הפאנל הבין-ממשלתי לשינוי האקלים
דו"חות הפאנל > דו"ח הערכה רביעי: 2007

ב-10 בפברואר 2007 אישרה מליאת ה-IPCC את התקציר למקבלי החלטות של הדוח. כותרת המסמך הייתה: "שינויי האקלים 2007: הבסיס המדעי הפיזיקלי". תרומתה של קבוצת העבודה המהווה חלק מדוח ההערכה הרביעי של הפאנל הבין ממשלתי לשינויי האקלים.
להלן עיקרי ממצאי הדו"ח:
אם ריכוזי גזי החממה באטמוספירה יכפיל את עצמו ביחס לרמה שלפני התקופה התעשייתית, הדבר יגרום בוודאות להתחממות של כ-3 מעלות בממוצע (טווח של 2-4.5 מעלות). לראשונה, סיפק ה-IPCC הערכה של ההתחממות הצפויה כתוצאה מעליה ספציפית בריכוז גזי החממה שיתרחש במהלך המאה ה-21, ביחד עם טווח ביטחון המבוסס על מודלי אקלים מקיפים.
רמת גזי החממה של 650 חלקיקים למיליון עלולה לחמם את כדור הארץ ב-3.6 מעלות בעוד רמה של 750 חלקיקים למיליון עלולה להוביל להתחממות של 4.3 מעלות. אלף חלקיקים יעלו את הטמפרטורה ל-5.5 מעלות ו- 1,200 חלקיקים ב-6.3 מעלות. ריכוזי גזי חממה עתידיים קשים לחיזוי והם תלויים בצמיחה הכלכלית, בפיתוח טכנולוגיות חדשות, במדיניות ובגורמים נוספים.
הטמפרטורה הממוצעת של פני השטח גדלה ב-0.74 מעלות במהלך מאה שנים (1906–2005). נתון זה גבוה מההערכה שבוצעה בשנת 2001 של גידול של 0.6 מעלות במאה שנה. זאת בשל רצף השנים החמות שנרשמו מאז. 11 מתוך 12 השנים האחרונות נמצאות ברשימת 12 השנים החמות ביותר מאז החלו הרישומים בשנת 1850. עליה של 2 מעלות צלזיוס חזויה לכל אחד משני העשורים הבאים.
ההערכה הטובה ביותר לעליה בגובה פני הים בשל התרחבות האוקיינוסים והמסת הקרחונים עד לסוף המאה, בהשוואה לממוצע העשור 1989–1999 צומצם לטווח של 28–58 סנטימטרים, לעומת הערכה של בין 9 ל-88 סנטימטרים בדו"ח משנת 2001, בשל שיפורים בהבנת הנושא. בכל אופן, ערכים גבוהים של עד 1 מטר עד שנת 2100 יכולים עדיין לבוא בחשבון, אם תכסית הקרח תמשיך להימס ככל שהטמפרטורה תעלה. הפעם האחרונה שבה היו אזורי הקטבים חמים יותר מאשר כיום הייתה לפני 125 אלף שנים. הפחתה בנפח הקרח הקטבים גרמה למי הים לעלות ב-4–6 מטרים.
הקרח הימי צפוי להצטמק הן באזור הארקטי והן באזור אנטארקטיקה. אזורים נרחבים של האוקיינוס הארקטי עלולים לאבד את קרח העד המכסה אותם עד סוף המאה ה-21 אם הפליטות האנושיות ימשיכו בקצב הנוכחי. תכסית הקרח הצטמקה כבר ב-2.7% לעשור מאז 1978, כשהמינימום הקיצי צנח בכ-7.4% בעשור.
כיסוי השלג הצטמצם אף הוא במרבית האזורים, בפרט באביב. התכסית המקסימלית של כפור קרקעי בחורף ובאביב צנח בכ-7% בחצי הכדור הצפוני מאז מחצית המאה ה-20. מספר ימי הקפאון הממוצע של נהרות ואגמים בחצי הכדור הצפוני ב-150 השנים האחרונות צנח בשיעור של 5.8 ימים למאה שנה, בעוד שיום שבירת הקרח הקדים ב-6.5 ימים למאה.
סביר מאוד כי שיעור המשקעים יעלה בקווי הרוחב הגבוהים ויפחת במרבית האזורים הסוב-טרופיים. תבנית המשקעים תמשיך להשתנות באותו הכיוון שנראה במאה ה-20.
סביר כי מגמת העלייה במידות חום קיצוניות וגלי חום תמשיך. משכם ועוצמתם של אירועי הבצורת גדל על פני עשורים נרחבים מאז שנות השבעים של המאה ה-20, בפרט באזורים הטרופיים והסוב-טרופיים. אזור הסאהל, המזרח התיכון, דרום אפריקה וחלקים מדרום אסיה כבר הפכו יבשים יותר במהלך המאה ה-20.
שיעור דו־תחמוצת הפחמן והמתאן באטמוספירה כיום הוא גבוה יותר בכל התקופה הקדם-תעשייתית עד 650 אלף שנים אחורנית. כפי שהוזכר לעיל, ריכוזי דו־תחמוצת הפחמן כבר עלו מרמתם בתקופה הקדם תעשייתית - 280 חלקיקים למיליון ל-379 חלקיקים למיליון ב-2005, ואילו ריכוז המתאן עלה מ-715 חלקיקים למיליארד ל-1,774 חלקיקים למיליארד ב-2005.
מספר רב של אי ודאויות נפתרו. רשומות הטמפרטורה של האטמוספירה התחתונה ממדידות לוויינים מתיישבות עם הרישומים הקרקעיים. בין אי הודאויות שטרם נפתרו - תפקידם של העננים, הקריוספירה (הקרחונים וכיפות הקרח), האוקיינוסים, הצטמצמות היערות ושאר השינויים בתכסית הקרקע, וכן עדיין לא ברור הקשר בין האקלים והמחזורים הביולוגיים.
צפויים מעל מיליון נספים כתוצאה מההתחממות הגלובלית ונזקים בשווי מיליארדי דולרים עד שנת 2100.