stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מפקורה
הערות שוליים

↑  יורם קניוק, Commander of the Exodus, הוצאת Grove Press שנת 2001, ע' 161.
↑  בדיעבד, היה זה ימים ספורים לפני הדחתו של אנטונסקו מהשלטון.
↑  עדויות שונות מזכירות בין 315-380 מעפילים.
↑  מבוקשים 5 ניצולי הספינה מפקורה, הצופה, 5 באוקטובר 1960
↑  קוטאש, שמואל (ג'ורג), באתר יזכור
↑  ראו:ISRO-PRESS סוגיות היסטוריות - "הטרגדיה של מפקורה: כמה שאלות היסטוריות" (ברומנית).
↑  מידע על הצוללת, באתר uboat. (באנגלית)
↑  עדות של צבי סגל; סיפור דומה סופר על ידי הרב חיים דרוקמן על עצמו; בש, דויד (דונדי), אתר יזכור; "סבתא, ספרי לי על חייך!"
↑  שמות רחובות בירושלים, באתר עיריית ירושלים.
↑  גן "אנית מפקורה", אתר ראשונים
↑  פנים חדשות לגן מפקורה הוותיק, באתר עיריית בת-ים. (הקישור אינו פעיל, 24 ביולי 2017)
↑  סיפורו המדהים של ברוך וינד, באתר "אשדוד 10", 15 באפריל 2015
↑  מרב יודילוביץ', פורסמה רשימת הפרוייקטים התיעודיים שזכו בתמיכת הקרן החדשה, באתר ynet, 11 בינואר 2004
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007502609205171  LCCN: no97059950   WorldCat (עם LCCN): no97-059950
משה כרייף

הרב משה כרייף (כ'רייף) (נפטר קודם שנת תרי"א), היה מחכמי תוניס באמצע שנות ה'ת"ק. מחבר ספר "באר משה" על מסכת נזיר.
קורות חייו

היה תלמידם של רבי יצחק לומברוזו ורבי צמח צרפתי. למד בחברותא עם הרב דוד בונאן מחבר שו"ת "די השב", שלאחר פטירתו הדפיס את ספרו על מסכת נזיר, גם אביו הרב יצחק בונאן מזכיר חידושים מהרב משה כרייף בספרו "אהלי יצחק".
לא היו לו בנים כי אם תשע בנות, אחד מחתניו היה רבי יצחק חי הכהן יצחקי ראש אב בית דין תוניס בשנים תקס"א-תקס"ד (חידושים ממנו נדפסו בסוף ספרו של רבי משה כרייף על מסכת נזיר), אבי רבי אברהם הכהן יצחקי בעל "משמרות כהונה" ורבי יהודה הכהן יצחקי מחבר ספר "בני סמיכי" (נדפס בסוף ספרו של רבי משה כרייף על מסכת נזיר).
יצירתו התורנית

חיבורו באר משה על מסכת נזיר נדפס בליוורנו בתחילת שנת תרי"ב, על ידי תלמידו רבי דוד בונאן. נדפס שנית בשנת תשנ"א על ידי "ישיבת חברת לימוד התלמוד", גבעת-אולגה חדרה. ספרו זה מובא רבות בספרי המפרשים על מסכת זו, והגהות מתוך הספר נדפסו במהדורת הש"ס של הוצאת עוז והדר. חלקים נוספים מחיבורו "באר משה" על רוב הש"ס נמצאים בכתב יד. חלק מהחיבור על מסכת סוכה נדפס בקובץ "מקבציאל" גיליון י"ט, על ידי הוצאת אהבת שלום. בספר חיים לישראל לרב חיים דוד גיג' [גז] (מחכמי תוניס, נפטר בשנת ה'תרנ"ג) מביא הרבה מחידושיו אלו שהעתיק מכתב ידו ומפלפל בדבריו.
קונטרס על עניין מצווה הבאה בעבירה, נדפס בקובץ מקבציאל גיליון י"ט.
לקריאה נוספת

מלכי תרשיש - אנציקלופדיה לחכמי תוניס וג'רבה, בערכו.
אנציקלופדיה ארזי הלבנון - לחכמי ספרד והמזרח, בערכו.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987012463777105171  VIAF: 10169628124582860394   WorldCat (עם VIAF): 10169628124582860394
הערות שוליים

↑  ראה דיון בזה בקובץ אור תורה גיליון תר עמוד תסד
↑  חידוש מספר באר משה על מסכת מעילה מוזכר על ידי הרב בן ציון דיעי בקובץ כתר תורה שנה א סוף סימן מה
משפט בלזן

הגימנסיה בה נערך המשפט.
משפט בֶּלזֶן (Belsen) הוא שמה של סדרת משפטים אשר ערכו שלטונות הכיבוש של בעלות הברית נגד בכירים ובעלי תפקיד בשלטון גרמניה הנאצית לאחר סוף מלחמת העולם השנייה.
משפט בלזן נערך בלינבורג, סקסוניה התחתונה, גרמניה בשנת 1945. הנאשמים היו גברים ונשים מיחידות האס אס ופקידים שעבדו במחנות ריכוז שונים, בייחוד באוושויץ ובברגן-בלזן.
המשפט הראשון עורר עניין רב בעולם. הציבור הרחב שמע לראשונה עדות ישירה מהאחראים לרצח ההמוני שהתרחש במחנות ההשמדה שבמזרח אירופה. משפטים נוספים שנערכו לאחר המשפט הראשון באותו המקום מכונים גם הם "משפט בלזן".
המשפט הראשון שנערך נקרא באופן רשמי "המשפט של יוזף קרמר ו-44 אחרים". המשפט החל בגימנסיה שבלינבורג ב-17 בספטמבר 1945.
הנאשמים היו 45 חברי וחברות אס אס לשעבר וקאפואים ממחנות הריכוז ברגן-בלזן ואושוויץ. אחד מן הנאשמים היה יוזף קרמר שהיה מפקד המחנה באושוויץ ולאחר מכן בברגן-בלזן. מתוך שאר הנאשמים, 12 היו קאפואים, 16 חברות אס אס ו-16 חברי אס אס.
המשפט ארך 54 ימים. כל הנאשמים טענו כי אינם אשמים. ב-17 בנובמבר בית המשפט דן 11 מן האשמים למוות בתלייה, 18 אשמים למאסר של 15 שנה בכלא, ו-14 זוכו בחנינה בעקבות תחנונים וערעורים. משפטי מאסר רבים התקצרו בצורה ניכרת, ועד 1955 שוחררו כל הנידונים למאסר.
רשימת אנשי האס אס אשר נמצאו אשמים

(א'= אשם בפשעים באושוויץ, ב'= אשם בפשעים בברגן-בלזן)
| שם | גזר דין |
| --- | --- |
יוזף קרמר (א, ב): מוות, הוצא להורג ב-13 בדצמבר 1945
פריץ קליין (א, ב): מוות, הוצא להורג ב-13 בדצמבר 1945
פטר ויינגרטנר (א, ב): מוות, הוצא להורג ב-13 בדצמבר 1945
פרנץ הסלר (א): מוות, הוצא להורג ב-13 בדצמבר 1945
קארל פרנצ'יו (ב): מוות, הוצא להורג ב-13 בדצמבר 1945
אנסגר פיקן (ב): מוות, הוצא להורג ב-13 בדצמבר 1945
פרנץ שטופל (ב): מוות, הוצא להורג ב-13 בדצמבר 1945
וילהלם דור (ב): מוות, הוצא להורג ב-13 בדצמבר 1945
אירמה גרזה (א, ב): מוות, הוצאה להורג ב-13 בדצמבר 1945
אליזבת פולקנראת (אנ') (א, ב): מוות, הוצאה להורג ב-13 בדצמבר 1945
יוהנה בורמן (א): מוות, הוצאה להורג ב-13 בדצמבר 1945
אוטו קולסה (ב): 15 שנה, שוחרר ב-7 במאי 1955
היינריך שריירר (א): 15 שנה, שוחרר ב-3 בספטמבר 1950
הרטה אהלרט (ב): 15 שנה, שוחררה ב-7 במאי 1953
אילזה פורסטר (ב): 10 שנים, שוחררה ב-21 בספטמבר 1951
הרטה בוטה (ב): 10 שנים, שוחררה ב-21 בספטמבר 1951
איירין השקה (ב): 10 שנים, שוחררה ב-21 בספטמבר 1951
גרטרוד סאואר (ב): 10 שנים, שוחררה ב-21 בספטמבר 1951
אנה המפל (ב): 10 שנים, שוחררה ב-21 באפריל 1951
גרטרוד פייסט (ב): 5 שנים, שוחררה ב-11 באוגוסט 1949
פרידה וולטר (ב): 3 שנים, שוחררה ב-16 בנובמבר 1948
הילדה ליסיביץ' (ב): שנה, שוחררה ב-16 בנובמבר 1946
תגובת הציבור

משפט בלזן עורר עניין תקשורתי רב. יותר מ-100 נציגויות תקשורת ברחבי העולם דיווחו לאורך כל התפתחויות המשפט. דרך התקשורת והתיעוד בתמונות ובווידאו של מה שהתרחש במחנות אשר פורסם, העולם כולו התוודע לא רק לאלפי המיתות מרעב וממחלות בברגן-בלזן, אלא גם לרצח ההמוני המתוכנן שהתרחש באוושויץ בירקנאו, בעקבות עדויותיהם של הנאשמים, אשר תיארו את תהליך הסלקציה ואת השימוש בתאי גז ובמשרפה.
ראו גם

משפטי נירנברג הנוספים
| עשיית דין בנאצים ובעוזריהם |
| --- | --- | --- |
| משפטי אישים | משפטי נירנברג • משפט אייכמן • משפטי נירנברג הנוספים • משפט הרופאים בגרמניה • משפט מילך • משפט השופטים בגרמניה • משפט פוהל • משפט פליק • משפט אי גה פארבן • משפט בני הערובה • משפט RuSHA • משפט האיינזצגרופן • משפט קרופ • משפט השגרירים • משפט הפיקוד העליון • משפט טבח מלמדי |  |
| משפטי אנשי מחנות | משפט בלזן • משפט אושוויץ הראשון • משפט אושוויץ השני • משפטי מינסק • משפטי טרבלינקה • משפטי חלמנו • משפט סוביבור • משפט בוכנוואלד • משפטי מיידנק • משפט בלז'ץ • משפטי שטוטהוף • משפטי דכאו • משפטי מאוטהאוזן • משפט פלוסנבירג • משפט מילדורף • משפט דורה-מיטלבאו |  |
| אחר | חוק לעשיית דין בנאצים ובעוזריהם • המשרד המרכזי לחקירת פשעי הנאצים  |  |
פורטל מלחמת העולם השנייה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007558748805171  LCCN: sh95007326
משה דרעי

ערך זה עוסק במשורר קראי ממצרים. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
משה בן אברהם דרעי היה רופא ומשורר עברי יהודי-קראי מפורסם בן המאה ה-12. נחשב לגדול המשוררים הקראים של כל הזמנים.
קורות חיים

משה בן אברהם דרעי נולד באלכסנדריה בתקופה הפאטמית המאוחרת למשפחה שמוצאה מדרעא שבמרוקו. מכתביו עולה שלא היה קראי מלידה, אלא הצטרף לזרם הקראי בנעוריו. הוא היה רופא במקצועו, ועבד חלק ניכר מחייו בקהיר. במהלך חייו ביקר לפחות פעם אחת בדמשק ועלה לרגל לירושלים, מסעות עליהן חיבר שירים.
למעלה מחמש מאות משיריו של דרעי השתמרו עד ימינו, רובם הגדול בעברית וחלקם בערבית יהודית. השירים השתמרו כחלק מדיוואן גדול ונספח שלו שהורכבו כנראה על ידי דרעי עצמו. השלמת הדיוואן מתוארכת באופן מקובל לשנת 1163. דרעי הכיר את יצירתם של משוררי ספרד בני זמנו, בהם יהודה הלוי, יהודה אלחריזי, שלמה אבן גבירול ואלעזר הבבלי, והיה מראשוני המשוררים העבריים במזרח המוסלמי אשר אימצו את סגנון השירה האנדלוסי. הוא יוצא דופן בקרב המשוררים הקראים בכך שכתב לצד שירה ליטורגית (פיוטים) גם שירת חול, כולל שירי אהבה, שבח ויין. בנוסף חיבר קינות, חידות, סאטירה, שירים דו-לשוניים (בעברית וערבית יהודית) וכן מיוחסת לו יצירה אחת מסוג מקאמה.
בקרב הקהילה הקראית השתמרה הערצה כלפיו גם לתוך העת המודרנית, ובשנת 1932 הוחלט לקרוא על שמו את בית הכנסת המרכזי והמפואר של הקהילה בשכונת אלעבאסיה בקהיר.
יצירתו בדפוס

משה בן אברהם דרעי, משורר יהודי במצרים הפאטימית : שירי משה דרעי בעברית / ערוך ומוגה על פי כתבי-יד ודפוסים עם השלמות, שנויי נוסח, ביאורים ומבוא בידי יהודה ליב וינברגר, טוסקלוסה : אוניברסיטת אלבמה, תשנ"ח 1998.
הערות שוליים

↑  החוקר שמחה פינסקר בספרו "לקוטי קדמוניות" (כרך א', תר"ך - 1860, עמ' 46–105) כתב כי דרעי חי במאה התשיעית, אך כיום מקובלת הסברה שחי ופעל במחצית השנייה של המאה ה-12.
↑  נתן שור, תולדות הקראים, ירושלים: מוסד ביאליק, 2003, עמ' 82.
↑  ד"ר אורי מלמד, האקדמיה ללשון העברית., הרצאתו של ד"ר אורי מלמד, בנושא משה בן סעדיה דרעי, באתר https://www.youtube.com/watch?v=ihgHPr8djGU
↑  ישראל דוידסון ייחס לדרעי מקאמה בשם "מחברת נא אמון ומצרים" ופרסם את חלקה בקובץ "מדעי היהדות" (כרך ב', 1928, עמ' 300–308). חיים שירמן חלק על ייחוסה של המקאמה לדרעי.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007260384205171  BIBSYS: 60538  BnF: cb136075658 (data)  GND: 122696913  ISNI: 0000 0001 2133 9116  LCCN: no94033276  NTA: 202855996  SUDOC: 181862530  VIAF: 56189830   WorldCat (עם VIAF): 56189830
מרכז מסה

הנקודה בה צעצוע זה מוחזק היא מרכז המסה שלו, מה שגורם לשיווי משקל על האצבעות
בפיזיקה ובמכניקה, מרכז המסה (או מרכז כובד) של גוף או מערכת גופים הוא נקודה במרחב המהווה את הממוצע משוקלל של מיקום המסה במערכת.
ניתן לחשב חישובים מסוימים במכניקה תוך הפשטה של המערכת, כאילו הגוף או מערכת הגופים הם גוף נקודתי הנמצא בנקודת מרכז המסה וכל המסה של המערכת מרוכזת שם. הנחה זו מפשטת מאוד את החישובים, שכן אין צורך להתחשב בממדיו של הגוף, בצורתו או בכיווניות שלו ומתאימה לחישובים המסתמכים על חוקי התנועה של ניוטון לצורך חישוב התנועה הקווית של המערכת.
למרכז המסה תפקיד חשוב בתיאור של מכניקה של גוף קשיח, כלומר של גוף שאינו משנה את צורתו. את תנועתו של גוף קשיח ניתן לתאר כמורכבת מתנועה קווית של מרכז המסה, ומתנועה סיבובית של הגוף סביב ציר סיבוב העובר דרך מרכז המסה. הפעלת כוח על גוף קשיח יכולה להביא לתנועה קווית שלו ו\או לתנועה סיבובית שלו סביב מרכז המסה. בפרט, כח המופעל על ציר העובר דרך מרכז המסה לא יגרום לסיבוב של הגוף הקשיח. כהדגמה לכך, עצם הנמצא על נקודת משען בודדת ימצא בשיווי משקל אם מרכז המסה נמצא על אותו ציר אנכי כמו נקודת המשען (ראו בתמונה).
מרכז המסה משמש גם בתיאור כוח הכובד, אז הוא מכונה גם "מרכז הכובד". על פי חוק הכבידה של ניוטון,  F=G{{m_{1}m_{2}} \over r^{2}}, כוח הכבידה  F נמצא ביחס הפוך לריבוע המרחק בין הגופים  r^{2} כאשר  m_{1},m_{2} הם מסות הגופים. כיוון שהמרחק  r נמדד בין שתי נקודות, יש בעיה בהגדרת המרחק בין גופים שאינם נקודתיים. על מנת לפתור זאת, יש לדעת באילו נקודות במרחב יש לרכז את מסתו של כל גוף כך שתכונות המערכת לא ישתנו. נקודות אלו הן מרכזי המסות, ועל פיהן ניתן לחשב את המרחק בין הגופים.
מקומו של מרכז המסה הוא פונקציה של המקום והמסה של כל הגופים המרכיבים את המערכת.
בתורת היחסות הפרטית מוחלף מושג זה במרכז האנרגיה שהוא מושג בעל משמעות דומה.
הגדרה מתמטית

מרכז המסה של אוסף בדיד של מסות נקודתיות  \ m_{i} הממוקמות בנקודות  {\vec {r}}_{i} מוגדר על ידי:
מרכז המסה של גוף רציף בעל צפיפות מסה  \rho ({\vec {r}}) מוגדר על ידי:
בכל מקרה מיקום מרכז המסה הוא ממוצע משוקלל של מיקום המסות המרכיבות את המערכת/הגוף.
דוגמאות

מרכז מסה של מערכת המורכבת משתי מסות  m_{1},m_{2} הנמצאות במרחק x זו מזו, נמצא על הקו המחבר בין שתי המסות, במרחק  {\frac {m_{2}}{m_{1}+m_{2}}}x מהמסה  m_{1} ובמרחק  {\frac {m_{1}}{m_{1}+m_{2}}}x מהמסה  m_{2}.
כאשר שתי המסות אינן שוות מרכז המסה קרוב יותר למסה הגדולה יותר ואילו עבור מסות שוות הוא נמצא בדיוק באמצע בין שתי המסות.
מרכז המסה של גוף יכול להיות מחוץ לגוף עצמו, לדוגמה מרכז המסה של שולחן יכול להיות מתחת לשולחן.
עבור גופים פשוטים בעלי צפיפות אחידה, מרכז המסה מתלכד עם המרכז הגאומטרי של הגוף, לדוגמה:
דיסקה (עיגול) - מרכז העיגול.
כדור - מרכז הכדור.
משולש - מפגש התיכונים.
שימושים > מכניקה

נוח להשתמש במערכת צירים שראשיתה ממוקמת במרכז המסה ונעה יחד איתו. זאת כיוון שמרכז המסה של מערכת נע בהשפעת כוחות חיצוניים בלבד, כלומר רק כוחות שמופעלים על המערכת מבחוץ משפיעים על תנועתו. כמו כן ניתן לפרק את האנרגיה הקינטית של מערכת לאנרגיה הקינטית של החלקים המרכיבים אותה יחסית למרכז המסה ועוד האנרגיה הקינטית של גוף נקודתי בעל המסה הכוללת של המערכת שנמצא במרכז המסה. במקרים בהם לא פועלים כוחות חיצוניים או פועל כח הגרביטציה בלבד, תנועת מרכז המסה פשוטה לחישוב. כך ניתן לדוגמה לפרק תנועה מורכבת של גוף צפיד לתנועה של מרכז המסה שלו וסיבוב של הגוף סביב מרכז המסה.
שימושים > אסטרונומיה

במערכת המורכבת משני גופים הנמשכים זה לזה על ידי כח הגרביטציה (כגון כוכב ולוויין), כל אחד מן הגופים נע במסלול אליפטי סביב מרכז המסה המשותף שלהם. כך למשל כדור הארץ נע במסלול אליפטי סביב מרכז המסה של כדור הארץ והשמש (ולא סביב השמש עצמה).
שימושים > תעופה

מיקום מרכז הכובד של מטוס משפיע על יציבות המטוס.
הטייס, המחזיק באחריות לבטיחות הטיסה, אחראי גם על ביצוע מתאים של פיזור הנוסעים והמטען בצורה שתאפשר למרכז הכובד להישאר בתוך טווח התנועה המותר שלו, על פי ספרות יצרן המטוס. לעיתים, הנושא באחריות זו הוא פקח העמסה.
נקודה נייטרלית - היא הנקודה הגאומטרית האחורית ביותר בה יכול להימצא מרכז הכובד של מטוס יציב סטטית. כלומר בהופעת הפרעה, המטוס ישאף לחזור למצב המקורי - למצב של איזון מחודש. מסומנת כ- Xn.
נקודת מגבלה קדמית - היא הנקודה הגאומטרית הקדמית ביותר בה יכול להימצא מרכז הכובד של מטוס בטיסה ישרה ואופקית בעילוי מקסימלי. מסומנת כ- Xn_{1}. תהליכים כמו סיבוב (רוטציה) במהלך המראה או תמרון מזיזים את המגבלה הקדמית לאחור.
ראו גם

מכניקה של גוף קשיח
שיווי משקל מכני
מרכז מסה של שני גופים
מרכז מסה של שולחן, נמצא מחוץ לשולחן עצמו
שני גופים (כוכב ולווין) מסתובבים סביב מרכז המסה שלהם.
דוגמה למומנט שנוצר עקב מיקום מרכז מסה
דוגמה לאופן חישוב מרכז הכובד בכלי טיס. חלקם משתמשים בנקודה הקדמית ביותר כנקודת הייחוס
משפחת קוקוריקו

| --- | --- |
 סוגה:  ילדים
 מדבבים בעברית:  עדן גמליאל, קים חוג'י, מאיה לבני גילן שחף, הדר שחף מעיין, מייה קדוש וגדי לוי
 ארץ מקור:  דרום קוריאה דרום קוריאה
 שפות:  קוריאנית
 מספר עונות:  1
 מספר פרקים:  52
 הפקה
 אורך פרק:  15 דקות
 שידור
 רשת שידור:  EBS Kids
 רשת שידור בישראל:  ערוץ לולי
 תקופת שידור בישראל:  2010
 קישורים חיצוניים
 דף התוכנית ב-IMDb
 
משפחת קוקוריקו (בקוריאנית: 치로와 친구들; בתרגום חופשי: צ'ירו וחברים) היא סדרת טלוויזיה דרום קוריאנית לילדים בהנפשה ממוחשבת. בדרום קוריאה הסדרה שודרה ב-EBS Kids ובישראל בערוץ לולי בשנת 2010. הסדרה בת עונה 1 ו-52 פרקים באורך 15 דקות.
שיר הפתיחה והסיום של התוכנית בדיבוב העברי בוצע על ידי עדן גמליאל, קים חוג'י ומאיה לבני.
עלילה

העלילה עוסקת במשפחת תרנגולים הכוללת אם ואב ושלושה ילדים לילדים קוראים: ציף ציף, מישמיש ומיקה. בכל פרק הם יעברו הרתפקה יחד עם חבריהם: חזי, נוני וזומי.
דמויות > משפחת קוקוריקו

ציף ציף: אפרוח צהוב, אחיהם של מישמיש ומיקה.
מישמיש: אפרוח צהוב מרכיב משקפיים שחורים, אחיהם של ציף ציף ומיקה.
מיקה: אפרוחה צהובה חובשת עניבת פרפר אדומה על ראשה, אחותם של ציף ציף ומישמיש.
מר וגברת קוקוריקו: שני תרנגולים לבנים, הוריהם של ציף ציף, מישמיש ומיקה.
דמויות > חבריהם של ציף ציף, מישמיש ומיקה

חזי: חזיר ורוד, חבר של ציף ציף, מישמיש ומיקה.
נוני: תנין ירוק, חבר של ציף ציף, מישמיש ומיקה.
זומי: קוף חום, חבר של ציף ציף, מישמיש ומיקה.
מדבבים

הדיבוב העברי הופק על ידי אסנת סדן ובוים על ידי גדי לוי.
| שם הדמות | מדבב\ת בעברית |
| --- | --- |
ציף ציף: עדן גמליאל
מישמיש: קים חוג'י
מיקה: מאיה לבני
מר קוקוריקו: גילן שחף
גברת קוקוריקו: הדר שחף מעיין
חזי: מייה קדוש
נוני: גדי לוי
זומי: גדי לוי
מפעל מלמ

לוגו המפעל\חטיבה
מפעל מלמ (ראשי תיבות של "מערכות לחימה משולבות") הוא מפעל של התעשייה האווירית לישראל. המפעל עוסק בתכנון, פיתוח, ייצור והרכבה של מערכות במסגרת חטיבת מט"ח (מערכות, טילים וחלל). מלמ מתמחה בייצור טילים, רקטות ומשגרי לוויינים. מנהל המפעל מתחילת 2017 הוא יעקב גליפת.
המפעל שוכן בבאר יעקב, חלקו המזרחי מהווה את הגבול בין רמלה לבאר יעקב, והעסיק בשנת 2007 מעל 1,100 עובדים.
היסטוריה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
בשנת 1997 פרצה במפעל שרפה גדולה, שגרמה לנזק רב.
מפעל מלמ היה למפעל הראשון בתעשיות הביטחוניות בישראל (בשנת 2004), שעבר הסמכה בתקן 17799-ISO לניהול אבטחת מידע. בנוסף, מלמ הוא הראשון בישראל אשר עמד בהצלחה במבחן CMMI Level 5 (הגבוה ביותר האפשרי) כבר בשנת 2005, בכל הקטגוריות.
לאור אסטרטגיה של התרחבות משמעותית בתחום הסייבר, זכה ביוני 2017 מלמ במכרז הטכנולוגי של משרד הביטחון. מדובר במכרז ה-IT הגדול בתולדות צה"ל, להעתקת תשתיות המחשוב של צה"ל ואיחודן למרכזי מחשוב באזור באר שבע, בהיקף של 600 מיליון ש"ח.
בפברואר 2021 פורסם כי מפעל מלמ החל בפיתוח "חץ 4" בשיתוף עם הסוכנות האמריקנית להגנה מפני טילים.
תחומי פעילות

על פי מצגת המתארת את פעילות המפעל משנת 2007 ונתונים שפורסמו, המפעל עוסק בפיתוח וייצור של:
מערכות טילים, כולל:
מערכת החץ ליירוט טילים בליסטיים
LORA - טיל קרקע-קרקע
Rampage - רקטה מתקנת מסלול אוויר-קרקע ישראלית מדויקת לטווח בינוני-ארוך, מיוצר בשיתוף עם תעש מערכות.
משגרי לוויינים ומכלולי חלל מסוג שביט
מערכות אימון ותחקור ובפרט מערכת "אהוד" (ACMI) לניטור ואימון טייסים
רשתות תקשורת נתונים
מערכת למניעת התנגשויות בין כלי טיס צבאיים לאזרחיים: מערכת CWS ‏(Collision Warning System)
מערכות שליטה ובקרה
מערכות לנטרול חסימות RF, כגון ADA
ראשי מפעל מלמ

| שם | תקופת כהונה | הערות |
| --- | --- | --- |
| דוד אמיר | 1967 - 1976 |  |
| עמוס ירדן | 1976–1978 |  |
| דב רביב | 1978–1991 | הורשע בלקיחת שוחד בעת ששימש כמנהל מפעל מלמ |
| עמוס סמואל | 1991–1992 |  |
| עובדיה הררי | 1992–1994 | חתן פרס ביטחון ישראל (פעמיים) ופרס ישראל, מנהל פרויקט הלביא |
| ישראל לבנת | 1994–1999 |  |
| יאיר רמתי | 1999–2006 | לימים ראש מנהלת חומה |
| אורי סיני | 2006–2012 |  |
| יואב תורג'מן | 2012–2017 | ב-2018 מונה למנכ"ל אלתא |
| יעקב גליפת | 2017–היום |  |
פרסים

בשנת 2014 המפעל, יחד עם צוות של אגף המודיעין, קיבל פרס ביטחון ישראל "על פיתוח ויישום טכנולוגיות מתקדמות ביותר המקנות יכולות חדשות יצירתיות ומהימנות. השימוש המבצעי ביכולות אלו מביא במישרין להישגים ערכיים מרחיקי לכת בתרומתם על ביטחון מדינת ישראל".
ביוני 2017 קיבל פרויקט חץ 3, שמלמ הקבלן הראשי שלו ובו מפותח הטיל, פרס ביטחון ישראל.
ביוני 2018 הוענק למפעל פרס ביטחון ישראל על פרויקט מסווג.
ראו גם

מנהלת חומה
הערות שוליים

↑  דרור מרום, ‏תע"א הקימה ועדת חקירה לבדיקת השריפה במפעל מל"מ בבאר יעקב, באתר גלובס, 8 באפריל 1997
↑  הוענק אות האיכות והמצוינות למפעל מל"מ של התעשייה האווירית, באתר הידען, 2008
↑  מלמ זכתה כקבלן ראשי בפרויקט, ותוכננה להפעיל כקבלני משנה את TGS (חברת בת של התעשייה האווירית) ואת ליידוס (לשעבר חטיבה בלוקהיד מרטין)
↑  הזוכות במכרז הענק של צה"ל בנגב: התעשייה האווירית, TSG וליידוס, באתר אנשים ומחשבים, 2017
↑  ניר טל, התעשייה האווירית תוביל את פרויקט העתקת מערך התקשוב של צה"ל, באתר כלכליסט, 26 ביוני 2017
↑  ישראל החלה בפיתוח "חץ 4" יחד עם הסוכנות האמריקנית להגנה מפני טילים, חדשות 0404
↑  IAI conducts operational firing trial of long-range artillery weapon system, באתר Naval-Technology
↑  בנובמבר 2017 סופקה מערכת אהוד חדישה לחיל האוויר הישראלי לטובת התרגיל הבינלאומי (הגדול ביותר שערכה ישראל מעולם) Blue Flag 2017 שנערך בישראל בהשתתפות חילות אוויר רבים
↑  התעשייה האווירית משיקה מערכת מצילת חיים למניעת התנגשויות בין כלי טיס צבאים לאזרחיים, באתר Israel Defense
הפתרון למניעת התנגשות מטוסים: מערכת חדשנית שתספק התראה טרום האירוע, באתר מעריב, נובמבר 2016
↑  תעשייה אווירית חושפת מערכת להתמודדות עם חוסמי GPS, באתר Israel Defense, ינואר 2017
↑  הדס מגן ודרור מרום, ‏חנינה לדב רביב, לשעבר מנהל ה"חץ", שהורשע בשוחד ומירמה, באתר גלובס, 18 בפברואר 1997
↑  עובדיה הררי, מנהל פרויקט "הלביא", נפטר
↑  הטיל שלא היה, באתר ynet, 20 בדצמבר 2007
↑  הדס מנור, ‏מינויים חדשים בתע"א: יאיר רמתי יחליף את אקהאוז כסמנכ"ל שיווק, באתר גלובס, 10 באפריל 2006
↑  מינויים חדשים של מנהלי מפעלים בתעשייה האווירית מהם שניים בתחומי החלל
↑  מיכל תוסיה-כהן, מנכל התעשייה האווירית מחליף את הצמרת הניהולית, באתר nrg‏, 29 ביולי 2012
↑    אודי עציון ואיתמר אייכנר, ‏מערכת אש, באתר "ידיעות אחרונות", 16 ביוני 2014 (הקישור אינו פעיל)
↑  פרס ביטחון ישראל למפתחי חץ 3, באתר ערוץ 7, יוני 2017
↑  יואב זיתון, פרס ביטחון ישראל לפרויקט גילוי המנהרות: "כמעט מדע בדיוני", באתר ynet, 26 ביוני 2018
מפרץ איסה

| --- | --- |

 מידע כללי
 על שם:  Ise Province 
 מיקום:  ים הפיליפינים 
 סוג:  מפרץ 
 מידות
 שטח:  1,738 קילומטר רבוע
 מידע נוסף
 נהר מזין:  קיסו, Anō River, Inabe River, Kaizō River, Sakanai River, Kumozu River, Mitaki river, Shōnai River, Ibi River, Nikkō River, נאגרה, Hori River, Suzuka River, Isuzu River, Miya River, Kushida River, Shin River, Seta River, בפסקה זו 7 רשומות נוספות שטרם תורגמו 
 מדינות באגן הניקוז:  יפן 
 קואורדינטות:  34°45′N 136°45′E﻿ / ﻿34.75°N 136.75°E﻿ / 34.75; 136.75
  (למפת יפן מוגדלת) טוקיו אוסקה סאפורו סנדאי ניאיגטה פוקואוקה נהה ד. קו.  צ. קו.  סין רוסיה ים יפן האוקיינוס השקט מפרץ איסה(למפת יפן רגילה) טוקיו אוסקה סאפורו סנדאי ניאיגטה פוקואוקה נהה ד. קו.  צ. קו.  סין רוסיה ים יפן האוקיינוס השקט מפרץ איסה
 
מִפְרַץ אִיסֶה (ביפנית: 伊勢湾) הוא מפרץ בחופו הדרומי של האי הונשו ביפן, השוכן בשפכם של שלושת נהרות קיסו, בין מחוז מיאה למחוז אאיצ'י. המפרץ נקרא על שם העיר איסה השוכנת לחופו.
עומקו הממוצע של המפרץ הוא 19.5 מ', כאשר העומק המקסימלי שלו הוא 30 מ'. רוחבו של פתח המפרץ הוא 9 ק"מ, והוא מחובר למפרץ מיקאווה הקטן ממנו באמצעות שתי תעלות: נקיאמה ומורוסאקי. המפרץ מתחבר לאוקיינוס השקט דרך תעלת אירקו, שעומקה נע בין 50 ל-100 מ'.
היסטוריה וסביבה

סביב מפרץ איסה התפתחה כלכלה של דיג, חוות פנינים, גידול אורז ותעשייה. נמל נגויה, הנמצא בחופו הצפוני של המפרץ, הוא נמל המסחר הגדול ביפן. על אי מלאכותי במפרץ הוקם ב-2005 נמל התעופה הבינלאומי צ'ובו סנטרייר.
לאחר מלחמת העולם השנייה תרם מפרץ איסה רבות לשיקומה המהיר של הכלכלה היפנית. אולם התרחבות מהירה זו הביאה עמה נזקים של זיהום, אשר השפיע על איכות המים, ויצירת מטמנות, שהפחיתו את מספר אדמות הגאות, אזורי גידול האצות ואזורים נוספים שהיו חיוניים לשמירת בית הגידול של הפלורה והפאונה המקומית. קירות ים שנבנו להגנה על האוכלוסייה האנושית, במיוחד לאחר הטייפון שפקד את אזור המפרץ בשנת 1959, ניתקו עוד ועוד אזורים מן הים הפתוח.
למפרץ איסה שלושה קווי העתק פעילים עם רעידות אדמה: העתק מפרץ איסה, העתק סוזוקה-אוקי והעתק שירוקו-נומה.
טייפון מפרץ איסה

ב-26 בספטמבר 1959 פקד טייפון את אזור מפרץ איסה וגרם להרס רב. 5,041 איש נהרגו או הוכרזו נעדרים, 38,921 נפצעו וכ-150,000 בתים נהרסו חלקית או לחלוטין. הנזק שהביא טייפון זה נאמד במעל 500 מיליארד ין. זוהי סופת הטייפון ההרסנית ביותר שנרשמה ביפן.
נווין סואן פוק

זהו שם וייטנאמי; שם המשפחה הוא . על פי הנוהג המקומי, יש להתייחס לאדם זה בשמו הפרטי, פוק.
נווין סואן פוק (בווייטנאמית: Nguyễn Xuân Phúc; נולד ב-20 ביולי 1954) הוא פוליטיקאי וייטנאמי, אשר כיהן כנשיא וייטנאם מ-5 באפריל 2021 עד להתפטרותו ב-17 בינואר 2023, שהתרחשה בשל פרשות שחיתות שונות. לפני כן כיהן כראש ממשלת וייטנאם בין השנים 2016–2021.
ביוגרפיה

נווין סואן פוק נולד ב-20 ביולי 1954 בדרום וייטנאם. אמו ואחיו פעלו בוייטקונג. אחותו נהרגה בהפצצות אמריקאיות במסגרת מלחמת וייטנאם בשנת 1965. בשנת 1966 נהרגה גם אמו. נווין סואן פוק ברח לצפון וייטנאם בשנת 1967. בשנים 1973–1978 למד ניהול במכללות שונות בווייטנאם. הצטרף למפלגה הקומוניסטית של וייטנאם בנובמבר 1983. נווין סואן פוק החזיק במשרות ניהול שונות במשרדי הממשלה. בשנים 2011–2016 כיהן כסגן ראש הממשלה ובאפריל 2016 נבחר לכהן כראש הממשלה.
משפט בלסיוס

במכניקת הזורמים, משפט בלסיוס הוא משפט המקשר בין פונקציית הפוטנציאל המרוכבת של זרימה פוטנציאלית דו-ממדית, לכוח אותו יחוש גוף מוצק המונח בתוך הזרימה. המשפט הוכח בשנת 1911 על ידי פול בלסיוס וקרוי על שמו. המשפט משמש לחישוב כוחות בשדה זרימה דו-ממדית ובפרט משמש להוכחת משפט קוטה–ז'וקובסקי המחשב את כוח העילוי המופעל על כנף הנעה במהירות קבועה.
ניסוח

זרימה פוטנציאלית דו-ממדית היא זרימה אידיאלית, בלתי דחיסה, הומגנית ואי רוטציונית. נתבונן בזרימה כזו בעלת צפיפות זורם  \rho , המתוארת על ידי פוטנציאל מרוכב  w(z)=w(x+iy) המקיים: u_{x}-iu_{y}={\bar {u}}={\frac {dw}{dz}}. גוף מוצק בזרימה כזו מוגדר על ידי לולאה  C כאשר מתקיים  \mathbf {u} \cdot {\hat {n}}=0 על  C. המשפט קובע שהכוח אותו יחוש הגוף נתון על ידי:
הוכחה

נבצע פרמטרזציה של  C באמצעות הפרמטר  s, ונציין ב- \theta (s) את הזווית בין ציר ה- x למשיק ל- C בנקודה  s. הכוח על אלמנט אינפינטיסמלי  \delta s הוא  \delta \mathbf {F} =(-\sin \theta ,\cos \theta )\ p\ \delta s ולכן מתקיים:  \delta {\bar {F}}=-p(\sin \theta +i\cos \theta )\delta s=-pie^{-i\theta }\delta s. מצד שני, על  C מתקיים : \mathbf {u} \cdot {\hat {n}}=-u_{x}\sin \theta +u_{y}\cos \theta =0\implies u_{x}=|u|\cos \theta ;u_{y}=|u|\sin \theta . ולכן  {\frac {dw}{dz}}=u_{x}-iu_{y}=|u|e^{-i\theta }.
משוואת ברנולי מקשרת בין הלחץ למהירות על קו זרם וקובעת ש:  -p={\frac {1}{2}}\rho |u|^{2}+c עבור קבוע כלשהו  c.  C הוא קו זרם ולכן מתקיים:
כעת:  \delta z=e^{i\theta }\delta s והאיבר הקבוע מתאפס כאשר מבצעים את האינטגרל על  C ולכן:
פרדוקס ד'אלמבר

עבור זרימה מציפה בכיוון ה- x מסביב לגליל בעל רדיוס  a שמרכזו בראשיות מתקיים:
לכן:
כאשר השוויון האחרון מתקבל לפי משפט השארית. כלומר קיבלנו שלא פועל כוח על גליל המוצב בזרימה מציפה, זאת בניגוד לתופעה הנצפית בניסוי ובה עצמים המונחים בזרימה מציפה חווים כוח גרר משמעותי ונסחפים. הניגוד בין התוצאה הנצפית בניסוי לתוצאה הנחזית מהתיאוריה הפוטנציאלית נקראת פרדוקס ד'אלמבר. פתרון של הפרדוקס הוצג על ידי פרנטל באמצעות תאוריית שכבת הגבול. לפי תיאוריה זו, בסמוך לגליל מתפתחת שכבות גבול טורבולנטית, בה כוחות הצמיגות הם משמעותיים והתיאוריה הפוטנציאלית לא מתקיימת. ביצוע החישוב כולל שכבת הגבול מאפשרת מציאת כוח הגרר המופעל על הגליל.
הערות שוליים

1 2  Acheson, D. J.,, Elementary fluid dynamics, Oxford: Clarendon Press, 1990, עמ' 140-141, ISBN 0-19-859660-X