stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
סטיוארט ליטל 2
תקציר העלילה

שלוש שנים לאחר הסרט הקודם, סטיוארט ליטל כבר לומד בבית הספר. סטיוארט ניסה להפגין יכולות במשחק כדורגל יחד עם אחיו ג'ורג' ועוד ילדים אחרים, אולם הוא נבעט יחד עם הכדורגל. סטיוארט היה יותר עצוב כאשר המטוס שג'ורג' הכין נשבר ללא כוונה בגללו. אביו של סטיוארט, פרדריק ליטל, סיפר לו שלכל בן משפחת ליטל יש "אור בקצה המנהרה", דבר טוב אשר בא מטעות רעה.
כאשר חזר הביתה מבית הספר, סטיוארט הציל קנרית בשם מרגלו אשר נרדפה מידי בז נודד, וסטיוארט ומרגלו הפכו לחברים, אולם מרגלו עובדת בסתר עם הבז כדי לגנוב חפצים מבתים. כאשר הוא מאיץ בה להביא לו חפץ או ערך יקר מבית משפחת ליטל, מרגלו התנגדה כי היא התאהבה בסטיוארט אולם הבז כעס מאוד ואמר לה שאם היא לא תשיג את הטבעת בשביל הבז הוא יטרוף את סטיוארט. כשהיא דואגת לשלומו, היא גונבת את טבעת החתונה מאלינור ליטל.
כאשר הליטלים גילו שהטבעת נעלמה, הם חשבו שהיא נפלה לכיור וסטיוארט הלך לבדוק למטה, אולם כאשר החוט נקרע הגיעה מרגלו והצילה אותו, וכאשר סטיוארט הודה למרגלו היא הרגישה רגשות אשמה, ולפיכך היא החליטה לעזוב. כאשר סטיוארט לא מצא אותה, הוא הבין שהיא נחטפה על ידי הבז והוא יצא לחפש אותה יחד עם החתול הסרבן סנובל והוא ביקש מג'ורג' לא לספר להוריו על מסע ההצלה שלו. סטיוארט טייל עם סנובל יחד עם מכונית הצעצוע שלו אולם אחרי שהתחממה מכוניתו נשברה.
סטיוארט וסנובל קיבלו מידע ממונטי (חברו הוותיק של סנובל), ומונטי סיפר להם שהמפקדה של הבז נמצאת בגג של בניין פישקין. הם השתמשו בבלונים כדי שיוכלו לעלות למעלה, להציל את מרגלו מידי הבז ולהחזיר את הטבעת. הוא ניסה להציל את מרגלו אבל הבז תפס אותו והשליך אותו מעבר לרחוב, אך ניצל על ידי משאית אשפה. הבז זרק את מרגלו לפחית צבע כעונש שבגדה בו. בינתיים כשסנובל הצליח לעלות למעלה הוא נעצב לשמוע ממרגלו שסטיוארט חוסל על ידי הבז, בעקבות זאת סנובל מתכנן נקמה.
במשאית האשפה, כאשר סטיוארט התייאש והאשים את עצמו בכול, הוא מצא את המטוס של ג'ורג' שנזרק לאשפה, תיקן את המטוס וטס להציל את מרגלו. כשהבז עמד להעיף את סנובל מהבניין, מרגלו הגנה עליו כשהיא לקחה את הטבעת וברחה, הבז רדף אחריה אבל סטיוארט השיג אותו והציל את מרגלו כאשר הם מנסים להתחמק מהבז. כשהליטלים גילו איפה סטיוארט מתחבא הם נסעו למצוא אותו בפארק אולם לאחר שראו את המטוס של ג'ורג' עף בשמיים הם גילו שסטיוארט נמצא במטוס. כשלא יכל לברוח מהבז, סטיוארט השתמש בטבעת של גברת ליטל כדי לבלבל אותו. כשסטיוארט נפל מהמטוס לאחר שהמצנח שלו נשבר, הוא ניצל על ידי מרגלו והבז צנח לפח האשפה בתור "האוכל" של מונטי.
כל המשפחה של סטיוארט הריעה לו, וגם מרגלו שנתנה לגברת ליטל בחזרה את הטבעת וגם סנובל התאחד איתם. לאחר מכן מרגלו נפרדה מכל המשפחה ונסעה עם כל הציפורים לדרום בחורף. סטיוארט אמר לה שיהיה אור בקצה המנהרה כשהיא תחזור באביב, ומרתה התינוקת הקטנה אמרה את מילותיה הראשונות "להתראות ציפור קטנה" וכל המשפחה נכנסה הביתה.
צוות השחקנים הראשי

מייקל ג'יי פוקס / גיל ססובר - סטיוארט ליטל (קול)
מלאני גריפית' / סיון שביט - מרגלו הקנרית (קול)
ג'יימס וודס / יורם יוספסברג - בז (קול)
ג'ינה דייוויס / ענת וקסמן - אלינור ליטל, אמו של סטיוארט
יו לורי / אוהד שחר - פרדריק ליטל, אביו של סטיוארט
ג'ונתן ליפניקי / לני כהן - ג'ורג' ליטל, אחיו של סטיוארט
נייתן ליין / דב רייזר - סנובול (קול)
סטיב זאן / שרון כהן - מונטי החתול (קול)
אי המטמון (סרט, 1973)

| --- | --- |

כרזת ה-DVD של הסרט
 מבוסס על:  "אי המטמון" מאת רוברט לואיס סטיבנסון
 בימוי:  האל סאתרלנד
 הופק בידי:  לואו שאמר, נורם פרסקוט 
 תסריט:  רוברט לואיס סטיבנסון 
 מדבבים:  ריצ'רד דוסון דייווי ג'ונס דאל מקנון לארי ד. מאן לארי סטורץ' ג'יין ווב לו שיימר
 מוזיקה:  Ray Ellis 
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 חברת הפקה:  Filmation
 חברה מפיצה:  אולפני האחים וורנר
 הקרנת בכורה:  ארצות הברית 9 בדצמבר 1973
 משך הקרנה:  כ-87 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  סרט הנפשה,, סרט מוזיקלי, סרט הרפתקאות, סרט פנטזיה, סרט מבוסס יצירה ספרותית
 דף הסרט ב־IMDb
 
אי המטמון (באנגלית: Treasure Island) הוא סרט הרפתקאות מונפש אמריקאי משנת 1973 בבימויו של האל סאתרלנד, בהפקה של Filmation, ויצא לאקרנים על ידי האחים וורנר. בעיבוד הזה לרומן באותו שם של רוברט לואיס סטיבנסון משנת 1883, ג'ים הוקינס (בדיבובו של דייווי ג'ונס) נוסע עם חברו היקאפ העכבר.
ב-1980 שודרה ברשת NBC גרסה ערוכה של הסרט כספיישל טלוויזיוני.
עלילה

מוקסמים מהרעיון לאתר אוצר שנקבר על ידי קפטן פלינט, באמצעות מפה שנלקחה על ידי אחד הפיראטים של פלינט לפונדק של משפחת הוקינס, סקוור טרלווני (האדמירל), ד"ר לייבסי (הרופא) וג'ים הוקינס יוצאים למסע הפלגה לאיים הקאריביים בספינה היספניולה כדי לאתר אותו. לרוע המזל, חלק מצוות הפיראטים הוותיק של פלינט נמצאים על סיפון הספינה, כולל לונג ג'ון סילבר עם הרגל האחת והתוכי.
לילה לפני ההגעה לאי, הוקינס מאזין במקרה לשיחה בין סילבר לאחד המלחים המורדים וחושף את התוכנית, בעקבות כך מחליטים טרילוני ולייבסי לנקוט טקטיקה מחוכמת. הוקינס נשלח עם המלחים לאי כדי לרגל ביניהם, והוא צופה בסילבר רוצח את אחד המלחים שסירב להצטרף למרד. במקביל, האדמירל וצוותו מוצאים מכלאה ישנה באי ומחליטים להתבצר בה. בינתיים הוקינס פוגש את בן גן, פיראט נוסף מהצוות של פלינט שננטש באי על ידי פלינט, אך הוא נמלט אחרי ששמע שסילבר נמצא על האי. הוקינס מגיע למכלאה ושותף לקרב עם המורדים, בו נהרגים שני מלחים נאמנים לאדמירל והאדמירל עצמו נפצע קלות, אך גם רבים מהמורדים נהרגים ונפצעים.
בלילה הוקינס יוצא לעבר הספינה, ומנצל מאבק בין שני המלחים המורדים שנותרו לשמור עליה כדי להשתלט עליה ולהסיט אותה למעגן שונה. הוא חוזר למכלאה ושם נלכד על ידי סילבר וקומץ המלחים שנותרו אתו. הוא משוחח עם הרופא שמגיע לטפל בפצועים, וניצל מהרג על ידי המורדים בחסותו של סילבר, שגם חושף בפניהם את מפת האוצר. כשהמורדים מגיעים למקום הם מוצאים מטבע בודד שנשאר, מתקוממים נגד סילבר, אבל ברגע האחרון מגיע הרופא עם בן גן ומבריחים אותם. מתברר שבן גן העביר את המטמון למחבוא אחר, וכעת הצוות אוסף אותו וחוזר לאנגליה, כשסילבר מקבל חנינה ומצטרף אליהם להפלגה.
מדבבים

ריצ'רד דוסון בתור לונג ג'ון סילבר
דייווי ג'ונס בתפקיד ג'ים הוקינס
דאל מקנון בתור קפטן פלינט, בן גאן
לארי ד. מאן בתור דוקטור לייבסי
לארי סטורץ' בתור קפטן סמולט
ג'יין ווב בתור גברת הוקינס
לו שיימר בתור מלח מזוקן, פיראט (ללא קרדיט)
מדבבים בערבית:
גרסת 1990:
ניקו בר - ג'ים הוקינס / לון ג'ון סילבר / סקווייר ג'ון טרילאני / ד"ר ליווסלי / קפטן אלכסנדר סמולט / פלינט / בן גאן / דמויות שונות
שרון מלמד - אמא של ג'ים הוקינס
גרסת 1997:
יובל סגל - ג'ים הוקינס
יואב בר לב - ג'ים הוקינס (מספר) / בן גאן / סתום-עין / טום מורגן / ג'ון מרי
עמי מנדלמן - לון ג'ון סילבר / בילי בונס
גיורא קנת - פלינט / המפקח דאנס / דיק
מיכה אוזין סליאן - ד"ר ליווסלי / ישראל האנס
דני בסן - קפטן  אלכסנדר סמולט
דודיק סמדר - סקוויר ג'ון טרילאני / ג'ון אנדרסון
יסמין גמליאל - אמא של ג'ים הוקינס
הפקה

הסרט היה חלק מסדרת Family Classics, סדרת סרטים שהוכרזה על הפקה באמצע ינואר 1972, המבוססת על מושגים בנחלת רשות הציבור בהזמנת האחים וורנר. הפקת הסרט ולאוליבר טוויסט הסתיימה בסוף 1973. תקציב הסרט הסתכם ב-1,050,000 דולר, כאשר המיליון נתנו על ידי האחים וורנר, והשאר הוכנס על ידי האולפן עצמו.
הפצה

אי המטמון שודר לראשונה כספיישל NBC Treat Special ב-29 באפריל 1980, עם מחצית מזמן ההרצה של הסרט. את הספיישל אירחה כוכבת אורחת מיוחדת, מליסה סו אנדרסון . הסרט שוחרר לראשונה ב-VHS ב-30 בספטמבר 1997, כחלק מסדרת הסיפורים הקלאסיים של האחים וורנר.  הוא שוחרר לראשונה ב-DVD ב-3 בספטמבר 2002, על ידי Warner Home Video, דרך Warner Bros. Family Entertainment.  הסרט דובב גם לעברית.
הערות שוליים

↑  Lenburg, Jeff (1999). The Encyclopedia of Animated Cartoons. Checkmark Books. pp. 210–211. ISBN 0-8160-3831-7. נבדק ב-6 ביוני 2020. {{cite book}}:  (עזרה)
1 2  Scheimer, Lou; Mangels, Andy (4 בדצמבר 2012).  Nolen-Weathington, Eric (ed.). Lou Scheimer: Creating the Filmation Generation. TwoMorrows Publishing. pp. 87, 95, 113. ISBN 978-1605490441. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  Treasure Island at amazon.com, Warner Home Video.
↑  Treasure Island at amazon.com, Warner Home Video.
↑  Kingeh's Gaming House (2021-09-21), אי המטמון 1987, נבדק ב-2024-09-24
דבורה גילולה

| --- | --- |

דבורה גילולה, 2008
 לידה:  9 במאי 1934 (בת 90) לובלין, רפובליקת פולין 
 מדינה:  ישראל 
 בן או בת זוג:  מרדכי גילולה 
 
דבורה גילוּלָה (נולדה ב-9 במאי 1934) היא פרופסור אמריטה בחוג ללימודים קלאסיים ובחוג ללימודי תיאטרון באוניברסיטה העברית בירושלים, עורכת ומתרגמת מיוונית ומלטינית לעברית. תחומי מחקרה הם ספרות רומית ויוונית עתיקה ויצירתו של נתן אלתרמן. כלת פרס ישראל לספרות, שירה ותרגום לשנת תשפ"ה (2025).
ביוגרפיה

דבורה גילולה נולדה ב-1934 בלובלין שבפולין. בפברואר 1946, לאחר מלחמת העולם השנייה, עלתה לארץ ישראל במסגרת עליית הנוער כיתומה ניצולת השואה, והתחנכה בקיבוץ כפר מסריק. למדה באוניברסיטה העברית בירושלים בחוגים לספרות עברית, מקרא ולימודים קלאסיים. החל ב-1963 לימדה באוניברסיטה. בשנת 1977 קיבלה תואר דוקטור והצטרפה לסגל האוניברסיטה כמרצה. בהמשך עלתה בסולם הדרגות למרצה בכירה (1982), פרופסור חבר (1991) ופרופסור מן המניין (1996). בשנת 2002 פרשה לגמלאות כפרופסור אמריטה.
גילולה ערכה במשך שנים רבות כתבי עת לתיאטרון, בהם "במה" ו"במות ומסך", שגיליונו האחרון, מס' 11, תשע"ב, יצא לאור בפברואר 2014.
גילולה היא מחוג חוקרי יצירתו של נתן אלתרמן והוציאה הוצאה כרונולוגית ומבוארת את "הטור השביעי". כרך 6 האחרון יצא לאור ב-2017.
הייתה נשואה לפרופ' מרדכי גילולה (1936–2002), בלשן ואגיפטולוג, והיא אם לשלושה. בתה ד"ר לאה גילולה היא מנהלת הארכיון והמוזיאון לתיאטרון ע"ש ישראל גור.
יצירות יוון ורומא שתרגמה, פירשה וערכה

דמוסתנס. אפולודורוס נגד נאיירה. תרגמה מיוונית דבורה גילולה. הקדים מבוא והוסיף הערות דוד אשרי. ירושלים, מוסד ביאליק, 1987.
אריסטופאנס. פלוטוס. תרגמה מיוונית והוסיפה מבוא והערות: דבורה גילולה. ירושלים, הוצאת ספרים ע"ש י"ל מאגנס, 1991.
אריסטופאנס. האכארנים. תרגמה מיוונית זיוה כספי. הוסיפה מבוא ופירוש דבורה גילולה. עיצוב ואיורים בהיירב. ירושלים, הוצאת ספרים ע"ש י"ל מאגנס, תשנ"ד (1994).
פובליוס טרנטיוס אפר. האישה מאנדרוס. תרגמה מרומית והוסיפה מבוא ופירושים דבורה גילולה. ירושלים, הוצאת ספרים ע"ש י"ל מאגנס, 1994.
אריסטופאנס. הציפורים. תרגמה זיווה כספי. הוסיפה מבוא והערות דבורה גילולה. ירושלים, הוצאת ספרים ע"ש י"ל מאגנס, 1995.
פובליוס טרנטיוס אפר. פורמיו. תרגמה מלטינית והוסיפה מבוא ופירוש דבורה גילולה. ירושלים, הוצאת ספרים ע"ש י"ל מאגנס, 1995.
אריסטופאנס. חג הנשים. תרגמה זיוה כספי. הוסיפה מבוא ופירוש דבורה גילולה. עיצוב ואיורים בהיירב. ירושלים, הוצאת ספרים ע"ש י"ל מאגנס, 1997.
פובליוס טרנטיוס אפר. הסריס. תרגמה מלטינית והוסיפה מבוא ופירוש דבורה גילולה. ירושלים, הוצאת ספרים ע"ש י"ל מאגנס, 1999.
אריסטופאנס. הצרעות. תרגמה זיוה כספי. הוסיפה מבוא ופירוש דבורה גילולה. ירושלים, הוצאת ספרים ע"ש י"ל מאגנס, 2000.
אריסטופאנס. העננות. תרגמה: זיוה כספי. הוסיפה מבוא ופירוש: דבורה גילולה. עיצוב ואיורים: בהיירב. ירושלים, הוצאת ספרים ע"ש י"ל מאגנס, 2001.
פובליוס טרנטיוס אפר. האחים. תרגמה מלטינית והוסיפה מבוא ופירוש דבורה גילולה. ירושלים, הוצאת ספרים ע"ש י"ל מאגנס, 2002.
אייסכינס. נגד טימרכוס; על אהבת גברים. תרגמה מיוונית והוסיפה פירוש דבורה גילולה. ירושלים, הוצאת ספרים ע"ש י"ל מאגנס, 2005.
אריסטופאנס. השלום. תרגמה זיוה כספי. הוסיפה מבוא והערות דבורה גילולה. ירושלים, הוצאת ספרים ע"ש י"ל מאגנס, 2005.
אריסטופאנס. הפרשים. תרגמה מיוונית: זיוה כספי. הוסיפה מבוא ופירוש: דבורה גילולה. עיצוב ואיורים בהיירב. ירושלים, הוצאת ספרים ע"ש י"ל מאגנס, 2006.
אנדוקידס. על המיסטריות, על שובו לאתונה, על השלום עם ספרטה, נגד אלקיביאדס. תרגמה מיוונית דבורה גילולה. ירושלים, הוצאת ספרים ע"ש י"ל מאגנס, 2008.
קסנופון. מדינת הספרטנים. תרגמה מיוונית והוסיפה מבוא ופירוש דבורה גילולה. ירושלים, הוצאת ספרים ע"ש י"ל מאגנס, 2011.
פלוטארכוס. ספרטה - אמרות ומנהגים. תרגמה מיוונית והוסיפה מבוא ופירוש דבורה גילולה. ירושלים, הוצאת ספרים ע"ש י"ל מאגנס, 2011. (אמרות של ספרטנים, מנהגים של ספרטנים, אמרות של ספרטניות.)
פרונטינוס. תחבולות מלחמה. תרגמה מרומית והוסיפה מבוא ופירושים דבורה גילולה. ירושלים, הוצאת ספרים ע"ש י"ל מאגנס, תשע"ד (2014).
סופוקלס, אנטיגונה. תרגמה מיוונית והוסיפה מבוא ופירושים דבורה גילולה. ראשון לציון, ליון בוקס הוצאה לאור, 2014. (כולל תקליטור קריינות של המחזה מפי דן כנר.)
פלוטארכוס. חיי אישים - ליקורגוס ונומה. תרגמה מיוונית והוסיפה מבוא ופירושים דבורה גילולה. ירושלים, הוצאת ספרים ע"ש י"ל מאגנס, תשע"ו / 2016.
סנקה. מכתבים ללוקיליוס (כרך א'). תרגמה מרומית והוסיפה מבוא ופירושים: דבורה גילולה. ירושלים, ירושלים, הוצאת ספרים ע"ש י"ל מאגנס, תשע"ח / 2017.
הורטיוס. על אמנות הפיוט. תרגמה מרומית והוסיפה מבוא ופירוש: דבורה גילולה. הוצאת ספרים ע"ש י"ל מאגנס האוניברסיטה העברית.
הערות שוליים

↑   פרופ' דבורה גילולה היא זוכת פרס ישראל בתחום ספרות, שירה ותרגום לעברית, באתר הארץ, 13 בפברואר 2025
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007293046205171  BnF: cb14590505j (data)  GND: 1171731701  ISNI: 0000 0000 6658 7060  LCCN: nr90015412  NTA: 133864995  VIAF: 66713187   WorldCat (עם VIAF): 66713187
מיג-25

מיג-25 (ברוסית: МиГ-25, קוד דיווח נאט"ו: פוקסבט - Foxbat) הוא מטוס יירוט וביון על־קולי מהיר, שתוכנן בברית המועצות על ידי "משרד התכנון מיקויאן-גורביץ'". המטוס טס לראשונה בשנת 1964, ונכנס לשירות מבצעי בשנת 1970. מהירותו המרבית היא מאך 2.83 והוא פותח בשתי גרסאות עיקריות: ביון-תקיפה ויירוט. גילוי קיומו של המטוס גרם בתחילה לתבהלה בקרב גורמים צבאיים מערביים בשל הערכות על ביצועיו יוצאי הדופן. יכולותיו האמיתיות לא התגלו עד שנת 1976, אז ערק ויקטור בלנקו, טייס מיג-25 סובייטי, ליפן. מנתחי מערכות המטוס גילו עיצוב פשוט אך פרקטי הכולל מכ"ם שפופרות ריק, שני מנועי סילון חזקים, ושימוש חסכוני בחומרים מתקדמים כמו טיטניום. הדבר אפשר ייצור בהיקף גדול של 1,190 מטוסים אלו.
במהלך מלחמת ההתשה ולקראת סוף מלחמת יום הכיפורים טסו מטוסי מיג-25 מגרסת הביון ממצרים מעל שטח בשליטת ישראל, ולמרות ניסיונות רבים לא הצליחה ישראל ליירטו. עם זאת, ישראל הפילה שלושה מטוסי מיג-25 של חיל האוויר הסורי בתחילת שנות ה-80 של המאה ה-20.
מיג-25 שירת באחדות מבעלות בריתה של ברית המועצות, במדינות ערב ובחבר המדינות, ונותר בשימוש מוגבל ברוסיה ובמדינות נוספות גם בתחילת המאה ה-21, בעיקר בגרסת הביון שלו.
היסטורית הפיתוח

בשנות החמישים השתמש חיל ההגנה האווירית הסובייטי (PVO) במערכת הנ"מ SA-1 שהיא בעלת טווח וגובה מוגבלים, ועל כן היא שימשה להגנה נקודתית של מתקנים וערים. לכן נשען החיל על מספר דגמי מטוסי קרב מיושנים, כגון מיג-15 מדגמי PF ו-PM, מטוסי מיג-17 מדגם PM ומטוסי יאק-25. יכולות מוגבלות אלו הולידו מספר מאמצים לשיפור הביצועים של הדגמים הקיימים וכן לפיתוח מטוסי יירוט חדשים. בשנת 1958 נכנס לייצור המטוס סוחוי Su-9 שהיה יכול ליירט מטרה בגובה 20,000 מטר אך כלל מכ"ם בעל טווח נעילה צר מאוד. מפני שהאיום המרכזי שה-PVO היה אמור להתגונן מפניו היה מבני ענק של מפציצי אויב סילוניים ומגביהי טוס התוקפים בעזרת פצצות וטילים גרעיניים במרחק ניכר מהשטח האווירי של ברית המועצות, נדרש היה לפתח מערכות הגנה בעלות טווח גדול ומהירות גבוהה. לכן חיפשו משרדי התכנון רעיונות למטוסי יירוט. בתחילת שנות ה-60 תוכננו שורה של מטוסי יירוט כבדים שלא התאימו לקרבות אוויר ויועדו למשימת יירוט של מטוסי הפצצה הרחק מגבולות המדינה בעזרת טילי אוויר-אוויר בעלי טווח בינוני וארוך, כגון לבוצ'קין La-250, ‏I-75, ‏Ye-150‏, Ye-152 ו-סוחוי T-37. אלא שפיתוחם נעצר על ידי יושב ראש המפלגה הקומוניסטית ניקיטה חרושצ'וב, שהעדיף לתמוך בטכנולוגיית הטילים על המטוסים לכל צורך צבאי. דוגמה לזאת היו פיתוח הטילים הבליסטיים שהפכו ליכולת התקיפה הגרעינית העיקרית של ברית המועצות (במקום מטוסי הפצצה אסטרטגיים), וכן פיתוח מערכות נ"מ כגון SA-2. עם זאת, האיום מכוח המפציצים האסטרטגי של ארצות הברית, שעתה כלל את המפציץ B-58 האסלר העל קולי, ופיתוחים של מטוסי ריגול והפצצה שיכלו לטוס במהירויות של מאך 3 ומעלה כגון לוקהיד SR-71 ו-XB-70 ולקירי, דרשו מענה בצורת מטוסי יירוט שיכלו ליירט את מטרותיהם הרחק מגבולות המדינה.
העבודה על המטוס החלה באמצע שנת 1959 ולאחר מספר שבועות של תכנון הוצע מפרט בסיסי למטוס עתיר ביצועים. נציגי חיל האוויר הסובייטי (VVS) וחיל ההגנה האווירית הסובייטי (PVO) הביעו עניין רב במטוס החדש והמבטיח למשימות ביון ויירוט בהתאמה. מפני שבחלקם הגדול דרישותיהם של ה-VVS וה-PVO היו זהות הוחלט בשנת 1960 על פיתוח מטוס אחד למילוא שתי המשימות. בפברואר 1961 הוועדה המרכזית של המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות הוציאה הוראה לפיתוח מטוס תחת הסימון Ye-155 בשני דגמים עיקריים: P לטובת יירוט ו-R לטובת ביון.
היסטורית הפיתוח > שלבי תכנון מתקדמים וייצור ראשוני

לאחר התכנון הראשוני החל שלב התכנון המתקדם בו המהנדסים יכלו להתמקד בגורמים שונים של המטוס. בגלל הלחץ שהופעל על ידי הוועדה המרכזית להכין את הדגם בגודל מלא עד שנת 1962, הוחלט להתמקד בגרסת היירוט.
בגרסה זאת הוחלט על שילוב מכלי קצה כנף גדולים כדי להאריך את יכולת השיוט במהירות גבוהה. מייצב הכיוון האחיד לא היה יכול, על פי החישובים, להקנות את היציבות הנדרשת במהירות גבוהה, ועל כן נבחר עיצוב של שני מייצבי כיוון המוטים מעט החוצה כדי לשכך צימוד אינרציאלי וגלגול הולנדי. ליצירת יציבות נוספת הוספו סנפירים בחלק התחתון של זנב המטוס וסנפירים על מכלי קצה כנף.
מרכיב העיצוב שקיבל את מרב תשומת הלב בשלב זה, היו החומרים שהמבנה היה צריך להיות מיוצר מהם. בטיסה במהירויות גבוהות הטמפרטורה של גוף המטוס הייתה צפויה לעלות לרמות בהן סגסוגות אלומיניום, שהיו החומר העיקרי בייצור מטוסים באותו הזמן, היו מאבדות מהאלסטיות שלהן. אף על פי שהמבנה הפנימי ותאי הדלק יכלו תאורטית להיות מיוצרים מאלומיניום, הדרישות לבידוד על ידי חומרים שלא היו זמינים בברית המועצות, מנעו זאת.
אחת האלטרנטיבות הייתה השימוש בסגסוגות טיטניום בדומה למטוס SR-71, אך קשיים בעיבוד המתכת שנטתה להיסדק לאחר ריתוך, גרמו למהנדסים להעדיף שלא להשתמש בה. האלטרנטיבה היחידה שנותרה הייתה השימוש בפלדת אל חלד שאפשרה ניצול תהליכי ריתוך אוטומטיים שהיו נפוצים בתעשייה.
בשלב זה החלו ניסויים והתאמות של המערכות השונות במטוס, ומכונים רבים השתתפו בשלב זה. מנועי המטוס טסו טיסות ניסוי מרובות במטוסי Ye-150 ו-Ye-152 הניסיוניים, חליפות האוויוניקה, הניווט, המכ"ם והטילים הוטסו בשלושה מטוסי Tu-104 ובמטוס Tu-110. מכוני הנדסת חומרים פיתחו וניסו סגסוגות חדשות של טיטניום, פלדת אל חלד ואף אלומיניום. כמו כן החל מפעל גורקי (מפעל מספר 21) להסב את פס הייצור שלו לטכנולוגיות החדשות. בסוף שנת 1963 היה מוכן מטוס הניסוי הראשון של גרסת הביון.
היסטורית הפיתוח > תוכניות הניסוי ובחינות הקבלה > תוכנית הניסוי של מטוסי היירוט

מטוס הניסוי הראשון גרסת היירוט (Ye155-P) יצא מהמפעל של מיג בקיץ 1964 וטס לראשונה ב-9 בספטמבר. המטוס הזה היה דומה למטוס ה-Ye-155R-3, עם כל השיפורים שהוטמעו בו, אבל כלל הבדלים במבנה אף המטוס. אזור הראדום הותאם לשאת ציוד ניסוי ייעודי לדימוי המכ"ם, וכן מבנה האף כלל שני מנשאים לטילים (בגרסאות הבאות הפיילונים והמנשאים יותקנו בכנפיים) לבחינת הממשק של מערכת החימוש לטיס. דגם הניסוי השני Ye-155P-2 שיוצר גם הוא במפעל מיג היה זהה כמעט לגמרי למטוס הניסוי הראשון המטוס הזה שימש להשלמת בחינות הקבלה של המפעל ולקביעת שיאים.
בשלב הראשוני היה מאמץ לאחד חלקים מבחינות הקבלה של חיל האוויר ושל חיל ההגנה האווירית אבל ההבדלים בין תוכניות הניסוי ודרישות הנתונים המחמירות של חיל ההגנה האווירית שדרש נתונים כמו סטטיסטיקות של סבירות הפלה, נתוני ניווט וכדומה גרמו לדחייה של האיחוד. זה גרם גם להגדלת מספר מטוסי הניסוי ולשינוי בתכנון תוכנית הניסוי. אחד הפערים שהתגלו היה שהשברים ממטוסי המטרה הבלתי מאוישים היו מתפזרים בשטח בגודל של מאות קילומטרים באורך ועשרות קילומטרים ברוחב, הגדול משטח המטווחים האוויריים ברוסיה ועל כן סיכנו תושבים ומתקנים.
בחינות הקבלה המשותפות החלו בנובמבר 1965 על תשעה מטוסי קדם ייצור (Ye155P-3 עד P-11) המטוסים הללו היו זהים ברובם למטוסי סדרת ייצור פרט להוספת מכשור ניסוי בפודים בגחון וסנפירים אנכיים בקצוות הכנפיים שהגדילו את היציבות האופקית כאשר המטוסים נשאו ארבעה טילים. שישה מתוך המטוסים הוצבו במרכז ניסויי הטיסה באקטובינסק ושלושת הנותרים הוצבו בז'וקובסקי. מטוס ה-P-3 היה לראשון בו הותקן מכ"ם ה-Smerch-A אבל לא כל מרכיבי המערכת הותקנו בו, רק במטוס ה-P-6 הותקנה כל החליפה של מערכת המכ"ם. תוכנית הניסוי הושלמה ב-1969 וכללה 1,291 טיסות ניסוי ובחינה, במהלך ניסויי הנשק שוגרו 105 טילים לעבר 33 מטוסי מטרה שונים בגודל ובתצורה.
במהלך תוכנית הניסוי עלו מספר כשלים במטוס. אחד מהם היה עיוות הכנפיים במהלך תמרונים של חמישה ג'י במהירות גבוהה, פער זה דרש עיצוב מחדש של הכנף, במקום זאת היצרן הגביל את המטוס למהירות של מאך 2.83. מעל מהירות זאת הייתה גם ירידה ניכרת ביציבות ויכולת השליטה על המטוס. בשל הכשל הזה טייס אחד נהרג בניסיון שבירת שיא מהירות לגובה ב-30 באוקטובר 1967. ב-26 באפריל 1969 מפקד הלהק הטס של חיל ההגנה האווירית נהרג בשל התפוצצות מנוע בעת המראה.
ב-27 באפריל 1970 בחינות הקבלה הסתיימו ונחתם האישור לכניסה לייצור סדרתי של ה-MiG-25P, הייצור עצמו החל ב-1971. דגמי הייצור הסדרתי כללו מספר שיפורים במשטחים האווירודינמיים כגון הסרת הסנפירים האנכיים בקצוות הכפיים, עיצוב חדש לסנפירים בגחון המטוס, עיצוב חדש לקורות הכנפיים, הוספת יכולת תנועה הפרשית להגאי הגובה, כמו כן שופרו מבנה כני הנסע ושופר המבנה של תאי הדלק הפנימיים. כמו כן מערכת ההנעה החשמלית הוחלפה במנוע עזר (JFS - Jet Fuel Starter).
מאפיינים > מבנה

המטוס יוצר ברובו (כ-80 אחוז) מסגסוגות פלדת אל חלד מסוגים VNS-2,‏ VNS-4,‏ VNS-5 ו-SN-3, כ-11 אחוז מסגסוגות אלומיניום וכ-8 אחוז מסגסוגות טיטניום. גוף המטוס חולק ל-15 מקטעים בין קורות החציץ הרוחביות העיקריות (מתוך 57 קורות סך הכול) הנושאות את העומס ונקראות מסגרות.
בין אף המטוס (צינור הפיטו) עד מסגרת מספר 2 הוא המבנה הקדמי שכולל בדגמי הביון והתקיפה (R,‏ RB,‏ RBK,‏ RBV,‏ RBS,‏ RBT,‏ RBSh,‏ RBF ו-RR) כלל את מערכות הביון ואת התושבות שלהן. הקונוס של האף יוצר מפלדה, תושבות מערכות הביון כללו מערכת גלגלות ששימשה להנפת ציוד הביון להתקנה או הסרה מהירים בתנאי שדה; בדגמי היירוט (P,‏ PD,‏ PDS,‏ PDSL ו-PS) כלל את מערכות המכ"ם, כאשר הראדום יוצר מפיברגלס עמיד בחום; בדגמי האימון (PU ו-RU) המבנה הקדמי כלל את תא המדריך המדוחס בין מסגרות 0–1, מקדימה לתא הטייס, כאשר בשביל לשמר הראות לתא הטייס החריפו את זווית ההיצרות והקטינו את מבנה האף.
בין מסגרות 1–2 בחלק העליון מורכב תא הטייס. תא הטייס כולל חופה העשויה משני חלקים, ושמשה המחולקת לחלק מישורי אחד בעובי 20 מילימטר ושני חלקים קעורים מזכוכית פלקסיגלס E-2 מותאמת לטמפרטורות גבוהות בעובי 12 מילימטר. מתחת לתא הטייס נמצא גם תא האוויוניקה התחתון.
בין מסגרות 2–3 מאחורי תא הטייס ממוקם תא האוויוניקה העליון. התא, בדומה לתא האוויוניקה התחתון מדוחס באוויר לשיפור יכולת הקירור.
בין מסגרות 2–9, בצידי המטוס, מורכבים שני הכונסים המרובעים שמובילים למנועי המטוס. הפרופיל הפנימי של הכונסים הופך למעוגל בין מסגרות 6 ו-7. באזור מסגרת 9 ישנם חרירים לניקוז מעטפת הגבול של האוויר, חרירים אלה מובילים מסביב למנוע לצורך קירור. הכונסים כוללים שתי רמפות השולטות על המיקום של גלי ההדף בתוך הכונס, בדופן התחתונה של הכונס מותקנת שפה מתכווננת שמטרתה לאפשר ליותר אוויר להיכנס למנוע על הקרקע. כמו כן מותקן בתוך הכונס מעין סנפיר עם שלוש צלעות שאמור לשפר את הזרימה בתוך הכונס על ידי יצירת מערבולות.
בין מסגרות 3–12, שהוא המבנה המרכזי, מורכבים תאי הדלק של המטוס. המבנה המרכזי הוא גם הרכיב הנושא את מרב העומס המבני מהכנפיים, מייצב הכיוון, כני הנסע הראשיים, כונסי המטוס, תאי הדלק האטומים והמדוחסים והמנועים. בשביל לשאת את העומס הזה המבנה מחולק לשישה תאים המופרדים בקורות חציץ מחוזקות. תאי דלק 1 ו-2 מורכבים בין מסגרות 3 ו-6, תא דלק 3 מותקן בין מסגרות 6 ו-7, תאי דלק 4 ו-5 מותקנים בין מסגרות 7 ו-11 ותא דלק מספר 6 מותקן בין מסגרות 11 ו-12. בתי כני הנסע הראשיים מותקנים בחלק התחתון של מסגרות 6–9.
מסגרות 12–14 נחשבות למבנה האחורי של המטוס. מבנה זה כולל את בתי מייצבי הגובה. מסגרות 13 ו-14 משמשים לעגינה של שני מייצבי הכיוון, של סנפירי הגחון צירי החיבור של הגאי הגובה. על מסגרת 14 מעוגנים שני מעצורי אוויר – עליון ותחתון בגדלים 1.3 מטר רבוע ו-1 מטר רבוע בהתאמה.
בין מסגרות 2–14 על גב המטוס מותקנת שדרה מעוגלת המאחסנת את מערכת הכבלים והגלגלות מחברות בין ממשק הניהוג בתא הטייס להגאי הכיוון, הגובה והמאזנות.
ממסגרת 14 ועד סוף המבנה נחשב למבנה הזנב של המטוס. המבנה כולל את מצנחי הבלימה, העגינה והכיסוי שלהם.
מאפיינים > מבנה > כנפיים

המטוס כלל כנפיים טרפזיות בהתקנת כתף – כלומר גבוה על גבי מבנה המטוס בהשתלבות עם החלק העליון של קורות החציץ. גרסאות הביון והיירוט כללו כנפיים שונות מעט אחת מהשנייה. גרסת היירוט כללה כנף עם מוטת כנפיים של 14 מטר, כאשר גרסת הביון כללה מוטת כנפיים של 13.38 מטר. שתי הגרסאות כללו נקודות התקנה לפיילונים של טילי אוויר-אוויר (בגרסת היירוט) ופצצות (בגרסת הביון). הכנפיים כללו משטחי מאזנות ומדפים, קצוות הכנפיים כללו משקולות שיכוך בצורת סיגר להקטנת פרפור הכנפיים במהירות גבוהה (פרט למספר מטוסי סדרת ייצור מוקדמים שכללו מכל דלק בקצות הכנפיים). הכנפיים כוללים גם תאי דלק נוספים להגדלת הטווח של המטוס.
מאפיינים > הנעה

המטוס מונע על ידי שני מנועי טומנסקי R15B-300, כאשר בדגמים מאוחרים יותר (אחרי דגם PD ו-PDS) השתמשו בדגם R15BD-300 שכלל שיפורים בחטיבת האביזרים של המנוע. שני המנועים הותקנו ממסגרת 9 של המטוס והוטו מעט למעלה ופנימה (אחד כלפי השני) מסיבות אווירודינמיות. בשל כך נוצר מצב בו המפלט של המנוע גדול יותר מהמרחק בין המנועים ולכן היה צריך לייצר מעין חציץ אנכי בין שניהם. כמו כן המנועים מוטים 13 מעלות בגלגול בשביל להקנות גישה נוחה יותר לאחזקה ולפנות מעט יותר מקום בתוך גוף המטוס. בתי המנועים מקוררים על ידי אוויר שכבת הגבול המנוקז מתוך הכונס.
מאפיינים > דלק

המטוס כולל סך הכול עשרה מכלי דלק – שישה מתוכם במבנה המרכזי של המטוס וארבעה בכנפיים (שניים לכל כנף), בדגמי הביון המוקדמים שיוצרו לפני שנת 1970 היו מותקנים שני מכלי דלק נוספים בקצות הכנפיים בנפח של 600 ליטר, אך אלה היו במיעוט. בשל הבדלים בכנפיים בין דגמי הביון והיירוט ישנו הבדל מסוים בקיבולת הדלק – 14,570 קילוגרם ו-15,000 קילוגרם בהתאמה. בכל דגמי הביון ובחלק מדגמי היירוט (החל מדגם PD) הייתה יכולת של נשיאת מכל דלק נתיק בגחון המטוס במשקל של 4,450 קילוגרם דלק.