stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קול הדף

| --- | --- |

 מדינה:  ישראל 
 מטה הארגון:  ירושלים 
 תקופת הפעילות:  1984–הווה (כ־40 שנה) 
 
קול הדף הוא ארגון יהודי חרדי, שהוקם בידי יצחק ברוידא (גבאי האדמו"ר מגור) ופתחיה ליצמן (אחיו של יעקב ליצמן). הארגון פועל להפצת שיעורי הדף היומי באמצעות הטלפון, וכן שיעורי תורה ויהדות (אודיו) מגוונים, חיים ומוקלטים, באמצעים מגוונים. השיעורים המופצים ניתנים על ידי מגוון גדול של רבנים, חלקם ידועים ביותר.
שיעורי הדף היומי בתלמוד הבבלי מוקלטים משיעוריו של הרב מיכל זילבר, והשיעורים בדף היומי בתלמוד הירושלמי מוקלטים משיעוריו של הרב ישראל דנדרוביץ. שיעורי המשנה היומית מוקלטים משיעוריו של הרב מיכל זילבר (באידיש) ומשיעוריו של הרב מרדכי גליס (ביידיש ובעברית). השיעורים ידועים בהגשתם הבהירה והמובנת, דבר המאפשר את השמעת השיעורים במערכת הטלפונית במהירויות שונות לפי בחירת המאזין.
השיעורים מיועדים לקהלי יעד שונים (אברכים בני תורה, ציבור עממי, נשים וילדים) והם נאמרים במספר שפות, בהן עברית, יידיש, אנגלית ורוסית.
הארגון מפיץ את השיעורים במספר אופנים:
המערכת הממוחשבת בטלפון באמצעות קווי מידע קולי בעלי מספרי טלפון נייחים, קליטים, עם אפשרויות של הרצת שיעור קדימה ואחורה, ועוד פונקציות מתקדמות.
ספריות שבהן אפשר לקבל את השיעורים על גבי תקליטורים וקלטות.
עמדות הטענה במקומות מרכזיים רבים שאליהן ניתן לחבר נגנים באמצעות כבלי USB ו'להטעינם' בשיעורים הרצויים בפורמט MP3.
בנוסף ניתן להאזין במערכת הטלפונית לשיעורי "קול היהדות" ולשיעורי "קול כבודה" לנשים.
ראו גם

קול הלשון
קול המשנה
קופרה

.
ייבוש קופרה בשמש, פולינזיה הצרפתית
ייבוש קופרה בתנור, סיישל
טחינת קופרה לשמן קוקוס, סיישל
קוֹפּרָה הוא ה"בשר" או הגרעין של פרי הקוקוס. השם נגזר מהמלה המלאית לקוקוס יבש. הקופרה משמשת כחומר הגלם לתעשיית שמן הקוקוס, שמיוצר על ידי הרתחה ולחץ. הקופרה כמוצר מסחרי טופחה על ידי סוחרים באוקיינוס השקט ובדרום אסיה בשנות השישים של המאה ה-19.
הכנת הקופרה - הסרת הקליפה, פיצוח האגוז והייבוש - מתבצעת בסמוך למטעים. עם השנים קמו מטעים גדולים אליהם צמודות מערכות יצור משולבות, אולם איסוף הקופרה מתבצע באותו אופן כבעבר - סוחרים שעוברים מאי לאי ומנמל לנמל באוקיינוס השקט.
קהילת יהודי גוניונדז

אנדרטה לזכר יהודי גוניונדז שנספו בשואה, בבית העלמין הדרום
גוניונדז (בפולנית: Goniądz) היא עיירה מול נהר הבוברה - ביברזה במחוז ביאליסטוק, שבצפון מזרח פולין.
בגוניונדז התקיימה קהילה יהודית משנת 1547 שבה ניתנו זכויות מגדבורג שנתנו ליהודים רשות להתגורר בעיר ולהיות מעורבים במפעלים מסחריים ובסחר-דבר שהפך להיות אחד מעיסוקיהם העיקריים של יהודי העיירה. הקהילה נשמדה בשואה.
תולדות הקהילה

האוכלוסייה היהודית בגוניונדז נעה בתקופות השונות, בהתאם לנסיבות. על פי נתונים סטטיסטיים זמינים, בשנת 1921 היו בגוניונדז 1,135 יהודים מתוך אוכלוסייה כללית של 2,642.
לקהילה היה בית כנסת מפואר שהיה מוקד הפעילות היהודית. נערכו בו החתונות, חזנים הוזמנו אליו וחגגו בו את כל החגים.
מקהילת גוניונדז לא צמחו רבנים גדולים בעלי שם אך רוח הקהילה הייתה רוח של יהדות ויידישקייט, ובתוכה צמחו גם בני ישיבות ותלמידי חכמים.
בשנת 1912 קרה אירוע אנטישמי, ספר התורה של בית הכנסת נחתך לחתיכות קטנות ופוזר על פני כל השכונה הסמוכה לבית הכנסת. הרב של הקהילה קבע צום על כך.
הקהילה התמודדה כל שנה עם בעיה נוספת - שרפה כתוצאה מהקיץ ובתי העץ. לאור כך הקימו בקהילה גדוד כיבוי אש קטן שהיה נזעק לכל שרפה.
שרפה גדולה במיוחד קרתה בשנת 1906 שפרצה בערב שבת והותירה אחריה רבים מבני הקהילה ללא בית.
גורל יהודי הקהילה בשואה

בספטמבר 1939 כבשו הגרמנים את העיירה במשך 10 ימים, ושרפו את בית הכנסת. לאחר מכן מסרו את העיירה לכוחות סובייטים. ב-26 ביוני נכבשה העיירה מחדש על ידי הגרמנים.
ביולי 1941 נטבחו לפחות 116 יהודי העיירה בידי האזרחים הפולנים עוד לפני שהגיעו הגרמנים לאזור. אזרחי גוניאדז הפולנים עצמם יצרו יחידה משטרתית מיוחדת אשר הפרידה בין תושביה היהודים של העיירה ליתר אזרחי העיר. הוקמו בה שני מחנות - מחנה עבודה ומחנה השמדה. בוצעו גם עבירות של גניבת רכוש יהודי, והעלמת גופות הנרצחים היהודים בידי הפולנים.
ב - 2 בנובמבר 1942 הוציא האס אס את מרבית התושבים היהודים למחנה מעבר בכפר בוגוסזה. משם הם נשלחו למחנות ההשמדה טרבלינקה ואושוויץ ורובם נרצחו עם הגעתם למחנות.
הקהילה לאחר השואה

ממחנות ההשמדה הצליחו להינצל רק כעשרה בני קהילת גויניונדז, ובנוסף להם ישנם עוד כארבעים ניצולים שהצליחו להימלט בדרכים שונות.
בעיירה עצמה כבר לא גרים יהודים והניצולים התפזרו ברחבי העולם בעיקר לאמריקה וישראל.
לזכר הקהילה יצא ספר שכתבו שרידי הקהילה, "ספר יזכור, גוניונדז". הספר בנוי מעדויות וסיפורים על הקהילה ואנשיה וכתוב ברובו ביידיש, עם מעט עברית.
הערות שוליים

1 2 3  Goniadz, Poland (Pages 33-62), www.jewishgen.org
1 2  מקבץ תצלומי יהודים מהעיירה גוניונדז. פולין, ראשית המאה ה 20 | Winners Auctions, באתר winners-auctions.com
↑  Goniadz, Poland (Pages 443-473), www.jewishgen.org
↑  Goniadz, Poland (Pages 443-473), www.jewishgen.org
↑  Goniadz, Poland (Pages 475-476, 485-502, 503-506, 507-524, 543-548), www.jewishgen.org
1 2  Goniadz, Poland (Pages 801-804), www.jewishgen.org
קומאריצי

| --- | --- |
 מדינה:  יוון יוון
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בכפר:  64 (2021)
 קואורדינטות:  38°46′12″N 22°22′18″E﻿ / ﻿38.77°N 22.37166667°E﻿ / 38.77; 22.37166667 
 he
 
קומאריצי (ביוונית: Κουμαρίτσι) הוא כפר על הר אוטה בפתיוטיס, יוון. מאז רפורמת השלטון המקומי בשנת 2011 הוא חלק מנפת לאמיה והרשות המוניצפלית גורגופוטמוס.
ב-2011 אוכלוסיית הכפר הייתה 43.
הערות שוליים

↑  "Απογραφή Πληθυσμού - Κατοικιών 2011. ΜΟΝΙΜΟΣ Πληθυσμός" (ביוונית). Hellenic Statistical Authority. אורכב מ-המקור ב-2013-12-25.
ערך זה הוא קצרמרבנושא יישובים ביוון. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
קהת קליגר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  4 ביולי 1904 לודמיר, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  20 באפריל 1985 (בגיל 80) בואנוס איירס, ארגנטינה 
 מדינה:  ארגנטינה, רוסיה, פולין 
 שפות היצירה:  יידיש 
 
קהת קליגר (ביידיש: קהת [קעהאס] קליגער; 4 ביולי 1908 - 20 באפריל 1985) היה משורר ומתרגם יידיש יהודי-ארגנטינאי.
ביוגרפיה

קליגר נולד בעיר לודמיר (וולדימיר וולינסקי) בקיסרות הרוסית (כיום אוקראינה). הוא השתייך למשפחה של חזנים שמקורה בעיר לוצק הקרובה. אביו, דוד, היה חזן הקהילה בבית הכנסת הגדול בלודמיר והלחין מוזיקה ליטורגית.
קליגר למד בחדר, בישיבה ובתיכון פולני. ב-1924 החל לפרסם ביידיש בכתבי עת שונים שהתפרסמו בווהלין, בפולסיה ובוורשה (בין השאר, בעיתונים "די ליטערארישע בלעטער","וואכנשריפט פאר ליטעראטור" ו-"פאלקסצייטונג").
ב-1919 עברה לודמיר להיות חלק מפולין וב-1934, עם חתימת הסכם אי ההתקפה בין פולין לגרמניה, החלו השלטונות רודפים אחרי אישים אשר הציגו דעות סוצייאליסטיות בפומבי. קליגר, אשר כתביו אופיינו ברוח סוציאליסטית ואשר נתפס בעיני השלטונות כדמות פוליטית ברח בגפו מארץ מולדתו והיגר לארגנטינה. כל משפחתו נשארה בעיר הולדתו והקשר עימם נותק במהלך השואה.
קליגר השתלב בקהילה היהודית בבואנוס איירס אשר הייתה מרכז תרבותי ליהודים דוברי יידיש וכללה בתי ספר יהודיים ביידיש ובעברית, עיתונות יומית ביידיש ותיאטרון יהודי. בשלב מאוחר יותר החל לכתוב בעיתון "די פרעסע" - יומון ביידיש, בו תרגם את החדשות המקומיות, ערך את מדור הילדים ופרסם שירים.
קליגר כתב בכתבי עת שונים בארגנטינה, ביניהם כתב העת דווקא, כתב עת יידי חשוב שהופיע בבואנוס אירס, לאורך כשלושים שנה.
בהמשך פרסם ספרים אשר איגדו את שיריו במהלך השנים.
קליגר תרגם ליידיש את האפוס הארגנטינאי "מרטין פיירו" של חוסה הרננדס.
בשנות החמישים קליגר הגיע לישראל. רשמיו מביקור במדינת ישראל הצעירה מצאו את ביטוים בספר השירים "פייזאזשן פון ישראל".
ב-1958 התחתן קליגר עם פרלה רזניצקי, אותה הכיר בבית הספר "שלום עליכם", בו עבדו שניהם. נולדו לו שתי בנות, דליה ולאונור, החיות היום בישראל.
קליגר נפטר ב-20 באפריל 1985, ל' בניסן ה׳תשמ״ה, ונקבר בבואנוס איירס.
יצירתו

לאורך חייו דבק קליגר בלשון היידיש, אף ששלט בעברית, בספרדית ובאנגלית. במהלך חייו פרסם קליגר אחד עשר ספרי שירה ביידיש, חלקם עטורי פרסים בינלאומיים. לצד עיסוקו בשירה, תרגם ליידיש יצירות שנכתבו בספרדית ובאנגלית, בין השאר משירתם של וולט וויטמן ופבלו נרודה.
קליגר הרבה לבטא בשירתו את החמלה ואת ההזדהות עם הסובלים, בד בבד עם ההתפעלות מהיופי ומהייחוד של טבע האדם (לדוגמה, בספרו "די בארוועסע ואך", השבוע היחף). בנוסף, נודע מקום רב בשירתו לחייו כאברך בעיירה היהודית ולעולם המושגים של התפילה וחיי הדת (למשל, בספרו "מיינע ליבע בריוועלך צו פרומעטן", אגרות האהבה הקטנות שלי לפרומע). השואה, בה איבד את כל קרוביו ומשפחתו באירופה, היוותה קו שבר ביצירתו. אחרי היוודעות ממדי החורבן שלט בכתיבתו קו של אבל על אובדן העולם שהיה, ואף התרסה כלפי שמיא. בהמשך, הנישואין וחיי המשפחה היוו משב רוח רענן בחייו של קליגר. מעמדו החדש התבטא בשירתו, אשר לבשה שוב נימה אופטימית.
בנוסף לשיריו ביידיש, עסק קליגר במפעל ענק: תרגום האפוס הארגנטינאי מרטין פיירו (Martin Fierro) של המשורר חוסה הרנאנדס. האפוס מגולל בלשון אנשי השדה את תולדותיו של הגאוצ'ו מרטין פיירו. האפוס פורסם ב"די פרעסע".
שירו "א בריוועלע צו גאט" נכלל במבחר משירת השואה שערכה המשוררת קדיה מולדובסקי ב-1962, "לידער פון חורבן".
אחד משיריו הרבים, "איגרת קטנה לאלוהים", תורגם על ידי בני מר והתפרסם בעיתון "הארץ" ב-2005.
שניים משיריו מובאים בתרגומם של אריה מקל ושל ד"ר הלל רזניצקי, ברשימתו של אריה מקל בעיתון "הארץ" מ-2017.
ספריו

געזאנג אויף ערד - שירת האדמה, 1941
מיט לייב און לעבן - עם בשר וחיים, 1943
א פייפל אין פרימארגן - חליל בבוקר השכם, 1944
ברויט מיט חלום - לחם עם חלום, 1950
די וועלט פארבעט מיך שטארבן - העולם מבקשני למות, 1950 (זכה ב"פרס צבי קעסעל", מקסיקו, 1950)
מיינע ליבע בריוועלעך צו פרומעטן - אגרות האהבה הקטנות שלי לפרומעט, 1952 (זכה בפרס קהילת בואנוס איירס, 1952)
פייזאזשן פון ישראל - נופי ישראל, 1956 (זכה ב"פרס נוימן", ניו יורק, 1957)
איך און דער ים - אני והים, 1958
די שיינע רויז - הוורד היפה, 1964
די בארוועסע וואך - השבוע היחף, 1972
הארף אין דעמער - נבל בשעת ערביים, 1976
שווארצע רויזן - וורדים שחורים, לא הופיע בדפוס.
הערות שוליים

↑  פנקס לודמיר
↑  די גאלדענע קייט, עמוד 60
↑  איגרת קצרה לאלוהים, באתר הארץ, 3 במאי 2005
↑   אריה מקל, הדוד קעהאס והדוד אבא, באתר הארץ, 16 באוקטובר 2017
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007311491005171  CiNii: DA19318650  GND: 172189284  ISNI: 0000 0000 4110 427X  LCCN: no94007927  VIAF: 2126164120339610470001   WorldCat (עם VIAF): 2126164120339610470001
קבוצת העשור של היורוליג (2000–2010)

דיאן בודירוגה
קבוצת העשור של היורוליג (2000–2010) (באנגלית: Euroleague Basketball 2000–10 All-Decade Team) מורכבת מעשרת השחקנים הבולטים בליגת היורוליג בעשור הראשון לקיומה, בין השנים 2000–2010. חברת היורוליג, שיזמה את הרכבת הקבוצה, פרסמה רשימה של 50 מועמדים, מתוכם נתבקשו אוהדי היורוליג וחברי תקשורת נבחרים להצביע ל-10 השחקנים הראויים ביותר להיכלל בקבוצת העשור. הצבעת 35 חברי התקשורת היוותה 75% משקלול הקולות, והצבעת האוהדים היוותה את ה-25% הנותרים. ההכרזה על נבחרי קבוצת העשור התפרסמה ב-15 במרץ 2010, עם סיום שלב הטופ 16 של עונת 2009/2010.
קבוצת העשור

| שחקן | עמדה | שנות קריירה | קבוצות יורוליג |
| --- | --- | --- | --- |
| סרביה דיאן בודירוגה | SF‏ | 1989–2007 | ריאל מדריד, פנאתינייקוס, ברצלונה, לוטומטיקה רומא |
| יוון דימיטריס דיאמנטידיס | PG‏ | 1999–2016 | פנאתינייקוס |
| ארצות הבריתרוסיה ג'יי. אר. הולדן | PG‏ | 1998–2011 | א.א.ק. אתונה, צסק"א מוסקבה |
| קרואטיה ניקולה וויצ'יץ' | C‏ | 1995–2013 | ק.ק. ספליט, וילרבאן, מכבי תל אביב, אולימפיאקוס, אפס פילזן |
| ליטא שארונאס יאסיקביצ'יוס | PG‏ | 1998–2014 | אולימפיה ליובליאנה, ברצלונה, מכבי תל אביב, פנאתינייקוס, ריטאס וילנה, פנרבחצ'ה אולקר, ז'לגיריס קובנה |
| ארצות הברית טרייג'ן לנגדון | SG‏ | 1999–2011 | בנטון טרוויזו, אפס פילזן, צסק"א מוסקבה |
| ספרד חואן קרלוס נבארו | SG‏ | 1997–2018 | ברצלונה |
| יוון תיאו פאפאלוקאס | PG‏ | 1995–2013 | אולימפיאקוס, צסק"א מוסקבה, מכבי תל אביב |
| ארצות הברית אנתוני פארקר | SG/SF‏ | 1997–2012 | מכבי תל אביב |
| ליטא רמונאס שישקאוסקאס | SG/SF‏ | 1996–2012 | בנטון טרוויזו, פנאתינייקוס, צסק"א מוסקבה |
בחירת האוהדים לקבוצת העשור

מלבד קבוצת העשור הרשמית, פרסמה ליגת היורוליג גם את תוצאות בחירת האוהדים לקבוצה. התקבלו בסך הכול 125,000 הצבעות אוהדים מרחבי העולם, בנוסף ל-1.25 מיליון הצבעות מקוונות. מתוך השחקנים שבחרו האוהדים, ארבעה בלבד נכללו גם בקבוצת העשור עצמה. להלן תוצאות הצבעת האוהדים (נבחרי קבוצת העשור מודגשים):
דיאן בודירוגה – 72,130 קולות
שארונאס יאסיקביצ'יוס – 70,317 קולות
רמונאס שישקאוסקאס – 56,687 קולות
ארווידאס סאבוניס – 47,235 קולות
דיאן טומשביץ' – 46,373 קולות
ניקולה פקוביץ' – 43,777 קולות
מילוש וויאניץ' – 40,295 קולות
ארווידאס מצייאוסקאס – 39,778 קולות
מרכוס בראון – 39,702 קולות
דימיטריס דיאמנטידיס – 39,299 קולות
הערות שוליים

↑  ההזמנה של ליגת היורוליג להצבעת האוהדים, באתר היורוליג
↑  ההכרזה על קבוצת העשור, באתר talkbasket.net
| פרסי היורוליג |
| --- | --- | --- |
| פרסים אישיים | MVP של העונה הסדירה • MVP של הפיינל פור • חמישיית העונה • שחקן ההגנה • הכוכב העולה • מלך הסלים • מאמן השנה • מנהל השנה |  |
| פרסי הוקרה | פרס אגדת יורוליג • 50 התורמים הגדולים • קבוצת העשור 2010-2000 • קבוצת העשור 2020-2010 |  |
דימיטריס דיאמנטידיס
חואן קרלוס נבארו
אנתוני פארקר
רמונאס שישקאוסקאס
ניקולה וויצ'יץ'
קוד פרופר

עץ ממוספר המתאים לקוד פרופר 4445
בתורת הגרפים, קוד פרווּפֵר (Prüfer Sequence) הוא התאמה בין קבוצת העצים הממוספרים בעלי n צמתים לבין אוסף הווקטורים באורך n-2 המורכבים ממספרים טבעיים בין 1 לבין n, באופן שמהווה מעין קידוד של המידע שדרוש כדי ליצור את הגרף. את הקידוד יצר המתמטיקאי הגרמני היינץ פרווּפֵר (1896-1934) ב-1918, וסיפק בכך את ההוכחה הקונסטרוקטיבית הראשונה למשפט של קיילי (1889) שלפיו מספר העצים הפורשים של הגרף השלם  \ K_{n} הוא  \ n^{n-2}.
קוד פרופר הוא פונקציה חד-חד-ערכית ועל מאפשר לזהות בעיות ספירה של עצים ממוספרים כבעיות הנוגעות לתכונות של סדרות של מספרים ובכך מאפשר ייבוא של שיטות קומבינטוריות בסיסיות לפתרון בעיות מורכבות בתורת הגרפים.
תהליך הקידוד - מעבר מגרף לקוד

בהינתן עץ  \ T כלשהו וצומת  \ v כלשהו בתוכו נסמן ב-  \ T-v את העץ המתקבל על ידי הסרת הצומת v וכל הצלעות המחוברות אליו. סימון זה יאפשר להגדיר רקורסיבית את פעולת הקוד.
בכל שלב:
נבחר את העלה (צומת בעץ המחובר לצומת אחד בלבד, כלומר צומת בעל דרגה 1) שמספרו הוא מינימלי.
נרשום, במקום הבא בוקטור הקוד, את מספרו של הצומת היחיד שמחובר אליו.
נמחק את העלה מהעץ
לאחר המחיקה נוצר עץ חדש  \ T-v עם מספר צמתים קטן באחד מהעץ המקורי, עליו נפעיל שוב את התהליך. 
התהליך יסתיים כאשר יישארו שני עלים המחוברים אחד לשני. היות שאורך הקוד שווה למספר צמתים שהוסרו - אורך הקוד הוא בעל n-2 איברים.
תהליך החילוץ - מעבר מקוד לגרף

נציג פונקציה הופכית לקוד פרופר, כלומר, מעבר מוקטור באורך n-2 המכיל מספרים טבעיים מ-1 עד n לעץ תואם. נדרש להיעזר ברשימה של כל המספרים הטבעיים בין 1 ל-n ובוקטור הקוד. השלבים בתהליך:
נחפש את המספר המינימלי ברשימה שאינו מופיע בוקטור הקוד, ונציב אותו כצומת בגרף.
ניקח את הערך הראשון בוקטור ונציב כצומת בגרף
נמתח קשת בין הצמתים שנוצרו בשני השלבים הקודמים
נמחק את המספרים מהווקטור ומהרשימה
נחזור על השלבים שוב ושוב, לאחר n-2 שלבים יישארו ברשימה שני מספרים והווקטור יהיה ריק. נחבר את שני הצמתים האלו בקשת.
תהליך קידוד גרף בעל 6 צמתים לקוד פרופר
באדום - עלה בעל הערך הנמוך ביותר
בכתום - הצומת אליו העלה בעל הערך הנמוך מחובר. אותו נדרש להציב בקוד.
איקס - עלים שכבר נותחו בשלב הקודם ולכן לא נדרש לקחת אותם בחשבון
מעבר מקוד פרופר "1344" לגרף עץ תואם
פתק הצבעה

פתקי הצבעה בקלפי בישראל, הבחירות לכנסת השמונה עשרה (2009)
פתק הצבעה הוא כלי המשמש לתיעוד בחירתם של מצביעים בהצבעה.
כל מצביע משתמש בפתק הצבעה אחד כדי להביע את בחירתו. הפתק עשוי להיות פיסת נייר בה רושם כל מצביע את בחירתו. בבחירות רשמיות של המדינה או הרשות המקומית משתמשים בפתקי הצבעה עליהם הודפסו מראש שמות המועמדים לבחירה, במטרה לשמור על חשאיות ההצבעה וכשרותה. המצביעים בוחרים פתק אחד ומטילים אותו לתוך תיבת קלפי בעמדת הקלפי המקומית.
סוג פתק ההצבעה תלוי בשיטת הבחירות הנהוגה בבחירות בכל מדינה. פתק ההצבעה עשוי להיות פתק דירוג, בו מופיעה רשימה של המועמדים וכל בוחר מדרג אותם לפי סדר עדיפות, מהגבוה לנמוך. הפתק עשוי לכלול רשימה פתוחה או סגורה של מפלגות או מועמדים, מתוכה ניתן לסמן מועמד אחד או מספר מועמדים (הצבעת אישור).
מבנה פתק ההצבעה

בעולם קיימים סוגים שונים של פתקי הצבעה, לכל אחד מהם יתרונות וחסרונות, ובדרך כלל מבנה פתק ההצבעה מותאם לשיטת הבחירות במדינה. כלומר לא סביר שבמדינה בעלת בחירות ארציות יעשה שימוש בפתק הצבעה המאפשר בחירת מועמד ספציפי. מצד שני, פתק הצבעה המאפשר דירוג של מועמדים, נפוץ יותר במדינות בעלות בחירות אזוריות.
דוגמה לפתק דירוג, בו ניתן לדרג את המועמדים לפי סדר עדיפות
פתק הצבעה לבחירות הפרלמנטריות ברוסיה 2011, בו ניתן לסמן בחירה של מפלגה
פתק הצבעה לבחירות בגרמניה, בו ניתן לסמן בחירה אחת של מועמד אזורי ברשימה השמאלית, ובחירה של מפלגה ארצית בעמודה הימנית
פתק הצבעה למשאל עם שהתקיים בדרום סודאן ב-2011, בו ניתן לסמן תמיכה בעצמאות החבל או בהמשך איחוד עם סודאן
פתק ההצבעה בישראל

בישראל פתקי ההצבעה לבחירות לכנסת הם פתקים נפרדים לכל מפלגה; הבוחר לוקח אחד מהם, מניח במעטפה ומכניס אותה לתיבת הקלפי. על כל פתק מופיעה  אות או צירוף אותיות, כפי שאישרה ועדת הבחירות המרכזית, וכן כינויה של רשימת המועמדים. בדרך כלל, האות או צירוף האותיות מלוות את המפלגות השונות לאורך תקופה ארוכה. כך, למשל, ייצגה האות "א" את מפא"י והאות "ת" את אחדות העבודה - פועלי ציון. עם מיזוגן למערך, השתמשה המפלגה בצירוף "את", ועם צירופה של מפ"ם, שסימנה "מ", נוצר הצירוף "אמת", שמשמש עד היום את מפלגת העבודה. צירוף האותיות האקראי "רצ" שימש את התנועה לזכויות האזרח בבחירות לכנסת השמינית והפך לשמה הרשמי של המפלגה - רצ, אף שאין לו משמעות. לאחר התאחדות המפלגה עם "מפ"ם" נוצר הצירוף "מרצ" שגם הוא הפך לשמה הרשמי של המפלגה. הצירוף "מחל" שהוא ראשי תיבות של "מפלגת חירות ליברלית" הוא הצירוף הידוע של תנועת הליכוד בישראל על בסיס מפלגות גח"ל - גוש חירות - ליברלים. כל מפלגה חדשה שרוצה להשתמש באותיות כלשהן לפתקה, חייבת לבקש רשות להשתמש בהן מכל המפלגות שבפתקן נכללת אות זו. כך למשל, בבחירות לכנסת ה-21, כשקמה רשימת חוסן לישראל, היא רצתה שעל פתקה יהיו האותיות "חי", אך הליכוד שפתקיה הם "מחל" לא אפשרה להם להשתמש באות ח.
פתק ההצבעה בישראל > בחירות מקומיות

הבחירות לרשויות המקומיות בישראל נעשות בשיטה שבה נבחר ראש הרשות המקומיות בבחירה ישרה, ומועצת הרשות נבחרת בשיטה היחסית. בשל שיטה זו הבוחרים מצביעים בשני פתקי בחירה: אחד לראש הרשות ואחד לרשימה למועצה. עם כניסת המצביע מוסר לו מזכיר ועדת הקלפי שתי מעטפות הצבעה חתומות כדין, האחת בצבע לבן והשנייה בצבע צהוב. בתא ההצבעה, מאחורי פרגוד, מכניס הבוחר למעטפת ההצבעה הלבנה פתק הצבעה לבן, לבחירת רשימה למועצה, ולמעטפת ההצבעה הצהובה יכניס פתק הצבעה צהוב, לבחירת ראש הרשות. ביישובים במועצות אזוריות, בהם מתקיימות בחירות לוועד המקומי, נוספת מעטפת הצבעה כחולה לבחירות אלו, אליה יכניס הבוחר פתק הצבעה כחול.
במקרים בהם יש רק מתמודד אחד על ראשות הרשות לא מתקיימות, כמובן, בחירות לתפקיד, אך המצביעים יכולים להצביע בפתק ירוק כדי להביע את התנגדותם לאותו מועמד.
צב ים רידלי (סוג)

| צב ים רידלי |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: זוחלים
סדרה:: צבים
תת־סדרה:: צבים חבויי-צוואר
משפחה:: צבים ימיים
סוג:: צב ים רידלי
שם מדעי
 Lepidochelys ‏פיטזינגר, 1843
תחום תפוצה


צב ים רידלי (שם מדעי: Lepidochelys) הוא סוג של צבים ימיים החיים בימים הטרופיים. בסוג זה שני מינים שנמצאים בסכנת הכחדה קשה. זהו הסוג היחיד במשפחה שכולל יותר ממין אחד.
המינים הם:
צב ים זיתני (Lepidochelys olivacea) - מגיע לעיתים לישראל
צב ים רידלי (Lepidochelys kempii)
צב כוכב בורצ'רדי

| צב כוכב בורצ'רדי |
| --- | --- |
  מאובנים ומודל של צב כוכב בורצ'רדי
תקופה
מיוקן-פליסטוקן
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: זוחלים
סדרה:: צבים
תת־סדרה:: צבים חבויי-צוואר
משפחה:: צבים יבשתיים
סוג:: צב כוכבי
מין:: צב כוכב בורצ'רדי
שם מדעי
 Centrochelys burchardi ‏אהל, 1926

צב כוכב בורצ'רדי (שם מדעי: Geochelone burchardi) הוא מין של צב נכחד מהסוג צב כוכבי שבמשפחה צבים יבשתיים. הוא חי באי טנריפה שבאיים הקנריים במהלך המיוקן עד הפליסטוקן, שם חי לצד קרובו צב כוכב וולקניקה (Geochelone vulcanica) מהאי הקרוב גראן קנריה. שני המינים נחשבים לקרובים לצבים מצפון אפריקה, אשר הצליחו להגיע לאיים ושם הם התפצלו ל-2 מינים. מאובני ביצים מהאיים לנזרוטה ופוארטוונטורה אולי השתייכו למין זה אך הזיהוי עוד לא ברור.
מאובני צב זה נמצאו ב-1926 בטנריפה וסווגו בידי החוקר הגרמני ארנסט אהל בסמוך לעיירה אדג'י (Adeje) במשטחים וולקנים. הממצאים כללו מספר עצמות וגם מאובני ביצים של הצב.
במראהו צב היה אוכל צמחים איטי שהזכיר את המינים הגדולים החיים באי אלדברה ובאיי גלאפגוס, אך היה יותר קטן מהם. הוא הגיע לאורך 65-94 ס"מ והיה בעל שריון מעוגל עם חריצים בצורת כוכב, בדומה לקרוביו החיים. בשל המחסור בטורפים ובבעלי חיים מקומיים הצבים החלו לגדול לגודל רב, איתו יכלו לתפוס את הנישה הפנויה באי.
פתקיות דביקות

פתקיות דביקות של מותג 'Post-it'.
לוח מלא בפתקיות דביקות בשלל צבעים
פתקיות דביקות (באנגלית: Sticky Note) הן סוג של ציוד משרדי, המורכב מפתקיות דף קטנות שמאחוריהן פס דבק ייחודי המאפשר הדבקה זמנית של הפתקיות למסמכים או למשטחים אחרים. כיום קיימות אומנם פתקיות דביקות בשלל צבעים, גדלים וצורות שונות, אך הפתקיות המקוריות שייצרה חברת הציוד המשרדי 3M מוכרות כפתקיות מרובעות, בעלות צלעות באורך 76 מילימטר, בצבע צהוב-בהיר. המאפיין הייחודי של הפתקיות הדביקות הוא כאמור פס הדבק שנמצא מאחוריהן, אשר מאפשר את הדבקתן והסרתן ממשטח מסוים מבלי לגרום לו נזק, ומבלי להשאיר עליו סימנים כלשהם.
הפתקיות הדביקות הומצאו על ידי ארט פריי שהיה עובד של חברת 3M. פריי המציא את הפתקיות במסגרת פרויקט "מדיניות ההברחות" שהונהגה בחברת 3M באמצעות השימוש בדבק שפיתח קולגה שלו, ספנסר סילבר. בסיס הרעיון הוא שכל עובד אמור להקדיש 15% מזמנו לפרויקט שאינו קשור למטלות העבודה השוטפות במטרה לעודד פרויקטים חדשים על פי בחירה, כיום הפתקיות הללו הן עסק עצום.
עד לפקיעת הפטנט שניתן לחברה בשנות התשעים, הפתקיות הדביקות יוצרו אך ורק במפעל החברה בסינתיאנה, קנטקי, ארצות הברית. גם היום, למרות שהפתקיות הדביקות מיוצרות על ידי חברות שונות ברחבי העולם, מרבית הפתקיות הדביקות של 3M ממשיכות להיות מיוצרות במפעל בסינתיאנה.
היסטוריה

בשנת 1968 פיתח ד"ר ספנסר סילבר, כימאי של חברת 3M בארצות הברית, דבק מיוחד המאפשר לעשות בו שימוש חוזר. במשך חמש שנים ניסה סילבר לקדם את השימוש בדבק שפיתח בתוך חברת 3M ללא הצלחה, בין היתר באמצעות העברת סמינרים לעובדי החברה בנושא. בשנת 1974, קולגה של ד"ר ספנסר בשם ארט פריי, אשר השתתף באחד מאותם סמינרים, הגה את הרעיון להשתמש בדבק בשביל להחזיק סימניות בספרי התפילה שלו. המוצר שווק לראשונה בשנת 1977, אך הביא לתוצאות מכירה מאכזבות. החברה המשיכה במאמצי השיווק, תוך שינוי שם המותג מ- "Press 'n Peel" ל- "Post-It Notes" בשנת 1980. מכירות המוצר השתפרו, וכבר בשנת 1981 הפתקיות הדביקות החלו להימכר גם בקנדה ובאירופה.
ראו גם

3M
הערות שוליים

1 2   הניו יורק טיימס, מת האיש שהמציא בטעות את הפוסט-איט - הפתקים הצהובים שמקשטים כל משרד, באתר TheMarker‏, 16 במאי 2021
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007558834305171  LCCN: sh96007291
פתני הים

.
| פתני ים |
| --- | --- |
 נחש ים צהוב-בטן שוחה
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
תת־מערכה:: בעלי חוליות
קבוצה:: זוחלים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: זוחלים
סדרה:: קשקשאים
תת־סדרה:: נחשים
משפחה:: פתניים
תת־משפחה:: פתני הים
שם מדעי
 Hydrophiinae ‏סמית, 1926
תחום תפוצה
 תפוצת נחשי הים בכחול כהה

פתני הים (שם מדעי: Hydrophiinae) היא תת-משפחה של נחשים ארסיים ממשפחת הפתניים. המינים הכלולים בתת-משפחה זו חיים את רוב חייהם בסביבה ימית ומכאן שמם. תפוצתם באוקיינוס ההודי ובאוקיינוס השקט.
סוגים

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Aipysurus בו 7 מינים, ביניהם פתן ים זיתני ופתן ים דובויז.  סוג Disteira - בו נחש ים ראש-זית  נחש ים צבי (Emydocephalus) בו 3 מינים.  Enhydrina בו 2 מינים, ביניהם פתן ים סכיסטוסה.  סוג ומין יחיד Ephalophis greyae.  סוג ומין יחיד Hydrelaps darwiniensis.  פתן ים (Hydrophis) בו 34 מינים. |  סוג ומין יחיד Kerilia jerdonii.  סוג ומין יחיד Kolpophis annandalei.  Lapemis בו 2 מינים.  רחב זנב (Laticauda) בו 5 מינים.  סוג ומין יחיד Parahydrophis mertoni.  סוג ומין יחיד Parapistocalamus hedigeri.  סוג ומין יחיד נחש ים צהוב-בטן (Pelamis platura).  סוג ומין יחיד Praescutata viperina.  סוג ומין יחיד Thalassophis anomalus. |  |
תכונות

אורכם הממוצע הוא כשני מטר. הם אינם תוקפניים, ולרוב נסתרים מהעין, אך נשקפת מהם סכנה, כי שלוש טיפות מהארס הרעיל שלהם יכולות להרוג כשמונה אנשים.
הערות שוליים

1 2  סכנה באוקיינוס: בעלי חיים ארסיים, החיים מתחת למים, באתר ynet, 17 בספטמבר 2021
קומארום-אסטרגום

קומארום-אסטרגום (בהונגרית: Komárom-Esztergom) הוא מחוז בחלקה הצפוני של טרנסדנוביה, הונגריה. בצפונו זורם נהר הדנובה, המהווה גם את הגבול הבינלאומי עם סלובקיה, ממזרח  הוא גובל עם מחוז פשט,  מדרום עם מחוזות פייר ווספרם וממערב עם מחוז גיור-מושון-שופרון. בירת המחוז היא טטבאניה.
מחוז קומארום-אסטרגום הוא הקטן ביותר בשטחו מכל מחוזות הונגריה אך מדורג במקום השני מבחינת צפיפות האוכלוסייה. כשני שלישים מהאוכלוסייה גרים ביישובים עירוניים. במחוז 12 ערים ובסך הכל 76 יישובים.
היסטוריה

שמו הנוכחי של המחוז ניתן לו ב-1990 לאחר ששטחו הנוכחי של המחוז נקבע ב-1950 במסגרת הגדרה מחודשת של המחוזות בהונגריה. הוא נוצר על ידי איחוד שני מחוזות היסטוריים: קומארום (בלטינית: Comitatus Comaromiensis) ואסטרגום (בלטינית: Comitatus Strigoniensis), שנוסדו בתקופת ממלכת הונגריה. ב-1920, בעקבות הסכם טריאנון, הועברו החלקים הצפוניים  של המחוזות ההיסטוריים קומארום ואסטרגום (החלקים שמעבר לגדה השמאלית של הדנובה) לצ'כוסלובקיה של אז. היום נמצאים שטחים אלה בתחום סלובקיה כחלק ממחוז ניטרה. 
בשנות ה-50 של המאה העשרים, בתקופת השלטון הקומוניסטי תחת הנהגתו של מתיאש ראקושי המחוז עבר תהליך של עיור ותיעוש מוגבר.