צ'רנוביץ (מחוז)
היסטוריה

מחוז צ'רנוביץ נוצר ב-7 באוגוסט 1940 בעקבות הכיבוש הסובייטי של סרביה וצפון בוקובינה. המחוז אורגן מהחלק הצפון מזרחי של Ținutul Suceava, מממלכת רומניה, מצטרף לחלקים משלושה אזורים היסטוריים: החצי הצפוני של בוקובינה, החצי הצפוני של מחוז חוטין בבסרביה וחבל הרצה, שהיה חלק ממחוז דורוהוי, (כיום מחוז בוטושאני) של מולדביה.
בשנת 1775, שני מחוזות של מולדביה, שנודעו מאז כבוקובינה, סופחו על ידי המלוכה ההבסבורגית כחלק מהאימפריה האוסטרית והאיטרציה האחרונה שלה אוסטריה-הונגריה. בשנת 1812, מחצית אחת של מולדביה, שזכתה עד אז לכינוי בסרביה, סופחה על ידי האימפריה הרוסית. אזור הרצה נשאר במולדביה עד לאיחודו עם ולאכיה ב-1859, איחוד שב-1881 הפך לממלכת רומניה. ב-1918 התאחדו שני המחוזות בוקובינה ובסרביה עם ממלכת רומניה.
הכיבוש הסובייטי החל ב-28 ביוני 1940. בנוסף לבסרביה, דרשה ברית המועצות את צפון בוקובינה כפיצוי על כיבוש בסרביה על ידי רומניה בשנים 1918 עד 1940. אזור הרצה לא נכלל בדרישות שפנתה ברית המועצות לרומניה, אבל היה נכבש באותו זמן. רוב השטחים הכבושים אורגנו ב-2 באוגוסט 1940 כרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית של מולדובה, בעוד שהשאר, כולל מחוז צ'רנוביץ', שהוקם ב-7 באוגוסט 1940, נכללו ברפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית האוקראינית.
לאורך השנים 1940-1941 גורשו כמה עשרות אלפי בוקובינים לסיביר וקזחסטן, כ-13,000 מהם ב-13 ביוני 1941 בלבד. גירוש זה ואחר כך התבססו בעיקר על הבדל מעמדי חברתי, הוא כוון לאינטלקטואלים, אנשים שהועסקו בעבר על ידי המדינה, אנשי עסקים, אנשי דת, סטודנטים, עובדי רכבת. רוב הממוקדים היו רומנים אתניים, אבל היו גם נציגים רבים של עדות אחרות. מחאות האוכלוסייה הרומנית של בוקובינה שמצאה את עצמה תחת השלטון הסובייטי הביאו לפעולות תגמול סובייטיות חמורות, כולל בעלות אופי אתני. בחורף ובאביב 1941 פתחו הכוחות הסובייטים (NKVD) באש על קבוצות רבות של מקומיים שניסו לחצות את הגבול לרומניה (להרחבה ראו: טבח לונקה וטבח פאנטנה אלבה).
בין ה-17 בספטמבר ל-17 בנובמבר 1940, בהסכם הדדי בין ברית המועצות לגרמניה, הועברו לגרמניה 43,641 "גרמנים אתניים" מאזור צ'רנוביץ, אם כי סך האוכלוסייה הגרמנית האתנית הייתה רק 34,500, ומתוכם כ-3,500 לא נסעו לגרמניה. עם הגעתם לגרמניה, שלחה הממשלה הנאצית את רוב הגרמנים הלא-אתניים למחנות ריכוז. רק חלקם שוחררו לאחר מחאות ממשלת רומניה.
במהלך מלחמת העולם השנייה, כאשר האזור חזר לשליטת הממשל הרומני, הקהילה היהודית באזור נהרסה ברובה בעקבות הגירושים לגטאות ולמחנות ריכוז נאציים, שם מתו כ-60%. למרות המדיניות האנטישמית של ממשלת רומניה של יון אנטונסקו, ראש עיריית צ'רנוביץ', טריאן פופוביץ', זוכה כעת לכבוד באנדרטת יד ושם בישראל כאחד מחסידי אומות העולם, הציל כ-20,000 יהודים.
ב-1944, כאשר חזרו הכוחות הסובייטים לבוקובינה, ברחו תושבים רבים לרומניה, והתחדשו הרדיפות הסובייטיות, וכתוצאה מכך האזור התרוקן באופן קיצוני. במונחים דמוגרפיים, גורמים אלו מימי המלחמה ואחרי המלחמה שינו את ההרכב האתני של האזור. כיום מספר היהודים, הגרמנים והפולנים זניח, בעוד שמספר הרומנים ירד באופן ניכר.
הקהילות הרותניות בבוקובינה מתוארכות לפחות מהמאה ה-16. בשנת 1775, אוקראינים (רותנים) ייצגו כ-8,000 מתוך 75,000 אוכלוסיית בוקובינה. עד 1918, כתוצאה מהגירה של איכרים אוקראינים מהכפרים הסמוכים בגליציה ובפודוליה, היו למעלה מ-200,000 אוקראינים, מתוך סך של 730,000. רוב האוקראינים התיישבו בחלקים הצפוניים של בוקובינה. מספרם היה גדול במיוחד באזור שבין הנהרות הדניסטר ופרוט, שם הפכו לרוב. תהליך דומה התרחש בצפון בסרביה. לאורך ההיסטוריה של האזור לא היו עימותים בין עדתיים, בעוד שהעיר צ'רנוביץ הייתה ידועה בארכיטקטורה בסגנון גרמני, בחברה מטופחת מאוד ובסובלנות אתנית. עם זאת, היו מחלוקות אתניות קטנות מדי פעם. בשנת 1918 רצו אוקראינים רבים בבוקובינה להצטרף למדינה אוקראינית עצמאית. לאחר תקופה ראשונית של חינוך חינם בשפה האוקראינית, בסוף שנות העשרים של המאה ה-20 ניסו השלטונות הרומניים להעביר את כל החינוך לשפה הרומנית.
בשנים 1940-1941, פעולות התגמול הסובייטיות היו מסיביות יותר בחלקים של מחוז צ'רנוביץ שבהם שלטו הרומנים; אולם כאשר, לאחר 1944, עלתה ההתנגדות האנטי-סובייטית האוקראינית, הרומנים והאוקראינים נלחמו לצדם נגד ה-NKVD.
כאשר ברית המועצות התמוטטה, מחוז צ'רנוביץ, אז חלק מה-SSR האוקראינית, הפך לחלק מאוקראינה העצמאית החדשה (24 באוגוסט 1991). יש לה רוב אתני אוקראיני. במשאל העם ב-1 בדצמבר 1991 תמכו 92% מתושבי מחוז צ'רנוביץ בעצמאות אוקראינה, תמיכה רחבה של אוקראינים ורומנים כאחד.