stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יהדות שוודיה
היסטוריה > המאה ה-17 עד המאה ה-20

כבר באמצע המאה ה-17 התכתב הרב מנשה בן ישראל עם כריסטינה מלכת שוודיה, אותה ניסה לשכנע ליישב יהודים בארצה. אך רק בשנת 1680 התיר קרל האחד עשר, מלך שוודיה ליהודים להתיישב בשוודיה. אולם בשנת 1685, נוכח התנגדות התושבים המקומיים, נדרשו היהודים לעזוב את המדינה תוך 14 יום. הסיבה הייתה חשש מהשפעת הדת היהודית על המאמינים הנוצרים. בכנסייה הלותרנית בסטוקהולם נמצא רישום משנת 1681, לפיו 28 יהודים, בני המשפחות ישראל, מנדל ומוזס יעקב, הוטבלו לנצרות בנוכחות המלך.
הנוכחות הרשמית של היהודים בשוודיה החלה בשנת 1772. סמסון אפרים (Samson Efraim) ובנו הגיעו לגטבורג ולסטוקהולם למטרות מסחריות. אנשי עסקים נוספים הגיעו לשוודיה, מטעם חברת הודו המזרחית הבריטית, שלה היה מונופול על כל המסחר של אירופה עם הודו המזרחית. ב-1773 הורשו היהודים לקחת חלק בשווקים של העיר גטבורג. - במקביל, התקיימה קהילה יהודית קטנה בסטוקהולם, גם קודם לשנה זו.
בשנת 1774 הגיע לשוודיה אהרון אייזיק, חרט וגַּלָּף במקצועו, מגרמניה. הוא קיבל אישור לישיבת קבע, בתנאי שיקבל על עצמו את דת הנצרות. לפי מסורות בקהילה הוא השיב: "לא אמיר את דתי בעד כל הזהב בעולם". תגובתו הרשימה את ראש העירייה של סטוקהולם והוא הציע לו להגיש מחאה חריפה למלך שוודיה גוסטב השלישי. המלך אישר לאייזיק אזרחות שוודית ואפילו התיר לו להביא לעיר משפחות יהודיות נוספות עד אשר יימנו מספר האנשים הדרושים למניין, במטרה לאפשר קיום תפילה יהודית בציבור.
הקהילה רכשה אדמה לבית קברות והקימה חברה קדישא. יהודי שוודיה הביאו לארצם רב אשר שימש גם מורה לבניהם. בשנת 1779 (1774?) הורשו יהודים לשבת בסטוקהולם, גטבורג ונורשפין. רק בשנת 1774 התיר גוסטאב ה-3 לקבוצת יהודים מגרמניה להתיישב באותן ערים, כיוון שנזקק לכישוריהם. המלך נתקלה בהתנגדות למדיניות זו ובשנת 1782 הותקנו תקנות שהגדירו את היהודים כ"מושבה זרה", קבעו את זכויותיהם - בעיקר בענייני דת - והטילו הגבלות על אורחות חייהם. בוטלה החובה להתנצר כתנאי להתיישבות יהודית בשוודיה. כן הותר להם להקים בית כנסת ולקיים תפילה בציבור. בתקנות שפורסמו נקבע, כי יהודים יוכלו לעסוק רק במקצועות מסוימים, שלא נשלטו על ידי הגילדות. כמה מהגבלות אלו בוטלו בשנת 1838 ואחרות בשנת 1853.
האמנציפציה ביהדות שוודיה החלה בשנת 1838. קרל הארבעה עשר, מלך שוודיה העניק ליהודים זכויות אזרחיות במעמד של אזרחי מדינה והם הוגדרו בתור "שוודים בני דת משה". בשנת 1865 ניתנה ליהודים הזכות לבחור לפרלמנט, אך לא להיבחר. הזכות להיבחר ניתנה להם בשנת 1870. בשנת 1870 קיבלו היהודים שוויון זכויות מלא, בדומה לשאר יהודי אירופה עם זאת רק בשנת 1951 הוסרה ההגבלה האחרונה שעוד חלה על היהודים, שמנעה מהם להתמנות שרים בממשלה, והם הורשו לקבל משרות ציבוריות.
בשנת 1840 מנו יהודי שוודיה 900 נפש ובשנת 1880 נאמד מספרם ב-3000 נפש. במחצית השנייה של המאה ה-19 ובראשית המאה ה-20 הגיעו לשוודיה פליטי הפוגרומים מרוסיה ואף מפולין וכך מנתה קהילת יהודי שוודיה כ-6,500 נפש בשנת 1920. בשנות השלושים של המאה העשרים הגיע גל נוסף של יהודים מגרמניה ומאוסטריה.
ממשלת שוודיה השתדלה לצמצם את מספר הפליטים הבאים מחשש להחמרה באבטלה ששררה בארצם ועל מנת למנוע התגברות האנטישמיות, שרווחה אז בקרב חוגים רחבים למדי - בחוגי הקצונה, האקדמיה, הכספים והתעשייה, הפקידות הממשלתית הבכירה ואנשי החצר. ניסיונות שנעשו ערב מלחמת העולם השנייה לשנות את מדיניות שוודיה ולהשיג היתרי כניסה ליהודים נרדפים הביאו לתוצאות הפוכות, כלומר לתגובות אנטישמיות ולהחמרת התקנות. לאמתו של דבר הייתה שוודיה סגורה להגירת יהודים בשנים 1398 עד 1940.
היסטוריה > השואה

השואה פסחה על יהדות שוודיה הודות להיותה של הממלכה מדינה נייטרלית במלחמת העולם השנייה. בניגוד לגישה שבה נקטה שוודיה טרם המלחמה, כאשר אסרה על אלפי הפליטים היהודים להיכנס אליה, במהלכה ולאחריה היא שינתה את גישתה. יהודי שוודיה היו מעורבים בעת המלחמה במאמצים להצלת יהודים מנורווגיה, מדנמרק ומהונגריה, במסגרת פעולות ההצלה של חסידי אומות העולם, הדיפלומט השוודי בבודפשט, ראול ולנברג, הכומר אריק פרווה, הרוזן פולקה ברנדוט ואחרים.  גם ועד ההצלה יכול היה לפעול משוודיה. כך למשל, הרב שלמה וולבה (שהגיע לשוודיה כבר בשנת 1938), הצליח להשיג אלפי ויזות לבני ישיבות ולאחרים מאת הקונסול ההולנדי בשוודיה. וולבה אף דאג משם להעברת סכומי כסף גדולים לישיבת מיר הגולה בשאנגחאי.
היסטוריה > אחרי מלחמת העולם השנייה

בתום המלחמה פתחה שוודיה את שעריה לכעשרים אלף פליטים יהודים, רובן נשים. הרב המקומי בנימין זאב יעקבזון, שימש מנהל סניף ועד ההצלה ופתח בסטוקהולם, בית ספר חרדי, לכאלף בנות, משוחררות מחנה הריכוז רוונסבריק, באי בשם לידינגה סמוך לסטוקהולם.
בסופו של דבר התיישבו בשוודיה לאחר המלחמה כשבעת אלפים ניצולים ממחנות ריכוז. הגירה זו הכפילה את האוכלוסייה היהודית השוודית. בשנת 1956 הגיעו אליה יהודים מהונגריה ובשנת 1968 מפולין. בסוף המאה ה-20 ותחילת המאה ה-21 הצטרפו גם יהודים מחבר המדינות וממדינת ישראל.
שיעור נישואי התערובת בקרב יהדות שוודיה גבוה; לא מעט בשל העובדה ששוודיה היא מדינה חילונית מאוד. היהודים, המהווים חמישית האחוז מאוכלוסיית המדינה, מהווים חלק מהחברה ומהתרבות השוודיות.
הקהילה היהודית בסטוקהולם היא קהילה מאוחדת: אורתודוקסים, קונסרבטיבים ורפורמים. בתי הכנסת נמצאים תחת חסות ארגון גג אחד: "המועצה הרשמית של הקהילות היהודיות בשוודיה", תחת נשיא אחד ומוסדות מאוחדים. ההבדל מתבטא רק בבית כנסת ורב נפרדים. נוסח התפילה, המקובל בכל קהילות סקנדינביה, הוא נוסח אלטונה מאשכנז. האורתודוקסים המעטים בשוודיה קיבלו את דעתו של הרב עזריאל הילדסהיימר, מראשי היהדות האורתודוקסית בגרמניה וממבשרי האורתודוקסיה המודרנית, שלפיה "מותר לקיים אחדות קהילתית בין יהודים רפורמים ליהודים אורתודוקסים במצבים שבהם אפשר להבטיח את שלמות העמדה האורתודוקסית".
ב-1883 התמנה הרב גוטליב קליין (1852–1914), יליד הונגריה ובוגר ישיבת אייזנשטט ובית המדרש הגבוה למדעי היהדות בברלין, לרבה הראשי של סטוקהולם. קליין היה רפורמי והושפע רבות מאברהם גייגר. מי שירש אותו היה מרדכי אהרנפרייז, שהחזיק בתפקיד עד 1948. הוא הוחלף בידי הרב קורט וילהלם, יוצא מגדבורג, שהוסמך בבית המדרש לרבנים בברסלאו ובבית המדרש לרבנים באמריקה. עם פטירת הלה ב-1965 בא במקומו מורטון נארו, קונסרבטיבי מארצות הברית. הוא כיום מבכירי הרבנים בצפון אירופה. את עבודת הדוקטורט שלו כתב על ההיסטוריה הציונית בשוודיה. בית-הכנסת הגדול בסטוקהולם חבר ב"מסורתי עולמי", הגוף הקונסרבטיבי הבינלאומי. רבת הקהילה ורבת בית הכנסת הגדול היא אוטה סטייר ((אנ')), שהוסמכה בבית המדרש לרבנים באמריקה. סטייר היא האישה הראשונה למלא את התפקיד מאז 2015. הרב יצחק נחמן הוא רב הקהילה האורתודוקסית.
בהתאם לסקר של ליגה נגד השמצה שוודיה נכללת בין המדינות עם אנטישמיות נמוכה ביותר. במחצית הראשונה של תבנית:העשור השני של המאה ה-21 החלו להתפרסם הודעות על גל פעולות אנטישמיות במלמה. ראש העיר אילמר ריפאלו תחילה הודיע שלא לא ידוע לו על אירועים מסוג זה אך מאוחר יותר הודה בכך שלא עודכן בנושא. העיר מאלמה עצמה נודעה בתור ״העיר האנטישמית באירופה״, ומספר היהודים בה הולך ויורד באופן דרמטי מדי שנה.
מוסדות הקהילה > חינוך ותרבות

בסטוקהולם פועל בית ספר יסודי, "הלל", במתכונת רגילה של לימודי חול ולימודי מסורת. בית הספר התיכון פועל בתוך בית ספר תיכון עירוני ויש בו ארבע כיתות יהודיות. היהודים לומדים בכיתות נפרדות את כל המקצועות, כאשר לרשותם עומד חדר אוכל כשר במשך כל ימות השנה. התלמידים היהודים אינם לומדים בשבת ובמועדי ישראל. היתרון בהסדר זה הוא שהם נהנים מתמיכת המדינה בכל ההוצאות הכרוכות בחינוך הכללי ובחינוך היהודי. כמו כן פועל במקום גן ילדים.
בשוודיה יש נציגות לתנועות ויצו, אמונה ובני ברית. בקרב הנוער, הפעילה ביותר היא תנועת בני עקיבא. התנועה משמשת לא רק כתנועת נוער ציונית, אלא פועלת לקירוב הצעירים לעצם זהותם כיהודים. בית חב"ד פועל בעיר הבירה לאורך כל השנה.
מפעלי התרבות היהודיים העיקריים הם: מוזיאון קטן לאמנות יודאיקה בסטוקהולם, ספרייה ציבורית לנושאי יהדות, ביטאון דו-חודשי ושידור רדיו שבועי. אנשי הקהילה מעורבים בפוליטיקה הארצית. ארגון הומו-לסבי יהודי-שוודי, GALEJ ‏(Gay & Lesbian jews), פעל לפנים ונכון לתחילת העשור השני של המאה ה-21 הוא אינו פעיל במיוחד.
מוסדות הקהילה > בתי הכנסת

בעיר הבירה סטוקהולם שלושה בתי כנסת. הגדול ביותר הוא הקונסרבטיבי, המכונה בית הכנסת הגדול. שני בתי הכנסת הקטנים יותר הם אורתודוקסיים – עדת ישראל ועדת ישורון.
בית הכנסת הגדול נחנך בשנת 1870. בסגנונו ובממדיו ממשיך בית הכנסת הגדול בסטוקהולם מסורת של בתי כנסת מונומנטליים שנבנו באירופה, ביניהם בתי כנסת בולטים במיוחד כגון בית הכנסת היילברון, סגנון בנייה שהזכיר את סגנון הבנייה הממלוכית או ארמון אלהמברה. התפילות בו בערבי שבת, בשבתות וחגים נעשית בלוויית נגינת עוגב (על ידי נגן שאינו יהודי), ובשירת מקהלה מעורבת. עד שנת 2008 הייתה נהוגה בו ישיבה נפרדת: הגלריות שמורות לנשים, ואילו הצד השמאלי בקומת הקרקע לגברים. בצד הימני מותרת ישיבה מעורבת. כיום בית הכנסת שוויוני לחלוטין. התפילות מסורתיות, ומתקיימות בשבת ובחג ובימי שני וחמישי. בצל מגפת הקורונה, התקיימה בו לראשונה גם תפילה וירטואלית.
בבית הכנסת "עדת ישורון" ריהוט, תיבה וארון קודש שעמדו בעבר בבית כנסת קטן בהמבורג.
המבנה שרד בליל הבדולח, כאשר נשרפו והושחתו כמעט כל בתי הכנסת בגרמניה. לאחר שיפוץ בית הקהילה, מבנה ביה״כ טרם נפתח לציבור שכן לא נמצא לו מקום.
מוסדות הקהילה > שחיטה

בשוודיה חל איסור על שחיטה כשרה, בדומה לאיסור על שחיטת חלאל. בני הקהילה המעוניינים בבשר כשר נדרשים לפיכך לייבאו מארצות אחרות באירופה. הקהילה היהודית מקיימת מאמצים גדולים כדי להביא לשינוי החוק בפרלמנט ולהתיר את השחיטה; אחת הדרכים לכך, היא קואליציה ההולכת ונרקמת בין היהודים לבין המוסלמים בנושא זה.
אליהו בירנבוים אשר ביקר בקהילה ביולי 2008 מצטט במאמרו את תשובת נשיאת הקהילה בסטוקהולם לשאלה, מדוע שינוי חוק השחיטה כה חשוב בעיניה, והאם אכן הקהילה מתכוננת להפעיל מערכת של שחיטה מקומית אם החוק יאושר. היא השיבה: "אינני בטוחה שנתחיל לשחוט בשוודיה, אבל כיהודים גאים שחיים בעולם חופשי ודמוקרטי, אני לא מוכנה לוותר על כך שנוכל לחיות כבני חורין במדינה זו ולשחוט לפי רצוננו וראות עינינו, הן במחשבה והן במעשה".
ראו גם

יחסי ישראל–שוודיה
בית הכנסת בגטבורג
משפחת בונייר
משפחת מגנוס
דניאל בריק
הכרוניקה היהודית (כתב עת)
המוזיאון היהודי בסטוקהולם
לקריאה נוספת

, מרכז בגין-סאדאת, 4 בדצמבר 2018
הערות שוליים

↑  לא קיים בשוודיה רישום על פי מוצא. יהודים שאינם דתיים ואינם קשורים כלל למסגרות יהודיות או ציוניות, אינם מוזכרים כאן ומספרם אינו ידוע.
1 2  משה יגר, מדיניות ניטרלית - הלכה למעשה: תולדות היחסים הדיפלומטיים בין שוודיה לישראל, ירושלים: מכון דיוויס - המכון ליחסים בינלאומיים על-שם לאונרד דיוויס, האוניברסיטה העברית בירושלים,, 1993, עמ' 7-12
↑  5000 על פי יהודי סקנדינוויה נקלטים ונטמעים, דבר, 17 בינואר 1955
↑  ראו אודותיו בביוגרפיה הלאומית הנורדית.
↑  https://global100.adl.org/country/sweden/2019
↑  https://www.thelocal.se/20100226/25228
↑  https://mida.org.il/2019/08/11/כך-הפכה-מאלמו-לעיר-האנטישמית-ביותר-בשב/
| יהדות אירופה |
| --- | --- | --- |
| מדינות | אוסטריה • אוקראינה • אזרבייג'ן • איטליה (סיציליה) • איסלנד • אירלנד • אלבניה • אנדורה • אסטוניה • ארמניה • בולגריה • בלגיה • בלארוס • בוסניה והרצגובינה • בריטניה (גיברלטר • סקוטלנד) • גאורגיה • גרמניה • דנמרק • הולנד • הונגריה • טורקיה • יוון • לוקסמבורג • לטביה • ליטא • ליכטנשטיין • מולדובה • מונקו • מלטה • מקדוניה הצפונית • נורווגיה • סלובניה • סלובקיה •  סן מרינו • ספרד • סרביה • פולין • פורטוגל • פינלנד • צ'כיה • צרפת • קפריסין • רומניה • רוסיה • שוודיה • שווייץ • ברית המועצות • יוגוסלביה |  |
| מדינות שההכרה בהן מוגבלת | אבחזיה • קוסובו • צפון קפריסין • דרום אוסטיה • טרנסניסטריה |  |
| אזורים היסטוריים | אשכנז • מזרח אירופה • אוברלנד • אונטרלנד • אלזס • גליציה • טרנסילבניה • קטלוניה • הקרפטים |  |
בית העלמין היהודי קרונוברג - בקונגסהולמן, סטוקהולם - פעל בין 1787 ו-1857
יהודה מעיין

אין תמונה חופשית
יהודה מעיין (נולד ב-19 באפריל 1955) הוא שייט עבר ישראלי ויושב ראש איגוד השיט הישראלי לשעבר. מעיין ייצג את ישראל באולימפיאדת מונטריאול.
קריירת השיט כספורטאי אולימפי

קריירת השיט המקצוענית של מעיין החלה ב-1973 אז החל להתחרות בשיט מפרשיות מדגם "הולנדי מעופף" יחד עם שותפו יואל סלע.
באולימפיאדת מונטריאול (1976) סיימו השניים במקום ה-17.
ב-1980 היה חבר המשלחת האולימפית למוסקבה, אך עקב חרם המערב על ברית המועצות, המשלחת לא השתתפה במשחקים האולימפיים. עבור מעיין וסלע היה מדובר באכזבה קשה, שכן הצמד היה אז בראש הצמרת העולמית ובעל סיכוי גדול להיות זה שישיג את המדליה האולימפית הראשונה של מדינת ישראל.
בנוסף לדגם ההולנדי המעופף, הפליג מעיין בשלושה דגמים אולימפיים נוספים: פין, לייזר וסולינג (בדגם זה צוות הסירה מנה את מעיין, יואל סלע ואלדד אמיר).
יו"ר איגוד השיט וחבר הנהלת הוועד האולימפי בישראל

ב-1991 הצטרף מעיין להנהלת איגוד השיט בתור רכז הדגמים האולימפיים: גלשני רוח ומפרשיות 470.
בין השנים 92' ל-96' שימש גם כגזבר איגוד השיט.
ב-1993 יזם את פתיחת שערי ענף השיט האולימפי בישראל גם לנשים. מעיין נחשב לתומך נלהב של קידום הספורט הנשי בישראל ובמהלך כהונתו כיו"ר איגוד השיט פעל רבות בתחום, תוך מתן ליווי אישי לספורטאיות צמרת שזיהה ככישרונות עולים עוד בתחילת דרכן. ראייה לכך, היא שכיום (2012) מחציתה של נבחרת השיט האולימפית של ישראל מורכבת מנשים.
ב-1996, בבחירות הראשונות שנערכו לאחר פירוק האיגודים ממרכזי הספורט, נבחר מעיין ליו"ר איגוד השיט, כאשר מאז ועד שנת 2012. במהלך כהונתו הפך איגוד השיט לאיגוד האולימפי ההישגי ביותר במדינת ישראל. ספורטאי האיגוד זכו בשלוש מדליות אולימפיות: מדליית ארד של גל פרידמן באולימפיאדת אטלנטה 1996, מדליית זהב של גל פרידמן באתונה 2004 (מדליית הזהב האולימפית היחידה של ספורטאי ישראלי עד כה) ומדליית ארד של שחר צוברי בבייג'ינג 2008. בנוסף לכך, שייטי וגולשי האיגוד זכו לאורך השנים בעשרות מדליות באליפויות אירופה ועולם לבוגרים ולנוער.
תפקיד יו"ר האיגוד הוא התנדבותי. יהודה מעיין הוא בעל סוכנות ביטוח והיה שותף להקמה של ד.נ.ר סוכנות לביטוח, אחת מקבוצות הביטוח הגדולות במדינה.
בנוסף לתפקידו כיו"ר איגוד השיט, מעיין הוא חבר דירקטוריון במרכז הפועל וחבר הנהלת מועדון הפועל תל אביב שיט.
כמו כן, מעיין הוא חבר הנהלת הוועד האולימפי בישראל ואף שימש כממלא מקום יו"ר הוועד האולימפי במשך שמונה שנים. לאחר המשחקים האולימפיים בלונדון 2012 עלו קולות רבים הקוראים לבחירתו של מעיין ליו"ר הוועד האולימפי בישראל, כאשר מעיין זוכה אף לתמיכתו הפומבית של אלכס גלעדי, חבר הנהלת הוועד האולימפי הבינלאומי.1
בסוף שנת 2012 עזב את תפקידו.
יו"ר התאחדות הטאקוונדו בישראל

בפברואר 2022 נבחר מעיין ליו״ר התאחדות הטאקוונדו בישראל.
יו מסקלה

| --- | --- |

יו מסקלה בסבב הופעות, 2009
 לידה:  4 באפריל 1939 דרום אפריקה וויטבנק, דרום אפריקה
 פטירה:  23 בינואר 2018 (בגיל 78) יוהנסבורג,דרום אפריקה
 שם לידה:  יו רמפולו מסקלה
 מוקד פעילות:  דרום אפריקה 
 תקופת הפעילות:  1956–2018 (כ־62 שנים)
 מקום לימודים:  בית ספר גילדהול למוזיקה ודרמה, בית הספר של סנט. מרטין 
 עיסוק:  מלחין, חצוצרן, מוזיקאי ג'אז, נגן פלוגלהורן, קורנית (כלי נגינה), טרומבון, זמר, אקטיביסט
 סוגה:  ג'אז, פופ, אפרו-פופ, R&B, דיסקו
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 כלי נגינה:  חצוצרה, פלוגלהורן, טרומבון, קורנית (כלי נגינה)
 חברת תקליטים:  Mercury, MGM, Uni, Chisa, Blue Thumb, Casablanca Records, Heads Up, Verve, PolyGram
 בן או בת זוג:  מרים מקבה (1964–1966) כריס קאלוויי 
 צאצאים:  סאל מסקלה 
 פרסים והוקרה:  פרס אתנוסור (2011)  פרס המוזיקה של וודאפון גאנה (2007)  פרס המוזיקה של ערוץ O (2005)  מסדר איקמנגה 
 hughmasekela.co.za
 פרופיל ב-IMDb
 
יו מסקלה (באנגלית: Hugh Masekela;‏ 4 באפריל 1939 – 23 בינואר 2018) היה מוזיקאי פופ, ג'אז, דיסקו, אפרו-פופ, ו-R&B, חצוצרן, נגן פלוגלהורן וקורנית, יוצר, מלחין וזמר אקטיביסט דרום אפריקאי. הוא היה חלוץ הג'אז בדרום אפריקה והיה אחד מנגני הג'אז המצליחים בעולם. מסקלה שיתף פעולה עם אמנים שונים כולל מיילס דייוויס, מרים מקבה, פול סיימון ועוד, ויצר מספר להיטים בינלאומיים. מסקלה גלה לשלושים שנה מדרום אפריקה עקב מחאתו נגד שלטון האפרטהייד. הוא השתמש במוזיקה ובהופעות שלו על מנת לתקוף את משטר האפרטהייד שהיה אחראי על גירושו מדרום אפריקה. מסקלה היה פעיל פוליטי גם כאשר חי בארצות הברית, ואף לאחר שחזר למולדתו בעקבות סיום האפרטהייד. מאבקו נגד האפרטהייד כולל שירים כ-“Soweto Blues", “Bring Him Back Home”. בשנת 1968, זכה שירו "Grazing in the Grass" בתואר הלהיט מספר אחד בארצות הברית במצעד הבילבורד לשירי פופ.
ביוגרפיה > נעוריו

יו מסקלה נולד בקווהגוקה, וויטבנק שבדרום אפריקה. אביו, טומס סלנה מסקלה, היה מפקח בריאות ופסל, ואמו, פאולינה באוורס מסקלה, הייתה עובדת סוציאלית. מסקלה גדל בעיקר עם סבתו שניהלה את ה"שיבין" – בר לא חוקי עבור לקוחות שחורים דרום אפריקנים בביתה (עד 1961, בדרום אפריקה שתייה הייתה לא חוקית עבור כל בן אדם אשר אינו לבן).
אהבתו למוזיקה התפתחה בילדותו בהשראת הקשר שלו עם דודו שנהג להשמיע לו מוזיקה של עבדים שהתארחו ב"שיבין", הבר המשפחתי. מסקלה נחשף לאמני הג'אז הגדולים ביניהם לואי ארמסטרונג, דיוק אלינגטון וגלן מילר. החיבור בין מוזיקה לאלכוהול השפיע על חייו של מסקלה שהתחיל לשתות בגיל 13.
מסקלה הביע רצון ללמוד לנגן בחצוצרה לאחר שראה את הסרט "איש צעיר עם חצוצרה". במטרה לעזור למסקלה לשפר את ההתנהגותו, הכומר טרבור הדלסטון שעבד בפנימיה בה מסקלה למד והיה אקטיביסט נגד האפרטהייד, נתן לו במתנה חצוצרה שקיבל מלואי ארמסטרונג. מסקלה התחיל לנגן בה בגיל 14.
ביוגרפיה > קריירה

באמצע שנות ה-50 מסקלה הצטרף ללהקתו של אלפרד הרברט, אשר ניגנה מוזיקת ג'אז אפריקאית ביוהנסבורג. לאחר מספר שנים של נגינה, מסקלה הקים להקת הג'אז הדרום אפריקאית, ‘The Jazz Epistles’ בה הופיע אמן דרום אפריקאי אחר מפורסם, הפסנתרן והמלחין, אבדולה איברהים. השניים הקליטו יחדיו את תקליט הג'אז המודרני הראשון בדרום אפריקה עם להקת נגנים שחורים. בשנות ה-60, כתוצאה מטבח שארפוויל, אירוע בו התעמתו כוחות משטרה חמושים עם מפגינים שחורים שהיווה כנקודת מפנה דרמטית בהיסטוריה של דרום אפריקה, הלהקה הפסיקה לנגן ולהקליט שירים. באותן השנים מסקלה היה אקטיביסט, ובאמצעות המוזיקה שלו פעל כנגד האפרטהייד בדרום אפריקה. לאחר שלמד כי פעילותיו כנגד האפרטהייד שמות אותו בסכנה, מסקלה עזב לניו יורק שם הצטרף לחבריו הזמרת מרים מקבה והאקטיביסט הארי בלפונטה. בניו יורק, הוא קיבל מבלפונטה מלגת לימודים, למד לנגן מוזיקה קלאסית בחצוצרה בבית הספר למוזיקה במנהטן בין השנים 1960–1964, ועבד במשרה חלקית בחנות תקליטי מוזיקה של בלפונטה.
מסקלה ומקבה התאהבו והתחתנו בשנת 1964. שנתיים לאחר מכן, בשנת 1966 התגרשו. ביחד הם הספיקו להופיע במחזמר "קינג קונג" ולהקליט אלבום "The Many Voices of Miriam Makeba".
בשנותיו המוקדמות בניו יורק, בילה מסקלה את לילותיו במועדוני הג'אז המפורסמים ונחשף לענקי מוזיקת הגאז' האמריקאים: מיילס דייוויס, ג'ון קולטריין, ת'לוניוס מונק, צ'ארלס מינגוס ומקס רואץ'. הוא חלם להיות מוזיקאי ג'אז כמוהם. מיילס דייוויס ייעץ למסקלה לנסות לפתח סטייל משלו הכולל שילוב של מוזיקת ג'אז, ‘Soul’, ומוזיקה דרום אפריקאית – 'מבקנגה'.
המלצתו של מיילס דייוויס עזרה לקריירה של מסקלה. אלבום הסולו הראשון של מסקלה יצא בשנת 1963 ונקרא "Trumpet Africain". לאחריו עבר מסקלה לגור בלוס אנג'לס. בשנת 1967 הקליט מסקלה את שירו המפורסם “Up, Up and Away” בו הופיעו לצידו ג'ניס ג'ופלין, אוטיס רדינג, ראווי שנקר, הלהקה "The Who" וג'ימי הנדריקס. השיר בוצע במסגרת פסטיבל 'מונטריי פופ'. שנה לאחר מכן, יצא לאור השיר "Grazing in the Grass" שהפך להצלחה מסחררת וללהיט מספר אחד במצעד הבילבורד הוט 100 בארצות הברית. בשנת 1977 מרים מקבה הופיעה עם אחד משיריו של מסקלה, "Soweto Blues", על המאבק נגד אפרטהייד ובפרט עוסק במהומות בסווטו . השיר החדש זכה לפרסום ותהילה בינלאומית בזכות הופעתה.
במהלך שלושים השנים ששהה מחוץ לדרום אפריקה, גר מסקלה בליבריה, גינאה, גאנה ובוטסואנה, שם הקליט את שיריו עם מספר אמנים ולהקות אפריקאיות.
בשנת 1987, הופיע מסקלה לצידו של פול סיימון, מרים מקבה, ריי פירי ו-Ladysmith Black Mambazo כחלק ממסע הופעות לקידום האלבום "Graceland". בנוסף לכך, הוא היה חלק מיצירת המוזיקה עבור המחזמר 'סרפינה!' שהופיע בברודוויי.
בשנת 1990, לאחר שחרורו של נלסון מנדלה מהכלא, חזר מסקלה לחיות בדרום אפריקה שם המשיך להקליט מספר רב של אלבומים.
בשנת 2010, מסקלה הופיע בטקס פתיחת מונדיאל 2010 באצטדיון סוקר סיטי שביוהנסבורג. באותה השנה קיבל מסקלה את אות הזהב של מסדר האיקמנגה, אותה מעניק הנשיא לאישים בולטים בתחום האמנות.
בשנת 2017, ביטל מסקלה את סבב ההופעות שלו בארצות הברית עם האמן אבדולה איברהים לאחר שהתגלה שסרטן הערמונית בו נאבק בעבר חזר.
ביוגרפיה > חיים אישיים ומוות

מסקלה היה נשוי ארבע פעמים. בין השנים 1964 ל-1966 היה נשוי לזמרת מרים מקבה. לאחר מכן, היה נשוי שלוש פעמים: לכריס כלוואי, ג'בו מבתה ולאלינם קופי.
כמו כן, הוא אב לשני לילדים: סלמה "סל" מסקלה, זמר, שחקן ושדרן בטלוויזיה אמריקאית, ופולה טוואלה. אחותו הצעירה, ברברה מסקלה היא אקטיביסטית, משוררת ומחנכת.
מסקלה נפטר מסרטן הערמונית בגיל 78, ב-23 בינואר 2018.
הערכה ופרסים > היסטוריית פרסי גראמי

מסקלה היה מועמד לפרס גראמי שלוש פעמים. מתוכם פרס עבור "אלבום המוזיקה הבינלאומי הטוב של השנה" עבור האלבום "ג'בולני" בשנת 2012, פרס עבור "אלבום המחזמר הטוב של השנה" עבור האלבום "סרפינה! מוזיקת השחרור" בשנת 1989 ופרס עבור "הופעת הפופ-בן זמנו הטובה של השנה" עבור השיר "Grazing in the Grass" בשנת 1968.
הערכה ופרסים > הערכה

בשנת 1998 קיבל מועמדות לקבלת פרס טוני עבור פסקול מקורי עבור המחזמר "סרפינה!"
בשנת 2002, זכה בפרס הבינלאומי של השנה בטקס פרסי רדיו ג'אז של BBC
בשנת 2005 זכה בפרס מפעל חיים בטקס פרסי סרטוני מוזיקה של ערוץ "או"
בשנת 2007 זכה בפרס חלוץ מוזיקה אפריקאית בטקס פרסי מוזיקת גאנה
בשנת 2010 קיבל אות הזהב של מסדר האיקמנגה
בשנת 2014 קיבל תואר דוקטורט של כבוד במוזיקה מאוניברסיטת יורק
בשנת 2015 קיבל תואר דוקטור של מוזיקה מאוניברסיטת רודס
בשנת 2016 קיבל את פרס ה-Legend כחלק מטקס פרסי מוזיקה אפריקאית של MTV
דיסקוגרפיה

Trumpet Africaine: 1962
Grrr: 1966
The Americanization of Ooga Booga: 1966
Hugh Masekela’s Latest: 1967
The Promise of a Future: 1968
Africa ‘ 68: 1968
The Lasting Impression of Hugh Masekela: 1968
Masekela: 1969
Reconstruction: 1970
Hugh Masekela & The Union of South Africa: 1971
Home Is Where the Music Is: 1972
Introducing Hedzoleh Soundz: 1973
I Am Not Afraid: 1974
The Boy’s Doin’ It: 1975
Colonial Man: 1976
Melody Maker: 1976
You Told Your Mama Not to Worry: 1977
Herb Alpert/Hugh Masekela: 1968
Main Event Live: 1978
Home: 1982
Techno-Bush: 1984
Waiting for the Rain: 1985
Tomorrow: 1987
Uptownship: 1989
Beatin’ Aroun de Bush: 1992
Hop: 1994
Stimela: 1994
Notes of Life: 1996
Black to the Future: 1998
The Best of Hugh Masekela on Novus: 1999
Sixty: 2000
Grazing in the Grass: The Best of Hugh Masekela: 2001
Time: 2002
Live at the BBC: 2002
The Collection: 2003
Still Grazing: 2004
Revival: 2005
Almost Like Being in Jazz: 2005
The Chisa Years: 1965-1975 (Rare and Unreleased): 2006
Live at the Market Theatre: 2007
Phola: 2009
Jabulani: 2012
Friends (Hugh Masekela and Larry Willis): 2012
Playing @ Work: 2012
Reconstruction: 2015
No Borders: 2016
הערות שוליים

↑  "Jazz trumpeter Hugh Masekela dies". BBC News (באנגלית בריטית). 2018. נבדק ב-2018-04-03.
1 2 3  "Hugh Masekela, Trumpeter and Anti-Apartheid Activist, Dies at 78". The New York Times (באנגלית אמריקאית). 2018-01-23. ISSN 0362-4331. נבדק ב-2018-04-03.
↑  Drury, Flora (2018). "Hugh Masekela: South Africa's 'Father of Jazz'". BBC News (באנגלית בריטית). נבדק ב-2018-04-03.
↑  The Complete Recordings (feat. Hugh Masekela & Dollar Brand) by The Jazz Epistles on Apple Music (באנגלית אמריקאית), 2014-01-01, נבדק ב-2018-04-03
↑  "South African jazz legend and apartheid activist Hugh Masekela dies". The Independent (באנגלית בריטית). 2018-01-23. נבדק ב-2018-04-03.
1 2 3 4  Robin Denselow, Hugh Masekela obituary, the Guardian, ‏2018-01-23 (באנגלית)
↑  "Miriam Makeba: Singer banned from her native South Africa for fighting". The Independent (באנגלית בריטית). 2008-11-11. נבדק ב-2018-04-03.
↑  Tobler, John. (1992), (NME Rock 'N' Roll Years (1st ed, London: Reed International Books Ltd
↑  Matthew Greenwald, Bring Him Back Home (Nelson Mandela), AllMusic
1 2 3 4  Jason Burke, Tributes paid to South African musician and activist Hugh Masekela, the Guardian, ‏2018-01-23 (באנגלית)
↑  Graeme Ewens, Obituary: Miriam Makeba, the Guardian, ‏2008-11-11 (באנגלית)
↑  Sal Masekela pays tribute to his father, 'Bra Hugh', www.enca.com (באנגלית)
↑  "Hugh Masekela: I'm still a work in progress". News24 (באנגלית). אורכב מ-המקור ב-2018-01-25. נבדק ב-2018-04-03.
↑  "Hugh Masekela". GRAMMY.com (באנגלית). 2017-05-14. נבדק ב-2018-04-03.
↑  Smith, Harrison (2018-01-23). "Hugh Masekela, South African trumpeter and a leading voice in the anti-apartheid movement, dies at 78". Washington Post (באנגלית אמריקאית). ISSN 0190-8286. נבדק ב-2018-04-03.
↑  Hugh Masekela, IMDb
↑  All About Jazz, All About Jazz, All About Jazz (באנגלית)
↑  University of York honours 16 for their contribution to society – News and events, The University of York, www.york.ac.uk (באנגלית)
↑  "Hugh Masekela, South African Jazz Master And International Chart-Topper, Dies At 78". NPR.org (באנגלית). נבדק ב-2018-04-03.
↑  Best Of MTVMAMA 2016 – HUGH MASEKELA, hughmasekela.co.za (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007444722605171  BIBSYS: 4018194  BNE: XX1024047  BnF: cb13897177c (data)  CiNii: DA15184654  GND: 129389692  ICCU: UBOV914356  ISNI: 0000 0001 2104 0480  LCCN: n85151985  MusicBrainz: 83a2e0fb-3d9b-46ff-b383-3dde54c15297  NLA: 35435839  NLK: KAC2020R9365  NTA: 073232297  RERO: 02-A005861333  SNAC: w6v12mp3  SUDOC: 083488189  Trove: 952096  VIAF: 118997628   WorldCat (עם VIAF): 118997628
יוקי סומה

יוקי סומה (ביפנית: 相馬 勇紀; נולד ב-25 בפברואר 1997 בטוקיו שביפן) הוא כדורגלן יפני המשחק בעמדת קשר הכנף בקבוצת נגויה גראמפוס מליגת העל היפנית ובנבחרת יפן.
קריירת מועדונים

סומה משחק בקבוצה הבוגרת של נגויה גראמפוס מליגת העל היפנית החל מעונת 2018.
ב-7 באוגוסט 2019 הושאל סומה לקאשימה אנטלרס מליגת העל היפנית עד לתום עונת 2019. הוא ערך חמש הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע שער אחד. בתום תקופת ההשאלה חזר סומה לנגויה גראמפוס.
קריירה בינלאומית

ב-10 בדצמבר 2019 ערך סומה את הופעת הבכורה שלו בנבחרת יפן, בניצחון 2-1 על נבחרת סין במסגרת אליפות מזרח אסיה 2019.
הוא היה חלק מסגל הנבחרת האולימפית של יפן טורניר הכדורגל באולימפיאדת טוקיו בשנת 2021, וערך שש הופעות בטורניר, בו סיימה נבחרתו במקום הרביעי.
ב-19 ביולי 2022 הבקיע סטמה את שערי הבכורה שלו בנבחרת, צמד שערים בניצחון 6-0 על נבחרת הונג קונג במסגרת אליפות מזרח אסיה 2022.
נכלל בסגל נבחרת יפן לטורניר מונדיאל 2022.
תארים

גביע הליגה היפנית (1): 2021