stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יהודה עמיטל
הגותו > ארץ ישראל

לאחר מלחמת יום הכיפורים פרסם ספר בשם "המעלות ממעמקים", ובו שיחות שהעביר בזמן המלחמה ולאחריה, אשר עסקו בהתמודדות עם משבר האמונה שהביאה עמה המלחמה. בספר זה ביטא הרב עמיטל עמדות שהיוו את יסוד התפיסה של גוש אמונים. בהמשך שינה את דעותיו, והתנגד לתפיסה המשיחית-גאולית של הרב צבי יהודה הכהן קוק ושל גוש אמונים, בטענה כי אין בכוחו של אדם לדעת מהן תוכניותיו של האל, אלא רק לקוות. שינוי זה הפתיע את ראשי גוש אמונים, אשר פנו אליו עם הקמת גוש אמונים בבקשה להיות הדמות הרבנית שמובילה את התנועה ונענו בשלילה חריפה[דרוש מקור].
הרב הדגיש כי פעמים רבות ישנה נטייה עיקשת להיצמד למדיניות והתנהגות פוגענית כלפי הזולת, כאשר הגיבוי למעשים נובע מן העובדה שהכל נעשה לשם שמיים. בכך שידר מסר כלפי עמדות קיצוניות בציבור הדתי לאומי.
הרב עמיטל סבר כי בסולם הערכים עם ישראל קודם לארץ ישראל, והתנגד למי שכינה אנשי "מחנה ארץ ישראל השלמה". לדעתו, גישתם עלולה לגרום מלחמות וכן גורמת חילול השם בכך שהיא מציגה את דרכם של הראי"ה ורבי יעקב משה חרל"פ כקיצונית.
הגותו > חומרות הלכתיות

הרב עמיטל התנגד לכך שאדם יחמיר על עצמו חומרות שהן מעל לדרגתו האמיתית. הרב אמר שהמחמיר בדברים המותרים קיים חשש שיש בכך "כמו אפיקורסות", וכן קיים חשש של "מיחזי כיוהרא".
הרב סיפר שפעם שאל אותו תלמיד מדוע הוא אינו נוהג בחומרה מסוימת שעליה אמר המשנה ברורה שראוי לירא שמיים להחמיר. הרב השיב לו: "כשאתה קורא במשנה ברורה פנייה לירא שמיים אתה משוכנע שהכוונה אליך. לי אין יומרות כאלו". הרב גם סבר שאמנם ישנם מקרים בהם נאמר שירא שמיים ראוי שיחמיר, אך לא נאמר שהחומרה מביאה לידי יראת שמיים.
מתלמידיו הבולטים

פרופ' בנימין איש שלום – רקטור בית מורשה
הרב אמנון בזק – ר"מ בישיבת הר עציון
הרב אליהו בלום – ראש ישיבת ההסדר נהר-דעה
הרב אליהו בלומנצוויג – ראש ישיבת ההסדר ירוחם
הרב יואל בן נון – ממחוללי מהפכת התנ"ך
הרב יהודה גלעד – חתנו של הרב עמיטל, ראש ישיבת מעלה גלבוע
הרב שמואל דוד – רב העיר עפולה
פרופ' אביעד הכהן – דיקן המרכז האקדמי שערי מדע ומשפט
הרב רא"ם הכהן – ראש ישיבת עתניאל
הרב זאב וייטמן – רב חברת תנובה וראש ועדת השמיטה הממלכתית של ישראל
הרב בנימין לאו – מראשי בית המדרש בבית מורשה
הרב שלמה לוי – ראש כולל הלכה בישיבת הר עציון ונשיא ישיבת ההסדר בקרית גת
עו"ד בנצי ליברמן – מנהל מינהל מקרקעי ישראל, לשעבר יו"ר מועצת יש"ע
הרב מאיר ליכטנשטיין – ר"מ בישיבת אורות שאול
הרב יעקב מדן – ראש ישיבת הר עציון
הרב ד"ר שלמה רוזנפלד – ראש ישיבת ההסדר שדמות נריה
הרב יוסף צבי רימון – רב המועצה האזורית גוש עציון
הרב יובל שרלו – ראש ישיבת ההסדר ישיבת אורות שאול בתל אביב
בנו הרב יואל עמיטל – ר"מ בישיבת שעלבים, ערך כמה מספריו
הרב תמיר גרנות – ראש ישיבת ההסדר ישיבת אורות שאול בתל אביב
ספריו

המעלות ממעמקים, ירושלים-אלון שבות, תשל"ד.
והארץ נתן לבני אדם – ספר מחשבתי על פי שיחות שהעביר בישיבה, הוצאת תבונות, תשס"ד.
רסיסי טל – חידושים ובירורים בהלכה, חלק א, ישיבת הר עציון, תשס"ה; חלק ב, ישיבת הר עציון, תשע"ו.
Commitment and Complexity, Jewish Wisdom in an Age of Upheaval (Aviad Hacohen (ed.), Ktav, 2008
עת רצון – שיחות לימים הנוראים, ה'תשע"ג.
קול יהודה – שיחות הרב יהודה עמיטל על פרשות השבוע, הוצאת ידיעות ספרים, התש"ף.
בשובך לציון – שיחות הרב עמיטל והרב ליכטשנטיין ליום העצמאות ויום ירושלים, הוצאת ידיעות ספרים, תשפ"ב.
לעולם יהא אדם: תורות שבעל פה – אסופת פסקאות מלוקטות מדבריו, בעריכת קותי גלעד ויאיר שטדלר, הוצאת משכל, מאי 2024.
ביבליוגרפיה של כתביו עד תשנ"ד התפרסמה בעלון שבות בוגרים ג', תשנ"ד, עמ' 103–110.
לקריאה נוספת

אלישיב רייכנר, באמונתו: סיפורו של הרב יהודה עמיטל, הוצאת ידיעות ספרים, 2008
משה מיה, עולם בנוי וחרב ובנוי: הרב יהודה עמיטל לנוכח זיכרון השואה, הוצאת תבונות, תשס"ב.
אביעד הכהן (עורך), "קול יהודה" – אמרות והגיונות, לקוטות ופרפראות ממשנתו של הרב יהודה עמיטל, הוצאת ישיבת הר עציון, תשס"ה ; מהדורה שנייה, תשס"ז
ראובן ציגלר וראובן גפני (עורכים), "לעבדך באמת" – לדמותו ולדרכו של הרב יהודה עמיטל, הוצאת קורן ירושלים, תשע"א. לקריאת תוכן העניינים
הרב יהודה עמיטל, משמעותה הדתית של מדינת ישראל, באתר "אסיף".
הערות שוליים

↑  אלישיב רייכנר, באמונתו, עמוד 24
↑   שמע ה' קול יהודה - סיפורו של הרב יהודה עמיטל בשואה, בביצוע הרב יהודה עמיטל, סרטון  באתר יוטיוב.
↑  מורשת, ביטאון בית הכנסת בגדוד 79, טבת תש"ט, ולימים בספרו "המעלות ממעמקים". המאמר באתר ישיבת הר עציון.
↑  אריה דיין, המימד המרכזי - מסתבר שאפשר לגייס את התורה גם לפשרה מדינית. ב"מימד, מפלגה דתית חדשה, מאמינים שבדרך הזו יוכלו בבוא היום אפילו לרשת את המפד"ל, כל העיר, 10 ביוני 1988
↑  יאיר שלג, בכירים במימד פורשים בשל השותפות עם העבודה, באתר הארץ, 1 בדצמבר 2002
↑  יונתן אוריך, עמיטל פרש מראשות הישיבה, כ"ה באלול ה'תשס"ח, באתר כיפה.
↑  דור שלו, ‏ברוך דיין האמת: הרב יהודה עמיטל נפטר, באתר "סרוגים", 9 ביולי 2010
↑  שלמה פיוטרקובסקי, בית ספר ראשון על שם הרב עמיטל, באתר ערוץ 7, 17 בפברואר 2011
↑  ישי קרוב, "אשרינו שזכינו שהרב עמיטל היה ממורי דרכינו", באתר ערוץ 7
↑  {{}}=משה מיה, "עולם בנוי  וחרב ובנוי",עמ' 8.
↑  1{{}}=הרב יהודה עמיטל, "והארץ נתן לבני אדם", עמ' 121; הרב חנן פורת העיד כי כבר בפגישה הראשונה סיפר הרב עמיטל משל זה.( חנן פורת מספיד את הרב עמיטל, סרטון  באתר יוטיוב) הסיפור ולקחו מבוססים על דברי הרב מנחם מנדל שניאורסון באגרות קודש, כרך כ"ב, ח'תקנ"ח. וראו גם את דברי הרב עמיטל בריאיון.
↑  הרב יהודה עמיטל, "והארץ נתן לבני אדם", עמ' 33.
↑  הרב יהודה עמיטל, מסר פוליטי או מסר חינוכי, בעלון שבות 100
↑  עיין פתחי תשובה, יו"ד, סי' קטז, סק"י.
↑  בבא קמא, נט ע"א-ע"ב. במקרה של אליעזר זעירא.
↑  והארץ נתן לבני אדם, עמ' 74–75, מהדורת תשס"ה.
↑  לעולם יהא אדם, באתר ידיעות ספרים
↑  אלישיב רייכנר, באמונתו, פרק א - לשמוע קול בכיו של תינוק
גלעד סרי לוי, התינוק עדיין בוכה, על הביוגרפיה 'באמונתו: סיפורו של הרב יהודה עמיטל', ספר חברה תרבות
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007257746405171  BnF: cb16169318g (data)  GND: 130479160  ISNI: 0000 0000 6695 4852  LCCN: no2002009333  SUDOC: 101593228  VIAF: 82234427   WorldCat (עם VIAF): 82234427 
הרב עמיטל בטקס הנחת אבן פינה למה שכונה באותם ימים מרכז התרבות של גוש עציון לימים אלון שבות. משמאל לימין הרב עמיטל, מיכאל חזני, יגאל אלון, חיים משה שפירא, מרדכי בנטוב (נואם) ויוסף בורג, אוקטובר 1969
שלט שהוצב במקומו של הרב עמיטל בבית המדרש בישיבת הר עציון
הרב עמיטל לומד
ספרו של הרב עמיטל, "והארץ נתן לבני אדם"
רוזה שור

| --- | --- |

 לידה:  צפת, ארץ ישראל
 מקום מגורים:  צפת והרובע היהודי בירושלים
 פעילות בולטת:  ניהלה את בית המזיגה הראשון בארץ ישראל, ולאחר מות בעלה ניהלה גם את יקב שור
 בן זוג:  שמואל שור
 צאצאים:  משה שלום שור, יצחק חיים שור, אברהם מאיר שור
 מספר צאצאים:  13
רוזה שור הייתה מנהלת בית המזיגה הראשון בארץ ישראל ולאחר מות בעלה ניהלה גם את יקב שור בירושלים.
ביוגרפיה

נולדה בעיר צפת ונישאה לשמואל שור, בנו של יצחק שור, מנהל יקב שור ששכן בירושלים. לאחר מותו של יצחק ירש את העסק בנו שמואל, וניהל אותו בסיוע רוזה אשתו.
עד שנת 1870 נמכרו חלק מיינות היקב בחנות משפחת טפרברג, עד שבשנה זו הקימו שמואל ורוזה את בית המזיגה הראשון בארץ, אשר שכן במתחם חצר ראנד וכונה "חמארה רוזה" (בארמית: "היקב של רוזה"). קיומה של חנות אלכוהול, בלב הרובע המוסלמי, בהנהלתה של אישה, לא התקבלה יפה בהתחלה מצד תושביה המוסלמים של הרובע, אך העסק שגשג עקב הודות לאופייה התקיף, שכלל גם הכאת אנשים שבאו לאיים עליה והציקו לבאי המקום.
לשמואל ורוזה נולדו 13 ילדים אך רק 3 מהם נותרו בחיים לאחר שכל השאר מתו בינקותם ממחלות ילדות שהיו נפוצות אז בירושלים. הגדול שבאחים היה משה שלום שור, שלאחר חתונתו עם פראדל רכטמן נכנס לעסוק בעסקי היקב וכונה בפי התושבים "איבן רוזה" (מערבית: הבן של רוזה). באותו זמן הועבר גם היקב לחצר ראנד, בסמוך לבית המזיגה.
רוזה שור לקחה על עצמה את ניהול היקב לאחר שבעלה שמואל הלך לעולמו בשנת 1921, והייתה האישה הראשונה שניהלה יקב בישראל. בנוסף לייצור היין, רכשה רוזה מזקקה לייצור ברנדי וערק שכונה בפי התושבים בתור "הערק הטוב ביותר במזרח התיכון".
ראו גם

משפחת שור (יצרני יינות)
ביאורים

↑  אשר אסור לשתייה על פי חוקי האסלאם
הערות שוליים

1 2 3  משפחה שהיא כיין טוב, באתר ערוץ 7, 12 באוקטובר 2010
1 2 3 4  ישראל פרקר, יקב היוצר ויינותיו, New Tech, יולי 2019, עמ' 84
1 2 3  אביבה מץ, אדום עתיק, מעריב סופשבוע, 1 בינואר 1988⁩, עמ' 40
1 2 3  ציפורה מנדלסון, חני הולס (ע), סבתא ציפורה מספרת, ישראל, 2016, עמ' 8. (בעברית)
↑  משפחה שהיא כיין טוב, באתר ערוץ 7, 12 באוקטובר 2010
1 2 3  יקב 1848 - משפחת שור - 8 דורות של יין, באתר 1848 Winery, ‏14 בדצמבר 2018
1 2  יעל פרידסון, שור ועם הארץ, אוכלים שותים, 2011
1 2 3  ציפורה מנדלסון, חני הולס (ע), סבתא ציפורה מספרת, ישראל, 2016, עמ' 9. (בעברית)
1 2  שרגא גבהרד, ‏אדום עתיק: יקבים בירושלים של פעם, באתר מעריב אונליין, 5 ביוני 2016
↑  דוד חרמץ, ארץ תעשיית גפן, באתר ערוץ 7, 29 ביולי 2004
יאנוש גראי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  29 במאי 1913 ג'נג'ש, הונגריה 
 פטירה:  1945 (בגיל 31 בערך) קומארום, הונגריה 
 מדינה:  הונגריה 
 
יאנוש גראי (בהונגרית: Garai János; ג'נג'ש, 29 במאי 1913 – קומארום, 1945) היה משורר, סופר, עיתונאי יהודי-הונגרי שניספה בשואה. בנו לאסלו גראי הוא פסיכולוג.
קורות חיים

יאנוש גראי נולד במשפחה יהודית כבנם של אלדאר גראי (1881–1936) בנקאי, עורך דין לנושאי שטרי חליפין ושל מרגיט שוורץ (1886–1970). אביו היה עורך דין עשיר וליברלי. הוא התגייס במלחמת העולם הראשונה, וויתר על דרגת הקצונה שהייתה מגיעה לו. קרא את היומון נפסבה שופר המפלגה הסוציאל-דמוקרטית ההונגרית ושיחק בבורסה; הוא היה מעריץ מתון של מיקלוש הורטי, ולעיתים מתח ביקורת מתונה על הממשלה, הוא נהנה מכך שלעיתים קרובות חשבו אותו לגיולה גמבש (Gyula Gömbös), לו דמה, אף על פי שהמאפיינים האלימים בפוליטיקה של גמבש לא היו לרוחו. המשפחה ברחה לבודפשט בתקופת הרפובליקה הסובייטית ההונגרית ולאחר מכן התיישבה בבודקאלאס (Budakalász).
יאנוש גראי התפרנס מעבודה מזדמנת בתקופת לימודיו באקדמיה למסחר. גראי הצעיר היה מעורב בתנועה הקומוניסטית הבלתי חוקית. שיריו הוקראו בהצגות פועלים, דיקלמו אותם שם וגם שרו (אלה שהולחנו). הוא היה בן דורו של המשורר אטילה יוז'ף וכתב שיר לעג נגד המשורר מטעם המפלגה (1933).
במשך תקופה קצרה עבד ככתב בנפסבה. בין 1937 לבין 1942 ניתק את יחסיו עם המפלגה הקומוניסטית וב-1942, לאחר מעצרו וכליאתו, חזר למפלגה. במחנה ביישוב גראן כתב את ספרו "הטנגו האדום", שקיבל פרסום רק אחרי מותו בתום מלחמת העולם השנייה והוסרט בשנות ה-90 של המאה ה-20. בסוף אפריל 1942 הוא גורש לשארושפטק במסגרת פלוגת עונשין (מחנה עבודה) ולאחר מכן לאוקראינה. בתחילת 1945 ניסה להימלט בסביבות העיר קומארום מפלוגת העונשין שנסוגה מערבה, אך נתפס והוצא להורג (לא ידועים החודש, התאריך והמיקום המדויקים של מותו). אשתו הייתה שרולטה אונגר, בתם של אברהם אונגר ושל הרמין קראוט. הם נישאו בבודפשט ב-19 ביוני 1934.
כתביו > כרכי שירה

פרספקטיבה (בודפשט, 1930)
הברזל חם (בודפשט, 1931)
מזרעה עם מגל (בודפשט, 1933)
חופשת קיץ (בודפשט, 1934)
רוחות הסמטאות (בודפשט, 1937)
כתביו > רומנים

כך חיים האדונים (בודפשט, 1933)
בנות המוניות (בודפשט, 1938)
כתביו > כתבות

אזורים כפריים הונגרים נאבקים (טטה, 1936)
עבודותיו בכלכלה

המצב הכלכלי של הונגריה (עם אימרה פינטר, בודפשט, 1934)
המצב הנוכחי של הכלכלה העולמית (תרגם להונגרית את הגרסה הגרמנית של ינה ורגה להונגרית בשם אישטוואן באלוג Balog, בודפשט, 1934)
לקריאה נוספת

Új magyar irodalmi lexikon I. (A–Gy). Főszerk. Péter László. Budapest: Akadémiai. 1994. 634. ISBN 963-05-6805-5 (לקסיקון ספרותי הונגרי חדש)
הערות שוליים

↑  "Születési bejegyzése a gyöngyösi polgári születési akv. 331/1913. folyószáma alatt".
↑  "Szülei házasságkötési bejegyzése a gyöngyösi polgári házassági akv. 48/1911. folyószáma alatt".
↑  Vörös tangó
↑  "Házasságkötési bejegyzése a Budapest XI. kerületi polgári házassági akv. 171/1934. folyószáma alatt".
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0001 1283 5548  VIAF: 164566253   WorldCat (עם VIAF): 164566253
גמר גביע אופ"א 2002

גמר גביע אופ"א 2002 התקיים באצטדיון פיינורד ברוטרדם, הולנד ב-8 במאי 2002, ובו נקבע כי הזוכה בטורניר גביע אופ"א לעונת 2001/2002 היא פיינורד ההולנדית, שניצחה במשחק את בורוסיה דורטמונד הגרמנית בתוצאה 2–3. הייתה זו המהדורה ה-31 של המפעל.
פיינורד חזרה בפעם השנייה בתולדותיה לגמר גביע אופ"א, ולראשונה מאז 1974. אז זכתה בתואר עם ניצחון על טוטנהאם הוטספר. היא החזירה את הגביע להולנד עשר שנים בדיוק לאחר שאייאקס אמסטרדם עשתה זאת ב-1992. פיינורד הייתה לראשונה שמעפילה לגמר שנערך במגרשה הביתי, מאז ששיטת הגמר שונתה למשחק אחד במקום שיטת בית-חוץ. מנגד, בורוסיה דורטמונד גם היא העפילה לגמר בפעם השנייה בתולדותיה, אחרי שהפסידה ב-1993 ליובנטוס. דורטמונד כשלה בניסיון להיות הגרמנית השביעית שזוכה בתואר, ולהצטרף למועדון המצומצם של יובנטוס, אייאקס ובאיירן מינכן - המועדונים אשר זכו בכל שלושת התארים החשובים של אופ"א (ליגת האלופות, גביע אופ"א וגביע אירופה למחזיקות גביע).
שתי הקבוצות העפילו החלו את עונת 2001/2002 בליגת האלופות עקב מיקומן בליגה בעונת 2000/2001. דורטמונד סיימה שלישית בבונדסליגה, מרחק חמש נקודות מהאלופה באיירן מינכן וארבע מהסגנית שאלקה 04, והעפילה לשלב המוקדמות השלישי. פיינורד סיימה כסגנית האלופה של הליגה ההולנדית, אך במרחק רב של 17 נקודות מהאלופה פ.ס.וו. איינדהובן, והעפילה ישירות לשלב הבתים הראשון.
במשחק עצמו, נשארה דורטמונד בעשרה שחקנים לאחר חצי שעה בלבד כאשר יורגן קולר הורחק בכרטיס אדום במשחקו האחרון בקריירה, לאחר עבירה ברחבה. פייר ואן הוידונק כבש את הפנדל, ובהמשך השלים צמד שקבע את תוצאת המחצית, 2-0 לפיינורד. מרסיו אמורוזו צימק עם פתיחת המחצית השנייה בפנדל, אך יון דאל תומאסון השיב שער בתוך שלוש דקות. יאן קולר כבש שער מצמק וקבע את תוצאת המשחק, 3-2 בסיום לפיינורד.
הדרך אל הגמר > פיינורד

סגנית אלופת הולנד העפילה אוטומטית לשלב הבתים של ליגת האלופות. כבר במשחק הראשון איבדה פיינורד יתרון כפול וסיימה בשוויון 2-2 בחוץ מול ספרטק מוסקבה. לאחר תבוסת 4-0 לספרטה פראג ואיבוד יתרון נוסף עם שוויון 2-2 ביתי מול באיירן מינכן. פיינורד המשיכה לחפש ניצחון ראשון בבית, אך רשמה הפסדים לספרטה פראג ולבאיירן מינכן, והגיעה למחזור הנעילה עם שתי נקודות בלבד, לקרב ישיר מול ספרטק מוסקבה (שגם לה היו שתי נקודות בשלב זה) על המקום השלישי. יון דאל תומאסון כבש כבר לאחר חמש דקות, ולדימיר בסצ'סטניך איזן במהרה, ויוהאן אלמנדר קבע את תוצאת המשחק כבר בדקה ה-18, ניצחון 1–2 לפיינורד שהיה הראשון שלה בשלב הבתים, והספיק לה למקום השלישי.
פיינורד נשרה למפעל השני בחשיבותו, גביע אופ"א, שם פתחה את דרכה בסיבוב השלישי מול פרייבורג, הגרמנית השנייה מתוך שלוש אותה פגשה באותה העונה במסגרות האירופיות. במשחק הראשון בבית כבש שינג'י אונו את שער הניצחון לזכות פיינורד פחות מעשר דקות לסיום, וקבע 1-0. בגומלין עלתה פרייבורג ליתרון 0–2 סמוך לפתיחת המחצית השנייה, אך פייר ואן הוידונק ולאונרדו החזירו את פיינורד לשוויון 2-2 בסיום. עם 2–3 בסיכום, המשיכה פיינורד לשלב הבא.
שלב שמינית הגמר הפגיש בין פיינורד לגלאזגו ריינג'רס הסקוטית. אונו שוב העלה את פיינורד ליתרון מאוחר, כעשרים דקות לסיום, אך עשר דקות אחר כך חזרה ריינג'רס עם פנדל מוצלח לשוויון 1-1, תוצאה שנשמרה עד לסיום. בגומלין הביתי נקלעה פיינורד לפיגור, אך חזרה עם צמד של ואן הוידונק ושער של בונאוונטור קאלו. ריינג'רס הצליחה רק לצמק, 3-2 בסיום לפיינורד, שעלתה עם 3–4 בסיכום שני המפגשים.
לאחר שני מפגשים כפולים שהוכרעו על חודו של שער, פגשה פיינורד את פ.ס.וו. איינדהובן, שאף היא נשרה מליגת האלופות באותה העונה, בשלב רבע הגמר. במשחק הראשון בחוץ העלה ואן הוידונק את פיינורד ליתרון עם סיום המחצית הראשונה, אך מתיאה קז'מן השווה עם פתיחת המחצית השנייה, שוויון 1-1 בסיום. בגומלין הביתי התקרבה פיינורד להדחה כשמארק ואן בומל כבש רבע שעה לסיום, אך שלוש דקות בתוך תוספת הזמן הציל ואן הוידונק את קבוצתו עם שער שוויון דרמטי. עם שוויון כולל בשני המפגשים, המשחק הלך להארכה, שהסתיימה ללא שערים. הקבוצות התייצבו לדו-קרב בעיטות עונשין. גיורגי גחוקידזה, הבועט השלישי של איינדהובן, היה המחמיץ היחידי בדו-קרב, שהסתיים בניצחונה של פיינורד, 5-4. ואן הוידונק הכריע את המערכה עם הפנדל החמישי של קבוצתו.
בחצי הגמר פגשה פיינורד את אינטר מילאנו האיטלקית, מחזיקת גביע אופ"א שלוש פעמים, שחיפשה גמר חמישי וזכייה רביעית בתואר. במשחק הראשון בסן סירו נהנתה פיינורד משער עצמי של איוואן קורדובה הקולומביאני בדקה ה-51, שער שקבע את תוצאת המשחק, 1-0 לפיינורד. בגומלין הביתי העלו ואן הוידונק ותומאסון את פיינורד ליתרון 2-0 בהפסקה, שקירב את הקבוצה לגמר. אינטר הצליחה לחזור למשחק עם שער של כריסטיאנו זאנטי בדקה ה-83, ושש דקות אחר כך איזנה את התוצאה עם פנדל מדויק של מוחמד קאלון, אך לא הצליחה לכבוש שער נוסף עד לסיום. 2-2 בתום המשחק, וניצחון 2–3 לפיינורד בסיכום, העלה אותה לגמר גביע אופ"א בפעם השנייה בתולדותיה.
הדרך אל הגמר > בורוסיה דורטמונד

דורטמונד החלה את דרכה בשלב המוקדמות השלישי של ליגת האלופות מול שחטאר דונצק האוקראינית, אותה הדיחה עם צמד ניצחונות, 5-1 בסיכום שני המפגשים שהעניק לה כרטיס לשלב הבתים.
דורטמונד סיימה את הסיבוב הראשון בשלב הבתים ללא ניצחון, לאחר שפתחה עם תוצאות תיקו מול דינמו קייב (לאחר שחזרה מפיגור 2-0 לשוויון 2-2) ומול ליברפול. לאחר מכן, פגשה פעמיים רצופות את בואבישטה. לאחר שהפסידה לה 2-1 בחוץ, גברה דורטמונד על יריבתה 2-1 בבית, לאחר מהפך משערים של לארס ריקן ויאן קולר. תומאש רוזיצקי העניק לה ניצחון בית שני ברציפות, 1-0 על דינמו קייב. במחזור הנעילה הפסידה דורטמונד 0–2 לליברפול, וסיימה את הבית במקום השלישי בעקבות פער שערים נחות מזה של בואבישטה, שסיימה שנייה.
לאחר ההדחה משלב הבתים, החלה דורטמונד את דרכה בגביע אופ"א בסיבוב השלישי מול פ.צ. קופנהגן הדנית. במשחק הראשון בחוץ, גברה דורטמונד 0–1 על יריבתה משער ניצחון של הייקו הרליך בדקה האחרונה. גם בגומלין הביתי המתינה דורטמונד עד לדקת הסיום כדי להכריע את המפגש, 1-0 משער של יאן-דרק סורנסן. 2-0 בסיכום שני המשחקים לדורטמונד, שהמשיכה לשלב הבא.
בשמינית הגמר פגשה דורטמונד את ליל הצרפתית. במשחק הראשון בחוץ כבש אוורטון שער יתרון יקר בדקה ה-67, אך סאלחאדין באסיר איזן כעבור חמש דקות בלבד וקבע את תוצאת המשחק, 1-1. משחק הגומלין הסתיים ללא שערים, שהספיק לדורטמונד כדי להעפיל לרבע הגמר בזכות חוק שערי חוץ.
ברבע הגמר פגשה דורטמונד את סלובן ליברץ, הנציגה הצ'כית. המשחק הראשון בפראג הסתיים ללא שערים, וההכרעה עברה לוסטפאלנשטדיון. לאחר מחצית מאופסת, הכניעה דורטמונד את יריבתה באופן מוחץ במחצית השנייה. שערים של מרסיו אמורוזו, יאן קולר, ריקן ואוורטון קבעו 0–4 מרשים לדורטמונד בדרך לחצי הגמר.
בשלב חצי הגמר פגשה דורטמונד את מילאן, שחיפשה העפלה ראשונה בתולדותיה לגמר המפעל. במשחק הראשון בבית נהנתה דורטמונד מתצוגה מרשימה של אמורוזו. כבר בדקה השביעית כבש החלוץ הברזילאי בפנדל. אמורוזו הוסיף צמד נוסף עוד במחצית הראשונה, ועם שלושער אישי קבע את תוצאת המחצית. בחצי השני כבש ירג היינריך את השער שקבע את תוצאת המשחק, 4-0 שני ברציפות לדורטמונד. במשחק הגומלין בסן סירו פתחה מילאן חזק כדי לחזור לתמונת ההעפלה לגמר. פיליפו אינזאגי וקוסמין קונטרה קבעו 2-0 מהיר עוד בטרם עברו עשרים דקות, אלא שמאז התקשתה מילאן לכבוש שערים נוספים. עמוק בתוספת הזמן כבש סרז'יניו בפנדל וקירב את מילאן שער אחד משוויון, אלא שעוד בטרם השריקה כבש ריקן את השער שקבע את תוצאת המשחק. 3-1 למילאן, שהספיק לדורטמונד להעפיל לגמר עם 3–5 בסיכום שני המפגשים.
סיכום המשחק > מחצית ראשונה

פיינורד זכתה ביתרון משמעותי, כאשר העפילה לגמר בעונה בו נבחר אצטדיונה הביתי, אצטדיון פיינורד, לארח את המשחק. בכך, הייתה לראשונה שמארחת את גמר גביע אופ"א במגרשה הביתי, מאז יושמה שיטת הגמר במשחק בודד. בנוסף, נהנתה הקבוצה של בארט ואן מרוויק מיכולת גבוהה של פייר ואן הוידונק לאורך העונה. החלוץ ההולנדי הוביל ערב משחק הגמר את טבלת מלך השערים של העונה בגביע אופ"א עם שישה כיבושים, ופתח בחוד ההתקפה לצדו של יון דאל תומאסון. מנגד, הגיעה דורטמונד למשחק לאחר שזכתה באליפות גרמניה מספר ימים קודם לכן. מתיאס זאמר, בעונתו השנייה בלבד כמאמן ראשי, הוביל את קבוצתו לזכייה בתואר והביא אותה למרחק נגיעה מתואר אירופי ראשון מאז הזכייה בליגת האלופות ב-1997. יורגן קולר, בעונתו השביעית בקבוצה, הגיע למשחק בידיעה כי זהו משחקו המקצועני האחרון, לאחר שהודיע כי יפרוש בתום העונה. דורטמונד קיבלה חדשות טובות מצדו של שטפן רויטר, שעבר מבחן כשירות סמוך לפתיחת המשחק והיה כשיר לעמוד לרשותו של זאמר.
המשחק נפתח בקצב טוב, והדקות הראשונות היו שייכות לפיינורד. הבעיטה הראשונה לשער הייתה שייכת לבונאוונטורה קאלו, שסחט הדיפה מינס להמן. דקות ספורות אחר כך, ניסה שינג'י אונו להקשית מעל להמן שניצב מחוץ לשער, אך החמיץ את המסגרת. לאחר מכן הגיעה ההתעוררות של דורטמונד, כשיאן קולר נבלם על ידי פטריק פאווה, ותומאש רוזיצקי נבלם על ידי שוערה של פיינורד, אדווין זוטבייר. מן העבר השני, ואן הוידונק התקרב גם הוא לכיבוש בבעיטה חופשית, אך הכדור נהדף בקורה. המשחק הדו-צדדי נמשך, כשאוורטון מצא את אוונילסון שמקרוב בעט מעל לשער.
בדקה ה-31 התרחש האירוע ששינה את המשחק. דורטמונד הניעה כדור בחלק האחורי. יורגן קולר, שהיה האחרון בדרך לשער, נלחץ על ידי תומאסון, איבד לו את הכדור, ונאלץ להכשילו מאחור בתוך הרחבה. לשופט הפורטוגלי לא נותרה ברירה אלא לפסוק לפנדל לזכות פיינורד, ולהרחיק את קולר במשחקו האחרון בקריירה כבר לאחר חצי שעה. ואן הוידונק בעט היטב והכניע את להמן, 1-0 לפיינורד. היה זה גמר גביע אופ"א השלישי ברציפות שבהלכו נשלף כרטיס אדום.
שבע דקות לאחר שער היתרון, זכתה פיינורד בכדור חופשי על סף הרחבה, לאחר עבירה של אמורוזו על רובין ואן פרסי. ואן הוידונק סובב את הכדור היטב ולא הותיר ללהמן סיכוי, 2-0 לפיינורד מצמד מצבים נייחים של ואן הוידונק במחצית.
סיכום המשחק > מחצית שנייה

פיינורד עלתה בטוחה למחצית השנייה, כשהיא ביתרון של שני שערים ויתרון מספרי על המגרש, אך כבר עם פתיחת המחצית זכתה דורטמונד בפנדל. פאווה הפיל מאחור את אמורוזו, וספג כרטיס צהוב על אף מחאתם של שחקני דורטמונד. אמורוזו עצמו ניגש לבעוט, והכניע בקלות את השוער, 2-1. זמן קצר לאחר מכן, שוב נפל אמורוזו ברחבה, אך הפעם השופט שלף לו כרטיס צהוב על התחזות.
שלוש דקות מהשער של אמורוזו, וחמש דקות בלבד מפתיחת המחצית השנייה, חזרה פיינורד ליתרון כפול. אונו שלח כדור עומק גבוה לאחר מאבק על הכדור במרכז המגרש. ואן הוידונק ותומאסון המתינו לכדור בחוד, אך בעוד ואן הוידונק היה בנבדל עמוק, תומאסון שקיבל את הכדור היה בקו אחד עם ההגנה, ומצא עצמו לבד לחלוטין מול להמן. במשחקו האחרון במדי פיינורד לפני המעבר למילאן, כבש תומאסון בקלות וקבע 1–3 לפיינורד.
קצב השערים המהיר במחצית השנייה נמשך, ובדקה ה-58 צימק יאן קולר את התוצאה בשער מרהיב. נגיחת הרחקה לא טובה מספיק של פאווה הגיעה לקולר, שעצר על החזה, ושלח בעיטת יעף מכעשרים מטרים לחיבורי הקורות. דורטמונד שוב מצמקת, ורק 2–3 לפיינורד.
על אף החיסרון המספרי, חצי השעה האחרונה התאפיינה בלחץ של דורטמונד על שערה של פיינורד, שהעדיפה להסתגר בחלק האחורי. גם חילופים התקפיים של זאמר לא הועילו, פיינורד שמרה על התוצאה וזכתה בפעם השנייה בתולדותיה בגביע אופ"א.
שריקת הסיום נתנה את האות לחגיגות בתוך ומחוץ לאצטדיון. הרצח של הפוליטיקאי פים פורטאון, שהיה אהוד מאוד ברוטרדם ונורה למוות יומיים לפני הגמר, היה מהגורמים להתפרצות הרגשות בקרב אנשי ואוהדי המועדון. כמו כן, בעקבות הרצח, לא התקיימו חגיגות רשמיות של המועדון בשיתוף עם הקהל. ברמה המקצועית, הניצחון בגמר שימר את ההישג של פיינורד, ששמרה על מאזן נקי מהפסדים בגמרים אירופים (גברה על סלטיק בגמר גביע אירופה לאלופות 1970 ועל טוטנהאם הוטספר בגמר גביע אופ"א 1974).
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 8 במאי 2002 | הולנד פיינורד | 3 - 2 | גרמניה בורוסיה דורטמונד | אצטדיון פיינורד, רוטרדם, הולנד צופים: 45,611 שיפוט: פורטוגל ויטור מלו פריירה |
| 8 במאי 2002 | פייר ואן הוידונק  33' (פ), 40'   יון דאל תומאסון  50' | (סיקור) | מרסיו אמורוזו  47' (פ)   יאן קולר  58' | אצטדיון פיינורד, רוטרדם, הולנד צופים: 45,611 שיפוט: פורטוגל ויטור מלו פריירה |
סיכום המשחק > הרכבי הקבוצות

| --- | --- |
              פיינורד :               בורוסיה דורטמונד
סיכום המשחק > סטטיסטיקות

|  | פיינורד | בורוסיה דורטמונד |
| --- | --- | --- |
| שערים | 3 | 2 |
| בעיטות לשער | 13 | 9 |
| בעיטות למסגרת | 6 | 5 |
| החזקת כדור | 52% | 48% |
קרנות: 2
| עבירות | 20 | 19 |
| נבדלים | 2 | 5 |
| כרטיסים צהובים | 4 | 3 |
| כרטיסים אדומים | 0 | 1 |
אוסאמה חמדאן

| --- | --- |

 לידה:  1965 (בן 60 בערך) אל-בורייג', רצועת עזה 
 מדינה:  הרשות הפלסטינית, לבנון
 השכלה:  אוניברסיטת אל-ירמוכ (1986) 
 מפלגה:  חמאס חמאס
 
אוסאמה חמדאן (בערבית: أسامة حمدان; נולד ב-1965 בעיר עזה) הוא בכיר בארגון הטרור חמאס. כימאי בהכשרתו.
ביוגרפיה

חמדאן יליד אל-בורייג' ברצועת עזה, בן למשפחה פלסטינית שנמלטה ב-1948 מהכפר אל-בטאני א-שרקי (אנ') שנחרב במלחמת העצמאות. המשפחה עקרה לכווית, שם למד חמדאן בתיכון וסיים את לימודיו ב-1982. הוא למד באוניברסיטת אל-ירמוכ באירביד שבירדן וסיים תואר ראשון בכימיה ב-1986. בתקופת לימודיו התוודע לקבוצת הסטודנטים הפלסטינים, תומכי האחים המוסלמים, בראשות ח'אלד משעל שפעלו משנות ה-80.
לאחר סיום לימודיו חזר לכווית לעבודה במגזר התעשייתי, עד גירוש הפלסטינים מכווית עקב התמיכה הפלסטינית בסדאם חוסיין בזמן מלחמת המפרץ. הוא ערק עם לסודאן ולאחר מכן ללבנון.
ב-1994 החל לייצג את חמאס באיראן, וב-1998 חזר ללבנון כנציג חמאס במדינה.
הערות שוליים

↑  Palestinian Personalities – Bio & Photos, web archive. org
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מישל בליין

| --- | --- |
 מדינה:  צרפת 
 מידע חסיד אומות העולם
 פרסים והוקרה:  חסיד אומות העולם (29 במרץ 1999) 
 קישורים חיצוניים
 יד ושם:  מישל בליין
 
מישל בליין (בצרפתית: Michel Blain) היה כומר קתולי צרפתי, מחסידי אומות העולם, שהחביא והציל יהודים במלחמת העולם השנייה.
פעילות בתקופת השואה להצלת יהודים

מישל בליין כיהן ככומר בכנסיית נוטרדאם בעיר ניס שבצרפת. בנוסף לתפקידו בכנסייה, שימש כאיש דת בבית ספר לבנים על שם 'דון בוסקו',שהיה בסמוך לכנסייה. בראש בית הספר עמד האב וינסנט סמיוני, שהיה אחד מחסידיו של דון בוסקו. בזמן מלחמת העולם השנייה, התקבלו לבית הספר 12 תלמידים יהודים. האב בליין דאג להעניק להם שמות אריים ותעודות טבילה מזויפות שזייף בעצמו.
באביב 1944, שני חיילים מהמליציה הצרפתית, לבושים בבגדים אזרחיים, פשטו על בית הספר וחיפשו אחר יהודים. הם עברו תלמיד תלמיד וביקשו מכל אחד מהם להתלוות אליהם לשירותים על מנת לבדוק אם הוא נימול. האב סמיוני הצליח להבריח את התלמידים היהודים מבעוד מועד אל האב בליין, שחיכה להם בכנסייה הסמוכה. האב בליין עזר לתלמידים להסתתר בקריפטה העצומה שמתחת לקומה הראשית של הכנסייה. שני החיילים הנחושים למצוא יהודים, הגיעו אל הכנסייה שם הוסתרו הילדים ותחקרו את האב בליין. אך הם יצאו בידיים ריקות ועזבו את המקום.