stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
תרצה גרנות
ביוגרפיה

נולדה בקיבוץ כפר בלום. לאחר שירותה הצבאי עברה לגור בירושלים, שם עבדה ברשות השידור כמזכירה ולאחר מכן כמפיקה. ב־1974 שודרה ברשת BBC TWO תוכנית דוקומנטרית בת כשעה על חייה כצעירה בישראל. 
החלה את הקריירה בתחום הפרסום במשרד הפרסום אבנת-כרמון-שפרי-נעמן.
בשנת 1989 פרשה מעבודתה שם ופתחה יחד עם מוטי מורל קורס לקופירייטינג.
נחשבה לאחת המובילות בענף הקופירייטינג; עם הסיסמאות הזכורות שהגתה נמנים השם "טיטולים", והסיסמאות "אם שותים לא נוהגים", "אלימות – זה לא ייפתר אם לא תספר" ועוד. בשנת 1990, תרצה גרנות, מוטי מורל ונשר איתן (מייסדי איגוד הקופירייטרים בישראל), יסדו עם איגוד המפרסמים בישראל את בית הספר הראשון לקופירייטינג בישראל. גרנות המשיכה ללמד את התחום במשך יותר מ-20 שנה. בעקבות פרישתו של מורל בשנת 1992, הקימה גרנות את המכללה לתקשורת ופרסום (ACC).
שימשה כמנהלת מסלול הקופירייטינג במסגרת "הבצפר".
הייתה נשואה לזמר דני גרנות, ממנו התגרשה בתחילת שנות ה-90, ושלחלק מתמלילי שיריו הייתה אחראית. לזוג בן - מתן, שהחל לנהל את המכללה לאחר מותה ב-27 במאי 2010 בעקבות מחלת הסרטן.
הערות שוליים

↑  גינגי פרידמן, "מותר לפרסום", פרס על מפעל חיים, באתר ynet, 30 באוקטובר 2006
↑  Schedule - BBC Programme Index, genome.ch.bbc.co.uk
↑  הדר גולדמן‏, אלוהים, קיבלת אחלה בנאדם, באתר וואלה, 30 במאי 2010
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007311583705171  MusicBrainz: af324507-d891-4016-8e6d-b2895ec661fc  VIAF: 299081757   WorldCat (עם VIAF): 299081757 
ערך זה הוא קצרמרבנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
תחנת האוטובוסים המרכזית של מוסקבה

| --- | --- |

 תקופת הפעילות:  1971; המבנה הנוכחי מ-2020 – הווה (כ־49 שנים)
 מיקום:  כביש שצ'לקובסקי 75, מחוז מזרח, מוסקבה
 שירות אוטובוסים:  לכל מערב רוסיה וליעדים במזרח אירופה
 קואורדינטות:  55°48′40″N 37°48′08″E﻿ / ﻿55.81104°N 37.80223°E﻿ / 55.81104; 37.80223
 http://mosoblvokzaly.ru
  (למפת מוסקבה מוגדלת) תחנת האוטובוס המרכזית(למפת מוסקבה רגילה) תחנת האוטובוס המרכזית
 
תחנת האוטובוס המרכזית במוסקבה (Московский автобусный вокзал, הידוע בעיקר כמרכז המסחר והבידור שצ'לקובסקי, ТРЦ «Щелковский») היא תחנת אוטובוסים מרכזית הממוקמת על כביש שצ'לקובסקי, סמוך לתחנת מטרו באותו שם במזרח העיר מוסקבה ומשרתת קווי אוטובוס היוצאים ל-54 ערים (15 מתוכם בינלאומיים). התחנה נמצאת בבעלות חברת "תחנות האוטובוס של מחוז מוסקבה" ומופעלת על ידי חברת "מוסטרנסאבטו" (ברוסית: Мострансавто) ובשיאה עברו בה מדי יום 30,000 איש ו-1,667 אוטובוסים ביממה והיא נחשבה לאחת מתחנות האוטובוס הגדולות ברוסיה.
היסטוריה

מבנה התחנה נחנך לראשונה ב-1971 ונבנה על פי פרויקט של האדריכלים רוצ'גוב, נסטרוב וגינזבורג. המבנה הורכב משלוש קומות: בקומה הראשונה אולם ההמתנה, היכל הכרטיסים, בית קפה ומסופים, בקומה השנייה אולמי המתנה ובקומה השלישית מסעדה. בתחנה 11 מסופים, 3 מהם בינעירוניים והשאר בינלאומיים. בשנת 1997 שופץ מבנה התחנה.
בשנת 2015 תוכנן לסגור את התחנה לצורך שיפוצים נרחבים והעברת כל קווי האוטובוס לתחנת האוטובוס "שערי הדרום" שנחנכה באפריל 2015 (ומשמשת בעיקר קווי אוטובוס בינלאומיים). השלמת השיפוץ תוכננה לשנים 2017-2018. במסגרת התוכנית תוכנן לבנות על מתחם התחנה מבנה חדש ובו מסופים מודרניים וקומות מסחר ובידור בתחנה, כשעלות השיפוץ מוערכת ב-7 מיליארד רובלים. שיפוץ המבנה החל ב-14 ביוני 2017, עם הריסת המבנה הישן כאשר כבר ב-25 באפריל 2017 נחנך מסוף אוטובוסים זמני ששימש קווים בינעירוניים, עד להשלמת השיפוץ.
פתיחת התחנה מחדש תוכננה ליוני 2020 והיא כוללת 11 קומות. אך הפתיחה נדחתה בעקבות מגפת הקורונה ברוסיה ובסופו של דבר היא נפתחה ב-29 באוקטובר 2020, בנוכחות ראש עיריית מוסקבה סרגיי סוביאנין, מושל מחוז מוסקבה אנדריי וורוביוב ובכירים בעיריית מוסקבה. תחנת האוטובוס החדשה מורכבת מ-11 קומות, מתוכן חמש מתחת לאדמה. בקומת הקרקע יש כספומטים, דלפק מודיעין ומחסן.  אזור בילוי, בית קפה וקולנוע ל־500 מושבים נמצאים בקומה החמישית. הקומה השישית שמורה לחדרי המתנה, חדרים לאמהות ולילדים ומשרד רפואי.  חמש קומות תת-קרקעיות מאוכלסות בחנויות ומוסכים לתיקוני אוטובוסים, כמו גם מלוניות לנהגים. שמונה מסופים מסופקים לאוטובוסים פרבריים בתחנה, ומתוכננת גישה לקווים בי-אזוריים ובינלאומיים בקומה השישית: רמפות מיוחדות לאוטובוסים מוקמו בגובה 32 מטר. כמו כן בבניין החדש יש חניה תת-קרקעית ל-955 מכוניות, חנויות, בתי קפה. לתקשורת בין הקומות, ישנן ארבע מעליות שקופות, שיכולות לשמש גם אנשים עם מוגבלות בניידות. החלק החיצוני של הבניין החדש מזכיר ספינת זכוכית עם גאמוטריה גלית שקופה שחלקו העליון מרופד בלוחות אלומיניום.
גלריה

מראה בפנים התחנה
חניית האוטובוסים ליד מסופי התחנה
קיר מוזאיקה באולם ההמתנות בקומה השנייה בתחנה
מסוף הורדה והעלאת נוסעים
המבנה ההרוס, 2017
המסוף הזמני
התחנה הישנה
התחנה החדשה
מראה בפנים התחנה
מרכז המסחר והבידור שצ'לקובסקי
תחנת האוטובוסים שערי צפון במוסקבה

| --- | --- |

 תקופת הפעילות:  28 בדצמבר 2018 – הווה (5 שנים)
 מיקום:  מוסקבה
 שירות אוטובוסים:  לכל דרום רוסיה וליעדים במזרח אירופה
 קואורדינטות:  55°52′45″N 37°28′49″E﻿ / ﻿55.879227°N 37.480192°E﻿ / 55.879227; 37.480192
 he
 
תחנת האוטובוסים "שערי צפון" במוסקבה (ברוסית: Московский автобусный вокзал Северные ворота) היא תחנת אוטובוסים מרכזית הממוקמת ברובע חוברינו בצפון העיר מוסקבה. התחנה משרתת בעיקר קווי אוטובוס בינלאומיים ונמצאת בבעלות חברת התחבורה "מוסגורטרנס" (ברוסית: Мосгортранс) ומופעלת על ידה.
התחנה נחנכה בדצמבר 2018 במעמד ראש עיריית מוסקבה סרגיי סוביאנין.
גלריה

מבנה התחנה
עמדות הביטחון
אולם ההמתנה והקופות
מסופי האוטובוסים
ראו גם

תחנת האוטובוסים שערי דרום במוסקבה
הערות שוליים

↑  "Автовокзал «Северные ворота» примет междугородные рейсы в первые месяцы 2019 года". www.m24.ru. נבדק ב-2019-01-10.
↑  "Собянин открыл новый автовокзал «Северные ворота»". ТВ Центр - Официальный сайт телекомпании. נבדק ב-2019-01-10.
↑  "Автовокзал «Северные ворота» открылся на севере Москвы". mossovetinfo.ru.
↑  "Метро ближе: «Ховрино» и район Западное Дегунино связали пешеходные мосты". Сайт Москвы. 2018-12-28. נבדק ב-2019-01-10.
| מוסקבה |
| --- | --- | --- |
| תולדות מוסקבה | נסיכות מוסקבה • הקרב על מוסקבה • מוסקבה החדשה |  |
| ממשל ופוליטיקה | ראש עיריית מוסקבה (1991 • 1996 • 1999 • 2003 • 2013 • 2018 • 2023 • 2028) הדומה העירונית של מוסקבה (1993 • 1997 • 2001 • 2005 • 2009 • 2014 • 2019) • בית עיריית מוסקבה • הבית הלבן • בניין הדומה • בניין גוסטרוי • בניין משרד החוץ |  |
| מחוזות מוסקבה | מחוז מרכז • מחוז צפון • מחוז צפון מזרח • מחוז מזרח • דרום מזרח • מחוז דרום • מחוז דרום מערב • מחוז מערב • מחוז צפון מערב • מחוז זלנוגרד • מוסקבה החדשה • טרויצק |  |
| השכלה ותרבות | האוניברסיטה הממלכתית • הספרייה הממלכתית • פסטיבל הסרטים הבינלאומי במוסקבה • התזמורת הפילהרמונית • VGIK |  |
| מוזיאונים | המוזיאון ההיסטורי הממשלתי • גלריית טרטיאקוב • מוזיאון פושקין • המוזיאון להיסטוריה של מוסקבה • המוזיאון לאדריכלות הרוסית ע"ש שצ'וסב • מוזיאון החלל הרוסי • המוזיאון הזואולוגי של אוניברסיטת מוסקבה • מרכז התערוכה של כל רוסיה • מרכז התערוכות והכנסים סוקולניקי |  |
| כיכרות | כיכר מנז' • כיכר רבוליוציי • כיכר תיאטרלנאיה • כיכר פושקינסקאיה • כיכר לוביאנקה • כיכר קומסומולסקאיה • כיכר בולוטנאיה • כיכר ארבאט • כיכר אירופה • כיכר סטאריה • כיכר טריומפלנאיה  • כיכר בורוביצקאיה |  |
| שדרות ורחובות | רחוב טברסקאיה • ארבאט • רחוב ארבאט החדש • קוטוזובסקי פרוספקט • פטרובקה • פרוספקט מירה • לנינגרדסקי פרוספקט • לנינסקי פרוספקט |  |
| מבני תרבות | תיאטרון בולשוי • תיאטרון הצבא הרוסי • קרמלין איזמאילובו |  |
| צבא וביטחון | משטרת העיר • לוביאנקה • בניין משרד ההגנה |  |
| כלכלת מוסקבה | מוסקבה סיטי • הבורסה • המטבעה • גום • צום • מוסאנרגו • MGTS |  |
| תחבורה ציבורית | מטרו • מטרו 2 • חשמלית • כביש הטבעת • הטבעת המרכזית • הקוטרים המרכזיים • נמל התעופה דומודדובו • נמל התעופה ונוקובו • נמל התעופה שרמטייבו • תחנת האוטובוסים המרכזית • תחנת האוטובוסים שערי דרום • תחנת האוטובוסים שערי צפון • מונורייל • רכבל • הרכבת המהירה לסנקט פטרבורג |  |
| כנסיות ומבני דת | קתדרלת ישו המושיע • בית הכנסת קורל • הקתדרלה הקתולית • מסגד הקתדרלה • מנזר דונסקוי • מנזר נובוספסקי • קתדרלת קאזאן • מנזר דנילוב |  |
| ספורט | המתחם האולימפי לוז'ניקי • קומפלקס הספורט אולימפיסקי • אולימפיאדת מוסקבה (1980) • קרמלין קאפ • מונדיאל 2018 • אוטקריטיה ארנה • VEB ארנה • VTB ארנה • RZD ארנה • מגה-ספורט ארנה • צסק"א ארנה • אליפות העולם באתלטיקה 2013 • גמר ליגת האלופות 2008 |  |
| פארקים וגנים ציבוריים | פארק זריאדיה • פארק גורקי • ודנ"ח • לוסיני אוסטרוב • פארק סוקולניקי • פארק איזמאילובסקי • פארק ביטצבסקי • אי החלומות |  |
| אנדרטאות ופסלים | הפועל ואשת הקולחוז • פסל פיוטר הגדול • אנדרטת מינין ופוז'ארסקי • אנדרטת כובשי החלל • שער הניצחון • פסל ולדימיר הגדול  • אנדרטת יורי גגארין |  |
| אתרי מורשת עולמית | הקרמלין • הכיכר האדומה • מנזר נובודוויצ'י • כנסיית העלייה השמיימה בקולומנסקויה |  |
תרצה טנאי

| --- | --- |
תרצה טנאי בגיל 18
תרצה טנאי בגיל 18  תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  2 ביולי 1920 הולנד, ממלכת ארצות השפלה 
 פטירה:  1 ביולי 2009 (בגיל 88) תל אביב-יפו, ישראל 
 מקום קבורה:  בית העלמין ירקון 
 תחום יצירה:  ציור, איור 
 פרסים והוקרה:  פרס יציב (1956) 
 
תרצה טנאי (2 ביולי 1920 – 1 ביולי 2009) הייתה מאיירת וציירת ישראלית.
ביוגרפיה

תרצה טנאי נולדה בהולנד ליהושע ברנדשטטר ורחל קטינקא. כשהייתה בת שנה וחצי חזרה המשפחה לארץ ישראל ועלתה על אדמת קיבוץ בית אלפא. בגיל 10 עברה עם משפחתה לתל אביב. היא למדה ציור אצל דוד הנדלר, משה קסטל ומשה מוקדי (בן-דודתה), וכן למדה פיסול אצל משה ציפר. משנת 1940 למדה בבצלאל במשך שנתיים ואחר כך למדה ציור בפריז באקדמיה ואצל דוֹבּרַנסקי (Dobrinsky).
החל משנת 1940 החלה לאייר ספרי ילדים, והמשיכה בעיסוק זה עד שנת 1990. איירה יותר מ-250 ספרי ילדים, וכן ציירה לעיתוני הילדים "דבר לילדים" ו"משמר לילדים".
טנאי איירה את ספריהם של הסופרים והמשוררים קדיה מולודובסקי, אהרן זאב, מרים ילן-שטקליס, אנדה עמיר-פינקרפלד, משה שמיר, שלמה טנאי, אוריאל אופק, אפרים תלמי, מיכאל דשא, בנימין טנא, מתתיהו שלם, זרובבל גלעד, דבורה עומר, גלילה רון־פדר-עמית ואחרים. פעמים רבות חתמה בשם "תרצה" בלבד.
הספר "פתחו את השער" של קדיה מולודובסקי, הוא אחד הספרים הראשונים והידועים אותו איירה. תחילה חששה לאייר את הספר, מכיוון שחשה שאינה האישה המתאימה לתאר שירים המבוססים על הווי החיים בפולין, בהיותה מעורה כל כך בנוף ובהוויה הישראלית. בסופו של דבר נאותה לכך, ולאחר שהחלה בעבודתה על הספר היא השתכנעה "שכל התמונות וההוויה של העולם היהודי הזה קיימים בי ואני חלק ממנו".
בשנת 1956 זכתה בפרס יציב לספרות הילדים מטעם דבר לילדים.
בשנת 1995 הנפיק השירות הבולאי סדרת בולי ספרי ילדים ובהם בול הכולל איור של תרצה טנאי לעטיפת הספר אצו רצו גמדים מאת מרים ילן-שטקליס.
טנאי הציגה שתי תערוכות יחיד של יצירותיה בצבעי שמן ובצבעי מים.
הייתה נשואה למשורר שלמה טנאי עד פטירתו בשנת 2000, ואיירה ספרים רבים משלו. הייתה אם לבת ובן.
אחותה הצעירה, הגר ברץ, נישאה לעמוס ברץ, בנם של מרים ויוסף ברץ.
אחיה למחצה הצעיר, עמוס מוקדי (בנו של אביה ומרגוט קלאוזנר) הוא פעיל חברתי ויוצר.
טנאי היא אחייניתה (בת אחיה) של הציירת רבקה ריגר קפלן ודודניתה של בתה, הציירת ויוצרת ההדפסים שלומית הבר-שיים; דודניתו (בת אחיו של אביו) של הצייר משה מוקדי; ודודנית שנייה (מצד אביה) של הצייר מיכאל ארגוב (זינגר) ומהנדס האווירונאוטיקה פרופ' יוסף זינגר.
תרצה טנאי נפטרה בתל אביב בשנת 2009. נקברה בבית העלמין ירקון. במסגרת מיזם הנצחת אמנים ואנשי תרבות בתל אביב, הוצבה בספטמבר 2017 לוחית זיכרון משותפת לתרצה טנאי ולבעלה המשורר שלמה טנאי בכניסה לבית בו התגוררו ברחוב דפנה 20 בתל אביב .
הערות שוליים

↑  דורית גני, תרצה טנאי: האישה שאיירה את ילדותנו, בבלוג "הספרנים" של הספרייה הלאומית, 25 בפברואר 2019
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007309262105171  GND: 1202576478  ISNI: 0000 0000 7150 117X  LCCN: n83148281  NLA: 35846538  VIAF: 97225353   WorldCat (עם VIAF): 97225353 
לוחית זיכרון לשלמה ותרצה טנאי
שרי מצרי

שרי מצרי (נולדה בשנת 1987) היא אלופת ישראל בשחייה 3 פעמים ברציפות (2002–2004), במשחה ל-200 מטר פרפר ובעלת 3 מדליות כסף מהמכביה השבע עשרה (2005).
ביוגרפיה

מצרי התאמנה בקבוצת מכבי תל אביב כפר המכביה.
ביוגרפיה > 2002 > אלופת ישראל

באליפות ישראל שנערכה באוגוסט 2002 זכתה מצרי בשתי מדליות, זהב וכסף. מדליית זהב, במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:19.76 דקות, לפני מירב פינקלשטיין מהפועל ירושלים (2:28.18 דקות) ומור פליישמן ממכבי וייסגל רחובות (2:31.30 דקות). מדליית כסף, במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 1:05.43 דקות, אחרי ורד בורוכובסקי ממכבי אשדוד (1:00.39 דקות) ולפי טל שפייזר מהפועל ירושלים (1:05.51 דקות). בשלב המוקדמות היא קבעה שיא אישי חדש של 1:05.30 דקות.
ביוגרפיה > 2003

באליפות ישראל שנערכה באוגוסט 2003 זכתה מצרי בשתי מדליות, זהב וארד. מדליית זהב, במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:20.25 דקות, לפני מור פליישמן (2:22.47 דקות) ויבגניה בבין מהפועל ירושלים (2:28.12 דקות). מדליית ארד, במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 1:05.52 דקות, אחרי ורד בורוכובסקי (59.90 שניות) ומור פליישמן (1:05.21 דקות).
ביוגרפיה > 2004

באליפות ישראל שנערכה ביולי 2004 זכתה מצרי בשתי מדליות, זהב וארד. מדליית זהב, במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:19.16 דקות, לפני מור פליישמן (2:20.21 דקות) ורותם פלד מבני הרצליה (2:22.45 דקות). מדליית ארד, במשחה ל-100 מטר פרפר, אחרי רותם פלד (1:04.58 דקות) וסהר אלוני 1:05.03 דקות.
ביוגרפיה > 2005

באליפות ישראל (בריכת 25 מטר) שנערכה בקריית ביאליק במרץ 2005 זכתה מצרי בשתי מדליות זהב, במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 1:03.87 דקות, לפני עמית עברי (1:04.24 דקות) וירדן שר (1:05.01 דקות) ובמשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:18.71 דקות, לפני מור פליישמן (2:21.72 דקות) וירדן שר (2:22.13 דקות).
בתחרויות השחייה של המכביה ה-17 שנערכו ביולי אותה שנה זכתה מצרי ב-3 מדליות, 2 כסף ו-1 ארד. מדליות כסף, במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 1:05.38 דקות, אחרי פייטון ג'ונסון מארצות הברית שקבעה שיא מכביה חדש של 1:02.45 דקות ולפני טל שפייזר (1:05.67 דקות) ובמשחה שליחות 4x100 מטר מעורב ביחד עם סיגל סימסולו, אסאלה חלאג' ומאיה פינקלר בתוצאה של 4:25.87, אחרי ארצות הברית (4:25.82 דקות) ולפני אוסטרליה (5:02.82 דקות). כשחיינית שלישית היא קבעה ב"זינוק שליחות" במשחה ל-100 מטר פרפר תוצאה של 1:04.55 דקות. מדליית ארד, במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:22.23 דקות, אחרי רבקה שמוק מארצות הברית (2:21.37 דקות) וירדן שר (2:22.22 דקות).
הערות שוליים

↑  אורי שטיפט, שני שיאים ישראלים חדשים באליפות ישראל, באתר ONE, ‏7 באוגוסט 2002
שפת הוראה

שפת הוראה היא מונח הלקוח מתחום ההוראה והחינוך, והוא מתייחס לשפה בה נלמדים תכנים מסוימים כגון: לימודי שפה זרה או שנייה ותכנים לימודיים אחרים, בעיקר במסגרת בתי ספר ומוסדות אקדמאים. כמתייחסים לשפת הוראה בכמה הקשרים: שפת ההוראה עצמה - אם היא שפת האם של הלומד או שפה נוספת, בלימודי שפה זרה או שנייה כמו לימודי ערבית או אנגלית במערכת החינוך בישראל, גיל הלומדים, סוג בית הספר או המוסד וכן שפת ההוראה בבתי ספר לעומת מוסדות אקדמיים.
שפת הוראה בהוראת שפה זרה

בהקשר של הוראת שפה זרה\שנייה יש כיום דעות ותפיסות שונות בנוגע לשאלה מהי שפת ההוראה העדיפה. חלק מהחוקרים טוענים שהשימוש בשפת היעד (כלומר השפה הנלמדת, למשל, שפת האנגלית בלימודי אנגלית) במהלך שיעור עדיף כיוון שהוא מגביר את המוטיבציה אצל התלמידים ללמוד את השפה, שכן כך הם רואים באופן מיידי ומעשי את השימושיות שבידיעת השפה, ומשפר במידה נכרת את הישגי הלומדים בשפה זו. בנוסף, יש שטוענים כי שימוש בשפת האם בהוראת שפה זרה\שנייה מקשה על קליטת השפה הנלמדת בקרב התלמידים. לעומת זאת, חוקרים אחרים טוענים כי שימוש רב בשפת האם כשפת הוראה יכול פגום במוטיבציה של תלמידים ללמוד את השפה החדשה כיוון שזה מבטל את הצורך המיידי לשפר את יכולת הבנתם בשפת היעד. על כן ניתן למצוא חוקרים רבים שתומכים בשילוב של שתי השפות: שפת הלומדים - שפת האם, ושפת היעד - במסגרת הוראת שפה זרה\ שנייה.
הוראת תכנים בשפת היעד > שפת ההוראה בבתי הספר והאוניברסיטאות

מבחינת הוראת של תכנים לימודיים, היחס לשפת ההוראה בבתי ספר שונה לעומת היחס לשפת ההוראה באוניברסיטאות ובמוסדות אקדמאים. מורי שפות רבים המלמדים בבתי ספר במסגרת מודל ההוראה הוראת שפה משולבת תכנים (CLIL), מודל לפיו יש ללמד שפה זרה\שנייה באמצעות הוראת תכנים לימודיים בשפת היעד, מביעים תמיכה בשילוב שפת האם כשפת ההוראה יחד עם שפת היעד. שפת הוראה משולבת יכולה לסייע לתלמידים בפיתוח תשתית שפתית ולהקל על הלמידה. בעולם האקדמאי לעומת זאת עלתה בעשורים האחרונים חשיבותה השפה האנגלית גם מתוך הכרה בחשיבות השפה האנגלית כאמצעי מרכזי להצלחה בעולם הגלובאלי. על כן מוסדות אקדמיים רבים פיתחו תוכניות לימוד שונות בהן שפת ההוראה היא אנגלית (English Medium Instruction, EMI) מתוך שאיפה לשפר את רמת האנגלית של הסטודנטים.
הוראת תכנים בשפת היעד > שפת ההוראה בבתי הספר בישראל

העובדה שבמערכת החינוך העברית בישראל שפת ההוראה היא עברית היא תוצאה של המדיניות לשונית בישראל שמטרתה לשמר את מעמדה של השפה העברית בישראל כשפה הגמונית שידיעתה חיונית ביותר לתפקוד במסחר, בפוליטיקה, באקדמיה בתעסוקה ובמרחב הציבורי הישראלי. יש השפעה מרחיקת לכת ששפת ההוראה בישראל היא עברית שכן בישראל יש אוכלוסייה לא מבוטלת של עולים חדשים מהגרי עבודה ופליטים. מחקרים הראו שיש קושי רב לילדים מהגרים או עולים חדשים להגיע לרמת ידע מספקת בעברית שתאפשר להם לרכוש ידע לימודי כפי שהיו יכולים לרכוש לו למדו בשפת אימם. הסבר אחד לזה הוא שתלמידים אלו אינם מכירים את ההקשרים התרבותיים, מה שמקשה עליהם לענות על שאלות שהם שנובעות מהקשרים אלה. הסבר אחר הוא אכן הקושי הלשוני-טקסטואלי שבעקבותיו מתקשים התלמידים העולים והמהגרים לרכוש תכנים לימודיים חיוניים.
על פי רוב שפת ההוראה בישראל בבתי הספר במגזר היהודי היא עברית ובבתי הספר במגזר הערבי שפת ההוראה היא ערבית (על פי חוזר המנכ"ל מ-1996). החלטת מדינת ישראל לאפשר לערביי ישראל ללמוד בשפת אמם בבתי הספר תרמה רבות לשימור מעמד השפה הערבית במרקם הסוציו-לינגוויסטי של ערביי ישראל. עם זאת, נוצר פער בין רמת הידיעות בשפה הערבית לבין ידיעת השפה העברית. פער זה מגיע לשיאו בדרישות הסף של המוסדות להשכלה גבוהה, וכך נוצר מכשול שפה שאינו מאפשר לתלמידים ששפת אימם ערבית להתמודד עם לימודים אקדמיים בשפה העברית, לכן מציעים במשרד החינוך תוכניות לשיפור השפה העברית עבור דוברי ערבית "עברית על הרצף".
ראו גם

חינוך
שפה
יד ביד: המרכז לחינוך יהודי ערבי בישראל
מלחמת השפות
CLIL
הערות שוליים

↑  Turnbull, M and Arnett, K, 2002
↑  Lasagabaster,D 2013
↑  ענבר-לוריא, ודוניצה- שמידט, 2014
↑  אילנה שוהמי, מדיניות לשונית וצדק לשוני וחברתי בישראל, עמודים 80-83
↑  הכנסת, מרכז המחקר והמידע, שפת הלימוד וההוראה באוניברסיטאות בישראל, 2014, עמ' 2-3.
↑  מתוך מכתבו של פרופ' בר אשר לשר החינוך: "מלחמת השפות ומלחמת השפה". דצמבר 2013.
↑  אמארה, מוחמד, החיונית של השפה הערבית בישראל מנקודת השקפה סוציולינגווסטית, עמ' 6
תסמונת מקון אולברייט

| --- | --- |

 תחום:  גנטיקה רפואית 
 תסמינים:  polyostotic fibrous dysplasia, precocious puberty, כתם Café au lait 
 קישורים ומאגרי מידע
 eMedicine:  127233 
 סיווגים
 ICD-10:  Q78.1 
 
תסמונת מקון אולברייט היא תסמונת גנטית מורכבת, המתגלה בדרך כלל בילדות, ומתבטאת בהשפעה על מספר מערכות הגוף שלכאורה אינן קשורות, בעיקר עצמות, עור והמערכת האנדוקרינית. אף על פי שנחשבת לתסמונת ילדים, ומופיעה בספרות הרפואית תחת תסמונות ילדות בשל מגוון רחב מאוד של סימפטומים ודרגות חומרה, היא עשויה להיות מאובחנת גם בגיל ההתבגרות ולעיתים אף בבגרות. אין גיל מקסימלי או מינימלי לאבחון תסמונת זו.
גנטיקה

התסמונת נגרמת על ידי מוטציית הפעלה בגן GNAS המקודד לתכונות שונות במס מערכות בגוף. הגן GNAS מקודד לתת היחידה אלפא, של מרכיב ה-G ברצפטורים מצומדי חלבון G. המוטציה מובילה להפעלה קונסטיטוטיבית (ללא תלות בהפעלה חיצונית) של הקולטן ולמעבר שרשרת האותות המעורר את המערכות ההורמונליות השונות.
המוטציה הגורמת לתסמונת אינה מורשת מההורים אלא נוצרת דה-נובו במהלך ההתפתחות העוברית המוקדמת (פוסט-זיגוטית). לכן, המוטציה נמצאת רק בחלק מתאי הגוף בצורה של פסיפס. לא ידוע על גורמי סיכון להופעת התסמונת והיא מופיעה באופן שווה בכל קבוצות האוכלוסייה.
סימפטומים

חשד לקיום התסמונת מועלה כאשר לפחות שניים מתוך שלושת הסימנים הבאים מתייצגים:
דיספלזיה פיברוטית - מצב בו עצם ומח עצם מוחלפים ברקמה פיברוטית וכתוצאה העצם פריכה ומתפשטת, ומועדת לשברים, עיוותים, אובדן תפקוד תקין, וכאב.
כתמי קפה בחלב על העור עם קצוות משוננים ("חוף מיין")
תפקוד יתר של המערכת האנדוקרינית- לרבות התפתחות מינית מוקדמת (הנפוץ ביותר), פעילות יתר תריסית ופעילות יתר של בלוטת האדרנל (תסמונת קושינג).
נדרשים סמפטומים מלפחות שתי מערכות אלה לאבחנה, אך יכולים בפועל להיות סמפטומים רבים ומגוונים בדרגות חומרה שונות בהתאם למיקום וחומרת המוטציה. כמו בגורמים אחרים להתפתחות מינית מוקדמת, גם הופעת סימני המין המשניים עשוי להיות שונה מהנורמה כגון הופעה של דימום וגינלי קודם להנצת שדיים. חשיפה ממושכת לרמה מוגברת של הורמוני מין עשויה להוביל לגדילה מואצת עם הבשלה סגירה מוקדמת של סחוסי הגדילה ופגיעה בפוטנציאל הגובה הסופי.
חולים המתיצגים עם דיספלזיה פיברוטית עלולים לסבול משברים, דפורמציות, כאב, ורמות זרחן נמוכות בדם בשל ייצור יתר של ההורמון- Fibroblast growth factor-23.
חולים המתייצגים עם כתמי קפה בחלב- הכתמים באופן טיפוסי ימצאו סביב מרכז הגוף וקו האמצע, יהיו בעלי גבולות מתאר משוננים הידועים בשם Coast of Maine.
פעילות יתר של המערכת האנדוקרינית- התפתחות מינית מוקדמת היא הסמפטום הנפוץ ביותר, נפוץ בעיקר בבנות- 85% מהבנות ומאופיין בין השאר בציסטות מפרישות אסטרוגן, גדילה מוקמת ודימום וגינלי מוקדם. אצל בנים התפתחות מינית מוקדמת היא נפוצה הרבה פחות (10-15% מהמקרים). אצל בנים אבנורמליות באשכים נמצאת בשכיחות גבוהה מאוד (85%). פעילות יתר תריסית קיימת בכשליש מהחולים, ופעילות יתר של האדרנל (תסמונת קושינג) בכ-10-15% מהחולים. כמו כן ייתכנו רמות גבוהות של הורמון גדילה בכ-10-15% מהחולים.
בהתאם לסמפטומים המחלה עלולה להיות מאובחנת בגיל מוקדם- אם ההתיצגות היא יחסית קשה ואופיינית או לפעמים, במקרים קלים יותר, להתעכב אפילו במספר עשורים.
הערות שוליים

↑  Gabriel I Uwaifo, McCune-Albright Syndrome: Practice Essentials, Background, Pathophysiology, 2017-12-06
תיאטרון הגלוב

| --- | --- |

תיאטרון הגלוב המשוחזר
 מידע כללי
 סוג:  אולם תיאטרון, תאטרון לשעבר 
 מיקום:  סאת'ק 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 בעלים:  ויליאם שייקספיר 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1599
 תאריך פתיחה רשמי:  1599 
 קואורדינטות:  51°30′24″N 0°05′41″W﻿ / ﻿51.506666666667°N 0.094722222222222°W﻿ / 51.506666666667; -0.094722222222222
  (למפת לונדון מוגדלת) קנט סארי ברקשייר בקינגהאם הרטפורדשייר אסקסתיאטרון הגלוב(למפת לונדון רגילה) קנט סארי בר. בקי. הרטפורדשייר אסקסתיאטרון הגלוב(למפת סאת'ק רגילה) תיאטרון הגלוב(למפת סאת'ק מוגדלת) תיאטרון הגלוב
 
מודל תיאטרון הגלוב המשוחזר
תיאטרון הגלוב (באנגלית: The Globe Theatre) היה תיאטרון שנבנה ב-1598 עבור להקת התיאטרון שאליה השתייך ויליאם שייקספיר. התיאטרון עלה באש ב-1613, ונבנה מחדש בשנת 1614. לאחר שנסגר התיאטרון בשנת 1642 נהרס המבנה ב-1644.
בשנת 1997 הוקם שחזור של תיאטרון גלוב בקרבת המקום שבו עמד המבנה המקורי.
תיאטרון הגלוב האליזבתני

התיאטרון המקורי נבנה בתקופה האליזבתנית בשנת 1599 באזור סאת'ק על הגדה הדרומית של נהר התמזה, באזור המכונה כיום בנקסייד. התיאטרון היה אחד מכמה תיאטראות שנבנו באזור בשל היותו מחוץ לתחום השיפוט של העיר לונדון, שבו נאסר להקים תיאטראות. התיאטראות האחרים היו תיאטרון הוורד, תיאטרון הברבור, תיאטרון התקווה ותיאטרון המזל. התיאטרון הוקם בבעלות השחקן ריצ'רד ברבייג' ואחיו קת'ברט, ונבנה תוך שימוש בעצי בנייה מתיאטרון קודם שנבנה במקום על ידי אביו של ברבייג' ב-1576. הוא היה תיאטרון הבית של להקת אנשי הלורד צ'מברלין שנקראו מאוחר יותר "אנשי המלך" - להקת תיאטרון שאליה השתייך ויליאם שייקספיר. רוב מחזותיו של שייקספיר הוצגו על במת תיאטרון הגלוב.
ב-1613 עלה התיאטרון באש, ככל הנראה כתוצאה מירי של תותח במחזה הנרי השמיני של שייקספיר  , שהצית את גג הקש.
התיאטרון נבנה מחדש ונפתח שנה מאוחר יותר, אולם הפעם עם גג רעפים. הוא נסגר בהשפעת הפוריטנים בשנת 1642 - יחד עם יתר התיאטראות של לונדון - והמבנה נהרס ב-1644 כדי לאפשר הקמת בתי מגורים.
מיקומו המדויק של המבנה לא נודע עד שהתגלו יסודותיו ב-1989. הואיל והמבנה שתחתיו התגלו היסודות אף הוא בניין היסטורי לשימור מהמאה ה-18, הוחלט לא לבצע חפירה ארכאולוגית יסודית, וכן לא לבנות את שחזור התיאטרון באותו מיקום.
מבנה התיאטרון

התיאטרון היה בן 3 קומות, ברוחב 91 מטרים, ובנוי בצורת אמפיתיאטרון המסוגל להכיל כ-3,000 צופים. הוא לא היה מקורה, למעט מעל אזור המושבים. המבנה עצמו היה מתומן.
בקדמת הבמה היה אזור המכונה "חצר" (yard) - אזור לא מקורה שבו עמדו הצופים שהסכימו לצפות במחזה בעמידה (ולשלם פחות) - אלו נקראו "ארציים" - groundlings. סביב החצר היו שלוש קומות של אזורי מושבים, שהתשלום עבור צפייה מהם היה גבוה יותר. שתי הגלריות הנמוכות נקראו "גלריות שני הפנס" בעוד הגלריה העליונה נקראה "גלריית הפני" - בהתאם למחיר הכניסה.
הבמה, המלבנית בצורתה, בלטה לתוך החצר, והייתה בה דלת נסתרת שאפשרה כניסה מתחתית הבמה. משני צדי הבמה היו שני עמודים שתמכו את הגג מעל הבמה שנקרא בשם "גן עדן" (heavens) והיה צבוע בצבע השמים. בתקרת הבמה הייתה דלת נסתרת שאפשרה כניסה לבמה באמצעות חבל או רתמה.
בקיר האחורי של הבמה היו שלוש דלתות בקומה הראשונה ומרפסת בקומה השנייה, שנפתחו לאחורי הקלעים. על המרפסת ישבו הנגנים שליוו את ההצגה, וכן השתמשו בה לסצנות מרפסת כגון זו שבמחזה "רומיאו ויוליה". כמו כן שימשה המרפסת מקום מושב לאנשים שהיו מוכנים לשלם כסף רב ולראות את ההצגה בקרבה הגדולה ביותר.
תיאטרון גלוב כיום

תיאטרון גלוב שוחזר ביוזמת סם ואנאמייקר, לפי התוכניות מהתקופה האליזבתנית. התיאטרון המשוחזר נפתח בשנת 1997 בשם תיאטרון גלוב של שייקספיר (Shakespeare's Globe Theatre) ומוצגים בו מחזותיו של שייקספיר בחודשי הקיץ (בשל גג המבנה הפתוח). המנהל האמנותי הראשון (1995 - 2005) היה מארק ריילנס, והמנהל האמנותי הנוכחי הוא דומיניק דרומגול.
התיאטרון הנוכחי מרוחק כ-200 מטרים ממיקום המבנה המקורי. לתיאטרון המשוחזר גג קש ייחודי - זהו המבנה הראשון שהותר לבנותו עם גג קש מאז השרפה הגדולה של לונדון בשנת 1666. כתנאי להקמתו הותקנו בגג אמצעי כיבוי אש, שהם השינוי היחיד במבנה מהתוכניות המקוריות. בנוסף נבנו מתחת למבנה מרכז מבקרים גדול ומבואה המשמשת את הבאים לתיאטרון.
בתקופה האליזבתנית נהגו להיכנס לתיאטרון כ-3,000 צופים שגופם היה קטן יותר והם היו מוכנים לעמוד בצפיפות גדולה יותר, אך תכולת התיאטרון הנוכחית היא 1,500 צופים בישיבה ובעמידה.