stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
התנועה האפרו-אמריקאית לזכויות האזרח
היסטוריה של התנועה > חוק זכויות האזרח 1964

החל מיוני 1963, ניסה הנשיא קנדי לקדם את חוק זכויות האזרח בקונגרס, עם תמיכתם של חברי קונגרס וסנטורים ממדינות הצפון משתי המפלגות. עם זאת "הקואליציה השמרנית", קואליציה לא רשמית של דמוקרטים שמרנים מהדרום ושל רפובליקנים, תמכה בהמשך ההפרדה הגזעית. Howard W. Smith, דמוקרט מהדרום, שעמד בראש קבוצה זו, עצר את קידום החוק.
ב-22 בנובמבר 1963 נרצח קנדי, דבר ששינה את המצב הפוליטי. בנאום הראשון שלו לקונגרס ב-27 בנובמבר 1963, אמר יורשו של קנדי, הנשיא לינדון ג'ונסון, כי "שום זיכרון או הספד לא יכולים לכבד את זכרו של הנשיא קנדי בצורה משכנעת יותר מאשר העברה המוקדמת ביותר של החוק לזכויות האזרח שעלו הוא נלחם זמן רב כל כך".
לאחר תמרונים רבים בפרלמנט ו-54 ימים של פיליבסטר בסנאט, הצליח ג'ונסון להעביר את החוק בקונגרס, וחתם על החוק ב-2 ביולי 1964. החוק אסר על קיום של אפליה המבוססת על גזע, צבע, דת, מין או מדינת המוצא. החוק אסר על יישום לא שווה של דרישות לרישום מצביעים ועל אפליה גזעית במוסדות חינוך, תעסוקה ובמוסדות ציבוריים כמו מסעדות, בתי מלון, תחנות אוטובוס וכדומה. החוק אפשר לתובע הכללי של ארצות הברית להגיש תביעות משפטיות כדי לאכוף את החוק החדש. החוק גם ביטל חוקים ותקנות ברמת המדינה וברמה המקומית שאפשרו אפליה.
היסטוריה של התנועה > מהומות בהארלם 1964

ב-16 ביולי 1964, ירה קצין משטרה לבן ב-James Powell, נער שחור לא חמוש מהארלם. המתח הגואה התפרץ לאלימות. התושבים היו מתוסכלים בגלל הפליה גזעית. החלו מהומות בהארלם ולאחר מכן גם ב־Bedford-Stuyvesant, שכונה שחורה בברוקלין. המהומות נמשכו 6 לילות, והשתתפו בהם כ-4000 אנשים שתקפו את משטרת ניו יורק, בזזו חנויות וביצעו מעשי וונדליזם שונים. מפגין אחד נהרג, 118 נפצעו ו-465 נעצרו. באותו קיץ התקיימו מהומות אלימות גם בפילדלפיה בנסיבות דומות. מהומות אלה היו בקנה מידה קטן לעומת המהומות שהתרחשו ב-1965 ולאחריה.
הממשל בוושינגטון הגיב בתוכנית פיילוט שנקראה Project Uplift. אלפי צעירים בהארלם קיבלו עבודה בקיץ 1965. הפרויקט קודם בהשראת דו"ח של HARYOU שנקרא "צעירים בגטו". HARYOU לקחו חלק מרכזי בארגון הפרויקט יחד עם National Urban League ועם כ-מאה ארגונים קהילתיים קטנים יותר. עם זאת משרות קבועות המבטיחות שכר מחייה היו מחוץ להישג ידם של שחורים צעירים רבים.
היסטוריה של התנועה > המצעדים מסלמה למונטגומרי 1965

בשנת 1963, ארגון SNCC לקח על עצמו מבצע שאפתני של רישום תושבים בסלמה, אלבאמה. עד 1965 הרישום התקדם באיטיות רבה עקב התנגדות מצידו של השריף של סלמה, ג'ים קלארק (Jim Clark). לאחר בקשות מצד תושבים לסיוע של SNCC, הגיע מרטין לותר קינג לסלאמה כדי להוביל מספר צעדות. בצעדות אלה נעצר קינג, יחד עם 250 מפגינים נוספים. הצועדים המשיכו להתקל באלימות מצד המשטרה. בהמשך המשטרה הרגה את אחד המפגינים, ג'ימי לי ג'קסון ((Jimmie Lee Jackson, תושב של היישוב הקרוב Marion, ב-17 בפברואר 1965. מותו של ג'קסון גרם ל־James Bevel, המוביל של תנועת סלמה, ליזום תוכנית למצעד מסלמה למונטגומרי, בירת המדינה.
ב-7 במרץ 1965, לפי תוכניתו של Bevel, החלה צעדה של 600 אנשים שנועדה לצעוד לאורך 87 קילומטרים מסלמה למונטגומרי. את המצעד הובילו פעיל זכויות האזרח ג'ון לואיס מ־SNCC והכומר הוסאה ויליאמס מה-SCLC. משהגיעו הצועדים לגשר אדמונד פטוס שעל נהר אלבמה, במרחק 6 רחובות מתחילת הצעדה, הם נתקלו במחסום של משטרת המדינה ושוטרים ממשרד השריף המקומי. השוטרים שחלקם היו רכובים על סוסים תקפו את הצועדים באלימות תוך שהם משתמשים בגז מדמיע, אלות ושוטים, והדפו את הצועדים בחזרה לסלמה. לואיס איבד את הכרתו ונגרר למקום מבטחים. לפחות 16 מבין הצועדים אושפזו. האירוע מכונה מאז "יום ראשון העקוב מדם". אלימות השוטרים נגד מפגינים שלווים שדורשים לממש את זכותם החוקתית להצביע בבחירות, שודרה בטלוויזיה וגררה תגובות מכל רחבי ארצות הברית. בעקבות התמונות הקשות שהופצו מהעימותים, רעיון ההפרדה הגזעית נקשר עם טרור בחסות מדינה המופנה בעיקר כנגד מיעוטים על רקע גזעני.
על מנת למנוע אירוע אלים נוסף פנה ארגון ה-SCLC לבית משפט בבקשה לערוך מצעד נוסף. הבקשה נדחתה ובית המשפט הוציא צו ביניים המונע מעריכת מצעדים נוספים עד לעריכת דיון נוסף. ב-9 במרץ הוביל מרטין לותר קינג מצעד של 2,500 מפגינים, ההפגנה יצאה אל גשר אדמונד פטוס שם נערך טקס דתי קצר והמפגינים חזרו לסלמה. בערב התקיפו פעילי קו קלוקס קלאן 3 כמרים לבנים שהשתתפו באירוע. אחד הקורבנות, ג'יימס ריב, כומר מכנסיית האוניברסליזם יוניטריאני מבוסטון, מת מפצעיו בבית החולים בברמינגהאם, לשם נלקח מיד לאחר התקרית מחשש שבית החולים המקומי בסלמה יסרב לטפל בו.
ב־16 במרץ פסק בית המשפט לטובת ארגוני זכויות האדם וקבע כי יש לאפשר את המצעד, וב-21 במרץ יצאו 8,000 מפגינים ובהם גם מרטין לותר קינג בצעדה מסלמה למונטגומרי. ב-24 במרץ הגיעו אלפי המפגינים לשולי העיר מונטגומרי וחנו ללילה באירוע שהפך למופע אומנותי של אמנים אמריקאים שהצטרפו לשורות המפגינים. ב-25 במרץ יצאו 25,000 מפגינים אל בניין הממשלה של אלבמה ושם נשא מרטין לותר קינג דרשה הידועה בשם "עד מתי, עוד מעט". בערבו של אותו יום, ארבעה פעילים של הקו קלוקס קלאן ירו והרגו את Viola Liuzzo, פעילה לבנה ואם לחמישה, שהסיעה צועדים בחזרה אל סלמה.
היסטוריה של התנועה > חוק זכות ההצבעה 1965

שמונה ימים לאחר הצעדה הראשונה בסאלמה, ולפני הצעדה המסכמת, נשא הנשיא ג'ונסון נאום טלוויזיוני, שבו תמך בחוק זכויות ההצבעה ששלח לקונגרס. הוא הצהיר כי
"המטרה שלהם חייבת להיות גם המטרה שלנו. מפני שלא מדובר רק על שחורים, אלא למעשה אלה כולנו, שחייבים להתגבר על המורשת המשתקת של קנאות ואי-צדק. ואכן אנו נתגבר." (הרמז לשיר המחאה We Shall Overcome)
ג'ונסון חתם על חוק ההצבעה של 1965 ב-6 באוגוסט. החוק ביטל מבחני אוריינות ומבחנים סובייקטיביים אחרים לרישום בוחרים. הוא אפשר פיקוח פדרלי על רישום בוחרים במדינות ובמחוזות שבהם מבחנים כאלה היו בשימוש. לשחורים שהרישום שלהם כמצביעים נחסם, הייתה סוף סוף חלופה לפניה לבתי משפט מקומיים או מדינתיים, אשר רק לעיתים רחוקות אישרו את הרישום שלהם. אם התרחשה הפליה ברישום הבוחרים, החוק אישר לתובע הכללי של ארצות הברית לשלוח בוחנים פדרליים במקום הרשמים המקומיים.
תוך מספר חודשים לאחר שעבר החוק, נרשמו 250 אלף שחורים כבוחרים חדשים, שליש מהם נרשמו על ידי בוחנים פדרליים. בתוך 4 שנים רישום הבוחרים בדרום גדל ביותר מפי שניים. בשנת 1965, מיסיסיפי הייתה בעלת השיעור הגבוה ביותר של רישום בוחרים שחורים מתוך כלל השחורים עם 74%, והייתה המדינה בעלת מספר הנבחרים השחורים הגבוה ביותר במדינה. ב-1969 טנסי הייתה בעלת שיעור הרשמה של 92 אחוז מבין המצביעים השחורים, ארקנסו 78% וטקסס 73%.
מספר לבנים שהתנגדו לחוק ההצבעה שילמו במהירות מחיר פוליטי. בשנת 1966 הועמד השריף ג'ים קלארק מאלבמה, שנודע לשמצה מפני שהנהיג שימוש במלמדי בקר נגד צועדים מהתנועה לזכויות האזרחים, להצבעה והודח.
הקניית זכויות הצבעה לשחורים שינתה את המפה הפוליטית של הדרום. כאשר הקונגרס העביר את חוק זכויות ההצבעה, רק כ-100 שחורים החזיקו במשרות של נבחרי ציבור, וכולם היו במדינות הצפוניות. עד 1989 היו מעל 7,200 שחורים במשרות אלה, מתוכם 4,800 במדינות הדרום. כמעט בכל מחוז ב"רצועה השחורה" (מקומות בהם השחורים היו רוב האוכלוסייה) באלבמה, היה שריף שחור. שחורים דרומיים החזיקו במשרדות בכירות בממשל ברמות העיר, המחוז והמדינה.
ב-1978, בחרו תושבי ניו אורלינס את ראש העיר השחור הראשון של העיר, ארנסט מוריאל. ב-1981 בחרה אטלנטה למשרת ראש העיר את השחור אנדרו יאנג. בג'קסון שבמיסיסיפי נבחר לראשונה ראש עיר שחור בשם הארווי ג'ונסון הבן ב-1997 . פוליטיקאים שחורים ברמה הלאומית כללו את ברברה ג'ורדן, שהייתה האישה האפרו-אמריקאית הראשונה שנבחרה לסנאט של טקסס, ולאישה האפרו-אמריקאית הראשונה מן דרום ארצות הברית שנבחרה לבית הנבחרים הארצי. הנשיא ג'ימי קארטר מינה את אנדרו יאנג לשגריר ארצות הברית באו"ם. ג'וליאן בונד נבחר למועצה המחוקקת של ג'ורג'יה ב -1965, אם כי התגובה הפוליטית להתנגדות הציבורית שלו למעורבותה של ארצות הברית במלחמת וייטנאם, מנעה ממנו לתפוס את מושבו עד 1967. ג'ון לואיס מייצג את המחוז החמישי של ג'ורג'יה (המכסה ברובו את העיר אטלנטה ופרבריה) בבית הנבחרים של ארצות הברית, החל משנת 1987.
היסטוריה של התנועה > מהומות גזעיות 1967

מחודש יוני עד ספטמבר בשנת 1967 פרצו 159 מהומות גזע בערים שונות בארצות הברית, שכונו "הקיץ הארוך, החם של 1967". המהומות הקשות ביותר התרחשו בחודש יולי, בניוארק (ניו ג'רזי) ודטרויט (מישיגן).
ועדת קרנר (אנ') הוקמה בעקבות המהומות על ידי נשיא ארצות הברית לינדון ג'ונסון. הוועדה המליצה על שורת רפורמות למניעת התפרעויות עתידיות.
היסטוריה של התנועה > קמפיין האנשים העניים וההתנקשות במרטין לותר קינג 1968

במרץ 1968 הזמין הכומר ג'יימס לאוסון (James Lawson) הזמין את קינג לממפיס שבטנסי כדי לתמוך בשביתה של עובדי סניטציה. העובדים פתחו במאבק לייצוג בידי ארגון עובדים לאחר ששני עובדים נהרגו בתאונת עבודה. קינג ראה במאבקם חלק חשוב בקמפיין למען אנשים עניים שהוא תכנן.
ב-3 באפריל נשא קינג דרשה שהפכה למפורסמת בשם "הייתי על פסגת ההר" (I've Been to the Mountaintop) שבה הוא מציג את חזונו לחברה אמריקאית אחרת. יום לאחר מכן, ב-4 באפריל 1968 נרצח קינג ביריה. בימים הבאים התפרצו מהומות בשכונות של שחורים במעל 110 ערים בארצות הברית, ובמיוחד בשיקגו, בבולטימור ובבירה וושינגטון.
יום לאחר לווייתו של קינג, ב-8 באפריל, הובילה אשתו, קורטה סקוט קינג ושלושה מילדיו, מצעד של כ-20,000 איש ברחובות ממפיס. שלטים שהיו במצעד כללו אמרות כמו "כבדו את קינג: הפסיקו את הגזענות" ו" צדק לעובדים עכשיו". שומרים מהמשמר הלאומי בליווי של טנקים שמרו על ביטחון הצועדים יחד עם מסוקים שחגו מעליו. ב-9 באפריל הנהיגה קורטה קינג מצעד נוסף של 150,000 צועדים בצעדת לוויה ברחובות אטלנטה. כבודה עורר אומץ ותקווה בקרב רבים מחברי התנועה, ומיצבו אותה כמובילה החדשה במאבק לשוויון גזעני.
אישים > מרטין לותר קינג

משנת 1955 ועד להירצחו בשנת 1968 בלט מרטין לותר קינג, כומר אפרו-אמריקאי, בהובלת המאבק של האפרו-אמריקאים לשוויון זכויות וביטול ההפרדה הגזעית.
ב-28 באוגוסט 1963, נערכה הפגנת ענק בוושינגטון בכותרת: "המצעד לוושינגטון למען תעסוקה וחירות", בה השתתפו כ-250,000 איש. מרטין לותר קינג נשא בהפגנה את נאומו הידוע ביותר: "יש לי חלום" - (I have a dream), שעסק בשוויון זכויות לכל האזרחים.
אישים > מלקולם אקס

אל מול גישת המאבק השקט בהפרדה הגזעית, שאותה ייצג מרטין לותר קינג, היו תנועות שדגלו בבדלנות ומאבק אלים בגזענות והאפליה שבחברה הלבנה. נציגים מובהקים של גישה זו היו מלקולם אקס ואומת האסלאם. לימים למד מלקולם כי ארגון זה הוא פלילי, והקים ארגון אחר עם גישה מתונה יותר וזכה להכרה והערכה גדולה בקרב החברה הלבנה. זכור במיוחד נאומו בדיון אוקספורד.
אישים > אחרים

פרדריק דאגלס
נלי בליי
רוזה פארקס
ג'קי רובינסון
מדגר אוורס
ראו גם

אפרו-אמריקאים
הליגה נגד השמצה
חוק זכויות האזרח (1964)
נפרד אך שווה
חוקי ג'ים קרואו
אלימות משטרתית בארצות הברית
תנועת החזרה לאפריקה
לאומנות לבנה בארצות הברית
העבריים השחורים
קו קלוקס קלאן
הימין האלטרנטיבי
לקריאה נוספת

חגי הורביץ, "חוקה, דמוקרטיה וגזענות במורשת ארצות הברית", בספר הדמוקרטיה האמריקנית - הממשי, המדומה והכוזב (2002) שבעריכת ארנון גוטפלד.
הערות שוליים

↑  BROWN et al. v BOARD OF EDUCATION OF TOPEKA, SHAWNEE COUNTY, KANSAS et al
↑  Bruce Hartford, Nonviolent Training, 2004
↑  נוסח המסמך An Appeal for Human Rights
↑  “Letter From Birmingham Jail”
↑  Baldwin–Kennedy meeting
↑  West, Cornel (1984). "The Paradox of the Afro-American Rebellion". In Sayres, Sohnya; Stephanson, Anders; Aronowitz, Stanley et al.. The 60s Without Apology. Minneapolis: University of Minnesota Press. p. 51. ISBN 978-0-8166-1336-6.
↑  Perry, p. 380.
↑  Handler, M. S. (March 9, 1964). MALCOLM X SPLITS WITH MUHAMMAD, The New York Times.
↑  Malcolm X, Malcolm X Speaks, pp. 33–35.
↑  Cone. p. 2. "מעולם לא התקיימה כל שיחה ממשית בין השניים. הם צולמו מברכים זה את זה בחמימות, מחייכים ולוחצים ידיים."
↑  Perry. p. 255. "המצלמות צילמו. ביום המחרת, שיקגו סאן טיימס, ניו יורק וורלד, הסאן ויומונים אחרים פרסמו תמונות של מלקולם ומרטין לוחצים ידיים."
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007561781405171  LCCN: sh2007100199  NDL: 001316753 
גבו המצולק מהצלפות של גורדון העבד הנמלט. תמונה מפורסמת זו מ-1863 הופצה בידי מתנגדי עבדות על מנת להביא לביטול העבדות
מדיניות "נפרד אבל שווה" בארצות הברית לפי מדינה
רוזה פארקס לצידו של מרטין לותר קינג
המון מכה "נוסעי חופש" ב ברמינגהאם, אלבמה. תמונה זו הוחרמה על ידי ה-FBI מעיתונאי מקומי שהוכה גם כן, ומצלמתו נופצה.
וולאס עומד נגד ביטול ההפרדה הגזעית כשסגן התובע הכללי מתעמת מולו, בכניסה לאוניברסיטת אלבמה ב-1963.
הנשיא ג'ון קנדי פונה בשידור טלוויזיה ורדיו לציבור בארצות הברית בנאום על זכויות האדם, 11 ביוני 1963
המצעד לוושינגטון למען תעסוקה וחירות ב"מול" - השדרה המרכזית של העיר וושינגטון
פוסטר נעדרים שהוכן על ידי ה-FBI ב-1964 לקבלת מידע על שלושת פעילי זכויות האדם שנרצחו במיסיסיפי.
אי-ספיקת כליות

| --- | --- |
 תחום:  נפרולוגיה 
 טיפול:  alpha-ketoglutaric acid  paricalcitol 
 קישורים ומאגרי מידע
 MeSH:  D051437
 
כליה
אי-ספיקת כליות (באנגלית: Renal failure או Renal insufficiency) הוא מצב שבו הכליות אינן מייצרות שתן כנדרש. יש שני סוגים של אי ספיקת כליות: אי-ספיקת כליות חריפה ואי-ספיקת כליות כרונית. אי ספיקת כליות נקבעת בעיקר מירידה בקצב יצירת תסנין גלומרולרי (אנ'), הקצב שבו דם מסונן בפקעיות הכליה. בדרך כלל המחלה מזוהה על ידי ירידה בייצור שתן או עליה בריכוז חמרי בלאי (קריאטינין או אוריאה) בדם. בהתאם ניתן לשים לב גם להמטוריה (איבוד דם בשתן) ולפרוטאינוריה (אובדן חלבון בשתן). אי ספיקת כליות עלולה לגרום לעלייה בנפח הנוזלים בגוף, שינויים בריכוז האלקטרוליטים ואנמיה. בעיות בכליות לטווח ארוך מגבירות את הסיכון לחלות במחלות לב וכלי דם.
מיליוני אנשים לוקים במחלות כליה מדי שנה. בארצות הברית מתים 45,000 אנשים בשנה ממחלות כליות.
ההגדרה הפיזיולוגית לכשל כלייתי, כמצוין לעיל, היא ירידה בקצב הסינון הכלייתי (‎Glomerular Filtration Rate - ‎GFR). המדד הקליני למצב זה הוא עליה ברמת הקראטינין בדם.
רקע

מערכת השתן מווסתת את נפח הדם ולחצו, את ריכוז היונים בפלסמה, רמת החומציות ומסננת פסולת ורעלים מהגוף, על ידי יצירת שתן בכליות, ומרחיקה אותם כשהם מומסים בשתן. היחידה האנטומית הבסיסית בכליה המפיקה שתן הוא הנפרון. הנפרון הוא צינור מפותל שתחילתו בקופסית באומן (להלן) וסופו בהתכנסות לגביעי הכליה המתנקזים לשופכן (ראו תמונה), ולצינור מוביל השתן. בראש הנפרון ממוקמת הפקעית (גלומרולוס) מבנה שבו פקעת של נימות דם מוקפות על ידי תאי הנפרון. במבנה זה, קופסית באומן, נוצר תסנין השתן הראשוני. קצב יצירת התסנין נמדד על ידי ה־GFR, המשמש כאחד מהמדדים הפיזיולוגים לתפקוד הכליה. זרימת הדם דרך הכליות היא מן המשמעותיות בגוף, כאשר בכל דקה זורמים בכליות 1.25 ליטר של דם. מערכת השתן מסלקת 3 סוגי פסולת עיקריים:
שתנן (אוריאה) - הפסולת האורגנית הנפוצה. השתנן נוצר במעגל האוריאה בכבד כאמצעי לנטרל את ההשפעות הרעילות של אמוניה. אדם פולט כ-21 גרם אוריאה ביום. הצטברות של שתנן רעילה לרוב המערכות בגוף.
קריאטינין - נוצר מפירוק קריאטנין פוספט בעיקר בשריר, ומסולק על ידי הכליות. אדם פולט כ-1.8 גרם קריאטנין ביום.
חומצת שתן - משתחררת מפירוק ומיחזור DNA. אדם מייצר כ-480 מ"ג חומצת שתן ביום. הצטברות של חומצה שתן במפרקים גורמת למחלת השיגדון.
רקע > GFR

| שלב המחלה | תיאור | ערכי GFR |
| --- | --- | --- |
| 1 | נזק לכליה עם תפקוד תקין | 90 מ"ג/ד"ל |
| 2 | נזק לכליה עם פגיעה קלה בתפקוד הכליה | 60-89 מ"ג/ד"ל |
| 3a | נזק קל עד בינוני לתפקוד הכליה | 44-59 מ"ג/ד"ל |
| 3b | נזק בינוני עד קשה לכליה | 30-44 מ"ג/ד"ל |
| 4 | נזק משמעותי לכליה | 15-29 מ"ג/ד"ל |
| 5 | כשל כלייתי | מתחת ל-15 מ"ג/ד"ל |
קצב הסינון בפקעית הכליה (אנ') (Glomerular Filtration Rate) מודד את קצב מעבר הנוזל המסתנן מן הדם לחלל הנפרון בכל דקה. ממוצע ה־GFR הוא כ-125 מ"ל לדקה. הכליה מסננת ביום כ־180 ליטר של נוזל, ו־99% נספגים מחדש במעבר דרך הנפרונים. זן דרכה של הכליה לשמר מים, ובמקביל לחסום מעבר של רעלנים חזרה למערכת הדם. כך, אנו מרוקנים בין 500 ל-1200 סמ"ק שתן ליום. ה־GFR ניתן לוויסות על ידי מערכת העצבים ומספר הורמונים המופרשים ממספר מקומות בגוף.
רקע > בדיקת ה-GFR

בדיקה שמטרתה לבדוק את תפקודי הכליה. מדד GFR תקין הוא בין 90 ל-120 מ"ל/ד"ל. ככל שה-GFR נמוך יותר, הכליות מתפקדות פחות טוב. GFR מתחת ל-15 מ"ל/ד"ל מוגדר ככשל כלייתי.
חלוקה לקטגוריות עיקריות

יש שני סוגים של אי ספיקת כליות: כשל כלייתי חמור או כשל כלייתי כרוני (ראו לעיל).כאמור, אי ספיקת כליות נקבעת בעיקר מירידה ב־GFR. סוג האי ספיקה נקבע על פי מגמת הקריאטינין בנוזל הדם. יש גורמים אחרים העשויים לעזור בהבחנה בין שני הסוגים.
חלוקה לקטגוריות עיקריות > אי-ספיקת כליות כרונית (Chronic renal failure)

מתפתחת לאט והיא יכולה להיות תוצאה לטווח הארוך של מחלה אקוטית בלתי הפיכה או חלק מהתקדמות המחלה. למחלות כליה יש תוצאות שונות: נפריטיס IgA, גלומרולונפריטיס, פיאלונפריטיס כרונית, מצבים של אצירת שתן.
אי-ספיקת כליות סופית (End-stage renal failure,‏ ESRF) היא מצב בלתי הפיך, ומחייבת טיפול בדיאליזה או השתלת כליה.
חלוקה לקטגוריות עיקריות > אי-ספיקת כליות חריפה (אקוטית) (Acute renal failure,‏ ARF)/(Acute Kidney Injury,‏ AKI)

מתפתחת מהר, הכליות מאבדות בזמן קצר את יכולתן לסנן את הדם ולהפיק שתן. בדרך כלל מאופיין באוליגוריה (ירידה בייצור שתן, לכמות של פחות מ-400 מ"ל ליום במבוגרים, פחות מ-0.5 מ"ל לקילוגרם בילדים, או פחות מ-1 מ"ל לקילוגרם בתינוקות), וחוסר איזון נוזלים ואלקטרוליטים. נזק כלייתי חריף יכול לנבוע ממגוון סיבות. יש לזהות את הסיבה הבסיסית ולטפל בה כדי לעצור את ההתקדמות. גם במצבים כאלה נדרש לעיתים טיפול תומך בדיאליזה כדי לגשר על פער הזמן הנדרש לטיפול בגורמי יסוד אלה, עד לריפוי המחלה.
חלוקה לקטגוריות עיקריות > אי-ספיקת כליות חריפה על כרונית (Acute-on-chronic renal failure,‏ AoCRF)

אי-ספיקת כליות חריפה עלולה להופיע כחלק ממהלך של אי-ספיקת כליות כרונית, מצב הקרוי אי-ספיקת כליות חריפה על כרונית. החלק האקוטי של אי-ספיקת כליות חריפה על כרונית עשוי להיות הפיך, ומטרת הטיפול, כמו עם AKI, היא להחזיר את המטופל לנקודת התחלה בתפקוד הכלייתי, והוא נמדד בדרך כלל על ידי רמת הקריאטינין בדם. כמו אי-ספיקת כליות חריפה, אי-ספיקת כליות חריפה על כרונית יכולה להיות קשה לאבחנה לעומת מחלת כליות כרונית, אם החולה לא נמצא במעקב רפואי ואין לו בדיקות דם קודמות שזמינה להשוואה.
אי ספיקת כליות נובעת לפעמים בגלל יתר לחץ דם, המגביר את פעילות הכליות וגורם לקריסתן, ובכך מעלה עוד יותר את לחץ הדם.
אוסף הסימנים המופיע ככל שנפגע תפקוד הכליות נקרא אורמיה.
סיבות

הסיבות לכשל כלייתי מתחלקות ל-3 משפחות:
Prerenal - פרפוזיה (זילוח דם) לקויה לכליות כמו התייבשות, הלם, תסחיף ריאתי.
Renal - נזק בכליה עצמה כמו נקרוזה טובולרית, מחלות גלומרולריות.
Postrenal - מצבים החוסמים את מערכת ייצור או הובלת השתן כמו חסימות, גידולים או אבנים.
בין הסיבות להתפתחות אי ספיקת כליות:
פגיעה ברקמות הכליה.
פגיעה דלקתית חריפה וכרונית בכליה.
הרגלי אכילה לא רצויים, הכוללים מזון לא מאוזן מבחינת כמות ואיכות.
מחלות אחרות שגורמות להתפתחות אי ספיקת כליות, כגון סוכרת או יתר לחץ דם.
נטילת תרופות מסוימות ללא ייעוץ רפואי.
שלבי התקדמות המחלה

מוגדרים חמישה שלבים של אי ספיקת כליות כרונית, כאשר שלושת השלבים הראשונים הם בדרך כלל אסימפטומטיים. רוב המטופלים מזוהים רק עם הופעת סימפטומים בשלבים המתקדמים, בדרך כלל בשלב הרביעי (אי ספיקה כרוני). המחלה בלתי הפיכה.
השלב הראשון: פגיעה קלה בתפקוד הכליות, עם תסמינים מעטים.
השלבים השני והשלישי: צורך מוגבר בטיפול כדי להקל על הכליות.
בשלבים הרביעי והחמישי: החולה זקוק לטיפול בדרך כלל. בשלב החמישי של המחלה, מצב הכליות יהיה קשה ויצריך דיאליזה או השתלת כליה.
אבחון

אי ספיקת כליות תאובחן באמצעות כמה בדיקות קליניות ובדיקות מעבדה, כגון רמה גבוהה של אוריאה וקריאטינין בדם.
הרופא צריך לאבחן את אי ספיקת הכליות ומידת חומרתה (על ידי לקיחת דגימה מכליית המטופל), כדי להחליט אם החולה נמצא בשלב מתקדם, ואם התהליך מצריך דיאליזה או השתלת כליה או טיפול אחר.
תסמינים

המטופל עלול לא לחוש בתסמינים במשך זמן רב, אבל התסמינים החשובים ביותר הקשורים למחלה הם:
עייפות ותשישות פיזית ונפשית
חוסר תיאבון.
הקאות ו/או שלשולים, שעלולים להביא להתייבשות.
קשיי נשימה.
גירוד ומתן שתן בתדירות גבוהה (בעיקר בלילה).
אנמיה.
לחץ דם גבוה.
חוסר תחושה באיברים.
כתוצאה ממחסור בוויטמין D החולה עלול להיפגע בחולשת עצם.
דם בשתן (המטוריה).
הערות שוליים

↑  '"`UNIQ--templatestyles-00000001-QINU`"'Medline Plus (2012). "Kidney Failure". National Institutes of Heכalth. נבדק ב-1 בינואר 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  '"`UNIQ--templatestyles-00000003-QINU`"'Liao, Min-Tser; Sung, Chih-Chien; Hung, Kuo-Chin; Wu, Chia-Chao; Lo, Lan; Lu, Kuo-Cheng; Rahman, K (2012). "Insulin Resistance in Patients with Chronic Kidney Disease". Journal of Biomedicine and Biotechnology. 2012: 1–5. doi:10.1155/2012/691369. PMC 3151496. PMID 21836813.
↑  FastStats, www.cdc.gov, ‏2024-04-28 (באנגלית אמריקאית)
↑  '"`UNIQ--templatestyles-0000000A-QINU`"'"Glomerular Filtration Rate (GFR)". National Kidney Foundation. 2015-12-24. נבדק ב-2018-10-26.
↑  '"`UNIQ--templatestyles-0000000C-QINU`"'Moore, EM; Bellomo, R; Nichol, AD (2012). "The meaning of acute kidney injury and its relevance to intensive care and anaesthesia". Anaesthesia and intensive care. 40 (6): 929–48. PMID 23194202.
↑  '"`UNIQ--templatestyles-0000000E-QINU`"'Ricci, Zaccaria; Ronco, Claudio (2012). "New insights in acute kidney failure in the critically ill". Swiss Medical Weekly. 142: w13662. doi:10.4414/smw.2012.13662. PMID 22923149.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4042288-4  NKC: ph196637 
הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
חיים בנימיני

ערך זה עוסק בחיים בנימיני, איש צבא ישראלי.. אם התכוונתם לרב חיים בנימיני, מגדולי רבני ברזיל, ראו .
| --- | --- |

 לידה:  1938 (בן 87 בערך) תל אביב, פלשתינה (א"י)
 מדינה:  ישראל 
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 תקופת הפעילות:  1957–1982 (כ־25 שנים)
 דרגה:    תת-אלוף
 תפקידים בשירות
 מפקד גדוד 202  מפקד בית הספר לקצינים של צה"ל  מפקד חטיבת גולני  קצין מודיעין ראשי
 פעולות ומבצעים
   מלחמת ששת הימים   מלחמת ההתשה   מלחמת יום הכיפורים
 
חיים בנימיני (נולד ב-1938), הוא קצין צה"ל בדימוס בדרגת תת-אלוף, היה מפקד חטיבת גולני, מפקד בית הספר לקצינים וקצין מודיעין ראשי בצה"ל, ולאחר מכן היה מנהל משאבי אנוש בחברת "סאיטקס" ובחברת "טבע" ומרצה אורח באוניברסיטת תל אביב.
ביוגרפיה

בנימיני נולד בתל אביב וגדל ברמת גן, למד בתיכון חדש. התגייס לצה"ל ב-1956 והתנדב לצנחנים לגדוד הנח"ל המוצנח. בצנחנים הוא עבר מסלול הכשרה כלוחם, קורס מ"כים חי"ר וקורס קציני חי"ר. עם סיום הקורס שב לצנחנים כמפקד מחלקה. בנימיני המשיך ומילא תפקידי פיקוד בחטיבה בהם קצין מבצעים גדודי, מפקד פלוגה בגדוד 50. במלחמת ששת הימים לחם בקרבות ההבקעה ברפיח כסגן מפקד גדוד 890. שירת כשנה בענף ירדן במחלקת המחקר של אגף המודיעין. ב-1970 מונה למפקד גדוד 202 ופיקד עליו במלחמת ההתשה. בינואר 1971, השתתף כאחד ממפקדי הכוחות, בפשיטת צה"ל ללבנון במבצע "ברדס 20". שירת כראש ענף מבצעים במטכ"ל והיה שותף לתכנון מבצעי תגמול ופשיטות בלבנון.
בספטמבר 1973 קודם לדרגת אלוף-משנה ומונה למפקד בית הספר לקצינים, במלחמת יום הכיפורים פיקד על "כוח בישוף" שהורכב מצוערים וסגל בה"ד 1, ולחם בחזית המצרית. פיקד על חטיבת גולני בשנים 1975 עד 1976, בהמשך עבר לאגף המודיעין, כיהן כראש מחלקת האיסוף, ובשנים 1977–1979 כיהן כקצין מודיעין ראשי בדרגת תת-אלוף. השתחרר משירות הקבע ב-1982.
לאחר שחרורו מונה למנהל משאבי אנוש בחברת סאיטקס ומילא תפקיד זה עד מאי 1988, בתקופת עבודתו עברה החברה תהליך של ארגון מחדש לאחר משבר קשה, שכלל פיטורי עובדים באופן נרחב. ב-1988 מונה לסמנכ"ל משאבי אנוש בחברת טבע תעשיות פרמצבטיות. הוא פרש מתפקידו ב-2004 והמשיך לשמש כיועץ מיוחד למנכ"ל ולהנהלה. בפברואר 2005 מונה לדירקטור חיצוני בגילת רשתות לווין.
בשנים 1997–2003 שימש מרצה אורח בתוכנית ללימודי עבודה באוניברסיטת תל אביב.
בנימיני בעל תואר ראשון בסוציולוגיה ומדעי המדינה מהאוניברסיטה העברית בירושלים (1964), תואר שני בהתנהגות ארגונית מאוניברסיטת שיקגו (1980) ותואר דוקטור בלימודי עבודה מאוניברסיטת תל אביב (2016).
הערות שוליים

↑  מבצע ברדס 20, באתר חטיבת הצנחנים.
↑  נעם ויטמן,'"`UNIQ--nowiki-00000002-QINU`"'40 שנה אחרי: מפקדי 1973 חוזרים לבית הספר לקצינים, באתר צה"ל (דרך ארכיון האינטרנט), 8 בינואר 2014.
↑  עדות חיים בנימיני בפני ועדת אגרנט, באתר ארכיון צה"ל ומערכת הביטחון
↑  תא"ל בנימיני ק' מודיעין ראשי, דבר, 10 באוגוסט 1977
↑  אברהם רותם,'"`UNIQ--nowiki-00000006-QINU`"'יחסי עבודה אחרים, מעריב, 31 במאי 1983
עקבות דיגיטליים

עקבות דיגיטליים או טביעת רגל דיגיטלית הם נתונים אישיים, הנאספים אודות המשתמשים ברשת האינטרנטית או מאוחסנים ברשת על ידי ארגונים בעלי זיקה מקוונת.
סוגי עקבות הדיגיטליים

כל פעולה שנעשית בכל אמצעי דיגיטלי שהוא, לרבות אינטרנט, כרטיסי אשראי, מכשירים סלולריים ועוד, משאירה סימן. מכאן שכל פעילות במרחב הווירטואלי משאירה אחריה עקבות דיגיטליים. אלה כוללים צילומים, מילים, קובצי שמע, מספרי חיוג, הודעות דואר אלקטרוני, נתוני חיפוש וידאו וכולי, שניתן לאתר ולקשר לאדם מסוים.
ישנם שני סוגים עיקריים לעקבות דיגיטליים - עקבות פסיביים ועקבות אקטיביים. עקבות פסיביים נוצרים כאשר הנתונים נאספים ללא ידיעת הבעלים/המשתמש, ואילו עקבות אקטיביים נוצרים כאשר המידע האישי פורסם בכוונה תחילה על ידי משתמש לצורך שיתוף מידע אישי באמצעות אתרי אינטרנט שונים או בפלטפורמות השונות של המדיה החברתית.
עקבות דיגיטליים אינם מהווים זהות אישית או דרכון דיגיטלי. התוכן והנתונים הנאספים משפיעים על זכות הפרטיות ברשת, על אמון, על ביטחון אישי, על מוניטין דיגיטלי ועוד. ככל שהעולם הדיגיטלי מתרחב לתחומי חיים נוספים, בעלות על מידע, בעיקר מידע אישי, הופך לנושא חשוב יותר.
ניתן להשתמש בטביעת הרגל הדיגיטלית כדי להסיק מידע אישי, כגון תכונות דמוגרפיות, נטייה מינית, גזע, והשקפות דתיות ופוליטיות. מידע זה הנמצא ברשת ללא ידיעת האנשים, חושף או מדליף גם מידע פסיכולוגי פרטי לתוך המישור החברתי.