stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ג'נסיס (גשושית)
מטרת המשימה

המטרה העיקרית של המשימה הייתה לאסוף דוגמיות של ניאון וארגון, כדי לקבוע את היחס המדויק של היסודות בשמש. ידיעת היחס המדויק תוכל לענות על כמה שאלות בנוגע לתהליכים של יצירת כוכבים, עננים מולקולריים, גלקסיות והיקום. בנוסף לכך, מכיוון שהשמש נוצרה מאותו ענן מולקולרי שממנו נוצר גם כדור הארץ, יוכל המחקר לשפוך אור גם על החומרים המדויקים הנצרכים לשם התפתחות חיים.
השגת החומר השמשי מורכב למדי. בעטרת השמש, הנקודה הקרובה ביותר אליה יכולה להגיע גשושית, הטמפרטורה יכולה להגיע עד שלושה מיליון מעלות, והדבר מונע איסוף ישיר של חומרים מהאזור הזה. האפשרות היחידה להשיג חומרים מהשמש היא לאסוף אותם מרוח השמש. ג'נסיס צוידה בכמה מערכים של לוחיות איסוף, כאשר בכל זמן נתון רק לוחית אחת חשופה לחלקיקי הקרינה שנדבקים אליה. כל אחד משלושת מערכי הלוחיות נועד לאיסוף סוג אחר של רוח שמש, כאשר זמן החשיפה נקבע על פי נתונים מוקדמים שהתקבלו מתצפיות מכדור הארץ.
כל מערך לוחיות הורכב מלוחיות משושות שונות העשויות מסיליקון, זהב, ספיר, יהלום וחומרים נוספים. בהרכב חומרים אחר, המהירות הגבוהה בה נעים חלקיקי רוח השמש יכולה הייתה להשמיד אותם בעת פגיעה בלוחיות, אך הלוחיות הורכבו מחומרים בעלי צפיפות נמוכה, שאיפשרו לחלקיקים להיטמע בהם תוך כדי האטת מהירותם. חלקיקי האטום למעשה "נדבקו" אל הלוחיות וניצלו מהרס, כשם שגולה עשויה להינצל משבירה אם תיפול על חמאה רכה ותחדור אליה.
המשימה וההתרסקות

הגשושית תוכננה ונבנתה על ידי חברת לוקהיד מרטין. לפי נתוני נאס"א, העלות הכוללת של המשימה הייתה 264 מיליוני דולרים. הג'נסיס שוגרה על משגר דלתא 2 מקייפ קנוורל, ב-8 באוגוסט 2001, בשעה 16:13:40 לפי הזמן האוניברסלי המתואם. היא נעה במסלול בין-כוכבי מורכב, עד שהגיעה לנקודת לגראנז' L1 בין כדור הארץ לשמש. בין ה-3 בדצמבר 2001 ל-1 באפריל 2004 נחשפו הלוחיות לאיסוף האטומים שנפלטו מהשמש. בסיום שלב איסוף החומרים, נארזו הדגימות בתוך כמוסת שימור מיוחדת, והגשושית החלה לעשות את דרכה אל כדור הארץ. בהגיעה אל קרבת כדור הארץ, שחררה הגשושית את הכמוסה, שמשקלה 190 ק"ג, לנחיתה על כדור הארץ, בעוד הגשושית עצמה ממשיכה במסלולה בחלל.
נחיתה רגילה על ידי מצנח לא התאימה למשימה זאת, עקב הרגישות הרבה של הדוגמיות. על פי המתוכנן, בגובה של 33 קילומטרים היה אמור להיפתח מצנח עוגן שיאט במקצת את מהירות הנפילה של הכמוסה. לאחר ארבע דקות, כאשר הכמוסה מגיעה לגובה של 6.7 קילומטרים, היה אמור להיפתח מצנח בצורת כנף מטוס שיאט עוד יותר את מהירות הנפילה. אז היה אמור להגיע מסוק עם וו תפיסה מיוחד באורך חמישה מטרים, להיתפס במצנח בעודו באוויר ולהנחית את הכמוסה בעדינות אל הקרקע. התמרון המורכב נועד להבטיח כי הדגימות הרגישות לא ייפגעו משינוי המהירות הגדול בעת נחיתה רגילה במהירות 16 קמ"ש.
הכמוסה נכנסה לאטמוספירה ב-8 בספטמבר 2004, כאשר שאר חלקי הגשושית הופנו לעבר השמש במסלול בלתי ניתן להחזרה. כתוצאה מתקלה במד התאוצה בכמוסה לא הופעל מצנח העוגן, ונפילת הכמוסה הואטה רק עקב התנגדות האוויר העצמית שלה. מטבע הדברים הפרוצדורה של לכידת הכמוסה באוויר לא יכלה לצאת אל הפועל. הכמוסה התרסקה אל הקרקע במהירות של 86 מטרים בשנייה (311 קמ"ש).
הכמוסה נשברה כתוצאה מהפגיעה, וגם כמה מהדוגמיות שהיו בתוכה נפרצו והזדהמו. למרות זאת, הנזק היה מועט יותר משהיה אפשר לצפות ממהירות נפילה כזאת, משום שהקרקע באותו אזור הייתה רכה ובוצית.
הגשושית עצמה שבה לנקודת לגראנז' L1 לאחר שחרור הכמוסה. משם תומרנה הגשושית למסלול סביב השמש בקרבת כדור הארץ, אותו היא יכולה לשנות בקלות במקרה שיוחלט על משימה נוספת אותה היא אמורה לבצע, ועד אז היא הועברה למצב של "שנת חורף", בו היא רק מדווחת על מיקומה ומצבה, ואת האנרגיה שלה היא מקבלת מהלוחות הסולאריים שמכוונים אוטומטית אל השמש.
בחינת התוצאות

הכמוסה ההרוסה הועברה לחדר מטוהר לצורך עריכת אנליזה, וחלקי הפירוטכניקה שלה נוטרלו. כבר בבדיקה ראשונית היה ברור כי כמה מהלוחיות נמחו כליל מעוצמת ההתרסקות, אבל אחרות נותרו במידה רבה ללא פגע. עפר מהמדבר חדר אל הכמוסה, אך נוזלים לא חדרו. מכיוון שחלקיקי השמש נטמעו בתוך התאים, ואילו חלקיקי העפר שזיהמו אותם לא חדרו אל תוך החומר, אלא רק זיהמו את פני השטח של התאים, היה קל יחסית להפריד בין החלקיקים ובין העפר המזהם.
צוות האנליזה קיווה שיהיה אפשר להציל נתונים מהכמוסה. יומיים לאחר התרסקות הודיע דובר מהמעבדה הלאומית לוס אלמוס, כי כמה מכלים פנימיים נותרו ללא פגע, ולמרות הזיהום הרציני יהיה אפשר להשלים את רוב, אם לא את כל המטרות של המשימה. כמה חודשים אחר כך הודיעה נאס"א כי כבר שלחה אחד מן התאים לביצוע אנליזה באוניברסיטת וושינגטון בסנט לואיס.
כחצי שנה לאחר ההתרסקות, הודיעה נאס"א כי מדענים מטעמה הסירו את ארבע לוחיות האיסוף ממכשיר הנקרא "מרכז", לוחיות שנועדו לאסוף יוני חמצן על מנת למדוד את האיזוטופים של החמצן בשמש, מה שהוגדר מלכתחילה כמשימה החשובה ביותר של הגשושית.
שלוש שנים לאחר ההתרסקות פרסמו מדעני אוניברסיטת וושינגטון בסנט לואיס ממצאים על היחס בין האיזוטופים של הניאון לאיזוטופים של הארגון, מה שהוכיח את שלמותם של התאים. האיזוטופים של הניאון והארגון היו בדוגמיות משלושת הסוגים של רוח השמש (המהירה, האיטית ופליטת מסת העטרה), וניתן היה לבודד ולמדוד את כל שלושת הסוגים. נתונים אלו סייעו לפסול כמה תאוריות לגבי היווצרות כוכבים, והם התאימו לנתונים מוקדמים שנמדדו בארגון שהובא מהירח.
בשנת 2008 הוכרז כי נמצא ששיעור חמצן-16 על פני השמש גדול משיעורו על פני כדור הארץ. הדבר רומז כי אירוע כלשהו רוקן את החמצן מהדיסקה הפרוטופלנטרית של השמש לפני שהצטברו החלקיקים מהם נוצר כדור הארץ.
למרבה האירוניה, החומר אותו היה קל ביותר לסלק מהדוגמיות היה העפר שזיהם את התאים. קושי רב יותר היה בסילוק חומרי סיכה וחומרים ממבנה הגשושית עצמה.
ועדת החקירה

נאס"א הקימה ועדה בת 16 חברים לחקירת נסיבות ההתרסקות. הוועדה הורכבה ממומחים לפירוטכניקה, אוויוניקה ומומחים שונים נוספים. יומיים לאחר ההתרסקות החלה הוועדה את עבודתה, וקבעה מיד שלרכיבים מתוצרת מרכז החלל על שם ג'ונסון לא יכול להיות קשר להתרסקות. הקביעה הותירה את חברת לוקהיד מרטין ואת המעבדה להנעה סילונית כאשמות האפשריות היחידות בהתרסקות, ושתי החברות הגישו את כל הנתונים שבידיהם לוועדה. הכמוסה, ללא החומרים המדעיים שחולצו ממנה, נשלחה לחברת לוקהיד מרטין לבחינה.
חודש לאחר ההתרסקות פורסמה אינדיקציה ראשונית לגבי נסיבות ההתרסקות המשוערות. בכמוסה תוכנן מד תאוצה, אשר היה אמור להורות על הפעלתו של מצנח העוגן. בחיישן היה אמור להיווצר מגע כאשר הכמוסה הגיעה לתאוצה של 3 ג'י, ולשמור על המגע כאשר התאוצה גוברת, עד לתאוצה מתוכננת של 30 ג'י. כאשר התאוצה של הכמוסה שוב תפחת מתחת ל-3 ג'י, בעת התקרבותה לאטמוספירה, היה אמור להינתק המגע ולהפעיל בכך את מצנח העוגן. בפועל, מכיוון שהחיישן הותקן בכיוון ההפוך, לא נוצר כלל המגע בשלב הראשוני ולכן לא הופעל מצנח העוגן.
המהנדסים של לוקהיד מרטין סמכו על ניסויים שערכו במסגרת ההכנות לשיגורה של הגשושית סטארדאסט, שכללה מנגנון דומה, ובדקו התאמות בין התכנון של סטארדאסט לתכנון של ג'נסיס, בלא שינסו בפועל את המנגנון שהורכב בג'נסיס.
הכשל בג'נסיס היה דומה מאוד לכשל שהביא את אדוארד מרפי לנסח את חוקי מרפי המפורסמים: מד-תאוצה שהורכב הפוך.
ראו גם

תוכנית דיסקברי
| תוכנית דיסקברי |
| --- | --- | --- |
| פעילים | ASPERA-3‏ (רכיב במארס אקספרס) • לוסי • פסיכה |  |
| מתוכננים | VERITAS ‏• ‏DAVINCI |  |
| הושלמו | NEAR Shoemaker • מארס פאת'פיינדר • לונר פרוספקטור • סטארדאסט / NExT • ג'נסיס •  MESSENGER • פגיעה עמוקה / EPOXI  • ‏Moon Mineralogy Mapper •‏ GRAIL ‏ • Dawn • טלסקופ החלל קפלר • InSight |  |
| נכשלו | CONTOUR |  |
מערך לוחיות האיסוף
אימון בלכידת הכמוסה
הכמוסה לאחר ההתרסקות
מדען של נאס"א בעבודה על השרידים
גן החיות של קרזה

| --- | --- |

 סוג:  גן חיות, מרכז שימור
 מיקום:  Hermival-les-Vaux, צרפתצרפת
 תקופת הפעילות:  1 במאי 1986 – הווה (38 שנים)
 שטח:  700 דונם
 מספר מינים:  120
 מספר פרטים:  1500
 קואורדינטות:  49°10′56″N 0°18′42″E﻿ / ﻿49.1821°N 0.311608°E﻿ / 49.1821; 0.311608
 האתר הרשמי של גן החיות
  (למפת צרפת מוגדלת) פריז מרסיי ליון טולוז ניס נאנט שטרסבורג מונפלייה בורדו ליל רן ריימס לה האבר סנט אטיין אנז'ה גרנובל דיז'ון קורסיקה ספרד שווייץ גרמניה בלגיה לו. איטליה הממלכה המאוחדת תעלת למאנש הים התיכון האוקיינוס האטלנטי גן החיות של קרזה(למפת צרפת רגילה) פריז מרסיי ליון טולוז ניס נאנט שטרסבורג מונפלייה בורדו ליל רן ריימס לה האבר סנט אטיין אנז'ה גרנובל דיז'ון קורסיקה ספרד שווייץ גרמניה בלגיה לו. איטליה הממלכה המאוחדת תעלת למאנש הים התיכון האוקיינוס האטלנטי גן החיות של קרזה
 
גן החיות של קרזה הקרוי גם הפארק הזואולוגי של קרזה והפארק הזואולוגי של ליסיו, הוא גן חיות הממוקם בנורמנדי, קלבדוס בנפת ליסיו.
גן החיות הוקם בשנת 1986, תחת השם של קרזה (CERZA, ראשי התיבות בעברית: מרכז המחקר והתרבות של הפארק הזואולוגי של אגרון). אחד ממייסדיו של גן החיות הוא תיירי ג'רדן, המשמש כמנהל גן החיות, נכון לשנת 2017. בגן החיות ישנם כ-120 מיני בעלי חיים, וזאת בשטח של 600 דונם. אחת מפעילויותיו של גן החיות היא השתתפות בגידולם ושימורם של חיות בר בסכנת הכחדה מחמש יבשות שונות. בנוסף גן החיות חבר באיגוד העולמי של גני חיות ואקווריומים (WAZA).
בשנים 2004 - 2014 ביקרו בגן החיות כ-247,000 מבקרים בממוצע לשנה.
היסטוריה

גן החיות של קרזה הוקם במאי 1986 על ידי שני אחים, תיירי ופטריק ג'רדן מייסד פארק החתולים בפארק החממה הזואולוגי ביוטרופיקי. כיום גן החיות מנוהל על ידי תיירי ג'רדן, ופטריק ג'רדן מנהל את פארק החתולים.
גן החיות פתוח למבקרים החל מחודש פברואר ועד לחודש נובמבר, שטחו הוא כ-600 דונם ובו ישנם יותר מ-1,000 בעלי חיים, המייצגים כ-120 מינים שונים, מחמש יבשות בעולם. בגן החיות שני מסלולי הליכה, האדום והצהוב,[דרושה הבהרה] רכבת גן החיות וקולנוע.
חיות בר

בינואר 2013 התרחשו בגן החיות מספר לידות, כאשר באחת מהן ופעם הראשונה בצרפת נולד קרנף הודי. לאחר מקרי ילודה נוספים, הכוללים שלושה אריות (ב-2013 וב-2015) ושתי פנדות אדומות (ב-2013 וב-2014), איפשרו לגן החיות למלא את תפקידו בהגנה על מינים ורבייתם.
היסטוריית שימור

גן החיות חבר מלא בארגונים:
האיגוד האירופאי של גני החיות והאקווריומים (EAZA) (מאז 1996)
האיגוד העולמי של גני חיות ואקווריומים (WAZA) (מאז 2003)
האגודה הלאומית לפארקים זואולוגיים (ANPZ) (מאז 2003)
בנוסף, גן החיות משתתף בכ-40 תוכניות שימור למינים בסכנת הכחדה.
חוץ מתוכניות השימור של גן החיות, הוא מעורב כלכלי בתוכניות שדה רבות. כדי להגדיל את ההשתתפות, נוצרה בשנת 2000 קרן השימור של גן החיות, מטרת קרן זו היא להוביל, לקדם ולתמוך בפעולות בטבע כדי להגן על בעלי חיים בסכנת הכחדה. עמותה זו גדלה בזכות תרומת חבריה, תרומות המבקרים והתרומות הרגילות של גן החיות.
שירותים

בגן החיות ישנן שלוש נקודות תצפית:
מסעדת בראסרי - המשקיפה על היער האסייתי, שבו הקרנף ההודי והאנטילופה ההודית.
מסעדה עצמאית - המשקיפה על השטח האפריקני, שבו ג'ירפות, קרנפים, יענים ואנטילופות אחרות.
בגן החיות ישנן גם מספר עמדות מכירה, שאחת מהן בעלת מרפסת נפתחת לעבר כלוב הפנדה האדומה. בנוסף גן החיות מספק למבקרים גם אזורי פיקניק מוצלים.
מאז שנת 2006, מלון גן החיות מציע אירוח יוצא דופן, הכולל שלושה סוגי אתרי לינה: "יורט" המספק תצפית, "Zoobservatory" ו"לודג" המציע שהייה מלאה אצל חיות הבר.
כלכלה ונוכחות

מאז 2004 גן החיות היה יציב למדי מבחינה כלכלית, ובעל ממוצע מבקרים של 240,000 עד 310,000 מבקרים בשנה.
| שנה | 2004 | 2005 | 2006 | 2007 | 2008 | 2009 | 2010 | 2011 | 2012 | 2013 | 2014 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| מספר מבקרים | 248,380 | 273,250 | 223,940 | 258,464 | 295,269 | 312,404 | 295,613 | 288,215 | 254,378 | 254,378 | 282,921 |
פנדה אדומה בגן החיות
דובים חומים בגן החיות
למורי זנב-טבעת בגן החיות
גרג אודן

| --- | --- |

 לידה:  22 בינואר 1988 (בן 36) באפלו שבניו יורק
 עמדה:  סנטר
 גובה:  2.13 מטרים
 מכללה:  אוניברסיטת המדינה של אוהיו
 דראפט:  בחירה מספר 1, 2007 פורטלנד טרייל בלייזרס
 קבוצות כשחקן
 2007–2012   2013–2014  2015–2016:  פורטלנד טרייל בלייזרס   מיאמי היט ג'יאנגסו דרגונס
גרגורי ויין אודן הבן (באנגלית: .Gregory Wayne Oden, Jr; נולד ב-22 בינואר 1988 בבאפלו, ניו יורק) הוא כדורסלן עבר אמריקאי ששיחק בתפקיד הסנטר. אודן נבחר בדראפט 2007 בבחירה הראשונה. הקריירה של אודן ב-NBA נגדעה בשל פציעות חמורות מהן סבל.
נעורים

אודן גדל בטרה הוט, אינדיאנה ושיחק לצדו של חברו הטוב מייק קונלי בתיכון לורנס נורת'. בשנת 2006 נבחר אודן בן ה-18 לתואר היוקרתי "מר כדורסל" של מדינת אינדיאנה, ולתארים נוספים ויוקרתיים.
עוד בהיותו בתיכון סומן אודן כמי שישיב רוח רעננה בליגת ה-NBA והכדורסל האמריקאי, בפרט בעמדת הסנטר בה דובר עליו כשחקן הדומיננטי ביותר מאז שאקיל אוניל, על פי ההערכות יכול היה להיבחר כבר בדראפט של 2006 בבחירה הראשונה, אך מגבלת הגיל שהעבירה מנהלת ה-NBA קבעה כי שחקן יוכל להיכנס לליגה רק מעל גיל 19 או שנה מסיום התיכון ואודן נאלץ לשחק שנה בליגת המכללות.
מכללות

בעונת 2006-07 הודיעו אודן וקונלי לציבור כי ישחקו בשורות אוניברסיטת המדינה של אוהיו, אותה מאמן אביו של קונלי, מייק קונלי האב. את פתיחת העונה של ליגת המכללות החסיר אודן עקב ניתוח שעבר בכתף בחודש יוני, 2006. משחקו הראשון היה מול אוניברסיטת ולפראיסו. אודן הוליך את קבוצתו לגמר טורניר המכללות, שם נוצחה בידי אוניברסיטת פלורידה, למרות 25 נקודות, 12 ריבאונדים ו-4 חסימות של אודן. ב-32 משחקיו בשנתו הראשונה והיחידה באוניברסיטת המדינה של אוהיו קלע אודן 15.7 נקודות ואסף 9.6 ריבאונדים בממוצע, להם צירף גם 3.3 חסימות.
קריירה מקצועית

ב-28 ביוני 2007 נבחר גרג אודן ראשון בדראפט ה-NBA‏ 2007 על ידי הפורטלנד טרייל בלייזרס, אשר התקשו בהחלטה לבחור בין אודן לבין קווין דוראנט, אשר זכה בתואר שחקן העונה במכללות. לפני פתיחת העונה הסדירה עבר אודן ניתוח בברכו הימנית שגרם להשבתתו ממשחק למשך כל העונה. במשחק הבכורה שלו ב-NBA, בקיץ 2008, נפצע אודן ברגלו לאחר מספר דקות ונעדר במשך שבועיים בטרם שב לשחק.
בתחילתה של עונת 2008/2009, הציג אודן יכולת מאכזבת והעמיד ממוצעים הנמוכים ביחס לשחקן הנבחר במקום הראשון בדראפט. בדצמבר 2009 נפצע אודן בפיקת הברך וסיים את העונה. בנובמבר 2010 התברר שאודן לא יוכל לחזור לשחק לפחות עד תחילת עונת 2011/2012. לאחר שלא שיחק כארבע שנים חזר אודן לשחק במיאמי בינואר 2014. בהופעת הבכורה מאז הפציעה קלע אודן 6 נקודות בשמונה דקות. הוא שותף במהלך העונה הסדירה ב-23 משחקים. בפלייאוף זכה לדקות בודדות בלבד ב-20 משחקי הקבוצה.
באוגוסט 2015 הצטרף לקבוצת ג'יאנגסו דרגונס מהליגה הסינית, ובפברואר 2016 עזב את הקבוצה.
הערות שוליים

↑  תומר גונן, ‏הוא גדול. הוא חזק. הוא רעב. רק שיהיה בריא, באתר גלובס, 29 באוקטובר 2008
↑  אסף רביץ‏, הנה אני בא, באתר וואלה, 15 בספטמבר 2006
↑  Florida becomes first team in 15 years to repeat; Brewer is MOP, אתר ESPN‏, 2.4.07
דגל המלכה אליזבת השנייה

| --- | --- |

 יחס אורך/גובה:  1:1
 הונף לראשונה:  1961
 הונף לאחרונה:  2022
 מוטיבים עיצוביים:  דגל כחול, במרכזו האות E ומעליה כתר אדוארד הקדוש מוקפים בזר שושנים, כולם בצבע זהב.
דגלה האישי של המלכה אליזבת השנייה (באנגלית: Personal Flag of Queen Elizabeth II) הוא דגל ששימש את המלכה אליזבת השנייה בתפקידה כראש חבר העמים, ונעשה בו שימוש במדינות חבר העמים הבריטי שאינן ממלכות חבר העמים הבריטי.
תיאור

במרכז הדגל מצויה האות "E" בצבע זהב שמעליה כתר מוזהב וסביבה זר של שושנים על רקע כחול. הכתר מסמל את מעמדה של המלכה ואת סמכותה, והשושנים את מדינות חבר העמים הבריטי.
היסטוריה

הדגל עוצב בדצמבר 1960, לבקשת המלכה אליזבת השנייה ונעשה בו שימוש לראשונה בשנת 1961 לרגל ביקורה של המלכה בהודו. אליזבת השנייה ביקשה שיעוצב דגל המסמל אותה כראש חבר העמים, תפקיד נפרד מהיותה מלכה. במהלך השנים נעשה שימוש בדגל במקום הנס המלכותי בעת שהמלכה מבקרת במדינות חבר העמים, וכן כאשר היא ביקרה בבית מארלבורו שבלונדון.
השימוש במוטיב בניסים המלכותיים של מדינות חבר העמים

דגל זה מהווה חלק מהנס המלכותי של אוסטרליה, קנדה וניו זילנד. וכן שימש כבסיס לניסים המלכותיים של ברבדוס, מלטה, טרינידד וטובגו, מאוריציוס, וסיירה לאון.
דגל המחוז היהודי האוטונומי

| --- | --- |

 סוג הדגל:   דגל מדיני ואזרחי
 יחס אורך/גובה:  2/3
 קבלת מעמד רשמי:  אוקטובר 1996
 מוטיבים עיצוביים:  דגל לבן, במרכזו פס אופקי בתוכו שבעה פסים דקים אופקיים בצבעי אדום, כתום, צהוב, ירוק, תכלת, כחול וסגול, ממוסגרים בלבן
דגל המחוז היהודי האוטונומי הוא דגלו של המחוז היהודי האוטונומי בפדרציה הרוסית. הדגל הנוכחי אומץ באוקטובר 1996. צבעו של הדגל הוא לבן, כשבאמצעו ישנה קשת בענן, בה שבעה פסים אופקיים בצבעים: אדום, כתום, צהוב, ירוק, תכלת, כחול, וסגול, המסמלים את שבעת קני המנורה. היחס בין הצלע האופקית בדגל לצלע האנכית הוא 2:3.
שבעת הפסים האופקיים ממורכזים אנכית ובעלי מרווחים זהים. אורכו של כל פס שווה ל-1⁄40 מאורך הדגל, והם מופרדים על ידי גבולות/מרווחים לבנים שאורכם שווה ל-1⁄3 מאורכו של פס – כלומר 1⁄120 מאורך הדגל.
עיצוב דגל צבעי הקשת (אנ') אומץ לשימוש במחוז ב-27 באוקטובר 1996.
עיצוב וסמליות

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
עיצוב וסמליות > שערוריית דגל הגאווה

| --- | --- |
 :  ראו גם – זכויות להט"ב ברוסיה
ב-2013 בחנה רוסיה האם דגל המחוז היהודי האוטונומי מהווה "תעמולה הומוסקסואלית", לפי החוק נגד תעמולה הומוסקסואלית שחוקק באותה שנה במדינה, עקב דמיונו לדגל הגאווה. דגל המחוז אושר כ"בטוח לשימוש" מכיוון שעיצוב דגל צבעי הקשת, אותו דגל המחוז כולל, נבדל ממנו ברקעו הלבן, בפסיו הצבעוניים המופרדים בפסים לבנים ובצבע הפס השביעי הנעדר מדגל הגאווה הנפוץ – תכלת.[דרוש מקור] עם זאת, גרסאותיו הקודמות של דגל הגאווה (בעלות שמונת ושבעת הפסים) כוללות שתיהן את פס התכלת.
הערות שוליים

1 2  הסמלים באתר רשויות המחוז היהודי האוטונומי
ערך זה הוא קצרמרבנושא סמלים ובנושא רוסיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
דה זור'ב

משפחת דה זור'ב (באנגלית וצרפתית: de Zogheb, או דה זור'ייב Zughayb) היא משפחה של אנשי רוח ודיפלומטים ממוצא סורי–לבנוני, שהתיישבו במאה ה-19 באלכסנדריה שבמצרים.
מקור המשפחה היה ככל הנראה מדמשק ומהעיירה ראשיא אל-פוח'אר (אנ') שבדרום לבנון. דתם הייתה נוצרית אורתודוקסית. אליאס זור'ב היה אחד מראשי העירייה החשובים בתולדות היישוב רשיא אל-פוחאר. ענף המשפחה במצרים קיבל תואר של רוזנים.
למשפחה הייתה באלכסנדריה וילה מפורסמת שנבנתה בשנת 1898, שמשמשת כיום אכסניה לבית הספר "טושקה". בקהיר ברחוב קַסְר א-ניל נמצא ארמון זור'ב, שתוכנן בידי מקס הרץ פאשה, והפך מאוחר יותר לבניין נציגות דנמרק.
אילן יוחסין

עם הנציגים המפורסמים של המשפחה נמנו:
ברנאר דה זור'ב (באנגלית: Bernard de Zogheb; ‏1924 - 14 ביולי 1999) מחזאי, צייר ואיש הבוהמה המצרית מאלכסנדריה. מחבר מספר אופרטות (וודוויל), כתובים בלינגואה פרנקה הים-תיכונית - העגה האיטלקית המקומית מאלכסנדריה, המתובלת בביטויים מצרפתית, ערבית, יוונית ואנגלית. האופרטות הוצגו בסוף שנות השישים בניו יורק על ידי להקת תיאטרון בובות "The Little Players": "ויטה אלכסנדרינה" (Vita Alessandrina) בהשראת חיי המשורר קונסטנדינוס קוואפיס (1963); ו"האחיות ברונטה" (Le Sorelle Brontë) ‏(1968). המוזיקה הורכבה מלחנים עממיים של התקופה. בעריכת מחזות זמר אלה, ברנאר דה זור'ב שיתף פעולה עם המשורר האמריקאי ג'יימס מריל, שכתב גם דברי מבוא למחזות. כמו כן כתב "יומן אלכסנדריני" שפורסם בשנת 1954. בעשור האחרון הוצגו שוב האופרטות שלו, בצרפת ואיטליה. בשנת 2009 הוצגה גרסה חדשה של האופרטה "האחיות ברונטה" בביאנלה של ונציה, על ידי להקת תיאטרון מטורינו. אופרטות אחרות של ברנאר דה זור'ב הן: "פדרה" (Fedra) לפי ראסין; ו"חופשה בפריז" (Vacanza a Parigi). בשנות ה-20-30 ברנאר דה זור'ב נושל מחלק מנכסיו על ידי השלטונות ובילה בהמשך שנים רבות בצרפת, בארצות הברית ובמרוקו. בשנות ה-80 חזר לעיר מולדתו אלכסנדריה, שם נפטר בשנת 1999 בגיל 74. העיתון "אל אהראם" פרסם מאמר הספד לזכרו.
סטפאן אולרי - היה מחזאי פרינג' צרפתי, בן לרוזנת מרי דה זור'ב. כתב, בין היתר, גרסה חדשה של האופרטה "ויטה אלכסנדרינה" של ברנאר דה זור'ב, שהוצגה בשנת 2002 בתיאטרון "דה לה סיטֵה" בפריז.
אנרי דה זור'ב  (1900 – 1939) היה משורר צרפתי שהתפרסם בשנות ה-30.
מישל דה זור'ב - היה בן דודו של מלך מצרים, פואד[דרושה הבהרה]. בוגר מכללת איטון ואוניברסיטת לוזאן בשווייץ. היה אספן אמנות. נישא לשחקנית התיאטרון הצרפתייה גבריאל דורזיא (1979-1880).
שארל דה זור'ב - היה דיפלומט לבנוני, בצעירותו אחד משחקני הגולף המפורסמים במצרים.
אן דה זור'ב - בתו של שארל דה זור'ב, דוגמנית לשעבר. במשך מעל שלושים שנה הייתה אשתו של הזמר הקנדי ממוצא לבנוני פול אנקה.
ז'אק דה זור'ב - היה איש תיאטרון וסופר צרפתי, ידיד קרוב ושכן של המלחין מוריס ראוול ביישוב מונפור. כתב, בין השאר, ספר זכרונות אודותיו.
ברנאר דה זור'ב
גויאבת קוסטה ריקה

| גויאבת קוסטה ריקה |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: צומח
מערכה:: בעלי פרחים
מחלקה:: דו-פסיגיים
סדרה:: הדסאים
משפחה:: הדסיים
סוג:: גויאבה
מין:: גויאבת קוסטה ריקה
שם מדעי
 Psidium friedrichsthalianum ‏נידנצו, 1893

גויאבת קוסטה ריקה (שם מדעי: Psidium friedrichsthalianum, ידועה גם כקאס או גויאבת הקאס) היא מין של עצים בעלי פרחים ממשפחת ההדסיים. המין קרוי על שם מקום גידולו, אך הוא גדל בטבע גם במקומות אחרים באמריקה כגון גואטמלה וניקרגואה. הפרי משמש כגידול חקלאי במדינות מרכז אמריקה, וטעמו החמצמץ מתבל משקאות וריבות.
מאפיינים

גובה העץ נע בין כמטר וחצי ועד מספר מטרים. הפירות מבשילים בחורף, גודלם דומה לשזיף, קליפתם צהובה וכוללת פימה אופיינית והם מכילים גרעינים. בשר הפרי חמוץ עד מתוק, תלוי בזן.
גויאבת קוסטה ריקה היא המרכיב העיקרי בתרכיז פרסקו-דה-קאס, שמשמש כבסיס לקוקטיילים ומשקאות קלים בקוסטה ריקה.
ניתן לגדל את העץ כגידול ביתי, בתנאים של שמש מלאה ולחות המתאימה לצמח סובטרופי. גם עץ קטן יחסית הגדל בעציץ יכול להניב פירות.
הערות שוליים

↑  גויאבת קוסטה ריקה באתר הרשימה האדומה של IUCN
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007554280905171  LCCN: sh2001008438
דוד עקוב

אין תמונה חופשית
דוד עקוב הוא דיפלומט ישראלי המכהן כשגריר ישראל בדנמרק.
ביוגרפיה

עקוב נולד בישראל. הוא בעל תואר ראשון בהיסטוריה של המזרח התיכון מהאוניברסיטה העברית בירושלים ותואר שני במחשבה מדינית ומדע המדינה מהאוניברסיטה העברית.
ב-1985 החל לעבוד במשרד החוץ. בשנים 1989 עד 1991 שירת כסגן הקונסול הכללי בקונסוליה הישראלית באטלנטה שבארצות הברית. בשנים 1993–1995 ריכז את קורס הצוערים של משרד החוץ. ב-1995 עד 2000 שירת בשגרירות ישראל בוושינגטון כאיש הקשר של ישראל עם הקונגרס של ארצות הברית. ב-2001 מונה לראש מחלקת צפון אמריקה 3 (המחלקה לענייני הקונגרס של ארצות הברית במשרד).
באוגוסט 2004 מונה לקונסול כללי של ישראל בסן פרנסיסקו. בשנים 2008 עד 2014 כיהן כראש חטיבה וסגן ראש המרכז למחקר מדיני. באוגוסט 2014 מונה לקונסול כללי של ישראל במומבאי שבהודו.
ב-2017 מונה למנהל המרכז למחקר מדיני. ב-2021 מונה לשגריר ישראל בדנמרק.
עקוב נשוי לתמר והם הורים לשלושה.
גויאס (כדורגל)

גויאס (פורטוגזית: Goiás Esporte Clube) הוא מועדון כדורגל ברזילאי המייצג את העיר גויאניה שבברזיל. המועדון משחק בסרייה ב' שהיא הליגה השנייה בברזיל.
היסטוריה

המועדון הוקם בשנת 1943 ושיחק באליפות גויאס. במהלך השנים הוא זכה 27 פעמים באליפות גויאס. בשנת 1973 הוא לראשונה העפיל לליגה הבכירה בברזיל. במרוצת השנים הקבוצה ירדה מספר פעמים לסרייה ב', אך הייתה חוזרת תוך מספר עונות לליגה הבכירה. בשנת 1990 הקבוצה זכתה במקום השני בגביע ברזיל. בשנת 2005 הוא הגיע למקום השלישי בליגה הבכירה.
כדורגלנים מפורסמים

ברזיל ז'וסואה
ברזיל גראפיטה
ברזיל וליטון
ברזיל דוגלאס פריירה
דה חראפסחאפ

דה חראפסחאפ (בהולנדית: De Graafschap) היא קבוצת כדורגל מהעיר דוטינחם שבהולנד. המועדון הוקם ב-1 בפברואר 1954. פירוש שמה של הקבוצה הוא "טריטוריית הרוזן" בהולנדית, המנוגד לכינויה, "הסופר-איכרים". צבעי המועדון הם כחול ולבן.
אף על פי שהקבוצה מעולם לא נחשבה לקבוצת כדורגל חזקה בזירה האירופית והיא לא זכתה בתואר בליגה הבכירה, הקבוצה היא אחת הקבוצות הקבועות בליגה הבכירה בהולנד. דה חראפסחאפ הוא מועדון בעל מסורת ארוכת שנים ומספר שחקנים מובילים יצאו ממנו, כולל המאמן ההולנדי המוכר, חוס הידינק. הקבוצה היא בעלת אצטדיון גדול ומרשים ומספר אוהדים רב.
היסטוריה

בעונת 2005 ירדה הקבוצה לליגת המשנה לאחר שהפסידה במשחקי הפלייאוף על ההישארות. שנה לאחר מכן, כאשר ניסתה לעלות חזרה לליגה הבכירה, נכשלה הקבוצה פעם נוספת. בסופו של דבר עלתה הקבוצה לליגה הבכירה לקראת עונת 2007/08.
הקבוצה סיימה את עונת 2008/09 במקום ה-17 והלפני אחרון, ולכן התמודדה במבחני פלייאוף על השארות בליגה ההולנדית הראשונה. לאחר הפסד 6-3 בסיבוב השלישי של פלייאוף הירידה לקבוצת ואלבייק, ירדה הקבוצה לליגה ההולנדית השנייה. לאחר 2 עונות, שעלתה לליגה הראשונה, ירדה עוד פעם, שוב לאחר סיום במקום ה-17 והפסד במשחקי הפלייאוף. בסיום עונת 2014/2015 עלתה חזרה לליגת העל. בסיום עונת 2015/16 ירדה לליגה ההולנדית השנייה. לאחר שתי עונות עלתה בחזרה לליגת הבכירה לאחר שגברה במשחקי הפלייאוף על אלמיירה סיטי 3–2 בסיכום צמד משחקי הגמר.
את עונת 2018/2019 סיימה הקבוצה במקום ה-17 בליגה הבכירה אך נשרה לליגת המשנה לאחר שהפסידה בגמר פלייאוף הירידה לספרטה רוטרדם 3–2. בעונת 2019/20 סיימה הקבוצה במקום ה-2 בליגת המשנה בתום 29 מחזורים כאשר נעצרה הליגה. את עונת 2020/21 סיימה במקום ה-3 והעפילה לפלייאוף העלייה בו הפסידה בסיבוב הראשון לרודה 3–2.
שחקנים בולטים בעבר

דנמרקלאסה שונה
ליבריהדולי ג'ונסון
הולנדאריק טן האך
הולנדלוק דה יונג
הולנדקלאס יאן הונטלאר
מרוקואוסאמה אסעידי