stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בנק חבר העמים של אוסטרליה

| --- | --- |


 נתונים כלליים
 בורסה:  הבורסה האוסטרלית לניירות ערך (12 בספטמבר 1991–CBA) 
 תקופת הפעילות:  22 בדצמבר 1911 – הווה (112 שנים) 
 מיקום המטה:  סידני 
 ענפי תעשייה:  מימון, economics of banking, שירותים פיננסיים 
 מנכ"ל:  Matt Comyn 
 עובדים:  52,000 
  
 www.commbank.com.au
 
בנק חבר העמים של אוסטרליה (באנגלית: Commonwealth Bank; מכונה גם Commbank, מסחר ASX: CBA) הוא בנק אוסטרלי בינלאומי עם סניפים בניו זילנד, בפיג'י, ברחבי אסיה, בארצות הברית ובאנגליה.
הבנק הוא החברה השנייה בגודלה הנסחרת (מאז 1991) ב ASX ‏(Australian Securities Exchange).הבנק, שנוסד ב-1911, הוא אחד מ"ארבעת הגדולים" יחד עם הבנקים "National Australia Bank", "ANZ" ו "Westpac". הוא נוסד על ידי ממשלת אוסטרליה והגיע להפרטה מלאה בשנת 1996.
תהליך ההפרטה כלל שלושה שלבים של מכירת מניות לציבור - בהנפקה הראשונה כל מניה עמדה על שווי של 5.40$, בהליך מכירת נתח המניות השני ב-1993 השווי עמד על סכום של 9.50$ ובפעימה האחרונה ב-1996 השווי היה 10$. סה"כ התמורה משלושת השלבים הגיעה ל-7.8 מיליארד דולר.
ביצועי שוק המניות לטווח הארוך של הבנק השתפרו ככל ששיעור הבעלות הממשלתית ירד, התשואות החריגות המצטברות של הבנק היו גבוהות ב-50% מאלו של יריביו ב-1999.
מודל מיקור ה-IT בענן העביר את ה-CBA ל-IT לפי שיטת תשלום, צמצם את עלויות אספקת התשתית והתחזוקה ב-40%, וצמצם את זמן היציאה של יישומים חדשים לשוק במספר שבועות. פלטפורמת ה"ענן" הראשונה של CBA הייתה פלטפורמת רשת פנימית של אורקל.
בספטמבר 2014 היה שווי הבנק 115.4 מיליארד דולר ורווחיו היו 7.7 מיליארד דולר.
נכון לשנת 2022, הבנק נותן שירות למעל 16 מיליון לקוחות. ההכנסות משירותי בנקאות קמעונאיים עמדו על 4.929 מיליארד דולר, הכנסות מבנקאות לעסקים - 3.001 מיליארד דולר, בנקאות מוסדית ושווקים - 1.050 מיליארד דולר וההכנסות מניו זילנד - 1.265 מיליארד דולר.
הערות שוליים

↑  CBA
↑  Isaac Otchere, Janus Chan, Intra-industry effects of bank privatization: A clinical analysis of the privatization of the Commonwealth Bank of Australia, Journal of Banking & Finance 27, 2003-05, עמ' 949–975 doi: 10.1016/S0378-4266(02)00242-X
↑  Daniel Schlagwein, Alan Thorogood, Leslie P. Willcocks, How Commonwealth Bank of Australia Gained Benefits Using a StandardsBased, Multi-Provider Cloud Model, MIS Quarterly Executive
↑  פרופיל כלכלי של החברה באתר פורבס (באנגלית)
↑  Results - CommBank 2022 Annual report (PDF)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007315423605171  GND: 1086211308  ISNI: 0000 0000 9552 1466  LCCN: n95055908  Trove: 473889  VIAF: 140880224   WorldCat (עם VIAF): 140880224
בנג'מין אנדרסון

| --- | --- |

 לידה:  1 במאי 1886 קולומביה, ארצות הברית 
 פטירה:  19 בינואר 1949 (בגיל 62) המרכז הרפואי UCLA סנטה מוניקה, ארצות הברית 
 ענף מדעי:  כלכלה 
 מקום קבורה:  Columbia Cemetery 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת קולומביה  אוניברסיטת מיזורי  אוניברסיטת אילינוי באורבנה-שמפיין 
 מוסדות:  אוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס (1939–1949)  מכללת עמק מיזורי  אוניברסיטת המדינה של מיזורי (1906–1911)  National Bank of Commerce in New York (1918–1920)  אוניברסיטת המדינה של דרום מזרח מיזורי  אוניברסיטת הרווארד (1913–1918)  אוניברסיטת קולומביה (1911–1913)  Chase National Bank (1920–1939) 
 
בנג'מין מקאליסטר אנדרסון הבן (באנגלית: Benjamin McAlester Anderson, Jr;‏ 1 במאי 1886 - 19 בינואר 1949), כלכלן ואחד האמריקנים הראשונים שהיו מקורבים לאסכולה האוסטרית בכלכלה מצד דעותיו, אף כי לא חסך בביקורת על כמה מתפישות האסכולה.
קורות חייו

אנדרסון הבן היה השני מארבעה ילדיו ובנו היחידי של בנג'מין מקלין אנדרסון, איש עסקים ופוליטיקאי, ומרי פרנסס (נ' בולינג) אנדרסון. הוא נישא למרגרט לואיז קרנשאו בשנת 1909. לזוג נולדו שני ילדים.
אנדרסון למד באוניברסיטת מיזורי ואחר כך באוניברסיטת אילינוי והשלים את הדוקטורט שלו בכלכלה באוניברסיטת קולומביה בשנת 1911. הוא זכה בפרס הארט, שפנר ומרקס היוקרתי לכלכלה בשנת 1910 בזכות מחקרו "ערך חברתי: מחקר בתאוריה, ביקורתי ובונה".
במחקרו ביקר את תאוריות העלות של הערך כ"עיוורות" ותאוריות אחרות של ערך חברתי כנורמטיביות או מכניות. הוא ביקר את התאוריה הישנה יותר של האסכולה האוסטרית של הערך השולי האישי בהדגשת חשיבות התנאים החברתיים שמעצבים גם את הערכות הערך השולי של הפרט ומחירי השוק.
אנדרסון שימש מרצה בפקולטה באוניברסיטת קולומביה משך שנתיים ולאחר מכן שימש מרצה בהארוורד למשך חמש שנים. בשנת 1917 פרסם ביקורת קטלנית על תיאורית כמות הכסף של אירווינג פישר בשם "ערך הכסף". אנדרסון בנה תאוריה "פסיכולוגית" של כסף שהדגישה את האיכות והכמות של כסף ואשראי.
בשנת 1918 הצטרף לבנק הלאומי למסחר בניו יורק ולאחר מכן הצטרף בשנת 1920 לבנק צ'ייס מנהטן ככלכלן ועורך ה"בולטין הכלכלי של צ'ייס" שם כתב שורה של מאמרים שהביעו התנגדות למדיניות הפרוגרסיבית של התקופה ומאוחר יותר לניו דיל.
אנדרסון היה גם שחמטאי בולט, ואף כתב את ההקדמה לספרו של חוזה ראול קפבלנקה, אלוף העולם בשחמט בשנות ה-20 של המאה ה-20.
בשנת 1939 הפך לפרופסור לכלכלה באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס. אנדרסון מת מהתקף לב בשנת 1949, זמן קצר אחרי פרסום עבודתו המרכזית "כלכלה ומדיניות רווחה ציבורית: היסטוריה כספית וכלכלית של ארצות הברית, 1914 עד 1946".
עבודה אחרונה זו של אנדרסון הייתה מעין אזהרה לדורות הבאים מפני סכנות התערבות ממשלתית "פרוגרסיבית" בכלכלה. אנדרסון המליץ, זמן קצר אחרי מלחמת העולם השנייה, על חזרה למדיניות של שוק חופשי, בסיס כסף איתן ותקציב מאוזן ודחה את הרעיון הקיינסיאני הפופולרי שסוף המלחמה יביא לחורבן בלי התערבות ממשלתית מקיפה.
הגותו

אנדרסון נחשב בקרב הכלכלנים למנודה, בעיקר בגלל אי נכונותו לרכך את דעותיו או את ביקורתו על התאוריות הפופולריות של התקופה. הוא תואר על ידי הפרוגרסיבים כמיושן ומהפכני, אך בהתבוננות לאחור ניתן לראות כי חלק ניכר מהשקפותיו היו נבואיות ממש.
בשורה ארוכה של מאמרים שפורסמו טרם השפל הכלכלי הגדול שאחרי שנת 1929 הזהיר אנדרסון מפני המדיניות המרחיבה של הבנק הפדרלי בארצות הברית הגורמת לערעור המאזן שבין השקעות וחסכון או, בלשון פשוטה, להשקעת יתר במיזמים ארוכי טווח, בגלל תחושת ביטחון כוזב שנבעה ממדיניות הזרמת הכספים של הבנק הפדרלי. יתר על כן, טען אנדרסון (כפי שטוענת גם התאוריה האוסטרית) ההטיה לכיוון הלוואות שהבנק הפדרלי הנמיך את דרישות הסף שלהן במכוון, הביא לזרימת כסף "זול" לשוק ובעקבותיו לגידול דרמטי בתחומי הנדל"ן והבנייה ולעליה דרמטית בספקולציות בשוק המניות.
בפברואר 1929, עוד לפני משבר אוקטובר, טען אנדרסון כי מדיניות הבנק הפדרלי אינה יכולה אלא להביא לנפילה בטווח הקרוב. במאי אותה שנה הוא הסביר כי מדיניות הבנק הפדרלי שיצרה הרחבת אשראי בנקאי ניכרת במהלך העשור גרמה לכך שאף על פני שלשוק נכנסו במהלך שנים אלו טכנולוגיות רבות שהיו אמורות להוריד את המחירים, מדיניות הבנק הפדרלי שימרה את המחירים בעינם.
אחרי הנפילה הראשונית בבנקים כתב אנדרסון מילים היפות גם למשברים אחרים בזמנים אחרים:
הערות שוליים

↑  Benjamin McAlester Anderson Papers (WUA00202), 1911-1947 | WUA University Archives, archon.wulib.wustl.edu (באנגלית)
↑  Benjamin Anderson - Mises Wiki, the global repository of classical-liberal thought, wiki.mises.org (באנגלית)
↑  Monetary Central Planning and the State, Part 4: Benjamin Anderson and the False Goal of Price-Level Stabilization - The Future of Freedom Foundation, www.fff.org (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007278839905171  PLWABN: 9810581667705606  BNE: XX4423809  BnF: cb12346870m (data)  GND: 171959558  ISNI: 0000 0001 1762 0183  LCCN: n89612710  NKC: kup19980000001923  NTA: 071015159  SELIBR: 364355  SNAC: w62z5mvn  SUDOC: 059839317  VIAF: 48369888   WorldCat (עם VIAF): 48369888
ג'ון קלארק (מושל דלאוור)

ג'ון קלארק (באנגלית: John Clark;‏ 1 בפברואר 1761 –  14 באוגוסט 1821) היה פוליטיקאי אמריקאי מדלאוור, איש המפלגה הפדרליסטית, שכיהן כמושל דלאוור ה-20 בשנים 1817–1820, וכחבר בית הנבחרים של דלאוור בשנים 1799–1800.
ראשית חייו

ג'ון קלארק נולד במחוז ניו קאסל, מדרום לעיר סמירנה, במושבת דלאוור, כבנו של ויליאם קלארק. ב-1784 הוא נשא לאישה את שרה קוק קורביט, בתו של נשיא דלאוור ג'ון קוק, ולשניים נולדה לפחות בת אחת בשם מרי.
קריירה פוליטית

קלארק היה דמות פוליטית יוצאת דופן בדלאוור בכך שהוא היה איש המפלגה הפדרליסטית במחוז ניו קאסל שרוב אוכלוסייתו הייתה פרסביטריאנית. הפדרליסטים הטיפוסיים יותר היו אפיסקופלים או מתודיסטים ממחוזות קנט או סאסקס. אנשי המפלגה הדמוקרטית-רפובליקנית הטיפוסים יותר היו פרסביטריאנים ממחוז ניו קאסל. על כל פנים, ב-1816 הוא הביס את המועמד הדמוקרטי-רפובליקני, מאנן בול מלאורל שבמחוז סאסקס, וכיהן כמושל דלאוור מ-21 בינואר 1817 ועד 18 בינואר 1820.
כמושל, היה קלארק אחד מאלו שדגלו בשיפורים בחינוך הציבורי. בספרו "דמוקרטיה בדלאוור", מתאר קארול הופקר כיצד קלארק "טען שלדלאוור קיים צורך מיוחד לחנך את עמה בשל המחסור של המדינה בקרקעות פנויות להרחבת האוכלוסייה. לפיכך, הוא אמר, 'תלות רבה חייבת להיות מונחת בכישורים השכליים של אזרחינו לתמיכה בכוחנו ובחשיבותנו במסגרת האיחוד'". האספה הכללית של דלאוור הגיבה בהקצאת סכום מגוחך של 1,000 דולר לכל אחד משלושת מחוזות המדינה לטובת מטרה זו.
יותר מכך, דלאוור הייתה מדינה שקפאה על השמרים. עונשים בסגנון ימי הביניים, כמו מסמור אוזניים לעמוד הקלון, המשיכו להיות מוטלים במסגרת מערכת הענישה. האדמה נוצלה בהדרגה עד קצה גבול היכולת, ובשל ההגירה, גודל אוכלוסיית דלאוור ב-1820 היה כמעט זהה לזה של 1810. תוצאה מידית וקבועה לכך הייתה שהמדינה איבדה את המושב השני שלה בבית הנבחרים של ארצות הברית.
מותו

ג'ון קלארק נפטר בסמירנה ב-14 באוגוסט 1821. הוא נטמן בבית הקברות הפרסביטריאני של דאק קריק, כיום בית הקברות הולי היל.
לקריאה נוספת

Sobel, Robert, and John Raimo, eds. Biographical Directory of the Governors of the United States, 1789–1978, Vol. 1, Westport, Conn.; Meckler Books, 1978, p. 217.
בנק ולירו

בנק ולירו ושות'  נוסד בשנת 1848 על ידי יעקב ולירו, חיים אמזלאג ואיש העסקים הארמני, יעקב פאסקאל, והיה הבנק הראשון בארץ ישראל. על פי נחום דוד פריימן ב"ספר הזיכרון הירושלמי" (1913) הון היסוד של הבנק עמד על 3,000,000 פרנקים שהיו שווי ערך ל-120,000 ליש"ט.
היסטוריה

הסניף הראשי של הבנק היה בתוך העיר העתיקה סמוך לשער יפו, בדירה בת 2 חדרים. עם התרחבות פעילות הבנק נפתחו שני סניפים נוספים, האחד בעיר יפו שנוהל על ידי בנו הבכור של יעקב, משה יוסף (1837–1879), והשני בעיר הראשית של האזור, דמשק.
חיים אהרן, בנו הצעיר של יעקב ולירו, החל לעבוד בבנק שניהל אביו בגיל 15. בשנת 1875 התמנה למנהל סניף הבנק בירושלים, ובשנת 1880, לאחר מות אחיו יוסף, התמנה למנהל הכללי של הבנק.
בתחילת פעילותו עסק הבנק במתן שירותים פיננסיים לאוכלוסייה המקומית, כגון פיקדונות, הלוואות והעברת כספים. עם הרחבת פעילותו, החל לעסוק גם במתן שירותים פיננסיים לממשלה העות'מאנית, לקונסוליות הזרות, ולמוסדות המסונפים לכנסיות ולאגודות צדקה.
לבנק היה מעמד חשוב בהתפתחות החברה היהודית בארץ ישראל. דרך הבנק הועברו מאירופה כספים לארגונים, למוסדות ולתושבים יהודיים. בין השאר הועברו באמצעות הבנק חלק מכספי החלוקה שהגיעו לירושלים מאירופה. החלוקה הייתה גורם משמעותי בכלכלת העיר. מקבליה נחלקו לשני סוגים: מקבלי "החלוקה הקטנה", שקיבלו מזומנים, ומקבלי "החלוקה הגדולה" שהיו מקבלים שטרות לפירעון במועד עתידי ולווים כנגדם מזומנים מהבנק.
במחצית השנייה של המאה ה-19 וכחלק מתהליך הרחבת פעילותו, החל הבנק לעסוק בהעברת כספים ובאספקת שירותים בנקאיים לצליינים הרוסים הרבים שהגיעו לירושלים בעקבות רכישת הקרקעות של השטח העתיד להיקרא מגרש הרוסים. בנוסף לכך עסק הבנק גם במימון הבנייה של מתחם מוקף חומה ובו כנסייה, בית חולים, אכסניות לעולי רגל ובית מגורים לקונסול הרוסי.
השותף המייסד, הארמני פאסקאל, שימש בין היתר גם כמתורגמן של הקונסוליה האוסטרית בירושלים. באמצעות קשריו השפיע על הקיסר האוסטרי פרנץ יוזף לפעול בניהול ענייניו הכספיים הנרחבים בארץ באמצעות בנק ולירו. הקיסרות האוסטרו-הונגרית הייתה בעלת אינטרסים רבים בארץ, והקימה בירושלים בית דואר ששירת את התושבים וכן את מבנה האכסניה האוסטרית  שהוקמה כמוסד דתי אך נמצאה בחסות הקונסוליה האוסטרית בעיר.
בנק ולירו סיפק שירותים שונים לעסקיו של הברון אדמונד ג'יימס דה רוטשילד בווינה, בלונדון ובפריז. משהחל הברון להשקיע כספים בארץ ישראל הוא נעזר בשירותי הבנק לצורך העברת הכספים והפקדתם. כך למשל, בשנת 1854 הקימה משפחת רוטשילד את בית החולים היהודי הראשון בירושלים, בית החולים מאיר רוטשילד. הכספים שהועברו לצורכי מימון הבנייה הועברו באמצעות בנק ולירו.
בשנת 1883 הודיע הברון למנהל מקוה ישראל על פתיחת חשבון אשראי של עשרת אלפים פרנק בבנק ולירו בירושלים לסיוע להתיישבות העברית.
במהלך שנות פעילות הבנק התפתח עיסוקו בתחום הנדל"ן, הבנק רכש בעלות על קרקעות בעיקר בדרך של רישום משכנתאות כנגד הענקת הלוואות וממימושן.
לאחר שנים של פעילות פיננסית ענפה כאחד הבנקים היחידים בארץ ישראל, נסגר הבנק סופית בשנת 1915, כפועל יוצא מתוצאות מלחמת העולם הראשונה, תהליכי המודרניזציה והחילון, ופנייתו של הדור הצעיר במשפחה למקצועות אחרים.
ג'ון קלוסטרמן

| --- | --- |
 לידה:  1660 אוסנבריק, בישופות אוסנבריק 
 פטירה:  24 במאי 1711 (בגיל 51 בערך) לונדון, ממלכת בריטניה הגדולה 
 תחום יצירה:  ציור 
 זרם באמנות:  ריאליזם 
 
ג'ון קלוסטרמן (בגרמנית: John Closterman ‏;1660 – 24 במאי 1711) היה צייר פורטרטים מוסטפאליה, בסוף המאה ה-17 ובתחילת המאה ה-18. לקוחותיו היו בעיקר אצילים אירופאים ובני משפחותיהם.
ביוגרפיה וקריירה

קלוסטרמן, נולד באוסנבריק באימפריה הרומית הקדושה (סקסוניה התחתונה), היה בנו של אמן שלימד אותו את יסודות העיצוב.
בשנת 1679 נסע קלוסטרמן לפריז ועבד בפיקוחו של פרנסואה דה טרוי. בשנת 1681 נסע לאנגליה. הוא עבד אצל ג'ון ריילי, וצייר את הבדים והבגדים בפורטרטים של ריילי.
כאשר ריילי נפטר בשנת 1691, קלוסטרמן סיים כמה מדיוקנאותיו. בגלל עבודתו על דיוקנאותיו של ריילי, שכר אותו צ'ארלס סימור, הדוכס השישי מסומרסט, ליצור כמה ציורים. עם זאת, סומרסט לא היה מרוצה מדיוקנו של הצייר האיטלקי גוארצ'ינו שצייר אותו קלוסטרמן, והביא לסיום היחסים בניהם. בסופו של דבר לורד הליפקס רכש את הדיוקן.
בשנת 1696 הוזמן קלוסטרמן לחצר המלך בספרד, שם צייר דיוקן של קרלוס השני, מלך ספרד, אשתו מריאנה מאוסטריה וכמה אצילים אחרים. הוא גם נסע פעמיים לאיטליה, שם קנה כמה יצירות אמנות. כשחזר לאנגליה מצא קלוסטרמן דרישה גבוהה לשירותיו בקרב החברה הגבוהה.
בשלב זה הוא התחתן עם האנה, אשה אנגליה והיא נפטרה ונקברה ב־27 בינואר 1702. לדברי ארנולד הוברקן, קלוסטרמן חי מאוחר יותר עם אשה נוספת, שגנבה חלק ניכר מרכושו ואז עזבה אותו. לכאורה, עזיבתה הביאה לירידה הפיזית והנפשית של קלוסטרמן.
ג'ייקוב קמפו וויירמן, שכתב ביוגרפיה עליו, קבע כי "קלוסטרמן לקח פילגש יפהפייה, שבזמן שהיה מחוץ לאנגליה, שדדה ממנו את חפצי הערך שלו ונעלמה, פעולות שהביאו את הצייר לשיגעון".
קלוסטרמן נפטר בשנת 1711 ונקבר בחצר הכנסייה של קובנט גארדן בלונדון.
יצירה

בשנת 1702 צייר קלוסטרמן דיוקן באורך מלא של אן, מלכת בריטניה בגלימת ההכתרה שלה, לבושה בכתר ונושאת את הכדור והשרביט. דיוקן המלכה אן הוצג במקור בגילדהול בלונדון. הדיוקן נעלם, אך הטיוטה היא חלק מאוסף גלריית הדיוקנאות הלאומית בלונדון.
קלוסטרמן צייר דיוקן משפחתי של ג'ון צ'רצ'יל, הדוכס הראשון ממרלבורו, ואשתו, שרה צ'רצ'יל, הדוכסית ממרלבורו, עם חמשת ילדיהם: ג'ון צ'רצ'יל, מרקס מבלנדפורד, הנרייטה גודולפין, הדוכסית השנייה ממרלבורו, ליידי אן, ליידי אליזבת. וליידי מרי צ'רצ'יל.
בציור של משפחת צ'רצ'יל, המשפחה נצבת ליד וילון עשיר על בימה מוגבהת. כל הדמויות הן באורך מלא. קלוסטרמן כנראה צייר את הציור בתחילת 1698. לקלוסטרמן היו סכסוכים רבים עם שרה צ'רצ'יל ובעלה העיר: "הציור יצר לי יותר בעיות לפייס את אשתי מאשר להילחם בקרב". הסיפור מסופר על ידי הוראס וולפול.
גלריה

צ'ארלס סימור
ג'ורג' מונסון
ג'ון ברידגמן
הנסיך ג'ורג' דוכס קמברלנד
סמיואל פיפס
דורותי מנסון
משפחת ג'ון צ'רצ'יל
הערות שוליים

↑  "Closterman, John" . Dictionary of National Biography. London: Smith, Elder & Co. 1885–1900.
↑  Closterman, John (1660–1711), history and portrait painter, Oxford Dictionary of National Biography (באנגלית)
↑  H. Walpole (ed. R.N. Wornum), Anecdotes of Painting in England, with Some Account of the Principal Artists, 3 vols (Henry G. Bohn, London 1849), II, pp. 606-07
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb14802545x (data)  GND: 129497762  ISNI: 0000 0001 1649 1527  LCCN: nr99035223  NLA: 36521755  NTA: 131769634  RKD: 17309  SUDOC: 136478255  Trove: 1270505  ULAN: 500018515  VIAF: 892148947846154950006   WorldCat (עם VIAF): 892148947846154950006
ג'ון וסטברוק הורנבק

| --- | --- |
 לידה:  24 בינואר 1804 Montague Township, ארצות הברית 
 פטירה:  16 בינואר 1848 (בגיל 43) אלנטאון, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 השכלה:  יוניון קולג' 
 מפלגה:  המפלגה הוויגית 
 
ג'ון וסטברוק הורנבק (באנגלית: John Westbrook Hornbeck;‏ 24 בינואר 1804 – 16 בינואר 1848) היה פוליטיקאי אמריקאי, שכיהן כחבר המפלגה הוויגית בבית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס השישי של מדינת פנסילבניה.
ביוגרפיה

הורנבק נולד בעיירה מונטגיו שבניו ג'רזי בשנת 1804. הוא למד תואר ראשון במשפטים ביוניון קולג' שבמדינת ניו יורק, וסיים שם את לימודיו ב-1827. הוא התקבל למשרד עורכי דין בפנסילבניה בשנת 1829, והחל לעבוד בעיר אלנטאון, בשנת 1830. כיהן בתור סגן התובע הכללי של מחוז ליהיי שבפנסילבניה בין השנים 1836–1839.
בשנת 1847, נבחר לקונגרס ה-30 של ארצות הברית מטעם המפלגה הוויגית, ועבד שם עד מותו ב-1848. כשנפטר, החליפו סמואל אוגוסטוס ברידג'ס. בקונגרס, כיהן כיושב ראש הוועדה האחראית על העסקים בארצות הברית. הורנבק נפטר ב-16 בינואר 1848 ונקבר בבית הקברות באלנטאון.
הערות שוליים

1 2 3  The Political Graveyard: Index to Politicians: Hornaday to Hortman, politicalgraveyard.com
| --- | --- |
בקרת זהויות :  US Congress: H000790 
ערך זה הוא קצרמרבנושא פוליטיקאים ובנושא אמריקאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
בנג'מין אבוט דיקסון

| --- | --- |

דיקסון, בימי לימודו בווסט פוינט
 לידה:  18 בדצמבר 1897 ספרינגפילד, מסצ'וסטס, ארצות הברית ארצות הברית
 פטירה:  14 בפברואר 1976 (בגיל 78) דבון, פנסילבניה, ארצות הברית ארצות הברית
 מקום קבורה:  בית הקברות וסט פוינט 
 מדינה:  ארצות הברית 
 כינוי:  "דיקסון הנזיר"
 השכלה:  האקדמיה הצבאית של ארצות הברית 
 בן או בת זוג:  Eleanor Shaler 
 השתייכות:  הצבא האמריקני צבא ארצות הברית
 תקופת הפעילות:  מ-1916
 דרגה:   קולונל
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם השנייה
 עיטורים
  מדליית השירות המצוין   לב הארגמן   כוכב הארד
 
בנג'מין אבוט דיקסון (באנגלית: Benjamin Abbott Dickson;‏ 18 בדצמבר 1897 - ‏ 14 בפברואר 1976) היה קולונל בצבא ארצות הברית, אשר שימש כקצין מודיעין במהלך מלחמת העולם השנייה. התפרסם בעיקר כמי שחזה את מתקפת הפתע הגרמנית שהחלה את הקרב על הבליטה.
ביוגרפיה

דיקסון נולד בספרינגפילד, מסצ'וסטס לטרייסי קמפבל דיקסון ואיזבלה קנדריק דיקסון (לבית אבוט) ב-18 בדצמבר 1897. אביו, טרייסי, היה בריגדיר בצבא ארצות הברית. לדיקסון היה אח גדול אחד, טרייסי קמפבל דיקסון ג'וניור, שהיה גם הוא קצין בצבא ארצות הברית. בנג'מין דיקסון המשיך את המסורת המשפחתית, וב-1916 החל ללמוד באקדמיה הצבאית וסט פוינט. בתקופה זו, זכה דיקסון לכינוי "הנזיר" שדבק בו עד סוף הקריירה הצבאית שלו.
ב-1918 הוא סיים את לימודיו והוצב בגבול מקסיקו. לאחר מכן נשלח לרוסיה כדי לסייע לחלץ חיילים צ'כים שנותרו בארץ לאחר סיום מלחמת האזרחים הרוסית. לאחר שובו מרוסיה, החל ללמוד במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס והשלים תואר בהנדסת מכונות. באוקטובר 1940 הוא חזר לשירות פעיל, ועם כניסתה של ארצות הברית למלחמת העולם השנייה, הוא מונה לקצין המודיעין הראשי של הגנרל עומר בראדלי. הוא נלווה אל בראדלי במהלך המערכה בתוניסיה, ועד מהרה נודע כאיש מודיעין יעיל ויסודי. באחת הפעמים הוא נפצע כאשר יצא בעצמו לאסוף מידע בחזית. כמו כן, הוא היה אחד הקצינים האמריקניים הבודדים שהייתה להם גישה לשידורי אולטרה בבלצ'לי פארק. מנגד, הוא נודע גם כרואה שחורות וזהיר יתר על המידה.
באוגוסט 1944 הועבר בראדלי לפקד על קבוצת הארמיות ה-12, ודיקסון הועבר לשרת את קורטני הודג'ס שמונה כמחליפו בתפקיד הארמייה הראשונה. תחת פיקודו של הודג'ס, הוא השתתף בקרבות בחזית המערבית. בדצמבר 1944, האמינו מרבית הגנרלים של בעלות הברית שהצבא הגרמני הובס הלכה למעשה, וכניעתה של גרמניה היא עניין של זמן ותו לא. דיקסון, יחד עם עמיתו הבריטי קנת סטרונג, האמינו שלצבא הגרמני נותרו עתודות גדולות, והם ינצלו אותם בקרוב לצורך מתקפת נגד גדולה במערב. ב-10 בדצמבר הגיש דיקסון את דו"ח "אומדן מודיעין G-2 מס' 37" אשר בו הזהיר מפני המתקפה הקרבה. הדו"ח זכה להתעלמות. ב-14 בדצמבר הגיש דיקסון דו"ח נוסף אשר בו חזר והזהיר מפני המתקפה הקרבה, ואף הצביע על מיקומה - יער הארדנים. לאחר מכן, יצא לחופשה בפריז כדי לחגוג את יום הולדתו. יומיים לפני כן, ב-16 בדצמבר פתחו הגרמנים במתקפה שהפכה לקרב על הבליטה. כשנודע לדיקסון על כך, הוא עזב את פריז ומיהר חזרה לחזית.
דיקסון המשיך לשרת בחזית המערבית עד סיום המלחמה. הוא עזב את הצבא ב-19 בנובמבר 1945. לאחר פרישתו, הוא התגורר בביתו שבדבון, פנסילבניה, עד מותו ב-14 בפברואר 1976.
בסרט "יום לפני הכניעה", דיקסון מכונה דניאל קיילי, והוא מגולם בידי הנרי פונדה.
בנג'מין ביילר

בנג'מין פרנקלין ביילר (באנגלית: Benjamin Franklin Bailar;‏ 21 באפריל 1934 – 20 בפברואר 2017) היה המנהל הכללי של דואר ארצות הברית מפברואר 1975 ועד מרץ 1978. הוא החליף בתפקידו את א. ט. קלסן. קודם לכן הוא היה עוזר בכיר למנהל הכללי של הדואר, הפקיד הפיננסי הראשי וסגן המנהל הכללי של הדואר.
קורות חייו

בנג'מין ביילר נולד בשמפיין, אילינוי. הוא התחנך בבתי הספר המקומיים שבעירו ולמד באוניברסיטת קולורדו. לאחר סיום לימודיו ב-1955 הוא התגייס לצי ארצות הברית ושירת כקצין אספקה. לאחר שחרורו מהשירות הוא למד לימודי תואר שני במנהל עסקים באוניברסיטת הרווארד, שם הוא סיים את לימודיו ב-1959.
קריירה

ב-16 בפברואר 1975 מונה ביילר לתפקיד המנהל הכללי של דואר ארצות הברית. כמי שהיה בעל רקע בפיננסים ובניהול, הוא ניסה לחזק את הבסיס הכלכלי של שירות הדואר של ארצות הברית. תחום האחריות העיקרי שלו בתפקידו היה להבטיח שהארגון הממשלתי העצמאי למחצה יוכל לממן את פעילותו מהכנסותיו. ביילר דאג בעיקר לאיכות שירות הדואר ולתעריפי השירות. אחת מההוצאות המשמעותיות של השירות הוא שכר העבודה, וביילר נודע בעיקר בשל המשא ומתן שניהל עם העובדים על חוזה עבודה של 11 שעות, זאת כדי למנוע שביתה של עובדי הדואר המאוגדים ב-1975. הוא גם פעל להעלאת התעריפים לדברי דואר מדרגה ראשונה ל-13 סנט, ניהל דיונים עם ה-CIA בנוגעי למעקב אחר דברי דואר, וקיצץ בעלויות הדואר, תהליך שהוביל להורדת תעריפי הדואר באזורים הכפריים.
לאחר פרישתו

בנוסף לכהונתו כמנהל הכללי של הדואר, עבד ביילר בחברת הנפט הקונטיננטלית, בחברה האמריקאית לפחיות ובחברת הגבס האמריקאית. הוא שימש כחבר במועצות המנהלים של כמה חברות, בנקים, מוסדות חינוכיים ומוסדות ללא כוונת רווח. ב-1987 הוא התמנה כדקאן וכפרופסור בבית הספר למנהל עסקים על שם ג'סי ה. ג'ונס באוניברסיטת רייס. ביילר הוביל את המוסד, שהיה אז בראשית דרכו, לצמיחה וליציבות עד לפרישתו ב-1997.
בדצמבר 2006 מונה ביילר על ידי המנהל הכללי של הדואר ג'ון פוטר כחבר בוועד המייעצת האזרחית לבולי דואר (אנ') של שירות הדואר. ביולי 2014 הוא פרש מהוועדה במחאה על הנפקת יתר של בולים בעלי עיצוב מסחרי.
בנג'מין ביילר נפטר בלייק פורסט אילינוי ב-20 בפברואר 2017, בגיל 82. הוא נטמן בכנסייה הפרסביטריאנית הראשונה של לייק פורסט, אילינוי.
הערות שוליים

↑  Hugh Davis (August 11, 1977). "Carriers' Wives Grill Mail Chief". Spokane Daily Chronicle.
↑  McAllister, Bill (August 25, 2014). "Former PMG quits CSAC; questions its value". Linn's Stamp News. Archived from the original on August 10, 2014.
↑  Benjamin Bailar, 1934 - 2017, Chicago Tribune.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1200642694  ISNI: 0000 0000 3250 3826  LCCN: n93060864  NARA: 10575070  SNAC: w6bq2xgc  VIAF: 9057727   WorldCat (עם VIAF): 9057727
ברוקלין בקהאם

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  4 במרץ 1999 (בן 25) לונדון, אנגליה, הממלכה המאוחדת 
 שם לידה:  Brooklyn Joseph Beckham 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 השכלה:  בית הספר החדש לעיצוב ע"ש פרסונס  Fine Arts College 
 תקופת הפעילות:  מ-2014 
 השקפה דתית:  נצרות, יהדות 
 בן או בת זוג:  ניקולה פלץ (9 באפריל 2022–?)   ניקולה פלץ (אוקטובר 2019–9 באפריל 2022) 
 
ברוקלין ג'וסף פלץ-בקהאם (באנגלית: Brooklyn Joseph Peltz-Beckham; נולד ב-4 במרץ 1999) הוא איש תקשורת אנגלי ודוגמן לשעבר. הוא בנם הבכור של כדורגלן נבחרת אנגליה לשעבר דייוויד בקהאם והזמרת האנגלייה שהפכה לאייקון אופנה ויקטוריה בקהאם.
ביוגרפיה > ראשית חייו

בקהאם נולד בבית החולים פורטלנד בלונדון, הוא בנם של דייוויד בקהאם וויקטוריה בקהאם. לעיתים קרובות מדווחים שהוא נקרא ברוקלין משום שנולד בברוקלין, ניו יורק. עם זאת, לפי האוטוביוגרפיה של אמו משנת 2001, ״Learning to Fly״, היא ובעלה פשוט אהבו את השם. אמו נזכרה שרק לאחר שבחרה את השם הם "הבינו כמה זה מתאים, כי היא הייתה בניו יורק כשהיא גילתה שהיא בהריון והמקום אליו הגיע דייוויד אחרי המונדיאל ".
בקהאם בילה את ילדותו במדריד ובלוס אנג'לס, בזמן אביו שיחק בריאל מדריד ובלוס אנג'לס גלאקסי. יש לו שלושה אחים צעירים יותר: האחים רומיאו בקהאם, קרוז דייוויד ואחותו הארפר סבן. בדצמבר 2004, ברוקלין ורומיאו הוטבלו במשותף בקפלה פרטית בשטח אחוזת הרטפורדשייר של הוריהם. הסנדקים שלו היו אלטון ג'ון, דייוויד פורניש ואליזבת הרלי.
בקהאם סיפר שבגיל 15 הוא עבד במשמרות סוף שבוע בבית קפה במערב לונדון. בקהאם שיחק באקדמיה של Arsenal FC, אך עזב ב-2015 לאחר שלא קיבל מלגה.
ביוגרפיה > קריירה > דוגמנות

בקהאם החל לדגמן באופן מקצועי בשנת 2014, והופיע במאמרי מערכת ובשערים של ווג סין, מיס ווג, Interview, L'Uomo Vogue, T:The New York Times Style Magazine ו-Dazed Korea. הוא צולם על ידי ברוס ובר, טרי ריצ'רדסון, דניאל ג'קסון ואלסדיר מקללן.
בקהאם היה משגרירי חברת הסמארטפונים הסינית "וואווי" ("Huawei") שנבחר להשתתף בקמפיין הפרסומי שלה לדגם ה-Honor 8, לצידם של סקרלט ג'והנסון, קרלי קלוס והנרי קאוויל.
ב-2016, בגיל 16, בקהאם דגמן בקמפיין עבור ברברי, בכיכובם של הדוגמניות בן ריס, קארוול קונדואה, אליזה תומאס, ליב מייסון פירסון ומדי דמיין. העסקתו של בקהאם לקמפיין ספגה ביקורת מצד כמה צלמים בולטים. כריס פלויד כינה את ההחלטה של בורברי להעסיק את בקהאם "זילות בצילום" ו"נפוטיזם צרוף", בעוד צלם האופנה ג'ון גוריגן כינה זאת דוגמה ל"מעט אי צדק בהרבה תחומים" בתעשייה.