stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ספטימוס היפ
דמויות > אחוות מכשפות הנמל-

המכשפה האם - בעלת מראה אכזרי, על מגפיה דוקרנים קוצניים שמטרתם לשפד תולעי עץ, אך היא לא יודעת שהיא אלרגית לתולעי עץ וזה עושה לה פצעונים בפנים, מורחת איפור כבד כדי להסתירם. בת חסותה היא לינדה.
לינדה - בת חסותה של המכשפה האם, אכזרית, מכשפה מצטיינת, בעלת סקייטבורד שנקרא 'מטא - אור' שגולש במהירות רבה ביותר. בספר השישי 'אופל', מריסה מצטרפת לאחוות מכשפות הנמל וכמעט הופכת לבת חסותה החדשה של המכשפה האם, אך לינדה מקנאה ורוצה להפוך אותה לצפרדע, אבל מריסה מצליחה להימלט עם ג'נה ברגע האחרון.
דורינדה - לינדה הפכה את שתי אוזניה לאוזני פיל, בעלת קול צווחני ומעמד נחות למדי בין המכשפות.
דמויות > עכברושים

סטנלי: בעלה של דאוני (לאחר מכן 'לשעבר'). היה עכברוץ דואר סודי והקים את שירות העכברוצים החדש.
דאוני: אשתו של סטנלי, מתגרשת ממנו בספר הרביעי 'מסא'.
פלו, מו, בו וג'ו: עכברושים שאומצו על ידי סטנלי. פלו - פלורנס, מו - מוריס, בו, ג'ו - ג'וזפין.
הסרט

חברת ההפקה "האחים וורנר" רכשה את הזכויות על הספרים, והפיקה את הסרט הראשון (על פי הספר הראשון) שתוכנן לצאת בשנת 2012. המפיקה הראשית הייתה אמורה להיות קרן רוזנפלד ולהיעזר באנג'י סייג', מחברת הסדרה. הפקת הסרט בוטלה והזכויות חזרו לסופרת.
הערות שוליים

↑  Frequently Asked Questions, The Official Septimus Heap Blog, ‏2010-11-21 (באנגלית)
יהודה לייב ביאלר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1896 ורשה, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  26 באפריל 1977 (בגיל 81 בערך) ירושלים, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 מקום קבורה:  בית הקברות סנהדריה 
 שפות היצירה:  אנגלית, גרמנית, עברית 
 
יהודה לייב ביאלר (ג' בניסן תרנ"ו, 17 במרץ 1896 – ח' באייר תשל"ז, 26 באפריל 1977) היה פעיל ציבור, חבר המזרחי, סופר ומשורר.
קורות חייו

ביאלר נולד ב-1896 לר' חנוך, מפרנסי ורשה, וחסיד אמשינוב. עד מלחמת העולם הראשונה גר בוורשה. ב-1915 נישא למרים לבית ז'ליכובסקי מלוביץ, ועבר לגור בעיר זו. עד פרוץ מלחמת העולם השנייה היה מנהל מפעל תעשייתי גדול בלוביץ. נוסף לעבודתו היומיומית היה עסקן חשוב, חבר מרכז המזרחי בפולין וחבר מועצת העיר לוביץ. בתחילת מלחמת העולם השנייה ברח מוורשה לרוסיה. רעייתו וצעיר בניו נשארו בוורשה עם רבים מבני משפחתו ונספו בשואה.
קורות חייו > לאחר מלחמת העולם

מיד עם שובו לוורשה נבחר כמנהל ועד הקהילות היהודיות שהוקם בפולין, ומנהל המחלקה המדעית בספרייה המרכזית של ורשה.
קורות חייו > לאחר מלחמת העולם > כתביו

עם שובו לוורשה בשנת תש"ו מצא אותה חרבה, ושם כתב את קינתו המפורסמת "אֱלִי אֱלִי נַפְשִׁי בְּכִי", קינה על השואה וחורבן הקהילות היהודיות באירופה. הקינה בנויה במבנה הקינה "אֱלִי צִיּוֹן וְעָרֶיהָ", וקהילות רבות נוהגות לאומרה בתום הקינות בתשעה באב. כמו כן כתב מספר קינות נוספות על השואה וחורבן יהדות פולין, מספר מונוגרפיות על הקהילות שנספו בשואה, ואף מחקר על החיים היהודיים בפולין.
קורות חייו > עלייה לארץ

בקיץ 1949 עלה לארץ ישראל, ונתבקש על ידי הרב יהודה לייב פישמן מימון, שר הדתות דאז, לנהל את המחלקה למועצות דתיות במשרד הדתות.
ביאלר הקים את המוזיאון לאמנות יהודית בהיכל שלמה, והיה מנהלו הראשון.
קורות חייו > תפקידים ציבוריים

משנת 1956 שימש חבר בוועד המנהל של "יד ושם". כמו כן היה חבר בהנהלת בית הנכות "בצלאל", וחבר בהנהלת איגוד המוזיאונים.
הוקרה

קיבל את תואר "יקיר ירושלים" בשנת 1970. על שמו נקרא רחוב ברחובות.
הערות שוליים

1 2  על פי אנצקלופדיה של הציונות הדתית, כרך ו', הוצאת מוסד הרב קוק, שנת 2000, עמ' 140
↑  היכל שלמה || המרכז למורשת היהדות, באתר www.hechalshlomo.org.il
נחיתת חירום

ערך זה עוסק בנחיתה לא מתוכננת של כלי טיס. אם התכוונתם לסרט קולנוע אמריקאי, ראו .
טיסה 292 של ג'ט בלו איירווייז (אנ') מבצעת נחיתת אונס בנמל התעופה הבין-לאומי של לוס אנג'לס
נחיתת חירום או נחיתת אונס היא נחיתה לא מתוכננת של כלי טיס בעקבות אירוע חריג המחייב נחיתה בשדה התעופה הקרוב ביותר. נחיתת חירום עלולה להתבצע בשל אירוע שאינו מאפשר הטסה נורמלית של כלי הטיס, כגון תקלה טכנית, או מקרה חירום רפואי.
סוגי נחיתות חירום

ישנם מספר סוגים של נחיתות חירום, מתוכננות או לא מתוכננות:
נחיתת אונס – כלי הטיס נאלץ לנחות בשל תקלה טכנית, מקרה חירום רפואי או תנאי מזג אוויר. במקרה זה, הנחיתה הכרחית בהקדם האפשרי, לא משנה היכן. נחיתת אונס נחוצה, לעיתים, גם כשכלי הטיס מסוגל עדיין לטוס, במיוחד במקרים בהם נדרשת עזרה רפואית, התערבות משטרתית, או כאשר יש להנחית את כלי הטיס בהקדם, לפני שתקרוס אחת ממערכותיו החשובות ותגרום לנחיתת התרסקות ביבשה או בים.
נחיתה זהירה – נחיתה מתוכננת באתר עליו חסרים פרטי מידע חיוניים, בשל שינויים בלתי צפויים במהלך הטיסה, או בשל מצבים לא רגילים אחרים. ככל שיזהה ויבחן צוות הטיסה מהר יותר את אתר הנחיתה, כך יקטנו הסיכונים למגבלות נוספות כגון הרעת תקינותו של כלי הטיס, התדרדרות מזג האוויר או גורמים אחרים.
נחיתת התרסקות – אין מסלול נחיתה זמין ונדרש להנחית את כלי הטיס תוך מזעור הסכנה לפציעה או מוות של הנוסעים. נגרמת לרוב בשל כשל או נזק במערכות חיוניות כגון מנועים, מערכות הידראוליות, או הגלגלים.
נחיתת התרסקות במים – מתבצעת על פני המים. לאחר מגע כלי הטיס עם שטח פני המים, הוא ישקע בדרך כלל, אם לא תוכנן לצוף.
תהליך נחיתת החירום

במהלך נחיתת אונס, במקרה של כשל בכל המנועים, כלי טיס מסוג "כנף קבועה" (מטוס) ימשיך לדאות אך קצב המהירות האנכית השלילית שלו יהיה גבוה יותר. כלי טיס מסוג "כנף סובבת" (מסוק) יבצע אוטורוטציה כלפי הקרקע. טייסים מתאמנים לעיתים בסימולציה של נחיתת אונס, המדמה כשל במנוע, בה הם נדרשים להנחית את המטוס בשלום בדאיה במהירות האופטימלית.
אם מאותר אתר נחיתה במרחק דאיה או אוטורוטציה של כלי הטיס, תסתיים בדרך כלל נחיתת החירום ללא פציעות או נזק משמעותי לכלי; זאת כיוון שכלי טיס ממונעים אינם צורכים בדרך כלל כח מנוע רב, או כלשהו בזמן הנחיתה. מטוסים קלים יכולים לנחות בשלום, במקרים רבים, בשדות, כבישים, על שפת נהרות (או על פני המים, אם הם מצוידים במצופים). לעומת זאת, כלי טיס בינוניים או כבדים דורשים, בדרך כלל, מסלול נחיתה ארוך בשל משקלם הכבד ומהירות הנחיתה הגבוהה הנגרמת, בין היתר, מכך שלא ניתן לפרוס את המדפים והספוילרים המסייעים להאטת המטוס בצורה משמעותית והיפוך הדחף המסייע לבלימה אינו פעיל (במקרה של כשל בכל המנועים או במערכת ההידראוליות).
דוגמאות לנחיתת חירום

למטוסים גדולים יש מספר מנועים ומערכות תומכות כפולות, כך שנחיתות אונס נדירות ביותר עבורם. עם זאת מטוסים כאלה ביצעו מספר נחיתות אונס, לדוגמה:
ביוני 1982, בטיסה 009 של בריטיש איירווייז מקואלה לומפור לפרת', כבו כל ארבעת מנועי מטוס הבואינג 747. שלושה מהם חזרו לפעולה לאחר מכן והמטוס היטה את כוונו לג'קרטה.
תקרית דאון גימלי ארעה ב-23 ביולי 1983, בה בטיסת אייר קנדה 143, אזל הדלק למטוס נוסעים מסוג בואינג 767, והמטוס שהיה בגובה של 40,000 רגל מעל צפון קנדה, נאלץ לגלוש לנחיתה בשדה תעופה נטוש סמוך לעיירה גימלי במניטובה שבקנדה.
טיסה 243 של אלוהא איירליינס הייתה טיסה פנימית בין איי הוואי, שב-28 באפריל 1988 נאלצה לנחות נחיתת אונס לאחר פיצוץ שקרע חלק רחב ממעטה השדרה העליונה במטוס.
ב-24 במאי 1988 טיסה 110 של טאקא איירליינס נאלצה לנחות נחיתת חירום על רצועת דשא השייכת לנאס"א עקב השבתת שני המנועים. כל 45 הנוסעים ואנשי הצוות שרדו את התקרית ללא פציעות חמורות.
טיסה 236 של אייר טראנסט בשנת 2001, בה מטוס מדגם איירבוס A330, בטיסה מטורונטו לליסבון, ביצע נחיתת חירום באיים האזוריים לאחר שמנועיו כבו במהלך הטיסה באמצע האוקיינוס האטלנטי, טיסה זו ביצעה את הדאייה הארוכה ביותר של מטוס נוסעים, ושל כל כלי טיס שלא תוכנן לדאייה.
טיסה 1549 של יו אס איירווייז יצאה מנמל התעופה לה גוארדיה בניו יורק ב-15 בינואר 2009, ובעקבות פגיעת ציפורים במנועי מטוס האיירבוס A320 הדו-מנועי נאלץ צוות הטיסה לבצע, 5 דקות לאחר ההמראה, נחיתת חירום בנהר ההדסון. בזכות תפקודו יוצא הדופן של צוות הטיסה ניצלו כל 155 הנוסעים ואנשי הצוות.
ראו גם

נחיתת גחון
יציאת חירום
מצב חירום תעופתי
מגלשת חירום
מטוס נוסעים עמוס מדגם איירבוס A320, בטיסה 1549 של יו אס איירווייז, לאחר שביצע נחיתת התרסקות לתוך נהר ההדסון בינואר 2009. האירוע הסתיים ללא הרוגים.
אוטורוטציה
משה מנחם יעקבזון

הרב משה מנחם יעקבזון (מימין) עם הרב משה שמואל שפירא בבאר יעקב
הרב משה מנחם יעקבזון (ו' בתמוז ה'תרפ"ז, 6 ביולי 1927 - כ"ט באב ה'תש"ס, 30 באוגוסט 2000) היה רבה של באר יעקב.
ביוגרפיה

נולד בסטוקהולם שבשוודיה לבילא ולרב בנימין זאב יעקבזון, רבן של סטוקהולם וקופנהגן. בצעירותו למד בישיבה באנגליה ולאחר מכן נכנס ללמוד בישיבת חברון כנסת ישראל. לאחר נישואיו התגורר בירושלים.
בעת הקמת ישיבת באר יעקב נקרא על ידי מייסד הישיבה הרב שלמה וולבה שהיה ידידו של אביו משוודיה לכהן כר"מ בישיבה. בראשות הישיבה עמד הרב משה שמואל שפירא שכיהן במקביל כרב המושבה. בשנת ה'תשי"ט התפטר הרב שפירא מכהונת הרבנות בהוראת הרב מבריסק, ומינה את הרב יעקבזון לכהן כרב המקום, לצד הרב הספרדי יאיר חפוטא.
לאחר מינויו הקים הרב יעקבזון יחד עם רעייתו סמינר בית יעקב לבנות שיועד בעיקר להכשיר בנות מעדות המזרח לכהן כמורות בבית יעקב, בהקמת המוסד סייע לו אביו הרב בנימין זאב יעקבזון שנסע לארצות הברית לאיסוף כספים עבור הסמינר.
בשנת 1963 נקלע הסמינר לסערה בעקבות טביעת תשע תלמידות מהסמינר בחוף שרתון. מדריכות הסמינר נעצרו ושוחררו רק לאחר התערבותו של הרב יעקבזון.
הרב יעקבזון נפטר בשנת תש"ס ובמקומו מונה לרבה של באר יעקב בנו הבכור הרב אברהם יעקבזון.
משפחתו

הרב יעקבזון היה נשוי לגיצה טובה לבית פולק (נפטרה בב' בסיוון תשע"ד) והיה אב לתשעה.
בנו הרב אברהם יעקבזון רבה של באר יעקב. בנו הרב יעקב יעקבזון ר"מ בישיבת דברי אמת במודיעין עילית. בנו הנוסף הרב זאב מראשי ישיבת עטרת שלמה במודיעין עילית.
בנו צבי יעקבזון - עיתונאי ומזכיר סיעת ש"ס בכנסת.
בנו הרב אהרן יעקבזון - חתנו של ירחמיאל בויאר מנהל הסמינר בבאר יעקב יחד עם חמיו ומשיב בישיבת בית מתתיהו.
בנו שלמה יעקבזון - מנהל עמותת מת"ן מפעל תורני לנוער לסיוע לילדים במימון פנימייה.
אחיינו (בן אחות אשתו) הוא יחיאל יעקבסון.
הערות שוליים

↑  ראו: ישיבות ומוסדות תורה, באתר ארכיון המדינה, עמ' 280
↑  הרב אשר סג"ל - מאמר על הרב שפירא, קובץ ישורון י"ח, כסליו תשס"ז, באתר היברובוקס
↑  שמחה עלבערג, קובץ הפרדס, יוני 1961, באתר היברובוקס
מנחם מנדל זק

אין תמונה חופשית
הרב מנחם מנדל דובער זק (תרל"א, 1871 - תש"ג, 1943) היה ראש ישיבת ריגה ורבה של ריגה שבלטביה בתקופה שלפני השואה. הוציא לאור את ספר "משך חכמה" של האור שמח מתוך כתבים שהפקיד בידיו.
קורות חיים

נולד במחוז קורלנד שבאימפריה הרוסית (כיום בלטביה). בבחרותו למד בישיבת וולוז'ין אצל רבי חיים סולובייצ'יק. נשא את בתו של ר' גרשון, רבה של העיירה וועגער בצפון ליטא. שם התגורר מספר שנים לאחר נישואיו. עד שמונה לכהן כרבה של העיירה קנדאו שבמחוז קורלנד, לטביה.
בשנת תרע"ג (1913) הוא מונה לרבה של העיר מיטאו הסמוכה לריגה.
בשנת תרע"ה (1915) נתמנה לרבה של עיר הבירה ריגה. החל משנת תרע"ח (1918) הוא החל לשמש באופן מעשי כרבה של לטביה כולה שהכריזה על עצמאותה באותה שנה. בעת כהונתו סייע רבות לרבנים שנחלצו מרוסיה להגיע לארץ ישראל ולאמריקה. הוא עמד בראש מערכת הצלה שסייעה כלכלית לפליטים ממלחמת העולם הראשונה.
בתרפ"א (1921) ייסד ישיבה בעירו ועמד בראשה ומסר בה שיעורים יומיים.
בקיץ תרפ"ו (1926), כאשר חלה רבי מאיר שמחה מדווינסק הוא אושפז בבית חולים בריגה ומסר לרב זק את כל כתביו במטרה שיוציאם לאור. מתוכם הוא הוציא לאור את חלקו האחרון של ה"אור שמח" על ספרי מדע, אהבה וזמנים של הרמב"ם ואת ספר "משך חכמה" על התורה.
לאחר פטירת הרב יוסף חיים זוננפלד בשנת תרצ"ב (1932), שלחה לו העדה החרדית בירושלים כתב רבנות עם הצעה לעלות לארץ ישראל ולמלא את מקומו, הוא חפץ במינוי אולם הוא לא יצא אל הפועל.
הרב זק נרצח על ידי הנאצים ביריות כשעמד על מדרגות בנין הקהילה בעת האקציה בגיטו ריגה.
לקריאה נוספת

ראובן דב דסלר, שנות דור ודור, תשס"ח, באתר היברובוקס
הערות שוליים

↑  ראו: "עקול" על הרב זק, דבר, 19 במאי 1932
פיק

ערך זה עוסק בכפר לשעבר בדרום רמת הגולן. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |

הריסות הכפר פיק
 מדינה:  סוריה סוריה
 סיבת נטישה:  כיבוש רמת הגולן
 תאריך נטישה:  1967
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ ביישוב לשעבר:  2,769 (1966)
 קואורדינטות:  32°46′00″N 35°42′00″E﻿ / ﻿32.766666666667°N 35.7°E﻿ / 32.766666666667; 35.7 
 אזור זמן:  UTC +2
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת הגליל העליון מוגדלת) פיק(למפת הגליל העליון רגילה) פיק(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום פיק(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום פיק  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
פִיק (בערבית: فيق) היה יישוב סורי בדרום רמת הגולן, סמוך למקום בו הוקם לימים קיבוץ אפיק. עד למלחמת ששת הימים, אז נעזב, שימש הכפר בירתה של נפת פיק, הנפה הדרומית של מחוז קוניטרה. בשנת 1966 גרו ביישוב 2,769 תושבים, והוא היה אחד היישובים הגדולים ברמת הגולן ערב המלחמה.
היסטוריה

אוסביוס באונומסטיקון (תחילת המאה ה-4 לספירה) זיהה כאן את מקומה של העיר המקראית "אפק", הנזכרת במלכים א: ”וַיְהִי לִתְשׁוּבַת הַשָּׁנָה וַיִּפְקֹד בֶּן הֲדַד אֶת אֲרָם וַיַּעַל אֲפֵקָה לַמִּלְחָמָה עִם יִשְׂרָאֵל”.
אחרי המרד הגדול הוקמה בפיק ככל הנראה מושבת חיילים משוחררים (וטרנים) רומאים.
בתלמוד הירושלמי נזכר יישוב בשם "כפר אפיק": ”בימי ר' אמי נפלה דליקה בכפר אפיק רבי אימי כרוז בשוקי דארמאי ומר מאן דעבד לא מפסיד”.
מדרום להריסות הכפר נמצא בית קברות יהודי ששירת את היישוב אפק/אפיק הקדום, אשר במרכזו גם נבנה בית כנסת. ברחבי אזור הכפר נתגלו עמודים ואבני בזלת עם סמלים יהודיים, כמו עמוד בעל חריטה של המנורה.
בסקר של המהנדס הגרמני גוטליב שומאכר ברחבי הגולן בסוף המאה ה-19, הוא תיאר את פיק בתור כפר חצי עזוב, ורשם חלק מהפריטים הארכאולוגים באתר. בין העתיקות, גילה שומאכר עמוד אבן עם חריטת המנורה וכתובת, אותה תיעד בציור מפורט. לימים פוענחה הכתובת: "אנה יהודה חזאנה", כלומר "אני יהודה החזן". לאחר מלחמת ששת הימים, כאשר הגיעו חיילי צה"ל לעיר קוניטרה, נמצא אותו עמוד שגילה שומאכר בכפר פיק, אך בבית הקברות הצבאי של קוניטרה, כשהוא משמש לעיטור בית הקברות.
אוכלוסיית היישוב ערב מלחמת ששת הימים עסקה בגידולים חקלאיים שונים, בהם דגנים וקטניות שונים, שומשום, תאנה, זית, כמו גם גידולי צאן ובקר. ביישוב היו שלושה בתי בד, מרפאה ומספר בתי ספר בהם בית ספר תיכון.
עין פיק למרגלות הכפר
ראו גם

עין פיק
הערות שוליים

↑  Apheka, הערה 63 לאונומסטיקון של אוסביוס
↑  ספר מלכים א', פרק כ', פסוק כ"ו.
↑  זאב ספראי ואיל רגב, ארץ ישראל בתקופת בת שני, המשנה והתלמוד, הוצאת כרטא, ירושלים, 2011, עמ' 74.
↑  תלמוד ירושלמי, מסכת שבת,  פרק ט"ז, הלכה ז'.
↑  דפנה מאיר, מסלול עין פיק . (ארכיון האינטרנט)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  VIAF: 22155409714008741992   WorldCat (עם VIAF): 22155409714008741992
גספר וליסה

| --- | --- |
 סוגה:  סדרת טלוויזיה לילדים 
 יוצרים:  אן גוטמן
 בימוי:  קיטי טיילור
 מדבבים בעברית:  דייוויד לרנר, נגה פרידמן, עפרון אטקין, דון לור שסקין, שרי, טליה ברקאי, רעי הלסטוך זלצמן, רותם שוקרי, אייל לייבין, רומי אמיגה, איילת גל, דרור חכימי, עדי וייס, שרון רוטר
 ארץ מקור:  הממלכה המאוחדת, צרפת 
 שפות:  אנגלית, צרפתית 
 מספר עונות:  2
 מספר פרקים:  51
 הפקה
 אורך פרק:  22 דקות
 שידור
 רשת שידור:  Canal+ Family (צרפת) CITV (בריטניה)
 רשת שידור בישראל:  ערוץ הופ!
 תקופת שידור מקורית:  1 במאי 2011 – 13 ביולי 2013
 קישורים חיצוניים
 אתר רשמי
 דף התוכנית ב-IMDb
 
גספר וליסה (באנגלית: Gaspard and Lisa) היא סדרת טלוויזיה צרפתית-בריטית לילדים, המבוססת על סדרת ספרים בעלת אותו שם שנכתבה על ידי אן גוטמן ואוירה על ידי גאורג האלנסלבן.
הסדרה שודרה במקור ב-1 במאי 2011 בערוץ CITV בבריטניה ובערוץ Canal+ Family בצרפת. בישראל הסדרה שודרה בדיבוב לעברית בשנת 2011 בערוץ הופ!. לסדרה הופקו 2 ו-55 פרקים באורך 22 דקות.
שיר הפתיחה של הסדרה בעברית נוהל על ידי עוזי פוקס ובוצע על ידי איתי עמיר, טליה ברקאי, דייוויד לרנר ונגה פרידמן.
עלילה

הסדרה עוקבת אחר שני חברים טובים בשם גספר וליסה, אשר בכל פרק הם מתמודדים עם אתגרים חדשים, יוצרים בעיות ופותרים אותן יחד.
מדבבים

הדיבוב העברי בוים על ידי יפה גבאי, והופק על ידי עוזי פוקס, סאלי אמיגה, גלית גרעין ושירלי פורמן.
| שם הדמות | שם המדבב/ת בעברית |
| --- | --- |
גספר: דייוויד לרנר
ליסה: נגה פרידמן
אבא של גספר: עפרון אטקין
אמא של גספר: דון לור שסקין
סבתא של גספר: שרי
אמא של ליסה: טליה ברקאי
אבא של ליסה: רעי הלסטוך זלצמן
ילדים: רותם שוקר
ילדים: אייל לייבין
ילדים: רומי אמיגה
בנוסף, בדיבוב העברי דיבבו גם איילת גל, דרור חכימי, עדי וייס ושרון רוטר.
רפאל הרפז

רפאל (רפי) הרפז (נולד ב-8 בינואר 1962) הוא דיפלומט ישראלי המכהן החל מספטמבר 2024 כשגריר ישראל בדרום קוריאה.
בשנים 2021–2024 כיהן הרפז כחבר בהנהלת משרד החוץ בתפקיד סמנכ"ל אסיה והפאסיפיק במשרד החוץ של ישראל.
הרפז כיהן כשגריר ישראל בפיליפינים וכשגריר ישראל באזרבייג'ן.
ביוגרפיה

הרפז נולד וגדל בשכונת בית הכרם בירושלים. אמו, רחל הרפז (לבית אבישר) הייתה מורה לפסנתר, ציירת, סופרת ומשוררת ואביו, ניסן הרפז, היה מזכיר ההסתדרות בירושלים, חבר מועצת העיר ויקיר העיר ירושלים. ב-7 ביוני 1967, יום שחרור הכותל המערבי במלחמת ששת הימים, בהיותו קצין חינוך במילואים של חטיבה 16 הביא ניסן הרפז, את ספר התורה הראשון לכותל. בצעירותו התגורר שנה במילאנו, איטליה, שם שהתה המשפחה בשליחות בקהילה היהודית. הוא היה חבר בתנועת הצופים ומדריך בשבט בית הכרם. הוא למד בבית הספר היסודי בית הכרם בירושלים (1968–1976) ובתיכון בויאר בירושלים (1976–1980). בשנים 1980–1983 שירת בצה"ל. הוא נשוי לשולמית הרפז (לבית מושל) ואב לשלושה בנים.
בתקופה שבין שחרורו מצה"ל (1983) לכניסתו לקורס הצוערים של משרד החוץ (1989) שימש הרפז בשורה של תפקידים, בהם מדריך במכון למדריכי חוץ לארץ בקריית מוריה בירושלים במסגרת ההסתדרות הציונית העולמית ובתוכנית בת השנה של תנועת יהודה הצעיר מארצות הברית. נוסף לכך, יצא פעמיים בשליחות לתפקידי הדרכה במחנות הקיץ היהודים בטורונטו, קנדה והרטפורד, קונקטיקט, ארצות הברית.
בשנת 1987 שימש כעוזר יושב ראש האיגוד הארצי למסחר בירושלים. הוא בוגר החוג ליחסים בינלאומיים של האוניברסיטה העברית (1987). בשנים 1987–1989 השתתף הרפז בקורס ההכשרה לניהול של בנק הפועלים. הוא למד בקורס אקדמי של קרן רוטשילד באוניברסיטה העברית (1991) בסמסטר מיוחד שיועד לצוערי משרד החוץ.
ב-2004 השתתף בקורס לבכירים במרכז ללימודי אסיה והמזרח-הקרוב של האוניברסיטה לביטחון לאומי בוושינגטון די. סי., ארצות הברית.
ב-2017 סיים בהצטיינות את לימודי התואר השני באוניברסיטת תל אביב בחוג למדע המדינה, בתוכנית האקזקוטיבית לדיפלומטיה ולימודי ביטחון.
ביוגרפיה > בשירות החוץ > תפקידים במטה משרד החוץ

הרפז שירת במגוון תפקידים במטה משרד החוץ בירושלים, ביניהם סגן מנהל מחלקת מגרב, סוריה ולבנון (1997–1999). במסגרת תפקידו ערך ביקורי עבודה (1998) במרוקו, תוניסיה ומאוריטניה, בתקופה שלישראל היו נציגויות דיפלומטיות בשלוש המדינות.
הרפז שימש כממונה על הפיקוח על היצוא הביטחוני באגף לעניינים אסטרטגיים (2003–2005). במסגרת תפקידו היה מעורב מטעם משרד החוץ בקידום חוק הפיקוח על היצוא של מוצרים בעלי שימוש כפול. הרפז ייצג את משרד החוץ בשורה של מפגשים ודיאלוגים בתחום הפיקוח על היצוא בארצות הברית ובמדינות מערב אירופה.
הרפז כיהן מנהל המחלקה הכלכלית האחראים על היחסים הכלכליים עם צפון אמריקה, דרום אמריקה ואפריקה (2009–2012). הרפז עמד בראש משלחות קידום עסקים ששיגר משרד החוץ ביחד עם מכון היצוא ולשכת המסחר ישראל-אמריקה הלטינית, לשורה של מדינות בדרום ומרכז אמריקה, בהן: קולומביה, פרו, אקוודור, פנמה, קוסטה ריקה ואל סלבדור.
בתפקידו כמנהל המחלקה הכלכלית הוביל הרפז את פעילות הקידום בעולם של הכנסים והתערוכות הכלכליות המרכזיות שנערכו בישראל: תערוכת ווטק לטכנולוגיות מים, תערוכת אגריטק לטכנולוגיות חקלאיות, כנס אילת-איילות לאנרגיה מתחדשת וכנס ביטחון המולדת (HLS).
הרפז שימש כנציג משרד החוץ בוועדה הממשלתית לאישור ביטוחי סחר חוץ.
בתום שירותו כשגריר לאזרבייג'ן מונה הרפז כמנהל מחלקת אירו-אסיה 2, האחראית על היחסים עם מדינות הקווקז ומרכז אסיה (2015–2018). במסגרת תפקידו היה מופקד על קיום הדיאלוגים והמגעים המדיניים עם שלוש מדינות הקווקז: אזרבייג'ן, ארמניה וגיאורגיה, ועם חמש מדינות מרכז אסיה: אוזבקיסטן, קזחסטן, טורקמניסטן, טג'יקיסטן וקירגיזסטן.
בתקופת היותו מנהל מחלקת אירו-אסיה 2 נערכו שורה של ביקורים רשמיים ישראלים במרחב, ובהם ביקור ראש הממשלה בנימין נתניהו באזרבייג'ן ובקזחסטן (2016), ביקור נשיא המדינה ראובן ריבלין בגיאורגיה (2017), ביקור יושב ראש הכנסת יולי אדלשטיין בראשות משלחת פרלמנטרית בגיאורגיה (2015), וביקור מנכ"ל משרד החוץ יובל רותם בקזחסטן לרגל חנוכת הביתן הישראלי בתערוכת אקספו אסטנה (2017).
בספטמבר 2021 מונה הרפז לתפקיד סמנכ"ל אסיה והפאסיפיק במשרד החוץ וכחבר בהנהלת משרד החוץ. כיהן בתפקידו עד לאוגוסט 2024.
בשנים אלה הופקד הרפז על ניהול היחסים המדיניים עם 40 מדינות במרחב אסיה והפאסיפיק וביניהן: הודו, סין, יפן, דרום קוריאה, אוסטרליה, תאיילנד, פיליפינים ועוד.
החל מספטמבר 2024 מכהן הרפז כשגריר ישראל בדרום קוריאה.
ביוגרפיה > פרסים ועיטורים

הרפז עוטר בעיטור הכבודOrder of Sikatuna על ידי נשיא הפיליפנים רודריגו דוטרטה במהלך פגישת הפרידה שלו מהנשיא ב-16 ביוני 2021 בארמון הנשיא במנילה.
בדברי ההסבר לזכייה בעיטור הכבוד צוין שהרפז תרם תרומה ייחודית לפיליפינים ובנוסף פעל ללא הרף לקידום יחסי ישראל עם הפיליפינים בתחומים של קידום עסקים, חדשנות, חקלאות, ביטחון ועובדים זרים.
מסדר הכבוד של SIKATUNA הוא עיטור כבוד שניתן על ידי הרפובליקה של הפיליפינים לראשי מדינות, דיפלומטים ואישי ציבור בגין תרומתם הייחודית בקידום וחיזוק היחסים בין מדינתם לפיליפינים. בין הזוכים בעיטור נשיא ארצות הברית ברק אובמה, קיסר יפן הירוהיטו, הילרי קלינטון, נשיא יוון סטפנופולוס ועוד.
הערות שוליים

↑  מינויים בשירות החוץ, באתר www.gov.il
↑  הסופרת רחל הרפז, באתר סימניה
↑  עיריית ירושלים, יקיר ירושלים
↑  כתבה על רפאל הרפז בעיתון הקהילה היהודית בשוודיה, באתר www.menorah-sweden.com
↑  Pension system moves slowly on selling investments in Iran, Sudan, MarylandReporter.com, ‏2010-07-09 (באנגלית)
↑  "Guerrilla marketing" boosts Israel 60 festival in D.C., Jewish Telegraphic Agency, ‏2008-06-13 (באנגלית)
↑  הזדמנות במזרח: אזרבייג'ן קוראת לישראלים, באתר ynet, 10 במאי 2015
↑  הסכם שתפ בתחום הבריאות בין ישראל לאזרבייג'ן
↑  בילי פרנקל, הזדמנות במזרח: אזרבייג'ן קוראת לישראלים, באתר ynet, 10 במאי 2015
↑  משה (בוגי) יעלון - Moshe (Bogie) Ya'alon, באתר www.facebook.com
↑  humans.txt, שגרירי ישראל ואזריביג'ןThere is zero tolerance of anti-Semitism in Azerbaijan, Israeli Ambassador, באתר / (באנגלית)
↑  APA.az, Agreement to be signed on visa-free travel of Azerbaijani citizens to Israel, apa.az (באזרית)
↑  איתמר אייכנר, מחווה ישראלית: שני שגרירים ליוו את דוטרטה, באתר ynet, 7 בספטמבר 2018
↑  Share, Twitter, Twitter, Twitter, PH signs P44-B agri project deal with Israel, www.pna.gov.ph (באנגלית)
↑  Share, Twitter, Twitter, Twitter, Use Quezon's legacy as compass, Israeli envoy tells leaders, www.pna.gov.ph (באנגלית)
↑  Narra trees planted to symbolize ‘deeply rooted history’ between Marikina, Israel, Manila Bulletin News (באנגלית)
↑  Frances Mangosing, Israel donates medical supplies for AFP men on frontline in COVID-19 fight, newsinfo.inquirer.net (באנגלית)
↑  The ambassador, new.embassies.gov.il
↑  ORDER of SIKATUNA
פוקימון: זורוארק שליט האשליות

| --- | --- |

כרזת הסרט ביפנית
 מבוסס על:  פוקימון
 בימוי:  קוניהיקו יויאמה 
 הופק בידי:  צ'וג'י יושיקאווה יוקאקו מצוסקו טקמוטו מורי ג'וניה אוקמוטו שין פוקונאגה
 תסריט:  הידקי סונודה
 עריכה:  טושיו הנמי
 מוזיקה:  שינג'י מיאזאקי 
 צילום:  טאקאיה מיזוטאני
 מדינה:  יפן 
 חברת הפקה:  OLM 
 חברה מפיצה:  טוהו
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  10 ביולי 2010 (יפן)
 משך הקרנה:  96 דק' 
 שפת הסרט:  יפנית 
 סוגה:  סרט אנימה 
 סרט קודם:  פוקימון: ארקאוס ותכשיט החיים
 סרט הבא:  פוקימון הסרט: ויקטיני והגיבורים השחור והלבן: זקרום ורשיראם
 www.pokemon-movie.jp
 דף הסרט ב־IMDb
 
פוקימון: זורוארק אלופת האשליות (יצא לאור במקור ביפן כ-"מפלצות כיס יהלום ופנינה הסרט: שליט החוק: זורוארק" 劇場版ポケットモンスター ダイヤモンド＆パール 幻影の覇者 ゾロアーク) הוא הסרט ה-13 במספר בסדרת סרטי פוקימון, אשר השלים את אירועי העונה ה-13. זהו הסרט הרביעי והאחרון שפורסם תחת הכותרת "מפלצות כיס - יהלום ופנינה" ביפן. אירועי הסרט מתקיימים במהלך העונה ה-13 של פוקימון: מנצחי ליגת סינו.
הסרט עלה לאקרנים ב-10 ביולי 2010 ביפן. הדיבוב האנגלי לסרט הופק על ידי החברה "The Pokemon Company". בארצות הברית, הסרט שודר בדיבוב לאנגלית בערוץ Cartoon Network ב-5 בפברואר 2011. הסרט הוצג גם בממלכה המאוחדת בערוץ "CITV" כמה שבועות לאחר ארצות הברית ב-26 בפברואר. בישראל הסרט שודר לראשונה בדיבוב לעברית בערוץ הילדים ב-6 בנובמבר 2020, לאחר שבמקור הוא היה אמור להיות משודר בערוץ דיסני בשנת 2011, דבר שלא קרה עקב החלטת הערוץ להפסיק לשדר את הסדרה.
תקציר העלילה

לפני עשרים שנה, אדם בשם גרינגס קודאי מצא קפסולת זמן אשר במגע איתה, נתנה לו את הכוחות לראות את העתיד. מהלך זה, שאמור להיות שמור להתחדשות של הפוקימון האגדי סלבי, יצר אנרגיה נגדית אשר מחקה את הטבע מעל פני העיר קראון. כתוצאה מכך, קודאי השתמש בכוחות קריאת העתיד שלו על מנת להציב את עצמו כנשיא רשת התקשורת של העיר. בימינו, אש, דון וברוק מתקדמים לעבר גביע העולם בפוקימון, כאשר בדרך הם פוגשים את זורואה, פוקימון האשליה, שמחפש את המימה שלו (אמא שלו). לאחר שהם מצילים אותו מתקיפה של כמה פוקימונים, הם מחליטים לעזור לו במשימה. בזמן הזה הפוקימון האגדי סלבי מגיע לעיר קראון בפעם הראשונה מזה עשרים שנה ומתחיל להפריח את הצמחייה באזור. בזמן שזה קורה, קודאי מבצע את אחת התוכניות שלו, כאשר הוא שולח את אמנית האשליות זורוארק למשימה להתחזות לשלושת הכלבים האגדיים, סוויקון, אנטיי וראיקו, ולנטוע הרס בעיר. זורוארק, שחושבת שקודאי לכד את זורואה, מבצעת את המוטל עליה. בהמשך העלילה, אש והחבורה פוגשים את קארל, עיתונאי מקומי אשר מנסה לעזור לחבורה, ויחד הם יוצאים במסע לחיפוש אחר זורוארק. אבל התוכניות שלהם לא יוצאות לפועל, וזאת לאחר שקודאי לוכד אותם ומונע מהם להרוס לו את התוכניות. רואינה, המזכירה בפועל של קודאי, מתגלה להיות עיתונאית אשר עובדת כחפרפרת, עוזרת להם להימלט, ויחד הם יוצאים במסע לחיפוש ולהצלת זורוארק. אך באותו זמן, שומרי העיר האמיתיים, סוויקון, אנטיי וראיקו, יוצאים במטרה לעצור אותה.