stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פמיניזם סוציאליסטי
דחיקתו של הפמיניזם הסוציאליסטי בגל הראשון והשני לפמיניזם

הגל הראשון – דחיקתו של הפמיניזם החברתי מן התודעה, בעיקר זה של מעמד הפועלות, נבע מכמה סיבות. ראשית, הספרות ההיסטורית האמריקנית שעסקה בתרומתן של אותן נשים ממעמד הפועלות החלה להתפתח רק לאחר שהפמיניזם הרדיקלי, הליברלי והתרבותי כבר התבססו כזרמים מובילים. שנית, ניכוס המונח 'פמיניזם' על ידי הפמיניזם הליברלי שהיה הזרם הדומיננטי באותה העת, דחק החוצה כל פעילות שנתפסה כמנוגדת לו, ושלישית, הפעילות המרכזיות של הפמיניזם החברתי של מעמד הפועלות זוהו עם אידאולוגיה סוציאליסטית בשעה שבה ארצות הברית ביקשה לסלק מעמה כל סממן הקשור לסוציאליזם בשל המלחמה הקרה (ואכן חלקן נחשדו בפעילות סוציאליסטית).
הגל השני – היעלמותן של הקבוצות הפמיניסטיות הסוציאליסטיות עד שנות ה-70' המאוחרות מוסברת בכמה דרכים. ג'ו פרימן טוענת כי דבקותן של קבוצות אלו ליצירת מבנה חברתי אנטי-היררכי הובילה להתפוגגותן. נשים שהתברגו כמנהיגות הותקפו כאליטיסטיות, והיעדרו של מבנה ברור בקבוצות אלו הפך אותן ללא אפקטיביות ותרם להסתננות של גורמים עוינים לקבוצה. בנוסף, הקנאות והקיצוניות שהשתלטו והרסו את השמאל החדש באמצע שנות ה-70, גם הן היוו איום גדול. לפי חלק מהחוקרים, המוות הפתאומי של ארגוני נשים התרחש בעקבות התערבות ממשלתית. בין השנים 1975–1977 קבוצות מרקסיסטיות, לניניסטיות ומאואיסטיות שהשתייכו או הושפעו מה-FBI הרסו את הרשת הפורחת של הארגונים הפמיניסטיים הסוציאליסטיים. אחרים טוענים שהיעלמות הקבוצות האקטיביסטיות הפמיניסטיות הסוציאליסטיות בשנות ה-70' המאוחרות קשורה לסיומם של מלחמת וייטנאם והאקטיביזם נגד המלחמה, פיצול בין קבוצות הטרוסקסואליות לבין קבוצות להט"ביות, או פעילות שבוצעה נגד קבוצות השמאל החדש והפמיניזם בפרט. כך או כך, הקבוצות הפמיניסטיות הסוציאליסטיות הותירו חותם ומורשת חשובה בכל הנוגע לתוכניות ללימודי נשים שהוקמו באוניברסיטאות בארצות הברית, השתלבותן של נשים בדיסציפלינות שונות, וחוקרות שפיתחו תאוריות של פמיניזם סוציאליסטי. גם ברמה המעשית, הפמיניזם הסוציאליסטי כלול בסדר היום של ארגונים פמיניסטים רבים, וגם בישראל.
ראו גם

אנרכה-פמיניזם
סופרג'יסטיות (סרט)
ברברה ארנרייך
דונה הראווי
שולמית פיירסטון
אמה גולדמן
כנסיית השילוש הקדוש בירושלים

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  קתדרלה של הכנסייה האורתודוקסית 
 על שם:  השילוש הקדוש 
 כתובת:  מגרש הרוסים 
 מיקום:  ירושלים 
 מדינה:  ישראל 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1860
 תאריך פתיחה רשמי:  1872 
 חומרי בנייה:  אבן חול 
 אדריכל:  מרטין איוואנוביץ' אפינגר 
 סגנון אדריכלי:  אדריכלות נאו-ביזנטית 
 
 קואורדינטות:  31°46′54″N 35°13′23″E﻿ / ﻿31.78159°N 35.223005°E﻿ / 31.78159; 35.223005
 rusdm.ru/cathedral/70
  (למפת ירושלים מוגדלת) כנסיית השילוש הקדוש בירושלים(למפת ירושלים רגילה) כנסיית השילוש הקדוש בירושלים(למפת הרי ירושלים רגילה) כנסיית השילוש הקדוש בירושלים(למפת הרי ירושלים מוגדלת) כנסיית השילוש הקדוש בירושלים
 
כנסיית השילוש הקדוש היא כנסייה רוסית שנמצאת בכיכר מוסקבה, במגרש הרוסים שבירושלים. היא נבנתה בין השנים 1860–1872 על ידי "החברה הארץ-ישראלית הרוסית-אורתודוקסית הקיסרית" שפעלה בירושלים בתקופה העות'מאנית.
היסטוריה

באמצע המאה ה-19 גבר זרם הצליינים הנוצרים שעלו לארץ. עובדה זו הובילה את הכנסייה הרוסית, בעזרת הצאר אלכסנדר השני, לפעול לבניית אכסניות ושירותים שונים לטובת הצליינים הרוסים. כחלק מבניית אזור שנקרא "מגרש הרוסים" החלה בניית כנסיית השילוש הקדוש בשנת 1860. בשנת 1864 הסתיימה בניית החזית החיצונית של הכנסייה, אך אז פסקה הבנייה עקב בעיות תקציב. רק בשנת 1872 נחנכה הכנסייה בטקס רב רושם בו השתתף הדוכס הגדול ניקולאי, אחיו של אלכסנדר השני. בשנים שלאחר מכן שימשה הכנסייה בעיקר את הצליינים ששוכנו באכסניות שבמגרש הרוסים.
לאחר מלחמת העולם הראשונה ונפילת שלטון הצאר ברוסיה במהפכת פברואר, פסק זרם הצליינים לארץ הקודש. משום כך, הכנסייה חדלה לפעול כמעט לגמרי, היא הוחזקה בידי קומץ נזירים מקומיים. המבנה הוזנח, ובמהלך תקופת המנדט היה קשה מאוד להגיע אליו, עקב הפיכת המתחם כולו למתחם של השלטון הבריטי. לאחר קום המדינה והסדרת ענייני הנכסים במגרש הרוסים, חזרה הכנסייה לפעול, שופצה וחזרה להיות מוקד לצליינים רוסים.
מבנה הכנסייה

הכנסייה נבנתה מלכתחילה לשימוש מקומי בלבד לצליינים שוכני מגרש הרוסים. ההנחה הייתה כי הצליינים יעדיפו לשאת את תפילותיהם החשובות בכנסיות ההיסטוריות שבעיר העתיקה. לכן הכנסייה אינה גדולה - היא המבנה הקטן ביותר בשטחו מבין מבני מגרש הרוסים, אך גובהה, מיקומה והסגנון המפואר שלה הופכים אותה למבנה בולט.
את הכנסייה תכנן האדריכל הרוסי מרטין איוואנוביץ' אפינגר, כבזיליקה הכוללת אולם תווך ושתי סיטראות ארוכות. בחזיתה אפסיס מעוגל, וחדרים מעוגלים בצדיה. הכנסייה בנויה אבן לבנה ולה שמונה מגדלים שבראשם כיפות. הכיפות היו צבועות במשך שנים בירוק ועתה הן מצופות נחושת, ובראשן צלבים. מבנה הכנסייה כולל אלמנטים רנסאנסיים כגון רצועה לומברדית, חלונות מעוטרי עמודים בנוסח נאו קלאסי וחלונות עוורים. הכנסייה מזכירה במראה את מנזר העלייה לשמים שנמצא בקרמלין שבמוסקבה.
ראו גם

מנזר השילוש הקדוש בחברון
כנסיית השילוש הקדוש במגרש הרוסים
ישעיהו בן-אהרן

| --- | --- |

 לידה:  1955 (בן 70 בערך) גבעת חיים מאוחד, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת חיפה 
 
ישעיהו בן-אהרן (נולד בשנת 1955) הוא פילוסוף, סופר, מחנך ופעיל חברתי ישראלי.
ביוגרפיה

ישעיהו בן אהרן נולד בקיבוץ גבעת חיים מאוחד, כבנם הצעיר של מרים ויצחק בן-אהרן, ממייסדי הקיבוץ. אחיו הבכור היה הסופר והפרשן יריב בן-אהרן. את שרותו הצבאי עשה כסמל בשריון לאחר מלחמת יום כיפור. למד ביולוגיה באורנים ופילוסופיה לתואר שני ושלישי באוניברסיטת חיפה.
בשנת 1982 בן-אהרן ייסד את קיבוץ הרדוף. בן-אהרן תרם במשך שנים רבות לפיתוח בית הספר החופשי למדע הרוח, מיסודו של רודולף שטיינר, ונחשב לאחד החוקרים המובילים בעולם[דרוש מקור][מפני ש...] במחקר והוראה של הזיקות בין מדע, אמנות ודת, פילוסופיה, ושאלות חברתיות בזמננו.
ב-2010 החלו להיחשף מקרים רבים של שימוש במעמדו הרוחני והחברתי של בן-אהרן לצורך קשרים מיניים עם נשים בהרדוף ומחוצה לה, מקרים אשר היו ידועים לרוב חברי הרדוף עוד קודם לכן אך ברובם נשארו סגורים בתוך הקהילה. מקרים אלו, על אף שלא הובילו לכדי אישומים פליליים - הן בשל התיישנות והן משום שבן-אהרן לא החזיק בתפקיד ברור שעל פיו אפשר להגדיר את מעשיו כניצול יחסי מרות - הובילו לכך שבן-אהרן עזב את הקיבוץ ולאחר מכן את ישראל, ומעמדו כמורה רוחני נפגע באופן משמעותי בקרב רבים מתלמידיו ומעריציו בעבר.
בתחום הפילוסופי בן-אהרן מתמחה במחקר יחסי הגומלין בין זרמים בפילוסופיה החדשה (פנומנולוגיה, אקזיסטנציאליזם, סטרוקטורליזם ופוסט-סטרוקטורליזם, דקונסטרוקציה והגות פוסטמודרנית), אנתרופוסופיה, והתפתחויות מודרניות במדעים, אמנויות, ודתות. הוא מלמד בצפון אמריקה, סקנדינביה, ארצות אירופה וישראל, בהרצאות, סמינרים והדרכה רוחנית אישית וקבוצתית[דרוש מקור][מפני ש...].
ביוגרפיה > יוזמות חברתיות

בשנת 1982 בן-אהרן ייסד את קיבוץ הרדוף בגליל המערבי, כמרכז למוסדות חינוכיים, שיקומיים, אקולוגים, ואמנותיים משלימים ברוח האנתרופוסופיה. בשנת 2000 הקים את ארגון חא"י - פעילים למען חברה אזרחית בישראל, שמטרתו לתמוך בארגון העצמי, הלא פוליטי, של החברה האזרחית בישראל, כמקום מפגש, הכרות ופעולה אזרחית של זרמים אידאולוגיים, דתיים, וחברתיים שונים במדינת ישראל.
בשנת 2000 הקים עם  ניקנור פרלס (אנ'), מהפיליפינים, חתן פרס הקיום הנכון וממנהיגי החברה האזרחית העולמית הלוחמת למען גלובליזציה צודקת, וביחד עם קבוצת פעילים חברתיים מ-15 ארצות, את "הרשת העולמית לתלת-מגזריות", Global Network For Threefolding שמטרתו לפתח את רעיון החברה התלת-מגזרית בעולם.
ביוגרפיה > יוזמות רוחניות

בן אהרן מבסס את עבודתו על בית הספר למדע הרוח מיסודו של רודולף שטיינר. בשל מותו המוקדם של שטיינר, בית הספר החדש נותר כזרע הממתין לפעילות היוצרת כדי להתעורר לחיים חדשים בצורה המתאימה לזמננו.
לפי בן אהרן, תפקיד בית הספר הוא ליצור את היסודות והאקלים האנושי החיוניים להתפתחותה של קהילה כזו. תרומתו לחידוש בית הספר החופשי למדע הרוח מתרחשת בישראל, צפון אמריקה, סקנדינביה ואירופה[דרוש מקור][מפני ש...].
ביוגרפיה > יוזמות רוחניות > הקולג' העולמי לחקר מחשבת האירוע

הקולג' העולמי לחקר האירוע נוצר על ידי בן אהרן עם אנשים שיוצרים בתחומי המדעים, הגות ופילוסופיה, חינוך, רפואה, אמנויות ופעילות חברתית ברחבי העולם. מרכז פעילות הקולג' הוא המחקר המתמיד של מקור ההתהוות החי ממנו נובעים הכוחות היוצרים של זמננו. הקולג' שותף למה שבן אהרן מכנה "הרפתקה היצירתית של זמננו", ועל ידי מעורבות נמשכת בהתהוות מיטב הרעיונות, הגילויים וההמצאות הנוצרים בימינו במדעים, אמנויות ובחיים החברתיים[דרוש מקור][מפני ש...].
הערות שוליים

↑  ראו: נעם שרון: על העיוורון: במה לקו האנתרופוסופים בהרדוף? בעצימת עיניים מוסרית, קולקטיביות רעיונית, תרגול של אי־חשיבה ובשיתוף פעולה עם אירועים חולניים, אדם עולם, גיליון 38, דצמבר 2015
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007394166805171  BIBSYS: 961538448  BNE: XX1732507  BnF: cb135726439 (data)  GND: 1067945474  ISNI: 0000 0000 7837 7562  LCCN: nr93022747  NTA: 141659769  SUDOC: 052660397  VIAF: 79372125   WorldCat (עם VIAF): 79372125 
בן-אהרן בהרצאה, דצמבר 2016
מחשבת האירוע במדע, היסטוריה, פילוסופיה ואמנות
ההתנסות העל-חושית החדשה
הפועל רמות מנשה מגידו

| --- | --- |

 מידע כללי
 תאריך ייסוד:  1971
 אצטדיון:  אצטדיון האקליפטוס (מגרש רמות מנשה)
 יו"ר:  שלמה לירן
 מאמן:  מועאד נסר אלדין
 ליגה:  ליגה ב' צפון ב'
 https://www.instagram.com/hapoelrm/
הפועל רמות מנשה מגידו היא קבוצת כדורגל ישראלית, המייצגת את קיבוץ רמות מנשה, שבמועצה האזורית מגידו. הקבוצה משחקת נכון ל-2024 בליגה ב' צפון של ההתאחדות לכדורגל בישראל.
היסטוריה

המועדון הוקם בשנת 1971 על ידי חבר קיבוץ רמות מנשה שלמה לירן והחל לשחק בליגות האזוריות, שלא היו קשורות להתאחדות הכדורגל בישראל. בשנת 1995 הצטרף המועדון להתאחדות הכדורגל בישראל והתחיל לשחק במחוז המפרץ ליגה ג'. בעונת 2000–1999 סיים המועדון במקום השני בליגה ג' של מחוז יזרעאל ועלה לליגה ב' בפעם הראשונה בתולדותיו, זאת לאחר שהתפנה מקום אחד בליגה ב' בעקבות המיזוג בין הפועל קריית שמונה (ששיחקה בליגה א') ומכבי קריית שמונה (ששיחקה בליגה ב') והוויצרות קבוצת עירוני קריית שמונה.
המועדון ירד לליגה ג' לאחר שסיים בתחתית ליגה ב' צפון בעונת 01–2000 ונשאר בליגה ג' עד לעונת 08–2007. בעונה זו הקבוצה סיימה במקום השני וקודמה לליגה ב' בתור הסגנית הטובה ביותר בחטיבות ליגה ג' צפון, שוב לאחר שהתפנה מקום בליגה ב' וזאת בעקבות התפרקותה של מכבי טורעאן.
בעונת 10–2009 המועדון סיים במקום השלישי בליגת ב' צפון והעפיל למשחקי מבחן לעליה לליגה א'. אחרי שניצחו את מכבי אחי איכסל, הפועל אכסאל והפועל איחוד בני סמיע, הם התמודדו מול הפועל בני ג'דיידה מליגה א' למשחק הגמר המכריע. רמות מנשה מגידו ניצחה 3–2 לאחר שחזרה מפיגור של 0–2 ועלתה לליגה א'.
בעונת 11–2010 המועדון סיים בתחתית ליגה א' צפון וירד חזרה לליגה ב', בה הם משחקים כיום.
נכון ל-2024 הפועל רמות מנשה מגידו היא קבוצת הכדורגל היחידה המייצגת את התנועה הקיבוצית.
מירב מורן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  24 בדצמבר 1967 (בת 57) געש, ישראל
 מדינה:  ישראל ישראל
 השכלה:  אוניברסיטת תל אביב  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 עיסוק:  עיתונאית
 מעסיק:  דה מרקר
 תחום סיקור:  תחבורה, נדל"ן ותכנון עירוני
 קישורים חיצוניים
 פייסבוק:  מירב-מורן-Meirav-Moran-240803946402341
 טוויטר:  meiravmoran
 
מירב מורן (נולדה ב-24 בדצמבר 1967) היא עיתונאית ישראלית המשמשת כתבת לענייני תחבורה, נדל"ן ותכנון עירוני בעיתון "דה מרקר".
ביוגרפיה

מירב מורן נולדה בקיבוץ געש כבת הצעירה מתוך ארבעה ילדים, לרמי מורן, ד"ר בתחום הבוטניקה, ולדליה מורן, אשת חינוך שניהלה לימים את ארכיון תנועת השומר הצעיר ומקימת ארכיון חיים הרצוג. אחותה היא השחקנית נטע מורן. בשנת 1970 נסעה עם משפחתה לשליחות בת 3 שנים מטעם הסוכנות היהודית ללימה בירת פרו.
בסוף שנות ה-80 שימשה כתבת בעיתונים "חדשות" ו"על המשמר". בשנים 1990–1993 שימשה דוברת חברת "ידע מחשבים", נציגת חברת אפל בישראל. בשנים 1994–1996 שימשה דוברת משרד המדע בעת כהונתה של השרה שולמית אלוני.
בשנת 2000 החלה לשמש עורכת המהדורה הדיגיטלית הראשונה של "עכבר העיר" בחברת IOL. ב-2002 מונתה לתפקיד עורכת עיתון "גלריה" באתר האינטרנט של "הארץ". בשנת 2006 החלה לשמש עורכת המדור הפיננסי ומדור הדעות של העיתון "גלובס." בין השנים 2012–2017 שימשה סגנית עורכת מוסף הנדל"ן של גלובס.
משנת 2017 עד 2020 שימשה מירב מורן כתבת לענייני תחבורה, נדל"ן ותכנון עירוני בעיתון "דה מרקר". ב-2020 עברה לכתוב כתבות על בסיס מזדמן למוסף הארץ.
למירב מורן תואר ראשון במדעי הרוח מאוניברסיטת תל אביב ותואר שני במדעי הארכיונאות מהאוניברסיטה העברית.
לאה ינאי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  2 ביוני 1981 (בת 43)
 מדינה:  ישראל ישראל
 בן או בת זוג:  דן מור 
 מספר צאצאים:  2
 
לאה ינאי מור (נולדה ב-2 ביוני 1981) היא רקדנית ישראלית. היא בוגרת להקת בת דור, שימשה כסולנית הבלט הישראלי. במאי 2024 החלה לשפוט בעונה השלישית של "רוקדים עם כוכבים", לצד אנה ארונוב, דוד דביר ואלי מזרחי.
קריירה

היא בוגרת להקת בת דור בבאר-שבע, והייתה סולנית של הבלט הישראלי ובלט גטבורג. כמורה, עבדה בסידני דאנס קומפני ג'וניור אוסטרליה, הייתה כוראוגרפית בנולד לרקוד ועבדה עם כוכבים שונים כגון קיילי מינוג.
בישראל התארחה כמורה בכל בתי הספר המובילים, וכיום משמשת כמורה לבלט קלאסי בתיכון א' לאמנויות תל אביב, ב"המסלול", בסל"ה - הסטודיו לאמנויות התיאטרון מיסודו של יורם לוינשטיין ובלהקת קמע.
ינאי עבדה בתוכנית "So You Think You Can Dance" האוסטרלית (אנ').
משמשת שופטת בתחרות "מיה ארבטובה" ו"רקדן מצטיין" בצה"ל ובתחרויות בלט וריקוד מודרני, ויועצת חיצונית בתחום המחול למשרד התרבות והספורט.
במאי 2024 הצטרפה לחבר השופטים של "רוקדים עם כוכבים" בעונתה השלישית, במקומה של רונה-לי שמעון.
חיים אישיים

ינאי נשואה לשחקן דן מור, ולהם שני ילדים והם מתגוררים בתל אביב.
אחותה מורן סטלה ינאי נחטפה בידי ארגון הטרור חמאס במתקפת הפתע ב-7 באוקטובר 2023, ושוחררה בעסקת החטופים ומאז תופסת מקום מרכזי במאבק לשחרור החטופים.
הערות שוליים

↑  דליה בן ארי, בלי חולצה, עם ציצית: דן מור חזר בתשובה וחולם לכבוש את המסך, באתר "את", 5 באוקטובר 2023
↑  נועם (דבול) דביר, תועדה מוחזקת על ידי המחבלים: מורן סטלה ינאי שוחררה משבי החמאס, באתר ישראל היום, 29 בנובמבר 2023
ישראל אלישיב

| --- | --- |

ד"ר ישראל אלישיב באומות המאוחדות
 לידה:  רומניה
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  האוניברסיטה העברית בירושלים  אוניברסיטת תל אביב  ספיינצה – אוניברסיטת רומא 
 
ישראל אלישיב (נולד ב־1931) הוא דיפלומט ישראלי בדימוס, שכיהן כשגריר ישראל בסינגפור.
קורות חיים

אלישיב נולד ברומניה ועלה עם הוריו לארץ ישראל המנדטורית בשנת 1935.
שירת בצה"ל במלחמת העצמאות בגיל 17. יחד עם יתר ילידי 1931 אשר השלימו לימודיהם ובחינות הבגרות בהפוגה והמשיכו שרותם בצה"ל. במקביל לשירותו בחיל האוויר סיים את לימודיו בבית הספר לאימונים אוויריים בחיל האוויר. לאחר שחרורו משרות בצה"ל למד בבית הספר הגבוה למשפט וכלכלה בתל אביב, ולאחר מכן עם העברת משרד החוץ לירושלים, המשיך לימודיו באוניברסיטה העברית בירושלים וקיבל תואר דוקטור למשפטים באוניברסיטה של רומא ב-1957.
אלישיב הוא בוגר מחזור ל"ז בגימנסיה העברית הרצליה.
במהלך שירותו במשרד החוץ שימש יו"ר ועד האקדמאים וכן יו"ר פורום מנהלי המחלקות המדיניות במשרד החוץ.
ישראל אלישיב הצטרף למשרד החוץ ב-1951 ושירת בתפקידים שונים בשגרירות ישראל ברומא, קנברה, סינגפור, ז'נבה (מוסדות או"ם), ניו-יורק (האו"ם), ובמשך שנים רבות עסק בפעילויות בתחום המולטילטרלי הבינלאומי (כלכלי, חברתי, פיתוח וסביבה) ובייצוג ישראל בוועידות בינלאומיות שונות ובמוסדות האו"ם.
בתקופת שירותו כשגריר ישראל באו"ם אלישיב יזם וקידם הסכמי שיתוף פעולה עם מחלקת תמיכה בפיתוח וניהול במזכירות האו"ם (DDSMS) ועם UNDP (1996).
ב-1995 יזם וקידם סימפוזיון בינלאומי בנושא ניהול מים בר קיימא באזורים צחיחים וצחיחים למחצה ברמת רחל בישראל בהשתתפותו של שמעון פרס. הסימפוזיון התקיים בחסות משותפת של ישראל, יפן ותוכנית הפיתוח של האו"ם (UNDP) וכן הקונסורציום הבינלאומי לאזורים צחיחים בארצות הברית (International Consortium of Arid Lands) בו השתתפו מומחים משלושים מדינות.
ב-1996 קידם סדנא בינלאומית בנושא: סינרגטיות בין האמנות על שינויי אקלים, מגוון ביולוגי, מדבור ועקרונות על יער, שהתקיים במכון לחקר המדבר בשדה בוקר, שאורגן ומומן על ידי תוכנית הפיתוח של האו"ם ובסיוע יפן, דנמרק, נורווגיה וישראל)
קורות חיים > תפקידיו במשרד החוץ

1993-1996 שגריר ישראל לאו"ם, נציג בוועדה השנייה (כלכלית וסוציאלית), נציג בוועדה החמישית (תקציב ופיננסית), נציג במועצה הכלכלית וסוציאלית (ECOSOC), נציג ב-UNDP תוכנית הפיתוח של האו"ם
1991-1992 נציג משקיף, שגריר לוועידה על פרוק הנשק ומשא ומתן על האמנה על נשק כימי, (CWC Chemical Weapons Convention).
1987-1990 שגריר ישראל בסינגפור.
1985-1987 מנהל המחלקה לארגונים כלכליים בינלאומיים
1982-1985 מנהל המחלקה להיבטים כלכליים במרכז למחקר מדיני
1977-1982 סגן ראש המשלחת למוסדות האו"ם בז'נבה ונציג קבוע ל-GATT, UNCTAD
1976-1977 סגן מנהל המחלקה לארגונים כלכליים בינלאומיים
1972-1975 יועץ במשלחת ישראל לאו"ם בניו-יורק, נציג ישראל לוועדה השנייה והחמישית בעצרת האו"ם, ECOSOC ו-UNDP
1968-1972 יועץ בשגרירות ישראל בסינגפור (היה בין שני הדיפלומטים הראשונים שהגיעו לסינגפור לשרת כנציגים מסחריים ולקחו חלק להפיכתה מנציגות מסחרית לשגרירות ישראל בסינגפור).
1966-1968 עוזר ראשי, המחלקה הכלכלית.
1962-1968 מזכיר שני שגרירות ישראל בקנברה.
1958-1962 ראש ענף הדרכה וקצין קישור עם קהיליית המודיעין, חקר
1957-1958 עוזר הסברה, ארצות הברית
1954-1957 שגרירות ישראל ברומא.
קורות חיים > השתתפות בוועידות וכנסים בינלאומיים כנציג ישראל

1965 חבר משלחת ישראל לוועידה הכלכלית של האו"ם לאסיה ולמזרח הרחוק, וולינגטון, ניו זילנד
1972-1975 חבר משלחת ונציג ישראל בוועדה השנייה (כלכלית) בעצרת הכללית של האו"ם, ניו-יורק
1974 נציג ישראל במושב השנתי של ECOSOC (המועצה הכלכלית וחברתית של האו"ם), ז'נבה
1975 נציג ישראל בוועידה בינלאומית של UNIDO (ארגון האו"ם לפיתוח תעשייתי), לימה
1976 חבר משלחת ונציג ישראל בוועדה השנייה (כלכלית) בעצרת הכללית של האו"ם, ניו יורק
1977-1982 נציג ישראל במושב השנתי של הוועדה הכלכלית לאירופה, ז'נבה
1983 חבר משלחת ונציג ישראל לוועדה השנייה (כלכלית) בעצרת הכללית של האו"ם, ניו יורק
1986 נציג ישראל למושב השנתי של הנציבות הכלכלית לאירופה, ומושב המועצה הכלכלית והחברתית של האו"ם, ז'נבה
1991 נציג משקיף, ישראל, שגריר, לוועידה על פירוק הנשק ומשא ומתן על האמנה על נשק כימי
1991-1995 חבר משלחת ונציג ישראל, שגריר, לוועדה השנייה (הכלכלית) בעצרת הכללית של האו"ם
בניו-יורק
קורות חיים > תפקידים אחרים

מאז יציאתו לגמלאות בשנת 1997 מונה על ידי נשיא אוניברסיטת בן-גוריון, ליועץ בכיר למכון לחקר המדבר, באוניברסיטת בן-גוריון, קמפוס שדה בוקר, תפקיד אותו ממשיך מאז.
במסגרת פעילותו גייס כספים בסדר גודל של רבע מיליון דולר, הן מיפן למלגות עבור סטודנטים ממדינות מתפתחות ללימודי תואר שני בבית הספר הבינלאומי ללימודי מידבר ,עם הקמתו, בשדה בוקר, וכן תרומה מקרן רוקפלר לעידוד ש"פ עם מדינות מתפתחות.
פעיל כחבר בוועדה המארגנת לוועידה הבינלאומית למידבור המתקיימת כל שנתיים בשדה בוקר, חבר בוועדה המארגנת המקומית (2008, 2010, 2012) ויועץ מיוחד לוועדה המארגנת המקומית (2014, 2017).
הערות שוליים

↑  "International Symposium on Sustainable Water Management in Arid and Semiarid Regions". International Arid Lands Consortium. נבדק ב-14 באוגוסט 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "List of Representatives" (PDF). UNDP. 2–30 ביוני 1980. אורכב מ-המקור (PDF) ב-22 ביוני 2007. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "TUESDAY, 3 NOVEMBER 1992: 55th PLENARY MEETING". Earth Negotiations Bulletin.
↑  "ISRAELI AMBASSADOR-DESIGNATE ISRAEL". en:National Archives of Singapore.
↑  "Israeli, British envoys here for the second time". The Straits Times:en:. 23 ביולי 1987. p. 15. נבדק ב-14 באוגוסט 2014. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "הבן של ראש הממשלה" [Son of Prime Minister]. Haaretz. 5 באוגוסט 2004. אורכב מ-המקור ב-5 ביוני 2014. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Local Organization Committee". Ben-Gurion University of The Negev program on Drylands, Deserts & Desertification. 2008. אורכב מ-המקור ב-3 במרץ 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
אפולו 13

ערך זה עוסק במשימת חלל מאוישת. אם התכוונתם לסרט המבוסס על המשימה הזו, ראו .
אפולו 13 הייתה המשימה המאוישת השמינית בתוכנית אפולו. היא ארכה שישה ימים, בין 11 ל-17 באפריל 1970, והתפרסמה בכך שלא הצליחה להשלים את משימתה ולנחות על הירח. בדרכה לירח התפוצץ מכל חמצן על סיפון החללית, וצוותה ביצע אלתורים שונים במטרה לחזור לכדור הארץ בשלום. אפולו 13 היא הטיסה המאוישת שהגיעה לנקודה הרחוקה ביותר מכדור הארץ מכל שאר הטיסות המאוישות לחלל. על בסיס סיפורה של אפולו 13 הופק סרט הקולנוע "אפולו 13" משנת 1995.
ועדת החקירה

מיד לאחר הנחיתה כינסה נאס"א ועדת חקירה בראשות אדגר מ' קורטרייט, ראש מרכז המחקר לנגלי (Langley Research Center) של נאס"א, כדי לחקור את נסיבות התאונה. לרשות הוועדה עמד מידע מועט יחסית, משום שרכב החלל בו התרחש הפיצוץ הושמד באטמוספירה עם חזרת רכב הפיקוד, והצילומים שהצוות הצליח לצלם היו באיכות נמוכה. רוב המידע היה נתוני הטלמטריה של הרכב ששודרו אל הקרקע במהלך הטיסה, ותיעוד ההיסטוריה של מכלי החמצן, מרגע שירדו מפס היצור ועד השיגור. החקירה, שנמשכה מספר שבועות, העלתה שרשרת של טעויות אנוש ורשלנות שהובילה אל התקלה בטיסה.
מכל החמצן עזב את מפעל ביץ' איירקראפט ב־3 במאי 1967 לאחר שעבר את כל הבדיקות, והותקן לאחר חודש בתא שירות מס' 106. שינויי תכנון של המדף עליו הותקן המכל הצריכו מאוחר יותר את הסרת המדף. במהלך ההסרה, הטכנאים לא שמו לב לבורג שחיזק את המדף למקומו. כתוצאה מכך, המתקן ששימש להסרתו נשבר והמדף נפל מגובה 10 ס"מ. הוועדה קבעה שייתכן ונפילה זו רופפה צינורית מילוי שלא הותאמה היטב למקומה. לאחר השינויים, המכל נשלח למרכז קנדי להתקנה בתא שירות מס' 109, של אפולו 13.
מה שלא היה ידוע הוא שלמכל הותאמו מתגים תרמוסטטיים, שתוכננו לפעול במתח ישר של 28 וולט. ב־1965 הדרישה שונתה ל־65 וולט כדי להתאים לציוד הבדיקה שבמרכז קנדי. מכלים שיוצרו מאוחר יותר התאימו לדרישה החדשה, אך מכל זה, שהיה צורך לשנותו כדי שיתאים לה, לא שונה ולא התאים למתח החדש. בבדיקה רגילה לא היו שמים לב לחוסר ההתאמה, משום שהמתגים לא מופעלים בפעולה רגילה. אך האלתור שנעשה כאשר המכל לא התרוקן, כתוצאה מצינורית משוחררת, כפי שצוין לעיל, גרם להעלאת הטמפרטורה ל־27 מעלות צלזיוס, ולפתיחת המתגים. בדיקות שנעשו במהלך החקירה הראו שתחת המתח הגבוה יותר פתיחת המתגים גרמה ליצירת קשת חשמלית בין נקודות המגע, שריתכה אותם זה לזה ומנעה את פתיחתם שוב לאחר שהטמפרטורה ירדה. תקלה זו לא אובחנה בעת הבדיקות במרכז החלל קנדי, אף על פי שניתן היה להבחין בה אם מישהו היה שם לב לזרם התקן החימום, שהמשיך לפעול גם כאשר הוא היה אמור להיות כבוי. כתוצאה מכך, התקן החימום פעל באופן רצוף במשך 8 שעות פעמיים, וכתוצאה מכך, הגיעה צינורית החימום לטמפרטורה של יותר מ־500 מעלות שפגעה בבידוד הטפלון של חוטי המתח של המאווררים וחשפה אותם. הטפלון הופך דליק בטמפרטורה גבוהה מספיק בסביבה של חמצן נקי, והמכל הכיל גם חומרים דליקים אחרים.
בטיסת אפולו 13, המכל פעל כרגיל במשך 56 השעות הראשונות. בנקודה זו, ככל הנראה, קשת חשמלית כתוצאה מקצר הציתה את הטפלון, והעלייה החדה בלחץ כתוצאה מהדליקה גרמה לפיצוץ המכל או לפגיעה במוליך שהוביל כבלי חשמל אל תוך המכל, ולפליטת חמצן בלחץ גבוה. הוועדה קבעה כי עליית הלחץ העיפה את כיסוי החללית מעל המכל ופגעה באנטנה הכיוונית שלו, וגרמה לשיבוש בקליטת הטלמטריה ביוסטון. היא פגעה גם במערכת פיזור החמצן ובמכל השני, מה שגרם לאובדן כל אספקת החמצן.
הוועדה קבעה שאף שהתקלה נבעה מרצף אירועים שסבירותם נמוכה, ואף שהמערכת פעלה היטב ב־6 משימות קודמות, יש לשנות את המכל כך שלא יהיו שום חומרים דליקים במגע עם חמצן, ושכל נוהלי הבדיקות יבדקו כדי לוודא את התאמתם לצרכים.
הצוות > ג'יימס לוֹוֶל

קפטן בצי ארצות הברית. שירת כטייס ניסוי במרכז הניסויים של הצי. היה מנהל תוכנית מטוס ה־F-4 פנטום, ובמקביל שירת כמהנדס בטיחות בטייסת הקרב 101. נבחר לתפקיד אסטרונאוט ב־1962, והיה אסטרונאוט גיבוי לג'מיני 4 ו־9. ב־4 בדצמבר 1965 שוגר בג'מיני 7, שהייתה הפעם הראשונה בה שתי חלליות נפגשו בחלל. ב־11 בנובמבר 1966 שוגר עם באז אולדרין בג'מיני 12, המשימה האחרונה בתוכנית ג'מיני. היה גיבוי של ניל ארמסטרונג באפולו 11, ובאפולו 13 היה מפקד המשימה.
הצוות > פרד הייז

החל את שירותו הצבאי כטייס קרב בחיל הנחתים בשנת 1952. משם עבר לתפקיד טייס יירוט בטייסת 185 של המשמר הלאומי של אוקלהומה, וב־1959 עבר לנאס"א, שם שירת כטייס מחקר. היה טייס גיבוי לרכב הנחיתה הירחי באפולו 8 ו-11, ובאפולו 13 היה טייס רכב הנחיתה הירחי. מאוחר יותר היה מפקד גיבוי של אפולו 16. בסוף שנות השבעים השתתף בתוכנית המעבורת, שם שירת כעוזר טכני למנהל תוכנית המעבורת, והיה חבר באחד משני הצוותים שביצעו נחיתות ניסוי עם מעבורת החלל, ששוחררה מעל גבו של בואינג 747.
הצוות > ג'ון "ג'ק" סוויגרט

שירת בחיל האוויר האמריקאי בשנים 1956-1953, בהן שירת גם כטייס קרב ביפן וקוריאה. משם עבר לשרת כטייס קרב במשמר הלאומי של מסצ'וסטס ושל קונטיקט. בשנת 1966 הצטרף לנאס"א. היה חלק מצוות הגיבוי באפולו 7 ו־11. באפולו 13 יועד לצוות הגיבוי, והחליף את תומאס מטינגלי מהצוות הראשי 3 ימים בלבד לפני השיגור, לאחר שעלה חשש שמטינגלי נחשף למחלת האדמת ללא שהיה מחוסן. לאחר פרישתו של סוויגרט מנאס"א נבחר לכהונה בבית הנבחרים של ארצות הברית, אך נפטר מסרטן לפני שנכנס לתפקיד.
הצוות > צוות גיבוי

ג'ון יאנג - מפקד
ג'ק סוויגרט - טייס - הועבר לצוות ראשי
צ'ארלס דיוק - טייס יחידת נחיתה
הערות שוליים

↑  התאונה הקשה בדרך לירח, באתר מכון דוידסון
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007605226305171  GND: 4395414-5  LCCN: n88277429  VIAF: 173518895   WorldCat (עם VIAF): 173518895 
שיגור משימת אפולו 13 על גבי משגר סטורן V ממרכז החלל קנדי ב-11 באפריל 1970.
שמחה בחדר הבקרה שבמרכז החלל ג'ונסון עם היוודע נחיתתה המוצלחת של משימת אפולו 13.
צוות אפולו 13 על סיפון USS איוו ג'ימה עם חזרתם לכדור הארץ.
טייס תא הפיקוד ג'ק סוויגרט מדווח "יוסטון, הייתה לנו בעיה כאן".
תא השירות הפגוע של אפולו 13 כפי שצולם על ידי הצוות מתא הפיקוד לאחר היפרדותם.
ישראל ברייט

| --- | --- |

בהופעה בראשון לציון, נובמבר 2021
 לידה:  28 ביוני 1963 (בן 61) 
 מוקד פעילות:  ישראל 
 שפה מועדפת:  עברית 
 פרסים והוקרה:  פרס אופיר למוזיקה המקורית הטובה ביותר 
 פרופיל ב-IMDb
 
ישראל ברייט (נולד ב-28 ביוני 1963) הוא זמר, מלחין, שחקן ותסריטאי ישראלי, סולן להקת "השמחות".
דיסקוגרפיה

כל מה שמנגד (1991)
קוף עירוני (1994)
אוצר סמוי (2004)
דרגות לכלוך וניקיון (2011)
דיסקוגרפיה > עם השמחות

השמחות (1998)
אנשים מספרים (2001)