stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מיס צרפת 2001

| --- | --- |

אלודי גוסיה, מיס צרפת 2001
 תקופת התחרות:  2001 
 מספר תחרות:  71 
 מספר מתמודדים:  46 
 עיר מארחת:  פורום גרימלדי, מונקו 
 → מיס צרפת 2000 מיס צרפת 2002 ← 
 
מיס צרפת 2001 היא תחרות מיס צרפת ה-71 במספר.
התחרות נערכה במרכז הקונגרסים "Grimaldi Forum" שבמונקו. זוהי תחרות מיס צרפת היחידה שלא נערכה בשטח צרפת.
במהלך החזרות לתחרות שנערכו באולפני קולנוע בניס ביקר את המתמודדות השחקן מייקל קיטון.
כל המתמודדות נסעו ביחד לקוויבק וסרטון הפתיחה של התחרות צולם שם ולאחר מכן צולמו עבור התחרות קטעים בבית האופרה של מונקו.
באירוע נכחו פוליטיקאים ואנשי ציבור בכירים, אך אף אחד מבני משפחת המלוכה של מונקו לא נכח עקב סכסוך שהיה לרנייה השלישי, נסיך מונקו עם צרפת.
תוצאות > מיקום

| תואר | זוכה |
| --- | --- |
מיס צרפת 2001:  פיקרדי – אלודי גוסיה
סגנית ראשונה:  קורסיקה – סטפאני פאבי
סגנית שנייה:  פואטו-שראנט – מארין קלואה
סגנית שלישית:  ליון – נוואל בנהלל
סגנית רביעית:  פלנדריה – אליס דובוקט
השופטים

אלן דלון
דויד דוייה
ולדימיר קוסמה
מיס צרפת

| --- | --- |
 תאריך ייסוד:  1920 
 www.tf1.fr/tf1/miss-france
 
סימון בריליה, מיס צרפת 1934
מיס צרפת היא תחרות יופי הנערכת מדי שנה בצרפת. התחרות התקיימה לראשונה ב-1920 וחדלה להתקיים בין השנים 1941–1946 עקב מלחמת העולם השנייה.
ב-1947 חודשה התחרות, כל מחוז בצרפת שולח נציגה לתחרות הארצית, לאחר תחרות מקומית במחוז. הזוכה בתחרות מייצגת את מדינתה בתחרות מיס תבל, וסגניותיה נשלחות לייצג את מדינתן בתחרויות מיס עולם ומיס אינטרנשיונל.
התחרות משודרת מדי שנה בטלוויזיה בערוץ TF1. הבחירה נעשית באמצעות חבר שופטים המורכב בדרך כלל מאנשים ידועים מתחום התקשורת, הבידור והספורט, ומאחוז מסוים של הקולות שהתקבלו על ידי הצופים בית.
המשתתפות בתחרות נדרשות להיות רווקות וללא ילדים, ולהתנשא לגובה 1.70 מטר לפחות.
סילבי טלייה, מיס צרפת 2002, החליפה ב-2010 את ז'נבייב דה פונטנה כבעלת הזיכיון ונשיאמ ארגון מיס צרפת.
ב-19 בדצמבר 2020, נבחרה אמנדין פטי (צר') למיס צרפת 2021, וכסגניתה הראשונה נבחרה אפריל בנאיום (צר'), שמוצא אביה הוא ישראלי. עקב מוצאה המשפחתי של אפריל בנאיום, נפוצו כלפיה אמירות אנטישמיות ואנטי-ישראליות ברשתות החברתיות. כתגובה לכך, שר הפנים הצרפתי הביע זעזוע, ונציגת השר לענייני אזרחות ביקשה לנקוט בהליכים משפטיים. בסופו של דבר הוגשה תלונה בנושא זה.
 כחמישה חודשים לאחר מכן, ב-17 במאי 2021, נעצרו שמונה בגירים (ארבעה גברים וארבע נשים) וקטין אחד, בקשר לפרשה זו באשמת "עלבונות ציבוריים על רקע מוצא אתניות, גזע או דת". משפטם נפתח ב-22 בספטמבר 2021, וצוין כי העונש המרבי עומד על שנת מאסר אחת וקנס בסך 45,000 אירו. בהמשך, ב-3 בנובמבר 2021, הורשעו שבעה מתוך השמונה שהועמדו לדין.
הזוכות

| שנה | זוכה |
| --- | --- |
1928: ריימונד אליין
1954: ז'קלין ביר
1980: פטריסיה ברזיק
1992: לינדה ארדי
1998: סופי תלמן
1999: מרבה גלנטר
2001: אלודי גוסיה
2002: סילבי טלי
2004: לטיציה בלגר
2006: אלכסנדרה רוזנפלד
הערות שוליים

↑  גדעון קוץ פריז, ‏"דוד היטלר לא סיים את העבודה": מתקפה אנטישמית על סגנית מיס צרפת, באתר מעריב אונליין, 22 בדצמבר 2020
↑  Miss Provence visée par des insultes antisémites, Le Figaro, 20/12/2020
↑  Damien Mercereau, Miss France 2021: April Benayoum décide de porter plainte contre les auteurs des messages antisémites,Le Figaro, 22/12/2020
↑  Sarah Lecoeuve, Tweets antisémites contre April Benayoum pendant Miss France 2021: huit personnes jugées en septembre, Le Figaro, 18/05/2021
↑  Maëlane Loaëc, [https://www.liberation.fr/societe/police-justice/tweets-antisemites-contre-miss-provence-je-narrivais-pas-a-faire-la-difference-entre-la-realite-et-le-virtuel-20210923_C5ZROASD4BHOPHV3OV2JSXBFRQ/ A la barre
Tweets antisémites contre Miss Provence: Je n’arrivais pas à faire la différence entre la réalité et le virtuel], Libération, 23 septembre 2021
↑  Sept personnes condamnées pour avoir écrit des tweets antisémites sur Miss Provence, Le Monde, Novembre 3, 2021
מיס צרפת 2010

| --- | --- |

מליקה מנארד, מיס צרפת 2010
 תקופת התחרות:  5 בדצמבר 2009 
 מספר תחרות:  80 
 מספר מתמודדים:  37 
 עיר מארחת:  פאלה ניס 
 → מיס צרפת 2009 מיס צרפת 2011 ← 
 
מיס צרפת 2010 היא תחרות מיס צרפת ה-63 במספר.
בתחרות לקחו חלק 37 מועמדות, כל המועמדות נסעו למרטיניק עבור צילומי דוגמנות וראיונות.
התחרות נערכה באולם קונצרטים בניס, לראשונה מאז 1987 הזוכה בתחרות נבחרה על ידי הצבעת הצופים, זאת לאחר ששופטי התחרות בחרו את העולות לחצי הגמר ולגמר.
בערב התחרות הופיע רובי ויליאמס.
בתחרות זכתה מליקה מנארד (אנ') מנורמנדי.
תוצאות > מיקום

| תואר | זוכה |
| --- | --- |
מיס צרפת 2010:  נורמנדי – מליקה מנארד
סגנית ראשונה:  רון-אלפ – וירג'י דינאוד
סגנית שנייה:  ברטאן – מלאני קרייניו
סגנית שלישית:  פרובאנס – אמילי קורבי
סגנית רביעית:  קווארסי – נטלי אמפל
השופטים

אריאל דומבסל
מרבה גלנטר
ז'אן-פול גוטייה
מלחמת צרפת–מרוקו

המלחמה הפרנקו-מרוקנית (בערבית: الحرب الفرنسية المغربية; בצרפתית: Guerre franco-marocaine) הייתה מלחמה בין ממלכת צרפת וסולטנות מרוקו מ-6 באוגוסט עד 10 בספטמבר 1844. הסיבה העיקרית למלחמה הייתה נסיגת מנהיג ההתנגדות האלג'יראית עבד אל-קאדר לתוך מרוקו בעקבות ניצחונות צרפתים על רבים מתומכיו השבטים במהלך הכיבוש הצרפתי של אלג'יריה וסירובו של הסולטאן של מרוקו מולאי עבד אל-רחמן לנטוש את התמיכה בעבד אל-קאדר נגד הכיבוש הקולוניאלי.
רקע

זמן קצר לאחר הפלישה הצרפתית לאלג'יר ב-1830, קם האמיר עבד אל-קאדר כמנהיג ההתנגדות. הוא קרא לבני השבטים המרוקאים מהרי ריף המזרחיים להצטרף להתנגדותו, והוא הפציר בסולטאן שיעזור לו באספקה צבאית. עבד אל-רחמן נענה על ידי שמירה על זרם קבוע של סוסים, נשק וכסף שהזרים אליו.
באוקטובר 1842, לאחר תבוסה נוספת, ברח עבד אל-קאדר עם תומכיו משטח אבותיהם למרוקו. עבד אל-קאדר הפך במשך זמן מה את גבול מרוקו לבסיס גיחותיו לאלג'יריה. הוא יכול היה לסגת בתוך שטח מרוקו ללא הפרעה. הצרפתים, כדי למנוע את המתקפות עליהם, קידמו לבסוף דיוויזיה חזקה לאותו חלק של הגבול שממנו הוא ערך את המתקפות שלו. הגנרלים לואי ז'ושול דה לאמוריסייר ומארי אלפונס בידו התקינו את המאהל שלהם על לאלה מע'ניה. ב-22 במאי 1844, אל-ג'נאוי, מפקד חיל המצב המורי באוג'דה, הזעיק את הצרפתים לפנות את לאלה מע'ניה. ב-30 במאי, הקאיד המורי, שלא היה מסוגל לשלוט בתשוקות הפנאטיות של הכוחות שהתאספו סביבו, פינה את מקומו לירות אל תוך מקורות צרפת. לאמוריסייר ובידו הביסו אותם במהירות ופיזרו אותם, כשהחיילים המורים נסוגו בחזרה לעבר אוג'דה. ב-15 ביוני, הכוחות המורים התקרבו בלי לשים לב, וירו לעבר הכוחות הצרפתיים, ופצעו את קפטן אז'ן דאומה ושני חיילים. הצ'יף המורי הכריז שיש להחזיר את הגבול לנהר תפנה, ובמקרה של סירוב זו הכרזת מלחמה. המושל הכללי של אלג'יריה והמרשל הצרפתי תומא רובר ביגו כתבו לאל-ג'נאוי והתעקשו שהגבול יתוחם לאורך נהר קיס, עמדה יותר מערבית מנהר תפנה, ואיימו במלחמה אם מרוקו תמשיך לקלוט ולארח את עבד אל-קאדר. המרשל הונחה על ידי אחד מבניו של המלך לואי פיליפ הראשון, האדמירל הצעיר פרנסואה ד'אורליאן, נסיך ז'ואנוויל, שפיקד על הסיירות מול חופי מור.
ב-19 ביוני, תוך הפרת הגבול, כבש מרשל ביגו את אוג'דה. המחלוקת, שהחלה אפוא על הגבול, התפשטה עד מהרה בין הדיפלומטים הבכירים. ממשלת צרפת שלחה שייטת בפיקודו של הנסיך דה ז'ואנוויל לחוף מרוקו כדי לתמוך באינטרסים הרשמיים שלה. מרשל ביגו קיבל הנחיות להתחיל בפעולות התקפיות ביבשה. עבד אל-רחמן שלח פקודות לכל מושלי הפרובינציה שלו לגיוס כללי. עבד אל-קאדר עשה את דרכו לג'בל אמור, וניסה לגייס את השבטים הדרומיים נגד הצרפתים. כולם נשארו נאמנים; האמיר השיג הבטחה שהם יצטרפו לצבא המורי רק כשיפגוש את כוחות הכופרים.
ב-1 ביולי, המורים ביצעו התקפה על גדות איסלי אך ברחו ליריות המוסקטים הראשונות. הכוחות הצרפתיים חצו את הנהר ב-11 ביולי, וב-13 ביולי הרגו כמאה פרשים מהשבטים המורים, ואיבדו רק שני אנשים וחמישה סוסים. ב-19 ביולי חזרו הכוחות הצרפתיים ללה מע'ניה להתרעננות. הנסיך דה ז'ואנוויל, שייט במימי קדיס עם שייטת ניידת, קיבל פקודות להמשיך לטנג'יר. הקונסול הצרפתי בספרד העביר לבית המלוכה בפאס את האולטימטום של מרשל ביגו לקאיד סי אל-ג'נאוי.
המלחמה > הפגזת טנג'יר

המלחמה החלה ב-6 באוגוסט 1844, בשמונה בבוקר, כאשר צי צרפתי בפיקודו של נסיך ז'ואנוויל פרנסואה ד'אורליאן, בפעולה הראשונה שלו כמפקד שייטת, ערך הפגזה ימית של טנג'יר. תוך שעה נהרסו כל הסוללות החיצוניות; שני ביצורים החזיקו מעמד זמן רב יותר, סוללת הקסבה וזו של המבצר הימי. באחת עשרה הפסיקה האש, הנסיך המפקד על השייטת ביצע את פקודת המשרד, הביצורים החיצוניים היו חורבות, ואילו העיר נותרה ללא פגע. השייטת, אם כן, יצאה לאוקיינוס האטלנטי, עברה לאורך חופי מרוקו, ולמרות שמזג האוויר היה גרוע מאוד, עגנה לפני מוגדור ב-11 באוגוסט. מצב הים לא יאפשר לכלי השיט לתפוס מיד את עמדות הלחימה שלהם. במשך שלושה ימים הם נאלצו לעגון מבלי שיכלו להיכנס לקרב.
המלחמה > קרב איסלי

בנו ויורש העצר של הקיסר עבד אל-רחמן, סידי מוחמד, התקדם לעבר אלג'יריה, בניגוד לפקודות אביו, מתוך כוונה להרחיק את הצרפתים מללה מע'ניה. הוא הוליך שולל מהדיווחים של אישים פנאטים סביבו, ואולי בהשפעת סוכניו של עבד אל-קאדר, סידי מוחמד אפילו דיבר על תוכנית לכיבוש מחוז אוראן. מולאי מוחמד מצא שמספר חייליו גדל מדי יום. כל השבטים הברברים והערבים המאכלסים את השטח העצום המשתרע מפאס ועד אוג'דה באו ליטול חלק במלחמה נגד הכופרים, ושבטים אלג'יריים רבים התפללו להצלחת המפעל הקדוש. העימות הגיע לשיא ב-14 באוגוסט 1844, בקרב באיסלי, שהתרחש ליד אוג'דה. כוח מרוקאי גדול בראשות בנו של הסולטן סידי מוחמד, הובס על ידי כוח מלכותי צרפתי קטן יותר תחת המושל הכללי של אלג'יריה תומא רובר ביגו. כתוצאה מהקרב, סידי מוחמד נסוג לתאזה והמרשל הפיץ את שליחיו שהוא ירדוף אחריו לשם. עבד אל-רחמן שלח פקודות לבנו לעצור את צעדת המרשל, באמצעות הצעות שלום. על ניצחונו העניק המלך לואי פיליפ הראשון את התואר דוכס איסלי למרשל ביגו.
המלחמה > הפגזת מוגדור

מזג האוויר התבהר ב-15 באוגוסט. מוגדור (אסואירה), נמל הסחר האטלנטי הראשי של מרוקו, הותקף בהפגזה על מוגדור ונכבש לזמן קצר על ידי ז'ואנוויל ב-16 באוגוסט 1844 ה"סופרן", ה"ז'מאפה" וה"טריטון" פתחו באש על הביצורים. ה"בל פול" וכלי השיט האחרים בעלי השוקע הנמוך יותר נכנסו לנמל וירו לעבר הסוללות של המרינה ואלו של האי המגינים על הנמל. תחילה השיבו המורים באש נמרצת, אך רפו בהדרגה ולאחר מכן הפסיקו את האש, נמחצו על ידי הקליעים מהשייטת. הסוללות נפלו להריסות, התותחים הורדו, והתותחנים גורשו. האי לבדו החזיק מעמד, מוגן על ידי יחידה של שלוש מאות ועשרים איש. ספינות הקיטור "פלוטון", "גאסנדי" ו"פארה", הנחיתו חמש מאות נחתים, אשר נשאו את העמדה תחת אש חדה והרחיקו את המגינים מביצוריהם האחרונים. למחרת השלימה פלוגת נחתים את הרס העבודות שנחסכו מירי. כל התותחים שלא הורדו היו מחודדים, האבקה טבעה, וכל הסחורה שנמצאה בבית המכס נשרפו או הושלכו לים.
בעוד שספינות הקיטור מילאו חלק חשוב בפעולות בטנג'יר ובמוגדור, ז'ואנוויל פיקד על שתי ההפגזות מאוניית הקו "סופרן", ושלוש אוניות הקו בכוחו סיפקו את רוב כוח האש. הצרפתים לא איבדו שום אונייה בהפגזה, שז'ואנוויל כינה "הרבה יותר מעשה פוליטי מאשר מעשה לוחמה", אך ספגו אבדן משמעותי לאחר מכן, כאשר ספינת הקיטור "גרולנד" עלתה על שרטון ליד לאראש ב-26 באוגוסט ולא ניתן היה להציל אותה. ממשלת צרפת נתנה התחייבות לבריטניה כי טנג'יר, כעיירה מעין-אירופית, לא תסבול מפעולות איבה. לבריטים היו ספינות מלחמה בהישג יד הן בטנג'יר והן במוגדור, והם מחו על ההפגזות. המערכה המרוקאית, בשילוב עם מתיחות אנגלו-צרפתית במקביל על טהיטי, עוררה פחד מלחמה קל.
לאחר מכן > הסכם טנג'יר

המלחמה הסתיימה רשמית ב-10 בספטמבר 1844, עם חתימת הסכם טנג'יר, שבו הסכימה מרוקו להכיר באלג'יריה כחלק מהאימפריה הצרפתית, לצמצם את גודל חיל המצב שלה באוג'דה ולהקים ועדה לתיחום הגבול. הסכם השלום הטיל על המלוכה המרוקאית לנטוש את תמיכתה בעבד אל-קאדר ולמתגו כ"פורע חוק". הסעיף הרביעי של הסכם השלום קבע כי "חאג' עבד אל-קאדר מוצא מחוץ לחוק בכל רחבי האימפריה של מרוקו, כמו גם באלג'יריה. כתוצאה מכך, הוא יירדף בכוח עיקרי, על ידי הצרפתים בשטח אלג'יריה, ועל ידי המרוקאים בשטח שלהם, עד שיגורש ממנו, או ייכנע לשלטון אומה כזו או אחרת". עבד אל-קאדר נכנע בסופו של דבר ב-24 בדצמבר 1847 לאנרי ד'אורליאן. אמנת טנג'יר גם קבעה כי יש לשמר את הגבולות הקיימים בין הטורקים והמורים ברגע הכיבוש, וכי הסכם הגבול אלג'ירו-מרוקו שיבוא בעקבותיו היה להשתמש כבסיס בגבולות הטריטוריאליים של אלג'יריה כפי שהתקיימה בזמן השלטון העות'מאני.
לאחר מכן > הסכם לאלה מע'ניה

הסכם לאלה מע'ניה, שנחתם ב-18 במרץ 1845, קבע גבול טופוגרפי בין אלג'יריה ומרוקו, אך רק מחוף הים התיכון ועד טניאט אל-סאסי, כשבעים קילומטרים פנימה.  האמנה קבעה שהקסר של ייך ופיגוג שייכים למרוקו, בעוד שהקסר של עין ספרה, ספיסיפה, אסלה, טיאוט, צ'להלה, אל ביאד ובוסמסגהון שייכים לאלג'יריה. הצרפתים סירבו לתחום את הגבול מדרום לפיגוג בטענה שגבול מיותר בארץ מדברית לא מיושבת.
הערות שוליים

↑  Ronald A. Messier, James A. Miller (2015). The Last Civilized Place Sijilmasa and Its Saharan Destiny. University of Texas Press. p. 353. ISBN 978-0-292-76667-9.
↑  Gorton Carruth (1993). The Encyclopedia of World Facts and Dates. HarperCollins, 1993. p. 446. ISBN 978-0-06-270012-4.
↑  Maghraoui, Driss (2013-07-18). Revisiting the Colonial Past in Morocco (באנגלית). Routledge. ISBN 978-1-134-06174-7.
ציור של נסיך ז'ואנוויל מפגיז את טנג'יר.
תערוכת האוהל של מולאי מוחמד בגני טווילרי.
ציור ה"סופרן", שנטלה חלק בהפגזת טנג'יר ומוגאדור.
מהרי

| --- | --- |
 מדינות:  תימן, עומאן וכווית
 אזורים:  מזרח תימן, מערב עומאן וכווית
 דוברים:  230,000 (2020)
 כתב:  אין, לעיתים האלפבית הערבי
 משפחה:  שפות אפרו-אסיאתיות שפות שמיות שפות שמיות דרומיות שפות דרום-ערב החדשות מהרי
 לאום:  מהרה
 קוד שפה:  ISO 639-3: קוד gdq   גלוטולוג: mehr1241   ELP: Mehri
 קוד ISO 639-3:  gdq 
 ראו גם:  שפה • כתב • רשימת שפות
 
מהרי (Mehri או Mahri) היא שפה בענף שפות דרום-ערב החדשות, במשפחת השפות השמיות, המדוברת בפי מיעוטים מבודדים במזרח תימן ובמערב עומאן. בנוסף, השפה מדוברת בכווית על ידי עובדים זרים שהגיעו מאזורים אלו. מהרי היא אחת משרידי השפות שהיו מדוברות בדרום חצי האי ערב לפני התפשטות השפה הערבית, עם כיבושי האסלאם במאה ה-7 לספירה. לנוכח דומיננטיות של למעלה מ-1,400 שנה של הערבית באזור, נמצאת מהרי בסכנת הכחדה ומשמשת בעיקר כשפת דיבור, בעלת קיום מועט מאוד בדפוס וכמעט ללא מסורת כתיבה בין הדוברים. דוברי שפה זו ידועים באזור כ"שבט מהרה".
תולדות חקר השפה

הראשון שחשף למערב את קיומן של שפות דרום ערביות היה קצין בצי הבריטי בשם ג'יימס וולסטד בשנת 1835. בשנה זו הוא פרסם רשימת מילים בשפה שכנה למהרי, סוקוטרית. אך הראשון שהבין ששפות אלו שייכות לענף חדש תחת השפות השמיות היה הדיפלומט והמזרחן פולז'ונס פרנל (Fresnel). בשנת 1840 פרסם וולסטד רשימת מילים קצרה של 37 מילים במהרי וחוקרים שונים פרסמו בשנים הבאות רשימות ארוכות יותר ויותר. בשנת 1847 פרסם מנתח מהמשלחת של וולסטד דיון ראשון בפונולוגיה של השפה. בשנים 1871 ו-1873 פרסם היינריך פון מלצן (Von Maltzan) שני מחקרים דקדוקיים ורשימת מילים משווה לשפות שמיות אחרות. עם זאת, כל המחקרים שנעשו בתקופה זו לא נעשו בידי בלשנים ולכן ערכם המדעי מוגבל יחסית.
בשנת 1898 החל מחקר מדעי ממוסד יותר כאשר משלחת בלשנים אוסטרית החלה לעבוד על תיעוד השפה, ובין השנים 1909-1902 פרסמו חוקרי המשלחת מחקרים רבים על מהרי ועל השפות השכנות לה. בשנת 1953 פרסם אוולד וגנר מחקר מקיף על תחביר השפה והוא משמש את החוקרים עד היום. לאורך שנות ה-60 וה-70 פעל אחד מגדולי החוקרים של השפות הדרום ערביות תומאס מייר ג'ונסטון, הוא פרסם מילונים ומחקרים על כלל השפות ועבודותיו הם הבסיס לכל מחקר מודרני. אחריו המשיכו חוקרים רבים לתעד ולחקור את שפת המהרי ואחד המחקרים המקיפים ביותר הוא של ארון רובין משנת 2010. הוא כתב על הניב של המהרי בעומאן.
הגיית השפה

אחד המאפיינים הייחודים לכלל השפות הדרום ערביות של עיצורים שורקים ייחודים כגון העיצור [ɬ]. ישנם חוקרים שסבורים כי עיצור זה היה קיים גם בשפות שמיות מענפים אחרים במשפחה אך הוא אבד. לדוגמה, בעברית קיומה של שׂ שמאלית מעיד שככל הנראה היה הבדל בהגייה בינו לבין השורקים האחרים בשפה, [s] ו-[ʃ], וייתכן כי הוא נהגה במקור כצליל זה.
|  |  | שפתי | גבי | לועי | סדקי | להבי | צדי | שורק | מכתשי חכי |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| אפי | אפי | m | n |  |  |  |  |  |  |
| סותם | קולי | b~pʼ | d~tʼ |  |  | (dʒ~tʃʼ) | ɡ |  |  |
| סותם | נחצי |  | tˁ~tʼ |  |  |  | kʼ |  |  |
| סותם | אטום |  | tʰ |  |  |  | kʰ |  | ʔ |
| חוכך ומקורב | קולי |  | ð | l | z |  | ʁ~q | ʕ |  |
| חוכך ומקורב | נחצי |  | θ̬ˁ~θʼ | ɬ̬ˁ~ɬ̠ʼ | s̬ˁ~sʼ | ʃ̬ˁ~ʃʼ |  |  |  |
| חוכך ומקורב | אטום | f | θ | ɬ̠ | s | ʃ | χ | ħ | h |
| רוטט | רוטט |  | r~ɾ |  |  |  |  |  |  |
| חצי תנועה | חצי תנועה | w |  |  |  |  | j |  |  |
לקריאה נוספת

Johnstone, Thomas Muir, 1970a. A Definite Article in the Modern South Arabian Languages. Bulletin of the School of Oriental and African Studies 33:295-307.
von Maltzan, Heinrich Freiherr. 1871. Ueber den Dialect von Mahra, gennant Méhri in Südarabien. Zeitschrift der Deutschen Morgenländischen Gesellschaft 25:196-214.
Rubin, Aaron. 2010. The Mehri Language of Oman. Leiden: Brill.
Wellsted, James R, 1840. Travels to the City of the Caliphs. London: Henry Colburn.
מני גליישר

| --- | --- |

נקודת גרינל מתנשאת ממערב לאגם סוויפטקרנט.
 מידע כללי
 גובה:  4,908 רגל 
 מדינה:  ארצות הברית 
 מיקום:  מחוז גליישר, ארצות הבריתארצות הברית
 קואורדינטות:  48°47′51″N 113°39′27″W﻿ / ﻿48.7975°N 113.6575°W﻿ / 48.7975; -113.6575
  (למפת מונטנה מוגדלת) הלנה בילינגס מיזולה גרייט פולס בוזמן ביוט קאליספל הפארק הלאומי גליישר קנדה איידהו ויומינג ד. ד ק ו ט ה  צ. ד ק ו ט ה מני גליישר(למפת מונטנה רגילה) הלנה בילינגס מיזולה גרייט פולס בוזמן ביוט קאליספל הפארק הלאומי גליישר קנדה איידהו ויומינג ד. ד ק ו ט ה  צ. ד ק ו ט ה מני גליישר(למפת ארצות הברית רגילה) וושינגטון ניו יורק לוס אנג'לס שיקגו סן פרנסיסקו אטלנטה דאלאס יוסטון בוסטון סיאטל מיאמי ה א ט ל נ ט י  ה ש ק ט  מפרץ מקסיקו  קנדה מקסיקו איי בהאמה מני גליישר(למפת ארצות הברית מוגדלת) וושינגטון ניו יורק לוס אנג'לס שיקגו סן פרנסיסקו אטלנטה דאלאס יוסטון בוסטון סיאטל מיאמי ה א ט ל נ ט י  ה ש ק ט  מפרץ מקסיקו  קנדה מקסיקו איי בהאמה מני גליישר
 
מני גליישר (באנגלית: Many Glacier) הוא אזור בצדו המזרחי של הפארק הלאומי גליישר, במדינת מונטנה שבארצות הברית.
אזור זה ממוקם מצפון לדרך ההולכים-אל-השמש.
באזור מני גליישר מצויים אגם שרבורן - האגם הגדול באזור, וכן מלון מני גליישר, הממוקם לחוף אגם סוויפטקרנט - בית המלון והמבנים הסמוכים אליו, שנבנו בשנת 1915, מהווים אתר היסטורי לאומי של ארצות הברית.
אזור מני גליישר ידוע באגמים הרבים שבו, במפלים, וביערות המחטניים שביניהם כרי דשא אלפיניים.
תיירות

פעילות התיירות באזור כוללת שיט בסירות באגמים, טרקים במסלולי ההליכה, וכן טיולי טבע מודרכים, רכיבה על סוסים, טיפוס הרים, דיג ומחנאות.
לקריאה נוספת

• National Park Service, , July 2002
הערות שוליים

1 2  ההיסטוריה של מלון מני גליישר
↑  רשימת מסלולי ההליכה באזור מני גליישר
הנוף משביל מפל רד רוק (Red Rock Falls Trail) ליד אזור מני גליישר
| אתרים בפארק הלאומי גליישר |
| --- | --- | --- |
| אזורים בפארק | מני גליישר |  |
| אתרי מורשת היסטוריים | דרך הולכים-אל-השמש • מלון מני גליישר |  |
| רכסי הרים | לואיס • ליווינגסטון |  |
| הרים | אלזוורת' • בראון • גולד • ג'קסון • גרינל (הר גרינל • נקודת גרינל) • וילבר • לוגן • סטימסון • סייה • פינצ'ו • צ'פמן • קליבלנד • רייזינג וולף |  |
| נהרות | ווטרטון |  |
| אגמים | גרינל • ווטרטון • טו מדיסן • מקדונלנד • סוויפטקרנט • פּריי |  |
| קרחונים | גרינל • הריסון • לוגן • סלמנדר • רד איגל |  |
מחנה מקלף

| --- | --- |

מחנה השלישות ברמת גן
 מידע על המבנה
 סוג:  בסיס צבאי 
 על שם:  מרדכי מקלף 
 מיקום:  רמת גן
 תקופת הבנייה:  ?–1949
 בעלות נוכחית:   צבא ההגנה לישראל
 קואורדינטות:  32°05′12″N 34°49′17″E﻿ / ﻿32.08675°N 34.82136111°E﻿ / 32.08675; 34.82136111
  (למפת גוש דן מוגדלת) מחנה מקלף(למפת גוש דן רגילה) מחנה מקלף(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום מחנה מקלף(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום מחנה מקלף
 
מחנה מַקלֵף (לשעבר: מחנה גנים; מכונה: שלישות רמת גן, או: השלישות), הוא בסיס צבאי ברמת גן, בין הרחובות בן-גוריון וקריניצי. המחנה מאכלס את מפקדת חיל משאבי האנוש, ממר"ם, מצפ"ן, שחר, חלק מיחידת מפת"ח וחלק מיחידות אכ"א. עד לשנת 2022 שכנה בו יחידת בסמ"ח שעברה בהמשך לקריית התקשוב.
טרם הקמת המחנה

האתר הוא אתר עתיקות מוכרז על ידי רשות העתיקות ונמצאו בו שרידי בית קברות שומרוני או יהודי מהתקופה הביזנטית, מהמאה ה-4 עד המאה ה-6 לספירה. כמו כן נחשפה במקום רצפת פסיפס, וארכאולוגי הרשות מניחים כי במקום שכן כפר קטן. הגילוי הארכאולוגי אירע באקראי בשנת 1939 כאשר בוצע חריש עמוק במגרשים ריקים כדי להכשירם לגידול ירקות לשעת חירום.
רחוב בן-גוריון ברמת גן (לפני 1985 נקרא רחוב מודיעין) מסומן במפות מן המאה ה-19 כ"דרך המואזין". על הגבעה עליה שוכן המחנה ניצב בעבר בית קברות מוסלמי קטן וכן היו בו מערות ששימשו נוודים.
היסטוריה

במתחם שכנה מפקדת המטכ"ל מאז מאי 1949, לאחר שהתפנתה ממקומה הקודם בבית ההבראה "החלמה" שבגן אברהם הסמוך, ועד לפברואר 1955, אז פינתה את מחנה מקלף ושוכנה במחנה הקריה בתל אביב.
את המחנה אכלסו השלישות הראשית ומנהל הסגל. עם הקמת חיל השלישות בשנת 1977 הוקמה במקום מפקדת החיל.
בשנת 1958 הוקמו במחנה יחידת המחשב של צה"ל (ממר"ם) ויחידות נספחות, שהפכו במרוצת השנים ליחידות של אגף התקשוב. מדור ההדרכה של ממר"ם התפתח לבית הספר למקצועות המחשב.
בשנת 1993, ביוזמתו של יצחק רבין, נקרא המחנה על שמו של רב-אלוף מרדכי מקלף, שכיהן בו כרמטכ"ל.
תוכנית עתידית

על פי תוכנית העתקת בסיסי צה"ל לנגב אמור היה צה"ל לפנות את הבסיס ולמסור את שטחו למינהל מקרקעי ישראל בין השנים 2018–2019. היחידות התקשוביות בבסיס יעברו לקריית התקשוב שבבאר שבע ויחידות השלישות בעיקר ללוד. במקום הבסיס צפויות לקום כ-1,200 יחידות דיור בעשרה מגדלים בני 25 קומות.
לקריאה נוספת

ניר מן, תולדות מחנה מטכ"ל: תולדות מחנה המטה הכללי של צה"ל בשנים 1948–1955, מחלקת היסטוריה של צה"ל, 2006
הערות שוליים

↑   הכירו את ההיסטוריה של בסיס המטכ"ל, באתר צה"ל, 13 בדצמבר 2016
↑  עידו אפרתי, הבסיס הוא ביתך: מה הפוטנציאל הנדל"ני של בסיסי צה"ל?, באתר nrg‏, 10 במרץ 2011
שלומית צור, ‏משרד הפנים מקדם 1,200 דירות במקום השלישות, באתר גלובס, 24 בפברואר 2013
מגפת הקורונה באיסלנד

| --- | --- |
 תקופת המגפה:  פברואר 2020 – הווה (כ־4 שנים)
 במדינות או באזורים:  איסלנד איסלנד
 פתוגן:  נגיף ה-SARS-CoV-2
 מקרי מוות:  229‏
 מקרי הדבקה:  209,191‏     • 2 מתוכם במצב קשה
 הבריאו:  ?‏ רענון נתונים
 קואורדינטות:  65°N 19°W﻿ / ﻿65°N 19°W﻿ / 65; -19
  
 
מגפת הקורונה, בה חלו רבים במחלת נגיף הקורונה באיסלנד, התפשטה אל המדינה בסוף פברואר 2020.
איסלנד לא הטילה סגר מקיף, אלא הסתפקה בהגבלות מתונות יחסית, ולא מיהרה לסגור את גבולותיה. מדיניותה התבססה על מספר רב של בדיקות, שחלקן נעשו גם למדגם אקראי של האוכלוסייה, ועל איתור נשאים ובידודם. בסך הכל נערכו עד תחילת יוני כ-63,000 בדיקות, יחס של 182 בדיקות ל-1,000 נפש, מהגבוהים בעולם. מחצית הבדיקות בקירוב נעשו על מדגם אקראי של האוכלוסייה. מספר הנדבקים היומי הגיע לשיא של 104 ב-24 במרץ והחל לרדת בחדות בתחילת אפריל. בשבוע הראשון של יוני התגלו רק 4 מקרים. בסך הכל התגלו עד 10 ביוני 1,807 חולים, מהם 343 שהגיעו מחו"ל. 112 חולים נזקקו לאשפוז ו-10 מתו, שיעור תמותה לנפש נמוך יחסית.
השלטונות באיסלנד תכננו בתחילה להניח למגפה להתפשט עד להשגת חסינות עדר, ורק להאט את התפשטותה כדי למנוע עומס יתר על מערכת הבריאות. ואולם, לאחר שהתברר בבדיקות מדגמיות שהתחלואה מתפשטת בקצב איטי מהצפוי וששיעורי האשפוז והתמותה בין החולים גבוהים מהצפוי, קבעה המדינה יעד של הפחתת ההדבקות לאפס, שלשם השגתו הטילה חובת בידוד של 14 בידוד לכל המגיעים מחו"ל. בוצעו בדיקות רבות, איתור חולים ובידוד מגעיהם.
היא סגרה בהדרגה את מקומות הבילוי והמספרות, אסרה על התקהלויות של יותר מ-20 איש והשעתה את הלימודים.
ב-15 ביוני 2020, לאחר שהתחלואה ירדה קרוב לאפס, חודשו טיסות התיירים לאיסלנד, תוך שהמבקרים מחויבים בבדיקה אך לא בבידוד.
באמצע ספטמבר 2020 איסלנד התמודדה עם גל תחלואה לכאורה בשל שני תיירים אשר לא שהו בבידוד אחרי שהם אובחנו כחולי קורונה. היה מדובר בטעות ולאחר ריצוף גנומי נמצא קשר ברור בין המבלים בפאב אחד ברייקיאוויק לבין רוב הנדבקים בהתפרצות.
בסוף יולי 2021 החל גל תחלואה נוסף.