stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אדוארד בוכנר
תולדות חייו

בוכנר נולד במינכן למשפחה מכובדת מבוואריה. אביו היה רופא ופרופסור לרפואה משפטית ומיילדות. אביו התעתד להכשיר אותו להיות סוחר, אך הוא נפטר בשנת 1872 ובסיוע אחיו הגדול האנס, מדען בזכות עצמו, פנה למסלול של לימודים מדעיים. לאחר תום לימודיו התיכוניים התגייס לצבא ושירת בחיל תותחנים. הוא החל ללמוד לימודים גבוהים בכימיה, אך נאלץ להפסיק את לימודיו בגלל קשיים כלכליים. בשנת 1884 החל ללמוד כימיה אצל אדולף פון באייר ובוטניקה אצל פרופסור קארל וילהלם פון נגלי במכון הבוטני במינכן. עד שנת 1886 כבר פרסם את עבודתו הראשונה על השפעת החמצן על תסיסה, בו חלק על טענתו של פסטר שהחמצן מעכב את התסיסה. הודות למלגה על שם למונט הוא המשיך בלימודיו לשלוש שנים נוספות. לאחר סמסטר במעבדה של אוטו פישר בארלנגן הוא חזר לאוניברסיטת מינכן והשלים דוקטורט בשנת 1888.
בשנת 1890 החל לעבוד כעוזר הוראה של פון באייר, אשר גם דאג להשיג לו סכום כסף שאפשר לו להקים מעבדה משלו בנושא תסיסה. בסוף שנת 1893 קיבל בוכנר משרה באוניברסיטת קיל כאחראי על לימודי כימיה אנליטית, ופרופסורה ב-1895. בשנת 1896 עבר למשרת פרופסור באוניברסיטת טיבינגן.
בטקס קבלת פרס נובל סיים בוכנר את דבריו באומרו:
בשנת 1909 קיבל משרת ראש הקתדרה לכימיה פיזיולוגית באוניברסיטת ברסלאו. בשנת 1911 עבר לאוניברסיטת וירצבורג. עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה התנדב לצבא ושירת ביחידת חימוש. בהמשך התנדב שוב ושירת בדרגת רב-סרן בבית חולים קדמי בפוקשאן, במולדובה שברומניה שם נפצע ב-3 באוגוסט 1917 ומת מפצעיו לאחר כעשרה ימים במינכן.
כיכר התזמורת ע"ש ליאונרד ברנשטיין

| --- | --- |

 מידע כללי
 על שם:  התזמורת הפילהרמונית הישראלית ועל שם המנצח "ליאונרד ברנשטיין"
 מיקום
 מדינה:  ישראל ישראל
 עיר:   תל אביב-יפו
 רחובות מסתעפים:  רחוב מרמורק, רחוב הוברמן, כיכר הבימה
 קואורדינטות:  32°04′23″N 34°46′46″E﻿ / ﻿32.07305278°N 34.77951111°E﻿ / 32.07305278; 34.77951111
  מפת מיקום  מפה מפורטת   מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת תל אביב מוגדלת) כיכר התזמורת ע"ש ליאונרד ברנשטיין (למפת תל אביב רגילה) כיכר התזמורת ע"ש ליאונרד ברנשטיין (למפת גוש דן רגילה) כיכר התזמורת ע"ש ליאונרד ברנשטיין (למפת גוש דן מוגדלת) כיכר התזמורת ע"ש ליאונרד ברנשטיין   he כיכר התזמורת ע"ש ליאונרד ברנשטייןhe כיכר התזמורת ע"ש ליאונרד ברנשטייןמפת  מרכז __ תל אביב (in English: Tel Aviv) [‌גוש דן וסביבותיו‌]ממזרח: __ בני ברק (in English: Bnei Brak), __ רמת גן (in English: Ramat Gan), __ גבעתיים (in English: Givatayim) ממערב: הים התיכון (in English: PAM) tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
כיכר התזמורת ע"ש ליאונרד ברנשטיין (או בקיצור: כיכר התזמורת, מכונה גם: מתחם התרבות של תל אביב, כיכר התרבות או כיכר הבימה) הוא מתחם ציבורי במרכז העיר תל אביב בו נמצאים כמה מוסדות תרבות חשובים. המתחם כולל את בית הבימה, היכל התרבות, ביתן איל עופר ואת השטחים הפתוחים של כיכר התזמורת, כיכר הבימה וגן יעקב. בנוסף לריכוז מבני הציבור מהווה המתחם מפרק עירוני מרכזי בטבור העיר אליו מתנקזים מספר רחובות מרכזיים.
מתחם התרבות של תל אביב

המתחם בנוי בצורה המנקזת אליו כמה רחובות ראשיים ובעלי חשיבות רבה בשלד העירוני של מרכז תל אביב וככזה, מתפקד כמפרק עירוני חשוב במיוחד. המתחם בנוי בקצה הצפוני של שדרות רוטשילד המחבר אותו עם לב תל אביב והקצה המזרחי של שדרות בן ציון המובילות יחד עם רחוב בוגרשוב אל חוף הים. שדרות ח"ן ממשיכות מצפון למתחם עד כיכר רבין והמעבר בין שדרות רוטשילד אליהן הוא דרך גן יעקב ושבילים מקורים למחצה. לחלקו הצפוני של המתחם משיק רחוב דיזנגוף המתחבר מזרחית אל צומת הרחובות אבן גבירול וקפלן. מדרום מזרח לכיכר מגיע רחוב מרמורק, רחוב מסחרי קצר המוביל אל מפגש הרחובות המחומש עם אבן גבירול, יהודה הלוי, קרליבך ולסקוב המשמש בעצמו כמעין כיכר מסחרית. אל דרום מערב הכיכר מגיע רחוב אחד העם הממשיך לשדרות תרס"ט.
סביב הכיכר מספר רחובות קטנים נוספים אשר שניים מהם קרויים על שם אישים מההיסטוריה של התזמורת הפילהרמונית הישראלית: מייסד התזמורת, ברוניסלב הוברמן, ומנצחה בקונצרט הראשון, ארטורו טוסקניני. לאורך רחוב הוברמן, פונה אל הכיכר שורה של בניינים טוריים אשר תוכננו על ידי דב כרמי ומכונים "בתי השוקולדה". הבניינים נבנו ב-1958 והם כוללים אכסדרה ארוכה והמשכית לכל אורך הרחוב המקנה לשורת הבתים מימד ציבורי, כמגדירי הדופן המזרחית של הכיכר.
מתחם הבימה הוא גם אחד המוקדים המרכזיים של "העיר הלבנה" של תל אביב. מלבד בנייניו הבנויים בסגנון הבינלאומי מצויים סביבו עוד מספר רב של בנייני מגורים המוכרזים כבניינים לשימור כחלק מאתר המורשת.
עיצוב הכיכר

מעצב הכיכר דני קרוון ביקש לשלב בה אלמנטים שונים מימי תל אביב הקטנה, כפי שזכר אותם מילדותו. שדרת הברושים בשולי דופן הכיכר המזרחית היא הומאז' לשדרת ברושים שסימנה את הגבול בין תל אביב למושבה שרונה הסמוכה. גבעת השקמה הבודדת בצידה הדרום מזרחי של הכיכר, היא לזכר עצי השקמים הרבים שהיו בעיר, כהמשך לאלו שנותרו בסמוך בגן יעקב, וכהצדעה לאביו, מנהל מחלקת הגנים והנוף הראשון של העיר תל אביב. במרכז הכיכר גינה שקועה המחולקת לשלושה חלקים. הגינה היא לזכר משתלה וחווה חקלאית שהייתה במקום. כשקרוון היה תלמיד בבית הספר היסודי "כרמל", התלמידים היו הולכים ועובדים בחווה זו. ובכל ט"ו בשבט, כל ילד היה מקבל הביתה עציץ עם פרח אמנון ותמר. החלק הצפוני הוא גינת פרחים צבעונית (לזכר הפרחים שגידלו במשתלה), במרכז מטע עצי פרי פרחוניים (במקור תכנן שאלו יהיו עצי שקד מצוי שהיו נפוצים בעיר, אך הם אינם פורחים כראוי בתל אביב עקב זיהום האוויר והוחלפו בעצי אגס) החלק השלישי כולל צמחיית חוף ודיונות שהייתה נפוצה באזור. מרצפות הבטון הבהירות, בגוון חולי־צהבהב, שנוצקו במיוחד לפרויקט על פי מאפיינים שקבע קרוון, מסמלים את חוף הים.
בכיכר שלבו גם אלמנטים פונקציונליים. שדרת עצי סיגלון חד-עלים, שלאורך הדופן המערבית, משמשת לקישור בין שדרות רוטשילד לשדרות ח"ן. מעל הדרגנועים של החניון הותקנו חלונות, משולבים ברצפת הכיכר, המכניסים אור טבעי ללב החניון. הפרגולה בצידה המזרחי מקשרת בין שני המעליות של החניון וכוללת שורת ספסלים שלצידה שלוש במות (עגולה, מרובעת ומשולשת) למופעים.
היסטוריה > בצל מלחמת חרבות ברזל

בצל מלחמת חרבות ברזל הוצבו ברחבת כיכר התרבות והיכל התרבות מיצבים ומיצגים אמנותיים לאות הזדהות עם מאבק בני משפחות החטופים והנעדרים וכביטוי לתמיכה והזדהות עם משפחות הנופלים וחללי צה"ל. בין המיצבים הבולטים: מיצב המיטות הריקות, מיצג פרחים ענק במחווה להצהרתו של הנשיא ג'ו ביידן, "We Stand with Israel" ומיצב תאורה ענק עם כיתוב "Bring Them Home".
לציון שנה לאירועי השבעה באוקטובר, הוקם בכיכר מיצג תחת הכותרת "Bring Them Light" ("מקום של אור"), ביוזמה של ליהיא גילהר, פסיכולוגית קלינית מומחית ובשיתוף עיריית תל אביב.
מיצב תאורה ענק עם כיתוב Bring Them Home, שנעשה על ידי האמן נדב ברנע. היכל התרבות, תל אביב
מיצב המיטות הריקות, שיצרו האמן והפסל ערן וובר יחד עם האסטרטגית ורד חורי, בכיכר התרבות, תל אביב
מיצג פרחים ענק במחווה להצהרתו של הנשיא ג'ו ביידן, "We Stand with Israel", בכיכר התרבות, תל אביב
מיצג "Bring Them Light" ("מקום של אור"), בצד המזרחי של כיכר התרבות (בסמוך לפתחי המעליות), תל אביב
תחנת המטרו

תוכנית קו המטרו M2 של המטרו בגוש דן כוללת תוכנית לתחנה בסמוך לכיכר התזמורת. התוכנית כוללת הפקעת שורות של בניינים בדרום הכיכר שייהרסו, הכיכר עצמה תופקע לצורך שטח התארגנות, ייתכן שחלק מהכיכר יהרס לטובת כניסה לתחנה. באוגוסט 2021, משפחתו של דני קרוון הגישה ערעור, יחד עם תושבי האזור, נגד מה שלדבריהם, יוביל ל"פגיעה בכיכר".
גלריה

אבן הנצחה לליאונרד ברנשטיין שהוצבה בעבר במתחם
חזית בית הבימה לפני השיפוץ, ברחוב כיכר הבימה, 2005
עבודות השיפוץ של המתחם, 2009
הפסל "התרוממות" (1967–1976) של מנשה קדישמן המוצב בצידה הדרומי של הכיכר (תצלום מ-2005)
עץ השקמה העתיק בקצה הדרום-מזרחי של כיכר הבימה
ליאור אקרמן

| --- | --- |

 לידה:  12 בספטמבר 1964 (בן 60) 
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  ישיבת בני עקיבא נחלים  אוניברסיטת בר-אילן 
 השתייכות:  שב"כ
 תפקידים בשירות
 ראש מחלקת משאבי אנוש  ראש חטיבה וסגן ראש מרחב צפון
 
ליאור אקרמן (נולד ב-12 בספטמבר 1964) הוא בכיר בשב"כ בדימוס, פרשן לענייני טרור, אסלאם, מודיעין וערבים, ובעל טור במספר עיתונים ותוכניות טלוויזיה, יועץ ומאמן אישי וניהולי, סופר ומרצה. ממקימי תנועת "הדור בקצה המנהרה", וממייסדי "מועצת העם החדשה" לשינוי שיטת ומבנה הממשל בישראל. חוקר בכיר וראש תחום החוסן הלאומי במכון למדיניות ולאסטרטגיה באוניברסיטת רייכמן.
ביוגרפיה

אקרמן נולד בפתח תקווה להורים ניצולי השואה. בוגר ישיבת בני עקיבא נחלים ותנועת הנוער בני עקיבא בה שימש כמדריך וכקומונר מספר שנים. בצה"ל שירת בחיל התותחנים. לאחר קורס קצינים שובץ בגדוד שריון 34. הוא נמנה עם הצוות המצומצם (יחד עם המג"ד ציון ספיר וארבעה קצינים נוספים) שהקים בשנת 1984 את יחידת הנ"ט "דוכיפת" שפעלה אז בעיקר בדרום לבנון, (כיום גדוד 94 בכפיר) והיה אחראי על עיצוב סמל היחידה. בהמשך שימש כקצין בשירות קבע במפקדת פיקוד הדרום.
אקרמן בעל תואר ראשון בתקשורת ובמדעי המדינה ובעל תואר שני במשפטים, שניהם בהצטיינות מאוניברסיטת בר-אילן. במסגרת הכשרותיו בשירות השלים גם לימודי פסיכולוגיה ומזרחנות. כמו כן, במסגרת לימודי מנהלים באוניברסיטת בר-אילן, השלים קורס במנהל עסקים.
בשירות הביטחון הכללי

בשנת 1987 סיים אקרמן את שירות הקבע בצה"ל והחל את שירותו בשב"כ. במסגרת הכשרתו למד באולפן לערבית ובקורס המודיעין, החקירות וההפעלה של השב"כ, ומאוחר יותר סיים את הקורס הבכיר לפיקוד ומודיעין של קהיליית המודיעין הישראלית.
שימש במגוון תפקידי שטח מודיעיניים במגזר הערבי בשטחי יהודה ושומרון, ומאוחר יותר כממונה על החקירות לסיכול טרור במרחב ישראל. בתפקידים אלו היה אמון על מבצעים מודיעיניים במגזר הערבי ובשטחים, באינתיפאדה הראשונה ולאחריה.
בנובמבר 1995 היה מעורב בחקירת רצח יצחק רבין, והיה איש השב"כ הראשון שפגש ביגאל עמיר עם הגעתו לחקירה לאחר מעצרו.
בשנים 1999–2000 שימש ראש לשכת סגן ראש השב"כ, והיה אחראי על ארגונו מחדש של מבנה המטה המבצעי שפעל תחת פיקודו של סגן ראש השב"כ. משנת 2000 שימש בתפקיד ראש לשכת ראש השב"כ, אבי דיכטר. בשנת 2001 יזם והקים את מערך הדוברות והתקשורת של הארגון, וכן יזם והחל בהקמת מערך קשרי החוץ. התהליך צוין בהרחבה בעבודת הדוקטורט של נחמן שי.
בין השנים 2000–2003, עם הפסקת המגעים הדיפלומטיים בין ממשלת ישראל לרשות הפלסטינית על רקע מאורעות האינתיפאדה השנייה, השתתף במגעים שהתנהלו מול הנהגת הרשות הפלסטינית ומול גורמים מצריים, ירדנים ואמריקאים אשר הובילו את התיווך במשא ומתן בין ישראל לרשות הפלסטינית. במהלך שנים אלו היה אחראי על קשרי שב"כ בפרט וישראל בכלל עם המודיעין המצרי, עם ראשי מנגנוני הביטחון הפלסטיניים ועם גורמי המודיעין הזרים שפעלו בישראל.
בשנת 2000, לבקשת ראש הממשלה אהוד ברק, ועל רקע אי-סדר תפקודי בלשכה, הגיש הצעה לשינוי מבני בלשכת ראש הממשלה, שכללה מינוי ראש מטה לראש הממשלה וארגון כלל הפעילות תחתיו. הצעה זו התקבלה ויושמה חלקית בתקופתו של אריאל שרון ובתקופתו של אהוד אולמרט בראשות הממשלה.
בשנים 2003–2006 שימש ראש מחלקת משאבי אנוש בשב"כ.
בשנים 2006–2011 שימש ראש חטיבה וסגן ראש מרחב צפון. בשנים אלו עמד בראש המנהלה הביטחונית לסיוע, שהייתה אחראית על שיקום כל סוכני קהילת המודיעין ובכירי צד"ל בישראל ומחוצה לה.
בשנת 2011 פרש בדרגת סגן ראש אגף.
אחרי הפרישה מהשב"כ

בשנת 2011, עם פרישתו, הצטרף לקבוצת Runup בה שימש כדירקטור והקים וניהל חברת בת בשם סקויה, שפיתחה מערכות מחשב מוצפנות לניהול מערכי אבטחה בחברות וארגונים.[דרוש מקור]
בשנים 2014–2017 היה פעיל בתנועת "הדור בקצה המנהרה".[דרוש מקור]
בשנת 2020 החל ביוזמה פוליטית אזרחית הנקראת "מועצת העם החדשה", להקמת ממשל, הפועל בתיאום עם אזרחי המדינה ובשליחותם[דרושה הבהרה]. במסגרת זו הוא פועל לאיחודם של כלל הכוחות האזרחיים במדינת ישראל, ליצירת כוח פוליטי שיהווה תחליף לממשל הקיים ויקדם ממשל יציב, אמין וישר הפועל בשם אזרחי המדינה ולמענם במטרה לשקם את המערכות האזרחיות במדינת ישראל. למיזם צורפו ארגונים ומובילי דעה.[דרוש מקור]
במאמר שבו יצא נגד "שוברים שתיקה" כתב גם על עדויות "בצלם": "הארגון מציג את פרסומיו ואת העדויות בפורמט רשמי ואף אקדמי לעיתים, המאוגד כדו"ח מסודר ומחקרי. ואולם בפועל מדובר בעבודה ברמה חובבנית המבוצעת כולה על ידי פלסטינים חסרי הכשרה מחקרית, למען פלסטינים ובמימון פלסטיני או פרו־פלסטיני. חלק גדול מאותן עדויות ורובן הגדול של טענות בצלם כלפי כוחות הביטחון, נבחנו לעומק בערכאות משפטיות לאורך השנים והוכחו כבלתי אמינות ובלתי מבוססות".
ב-6 באפריל 2024 נאם בקפלן בהפגנה במלאת חצי שנה לטבח ה-7 באוקטובר, וקרא לבחירות.[דרוש מקור]
כפרשן באמצעי התקשורת

מאז פרישתו משמש אקרמן פרשן לענייני טרור, ביטחון, ערבים ומודיעין באמצעי התקשורת. אקרמן היה בעל טור קבוע, ומשמש כפרשן אורח במספר עיתונים ואתרי אינטרנט, בהם "מעריב", "ג'רוזלם פוסט", "ישראל דיפנס" ועוד. הוא השתתף מספר פעמים בתוכנית הבוקר של ניב רסקין, והתארח בתוכנית "העולם הבוקר" עם אברי גלעד. כמו כן הוא משתתף כחבר פאנל בתוכניות שונות בערוץ 13. בתחילת מבצע "שומר החומות" והמאבק בין ישראל לחמאס, הופיע אקרמן באולפן ynet, בערוץ הכנסת ובערוצים 12 ו-13, בין השאר אצל אילה חסון ובתוכנית "המטה המרכזי".
החל משנת 2022 הוא משמש כחוקר בכיר וכראש תחום החוסן הלאומי במכון למדיניות ולאסטרטגיה, בבית הספר לממשל ומדיניות באוניברסיטת רייכמן.
ספריו

הלנצח נאכל חרב?" המרכז את כלל המאמרים שכתב לאורך השנים על אופן התנהלות המדינה בתחומים השונים ובו הוא שוטח את משנתו המדינית, הכלכלית והחברתית בנוגע לסוגיות הליבה שמעסיקות את החברה הישראלית. ומציע פתרונות בכל תחום. הוצאת אופיר, 2018.
"השליח", רומן פעולה בדיוני בעוסק בגיבור על מסוג חדש. שמקורו באלמנטים מיסטיים ודתיים. הספר תורגם לאנגלית. הוצאת אופיר, 2019.
בנובמבר 2020 הפיץ ברשת את חיבורו "מדינת ישראל השלישית", המתאר את השתלשלות השליטה הישראלית במדינה לאורך ההיסטוריה, את הסיבות לכשלים המרכזיים הקיימים כיום במבנה ושיטת הממשל בישראל, ואת הדרך לשינוי המצב.
אינטואיטיVי - ספר המציג מודל המבוסס על שיטת החשיבה האינטואיטיבית כאמצעי לאימון עצמי של כל אדם, הוצאת סטימצקי, 2021.
פעילות ציבורית

משנת 2016 הוא חבר במועצה הציבורית של ארגון "פתחון לב" ביחד עם העומד בראשו אלוף במיל' והשר לשעבר יוסי פלד.
משנת 2017 משמש אקרמן כחבר דירקטוריון ופורום הנהלה מצומצם ב"קרן לחקר הסרטן בישראל" בה הוא מוביל יחד עם העומד בראשה, עו"ד תמיר גילת, איסוף תרומות לחיזוק חקר הסרטן בישראל על ידי חוקרים ישראלים.
בינואר 2018 הודיע אקרמן על כוונתו להתמודד על ראשות עיריית פתח תקווה מטעם מפלגת הליכוד בעיר. בעקבות פטירת אביו נאלץ לפרוש מההתמודדות.
חיים אישיים

אקרמן גרוש ואב לשלושה ילדים.
הערות שוליים

1 2 3  יעל ולצר, "ויתרתי על שכר גבוה כמנכ"ל, והתמקדתי בעשייה שגרמה לי אושר", באתר ynet, 29 באוקטובר 2021
↑  ליאור אקרמן, ‏22 שנים אחרי רצח רבין והפוליטיקאים ממשיכים לשסות ולפלג, באתר מעריב אונליין, 3 בנובמבר 2017
↑  נחמן שי, "דיפלומטיה ציבורית לחימה בעצימות נמוכה, ישראל 2005-2000"
↑  טל סרוסי, "ברוורמן וגרינברג? מבלי לפגוע בהם, אני עולה על שניהם בעשרות מונים", מלאבס, 20 בינואר 2018
↑  ליאור אקרמן, ‏הקש ששבר: אין מנוס מהחמרת החקיקה נגד ארגונים דוגמת שוברים שתיקה, באתר מעריב אונליין, 24 בנובמבר 2017
↑  רשת. ערוץ 13, ליאור אקרמן, באתר רשת
↑  ערוץ 20, בכיר לשעבר בשב"כ: "אין מדיניות ברורה בהר הבית", באתר ערוץ 20, ‏12 במרץ 2019
↑  ליאור אקרמן עבור מעריב, ליאור אקרמן, באתר מעריב
↑  אוניברסיטת רייכמן, סגל המכון למדיניות ואסטרטגיה (IPS), באתר אוניברסיטת רייכמן
↑  הקרן לחקר הסרטן בישראל, השקת הספר של ליאור אקרמן, באתר הקרן לחקר הסרטן בישראל
↑  אילנה שטוטלנד, ‏"אפשר למוטט את חמאס. כיום המדיניות היא לא לקבוע מדיניות", באתר מעריב אונליין, 16 במאי 2019
↑  ניצן ינקו, מצטרף למירוץ: בכיר השב"כ ליאור אקרמן יתמודד על ראשות עיריית פתח תקוה, באתר מיינט פתח תקווה, ‏2 בפברואר 2018
↑  ליאור אקרמן הסיר את מועמדותו לראשות העיר פתח תקווה, באתר פתח תקוואי, ‏12 בפברואר 2018
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007418373605171  VIAF: 347157523362327031562   WorldCat (עם VIAF): 347157523362327031562
סרט שחור

דגל פולין עטור סרט שחור לציון התרסקות מטוס חיל האוויר הפולני ברוסיה בו נהרגו 96 נוסעים, בהם נשיא פולין, לך קצ'ינסקי
סרט שחור על התמונה של ד"ר חגית רפאלי-מישקין שנרצחה מירי מחבלים במתקפה האכזרית של חמאס בשבעה באוקטובר
סרט שחור הוא סרט בד בצבע שחור הנענד לרוב על גבי הזרוע או מונח על גבי דגל לאות אבל אישי או לאומי. ענידת הסרט או הנפת הדגל העטור בסרט מציינים הזדהות של הנושאים אותם עם אבל ויכולים גם להביע מחאה וזעם, אך בדרך מאופקת ועצורה.
סרט זרוע

מקורו של המנהג לענוד סרט זרוע שחור לאות אבל הוא ממנהגי ההלוויה הנוצרית, כעין תחליף לקריעה הנהוגה בלוויות יהודיות.
ניתן לראות שימוש ציבורי בסרט זרוע שחור הנענד על ידי שחקנים המשתתפים באירועי ספורט הנערכים בצל טרגדיה. למשל לאחר התרסקות טיסה 2933 של LaMia ואובדן קבוצת הכדורגל שאפקואנסה או לאחר אסון הילסבורו בו נמחצו למוות 96 אוהדי ליברפול.
בחלק מהקהילות היהודיות בימינו מקובל, במקום קריעת בגד, לענוד סיכה קטנה ובה סרט שחור על דש הבגד בלוויה ובמשך כל ימי השבעה.
ב-31 בינואר 2020 מנהיגי 14 מפלגות האופוזיציה בלוק סבהה, הפרלמנט ההודי, ענדו סרט שחור על הזרוע וקמו בהפגנתיות לאות הזדהות עם המחאה נגד חוק האזרחות בהודו.
סרט על גבי דגל

סרט שחור המתוח על גבי דגל בא לציין אבל בקנה מידה לאומי, כתחליף להורדת הדגל לחצי התורן. כך למשל עוטר בסרט שחור דגל גאורגיה שנישא על ידי נציגיה באולימפיאדת בייג'ינג (2008), שנערכה בעת המלחמה בדרום אוסטיה, בה פלשו כוחות צבא רוסיה לחבל אוסטיה. פעמים רבות חש הציבור צורך להניף דגלים עטורים בסרט שחור לאחר אירועי טרור כגון הפיגועים ברכבת התחתית של לונדון, פיגועי 11 במרץ 2004 במדריד, הפיגוע במשרדי "שרלי הבדו", פיגועי נובמבר 2015 בפריז ועוד. דגל ארצות הברית עוטר בסרט שחור לאחר פיגועי 11 בספטמבר 2001. כן מעטר סרט שחור דגלים לאומיים ומקומיים כתגובה להתקפות נגד מוסדות חינוך כגון הטבח בווירג'יניה טק, הטבח בתיכון קולומביין או מתקפת הטרור בנורווגיה (2011).
כאשר מוכרז יום אבל לאומי, מונפים דגלים מעוטרים בסרטים שחורים כצעד ממלכתי או אישי (למשל בחצרות בתים, על גבי מכוניות וברשתות החברתיות באינטרנט).
פיגועים נגד קהילת הלהט"ב (כגון פיגוע הירי במועדון הלהט"ב באורלנדו או רצח שירה בנקי) מצוינים בהנפת דגל הגאווה עטור בסרט שחור.
באירועים מסוימים הציגה חברת גוגל סרט שחור מעל הלוגו שלה.
משמעויות נוספות

סרט מודעות שחור או שחור עם נקודות לבנות משמש לעורר מודעות ציבורית למחלת המלנומה
סרט מודעות שחור משמש גם תנועות נגד עינויים
ניתן לענוד סרט שחור על גבי סמל רשמי של נושא משרה ציבורית לציון אבל אישי או הבעת הזדהות עם אבל, ובפרט לציון אבל על עמיתים לעבודה שנפלו על משמרתם (כגון שוטרים או לוחמי אש).
הערות שוליים

↑  The Basics of Kriah, or Tearing a Piece of Clothing
↑   קרולינה לנדסמן, ברית נטולת מילה, באתר הארץ, 25 באוקטובר 2019
↑  Mourning Band Protocol
סרט מודעות שחור למלנומה
היום הבין-לאומי נגד הומופוביה, טרנספוביה וביפוביה

| --- | --- |

סמל היום הבינ"ל נגד הומופוביה
 שמות נוספים:  IDAHO
 סוג:  מועד בין-לאומי 
 מועד
 תאריך:  17 במאי
 
היום הבין-לאומי נגד הומופוביה, טרנספוביה וביפוביה - הבנ"ה (International Day Against Homophobia, Transphobia & Biphobia - DAHOT | IDAHO) הוא יום ציון להעלאת מודעות להפחתת תופעות של הומופוביה, טרנספוביה, ביפוביה ולסבופוביה ברחבי העולם.  ציון היום החל ב-2005 מתקיים מדי שנה ב-17 במאי. אירועי היום מובילה ועדת הבנ"ה (IDAHO Committee) הממוקמת בצרפת, ושנוסדה ומנוהלת על ידי לואי-ז'ורז' טן, אקדמאי ופעיל זכויות אדם צרפתי. התאריך 17 במאי נקבע כיום הבינלאומי נגד הומופוביה כציון למועד שבו הוסרה ההומוסקסואליות מרשימת ההפרעות הנפשיות על ידי ארגון הבריאות העולמי, בשנת 1990.
אין קמפיין מרכזי שנקבע על ידי הארגון הבינלאומי זאת מתוך הבנה כי הקונטקסט החברתי, דתי, פוליטי ותרבותי בהם פועלות קהילות הלהט"ב במקומות שונים בעולם משפיע על הפעילויות שחברי הקהילה המקומיים יובילו. בשנת 2014 צוין היום ביותר מ-130 מדינות בעולם. היום מצוין גם במדינות שחל בהן עונש מוות על פעילות הומוסקסואלית בשטחיהן. בברוני ואיראן מצוין במסרים של דוא"ל בתוך קהילות הלהט"ב בשטחיהן לצד פעילי זכויות האדם.
היסטוריה

בשנת 2009 נוספה לשם הקמפיין טרנספוביה, ופעילויות באותה שנה התמקדו בעיקר בטרנספוביה (אלימות ואפליה של טרנסג'נדרים). עצומה חדשה הושקה בשיתוף עם ארגוני להט"בים בשנת 2009, והיא נתמכה על ידי יותר מ-300 ארגונים לא ממשלתיים מ-75 מדינות, וכן שלושה זוכי פרס נובל (אלפרידה ילינק, פרנסואז בארה-סינוסי ולוק מונטנייה). ערב 17 במאי 2009, צרפת הפכה למדינה הראשונה בעולם שהסירה רשמית טרנסג'נדריות מרשימת מחלות הנפש שלה.
בשנת 2015, ביפוביה נוספה לשם היום.
בישראל ובמדינות נוספות בעולם, שם האירוע כולל גם התייחסות ללסבופוביה.
מטרות ופעילים

המטרה העיקרית של ציון היום ב-17 במאי היא להעלות את המודעות לאלימות, אפליה והדחקה של קהילות להט"בים ברחבי העולם, אשר נותנת הזדמנות לפעול ולנהל דיאלוג עם התקשורת, קובעי המדיניות, דעת הקהל וחברה אזרחית רחבה יותר בעניין.
אחת המטרות המוצהרות של 17 במאי היא ליצור אירוע שיכול להיות גלוי ברמה הגלובלית מבלי להזדקק לסוג פעולה ספציפי. אשר לדברי פעיליו, גישה זו נחוצה בשל מגוון ההקשרים החברתיים, הדתיים, התרבותיים והפוליטיים שבהם מתרחשות הפרות זכויות של הקהילה במדינות שונות בעולם.
ציון היום ברחבי העולם > אוקיאניה

ב-17 במאי 2013, ציון היום הבינלאומי בפיג'י לראשונה וכך במשך השנים מאז. בשנת 2017 נערך אירוע ציונו בעיר הבירה סובה אשר במהלכו, השתתפו פעילי להט"ב רבים כמו גם אנשי דת בולטים. מצעד הגאווה הראשון של פיג'י נערך במאי 2018 במקביל לציון היום והתקיים בלוטוקה, העיר השנייה בגודלה והיה למצעד הראשון שנערך במדינת אי באוקיינוס השקט (למעט ניו זילנד ומספר שטחי חסות, כגון הוואי). הנשיא לשעבר אפלי ניילטיקאו נאם באירוע.
היום ציון לראשונה בונואטו בשנת 2016 ואורגן על ידי קרן "VPride".
ציון היום ברחבי העולם > אמריקה הצפונית

בשנת 2003 הקים הארגון הקנדי "Fondation Émergence" את ציון היום הלאומי נגד הומופוביה, שהתקיים ב-1 ביוני בקוויבק. בשנת 2006, שינה את התאריך ל-17 במאי, על מנת להצטרף לתנועה הבינלאומית.
ב-2013, שבוע של מופעי דראג, צעדות צבעוניות ואירועי חברה ותרבות בבירת קובה, הוואנה הגיע לשיאן עם ציון היום הבינלאומי. מאז, נערכים אירועים שונים מדי שנה בציונו.
במאי 2017, היום הבינלאומי ציון בנציבות הבריטית העליונה של סנט לוסיה יחד עם עמותת הלהט"ב "מאוחדים וחזקים".
ציון היום ברחבי העולם > אמריקה הדרומית

בשנת 2010 חתם לואיז אינסיו דה סילבה, אז נשיא ברזיל, על חוק שהנהיג את 17 במאי כיום הלאומי נגד הומופוביה במדינה.
ב-21 במרץ 2014 הכריזה מקסיקו, על פי צו נשיאותי, ב-17 במאי כיום הלאומי נגד הומופוביה.
האספה הלאומית של ונצואלה (AN) הכירה רשמית ב-17 במאי כיום נגד הומופוביה, טרנספוביה וביפוביה. ב-12 במאי 2016 תמרה אדריאן, יו"ר הוועדה הבינלאומית של "IDAHO", בירכה את מעשה החקיקה כ-"סימן לשינוי בוונצואלה שבה לכולם יש שוויון זכויות והזדמנויות". בשנים האחרונות, הממשלה החלה להשתתף באירועי הגאווה לראשונה.
ציון היום ברחבי העולם > אפריקה

בבנין, ב-17 במאי 2013 ארגנו אגודות הלהט"ב בקוטונו אירוע ציבורי לתמיכה בציון היום במכון פרנסיס, שמשך קהל מגוון של 200 איש,
במאי 2016 ארגנו מספר עמותות להט"ב בתוניסיה קבלת פנים לאירוע גאווה קטן בבירת המדינה, תוניס. העמותות ארגנו בנוסף אירועים והפגנות פומביות לציון היום באותו החודש.
השפעה

נכון לשנת 2019, כ-69 מדינות עדיין מפלילות מערכות יחסים הומוסקסואליות, מה שאומר שמיליוני הומואים, לסביות וביסקסואלים אינם מסוגלים לחיות את חייהם בגלוי. כמו כן, ב-26 מדינות, אנשים טרנסג'נדרים נתונים לעונשים, ונמצאים בסיכון לא פרופורציונלי לאלימות ברחבי העולם. בעוד כי "IDAHOBIT" משמש לעיתים קרובות כפלטפורמה לארגון יוזמות לקידום המאבק לזכויות קהילת הלהט"ב במדינות רבות, אף במדינות כגון אוגנדה או בנגלדש בהן ההומוסקסואליות מופללת.
גלריה

מפגינים במהלך ציון היום בקולומביה בשנת 2019
ציו היום במוסקבה, רוסיה בשנת 2011
ציון היום בוילנה, ליטא בשנת 2015
מטה התקשורת הממשלתית בממלכה המאוחדת מואר בצבעי דגל הגאווה לציון היום במדינה, 2015
נשיא איטליה, ג'ורג'יו נפוליטנו פוגש נציגי אגודות להט"ב איטלקיות בארמון קווירינאלה בציון היום בשנת 2010
דגל הגאווה מתנוסס על בניין משרד החוץ בלונדון בציון היום בשנת 2018
ציון היום במשרד החוץ וחבר העמים בשנת 2009
ציון היום בברנו, צ'כיה בשנת 2010
ציון היום בפריז, צרפת בשנת 2012
מעבר הולכי רגל צבוע כדגל הגאווה לציון היום בקרואטיה, 2014
בית העירייה של ליברפול מניף את דגל הגאווה לראשונה בהיסטוריה בציון היום בשנת 2009
ציון היום בשנת 2012 ברפובליקה העממית של סין בבייג'ינג אשר נוסד בידי 50 ארגונים במדינה בשיתוף השגרירות הצרפתית
טקס העלאת דגל הגאווה של עיריית טורונטו, קנדה בציון היום בשנת 2014
משרדי מועצת העיר אברדין, סקוטלנד מוארים בצבעי דגל הגאווה לציון היום בשנת 2016
שגריר ארצות הברית בבלגיה, רונלד גידוויץ, נואם במהלך ציון היום במדינה, 2020
ראו גם

גאווה (להט"ב)
נועה לסרי

נועה לסרי (נולדה ב-24 ביוני 1999) היא שייטת אולימפית ישראלית המתחרה על סירת מפרש מדגם 470. לסרי השיגה את הקריטריון האולימפי עבור מדינת ישראל לאולימפיאדת טוקיו (2020) ולאולימפיאדת פריז (2024), וייצגה את ישראל באולימפיאדה של פריז 2024 לצד השייט ניתאי חסון. לסרי וחסון הם הזוג הראשון לייצג את ישראל במקצה האולימפי המעורב (נשים וגברים יחד) בתחום השייט, וסיימו את התחרות במקום השביעי הכולל.
קריירה > טניס

לסרי החלה את דרכה בעולם הספורט התחרותי בגיל חמש, בענף הטניס. היא התאמנה במרכז הטניס ביקנעם ובהמשך עברה לנתניה ולאקדמיה לטניס בתל אביב, תחילה אצל המאמן לב טפליצקי ואחר כך אצל המאמן אסף אינגבר ומהר מאוד הפכה לסגנית אלופת ישראל עד לגילאי 16 ובגילאי הנוער ניצחה בתחרויות ברחבי הארץ ודורגה בטופ 3 בטבלה הארצית לנוער. לסרי דורגה בטופ 100 באירופה לנוער (Tennis Europe) ובהמשך אף קטפה את המקום הראשון בדירוג הארצי לבנות עד גיל 16.
בשנת 2015 התחרתה לסרי גם בטניס חופים, וזכתה גם שם בתואר אלופת ישראל. בהמשך השנה כשמלאו לה 16 החליטה לסרי לקחת פסק זמן מהספורט התחרותי.