stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
א-לובן אל-ע'רבי
היסטוריה ואטימולוגיה

צפונית לכפר התגלו שרידים ארכאולוגיים מתוארכים לתקופה הרומית ובהם: שרידי מבנים, אבנים מסותתות, בתי בד, חרסים, וקברים.
יש המזהים את הכפר עם היישוב "בית לבן" מתקופת התלמוד, שהתפרסם ביינותיו.[דרוש מקור: אין אזכור של המקור לזיהוי זה] היישוב נזכר פעם אחת במשנה: ”ומניין היו מביאין את היין, קרוחיין וחטוליין אלפא ליין, שנייה להן בית רימה ובית לבן בהר וכפר סגנה בבקעה” (משנה, מסכת מנחות, פרק ח', משנה ו'.).
זאב וילנאי מביא את דבריו של אשתורי הפרחי, מהמאה ה-14: "לובין והבית דגושה, הלכתי שמה".
בתקופה הצלבנית נקרא היישוב במקום "לובן" או "אוליבן".[דרוש מקור]
באמצע התקופה העות'מאנית, במאות ה-18 וה-19, השתייך הכפר לחבל הארץ שנקרא "ג'וֹרַת עַמְרַא" או "בילאד ג'מאעין", אזור החופף במידה ניכרת את נחלת שבט אפרים המקראית. אזור זה היה על התפר שבין הרי יהודה והרי השומרון, וסבל מחוסר יציבות פוליטית עקב הגירת שבטים ותחרות מתמדת בין משפחות תקיפות על גביית מיסים בשם השלטונות העת'מאניים. במאה ה-19 התיישבו בו עקורים מהכפר העזוב ג'ינדאס שבחוצות לוד.
החוקר הצרפתי ויקטור גרן ביקר בכפר ב-1863 וגם הקרן לחקר ארץ ישראל מזכירה אותו בדו"ח משנת 1882. הכפר מוזכר כנראה גם בכתביו של בנימין מטודלה שהגיע לארץ ישראל בעת השלטון הצלבני וזיהה אותו, בטעות, עם עמק איילון התנ"כי.
במהלך המערכה על סיני וארץ ישראל במלחמת העולם הראשונה סללו הבריטים את מסילת הרכבת לכפר א-לובן, שהייתה שלוחת רכבת צבאית לתמיכה לוגיסטית בכוחותיהם בחזית שנמתחה לרוחבה של ארץ ישראל.
בתקופת המנדט הבריטי השתייך הכפר לנפת רמלה. במפקד האוכלוסין של המנדט הבריטי בשנת 1922 נמנו בכפר 221 תושבים, ובמפקד של 1931 298 תושבים ב-60 בתים. לפי סקר הכפרים 1945 בארץ ישראל שערכו רשויות המנדט נאמדה אוכלוסיית הכפר ב-340 תושבים, והכפר השתרע על שטח של 9,854 דונמים.
אזור הכפר נכלל בשטח שיועד למדינה הערבית, לפי החלטת החלוקה. בעקבות מלחמת העצמאות סופח הכפר לירדן כמו שאר הגדה המערבית.
היסטוריה ואטימולוגיה > אדמות

בעקבות הסכם הביניים של אוסלו II שנחתם ב-28 בספטמבר 1995 בין הפלסטינים וישראל, הוכר כי שטח הכפר הוא 11,286 דונם, מהם: השטח הבנוי וסביבתו הקרובה, 322 דונם שהם 2.9% מהשטח הכולל של הכפר הוגדרו כשטח B. ורוב אדמות הכפר, 10,964 דונם שהם 97.1% הוגדרו כשטח C.
מתוך כלל אדמות הכפר, הפקיעה ישראל 1082 דונם (9.6% משטח הכפר) לבניית: בית אריה עופרים - 836 דונם בשנת 1981 ועוד 246 דונם בשנת 1988.
תושבים

על פי סקר שנערך בשנת 2007 התגוררו בכפר 1,387 תושבים.
חינוך

בלובן מסגד אחד, ושני בתי ספר – אחד לבנות ואחד לבנים. בית הספר לבנים נבנה במימון ארגון הסיוע האמריקאי הבלתי-ממשלתי ANERA.
כלכלה

חלק מתושבי לובן הם פקידים ברשות הפלסטינית, חלקם חקלאים, וחלקם עובדים כפועלים בבית אריה הסמוכה.
תחבורה

דרך הכפר עוברים כביש 446 וכביש 4653 (כביש הגישה לבית אריה).
הערות שוליים

1 2  السكان | قرية اللبن الغربي | قضاء رام الله | موسوعة القرى الفلسطينية, palqura.com (בערבית)
↑  זאב וילנאי, אריאל, אנציקלופדיה לידיעת א"י, תל אביב: עם עובד, 1976, עמ' 3935
↑  רועי מרום, גִ'נְדַאס בשערה של לוד: אבן פינה לחקר העורף הכפרי של העיר 1948-1459, לוד-דיוספוליס 7, 2021, עמודים 29-26.
↑  פראוור יהושוע, תיאורי מסע עבריים בארץ ישראל בתקופה הצלבנית., לימור, ריינר, עלייה לרגל: יהודים, נוצרים ומוסלמים. אסופת מאמרים, יד בן צבי, 2005, עמ' 392
↑  נתונים מסקר הכפרים (1945), שהוצגו מחדש בספר Hadawi, Village statistics 1945, Classification of Land and Area Ownership in Palestine, Beirut, 1970, ומהספר נסרקו לאתר PalestineRemembered.com.
1 2 3  arij.org, Al Lubban al Gharbi Village Profile, The Applied Research Institute – Jerusalem, 2012
| דגל פלסטיןיישובי נפת רמאללה ואל-בירה |
| --- | --- | --- |
| ערים | אל-בירה • ביתוניא • רוואבי • רמאללה |   |
| מועצות מקומיות | אל-איתיחאד (ביתילו, דיר עמאר, ג'מאלא) • א-זיתונה (מזרעה אל-קיבליה, אבו שוחידם) • ביר זית • בית ליקיא • בני זייד (דיר ע'סאנה, בית רימא) • בני זייד א-שרקייה (עארורה, מזארע א-נובאני) • דיר ג'ריר • דיר דיבוואן • חרבתא אל-מצבאח • מזרעה א-שרקיה • נעלין • סילוואד • סינג'יל • תורמוס עיא |   |
| כפרים | אבו קש • אום צפא • א-לובן אל-ע'רבי • אל-ג'אנייה • אל-מוע'ייר • אל-מידיה • בודרוס • בורקה • בית סירא • ביתין • בית עור אל-פוקא • בית עור א-תחתא • בלעין • ג'יפנה •דורא אל-קרע • דיר אבו משעל • דיר איבזיע • דיר א-סודאן • דיר ניזאם • דיר קדיס • ח'ירבת אבו פלאח • ח'רבת'א בני חרית • טייבה • טירה • יברוד • כובאר • כפר מאליכ • כפר ניעמה • כפר עין • נבי סאלח • סאפא • סורדא • עאבוד • עבוין • עג'ול • עטארה • עין יברוד • עין עריכ • עין סיניא • עין קיניא • קיביה • קראוות בני זייד •  ראס כרכר • רמון • רנתיס • שוקבא • שיבתין |   |
| מחנות פליטים | אל-אמערי • ג'לזון • קדורה • קלנדיה |   |
נפות הרשות הפלסטינית
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007582044805171  VIAF: 341146462576927771605   WorldCat (עם VIAF): 341146462576927771605
אל-בוקיעה

| --- | --- |
פלאחים מעבדים את אדמות עמק אל-בוקיעה בשנת 1969
פלאחים מעבדים את אדמות עמק אל-בוקיעה בשנת 1969
 טריטוריה:  הרשות הפלסטינית הרשות הפלסטינית
 נפה:  טובאס
 גובה:  75 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בכפר:  404 (2016)
 קואורדינטות:  32°15′53″N 35°26′13″E﻿ / ﻿32.264827777778°N 35.436938888889°E﻿ / 32.264827777778; 35.436938888889 
 אזור זמן:  UTC +2
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת צפון השומרון מוגדלת) אל-בוקיעה(למפת צפון השומרון רגילה) אל-בוקיעה(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום אל-בוקיעה(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום אל-בוקיעה  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
רועה צאן באזור עמק אל בוקייעה בשנת 1969
אל-בוקיעה (בערבית: البقيعة) הוא אשכול של כפרים פלסטינים, הממוקם בנפת טובאס, בצפון בקעת הירדן לאורך עמק אל בקויעה שלמרגלות רכס טמון, בין העיירה טמון במערב להתנחלות בקעות במזרח. אשכול הכפרים כולל את ח'רבת עטוף במרכז העמק, חומסה אל בקיעה וחומסה אל פוקא בדרום מזרח העמק, אל-חדידייה הממוקמת ממזרח להתנחלות  רועי וח'אלת מכחול וח׳רבת סמרה שמצפון לה.
אוכלוסייה

לפי נתוני הלשכה הפלסטינית המרכזית לסטטיסטיקה, אוכלוסיית ח'רבת עטוף מנתה 227 תושבים בשנת 2016 ואוכלוסיית חומסה 127.
היסטוריה

הכפרים הוא קהילות של פלאחים ורועי צאן המעבדים אדמות בעמק אל-בוקיעה, השייכות לבעלי אדמות מטובאס ומטמון, בהם מגדלים בעיקר חיטה ושעורה מאז שלהי התקופה העות'מאנית בארץ ישראל. רובם נהגו לגור באוהלים ולנדוד בשטח עם עונות השנה, למעט קהילות ח'רבת עטוף וח'אלת מכחול בהם הוקמו בתי קבע, ואחרים שהיו גרים במערות למרגלות ההרים באזור.
בעקבות מלחמת ששת הימים ב-1967, עבר האזור לשליטה ישראלית. ב–1 באוגוסט 1967, חתם מפקד פיקוד המרכז עוזי נרקיס על צווי סגירה לתשעה שטחים לצורך אימונים, לאורך הרצועה המזרחית של גב ההר. ביניהם "שטח אש 901" שמצפון לעמק אל-בוקיעה, ו"שטח אש 903" שמדרום לו. מאז נאלצים התושבים לפנות את השטח כל פעם שצה"ל עורך אימונים, לעיתים מכריזים על האזור שטח צבאי סגור ומפנים את התושבים.
בשנת 1972, הופקעו אדמות בפתח עמק אל-בוקיעה לצרוך הקמת ההתנחלות בקעות. בשנת 1976, הוקמה גם התנחלות רועי בסמוך. בנוסף נסלל במרכז העמק הקצה הצפוני של ציר אלון (או "כביש אלון" שבקטע זה ממוספר ככביש 578).
בשנת 1997 הכפר אל-חדידייה, הסמוך להתנחלות רועי, נעקר ממקומו ועבר מערבה, בשל הכרזת שטחו כ"שטח צבאי סגור". גם במקומו החדש סבל מצווי הריסה של המנהל האזרחי. בפברואר ומרץ 2008 נהרסו בתיהם של 60 איש באל-חדידייה. במקביל, צה"ל הטיל קנסות על רועי צאן מן הכפר, החרים ראשי צאן. בנוסף חסם הצבא את כל דרכי העפר המובילות אליו. בתי אל-חדידייה, שהם אוהלים ופחונים, שחלקם סיפק הצלב האדום הבינלאומי, נהרסו שוב ב-2011, 2015 ו-2016.
ב-16 בספטמבר 2013, נכנס צה"ל לכפר ח'אלת מכחול בו גרו 120 תושבים, ובעזרת 3 דחפורים הרסו אותו עד היסוד. ב-1967 צה"ל כבר הרס את כל הכפר על בתי האבן שלו, ומאז תושבי הכפר התגוררו במבנים ארעיים, פחונים ואוהלים. לאחר ההריסה סירבו התושבים לעזוב ונשארו במקום ישנים תחת כיפת השמיים.
באפריל 2014 נהרסו בתיהם של ארבע משפחות בהם חיים כ-30 איש בכפר חומסה. ב-2 בנובמבר 2020 הרס צה"ל 18 מבנים בחומסה שבהם גרו 74 תושבים. לאחר ההריסה הגיעה משלחת של דיפלומטים מהאיחוד האירופי לבקר במקום, והודיעה שההרס מנוגד למשפט ההומניטרי הבינלאומי.
חינוך

מאחר שהאזור מוגדר כשטח C, משטר התכנון אינו מאפשר לבנות באזור זה בתי ספר, ילדי הכפרים של אל-בוקיעה לומדים בבתי ספר בעיירות טובאס וטמון. כדי להגיע אליהם הם נאלצים לנסוע בין 27 ל־45 ק״מ ולעבור באחד משני המחסומים אל תוך האזור (מחסום חמרה בדרום ומחסום תיאסיר בצפון). רוב הילדים לומדים רק בבתי ספר יסודיים ואינם ממשיכים לתיכון.
הערות שוליים

1 2  מפקד אוכלוסין 2016, באתר של הלשכה הפלסטינית המרכזית לסטטיסטיקה
↑   עמירה הס, ישראל הכפילה את מספר הריסות הבתים הפלסטיניים בבקעה ב–2013, באתר הארץ, 5 בפברואר 2014
1 2   גדעון לויו אלכס ליבק, כשדחפורים באו להרוס את הכפר חדידייה, גם היונים בכו, באתר הארץ, 8 באפריל 2016
↑   מפת שטחי אש, באתר צה"ל, 26 בינואר 2022
↑  המנהל האזרחי פינה בפעם ה-11 השנה משפחות מח'ירבת חומסה בשל אימוני הצבא, באתר המפלגה הקומוניסטית הישראלית, 15 בנובמבר 2015
↑  עמוס לבב, הדיון בבג"ץ על ההתנחלויות ייערך בפני חמישה שופטים, מעריב, 14 בנובמבר 1978
 בניה מזורזת בבקעות,, דבר, 28 ביולי 1972
↑  עמוס לבב, הישובים שהוקמו באיזור טובאס - "חלק ממערכת ההגנה של המדינה", מעריב, 23 בנובמבר 1978
↑  גדעון לוי,תצלום: מיקי קרצמן, תמרור, תנועה, באתר הארץ, 2 ביולי 2009
↑   גדעון לוי, אלכס ליבק, גירוש ממוקד: הכוחות פשטו עם שחר, והרסו עוד כפר, באתר הארץ, 19 בספטמבר 2013
ח'אלת מכחול, באתר הטלוויזיה החברתית באינטרנט, 9 באוקטובר 2013
↑   גדעון לוי, אלכס ליבק, ישראל ממשיכה להרוס בבקעת הירדן, באתר הארץ, 11 באפריל 2014
↑   הגר שיזף, המינהל האזרחי הרס 18 מבנים בבקעת הירדן שבהם גרו 74 פלסטינים, באתר הארץ, 4 בנובמבר 2020
↑  אורן זיו, האיחוד האירופי: ההריסה בחומסה אל-פוקא מנוגדת לחוק הבינ"ל, באתר "שיחה מקומית", 7 בנובמבר 2020
↑  אורלי נוי, בתי ספר הרוסים: ישראל מונעת חינוך מילדים פלסטינים בשטחים, באתר "שיחה מקומית", 23 בינואר 2018
| Flag of Senegalיישובי נפת טובאס (נפה) |
| --- | --- | --- |
| ערים | טובאס |  |
| מועצות מקומיות | טמון • עקאבה |  |
| כפרים | אבזיק • אל-עקבה • אל-בוקיעה • ברדלה • ואדי אל-פארעה • כרדלה • סלחב • עין אל-בידה • ראס אל עמר •  ראס אל פארעה •  תיאסיר |  |
| מחנות פליטים | פארעה |  |
נפות הרשות הפלסטינית
אל-ג'אנייה

| --- | --- |

 טריטוריה:  הרשות הפלסטינית הרשות הפלסטינית
 נפה:  רמאללה ואל-בירה
 גובה:  542 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בכפר:  1,400 (2014)
 קואורדינטות:  31°56′18″N 35°07′19″E﻿ / ﻿31.938333333333°N 35.121944444444°E﻿ / 31.938333333333; 35.121944444444 
 אזור זמן:  UTC +2
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת גוש דן מוגדלת) אל-ג'אנייה(למפת גוש דן רגילה) אל-ג'אנייה(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום אל-ג'אנייה(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום אל-ג'אנייה  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
אל-ג'אנייה (בערבית: الجانية) הוא כפר פלסטיני המשתייך לנפת רמאללה ואל-בירה של הרשות הפלסטינית וממוקם 8 ק"מ צפונית-מערבית לרמאללה. לפי נתוני הלשכה הפלסטינית המרכזית לסטטיסטיקה, אוכלוסיית הכפר מנתה 1,400 תושבים בסוף שנת 2014.
היסטוריה

בימי המנדט הבריטי היה הכפר חלק מנפת רמאללה. במפקד אוכלוסין 1931 של ארץ ישראל היו בכפר 60 בתים מאוכלסים, בהם התגוררו 250 תושבים, 5 נוצרים והשאר מוסלמים. במפקד האוכלוסין הירדני מ-1961 התגוררו בכפר 451 תושבים.
מאז מלחמת ששת הימים ב -1967 נמצא אל-ג'אנייה תחת שליטה ישראלית. בעקבות הסכמי אוסלו, 7.9% מאדמות הכפר מוגדרים כאדמות שטח B, ואילו 92.1% הנותרים מוגדרים כשטח C.
ב-1989 הופקעו 4,000 דונם של קרקע פרטית באל-ג'אנייה והועברו ליישוב טלמון. לטענת התושבים, ב-2010 המנהל האזרחי השתלט על שטח של כ-10,000 דונם, שנעשה בו שימוש חקלאי, אולם לא היה בבעלות פרטית. המעיין עין אל-מסרג' (מעיין טלמון) שתושבי הכפר השתמשו במימיו להשקיה ומטעי הזיתים הסמוכים משמש כיום את תושבי האזור בידי טלמון. חלק מאדמות הכפר הוגדרו עד שנת 2014 כשטח צבאי סגור.
הערות שוליים

↑  Mills, Census of Palestine, 1931, page 49
↑  רג'א שחאדה, A walk in the hills, 1 בדצמבר 2008
↑  דו"ח ארגון משמר זכויות האדם, עמ' 113 (באנגלית)
↑   גדעון לוי, מסע בארץ המעיינות שנגנבו מבעליהם הפלסטינים, באתר הארץ, 30 באוגוסט 2019
↑  [khttps://www.keremnavot.org/post/2019/09/13/קקל-קרן-קומבינה-לישראל קק"ל - קרן קומבינה לישראל] באתר ארגון "כרם נבות", 13 בספטמבר 2019
| דגל פלסטיןיישובי נפת רמאללה ואל-בירה |
| --- | --- | --- |
| ערים | אל-בירה • ביתוניא • רוואבי • רמאללה |   |
| מועצות מקומיות | אל-איתיחאד (ביתילו, דיר עמאר, ג'מאלא) • א-זיתונה (מזרעה אל-קיבליה, אבו שוחידם) • ביר זית • בית ליקיא • בני זייד (דיר ע'סאנה, בית רימא) • בני זייד א-שרקייה (עארורה, מזארע א-נובאני) • דיר ג'ריר • דיר דיבוואן • חרבתא אל-מצבאח • מזרעה א-שרקיה • נעלין • סילוואד • סינג'יל • תורמוס עיא |   |
| כפרים | אבו קש • אום צפא • א-לובן אל-ע'רבי • אל-ג'אנייה • אל-מוע'ייר • אל-מידיה • בודרוס • בורקה • בית סירא • ביתין • בית עור אל-פוקא • בית עור א-תחתא • בלעין • ג'יפנה •דורא אל-קרע • דיר אבו משעל • דיר איבזיע • דיר א-סודאן • דיר ניזאם • דיר קדיס • ח'ירבת אבו פלאח • ח'רבת'א בני חרית • טייבה • טירה • יברוד • כובאר • כפר מאליכ • כפר ניעמה • כפר עין • נבי סאלח • סאפא • סורדא • עאבוד • עבוין • עג'ול • עטארה • עין יברוד • עין עריכ • עין סיניא • עין קיניא • קיביה • קראוות בני זייד •  ראס כרכר • רמון • רנתיס • שוקבא • שיבתין |   |
| מחנות פליטים | אל-אמערי • ג'לזון • קדורה • קלנדיה |   |
נפות הרשות הפלסטינית
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007582046005171 
ערך זה הוא קצרמרבנושא יישובים ברשות הפלסטינית. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אל-גיזה

מחוז אל-גיזה (בערבית: الجيزة) הוא מחוז במצרים. עד אפריל 2008 השתרע המחוז על שטח של כ-85,153 קמ"ר. ב-2008 הפך חלקו המערבי של המחוז למחוז חדש – מחוז שישה באוקטובר וחלקו המזרחי הפך למחוז חלואן. ב-2011 המחוזות החדשים בוטלו, מחוז שישה באוקטובר סופח מחדש למחוז אל-גיזה ואילו מחוז חלואן סופח למחוז קהיר.
הערות שוליים

↑  Musical chairs, Al-Ahram Weekly, 24 - 30 April 2008
Issue No. 894
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb122555848 (data)  GND: 4093546-2  MusicBrainz: a26ea207-443f-43b8-a75b-d70621bf5371 
ערך זה הוא קצרמרבנושא גאוגרפיה של מצרים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ארנון בן-דוד

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1950 (בן 75 בערך) 
 מדינה:  ישראל ישראל
 השכלה:  בצלאל, אקדמיה לאמנות ועיצוב ירושלים, מכללת האנטר The Graduate Center, CUNY
 תקופת הפעילות:  מ-1973
 מקצוע:  אמן
 פרסים והוקרה:  פרס משרד החינוך והתרבות, פרס קרן תרבות אמריקה-ישראל, פרס ישרכארט ומוזיאון תל אביב לאמנות לאמן צעיר
 
ארנון בן דוד (נולד בשנת 1950 בתל אביב) הוא אמן ישראלי. יצירותיו עוסקת במציאות הפוליטית־חברתית ובמנגנוני הכוח המעצבים אותה.
אודות

בן-דוד הוא נכדם של המהנדס יעקב אורנשטיין והרקדנית והכוריאוגרפית מרגלית אורנשטיין. הוא בנם של הרקדנית והכוריאוגרפית יהודית אורנשטיין והצלם והגרפיקאי שלמה בן-דוד, ואחיה של הרקדנית והמשוררת נעמי בן דוד.
הוא סיים לימודי תואר ראשון (B.F.A.) בבצלאל בשנת 1977. היה מהמובילים ב"מרד הסטודנטים" במוסד. בעקבות פעילות זו יצר חיבור בין תיעוד צילומי לבין מבנים פיסוליים עשויים עץ. ב-1983 סיים לימודי תואר שני (M.F.A.) במכללת האנטר בניו יורק. ב-2009 סיים לימודי דוקטורט במחלקה לפילוסופיה ב-City University of New York (The Graduate Center).
במהלך שנות ה-80 התגורר בארצות הברית. בעקבות מות אשתו הראשונה שב בשנת 1987 לישראל. בעבודות שיצר במהלך עשור זה התייחס בצורה מושגית לאמנות על ידי מבני אסמבלאז' תלת-ממדיים, שהכילו הקשרים פוליטיים וחברתיים. בנוסף, יצר גם כרזות בטכניקת אופסט.
בשנת 1996 נערכה לבן-דוד תערוכת יחיד בביתן הלנה רובינשטיין של מוזיאון תל אביב שנקראה "עבודות חדשות". ב-2024 נפתחה במוזיאון תל אביב תערוכת היחיד ״מצע הנפש הרכה״.
התערוכה "כוח", שאצר דורון רבינא ב-2005 בבניין הטורבינות במתחם רידינג בתל אביב, כללה 2 עבודות של בן דוד. אחת מהן עשויה מסגרת עץ, שני רובי עוזי מפלסטיק ושני ציורים מופשטים קטנים.
העבודה "אמנות יהודית" של בן דוד מ-1988 נכללה בתערוכה "צ'ק־פוסט שנות השמונים באמנות ישראל" שנערכה ב-2008 במוזיאון חיפה. העבודה עוסקת בקשר בין האמנות הישראלית והפוליטיקה של הקיום בארץ. כך למשל, הדיקט ממסגר את העוזי ומייצר את ה"מסגרת" המגדירה את האובייקט כ"אמנות".
בשנת 2011 אצר דורון רבינא בגלריה קונטמפוררי את תערוכת ״חזית אחת״ בה השתתפו קארסון פיסק-ויטורי, מתיאו לאבאנשי, יצחק דנציגר, ובן-דוד.
ב-2016 הציג תערוכת יחיד בגלריה המדרשה שכותרתה PRT - ראשי תיבות של Provincial Reconstruction Team - שעסקה ביחסי ברוקלין-תל אביב, על רקע הדיון ביחסי ארצות הברית–ישראל.
משנת 2022 עבודה של בן דוד מוצגת במוזיאון תל אביב בתערוכת הקבע החדשה של אוסף האמנות הישראלית "דמיון חומרי".
לימודים

1977-1973 בצלאל, אקדמיה לאמנות ועיצוב, ירושלים
1983-1980 תואר שני, הנטר קולג', ניו יורק, ארצות הברית
1998-2009 Phd in Philosophy from The Graduate Center, CUNY, New York
פרסים

1989 פרס משרד החינוך והתרבות
1991 פרס משרד החינוך והתרבות
1994 פרס רפאל והדסה קלצ'קין, קרן תרבות אמריקה-ישראל
1994 פרס ישרכארט ומוזיאון תל אביב לאמנות לאמן צעיר, מוזיאון תל אביב לאמנות
הערות שוליים

1 2  מוזיאון חיפה 2008 - צ'ק־פוסט שנות השמונים באמנות ישראל - ארנון בן־דוד, באתר web.archive.org, ‏2013-10-08
↑  מרכז מידע לאמנות ישראלית, באתר מוזיאון ישראל
↑  עוצמה בין המכונות, באתר הארץ, 19 באוקטובר 2005
↑  דמיון חומרי: אמנות ישראלית מאוסף המוזיאון, באתר מוזיאון תל אביב לאמנות
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ICIA: 271645  NLI: 987007301779505171  VIAF: 97463201   WorldCat (עם VIAF): 97463201
א-תנף

| --- | --- |
דגל
בסיס א-תנף נובמבר 2017
בסיס א-תנף נובמבר 2017
 מדינה:  סוריה סוריה
 תאריך ייסוד:  3 במרץ 2016
 קואורדינטות:  33°30′23″N 38°37′08″E﻿ / ﻿33.506278826148204°N 38.61889964944193°E﻿ / 33.506278826148204; 38.61889964944193
 אזור זמן:  UTC +2
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת סוריה מוגדלת) דמשק חלב חומס לטקיה חמה דיר א-זור אל-חסכה א-רקה הים התיכון  ישר. לבנון ירדן עיראק טורקיהא-תנף(למפת סוריה רגילה) דמשק חלב חומס לטקיה חמה דיר א-זור אל-חסכה א-רקה הים התיכון  ישר. לבנון ירדן עיראק טורקיהא-תנף  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
השטח הירקרק בדרום־מזרח סוריה, הוא האזור הנשלט על ידי האופוזיציה הסורית שבמרכזו נמצא הבסיס האמריקאי א-תנף (כפי שנראה עד דצמבר 2024)
אַ־תַנְף (בערבית: التَّنْف; באנגלית: Al-Tanf), הידוע גם בשם כבסיס חיל המצב א-תנף (ATG), הוא בסיס צבאי של ארצות הברית בשטח הנשלט על ידי האופוזיציה הסורית בנפת חומס הממוקם כ־24 קילומטרים מערבית למעבר הגבול אל-ואליד (אנ') במדבר הסורי, באזור החיץ המפורז המשתרע לאורך הגבול עם עיראק ועם ירדן. חיל המצב הבין־לאומי התמקם לאורך הכביש שנקרא כביש M2 או הכביש המהיר בגדאד–דמשק.
הנוכחות המשמעותית של הכוחות המזוינים של ארצות הברית בבסיס החלה ב־3 במרץ 2016, במהלך ההתערבות הבין־לאומית בהובלת ארצות הברית במלחמת האזרחים בסוריה. בדצמבר 2016 אומנו בבסיס לוחמים, מקבוצת המורדים שהקימה את הצבא הקומנדו הסורי החדש (אנ') (גַ'יְש מַעַ'אוִּירִ א-תַ'וְּרַה - جيش مغاوير الثورة), על מנת שילחמו נגד המדינה האסלאמית. בשנת 2022, בסיס א־תנף המשיך לשמש כמקום מושבה של המפקדה של צבא הקומנדו המהפכני. במקום משרתים לפחות כ־200 חיילים אמריקאים הפועלים מטעם קואליציית כוח המשימה הבין־לאומית CJTF-OIR.
נוכחותו של חיל המצב האמריקני בשטח סוריה מהווה נושא נפיץ, כי ממשלת סוריה והן ממשלת רוסיה רואות בנוכחות צבא ארצות הברית בא־תנף כבלתי חוקית; ממשלת סוריה קראה לנסיגה של כל הכוחות הזרים מסוריה ורוסיה מבקרת בקביעות את הנוכחות האמריקנית ה"בלתי קרויה" בדרום־מזרח סוריה. ארצות הברית רואה בנוכחותה בבסיס א־תנף כמשקל נגד לכוחות קואליציית איראן־סוריה־עיראק־רוסיה באזור.
מחנה הפליטים רוקבן (אנ') לפליטי מלחמת האזרחים בסוריה נמצא בתוך אזור החיץ המפורז.
פעילות מבצעית

במאי 2015, חמושים של המדינה האסלאמית כבשו את מעבר הגבול אל-וליד, וכך השיגו שליטה לכל אורכו של גבול עיראק–סוריה. במרץ 2016 כוחות המורדים הנתמכים על ידי צבא ארצות הברית כבשו את מעבר הגבול אל-ואליד בצד הסורי של הגבול ובתחילת אוגוסט, מעבר הגבול אל-וליד בצד העיראקי של הגבול נכבש מחדש על ידי הכוחות של המיליציות השבטיות העיראקיות בגיבוי כוחות בראשות ארצות הברית שהיו פרו-ממשלת עיראק.  באוגוסט 2016 פרסם ה-BBC תצלומים שצולמו ביוני אותה שנה שלדבריו הראו חיילי כוחות מיוחדים בריטיים השומרים ככל הנראה על בסיס א-תנף. במרץ 2017, צבא הקומנדו המהפכני (יורשו של הצבא הסורי החדש) פתח מחדש את מעבר הגבול, וחידש את התנועה האזרחית בגבול; נאמר כי קבוצה המכונה "צבא השבטים העיראקים" שולטת בצד העיראקי של המעבר.
ב-8 באפריל 2017, לוחמי דאעש פתחו במתקפה משולבת ומתואמת נגד מוצב כוחות המבצעים המיוחדים של ארצות הברית בא-תנף. דאעש החל את ההתקפה תוך פגיעה בבסיס באמצעות מכונית תופת ולאחר מכן בתקיפה של 20–30 חיילי רגלים. המתקפה נהדפה תחילה על ידי חיילי צבא המורדים הסורים, היחידה הנורווגית, היחידה הבריטית, והכוחות המיוחדים של צבא ארצות הברית, בשילוב תקיפות אוויריות מרובות, של הקואליציה נגד דאעש. בתקיפות האוויריות נהרגו רוב החיילים מכוח דאעש והשמידו את כל כלי הרכב שלהם. המורדים הסורים הודיעו שארבעה מלוחמיהם ושמונה לוחמי דאעש נהרגו.
ב-18 במאי 2017, מטוסי קרב אמריקאים תקפו שיירה של כוחות ממשל פרו-סוריים שהתקדמו לעבר הבסיס.  זמן קצר לאחר מכן, דווח שכוחות ממשלת סוריה המשיכו בהתקדמותם תוך שהם השתמשו בנשק מתקדם מתוצרת רוסיה ונתמכו על ידי מסוקים רוסיים. הדיווח אושר ב-26 במאי על ידי כלי התקשורת של משרד ההגנה הרוסי.
ב-17 ביוני 2017 הודיעו הכוחות המזוינים העיראקים שצבא עיראק ולוחמי השבטים הסונים, הנתמכים על ידי מטוסי הקואליציה בהנהגת ארצות הברית, עקרו את דאעש מהצד העיראקי של מעבר הגבול אל-וליד.
בסוף דצמבר 2017 אמר ראש המטה הכללי הרוסי ולרי גרסימוב שחיל המצב של ארצות הברית בא-תנף מבודד לחלוטין על ידי כוחות ממשלת סוריה בעקבות המתקפה המדברית באזור.
פעילות מבצעית > "אזור 55 הקילומטרים"

עד סוף 2017, החלה התקשורת הערבית לכנות את "אזור החיץ" שסביב בסיס א-תנף "אזור 55 הקילומטרים", שכן הוא מורכב מאזור חצי עגול ברדיוס של 55 קילומטרים כשהבסיס במרכזו. עד 2018, שהו באזור א-תנף חמש קבוצות מורדים.
ב-7 בספטמבר 2018, פיקוד מרכז של ארצות הברית הכריז על תרגיל אש חיה בשם מבצע נחישות טבועה באזור חיל המצב א-תנף.
ב-16 בפברואר 2020, על פי דיווחים, קבוצה הנתמכת על ידי איראן פרצה את אזור החיץ בא-תנף, ולאחר מכן נהדפה על ידי כוחות גַ'יְש מַעַ'אוִּירִ א-תַ'וְּרַה.
ב-16 באפריל 2020 ערקו מספר חיילים מכוחות המורדים הסורים ששהו בבסיס א-תנף לכוחות ממשלת סוריה בשיירה.
ב-30 במאי 2020 פרסם צבא ארצות הברית תמונות של אנשי כוחות מבצעים מיוחדים באימון בבסיס א-תנף המפעילים מערכת ראייה אופטית מתוצרת ישראלית בשם Smart Shooter SMASH 2000 המחוברת לרובי ה-M4A1 שלהם.
בשנת 2021 דווח כי על פי "מקורות ביטחון ישראליים", בסיס א-תנף המשיך לארח כ-350 אנשי צבא ואזרחים, "כולל כמה כוחות בריטיים וצרפתים שתוארו כ"מומחי מודיעין".
ב-20 באוקטובר 2021, הבסיס הותקף על ידי מל"טים, שלא גרמו לנזק או לנפגעים. ב-14 בדצמבר 2021, מטוס יורופייטר טייפון של חיל האוויר המלכותי הבריטי הפיל מזל"ט עוין קטן באמצעות טיל ASRAAM ליד הבסיס.
לאור הצלחות המורדים בצפון סוריה כנגד צבא בשאר אל-אסאד בסוף נובמבר 2024. הצטרפו גם המורדים מא-טנף בסיוע ארצות הברית, וכבשו מידיי צבא אסאד העיר תדמור בראשית דצמבר אותה שנה.
ראו גם

גבול ירדן–סוריה
מלחמת האזרחים בסוריה
הצבא הסורי החופשי
התפשטות ארצות הברית מעבר לים
אזור מפורז
אל-אזראק
אל-חבאניה

| --- | --- |
 מדינה:  עיראק עיראק
 מחוז:  אל-אנבר
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  61,284 (1987)
 קואורדינטות:  33°22′55″N 43°34′38″E﻿ / ﻿33.381944°N 43.577222°E﻿ / 33.381944; 43.577222
 אזור זמן:  UTC +3
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת עיראק מוגדלת) בגדאד מוסול בצרה ארביל כירכוכ פלוג'ה סולימאניה כרבלא נג'ף רמאדי טורקיה סוריה יר. ערב הסעודית כווית איראן המ. הפ. אל-חבאניה(למפת עיראק רגילה) בגדאד מוסול בצרה ארביל כירכוכ פלוג'ה סולימאניה כרבלא נג'ף רמאדי טורקיה סוריה יר. ערב הסעודית כווית איראן המ. הפ. אל-חבאניה  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
אל-חבאניה (בערבית - الحبانية תעתיק מדויק: אלחבאניה) היא עיר בעיראק, במחוז אל-אנבאר, השוכנת ליד שדה תעופה צבאי חשוב. העיר שוכנת על גדת אגם אל-חבאניה המהווה חלק מנהר הפרת.
הבסיס הצבאי שימש את חיל האוויר המלכותי הבריטי בין 1936 ל-1959 והיה זירת קרבות במהלך המלחמה האנגלו-עיראקית במאי 1941. לאחר עזיבת האנגלים הועבר הבסיס לחיל האוויר העיראקי, ומשמש אותו מאז. לאחר מלחמת המפרץ השנייה שימש הבסיס את צבא ארצות הברית ואת צבא עיראק החדש, במשותף.
בשנת 1987 מנתה אוכלוסיית העיר אל-חבאניה 61,284 נפשות.[דרוש מקור] במהלך השנים גדלה האוכלוסייה מאוד, ולאחר מלחמת המפרץ השנייה הגיעו לעיר עשרות אלפי פליטים.
אל-חודיידה (מחוז)

| --- | --- |
 מדינה:  תימן תימן
 בירת המחוז:  אל-חודיידה 
 שטח:  17,509 קמ"ר
 גובה:  111 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ במחוז:  2,687,674 (2012)
 קואורדינטות:  14°46′00″N 43°15′00″E﻿ / ﻿14.766666666667°N 43.25°E﻿ / 14.766666666667; 43.25 
 אזור זמן:  UTC +3
  מפת מיקום  מפה מפורטת     לחצו כדי להקטין חזרה    לחצו להגדלה     he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
מחוז אל-חודיידה (בערבית: محافظة الحديدة, תעתיק מדויק: אלחדידה; בתרגום מילולי: מטיל הברזל) הוא מחוז במערב תימן, הגובל בים האדום. נכון ל-2004 התגוררו במחוז 2,161,379 תושבים.
העיר המרכזית במחוז היא עיר הנמל אל-חודיידה, בה שוכנים כחמישית מתושבי המחוז.