stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
תל תאו
חפירות ארכאולוגיות > עצמות בעלי חיים

מתקופת הברונזה הקדומה 2 ועד לתקופה הכלקוליתית נמצאו בעיקר עצמות בעלי חיים מבויתים, ביניהן עז, כבשים ובקר. לעומת זאת, רוב העצמות מהשכבות הקדומות יותר, הנאוליתית הקרמית והקדם-קרמית שייכות לחיות בר. כלומר, תזונת התושבים התבססה על ציד ולא על בעלי חיים מבויתים.
לקריאה נוספת

ארלין מילר רוזן, "עדויות מיקרו-בוטניות לקיומם של דגניים בשכבות הנאוליתיות של תל תאו ויפתחאל, בגליל, ישראל", מתקופת האבן, כרך כב (תש"ן/ 1989), עמ' 43-39
Emanuel Eisenberg, Avi Gopher, Raphael Greenberg  Tel Te'o, A Neolithic, Chalcolithic, and Early Bronze age site in the Hula Valley. IAA Reports 13. Israel antiquities authority, 2001, Jerusalem,
הערות שוליים

↑  תל תאו באתר טבע ונופים בישראל
↑  אמאני אבו חמיד, ‏תל תאו דוח סופי, באתר "חדשות ארכיאולוגיות", גיליון 121, 18 בדצמבר 2009
מיקום האתר במפת הקרן לחקר ארץ ישראל
אנטונוב

| --- | --- |


 נתונים כלליים
 סוג:  חברה ממשלתית
 מייסדים:  אולג אנטונוב
 תקופת הפעילות:  1946–הווה (כ־78 שנים)
 חברת אם:  UkrOboronProm 
 חברות בנות:  אנטונוב איירליינס 
 מיקום המטה:  קייב, אוקראינה אוקראינה
 ענפי תעשייה:  בניית כלי טיס 
 מוצרים עיקריים:  בניית מטוסים
  
 www.antonov.com
 
אנטונוב (באוקראינית: АНТК імені Олега Антонова, ברוסית: КБ Антонов, באנגלית: Antonov ASTC) היא יצרנית מטוסי תובלה אוקראינית הנחשבת לתאגיד ממלכתי לבניית מטוסים. החברה הוקמה כמערך מדעי טכני לתעופה על ידי המהנדס אולג אנטונוב כמשרד לתכנון ניסויי מספר 153, ב-31 במאי 1946. משרד התכנון הוקם ליד מפעל המטוסים בעיר נובוסיבירסק. בשנת 1952 משרד התכנון עבר לקייב. אולג אנטונוב היה המתכנן הראשי של כל תוצרת המשרד עד לפטירתו בשנת 1984. בשנת 1984 שם משרד התכנון שונה ל"משרד התכנון על שם אנטונוב".
תחומי פעילות ומוצרים עיקריים

תחומי פעילותה המסחרית של החברה כוללים:
יצור ובניית כלי טיס.
הובלת ושילוח מטענים בדרך האוויר (על ידי אנטונוב איירליינס).
תחזוקת ושדרוג מטוסים.
תמיכה הנדסית לתוכניות ופעילות בחלל החיצון.
הפעלת "נמל התעופה הוסטומל" (ידוע גם בשם "נמל התעופה אנטונוב").
שיגור לוויינים מעל גבי מטוס רוּסלן (Antonov An-124 Ruslan) שעבר התאמה מיוחדת לכך.
יצור ובניית טרוליבוסים.
במאה ה-21 החברה נכנסה לתחום כלי טיס לא מאוישים, בשנת 2024 החל ייצור של "אנטונוב An-196".
מטוסי אנטונוב

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
| שם | תיאור | שנת ייצור | טיסה ראשונה |
| An-2 | מטוס למטרות שונות | 1946 | 31 באוגוסט 1947 |
| An-3 | מטוס למטרות שונות | 1967 | 13 במאי 1980 |
| An-4 | מטוס תובלה | 1950 | 31 ביולי 1951 |
| An-6 | מטוס מטאורולוגי | 1948 | 21 במרץ 1948 |
| An-8 | מטוס תובלה צבאי | 1954 | 11 בפברואר 1956 |
| An-10 | מטוס נוסעים | 1955 | 16 בדצמבר 1957 |
| An-12 | מטוס תובלה | 1959 | 16 בדצמבר 1957 |
| An-14 | מטוס תובלה | 1950 | 14 במרץ 1958 |
| An-22 | מטוס תובלה | 1960 | 27 בפברואר 1965 |
| An-24 | מטוס נוסעים | 1958 | 20 באוקטובר 1957 |
| An-26 | מטוס תובלה צבאי | 1964 | 21 במאי 1969 |
| An-28 | מטוס נוסעים | 1968 | 29 בינואר 1973 |
| An-30 | מטוס ריגול וצילום | 1964 | 21 באוגוסט 1967 |
| An-32 | מטוס תובלה | 1975 | 9 ביולי 1976 |
| An-34 | מטוס תובלה | 1961 | 4 בספטמבר 1961 |
| An-38 | מטוס נוסעים | 1989 | 23 ביוני 1994 |
| An-70 | מטוס תובלה צבאי | 1987 | 16 בדצמבר 1994 |
| An-71 | מטוס ריגול ולוחמה אל' | 1983 | 12 ביולי 1985 |
| An-72 | מטוס תובלה | 1976 | 31 באוגוסט 1977 |
| An-74 | מטוס תובלה | 1980 | 29 בספטמבר 1983 |
| An-124 | מטוס תובלה | 1971 | 24 בדצמבר 1984 |
| An-140 | מטוס תובלה ונוסעים | 1993 | 17 בספטמבר 1997 |
| An-148 | מטוס נוסעים | 2001 | 17 בדצמבר 2004 |
| An-158 | מטוס נוסעים | 2009 | 28 באפריל 2010 |
| An-180 | מטוס נוסעים | 1991 | . |
| An-218 | מטוס נוסעים | 1991 | . |
| An-225 | מטוס תובלה (הגדול ביותר אי פעם) | 1984 | 21 בדצמבר 1988 |

אנטונוב A-40 תוכנן על ידי אנטונוב לפני ייסוד המשרד.
ראו גם

תעשיית תעופה ברוסיה
ברכת משה

ערך זה עוסק בברכה שבירך משה את שבטי ישראל. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |

"ברכת משה" - פרסקו בקפלה הסיסטינית, מעשה ידי לוקה סיניורלי
 תאריך:  שלהי שנת ה־40 ליציאת מצרים (לפי הכרונולוגיה המסורתית: ז' באדר ב'תפ"ט)
 שפה:  עברית מקראית
 נואם:  משה
 מקום:  ערבות מואב 
 קהל:  בני ישראל
 תמליל:  ספר דברים, פרק ל"ג
 
ברכת משה היא הברכה שבירך משה את שבטי ישראל טרם מותו. הברכה מופיעה בספר דברים פרק לג, בתחילת פרשת וזאת הברכה, שהיא הפרשה המסיימת את התורה. לפי הפסוק הפותח את הפרק, ”וְזֹאת הַבְּרָכָה אֲשֶׁר בֵּרַךְ מֹשֶׁה אִישׁ הָאֱלֹהִים אֶת בְּנֵי יִשְׂרָאֵל” מפרשים אבן עזרא והכלי יקר שאין זו ברכתו האישית של משה, אלא ניתנה לו בנבואה.
מרבית הברכות עוסקות בתיאור אופי השבט או אופי נחלתו.
סדר הברכות

אחרי מבוא כללי מברך משה את השבטים לפי הסדר הבא: ראובן, יהודה, לוי, בנימין, יוסף (עם התייחסות ספציפית למנשה ואפרים), זבולון, יששכר, גד, דן, נפתלי, אשר ולאחר מכן סיכום כללי. מרבית הברכות קצרות - פסוק או שניים. הברכות לשבט לוי ולשבט יוסף ארוכות יותר, ושבט שמעון כלל אינו זוכה לברכה. אבן עזרא נימק את סדר השבטים בברכה:
הברכות > פתיח

”ה' מִסִּינַי בָּא וְזָרַח מִשֵּׂעִיר לָמוֹ, הוֹפִיעַ מֵהַר פָּארָן וְאָתָה מֵרִבְבֹת קֹדֶשׁ, מִימִינוֹ אֵשׁ דָּת לָמוֹ. אַף חֹבֵב עַמִּים כָּל קְדֹשָׁיו בְּיָדֶךָ, וְהֵם תֻּכּוּ לְרַגְלֶךָ יִשָּׂא מִדַּבְּרֹתֶיךָ. תּוֹרָה צִוָּה לָנוּ מֹשֶׁה מוֹרָשָׁה קְהִלַּת יַעֲקֹב. וַיְהִי בִישֻׁרוּן מֶלֶךְ, בְּהִתְאַסֵּף רָאשֵׁי עָם יַחַד שִׁבְטֵי יִשְׂרָאֵל.”
הברכות > ראובן

”יְחִי רְאוּבֵן וְאַל יָמֹת, וִיהִי מְתָיו מִסְפָּר.”
הברכות > יהודה

”וְזֹאת לִיהוּדָה וַיֹּאמַר: שְׁמַע ה' קוֹל יְהוּדָה וְאֶל עַמּוֹ תְּבִיאֶנּוּ, יָדָיו רָב לוֹ וְעֵזֶר מִצָּרָיו תִּהְיֶה.”
הברכות > לוי

”וּלְלֵוִי אָמַר: תֻּמֶּיךָ וְאוּרֶיךָ לְאִישׁ חֲסִידֶךָ, אֲשֶׁר נִסִּיתוֹ בְּמַסָּה תְּרִיבֵהוּ עַל מֵי מְרִיבָה. הָאֹמֵר לְאָבִיו וּלְאִמּוֹ לֹא רְאִיתִיו, וְאֶת אֶחָיו לֹא הִכִּיר וְאֶת בָּנָיו לֹא יָדָע, כִּי שָׁמְרוּ אִמְרָתֶךָ וּבְרִיתְךָ יִנְצֹרוּ. יוֹרוּ מִשְׁפָּטֶיךָ לְיַעֲקֹב וְתוֹרָתְךָ לְיִשְׂרָאֵל, יָשִׂימוּ קְטוֹרָה בְּאַפֶּךָ וְכָלִיל עַל מִזְבְּחֶךָ. בָּרֵךְ ה' חֵילוֹ וּפֹעַל יָדָיו תִּרְצֶה, מְחַץ מָתְנַיִם קָמָיו וּמְשַׂנְאָיו מִן יְקוּמוּן.”
הברכות > בנימין

”לְבִנְיָמִן אָמַר: יְדִיד ה' יִשְׁכֹּן לָבֶטַח עָלָיו, חֹפֵף עָלָיו כָּל הַיּוֹם וּבֵין כְּתֵיפָיו שָׁכֵן.”
הברכות > יוסף, אפרים ומנשה

”וּלְיוֹסֵף אָמַר: מְבֹרֶכֶת ה' אַרְצוֹ, מִמֶּגֶד שָׁמַיִם מִטָּל וּמִתְּהוֹם רֹבֶצֶת תָּחַת. וּמִמֶּגֶד תְּבוּאֹת שָׁמֶשׁ וּמִמֶּגֶד גֶּרֶשׁ יְרָחִים. וּמֵרֹאשׁ הַרְרֵי קֶדֶם וּמִמֶּגֶד גִּבְעוֹת עוֹלָם. וּמִמֶּגֶד אֶרֶץ וּמְלֹאָהּ וּרְצוֹן שֹׁכְנִי סְנֶה, תָּבוֹאתָה לְרֹאשׁ יוֹסֵף וּלְקָדְקֹד נְזִיר אֶחָיו. בְּכוֹר שׁוֹרוֹ הָדָר לוֹ וְקַרְנֵי רְאֵם קַרְנָיו, בָּהֶם עַמִּים יְנַגַּח יַחְדָּו אַפְסֵי אָרֶץ, וְהֵם רִבְבוֹת אֶפְרַיִם וְהֵם אַלְפֵי מְנַשֶּׁה.”
הברכות > זבולון וליששכר

”וְלִזְבוּלֻן אָמַר: שְׂמַח זְבוּלֻן בְּצֵאתֶךָ וְיִשָּׂשכָר בְּאֹהָלֶיךָ. עַמִּים הַר יִקְרָאוּ שָׁם יִזְבְּחוּ זִבְחֵי צֶדֶק, כִּי שֶׁפַע יַמִּים יִינָקוּ וּשְׂפוּנֵי טְמוּנֵי חוֹל.”
הברכה מתייחסת, ככל הנראה, לפולחן בהר הכרמל, שם נעבד בעל הכנעני־פיניקי (עד לתקופה הרומית, אז כבר מוזג עם זאוס/יופיטר).
הברכות > גד

”וּלְגָד אָמַר: בָּרוּךְ מַרְחִיב גָּד, כְּלָבִיא שָׁכֵן וְטָרַף זְרוֹעַ אַף קָדְקֹד. וַיַּרְא רֵאשִׁית לוֹ כִּי שָׁם חֶלְקַת מְחֹקֵק סָפוּן, וַיֵּתֵא רָאשֵׁי עָם צִדְקַת ה' עָשָׂה וּמִשְׁפָּטָיו עִם יִשְׂרָאֵל.”
הברכות > דן

”וּלְדָן אָמַר: דָּן גּוּר אַרְיֵה, יְזַנֵּק מִן הַבָּשָׁן.”
הברכות > נפתלי

”וּלְנַפְתָּלִי אָמַר: נַפְתָּלִי שְׂבַע רָצוֹן וּמָלֵא בִּרְכַּת ה', יָם וְדָרוֹם יְרָשָׁה.”
הברכות > אשר

”וּלְאָשֵׁר אָמַר: בָּרוּךְ מִבָּנִים אָשֵׁר, יְהִי רְצוּי אֶחָיו וְטֹבֵל בַּשֶּׁמֶן רַגְלוֹ. בַּרְזֶל וּנְחֹשֶׁת מִנְעָלֶיךָ וּכְיָמֶיךָ דָּבְאֶךָ.”
הברכות > סיום

”אֵין כָּאֵל יְשֻׁרוּן, רֹכֵב שָׁמַיִם בְעֶזְרֶךָ וּבְגַאֲוָתוֹ שְׁחָקִים. מְעֹנָה אֱלֹהֵי קֶדֶם וּמִתַּחַת זְרֹעֹת עוֹלָם, וַיְגָרֶשׁ מִפָּנֶיךָ אוֹיֵב וַיֹּאמֶר הַשְׁמֵד. וַיִּשְׁכֹּן יִשְׂרָאֵל בֶּטַח בָּדָד עֵין יַעֲקֹב אֶל אֶרֶץ דָּגָן וְתִירוֹשׁ, אַף שָׁמָיו יַעַרְפוּ טָל. אַשְׁרֶיךָ יִשְׂרָאֵל מִי כָמוֹךָ עַם נוֹשַׁע בַּ-ה' מָגֵן עֶזְרֶךָ וַאֲשֶׁר חֶרֶב גַּאֲוָתֶךָ ,וְיִכָּחֲשׁוּ אֹיְבֶיךָ לָךְ וְאַתָּה עַל בָּמוֹתֵימוֹ תִדְרֹךְ.”
ברכת יעקב וברכת משה

לברכת משה לשבטים קדמה ברכת יעקב לבניו, אבותיהם של השבטים. בעוד שבברכת יעקב יהודה ויוסף זוכים לברכות ארוכות ומפורטות, בברכת משה לוי ויוסף זוכים לברכות מפורטות וברכתו של יהודה מתקצרת מאוד.
פרשני המקרא עסקו בהרחבה בזיקה שבין שתי ברכות מקבילות אלה. יאיר גנז מוצא בברכת משה מגמה של פיוס, המופנית אל שבטים שננזפו בברכתו של יעקב.
בנוסף, לפי המנהג המקורי, ההפטרה של פרשת וזאת הברכה הייתה ברכת שלמה, שברך את העם בשמיני עצרת, ומקביל לפרשה.
הערות שוליים

↑  פרשת וזאת הברכה, פרק לג, פסוק ו, באתר "תורת אמת"
↑  פרשת וזאת הברכה, פרק לג, פסוק ו, באתר "תורת אמת"
↑  בנימין מזר, עמים הר יקראו, ארץ־ישראל יד, 1978, עמ' 39–41
↑  יאיר גנז, מגמת הפיוס בברכותיו של משה בפרשת "וזאת הברכה", שמעתין 116-115, תשנ"ד, באתר "דעת"
↑  תלמוד בבלי, מסכת מגילה, דף ל"א
↑  מלכים א ח:כב-ח:לד
| ספר דברים |
| --- | --- | --- |
| פרשת דברים | ערבות מואב • חטא המרגלים • חטא המעפילים |  |
| פרשת ואתחנן | עשרת הדיברות • שמע ישראל • שמע ישראל (פרשיה) • תפילין |  |
| פרשת עקב | כוחי ועוצם ידי • תורת הגמול • חטא העגל • והיה אם שמוע • ברכת המזון • שבעת המינים • לא תערץ מפניהם |  |
| פרשת ראה | היתר אכילת בשר • נביא שקר • מסית • עיר הנידחת • סימני כשרות בבעלי חיים • תרומות ומעשרות • שמיטת כספים • עבד עברי • שלוש רגלים • עלייה לרגל |  |
| פרשת שופטים | משפט עברי • איסור שוחד • איסור עבודה זרה • זקן ממרא • מצוות מינוי מלך • זרוע, לחיים וקיבה • ראשית הגז • כישוף • אוב • ידעוני • חובר חבר • רוצח בשגגה • עיר מקלט • עדות שקר • עדים זוממים • לא תערוץ מפניהם • הלכות מלחמה • כהן משוח מלחמה • מצוות קריאה לשלום במלחמה • בל תשחית • עגלה ערופה |  |
| פרשת כי תצא | אשת יפת תואר • משפט הבכורה • בן סורר ומורה • תלייה • השבת אבידה • לא ילבש • מוציא שם רע • מפתה • איסור קדשה • גירושין • ייבום וחליצה • ממזר • מצוות טעינה • איסור ריבית • משכון • הלנת שכר • מתנות עניים • לא תחסום שור בדישו • כלאי הכרם • לא תחרוש בשור ובחמור יחדו • שעטנז • לא ילבש • השבת אבדה • איסור גנבת נפש • אתנן זונה ומחיר כלב • קבורת המת • שילוח הקן • מצוות מעקה • ציצית • נדרים • מלקות |  |
| פרשת כי תבוא | מקרא ביכורים • וידוי מעשרות • מעמד הר גריזים והר עיבל |  |
| פרשת נצבים | תשובה • קיבוץ גלויות |  |
| פרשת וילך | הקהל • הסמכת יהושע • כתיבת משה את התורה |  |
| פרשת האזינו | שירת האזינו |  |
| פרשת וזאת הברכה | ברכת משה • מות משה • הר נבו |  |
| דמויות מרכזיות | משה • יהושע בן נון |  |
ספר בראשית • ספר שמות • ספר ויקרא • ספר במדבר • ספר דברים
טוביה ארזי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  15 בספטמבר 1913 לודז', פולין
 פטירה:  28 בנובמבר 1973 (בגיל 60) ירושלים, ישראל
 מקום קבורה:  הר המנוחות 
 
טוביה ארזי (15 בנובמבר 1913 – 28 בספטמבר 1973) היה דיפלומט ישראלי. לפני הקמת מדינת ישראל היה מעורב בפעילות ביטחון וריגול במסגרת המחלקה המדינית של הסוכנות היהודית והש"י.
חייו

ארזי נולד בשנת 1913 בלודז' שבפולין למרים ואברהם טננבאום (ארז). אחיו הוא יהודה ארזי שהיה קצין בכיר במשטרת המנדט. ב-1924 עלתה המשפחה לארץ ישראל. ארזי למד בגימנסיה הרצליה בתל אביב, גילה עניין בארץ ובתושביה והיה פעיל בחוגי "המשוטטים". בהמשך למד מזרחנות, ארכאולוגיה ואסלאם באוניברסיטה העברית בירושלים באוניברסיטה האמריקאית בביירות ובסורבון בפריז.
באמצע שנות ה-30 התגייס לשורות "ההגנה" ושימש כנוטר. לאחר מכן הצטרף אל המחלקה המדינית של הסוכנות היהודית. עם פרוץ מלחמת העולם השנייה שימש כ"גדודאי" (קצין קשר לענייני ביטחון בין הסוכנות היהודית והשלטונות הבריטיים) במחוז השרון.
ביוני 1940 נקרא להקים רשת ריגול בסוריה ובלבנון, שמטרתה לפעול כנגד שלטונות צרפת של וישי ששלטו בארצות אלו, ולנסות לסייע למטרת אנשי צרפת החופשית. מפקד הרשת היה איש "ההגנה" יוסף פיין שישב בחניתה וניהל משם את רשת הריגול. באוקטובר 1940 הגיע ארזי לביירות, כשהוא מכונה תאופיק אבו יוסף. שם אסף ידיעות צבאיות ועסק בהתססה כנגד השלטונות והפצת כרוזים. בדצמבר 1940 נעצר על ידי אנשי וישי שחשפו את הרשת. הוא נכלא ועונה, ושבר את רגלו בניסיון לברוח. לאחר עינוייו חתם על הודעה לפיה הוא סוכנו הראשי של דה גול בסוריה. ב-23 במאי נשפט, ועמו עוד 14 מרשת הריגול שהפעיל. הוא נדון ל-15 שנות מאסר עם עבודת פרך, אך הצליח לברוח מבית החולים, ולהגיע ב-2 ביוני, מספר ימים לפני פלישת בעלות הברית לסוריה וללבנון לקיבוץ דן.
לאחר שובו נשלח על ידי הסוכנות היהודית לארצות הברית. בין היתר עסק שם בחקר פעילותו של המופתי, חאג' אמין אל-חוסייני בשיתוף פעולה עם היטלר. בזמן משפט אייכמן העיד על כך בתצהיר.
בתקופה שלפני מלחמת העצמאות נפגש בקביעות בפריז עם עבדאללה הראשון, מלך ירדן, ולדבריו ביקש ממנו עבדאללה שראשי הסוכנות ישכנעו את האמריקאים לאלץ את הערבים לעשות שלום עם היהודים כי אף על פי שהם מעוניינים בכך, מבחינה פוליטית הדבר יתאפשר רק אם יאלצו אותם לכך.
בתקופת מלחמת העצמאות הוצב בחיפה, ושימש שם כמפקד הש"י. הוא פעל להשארת האוכלוסייה הערבית בחלק שנכבש על ידי ההגנה ובין השאר השיג מהרב הראשי של העיר היתר מיוחד לאופים יהודים לאפות לחם בפסח עבור האוכלוסייה הערבית. לאחר מכן הצטרף אל השירות הדיפלומטי של מדינת ישראל, ושימש כחבר במשלחת הראשונה של ישראל לעצרת האו"ם בלייק סקסס, בראשות אבא אבן וכשליח בועידת לוזאן.
לאחר מכן שימש כנציג דיפלומטי בטורקיה בארגנטינה ובשנת 1956 מונה כציר בפרו שם שירת עד שנת 1960. לאחר שובו לישראל שימש בתפקידים בכירים במשרד החוץ ובשנת 1962 מונה לשגריר ישראל בקפריסין תפקיד בו שימש עד לשנת 1969. בשנת 1971 פרש משירות החוץ.
לאחר פרישתו פרסם את מסמכי אחיו, יהודה ארזי, שהיה קצין בכיר במשטרת המנדט בעת חקירת רצח ארלוזורוב ומת בשנת 1959. ביוני 1973 הגיע במפתיע לאזכרתו של אב"א אחימאיר, הכריז כי נעשה לאחימאיר ולבני תנועתו עוול, ופרסם את מסמכי אחיו, המחשידים ברצח שני ערבים, ומסירים את האשם מן החשודים אברהם סטבסקי וצבי רוזנבלט.
בספטמבר 1973 נפטר בירושלים והוא בן פחות משישים שנה. לאחר מותו, בשנת 1986 התפרסם ספרו "ברוח סערה" המספר את קורות אחיו, יהודה ארזי.
הערות שוליים

1 2 3  דוד תדהר (עורך), "טוביה ארזי", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך ה (1952), עמ' 2256
↑  טוביה ארזי מת בירושלים, דבר, 30 בספטמבר 1973
↑  מה חדש בבירתנו, דואר היום, 25 באפריל 1932
1 2  זרובבל גלעד (עורך), מגן בסתר, הוצאת הסוכנות היהודית, 1952, עמ' 75
↑  יהודה סלוצקי, תולדות ההגנה, כרך שלישי, חלק ראשון, עמ' 363
↑  תצהירו של יהודה ארזי תיק משפט אייכמן בארכיון המדינה
↑  ירושלים, ירושלים עמ' 243
↑  י' גלבר, ‏הקמת המודיעין הצבאי, מערכות 294 295, יולי 1984
↑  ירושלים, ירושלים עמ' 280
↑  Our delegation at Lake Success, פלסטיין פוסט, 15 במאי 1949
↑  ט. ארזי במקום הירש בשיחות לוזאן, מעריב, 24 ביולי 1949
↑  הושלם הרכב צירותנו בתורכיה, מעריב, 6 בדצמבר 1949
↑  מ. שרת ביקר בשנית אצל נשיא ארגנטינה, דבר, 29 באפריל 1953
↑  שאלתיאל וארזי מועמדים לצירים, מעריב, 11 באפריל 1956
↑  הדיפלומט היחיד, מעריב, 22 בפברואר 1960
↑  זאב לוין חזר לארץ אחר כהונתו כשגריר בקפריסין, דבר, 27 באוגוסט 1962
↑  דו"ח יהודה ארזי על עיוותי החקירה, מעריב, 15 ביוני 1973
אלן טראורה

סיברי אלן טראורה (בצרפתית: Sibiri Alain Traoré; נולד ב-1 בינואר 1988) הוא כדורגלן מבורקינה פאסו המשחק בארטה/סולאר מליגת העל הג'יבוטית בעמדת החלוץ. אחיו הוא ברטרנד טראורה, שחקנה של אסטון וילה.
קריירת מועדונים

טראורה התחיל את הקריירה שלו במועדון מקומי בבורקינה פאסו. ב-2 בינואר 2005 חתם באוסר והצטרף לקבוצת הנוער עימה הגיע לגמר הגביע הצרפתי והתאמן במקביל גם עם הקבוצה הבוגרת. ב-5 באוגוסט 2006 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת בתיקו 1-1 נגד ולנסיין. ב-4 בינואר 2009 הושאל לברסט מליגת המשנה במדיה הבקיע 8 שערים ב-14 משחקים. בעונת 2010/2011 הפך לשחקן סגל באוסר וערך 20 הופעות והבקיע 5 שערים. עונה לאחר מכן הפך לשחקן הרכב פותח באוסר והוא ערך 27 הופעות (26 מתוכם בהרכב הפותח) והבקיע 9 שערים, אך בסיום אותה עונה המועדון ירד לליגה השנייה וטראורה עזב את המועדון. בקיץ 2012 חתם בלוריאן. ב-31 בינואר 2015 הושאל למונקו.
טראורה היה שחקן בנבחרת הנוער של בורקינה פאסו עימה השתתף באליפות אפריקה לנוער בשנת 2005. ב-15 בנובמבר 2006 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הבוגרת בהפסד 2-1 לאנגולה. ב-28 במרץ 2009 הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 2-4 נגד גינאה. הוא השתתף עם הנבחרת 3 פעמים בגביע אפריקה לאומות בשנים 2012, 2013 ו-2015.
צבי ציגלר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 ענף מדעי:  מתמטיקה
 מקום לימודים:  אוניברסיטת סטנפורד
 מנחה לדוקטורט:  שמואל קרלין 
 מוסדות:  הטכניון
 תלמידי דוקטורט:  Richard A. Zalik, Rivka Senderovizh, Eitan Lapidot, Sara Mayberg 
 
צבי ציגלר (נולד ב-1939) הוא מתמטיקאי ישראלי, פרופסור אמריטוס למתמטיקה בפקולטה למתמטיקה בטכניון, נשיא לשעבר של האיגוד הישראלי למתמטיקה, וכיום משמש יו"ר הוועדה הבין-סנאטית של האוניברסיטאות. תחום מחקרו העיקרי הוא תורת הקירובים.
קורות חיים

ציגלר נטלד בפולין ועלה בילדותו לארץ עם משפחתו. למד בבית הספר היסודי גאולה בחיפה ולאחר מכן בבית הספר הריאלי אותו סיים בשנת 1956. הוא למד לתואר ראשון במתמטיקה בטכניון במסגרת העתודה האקדמית ובמהלך השירות הצבאי השלים גם תיאור שני. לאחר השירות הצבאי נסע ללימודי דוקטורט באוניברסיטת סטנפורד אותם סיים בשנת 1965. הוא שימש בטכניון במגוון תפקידים בהם דיקן הפקולטה למתמטיקה, משנת 1979 ודיקן בית הספר ללימודי מוסמכים.
בשנת 1995 פסק בית המשפט העליון בהרכב בן חמישה שופטים לטובת ציגלר בתביעה אזרחית כנגדו מבנק מזרחי טפחות. ציגלר שימש כערב להלוואה אולם בית המשפט קבע כי הבנק הסתיר מידע מציגלר ולא פעל לפי "חובת גילוי נאות" אל מול הלקוח ולכן העסקה מבוטלת. פסיקה תקדימית זאת מכונה "פרשת ציגלר".
הוא נשוי לד"ר אילנה ציגלר, דמוגרפית ומנהלת האגודה לתכנון המשפחה בישראל. הוא אב לארבעה ילדים. בתו, תמר ציגלר היא פרופסור מן המניין למתמטיקה באוניברסיטה העברית; בנו ראובן (רובי) ציגלר הוא פרופסור חבר לדיני פליטים בינלאומיים באוניברסיטת רדינג, בריטניה. אחותו של ציגלר הייתה עדנה שכטמן. אחיינו הוא ערן שכטמן, מנכ"ל חברת קונקט.
מספריו

Approximation theory and applications. Academic Press, 1981 (editor)
הערות שוליים

↑  דיקנים וראשי מחלקות חדשים בטכניון, מעריב, 16 בינואר 1979
↑
בנקים-יחסי בנק-ערב, אלי דורון, עו"ד - ירון טיקוצקי, עו"ד (רו"ח) - רוסלן ביקנוב, משפטן
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007496268805171  MGP: 44481  VIAF: 297792871   WorldCat (עם VIAF): 297792871 
ערך זה הוא קצרמרבנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
שערי ירושלים

ערך זה עוסק בשערים בחומות ירושלים. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
שער יפו
שערי ירושלים הם השערים המאפשרים כניסה לעיר העתיקה בירושלים דרך חומות ירושלים. כיום יש 7 שערים פתוחים בחומה, ומספר שערים אטומים. בתקופות שונות בהיסטוריה היו בחומות ירושלים שערים שונים, שנסתמו לאורך הדורות. שער הרחמים הוא המפורסם מבין השערים האטומים ולכן נהוג לומר שבחומת ירושלים שמונה שערים.
מוטיבים מבניים

מרבית שערי ירושלים מצוידים באמצעים מבניים המקשים פלישת אויב דרכם. ככל שהשער היה פתוח במשך שעות רבות יותר בכל יום, אמצעים אלה היו מפותחים יותר. אחד האמצעים הוא חרכים לשפיכת שמן רותח על העוברים בשער.
אמצעי אחר הוא מסדרון מעוקל המשולב בשער. המסדרון אינו מונע את כניסתם של זרים אלא מאט אותה כדי שהשומרים יוכלו לשלוט בהמון הנכנס. המסדרון מקשה על דהירה של סוסים ועל תמרון מהיר ונוח של מרכבות. על יעילותו של המסדרון במניעת כניסה מהירה ונוחה של מרכבות אל העיר ניתן ללמוד מהפרצה הגדולה שנפרצה בחומה, בסמוך לשערה הראשי – שער יפו, כדי להקל על כניסת מרכבות לעיר, כשהחומה חדלה מלשמש אמצעי הגנה. הפרצה נפרצה לקראת ביקורו של הקיסר וילהלם השני בירושלים, בשנת 1898.
שמונת השערים

השערים מופיעים בטבלה ובאיור לפי סדר מיקומם מהשער החדש, עם כיוון השעון:
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
| שם | שמות נוספים | שנת פריצה | מיקום |
| השער החדש | שער עבדול חמיד  | 1889 | בחומה הצפון מערבית של העיר העתיקה – הרובע הנוצרי |
| שער שכם | שער דמשק, באב אל-עאמוד, שער סטפנוס | 1537 | במרכז החומה הצפונית של העיר העתיקה – הרובע המוסלמי. שער זה קישר את העיר אל דרך שכם |
| שער הפרחים | באב א-זהרה, שער הורדוס | 1875 | בחומה הצפונית של העיר העתיקה – הרובע המוסלמי |
| שער האריות | שער השבטים, שער סטפנוס, שער מרים, שער יהושפט | 1538–1539 | בחומה הצפון מזרחית של העיר העתיקה – הרובע המוסלמי. זהו שער היציאה מהעיר לעמק יהושפט ולדרך לים המלח |
| שער הרחמים | שער הזהב | לא ידוע | מרכז החומה המזרחית של הר הבית  (שער כפול, אטום) |
| שער האשפות | (נקרא בעבר שער המערביים) | 1538 | בחומה הדרומית של העיר העתיקה, בקרבת הכותל המערבי והכותל הדרומי |
| שער ציון | שער דוד, שער הרובע היהודי, שער היהודים | 1540 | בחומה הדרומית של העיר העתיקה – בהר ציון, בקרבת הרובע היהודי |
| שער יפו | באב אל חליל (שער חברון), שער דוד | 1538 | במרכז החומה המערבית של העיר העתיקה. זהו השער הראשי של העיר, והוא מוביל לרחוב יפו |
שער יפו
השער החדש
שער שכם
שער הפרחים
שער האריות
שער הרחמים
שער האשפות
שער ציון
שערים נוספים

בחומה הדרומית של הר הבית נמצאים שערי חולדה האטומים כיום. שערים אלו שימשו את העולים לרגל לבית המקדש ומקובל להניח שנבנו על ידי הורדוס.
בתוך גן העופל, בקטע החומה הניצב לכותל הדרומי של הר הבית מצוי שער המכונה "שער החפירות" המאפשר למבקרים בחפירות הכותל לראות את החפירות משני עברי החומה. זהו השער המזרחי של הארמון האומיי הגדול (ארמון 2) שמדרום להר הבית, שחומת העיר העתיקה העות'מאנית נבנתה על קירותיו המזרחי (ובו השער) והדרומי. השער נאטם, ונפתח מחדש על ידי חופריו בנימין מזר ומאיר בן דב.
ממערב לשער האשפות נמצא שער נוסף הנקרא שער הבורסקאים אשר נתגלה בחפירות באזור גן העופל. מדרום לשער מצוי מבוא השער בצורת מגדל. כיום הכניסה לעיר העתיקה היא דרך המגדל ודרך השער. זהו חלק מן הביצור האיובי של ירושלים (ראשית המאה השלוש עשרה לספירה). השער נפתח על ידי חופריו רוני רייך ויעקב ביליג.
כניסה בעקבות מילוי החפיר ליד שער יפו נפתחה בשנת 1898, לכבוד בואו של קיסר גרמניה וילהלם השני לירושלים, כדי שמרכבתו תוכל להיכנס לעיר העתיקה. דרך זו משמשת כיום לכניסת כלי רכב לעיר העתיקה.
מיד לאחר מלחמת ששת הימים הציע שר הביטחון משה דיין לפרוץ שער נוסף בחומה ולקרוא לו "שער השבות". הצעתו לא התממשה.
שערי הר הבית

מעבר לשערים בחומת העיר העתיקה, מוקף מתחם הר הבית בשנים-עשר שערים נוספים, מהם עשרה פתוחים ושניים אטומים:
שער המוגרבים
שער השלשלת
שער הכותנה
שער הטהרה
שער הברזל
שער המשגיח
שער בני עואנימה
השער החשוך
שער הסליחה
שער השבטים
שער הרחמים
שערי חולדה
ראו גם

חומות ירושלים
לקריאה נוספת

מאיר בן דב, אדם ואבן בירושלים, מודן הוצאה לאור, 1989.
הערות שוליים

↑  מפה מ- 1906 עם ציון שם זה בסמוך לשער, באתר הספרייה הלאומית, אוסף אמיר כהנוביץ
↑  אריאל וינשטיין, דיין מציע להבקיע שער חדש בחומת העיר העתיקה בירושלים, מעריב, 23 ביוני 1967
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007285542405171  BnF: cb13333437w (data)  LCCN: sh00001891  SUDOC: 035743662 
מפת שערי העיר העתיקה
שערי הר הבית
שערי ירושלים בגליונית זיכרון של בולי יום העצמאות, 1971
שערי ירושלים בגליונית זיכרון של בולי יום העצמאות, 1972
חטיבת המרום

| --- | --- |

 פרטים
 מדינה:  ישראל ישראל
 שיוך:   צה"ל
 סוג:  יחידות מיוחדות ובית הספר לצניחה
 בסיס האם:  מפקדת מרום (בסמוך לבסיס תל נוף)
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  2005–הווה (כ־19 שנים) 
 מלחמות:  מלחמת לבנון השנייה  מבצע עופרת יצוקה  מבצע צוק איתן  טבח שבעה באוקטובר  מלחמת חרבות ברזל
 נתוני היחידה
 ייעוד:  מופקדת על הכשרת, הדרכת ואימון חיילי צה”ל בתחומי הטסת גייסות, ארגון ההטסה, ניוד מבצעי, לוחמה בטרור, קליעה וצליפה ומהווה גורם מקצועי מוביל
 פיקוד
 יחידת אם:   מקחצ"ר
 יחידות בת:   יחידת הלוט"ר   יחידת עוקץ   יחידת הניוד 444   יחידת צניחה והטסה   יחידת אספקה בהיטס  יחידת עומר  מערך הירי
 דרגת המפקד:    אלוף-משנה
 מפקד נוכחי:  גיל אליה
 מפקדים:  ראו בהמשך
חטיבת המרום – פתרונות מבצעיים (בעבר נקראה: המרהו"ם – מרכז הטסה והכשרות מיוחדות) היא חטיבה סדירה בצה"ל הנמצאת תחת פיקוד מקחצ"ר הכוללת יחידות מבצעיות וכן בתי ספר המכשירים למיומנויות ייחודיות את לוחמי חיל הרגלים והיחידות המובחרות בצה"ל. מפקדת החטיבה שוכנת בסמוך לבסיס חיל האוויר תל נוף.
ב־2 בספטמבר 2009 נקרא הבסיס על שם הרמטכ"ל ה־12 של צה"ל, רב-אלוף משה לוי, שהיה בשנים 1966–1968 מפקדו של בית הספר לצניחה (שנכלל כיום במרום).
מפקדי מרא"ה

שלמה טולדו – 1982
עמיר שלג – 1985
ויקטור מימון – 1989
זאב דורון – 1991
אברהם לזריאן – 1995
יורם פרסר – 1997
אבי מוניס – 2000
חיים דואק – 2004
מפקדי חטיבת המרום

| שם | תקופת כהונה | הערות |
| --- | --- | --- |
| יאיר דרף | 2006 | מפקד החטיבה הראשון |
| דרור פלטין | 2006 - 2008 |  |
| אריק אלעזר | 2008 - 2011 | לימים נספח צה"ל בצרפת |
| יובל ג'רבי | 2011 - 2014 | לימים נספח צה"ל ביוון |
| אריאל בן דיין | 2014–2017 |  |
| ירון סיטבון | 2017 – 2020 |  |
| אבירן לרר | 2020 – 2022 | לימים סגן מפקד עוצבת האש |
| גיל אליה | 2022 - | מפקד החטיבה הנוכחי |