stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קרייסיס 3
ביקורות

לאחר יציאתו, זכה המשחק לביקורות חיוביות למדי, כאשר ממוצע הביקורות באתר Metacritic עומד על 76/100 לגרסת האקסבוקס, 77/100 לגרסת הפלייסטיישן ו-76/100 לגרסת המחשב.
הגרפיקה והנראות של המשחק זכו לשבחים. בביקורת שנכתבה על המשחק באתר Eurogamer צוינה לחיוב העובדה שקצב הפריימים לשנייה נותר יציב למרות הגרפיקה התובענית, ועיצוב הסביבות במשחק אף כונה שם "אמנותי". אודי יוגב מ-ynet כינה את הגרפיקה במשחק "אלוהית", ציין לחיוב את השילוב שנעשה בין הסביבה העירונית שאפיינה את המשחק הקודם לבין הסביבה הטבעית ואת העובדה שביצועי המשחק נותרו יציבים גם על חומרה בינונית ביחס לזמן יציאת המשחק. ביקורת דומה פורסמה גם באתר GameSpot. מת'יו רורי מאתר GameSpy הגדיר את הנראות הוויזואלית של המשחק כ"מהממת", ושיבח את קרייטק על כך שהצליחו ליצור סביבה ש"גם בלתי ראויה למחיה וגם נראית טוב בצורה יוצאת מן הכלל".
עיצוב השלבים אף הוא זכה לשבחים. כריסטיאן דונלן מ-Eurogamer ציין לחיוב את העובדה שהמשחק מעודד את השחקן לאמץ טקטיקות של התגנבות, אך ציין כי השלב האחרון היה "חוויה נשכחת". רורי מ־GameSpy שיבח את עיצוב השלבים במשחק, וטען כי השלבים הפתוחים יחסית מעודדים את השחקן לחקור את סביבתו. לעומת זאת, ארז רונן מ-Vgames טען כי למרות שהשלבים גדולים יחסית ביחס למשחק הקודם, הם מחוסרים נפח, ועולם המשחק מוצג בצורה חלקית מאוד. לטענתו, ההגבלה באורך המשימות מונעת מהשחקן "לשאוב את האווירה הדי מוצלחת של המשחק". עוד ציין רונן כי המשחק מתחיל בצורה בינונית אך משתפר כשמגיעים לשלבים המאוחרים שבו. ביקורת דומה הושמעה גם באתר GameInformer, שם המבקר ציין כי הרגעים הטובים ביותר במשחק מצויים דווקא בשלבים המאוחרים שלו. אתר gamerspack העניק למשחקיות שלו ביקורת פושרת, והמבקר ציין לשלילה את הרגשתו, שלטענתו הוא משחק במשחק "כדי לצאת ידי חובה".
הביקורת הבולטת ביותר נמתחה על עלילת המשחק. ג'וש הרמון מ-Electronic Gaming Monthly טען כי המשחק מתקשה "להגיש" לשחקן את הרגעים המרגשים שבו, וטען כי קל יחסית לשכוח את העלילה ולא לשים לב לטוויסטים שבה. למרות זאת, הוא שיבח את סצנת הסיום במשחק, וטען כי מדובר בסוף הראוי לסדרת "קרייסיס". ביקורת דומה נכתבה גם ב-Vgames, שם כינה רונן את העלילה "מטופשת", וציין כי גם אותם רגעים "פסדו-פילוסופיים של התייחסות לאנושיות הנעלמת של פרופט" ביחס לסייקו, פקודו לשעבר ושותפו בהווה, שהופשט מחליפת הנאנו ומגלה מחדש את מגבלות אנושיותו, לא מצליחים להרים את העלילה לגבהים שהיא ראויה לה. רורי מ־GameSpy ציין כי העלילה אמנם בוגרת יותר מאשר עלילת שני המשחקים הקודמים, אך סבלה מהתחלה גרועה ומאורך קצר יחסית (6 שעות משחק).
מבקרים רבים החשיבו את המשחק כ"התפתחות" יותר מאשר "מהפכה פורצת-דרך". ב-GameSpy ציינו כי המשחק לא היה שאפתני מספיק, ולמרות השיפורים לעומת קודמיו, הוא עדיין לא התקדם רחוק מדי לעומתם; המשחק נכשל בשאיפתו להיות מהפכני מספיק כמו המשחק הראשון. באתר GamesRadar נכתב כי המשחק לא הצליח להביא "משהו חדש" לז'אנר משחקי היריות, אך למרות זאת סיפק חוויית משחק מהנה ומספקת. בביקורת שנכתבה עליו באתר PCGamer נטען כי שם המשחק היה צריך להיקרא "קרייסיס 2: פרק 2" (בדומה ל-Half-Life 2: Episode Two), ולא "קרייסיס 3".
ביקורות > מכירות

במהלך השבועיים הראשונים ליציאתו, הפך המשחק למשחק הנמכר ביותר בבריטניה, לצד המשחק Metal Gear Rising: Revengeance שיצא באותו חודש. בארצות הברית, מכר המשחק כ-205 אלף עותקים ב-12 הימים הראשונים שלאחר יציאתו. עם זאת, קצב המכירות דעך בהרבה, והמשחק (לצד Dead Space 3, אף הוא משחק שהופץ על ידי EA) כשל במכירות ולא הצליח לעמוד בציפיות המכירות שקבעה EA, ובכך הפך לכישלון קופתי. סבט ירלי, מנכ"ל קרייטק, התאכזב מנתוני המכירות של המשחק, אך למרות זאת ציין כי מדובר ב"יצירת המופת" של הסטודיו וכי לטענתו מדובר במשחק הטוב ביותר שהוציאה קרייטק אי פעם.
רפאל קרסטן

| --- | --- |
רפאל קרסטן בשנות ה-20 של המאה ה-20
רפאל קרסטן בשנות ה-20 של המאה ה-20
 לידה:  16 באוגוסט 1879 קרטולה, פינלנד 
 פטירה:  21 בפברואר 1956 (בגיל 76) הלסינקי, פינלנד 
 מדינה:  פינלנד 
 השכלה:  אוניברסיטת הלסינקי 
 מעסיק:  אוניברסיטת הלסינקי 
 פרסים והוקרה:  Statsrådet Mauritz Hallberg's prize (1940) 
 
סיגפריד רפאל קרסטן (בשוודית: Sigfrid Rafael Karsten‏; 16 באוגוסט 1879 – 12 בפברואר 1956) היה אנתרופולוג חברתי פינו-שוודי ופילוסוף של הדת, הידוע בעיקר עקב מחקרים בקרב הילידים של אמריקה הדרומית.
ביוגרפיה

רפאל קרסטן נולד בקוובלאקס (Kvevlax), הדוכסות הגדולה של פינלנד, למשפחה דתית מאוד, ושפת האם שלו הייתה שוודית. הוא למד פילוסופיה באוניברסיטת הלסינקי בשנים 1899–1902 ומקום העבודה הראשון שלו היה במוזיאון הבריטי.
כתלמידו של אדווארד וסטרמרק (אנ'), היה קרסטן ביקורתי לגבי ההסברים התאולוגיים של דתות. הוא היה מבקר של הנצרות והדת הממוסדת, ותמך בחופש דת. קרסטן הגן על עבודת הדוקטורט שלו, "מקור הסגידה: מחקר בדת פרימיטיבית", בשנת 1905 באוניברסיטת הלסינקי.
בסך הכול נסע קרסטן שש פעמים לאמריקה הדרומית, וחקר את הילידים ואת דתותיהם: בבוליביה ובארגנטינה, 1911–1913, באקוודור, 1916–1918, וביער האמזונאס, 1946–1947, ובמקומות נוספים, ופרסם בהרחבה עליהם בשוודית, פינית, גרמנית, אנגלית וספרדית. כמו כן חיבר כמה ספרי קורסים אקדמיים בנושא סוציולוגיה ואנתרופולוגיה חברתית.
קרסטן שימש כפרופסור לפילוסופיה מעשית באוניברסיטת הלסינקי בשנים 1922–1946. תלמידיו כוללים את האנתרופולוג ארנה רונברג (Arne Runeberg).
קרסטן מת בהלסינקי, בגיל 76.
פרסומים

The Origin of Worship: A Study in Primitive Religion (1905)
Contributions to the Sociology of the Indian Tribes of Ecuador (1920)
The Religion of the Jibaro Indians of eastern Ecuador (1922)
Civilization of the South American Indians, with Special Reference to Magic and Religion (1926)
Indian Tribes of the Argentine and Bolivian Gran Chaco (1932)
The Headhunters of Western Amazonas (1935)
A Totalitarian State of the Past: The Civilization of the Inca Empire in Ancient Peru (1949)
הערות שוליים

↑  Karsten, Rafael
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007277708305171  PLWABN: 9810677008005606  BnF: cb11909464c (data)  GND: 172180406  ISNI: 0000 0000 8339 173X  KulturNav: c4db1c36-eaea-47de-b33b-e82e2f591812  LCCN: n79148818  NKC: mub20191036695  NTA: 072030720  SELIBR: 192973  SUDOC: 026945983  Trove: 886733  VcBA: 495/136758  VIAF: 9848463   WorldCat (עם VIAF): 9848463
רוני סייקלי

רונלד פרד "רוני" סייקלי (באנגלית: Ronald Fred "Rony" Seikaly; בערבית: رونالد فريد ﺼيقلي; נולד ב-10 במאי 1965) הוא כדורסלן עבר לבנוני-אמריקאי, אשר שיחק באופן פעיל בין השנים 1988–2000. בעונת 1989/1990 זכה בפרס השחקן המשתפר של העונה ב-NBA, ולאורך 11 עונותיו בליגת ה-NBA רשם ממוצעים כוללים של 14.7 נקודות, 9.5 ריבאונדים, 1.3 אסיסטים ו-1.3 חסימות למשחק.
נעורים וקריירת מכללות

סייקלי נולד בביירות שבלבנון, ובילדותו עבר עם משפחתו לאתונה, יוון. בשנת 1983 עבר סייקלי לארצות הברית, ועד לשנת 1988 למד באוניברסיטת סירקיוז. בעונת 1986/1987 קלע 15.1 נקודות בממוצע למשחק עבור קבוצת הכדורסל של האוניברסיטה, והוביל אותה לצד דריק קולמן ושרמן דאגלס להישגה הגדול ביותר – העפלה למעמד גמר טורניר אליפות המכללות. במשחק הגמר עצמו קלע סייקלי 18 נקודות, אך קבוצתו הפסידה מול אוניברסיטת אינדיאנה בתוצאה 73–74. בעונתו האחרונה באוניברסיטה קלע 16.3 נקודות והוריד 9.6 ריבאונדים בממוצע למשחק, ובסיומה נבחר לחמישייה השנייה של העונה בליגת המכללות (Second-team All-American).
נבחרת ארצות הברית

בין עונתו השנייה לשלישית באוניברסיטה יצג סייקלי את נבחרת ארצות הברית באליפות העולם בכדורסל 1986, לצד שחקני מכללות מצטיינים נוספים כגון דייוויד רובינסון, קני סמית' וצ'ארלס סמית'. במשחק הגמר של הטורניר גברה ארצות הברית על נבחרת ברית המועצות בתוצאה 87–85, ובכך זכתה במדליית הזהב הראשונה שלה בטורניר מאז 1954. סייקלי עצמו שותף בשמונה מתוך עשרת משחקי הנבחרת, ותרם 3.5 נקודות ו-2.6 ריבאונדים בממוצע למשחק.
קריירת משחק

בדראפט ה-NBA‏ 1988 נלקח סייקלי בבחירה התשיעית, על ידי מיאמי היט. בכך הפך לבחירת הדראפט הראשונה בתולדות המועדון, וכן לשחקן הלבנוני הראשון ב-NBA. לאחר עונת רוקי סולידית (10.9 נקודות למשחק), פרץ סייקלי בעונתו השנייה כשהוביל את שחקני קבוצתו בממוצעי נקודות (16.6), ריבאונדים (10.4) וחסימות (1.7) למשחק, ובסיום העונה זכה בפרס השחקן המשתפר של העונה. ב-4 העונות הבאות המשיך להציג יכולת גבוהה במיאמי עם ממוצעים של 16.3 נקודות ו-11.3 ריבאונדים למשחק, וסייע לקבוצה להעפיל לפלייאוף ה-NBA בעונות 1992 ו-1994. ב-3 במרץ 1993 קבע שיא מועדון של 34 ריבאונדים במשחק מול וושינגטון בולטס.
בנובמבר 1994, לאחר 6 עונות במיאמי, הועבר סייקלי בטרייד לגולדן סטייט ווריורס בתמורה לסשה דנילוביץ' ובילי אוונס. בשתי עונותיו בקבוצה שימש כשחקן חמישייה קבוע, ורשם ממוצעים של 12.1 נקודות ו-7.7 ריבאונדים למשחק.
לקראת עונת 1996/1997 הועבר בטרייד לאורלנדו מג'יק, אליה הצטרף כ"מחליפו" של שאקיל אוניל אשר עזב באותו הקיץ ללוס אנג'לס לייקרס. בעונתו הראשונה באורלנדו קלע סייקלי שיא קריירה של 17.3 נקודות למשחק, אך המג'יק הודחו כבר בסיבוב הפלייאוף הראשון.
באמצע עונת 1997/1998 נשלח בטרייד לניו ג'רזי נטס, אך בשל פציעה בכף רגלו שותף ב-18 משחקים בלבד (3.2 נקודות למשחק) בטרם שוחרר מהקבוצה בסיום עונת 1998/1999.
לקראת עונת 2000/2001 חתם סייקלי על חוזה בברצלונה הספרדית. לאחר 4 משחקים בלבד, בהם קלע 13.0 נקודות והוריד 5.3 ריבאונדים בממוצע למשחק, שוחרר מהקבוצה ופרש ממשחק.
חייו האישיים

לאחר פרישתו ממשחק החל סייקלי לעסוק במוזיקה, כדי ג'יי וכמפיק מוזיקלי. כמו כן מחזיק סייקלי בחברת השקעות נדל"ן.
בעבר היה נשוי לדוגמנית המקסיקנית אלסה בניטס.
הערות שוליים

↑  סטטיסטיקות ה-NBA של סייקלי, באתר basketball-reference.com
↑  הקריירה של סייקלי, באתר allucanheat.com,‏ 30 באוגוסט 2014
↑  סטטיסטיקות המכללות של סייקלי, באתר sports-reference.com
↑  סטטיסטיקות המשחק בין ארצות הברית לברית המועצות, באתר פיב"א
↑  נבחרת ארצות הברית במונדובאסקט 1986, באתר USA Basketball
↑  רשימת הנבחרים בדראפט 1988, באתר basketball-reference.com
↑  סטטיסטיקות המשחק בין מיאמי לוושינגטון, באתר basketball-reference.com
↑  כדורסל: רוני סייקלי הצטרף לברצלונה, באתר וואלה, 11 באוגוסט 2000
↑  סטטיסטיקות היורוליג של סייקלי, באתר היורוליג
↑  הסיפור של רוני סייקלי, באתר closeup360.com,‏ 26 ביוני 2019
↑  בניטס מקבלת משמורת מלאה על בתה עם סייקלי, באתר canada.com,‏ 25 במאי 2006
| נבחרת ארצות הברית – אליפות העולם בכדורסל 1986 (מדליית זהב) |
| --- | --- | --- |
|  1  •  2  •  3  •  4 אמאקר •  5 בוגס •  6 אליוט •  7 גיליאם •  8 האמונדס •  9 קר •  10 מקי •   11 רובינסון •  12 סייקלי • 13 שו •  14 צ'. סמית' • 15 ק. סמית' • מאמן: אולסון |  1  •  2  •  3  •  4 אמאקר •  5 בוגס •  6 אליוט •  7 גיליאם •  8 האמונדס •  9 קר •  10 מקי •   11 רובינסון •  12 סייקלי • 13 שו •  14 צ'. סמית' • 15 ק. סמית' • מאמן: אולסון | ארצות הברית |
רפאל קמחי

.
| --- | --- |

רפאל קמחי (1963)
 לידה:  15 בדצמבר 1870 מונאסטיר האימפריה העות'מאנית האימפריה העות'מאנית
 פטירה:  8 ביולי 1970 (בגיל 99) תל אביב ישראל ישראל
 מדינה:  האימפריה העות'מאנית, בולגריה, ישראל 
 מקום קבורה:  בית העלמין הדרום (בת ים)
 מקום מגורים:  ביטולה, סופיה, סלוניקי, קסנתי, תל אביב-יפו 
 כינויים נוספים:  סְקָנְדָר בֶּג ("אלכסנדר הגדול" – כינויו המחתרתי)
 פעילות בולטת:  השתתפות במרד אילינדן
 ידוע בשל:  היותו קצין בארגון המהפכני הפנים-מקדוני
 
רָפאל משה קָמְחִי (במקדונית ובבולגרית: Рафаел Моше Камхи;‏ 15 בדצמבר 1870, מונאסטיר, האימפריה העות'מאנית – 8 ביולי 1970, תל אביב, ישראל) היה מהפכן יהודי בן קהילת מונאסטיר, קצין בארגון המהפכני הפנים-מקדוני אשר השתתף במרד אילינדן נגד השלטון העות'מאני באזור מקדוניה ולמען סיפוחו של האזור לבולגריה.
קורות חייו > ראשית חייו

רפאל קמחי נולד במונאסטיר, אז בתחומי האימפריה העות'מאנית, למשה סלומון קמחי (1842–1891) בן למשפחה יהודית ספרדית. הוא למד במלדארי (תלמוד תורה) בעירו והיה רב-לשוני. קמחי חבר למספר תושבים ממוצא בולגרי ובהם דמיאן גרואב מייסד הארגון המהפכני הפנים-מקדוני, שנאבק נגד השלטון העות'מאני ולמען סיפוח האזור לבולגריה. בהמשך שימש ביתו כבית מסתור לחברי הארגון.
קמחי כיהן כקצין הקישור בין בולגריה לארגון המהפכני הפנים-מקדוני ונועד באופן תדיר עם ראשי השלטון בבולגריה ובכללם הנסיך פרדיננד הראשון. במסגרת פעילותו בארגון פעל להפיכתו לרב-לאומי וסייע לגיוס של פעילים ממוצא יווני ומקדוני, בנוסף לגרעין הפעילים הבולגרי. קמחי החל להשתתף בפעולות מחתרתיות ובאוגוסט 1901 השתתף בחטיפת המסיונרית האמריקנית אלנה מריה סטון ובת לווייתה כאשר היו בדרכן מבנסקו לבלגואבגרד. החטיפה הייתה למטרת כופר כדי לממן את הארגון והיא זכתה לכינוי:"Miss Stone Affair". בפברואר 1902 לאחר משא ומתן ממושך ותשלום כופר, שוחררו החטופות סמוך לסטרומיצה.
ב-1903 השתתף קמחי באופן פעיל במרד אילינדן נגד השלטון העות'מאני. הוא לחם בגזרות מונאסטיר, רסן, קסטוריה ובאזור אגם פרספה. כמו כן סייע לארגון בתרומות כסף וציוד. הוא אימץ את השם המחתרתי "סְקָנְדָר בֶּג" (אלכסנדר הגדול) כאות לתמיכתו בעניין המקדוני. אחיו הצעיר מֶנְטֶש (1877–1943) הבריח ללוחמי הארגון נשק, מזון ותרופות.
לאחר מלחמת הבלקן השנייה עבר קמחי לקסנתי ובהמשך, לאחר תבוסת בולגריה במלחמת העולם הראשונה והסכמי השלום המתגבשים, פעל בקרב ראשי השלטון הבולגרי למען שמירת זכויות המיעוט הבולגרי במקדוניה. לאחר חתימת חוזה ניי עבר לסלוניקי והמשיך להיות פעיל בארגונים מחתרתיים פרו-בולגריים.
קורות חייו > מלחמת העולם השנייה ולאחריה

באפריל 1941, במהלך מלחמת העולם השנייה, תקפה גרמניה הנאצית את ממלכת יוון והכריעה את צבאה תוך ימים אחדים. לאחר הכיבוש הגרמני נעצר רפאל קמחי ביחד עם יהודי סלוניקי. לאחר האקציה, בהתערבות בולגריה שהייתה בעלת-ברית של גרמניה, הופרד משאר העצורים. הוא הוברח לבולגריה בהוראתו של הגנרל הבולגרי קוסטה ניקולוב (בבולגרית: Коста Николов; ‏1873–1944) אשר היה בצעירותו חבר בארגון המהפכני הפנים-מקדוני והכיר אישית את קמחי מפעילותו בארגון.
משפחתו ובכלל זה אחיו מנטש גורשה למחנה ההשמדה טרבלינקה. אחיינו ז'וזף ואחיינתו רוזה שרדו את השואה. רוזה נישאה בהמשך לגנרל היהודי-יוגוסלבי בנו רוסו.
לאחר המלחמה התגורר רפאל קמחי בסופיה. בשל הברחתו לבולגריה הוא נתפש ביוון כמשתף פעולה. קמחי נשפט על ידי שלטונות יוון שלא בפניו ונידון למוות. כל רכושו הוחרם.
ב-1949 עלה רפאל קמחי לישראל. הוא התגורר עם משפחת אחיינו ז'וזף בתל אביב עד לפטירתו ב-1970.
קמחי לא עזב את גבולות ישראל עד למותו וניסה ללא הצלחה לבטל את גזר הדין ולהשיב לעצמו את רכושו ביוון.
הוא נקבר בבית העלמין הדרום.
הערות שוליים

↑  פרטי נפטרים, באתר חברה קדישא.
↑  שלמה אלבוחר, קהילת מונסטיר (ביטולה), מקדוניה, הוצאת הספרייה הציונית, ירושלים, 2005, עמוד 48.
↑  Mark Cohen, Last Century of a Sephardic Community, Foundation for the Advancement of Sephardic Studies and Culture, New York, 2003, page 104.
↑  רפאל קמחי באתר GRAVEZ
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007594547305171  PLWABN: 9810668069705606  GND: 123169259  ISNI: 0000 0000 5539 7587  LCCN: no2013100365  NKC: jx20041116002  VIAF: 67366859   WorldCat (עם VIAF): 67366859
שרה גלובר

| --- | --- |

 לידה:  13 בנובמבר 1785 נוריץ', הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  20 באוקטובר 1867 (בגיל 81) מלאבן, הממלכה המאוחדת 
 מוקד פעילות:  הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד 
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 
שרה אן גלובר (באנגלית: Sarah Ann Glover ‏ 13 בנובמבר 1785 - 20 באוקטובר 1867) הייתה פדגוגית מוזיקה אנגליה, שהמציאה את שיטת הסולפז' של נוריץ'.
חיים וקריירה

גלובר נולדה בנוריץ'. אביה התמנה לכומר של כנסיית סנט לורנס בנוריץ' בשנת 1811, והיא פיתחה את שיטת ההוראה שלה כעזר למורים בשירת א'קאפלה. ספר ההדרכה שלה Scheme for Rendering Psalmody Congregational נחל הצלחה רבה. במהלך הזמן ליטשו ופיתחו אותו ג'ון קורוון ואחרים. אחד מהם, קלמנט אנטרובוס (1918) עסק במלחמה בין הדו הקבוע לדו הנייד. הרעיון נקלט בתרבות הפופולרית אחרי שהוצג בשיר הידוע מן המחזמר צלילי המוסיקה.
בשנים הבאות חיה גלובר בקרומר ואחר כך ברדינג ובהרפורד. היא מתה כתוצאה מאירוע מוחי בגרייט מלוורן ושם נקברה.
הערות שוליים

↑  Musical Quarterly Vol. IV, pp. 184-195
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb14800100c (data)  GND: 1204937400  ISNI: 0000 0000 2268 8476  LCCN: n83233796  NTA: 09706274X  VIAF: 27413393   WorldCat (עם VIAF): 27413393
קרב אדריאנופול (378)

קרב בין חיילים גרמאניים לחיילים רומאיים. ציור רומנטי של צייר גרמני מתחילת המאה ה-20.
חיילים רומאיים בקרב. ציור רומנטי מהמאה ה-17
קרב אדריאנופול או קרב אדריאנפוליס (בלטינית: Proelium Hadrianopolitanum) התחולל ב-9 באוגוסט 378 בסמוך לעיר אדריאנופול (אדירנה בסמוך לגבול הטורקי, היווני והבולגרי). הצבאות הלוחמים היו צבאות האימפריה הרומית המזרחית תחת פיקודו של הקיסר הרומי ואלנס מול קואליציה של שבטים גרמאניים שעיקרם קבוצות שבטים גותיים שנדחפו אל תוך שטחי האימפריה הרומית בלחץ פלישה הונית. שבטים אלו התקבלו תחילה אל תוך שטחי האימפריה אך עימותים וחיכוכים בין הרומאים לגותים הביאו למרידה רבתי ששיאה בהתנגשות בין הצבאות, בתום יום הקרב זכו המורדים הגותים בניצחון מכריע. חלק גדול מהצבא הרומי הושמד והקיסר ואלנס נהרג. הגותים, שהיו חסרי אימון וציוד צבאי מתאים, לא הצליחו לנצל את ניצחונם ולכבוש ערים מרכזיות של האימפריה, אך הצליחו להגיע בתום המרד להסכם שלום עם הרומאים.
הקרב נחשב לאחת התבוסות הצבאיות הקשות בהיסטוריה של צבא האימפריה הרומית, וכנקודת ציון היסטורית שמסמנת את תחילת התהליך הארוך שסופו נפילת האימפריה הרומית המערבית.
רקע > נדידת הגותים

בחצי השני של המאה הרביעית החלה נדידה של שבטים גותים ושבטים נוודים למחצה אחרים מאזור הקווקז אל גבולות האימפריה הרומית, תנועה זו החלה בעקבות לחץ הולך וגובר של פושטים הונים בדרכם אל תוך אירופה מהערבות של אירואסיה. המגע הראשון בין ההונים לגותים התרחש ככל הנראה באזור הים השחור בין נהר הדון ונהר הדניסטר, שם התעמתו ההונים עם קבוצת השבטים הידועה לרומאים בשם הגותים המזרחיים (Greuthungi), או האוסטרוגותים, ועם קבוצת השבטים הגותיים המערביים, הטרווינגים (Thervingi), ששטחי מחייתם היו בין הדניסטר לנהר הדנובה, שהיה הגבול של האימפריה הרומית. בשנת 375 התחולל עימות בין ברית רופפת של השבטים הגותיים ובין ההונים. הגותים לא הצליחו לעצור את ההתקדמות ההונית אל מעבר לנהר הדניסטר והברית התפרקה, כאשר שבטים גותיים נפוצו לכל עבר והפושטים ההונים זנבו בהם.
הסיבה להתקפה ההונית על השבטים השכנים לא ידועה. תאוריות הקושרות את האירוע לשינוי באקלים בערבות או לעימותים בין השבטים הנוודים בערבות, נדחו על ידי היסטוריונים.
עוד בטרם הופעת ההונים, היו השבטים הגותיים בעימות מתמיד מול האימפריה הרומית, שראתה בהם איום מתמשך על אזורי הגבול לאורך הדנובה. משא ומתן להפסקת מעשי האיבה שנמשכו שנים, הצליח למנוע מלחמה בקנה מידה משמעותי, אך ההיתקלויות והעימותים הביאו לחורבן החיים האזרחיים לאורך הנהר ולהתפוררות הסמכות של ראשי השבטים. מהלכים רומאיים אלו חתרו תחת הליכוד של הגותים וברגע המבחן מול ההונים נפרמו הקשרים הרופפים. בשנת 376, תחת לחץ של ההונים, הגיעו כ-80,000 פליטים גותים אל גדות הדנובה ודרשו כי הרומאים יאפשרו להם לחצות ולהיכנס אל תוך שטחי האימפריה. הרומאים, בהתאם למנהגם במקרים דומים, הסכימו לדרישה מאחר שסירוב היה מעמיד בסכנה מצד הגותים הנואשים את מערכת ההגנה על הפרובינקיות הגובלות בדנובה, ומאידך מתוך תקווה כי הפליטים ישמשו כחיץ מול התקפות עתידיות.
הפליטים חצו את הנהר בסמוך לעיר הבולגרית סיליסטרה, שהייתה ידועה אז בשם דורוסטורום (Durostorum), וחנו בסמוך לעיר במחנה שתנאי המחיה בו היו בלתי נסבלים. בשנת 377 הגיעה המתיחות לשיא, כאשר המושל הרומאי ניסה לחסל את המנהיגים הגותיים ובראשם פריטיגרן (Fritigern) ולהכניע את הגותים בכוח הזרוע. עימות צבאי ראשון בין הצדדים אירע בסמוך לעיר הבולגרית דווניה, שהייתה ידועה באותה תקופה בשם מרטיאנופוליס (Marcianopolis), ובסופו הביסו הכוחות הגותים המאוחדים את הצבא הרומי שנשלח לדכא את ההתקוממות.
רקע > הצבא הרומאי

המבנה והאסטרטגיה של הצבא הרומאי של קרב אדריאנופול
התגבשו ברפורמה שהנהיג הקיסר דיוקלטיאנוס בצבא הרומי בסוף המאה ה-3 לספירה. הוא חילק את הצבא לשני סוגים, הסוג הראשון הוא 'כוחות השדה' (Comitatenses) שכללו חיילי לגיונות ופרשים, הם הגיעו לצבא כמתנדבים, או שגויסו כבניהם של חיילים ושירתו 20 שנה. הקומיטאטנסס נחשבו ללוחמים מקצוענים ולכן היו בעלי מעמד עדיף מבחינת שכר ותנאי שרות כוחות אלו ידועים גם בשם "חיל שדה הנייד" והופעלו על פי צרכים טקטיים של האימפריה מבלי שיהיה להם בסיס קבוע. יחידות ניידות אלו כללו גם יחידות עילית שנקראו פלטיני ( לטינית: Palatini "חיילי הארמון") שעליהם פיקד הקיסר הרומאי באופן אישי, (לטינית: Praesentalis "הצבא בנוכחות הקיסר") הקיסר נעזר בניהול צבא זה בקצינים בכירים, החשוב שבהם היה המגיסטר מיליטום (בלטינית: Magister militum, מפקד החיילים), המגיסטר אקוויטום (בלטינית, Magister equitum, מפקד חיל הפרשים) והמגיסטר פדיטיום (מפקד חיל הרגלים).הסוג השני, הידוע בשם לימיטאני, כלל בעיקרו חיילים שאיישו את הביצורים למיניהם ומשך שירותם היה 25 שנה. סוג זה כנראה התפתח במהלך המאה ה-4 לספירה, בתקופתו של קונסטנטינוס, הלוחמים גויסו מקרב האוכלוסייה המקומית שישבה באזורי הגבול והספר של האימפריה הרומית. יחידות הלימיטאנים הוצבו כחילות מצב במצודות ומבצרים באזורי הספר, לאורך דרכים, או על חופי ים או נהרות. הלימיטאנים כללו יחידות שונות: לגיונות של חיל רגלים, קוהורטות של רגלים ופרשים ואלות (Alae) של חילות עזר.
בשדה הקרב פעל הצבא הרומאי במערך קבוע שבו חיל הרגלים במרכז והפרשים באגפים. הקרב נפתח עם תקיפות מהירות של יחידות קלות שפעלו לפני קו המערכה הראשון ועם התקדמות חיילי האויב נסוגו את עומק המערך הרומאי. קו המערכה העיקרי הורכב מ 2 מערכים בקו של חיל רגלים כבד. מאחרי חיל הרגלים התמקמו קשתים שירו חיצים מעל ראשי החיילים הרגלים.
יחידות פרשים קלות לעיתים פתחו את הקרב בהסתערות על קווי האויב (כפי שקרה באדרינופול) ועם התפתחות הקרב נסוגו אל קצה אגפי הצבא הרומי משם הם פעלו לתקוף את אגפי צבא האויב. חיל הפרשים הכבד הרומאי פעל בצמוד לאגפים של מבנה הרגלים, תחילה לפגוע ולשבור את מבני פרשי האויב ועם ההצלחה לתקוף את האגפים של מבנה צבא האויב. הפרשים הרומאיים לא תקפו ישירות את קו ההגנה או מבנה התקיפה של חיל הרגלים השל צבא האויב מאחר שתקיפה מסוג זה נידונה בדרך כלל לכישלון. עם התפתחות הקרב שאפו הפרשים לתקוף את חיל הרגלים מאחור או לחלופין לנצל את המהומה ושבירת מערך הלחימה המסודר ולתקוף יחידות וחיילים רגלים שאיבדו את הגנת מערך הרגלים הצפוף והמסודר.
רקע > הצבא הרומאי > חיל הפרשים הרומאי

החייל שבאופן מסורתי היה זרוע משנית בהצבא הרומי הפך לכוח משמעותי יותר בצבא הרומי בתקופת הקיסרות המאוחרת ובתקופת המאה הרביעית בסמוך לקרב אדריאנופול היו הפרשים כרבע מהצבא הרומאי ביחידות השדה וכ 29 אחוז מיחידות הפלטיני. יחידות האזוריות הלימיטני היו הניידות ביותר כתוצאה מהצורך לפטרולים קבועים ומרדף אחרי יחידות פשיטה עוינות.
חיל הפרשים הרומאי פעל במסגרת יחידות הידועות בשם וקסילטיו (Vexillatio) ובהן כ 500 פרשים. במאה הרביעית כלל חיל הפרשים הרומאי שלושה סוגי פרשים:
פרשים קלים ובהם קשתים רכובים ופרשים קלים חמושים בכידונים שגויסו מפרובינציות בהן הייתה תורת-לחימה מפותחת של שימוש בפרשים קלים כגון דלמטיה ופרשים מורים יחידות אלו שימשו בעיקר למשימות סיור ופשיטות מהירות על כוחות אויב. הפרשים הקלים היו תוקפים תוך ניצול מהירות תנועה ושימוש בכלי נשק לטווח ארוך ומנסים לגרום לאבדות ונזק בקרב צבא האויב תוך הימנעות מקרב פנים אל פנים עם יחידות "כבדות".
פרשים כבדים בסגנון המוכר של הצבא הרומאי לדורותיו. חלקם עטו שריון גוף מסוגים שונים וקסדות. הם היו חמושים בחנית ככלי נשק עיקרי ולעיתים מספר כידונים כנשק הטלה, תפקידם בשדה הקרב היה הגנה על האגפים ותקיפה של אגפי האויב, עימותים עם יחידות פרשים וניצול הזדמנויות טקטיות.
קטפרקט יחידות-עילית של פרשים כבדים במיוחד שהיו עטויים בשריון כבד קסדה כבדה ומגן. מאפיין ייחודי נוסף לקטפרקט הייתה העובדה שגם הסוס היה מוגן בשריון בסגנון שהועתק מיחידות כבדות של הצבא הפרסי. הפרשים היו חמושים בעיקר בחנית ומיעוטם בקשת כנהוג בצבא הסאסאני בדרך כלל השתמש הקטפרקט בנשק צד נוסף כגון אלה או חרב. תפקידם בשדה הקרב היה להסתער על מערך צבא האויב לשבור את קווי ההגנה ולחסל את היחידות הכבדות של האויב. אין תיעוד על נוכחות יחידות אלו בקרב אדריאנופול אך לאור העובדה כי יחידות אלו היוו כרבע מסך יחידות הפרשים הרומאיות סביר להניח כי הם השתתפו בקרב.
רקע > הצבא הרומאי > חיל הרגלים הרומאי

עיקר הצבא הרומאי והיחידות שתפקידן היה להכריע את הקרב היו יחידות חייל הרגלים. במאה הרביעית היו הלגיונות הרומאיים קטנים יותר מהלגיונות של הצבא הרומי בתקופת הקיסרות המוקדמת ומנו כ-1,000 חיילים במצבת כוח אדם מלאה. ביחידות צבא השדה עיקר חייל הרגלים הורכב מיחידות חיל רגלים כבד בשם אוקסיליה פלטינה (Auxilia palatina) שבמקור הוכנסו למערך הרומאי כחלק מהרפורמות של קונסטנטינוס, כ-500 לוחמים ביחידה בכוח מלא הם זכו לאימון וציוד משופר, בעת הקרב הם החזיקו את קו הלחימה העיקרי ועילהן הוטלו משימות שדרשו גמישות ויכולת לחימה.
יחידות חייל הרגלים לחמו במבנים צפופים פנים-אל פנים מול יחידות חיל הרגלים ולעיתים הפרשים של האויב. המיגון כלל שריון גוף מסוגים שונים, מגן גדול ואובלי והחיילים היו חמושים בכידונות, חניתות כנשק עיקרי ולעיתים בחרבות או גרזן קרב לקרבות פנים אל פנים.
בשדה הקרב היו יחדות חיל הרגלים פרושות במבנה הגנתי בן 6–8 שורות ועם תחילת הקרב ספגו את מכת ההסתערות של צבא האויב על ידי יצירת "חומה" של מגינים וחניתות והטלת כידונים ופלומבטה (Plumbata) חיצים מיוחדים שנזרקו ביד.
יחידות רגלים מיוחדות כללו קשתים, קלעים, ויחידות קלות ששימשו לתקיפות פתע ותמרונים מהירים.
רקע > הצבא הרומאי > סדר כוחות הצבא הרומאי בקרב אדריאנופול

מחקרים מודרניים מתקשים להעריך את סדרי גודל של הצבא הרומאי בקרב אדריאנופוליס. מספר מחקרים מעלים כהשערה כי כ-15,000 חיילים רומאיים עמדו לפקודת הקיסר הרומאי לפני הקרב מתוכם 10,000 חיילים רגליים וכ-5,000 פרשים. על פי המקורות הרומאיים הצבא הרומאי תחת פיקודו של ואלאנס כלל יחידות מחיילות המצב בתרקיה שככל הידוע ספגו אבדות משמעותיות בקרבות מול הגותים ב-376–377, וחיילות מצב מהלגיונות המוצבים סביב קונסטנטינופול, לגיונות אלו גובשו לצבא לצורך מערכה מתוכננת במזרח מול האימפריה הפרסית ונשלחו חזרה למערב על מנת לקדם את פני האיום הגותי.