.
החינוך החקלאי מבית הספר החקלאי החל לתרום לפיתוח החקלאות הארץ ישראלית, עם בוא הנערים והנערות הראשונים במסגרת עליית הנוער מגרמניה. בזמן המלחמה הגיעו ילדי טהראן, ולאחר הקמת המדינה הגיעה "שארית הפליטה" והעולים החדשים מכל רחבי העולם. זו הייתה "תקופת הזוהר" של בתי הספר החקלאיים, אשר מספרם הגיע אז ליותר משלושים.
ראו גם

מחקר חקלאי בישראל