stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הנרי (יחידת מידה)
הערות שוליים

↑  Rowlett, Russ, How Many? A Dictionary of Units of Measurement, אוניברסיטת קרוליינה הצפונית בצ'אפל היל, ‏28 ביולי 2000 (ארכיון)
| מערכת היחידות הבין-לאומית |
| --- | --- | --- |
| יחידות בסיסיות | אמפר • מול • מטר • קילוגרם • קלווין • קנדלה • שנייה |  |
| יחידות משנה | אוהם •  בקרל •  ג'ול • גריי • הנרי • הרץ • ואט • ובר • וולט • סיוורט • טסלה • לוקס • ניוטון • לומן • סטרדיאן • סימנס • פאראד •  פסקל • קולון • קטל • רדיאן |  |
| חשמל |
| --- | --- | --- |
| מושגי יסוד | מטען • שדה חשמלי • אנרגיה פוטנציאלית חשמלית • פוטנציאל • מתח • כא"מ • זרם • התנגדות ומוליכות • עכבה • הספק •  השראות • זרם ישר • זרם חילופין • מעגל חשמלי • תהודה • עכבה אופיינית |  |
| רכיבים בסיסים | מקור מתח • מקור זרם • נגד • קבל • משרן • ממריסטור • שנאי • מפסק • מבדד |  |
| מכשירי מדידה | מד מתח • מד זרם • מד התנגדות • אלקטרוסקופ • גלוונומטר • מד קיבול • מד השראות • רב מודד • אוסצילוסקופ • מחולל אותות |  |
| אלקטרוניקה | מוליך למחצה • דיודה • טרנזיסטור • מיתוג • שפופרת ריק • טריודה • דיודה פולטת אור (לד) • מגבר שרת • מסנן תדרים • מעגל משולב • מעגל מודפס • VLSI  • מיקרואלקטרוניקה |  |
| זרם חזק | גנרטור חשמלי • מנוע חשמלי • תחנת כוח • מתקן חשמל דירתי • מערכת חלוקה • רשת חשמל • מערכת תלת-פאזית |  |
| בטיחות בחשמל | התחשמלות • לוח חשמל • קצר חשמלי • נתיך • הארקה • ממסר פחת • מפסק אוטומטי • צבע חוטי החשמל |  |
| חוקים פיזיקליים | חוק קולון • חוק גאוס • חוק אוהם • חוקי קירכהוף • חוק שימור המטען החשמלי • חוק פאראדיי |  |
ג'ון דיקסון קאר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  30 בנובמבר 1906 יוניונטאון, ארצות הברית 
 פטירה:  27 בפברואר 1977 (בגיל 70) גרינוויל, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 מקום קבורה:  בית הקברות ספרינגווד 
 מקום לימודים:  בית הספר היל 
 שפות היצירה:  אנגלית 
 יצירות בולטות:  The Hollow Man, The Burning Court, The White Priory Murders 
 הושפע מ:  רוברט לואיס סטיבנסון 
 פרסים והוקרה:  The Grand Master (1963)  הפרס הגדול לספרות בלשית (1969) 
 
ג'ון דיקסון קאר (באנגלית: John Dickson Carr; ‏30 בנובמבר 1906 – 27 בפברואר 1977) היה סופר מתח אמריקאי, שפרסם ספרים גם תחת שמות עט נוספים - קרטר דיקסון (Carter Dickson) ורוג'ר פאירברן (Roger Fairbairn). הוא נחשב לאחד מגדולי סופרי המסתורין של "תור הזהב" של ספרות הבלשים, שאופיינה בעלילות מורכבות בהן הפתרון המפתיע מובא בסוף העלילה.
קאר היה אומן הסיפור של "החדר הנעול", בו הבלש פותר תעלומות רצח בלתי אפשריות לכאורה. דוגמאות לתעלומות כאלו הן רצח בחדר נעול או רצח בה הגווייה מוטלת בשלג או בחול, כשרק עקבותיה מתגלות בו.
ב-1950 זכה בפרס אדגר היוקרתי לספרות בלשית, ובשנת 1963 זכה בו בשנית על כתיבה של 40 שנה בתחום.
ב-1963 שותקה מחצית גופו של קאר עקב שבץ, והוא המשיך לכתוב ביד אחת עד מותו מסרטן ריאות ב-1977.
ספריו תורגמו לעברית בהוצאת מ. מזרחי וספריית מסתורין וכן בהוצאת כתר.
גיבורי ספריו

גיבורי ספריו המפורסמים ביותר של קאר הם שני הבלשים - ד"ר פל (אנגלית: Dr. Fell) וסר הנרי מריבל (אנגלית: Sir Henry Merrivale).
ד"ר פל נחשב ליצירתו הבדיונית העיקרית והיא מושווה לעיתים לשרלוק הולמס, יציר כפיו של ארתור קונאן דויל ונירו וולף גיבור ספריו של רקס סטאוט.
הסופר הבריטי קינגסלי אמיס לדוגמה, דרג את ד"ר פל כאחד משלושת הבלשים האהובים עליו אחרי שרלוק הולמס.
עטיפת ספרו של קאר בעברית
איציק שחר

| --- | --- |
 מדינה:  ישראל 
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 דרגה:    אלוף-משנה
 תפקידים בשירות
 מפקד גדוד 334  מפקד עוצבת הרעם  מפקד מחנה שבטה
 פעולות ומבצעים
 האינתיפאדה השנייה  מבצע חומת מגן    מלחמת לבנון השנייה  מבצע עופרת יצוקה  מבצע עמוד ענן
 
איציק שחר (נולד ב-1972) הוא קצין בצה"ל במילואים בדרגת אלוף-משנה, אשר כיהן כמפקד מחנה שבטה.עם פרישתו (ב- 2015) עבר לעולם החינוך.
שירות צבאי ודרכו האזרחית

שחר התגייס לצה"ל לחיל התותחנים, בשנת 2003 מונה למפקד גדוד 334 וכיהן בתפקיד עד שנת 2005. בשנים 2008–2011 כיהן כמפקד עוצבת הרעם. לאחר מכן מונה למפקד מחנה שבטה, וכיהן בתפקיד עד 2013. שחר כיהן גם כראש מחלקת התורה וההדרכה של כל חילות היבשה. השתחרר מצהל ב-2015
לאחר שחרורו שימש כמנהל החטיבה העליונה בבית הספר ברנקו וייס ע"ש הרצוג, בית חשמונאי ולאחר מכן מונה למנהל השש שנתי של אותו בית ספר.
שחר מתגורר בשריגים לי-און, נשוי ואב לחמישה. בעל תואר ראשון במשפטים ומנהל עסקים ותואר שני בחינוך. הוא בוגר מחזור כ"ד בבית ספר מנדל למנהיגות חינוכית.
הערות שוליים

↑  לילך שובל, פעם תותחן, היום משגר מזל"ט מדויק, באתר ישראל היום, ‏31 ביולי 2012
↑  גזרי מידע, איציק שחר, מנהל תיכון הרצוג (עמ' 9), ‏ספטמבר 2018 (ארכיון)
ערך זה הוא קצרמרבנושא קציני צה"ל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
דיק קאוץ'

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1948 (בן 76 בערך) מיסיסיפי, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 מקום לימודים:  האקדמיה הימית של ארצות הברית 
 שפות היצירה:  אנגלית 
 
דייק קאוץ' (באנגלית: Dick Couch; נולד ב-1948) הוא סופר וקצין שדה ב-CIA.
חייו

קאוץ' נולד וגדל במיסיסיפי וגדל בעיירה מרטינסוויל שבאינדיאנה. בשנת 1965 החל קאוץ' את לימודיו באקדמיה הימית של ארצות הברית. בשנת 1967, בסיום לימודיו, הוסמך כקצין בצי ארצות הברית. קאוץ' שירת כקצין במשחתת ובשנת 1968 מכן התנדב ליחידת הקומנדו הימי האמריקני, "אריות הים" (Navy SEALs), שם שימש כלוחם ומפקד. קאוץ' לחם במלחמת וייטנאם כמפקד מחלקה בצוות 1 של הקומנדו הימי. בשנת 1970 ביצע צוות בפיקודו את אחת הפשיטות המוצלחות הבודדות באותה מלחמה לחילוץ שבויי מלחמה אמריקנים. בשנת 1972 פרש מן השירות בצי והצטרף לשורות ה-CIA. קאוץ' שירת כקצין שדה למבצעים ימיים ובאגף לפעולות מיוחדות. לאחר שפרש מן הסוכנות בשנת 1990 הפך לסופר ופרסם מספר ספרי היסטוריה צבאית אודות יחידות הכוחות המיוחדים האמריקנים וספרי מתח. קאוץ' הוסיף לשרת במילואי הצי ופרש בדרגת קפטן.
הערות שוליים

↑  בריאן למב, שאלות ותשובות עם דיק קאוץ', C-SPAN, ‏ 06.05.2011.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007260180105171  ISNI: 0000 0001 1462 5894  LCCN: n91117515  NDL: 00464972  NKC: mzk2015877229  SUDOC: 158730798  VIAF: 94060219   WorldCat (עם VIAF): 94060219
איציק ביטון

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1978 (בן 46 בערך) לוד
 תפקידים:  חוקר 
 
יצחק (איציק) ביטון - (נולד ב-1978) הוא רופא קרדיולוג ישראלי מומחה להפרעות בקצב הלב ומוות פתאומי, פרופסור לרפואה באוניברסיטה העברית בירושלים ובאוניברסיטת רוצ'סטר ניו יורק. עובד בבית החולים הדסה עין כרם בירושלים.
ביוגרפיה

פרופ׳ ביטון נולד בלוד ולמד בבית הספר התיכון "רמלה-לוד" במגמה הריאלית המוגברת.
הוא התגייס ליחידת הצנחנים בשנת 1997. בשנת 1998 סיים את קורס הקצינים בהצטיינות ובשנת 2000 נבחר להיות קצין מצטיין זרועי.
הוא למד רפואה בבית הספר לרפואה של האוניברסיטה העברית בירושלים בין השנים 2001–2008. הוא התמחה בפנימית וקרדיולוגיה בין השנים 2009–2014 בבית החולים שיבא. בשנים 2010–2011 נבחר להיות מורה מצטיין בבית הספר לרפואה של אוניברסיטת תל אביב.
בשנת 2014 זכה ביטון בפרס מירובסקי מוס לקרדיולוג מבטיח. בין השנים 2014–2016 התמחה בניו יורק בחקר הפרעות קצב מורכבות בחולים עם הפרעות גנטיות ואי ספיקת לב, תחת הנחייתו של פרופסור ארתור מוס (אנ'). על עבודתו זאת זכה בפרס המדען הצעיר של האיגוד הקרדיולוגי האמריקאי.
בין השנים 2016–2018 התמחה בטיפול התערבותי בהפרעות קצב מורכבות בבית החולים הכללי מסצ'וסטס ואוניברסיטת הרווארד בבוסטון.
בשנת 2018 גויס לעבוד בבית החולים הדסה עין כרם בירושלים כקרדיולוג בכיר המטפל בהפרעות קצב מורכבות באופן פולשני.
בשנת 2019 שימש כחבר זמני במערכת העיתון הקרדיולוגי היוקרתי Circulation (אנ') ואף נבחר כ-GOLD REVIEWER על ידי מערכת העיתון.
פרופ׳ ביטון הוא חבר הוועדה המארגנת של הכנס היוקרתי ICI העוסק בחדשנות בקרדיולוגיה העולמית. הוא פרסם עשרות מאמרים בעיתונות המדעית המובילה. הוזמן לוועדת הבריאות של הכנסת מספר פעמים כמומחה למוות פתאומי.
במהלך עבודתו בהדסה טיפל במקרים מורכבים אשר זכו לפרסום בתקשורת הישראלית. בין היתר טיפל בראש ממשלת ישראל מר בנימין נתניהו.
הערות שוליים

↑  עמית סגל, ‏אחרי לילה באשפוז: נתניהו צפוי להשתחרר היום מבית החולים, באתר ‏מאקו‏, 1 באפריל 2024
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ORCID: 0000-0001-5844-8551 
ערך זה הוא קצרמרבנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אהרן רבינוביץ (עיתונאי)

ערך זה עוסק בכתב 'הארץ' במאה ה-21. אם התכוונתם לעיתונאי חבר מערכת "הארץ" בשנים 1921 – 1952, ראו .
| --- | --- |

 לידה:  15 בינואר 1987 (בן 37) ט"ו בטבת ה'תשמ"ז ישראל ישראל
 מדינה:  ישראל ישראל
 השכלה:  ישיבת קול תורה 
 מעסיק:  הארץ
 תחום סיקור:  דת וחרדים
 פרסים והוקרה:  פרס המכון הישראלי לעיתונות 
 קישורים חיצוניים
 פייסבוק:  aronrabino
 טוויטר:  AronRabino1
 
אהרן רבינוביץ (נולד ב-15 בינואר 1987, ט"ו בטבת ה'תשמ"ז) הוא עיתונאי חרדי ישראלי, כתב "הארץ" לענייני דת וחרדים.
ביוגרפיה

רבינוביץ הוא בנם של לבנה ועיתונאי "יתד נאמן" בני רבינוביץ. הוא למד בישיבת קול תורה.
קריירה עיתונאית

רבינוביץ החל את דרכו העיתונאית כעורך באתר "JDN" עם הקמתו, לאחר מכן שימש כעורך באתר "כיכר השבת" במשך כשנתיים וחצי, וב-2016 עבר להיות עורך באתר "בחדרי חרדים". ביוני 2017 מונה לכתב החרדים של "הארץ" במקומו של יאיר אטינגר.
קריירה עיתונאית > תחקירים מפורסמים

במרץ 2021 חשף יחד עם העיתונאית שירה אלק, שורה של עדויות על עבירות מין של יהודה משי זהב שהיה אז יושב ראש זק"א . בעקבות התחקיר התפטר משי זהב מהארגון, ויתר על פרס ישראל שהיה צפוי להיות מוענק לו ואף התאבד.
בנובמבר 2021 פרסם רבינוביץ, שוב עם שירה אלק, תחקיר לפיו הסופר החרדי חיים ולדר קיים יחסי מין עם מספר קטינות ומטופלות בוגרות שבאו לקבל ממנו ייעוץ. ולדר הכחיש את הטענות כלפיו, אך החליט לפרוש מתפקידיו הציבוריים. בהמשך, בדצמבר 2021, על רקע פרסום עדויות נוספות וזימונו לבית דין רבני, התאבד.
פרסים והוקרה

נבחר לרשימת "40 מתחת ל-40" לשנת 2021 על ידי האתר אייס.
נובמבר 2021 (שהוענק במאי 2022) פרס המכון הישראלי לעיתונות ע"ש יחזקאל צבי קלצל לשנת 2021, יחד עם שירה אלק, על תחקירם בעניינו של יהודה משי זהב
חיים אישיים

מתגורר בירושלים.
הערות שוליים

↑  אהרן רבינוביץ יחליף את יאיר אטינגר: ישמש ככתב לענייני חרדים ב'הארץ', באתר פשקוויל
↑   אהרן רבינוביץ ושירה אלק, עדויות חושפות: יהודה משי זהב תקף וניצל מינית ילדים, נערים, נערות ונשים, באתר הארץ, 11 במרץ 2021
↑   אהרן רבינוביץ ושירה אלק, נשים מעידות: הסופר ואיש החינוך חיים ולדר ניצל אותנו מינית כשהיינו קטינות, באתר הארץ, 12 בנובמבר 2021
↑  אהרן רבינוביץ, 40UNDER40 - הצעירים המבטיחים 2021 - אייס, באתר Ice
↑   בר פלג, פרס המכון הישראלי לעיתונות הוענק לעיתונאי "הארץ" אהרן רבינוביץ ושירה אלק, באתר הארץ, 2 במאי 2022
↑  דוד ורטהיים‏, פרס המכון לעיתונות 2021 על תחקיר יהודה משי זהב, באתר וואלה, 28 בנובמבר 2021
הלל ויטקינד

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1899 תרנ"ט אינדורה, בלארוס 
 פטירה:  6 בספטמבר 1974 (בגיל 75 בערך) י"ט באלול תשל"ד 
 מקום קבורה:  בית הקברות היהודי בהר הזיתים 
 מדינה:  ישראל 
 מקום פעילות:  ורשה, תל אביב
 תקופת הפעילות:  ? – 6 בספטמבר 1974 
 השתייכות:  חרדי ליטאי
 תחומי עיסוק:  ראש ישיבת בית יוסף-נובהרדוק
 רבותיו:  הרב אלתר שמואלביץ   הסבא מנובהרדוק
 
הרב הלל ויטקינד (תרנ"ט, 1899 – י"ט באלול תשל"ד, 6 בספטמבר 1974) היה ממייסדי סניפי ישיבת בית יוסף-נובהרדוק במספר ערים בפולין ובמיוחד בוורשא שהוא הקים בה הישיבה, והיה מקורב מאוד לרבו הסבא מונובהרדוק, כפי שהעיד על עצמו שיצקתי על ידו שש שנים, ולאחר עלותו ארצה מייסד וראש ישיבת ישיבת בית יוסף-נובהרדוק בתל אביב.
ביוגרפיה

נולד בשנת ה'תרנ"ט לרב חיים אהרן ויטקינד. בעיר אמדור שבפלך גרודנה, למד בסטוצ'ין אצל הרב רפאל אלתר שמואלביץ, חתנו של "הסבא מנובהרדוק", ומשם עבר לסלובודקה. בשנת תרע"ד, לאחר פרוץ מלחמת העולם הראשונה, נסע להומל, שם למד מפי הסבא מנובהרדוק.
עם פרוץ המהפכה הקומוניסטית נמנה עם תלמידי ישיבת נובהרדוק שנדדו בערי מזרח אירופה להפיץ תורה. בבחרותו גויס לצבא הרוסי, והשתחרר מיד לאחר פטירת אביו.
בין השנים תרע"ח (1918)-תר"פ (1920) סייע בהקמה ובניהול סניפי הישיבה במוהלוב, ז'יטומיר, קוריסטשוב וקורסטן, ובשנת תרפ"א ייסד וניהל את הסניפים בוורשה, מלבה, וולוצלבק, פלוצק, פולטוסק, אוסטרובצה, וולודבה וקילצה.
נישא לשיינא אסתר (-כ' בטבת תרפ"ב, 1922), בת הרב דוד יצחק מגן מירושלים. לאחר נישואיהם התגוררו בוורשה, שם כיהן בראשות הישיבה המקומית של נובהרדוק. בשנת תרפ"ט (1929) עלה לארץ ישראל עם גיסו הרב אהרן ווינשטיין (חמיו של הרב משה שמואל שפירא).
זמן קצר לאחר עלותו ארצה הקים יחד עם גיסו הרב וינשטיין את ישיבת בית יוסף בתל אביב, והם עמדו בראשות הישיבה עד לפטירתם.
לאחר פטירתו בשנת תשל"ד מונה תחתיו לראשות הישיבה חתנו הרב מרדכי מן, שכיהן עד אז כר"מ בישיבה. הרב מן העביר את הישיבה לבני ברק וקראה על שמו "ישיבת בית הלל", במשך השנים הפכה הישיבה לכולל אברכים ומאז פטירת הרב מן עומד הכולל בראשות בנו הרב יוסף יעקב מן.
ספרו מוסר התורה נדפס בירושלים בשנת תש"ד, ובו שיעוריו ודברי מוסר. כמו כן ערך את החוברות "אור המוסר". כתביו נערכו ויצאו לאור על ידי נינו הרב הלל מן מירושלים.
בנותיו

צפורה, אשת הרב צבי שרגא גרוסברד - יו"ר החינוך העצמאי, שימש כעשור כר"מ בישיבת חותנו בתל אביב. נפטרה בשבט תשס"ב, 2002.
מרים, אשת הרב מרדכי מן - ראש הכולל בית הלל בבני ברק וחבר מועצת גדולי התורה של דגל התורה. נפטרה ב-1981.
חנה, אשת הרב דוד פינקל - ר"מ בישיבת חברון - כנסת ישראל ובנו של הרב משה פינקל. היא נפטרה בכסלו תשע"ח, נובמבר 2017, 60 שנה לאחר פטירת בעלה.
רחל, אשת הרב יחיאל צוקרוב - מגיד שיעור בישיבת חותנו, ולאחר מכן בישיבת תפארת ציון, ישיבת באבוב בבת ים, וראש ישיבת אהל משה בבני ברק. נפטרה חשון תשפ"ג בבני ברק.
לקריאה נוספת

דוד זריצקי, טיפת דם קדוש, נשמה מן האצילות שבעולם, נדפסו בשנית בתוך ספרו: זכרונם לברכה: גאוני הדורות ואישי סגולה, עמ' 337–346
הערות שוליים

↑  אשר זלקא ראנד (עורך), "הרב ר' הלל וויטקין שליט"א", תולדות אנשי שם ח"א, ניו יורק, תש"י, עמ' 41, באתר היברובוקס
↑  שמואל זיינויל ז'רסקי,אנשי שם, ירושלים-ת"א ה'תש"א, עמ' 18
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007309912205171  ISNI: 0000 0001 0852 8254  LCCN: no2003034488  VIAF: 161055266   WorldCat (עם VIAF): 161055266
סטיבן ג'יי קאנל

| --- | --- |

 לידה:  5 בפברואר 1941 לוס אנג'לס, ארצות הברית 
 פטירה:  30 בספטמבר 2010 (בגיל 69) פסדינה, ארצות הברית 
 מקום קבורה:  פארק הזכרון פורסט לוון 
 שם לידה:  Stephen Joseph Cannell 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  1968–2010 (כ־42 שנים) 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת אורגון  בית הספר פלינטרדג'  Polytechnic School 
 צאצאים:  Tawnia McKiernan 
 מספר צאצאים:  4 
 פרסים והוקרה:  פרס אמי לבידור בפריים טיים (1978)  פרס למפעל חיים (2005)  פרס לורל על כתיבה לטלוויזיה (2006)  פרס סאטורן (2005)  Writers Guild of America Award for Television: Episodic Drama (1980)  Casting Society of America (1989)  פרס שאמוס (1994)  כוכב בשדרת הכוכבים בהוליווד 
 http://www.cannell.com/
 פרופיל ב-IMDb
 
סטיבן ג'וזף קאנל (באנגלית: Stephen Joseph Cannell; ‏5 בפברואר 1941 - 30 בספטמבר 2010) היה תסריטאי, מפיק וסופר אמריקני זוכה פרס אמי, שהופיע לעיתים גם בסדרות שבהפקתו.
ביוגרפיה

קאנל נולד בלוס אנג'לס, קליפורניה לקרולין וג'וזף נאפ קאנל, בעלי רשת חנויות רהיטים. הוא גדל באחוזה ליד פסדינה וסיים את אוניברסיטת אורגון בשנת 1964 עם תואר בעיתונאות, חרף היותו דיסלקט. בשנים הראשונות לאחר המכללה, עזר קאנל בעסק המשפחתי לפני שמכר את התסריט הראשון שלו בשנת 1968. או אז, שכרה אותו חטיבת ההפקות לטלוויזיה של סרטי יוניברסל, ועד מהרה כתב קאנל באופן עצמאי לסדרות פשע כמו קולומבו ו"איירונסייד" (אנ'). הוא קיבל את תפקיד העורך בסדרה "אדם-12", שהייתה בעונתה הרביעית (בשנים 1971-1972).
קאנל יצר והיה שותף ליצירת קרוב ל-40 סדרות טלוויזיה, בעיקר בז'אנר דרמות הפשע, והוא נודע בעקבות כתיבתו המתוחכמת. רוב הסדרות שלו זכו להצלחה ופופולריות רבה למשך שנים, בין הסדרות שבהפקתו ניתן למנות את "טריגון" (1987-1985), "תיקי רוקפורד", "מיטות נשיקה", (1991-1999), "צוות לעניין", "הארדקסל ומקורמיק" (אנ'), "ריפטייד" (אנ'), "רחוב ג'אמפ 21" וסדרת ההמשך "בּוּקֶר", "סוכן סמוי", "האנטר", "איש משטרה" (The Commish, בכיכובו של מייקל צ'יקליס), "Profit" ו"מחוץ לחוק", שבה גם השתתף כשוטר.
במשך הרבה משנות עבודתו היה משכנו באולפני פרמאונט שבהוליווד, אם כי סדרותיו (למעט "האנטר") הופצו על ידי אולפני יוניברסל. על מנת לחסוך בעלויות הפקה, קאנל פתח אולפן הפקות בוונקובר שבקולומביה הבריטית לקראת סוף שנות ה-80, אשר בה צולמה הסדרה "רחוב ג'אמפ 21".
בשנות ה-2000 הפנה קאנל את תשומת לבו לכתיבת רומנים. הוא כתב 17 ספרים, 10 מהם עוסקים בדמות הבלש שיין סקאלי ממשטרת לוס אנג'לס.
בשנים 2009-2010 קאנל חי בלוס אנג'לס עם חברת ילדות, לה נישא וממנה יש לו שלושה ילדים.
ב-30 בספטמבר 2010 קאנל מת בגיל 69 מתסביכים של מחלת מלנומה.
ספריו

| --- | --- |
 סדרת שיין סקאלי  The Tin Collectors (2001)  The Viking Funeral (2002)  Hollywood Tough (2003)  Vertical Coffin (2004)  Cold Hit (2005)  White Sister (2006)  Three Shirt Deal (2007)  On the Grind (2009)  The Pallbearers (2010)  The Prostitute's Ball (2010) :  ספרים נוספים  The Plan (1996)  Final Victim (1997)  King Con (1998)  Riding the Snake (1999)  The Devil's Workshop (2000)  Runaway Heart (2003)  At First Sight (2008)
לידה מוסר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  17 באוגוסט 1920 ניו יורק, ניו יורק, ארצות הברית 
 פטירה:  11 באוגוסט 2014 (בגיל 93) וושינגטון די. סי., ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1947 
 
לידה מוסר (באנגלית: Lida Moser;‏ 17 באוגוסט 1920 – 12 באוגוסט 2014) הייתה צלמת וסופרת יהודיה אמריקאית, שפעלה במשך יותר משישה עשורים עד פרישתה בשנות ה-90 לחייה. היא הייתה חברה בליגת הצילום הניו יורקית, ונודעה בזכות צילומי העיתונות וצילומי הרחוב שלה. עבודתה, שממשיכה להשפיע עד היום, כוללת צילומים בשחור-לבן, צילום דוקומנטרי וצילומי דיוקן.
ליגת הצילום הניו יורקית הייתה מוקד של צילום תיעודי אמריקני בשנים הראשונות לאחר מלחמת העולם השנייה, וכמה מהצלמים החשובים ביותר במאה ה-20 היו חברים בה. בתערוכת רטרוספקטיבה בגלריית פרייזר שבוושינגטון היא תוארה כחלוצה בתחום הצילום. היא גם תוארה, למורת רוחה, כ"סבתו של הצילום העיתונאי האמריקאי".
קריירה

מוסר נולדה ב-1920 בניו יורק להורים יהודים שהיגרו לארצות הברית מרוסיה. הקריירה שלה החלה ב-1947 כעוזרת בסטודיו של ברניס אבוט. ב-1949, תוך נסיעתה ברחבי קנדה, היא קיבלה את משימתה הראשונה מווג. מגזינים אחרים שהציגו את עבודותיה כוללים את הרפרס בזאר, אסקווייר, ולוק. היא כתבה מספר ספרים על עבודתה, וכן הייתה שותפה לכתיבה של מספר ספרים העוסקים בטכניקות צילום. מאמרים וטורים פרי עטה הופיעו בפרסומים רבים, כגון הניו יורק סאנדיי טיימס, "מדריך אמפוטו לאפקטים מיוחדים", "הכיף בצילום", "צילום קריירה", "נשים רואות גברים", "נשים של חזון", ו"זו הייתה ליגת הצילום".
על אף שמוסר הכירה רבים ששויכו בדיעבד לאסכולת ניו יורק לצילום, עבודתה לא מוזכרת בספרות על אסכולה זו, ולא נראה שהיא שיתפה פעולה עם חבריה. אליזבת לי משערת שמוסר לא נכנסה לקבוצה זו, הן כיוון שהיא התמקדה בצילום מסחרי, בעוד שחברי האסכולה התייחסו לאומנות הצילום ולצילום מסחרי כאל תחומים נפרדים, והן בגלל אתוס "הגבר הקשוח", שאפיין את חברי הקבוצה ואת עבודתם והיה זר למוסר.
סדרת המאמרים של מוסר בנושא צילום, "Camera View", הופיעה בניו יורק טיימס בשנים 1974-1981. עבודות הצילום המוקדמות של מוסר מושפעות מהצלם הצרפתי אז'ן אטז'ה, וכן מהצלם האמריקאי ווקר אוונס. ניתן לראות זאת בצילומים של אדינבורו.
מוסר הלכה לעולמה ב-12 באוגוסט 2014, חמישה ימים לפני יום הולדתה ה-94.
קריירה > בתרבות פופולרית

ספרה "בנייתו של בניין אקסון, ניו יורק" (1971) כולל תמונה של מנקי חלונות, אשר שוחזרה בלגו בפארק לגולנד בפלורידה.
הסרט "הצלמת לידה מוסר: אודיסיאה בשחור לבן" על מסעותיה ועבודות הצילום שלה בקנדה נכתב ובוים על ידי ג'ויס בורנשטיין ויצא ב-2017.
בעבודתה "הלובי בבניין משרדים, ניו יורק" עשתה מוסר שימוש בחשיפת יתר מוגזמת שגרמה לגברים להיראות כמעט כמו דמויות מקל ולובי להיראות כגוש בלתי מוגדר. בכך היא הקדימה בכמה שנים את העיוותים החזותיים של 2001: אודיסיאה בחלל
אוספים קבועים

עבודתה נמצאת באוספים של המוסדות הבאים:
המוזיאון לאמנות מודרנית, ניו יורק
דיוקנה של מוסר, על ידי הציירת אליס ניל, תלוי כעת באוסף הקבוע של מוזיאון המטרופוליטן בניו יורק.
גלריה קורקורן, אוסף פיליפס
Bibliothqueque et Archives Nationales du Québec
ספריית הקונגרס, וושינגטון
הארכיון הלאומי של קנדה, אוטווה, קנדה
הגלריות הלאומיות של סקוטלנד
National Portrait Gallery, לונדון
גלריית הדיוקן הלאומית, וושינגטון, DC
ניו יורק היסטוריקל סוסייטי, ניו יורק
סמיתסוניאן מוסד, וושינגטון,
עבודות מרכזיות

1949 "Queen's Parade, Edinburgh, Scotland"
1949 "John Boyd Orr, Baron Boyd Orr"
1949 "Douglas Young"
1949 "Stanley Cursiter"
1949 "Dovecot Studios, Edinburgh Tapestry Company"
1950 "Farm Girls, Valley of the Matapedia, Quebec"
1950 "Two students of Quebec City's Ecole Moderne pose with sculptures"
1961 "Judy and the Boys"
1965 "Office Bldg. Lobby, New York"
1968 "Cops, Times Square, New York"
1971 "Construction of the Exxon Building, New York'
ספרים

1966: Earthman, Come Home
1968: A Life For the Stars (Cities in Flight, 2) (Avon SF, G1280)
1971: Construction of the Exxon Building, New York
1974: Fun in Photography Amphoto U.S.
1979: Grants in Photography: How to Get Them
1980: Amphoto Guide to Special Effects Watson-Guptill Pubns
1981: 'Photography Contests: How to Enter, How to Win Amphoto U.S.
1982: Quebec a l'ete 1950 Libre Expression (French Edition)
1983: Career Photography: How to Be a Success As a Professional Photographer Prentice Hall Trade
הערות שוליים

↑  Jacobson, Louis (8 באפריל 2005). "Lida Moser: Fifty Years of Photographs". Washington City Paper. נבדק ב-2012-09-21. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Why Photographer Lida Moser Couldn't Be Pigeonholed". Washington City Paper (באנגלית). נבדק ב-2018-12-19.
↑  "Photographic Memories". Washington City Paper (באנגלית). נבדק ב-2018-12-19.
↑  https://www.washingtonpost.com/national/lida-moser-photographer-of-new-york-and-beyond-dies-at-93/2014/08/30/ea3fb98a-2ec3-11e4-9b98-848790384093_story. HTML
↑  Moser, Lidia. "United States Public Records Index". Family Search. נבדק ב-28 באוקטובר 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Elizabeth Lee, "Looking for Lida Moser", in A lens Without Limits: The Photography of Lida Moser, The Trout Gallery, pp. 7-8
↑  Moser, Lida (17 באוקטובר 1976). "A Photographer's Guide to Cooperative Galleries; Cooperative Galleries". New York Times. נבדק ב-2012-09-21. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  http://ici.radio-canada.ca/nouvelles/arts_et_spectacles/2014/08/13/009-deces-de-la-photographe-lida-moser.shtml
↑  Lida Moser Photographer: Odyssey in Black and White, נבדק ב-2018-12-19
↑  Jacobson, Louis (8 באפריל 2005). "Lida Moser: Fifty Years of Photographs". Washington City Paper. נבדק ב-2012-09-21. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Lida Moser | MoMA|website=The Museum of Modern Art|language=en|access-date=2019-02-13".
↑  "Lida Moser". www.metmuseum.org. נבדק ב-2019-02-13.
↑  http://www.nationalgalleries.org/collection/artists-az/M/4228/artist_name/Lida%20Moser/ גלריות לאומיות של סקוטלנד | הגלריות הלאומיות של סקוטלנד
↑  http://www.npg.org.uk/collections/search/person/mp08538/lida-moser | גלריית התמונות הלאומית בלונדון, לידה מוסר
↑  "Guide to the Lida Moser Photograph Collection NY Historical Society". dlib.nyu.edu. נבדק ב-2018-12-19.
↑  "Collections Search Center, Smithsonian Institution". collections.si.edu. נבדק ב-2018-12-19.
1 2 3 4 5  O'Sullivan, Michael (25 במרץ 2005). "Lida Moser At Her Finest". The Washington Post. נבדק ב-2012-09-21. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "John Boyd Orr, Baron Boyd Orr - National Portrait Gallery". www.npg.org.uk (באנגלית). נבדק ב-2019-02-13.
↑  "Douglas Young - National Portrait Gallery". www.npg.org.uk (באנגלית). נבדק ב-2019-02-13.
↑  "Lida Moser | National Galleries of Scotland|website=www.nationalgalleries.org|language=en|access-date=2019-02-13".
↑  "Dovecot Studios, Edinburgh Tapestry Company (Ronnie McVinnie, John Loufit, Fred Marin, Richard Gordon, Alec Jack, Ian Inglis, Archie Brennan,..." National Galleries of Scotland (באנגלית). נבדק ב-2019-02-13.
↑  "The 1950s in Quebec through the eyes of Lida Moser". The Concordian (בCanadian English). 2016-02-02. נבדק ב-2019-02-13.
↑  Moser, Lida (1961). "Mimicry (Judy and the boys)". www.loc.gov (באנגלית). נבדק ב-2019-02-13.
↑  http://www.nationalgalleries.org/collection/artists-az/M/4228/artist_name/Lida%20Moser/
↑  "Lida Moser Amazon Bibliography". Amazon.com. 17 באוקטובר 1976. {{cite news}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1056067454  ISNI: 0000 0000 6713 4215  LCCN: n80108844  PIC: 294986  RKD: 406782  SUDOC: 221617752  Trove: 926769  ULAN: 500036769  VIAF: 95911794   WorldCat (עם VIAF): 95911794