stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ניסוי טריניטי
רקע > פרויקט מנהטן

ראשית פיתוחו של הנשק הגרעיני באה על רקע ההתפתחויות הפוליטיות והמדעיות בשלהי שנות ה-30 של המאה ה-20. תגלית ביקוע האטום, על האנרגיה העצומה הגלומה בו, במקביל לעליית משטרים פאשיסטיים באירופה, ובמיוחד עליית הנאצים לשלטון בגרמניה ופרוץ מלחמת העולם השנייה, הביאו לחשש כבד מיכולתם של הגרמנים ליישם את הידע לכדי פיתוח נשק גרעיני, בהערכה כי לא יהססו להשתמש בו.
המחקר הבריטי-אמריקאי בתחום הפיזיקה הגרעינית הואץ והוגבר עוד בשנת 1939, בעקבות מכתב ששלח אלברט איינשטיין לנשיא פרנקלין רוזוולט ובו התריע על התקדמות המחקר בתחום זה בגרמניה הנאצית, אולם רק ב-1942 נפלה ההחלטה בבית הלבן להוציא לפועל את רעיון פיתוחו של נשק רב עוצמה המבוסס על אנרגיית ביקוע גרעיני – הפצצה הגרעינית. פרויקט פיתוח הפצצה – פרויקט מנהטן – הועבר לטיפול חיל ההנדסה של צבא ארצות הברית, אשר מינה את הגנרל לסלי גרובס לתפקיד מנהל התוכנית ואת רוברט אופנהיימר לתפקיד המנהל המדעי. התוכנית התמקדה הן בפיתוח מבנה הפצצה והן בהפקת חומר בקיע – אורניום מועשר ופלוטוניום – ליצירת תגובת שרשרת גרעינית האמורה להתחולל בתוכה. בסיס התוכנית מוקם במעבדות לוס אלמוס שבניו מקסיקו בשל ריחוקן ממקום יישוב, תהליך העשרת האורניום התבצע באוק רידג' שבטנסי, וייצור הפלוטוניום בהנפורד שבמדינת וושינגטון.
רקע > פיתוח הפצצה

התכנון הראשוני של מבנה הפצצה התבסס על שימוש בכמויות קטנות של אורניום מועשר ופלוטוניום אשר יוצרו במפעלים מיוחדים ובציקלוטרונים מעבדתיים, ועל מנגנון ירי פשוט, שבו פיצוץ חומר נפץ רגיל הודף מסה תת-קריטית של חומר בקיע אל מסה תת-קריטית שנייה, והתלכדותן מביאה למסה הקריטית הנדרשת ליצירת תגובת השרשרת.
עד מהרה התברר כי הפקת אורניום מועשר היא משימה מורכבת וקשה לביצוע באמצעים הטכנולוגיים של אותה תקופה, בעוד הפקת פלוטוניום היא קלה יחסית, שכן הפלוטוניום הופק כתוצר לוואי מפעילות הכור הגרעיני הראשון שפותח על ידי אנריקו פרמי וכבר היה פעיל באותה שנה (1942). אליה וקוץ בה – ב-1944 התברר כי הפלוטוניום המתקבל מהכור הגרעיני פחות טהור מהפלוטוניום שהופק על ידי הציקלוטרונים, ולכן בעל רמת ביקוע ספונטני גבוהה מהצפוי. הפעלת מנגנון ירי (מנגנון איטי באופן יחסי) על חומר בעל רמת ביקוע ספונטני גבוהה, הייתה ככל הנראה מביאה לפיצוץ טרם שלב היווצרות המסה הקריטית, כך שהפצצה הייתה מכלה את עצמה לפני השגת האפקטיביות הרצויה.
מגבלה זו הובילה לעיצוב מחדש של פצצת הפלוטוניום. במקום מנגנון הירי פותח מנגנון הקריסה, שבו חומר נפץ רגיל עוטף ליבת פלוטוניום. פיצוצו של חומר הנפץ מביא לדחיסת הפלוטוניום בעוצמה כלפי פנים, ובכך מעלה את צפיפות מסת הפלוטוניום לכדי מסה קריטית. המנגנון החדש מחייב תהליך דחיסה סימטרי, שכן דחיסה א-סימטרית הייתה מביאה לפליטת מסת הפלוטוניום אל מחוץ לגוף הפצצה, ולשיבוש תהליך הביקוע הגרעיני, כלומר לפיצוץ של פצצה מלוכלכת (פצצה קונבנציונלית המזוהמת בפסולת גרעינית ובחומרים רדיואקטיביים) בלתי יעיל. לצורך השגת גל הדף בסימטריה הרצויה, הותקן חומר הנפץ שהקיף את מסת הפלוטוניום כמערך "עדשות נפץ", באופן המאפשר וויסות וכוונון מרבי של עוצמת ההדף.
מנגנון הקריסה היה אמנם יעיל ובטיחותי ממנגנון הירי שהיה בעל פוטנציאל גבוה לתאונות, אך בשל מורכבותו והדיוק הרב שהצריך, החליטו אופנהיימר וגרובס כי הוא מחייב ניסוי בטרם ייעשה בפצצה שימוש צבאי בתנאי קרב.
בניסוי המיועד – "ניסוי טריניטי" – הוחלט להפעיל פצצת פלוטוניום המבוססת על מנגנון קריסה. במקביל נבנתה גם פצצת אורניום מועשר המבוססת על מנגנון ירי ("ילד קטן"), אולם בשל המבנה הפשוט יחסית של מנגנון זה ובשל המלאי המצומצם של אורניום מועשר אשר הספיק לפצצה אחת בלבד, לא התקיימה בחינה מקדימה של שיטה מקבילה זו.
תכנון הניסוי

ניהול ניסוי טריניטי הופקד בידי קנת ביינברידג', פרופסור לפיזיקה מאוניברסיטת הרווארד, אשר פעל בהנחייתו של הכימאי ג'ורג' קיסטיאקובסקי, מומחה לחומרי נפץ.
תכנון הניסוי > בחירת האתר

הידיעה כי הניסוי בא לבחון נשק שמידת עוצמתו משוערת בלבד ומיוחס משקל כה רב להצלחתו, העמידה קריטריונים מורכבים לבחירת אתר ראוי לקיומו. מטעמי בטיחות ברורים היה על האתר להיות מרוחק מאות קילומטרים ממקום יישוב וריק לחלוטין מאוכלוסייה. היה עליו להיות מבודד לצורך הבטחת סודיות הניסוי, אך עם זאת קרוב דיו למעבדות לוס אלאמוס על-מנת להקל על הליכי שינוע הציוד הכבד והמורכב שנדרש לביצוע הניסוי ומדידת הנתונים. כדי לאמוד נכונה את עוצמת הפיצוץ ותוצאותיו, פני השטח צריכים היו להיות מישוריים ושטוחים כך שדבר לא יעמוד בפני גל ההדף, על מזג האוויר היה להיות יציב, ללא רוחות עזות ועם תנאי ראות טובים.
על פי מדדים אלו, התלבט ביינברידג' בין שמונה אתרים אפשריים ובחר לבסוף באזור שומם בחלקו הדרומי של מדבר ניו מקסיקו, כ-340 קילומטרים דרומית ללוס אלאמוס. שם המקום היה "חורנאדה דל מוארטו" (Jornada del Muerto, בספרדית: "מסעו של המת").
תכנון הניסוי > אמצעי בטיחות

חוסר הוודאות באשר לעוצמת הפצצה, חייב נקיטת אמצעי זהירות מוגברים: תוכנן להרחיק את הצוות כ-10 קילומטרים לכל הפחות מנקודת הפיצוץ, וגרובס ואופנהיימר יועדו לשהות בבונקרים נפרדים שמא ייפגע אחד מהם במהלך הניסוי. חשש מיוחד עלה לנוכח סכנת הנשורת הרדיואקטיבית. אמנם נזקי קרינה מיידיים לא היו מקור לדאגה, שכן האתר היה מרוחק ומבודד דיו, אולם ענן רדיואקטיבי שיתפתח כתוצאה מהפיצוץ עלול היה לחשוף ריכוזי אוכלוסייה מרוחקים לקרינה מסוכנת. למקרה חירום שכזה הוכנה מראש תוכנית מיוחדת לפינוי מהיר של אוכלוסייה אזרחית.
חשש נוסף, כלכלי בעיקרו, נסב סביב כשל אפשרי במנגנון הפצצה. פיצוץ חומר הנפץ הרגיל במנגנון היה מוכר וודאי, אך תהליך קריסת הפלוטוניום שהיה אמור להתרחש בעטיו היה באותו זמן בגדר תאוריה בלבד. במקרה של כשל בתהליך תגובת השרשרת, לא היה מתרחש פיצוץ גרעיני והפלוטוניום היקר היה מתפזר לשווא ברחבי האתר. כפתרון אפשרי נבנה מכל פלדה ענק אשר בו תכננו למקם את הפצצה, בידיעה כי יהיה מסוגל לספוג את פיצוץ חומר הנפץ אם תגובת השרשרת לא תתרחש. המכל, אשר כונה ג'מבו, יוצר והובל לאתר הניסוי בעלות גבוהה מאוד, אך לנוכח ביטחונם הגובר של המדענים בהצלחת המנגנון, בשילוב חשש כי שימוש בו יוסיף טונות של פלדה רדיואקטיבית כתוצר לוואי של פיצוץ מוצלח, הוחלט לבסוף לא להשתמש בו. במקום ייעודו המקורי, מוקם ג'מבו על מגדל מתכת במרחק 266 מטרים (800 רגל) מהפצצה כדי לשמש מדד גס לעוצמתה. המגדל הושמד בפיצוץ, אך המכל שרד ונמצא באתר עד היום.
תכנון הניסוי > תחזיות

התחזיות הרשמיות בנוגע לתוצאות הניסוי נעו מכישלון מוחלט עד להערכה (כמעט מדויקת בדיעבד) כי עוצמת הפיצוץ תהיה שקולה לכ-18 קילוטון TNT. עם זאת, אי הוודאות באשר לעוצמת ההרס הטמונה בפצצה החדשה, הניבה גם השערות אפוקליפטיות מרחיקות לכת.
תכנון הניסוי > הכשרת השטח

הכנת האתר לניסוי החלה באוקטובר 1944 עם בניית הבסיס הצבאי, חפירת בונקרים ממוגנים לתצפית, התקנת ציוד המדידה ומצלמות התיעוד והקמת מגדל בגובה 20 מטרים המיועד להנחת הפצצה. גובהו נועד לדמות טוב יותר את עוצמתה, שכן הייתה מיועדת להתפוצץ באוויר. במרץ 1945 נקבע חודש יולי כתאריך היעד לביצוע הניסוי. ב-7 במאי בוצע באתר הניסוי פיצוץ מקדים של 108 טונות TNT לצורך כיול ציוד המדידה והאבטחה. למרות כניעתה של גרמניה בחודש מאי, המשיכו ההכנות לניסוי כמתוכנן: הפלוטוניום הובא לאתר ב-11 ביולי, רכיבי הפצצה הנוספים הגיעו ב-12 ביולי והרכבתה הושלמה ביום למחרת. בשלב זה זכתה הפצצה לכינוי "גאדג'ט" (Gadget). ב-14 ביולי מוקמה גאדג'ט על מגדל הפלדה, מוכנה להפעלה. מועד הפיצוץ תוכנן ל-16 ביולי ב-4:00 לפנות בוקר, אולם מזג אוויר סוער אילץ את הצוות להמתין. ב-4:45 התייצבו תנאי מזג האוויר וב-5:10 החלה הספירה לאחור בת 20 דקות.
הפיצוץ

ב-16 ביולי 1945, בשעה 5:29:45 בדיוק, לעיני אנשי הצוות המדעי והצבאי אשר פוזרו במספר בונקרים מרוחקים, התפוצצה "גאדג'ט" במדבר ניו מקסיקו בעוצמה השקולה לכ-20 קילוטון TNT. ברגע הפיצוץ הוארו ההרים סביב האתר באור בהיר כרשף מגנזיום, 40 שניות אחר כך הגיע רעם הפיצוץ לאוזני הצופים, וגל הדף עצום וחם חרך את אדמת המדבר והורגש גם במרחק של 160 קילומטרים. כדור אש צהוב-כתום התפשט במהירות וממנו היתמר עמוד עשן לגובה 12 קילומטרים אשר הלך והתעוות עד שקיבל את צורת הפטרייה המפורסמת, אשר הוטבעה מאז בתודעה האנושית כסמל ההרס והחורבן של הנשק הגרעיני.
כתבים דיווחו על אזרחים במרחק 240 קילומטרים ממוקד הניסוי אשר חזו בהבזק אור שהאיר את השמים כשמש בצהרי היום, מלווה בפיצוץ אדיר וענן שחור. עוד דווח כי רעם הפיצוץ נשמע והרעיד חלונות במרחק 320 קילומטרים ממוקד הניסוי. המגדל שעליו הוצבה הפצצה התאייד כלא היה ומכתש בעומק של 1.5 מטרים וברדיוס של כ-9 מטרים נפער תחתיו בחול המדבר אשר הותך והפך לזכוכית רדיואקטיבית ירקרקה, שזכתה מאוחר יותר לשם טריניטייט (דו"ח הניסוי, עמ' 12).
בדיווח הרשמי של גרובס, צוטט גנרל פארל, אחד מאנשי צוות הניסוי:
"אין מילים לתאר את המראה. האזור כולו הואר בזוהר עצום פי כמה מאור השמש בצהרי היום בצבעי זהב, סגול, אפור ורוד וכחול. כל גבעה והר הוארו בבהירות, עוצמה ויופי בל יתואר..."
התגובות הראשונות של אנשי צוות הניסוי היו של הפתעה, שמחה והקלה לנוכח הצלחתו, אך עד מהרה פינתה האופוריה את מקומה לפיכחון קר. מפורסמת במיוחד אמירתו של אופנהיימר כי משהבין את עוצמת ההרס הטמונה בפצצה, עלו במוחו (בציטוט משובש) מילותיו של קרישנה מתוך הבהגאוואד גיטה: ”עתה הנני המוות, מחריב העולמות.” ביינברידג' נקט סגנון פיוטי פחות והפטיר: "עכשיו כולנו בני זונות".
מיד לאחר הפיצוץ יצאה הודעה לעיתונות מבסיס חיל האוויר אלאמוגורדו הסמוך לאתר הניסוי, המדווחת על פיצוץ שאריות תחמושת ללא הרוגים או נפגעים. טיבו האמיתי של הפיצוץ פורסם רק לאחר הטלת שתי הפצצות הגרעיניות על יפן, כשלושה שבועות מאוחר יותר. למחרת הניסוי נפגש נשיא ארצות הברית הארי טרומן בוועידת פוטסדאם עם וינסטון צ'רצ'יל ועם יוסיף סטלין. במהלך הפגישה, אמר טרומן לסטלין כי ארצות הברית פיתחה נשק בעל עוצמה רבה אולם לא פירט מעבר לכך.
לאחר הניסוי

כשלושה שבועות לאחר הצלחת ניסוי טריניטי השתמשו האמריקאים בנשק החדש נגד היפנים, בתקווה כי הדבר יחיש את קיצה של המלחמה בזירת האוקיינוס השקט. הפצצה הראשונה, שהייתה מוכנה עוד טרם הניסוי, הוטלה על הירושימה ב-6 באוגוסט 1945. פצצה זו, שנקראה "ילד קטן", הכילה אורניום מועשר והופעלה באמצעות מנגנון ירי. הפצצה השנייה, "איש שמן", שהתבססה על פלוטוניום ומנגנון דחיסה זהה לזה שבפצצת הניסוי, הוטלה על נגסאקי כעבור שלושה ימים, ב-9 באוגוסט. בשתי ההפצצות נהרגו מיידית כ-120,000 איש ועוד אלפים רבים מתו בשנים שלאחר מכן כתוצאה מפציעתם ומהשפעת הקרינה והנשורת הרדיואקטיבית.
לאחר הפצצת נגסאקי נכנעה יפן ללא תנאים, ובאה אל סיומה מלחמת העולם השנייה. בשנים שלאחר המלחמה, התעוררו ויכוחים וחילוקי דעות באשר לנחיצות השימוש בנשק גרעיני כנגד יפן מטעמים מוסריים וצבאיים. עוצמת ההרס האיומה של הנשק הגרעיני ואפשרויות יישומו רדפו רבים מאנשי תוכנית מנהטן עד יומם האחרון. מאז ועד היום לא נעשה שימוש נוסף בפצצה גרעינית כנשק מלחמתי.
המידע על הניסוי פורסם זמן קצר לאחר הפצצת הירושימה. דו"ח סמית, המסמך המסקר את תוכנית מנהטן, פורסם ב-12 באוגוסט 1945 וסיפק אינפורמציה חלקית על הניסוי, אף שלא הזכיר כלל את מנגנון הקריסה של הפצצה. תמונות הפיצוץ זכו לפרסום והפכו לסמל לתחילת "עידן הגרעין".
לאחר הניסוי > האתר לאחר הניסוי

המכתש שנוצר בעקבות הפיצוץ כוסה מיד עם תום הניסוי, ורק בשנת 1952 נחפר שוב לצורך סילוק שאריות זכוכית הטריניטייט הרדיואקטיבית. השטח הוכרז כאתר מורשת לאומית בשנת 1965, אובליסק בגובה 3.65 מטרים מתנוסס במוקד הפיצוץ והמכל "ג'מבו" עדיין ניצב לידו. יותר מ-70 שנה חלפו מאז הניסוי, אך עצמת הקרינה באתר עדיין חזקה פי 10 מהרגיל [דרוש מקור]
בתרבות

הפיצוץ הוצג בסצנה מרכזית בסרט ביוגרפי אודותו חייו של אופנהיימר.
ראו גם

פצצת מימן
ילד קטן
איש שמן
רוברט אופנהיימר
הערות שוליים

↑  נוסח מכתבו של איינשטיין לנשיא רוזוולט
↑  Explosive lens
↑  תוכנית פינוי אוכלוסין שהוכנה לקראת הניסוי ולא יושמה
↑  תמונה של הג'מבו על המגדל
↑  דו"ח מאת לסלי גרובס
↑  עדויות ראייה נוספות
↑  אופנהיימר קרא את הספר בסנסקריט המקורית. תרגומו לקטע זה מפרק 11, בית 32, היה חריג: הוא בחר לפרש את המילה कालो, קאלו, כ"מוות"; לרוב היא מתורגמת כ"זמן". עמנואל אולסבנגר, בתרגומו לעברית מ-1956 (עמ' לב), בחר בנוסח: "אני הזמן, מחריב תבל." עוד על כך, ראה: The Gita of J. Robert Oppenheimer ,James A. Hijiya
↑  ציטוטים
מנגנון הירייה (למעלה) לעומת מנגנון הקריסה
אנימציה של מנגנון הקריסה
חומרי הנפץ מועלים לראש המגדל לסיום הרכבת הפצצה
הפצצה שלמה ומוכנה להפעלה
אחד מצילומי הצבע הבודדים המתעדים את הפיצוץ בניסוי טריניטי
האובליסק הניצב היום במוקד הפיצוץ
שירלי צ'יזהולם

שירלי אניטה סנט היל צ'יזהולם (באנגלית: Shirley Anita St. Hill Chisholm;‏ 30 בנובמבר 1924 – 1 בינואר 2005) הייתה פוליטיקאית, מחנכת וסופרת אמריקאית. נבחרה לחברת הקונגרס של ארצות הברית בשנת 1968, והייתה לאישה האפרו-אמריקאית הראשונה המכהנת בתפקיד זה. היא ייצגה את המחוז ה-12 של ניו יורק במהלך שבע קדנציות משנת 1969 עד 1983. בשנת 1972 היא החליטה להתמודד לנשיאות ארצות הברית והייתה המועמד הראשון בהיסטוריה ממוצא אפרו-אמריקני, וכן האישה הראשונה מטעם המפלגה הדמוקרטית שרצה למועמדות לנשיאות.
מורשתה חזרה לתודעה הציבורית האמריקאית כאשר ב-2008, ברק אובמה והילרי קלינטון התמודדו מטעם המפלגה הדמוקרטית לנשיאות ארצות הברית וטענו כי הם יהיו הנשיא הראשון ממוצא אפרו-אמריקני, או האישה הראשונה שנבחרו לתפקיד. משקיפים מהצד הבהירו שצ'יזהולם סללה את הדרך עבורם כשנבחרה להתמודד לנשיאות בשנת 1972, והיא ראויה לקרדיט על כך.
בשנת 2015 הוענקה לצ'יזהולם לאחר מותה מדליית החירות הנשיאותית.
השכלה ושנים מוקדמות

שירלי אניטה סנט היל נולדה ב-30 בנובמבר 1924 בברוקלין, ניו-יורק, להורים שהיגרו מאזור הקאריביים. היא הייתה הבכורה מבין ארבע בנות. אביהן, צ'ארלס כריסטופר סנט היל, נולד בגיאנה הבריטית, חי בברבדוס במשך תקופה, ולאחר מכן הגיע לארצות הברית דרך אנטילה, קובה, ב-10 באפריל 1923, בנמל העיר ניו יורק. אמה של שירלי, רובי סיל, נולדה בברבדוס באזור Christ Church, והגיעה לניו יורק ב-8 במרץ 1921. אביה עבד במפעל תיקים, ואמה עבדה כתופרת וכמנהלת משק בית. אביה של צ'יזהולם נאלץ לעבוד כעוזר אופה, ואמה הייתה בעלת ניסיון בתפירה, אך התקשתה לשלב את הדאגה לפרנסת המשפחה תוך כדי גידול וחינוך הילדים. בעקבות זאת, בנובמבר 1929, כשמלאו לצ'יזהולם חמש שנים, היא ואחיותה נשלחו לברבדוס לגור עם סבתם מצד אמה, אמלין סיל. הם גרו שם בחווה בכפר ווקסהול ב-Christ Church, ואת ראשית השכלתה קיבלה צ'יזהולם בבית ספר אשר הוקיר את חשיבות ההשכלה והחינוך והתנהל בחדר בודד בבית. לאחר חמש שנים, ב-19 במאי 1934, חזרה צ'יזהולם לניו יורק.
בעקבות תקופת שהייתה בברבדוס, לשירלי נותר מבטא קריבי לשארית חייה. באוטוביוגרפיה אודותיה שיצאה לאור בשנות ה-70 היא כתבה: "שנים מאוחר יותר הבנתי את גודל החשיבות והמשמעות של החינוך שספגתי בשנותיי המוקדמות בזכות המתנה שהעניקו לי הוריי בכך ששלחו אותי ללמוד בברבדוס בבית ספר בסגנון בריטי קפדני-מסורתי. מיומנותי להתבטא בקלות בכתב ובעל פה היא בעיקר בזכות ההשכלה המוקדמת בברבדוס".
שנותיה בברבדוס גרמו לשירלי להחשיב את עצמה כאמריקנית מברבדוס (Barbadian American) מאז ועד יום מותה, אף על פי שנולדה בניו יורק והתגוררה בארצות הברית רוב חייה. גם סבתה היוותה גורם משמעותי וחשוב בעיצוב אופייה, על פי עדותה: "סבתא העניקה לי כוח, כבוד ואהבה. למדתי מגיל צעיר שאני בעלת ערך. לא הייתי זקוקה למהפכת השחורים לספר לי על כך".
בתחילת 1939, שירלי למדה בתיכון לבנות בשכונת Bedford–Stuyvesant בברוקלין, ניו יורק, שנחשב למוסד מעורב יוקרתי בו למדו בנות מרחבי ברוקלין. היא רכשה את התואר הראשון בברוקלין קולג' ב-1946, וזכתה בפרסים על מיומנות הנאום וההתדיינות שלה. בשלהי שנות ה-40 היא פגשה לראשונה את קונארד או. צ'יזהולם. הוא היגר לארצות הברית מג'מייקה ב-1946, ועבד כחוקר פרטי שהתמחה בתביעות אזרחיות בתחום הרשלנות. הם התחתנו ב-1949 והיו נשואים עד 1977.
צ'יזהולם לימדה בבית ספר לסיעוד בתקופת לימודיה לתואר ה-MA בחינוך בקולג' למורים באוניברסיטת קולומביה.
קריירה כמחנכת

משנת 1953 עד 1959 ניהלה צ'יזהולם שני מעונות של חינוך לגיל הרך, בברוקלין ובמנהטן תחתית. מ-1959 עד 1964 שימשה יועצת פדגוגית ונודעה כמקור סמכותי ומהימן בכל הנוגע לחינוך ולרווחת הגיל הרך.
ניהול מעונות יום יצר אצלה את העניין מצידה בפוליטיקה, ובמהלך תקופה זו היא החלה לבסס את הקריירה הפוליטית שלה.
תפקידה כמחוקקת

צ'יזהולם הייתה נציגה של המפלגה הדמוקרטית בבית המחוקקים של מדינת ניו יורק משנת 1965 עד 1968 בבית המחוקקים התחתון והעליון. היא הוכיחה את כשרונה כמחוקקת בתוצאות מרשימות, אחת מהן הייתה הצלחתה להשיג דמי אבטלה לעובדי משק בית. באוגוסט 1968 היא נבחרה בוועידה הדמוקרטית הלאומית לנציגה של מדינת ניו יורק.
חברת קונגרס > בחירות מוקדמות

בינואר 1968 הכריזה צ'יזהולם על מועמדותה וקיבלה תמיכה מסוימת מצד הארגון. הסלוגן של הקמפיין שלה היה "לא למכירה ולא נתונה למרות" ("Unbought and unbossed"). בפריימריס של הדמוקרטים ביוני 1968, צ'יזהולם הביסה שני מתמודדים שחורים, סנטור ויליאם ס. תומפסון ודולי רוברטסון. בבחירות הכלליות היא השיגה ניצחון מהפכני על ג'יימס ל. פארמר ג'וניור, שכיהן כיו"ר הארגון "קונגרס לשוויון גזעי" (Congress of Racial Equality) שרץ בשם המפלגה הליברלית עם תמיכה מהרפובליקנים. ובכך הוכרזה צ'יזהולם כמועמדת השחורה הראשונה שנבחרה להיות חברת קונגרס.
חברת קונגרס > תקופת כהונה מוקדמת

צ'יזהולם שובצה לוועדת החקלאות של הקונגרס. היא חשה שבהתחשב בניסיונה וכישוריה לא היה זה התפקיד הרלוונטי ביותר עבורה. על פי, יוסף טלושקין שכתב ביוגרפיה על הרבי מליובאוויטש, צ'יזהולם התייעצה עם הרב בנושא תפקידה והוא ייעץ לה לסייע לעניים ולרעבים בעזרת שוברים למזון. בעקבות זאת היא נפגשה עם סנטור הרפובליקני בוב דול ופעלה על מנת לפתח את התוכנית תוכניות סיוע לתזונה (Supplemental Nutrition Assistance Program) המאפשרת לאנשים ממעמד הסוציו-אוקונומי נמוך, בעלי שכר מינימום או מובטלים לקבל סיוע ממשרד החקלאות, במחלקת השירות לתזונה ולאוכל. מאוחר יותר היה לה תפקיד מרכזי ביוזמה להקמת תוכנית מיוחדת להזנה עבור אמהות, תינוקות וילדים (WIC). בעקבות תמיכתה בהייל בוגס להיות מנהיג הדמוקרטים בבית הנבחרים והוא גבר על ג'ון קונרס. כתודה על תמיכתה, בוגס גמל לה כשצ'יזהולם שובצה לוועדת החינוך, שהייתה הוועדה המועדפת עליה. היא נחשבה כשלישית בבכירי הוועדה כאשר פרשה מהקונגרס.
במאי 1969, צ'יזהולם נאמה בזכות התיקון לשויון זכויות בחוקה האמריקאית וקראה לקונגרס לאשר את התיקון שכבר 40 שנים עומד על סדר היום. נאומה של צ'יזהולם סייע לארגוני הנשים לקדם את הדיון על תיקון החוקה.
בתקופת כהונתה צ'יזהולם שכרה לעבוד במשרדה רק נשים, ומחציתן היו נשים ממוצא אפרו אמריקני. היא אמרה שבמהלך הקריירה שלה בבית המחוקקים בניו יורק היא סבלה מאפליה רבה יותר על בסיס מגדרי מאשר גזעי, כלומר בשל היותה אישה מאשר בשל מוצאה האפרו אמריקני.
במאי 1971 הייתה אחת ממקימות קואליציאת חברי הקונגרס השחורים (Congressional Black Caucus) וכן ייסדה גם את הקואליציה הלאומית למען נשים בפוליטיקה הלאומית (National Women's Political Caucus).
בשנת 1971, יחד עם חברת הקונגרס בלה אבזוג, צ'יזהולם יזמה הצעת חוק שתחזק את השירות למען הילד ב-10 מיליארד דולר מכספים פדרליים עד 1975. גרסה פחות יקרה של החוק, בשם "הצעת חוק מקיפה להתפתחות הילד", שהציע הסנטור וולטר מונדייל עברה את אישור הקונגרס והסאנט אך לבסוף נתקלה בוטו מצד הנשיא ניקסון כשטען כי היא יקרה מדי ותערער את מעמד מוסד המשפחה.
חברת קונגרס > מועמדות לנשיאות

ב-25 בינואר 1972 הכריזה סופית שירלי על מועמדותה לנשיאות, בכנסייה בפטיסטית במחוז מגוריה בברוקלין. היא קראה למהפכה בהתמודדות הקרובה במפלגה הדמוקרטית. בצעד זה היא עשתה היסטוריה בשני מישורים: גם כאישה הראשונה המתמודדת על התפקיד במפלגה הדמוקרטית, וגם כמתמודדת ממוצא אפרו אמריקני הראשונה.
הקמפיין נתקל בקשיים מבחינה ארגונית, וסבל ממחסור במימון וסבסוד מהשלבים הראשונים, והושקעו בו 300,000 דולר בלבד. היא נאלצה להתמודד עם יחס מזלזל לעצם התמודדותה, ונאבקה להחשב כמתמודדת רצינית ולא כדמות פוליטית סימבולית בלבד. רוב המערכת הפוליטית הדמוקרטית התעלמה ממנה, והיא קיבלה בקושי תמיכה מעמיתיה הגברים ממוצא אפרו-אמריקני. מאוחר יותר היא העידה: "כשרצתי לקונגרס ואז לנשיאות, נתקלתי באפליה על רקע היותי אישה יותר מאשר על רקע מוצאי וצבע עורי. גברים הם גברים" היא המשיכה בהבעת תסכולה על יחסם של הגברים השחורים כלפיה, אשר חשדו בה על שהיא עלולה לקחת מהם את כוחם. לדבריה, יש לאפשר לגברים השחורים להתקדם, אך אין זה אומר שעל הנשים השחורות להישאר מאחור. בעלה, לעומת זאת, תמך בה ובקריירה שלה: "אין לי דבר נגד אישה המתמודדת לנשיאות". ארגוני נשים ובראשם NOW תמכו בה במועמדותה.
במהלך תקופה זו היא חוותה שלושה איומים על חייה, וביטחונה האישי היה בסכנה. הוצמד לה שומר אישי, ומאוחר יותר היא הייתה תחת הגנת אנשי השירות החשאי.
ספריה

צ'יזהולם כתבה שני ספרים אוטוביוגרפיים:
Chisholm, Shirley (1970). Unbought and Unbossed. Houghton Mifflin. ISBN 978-0-395-10932-8.
Chisholm, Shirley (2010).  Scott Simpson (ed.). Unbought and Unbossed: Expanded 40th Anniversary Edition. Take Root Media. ISBN 978-0-9800590-2-1. Also available via the editor Scott Simpson's site.
Chisholm, Shirley (1973). The Good Fight. Harper Collins. ISBN 978-0-06-010764-2.
לקריאה נוספת

Erika Falk, Women for President: Media Bias in Nine Campaigns, University of Illinois Press, 2010 (הספר בקטלוג ULI)
Julie A. Gallagher, Black Women and Politics in New York City, University of Illinois Press, 2012 (הספר בקטלוג ULI)
Barbara Winslow, Shirley Chisholm: Catalyst for Change, 1926-2005, Westview Press, 2014 (הספר בקטלוג ULI)
הערות שוליים

1 2 3 4 5  Vaidyanathan, Rajini (2016-01-26). "Before Hillary Clinton, there was Shirley Chisholm". BBC News (באנגלית בריטית). נבדק ב-2017-06-19.
↑  "President Obama Names Recipients of the Presidential Medal of Freedom". whitehouse.gov (באנגלית). 2015-11-16. נבדק ב-2017-06-19.
↑  CHISHOLM, Shirley Anita - Biographical Information, bioguide.congress.gov
↑  Shirley Chisholm - Facts & Summary - HISTORY.com, HISTORY.com
1 2 3 4  Barron, James (2005-01-03). "Shirley Chisholm, 'Unbossed'Pioneer in Congress, Is Dead at 80". The New York Times (באנגלית אמריקאית). ISSN 0362-4331. נבדק ב-2017-06-19.
↑  Unknown writer, Shirley Chisholm to speak at Hunter, The Afro-American, February 6, 1971, עמ' p. 13
↑  Madden, Richard L. (1968-11-06). "Mrs. Chisholm Defeats Farmer, Is First Negro Woman in House; First Negro Woman Wins House Seat". The New York Times (באנגלית אמריקאית). ISSN 0362-4331. נבדק ב-2017-06-19.
↑  Caldwell, Earl (1968-02-26). "3 Negroes Weigh House Race In New Brooklyn 12th District". The New York Times (באנגלית אמריקאית). ISSN 0362-4331. נבדק ב-2017-06-19.
↑  Book details how Brooklyn’s Rabbi Schneerson inspired Shirley Chisholm to create WIC program | Brooklyn Daily Eagle, www.brooklyneagle.com
↑  USATODAY.com - Shirley Chisholm, first black woman elected to Congress, dies, usatoday30.usatoday.com
↑  Gifts of Speech - Shirley Chisholm, gos.sbc.edu
1 2 3  Shirley Chisholm's 1972 Presidential Campaign, www.jofreeman.com
↑  Pioneering Politician, Candidate Dies (washingtonpost.com), www.washingtonpost.com
1 2  Moran Sheila, Shirley Chisholm's running no matter what it costs her, The Free Lance–Star, April 8, 1972, עמ' 16A
↑  Times, Special To The New York (1971-05-18). "Mrs. Chisholm. Mrs. Abzug Introduce Child Care Bill". The New York Times (באנגלית אמריקאית). ISSN 0362-4331. נבדק ב-2017-06-19.
↑  Times, Jack Rosenthal Special To The New York (1971-12-10). "PRESIDENT VETOES CHILD CARE PLAN AS IRRESPONSIBLE". The New York Times (באנגלית אמריקאית). ISSN 0362-4331. נבדק ב-2017-06-19.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007590008405171  PLWABN: 9811722230405606  BIBSYS: 8065700  BnF: cb12843106q (data)  GND: 118853708  ISNI: 0000 0000 2181 2965  LCCN: n50038170  NARA: 10580919  NTA: 07300216X  RERO: 02-A013581949  SNAC: w6wx86n7  SUDOC: 083006427  US Congress: C000371  VIAF: 69058172   WorldCat (עם VIAF): 69058172
זכויות להט"ב בגיברלטר

| --- | --- |

גיברלטר
 מעמד בחוק:  חוקי מאז 1993
 טרנסג'נדריות:  אין הכרה בשינוי מגדר, נמצא תחת סקירה
 שירות צבאי:  לסביות, הומואים, טרנסג'נדרים וביסקסואלים מוצהרים רשאים לשרת, הממלכה המאוחדת אחראית להגנה
 הגנה מפני אפליה:  הגנה מוחלטת מפני אפליה על רקע נטייה מינית או זהות מגדרית
 זכויות משפחה
 הכרה בזוגיות חד־מינית:  ישנה הכרה באיחוד אזרחי מאז 2014 ונישואים חד-מיניים מאז 2016
 אימוץ:  ישנה הכרה באימוץ משותף על ידי זוגות חד מיניים מאז 2014
 
 הצבעה על הצהרת האו"ם:  בעד (כחלק מהממלכה המאוחדת)
זכויותיהם של לסביות, הומואים, ביסקסואלים וטרנסג'נדרים (להט"ב) בגיברלטר מוגדרות כשוות לתושבים הטרוסקסואלים ומהמתקדמות ביותר בעולם. פעילות הומוסקסואלית הפכה לחוקית בשטחי הטריטוריה מאז 1993, בעוד גיל ההסכמה הושווה עבור זוגות הומוסקסואלים להטרוסקסואלים (16) בשנת 2012.
באפריל 2013 בית המשפט העליון של גיברלטר קבע כי לזוגות חד מיניים ישנה הזכות לאמץ בעוד שותפויות אזרחיות הפכו זמינות הן לזוגות חד-מיניים והן לזוגות הטרוסקסואלים מאז מרץ 2014. באוקטובר 2016, גיברלטר אישרה הכשרת נישואים חד-מיניים עם חוק התיקון לנישואים אזרחיים משנת 2016 שעבר פה אחד בפרלמנט. החוק קיבל הסכמה מלכותית ב-1 בנובמבר ונכנס לתוקף ב-15 בדצמבר 2016. הנישואים החד-מיניים הראשונים אשר הוכרו על פי חוק בגיברלטר התקיימו יום מחרת.