stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קרן הפיתוח לעיראק
בקרה ופיקוח על פעילות הקרן

החלטת האו"ם על הקמת הקרן לפיתוח עיראק חייבו גם גופים שיערכו בקרה ופיקוח על פעולות הקרן, זאת כדי לוודא שהיא פועלת ומממשת את ייעדיה. המועצה הבינלאומית לייעוץ ופיקוח (IAMB) (אנ') הייתה אחראית מטעם האו"ם לבצע זאת. מטרת גוף זה היה קידום היעדים המפורטים בהחלטת מועצת הביטחון של האו"ם מספר 1483. בנוסף, היה בסמכות גוף זה לאשר גופים חיצוניים נוספים שמונו על-ידי הרשות הזמנית של הקואליציה בעיראק כדי לבקר ולפקח על הקרן. בהקשר זה למועצה הבינלאומית לייעוץ ופיקוח היה תפקיד דומה לגופים הנוספים.
המועצה הבינלאומית לייעוץ ופיקוח הורכבה מנציגי או"ם, נציגים מהקרן הערבית לפיתוח כלכלי וחברתי, נציגים מקרן המטבע הבינלאומית ומהבנק העולמי. גוף זה המשיך לבצע את תפקידו גם לאחר פירוק הרשות הזמנית של הקואליציה בעיראק והוסיף לעבוד מול הגורמים הרלוונטיים במועצת הממשל העיראקית. לאורך השנים האריך האו"ם את המנדט של גוף זה להמשיך ולבצע את עבודתו כמבקר ומפקח על הקרן.
לאחר המאמצים שקידמה המועצה הבינלאומית לייעוץ ופיקוח מול הרשות הזמנית של הקואליציה בעיראק, הוחלט באפריל 2004 על מינוי חברה חיצונית לצורך ביצוע הבקרה והפיקוח על הקרן. חברת ראיית החשבון KPMG נבחרה להיות האחראית על פיקוח וביקורת על הקרן כחברת פיקוח חיצונית ועצמאית. עבודת החברה נעשתה בכפוף לפיקוח של המועצה הבינלאומית לייעוץ ופיקוח כדי לוודא שהיא מנהלת את עבודתה בהתאם לתקני הביקורת הבינלאומיים.
באוקטובר 2004, ערכו המועצה הבינלאומית לייעוץ ופיקוח ו-KPMG ביקורות שחשפו תקלות בהתנהלות ובניהול החשבונות בין הרשות הזמנית של הקואליציה בעיראק לבין הקרן, ובשל כך בוצעו פעולות שלא מימשו כראוי את ייעודה של הקרן.
לאחר העברת ניהול הקרן מידי הרשות הזמנית של הקואליציה בעיראק למועצת הממשל העיראקית, היה המפקח הכללי לשיקום עיראק (SIGIR) הגוף שמונה לפקח על ענייני שיקום עיראק. בנובמבר 2009, כחלק מסדרת הביקורות שלו על קרן הפיתוח לעיראק, יזם המפקח הכללי לשיקום עיראק פרויקט שבמסגרתו בוצעו בדיקות האם השימוש בכספי הקרן נעשה כראוי.
לאורך שנות פעילותיה של הקרן נמתחה עליה ביקורת שלפיה היא אינה מממשת את יעדיה, ובראשם הבטחת השימוש השקוף בכספים למטרות שנקבעו בהחלטת האו"ם. הקושי העיקרי שהצביעו עליו חברות הבקרה והפיקוח היה בהיעדר שקיפות מספקת מצד הקרן באשר למטרות שלהן יועדו הכספים. המידע העיקרי שנחשף היה אודות מצב התנועות בקרן והסכומים הכוללים המוזרמים אליה ומחוצה לה, אך הוא לא היה מספק לצורך בקרה ופיקוח מלאים.
סיום פעילות הקרן

מתוקף החלטה מספר 1965 של האו"ם, הוחלט על הפסקת פעילותה של הקרן לפיתוח עיראק ב-15 בדצמבר 2010. הקרן החלה בתהליך של סיום הפעילות בצמצום העברת ההכנסות הכספיות לקופתה. ההכנסות שהועברו צומצמו לכ-5% מהכנסות הנפט העיראקי וזאת לצורך סיום ההתחייבויות הכספיות הפתוחות שנותרו לתשלום על-ידי הקרן. יד ה-30 ביוני 2011, כל ההכנסות שהועברו עד אז לקרן ממכירת הנפט, הגז הטבעי ומוצריהם שיוצו מעיראק הופסקו באופן סופי. יתרת הכספים והנכסים של הקרן הועברו לשליטת ממשלת עיראק, בצעד משמעותי שסימל מעבר לריבונות ולשליטה של עיראק על משאביה הכספיים. מזכ"ל האו"ם באותה העת באן קי-מון כינה צעד זה "ציון דרך לעיראק". אף גורם מטעם האו"ם לא העלה עוד צורך בהארכת המנדט של קרן הפיתוח לעיראק. יתרה מכך, ממשלת עיראק התחייבה להמשיך לעשות שימוש בהכנסות הנפט בצורה הוגנת, לטובת אזרחי עיראק, תוך אימוץ שיטות עבודה העולות קנה אחד עם הסטנדרטים הבינלאומיים של שקיפות, אחריות ויושרה. למרות המשמעות הסמלית של העברת סמכויותיה והטונים האופטימיים שנשמעו ברקע ההעברה, צריך לזכור שדוחות גופי הבקרה והיקוח על הקרן הצביעו על כשלים מהותיים בתפקודה של הקרן, אף כי לא הואשם איש משורותיה בשחיתות או בעבירות אחרות.
ראו גם

הרשות הזמנית של הקואליציה
מועצת הממשל העיראקית
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6  Development Fund for Iraq: Department of Defense Needs to Improve Financial and Management Controls (עמ' 3, 6, 16), Defense Technical Information Center, ‏27.07.10
1 2 3 4  Tarnoff, Curt, Iraq: Reconstruction Assistance (עמ' 5-6, 14), defense technical information center, ‏22.05.08
↑  Coalition Provisional Authority Comptroller Cash Management Controls Over the Development Fund for Iraq (עמ' 4), Defense Technical Information Center, ‏28.07.04
1 2  [https://web.archive.org/web/20070206225228/http://www.iamb.info/pdf/IAMBreport.pdf#page=2 Report of the international advisory and monitoring board
of the Development Fund For Iraq] (עמ' 2-3), Internet Archive
↑  [http://www.iamb.info/auditrep/r110405a.pdf#page=4 Development Fund for Iraq
Statement of Cash Receipts and Payments
For the period from 1 January 2005 to 30 June 2005] (עמ' 4), IAMB, ‏30.06.05
1 2  Resolution 1483 (2003) (עמ' 4), United Nations Security Council
1 2 3  The Coalition Provisional Authority
1 2 3 4  Message from the Special Inspector General for Iraq Reconstruction (עמ' 1, 4, 7), Internet Archive
1 2  Development Fund for Iraq, GPF
↑  IAMB
↑  Development Fund for Iraq Statement of Cash Receipts and Payments For the period from 22 May 2003 to 31 December 2003, IAMB, ‏31.12.03
1 2  Fuelling suspicion: the coalition and Iraq’s oil billions (עמ' 7, 10), Internet Archive
↑  Ronald J. Bettauer, Introductory note to UNITED NATIONS SECURITY COUNCIL resolutions 1956-1958 on Iraq (עמ' 173-174), JSTOR, ‏15.12.10
אוניברסיטת מזרח אנגליה

| --- | --- |


בניין בית הספר ללימודי אמנות
 אוניברסיטה
 תקופת הפעילות:  1963–הווה (כ־61 שנים)
 בעלי תפקידים
 צוות:  3,910
 סטודנטים
 כלל הסטודנטים:  17,925
 סטודנטים לתואר ראשון:  13,215
 סטודנטים לתארים מתקדמים:  4,710
 שונות
 הון עצמי:  273.7 מיליון לירות שטרלינג
 מיקום
 מיקום:  נוריץ', אנגליה אנגליה
 מדינה:  הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת
 קואורדינטות:  52°37′18″N 1°14′30″E﻿ / ﻿52.621666666667°N 1.2416666666667°E﻿ / 52.621666666667; 1.2416666666667
 www.uea.ac.uk
 he
 
אוניברסיטת מזרח אנגליה (באנגלית: University of East Anglia; בראשי תיבות: UEA) היא אוניברסיטה ציבורית הממוקמת בנוריץ' שבממלכה המאוחדת אשר הוקמה בשנת 1963. האוניברסיטה כוללת ארבע פקולטות ו-26 בתי ספר.
היסטוריה

במהלך המאה ה-19 הועלו הצעות להקים מוסד אקדמי בעיר. למעשה, נעשו ניסיונות של ממש להקים את האוניברסיטה בשנים 1919 ו-1947, אך ניסיונות אלו נכשלו בגלל העדר מימון ממשלתי. הניסיון השלישי התרחש בתחילת שנות ה-60 וצלח כאשר הלימודים החלו באוקטובר 1963. האוניברסיטה התפתחה במהירות ובשנת 1968 התקיימו שני סיורים של אליזבת השנייה, מלכת הממלכה המאוחדת והנסיכה מרגרט, רוזנת סנודן במקום. המלכה תבקר עוד פעמיים במוסד בעשורים שלאחר מכן (בשנים 1994 ו-2017).
בשנים שלאחר מכן נוסד הקורס לכתיבה יוצרת שהפך במהלך השנים ליוקרתי ביותר והצמיח סופרים רבים, ובהם קאזואו אישיגורו, איאן מקיואן וג'ון בויין. בשנת 1972 נפתח המרכז לחקר אקלים ובשנה שלאחר מכן נוסד עיתון הסטודנטים. באותן השנים גם נפתח בית הספר למדעי המחשב והחלו לימודי חינוך. בשנת 1989 ארתור מילר הקים את היחידה ללימודים אמריקאיים.
ארגון אקדמי

האוניברסיטה מציעה למעלה מ-300 קורסים בארבע הפקולטות שלה, הכוללים 26 בתי ספר ללימודים:
ארגון אקדמי > הפקולטה לאמנויות ומדעי הרוח

לימודי אמנות, מדיה ולימודים אמריקאים
היסטוריה
המכון הבינתחומי למדעי הרוח
ספרות, דרמה וכתיבה יוצרת
לימודי פוליטיקה, פילוסופיה ושפה ותקשורת
ארגון אקדמי > הפקולטה לרפואה ומדעי הבריאות

בית הספר לרפואה
מדעי הבריאות
ארגון אקדמי > הפקולטה למדעים

אקטואריה
מדעי הביולוגיה
ביוכימיה
כימיה
מדעי המחשוב
הנדסה
מדעי הסביבה
גאוגרפיה
מתמטיקה
מדעי הטבע
רוקחות
פיזיקה
ארגון אקדמי > הפקולטה למדעי החברה

כלכלה
חינוך
פיתוח בינלאומי
משפטים
מנהל עסקים
פסיכולוגיה
עבודה סוציאלית
דירוגים בין-לאומיים

דירוג שאנגחאי: 201–300 (2024)
דירוג Times Higher Education‏: 251–300 (2024)
דירוג QS לאוניברסיטאות: 295= (2024)
ג'וזפה פאבאלי

ג'וזפה פאבאלי (באיטלקית: Giuseppe Favalli; נולד ב-8 בינואר 1972) הוא כדורגלן עבר איטלקי אשר שיחק בעמדת המגן.
ביוגרפיה

פאבאלי החל את הקריירה שלו בקבוצת קרמונזה מהסרייה ב' ב-1987, ופעמיים (1989 ו-1991) העפיל עמה לסרייה א'. ב-1992 עבר ללאציו, ושיחק בה במשך 12 שנים שבמהלכן זכה לקבל את סרט הקפטן וזכה עמה בתארים אחדים. ב-2004 הוא עבר לאינטר מילאנו, עמה זכה פעמיים בגביע האיטלקי ופעם אחת באליפות (2006). באותה שנה החליט לעבור למילאן, ולאחר עונה ראשונה שבה פתח בהרכב פעמיים הוא זכה למקום קבוע בהרכב.
פאבאלי השתתף ב-9 משחקים במדי הנבחרת עד גיל 18, וב-1992 זכה באליפות אירופה עד גיל 21 עם הנבחרת הצעירה. הוא היה בסגל נבחרת איטליה ביורו 2004, והופעתו היחידה שם הייתה לאחר שהחליף את ג'נארו גאטוזו באחד המשחקים.
תארים

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  לאציו אליפות הסרייה א': 2000  קופה איטליה: 1998, 2000, 2004  הסופר-קאפ האיטלקי: 1998, 2000  גביע אירופה למחזיקות גביע: 1999  הסופר-קאפ האירופי: 1999 |  אינטר אליפות הסרייה א': 2006  קופה איטליה: 2005, 2006  הסופר-קאפ האיטלקי: 2005  טרופאו טים: 2005 |  מילאן ליגת האלופות: 2007  הסופר קאפ האירופי: 2007  אליפות העולם לקבוצות כדורגל: 2007  גביע האתגר בדובאי: 2009 |
מהגר עבודה

הפגנה של מהגרי עבודה ברומא, מאי 2006, בדרישה לשיפור יחסה של ממשלת איטליה כלפיהם והתנאים שלהם
מהגר עבודה או עובד זר הוא אדם העובר למדינה אחרת, שבה אין לו מעמד של אזרח או תושב קבע, כדי למצוא פרנסה. לעיתים מדובר בהגירה שסופה התאזרחות במדינה המארחת, ולעיתים זו הגירה לזמן קצוב, לשם שיפור מצבו הכלכלי של העובד.
תופעת הגירת העבודה התקיימה מאז ומעולם בקנה מידה מקומי ועל פי מחזורי הכלכלה כחלק מהגירת פנים, הקיימת גם כיום. התופעה הפכה משמעותית בקנה מידה בין-לאומי לאחר המהפכה התעשייתית ועם הופעתה של טכנולוגיה שאפשרה מעבר מהיר, יחסית, וזול בין מדינות. כך, למשל, עם הופעת מנוע קיטור וירידת מחירי כרטיסי ההפלגה הטרנס אטלנטית, יצאו פועלים חקלאיים מדרום אירופה, במיוחד מאיטליה וספרד, לעבודה עונתית בת מספר חודשים בברזיל וארגנטינה.
כיום, מרבית המדינות במערב מספקות אשרות שהיה חוקיות וזמניות למספר מוגבל של מהגרי עבודה בהתאם לצורכיהן, על מנת למלא מחסור בכוח עבודה במגזרי תעסוקה אשר אינם אטרקטיביים עבור אזרחיה המקומיים, בעיקר בשל השכר הנמוך אך גם בשל רתיעה תרבותית מעבודות מסוימות. בנוסף לכך, אחוז ניכר מכלל מהגרי העבודה במרבית ערי המערב שוהים ועובדים בהן ללא אשרות חוקיות. מדינות שונות נוקטות בגישות שונות כלפי מהגרי העבודה המתועדים והבלתי-מתועדים אשר חיים במרחב הריבוני שלהן: החל ממדיניות – מוצהרת בלבד או מעשית – של גירוש (למשל בספרד ובישראל), וכלה בשיתוף פעולה עם מהגרי העבודה, ארגוניהם ומנהיגיהם על מנת לשפר את תנאי חייהם כפי שנעשה בהולנד ובשוודיה (שם).
עובדים בהצבה

עובדים בהצבה (Expatriates) או מוצבים מקצועיים בין-לאומיים (Career Expatriates) הם בעלי מקצוע מומחים בתחומם או מנהלים הנשלחים על ידי חברות רב-לאומיות או ארגונים בין-לאומיים לארץ זרה על מנת לעבוד שם לתקופה שיכולה להיות קצובה מראש ויכולה להיות בלתי מוגבלת מראש. ההבדל העיקרי בינם לבין מהגרי עבודה אחרים הוא הסטטוס החברתי-כלכלי.
בארצות בהן נדרשת אשרת עבודה, הצבת העובד בחו"ל, הטיפול בבקשה נעשה על ידי החברה המציבה אן על ידי החברה הקשורה בארץ היעד.
טיפול בהוצאות הניוד של עובד המועסק בארץ זרה נעשה לרוב על ידי המעסיק ונהוג גם שהמעסיק משתתף בהוצאות שכר הדירה אם ארץ היעד יקרה מארץ המוצא.
מקרה פרטי של עובדים בהצבה הם דיפלומטים.
מהגרי עבודה בישראל

| --- | --- |
 :  ראו גם – הסתננות מאפריקה לישראל
בישראל הפכו העובדים הזרים לגורם משמעותי באוכלוסייה החל משנת 1989 בשל האינתיפאדה הראשונה שבגללה הפסיקו לבוא הפועלים הפלסטינים.
בעקבות כך, החל משנת 1989 מדינת ישראל החלה להעניק אשרות שהייה ועבודה לעובדים זרים, על מנת שישמשו כוח עבודה משני שיחליף את העובדים הפלסטינים. לאור מדיניות חדשה של הממשלה, בעקבות הסכמי אוסלו, הוחרפו ההגבלות על כניסתם של פלסטינים לתחומי הקו הירוק, ובמקומם החלו להגיע מהגרי עבודה מארצות שונות, בעיקר: רומניה, תאילנד, סין, מערב אפריקה, דרום אמריקה והפיליפינים. מהגרי עבודה אלו החלו להוות כוח עבודה עיקרי בבינוי, חקלאות, משק בית וסיעוד.
קשה לאמוד במדויק את מספר מהגרי העבודה בישראל, בעיקר מכיוון שלא כולם מתועדים ומאושרים כחוק. על פי הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה, בסוף שנת 2000 שהו בישראל 240,000 מהגרי עבודה, כאשר שנת 2002, שנת השיא במספר מהגרי העבודה בישראל, עמדם מספרם על כ-250,000, כאשר רובם לא חוקיים. מאז שנת 2003 ניכרה מגמת ירידה במספרם הכולל של מהגרי העבודה בישראל. נכון לשנת 2023, מספרם מוערך בכ-150,000 עובדים.
רשויות המיסים ועבודה לא חוקית

במידה ורשויות המיסים של מדינה כלשהי מגלים כי אדם עזב מדינה מסוימת עם כספים ללא היתר ואישור, האחרונים ירדפו אותו אדם עד שכלל הכסף יצא בחזרה למדינת המקור. במידה וייתפס אדם עובד ללא אשרת עבודה במדינה מסוימת, כלל הכסף שהרווח באותה המדינה יוחרם על ידי אותה רשות המיסים והמשטרה. במיוחד אם אדם מסר פרטים שקריים על-מנת להנפיק אישורי עבודה או אזרחות מדוברת.
לקריאה נוספת

(הספר בקטלוג ULI)אדריאנה קמפ, רבקה רייכמן, עובדים וזרים, הוצאת מכון ון ליר והקיבוץ המאוחד, 2007.
הערות שוליים

↑  איריס קלקא, החגיגה הגדולה, באתר הארץ, 2 במרץ 2008
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007533693605171  LCCN: sh85085067  LNB: 000089756 
עובד זר איטלקי במכרה פחם בגרמניה המערבית, 1962
עובד זר בנגב
אייאפיאטלאייקוטל

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג הר:  הר געש פעיל
 גובה:  1,666 מטר
 שטח:  78 קמ"ר 
 מדינה:  איסלנד איסלנד
 מיקום:  דרום המדינה
 מספר הר געש:  =1702-02
 התפרצות אחרונה:  2010
 קואורדינטות:  63°38′00″N 19°36′00″W﻿ / ﻿63.633333°N 19.6°W﻿ / 63.633333; -19.6
  (למפת איסלנד מוגדלת) רייקיאוויק אקוריירי קפלאוויק אקרנס איסאפיירד'ור סאוד'אורקרוקור איילססטאד'יר סלפוסאייאפיאטלאייקוטל(למפת איסלנד רגילה) רייקיאוויק אקוריירי קפלאוויק אקרנס איסאפיירד'ור סאוד'אורקרוקור איילססטאד'יר סלפוסאייאפיאטלאייקוטל
 
המערכת הגעשית של איסלנד
אֶיְיַאפְיָאטְלָאיֶיקוּטְל (באיסלנדית: Eyjafjallajökull; הגייה: [ˈɛɪjaˌfjatl̥aˌjœkʏtl̥]; ‏האזנהקובץ:Is-Eyjafjallajökull.oga‏Ⓘ‏, מילולית 'קרחון הר האי') הוא קרחון בדרום איסלנד, שבמרכזו הר געש פעיל באותו שם המתפרץ באופן תדיר יחסית מאז סוף עידן הקרח. פסגתו מגיעה לגובה של כ-1,666 מטר, קוטר הקלדרה בראש הר הגעש: כ-3–4 ק"מ והקרחון שבמרכז ההר מכסה שטח של כ-100 קמ"ר. שוליו הדרומיים של הקרחון היוו בעבר את קו החוף של איסלנד, אך כתוצאה מנסיגת קו המים נחשף שטח קרקעי נוסף וקו החוף התרחק בכ-5 ק"מ דרומה.
מאז החלה ההתיישבות באיסלנד במחצית השנייה של המאה ה-9 נרשמו בהר הגעש ארבע התפרצויות בשנים 920, 1612, בשנים 1821–1823 ובשנת 2010. ההתפרצות האחרונה של הר הגעש, באפריל 2010, העלתה לאטמוספירה ענן אפר געשי שגרם להפרעות קשות בתנועה האווירית מעל צפון-מערב אירופה.
גאולוגיה

הימצאותה של איסלנד מעל נקודה חמה בצפון הרכס המרכז-אטלנטי הפעיל אחראית לגעשיות הערה ברחבי האי המלווה ברעידות אדמה. אייאפיאטלאייקוטל – אחד מן הפעילים פחות בין 22 הרי הגעש של איסלנד – נמצא בדרום האי, והוא הר געש תת-קרחוני במבנה שכבתי שנוצר משכבות של לבה בזלתית ואנדזיטית.
גאולוגיה > התפרצות ב-1821–1823

בין השנים 1821–1823 חלה התפרצות ממושכת של הר הגעש בעוצמה נמוכה. השלב המתפרץ החל ה-19 בדצמבר 1821 בסדרה של התפרצויות מתפוצצות שנמשכה כמה ימים, שלוו בהתפרצויות שקטות יותר עד סוף יוני 1822, אז החלה סדרה נוספת של התפרצויות מתפוצצות שהסתיימה בתחילת אוגוסט של אותה שנה. רצף האירועים הסתיים בהתפרצות של קטלה הסמוך בשנת 1823 שלוותה בענני אדים שעלו מן הלוע של אייאפיאטלאייקוטל. ברחבי דרום איסלנד ניתן למצוא שרידים להתפרצויות אלה בדמות סלעים אפורים כהים המכילים סיליקה בשיעורים של 28%–40%.
ההתפרצות הממושכת לא גרמה לנזק ישיר רב, אך ענן האפר הגעשי שהכיל כמות גבוהה של פלואוריד גרם נזק למבנה בעצמות של בני אדם ובעלי חיים שנחשפו אליו. דווח על תמותה של בעלי חיים עקב חשיפה לאפר ההתפרצות, ככל הנראה עקב הרעלת פלואוריד. כתוצאה מן ההתפרצות חלה הפשרה בקרחונים קטנים ובינוניים הסמוכים להר הגעש והצפה של הנהרות הסמוכים (מרוצת קרחון).
גאולוגיה > התפרצות ב-2010

בסוף 2009 החלה להירשם פעילות סייסמית באזור הר הגעש, עם מאות רעידות אדמה בעוצמות נמוכות (עד 2.0 בסולם ריכטר). הפעילות התגברה בתחילת 2010, ובשלושה ימים במרץ 2010 נמדדו כ-3,000 רעידות אדמה. ההתפרצות עצמה החלה ב-20 במרץ, באזור שסביב לוע הר הגעש. עם ההתפרצות פונו מסביבת ההר חקלאים שהתגוררו באזור מחשש לנזק ישיר עקב ההתפרצות או פגיעה משיטפונות עקב זרימת הלבה וחסימת נחלים ואגמים. בעקבות ההתפרצות נסגר לזמן קצר שדה התעופה רייקיאוויק. לאחר ההתפרצות הראשונית אירעו מספר התפרצויות נוספות בהפרשי זמן קצרים.
ב-14 באפריל התפרץ הר הגעש עצמו בעוצמה 3 במדד VEI. האירוע לווה בשיטפון שנבע מהמסת הקרחון, וזה בתורו גרם ללבה להתקרר במהירות ולהישבר לרסיסי זכוכית געשית. רסיסים אלה נישאו לתוך עמוד ההתפרצות ויצרו אפר געשי המזיק לכלי טיס. האפר הגעשי התפשט מזרחה לעבר צפון-מערב אירופה, וגרר סגירה נרחבת של נמלי תעופה בבריטניה, באירלנד, בנורווגיה, בשוודיה, בדנמרק, בהולנד, בבלגיה, בצרפת, בספרד, באוסטריה, בשווייץ, באיטליה ובמדינות נוספות.
במהלך חודש אפריל המשיך הר הגעש להתפרץ. כמות האפר הגעשי הנפלט פחתה בהדרגה, אך במשך מספר ימים התפשט עד לדרום צרפת ואיטליה ולפולין במזרח אירופה. במשך שישה ימים היו שמי אירופה סגורים לטיסות (פרט לאזורים דרומיים כדוגמת רומא), דבר ששיתק את תעבורת הנוסעים, את העברת סחורות ומוצרים, שיבש את חייהם של מיליונים ופגע קשות בכלכלה. ב-19 באפריל הגיע חלק מענן האפר הגעשי לחופי ארצות הברית במערב ולקזחסטן במזרח. נמסר כי חברות התעופה נושאות בהפסדים של למעלה מ-200 מיליון דולר ביום בגין השבתת הטיסות. ב-21 באפריל 2010, לאחר שישה ימים בהם היו שמי אירופה סגורים, חודשו הטיסות בהדרגה. העלות המוערכת של המשבר הייתה כמיליארד ושבע מאות מיליון דולר.
בתחילת מאי, לאחר הפוגה קצרה וחידוש הטיסות באירופה, חזרו ההתראות לגבי הענן, וב-10 במאי פרסם השירות המטאורולוגי הישראלי הודעה כי הענן עלול להגיע לשמי ישראל אולם לבסוף לא השפיע הענן על ישראל.
גאולוגיה > אייאפיאטלאייקוטל וקטלה

אייאפיאטלאייקוטל נמצא כ-16 ק"מ מערבית לקטלה (Katla), הר געש פעיל הידוע בהתפרצויות תת-קרחוניות עזות ובתא מאגמה גדול. התפרצויות העבר של אייאפיאטלאייקוטל גרמו לפעילות געשית גם בקטלה, וגאולוגים הביעו חשש כי גם ההתפרצות של 2010 תעורר תגובה שכזו, שתגרום למרוצת קרחון, הצפה נרחבת בשל המסת קרחונים ולנפח גדול בהרבה של אפר געשי.
הערות שוליים

↑  אתר Global Volcanism Program
↑  לפי אתר זה קוטר הקלדרה 2.5 ק"מ
↑    Philip Sherwell, ‏Iceland volcano: an eyeful of Eyjafjallajökull, The Telegraph, 18 April 2010
↑  כאוס אדיר באירופה: השמיים ריקים, פקקים ביבשה, באתר ynet, 17 באפריל 2010
1 2  משבר התעופה: "נחזור לשגרה במספר ימים" – וואלה חדשות, באתר וואלה, 21 באפריל 2010
↑  כתבה מ-21 במרץ 2010 במהדורה המקוונת של הטיימס
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 7728264-4  VIAF: 235741798   WorldCat (עם VIAF): 235741798 
התפרצות מתוך סדק געשי, אפריל 2010
היספנו-סוויזה J12

| --- | --- |

היספנו-סואיזה J12, סלון, 4 דלתות
 מאפיינים כלליים
 נקרא גם:  Type 68  T12
 יצרן:  Hispano-Suiza
 שנות ייצור:  1931–1938
 יחידות שיוצרו:  114 
 הרכבה:  ספרד
 מודל קודם:  Hispano-Suiza H6
 מודל אחריו:  HIspano-Suiza K8 
 אורך:  4,900–5,400 מ"מ
 משקל:  2,000–2,200 ק"ג
 בסיס גלגלים:  3,430 מ"מ, 3,710 מ"מ, 3,810 מ"מ, 4,010 מ"מ
 מפרט טכני
 מנוע:  12V צילינדרים, 2 שסתומים לצילינדר, 9,424 סמ"ק המפיק 220 כ"ס ב-3,000 סל"ד  12V צילינדרים, 2 שסתומים לצילינדר, 11,310 סמ"ק המפיק 250 כ"ס (יוצר משנת 1935)
 הילוכים:  תמסורת ידנית – 3 מהירויות
 מהירות מרבית:  100 מייל (160.9 ק"מ) (מנוע 9,424 סמ"ק).
 קשר:  Coachbuilder
 מעצב:  Marc Birkigt (מרכב בלבד)
 
היספנו-סואיזה J12 (בספרדית: Hispano-Suiza J12) היא מכונית סלון אשר יוצרה על ידי חברת ההנדסה והרכב "Hispano-Suiza" הספרדית בין השנים 1931–1938.
היספנו-סואיזה J12

סך הכול יוצרו 114 יחידות.
בבניית גוף הרכב השתתפה חברת "Coachbuilder".
תאוצת דגם "היספנו-סואיזה J12" מ-0–60 מייל (0–96.5 ק"מ) היא 12 שניות (לדגם מנוע 9,424 סמ"ק).
תצורות "היספנו-סואיזה J12"

סלון – 4 דלתות
קופה – 2 דלתות
קבריולה – 2 דלתות
קבריולה – 4 דלתות
תמונות

היספנו-סואיזה J12, קבריולה, 2 דלתות
היספנו-סואיזה J12, קבריולה, 4 דלתות, שנת 1933
היספנו-סואיזה J12, קבריולה, 4 דלתות, שנת 1931
היספנו-סואיזה J12, דגם סדאן, 4 דלתות
היספנו-סואיזה J12, סדאן-קופה, 2 דלתות, שנת 1935
היספנו-סואיזה J12
היספנו-סואיזה J12 - מבט למנוע
היספנו-סואיזה J12 קבריולה, 2 דלתות, שנת 1933
היספנו-סואיזה J12, שנת 1933
היספנו-סואיזה J12, קופה, 2 דלתות, שנת 1934
היספנו-סואיזה J12
היספנו-סואיזה J12, סדאן-קופה, 2 דלתות, שנת 1935
לקריאה נוספת

היספנו-סואיזה J12 – תמונות (coachbuild.com/2/index.php/encyclopedia)
הערות שוליים

↑  Kimes, Beverly Rae, ed. (1990). "Hispano-Suiza". The Classic Car. Des Plaines, IL US: Classic Car Club of America. pp. 641–651. ISBN 0-9627868-0-2. LCCN 90084421. עיצוב היספנו-סואיזה J12
↑  היספנו-סואיזה J12
↑  "היספנו-סואיזה J12 – היסטוריה
↑  היספנו-סואיזה J12
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "היספנו-סוויזה J12".
פרוטון

ערך זה עוסק בחלקיק תת-אטומי. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |
פרוטון מכיל שלושה קוארקי ערכיות, uud. הגלואונים, המסומנים כגלים, נושאים את הכוח החזק הקושר בין הקוארקים
פרוטון מכיל שלושה קוארקי ערכיות, uud. הגלואונים, המסומנים כגלים, נושאים את הכוח החזק הקושר בין הקוארקים
 מידע כללי
 הרכב:  האדרון
 סטטיסטיקה:  פרמיון
 קבוצת שיוך:  באריון נוקליאון
 אנטי-חלקיק:  אנטיפרוטון
 סמל:  p
 תכונות
 מסת מנוחה:  ‎1.672621898×10-27‎ kg 938.2720813 MeV/c2
 רדיוס:  ‎~0.877×10-15‎ m
 מטען חשמלי:  1 e
 ספין:  1⁄2 ħ
 מספר לפטוני:  0
 מספר באריוני:  1
 מטען צבע:  0
 אינטראקציות:  הכוח החזק, אלקטרומגנטיות, הכוח החלש, כבידה הכוח הגרעיני (כשנמצא בגרעין)
 הרכב קווארקים:  uud
 אורך חיים:  יציב
 היסטוריה
 נצפה?:  כן
 תאריך גילוי:  1917
 מגלה:  ארנסט רתרפורד
 ניסוי:  גלאי סינטילציה
 מוסד:  אוניברסיטת מנצ'סטר
פְּרוֹטוֹן (מיוונית: פרוטון, ראשון) הוא חלקיק הנמצא בגרעין של כל אטום. הוא נושא יחידה יסודית אחת של מטען חשמלי חיובי (1 e). מסתו היא כ-1.00728 יחידות מסה אטומית מאוחדת. מאחר ששניהם נמצאים בגרעין האטום, הפרוטון והנייטרון מכונים יחד נוקליאונים.
הפרוטון אינו חלקיק יסודי, אלא מורכב משלושה קווארקים, שני קווארקי למעלה וקווארק למטה אחד, המוחזקים יחד על ידי הכוח החזק. הפרוטון הוא חלקיק יציב, שעד כה לא נצפתה דעיכה ספונטנית שלו לחלקיקים אחרים. עם זאת, פרוטון יכול לדעוך לחלקיקים אחרים כאשר הוא נמצא בגרעין של אטום לא-יציב, כלומר, רדיואקטיבי. בפרט, פרוטון יכול לעבור דעיכת בטא פלוס, במהלכה הוא הופך לנייטרון. דעיכת בטא פלוס מתרחשת כאשר אחד הקווארקים בתוך הפרוטון הופך מקווארק למעלה לקווארק למטה, אירוע המשנה חלק מהמספרים הקואנטיים של החלקיק והופך אותו מפרוטון לנייטרון.
גרעין האיזוטופ השכיח של היסוד מימן הוא פרוטון בודד. לכן, גם היון החיובי של מימן (H+) הוא פרוטון בודד. לפיכך, בכימיה, בביולוגיה ובתחומים קשורים, נהוג לכנות את יון המימן "פרוטון".
תכונות

תכונותיו העיקריות של הפרוטון הן:
מסת מנוחה: 938.2720813 MeV/c2 או כ-1.00728 ימ"א (בערך פי 1,836 ממסת האלקטרון)
קוטר: כ-‎1.5×10-15‎ מטר
מטען חשמלי: ‎1.602176634×10-19
‎ קולון, כלומר, יחידה חיובית אחת של מטען יסודי
אורך חיים: פוטנציאלית אינסופי, כלומר, החלקיק יציב. לפי חישובים תאורטיים, אם דעיכת פרוטון אפשרית, אורך החיים שלו הוא יותר מ-‎1031‎ שנים
ספין: 1⁄2
מלבד האיזוטופ הקל ביותר של אטום המימן שגרעינו הוא פרוטון יחיד, גרעיני האטומים של כל היסודות הכימיים מורכבים מפרוטונים ונייטרונים המוחזקים יחד על ידי הכוח הגרעיני. מספר הפרוטונים בגרעין קובע את תכונותיו החשמליות של האטום, וכתוצאה מכך את תכונותיו הכימיות. משום כך מספר הפרוטונים בגרעין האטום הוא הקובע לאיזה יסוד כימי משויך אותו אטום.
כאשר מספר הפרוטונים בגרעין אטום שווה למספר האלקטרונים המקיפים אותו, האטום נייטרלי מבחינה חשמלית. גריעה או הוספה של אלקטרונים הופכת את האטום ליון, חיובי או שלילי, בהתאמה.
היסטוריה

ג'יי ג'יי תומסון גילה כי משקלם של האלקטרונים באטום הוא זניח, הבין תומסון כי חייב להיות משקל נוסף, חיובי, באטום שהוא המשקל העיקרי באטום, מכאן התחיל תומסון להבין את הפרוטון.
הפרוטון התגלה על ידי ארנסט רתרפורד ב-1918 בניסויים בהם הופצצו אטומי חנקן בחלקיקי אלפא (שהם למעשה גרעיני הליום) והפכו לאטומי חמצן. רתרפורד היה גם זה שטבע את שמו.
יציבות

הפרוטון הוא חלקיק יציב. לא נצפתה עד כה דעיכה ספונטנית של פרוטון חופשי לחלקיקים אחרים. גם אם פרוטון מסוגל לדעוך, אורך החיים שלו נחשב לגדול מאוד ומוערך על פי ניסויים ביותר מ-‎1031‎ שנים.
הסיבה העיקרית ליציבות הפרוטון היא היותו הבאריון הקל ביותר. לכן, אין חלקיק קל יותר אליו יכול הפרוטון לדעוך, מבלי שתתרחש שבירה של המספר הבאריוני. אולם, שבירה כזו אינה אפשרית לפי אף מודל פיזיקלי מוכח המוכר כיום, מכיוון שהמספר הבאריוני מציית לחוק שימור חזק (exact conservation). שבירה של המספר הבאריוני נקראת באריוגנזה (baryogenesis), או יצירת באריונים. לפי ההבנה המדעית הנוכחית, תהליך של באריוגנזה התרחש בראשית היקום, זמן קצר מאוד לאחר תחילת המפץ הגדול, במנגנון שאינו מובן כיום ואינו מוסבר על פי המודל הסטנדרטי. משום כך, חקר דעיכת הפרוטון קשור ישירות לחקר הבאריוגנזה והיווצרות החומר ביקום, והוא תחום מחקר בולט בפיזיקת החלקיקים.
בעזרת תוספת אנרגיה, למשל בהתנגשות עם אלקטרון, פרוטון יכול להפוך לנייטרון ונייטרינו אלקטרוני, בתגובה הבאה:
התגובה ההפוכה מתרחשת באופן ספונטני: נייטרון בודד (כזה שאינו נמצא בגרעין אטום) הוא בעל אורך חיים של כ-15 דקות, אחריהן הוא דועך לפרוטון, אלקטרון ואנטינייטרינו.
היפותטית, הפרוטון עשוי לדעוך. זאת, לפי תאוריות שלא זכו לביסוס ניסויי, דוגמת תאוריה מאוחדת גדולה, החוזה את תהליך הדעיכה הבא:
בתהליך היפותטי זה, נשבר המספר הבאריוני: בצד שמאל, נמצא פרוטון, שהמספר הבאריוני שלו הוא 1. לעומת זאת, בצד ימין נמצא פאיון, שהמספר הבאריוני שלו הוא 0. בנוסף, נשבר גם המספר הלפטוני: 0 בצד שמאל, לעומת מינוס 1 של הפוזיטרון בצד ימין. ההפרש בין המספר הבאריוני למספר הלפטוני (B-L) נשמר, כלומר, מתקיים חוק שימור המכונה B-L conservation, שהוא אחד המאפיינים של התאוריה המאוחדת הגדולה.
גם גרסאות מסוימות של תורת המיתרים מנבאות אפשרות של התפרקות הפרוטון.
ראו גם

מיון החלקיקים
גרעין האטום
אלקטרון
נייטרון