stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
סאבוויי (רשת מסעדות)
הערות שוליים

↑  סניפי החברה, באתר subway.com
↑  הביג מק מודאג: סאבוויי - רשת המסעדות הגדולה בעולם, באתר גלובס, 8 במרץ 2011
סוכנויות הידיעות, סאבוויי עקפה את מקדונלד'ס כרשת המזון המהיר הגדולה בעולם, באתר הארץ, 9 במרץ 2011
↑   בלומברג, סוף עידן בסאבוויי: מת האיש שהקים בגיל 17 את רשת הסנדוויצ'ים הגדולה בעולם, באתר TheMarker‏, 15 בספטמבר 2015
↑  עפרה שלו, סאבוויי עקפה את מקדונלד'ס והפכה לרשת המסעדות הגדולה בארה"ב, באתר TheMarker‏, 1 בפברואר 2002
↑  בעוד המתחרים מצמצמים, הסנדוויץ' של סאבווי ממשיך לצמוח, באתר גלובס, 29 ביולי 2008
↑   סוכנויות הידיעות, תחקיר בקנדה: העוף של רשת סאבוויי מכיל רק 50% עוף, באתר TheMarker‏, 1 במרץ 2017
↑   איתן לשם, בית המשפט האירי קבע: הלחמניות של סאבוויי אינן "לחם", באתר הארץ, 2 באוקטובר 2020
↑  זהבה דברת, ‏יאיר תמיר מחפש שותף ל"סאבווי", באתר גלובס, 17 בנובמבר 1996
↑  אורה קורן, ‏סאבוויי קובעת עובדות בשטח ברשות הפלשתינית, באתר גלובס, 4 במרץ 1997
↑  אמיר הלמר, הבנק לפיתוח התעשייה מבקש למנות כונס נכסים למפעילת רשת סאבוויי בישראל, באתר TheMarker‏, 3 במרץ 2002
↑  סמדר הירש, ‏סאבווי מבטלת הסכם הזכיון עם יאיר תמיר, באתר גלובס, 21 באפריל 2002
↑  ורד שרון-ריבלין, ‏הזכיון לרשת סאבוויי נמסר לקבוצה שמוביל דוד מימון שתשקיע כ-2.5 מיליון דולר  בפיתוח הרשת, באתר גלובס, 3 באוקטובר 2002
אמיר הלמר, כונס הנכסים של רשת סאבווי: משקיע מבקש לרכוש  הזיכיון של רשת סאבווי תמורת 650 אלף שקל, באתר TheMarker‏, 24 במרץ 2002
↑  יצחק דנון, ‏צו פירוק בהסכמה לסאבוויי ישראל - לבקשת העובדים, באתר גלובס, 30 בינואר 2003
↑  מיכל מרגלית, ‏SUBWAY חוזרת לישראל: שכרה סניף ראשון בהרצליה-פיתוח ובמו"מ לסניף נוסף בשדרות רוטשילד בת"א, באתר גלובס, 10 במאי 2009
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: nr2002045938  RERO: 02-A016341473  VIAF: 308729490   WorldCat (עם VIAF): 308729490
סאבוולפר

| --- | --- |
סאבוולפר באירוויזיון 2022
סאבוולפר באירוויזיון 2022
 מוקד פעילות:  נורווגיה נורווגיה
 תקופת הפעילות:  מ-2021
 סוגה:  מוזיקת פופ, אלקטרופופ, מוזיקת דאנס אלקטרונית 
 חברת תקליטים:  יוניברסל מיוזיק גרופ
 subwoolfer.no
 פרופיל ב-IMDb
 חברים
 ג'ים (גואטה אורמאסן) קית' (בן אדמס)
 
סאבוולפר (בנורווגית: Subwoolfer) הוא צמד מוזיקלי נורווגי, שהוקם בשנת 2021. הצמד מורכב משני הזמרים הנורווגים בן אדמס וגואטה אורמאסן. במשך יותר משנה, זהותם אינה הייתה ידועה והם כינו את עצמם כ"ג'ים וקית'". הם השתתפו בקדם הנורווגי לאירוויזיון 2022 ונבחרו לייצג עם השיר "Give That Wolf a Banana".
ביוגרפיה

ב-10 בינואר 2022 חשפה רשות השידור הנורווגית (NRK) כי סאבוולפר ישתתפו בקדם הנורווגי לאירוויזיון 2022, "מלודי גרנד פרי". הם לא חשפו את זהותם, ואף עוטים מסכת זאב, כפפות וחליפה בעת הופעותיהם. שם הלהקה הוא שילוב של המילים הלועזיות "Subwoofer" (סאב וופר) ו-"Wolf" (זאב).
לרגל עונת המלודי גרנד פרי סירב הצמד להשיב על שאלות העיתונאים לגבי זהותם. במקום זאת, הם פרסמו סיפור מומצא אודות הצמד. לטענתם, הוא הוקם לפני 4.5 מיליארד שנים בירח. מספר ספקולציות הועלו ופורסמו ברשתות החברתיות לגבי זהותם של חברי הצמד. בין השמות שיוחסו אליו ניתן למנות את סירקוס אליאסן, אריק וקריב והאחים אלביס.
סאבוולפר הוכרזו כחלק מהאמנים שהעפילו אוטומטית לגמר הקדם הנורווגי, עם השיר "Give That Wolf a Banana" (תיתן לזאב הזה בננה). הם היו אמורים לבצע את שירם ב-29 בינואר 2022, ברבע הגמר הרביעי של התחרות, אך בעקבות מגבלות מגפת הקורונה בנורווגיה הופעתם התבטלה. הם ביצעו אותו בגמר הקדם, ב-19 בפברואר, והגיעו למקום הראשון עם 368,106 נקודות. ב-10 במאי 2022 ביצעה להקת סאבוולפר את "Give That Wolf a Banana" על בימת חצי הגמר הראשון של אירוויזיון 2022. בשלב חצי הגמר הגיע הצמד למקום השישי עם 177 נקודות ובכך עלתה נורווגיה לגמר. בשלב הגמר הגיעו למקום העשירי עם 182 נקודות.
ב-4 בפברואר 2023, הופיע הצמד בגמר "מלודי גרנד פרי 2023". במהלך ביצוע בכורה של שירם החדש, הם הורידו את המסכות וחשפו את זהותם המסתורית לאחר למעלה משנה של סודיות מוחלטת.
דיסקוגרפיה > סינגלים

| סינגל | שנה | הערה |
| --- | --- | --- |
| "Give That Wolf A Banana" | 2022 | השיר הנורווגי לאירוויזיון 2022 |
| "Give That Wolf A Romantic Banana" | 2022 | גרסה מיוחדת לשיר הנורווגי לאירוויזיון לכבוד יום ולנטיין |
| "Fairytale" | 2022 | קאבר לשיר הנורווגי של אלכסנדר ריבאק באירוויזיון 2009 |
| "Turin" | 2022 |  |
| "Dragma" | 2022 | פארודיה לשיר "Baby" של ג'סטין ביבר |
| "Melocoton" | 2022 |  |
| "Howling" | 2022 | שיתוף פעולה עם לונה פרארי |
| "Having Grandma Here For Christmas" | 2022 |  |
| "Worst Kept Secret" | 2023 |  |
הערות שוליים

↑  MGP-artistene for 2022 er her
↑  Kryptisk om MGP-rykter
↑  MGP-aktuelle Subwoolfer ute med musikkvideo
↑  Norway: Are Ylvis behind Subwoolfer’s Melodi Grand Prix 2022 entry?
↑  Subwoolfer - Dere er avslørt! MGP 2022 (ENG SUBS)
↑  Tror du også det er Ylvis-brødrene?
↑  Subwoolfer utsetter Melodi Grand Prix-opptreden etter corona-smitte
↑  Subwoolfer rammet av korona – NorthKid inn som erstatter
↑  Utsetter Melodi Grand Prix-opptreden
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0005 0689 6191  MusicBrainz: d016a62f-cb52-4c27-9545-9336be6584d3  VIAF: 21165265206110192947   WorldCat (עם VIAF): 21165265206110192947
סוחוי Su-9

סוחוי Su-9 (קוד דיווח נאט"ו: Fishpot) הוא מטוס יירוט סילוני חד-מושבי מהדור השני, המטוס פותח ושירת בברית המועצות.
היסטוריה

המטוס פותח עקב מחקרים אווירודינמיים במכון צאגי במהלך מלחמת קוריאה שהעלו קונפיגורציות אופטימליות למטוסי קרב סילוניים. המטוס עצמו עוצב על ידי המשרד לתכנון ניסויי סוחוי תחת מספר הדגם T-405 וטס לראשונה ב-1956. ה-Su-9 פותח במקביל לסוחוי Su-7 והמערב ראה את שניהם לראשונה ב-יום התעופה בטושינו ב-24 ביוני 1956, ובשל שהם היו דומים ה-Su-7‏ קיבל את קוד נאט"ו Fitter וה-Su-9 קיבל את הקוד Fitter-B בהתחלה.
1,150 יחידות של כלי הטיס יוצרו, על בסיסו יוצר ה-סוחוי Su-11 ועל פי מספר עדיויות חלק ממטוסי Su-9 עברו שודרגו והוסבו לדגם Su-11. המטוס לא נמכר לבעלות הברית של ברית המועצות ולא למדינות ברית ורשה אחרות. המטוס יצא משירות במהלך שנות ה-70 והוחלף על ידי סוחוי Su-15 ומיג-25.
ראו גם

קונבאייר F-102 דלתא דאגר
תאה קיסלוב

| --- | --- |

 לידה:  1953 (בת 71 בערך) ישראל 
 מקום לימודים:  הטכניון - מכון טכנולוגי לישראל
 תחום יצירה:  אדריכלות
 
צוות המשרד
תאה קיסלוב (נולדה 17 במרץ 1953) היא אדריכלית ישראלית, שותפה בכירה ומנהלת משרד האדריכלים קיסלוב קיי אדריכלים משנת 1979.
ביוגרפיה

קיסלוב היא בתם של תיאודור וסופיה קיסלוב ואחותה של ליאורה קיסלוב.
היא בוגרת הפקולטה לאדריכלות ובינוי ערים של הטכניון - מכון טכנולוגי לישראל.
משנת 1979 ועד היום, שותפה ומנהלת במשרד קיסלוב קיי אדריכלים העוסק בספקטרום רחב של תחום התכנון אדריכלי - החל מתכנון שכונות ומתחמים עירוניים, דרך תכנון מפורט של מבני מגורים, מבני ציבור ומסחר וכלה בפעולות שיקום, החייאה ושימור של נקודות ורצפים אורבניים. עבודתה של תאה מיישמת אינטרפרטציה מיוחדת לאדריכלות מקומית ללא חיקוי סגנונות עבר או גלישה לנוסטלגיה, מייצרת צירופים מקוריים של מרכיבי בניין על שימושם וצורותיהם, מחברת בין ישן וחדש, ומגלה אוצרות חבויים במציאות האורבנית. תאה דוגל בהתבוננות והקשבה לקולות העולים מהשטח ושזירתם של אלו בתוך מעשה אומנות אדריכלי מוגמר, אשר בתורו, נושא אחריות כבדה בעיצוב פני החברה ועתידה.
משנת 1990 ועד היום קיסלוב נותנת ביקורות אדריכל אורח לפרויקטים באוניברסיטת ת"א, "בצלאל"- ירושלים והטכניון - חיפה. מנחה סיורים לסטודנטים בפרויקטים של המשרד והנחיות קבוצתיות ואישיות.
כמו כן, משמשת קיסלוב כשופטת בתחרויות אדריכלות מטעם עמותת האדריכלים המאוחדים בישראל.
משנת 2012, קיסלוב היא פרופסור חבר ומנחת פרויקט גמר בפקולטה לאדריכלות על שם דוד עזריאלי באוניברסיטת תל אביב. בעבר, משנת 2006–2012 הייתה מרצה בכירה ומנחת פרויקט גמר בפקולטה לארכיטקטורה ובינוי ערים בטכניון ובשנים 2004–2005 הייתה מרצה במחלקה לעיצוב תעשייתי בבצלאל. קיסלוב פעילה בוועדה המקצועית של עמותת האדריכלים המאוחדים בישראל ושופטת בתחרויות אדריכלות מטעמה.
הייתה בין הוגי, מתכנני, מקימי ודרי שכונת רבי חנינא הנושקת לשוק הפשפשים ביפו; החייאה אורבנית וקהילתיות עירונית כאלטרנטיבת מגורים בתל אביב. שכונה פלורליסטית המחברת אנשים מתרבויות שונות שבבסיסה יצירת דיאלוג בין הישן לחדש ובין הצעיר לוותיק. באזור מתפורר של צפון יפו, תוך הקשבה למגוון הקולות שעולים מן השטח, קמה לאט לחיים שכונה מן ההריסות. בתכנון קפדני, בניין ליד בניין, בזהירות ובתשומת לב - כל בניין במיקומו המיוחד, עם ההיסטוריה שלו, ודרישות המשתמשים בו - ותיקים וחדשים כאחד. השכונה קצרה פרסים ותשבחות רבים והפכה לאחת השכונות המדוברות והנחשקות באזור המרכז.
פרויקטים נבחרים

המכללה לאומנויות "קלישר", תל אביב, 2,500 מ"ר, תוכנן עבור קרן ת"א לפיתוח, 1997. זוכה פרס רכטר לאדריכלות שנת 2000.
מרכז שרובר לתרבות ופנאי, פלאנט, ירושלים, 28,500 מ"ר, תוכנן עבור קרן גיטה שרובר. התכנון זכה במקום ראשון בתחרות מוזמנים.
מרקם שוק הפשפשים ביפו - תוכנית בינוי והתחדשות עירונית, 65,000 מ"ר, תוכנן עבור מ. התיירות ועיריית תל אביב, 2002 - 2009.
מרקם רבי חנינא - תוכנית בינוי והתחדשות עירונית, יפו, 180 יח' דיור - 20,000 מ"ר, תוכנן עבור מ. פרטיים ועיריית תל אביב, 1994 - ואילך. זוכה פרס אילון לתכנון אורבני והתחדשות עירונית שנת 2000.
בנייני מגורים רבים כגון; בן עזריה - 10 מבנה מגורים, יפו, 2009. בלפור 11 - מבנה מגורים, תל אביב, 2010. מרגוזה 32 - מבנה מגורים, יפו, 2002. בית הבאר - מבנה מגורים, יפו, 2004.
גשר אוסישקין, תל אביב, 60 מ"א, תוכנן עבור עיריית ת"א ונתיבי איילון, 1999.
בניין פלטין - מבנה משרדים, תל אביב, 3065 מ"ר, תוכנן עבור מ. פרטיים, 1994. שימור א, זוכה פרס הבניין היפה בתל אביב על ידי איגוד הקבלנים 1994.
תוכנית מדיניות שיכוני דרום יפו, כ־800 דונם, תוכנן עבור עיריית תל אביב, תוכנית מדיניות התחדשות עירונית והחייאה לכלל אזור דרום יפו, 2017.בוצע.
פרסים והוקרה

1994 - פרס הבניין היפה בתל אביב אשר ניתן על ידי איגוד הקבלנים עבור בניין פלטין, תל אביב.
1997 - זכייה במקום הראשון בתחרות מוזמנים לתכנון מרכז קהילתי בנאות אפקה עבור עיריית ת"א.
2000 - זכייה במקום השלישי בתחרות פומבית לתכנון נמל תל אביב.
2000 - פרס אילון לתכנון אורבני והתחדשות עירונית עבור מרקם רחוב רבי חנינא ביפו.
2000 - פרס רכטר לאדריכלות ישראלית, הפרס הגבוה בתחומו בארץ. הפרס ניתן עבור בניין המכללה לאמנות קלישר ע"ש ישראל פולק, תל אביב.
2007 - זכייה במקום הראשון בתחרות מוזמנים לתכנון מרכז שרובר לתרבות בירושלים, קרן שרובר.
2009 - זכייה במקום הראשון בתחרות פומבית לתכנון בניין העירייה וכיכר העיר אילת.
2012 - זכייה במקום הראשון בתחרות פומבית לתכנון קמפוס החינוך ברמת גן.
2013 - תחרות לתכנון בית ספר תיכון שכונת רמות בבאר שבע, עבור עיריית באר שבע.
2014 - זכייה במקום הראשון בתחרות מוזמנים לתכנון תב"ע מפורטת למרכז קהילתי ברמת אביב הירוקה, עבור עיריית תל אביב-יפו.
2014 - זכייה במקום ראשון בתחרות מוזמנים לתכנון אסטרטגי-נמל יפו, עבור הרשות לפיתוח כלכלי תל אביב-יפו.
2015 - זכייה במקום הראשון בתחרות מוזמנים לתכנון האנגר 2+3 בנמל יפו מטעם עיריית ת"א - יפו.
2015 - תחרות לתכנון מרכז בינלאומי "בית הידידות" של הקרן לידידות, ירושלים.
2015 - תחרות לתכנון "תוכנית מתאר מפורטת לנווה שרת מזרח", עבור עיריית תל אביב-יפו.
תערוכות

1980 - "אדריכלות"; תערוכה קבוצתית ביוזמת אגודת האדריכלים, דיזנגוף סנטר, תל אביב.
1983 - "בית תל אביבי עתידי"; תערוכה קבוצתית ודיון רב תחומי בהזמנתי עיתון העיר.
1984 - "פיסול סביבתי"; תערוכה קבוצתית, מתחם יפו העתיקה, תל אביב.
1986 - "פיסול סביבתי"; תערוכה קבוצתית, מתחם יפו העתיקה, תל אביב.
1987 - "פיסול בנמל"; תערוכה קבוצתית בחסות עיריית ת"א, נמל יפו, תל אביב.
1988 - "בית תל אביבי - כיוונים עכשוויים", אוצרת - צופיה דקל; תערוכה קבוצתית בחסות קרן ת"א לפיתוח, לשכת האדריכלים, תל אביב.
1988 - "בנין ופסל"; תערוכה קבוצתית בחסות עיריית ת"א, מתחם יפו העתיקה, תל אביב.
1989 - "מגורים במדבר"; תערוכה קבוצתית בחסות ראש העיר, מוזיאון הנגב, באר שבע.
1993 - "חשיפת אומנות המגירה"; תערוכה קבוצתית, בית האמנים, ירושלים.
1996 - "אומנות ואדריכלות - בין חיבור לשילוב", אוצר - מיכה לוין; מיצב משותף עם הפסל צביקה קנטור, בית האמנים, תל אביב.
1998 - מקווה מים סמלי - פיסול סביבתי; גשר מתכת דק עבור צינור מים ראשי ת"א, מרחף מעל נתיבי איילון כציון כניסה לעיר. הוזמן ואושר לביצוע על ידי מינהל הנדסה עת"א. לא בוצע.
2000 - "חמישים שנות אדריכלות ישראלית"; תערוכה נודדת בבירות העולם בהפקת משרד החוץ, מוזיאון האורנג'רי, פריז.
2004 - השתתפות בביאנלה ה-9 לאדריכלות, ונציה: תערוכה קבוצתית - אדריכלות קו החוף של ת"א יפו, ונציה, איטליה.
2005 - 2006 - מרחב 2005 - אדריכלות בפרטים, בית האדריכל, תל אביב.
2005 - נציגי ישראל בביאנלה הבינלאומית לאדריכלות ברוטרדם, הולנד.
2005 - נציגי עמותת אדריכלים מאוחדים בישראל בתערוכת קונגרס ארגון uia, איסטנבול, טורקיה.
2007 - 'הנוכחות הנשית באדריכלות הישראלית', אוצרים: סיגל דוידי, סרג'יו לרמן; הגלריה האוניברסיטאית לאמנות ע"ש גניה שרייבר, אוניברסיטת תל אביב.
2007 - 'הנוכחות הנשית באדריכלות הישראלית', אוצרים: סיגל דוידי, סרג'יו לרמן; בית האדריכל, תל אביב.
2009 - תערוכת הפרויקטים הזוכים בתחרות תכנון ככר העיר ועריית אילת; עמותת אדריכלים מאוחדים, תל אביב - יפו.
2012 - תערוכת הפרויקטים הזוכים בתחרות קמפוס החינוך ברמת אפעל; שנקר - בי"ס גבוה להנדסה ולעיצוב, רמת גן.
2012 - תערוכת הפרויקטים הזוכים בתחרות קמפוס החינוך ברמת אפעל; עמותת אדריכלים מאוחדים, תל אביב - יפו.
2015 - אדריכלות תל אביבית 80'-90', עיריית תל אביב ומשרד הסביבה הגרמני. מרכז פליציה בלומנטל - תל אביב.
שלמה המלך ושלמי הסנדלר

| --- | --- |

כריכת המחזה בהוצאת הקיבוץ המאוחד, 1975
 בימוי:  משה הלוי (1943) שמואל בונים (1964, 1982) אילן רונן (2005)
 כתיבה:  סמי גרונמן
 מילות השירים:  נתן אלתרמן
 מוזיקה:  סשה ארגוב
 מקום ההתרחשות:  ירושלים
 הצגת בכורה:  7 בינואר 1943
 שפה:  עברית
"שלמה המלך ושַׁלמַי הסנדלר" הוא מחזמר, שכתב המחזאי סמי גרונמן ותרגם מגרמנית המשורר נתן אלתרמן, והוא מוזכר פעמים רבות כאחד ממחזות הזמר המצליחים בכל הזמנים בישראל, הן מבחינה אמנותית והן מבחינה קופתית.
המחזה, שנכתב ב-1942 ותורגם באותה שנה בידי אלתרמן, הוצג לראשונה בשנת 1943, וב-1964 עובד על ידו, נוספו לו פזמונים בהלחנתו של סשה ארגוב והוא הפך למחזמר ב"תיאטרון הקאמרי".
המחזמר עלה שוב ב-1982, ב-2005 בתיאטרון "הבימה" וב-2019 בהפקה מחודשת ב״בית צבי״.
המחזה תורגם מהנוסח העברי של אלתרמן ליידיש בידי שמואל צסלר, ולאנגלית בידי דן אלמגור.
תקציר העלילה

המחזמר מגולל את סיפורו של שלמה, המלך התנ"כי שכונה החכם מכל אדם, בעל לאלף נשים ובהן נופרית בת פרעה. לשלמה נודע אודות שיכור פוחז שמסתובב בחוצות ירושלים ודומה לו כשתי טיפות מים - סנדלר בשם שלמי, בעלה של נעמה. כבודו של המלך, כך טוענים יועציו, נרמס בגלל אותו שלמי. שלמה מזמן את שלמי לארמון ומציע לו להתחלף עמו בבגדים ובתפקיד, כדי להוכיח שבכוחו להסתדר ברחוב גם בבגדי סנדלר פשוט. בת שבע, אם שלמה, מגלה ראשונה את החילוף בין בנה לבין שלמי, והיא מעודדת את התוכנית, על מנת שבנה יחווה את מה שחווים נתיניו תחת שלטונו ואולי יהיה פחות תאב בצע, בעיקר ביחסו לנשים. תוך זמן קצר מגלה שלמה שאף על פי שהוא החכם מכל אדם, הוא אינו מצליח להסתדר מול פשוטי העם, כשהם רואים בו רק סנדלר פשוט. שלמי, בתחפושתו כשלמה, מתגלה כמלך ערמומי ביחסו אל העם - אך מגלה כי הוא לא מוצא את מקומו כשליט ומולך, ונוכח כי מלאכת המלוכה קשה מהסנדלרות. עוד נוצר חיכוך בין נעמה אשת שלמי לבין נופרית אשת שלמה. לבסוף חוזר שלמה אל אלף נשותיו ואל המלכות, ושלמי חוזר אל בקבוק היין ואל נעמה אשתו.
היסטוריה > גרסת 1943

בשנת 1942 כתב סמי גרונמן (1875–1952), עורך דין, סופר ומחזאי גרמני-ארצישראלי שחיבר מחזות סאטיריים, את המחזה "החכם והכסיל: המלך שלמה והסנדלר" (Der Weise und der Narr: König Salomo und der Schuster) בגרמנית. המחזה התבסס ככל הנראה על אגדת שלמה המלך ואשמדאי, המספרת על אשמדאי, מלך השדים, שמלך לתקופה מסוימת בעוד שלמה המלך נדד כקבצן, עד אשר שלמה גירש אותו חזרה אל השְאוֹל. נתן אלתרמן תרגם את המחזה, כשכותרתו המשנית הייתה "שלמה המלך והסנדלר", וזאת עקב בקשת תיאטרון "האהל". לאחר מכן הוסיף את שמו של שַׁלמַי, שנקרא במקור שמדאי, לכותרת המשנה והפך אותה לכותרת הראשית. את התפאורה והתלבושות עיצבה ג'ניה ברגר ואת הכוריאוגרפיה יצרה גרטרוד קראוס. המחזה הוצג לראשונה בתיאטרון "האהל" ב-7 בינואר 1943 בשם "שלמה המלך ושלמי הסנדלר" בכיכובו של שמחה צחובל. משה הלוי, שביים את ההצגה, אמר כי תכנן להוסיף לה שירים וריקודים, אך דבר זה הביא לבהלה בקרב אנשי "האהל", שחששו ששילוב של פזמונים וריקודים עם ימי התנ"ך יביא אסון על התיאטרון. המחזה היה להצלחה גדולה.
בעקבות מחזה זה כתב סמי גרונמן מחזה המשך, "מלכת שבא", שממשיך בדיוק בנקודה בה הסתיים "שלמה המלך ושלמי הסנדלר" - ביקורה של מלכת שבא בארמון שלמה. המחזה תורגם הפעם על ידי חיים חפר, והוצג בתיאטרון הקאמרי באוגוסט 1951 בבימויו של גרשון פלוטקין ובכיכובם של חנה מרון ואברהם בן-יוסף. עלילתו עוסקת בהתמודדות שלמה וחצרו עם מלכת שבא ואנשיה, שתרבותם הפראית זרה לתרבות של שלמה ואנשיו, ובכך העלה מסר ברור על הצורך בעירוב תרבויות בישראל. אף שהכיל לחנים של סשה ארגוב הוא נחל כישלון, כשיש הטוענים שהדבר נובע מן התרגום של חפר. המחזמר הוצג רק 28 פעמים, וכתוצאה מכישלונו לא הפיק הקאמרי שום מחזמר בשנות החמישים.
סמי גרונמן נפטר ב-1952 ולא זכה לראות את גלגולי מחזהו, "שלמה המלך ושלמי הסנדלר".
היסטוריה > גרסת 1964

בתחילת שנות ה-60, כשבישראל הוצגו בעיקר מחזות זמר מיובאים, קרא הבמאי שמואל בונים את המחזה המקורי. הוא פנה למתרגם, נתן אלתרמן, והציע לו להפוך את המחזה משנות ה-40 למחזמר. אלתרמן כתב 12 שירים, שהולחנו בידי סשה ארגוב. את התפקיד הראשי הכפול של שלמה ושלמי שיחק אילי גורליצקי, יונה עטרי שיחקה בתפקיד נעמה ורחל אטאס בתפקיד נופרית. את התפאורה התנ"כית עיצב אריה נבון, את התנועה עיצבה אנה סוקולוב הניהול המוזיקלי של נעם שריף והתזמור של נעם שריף ושל אריה לבנון.
הצגת הבכורה הייתה ב-12 בספטמבר 1964 בתיאטרון הקאמרי. בהנהלת הקאמרי חששו רבים שהמחזמר, שהפקתו עלתה לתיאטרון סכום עתק, יהיה כישלון ולאחר צפייה בחזרות מתחו כמה מראשי התיאטרון ביקורת חריפה על הבמאי שמואל בונים. השחקנית חנה מרון הצהירה שההצגה היא "בושה לתיאטרון הקאמרי ואסור שתועלה על הבמה". מנהל התיאטרון, שייקה וינברג, טען שיש לצלוח בשלום רק את שתי ההופעות הסגורות שנקבעו מראש, לפני שההצגה תרד ולפני שהעיתונות תדווח על הכישלון. אולם, ההצגה הצליחה מאוד: היא רצה בסיבוב הראשון כמעט בכל ערב במשך שלוש שנים, והוצגה למעלה מ-600 פעם. עד שירדה ב-1966 גורליצקי לא פספס אף הצגה, ואילו את עטרי החליפה אסתר גרינברג פעמיים בלבד.
ההצגה זכתה בפרס ההצגה המקורית הטובה ביותר מטעם המועצה הציבורית לתרבות ואמנות לשנת תשכ"ד.
ההצגה הועלתה פעם נוספת בסוף 1967 ושוב ב-1971, ובשנת 1982 בהפקה פרטית. בסך הכול הועלתה ההצגה קרוב ל-1,000 פעמים, לרבות הופעות בפריז, בלונדון ובמונטריאול (באקספו 67'), וראו אותה למעלה מ-400,000 צופים. שירי המחזמר, כמו "שיר הסנדלר" ו"שיר המריבה", שהועלו גם על תקליט מצליח וגם על גבי תקליטור, זכו להשמעות רבות ברדיו והפכו ללהיטי התקופה. מרבית הביקורות שיבחו את המחזמר ובעיקר את תרגומו ועיבודו של אלתרמן, עם העברית העשירה שלו. "עיבוד שנון ופיוטי" כתב מבקר התיאטרון הקפדן חיים גמזו, שאף החמיא לאלתרמן על עיבודו שלא איבד מחיותו במשך 22 שנים.
המחזמר נשלח לייצג את ישראל בעולם: דן אלמגור תרגם אותו לאנגלית, והוא הוצג בפסטיבל הבינלאומי לתיאטרון בפריז בשנת 1965‏ ובפסטיבל לונדון בשנת 1967. המחזמר זכה לביקורות נלהבות בפריז ובלונדון נחל הצלחה גדולה כאשר גדול מבקרי בריטניה, הרולד הובסון מה"סאנדיי טיימס", הכתיר את ההצגה כ"אחד מאותם האירועים ההופכים את 'עונת התיאטרון העולמי' לחוויה מלהיבה...ואז מתחילים הפעמונים לפעום בעליצות ואבני החן לזרוח בברק של אושר." הוא כתב גם: "הסאטירה הפשוטה טובת הלב ורבת ההשראה, ערכה גדול יותר בעיניי מן הפתוס הסינתטי של 'כנר על הגג' שובר הקופות." על אילי גורליצקי כתב שהוא "אחת התגליות הגדולות של 'עונת התיאטרון העולמי'", וש"תנועות רגליו הקלילות והמדויקות מביעות אקסטזה שקטה של שליטה פיזית מושלמת". המבקר של "אובזרבר", רונאלד ריידן, כתב גם שהוא מעדיף את 'שלמה המלך ושלמי הסנדלר' על 'כנר על הגג' ואף הוא שיבח מאוד את הופעתו של גורליצקי.
פרט ליונה עטרי ואילי גורליצקי, שהופיעו באופן קבוע לאורך הגלגולים השונים, צורפו להצגה שחקנים מחליפים, בהם: רבקה רז (נופרית); אלישבע מיכאלי, שושנה רביד, אביבה אורגד, אורנה פורת, זמירה עילם (בת-שבע) ועוד.
המחזמר הופק גם בארצות הברית, עם שחקנים אמריקאים נודעים, והוא נכתב מחדש על ידי מחזאי אלמוני ונכתבו לו פזמונים חדשים. הוא ספג ביקורות קשות שראו בו הצגה המונית וחסרת תחכום. גרסה זו, שנקראה "I Solomon", נחלה כישלון חרוץ הן מבחינה ביקורתית והן מבחינה קופתית. בניסיון נואש להציל את המחזמר, שינה אותו המפיק בצורה דרסטית וביסס אותו על תרגום של דן אלמגור, שהיה נאמן יותר לגרסה המקורית. אך ללא הועיל, ולאחר שבע הופעות בלבד ירד המחזמר מהבמה.
היסטוריה > גרסת 1982

המחזמר חזר לבמה ב-1982 והוצג בפארק הירקון על ידי תיאטרון "לילך". על התפאורה והבימוי היו אמונים אריה נבון ושמואל בונים. לתפקידים הראשיים חזרו אילי גורליצקי ויונה עטרי ואילו את נופרית שיחקה הפעם מיקי קם. המחזמר הוצג קרוב ל-100 פעם, מהן 15 פעם בהיכל התרבות ובבנייני האומה.
היסטוריה > גרסת 2005

בשנת 2005 העלה תיאטרון הבימה את "שלמה המלך ושלמי הסנדלר" מחדש לכבוד חגיגות השישים לתיאטרון הבימה. בעבודה על ההפקה זו הוחלט "לרענן" את הפזמונים משנות ה-60. הזמר והמלחין יוני רכטר נקרא לעבד את שירי המחזמר ולהפוך אותם ליותר עדכניים. בנוסף הופיעו במחזמר להקת הקצב "שקטק" בריקודים, שירה ותיפוף. התפקיד הראשי של שלמה ושלמי הופקד הפעם בידיו של השחקן והבדרן אבי קושניר. בתפקיד נעמה הוצבה השחקנית גלית גיאת, שהוחלפה לאחר מכן בזמרת והשחקנית סיון פז-בוגנים ומאוחר יותר באלינור פלקסמן. בתפקיד נופרית הוצבה הזמרת מירי מסיקה, שהוחלפה בזמרת הילה זיתון, ואת דמותה של בת שבע אם שלמה גילמה השחקנית רבקה גור. הבמאי בגרסה זו הוא אילן רונן. בשנת 2012, לאחר חניכתו של משכן הבימה החדש ולאחר שיפוץ אולם רובינא, הוצג המחזמר שנית כשאבי קושניר הצטרף כבמאי משנה, לבנה פינקלשטיין בתפקיד בת שבע וטלי אורן מגלמת את נופרית בקביעות.
למרות החששות מפני "ארכאיות" המחזה ומהעברית המליצית שמא לא תתאים לקהל הצופים של שנות האלפיים, ההפקה המחודשת הייתה להצלחה ועברה את הצגת ה-700, והשירים הועלו על גבי תקליטור. גם הביקורות שיבחו את ההפקה החדשה ותיארוה כ"חגיגה עם שמחת חיים, שמחזירה אותנו לימים היפים של אלתרמן וסשה ארגוב", אם כי נמתחה ביקורת על רמת השירה של קושניר.
ניתוח > שפת המחזה

אלתרמן עיבד את המחזה המקורי והוסיף לו פזמונים וחרוזים הכוללים שפע משחקי לשון שנונים. שפת המחזה עשירה באזכורים תנ"כיים בעברית גבוהה ומליצית, ולצדם מילים עממיות ושפת רחוב, רוויים הומור שפעמים הוא עממי ופעמים דק ועוקצני. עירוב השפה הגבוהה עם זו העממית נאמן לתוכן המחזה שכתב סמי גרונמן, המעמת בין מעמדות שונים: אנשי העם (שלמי, נעמה ואנשי השוק) ומעמד האצולה (שלמה, נופרית), ששניהם מתערבבים אלה עם אלה. הן אנשי העם הפשוטים והן אצולת הארמון מדברים בתרגומו של אלתרמן בשפה גבוהה ועממית כאחד, דבר המצביע על טשטוש ההבדלים ביניהם, לפחות באופן סמלי. השפה תואמת למעשה את המסרים שהמחזה מעביר, על החלוקה החברתית למעמדות (ראו להלן). דוגמה בולטת לכך ניתן לראות ב"שיר המריבה" בין נעמה אשת שלמי לבין נופרית בת פרעה: קללות עממיות כמו "פרצוף מלוח", "אף כפוף" ו"ראש כרבולת" מתערבבות אצלן עם עברית גבוהה כגון: "דבש ונופת צוף", "ספחת" ו"שאי רגלים!" ועם אזכורים מהמקורות כגון "אני אפרוץ כנהר שיחור!...אך לא ירדן יסוב אחור!".
דוגמה נוספת לעירוב של מילים גבוהות ועממיות ניתן לראות גם בבית מתוך השיר "זה לא בשבילי", בו מבקרת נעמה את הגינונים והעברית המצוחצחת של אצולת הארמון:
וגם במילות ״שיר החכם והכסיל״ בו מתייחס אלתרמן בהומור לקנאת נשים בעירוב מושגים שונים בתכלית מרובדי שפה נפרדים:
ניתוח > המסרים במחזה

המחזה, מלבד היותו הומוריסטי הכולל שירים וריקודים לרוב, משופע גם בחצים סאטיריים על יחסי השלטון והעם. הכותבים, סמי גרונמן ונתן אלתרמן, הכירו מקרוב את הפוליטיקה והביעו במחזה מקצת מתחלואיה.
פשוטי העם, אנשי השוק, מפגינים נגד שלטון המלוכה, על פקידיו המושחתים והמתנשאים של ארמון המלך, שאינם קשובים לקשייהם ולרצונם. הם תובעים יותר דמוקרטיה ופתיחות בקוראם "למה אין אנו שמה למעלה בארמון?".
לאחר החילוף בין שלמי לשלמה, מתקשה שלמה לחיות כאביון ואף מושם ללעג, כמו שלמי לפנים. רק אז הוא מגלה כי היה מנותק מעמו, החי חיי דלות, בעוד הוא ואנשיו אוכלים לשובע. אך גם חיי שלמי בארמון המלוכה אינם קלים: שלמי אמנם לא נכשל בתפקידו כמלך אך הוא משועמם, מתגעגע לחייו הפשוטים בעבר ולחבריו הישנים, אנשי העם טובי הלב שבמקומם הוא מוקף במלחכי פנכה צבועים. הוא נוכח לדעת, שעדיף אולי להיות אדם עני ומאושר על פני שליט או בן אצולה בודד. גם נעמה אשתו מתגעגעת לחבריה הפשוטים ומלאי השמחה ואינה מסתגלת לחיי הארמון, שאמנם נוחים יותר מחייה הקודמים, אך משעממים ומלאי תככים. אף מתפתח עימות בינה לבין נופרית המצרייה, שמקנאה בה על תשומת לבו של המלך. כך שולח המחזה חצים סאטיריים על ניתוקם של השליט ואנשיו מהעם ועל הפוליטיקה מלאת התככים והצביעות. כמו כן ניתן לראות, כי היראה וההערצה לשליט אינם תלויים רק באישיותו ובחכמתו אלא גם בהילה שמקנה לו תפקידו: שלמי הסנדלר הפשוט זוכה בפועלו כמלך להערצת ההמון בזכות המתנות שהוא מחלק, ואילו שלמה "החכם מכל אדם" לא מצליח להסתדר בבגדי הסנדלר. כך עולה, כי החלוקה החברתית למעמדות של שליטים ופשוטי עם אינה דבר מולד, הנתינים יכולים לתפקד לא רע בשלטון ואילו השליטים לא תמיד יכולים להסתדר בעמל כפיים.
גם החוכמה מוצגת במחזה כתלויה בהילה של המעמד או התפקיד: השליט והעשיר יכולים להיחשב לחכמים רק בזכות מעמדם בדיוק כמו שהעניים עשויים להיתפס בטעות כטיפשים. דוגמה לכך מתרחשת כאשר נותנים אנשי השוק לשלמי "לשפוט" בפרשה הנדונה בארמון המלך, הנודעת כמשפט שלמה (הסיפור המפורסם העוסק במריבה על תינוק בין שתי נשים). שלמי טוען כי יש לחתוך את התינוק לשניים ולחלק אותו: חצי לזאת וחצי לזאת ומדגים זאת בעזרת כיכר לחם ומושם בשל כך ללעג בקרב אנשי השוק. כששלמה נותן פסיקה זהה, המעשה נחשב לחכם ביותר בגלל שאחת הנשים קפצה ואמרה לתת את התינוק לאחרת, מה שהבהיר מי האם האמיתית. לאחר החילוף בארמון, שלמי עונה היטב על חידות מלכת שבא וגם שלמה עונה ברחוב את תשובותיו שלו כשהוא שומע אותן מפי אנשי השוק, אך אלו רק לועגים לשלמה וטוענים שדבריו הבלים הם. גם כששלמי נאלץ להיות שופט במשפטים, הוא מגלה באמצעות המזל את הצדק. דבר זה מראה שהחוכמה לעיתים תלויה במזל או בסטראוטיפ החברתי.
יחד עם התובנה שמגלים שלמה, שלמי ונעמה על חיי העם והמלוכה, גם אנשי העם אינם יוצאים במחזה כשידם נקייה: מחאת הנתינים נשכחת ברגע שהמלך שלמי מחלק להם מתנות קטנות, כמו יין חינם. העם מעדיף לקבל את מתנות השליט על פני מאבק עקרוני בשחיתות ולמען יתר פתיחות ודמוקרטיה. כך המחזה טוען לפנינו שעל זכויות יש להיאבק, וברגע שהעם דורש זכויות וצורת שלטון תקינה אך לא מוכן לעשות דבר לשם כך, הוא עשוי להיות צבוע לא פחות משליטיו.