stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
משה קלירס
חייו

רבי משה נולד למאיר קלירס שהיה חוצב קברים בצפת ובעל משפחה ענייה. שם משפחתו מגיע מהעיירה קלייער שבבלארוס ממנה עלה סבו, ניסן גבריאל לארץ ישראל וקיבל את שמה. הוא נישא לבתו של רבי יהודה לייב קסטלניץ, מחשובי חסידות סלונים בטבריה, חתן אחיו של האדמו"ר הראשון של חסידות סלונים הרב אברהם וינברג, בעל "יסוד העבודה". בעקבות זאת עבר לגור בעיר ולימים אף הפך בעצמו לחסיד סלונים. על פי הזמנת האדמו"ר, הרב שמואל וינברג, שביקש שיהיה מלמד לבנו, נסע לשנים אחדות ללמוד תורה בסלונים. בשנת תר"ס הקים את ישיבת אור תורה על ציון רבי מאיר בעל הנס ועמד בראשה עד פטירתו. הוא נהג ללכת לישיבה ביום ראשון ולשהות בה עד יום חמישי ואז שב לביתו בין חומות העיר טבריה.
לאחר שנפטר הרב יחיאל מיכל היילפרין, בשנת ה'תרס"ט, נבחר לרב של הקהילה האשכנזית בטבריה. הוא לא הסכים לקבל מעמד רשמי מטעם שלטונות המנדט ואף דרש ברבים בעד הפרישה מהוועד הלאומי.
בראשית שנת תרע"ד הצטרף למסע הרבנים יחד עם הרב קוק ורבי יוסף חיים זוננפלד. וכך כתב בדברי היענותו להצטרף למסע זה, שנערך במושבות החקלאיות: ”זה מזמן העליתי במחשבתי כי אין אנו יוצאים ידי חובתנו כלפי אחים  אלה, כי יותר מאשר יש בהם מזידים, הם בעיקר שוגגים ויש להעלותם על דרך המלך – מלכו של עולם”.
בשנת תר"פ ניסה לתווך בין הרב קוק והרב יצחק ירוחם דיסקין אך מזכיריו של הרב דיסקין מנעו את הדבר.
במאורעות תרפ"ט נרצח אחד מבניו, חיים אלישע סמוך לצפת. בסוף ימיו חלה ובפקודת רופאיו עבר לגור בשכונת קריית שמואל.
בשנת תרצ"ג, חלה ושלח מכתב לרב אשר זאב ורנר ששהה בארצות הברית וביקשו כי יבוא לטבריה וייקח את תפקידו כרב העיר. באותה שנה הוצע הרב קלירס כמי שיעמוד בראשות העדה החרדית בירושלים, במקומו של הרב יוסף חיים זוננפלד (שנפטר בחודש אדר ב') . ההצעה לא יצאה לפועל מסיבות שונות.
אשתו הראשונה נפטרה ולהם היה בן אחד, אברהם מרדכי. הוא נישא בשנית לדבורה ונולדו להם שלושה בנים: חיים אלישע, מאיר (לימים מראשי חסידות סלאנים) וניסן. מצאצאיו: פרופ' אביעד הכהן, הרב אהרן הראל.
ספריו

טבור הארץ ה'תרס"ו - ספר על תולדות טבריה
תורת הארץ - על מצוות התלויות בארץ - (נחשב לאחד מספרי היסוד בתחום זה).
מורשת משה ה'תש"ל - שאלות ותשובות שיצאו לאור על ידי בניו
לקריאה נוספת

אהרן סורסקי, רבה של טבריה - הגאון האדיר רבי משה קלירס זצ"ל, "בית יעקב", גיליון 33, שבט תשכ"ב, עמוד 16, באתר היברובוקס; המשך בעמ' 17, באתר היברובוקס; סיום בעמ' 20, באתר היברובוקס
אהרן סורסקי, דמויות הוד - סדרה א' : עולי ובוני ארץ הקודש, הוצאת נצח, בני ברק תשכ"ז, פרק י'
אהרן סורסקי, מרביצי תורה מעולם החסידות חלק ד', בני-ברק תשמ"ז, עמ' ט'-ל"ז
עודד אבישר, ספר טבריה: עיר כינרות ויישובה בראי הדורות, הוצאת כתר, ירושלים תשל"ג, עמוד 310
א. חסיד, אור מופלא - כתבה נרחבת על דמותו של הרב קליערס, מוסף "המבשר התורני" של העיתון המבשר, כ"ג שבט תשע"ד, עמ' ד-ט
הערות שוליים

↑  לפי "לוח ארץ ישראל-שימושי וספרותי" שנערך על ידי אברהם משה לונץ שנה 19, לא היה באותן שנים רב ספרדי לעיר טבריה. במשך כשלושים שנה כיהן הרב אליהו ילוז כאב"ד טבריה עד לפטירתו בשנת תרפ"ט, ואף נזכר בספר "אלה מסעי" המובא במקור 3, שב-תרע"ד היו בטבריה כמה רבנים ואחד מהם הרב ילוז שהיה רבה של העדה הספרדית. לאחר פטירת הרב ילוז כיהן כאב"ד בטבריה רבי יעקב חי זריהן
↑  אתר ח"כ מאיר פרוש - השבוע לפני 80 שנה תצוה ס"ט
↑  ר' משה קליערס הצטרף אל המסע בכ"ה בחשוון כשהיו במושבה מרחביה - ראו בספר "אלה מסעי" הוצאת קול מבשר ה'תשס"א
↑  מצוטט במספר מקורות. ראו: שמואל אבידור, האיש נגד הזרם, ירושלים תשכ"ב, עמ' יז. אהרן סורסקי, מרביצי תורה מעולם החסידות, ד, עמ' כו.
↑  הרב יעקב משה חרל"פ, אגרות מרום, בית אל: יאיר חרל"פ, תשפ"א, עמ' 244
↑  דף לזכר חיים אלישע קליערס, ב"לעד" – אתר לזכר האזרחים חללי פעולות האיבה
↑  אשר זאב וורנר, טעם זקנים, ירושלים, תשט"ו, עמודים 8-10
↑  ראו: מוסף המבשר התורני של העיתון "המבשר", כ"ג שבט תשע"ד, עמ' ט
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007309664905171  GND: 129686581  ISNI: 0000 0000 6697 1150  LCCN: no2002043121  VIAF: 79544477   WorldCat (עם VIAF): 79544477 
הרב קלירס (במרכז), לצד הרב יעקב חי זריהן (מימין)
משה רונן

| --- | --- |

 לידה:  1953 (בן 71 בערך) 
 מדינה:  ישראל ישראל
 השכלה:  האוניברסיטה העברית בירושלים  אוניברסיטת תל אביב  אוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס 
 
משה רונן (רייניש) (נולד ב-1953 בתל אביב) הוא עיתונאי ומשפטן ישראלי. שימש חבר במערכת "ידיעות אחרונות" במשך שנים רבות, ואחרי שפרש מעבודתו בעיתון היה רכז תחום חופש העיתונות בארגון העיתונאים בישראל.
ביוגרפיה

רונן הוא בנו של המחנך והחלוץ אריה רייניש. למד משפטים באוניברסיטת תל אביב ובאוניברסיטה העברית בירושלים, ועיתונות באוניברסיטת מדינת קליפורניה בלוס אנג'לס.
היה חבר מערכת "ידיעות אחרונות" מאז תחילת 1975 ועד 2016. שימש כתב לעניינים משפטיים, כתב העיתון בלוס אנג'לס, עורך חדשות וכתב במגזין היומי "24 שעות".
עורך-דין משנת 1978.
לימד דיני תקשורת ואתיקה עיתונאית בבית-הספר לעיתונאות "כותרת", במכללה האקדמית ספיר, במכללה האקדמית בית ברל, בבית-הספר לאמנות "קמרה אובסקורה" וביחידה לעיתונאות ותקשורת של אוניברסיטת בר-אילן.
פרסם כתבות רבות, ידיעות ותחקירים. מהם ניתן למנות:
סדרת כתבות על אלימות משטרתית ("זרועו האלימה של החוק"), שעוררה הדים והביאה, בסופו של דבר, להוצאת חקירות השוטרים מידי המשטרה.
סדרת כתבות על נחיצותו של המשמר האזרחי.
תחקיר על הקלות הבלתי נסבלת של הוצאת צווי-חיפוש על ידי שופטים (בעקבות הפרסום התמנה השופט פרופ' דן ביין כוועדת-יחיד לבדיקת הנושא).
תחקיר על היעדר שיקול דעת שיפוטי ממשי בהוצאת צווים להאזנת-סתר.
תחקיר על הסיכוי העדיף של נאשמים המיוצגים על ידי עורכי-דין מסוימים לזכות בעיכוב ההליכים על ידי היועץ המשפטי לממשלה.
רונן שימש במשך שנים רבות נציג האיגוד הארצי של עיתונאי ישראל בוועדת החוקה, חוק ומשפט של הכנסת בדיונים על חקיקת חוקים הנוגעים לתקשורת. נאבק נגד חוקים המצמצמים את חופש הביטוי וחופש העיתונות ונגד חוקים המאפשרים הוצאת צווי איסור פרסום של מידע שיש בו עניין ציבורי. שותף לתיקון החוק בעניין "סוביודיצה" בשנת 2002.
משנת 2017 רונן הוא רכז חופש העיתונות בארגון העיתונאים בישראל.
ספריו

המשפט הפלילי, מדריך לדיני העונשין בישראל, מהדורה ראשונה הוצאת בורסי 1990, מהדורה שנייה הוצאת "ידיעות אחרונות" 2001, עם עו"ד ששי גז
אבות בעל כורחם, הוצאת "ידיעות אחרונות", 1992, עם עו"ד ד"ר שמואל בניאל
אתיקה עיתונאית, הוצאת "ידיעות אחרונות", 1998
תהומות ושחקים, (חייו של אל"ם (מיל) זאב לירון), הוצאת "ידיעות אחרונות", 2013
משפט ריגול, הוצאת סטימצקי, 2018
מתיאס גינטר

מתיאס לוקאס גינטר (בגרמנית: Matthias Lukas Ginter; נולד ב-19 בינואר 1994 בפרייבורג, גרמניה) הוא שחקן כדורגל גרמני שמשחק בפרייבורג ונבחרת גרמניה בעמדת הבלם.
קריירה

גינטר החל לשחק כדורגל ב-1998 בקבוצת SV מארס. ב-2005 עבר למחלקת הנוער של מועדון ספורט פרייבורג, איתה זכה בגביע הגרמני לנוער. בינואר 2012 הוא החל להתאמן עם הקבוצה הבוגרת בעקבות מכירות שחקנים בחלון העברות. ב-21 בינואר הוא נכנס כמחליף במשחקו הרשמי הראשון והבקיע שער ניצחון בדקה ה-88. גינטר הבקיע את השער בגיל 18 ביומיים ובכך הפך לכובש הצעיר ביותר בתולדות המועדון, לאחר שעקף את דניס אאוגו. יומיים לאחר המשחק, חתם גינטר על חוזה בקבוצה הראשונה.
ב-17 ביולי 2014 חתם בבורוסיה דורטמונד לחמש שנים עבור 10 מיליון יורו. ב-4 ביולי 2017 חתם בבורוסיה מנשנגלדבך לארבע שנים עבור 17 מיליון אירו. בהופעת הבכורה ב-6 באוגוסט כבש גם שער בכורה, בניצחון 0–4 על אאוגסבורג במחזור הפתיחה של עונת 2022/2023.
גינטר שיחק באופן קבוע בנבחרות הצעירות של נבחרת גרמניה, וב-5 במרץ 2014 ערך גינטר את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הבוגרת מול צ'ילה במשחק ידידות, הוא הפך לגרמני ה-900 שלובש את מדי הנבחרת. הוא נכלל בסגל גרמניה לטורניר מונדיאל 2014 בו זכתה הנבחרת הגרמנית.
נכלל בסגל נבחרת גרמניה לטורניר מונדיאל 2022.
זכיות ותארים

הגביע הגרמני לנוער: 2011
גביע העולם: 2014
אולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016): מדליית כסף
גביע הקונפדרציות: 2017
מדליית פריץ ואלטר לשחקן המצטיין (עד גיל 18): 2012
מדליית פריץ ואלטר לשחקן המצטיין (עד גיל 19): 2013
ניר חזות

ניר חזות (נולד ב-27 בנובמבר 1975) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת הקשר. חזות הוא מבין הכדורגלנים היחידים בליגת העל שעשו שירות קרבי ואף שירת כקצין בצבא הגנה לישראל.
קריירה

חזות נולד בבאר שבע והתחיל לשחק כדורגל המחלקת הנוער של הפועל באר שבע. כשהיה בן 17 שכל אחת אחיו דניאל ששירת במשטרת ישראל ונהרג בפיגוע בתלמי אלעזר. שנה לאחר מכן התגייס לגדוד שקד של חטיבת גבעתי, לאחר מכן עבר קורס מכים חי"ר וקורס קציני חי"ר.
לאחר שחרורו מצה"ל חזר להתאמן עם הפועל באר שבע ובני יהודה, אך מאחר שלא היה בכושר משחק לא הוחתם בליגת העל. בינואר 1998 חתם בהפועל ירוחם ובמהלך משחק אימון נגד הפועל באר שבע הרשים את המאמן גילי לנדאו, אך בעקבות הליכים בירוקרטים לא חתם. לבסוף חתם במכבי קריית גת במדיה שיחק שנתיים.
בקיץ 2000 חתם בעירוני ראשון לציון מליגת העל. במשחקו הראשון במועדון בישל בהפסד 1–3 להפועל חיפה. במחזור הרביעי כבש צמד בתיקו 2-2 נגד צפרירים חולון. בקיץ 2001 חתם בבית"ר ירושלים במדיה מיעט לשחק ובינואר של אותה עונה חזר לקדנציה שנייה בקריית גת. ב-16 בפברואר 2002 הורחק בתיקו 0-0 נגד מכבי תל אביב. שני מחזורים לאחר מכן כבש צמד בניצחון 0–4 נגד מכבי חיפה באצטדיון קריית אליעזר, הנחשב לניצחון הגדול בהיסטוריה של המועדון. למרות זאת, קריית גת ירדה לליגה הלאומית בסיום העונה.
בהמשך הקריירה שיחק בהפועל רעננה, מכבי באר שבע, הפועל ערד, הפועל מרחבים ומ.ס. דימונה. בקיץ 2020 פרש מכדורגל בגיל 45.
נונתאיזם

נונתאיזם (מאוית לעיתים גם נון-תאיזם, בתרגום ישיר "ללא אמונה תאיסטית") הוא מונח המקיף טווח רחב של גישות, לא דתיות ודתיות כאחד, המתאפיינות בדחיית הרעיון של אל פרסונלי.
לעיתים המונח נונתאיזם מהווה מעין חלופה למונח אתאיזם, הדבר תלוי בהגדרות השונות שמקבל כל אחד מהמונחים במסגרת השיח.
המונח נונתאיזם משמש גם אפולוגטים נוצריים-רפורמיים וכן תאולוגים ליברליים או נאו-תאיסטים.
השימוש הראשון במונח, נעשה כנראה בידי פעיל החילוניות האנגלי ג'ורג' הוליאוק (אנ') בשנת 1852.
גישות לא דתיות

הגישות הנונתאיסטיות העיקריות שניתן למנות הן אתאיזם, דאיזם, ונטורליזם מטאפיזי (לצורותיו השונות כגון מטריאליזם ופיזיקליזם), וכן פנתאיזם קלאסי. ניתן לראות גם באגנוסטיות, איגנוסטיות ואפתאיזם, לפחות בהגדרות מסוימות שלהן, גישות נונתאיסטיות, וכן גם בגישות שאינן בעלות אוריינטציה תאוסופית כגון הומניזם.
גישות דתיות

בעיקר בדתות המזרח, כגון טאואיזם, בודהיזם, הינדואיזם (ובזה גם הדת הוודית העתיקה), וג'ייניזם, ניתן למצוא זרמים דתיים או אסכולות חשיבה המתאפיינות באספקטים רוחניים (טרנסנדנטלית ואף מיסטיים ממש), שאינם משקפים או מעוגנים בקונספט אלוהי מסוים. גם בדתות שמקורן בעת המודרנית ניתן למצוא מאפיינים מטאפיזיים או טרנסנדנטאליים נונתאיסטיים, למשל, באוניברסליזם יוניטריאני, יהדות הומניסטית, התנועה הראלית, והתנועה האתית (Ethical Movement).
ראו גם

אפיסטמולוגיה
אונטולוגיה
תאיזם
ביקורת האתאיזם
הערות שוליים

↑  "The Reasoner", New Series, No. VIII. 115
| אי-דת |
| --- | --- | --- |
| אתאיזם | אתאיזם מדיני • אתאיזם שלילי וחיובי • אתאיזם אגנוסטי • אתאיזם יהודי • אנטי-תאיזם • דמוגרפיה |  |
| אגנוסטיות | תאיזם אגנוסטי • אתאיזם אגנוסטי |  |
| נונתאיזם | אנטי-תאיזם • הומניזם חילוני • אפתאיזם • פוסט-תאיזם • דאיזם • אנטי-דתיוּת |  |
| דת פארודית | מפלצת הספגטי המעופפת • החד-קרן הוורודה הבלתי נראית • יום חמישי האחרון • קנקן התה של ראסל |  |
רשימת מדינות לפי אי-דת
ערך זה הוא קצרמרבנושא פילוסופיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
משחק על זמן

| --- | --- |

כרזת הסרט באנגלית
 בימוי:  פיטר היימס 
 הופק בידי:  האוורד באלדווין 
 תסריט:  ג'ין קווינטאנו 
 עריכה:  סטיבן קמפר 
 שחקנים ראשיים:  ז'אן-קלוד ואן דאם Jay Caufield Brian Delate קית' מקניל מייקל גסטון Luc Robitaille Tommy Lafitte אודרה לינדלי רוס מלינגר פאוורס בות' Dorian Harewood ריימונד ג'יי. בארי Whittni Wright Faith Minton 
 מוזיקה:  ג'ון דבני 
 צילום:  פיטר היימס 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  סרטי יוניברסל 
 חברה מפיצה:  UIP Duna, נטפליקס 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  22 בדצמבר 1995 
 משך הקרנה:  106 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט פעולה 
 הכנסות באתר מוג'ו:   suddendeath
 דף הסרט ב־IMDb
 
משחק על זמן (באנגלית: Sudden Death) הוא סרט פעולה אמריקאי בכיכובו של ז'אן-קלוד ואן דאם. הסרט יצא לאקרנים בארצות הברית ב-22 בדצמבר 1995.
הסרט נעשה בתקציב של 35 מיליון דולר והכניס כ-64 מיליון דולר. הביקורות על הסרט בזמן אמת היו ביקורות מעורבות עד שליליות, אך ביקורות רטרוספקטיביות היו חיוביות בהרבה וכיום הסרט נחשב בעיני רבים לאחד מהטובים יותר של ואן דאם.
עלילה

דארן מקורד (ז'אן קלוד ואן-דאם) הוא כבאי בשירות הכבאות של פיטסבורג, שסבל ממשבר אישי אחרי שלא הצליח להציל ילדה צעירה משריפה. שנתיים לאחר האירוע מקורד הוא קצין כיבוי באולם הוקי.
בזמן שהיה במשחק 7 של גמר "גביע סטנלי" בין פיטסבורג ושיקגו עם בתו אמילי ובנו טיילר, הוא מגלה פעולת טרור שמתקיימת באולם. כנופיה של טרוריסטים צמאי דם בראשות עובד ממשל ארצות הברית לשעבר יהושע פוס מחזיקה בסגן נשיא ארצות הברית וכמה אישים חשובים נוספים כבני ערובה בתא הכבוד המפואר.
פוס מילכד את כל האולם בחומרי נפץ ומתכנן לפוצץ אותו בסוף המשחק אחרי שהעבירו לו מאות מיליוני דולר לכמה חשבונות. דארן חייב לא רק לעצור את פוס, אלא גם להציל את בנו ובתו בו-זמנית.
דארן נמשך לתוך העלילה כאשר ביתו אמילי נחטפת על ידי קרלה, האישה היחידה מבין החוטפים כשהתחפשה לקמע הקבוצה. קרלה לוקחת את אמילי לתא הכבוד להיות יחד עם שאר בני הערובה העומדים לצאת להורג. דארן מגיע למשרדי ההנהלה ומוצא טלפון, שבה הוא מקושר עם סוכן השירות החשאי מתיו הולמרק, שמייעץ לו לא לעשות כלום בזמן הסוכנים לוקחים אחריות. הוא מסרב בכעס, ואמר כי יתמודד עם זה בעצמו.
השירות החשאי ומשטרת פיטסבורג מקיפים את האולם. בינתיים דארן מצליח למצוא כמה מן הפצצות ולנטרל אותן, בזמן שפוס הורג כמה בני ערובה לאחר סיום השליש השני במשחק. הסוכן הולמרק מצליח לבסוף לעשות את דרכו לתוך האולם ונפגש עם דארן, אשר מסביר לו איפה לדעתו נמצאים שאר הפצצות ככל הנראה. לאחר מכן הולמרק מגלה לדארן שהוא נמצא בברית עם פוס, ומנסה לחטוף את דארן, אבל נכשל. הולמרק מגלה את ה"אני" האמיתי של דארן, ודארן שורף את הולמרק חי. דארן משתמש בטלפון של הולמרק כדי לדבר עם פוס, אשר מתגרה בו עם הידיעה שהוא מחזיק בשבי בביתו.
ככל שהזמן אוזל דארן מצליח לנטרל עוד פצצות, אך הוא מואט באופן משמעותי על ידי עימותים עם אנשיו של פוס. בשלב מסוים, דארן חייב להעמיד פני שוער פיטסבורג על מנת לברוח מהבריונים, ובסופו של דבר מציל בהצלחה זריקה. השליש השלשי הולך ונגמר, וכשפיטסבורג בפיגור שער אחד הם מצליחים להבקיע ולהשוות בשנייה האחרונה, לקבוע הארכה ולהאריך את המשחק, עד שהגול הבא נכבש. דארן מחליט שלא נותר מספיק זמן למצוא את כל הפצצות שנותרו, ומטפס לגג האולם. הוא מתקדם לתא הכבוד מלמעלה, ובכוחותיו הנותרים מצליח להציל את ביתו אמילי ושאר בני הערובה, בהם גם סגן נשיא ארצות הברית.
בינתיים, פוס מצליח לברוח ולהתערבב עם הבלאגן שפורץ על ידי אחד מאנשיו של פוס שנופל מהגג על לוח התוצאות ופוצץ אותו. לפוס נשארה פצצה אחת, שמציפה חלק מן האולם. פוס לוקח מחדש את אמילי כשהיא מזהה אותו. הם עולים לכיוון החלק העליון של האולם, שם מחכה לפוס מסוק להרים אותו. דארן מתערב ומציל את ביתו. פוס בורח, דארן יורה ופוצע את הטייס דרך הרצפה, ופוס נהרג כשהמסוק נופל לתוך האולם ומתפוצץ בהתנגשות על משטח הקרח.
דארן נלקח לאמבולנס, בזמן שבנו וביתו מספרים לפרמדיקים על כמה שאביהם גיבור. דארן מרוצה ומוכנס לתוך האמבולנס וכך הסרט מסתיים.
משה רום

משה רום (13 באוקטובר 1938 – 17 במאי 2007) היה ראש עיריית חולון הרביעי (ראש העיר הנבחר השלישי).
ביוגרפיה

רום נולד בחולון להורים מעולי העלייה החמישית. שירת בצה"ל בפיקוד ההדרכה והשתתף כאיש מילואים במלחמת ששת הימים. הוא למד משפטים, הוסמך כעורך דין ושימש כתובע צבאי. אחר כך הקים משרד עצמאי ועסק בתחום הפלילי. בין השאר ייצג את רוצחי עמוס אוריון ואת יחזקאל אסלן.
נבחר כחבר במועצת העיר חולון מטעם המפלגה הליברלית הישראלית והליכוד והיה יושב ראש האופוזיציה בה. במאי 1988 נבחר כמועמד הליכוד לראשות עיריית חולון, לאחר מתיחות רבה בסניף הליכוד בעיר ומול מועמד חרות, אורי אלמוג שלבסוף הוצב במקום השני.
בבחירות לרשויות המקומיות שנערכו ב-28 בפברואר 1989 זכה רום ונבחר לראש עיריית חולון. במקביל היה גם סגן יושב ראש מרכז השלטון המקומי בישראל. לאחר הבחירות לא הצליח להקים קואליציה עירונית יציבה. באפריל 1990 הצליח לשכנע שישה מנציגי המערך להצטרף לקואליציה תמורת תפקידים שונים בעירייה כולל מינוי 4 סגני ראש עיר, למרות שלפי הכללים מותר היה למנות רק 3 בחולון.
לאחר הבחירות העירוניות של שנת 1993, בהן ניצח מוטי ששון, חזר רום לפעילותו כעורך דין. בבחירות לרשויות המקומיות בשנת 2003 התמודד שוב על ראשות העירייה. רום הפסיד שוב למוטי ששון ורשימתו הייתה היחידה שלא עברה את אחוז החסימה.
רום נפטר ב-2007.
הערות שוליים

↑  אבי בטלהיים, פרקליט "תאומי הכספת"" מבקש לשחררם בערבות, מעריב, 1 בספטמבר 1976
↑  חשוד בהברחת סרטים פורנוגרפיים, דבר, 12 בספטמבר 1973
↑  נדחתה בקשת שיחדור בערבות של ישראל דנור, דבר, 13 בפברואר 1981
↑  יחזקאל אסלן שנעצר כחשוד ברצח טטי שוחרר בערבות, מעריב, 5 בדצמבר 1976
↑  בן כספית, ערד משה רום: מועמד הליכוד לעירית חולון, מעריב, 13 במאי 1988
↑  בן כספית, משה רום: ננקה את העיר, מעריב, 1 במרץ 1989
↑  שום דבר לא זז, מעריב, 4 בספטמבר 1989
↑  שלא כדרך הטבע, מעריב, 6 באפריל 1990
↑  בג"ץ: אין למנות בחולון סגן ראש עיר רביעי, מעריב, 26 באפריל 1990
↑  מאום אל-פחם ועד תל אביב: רשימת המועמדים והרשימות ב-56 ערים (ומועצה מקומית אחת), באתר הארץ, 27 באוקטובר 2003
↑  מערכת וואלה! NEWS‏, ראש עיירית חולון הקודם משה רום נפטר הלילה, באתר וואלה, 19 במאי 2007
מתיאס אנאר

| --- | --- |

 לידה:  11 בינואר 1972 (בן 52) ניור, דה-סוור, צרפת 
 מדינה:  צרפת 
 מקום לימודים:  המכון הלאומי לשפות ותרבויות המזרח, בית ספר הלובר 
 שפות היצירה:  צרפתית, ערבית 
 יצירות בולטות:  Tell Them of Battles, Kings, and Elephants 
 פרסים והוקרה:  פרס גונקור של הגימנסיות (2010)  פרס הספרות של לייפציג (2017)  קצין מסדר האמנויות והספרות (10 בפברואר 2016)  פרס קנדיד (2008)  פרס גונקור (2015)  ספר השנה של פרנס אינטר (2009)  Prix Décembre (2008)  בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 חתימה:   
 
מתיאס אֶנאר (בצרפתית: Mathias Énard;‏ נולד ב-11 בינואר 1972) הוא סופר ומתרגם צרפתי זוכה פרס גונקור.
ביוגרפיה

אנאר הוא יליד ניור שבמערב צרפת, בוגר לימודי ערבית ופרסית ב-INALCO, המכון הלאומי הצרפתי ללימודי שפות ותרבויות המזרח. לאחר סיום לימודיו התיישב בברצלונה, שם הוא מלמד ערבית באוניברסיטה.
יצירתו

אנאר תרגם שתי יצירות, אחת מערבית ואחת מפרסית, וחיבר עשרה ספרי פרוזה. בשנת 2010 זכה בפרס גונקור לספרות לגיל תיכון על הנובלה Parle-leur de batailles, de rois et d'éléphants (מילולית: "דבר איתם על קרבות, על מלכים ועל פילים").
ספרו האחרון, Boussole (מילולית: "מצפן"), זכה בפרס גונקור לשנת 2015.
בנוסף לשני אלה זכה במספר פרסים נוספים בעולם הפרנקופוני, כגון פרס אדמה דה לה רושפוקו, פרס דצמבר, פרס קנדיד, ואחרים.
ספריו שתורגמו לעברית

האזור (Zone), תרגם משה רון, הוצאת חרגול בשיתוף עם עובד, 2013
רחוב הגנבים, תרגם משה רון, הספריה לעם, עם עובד, 2019
מצפן, תרגם משה רון, הוצאת חרגול, 2021
הערות שוליים

↑  גילי איזיקוביץ, פרס גונקור לספרות יוענק לסופר מתיאס אנאר, באתר הארץ, 3 בנובמבר 2015
↑   אלי אליהו, מתיאס אנאר עולה על הרכבת לגיהנום, באתר הארץ, 11 בינואר 2014
↑   רות אלמוג, החיים האמיתיים עדיין לא התחילו, הם תמיד נדחים למועד מאוחר יותר, באתר הארץ, 8 במאי 2019
↑   רות אלמוג, לקרוא, ללמוד, לחלום ובעיקר לנסוע, באתר הארץ, 16 באוגוסט 2021
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007289310605171  PLWABN: 9810583591905606  BIBSYS: 8076879  BNE: XX1700143  BnF: cb14483324m (data)  CANTIC: a11549373  CiNii: DA17427087  GND: 13652236X  ICCU: LO1V350511  ISNI: 0000 0001 1560 2459  LCCN: nr2004009865  LNB: 000226434  NDL: 001120548  NKC: xx0146587  NLA: 52103443  NLK: KAC202251201  NSK: 000591320  NTA: 314850880  RERO: 02-A009418842  SUDOC: 077658558  Trove: 1511555  VIAF: 12532729   WorldCat (עם VIAF): 12532729 
ערך זה הוא קצרמרבנושא סופרים ובנושא צרפתים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מתיאס אלמיידה

מתיאס חסוס אלמיידה (בספרדית: Matías Jesús Almeyda; נולד ב-21 בדצמבר 1973 באזול שבארגנטינה) הוא כדורגלן עבר ארגנטינאי ששיחק בעמדת הקשר האחורי ומאמן קבוצת א.א.ק. אתונה בהווה. כשחקן הוא מזוהה יותר מכל עם קבוצת ריבר פלייט, בה החל וסיים את הקריירה ואותה אימן.
קריירה כשחקן

אלמיידה החל את הקריירה בקבוצת הנוער של ריבר פלייט, וערך את הופעת הבכורה במדי הקבוצה הבוגרת ב-22 בפברואר 1992. הוא שיחק שם עד 1996, וזכה בשלוש אליפויות ופעם אחת בגביע ליברטדורס.
ב-1996 עבר לסביליה, אך בסיום עונתו הראשונה הקבוצה ירדה ליגה והוא עזב ללאציו. הוא שיחק עבור לאציו במשך שלוש עונות, בהן הפך לאחד מחביבי האוהדים בין השאר לאחר השער שהבקיע מול ג'אנלואיג'י בופון ממרחק 35 יארד, ויכולתו שסייעה לקבוצה לזכות בדאבל של אליפות וקופה איטליה בשנת 2000, ובגביע המחזיקות ב-1999. הוא נבחר לשחקן העונה של סרייה א' בעונת 1997/1998.
בקיץ 2002 הוא הועבר לפארמה תמורת ורטיסלב גרשקו. בשתי עונותיו בפארמה הוא לא היה שחקן הרכב קבוע, ובקיץ 2004 עזב לברשה בהעברה חופשית. בשנה שלאחר מכן הוא הסכים לחזור לארגנטינה ולשחק עבור קילמס אתלטיקו קלוב בגביע ליברטדורס. הוא הודיע על פרישתו מכדורגל לאחר שהקבוצה הודחה מהטורניר.
לאחר שנה וחצי מחוץ לכדורגל, בה ייצג את ארגנטינה בטורניר ראווה בינלאומי לצידו של דייגו מראדונה ונטל חלק בגביע העולם בכדורגל אולמות בספרד, הוא החליט לחזור לשחק. ב-26 במאי 2007 הוא חתם במועדון לין אוסלו מליגת העל הנורווגית, וערך את הופעת הבכורה ב-13 במאי לאחר שעלה כמחליף. אלמיידה הרבה לשחק בקבוצת המילואים ובגביע הנורווגי, אך שותף רק במשחק ליגה אחד נוסף, גם כן כמחליף. ב-26 במאי 2007 הוא הגיע לסיכום עם הנהלת הקבוצה על ביטול החוזה, ופרש בשני ממשחק פעיל.
ב-19 בפברואר 2009 חזר אלמיידה לשחק, וחתם במועדון הארגנטינאי פניקס, המשחק בליגה השלישית. ב-19 באוגוסט 2009 דווח כי אלמיידה חתם על חוזה בריבר פלייט, בה ישתף פעולה עם מרסלו גז'ארדו ואריאל אורטגה, לאחר 13 שנים של משחק מחוץ לארגנטינה.
אלמיידה שיחק בנבחרת ארגנטינה במשך תשע שנים, שבמהלכן נטל חלק באולימפיאדת אטלנטה (זכייה במדליית הכסף), מונדיאל 1998 ומונדיאל 2002.
קריירה כמאמן

בתאריך ב-28 ביוני 2011, מונה למאמן הקבוצה לאחר שפרש ממשחק פעיל ובכך קיבל על עצמו את המשימה להחזיר את המועדון לליגה הבכירה בארגנטינה.
בנובמבר 2012 פוטר אלמיידה מאימון ריבר פלייט.
בשנת 2013 מונה למאמן באנפילד. בשנת 2015 התפטר מתפקידו. באותה שנה מונה למאמן קבוצת גוודלחרה.
ב-20 במאי 2022 מונה למאמנה של א.א.ק. אתונה מהליגה היוונית.
תארים

ריבר פלייט
אליפות ארגנטינה: 3 (אפרטורה 1993, אפרטורה 1994, אפרטורה 1996)
גביע ליברטדורס: 1 (1996)
לאציו
גביע המחזיקות: 1 (1998/1999)
גביע איטלקי: 2 (1997/1998, 1999/2000)
הסופר קאפ האיטלקי: 1 (1998)
אליפות איטליה: 1 (1999/2000)
הסופר קאפ האירופי: 1 (1999)
ארגנטינה האולימפית
מדליית כסף - אולימפיאדת אטלנטה (1996)
ריבר פלייט
ליגת המשנה הארגנטינאית: 1 (2011/12)
באנפילד
ליגת המשנה הארגנטינאית: 1 (2013/14)
גוודלחרה
ליגת האלופות של CONCACAF: ‏1 (2018)
ליגת העל המקסיקנית: 1 (קלאוסורה 2017)
הגביע המקסיקני: 2 (אפרטורה 2015, קלאוסורה 2017)
הסופר קאפ המקסיקני: 1 (2015/16)
הערות שוליים

↑  ynet, ynet - ספורט - ריבר פלייט: לופס התפטר, מתיאס אלמיידה יאמן, באתר ynet, 28 ביוני 2011
| נבחרת ארגנטינה – אולימפיאדת אטלנטה 1996 (מדליית כסף) |
| --- | --- | --- |
|  1 קבאז'רו •  2 אז'אלה •  3 צ'אמוט •  4 זאנטי •  5 אלמיידה •  6 סנסיני •  7 ק. לופס •  8 סימאונה •  9 קרספו •  10 אורטגה •   11 דלגאדו •  12 מוראלס • 13 בוסיו •  14 פאס • 15 בסדאס • 16 פינדה • 17 ג. לופס • 18 גז'ארדו • מאמן: פסארלה |  1 קבאז'רו •  2 אז'אלה •  3 צ'אמוט •  4 זאנטי •  5 אלמיידה •  6 סנסיני •  7 ק. לופס •  8 סימאונה •  9 קרספו •  10 אורטגה •   11 דלגאדו •  12 מוראלס • 13 בוסיו •  14 פאס • 15 בסדאס • 16 פינדה • 17 ג. לופס • 18 גז'ארדו • מאמן: פסארלה | ארגנטינה |
| נבחרת ארגנטינה – מונדיאל 1998 |
| --- | --- | --- |
|  1 רואה •  2 אז'אלה •  3 צ'אמוט •  4 פינדה •  5 אלמיידה •  6 סנסיני •  7 ק. לופס •  8 סימאונה •  9 בטיסטוטה •  10 אורטגה •   11 ורון •  12 בורגוס • 13 פאס •  14 ויוואס • 15 אסטרדה • 16 ברטי • 17 קבאז'רו • 18 באלבו • 19 קרספו • 20 גז'ארדו • 21 דלגאדו • 22 זנטי • מאמן: פסארלה |  1 רואה •  2 אז'אלה •  3 צ'אמוט •  4 פינדה •  5 אלמיידה •  6 סנסיני •  7 ק. לופס •  8 סימאונה •  9 בטיסטוטה •  10 אורטגה •   11 ורון •  12 בורגוס • 13 פאס •  14 ויוואס • 15 אסטרדה • 16 ברטי • 17 קבאז'רו • 18 באלבו • 19 קרספו • 20 גז'ארדו • 21 דלגאדו • 22 זנטי • מאמן: פסארלה | ארגנטינה |
| נבחרת ארגנטינה – מונדיאל 2002 |
| --- | --- | --- |
|  1 בורגוס •  2 אז'אלה •  3 סורין •  4 פוצ'טינו •  5 אלמיידה •  6 סמואל •  7 ק. לופס •  8 זנטי •  9 בטיסטוטה •  10 אורטגה •   11 ורון •  12 קבאז'רו • 13 פלסנטה •  14 סימאונה • 15 אוסאין • 16 איימר • 17 ג. לופס • 18 קילי גונסאלס • 19 קרספו • 20 גז'ארדו • 21 קאניג'ה • 22 צ'אמוט • 23 בונאנו • מאמן: ביילסה |  1 בורגוס •  2 אז'אלה •  3 סורין •  4 פוצ'טינו •  5 אלמיידה •  6 סמואל •  7 ק. לופס •  8 זנטי •  9 בטיסטוטה •  10 אורטגה •   11 ורון •  12 קבאז'רו • 13 פלסנטה •  14 סימאונה • 15 אוסאין • 16 איימר • 17 ג. לופס • 18 קילי גונסאלס • 19 קרספו • 20 גז'ארדו • 21 קאניג'ה • 22 צ'אמוט • 23 בונאנו • מאמן: ביילסה | ארגנטינה |
מסע המושבות

הרב קוק, יוזם מסע הרבנים
הרב זוננפלד, עמד בראש מסע הרבנים יחד עם הרב קוק
"מסע המושבות" או "מסע הרבנים" הוא כינוי למסע שערכה קבוצת רבנים ביישובים החדשים בצפון הארץ: המושבות והקבוצות אשר הוקמו בארץ ישראל על ידי אנשי העליות הראשונות, משנת תרמ"ב 1882.
המסע נערך בשנת תרע"ד 1913 על ידי עשרה רבנים ובראשם הרב אברהם יצחק הכהן קוק והרב יוסף חיים זוננפלד. במהלך המסע, שנערך ביוזמת הרב קוק שכיהן אז כרבן של "יפו והמושבות", ביקרו הרבנים בעשרים ושישה יישובים בצפון הארץ, במשך כחודש ימים. מסעות דומים נערכו גם ב-1923 ו-1927.