stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ים רפאלי
הערות שוליים

1 2  מעריב אונליין, ‏ים רפאלי: "כש'אקס פקטור' נגמר נפלתי לריק, עברי לידר הציל את חיי", באתר מעריב אונליין, 6 באוגוסט 2019
↑  ים רפאלי, באתר רשת 13
↑  רעות ברזילי, ‏סיפור החיים המרגש של ים רפאלי, באתר ‏מאקו‏, 6 ביולי 2019
↑  שלב האודישנים: האודישן המלא של ים רפאלי| רשת 13, באתר חדשות 13, 26 באוקטובר 2017
↑  איתמר זהר, זה שאתה שר בקול צרוד לא אומר שאתה רוקר, באתר הארץ, 2 בספטמבר 2018
↑  מעריב אונליין, ‏ים רפאלי: "כש'אקס פקטור' נגמר נפלתי לריק, עברי לידר הציל את חיי", באתר מעריב אונליין, 6 באוגוסט 2019
↑  מאיה כהן, מוזיקה, באתר ישראל היום, 10 בדצמבר 2018
↑  מערכת כאן, המצעד השנתי תשע"ט 2019, באתר כאן – תאגיד השידור הישראלי, 18 בספטמבר 2019
↑  יעל ולצר, הפקות המיליונים של חברות ההייטק, באתר ynet, 16 בפברואר 2019
↑  מוזיקה - ימים טובים: האמנים בשיר חגיגות עצמאות 2020, באתר פרוגי, ‏2020-04-27
↑  יובל אראל‏, ים רפאלי – מקום בחייך, בבלוג של יובל אראל, מגזין מוזיקה ותרבות, 31 במרץ 2024
↑  ים רפאלי מארח את שחר סאול – שירי דיכאון, באתר יוסמיוזיק, ‏24 ביוני 2024
↑  "לב אחרון": פיינליסט 'אקס פקטור' משחרר אלבום בכורה, באתר "סרוגים", 28 באוגוסט 2024
| ים רפאלי |
| --- | --- | --- |
| דיסקוגרפיה | דיסקוגרפיה |  |
| סינגלים | "שהכאב ימצא לו חברים" • "מילים שהייתי אומר רק לך" • "הכל מהתחלה" • "אין אף אחד" |  |
| השתתפות בסינגלים | "ורוד שחור" • "ימים טובים" |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007411184105171  MusicBrainz: b4306cc7-73ca-423c-8602-fdc3372fcb29  VIAF: 49154921220463590951   WorldCat (עם VIAF): 49154921220463590951
בית הכנסת בגראץ

| --- | --- |
בית הכנסת החדש של גראץ
בית הכנסת החדש של גראץ
 מידע כללי
 סוג:  בית כנסת
 כתובת:  כיכר דוד הרצוג
 מיקום:  גראץ
 מדינה:  אוסטריה אוסטריה
 בעלים:  הקהילה היהודית של וינה
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  21 באוקטובר 1998 – 9 בנובמבר 2000 (שנתיים)
 תאריך פתיחה רשמי:  9 בנובמבר 2000
 חומרי בנייה:  לבנים, ברזל, בטון מזוין וזכוכית
 אדריכל:  יורג ואינגריד מאייר
 סגנון אדריכלי:  מודרני
 
 קואורדינטות:  47°03′51″N 15°26′01″E﻿ / ﻿47.0641004369922°N 15.433616104033804°E﻿ / 47.0641004369922; 15.433616104033804
 he
 בית הכנסת החדש של העיר גראץ, על גדת נהר מורה
 
בית הכנסת הישן בגראץ לפני שנהרס על ידי הנאצים בליל הבדולח
בית הכנסת החדש של גראץ (באנגלית:New Synagogue of Graz), הוא בית כנסת בעיר גראץ, אוסטריה. הוא ממוקם בכיכר דוד הרצוג David-Herzog-Place שבעיר, על הגדה המערבית של נהר מורה בשכונת Gries. בית הכנסת משרת את יהודי גראץ ומדינות שטיריה, קרינתיה והחלקים הדרומיים של בורגנלנד. ליד בית הכנסת נמצא בית מדרש הכולל אף הוא בית כנסת קטן.
היסטוריה > בית הכנסת הישן

כבר בימי הביניים היה בית כנסת בגראץ. לאחר חידוש הקהילה במאה ה-19, התפללו היהודים באולמות מתחלפים ברחבי העיר שנשכרו לשם כך. החל מ-1865 התפללו באופן קבוע באותו מקום כ-2000 יהודים, עד לשנת 1882, אז נחנך בית כנסת מפואר סמוך לגדתו המערבית של נהר מורה, בתכנונו של האדריכל מקסימיליאן קצ'ר (1858–1917), על פי תוכניות התכנון של בית הכנסת בעיר דרזדן. בסמוך לו נבנו מבני הקהילה. המאפיין הייחודי של בית הכנסת הייתה הכיפה שנבנתה בגובה 30 מטרים על גבי הבניין. שנים מספר לאחר מכן, הוקם במבני הקהילה בית כנסת נוסף ששימש לתפילות בחודשי החורף. בסביבות 1900 הוקם בית מדרש סמוך לבית הכנסת.
בית הכנסת הישן בגראץ עמד על תלו עד ליל הבדולח. בליל הבדולח בית הכנסת הושחת ונשרף כליל, כיפתו הגדולה פוצצה וחלקו נשרף. חלק מלבני הבניין שימשו בשימוש משני לבנייה. לאחר הריסת המבנה, הפך שטח בית הכנסת למדשאה בכיכר על שם רב הקהילה היהודית בעיר, דוד הרצוג, עד שנת 1988.
היסטוריה > לאחר השואה

לאחר המלחמה והשואה היהודים ששבו לגראץ התפללו באולם ארעי שהיה בתוך מתחם מבני הקהילה הסמוך לאתר בית הכנסת ההרוס.
ב-1952 נוסדה מחדש הקהילה היהודית של גראץ, שפורקה ב-1940. בשנים אלה חיו בעיר כ־150 יהודים בלבד. הקהילה היהודית בגראץ כללה את יהודי מדינות שטיריה, קרינתיה והמחוזות אוברוורט, גוסינג וג'נרסדורף שבדרום מדינת בורגנלנד.
העיר גראץ הקימה על חורבות בית הכנסת הישן, אסטלת הנצחה בצורת אובליסק שחור, שנכלל מאוחר יותר בבניין בית הכנסת החדש.
בשנת 1983 פנה האמן פדו ארטל לקהילה היהודית בהצעה לפנות את היסודות של בית הכנסת ההרוס, אך הצעה זו נדחתה מחשש לתגובה אנטישמית מטעם גורמים בעירייה. ארטל מצא שבחלק מהלבנים מבית הכנסת נעשה שימוש חוזר כבר ב-1939 לבניית מוסך ברחוב אלברשטראסה.
בית הכנסת החדש

ב-21 באוקטובר 1998 החליטו פה אחד כל הצדדים במועצת עיריית גראץ לבנות מחדש את בית הכנסת. החלטה זו התקבלה בעקבות התערבותו של נשיא הקהילה היהודית המקומית, קורט דוד ברוהל (Kurt David Brühl).
יורג ואינגריד מאייר, זוג אדריכלים מגראץ, שכבר נבחרו לבנות את האנדרטה לבית הקברות היהודי ההרוס של העיר, קבלו את תוכניותיו של האמן פדו ארטל ועבדו גם עליהם.
כ-9600 לבנים של בית הכנסת ההרוס שימשו לבניית הבניין החדש, לאחר שנשטפו על ידי למעלה מ-150 תלמידי בתי הספר בעיר, בית הספר התיכון הממלכתי המקומי בליכטנפלסגאסה, בית הספר הטכני המקצועי המקומי ובית הספר למסחר גרזבאכגאסה. לטיפול בלבנים השקיעו התלמידים למעלה מ-10,000 שעות עבודה. האובליסק שנבנה במקום בו עמד בית הכנסת בשנת 1988 שולב בפרויקט. הבניין החדש נבנה בעיקר מלבנים, בטון מזוין וזכוכית. מבני הקובייה והכדור יוצרים את החלל מרכזי של בית הכנסת ומסייעים להבלטת המראה החיצוני שלו.
בית הכנסת החדש נבנה על פי השרטוטים של בית הכנסת הישן, אך בקנה מידה קטן יותר מקודמו, שכן הקהילה היהודית של גראץ מנתה כמאה חברים בלבד בשנת 1998, לעומת 2000 יהודים שחיו בעיר לפני מלחמת העולם השנייה. בית הכנסת נחנך ונפתח ב-9 בנובמבר 2000, יום השנה החמישים לליל הבדולח.
משנת 2017 מוצבת במרתף בית הכנסת תערוכת מולטימדיה קבועה שנקראת "יהדות בגראץ - מורשת, הווה, עתיד", שהגה נשיא הקהילה אלי רוזן. התערוכה כוללת 65 תצלומים, שחלקם מתאר את ההיסטוריה היהודית של העיר גראץ וחלקם מוקדש לפרקטיקה הדתית היהודית. כחלק מהתערוכה ישנן גם ויטרינות המכילות חפצי פולחן לשימוש בבית הכנסת, לשימוש בבית הקברות, לשימוש במעמד התפילה בבית הכנסת ובבית. כמו גם מזכרות מאירועים מיוחדים בחיי הקהילה, ארגונים קהילתיים או בית הכנסת הישן. בתערוכה מוצגת המצבה היהודית העתיקה ביותר בעיר גראץ, המצבה של ציפורה, משנת 1304.
אדריכלות ותפיסה

בעוד שבית הכנסת נבנה ברובו על בסיס אדריכלות מודרנית, העיצוב של בית הכנסת מזכיר בכמה היבטים כלליים את בית הכנסת שנהרס על ידי הנאצים.
באמצע אולם התפילה המרכזי נמצאת הבימה, העשויה מזכוכית. מאחורי הבימה נמצא ארון הקודש. מעל החלל המרכזי ישנה כיפת הנתמכת על ידי 12 קשתות מתכת (המייצגות את שנים עשר שבטי ישראל) היוצרים דגם של כיפה ממתכת וצורת מגן דוד על התקרה. מעל כיפת הקשתות מונחת כיפת זכוכית כחולה שקופה שנועדה לשקף את אור השמיים ללא הפרעה. פסוקי תפילה בעברית נחקקו בזכוכית באמצעות טכנולוגית התזת חול.
בית הכנסת ממוקם בכיכר דוד הרצוג, על שם הרב האחרון של מדינות שטיריה וקרינתיה לפני מלחמת העולם השנייה, שנמלט מגראץ לאחר ליל הבדולח ומצא מקלט באנגליה.
הקהילה היהודית במאה ה-21

בשנת 2013 פורקה הקהילה היהודית של גראץ בעקבות סכסוכים פנימיים שנמשכו זמן רב. בית הכנסת, המרכז הקהילתי ונכסים קהילתיים אחרים הועברו לרשות קרן התרבות היהודית של מדינות שטיריה, קרינתיה ודרום בורגנלנד. הקהילה עצמה הועברה למעמד ארגון נלווה לקהילה היהודית של וינה, שקבלה את האחריות על כל התחומים שנוהלו על ידי קרן התרבות היהודית. מאז 2016, בראש הקהילה היהודית של מדינת שטיריה ושכנותיה עומד אלי רוזן בתואר "נשיא" הקהילה. אלי רוזן, הוא חבר ידוע בקהילה היהודית האוסטרית.
ב-1 בדצמבר 2016, בהתעקשות רוזן, בהסכמה בין הקהילה היהודית של גראץ, הקהילה היהודית של וינה והרב הראשי של וינה, הוקמה מחדש רבנות גראץ (עם סמכות שיפוט על יהודי במדינות שטיריה, קרינתיה ובורגנלנד), שפורקה ב-1938. הרב של וינה שלמה הופמייסטר (גר') מונה לרב הראשי של גראץ, לראשונה מאז 1938.
ב-22 באוגוסט 2020, אלי רוזן נשיא הקהילה היהודית, הותקף על ידי אדם זר באמצעות מחבט בייסבול, ליד המתנ"ס. רוזן הצליח להימלט לתוך מכוניתו בשנייה האחרונה. כמה ימים קודם לכן, על הקיר המזרחי של בית הכנסת והמרכז הקהילתי היהודי נמרחו ורוססו סיסמאות פרו-פלסטיניות ומספר שמשות זכוכית נופצו. יממה לאחר מכן, עצרה המשטרה אזרח סורי (31) שבנוסף לפיגוע הואשם בשישה פשעים נוספים. ולפי מחקרי העיתונות הנאשם הודה במעשים ממניע אנטישמי.
גלריה

פנים בית הכנסת עם הבימה מזכוכית וארון הקודש מאחור
כיפת קשתות המתכת מבפנים וצורת המגן דוד בתקרה
ארון קודש עם דלתות העץ בצורת לוחות הברית
ארון הקודש פתוח וספרי התורה שבתוכו
חנוכיה
לוח זיכרון הנמצא בתוך בית הכנסת
ראו גם

גראץ
קהילת יהודי גראץ
לקריאה נוספת

Stefan Karner: Graz in der NS-Zeit 1938-1945. Band I der Veröffentlichungen des Ludwig Boltzmann-Instituts für Kriegsfolgen-Forschung. Verein zur Förderung der Forschung von Folgen nach Konflikten und Kriegen, 1999, ISBN 978-3-90166104-4.
Alois Kölbl, Wiltraud Resch: Wege zu Gott. Die Kirchen und die Synagoge von Graz. 2., erweiterte und ergänzte Auflage. Styria, Graz 2004, ISBN 3-222-13105-8, S. 170–172.
Gerald Lamprecht (Hrsg.): Jüdisches Leben in der Steiermark: Marginalisierung – Auslöschung – Annäherung. Band 5 der Reihe Schriften des Centrums für Jüdische Studien. Studien-Verlag, Innsbruck/Wien[u. a.] 2004, ISBN 978-3-7065-1794-2.
Wolfgang Sotill: Es gibt nur einen Gott und eine Menschheit. Graz und seine jüdischen Bürger. Styria, Graz/Wien/Köln 2001, ISBN 3-222-12838-3.
הערות שוליים

↑  Beth Hamidrash - Jüdische Gemeinde Graz, www.juedischegemeinde-graz.at (ב־)
↑  במאה ה-15 חי ביודנבורג הסמוכה לגראץ, החכם "רבי מושמן מיודענבורק" (לקט יושר חלק ב (יורה דעה) עמוד טו עניין ה), שהתגורר גם בגראץ (ראו בלקט יושר במהדורת מכון ירושלים תשע"ג, חלק ב נספחים עמ' רמד).
↑  "Offsite_Graz".
↑  Binder, Dieter A. (2011). "Jüdisches Graz - Grazer Juden? - Eine Spurensuche in der Zweiten Republik".  In Senarclens de Grancy, Antje; Zettelbauer, Heidrun (eds.). Architektur. vergessen - Jüdische Architekten in Graz. Böhlau. p. 66. ISBN 978-3205784722.
↑  Besuchen Sie die Ausstellung: Erbe - Gegenwart - Zukunft, www.juedischegemeinde-graz.at (ב־)
↑  Jüdische Gemeinde Graz: Nach 78 Jahren - Neuer steirisches Landesrabbiner; communiqué de presse de la communauté juive de Graz du 1er décembre 2016 (בגרמנית)
↑  אנטוניה ימין, נשיא הקהילה היהודית בגראץ שבאוסטריה הותקף במחבט, באתר כאן – תאגיד השידור הישראלי, 23 באוגוסט 2020.
↑  Zentralrat der Juden in Deutschland K.d.ö.R, Angriff auf Gemeindepräsidenten, Jüdische Allgemeine, ‏2020-08-22 (בגרמנית)
↑  Nehammer sieht nach Anschlag auf Grazer Synagoge "islamistisches Motiv", DER STANDARD (ב־Austrian German)
↑  red; steiermark.ORF.at, Grazer Synagogenangreifer verurteilt, steiermark.ORF.at, ‏2021-10-21 (בגרמנית)
↑  Angreifer gibt Hass auf Israel und Juden als Motiv an, Süddeutsche Zeitung (בגרמנית).
בית הכנסת של אובודה

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  בית כנסת 
 מיקום:  בודפשט 
 מדינה:  הונגריה 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ? – 20 ביולי 1821
 תאריך פתיחה רשמי:  20 ביולי 1821 
 סגנון אדריכלי:  התחייה היוונית 
 
 קואורדינטות:  47°32′13″N 19°02′45″E﻿ / ﻿47.536944444444°N 19.045833333333°E﻿ / 47.536944444444; 19.045833333333
 obudaizsinagoga.hu
  (למפת בודפשט מוגדלת) בית הכנסת של אובודה(למפת בודפשט רגילה) בית הכנסת של אובודה
 
בית הכנסת של אובודה (בהונגרית: Óbudai zsinagóga) ממוקם ברחוב לאיוש 163, בודפשט ברובע השלישי, זהו מבנה מרשים, גדול ועצמאי ליד מלון אקווינקום, קרוב לראש גשר ארפאד בצדו המערבי, בצד של בודה והוא אחד מבתי הכנסת הפעילים העתיקים ביותר ביותר בבודפשט ואחת מיצירות המופת של אדריכלות בתי כנסת בסגנון הקלאסיציזם האירופי. משנות ה-60 של המאה ה-20, לאחר שהבניין נמכר על הקהילה היהודית, הוא פעל כמוזיאון, כמחסן וכאולפן טלוויזיה עד שיפוצו בשנת 2010. לאחר שיקום חלקי, באביב 2010 הוא הפך למרכזה בבודה של "הקהילה היהודית ההונגרית המאוחדת" החב"דית (הרואה את עצמה כיורשת קהילות הסטטוס קוו אנטה) ושל יהודי האזור עם הרב שלמה כובש.
הקמת הקהילה היהודית באובודה

המקור האותנטי הראשון המעיד על נוכחותם של יהודים באובודה הוא מסמך שמתוארך לשנת 1349. כבר במאה ה-15 התגוררה קהילה יהודית משמעותית באזור אובודה, קהילה שנחרבה לאחר קרב מוהאץ' בשנת 1526.
בפעם הבאה אנו פוגשים יהודים שהיגרו לכאן, בעיקר מאזורי מוראביה, בראשית המאה ה-18. מפקד האוכלוסין משנת 1712 ציין 24 משפחות יהודיות ובסך הכל 88 נפש באובודה. במאה ה-18, היהודים שעברו לכאן היו תחת חסותה של משפחת זיצ'י (משפחת זיצ'י, רוזנים, היא משפחת אצולה גבוהה הונגרית עתיקה שקיימת עד היום. היא נחשבת לאחת המשפחות ההונגריות הגדולות, המשפיעות והעשירות ביותר). המשפחות היהודיות שתמיד שילמו במועד את כספי החסות שנקבעו, קיבלו זכויות יתר ולא הוטרדו על ידי הרשויות. הותר להן לקיים פולחן יהודי, לשפוט בעניינהם הפנימיים, לרכוש נדל"ן ולייצר יין כשר ובשר כשר. סדנאות ומפעלים רבים הוקמו במקום, למשל בשנת 1784 הצורף פרנץ גולדברגר מייסד משפחת גולדברגר, פתח בית מלאכה לצביעה בכחול, שממנו התפתח מפעל הטקסטיל גולדברגר. עד שנת 1787, 320 משפחות יהודיות התגוררו כבר באובודה, אך הן לא גרו ברובע סגור (גטו), אלא בצורה מפוזרת. מרכז החיים הדתיים, לעומת זאת, היה "רחוב היהודים" (היום רחוב לאיוש). שם הוקמו לראשונה כל המוסדות הדתיים והטקסיים שהיו נחוצים בקהילת דתית מתפקדת כראוי.
בית התפילה הראשון שלהם הוקם כבית חמרה פשוט, ממנו עברו בשנת 1738 לבית הכנסת הראשון שלהם, שעמד על מגרש ווגנמייסטר (Wagenmeister), גם זה הפך לקטן במהרה ובשנת 1746 כבר הורתה הרוזנת זיצ'י להרחיב אותו.
חיי דת ורנסאנס יהודי באובודה

פעילות חיי דת ערים היו בבית הכנסת עד מלחמת העולם השנייה, עד שחלק ניכר של המאמינים נספו בשואה. לאחר המלחמה, חברי הקהילה המעטים ששרדו התכנסו עדיין באופן קבוע להתפלל, עד שנת 1958 נותרו כה מעטים עד שקהילת אובודה איבדה את מעמדה העצמאי וחברי הקהילה המעטים סופחו לבית הכנסת של בודה.
לאחר שקהילת חב"ד קיבלה על עצמה את בית הכנסת ושיפצה חלקית את הפנים, בשנת 2010 נחנך בית הכנסת ונפתח מחדש ב־5 בספטמבר; ספר תורה חדש התווסף לארון הקודש כתרומה, וב־8 בספטמבר, בראש השנה התשע"א, נפתחו שוב שערי בית הכנסת והבניין הצליח להחזיר לעצמו את פונקציית המרכזיות של הקהילה המקורית לאחר 50 שנה.
לאחר החנוכה החלה הקהילה הטרייה, עם הרב שלמה כובש בחזית, לגייס כספים להמשך שיפוץ בית הכנסת ולהשבת יופיו הישן. במסגרת השיפוץ, למשל, נצבעו מחדש הקשתות עם 25,000 מגן דוד הזעירים שקישטו את התקרה במקור, אך נוצרו גם העתק של הבימה הישנה והנברשות החדשות. המסירה הטקסית לאחר השיפוץ הייתה ב-12 באפריל 2016.
הרבנים הידועים של בית הכנסת

משה מינץ (1790 – 1831)
צבי הירש הלר (בשנת 1838)
מרדכי עמרם (מרקוס) הירש (1861 – 1880)
דיולה קליין (1887 – 1895)
אליהו אדלר (1896 – 1907)
דיולה וולס (1910 – 1915)
איגנץ שרייבר (1919 – 1922)
יוז'ף נוימן דר' (1927 – 1944, אחר כך 1945 – 1956)
זולטאן ראץ דר' (1956 – 1960 [?])
ארתור גייר דר' (שנות ה-60, פעם בחודש)
שלמה כובש (2010 – הווה)
חיי תרבות

"הקהילה היהודית ההונגרית המאוחדת" הקימה את קרן אלפקידס בשנת 2013 בבית הכנסת באובודה, שהוא בעיקר בית ספר של ימי ראשון, בו לומדים ילדים בגיל הרך ובבית ספר יסודי, ילדים שלומדים במוסדות לא יהודיים במהלך השבוע. לילדים לפני בר מצווה ובת מצווה הוקם ה-BMC, או "מועדון הבר מצווה", שם לצד תוכנית לימודים מורכבת בנו קהילה על ידי ארגון תוכניות פנאי משותפות בנוסף ללמידה.
לאחר תפילות ליל שבת, הקהילה עורכת תמיד קידוש רחב היקף, אשר מתבלן את הערב באופן קבוע בתוכנית מיוחדת בזמן אכילת ארוחת ליל שבת כשרה, בדרך כלל עם אורחים מוזמנים שמופיעים, כמו בחגים הנוספים של השנה.
ראו גם

רשימת בתי הכנסת בהונגריה
הערות שוליים

↑  Újra életre kel Budapest legrégebbi zsinagógája
|  בודפשט  |
| --- | --- | --- |
| אתרים עיקריים | בניין הפרלמנט ההונגרי • בזיליקת אישטוון הקדוש • גבעת הטירה • ארמון בודה • ארמון שנדור • האי מרגיט • המוזיאון הלאומי של הונגריה • מוזיאון האמנויות היפות • מוזיאון הטכנולוגיה והתחבורה ההונגרי • ארמון גרשם • בית האופרה • כנסיית מתיאש • באסטיון הדייגים • פסל החירות • בית הקפה אבזיה • בית הקפה היפני • היכל האמנות (בודפשט) • טירת ויידהוניאד • אנדרטת המילניום • אוסף הטקסטיל של גולדברגר • תיאטרון האופרטה של בודפשט • תיאטרון ארקל • קפה ז'רבו • מסעדת גונדל • מרתף מתיאש • התיאטרון הלאומי (בודפשט) • גן החיות והבוטני (בודפשט) • אקווינקום |  |
| גשרי בודפשט | גשר מגיירי • גשר ארפאד • גשר מרגיט • גשר השלשלאות • גשר אליזבת • גשר החירות • גשר פטפי • גשר ראקוצי •  גשר הרכבת המחבר (הדרומי) • גשר הרכבת המחבר (הצפוני) |  |
| בתי כנסת ואתרים יהודיים | בית הכנסת הגדול של בודפשט • בית הכנסת ברחוב קזינצי • בית הכנסת רומבך • גטו בודפשט • בית הכנסת של ראקושפלוטה • בית הכנסת ברחוב פאווה • בית הכנסת בדרך פרנקל לאו • בית הכנסת בכיכר טלקי • בית הכנסת של אובודה • בית הכנסת של רחוב וישגראדי • בית הכנסת בדרך דוז'ה ג'רג' • בית הכנסת בבודהוואר • בית הכנסת באויפשט • בית הכנסת של פשטארז'בט • בית הכנסת של קבאניה • בית הכנסת של כיכר בתלן • המוזיאון והארכיון היהודי-הונגרי • המרכז לזיכרון ותיעוד השואה • בית הזכוכית (בודפשט) • בית המדרש לרבנים  בבודפשט • נעליים על הדנובה • בית כנסת בית שלום (בודפשט) • |  |
| בתי קברות יהודים | בית הקברות היהודי ברחוב קוזמה • בית הקברות היהודי ברחוב שלגוטאריאני • בית הקברות היהודי ברקושקרסטור • בית הקברות היהודי פרקשרט • בית הקברות היהודי ברחוב גראנאטוש • בית הקברות היהודי ברחוב צ'רס • בית הקברות היהודי של אובודה • בית הקברות היהודי של בודה • בית הקברות היהודי של ראקושליגט |  |
| תחבורה | כביש הטבעת • קלטי פאייאודבר • ניוגטי פאייאודבר • דלי פאייאודבר • הרכבת התחתית של בודפשט • נמל התעופה הבין-לאומי בודפשט פרנץ ליסט • רכבת הילדים של בודפשט • רכבת גלגלי שיניים (בודפשט) • שדרת הטבעת הונגריה • השדרה הקטנה (בודפשט) • השדרה הגדולה (בודפשט) • הרכבת הפרברית של בודפשט |  |
| כיכרות | כיכר בלאהה לואיזה • אוקטוגון (בודפשט) • כיכר הגיבורים • כיכר ניוגטי • כיכר דיאק פרנץ • כיכר החירות בבודפשט • כיכר ורשמארטי |  |
| ספא (מרחצאות) | ספא סנט לוקאץ' • ספא גלרט • ספא דגאי • מרחצאות פלטינוס • ספא סצ'ני • מרחצאות הוויז |  |
| אחר | בודה (עיר) • פשט (הונגריה) • אובודה • אויפשט • דנובה • הפארק העירוני • פארק ממנטו • נפליגט • אוניברסיטת אטווש לוראנד • שדרות אנדראשי • יהדות הונגריה • השוק המרכזי של בודפשט • רחוב ואצי • אוניברסיטת בודפשט לטכנולוגיה ולכלכלה • אוניברסיטת מוהולי-נאג' לאמנות ועיצוב • היכל האמנות (בודפשט) |  |
הצד הדרומי והמזרחי של הבניין
הטימפאנון המקושט
פנים בית הכנסת
ארון הקודש
לוח זיכרון בחזית בית הכנסת
תומאס וייאט

ערך זה עוסק במשורר ושגריר. אם התכוונתם למורד, ראו .
| --- | --- |

 לידה:  1503 מיידסטון, הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  11 באוקטובר 1542 (בגיל 39 בערך) לונדון, ממלכת אנגליה 
 מדינה:  ממלכת אנגליה 
 מקום קבורה:  כנסיית שרבורן 
 מקום מגורים:  מנזר שרבורן,דורסט
 השכלה:  קולג' סנט ג'ון 
 תפקיד:  חבר הפרלמנט של 1542-44  חבר הפרלמנט של אנגליה  ambassador of the Kingdom of England to the Kingdom of Spain 
 בן או בת זוג:  Elizabeth Brooke (1520–?)   Elizabeth Darrell 
 צאצאים:  תומאס וייאט הצעיר   הנרי   פרנסיס   אדוארד
 מספר צאצאים:  4
 
סר תומאס וייאט, ציור מאת הנס הולביין, סביבות 1536
סר תומאס וייאט (Thomas Wyatt;‏ 1503 - 11 באוקטובר 1542) היה משורר אנגלי. תרגומיו לסונטות של פטררקה מלטינית לאנגלית ויצירותיו המקוריות הקנו לו את הכינוי "אבי הסונטה האנגלית". בנוסף להיותו משורר היה גם שגריר ושליח של הנרי השמיני ושמו נקשר בשמה של אן בולין כאחד ממאהביה. שיריו לא פורסמו במהלך חייו. בנו, תומאס וייאט הצעיר, הנהיג מרד כנגד מרי הראשונה, מלכת אנגליה ב-1554.
תולדות חייו

וייאט נולד בטירת אלינגטון במחוז קנט. אביו היה איש חצרו של הנרי השביעי, מלך אנגליה. וייאט למד בקולג' סנט ג'ון באוניברסיטת קיימברידג'. ב-1520 נשא לאשה את אליזבת ברוק, בנישואין ללא אהבה.
ב-1524 נכנס לשירות כפקיד באוצר המלך וב-1525 החל לשרת כשגריר, משרה שפירושה באותה תקופה הייתה שליחויות דיפלומטיות קצרות יחסית וממוקדות-מטרה. ב-1526 נשלח לצרפת וב-1527 היה חבר המשלחת הגורלית שנשלחה לותיקן לבקש מן האפיפיור קלמנס השביעי לבטל את נישואיו של הנרי השמיני לקתרין מאראגון ולאפשר לו לשאת לאשה את אן בולין, משלחת שכשלונה הוביל לפרישת אנגליה מהכנסייה הקתולית וליצירת הכנסייה האנגליקנית. ב-1535 הוכתר לאביר.
במאי 1536 הואשם על ידי צ'ארלס ברנדון, הדוכס הראשון מסאפוק, יחד עם אן בולין וחמישה גברים נוספים בניאוף ונכלא במצודת לונדון. אולם, בשל קרבתו לתומאס קרומוול, אחד האישים בעלי ההשפעה בחצר המלך, זכה לחנינה. הוא ראה את הוצאתה של בולין ושל הנאשמים האחרים מחלון תאו וכתב על כך את הסונטה הידועה בשם הלטיני, הלקוח מתוך מחזה של פטררקה, Circa Regna Tonat (ברעם מתוך הממלכות). וייאט חזר לחצר וזכה לטיהור שמו (אנ'), אולם ב-1541 הואשם שוב בבגידה במלכות. במקרה זה ניצל בזכות התערבותה של קתרין הווארד, אשתו החמישית של הנרי השמיני ובת דודתה של אשתו השנייה אן בוליין.
וייאט נפטר בן כ-39 ונקבר בשרבורן שבמחוז דורסט.
כתביו

מתוך כתביו של וייאט נשמרו 156 סונטות שהן בוודאות פרי עטו, מתוכן 123 בקונטרס אגרטון, חלקן בכתב ידו ממש ו-96 באוסף טוטל מ-1557 שבספרייה הבודליאנית באוקספורד (33 מתוכן אינן נמצאות בקונטרס אגרטון), בזכות אוסף זה קנה וייאט את תהילתו כמשורר.
בנוסף לכך מצויות עוד 129 סונטות שהדעות עליהן חלוקות, מתוכן כ-30 ככל הנראה משל וייאט עצמו.
לקריאה נוספת

Joost Daalder (Ed.) Sir Thomas Wyatt, Collected Poems. Oxford University Press, London, 1975. ISBN 978-0-19-281155-4
Shulman, Nicola (2011). Graven With Diamonds: The Many Lives of Thomas Wyatt: Courtier, Poet, Assassin, Spy. Short Books. ISBN 978-1906021115 -- ביקורת על הספר באקונומיסט, 5 במאי 2011
Josephine Wilkinson, The Early Loves of Anne Boleyn, ISBN 978-1848684300
הערות שוליים

↑  תומאס וייאט, אבי השירה האנגלית
↑  "תיק אן בולין" (באנגלית)
↑  טקסט הסונטה והערות
↑  Egerton Manuscript 2711,British Museum
↑  Tottel's Miscellany,ed Richard Tottel, Bodeleian Library 13860, Oxford, 1557
↑  הספר The Canon of Sir Thomas Wyatt's Poetry מאת Richard Harrier ‏(1975) דן בנושא ייחוס הסונטות לווייאט באריכות
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007463183605171  PLWABN: 9810602796005606  BNE: XX1301354  BnF: cb12172959p (data)  CANTIC: a10179719  CiNii: DA02781264  GND: 118643444  ISNI: 0000 0001 0892 8784  LCCN: n50019425  MusicBrainz: 0c365944-89cc-4da6-8973-5ec2907fdf95  NKC: jn20011211129  NLA: 35622410  NLG: 159267  NTA: 069369380  SELIBR: 210056  SNAC: w6kk9ctp  SUDOC: 030279720  Trove: 1018213  VcBA: 495/64487  VIAF: 44340301   WorldCat (עם VIAF): 44340301
ג'נג'שפטה

| --- | --- |
סמל ג'נג'שפטהסמל ג'נג'שפטה

הכנסייה הרומית-קתולית
 מדינה:  הונגריה הונגריה
 חבל:  צפון הונגריה
 מחוז:  הבש
 נפה:  נפת ג'נג'ש
 ראש העיר:  Lászlóné Hevér
 שטח:  60.75 קמ"ר
 גובה:  198 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  2,253 (1 בינואר 2024)
 קואורדינטות:  47°48′50″N 19°47′22″E﻿ / ﻿47.81388889°N 19.78944444°E﻿ / 47.81388889; 19.78944444 
 אזור זמן:  UTC +1
 http://www.gyongyospata.hu/
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת הונגריה מוגדלת) בודפשט דברצן מישקולץ סגד פץ' גיור נירג'האזה קצ'קמט אוסטריה סלובקיה אוק. רומניה סרביה קרואטיה סל.ג'נג'שפטה(למפת הונגריה רגילה) בודפשט דברצן מישקולץ סגד פץ' גיור נירג'האזה קצ'קמט אוסטריה סלובקיה אוק. רומניה סרביה קרואטיה סל.ג'נג'שפטה  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
ג'נג'שפטה (בהונגרית: Gyöngyöspata) היא עיר במחוז הבש בנפת ג'נג'ש. זוהי אחת הערים הקטנות ביותר בהונגריה.
מיקום

ג'נג'שפטה שוכנת בשלוחה הדרומית-מערבית של הרי מאטרה 11 ק"מ מערבה מג'נג'ש, בצומת מפגש הכבישים 2402 ו-2406.
היסטוריה

אזור זה כבר היה מיושב לפני הגעת ההונגרים. נחפרו קברים מתקופת הברזל, מתקופת האוורים ומתקופת הכיבוש ההונגרי (התיישבות המדיארים במרכז אירופה). בזמן הכיבוש האזור ניתן שייך לשבט אבא (אחד משבעת השבטים ההונגרים). טירה נבנתה ביישוב כבר במאה העשירית (טירת פטה). לפי כתביו של אנונימוס ארפאד עצמו העניק את האדמות לשבט. החפירות העלו כי הטירה התנשאה מעל ג'נג'שפטה.
פטה הייתה קשורה בקרבה משפחתית למשפחת הדוכס הגדול ארפאד. מערכת יחסים חדשה נוצרה ביניהם כאשר יורשו המאוחר, שמואל אבא, מלך הונגריה, התחתן עם בתו של הנסיך גזה, שליט הונגריה בסביבות 1010. בתקופת המלוכה של שמואל אבא נבנתה בסמוך לטירה כנסיית הדקאן, על שם פטרוס הקדוש.
כאן נמצא הקודקס מהמאה ה-16 המכונה Patai graduále, שנמצא בשנת 1886, ובו מזמורים גרגוריאנים והונגרים.
בשנת 1965, במהלך החפירות נתגלתה מצודת אבן שנבנתה ממנות אדמה ועץ שרופים בתנור בחלקים המזרחיים של המצודה.
על פי הצעת שר המינהל הציבורי והמשפטים ההונגרי, הוענק ליישוב מעמד של עיר ב-15 ביולי 2013.
ילידי המקום

יוסף פטאי בשם לידתו הוא יוז'ף קליין, בשמו הספרותי הבדוי: סקונדוס נולד בשנת 1882 ונפטר בתל אביב ב-1953 היה סופר, משורר, מתרגם ופולקלוריסט יהודי-הונגרי שעלה לארץ ישראל בשנת 1940 בגיל 58.
אתרים בעלי חשיבות

כנסיית הגבירה, שנבנתה במאה ה-12 והתרחבה ללא הרף לאורך זמן, היא האטרקציה העיקרית של היישוב, כמו גם מזבח העץ המציג את אילן המשפחה של ישו, אוצר אמנות ייחודי באירופה.
גשר האבן בסגנון הבארוק המוגן כאתר לאומי שנבנה במאה ה-18 ועליו פסל של הקדוש יאן מנפומוק.
השרידים ההרוסים של טירת ג'נג'שפטה ממוקמים על גבעת הטירה שמעל הכפר.
הריסות הכנסייה.
לקריאה נוספת

טיבור גרביץ: Die romanische Denkmäler Ungarns. (הוצאת האוניברסיטה, בודפשט, 1938)
גאבור הרסטי (עורך): ג'נג'שפטה: כנסיית הקהילה (2008) מהדורה 7. ISBN 963-555-236-X