יועצת לקידום מעמד האישה ברשויות המקומיות
רקע והיסטוריה > חוק היועצת לקידום מעמד האישה ברשות המקומית. > החוק משנת 2000

במתכונת הראשונית, של החוק, התגלעו בעת הביצוע קשיים כגון - אי הכנה מספקת של השטח - במרחב המוניציפלי ובתוך הארגון אליו השתייכה היועצת, קרי הרשות המקומית; העדר עוגן, ידע וניסיון של תפקיד דומה, עליו ניתן היה לבסס את התפקוד וקשיים נוספים, שנבעו מעצם ניסוח החוק, בשלושה היבטים:
א. ההיבט האידאולוגי.
ב. ההיבט המנהלי.
ג. ההיבט התפקודי.
כבר בכותרת החוק - חוק הרשויות המקומיות (יועצת ראש העיר לענייני נשים), התש"ס 2000 נקבעו שתי בעיות משמעותיות שליוו את התפקיד מראשיתו. שם התפקיד הכיל את המושג "יועצת", יועצת ראש העיר והמושג "ענייני נשים".
כותרת החוק מתייחסת לשני ההיבטים זה האידאולוגי וזה המנהלי, אשר ישפיעו על ההיבט התפקודי. תפקיד הקרוי "יועץ" היה למי ששימש/ה כיועץ/יועצת משפטי/ת. קריאת התפקיד החדש בשם "יועצת", מזמין על כן השוואה בין שני התפקידים.
באוגדן התפקידים שמפרסם משרד הפנים לא נמצא תיאור התפקיד של יועצת לקידום מעמד האישה. לעומת זה תפקיד הייעוץ המשפטי, הוא תפקיד סטטוטורי המשמש כשומר סף, בעל סמכויות, אחריות וידע מקצועי ברור. ללא הגדרת תפקיד ביצועית (אופרטיבית) מצד משרד הפנים ובגלל הבדלים נוספים בין שני התפקידים, השטח בחר להתייחס לתפקיד כאל ייעוץ, שאינו מחייב ומיצוב בעלת התפקיד, כמי שתלויה בגורמים שונים כגון דעות, צרכים, אינטרסים ואישיות (פרסונליות). היחס לתפקיד בזירה המוניציפלית התבסס על תפיסה פטריארכלית מובהקת, כיוון שזו זירה פוליטית, בירוקרטית, היררכית ובעלת תרבות ארגונית גברית מובהקת.
החוק כיוון למצב את התפקיד גבוה בסולם ההיררכי, וכפי שהרשות לקידום מעמד האישה הייתה חלק ממשרד ראש הממשלה בראשית הדרך, כך כיוונו המחוקקות שהיועצת תהיה חלק ממשרד ראש העיר ולכן החיבור בשם התפקיד כ - "יועצת ראש העיר". בשטח, תורגם המושג "יועצת ראש העיר", כתפקיד אמון של ראש הרשות, תוך יצירת מעין זיקה פוליטית. קישור זה היווה את הבסיס להחלפת היועצת מיד עם החלפת ראש הרשות, מגמה שפגעה בתפקיד ובמי שמילאו אותו.
הנושא הנוסף, המהווה קושי, המופיע בכותרת החוק, מתייחס למושג "ענייני נשים" למושג עצמו משמעות של 'הקטנה', העדר חשיבות או חוסר עניין. אין בחוק הגדרה מה נכלל תחת כותרת זו של "ענייני נשים", אולם זה שיקף דעה רווחת בציבור, שלנשים יש עניינים משלהן, או כפי שניסח נציב שירות המדינה יעקב ניצן, עוד בשנת 1971,יש "בעיות ייחודיות"
הצהרה כי לנשים יש עניינים משלהן, עניינים שהם לא מובנים כל כך ולכן רק נשים יכולות לטפל בהם, מתוך הנחה שהן מבינות טוב יותר, הייתה תפיסה שהובילה את ההתייחסות שנים רבות. תפיסה זו התבססה על תפיסת עולם, שראתה את הנשים כבעלות צרכים ייחודיים להן, מה שנכון בחלקו, תוך התעלמות מן העובדה שגם לגברים צרכים ייחודיים משלהם מחד, אך גם הותירה את הנשים במעין מתחם סגור בו אין דריסת רגל לגברים. אותה תפיסה גם ראתה את צורכי הנשים כפחותי ערך לעומת צורכי הגברים ולכן צורכי הנשים כונו "ענייני נשים", שאינם מובנים וגם פחות משמעותיים.
בראשית הדרך אם כן הונחה התשתית לגבי אוכלוסיית היעד שתפקיד זה אמור לטפל בו - נשים. התפיסה הנוספת שנשים מבינות את הנשים ולכן יוכלו לטפל בצרכיהן, היא עוד תפיסה של גישה מוטעית לתפקיד, המנתקת את ההיבט המקצועי ומניחה את היסוד של ידע כתלוי מגדר בלבד.
התפקיד הונחת על השלטון המקומי, ללא הכנה מוקדמת של הסברה, הדרכה או כלים מעשיים אחרים, דבר שיצר התנגדות, חוסר הבנה וקשיים הן למי שהתמנו לתפקיד והן למנגנון הרשותי. חלק מהמכשולים התבטאו באי מינוי יועצות על אף האמור בחוק, מה שהניע את משרד הפנים, להוציא בשנת 2002, חוזר מיוחד המזכיר את החוק ומזכיר לגבי מינוין של בעלות תפקיד.
הבעיות שהחוק הציב לא הסתכמו רק בכותרתו, אלא גם, בתוכן שלו, שהתמקד ברובו, בעניינים פרוצדורליים כמו מינוי היועצת, מעמדה ותנאי שכרה.
בינואר 2001, נפתח קורס ההכשרה הראשון ליועצות, עבודה משותפת של מרכז השלטון המקומי והרשות לקידום מעמד האישה. הקורס נמשך כ - שנה ונטלו בו חלק כ־44 יועצות. הבעיות שהתגלעו בחוק צפו ועלו די מהר ועל כן התקיימו מספר ישיבות בוועדה לקידום מעמד האישה שדנו בכך. ההמלצה המרכזית הייתה לפעול לשינוי חקיקה. בשנת 2005 יצא חוזר מנכ"ל משרד הפנים, ש"...בא להסדיר את נוהל המינוי לתפקיד...ולקבוע פרשנות יחידה ואחידה לחוק...".
הבעיות המרכזיות שנידונו בוועדה ואשר חוזר המנכ"ל בא להסדיר היו:
היקף המשרה - בחוק נאמר כי התפקיד "... יכול שיהיה נוסף על תפקיד אחר שהיא ממלאת באותה רשות..." (סעיף 2 (ב)). הפרשנות בחוזר המנכ"ל לא התייחסה למילים "יכול שיהיה" וקיבעה את המצב כעובדה סגורה - היועצת תמלא תפקיד זה בנוסף על תפקידה האחר. בחוק מופיעה הסתייגות "...ובלבד שלא יהיה בכך כדי להפריע למילוי תפקידיה כיועצת לענייני מעמד האישה...", נקודה שהתעלמו ממנה בחוזר המנכ"ל כאשר הגדירו שהיקף המשרה יהיה 50% בלבד, כולל בערים גדולות עם אוכלוסייה מעל 200,000 תושבים. התייחסות מעין זו אינה רק ברמה המנהלתית אלא פוגעת גם ברמה התפקודית ונובעת ממספר סיבות: תפקיד היועצת אינו נתפס או מוגדר כתפקיד של "שומרת סף" מתוך צרות ראייה של קובעי המדיניות, ברמה האידאולוגית, ראו את הנושא כמשהו פשוט, לא חשוב מספיק, אין בו הרבה צרכים ולכן ניתן לעשות אותו בנוסף לתפקיד אחר ובחלקיות משרה; סיבה נוספת, נבעה מן העובדה, שכאמור התפקיד הוצנח לתוך המערכת המוניציפלית ללא הקצאת משאבים נוספים, מה שאילץ את המערכת להשתמש באמצעים הקיימים ועומדים לרשותה. ככל שהזמן עבר והיועצות אשר התמנו הצליחו לתפקד ברמה מסוימת במצב זה כך התבססה העובדה להותיר אותן במשרה חלקית ובנוסף לתפקיד אחר.
מיצוב התפקיד - למרות שהמחוקקות/ים כיוונו לתפקיד גבוה בהירארכיה המוניציפלית, תוך הגדרת דרגה כ - "... אחת מארבע הדרגות הגבוהות בדירוג שאליו תהא שייכת והנוהג באותה רשות." (סעיף 2 (א)), הרי שנוצר בלבול עקב הבדלים מבחינת גודל רשות המשפיע על הדרגות בתפקידים דומים והעדר רצון מצד משרד הפנים לשלם שכר עבור תפקיד בכיר ועל כן קיבלו החלטה שאינה מופיעה בחוק כאשר הגדירו בחוזר המנכ"ל כי היועצת תוגדר כמנהלת מחלקה בלבד.
השילוב בין היקף משרה חלקית ולא יחידה לדרגה מדרג ביניים, יצרו סטטוס שנתפס כחלש ולא חשוב, בניגוד לרוח החוק ובניגוד למהות התפקיד שבאותה עת לא הייתה נהירה דיה. נוסף על כך היעדר תקציב ייעודי לפעילות, יצר מצב שבו היועצת הייתה תלויה לעצם תפקודה בגורמים מערכתיים בתוך הארגון וגם מחוצה לו, שלהם היו משאבים ותקציב. מצב זה יצר כשלים בתפקוד, צורך בפיתוח אמצעים לגיוס משאבים, פיתוח כישורים אלטרנטיביים ועוד. הצורך בהכשרה לתפקיד היה ברור יותר מאי פעם.
קורס ההכשרה השני נפתח בשנת 2004 ולאחריו עוד קורס בשנת 2006, כאשר באותה שנה נפתח קורס נוסף ליועצות היותר ותיקות שעברו את ההכשרה הראשונה (קורס יועצות בכירות). כל הקורסים הללו סייעו למספר יועצות להתגבש ולהפוך למעין ועד פעולה שהחל לשלוח מכתבים לוועדה למעמד האישה בכנסת בדרישה לשינוי חקיקה ותיקון הסעיפים שהתגלו כבעיתיים.