stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Vini Vici

| --- | --- |
 
הצמד ויני ויצ'י יחד עם דימיטרי וגאס ולייק מייק
 מוקד פעילות:  עפולה, ישראל ישראל
 תקופת הפעילות:  מ-2013
 סוגה:  מוזיקה אלקטרונית, טראנס פסיכדלי, גואה טראנס
 חברת תקליטים:  Iboga Records  Armind (Armada) DOORN Records Mainstage Music Alteza Records
 חברים
 מתן קדוש אבירם סחראי
Vini Vici (ויני ויצ'י) הוא הרכב מוזיקה אלקטרונית ישראלי בו חברים הדיג'יים והמפיקים המוזיקליים מתן קדוש ואבירם סחראי. הצמד נוהג לנגן בעיקר מוזיקת פרוגרסיב פסייטראנס. באוקטובר 2018 הגיע הצמד למקום 34 ברשימת התקליטנים הגדולים בעולם של המגזין DJMag, מגזין המוזיקה האלקטרונית הנחשב בעולם, בנובמבר 2020 הצמד עלה למקום ה-24 ברשימה ובשנת 2021 הגיע למקום ה-20.
נכון לאוקטובר 2023, ויני ויצ'י נמצאים במקום השני ברשימת האמנים הישראלים המושמעים ביותר בספוטיפיי, עם כ-4.7 מיליון מאזינים חודשיים.
רקע

מתן קדוש ואבירם סחראי הם צמד חברים מעפולה, שהחלו את דרכם בהרכב ססטו סנטו. הם הכירו בעקבות מסיבות שבהן קדוש היה אחראי על התוכן המוזיקלי. לאחר שאיתי ספקטור, הצלע השלישית בהרכבת ססטו סנטו, חזר בתשובה, ההרכב התפרק. בעקבות זאת קדוש וסחראי הקימו את ההרכב החדש – ויני ויצ'י עם סגנון מוזיקלי מעט שונה, ובד בבד המשיכו את עבודת בהרכב הקודם.
ההרכב קם בשנת 2013 והחל ליצור מוזיקת טראנס פסיכדלי. ב-5 בנובמבר של אותה שנה הופץ אלבום הבכורה שלהם בשם Future Classics. לדבריהם הם שאבו השפעה מוזיקלית מהאמנים בוב מארלי, דאפט פאנק ורדיוהד.
את עיקר פרסומו בקרב הקהל העולמי הרחב קנה ההרכב בזכות הרמיקס לשיר "Free Tibet" של "Hilight Tribe", אשר זכה ללמעלה מ-100 מיליון צפיות ביוטיוב ו-"The Tribe" אשר נוגן רבות על ידי תקליטנים בינלאומיים מפורסמים כגון ארמין ואן ביורן ההולנדי.
בדצמבר 2016 פורסם הסינגל "Great Spirit", שיתוף הפעולה הראשון שלהם עם הדיג'יי והמפיק ההולנדי ארמין ואן ביורן שזכה ליותר מ-120 מיליון צפיות. הוא היה גם לטראק המושמע ביותר בשנת 2017 על במות פסטיבל הטומרולנד בבלגיה, בנוסף קיבל אלבומי זהב בהולנד ודנמרק ואלבום פלטינה בשוודיה. את המקום השני בטומרולנד תפס הסינגל "Chakra", גם הוא פרי יצירתם של הצמד יחד עם צמד התקליטנים והמפיקים ההולנדי W&W.
הצמד משתתף בדרך קבע בפסטיבלי המוזיקה האלקטרונית הגדולים בעולם דוגמת טומורולנד (גם בבמה הראשית), EDC, אולטרה מיאמי, אולטרה אירופה, טראנסמישן, לייף אין קולור וסטייס אוף טראנס. כמו כן הם הופיעו יחד עם דייג'ים בין לאומיים בהופעותיהם בישראל, בהם הארדוול W&W ,Dimitri Vegas & Like Mike ודאש ברלין. למרות הצלחתם הבין לאומית, הצמד ממשיך להופיע מעת לעת גם במסיבות מחתרתיות.
בישראל שיתפו פעולה עם בלסטויז, סקאזי, אומיקי ואמנים ישראלים נוספים.
בשנת 2018, הופיעו בבמה המרכזית של פסטיבל Tomorrowland, אחד מהפסטיבלים הגדולים והמדוברים בעולם ובכך הפכו לישראלים הראשונים שהופיעו בבמה המרכזית, הם פתחו את המופע שלהם עם השיר אם ננעלו של עפרה חזה.
בשנת 2019, הופיעו שוב בבמה המרכזית של פסטיבל Tomorrowland בפעם השנייה ברציפות, ובנוסף קיבלו במה נוספת משלהם המוקדשת כולה לחברת התקליטים שלהם - Alteza Records בה אירחו אמנים שונים מזאנ'ר הפסיי-טראנס, לאור הצלחת הבמה היא חזרה גם במהדורת 2022 של הפסטיבל, באותה השנה ההרכב הופיע בכל שלושת הסבבים של הפסטיבל.
דיסקוגרפיה > אלבומים

(Future Classics (2015
דיסקוגרפיה > מיני-אלבומים

(Remixes (2016
דיסקוגרפיה > אוספים

(Best Of Our Sets Vol 12 (2014
דיסקוגרפיה > סינגלים

2013:
Divine Mode / Trust in Trance
Back Underground (Major7)
2014:
Parallel Universe / Expender
Mad
Anything & Everything
Veni Vidi Vici
Alteza
2015:
(עם High On (D-Addiction
The Tribe
(The Calling (vs Ace Ventura
2016:
(Free Tibet (vs. Hilight Tribe
(We Are the Creators (vs. Bryan Kearney
(Namaste (Static Movement & Off Limits Remix
(Universe Inside Me (vs. Liquid Soul
(Colors (Tristan & Avalon
(Great Spirit (Armin van Buuren feat. Hilight Tribe
2017:
FKD up Kids
(In & Out (Emok, Martin Vice & Off Limits
Ravers Army
(Chakra (W&W
2018:
100 (vs. Timmy Trumpet)
ID (vs. KSHMR)
Moshi Moshi (vs. Steve Aoki)
(House Of House (Dimitri Vegas & Like Mike
Push The Button (vs. WhiteNo1se)
2019
Vini Vici & Blastoyz & Jean Marie - Gaia
Vini Vici & Reality Test Ft. Shanti People - Karma
Dimitri Vegas & Like Mike x Vini Vici x Liquid Soul - UNTZ UNTZ
הערות שוליים

↑  אתם בוחרים: ה-DJ שהעיף אתכם הכי רחוק השנה, באתר וואלה, 6 בספטמבר 2017
↑  רועי צור, ‏לייף אין קולור: רייב מעולה, אבטחה גרועה, באתר ‏מאקו‏, 10 בספטמבר 2017
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0004 6981 3501  MusicBrainz: 14276a83-d21d-41ab-b809-09b494645645
יעקב רכטר

| --- | --- |

יעקב רכטר עם רעייתו השנייה חנה מרון (מאחוריהם: אורי זוהר), 1966
 לידה:  14 ביוני 1924 י"ב בסיוון ה'תרפ"ד תל אביב-יפו, פלשתינה (א"י) 
 פטירה:  26 בפברואר 2001 (בגיל 76) ג' באדר ה'תשס"א הרצליה, ישראל 
 מקום לימודים:  הטכניון – מכון טכנולוגי לישראל 
 תקופת הפעילות:  1949–2001 (כ־52 שנים)
 תחום יצירה:  אדריכלות 
 יצירות ידועות:  המשכן לאמנויות הבמה, כיכר אתרים 
 פרסים והוקרה:  פרס ישראל (1972) 
 בת זוג:  חנה מרון שרה שפיר
 צאצאים:  יוני רכטר אמנון רכטר דפנה רכטר מיכל לויט
 
יעקב רכטר (14 ביוני 1924 – 26 בפברואר 2001) היה אדריכל ישראלי, חתן פרס ישראל לשנת ה'תשל"ב (1972).
חייו

רכטר נולד בתל אביב, בנם של פולה והאדריכל זאב רכטר. הוא גדל בבית ספוג ברוח תרבותית, היות שבית אביו שימש כמרכז תרבותי בתל אביב.
רכטר למד אדריכלות בטכניון בחיפה. ב-1952 הצטרף למשרד האדריכלים של אביו, אליו הצטרפו גם גיסיו משה זרחי ומיכה פרי. באמצע שנות ה-70 נפרדו דרכיהם של הגיסים ורכטר פעל מחברה משלו. ב-1995, הצטרף אליו בנו האדריכל אמנון רכטר, הממשיך את פעילות המשרד מאז מות אביו.
רכטר היה נשוי פעמיים. אשתו הראשונה הייתה שרה שפיר ולהם נולדו המאיירת מיכל לויט והמוזיקאי והמלחין יוני רכטר. לאחר גירושיו נישא לשחקנית חנה מרון, לה היה נשוי עד מותו. מנישואיו למרון נולדו האדריכל אמנון רכטר, הפילוסופית ד"ר עפרה רכטר והשחקנית דפנה רכטר.
רכטר נפטר ב-26 בפברואר 2001, בגיל 76, מסרטן ונקבר בבית הקברות של קיבוץ שפיים.
לאחר מותו הוחלט להרחיב את הפרס לאדריכלות על שם זאב רכטר, שהוענק משנות ה-60 על ידי איגוד האדריכלים. במאה ה-21, פרס רכטר הוא פרס ממלכתי על שמם של זאב ויעקב רכטר, המוענק על ידי משרד החינוך.
פרסים

פרס רוקח על פרויקט "גן יעקב", 1965.
פרס ישראל לאדריכלות על תכנון בית ההבראה של "מבטחים" בזכרון יעקב, 1972.
פרס אריה אלחנני על שילוב אמנות בבנייה, 1983.
מבנים בולטים

מבני ציבור, מסחר ומשרדים:
היכל התרבות, תל אביב, (במשרד זאב רכטר בשיתוף דב כרמי), 1957
ביתן הלנה רובינשטיין לאמנות בת זמננו, תל אביב (במשרד זאב רכטר בשיתוף דב כרמי), 1952-1959
מרכז רכטר ועיריית אילת, 1967-1958
קולנוע אורות, באר שבע, 1960.
ביתן למכירת פרחים, שדרות חן, תל אביב, 1964
היכל המשפט, תל אביב, בשיתוף ובמשרד זאב רכטר, 1965
מוזיאון הרצליה לאמנות ובית יד לבנים, 1975
כיכר נמיר (אתרים), 1976
בניין כלל, תל אביב, 1976
ספרייה מרכזית בקמפוס הר הצופים, האוניברסיטה העברית בירושלים, 1981
קניון לב אשדוד, רובע ה' באשדוד, 1993
המשכן לאמנויות הבמה - בניין האופרה הישראלית החדשה, שדרות שאול המלך, תל אביב, 1994
התיאטרון הקאמרי בתל אביב (פותח והושלם בידי אמנון רכטר)
אנדרטה לחללי צד"ל, לבנון, 1999
בתים פרטיים:
בית קרפ, אשדות יעקב איחוד, 1953.
בית בבלי, הרצליה, 1957
בית הפסל אהרון כהנא, רמת גן, 1957.
בית רכטר, נוף ים, 1958–1966.
וילה ואנה, נוף ים
בית שגריר קובה (ריקרדו סוביראנה), הרצליה פיתוח
בית ארנון, הרצליה פיתוח
בית קליימן, הרצליה פיתוח
בית כוגן, תל אביב
בית פרידלנדר, ירושלים
בתי מלון:
השרון, הרצליה פיתוח, 1961
הילטון, תל אביב, 1965
דן פנורמה תל אביב (במקור לרום תל אביב), 1971.
הילטון (מלון קראון פלזה ירושלים), 1974
שרתון, תל אביב, 1974
דן פנורמה תל אביב, 1978
קרלטון, תל אביב, 1980
המלך שלמה, ירושלים, 1981
לרום (ענבל), ירושלים, 1983.
הולידיי אין, אשקלון, 1998.
בתי הבראה:
בית הבראה ע"ש שפרינצק, נצרת, 1961.
בית החלמה ע"ש יוסף בוסל (בית בוסל), צפת, 1962.
בית ההבראה של "מבטחים" בזכרון יעקב, 1968.
בתי חולים ומרפאות:
מרפאה מרכזית של קופת חולים, רמת גן, 1970
בית החולים קפלן, רחובות, 1973
שיקום והרחבת בית החולים הדסה הר הצופים, ירושלים, 1979
בית החולים כרמל, חיפה, 1976
מגורים ותכנון עירוני:
גן יעקב, תל אביב, 1965
בית לוננפלד-קונין (מעונות מרצים וחוקרים בכירים) במכון ויצמן למדע, רחובות, 1966
פיתוח חוף תל אביב (הטיילת), תל אביב, 1970-1985
שכונת מגורים "מרום נווה", רמת גן, 1981-1997
תב"ע כפר ורדים, 1982
"גולדה על הפארק", תל אביב, 1994
שונות
אנדרטה לזכר חללי צד"ל במרג' עיון (בשיתוף אמנון רכטר), 2000 (נהרסה באותה שנה)
ראו גם

ערכים על מבנים ואתרים שתכנן יעקב רכטר
לקריאה נוספת

אסנת רכטר (עורכת): יעקב רכטר, אדריכל, הוצאת הקיבוץ המאוחד ומוזיאון הרצליה לאמנות, 2003
הערות שוליים

↑  Itzhak Ben, Who's who in Israel and in the work for Israel abroad 1980-1981, 1980; עמ' 262
↑  המשרד המשותף היה קיים ב-1975. ראו: מי האחראי, מעריב, 27 בנובמבר 1975
↑  נפטר האדריכל יעקב רכטר, באתר וואלה, 3 במרץ 2001
↑  פרס רוקח חולק למתכנני בית אל על וגן יעקב, דבר, 14 באוקטובר 1965
↑  מיכאל יעקובסון, סקירה אדריכלית על בניין קולנוע אורות בבאר שבע, בבלוג "חלון אחורי", 6 במאי 2013
↑  קניון לב אשדוד, באתר א.ב.י. דורון ניהול פרויקטים הנדסיים בע"מ
↑  ערן אלדר, הדרך ל-77': קריסתה של הגמוניית מפלגת הפועלים, עם עובד, 2018, עמ' 38.
↑  מיכאל יעקובסון: סיבוב בבית אהרון כהנא ברמת גן, באתר 'חלון אחורי', 12 ביולי 2017
↑  נועם דביר, עכבר העיר אונליין, גורלה הצפוי של וילה רכטר, באתר הארץ, 16 בדצמבר 2009
↑  מיכאל יעקובסון: סיבוב במלון דן פנורמה תל אביב, באתר 'חלון אחורי', 10 במאי 2017
↑  מיכאל יעקובסון, מלון ענבל (לרום) בירושלים מחדש את פניו במאבק על תיירי היוקרה, באתר Xnet‏, 26 במאי 2014
↑  מיכאל יעקובסון: סיבוב במלון הולידי אין אשקלון בתכנון יעקב ואמנון רכטר, באתר 'חלון אחורי', 4 ביוני 2016
↑  מיכאל יעקובסון, תחייה בנצרת: בית ההבראה המיתולוגי נפתח מחדש, באתר Xnet‏, 5 בינואר 2012
↑  מיכאל יעקובסון, בית ההבראה בית בוסל קם לתחייה: תחרות אדריכלים לשימור מכללת צפת, באתר Xnet‏, 30 ביולי 2015
↑  מיכאל יעקובסון, היהלום על הכרמל הפך למלון יוקרה: אלמא בזכרון יעקב - הצצה ראשונה, באתר Xnet‏, 25 בפברואר 2015
| זוכי פרס ישראל בתחומי האמנות החזותית |
| --- | --- | --- |
| פיסול | זאב בן-צבי (1953) • יצחק דנציגר (1968) • אריה ארוך (1971) • ראובן רובין (1973) • דני קרוון (1977) • בתיה לישנסקי, יחיאל שמי (1986) • מנשה קדישמן (1995) • יגאל תומרקין (2004) • מיכה אולמן (2008) |  |
| ציור | יוסף זריצקי (1959) • מרדכי ארדון (1963) • מרסל ינקו (1967) • יוסל ברגנר, אנה טיכו, פנחס ליטבינובסקי (1980) • יחזקאל שטרייכמן (1990) • לאה ניקל (1995) • משה קופפרמן (2000) • פנחס כהן גן (2008) |  |
| ציור ופיסול | זהרה שץ • (1955) בצלאל אקדמיה לאמנות ועיצוב ירושלים (1958) • מיכאל גרוס (2000) |  |
| אדריכלות | דב כרמי (1957) • אריה שרון (1962) • דורה גד, אלפרד מנספלד (1966) • בנימין אידלסון (1968) • יעקב רכטר (1972) • אריה אלחנני (1973) • אברהם יסקי (1982) • דוד רזניק (1995) • ליפא יהלום, דן צור (1998) • רם כרמי (2002) • יעקב יער, עדה כרמי-מלמד (2007) • אדם מזור (אדריכלות ועיצוב; 2013) |  |
| עיצוב | יונה פישר, אלישבע כהן (1977) • דן ריזינגר (1998) • דוד טרטקובר (2001) • ירום ורדימון (2007) |  |
| תולדות האמנות | בצלאל נרקיס (1999) • זיוה עמישי-מייזלש (2004) |  |
| צילום | דוד רובינגר (תקשורת; 1997) • מיכה בר-עם (2000) • אלכס ליבק (2005) • פטר מירום (2010) |  |
| אמנות פלסטית | יעקב דורצ'ין (2011) • מיכל נאמן (2014) • שרה ברייטברג-סמל (2020) • מיכל רובנר (2023) |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ICIA: 277901  NLI: 987007298419605171  CANTIC: a19230321  GND: 1196655162  ISNI: 0000 0000 7889 5896  LCCN: no2004019612  RKD: 320147  SNAC: w6fx82kn  ULAN: 500067032  VIAF: 12011740   WorldCat (עם VIAF): 12011740 
מלון "הולידיי אין" על חוף אשקלון
חזיתו הדרומית של מלון הילטון תל אביב, 10/06
היכל המשפט בשדרות שאול המלך, תל אביב
פרט חדירת אור יום לאולם זיכרון ביד לבנים, הרצליה
תחשוב על הילדים

תחשוב על הילדים
"תַּחֲשׁוֹב על הילדים" או "מה עם הילדים?" היא קלישאה, שקשורה לזכויות הילדים, שהתפתחה לטקטיקה רטורית. לעומת זאת, בדיבייט, הקלישאה היא אד מיסריקורדיאם, שמשמשת כפנייה אל הרגש, ולפיכך גם כשל צורני (אנ').
בספר מ-2002, Art, Argument and Advocacy, נטען כי בזמן דיבייט, הקלישאה משנה את הרגש לתבונה. האתיקן ג'ק מרשל כתב ב-2005 כי הפופולריות של הקלישאה נובעת מיכולתו לפגוע ברציונליות, במיוחד בשיח על המוסר. תומכי הצנזורה משתמשים בקלישאה בשביל להגן על ילדים מפני הסכנה הנתפסת. בספר מ-2009, Community, Space and Online Censorshi, נטען כי סיווג ילדים כחפים מפשע הזקוקים להגנה, היא סוג של אובססיה לטוהר המידות. במאמר מ-2011 שפורסם בכתב העת Journal for Research Research, צוין כי הקלישאה צמחה מתוך פאניקה מוסרית.
הקלישאה הופיעה בסרט הדיסני מ-1964, מרי פופינס, כאשר דמותה של גברת בנקס התחננה בפני המטפלת שעוזבת אותה שלא להפסיק ולחשוב על הילדים. ב-1996, הקלישאה קיבלה התייחסות סאטרית בתוכנית הטלוויזיה המונפשת, משפחת סימפסון, כאשר הדמות הלן לאבג'וי אמרה "האם מישהו לא יחשוב על הילדים בבקשה?" ("Ohhh, won't somebody please think of the children!"), במהלך דיון שנוי במחלוקת על ידי אזרחי העיר הבדיונית ספרינגפילד.
במהדורת 2012 של Georgia State University Law Review (אנ'), צ'ארלס ג'יי. טן ברינק אמר כי השימוש של לאבג'וי בקלישאה היא פרודיה מוצלחת. השימוש בקלישאה נהיה לעיתים קרובות כנושא ללעג.
ראו גם

טובת הילד
תשדיר החרצית
ברירה כוזבת
חוק גודווין
איגנורטיו אלנכי
הצילו את ילדינו
שכנוע מוסרי
לקריאה נוספת

Boyce, Sara (2003). "Northern Ireland's Bill of Rights: A Children's Rights Perspective". ChildRIGHT. Children's Legal Centre (183). ISSN 0265-1459. OCLC 749128561.
Bruenig, Elizabeth Stoker (30 ביוני 2014). "Clutch your pearls and think of the children". First Things. אורכב מ-המקור ב-16 בספטמבר 2014. נבדק ב-2 במאי 2015. {{cite news}}:  (עזרה)
Chappell, Les (13 ביולי 2014). "Review: The Simpsons (Classic): 'Much Apu About Nothing' – Won't somebody PLEASE think of the children?!?!". The A.V. Club. אורכב מ-המקור ב-15 ביולי 2014. נבדק ב-2 במאי 2015. {{cite news}}:  (עזרה)
Clinton, Bill (16 ביוני 1999). "Address by Mr. Bill Clinton, President of the United States". International Labour Conference, 87th Session. International Labour Organization. אורכב מ-המקור ב-12 ביולי 2012. נבדק ב-4 בנובמבר 2014. {{cite news}}:  (עזרה)
Cole, Phillip A. (2006). "Bad Seeds". The Myth of Evil: Demonizing the Enemy. Praeger. p. 122. ISBN 978-0-275-99216-3.
Cohen, David X. (1996). Much Apu About Nothing. The Simpsons (Television episode). 20th Century Fox (פורסם ב-5 במאי 1996).  Event occurs at 4:23; 5:51; 6:21. Production code: 3F20; Episode no. 151; Season 7: Episode 23. Think of the children! {{cite AV media}}:  (עזרה)
Cohen, David; Matt Groening; Bill Oakley (2005). The Simpsons season 7 DVD commentary for the episode "Much Apu About Nothing" (DVD). 20th Century Fox.
הערות שוליים

↑  National Child Labor Committee 1914, pp. 39, 73.
↑  Boyce 2003
↑  Perry 2010, p. 498.
1 2  Meany 2002, p. 65.
1 2  Marshall 2005
↑  Borschke 2011, p. 17.
1 2  Beattie 2009, pp. 165–167.
1 2  Keenan (October 1, 2014), p. GT4.
↑  Coleman 2011, p. 99.
↑  Laity 2013, pp. 118–119, 128.
↑  Cohen 1996
↑  Cohen 2005
1 2 3  Ten Brink 2012, p. 789.
↑  Shotwell 2012, p. 141.
↑  Keenan (April 26, 2014), p. IN2.
↑  Patrick 2000, p. B5.
↑  Bruenig 2014
סטניסלב לונב

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1946 (בן 79 בערך) סנקט פטרבורג, ברה"מ 
 מדינה:  ברית המועצות 
 תקופת הפעילות:  מ-1978 
 דרגה:  קולונל 
 
סטניסלב לונב (נולד ב-1946 בלנינגרד) הוא קצין צבא סובייטי לשעבר, קצין המודיעין הצבאי הבכיר ביותר שערק מרוסיה לארצות הברית.
ביוגרפיה

סטניסלב לונב נולד בלנינגרד, למשפחת קצין הצבא הסובייטי. הוא סיים את לימודיו בבית הספר הצבאי סובורוב בעיר ולדיקווקז ואחר כך באקדמיה הצבאית לפיקוד הגבוה. לאחר מכן עבד כקצין מודיעין של הגה-אר-או, המודיעין הצבאי הסובייטי, בסינגפור בשנת 1978, בסין משנת 1980 ובארצות הברית משנת 1988. הוא ערק לרשויות בארצות הברית בשנת 1992 ועבד מאז כיועץ ל-FBI ול-CIA. החל משנת 2000 הועבר לתוכנית להגנת העדים של ה-FBI.
כתביו

לונב פרסם ספר זיכרונות, "דרך עיני האויב". הוא כותב מדי פעם גם בעיתונים מקוונים. בספר הוא תיאר את עבודתו כמרגל סובייטי. הוא אמר כי עבודתו הייתה מוצלחת ביותר מכיוון שהוא פעל לפי כלל בסיסי מאוד לפיו "המרגל הטוב ביותר יהיה החבר הכי טוב של כולם, לא דמות מוצלת בפינה."
בספר הוא תיאר גם כמה צעדים פעילים נגד "היריב הראשי" וטען כי "המודיעין הצבאי הסובייטי והק.ג.ב. סייעו לממן כמעט כל תנועה וארגון אנטי מלחמתי באמריקה ומחוצה לה." לטענת לונב, על פי החשד, ברית המועצות הוציאה יותר כסף על מימון התנועות האמריקניות נגד המלחמה במהלך מלחמת וייטנאם מאשר על מימון וחימוש כוחות וייטקונג.
מבצעי חבלה גרעיניים

לונב ידוע בעיקר בזכות תיאורו על מבצעי חבלה גרעיניים שהוכנו לכאורה על ידי הק.ג.ב. והגה-אר-או כנגד מדינות המערב. היה ידוע ממקורות אחרים שמטמון נשק גדול הוחבא על ידי הק.ג.ב במדינות רבות בשל פעילויות מתוכננות אלה. הם נתפסו עם מטעני נפץ מסוג "ברק" . מטמון אחד כזה, שזוהה על ידי וסילי מיטרוחין, התפוצץ כשהרשויות בשווייץ ניסו להרחיק אותו מהיער ליד ברן. כמה מטמונים אחרים הוסרו בהצלחה.
לונב טען כי חלק מהמטמונים הנסתרים עלולים להכיל נשק גרעיני טקטי המכונה RA-115 "פצצות מזוודות". פצצות כאלה היו מוכנות לארגון התנקשות בחיי מנהיגי ארצות הברית במקרה של מלחמה, לדבריו. לונב מצהיר כי הוא חיפש באופן אישי מקומות מסתור למטוסי נשק באזור עמק שננדואה וכי "קל באופן מפתיע להבריח נשק גרעיני לארצות הברית, אם מעבר לגבול מקסיקו או באמצעות טיל תובלה[דרושה הבהרה] קטן שיכול להסתנן מבלי להתגלות אם משוגר ממטוס רוסי.
חבר הקונגרס האמריקני קורט וולדון תמך בטענותיו של לונב אך ציין כי לונב "הגזים בדברים" על פי ה-FBI. נערכו חיפושים בשטחים שזיהה לונב, שהודה כי מעולם לא הטמין כלי נשק בארצות הברית. "אך גורמי אכיפת החוק מעולם לא מצאו מטמון נשק כזה, עם או בלי נשק גרעיני נייד."
הרעלת נהר פוטומאק

לדברי לונב, תרחיש אפשרי במקרה של מלחמה היה הרעלת נהר פוטומאק בנשק כימי או ביולוגי, "מכוון לתושבי וושינגטון הבירה" הוא גם טען כי "סביר להניח" כי סוכני גה-אר-או הציבו "רעל" אספקה ליד היובלים למאגרים גדולים."
טענות אלה אושרו על ידי קצין שירות הביון הרוסי לשעבר, קוזמינוב, שהיה אחראי על הובלת פתוגנים מרחבי העולם לתוכנית סובייטית של נשק ביולוגי בשנות השמונים ובראשית שנות התשעים. הוא תיאר מגוון פעולות לוחמה ביולוגיות שיבוצעו בהוראת נשיא רוסיה במקרה של פעולות איבה, כולל הרעלת אספקת מי שתייה ציבורית ומפעלי עיבוד מזון.
ראו גם

גנריך ליושקוב, העריק הבכיר ביותר מהנ.ק.ו.ד.
הערות שוליים

↑  Stanislav Lunev. Through the Eyes of the Enemy: The Autobiography of Stanislav Lunev, Regnery Publishing, Inc., 1998. ISBN 0-89526-390-4
↑  Former Russian spy Col. Stanislav Lunev's reaction to FBI agent's arrest for spying, CNN
↑  Russia Defector: Large Number of Spies Act as Journalists (אורכב 13.12.2009 בארכיון Wayback Machine), by Christopher Ruddy, NewsMax
1 2 3 4  Stanislav Lunev. Through the Eyes of the Enemy: The Autobiography of Stanislav Lunev, Regnery Publishing, Inc., 1998. ISBN 0-89526-390-4ISBN 0-89526-390-4
↑  Col. Stanislav Lunev in NewsMax.com
↑  Stanislav Lunev. Through the Eyes of the Enemy: The Autobiography of Stanislav Lunev, Regnery Publishing, Inc., 1998. ISBN 0-89526-390-4 These portable bombs can last for many years if wired to an electric source. “In case there is a loss of power, there is a battery backup. If the battery runs low, the weapon has a transmitter that sends a coded message – either by satellite or directly to a GRU post at a Russian embassy or consulate.”
↑  Nicholas Horrock, "FBI focusing on portable nuke threat", UPI (20 December 2001).
↑  Steve Goldstein and Chris Mondics, "Some Weldon-backed allegations unconfirmed; Among them: A plot to crash planes into a reactor, and missing suitcase-size Soviet atomic weapons." Philadelphia Inquirer (15 March 2006) A7.
↑  Lunev, pages 29-30
↑  Alexander Kouzminov Biological Espionage: Special Operations of the Soviet and Russian Foreign Intelligence Services in the West, Greenhill Books, 2006, ISBN 1-85367-646-2 "Archived copy". אורכב מ-המקור ב-2005-04-25. נבדק ב-2007-12-05. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Kouzminov, pages 35-36. In the late 1980s, the Soviet Union, according to Kouzminov, "was the only country in the world that could start and win a global biological war, something we had already established that the West was not ready for."
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 12078694X  ISNI: 0000 0000 5537 190X  LCCN: n98032758  NKC: jn20010525097  VIAF: 18062427   WorldCat (עם VIAF): 18062427
.bf

| --- | --- |
 תאריך ייסוד:  1993 
 www.artel.bf
 
.bf היא הסיומת הלאומית (ccTLDs - Country Code Top Level Domains) של שמות המתחם (domain name) של אתרי אינטרנט הרשומים בבורקינה פאסו.
מצנפת פריגית

שלושת האמגושים חובשים מצנפות פריגיות לסימולם כאנשי קֶדֶם; פסיפס ביזנטי בבזיליקת סנט אפולינרה נואובו ברוונה (המאה ה-6)
בת-דמותה של מריאן, כשלראשה מצנפת פריגית כסימול המאבק לחופש, במרכז ציורו של אז'ן דלקרואה, "החירות מובילה את העם" במהפכת יולי 1830 בצרפת
מצנפת פֿריגית היא כיסוי ראש אדום ורך אשר קצהו משוך לפנים. שמהּ של המצנפת שאוב משמו של אזור פריגיה העתיקה שבאסיה הקטנה. מאז המאה ה-18 משמשת כסמל של חירות האדם.
היסטוריה > בעולם העתיק

בעיני היוונים סימלה המצנפת הפריגית את העמים שממזרח, שנחשבו בעיניהם לברברים. כיסוי הראש הזה מאפיין דמויות טרוייניות בציורי הכדים ובפיסול היווני, כגון פאריס, מיריביה של יוון ממזרח. המצנפת הפריגית חבושה לראש האל אטיס (אנ') האנטולי, ששולב בסינקרטיזם ההלניסטי. כך גם אצל הרומאים. שבויי המלחמה הדאקים על עמוד טריאנוס מתוארים במצנפות פריגיות. גם הפרתים שנשבו במסעות המלחמה במזרח מוצגים בשער ספטימיוס סוורוס ברומא במצנפות פריגיות. המצנפת הפריגית מסמנת את מאמיני האֵל מיתראס הרומאי ששורשיו היו במזרח. שלושת האמגושים, שבאו מן המזרח לסגוד לישו התינוק, מתוארים בפסיפסים הביזנטיים של בזיליקת סנט אפולינרה נואובו ברוונה כשלראשיהם מצנפות פריגיות.
היסטוריה > בעת החדשה

המצנפת הפריגית מסמלת מאז המאה ה-18 את המאבק למען החופש ואת האמונה בערכי חירות האדם. החלו בכך המהפכנים היעקובינים בצרפת שאימצו את המצנפת הפריגית האדומה כביטוי לאמונתם הפוליטית, ומכאן הפכה המצנפת הפריגית לסמל של ערכי הדמוקרטיה ושל המשטר הרפובליקני באיקונוגרפיה הפוליטית של צרפת ושל מדינות רבות אחרות. מייחסים זאת לבלבול בין המצנפת הפריגית המשוכה לבין הפילאוס (אנ') החרוטי שהיה כובעם של העבדים המשוחררים ברומא העתיקה וסימל את חירותם. בצרפת היא מכונה "מצנפת החירות" – Bonnet de la Liberté, ומשמשת כסמל לאומי: מריאן – האנשתהּ של הרפובליקה הצרפתית – מוצגת כחובשת מצנפת פריגית. דימוי המצנפת הפריגית מצוי מאז 1886 בחותם הסנאט של ארצות הברית, וכן כמרכיב בסמלי כמה ממדינות ארצות הברית ובסמלי רוב מדינות אמריקה הלטינית.
המצנפת הפריגית נבחרה כקמע (Phryges) של האולימפיאדה ושל המשחקים הפאראלימפיים בפריז, קיץ 2024.
גלריה

מצנפת פריגית על ראשו של ספינקס מקדוני מכונף; אמפורה מיוון הגדולה, מתוארכת לתחילת המאה ה-4 לפני הספירה
אטיס (Attis), בן-לווייתה הפריגי של קיבלי, האלה האם של אסיה הקטנה; פסל רומי מתקופת אדריאנוס
שבוי דאקי, פסל רומי מהמאה ה-2
סנקילוטים במהפכה הצרפתית; "מצנפת המהפכה" הייתה סממן ההיכר שלהם
פסלון בדמותה של מריאן, האנשתה של הרפובליקנית הצרפתית
המצנפת הפריגית בחותם הסנאט של ארצות הברית
קולומביה, כדמות המאנישה את ארצות הברית בכרזה מימי מלחמת העולם הראשונה, חובשת מצנפת פריגית
המצנפת הפריגית בסמל ארגנטינה
.bj

| --- | --- |
 תאריך ייסוד:  1996 
 www.nic.bj
 
.bj היא הסיומת הלאומית (ccTLDs - Country Code Top Level Domains) של שמות המתחם (domain name) של אתרי אינטרנט הרשומים בבנין.
התחום “.bj” מחולק לשתי קבוצות נפרדות: דומיינים ציבוריים (כגון: .bj, .gouv.bj, .mil.bj, .edu.bj, .gov.bj, .asso.bj, etc.) ודומיינים סקטוראליים (כגון: .barreau.bj, .com.bj, etc.).
.bi

| --- | --- |

 תאריך ייסוד:  1996 
 nic.bi
 
.bi היא הסיומת הלאומית (ccTLDs - Country Code Top Level Domains) של שמות המתחם (domain name) של אתרי אינטרנט הרשומים בבורונדי.
אתר הרישום מצהיר כי: "לרישום BI יש מדיניות ליברלית כלפי שמות דומיינים הקשורים לשמות העסק או לאחד מסימניו הרשומים, העיקרון העיקרי ברישום הוא שהשם חייב להביע את האמת: "הרישום פתוח לכל אחד ברחבי העולם, אבל אינו מיועד לרישום מטעה", אם כי לא נראה שיש פעילות להבטיח עיקרון זה קודם מכירת הדומיין, האתר מצהיר עוד כי: "אנו מזהירים משימוש בסיומת זו על מנת להטעות אנשים, הסיומת מיועדת עבור הרפובליקה הבורונדית ולא שום דבר אחר", (זה ככל הנראה נועד למנוע שימוש של פרשנות אחרת לסיומת כגון סיומת tv. עבור טלוויזיה וסיומת la. עבור לוס אנג'לס). אם כי לא ברור שיש באמת שימוש באופן זה אך הדומיין משמש לחברה הישראלית Vision.bi, המפתחת בינה עסקית (Business Intelligence).
לא נראה כי למדיניות זו יש השפעה מאחר שמספר התחומים הרשומים נמוך ביותר, ניתן אולי להסביר זאת בהתחשב במצבה של המדינה שהיא מהעניות בעולם.
XSL

XSL (ראשי תיבות של eXtensible Stylesheet Language - שפת עיצוב בת הרחבה) היא משפחה של שפות הַתְמָרָה ועיצוב המאפשרות להמיר קובצי XML לפורמט אחר או להציגם באופן מסוגנן.
ישנן שלוש שפות תחת משפחה זו :
XSL Transformation : שפה המשמשת להתמרת קובצי XML, מוכרת גם כ-XSLT.
XPath : שפה לתיאור שאילתות המבוצעות על קובץ XML לצורך ניווט ושליפת מידע.
XSL Formatting Objects : שפה המשמשת להצגה מעוצבת של קובצי XML ,מוכרת גם כ XSL-FO.
בסביבות הפיתוח של מיקרוסופט משתמשים לעיתים קרובות במינוח XSL על מנת לתאר את כלי הפיתוח XSLT שמומש לפי עקרונות מוקדמים של השפה כפי שהוגדרו לפי W3C.
היסטוריה

פרויקט XSL נוצר בתחילה כניסיון להוסיף (בדומה ל DSSSL) את כוח סגנונות העיצוב וההדפסה ל-XML.
בין השנים 1998 ו-1999 בוצע עיקר פיתוח ועיצוב הפרויקט.
הנעת הפרויקט החלה בדצמבר 1997 כאשר קבוצת מחקר מ W3C בהרכב של שרון אדלר וסטיב זילס יושבי ראש, ג'יימס קלארק כמעצב ראשי וכריס לילי בתפקיד איש מטה.

ב-18 באוגוסט 1998 שוחררה לראשונה הגרסה הציבורית של השפה ובתאריך 15 באוקטובר 2001 הפכה לשפה המומלצת על ידי W3C.