stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ננסי צ'ודורו
ביוגרפיה

ננסי צ'ודורו נולדה בעיר ניו יורק, ב-20 בינואר 1944, למרווין צ'ודורו, פרופסור לפיזיקה יישומית, וללאה (טוריץ) צ'ודורו. היא סיימה את לימודיה האקדמיים במכללת רדקליף בשנת 1966 ואת הדוקטורט שלה בסוציולוגיה קיבלה מאוניברסיטת ברנדייס בשנת 1975. בשנת 1977 נישאה צ'ודורו למיכאל רייך ויש לה שני ילדים – רחל וגבריאל.
צ'ודורו משמשת כאנליסטית במכון הפסיכואנליטי בבוסטון וחברה בפקולטה במרכז לפסיכואנליזה בסן פרנסיסקו. היא מרצה לפסיכיאטריה בבית הספר לרפואה של אוניברסיטת הרווארד, שמשה שנים רבות כפרופסור במחלקות לסוציולוגיה ולפסיכולוגיה קלינית באוניברסיטת קליפורניה, ברקלי, ממנה פרשה בשנת 2005, מאז היא עוסקת בביקורת ספרים עבור כתב העת הבינלאומי לפסיכואנליזה של צפון אמריקה, משמשת כיועצת ועורכת מחקרים במגדר ומיניות, ופעילה באגודה הפסיכואנליטית הבינלאומית. הופעותיה האחרונות בפורומים שאינם פסיכואנליטיים כוללות הרצאה על "פרספקטיבות פסיכואנליטיות על חוק ורוח" באוניברסיטת ייל בפקולטה למשפטים, במאי 2009, ויום העיון, "שינוי פני הפסיכולוגיה: ננסי צ'ודורו וקרול גיליגן," בפקולטה למדעי הרוח באוניברסיטת קולומביה, נובמבר 2009. צ'ודורו היא בעלת פרקטיקה פרטית בקייברידג', מסצ'וסטס ומלמדת כיום סוציולוגיה באוניברסיטת ברקלי, קליפורניה.
צ'ודורו מעידה על עצמה שראתה תמיד את הפסיכואנליזה כמתודה פרשנית (ולא רפואית או מדעית) בהקשר לתאוריית יחסי-אובייקט. היא חולקת דעה זו עם רוב הפסיכואנליטיקאים האמריקאים, בשונה מאקדמאים הומניסטים אחרים הרואים בפסיכואנליזה מדע חברתי המבוסס על תאוריות, והמשמש כמחקר אמפירי המשפיע על החיים.
פסיכואנליזה פמיניסטית – פמיניזם של שוני

צ'ודורו הגיעה לפסיכואנליזה מתוך התעניינותה במרכיבים האישיותיים והנפשיים המייצרים את הקטגוריות החברתיות התרבותיות. דרכה החלה מהדיסציפלינות הסוציולוגיות והאנתרופולוגיות, ואילו מהכיוון הפמיניסטי היא קשורה למסורת פמיניסטית שחיפשה תאוריה כוללת המסבירה את אי השוויון בין המינים. בכתביה היא מגשרת בין שלוש הדיסציפלינות - סוציולוגיה, אנתרופולוגיה ופסיכואנליזה. צ'ודורו כתבה על נושא הזהות הנשית והגברית, ועל האימהות, תוך שהיא מבחינה בין זהות עצמית נשית (Self-in-Relation- עצמי המצוי בקשר), לבין זהות עצמית גברית (Relatedness – עצמי המבוסס על נפרדות). לטענתה, כל הבנה של תהליכים חברתיים ותרבותיים מחייבת הבנה פסיכואנליטית של האישיות.
צ'ודורו "מנסחת מחדש" את המודל הפרוידיאני וממזגת לתוכו את הפן הנשי. היא עוקבת אחר ההתפתחות המגדרית של הילדה תוך התייחסות לקרבתה לאם. "קנאת הפין" על פי צ'ודורו היא הקנאה של הילדה בחופש של הילד, כשהפתרון שלה הוא, לתרגם את הדילמה הזו לתשוקה הטרוסקסואלית. (בכך היא אינה רחוקה מן התאוריה של פרויד). הביקורת שלה על פרויד מחולקת ל-2 טענות מרכזיות:
פרויד מציג מודל של התפתחות נשית אבל אינו מתייחס לאימהות ולא מכיר בחשיבות ההתקשרות המוקדמת לאם.
התייחסותו של פרויד לנשים נבעה בעיקר מסיפורי נשים בעלות פתולוגיות נפשיות ומיניות, שהגיעו לקליניקה שלו, ומנקודת מבט גברית.
הפסיכואנליזה והפמיניזם חולקות כלים ביקורתיים, שפה וצורת מחשבה דומות. צ'ודורו משתמשת בכלים אלה כשהיא מתמקדת בזהות של סובייקט שלא התייחסו אליו באופן מיוחד לפני כן- הסובייקט האימהי. היא מנסה לזהות במקום חסר-הסובייקטיביות הזה את הפוטנציאל לייצר סובייקט שהתרבות עדיין לא ייצרה.
פסיכואנליזה פמיניסטית – פמיניזם של שוני > שלבי התאוריה של צ'ודורו > השלב הפרה אדיפלי- מהלידה עד גיל שלוש

הרעיון המרכזי לגבי שלב זה הוא שלפני שנרכשת הזהות המינית מתחילה להתרחש האבחנה הבין מינית בהתפתחותן של תכונות אופי הקשורות לתפקידי מין. התינוק חווה תהליכים של הזדהות והפנמה, היוצרים את ההמשכיות של העצמי. בניגוד לפרויד, גורסת צ'ודורו, שייתכן שכבר בשלבים אלה קיימות התנסויות שונות בין בנים ובנות.
יחס מצד האם: האם מתנסה בהזדהות כפולה כאשר מידת ההזדהות עם הבת גדולה יותר מאשר עם הבן.
פסיכואנליזה פמיניסטית – פמיניזם של שוני > שלבי התאוריה של צ'ודורו > השלב האדיפלי- מגיל שלוש

ההזדהות המינית מתפתחת בקצב מואץ ומתחילה ההבחנה בין המינים שמקורה בתהליכים פסיכולוגיים נפרדים.
לגבי בנים – עם המעבר להזדהות עם האב, מגדיר הבן את עצמו על דרך השלילה ("אני לא בת...") ואז נבנית זהותו החדשה, אולם ההזדהות עם האב שלא תמיד נוכח נובעת מהפנמת תפקיד שאינו לגמרי ברור, ולא מתוך קשרים רגשיים.
הגבריות כרוכה בהכחשת קשרי התלות באם וכתוצאה מכך – הבן מנתק את עצמו מאחרים
הגבריות נבנית על סמך הדחקת הנשיות שבתוכו והפחתה מערכה
לגבי בנות –
התפתחות רציפה ומושפעת מקשרים ראשוניים מתמשכים, מקורה בהזדהות פרה אדיפלית עם האם. הזהות המגדרית של הבת מעוצבת על ידי שמירה על ההמשכיות של היחסים ועל יצירת ערך עצמי הנמצא בקשר עם אחרים.
חוסר היציבות היחיד- כדי לרכוש התייחסות הטרוסקסואלית בבגרות, על הבת להעביר את מושא המין הראשוני מהאם אל האב. נשים משמרות את מבנה יחסיהן עם האם ומעתיקות אותו לקשר הדוק עם בנות מינן, ובכך הן יוצרת יחסים ראשוניים נרחבים.
יחס מצד האם: האם מרגישה קרבה יותר גדולה לבתה מאשר לבנה, ושומרת עליה.
צ'ודורו בעצם "מנסחת מחדש" את התאוריה של פרויד. היא מתארת תהליך שבו הזהות הראשונית היא נשית, ממנה הבן חייב להיפרד, בעוד הבת יכולה להמשיכה ללא הפרעה. משום כך- הזהות המגדרית של הבת יציבה יותר משל הבן. על הבן והבת להתמודד עם בעיות שונות: הבן צריך לבסס את זהותו וחווה בעיות ביצירת קשרים, הוא צריך להוכיח שהוא "גבר". לבת אין צורך לעשות פעולה המוכיחה את זהותה, משום שזהותה היא מתמשכת. מוטיב החיים שלה הוא ההימצאות בקשר.
זהותו של הבן צומחת באמצעות היפרדות, אינדיבידואליות ונוצרת אישיות אוטונומית עם פחות יכולת לאינטימיות ואמפתיה, ואילו זהותה של הבת נבנית באמצעות הקשר הקרוב עם אימה ולכן נוצרת אישיות בעלת יכולת אמפתית ואינטימית גבוהה, אבל עם פחות אוטונומיה.
עבודותיה > שיעתוק האימהות – פסיכואנליזה והסוציולוגיה של המיגדר (1979)

בשנות ה-70 של המאה ה-20 כתבה צ'ודורו את ספרה "שיעתוק האימהות". ספר זה זכה בפרס "ג'סי ברנרד" בשנת 1979, ונחשב לאחד מעשרה הספרים המשפיעים ביותר ב-25 השנים האחרונות במדעי החברה. הספר תורגם ל-7 שפות והפך לקריאת חובה בכל קורס ללימודי מגדר.
צ'ודורו שרואה באמהות חלק מהבנייה חברתית באה מתוך התאוריה הפסיכואנליטית – ומתבססת על התאוריה של יחסי אובייקט. לפי תאוריה זו, תהליך התפתחות הנפש של הילד קשור ליחסיו עם אנשים אחרים והסביבה. צ'ודורו מעניקה משמעות רבה ליחסי האם והתינוק בתקופה הפרה - אדיפלית. נקודת המוצא שלה היא חלוקת התפקידים בחברה המודרנית, שבה האישה היא בעלת התפקיד האימהי המרכזי. בחלוקת תפקידים זו רואה צ'ודורו משמעות פסיכולוגית רבה בהתפתחותם של הבנים והבנות. צ'ודורו מציעה הורות משותפת, מכיוון שמעורבותם של אבות בטיפול ראשוני בילדיהם, יש בה כדי להשפיע עמוקות על הבדלי המין, הזהות המגדרית וההעדפה המינית, ועל הבנתנו אותם.
לפי צ'ודורו הסיבות להבדלים בין המינים, הן כיוון שהאישיות של גברים ונשים נבדלות זו מזו והדבר נובע בעיקר מההבדלים בהתנסויות מוקדמות ביחסי תלות עם ההורים על כל המשתמע מהם והתנהגויות נבדלות של הורים כלפי בנים ובנות בגיל הרך מקבלות ביטויים ישירים באישיות ילדיהם הבוגרים. עבור הבנים העצמיות והעצמאות מטופחים על ידי ההורים כזהות גברית ועבור בנות מתפתח דפוס יחסים עם הזולת ואישיותן מוגדרת באמצעות יחסים אלה.
התנסויות נבדלות אלה מקורן בראש ובראשונה ב"ארגון לא סימטרי של ההורות" – הנשים הן המטפלות העיקריות והאחראיות לגידול הילדים וישנה חשיבות מרכזית להשפעות מודעות ולא מודעות של המעורבות האינטנסיבית של האמהות בחיי ילדיהן.
צ'ודורו מסבירה כי הסיבות לשיעתוק האימהות נובעות ממאפייני הקשר שבין אמהות לבנותיהן מופנמים ואחראים להתפתחות מבנה האישיות של הבנות וע"י כך משפיעים על חזרתו מחדש של אותו דפוס יחסים גם בדורות הבאים, ומהדפוסים הראשוניים ביותר של זהות מינית נבדלת של ילדים וילדות, אשר נקבעים כבר בשלב הקדם-אדיפלי.
עבודותיה > "אסימטריה אדיפלית וקשרים הטרוסקסואליים" - מתוך: פסיכולוגיה נשית: העצמי המתעורר (1981)

היחסים עם הדמויות הקרובות מהווים בסיס להתפתחותה של אהבה הטרוסקסואלית. לפי צ'ודורו, העובדה שהבן והבת מתאהבים קודם כל באימם, יוצרת הבדלים ביחסים ההטרוסקסואליים שלהם בבגרותם. אצל הבן קיים צורך להדחיק את הרגש הראשוני החזק שחווה עם האם, להדגיש את גבולות ה"אני" שלו, ולהתכחש לתלות באהבה המושלמת. כדי שזו לא תבטל את זהותו הגברית, הוא מדחיק את רגשותיו ואת תלותו בקשר מאחר שצרכים אלה נמצאים בסתירה עם צורכי הזהות הגברית ועצמאותו. אולם למעשה, הגברים שומרים על אובייקט האהבה הראשונה ואינם מוותרים עליו ויתור מוחלט.
הבת, לעומת זאת, מחליפה את אובייקט האהבה מהאם לאב, לגבר, אולם קשר זה יהיה תמיד משני לקשר עם האם. על בסיס האהבה הראשונית עם האם היא בונה את אהבתה לאב. התלות באב אינה מוחלטת ולכן אין הוא מהווה איום לאני הנפרד שלה, כמו אהבת הבן לאם. האהבה לאב והיריבות עם האם ממותנים אצל הבת על ידי האהבה לאם. זו הסיבה שנשים מפתחות קשר עם גברים כשהוא מלווה גם בקשר אינטימי עם נשים אחרות, וזאת בניגוד לגברים שמפתחים קשר אקסקלוסיבי עם אישה (גם אם הוא נמצא בקונפליקט לגבי מידת הקרבה והעצמאות ביחסים אלו), שאינו מלווה בדרך כלל בקשרים אינטימיים אחרים.
עבודותיה > "אסימטריה אדיפלית וקשרים הטרוסקסואליים" - מתוך: פסיכולוגיה נשית: העצמי המתעורר (1981) > יחסי אם – בת: קשיי היפרדות

מורכבות הקשר בין האם והבת סובבת סביב שאלת ההפרדות. האם אינה מעודדת את העצמאות של בתה כפי שהיא מעודדת אותה אצל הבן. ההפרדות הופכת למילכוד לגבי הבת והאם. פירושה לגבי האם היא נטישה, בגידה וויתור על ציפיות, למרות רצונה שבתה תהיה עצמאית, ולגבי הבת משמעותה איום באובדן אהבת האם במקרה שתבחר בדרך של עצמאות, או- הישארות במצב של התמזגות וקרבה תוך ויתור על האוטונומיה.
ביקורת על גישתה של צ'ודורו

התאוריות של צ'ודורו משלבות תהליכים חברתיים-פוליטיים עם תהליכים פסיכולוגיים ולכן הביקורת עליה מגיעה משני הכיוונים. מצד אחד, נמתחה עליה ביקורת עקב התייחסות יתרה לצד הפסיכולוגי והתעלמות מההשפעה החברתית; מצד שני, היא מואשמת בהתעלמות מתהליכים וחוויות פסיכולוגיות הקשורות לגוף ולליבידו.
ג'סיקה בנג'מין (כבלי האהבה, 2005) מבקרת את תפיסתה של צ'ודורו לגבי מסוגלות של האם לנפרדות מבתה, ולגבי הצורך בהורות משתפת כדי שהבת תגיע לשילוב בין הענקה ונפרדות בריאות. היא טוענת שהקשר של האם, עם יכולתה למרחב הפנימי, יכול לאפשר לבתה גם את האמפתיה וגם את הנפרדות.
נטען כי צ'ודורו מציגה מודל אחיד של שכפול האימהות בחברה מגדרית, שאמור להתאים לכל הנשים, ואינה משאירה מקום לשונות על בסיס גזע, מעמד, נטייה מינית ועוד. למשל- היא אינה דנה באימהות לסבית.
מתעלמת מדחפים ומחוויות גופניות בתיאורי הפסיכולוגיה של האשה.
תרומתה לחשיבה הפמיניסטית

צ'ודורו מאתגרת את התסביך האדיפלי המסורתי ואת הפטריארכיה. תיאורה לגבי התהליכים הפסיכולוגיים המגדריים ולגבי הפסיכודינמיקה המשפחתית, נותן לתאוריה שלה משמעות לטווח ארוך. הרעיונות המוצגים בספרה "שעתוק האמהות" הם בעלי רלוונטיות רבה לשיח העכשווי על מגדר וסוביקטיביות, לפי קולין הינאן (Heenan, 2002). רעיונותיה הם מתווי דרך לפמיניסטיות שבאו אחריה, למשל: קרול גיליגן בספרה "בקול שונה: התאוריה הפסיכולוגית והתפתחות האשה".
מפרסומיה

Nancy Chodorow,(1989)Feminism and Psychoanalytic Theory. New Haven, Conn: Yale University Press; Cambridge: Polity
Nancy Chodorow,(1994) Femininities, Masculinities, Sexualities: Freud and Beyond
Nancy Chodorow, (1981) Oedipal Asymmetries and Heterosexual Knots, in Sue Cox (ed.), Female Psychology: The Emerging Self, New York: St. Martins Press.
Nancy Chodorow, (1978) The Reproduction of Mothering: Psychoanalysis and the Sociology of Gender, Berkeley
Nancy Chodorow, (1999) The Power of Feelings: Personal Meaning in Psychoanalysis, Gender, and Culture
Nancy Chodorow, (2001) Family structure and feminine personality In Juschka, D.M., Feminism in the study of religion. London and New York: Continuum
ראו גם

גישה התייחסותית
ג'סיקה בנג'מין
סוזן אוקין
זיגמונד פרויד
קנאת פין
קרול גיליגן
לקריאה נוספת

דרכים לחשיבה פמיניסטית- מבוא ללימודי מגדר, (1998) בעריכת ניצה ינאי, תמר אלאור, אורלי לובין וחנה נווה, הוצ' האונ' הפתוחה, רעננה
פסיכולוגיה של המינים- יח' 5ב':תאוריות פסיכואנליטיות, (2005) בעריכת איילה מלאך פינס, רות גולדברג, אהובה קרן, הוצ' אונ' פתוחה, רמת אביב
ג'סיקה בנג'מין, (1998) כבלי האהבה, הוצאת דביר.
ניצה ירום, כבלי האהבה ומעבר להם: על משנתה של ג'סיקה בנג'מין, 20 ביוני 2005, באתר פסיכולוגיה עברית
איליין שוולטר (1981) ביקורת פמיניסטית בשממה, הוצ' הקיבוץ המאוחד
קרול גיליגן, (1982) בקול שונה: התאוריה הפסיכולוגית והתפתחות האשה הוצאת ספריית הפועלים
הערות שוליים

↑  Nancy Chodorow, (1978) The Reproduction of Mothering: Psychoanalysis and the Sociology of Gender, Berkeley
↑  Nancy Chodorow,(1989) Feminism and Psychoanalytic Theory. New Haven, Conn: Yale University Press; Cambridge: Polity
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007443165605171  PLWABN: 9810664144505606  BnF: cb127466953 (data)  CANTIC: a11006985  CiNii: DA01372849  GND: 121922308  ISNI: 0000 0001 2025 7186  LCCN: n78038304  NDL: 00435941  NKC: pna20241221131  NLK: KAC199605016  NTA: 074658522  SELIBR: 181549  SUDOC: 083008152  VIAF: 51815924   WorldCat (עם VIAF): 51815924
סמל צ'כיה

| --- | --- |

 פרטים
 המחזיק בסמל:  צ'כיה 
 תאריך אימוץ:  17 בדצמבר 1992 
 
סמל צ'כיה מציג את שלושת המחוזות ההיסטוריים מהם מורכב אזור מרכז אירופה:
בוהמיה
מוראביה
שלזיה
בוהמיה (למעלה משמאל ולמטה מימין) – הסמל מופיע פעמיים כדי להדגיש את חשיבות האזור. הסמל כולל אריה לבן בעל שני זנבות, על רקע אדום.
מוראביה (למעלה מימין) – עיט משובץ באדום ובלבן.
שלזיה (למטה משמאל) – עיט שחור (עיט הרייך) עם איור תלתן כסוף, על רקע זהוב.
ראו גם

דגל צ'כיה
המנון צ'כיה
סמל צפון אירלנד

| --- | --- |

 פרטים
 תאריך אימוץ:  1924 
 התקנים
 מגן:  לבן, צלב ג'ורג' הקדוש מוטען בכוכב משושה לבן במרכזו היד האדומה של אלסטר ומעליו כתר אדוארד הקדוש
 תומכים:  אריה ואייל
 מוטו:  Quis separabit?  (מלטינית: "מי יפריד בינינו")
 
סמל צפון אירלנד הוענק לממשלת צפון אירלנד בצו מלכותי של המלך הבריטי בשנת 1924 לאחר שאירלנד נפרדה מהממלכה המאוחדת.
הסמל, כמו גם דגל צפון אירלנד, עוצבו על ידי נוויל וילקינסון בשנת 1923, והשימוש בסמל אושר באפריל 1924 על ידי ממשלת צפון אירלנד, לאחר קבלת הצו המלכותי.
הסמל כולל שני תומכים שנוספו לסמל בשנת 1925: אריה (סמל אנגליה) ואייל (סמל אלסטר) המחזיקים את שלט האצולה האריה אוחז בדגל בו מצויר שעליו נבל מוזהב על רקע כחול ואילו האייל אוחז בדגל אלסטר (ללא הסמל המרכזי) במרכז שלט האצולה צלב אדום על רקע לבן, ובמרכזו כוכב לבן בן שישה קצוות שעליו יד אדומה (היד האדומה של אלסטר). מעל הכוכב - כתר אדוארד הקדוש המסמל את בית המלוכה הבריטי.
בשנת 1971 נוסף לסמל המוטו בלטינית, על ידי קולג' האבירים של לונדון: "Quis separabit?" - "מי יפריד בינינו" אשר שימש גם כמוטו של מסדר האבירות של פטריק הקדוש.
בשנת 1973 עם פיזור בית הנבחרים של צפון אירלנד הופסק השימוש הרשמי בסמל, ומאז נעשה שימוש בסמל הממלכה המאוחדת - בשינוי אחד - בסמל בו נעשה שימוש בצפון אירלנד מצויר אייל היוצא ממגדל.
ראו גם

דגל צפון אירלנד
סמל צ'ילה

| --- | --- |

 פרטים
 המחזיק בסמל:  צ'ילה 
 תאריך אימוץ:  1834 
 
סמל צ'ילה אומץ בשנת 1834 ועוצב על ידי האמן האנגלי צ'ארלס ווד טילור.
הסמל מורכב ממגן שמחולק לרוחבו. חלקו העליון כחול (המסמל את האוקיינוס השקט ) וחלקו התחתון אדום. באמצע מוטען כוכב לבן. התומכים הם בעלי החיים הלאומיים של המדינה, קונדור האנדים ואייל צ'יליאני, שניהם מוכתרים. מעל המגן, ציצה עשויה שלוש נוצות בצבעיה הלאומיים של צ'ילה, כחול לבן ואדום.
החלקה עשויה זהב ועליה כרזה עם המוטו הלאומי של המדינה "בהגיון או בעוצמה".
ראו גם

דגל צ'ילה
המנון צ'ילה
נקודת דות'יירז

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 על שם:  אנרי דה לאקאז-דוטייר 
 מיקום:  אזור הברית האנטארקטית,
 קואורדינטות:  64°48′00″S 62°49′00″W﻿ / ﻿64.8°S 62.8167°W﻿ / -64.8; -62.8167
  (למפת חצי האי האנטארקטי מוגדלת) בסיס חנרל ברנרדו אוהיגינס ריקלמהנקודת דות'יירז(למפת חצי האי האנטארקטי רגילה) בסיס חנרל ברנרדו אוהיגינס ריקלמהנקודת דות'יירז(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומינקודת דות'יירז(למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומינקודת דות'יירז
 
נקודת דות'יירז (באנגלית: Duthiers Point) היא לשון יבשה המהווה את הצד הדרומי של הכניסה למפרץ אנדוורד, בחוף המערבי של ארץ גרהאם שבאנטארקטיקה.
היסטוריה > גילוי ומיפוי הנקודה

הנקודה התגלתה על ידי המשלחת האנטארקטית הבלגית (אשר חקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1897–1899) בפיקודו של אדריאן דה ז'רלאש.
היסטוריה > מקור השם

ז'רלאש נתן לנקודה את שמה - וקרא לה "כף לאקאז-דוטייר" (Cap Lacaze-Duthiers).
ז'רלאש קרא לנקודה על שמו של אנרי דה לאקאז-דוטייר (Henri de Lacaze-Duthiers), חוקר טבע צרפתי.
לקריאה נוספת

• Defense Mapping Agency 1992, , P 343
הערות שוליים

↑  גאזט השמות האנטארקטיים הרשמי של ארצות הברית
↑  מידע גאוגרפי והיסטורי
סמל צ'אד

| --- | --- |

 פרטים
 המחזיק בסמל:  צ'אד 
 תאריך אימוץ:  1969 
 
סמל צ'אד הוצג לראשונה בשנת 1970. במרכז - מגן עם פסים גליים כחולים, ושמש הזורחת מעליו. המגן נתמך על ידי עבדקן הרעמה ואריה. מתחת למגן נמצא המוטו הלאומי של צ'אד - Unité, Travail, Progrès - אחדות, עבודה, קדמה, בצרפתית.
הפסים הכחולים מייצגים את ימת צ'אד, והשמש מסמלת התחלה חדשה. העבדקן מסמל את הצד הצפוני של המדינה, והאריה את הדרום. המדליה מתחת למגן היא מדליית מסדר הכבוד של צ'אד.
ראו גם

דגל צ'אד
המנון צ'אד
סמל קובה

| --- | --- |

 פרטים
 המחזיק בסמל:  קובה 
 תאריך אימוץ:  24 באפריל 1906 
 
סמל קובה הוא שלט אצולה המחולק לשלושה חלקים. הסמל עוצב על ידי מיגל דה טורבה טולון, ואומץ ב-24 באפריל 1906.
תיאור הסמל

הציצה היא מצנפת פריגית המסמלת את החירות, ועליה כוכב לבן המסמל את עצמאות המדינה.
שלושת חלקי הסמל מופרדים בענפי אלון בצד אחד ועלי דפנה בצידו השני.
האלון מסמל את חוזקה של האומה הקובנית, והדפנה - כבד ותהילה.
שלושת חלקי הסמל מסמלים שוויון, אחווה וחירות - זכויות האדם.
בחלקו העליון של הסמל, מופיע מפתח המסמל את מיקומה של קובה בפתח מפרץ מקסיקו. ברקע רואים שמש זורחת המסמלת את עלייתה של הרפובליקה החדשה. בחלקו השמאלי התחתון של הסמל קווים אנכיים המסמלים את שלושת מחוזות המדינה (המחוז המזרחי, המרכזי והמערבי).
בחלקו השמאלי הראשון של הסמל מצוירים הרים, נהרות, עמק, ועץ דקל - העץ הלאומי של קובה המסמל את הפוריות של המדינה.
נקודת דיסיליצה

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 על שם:  Disilitsa 
 מיקום:  אזור הברית האנטארקטית,
 קואורדינטות:  64°02′02″S 62°02′06″W﻿ / ﻿64.0339°S 62.035°W﻿ / -64.0339; -62.035
  (למפת חצי האי האנטארקטי מוגדלת) בסיס חנרל ברנרדו אוהיגינס ריקלמהנקודת דיסיליצה(למפת חצי האי האנטארקטי רגילה) בסיס חנרל ברנרדו אוהיגינס ריקלמהנקודת דיסיליצה(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומינקודת דיסיליצה(למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומינקודת דיסיליצה
 
נקודת דיסיליצה (באנגלית: Disilitsa Point; בבולגרית: нос Дисилица) היא לשון יבשה סלעית בקצה הדרומי של הכניסה למפרצון בולבאבריה, ובקצה הצפוני של הכניסה למפרצון ואפה בחוף המערבי של האי לייז' בארכיפלג פאלמר, שבאנטארקטיקה.
לשון היבשה ממוקמת 1.65 קילומטרים צפונית - צפונית-מזרחית לנקודת פולז'אן, ו-5.9 קילומטרים דרומית-מערבית לנקודת בברש.
היסטוריה > מיפוי לשון היבשה

הקרחון מופה לראשונה על ידי סוקרים בריטיים בשנת 1978.
היסטוריה > מקור השם

הנקודה נקראת על שם פסגת דיסיליצה בהר פירין שבבולגריה.
לקריאה נוספת

הגאזט האנטארקטי הבולגרי (בבולגרית)
הערות שוליים

↑  גאזט השמות האנטארקטיים של בולגריה
1 2 3 4  מידע גאוגרפי והיסטורי
| איים בארכיפלג פאלמר |
| --- | --- | --- |
| איים | אבוט • אולין • אומגה • אטא • אלפא • אלקה • אונוור • אפסילון • בראבנט • בוב • גאנד • גלארוס • דייוויס • דינק • דלתא • דרים • הארי • וינצקה • טאוור • למדא • לייז' • לקוואנט • פמפה |  |
| קבוצות איים | איי אומיקרון • איי טטראד • איי כריסטיאניה • איי מלכיור • איי סיגמא • איי פאי • איי פסי |  |
| איונים | סלע גריינדר |  |
האי בראבנט, מבט מכיוון צפון מזרח לעבר האי. מימין ניתן לראות את האי אונוור, וברקע את חצי האי האנטארקטי; את הרי סולוואי, ניתן לראות משמאל, בצד הרחוק של האי.
סויוז TMA-12

סויוז TMA-12 (ברוסית: Союз ТМА-12) היא חללית סויוז ששוגרה ב-10 באוקטובר 2007 בשעה 14:16 שעון ישראל מקוסמודרום בייקונור. החללית שוגרה למפגש עם תחנת החלל הבינלאומית כשעל סיפונה 3 אנשי צוות - הקוסמונאוטים אולג קונוננקו וסרגיי וולקוב וכן האישה הקוריאנית הראשונה בחלל והאישה האסייתית השנייה בחלל - אי סו-יון. שני אסטרונאוטים נותרו בתחנת החלל והצטרפו לצוות ה-17 שלה, והאסטרונאוטית הדרום-קוריאנית חזרה עם הצוות ה-16 של תחנת החלל על גבי החללית סויוז TMA-11 שהייתה מחוברת לתחנה מהמשימה הקודמת. סויוז TMA-12 נשארה מחוברת לתחנת החלל עד ה-25 באוקטובר 2008.
הצוות

צוות המראה:
רוסיה סרגיי וולקוב - מפקד
רוסיה אולג קונוננקו - מהנדס טיסה
קוריאה הדרומית אי סו-יון - משתתפת בטיסה (שוגרה בסויוז TMA-12 וחזרה בסויוז TMA-11)
צוות נחיתה:
רוסיה סרגיי וולקוב - מפקד
רוסיה אולג קונוננקו - מהנדס טיסה
ארצות הברית ריצ'רד גריוט - משתתף בטיסה (שוגר בסויוז TMA-13 וחזר בסויוז TMA-12)
הצוות > צוות גיבוי

רוסיה מקסים סורייב - מפקד
רוסיה אולג סקריפוקה - מהנדס טיסה
קוריאה הדרומית קו סאן - משתתף בטיסה
תיאור המשימה

חללית "סויוז TMA-12" שוגרה ב-8 באפריל 2008 מקוסמודרום בייקונור הנמצא בשטח קזחסטן ומנוהל על ידי רוסיה. השיגור בוצע באחריות רוסקוסמוס בעזרת משגר מדגם "סויוז FG". החללית נבנתה על ידי תאגיד הטילים והחלל אנרגיה.
ב-10 באפריל בוצע עגינה במודול "פירס" של תחנת החלל. באותה עת בתחנה שהה צוות משלחת מס' 16 לתחנת החלל הבין-לאומית בפיקוד פגי ויטסון (בנוסף לה באותה עת צוות כלל גם יורי מלנצ'נקו ו-גארט רייזמן. החללית הביאה איתה ציוד ומצרכים. אנשי משלחת מס' 17 לתחנת החלל הבין-לאומית ביחד עם צוות החללית החלו בהעברת הציוד לתחנת החלל. במקביל החל תהליך העברת שליטה על תחנת החלל לצוות קבוע מס' 17. על הטיסה הייתה אי סו-יון, אזרחית קוריאה הדרומית. ממשלת קוריה הדרומית שילמה עבור הטיסה שלה 25 מיליון $. היא התחילה לבצע סדרת ניסויים בהתאם לתוכנית שנקבעה. ב-11 באפריל צוות משלחת מס' 16 ואי סו-יון עזבו את תחנת החלל בחללית "סויוז TMA-11" ונחתו בכדור הארץ לאחר כ-6 חודשי עבודה בתחנת החלל. גארט רייזמן מארצות הברית שהיה חברה משלחת מס' 16 נותר בתחנת החלל והצטרף לצוות מס' 17.
חללית "סויוז TMA-12" נותרה מחוברת לתחנת החלל הבין-לאומית כ"חללית חירום" במצב חירום.
צוות משלחת מס' 17 בפיקוד סרגיי וולקוב החל בביצוע תוכנית שכללה מספר ניסויים ותחזוקת תחנת החלל. הם ערכו מספר ניסויים מדעיים וביצעו פעילות חוץ רכבית.
ב-10 ביולי וולקוב וקונוננקו בצעו פעילות חוץ רכבית לבדיקת חלקים חיצוניים של חללית "סויוז TMA-12". במהלך הפעילות פורק חלק פגום שאמור להיכנס לפעולה בזמן הנחיתה. השערה היא שנחיתות בעייתיות של סויוז TMA-11 ו-סויוז TMA-10 קשורות לתפקוד לא תקין של חלק זה. הפעילות נמשכה כ-6 שעות.
ב-14 באוקטובר 2008 לתחנת החלל הגיע חללית סויוז TMA-13 עם צוות קבוע מס' 18 בפיקוד מייקל פינק. לאחר העברת שליטה על תחנת החלל לצוות החדש, צוות קבוע מס' 17 המקורי וריצ'רד גריאוט מארצות הברית שהגיע עם "סויוז TMA-13" נכנסו לחללית "סויוז TMA-12" ונחתו בכדור הארץ אחרי כ-6 חודשי עבודה. הנחיתה עברה ללא בעיות באזור המתוכנן בשטח קזחסטן.
בתחנת החלל הבין לאומית נותר צוות משלחת קבועה מס' 18 שהגיע מספר ימים לפני זה בחללית סויוז TMA-13.
נקודת דיראלו

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 על שם:  Diralo 
 מיקום:  אזור הברית האנטארקטית,
 קואורדינטות:  65°12′10″S 61°58′49″W﻿ / ﻿65.2028°S 61.9803°W﻿ / -65.2028; -61.9803
  (למפת חצי האי האנטארקטי מוגדלת) בסיס חנרל ברנרדו אוהיגינס ריקלמהנקודת דיראלו(למפת חצי האי האנטארקטי רגילה) בסיס חנרל ברנרדו אוהיגינס ריקלמהנקודת דיראלו(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומינקודת דיראלו(למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומינקודת דיראלו
 
נקודת דיראלו (באנגלית: Diralo Point; בבולגרית: нос Дирало) היא לשון יבשה סלעית בקצה הדרום מזרחי של מצוק מטליצ'ינה, בחוף אוסקר השני, בארץ גרהאם, שבאנטארקטיקה.
הנקודה מהווה את הקצה הצפוני של הכניסה למפרץ בורימה.
הנקודה ממוקמת 9.9 קילומטרים צפונית-מערבית מנקודת קונינו; ו-6.5 קילומטרים צפונית - צפון-מזרחית מנקודת קושן.
היסטוריה > היווצרות הנקודה

עד התפוררות מדף הקרח לארסן שבאזור לא ניתן היה לראות את הנקודה, שהייתה מוסתרת על ידי הקרח. רק לאחר התפוררות המדף בשנת 2002, ובעקבותיו נסיגתו של קרחון ג'ורום, הופיעה הנקודה.
היסטוריה > מקור השם

הנקודה נקראת על שם הכפר דיראלו שבדרום בולגריה.
לקריאה נוספת

הגאזט האנטארקטי הבולגרי (בבולגרית)
הערות שוליים

↑  גאזט השמות האנטארקטיים הרשמי של בולגריה
1 2 3 4 5 6 7  מידע גאוגרפי והיסטורי
סאם וינס

סמואל מרקס לויד וינס (נולד ב-31 במאי 1999) הוא כדורגלן אמריקאי המשחק כמגן שמאלי עבור רויאל אנטוורפן מהליגה הבלגית ובנבחרת ארצות הברית.
קריירה

וינס גדל באקדמיה של קולורדו ראפידס וחתם בקבוצה הבוגרת בפברואר 2018. הוא שיחק במועדון בין השנים 2018–2021 ורשם 49 הופעות ליגה.
באוגוסט 2021 חתם ויינס ברויאל אנטוורפן הבלגית.
נבחרת לאומית

וינס ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ארצות הברית בפברואר 2020 במשחק ידידות נגד קוסטה ריקה.
הערות שוליים

↑  USMNT defender Sam Vines transferred from Colorado Rapids to Royal Antwerp, mlssoccer
↑  Sam Vines to be first Rapids Development Academy product to start for USMNT, coloradorapids
| נבחרת ארצות הברית – גביע הזהב 2021 (מקום ראשון) |
| --- | --- | --- |
|  1 טרנר •  2 קאנון •  3 וינס •  4 פינס •  5 צימרמן •  6 בוסיו •  7 אריולה •  8 ג'ואקיני •  9 זארדס •  10 רולדן •   11 דייק •  12 רובינסון • 13 הופה •  14 יואייל • 15 ליוויס • 16 סנדס • 17 לטגט • 18 ג'ונסון • 19 ויליאמסון • 20 מור • 21 בלו • 22 גוזאן • 23 אקוסטה • 24 קסלר • מאמן: ברהלטר |  1 טרנר •  2 קאנון •  3 וינס •  4 פינס •  5 צימרמן •  6 בוסיו •  7 אריולה •  8 ג'ואקיני •  9 זארדס •  10 רולדן •   11 דייק •  12 רובינסון • 13 הופה •  14 יואייל • 15 ליוויס • 16 סנדס • 17 לטגט • 18 ג'ונסון • 19 ויליאמסון • 20 מור • 21 בלו • 22 גוזאן • 23 אקוסטה • 24 קסלר • מאמן: ברהלטר | ארצות הברית |