מנזר פובלט
היסטוריה

האטימולוגיה של הכינוי פובלט נובעת מ"פופולטום" (populetum) השם בלטינית לעץ הצפצפה. האזור היה תמיד עשיר מאוד בצמחייה וביערות של עצים אלה, מה שהוביל לכך שהוא הוכרז בשנת 1984 "שטח טבעי בעל עניין לאומי" (Paraje Natural de Interés Nacional), בשטח של 21 קילומטרים רבועים הכולל 50 מעיינות טבעיים.
מנזר פובלט הוקם על ידי רמון ברנגר הרביעי, רוזן ברצלונה, שסביב שנת 1150 תרם את אדמות פופולטום למנזר הצרפתי מנזר פונפרואד (צר') בתקופה בה היה אב המנזר סנצ'ו, רוזן פרובאנס (אנ'). מנזר פונפרואד היה שלוחה של מנזר קלרבו והוא שוכן קרוב לנרבון. אדמות אלו שהוצעו למנזר הן אלה שנמצאו כיום בנפת ברברה (קט') בשטח המועצה המקומית וימבודי אי פובלט (קט'), ליד העיירה ל'אספלוגה דה פרנקולי (קט'), על רקע הרי פראדס (montañas de Prades). למובלעת היו התנאים המומלצים על ידי הנזירים הציסטרציאנים להקמת מנזר: היא מבודדת, עם מים בשפע וסביבה נרחבת לחקלאות.
עם הקמתו של מנזר זה, היו קיימים באירופה ארבעה מנזרים ציסטרציאניים גדולים: קלרבו (בעמק אבסינת בצרפת), לה סוב-מז'ר (La Sauve-Majeure בלנגדוק), פונפרואד (ליד נרבון) ופובלט. קהילה הנזירים הראשונה הוקמה בראשות אב המנזר גראו (Abad Guerau) בשנת 1153. במסמכים שנשמרו, תרומה של הוויקונטים של קרדונה (vizcondes de Cardona) מתוארכת שנתיים קודם לכן, ב-1151. במשך מאות שנים קיבל המנזר לעיתים קרובות תרומות של מלכים ומשפחות אצולה. הודות למסמכים אלה על התרומות והמתנות השונות אפשר לעקוב אחר שלבי הבנייה והגימור של הקלויסטר או חלקים בכנסייה. בצוואה משנת 1184 נאמר כי הכנסייה הייתה עדיין בבנייה. מסמך נוסף מאותה השנה מתייחס לתרומה של המלך עבור מנורות למזבח של סנטה מריה, מה שמרמז שלפחות במקום המקודש בכנסייה כבר התנהל פולחן. במחצית השנייה של המאה ה-12 היה הקדוש ברנרדו מאלזירה (ספ') חבר בקהילת המנזר. ברנרדו, במקור נסיך מוסלמי מאל-אנדלוס, הצטרף למסדר כשהיה השגריר של ולנסיה המוסלמית בחצר של רמון ברנגר הרביעי.
בשנת 1340 הורה פדרו הרביעי, מלך אראגון המכונה "חובב הטקסים" להקים במנזר מאוזוליאום הקרוי "הפנתאון המלכותי" (Panteón real) בו נקברו בסופו של דבר 6 מלכים מממלכת אראגון ונשותיהם. הבחירה בקבורה במנזר לוותה בתרומות חשובות: קרקעות, גברים וכסף. בנוסף, נבנו קפלות פרטיות כמו אלה של אורז'ל (Urgel) וארז'נסולה (Argensola). השושלות החשובות ביותר של קטלוניה תרמו למנזר במידה רבה: הרוזנים של אורז'ל, סרברה (Cervera), קרדונה (Cardona), פוג'יוור (Puigvert) ובוישאדורס (Boixadors).
מנזר פובלט היה תחת חסותם ופטרונותם של המלכים מאז הקמתו. עם הכחדת בית המלוכה של אראגון התחילה דעיכתו הרבה, אם כי בתקופת הרנסאנס ניסו כמה אבות מנזר להעשיר אותו ביצירות חדשות. כך למשל שכר אב המנזר קאישל (Caixal) את הפסל דמיאן פורמנט (ספ') לייצר באבן את הקישוט מאחורי המזבח בקפלה הראשית (1526–1531), יצירה יוצאת דופן שעלותה הייתה כה מוגזמת עד שגרמה להתקוממות הנזירים נגד אב המנזר שלהם, שנשפט לבידוד תמידי בהאשמות של "בזבוז ואי-ציות".
עם השינויים הפוליטיים של המאה ה-19, מלחמות אזרחים וכו', היה המנזר בתהליך של דעיכה. בשנת 1822 הועמדו הנכסים שלו למכירה והנזירים גורשו על ידי המיליציה הקטלאנית של הליברלים שהיו במלחמה עם האבסולוטיסטים. המנזר נשאר ללא השגחה וסבל משריפות וביזה במשך שנתיים, אם כי אוצרות התכשיטים נלקחו קודם לכן. בשנת 1825, במהלך העשור מבשר הרעות של פרננדו השביעי, חזרו הנזירים וניסו להשיב את הסדר, לתקן את הנזקים ולהשיג בחזרה חלק מהרכוש הגנוב. אך המאבקים בין הליברלים והאבסולוטיסטים נמשכו והתוצאות היו קטלניות עבור מובלעות נזירים רבות בקטלוניה. מתוך חשש מהגרוע ביותר, החליטו החניכים הצעירים והליברלים, ואחריהם המבוגרים יותר, לצאת מהמנזר ולמצוא מקלט בבתים פרטיים. הם הוציאו את החפצים היקרים והניידים ביותר מהמנזר, והעבירו אותם לאנשים פרטיים; כמעט הכול אבד. במנזר נותרה הספרייה, הארכיונים וקברי המלכים בהמתנה לביזה וחילול הקודש.
בשנת 1833 ובמהלך המלחמה הקרליסטית הראשונה התיישבו גדודים של הצבאות השונים במנזר. הם הרסו את הקברים כששרפו את הבגדים שמצאו בפנים בחיפוש אחר זהב ואבנים יקרות. בהמשך, חולצו ספרים ומסמכים רבים ושרידי הקברים נלקחו לטרגונה לשמירה.
ביזה, הצתות והזנחה הפכו את המתחם למקום של חורבות נשכחות. בשנת 1930 קמה העמותה "פטרונטו דה פובלט" (Patronato de Poblet, "חסות פובלט") כדי לעזור לשחזר את האבנים העתיקות ויצירות האמנות שעדיין נותרו. נוצרה גם העמותה "אחוות ידידי המנזר" (Hermandad de Amigos del Monasterio). בסיועם שופץ חלק גדול מהבניין, ובשנת 1940 הצליחה להשתקע בו קבוצה של ארבעה נזירים ציסטרציאנים איטלקיים.
נכון לעשור השלישי של המאה ה-21 ממשיכים הנזירים הציסטרציאנים לאכלס את המנזר, דואגים למקום, מתפללים ומתחזקים גינה קטנה. הם גם מנהלים אכסניה לשנים-עשר אורחים גברים הזקוקים למפלט רוחני, בתמורה הם מקבלים תרומות שכל אורח רוצה לתת (במנזרים רבים בספרד יש אכסניה מסוג זה). הפונדק מהווה אמת מידה לניהול אקולוגי, וב-2012 זכה בפרס מטעם ההתאחדות האירופית לאנרגיות מתחדשות (אנ').