stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הספרה הציבורית

פארקים הם מרחבים ציבוריים מקובלים
במדעי החברה, הסְפֵרָה הציבורית או המרחב הציבורי הם כינויים לכל הפעילויות האנושיות הנעשות בציבור, מחוץ למסגרת המשפחתית.
הסוציולוג, הפילוסוף וחוקר התרבות יורגן הברמאס, שטבע את המושג ב-1962 בספר "ההשתנות המבנית של המרחב הציבורי", מתייחס אל המרחב הציבורי כאל ספרה, המצויה בין הספרה הפרטית של האדם ולבין הספרה הפוליטית של המדינה – מרחב שבו אזרחים מתאספים להתדיינות רציונלית בסוגיות פוליטיות ומגבשים דעת קהל ביקורתית, תוך כדי תקשורת מתדיינת שמשפיעה על המרחב הפוליטי שבו הממשל מקבל החלטות. המרחב הציבורי ההברמאסי נגיש באופן חופשי לכל האזרחים שמנהלים שיח ביקורתי שמטרתו ביקורת על מוקדי העוצמה הציבורית, המוגבלים למספר מצומצם של בעלי תפקידים מנקודת המבט של טובת הכלל. על כן המרחב הציבורי חייב להתקיים מחוץ לתפקידים המוסדיים שמרכיבים את המרחב הפוליטי.
הספרה הציבורית מתאפיינת במפגשים ודיונים שהתקיימו לאורך ההיסטוריה במקומות שונים, לדוגמה ב"אגורה" ביוון העתיקה, ב"ארנה" ברומא העתיקה, בכנסייה בימי הביניים, ובעת החדשה בבתי הקפה ובטברנות, בפארקים, במזנון המפעל ואפילו בפינת הרחוב.
תנאי הבסיס לקיום מרחב ציבורי מחייבים:
המרחב הציבורי יכול להתקיים בדמוקרטיה בה מתקיים חופש הבעת דעה ודיון בענייני מדינה.
האזרחים החופשיים מאינטרסים פוליטיים או כלכליים. הם זכאים לבעלות על רכוש מחד, ומדינת הרווחה דואגת לקיומם מאידך.
כינונה של חברה אזרחית המבוססת על תפיסות עולם בעלת רוח דמוקרטית שמעריכה את מקומם של האזרחים בדמוקרטיה ויש בה תרבות פוליטית של התאספות והתדיינות, המעודדת השתתפות חופשית וולונטרית של אזרחים במרחב בציבורי.
הברמאס משתמש בהקשר היסטורי של התפתחויות בגרמניה (תנועת הנאורות), בבריטניה (הליברליזם האזרחי) ובצרפת (המהפכה הצרפתית, שהביאה את רעיונות של שוויון וזכויות אזרח) שגרמו להיווצרות מודל של מרחב הציבורי בורגני בצרפת. בני אדם התאספו ויצרו ציבור המקיים דיון על סוגיות כלכליות ופוליטיות. מרחב זה משמש כמתווך בין המדינה, בה הם אזרחים לבין צורכיהם כבני אדם פרטיים.
הברמאס הצהיר בכנס שהתקיים בארצות הברית ב-1992 כי "הספר הראשון שכתבתי על המרחב הציבורי, נע בתוך הביקורת המרקסיסטית הקלאסית. לפחות כפי שהיא נתפסת באסכולת פרנקפורט". לטענתו, ההתדיינות הפתוחה והרציונלית, המובילה לגיבוש הדעות במרחב הציבורי, היא בעלת חשיבות להתהוותה של הדמוקרטיה הן במדינה קפיטליסטית והן במדינת רווחה. חשיבות זאת נובעת מתוך העובדה שהמדינה היא בעלת הסמכות להפעלת כוח, בין אם היא מפעילה אותו ובין אם לאו. על כן, כדי שמדינה תוכל לפעול באופן דמוקרטי, הכרחי שיתקיים דיון ציבורי ותתגבש דעת קהל ביקורתית שתוכל להיות כוח נגד אל מול הסמכות של המדינה, ותייצר את הבסיס ללגיטימציה הדמוקרטית.
בספרו הראשון הוא קובל על כך שבמדינת הרווחה לא מתקיימת זירה ציבורית פתוחה להתדיינות, אלא החלטות מתקבלות באמצעות פשרות של הסכמים בין קואליציות והסכמי שכר ומאבקי כוח בין ארגוני מגזר שלישי למדינה. מסיבה זאת הוא מציע מודל של מרחב ציבורי חדש, שבו הציבור יתבע פומביות של הארגונים היריבים הפועלים בתוכה.
ראו גם

פרויקט המקומות הציבוריים
הערות שוליים

↑  מֶרְחָב צִבּוּרִי במילון סוציולוגיה (תשע"ו), באתר האקדמיה ללשון העברית
↑  בגרמנית: "Strukturwandel der Öffentlichkeit. Untersuchungen zu einer Kategorie der bürgerlichen Gesellschaft", תורגם לאנגלית ב-1989 על ידי תומאס ברגר ופרדריק לורנס בשם "The Structural Transformation of the Public Sphere" (אנ')
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4043183-6  HDS: 010987
המאה ה-5 לפנה"ס

המאה ה-5 לפנה"ס היא התקופה שהחלה בשנת 500 לפני הספירה והסתיימה בשנת 401 לפני הספירה. זוהי המאה החמישית לפני תחילת הספירה הנוצרית.
במהלך המאה הגיעה האימפריה הפרסית לשיא התפשטותה, וניסיונותיה להתפשט מערבה הובילו לסדרת עימותים מכוננים עם עמי יוון.
מאבק ממושך התקיים בין ערי הפוליס היווניות על ההגמוניה ביוון, והגיע לשיאו במלחמה הפלופונסית בין אתונה לספרטה.
ביוון שלטה התקופה הקלאסית, שהתאפיינה בפריחה גדולה בכל תחומי החיים, ובה הגיעה התפתחות הפוליס לשיאה. בין השאר, נוסדו אסכולות מובילות בפילוסופיה, חלה התפתחות רבה במדע, בשיטות הלוחמה, בחיי החברה והתרבות, ובתחומי האמנות, הפיסול והארכיטקטורה. בתקופה זו גם הונחו יסודות ההיסטוריוגרפיה עם פעילותו של הרודוטוס, שנחשב להיסטוריון הראשון.
תקופה של פריחה בתחומי ההגות, האמנות ותרבות הייתה במאה זו גם באזורים נוספים גם מחוץ ליוון, כשאחת הדוגמאות הבולטות לכך היא השפעתו של בודהה במזרח הרחוק.
בהודו – סידהרתה גאוטמה מייסד את הבודהיזם, על רקע תמורות בחברה של דרום אסיה והתכחשות למסורות ישנות.
בארץ ישראל התבססה יהדות בית שני והתארגנה מחדש עם עלייתם של מנהיגים יהודים כעזרא הסופר ונחמיה בן חכליה, בעוד בפרס התרחשו על פי המקרא אירועי מגילת אסתר.
אירועים בולטים בעולם

דריווש הראשון מכריז על השפה הארמית כשפה רשמית במערב האימפריה (500 לפנה"ס).
הקמת רפובליקה חדשה בהודו (500 לפנה"ס).
המרד האיוני נגד פרס (500–494 לפנה"ס).
הפרסים פולשים ליוון פעמיים במסגרת מלחמת פרס–יוון.
תור הזהב של אתונה העתיקה, ועלייתה ונפילתה של האימפריה האתונאית.
המלחמה הפלופונסית בין ספרטה לאתונה על ההגמוניה ביוון (431–404 לפנה"ס).
העימות הגדול הראשון בין קרתגו לערי יוון בסיציליה (480 לפנה"ס). המלחמה ביניהם נמשכה מאות שנים.
431 לפנה"ס: חורבן בית המקדש הראשון לפי הכרונולוגיה המקראית והמסורתית.
מגפת הדבר באתונה (אנ') פרצה בשנת 430 לפנה"ס. המגפה תועדה בעיר על ידי תוקידידס, שתיאר כיצד במהלך מצור ספרטני מתו כשליש מתושבי העיר מהמגפה. אנשי התקופה העריכו שהיא הגיעה לאזור ממצרים ומזרח הים התיכון, ושלשם הגיעה המגפה מאזור אתיופיה. בקרב ערי היוון, אתונה שהייתה תחת מצור צפוף בשנת 427 לפנה"ס נפגעה מהמגפה בצורה הקשה ביותר, ואנשיה פירשו את הנזק החמור הספציפי של אתונה כעונש מהאלים, והדבר הוביל לשינויים בקשר הין האתונאים והאלים, ובין היתר לעליית חשיבותו של אל הרפואה, אסקלפיוס.
עזרא ונחמיה עולים ארצה ומארגנים מחדש את יהדות בית שני.
הכתב דמוטי הופך לכתב הבולט במצרים העתיקה.
תחילת תקופת הברזל בצפון אירופה.
האוניברסיטה המונסטית הבודהיסטית מוקמת בנלנדה שבהודו.
האיש מטולון, קרבן הקרבת אדם בחצי האי יוטלנד בדנמרק, קרוב לוודאי הממצא הקדום ביותר לפולחן אודין.
במאה זו ככל הנראה החלו לימודי הפאידיאה ביוון העתיקה.
לתקופה זו מיוחסת תחילתה של תרבות עמק אופאנו – תרבות חקלאית עם ערים המקושורת ברשת דרכים מסועפת, שהתקיימה כ-1,000 שנים בלב יער הגשם באזור שהוא כיום אקוודור.
ערים חדשות

בוכרה
פיטיוס (כיום ביצ'וינתה, גאורגיה), נוסדה על ידי היוונים כתחנת סחר.
אישים בולטים > מדינאים בולטים

דָרְיָוֶשׁ הראשון הגדול, מלך האימפריה הפרסית האחמנית (558–486 לפנה"ס).
חְשְיָארְשָׁ הראשון, מלך האימפריה הפרסית האחמנית (מלך בשנים 485–465 לפנה"ס).
לאונידס הראשון, מלך ספרטה וגיבור קרב תרמופילאי (521–480 לפנה"ס).
תמיסטוקלס, ממנהיגיה של אתונה במלחמות פרס-יוון ואחד המדינאים החשובים בתולדותיה (525–459 לפנה"ס).
גלון, טיראן העיר סירקוסאי שבסיציליה (נפטר ב-478 לפנה"ס).
אמירתאיוס, פרעה שמרד בכיבוש הפרסי במצרים (שלט בשנים 404–399 לפנה"ס).
דריווש השני, מלך פרס (מלך 424–404 לפנה"ס).
פריקלס, מדינאי אתונאי, בימיו הגיעה אתונה לשיא כוחה (495–429 לפנה"ס).
קליאון, מצביא אתונאי בעת מלחמת הפלופונסוס (נפטר ב-422 לפנה"ס).
ניקיאס, מדינאי ומצביא אתונאי שפעל במלחמה הפלופונסית (470–413 לפנה"ס).
אלקיביאדס, מצביא ומדינאי אתונאי שנודע בהפכפכנותו בין אתונה ספרטה ופרס.
קריטיאס, מנהיגם של שלושים הטיראנים באתונה (460–403 לפנה"ס).
ברסידאס, מצביא ספרטני מהולל, שלחם בעשור הראשון של המלחמה הפלופונסית (מת ב-422 לפנה"ס).
ליסנדרוס, מצביא ספרטני, הוביל את ספרטה בסוף המלחמה הפלופונסית (נפטר ב-395 לפנה"ס).
ארכלאוס מלך מוקדון, הגדיל את עצמתה הצבאית של ממלכתו (מלך בשנים 413–399 לפנה"ס).
אישים בולטים > אנשי רוח ומדע בולטים

פיתגורס, פילוסוף ומתמטיקאי יווני, מייסד האסכולה הפיתגוראית, שהעמיד את המספרים והאיזון ביניהם כיסוד המציאות (582–496 לפנה"ס).
קסנופנס, משורר ופילוסוף יווני, נאבק במיתוס ההומרי הפוליתאיסטי והאנתרופומורפי (570–475 לפנה"ס).
גאוטמה הבודהה, מייסד הבודהיזם (בערך 563–483 לפנה"ס).
קונפוציוס, פילוסוף סיני, מייסד הקונפוציאניזם (551–479 לפנה"ס).
הרקליטוס, פילוסוף יווני קדם-סוקרטי, סבר שהמציאות מורכבת מניגודים היוצרים יחד אחדות שלמה, ועל תנועת השתנות מתמדת ביניהם (535–475 לפנה"ס).
איסכילוס, מחזאי אתונאי, המוקדם מבין שלושת הטראגיקונים היוונים הגדולים (525–456 לפנה"ס).
פרמנידס, פילוסוף יווני קדם-סוקרטי, מייסד האסכולה האלאטית. טען שהחושים משקרים ויוצרים אשליה של הבחנות במציאות אחדותית ונצחית (515–450 לפנה"ס).
לָאוֹ דְזְה, פילוסוף סיני, אבי תורת הדאואיזם.
אמפדוקלס, פילוסוף יווני קדם-סוקרטי, טען שישנם ארבע יסודות סבילים: אש, אוויר, מים, אפר, ושני יסודות פעילים ליחס ביניהם: אהבה ואיבה (493–433 לפנה"ס).
זנון מאליאה, פילוסוף יווני קדם-סוקרטי, שסבר שהתנועה היא אשליה, משום שהעולם הוא גוש חומר אחיד. ניסח זאת במספר פרדוקסים מפורסמים (490–430 לפנה"ס).
סופוקלס, מחזאי אתונאי, השני בין שלושת הטראגיקונים היוונים הגדולים (496–429 לפנה"ס).
הרודוטוס מהליקרנסוס, היסטוריון יווני, "אבי ההיסטוריה" (בערך 485 לפנה"ס).
פרוטגורס, הפילוסוף הסופיסטי החשוב בדורו. טען שאין אמת אובייקטיבית, אלא אמיתות רבות, אישיות ומשתנות, ובאמצעות רטוריקה ניתן לבסס כל דעה (490–420 לפנה"ס).
גורגיאס, נואם ופילוסוף יווני, מראשוני הזרם הסופיסטי (483–376 לפנה"ס).
אוריפידס, מחזאי אתונאי, השלישי בין שלושת הטראגיקונים היוונים הגדולים (480–406 לפנה"ס).
סוקרטס, פילוסוף יווני הנחשב לאבי הפילוסופיה המערבית (470–399 לפנה"ס).
תוקידידס, היסטוריון יווני (בערך 460–395 לפנה"ס).
דמוקריטוס, פילוסוף יווני קדם-סוקרטי, אבי תורת האטומים, לפיה הגוף, הנפש, הרגשות והרעיונות מורכבים מאטומים (460–370 לפנה"ס).
תראסימכוס, פילוסוף סופיסטי, טען שהצדק הוא תועלתו של החזק ותו לא, ולכן אנושי ומלאכותי, ולא טבעי או אלוהי (459–400 לפנה"ס).
אריסטופאנס, מחזאי, גדול מחברי הקומדיה באתונה העתיקה (בערך 446–385 לפנה"ס).
קסנופון, היסטוריון, מצביא ופילוסוף אתונאי (428–354 לפנה"ס).
היפוקרטס, רופא יווני הנחשב לאבי הרפואה המערבית (460–377 לפנה"ס).
אנטיסתנס, פילוסוף יווני, מייסד האסכולה הציניקנית. סבר שאין קיום ריאלי למהויות ואידאות, והטיף לחיים טבעיים ללא קניין חיצוני כמקור הטוב והאושר (444–365 לפנה"ס).
אריסטיפוס, פילוסוף יווני, מייסד האסכולה הקירנאית שדגלה בנהנתנות חושנית (435–356 לפנה"ס).
אפלטון, פילוסוף יווני, תלמידו של סוקרטס ומגדולי הפילוסופים בהיסטוריה. ייסד את האקדמיה האפלטונית באתונה, ואבי האידיאליזם האפלטוני (427–347 לפנה"ס).
מו דזה, פילוסוף סיני, אבי תורת המוהיזם.
אישים בולטים > אישים בולטים ביהדות

עזרא הסופר, ממנהיגי היהודים בימי שיבת ציון, וראש הכנסת הגדולה.
נחמיה, ממנהיגי היהודים בימי שיבת ציון, ומחברי הכנסת הגדולה.
אסתר, מלכת פרס וגיבורת מגילת אסתר ונס ההצלה של חג הפורים.
מרדכי היהודי, מנהיג יהודי פרס ואחד מגיבוריה הראשיים של מגילת אסתר.
תגליות והמצאות

ברזל יצוק משמש בפעם הראשונה בממלכת וו.
תרבות ואמנות

מדינת צ'ו הייתה בתקופה זו למרכז תרבות ואמנות במזרח הרחוק. ממצאים ארכאולוגיים מתקופה זו מצביעים על כך שהאמנות בתקופה זו כללה פסלי עץ מצוירים, קישוטי ירקן, חרוזי זכוכית, כלי נגינה וכלי לכה. בתקופה זו נוצר ציור המשי העתיק ביותר שנמצא, נכון לשנת 2008. פריטי האמנות בתקופה זו מתאפיינים בצבעים שחור ואדום, ובסימבולים מיתולוגיים דוגמת עוף החול ודרקון.
אתונה העתיקה מגיעה לשיאים בתחומי תרבות רבים – תיאטרון, קדרות, פיסול, פילוסופיה, רטוריקה, ומדעים.
הערות שוליים

↑  Buddhism and Buddhist Art, מוזיאון המטרופוליטן לאמנות
↑  היסטוריה של ההינדואיזם, באתר אנציקלופדיה בריטניקה
↑  George C. Kohn, Encyclopedia of Plague and Pestilence: From Ancient Times to the Present
↑  מדעי הרוח, באתר אנציקלופדיה בריטניקה
↑  היסטוריה של אמנות סין, באתר New World Encyclopedia
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
שנים במאה ה-5 לפני הספירה
| 500 לפנה"ס | 499 לפנה"ס | 498 לפנה"ס | 497 לפנה"ס | 496 לפנה"ס | 495 לפנה"ס | 494 לפנה"ס | 493 לפנה"ס | 492 לפנה"ס | 491 לפנה"ס |
| 490 לפנה"ס | 489 לפנה"ס | 488 לפנה"ס | 487 לפנה"ס | 486 לפנה"ס | 485 לפנה"ס | 484 לפנה"ס | 483 לפנה"ס | 482 לפנה"ס | 481 לפנה"ס |
| 480 לפנה"ס | 479 לפנה"ס | 478 לפנה"ס | 477 לפנה"ס | 476 לפנה"ס | 475 לפנה"ס | 474 לפנה"ס | 473 לפנה"ס | 472 לפנה"ס | 471 לפנה"ס |
| 470 לפנה"ס | 469 לפנה"ס | 468 לפנה"ס | 467 לפנה"ס | 466 לפנה"ס | 465 לפנה"ס | 464 לפנה"ס | 463 לפנה"ס | 462 לפנה"ס | 461 לפנה"ס |
| 460 לפנה"ס | 459 לפנה"ס | 458 לפנה"ס | 457 לפנה"ס | 456 לפנה"ס | 455 לפנה"ס | 454 לפנה"ס | 453 לפנה"ס | 452 לפנה"ס | 451 לפנה"ס |
| 450 לפנה"ס | 449 לפנה"ס | 448 לפנה"ס | 447 לפנה"ס | 446 לפנה"ס | 445 לפנה"ס | 444 לפנה"ס | 443 לפנה"ס | 442 לפנה"ס | 441 לפנה"ס |
| 440 לפנה"ס | 439 לפנה"ס | 438 לפנה"ס | 437 לפנה"ס | 436 לפנה"ס | 435 לפנה"ס | 434 לפנה"ס | 433 לפנה"ס | 432 לפנה"ס | 431 לפנה"ס |
| 430 לפנה"ס | 429 לפנה"ס | 428 לפנה"ס | 427 לפנה"ס | 426 לפנה"ס | 425 לפנה"ס | 424 לפנה"ס | 423 לפנה"ס | 422 לפנה"ס | 421 לפנה"ס |
| 420 לפנה"ס | 419 לפנה"ס | 418 לפנה"ס | 417 לפנה"ס | 416 לפנה"ס | 415 לפנה"ס | 414 לפנה"ס | 413 לפנה"ס | 412 לפנה"ס | 411 לפנה"ס |
| 410 לפנה"ס | 409 לפנה"ס | 408 לפנה"ס | 407 לפנה"ס | 406 לפנה"ס | 405 לפנה"ס | 404 לפנה"ס | 403 לפנה"ס | 402 לפנה"ס | 401 לפנה"ס |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NKC: ch460503 
פסל של הופליט – לוחם יווני כבד.
דריווש הראשון הגדול, מלך פרס.
סוקרטס, פילוסוף יווני הנחשב לאבי הפילוסופיה המערבית.
המרכז הרפואי האוניברסיטאי סורוקה

| --- | --- |
   מבט כללי מהאוויר
מבט כללי מהאוויר
 על שם:  משה סורוקה 
 מאפייני הארגון
 סוג:  בית חולים כללי
 אוניברסיטה:  אוניברסיטת בן-גוריון בנגב
 בעלים:  שירותי בריאות כללית
 מנכ"ל:  ד"ר שלומי קודש
 היסטוריה
 תאריך ייסוד:  1959
 שמות קודמים:  בית החולים המרכזי לנגב
 שירותים
 מיטות:  1,191
 https://hospitals.clalit.co.il/soroka/he/Pages/default.aspx
 גאוגרפיה
 כתובת:  שדרות רגר, תד 151, באר שבע
 מיקום:  באר שבע
 קואורדינטות:  31°15′32″N 34°48′05″E﻿ / ﻿31.25879722°N 34.80151111°E﻿ / 31.25879722; 34.80151111
  מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת באר שבע מוגדלת) המרכז הרפואי האוניברסיטאי סורוקה (למפת באר שבע רגילה) המרכז הרפואי האוניברסיטאי סורוקה (למפת צפון הנגב רגילה) המרכז הרפואי האוניברסיטאי סורוקה (למפת צפון הנגב מוגדלת) המרכז הרפואי האוניברסיטאי סורוקה   he המרכז הרפואי האוניברסיטאי סורוקהhe המרכז הרפואי האוניברסיטאי סורוקהמפת  __ באר שבע (in English: Beersheba) [‌צפון הנגב‌]מצפון, ממזרח ומערב: __ מועצה אזורית בני שמעון (in English: Bnei Shimon Regional Council) ממזרח: __ עומר (יישוב) (in English: Omer, Israel), __ תל שבע (in English: Tel Sheva) מדרום: __ שגב שלום (in English: Shaqib al-Salam), __ מועצה אזורית מרחבים (in English: Merhavim Regional Council) tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
סורוקה - מרכז רפואי אוניברסיטאי, מקבוצת שירותי בריאות כללית, הוא בית החולים המרכזי בנגב, הממוקם בבאר שבע ומשמש כבית חולים על-אזורי. הוא נותן שירות רפואי לכמיליון תושבי הדרום, מקריית גת ואשקלון ועד אילת.
סורוקה הוא בית החולים הכללי השלישי בגודלו בישראל, עם 1,191 מיטות אשפוז והוא מתפרש על שטח של 286 דונם בלב באר שבע. זהו בית חולים אוניברסיטאי, המקיים קשרים הדוקים עם אוניברסיטת בן-גוריון בנגב. קמפוס הפקולטה למדעי הבריאות שוכן במתחם בית החולים.
מנהל המרכז הרפואי משנת 2018 הוא ד"ר שלומי קודש.
הקמת בית החולים

עם כיבוש באר שבע במלחמת העצמאות הקים חיל הרפואה בית חולים צבאי זמני באחד ממבני הממשל העות'מאני. כעבור שנה בית החולים הועבר למתחם ממשלתי בריטי לשעבר, שם תופעל על ידי ההסתדרות המדיצינית הדסה ונקרא ע"ש ד"ר חיים יסקי.
ב-1949 פתחה קופת חולים הכללית של העובדים העבריים בארץ ישראל מרפאה בעיר לשירות התושבים חברי ההסתדרות הכללית. מרפאה זו נזקקה לשירותי בית חולים להמשך טיפול. בית החולים הקרוב היה מרכז רפואי קפלן ברחובות, וחולים היטלטלו זמן רב בתנאי הכביש של אותן שנים עד שזכו להגיע לטיפול.
בשנת 1950 הוכרזה באר שבע כרשות אזרחית, הכרזה שהביאה להפניית אלפי עולים להתיישב בה.
עם הגידול במספר תושבי העיר לא ענה בית החולים הקטן הקיים על הצרכים. מצוקת האשפוז ותנאי בית החולים גרמו לרצון להרחיבו. "הדסה" הביעה נכונות עקרונית לכך, אולם מפאת מצוקה תקציבית שנבעה מבניית בית החולים הדסה עין כרם, לא הייתה הדסה מסוגלת להרחיב את בית החולים במועד סביר.
דוד בן-גוריון, בגישתו הממלכתית, חשב שעל הממשלה להקים בית חולים בנגב והוא לא צריך להיות מוקם על ידי "הדסה" או ההסתדרות, אולם גם למשרד הבריאות לא היה כסף למטרה זו.
דוד טוביהו, שכיהן כראש העיר, נרתם להקמת בית חולים גדול יותר, מרווח יותר ומודרני יותר. לשם כך נפגש עם גורמים שונים ובהם משה סורוקה, שכיהן כיו"ר מרכז קופת חולים הכללית. סורוקה הביע נכונות עקרונית להקמת בית חולים על ידי קופת חולים ההסתדרותית, אולם שר הבריאות, יוסף סרלין, ששאף לצמצם את פעילות קופת החולים ולהעבירה לידי המדינה, התנגד לכך.
באוגוסט 1955 הצליח דב ביגון, שהיה נציג ההסתדרות הכללית בארצות הברית, לשכנע את נשיא איגוד תופרי בגדי הנשים בארצות הברית, דוד דובינסקי (1892–1982), לתרום סכום של מיליון דולר אמריקאי (רבע מיליון בכל שנה במשך 4 שנים), לשם הקמת בית חולים בנגב שינציח את שם הארגון.
בסוף אותה השנה קמה ממשלה חדשה ולשר הבריאות התמנה ישראל ברזילי, שתמך בהקמת בית החולים ושכנע את בן-גוריון לאשר לקופת החולים להקים בית חולים חדש בבאר שבע בעוד משרד הבריאות יקים בית חולים באשקלון (כיום מרכז רפואי ברזילי). בן-גוריון השתכנע בין היתר בגלל חשש כי במלחמת סיני המתוכננת תהיה צפויה מצוקת אשפוז לחיילים פצועים.
ב-23 ביולי 1956 התחילו הטרקטורים הראשונים בהכשרת הקרקע. בניין בית החולים תוכנן על ידי האדריכלים אריה שרון ובנימין אידלסון. באוקטובר 1959 התקיים טקס פתיחת בית החולים. בראשיתו הכיל בית החולים מספר מחלקות חיוניות. מחלקה לכירורגיה כללית (ובמסגרתה מחלקת רפואת אף אוזן גרון, מחלקת עיניים ומחלקת אורולוגיה), שתי מחלקות פנימיות, מחלקת ילדים, מחלקה אורתופדית, מערך קרדיולוגי ומכון רנטגן. מספר מיטות האשפוז עמד על 260 ומספר העובדים היה כ-300. בהמשך נפתחו מחלקות נוספות.
לאחר פטירתו של משה סורוקה, מנהלה האדמיניסטרטיבי של קופת חולים כללית בשנות ה-50, שהיה בעל תפקיד משמעותי בהקמת בית החולים, הוחלט לקרוא את בית החולים על שמו.
בתחילת 1968 נחנך גן הנוי סביב בנייני בית החולים שתוכנן על ידי אדריכל הנוף ולטר פולק.
קמפוס בית החולים

בית החולים משתרע על שטח של 286 דונם, בשטח בנוי של יותר מ-200,000 מטרים רבועים, וכולל 30 בניינים (לצפייה במפת בית החולים).
בין המבנים בקמפוס:
במרכז הקמפוס נמצא "בניין הפנימיות" בו שוכנות מרבית המחלקות בתחום הרפואה הפנימית: המחלקות הפנימיות, המחלקה לנוירולוגיה, המחלקה לנפרולוגיה ויחידת הדיאליזה.
מגדל האשפוז הכירורגי על שם קמליה בוטנר, נחנך בשנת 2003, כולל את חדרי הניתוח החדישים והממוגנים של בית החולים, 8 מחלקות אשפוז, חדר המיון, מחלקת טיפול נמרץ ויחידות נוספות.
מרכז סבן לרפואת ילדים – נחנך בשנת 2008, כולל את חדר המיון לילדים, יחידת טיפול נמרץ לילדים, 3 מחלקות אשפוז ילדים, מחלקה לכירורגית ילדים, מחלקת אשפוז המטו-אונקולוגית, מחלקה להפרעות אכילה.
מרכז סבן למיילדות – נחנך בשנת 2011 וכולל 25 חדרי לידה אישיים, מרווחים וממוגנים, מיון נשים ויולדות, חדרי ניתוח מתקדמים ו-5 מחלקות יולדות.
מרכז לגסי הריטג' לאונקולוגיה ומכון ד"ר לארי נורטון – נחנך בשנת 2018 וכולל תחת קורת גג אחת את מכלול השירותים בתחום הטיפול וחקר במחלת הסרטן.
פעילות > טיפול רפואי

במרכז הרפואי סורוקה מעל 40 מחלקות אשפוז ובהן 1,191 מיטות אשפוז. לצד מחלקות האשפוז, יש עשרות רבות של יחידות נוספות הנותנות שירותים למאושפזים למטופלים באשפוז ביום, במחלקה לרפואה דחופה, במכונים ובמרפאות החוץ.
המרכז הרפואי סורוקה נותן שירות רפואי ליותר ממיליון תושבי הנגב, המתגוררים בשטח גאוגרפי עצום של כ-60% משטח המדינה. אוכלוסיית הנגב היא אוכלוסייה צעירה יחסית, מגוונת תרבותית, בחלקה הגדול ממעמד חברתי-כלכלי נמוך-בינוני בעלת צרכים בריאותיים ייחודיים. המרכז הרפואי סורוקה פועל להנגשת השירותים הרפואיים בהתאם לצרכים הייחודיים של המטופלים – מבחינה לשונית, מבחינה תרבותית ומבחינה רפואית. כך למשל: למקום מגוריו של מטופל יש השפעה על מידת יישום ההמלצות הרפואיות. הפרישה הגאוגרפית האדירה וצורות היישוב המגוונות בנגב (ערים, קיבוצים, מושבים, יישובים בלתי מוכרים בפזורה הבדואית) מחייבת היכרות טובה של הצוות הרפואי עם היכולות התשתיתיות הקיימות.
בשנת 2023 התבצעו מעל 32,000 ניתוחים וכ-100,000 אשפוזים בבית החולים. במרפאות החוץ התקיימו כ-600,000 ביקורים.
בבית החולים כ-5,500 עובדים, בהם כ-1,000 רופאים, כ-2,000 אחיות, כ-500 עובדי מקצועות הבריאות וכ-500 עובדי מינהל.
המרכז הרפואי סורוקה הוא בית החולים בו שיעור הזיהומים הנרכשים בבית החולים הוא הנמוך ביותר בישראל, מזה מספר שנים ברציפות, בין בתי החולים הגדולים.
המחלקה לרפואה דחופה (חדר מיון) בסורוקה, עם היקף הפעילות הגדול בארץ (מעל רבע מיליון ביקורים בשנה), מובילה בין המלר"דים הגדולים בסקר שביעות רצון מטופלים שערך משרד הבריאות, ומובילה בין המלר"דים הגדולים בישראל בבדיקה שערך משרד הבריאות הכוללת פרמטרים שונים של שירות ואיכות.
יחידות הטיפול הנמרץ בסורוקה עם שיעור זיהומים בין הנמוכים בארץ.
חדר הלידה בסורוקה הוא הפורה ביותר במדינה עם מעל 17,000 תינוקות שנולדים בו בשנה.
המרכז הרפואי סורוקה צבר לאורך השנים ניסיון רב בניהול מצבי חירום שונים:
אירועים רבי נפגעים (אר"ן) – תאונות דרכים, רעידות אדמה, אירועי טרור וכו'
מצבי לחימה – בעתות לחימה בדרום (כדוגמת מבצע "צוק איתן"), גם המרכז הרפואי סורוקה, השוכן בלב העיר באר שבע, נתון לירי טילים, ונערך לתפקוד מלא תוך הבטחת המיגון למטופלים ולצוותים ולמתן השירות הרציף למאושפזים ולנפגעים.
אירועי החירום מנוהלים על ידי צוות ייעודי ומיומן בבית החולים, תוך שיתוף פעולה עם גורמים רבים בהתאם לאופי האירוע: צה"ל, משטרת ישראל, מד"א, פיקוד העורף, בתי חולים נוספים ועוד.
בבית החולים פועל חדר אקוטי לטיפול בנפגעי תקיפה מינית.
פעילות > מרכז רפואי אוניברסיטאי

המרכז הרפואי סורוקה הוא מרכז רפואי אוניברסיטאי המקיים קשרים הדוקים עם אוניברסיטת בן-גוריון בנגב. במסגרת זו, צוות בית החולים שותף פעיל בהכשרת דור העתיד של הקלינאים והמנהלים במערכת הבריאות במקצועות השונים: רפואה, סיעוד, פיזיותרפיה, רפואת חירום, רוקחות, מעבדה רפואית, בריאות הציבור וניהול מערכות בריאות. היקף הסטודנטים הלומדים בבית החולים מדי שנה עומד על כ-1,000. קמפוס הפקולטה למדעי הבריאות של האוניברסיטה שוכן במתחם בית החולים.
פעילות > מחקר

בסורוקה מתבצעים מחקרים קליניים רבים, המאושרים על ידי ועדת הלסינקי במרכז הרפואי. נכון לשנת 2024, בראש הוועדה עומד פרופ' איתן לוננפלד.
בסורוקה פועל מרכז למחקרים קליניים, המוביל ומקדם מחקרים עם עובדי בית החולים ועם עמיתים מחוץ לבית החולים – בארץ ובעולם, ובחלקם בשיתוף אוניברסיטת בן-גוריון.
מדי שנה מאושרים לביצוע כ-300 מחקרים חדשים בבית החולים, ומתפרסמים בספרות המדעית כ-500 מאמרים על מחקרים בעלי משמעות קלינית וניהולית.
פעילות > פעילות למען הקהילה

המרכז הרפואי סורוקה מצוי בקהילה אותה הוא משרת, ופועל לפיתוח וקידום תוכניות לשיפור איכות החיים ובריאות הקהילה. אנשי הצוות של המרכז הרפואי סורוקה לוקחים חלק בפעילויות רבות ומגוונות למען החברה בתוך כותלי בית החולים ומחוץ להם. הפעילויות מותאמות לקהלי יעד שונים באוכלוסייה ההטרוגנית והמגוונת באזור - מארצות מוצא שונות, בני דתות שונות ומגוון גילים.
בין הפעילויות:
"רופא על הבר" – סדרת הרצאות של מומחי בית החולים לקהל הרחב בנושאים שונים.
"אושפיזין" – הרצאות של הצוות הרפואי במגוון תחומי רפואה לתלמידי תיכון וסיורים במחלקות שונות.
ליווי וסיוע לניצולי השואה – עובדים בסורוקה מקיימים ביקורים שבועיים בבתי ניצולי השואה, ומבקרים ניצולים המאושפזים. עובדי סורוקה מתנדבים במועדוני ארגון "עמך" בתחומי פעילות שונים.
תווי תקן ואיכות

תו תקן לאיכות ובטיחות של ארגון ה-Joint Commission International (JCI) - המרכז הרפואי סורוקה היה אחד משלושה בתי חולים של כללית, הראשונים בישראל, שקיבלו את האות היוקרתי - "מוסמך איכות ובטיחות" - אות המאשר כי כל הפעילות הרפואית בבית החולים, נעשית באופן בטוח ומתואם ועל בסיס ההנחיות והידע המדעי הנרחב והמעודכן ביותר הקיים כיום. התו ניתן לראשונה בשנת 2008 ומחודש אחת לשלוש שנים בכפוף למבדק אקרדיטציה. לאחרונה עבר המרכז הרפואי את המבדק באוקטובר 2018 והוא כעת בית החולים היחידי בישראל שעבר חמישה מבדקים ושמר על תו התקן במשך 15 שנים ברציפות.
תו תקן למערכת ניהול סביבתי (ISO 14001) – סורוקה הוא בית חולים "ירוק" המוביל פעילות ענפה למען הסביבה. בשנת 2014 זכה המרכז הרפואי באות הנגב לאיכות סביבה.
תו תקן לאבטחת מידע בתחום הבריאות (ISO 27799).
תו תקן לאחזקת מבנים ומערכות (ISO 9001).
תו תקן לניהול האיכות (ISO 9000) ניתן לפגיה בסורוקה.
מנהלי בית החולים לדורותיהם

| משנה | עד שנה | שם המנהל |
| --- | --- | --- |
| 1960 | 1978 | פרופ' יוסף שטרן |
| 1978 | 1983 | ד"ר דוד רונן |
| 1983 | 1987 | פרופ' יאיר שפירא |
| 1987 | 1989 | ד"ר יצחק רומם |
| 1989 | 1995 | פרופ' חיים ראובני |
| 1995 | 1997 | ד"ר יצחק פטרבורג |
| 1997 | 2001 | פרופ' שלמה מור-יוסף |
| 2001 | 2007 | ד"ר איתן חי-עם |
| 2007 | 2013 | פרופ' מיכאל שרף |
| 2013 | 2018 | פרופ' אהוד דודסון |
| 2018 | - | ד"ר שלומי קודש |
עמותת הידידים של המרכז הרפואי סורוקה

עמותת ידידי סורוקה הוקמה באוקטובר 1988 ועם מקימיה נמנו אנשים מרכזיים בחיי העיר והנגב, שראו בבית החולים נכס אסטרטגי למדינת ישראל בכלל ולנגב בפרט.
המטרות העיקריות של העמותה, כפי שהוגדרו בתקנונה: "תמיכה מוסרית, חברתית, ארגונית וכספית בבית החולים סורוקה, על כל שלוחותיו ומגוון פעילויותיו".
העמותה שמה לה למטרה להעלות בקרב הציבור בישראל את המודעות למרכזיותו ולייחודו של המרכז הרפואי סורוקה.
כל חברי העמותה עושים את עבודתם בהתנדבות מלאה מתוך אמונה במטרותיה וביעדיה. חברי העמותה עוסקים במשימות ואתגרים רבים ומגוונים, שנועדו להצעיד את בית החולים למתן שירות מקצועי, איכותי ומיטבי, לתושבי הנגב ולאלפי חיילי צה"ל המשרתים בדרום.
ראו גם

בית החולים בצומת להבים
המרכז הרפואי ע"ש פרס בנגב
לקריאה נוספת

עשור לבית החולים המרכזי לנגב, קופת חולים, ינואר 1970 (ריאיון עם דוד טוביהו).
שפרה שוורץ, קופת חולים הסתדרות ממשלה, המכון למורשת בן-גוריון, שדה בוקר, הוצאת הספרים של אוניברסיטת בן-גוריון בנגב, 2000, עמ' 1–95.