stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
לואי ז'ולייה
המסע אל המיסיסיפי

ג'ולייט נשלח על ידי מושל צרפת החדשה ז'אן טלון על מנת לגלות את היובלים העליונים של נהר המיסיסיפי עבור הצרפתים, והגיע לשם ב-8 בדצמבר 1672, כשהוא נושא עליו הוראות לז'ק מארקט מטעם רשויות הישועים שיתלווה אליו.
ב-17 במאי 1673 יצאו השניים מסנט איגנס. השניים היו מצוידים בשתי סירות קנו וחמישה שייטים ממוצא מעורב. הם שטו על ימת מישיגן עד לגרין ביי ומשם שטו בסמוך לפתחו של נהר פוקס. משם הובילו את הסירות דרך היבשה כשלושה קילומטרים באזורי ביצות ומישור לנהר ויסקונסין. בנקודה זו בנו הצרפתים בשלב מאוחר יותר את עיירת המסחר פורטז' - פתח הנהר. מארקט וז'ולייה המשיכו לאורך הנהר וב-17 ביוני הגיעו אל נהר המיסיסיפי בסמוך למקום בו שוכנת כיום פריירי דה שייאן.
המשלחת המשיכה עד פתחו של נהר ארקנסו, מרחק של כ-700 קילומטרים בלבד ממפרץ מקסיקו ושם בחרו לשוב. בשלב זה פגשו השניים מספר שבטים אשר החזיקו בסחורות אירופיות והם חששו כי במוקדם או במאוחר ייפגשו במגלי ארצות או מתיישבים מספרד. הם שטו על הנהר בחזרה עד לנהר אילינוי אשר היה, כפי שלמדו מהילידים המקומיים, נתיב קצר יותר בחזרה לימת מישיגן. הם שבו אל האגם בנקודה הקרובה לשיקגו של ימינו דרך פורטז' שיקגו. בספטמבר חנה מארקט, שחלה בדיזנטריה במהלך המסע, במיסיון סנט פרנסיסקו חאווייר, הממוקם בגרין ביי של ימינו, בעוד ז'ולייה המשיך לקוויבק לבשר על תגליותיהם.
מארקט ומשלחתו חזרו לטריטוריית אילינוי בשלהי 1674 והיו לאירופאים הראשונים שחנו באזור שלימים יהפוך לעיר שיקגו. המשלחת זכתה לחסות מטעם קונפדרציית אילינוי אשר ליוו אותם במסעם והזינו אותם במאכלים מקומיים.
שנותיו המאוחרות

לאחר חקירת המיסיסיפי, המשיך ז'ולייה לעסוק בחקירת ובמיפוי אזורים לא מוכרים. ב-1679, הוא ביקר במפרץ הדסון וקיבל קרקע במתנה על האי אנטיקוסטי ב-1680, שם עסק בדיג. הוא חקר את חופי לברדור ב-1694, ובזה אחר זה היה לנווט המלכותי של הסנט לורנס והמומחה למיפוי המים בקוויבק.
במאי 1700, עזב ז'ולייה את האי אנטיקוסטי, ומניחים כי נפטר - אף על פי שמעולם לא נמצאה גופתו ומקום ותאריך פטירתו נותרו לא ידועים. מספר אנשים טענו כי הוא נפטר ב-15 בספטמבר 1700.
תרומתו ההיסטורית ומורשתו

משמעותו ההיסטורית של המסע הייתה בכך שלראשונה נקט השלטון הצרפתי הצעד רציני ושיטתי על מנת לחקור ולתעד את הגאוגרפיה של השטחים ממערב לאגמים הגדולים. סוחרי פרוות צרפתיים היו שם קודם, אך איש לא פתח שם בסקירה ממשית של האזורים הללו.
ברור שמציאת היובלים העליונים של המיסיסיפי הייתה דבר חשוב, אבל חשוב עוד יותר היה לסקור סקירה ממצה של האזור. זו הסיבה שבעטיה היה ז'ולייה איש מפתח חשוב במשלחת. הוא היה איש יערות מנוסה, אך עם זאת הבין גם בקרטוגרפיה. גם מארקט היה חילק חיוני כי דיבר באופן שוטף שש שפות ילידיות. יחד הם היוו צוות טוב.
חשיבות גילוי המיסיסיפי על ידי ז'ולייה ומארקט הועמדה בסימן שאלה, וייתכן שאת המיסיסיפי התחתון כבר גילו ארננדו דה סוטו ופייר רדיסון לפניהם, אבל אין ספק שהם היו הראשונים שירדו לאורך כל הנהר וסקרו אותו למשעי.
שמו של ז'ולייה מונצח כצפוי בעיקר במערב התיכון של ארצות הברית ובאזור קוויבק הקנדי; שלוש ערים באילינוי, מונטנה וקוויבק, מכללה באילינוי ומספר תיכונים בצפון אמריקה קרויים על שמו.
הערות שוליים

↑  Speake, Jennifer, "Literature of Travel and Exploration: an Encyclopedia", Taylor & Francis, 2003, עמ' 771.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007439632105171  BNE: XX1379500  BnF: cb153757270 (data)  GND: 136872735  ISNI: 0000 0000 7371 4558  LCCN: n50054922  NTA: 120351870  SNAC: w67h1ssc  SUDOC: 075508729  VIAF: 327148995745659750445   WorldCat (עם VIAF): 327148995745659750445
כיפת השלשלת

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  מונומנט
 מיקום:   ירושלים
 מדינה:  ישראל ישראל
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  שלהי המאה ה-7 – הווה
 סגנון אדריכלי:  אדריכלות אומיית
 
 קואורדינטות:  31°46′41″N 35°14′09″E﻿ / ﻿31.778055555556°N 35.235816666667°E﻿ / 31.778055555556; 35.235816666667
 he
 
מפת הר הבית. כיפת השלשלת ממזרח לכיפת הסלע
כיפת השלשלת (בערבית: قبة السلسلة קֻבָּת (אל)סִלְסִלַה – כיפת השלשלת או محكمة داود מָחְכַּמַת דּאוּד – בית המשפט של דוד) היא מבנה שניצב במרכז הר הבית, מעט מזרחית לכיפת הסלע, בנייתה מיוחסת על ידי מרבית המקורות ההיסטוריים והחוקרים המודרניים לעבד אל-מלכ, שמלך בין השנים 685-705.
המבנה בסגנון האדריכלות האומיית, מהקדומים ביותר שעל הר הבית, הוא מבנה קונצנטרי המורכב משני חלקים:
המבנה הפנימי מורכב מכיפה שקוטרה 5.5 מטר, הנסמכת על גבי תוף משושה העשוי מפנדנטיבים ומתחת לכל אחד מקודקודיו - עמוד. המבנה החיצוני עשוי מצולע בעל 11 פאות ובקוטר 14 מ'. במקורו היה המבנה פתוח לגמרי, ללא כל קירות בינות לעמודים, אולם בתקופה מאוחרת יותר נסתמה אחת הצלעות החיצוניות ונהפכה למחראב. העמודים וכותרותיהם כולם נמצאים בשימוש משני. חלקיו הפנימיים של המבנה היו מצופים בפסיפסי זכוכית עד התקופה העות'מאנית, אז הוחלפו באריחי קרמיקה.
בתקופה הצלבנית הפך המבנה לקפלה על שם "יעקב הקטן". בזמן כלשהו לאחר התקופה הצלבנית נבנה המחראב, שצופה בשיש על ידי ביברס. ייתכן שיש לייחס לו את פסיפסי הזכוכית, אם כי אלה עשויים להיות אף מוקדמים יותר.
בתקופה העות'מאנית צופו החלקים הפנימיים באריחי קרמיקה.
בשנים 6–1975 עברה הכיפה שיפוצים בחסות הווקף, במהלכו נחשפו חלקים שהיו בלתי ידועים עד אז ואששו את הדעה כי צורתו של המבנה לא השתנתה מהותית מעת בנייתו. רבים מהשיפוצים המאוחרים הוסרו כדי לחשוף ולאפשר שחזור מראהו המקורי של המבנה.
תפקיד המבנה

הסיבה לבניית המבנה אינה ברורה. המקורות ההיסטוריים (גאוגרפים ערביים וספרות המסעות) מציעים מספר סיבות, ואף החוקרים המודרניים חלוקים ביניהם בנושא.
מספר מקורות מספרים על מסורת לפיה במקום זה עמד בית המשפט של דוד המלך שם הייתה תלויה שלשלת שדובר שקר לא יכל לאחוז בה, מאחר ששמה בערבית הוא "כיפת בית דינו של דוד". לדעת קונרד שיק מסורת זו טועה לגבי מקום ישיבת הסנהדרין בתקופת בית שני (בלשכת הגזית בבית המקדש), כיוון שזה נמצא ליד שער ניקנור.
במספר מקורות מתוארת הכיפה כבית אוצר. אולם, למרות הדמיון החיצוני החלקילבתי אוצרות אומאיים אחרים, (כגון בית האוצר שבדמשק), ברור שקשה לדמיין בית אוצר שנבנה ללא קירות. יתירה מזאת, מקור מן המאה ה-11 המתאר את מתחם הר הבית מונה את כיפת השלשלת ואת בית האוצר כשני מבנים נפרדים.
במקורות אחרים מתוארת הכיפה כמודל ששימש בעת בניית כיפת הסלע. אולם גם בהנחה זו יש מספר קשיים:
אם מטרת הכיפה הייתה לסייע בעת הקמת כיפת הסלע, מדוע נבנתה בקרבה כל כך גדולה, עד שהיא עשויה להפריע למלאכת הבנייה, ומדוע לא פורקה עם סיום הבנייה?
כיפת הסלע מורכבת משלושה חלקים - מעגל ושני מתומנים, בעוד כיפת השלשלת מורכבת משני חלקים שאינם דומים לכיפת הסלע.
הבדל בולט הוא חיסרון הקירות החיצוניים.
דעה רביעית, שאינה מופיעה במקורות ההיסטוריים, הוצעה על ידי מרים רוזן-איילון; רוזן-איילון שמה לב לעובדה כי כיפת השלשלת ניצבת בדיוק במרכז הר הבית. רוזן איילון אף זיהתה בקצהו של הציר דרום-צפון את מה שלדעתה הוא מיקומו של המחראב המקורי של מסגד אל-אקצא, ולפיכך כיפת השלשלת שימשה במשמעות דתית-סמלית, אולי מעין אומפאלוס.
לפי דעה חמישית, מיקום הכיפה ויחסה לכיפת הסלע מציב אפשרות שהכיפה הייתה מקום מושבו של הכוהן הגדול בתקופה בה היה קיים בית המקדש, זה החדר שבו עמד ארון הברית, במרחק מדויק מאבן השתייה. לפי דעה זו, בעת הקמת המתחם או שיפוצו, היהודים שחיו בעיר ביקשו לציין את המיקום ולכן נבנתה כיפה זו.
דעה שישית סוברת שכיפת השלשלת מסמנת את מקום מזבח העולה, מכיוון שהמבנה נמצא במרחק לא גדול ממזרח לכיפת הסלע, שעל פי המסורת נמצאת על מקום ההיכל. בדעה זו מחזיק מכון המקדש.
מראה מדרום
המחראב
הכיפה הפנימית
מראה מתוך המבנה
מראה מתוך המבנה
מראה מתוך המבנה
מרכז הכיפה, מרצפות אבן מפוארות
הפסיפס המכסה את המבנה מבחוץ
לקריאה נוספת

מרים רוזן-איילון, ‏מקור קדום על בניית כיפת השלשלת בהר-הבית, קתדרה 11, אפריל 1979
Myriam Rosen-Ayalon, Early Islamic monuments of al-Haram al-Sharif, The Hebrew University of Jerusalem, 1989, pp. 25-29
הערות שוליים

↑  יוצא מהכלל בולט הוא אולג גרבר הטוען כי היה זה יכול להיות כל אחד מהח'ליפים האומאיים, ורומז לכך שייתכן שהבניין אף מאוחר יותר;

Oleg Grabar, The shape of the holy - early Islamic Jerusalem, Princeton University Press, Princeton, 1996, pg. 130
↑  
Michael Hamilton Burgoyne & Donald Sidney Richards, Mamluk Jerusalem - an architectural study, British School of Archaeology in Jerusalem, Oxford, 1979, pg. 52 n. 120
↑  במקורות אחרים: בית דינו של שלמה, או סתם בית דין של יהודים.
↑  אלי שילר, הר הבית ואתריו (אריאל 64-64) עמוד 117.
↑  בתי אוצר בתקופה האומיית לרוב היו מבנים כיפתיים קונצנטריים, אך בעלי שורת עמודים אחת. בנוסף, בתי האוצר הוצבו לרוב בצמוד למסגד, ולפיכך כיפת השלשלת הייתה אמורה להיות סמוכה למסגד אל-אקצא ולא לכיפת הסלע.
| הר הבית |
| --- | --- | --- |
| מבני הר הבית | מסגד אל-אקצא • כיפת הסלע • אורוות שלמה • כיפת השלשלת • כיפת שלמה • כיפת הרוחות • כיפת הדקדוק • כיפת העלייה • המינרטים בהר הבית • הכוס • מוזיאון האסלאם |  |
| הר הבית בדתות המונותאיסטיות | הר הבית ביהדות • הר הבית בנצרות • הר הבית באסלאם |  |
| הכותל המערבי | שער קיפונוס • רחבת הכותל המערבי • הכותל הקטן • קשת רובינסון • שער ברקלי • קשת וילסון • שער וורן • שער המוגרבים • שער השלשלת • שער הטהרה • שער מוכרי הכותנה • שער הברזל • שער המשגיח • שער בני ע'ואנימה • מנהרות הכותל |  |
| הכותל הדרומי | שערי חולדה • השער הכפול • העופל • הגן הארכאולוגי ירושלים |  |
| הכותל המזרחי | שער הרחמים • שער שושן |  |
| הכותל הצפוני | שער טדי • השער החשוך • שער הסליחה • שער השבטים |  |
| מבנים בהר בעבר | בית המקדש הראשון • בית המקדש השני • מקדש הורדוס • מקדש יופיטר • בית המקדש של יוליאנוס |  |
| מבנים מתוכננים בעתיד | מעלית הכותל • הרכבל לכותל • בית המקדש השלישי |  |
| עליית יהודים להר הבית | כניסה להר הבית (הלכה) • הגבלת כניסה להר הבית |  |
| שונות | הסטטוס קוו בהר הבית • זיהוי מקום המקדש • פגיעה ארכאולוגית בעתיקות הר הבית |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007449232005171  LCCN: nr00029206  VIAF: 157541729   WorldCat (עם VIAF): 157541729
ריצ'רד ספנסר

ערך זה עוסק בניאו-נאצי אמריקאי. אם התכוונתם למזכיר הצי של ארצות הברית, ראו .
| --- | --- |

ריצ'רד ספנסר ב-2016
 לידה:  11 במאי 1978 (בן 46) בוסטון, ארצות הברית 
 שם לידה:  Richard Bertrand Spencer
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 מקום מגורים:  ווייטפיש, מונטנה, ארצות הברית
 ידוע בשל:  מנהיג הימין האלטרנטיבי בארצות הברית אקטיביזם נגד הגירה בלתי חוקית לארצות הברית
 השכלה:  תואר שני במדעי הרוח מאוניברסיטת שיקגו
 מקצוע:  עורך ומוציא לאור
 מעסיק:  The American Conservative, Taki's Magazine, National Policy Institute 
 תפקיד:  נשיא המכון למדיניות לאומית  מנהל חברת ההוצאה לאור Washington Summit
 מפלגה:  פוליטיקאי עצמאי 
 חתימה:   
 
ריצ'רד ברטראנד ספנסר (באנגלית: Richard Bertrand Spencer; נולד ב-11 במאי 1978) הוא אקטיביסט אמריקאי מהימין הרדיקלי, ואחד ממנהיגיה האידאולוגים הבכירים בקרב תנועת הימין האלטרנטיבי שבארצות הברית. הוא נשיא המכון למדיניות לאומית (National Policy Institute-NPI), העוסק, על פי הצהרתו, ב"פיתוח חשיבה לאומית לבנה", ומנהל חברת ההוצאה לאור "וושינגטון סמיט". ספנסר ותנועת האלט-רייט מזוהים בקרב רבים בציבור הרחב בארצות הברית ובעולם כנאו-נאצים, אולם ספנסר עצמו מתנגד להגדרה הזו ורואה את עצמו כתומך בזהות לבנה ולאומנות לבנה. רוב המדינות באירופה אוסרות את כניסתו.
ספנסר עלה לכותרות בין היתר בשל מנהגו לצטט את אדולף היטלר בהרצאות, בשל דעותיו האנטישמיות, ובשל מנהג תומכיו להצדיע לו ולדונלד טראמפ במועל יד. ספנסר טוען כי טבע את המונח הימין האלטרנטיבי, והוביל עם ג'יסון קסלר את עצרת איחוד הימין האמריקאי (בשארלוטסוויל) שבמהלכה אירע פיגוע דריסה, לטענת ספנסר "הפכו את הדורס לשעיר לעזאזל".
ביוגרפיה

ספנסר גדל בדאלאס, טקסס. הוא נולד לוויליאם ספנסר, רופא עיניים, ושרי ספנסר. בשנת 1997, סיים את לימודיו בבית הספר סן מרקו טקסס.
ב-2001 קיבל תואר ראשון בהצטיינות יתרה בספרות אנגלית ומוזיקה מאוניברסיטת וירג'יניה, ובשנת 2003, תואר שני במדעי הרוח מאוניברסיטת שיקגו. הוא בילה את הקיץ של 2005 ו-2006 באוניברסיטת קיץ הבינלאומית בווינה. בין השנים 2005–2007, היה דוקטורנט ללימודי ההיסטוריה האינטלקטואלית האירופית המודרנית באוניברסיטת דיוק בעיר דרהאם שבקרוליינה הצפונית, שם הוא היה חבר בארגון השמרני של האוניברסיטה.
פעילות

ממרץ עד דצמבר 2007, ספנסר עבד כסגן העורך בירחון השמרני "The American Conservative" . לדברי עורך הירחון, סקוט מקונל, פוטר ספנסר מכיוון שדעותיו נחשבו קיצוניות מדי. מינואר 2008 עד דצמבר 2009, הוא היה העורך הראשי של המגזין "Taki".
בחודש מרץ 2010 ייסד ספנסר את האתר AlternativeRight.com, אותו ניהל עד 2012, ובו לדבריו יצר את המונח ימין אלטרנטיבי במשמעותו המקובלת כיום.
בחודש ינואר 2011 התמנה ספנסר למנכ"ל חברת ההוצאה לאור "Washington Summit" וכן הפך גם לנשיא ומנהל המכון למדיניות לאומית (NPI).
בשנת 2014 גורש ספנסר מבירת הונגריה בודפשט (ובגלל אמנת שנגן, גם מ-26 ממדינות אירופה למשך שלוש שנים), זאת לאחר שניסה לארגן שם כנס לאומנים לבנים. ב-2017 הורחק מחדש ל-5 שנים.
חיים אישיים

בשנת 2010, ספנסר עבר לווייטפיש במונטנה. הוא אומר שהוא מחלק את זמנו בין ווייטפיש וארלינגטון בווירג'יניה.
ספנסר היה נשוי לסופרת האמריקאית רוסית נינה קופריאנובה, הידועה בשם העט, נינה ביזנטינה. לזוג ילדה אחת. ב-2016 נטען ופורסם שבני הזוג נפרדו, אך באפריל 2017 טען ספנסר שהם עדיין יחד.
באוקטובר 2018 הגישה אשתו בקשה לגירושים והאשימה אותו בהתעללות נפשית ופיזית במהלך הנישואים. לפי מסמכי בית המשפט, בחלק מהמקרים הוא חנק אותה, גרר אותה מהשיער, וניסה לתת לה אגרוף בזמן ההריון.
הערות שוליים

↑  "White Supremacist Richard Spencer really doesn't want you to share a video of him being punched". The Independent (באנגלית בריטית). נבדק ב-2018-10-25.
↑  "HNH explains... the Identitarian movement and the alt-right – Hope not hate". Hope not Hate (באנגלית). 2017-10-31. נבדק ב-2018-10-25.
↑  Western Man (2018-07-29), Richard Spencer Top 5 Honest Moments, נבדק ב-2019-04-07
1 2  "Neo-Nazi Richard Spencer 'banned from 26 European countries'". The Independent (באנגלית בריטית). נבדק ב-2018-11-01.
↑  Goldstein, Joseph (2016-11-20). "Alt-Right Gathering Exults in Trump Election With Nazi-Era Salute". The New York Times. ISSN 0362-4331. נבדק ב-2017-02-13.
↑  Stahl, Jeremy (2016-11-21). "Meet the Neo-Nazi Whom Steve Bannon's Site Described as a Leading "Intellectual"". Slate (באנגלית אמריקאית). ISSN 1091-2339. נבדק ב-2017-02-13.
↑  CNN, Brandon Griggs,. "Protests over Confederate statue shake Charlottesville, Virginia". CNN. נבדק ב-2018-10-27.{{cite news}}:  תחזוקה - ציטוט: extra punctuation (link)
↑  https://www.facebook.com/kristineaguerra, The man who organized the Charlottesville rally is in hiding — and too toxic for the alt-right, Washington Post (באנגלית)
↑   פורסם שמו של הדורס מווירג'יניה, אמו גילתה על כך מהעיתונאים מול המצלמות, באתר הארץ, 13 באוגוסט 2017
↑  McBride, Jessica (2017-10-19). "Richard Spencer Calls Heather Heyer's Accused Killer a 'Scapegoat' at UF". Heavy.com (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2018-10-27.
↑  ARNOLD A. OFFNER, America and the Problem of Nazi Germany, Diplomatic History 35, 2011-09-28, עמ' 909–911 doi: 10.1111/j.1467-7709.2011.00992.x
↑   טלי קרופקין, מארגן כנס "הייל טראמפ" בראיון ל"הארץ": מועל יד זה בשביל הכיף, באתר הארץ, 2 בדצמבר 2016
↑  "Energized white supremacists cheer Trump convention message". The Big Story (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2017-02-16.
↑  "Meet the White Nationalist Trying to Ride the Trump Train to Lasting Power". Mother Jones (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2017-03-05.
↑  Lois Beckett, White nationalist Richard Spencer accused of physical abuse by wife, the Guardian, ‏2018-10-23 (באנגלית)
↑  "White Nationalist Richard Spencer's Wife Says In Divorce Filings That He Physically and Emotionally Abused Her". BuzzFeed News (באנגלית). נבדק ב-2018-10-25.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810557578405606  GND: 1233227718  VIAF: 5735152684023823430008   WorldCat (עם VIAF): 5735152684023823430008
לימסול

| --- | --- |
העיר לימסול מהים התיכון, נובמבר 2021
העיר לימסול מהים התיכון, נובמבר 2021
 מדינה:  קפריסין קפריסין
 ראש העיר:  ניקוס ניקוליידס
 שטח:  44.87 קמ"ר
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  235,056 (2011)
  ‑ במטרופולין:  183,656 (2011)
 קואורדינטות:  34°40′N 33°02′E﻿ / ﻿34.667°N 33.033°E﻿ / 34.667; 33.033
 אזור זמן:  UTC+2
 http://www.limassolmunicipal.com.cy
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת קפריסין מוגדלת) ניקוסיה לרנקה לפקושה פמגוסטה פאפוס קירניה הים התיכוןלימסול(למפת קפריסין רגילה) ניקוסיה לרנקה לפקושה פמגוסטה פאפוס קירניה הים התיכוןלימסול  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
הקתדרלה האורתודוקסית בלימסול
המצודה בלימסול
One, הבניין הגבוה בקפריסין
לימסול או למסוס (ביוונית: Λεμεσός, בטורקית: Leymosun) היא העיר השנייה בגודלה בקפריסין (לאחר ניקוסיה), העיר הגדולה ביותר מבחינה גאוגרפית, והמטרופולין הגדולה והחשובה באי.
היא ממוקמת בחלקו הדרומי של האי, לחופי מפרץ אקרוטירי. אוכלוסייתה הרב-תרבותית של לימסול, בירת המחוז הקרוי על שמה, עומדת על כ-101,000 תושבים (2011).
היסטוריה

העיר לימסול צמחה בין שתי הערים העתיקות אמתוס וקוריון. היא נבנתה ככל הנראה לאחר שאמתוס נהרסה, אך קברים באזור מעידים שהייתה מיושבת כבר ב-2,000 לפנה"ס. השרידים המעטים מהעיר באותה תקופה מראים שהתקיימה בעיר קולוניה קטנה שלא שגשגה. בעיר הייתה גם נוכחות פיניקית, כפי שמעידה כתובת בעל לבנון שנמצאה בה. בשנת 85 לפנה"ס, מלך ארמניה טיגראנס הגדול הגיע ללימסול כדי להגן על בעלי ברית יוונים מקומיים מפני רומא. באותה תקופה נקראה העיר ניפוליס (העיר החדשה)
במסע הצלב השלישי, כאשר ריצ'רד הראשון, מלך אנגליה הפליג לארץ הקודש, הפליגו לצדו בספינות נפרדות גם אחותו ג'ואן וארוסתו ברנגריה (אנ'). בעקבות סופה, ספינותיהן הגיעו ללימסול. יצחק קומננוס (אנ'), שליט קפריסין שערק מהאיפריה הביזנטית הזמין אותן לחוף במטרה להחזיק בהן כדי לדרוש כופר נפש, אך הן סירבו להצעתו, ובעקבות כך הוא סירב לשלוח להן מי שתייה או לאפשר להן לעגון. כשריצ'רד הגיע ללימסול, הוא ביקש מיצחק שיתרום למסע הצלב לשחרור ארץ הקודש, ולמרות היענותו הראשונית הוא סירב לעזור בהמשך. ריצ'רד רדף ואסר אותו, מעשה שהעביר את השליטה בקפריסין לאנגלים. ריצ'רד חגג את חתונתו עם ברנגריה שהוכתרה כמלכת אנגליה וקפריסין, החריב את אמתוס והעביר את תושביה ללימסול.
לאחר הכיבוש האנגלי, קפריסין נמכרה לטמפלרים, ובעקבות מרד על המיסים הגבוהים שהשיתו חזרה ונמכרה לגי דה ליזינאן, שהקים את ממלכת קפריסין. תחת הממלכה שגשגה לימסול בזכות הסוחרים הרבים שהתיישבו בה ונמלהּ שהפך למרכז תעבורתי. לאחר מכירת קפריסין לרפובליקה של וונציה, לימסול המשיכה לשגשג, והוונטים ביצרו את מצודת העיר.
כשקפריסין נכבשה על ידי העות'מאנים, הם כבשו את לימסול ביולי 1570 ללא כל התנגדות. במהלך השלטון העות'מאני התרכזו היוונים בעיקר במזרח העיר, הטורקים בעיקר במערבה, ובמרכז העיר סביב המצודה חיה אוכלוסייה מעורבת. הכנסייה טיפחה את החינוך ופתחה כמה בתי-ספר חדשים בעיר.
ב-1870 כבשו הבריטים את קפריסין. הם פיתחו את לימסול, ותיקנו וניקו את הדרכים בה.
תעשייה ומסחר

לימסול היא מרכז התעשייה של קפריסין. יש בה נמל ימי גדול שמהווה מרכז סחר חשוב עבור האי. העיר היא גם מוקד תיירות חשוב של קפריסין ומושכת אליה מאות אלפי תיירים בשנה, בעיקר מאירופה. האטרקציות המרכזיות בעיר הן חוף הים המרשים שלה, האתרים הארכאולוגיים הסמוכים לה (אמתוס וקוריון) וכן פסטיבלים ואירועים שמצליחים למשוך תיירים בקלות רבה יחסית במשך כל עונות השנה.
תעשיית היין פורחת בעיר לימסול, בה בחרו יקבים רבים לקבוע את מקום מושבם. למרות שאזורי החקלאות של קפריסין נמצאים במרכזו של האי, סמוך להרי הטרואודוס, מרבית היקבים במדינה נמצאים בלימסול.
עם ההתפתחויות האחרונות בעיר ניתן למנות טיילת שנבנתה בעשור האחרון, פארק רחב ידיים ואת כיכר הטירה העתיקה של העיר, שבמרכזה בנויה טירה עתיקה - אך משופצת - מימי הביניים.
תעשייה ומסחר > תרבות

לימסול מפורסמת בקפריסין בזכות הפסטיבלים שלה, כמו קרנבל הפסטיבל והיין שנמשך עשרה ימים, עם תחפושות עליזות - אירוע בעל מסורת ארוכה הכולל טקסים עתיקים. עם חלוף הזמן קיבל אופי שונה ובידורי בלבד, עם קהל עוקבים גדול ופופולרי. הפסטיבל מתחיל במצעד הכניסה של קרנבל המלך, ולאחריו תחרות תחפושות לילדים. במהלך מצעד הקרנבל ברחובות הראשיים מתאספים המונים מכל רחבי האי כדי לצפות במצופים עם הסרנדה ובקבוצות מסיכות אחרות. נשפים ומסיבות מפוארות מתקיימים במלונות רבים מדי ערב.
במהלך הרבעון הראשון של חודש ספטמבר, מתקיים פסטיבל היין הגדול של קפריסין בגן העירוני של לימסול, מדי ערב בין השעות 8:00-23:00. במהלכו למבקרים יש אפשרות לטעום כמה מיינות קפריסין הטובים ביותר, המוצעים ללא תשלום. בחלק מהערבים, קבוצות שונות מקפריסין ומחוצה לה מבצעות ריקודי עם ויש גם מקהלות.
פסטיבלים נוספים הם פסטיבל אמנות הרחוב של לימסול (סוף אפריל/תחילת מאי), פסטיבל הפרחים של ירמסויה (מאי), פסטיבל המבול (יוני), לילות שייקספיר ופסטיבל הדרמה היוונית העתיקה.
יתר על כן, העיר לימסול הציגה את פסטיבל הבירה הראשון ביולי 2003. זהו פסטיבל ריקודים בן שלושה ימים ליד הים במרכז העיר. המבקרים יכולים לשתות מגוון של בירות קפריסאיות ובירות מיובאות. הכניסה לפסטיבל אינה כרוכה בתשלום ובירות נמכרות במחירים נמוכים, בתוספת שילוב של מוזיקה בינלאומית.
ספורט

שני מועדוני הספורט המובילים בלימסול, הם אפולון ואקא. להם יש קבוצות בענפים כמו: כדורגל כדורסל כדורעף ועוד. בכדורגל, אפולון וא.א.ל. לימסול בליגה הראשונה. עוד קבוצת כדורגל מהעיר המשחקת בליגה הראשונה היא אריס לימסול, שכמו אקא היא אחת מהקבוצות המייסדות של הכדורגל בקפריסין. קבוצת הכדורעף נשים של אקא מובילה את הליגה וזוכה באליפות קפריסין על בסיס קבוע. יש גם קבוצות אתלטיקה, באולינג, רכיבה על אופניים ועוד מגוון ענפי ספורט אחרים.
אצטדיון הכדורגל של לימסול הוא ציריון, עם קיבולת של 13,500 מקומות ישיבה, ומשמש את שלוש קבוצות כדורגל של לימסול בעבר הוא אירח נבחרת קפריסין בכדורגל. הוא משמש גם לאתלטיקה. ישנם עוד מספר אצטדיונים עבור ענפי ספורט אחרים בעיר.
בכדורסל, אפולון וא.א.ל. לימסול הן מהמובילות בענף. הן משתתפות דרך קבע בגביעי אירופה השונים. ובשנת 2006 אירחה לימסול בפעם השנייה ברציפות את משחק האולסטאר של פיב"א אירופה במרכז הספורט "ספירוס קיפריאנו". אפולון לימסול כדורסל אירחה באולמה הביתי בשנת 2003 את הפיינל פור של גביע האתגר האזור הדרומי פיב"א אירופה.
קיימת בעיר קבוצת כדוריד מקצועית בשם "אפן אגיו אטנסיו".
בעיר קיימת גם קבוצת רוגבי, "קרוסרדרס לימסול", שמשחקים באצטדיון "אכילאס AEK" ומשתתפים בליגה הקפריסאית לרוגבי.
מרתון בינלאומי המתקיים בכל שנה בלימסול, מרתון לימסול GSO.
אקלים

בלימסול יש אקלים סוב-טרופי יבש (ים תיכוני-סיווג אקלים ב- שיטת קפן: Csa) עם קיץ חם ויבש וחורף מתון, אביב וסתיו קצרים ובדרך כלל חמימים ושטופי שמש. מחודש דצמבר ועד מרץ מזג האוויר לא שקט ויכול להיות גשום וסוער. אור שמש בממוצע בסביבות 6 שעות ביום. הגשם נוטה להיות כבד בתקופה זו של השנה וסופות רעמים מתרחשות לעיתים קרובות למרות שבדרך כלל אינן נמשכות זמן רב.
שלג בלימסול הוא אירוע נדיר מאוד ובדרך כלל יורד מעורב בגשם כל 7 עד 13 שנים. בינואר 2022 רשמה לימסול טמפרטורת שיא נמוכה של 0.8 מעלות צלזיוס.
באביב מזג האוויר מתון עד חם ונעים. שטוף שמש כמעט בכל יום והטמפרטורות נעות סביב 19–20 מעלות צלזיוס ביום ו-9 מעלות צלזיוס בלילה. ממטרי גשם וסופות רעמים נפוצים במיוחד בסוף מרץ ואפריל. לעיתים במהלך האביב מגיע אבק ממדבר סהרה אשר פוגע באיכות האוויר בעיר. הקיץ בלימסול היא העונה הארוכה ביותר בשנה, ונמשכת כשישה חודשים המתחילים במאי ומסתיים באוקטובר. ביוני עלול להיווצר לפעמים ערפל ים, שבדרך כלל נעלם מוקדם בבוקר.
דמוגרפיה

הגירה פנימית מאז שנות ה-60 וזרם של עקורים לאחר 1974 הגדילו משמעותית את אוכלוסיית לימסול ופרבריה. לימסול רבתי כוללת כיום את עיריית לימסול והפרבר אגיה פילה ואת הרשויות פולמידיה, מסה גייטוניה, אגיוס אתנאסיוס, גרמסוג'יה ויפסונאס.
בלימסול הייתה באופן מסורתי אוכלוסייה מעורבת של קפריסאים יוונים, טורקים וקפריסאים ארמנים. רוב הקפריסאים הטורקים עברו צפונה בשנת 1974. בהתאם לכך, קפריסאים יוונים רבים מצפון קפריסין, שהפכו לפליטים בעקבות הפלישה הטורקית, התיישבו בלימסול. הארמנים נשארו בלימסול והמשיכו להתגורר בסביבת הכנסייה האפוסטולית הארמנית Sourp Kevork ומחזיקים בית ספר יסודי משלהם. יש גם כפר ארמני במחוז לימסול בשם ארמנוכורי (ביוונית: Αρμενοχορι).
העלייה בשיעור הילודה של האוכלוסייה במהלך המאות ה-19 וה-20 המאוחרות (1878–1960) הייתה 70%. מספר התושבים היה 6,131 ב-1881, בעוד שב-1960 עלה המספר ל-43,593. מספר האוכלוסייה היוונית נאמד ב-37,478, בעוד האוכלוסייה הטורקית ב-6,115.
בלימסול נמצאת קהילה גדולה של יוונים פונטיים, שהתיישבו בקפריסין לאחר התמוטטות ברית המועצות.
בשנים האחרונות, העיר הפכה לפופולרית יותר ויותר גם בקרב אזרחים רוסים או פוסט-סובייטים. כיום, כ-17% מאוכלוסיית לימסול דוברי רוסית, ו-8% מהאוכלוסייה הם אזרחים רוסים.
ערים תאומות

הרפובליקה העממית של סין נאניינג, הרפובליקה העממית של סין
צ'כיה פראג, צ'כיה
מצרים אלכסנדריה, מצרים
צרפת מרסיי, צרפת
גרמניה נידרקאסל, גרמניה
ישראל חיפה, ישראל
יוון איונינה, יוון
יוון הרקליון, כרתים, יוון
יוון פטרס, יוון
יוון רודוס, יוון
יוון סלוניקי, יוון
יוון זקינתוס, יוון
תחבורה

לנמל לימסול מגיעות אוניות משא ונופש, ומעבורות מרחבי הים התיכון.
הערות שוליים

↑  Cyprus History: Cyprus under Richard I - cypnet.co.uk, www.cypnet.co.uk
↑  Daedalus Informatics (2006). "The History of Cyprus – The British occupation". daedalus.gr. אורכב מהמקור ב-2 באפריל 2012.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007559908105171  GND: 4111309-3  LCCN: n85101292  MusicBrainz: 7dbd810e-befa-47c8-a77d-d7bb27408cf9  NKC: ge447223  VIAF: 133754168   WorldCat (עם VIAF): 133754168
רבייה וגטטיבית

החמציץ הנטוי מתרבה בישראל בהצלחה רבה רק באמצעות רבייה וגטטיבית.
רבייה וֶגֶטָטיבית (באנגלית: vegetative reproduction) היא רבייה אל-זוויגית המתקיימת בצמחים, על ידי התפתחות רקמות סוֹמָטיות לאורגניזם שלם. בצמחים קיימת אפשרות להתרבות על ידי התפתחות חלק מן הצמח, כגון שורש, גבעול, עלה, ניצן או תאים בודדים, מצמח אחד, לצמח שלם, נוסף. אחת הדוגמאות המוכרות היא הדשא הנפוץ בגינות, שמתרבה באמצעות קני שורש זוחלים.
בחקלאות משתמשים בריבוי הווגטטיבי וקיימות מספר שיטות לישומו: ייחורים, הברכה, שימוש בחוטרים, שימוש בפקעות ובבצלים ותרביות רקמה של קודקודי צמיחה וניצנים.
ייחורים

ייחור הוא חלק המנותק מצמח האם, המצמיח שורשים, ענפים ועלים. כדי להרבות צמח מסוים באופן עצמאי, למשל בעציצים ביתיים, ניתן להפריד ממנו חלק ולבצע ייחור - לרוב חיתוך אחד הגבעולים והשארה בכלי עם מעט מים. לאחר זמן מה, הגבעול יתחיל להצמיח שורשים ועלים קטנים, כך שיהיה ניתן לשתול אותו בנפרד ולקבל עציץ נוסף מאותו הצמח - זאת ללא הפריה כלל.
הגורמים המשפיעים על יצירת הצמח החדש מהיחור מתחלקים לשניים והם: