stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ישראל לוטן
ביוגרפיה

לוטן נולד ב-1913 באזור שבילדותו היה לחלק מברית המועצות. בשנת 1935, בגיל 22, עלה לארץ ישראל, ושנה לאחר מכן החל לימודי ארכיטקטורה בטכניון שבחיפה. בשל מלחמת העולם השנייה התעכב בהשלמת לימודיו האקדמיים, שאותם סיים בשנת 1945. לאחר לימודיו ביקש לשמש כמתמחה במשרדו של האדריכל לה קורבוזיה בפריז, אך בשל מלחמת העצמאות, שפרצה בזמן שיועד לנסיעתו, בוטלו תוכניותיו והוא נותר בארץ.
את תחילת דרכו המקצועית החל באגף התכנון של משרד ראש הממשלה, תחת ניהולו של אדריכל אריה שרון. בשנת 1952 החל לשמש כיועץ למשרד השיכון באגף בניין ערים, ולאחר שנת השתלמות בחוץ לארץ, החל את דרכו העצמאית בישראל.
בין עבודותיו הנבחרות – בית יד לבנים בתל אביב, בית החייל בחיפה, היכל יהדות ווהלין בגבעתים, שכונות קיראון ורימון בקריית אונו, כיכר המדינה בתל אביב בשיתוף האדריכלים אוסקר נימאייר ואבא אלחנני ועוד.
לוטן היה נשוי לבלה ברעם (1918–2006), שדרנית רדיו, במאית וסופרת ילדים, ואב לשניים. בנו האדריכל רמי לוטן ממשיך את עבודתו במשרד האדריכלים שייסד אביו.
נפטר ב-1997. נקבר בבית העלמין קריית שאול.
פרויקטים נבחרים

ארכיון ישראל לוטן זמין דיגיטלית באדיבות המשפחה ובמסגרת שיתוף פעולה בין משרד המורשת, הספרייה הלאומית של ישראל, בצלאל אקדמיה לאמנות ועיצוב וחטיבת היודאיקה בספריית הרווארד מכיל שרטוטים, רישומים אדריכליים, שקופיות, תצלומים וקטעי עיתונות.
בית טוקטאלי, בית פרטי, רחוב סמילנסקי 16, תל אביב.
בית רוזובסקי, בית פרטי, רחוב קרן היסוד 11, הרצליה.
קיראון, שכונת מגורים, קריית אונו, שנות ה-60.
רימון, שכונת מגורים, מרכז מסחרי ומרפאה, קריית אונו.
מגדלי קלרין, רחוב פנקס פינת דרך נמיר, תל אביב.
מבני מגורים מדורגים, רחוב פעמוני, שכונת בבלי, תל אביב.
כיכר המדינה (בשיתוף אוסקר נימאייר ואבא אלחנני).
שכונת נורדיה (לא נבנה, כיום דיזנגוף סנטר) (בשיתוף אוסקר נימאייר ואבא אלחנני).
טרמינל תחנה מרכזית, רמלה (נהרס).
בית החייל, 1968, חיפה.
בית כנסת איחוד שיבת ציון, תל אביב.
בית יד לבנים בשיתוף האדריכל צבי תורן, 1960, תל אביב.
היכל יהדות ווהלין, גבעתיים.
בית מגורים פרטי ברחוב הגלגל פינת רחוב מטה אהרון, רמת גן.
בית יד לבנים, רח' פנקס, תל אביב, 1960
מגדלי קלרין - מגדלי מגורים ברחוב פינקס בתל אביב, שנות ה-80, 03/07
שכונת קיראון, מבט מפארק רייספלד, קריית אונו, 2008
הערות שוליים

↑  ארכיון ישראל לוטן | פריט NNL_ARCHIVE_AL990050551450205171 | הספרייה הלאומית, באתר www.nli.org.il
↑  ישראל לוטן באתר חברה קדישא ת"א–יפו.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987009348976305171  VIAF: 6160975746317282802   WorldCat (עם VIAF): 6160975746317282802
יעקב מלכה

| --- | --- |

יעקב מלכה, 2010
 לידה:  1941 (בן 84 בערך) קזבלנקה, מדינת החסות הצרפתית במרוקו 
 מקום לימודים:  בית הספר הלאומי הגבוה לאמנויות היפות 
 
יעקב מלכה (נולד בשנת 1941 בקזבלנקה, מרוקו). הוא צייר ישראלי.
ביוגרפיה

מלכה עלה לישראל בשנת 1956 במסגרת עליית הנוער והצטרף לקיבוץ ברור חיל. ציור ורישום הם תחומי עיסוק שליוו אותו מאז ילדותו; בקיבוץ זיהו את כשרונו ובסיוע הסופר אריה ליפשיץ, שעבר אז במזכירות מחלקת עליית הנוער של הסוכנות היהודית הוא נשלח להשתלם אצל הציירים מרסל ינקו ואביגדור סטימצקי. אחר כך למד בפריז באקול נסיונל סופרייר דה בוזאר, על ידי מלגה שקיבל מראש מחלקת עליית הנוער משה קול. לאחר שחזר עבר להתגורר בשכונת ימין משה בירושלים.
בשנת 1971 השתלם בטכניקות גרפיות בניו יורק. יצירותיו נמצאות באוספים שונים בישראל, ארצות הברית, אנגליה, צרפת וגרמניה.
לאחר תקופה של עבודה בגרפיקה חזר מלכה לצייר ולערוך תערוכות. עבודותיו החדשות משקפות שינוי בתפיסה ובהסתכלות על הסובב אותו בתחומים שונים. ביו שאר עבודותיו, אייר מלכה את ההגדה של פסח, עבודה שנדפסה במהדורות רבות בשם "הגדת השערים". ב-1987 יצר מגילת קלף שנמסרה כמתנה לחסן השני, מלך מרוקו, בעת ביקור רשמי של משלחת ישראלית.
תערוכות

| --- | --- |
 תערוכות יחיד 1962 - בית נגלר, קריית חיים  1965 - מרכז תרבות עמים לנוער, ירושלים  1966 - בית העיתונאים, תל אביב  1966 - בית העם בבאר שבע  1967 - מוזיאון "יד לבנים", פתח תקווה  1970 - בית האמנים בירושלים  1971 - גלריית טרקלין לאמנות, חיפה  1971 - בית אבא חושי, חיפה  1972 - מכון הרצל, ניו יורק  1972 - סאות' אורנג', ניו ג'רזי  1975 - אטליה רג'י ווסטון, תל אביב  1976 - בית עלי, אפרידר, אשקלון  1978 - בית האמנים בירושלים  1980 - ארט אקספו 80, ניו יורק  1981 - גלריה למל גרמניה, מינסטר אייפל  1981 - גרפיקה 3, חיפה  1981 - גלריית לירז, באר שבע  1981 - גלריית "דיפלומט", ירושלים  1981 - המוזיאון היהודי, קייפטאון, דרא"פ  1983 - בית האמנים בירושלים  1987 - בית האמנים בירושלים  1987 - יד לבנים, ראשון לציון:  תערוכות קבוצתיות 1973 - תערוכה קבוצתית, ציריך  1978 - תערוכה קבוצתית, הולנד  1978 - גלריית קמפבל, לונדון  1981 - סנטר רשי, פריס  1981 - מוזיאון ישראל, ירושלים  1981 - מרכז סיידי ברונפמן, מונטריאול  1982 - מלון לוטציה, פריס  1982 - היכל העירייה – הרובע ה – 11, פריז  1985 - תערוכת אקווארלים, בית־האמנים, ירושלים  1988 - אליאנס פראנסז
הערות שוליים

1 2 3  דב שובל,'"`UNIQ--nowiki-00000000-QINU`"'הצייר שצמח מעליית הנוער, על המשמר, 11 בפברואר 1971
↑  עתי"ם,'"`UNIQ--nowiki-00000004-QINU`"'המלך קיבל בארמונו את אדרי ובן־שטרית, חדשות, 13 ביולי 1987
↑  אריאלה הראל,'"`UNIQ--nowiki-00000006-QINU`"'דוד שטנסקי ויעקב מלכה מרכז תרכות העמים לנוער כירושלים, הארץ, 29 באוקטובר 1965
מרים טל,'"`UNIQ--nowiki-00000007-QINU`"'תערוכות בירושלים - יעקב מלכה ודוד שטנסקי במרכז תרבות עמים לנוער, הַבֹּקֶר, 29 באוקטובר 1965
↑  יעקב מלכה  בבית סוקולוב, הארץ, 29 ביולי 1966
↑  תערוכת יעקב מלכה בפ"ת, על המשמר, 1 באוקטובר 1967
↑  תערוכת יעקב מלכה בתל־אביב, מעריב, 10 בינואר 1975
↑  יעקב מלכה, אוריגינאלים של "הגדת השערים". פתיחה: 21.3. נעילה: 21.4, כל העיר, 20 במרץ 1987
↑  אסף בן-מנחם,'"`UNIQ--nowiki-0000000D-QINU`"'אמנות - ליריקה - 3+3, תערוכת אקווארלים, בית־האמנים, ירושלים, כל העיר, 27 בינואר 1984
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ICIA: 274714  NLI: 987007296460605171  GND: 133170241  ISNI: 0000 0000 7878 4053  LCCN: n87872203  VIAF: 72574463   WorldCat (עם VIAF): 72574463
חוסן נפשי

חוסן נפשי או עמידות נפשית הם מונחים המתארים יכולת פסיכולוגית חיובית להתמודד עם מצבי דחק ומשבר, ולהסתגל לנסיבות החיים שנגרמו בעקבות מצבים אלו. הנושא נחקר בעיקר בתחום הפסיכולוגיה החיובית.
חוסן נפשי מהווה גם מדד אישיותי לניבוי היכולת להתמודד עם מצוקה עתידית, ומקושר לתכונות ויכולות כמו יעילות עצמית, תחושת שליטה בחיי חושת מעורבות ומטרה בחיים, וגמישות בהסתגלות לשינויים בלתי צפויים. בהקשר זה, חוסן נפשי מתווסף למנגנוני הגנה שונים שקיימים לרשותו של האדם, וניצבים כנגד "גורמי סיכון" שקיימים בחייו ובסביבתו.
חוסן נפשי הוא תהליך דינמי בו אנשים מסתגלים ומתמודדים עם מצבי משבר ומצוקה. החוסן מורכב משני ממדים, מידת החשיפה למצוקה ומידת ההסתגלות החיובית. מידת החשיפה למצוקה כוללת את כל גורמי הסיכון הקשורים סטטיסטית לחוסר הסתגלות, כגון עוני, ילדים להורים עם סכיזופרניה או חשיפה לטראומה בעבר. מידת ההסתגלות החיובית כוללת את כל ההישגים החברתיים והעמידה במשימות באותה תקופת חיים של מצב המצוקה.
החוסן הנפשי אינו תכונה מולדת בלבד, אלא גם יכולת שמתפתחת במהלך החיים. גורמים שעשויים לתרום להתפתחות החוסן הם המזג של האדם, האווירה החמה והתומכת במשפחתו, ומערכת תמיכה חברתית שהייתה קיימת עבורו במהלך חייו.
בחלק מהמדינות המערביות הוטמעה תוכנית לחיזוק נפשי בבתי ספר יסודיים ובמערכת הלימוד, השמה דגש על חיזוק החוסן הנפשי לא פחות משפה וחשבון.
מחקרים

פרק זה טעון שכתוב. אנא תרמו לוויקיפדיה . ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
| --- | --- |
 :  ראו גם – זהות, תאוריית הצרכים, צורך בהשתייכות, תאוריית ההגדרה העצמית, לוגותרפיה
המושג חוסן (resilience באנגלית) הוא מושג רחב, הכולל בתוכו מגוון מרכיבים והיבטים חינוכיים ופסיכולוגיים. יחד עם זאת, חוקרים רבים בחנו את המשאבים האישיים והקבוצתיים המאפשרים לאדם להתמודד עם מצבי לחץ (Braun- Lewensohn, Sagy, & Roth, 2010; Laufer & Solomon, 2010, מתוך אברהים איסמעיל אבו עג'אג', 2016).
האגודה האמריקאית לפסיכולוגיה (APA ,2009) מציינת שחוסן נפשי אינו תכונה מולדת, אלא צירוף של מחשבות, התנהגויות ופעולות שאפשר ללמוד ולפתח בכל אדם. לכן, בפיתוח החוסן הנפשי ישנו דגש על זיהוי המחשבות והאמונות, כאלו שמגבילות וכאלו שתורמות לקידומו האישי של מי שזקוק לו. כמה מהן תכונות אישיות, כגון: תושייה, תפיסת מצבים כאתגר, חוש של שליטה, אמונה עצמית, ורצון עז לחיות, ואחרות תכונות חברתיות, כגון: יחסי גומלין ואינטראקציה בינאישית, אנושיים, סיוע סוציאלי, הענקת חום ואהבה. כאמור, הגורם העיקרי התורם לחוסן נפשי אצל אדם הוא יחס תומך ואכפתי בתוך המשפחה ומחוצה לה. כמו כן, המושג חוסן מתייחס לתהליך דינמי הכולל הסתגלות חיובית בהקשר של מצוקה ניכרת (לפי Luthar et al., 2000, מתוך אברהים איסמעיל אבו עג'אג', 2016).
יתרה מזאת, תחושת החוסן מתוארת כיכולת אנושית להתמודד, להתגבר, להתחזק ואפילו להשתנות כתוצאה מהתנסויות בשעת צרה (גרוטברג, 2005 מתוך אברהים איסמעיל אבו עג'אג', 2016). נוסף לזאת, חוסן נפשי שם דגש למשאבים של האדם, כוחותיו האישיים וזיהוי הסיכונים על מנת להפחיתם, ולסייע לאנשים הנאלצים להתמודד עימם. פיתוח חוסן אישי באמצעות זיהוי של כוחות חיוביים עשוי להיות אמצעי יעיל לאדם. לפי לצר, ספיבק וצישינסקי ( 2013 ), גורמי ההגנה הם תכונות מולדות, דינמיות, מתפתחות ומתייצבות אשר הופכות את האדם לחסין. ככל שגורמי הסיכון רבים יותר, כך יידרש האדם למספר רב יותר של גורמי הגנה כדי לשפר את תפקודו ואת התמודדותו. עוד נטען כי ישנה הבחנה בין גורמי הגנה אישיים, כגון הצלחה בלימודים, חוש הומור וכשירות אישית, לגורמי הגנה דינמיים כגון קבוצת גיל. ניתן לסווג את גורמי ההגנה לשלושה תחומי חיים: בית, משפחה, מסגרות קהילה וחברה. לפיכך, ניתן לייחס לחוסן נפשי שלושה מרכיבים עיקריים: מרכיב ראשון - הכוחות הפנימיים של האדם, התמיכה המשפחתית והחברתית בו והמשאבים הקהילתיים. מרכיב שני - קשור באופי האדם, מיומנויותיו הבינאישיות בפתרון בעיות, כבוד עצמי, מזג ואמפתיה. מרכיב שלישי- כולל את מידת האופטימיות של האדם, יכולת התקשורת שלו, יכולתו לשתף אחרים במחשבות, יכולתו בתחום פתרון בעיות, ויכולת לווסת רגשות. (אברהים איסמעיל אבו עג'אג', 2016).
ראו גם

לא לעולם חוסן
טיפול קבוצתי
הנעה
אימון אישי
חניכה
מנטור
מימוש עצמי
מסוגלות עצמית
הערכה עצמית
מנהיגות מעצבת
מודל החוסן הרב ממדי
שפה עליונה נוקשה
ניכור
העצמת נשים
העצמת עובדים
מרכזי חוסן (חוסן עירוני, חוסן ארגוני)
חדשנות ארגונית
הערות שוליים

↑   פרופ' ענת ברונשטיין קלומק, פרופ' דנה צור-ביתן, ממוגרפיה לנשמה: למה ישראל צריכה להשקיע באבחון מוקדם בבריאות הנפש?, באתר הארץ, 18 ביוני 2024
| טראומה נפשית |
| --- | --- | --- |
| מצבי טראומה | סכנת חיים • אלימות • התעללות • אונס • אלימות מינית • מלחמה • טרור  • קרב • תאונת דרכים • טראומה גופנית • שכול • שוד  • אסון טבע • שרפה • הגירה |  |
| מאפייני טראומה | מצוקה נפשית • חרדה • פחד • דאגה • בכי • חוסר אונים • אימה • תבהלה • עוררות • טריגר •  הימנעות • התמודדות ממוקדת הימנעות • רומינציה • מחשבות פולשניות • מחשבות אילו • אשמת שורדים • האשמה עצמית (אנ') • האשמה (אנ') • אשמה (רגש) |  |
| תגובת דחק | דחק • תגובת הילחם או ברח • מערכת העצבים הסימפתטית • ציר ה-HPA • עומס אלוסטטי |  |
| הפרעות | הפרעות הקשורות לטראומה וגורמי דחק • נפגע חרדה • הפרעת דחק חריפה • הפרעת דחק פוסט-טראומטית • הפרעה פוסט-טראומטית מורכבת • טראומה משנית • הפרעת הסתגלות • הפרעת חרדה • התקף חרדה • ביעותי לילה • נדודי שינה • דיסוציאציה • פלשבק • הפרעת דה-פרסונליזציה • הפרעת דה-ריאליזציה |  |
| גורמי חוסן | חוסן נפשי • רשת חברתית • דתיות • מודל רגישות-דחק • מודלים של תורשה, סביבה והתפתחות • סטטוס חברתי • שונות קצב לב |  |
| התמודדות | התמודדות • צמיחה פוסט-טראומטית • תמיכה חברתית • עזרה עצמית • פעילות גופנית • טכניקות הרפיה • מדיטציה טרנסצנדנטלית • אימוני נשימה • הסחת דעת • אסקפיזם |  |
| תרופות | תרופות נוגדות דיכאון • סרטרלין • פרוקסטין • ונלפקסין • פלואוקסטין • קנאביס |  |
| טיפול נפשי | טיפול בהפרעת דחק פוסט-טראומטית • עזרה ראשונה פסיכולוגית • מודל מעש"ה • קבוצת תמיכה • טיפול קוגניטיבי-התנהגותי • טיפול קוגניטיבי-התנהגותי ממוקד בטראומה (אנ') • טיפול בעיבוד קוגניטיבי • EMDR • תרפיית חשיפה ממושכת |  |
| עמותות | ער"ן • נט"ל |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007529601505171  GND: 4817917-6  LCCN: sh86006788  LNB: 000082065
אליזבת שימן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  15 באוגוסט 1881 ויליאנדי, אסטוניה 
 פטירה:  3 בינואר 1972 (בגיל 90) ברלין המערבית, אזורי הכיבוש בגרמניה 
 מקום קבורה:  St. Annen-Kirchhof 
 מדינה:  גרמניה 
 מקצוע:  פריבט-דוצנט, לוחמת מחתרת, גנטיקאית, מרצה באוניברסיטה, בוטנאית, מדענית 
 מידע חסידת אומות העולם
 פרסים והוקרה:  חסידת אומות העולם (16 בדצמבר 2014)  צלב המפקד במסדר ההצטיינות של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 קישורים חיצוניים
 יד ושם:  אליזבת שימן
 
אליזבת שימן (בגרמנית: Elisabeth Schiemann;‏ 15 באוגוסט 1881 – 3 בינואר 1972) הייתה גנטיקאית גרמנייה, חוקרת צמחים מתורבתים ולוחמת בתנועת ההתנגדות ברייך השלישי.
ביוגרפיה

אליזבת שימן נולדה בוויליאנדי שבאסטוניה, שהייתה אז חלק מממשלת ליבוניה באימפריה הרוסית. אביה היה ההיסטוריון תאודור שימן. משנת 1887 התגוררה בברלין. היא הייתה חלק מהדור הראשון של נשים בגרמניה שהורשו ללמוד ולפתח קריירה אקדמית עצמאית, אם כי בתחילה בהיקף מוגבל.
היא למדה בסמינר למורים ושהתה מספר שנים בפריז ללימודי שפה. לאחר מכן עבדה מספר שנים כמורה בבית ספר לבנות. בשנת 1908 החלה ללמוד באוניברסיטת ברלין, ובשנת 1912 קיבלה תואר דוקטור על עבודה בנושא מוטציות בפטריית Aspergillus niger, בהנחיית ארווין באואר.
קריירה אקדמית

בין השנים 1914–1931 הייתה עוזרת בכירה במכון לגנטיקה של האוניברסיטה החקלאית של ברלין, בראשותו של באואר. בשנת 1924 השלימה את ההביליטציה שלה עם עבודה על גנטיקת שעורה חורפית וקיצית. כמרצה באוניברסיטה החקלאית, לימדה על מדעי הזרעים וביולוגיה של הרבייה, אך תחום המחקר העיקרי שלה היה היסטוריית הצמחים המתורבתים.
משנת 1931 ועד 1943 עבדה כחוקרת אורחת במכון הבוטני בברלין-דאהלם, ובתקופה זו התעניינה במחקר ארכאולוגי על חקלאות קדומה. ספרה Entstehung der Kulturplanzen ("מקור הצמחים המתורבתים") פורסם בשנת 1932 והפך לחיבור מרכזי בתחום זה, והעניק לה הכרה בינלאומית. בשנת 1943 פרסמה מאמר מחקרי נוסף בשם זה בכתב העת Ergebnisse der Biologie. בשנת 1931 גם הפכה לחברת סגל באוניברסיטת ברלין.
שימן הביעה בגלוי התנגדות למדיניות הגזע של המשטר הנאצי ולדרוויניזםהפסאודו-מדעי שלו, כמו גם לרדיפת היהודים ולביטול השיטה הרב-מפלגתית. בשל כך הסתבכה עם השלטון, ובשנת 1940, בעקבות הלשנה ומחלוקת על משרתה, נשלל ממנה רישיון ההוראה האקדמי הביליטציה.
בשנת 1943 מונתה לנהל מחלקה להיסטוריית הגידולים החקלאיים במכון קייזר וילהלם לחקר הצמחים המתורבתים, שנוסד זה עתה בווינה. מחלקתה נותרה בברלין. לאחר המלחמה, בשנת 1946, קיבלה משרת פרופסור באוניברסיטה המחודשת של ברלין, ולימדה שם גנטיקה והיסטוריית הצומח עד 1949. מחקרה נמשך בתנאים מאולתרים. בשנת 1948 שולבה מחלקתה במסגרת האוניברסיטה הגרמנית למחקר (Deutsche Forschungshochschule), אך לאחר פירוקה בשנת 1953 ניהלה את המחלקה כמרכז מחקר עצמאי של אגודת מקס פלאנק עד פרישתה בשנת 1956, אז פורקה המחלקה.
בשנת 1946 היו שש נשים פרופסוריות באוניברסיטת ברלין מתוך 300 אנשי סגל: שימן, הפילוסופית ליזלוטה ריכטר, חוקרת השפות הסלביות מרגרטה וולטנר, והרופאות אוגוסטה הופמן, אליזבת נאו ואלזה קנקה. עד 1951, כולן מלבד ריכטר אולצו לעזוב מסיבות פוליטיות.
קריירה אקדמית > עיטורים והוקרה

שימן זכתה במספר פרסים על הישגיה המדעיים. בשנת 1953 הייתה לאישה הראשונה שהתקבלה כחברת מחקר באגודת מקס פלאנק מאז 1945. בשנת 1945 קיבלה את צלב הכבוד (דרגת קצין) של מסדר ההצטיינות של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה. באותה שנה הפכה לחברת כבוד בחברה הבוטנית של צרפת, ובשנת 1956 חברה באקדמיה לאופולדינה. בשנת 1959 העניקה לה לאופולדינה את מדליית דרווין, והייתה האישה היחידה מתוך 18 מדענים שקיבלו את הפרס. בשנת 1962 קיבלה תואר דוקטור לשם כבוד מהפקולטה לחקלאות של האוניברסיטה הטכנית של ברלין, והייתה האישה הראשונה שזכתה בכבוד זה. בשנת 2003 נקרא על שמה רחוב ברובע פלקנברג בברלין: Elisabeth-Schiemann-Straße.
פעילות התנגדות

שימן הביעה תמיכה פומבית בנרדפים על ידי המשטר הנאצי. היא הייתה חלק מרשת נשים שתמכו בפעילי התנגדות, ביניהן אליזבת שמיץ. יחד עם אחותה גרטרוד, הייתה חברה בכנסייה המתוודה בברלין - דאהלם .
היא פנתה לכמרים ושרים בכנסייה בבקשה שישמיעו קול נחרץ יותר נגד המשטר הנאצי, ולשרים בממשלה במחאה על רדיפת היהודים. היא סייעה לאחיות ולרי ואנדריאה וולפשטיין להימנע מגירוש, והגנה על עמיתים יהודים בכנסים מדעיים.
שימן הייתה מיודדת עם הפיזיקאית ליזה מייטנר, שנמלטה מגרמניה ביולי 1938. השתיים ניהלו תכתובת ממושכת ורבת שנים. לאחר מלחמת העולם השנייה התגלעו ביניהן חילוקי דעות באשר למניעי המשטר הנאצי, היעדר ההתנגדות הרחבה לו, ודרכי ההתמודדות עם העבר.
ב-16 בדצמבר 2014 הכיר יד ושם באליזבת שימן כחסידת אומות העולם על פועלה להצלת יהודים בתקופת השואה.
מותה

אליזבת שימאן נפטרה בברלין ונקברה בבית הקברות של הכנסייה הכפרית בדאהלם, קהילה שבה הייתה חברה פעילה.
הערות שוליים

1 2 3 4  Meiser, Inga (2013). Die Deutsche Forschungshochschule (1947–1953) (PDF). Veröffentlichungen aus dem Archiv der Max-Planck-Gesellschaft (בגרמנית). Vol. 23. Berlin: Max Planck Society. p. 171. ISBN 9783927579279. ארכיון (PDF) מ-2016-09-14. נבדק ב-2016-07-29.
↑  Lang, Anton (1987).  Scholz, Hildemar (ed.). "Elisabeth Schiemann: Life and career of a woman scientist in Berlin". Englera. 7: Botany in Berlin (7): 17–28. JSTOR 3776724.
↑  Lang, pp. 18–19.
1 2 3 4  Lang, pp. 23–24.
1 2  Lang, pp. 24–25.
↑  "Mitgliederverzeichnis" [Membership directory]. Academy of Sciences Leopoldina (בגרמנית). ארכיון מ-2019-05-08. נבדק ב-2016-04-26.
↑  "The Righteous Among The Nations". db.yadvashem.org. ארכיון מ-2016-06-10. נבדק ב-2016-05-12.
↑  Lang, pp. 27–28.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb146261675 (data)  Botanist: E.Schiem.  CiNii: DA01031611  GND: 118754890  ISNI: 0000 0001 2140 4387  LCCN: no2011103351  NKC: uk20241229573  NTA: 154091952  SUDOC: 14308559X  VIAF: 76570650   WorldCat (עם VIAF): 76570650 
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "אליזבת שימן".
מיכל רבינוביץ'

ערך זה עוסק בעיתונאית ישראלית. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |

רבינוביץ' במאי 2017
 לידה:  28 במרץ 1972 (בת 52) כפר סבא, ישראל 
 מדינה:  ישראל ישראל
 תקופת הפעילות:  מ-1993
 עיסוק:  מגישת חדשות
 מעסיק:  תאגיד השידור הישראלי (2017–2025) רשות השידור (2007–2017)
 תחום סיקור:  אקטואליה
 קישורים חיצוניים
 פייסבוק:  michal.rabinovich.71
 טוויטר (X):  MichalRabi
 
מיכל רבינוביץ' (נולדה ב-28 במרץ 1972) היא עיתונאית, שדרנית רדיו וטלוויזיה, עורכת ומגישת חדשות ישראלית. בעבר הגישה את חדשות הערב בכאן 11 וכן את חדשות השבת באותו ערוץ, ומבזקים בכאן ב׳. עבדה ברשות השידור והגישה את מבט מנובמבר 2016 ועד למהדורה האחרונה.
ביוגרפיה

רבינוביץ' גדלה והתחנכה בכפר סבא. בת בכורה לציפי ולמשה. החלה את דרכה המקצועית בשבועון "במחנה" בתפקיד כתבת צבאית. בהמשך, שירתה ביחידת דובר צה"ל, בזמן התקפת הטילים על ישראל במלחמת המפרץ, תחת פיקודו של תא"ל נחמן שי.
עם שחרורה מצה"ל, בשנת 1993, החלה לכתוב ברשת המקומונים מבית ידיעות תקשורת.
בשנת 2007 החלה לעבוד ברשת ב' של קול ישראל, ככתבת וכמגישת חדשות הספורט בתוכנית הרדיו היומית "זה ברשת", לצידם של דני דבורין ויואב אביב, שידרה מאירועי הספורט הגדולים, אליפויות אירופה בכדורסל ושידורי מכבי תל אביב בגביע אירופה לאלופות בכדורסל. הגישה וערכה פינות ספורט ביומני הבוקר והצהרים של קול ישראל. במקביל, שימשה שדרית קווים במשחקי הכדורגל והכדורסל של הערוץ הראשון.
בשנת 2010 הגישה את התוכנית "חדשות המונדיאל" בערוץ הראשון, במסגרת שידור משחקי מונדיאל 2010, ששודרו לראשונה בטכנולוגיית HD. בהמשך אותה שנה, עברה לחטיבת החדשות של הערוץ הראשון כעורכת ומגישה.
בשנת 2011 החלה להגיש את המהדורה המרכזית של מוצאי שבת של הערוץ. בשנים 2012–2016, הגישה את המגזין הכלכלי "חשבון שבועי".
בחודש נובמבר 2016, לאחר פרישתו של יעקב אילון מרשות השידור, מונתה למגישת מהדורת מבט יחד עם אמיר בר-שלום, ושימשה בתפקיד עד לשידור האחרון של המהדורה ב-9 במאי 2017.
רבינוביץ עברה לתאגיד השידור הישראלי עם תחילת שידוריו, והחל מ-15 במאי 2017, הגישה, יחד עם יועז הנדל, את התוכנית "שבע אקטואלי" בערוץ כאן 11, אך כעבור שלושה חודשים השניים הפסיקו להגיש את התוכנית. רבינוביץ' המשיכה להגיש את התוכנית לבדה עד ספטמבר 2017. ממאי 2017, החלה גם להגיש את "חדשות השבת" באותו ערוץ, ובנוסף, הגישה את מהדורת חדשות הערב פעם בשבוע, במקומה של גאולה אבן-סער. עם הקדמת הבחירות לכנסת ה-21 ופרישת אבן-סער מהגשת מהדורת החדשות הראשית (בעקבות חזרתו של בעלה גדעון סער לפוליטיקה), מונתה זמנית רבינוביץ' בדצמבר 2018, למגישה הראשית בתאגיד.
בפברואר 2019 מונתה דוריה למפל למגישה הראשית במקומה של אבן-סער, ומאז חזרה רבינוביץ' להגיש את "חדשות השבת", ולהיות מגישה מחליפה בחדשות הערב.
בנובמבר 2021 פרסמה תחקיר עיתונאי שהציג את פרשת התלונות על הטרדות מיניות מצד גל אוחובסקי שהחלה את גל Me Too בישראל בקרב הקהילה הלהט"בית בישראל, והביאה לחקירת משטרה.
בסמוך לאחר פרסום התחקיר, הודיע תאגיד השידור כי רבינוביץ' תחל להגיש את המהדורה המרכזית בערוץ כאן 11, במקומה של דוריה למפל שפרשה מתפקידה.
ב-21 בנובמבר 2022 הודיע תאגיד השידור כי רבינוביץ' תשמש במקביל גם כמבזקנית בכאן ב.
בדצמבר 2024 הודיעה רבינוביץ' על פרישה מהגשת המהדורה המרכזית ב"כאן", והיא סיימה את תפקידה בפברואר 2025.
רבינוביץ' נשואה ואם לבת.
הערות שוליים

↑  רז שכניק,'"`UNIQ--nowiki-00000001-QINU`"'מעבר לקווים, באתר ynet, 1 במרץ 2016
↑  '"`UNIQ--nowiki-00000003-QINU`"'מיה סלע,'"`UNIQ--nowiki-00000004-QINU`"'שידורי המונדיאל בערוץ 1: כדורגל זה משעמם? תשקלו לחזור למניקור, באתר הארץ, 13 ביוני 2014
↑  ליאור קורן,'"`UNIQ--nowiki-00000006-QINU`"'מה שהמונדיאל חולל: HD לכל פועל, באתר ynet, 11 ביולי 2010
↑  דוד אברהם‏, מיכל רבינוביץ' ואמיר איבגי יגישו את מהדורת "מבט"?, באתר וואלה, 1 במרץ 2012
↑  אלכסנדר כץ,'"`UNIQ--nowiki-00000009-QINU`"'במקום אילון: מיכל רבינוביץ' ואמיר בר שלום יגישו את מבט, באתר אייס, 15 בנובמבר 2016
↑  אריק בנדר,'"`UNIQ--nowiki-0000000B-QINU`"'‏מגישת מבט פרצה בבכי בשידור: "כאן מסתיימים שידורינו", באתר מעריב אונליין, 9 במאי 2017
↑  מהדורת מבט האחרונה בערוץ הראשון - בהגשת מיכל רבינוביץ, באתר יוטיוב
↑  נועה פרייס‏, עניין של טיימינג: הנדל ורבינוביץ מצטרפים לחטיבת החדשות של התאגיד - שתבוטל, באתר וואלה, 30 במרץ 2017
↑  לוח השידורים החדש של התאגיד ורשת ב': כך זה ייראה החל מיום שני, באתר ‏מאקו‏, 11 במאי 2017
↑  '"`UNIQ--nowiki-00000010-QINU`"'נתי טוקר,'"`UNIQ--nowiki-00000011-QINU`"'"כאן" מסיים את כל פעילות מיקור החוץ בתחום האקטואליה, באתר TheMarker‏, 9 באוקטובר 2017
↑   אלכסנדר כץ,'"`UNIQ--nowiki-00000013-QINU`"'עם הקדמת הבחירות: גאולה אבן פרשה בשידור מהגשת החדשות, באתר אייס, 24 בדצמבר 2018
↑  מיכל רבינוביץ', תחקיר כאן חדשות: גל אוחובסקי, נשיא ארגון הנוער הגאה, פעל לכאורה באלימות ובכוח וכפה את עצמו על גברים, באתר כאן – תאגיד השידור הישראלי, 1 בנובמבר 2021
↑  מערכת ישראל היום, מינויים בכאן 11: מיכל רבינוביץ' קודמה לתפקיד המגישה הראשית במהדורה המרכזית, באתר ישראל היום, 15 בנובמבר 2021
↑  רן בוקר,'"`UNIQ--nowiki-00000017-QINU`"'במקום דוריה למפל: מיכל רבינוביץ' היא מגישת המהדורה החדשה של כאן, באתר ynet, 15 בנובמבר 2021
↑   ציוץ של ערן סויסה ברשת החברתית אקס (טוויטר), 21 בנובמבר 2022
↑  רן בוקר,'"`UNIQ--nowiki-0000001A-QINU`"'מיכל רבינוביץ׳ עוזבת את כאן - ועוברת ל-i24news, באתר ynet, 31 בדצמבר 2024
ג'ודי פוסטר

| --- | --- |

פוסטר, 2011
 לידה:  19 בנובמבר 1962 (בת 62) לוס אנג'לס, קליפורניה, ארצות הברית 
 שם לידה:  Alicia Christian Foster 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1965
 עיסוק:  שחקנית, מפיקה ובמאית קולנוע
 מקום לימודים:  אוניברסיטת ייל (1985)  The Center for Early Education  בית הספר הצרפתי של לוס אנג'לס  קולג' ייל  גרייס הופר קולג' 
 פרסים והוקרה:  גלובוס הזהב על שם ססיל ב. דה-מיל (2013)  פרס קריסטל (1996)  פרס סאטורן לשחקנית הטובה ביותר (1997)  פרס גילדת שחקני המסך לשחקנית הטובה ביותר (1995)  פרס אינדפנדנט ספיריט לשחקנית הראשית (1989)  פרס ג'יימסון לשחקנית הטובה ביותר של האקדמיה האירופית לקולנוע (1997)  כוכב בשדרת הכוכבים בהוליווד (4 במאי 2016)  פרס גלובוס הזהב לשחקנית המשנה הטובה ביותר - סרט קולנוע (2021)  פרס לשם כבוד פסטיבל הקולנוע של סיטגס (2005)  Hasty Pudding Woman of the Year (1992)  פרס דוד די דונטלו לשחקנית הזרה הטובה ביותר (1994)  פרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר - סרט דרמה (1988)  פרס באפט"א לשחקנית הטובה ביותר (1992)  פרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר (30 במרץ 1992)  פרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר (29 במרץ 1989)  פרס סאטורן (1978)  פרס גלובוס הזהב (1991)  פרס באפט"א לשחקנית המשנה הטובה ביותר (1977)  פרס באפט"א לשחקן המבטיח בתפקיד ראשי בסרט (1977)  פרס דוד די דונטלו לשחקנית הזרה הטובה ביותר (1989)  פרס מרי פיקפורד  פרס יופיטר 
 פרופיל ב-IMDb
 חתימה:   
 
אלישיה כריסטיאן "ג'ודי" פוסטר (באנגלית: Alicia Christian "Jodie" Foster; נולדה ב-19 בנובמבר 1962) היא שחקנית ובמאית קולנוע אמריקאית. זכתה פעמיים בפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר, שלוש פעמים בפרס באפט"א לקולנוע ושלוש פעמים בפרס גלובוס הזהב. היא זכתה בפרס מפעל חיים על שם ססיל ב. דה-מיל בשנת 2013, קיבלה כוכב בשדרת הכוכבים של הוליווד בשנת 2016 וקיבלה את פרס דקל הזהב בפסטיבל קאן לשנת 2021.