בית בודנברוק
נושאים עיקריים > אובדן רצון החיים

הרומן מעוגן בתפיסותיו של ארתור שופנהאואר - הוגה הדעות שספרו "העולם כרצון וכדימוי" השפיע מאוד על תומאס מאן בצעירותו. לפיכך, שני צירים מרכזיים ובסיסיים נמתחים בסיפור בין שני קטבים: קוטב הרצון, וקוטב הדימוי.
את קוטב הרצון (שלפי שופנהאואר הוא רצון לחיים, והוא נטול תודעה או חשיבה עצמית) מייצגים בסיפור ההצלחה החומרית, הכישרון המסחרי, היכולת לעשות חיל בעסקים, להתעשר ולצבור נכסים.
את קוטב הדימוי (שלפי שופנהאואר הוא התבוננות עיונית בנעשה, תודעה עמוקה התוהה על עצם הקיום ופשרו) מייצגים העידון הרוחני, חיי נפש מורכבים ומלאי ספקות, ומעל הכול המוזיקה.
על הצירים המקבילים בין שני הקטבים הללו נעים ארבעת הדורות של משפחת בודנברוק בשני קווים מנוגדים, בכיווני עלייה וירידה:
מבחינת קוטב הרצון, הדבקות בחיים ובעולם המעשה, העסקים והמסחר, חלה ירידה ברורה מדור לדור, החל בדורו של יוהאן בודנברוק הזקן, שבימיו קונה המשפחה את הבית הגדול שברחוב מנג והפירמה מגיעה לשיא שגשוגה, וכלה בדור הרביעי, דורו של האנו בודנברוק הנטול כל כישרון מסחרי, שבימיו הפירמה יורדת מנכסיה, וכוח החיים של המשפחה אובד - דבר המתבטא ברפיסות גופו של האנו ובגעגועי המוות העזים שלו.
מבחינת קוטב הדימוי חלה עלייה ברורה מדור לדור, החל מדורו של יוהאן בודנברוק הזקן, שאינו נוטה לספקות ופקפוקים ולחשבון הנפש, כיוון שהוא נטוע בשתי רגליו בחיי המעשה ואינו חש כל צורך לתהות על מעשיו ולהרהר בהם, וכלה בהאנו, שכל הווייתו היא בבחינת רוחניות צרופה.
הקו היורד בעלילה, ההתרחקות מקוטב הרצון, מעוצב בפשטות על ידי תיאור ההידרדרות החומרית של בני משפחת בודנברוק. ניתן לזהות זאת בקלות על ידי סיכום הרכוש וסכומי הכסף של המשפחה בכל דור.
לעומת זאת, הקו העולה לאורך ציר הדימוי מבוטא על ידי אמצעים ספרותיים מורכבים בהרבה, המשתנים מדור לדור:
בדור הראשון רצון החיים "העיוור" מתגלה במלוא עוצמתו, והרהורי לב אינם מפריעים ליוהאן הזקן לפעול בתקיפות כאשר הוא מחליט להעמיד את הפירמה מעל חוב מוסרי וכספי שהוא חב לבנו הבכור, גוטהולד; ולדיבורים על הדת ול"חובה הנוצרית" הוא מתייחס בזלזול גמור.
בדור השני, מכניס מאן סימן ראשון לעידון רוחני - האמונה הדתית הנלהבת של הקונסול בודנברוק ושל אשתו. אמונה זו מפריעה לו לעיתים לפעול בנחרצות תקיפה, כאביו. האמונה מעוררת בו את הצורך לתהות על טיב מעשיו - דבר העומד בסתירה לקוטב הרצון ולחיים התמימים, נטולי התודעה.
בדור השלישי המאבק בין הקטבים והסתירה ביניהם מגיעה לשיא אצל תומאס בודנברוק, ולעיצובה מקדיש מאן מקום נרחב ביצירה עד שנחשף כי קיומם העצמאי של אחיו ואחיותיו אינו אלא הסוואה, ומטרתם העיקרית היא להאיר פנים שונים ומגוונים באישיותו: אחותו קלרה ש"כל חייה התגעגעה למלכות שמיים" מאירה את הפן המופנם, החושף בתומאס געגועים למוות (לכיוון קוטב הדימוי); אחותו השנייה, טוני, מאירה את הצד הדבק בחיי המעשה, בהצלחה החומרית ובערכי המשפחה בתום לב (לכיוון קוטב הרצון); ואילו כריסטיאן עומד כנגד תומאס כדמות נלעגת ושבורה שלא יכלה להחזיק מעמד בתוך המערכת הזאת, ועל אף כמיהתה לנפש האמן שבתוכה היא שבויה במוסדות הקיום הישנים, והיא נאלצת להסתתר מאחורי חזות חיצונית בורגנית והגונה.
שופנהאואר מתאר את המוזיקה כצורה הצרופה והנעלה ביותר של ההכרה האנושית. לדידו, היא שמוליכה את האדם אל "המהות הפנימית העמוקה ביותר של ישותו".
אצל שופנהאואר המוזיקה היא "ההכרה העליונה", ההשתחררות מהכבלים המעיקים, והיא כרוכה בהכחדת רצון החיים, ששופנהאואר רואה בו:
טעות, משגה, דבר שטוב לו שלא היה משהיה, וכל תכליתם של החיים אינה אלא לתקן את המעוות הזה [...] ולשוב סוף סוף אל המנוחה.
תומאס מאן מושפע עמוקות מדברים אלו ומשתמש במוזיקה כדי לבטא את הסף העליון של התעלות הנפש אצל האנו, ולכן הוא מעצב את המוות כמשאת נפשו הגדולה ביותר של הנער.
חוקר הספרות ברוך קורצווייל כתב על נושא זה:
איש רוח גדול ואמיץ זה [תומאס מאן] לא חדל מאז ביכורי עבודתו הספרותית להתייחס בהערצה ובחשדנות אירונית כאחת לדרך הרוח והתרבות האנושית. הקרבה שבין מחלה, תשישות הכוחות הפיזיים, חיי-סיכון גופניים תמידיים ובין היצירה הרוחנית, יחס-גומלין מוזר ומפליא זה, נושא מרכזי הוא מאז "בית בודנברוק" ועד "דוקטור פאוסטוס".
ד"ר רבקה שאול בן-צבי, תלמידתו של קורצווייל הוסיפה:
והנה "בית בודנברוק", אותו רומן בשל, שנכתב בגיל צעיר מאוד, כמסע אפי למעמקי משפחה וחברה, מיוסד כמו שאר ספריו של מאן על הניגוד חיים ורוח, עדינות וחיוניות, ומעמת את היכולת להרגיש ולחוש עם היכולת להצליח.