stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שלמה ארד
ביוגרפיה

נולד לשמואל וחיה ארד, חברי קיבוץ בית זרע שבעמק-הירדן. בעידודו של אביו המוזיקאי החל ללמוד נגינה בפסנתר, ובהיותו בתיכון ניצח על מקהלות קטנות, הלחין שירים ועיבד מנגינות. בסיום לימודיו, טרם גיוסו, החל ללמוד בסמינר למורים למוזיקה שבאורנים.
בנובמבר 1965 התגייס והתנדב לסיירת צנחנים.
בשנת 1968 ניתנו לו שלושה חודשי חופשה מיוחדת כדי להלחין ולהדריך את מקהלת הקיבוץ בהכנת חג הארבעים של הקיבוץ.
בשנת 1969, לאחר שחרורו, נענה לבקשת תנועת השומר הצעיר, שקיבוצו משתייך אליה, להשתתף בהכנת האירועים לציון יובל התנועה. ארד חיבר והלחין מחזמר שעלה בקיבוצים רבים ואף על במות בערים שונות.
בשנת 1971 החל בהוראת מוזיקה בבית הספר הקיבוצי שבמעלה החמישה.
במלחמת יום הכיפורים לקח חלק בקרבות בסיני, במעבר תעלת סואץ ובאיסמעיליה. באותה מלחמה נפל ברמת-הגולן אחיו הצעיר בועז.
בנובמבר 1975 יצא ארד לשירות-מילואים בסיני. לקראת סיום השירות לקה אביו בהתקף לב ואושפז בבית חולים במרכז הארץ. ארד קיבל רשות לטוס לצפון כדי לבקר את אביו, אך המטוס התרסק זמן קצר לאחר המראתו על ג'בל חלאל וכל נוסעיו נספו. ביום כ"ב בכסלו תשל"ו (25.11.1975). אביו נפטר מיד לאחר הישמע הבשורה ושניהם הובאו למנוחות ב-2 בדצמבר 1975 בבית העלמין האזרחי בית זרע.
השיר "בלילה על הדשא" (לחן: יאיר רוזנבלום) נכתב לזכרו של ארד על ידי בת כיתתו של ארד, אסתר ניצב.
השיר "היי לבדך" שכתב ארד הולחן (מחדש) על ידי נווה וליאור תאנה ועובד על ידי שמוליק נויפלד ביום הזיכרון 2016 במסגרת הפרויקט של גל"צ "אלה האחים שלי".
בלילה על הדשא (לזכרו)

שיר הנושא מתוכניתה של חבורת הזמר של פיקוד הצפון שהועלתה ב־1977 והוקדשה כולה לשיריו של יאיר רוזנבלום. כותבת השיר אסתר ניצב חיברה אותו כשיר זיכרון לבן כיתתה ארד שנהג לארגן ערבי שירה.
נשב בחוץ, כל כך יפה, יפה הליל
נשיר רעים לקול צלילי מיתר
שירים פשוטים על אהבה וקיץ
שירי הלב ההם שאין כמותם
יצירותיו

לחניו יצאו לאור בחוברת "שירים לבית ולנוף" ו"שיר השירים.
לאחר נופלו יצאו לאור מפרי-עטו ספר שירים 'תוגה ומרחק' ואוסף של לחנים 'אלף צלילים'.
יצירותיו > שירים שהלחין

אידיליה ברפת (מילים: גדעון נאמן)
אל הנירים האפורים (מילים: נתן יונתן)
אני אוהב פרפרים (מילים: ניבה לניר)
באפלולית (מילים: ניבה לניר)
בין הבית והדרך (מילים: בנימין הלוי)
גן נעול (מילים: מן המקורות)
היי לבדך (מילים: שלמה ארד)
המנון מלכיה (מילים: שפר שחטר)
השבעתי אתכן בנות ירושלים (מילים: מן המקורות)
זוהר החרמון (מילים: שפר שחטר)
חופש שינה (מילים: גדעון נאמן)
כי חם ילדי (מילים: אסף אור)
ליבבתיני (מילים: מן המקורות)
ליד הדרך (מילים: שפר שחטר)
מאחורי השער (מילים: חיים נחמן ביאליק)
מה חסר? (מילים: יונתן בן-נחום)
משירי ההלך (מילים: בנימין הלוי)
על ירדן וחופיו (מילים: בנימין הלוי)
על משכבי בלילות (מילים: מן המקורות)
פזמון עיתונאי חוץ לארץ (מילים: שפר שחטר)
קנון הפרח (מילים: חנה ליפקין)
רכילות (מילים: שפר שחטר)
שחורה אני ונאוה (מילים: מן המקורות)
שיר אהבה (מילים: ניבה לניר)
שיר הארנב (מילים: בנימין הלוי)
שיר החורף (מילים: שפר שחטר)
שיר השירים אשר לשלמה (מילים: מן המקורות)
שלושת הדורות (פתאום כשכבה האור) (מילים: גדעון נאמן).
הערות שוליים

↑  בית זרע מתכוננת לחגיגות היובל, על המשמר, 31 במאי 1968
↑  המשפחות בקיבוץ בית זרע, מודעת אבל - מרדכי סדן, דני אדלסון, בועז ארד, שרגא שטיין, מעריב, 21 בפברואר 1974
1 2  שירה עובדת - שלמה ארד
↑  סמל שלמה (יצחק) ארד, באתר יזכור
↑  מאיר הראובני, זעקת איוב בבית זרע, מעריב, 5 בדצמבר 1975
↑  מאיר הראובני, איוב לא העז, אבל אני אזעק, מעריב, 3 בדצמבר 1975
↑  סופר "דבר" בגליל, שלמה ושמואל ארד הובאו למנוחות בבית זרע, דבר, 3 בדצמבר 1975
↑  בלילה על הדשא, באתר האתר של יאיר רוזנבלום
↑  "אלה האחים שלי"- כל השירים מהפרויקט, באתר ‏מאקו‏, 10 במאי 2016
↑  היי לבדך, באתר יוטיוב
↑  שירים לבית ולנוף - חוברת תוים
↑  שיר השירים - חוברת תוים
↑  שלמה ארד, תוגה ומרחק
↑  חוברת שירה - תוגה ומרחק
↑  חוברת תווים - אלף צלילים
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007527031105171  VIAF: 308265799   WorldCat (עם VIAF): 308265799
רשימת אתרי מורשת עולמית

אתרי מורשת עולמית לפי מדינות
אתר מורשת עולמית הוא אתר שהוכרז על ידי ועדת המורשת העולמית של אונסק"ו כאתר הראוי לשימור בזכות חשיבותו המיוחדת למורשת המשותפת לאנושות.
האספה הכללית של אונסק"ו החלה בתוכנית להגנה על אתרי מורשת עולמית עם ניסוח "האמנה בדבר הגנת המורשת הטבעית והתרבותית העולמית" (Convention Concerning the Protection of World Cultural and Natural Heritage) ביום 16 בנובמבר 1972, ומכוחה הוקמה ועדת המורשת העולמית, האחראית על בחירת אתרים חדשים ופיקוח על ניהולם של האתרים שברשימה. עד כה אשררו 190 מדינות את האמנה.
נכון לשנת 2021, ישנם 1,154 אתרי מורשת עולמית הממוקמים ב-167 מדינות ברחבי העולם. האתרים מחולקים לפי אתרים טבעיים, אתרי תרבות שנבנו בידי אדם ואתרים מעורבים (נוצרו בידי הטבע והאדם). אזורי האתרים מחולקים על ידי אונסק"ו ל-5 אזורים: אפריקה, מדינות ערביות, אסיה והאגן הפסיפי, אירופה וצפון אמריקה והאזור האחרון, אמריקה הלטינית והקריביים. המדינה עם מספר אתרי המורשת הרבים ביותר היא איטליה עם 58 אתרים, אחריה סין עם 56 אתרים, ואחריהן גרמניה עם 50 אתרים.
הערות שוליים

↑  רשימת אתרי המורשת באתר אונסק"ו (באנגלית)
↑  כולל את ירושלים שהוצעה על ידי ירדן, ובאופן רשמי ניצבת ברשימה עצמאית
רחל זילברברג

| --- | --- |

שרנקה, וילנה, 1941 תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  5 בינואר 1920 ורשה, הרפובליקה הפולנית השנייה 
 פטירה:  8 במאי 1943 (בגיל 23) גטו ורשה, גנרלגוברנמן 
 מדינה:  פולין 
 
רחל לאה שרנקה זילברברג קופיטו (5 בינואר 1920 – 8 במאי 1943, ג' באייר ה'תש"ג), הידועה בכינוי שֵרֵנְקָה (Sarenka), הייתה פעילת השומר הצעיר בוורשה, חברת הארגון היהודי הלוחם ומלוחמי מרד גטו ורשה. הייתה מהראשונים[דרוש מקור] בתנועתה שזיהו את כוונת הנאצים לחסל את היהודים, ובשל כך מילאה תפקיד חשוב בפריצת המרד. לחמה בפלוגה הלוחמת של השומר הצעיר ונהרגה במהלך המרד בבונקר ברחוב מילא 18 כשנשקה בידה יחד עם למעלה מ-50 לוחמים נוספים שכללו גם את מרדכי אנילביץ'.
קורות חיים

נולדה בוורשה בשם רחל לאה זילברברג, להוריה, אלכסנדר (סנדר) ומאשה לבית נורדווינד, דתיים, שבבעלותם הייתה מכולת מוצרי חלב ברחוב נובוליפי 37 ואחר כך בנובוליפי 40a. למדה בגימנסיה "יהודיה", הצטיינה בלימודיה, ניחנה ביכולת ארגונית בולטת והייתה ספורטאית מצטיינת. הייתה חברת גדוד "בחזית" של תנועת השומר הצעיר לצד מרדכי אנילביץ', לימים מפקד הארגון היהודי הלוחם במרד גטו ורשה. היות שהיו בגדוד מספר נערות בשם רחל, ומשום זריזותה, כונתה "שרנקה" - איילה, עפרה, בפולנית. משנת 1938 הדריכה את השכבה הצעירה של הגדוד והייתה נערצת על חניכיה.
קורות חיים > בתקופת מלחמת העולם השנייה

עם פרוץ מלחמת העולם השנייה קיבלה את תעודת הבגרות, אך נאלצה לעבור יחד עם אחותה רות לליטא (אז בשליטה רוסית). בתחילה שהו בעיר קיידאן בקיבוץ "המנוף", ואחר כך עברו לקיבוץ "השומר הצעיר" בווילנה, שם שהתה עם בן זוגה משה קופיטו, חברו וידידו הקרוב של מרדכי אנילביץ'. הנהגת התנועה הציעה לשרנקה לעלות ארצה תחת מכסת רישיונות העלייה של התנועה, אך היא סירבה להיפרד מבן-זוגה. בתחילת פברואר 1941 הגיעה לווילנה, וכעבור שבועיים, ב-20 בפברואר 1941, נולדה לזוג בת בשם מאיה. כעבור ארבעה חודשים כבשו הגרמנים את וילנה ותוך זמן קצר החלו במסע רצח של יהודי העיר ביערות פונאר. משה קופיטו גויס לעבודה במסגרת פלוגות העבודה היהודיות, ובמהלכה נרצח עקב הלשנה. לאחר רצח בן זוגה מסרה שרנקה את בתה מאיה, תחת שם פולני בדוי: "ידוויגה סוגק", לרופאה קומוניסטית בבית יתומים בווילנה, ומאז אבדו עקבותיה של מאיה. שרנקה עצמה עברה להתחבא במנזר בשם "האחיות הקטנות" שנמצא כ-6 ק"מ מחוץ לווילנה. ביער זה שהתה יחד עם אבא קובנר ויוסף שמיר. היא גרה בחדר אחד עם רוזה, אמו של קובנר. בסך הכול היו כ-15–20 חברים. שם עלה לראשונה רעיון המרד, ומשם יצאה קריאתו המשותפת של אבא קובנר "לא נלך כצאן לטבח" !
את הקשר בין חברי "השומר הצעיר" למנזר יצרה ידוויגה דודזיץ, בסיועה של אירנה אדמוביץ, שהוכרה כחסידת אומות עולם. שתיהן השתייכו להנהגת האגף הדמוקרטי של תנועת ה"צופים" הפולנית. השתיים הכירו טובה לאנשי "השומר הצעיר" שהחביאו אותן מפני הסובייטים ששלטו בעיר מפרוץ המלחמה ועד יולי 1941.
בשלב זה החליטה הנהגת התנועה בווילנה שנוכחותה של שרנקה בוורשה חשובה מפעילותה בווילנה. חייקה גרוסמן נשלחה במיוחד להחזיר את שרנקה לוורשה. שרנקה התחפשה לילדתה של חייקה (אף על פי שהייתה בוגרת ממנה) ובינואר 1942 חזרו שתיהן לגטו. "הפעם באתי לוורשה לא בגפי. באתי עם שרנקה. את שרנקה היה עלי להעביר מווילנה לוורשה, אחרי האסון שאירע למשה קופיטו, החבר שלה. החלטנו להעבירה למשפחתה בוורשה ולצרפה שם לפעולה, למציאות של חיבור חברתי שהתנועה מעל לכל".
מטרת חזרתה של שרנקה הייתה כאמור להמשיך ולהנהיג את הנוער שנותר בגטו ללא הנהגה וכן לעזור לפרנסת משפחתה.
קורות חיים > בגטו ורשה בטרם המרד

שרנקה שבה לגטו הנצור בוורשה בינואר 1942 למלא שתי משימות:
לספר ליהודי ורשה על ולעולם על הצפוי ליהודים מהגרמנים: 1) כעדת ראייה לחטיפת היהודים בווילנה ופינויים לפונאר, 2) כעדת שמיעה של אלה שהצליחו לברוח מן הבור.
לקרוע את מסך השקרים של הגרמנים, שהבטיחו ליהודים עבודה במחנות במזרח אך למעשה שינעו אותם בקרונות רכבת למחנות מוות. ובהמשך לעורר ולהניע את המרד בנאצים מתוך הגטו.
לאחר שהתאוששה, בסיועה של חברתה מירה פוכרר (זוגתו של מרדכי אנילביץ'), מתחושת הייאוש שאחזה בה לנוכח החוויות הקשות שעברה בווילנה והעדר המוכנות של חבריה הקרובים להפנים את הדיווח שלה אודות השמדת יהודי וילנה וליטא ולנקוט יוזמה, הגיעה שרנקה לביקור ראשון במעון התנועה.
כך תיארה שרנקה לחניכיה הצעירים בגטו ורשה את האירועים שקרו בפונאר ואת המסקנות אליהן הגיעו כ־20 יושבי הצריף בווילנה:
היה זה ליל זוועות. אנו, חברי 'השומר הצעיר', הסתתרנו בדירה אחת. הקשבנו לקולות מהרחוב. מכוניות הגרמנים נעצרו ואז נשמעו קולות, צעקות, יריות, בכי קורע לב. כך הם פינו רחוב אחרי רחוב. לאן? ליער בקרבת העיר, פונאר – כנראה גיא ההריגה.
אלפי יהודים כבר הובלו לשם. יש לנו עדים שברחו מן הבור וסיפרו שמעמידים אנשים, נשים וילדים בשורות על שפת הבור ויורים בהם. אנו חיים בפחד תמידי. באתי לספר לכם ולהזהיר אתכם. יש לנו ידיעות בטוחות על חיסול גטאות בכל מזרח פולין, באוקראינה ובליטא.
אנו החלטנו להתגונן. הנוער שנותר בגטו החליט לא ללכת כצאן לטבח. מחציתנו יישארו בגטו, והשאר ינסו לפרוץ דרך אל הפרטיזנים. אבא קובנר כתב כרוז הקורא ללחימה. הכרוז קורא להתנגדות מזוינת נגד הנאצים: לא נלך כצאן לטבח! החלטנו שכאשר יבוא עלינו הקץ, לא נמות בלי להתגונן. ואם יחסר הנשק, נירק להם בפרצוף; לפחות נראה להם את הבוז שאנו רוחשים להם, וכך ניפול, אבל מעשינו לא יישכחו!
.
קורות חיים > ליל הדמים ותוצאותיו

חודש ימים לאחר שובה של שרנקה לגיטו ורשה ביצעו הגרמנים רצח יוצא דופן של 50 גברים שהוצאו באמצע הלילה ממיטותיהם והומתו בירייה ברחוב ליד בתיהם. האירוע זכה בשם "ליל הדמים". אירוע זה הפך לזרז חשוב באימוץ הגישה החדשה לה הטיפה כל הזמן שרנקה. כל מנהיגי המחתרות הגיעו הפעם להכרה שיש אמת בדבריה של שרנקה ויש להתארגן לפעולות נגד. בשלב זה הודה גם מרדכי בפניה שהוא טעה ובנוסף לכך ביזבז זמן יקר. הוא אמר לה: ”מי יודע אם לא איחרנו את המועד. לא ראינו את הנולד, ניסחפנו אחרי דעותיהם של בעלי אוטוריטה ומנהיגים עלובי נפש. גם אנחנו אנשי השומר הצעיר לא התייחסנו לאזהרתו של אבא קובנר במלוא הרצינות. מי יודע אם כל עמלנו במשך שנתיים וחצי לא היה לשווא. האם גם אנחנו ניעלם מבלי להשאיר זכר של התנגדות? מבלי שנעמוד על נפשנו? מבלי שננקום את דמנו?”.
בעקבות אירועי לילה זה, חל שידוד מערכות אצל ראשי התנועות החלוציות והוסקו מסקנות אופרטיביות: הפעילות החינוכית והחברתית הופסקה. קבוצות הגילאים הצעירים פוזרו בעוד שקבוצות הבוגרים ירדו למחתרת. ראשי התנועות החלו להחליף מקומות מגורים. נעשו מאמצים לקשור קשר עם המחתרת הפולנית לשם רכישת נשק. שרנקה השתתפה יחד עם חניכתה מרגלית לנדאו בפעולות של חטיפת נערות בנות של יהודים עשירים כדי לקבל תמורת שחרורן כסף לרכישת נשק עבור ארגון המחתרת.
קורות חיים > במהלך המרד

מסע השכנוע לחניכים ולמדריכים של תנועת השומר הצעיר בגטו ורשה ובראשם למרדכי אנילביץ והצלחתה בשכנועם, היוו את תרומתה הגדולה של שרנקה להתחלת תהליך שהבשיל לבסוף עם פריצת המרד בגטו ורשה שהחל ב-19 באפריל 1943. כעבור כ־3 שבועות ב-8 במאי נהרגה שרנקה בבונקר הפיקוד שהיה מתחת לבית ברחוב מילא 18יחד עם 50 לוחמים אחרים ביניהם גם מרדכי אנילביץ.
קורות חיים > תפקידה המיוחד של שרנקה

אבא קובנר טען כעבור שנים בראייה עם פרספקטיבה ש"המאורע המרכזי לא היה המרד עצמו, לא המרד בוורשה ולא בשאר הגטאות. הוא לא היה ב-18 באפריל ולא בשום מועד אחר הנקוב בתעודות. המקום בו התחולל המאורע המרכזי היה בפנימיותם של האנשים".
באחת מפגישותיה של שרנקה עם מרדכי היא התריסה כנגדו: "אתה מרדים את הנוער ומונע ממנו לראות את המציאות ובסופו של דבר יובל כצאן לטבח יחד עם כל היהודים המשלים עצמם שלנו זה לא יקרה". בשיחות נסערות כאלה, לפי בקשתו של מרדכי אנילביץ היא עברה בין כל הגדודים וסיפרה על חורבן יהדות ליטא והדגישה את הלקח שיש להילחם על החיים. באותם מפגשים הכירה שרנקה והתיידדה עם מרגלית לנדאו שהפכה לאחד מעמודי התווך של הארגון היהודי הלוחם ונהרגה מאוחר יותר במרד הראשון ב-18 בינואר.
שרנקה הצליחה להבין בשלב מוקדם מאוד הרבה לפני מרדכי אנילביץ, שמטרת הגרמנים היא להוליך שולל את היהודים ולהרדימם כדי למנוע התנגדות כאשר המטרה הסופית שלהם הייתה חיסולם הפיזי.
שרנקה הייתה מהאנשים הבודדים אשר אף על פי שיכלו להציל את עצמם, הפקידה את בתה התינוקת בידי זרים, חזרה מווילנה לגטו ורשה הנצור, השתתפה בפעולות המחתרת, הייתה חברה בפלוגה הלוחמת של השומר הצעיר עד שנפלה לבסוף ב-8 במאי 1943 בבונקר שמתחת להריסות הבית ברחוב מילא 18 כאשר נשקה בידה לצד חבריה.
אחריתה של בתה

לא ידוע מה עלה בגורלה של מאיה, בתה של שרנקה. אחיינה של שרנקה, בנה של אחותה רות, עפר אלוני, מנהל מחקר חובק עולם בניסיון לעלות על עקבותיה של בת דודתו במהלכו הצליח לאתר את תעודת הלידה של מאיה.
זיכרון והנצחה

שמה חרות על האנדרטה שניצבת מעל לשרידי הריסות הבית ברחוב מילא 18 בוורשה, יחד עם שמות כל הלוחמים האחרים שנהרגו במקום.
לקריאה נוספת

משה דומב, "שמלצובניק" הוצאת מורשת, 2000. בספר נקראת שרנקה, רות, כשם אחותה, בטעות.
מלך ניישטט, "חורבן ומרד של יהודי ורשה", הוצאת ההסתדרות הכללית, 1946, עמ' 294
פרופ' דינה פורת, "שואה ומלחמה", עמ' 71
"ספר הפרטיזנים היהודים" כרך ב', ע' 707
חייקה גרוסמן, אנשי המחתרת, הוצאת מורשת 1965, ע' 109
עליזה ויטיס שומרון, "נעורים באש", ע' 45–74
הערות שוליים

↑  ספר הפרטיזנים היהודים", כרך ב', עמ' 707
↑  מלך נישטט, "חורבן ומרד של יהודי ורשה". ע' 328
↑  חייקה גרוסמן, אנשי המחתרת, הוצאת מורשת 1965, עמ' 109
↑  משה דומב, שמלצובניק מורשת 2000, ע' 96
↑  משה דומב, שמלצובניק ע' 134
↑  נאום בוועד הפועל במלאת 30 שנים למרד, 1973
↑  משה דומב, שמלצובניק מורשת 2000, ע' 92
↑   עופר אדרת, מכתבים אבודים שהתגלו שופכים אור על חייה של אחת מגיבורות מרד גטו ורשה, באתר הארץ, 4 בדצמבר 2013
המצבה שהציבה הממשלה הפולנית לזכר הרוגי מרד גטו ורשה, בה חקוקים שמות 50 לוחמי והרוגי הארגון היהודי הלוחם שנפלו בבונקר ברחוב מילא 18. שמה של שרנקה מופיעה בטור הימני שלישי מלמטה
תקיפת מטוס אל על באתונה

| חלק מהסכסוך הישראלי-ערבי |
| --- | --- |

מטוס בואינג 707 דומה לזה שהיה מעורב בתקרית
 תאריך:  26 בדצמבר 1968 
 מקום:  מסלול טיסה, נמל התעופה הבינלאומי אליניקון, אתונה 
 קואורדינטות:  37°53′54″N 23°43′46″E﻿ / ﻿37.898333333333°N 23.729444444444°E﻿ / 37.898333333333; 23.729444444444
 סוג:  פיגוע 
 נשק:  AK-47, רימון יד, רובה קלשניקוב 
 הרוגים:  1 
 פצועים:  1 
 מבצע:  החזית העממית לשחרור פלסטין
  (למפת אתונה מוגדלת) נמה"ת אליניקון(למפת אתונה רגילה) נמה"ת אליניקון
 
תקיפת מטוס אל על באתונה, הוא פיגוע טרור אשר התרחש ב-26 בדצמבר 1968 בנמל התעופה הבינלאומי אליניקון באתונה, ובו ירו מחבלים על מטוס בואינג 707 של אל על בעת שהתכונן להמראה.
טיסת אל על 253 מתל אביב לניו יורק נחתה לעצירת ביניים באתונה.
שני מחבלים, מחמוד מוחמד עיסא מוחמד, ערבי בן 25 מארץ ישראל, יליד 1943, ונאחב סולימאן, בן 19, יליד לוב, בן להורים פלסטינים, הגיעו מקהיר בטיסת אולימפיק.
לקראת המראת ההמשך, תקפו המחבלים את המטוס. מוחמד ירה על המטוס בתת מקלע וסולימאן השליך רימונים. בפיגוע נרצח נוסע אחד, ליאון שירדן, בן 50, מהנדס ימי במקצועו, ודיילת אוויר נפצעה קשה. שני המחבלים נתפסו ונעצרו על ידי שלטונות יוון. החזית העממית לשחרור פלסטין נטלה אחריות לפיגוע.
בתגובה לפיגוע פשטו כוחות של סיירת מטכ"ל וחטיבת הצנחנים ב-28 בדצמבר 1968 על נמל התעופה הבינלאומי ביירות, במבצע תשורה, והשמידו 14 מטוסי נוסעים של חברות התעופה הלבנוניות מידל איסט איירליינס, טראנס מדיטרניאן אירווייס, וליבאניז אינטרנשיונל אירווייס. מבצע זה גרם נזק רב לענף התעופה הלבנוני. מידל איסט איירליינס הצליחה להתאושש במהירות, אך ליבאניז אינטרנשיונל אירווייס פשטה את הרגל.
בשנת 1970 הורשע מוחמד בהריגה ובאישומים אחרים ונידון ל-17 שנות מאסר. עם זאת, הוא שוחרר כעבור כמה חודשים לאחר שקבוצת טרור פלסטינית אחרת חטפה מטוס יווני ואיימה להרוג את הנוסעים אלא אם כן ממשלת יוון תשחרר את מוחמד.
לאחר שקיבל חנינה ביוון התגורר במספר מקומות במזרח התיכון, כולל לבנון, שם התחתן בשנת 1976.
לבסוף היגר לקנדה, תוך הסתרת עברו הטרוריסטי. בשנת 1987 החלו הרשויות בקנדה לטפל בגירושו, לאחר שהתגלה עברו של מוחמד. הוא גורש לבסוף ללבנון בשנת 2013.
הערות שוליים

↑  "החזית העממית לשחרור פלסטין" מודיעה על אחריותה לפשע, מעריב, 27 בדצמבר 1968
| פיגועי טרור נגד ישראלים במחצית השנייה של המאה ה-20 |
| --- | --- | --- |
| פיגועים נגד ישראלים שבוצעו בישראל ובשטחים | 1948 עד 1959 • שנות ה-60 • שנות ה-70 • שנות ה-80 • שנות ה-90 • > |  |
| פיגועים נגד ישראלים שבוצעו בחו"ל | שנות ה-70: מתקפת הטרור בשדה התעופה של מינכן (10 בפברואר 70) • הפיגוע בטיסה 330 של סוויסאייר מציריך לנתב"ג (21 בפברואר 70) • חטיפת טיסת 571 של סבנה איירליינס מבריסל לנתב"ג (8 במאי 72) • טבח הספורטאים באולימפיאדת מינכן (5–6 בספטמבר 72) • משבר בני הערובה בשגרירות ישראל בבנגקוק (28 בדצמבר 72) • הפיגוע בטיסה 841 של טראנס וורלד איירליינס מנתב"ג לניו-יורק (8 בספטמבר 74) • חטיפת מטוס אייר פראנס 139 מנתב"ג לפריז (27 ביוני 76)  שנות ה-80: ניסיון ההתנקשות בשגריר הישראלי בלונדון (3 ביוני 82) • הפיגוע בראס בורקה (5 באוקטובר 85) • רצח הימאים הישראלים בברצלונה (5 באוקטובר 85) • הפיגועים בדלפקי אל על בנמלי התעופה של וינה ורומא (27 בדצמבר 85) • ניסיון הפיגוע בטיסת אל על מלונדון (17 באפריל 86)  שנות ה-90: פיגוע האוטובוס במצרים (4 בפברואר 90) • הפיגוע בשגרירות ישראל בארגנטינה (17 במרץ 92) • הפיגוע בשגרירות ישראל בלונדון (26 ביולי 94) |  |
 1948–1999 • 2000–2009 • 2010–2019 • 2020–2029
ערך זה הוא קצרמרבנושא טרור ובנושא תקריות ואסונות תעופה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
תקיפת מפשעה

תקיפת מפשעה במהלך היאבקות
תקיפת מפשעה היא תקיפה הבאה לפגוע באזור המפשעה של היריב. פעולה זו משמשת בעיקר בהגנה עצמית (כגון: קרב מגע, נינג'יטסו, ועוד) וזאת עקב העצבים הקיימים באזור ובעיקר בפין ובאשכים של הגבר.
באמנויות לחימה שונות פעילה זו נחשבת כאסורה ולא הוגנת ובין היתר באיגרוף על פי חוקי המרקיז מקווינסברי, עד שנות השמונים פעולות אלו היו חוקיות בענף האיגרוף התאילנדי, בהיאבקות מקצועית הפעולה אף היא לא חוקית אך עם זאת בקרבות מסוימים דבר זה מותר כחלק מהסכמה הדדית בין שניי הצדדים.
בקרבות רחוב טכניקה זו יכולה להתאים על מנת להכניע יריב חזק וגבוה יותר.
על מנת להגן מתקיפה זו קיים השימוש במגן אשכים.
תקריות מפורסמות

במהלך משחק גביע בין מכבי חיפה למכבי תל אביב הכדורגלן אייל ברקוביץ' תפס את אשכיו של הכדורגלן איציק זוהר.
ב-2009 השחקן יו גרנט בעט באשכיו של צלם פפראצי
שמעון לוק

שמעון לוק (באנגלית: Simon Look‏; נולד ב-16 ביולי 1958 עפולה, ישראל), הוא כדורגלן עבר ישראלי, אשר שיחק בעמדת המגן השמאלי, הקשר השמאלי, והקיצוני השמאלי ומזוהה עם קבוצת מכבי יפו.
קורות חייו

שמעון לוק נולד ב-1958 בעפולה. ב-1959 עברה המשפחה לבית שאן, וב-1960 ליפו בעקבות עבודתו של אב המשפחה. ב-1968 הצטרף לקבוצת הילדים של הפועל תל אביב ולאחר מספר חודשים עבר לקבוצת הילדים של מכבי יפו. ב-5 באוקטובר 1974, במהלך עונת 1974/1975 בליגה הלאומית הועלה לקבוצה הבוגרת ישירות מקבוצת הנערים והוא שותף במשחק הליגה מול בני יהודה תל אביב, בו הוצב כשומרו האישי של אהוד בן טובים. לאחר המשחק הועבר לקבוצת הנוער של מכבי יפו. לוק עלה שוב לקבוצה הבוגרת בשלהי עונת 1975/1976 בליגה הלאומית, ומשחקו הראשון היה ב-24 באפריל 1976 מול מכבי פתח תקווה ובו ניצחה מכבי יפו 2–3, כאשר לוק בישל את אחד השערים.
לוק שיחק במגוון עמדות במגרש המגן השמאלי, הקשר השמאלי, והקיצוני השמאלי. עונתו הטובה ביותר הייתה עונת 1976/1977, במסגרתה הקבוצה שאומנה על ידי צ'וצ'קו לוי, זכתה בסגנות האליפות, ובהמשך התמודדה במשחקי האינטרטוטו. לוק שיחק ביפו עד עונת 1979/1980 ומשחקו האחרון היה ב-26 באפריל 1980 מול הפועל באר שבע. ב-1975 נכלל לוק בסגל נבחרת הנוער בכדורגל. בינואר 1977 זכה לוק עם נבחרת הנוער בטורניר החורף שנערך בישראל, לאחר ניצחון בגמר על נבחרת הנוער של דנמרק בתוצאה 0–1. בהמשך, נכלל בסגל הנבחרת האולימפית תחת עמנואל שפר אשר כשלה בטורניר הקדם-אולימפי לקראת אולימפיאדת מוסקבה. לוק נכלל לתקופה קצרה גם בסגל הנבחרת הבוגרת ושיחק במשחק ידידות אחד מול נבחרת אוסטריה בכדורגל.
ב-1980 עבר לוק לארצות הברית ושיחק כדורגל אולמות במשך שתי עונות בקבוצת קליבלנד פורס (אנ') במסגרת ליגת הכדורגל באולמות של ארצות הברית. בקיץ 1981 בתווך בין שתי העונות, שיחק בקבוצת הכדורגל קליבלנד קובראס (אנ') במסגרת ליגת הכדורגל של ארצות הברית. ב-1983, שלהי עונת 1982/1983 בליגה הלאומית שב לישראל, השתלב שוב בקבוצת מכבי יפו ושיחק בשורותיה ב-6 משחקי ליגה ובהם כבש 2 שערים. משחקו האחרון ביפו נערך ב-16 באפריל 1983 מול מכבי נתניה. במהלך עונת 1983/1984 בליגה הלאומית שיחק כחצי עונה בקבוצת בית"ר תל אביב. בסיום העונה שב לארצות הברית, הצטרף לקבוצת כדורגל האולמות קאנטון אינוויידרס (אנ') ושיחק בשורותיה ב-7 משחקים.
לוק מתגורר בקליבלנד, אוהיו. הוא גרוש, אב לארבעה ילדים וסב לנכדים.
הישגים

סגנית אלופת ישראל: 1976/1977
לקריאה נוספת

ברוך פורמן, היידה בי-היידה בו - עלייתה, ירידתה והקמתה מחדש של מכבי יפו, הוצאת תירוש, תל אביב-יפו, 2020.
הערות שוליים

↑  ברוך פורמן, היידה בי-היידה בו - עלייתה, ירידתה והקמתה מחדש של מכבי יפו, הוצאת תירוש, תל אביב-יפו, 2020 עמוד 238. נתונים היסטוריים: ירון משעל.
↑  22 כדורגלנים נותרו בסגל נבחרת הנוער, דבר, 7 בדצמבר 1975.
↑  אלי דנון, הנוער הוא החמצן שלי, מעריב, 5 בינואר 1977.
↑  מוטי חביב, פרוספר כהן ולוק כובשים באולמות, מעריב, 23 בדצמבר 1980.
↑  שמעון לוק - ביוגרפיה, באתר clevelandblues.com (באנגלית).
↑  אלי עזור, ליברמן, לוק, נסים כהן ונומדר, הכל תלוי בגניש, חדשות, 14 במאי 1984.
↑  שמעון לוק סטטיסטיקות בארצות הברית, באתר nasljerseys.com (באנגלית).
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "שמעון לוק".
תיפוף

תיפוף היא אמנות הנגינה בתוף. יש מגוון שיטות לנגן על תופים, כמו תיפוף עם מקלות או עם הידיים, כל תוף וסוגו. התופים המוכרים לנו בתקופה המודרנית נקראים מערכת תופים וצורתם הנוכחית מיוחסת בעיקר למתופף הג'אז, ג'ין קרופה. המערכת משלבת תופים ומצילות. יש למערכת מבנה בסיסי ומוכר, אך כל נגן יכול לשנות את מבנה המערכת לטעמו. המבנה הבסיסי הוא שרגל ימין על פדל של תוף הבס ורגל שמאל על פדל המצילות המכונה "הייהט", אך יש סגנונות (לדוגמה מטאל) שרגל שמאל מונחת על פדל נוסף שמכונה "דאבל פדל", או על תוף בס אחר. מתופפים שמאליים לרב הופכים את המערכת (רגל שמאל על הבס, רגל ימין על ה"הייהט"). על התופים והמצילות עצמם לרב מתופפים עם מקלות שעוצבו במיוחד בשביל המערכת. לעיתים יש מתופפים המנגנים על המערכת עם הידיים (לדוגמה ג'ון בונהם, שידוע שבשיר "מובי דיק" בהופעות היה מבצע סולו תופים עם הידיים).
טכניקות תיפוף

למתופף יש מבחר רחב של טכניקות וטכניקות אלו מהוות הבדל משמעותי בין מתופפים שונים. הטכניקות קיימות בכל חלקי הנגינה, החל מצורת האחיזה במקלות, וכלה במבנה הסולו. להלן מספר טכניקות:
טכניקות תיפוף > טכניקות ידיים

אחיזה יש שתי צורות בסיסיות לאחוז במקל. הצורה הקלאסית, המשמשת בעיקר במוזיקת הג'אז, בה יד ימין אוחזת את המקל באמצעות קצות האצבעות המורה והאגודל, ויד שמאל מחזיקה את המקל באמצעות מרכזי האצבעות האגודל והקמיצה. הטכניקה השנייה, המיוחסת לרינגו סטאר היא כזאת בה גם יד שמאל אוחזת כמו יד ימין.
הקפצה הקפצה היא טכניקה חשובה מאוד בתיפוף וכמעט כל מתופף משתמש בה. לאחר שמקישים על התוף מאפשרים למקל לקפוץ חזרה ולהקיש בו שוב ושוב עד שלופתים את המקל ובכך נעצרת ההקפצה (אם כי הכי נפוצה היא הקפצה כפולה שבה המקל קופץ רק פעם אחת על התוף). ההקפצות מאפשרות למתופפים להגיע למהירויות גדולות בהרבה ללא מאמץ, נוסף על כך הקפצות קטנות נותנות לתיפוף צליל מיוחד.
ואן סטרוק רול (One stroke roll) טכניקת הידיים הבסיסית ביותר בה מקישים על תוף פעם בכל יד, כלומר פעם ימין פעם שמאל וחזור חלילה. הטכניקה מסומנת RLRL.
טו סטרוק רול (Two stroke roll) הטכניקה השנייה ברצפי הידיים. בטכניקה זו מקישים פעמים בכל יד, כאשר לרוב משתמשים לשם כך בהקפצה. הטכניקה מסומנת RRLL.
טריפלט (Tripplet) בטכניקה זו מקישים יד אחרי יד, אך כל מכה ראשונה מבין שלוש מודגשת. הטכניקה מסומנת RLR LRL.
פרדידל (Paradidel) בטכניקה זו מקישים פעם בכל יד ואז פעמיים ביד אחת, הטכניקה משלבת את שתי הטכניקות הראשונות, והמכה הראשונה מבין הארבע תמיד מודגשת. את הטכניקה מסמנים RLRR LRLL.
באז (Bazz) בטכניקה זו מקפיצים את המקל פעמים רבות על התוף (לרוב תוף הסנר) בצורה רציפה, כלומר לפני שיד ימין מפסיקה להקפיץ, יד שמאל מתחילה. הטכניקה משמשת מתופפים צבאיים, ובאופן כללי מזוהה עם יצירת מתח.
טכניקות תיפוף > תבניות קצב

ישנן תבניות קצביות רבות שמהוות בסיס למקצב. ברוק, למשל, התבנית המקובלת היא שמיניות על ההאי האט, בס ברבע הראשון והשלישי וסנר ברבע השני והרביעי. על בסיס תבנית זו בונים את רוב המקצבים המורכבים יותר של הארבעה רבעים ברוק, וחלק גם מן המקצבים של משקל אי רציונלי. דוגמה נוספת היא תבנית הרגלים במוזיקה לטינית, שבנויה כך: סגירת האי האט ברבע השני והרביעי, ובסים בשמינית הראשונה, הרביעית, החמישית, והשמינית. נוסף על כך ישנה תבנית שאפל המאפיינת את הבלוז, בה מקישים על אחת המצילות (לרוב רייד או האי הט) בשמיניות סווינג והבסים מסודרים כפי שהם מסודרים בתבנית הרוק.
ראו גם

מקל תיפוף
מערכת תופים
מתופף
כלי נגינה
מפעם
מטרונום
משקל (מוזיקה)
תיפוף במצעד
תיק נעדר (סרט)

| --- | --- |

כרזת הסרט בעברית
 בימוי:  אריק זונקה 
 הופק בידי:  Émilien Bignon 
 תסריט:  אריק זונקה, Lou de Fanget Signolet 
 שחקנים ראשיים:  ונסן קאסל רומן דוריס סנדרין קיברלין 
 מוזיקה:  Rémi Boubal 
 מדינה:  צרפת 
 חברת הפקה:  Mars Films, France 2 Cinéma 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  18 ביולי 2018 
 משך הקרנה:  114 דק' 
 שפת הסרט:  צרפתית 
 סוגה:  סרט מתח 
 דף הסרט ב־IMDb
 
תיק נעדר (בצרפתית: Fleuve noir; מילולית: נהר שחור) הוא סרט מותחן צרפתי, בבימויו של אריק זונקה ובכיכובו של ונסן קאסל, המהווה עיבוד קולנועי לספרו של דרור משעני "תיק נעדר".
הקרנת הבכורה נערכה ב-18 ביולי 2018 והסרט יצא לאקרנים בבלגיה ובצרפת ב-3 באוגוסט 2018.