stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
1941
נפטרו

ינואר
4 בינואר – אנרי ברגסון, פילוסוף ממוצא יהודי צרפתי וזוכה פרס נובל לספרות (נולד ב-1859)
8 בינואר – רוברט באדן פאוול, מייסד תנועת הצופים העולמית (נולד ב-1857)
10 בינואר – ישי שור, מתמטיקאי יהודי (נולד ב-1875)
11 בינואר – עמנואל לסקר אלוף העולם השני בשחמט (נולד ב-1868)
13 בינואר – ג'יימס ג'ויס, גדול סופרי אירלנד (נולד ב-1882)
פברואר
21 בפברואר – פרדריק בנטינג, מגלה האינסולין (נהרג בתאונת מטוס) (נולד ב-1891)
28 בפברואר – אלפונסו השלושה עשר מלך ספרד (נולד ב-1886)
מרץ
6 במרץ – גאטסון בורגלם, פסל אמריקני שפיסל את הר ראשמור (נולד ב-1867)
28 במרץ – וירג'יניה וולף, סופרת בריטית (נולדה ב-1882)
אפריל
7 באפריל – לזר אדליאנו, כימאי רומני, יהודי (נולד ב-1861)
13 באפריל – אנני ג'אמפ קאנון, אסטרונומית אמריקאית הידועה עבור פיתוח שיטת קטלוג הכוכבים (נולדה ב-1863)
מאי
20 במאי – דוד רזיאל, מפקד האצ"ל וממייסדיו, נהרג בעת פעולת קומנדו בעיראק בשירות הצבא הבריטי (נולד ב-1910)
יוני
2 ביוני – לו גריג, שחקן כדור-בסיס (נולד ב-1903)
4 ביוני – וילהלם השני, קיסר גרמניה האחרון (נולד ב-1859)
6 ביוני – לואי שברולה, מייסד "שברולט" (נולד ב-1878)
יולי
7 ביולי – אלתר קציזנה, סופר, משורר ומחזאי יידי, וצלם, מתעד החיים היהודיים במזרח אירופה שלפני מלחמת העולם השנייה (נולד ב-1885)
אוגוסט
7 באוגוסט – רבינדרנת טאגור, משורר בנגלי, פילוסוף, לאומן, חתן פרס נובל לספרות לשנת 1913 (נולד ב-1861)
14 באוגוסט – מקסימיליאן קולבה, קדוש פולני, הורעב למוות באושוויץ (נולד ב-1894)
14 באוגוסט – פול סבטייה, כימאי צרפתי, חתן פרס נובל לכימיה (נולד ב-1854)
31 באוגוסט – מרינה צבטייבה, משוררת וסופרת רוסית (נולדה ב-1892)
אוקטובר
2 באוקטובר – מנחם אוסישקין, ממנהיגי הציונות וראש הקק"ל (נולד ב-1863)
3 באוקטובר – לואי ברנדייס, משפטן אמריקאי, שופט בבית המשפט העליון של ארצות הברית (נולד ב-1856)
10 באוקטובר – שמואל בלום, נדבן ציוני, ממציא, ממקימי 'אהל שם' ומפרנסי תל אביב (נולד ב-1860)
26 באוקטובר – ארקדי גאידר (ארקדי גוליקוב), סופר ילדים סובייטי (נולד ב-1904)
28 באוקטובר – יעקב סמושקביץ', גנרל בצבא האדום, מפקד חיל האוויר הסובייטי (נולד ב-1902)
נובמבר
8 בנובמבר – גאטנו מוסקה, משפטן ותאורטיקן פוליטי איטלקי (נולד ב-1858)
18 בנובמבר – ולטר נרנסט, כימאי פולני-גרמני, חתן פרס נובל לכימיה (נולד ב-1864)
18 בנובמבר – כריס ווטסון, ראש ממשלת אוסטרליה השלישי (נולד ב-1867)
29 בנובמבר – זויה קוסמודמיאנסקיה, פרטיזנית סובייטית, שנשבתה, עונתה והוצאה להורג (נולדה ב-1923)
דצמבר
8 בדצמבר – שמעון דובנוב, סופר והיסטוריון יהודי (נולד ב-1860)
12 בדצמבר – דוד ילין, חוקר העברית ואיש ציבור, מראשי היישוב (נולד ב-1864)
30 בדצמבר – אל ליסיצקי, אמן רוסי, מעצב, צלם, מורה, טיפוגרף ואדריכל (נולד ב-1890)
ראו גם

1941 במוזיקה‎
1941 במדע‎
1941 בקולנוע‎
1941 בספורט‎
ילידי 1941‎
נפטרים ב-1941‎
ג'ואן באאז
בוב דילן
אוטיס רדינג
חנן גולדבלט
פול סיימון
ארט גרפונקל
עליזה עזיקרי
Songbird (תוכנה)

ערך זה עוסק בתוכנה. אם התכוונתם לסרט שנקרא Songbird, ראו .
| --- | --- |


Songbird בגרסה 1.0, בעברית.
 מפתח:  Pioneers of the Inevitable
 מערכת הפעלה:  Windows, לינוקס, Solaris, אנדרואיד, OS X
 סוג רישיון:  GPL - תוכנה חופשית
 קטגוריה:  נגן מדיה
 getsongbird.net
Songbird ("ציפור שיר") היא תוכנת נגן מדיה ודפדפן חופשיים שפותחה כקוד פתוח על ידי קבוצה בשם Pioneers of the Inevitable (שחלקם היו בעבר מפתחים ב-Winamp וב-Yahoo! Music Engine), עם חזון "לדגור על ציפור השיר, נגן הרשת הראשון, לזרז ולדגול במדיית רשת שונה ופתוחה".
Songbird עובד על פלטפורמת XULRunner של מוזילה מה שנותן לו את האפשרות לרוץ על המערכות חלונות, לינוקס, Solaris, אנדרואיד ו-Mac OS X. כמו כן, Songbird עושה שימוש בGStreamer Media Framework.
ב-2 באפריל 2010 הודיעו מפתחי התוכנה על הפסקת התמיכה במערכות ההפעלה לינוקס, דבר שגרם לגל של תגובות שליליות בקרב משתמשי התוכנה (בעיקר משום היותה תוכנה חופשית).
אפשרויות

נכון לגרסה 1.0, האפשרויות הן:
תמיכה במערכות הפעלה רבות, כגון חלונות, Mac OS X ולינוקס
בעל יכולת לנגן קובצי אודיו שונים, כגון MP3, AAC, Vorbis, FLAC ו-WMA
בעל יכולת לנגן אודיו המקודד ב-FairPlay בחלונות ובמערכות מק בעזרת QuickTime (האימות מתבצע ב-iTunes)
בעל יכולת לנגן קובצי אודיו מסוג Windows Media DRM על מערכות של חלונות.
ממשק ניתן לעיצוב על ידי הרחבות שנקראות "נוצות".
קובצי מדיה המאוחסנים על דפים ברשת, נראים בדפדפן כקבצים הניתנים לניגון
הורדת קובצי MP3
אפשרות להירשם כמנויים לבלוגי-שמע בעזרת רשימות הנגינה
מועדפים שיוצר המשתמש
אפשרות ליצור מיקסים מותאמים אישית
בעל יכולת לסרוק את המחשב של המשתמש, לחפש אחר קובצי שמע ולהוסיף אותם לספריית המשתמש
ממשק משתמש גמיש ונוח הדומה ל-iTunes, ומצב מיני-נגן
קיצורי מקלדת
עדכונים אוטומטיים
תמיכה ב-eMusic בעזרת תוסף
תמיכה מלאה ב-Last.fm, כולל כפתורים של אוהב/שונא (תוסף)
תמיכה ב-Insound.com ובHypeMachine
תמיכה במכשירים בעלי פרוטוקול MTP של מיקרוסופט
בעל יכולת לערוך תגי מטא ולשמור אותם בחזרה לקובץ
| תוכנות נגני מדיה |
| --- | --- | --- |
| תוכנות חינמיות בולטות | iTunes • Adobe Flash Player • Kodi • VLC media player • Winamp • QuickTime • BS.Player • Songbird • MediaMonkey • Clementine • Rhythmbox • Banshee • Nightingale • foobar2000 • Media Player Classic • Amarok • Adobe Shockwave Player • MPlayer • RealPlayer |  |
| תוכנות מסחריות בולטות | Windows Media Player • Windows Media Center • PowerDVD • WinDVD • Front Row |  |
| טכנולוגיה | קודק • פודקאסט • שידורי טלוויזיה באינטרנט • שידורי רדיו באינטרנט • P2PTV |  |
נמרודרורוני

|  מידע כללי |
| --- | --- |
 מאת:  סמדר שיר 
 שפת המקור:  עברית 
 סוגה:  ספרות ילדים 
 הוצאה
 הוצאה:  מודן הוצאה לאור 
 תאריך הוצאה:  1988 
 
נמרודרורוני (נמרוד-דרור-רוני) היא סדרת ספרים מאת הסופרת סמדר שיר. הסדרה מתארת שלושה ילדים (על שמם נקראת החבורה) שמקימים חבורה בלשית ברחוב ההגנה בתל אביב; נמרוד, המפקד, דרור, סגן המפקד, ורוני הסופרת שמתעדת את ההרפתקאות של החבורה. בסדרה יצאו לאור שישה ספרים, בשנים 1988 –1991.
דמויות

נמרוד לוי - מפקד החבורה.
דרור נחומי - סגן מפקד החבורה.
רוני תלם - הסופרת של החבורה.
גיל ארד - ילד שרוני מחבבת, מופיע בספר החמישי בסדרה "הרפתקאה בשש בבוקר".
שלומית - חברה של רוני.
יעל - מחנכת הכיתה של נמרוד, דרור ורוני.
נורית - בת כיתתם של נמרוד, דרור ורוני.
הילה חרמוני - בת כיתתם של נמרוד, דרור ורוני. מעריצה אובססיבית של זמרת ידועה. בספר השישי בסדרה "אספני החתימות" החבורה עוזרת לה להשיג חתימה של הזמרת.
הספרים

שלושה עם שם אחד (1988) - החבורה קמה ומנסים למצוא לה שם, השלושה רבים אם לקרוא לחבורה נמרודרורוני, דרורונמרוד או רונימרודרור.
בעקבות גנבי העיתונים (1989) - מישהו גנב את העיתונים בבריכת "גלי תכלת" והחבורה מנסה לפענח מי הגנב.
מפקד בגבס (1989) - נמרוד נופל מהאופניים ושובר את היד והרגל, החבורה עוזרת לו להציע חברות למיכל, ילדה שהוא מחבב.
מי רוצה ללמוד? (1989) - שנת הלימודים מתחילה והחבורה מנסה לחשוב על תעלולים לשגע את המורים.
הרפתקאה בשש בבוקר (1990) - גיל, תלמיד חדש שמגיע לכיתה, כל הזמן מאחר שמוצא חן בעיני רוני. החבורה מנסה לברר למה הוא מאחר קבוע.
אספני החתימות (1991) - הילה רואה בדרך לבית הספר את "פרח" (שם בדוי לזמרת) זמרת פופולרית שהיא מעריצה, ועושה הכל כדי להשיג חתימה שלה. החבורה עוזרת לה להקים מועדון כיתתי ולשלוח אליה מכתב.
בסוף הספר השישי והאחרון בסדרה "אספני החתימות" כתוב על ספר שביעי בשם "חבר חדש" שלא יצא בסוף לאור.
מנחם ערמון

מנחם מנשה ערמון (י"ח באלול ה'תרע"ו, 16 בספטמבר 1916 – ט' באלול ה'תשנ"ח, 31 באוגוסט 1998) היה ממקימי קיבוץ בארות יצחק, ראש המועצה הראשון של המועצה האזורית מודיעים (לימים: חבל מודיעין) וראש מחלקת החינוך של הקיבוץ הדתי.
ביוגרפיה

נולד בברלין להלל וציפורה קסטנבאום. למד בגימנסיה יהודית-דתית ובישיבה, והשתלם בנגרות מתוך כוונה לעלות לארץ ולסייע בבניינה. בשנת 1935 נפטר אביו, ומיד בתום שלושים ימי האבל על פטירתו עלה מנחם ארצה ב-6 בינואר 1936, ויומיים לאחר מכן הצטרף לגרעין המייסד של קבוצת "רמת שומרון" של בח"ד בפרדס חנה, שייסדה את קיבוץ בארות יצחק בצפון מערב הנגב ב-1943. מנחם היה אחראי על תחומים רבים בקיבוץ ההולך וקם, בעיקר על תחום הבנייה, וכן לקח חלק בארגון עליית 11 הנקודות, שחלקן יצאו מבארות יצחק. במלחמת העצמאות היה אחראי על הקמת הביצורים בבארות יצחק והשתתף בקרב על הקיבוץ. לאחר המלחמה היה שותף בהקמת הקיבוץ מחדש בווילהלמה ואחר כך במיקומו הנוכחי בקרבת מקום. הקים וניהל את בית הספר בקיבוצו, וניהל את מחלקת החינוך של הקיבוץ הדתי. כשהוקמה המועצה האזורית מודיעים (לימים "חבל מודיעין") ב-1950, נבחר לראש המועצה ועליו הוטלה מלאכת ייסוד המועצה. בתפקיד זה כיהן עד 1958.
במשך שנים רבות היה ממגידי שיעור הדף היומי בקיבוצו, ובעל טור קבוע בנושא פרשת השבוע בידיעון הקיבוץ.
נפטר ב-ט' באלול ה'תשנ"ח, 31 באוגוסט 1998, ונקבר בבית הקברות בארות יצחק-נחלים.
משפחתו

באפריל 1938 התחתן עם מלי פרידמן. לזוג נולדו שתי בנות, חנה (אשת ד"ר נחום ברוכי) וחוה לנג, ובן, ד"ר הלל ערמון.
הערות שוליים

↑  נחום ברוכי, יום הקרב על בארות יצחק, "עמודים" תמוז תשס"ח, באתר הקיבוץ הדתי
↑  נחום ברוכי, הקרב על בארות יצחק, באתר קיבוץ בארות יצחק
יהדות מערב אפריקה

אימפריית סונגהאי בסביבות 1500
יהדות מערב אפריקה (בערבית יהודית: אַהְל יַהוּד בִּלָאד אַלסוּדָאן) הן הקהילות היהודיות אשר ישבו בעבר במערב אפריקה ומוצאן מהמזרח התיכון, צפון אפריקה, ספרד ופורטוגל. קיים תיעוד היסטורי המתייחס לנוכחות יהודים בגאנה, מאלי, ואימפריית סונגהאי, אשר נקראו בפי הערבים בשם "בִּלָאד אלסודאן" (ארץ השחורים).
בתקופה מאוחרת יותר הקימו יהודים שמוצאם מספרד, פורטוגל ומרוקו קהילות במושבות הפורטוגזיות לחופי סנגל ובאיי קייפ ורדה.
לאחר עליית האסלאם בצפון מערב אפריקה חדלו הקהילות היהודיות להתקיים עקב גירוש, הגירה או התבוללות. התבוללות הייתה גם מנת חלקן של הקהילות היהודיות במושבות הפורטוגזיות.
היסטוריה מוקדמת

כבר בתקופה הרומאית, נדדו יהודי מרוקו אל תוך היבשת על מנת לסחור עם שבטים ברברים נוודים שהתגוררו באזור הרי האטלס. היהודים והברברים גרו אלו לצד אלו וקשרו ביניהם קשרי מסחר ותרבות, וחלק מן הברברים החלו לנהוג על פי חוקי היהדות.
במהלך הכיבוש המוסלמי של צפון אפריקה לחמו בהם היהודים, הברברים ושבטים צפון אפריקאים נוספים תחת פיקודה של המלכה האגדית קהינה.
במאה ה-10, הפכה המציאות הפוליטית והחברתית את שלטון החליפות העבאסית בבגדאד לעוין כלפי היהודים. כתוצאה מכך עזבו רבים מן הסוחרים היהודים לאזור המגרב ובעיקר לתוניסיה. במשך שלוש המאות הבאות נודעה קבוצה של סוחרים ברחבי הים התיכון לפי התואר "מגרבי" שהועבר בתוך הקבוצה מאב לבן.
על פי התיעוד ב"תאריך א-סודאן", מיוחסת הנוכחות היהודית המתועדת הראשונה במערב אפריקה להגעתם של זואה עלימן (שפירושו "הגיע מתימן") שליט קוקייה שליד נהר ניז'ר ואחיו. אגדות מקומיות טוענות שזואה היה בן לקהילות היהודיות שגורשו או נדדו עצמאית מתימן בעקבות תבוסתו של יוסף ד'ו נואס מול החבשים במאה ה-6 לספירה. לאחר מות זואה עלימן קמה שושלת מלכי זואה מקוקייה שמנתה 14 מלכים והתקיימה עד עליית האסלאם באזור.
היסטוריה מוקדמת > מסחר והקמת הקהילות

במאה השמינית התיישבו הרדהנים, גילדת סוחרים יהודיים שהיו ידועים במסעותיהם ברחבי העולם ובין השאר בחציית הסהרה, בטימבוקטו וסביבותיה. בנוסף, מתאר כתב היד השלישי של "תאריך אל-פתאש" קהילה בשם "בני ישראיל" שהתקיימה בשנת 1402 בטירדירמה, הייתה בעלת 333 בארות ושלטו בה שבעה נסיכים, כאשר תחת פיקודם צבא של 1,500 לוחמים. מקורות אחרים טוענים שקהילות יהודיות אחרות באזור נוצרו בעקבות הגירת יהודים ממרוקו, מצרים ופורטוגל. כאשר סייר מגלה הארצות הסקוטי מונגו פארק במערב אפריקה סיפר לו ערבי שפגש ליד ואלאטה על כך שבטימבוקטו מתגוררים יהודים דוברי ערבית אשר תפילותיהם זהות לתפילות המורים. חלק מהקהילות אוכלסו על ידי יהודים ברברים כמו הקבוצה של "קאל טאמאשק" הידועים גם כ"ידעו אישאק" אשר נדדו מצפון אפריקה למערבה לצורכי מסחר וכחלק מהבריחה מהפלישות המוסלמיות.
היסטוריה מוקדמת > התקופה האסלאמית

במאה ה-14 נמלטו מורים ויהודים רבים מרדיפות הדת בספרד ונדדו לטימבוקטו שהייתה באותה עת חלק מאימפריית סונגהאי. בין המהגרים הייתה משפחת קהת שמוצאה מישמעאל יאן קות אל-יהודי משיידה, מרוקו. בני משפחה זו הקימו שלושה כפרים שקיימים עד היום ליד טימבוקטו - קירשמבה, היומבו וקונגוגרה. בשנת 1492, עלה לשלטון, שעד לאותה תקופה נחשב כסובלני, מוחמד אסקיא הראשון שדרש מן היהודים להתאסלם או לעזוב מיד. היהדות הפכה לבלתי חוקית במאלי כפי שהייתה גם בספרד הקתולית באותה שנה. החלטה זאת נתקבלה בעצתו של מוחמד אל-מג'ילי.
היהודים של הסהרה

ניתן היה למצוא יהודים בכפרים הברברים המבוצרים לאורך דרום מרוקו. כך למשל באוטאט של תאפילת התקיים מלאח, רובע יהודי, עם כ-500 יהודים; בפיגואיג היה מלאח בן 100 יהודים. דרומית יותר, באזור נאות המדבר של טואט, התקיימה קהילה גדולה של יהודים בנווה אלהמדה. בתמנתית, מרחק שבועיים מסע מתפילת, היו ככל הנראה בין 6,000 ל-8,000 התושבים צאצאים של יהודים שהתאסלמו. מערבה יותר, בחבל סוס, התגוררו כ-100 יהודים בעיר אוגולמין בת 3,000 התושבים.
קרוב לוודאי שהתקיימה התבוללות של יהודים שחיו באזור הסהרה של מרוקו ואלג'יריה, וייתכן כי חלק מהשבטים הברברים היו יהודיים בעברם. מסורת אחרת, זו שבה החזיקו היהודים באזור, גורסת כי הברברים הם צאצאי הפלשתים שגורשו מכנען. בהתאם למסורת זו, בכתבים יהודיים מצפון אפריקה ומספרד בימי הביניים, הברברים כונו "פלשתים". מסורת נוספת טוענת שמשה נקבר בתלם סן וכי העדויות לכך הן נוכחותם הרבה של היהודים באזור לצד מקומות קדושים למוסלמים הנושאים שמות מקראיים ואגדות יהודיות שמסופרות באזור זה עד היום.
ל. רין טוען כי הברברים של אלג'יריה הם צאצאים לשבט ישראלי חקלאי.
היהודים של הסהרה > הדגטון והקשר היהודי-ברברי

הדאגטון (Daggatun שמם ככל הנראה נובע מהמילה הערבית תאג'טון שמשמעותה - כופרים) היו שבט נודד ממוצא יהודי שחי בסביבות תמנטיט, בנווה טואט בסהרה המרוקאית. התיעוד הראשון של הדגטון נכתב על ידי רבי מרדכי אבי סרור יליד אקא שבמרוקו, שנסע דרך הסהרה לטימבוקטו בשנת 1857. לפי רבי סרור, הדגטון חיו באוהלים ודמו במנהגיהם ובשפתם לשבטי הטוארג הברברים שבקרבם חיו אך עמם לא קיימו קשרי נישואין. רבי סרור טוען כי היווצרות השבט החלה בסוף המאה השביעית כאשר הח'ליפה עבד אל-מאליכ עלה לשלטון וכבש את דרכו עד מרוקו. כאשר הגיע הח'ליפה לתמנטיט הוא ניסה לאסלם את תושבי האזור, וכאשר היהודים התנגדו לכך הוא הגלה אותם למדבר עג'ג', כפי שעשה לטוארג אשר קיבלו את האסלאם באופן חלקי בלבד. לאחר שנותקו משאר הפזורה, איבדו יהודים אלו עם השנים את צביונם היהודי ואת מנהגיהם ואימצו רבים ממנהגי האסלאם.
עדויות אחרות מזהות קבוצת "ערבים" שגורשו לעג'ג' שהוזכרו על ידי ארווין וון בארי, שביניהם גרו גם יהודים. ויקטור הורוביץ מדבר גם הוא על שבטים ממוצא יהודי שנודדים באופן חופשי במדבר שנטשו את מנהגי היהדות ואימצו את האסלאם. בין שבטים אלו הוא כולל את הדאגטון שמונים כמה אלפים ומפוזרים במספר נאות מדבר בסהרה ומגיעים אפילו עד נהר ניז'ר. הדאגטון, לטענתו היו בעימות ממושך עם הטוארג. חשוב לציין שהורוביץ מעולם לא היה באפריקה וניזון משמועות של הקהילה היהודית באירופה.
איי כף ורדה וחופי גינאה

בחצי האי האיברי פעלה הרקונקיסטה במרץ לשחרור האדמות הקתוליות מידי המורים המוסלמים שהגיעו לראשונה במאה ה-8. יהודים הגיעו לאזור מוקדם יותר, בתקופות הפיניקית והרומאית. אף על פי כן, יהודים מגרבים היו בני ברית של המורים ותושבים של איבריה במשך מאות שנים.
משנת 1480 מוצאים היסטוריונים עדויות לאינקוויזיציה הספרדית ולתהליך ההגליה של יהודים. בשנת 1492 הגיעה האינקוויזיציה לשיאה, אשר התפשטה במהרה לפורטוגל השכנה שבה הגלו המלכים ז'ואו השני ומנואל הראשון אלפי יהודים לאיי סאו טומה ופרינסיפה ולכף ורדה. מספר הגולים לאזורים אלו היה כה גדול שהקהילה היהודית בהם נקראה "הפורטוגזים". אלו שלא הוגלו אולצו להתנצר או הוצאו להורג.
למרות חשיבותם ותרומתם של היהודים הפורטוגזים בראשית ימיה של האימפריה הפורטוגזית, במסחר, בימאות ובקרטוגרפיה של אפריקה, הם עמדו בפני פרעות, פוגרומים ודיכוי במהלך האינקוויזיציה הפורטוגזית כאשר הם כונו "מאראנוס" - "חזירים" ככינוי גנאי ליהודים מומרים או "ז'ודאוס סגרדוס" - יהודים בהחבא. הדבר הביא לאניסה להתנצרות. אל שהתנצרו נקראו "נובוס קריסטאוס" - נוצרים חדשים. רק בשנת 1768 הסירה פורטוגל את ההבדלה בין נוצרים "חדשים" ו"ישנים".
על אף מעמדם הנחות ומצבם כגולים ומגורשים, הורשו מספר קטן של אירופאים ויהודים לעסוק במסחר, בתנאי שלא התחרו ישירות עם מונופול המסחר של הכתר הפורטוגזי. כך נוצרו שני סוגי סוחרים באיים: הסוחרים שעבדו רשמית עבור השלטון, אשר כונו קפיאטוס (capitaos) שלא היו יהודים, והסוחרים הלא-תלויים שכונו לנסאדוס (lançados - מונח בפורטוגזית ל"מנודים") והיו יהודים או ממוצא יהודי ברובם המכריע.
מתחילת עד אמצע המאה ה-17, הקימו הלאנסאדוס מרכזי סחר לכל אורך החוף הגינאי, דרך סנגל, גמביה ועד לחופי גאנה. מבסיסם העיקרי אשר באיי כף ורדה הם שימשו כמתווכים בסחר עבדים ובמוצרים כגון עורות, שנהב, זהב, גומי, שעווה וקפה בין הסוחרים האפריקניים המקומיים שביבשת לבין הסוחרים הפורטוגזיים ה"רשמיים" שעסקו בסחר טרנס-אטלנטי. עם הזמן, למדו היהודים את השפות האפריקניות המקומיות, התבוללו בקרב האוכלוסייה המקומית ויצרו תרבות קריאולית באיים ובחוף.
נוכחות הסוחרים היהודים ממוצא פורטוגזי הצטמצמה עם התגברות הנוכחות הצרפתית בסנגל והבריטית בגמביה ובגאנה, לאזור החוף של גינאה הפורטוגזית (גינאה ביסאו של ימינו) וכף ורדה. קהילות הלאנסאדוס נעלמו בסוף המאה ה-18 עקב נישואי תערובת, אך צאצאיהם עודם מהווים גורם משפיע על כלכלת האזור.
בתחילת המאה ה-19, החלו יהודים להתיישב באי סנטו אנתאו, וזכר למושבם נותר בשמו של הכפר 'סינאגוגה' (בית כנסת בפורטוגזית) הממוקם בחוף הצפוני בין ריברה גרנדה לג'נלה. כמו כן, קיים עדיין בית העלמין היהודי בעיירה פונטה דה סול. שמות המשפחה כהן ווענון נפוצים בסנטו אנתאו.
יהודים אחרים, כמו משפחת בן אוליאל, נדדו לאי בואה ויסטה וסחרו במלח, עורות ועבדים. שמות משפחה יהודים נפוצים באיים וביניהם ניתן למצוא את השמות אודעי, בנרוס, בן דוד, כהן, דגמה, וצרויה.
בשנות החמישים של המאה ה-19 הגיעו לאיים, ובמיוחד לבואה ויסטה ומאיו, יהודים ממרוקו שסחרו בעורות.
רבי מרדכי אבי סרור והקהילה היהודית האחרונה בטימבוקטו

רבי מרדכי אבי סרור ואחיו יצחק, הגיעו ממרוקו ב-1859 על מנת להפוך לסוחרים בטימבוקטו. בזמן תחילת פעילותם, היה המסחר הישיר בין צפון אפריקה למרכזה נתון בלעדית בידי סוחרים מוסלמים. לא מוסלמים נמנעו מעיסוק במסחר היות שהמוסלמים היו נחושים לחסום כל חדירה לעיסוק משגשג זה.
סרור הצליח, בעזרת הידע שלו בחוקי הקוראן להשיג מעמד של בן חסות (ד'ימי) תחת הגנת השליט המקומי, אמיר ממוצא פולאני, שהרשה לו להתיישב בטימבוקטו ולעסוק במסחר על אף התנגדותם של הסוחרים המוסלמים. סרור הצליח להקים רשת מסחר בין טימבוקטו לאסואירה שבמרוקו ומשם לג'נובה וונציה. ההצלחה בעסקים הביאה יהודים נוספים ממשפחתו של סרור לטימבוקטו, שהקימו בית כנסת וקיימו מניין, אך הפסדים כלכליים שנגרמו כתוצאה מאיבוד חלק משיירות המסחר הביאו לנטישת טימבוקטו תוך שנים מעטות.
רשומות ערביות בטימבוקטו

רשומות של ההיסטוריה היהודית של מאלי ניתן למצוא בספריית קאטי אנדאלוסי. בבעלותו של ישמעאל דיאדיה האידרה, היסטוריון מטימבוקטו, טקסטים ערביים ויהודיים מקרב הרשומות ההיסטוריות של העיר. דיאדיה חקר את עברו וגילה כי משפחתו ממוצא יהודי מרוקאי, משפחת אבאנה. כאשר חקר את זקני הכפרים שבהם חיה משפחתו הוא גילה שהידע על המקורות היהודיים של משפחתו היה קיים אך הוסתר מחשש לרדיפות.
במסגרת מחקרו, חשף האידרה את ספרייתו האישית של מחמוד קאטי הראשון, שהועברה לצאצאיו מדור לדור, שהוסיפו להרחיבה לפחות עד המאה ה-17.
בימינו נמצאת הספרייה בבעלותם של שני ענפים של שבט הקאטי בקירשמבה. כ-1,700 מתוך 2,000 הכתבים של הספרייה נבחנו על ידי עבדול קאדר האידרה, המומחה לטקסים ערביים בטימבוקטו. מסמכי המסחר מתייחסים לשלוש משפחות במיוחד: משפחת קהת (קאטי) שהגיעה מדרום מרוקו והמירה את דתה עם שאר הקהילה בשנת 1492; משפחת כהן, צאצאיו של הסוחר המרוקאי אל-חאג' עבד אל-סלאם אל כוהין, שהגיע לטימבוקטו במאה ה-18; ומשפחת אבאנה שהגיעה במחצית הראשונה של המאה ה-19.
ראו גם

למבה
בית ישראל (גאנה)
יהדות מרוקו
הערות שוליים

↑  ההיסטוריה של סודאן" - נכתבה בערבית באמצע המאה ה-17 בידי עבד אל-סעדי ומהווה את המקור העיקרי לתולדות אימפריית סונגהאי"
↑  Tarikh es-Soudan, Paris, 1900, by Abderrahman ben-Abdall es-Sadi (trad. O. Houdas) pages 5-10
↑  Greif, Avner. Contract Enforceability and Economic Institutions in Early Trade: The Maghribi Traders' Coalition. American Economic Review 82: 128 1994
↑  גַ'בְּרוּט בִּן הַשִם, ת'ואליאמאן בן עבד אל-חאכים, זעור בן סאלאם, עבד אל-לאטיף בן סולימאן, מאליכ בן איוב, פאדיל בן מזאר, שאלב בן יוסף
↑  Tarikh el-Fettash, by Mahmoud Kati ben El-Hajj El Motaoukkal Kati, 1657, pages 62-63
1 2  Hunwick, John O. Jews of a Saharan Oasis: Elimination of the Tamantit Community. Markus Wiener Publishers, 2006. ISBN 1558763465עמוד 67
↑
Jews in Places You Never Thought of, Ktav Publishing, by Karen Primak
↑  מלומד מוסלמי אדוק שמוצאו מתלמסאן אשר הביא, בעזרת ציטטות מתוך הקוראן, לגירושם של היהודים מעיר זו ולהרס בית הכנסת שלהם
1 2 3  Horowitz, Victor J. Marokko: Das Wesentlichste Und Interessanteste Über Land Und Leute... (German Edition). Nabu Press, 2012 (Reproduction from 1923). ISBN 127274163X. pages 202, 204-205
1 2  Basset, "Nedromah", page 13
↑  "Origines Berbers", page 406 (see "Rev. Arch. de Constantine," 1867, page 102)
↑  Dec., 1895; see "Bulletin de l'Alliance Israèlite" vol. ii. 42, 1880; "La Grand Encyclopedie," xxiii. 254; Meakin, "Land of the Moors", page 17
↑  "Ghat et les Tuareg de l'Air", page 181
↑  Marokko. Leipzig 1887, page 58 seq.
↑  Lobban, Richard. Jews in Cape Verde and on the Guinea Coast. Paper presented at the University of Massachusetts-Dartmouth, February 11 1996
↑  Boum, Aomar. Abisrur, Mordechai. Brill Online: Encyclopedia of Jews in the Islamic World
1 2  Gold, Rick. The Jews of Timbuktu. Washington Jewish Week, December 30, 1999
↑  Primack, Karen. The Renewal of Jewish Identity in Timbuktu
↑  Goolam, NMI. The Timbuktu Manuscripts - Rediscovering A Written Source of African Law In The Era Of The African Renaissance
| יהדות אפריקה |
| --- | --- | --- |
| צפון אפריקה | אלג'יריה • הרי האטלס • לוב • מצרים • מרוקו • סודאן • תוניסיה (יהדות ג'רבה • יהדות קרתגו) |  |
| אחרות | אוגנדה • אנגולה • אסוואטיני • אריתריאה • אתיופיה •גאנה • ג'יבוטי • גינאה ביסאו • דרום אפריקה • זימבבואה • זמביה • חוף השנהב • כף ורדה • לסוטו •  מאוריציוס • מאלי • מוזמביק • ניגריה • נמיביה • קניה |  |
| ראו גם | אבאיודאיה • האיגבו • למבה |  |
שיירת גמלים קרבה לטימבוקטו ב-1853 (מתוך Travels and Discoveries in Northern and Central Africa by Prof. Dr. Heinrich Barth, vol. iv, London 1858)
רבי מרדכי אבי סרור, רבה האחרון של טימבוקטו. סביבות 1870–1880
ביתו של סרור ששימש גם כבית כנסת בטימבוקטו. סביבות 1870–1880
סודות נעורים

| --- | --- |
 
 ספרי הסדרה
 סודות נעורים אהבות נסתרות סערת רגשות כישרונות צעירים קיץ לוהט יותר מדי הפתעות אלופת המטקות
 מידע כללי
 מאת:  חני נחמיאס
 שפת המקור:  עברית
 סוגה:  ספרי ילדים ונוער
 הוצאה
 הוצאה:  הוצאת אורנית
 תאריך הוצאה:  2001–2007
 סדרה
 מספר ספרים:  7
 
סודות נעורים היא סדרה של ספרים מאת חני נחמיאס, הכוללת שבעה ספרים שיצאו לאור בשנים 2001–2007 בהוצאת אורנית.
תקציר

הסדרה סודות נעורים מספרת את סיפורה של נערה מתבגרת בשם מור אורן, שבשבעת הספרים מלווים אותה ואת חבריה במהלך גיל ההתבגרות: המסיבות, ההתרגשויות, הרכילויות, הלימודים והטיולים.
הסדרה משקפת את האהבות, הבגידות, ההתלבטויות וחוויות אחרות המזוהות עם גיל ההתבגרות.
ספרי הסדרה

סודות נעורים, יצא בשנת 2001 וכלל 170 עמודים.
אהבות נסתרות, יצא בשנת 2001 וכלל 206 עמודים.
סערת רגשות, יצא בשנת 2002 וכלל 208 עמודים.
כישרונות צעירים, יצא בשנת 2004 וכלל 224 עמודים.
קיץ לוהט, יצא בשנת 2005 וכלל 367 עמודים.
יותר מדי הפתעות, יצא בשנת 2006 וכלל 320 עמודים.
אלופת המטקות, יצא בשנת 2007 וכלל 352 עמודים.
ערך זה הוא קצרמרבנושא ספרות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ביוארכאולוגיה

טכנאי מעבדה במכון מקס פלאנק בלייפציג ממצה DNA מעצם ניאנדרטלית בת כמה עשרות אלפי שנים.
ביו-ארכאולוגיה היא ענף מדעי המתמקד במחקר של שרידים ביולוגיים הקשורים לאתרים ארכאולוגיים. ביו-ארכאולוגיה כוללת מגוון רחב של תחומים, כולל אנתרופולוגיה פיזית (חקר שרידי אדם), ארכאוזואולוגיה (חקר שרידי בעלי חיים שאינם אנושיים), ארכאובוטניקה (Archaeobotany) (אנ') (חקר שרידי צמחים, כולל זרעים ואבקנים), פלאוגנטיקה (חקר דנ"א עתיק), וטפונומיה (החוקרת את תהליכי המוות, הקבורה וההשתמרות של אורגניזמים).
ביו-ארכאולוגים בוחנים ממצאים ארכאולוגיים ממקור ביולוגי. חלקם עוסקים בעיקר בניתוח של שלדים ועצמות (מכונים osteoarchaeologists) או paleopathologists שעוסקים בעיקר במחלות בעצם. הניתוח לא מוגבל רק לעצמות אלא גם להיבטים ביולוגיים אחרים כמו מומיות או אפילו צואה עתיקה.
המונח נטבע על ידי הארכאולוג הבריטי גרהם קלארק שב-1972 הגדיר אותו כחקר עצמות של בני אדם ובעלי חיים אחרים מאתרים ארכאולוגיים. ג'יין ביוקסטרה המציאה את ההגדרה הנוכחית בארצות הברית בשנת 1977. שרידי אדם יכולים להביא ממצאים לגבי בריאות, תרבות, אורח חיים, תזונה, תמותה ומבנה גוף של העבר. למרות שקלארק השתמש בו כדי לתאר רק שרידי אדם ושרידי בעלי חיים אחרים, יותר ויותר ארכאולוגים כוללים שרידים בוטניים.
הביו-ארכאולוגיה נוצרה במידה רבה מתוך שיטות המחקר של ארכאולוגיה תהליכית(אנ')(כונתה גם ארכאולוגיה חדשה), שהתפתחה בארצות הברית בשנות ה-70 כתגובה לגישה תרבותית-היסטורית בעיקרה להבנת העבר. תומכי ארכאולוגיה תהליכית דוגלים בבדיקת השערות לגבי האינטראקציה בין תרבות לביולוגיה, או בגישה ביו-תרבותית.
ביוארכאולוגים חוקרים לדוגמה עדויות למחלות או טראומות בממצאים ארכאולוגים, לדוגמה ממצאים על טראומה חמורה ברגל של אדם מלפני 2000 שנה. דוגמה אחרת היא מציאת עדויות עתיקות למלריה בדרום מזרח אסיה המתוארכת לאלף החמישי לפני הספירה או עדויות לרככת ומחלות בדרכי הנשימה במונגוליה העתיקה. עדויות מהניתוח הביולוגי מוסיפות "חתיכות לפאזל" של הניתוח הארכיאולגיה ומאוששות או פוסלות תאוריות מדעיות בתחום בשנת 2021 נתגלו שרידים של לפחות 49 אנשים, רובם ילדים, בעיירה טולה (אנ') במדינת אידלגו במקסיקו. הניתוח הביו-ארכאולוגי מצביע על כך שהם הוקרבו כקורבנות אדם. סימני התעללות אופיינים מצביעים על הקרבה לאל טלאלוק או לאל Xipe Totec. הדבר עזר לבסס את התאוריה לפיה קורבן אדם היה נהוג ברחבי האימפריה האצטקית.
הערות שוליים

↑  Bioarchaeology, אוניברסיטת וולונגונג, אוסטרליה
1 2  What is a bioarchaeologist?, אוניברסיטת סידני, 2022
↑  Enríquez, Angélica María Medrano (2021). "Child Sacrifice in Tula: A Bioarcheological Study". Ancient Mesoamerica. 31 (1).
גלי (סדרת ספרים)

"גלי" היא סדרת ספרים מאת הסופרת סמדר שיר. הספר הראשון בסדרה נקרא "גלי מכיתה ג'" ויצא ב-1997.
חמשת הספרים הראשונים בסדרה מכילים הרבה סיפורים קצרים, ומהספר השישי העלילה ארוכה יותר.
הספר "גלי בחורשת האקליפטוס" הוא הספר האחרון בסדרה עד כה, ומוקדש לנעמי שמר לציון 10 שנים למותה.
עד כה נכתבו 34 ספרים בסדרה זו.