stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שורשי החילון
פרקי הספר ותכניו > „חלק רביעי: חרדות ועימותים 1800-1790”

„פרק עשירי: 'על שקיעת היהדות' - העשור האחרון”
„א. בין ליניץ ללונדון: כפירה ומסתורי הדת”
„ב. בין אדיקות למתירנות: פיצולים ושסעים”
„ג. 'כת האפיקורסים' תחת מתקפה: התנכלויות ומאבקים”
„פרק אחד עשר: 'עוד מעט ואבדה האמונה' דאיסטים ומאמינים”
„א. 'הסילופים של הרבנים': טקסטים דאיסטיים”
„ב. 'העבירות נעשו כהיתר': מלחמת־הנגד של 'שומרי החומות'”
לקריאה נוספת

שמואל אטינגר, עמדת הדאיסטים כלפי היהדות והשפעתה על היהודים, בתוך: היסטוריה והיסטוריונים, ירושלים 1992, עמ' 215–224.
מרדכי אליאב, החינוך היהודי בגרמניה בימי ההשכלה והאמנציפציה, ירושלים תשכ"א-1961.
רחל אליאור, "ספר דברי האדון" ליעקב פרנק: אוטומיתוגרפיה מיסטית, ניהיליזם דתי וחזון החירות המשיחי כראליזציה של מיתוס ומטאפורה, בתוך: הנ"ל (עורכת), החלום ושברו - התנועה השבתאית ושלוחותיה: משיחיות, שבתאות ופרנקיזם, חלק שני, ירושלים תשס"א, עמ' 471–548.
יעקב כ"ץ, מסורת ומשבר, החברה היהודית במוצאי ימי הביניים, ירושלים תשי"ח-1958.
הערות שוליים

1 2  עמ' 91.
↑  יעקב עמדן, חלון המצרי, דף שיד, ע"א.
↑  עמ' 111.
↑  עמ' 196.
↑  עמ' 198.
↑  עמ' 194.
הרב יהונתן אייבשיץ
יעקב פרנק
הברון ד'אולבאק
שמעון אחי עזריה

שמעון אחי עזריה הוא תנא שחי בדור השני של התנאים. על אף מיעוט ההלכות שנאמרו משמו במשנה, הוא התפרסם בעקבות הסכם יששכר וזבולון שערך עם אחיו, עזריה אביו של רבי אלעזר בן עזריה.
במשנה הובאו בשמו הלכות בשני מקומות.
חייו

מעט מאד פרטים יודעים לנו על חייו האישים, בין היתר שהוא היה כהן, וחברם של רבי אליעזר ורבי יהושע. יש שכתבו שהיה אחד מתלמידי רבן יוחנן בן זכאי.
הסכם יששכר וזבולון

כאמור, שמעון ערך הסכם עם אחיו עזריה שהיה עשיר גדול, לפיו הוא ילמד תורה ולא יבטל מלימוד תורה, ואחיו עזריה יפרנס אותו בכל הנצרך לו.
וכך דרשו חז"ל במסכת סוטה על הפסוק בשיר השירים: אם יתן איש את כל הון ביתו באהבה בוז יבוזו לו:
בוז יבוזו לו אמר עולא לא כשמעון אחי עזריה ולא כר' יוחנן דבי נשיאה אלא כהלל ושבנא דכי אתא רב דימי אמר הלל ושבנא אחי הוו הלל עסק בתורה שבנא עבד עיסקא לסוף א"ל תא נערוב וליפלוג יצתה בת קול ואמרה (שיר השירים ח, ז) "אם יתן איש את כל הון ביתו" וגו':
בתלמוד לא התבאר מהו ההבדל המהותי בין ההסכם שערך עזריה עם אחיו שמעון לבין ההסכם שערך שבנא עם אחיו הלל.
היו שטענו[דרוש מקור] שהרמב"ם הסביר את ההבדל בין ההסכמים הראויים לבין ההסכם הלא ראוי של שבנא והלל אחיו, בכך שבשני הזוגות הראשונים הושטה עזרה ללא תמורה, בעוד שבנא מבקש מהלל "תא נערוב וליפלוג" (= בא נשתתף ונתחלק), כלומר מבקש תמורה על כספו, בכך שהלל צריך לתת חלק מזכויותיו. אחרים מסבירים[דרוש מקור] שהרמב"ם שלל הסכם שכלל מתן כסף, אך שני הזוגות הראשונים העניקו רק סיוע ולא כסף.
לדעת רבינו ירוחם בן משולם החילוק הוא האם ההסכם על הלימוד הוא עתידי, כפי שעשה עזריה, לבין מכירה של לימוד שכבר נעשה, שהוא לא ראוי וכפי שרצה לעשות שבנא. כך הוא כותב:
העוסק בתורה קודם שיעסוק יכול להתנות שיעסוק חבירו בסחורה ויטול חלק מלמודו כמו יששכר וזבולון. אבל אחר שעסק כבר ונותן לו חלק בשביל ממון אינו כלום כדכתוב "אם יתן איש את כל הון ביתו באהבה בוז יבוזו לו
ברמ"א בשולחן ערוך, יורה דעה, סימן רמ"ו, פסק כדברי רבינו ירוחם.
לדעת רש"י הסיבה שנקרא על שם אחיו 'שמעון אחי עזריה' הוא מחמת הסכם זה: ”שמעון אחי עזריה תנא הוא במשנה קמייתא דזבחים ולמד תורה על ידי אחיו שהיה עוסק בפרקמטיא כדי שיחלוק בזכות למודו של שמעון לכך הוא נקרא על שם עזריה אחיו”. וכעין זה מופיע במדרש רבה: ”שמעון אחי עזריה, והלא שמעון היה גדול מעזריה, אלא על ידי שהיה עזריה עוסק בפרקמטיא ונותן בפיו של שמעון, לפיכך נקרא הלכה על שמו”
גם עזריה אחיו, היה אף חכם גדול, וכפי המופיע בבבלי שרבי דוסא בן הרכינס אמר עליו "עזריה חברינו".
הלכות משמו

פעמים אחדות בלבד הובאו הלכותיו בספרות חז"ל, ופעמיים בלבד בששה סדרי משנה. פעם אחת הוא נזכר במסכת זבחים לעניין דין לשמה בקורבנות:
שִׁמְעוֹן אֲחִי עֲזַרְיָה אוֹמֵר, שְׁחָטָן לְשֵׁם גָּבוֹהַּ מֵהֶם, כְּשֵׁרִין. לְשֵׁם נָמוּךְ מֵהֶם, פְּסוּלִים...
הוא נזכר פעם נוספת במסכת טהרות לעניין טומאת משקין:
...שִׁמְעוֹן אֲחִי עֲזַרְיָה אוֹמֵר, לֹא כָךְ וְלֹא כָךְ, אֶלָּא מַשְׁקִין שֶׁנִּטְמְאוּ בַאֲחוֹרֵי הַכֵּלִים, מְטַמְּאִין אֶחָד וּפוֹסְלִין אֶחָד...
הוא נזכר גם במדרש ילקוט שמעוני לעניין דיני בית הפרס, כמו כן לפי חלק מהגרסאות הובאה בשמו הלכה במסכת שמחות לפיה רק את המתים שמוציאים במיטה מצווה להספיד ולהצטער עליהם.
שלמה לביא

ערך זה עוסק באחד מאבות התנועה הקיבוצית וחבר הכנסת מטעם מפא"י. אם התכוונתם לצלם עיתונות, ראו .
שלמה לביא (לבקוביץ) (חנוכה תרמ"ג, 1882 – ב' באב תשכ"ג, 23 ביולי 1963) היה חלוץ איש העלייה השנייה, מאבות התנועה הקיבוצית וחבר הכנסות הראשונה והשנייה. היה זקן חברי הכנסת הראשונה.
ביוגרפיה

שלמה לביא נולד למשפחת לבקוביץ מחסידי גור בפלונסק שבפולין הרוסית (עיר הולדתו של דוד בן-גוריון). היה פעיל בתנועת הנוער הציונית "אגודת עזרא" שהקימו בפלונסק בן-גוריון ושלמה צמח.
לביא עלה לארץ ישראל בשנת 1905, בימי העלייה השנייה. עבד כפועל בפרדסים בפתח תקווה וסג'רה. בשנת 1905 השתתף בכנס היסוד של "הפועל הצעיר". בשנת 1909 השתתף בהקמת ארגון "השומר", ובמרוצת הזמן עבר מהפועל הצעיר לאחדות העבודה ולאחר מכן, בשנת 1931, עם איחוד שתי המפלגות היה לאיש מפא"י וממנהיגיה. בשנות מלחמת העולם הראשונה עבד בחוות כנרת.
שלמה לביא היה אבי הרעיון של מעבר מן הקבוצה, שהייתה חבורה קטנה ואינטימית, לקבוצה הגדולה (שבמרוצת הזמן הפכה לקיבוץ). לביא היה ממקימי הקיבוץ עין חרוד בשנת 1921, וגר בו עד מותו.
בשנת 1922 נשא את רחל זיסלה (תשרי תרנ"ט – ט"ז בחשוון תרצ"א).
בימי מלחמת העולם השנייה, בהיותו בן 60, התנדב שלמה לביא לצבא הבריטי ושירת כנהג ביחידת תובלה. שני בניו, ירובעל והלל, נפלו במלחמת העצמאות.
לאחר הקמת המדינה היה חבר הכנסת הראשונה והשנייה. קיבוץ עין חרוד העמיד מדי פעם לרשותו של לביא טנדר של הקיבוץ לשם נסיעותיו לישיבות הכנסת. באחת מנסיעותיו בוואדי עארה, בעת שנעשו עבודות בכביש, פגע בפועל שעבד בכביש והרגו. למרות חסינותו כחבר כנסת דרש לביא להסיר חסינותו ולעמוד לדין בשל התאונה. דרישתו נענתה לבסוף והוא הועמד לדין, הורשע בגרימת מוות מתוך חוסר זהירות שאין בה רשלנות פושעת ונקנס בסכום של 100 ל"י. בכך היה לחבר הכנסת הראשון שהורשע בפלילים.
בשנות החמישים, בעת הפילוג בקיבוץ המאוחד, עבר לביא לעין חרוד איחוד והיה לאחד מראשי איחוד הקבוצות והקיבוצים.
שלמה לביא כתב מספר ספרים ובהם מאמרים בענייני היישוב והתנועה הקיבוצית. כן פרסם קובצי סיפורים וחיבר רומן אוטוביוגרפי בשם "עלייתו של שלום ליש" (עינות; עם עובד, תשט"ז–תשכ"ד), שזיכה אותו בפרס אוסישקין לשנת תשט"ז.
שלמה לביא נקבר לצד אשתו רחל שנפטרה בדמי ימיה בבית העלמין ליד היישוב גדעונה שלמרגלות הגלבוע. הותיר את בתו אילנה לוז, גננת בעברה ותושבת מושב בני עטרות.
בן-גוריון כינה אותו "האיש המופלא ביותר בעליה השנייה".
שלוש שנים לאחר מותו נחנך בקיבוצו "בית לביא", בית תרבות ואולם עיון. על שמו רחוב שלמה לביא בקריית חיים.
ספריו

אחדות הקבוצה, תל אביב: דבר, תרצ"ז.
ש’ לביא (הביא לדפוס), יום אחד, תל אביב : המרכז לנוער של הסתדרות העובדים בארץ ישראל, ת"ש. (על "עלית קבוצת "השדה" על אדמתה") (ספרון)
כתבים נבחרים; עם מבוא מאת ב' כצנלסון, תל אביב: עם עובד ('כתבי תנועת העבודה'), תש"ד.
מגילתי בעין חרוד: רעיונות, זכרונות ומעשים, תל אביב: עם עובד, תש"ז. (לחצי יובלו של עין חרוד, י"ח באלול תש"ו)
זימוני חיים: ספורים; מבוא: דב סדן, תל אביב: מ' ניומן, תשי"ב.
עליתו של שלום ליש , 2 כרכים, תל אביב: עינות; עם עובד, תשט"ז–תשכ"ד. (כרך א בהוצאת עינות, כרך ב ("עלייתו של שלום ליש") בהוצאת עם עובד) (הדפסה נוספת: חיפה: מועצת פועלי חיפה – ועדת התרבות ('ספרית ילקוט'), תשי"ז) (מהדורה ב: תל אביב: עיינות, תשי"ז) (רומן אוטוביוגרפי, על עלייתו של חלוץ עברי)
עלייתו של שלום ליש, 2 ספרונים; מעובד בעברית קלה בידי גליה ירדני, ירושלים: המחלקה לחינוך ולתרבות בגולה של ההסתדרות הציונית העולמית ('גשר: ספרונים בעברית קלה'), תשכ"א. (הופיע במהדורות נוספות)
מערכות; בעריכת יהודה ארז, תל אביב: עיינות, תשכ"ח. (קובץ מאמרים על בעיות המדינה)
לקריאה נוספת

"ישוב חומה־ומגדל בבקעת בית־שאן", מזכרונות ש. לביא, תרצ"ז (1937), בתוך: אברהם יערי, זכרונות ארץ ישראל, חלק שני, פרק קיט, עמ' 1245–1266.
שלמה לביא: ליום השלושים, עין חרוד: איחוד הקבוצות והקבוצים, תשכ"ג.
רוי פאראן

| --- | --- |

 לידה:  2 בינואר 1921 הראג' הבריטי שימלה, הראג' הבריטי 
 פטירה:  2 ביוני 2006 (בגיל 85) קנדה קלגרי, קנדה 
 מדינה:  קנדה 
 השכלה:  המכללה הצבאית המלכותית בסנדהרסט  בית הספר בישופ קוטון 
 השתייכות:  הצבא הבריטי 
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם השנייה  מלחמת האזרחים בארץ ישראל 
 עיטורים
 הצלב הצבאי  לגיון ההצטיינות של ארצות הברית בדרגת לגיונר  אות השירות המצוין  צלב המלחמה 1939-1945 
 
רוי פאראן, מימין, אוחז בתת מקלע MP40 הגרמני, במסדר של יחידת ה-SAS באוקטובר 1943, לאחר תפיסת נמל טרמולי במבצע מאחורי קווי האויב
מייג'ור רוי אלכסנדר פאראן (באנגלית: Roy Alexander Farran‏; 2 בינואר 1921 – 2 ביוני 2006) היה איש הכוחות המיוחדים הבריטיים וגיבור מלחמה במלחמת העולם השנייה, שפעל בשלהי תקופת המנדט הבריטי בארץ ישראל בשירות משטרת המנדט ורצח את הנער אלכסנדר רובוביץ. לאחר מכן היה איש ציבור קנדי.
חייו > ראשית דרכו

רוי פאראן נולד בשימלה בהודו הבריטית למשפחה קתולית מעיירה סמוכה לדאדלי שבאנגליה, שם גם בילה את ילדותו המוקדמת. נסיבות אלה הן כי אביו שירת כאיש חיל האוויר המלכותי הבריטי שם.
למד בבית ספר בריטי בעיר שימלה בצפון הודו, במדרון הרי ההימלאיה, שהייתה בירת הקיץ של הודו בימי השלטון הבריטי. לאחר סיום לימודיו התקבל למכללה הצבאית המלכותית בסנדהרסט בבריטניה ובה הוסמך לקצונה בצבא הבריטי.
חייו > גיבור מלחמה

בראשית מלחמת העולם השנייה הוצב עם יחידתו במצרים, והשתתף במבצע מצפן מ-8 בדצמבר 1940 ועד 8 בפברואר 1941 בסידי באראני, המבצע הצבאי הגדול של הצבא הבריטי במערכה על המדבר המערבי, שבו הצליחו הכוחות הבריטיים להשתלט על שטחים נרחבים בלוב ולשבות למעלה ממאה אלף חיילים איטלקים, תוך אבדות מועטות לבריטים.
בקרב על כרתים, שבו נכבש האי כרתים על ידי כוחות מוצנחים גרמניים במאי 1941, לחם פאראן בקרב שריון, נפצע בזרועו הימנית ובשתי רגליו ונשבה בידי הגרמנים. פאראן הצליח להימלט מבית חולים לשבויי מלחמה ליד אתונה. הוא ניצל הזדמנות שבה תשומת לבו של אחד הזקיפים הוסחה לכיוון אחר, הצליח להרים את גדר התיל ולזחול מתחתיה בעזרת יוונים ידידותיים. הוא חבר לבורחים אחרים מהשבי והצליח להפליג בספינת דיג מפיראוס לכיוון מצרים, יחד עם שלושה נמלטי שבי אחרים ועשרה יוונים. לאחר תשעה ימי הפלגה בים סוער, שבהם אזלו מי השתייה, חולצו אנשי הקבוצה על ידי משחתת בריטית צפונית לאלכסנדריה. בהגיעו למצרים הוענק לפאראן אות הצטיינות, והוא רק בן 20.
בינואר 1942 התמנה פאראן לשלישו של הגנרל ג'ון קמפבל שפיקד על אוגדת שריון. ב-26 בפברואר נהג פאראן במכוניתו של הגנרל כשזו התהפכה והגנרל נהרג. פאראן נפצע בתאונה והוחזר לאנגליה.
בראשית שנת 1943 חזר פאראן לצפון אפריקה, עבר קורס צניחה והצטרף ליחידת העילית הבריטית, SAS, שביצעה פעולות צבאיות בעורף האויב.
בהמשך אותה שנה הוביל פאראן התקפה על מגדלור בסיציליה, ופיקד על פעולות סיור וחבלה בדרום איטליה. באחת הפעולות צנחו פאראן ואנשיו באוקטובר 1943 אל מעבר לקווי הגרמנים, ובמשך חמישה ימים השמידו ציוד, פגעו בקווי תקשורת וחיבלו במסילות ברזל. על פעולה זו זכה פאראן לאות הצטיינות נוסף.
לאחר הפלישה לנורמנדי, התרחש מבצע ואלאס. כוח של 60 איש ו-20 ג'יפים בפיקודו של פאראן הונחת ממטוסי דקוטה וחדר לעומק של כ-300 קילומטרים מעבר לקווי האויב, דרומית לעיר דיז'ון בצרפת. הכוח גרם לאויב 500 אבדות בנפש, השמיד 95 כלי רכב ורכבת ובה 100,000 גלון דלק. אבדות הכוח היו קלות. על פעולה זאת זכה פאראן לאות הצטיינות נוסף.
פאראן נשלח שוב לחזית איטליה, והשתתף במבצע טומבולה, שנועד לזנב בכוחות הגרמניים הנסוגים. הוא קיבל פקודה שלא להשתתף אישית במבצע, אך בחר "ליפול" מן המטוס מזרחית לעיר לה ספציה ולחבור לכוחותיו. בהמשך המבצע הוביל פאראן כוח משולב של חיילים בריטים, פרטיזנים איטלקים ושבויי מלחמה רוסים שנמלטו משביים, שתקף מפקדה של אוגדה גרמנית. פאראן ציפה לכך שיועמד לדין צבאי על אי מילוי פקודה, אבל לאחר שהאמריקאים העניקו לו על פעולה זו את אות לגיון ההצטיינות, לא הועמד פאראן לדין. בעת סיום המלחמה, במאי 1945, שהה פאראן בנורווגיה.
חייו > בארץ ישראל

לאחר תום מלחמת העולם השנייה הגיע פאראן לארץ ישראל עם גדוד של כוח משלוח בריטי שהוחש לארץ כתגבורת. לאחר זמן לא רב הוחזר לבריטניה על מנת לשמש מדריך באקדמיה הצבאית בסנדהרסט. בשנת 1946, בשיא תקופת המאבק של היישוב, נתמנה למפקד משטרת המנדט הקולונל ויליאם ניקול גריי. עיקר ההתקפה נגד היישוב התנהלה באותה עת על ידי כוחות הצבא הבריטי בארץ ישראל. כדי להרחיב את חלקה של משטרת המנדט במאבק נגד ארגוני המחתרת, הציע הבריגדיר ברנרד פרגוסון, איש הכוחות המיוחדים הבריטים, שלחם בימי מלחמת העולם השנייה לצדו של אורד צ'ארלס וינגייט נגד היפנים בבורמה, והושאל לאחר המלחמה למשטרת המנדט כעוזרו של גריי למבצעים, להקים יחידה מיוחדת למלחמה בארגוני המחתרת, אשר תורכב מאנשים ששירתו במלחמה בכוחות המיוחדים הבריטיים. גריי, שהיה בעצמו איש חיל הנחתים המלכותי לשעבר, תמך בתוכנית, ובמסגרת משטרת המנדט הוקמו שני צוותים שנבחרו מתוך חיילים ושוטרים יוצאי יחידת ה-SAS בארץ ישראל. צוות אחד נועד לפעולה באזור חיפה והצפון, והשני נועד לפעולה באזור ירושלים והשפלה. למפקד הצוות השני מונה רוי פאראן שחזר לארץ.
חייו > רצח הנער אלכסנדר רובוביץ

בשעה 7 בערב ב-6 במאי 1947 עצר צוותו של פאראן נער בן 17 מירושלים בשם אלכסנדר רובוביץ, בעת שהדביק כרוזים של הלח"י. הצוות לקח את הנער לחקירה בכביש ירושלים-יריחו. הוא נחקר בעינויים כשהוא קשור לעץ ומת לאחר שפאראן הטיח בראשו אבן; לאחר מותו הורידו הרוצחים את הגופה מהעץ, הפשיטו אותה ודקרו אותה שוב ושוב. גופתו הושלכה ולא נמצאה. בחקירת היעלמותו של הנער נמצאו עדי ראייה שהעידו שהבחינו באדם דובר אנגלית ולבוש בבגדים אזרחיים גורר את הנער לאחר מאבק למכונית אזרחית ובה מספר אנגלים. מגבעת אזרחית עליה היה רשום שמו של פאראן נמצאה בזירת החטיפה, והובילה את החקירה לכיוונו של פאראן.
במסמכים שנחשפו בבריטניה לראשונה רק בשנת 2004, נתגלה דו"ח מקורי מזמן האירוע של הבריגדיר ברנרד פרגוסון, העוזר המיוחד למפקד המשטרה שיזם את הקמת הצוותים המיוחדים, שבו הצהיר פרגוסון כי הנער נהרג בעת חקירתו בידי פאראן וכי הוא, פרגוסון, מסר על כך לקולונל גריי, מפקד משטרת המנדט. מסמך אחר בחתימתו של גריי אישר זאת, אך על פיו לא נקט גריי בכל פעולה נגד פאראן, משום שבידי הנער נמצאה רשימה ובה 45 שמות, וגריי החליט לחקור את האנשים שברשימה כדי לשבור את הלח"י בירושלים. גריי האמין כי מעצרו של פאראן ישבש את המאמץ לחשוף את אנשי לח"י, והחליט לעכב את החקירה נגדו. כעבור זמן לא רב, כשגריי יצא לחופשה באנגליה, התחדשה החקירה נגד פאראן. כאשר נודע לו כי עומדים להעמידו לדין באשמת רצח, הוא גנב כלי רכב ונמלט לסוריה. הבריטים שכנעו את פאראן לשוב לארץ והוא שב כעבור שבוע, מלווה בקצין ממשטרת המנדט. בשובו הושם במעצר במחנה אלנבי בירושלים, ממנו נמלט לעבר הירדן ולאחר מכן, לסוריה. הוא שב וחזר לארץ ישראל מרצונו, כאשר נודע לו כי אנשי לח"י עומדים לפעול נגד חבריו. פאראן הועמד לדין ב-1 באוקטובר 1947 בפני בית דין צבאי בריטי בירושלים, אך זוכה מחוסר הוכחות, מאחר שגופתו של רובוביץ לא נמצאה ומאחר שחבריו של פאראן סירבו להעיד נגדו. לאחר הזיכוי הוברח פאראן מן הארץ: הוא נלקח הישר מאולם בית המשפט לשדה התעופה לוד, משם הוטס למצרים וממנה הפליג בספינה של הצי הבריטי לבריטניה.
פרשת הרצח והמשפט עוררו סערה ביישוב. אנשי לח"י לא ויתרו על עריכת חשבון עם פאראן גם לאחר שעזב את הארץ. ב-4 במאי 1948 הכין איש לח"י יעקב חרותי חבילת נפץ, בהטמינו מטען נפץ בספר מחזותיו של שייקספיר, ושלח את החבילה מסניף דואר בלונדון למענו של פאראן.
אחיו הצעיר יותר של רוי פאראן, רקס פאראן, שהיה בן 26 (יליד 1922), פתח את החבילה (שהייתה ממוענת ל-ר. פאראן) ונהרג מההתפוצצות.
חייו > חייו האזרחיים

בשובו לאנגליה פרש פאראן מן הצבא הבריטי. תחילה לא מצא פאראן את מקומו בחיים האזרחיים. הוא עבד כפועל במחצבה בסקוטלנד, ולאחר מכן יצא לנסות את מזלו באפריקה. בשנת 1948 פרסם את ספר זיכרונותיו מן המלחמה "הפגיון המכונף, הרפתקאות בשירות המיוחד" (Winged Dagger, Adventures on Special Service).
בשנת 1950 התמודד פאראן כמועמד מטעם המפלגה השמרנית הבריטית בבחירות לפרלמנט, אך הפסיד למועמד מפלגת הלייבור הבריטית.
בשנת 1951 עקר פאראן לקנדה, בה חי עד סוף ימיו. פאראן התיישב בפרובינציית אלברטה, הפך לחוואי ומגדל בקר והיה לאיש ציבור נודע. הוא היה לעיתונאי ומו"ל וחיבר כעשרה ספרים, בהם ספרים נוספים העוסקים בפעולותיו במלחמת העולם השנייה. ב-1961 נבחר כחבר מועצת העיר קלגרי, ובין השנים 1971 ל-1979 היה חבר בית הנבחרים של הפרובינציה, ב-1973 מונה לשר התקשורת בממשלת אלברטה ולאחר מכן שימש שר המשפטים (התובע הכללי). בשנת 1980 התמנה לפרופסור אורח באוניברסיטת אלברטה. פאראן ייסד קרן למימון חילופי סטודנטים בין קנדה לצרפת. על כך הוענק לו בשנת 1994 אות לגיון הכבוד הצרפתי, שהתווסף לאות צלב המלחמה שהוענק לו על ידי הצרפתים בשנת 1946.
באחרית ימיו חלה פאראן במחלת הסרטן ואיבד את קולו, אך המשיך לדבר באמצעות התקן שהוכנס לגרונו.
רוי פאראן מת בשנת 2006 והוא בן 85 שנים.
ספריו

Winged Dagger, Adventures on Special Service, Collins, 1948
Jungle chase, Collins, 1951
The history of the Calgary Highlanders, 1921-54, Bryant Press,
The day after tomorrow, Collins, 1956
The search, Collins, 1958
Operation Tombola, Collins, 1960
Never had a chance, Bles, 1967
The wild Colonial Boy, Caedmon of Whitby, 1999
לקריאה נוספת

דייוויד סזרני, הכובע של מייג'ור פאראן, הוצאת דביר, יולי 2015.
הווארד קיפנברגר, בריגדיר הרגלים, הוצאת מערכות, 1964 (מהדורה שנייה), עמ' 77–78 (אודות לחימתו בכרתים).
הערות שוליים

1 2  דייוויד סורני, הכובע של מייג'ור פאראן, עמ' 118
| המנדט הבריטי משטרת המנדט |
| --- | --- | --- |
| מפקדי המשטרה | פרסי בראמלי • הנרי טיודור • ארתור סטיבן מאברוגורדאטו • רוי ספייסר • אלן סונדרס • ג'ון מורי ריימר-ג'ונס • ויליאם ניקול גריי |  |
| יחידות צבא ומשטרה קשורות | המשטרה המעולה • הז'נדרמריה הבריטית • חיל הספר העבר-ירדני • משטרת היישובים העבריים • כלניות • מחלקת החקירות הפליליות של משטרת המנדט • משטרת תל אביב • המשטרה הניידת • הנוטרים • המשמר הנע • משמר הרכבת |  |
| אישים | אברהם זלינגר • תומאס ג'יימס וילקין • ריימונד אוסוואלד קפראטה • הרברט דאוביגין • רוי פאראן • ג'פרי מורטון • דאגלס דאף • צ'ארלס טיגארט • פאיז ביי אל-אידריסי‎ • הנרי טיודור • ויליאם דובי • ברנרד פרגוסון • שלמה שיף • דוד תדהר • חביב כנען • גרו גרא • ירחמיאל ירון |  |
| אירועים בולטים | מאורעות תר"פ • מאורעות תרפ"א • מאורעות תרפ"ט • מאורעות אוקטובר 1933 • המרד הערבי הגדול • מבצע עוגן • סטרומה • השבת השחורה • אקסודוס (אוניית מעפילים) • המצור על גבעת חיים • פרשת הרצח בחולות תל נוף • רצח ארלוזורוב |  |
| מבנים ואתרים | מגרש הרוסים • בווינגרד • מצודות טיגארט • גדר הצפון |  |
המנדט הבריטי • משטרת ישראל • פורטל היישוב
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007305171105171  PLWABN: 9810698717805606  GND: 118954245  ISNI: 0000 0000 7986 0660  LCCN: n86060836  NKC: mzk2007411042  NTA: 355249685  SUDOC: 161420370  VIAF: 20479896   WorldCat (עם VIAF): 20479896
שפוט: דיוקן עצמי

| --- | --- |

 מידע כללי
 צייר:  אורי ליפשיץ
 תאריך יצירה:  1979-1978 בקירוב
 טכניקה וחומרים:  תצריב צילומי, תצריב ואקווטינטת סוכר
 ממדים בס"מ
 אורך:  78
 רוחב:  58.4
 נתונים על היצירה
 מפעל מייצר:  סדנת ההדפס ירושלים
 מספר יצירה:  T.694 (מספר סדנה)
 מיקום:  אוסף סדנת ההדפס ירושלים; אוסף מוזיאון ישראל
"שפוט: דיוקן עצמי II"‏ (1979-1978 בקירוב) הוא הדפס מאת הצייר הישראלי אורי ליפשיץ.
תיאור

הדפסו של אורי ליפשיץ הוא הידוע בסדרה בת שבעה הדפסים שיצר האמן בסדנת ההדפס ירושלים בשנת 1979-1978 בקירוב. שישה מבין הדפסים אלו הודפסו בסדרות בנות 6 עותקים (כ"א) אמנם בכל הספרות העבודה מתוארכת לשנת 1980, אולם היא הוצגה בתערוכה "אמן - סדנה - הדפס" שהתקיימה במוזיאון בית אורי ורמי נחושתן בפברואר שנת 1979. תצלום העבודה אף הופיע על כריכת ספר התחריטים והדפסי האבן של האמן.
במרכז העבודה, כמו בכל הדפסי הסדרה, מופיע תצלום דיוקנו העצמי של האמן. ליפשיץ גזר את הראש מן התצלום והוא צולם על ידי אריק קילמניק בתהליך של הטיה, כך שבכל אחד מן ההדפסים מופיע הראש בפרספקטיבה שונה ונטוייה יותר. התצלום הועבר אל לוח הדפסה עשוי אבץ באמצעות תצריב צילומי. מעל התצלום מופיעים כתמי צבע, היכולים להתפרש כדימוי דל דם נוזל, סימן של ספרית ימים ושרבוטים נוספים, שנוצרו על ידי אקווטינטת סוכר. בצדו העליון השמאלי של ההדפס מופיע דימוי של דובי, שנותר בטכניקה של תצריב. דימוי זה כבר הופיע בסדרת הדפסים "בובות ורובים" של ליפשיץ משנת 1974. בנוסף, בטקסט בכתב ידו של ליפשיץ מופיע שם הסדרה  - "שפוט" ו-"Convicted" - בעברית ובאנגלית.
מאירה פרי להמן תיארה את השימוש הסדרתי בצילום כ"הולך וקטן, הולך ו'נמחץ', עד שבהדפס האחרון הוא נראה כאילו מגובה, כחלק מרצפה".. האלימות העצמית המופיע בעבודות הביאה את גדעון עפרת לתאר את סדרת העבודות כמבטאות "תהליך הדרגתי של חיסול האני".
הערות שוליים

↑  ראו: קילמניק, אריק, אמן - סדנה - הדפס, מוזיאון ע"ש אורי ורמי נחושתן, אשדות יעקב מאוחד, 1979
↑  כרטיסי העבודה של הסדרה בסדנת ההדפס ירושלים נלקחו בעבר על ידי רשויות מס הכנסה לשם חקירה ולא הוחזרו.
↑  ראו: יריב, ישעיהו, אורי ליפשיץ: תחריטים וליתוגרפיות 1985-1963, גלריה גורדון, תל אביב, 1986
↑  באותה עת נעשה לא היה בידי הסדנה אמצעי הקרנה, ונעשה שימוש באור שמש ישיר לשם העברת התצלום.
↑  פרי-להמן, מאירה (עורכת), על נייר / בנייר / עם נייר: 100 יצירות מן המאה העשרים מאוסף מוזיאון ישראל, מוזיאון ישראל, ירושלים, 1990, עמ' 118
↑  עפרת, גדעון, "ספר אורי ליפשיץ: דיוקנאות עצמיים: סוף שנות ה-70", באתר "המחסן של גדעון עפרת", 7 בנובמבר 2013
שר פלנינה

| --- | --- |
שר פלנינה
שר פלנינה
 מידע כללי
 גובה:  2,747 מטר (טיטוב ורב)
 מדינה:  סרביה, מקדוניה הצפונית, אלבניה 
 מיקום:  סרביה, קוסובו, מקדוניה, אלבניה
 רכס הרים:  שר פלנינה
 אורך הרכס:  80 קילומטר
 קואורדינטות:  42°00′N 20°44′E﻿ / ﻿42.000°N 20.733°E﻿ / 42.000; 20.733
  (למפת חבל הבלקן מוגדלת) שר פלנינה(למפת חבל הבלקן רגילה) שר פלנינה
 
שָׁר פְּלָנִינָה (בעברית: הר שר; בסרבית: Шар Планина, Šar Planina, באלבנית: Malet e Sharrit) הוא רכס הרים בין הגבול הדרומי של סרביה (בחלקה של קוסובו) לחלק הצפוני של מקדוניה. אורך הרכס כ-80 קילומטר ורוחבו בין 10–20 ק"מ.
ברכס מספר פסגות גבוהות:
טיטוב ורב (2,747 מטר, הפסגה הגבוהה ברכס)
טורצין (2,702 מטר)
בוריסלבץ (2662 מטר)
רודוקה (2,610 מטר)
ליוּבּוֹטן (2,553 מטר)
פיריבּג
שר מתרחב גם להר קורבּ בדרום־מזרח ועובר דרך צפון־מערב אלבניה.
הצמחייה ברכס כוללת יבולים עד לגובה 1,000 מטר מעל פני הים, יערות עד גובה 1,700 מטרים, וכן שדות מרעה המשתרעים על כ- 550 קילומטרים רבועים. שר פלנינה הוא הרכס היחיד באירופה שמשתרע על שטח גדול של שדות מרעה. באזור יושבות קהילות רועים הידועות בכלבי הרועים הגדולים האופייניים להן, הנקראים רועה שר-פלניני(אנ'), אשר דמותם אף הוטבעה על המטבע המקדוני.
הפארק הלאומי שר פלנינה שייך לאוטונומיה קוסובו ומשתרע על 380 ק"מ רבועים בחלק הצפוני של ההר שר. גאוות הפארק היא עץ האורן המקדוני שנמצא במקום, וכן אורן הלבן והוורד האלפי.
הפארק הלאומי שר פלנינה משופע בנחלים ובנחלים זורמים קטנים המשתרעים למספר רשויות מקומיות כמו אורושבץ, סובה רקה, קצ'ניק ו-פריזרן ו-יגונובצה, טרצה, טטובו וגוטיבר.
רועה שר-פלניני
הערות שוליים

↑  PeakVisor, National Park Shar Planina, PeakVisor (באנגלית)
↑  Sharplaninec - The Macedonian Shepherd Dog, Discovering Macedonia, ‏2018-04-14 (באנגלית אמריקאית)
↑  Sar Mountains | History, Facts, & National Park | Britannica, www.britannica.com (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007537481605171  GND: 7843851-2  NKC: ge964688  VIAF: 1007153954915005680000   WorldCat (עם VIAF): 1007153954915005680000
שלמה זלמן בהר"ן לעווי

ערך זה עוסק במנהל החשבונות במאה שערים. אם התכוונתם לאב"ד זלוטשוב, ראו .
| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1836 ה'תקצ"ו שאדיק 
 פטירה:  6 במרץ 1910  (בגיל 74 בערך) כ"ה באדר א' ה'תר"ע ירושלים, האימפריה העות'מאנית 
 כינוי:  רבי נחומצן
 מקום קבורה:  בית הקברות היהודי בהר הזיתים 
 מדינה:  פולין, ישראל
 מקום מגורים:  שאדיק, ירושלים
 תקופת הפעילות:  ? – 5 במרץ 1910 
 בת זוג:  רייזל לעווי בהר"ן
 אב:  הרב נחום לעווי
 אם:  חיה לעווי
 צאצאים:  הרב אברהם אליעזר לעווי, אשר לעמיל לעווי, הרב ישראל חיים בהר"I לעווי, פריידע גיטל לעווי בהר"I
 מספר צאצאים:  4
 פרסים והוקרה:  נקרא על שמו רחוב שלמה זלמן בהר"ן
 
שלמה זלמן (בהר"ן) לעווי (כונה בירושלים: רבי נחומצן, בהר"ן ראשי תיבות של בן הרב נחום) (התקצ"ו 1836 - כ"ה באדר א' ה'תר"ע, 6 במרץ 1910) היה בין האישים הבולטים בחברה היהודית האשכנזית של ירושלים במאה ה19, מנסח תקנון שכונת מאה שערים, ויד-ימינו של המהרי"ל דיסקין.
לפרנסתו עבד כמנהל החשבונות של חברת ההתיישבות שהייתה אחראית לייסוד השכונות מחוץ לחומות במאה ה-19 בירושלים. הרב לעווי היה תושב שכונת בתי מחסה בעיר העתיקה והוא הרבה לעסוק בהתנדבות בניהול כספי החברה.
המגורים בפולין והעלייה לארץ ישראל

שלמה זלמן לעווי נולד לרב נחום לעווי (כונה רבי נחום שאדיקר) ולחיה סימפלוניע לעווי בעיר שאדיק בפולין. אביו היה רבה הראשי של העיר וראש כולל פולין לאחר עלייתו לארץ ישראל יחד עם משפחתו.
הרב שלמה זלמן היה בן בכור להוריו, עם עלייתם ארצה החל הרב שלמה זלמן לקחת חלק בפעולות נגד החלטות השלטון שהתערב באותם ימים בענייני החינוך בירושלים. בשנת ה'תרט"ו, עם הקמת בית הספר הראשון בעיר - 'למל', קרא הרב שלמה זלמן (בהוראת רבני ירושלים) להחרמת בית הספר לאחר שהנהלתו הנהיגה חינוך חילוני שאיימה על לימודי הקודש בעיר. בעקבות כך נכלא הרב שלמה זלמן על ידי הממשל.
הרב שלמה זלמן התפרסם בחוכמתו הרבה. בין תלמידיו הבולטים היה אחיו הרב דוד בהר"ן והרב גרשון לפידות.
עם עלייתו ארצה של הרב משה יהושע יהודה לייב דיסקין - המהרי"ל דיסקין, הוא הסתופף בקבוצת תלמידיו הקרובה שכונתה 'חבורת האריות' והפך להיות לאיש סודו של המהרי"ל. נחשב לאחד מתלמידיו הבולטים ולימים אף שימש כדיין בבית הדין של המהרי"ל.
היציאה מהחומות ומאה שערים

הרב שלמה זלמן היה ממייסדי חברת בוני ירושלים שהייתה החברה העיקרית לבניית השכונות הראשונות של ירושלים במאה ה-19 לאחר היציאה מהחומות. יחד עם הרב שמואל הומינר הוא ניהל את החברה ובנה בעזרתה כמה מהשכונות המפורסמות של ירושלים כמו נחלת שבעה, משכנות שאננים, מחנה ישראל, בית דוד ושכונת מאה שערים.
לאחר היציאה מהחומות התגורר בשכונת מאה שערים ואף כתב את ספר התקנות המפורסם של השכונה, מאוחר יותר היה ממקימי המושבה פתח תקווה. לזכרו נקרא רחוב שלמה זלמן בהר"ן בשכונת מאה שערים.