stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קביעת מוות
חזקת מוות

במקרים מסוימים, אדם יוכרז כמת גם ללא שרידים של גופו או הצהרת רופא, וזאת באחת משתי נסיבות. ראשית, אם היה ידוע שאדם נמצא בסכנת חיים כשנראה לאחרונה, לעיתים קרובות ניתן להכריז על מותו זמן קצר לאחר מכן. דוגמאות לכך הם נוסעי הטיטאניק שלא חולצו לאחר טביעת האונייה. שנית, אם אדם לא נראה במשך תקופה מסוימת ולא הייתה ראיה שהוא בחיים. משך הזמן שחלף משתנה לפי תחום שיפוט, החל מארבע שנים במדינת ג'ורג'יה בארצות הברית ועד עשרים שנה באיטליה.
בעקבות חטיפת הישראלים לרצועת עזה באירועי טבח שבעה באוקטובר הוקמה בישראל ועדת מומחים של משרד הבריאות, יחד עם המכון לרפואה משפטית, הרב הראשי לישראל ומשרד הדתות, וזו קבעה את מותם של אחדים מהחטופים, על פי ממצאים שנאספו ומידע מודיעיני. ועדה דומה קבעה בשנת 2014 את מותו של החייל אורון שאול, שגופתו נחטפה בידי חמאס.
חזקת מוות > קביעת מוות שגויה

ישנן שלוש קטגוריות כלליות של קביעה שגויה של חזקת מוות: בטעות, בגלל הונאה, או כעונש על פשע.
חזקת מוות > קביעת מוות שגויה > בטעות

לפעמים אנשים שהוכרזו כמתים חוזרים ומתקשים לקבל הכרה כחיים. מחקר אחד העריך כי מדי שנה, מנהל הביטוח הלאומי בארצות הברית מכריז על 12,200 אזרחים חיים כמתים.
דוגמאות:
קונסטנטין רליו, גבר רומני שהתגורר בטורקיה, איבד קשר עם משפחתו. אשתו ביקשה מבית משפט להכריז על מותו ב-2016, לאחר שלא הייתה עמו קשר מאז יולי 1999, זמן קצר לפני רעידת האדמה באיזמיט, והניחה שהוא מת ברעידת האדמה.
אדם מאוהיו בשם דונלד אי מילר ג'וניור שהוכרז בחזקת מת ב-1994, הופיע בשנת 2013 ותבע את הכרזתו כחי. בית המשפט המקומי דחה את תביעתו וקבע שהוא עדיין בחזקת מת משום שהחוק באוהיו אינו מאפשר לבטל הצהרות משפטיות על מוות אם חלפו יותר משלוש שנים.
בשנת 2016, הצרפתייה ז'אן פושאן הוכרזה בטעות כמתה על ידי בית משפט לערעורים בצרפת שדן בסכסוך עבודה. הטעות אושרה בבית המשפט בשנת 2017. נכון לשנת 2021, פושאן עדיין נאבקה להיות מוכרת כחיה.
ביטול הצהרת מוות לא נכונה יכול להיות תהליך ממושך ומייגע. בין אם מדובר בקורבן הונאה ובין אם מדובר בטעות כנה, לרוב נדרשות שנים רבות לבטל הצהרת מוות במרמה, ולעיתים הביטול אינו מתרחש. ביהארי לא קיבל את ביטול הכרזת המוות שלו עד 1994, 19 שנים מאוחר יותר. רליו הפסיד במאבק בבית המשפט להכרזתו בחיים במרץ 2018, אך ההחלטה בוטלה שלושה חודשים לאחר מכן כאשר בתי המשפט הכריזו עליו כחי. דונלד אי מילר ג'וניור נותר מת מבחינה חוקית משום שלמדינת אוהיו אין אמצעים חוקיים לביטול הכרזה על מוות.
חזקת מוות > קביעת מוות שגויה > מחמת הונאה

במקרים מסוימים, הכרזה על חזקת מוות היא הונאה. אנשים זייפו את מותם מסיבות שונות, בהן גביית כספי ביטוח חיים, הימנעות מלכידת המשטרה או הימנעות מתשלום חובות.
לפעמים, אנשים מכריזים על מותם של אנשים אחרים לטובתם האישית. לדוגמה, בהודו, כמה אנשים הוכרזו כמתים במרמה על ידי בני משפחה שרצו לגנוב אדמה ורכוש אחר. הידוע ביותר הוא לאל ביהארי (אנ'), שהוכרז במרמה על ידי בני משפחה, והיה בחזקת מת בין 1975 ל-1994. ביהארי הקים את אגודת האנשים המתים (אנ') כדי לעזור לאחרים במצבים דומים.
חזקת מוות > קביעת מוות שגויה > כענישה

מבחינה היסטורית, אלה שביצעו פשעים או עוולות אחרות נגד המדינה הוכרזו כמתים מבחינה חוקית למרות שהם בחיים. זה ידוע בשם מוות אזרחי (ראו גם: ראש זאב ו-מחוץ לחוק (משפט)). אדם כזה מאבד את כל הזכויות הניתנות בדרך כלל לאדם. במחוזות שיפוט שנהגו במוות אזרחי, היה חוקי להרוג אדם כזה, מאחר שלא הוכרו עוד על פי חוק כחיים, ולכן הריגתם לא נחשבה כרצח.
קביעת סיבת המוות

יחד עם קביעת המוות או בהמשך לכך נקבעת גם סיבת המוות. קביעה זו נעשית בדרך כלל על ידי רופא החותם על תעודת הפטירה, או איש רפואה משפטית (כגון חוקר מקרי מוות (אנ') או בודק רפואי. (אנ')) במקרים חריגים, בעיקר כאשר קיים חשד לפלילים. קיים הבדל בין הסיבה המיידית למוות לבין גורמי תמותה, כגון מחלות רקע. במספר מדינות החוק מגדיר רשימה של סיבות מוות אפשריות, ונעשה בהן שימוש לצרכים משפטיים. לעיתים נדרשת נתיחה שלאחר המוות לקביעת סיבת המוות. צורך כזה נדרש במקרים בהם נסיבות המוות חשודות, או בנסיבות אחרות הקבועות בחוק, או משום שסיבת המוות הרפואית אינה ודאית, או לפי בקשת בני משפחה.
הערות שוליים

1 2  van der Lugt A (בנובמבר 2010). "Imaging tests in determination of brain death". Neuroradiology. 52 (11): 945–947. doi:10.1007/s00234-010-0765-7. PMC 2952109. PMID 20820765. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑   חוק מוות מוחי-נשימתי, תשס"ח-2008, ספר החוקים הפתוח, באתר ויקיטקסט
↑  Gardiner, D.; Shemie, S.; Manara, A.; Opdam, H. (2012-01-01). "International perspective on the diagnosis of death". BJA: British Journal of Anaesthesia (באנגלית). 108 (suppl_1): i14–i28. doi:10.1093/bja/aer397. ISSN 0007-0912. PMID 22194427.
↑  רוני לינדר, מאחורי ההודעות על מותם של חטופים עומד מבצע מורכב ושאפתני – שלא היה כמותו, באתר הארץ, 2 בדצמבר 2023
↑   יאיר אטינגר, הרב הצבאי הראשי: "איש לא לחץ עלי לקבוע כי הדר גולדין ואורון שאול חללים", באתר הארץ, 7 באוקטובר 2014
↑  "What It's Like to be Declared Dead by the Government". 8 ביוני 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  "A Romanian court has ruled that a man is dead, even though he's clearly alive – and the decision is final". Independent.co.uk. 2018-03-18.;
Dwyer, Colin (16 במרץ 2018). "Man Says He's Not Dead. Court Doesn't Buy It" – via NPR. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  Schwartz, John (2013-10-11). "Declared Legally Dead, as He Sat Before the Judge". The New York Times.
↑  Willsher, Kim (2021-07-03). "'They said I don't exist. But I am here': one woman's battle to prove she isn't dead". the Guardian.
1 2  Bearak, Barry (2000-10-24). "Azamgarh Journal; Back to Life in India, Without Reincarnation". The New York Times.
↑  Services, Compiled from Wire (2018-07-04). "Romanian man proves he's alive as court annuls death certificate". Daily Sabah (באנגלית אמריקאית).
↑  "Playing a risky game: people who fake death for big money". www.cbsnews.com (באנגלית אמריקאית). 5 בספטמבר 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Chin, Gabriel J. (2012). "The New Civil Death: Rethinking Punishment in the Era of Mass Conviction". University of Pennsylvania Law Review. 160 (6): 1789–1833. ISSN 0041-9907. JSTOR 41511317.
אלטה יאקובס

| --- | --- |
ד"ר יאקובס בסביבות 1880
 לידה:  9 בפברואר 1854 Sappemeer, הולנד 
 פטירה:  10 באוגוסט 1929 (בגיל 75) בארן, הולנד 
 שם לידה:  Aletta Henriëtte Jacobs 
 לימודי רפואה:  אוניברסיטת חרונינגן 
 תפקידים:  רופאה, עורכת, פעילה אנטי מלחמתית, פעילת זכויות נשים, סופרג'יסטית 
 בן או בת זוג:  Carel Victor Gerritsen 
 
אָלֶטָה הֶנרִייֶטֶה יָאקוֹבְּס (בהולנדית: Aletta Henriëtte Jacobs;‏ 9 בפברואר 1854 – 10 באוגוסט 1929) הייתה רופאה יהודייה-הולנדית, אקטיביסטית למען זכות הצבעה לנשים, וממציאה. האישה הראשונה שלמדה באוניברסיטה הולנדית וגם הרופאה הראשונה בהולנד.
ביוגרפיה

נולדה בכפר הקטן "Sappemeer" שבהולנד ב-9 בפברואר 1854, לאברהם יאקובס ואנה דה יונג. הייתה השמינית מבין אחד-עשר ילדים במשפחתה. משפחתה הייתה יהודית מתבוללת בעלת מעמד חברתי ואינטלקטואלי שקיימה קשרים עם משפחות יהודיות אחרות באזור. אביה היה רופא כפרי שממנו ירשה את העניין ברפואה. כילדה יצאה לביקורי בית אתו, צפתה בטיפול שהגיש לחולים, ונמשכה לעסוק בכך בעצמה.
יאקובס חלמה להיות רופאה כמו אביה, בתקופה שבה השכלה לנשים בהולנד הייתה נושא שבמחלוקת. יאקובס סיימה בית-ספר יסודי בשנת 1867 ובאותו הזמן לא הורשו בנות ב-Sappemeer ללמוד בתיכון. מציאות זו לא עצרה את יאקובס. היא למדה בחינוך ביתי, התנסתה בבית המרקחת של אחיה בסיוע עוזרת שעבדה אצלו, ולמרות התנגדותו של אחיה, בשנת 1870 קיבלה תעודת עוזר רוקח. לימודים אלו אפשרו לה לצבור הכרה. היא פנתה במכתב לראש הממשלה ג'. ר. תורבק, כדי לבקש שיאשר לה לימודים באוניברסיטה. הוא לא השיב לה, פנה לאביה כדי לבדוק את עמדתו בנושא, אך בסופו של דבר, ב-28 באפריל 1871 סמוך לפטירתו נתן לה אישור ללמוד באוניברסיטת חרונינגן. באוניברסיטה סבלה מתגובות עוינות של עמיתיה ללימודים, המרצים הערימו עליה קשיים ואפילו אביה ואחיה התנגדו לצעדיה. בתקופה זו גם סבלה מבריאות לקויה. היו לה התקפי מלריה וכשחלתה גם בדלקת ריאות ניסתה להתאבד ואביה הציל אותה ממוות. עבודת הדוקטורט שלה הייתה בנושא מחלות מוחיות. ב-8 במרץ 1879 סיימה את לימודיה באוניברסיטה כרופאה האישה הראשונה בהולנד.
לאחר שסיימה את לימודיה עברה יאקובס ללונדון, שם פגשה לראשונה פמיניסטיות רבות, שהיו פעילות למען הגבלת ילודה ומתן זכות הצבעה לנשים. היא הושפעה מאוד מרעיונות חדשים אלו, שאחד מהם היה ההכרה בצורך באמצעי מניעה זמינים שיסייעו לנשים במניעת הריון לא רצוי. היא עברה לגור באמסטרדם ופתחה מרפאה פרטית, שבה נתנה טיפול ללא תשלום לנשים נזקקות שני בקרים בשבוע. נשים רבות החלו לבקש ממנה אמצעי מניעה. היא החלה לחשוב על דרכים לסיוע להן, בניגוד להתנגדות העזה שעמיתיה הגברים גילו כלפי נושא זה. יאקובס השתתפה בפיתוח הדיאפרגמה, הידועה גם בשם Mensinga Pessary, על שם ממציאה הגרמני. יאקובס יצרה עמו קשר והשפיעה על עיצוב המוצר ושיפורו. היא ספגה על כך גינויים והשמצות. טענו כי היא מעודדת בגידת נשים בבעליהן וכן מאיימת על העתיד הכלכלי של האומה בשל הירידה בילודה. התנהגותה נחשבה שערורייתית. היא נהגה לצאת לבד לביקורי בית והוטרדה ברחוב על ידי גברים. כשהתלוננה על כך פעם בפני שוטר, נענתה על-ידו שהיא מביאה זאת על עצמה כיוון שאינה יושבת בבית כמקובל. היא יזמה פעילויות רבות מעבר לפעילותה כרופאה: העבירה שיעורי בריאות לנשים צעירות, דיברה כנגד זנות, וכשזיהתה כי לנשים העובדות כמוכרות בחנויות יש בעיות רפואיות אופייניות בשל עמידה של 11 שעות ביום, יזמה חקיקה שחייבה את בעלי העסקים לאפשר להן לשבת.
קרל ויקטור גריטסן, סוחר תבואה הולנדי, מחוקק ורפורמטור, יצר עמה קשר לראשונה במכתב כשסיימה את לימודי הרפואה, כדי לברך אותה על ההישג. הוא יזם פגישה ראשונה אתה ב-1880, שנתיים אחר-כך, ונוצרה ביניהם חברוּת קרובה. הם רצו לגור יחד ללא נישואין אך הבינו כי צעד זה יעורר ביקורת קשה ולכן נמנעו מכך. הם נישאו רק ב-1892. היו להם יחסים שוויוניים ויצרניים שהעיב עליהם רק האובדן של תינוקם יום לאחר היוולדו.
ביוגרפיה > מאבקה לזכות בחירה לנשים ולשלום

אחרי שהשתתפה בכנס של "המועצה הבינלאומית של הנשים" ("International Council of Women") בלונדון ב-1899, יאקובס החליטה להפסיק את עבודתה כרופאה ולהקדיש את עצמה למאבק למען זכות הבחירה לנשים. ב-1911–1912 יאקובס וקארי צ'פמן קאט, סופרג'יסטית אמריקאית, יצאו למסע לקידום זכות הבחירה לנשים. השתיים הופיעו בכנסים רבים ואף נסעו סביב העולם בניסיון לעורר מודעוּת לנושא. הן ביקרו בדרום אפריקה, בחוף המזרחי של אפריקה, במזרח התיכון וכן בפיליפינים, בסין וביפן.
בתחילת מלחמת העולם הראשונה, בשל היות הולנד מדינה נייטרלית, נבחרה העיר האג לארח את הקונגרס הבינלאומי לנשים, ויאקובס הייתה אחת היוזמות שלו. מטרת הקונגרס הייתה למחות על המלחמה באירופה ולהציע דרכים למניעת מלחמות בעתיד.
ב-1919 הייתה שותפה לייסוד "ליגת הנשים הבינלאומית לשלום ולחרות". בריאותה התרופפה בתקופה זאת ומצבה הכלכלי הורע ואת שנותיה האחרונות בילתה בקשר הדוק עם חברים שדאגו לה. עם זאת, היא עדיין המשיכה לנסוע לכינוסי נשים, להשמיע את דעותיה ולזכות באהדה והכרה של נשים בהולנד ומחוצה לה.
אלטה הנרייט יאקובס נפטרה ב-10 באוגוסט 1929 בבארן, הולנד.
אלטה יאקובס הוכרה ב-2006 על ידי ועדה מטעם מריה פן דר הפן (Maria van der Haven), שרת החינוך התרבות והמדע של הולנד, כאחת מחמישים הדמויות אשר ראויות להיכלל בתוכנית הלימודים של ההיסטוריה ההולנדית בחטיבות הביניים.
לקריאה נוספת

Memories: My Life as an International Leader in Health, Suffrage, and Peace
הערות שוליים

1 2 3 4 5  Aletta Henriette Jacobs | Jewish Women's Archive, jwa.org
1 2  Paul Eling, [ארhttps://www.ncbi.nlm.nih.gov/pubmed/18421635 Cerebral localization in the Netherlands in the nineteenth century: emphasizing the work of Aletta Jacobs], Journal of the History of the Neurosciences 17, 2008-01-01, עמ' 175–194 doi: 10.1080/09647040701262061
1 2  "Aletta Jacobs". Spartacus Educational.
↑  Jacobs, Aletta - Dictionary definition of Jacobs, Aletta | Encyclopedia.com: FREE online dictionary, www.encyclopedia.com
↑  "The My Hero Project - Aletta Jacobs". myhero.com.
↑  "International Congress of Women opens at The Hague - Apr 28, 1915 - HISTORY.com". HISTORY.com. אורכב מ-המקור ב-2015-09-24. נבדק ב-2016-11-10.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007454669105171  PLWABN: 9810646674305606  BIBSYS: 90851289  BnF: cb11955485d (data)  BPN: 70692657  CiNii: DA05111009  GND: 119317540  ISNI: 0000 0000 8361 4593  KulturNav: 30f6b6cc-34f0-40b3-a6c1-2e4e1a589ecb  LCCN: n86127239  NKC: xx0056649  NLA: 35993930  NTA: 068351577  SNAC: w62v59d2  SUDOC: 083731628  Trove: 1177029  VIAF: 18028895   WorldCat (עם VIAF): 18028895 
יאקובס, שלישית משמאל, בהפגנה למען מתן זכות בחירה לנשים, פברואר 1914
דמותה של יאקובס בפסל באוניברסיטת חרונינגן
פוב ג'יימס

פורסט הוד "פוב" ג'יימס הבן (באנגלית: .Forrest Hood "Fob" James Jr;‏ ‏נולד ב־15 בספטמבר 1934) הוא מהנדס אזרחי, יזם, שחקן פוטבול לשעבר ופוליטיקאי אמריקאי מאלבמה, שכיהן כמושל אלבמה ה-48 בשתי תקופות כהונה נפרדות, הראשונה, מטעם המפלגה הדמוקרטית, בשנים 1979–1983, והשנייה, מטעם המפלגה הרפובליקנית, בשנים 1995–1999.
ראשית חייו

פוב ג'יימס נולד בעיר לאנט שבאלבמה כבנם של רבקה (לבית אלינגטון) ופורסט הוד ג'יימס. הוא נקרא על שמו של אביו, וכילד קיבל את הכינוי "פוב". לאחר שסיים את לימודיו ב-1952 בבית הספר התיכון הפרטי ביילור בצ'טנוגה שבטנסי, החל ג'יימס בלימודיו באוניברסיטת אובורן, שם הוא שיחק בנבחרת הפוטבול של המוסד תחת שרביטו של המאמן ראלף "שאג" ג'ורדן. ב-1955 הוא שובץ בנבחרת המצטיינים הארצית של הקולג'ים בפוטבול (College Football All-America Team) בעמדת הרץ האחורי. ב-1957 הוא קיבל תואר בהנדסה אזרחית. במהלך עונת הפוטבול של 1956 שיחק ג'יימס פוטבול מקצועני בקנדה בקבוצת מונטריאול אלואטס (Montreal Alouettes). הוא התגייס לצבא ארצות הברית ושירת שנתיים כלוטננט בחיל ההנדסה.
בשנים 1958–1959 עבד ג'יימס כמהנדס בחברת ברפורד-טות'קר במונטגומרי. ב-1955 הוא נשא לאישה את בובי מוני. ב-1959, אובחן בנו השני גרגורי פלמינג ג'יימס, כסובל מסיסטיק פיברוזיס. מתוך צורך לכספים נוספים לתשלום החשבונות על הטיפולים הרפואיים, עזב ג'יימס את מונטגומרי ב-1960 כדי לקבל על עצמו משרה כמפקח בנייה בחברת הבנייה ליידלאו, חברה לסלילת כבישים במוביל.
ב-1961 החליט ג'יימס שהוא יוכל להתפרנס מייצור משקולות מצופות בפלסטיק. ב-1962 הוא הקים את חברת מוצרי דיברספילד, חברה לייצור ציוד כושר גופני. החברה נודעה בזכות משקולות הפלסטיק שהיו ממולאות במתכת, נקראו "אורבטרון" (Orbatron) ושעליהם הוצא פטנט. שמה של החברה שונה ל"תאגיד מוצרי דיברספילד" לאחר שבמקור היא נקראה "חברת הלת'-דיסק" (Health-Disc Inc). בנוסף לציוד לכושר גופני, ייצרה החברה מוצרי הנדסה לחקלאות, לתעשייה ולמשאיות. את החברה שלו הקים ג'יימס במרתף ובמשך 15 השנים הבאות היא גדלה בסופו של דבר לחברה שהעסיקה 1,500 איש במפעלים באופליקה שבאלבמה, לוס אנג'לס וטורונטו, עם מחזור מכירות שנתי של כמיליארד דולר. עד 1977 שימש ג'יימס כמנהל הכללי של החברה, אז היא נרכשה על ידי קבוצת ליגט.
גרגורי, בנו של ג'יימס, נפטר ממחלתו כאשר היה בן שמונה. ב-1981 הקים ג'יימס את מרכז המחקר שנקרא על שם בנו באוניברסיטת אלבמה בברמינגהאם.
בשנים 1972–1974 שימש ג'יימס כנשיא הוועדה "אזרחי אלבמה למען התחבורה", ועדה שפיתחה תוכנית כבישים לעשרים שנה, ובסופו של דבר אומצה על ידי בית המחוקקים של המדינה.
מושל אלבמה > כהונתו הראשונה

במהלך מסע הבחירות שלו למשרת מושל אלבמה ב-1978 הציג ג'יימס את עצמו כ"דמוקרט שנולד מחדש". בראשית שנות ה-70 הוא עזב את המפלגה הדמוקרטית, אך שב אליה לפני שהתמודד בבחירות למשרת המושל. בסבב ההצבעה הראשון של הבחירות המקדימות הוא ניצח את התובע הכללי של אלבמה, ביל בקסלי כאשר זכה ב-296,196 קולות מול 210,089 הקולות של בקסלי. בסיבוב השני, הוא ניצח את בקסלי בקלות. בבחירות הכלליות שנערכו בנובמבר, הוא הביס את המועמד הרפובליקני ה. גאי האנט.
במהלך תקופת כהונתו הראשונה כמושל, התמודדה אלבמה עם קשיים פיננסיים משמעותיים. הוא הצליח באופן סביר להשיג את מטרות רפורמת החינוך שלו, לשפר את מערכת בריאות הנפש המדינית, לבצע כמה שיפורים במערכת הכליאה הצפופה, ולחזק את מצבה הפיננסי של מערכת הבריאות. ג'יימס מיזג כמה סוכנויות ממשלתיות כדי לחסוך בהוצאות. בנוסף הוא יישם קיצוץ של עשרה אחוזים בתקציב המדינה, יזם הקפאת העסקת עובדים, וצמצם באופן משמעותי את מספר עובדי המדינה. הוא גם בחר לשים דגש על מימון מערכת החינוך K-12 על פני זאת של הקולג'ים והאוניברסיטאות של אלבמה. הוא גם פעל להטלת עונשים כבדים על סוחרי סמים. הוא היה פעיל מאוד בשיפור מערכת הכבישים של אלבמה שנבע מהפקת רווחים משמעותיים לטובת שיפורים אלו שנוצרו כתוצאה מירידת מחירי הדלק. הוא כשל בניסיונותיו בניסוח חוקה חדשה למדינה, הטלת מס דלקים, תיקון ביטול ההפרדה הגזעית על פי הוראת בית המשפט של חלק ממוסדות החינוך העל-תיכוניים, והבטחת קבלתו של חוק לביטול הנחות במס הכנסה עבור תשלומי ביטוח לאומי.
אחד מההישגים הגדולים של ג'יימס היה השילוב הגזעי של ממשלת אלבמה. בטקס השבעתו הוא "הבטיח לכל תושבי אלמבה התחלה חדשה (סיסמת הבחירות שלו) חופשית מגזענות ומאפליה". במהלך תקופת כהונתו הראשונה כמושל, הוא מינה את אוסקר אדמס לאייש מושב שהתפנה בבית המשפט העליון של אלבמה, האפרו-אמריקאי הראשון שמונה לתפקיד זה. בנוסף, הוא מינה אפרו-אמריקאים נוספים לתפקידים בקבינט, כולל גרי קופר כמנהל מחלקת הפנסיות והרווחה, שהיה גם הוא האפרו-אמריקאי הראשון שמונה לנהל סוכנות מדינתית באלבמה.
במהלך תקופת כהונה זו, ספג ג'יימס ביקורת כאשר חתם על חוק שעבר בבית המחוקקים ושהתיר למורים להוביל תפילה עבור תלמידים שרצו בכך. ב-1985 הוכרז החוק כנוגד את חוקת ארצות הברית על ידי בית המשפט העליון של ארצות הברית.
מושל אלבמה > בין הכהונות

החלטתו של ג'יימס לא להתמודד על תקופת כהונה נוספת כמושל ב-1982 סללה את הדרך למושל לשעבר ג'ורג' וולאס להתמודד על משרת המושל בתקופת כהונתו הרביעית והאחרונה. על כל פנים, לאחר תום כהונתו, החל ג'יימס בשאיפות לשוב לכס המושל. הוא התמודד שוב בבחירות המקדימות של המפלגה הדמוקרטית ב-1986 וב-1990, אך נוצח.
תוך כדי שהוא היה בחיי פרישה למחצה ממשרת המושל, הכניס ג'יימס את בניו לכמה עסקים. הוא ניהל והחזיק בבעלות חלקית בחברת אורנג' ביץ' מרינה, שימש כמנהל הכללי של חברת קוסטל ארוז'ן קונטרול, חברה שפעלה למניעת סחיפה בחופים, ושימש כמנהל הכללי של התאגיד הסביבתי של מחוז אסקמביה שבאלבמה, אשר פיתח מטמנות ומתקנים לשרפת פסולת. באביב 1994 שאיפתו של ג'יימס להיבחר שוב כמושל הובילה אותו להחליף מפלגה. ברגע האחרון הוא הוכשר כמועמד המפלגה הרפובליקנית.
בשלב הראשון הוא ניצח בסיבוב השני של הבחירות המקדימות של הרפובליקנים את וינטון בלאונט השלישי ממונטגומרי ואת חברת הסנאט של אלבמה,, אן בדסול, רפובליקנית מתונה ממוביל. בדסול סירבה לתמוך בג'יימס בבחירות הכלליות, אך הוא עדיין ניצח את המושל הדמוקרטי המכהן, ג'ים פולסום הבן, בהפרש קטן, ונבחר לכהונתו השנייה כמושל, הפעם מטעם המפלגה הרפובליקנית.
מושל אלבמה > כהונתו השנייה

במהלך תקופת כהונתו השנייה משל ג'יימס כשמרן אדוק, תוך שהוא שיקף את העמדות האינדיבידואליסטיות של זכויות המדינות. הוא פרש מאגודת המושלים הלאומית, והיה מושל המדינה היחיד שסירב להשתתף בפגישות הארגון.
בתקופת כהונתו זו מינה ג'יימס את אוברי מילר, אפרו-אמריקאי, כראש מחלקת התיירות של אלבמה. הוא גם מינה את בת' צ'פמן לקבינט שלו. היא הייתה האישה הראשונה בתולדות אלבמה ששימש כאחראית סדר היום של המושל.
מושל אלבמה > כהונתו השנייה > חוק ומשפט

ג'יימס נקט בעמדה קשוחה כלפי פשע וכלפי פושעים. יחד עם נציב בתי הסוהר שלו, רולנד ג'ונס, הוא החזיר על כנן את עבודות הכפייה עבור אסירי אלבמה. נוהג זה השפיע באופן לא פורפורציונלי על אוכלוסיית האסירים האפרו-האמריקאית של המדינה, שבה מערכת המשפט המפלה לקחה חלק. האסירים הוצגו כשהם כבולים בשלשלאות בפני תיירים שהיו ברובם לבנים. אלבמה הפכה למדינה הראשונה שהחזירה את הנוהג שהיה סמלי ורווח בתקופת חוקי ג'ים קרואו, התקופה שלאחר העבדות שבה הגזענות כלפי האפרו-אמריקאים הוגדרה בחוק. הנוהג נמשך אפילו כאשר אסיר אפרו-אמריקאי נהרג בידי סוהר לאחר קטטה עם אסיר אחר שהיה כבול באתר עבודה.
ג'יימס אישר צעדי מדיניות גזעניים נוספים שיושמו על ידי ג'ונס, אך הוא סיכל הצעה של הנציב שנוהג העסקת האסירים באופן זה יורחב גם לאסירות. ביוני 1996 הוא שם קץ לנוהג בשל תביעה משפטית שהוגשה על ידי קואליציה של פעילי זכויות אדם. בנוגע לטיפול בפשע, זכה ג'יימס לתשבחות בשל אחד מההישגים המרכזיים, עדכון הקוד הפלילי של אלבמה, שהיה אחד הקשוחים ביותר בארצות הברית.
במהלך תקופת כהונתו השנייה, ג'יימס, שתמך בתקיפות בעונש המוות, אישר שבע הוצאות להורג. אלבמה חידשה את עונש המוות ב-1983. על כל פנים, באחד מצעדיו האחרונים כמושל, המתיק ג'יימס את עונש המוות שנגזר על ג'ודית אן נילי למאסר עולם. זהו המקרה היחידי מאז חידוש עונש המוות בארצות הברית ב-1976 ועד היום של המתקת עונש מוות באלבמה. ג'יימס הסביר, שלהשקפתו, הוצאתה להורג של נילי לא תהיה מוצדקת. הסיבה לכך הייתה שהמקרה שלה היה הפעם היחידה שהוא ראה שופט שפסל החלטה של חבר מושבעים שהתקבלה פה אחד להטיל מאסר עולם ושהחליט לגזור עונש מוות. אך באלבמה היו יותר ממקרה אחד של שופט שהחליט על עונש מוות בניגוד לדעת המושבעים.
ג'יימס סייע להשבתו לארצות הברית של לסטר קולמן, עיתונאי לשעבר שהואשם על ידי הממשלה הפדרלית בעדות שקר ושהתגורר באירופה. על פי רדינג פיט, תובע פדרלי ממונטגומרי, ביקש קולמן מג'יימס, שהייתה להם היכרות מוקדמית בשנות ה-70, לסייע במקרה שלו. קולמן קידם תאוריות חלופיות בנוגע לאסון לוקרבי. האשמתו בעדות שקר נבעה מעדויותיו במקרה זה. ג'ו בוהקר, עורך הדין של קולמן, אמר שלכאורה הכיר ג'יימס את קולמן כאשר זה האחרון עבד בתחנת רדיו בברמינגהאם.
מושל אלבמה > כהונתו השנייה > חינוך

בית המחוקקים של אלבמה הצטרף לג'יימס בהעברת חבילת רפורמה חינוכית שנודעה כ"חוק קרן החינוך של ג'יימס". צעד חקיקה זה דרש ממערכות החינוך המקומיות שעוד לא הגיעו לרמה המינימלית של סיוע כדי לגבות מיסי רכוש. החוק גם הגדיל את מספר השעות לנושאי לימוד שהתלמידים נדרשו לקבל כדי לסיים את חוק לימודיהם. חקיקה זו הסמיכה את המפקח הראשי על החינוך של אלבמה לקבל את השליטה על בתי ספר שהגיעו לתוצאות נמוכות במבחן ההישגים הלאומי. תוך מתן עדיפות לתוכנית K-12, העביר ג'יימס מימון מהקולג'ים והאוניברסיטאות של המדינה. צעד זה גרם למתיחות ביחסים בין מוסדות החינוך הגבוה לבין לשכת המושל.
ג'יימס סירב לקבל כספים פדרליים מתוכנית מטרות 2000 (Goals 2000) של מחלקת החינוך של ארצות הברית, שכן הוא האמין שכספים אלו יובילו להרחבת המעורבות הפדרלית ולשליטה בבתי הספר של המדינה. כאשר הבטיח מזכיר החינוך ריצ'רד ריילי שמחלקתו לא תתערב באופן השימוש בכספים, התעלמה מועצת החינוך של אלבמה ממחאותיו של ג'יימס והצביעה בעד החלטה לקבל את המימון. בכספים אלו הם השתמשו כדי לרכוש מחשבים לכיתות ה-K-12.
מושל אלבמה > כהונתו השנייה > מחלוקות דתיות

על ג'יימס נמתחה לעיתים קרובות ביקורת על כך שהביע את אמונותיו הדתיות יתר על המידה בעת שכיהן כמושל. בישיבה של מועצת החינוך של אלבמה ב-1995, הוא מתח ביקורת על לימוד תורת האבולוציה בספרי הלימוד באופן שבו בוצע חיקוי של "קוף עם כתפים שמוטות שהופך לאדם זקוף". הוא תמך בהצמדת מדבקות אזהרה על ספרים שבהן נכתב בין השאר ש"אף אחד לא היה נוכח כאשר החלו החיים על פני כדור הארץ, לפיכך, כל אמירה בנוגע למוצא החיים צריכה להיחשב כתאוריה, לא כעובדה".
המאבק הדתי של ג'יימס שזכה לפרסום הרב ביותר היה מחלוקת ממושכת שנגעה לשופט רוי מור ממחוז אטווה, שהציג את עשרת הדיברות באולם בית המשפט שלו והנהיג תפילה נוצרית יומית לפני תחילת הדיונים בבית המשפט. האיגוד האמריקאי לחירויות אזרחיות עתר להפסקת התנהלות זו כנוגדת את החוקה. שופט בית משפט מחוזי פדרלי, אירה דה מנט, מינוי של הנשיא ג'ורג' הרברט ווקר בוש, פסק לטובת העתירה, והורה על הסרת הלוחות והפסקת התפילות בשל היותם הפרה של ההבטחה של התיקון הראשון לחוקת ארצות הברית על הפרדת הדת מהמדינה. השופט מור עתר נגד ההחלטה, וג'יימס תמך בעמדתו. לזמן מה הוא איים לשגר את המשמר הלאומי של אלבמה ולעשות שימוש בכוח אם יהיה צורך בכך כדי למנוע את הסרת הלוחות מאולם השיפוט של מור.
באוקטובר 1997 הוציא השופט דה מנט הוראה גורפת נוספת שאסרה על פעילויות דתיות מסוימות בבתי הספר הציבוריים של מחוז דה-קאלב, שגם היא עוררה מחלוקת. ג'יימס תקף מילולית את הוראתו של דה מנט כהתערבות בלתי לגיטימית נוספת של בתי המשפט הפדרליים בעניינים מקומיים. הוראה זו של דה מנט התהפכה על פניה בחלקה לאחר שהסתיימה כהונתו של ג'יימס כמושל, והותר לתלמידים לקיים פגישות דתיות על פי בחירתם בשטחי בתי הספר.
מושל אלבמה > כהונתו השנייה > מערכת הבחירות לכהונה שלישית

במסע הבחירות שלו לתקופת כהונה שלישית התמודד ג'יימס מול האופוזיציה החזקה במפלגה הרפובליקנית מצידו של וינטון בלאונט השלישי, שגם הוא היה שמרן, ומיליונר, שג'יימס תועד כשהוא התייחס אליו כאל "קוף שמן". הוא מתח ביקורת חריפה על הקשרים ההדוקים של ג'יימס עם הימין הנוצרי. ג'יימס מצידו נאבק במערכת בחירות מקדימות מרירה במפלגה הרפובליקנית והביס את בלאונט בסיבוב השני, אך נותר לו תקציב מועט ביותר למימון מערכת הבחירות הכללית. סגן המושל המכהן דון סיגלמן ניצח בקלות בבחירות המקדימות של הדמוקרטים על בסיס שאלה יחידה על ייסוד מפעל לוטו למימון מלגות לקולג'ים. ג'יימס התנגד לרעיון והובס בבחירות הכלליות של 1998 על ידי סיגלמן. הוא פרש לחייו הפרטיים, באומרו שהוא מעוניין לבלות יותר זמן עם ילדיו ונכדיו.
חיים אישיים

ג'יימס ורעייתו בובי חיים במיאמי, פלורידה. לזוג נולדו ארבעה ילדים: גרג, שנפטר בשנות ה-60 מסיסטיק פיברוזיס; טים, איש עסקים שהיה שלוש פעמים מועמד למשרת מושל אלבמה; פוב השלישי, עורך דין; ופטריק, שאותו תבעו הוריו ב-2015 באשמת הונאה לכאורה.