stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קפה ספרות (סנקט פטרבורג)
בהווה

קפה ספרות תופס שתי קומות בבניין ובו תמונות רבות של סופרים רוסים תלויים על קירותיו. בשולחן אחד בקומה העליונה יושבת דמותו של פושקין עשוית שעווה. על פי המסורת הרוסית, נערכים כאן מדי פעם ערבי קריאת שירה.
המשקה המסורתי של רוסיה אינו קפה, אלא תה שחור המוגש כאן בסמובר.
ראו גם

סופרים רוסים של המאה ה-19
קפה פרוקופ (פריז)
סלונים ספרותיים
הערות שוליים

↑  Boglachev, S. V. House of Kotomin. Saint Petersburg Encyclopedia. Retrieved 14 November 2017.
1 2 3  Bogdanov, I. A. Wolff et Beranget Confectionery. Saint Petersburg Encyclopedia. Retrieved 14 November 2017.
↑  Literary Cafe – Since 1816
רון קירק

רונלד קירק (באנגלית: Ronald Kirk; נולד ב-27 ביוני 1954) הוא פוליטיקאי ומשפטן אמריקאי, חבר המפלגה הדמוקרטית.
יליד אוסטין בירת טקסס, קירק בוגר בית הספר למשפטים של אוניברסיטת טקסס באוסטין. בשנים 1994–1995 כיהן קירק כמזכיר המדינה של טקסס, עד שנבחר לראשות עיריית דאלאס. בתפקיד זה כיהן בשנים 1995–2002 והיה האמריקאי-אפריקאי הראשון לכהן בשני תפקידים אלו. הוא התמודד לסנאט של ארצות הברית ב-2002, אך הובס על ידי יריבו הרפובליקני ג'ון קורנין. אחרי תבוסתו, היה קירק כשותף במשרד עורכי הדין "וינסון ואלקינס" ביוסטון ועבד כשדלן עבור החברות "מריל לינץ'" ו"פיוצ'ר אנרג'י אחזקות".
קירק הועמד לתפקיד נציב הסחר של ארצות הברית בידי הנשיא ברק אובמה ב-18 במרץ 2009, ומינויו אושר על ידי הסנאט ברוב של 92 מול 5 מתנגדים. ב-22 בינואר 2013 הודיע קירק כי יעזוב את התפקיד.
ראשית חייו

קירק נולד באוסטין שבטקסס והיה הצעיר מבין שלושת אחיו; אביו היה עובד שירות הדואר של ארצות הברית והמשפחה הייתה פעילה מבחינה פוליטית. הוא גדל בקהילה שהייתה אפריקאית-אמריקאית בעיקרה, ולמד בבתי הספר הציבוריים של אוסטין. במהלך לימודיו התיכוניים התלבט כמנהיג, ונבחר לנשיא מועצת התלמידים בשנת לימודיו האחרונה בבית הספר התיכון על-שם ג'ון ה. ריגן, שייצג את טקסס בסנאט ובבית הנבחרים של ארצות הברית במהלך המאה ה-19.
את לימודיו הגבוהים עשה במכללת אוסטין, שם היה בוגר במדע המדינה וסוציולוגיה ב-1976. לאחר מכן הוסיף ללמוד בבית הספר למשפטים של אוניברסיטת טקסס באוסטין. עם קבלת תואר הדוקטור שלו ב-1979, התמקצע קירק בתחום המשפט עד 1981, השנה בה החל לעבוד במשרדו של הסנאטור לויד בנטסן מטקסס. ב-1983 שב קירק לטקסס כשדלן בבית המחוקקים של טקסס. תחילה התמחה כעורך דין בעיריית דאלאס, ולאחר מכן במשרד עורכי דין.
קריירה פוליטית בטקסס

ב-1994 שימש קירק כמזכיר המדינה של טקסס תחת המושלת, אן ריצ'רדס. בשנה שלאחר מכן, התמודד קירק לראשות עיריית דאלאס מטעם המפלגה הדמוקרטית. עם תמיכת הקהילה העסקית של דאלאס וחברים משפיעים בקהילה האפרו-אמריקאית בעיר, קירק היה ניהל מסע בחירות מוצלח ונבחר לראש העיר האפרו-אמריקאי הראשון של דאלאס, טקסס, וזכה ב-62% מכלל קולות המצביעים.
במהלך כהונתו הציע את "תוכנית דאלאס", חזונו ל-25 השנים הבאות, שכללה את "מיזם נהר טרינטי" השנוי במחלוקת, תוכנית בעלות של 246 מיליון דולר אמריקני, שקראה לייסד רשת של פארקים וכבישים במישור ההצפה של נהר טריניטי. הוא גם דחף להקמת אמריקן איירליינס סנטר, שעל פתיחתו פיקח ב-2002.
ב-1999, נבחר קירק מחדש לראש עיריית דאלאס כשהוא זוכה ל-74% מהקולות, בניצחון מוחץ. בשנת 2001 התפטר קירק מראשות העירייה על מנת להתמודד למושבה הריק של טקסס בסנאט של ארצות הברית, שהתפנה עם עזיבתו של פיל גרהאם. הוא התמודד מול התובע הכללי של טקסס לשעבר, ג'ון קורנין; קירק הפסיד כשהוא זוכה ל-43% מהקולות בעוד קורנין זכה ל-55%.
הערות שוליים

↑  קוריי בולס, הסנאט אישר מינויו של רון קירק לנציב הסחר האמריקאי ברוב של 92-5, באתר וול סטריט ג'ורנל, 18 במרץ 2009 (באנגלית)
↑  דייוויד ג'קסון, נציב הסחר של ארצות הברית, רון קירק, יעזוב את תפקידו, באתר USA Today‏, 22 בינואר 2013 (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: no2011040640  VIAF: 168912917   WorldCat (עם VIAF): 168912917
רואים רחוק רואים שקוף

| --- | --- |
= 
 סינגל בביצוע שמוליק קראוס ואילן וירצברג
 מתוך האלבום אחרי עשרים שנה
 יצא לאור:  1983 
 סוגה:  זמר עברי 
 שפה:  עברית
 אורך:  3:00
 חברת תקליטים:  הד ארצי 
 כתיבה:  יענקל'ה רוטבליט
 לחן:  שמוליק קראוס
 עיבוד:  אילן וירצברג
 
"רואים רחוק רואים שקוף" הוא פזמון שכתב יענקל'ה רוטבליט והלחין שמוליק קראוס. הגרסה המקורית והמוכרת ביותר של השיר היא של קראוס עצמו, שלווה באילן וירצברג.
רקע

השיר יצא לאור בשנת 1983 כתקליט שדרים שהושמע ברדיו, והוצג כשיר משותף של קראוס ואילן וירצברג. את השיר עיבד וירצברג. בהקלטת השיר הייתה אמורה להשתתף זמרת ליווי בקולות הגבוהים, אך מכיוון שלא הופיעה ביום הקלטת השיר באולפן ההקלטות, ביצע את הליווי במקומה אילן וירצברג. רק כחמש שנים לאחר מכן יצא השיר באלבום, ונכלל באלבומו של קראוס "אחרי עשרים שנה" שיצא ב-1988.
לאורך השנים בוצעו מספר גרסות כיסוי לשיר, בין היתר על ידי נחמה הנדל, גידי גוב (יחד עם שם טוב לוי), מאיר בנאי וגיא מזיג.
תוכן השיר

השיר נכתב בהשראת הדמות המקראית משה, שהנהיג את עם ישראל במדבר, אך בשל חטא שחטא, כמתואר בסיפור מי מריבה נגזר עליו לראות את הארץ המובטחת מהר נבו, אך לא להיכנס אליה.
הדובר בשיר מתאר מסע אותו הוא חווה. הוא מתאר מצב בו היה לו צר ולוחץ ולכן נאלץ "לפרוש כנפיים ולעוף".
בפזמון הרמז נוסף לפסוק מהתנ"ך - מקור השורה בשיר "בן אדם כעץ שתול על מים" הוא בספר תהלים ("והיה כעץ שתול על פלגי מים..." תהלים א'), על פי הדובר בן האדם מבקש להכות שורש ולהיאחז בדבר מה. הדובר מדמה את בן האדם גם לסנה בוער.
בבית השני טוען הדובר כי איבד את הדרך וחייו היו חידה. הוא עוסק בחיפוש אחר אמת הקיום. הבית השלישי מתאר כעין סוף מסע, כאשר הדובר שב אל ביתו - לאחר שסער כסופה.
הערות שוליים

↑  תקליט השדרים "רואים רחוק רואים שקוף", באתר "סטריאו ומונו"
ראיית לילה (ביולוגיה)

בביולוגיה, ראיית לילה היא החוויה התפיסתית של קליטת מידע מהסביבה, בלי אמצעי ראיית לילה מלאכותיים, באמצעות אור קלוש, כמו האור שיש בלילה, במקומות רחוקים מתאורה מלאכותית.
אצל מרבית בעלי החוליות (למשל יונקים), ראיית הלילה לא מתאפשרת מיד אחרי חשיפה לאור חזק, אלא רק אחרי שהעין עוברת מספר תהליכים. ראשית, קשתית העין צריכה להיפתח לרווחה (האישון צריך לגדול) כדי לאפשר להרבה יותר אור להיכנס לעין.
שנית, מכיוון שתאי המדוכים שברשתית לא מסוגלים לראות באור קלוש, תאי הקנים שבה צריכים להיכנס לכלל פעולה. תאים אלו צריכים להמצא בחשיכה לפחות מספר דקות כדי לחדש את מלאי מולקולות הרודופסין שבהם שאחד ממרכיביהם (רטינל) עובר שינוי מבני בעת חשיפה לאור וצריך לנדוד אל הכבד כדי להיות מסוגל להגיב לאור מחדש.
מכיוון שתהליך ראיית הלילה מתבצע באמצעות תאי הקנה ולא תאי המדוך, אצל מרבית בעלי החוליות, ראיית לילה לא כוללת ראיית צבעים. התמונה המתקבלת בתודעה, בעזרתה, היא בגוונים של אפור. כמו כן, מכיוון שבגומה המרכזית של הרשתית יש רק תאי מדוך, כאשר מישרים מבט בדיוק אל הדמות אותה רוצים לראות בלילה, במקרה שהיא רחוקה, חדלים לראות אותה. דהיינו, ראיית הלילה היא ראייה פריפריאלית. לא ראייה של מרכז התמונה.
בעלי חיים עם הסתגלות אבולוציונית ששיפרה את ראיית הלילה, עשויים, למשל, להיות בעלי עיניים גדולות מאוד בהשוואה לבעלי חיים דומים, חסרי הסתגלות כזו. הם יכולים להיות גם עם שכבת תאים מחזירי אור, מאחורי תאי הקנים, שמשיבים לקנים שנית, אור, שלא נקלט בהם. כך הם מגבירים את האור פי שניים. אצל הינשוף קיימות שתי תכונות אלו.
הבנה מעמיקה של יכולת ראיית הלילה של האדם נחוצה, למשל, לגיבוש טקטיקה צבאית, כגון ירי באפלה.
קרב דנדאנקאן

קרב דנדאנקאן היה קרב שנערך בשנת 1040 בין כוחות סלג'וקים לכוחות ע'זנווים. חרף היתרון המספרי של הע'זנווים, הקרב הסתיים בניצחון סלג'וקי אשר סיים את השליטה הע'זנווית בח'וראסאן.
רקע

בשנת 997 עלה לשלטון אימפריה הע'זנווית מחמוד מע'זנה.  מחמוד שחרר את הע'זנווים מהשפעת האימפריה הסאמאנית, השתלט על ח'וראסאן והפך את האימפריה הע'זנווית למעצמה אזורית. מחמוד מת ב-1030 וירש אותו בנו מוחמד. אחיו של מוחמד, מסעוד הראשון, מרד במוחמד עוד באותה שנה, תפס את השלטון וכלא את מוחמד. ב-1037 עלה לשלטון באימפריה הסלג'וקית טוע'ריל בכ, בנו של מיכאיל ונכדו של סלג'וק. הוא ואחיו צ'אע'רי בכ, הקימו צבא גדול ובזזו ערי גבול באימפריה הע'זנווית. מסעוד החל לראות בסלג'וקים איום על שלטונו, ובשנת 1039 החליט לצאת למלחמת חורמה נגדם.
הקרב

צבאו של מסעוד כלל בערך 50,000 חיילים, ובין 12 ל-60 פילי מלחמה מהודו, שרק חלקים ממנה נשלטו בידי הע'זנווים באותה תקופה. מסעוד התקדם בתוככי השטחים הסלג'וקיים, והסלג'וקים מצדם היססו לתקוף אותו. תחת זאת, הסלג'וקים הטרידו את הע'זנווים בפשיטות נוסח פגע וברח. חייליו של מסעוד היו מחומשים בכבדות, ולא יכלו להשיב מתקפה כנגד הפרשים הקלים של הסלג'וקים. הסלג'וקים ניתקו את קווי האספקה של הע'זנווים והרסו את בארות המים הסמוכות. המורל בקרב הע'זנווים היה נמוך, כיוון שהארץ הייתה מדברית, והחיילים תלו אך מעט תקוות לביזה ושלל. בשנת 1040 החליט לבסוף טוע'ריל לצאת למתקפה. ב-23 במאי, פתח צבא סלג'וקי אשר כלל בין 16,000 ל-20,000 חיילים תחת פיקודם של טוע'ריל וצ'אע'רי במתקפה על הצבא הע'זנווי ליד העיירה דנדאנקאן - 80 ק"מ מדרום מרב. הע'זנווים כבר היו מותשים, ויעילות הלחימה שלהם ירדה פלאים. הקרב הסתיים בניצחון סלג'וקי מוחץ. אבדות שני הצדדים היריבים לא ידועות.
סוף דבר

בעקבות התבוסה בדנדאנקאן, העביר מסעוד את בירתו להודו, והאשים את מצביאיו בכישלון. עלי דאייה ומפקדים בכירים נוספים נכלאו בהודו. עם זאת, הצבא התמרד נגדו, שחרר את אחיו מוחמד מהשלטון והכתיר אותו במקום. מוחמד אסר את מסעוד, ומאוחר יותר הוציא אותו להורג. בעקבות התבוסה התפנתה הדרך בפני הסלג'וקים להשתלט על ח'וראסאן, והם הקימו שם ממלכה עצמאית הכפופה לשלטונם. טוע'ריל המשיך להרחיב את ממלכתו על חשבון הע'זנוים שנחלשו מאוד, והוא נחשב למייסד האימפריה הסלג'וקית. מח'וראסאן יצא טוע'ריל ב-1055, וכבש את בגדאד ללא קרב לאחר שהבויהים נסוגו ממנה.
רובי יאנג

ראובן (רובי) יאנג (נולד ב-15 במאי 1942) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת הקיצוני בהפועל חיפה ובנבחרת ישראל. בשתיהן שימש גם כקפטן.
ביוגרפיה

ראובן יאנג נולד וגדל בחיפה. שיחק ככדורגלן בתפקיד הקיצוני השמאלי. בגיל 16 הצטרף לקבוצת הנוער של הפועל חיפה וזכה איתה באליפות הנוער בעונה ללא הפסד. עונתו המצוינת בנוער הקפיצה אותו לבוגרים על ידי המאמן זלאטקו צ'ייקובסקי. יאנג שיחק בהפועל חיפה בין השנים 1959–1969 וזכה פעמיים בגביע המדינה, ב-1963 וב-1966. באותן שנים עבד כמורה לחינוך גופני במחוז חיפה.
לצידו של יאנג שיחקו בשורות הפועל חיפה ונבחרת ישראל כוכבים גדולים כגון: יצחק אנגלנדר, יוחנן וולך ואבא גינדין. בשנות ה-60 ובתחילת שנות ה-70 שימש כקפטן הפועל חיפה וגם כקפטן החיפאי הראשון של הנבחרת, בה רשם 50 הופעות בינלאומיות ושמונה שערים. הוא שיחק בנבחרת ישראל באולימפיאדת מקסיקו סיטי (1968), שאותה אימן עמנואל שפר, אשר הגיעה עד לרבע הגמר. יאנג כבש לזכות הפועל חיפה 60 שערים ב-247 הופעות. בן דודו, ויקטור יאנג, שיחק בקבוצה כקיצוני ימני, והם כונו "צמד הדודנים".
יאנג היה הפרשן הראשון של מחלקת הספורט של הטלוויזיה הישראלית (הערוץ הראשון). בשנת 1969 עבר יאנג לארצות הברית וכמו חבריו לקבוצה, וולך ואנגלנדר, רכש השכלה אקדמית והשלים תואר ראשון בחינוך גופני ותואר שני במדעי שיקום ההתנהגות. בשנת 1971 החל לשחק בניו יורק קוסמוס, איתה זכה באליפות. לאחר מכן חזר לתקופה נוספת בהפועל חיפה. במשאל שנערך בקרב אוהדי הפועל חיפה זכה יאנג בתואר "כדורגלן המילניום" של הפועל חיפה.
בשנת 1994 נקרא על ידי יו"ר הפועל חיפה, יצחק אנגלנדר, לאמן את הקבוצה בשעת חירום, אך פוטר לאחר מכן על ידי רובי שפירא. כשראה יאנג שקריירת האימון שלו לא צלחה, חזר לארצות הברית. שימש כמאמן קבוצת כדורגל הנשים של קווינס קולג' שבניו יורק.
רובי מדיסון

| --- | --- |

 לידה:  14 ביולי 1981 (בן 43) Caringbah, אוסטרליה 
 מדינה:  אוסטרליה 
 השכלה:  Kiama High School 
 www.robbiemaddison.com
 
רוברט ויליאם מדיסון (באנגלית: Robbie Maddison; נולד ב-14 ביולי 1981) הוא אופנוען פריסטייל מוטוקרוס אוסטרלי.
השגים

2004 - מדיסון זוכה במדליית זהב ב-X Games לאחר שהוא מבצע 13 היפוכים אחורנית ברצף.
2005 - "שדי קראסטי" נותנים למדיסון הזדמנות לשבור שתי שיאי עולם על אופנוע באופנוע של 125 סמ"ק ובעופנוע של 250 סמ"ק.
2007 - מדיסון שובר את שיא העולם בקפיצה לרוחק עם אופנוע של איוול קניוול כשהוא מעופף באוויר 98.34 מטר.
2008 - מדיסון שובר את שיא העולם שוב וקופץ לרוחק 104.42 מטר במלבורן, אוסטרליה.
2009 - בשידור ישיר בערוץ ESPN מדיסון קופץ מול קהל 29 מטר לגובה מול מלון פריז בלאס וגאס. לאחר מכן הוא קופץ בחזרה למטה, ושובר את ידו.
2009 - מדיסון מוכיח את עצמו שוב וזוכה מקום ראשון בתחרות Red Bull X-Fighters בקנדה.
2009 - מדיסון עושה סלטה אחורנית מעל גשר לונדון. וגם זוכה במקצה ה-Best Trick בתחרות Red Bull X-Fighters במדריד, כאשר הוא מבצע לראשונה בעולם under flip one hander to side saddle lander.
2010 - מדיסון קופץ מעל תעלת קורינתוס ביוון
2011 - מדיסון קופץ ביחד עם האופנוען Levi LaVallee
2012 - רובי מדיסון משתתף בסרט סקייפול.
קתדרלת נידארוס

החזית המערבית של קתדרלת נידארוס
קתדרלת נידארוס בטרונדהיים, איור משנת 1907.
קתדרלת נידארוס, מבט מרחוק מכיוון דרום, 2006.
מבט מדרום מזרח, 2006.
הקתדרלה והנהר
תוכנית הקתדרלה
קתדרלת נידארוס (בנורווגית: Nidarosdomen) היא קתדרלה בטרונדהיים שבנורווגיה. היא נחשבת לכנסייה החשובה ביותר בנורווגיה והייתה מרכז הארכידיוקסיה הנורווגית מאז 1152. בעקבות הרפורמציה נהפכה הקתדרלה לכנסייה לותרנית, ובה יושב הבישוף הלותרני של נידארוס, טרונדהיים. כמו כן, היא היוותה יעד חשוב לצליינות מרחבי צפון אירופה. הקתדרלה נבנתה במקור בסגנון רומנסקי אך במאה ה-19 ותחילת המאה ה-20 שופצה בסגנון התחייה הגותית.
בנייה ושחזורים

בניית הקתדרלה המקורית החלה ב-1070 והסתיימה בסביבות 1300. סבורים שהקתדרלה הוקמה ישירות על אתר הקבורה של המלך אולף הראלדסון, שנהרג בקרב סטיקלסטאד ב-1030. המלך אולף הוכרז כקדוש שנה ו-5 ימים אחרי מותו, ונידארוס נהפכה בעקבות זאת לאתר צליינות נוצרית.
היא ניזוקה קשה משריפות ב-1327 ו-1531. הספינה הראשית מערבית לבית הרוחב נהרסה לחלוטין ולא נבנתה מחדש עד לשחזור הנאו-גותי בתחילת 1900. ב-1708 נשרפה הקתדרלה לחלוטין למעט קירות האבן. ב-1719 נפגעה מברק ושוב עלתה באש. פעולות שיקום ושיחזור משמעותיות החלו ב-1869 והונהגו בהתחלה על ידי האדריכל היינריך ארנסט שירמר (Heinrich Ernst Schirmer) וכמעט הושלמו בידי כריסטיאן כריסטי (Christian Christie). לאחר מותו עבודות של בנייה מחדש בוצעו על ידי אולף נורדהגן אך גם הוא לא הצליח לסיים את המלאכה. העבודות לשיקום הכנסייה הושלמו רשמית רק ב-2001.
כיום הקתדרלה היא אטרקציה פופולרית לתיירים, הן בגלל המבנה שלה והן בגלל ההיסטוריה וחשיבותה הצליינית.
המבנה

הקתדרלה, 102 מטר אורכה ו-50 מטר רוחבה, בנויה כיום בסגנון נאו-גותי המשלב בין אדריכלות גותית צרפתית Flamboyant לאדריכלות האופיינית לצפון אירופה. לקתדרלה 3 מגדלים: 2 בחזית המערבית עם סיומת שטוחה (בעבר היו עליהם צריחים אך הם נהרסו) ומגדל על המצלב (מקום מפגש הספינה הראשית ובית הרוחב) המכוסה בצריח מחודד חלק האופייני לצפון ומזרח אירופה.
החזית המערבית רחבה יחסית לקתדרלות גותיות, ומשלימה משולש עם הגמלון של הגג. בחזית 3 שערים המרוחקים זה מזה ומעליהם גלריה של קשתות מחודדות ובהן פסלים. מעל הגלריה חלון רוזטה הקבוע בתוך מסגרת עם קשת מחודדת. מתחתיו, חלונות ויטראז' מזכוכית צבעונית.
הכתרות

ההכתרות הראשונה של המלכים הנורווגים אירעו בברגן או אוסלו. קתדרלת נידארוס נהפכה לכנסיית ההכתרה רק אחרי 1400, אך ההכתרות הפסיקו אחרי הרפורמציה, כאשר האיחוד עם דנמרק אירע. ההכתרות חודשו אחרי השגת עצמאות מדינית ב-1814. חוקת 1814 קבעה ש"קתדרלת טרונדהיים" תהיה כנסיית ההכתרה של הממלכה. ההכתרה האחרונה התרחשה ב-1906. שנתיים אחר כך הוכנס תיקון בחוקה ביטל את ההכתרות ותחת זאת המלכים קיבלו את ברכת הכנסייה בקתדרלה. המחלצות המלכותיות, ה-Royal Regalia, מוחזקות שם ומוצגות לציבור החל מ-2006.
העוגב

שני עוגבים גדולים הותקנו בקתדרלה. העוגב הראשי נבנה בידי חברת שטיינמייר ב-1930 והוצב בצפון בית הרוחב. הוא בעל 125 סטופים. ב-1962, נבנה רובו מחדש והוצב במערב הספינה הראשית. סטופים רבים הוסרו וחלק מהם שימשו לבניית עוגב חדש בבית המקהלה. ב-1993–1994, עוגב הבארוק הישן שנבנה בידי יוהאן יואכים וגנר (Johann Joachim Wagner) בשנים 1738–1740 שוחזר בזהירות בידי יורגן אהרנד (Jürgen Ahrend). הוא בעל 30 סטופים וממוקם בגלריה בצפון בית הרוחב.
המבנה הרומנסקי, כפי שנראה ב-1857.
גאומטריית החזית המערבית
קריאון

| --- | --- |

 תפקיד:  מלך תבאי
 תרבות:  מיתולוגיה יוונית 
 מקום מגורים:  תבאי 
 אב:  Menoeceus 
 בן או בת זוג:  אורידיקה, הניוכה
 צאצאים:  Haemon, Lycomedes, Megareus of Thebes, מגארה, Menoeceus, Henioche, Pyrrha 
 
קריאון (ביוונית עתיקה: Κρέων, ובאנגלית: Creon) הוא דמות מיתולוגית המופיעה במיתולוגיה היוונית כמלכה של העיר תבאי בטרילוגיית "אדיפוס" מאת סופוקלס.
רקע כללי ומשפחתו

קריאון ואחותו יוקסטה היו מצאצאיהם של קדמוס קוטל הדרקון, אשר ייסד את העיר לאחר שזרע את שיניו של הדרקון שקטל באדמה, ושל הספרטוי, לוחמיו של קדמוס שנוצרו לאחר זריעת שיני הדרקון. בין ילדיו של קריאון מאשתו אורידיקה נמנים היימון, הניוכה, פירה, מגריאוס וליקומדס.
לעיתים מזוהה קריאון עם המלך אשר טיהר את שמו של אמפיטריאון מרצח דודו אלקטריאון. כמו כן, בביבליותיקה המיוחסת לאפולודורוס מאתונה מזוהה קריאון עם אביה של מגארה, לימים אשתו הראשונה של הרקולס.
במחזות סופוקלס > אדיפוס המלך

קריאון מוצג לראשונה במחזה "אדיפוס המלך" הפותח את הטרילוגיה כאחיה של המלכה יוקסטה, רעייתו של המלך לאיוס. כאשר לאיוס הלך להיוועץ באורקל אשר בדלפי, מינה לאיוס את קריאון לעוצר תחתיו ולשליטה בפועל של תבאי. בזמן היעדרותו של לאיוס, הגיח הספינקס האגדי ממרבצו ואיים על תבאי.
כאשר נודע בתבאי על מותו של לאיוס, יצא קריאון בהכרזה כי יעניק את כס המלוכה בתבאי ואת ידה של אחותו יוקסטה למי שיביס את הספינקס ויציל את העיר מאחיזתו. לבסוף, הגיע אדיפוס לעיר והביס את המפלץ בכך שענה על החידה שחד לתושבי העיר. כתוצאה מכך, אדיפוס זוכה בכס המלכות - ובידה של יוקסטה - מבלי לדעת כי היא למעשה אימו.
קריאון ממלא תפקיד חשוב בהתקדמות העלילה ככל שעובר הזמן לקראת גילוי האמת מאחורי עברו של אדיפוס. בזמן שמגפה מסתורית משתוללת בעיר, נעזר אדיפוס בחוזה העיוור טירסיאס, מזקני העיר, והוא מגלה לאדיפוס כי האשמה במצבה של העיר הוא בו. כתוצאה מכך, מאשים אדיפוס את קריאון כי זמם נגדו יחד עם טריסיאס על מנת לנשלו מכס המלכות, וקריאון מוכיח אותו כי האשים אותו לשווא כיוון שאין לו כל רצון בכס המלכות ולכן אין לו כלל אינטרס להדיח את אדיפוס. עם זאת, כאשר מתגלה האמת על אדיפוס ויוקסטה במסגרתה ביקש אדיפוס לגזור גלות על עצמו, היה זה קריאון שנענה לבקשתו ותפס את השלטון בתבאי במקום אדיפוס.
שלטונו של קריאון כעוצר תבאי לאחר גלות אדיפוס היה שברירי; עד מהרה נסחפה תבאי למלחמת אחים שכונתה "שבעה נגד תבאי" בין שני בניו של אדיפוס, אטאוקלס ופוליניקס.
במחזות סופוקלס > אנטיגונה

קריאון עלה לשלטון בתבאי לאחר ששני בני המלך הקודם, אדיפוס, הרגו זה את זה מידיו זה של זה במלחמת השבעה. לאחר שקריאון עלה לשלטון, ערך לאטאוקלס הלוויה מכובדת ביותר, היות שלטענתו אטאוקלס הוא גיבור שמת עבור ארץ מולדתו. לאחר מכן, הוציא קריאון את צו מלך (שנקרא צו המלך קריאון) ובו היה כתוב כי אין לקבור בשום פנים ואופן את פוליניקס, ואין אפילו להתאבל עליו, היות שמבחינת קריאון, נחשב פוליניקס ללא יותר מאשר בוגד, אחד שהולך נגד ארץ מולדתו עבור אינטרס מסוים, בשביל להשיג נקמה וסיפוק עצמי. קריאון כותב בצו כי כל מי שיעבור על הצו, גורלו יהיה זהה לגורל פוליניקס.
לאחר שהצו הופר בידי אנטיגונה, מחליט קריאון להרוג אותה, היימן בנו שהיה הארוס של אנטיגונה, הלך אל אביו בטענה שאין מעשיו נכונים, קריאון אמר להיימן כי מעשיו נכונים, ובשביל לשמור על הסדר בממלכה, אנטיגונה שהפרה את פקודתו - חייבת למות, לאחר שיחת היימן וקריאון, נכנס טירסיאס אל קריאון, ואומר לו כי מעשיו נובעים מפחד ומגאווה, ושרצונו הוא רק לבטיח לעצמו מקום מלוכה, ולכן הוא נותן לשחצנות והפחד שלו להשתלט עליו, בשביל לעשות מעשים שאינם נכונים, והוא קורא לקריאון להפסיק לתת לגאווה שלו לעלות, ועליו לתקן את מעשיו, אחרת יסבול גם בעולם הזה, וגם בעולם הבא בידי האלים.
לאחר שני השיחות הללו, מבין קריאון כי אכן יש אמת בדבריהם, והוא מוצא את עצמו הולך לקבור את פוליניקס בהלוויה מכובדת, ולהציל את אנטיגונה מגזר דינה, אך הוא מאחר את המועד ומוצא את אנטיגונה כבר תלויה, ואת בנו היימן לידה, כאשר בהתחלה הוא מנסה להרוג אותו, אך לאחר ניסיון כושל, מחליט שהוא רוצה להתייחד עם נשמתה של אנטיגונה, ובכך הורג את עצמו על ידי חרבו ובעצם מתאבד.
לאחר מות אנטיגונה והיימן, מחליט קריאון לחזור לתבאי, ובאמצע חזרתו מגיעה לידו השמועה כי אשתו אורידיקה שמעה על גורלה של בנה, ומכך היא קראה לקריאון רוצח משפחתה, וגם היא התאבדה.
במחזות סופוקלס > אנטיגונה > התובנה של קריאון

לאחר כל זאת, הגיע קריאון לתבונה כי הוא אכן עשה דבר שלא היה צריך לעשות, והוא באמת נתן לגאווה ולשחצנות שלו להשתלט עליו, וכל זה בשביל שיפחדו נתינוו לערער על סמכותו בתור מלך תבאי. לאחר כל זאת, מביע קריאון חרטה בעניין מעשיו, והוא מבין שהמשפטים האחרונים שיצאו מפי אשתו אורידיקה באמת נכונים (שקראה לו רוצח משפחתה וכדומה).
הערות שוליים

↑  טקסטולוגיה, דמותן של קריאון, באתר טקסטולוגיה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007561330705171  BnF: cb137696047 (data)  LCCN: sh99001015  SUDOC: 07860060X  VIAF: 4943157342846110100007   WorldCat (עם VIAF): 4943157342846110100007
רוז'ה דה ולאמינק

רוז'ה דה ולאמינק (בהולנדית: Roger De Vlaeminck; נולד ב-24 באוגוסט 1947) הוא לשעבר רוכב אופני כביש וסייקלו–קרוס בלגי. דה ולאמינק נחשב לאחד הרוכבים הבלגים הטובים בהיסטוריה ולאחד מרוכבי הקלאסיקות הטובים בכל הזמנים בזכות הישגיו בשנות השבעים, שכללו ניצחונות בכל אחד מחמשת המונומנטים: ארבע מהדורות של פריז–רובה (1972, 1974, 1975, 1977), שלוש מהדורות של מילאנו – סן רמו (1973, 1978, 1979), שתי מהדורות של הג'ירו די לומברדיה (1974, 1976) ומהדורה אחת של לייז'–בסטון–לייז' (1970) ורונדה ון פלנדרן (1977). דה ולאמינק בלט גם בתחומים אחרים, כשניצח 6 שנים ברציפות בטירנו–אדריאטיקו (1972–1977) ו-22 קטעים בג'ירו ד'איטליה, כשהוא מנצח את קטגוריית הנקודות במרוץ בשנת 1972, 1974 ו-1975. דה ולאמינק היה גם רוכב סייקלו–קרוס והיה אלוף העולם בשנת 1975 וסגן אלוף העולם ב-1974.
ביוגרפיה

דה ולאמינק נולד באיקלו שבמזרח פלנדריה, אחיו, אריק, היה גם רוכב אופניים ואלוף העולם בסייקלו–קרוס שבע פעמים. תחילה דה ולאמינק אהב ושיחק כדורגל, אך בעקבות הצלחותיו של אחיו בתחום הסייקלו–קרוס והאופניים הוא עבר גם הוא לתחום.
קריירה מקצועית

דה ולאמינק הפך למקצוען בשנת 1969 עם קבוצת "פלנדריה–דה קלרק–קרוגר", באותה שנה הוא ניצח את אומלופ הט פולק ואת אליפות בלגיה. ב-1970, ניצח את מרוץ קורנה–בריסל–קורנה, קטע בטור דה פראנס ואת מרוץ סכלדפרייס. ההישג הגדול שלו בעונת 1970 הגיע כאשר ניצח את המונומנט לייז'–בסטון–לייז', במה שהפך למונומנט הראשון בו הוא מנצח. ב-1971, דה ולאמינק לא הצליח לנצח מונומנט, אך ניצח שוב את מרוץ סכלדפרייס וקורן–בריסל–קורן אך ניצח בפעם הראשונה את הקלאסיקות לה פלש ואלון ו-E3 פרייס הרלבקה.
ב-1972, דה ולאמינק כבר הצליח לנצח מונומנט, כשניצח את פריז–רובה. בנוסף לכך דה ולאמינק ניצח את טירנו–אדריאטיקו ואת מילאנו–טורינו. בג'ירו ד'איטליה הוא ניצח את קטגוריית הנקודות וארבעה קטעים במרוץ, עם ניצחונו בקטגוריה הפך דה ולאמניק לבלגי השני שמנצח בקטגוריה, אחרי אדי מרקס ב-1978. דה ולאמינק גם סיים את המרוץ במקום השביעי הכללי.
ב-1973, דה ולאמינק עבר לקבוצת "ברוקלין", בה המשיך לרכוב עד 1977. בעונה זו, דה ולאמינק ניצח לראשונה את מילאנו – סן רמו, כשהוא מקדים את ווילמו פרנצ'יוני ופליצ'ה ג'ימונדי האיטלקיים. הוא לא הצליח לשחזר את ההישג שלו משנה קודמת וסיים שביעי בפריז–רובה. הוא ניצח בפעם השנייה את טירנו - אדריאטיקו וניצח שני קטעים בג'ירו ד'איטליה, כשהוא מסיים שני בקטגוריית הנקודות.
ב-1974, דה ולאמינק ניצח בפעם השנייה את פריז–רובה ובפעם השלישית ברציפות את טירנו–אדריאטיקו, עם ניצחון זה הפך לשיאן הניצחונות במרוץ. הוא בלט מאוד גם במרוצים אחרים, כשסיים שלישי בגנט–וייפלחם ומילאנו–סן רמו, ובמקום השני בלה פלש ואלון. בג'ירו ד'איטליה דה ולאמניק ניצח את קטגוריית הנקודות בפעם השנייה אך ניצח במרוץ קטע אחד בלבד. לקראת סוף העונה, ניצח גם במונומנט ג'ירו די לומברדיה והפך לאחד מהרוכבים הבודדים שמנצחים גם בפריז–רובה וגם בג'ירו די לומברדיה באותה השנה. באותה העונה, זכה דה ולאמינק במדליית הכסף באליפות העולם בסייקלו - קרוס.
ב-1975, ניצח בפעם הרביעית ברצף את טירנו–אדריאטיקו לאחר שניצח שני קטעים במרוץ. דה ולאמינק ניצח בפעם השלישית בפריז–רובה ובכך השתווה לכמה רוכבים נוספים שניצחו שלוש פעמים בתור שיאני ניצחונות. בג'ירו ד'איטליה, רשם הופעה היסטורית כאשר ניצח שבעה קטעים ואת קטגוריית הנקודות במרוץ. הוא סיים את המרוץ במקום הרביעי הכללי. לאחר הג'ירו, ניצח חמישה קטעים בטור דה סוויס ואת המרוץ כולו. באליפות העולם, השיג את התוצאה הבולטת שלו בקריירה באליפות, כשזכה במדליית הכסף, כשהני קופייר ההולנדי זכה במדליית הזהב. באליפות העולם בסייקלו–קרוס, זכה דה ולאמינק במדליית הזהב.
ב-1976, דה ולאמינק המשיך את השליטה הדומיננטית שלו בטירנו–אדריאטיקו, כאשר ניצח במרוץ שלושה קטעים. הוא סיים שני בטור דה רומאנדי וניצח שלושה קטעים נוספים בג'ירו ד'איטליה. לקראת סוף העונה, חזר דה ולאמניק לאיטליה וניצח בפעם השנייה את הג'ירו די לומברדיה.
ב-1977, ערך דה ולאמינק עונה היסטורית, מנצח את פריז–רובה בפעם הרביעית ובכך הפך לשיאן הניצחונות. בנוסף לכך ניצח בפעם השישית והאחרונה את מרוץ טירנו–אדריאטיקו.
קריירה מקצועית > ניצחון בכל מונומנט

עוד הישג גדול שרשם דה ולאמינק ב-1977 היה הניצחון ברונדה ון פלנדרן, בעקבות כך הצטרף לריק ואן לואי ואדי מרקס בתור הרוכבים היחידים שניצחו כל אחד מחמשת המונומנטים: פריז–רובה, ג'ירו די לומברדיה, רונדה ון פלנדרן ומילאנו – סן רמו.
ב-1978, עבר דה ולאמינק לקבוצת "סאנסון קמפניולו" לאחר חמש שנים בברוקלין. הוא נכשל בניסיונו לנצח את פריז–רובה בפעם החמישית לאחר שסיים במקום השני, 1:40 לאחר פרנצ'סקו מוזר, בן קבוצתו. אך דה ולאמניק כן הצליח לנצח בפעם השנייה את מילאנו–סן רמו. ב-1979, עבר דה ולמינק לקבוצת "Gis Gelati". הוא ניצח באותה העונה את מילאנו – סן רמו בפעם השנייה ברציפות ושלישית בסך הכל ובפעם הראשונה את מרוץ אומלופ הט פולק. הוא סיים שני גם בגנט–וייפלחם וגם בפריז–רובה. דה ולמינק התחרה שוב בג'ירו ד'איטליה וניצח שלושה קטעים במרוץ.
קריירה מקצועית > השנים האחרונות

בתחילת שנות השמונים, חלה ירידה יחסית ברמתו של דה ולאמינק. למרות זאת ב-1981 במדי קבוצת "DAF Trucks–Côte d'Or" דה ולאמינק היה שוב דומיננטי בקלאסיקות, כשסיים שוב שני בפריז–רובה וגנט–וייפלחם. הוא ניצח באותה עונה את חץ ברבנט ופריז–בריסל, ובפעם השנייה את אליפות בלגיה. ב-1984, ניצח לראשונה קטע בוואלטה אספניה. דה ולאמניק פרש בעונת 1987, כשהוא בן 36.