וולטר בדל סמית'
ביוגרפיה > מלחמת העולם השנייה > זירת צפון אפריקה

כאשר מייג'ור גנרל דווייט ד. אייזנהאואר מונה למפקד זירת המבצעים האירופית ביוני 1942, הוא ביקש שסמית' יישלח מוושינגטון כראש הסגל שלו. הרקורד של סמית' כקצין מטה ויכולתו המוכחת לעבוד בהרמוניה עם הבריטים הפכו אותו לבחירה טבעית לתפקיד. בחוסר רצון נעתר מרשל לבקשה, וסמית' נכנס לתפקיד הרמטכ"ל במטה כוחות הברית (AFHQ) ב-15 בספטמבר 1942. הוכפפו לו שני סגני רמטכ"ל, בריגדיר גנרל אלפרד גרינתר והבריגדיר ג'ון ויטלי, וגם הקצין האדמיניסטרטיבי הראשי (CAO), מייג'ור גנרל האמפרי גייל.
AFHQ היה ארגון דו-לאומי מאוזן שבו המפקד של כל מדור היה מזווג עם סגן מהלאום השני. המבנה שלה היה בדרך כלל אמריקאי אבל עם כמה היבטים בריטיים. לדוגמה, גייל כ-CAO שלט הן בפונקציות כוח האדם והן בפונקציות האספקה, אשר לפי המערכת האמריקאית היו מדווחים ישירות לסמית'. בתחילה, AFHQ היה ממוקם בלונדון, אך הוא עבר לאלג'יר בנובמבר ובדצמבר 1942, כאשר סמית' הגיע ב-11 בדצמבר. למרות של-AFHQ היה כוח מורשה של 700 איש בלבד, סמית' הרחיב אותו באגרסיביות. בינואר 1943 הרכיב האמריקני שלו לבדו היה 1,406 ובסופו של דבר עלה על 4,000 גברים ונשים. כרמטכ"ל, סמית' שמר בקנאות על הגישה לאייזנהאואר, רכש לעצמו מוניטין של מנהל קשוח וקשוח, ולעיתים קרובות כונה "איש הגרזן" של אייזנהאואר.
עד לארגון של זירת המבצעים של צפון אפריקה, צבא ארצות הברית (NATOUSA), שימש סמית' גם כראש המטה שלו עד ה-15 בפברואר, כאשר הבריגדיר גנרל אוורט ס. יוז הפך לסגן מפקד הזירה ולגנרל המפקד של אזור התקשורת. מערכת היחסים בין סמית' ליוז, חבר ותיק של אייזנהאואר, הייתה מתוחה. מאוחר יותר האשים סמית' את יוז ב"בניין אימפריה", והשניים התעמתו בסוגיות טריוויאליות. באלג'יר, סמית' ואייזנהאואר רק לעיתים רחוקות התרועעו יחדיו. סמית' ערך ארוחות ערב רשמיות בוילה שלו, אחוזה מוקפת בגנים וטרסות, עם שני חדרי סלון גדולים מעוטרים בפסיפס, שטיחים מזרחיים ואוצרות אמנות. כמו אייזנהאואר, לסמית' הייתה בת לוויה אישה, אחות, קפטן אתל וסטרמן.
לאחר קרב מעבר קסרין, אייזנהאואר שלח את סמית' קדימה לדווח על מצב העניינים בקורפוס האמריקני השני. סמית' המליץ על החלפה של מפקדו, מייג'ור גנרל לויד פרדנדאל, וכך גם הגנרל הרולד אלכסנדר והמייג'ור גנרלים עומר בראדלי ולוסיאן טראסקוט. בעצתם, אייזנהאואר החליף את פרדנדאל במיג'ור גנרל ג'ורג' ס. פטון ג'וניור. אייזנהאואר גם החליף את עוזרו של ראש המטה המודיעין שלו (G-2), בריגדיר אריק מוקלר-פרימן, תוך שהוא מצביע על מודיעין פגום ב-AFHQ כגורם תורם לתבוסה בקסרין. מוקלר-פרימן הוחלף על ידי בריגדיר קנת סטרונג.
המחדל במעבר קסרין הלחיץ את היחסים בין בעלות הברית, ומשבר נוסף התפתח כאשר הקורפוס השני דיווח כי מטוסי האויב פעלו כרצונם מעל הגזרה שלו בגלל היעדר כיסוי אווירי של בעלות הברית. זה עורר תגובה חריפה של מרשל האוויר הבריטי ארתור קונינגהם על כשירותם של חיילים אמריקאים. אייזנהאואר ניסח מכתב למרשל המציע כי יש לפטור את קונינגהם מפקודתו מאחר שהוא לא יכול היה לשלוט בזעפנות בין מפקדי בעלות הברית הבכירים, אך סמית' שכנע אותו לא לשלוח אותו. במקום זאת, מרשל האוויר ארתור טדר, מייג'ור גנרל קרל ספאץ והבריגדיר גנרל לורנס ס. קוטר ביקרו את פטון במפקדתו. פגישתם נקטעה על ידי תקיפה אווירית גרמנית, ששכנעה את אנשי האוויר שטענותיו של פטון צודקות. קונינגהם חזר בו מביקורותיו הכתובות והתנצל.
עבור פלישת בעלות הברית לסיציליה, המטות המשולבים ציינו את אייזנהאואר כמפקד הכללי, אך הורו לשלושת מפקדי הזרועות, אלכסנדר, טדר ואדמירל סר אנדרו קנינגהם מהצי המלכותי, "לשתף פעולה". עבור אייזנהאואר, הסדר הפיקוד הזה פירושו חזרה ל"שיטת הוועדים" הבריטית הישנה. הוא ניסח מברק למטות המשולבים בדרישה למבנה פיקוד מאוחד, אבל סמית' שכנע אותו לקרוע אותו.
בין מפקדי בעלות הברית התגלעו חילוקי דעות בנוגע לתוכנית המבצעית, שקראה לסדרת נחיתות מפוזרות על בסיס רצונם של מתכנני חיל האוויר, הצי והלוגיסטיקה בדבר כיבוש מוקדם של נמלים ושדות תעופה. הגנרל ברנרד מונטגומרי, מפקד הארמייה השמינית הבריטית, התנגד להיבט זה של התוכנית מאחר שחשפה את כוחות בעלות הברית לתבוסה בנפרד. מונטגומרי הציג תוכנית חלופית שכללה נחיתת כוחות אמריקאים ובריטים זה לצד זה. הוא שכנע את סמית' שהתוכנית החלופית שלו נכונה, ושני האנשים שכנעו את רוב המפקדים האחרים של בעלות הברית. התוכנית של מונטגומרי סיפקה תפיסה מוקדמת של שדות תעופה, מה שסיפק את טדר וקנינגהם. חששותיהם של לוגיסטיקאים כמו מייג'ור גנרל תומאס ב' לארקין שהאספקה לא תהיה מעשית ללא נמל נפתרה על ידי שימוש במשאיות אמפיביות.
באוגוסט 1943 טסו סמית' וסטרונג לליסבון דרך גיברלטר בלבוש אזרחי ונפגשו עם ג'נרל די בריגטה ג'וזפה קסטלנו בשגרירות בריטניה. קסטלנו קיווה להסדיר תנאים להצטרפות איטליה לאומות המאוחדות נגד גרמניה הנאצית, סמית' הוסמך לערוך שביתת נשק בין איטליה לכוחות המזוינים של בעלות הברית אך לא היה מסוגל לנהל משא ומתן על עניינים מדיניים. ב-3 בספטמבר חתמו סמית' וקסטלנו על הטקסט המוסכם בשם אייזנהאואר ופייטרו באדוליו, בהתאמה, בטקס פשוט מתחת לעץ זית בקאסבילה, סיציליה. באוקטובר, סמית' נסע לוושינגטון די סי לשבועיים כדי לייצג את אייזנהאואר בסדרה של פגישות, כולל אחת עם רוזוולט בהייד פארק, ניו יורק, ב-10 באוקטובר.