stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מרוץ יונים
מרוצי יונים בעולם > יבשת אסיה

מרוצי יונים הופכו פופולריים יותר ויותר בחלקים של אסיה, במיוחד באינדונזיה, הודו, סין, פקיסטן, איראן, הפיליפינים, יפן, טייוואן ובנגלדש.
בטייוואן יש יותר מרוצי יונים מאשר בכל מדינה אחרת בעולם, בהם משתתפות בין שניים לשלושה מיליון יונים. כמעט 500,000 אנשים מאמנים יונים באי, ובכל שנה, כספי הפרסים במרוצים מגיעים למיליארדי דולרים NT.
מרוצי יונים בעולם > יבשת אוקיאניה > אוסטרליה

ארגון המרוצים הגדול ביותר באוסטרליה הוא הפדרציה המרכזית של קמברלנד. במדינת קווינסלנד יש גם מספר מועדונים וארגונים. במערב אוסטרליה מרוצי היונים מתנהלים על ידי הפדרציה למרוצי היונים של מערב אוסטרליה (Inc).
מרוצי יונים בעולם > אירופה > בלגיה

האחים יאנסן (לואיס, שאראל, ארג'אן ושיף) היו משפחה של מגדלים ומאמני יונים ומפעילת מרוצי יונים מפורסמת ומצליחה מארנדונק, בלגיה. לואיס יאנסן, יליד 1912, היה האחרון ששרד מבין האחים המפורסמים. הוא נפטר ב-16 באפריל 2013, בגיל 100.  צאצאים של היונים של האחים אפשר למצוא במרוצי יונים בכל העולם.
מועדוני מרוצי יונים גדולים באירופה קיימים גם בפולין, רומניה, טורקיה, בריטניה ואירלנד.
מרוצי יונים בעולם > יבשת אפריקה > דרום אפריקה

בדרום אפריקה מתקיים מרוץ יונים שנקרא "מיליון דולר". במרוץ יונים זה משתתפות 4,300 יונים מ-25 מדינות כאשר גובה קרן הפרסים עומד על 1.3 מיליון דולר. למרוץ החד-שובך של סאן סיטי, מגיעות יונים מכל העולם המועברות בדרך האוויר לדרום אפריקה כחודשיים לפני המירוץ. אז ביום המירוץ, לאחר השחרור היונים עפות 550 קילומטרים וכולן עפות בחזרה לאותו יעד.  המירוץ הראשון היה ב-1996 ומשך אליו 893 יונים.
בפברואר 2008 חובב יונים שילם סכום שיא של 800,000 ראנד דרום-אפריקאי עבור יונת מרוץ במכירה פומבית.
מפריח יונים פסול לעדות

סוגיית מפריחי יונים – סנהדרין דף כה ע"א:
בסוגיה זו מוצאים שני פירושים למהות האיסור שעליו עוברים "מפריחי יונים" שבגללו הם פסולים לעדות:
פירוש ראשון
האיסור הוא לקיים מרוצי יונים ובלשון הגמרא "אי תקדמיה יונך ליון". מוסיף רש"י: "אם תקדמיה יונך ליון - ליוני אתן לך כך וכך".
מקשה הגמרא על פי פירוש זה: מה החידוש בהפרחת יונים לעומת משחק בקוביא?
מתרצת הגמרא שלכל אחד ממשחקים אלו יש מאפיין מיוחד לו:
אם היה נכתב במשנה רק משחק בקוביא - היינו סוברים שמותר להפריח יונים שהרי ההצלחה תלויה ביונה ולא ביכולת הבעלים ולכן יש כאן גמירות דעת להקנות את מחיר ההתערבות במקרה של הפסד.
ולהפך, אם היה נכתב רק מפריח יונים - היינו סוברים שרק בזה אסור משום שהדבר תלוי ביכולת המאלף ולכן אין גמירות דעת להקנות במקרה הפסד. בלשון רש"י: "בנקשא תליא מילתא - שיש לו דפין של עץ מנקשין זו לזו, והיונה שומעת קולן ומכרת שבעלה מזרזה וממהרת לעוף. הכי גרסינן אנא ידענא בנקשא טפי. נקשא - הכאה זו על זו".
פירוש שני
הוא של רבי חמא בר אושעיא: מפריחי יונים הם ציידים הלוכדים יונים השייכות לאחרים, "ארא - אשתליו"ן, מלומד להביא יונים ממקומן לבית בעלים על כרחן, ויש בהן גזל". ארא הוא שיטה שבה הגזלן מושך אל שובכו יונים משובך זר בעזרת יונה מאולפת.
רבינו חננאל מתאר לכידה באופן שונה: "קושרין חוט ארוך בעוף ומפריחין אותו בגג ומצפצפין ומתקבצין סביבותיו עופות של בני אדם מן שובכין אחרים וכיוון שמתקבצין פושט רשת ונוטלן וכו'".
ראו גם

יונת דואר
צילום באמצעות יונים
יונה ונער, ספרו של מאיר שלו
ניווט בבעלי חיים
מפריח היונים (סרט)
שעון נוכחות
סורגוט

סורגוט (ברוסית: Сургут, ככל הנראה מחנטי: סור - דג, גוט - בור) היא עיר ברוסיה, במחוז האוטומי של חנטי ומנסי, במחוז טיומן אשר בסיביר המערבית, על הנהר אוב. נכון ל-2010 מנתה אוכלוסיית העיר כ-306,675 תושבים. העיר משמשת כמרכז לתעשיית הנפט והגז. בין החברות הגדולות העוסקות בענף – סורגוטנפטגז ו"גזפרום טראנסגז סורגוט" (חברה-בת של גזפרום).
העיר נוסדה ב-19 בפברואר 1594 לפי צו מלכותי של הצאר פיודור הראשון, ובכך היא אחת הערים הוותיקות בסיביר. עד 1804 הייתה עיר, אך בגלל דלדול האוכלוסייה במקום נהפכה ליישוב עירוני. ב-1868 הפכה שוב לעיר, אך ב-1926, כאשר אוכלוסייתה הייתה רק 1,300 תושבים, חזרה להיות יישוב עירוני.
בשנות ה-60 של המאה ה-20 התגלו באזור נפט וגז, והדבר הביא להתפתחות מואצת של העיר והכפלת אוכלוסייתה, וב-25 ביוני 1965, כשהאוכלוסייה הגיע ל-19 אלף היישוב הוכרז בפעם השלישית כעיר. בסוף שנות ה-70 בעיר התגוררו כבר למעל ל-100 אלף תושבים ובשנת 1989 כ-250 אלף.
ראו גם

תחנת הכוח סורגוט-2
סונאטת קרויצר (טולסטוי)

ערך זה עוסק בנובלה מאת טולסטוי. אם התכוונתם לפירושים נוספים, ראו .
| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  לב טולסטוי
 שפת המקור:  רוסית
 סוגה:  נובלה 
 נושא:  מוזיקה, אהבה 
 הוצאה
 תאריך הוצאה:  1889
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  002372878, 002543034, 003699982, 003828275, 001764078, 001764076, 001764077, 001040294, 001764079, 002141771
 
"סונאטת קרויצר", ציור של רנה פרנסואה זביאר פרינה (1901)
סונטת קרויצר היא נובלה מפורסמת מפרי עטו של טולסטוי, שיצאה לאור ב־1889, והכתה גלים בחברה הרוסית עם צאתה.
העלילה מתרחשת בתוך קרון רכבת נוסעים, בו פוגש המספר בנוסע זר המציג עצמו כבעל שרצח את אשתו לאחר שזו בגדה בו. הנוסע מגולל באוזניו של המספר את סיפור נישואיו, עד לסופם הטראגי.
הנובלה מציגה תפיסות עולם חדשניות ומהפכניות, שחלקן היו אופנתיות מאוד בקרב האינטליגנציה הרוסית בשלהי המאה ה-19.
ערכיה של החברה המערבית, בכל הנוגע ליחסים שבין המינים, מביאה, לפי השקפה זו, לטראגדיה המנציחה את עצמה. הגברים, המצויים במאבק קבוע בין יצריהם ובין תחושות המוסר שלהם, נידונים לבלבול ולצער מתמיד כבר משחר התבגרותם המינית, ומוסד הנישואים משמש מסווה לדיכויה האלים של האישה לטובת סיפוק דחפיו של הגבר. ביומניה, מתייחסת רעיתו של טולסטוי, הרוזנת סופיה טולסטוי, פעמים רבות ליצירה זו.
בשיאו של הסיפור, מתוארת, בצורה חיה וסוחפת, הקינאה המעוורת את עיניו של הבעל הנבגד. עומק הבנתו של טולסטוי את נפש האדם משתקפת היטב בחלק הזה.
שם הנובלה לקוח מ"סונאטת קרויצר" - כינויה של הסונאטה לכינור ופסנתר מס' 9 מאת בטהובן. גיבור הנובלה מתמלא קנאה למשמע היצירה אותה מנגנים בסיפור אשתו ומאהבה הכנר.
הנובלה ראתה אור בעברית בתרגומו של פטר קריקסונוב בקובץ 'איוואן איליץ' ואחרים', הספריה החדשה, 1999. נוסח מעודכן של התרגום ראה אור ב-2006 בסדרת הספרייה הקטנה.
ב-2010 העלה תיאטרון גשר את העיבוד לסיפור זה כהצגת יחיד בביצועו של משה איבגי.
ראו גם

סונאטת קרויצר (יאנאצ'ק)
מצע קולומבוס

מצע קולומבוס (באנגלית: Columbus Platform), או בשמו המלא: העקרונות המנחים של היהדות הרפורמית (באנגלית: The Guiding Principles of Reform Judaism), היה מסמך שנתקבל על ידי רבנים והוגים משפיעים ביהדות הרפורמית בארצות הברית בשנת 1937 והחליף את מצע פיטסבורג אשר נראה כמיושן. מצע קולומבוס חולל מפנה מהותי בקבלת הציונות על ידי היהדות הרפורמית בארצות הברית והשפעתו ניכרת עד היום.
רקע

חופש הדת ואזרחות שווה בארה״ב הובילה לשינויים רבים באופן בו יהודים רבים מכל הזרמים קיימו את חיי הדת היהודית. בעשורים האחרונים של המאה ה-19 עלו קולות בקרב היהדות הרפורמית בארה״ב לגבש במצע את עקרונות היהדות הרפורמית כך שתתאים לאורח החיים של היהודים במדינה. בנובמבר 1885 בניצוחם של הרבנים סטפן וייז, קאופמן קוהלר ואמיל גוסטאב הירש נקבעו עקרונות מצע פיטסברג אשר נחשב למסמך המרכזי של התנועה הרפורמית מתקופה זו, למרות שמעולם לא קיבל תוקף רשמי.
מצע פיטסברג ראה בדת היהודית כקהילה דתית בלבד ללא סממנים לאומיים ואף התנער מפולחן המשרת לתפיסת מנסחי המצע רעיונות מיושנים. עקב כך, ביקש המצע לאזן בין הפרקטיקות הדתיות היהודיות לבין האזרחות האמריקאית השווה שכן מציאות חייהם של היהודים בארה״ב איפשרה ומאפשרת להם לחיות חיי דת חופשיים ללא צורך בזיקה לאומית יהודית. זו, מוחלפת עתה בזיקה אזרחית אמריקאית. תפיסה זו הובילה באופן טבעי לשלילת הציונות בקרב רבים מהוגי היהדות הרפורמית בתקופה זו ומן הטעם הפשוט שהציונות אינה הכרחית בעולם בו יהודים במצוקה מסוגלים להגר בחופשיות לארה״ב ולחיות חיי חופש ושוויון.
למן קבלת מצע פיטסברג ואימוצו הלכה למעשה בקרב קהילות רפורמיות רבות בארה״ב החלו להתהוות שינויים מרחיקי לכת במארג החיים של יהודי ארה״ב שהובילו עם השנים לבחינה מחודשת של עקרונותיו עיקר הבחינה הגיע בתקופה שבין מלחמות העולם בה התפיסה לגבי היהדות הרפורמית בארה״ב הייתה של אליטיסית הדורשת מעט מחבריה ההולכים ומתמעטים.
שינויים בחיי הקהילות היהודיות הרפורמיות בארה״ב 1885–1937

מאז כתיבתו של מצע פיטסבורג חלו שינויים מהותיים בחברה היהודית בארה״ב אשר אילצו את חברי הקהילות הרפורמיות לערוך בחינה מחודשת של עקרונות הדתיים והרוחניים שהיו קיימים. עיקר הדחיפה לשינוי מצע פיטסבורג הגיע במחצית שנות ה-30 של המאה ה-20 . בתקופה זו רבנים רפורמים משפיעים כדוגמת אבא הלל סילבר העלו ביקורת פומבית על מצע פיטסברג אשר רוקן לדעתם את היהדות מהתוכן הלאומי ובכך יצר חוסר משמעותי בתפיסה הקולקטיבית של הקהילות היהודיות. אל עמדה זו הצטרפו רבנים אחרים וחברי קהילה רבים אחרים ועלתה הדרישה הציבורית לבחון מחדש את עקרונות היהדות הרפורמית בהתאם להלך הרוח באותה תקופה. באופן זה, מצע קולומבוס העתידי מנסה לתת מענה לאתגרים שהקהילות היהודיות התמודדו איתם ואשר לא היו ייחודיים לקהילה היהודית הרפורמית:
שינויים בחיי הקהילות היהודיות הרפורמיות בארה״ב 1885–1937 > גל ההגירה של יהודים לארצות הברית

רבים מיהודי מזרח אירופה, ובמיוחד יהודי תחום המושב ברוסיה, היו נתונים לעוני ולרדיפות וסבלו ממשטר שהגביל את חייהם הן מבחינה אישית והן מבחינת אפשרויות התעסוקה שלהם. מצב זה, ובנוסף ריבוי טבעי גדול וגידול ניכר באוכלוסייה, הוביל יהודים רבים לחפש לעצמם חיים חדשים. השינויים הטכנולוגיים שאפשרו תנועה המונית של בני אדם, ומדיניות ההגירה החופשית של ארצות הברית, הובילו לגל הגירה גדול מאוד של יהודים, בעיקר ממזרח אירופה, החל משנת 1881. כך, משנה זו ועד 1924, שבה ארצות הברית סגרה את שעריה להגירה, היגרו אליה כ-2.5 מיליון יהודים. המהגרים היהודים התרכזו בעיקר בערים הגדולות והיו לרוב יהודים מסורתיים המשויכים לזרם האורתודוקסי, ולרוב מאוכלוסיות נכשלות יותר כלכלית.
שינוי דמוגרפי מהותי זה הוביל רבים מבני הקהילה הרפומית לבחון מחדש את יחסם לכלל הקהילה היהודית. לרוב, הקהילה המבוססת והותיקה על שלל זרמיה התייחסה בהתנשאות כלפי המהגרים החדשים והיססה לקלוט אותם לקהילותיה המבוססות. עם זאת, הוותיקים פעלו רבות למען עזרה בקליטתם של המהגרים החדשים ובסופו של דבר כן נקלטו מהגרים חדשים בקהילות רפורמיות. מתוך רצון להתאים את הלכי הקהילה גם לרצונות היותר מסורתיים של החברים החדשים עלו קולות לשינוי.
אומנם בשנת 1937, שנת קבל מצע קולומבוס גל ההגירה היהודי כבר הסתיים אולם השפעותיו עדיין ניכרו בעיקר בקרב הדור המבוגר יותר.
שינויים בחיי הקהילות היהודיות הרפורמיות בארה״ב 1885–1937 > השפל הכלכלי הגדול וירידה במספר החברים בקהילות

המשבר הכלכלי הגדול שפקד את ארה״ב בשנת 1929 הוביל לירידה משמעותית של חברים בקהילות רפורמיות שכן חברות בקהילה משמעה גם תשלומי דמי חבר, שנהיו עול כלכלי בתקופת משבר. הירידה החדה במספר החברים בקהילות הובילה רבנים רפורמים רבים לבחון מחדש את שלילת התפיסה הלאומית כפי שנוסחה במצע פיטסברג. שכן, לפי גישה במצע זו הקהילה מבוססת על ערכים ופרקטיקות דתיות ובכך ניתן פחות דגש אם בגלל על שימור אופי קהילתי לאומי. התוצאה הייתה שליהודים אשר אינם בעלי זיקה דתית קל היה להתנתק ממחויבותם לקהילה כל שכן דמי החבר מהוים נטל.
שינויים בחיי הקהילות היהודיות הרפורמיות בארה״ב 1885–1937 > עליית האנטישמיות

עליית האנטישמיות באירופה ובעיקר בגרמניה הציבה את קיומם הפיזי של יהודים בסכנה ובכך שכנעה רבים מהקהילה הרפורמית שהתאולוגיה לבדה אינה יכולה לבסס את קיומה של היהדות כקהילה ותחושה לאומית מסוימת נחוצה כדי להילחם באנטישמיות. תפיסה זו הובילה לכך שלא רק שהיהדות הרפורמית בתחן מחדש את זיקתה לציונות אלא תהפוך לחלוטין את גישתה משוללת ציונות כלא הכרחית למאמצת ציונות באון מלא.
ניסוח מצע קולומבוס

ארגון הרבנים הרפורמים של אמריקה (Central Conference of American Rabbis - CCAR) הטיל על רבה לשעבר של בית הכנסת טמפל עמנו-אל הוותיק שמואל שולמן (אנ') את המשימה לעמוד בראש הוועדה ששתפקידה היה לעצב מסמך עקרונות חדש. הרב שולמן שייצג את עמדת ההנהגה הרפורמית הוותיקה למעשה שב והעמיד את התאולוגיה היהודית בראש סדר העדיפויות וללא הכרעה בשאלת השיוך הלאומי היהודי. בשל כך מסמך העקרונות שכתב לא שכנע רבנים רבים והצעתו אף לא עלתה לדיון.
לאחר דיונים ריבם החליטה ועידת הרבנים הרפורמית בוועידת קולומבוס לאמץ נוסח חדש ״עקרונות מנחים של היהדות הרפורמית״ שהיווה תפנית משמעותית ביחס לדת, לציונות ולפולחן היהודי מהכתוב במצע פיטסברג.
המצע מנסה לשקף את עמדותיהם של רבנים רפורמים רבים ובעיקר את השקפתו של הרב מרדכי קפלן. התוצאה היא מסמך מנוסח ברוח ליבראלית כאשר כוונתו לגשר בין העשייה הדתית ללאומיות היהודית. כלומר, בניגוד למצע פיטסברג אשר מתווה בעיקר עקרונות רוחניות דתית, מצע קולומבוס מוסיף גם את מרכיב העשייה האישי הם בביתו והן בפולחן. כל אלו כחיונים לרומם את הנפש ולשימורה של היהדות כדרך חיים.
בעוד שמצע פיטסבורג מציע רק דרך אחת לקיים את היהדות הרפורמית, מצע קולומבוס מכיר בפרקטיקות שונות. ממגה זו חששו מספר רבנים וכך לדוגמה עוד טרם קבלת מצע קולומבוס הזהיר הרב לואיס בינסטוק שלדעתו על היהדות הרפורמית לקבל על עצמה דוגמות מחייבות ועקרונות דתיים אחידים מחייבים. לדעתו, עודף פלורליזם ביהדות הרפורמית יצור מצב בו כל קהילה תעצב לעצמה נורמות דתיות שונות וכך אם לדוגמה קהילה מסוימת תחליט בשל נוחות לקיים את התפילה המרכזית ביום ראשון משמעות השבת תשתנה לחלוטין לאומת קהילות אחרות.
עם זאת, מצע קולומבוס משנה את כיוון הדוקטרינה של החוויה הרפורמית מרוחניות ללאומיות רכה בהכרח גם מאפשרת יותר גיוון של דעות בתוך העולם הרפורמי. כך, האחדות הלאומית של העם היהודי היא שמקבלת את הביטוי המרכזי להוויה היהודית על חשבון הרוחניות.
עיקרי המצע > ישראל והציונות

כאן כאמור מצויה התפנית העיקרית בתפיסה הלאומית של היהדות הרפורמית. אם מצע פיטסברג ראה בציונות כלא הכרחית לכל הפחות הרי שמצע קולומבוס מאמץ אותה בלב שלם. יתרה מכך, המצע מכיר בישראל כגורם המקשר של היהודים בכל העולם. באופן מעשי מוגשת התפיסה לפיה ישראל לא תהפוך למקלט בלבד ליהודים נידחים אלא למרכז של תרבות יהודית וחיי רוח. בכך, מצע קולומבוס מעגן את חובתם של כלל היהודים לעזור בבניין הארץ. בנושא זה לכל הפחות לא חל שינוי בתפיסה של היהדות הרפורמית מאז אימוץ מצע קולומבוס.
עיקרי המצע > מהות היהדות

המצע מקבע את העמיות היהודית בנתבך מהותי בכך שהוא בהכרח קושר בין החוויה היהודית לעם היהודי. למרות זאת, המסר האוניברסלי אינו נשכח ויתרה מכך, בניגוד ליהדות האורתודוקסית מצע קולומבוס מבטיח את חשיבות עקרון ההתפתחות בחיי הרוב במקביל לחיי החברה והתרבות. בשל כך, רואה התנועה הרפורמית חשיבות לשלב בין גילויי המדע החדשים לבין היהדות. לגישת המצע, גם כאשר ישנה סתירה בין היהדות לבין המדע האחרון רק דוחק את ההשקפות המדעיות המיושנות שבספרות היהודית אך אינם נוגדים את הרוח הפנימית של היהדות.
עיקרי המצע > התורה

מצע קולומבוס גורס כי התורה מתגלה גם בשאיפותיה המוסרית של רוח האדם לצד יופיו וסדרו של הטבע. בשל כך, ההתגלות היא תהליך מתמשך אשר אינה נחלת קבוצה מסוימת או לתקופה מסוימת. אמירה זו יכולה להיחשב לטענת הסתר הפנים אולם היהדות הרפורמית מציעה ליישב סתירה זו על ידי התפיסה שהתורה גם זו שבכתב וגם זו שבעל פה מתפתחת בכל עת והיא שואפת לעצב את המצוות לצורכי היסוד של כל דור תוך התאמה לרוח היהדות.
עיקר ההשפעה של מצע קולומבוס

השינויים שמצע קולומבוס הוביל וההתגייסות של יהדות ארצות הברית למען יהודי אירופה במהלך השואה הובילו לעלייה במספר החברים בקהילות הרפורמיות בארה״ב וכיום זרם זה ביהדות הוא הגדול ביותר אשר כולל כ 35% מכך היהודים במדינה. מצע קולומבוס נשאר איתן עד לקבלתם של עקרונות חדשים ומודורנים יותר החל ממצע סן פרנסיסקו בשנת 1976. עם זאת, כיום מצע קולומבוס זכור בעיקר כגורם מפנה של יחסה של היהדות הרפורמית בארה״ב לעמיות יהודית וציונות, עמדה שהיהדות הרפורמית עדין מאמצת עד היום.
לקריאה נוספת

מיכאל מאיר, בין מסורת לקדמה - תולדות התנועה הרפורמית ביהדות, מרכז זלמן שזר לתולדות ישראל, 1989
הערות שוליים

↑  Michael Meyer, Responde to Modernity, Wayne State University Press, 1995, עמ' 297
↑  מאיר, עמוד 378
↑  Shaul Stampfer, The geographical Background of Eastern European Jewish Migration to the United States Before World War I, in Ira A. Glazier and Luigi De Rosa, ads., Migration Across Time and Nations: Population Mobility in Historical Context, New York: Holmes and Meier, 1986, עמ' 223
↑  אריה גרטנר, אביגדור שנאן (ע), הגירה והתיישבות בישראל ובעמים - קובץ מאמרים, ההגירה ההמונית של יהודי אירופה, 1881-1914,, ירושלים: מרכז זלמן שזר, תשמ״ב-1982, עמ' 334
↑  Dana Evan Kalplan, American Reform Judaism: An Introduction, Rutgers University Press, 2003, עמ' 19
↑  American Reform Judaism: An Introduction, עמ' 19
↑  Dana Evan Kalplan, American Reform Judaism: An Introduction, Rutgers University Press, 2003, עמ' 50
↑  Dana Evan Kalplan, American Reform Judaism: An Introduction, Rutgers University Press, 2003, עמ' 16
↑  מאיר, עמוד 366
1 2  מאיר, עמוד 367
↑  Louis Binstock, Dogma and Judaism, 35, OCAT Yearbook, 1935, עמ' 266
↑  A Time for Searching: Entering the Mainstream, 1920-1945, Johns Hopkins University Press, 1992
↑  מאיר, עמוד 449
↑  A Portrait of Jewish Americans, ‏October 1st, 2013
↑  Dana Evan Kalplan, American Reform Judaism: An Introduction, Rutgers University Press, 2003, עמ' 51
הרב מרדכי קלפן (15 ביוני 1881 - 8 בנובמבר 1983)
סורבייבר (להקה)

| --- | --- |

 מקום הקמה:  שיקגו 
 תקופת הפעילות:  מ-1978 
 סוגה:  רוק, הארד רוק, פופ רוק, רוק מכוון אלבומים, ארינה רוק 
 חברת תקליטים:  פרונטיירס רקורדס, פוליגראם, סקוטי ברוד'רס רקורדס 
 פרסים והוקרה:  פרס גראמי להופעת הרוק הטובה ביותר על ידי קבוצה או צמד עם קולות (23 בפברואר 1983)  פרס ג'ונו לסינגל רב-מכר (1983) 
 פרופיל ב-IMDb
 חברים
 דייב ביקלר ג'ים פטריק פרנקי סאליבן ג'ימי ג'יימיסון 
 חברים לשעבר
 Gary Smith 
 
סורבייבר (באנגלית: Survivor) היא להקת רוק אמריקאית שהוקמה בשיקגו בשנת 1978 על ידי הגיטריסט והכותב ג'ים פטריק.
היסטוריה

הלהקה הגיעה להצלחה רבה בשנות ה-80 וסינגלים רבים שלה כיכבו ברשימת המצעדים, בעיקר בארצות הברית. הלהקה ידועה בעיקר בזכות הלהיט "Eye of the Tiger" שיצא בשנת 1982 והיה לשיר הנושא של הסרט "רוקי 3". השיר היה בראש מצעד הפזמונים במשך 6 שבועות. על להיטי הלהקה נמנים השירים "Burning Heart", "The Search Is Over", "High On You", "Is This Love", "I Can't Hold Back".
הצלחת הלהקה החלה לדעוך בשנת 1988 לאחר יציאת האלבום "Too Hot To Sleep" ובעקבות כך הלהקה התפרקה.
לאחר פירוק הלהקה, המשיך הסולן ג'ימי ג'יימיסון להשתמש בשם הלהקה בסיבובי הופעות מבלי שקיבל רשות מיתר חברי הלהקה. בשנת 2000 חזר לשתף פעולה עם הגיטריסט פרנקי סאליבן. הלהקה התאחדה בשנת 2006 לאלבום נוסף בשם "Reach" אך ג'יימיסון עזב את הלהקה שנית. הלהקה מצאה סולן חלופי שאיתו הופיעה עד שנת 2011, שנה בה חזר ג'יימיסון לסיבובי הופעות עם הלהקה. בשנת 2013 יצאה הלהקה בסיבוב הופעות עם יתר חברי הלהקה המקורית כולל 2 הסולנים המובילים של הלהקה, דייב ביקלר וג'ימי ג'יימיסון .
ב-1 בספטמבר 2014 מת ג'יימיסון בביתו בממפיס.
בשנת 2015 צירפה הלהקה סולן נוסף בנוסף לדייב ביקלר, קמרון ברטון בן ה-21. הם המשיכו להופיע במשותף עד שבמרץ 2016 פיטרה הלהקה את הסולן דייב ביקלר והלהקה המשיכה להופיע עם הסולן ברטון בלבד.
הערות שוליים

↑  "Frankie Sullivan Reunites Four Original "Survivor" Members including Dave Bickler and Jimi Jamison". Survivor. 2013-04-18. אורכב מ-המקור ב-2013-09-01. נבדק ב-2013-09-13.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007417493105171  BIBSYS: 9029149  BnF: cb139068552 (data)  GND: 5563791-7  ISNI: 0000 0001 1034 3160  LCCN: n90723559  MusicBrainz: 55ef024a-6cc0-49ed-8ce2-2e12193c0f46  VIAF: 155751227   WorldCat (עם VIAF): 155751227
נסיקה (רומן)
לקריאה נוספת

ג'ד מרקוריו, נסיקה. מאנגלית ברוריה בן ברוך. הוצאת ידיעות אחרונות - ספרי חמד, 2009. 269 עמודים.
נמנצ'ין

נמנצ'ין (מפולנית: Niemenczyn; בליטאית Nemenčinė, נמנצינֶה) היא עיר ליטאית השוכנת במחוז וילנה, כ-20 קילומטר צפונית-מזרחית לעיר וילנה. העיר שוכנת על גדות נהר נמנצ'ייה.
שם העיר

השם נמנצ'ין (Nemenčinė) נגזר מהמילה הליטאית עבור הנהר שעל גדותיו היא שוכנת. שם זה מקורו בראשית העיר במאה ה-14, ומהווה את השם המקורי של העיר שבו נהוג להשתמש עד היום.
היסטוריה

ב-1387, בעקבות התנצרותה של ליטא, הקים הדוכס יגלו פארוציה, יחידה פוליטית דתית המהווה חלק מדיוקסיה, בנמנצ'ין ובנה בה את הכנסייה הראשונה.
ב-20 בספטמבר 1941 רוכזה יהדות העיר, שמנתה 403 איש, בבית הכנסת של העיירה. הם הובלו ליער סמוך ושם נטבחו רובם ככולם. לפחות 128 גברים, 186 נשים ו-99 ילדים נורו בבת על ידי פלוגות איינזצגרופן של ליטאים נאצים. כיום ישנה אנדרטה מעל קבר האחים באתר.
הערות שוליים

↑  A. Vanagas.
↑  Holocaust Atlas of Lithuania, Mass Murder of the Jews from Nemenčinė
| ערי ליטא |
| --- | --- | --- |
| בירות מחוזות ליטא | אוטנה • אליטא • וילנה • טאורגה • טלז • מריאמפולה • פוניבז' • קובנה • קלייפדה • שיאוליאי |  |
| בירות מחוזות משנה של ליטא | אוקמרגה • איגנלינה • אלקטריינאי • אניקשט • בירז' • בירשטונאס • גרגז'דאי • דרוסקינינקאי • וילקובישק • ויסגינס • וריאנה • זרסאי • טרקאי • יאנובה • יורבורג • ינישוק • לזדיי • מולייטאי • מז'ייקיאי • נאויואי אקמנה • נידה • פגייגיאי • פאקרואוייס • פלאנגה • פלונגה • פסווליס • פרינאי • קדאיניאי • קופישוק • קזלו רודה • קאישיאדוריס • קלווריה • קרטינגה • ראסייניאי • רדווילישקיס • רוקישקיס • ריטובה • שאקי • שווינציאן • שלצ'ינינקאי • שילוטה • שיללה • שירווינטוס • שקוד |  |
| שאר ערי ליטא | אובליאי • אוז'וונטיס • אז'רליס • איישישוק • אקמנה • אריוגלה • בלטויי ווקה • גלגאודישקיס • גריגישקס • גרליאבה • דאוגאי • דוסיאט • דוקשטי • ובלנינקס • וייביס • וייסיאי • וילקי • וירבאליס • ונטה • וקשנה • ורניאי • זאגר • ז'ייז'מריאי • טרשקון • יונישקליס • יז'נאס • לינקובה • לנטבאריס • נמנצ'ין • סדה • סובצ'יס • סימנה • סלנט • סמלינינקאי • פבראדה • פנדליס • פנמוני • פרייקולה • ציטוביאן • קודירקוס נאומייסטיס • קוורסקס • קורשן • קיבארט • רודישקס • רמיגלה • שדובה • שוונצ'יונייליאי • שקודוויל |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007531031005171  LCCN: n95075007  VIAF: 151431913   WorldCat (עם VIAF): 151431913
סורג (אדריכלות)

ערך זה עוסק במושג באדריכלות כנסייתית. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
סורג בית המקהלה בכנסיית פטרוס ופאולוס הקדושים, בקינגהאם, המאה ה-20.
סורג מהמאה ה-15, בכנסיית סנט מילאנוס, שבקורנוול. הסורג שוחזר בשנת 1925.
סורג, או קיר מחיצה (בלטינית: cancellum, באנגלית: rood screen, choir screen או chancel screen, בצרפתית: jubé, בגרמנית: Lettner), באדריכלות כנסייתית, הוא מערכת הלוחות והחיץ הממוקמת בכנסייה בין הספינה לבין אזור בית המקהלה של הכנסייה שבו נערכו הטקסים הנוצריים ושבו היה ממוקם המזבח של הכנסייה. סורג זה היה נפוץ בכנסיית במערב אירופה החל מימי הביניים, והיה עשוי עץ, ברזל או אבן.
מרבית הסורגים בכנסיות הקתוליות הוסרו בתקופת הקונטרה-רפורמציה מאחר שההפרדה החזותית בין העם לבין המזבח והטקסים עמדה בניגוד להחלטות ועידת טרנט, מאידך, סורגים אלה שרדו בכנסיות אנגליקניות, ולותרניות בנות התקופה.
הסורג התפתח במקביל לאיקונוסטאזיס שבכנסייה המזרחית.
תיאור הסורג והתפתחותו

המונח "rood" מקורו במילה הסקסונית שמשמעה צלב. הסורג נקרא בשם זה מאחר שבראשיתו הייתה במרכזו דמותו של ישו הצלוב, ומשני צדדיו נהגו להציב את פסליהם של מרים, אם ישו ויוחנן השליח (בדומה לאיקונוסטאזיס בכנסייה המזרחית, כאשר יוחנן תופס את מקומו של יוחנן המטביל והצליבה את מקום ישו פנטוקראטור). 
בכנסיות קהילתיות, חלקים מהסורג כוסו טיח, ואילו בכנסיות מרכזיות (קתדרלות) עוטר הסורג בתגליפי עץ דמויי תחרה. 
שמות הסורג בשפות האירופאיות השונות (כגון pulpitum, Lettner, jubé ו-doksaal - "דוכן תפילה") מרמזים על כך שמקורו של הסורג בארצות אלה בפלטפורמה ממנה קרא הבישוף את כתבי הקודש. בכנסייה האנגליקנית שימש הסורג כבסיס לנרות שהוצבו בראשו והאירו את הכנסייה, ובמרבית הכנסיות באנגליה, ויילס וסקוטלנד, לא כלל הסורג דוכן הקראה עבור הבישוף.
במהלך ימי הביניים לא היה קיים סורג במרבית הכנסיות במערב אירופה (בניגוד לכנסיות המזרחיות), ואולם בעקבות דוקטרינת הטרנסובסטנציאציה שנקבעה בשנת 1215 בועידת הלאטרן הרביעית, הוחלט שקיים צורך להגן על לחם הקודש מפני שימוש בלתי הולם, והחל הצורך בהקמת סורג קבוע בכנסיות. עד אותה עת הייתה הספינה בכנסיות פתוחה לקהל, ושימשה לצרכים חילוניים שונים. תושבי העיר נהגו לסחור בספינה, ולישון בה, ונדרשה הפרדה בינה לבין האזור המקודש.
במערב אירופה, בעקבות הרפורמציה הוחלט בועידת טרנט (1545–1563) כי במסגרת הקונטרה-רפורמציה יש להנגיש את הטקסים הדתיים להמונים, והוחלט על הסרת הסורגים על מנת לאפשר לצופים בטקס לראותו, ולא רק לשמוע אותו, וכבר בשנת 1565 הורה קוזימו דה מדיצ'י, דוכס טוסקנה על הסרת הסורג בכנסיות בזיליקת סנטה קרוצ'ה וסנטה מריה נובלה. ובכנסיית ג'זו שנבנתה בשנת 1584 ברומא לא הוקם סורג. במהרה הוסרו כל הסורגים בכנסיות הקתוליות שבמערב אירופה, למעט מספר חריגים כגון קתדרלת טולדו.
במהלך הרפורמציה באנגליה נהרסו מרבית הסורגים במטרה להשמיד את התבליטים והתגליפים שעליהם, והסורגים כוסו טיח על מנת למחוק את הציורים שעליהם. כיום אין בבריטניה סורגים מקוריים מימי הבינים, בעקבות צו שהוציא המלך אדוארד השישי בשנת 1547, אף שחלק מהסורגים הושבו בתקופת שלטונה של מרי הראשונה, ומרביתם של אלה הוסרו שוב בתקופת אליזבת הראשונה. הכנסייה האנגליקנית המשיכה להשתמש במקהלה בטקסיה, ולכן נותרה הפרדה בין אזור המקהלה לספינה. בכנסיות האנגליקניות שניבנו לאחר הרפורמציה באנגליה נבנו סורגים בלא סממנים דתיים (בלא הצלבים ופסלי הקדושים), והחל מהמאה ה-17 התפתח הנוהג לשים עם הסורגים את סמל הממלכה המאוחדת. החל מהמאה ה-19 החל מחדש הנוהג להתקין סורגים בכנסיות הקתוליות שבאנגליה, ובמקביל החל שחזורם של הסורגים מימי הביניים (כאשר לא הוצבו בהם פסלי קדושים וסצנת הצליבה, אלא הצלב בלבד).
משמעות סמלית

הסורג הפריד בין האזור המקודש, בו נערכו הטקסים הדתיים על ידי כוהני הדת והנזירים, לבין הספינה בה נכחו פשוטי העם. 
חלק מהסורגים מנעו כל צפייה בטקס, אולם היו סורגים בהם היו חרכי צפייה דרכם יכלו לראות את הטקס, או סורגים נמוכים אשר אפשרו לצופים לראות את החפצים שהכומר הגביה במהלך הטקס (כגון גביע היין, הצלב ולחם הקודש).
בכנסייה האנגליקנית עצמה החל שימוש בסורג כחלק מהטקס, והוא כוסה בפרוכת בימים מסוים של השנה וזו הוסרה בטקס דתי.
ראו גם

איקונוסטאזיס
הסורג בקתדרלת אלבי.