stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
סוג'ורנר טרות'
נאומים חשובים > ?Ain't I a Woman

את נאומה המפורסם ביותר נאמה בכנס למען זכויות נשים באקרון שבאוהיו, בשנת 1851. כנסים אלה היו נפוצים באותה עת, מאחר שנשים לא הורשו להיות חברות מן המנין בארגונים שפעלו נגד העבדות.
בוועידה נגד העבדות שהתכנסה ב-1848 בסנקה פולז, לא השתתפו נשים שחורות, אלא רק נשים לבנות ממעמד הביניים. הנאום שלה לא תועד ולא נכתב בזמן אמת, אך יו"ר הכנס, פרנסס גייג' (אנ'), שיחזר את הנאום ב-1863, וזה נחשב לנוסח הנאום המקובל, על אף שקיימת גרסה נוספת שנכתבה ב-21 ביוני 1851. לנאום הייתה השפעה עצומה, והמשפט "האין אני אישה?" הפך לביטוי של המאבק לזכויות נשים, שכן תנועות רבות למען זכויות נשים צמחו מתוך התנועות שנאבקו בעבדות. הנאום בא כתגובה לדבריהם של כמה גברים שנאמו ביום השני לוועידה, והעלו טיעונים בדבר העליונות האינטלקטואלית של הגברים ונחיתות של הנשים, ובדבר הגבריות של ישו ו"החטא הקדמון" של האישה.
בנאום פמיניסטי חוצב להבות, בעוצמה ובאומץ, הטיחה בפני הגברים שבאולם:
I have plowed, I have planted and I have gathered into barns. And no man could head
me. And ain’t I a woman?
הגברים אומרים שנשים זקוקות לעזרה כדי לעלות לכרכרה, לשאת אותן מעל שלוליות וכו'. לי אף פעם אף אחד לא עזר, האם בשל כך אני לא אישה?! אני חרשתי, שתלתי ועבדתי קשה לא פחות טוב מאף גבר, גם הוצלפתי בשוט, האם אני לא אישה?
היא פנתה לאחד הגברים בקהל, שקודם לכן טען נגד זכויות שוות לנשים בטענה שישו הוא לא אישה, ואומרת לו שישו נולד מאלוהים ואישה, ולגבר לא היה שום קשר לכך: ”He says women can't have as much rights as men, 'cause Christ wasn't a woman! where did your Christ come from? From God and a Woman, ,man had nothing to do with him”
בנאומה טרות' דרשה מהגברים להניח לנשים להשיב את הסדר לעולם. הנאום הזה העלה סוגיות חשובות בתחומים שונים שקשורים למעמד, גזע, מגדר, פטריארכיה. הנאום מחדד בעיות סוציו-אקונומיות ופוליטיות, ומדגיש את היחס לאחר, לכאב של האובייקט אל מול הסובייקט. הנאום, שמבטא אקטיביזם פוליטי, משלב בתוכו רוחניות דתית.
הנאום היה פורץ דרך בכך שהיה מבין הראשונים לדון בסוגיות של הצטלבויות - היא מבקרת בנאום הן את הנשים הלבנות המתעלמות מסבלן של הנשים השפחות השחורות בדרום, והן מפעילי התנועה לביטול עבדות שהמתעלם ממעמדן של נשים, ובעיקר נשים שחורות.
יחד עם זאת, יש הטוענים שהנאום שנשמר בידינו הוא שכתוב של נאומה, ולא הנאום כפי שנשאה אותו. אלו מצביעים על כך שסגנון הדיבור בנאום הוא דרומי, ואילו טרות׳ גדלה בצפון, ושפת אמה הייתה הולנדית.
נאומים חשובים > 7 בספטמבר 1853

בכנס בו נאמה, אחד מהבחורים הפריע ושרק לה, ובתגובה אמרה טרות': ”“You may hiss as much as you please, but women will get their rights anyway. You can’t stop us".” (אתה יכול לשרוק ככל שתרצה, אבל נשים תקבלנה את זכויותיהן בכל מקרה. אתה לא יכול לעצור אותנו).
בנאומיה הגיבה טרות' לקהל, ושילבה בדבריה סימוכין מהדת. בהמשך נאומה היא נזפה בקהל על השריקות וההתנהגות המפריעה, באומרה שבתנ"ך כתוב כבד את אביך ואת אימך.
נאומים חשובים > שנים 1883-1850

ב-1850 קנתה את הבית הראשון שלה בנורת'המפטון במסצ'וסטס. באותה שנה היא נאמה בכמה כנסים למען זכויות נשים ונגד העבדות, ולראשונה הסיפור שלה התפרסם בעזרת חבר בשם ויליאם גריסון (William Lloyd Garrison). טרות' נדדה ממקום למקום, והטיפה נגד העבדות, בעד שוויון זכויות לנשים. היא נסעה לאוהיו, ניו אינגלנד, פנסילבניה, ניו יורק, מישיגן, אינדיאנה. ב-1857 היא קנתה בית ליד בטלקריק מישיגן, בקהילה רוחנית בשם הרמוניה. ב-29 באוקטובר 1864 היא נפגשה עם הנשיא אברהם לינקולן בבית הלבן, ועד 1867 היא הייתה פעילה בעיר וושינגטון בסיוע, הוראה ויישוב מחדש של עבדים משוחררים. ב-31 במרץ 1870 היא ביקרה את הנשיא יוליסס גרנט בבית הלבן. בין השנים 1870–1874 היא נאמה למען מתן אדמות לעבדים משוחררים, נגד צריכת אלכוהול וטבק, ונגד לבוש אופנתי. בין היתר היא נאמה במסצ'וסטס, קנזס, בולטימור, ניו ג'רזי, פנסילבניה, מישיגן, ניו יורק, אינדיאנה, אילינוי, מישיגן.
היא מתה ב-26 בנובמבר 1883, בביתה במישיגן.
נאומים חשובים > The Narrative

בשנת 1850, יצא לאור הספר The Narrative of Sojourner Truth. הספר נכתב על ידי חברה גילברט אוליב (Olive Gilbert). הספר נכתב ביוזמתה של טרות', שלא ידעה קרוא וכתוב, ומטרתו הייתה לממן את המשכנתא שלקחה לקנית הבית שרכשה באותה שנה. במהדורות נוספות שיצאו, נכללו גם קטעי עיתונות, שירים, מאמרים ומכתבים. הספר משמש כאחת העדויות היחידות הקיימות המתעד את חייהם של עבדים מהצפון מנקודת מבטם.
ראו גם

אליזבת פרימן
לקריאה נוספת

Washington, M. (2007),From Motives of Delicacy: Sexuality and morality in the narratives of Sojourner Truth and Harriet Jacobs. Journal of African American History, 92(1), 57-73.
Butler, Mary G. Sojourner Truth: From Slave to Activist for Freedom, NY, The Rosen Publishing Group, 2003.
הערות שוליים

↑  Laura Hamilton Waxman, Sojourner Truth, Lerner Publications, 2008 ,p. 13
↑  Sojourner Truth, Ain't Ia Woman?, in Feminism: The Essential Historical Writings, (1992), p.7.
↑  Rebecca Weir. "Sojourner Truth's America", Women: A Cultural Review, 22.2-3 ,(2011),p. 285-288
↑  Olive Gilbert, Narrative of Sojourner Truth, הפרק הבריחה, 1850
↑  Nell I. Painter, "Representing Truth: Sojourner Truth's knowing and becoming known", The Journal of American History, 81:2(1994), p.463.
↑  Carleton Mabee, and Susan Mabee Newhouse, Sojourner Truth: Slave, Prophet, Legend, NY, NYU Press (1995) ,p.18-20.
↑  Jean M. Humez, Reading "The Narrative of Sojourner Truth" as a Collaborative Text, Frontiers: A Journal of Women Studies, 16:1 (1996), p. 29-52
↑  Painter, "Sojourner Truth in Life and Memory: Writing the Biography of an American Exotic", Gender & History, 2(1) (1990), . p.5
↑  Painter, "Sojourner Truth in Life and Memory:, 2(1) (1990), . p.3
↑  Edward Countryman, "Sojourner Truth's America", Journal of the Early Republic, 32:2 (2012).
↑  Jean Lebedun, "Harriet Beecher Stowe's Interest in Sojourner Truth, Black Feminist", American Literature, 46:3 (1974), p. 359-363
↑  Avtar Brah & A. Phoenix, "Ain’t IA Woman? Revisiting Intersectionality", Journal of International Women’s studies, 5(3)(2004), p. 75-86.
↑  Sojourner Truth, "Ain't I A Woman?", Feminism: The Essential Historical Writings, (1992), p. 93-5.
↑  Avtar Brah & A.Phoenix, "Ain’t I A Woman?", p. 75-86.
↑  באתר absolute
↑  Carleton Mabee, and Susan Mabee Newhouse,Sojourner Truth: Slave, Prophet, Legend, NYU Press, 1995,.p. 93
↑  Carleton Mabee, and Susan Mabee Newhouse,Sojourner Truth: Slave, Prophet, Legend,. NYU Press, 1995., p. 63
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007277023505171  PLWABN: 9810566704205606  BIBSYS: 90657480  BNE: XX5274745  BnF: cb16157269d (data)  CANTIC: a11752853  GND: 119200910  ISNI: 0000 0001 0988 4285  LCCN: n79138780  NKC: xx0108747  NSK: 000419605  NTA: 12138439X  RERO: 02-A003912725  SELIBR: 252318  SNAC: w6s57g1k  SUDOC: 070054592  VIAF: 74657903   WorldCat (עם VIAF): 74657903 
טרות' בצילום משנת 1864 על גבי אחת הגלויות שהכסף שנאסף ממכירותיהן סייע במימון נסיעותיה של טרות'
סיפורי טום וג'רי

| --- | --- |
 סוגה:  קומדיה  סלפסטיק
 יוצרים:  ויליאם האנה וג'וזף ברברה
 ארץ מקור:  ארצות הברית ארצות הברית
 שפות:  אנגלית (דובב לנוספות)
 מספר עונות:  2
 מספר פרקים:  78 (26 כפרקים מלאים)
 תוכנית מקור:  טום וג'רי: דור ההמשך
 הפקה
 חברת הפקה:  האחים וורנר הנפשה
 הפצה:  האחים וורנר טלוויזיה 
 שידור
 רשת שידור:  Kids' WB
 רשת שידור בישראל:  ערוץ הילדים
 תקופת שידור מקורית:  23 בספטמבר 2006 – 22 במרץ 2008
 קישורים חיצוניים
 דף התוכנית ב-IMDb
 
סיפורי טום וג'רי (באנגלית: Tom and Jerry Tales) היא סדרת טלוויזיה מונפשת אמריקאית בהשתתפות צמד החתול והעכבר טום וג'רי. הסדרה הופקה על ידי האחים וורנר הנפשה ושותפיו Turner Entertainment Co. זוהי סדרת הטלוויזיה הרביעית בזיכיון של טום וג'רי, כמו גם ההפקה הראשונה של טום וג'רי שחיקה את הסרטים הקצרים התיאטרליים המקוריים שנוצרו על ידי מייסדי האנה-ברברה ויליאם האנה וג'וזף ברברה עבור מטרו-גולדווין-מאייר. הסדרה רצה במקור בארצות הברית מ-23 בספטמבר 2006 עד 22 במרץ 2008, ברצועת השידור Kids' WB. זוהי סדרת הטלוויזיה הראשונה של טום וג'רי מאולפני ההנפשה של האחים וורנר לאחר שחברת האם טיים וורנר קנתה את Turner Broadcasting System, אז בעלי הזיכיון, בשנת 1996.
ג'וזף ברברה שימש כמפיק בפועל של הסדרה לפני מותו ב-18 בדצמבר 2006, מה שהפך את זה לפרויקט האחרון של טום וג'רי עם מעורבותו, וקיבל קרדיט סיפור בחלק מהפרקים של העונה הראשונה. הסדרה מורכבת מ-26 פרקים על פני שתי עונות, שכל אחד מהם מורכב משלושה קטעים בני 7 דקות עם נושא משותף ובערך זהה באורך של הסרט הקצר המקורי. מספר סרטונים – כמו משמר הקראטה – הופקו והושלמו ב-2005 (המסבירים את חותמת זכויות היוצרים של 2005 בקרדיטים הסופיים של העונה הראשונה למרות ששודרו במהלך עונת 2006–2007) כחלק מסדרה של יותר מ-30 סרטים מצוירים שבוטלו כמעט שניתיים לאחר הכישלון הפיננסי של לוני טונס: חוזרים לאקשן.
בישראל, שודרה הסדרה בערוץ הילדים בשנת 2007, וזאת בדיבובה האנגלי בתוספת כתוביות לעברית.
סקירה

| עונה | מס' פרקים | שידור מקורי בארצות הברית> שידור ראשון | שידור מקורי בארצות הברית> שידור אחרון |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 | 13 (39 כמלאים) | 23 בספטמבר 2006 | 5 במאי 2007 |
| 2 | 39 (13 כמלאים) | 22 בספטמבר 2007 | 22 במרץ 2008 |
מדבבים

דון בראון בתור טום ודרופי (עונה 1)
ויליאם האנה בתור הצרחות הנוספות של טום (רק בהקלטות אודיו בארכיון בשימוש במספר פרקים של עונה 1, אם כי ללא קרדיט)
סם וינסנט בתור ג'רי, סניפלס וילד
ריס תומפסון (עונה 1) ושנטל סטרנד (הלאה) בתור טפי
מייקל דונובן בתור ספייק, דרופי (עונה 2) וטופסי
קולין מרדוק בתור בוץ' ומיטהד
ניקול אוליבר בתור גברת שתי נעליים ונעלי תינוק
טרבור דבאל בתור קריין רדיו
קרלוס אלאזראקי בתפקיד קספר לומברדו
בן דיסקין בתור רוח 2
זעפרן הנדרסון בתור אמא פלייטפוס
טד קול בתור קוף
ריצ'רד ניומן כמספר
קלי שרידן בתפקיד העלמה שייפלי
מאריקה הנדריסקה בתור הנסיכה עכברה חייזרית
אלי הארווי בתור אמא קרנף
מקסין מילר בתור מכשפה ירוקה
אלן קנדי בתור מכשפה סגולה וג'רלדין מאוס
ג'ייק די סמית' בתור עכבר תינוק
קאתי וסלאק בתור תומאסינה
ניקול בומה בתור ילדה קטנה
טביתה סנט ז'רמן בתור גיבור לבן
איאן ג'יימס קורלט בתור באני
סקוט מקניל כבעל חנות טילים
דייוויד קיי בתור מאוריסיו
גארי צ'אלק כמציל ראשי
מוריס למארשה בתפקיד פרנקנשטיין
פיטר קלמיס כקריין טלוויזיה
ג'ניס ג'אוד בתור קיטי
מייקל דובסון בתור זכר קנגורו
ג'ון פיין בתור באסטר
אנדריאה ליבמן בתור טודלס גאלור
בריאן דראמונד בתור ג'ו בר, קולות נוספים
לואי צ'ירילו בתור אריה, קולות נוספים
ליסה אן בילי בתור לביאות
פול דובסון בתור המתופף עכברוש
מאט היל כקריין תחרות גלישה
צ'אק הובר בתור בלהופ
פיטר ניו בתור טוני הפיצה השמנונית
Iz*One

| --- | --- |

IZ*ONE בטקס פרסי דיסק הזהב, 2019
 מקום הקמה:  סיאול 
 תקופת הפעילות:  2018–2021 (כ־3 שנים)
 סוגה:  קיי-פופ • ג'יי-פופ
 חברת תקליטים:  Off the Record • Swing • EMI • Vernalossom
 iz-one.co.kr
 חברות לשעבר
 קוון און-בי מיאוואקי סאקורה קאנג היי-וון צ'וי ינה לי צ'א-יון קים צ'א-וון קים מינג'ו יאבוקי נאקו הונדה היטומי ג'ו יו-רי אן יוג'ין ג'אנג וון-יאנג
 
IZ*ONE (בקוריאנית: 아이즈원) היא להקת בנות דרום קוריאנית שהורכבה בתוכנית הריאלטי "Produce 48", ופעלה בדרום קוריאה ויפן. הלהקה החלה את פעילותה באוקטובר 2018, הורכבה מ-12 בנות, ג'אנג וון-יונג, מיאוואקי סאקורה, ג'ו יו-רי, צ'וי ינה, אן יוג'ין, יאבוקי נאקו, קוון אונבי, קאנג היי-וון, הונדה היטומי, קים צ'א-וון, קים מינג'ו ולי צ'א-יון.
לאורך שנות פעילותה של הלהקה, פורסמו שני אלבומי אולפן (אחד קוריאני ואחד יפני), שבעה מיני-אלבומים (ארבעה בקוריאנית ושלושה ביפנית). הלהקה התפרקה רשמית ב-29 באפריל 2021.
שם הלהקה

שם הלהקה, IZ*ONE, אשר נכתב באותיות גדולות בלבד באנגלית, הוצע על ידי מעריצי הסדרה והלהקה ונבחר לבסוף על ידי CJ Entertainment, חברה בת של Mnet.
המשמעות הראשונה של השם היא נראות הצירוף "IZ" כמו "12", שהוא מספר הבנות המרכיב את הלהקה, והמילה "ONE", המסמלת את כך שהחברות משלימות אחת את השנייה ומתפקדות כלהקה אחת כשהן מופיעות. המשמעות השנייה היא הגיית הצירוף "IZ" כמו המילה "eyes" (עיניים). הכוכבית המחברת בין ה"IZ" ל-"ONE" מסמלת את גלגל המזלות.
היסטוריה > לפני הקמת הלהקה

טרם השתתפותן בתוכנית אשר הרכיבה את הלהקה, חלק מהבנות היו חברות בעבר; הונדה היטומי השתתפה בלהקה בAKB48, סאקורה לקחה חלק בהצגות תיאטרון שונות והייתה חברה בHKT48, יאבוקי נאקו השתתפה גם היא בHKT48, ובנוסף לקחה חלק במספר סרטים ופרסומות טלוויזיה. שלושת הבנות היפניות היו צריכות לקחת הפסקה מהלהקות בהן היו לפני השתתפותן ב-Produce 48.
קוון אונבי ביצעה את הופעת הבכורה שלה בעבר, בלהקה בשם "Ye-A" תחת שם הבמה "קאזו", אך החליטה לפרוש ממנה לאחר כמה שנים בעקבות הרגשה של חוסר מיצוי עצמי. לי צ'א-יון הייתה מתלמדת ותיקה של JYP אנטרטיינמנט. היא השתתפה במספר תוכניות טלוויזיה כמו "Kpop star 3" של רשות השידור "SBS" ותוכנית הריאליטי "Sixteen" שיצרה את הלהקה טווייס. לאחר השתתפותה ב-Sixteen, היא החליטה לעבור ולחתום ב-WM Entertainment.
ג'ו יורי לקחה חלק בתוכנית הריאליטי "Idol School", תוכנית הדומה לProduce 101, בה הוקמה הלהקה fromis 9, אך הודחה במקום ה-15 ולא זכתה לקחת חלק בלהקה. קאנג הי-וון הייתה מועמדת לקחת חלק בלהקה שלבסוף לא יצא לפועל. קים מינג'ו שיחקה והופיעה בדרמות קוריאניות רבות כגון "Tempted" ו-"Its not you fault". אן יוג'ין הופיעה במספר פרסומות טלוויזיה לעדשות מגע.
היסטוריה > הרכבת הלהקה ב-Produce 48

IZ*ONE נוצרה במהלך תוכנית ריאליטי הישרדותית אשר שודרה בתאגיד השידור Mnet, בשם "Produce 48", העונה השלישית של התוכנית "Produce 101", ובה התחרו 96 מתלמדות מחברות שונות על מקום בלהקה. 12 המתאמנות שקיבלו את הניקוד הכי גבוה מהקהל בגמר, הן אלו שזכו להרכיב את הלהקה הזמנית החדשה. בשונה מעונות קודמות, ב-Produce 48, שולבו גם מתאמנות אשר הגיעו מיפן.
תחילה, הבנות עברו הערכה ראשונית בה מתלמדות מאותה חברה (או מתלמדות שלא חתומות בחברה) הופיעו מול חבר שופטים, שבסוף כל הופעה, העניק להן דירוג רמה הנע בין A-F. לאחר מכן, בכל שבוע, הבנות חולקו לקבוצות חדשות ובהן היו צריכות להרכיב הופעה משיר שניתן להן. שתי קבוצות היו מקבלות את אותו השיר ולבסוף היו צריכות להופיע מול קהל חי. לאחר הופעה של אותו השיר על ידי שתי קבוצות שונות, הקהל היה מצביע לקבוצה שאהב יותר מבין השתיים. הקבוצה שזכתה ליותר קולות מהקהל הייתה מנצחת, והדירוג המספרי (בשילוב עם בונוס על הניצחון) היה מתחלק לדירוג המספרי האישי של כל מתמודדת. לאחר שלב ההופעות החיות היה שלב הצבעה אישי לכל מתמודדת. אחריו, הבנות עם הדירוג המספרי הנמוך ביותר, הודחו.
לאחר ההערכה הראשונית, ניתנה להן הזדמנות נוספת לשנות את החלוקה שלהן לכיתות באמצעות הערכה נוספת. החלוקה המספרית של המתחרות השפיעה משמעותית על החוויה שלהן במהלך הסדרה. מתחרות עם דירוג גבוה יותר נהנו מאפשרויות רבות שנפתחו להן, שלא בדומה למתחרות עם דירוג מספרי נמוך; לדוגמה, מתחרות עם דירוג מספרי גבוה, היו יכולות לבחור את השיר ברצונן להופיע ואת המתחרות איתן הם רוצות להופיע, גם אז הדירוג המספרי השפיע על בחירת הקבוצות של הבנות. הדירוג המספרי מורכב מהצבעות הקהל בלבד, ולא יכול להשתנות על ידי השופטים. דירוג זה הוא שלבסוף הכריע את מיקומן של הבנות בלהקה, כך שלדירוג המספרי יש חשיבות רבה בתוכנית. גם החלוקה לרמות השפיעה על חווית הבנות בתוכנית בכך שהבנות אשר חולקו לרמות נמוכות יותר, קיבלו פחות זמן מסך או בהופעות הכוללות את כלל המתאמנות, הבנות בכיתות נמוכות היו מאחור; כך, הקהל לא יכל באמת להכיר את אופי הבנות, מה שהשפיע על הדירוג המספרי של הבנות גם כן. לכן, גם החלוקה לכיתות הייתה משמעותית עבור הבנות ועבור הדירוג המספרי שלהן
בגמר, הבנות במקומות ה-1–12 זכו להרכיב את IZ*ONE. כלומר, לפי סדר הדירוג, הבנות שהרכיבו את אייזוון הן: ג'אנג וון-יונג, מיאוואקי סאקורה, ג'ו יורי, צ'וי ינה, אן יוג'ין, יאבוקי נאקו, קוון אונבי, קאנג היי-וון, הונדה היטומי, קים צ'א-וון, קים מינג'ו ולי צ'א-יון. בכל העונות של Produce 101, היה מקובל כי המנהיג של הלהקה המורכבת בגמר יהיה המתלמד שזכה במיקום הראשון. לכן, מנהיגת הלהקה הייתה אמורה להיות ג'אנג וון-יונג. עם זאת, בשונה משאר העונות, החליטו החברות לערוך הצבעה, ולבסוף נבחרה קוון יונבי להיות המנהיגה של אייזוון.
כחלק מההכנות הניהוליות של Produce 48 סוכם כי החברות Pledis ו-Stone Music הן אלו שינהלו את הלהקה, אך בספטמבר 2018, OFF THE RECORD Entertainment הודיעו כי הם אלו שינהלו את הלהקה במקום זאת.
היסטוריה > הרכבת הלהקה ב-Produce 48 > דירוג חברות הלהקה במהלך התוכנית

| שם | הערכה ראשונה | הערכה שנייה | הערכה שלישית | הערכה רביעית | הערכה חמישית | הערכה שישית | הערכה שביעית | הערכה שמינית | הערכה תשיעית (גמר) | חלוקת כיתה ראשונה | חלוקת כיתה שנייה |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| קוון אונבי | 25 | 4 | 3 | 5 | 5 | 5 | 11 | 11 | 7 | A | C |
| מיאוואקי סאקורה | 1 | 5 | 5 | 3 | 4 | 7 | 1 | 2 | 2 | A | A |
| קאנג היי-וון | 38 | 39 | 40 | 41 | 25 | 3 | 2 | 3 | 8 | F | F |
| צ'וי ינה | 7 | 6 | 6 | 7 | 9 | 16 | 18 | 19 | 4 | A | B |
| לי צ'א-יון | 29 | 10 | 10 | 10 | 10 | 17 | 10 | 12 | 12 | A | A |
| קים צ'א-וון | 21 | 20 | 21 | 30 | 28 | 15 | 12 | 15 | 10 | B | B |
| קים מינג'ו | 13 | 17 | 17 | 19 | 15 | 6 | 22 | 20 | 11 | D | C |
| יאבוקי נאקו | 14 | 28 | 27 | 16 | 7 | 2 | 7 | 7 | 6 | F | A |
| הונדה היטומי | 30 | 46 | 47 | 22 | 12 | 12 | 9 | 9 | 9 | C | A |
| ג'ו יורי | 10 | 18 | 19 | 18 | 19 | 10 | 16 | 16 | 3 | A | F |
| אן יוג'ין | 2 | 2 | 2 | 2 | 2 | 4 | 17 | 10 | 5 | B | A |
| ג'אנג וון-יונג | 3 | 3 | 4 | 4 | 3 | 1 | 8 | 8 | 1 | B | B |
היסטוריה > 2018: בכורה קוריאנית עם Color*Iz

לאחר שידור Produce 48, עשתה הלהקה את הופעת הבכורה ב-29 באוקטובר 2018, עם מיני-אלבום בשם "COLOR*IZ", מתוכו יצא הסינגל המוביל "La Vie en Rose". המיני-אלבום זכה להצלחה רבה, שכן הגיע למקום שני במצעד האלבומים של Gaon, ונמכרו למעלה מ-225,000 עותקים. גם האלבום וגם הסינגל המוביל נכנסו למצעדי שירי ואלבומי העולם הדיגיטליים של בילבורד. ביממה הראשונה לצאתו, נמכרו כ-34,000 עותקים של המיני-אלבום, והוא היה למיני-אלבום הבכורה של להקת-בנות קייפופ הנמכר ביותר ביומו הראשון. הצלחת מיני-אלבום הבכורה של הלהקה הובילה לזכייתן בפרס "אמניות החדשות של השנה" במספר טקסי פרסים כגון פרסי דיסק הזהב ופרסי המוזיקה של סיאול.
לקראת פרסום אלבום הבכורה, ערכה הלהקה הופעה בשם "COLOR*IZ- Show Con", באולימפיק הול שבסיאול. הכרטיסים להופעה נמכרו תוך מספר דקות מרגע פתיחת אפשרות הקנייה לקהל.
ב-1 בנובמבר, הופיעה הלהקה לראשונה בתוכנית המוזיקה קוריאנית אם קאונטדאון של Mnet. שבוע לאחר מכן, זכתה הלהקה בפעם הראשונה בתוכנית מוזיקה, לאחר עשרה ימים מהבכורה שלהן, מה שהפך אותן ללהקה שהשיגה הכי מהר את הניצחון הראשון לאחר הבכורה, באותה התקופה. הקליפ של סינגל הבכורה שבר גם הוא שיאים, בכך שביום הראשון לשחרורו ביוטיוב הוא צבר כ-4.5 מיליון צפיות והפך לקליפ הבכורה של אמן קוריאני שזכה לכמות הצפיות הגדולה ביותר ב-24 שעות הראשונות לצאתו, באותה תקופה.
היסטוריה > 2019: בכורה יפנית

ב-6 בפברואר 2019, פרסמה הלהקה את השיר הראשון שלהן ביפנית, ששמו "Suki to Iwasetai", דרך חברת ההקלטות EMI יפן. גם הבכורה היפנית של IZ*ONE זכתה להצלחה רבה, עם מכירות של למעלה מ-250,000 מכירות ודירוג השיר במקום השני במצעד הסינגלים של Oricon. ב-8 במרץ, זכה הסינגל לתואר פלטינה על ידי איגוד תעשיית ההקלטות היפני (RIAJ), עם מכירות של למעלה מ-250,000 עותקים, והיה לסינגל הפלטינה הראשונה של הלהקה. ב-20 בינואר, הופיעה הלהקה לראשונה ביפן, ב-Tokyo Dome City Hall. בהופעה, הן ביצעו את הסינגל היפני "Suki to Iwasetai". ב-25 בינואר, יצא הקליפ לסינגל. ב-9 במרץ, הוציא הדי-ג'יי האנגלי ג'ונאס בלו גרסה חדשה לשירו "Rise", בהשתתפות חלק מחברות הלהקה.
ב-1 באפריל, פרסמה הלהקה את המיני-אלבום השני שלה, ששמו Heart*Iz. הן שברו שיא אישי כאשר הוזמנו כ-200,000 עותקים בהזמנה מוקדמת. עם יציאתו, הגיע המיני-אלבום למקומות הראשונים במצעד האלבומים של Gaon ובמצעד אלבומי העולם של Oricon. בשבוע הראשון ליציאתו, נמכרו למעלה מ-130,000 עותקים, ובכך קבעו שיא חדש ללהקת בנות באותה תקופה. בנוסף, הגיע המיני-אלבום למקום השישי במצעד אלבומי העולם של בילבורד. ב-10 באוקטובר, זכה המיני-אלבום לתואר פלטינה על ידי KMCA, הודות למכירות של למעלה מ-250,000 עותקים. הסינגל המוביל, "Violeta" הגיע למקומות ה-5 וה-18 במצעד הדיגיטלי של Gaon ובקיי-פופ הוט 100, בהתאמה, וכן למקום 8 במצעד שירי העולם הדיגיטליים של בילבורד.
ב-8 ביוני, החלה הלהקה את סיבוב ההופעות שלה, בשם "Eyes on Me", באצטדיון המקורה ג'אמסיל שבסיאול. זמן קצר לאחר פתיחת המכירה לקהל הרחב, כל הכרטיסים אזלו. החברה הודיעה כי תוסיף תאריך הופעה נוסף, ב-7 ביוני. במהלך ההופעות, ביצעה הלהקה גם שירים חדשים, בהם "Ayayaya" ו-"So Curious"; וכן הופיעו בתור תת-להקות. במהלך סיבוב ההופעות, הלהקה ביקרה והופיעה ב-8 ערים בחמש מדינות שונות (קוריאה הדרומית, תאילנד, טאיוואן, הונג קונג ויפן), והופיעו מול כ-81,000 מעריצים בסך הכל.
ב-26 ביוני, פרסמה הלהקה את הסינגל היפני השני שלה, "Buenos Aires" (בואנוס איירס). הסינגל הגיע למקומות הראשונים במצעדי המוזיקה ביפן, בהם מצעד הסינגלים של Oricon ובילבורד יפן הוט 100. ביולי, הוסמך הסינגל לתואר פלטינה על ידי איגוד תעשיית ההקלטות היפני (RIAGJ). ב-6 ביולי, השתתפה הלהקה בכנס KCON, אשר התקיים במדיסון סקוור גארדן שבניו יורק. ב-25 בספטמבר, הוציאה הלהקה את הסינגל היפני השלישי שלהן, ששמו "Vampire". בדומה לסינגלים הקודמים, הגיע "Vampire" למקומות גבוהים במצעדים שונים ביפן, הודות למכירות של למעלה מ-200,000 עותקים בשבוע הראשון. בהמשך, הוסמך הסינגל לתואר זהב על ידי איגוד תעשיית ההקלטות היפני. זהו הסינגל היפני היחיד של הלהקה שנכנס למצעד הקיי-פופ הוט 100 של בילבורד, בו הוא הגיע למקום ה-54.
בעקבות ההצלחה של הלהקה, הן היו לאמניות החדשות המובילות בחצי הראשון של השנה ב-Oricon, עם רווח של כ-5.5 מיליארד וון דרום קוריאני (כ-5.5 מיליון דולר וכ-17 מיליון שקלים). באותה השנה, השתתפה הלהקה כאמניות אורחות ב-"Tokyo Girls Collection" במספר ערים.
היסטוריה > 2019: בכורה יפנית > סקנדל ההצבעות של Mnet

בין קידום תוכן יפני וההכנה להוצאת אלבום אולפן שלם, התברר כי הבמאי מטעם Mnet האחראי על מספר סדרות הישרדות ובהן כל העונות של Produce 101 בחר מטעמו את הרכב הלהקות של הבנות ואף הסכים לעשות שינויים בהרכב על ידי קבלת שוחד מחברות בידור שונות. העלאת הסקנדל לאוויר גרמה ל-IZ*ONE וללהקות אחרות שנבנו בדרך דומה לעצור את כל אשר תכננו לקדם. האלבום הראשון של הלהקה נדחה, וכן פעילויות שונות לקידום הלהקה ביפן ובקוריאה הדרומית, בהן הסרט הדוקומנטרי "Eyes on me: the movie", העוסק בההופעות הראשונות של הלהקה. חברת ההקלטות הכריזה על הפסקת פעילות הלהקה עד שעניין ההצבעות יתבהר.
הסקנדל נלקח לבית משפט ונחקר, ובסופו התברר עניין השוחד לגבי ההצבעות. בנוסף, התברר כי שתי חברות בלהקה לא היו אמורות להיכלל בה. בית המשפט הורה לפרסם את שמות המתמודדות שכן היו אמורות להיכלל בהרכב, אך הורה לא לחשוף את שמות הבנות שנכללו במרמה. הידיעה כי חלק מהבנות לא היו אמורות להיכלל בלהקה הובילה לשנאה רבה מצד מעריצים קוריאניים, וחלקם אף קראו ל-IZ*ONE להתפרק, דבר שהאריך את השהיית הפעילות. ב-6 בינואר 2020, הודיעה CJ Entertainment כי הצליחה להגיע להסכם עם אנשי התעשייה, כך שהלהקה תמשיך לפעול ולהישאר במבנה המקורי שלה.
היסטוריה > 2020: Bloom*Iz,‏ Oneiric Diary,‏ Twelve,‏ One-reeler / Act IV

בפברואר 2020, הוציאה הלהקה את אלבום האולפן הראשון שלה, Bloom*Iz, ומתוכו יצא הסינגל המוביל "Fiesta". ב-23 בפברואר, שבר האלבום את שיא המכירות לאלבום של להקת בנות בשבועו הראשון, כאשר נמכרו כ-356,313 עותקים. בנוסף, הוא היה לאלבום הראשון של להקת בנות שעקף את רף המכירות של 300,000 עותקים בשבוע הראשון. ב-9 באפריל, זכה האלבום לתואר פלטינה על ידי תאגיד תוכן המוזיקה הקוריאני, לאחר שנמכרו למעלה מ-390,000 עותקים. בנוסף, הגיע האלבום למקומות הראשונים במצעד אלבומי העולם של Oricon.
ב-15 ביוני, הוציאה הלהקה את המיני-אלבום השלישי שלהן, ששמו Oneiric Diary, מתוכו יצא הסינגל המוביל "Secret Story of the Swan". הקליפ לסינגל המוביל תוכנן לצאת גם הוא ב-15 ביוני, אך נדחה ל-16 ביוני. המיני-אלבום הגיע למקום השני במצעד האלבומים של Gaon, עם למעלה מכירות של למעלה מ-510,000 עותקים. המיני-אלבום היה לאחד מתוך שני אלבומים של להקות בנות שזכו לתואר פלטינה כפולה על ידי תאגיד תוכן המוזיקה הקוריאני. האלבום השני שזכה לתואר היה More & More של טווייס.
ב-13 בספטמבר, קיימה הלהקה את ההופעה האינטרנטית הראשונה שלהן, ששמה "Oneiric Theater". ב-21 באוקטובר, הוציאה הלהקה את אלבום האולפן היפני הראשון שלהן, Twelve. האלבום הגיע למקומום הראשונים במצעד האלבומים של Oricon. ב-7 בדצמבר, פרסמה הלהקה את המיני-אלבום הקוריאני הרביעי שלהן, ששמו ONE REELER / ACT IV, ואת הסינגל המוביל "Panorama". המיני-אלבום דורג במקום הראשון במצעד האלבומים של Gaon. המיני-אלבום היה לפעילות המוזיקלית הרשמית האחרונה של הלהקה לפני פירוקה.