stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
נוקליאוסינתזה
ראו גם

מחזור החיים של כוכב
נוקליאוסינתזה של סופרנובה
באריוגנזה
שרשרת פרוטון-פרוטון
מחזור CNO
לקריאה נוספת

פליקס דותן, "אל הכוכבים - מאטומים עד חורים שחורים", הוצאת מאגנס (סדרת מדע), האוניברסיטה העברית ירושלים, תשס"ב.
מאיר מידב, "אסטרופיזיקה - קובץ הרצאות למורה ולתלמיד״, הוצאת רמות, אוניברסיטת תל אביב, 1992.
E. M. Burbidge, G. R. Burbidge, W. A. Fowler, F. Hoyle, Synthesis of the Elements in Stars, Rev. Mod. Phys. 29 (1957) 547-650 (B2HF article at the Physical Review Online Archive (subscription required)).
M. Meneguzzi, J. Audouze, H. Reeves, « The production of the elements Li, Be, B by galactic cosmic rays in space and its relation with stellar observations », Astronomy and Astrophysics, vol. 15, 1971, p. 337-359
F. Hoyle, Monthly Notices Roy. Astron. Soc. 106, 366 (1946)
F. Hoyle, Astrophys. J. Suppl. 1, 121-146 (1954)
D. D. Clayton, "Principles of Stellar Evolution and Nucleosynthesis", McGraw-Hill, 1968; University of Chicago Press, 1983, ISBN 0-226-10952-6
C. E. Rolfs, W. S. Rodney, Cauldrons in the Cosmos, Univ. of Chicago Press, 1988, ISBN 0-226-72457-3.
D. D. Clayton, "Handbook of Isotopes in the Cosmos", Cambridge University Press, 2003, ISBN 0-521-82381-1.
C. Iliadis, "Nuclear Physics of Stars", Wiley-VCH, 2007, ISBN 978-3-527-40602-9
קלמן שולמן

| --- | --- |

 לידה:  9 באוגוסט 1819 ביחוב, בלארוס 
 פטירה:  14 בינואר 1899 (בגיל 79) וילנה, האימפריה הרוסית 
 מדינה:  האימפריה הרוסית 
 שפות היצירה:  עברית 
 
קַלמַן שוּלמַן (שולמאן; ‏1819 – 2 בינואר 1899) היה סופר ומתרגם עברי, מאנשי תנועת ההשכלה היהודית בווילנה.
תולדות חייו

שולמן נולד בעיירה ביחוב שבפלך מוהילב ברוסיה הלבנה (בתחום המושב של האימפריה הרוסית), כנראה ב-1819. אביו היה חסיד חב"ד, מתלמידי ר' אהרן מסטרשלה, ודודו היה נפתלי הרץ שולמן, מן המשכילים הראשונים בתחומי האימפריה הרוסית. הוריו נפטרו בגיל צעיר וקרוביו השיאו לו אישה, ואולם שנתיים אחר נישואיו פרש מאשתו ונסע ללמוד בישיבת וולוז'ין. לאחר שש שנים בוולוז'ין נסע לווילנה להתרפא ממחלת עיניים, ולמד שם בקלויז של הגאון. הוא התגרש מאשתו ועבר ללמוד בעיירה קלווריה, שם החל גם ללמוד גרמנית ולקרוא ספרי השכלה. ב-1843 חזר לווילנה, והשתקע בה עד פטירתו.
בווילנה התפרנס בתחילה כמורה פרטי, והמשיך לצד לימודיו התורניים לעיין בספרי השכלה ודקדוק. בשעת ביקורו של מונטיפיורי בווילנה ב-1846 כתב שולמן בקשה ממנו בשמם של תושבי העיירות שעל גבול תחום המושב. מזכירו של מונטיפיורי, אליעזר הלוי, התרשם מן העברית המליצית שבה נכתבה הבקשה, והציג את שולמן לפני משכילי וילנה, ובהם מרדכי אהרון גינצבורג, אד"ם הכהן ובנו מיכ"ל, רש"י פין ואחרים, ומאז השתלב שולמן בחוג זה. במיוחד התיידד עם מיכ"ל, על אף המרחק הגדול בין דעותיו השמרניות של שולמן להשקפותיו הנועזות של מיכ"ל.
לאחר פטירתו של גינצבורג תרגם שולמן מאמר הספד עליו מגרמנית לעברית בשם "קול בוכים", אשר היה פרסומו הראשון בדפוס (1847). מכאן ואילך פרסם עשרות תרגומים ועיבודים של יצירות, בעיקר בתחומי היסטוריה וגאוגרפיה, גם כלליים וגם מיוחדים לעם ישראל ולארץ ישראל, במטרה להפיץ את ערכי ההשכלה בקרב יהודי מזרח אירופה. ב-1849 התמנה מורה בבית ספר ריאלי שהוקם ליד בית המדרש לרבנים בווילנה, אך ב-1861 פרש ממשרה זו והתפרנס מן הכתיבה; דפוס ראם שילם לו בעד ספריו, וגם חברת מפיצי השכלה בישראל הזמינה ממנו חיבורים. ב-1851 נישא בשנית.
ספריו

מבין חיבוריו החשובים:
"דברי ימי עולם" (תשעה כרכים, 1867–1884) – תרגום-עיבוד מספר ההיסטוריה של גאורג ובר Allgemeine Weltgeschichte. לכבוד תרגום זה הזמינה אותו חברת מפיצי השכלה לביקור בסנט פטרבורג, ואת רשמיו מביקור זה תיאר בספר "קריית מלך רב" (1869). "דברי ימי עולם" הפך במהרה לספר פופולרי גם אצל שומרי המסורת.
שולמן גם החל לתרגם את ספרו של גרץ Geschichte der Juden ("היסטוריה של היהודים"), אך גרץ ביטל את הסכמתו לתרגום במהלך הוצאת הכרך הראשון מאחר ששולמן טשטש והשמיט רבים מן העניינים בספר שלא היו מתאימים לדעתו לקהל קוראיו.
החיבור הנועז ביותר של שולמן הוא תרגומו (1857–1860) ל"מסתרי פאריז" של אז'ן סי, שבו הציג כתיבה בעברית מליצית על אודות העולם התחתון. תרגום זה עורר פולמוס, וכמה סופרים וחוקרים הביעו אי-נחת מן השימוש בלשון הקודש לסוגה נחותה מעין זו במקום לחיבורי השכלה ומחקר. "מסתרי פאריז" נמכר בכמות עצומה לאותו זמן – 2,000 עותקים, אף יותר מאהבת ציון של אברהם מאפו; שתי יצירות אלה היו באותו זמן הרומנים היחידים המוצעים לקוראי העברית.
שולמן תרגם לעברית לראשונה את ספריו של יוספוס פלאוויוס, חיבר ביוגרפיות של נפתלי הרץ וייזל ושל מרדכי אהרון גינצבורג, ותירגם עוד תיאורים פופולריים רבים של אירועים היסטוריים בתולדות ישראל, כגון מרד בר כוכבא, ושל אתרים גאוגרפיים בארץ ישראל ובסביבותיה. הוא פרסם גם מאמרים רבים בעיתונים ובכתבי עת כדוגמת "המגיד", "המליץ", "גן פרחים" ו"הצפירה".
הערכה

לשונו של שולמן היא עברית מליצית, עם הקפדה על השימוש במילים מלשון המקרא בלבד. סגנון זה בא על חשבון הדיוק בפרטים, ואכן, לעיתים מתרגם או מבאר שולמן את אותו מונח לועזי בדרכים שונות. מעט צירופים וביטויים שחידש התקבלו בעברית, כגון הצירוף "חזיז ורעם" כתרגום לביטוי הגרמני "Donnerwetter".
באופן כללי היה שולמן מתון ביותר ביצירתו, וספריו התקבלו ונפוצו בקרב יהדות מזרח אירופה הרחבה ולא רק אצל המשכילים. בסוף 1895 חגגו בווילנה יובל לתחילת יצירתו. בסוף ימיו עוד הספיק להביע דעה חיובית על חיבת ציון, הקונגרס הציוני הראשון ותחיית הלשון העברית; הוא ראה במפעלים אלה המשך לפעילותו הספרותית בעד העברית ובעד הלאומיות היהודית. שולמן נפטר בראשית 1899 בווילנה.
יוסף קלוזנר כתב על שולמן:
שולמאן לא היה יוצר בספרות העברית וגם בלשון לא חידש הרבה. אבל הוא היה מפיץ השכלה ולשון עברית כאחת במידה, שקשה למצוא דומה לו בספרותנו. הוא הכניס לתוך ספרותנו עניינים אנושיים-כלליים הרבה וסיגל את לשוננו לנושאים הרבה, שהיו זרים לה פחות או יותר עד ימיו. (...) קלמן שולמאן הוא שלב בסולם-התחיה, שאי אפשר לדלג עליו.
מחיבוריו

עושר וצדקה: מספר מעללי מאיר אנשיל ראטהשילד; וילנה: [חמו"ל], בשנת הו'ן ו'עושר' ב'בי'ת'ו וצדקתו עומדת לעד [תרכ"ד]-1864.
דברי ימי עולם: עוסק בתולדות בני האדם והעתים אשר עברו על כל ממלכות תבל; וילנה: דפוס ש.י. פין וא. צ. ראזענקראנץ, תרכ"ח 1867 – תרמ"ד.
ספר הריסות ביתר: ספר העוסק בגבורת בר כוכבא וחרבן ביתר בידי אדריינוס, קיסר רומא; וילנה: דפוס י.ר. ראם, תרי"ח-1858.
חבצלת השרון: קבוצת מכתבים שונים בלשון הקודש, הגדת ארץ ישראל; וילנה: דפוס יוסף ראובן בן מנחם מן ראם, תרכ"א-1861.
מוסדי ארץ: תכונות כל ארצות תבל ותולדות יושביהן; וילנה: דפוס יוסף ראובן בן מנחם מן ראם, תרל"א-1871.
תולדות חכמי ישראל: תולדות חכמי ישראל, החל מתור הזהב, משמואל הנגיד ואילך; וילנה: דפוס האלמנה והאחים ראם, תרל"ב-1872.
בית האסף: אספת מאמרים על פלאי מעללי אל בממלכת העולם והטבע, על חקרי קדמניות קדש, להבין דברי חכמינו ז"ל וחידותם בש"ס ובמדרשים; וילנה: דפוס י.ל. מ"ץ, תרמ"א-1880.
מנחת ערב: אספת מאמרים לגבי חז"ל וחידותם; וילנה: דפוס האלמנה והאחים ראם, תרמ"ט-1889.
ספר ארץ הקדם, וילנה: דפוס האלמנה והאחים ראם, תר"ן-1890.
ספר דברי חפץ, וילנה: דפוס האלמנה והאחים ראם, תרנ"א-1891.
ספר צבי לכל הארצות, וילנה: דפוס האלמנה והאחים ראם, תרנ"ג-1893.
יוסף בן מתתיהו, ספר תולדות יוסף: והוא תולדות יוסף בן מתתיהו (המכונה יוזיפוס פלאוויוס), כתבה ידו בלשון יון; ונעתקו לשפת הקדש עם הערות על ידי קלמן שולמאן; וילנה: דפוס י"ר ראם, תרי"ט-1859.
אז'ן סי, מסתרי פאריז: היא המחברת המהֻללה אשר חֻברה בלשון צרפת ביד אביר הסופרים אייזען סי, ונעתקה לכל הלשונות המתהלכות בארץ, ועתה גם לשפת עבר צחה וברורה, וילנה: האלמנה והאחים ראם, תרל"ו-1876 (מהדורה שלישית).
יוסף בן מתתיהו, ספר מלחמות היהודים עם הרומאים; עובד לשפת עבר בידי קלמן שולמאן; וילנה: האלמנה והאחים ראם, תרמ"ד-1884 (מהדורה שנייה).
לקריאה נוספת

יוסף קלוזנר, היסטוריה של הספרות העברית החדשה, כרך ג', ירושלים תשי"ג, עמ' 361–388.
הערות שוליים

↑  אך ראו: קול קורא, המגיד, 10 בפברואר 1869
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007517038105171  PLWABN: 9810597110305606  GND: 143113062  ISNI: 0000 0001 0799 2389  LCCN: n92034194  NTA: 303057424  SELIBR: 243557  SUDOC: 116731133  VIAF: 38566911   WorldCat (עם VIAF): 38566911
מלכי בריטניה

ערך זה עוסק במלכי בריטניה הגדולה והממלכה המאוחדת החל משנת 1707. אם התכוונתם למלכי ממלכת אנגליה, ראו .
סמל הממלכה המאוחדת המורכב מסמליהן של אנגליה, סקוטלנד ואירלנד
מלכי בריטניה מלכו בממלכת בריטניה הגדולה, שאוחדה מממלכת אנגליה וממלכת סקוטלנד ב-2 במאי 1707, ולאחר מכן ועד היום מלכו בממלכה המאוחדת, שהיוותה את האיחוד בין בריטניה הגדולה לממלכת אירלנד בשנת 1801.
ממלכות חבר העמים הבריטי

בנוסף לבריטניה המונרך הבריטי הוא מלכן של חמש עשרה ממלכות חבר העמים הבריטי שנמצאות באוניה פרסונלית עם בריטניה.
בית סטיוארט

בשנת 1707 נכנסו לתוקף חוקי האיחוד שהפכו את ממלכת אנגליה וממלכת סקוטלנד לישות אחת בשם ממלכת בריטניה הגדולה. בראשות הממלכה עמדה המלכה אן מבית סטיוארט, אך עם מותה, ובשל העובדה שלא היו למלכה יורשים ישירים, הסתיים שלטון בית סטיוארט על האי הבריטי.
| שם (תקופת חיים) | דיוקן | שלט אצולה | תחילת מלוכה | סיום מלוכה | חזקה למלכות | תואר מלא |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| אן Anne 6 בפברואר 1665 - 1 באוגוסט 1714 |  |  | 1 במאי 1707 | 1 באוגוסט 1714 | בתו של ג'יימס השני לפי חוק הזכויות 1689 | בחסד האל, מלכת בריטניה הגדולה, צרפת ואירלנד, מגנת האמונה |
בית הנובר

בית הנובר עלה לשלטון בבריטניה הגדולה לאחר מותה של המלכה אן. לאן לא היו יורשים ישירים, ויורשיה הלא ישירים היו קתולים. בשל כך חוקק בפרלמנט חוק ההסדר, שייעד את הכתר לסופיה מהנובר, נכדתו של ג'יימס הראשון, ולצאצאיה. סופיה מתה לפני המלכה אן, ועל כן עם מותה של אן עלה לשלטון בנה, גאורג לודוויג דוכס הנובר. בשל מוצאם הגרמני של מלכיו המוקדמים של בית הנובר, הם לא דיברו אנגלית. לכן בתקופת בית הנובר נוסדה משרת ראש הממשלה הבריטי, שניהל את ענייני היום-יום של הממלכה בשם המלך. המלכה האחרונה מבית הנובר הייתה ויקטוריה, שבשל היותה אישה לא יכלה להוריש את שם משפחתה לבניה, והם ירשו את שם משפחתו של אביהם אלברט, אציל גרמני אף הוא, מבית סקסה-קובורג-גותה.
בשנת 1801 אוחדה ממלכת אירלנד עם ממלכת בריטניה הגדולה ליצירת הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד.
| שם (תקופת חיים) | דיוקן | שלט אצולה | תחילת מלוכה | סיום מלוכה | חזקה למלכות | תואר מלא |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| ג'ורג' הראשון George I 28 במאי 1660 - 11 ביוני 1727 |  |  | 1 באוגוסט 1714 | 11 ביוני 1727 | בנה של סופיה מהנובר לפי חוק ההסדר 1701 | בחסד האל, מלך בריטניה הגדולה, צרפת ואירלנד, מגן האמונה |
| ג'ורג' השני George II 30 באוקטובר 1683 - 25 באוקטובר 1760 |  |  | 11 ביוני 1727 | 25 באוקטובר 1760 | בנו של ג'ורג' הראשון | בחסד האל, מלך בריטניה הגדולה, צרפת ואירלנד, מגן האמונה |
| ג'ורג' השלישי George III 4 ביוני 1738 - 29 בינואר 1820 |  |    1801-1816 1816 ואילך | 25 באוקטובר 1760 | 29 בינואר 1820 | נכדו של ג'ורג' השני ובנו של הנסיך פרידריק נסיך ווילס | בחסד האל, מלך בריטניה הגדולה, צרפת ואירלנד,  מגן האמונהבחסד האל,  מלך הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד,  מגן האמונהבחסד האל,  מלך הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד, מגן האמונה מלך הנובר |
| ג'ורג' הרביעי George IV 12 באוגוסט 1762 - 26 ביוני 1830 |  |  | 29 בינואר 1820 | 26 ביוני 1830 | בנו של ג'ורג' השלישי | בחסד האל,  מלך הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד, מגן האמונה מלך הנובר |
| ויליאם הרביעי William IV 21 באוגוסט 1765 - 20 ביוני 1837 |  |  | 26 ביוני 1830 | 20 ביוני 1837 | בנו של ג'ורג' השלישי | בחסד האל,  מלך הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד, מגן האמונה מלך הנובר |
| ויקטוריה Victoria 24 במאי 1819 - 22 בינואר 1901 |  |  | 20 ביוני 1837 | 22 בינואר 1901 | נכדתו של ג'ורג' השלישי וביתו של הנסיך אדוארד | בחסד האל,  מלכת הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד, מגנת האמונה קיסרית הודו |
בית סקסה-קובורג-גותה (1901–1917) ובית וינדזור (1917-היום)

בשנת 1901 מתה המלכה ויקטוריה לאחר 63 שנות שלטון. היא הייתה נשואה לאלברט נסיך סקסה-קובורג-גותה, והוא הוריש את שמו לבניו שעלו לשלטון תחת בית זה.
בשנת 1917, עקב התגברות הרגשות האנטי-גרמניים בבריטניה בתקופת מלחמת העולם הראשונה, החליף המלך ג'ורג' החמישי את שמו של בית המלוכה לבית וינדזור, על שם הטירה המפורסמת ששוכנת מחוץ ללונדון.
| שם (תקופת חיים) | דיוקן | שלט אצולה | תחילת מלוכה | סיום מלוכה | חזקה למלכות | תואר מלא |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| אדוארד השביעי Edward VII 9 בנובמבר 1841 - 6 במאי 1910 |  |  | 22 בינואר 1901 | 6 במאי 1910 | בנה של ויקטוריה | בחסד האל,  מלך הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד, ושל הדומיניונים הבריטיים מעבר לים, מגן האמונה קיסר הודו |
| ג'ורג' החמישי George V 3 ביוני 1865 - 20 בינואר 1936 |  |  | 6 במאי 1910 | 20 בינואר 1936 | בנו של אדוארד השביעי | בחסד האל,  מלך בריטניה הגדולה ואירלנד ושל הדומיניונים הבריטיים מעבר לים, מגן האמונה, קיסר הודו |
| אדוארד השמיני Edward VIII 23 ביוני 1894 - 28 במאי 1972 |  |  | 20 בינואר 1936 | 11 בדצמבר 1936 התפטר | בנו של ג'ורג' החמישי | בחסד האל,  מלך בריטניה הגדולה ואירלנד ושל הדומיניונים הבריטיים מעבר לים, מגן האמונה, קיסר הודו |
| ג'ורג' השישי George VI 14 בדצמבר 1895 - 6 בפברואר 1952 |  |  | 11 בדצמבר 1936 | 6 בפברואר 1952 | בנו של ג'ורג' החמישי | בחסד האל,  מלך בריטניה הגדולה ואירלנד ושל הדומיניונים הבריטיים מעבר לים, מגן האמונה, קיסר הודו |
| אליזבת השנייה Elizabeth II 21 באפריל 1926 - 8 בספטמבר 2022 |  |  | 6 בפברואר 1952 | 8 בספטמבר 2022 | בתו של ג'ורג' השישי | בחסד האל, מלכת הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה וצפון אירלנד, ושל שאר נחלותיה ואדמותיה, ראש חבר העמים, מגנת האמונה |
| צ'ארלס השלישי Charles III נולד ב- 14 בנובמבר 1948 |  |  | 8 בספטמבר 2022 | מולך | בנה של אליזבת השנייה | בחסד האל, מלך הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה וצפון אירלנד, ושל שאר נחלותיו ואדמותיו, ראש חבר העמים, מגן האמונה |
כוחות הקרקע והכוחות המיוחדים של חילות האוויר

חייל מחיל האוויר הגרמני עם מומחה ביטחון אמריקאי בתרגיל השתלטות על טרור בגרמניה 2007
כוחות הקרקע והכוחות המיוחדים של חילות האוויר הם כוחות אבטחה והגנת בסיסים, וכן כוחות טקטיים מיוחדים המהווים חלק מחיל האוויר של האומה. לוחמים המוקצים ליחידות מסוג זה מאומנים, חמושים ומצוידים ללוחמה קרקעית ולמבצעים מיוחדים.
אימוני כוחות טקטיים מיוחדים של חיל האוויר האמריקני בירדן
כוחות הקרקע של חילות האוויר

באופן מסורתי, הסיבה לקיומם של כוחות חי"ר בחילות האוויר הוא להגנה ואבטחת שדות תעופה. מטוסים פגיעים ביותר בהיותם על הקרקע והם תלויים בתשתיות קבע ובאנשי צוות מיומנים. יריב יכול להשיג עליונות אווירית על ידי תקיפת מטוסים ונכסים אחרים בבסיסי אוויר. התקפות כאלה יכולות להתבצע על ידי מטוסים, טילי שיוט וטילים בליסטיים. עם זאת, יריב שנמצא בחסרון מספרי, טכנולוגי או אחר יכול לצאת למתקפת מנע על בסיסי האוויר של האויב מוקדם ככל האפשר, תוך שימוש בטקטיקה דמוית בליץ, כמו במבצע מוקד, או באמצעות פשיטת כוחות מיוחדים כמו פשיטת הטליבאן על מחנה באסטיון (אנ'). כדי להגן מפני התקפות נגד בסיסי אוויר, המטוסים מפוזרים לבסיסי אוויר משניים ושדות חירום. עם זאת, כאשר הם מפוזרים באופן כזה, מטוסים ואנשי צוות חשופים עוד יותר להתקפות קרקע.
כדי להתגונן מפני התקפות קרקעיות, מרבית חילות האוויר הכשירו חיילים באימוני חי"ר בסיסיים והקימו יחידות חיל רגלים של חיל האוויר. מלבד תפקידי הגנה על הבסיס ונכסיו, יחידות חיל רגלים של חיל האוויר עשויות להיות בעלות תפקידים אחרים כמו התגוננות אב"כ, אימון אנשי חיל האוויר אחרים בכישורי נשק וחי"ר והכשרת מפקדים בתפקידי הגנת בסיסים.
בנוסף להגנת הבסיסים, כוחות החי"ר של חיל האוויר מספקים הגנה לכוחות משלוח הפרוסים בחו"ל. במבצעי רכבת אווירית, הם בדרך כלל אנשי חיל האוויר הראשונים להיות על הקרקע. מבצעים מיוחדים יכולים לכלול פשיטה והשתלטות על שדות תעופה של היריב ואבטחתם לשימוש, אבטחת מנחתים ושדות תעופה קדמיים כולל סיורים אלימים מחוץ למתחם הבסיס כדי להרתיע, לאתר ולהשמיד איומים.
לא בכל חיילות האוויר קיימים כוחות קרקע. יחידות כאלה פועלות כמכפיל כוח המאפשר הפעלה בטוחה של שדות תעופה קדמיים ובכך מגדילות את זמינות כוחות האוויר.
בחיל האוויר הישראלי הגנת המרחב הקרקעי של בסיסי החיל ונכסיו מאורגנת במסגרת מערך ההגנה הקרקעית.
כוחות אוויר מיוחדים

בחלק מחילות האוויר יש גם כוחות מיוחדים המהווים זרוע קרקעית לתמיכה במבצעי חיל האוויר. אלה כוללים יחידות קומנדו ויחידות טקטיות מיוחדות הפועלות באופן עצמאי או בשיתוף עם יחידות אחרות.
המשימות העיקריות ביחידות מסוג זה הן חיפוש והצלה קרבי כולל חילוץ טייסים משטח אויב, סיורי מודיעין, תצפית והכוונת אש מן התווך, הפעלת מנחתים ושדות תעופה קדמיים, ובקרת אוויר במרכז מאמץ האש המשולב (Joint Terminal Attack Controller - JTAC) לתאום סיוע אווירי ליחידות צבאיות אחרות. תפקידים אחרים כוללים השתלטות וחילוץ בני ערובה וחבלה והשתלטות על שדות תעופה.
בחיל האוויר הישראלי הכוחות המיוחדים מאורגנים במסגרת כנף 7.
יחידות

חיל האוויר המלכותי- SAS
חיל האוויר הישראלי- כנף 7
חיל האוויר האמריקני- STS
חיל האוויר ההודי- כוח קומנדו גארוד
הערות שוליים

↑  Staff; Ministry of Defence, Air Staff. "British Air and Space power doctrine AP3000 Edition 4" (PDF). RAF. MoD. אורכב מ-המקור (PDF) ב-11 ביוני 2014. נבדק ב-3 באוקטובר 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Haux, Hailey (4 באפריל 2013). "A jump to the past: Airmen remember historic airdrop". United States Air Force. United States Air Force. אורכב מ-המקור ב-6 באוקטובר 2014. נבדק ב-25 בספטמבר 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
אנשי חיל האוויר המלכותי במשימה מבצעית ליד שדה התעופה קנדהאר, אפגניסטן, בשנת 2010
לוחמי יחידת שלדג הקומנדו האווירי של חיל האוויר הישראלי, 2024
פלי"ם

| --- | --- |

סמל הפל"ים המבוסס על סמל הפלמ"ח
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  1943 – מרץ 1948 (כ־5 שנים) 
אימון ימי בשדות ים
אימון ימי של הפלמ"ח בשדות ים, 1944
איש הפלי"ם עוסק בניווט אוניית המעפילים "אף על פי כן"
אתר הפלי"ם בקיסריה, פסל - עוגן
אתר הפלי"ם בקיסריה, פסל - מפת פעילות אוניות המעפילים
פַּלְיָ"ם (הלחם של פלמ"ח וים, ולא ראשי תיבות על אף שנכתב עם גרשיים) הייתה הזרוע הצבאית הימית של הפלמ"ח, הכוח הצבאי הסדיר של "ההגנה" בארץ ישראל בשנים 1941–1948.
פעילותה של הפלוגה (פלוגה י' של הפלמ"ח) התמקדה בהעפלה ובביצוע פעולות חבלה ימית כנגד הצי הבריטי, אך אנשיה השתתפו גם בלחימה היבשתית. בתחילת 1948 השתתפו כ-200 מימאי הפלי"ם במבצע 'נחשון' להסרת המצור מעל ירושלים, כ-70 מהם נקברו בבית הקברות בקריית ענבים. במהלך מלחמת העצמאות המשיכו ימאי הפלי"ם להוביל את אוניות המעפילים והעולים וכן את אוניות הרכש. בשיאה כללה הפלוגה הימית כ-370 איש, מהם כ-250 בוגרי עשרה קורסים למפקדי סירות וכ-100 בוגרי חמישה קורסי חובלים.
תחילת הדרך > הפעילות הימית לפני הפלמ"ח

ה"הגנה" הייתה מעורבת בפעילות ימית ובהעפלה עוד לפני מלחמת העולם השנייה, למשל ב-8 ביולי 1939 נפתח קורס של ההגנה שמטרתו הייתה להכשיר אנשים לליווי אוניות מעפילים והורדת מעפילים ביישובי החוף, אולם לא היה גוף שעיסוקו רק בלוחמה ימית. ב-9 באוגוסט 1939 איש הפו"ם ישראל נורדין הטביע את סירת המשטרה החדישה "סינבד 2" שעסקה בגילוי והרתעה של ספינות מעפילים. בפיצוץ נהרג קצין בריטי אחד. ב-18 במאי 1941 נשלחו כ"ג יורדי הסירה.
תחילת הדרך > הקורסים הימיים הראשונים

מגעים שנערכו בין המוסד לעליה ב' לפלמ"ח בסוף 1942, הביאו לפתיחת קורס ימי ראשון, "קורס מפקדי סירות", בינואר 1943. הרקע לכך היה הצורך בקאדרים ימיים למטרות ההעפלה, שצפויה הייתה להתחדש עם תום מלחמת העולם השנייה. התפקידים שנועדו לבוגרי הקורס היו א) ביצוע העפלה, ב) חבלה ימית, ג) תובלה ימית, ד) יחידות נחיתה מהים.
בקורס היו 31 חניכים והוא נערך בקיבוץ שדות ים תחת פיקודו של יעקב סלומון. תוכנית הקורס הוכנה על ידי שמואל טנקוס (לימים מפקד חיל הים), אשר גם הדריך בו יחד עם דב מגן (ברצ'יק) ומרדכי (מוקה) לימון (לימים מפקד חיל הים). הקורס נמשך שלושה חודשים וכלל מגוון נושאים: שחייה, השטת סירות חתירה, סירות מפרש וסירות מנוע, טיפול בציוד ימי, הכרת חופי הארץ, ניווט חופי, מטאורולוגיה, הכרת הים וטבעו, שיטות להורדת מעפילים לחוף, חוקי ים בינלאומיים וידע בסיסי במקצועות הים השונים. בהמשך נפתח גם קורס מכונאים בקיבוץ יגור[דרוש מקור].
עם תום הקורסים, נשלחו בוגריהם חזרה ליחידותיהם. לפלמ"ח הייתה באותה עת אוריינטציה יבשתית וגישת המטה הייתה שיש לערוך קורס ימי בסיסי לכל איש פלמ"ח. בהתאם לכך, במהלך 1943 נערכו קורסים של שבועיים בחוף קיסריה ובחוף גינוסר, שהקיפו של רוב חברי הפלמ"ח.
תחילת הדרך > הקמת מחלקה ימית

בקיץ 1943, אחרי הקורס השני, הושג הסכם בין המוסד לעלייה ב' לבין פיקוד העליון של "ההגנה", לפיו ימאי הפלמ"ח יעמדו בשעת הצורך לרשות המוסד, שמצדו קיבל לממן את האימונים. במקביל, מבין אנשי הפלמ"ח הימאים, בלטו כאלה שביקשו להקדיש את כל זמנם למקצוע הימי ובשלהי 1943 הבשילו התנאים להקמת יחידה ימית תחת פיקודו של זלמן פרח, כמחלקה בפלוגת המטה של הפלמ"ח, פלוגה ז'.
במטרה לרכוש ניסיון בימאות עבדו תחילה אנשי המחלקה בנמל חיפה. בשנת 1944 הוכשרה הספינה "עמוס" כאוניית בית ספר, כדי לאפשר לימאים לרכוש ניסיון מעשי בים. בנוסף היו ימאים שהפליגו על ספינות סוחר ודייג.
הכשרת אנשי הפלוגה בתחום הימי קיבלה תנופה בינואר 1945, כשנפתח קורס חובלים (קציני ים) ראשון של הפלי"ם. הקורס התקיים בבית הספר הימי בחיפה, שפעל ליד הטכניון והסתיים ביוני 1945. שישה מבוגרי קורס החובלים הראשון נמנו עם מלווי ספינות המעפילים שהגיעו לחופי הארץ עד סוף 1945.
חלק מהמשתתפים בקורסים הימיים (מפקדי סירות וחובלים) קיבלו בהמשך גם הכשרה צבאית מתקדמת בקורסים שונים של הפלמ"ח (קורס מפקדי כיתות, קורס מפקדי מחלקות וקורס חבלה).
ממחלקה לפלוגה – הפעילות עד החלטת החלוקה

לקראת סיום מלחמת העולם השנייה גברה ההכרה שיש להגדיל את היחידה הימית לנוכח הצורך להעלות את שארית הפליטה ארצה.
ואכן, על בסיס המחלקה הימית הוקמה באפריל 1945 הפלוגה הימית, שהייתה פלוגה י' בגדוד הרביעי (גדוד המטה) של הפלמ"ח. אברהם זכאי מונה למפקדה הראשון של הפלוגה ואחריו פיקדו עליה יוסף ריבקינד (יריב), יוסף (יוסוף) ברין-גדרון ושמואל ינאי. הבסיס העיקרי של הפלוגה היה בקיבוץ שדות ים, אך אנשיה נמצאו גם בגבעת השלושה, בנווה ים, במעברות, בשפיים וביגור.
לוחמים נוספים צורפו ליחידה ונפתחו קורסים נוספים הן להכשרת מפקדי סירות והן להכשרת קציני ים שנדרשו כדי להשיט וללוות את ספינות המעפילים ארצה. במקביל הכשירו אנשי הפלי"ם את אנשי הפלמ"ח בהורדת מעפילים מהספינות לחוף וגם סייעו בארגון והדרכה של אגודות הספורט הימי, במטרה להכשיר עתודות כוח אדם לפלוגה.
בסוף 1945 הוקמה במסגרת הפלוגה החוליה לחבלה ימית, שעליה פיקד יוחאי בן-נון ושמטרתה הייתה לשבש את הפעילות של הצי הבריטי לסיכול ההעפלה ארצה.
בתקופה שעד מלחמת העצמאות התמקדה פעילות הפלוגה הימית בשלושה תחומים:
העפלה: עם חידוש ההעפלה בסיום מלחמת העולם השנייה סופחו כ-70 מאנשי הפלוגה, ימאים וגדעונים (אלחוטנים), אל המוסד לעלייה ב'. הם שימשו כמלווים של 65 אוניות המעפילים שהגיעו ארצה מתום מלחמת העולם השנייה ועד קום המדינה. בספינות אלה העפילו כ-70,000 איש, אך כ-52,000 מהם נתפסו בידי הבריטים והועברו למחנות המעצר בקפריסין. ראשוני המלווים שהגיעו למחנות בקפריסין הקימו את שורות המגינים, מסגרת צבאית חשאית, שבה הכשירו קבוצות מעפילים לקראת גיוסם.
פעולות חבלה ימית : החוליה לחבלה ימית, שהייתה חלק מהפלוגה הימית, פעלה מסוף 1945 כנגד מטרות של הצי הבריטי. בין הפעולות שביצעה יצוינו:
נובמבר 1945: הטבעת ספינות משמר בריטיות בחיפה וביפו.
אוגוסט 1946: פגיעה באוניות הגירוש "אמפייר הייווד" ו"אמפייר רייוול" בנמל חיפה.
פברואר 1947: חבלה באסדות נחיתה בנמל חיפה (שהבריטים השתמשו בהן כגשר צף להעברת מעפילים מאוניות המעפילים לאוניות הגירוש).
אפריל 1947: חבלה באוניות הגירוש "אושן ויגור" (בקפריסין) ואמפייר רייוול (בחיפה).
יולי 1947: חבלה באוניית הגירוש "אמפייר לייף גארד" בנמל חיפה.
השתתפות בלחימה היבשתית: במקביל לפעילות הימית השתתפו אנשי הפלוגה הימית גם בפעולות יבשתיות של הפלמ"ח, בין היתר בליל הרכבות ובתקיפת בסיסי משטרת החופים הבריטית בגבעת אולגה, בכפר ויתקין ובסידנא עלי.
מהחלטת החלוקה ועד לפירוק הפלי"ם

בעקבות החלטת החלוקה שהתקבלה באו"ם בכ"ט בנובמבר, השתנו סדרי העדיפות של הפלי"ם. ההעפלה אמנם נמשכה עד סוף מאי 1948, אך הפלי"ם, שבאותה עת הגיע לשיא כוחו, פעל גם במשימות אחרות:
פלוגת הנמל: בעקבות טבח בתי הזיקוק בחיפה ב-30 בדצמבר 1947, הוקמה במסגרת הפלי"ם פלוגה נוספת, פלוגת הנמל, שנועדה לשמור על האינטרסים העבריים בנמל ולהגן על 500 הפועלים היהודים שעבדו בו לצד 1,500 פועלים ערביים. כיוון שהבריטים שלטו עדיין בנמל, אנשי הפלוגה התחזו לפועלים ועסקו בחשאי בהבטחת שלומם של הפועלים היהודים ואימונם להגנה עצמית. אנשי הפלוגה, שבראשה עמד יוחאי בן-נון, עסקו גם בפעולות רכש שונות ובאפריל 1948 השתתפו בקרבות לשחרור חיפה.
מבצע נחשון: במרץ 1948 צורף הגדוד הרביעי (ובכלל זה כ-200 מלוחמי הפלוגה הימית שהייתה חלק ממנו) לכוחות שלחמו באזור ירושלים להסרת המצור מהעיר. בקרבות אלה נהרגו 70 מלוחמי הפלוגה הימית.
אוניות רכש: מראשית 1948 ובמהלך מלחמת העצמאות עסקו 50 מאנשי הפלוגה בליווי אוניות רכש בדרכן ארצה.
פירוק הפלי"ם

ב-17 במרץ 1948 הוקם השירות הימי, שהיווה שלב ביניים לקראת הקמת חיל הים הישראלי. מטה הפלי"ם וכ-120 ימאים הצטרפו לשירות והיו הגרעין שסביבו הלך והתגבש החיל. במהלך ההפוגה הראשונה, אחרי השלמת מבצע נחשון, הצטרפו לחיל הים עוד 100 מאנשי הפלוגה, שהשתתפו במבצע 'נחשון'.
פיקוד על כלי שיט: לרשות החיל לא עמדו כלי שיט קרביים, ולכן הוחלט להשתמש באוניות המעפילים לשעבר - "מדינת היהודים", "וג'ווד, ו"הגנה - שבמקורן היו אוניות הצי האמריקני ולהכשירן לספינות מלחמה. החימוש כלל כמה תותחים ומקלעים. יוצאי הפלי"ם פיקדו על אחדות מהספינות הללו בראשית דרכו של חיל הים.
הקמת שייטת 13: את שייטת 13 הקימו יוצאי חוליית החבלה הימית של הפלי"ם. לוחמים אלה שולבו בקרבות הימיים במלחמת העצמאות, בין השאר בהטבעת אוניית הדגל של הצי המצרי "האמיר פארוק" ושולת מוקשים שהתלוותה אליה מול חופי עזה, ובפגיעה באונייה "איגריס" בנמל ביירות.
בוגרי קורס החובלים של הפלי"ם הוו את מרבית הקצונה באוניות, לרבות מפקדיהן. חמישה ממפקדיו הראשונים של חיל הים הישראלי נמנו עם אנשי הפלי"ם: מרדכי לימון, שמואל טנקוס, יוחאי בן נון, אברהם בוצר ובנימין תלם.