stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דג'נט (סגנון מוזיקלי)

| --- | --- |
 מקורות סגנוניים:  פרוגרסיב מטאל, גרוב מטאל, מטאל קיצוני
 מקורות תרבותיים:  העשור הראשון של המאה ה-21 שוודיה, ארצות הברית והממלכה המאוחדת
 מוצא:  שוודיה, הממלכה המאוחדת 
 כלים:  גיטרה חשמלית, בס, תופים, כלי מקלדת, סינטיסייזר וזמרה
 
פרדריק ת'ורדנדל (אנ'), גיטריסט להקת משוגע הנחשב לאבי הדג'נט.
דג'נט (באנגלית: Djent) הוא סגנון נגינה שלפעמים מאופיין גם כתת-ז'אנר של פרוגרסיב מטאל. המילה "דג'נט" היא אונומטופיאה, ובאה לתאר צליל אקורד גיטרה חשמלית, המאופיין בדיסטורשן המושתק באמצעות האגודל של הגיטריסט, בזמן שהגיטרה החשמלית מכוונת נמוך מן המקובל. לרוב לצורך כך נעשה שימוש בגיטרות מרובות מיתרים בנות שבעה, שמונה, תשעה, עשרה או שנים עשר מיתרים. אפקט הדג'נט הוא קצר, "חד" ו"מאיים" ונדרשת טכניקה מיוחדת, לעיתים גם מגבר מיוחד, כדי לייצר אותו. פרדריק ת'ורדנדל מלהקת משוגע השוודית נחשב למי שהמציא את הסגנון.
רשימת להקות דג'נט

| שם | ארץ מקור | שנות הפעילות |
| --- | --- | --- |
| After the Burial | ארצות הברית | 2004–הווה |
| A Life Once Lost | ארצות הברית | 1999–2013 |
| Animals as Leaders | ארצות הברית | 2007–הווה |
| Born of Osiris | ארצות הברית | 2003–הווה |
| The Contortionist | ארצות הברית | 2007–הווה |
| Destrage | איטליה | 2005–הווה |
| Distorted Harmony | ישראל | 2009-הווה |
| Earthside | ארצות הברית | 2015-הווה |
| Hacktivist | הממלכה המאוחדת | 2011–הווה |
| In Hearts Wake | אוסטרליה | 2006–הווה |
| Intervals | קנדה | 2011–הווה |
| Meshuggah | שוודיה | 1987–הווה |
| Mnemic | דנמרק | 1998–2013  |
| Monuments | הממלכה המאוחדת | 2007–הווה |
| Northlane | אוסטרליה | 2009–הווה |
| Paul Ortiz | הממלכה המאוחדת | 2004–הווה |
| Periphery | ארצות הברית | 2005–הווה |
| Polyphia | ארצות הברית | 2010–הווה |
| Returning We Hear the Larks | הממלכה המאוחדת | 2008–הווה |
| SikTh | הממלכה המאוחדת | 1999–2008,  2013–הווה |
| Skyharbor | הודו | 2010–הווה |
| Sirens | ארצות הברית | 2011–הווה |
| TesseracT | הממלכה המאוחדת | 2007–הווה |
| Textures | הולנד | 2001–הווה |
| The Tony Danza Tapdance Extravaganza | ארצות הברית | 2004-2012 |
| Uneven Structure | צרפת | 2008–הווה |
| Veil of Maya | ארצות הברית | 2004–הווה |
| Vildhjarta | שוודיה | 2005–הווה |
| Vitalism | ברזיל | 2014-הווה |
| Volumes | ארצות הברית | 2009–הווה |
| Xerath | הממלכה המאוחדת  | 2007–הווה |
| DVSR | אוסטרליה | 2013–הווה |
הערות שוליים

↑  Bowcott, Nick (26 ביוני 2011). "Meshuggah Share the Secrets of Their Sound". Guitar World. Future US. נבדק ב-17 באוקטובר 2011. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Angle, Brad (23 ביולי 2011). "Interview: Meshuggah Guitarist Fredrik Thordendal Answers Reader Questions". Guitar World. Future US. נבדק ב-17 באוקטובר 2011. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  דג'נט (Djent): צליל גיטרה חשמלית המאופיין בדיסטורשן "מושתק-אגודל" (פאלם-מיוט), כאשר הגיטרה מכוונת נמוך יותר מן המקובל, והאקורד (פאואר-קורד) מושתק במהירות רבה מאוד, מה שיוצר ריף דחוס וגמיש בו-זמנית. פותח לראשונה בקרב להקות פרוגרסיב-מטאל כגון משוגע (שוודיה), סיקת (אנגליה), פריפרי (ארהב) ואחרות בז'אנר. אופייני לגיטריסטים מהירים המשתמשים בגיטרות של 7 או 8 מיתרים, כיוון שהצליל דורש כיוון נמוך ביותר של שלושת המיתרים הראשונים. (מתוך: מילון מונחים מוזיקלי פרוגרסיבי באתר מתקדם).
↑  "Djent, the metal geek's microgenre".
| הבי מטאל> תת-סוגות |
| --- | --- |
מטאל קיצוני (כולל בלאק מטאל, דת' מטאל, דום מטאל, ספיד מטאל, ת'ראש מטאל) • גרוב מטאל • פאוור מטאל • מטאל גותי (דום-דת' גותי, מטאל גותי סימפוני) • מטאל סימפוני • גלאם מטאל: 
סוגות היתוך
מטאל אלטרנטיבי (כולל נו-מטאל, ראפ מטאל, פאנק (Funk) מטאל) • מטאלקור (כולל דת'קור) • גריינדקור • אינדסטריאל מטאל • פולק מטאל • מטאל נאו-קלאסי • פרוגרסיב מטאל • סלאדג' מטאל • סטונר רוק • גראנג': 
סצינות אזוריות
דת' מטאל סקנדינבי • הגל החדש של ההבי מטאל הבריטי • הקשיחות הגרמנית החדשה: 
ראו גם
מטאל בישראל • מטאליסט • פוליטיקה במטאל • פולחן השטן במטאל   פורטל הבי מטאל : 
ערך זה הוא קצרמרבנושא מוזיקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
גרגוריוס השמיני

ערך זה עוסק באפיפיור. אם התכוונתם לאנטי אפיפיור, ראו .
גרגוריוס השמיני (בלטינית: Gregorius VIII‏; 1100 לערך - 17 בדצמבר 1187) הוא כינויו כאפיפיור של אלברטו דה מורָה, אשר כיהן כאפיפיור בין 21 באוקטובר 1187 ועד למותו. גרגוריוס השמיני ידוע בראש ובראשונה כאפיפיור אשר קרא ליציאה למסע הצלב השלישי.
ביוגרפיה

דה מורה נולד בשנת 1100 בבנוונטו, והיה בן למשפחת אצולה בבנוונטו, ובגיל צעיר הצטרף למסדר הנזירים הציסטרציאנים. בשנת 1172 נטל דה מורה חלק בוועידת אברנשה כשליח האפיפיור. הוועידה חננה את הנרי השני מלך אנגליה מאשמת רצח תומאס בקט, תוך הלקאה פומבית של המלך.
ב-21 באוקטובר 1187 נבחר כאפיפיור במקומו של אורבנוס השלישי. הפעולה המשמעותית הראשונה שלו כאפיפיור הייתה פרסום הבולה (איגרת אפיפיור) "אודיטה טרמנדי" (Audita tremendi), אשר קראה ליציאת מסע הצלב השלישי כתגובה לתבוסת ממלכת ירושלים הצלבנית בקרב קרני חיטין. ירושלים כבר נפלה[דרושה הבהרה] בשעה שפרסם את האיגרת (או ליתר דיוק, ב-2 באוקטובר 1187), אך החדשות לא הגיעו לגרגוריוס בזמן זה.
האיגרת, שפורסמה רק ארבעה ימים לאחר מינויו לאפיפיור, נפתחת במילים:
"Audita tremendi severitate judicii, quod super terram Jerusalem divina manus exercuit..."
שמשמעותן "לאחר שמיעת האופן הנוראי והחמור שבו ממלכת ירושלים נמחצה ביד העליונה..." וממשיך בסגנון דומה לזה של האיגרת אשר קראה ליציאת מסע הצלב השני ב-1145. הפסדיה הצבאיים של ממלכת ירושלים מתפרשים באיגרת כעונש אלוהי על חטאי המדינות הצלבניות. היא הבטיחה מחילה מלאה והגנה כנסייתית ליוצאים לקרב.
גרגוריוס לא ראה את מסע הצלב יוצא לדרך. הוא נפטר מקדחת באותה שנה. יורשו היה קלמנס השלישי.
דאג כריסטי

| --- | --- |

 לידה:  9 במאי 1970 (בן 54) סיאטל שבוושינגטון
 עמדה:  קלע
 גובה:  1.98 מטר
 מכללה:  אוניברסיטת פפרדיין
 דראפט:  בחירה מספר 17, 1992 סיאטל סופרסוניקס
 קבוצות כשחקן
 1992–1994 1994–1996 1996–2000 2000–2005 2005 2005 2007:  לוס אנג'לס לייקרס ניו יורק ניקס טורונטו ראפטורס סקרמנטו קינגס אורלנדו מג'יק דאלאס מאבריקס לוס אנג'לס קליפרס
 הישגים כשחקן
 חבר חמישיית ההגנה הראשונה (2003) חבר חמישיית ההגנה השנייה (2001, 2002, 2004)
דאגלס דייל "דאג" כריסטי (באנגלית: Douglas Dale "Doug" Christie; נולד ב-9 במאי 1970) הוא כדורסלן עבר אמריקאי ששיחק 15 עונות בליגת ה-NBA בעמדת הקלע.
קריירה מקצועית

כריסטי נבחר בבחירה ה-17 בדראפט 1992 על ידי סיאטל סופרסוניקס, אך לא חתם בקבוצה בעקבות אי הסכמה על תנאי החוזה. בפברואר 1993 הועבר כריסטי ללוס אנג'לס לייקרס, בה לא זכה לדקות משחק רבות והתקשה לבלוט. בסוף עונת 1993/1994 שלחו הלייקרס את כריסטי לניו יורק ניקס, שהעבירו אותו אחרי עונה וחצי בינוניות לטורונטו ראפטורס. כריסטי שיחק במדי הטורונטו ראפטורס במשך ארבע וחצי עונות, עד שנת 2000, בהן תפקד כשחקן פותח והציג יכולת גבוהה. עונת 1997/1998 הייתה עונת השיא בקריירה של כריסטי מבחינה התקפית, כשהוא מעמיד ממוצעים של 16.5 נקודות, 5.2 ריבאונדים, 3.6 אסיסטים ו-2.4 חטיפות למשחק. ב-27 בפברואר 1998 קלע כריסטי שיא קריירה של 35 נקודות בניצחון קבוצתו על אורלנדו מג'יק.
בסוף עונת 1999/2000 נשלח כריסטי בטרייד לסקרמנטו קינגס עבור קורליס ויליאמסון. בתקופתו בסקרמנטו כריסטי עשה לעצמו שם ברחבי הליגה כאחד השומרים הטובים ביותר בעמדתו וכאחד מקלעי השלשות הטובים ב-NBA. כריסטי נכלל בחמישיות ההגנה של העונה במשך ארבע עונות רצופות - בשנת 2003 בחמישייה הראשונה, ובשנים 2001, 2002 ו-2004 בחמישייה השנייה.
במהלך עונת 2004/2005 נשלח כריסטי בטרייד לאורלנדו מג'יק, אך לאחר 21 משחקים שוחרר מהקבוצה בעקבות יכולת חלשה. כשבוע לאחר מכן חתם כריסטי בדאלאס מאבריקס עד לסיום אותה עונה ולעונה שאחריה. בתחילת עונת 2005/2006 נפצע כריסטי ברגלו ונזקק לניתוח, שבעקבותיו שוחרר מהקבוצה. בעונה שלאחר מכן חתם כריסטי על מספר חוזים קצרים בלוס אנג'לס קליפרס, אך לא הרשים ושוחרר מהקבוצה. ב-25 בנובמבר 2005 הודיע כריסטי על פרישה ממשחק פעיל.
הערות שוליים

↑  כריסטי מועבר בטרייד ללוס אנג'לס לייקרס
↑  כריסטי מועבר בטרייד לניו יורק ניקס
↑  כריסטי מועבר בטרייד לטורונטו ראפטורס
↑  סטטיסטיקת קריירה של כריסטי, basketball-reference.com
↑  דו"ח המשחק של טורונטו מול אורלנדו, basketball-reference.com
↑  כריסטי מועבר בטרייד לסקרמנטו קינגס
↑  רשימת חמישיות ההגנה של העונה, nba.com
↑  כריסטי מועבר בטרייד לאורלנדו מג'יק
↑  אורלנדו מג'יק משחררת את כריסטי מהקבוצה
↑  כריסטי חותם מדאלאס מאבריקס
↑  דאלאס מאבריקס מנפה את כריסטי מהקבוצה
↑  לוס אנג'לס קליפרס מנפה את כריסטי מהקבוצה
↑  כריסטי מודיע על פרישה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0000 5481 9549  LCCN: nr2007011634  VIAF: 7356797   WorldCat (עם VIAF): 7356797
גרגוריוס השמיני (אנטי-אפיפיור)

ערך זה עוסק באנטי-אפיפיור גרגוריוס השמיני. אם התכוונתם לאפיפיור שכיהן ב-1187, ראו .
| --- | --- |

 לידה:  המאה ה־11 קורז, צרפת 
 פטירה:  1137 קאווה דה טירני, איטליה 
 מדינה:  צרפת, ממלכת פורטוגל 
 דת:  נצרות קתולית 
 
גרגוריוס השמיני (נולד כמוריציוס בורדינוס, Mauritius Burdinus, נפטר ב-1137) היה כינויו של אנטי-אפיפיור שטען לכס הקדוש בין 10 במרץ 1118 ל-22 באפריל 1121.
ביוגרפיה

מוריציוס בורדינוס נולד בלימוזן, חלק מאקיטן שבצרפת של ימינו. הוא התחנך במנזר קלוני, בלימוז' ובקסטיליה, שם גם מונה לכומר בטולדו. ב-1098/1099 קשריו במנזר קלוני המליצו עליו למשרת בישוף העיר קויברה בפורטוגל. אחרי ארבע שנים של עלייה לרגל ל"ארץ הקודש", מונה ב-1111 לארכיבישוף של בראגה. הוא סייע לרוזן פורטוגל, אנריקה מבורגונדי בארגון מחדש של הכנסייה הפורטוגזית.
תחילת הקרע בין בורדינוס לבין הוותיקן החלה בתמיכתו באנריקה בפורטוגל. המשבר החריף עם "עריקתו" של בורדינוס לשורותיו של היינריך החמישי, אותו הכתיר כקיסר האימפריה הרומית הקדושה; למרות חרם שהטיל עליו פסקליס השני. לאחר מותו של פסקליס השני, יורשו של הלה, גלסיוס השני, סירב אף הוא לקבל את היינריך החמישי, וזה הכתיר את בורדינוס כאפיפיור גרגוריוס השמיני. ב-1119 נבחר קליקסטוס השני כאפיפיור והחלו מגעים בינו לבין הקיסר. כתוצאה מכך, ב-1121 הכיר הקיסר באפיפיור הנבחר, ובורדינוס נעצר והוחזק במעצר במנזרים שונים עד למותו.
גרגוריוס הרביעי

גרגוריוס הרביעי (בלטינית: Gregorius;‏ 790 – 25 בינואר 844) היה האפיפיור ה-101 מאוקטובר 827 ועד למותו ב-25 בינואר 844. בזמנו מוסד האפיפיורות ניסה להתערב בסכסוכים בין לואי החסיד לבניו. בימיו גם האימפריה הקרולינגית התפצלה בשנת 843.
ביוגרפיה

נולד ברומא. עוד מצעירותו גרגוריוס היה פעיל מאוד בכנסייה והיה ידוע בידיעותיו. בזמן מותו של האפיפיור ולנטיין היה גרגוריוס חשמן ברומא. כמועמד של האצולה, גרגוריוס נבחר פה אחד לתפקיד. המלכתו הרשמית לתפקיד התקיימה רק ב-29 במרץ 828, לאחר שלואי אישר את בחירתו של גרגוריוס.
בחג הפסחא בשנת 833 ניסה גרגוריוס להתערב בסכסוך הירושה שבין לואי לבניו, התערבות שהובילה לסכסוכים רבים בין לואי למוסד הכנסייה. סכסוכים אלו החריפו עד אשר כמספר בישופים כמעט יזמו את הדחתו של גרגוריוס, בטענה שמוסד הכנסייה לא אמור להתערב בענייני הממלכה. לבסוף לואי מת בשנת 840 ולאחר מותו פרצה מלחמה בין בניו, מלחמה שפיצלה את האימפריה הקרולינגית לאחר חוזה ורדן.
בנוסף על סכסוכים אלו, גרגוריוס פעל רבות לפיתוח האדריכלי של רומא.
הוא נפטר ב-25 בינואר 844 והוחלף על ידי סרגיוס השני.
דו"ח דלעת

| --- | --- |
 סוגה:  אנימציה
 מדבבים בעברית:  עומר שטיינברג, עדי בר לב, דן קיזלר, אלונה אלכסנדר, עמי מנדלמן, שרון שחל, דן שצברג
 ארץ מקור:  ארצות הברית
 שפות:  ספרדית 
 מספר עונות:  1
 מספר פרקים:  26
 הפקה
 הפצה:  ניקלודיאון 
 אורך פרק:  25 דקות
 שידור
 רשת שידור בישראל:  ערוץ ג'וניור
 תקופת שידור בישראל:  2015 – דצמבר 2015
 קישורים חיצוניים
 pumpkinreports.com
 דף התוכנית ב-IMDb
 
דו"ח דלעת (באנגלית: Pumpkin Reports) היא סדרת אנימציה אמריקאית.
עלילה

הסדרה מתקדמת במקס שמגלה שהאחים החדשים שהגיעו הם חייזרים מרושעים שהגיעו מחללית בצורת דלעת. הוא וחבריו מתמודדים מול מזימותיהם כדי להציל את כל אנשי העיר כולל חבריו.
בסוף כל פרק טרסה וגולייט שולחים הודעה אל החייזרים על מה שנכשלו.
הדמויות

מקס: ילד בן 12 שמגלה שהאחים החדשים שהגיעו הם חייזרים ובכל יום נעזר בחבריו להתמודד מול מזימותיהם הכי טוב בהכול הדמות הראשית פוחד מהחושך.
גולייט וטרסה: חייזרים דלעת דמוי ילדים שרוצים להשתלט על העולם ומקס חייב לעצור אותם טרסה טובה יותר מי מקס גולית לא יודע לדבר .
פיקסל: בנו של סיימון סיליקון וחבר של מקס לא חכם במיוחד פוחד מי פרות בכובע מסיבה.
ויולט : חברתו של מקס הראשונה שהאמינה בחיזרים יש לה יומן מאוהבת במקס פוחדת לדבר מול קהל.
סיימון סיליקון: אביו של פיקסל ומדען כושל.
אמא ואבא: הוריו של מקס שלא מאמינים שהאחים החדשים שלו הם חייזרים שמשתלטים על העולם.
דוד אלטמן

| --- | --- |

 לידה:  1941 ישראל 
 פטירה:  20 בדצמבר 2021 (בגיל 80 בערך) 
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  אוניברסיטת בר-אילן  אוניברסיטת קייפטאון 
 מעסיק:  אוניברסיטת בר-אילן, המכללה האקדמית נתניה 
 מספר צאצאים:  2 
 
דוד אלטמן (1941 – 20 בדצמבר 2021) היה סגן נשיא המכללה האקדמית נתניה, סגן נשיא ומנכ"ל אוניברסיטת בר-אילן.
ביוגרפיה

אלטמן נולד בישראל לשלמה ולפעשה אלטמן, בתו של הרב צבי פסח פרנק. נקרא על שם חותנו של הרב פרנק, הרב דוד שפירא. בשנות ה-80 של המאה ה-20 שימש מנכ"ל אוניברסיטת בר-אילן וסגן נשיא האוניברסיטה, תחת פרופ' עמנואל רקמן. כמו כן נשא במספר תפקידים ציבוריים, ובהם מנכ"ל קרן תל אביב לפיתוח. שימש כעוזרו של משה דיין בתקופת כהונתו בכנסת. בשנת 2007 מונה לסגן נשיא מכללת נתניה, וכמו כן הוא שימש סגן יושב ראש המרכז לדיאלוג אסטרטגי שעל יד המכללה.
אלטמן נפטר ב-20 בדצמבר 2021. היה תושב רמת גן ואב לבן ובת ובעל תואר ראשון במדעי הרוח.
גמר הליגה האירופית 2019

גמר הליגה האירופית של עונת 2018/2019 נערך באצטדיון הלאומי של באקו, בבאקו, בירת אזרבייג'ן ב-29 במאי 2019, ובו ניצחה צ'לסי את ארסנל, (שתיהן מהפרמייר ליג) בתוצאה 1-4. הניצחון העניק לצ'לסי את הזכות להתמודד בסופר קאפ האירופי לשנת 2019 מול המנצחת בגמר ליגת האלופות 2019, בין טוטנהאם הוטספר לליברפול, שתיהן גם מהפרמייר ליג.
מהלך המשחק

המחצית הראשונה התאפיינה במשחק די מאוזן. צ'לסי הגיעה להזדמנויות של המגן אמרסון פלמיירי והחלוץ הצרפתי אוליבייה ז'ירו, כששניהם נהדפו על ידי שוער ארסנל פטר צ'ך. ארסנל גם היא הגיעה להזדמנויות, אף הייתה מסוכנת יותר, כשגרניט ג'אקה בעט כדור מ-30 מטרים ושפשף את משקוף השער של צ'לסי. למרות הקצב המהיר, אף קבוצה לא הצליחה לכבוש ב-45 הדקות הראשונות, והשריקה למחצית קבעה תיקו 0:0.
פחות מארבע דקות אחרי פתיחת המחצית השנייה, צ'לסי הייתה הראשונה לכבוש בגמר. אמרסון פלמיירי העביר כדור עומק לאוליבייה ז'ירו שכבש בנגיחה מול קבוצתו לשעבר, וקבע 1:0 לצ'לסי. כעבור קצת יותר מעשר דקות צ'לסי הצליחה לכבוש את השער השני. אדן הזארד קיבל כדור בתוך הרחבה ומסר רוחבית לפדרו שבנגיעה אחת גלגל לפינה הרחוקה של צ'ך, וצ'לסי עולה ליתרון 2:0 בבאקו. בדקה ה-65 צ'לסי כבשה שער נוסף. פדרו מסר כדור לז'ירו שהיה בתוך הרחבה, והחלוץ הצרפתי הוכשל. השופט שרק לפנדל, ואדן הזארד בעט כדור מדויק לרשת של צ'ך. צ'לסי מובילה 3:0. ארסנל הצליחה למצוא שער מצמק בדקה ה-69 כאשר אלכס איוובי בעט וולה מחוץ לרחבה אל חיבורי השער של צ'לסי. ארסנל מצמקת ל-3:1. עם זאת, כבר כעבור שלוש דקות צ'לסי הצליחה למצוא שער נוסף, כשאיבוד כדור של ארסנל הסתיים בצ'יפ של ז'ירו להזארד שבנגיעה אחת דחק את הכדור לרשת של ארסנל. צ'לסי עולה ל-4:1. עד סיום המשחק ארסנל וצ'לסי הצליחו להגיע לכמה הזדמנויות נוספות, אך לא נכבשו עוד שערים. צ'לסי ניצחה 4:1 את ארסנל וזכתה בליגה האירופית בפעם השנייה בהיסטוריה שלה.
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 30 במאי 2019 | אנגליה צ'לסי | 4–1 | אנגליה ארסנל | האצטדיון הלאומי של באקו, באקו, אזרבייג'ן צופים: 51,370 שיפוט: איטליה ג'יאנלוקה רוקי |
| 30 במאי 2019 | אוליבייה ז'ירו  49'   פדרו רודריגס  60'   אדן הזאר  65' (פ), 72' | (סיקור) | אלכס איוובי  69' | האצטדיון הלאומי של באקו, באקו, אזרבייג'ן צופים: 51,370 שיפוט: איטליה ג'יאנלוקה רוקי |
הרכבי הקבוצות

| --- | --- |
              צ'לסי :               ארסנל
סטטיסטיקות

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
גרמניה מחסלת את עצמה

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  תילו סראצין 
 שפת המקור:  German
 סוגה:  Non-fiction
 נושא:  גרמניה, הגירה, פירוק, אסלאם 
 הוצאה
 הוצאה:  Deutsche Verlags-Anstalt 
 תאריך הוצאה:  30 באוגוסט 2010 
 מספר עמודים:  464 
 קישורים חיצוניים
 מסת"ב:  978-3-421-04430-3
 
גרמניה מחסלת את עצמה: איך אנחנו מעמידים את המדינה שלנו בסכנה (במקור הגרמני: Deutschland schafft sich ab: Wie wir unser Land aufs Spiel setzen) הוא ספר משנת 2010 מאת הפוליטיקאי הגרמני טילו זראצין.
תמה מרכזית

זראצין נותן טיעונים למען הגבלת ההגירה המוסלמית לגרמניה בטענה שהמוסלמים שהיגרו לגרמניה מטורקיה וממדינות מוסלמיות אחרות לא הצליחו להיטמע בחברה הגרמנית, חיו חיים נפרדים מבחינה תרבותית בשכונות שרובן מוסלמיות ובתנאי צפיפות, וכי שני שלישים. מהמהגרים המוסלמים בגרמניה חיו על קצבאות סעד. זראצין טען שאם ההגירה המוסלמית לגרמניה תימשך, גרמניה תהפוך עם הזמן למדינה בעלת רוב מוסלמי.
קבלה

הספר עורר ויכוח סוער. חוקרת מדעי החברה ילידת טורקיה, נקלה קלק, טענה כי יש לדון ברעיונותיו של זראצין על חינוך והגירה, מבלי לגנותו וכי הדרג הפוליטי מסרב לעסוק בטיעוניו.
העיתונאי סיימון קופר טען שעם יותר ממיליון עותקים שנמכרו, זראצין עשה יותר כדי לפרסם את הרעיון של אירורעביה מאשר כל אחד אחר באירופה.
הספר הגיע לראש רשימת רבי המכר. הוא החזיק במקום הראשון במשך 21 שבועות,נמכר ב-1.5 מיליון עותקים, והפך ל"ספר העיון הפוליטי הנמכר ביותר של גרמניה, מאת סופר גרמני, בעשור בו יצא".
הנס-אולף הנקל הסביר ביחס לפרסומים המקדמיים כי זראצין צדק בטענה לחופש הביטוי ודרש כי "עלינו לראות בהצהרותיו תרומה בונה לדיון". עם זאת, הוא גם "שפך דלק על האש עם כמה הצהרות". האמירה, למשל, שלנשים אינטליגנטיות יש פחות ילדים היא "לא הגיונית". התזות של זראצין היו "בלתי ניתנות לערעור" אילו דיבר על קרבה וריחוק לחינוך במקום על נוכחות או היעדר מודיעין. להאשים אותו בגזענות זה "לא מתאים". הנקל דרש ש"אנחנו" צריכים להיות "אסירי תודה" "כאשר אדם כמו זראצין מתמקד בגורלן של נשים אסלאמיות רבות, ומצד שני, שוקל את ההשלכות - כולל הכלכליות". לדבריו, זראצין מתלונן לא רק על "ההפרזות של האסלאם", אלא בעיקר על "איך אנחנו הגרמנים מתמודדים עם הבעיות האלה". הוא לא הרים מראה ל"הטורקים והלבנונים" אלא "לנו".
לדברי מבקרת האסלאם נקלה קלק, שהציגה את הספר באופן רשמי, סראזין תורם תרומה חשובה בכך שהוא מבקש ממוסלמים לחשוב על תפקידם בגרמניה. להאשים אותו בגזענות זה אבסורד כי האסלאם הוא לא גזע, אלא תרבות ודת. היא עצמה חלקה את דאגתו של סרזין לגרמניה. בראיון לדי ולט היא אמרה כי היה "הניסיון המאוד מוצלח כעת של מוסלמים בעלי פוליטיזציה", במיוחד טורקים וכורדים, להוביל את הדיון לטובתם על ידי הכרזת המבקרים כגזענים. באותה הזדמנות אמרה הסופרת מוניקה מרון כי הספר הקל על "איסור הדיבור". לדבריה זראצין מאבחן מדיניות חברתית כושלת, הכוללת מדיניות חינוך והגירה כושלת.
הסכמה לדברי הספר הגיעה גם ממנפרד רוהס, שהציע לזראצין את ראשות המפלגה הקטנה פרו דויטשלנד, ומ-Jörg Krebs ממפלגת ה-NPD, שהודה לסראזין במכתב גלוי. ה-DVU גם שיבח את זראצין והצביע על קווי דמיון חזקים במונחים של "הירידה בשיעורי הילודה בקרב גרמנים, חינוך לקוי, חוסר אינטגרציה, פשיעה זרה, מדיניות הגירה, תת-מעמד גוברת [ו]איסלאמיזציה איטית."[95] רולף שליירר מהרפובליקנים אמר הצהרה דומה: "סראזין אמר בכנות מה קורה."
סיעת תנועת האזרחים למען נורדריין-וסטפאליה במועצת העיר קלן הציעה את זראצין לאזרחות כבוד של העיר. העיתונאי ברטולד קוהלר כינה את הטיפול בספרו של זראצין "תהליך רגיל" גם בקרב אלה ששללו בתחילה את ההגירה ומאוחר יותר את הבעיות שהוא גרם. "המסר לזראצין, אבל גם לסטות פוטנציאליות אחרות מהמיינסטרים הפוליטי, הזראצינים של העתיד, ברור: כל מי שכותב ספרים כאלה [...] חייב להתמקד בנושאים פוליטיים ומשפטיים.
יו"ר הנוצרים הדמוקרטים, פרידריך מרץ, אמר בראיון לאחר מתקפת הטרור של חמאס על ישראל ב-2023 וההתפרעויות האנטישמיות בגרמניה במהלך המלחמה מראים כי זראצין צדק באזהרתו מפני הגירה מוסלמית.
ביקורת

התזות של הספר על הגירה ומדיניות שוק העבודה זכו לביקורת על ידי הקנצלרית אנגלה מרקל כ"טיפשות ולא מועילות" מנהיג המפלגה הסוציאל-דמורקטית, סיגמר גבריאל, מתח ביקורת בין היתר על "השפה האלימה" והציע שזראציו יעזוב את המפלגה אם ימשיך לדבוק ב"דיון האאוגניקה". גבריאל טען גם, במאמר אורח בעיתון השבועי "די צייט" בספטמבר 2010: גורמים משפיעים כמו רמות הכנסה, השכלה, מעמד חברתי, השפעה תרבותית, השתלבות או התפרקות בשוק העבודה חשובים הרבה יותר מהברירה הביולוגית הטבעית. מאמצי שילוב המהגרים באמצעות תמיכה וחינוך יכולים לשנות הרבה בתכונות האופי כמו עבודה קשה, מאמץ ומשמעת. אינטליגנציה בעצם אינה עוברת בתורשה. אם 40 אחוז מהצעירים הזרים בגרמניה כיום לא יקבלו הסמכה מקצועית, אז זה נובע מחוסר תמיכה בשפה או מחסור בבתי ספר כל היום ולא מחוקי מנדל.
בריאל תיאר את התזות והתחזית שהועלו בספרו של זראצין כ"השקפה חסרת תקווה של האנושות" שאינה עולה בקנה אחד עם נאורות ודימוי של אנשים חופשיים המסוגלים להשתחרר. התזות של זראצין זכו לביקורת על ידי בעיתון פרנקפורטר אלגמיינה, בין היתר, תוארשם הספר כ"פנאופטיקון ביולוגי". ה-Suddeutsche Zeitung האשים גם את זראצין ב"גזענות". עמיתו למפלגה, ראלף שטגנר, כתב ביקורת בדר שפיגל, בה האשים את זראצין ב"חשש מודגש יתר על המידה מהסתננות זרה", בהפחתת מצב ההגירה לעניינים פיננסיים, ובהאשמתו ב"תערובת מבולבלת של כלכלה, אאוגניקה. וגזענות גבולית פלרטטנית." ש"נופלת הרחק מאחור ממצב מדיניות האינטגרציה והמחקר" הוא ביקר את טענתו של זראצין בדבר "מהגרים בלתי רצוניים בדרך כלל", כזאת שלא ניתן לתמוך בה סטטיסטית, וכן את הקשר הסיבתי של זראצין בין הבאת ילדים רבים לעולם. ועוני כיצירת "דילמות שווא" משום שבעולם המחשבה של זראצין מהגר צריך לוותר לחלוטין על שורשיו או להתכחש לחלוטין לתרבות הגרמנית, כמו גם את התזה שעל מהגר לעשות "80%" מהעבודה לשילוב, למרות, למשל, בתוכנית הבסיסית של המבורג של הסוציאל-דמוקרטים נטען כי: "השילוב דורש מאמץ משותף של האוכלוסייה הגרמנית ומהגרים." התגובות משורות הירוקים היו דומות. ב"דר שפיגל" כינה חסנין קאזים את הספר "ספר עם הרבה טעויות בטיעון" כ"אין סיבה לכעס, דברים כאלה קורים לעיתים קרובות יותר." "והמוסלמים" עמדו כשעירים לעזאזל לכל הבעיות של הרפובליקה שנקראו בעבר "שנאת זרים וגזענות", אבל היום קוראים לזה "ביקורת על האסלאם" ואנשים לא מפחדים "משיפוטים גורפים, מהשמצה".
ביקורת > תגובתו של זראצין לביקורות

במאמר אורח בפרנקפורט אלגמיינה מבדצמבר 2010 האשים זראצין את מבקריו, כגון הקנצלרית אנגלה מרקל והנשיא הפדרלי כריסטיאן וולף בהתנהגויות של "אינקוויזיטורים גרמנים": "הקנצלרית פתחה את הריקוד והכניסה את הספר שלי לאינדקס, ככה כמו שהאינקוויזיציה הקדושה נהגה לעשות." זראצין היה בדעה שהוא יכול היה "לעורר משבר מדיני" אם רצה ודיבר על אויבים "בפוליטיקה ובתקשורת". עם זאת, לגבי הצלחת המכירות של ספרו, הוא הודה שחלק ממנו מתפוצץ מ"גאוות המחבר", אבל "ברקע" נשמע קול שאומר לו "שנתוני מכירות כאלה לא באים סתם כך. כי הספר הוא טוב." הוא אמר "משהו שמנקודת מבט מסוימת אסור לחשוב, שלא לדבר על לומר, ועצם העובדה שאמרתי את זה מעוררת את ההתלהבות של אחרים." הוא האשים את מבקריו בכך שלא קראו את הספר כלל או קראו רק קטעים ממנו, וזו הסיבה שההערכות שלהם היו מופרכות. למעשה, בנוסף לאנגלה מרקל, יואכים גאוק ופוליטיקאים נוספים, מדען המדינה פרנק דקר, שתיאר אותו כפופוליסט ימני, נאלץ לימים להודות שלא קרא את הספר כלל והתבסס הערכתו רק בשתי הופעות אירוח של זראצין.
הערות שוליים

1 2 3 4  Judis, John (2018). The Nationalist Revival; Trade Immigration, and the Revolt Against Gobalization. Columbia Global Reports. p. 99. ISBN 9780999745403.
↑  Snyder, Don (26 בינואר 2011). "Anti-Muslim Book in Germany Continues to Tap Into Seething Anger Over Country's Minorities". Fox News. נבדק ב-29 באוקטובר 2018. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  NECLA KELEK (30 באוגוסט 2010). "A strike for liberation". Frankfurter Allgemeine Zeitung (בגרמנית). נבדק ב-29 באוקטובר 2018. Die Thesen von Thilo Sarrazin zu Bildung und Zuwanderung sollte man diskutieren, nicht den Autor verteufeln. Aber die politische Klasse, der seine Kritik gilt, verweigert sich der Debatte, argumentiert die Soziologin Necla Kelek. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Simon Kuper (9 בספטמבר 2011). "The end of Eurabia". Financial Times. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Books How the press reviewed Thilo Sarrazin's 'Hostile Takeover'". Deustche Welle. 3 בספטמבר 2018. נבדק ב-29 באוקטובר 2018. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Sandra Tjong: Hans-Olaf Henkel über die Sarrazin-Debatte. Interview mit Hans-Olaf Henkel in Focus. 31. August 2010.
↑  . In:. ISSN 1865-2263 (tagesspiegel.de [abgerufen am 5. November 2023]).
↑  Thilo Sarrazin: Ich hätte eine Staatskrise auslösen können. In: Frankfurter Allgemeine Zeitung. 24. Dezember 2010.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 7733219-2
דג'מבה

תוף דג'מבה
דג'מבה, ג'מבה או ג'מביי (Djembe) הוא תוף בצורת גביע השייך לקטגוריית כלי ההקשה לניגון סולו וליוויים, והדונון (באנגלית: Doundoun/Dunun) – תופי בס, המגיעים בשלושה גדלים שונים ומוצמדים אליהם פעמוני ברזל, ובדרך כלל מנגנים עליהם יחדיו באנסמבל התופים המסורתיים של בני המלינקה, (מחבל המנדה שבמערב אפריקה).
רקע

הצורה הנוכחית של דג'מבה התפתחה ככל הנראה מכלי כתישה. בעבר, התופים יוצרו על ידי נפחים. בעבר היו משלמים עבור הדג'מבה אגוזי קולה[דרוש מקור]. תהליך בניית התוף מלווה בטקס בו בודקים את העץ ממנו מכינים את הדג'מבה, לפני כריתת העץ רוקדים סביבו ישרו ויתופפו. הנפח ופמלייתו יגישו לעץ כמנחה את עשרת אגוזי הקולה, ויסבירו לרוח העץ כי הוא העץ הנבחר וכן גם יתנצלו בפני רוח העץ על כך שצריך לכרות אותו. לאחר כריתת העץ, תגולף הצורה החיצונית הבסיסית של התוף, לאחר מכן הליבה הפנימית של העץ תרוקן מתוכן. טקס נוסף, המציין את מתן הקול לתוף הג'מבה, יתקיים מיד לאחר הגילוף הסופי של התוף ומתיחת העור על חלקו העליון. לפני שנים, השתמשו בעור של אנטילופה, מאוחר יותר השתמשו בעור של עז. הטקס הסופי יתקיים בעת הניגון על התוף, כדי לתת לתוף את קולו.