stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אטאלנטה (כדורגל)
היסטוריה > עידן גספריני

בעונת 2019/20 שיחקה הקבוצה לראשונה בתולדותיה בליגת האלופות לאחר שסיימה שלישית בעונה הקודמת. במהלך עונה זו העפילה עד לרבע גמר ליגת האלופות, בו הודחה על ידי פריז סן-ז'רמן כשהפסידה בתוצאה 1–2 לאחר שהובילה 1–0 עד לדקה ה-90. בסריה א', סיימה הקבוצה את אותה העונה, עונת 2019/20, במקום השלישי כשהיא כובשת הכי הרבה שערים בליגה - תשעים ושמונה. כמו כן, הבטיחה עונה נוספת בליגת האלופות.
בסיום עונת 2020/21 סיימה אטאלנטה שוב במקום השלישי והבטיחה את מקומה שנה שלישית ברציפות בליגת האלופות, ואף העפילה לגמר הגביע בו הפסידה ליובנטוס.
לאחר שלוש שנים בהן השתתפה הקבוצה בליגת האלופות ובמפעלים האירופיים, בעונת 2021/22 הציגה הקבוצה יכולת פושרת בסרייה א' וסיימה במקום השמיני. בליגת האלופות באותה העונה הודחה הקבוצה בשלב הבתים, כשמנצ'סטר יונייטד וויאריאל מקדימות אותה. לאחר שהודחה, ירדה לשחק בליגה האירופית, וגם שם הודחה ברבע הגמר על ידי ר.ב. לייפציג, לאחר שהדיחה בשמינית בגמר את באייר לברקוזן.
את עונת 2022/23 סיימה אטאלנטה במקום החמישי, מקום המקנה כרטיס לליגה האירופית.
בעונת 2023/24 הניפה את התואר האירופי הראשון בתולדותיה לאחר שהביסה 0-3 את באייר לברקוזן בגמר הליגה האירופית. בנוסף הבטיחה הקבוצה מקום בליגת האלופות לעונה הבאה.
תארים והישגים

זכייה (1): 2023/2024
זכייה (1): 1962/1963
סגנות (5): 1986/1987, 1995/1996, 2018/2019, 2020/2021, 2023/2024
שחקני עבר מפורסמים

ארגנטינה קלאודיו קאניג'ה
ארגנטינה הומברטו מאסקיו
דנמרק פלמינג נילסן
איטליה אדריאנו באסטו
איטליה ואלטר בונצ'ינה
איטליה אנטוניו קבריני
איטליה אנג'לו דומנגיני
איטליה רוברטו דונאדוני
איטליה כריסטיאנו דוני
איטליה פיליפו אינזאגי
איטליה ריקרדו מונטוליבו
איטליה ג'אמפאולו פאציני
איטליה צ'זרה פראנדלי
איטליה ג'וזפה סאבולדי
איטליה גאטאנו שיראה
איטליה ג'ובאני ואווסורי
איטליה כריסטיאן ויירי
שוודיה בנט גוסטבסון
שוודיה האסה יפסון
שוודיה רוברט פריץ
שוודיה גלן סטרומברג
לרשימה המלאה ראו: כדורגלני אטלנטה
הערות שוליים

↑  ATALANTA, www.legaseriea.it
| ליגת האלופות 2024/25 |
| --- | --- | --- |
| דרג א' | ספרד ריאל מדריד (אלופה מכהנת) • אנגליה מנצ'סטר סיטי • גרמניה באיירן מינכן • צרפת פריז סן-ז'רמן • אנגליה ליברפול • איטליה אינטר מילאנו • גרמניה בורוסיה דורטמונד • גרמניה ר.ב. לייפציג • ספרד ברצלונה |  |
| דרג ב' | גרמניה באייר לברקוזן • ספרד אתלטיקו מדריד • איטליה אטאלנטה • איטליה יובנטוס • פורטוגל בנפיקה ליסבון • אנגליה ארסנל • בלגיה קלאב ברוז' • אוקראינה שחטאר דונצק • איטליה מילאן |  |
| דרג ג' | הולנד פיינורד • פורטוגל ספורטינג ליסבון • הולנד פ.ס.וו. איינדהובן • קרואטיה דינמו זאגרב • אוסטריה רד בול זלצבורג • צרפת ליל • סרביה הכוכב האדום בלגרד • שווייץ יאנג בויז ברן • סקוטלנד סלטיק |  |
| דרג ד' | סלובקיה סלובן ברטיסלאבה • צרפת מונקו • צ'כיה ספרטה פראג • אנגליה אסטון וילה • איטליה בולוניה • ספרד ז'ירונה • גרמניה שטוטגרט • אוסטריה שטורם גראץ • צרפת ברסט |  |
ארנוונדה השלישי

| --- | --- |
 לידה:  המאה ה־13 לפנה״ס 
 פטירה:  1207 לפנה״ס 
 
אַרְנוּוַנְדָה או אַרְנוּוַנְדַש השלישי היה בנו של תודחליה הרביעי ומלך החתים בין השנים 1209–1207 לפנה"ס. מעט מאוד ידוע על מלך זה פרט לכמה התכתשויות עם ממלכת אַרְזַוַוה במערב אנטוליה שמרדה בחתים וככל הנראה הצליחה להשיג עצמאות.
תקופת מלכותו של ארנוונדה השלישי נמשכה רק שנתיים, אותו ירש שופילוליומה השני אחרון מלכי החתים.
לקריאה נוספת

Michael Roaf, Cultural Atlas Of Mesopotamia and the ancient near east, 1991.
הערות שוליים

↑  שמות חתיים של מקומות, אלים ואנשים יכולים להיות מתועתקים עם סיומת ־ש, המציינת את יחסת הנושא (nominative case), או בצורה הבסיסית ללא היחסה; בספרות המקצועית רווחת יותר השיטה השנייה. ראו איתמר זינגר, החִתים ותרבותם, מוסד ביאליק, 2009, עמ' ט.
↑  אהרון קמפינסקי, חתושה – בירת האימפריה החיתית, קדמוניות ח, 1975, עמ' 17
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: תודחליה הרביעי | מלכי החתים | הבא: שופילוליומה השני |
ערך זה הוא קצרמרבנושא היסטוריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
פו-שרומה

פּוּ-שרומַה או פּוּ-שַרוּמַש (וגם חִישְמִי-שַרוּמַש, שכן ההברה הראשונה בשמו נכתבה בשומרוגרמה PU, שהגייתה איננה ודאית וייתכן שנהגתה "חישמי", אך בודאי לא "פו") היה מלך החתים מסביבות שנת 1700 לפנה"ס ועד שנת 1680 לפנה"ס. פּוּ-לוּגַל-מַה נחשב לדמות חצי אגדית לפי חלק מהחוקרים ובהם אמיל פורר (Emil Orcitirix Gustav Forrer) שחקר את תרבויות אשור והחתים במאה ה-19.
מסופר על פו-שרומה שעוד בהיותו מלך התמרדו נגדו בניו, ולכן עשה את חתנו לברנה הראשון ליורש העצר. בעקבות החלטה זו נגלתה מחלוקת בין פַּפַּחַדִלְימַה, בנו ויורשו הטבעי של פו-שרומה, אשר נתמך על ידי הקצינים הבכירים בצבא. מעט מאוד ידוע על המאבק בין פפחדלימה ללברנה הראשון, אך ברור שהאחרון ניצח במאבק והוכתר למלך החתים.
הערות שוליים

↑  שמות חתיים של מקומות, אלים ואנשים יכולים להיות מתועתקים עם סיומת ־ש, המציינת את יחסת הנושא (nominative case), או בצורה הבסיסית ללא היחסה; בספרות המקצועית רווחת יותר השיטה השנייה. ראו איתמר זינגר, החִתים ותרבותם, מוסד ביאליק, 2009, עמ' ט.
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: ? | מלכי החתים | הבא: לברנה הראשון |
פיוסתי

| --- | --- |

מפה המראה על מה פיוסתיש שלט לפני שהובס
 לידה:  המאה ה־18 לפנה״ס 
 פטירה:  המאה ה־18 לפנה״ס 
 
פִיוּסְתִי או פִיוּסְתִיש היה מלך חתי לתקופה מאוד קצרה באמצע המאה ה-17 לפנה"ס בסביבות העיר חתושה. שמו מוזכר בכתבי אַנִיתַה כמי שהובס על ידי אניתה לפחות פעמיים. מסופר כי בפעם השנייה הובס פיוסתי ליד העיר שַלַמְפָה/שלמפש.
מאוחר יותר הצליח אניתה לכבוש את העיר מוכת הרעב חתושה – בירתו של פיוסתי. לאחר כיבושה החריב אניתה לחלוטין את העיר והטיל קללה על המקום. רק המלך לברנה השני החל בבניתה המחדש של העיר והפכה לבירת החתים בפעם נוספת.
הערות שוליים

↑  שמות חתיים של מקומות, אלים ואנשים יכולים להיות מתועתקים עם סיומת ־ש, המציינת את יחסת הנושא (nominative case), או בצורה הבסיסית ללא היחסה; בספרות המקצועית רווחת יותר השיטה השנייה. ראו איתמר זינגר, החִתים ותרבותם, מוסד ביאליק, 2009, עמ' ט.
ויקטוריה, נסיכת סקסוניה-קובורג-זאלפלד

ויקטוריה, נסיכת סקסוניה-קובורג-זאלפלד (בגרמנית: Marie Luise Victoire von Sachsen-Coburg-Saalfeld;‏ 17 באוגוסט 1786 – 16 במרץ 1861) הייתה נסיכה גרמנית ואימה של ויקטוריה, מלכת הממלכה המאוחדת.
ביוגרפיה > ילדותה

ויקטוריה נולדה ב-17 באוגוסט 1786 בקובורג שהשתייכה לדוכסות סקסוניה-קובורג-זאלפלד, לפרנץ, דוכס סקסוניה-קובורג-זאלפלד, ולאוגוסטה, רוזנת רויס-אברסדורף, בתם של היינריך העשרים וארבעה, רוזן רויס-אברסדורף וקרולינה ארנסטינה, רוזנת ארבאך-שנברג. ויקטוריה הייתה אחותם של ארנסט הראשון, דוכס סקסוניה-קובורג-גותה ולאופולד הראשון, מלך בלגיה.
ביוגרפיה > משפחתה

ב-21 בדצמבר 1803 התחתנה ויקטוריה עם אמיך קרל, נסיך ליינינגן, בנם של קרל פרידריך וילהלם, נסיך ליינינגן וכריסטיאנה וילהלמינה לואיזה, רוזנת זולמס-רדלהיים ואסנהיים. ממנו היו לה 2 ילדים:
קרל, נסיך ליינינגן (12 בספטמבר 1804 – 13 בנובמבר 1856), התחתן עם הרוזנת מריה קלבלסברג.
פאודורה, נסיכת ליינינגן (7 בדצמבר 1807 – 23 בספטמבר 1872), התחתנה עם ארנסט הראשון, נסיך הוהנלוהה-לנגנבורג.
צאצאיה מנישואים אלו כוללים בין היתר את קרל השישה עשר גוסטב, מלך שוודיה, פליפה השישי, מלך ספרד, וקונסטנטינוס השני, מלך יוון.
בשנה זו, בעקבות מותה בטרם עת של נכדתו היחידה בתוך מסגרת הנישואים של המלך ג'ורג' השלישי, שארלוט הנסיכה מווילס, נוצר משבר ירושה. ליורש העצר ולאחיו הצעיר של יורש העצר – הנסיך פרדריק, דוכס יורק לא היו ילדים, ובניו האחרים של המלך ג'ורג' היו אף הם לא נשואים. בעקבות המשבר, כל בניו של המלך ג'ורג', ובהם גם ויליאם, דוכס קלרנס (לימים, המלך ויליאם הרביעי) מיהרו להתחתן על מנת להוליד יורש לכס המלוכה.
ב-29 במאי 1818 התחתנה ויקטוריה עם הנסיך אדוארד אוגוסטוס, דוכס קנט וסטרת'רן בשלוס אהרנברג שבקובורג, ובשנית ב-11 ביולי 1818 בארמון קיו שבפארק ריצ'מונד. לבני הזוג נולדה ילדה אחת – אלכסנדרינה ויקטוריה (לימים, המלכה ויקטוריה).
הזוג חי חיי צניעות בשל חובותיו הכבדים (לימים, בתם, המלכה ויקטוריה, שילמה את החובות מהכנסותיה הפרטיות), ולבסוף החליטו להתגורר בקוטג' וודברוק (Woodbrook Cottage) בסידמות' שבדבון.
אדוארד אוגוסטוס נפטר ב-23 בינואר 1820 בקוטג' וודברוק, לאחר הצטננות שאירעה בשל טיול שערך בקור מבלי ביגוד מתאים. אביו, המלך ג'ורג' השלישי מת שישה ימים לאחר מכן.
לאחר מותו של אדוארד אוגוסטוס לא היה לוויקטוריה לכאורה כל סיבה להישאר באנגליה: לא הייתה לה משפחה שם והיא דיברה בקושי אנגלית. אולם, היא בחרה להישאר משום שעל פי סדר ירושת המלוכה הבריטית הייתה אפשרות שבתה תהיה למלכה (לשלושת אחיו הבוגרים של הנסיך אדוארד לא היו ילדים).
בשנת 1830 חוקק הפרלמנט הבריטי את חוק העוצרוּת, שקבע כי במקרה שהמלך ימות לפני שבתה ויקטוריה תגיע לגיל 18, תשמש ויקטוריה, כעוצרת עד לבגרותה. המלך ויליאם היה מסוכסך עם ויקטוריה, בעיקר מפני שהאמין כי מאהבה, ג'ון קונרוי (שרבים האמינו כי היה אביה הביולוגי של המלכה ויקטוריה) השפיע עליה מעבר למידה הראויה. ויליאם הצהיר כי הוא מקווה שיחיה לפחות עד יום הולדתה ה-18 של הנסיכה, רק כדי שאמה לא תמלוך בשמה.
ביוגרפיה > אחרית ימיה ומותה

בשנת 1837 הוכתרה בתה למלכת הממלכה המאוחדת, ובשנת 1839 התחתנה עם אלברט, נסיך סקסה-קובורג-גותה. לאחר הולדת ויקטוריה, הנסיכה המלכותית, התפייסה ויקטוריה עם בתה, והתקרבה מאוד לבתה ולנכדיה.
ב-16 במרץ 1861 מתה ויקטוריה, והיא בת 74, מה שהשפיע מאוד על המלכה ויקטוריה, שבנוסף לכך גם איבדה את בעלה, אלברט, כמה חודשים יותר מאוחר.
פמבה (מלך)

| --- | --- |
 לידה:  המאה ה־23 לפנה״ס 
 פטירה:  המאה ה־23 לפנה״ס 
 
פַמְבַה או פַמְבַש היה מלך החתים. הוא מתוארך למאה ה-23 לפנה"ס לערך.
שמו מוזכר לראשונה באסטלה של נרם־סין מאכד המפרטת את המלחמה נגד ברית 17 המלכים ובהם גם פמבה. זהו האזכור הראשון של חתים בהיסטוריה וכמו כן זו גם הפעם הראשונה בהיסטוריה שבה מוזכר שם הלקוח מהשפות ההודו-אירופיות.
הערות שוליים

↑  שמות חתיים של מקומות, אלים ואנשים יכולים להיות מתועתקים עם סיומת ־ש, המציינת את יחסת הנושא (nominative case), או בצורה הבסיסית ללא היחסה; בספרות המקצועית רווחת יותר השיטה השנייה. ראו איתמר זינגר, החִתים ותרבותם, מוסד ביאליק, 2009, עמ' ט.
↑  Trevor R. Bryce, The Kingdom of the Hittites, Oxford University Press, 2005 (מהדורה שניה; מהדורה ראשונה מ־1998), עמ' 10
ערך זה הוא קצרמרבנושא היסטוריה ובנושא המזרח התיכון. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מייק לינץ'

| --- | --- |

מייק לינץ', 2014
 לידה:  16 ביוני 1965 אילפורד, הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  19 באוגוסט 2024 (בגיל 59) סיציליה, איטליה 
 מדינה:  אירלנד, הממלכה המאוחדת 
 מקום מגורים:  צ'למספורד, וודפורד, Pettistree 
 השכלה:  כרייסט'ס קולג'  בית הספר בנקרופטס 
 תפקיד:  מנהל כללי (1996–2012) 
 בן או בת זוג:  Angela Bacares 
 פרסים והוקרה:  קצין במסדר האימפריה הבריטית (2006)  עמית החברה המלכותית (2014)  עמית האקדמיה המלכותית להנדסה (2008) 
 
מייקל ריצ'רד לינץ' (באנגלית: Michael Richard Lynch; 16 ביוני 1965 – 19 באוגוסט 2024) היה יזם טכנולוגיה בריטי, ממייסדי חברות אוטונומי (אנ')‏, Invoke Capital ו-Darktrace. הוא כיהן גם במגוון תפקידים ייעוציים נוספים.
לאחר תואר ראשון, דוקטורט ומחקר פוסט-דוקטורט באוניברסיטת קיימברידג', יישם לינץ' את מחקריו בלמידת מכונה, הקים חברות תוכנה, והפך לדמות מרכזית באזור "סיליקון פן" (אנ'). לינץ' הושווה בתקשורת לאיש העסקים האמריקאי ביל גייטס, והונו הוערך בכ-852 מיליון פאונד בשנת 2023.
מכירת חברת אוטונומי להיולט פקארד בשנת 2011 הובילה להאשמות בהונאה ולליטיגציה אזרחית בבריטניה בשנת 2019. התביעה הסתיימה ברובה לטובת היולט פקארד. בשנת 2023 הוסגר לינץ' לארצות הברית כדי לעמוד לדין פלילי. משפטו התקיים בסן פרנסיסקו במרץ 2024, וביוני זוכה מכל ההאשמות.
באוגוסט 2024 חגג לינץ' את זיכויו על יאכטת העל של משפחתו, "Bayesian", שטבעה בסערה ליד חופי סיציליה ב-19 באוגוסט. לינץ', בתו המתבגרת וחמישה אחרים נספו באסון.
ביוגרפיה > ראשית חייו

לינץ' נולד באילפורד, לונדון, ב-16 ביוני 1965, וגדל בסמוך לצ'למספורד, אסקס. אמו הייתה אחות ממחוז טיפררי ואביו כבאי ממחוז קורק שבאירלנד.
בגיל 11 זכה לינץ' במלגה לבית הספר בנקרופט בוודפורד. מאוחר יותר היה לפטרון ראשי של קרן בנקרופט, שנועדה לספק תמיכה מלגותית לתלמידים מצטיינים, ללא קשר למעמד הכלכלי של משפחתם. מבנקרופט עבר לקולג' כרייסט בקיימברידג', שם למד מדעי הטבע. לאחר שסיים את לימודיו, המשיך ללימודי דוקטורט בתחום הרשתות העצביות המלאכותיות (סוג של למידת מכונה) תחת הנחייתו של פיטר ריינר, מנהל לימודי ההנדסה בקולג' כרייסט, והגיש תזה תחת הכותרת "שיטות אדפטיביות בעיבוד אותות ודגמים קונקציוניסטיים". לאחר מכן קיבל מלגת מחקר בתחום זיהוי תבניות אדפטיבי.
ביוגרפיה > קריירה

לינץ' הקים את חברת הסטארט-אפ הראשונה שלו בסוף שנות ה-80, בזמן שלמד לדוקטורט. החברה Lynett Systems Ltd, שהוקמה בהלוואה של 2,000 פאונד, עסקה בעיצוב וייצור מוצרי אודיו, כולל סינתיסייזרים וסמפלר עבור Atari ST.בשנת 1991, ייסד את Cambridge Neurodynamics, שהתמחתה בזיהוי טביעות אצבע ממוחשב. מתוך Cambridge Neurodynamics יצאו שלוש חברות-בת: נאורוסקיפט, NCorp ו-אוטונומי (Autonomy).
בשנת 1996 ייסד לינץ' את חברת אוטונומי, שפיתחה תוכנה לחיפוש במידע שאינו מסודר בצורה טבלאית כגון שיחות טלפון, דוא"ל וסרטונים. תחת ניהולו של לינץ' הפכה אוטונומי לאחת ממאה החברות הציבוריות הגדולות בבריטניה, ולחברה מובילה בסיליקון פן. בשנת 2011 נמכרה אוטונומי להיולט-פקרד תמורת למעלה מ-11 מיליארד דולר. לינץ' הרוויח כ-800 מיליון דולר מהמכירה.
לאחר המכירה, הקים לינץ' את חברת ההון סיכון Invoke Capital. אחת החברות הראשונות שנתמכו על ידי Invoke Capital הייתה חברת הסייבר Darktrace. לינץ' ואשתו אנג'לה בקארס היו בין בעלי המניות הגדולים ב-Darktrace. לינץ' כיהן כחבר במועצת המנהלים עד 2018 והמשיך לשמש כחבר במועצה המייעצת עד 2021. בנוסף, היה חבר במועצת המדע והטכנולוגיה של החברה עד פברואר 2023.
חברות טכנולוגיה נוספות שנתמכו על ידי Invoke Capital כוללות את Featurespace, Luminance ו-Sophia Genetics.
לינץ' החזיק במספר תפקידים בוועדות ומועצות מנהלים שונות. כאשר הואשם בהונאה בארצות הברית, הוא התפטר מתפקידו כיועץ לממשלה במועצה למדעים וטכנולוגיה, ומהוועדות של החברה המלכותית. בעבר היה חבר במועצת המנהלים של Cambridge Enterprise, הגנים הבוטניים המלכותיים בקיו, ה-BBC, הספרייה הבריטית, Nesta ומכון פרנסיס קריק.
ביוגרפיה > משפטים אזרחיים ופליליים

ב-2012, הודיעה היולט-פקרד על הפחתת שווי של 8.8 מיליארד דולר בנכסים בעקבות רכישת אוטונומי, בשל "אי-סדרים חשבונאיים חמורים, כשלי גילוי ומצגים כוזבים" שהתרחשו לפני הרכישה. לינץ' הכחיש את ההאשמות. החקירה נוהלה על ידי משרד ההונאה החמורה בבריטניה, אך נסגרה ב-2015 בשל חוסר ראיות מספקות. בנובמבר 2018, הואשם לינץ' בארצות הברית בהונאה יחד עם סטיבן צ'מברלין, סגן נשיא הכספים של אוטונומי לשעבר.
במרץ 2019, היולט-פקרד הגישה תביעה אזרחית בגין הונאה בבית המשפט הגבוה בלונדון. התביעה טענה כי לינץ' וצ'מברלין "ניפחו במכוון את הכנסות אוטונומי". בפסק הדין שניתן בינואר 2022, נקבע כי היולט-פקרד הצליחה להוכיח את רוב טענותיה. הנזקים שהוערכו היו נמוכים מהסכום הנתבע במקור.
במקביל למשפט האזרחי, ביקשו הרשויות האמריקאיות את הסגרתו של לינץ' לארצות הברית כדי לעמוד לדין בגין אישומים פליליים. בינואר 2022, אישרה שרת הפנים הבריטית פריטי פאטל את הסגרתו. לאחר דחיית ערעוריו, הוסגר לינץ' לארצות הברית במאי 2023, ונכלא במעצר בית בסן פרנסיסקו עד למשפטו.
משפטו של לינץ' החל במרץ 2024 בסן פרנסיסקו, שם הואשם ב-16 סעיפי הונאה וקנוניה. ב-6 ביוני 2024, זוכה לינץ' מכל ההאשמות.
ביוגרפיה > חיים אישיים

לינץ' היה נשוי לאנג'לה בקארס ולהם שתי בנות. בשנת 2023 הוערך הונם המשותף בכ-852 מיליון פאונד. ב"מי ומי" צוין כי תחביביו כוללים נגינת סקסופון ג'אז ושימור גזעים נדירים של בעלי חיים. הוא החזיק בעדר בקר באחוזתו בלודהם הול, פטיסטרי, סאפוק.
ביוגרפיה > מותו

לינץ' חגג את זיכויו במשפט בסן פרנסיסקו בהפלגה על יאכטת העל המשפחתית, "Bayesian". היאכטה טבעה בסערה ליד חופי סיציליה ב-19 באוגוסט 2024, כאשר לינץ' ועוד 21 אנשים היו על הסיפון. לינץ', בתו המתבגרת האנה, ארבעה אורחים ואיש צוות נהרגו. גופתו של לינץ' נמצאה על ידי משמר החופים האיטלקי ב-22 באוגוסט. הרשויות האיטלקיות פתחו בחקירה ושקלו להגיש כתבי אישום על גרימת מוות ברשלנות.
אלוומנה

| --- | --- |
 לידה:  המאה ה־15 לפנה״ס 
 פטירה:  1490 לפנה״ס 
 בן או בת זוג:  Ḫarapšili II 
 
אַלוּוַמְנָה או אַלוּוַמְנַש היה מלך החתים בתקופת הממלכה החתית הקדומה, באמצע המאה ה-15 לפנה"ס.
אלוומנה נישא להראפסקי, בתו של המלך תלפינו, ולפיכך היה בעל סיכויים טובים ביותר לרשת את הכתר. עם זאת, מסיבות שאינן נהירות כל צרכן, גרש תלפינו את אלוומנה ואשתו מן הממלכה. עם מותו של תלפינו בשנת 1500 לפנה"ס מתחילה התקופה הידוע בהיסטוריה החתית בשם "תקופת האופל", מכיוון שבמשך 100 שנים חילופי השלטון אינם ברורים. יש הסוברים שהוא חזר לחת והשתלט על השלטון מיד עם מות חמיו, בעוד אחרים סוברים שהוא עשה זאת רק לאחר מותו של מלך אחר בשם תחורוילי.
כך או כך, בנו היה חנתילי השני, אשר ירש את הכתר בצורה מסודרת.
הערות שוליים

↑  שמות חתיים של מקומות, אלים ואנשים יכולים להיות מתועתקים עם סיומת ־ש, המציינת את יחסת הנושא (nominative case), או בצורה הבסיסית ללא היחסה; בספרות המקצועית רווחת יותר השיטה השנייה. ראו איתמר זינגר, החִתים ותרבותם, מוסד ביאליק, 2009, עמ' ט.
↑  אהרון קמפינסקי, חתושה – בירת האימפריה החיתית, קדמוניות ח, 1975, עמ' 17
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: תלפינו | מלכי החתים | הבא: חנתילי השני |
חוזיה השני

חוּזּיַה או חוּזִיַאש השני היה מלך החתים בתקופת הממלכה החתית הקדומה, במהלך המחצית השנייה של המאה ה-15 לפנה"ס.
חוזיה היה המלך האחרון בתקופה הידועה בהיסטוריה החתית בשם "תקופת האופל", מכיוון שבמשך 100 שנים חילופי השלטון אינם ברורים. חוזיה ירש את המלך זִידַנְתַה השני, אם כי לא ידוע טיב הקשר ביניהם. ייתכן שהוא המלך החתי שתחותמס השלישי פרעה מצרים טוען שקיבל מתנות ממנו. הא נרצח בידי מפקד המשמר שלו, מוותלי אשר הכריז על עצמו כמלך החדש. מוותלי עצמו נרצח מאוחר יותר, ותודחליה הראשון הוכתר כמלך. לא ברור האם תודחליה היה מייסד של שושלת חדשה, או שמא צאצא או קרוב משפחה של חוזיה השני.
הערות שוליים

↑  שמות חתיים של מקומות, אלים ואנשים יכולים להיות מתועתקים עם סיומת ־ש, המציינת את יחסת הנושא (nominative case), או בצורה הבסיסית ללא היחסה; בספרות המקצועית רווחת יותר השיטה השנייה. ראו איתמר זינגר, החִתים ותרבותם, מוסד ביאליק, 2009, עמ' ט.
↑  רשימת מלכי החתים (באנגלית)
↑  איתמר זינגר, החתים ותרבותם, מוסד ביאליק, ירושלים, 2009, עמ' 40.
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: זידנתה השני | מלכי החתים | הבא: מוותלי הראשון |
ספר תולדות ישו

|  מידע כללי |
| --- | --- |
 מאת:  מחבר אנונימי
 שפת המקור:  עברית עתיקה
 סוגה:  היסטוריוגרפיה
 נושא:  ישו
 מקום התרחשות:  ממלכת הורדוס ופרובינקיה יודיאה, האימפריה הרומית
 תקופת התרחשות:  התקופה הרומית בארץ ישראל
 הוצאה
 מקום הוצאה:  ארץ ישראל
 תאריך הוצאה:  המאה ה-3 עד המאה ה-9
 תאריך הופעה ראשונה:  המאה ה-9 (אזכור ראשון)
 
ספר תולדות ישו (בעבר: ספר תליית ישו או מעשה ישו) הוא ספר עברי שנפוץ בימי הביניים ומציג היסטוריה חלופית ולעגנית לקורותיו של ישו. בעיני רבים, הספר נמנה עם סוגת ספרות היסטורית המכונה מנגד, על מנת לעצב את דעת הקהל על תולדות ההיסטוריה.
על החיבור

בתלמוד הבבלי מובעת לגיטימציה לפרודיה על דתות אליליות, וההלכה היהודית מגדירה את הנצרות ככזו. ואכן, רבים משייכים את החיבור לזרם ההיסטוריה שכנגד, כלומר הוא חיבור שמטרתו לשים ללעג ולקלס את הנצרות על ידי מתן פרשנות שלילית למאורעות חייו של ישו.
החיבור הוא אנונימי, ומועד כתיבתו לא ידוע. כתבי היד הקדומים ביותר שלו הם מן המאה ה-15 מיהדות תימן בשם "מעשה ישו".
המקום הראשון שבו נזכר קיומו של החיבור הוא חיבור קטן בשם "על אמונות ההבל של היהודים", שכתב אגוברד (Agobard) בישוף העיר ליון (Lyons) במחצית הראשונה של המאה ה-9. ריימונדוס מרטיני מצטט קטעים ממנו בספרו "פגיון האמונה" מן המאה ה-13. יש המשערים שחובר עוד בסוף המאה ה-3, היינו בתקופת התלמוד. חוקרים תמהו על כך שאין הוא מוזכר כלל במקורות העבריים; ייתכן שנעשה מאמץ לשמרו בסוד, אך מסתבר שרש"י - שחי בתקופת מסע הצלב הראשון - הכירו והזכירו (בשם "ספר תליית ישו") בקטע שצונזר מן התלמוד הבבלי, ופירושו, המדבר על כך, צונזר אף הוא. בגרסתו המצונזרת נאמר:
כתב ולשון - של רומיים, מאומה אחרת באה להן, אחרים תקנו להן כל ספריהם
ואולם, ב"דקדוקי סופרים" מובא נוסח אחר:
כל ספרי טעותם, יוחנן פאולוס פטרוס והם יהודים היו... הם שנו ועמקו הלשון, ועשו להם הבל לחשבה בפני עצמם ולסלקם מעל ישראל, ולא שכפרו כי לטובתן של ישראל נתכוונו, אלא מפני שראו ישראל בצער ובדוחק, מתרמיתי ישו עשו עצמם כאלו הם עמו בקדישות וצוו עליהם, הכל כמפורש בספר תליית ישו
הספר משך את תשומת לבם של אישים כגון מרטין לותר ויוהאנס רויכלין, וזכה ללעג מצד נציגים בולטים של תנועת ההשכלה היהודית, ממשה מנדלסון ועד היינריך גרץ. אין לו נוסח אחד, אלא כמה וכמה גרסאות שונות בפרטיהן.
בעיקרו החיבור מתמקד בישו - ולא בנצרות בכללותה. עלילת הספר עושה שימוש בחלק מהכתוב בברית החדשה תוך כדי מתן פרשנות מלעיגה. הספר לא תואם תמיד לגרסה התלמודית.[דרושה הבהרה]
עלילת הספר > לידת ישו

הספר מרחיב מאוד בעניין לידת ישו, שלפי הגרסה הנוצרית הייתה מרוח הקודש. נביא בישר ליוסף אבי ישו על התגלות בן האלוהים בבטן ארוסתו.
לפי גרסת "ספר תולדות ישו", אדם רע-מעללים בשם יוסף פנדרא התחזה בפני מרים לארוסה הצדיק יוחנן, ואנס אותה פעמיים בעודה בנידתה. מחמת הבושה גלה ארוסה יוחנן מהארץ. הבן שנולד למרים מהזנונים, ישוע שמו, נודע בחוכמתו ובלמדנותו, אך גם בחוצפתו. הוא סירב לכרוע ברך ולכסות ראשו לפני הסנהדרין. מכך הסיק שמעון בן שטח שהוא ממזר ובן הנידה. אחרי שהדבר התברר, תקעו בשופרות, הוא הוחרם ונפסל לבוא בקהל ישראל; שמו נקרא מאז "ישו", ראשי תיבות של "ימח שמו וזכרו".
מסורת זו מתאימה לדברים המובאים בעניינו של ישו באוצר הגאונים על התלמוד, ולמובא במסכת כלה אודות הנער שגילה ראשו.
עלילת הספר > המופתים

בהמשך הספר מסופר שישו ברח תחילה לגליל ואחר כך לירושלים. הוא מצא את השם המפורש בקודש הקודשים שבבית המקדש, רשם אותו על פתק והטמינו בבשרו, משום שנביחת כלבי הנחושת שעמדו בשער בית המוקד הייתה אמורה להשכיח את השם המפורש מזיכרון עולי הרגל. לבסוף חזר ישו לבית לחם וחולל שם נסים: הוא החיה מתים וריפא מצורעים בעזרת כוחות על-טבעיים שהקנתה לו אחיזתו בשם המפורש. את יכולתו לחולל מופתים ניצל בהכריזו על עצמו כבן האלוהים. הנסים שעשה הקנו לו את אהדתה של שלומציון המלכה (שחיה בשנים 67-140 לפנה"ס), אך לא את לב החכמים, אשר דרשו להורגו.
אז ניאות אחד החכמים, יהודה שמו (המייצג את יהודה איש קריות), לחטוא גם הוא בעוון אמירת השם המפורש כדי לסכל את מזימת ישו. השניים נאבקו זה בזה במופתים ולבסוף אף מול המלכה, עד שיהודה הטיל מימיו על ישו. כתוצאה, נטמא האחרון ולא יכול היה להמשיך בנסיו. אז ניתן היה לתופסו ולגזור עליו דין מוות. 
ואולם, ישו הצליח לחמוק שוב, כשהפעם ברח למצרים; לאחר זמן הוא חזר והגיע לנהר הירדן. שם טבל, נטהר ושב לעשות נסים, בין השאר בהליכה על פני המים.
עלילת הספר > לכידת ישו והריגתו

יהודה לא התייאש מכך שאויבו נשמט מבין ידיו. הוא הגיע בחשאי אל מיטתו של ישו כשהתכנס עם תלמידיו באזור הירדן, והוציא את הפתק עם השם המפורש מבשרו; אחר כך הסתתר בין תלמידיו. לישו לא נותרה ברירה אלא לשוב מחופש לירושלים, לקודש הקודשים, כדי להשיב לעצמו את השם.
יהודה, שנמנה עם פמליית ישו, ניצל הזדמנות זו כדי להידבר עם החכמים ולהסגיר את ישו לידיהם.
כך נלכד ישו בשנית, כשהפעם קשרוהו והיכוהו בשוטים והניחו כתר קוצים על ראשו. כשביקש מים, נתנו לו חומץ, ולעגו לו: "איה כל נפלאותיך אשר עשית". ישו תירץ ואמר: "דמי יכפר על באי עולם". אחרי שפסקה הסנהדרין את דינו, נתלה על קלח כרוב שהביא יהודה, לאחר שכל העצים סירבו לקבלו (ישו השביעם בשעה שהיה בידו השם המפורש שלא ייתלה עליהם).
אחר כך העבירו יהודה מקברו. תלמידיו לא ידעו זאת ומשמצאו את הקבר ריק, סברו שרבם עלה השמימה. השמועה הגיעה למלכה, שהשתאתה על ריקנות הקבר; עובדה זו סייעה בידה להוכיח לחכמים כי ישו אכן בן אלהים, ומכאן נחישותה להעניש בחומרה את הורגיו. החכמים מצאו את יהודה, שסיפר להם שטמן את ישו המת בגינתו. החכמים הביאו את הגופה לפני המלכה תוך גרירתה בזנב סוס. מכיוון שעקרו את שערות ראשו תוך כדי סחיבתה, נוהגים הכמרים נוצרים לגלח את שער אמצע ראשם.
עלילת הספר > מעשה פטרוס

אז החליטו הנוצרים הלומי הצער, שאמונתם לא פגה, להתנכל ליהודים ולהקדיש עצמם להמרת דתם ולהריגתם.
החכמים היו אובדי עצות, אולם לאחד מהם, שמעון כיפא שמו, היה רעיון: הוא הוציא את השם המפורש ויצא עימו לערי הנוצרים. באמצעותו חולל נסים והוכיח להמון כי הוא שליח ישו; בשמו ציווה עליהם להיבדל מעם ישראל, והטיף כי אין ישו רוצה בכליון היהודים, אלא חפץ שעל ידי קיומם ייזכר סבלו. את עונשם יקבלו רק בגיהנום, בעולם הבא. על כן אם יכה יהודי נוצרי על לחי שמאל, יושיט לו הנוצרי גם את לחי ימין.
אחר כך, לשם קיום המצוות בנחת, ציווה שמעון כיפא שיוקם לו מגדל גבוה, שם ישב והתקיים על לחם ומים וחיבר פיוטים. נראה שהרמז כאן ל"נשמת כל חי", אשר היו שטענו כי נכתב על ידי פטרוס.
שמעון כיפא מקביל לפטרוס מהברית החדשה, המצוין בספר כגיבור חיובי מבחינת היהודים.
ראו גם

ישו (יהדות)
לקריאה נוספת

אורה לימור, הדימוי המנוגד: ספר תולדות ישו, בתוך בין יהודים לנוצרים, כרך ד', הוצאת האוניברסיטה הפתוחה
ספר תולדות ישו מהדורת יוהאנס הולדריקוס, מבוא מאת ד"ר יעקב דויטש, דחק - כתב עת לספרות טובה, כרך א', 2011
הערות שוליים

↑  מסכת מגילה, דף כ"ה, עמוד ב': ”כל ליצנותא אסירא, בר מליצנותא דעבודה זרה דשריא” (כל ליצנות אסורה, חוץ מליצנות של עבודה זרה שמותרת)
↑  כמבואר במשנה תורה לרמב"ם, הלכות עבודה זרה וחוקות הגויים, פרק ט', הלכה ד': ”הנוצרים עובדי עבודה זרה הם” (בדפוסים הבלתי מצונזרים)
↑  יצחק חן, ראשיתה של אירופה, האוניברסיטה הפתוחה, כרך ב, יחידה 5, עמ' 283.
↑  החוקר ויליאם הורבורי, בספרו "בחינה ביקורתית של ספר תולדות ישו"
↑  מסכת ברכות, דף י"ז, עמוד ב' בעניין "גובאי"
↑  כלה רבתי, ב, ב - אף שלא מפורש שם שמדובר על ישו, יש שהבליטו את ההתאמה לאופיו - ראו שיחות הרצי"ה על יהדות ונצרות, עמ' 43-44
↑  נשמת כל חי, ב"אנציקלופדיה יהודית" באתר "דעת"
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007269069505171  BnF: cb15547552v (data)  GND: 4396955-0  LCCN: n82139141  NKC: unn20181016830  SUDOC: 255648073  VIAF: 176609641   WorldCat (עם VIAF): 176609641