stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שרה גילברט

| --- | --- |
גילברט, 2008
גילברט, 2008
 לידה:  29 בינואר 1975 (בת 50) סנטה מוניקה, קליפורניה, ארצות הברית
 שם לידה:  Sara Rebecca Abeles 
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 תקופת הפעילות:  מ-1984
 מקום לימודים:  אוניברסיטת ייל  תיכון ויליאם פלויד  קולג' עזרא סטיילס 
 בן או בת זוג:  לינדה פרי (2014–2019)  אליסון אדלר (2001–2011)  ג'וני גאלקי (1992–1993) 
 מספר צאצאים:  3 
 פרסים והוקרה:  Young Artist Award
 פרופיל ב-IMDb
 
שרה גילברט (באנגלית: Sara Gilbert; נולדה ב-29 בינואר 1975) היא שחקנית קולנוע וטלוויזיה יהודייה-אמריקאית. מוכרת בעיקר בזכות הדמות דרלין קונר-הילי בקומדיית המצבים "רוזאן".
שנים מוקדמות

נולדה בשם שרה רבקה אבלס (Sara Rebecca Abeles) בסנטה מוניקה, קליפורניה שבארצות הברית להורים יהודים. בתם של רבקה קריין והארולד אבלס. לגילברט ארבעה אחים ואחיות למחצה, מצד אמה שני אחיה-למחצה הם השחקנים מליסה גילברט וג'ונתן גילברט, שכיכבו בסדרת הטלוויזיה "בית קטן בערבה". ב-1984 היא שינתה את שם משפחתה לשם המשפחה של בעלה הראשון של אמה, פול גילברט.
בוגרת עם ציון לשבח של אוניברסיטת ייל לשנת 1997, בלימודי אמנות עם התמחות בצילום.
קריירה

גילברט החליטה שהיא רוצה להיות שחקנית בגיל 6, כאשר אחותה הגדולה מליסה קיבלה כוכב בשדרת הכוכבים של הוליווד. לאחר שהופיעה בסרט טלוויזיה ובפרסומת למשקה הפופולרי "Kool-Aid", היא קיבלה בגיל 13 את התפקיד של דרלין קונר-הילי, הילדה האמצעית והסרקסטית בקומדיית המצבים "רוזאן". היא גילמה את התפקיד במשך כל תשע העונות של הסדרה, משנת 1988 ועד 1997, ואף כתבה את אחד הפרקים של העונה הרביעית. תפקידה בסדרה היה כה חשוב, עד שהמפיקים שינו את העלילה ואת לוחות הזמנים של הצילומים על מנת לאפשר לה להמשיך ולהשתתף בסדרה במקביל ללימודיה באוניברסיטת ייל. היא למדה אומנות עם התמקדות בצילום, וסיימה בהצטיינות בשנת 1997.
גילברט ביצעה תפקידי אורח בסדרות שונות, בהן: משפחת סימפסון, 24, ויל וגרייס וחוק וסדר: מדור מיוחד. החל משנת 2004 היא מגלמת תפקיד בסדרת הדרמה ER. היא חזרה לפריים טיים בסתיו 2005 בסיטקום "Twins" של רשת The WB. הסדרה בוטלה לאחר עונה אחת שכן הרשת התמזגה לתוך UPN והפכה לרשת The CW, מהלך שהביא לביטול תוכניות. מאז 2007 היא הופיעה בפרקים רבים של הסדרה המפץ הגדול בתור לזלי וינקל.
גילברט הופיעה בשני סרטי קולנוע לצד דרו ברימור: פיתוי קטלני בשנת 1992 והבחורים בחיי בשנת 2001. היא ביצעה שני תפקידים קטנים בסרטים נוספים, וביימה סרט משלה בשם "Persona Non Grata" בשנת 1998.
בשנת 2013 התארחה לשני פרקים בסדרה הקומית "טיפול אונליין" ברשת שואוטיים בכיכובה של ליסה קודרו.
מאז 2018 מככבת בסיטקום "הקונרים", וכמו שאר המשפחה באותו תפקיד שאותו גילמה בסדרה הקודמת ("רוזאן").
חיים אישיים

בשנים 2001–2011 היא הייתה בזוגיות עם המפיקה והתסריטאית אליסון "אלי" אדלר. היא יצאה מהארון כלסבית באופן רשמי ב-2010. אליסון היא אימו הביולוגית של בנן המשותף, לוי האנק, שנולד באוקטובר 2004. וגילברט ילדה את בתן סויר באוגוסט 2007. ב-2011 הודיעו על פרידה.
לאחר מכן, החלה לצאת עם המוזיקאית לינדה פרי. ב-2013 השתיים התארסו וב-2014 התחתנו. בשנת 2015 נולד להן בנם המשותף, רודס אמיליו גילברט פרי.
בילדותה הפכה גילברט לצמחונית, והיא תומכת בארגון אנשים למען יחס מוסרי לבעלי חיים, כמו כן בארגונים אחרים למען חופש הביטוי, ארגון הסעד "Meals on Wheels", וארגונים למען חולי איידס. בשנת 2008 הצהירה כי עברה לסגנון חיים טבעוני.
פילמוגרפיה

| קולנוע> שנה | קולנוע> סרט | קולנוע> תפקיד | קולנוע> הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 1992 | פיתוי קטלני |  |  |
| 1994 | Dead Beat |  |  |
| 1997 | Walkin' on Sunshine: The Movie |  |  |
| 1998 | כחול המדבר |  |  |
| 1999 | תדליק את זה |  |  |
| 2000 | ההטרדה הגדולה |  |  |
| 2000 | נאמנות גבוהה |  |  |
| 2000 | "Boys Life 3" |  |  |
| 2001 | הבחורים בחיי |  |  |
| 2004 | חוקי המשיכה |  |  |
| 2023 | החבורה של בריידי | שרה |  |
טלוויזיה
| שנה | סדרה | תפקיד | הערות |
| 1984 | קאלאמיטי ג'יין |  |  |
| 1988 | ABC Weekend Special |  |  |
| 1988–1997 | רוזאן |  |  |
| 1990 | סאדי וסימפסון |  |  |
| 1992 | משפחת סימפסון |  |  |
| 1994 | Saturday Night Live |  |  |
| 1996 | ABC Afterschool Special |  |  |
| 1997 | Broken Record |  |  |
| 2000–2001 | ברוכים הבאים לניו יורק |  |  |
| 2002 | 24 |  |  |
| 2003 | ויל וגרייס |  |  |
| 2004 | Strong Medicine |  |  |
| 2004–2007 | ER |  |  |
| 2005 | In the Game |  |  |
| 2005 | The Clinic |  |  |
| 2005–2006 | התאומות |  |  |
| 2006 | Girls on the Bus |  |  |
| 2006–2007 | The Class |  |  |
| 2007 | מרפאה פרטית |  |  |
| 2007–2009 | המפץ הגדול |  |  |
| 2008 | חוק וסדר: מדור מיוחד |  |  |
| 2010 | הות'ורן |  |  |
| 2010 | האנטומיה של גריי |  |  |
| 2013 | טיפול אונליין |  |  |
| 2014 | מורה רעה | איירין | תפקיד ראשי; 13 פרקים |
| 2018 | ג'יין הבתולה |  |  |
| 2018-הווה | הקונרים |  |  |
| 2019 | עיר משונה |  |  |
| 2019 | לא טיפוסי |  |  |
| 2020 | שווה (אנ') | ג'יי.אמ. | פרק: "The Birth of a Movement" |
הערות שוליים

↑  BBC – Drama Faces – Sara Gilbert
↑  'Big Bang Theory' scoop: Sara Gilbert taken off contract
↑  'Roseanne's' Sara Gilbert confirms she's a lesbian – The Marquee Blog - CNN.com Blogs
↑  "Roseanne's Sara Gilbert Expecting Second Child", February 2, 2007, By Kim Peiffer, People. Retrieved 2007-07-31.
↑  "Sara Gilbert and partner welcome second child" Retrieved 2007-08-06.
↑  "Sara Gilbert Gives Birth to Baby Girl". נבדק ב-8 בנובמבר 2009. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007343110505171  PLWABN: 9810673460205606  ISNI: 0000 0000 4311 1609  LCCN: no97013060  MusicBrainz: 7cd34536-b5b2-496f-b7b0-a82d436cf367  NLK: KAC2020M8612  VIAF: 21744622   WorldCat (עם VIAF): 21744622
אגם ורדה (ברזיל)

| --- | --- |

אגם ורדה
 מידע כללי
 סוג:  אגם
 מידות
 שטח:  460.218 קילומטר רבוע
 מידע נוסף
 מדינות באגן הניקוז:  ברזיל ברזיל
 קואורדינטות:  3°57′25″S 44°49′19″W﻿ / ﻿3.9569444444444°S 44.821944444444°W﻿ / -3.9569444444444; -44.821944444444
  (למפת ברזיל מוגדלת) ברזיליה ריו דה ז'ניירו סאו פאולו סלבדור פורטלזה בלו הוריזונטה קוריטיבה מנאוס רסיפה פורטו אלגרה בלםאורוגוואי ארגנטינה צ'ילה פרגוואי בוליביה פרו קולומביה ונצואלה גויאנה האוקיינוס האטלנטיאגם ורדה(למפת ברזיל רגילה) ברזיליה ריו דה ז'ניירו סאו פאולו סלבדור פורטלזה בלו הוריזונטה קוריטיבה מנאוס רסיפה פורטו אלגרה בלםאורוגוואי ארגנטינה צ'ילה פרגוואי בוליביה פרו קולומביה ונצואלה גויאנה האוקיינוס האטלנטיאגם ורדה(למפת מרניאו רגילה) סאו לואיס אימפרטריס סאו ז'וזה דה ריבמאר  קשיאס צ'ימון קודו אסאילנדיה באלסס האוקיינוס האטלנטי פיאאוי באהיה טוקנטינס פארהאגם ורדה(למפת מרניאו מוגדלת) סאו לואיס אימפרטריס סאו ז'וזה דה ריבמאר  קשיאס צ'ימון קודו אסאילנדיה באלסס האוקיינוס האטלנטי פיאאוי באהיה טוקנטינס פארהאגם ורדה
 
אגם ורדה (בפורטוגזית: Lago Verde – "אגם ירוק") הוא אחד האגמים לאורך נהר טפז'וס, נהר המוביל את מימיו לנהר האמזונאס ובדרך מזין אגמים אחדים. על חופי האגם זרועים חולות לבנים וצמחייה עשירה וצפופה מפרידה בין הנופשים שמגיעים לרחוץ באגם היפה לבין היער הטרופי. באגם חיים דולפיני נהרות, נחשי אנקונדה, דגי פיראנה, צלופחים מחשמלים, לוטרות נהר, קיימנים ויגוארים. מוצא האגם אל הנהר היה מקום התיישבות של אינדיאנים, וכיום נמצא בו הכפר הברזילאי אלטר דו שאו. מי האגם צלולים וטמפרטורת המים שלו חמימה לאורך כל ימי השנה.
רעידת האדמה בנורת'רידג' לוס אנג'לס (1994)

| --- | --- |

קריסת הדרך המהירה (אוטוסטרדת) גולדן-סטייט
 תאריך התרחשות:  17 בינואר 1994
 שעה:  04:30:55
 מגניטודה:  6.7 בסולם מגניטודה לפי מומנט
 במדינות או באזורים:  מטרופולין לוס אנג'לס
 מוקד:  34°12′25″N 118°32′06″W - ראו מפה בביאור שבפרק "גאולוגיה", לרבות השוואה עם מוקד הרעידה ב-1971 באותו אזור
 הרוגים:  72
 פצועים:  11,846
 חסרי קורת גג:  20,000
 קואורדינטות:  34°12′25″N 118°32′06″W﻿ / ﻿34.207°N 118.535°W﻿ / 34.207; -118.535
 he
 
רעידת האדמה בנורת'רידג' 1994 התרחשה ב-17 בינואר 1994, בשעה 04:30:55 (שעון מקומי) והייתה בגודל 6.7 ב-סולם מגניטודה לפי מומנט.
גאולוגיה

מוקד הרעידה היה בעומק של כ-18 קילומטרים, ובאזור עמק סן פרננדו, כ-32 קילומטרים מצפ'-מערב ללב העיר לוס אנג'לס, קליפורניה. משך הרעידה היה כ-10-20 שניות. שיא תאוצת הקרקע המקסימלית שלה הגיע ל-1.82g שהיא תאוצת הקרקע הגבוהה ביותר שנרשמה אי פעם באזור עירוני בצפון אמריקה וכנראה גם בעולם כולו. תאוצה חריגה זו נמדדה בשכונת טָרְזָנַה (אנ') הסמוכה למוקד. מהירות הקרקע המקסימלית הייתה 148 ס"מ/שנייה, גם היא המהירה ביותר שנרשמה אי פעם ונרשמה באזור הרי גְרָנַדָה (אנ') הסמוכים לעיר. רעידות הורגשו עד לסן דייגו, לאס וגאס, פיניקס ובערים במדינת יוטה ובצפון קליפורניה המרוחקות מאות קילומטרים מהאפיצנטר. הרעידה קיבלה את השם "נורת'רידג'"(אנ'), מכיוון ששם נגרם הנזק המשמעותי ביותר, כאשר האפיצנטר היה למעשה בקהילה השכנה - רֶסֵדָה(אנ').
רעידת האדמה התרחשה על מישור העתק שלא היה מוכר עד אז, ולא הופיע במפות הגאולוגיות של האזור. זו הייתה רעידת האדמה הראשונה שהתרחשה ישירות מתחת לאזור עירוני בארצות הברית מאז רעידת האדמה בלונג ביץ' ב-1933
.
בעקבות הרעידה העיקרית, התרחשו שתי רעידות עוקבות משמעותיות במגניטודה של 6.0 בסולם מומנט: הראשונה כדקה אחת לאחר הרעידה העיקרית והשנייה כ-11 שעות לאחר מכן. רצף הרעידות העוקבות סייע במיפוי קו ההעתק שעליו התרחשה רעידת האדמה הזו.
נפגעים ונזקים

מניין הנפגעים בנפש עמד על 72 בני אדם. 11,846 פצועים טופלו בבתי חולים. מבין ההרוגים, 30 מקרים הם בגין התקפי לב. בנוסף, הנזק הכולל נאמד ב-49 מיליארד דולר (שווה ערך ל-93 מיליארד דולר ב-2021), מה שהופך אותו לאחד מאסונות הטבע היקרים ביותר בהיסטוריה של ארצות הברית. רוב הנפגעים היו בעת רעידת האדמה בבתים בעלי מספר קומות, כאשר קומת הקרקע הייתה מבוססת רק באופן חלקי, וחלק אחר שימש לחניית מכוניות.
11 בתי חולים סבלו מנזק מבני ונפגעו קשה או הפכו לבלתי ראויים למגורים. לא רק שהם לא היו מסוגלים לשרת את השכונות שבסמוך להם, אלא שהם נאלצו לפַנות את אוכלוסיות האשפוז שלהם, מה שהגדיל עוד יותר את העומס על בתי החולים הסמוכים שעדיין פעלו. כתוצאה מכך, בית המחוקקים של המדינה העביר חוק המחייב את כל בתי החולים בקליפורניה להבטיח, שעד 1 בינואר 2005 חדרי הניתוח וחדרי המיון שלהם יהיו בבניינים עמידים בפני רעידות אדמה. רובם לא הצליחו לעמוד ביעד זה במועד, והצליחו להשיג תאימות רק ב-2008 או 2009..
חלקים ממספר כבישים ראשיים וכבישים מהירים, כולל הכביש המהיר 10 (אנ') מעל שדרת לה סיאנגה (אנ'), והמחלפים של הכביש המהיר 5 עם הכבישים המדינתיים 14 (אנ') ו-118 (אנ') וכביש 210 הבין-מדינתי (אנ'), נסגרו בגלל כשל מבני או קריסה.
תוצאה נדירה ביותר שרעידת האדמה גרמה לה היא התפרצות גדולה של קדחת העמק (אנ'), מחלה בדרכי הנשימה שנדבקים בה בשאיפה של נבגי פטריות הנישאות באוויר. נבגים אלה השתחררו לאוויר במחוז ונטורה כתוצאה ממפולות וגלישות קרקע (אנ'). ב-8 השבועות שלאחר רעידת האדמה (24 בינואר עד 15 במרץ), דווחו 203 מקרים הקשורים להתפרצות המחלה, שהם בסדר גודל יותר ממספר המקרים הצפוי, ושלושה מהמקרים הללו היו קטלניים.
בעקבות הנזקים הכל כך משמעותיים שנגרמו בעטיה של רעידת האדמה, רוב חברות הביטוח הפסיקו להציע או הגבילו ביטוח כנגד רעידת אדמה בקליפורניה. בתגובה, בית המחוקקים של קליפורניה יצר את רשות רעידות האדמה של קליפורניה (CEA), שהיא ארגון בניהול ציבורי אך במימון פרטי, שמציע כיסוי של בתי המגורים עצמם, ללא הכנסת אלמנטים כמו בריכות שחייה, פטיו וכיוצא בזה, שמייקרים את הפוליסה אך לא ממש נחוצים. כ-66% מהפוליסות הקיימות היום כנגד רעידות אדמה בקליפורניה, הן במסגרת הזו.
ראו גם

רעידת האדמה בסן פרננדו (1971)
ביאורים

↑  כך כתוב במפורש במקור של הסקר הגאולוגי של ארצות הברית המופיע כאן. אך, רעידת האדמה ההרסנית שהתרחשה בשנת 1971, התרחשה ממש באותו אזור. נשלחה שאילתה לדוברוּת הסקר הגאולוגי של ארצות הברית להבהרת הנקודה.
↑  צפו במפת תצלום של אזור האפיצנטר/מוקד כאן, עם "סימון מיקום של גוגל" את האפיצנטר. המרחק בין מוקד זה למוקד רעידת 1971, שנמצא בצמוד לסכר ומאגר הנסן ממזרח לו (בסמוך לכביש המהיר 210), הוא כ-14 ק"מ בלבד. לחילופין צפו במפת אזור האפיצנטר/מוקד של רעידת 1971 כאן גם כאן המוקד מסומן ב"סימון מיקום גוגל", והמרחק למוקד של רעידת נורת'רידג' (שממוקם ממש מדרום למילה "נורת'רידג'" במפה ולכיתוב "אונ' קליפורניה", דומה.
הערות שוליים

1 2  Latest earthquakes: M 6.7 - 1km NNW of Reseda, CA, USGS,
↑  Nicolas Luco, Seismic design and hazard maps: Before and after, USGS
↑  M 6.7 - 1km NNW of Reseda, CA: Did you feel it?, USGS
1 2  USGS and the Earthquake Country Alliance, Learninmg from the Past - Northridge Earthquake 10th Anniversary - Planning for the Future, WayBackMachine, 2004
↑  Douglas Dreger, The Large Aftershocks of the Northridge Earthquake and their Relationship to Mainshock Slip and Fault Zone Complexity, U.C. Berkeley
↑  Kenneth Reich, Study Raises Northridge Quake Death Toll to 72, Los Angeles Times, Dec. 20, 1995
↑  Dana Bartholomew, Northridge Earthquake: 1994 Quake Still Fresh in Los Angeles Minds After 20 Years, Los Angeles Daily News, January 11, 2014
↑  מירה עוואד, ‏שלא נדע כמוהן: 10 רעידות האדמה היקרות בכל הזמנים, באתר גלובס, 19 במרץ 2011
↑  Schleuss, Jon; Lin, Rong-Gong, II. "Dangerous L.A. apartment buildings most at risk in an earthquake are quickly being fixed. Los Angeles Times, November 22, 2019
↑  Preparing for the "BIG ONE", U.S. Department of Housing& Urban Development, January 17, 1995, p.v
↑  Cheevers,J., Abrahamson, A., E 1994. Earthquake: The Long Road Back: Hospitals Strained to the Limit by Injured: Medical care: Doctors treat quake victims in parking lots. Details of some disaster-related deaths are released", Los Angeles Times, January 19
↑  Jonathan Nourok, The Northridge Earthquake: 20 Years Ago Today, The Atlantic, January 17, 2014 (30 photos)
↑  Randall W. Jibson et al.,1998., An Outbreak of Coccidioidomycosis (Valley Fever) Caused by Landslides Triggered by the 1994 Northridge, California Earthquake, USGS by the WayBack Machine
↑  History of the California Earthquake Authority (CEA), CES - California Earthquake Authority
↑  Daniel Marshall, An Overview of the California Earthquake Authority, Risk Management and Insurance Review, Vol. 21 p.1, 2018
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007559177905171  LCCN: sh2003006456
עבד א-רחמן דאהר

| --- | --- |

עבד א-רחאן דאהר 2015
 לידה:  1982  (בן 43 בערך) איחוד האמירויות הערביות
 שם לידה:  عبد الرحمن أسعد عارف ظاهر 
 מדינה:  מדינה פלסטינית, ירדן 
 תקופת הפעילות:  מ-2004
 מקום לימודים:  אוניברסיטת א-נג'אח
 מספר צאצאים:  3 
 https://thahers.com
 פרופיל ב-IMDb
 
עבד א־רחמן אסעד דאהר (בערבית: عبد الرحمن ظاهر) הוא סופר, שחקן, במאי טלוויזיה, עיתונאי, אדריכל פלסטיני-ירדני.
החיים שלו

דאהר נולד באיחוד האמירויות הערביות למשפחה שמוצאה משכם.
דאהר מילא מספר תפקידים, בעיקר מנהל ההפקה בטלוויזיה וואטן, מנהל ההפקה הבינלאומית במרכז המדיה של אוניברסיטת א-נג'אח, ומפיק בכיר בחברת ההפקה סאמאלינק בביירות. הוא גם הפיק יצירות דרמטיות ותיאטרליות, סרטים דוקומנטריים ועיתונות חוקרת עבור מספר ערוצי טלוויזיה, כמו רויה טלוויזיה בירדן וטלוויזיה אל ערבי בלונדון.
דאהר ידוע בסרטים כמו "בנוכחות הצדק" (2013), "פנגאן אלבלד" (2015) ו"סוקאז" (2016). הוא כתב, ביים והפיק כמה סדרות טלוויזיה סאטיריות וביקורתיות בהן מילא תפקיד ראשי, בנוסף למספר תוכניות טלוויזיה בנושאים תרבותיים ואינטלקטואליים עכשוויים, כמו "טריק" (2020), "גבאש" (2019), "שלך או זאבים" (2018), "אבו סאלח אנימציה" (2017), "ארכיון" (2015) ואחרות.
דאהר עשה סרטים בתור[דרושה הבהרה] "להשתיק" (2016) ושיחק ב"גן עדן עכשיו" (2005) עבור הבמאית האני אבו אסעד.
הוא היה השחקן הראשי בהצגה "שם בחוף האחר", בבימויו של פאתי עבד א־רחמן, וזכה בפרס ה-11 של פסטיבל אלכסנדריה לנוער ערבי ב-2008.
משפטו ומעצרו

באוגוסט 2020 עצר שירות הביטחון המסכל הפלסטיני את דאהר והוא נחקר חודש וחצי באשמת העלבת הרשות הפלסטינית ופגיעה בסמליה בעבודת הטלוויזיה שלו.
מעצרו של דאהר עורר מחאות של מספר פעילים פלסטינים באוגוסט וספטמבר 2020. הם ערכו הפגנות מול בית בית המשפט בשכם ומול משרדו של ראש הממשלה הפלסטיני מוחמד אשתייה ברמאללה, בדרישה לשחררו לאלתר לאחר שהידרדר בבית החולים הלאומי.
משרד הנציב העליון של האו"ם לזכויות האדם וארגוני זכויות אדם מקומיים ובינלאומיים אחרים ביקרו בדאהר בכלא, וכתבו מכתבים לרשות הפלסטינית שהאשימו אותה בהפרת חופש הביטוי ובהמצאת האשמות נגד פעילים פוליטיים ועיתונאים. אלו הובילו לשחרורו על תנאי בבספטמבר 2020.
חודש לאחר שדאהר שוחרר מכלא אל-ג'ונייד של הרשות הפלסטינית, כוח צבאי ישראלי עצר אותו בביתו בשכם באוקטובר 2020, וחקר אותו על עבודתו מחוץ לפלסטין. בית משפט ישראלי החליט לשחררו ללא כתב אישום.
לאחר למעלה משנה של משפט, גזר בית משפט השלום בשכם בינואר 2022 על דאהר שלושה חודשי מאסר בגין העלבת הרשות הפלסטינית. פסק הדין עורר מחאות של עיתונאים, פעילים וכמה ארגוני זכויות אדם מקומיים ובינלאומיים, שקראו לרשות הפלסטינית לשים קץ להפרות נגד האופוזיציה הפוליטית ולבחון את פסק הדין. כתוצאה מכך, הושעה יישום פסק הדין. בית המשפט לערעורים קיבל את ערעורו של דאהר וזיכהו מכל האישומים נגדו לאחר שנתיים.
הערות שוליים

↑  הבמאי הצעיר עבדול רחמן אלזהיר "בנוכחות צדק", באתר (Oroba news), ‏03-12-2013
↑  Abdulrahman Thaher in Fenjan Albald
↑  "בנוכחות צדק" היא הפקת דרמה פלסטינית., באתר (Arabi 21), ‏08-12-2013
↑  האמן והבמאי עבדולרחמן דאהר, חייו ויצירותיו, באתר Shams, ‏10-06-2019
↑  8 פרסים לפלסטין בפסטיבל הנוער הערבי, בנוכחות ומעקב של השר אבו דקה, באתר מען (סוכנות ידיעות), ‏21-07-2008
↑  מצבו הבריאותי של העיתונאי שנעצר על ידי הרשות הפלסטינית, עבדול רחמן זאהר, מתדרדר., באתר (Al Araby), ‏19-09-2020
↑  הארכת מעצרו של "עבדול רחמן דאהר" באשמת "העלבת השלטונות" ופעילים מגנים, ‏20-08-2020
↑  Richard Winfield. "Defeating a Patriotic Law Prosecution" (PDF).
↑  בית המשפט בשכם שחרר את המנהל עבדול רחמן דאהר לאחר 35 ימי מעצר, באתר skeyesmedia, ‏22-09-2020
↑  Israeli forces arrest Palestinian filmmaker Abdulrahman Thaher at his home in Nablus, Skeyes Media
↑  בית המשפט הפלסטיני דן את העיתונאי והבמאי עבדול רחמן דאהר ל-3 חודשי מאסר, באתר alaraby, ‏21-01-2022
↑  הבמאי עבד אל רחמן דאהר זוכה מ"העלבת הרשות הפלסטינית", באתר alaraby, ‏07-10-2022
שני עיתונאים מחזיקים שלטים במהלך הפגנה בספטמבר 2020 מחוץ ללשכת ראש הממשלה הפלסטיני מוחמד אשתייה כדי לדרוש את שחרורו שלדאהר
פרנק אוהרה

| --- | --- |

 לידה:  27 במרץ 1926 בולטימור, ארצות הברית 
 פטירה:  25 ביולי 1966 (בגיל 40) Mastic Beach, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית
 מקום קבורה:  בית הקברות גרין ריבר 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת הרווארד, אוניברסיטת מישיגן, St. John's High School 
 שפות היצירה:  אנגלית 
 סוגה:  שירה 
 זרם ספרותי:  אסכולת ניו יורק
 יצירות בולטות:  Lunch Poems 
 בן או בת זוג:  Joe LeSueur  וינסנט וורן 
 פרסים והוקרה:  פרס הספר הלאומי (1972) 
 www.frankohara.org
 
פרנסיס ראסל "פרנק" אוהרה (באנגלית: Frank O'Hara,‏ 27 במרץ 1926 – 25 ביולי 1966) היה משורר ומבקר אמנות אמריקאי. אוהרה נחשב לדמות מובילה באסכולת ניו יורק, קבוצה לא רשמית של אמנים, סופרים ומוזיקאים ששאבו השראה מג'אז, סוריאליזם, אקספרסיוניזם מופשט, ציור פעולה ותנועות אמנות חדשניות.
ראשית חייו וחינוך

פרנק אוהרה, בנם של ראסל ג'וזף אוהרה וקתרין ברודריק, נולד ב-27 במרץ 1926, בבולטימור, מרילנד וגדל בגרפטון, מסצ'וסטס. הוא למד בתיכון הקתולי סנט ג'ון. משנת 1941 עד 1944 למד פסנתר בקונסרבטוריון ניו אינגלנד בבוסטון. בשנת 1944 התגייס לצי האמריקני ושירת כסונארמן בדרום האוקיינוס השקט וביפן על המשחתת 449 (USS Nicholas DD-449) במלחמת העולם השנייה.
במהלך תקופת הכשרתו בחיל הים, במרכז האימון הימי של סמפסון, ניו יורק, החל לסגל לעצמו דפוס של התבוננות במציאות, שלאחר מכן יבוא לכדי ביטוי בשיריו. השגרה היומיומית הנוקשה, תחילה בבית הספר הקתולי בו למד, ולאחר מכן בחיל הים, אפשרה לאוהרה לנתק את עצמו מהמתרחש, לצפות, ולהעניק לאירועים פרשנות שנונה וייחודית. את אבחנותיו שמר לכתיבה בהמשך. מיומנות זו, של בדיקה ורישום בתוך ההמולה והעומס של חיי היומיום, תהיה מאוחר יותר אחד ההיבטים החשובים שיעצבו את אוהרה כמשורר אורבני, שכתיבתו ספונטנית.
לאחר המלחמה החל אוהרה ללמוד באוניברסיטת הרווארד, באמצעות המימון שהועמד לרשות חיילים משוחררים. האמן והסופר אדוארד גוריי היה שותפו לחדר. אוהרה הושפע מאוד מאמנות חזותית וממוזיקה עכשווית. המשוררים האהובים עליו היו פייר רוורדי, ארתור רמבו, סטפן מלארמה, בוריס פסטרנק וולדימיר מיאקובסקי. במהלך לימודיו בהרווארד פגש את המשורר ג'ון אשברי והחל לפרסם שירים במגזין "Harvard Advocate". ב-1950 סיים את לימודיו בהרווארד עם תואר באנגלית. לאחר מכן למד לתואר שני באוניברסיטת מישיגן באן ארבור, שם זכה בפרס הופווד על חיבור שכתב. אוהרה קיבל את התואר השני שלו בספרות אנגלית ב-1951.
קריירה מוקדמת

בסתיו 1951, עבר להתגורר בעיר ניו יורק. זמן קצר לאחר הגעתו לעיר, החל לעבוד במוזיאון לאמנות מודרנית, מכר גלויות בדלפק הקבלה, והחל להשקיע זמן רב בכתיבה. הוא פיתח סוג חדש של שירה אורבנית, ששיקפה את ההתרגשות וההתלהבות של התקופה הזוהרת בחיי האמנות של העיר.
אוהרה היה פעיל בעולם האמנות גם כמבקר, עבור "ARTnews". ב-1955 התמנה לתפקיד עוזר מנהלה בתוכנית הבינלאומית של המוזיאון לאמנות מודרנית. במהלך עשר השנים שלאחר מכן עזר לארגן מספר תערוכות נודדות, כולל התערוכה רבת ההשפעה "הציור האמריקאי החדש" ב-1958, שכללה את עבודותיהם של וילם דה קונינג, ג'קסון פולוק, רוברט מאת'רוול, בארנט ניומן ואחרים. בשנת 1960 מונה לעוזר אוצר של תערוכות ציור ופיסול עבור המוזיאון.
שירה

אוהרה כתב בהיקף עצום ובדרך כלל במהירות ורק חלק קטן מיצירתו התפרסם במהלך חייו. הוא היה ידוע ביכולתו לכתוב "בכל מקום ובכל זמן". ספרו הפופולרי ביותר היה "Lunch Poems" (שירי ארוחת צהריים) שהתפרסם ב-1964.
אף על פי שגדל במסצ'וסטס, אוהרה הפך למשורר המובהק של מנהטן של אמצע המאה ה-20. הוא חי בליבו של חוג אמנותי תוסס שחיבק את חברי אסכולת השירה של ניו יורק, ג'ון אשברי, ברברה גסט, קנת קוך וג'יימס סקיילר, כמו גם ציירים ניסיוניים כווילם דה קונינג, לארי ריברס וג'ספר ג'ונס. שיריו שופעים אזכורים של סצנת האמנות בעיר, כוכבי קולנוע ותיאטרון פופולריים כמו ג'יימס דין ולנה טרנר, רקדנים, ציירים, מוזיקאים ומשוררים. המשורר והמבקר מארק דוטי אמר על שירתו של אוהרה שהיא "אורבנית, אירונית, לעיתים קרובות מצחיקה בטירוף" וכוללת "אזכורים ואסוציאציות שאינם אופייניים לכתיבה אקדמית, כגון כוכבי קולנוע של שנות העשרים והשלושים, הנוף החברתי היומיומי של מנהטן, מוזיקת ג'אז, ושיחות טלפון מחברים". כתיבתו של אוהרה ביקשה ללכוד בשירתו את החיים באופן בלתי אמצעי, מתוך אמונה ששירה צריכה להיות "בין שני אנשים במקום בין שני דפים".
שירתו לרוב אוטוביוגרפית, אך מתמקדת בתצפיות על חיי ההווה שלו בניו יורק ולא בחקירת עברו. בהקדמה לאוסף שיריו, כתב דונלד אלן: "פרנק אוהרה נטה לחשוב על שיריו כעל תיעוד של חייו בחלק ניכר מיצירתו". אוהרה עצמו דן בהיבט זה של שירתו בהצהרה עבור האנתולוגיה "השירה האמריקאית החדשה":
"מה שקורה לי נכנס לשירים שלי. אני לא חושב שהשירים מסבירים או מייפים את החוויות שלי, הן פשוט שם בכל צורה שאני יכול למצוא אותן... יכול להיות שהשירה הופכת את אירועי החיים המעורפלים למוחשיים עבורי ומשחזרת את פרטיהם; או להפך, ששירה מעבירה את האיכות הבלתי מוחשית של אירועים שהם קונקרטיים ונסיבתיים מדי. או כל אחד מאלה במקרים מסוימים, או שניהם כל הזמן".
בקרב חבריו, אוהרה נודע כמי שמתייחס לשירה בביטול, כאל משהו שצריך לעשות רק ברגע זה. ג'ון אשברי סיפר שראה את אוהרה "כותב שירים ברגעים מוזרים - במשרדו במוזיאון לאמנות מודרנית, ברחוב בזמן ארוחת הצהריים, או אפילו בחדר מלא באנשים - הוא היה מניח את השירים במגירות וארגזים וכמעט שוכח מהם".
חיים אישיים

פרנק אוהרה, שהיה הומוסקסואל, פגש את ג'ו לסואר ב-1951, והשניים קיימו מערכת יחסים עד 1965, וחיו יחד לסירוגין מ-1955 עד 1965. בין השנים 1959 עד 1963 גרו השניים באיסט וילג'. לאוהרה, שנחשב לאדם חם וחברותי במיוחד, היו מאות חברים ומאהבים לאורך חייו, רבים מעולמות האמנות והשירה בניו יורק.
בקיץ 1959 פגש את וינסנט וורן, רקדן בלט קנדי. וורן היה ההשראה לכמה משיריו של אוהרה, כולל "שיר (A la Recherche d'Gertrude Stein)", "Les Luths", "שיר (כל כך הרבה הדים בראש שלי)", וכן "לשתות איתך קולה". וורן, שכינה את אוהרה "אהבת חייו", נפטר ב-25 באוקטובר 2017, 51 שנים לאחר מותו של אוהרה.
מותו

בשעות הבוקר המוקדמות של 24 ביולי 1966, נפגע אוהרה בתאונת דרכים בחוף האש בלונג איילנד, לאחר שמונית החוף בה נסע עם קבוצת חברים התקלקלה. בזמן שחיכו לרכב חלופי, שוטט אוהרה על החוף כדי להביט בים, ונפגע על ידי ג'יפ שעבר במקום. הוא מת למחרת, בגיל 40, מפגיעות פנימיות בבית החולים. אוהרה נקבר בבית הקברות גרין ריבר בלונג איילנד. הצייר לארי ריברס, חבר ומאהב ותיק, נשא את אחד ההספדים, יחד עם ביל ברקסון, אדווין דנבי והאמן רנה ד'הרנוקורט.
בשנת 1971 יצא לאור אוסף שיריו המלא, שזכה בפרס הספר הלאומי לשירה. כיום נחשב אוהרה לאחד המשוררים האמריקאים המקוריים והמשפיעים ביותר במאה העשרים.
מותו > ספרים שיצאו לאור במהלך חייו

חורף עיר ושירים אחרים. שני ציורים מאת לארי ריברס. (ניו יורק: Tibor de Nagy Gallery Editions, 1951 [sic, כלומר 1952])
תפוזים: 12 פסטורלים. (ניו יורק: Tibor de Nagy Gallery Editions, 1953; ניו יורק: Angel Hair Books, 1969)
מדיטציות בשעת חירום. (ניו יורק: גרוב פרס, 1957; 1967)
השדרה השנייה. ציור כריכה מאת לארי ריברס. (ניו יורק: הוצאת טוטם בשיתוף עם ספרי קורינתוס, 1960)
אודס. הדפסים מאת מיכאל גולדברג. (ניו יורק: Tiber Press, 1960)
שירי ארוחת צהריים. (סן פרנסיסקו, קליפורניה: City Lights Books, The Pocket Poets Series (מס' 19), 1964)
שירי אהבה (כותרת זמנית). (ניו יורק: Tibor de Nagy Gallery Editions, 1965)