stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דניס הנובר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1937 (בן 87 בערך) 
 מדינה:  ישראל 
 
דניס הנובר (נולד ב-20 בנובמבר 1937) הוא אמן לחימה ישראלי ומייסדה של שיטת "דניס הישרדות".
חייו

הנובר נולד ביוהנסבורג, דרום אפריקה, למשפחה יהודית קשת יום. בגיל צעיר התגרשו הוריו, ודניס ושתי אחיותיו הגדולות ממנו הועברו למשפחות אומנה. בהמשך עבר לפנימייה לילדים יהודים עניים, שם לדבריו חווה רעב, השפלות ואלימות, דבר שהביא אותו לפתח את רוח ההישרדות ואת מיומנויות הלחימה. בגיל חמש עשרה הצטרף לתנועת השומר הצעיר, שם העמיק את תודעתו הציונית ולימד את חבריו את עקרונות ההגנה העצמית. הוא למד בבתי ספר מקצועיים, ורכש מקצוע כחשמלאי.
ב-1955 החל ללמוד ג'ודו ולהשתתף בתחרויות ספורט בדרום אפריקה. וב-1959 התקבל לנבחרת הג'ודו של דרום אפריקה. ב-1958 פתח בבית כנסת ביוהנסבורג מועדון להגנה עצמית ביחד עם מיקי דווידוב, מחלוצי ענף הג'ודו בדרום אפריקה ולימים מאסטר באמנויות לחימה. הנובר הגיע לדרגת דאן 3 לאחר לימודים אצל פרופסור ג'ק רובינסון, בריטי שהיה ממייסדי ענף הג'ו ג'יטסו בדרום אפריקה.
בשנת 1960, עלה לישראל הנובר, והתגורר במושב מולדת שבצפון - שם גם פתח את מועדון הג'ודו הראשון בישראל. בשנת 1966 פתח יחד עם אל הולברט, מורה לג'ו ג'יטסו וקונג פו את המועדון הראשון להגנה עצמית בתל אביב. הנובר פעל להכנסת הג'ודו למשחקי המכביה השישית ואת ענף הקראטה למכביה התשיעית. הוא למד קראטה קיוקושנקאי, ענף קראטה מגע מלא מיסודו של מסוטאצו אוימה, מחברו שלמה פייגה שהיה דאן 5, והשתתף בתחרות הראשונה בעולם של קראטה זה בשנת 1975 ביפן ודורג בין שבעת הטובים בעולם בתחום.
הנובר הוא בין מקימי הוועדה לאמנויות הלחימה וההגנה העצמית במכון וינגייט. היה מיוזמי הכללת הג'ודו והקארטה במשחקי המכביה (משחקי המכביה השישית והשביעית בהתאמה).
הוא המציא את שיטת הלחימה "דניס הישרדות" שהיא שילוב של קראטה, ג'ו ג'יטסו, ג'ודו והגנה עצמית ויישומם להישרדות בקרבות רחוב. בשנת 2000 הוענק להנובר דאן 10. בשנת 2003 הוענק להנובר אות יקיר העיר הרצליה על פועלו ותרומתו לקהילה העירונית. בשנת 2004 מונה לנשיא ההתאחדות האירופית לג'ו ג'יטסו.
כיום פועל המכון של דניס בהרצליה, והוכשרו בו אלפי חניכים. בין תלמידיו המוכרים יותר של דניס ילדיו - אורלי הנובר-בכר (דאן 8), ירון הנובר (דאן 10), וגיא הנובר (דאן 10), ממשיך דרכו של דניס. וכן יורם יחזקאל (דאן 10), צדוק שמואלי (דאן 10), שמואל (שמוליק) ברנר (דאן 9), ישראל מזור (דאן 9) ושלומי דיאנה (דאן 8). בשנת 2020 השתתף נכדו, סאן הנובר, בעונה השלישית של תוכנית הריאליטי נינג'ה ישראל והגיע עד חצי הגמר.
ספרים

שני ספרים יצאו לאור המסכמים את חייו של דניס. הספר הראשון יצא לאור בשנת 2008 ופורסם רק באנגלית. הספר השני בשם "אלוף בלי נעליים" יצא לאור בשנת 2018.
הערות שוליים

↑  אודות דניס הנובר, באתר Dennis Survival
1 2  Dr. Dennis Hanover - Founder of Dennis, The Center For Israeli Martial Arts (באנגלית)
↑  Staying safe – Jewish Life Magazine (באנגלית אמריקאית)
↑  Gojukan Dojo · Article · History of Jujitsu in South Africa, www.gojukandojo.com
1 2  The Israeli martial arts and self defense academy, Westlake Village, Israeli Martial Arts Academy (באנגלית אמריקאית)
↑  אירית גרינברג-שאול ויריב לוין
מתחת לחגורה: דניס הנובר נלחם בעיריית הרצליה, mynet 24.3.2011
↑  דניס הנובר, ספר אלוף בלי נעליים
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007398592705171  VIAF: 1497155648120218330004   WorldCat (עם VIAF): 1497155648120218330004
דסטה יוהנס

דסטה יוהנס אגטה (באמהרית: ደስታ ዮሃንስ; נולד ב-17 באפריל 1998 באווסה שבאתיופיה) הוא כדורגלן אתיופי המשחק בעמדת המגן השמאלי בקבוצת אדאמה סיטי מליגת העל האתיופית ובנבחרת אתיופיה.
קריירת מועדונים

יוהנס שיחק במועדונים אווסה סיטי ודיפנס פורס מליגת העל האתיופית. ב-10 באוקטובר 2021 חתם באדאמה סיטי מליגת העל האתיופית.
קריירה בינלאומית

ב-5 באוגוסט 2017 ערך יוהנס את הופעת הבכורה שלו בנבחרת אתיופיה, בתיקו 0-0 נגד נבחרת זמביה במשחק ידידות.
הוא נכלל בסגל נבחרת אתיופיה לקראת טורניר גביע אפריקה לאומות 2021.
הברדלס

ערך זה עוסק ברומן היסטורי. אם התכוונתם לסרט קולנוע, ראו .
ערך זה עוסק ברומן היסטורי. אם התכוונתם לבעל חיים, ראו .
| --- | --- |

כריכת ההוצאה מ-2009, הכוללת גם סיפורים מעזבונו של המחבר
 מידע כללי
 מאת:  ג'וזפה תומאזי די למפדוזה
 שפת המקור:  איטלקית
 סוגה:  רומן
 מקום התרחשות:  סיציליה, איטליה 
 תקופת התרחשות:  May 1860, February 1861, November 1862, July 1883, November 1860, August 1860, October 1860, May 1910 
 הוצאה
 הוצאה:  Feltrinelli 
 תאריך הוצאה:  1958
 מספר עמודים:  329
 הוצאה בעברית
 הוצאה:  הוצאת עם עובד
 תאריך:  1994
 תרגום:  פנינה בת-שלה, מרים שוסטרמן, אמציה פורת
 פרסים
 פרס סטרגה (1959) 
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  002641373, 001356228, 001846729
 
הברדלס (באיטלקית: Il Gattopardo) הוא רומן מאת הסופר האיטלקי-סיציליאני ג'וזפה תומאזי די למפדוזה שיצא לאור ב-1958, שנה לאחר מות הסופר. ב-1959 זכה תומאזי די למפדוזה לקבל, לאחר מותו, את הפרס הספרותי הגבוה ביותר באיטליה, פרס סטרגה (Strega) על ספר זה. הרומן נחשב לאחת מיצירות הספרות המופתיות בספרות האיטלקית של המאה ה-20 ולסמל של סיציליה. הרומן מתאר את שקיעתה של משפחת אצולה סיציליאנית, אשר סמל האצולה שלה הוא ברדלס בתקופה רבת תמורות במחצית השנייה של המאה ה-19, עת איחד גריבלדי את איטליה. העלילה, המתרחשת כביכול בעיירה דמיונית בשם "דוֹנָאפוּגָטָה" (ככל הנראה בת דמותה של העיירה סנטה מרגריטה די בליצ'ה, 100 ק"מ דרום-מערבית לפלרמו), פוגשת את המשפחה במספר נקודות בזמן בין מאי 1860 למאי 1910 ובמרכזה דמותו של הנסיך דון פבריציו קורברה, נסיך סאלינה, המשלבת את דמויותיהם של המחבר, אביו ובעיקר סבו. התמות המרכזיות ברומן הן אהבה, שקיעה, התפוררות, ריקבון ומוות, והוא מכיל תיאורים חושניים של נופי סיציליה החשופים, של גינוני אצילים שעבר זמנם ושל ריחות, טעמים ומגעם של אריגים. הספר תורגם ללשונות רבות (לעברית תורגם ב-1961 על ידי פנינה בת שלה ויצא בהוצאת עם עובד) וב-1963 עובד לסרט קולנוע באותו שם (הברדלס) בבימויו של לוקינו ויסקונטי ובכיכובם של ברט לנקסטר, אלן דלון וקלאודיה קרדינלה.
עלילה

הספר מתחיל במאי 1860, עם נחיתתו באי של ג'וזפה גריבלדי. על הנסיך דון פבריציו קורברה, נסיך סאלינה, בעליהם של אלפי דונמים של אדמה ומאות נתינים בסיציליה, להחליט האם יצטרף לכוח העולה החדש של ממלכת איטליה המאוחדת בהנהגתו של גריבלדי תחת שלטון בית סבויה או יישאר נאמן לבית בורבון, פטרוני משפחתו מימים ימימה. למעשה מכיר הנסיך בכך שהוא חי בתקופה היסטורית ופוליטית שהכרעתו האישית בה חסרת חשיבות של ממש והוא וארצו מהווים כלי-משחק בידי כוחות גדולים ממנו. אחד ממשפטי המפתח בספר הוא: "אני שייך לדור אומלל, שתלוי על בלימה בין הזמנים הישנים לחדשים, ולא נוח לו לא כאן ולא כאן."
העלילה מתקדמת על קו של התפוררות מקבילה הן של הארמונות והאחוזות והן של היחסים הבין-אישיים במשפחות האצולה המנוונות ("בגלל הנישואים בין דודנים, שהיו רווחים בגלל עצלנות מינית וחישובי קרקעות... נמלאו הטרקלינים בימים ההם במין המון של נערות קטנות-קומה עד מאוד, ירוקות-עור להפליא ועילגות לשון עד בלי נשוא").
הספר מסתיים עם מותו של הנסיך ומותה של התקופה, ערב מלחמת העולם הראשונה.
כתיבת הספר והוצאתו לאור

הספר נכתב בפלרמו בין 1954 ו-1956 והושלם בטרם התבשר המחבר על כך שלקה בסרטן הריאות. בימי חייו של תומאזי די למפדוזה נדחה הספר על ידי מוציאים לאור. רק שנה לאחר מותו ראה הרומן אור בהוצאת פלטרינלי (Feltrinelli) לאחר שאלמנתו של תומאזי די למפדזה העבירה את כתב היד לג'ורג'ו באסאני (מחבר "גן פינצי קונטיני"), שהיה עורך בהוצאה זו. עד מהרה זכה הרומן למעמד של יצירת ספרות נשגבת, וב-1959 זכה תומאזי די למפדוזה לקבל, לאחר מותו, את הפרס הספרותי הגבוה ביותר באיטליה, פרס סטרגה.
עם צאתו לאור ספג הספר ביקורת פוליטית מימין ומשמאל. הימין השמרני תקף את התיאור הגרוטסקי של הריקבון הפיזי והרוחני של החברה האצילית והכמורה. השמאל, מצדו, תקף את התיאור החומל, המבין והסלחני למעמד זה, שבא מתוך האצולה עצמה, שנתפסה על ידי השמאל כמעמד נצלני ורודני. המבקרים הספרותיים והציבור ככלל, באיטליה ומחוצה לה, הכירו באיכויות הספר הן כסיפור והן כמעשה אמנות וזיכו אותו הן בהצלחה מסחרית והן בהוקרה ביקורתית ואמנותית, בעוד הביקורת הפוליטית היטשטשה עם השנים. אחד הראשונים שהיללו את הספר היה הסופר האנגלי א.מ. פורסטר.
מהדורות בעברית

ההוצאה העברית הראשונה של הרומן יצאה ב-1961 בתרגומה של פנינה בת-שלה, בסדרת "הספריה לעם" של הוצאת עם עובד. הספר יצא במספר הדפסות בסדרה זו.
ב-1994 יצאה מהדורה נוספת שכללה גם סיפורים קצרים מאת המחבר ועריכה של התרגום על ידי אמציה פורת.
ב-2009 יצאה מהדורה נוספת, שכללה סיפורים נוספים מן העיזבון, נספח ואחרית דבר מאת מיכל פלג ומשה רון.
לקריאה נוספת

הברדלס, בתרגום פנינה בת-שלה, הוצאת עם עובד, 1961
הברדלס וסיפורים אחרים, כולל סיפורים, סיפורים מן העזבון וזכרונות, בתרגומם של פנינה בת-שלה ואמציה פורת (הברדלס) ומרים שוסטרמן ואמציה פורת (סיפורים) עם נספח ואחרי דבר מאת מיכל פלג ומשה רון, הוצאת עם עובד, 2009
Gilmour, David. (2007) The Last Leopard. A life of Giuseppe Tomasi di Lampedusa. Eland Publishing Ltd. ISBN 978-0955010514
דסטין לאנס בלאק

| --- | --- |

 לידה:  10 ביוני 1974 (בן 50) סקרמנטו שבקליפורניה
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-2000
 עיסוק:  תסריטאי, במאי
 מקום לימודים:  בית הספר לתאטרון, סרטים וטלוויזיה של UCLA  תיכון צפון סלינס  מכללת העיר פסדינה 
 יצירות בולטות:  מילק
 בן או בת זוג:  טום דיילי (6 במאי 2017–?) 
 מספר צאצאים:  2 
 פרסים והוקרה:  פרס אוסקר לתסריט המקורי הטוב ביותר, פרס אינדפנדנט ספיריט, פרס גילדת הכותבים של אמריקה
 https://www.dustinlanceblack.com/
 פרופיל ב-IMDb
 
דסטין לאנס בלאק (באנגלית: Dustin Lance Black; נולד ב-10 ביוני 1974) הוא במאי ותסריטאי אמריקאי ופעיל למען זכויות להט"ב. בלאק הוא זוכה פרס אוסקר לתסריט המקורי הטוב ביותר לשנת 2008 על התסריט שכתב לסרט "מילק".
ביוגרפיה

בלאק נולד בסקרמנטו למשפחה מורמונית, וגדל גם בסן אנטוניו ובסלינאס. כשהתגורר בסלינאס עבד בתיאטרון מקומי. לאחר סיום לימודיו התיכוניים למד בבית הספר לתיאטרון, קולנוע וטלוויזיה של אוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס, וסיים בהצטיינות את לימודיו ב-1996.
בשנת 2000 ביים בלאק את סרטו הראשון, "מסעו של ג'ארד פרייס", שעסק בצעיר המגיע ללוס אנג'לס ומתמודד עם מיניותו. ב-2001 ביים את הסרט התיעודי "On the Bus", בו גם היה אחד המשתתפים, שעסק במסעם של שישה גברים הומוסקסואלים לפסטיבל "ברנינג מן" בנבדה. ב-2003 בים מספר פרקים בגרסה האמריקנית של תוכנית המציאות "המתחזים", ובין 2006 ל-2009 נמנה עם צוות הכותבים של סדרת הטלוויזיה "אהבה גדולה" של רשת HBO, שעסקה במשפחה מורמונית פוליגמית.
בלאק גילה עניין רב בסיפורו של הארווי מילק, חבר מועצת העיר סן פרנסיסקו שנרצח ב-1978 על רקע הומופובי. הוא החל לחקור את תולדות חייו ונפגש עם אנשים מסביבתו הקרובה, וגיבש תסריט לסרט המבוסס על חייו. בסיועו של אחד מעוזריו לשעבר של מילק, קליב ג'ונס, גייס את הבמאי גאס ואן סנט, וב-2008 יצא הסרט, "מילק". בלאק זכה לפרסים רבים על התסריט שכתב, ובראשם פרס אוסקר. בין היתר, זכה גם בפרס אינדפנדנט ספיריט, פרס גילדת הכותבים של אמריקה ובפרסי אגודות מבקרי הקולנוע של בוסטון, דאלאס וסן פרנסיסקו. בנוסף, היה מועמד לפרס באפט"א.
באותה שנה יצא סרט ביוגרפי נוסף שבלאק כתב את התסריט שלו, "פדרו", שעסק בחייו של פדרו זמורה, כוכב ריאליטי אמריקאי ממוצא קובני, שמת ב-1994 מאיידס. התסריט שכתב היה מועמד לפרס גילדת הכותבים של אמריקה. ב-2010 ביים את הסרט "וירג'יניה", וב-2011 כתב את התסריט לסרט "ג'יי. אדגר", סרט ביוגרפי אודות ג'ון אדגר הובר, בכיכובו של לאונרדו דיקפריו. עוד באותה שנה כתב את המחזה "8", המבוסס על האירועים סביב "הצעה 8", שעם קבלתה בשנת 2008 אסרה מדינת קליפורניה על נישואים חד-מיניים.
בשנת 2017 שידרה רשת ABC מיני-סדרה שבלאק יצר וכתב, "כאשר אנו זורחים", העוסקת בתולדות המאבק לזכויות להט"ב בארצות הברית. את הסדרה ביים גאס ואן סנט, ומשתתפים בה, בין היתר, גאי פירס, מרי-לואיז פרקר, רייצ'ל גריפית'ס, קארי פרסטון ומייקל קנת' ויליאמס.
הסדרה זכתה במספר פרסים ברחבי העולם ושודרה גם בצרפת, בריטניה, ניו- זילנד, ומדינות נוספות.
בשנת 2021 החל בלאק לעבוד על פיתוח המיני-סדרה "תחת נס השמיים" המבוססת על ספרו באותו שם מאת ג'ון קראקאוור. במיני-סדרה מככבים בין היתר השחקנים אנדרו גארפילד וסם וורת'ינגטון, והיא עלתה לשידור ברשתות הולו ו-FX Networks באפריל 2022. עוד באותה השנה החל לעבוד על תסריט לסרט "רסטין"– ביוגרפיה של פעיל זכויות הלהט"ב ביירד רסטין. הסרט יצא בסוף שנת 2023 בשירות נטפליקס.
חיים אישיים

בלאק יצא מהארון בשנת הלימודים האחרונה שלו באוניברסיטה. הוא בן זוגו של הקופץ למים הבריטי טום דיילי מאז 2013, ובשנת 2015 השניים התארסו. ב-6 במאי 2017 השניים נישאו בטקס בטירה באנגליה ולאחר כמה ימים שיתפו את נישואיהם בעמודים שלהם ברשתות החברתיות. בנם הראשון של השניים נולד בהליך פונדקאות ב-2018, ובנם השני נולד ב-2023.
החופש הגדול וצרות אחרות

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  דני רווה
 איורים:  שי צ'רקה
 שפת המקור:  עברית
 הוצאה
 הוצאה:  הוצאת משכל
 תאריך הוצאה:  2001
 מספר עמודים:  139
 עורך:  ענת לויט
 סדרה
 הספר הבא:  הקוסם הגידם
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  002084897
החופש הגדול וצרות אחרות הוא ספר מאת דני רווה המתאר את חוויות החופש הגדול של איתן וחברו הטוב דניאל. הספר כתוב בצורה הומוריסטית. ספר זה הוא אחד מארבעת ספרי הילדים שכתב רווה. השלושה הנוספים הם ספר ההמשך, "הקוסם הגידם", "ארץ הפחדנים" ו"המלך איחסה והמלכה פיחסה". הספר יצא לאור בשנת 2001 בישראל בהוצאת ידיעות ספרים וספרי חמד.
עלילה

החופש הגדול ידוע כאויבו הגדול של אביו של איתן. השנה מחליט אביו להפסיק את המסורת השנתית בה הופך החופש הגדול לסיוט. הוא מעניק לאיתן יומן ודורש ממנו לכתוב כל שטות שעולה בראשו בנימוק שזה יגרום לו לא לעשות אותה. איתן מספר על הקושי הרב שבמשימה, מכיוון שהצרות בעצם רודפות זו את זו, שעה שכבר מהיום הראשון לחופש מגיע חברו השובב, דניאל לבקר אותו, והם עושים שטויות, בפנים ובחוץ: באנג'י על עץ התות בחצר של איתן, שנגמר בריסוק מצער של כל הביצים שעל הטנדר של אביו של איתן, הם הולכים, כמו כל נער מתבגר, לחפש עבודה לחופש אך גם כאן הצרות מגיעות, בגלל רעיונות מצחיקים של דניאל: קיבוץ נדבות, וכן עבודה אצל "כהן הרשע" בעל המכולת השכונתית הידוע לשמצה בשל חמיצות הפנים שלו וההפרזה במחירים וגורמים לפיטוריו של כהן בשל העובדה שהם אכלו גלידה ושמו אותה במקרר הבשר כשהגיע משגיח הכשרות. בגלל שנסגר הסופר וכולם צריכים ללכת העירה כדי לקנות דברים אביו של איתן שולח אותו לדוד אלכס שגר בתל אביב. גם לנסיעה זו מצטרף דניאל, והדוד אלכס מתגלה בתור אדם משעשע ביותר, בעל רעיונות מוזרים: מגבים לאופנים ומבצעים לפינוי צואה מהרחובות על ידי תושבי תל אביב.
בסוף החופש איתן מאושר לגלות שיש שביתת מורים, אך אבא שלו ממש לא.
דמי ולדות

דמי ולדות הוא מושג הלכתי המתייחס לפיצוי כספי אותו צריך לשלם אדם שפגע באישה הרה וגרם למות עוּברה. את הפיצוי משלם הפוגע לבעלה של האישה ההרה.
מקור הדין נמצא בפרשת משפטים: ”כי ינצו אנשים ונגפו אשה הרה ויצאו ילדיה ולא יהיה אסון, ענוש יענש כאשר ישית עליו בעל האשה ונתן בפללים”.
בתלמוד הבבלי, במסכת בבא קמא, ישנו דיון בשאלה כיצד לחשב את ערכו של העובר. מסקנת הדיון היא כי יש לחשב את ההפרש בין ערכה הכספי של האישה אילו הייתה נמכרת לשפחה כאשר יש לה ולדות -ואז היה ערכה גבוה יותר (מאחר שגם ילדיה יהיו עבדים של הקונה), לבין מצב שהייתה נמכרת ללא הוולדות.
ערך זה הוא קצרמרבנושא הלכה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ד'תתקפ"ט

ד'תתקפ"ט (4989)  היא שנה עברית  אשר  החלה ביום א' בתשרי, אור ל-2 בספטמבר 1228 (לפי הלוח היוליאני, שהיה נהוג אז), והסתיימה ביום כ"ט באלול, 19 בספטמבר 1229. שנה מסוג זחג, היא מעוברת, ואורכה 383 ימים. זו שנה חמישית לשמיטה.
לוח שנה > מאפייני לוח השנה

שנה מסוג זחג, ובה 383 ימים.
שנה מעוברת ובה שני חודשי אדר - אדר א' ואדר ב'. חג הפורים נחוג בשנה כזו באדר ב'. בנוסף, בי"ד באדר א' מציינים פורים קטן, ובט"ו באדר א' מציינים שושן פורים קטן.
שנה "חסרה": שבה חשוון וכסלו בני 29 יום כל אחד
י"ג באדר ב' חל בשבת, ולכן תענית אסתר מוקדמת ליום חמישי י"א באדר ב'.
היסטוריה של עם ישראל
הוועדה הארכאולוגית הקיסרית הרוסית

הוועדה הארכאולוגית הקיסרית (ברוסית: Императорская археологическая комиссия) הייתה המוסד הממשלתי הראשון באימפריה הרוסית שניהל את המחקר הארכאולוגי במדינה.
היסטוריה

הוועדה נוסדה ב-2 בפברואר 1859 על פי הצעתו של הרוזן סרגיי סטרוגנוב על בסיס הוועדה לחקירת עתיקות (Комиссии для расследования древностей, שהייתה קיימת מאז 1850 בראשותו של לב פרובסקי). הוועדה הייתה כפופה למשרד משק הבית הקיסרי, ישיבותיה התקיימו בארמון החורף בסנקט פטרבורג.
מאז 1889 הפכה הוועדה למוסד היחיד שהנפיק "גיליונות פתוחים" ומתן אישורים לחפירות על אדמות מדינה, אדמות עירוניות ואיכרים (כלומר בכל מקום, למעט אדמות בעלים). הוועדה עסקה גם בהגנה ובשיקום אנדרטאות.
הוועדה בוטלה בשנת 1919 עם העברת תפקידיה לידי האקדמיה הרוסית להיסטוריה של תרבות חומרית. כיום נושאים של הוועדה מטופלים על ידי המכון להיסטוריה של תרבות חומרית.
יושבי ראש

סרגיי סטרוגנוב (1859–1882)
אלכסנדר ואסילצ'יקוב (1882–1886)
אלכסיי בוברינסקי (1886-1917)
הערות שוליים

↑  Выставка древностей
↑  Фонд 11. Бобринский Алексей Александрович
דניס וייז

דניס פרנק וייז (באנגלית Dennis Frank Wise נולד ב 16 בדצמבר 1966) הוא כדורגלן עבר אנגלי ומאמן כדורגל.
וייז שיחק בתפקיד קשר במרכז המגרש והתפרסם בין היתר בשל סגנון המשחק התחרותי והאגרסיבי שאפיין אותו לאורך הקריירה. וייז שיחק במהלך הקריירה במספר קבוצות בליגה האנגלית כמו וימבלדון ומילוול אך את מיטב שנותיו העביר במדי צ'לסי. במדי צ'לסי זכה וייז בגביע אנגלי, גביע הליגה האנגלית ובגביע למחזיקות גביע והיה לקפטן המוצלח ביותר של המועדון מבחינת זכייה בתארים עד לתקופתו של ג'ון טרי.
וייז היה חבר בסגל נבחרת אנגליה בין השנים 1991-2000 במדיה כבש שער אחד ב-21 הופעות.
קריירה > מועדונים

וייז החל את קריירת הבוגרים בווימבלדון בשנת 1986 ושיחק בקבוצה 5 עונות. וייז סייע לקבוצה לזכות בגביע האנגלי בשנת 1988 כאשר וימבלדון גברה 1-0 על ליברפול בשלב הגמר. וייז בישל את שער הניצחון באותו משחק ללורי סנצ'ס.
ב-3 ביולי 1990 חתם דניס וייז על חוזה בצ'לסי תמורת סכום שיא למועדון דאז של 1.6 מיליון פאונד. וייז שיחק במדי צ'לסי במשך 11 שנים שהיו הפוריות והמוצלחות בקריירה שלו. כקפטן צ'לסי הוליך וייז את הקבוצה לזכייה בגביע האנגלי ב-1997 ו-2000, זכייה בגביע הליגה האנגלית בשנת 1998 וזכייה בגביע אירופה למחזיקות גביע בשנת 1998. וייז הופיע במדי צ'לסי בכ-445 משחקים וכבש 76 שערים.
ביוני 2001 נמכר דניס וייז ללסטר סיטי על ידי המנגר האיטלקי קלאודיו ראניירי אשר רצה להצעיר את סגל הקבוצה. התקופה של וייז בלסטר סיטי זכורה לרעה בשל נושאים מחוץ למגרש הכדורגל. לסטר החליטה לזרוק את וייז מהקבוצה בעקבות קטטה במחנה האימונים של הקבוצה. וייז החליט להיכנס למאבק משפטי כנגד הדחתו מהקבוצה, אך הפסיד בסופו של דבר. וייז שיחק במדי לסטר 17 משחקים בלבד.
בספטמבר 2002 חתם וייז על חוזה בקבוצת מילוול מהליגה הראשונה, והתמנה למאמן-שחקן בשנת 2003. מילוול תחת הנהגתו של וייז הייתה לקבוצה הראשונה מאז 1992 שמעפילה לגמר הגביע האנגלי כאשר היא לא משחקת בפרמייר ליג. במשחק הגמר הפסידה מילוול למנצ'סטר יונייטד בתוצאה 3-0, אולם בעקבות ההשתתפות של מנצ'סטר בליגת האלופות זכתה מילוול בכרטיס להשתתפות במעפלים האירופאים לראשונה בתולדות המועדון. מילוול הודחה בסיבוב הראשון של גביע אופ"א על ידי פרנצווארוש ההונגרית לאחר הפסד 4-2 בסיכום שני המשחקים, כאשר וייז כובש את שני השערים לטובת מילוול. בשנת 2005 עזב וייז את תפקידו במילוול לאחר מחלוקות עם הנהלת המועדון.
עד לפרישתו בשנת 2006 הספיק וייז לשחק עונה אחת בסאות'המפטון ועונה אחת בקובנטרי סיטי.
קריירה > קריירה בינלאומית

וייז שיחק 21 משחקים במדי נבחרת אנגליה וכבש שער אחד במשחק מול נבחרת טורקיה במוקדמות יורו 1992. וייז היה חבר בסגל הנבחרת האנגלית לטורניר יורו 2000 ושיחק בכל המשחקים בטורניר בו הודחה אנגליה בשלב הבתים.
קריירה > קריירת אימון

ב-2006 מונה וייז למאמן סווינדון טאון מהליגה השנייה באנגליה. הקבוצה סיימה את העונה במקום השלישי ועלתה ליגה.
בסוף אותה עונה מונה וייז למאמן לידס יונייטד מהליגה הראשונה. בסיום אותה עונה לידס ירדה ליגה אחרי שסיימה במקום האחרון (לקבוצה הופחתו 10 נקודות כעונש על בעיות פיננסיות). וייז אימן את הקבוצה במשך חצי עונה נוספת עד לינואר 2008 לאחר שקיבל הצעה לשמש מנהל מקצועי בניוקאסל יונייטד.
תארים כשחקן

גביע אנגלי 1988
גביע אנגלי: 1997
הגביע למחזיקות גביע: 1998
הסופרקאפ האירופי: 1998
גביע הליגה האנגלית: 1998
גביע אנגלי: 2000
מגן הצדקה: 2000
הבית הלבן (חולון)

| --- | --- |

שרידי המתחם בו שכן "הבית הלבן" בשנת 1948
 מידע כללי
 סוג:  מבנה
 כתובת:  רח' גבעול פינת התאנה, תל גיבורים 
 מיקום:  חולון
 מדינה:  ישראל ישראל
 קואורדינטות:  32°01′51″N 34°45′54″E﻿ / ﻿32.0307311486°N 34.765028357506°E﻿ / 32.0307311486; 34.765028357506
  מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת גוש דן מוגדלת) הבית הלבן(למפת גוש דן רגילה) הבית הלבן(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום הבית הלבן(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום הבית הלבן  he הבית הלבןhe הבית הלבןמפת  __ חולון (in English: Holon)  __ אזור (in English: Area) [‌גוש דן וסביבותיו‌]מצפון: __ תל אביב-יפו (in English: Tel Aviv), __ פארק אריאל שרון (in English: Ariel Sharon Park) ממזרח: __ מועצה אזורית שדות דן (in English: Sdot Dan Regional Council) ממזרח ומדרום: __ ראשון לציון (in English: Rishon LeZion) ממערב: __ בת ים (in English: Bat Yam)  ^ כיום שטחי מקוה ישראל (in English: Mikveh Israel) הם חלק מפארק אריאל שרון   tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
שלט ההנצחה שהותקן על קיר המבנה ביוזמת ארגון יוצאי ההגנה בחולון
הבית הלבן הוא כינוי שניתן בתקופת מלחמת העצמאות על ידי לוחמי ארגון ההגנה בחולון למבנה גבוה אשר ניצב במרומי הגבעה של שכונת תל א-ריש הערבית. מן המבנה, שהשקיף על כל שכונות העיר חולון, נורתה אש מקלעים בלתי פוסקת לעבר בתי התושבים. ב-17 בינואר 1948 הצליחו לוחמי ההגנה לפוצץ את המבנה ולפגוע משמעותית באיום של יפו הערבית על חולון.
הקמת עמדות צליפה לעבר בתי העיר חולון

עם פרוץ מלחמת העצמאות עבר קו החזית בין חולון ובין יפו בתווך שבין שכונת גרין היהודית ובין הכפר תל א-ריש הערבי. הערבים הקימו מספר עמדות, אשר נבנו בנקודות ששלטו על בתי העיר היהודית. שתי העמדות העיקריות הוקמו באתר "החירבה" ששכן במזרח תל א-ריש, על גבול שכונת גרין, וב"בית הלבן", בית בן שלוש קומות שניצב במרכז הכפר בנקודה הגבוהה ביותר בתל א-ריש, עליו הוצב מקלע מסוג שפנדאו. בנוסף נורתה אש גם מעמדות ירי מאולתרות, דוגמת צלף ערבי שירה מראש עץ תמר וחוסל בצרור של תת-מקלע 'לואיסגן' בידי משה תם.
ב-12 בדצמבר 1947 החלו הלוחמים הערבים להטריד באש את תושבי חולון, ובתגובה התקיפו אנשי ההגנה ב-14 לחודש את העמדות הערביות. חוליה של שבעה אנשי הגנה הצליחה לכבוש ולפוצץ את עמדת "החירבה", אולם המשך ההתקפה אל בין בתי הכפר תל א-ריש נכשלה. עמדת המקלע הערבית שהוצבה על גג "הבית הלבן" המשיכה לגבות קורבנות מתושבי חולון היהודית.
רב-סרן אלכס צ'רנוביץ (צור), מפקד חזית חמש, תיאר את עוצמת הבעיה שהיווה הבית הלבן מנקודת מבטם של מגיני חולון:
הבית הגדול בן שלוש הקומות היה מרכז הצליפות מתל א-ריש ובו שכן גם מטה האוייב. כמה קללות אין אונים שילחנו בבית זה, שגרם לנו אבדות מרובות, אך אי אפשר היה להגיע אליו, כי הוא נמצא מאחורי הקווים.. החלטנו לפוצצו ויהי מה.
ההתקפה של לוחמי ההגנה > היוזמה לביצוע ההתקפה

במחצית חודש דצמבר 1947 הגיע לחולון לוחם בשם יעקב נונברג, אשר כונה בשם "יענקלה החבלן". לאחר שעסק בהנחת מוקשים לאורך גבול העיר חולון, שכנע את מפקדי ההגנה במקום בצורך לצאת אל שטח האויב ולפוצץ את העמדות השולטות על העיר. בעקבות היוזמה שהעלה יצאה ב-24 בדצמבר 1947 המתקפה הראשונה כנגד עמדת "החירבה", והצלחתה שכנעה את מפקדי העיר לצאת למבצע גדול יותר על מנת לפוצץ את "הבית הלבן".
ההתקפה של לוחמי ההגנה > הסיור המקדים

יומיים לפני מועד הפשיטה יצאה מחולון חוליה בת שישה לוחמים לפעולת סיור שנועדה לבדוק את דרכי ההגעה לבית הלבן. החוליה יצאה בשעת החשיכה, והקיפה דרך חולות הדרום את היישוב הערבי על מנת להגיע אליו מכיוון מערב. אחד מחברי החוליה תיאר את הדרך אותה עשו הלוחמים במהלך פעולת הסיור:
...הגענו עד לעמדה הקיצונית הקרובה לבת-ים. ראינו את החולות והלכנו בכיוון לכפר. ההליכה הייתה מהירה וקשה, החול הכביד. משב הרוח רענן אותנו והמשכנו להתקדם. לפתע נורתה יריה אלינו. נצמדנו לקרקע. סבורים היינו: גילו אותו! אך השקט מסביב לא אישר את זאת. המשכנו להתקדם. עברנו בין הבתים הראשונים של הכפר והגענו לפרדס הסמוך לבת ים. בקצה הפרדס הייתה גדר דוקרנית ובאחת מפינותיו עמדה שקמה גבוהה המשקיפה על כל סביבתה.
מפקד הסיור הורה ללוחמים לתפוס מחסה, והוא טיפס לראש העץ על מנת לצפות לעבר הבית הלבן. שניים מן הלוחמים אבטחו את הדרך דרכה הגיעו למקום, ושלושת האחרים שכבו בין השיחים שלמרגלות עץ השקמה. לפתע הופיע במקום פטרול שכלל שלושה לוחמים ערבים, אשר לא הבחין בלוחמים השוכבים בדממה. אחד הלוחמים הערבים עמד למרגלות העץ והטיל את מימיו על הלוחם היהודי ששכב למרגלותיו מבלי שהבחין בו.
איש לא נע ולא זע. אולם, אך גמר הערבי את "מלאכתו", נשמעה מעל העץ פקודה תקיפה: "אש!" שלושת הערבים נפלו כקמה לפני קוצר. לשמע היריות פתח עלינו אש חזקה השפנדאו הערבי מהבנין שנועד לפיצוץ. המ.מ. קפץ מהעץ וצעק: "אחרי!" השפנדאו יורק צרורות אש בלתי מכוונות ואנחנו נסוגים אל גוש הבתים.
לוחמי ההגנה הצליחו לסגת ללא כל פגע ולחזור לגבולות העיר חולון עם המידע שצברו במהלך הסיור. מידע זה אפשר להשלים את אחרוני הפרטים שנדרשו לצורך תכנון הפעולה לפיצוץ הבית הלבן.