stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מאטוויי זכארוב
ביוגרפיה > לאחר מלחמת העולם השנייה

באוקטובר 1945 זכארוב הועבר למוסקבה ומונה למפקד אקדמיה של המטה הכללי. בינואר 1949 הוא מונה למפקד של גה-אר-או, המודיעין הצבאי הסובייטי. לאחר שלוש שנות שרות בתפקיד זה זכארוב הועבר ללנינגרד והחל ממאי 1953 היה מפקד פיקוד צבאי לנינגרד. בנובמבר 1957 זכארוב מונה למפקד קבוצת הכוחות הסובייטים בגרמניה. בשנת 1959 הוא קודם לדרגת מרשל ברית המועצות.
בשנת 1960 זכארוב הוחזר למוסקבה ומונה לראש המטה הכללי של הצבא הסובייטי. הוא כיהן בתפקיד זה עד לשנת 1963 כאשר ככל הנראה בעקבות ויכוח עם ניקיטה חרושצ'וב הועבר לתפקיד אחר. בשנת 1964 הוא הוחזר לתפקיד ראש המטה הכללי וכיהן בו עד לשנת 1971.
בשנת 1967 הוא נשלח למצרים כדי לנהל את שיקום הצבא המצרי לאחר מלחמת ששת הימים.
מטוויי זכארוב נפטר בשנת 1972 ונטמן בבית הקברות של חומת הקרמלין.
דניאל מיטוב

דניאל פָּאבְלוֹב מִיטוֹב (בבולגרית: Даниел Павлов Митов;‏ נולד ב-4 בדצמבר 1977, סופיה, הרפובליקה העממית של בולגריה) הוא פוליטיקאי בולגרי אשר כיהן בין 2014 ל-2017 כשר החוץ של בולגריה, והחל מינואר 2025 מכהן כשר הפנים של בולגריה.
קורות חייו

מיטוב נולד בסופיה ורכש השכלה אקדמית במדע המדינה באוניברסיטת סופיה. הוא הועסק כיועץ פוליטי וכמרצה במספר ארגונים. ב-2012 הצטרף למפלגת "בולגריה למען האזרחים" ובשלהי אותה השנה פרש ממנה.
ב-6 באוגוסט 2014 מונה לשר החוץ של בולגריה במסגרת ממשלת המעבר בראשות גאורגי בליזנאשקי. באוקטובר נערכו בבולגריה בחירות כלליות ובויקו בוריסוב היה לראש ממשלה בולגריה בכהונה שנייה. דניאל מיטוב המשיך בכהונת שר החוץ גם בממשלתו של בוריסוב. בינואר 2017 התפטרה ממשלתו של בוריסוב ובכלל זה דניאל מיטוב. ב-2021 הצטרף למפלדת אזרחים למען פיתוח אירופי של בולגריה בראשות בויקו בוריסוב. בינואר 2025 מונה לשר הפנים של בולגריה בממשלתו של רוסן ז'ליאזקוב.
הערות שוליים

↑  דניאל מיטוב, באתר משרד נשיא בולגריה, אוחזר ב-1 באוגוסט 2019 (בבולגרית).
↑  הממשלה הבולגרית החדשה, באתר "כולנו בולגרים", אוחזר ב-30 ביוני 2015.
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: כריסטיאן ויגנין | שר החוץ של בולגריה  6 באוגוסט 2014 - 27  בינואר 2017 | הבא: ראדי נאידנוב |
מיכאל ברונו

מיכאל בּרוּנוֹ (באנגלית: Michael Bruno;‏ 30 ביולי 1932 – 26 בדצמבר 1996) היה פרופסור לכלכלה באוניברסיטה העברית, נגיד בנק ישראל החמישי, והכלכלן הראשי של הבנק העולמי. נבחר כחבר האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים ב-1975 וכחבר האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים ב-1982. חתן פרס רוטשילד לשנת 1974 וזוכה פרס ישראל לשנת 1994.
לקריאה נוספת

קורות חיים ונימוקי השופטים, בתוך: חוברת פרס ישראל התשנ"ד 1994, מדינת ישראל, משרד החינוך, התרבות והספורט, עמ' 28–31.
עמוס כרמל, "ברונו מיכאל", הכול פוליטי: לקסיקון הפוליטיקה הישראלית, כרך ראשון, הוצאת דביר, עמ' 174–175.
הערות שוליים

↑  הועלו בדרגה באוניברסיטה, על המשמר, 17 באוגוסט 1967
↑  Past Presidents of the Econometric Society באתר האגודה האקונומטרית
↑  גבי קסלר, פרופ' ברונו: "שומר הבתולים האקדמיים", מעריב, 9 במאי 1986
↑  הכל נשאר במשפחה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007273024805171  PLWABN: 9810549721005606  BnF: cb12280121p (data)  GND: 170038386  ISNI: 0000 0001 0902 2626  LCCN: n81147371  NKC: vse2006371955  NTA: 071696415  SNAC: w6044wgr  SUDOC: 031621325  VIAF: 54208592   WorldCat (עם VIAF): 54208592
בתים מבפנים

| --- | --- |
 סוג:  אירוע חוזר 
 מועדים
 תאריכי פעילות:  1984–הווה (כ־41 שנים) 
 
בתים מבפנים (מוכר בעולם גם בשמות: דלתות נפתחות, בתים פתוחים וימים פתוחים) הוא אירוע המאפשר ביקור בבתים פרטיים ומבני ציבור שאינם לרוב נגישים לכלל הציבור, מתוך רצון להציג ולהנגיש לקהל הרחב אדריכלות ומורשת, בהם אתרים שהכניסה אליהם היא ככלל בתשלום.
היסטוריה

יום הדלתות הנפתחות הראשון "La Journee Portes Ouvertes" נערך בצרפת בשנת 1984 בחסות משרד התרבות הצרפתי. בעקבות הצלחתו, הציע שר התרבות הצרפתי בשנת 1985 בוועידת השרים השנייה האחראית למורשת אדריכלית, להפוך את הפרויקט לבינלאומי בחסות מועצת אירופה. הולנד ערכה את ה“Open Monumentendag” הראשון שלהן ב-1987, שוודיה ואירלנד הצטרפו ב-1989 ובלגיה וסקוטלנד ב-1990. ב-1991 אוחדו אירועים אלו כימי המורשת האירופית ביוזמת מועצת אירופה, בתמיכת האיחוד האירופי. מאז 1999 לימי המורשת הללו מוטו אחד: "אירופה, מורשת משותפת". עד 2010, 50 מדינות חתומות על אמנת התרבות האירופית הצטרפו לתוכנית.
הרעיון הפך פופולרי גם מחוץ לאירופה עם פרויקטים דומים שמתקיימים בקנדה, ארצות הברית ואוסטרליה בתקופות שונות של השנה. בארגנטינה ובאורוגוואי מתקיים "Dia de Patrimonis" המקביל בספטמבר, בעוד שאותו אירוע בצ'ילה מתקיים במאי. ההערכה היא שבסך הכל כעשרים מיליון אנשים הולכים כעת לאירועים אלה.
אירועי דלתות נפתחות בסקוטלנד

במהלך שנתה של גלאזגו כעיר התרבות האירופית בשנת 1990, ניהלו המארגנים אירוע של דלתות נפתחות, שהביא לפופולריות של הרעיון ולהפצתו למדינות אחרות. הפופולריות שלו עודדה אזורים אחרים לקחת חלק בשנה שלאחר מכן ותואמו על ידי ה־Scottish Civic Trust. ימי דלתות פתוחות מתקיימים במאמץ משותף מועצות מקומיות, עמותות, ארגוני מורשת וארגוני ארכאולוגיה.
בסקוטלנד מתקיימים אירועים בכל סופי השבוע בחודש ספטמבר, כאשר אזורים שונים בוחרים את התאריכים שלהם. יותר מ-900 בניינים משתתפים ב-2008. ההערכה היא שלפחות 5,000 מתנדבים מקדישים מזמנם לסייע במיזם.
אירועי דלתות פתוחות בוויילס

במימון ומאורגן על ידי ארגון השימור של ויילס, Cadw, מתקיים פסטיבל דלתות פתוחות מדי ספטמבר, המעניק גישה חופשית לאתרים רבים. נטען שהיא "החגיגה החינמית השנתית הגדולה ביותר של אדריכלות ומורשת" בבריטניה. בשנת 2021 לקחו חלק באירוע יותר מ-150 אתרים היסטוריים.
קנדה

אירוע דלתות נפתחות הראשון בקנדה (ובצפון אמריקה) נערך בטורונטו בשנת 2000 ובהמשך בניופאונדלנד ולברדור, אוטווה, ססקטון ולונדון.
ארצות הברית

אירוע דלתות נפתחות הראשון בארצות הברית נערך בלוול ב-2002. אירועים נוספים נערכו
בבולטימור, בסוף השבוע הראשון באוקטובר, בבאפלו, בשיקגו
בניו יורק, במילווקי במיניאפוליס בפיטסבורג, סוף השבוע הראשון באוקטובר ברוד איילנד, ובשגרירוית בוושינגטון הבירה, בחודש מאי.
בתים מבפנים ישראל

בתים מבפנים החל בישראל ב-2007 ביוזמת המפיקה אביבה לוינסון והאדריכל אלון בן נון ונערך בכל שנה מאז מלבד ב-2020. האירוע נערך בשיתוף עם ארגון Open House Worldwide ובסיוע העיריות, האוניברסיטאות המקומיות, מפעל הפיס, המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל וארגונים נוספים.
בתים מבפנים ישראל > בתים מבפנים תל אביב

פסטיבל האדריכלות "בתים מבפנים" התקיים לראשונה בישראל בתל אביב במאי 2007. באירוע הראשון נמנו 69 אתרים, והאירוע בשנת 2024 כלל 179 אתרים. בשנת 2025 מתוכנן אירוע בין ה-15 ל-17 במאי. ביחס לאירועים מקבילים בעולם הפסטיבל בת"א מתמקד באדריכלות ועירוניות.
בתים מבפנים ישראל > בתים מבפנים ירושלים

האירוע הראשון בירושלים התקיים באוקטובר 2007 ביוזמת עיריית ירושלים שפנתה ללוינסון ובן נון עם סיום האירוע. כיוון שבירושלים האירוע פונה גם לקהל מחו"ל, חוברת המידע מופצת גם באנגלית. בתים מבפנים בירושלים מאופיין במיעוט בתים פרטיים ביחס למיזם התל אביבי.
בתים מבפנים ישראל > בתים מבפנים חיפה

בתים מבפנים בחיפה נערכו ביולי 2018 ובספטמבר 2019.
בית פתוח באוסטרליה

אירועי הבית הפתוח מאורגנים באוסטרליה בשיתוף עם הבית הפתוח העולמי. אירוע הבית הפתוח הראשון התקיים במלבורן בשנת 2008 (אירוע הבית הפתוח של מלבורן הפך מאז לאירוע המתמקד בעיקר באדריכלות מודרנית). לאחר מכן בבריזבן ב-2010, ובאדלייד ובפרת' ב-2012.
הערות שוליים

↑  A short history of Doors Open Days
↑  O'Toole, Bill (17 בספטמבר 2018). "Doors Open event returns to Pittsburgh, giving you inside access to normally off-limits spaces". Next Pittsburgh. נבדק ב-29 במאי 2019. {{cite news}}:  (עזרה)
1 2  Kathryn Williams (1 בספטמבר 2021). "The Welsh attractions that are opening for FREE during September 2021". Wales Online. נבדק ב-12 בנובמבר 2023. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Victoria Jones (28 באוגוסט 2015). "Cadw offers glimpse inside iconic buildings for the Open Doors festival". Wales Online. נבדק ב-12 בנובמבר 2023. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  https://www.doorsopenontario.on.ca/history
↑  https://www.doorsopenlowell.org/what-we-do
↑  "Doors Open Baltimore". Doors Open Baltimore. נבדק ב-7 בינואר 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Doors Open Buffalo". Doors Open Buffalo. נבדק ב-7 בינואר 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Doors Open Milwaukee". Historic Milwaukee, Inc. נבדק ב-2 בנובמבר 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Doors Open Minneapolis". Doors Open Minneapolis (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2021-05-18.
↑  "Doors Open Pittsburgh".
↑  "Doors Open Rhode Island". Doors Open Rhode Island. נבדק ב-2 בנובמבר 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Passport DC". Events DC (באנגלית). נבדק ב-2023-05-13.
↑  אסתר זנדברג, הבית בידינו, באתר הארץ, 17 ביוני 2007
↑  אלון בן נון ואביבה לוינסון, הפנים מאחורי הבתים
↑  אירוע 'בתים מבפנים' יתקיים לראשונה בחיפה בסוף השבוע הקרוב
↑  בתים מבפנים חיפה בארכיון האינטרנט
ארמיית המשמר המשוריינת השנייה

| --- | --- |

 פרטים
 מדינה:  ברית המועצות ברית המועצות
 שיוך:  הצבא האדום הצבא האדום
 סוג:  ארמייה
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  ינואר 1943 – 1997 (כ־54 שנים)
 מלחמות:  מלחמת העולם השנייה 
 נתוני היחידה
 ציוד עיקרי:  טנקים
 
ארמיית הטנקים השנייה (ברוסית: гвардейская танковая армия ‏я‏-2) היא ארמייה משוריינת של הכוחות המזוינים של הפדרציה הרוסית. לקחה חלק במלחמת העולם השנייה ולאחר המלחמה הייתה מוצבת כחיל מצב בגרמניה המזרחית. הארמייה פורקה בשנת 1998, כמה שנים לאחר פירוק ברית המועצות בגלל קיצוצים בתקציב הביטחון הרוסי וארגון מחדש של הצבא, אך הוקמה מחדש ב-2001.
במהלך מלחמת העולם השנייה הארמייה לקחה חלק במבצעים רבים וחשובים של הצבא האדום במהלך המלחמה. היא לחמה בקרב קורסק ומבצעים רבים אחרים.
על הצטיינותה בקרבות קיבלה את תואר הכבוד "ארמיית משמר" ואף הוענק לה עיטור הדגל האדום בשנת 1968.
לאחר מלחמת העולם השנייה, הייתה חלק מחיל המצב הסובייטי בגרמניה המזרחית. בשנת 1993 היא הועברה לשטחי הפדרציה הרוסית.
היסטוריה

היחידה הוקמה לראשונה בינואר 1943 במהלך מלחמת העולם השנייה על בסיס מפקדת ארמיית עתודה השלישית. היא הוצבה בגזרת חזית בריאנסק אך כבר בפברואר 1943 העוברה לחזית המרכז. במהלך קיץ 1943 היא השתתפה בקרב קורסק. בספטמבר 1943 הארמייה הועברה לעתודה. בינואר 1944 היא נכללה בכוחות של חזית האוקראינית הראשונה והשתתפה בקרב קורסון-צ'רקאסי. בסוף פברואר היא הועברה לגזרת החזית האוקראינית השנייה והמשיכה את התקדמותה מערבה. לקראת סוף אביב 1944 הגיעה הארמייה עד לפאתי העיר יאשי. ביוני 1944, במסגרת ההכנות לקראת מבצע בגרטיון, היא הועברה תחת פיקוד החזית הבלארוסית הראשונה. בשלב זה כללה הארמייה 32 אלף חיילים ו-425 טנקים ותותחים מתנייעים.
במהלך המחצית השנייה של 1944 היא המשיכה להתקדם מערבה בשטחי פולין, ביולי 1944 היא נכנסה לעיר לובלין. בסוף יולי 1944 היא לחמה בגזרת ורשה. בקרבות אלו היא איבדה כ-300 טנקים ובספטמבר 1944 הוצאה מקו החזית והועברה לעורף להתאוששות והשלמת אבדות. באוקטובר 1944 הארמייה חזרה לחזית הלחימה. ב-20 בנובמבר 1944 לארמייה הוענק תואר כבוד "משמר".
יחידות הארמייה חזרו לגזרת ורשה ולקחו חלק פעיל במתקפה סובייטית באזור. בינואר 1945 הם פרצו קווי ורמאכט ותוך 15 ימים התקדמו 700 ק"מ מערבה. בהמשך הם השתתפה בקרב ברלין.
לאחר המלחמה, נשארה בגרמניה כחלק מקבוצת הכוחות הסובייטים בגרמניה.
מפקדים

פרוקופי רומננקו (ינואר 1943 - פברואר 1943)
אלכסיי רודין (פברואר 1943 - ספטמבר 1943)
סמיון בוגדנוב (ספטמבר 1943 - יולי 1944)
אלכסיי רדזיאבסקי (יולי 1944 - ינואר 1945)
סמיון בוגדנוב (ינואר 1945 - מאי 1945)
אנטואן-ז'אן גרו

| --- | --- |

 לידה:  16 במרץ 1771 פריז, ממלכת צרפת 
 התאבד:  25 ביוני 1835 (בגיל 64) מודון, צרפת 
 מקום קבורה:  פר לשז 
 מקום לימודים:  קולג' "ארבע האומות"  בית הספר הלאומי הגבוה לאמנויות היפות  סורבון 
 זרם באמנות:  נאו-קלאסיציזם, פרה-רומנטיציזם 
 הושפע על ידי:  ז'אק-לואי דויד 
 יצירות ידועות:  בונפארטה בגשר ארקול, קרב נצרת, Bonaparte, Premier Consul 
 פרסים והוקרה:  קצין בלגיון הכבוד (1828)  אביר במסדר סן-מישל (1819) 
 בן או בת זוג:  Augustine Dufresne 
 
אנטואן-ז'אן גרו (בצרפתית: Antoine-Jean Gros;‏ 16 במרץ 1771 – 25 ביוני 1835) היה צייר צרפתי שהשתייך לזרם הרומנטי באמנות ונחשב לאחד מאבות האוריינטליזם הצרפתי.
קורות חייו ופועלו

את הכשרתו הראשונית קיבל גרו בביתו מהוריו הציירים. התקבל ללימודים אצל הצייר ז'אק-לואי דויד, ובתמיכתו נסע לאיטליה ושב לפריז עם תחילת עידן הטרור ב-1793. גרו צייר את הקהילה הצרפתית בנאפולי, פירנצה וג'נובה, היה למתעד הראשי של המערכה של נפוליאון בצפון איטליה, ונבחר מאוחר יותר לצייר בדיעבד מספר תמונות על אירועים אחדים מימי המערכה הצרפתית במצרים ובארץ ישראל בשנים 1798–1801. תמונות הקרב שלו תרמו להאדרת שמו של נפוליאון. אחד מציוריו המפורסמים מתקופה זו מתאר את בונפרטה מבקר את קורבנות המגפה ביפו.
גרו גילה כושר עמידות מרשים נוכח התהפוכות הפוליטיות של תקופתו. ב-1814 התמנה לצייר הרשמי של לואי ה-18 וב-1824 קיבל את התואר "ברון" מידי המלך שארל העשירי. ב-1819 הוענקה לו דרגת אביר במסדר סן-מישל וב-1828 הוענקה לו דרגת קצין בלגיון הכבוד.
ב-20 השנים האחרונות לחייו הכשיר הסטודיו שלו יותר ממאה ציירים.
ב-25 ביוני 1835, מדוכא בגלל ביקורת שלילית על ציוריו ונטישת תלמידיו, הטביע עצמו בסן, קרוב לסוור (Sèvres). גרו נטמן בבית הקברות פר לשז בפריז.
לקריאה נוספת

Mary Anne Stevens (ed.), The Orientalists: Delacroix to Matisse, European painters in northern Africa and the near East, London: Royal Academy of Arts, 1984, p. 181
ארמיית ההלם השלישית

|  פרטים |
| --- | --- |
 מדינה:  ברית המועצות ברית המועצות
 שיוך:  הצבא האדום הצבא האדום
 סוג:  ארמייה
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  1941–1991 (כ־50 שנה)
 מקים היחידה:  סטאבקה
 מלחמות:  מלחמת העולם השנייה
 פיקוד
 מפקדים
 
ארמיית ההלם השלישית (ברוסית: ударная армия ‏я‏-3) הייתה ארמייה של הצבא האדום שלחמה במלחמת העולם השנייה.
היסטוריה

היחידה הוקמה בהתאם להחלטה מ־25 בדצמבר 1941 על בסיס הארמייה ה־60 ותגבורה ביחידות נוספות. בינואר 1942 היא השתתפה במבצע דמיאנסק. במהלך שנת 1943 היא לחמה בגזרת מחוז פסקוב. בשנת 1944 יחידות הארמייה נכנסו לשטח לטביה הסובייטית ובהמשך שחררו את בירתה ריגה. בתחילת 1945 יחידות הארמייה הועברו מערבה והשתתפו במבצע ויסלה־אודר ובקרבות סביב גדנסק. באביב 1945 היא הייתה בין יחידות הצבא האדום שהשתתפו בכיבוש ברלין.
לאחר סיום המלחמה, יחידות הארמייה היו חלק מקבוצת הכוחות הסובייטים בגרמניה עם המטה במגדבורג. בשנת 1954 שמה שונה ל"ארמיית הדגל האדום השלישית". היא פורקה בשנת 1991 בעקבות פינוי הצבא הסובייטי מגרמניה.
מפקדים

מקסים פורקאייב (דצמבר 1941 - אוגוסט 1942)
קוזמה גליצקי (ספטמבר 1942 - נובמבר 1943)
ניקולאי צ'יביסוב (נובמבר 1943 - אפריל 1944)
וסילי יושקביץ' (אפריל 1944 - אוגוסט 1944)
מיכאיל גרסימוב (אוגוסט 1944 - אוקטובר 1944)
ניקולאי סימוניאק (אוקטובר 1944 - מרץ 1945)
וסילי קוזנצוב (מרץ 1945 - מאי 1948)
מהלך התקדמות ארמיית ההלם השלישית במהלך המלחמה
סטלה מאריס (להקה)

| --- | --- |
 מוקד פעילות:  חיפה, ישראל
 תקופת הפעילות:  מ-1990
 סוגה:  רוק, רוק כבד, פופ, מטאל
 חברת תקליטים:  הליקון
 חברים
 ניק מילר פימה שוסטר איתן כודרג'י רמי שלמון אלון בן ארצי
 חברים לשעבר
 פבלו רוזנברג דובי סוני דודו אסרף אמיל הרוש מני בגר יוסי כהן ברט וקנין רוברט גבה דרור לוקץ' דניס פורטוס מתן שמואלי
 
סטלה מאריס היא להקת הארד רוק ישראלית שנוסדה בחיפה ב־1990.
היסטוריה > הקמת הלהקה

הלהקה הוקמה ב־1990 על ידי ניק מילר, הגיטריסט, ופימה שוסטר, הקלידן, שניהם עולים חדשים. השניים צירפו אליהם את דובי סוני, הבסיסט, והשלושה ניגנו בלהקה ששמה "אורניום" שביצעה חומר מקורי וגרסאות כיסוי. ההרכב ניסה את מזלו מחוץ לישראל באנגליה וארצות הברית.
לאחר שהלהקה חזרה לישראל הצטרף הסולן פבלו רוזנברג שעלה ארצה מארגנטינה והמתופף איתן כודרג'י. רוזנברג ביקש מחברי הלהקה לבצע שירים עם טקסטים בעברית כדי לפנות לקהל הישראלי. הלהקה ניגנה במועדונים בצפון וב-1991 פגשו את אבי פרץ שהיה אמרגנה של להקת תיסלם. בנוסף הוחתמה הלהקה בחברת הליקון אך התנהלה ללא שם, ובחברת התקליטים כונתה "להקת חיפה". הלהקה לא אהבה את השם הזמני. לקראת צאת אלבום הבכורה עלה הצורך לתת שם ללהקה ואז פגשו מילר ורוזנברג את דורי בן זאב שהציע את השם סטלה מאריס מכיוון שהלהקה היא במקור מחיפה. באופן מקרי התברר שזהו גם שמה של אימו של רוזנברג.
היסטוריה > הצלחה מסחרית

בקיץ 1992 הוציאה הלהקה לאור שלושה תקליטי שדרים: "תני לי ללכת", "שגיאה" ו"בואי כבר הביתה", והופיעה בפסטיבל ערד.
ב-10 בספטמבר 1992 הוציאה הלהקה את אלבום הבכורה שלה, "סטלה מאריס" שהופק על ידי ראובן שפירא, אשר הקליט והפיק את האלבומים הראשונים של משינה. מתוך האלבום הצליחו השירים "תני לי ללכת", "שגיאה", "קללת הפרעונים", "בואי כבר הביתה", "אישתר" ו"לילה טוב".
ב־1993 היה "אישתר" לקליפ העברי הראשון ששודר ב-MTV, אך הוא הגיע למקום האחרון בתחרות קליפים של הערוץ. באותה שנה הלהקה השתתפה בפסטיבל "רוק בים האדום", והמשיכה בהופעות בכל הארץ ובעבודה על האלבום השני.
ב־2 ביולי 1994 הוציאה הלהקה את אלבומה השני והמצליח ביותר, "השער נפתח". את האלבום הפיק מפיק ההבי מטאל האנגלי כריס טנגארידיס (אנ') (שהפיק ללהקות כמו ג'ודס פריסט, גרי מור, בלאק סבאת' ורבים אחרים). שניים משירי האלבום דורגו במצעד הפזמונים השנתי ברשת ג' לסיכום תשנ"ד: "זה לא מאוחר" דורג במקום ה־13, ו"משחקים אסורים" דורג במקום ה־24. הצליחו גם "ורדים שחורים", "אבוד לי" ו"אם זה נכון". שיר נוסף שהתפרסם מאוד היה "נר על החלון", שזכה להצלחה גדולה אצל רוזנברג בקריירת הסולו לאחר שעזב, וזכה לפופולריות מחודשת עשור לאחר מכן, לאחר שמתמודד העונה השנייה של התוכנית "כוכב נולד", הראל מויאל, ביצע אותו בתוכנית הגמר וניצח איתו את התחרות. באוקטובר 1994 עזב פבלו רוזנברג את הלהקה ופתח בקריירת סולו. ניק מילר נשאר עם רוזנברג בתל אביב להפיק את שני האלבומים הראשונים שלו, אך אחר כך חזר לחיפה והרכיב את הלהקה מחדש.
היסטוריה > שינויים בהרכב

ב־1996 ניסו סוני, שוסטר וכודרג'י שנשארו בצפון לגבש את סטלה מאריס וצירפו זמר (בועז) וגיטריסט (מיכה) הקליטו מספר שירים שמאד אהבו בחברת התקליטים ואפילו הספיקו להופיע הופעה אחת, אך ההרכב הזה לא צלח. לאחר הפקת האלבום השני של פבלו, חזר ניק לחיפה ולאורך זמן הוציאה הלהקה שני אלבומים נוספים עם זמרים אחרים: עם דודו אסרף והבסיסט אמיל הרוש שהחליף את סוני, באלבום השלישי שיצא ב-1998 שלא זכה להצלחה, אבל בכל זאת הצליח ממנו השיר "אלף שנים".
האלבום הרביעי שיצא במאי 2001 עם מני בגר נקרא "פרשים", וגם לא זכה להצלחה מסחרית. ב-2001 שב סוני ללהקה והחליף את אמיל הרוש בעמדת הבס, באותה תקופה גם עזב כודרג'י את הלהקה מפני שהוא חזר בתשובה, ובאלבום "פרשים" ניגן המתופף יוסי כהן.
בשנת 2002 יצאה הלהקה בסיבוב הופעות מחווה ללד זפלין, ולצורך כך צירפה הלהקה את הסולן ברט וקנין (המתמחה בזא'נר) והמתופף רוברט גבה. בהרכב זה פעלה הלהקה כשנה עד ששוב בוצעו חילופי תפקידים.
בשנת 2003 הצטרף ללהקה הזמר דרור לוקץ'. הלהקה הופיעה בהרכבה החדש ברחבי הארץ, וברדיו התנגנו סינגלים חדשים של הלהקה.
בקיץ 2004 זכתה הלהקה לחשיפה מחודשת לאחר שהשיר "נר על החלון" בביצוע הראל מויאל זכה בעונה השנייה של התוכנית "כוכב נולד" (בשנת 2022 חידש מויאל את השיר שביצע בגמר כוכב נולד בליווי קליפ נוסטלגי). ביולי 2005 הגיש ניק מילר תביעה בסך 2.5 מיליון שקל נגד מפיקי "כוכב נולד" ושידורי קשת, על שהשתמשו בשיר ללא רשותו. באותה שנה השתתפה הלהקה בפסטיבל מטאליסט.
בשנת 2007 הוחלפו הזמר דרור לוקץ' ומתופף הלהקה דניס פורטוס בזמר רמי שלמון מלהקת ריח מטאל ובמתופף מתן שמואלי. ב-7 באפריל 2007 זכתה הלהקה לחמם את מרטי פרידמן בהופעה שערך בישראל במועדון התיאטרון. הייתה זו הופעה מתוך תחילת סיבוב הופעות עם חברי ההרכב החדש.
באוגוסט 2007 הוציאה הלהקה לחנויות את אלבומה החמישי, "Searching for the Sun", שכולו באנגלית. האלבום הוקלט בלונדון כשנה וחצי לפני יציאתו ביחד עם לוקץ', בהפקתו של כריס טנגארידיס שהפיק בפעם השנייה את הלהקה.
בספטמבר 2008 נבחרה "סטלה מאריס" לחמם את להקת "Deep Purple", שחברי סטלה מאריס הושפעו ממנה רבות, במסגרת שלוש הופעות שלה בישראל.
היסטוריה > כלהקת מחווה ללד זפלין

בשנת 2009, לצד פעילותה שוטפת, סטלה מאריס החלה להריץ מופע קאברים לשירי להקת "לד זפלין", כמחווה לרגל 40 שנה להוצאת אלבומה הראשון.
סטלה מאריס עבדו בשנת 2010 על פרויקט בשיתוף אמנים ישראלים. סינגל ראשון שיצא לרדיו היה חידוש ל"אני רואה אותה בדרך לגימנסיה" ביחד עם מיקי גבריאלוב.
ב-9 באוגוסט 2012, לאחר שהמשיכה להופיע ולהקליט ללא הנהגתו של פבלו רוזנברג, התאחד ההרכב הראשון של סטלה מאריס (עם רוזנברג וכודרג'י) למופע לציון 20 שנה להקמתה. האיחוד זכה להצלחה רבה וחשיפה רבה בתקשורת, והלהקה הקליטה שיר חדש בשם "זכרונות", שיר שהושר במקור על ידי דמיס רוסוס ותורגם לעברית בידי פבלו רוזנברג. לאחר מכן הפסיקה הלהקה את פעילותה לטובת קריירת סולו של גיטריסט הלהקה ניק מילר.
בשנת 2014 חזרה סטלה מאריס לפעילות עם הסולן רמי שלמון במופעי מחווה ל"לד זפלין" בהם רוברט גבה בעמדת התופים. הלהקה מופיעה ומנגנת זפלין וגם חומר מקורי ברחבי הארץ.
ב-25 באפריל 2019, במהלך הופעה במועדון "זאפה" בחיפה, התמוטט ניק מילר וסבל מדום לב, מילר ניצל לאחר שמתנדב מד"א ורופא שהיו בקהל ביצעו בו החייאה. למתנדב היה דפיברילטור שהיה זמין מיד. ב-28 באוקטובר 2021 הופיעה הלהקה שוב במועדון "זאפה" בחיפה, לאחר שמילר החלים.
ב-2022 חזר איתן כודרג'י לעמדת תופים והחליף את רוברט גבה. הלהקה הוציאה סינגל חדש "עוף החול" שאת מילותיו כתב דני רובס ללחן של ניק מילר שמגוללות את הסיפור של מילר בעקבות האירוע לבבי שעבר.
בשנת 2023-2022 הכריזה הלהקה על פתיחת חגיגות 30 שנה ויצאה לסיבוב הופעות חדש. היא הוציאה שיר נוסף שכתב דני רובס ללחן של ניק מילר, "יש סיבה לכל דבר".
ב-2024 הוציאה הלהקה שני סינגלים: קאבר לשיר "הבלדה על יואל משה סלומון", ו"נהר" (מילים: מרב סימן טוב, לחן: ניק מילר ופימה שוסטר).
חברי ההרכב

ניק מילר - גיטרה (1990–היום) בכל האלבומים
פימה שוסטר - קלידים (1990–היום) בכל אלבומים
איתן כודרג'י - תופים (1990–2000, 2012 באיחוד, 2022–היום) באלבומים: סטלה מאריס, השער נפתח, סטלה מאריס 3
רמי שלמון - שירה (2007–היום)
אלון בן ארצי - גיטרה בס (2021–היום)
חברי ההרכב > חברים לשעבר

פבלו רוזנברג - שירה (1990–1994, 2012 איחוד, 2017 איחוד) באלבומים: סטלה מאריס, השער נפתח
דובי סוני - גיטרה בס (1990–1994, 2001–2015, 2017–2021) בכל האלבומים חוץ מ:סטלה מאריס 3
דודו אסרף - שירה (1998–2000) באלבום: סטלה מאריס 3
אמיל הרוש - גיטרה בס (1998–2000, 2015–2017) באלבום: סטלה מאריס 3 ומחווה ללד זפלין
מני בגר - שירה (2001–2002) באלבום: פרשים - סטלה מאריס מני בגר
ברט וקנין - שירה (2002–2003) במופעי מחווה ללד זפלין
דרור לוקץ' - שירה (2003–2006, 2007) באלבום: "Searching for the Sun"
יוסי כהן - תופים (2001–2002) באלבום: פרשים - סטלה מאריס מני בגר
רוברט גבה - תופים (2003–2002, 2009, 2014–2022) סטלה מאריס מנגנת לד זפלין
דניס פורטוס - תופים (2003–2007) באלבום: "Searching for the Sun"
מתן שמואלי - תופים (2008-2004, ב-2017 איחוד עם פבלו)
דיסקוגרפיה

1992 - סטלה מאריס
1994 - השער נפתח
1998 - סטלה מאריס 3
2001 - פרשים (עם מני בגר)
2007 - Searching for the Sun
הערות שוליים

1 2 3  עמית שהם, סטלהMAריס – אנחנו לא מהפכנים, חדשות, 11 בספטמבר 1992
↑  יואב בירנברג, ההימור החדש של הליקון, חדשות, 7 באפריל 1992
1 2 3  חגית הורנשטיין, אלייך, סטלה מאריס, באתר כלבו – חיפה והצפון, 16 באוקטובר 2021
↑  יואב ברינברג, פסטיבל ערד מיפה ירקוני ועד סטלה מאריס, חדשות, 10 ביולי 1992
↑  השער נפתח, באתר הספרייה הלאומית
↑  הילה מלמד, "בינתיים אני לא מתעייף, הלוואי ואופיע עוד עשור", באתר meko-me.co.il, ‏5 במאי 2019
↑  שגיא בן נון, "סטלה מאריס" הקליטה מחדש את "נר על החלון", שזכה "בכוכב נולד 2", באתר הארץ, 17 באוגוסט 2004
↑  כתב גלובס, ‏תביעה בסך 2.5 מיליון שקל נגד "כוכב נולד" ושידורי קשת, באתר גלובס, 14 ביולי 2005
↑  ענת רונקו, עכבר העיר, המלצה יומית: דיפ פרפל בקיסריה, באתר הארץ, 8 בספטמבר 2008
1 2  עכבר העיר, האזינו: פבלו רוזנברג חוזר עם סטלה מאריס, באתר הארץ, 2 ביולי 2012
↑  איה חיות, גיטריסט להקת "סטלה מאריס" ניק מילר התמוטט במהלך הופעה, הוא מורדם ומונשם, באתר הארץ, 26 באפריל 2019
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007303836305171  LCCN: n99030150  MusicBrainz: 78135858-a199-4881-b6d5-ed439761a48b  VIAF: 161263546   WorldCat (עם VIAF): 161263546
ארמיית המשמר השמינית

| --- | --- |

 פרטים
 מדינה:  ברית המועצות ברית המועצות (1943-91) רוסיה רוסיה (2017-כיום)
 שיוך:  הצבא האדום הצבא האדום (1943-91)  כוחות היבשה הרוסיים (2017-כיום)
 סוג:  ארמייה רב-חיילית
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  מאי 1943 – הווה (כ־81 שנים)
 מקים היחידה:  סטאבקה
 מלחמות:  מלחמת העולם השנייה
 עיטורים
 עיטור לנין  המשמר הסובייטי 
 
ארמיית המשמר השמינית  היא ארמיית משמר משולבת של כוחות היבשה הרוסיים.
היסטוריה > מלחמת העולם השנייה

בעקבות הצטיינותה במערכה בתוך סטלינגרד שונה שמה של הארמייה ה-62 ב-16 באפריל 1943 לארמיית המשמר השמינית. במסגרת החזית הדרום-מערבית השתתפה הארמייה בקיץ ובסתיו 1943 במתקפה הסובייטית באגן הדונבאס, ובהתקדמות אל נהר הדנייפר. היא השתתפה בשחרור העיר זפוריז'יה, חצתה את הדנייפר והקימה ראש גשר בגדה המערבית של הנהר. לאחר שסופחה לכוחות החזית האוקראינית השלישית ב-20 באוקטובר, השתתפה הארמייה בשורה של מתקפות סובייטיות בסוף 1943 ובחודשים הראשונים של 1944, במסגרתם שוחרר כל שטח אוקראינה הדרומית.
בקיץ 1944 הועברה הארמייה לחזית הבלארוסית הראשונה והשתתפה במבצעים לשחרור בלארוס מידי כוחות הציר. כוחותיה כבשו את העיר לובלין, חצו את נהר הויסלה מדרום לוורשה, והצליחו להחזיק בראש הגשר במגנושב למרות מתקפות נגד גרמניות עזות. בינואר 1945 השתתפה ארמיית המשמר ה-8 במבצע "ויסלה-אודר", במסגרתו שוחרר שטח פולין מידי הגרמנים. כוחותיה הגיעו ראשונים לנהר האודר והצליחו להקים ראש גשר מעבר לנהר באזור קוסטרין. בפברואר-מרץ 1945 ניצלה הארמייה את ניסיונה העשיר בקרבות רחוב, כדי להכניע את חיילות המצב הנאציים שהחזיקו בערים פוזנן וקוסטרין. ב-16 באפריל שימשה הארמייה כחוד החנית של מתקפת החזית הבלארוסית ה-1 על ברלין. היא השתתפה בקרבות על דרכי הגישה לעיר ובתוך העיר עצמה, ומפקד הארמייה, וסילי צ'ויקוב, קיבל את כניעת הכוחות הגרמניים שהגנו על העיר ב-2 במאי 1945.
היסטוריה > לאחר המלחמה

לאחר המלחמה נשארה הארמייה חלק מכוחות הצבא האדום, היא הייתה חלק מקבוצת הכוחות הסובייטים בגרמניה. בשנת 1992 פורקה הארמייה בעקבות קריסת ברית המועצות, אולם בשנת 2017 הוקמה מחדש.