stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הוועדה להגברת התחרותיות במשק
המלצות ביניים

ב-19 בספטמבר 2011, כמה חודשים לאחר תחילת המחאה החברתית בישראל 2011, פרסמה הוועדה את טיוטת המלצות הביניים שהתגבשו, כדי לקבל את הערות הציבור בנוגע להן.
בתגובה להמלצות הביניים אמר ח"כ משה גפני, יו"ר ועדת הכספים של הכנסת, כי הוא תומך בהמלצות הוועדה בקריאתה להפרדת החזקות ריאליות מפיננסיות, וטען ש"זה לא מספיק" ויש להרחיב את ההגבלות. הדבר מעודד את התחרותיות ומונע את המונופולים. לטענתו אף יש לשקול חקיקה שבעלי החברות הגדולות לא יוכלו להיות גם בעלים של כלי תקשורת מה שיכול "לפגוע במשטר הדמוקרטי" בארץ. בינתיים סיימו מנכ"ל משרד רה"מ והאוצר את תפקידם והוועדה נשארה ללא יושבי ראש. לפיכך ביקש השר שטייניץ מחיים שני באורח חריג להמשיך להוביל את עבודת הוועדה עד לסיומה.
המלצות סופיות

ב-22 בפברואר 2012 פרסמה הוועדה את המלצותיה הסופיות, והן עתידות להיקבע בחוק עד לתום מושב החורף של הכנסת.
עיקרי ההמלצות:
הפרדה בין גופים ריאליים משמעותיים (מכירות או צריכת אשראי בישראל בלמעלה מ-6 מיליארד ש"ח בשנה) לבין גופים פינסיים משמעותיים (גופים המנהלים למעלה מ-40 מיליארד ש"ח). ההפרדה תתבצע בתוך 4 שנים.
השטחת מבנה פירמידות עסקיות ("חברות פער"), איסור יצירת פירמידות חדשות וחיזוק הרגולציה עליהן.
דירקטור לא יכהן בגופים ריאליים ופיננסיים משמעותיים במקביל. האיסור יחול בעוד שנתיים.
בהקצאת נכסי מדינה לגופים פרטיים יישקלו שיקולי ריכוזיות.
התגובות על המלצות הוועדה

מבקרי הוועדה צופים כי תוצאות יישומן המלא של מסקנות הוועדה בעיקר בנושא השטחת הפירמידות העסקיות צפויות לגרום לזעזוע רבתי בשוק ההון, שכן לדעתם, כלל לא ברור מה יעלה בגורלן של הרבה מן החברות ללא תמיכתן של החברות מעליהן בקבוצת השליטה ועל כן צפויים אנו להיות עדים לפעילות ערה של מכירת חברות בדומה לזו שנבעה מדו"ח הרפורמה בשוק ההון (רפורמת בכר). עם זאת כלכלנים מדגישים שיישום מסקנות הוועדה יביאו להאצה של פיתוח וחדשנות עסקית ותחילתו של גל השקעות חדש במשק הישראלי אשר יוביל בסופו של יום להורדת יוקר המחיה ויצירת מקומות עבודה חדשים.
תוצאות המלצותיה של הוועדה

אחד מתנאי הסף שהציב נפתלי בנט ערב כניסתו לממשלה היה קידום המלצות הוועדה ועם הקמתה מונה לתפקיד השר האחראי על ענייני יוקר המחיה בנוסף למינוי לשר הכלכלה והמסחר.
ב-21 באפריל 2012 אישרה הממשלה פה אחד את המלצות הוועדה. נקבע כי על שר האוצר להכין תזכיר חקיקה על מנת להביא ליישום המלצות הוועדה בהקדם האפשרי.[דרושה הבהרה] לבסוף הגיש שר האוצר שטייניץ את הצעת החוק לכנסת. בדבריו עם הקריאה הראשונה אמר השר שטייניץ: "לחקיקה בנושא הריכוזיות השפעה דרמטית על המבנה הכלכלי של המשק ועל יצירתה של כלכלה בריאה יותר הבנויה על יסודות יציבים ואיתנים יותר. לחוק תהיה גם תרומה דרמטית לחיזוקה של הדמוקרטיה". החוק עבר בקריאה ראשונה ביוני 2012 ובקריאה שנייה ושלישית ב-9 בדצמבר 2013, אחרי שעבר הכנה ממושכת של חודשים בוועדת הכספים של הכנסת בראשות ח"כ ניסן סלומיאנסקי.
ראו גם

ועדת טרכטנברג
הריכוזיות במשק הישראלי
חוק לקידום התחרות ולצמצום הריכוזיות
הערות שוליים

↑  קישור להצעת החוק https://main.knesset.gov.il/Activity/Legislation/Laws/Pages/LawBill.aspx?t=lawsuggestionssearch&lawitemid=369994; ההצעה הוגשה על ידי קבוצת ח"כים בראש ח"כ עינת וילף וחיים אורון ונכתבה על ידי פרופ' אבי בן בסט מהאוניברסיטה העברית ועו"ד דרור שטרום (לשעבר הממונה על ההגבלים העסקיים)
↑  טיוטת ההמלצות באתר משרד האוצר.
↑  CFO TV:ריאיון עם ח"כ משה גפני, יו"ר ועדת הכספים של הכנסת - 28 נובמבר 2011
הנדסת מערכות תקשורת

הנדסת מערכות תקשורת היא תחום בהנדסה הכולל עיסוק באופן העברת נתונים בין רכיבים בודדים (כגון תקשורת בין טלפון סלולרי לתחנת הבסיס של רשת התקשורת) וברמה של רשתות מערכות תקשורת גדולות כגון תכנון המערכות, ניהול המערכות, חקר ביצועים של רשתות, אופטימיזציה ועוד.
שימושים

הנדסת מערכות תקשורת היא תחום המרכז בתוכו מרכיבים ממדעי המחשב, הנדסת מחשבים והנדסת חשמל. מהנדס מערכות תקשורת עוסק בניתוח, אפיון ופיתוח של מערכות תקשורת ומערכות מידע מרמת הקישור הפיסי ועד לרמת האפליקציה.
עקב דרישה הולכת וגדלה למערכות תקשורת מסוגים שונים, משתנות טכנולוגיות התקשורת כדי לתת פתרונות לביקוש הגואה, ומתמזגות למערכות אינטגרטיביות המצריכות ידע רב וטיפול בין-תחומי. היקף הידע והתשתית המחקרית הדרושה בתחום זה ממצבים את הנדסת מערכות תקשורת כתחום בפני עצמו.
הכשרה

במוסדות לימוד אקדמאים רבים הנדסת מערכות תקשורת היא התמחות של מקצועות הנדסיים אחרים, בעיקר הנדסת חשמל והנדסת מחשבים.
שטח עיסוק ומחקר זה תופס נתח מהמחקר ומהקורסים בלימודי תואר ראשון ותואר שני במחלקות אלו שיש מוסדות אקדמיים המחזיקים מחלקות נפרדות להנדסת מערכות תקשורת.
הכשרה > בישראל

כיום בישראל, קיימים ארבעה מוסדות אקדמיים בהם מוענק תואר בהנדסת מערכות תקשורת - אוניברסיטת בן-גוריון שהייתה הראשונה בישראל להציע תואר מסוג זה (החל משנת 1996), מכון לב בירושלים, המכון הטכנולוגי חולון והמכללה האקדמית להנדסה ע"ש סמי שמעון.
באוניברסיטת בן-גוריון קיימת מחלקה נפרדת להנדסת מערכות תקשורת הפועלת כמחלקה עצמאית בפקולטה להנדסה, מנהלת מחקר ייחודי בתחום ומציעה גם תואר שני ולימודי דוקטורט.
תקופת הלימודים, כמו ברוב מקצועות ההנדסה, אורכת 4 שנים. התואר כולל לימודי קורסים בפיזיקה, מתמטיקה, הנדסת חשמל, מדעי המחשב, הנדסת מערכת, ניהול פרויקטים, סימולציות ונושאים ממוקדים בתורת התקשורת. מהנדס מערכות תקשורת רוכש השכלה בסיסית בתחום רשתות הנתונים (מודל ה-OSI, רשתות IP, תקשורת מולטימדיה ועוד) וכן בתחום התקשורת האלחוטית (תקשורת סלולרית, תקשורת לווינית וכו'). התואר מלווה בקורסים תאורטיים ומעבדות מעשיות בתכנות מעבדי רשת, ניתוח תעבורה, תכן רשתות, ותכנות מערכות תקשורת. ההתמקצעות בתורת התקשורת מחייבת ידע מעמיק בתחומים ממוקדים להם יש תרומה למחקר ולהיבט היישומי של הנדסת מערכות התקשורת, על כן בתוכנית הלימודים נכללים קורסים ייחודיים כגון - תורת הגרפים, תורת התורים, תורת המידע (Information Theroy), וחקר רשתות. בשנת הלימודים האחרונה בוחר הסטודנט להתמחות באחד מהמסלולים המוצעים ומפתח פרויקט בתחום ההתמחות שלו.
תואר שני בתחום יכול לכלול מחקר או תרגול בקורסים או שילוב של שניהם. תואר דוקטור טומן בחובו מרכיב מחקרי משמעותי והוא נתפס תדיר כנקודת הכניסה אל האקדמיה. באוניברסיטת בן-גוריון, לעיתים התואר השני משלב קורסים נוספים מהמחלקה להנדסת חשמל ומחשבים או מהיחידה להנדסת אלקטרואופטיקה.
| תחומים במדעי המחשב |
| --- | --- | --- |
| יסודות מתמטים | לוגיקה מתמטית • תורת הקבוצות • תורת המספרים • תורת הגרפים  • תורת הטיפוסים •  תורת הקטגוריות  • אנליזה נומרית • תורת האינפורמציה |  |
| תורת החישוביות | תורת האוטומטים • תורת הרקורסיה • תורת הסיבוכיות • מחשוב קוונטי |  |
| אלגוריתמים ומבנה נתונים | אנליזה של אלגוריתמים • גאומטריה חישובית |  |
| שפות תכנות ומהדרים | מפרש • פרדיגמת תכנות (תכנות פרוצדורלי • תכנות מונחה עצמים • תכנות פונקציונלי • תכנות לוגי) |  |
| חישוב מבוזר ועיבוד מקבילי | עיבוד מקבילי • מחשוב סריגי • בקרת מקביליות |  |
| הנדסת תוכנה | ניתוח מערכות מידע • עיצוב תוכנה • תכנות מחשבים • שיטות פורמליות • בדיקות תוכנה • מתודולוגיית פיתוח תוכנה |  |
| תקשורת | ניתוב • טופולוגיית רשת • קריפטוגרפיה |  |
| מסד נתונים | מסד נתונים יחסי • SQL • תנועה • אינדקסים • כריית מידע • CAP theorem |  |
| בינה מלאכותית | חשיבה אוטומטית • בלשנות חישובית • ראייה ממוחשבת • עיבוד שפה טבעית • בינה חישובית • מערכת מומחה • למידה חישובית • רובוטיקה |  |
| גרפיקה | הדמיה ממוחשבת • הנפשה ממוחשבת • עיבוד תמונה |  |
| שפות פורמליות | שפה רגולרית • שפה חסרת הקשר • שפה תלוית הקשר • ההיררכיה של חומסקי |  |
| שימושים במדע | ביואינפורמטיקה • מדעים קוגניטיביים • כימיה חישובית • פיזיקה חישובית • אנליזה נומרית |  |
המערכה בהונזה-נאגאר

מבצר נילט שנכבש בתחילת דצמבר 1891
המערכה בהונזה-נאגאר (קרויה גם המלחמה האנגלו-ברושית) התחוללה ב-1891 בין כוחות של צבא הודו הבריטית ובין שבטים מקומיים מנסיכויות הונזה (אנ') ונאגאר (אנ') שבפרובינציית גילגיט-בלטיסטן. המערכה התחוללה בעקבות פעולות של משטר הראג' הבריטי לפתח את האזור והניסיון הבריטי לשלוט באזור כחלק מהמשחק הגדול. המערכה הסתיימה בניצחון בריטי ובמינוי שליטים הנאמנים לשלטון הבריטי.
רקע

במהלך רוב המאה ה-19 התחולל סכסוך בין האימפריה הבריטית לבין האימפריה הרוסית באזור הגבול בין הודו ורוסיה. אזור זה כלל, בעיקר, את פקיסטן ואפגניסטן. במהלך סכסוך זה שאף כל צד להשתלט על עמדות שולטות וצירים ראשיים וזאת כדי למנוע פלישה לשטחיו על ידי הצד השני.
השטחים עליהם ניסו המעצמות להשתלט היו מאוכלסים על ידי שבטים מקומיים בעלי שאיפות לעצמאות לכן חלק מתהליך השליטה באזורים אלו כלל מלחמות ובריתות של המעצמות עם אותם שבטים. בשלהי המאה ה-19 התייצב חלק גדול מקו גבול זה אך היו עדיין אזורי ספר בהם טרם התייצב קו הגבול. אחד ממקומות אלו היה בפרובינציית גילגיט-בלטיסטן שבצפון ג'אמו וקשמיר שהוותה גזרה אסטרטגית מאחר שישבה על דרך ראשית מרוסיה להודו.
מהלך המערכה > הסיבות לפריצת המערכה

ב-1884 מונה סר מורטימור דוראנד (אנ') לשר החוץ של הראג' הבריטי (Foreign Secretary of India). במסגרת תפקידו זה מונה למנהל אדמיניסטרטיבי של פרובינציית גילגית והחל להשקיע בפיתוח הפרובינציה. השקעה זו כללה פיתוח כבישים, ביצור מאחזים ושיפור תשתית התקשורת כשהמטרה היא לקשר בין ג'אמו וקשמיר והטריטוריות הרוסיות מצפון. מנהיגי השבטים המקומיים התנגדו למהלך זה עקב רצונם לשמור על הבידוד שלהם ואף שלחו במאי 1891 אולטימטום לבריטים להפסיק את סלילת הדרך וביצור מבצר צ'אלט (Chalt Fort). בתגובה האיץ דוראנד את פיתוח התשתיות דבר שהביא את השבטים לנתק קווי תקשורת בריטים. הבריטים ראו במהלך זה הפרה של הסכם שנחתם עם השבטים ב-1889.
מהלך המערכה > מהלך המערכה

בשלהי 1891 קיבץ קולונל אלג'רנון ג'ורג' ארנולד דוראן (Algernon George Arnold Duran) כוח של כ-1,000 רובאים כשהם מגובים ב-2 תותחי הרים כדי להתמודד עם השבטים המקומיים. כוח זה הסתייע בכ-2,200 פועלים שעסקו בנשיאת ציוד ועבודות סלילה. מול הבריטים נערכו לוחמים לא סדירים מנסיכות הונזה (אנ') (שהונהגו על ידי ספדר עלי ח'אן (Safdar Ali Khan)) ולוחמים מנסיכות נאגאר (שהונהגו על ידי ג'אפר זייד חא'ן (Jafar Zahid Khan)) כשהמפקד הצבאי בפועל היה רג'ה אזור ח'אן (Raja Ozor Khan).
תנאי השטח ההרריים הכתיבו לבריטים התקדמות איטית והכרח לפלס את דרכם בהרים. הקרב העיקרי התחולל בתחילת דצמבר בקרבת מבצר נילט (אנ') במהלכו כבשו הבריטים את המבצר. בהמשך החודש כבשו הבריטים את מבצר טולה (Thole fort) ואת מבצר מאיון (Mayoon fort).
מהלך המערכה > תוצאות המערכה

המערכה שנמשכה כ-20 יום הסתיימה ב-23 בדצמבר בניצחון הבריטים ובהשתלטותם על הפרובינציה ומינוי שליטים מטעמם. במערכה נהרגו 4 קצינים בריטים וכ-50 רובאים. בין הפצועים נכלל גם מפקד המערכה דוראן שנפצע קשה במהלך הקרב על מבצר ילט. לוחמי השבטים איבדו כ-100 לוחמים וכן נישבו 127 מהם על ידי הבריטים. הבריטים מינו את רג'ה אזור ח'אן (Raja Ozor Khan) להנהיג את הנסיכויות לאחר שנשבע אמונים לבריטים וכן מינו מפקד חדש לצבא הנסיכויות.
לשלושה מחיילי הכוח הבריטי הוענקו מדליות צלב ויקטוריה.
לקריאה נוספת

Algernon George Arnold Durand, Making of a Frontier: five years' experiences and adventures in Gilgit, Hunza, Nagar, Chitral & the eastern Hindu-Kush, Amazon, 2012
הערות שוליים

↑  נתיב זה חוצה את פרובינציית גילגית מדרום מזרח לצפון מערב
↑  החיילים נמנו על "רגימנט הרגלים דוגרה" (אנ'), "רגימנט הרגלים החמישי גורקה" (אנ'), "רגימנט הרובאים הראשון של קשמיר", "רגימנט הרובאים השני של קשמיר" ו"רגימנט הרגלים ה-20 של פונג'אב" (אנ')
↑  התותחים מ"סוללת תותחי ההרים ה-24 האזרה" (אנ')
↑  רג'ה אזור ח'אן היה בנו של ג'אפר זייד חא'ן
הנדסת תחבורה

מחלף שפירים בישראל
הנדסת התחבורה והתנועה היא תת-תחום הנדסי של הנדסה אזרחית, העוסק בתכנון ועשייה הנדסית בתחומי התחבורה.
תחומי עיסוק בהנדסת תחבורה

תחום הנדסת התחבורה מכיל בתוכו מספר מקצועות תחבורה עיקריים:
תכנון תחבורה - תחום העוסק ביחסי הגומלין שבין מערכת התחבורה למערכת הפעילויות ושימושי הקרקע. תחום זה כולל לימוד ויישום כלים לסיוע בקבלת החלטות בנושאים הקשורים למערכות תחבורה. תוך כדי דיון בתפקידה של מערכת התחבורה וחשיבות שילובה הנכון במערכת העירונית, מודלים לחיזוי הביקוש והתפקוד של מערכות תחבורה, נתונים נדרשים לפיתוח מערכות חיזוי תחבורה וגישה להערכת אלטרנטיבות. בתחום זה נכלל עיסוק בנושאים כגון אלו:
תחבורה ציבורית – הכוללים תכנון תדירויות ומרווחים, תכנון לוחות זמנים, תהליך זימון כלי רכב וצוותים, תכנון מסלולי קווים ורשת מסלולים, אמינות תחבורה ציבורית, נתיבים בלעדיים לתחבורה ציבורית, מערכות מסילתיות, מערכות תחבורה אווירית, ותכנון מסופי תחבורה ציבורית.
הנדסת תנועה – עוסקת ביישום חזונו של מתכנן התחבורה מבחינת ניתוב, מספר מסלולים, תוכניות רִמזור, תכנון מרחב עירוני (זכויות דרך), תכנון תחנות אוטובוס, מפרצים וכדומה, על מהנדס התנועה להיות גורם מגשר בין מתכנן התחבורה למהנדס תכנון ותפעול הדרכים אשר מתכנן ברמה הפיזית והפיזיקאלית בעוד מתכנן התחבורה משתמש בשיקולים כלכליים ופסיכולוגיים.
מערכות תבוניות לתחבורה – העולם נמצא כיום בשלב מתקדם של פיתוח ושילוב מידע טכנולוגי לתשתיות תחבורה. דוגמאות לכך ניתן למצוא במערכות בקרה חכמות בכבישים מהירים (כגון נתיבי איילון), במערכת גביה אוטומטית בכביש חוצה ישראל, מיפוי זמני נסיעה בעזרת GPS וטלפונים סלולריים, פיתוח כרטיס חכם לתחבורה ציבורית ועוד.
תכנון תשתית תחבורה (תכנון מיסעות) של כבישים, מסילות ברזל, סוללות, גשרים תומכים, הפרדות מפלסיות וכדומה. התכנון מתייחס הן להיבט התכן-פיזיקלי, והן להיבט הגאומטרי.
תכנון ותפעול דרכים - תכנון דרכים וצמתים והתאמתם הן לסביבה בשטח (מרחקי ראות בצמתים, זמני עצירה, מהירויות תכן וכו') והן התאמתם לסביבה העירונית והאזורית על ידי ביצועי סקרים ושימוש בידע שנצבר במשך השנים. לאחר תכנון ויישום הדרכים יש צורך בתפעול נכון שלהן על ידי שימוש נרחב בסטטיסטיקה ותוכנות מחשב חדישות.
תחבורה אווירית - תכנון תחבורה אווירית ושדות תעופה.
בדיקת שיטות שונות לשיפור הבטיחות בכבישים, בתנועת רכבות וכן בנתיבים אוויריים.
מהנדס תחבורה הוא לרוב בעל ידע מעמיק בחקר ביצועים ובתכנון עירוני, ופועל בקשר הדוק עם מתכנני ערים, אדריכלי נוף, מהנדסי קרקע, מהנדסי ביסוס, מהנדסי ניקוז ומהנדסי בניין.
לימודי הנדסת תחבורה

הנדסת תחבורה היא תחום רב-גוני באופן מובהק, ועל מהנדס התחבורה להתמצא בשלל תחומים:
מדעים (פיזיקה, כימיה ומתמטיקה), אדריכלות (בינוי ערים), הנדסת תעשייה וניהול (חקר ביצועים וכלכלה), הנדסת חשמל (בקרה והנדסת חשמל), הנדסת מיפוי וגאו אינפורמציה (מערכות מידע גאוגרפי, מסדי נתונים גיאו-מרחביים והיבטים סביבתיים) והומניים (פסיכולוגיה, תהליכי קבלת החלטות וסוציולוגיה).
על פי דיני מדינת ישראל התואר הראשון מאפשר רישום בפנקס המהנדסים והאדריכלים ומאפשר תכנון במגבלות מסוימות. על מנת להפוך למהנדס מורשה ולהסיר מגבלות אלו יש להתמחות בתחום מסוים (תכנון תחבורה, תנועה, גאומטריה, תכנון פיסי וכדומה) במשך 3 שנים.
ראו גם

תחבורה בת קיימא
החברה הלאומית לדרכים
משרד התחבורה והבטיחות בדרכים
החזית הבלארוסית השנייה

|  פרטים |
| --- | --- |
 מדינה:  ברית המועצות ברית המועצות
 שיוך:  הצבא האדום הצבא האדום
 סוג:  קבוצת ארמיות
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  24 בפברואר 1944   16 באפריל 1944 – 5 באפריל 1944   10 ביוני 1945
 מקים היחידה:  פאבל קורוצ'קין
 מלחמות:  מבצע בגרטיון   מבצע פרוסיה המזרחית   מבצע פומרניה המזרחית   הקרב על ברלין
 פיקוד
 מפקדים:  פאבל קורוצ'קין   איוואן פטרוב   גאורגי זכרוב   קונסטנטין רוקוסובסקי
 
החזית הבלארוסית השנייה הייתה קבוצת ארמיות, שהשתייכה לצבא הסובייטי במלחמת העולם השנייה, ומילאה תפקיד מרכזי בקרבות בכיבוש פולין וגרמניה, תוך שהיא משתתפת לבסוף בכיבוש ברלין.
היסטוריה

ב-24 בפברואר 1944 שונה שמה של חזית בריאנסק לחזית הבלארוסית השנייה, ולמפקדה מונה פאבל קורוצ'קין.
החזית לחמה בקרבות לשחרור בלארוס, וב-5 באפריל 1944 פורקה.
ב-16 באפריל 1944 הוקמה שוב החזית, ולמפקדה מונה איוואן פטרוב. החזית השתתפה במתקפת מוגילוב ובמבצע בגרטיון, ובחורף 1945 השתתפה בקרבות בפרוסיה המזרחית ובפומרניה המזרחית.
ב-16 באפריל 1945 פתחה החזית יחד עם החזית הבלארוסית הראשונה והחזית האוקראינית הראשונה בקרב על ברלין, וסייעה להם על ידי כיבוש המרחב שמצפון לברלין.
לאחר סיום המלחמה, הפכה החזית למפקדת הכוחות הסובייטיים הצפונית ששכנה בפולין.
מפקדים

פאבל קורוצ'קין (24 בפברואר 1944 – 5 באפריל 1944)
איוואן פטרוב (16 באפריל 1944 – יוני 1944)
גאורגי זכרוב (יוני 1944 – נובמבר 1944)
קונסטנטין רוקוסובסקי (נובמבר 1944 – יוני 1945)
המערכה בבריטניה החדשה

המערכה בבריטניה החדשה הייתה חלק מהזירה הפסיפית במלחמת העולם השנייה, ונמשכה מדצמבר 1943 עד תום המלחמה באוגוסט 1945. במערכה זו ניסו בעלות הברית לרתק את כוחות האימפריה היפנית לרבאול, בירת בריטניה החדשה והבסיס היפני המרכזי במהלך המערכות בגינאה החדשה ובאיי שלמה.
רקע

ביוני 1943 פתחו בעלות הברית במבצע גלגלון, שמטרתו הסופית הייתה כיבוש הבסיס היפני הגדול ברבאול, שבקצה המזרחי של בריטניה החדשה. במהלך חמשת החודשים הבאים התקדמו כוחות אמריקאים ואוסטרלים - תחת פיקודו של גנרל דאגלס מקארתור - לאורך חופה הצפוני של גינאה החדשה והסיגו משם את היפנים. במקביל, התקדם הצי האמריקאי - תחת פיקודו של אדמירל ויליאם הלסי - מגוודלקנל לאיי שלמה והקים בסיסים אוויריים בבוגנוויל בנובמבר. באוגוסט 1943 השתנו מטרות מבצע גלגלון ובעלות הברית החליטו לבודד את הכוחות היפנים ברבאול במקום להביסם.
בספטמבר 1943 העריכה המפקדה הקיסרית בטוקיו שתוכנית הפעולה של בעלות הברית לחודשים הקרובים כוללת חציית איי שלמה הצפוניים וארכיפלג ביסמרק בדרכן צפונה לאזור מערב האוקיינוס השקט - אזור ההגנה הפנימי של יפן - ובהתאם לכך, נשלחו תגבורות לנקודות מפתח באזור בניסיון לבלום את התקדמותן. מכיוון שהאמינו שרבאול תהווה מטרה עיקרית להתקפות בעלות הברית נשלחו לשם כוחות רבים, שכן באותה עת הסתכמה האחיזה היפנית בבריטניה החדשה בכוחות מוגבלים בשדות התעופה באזור כף גלוסטר, שבקצה המערבי של האי, ומספר תחנות אספקה ששימשו ארבות שהפליגו בין רבאול וגינאה החדשה.
ב-22 בספטמבר הורה מקארתור למפקד הארמייה השישית, גנרל ולטר קרוגר, לנחות במערב בריטניה החדשה ולאבטח את האזור ואת האיים הסמוכים. אולם חילוקי דעות באשר ליעילות הנחיתות נתגלעו בקרב הפיקוד העליון של בעלות הברית, וב-21 בנובמבר הגיעה המפקדה הכללית להחלטה לפיה ינחת כוח קטן באזור האי אראווה (Arawe) שבדרום מערב בריטניה החדשה (כמאה קילומטרים מכף גלוסטר), יקים שם בסיס ספינות טורפדו ויצור הסחה עבור הנחיתה העיקרית בכף גלוסטר. לנחיתה זו היו שלוש מטרות: ראשית, להסיח את דעתם של המגינים היפנים מגלוסטר; שנית, להקים מתחם הגנתי בדרום האי וליצור קשר עם דיוויזיית הנחתים הראשונה, שקיבלה את משימת כיבוש כף גלוסטר; ושלישית, להקים בסיס לסירות טורפדו. משימתן סירות הטורפדו הייתה שיבוש מעבר הארבות היפניות לחופים הדרומיים של בריטניה החדשה וכן הגנה על כוחות בעלות הברית בכף גלוסטר מפני התקפה.
קרב אראווה > הקדמה

אזור אראווה שוכן לחופה הדרומי של בריטניה החדשה, ומכיל מספר איים. תוואי השטח באזור היה ג'ונגל ביצתי שהקשה מאוד על תנועת הכוחות.
הארמייה השישית האמריקאית, ובעיקר רגימנט הפרשים ה-112, היו אחראים לתאום הפלישה למערב בריטניה החדשה, שנקבעה ל-15 בדצמבר. תאריך זה היה התאריך המוקדם ביותר שאיפשר את הקמת בסיסי האוויר שנדרשו לסיוע לפלישה, וגם סיפק די זמן לכוחות להתאמן לקראתה. על פי תוכנית הפלישה, לאחר הנחיתה ואבטחת האזור, יקימו כוחות הפלישה עמדה בדרך המובילה לנהר פּוּלי. לאחר הקמת ראש החוף, יתחילו לפעול באזור סיורים  על כלי רכב אמפיביים שיחתרו לקשר עם כוחות הנחתים. שתי נחיתות משניות נקבעו להיערך כשעה לפני עלות השחר ומעט לפני נחיתת הכוח המרכזי בחצי האי אראווה. מטרות נחיתות אלה היו כיבוש האי פּילֶלוּ (Pilelo) שמדרום לחצי האי אראווה, שבו, כך האמינו בעלות הברית, שוכנות תחנת רדיו ועמדות החולשות על מעגן אראווה. מטרת הנחיתה השנייה הייתה הקמת עמדות הגנה לאורך הכביש החופי מזרחה.
בעת הנחיתות הגן על אראווה כוח הגנה מצומצם בלבד, אף על פי שתגבורות היו בדרכן לאזור, וכלל 120 חיילים ומלחים שהרכיבו שתי פלוגות, תחת פיקודו של גנרל מטסודה. התגבורות שהיו בדרכן היו גורמים שונים מהדיוויזיה ה-17, שנשלחו לרבאול כחלק מההכנות היפניות למתקפת בעלות הברית. השיירות שהובילו את החיילים היו נתונות בדרכן להתקפות מצד צוללות אמריקאיות ומפציצים אוסטרלים, ובסך הכל 1,173 חיילים יפנים נהרגו או נפצעו במהלך המסע. לאחר שהגיעה התגבורת לרבאול, צמצמו אילוצים שונים את גודל הכוח, ולבסוף יצאו לאראווה שתי פלוגות רובאים ומחלקת מקלעים. כוח זה, שהיה תחת פיקודו של מייג'ור מסמיטסו קומורי, היה במרחק ארבעה ימי צעדיה מאראווה בעת הנחיתות. יחידות האוויר היפניות ברבאול ספגו מכה קשה בעקבות התקפות בעלות הברית בחודשים שקדמו לנחיתות, אך לרשות הצי האווירי ה-11 עדיין עמדו מאה מטוסי קרב וחמישים מפציצים ברבאול באותה עת.
קרב אראווה > הקרב

בשעה 05:00 החלו הכוחות לרדת מהספינות ויצאו לכיוון החופים. בשעה 05:25 נתקל גל הנחיתה הראשון - קבוצה A - באש מקלעים מהחוף בסמוך לכפר אומטינגאלו (Umtingalu). הקבוצה ספגה 33 אבדות ונאלצה לסגת. נחיתת קבוצה B באי פיללו נחלה הצלחה. מטרת נחיתה זו הייתה השמדת תחנת רדיו בכפר פליגמטה (Paligmete) בצדו המזרחי של האי, וזמן קצר לאחר הנחיתה השמידו כוחות בעלות הברית את העמדות היפניות והשתלטו על האי.
רגימנט הפרשים ה-112 היווה את גוף הנחיתה העיקרי בחוף האוס פיירמן (House Fireman). בשל זרמים חזקים ובעיות התארגנות נחת הגל הראשון בשעה 07:28 במקום ב-06:30 כמתוכנן, לאחר שמשחתות ומפציצי B-25 מיטשל ריככו את החוף. למרות העיכוב, לא נתקלו החיילים הנוחתים בהתנגדות יפנית עזה, וכשעתיים לאחר נחיתת הגל הראשון נמצאו כל הכוחות הנוחתים על החוף. הכוחות החלו להתקדם לעבר פנים היבשה בעוד הכוחות היפניים נסוגו מזרחה, ועד צהרי אותו היום הקימו חיילי בעלות הברית קו הגנה בבסיס חצי האי, כשהם מונים מעל 1,600 חיילים. בשבועות שלאחר מכן עסקו בעלות הברית בהקמת תשתית באזור אראווה. הוקמו שני בתי חולים, בסיס לסירות טורפדו, רציפים לספינות תובלה ומצבורי דלק.
כשנודע למפקד הדיוויזיה ה-17 - גנרל יסושי סקאי - על נחיתות בעלות הברית באזור אראווה הוא הורה על תגבור הכוחות באזור. ב-24 בדצמבר הגיע לאראווה הכוח היפני תחת פיקודו של קומורי, שפתח יום לאחר מכן במתקפה על שדה תעופה צפונית לאראווה. המגינים האמריקאים נסוגו, ומתוך אמונה שהכוח היפני הוא חיל חלוץ של כוח גדול יותר, ביקשו תגבורת שהגיעה בדמות מחלקה G של רגימנט הרגלים ה-158. ההתקפות היפניות נמשכו במהלך הימים הבאים, כולל התקפות לאור יום ב-28 וב-29 בדצמבר, אך כולן נהדפו באמצעות ירי מרגמות ועד 29 בדצמבר נהרגו רוב החיילים בכוח של קומורי. עם זאת, המשיכו היפנים להחזיק בעמדות מאולתרות במרחק של פחות מחצי קילומטר מקו ההגנה האמריקאי, אך בשל מספר החיילים המועט ובשל העובדה שהיפנים שינו את עמדותיהם לעיתים תכופות, התקשו תחילה האמריקאים בטיהור האזור.
ב-10 וב-12 בינואר 1944 הגיעו לאראווה תגבורות אמריקאיות בדמות מחלקה F של רגימנט הרגלים ה-158 ומחלקה B של גדוד הטנקים הראשון של חיל הנחתים האמריקאי, בהתאמה, וב-16 בינואר ערכו הכוחות האמריקאיים את מתקפת-הנגד שלהם. באותו בוקר תקפו מפציצי B-24 ליברטור ו-B-25 מיטשל את העמדות היפניות ולאחריהם נערכה מתקפה ארטילרית. לאחר מכן נעו יחידות הרגלים והטנקים אל האזור, כשהאחרונים בראש, ועד השעה 16:00 השיגו הכוחות את יעדם ונסוגו חזרה לקו ההגנה.
בעקבות ההתקפה הסיג קומורי את כוחותיו הנותרים בחזרה לשדה התעופה, שלא היה חלק מיעדי המתקפה האמריקאית. אולם, אף על פי שלא סבלו מהתקפות אמריקאיות, נתקלו היפנים במחסור כבד באספקה ורבים מהחיילים חלו. פעילות כלי שיט אמריקאים באזור אף מנעה את שינוע האספקה לכוחות, וב-8 בפברואר דיווח קומורי למפקדיו שכוחו אינו מסוגל לבצע אף משימה וכי הוא עומד בפני השמדה. תחילה הורו לו מפקדיו להישאר בעמדתו ולהגן עליה, אך לאחר שהבינו ששדה התעופה חסר חשיבות לאמריקאים ואם לא יתפנה הכוח הוא יושמד לבטח, שיגרה הדיוויזיה ה-17 פקודה לקומורי להסיג את כוחותיו ב-24 בפברואר.
קרב כף גלוסטר

בקרב זה הייתה מטרת הכוחות האמריקאיים והאוסטרליים כיבוש שדה התעופה הצבאי היפני באזור כף גלוסטר, וכך לסייע לבידוד הכוחות היפנים ברבאול. מטרה משנית הייתה אבטחת המצרים בין בריטניה החדשה לבין גינאה החדשה. קרב אראווה, כאמור, שימש כפעולת הסחה לנחיתה בכף גלוסטר ואיפשר לבעלות הברית למנוע מעבר אספקה ותגבורת ממזרח האי למערבו.
הקרב עצמו החל ב-26 בדצמבר, כשאוניות אמריקאיות ואוסטרליות הפגיזו את העמדות היפניות בכף גלוסטר, ולאחריהן תקפו את העמדות יחידות של חילות האוויר של צבא ארצות הברית ושל חיל האוויר המלכותי האוסטרלי. לאחר מכן, בחסות מסך עשן, נחתו על שלושה חופים שונים חיילי הדיוויזיה הראשונה של חיל הנחתים האמריקאי, ועל אף שהתקשו במעבר השטח הביצתי והסבוך לא נתקלו בהתנגדות רבה מצד היפנים.
ב-27 בדצמבר נתקלו האמריקאים בריכוז ביצורים יפנים שחלשו על הדרך לבסיסים, ובתום הקרב - שארך מספר שעות - השתלטו הנחתים על האזור. בשלב זה נעצרו הנחתים והמתינו לתגבורת בדמות רגימנט הנחתים החמישי, שהגיע ביום המחרת, וב-28 בדצמבר השתלטו הנחתים האמריקאים על שדה התעופה היפני, ובכך השיגו את מטרתם העיקרית.
בעלות הברית שיקמו את שדה התעופה היפני והפעילו אותו, אך לאחר שהוחלט לבודד את רבאול ולא לתקוף אותה, איבד שדה התעופה מחשיבותו.
תוצאות הקרב

מכיוון שנתקלו בהתנגדות יפנית קלילה יחסית, שיערו בעלות הברית שהגוף העיקרי של הכוח היפני עדיין נמצא באזור, ובחודשיים לאחר כיבוש שדה התעופה המשיכו הנחתים האמריקאים לסייר באי תוך חיפוש אחר חיילים יפנים, אך לא הצליחו לאתר קבוצות גדולות.
הסיבה לכך נעוצה במצב הקשה בו היו שרויים החיילים היפנים טרם הנחיתה. החיילים סבלו מתת-תזונה כתוצאה ממחסור באספקה, ממלריה, דיזנטריה ומחלות נוספות, והפגזות בעלות הברית תרמו רבות למצבם הקשה. כשנחתו בעלות הברית היה הכוח היפני במצב רע ולכן לא התאפשרה הגנה ראויה על האי. ב-23 בפברואר 1944 קיבל סקאי, מפקד הדיוויזיה ה-17, אישור לסגת חזרה לרבאול ולהשתתף בהגנה עליה.
אף על פי שבעלות הברית החליטו שלא לתקוף את רבאול, נמשכו פעולות טיהור בריטניה החדשה כמעט עד סוף המלחמה.
הערות שוליים

↑  לונג, עמ' 241.
↑  שו וקיין, עמ' 431.
↑  שם, עמ' 587.
↑  מילר, עמ' 225.
↑  שם, עמ' 325-324.
↑  שו וקיין, עמ' 334.
↑  שם, 328-327.
↑  מילר, 287.
↑  שם, עמ' 285.
↑  שם, עמ' 287.
↑  שם, עמ' 288.
↑  שו וקיין, עמ' 394.
↑  מילר, עמ', 293.
הנחיתות באראווה
הנחיתות בכף גלוסטר
המשמר הוולשי

| --- | --- |

 Cymru am Byth  (ולשית) ויילס לנצח
 פרטים
 כינוי:  The Taffs
 מדינה:  הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת
 שיוך:  הצבא הבריטי צבא יבשה
 סוג:  חיל רגלים  משימות ייצוגיות
 בסיס האם:  לונדון, בריטניה
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  26 בפברואר 1915 – הווה (109 שנים)
 מלחמות:  מלחמת פוקלנד, מלחמת אפגניסטן, מלחמת העולם השנייה, מלחמת העולם הראשונה 
 נתוני היחידה
 כוח אדם:  גדוד אחד
 ציוד עיקרי:  רוס"ר SA80
 פיקוד
 יחידת אם:  דיוויזיית המשמר
 מפקדים:  המלך צ'ארלס השלישי
 
המשמר הולשי (באנגלית: Welsh Guards; בולשית: Gwarchodlu Cymreig) הוא רגימנט משמר החמישי והאחרון בסדר בכירותו מבין חמשת הרגימנטים של משמר הרגלים, כחלק מדיוויזיית המשמר בצבא הבריטי. הרגימנט הוא גם האחרון שנוסד מבין החמישה, מתוך כוונה לכלול רגימנט משמר לכל אחת ממדינות הממלכה המאוחדת.