stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
תפוח (יישוב פלסטיני)
היסטוריה

הכפר תפוח יושב על תל קדום. חלק מבתיו בנויים על גבי יסודות קדומים ועושים שימוש משני באבנים עתיקות. בסמוך למעין ביר אל-מלח, השוכן מדרום לכפר, נמצאו חרסים מתקופת הברזל II, התקופה הפרסית, ההלניסטית, הרומית, הביזנטית, ימי הביניים ומהתקופה העות'מאנית (משתי האחרונות נמצאה כמות מרובה). על הטרסה העליונה מצפון לכפר נמצאו חרסים בודדים מתקופה הביזנטית, ולצידם כמות מרובה של חרסים מימי הביניים ומהתקופה העות'מאנית.
באזור הכפר התגלו שרידים של דרך קדומה, באר, בורות מים, וחציבה בסלע. בסמוך לדרך המקיפה את הכפר מצידו הדרום-מזרחי, ישנן מערות קבורה קדומות, ולידן נתגלו חרסים מהתקופה הרומית.
ב-1838, בתקופה העות'מאנית המאוחרת, תיאר אדוארד רובינסון את תפוח ככפר מוסלמי, הממוקם צפונית לחברון וממערב לדרך מירושלים.
בשנת 1863 ביקר במקום ויקטור גרן, ומצא כי בכפר יש 400 תושבים. הוא ציין כי כמה בתים נראו עתיקים, וכי העיירה שהכפר נבנה על גבי חורבותיה הייתה מוקפת בעבר בחומה מאבני גזית, שחלקים מסוימים שרדו ממנה. בנוסף, על מדרוני ההר עליו יושב הכפר, בהם זיתים בני מאות שנים, הוא מצא בורות מים ומרתפים חצובים בסלע.
בשנת 1883 תיאר "סקר ארץ-ישראל המערבית" את תפוח, כ"כפר עתיק, העומד בראש רכס גבוה, כשמצפונו המדרונות התלולים של ואדי קדיר, בהם עצי זית השייכים לכפר. בכפר עוברת דרך כפרית עתיקה, וממשיכה לאורך המישור ממערב, ומיד יורדת אל הרכס. יש באר ממערב לכפר, בורות מים, מערות וחציבה. מסביב לכפר יש כרמים, ומעיינות טובים בעמק שממערב."
לאחר הסכמי שביתת הנשק בתום מלחמת העצמאות ב-1949, עבר היישוב לשליטה ירדנית.
אחרי מלחמת ששת הימים ב-1967 עברה תפוח לשליטה ישראלית. בעקבות הסכם אוסלו ב' ב-1995 עבר היישוב לשטח A שבשליטת הרשות הפלסטינית.
אוכלוסייה

ברשימת כפרים העות'מאנית משנת 1870 נמנו 54 בתים, ואוכלוסייה של 161 נפש. ספירה זו כללה רק גברים.
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
מפקדי אוכלוסין - תפוח
| שנה | תושבים | מקור | הערות |
| 1922 | 461 |  |  |
| 1931 | 580 |  | התושבים התגוררו ב-124 בתים |
| 1945 | 780 |  |  |
| 1961 | 1,282 |  |  |
| 1982 | 1,600 |  |  |
| 1992 | 3,400 |  |  |
| 1997 | 7,054 |  |  |
| 2005 | 9,480 |  |  |
| 2007 | 10,088 |  |  |
| 2017 | 15,800 |  |  |
חקלאות

בסקר הכפרים בשנת 1945 נמצא ששטח הכפר היה 12,103 דונם, מתוכם: 1,073 דונם, היו מטעים ואדמות מושקות, 3,543 של גידולי דגנים, ועל 31 דונם היה בנוי הכפר. יתר האדמות כ 7,500 דונם לא עובדו.
לצורך בניית גדר ההפרדה[דרושה הבהרה] הופקעו מהכפר כ-450 דונם. הגדר יצרה מצב שבו 11 בתי אב הופרדו מהכפר וחלק מהאדמות של החקלאים נמצאות מעבר לגדר.
תשתיות

מ-1998, העיירה מחוברת לרשות המים הפלסטינית. בנוסף יש ברשות התושבים בורות מים פרטיים, וכן מים מכמה מעיינות, בעיקר לחקלאות.
משנת 1987 היישוב מחובר לרשת החשמל.
אין בכפר רשת ביוב ורוב התושבים משתמשים בבורות ספיגה.
הערות שוליים

↑  מפקד אוכלוסין 2016, באתר של הלשכה הפלסטינית המרכזית לסטטיסטיקה
1 2  Preliminary Results of the Population, Housing and Establishments Census, 2017 (PDF). Palestinian Central Bureau of Statistics  ראה: 

https://www.pcbs.gov.ps/Downloads/book2364-1.pdf
↑  כדוגמת חברון וציער (שזוהתה עם סעיר)
↑  Woudstra, 1981, p. 251
↑  Wilkinson,  Hill and  Ryan, 1988, p. 58, note 13
1 2  משה כוכבי (ע), יהודה, שומרון וגולן: סקר ארכיאולוגי בשנת תשכ"ח, ירושלים: כרטא ירושלים, 1972, עמ' 50
↑  Bugatti, 2002, p. 59
↑  Robinson, E.; Smith, E, [https://archive.org/details/biblicalresearch03robiuoft/page/116/mode/1up?view=theater
https://archive.org/details/biblicalresearc00smitgoog/page/428/mode/1up?view=theater Biblical Researches in Palestine, Mount Sinai and Arabia Petraea: A Journal of Travels in the year 1838], כרך 3, Boston: Crocker & Brewster, 1841, עמ' 116, 428
↑  ויקטור גרן, תיאור גיאוגרפי, היסטורי וארכיאולוגי של ארץ-ישראל - כרך ראשון : יהודה (ג), ירושלים: יד יצחק בן-צבי, 1983, עמ' 256
↑  תרגום חופשי
1 2  Barron, J.B., ed., Palestine: Report and General Abstracts of the Census of 1922, Government of Palestine., 1923, עמ' Table V, Sub-district of Hebron, p. 10
↑  Government of Palestine, Department of Statistics, Village Statistics, April, 1945, 1945, עמ' 23
1 2 3 4 5 6  , تفوح - Taffuh (תפוח [יישוב פלסטיני)], Palestine Remembered, 2007
1 2 3 4  The Applied Research Institute - Jerusalem, Taffuh Town Profile, 2009
| דגל הרשות הפלסטיניתיישובי נפת חברון |
| --- | --- | --- |
| ערים | חברון • דורא • חלחול • יטא • דאהרייה |  |
| מועצות מקומיות | בני נעים • בית עווא • בית אולא • בית אומר • דיר סאמת • אידנא • ח'אראס • נובא • סעיר • א-סמוע • צוריף • תרקומיא • תפוח |  |
| כפרים | אום אל-ח'יר • אל-בקעה • בית עמרה • בית ענון • בית כאחיל • בית א-רוש אל-פוקא • אל-בורג' • דיר אל-עסל אל-פוקא • א-דווארה • חדב אל-פוואר • אל-חילה • חוריז • אמריש • ג'בעה • ח'ירבת כרמה • אל-כרמל • ח'אלת אל-מאיה • חֻ'רסא • אל-כום • ח'ירבת סאפא • ח'רבת זנוטה • ח'ירבת א-סימיא • מג'ד • קַלְקַס • קילה • רמאדין • א-ריחייא • א-שויוח' • שיוח' אל-ערוב • א-סורה • א-טבקה • אל-עודייסה • זיף • ראבוד • קורייסה |  |
| מחנות פליטים | אל-ערוב • אל-פוואר |  |
נפות הרשות הפלסטינית
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987012301775305171
תפוזי ג'אפה

.

תפוזי ג'אפה (Jaffa) הוא כינוי מקור, שניתן לתפוזים מזן שמוטי, תוצרת ארץ ישראל ולאחר מכן תוצרת מדינת ישראל. אזור הגידול המקורי והעיקרי של פרי ההדר היה יפו והייצוא דרך נמל יפו ומכאן שמו.
אופי הפרי

תפוזי ג'אפה, שיוחדו לזן השמוטי, דומים לתפוזים מהזן "ולנסיה", אם כי מתוקים קצת יותר, יש בהם מעט גרעינים יחסית. לתפוז יש צורת אליפסה וקליפה עבה ומחוספסת, נוחה לקילוף, ועמידה לאורך זמן. לקליפה עצמה יש ארומה מיוחדת ויש המשתמשים בה לייצור ליקר.
הג'אפה סובל מקרה, ולכן ניתן לגדל את העץ מחוץ לאזורים הטרופיים ואקלים סובטרופי, בהם פרי ההדר רגיל לגדול. הבשלת הפרי היא בחודשי האביב והקיץ.
הדעה הרווחת בקרב בוטנאים היא שמקורו של השמוטי הוא במוטציה של זן הבלדי.
מאפייני התפוזים מזן השמוטי JAFFA נובעים מהאדמה בה הם גדלים ומתנאי האקלים. האדמות ממזרח "ליפו העתיקה", הם אדמות הביצה הקדומות, של הדלתא של נחל איילון והן עשירות בדשן אורגני, שמקורו בביצה, שיבשה. (גל הצונאמי השני, שיצר את שכבת סלע הכורכר העליונה, חסם את האפיק הקדום של נחל איילון, שהגיע ליפו). בדיקות קרקע, מאששות תאוריה זאת. כמות הדשן האורגני באדמות יפו, דומה לקרקעות, שמקבלות דשן כימי באופן שוטף.  עד ראשית מאה ה-19 טרם הומצא הדשן הכימי ומכאן יתרונה של אדמת יפו, שכל הגידולים בה, לרבות השמוטי JAFFA, הרשימו באיכותם, בכמותם ובטעמם המיוחד.
על המותג

תפוזי השמוטי שגדלו בסביבות יפו שווקו עוד במחצית המאה ה-19 למדינות במזרח התיכון, ובהדרגה נודעו כ Jaffa Oranges. ערב מלחמת העולם הראשונה שווקו תפוזים בהיקף של 1.3 מיליון תיבות, כאשר הייצוא התרחב לאירופה, ובעיקר לבריטניה. רוב המגדלים והסוחרים היו ערבים. לאחר כיבוש האזור בידי הבריטים, ובמהלך שנות העשרים, חל גידול משמעותי בהיקף הפרדסים, כשגם מגדלים יהודים נכנסו לשוק זה. בסוף תקופת המנדט, הייתה כמחצית משטחי הפרדסים באזור יפו, השרון והשפלה בבעלות ערבית ומחצית בבעלות יהודית, בעיקר במושבות כמו פתח תקווה ורחובות.
נראה שהשימוש הראשון בשם "תפוזי יפו" נעשה על ידי המתיישבים הגרמנים-טמפלרים בשרונה (מושבה). דיני סימני המסחר הבריטיים שללו הגנה על ציון גאוגרפי, ולכן כל הפרדסנים והסוחרים (יהודים וערבים) יכלו לשווק את התפוזים תחת המותג, אולם רק תפוזים מסוג שמוטי. לאחר קום המדינה, השימוש במותג היה לגבי תפוזים מישראל, והפכו לסימן בולט של המדינה, ובמקביל, לסימן בולט של הפלסטינים לפרדסים שכבר לא היו בבעלותם.
המותג זכה להגנה משפטית רק לאחר קום המדינה, בשנת 1968, כאשר נרשם ככינוי מקור לפי חוק הגנת כינויי מקור, תשכ"ה-1965. בשנת 2005 סירב רשם כינויי המקור לחדש את ההגנה על הסימן, וזאת משום שהמועצה לשיווק פרי הדר נתנה רישיונות שימוש במותג למגדלים בדרום אפריקה וספרד. בית המשפט המחוזי בשבתו כוועדת ערעורים, הפך את ההחלטה.
במקור יוחד השימוש במותג לתפוזים מהזן "שמוטי" אך היום תחת המותג "ג'אפה" משווקים עשרות זני פרי הדר כתומים, ירוקים, צהובים ואקזוטיים. רמת המודעות של הלקוח האירופי למותג היא עדיין גבוהה, על אף שמשקלו של פרי ההדר הישראלי בשוקי אירופה הוא נמוך. לדוגמה: בצרפת, המודעות לפרי "ג'אפה" נפוצה ו-73% מהצרכנים אמרו שהם מוכנים לשלם תוספת מחיר של 10 עד 20 אחוז עבור פרי זה בשל יתרונו האיכותי.
הגנת המותג

לצורך הגנת המוניטין הקשור במותג, המועצה לשיווק פרי הדר רשמה 14 סימני מסחר בכ־20 מדינות בעולם.
סימני המסחר של מותג Jaffa הם:
Jaffa Sweetie, Jaffa Sunrise, Jaffa, Jaffas, Jaffarines, Sunrise, Sweetie, Suntine, Yarden Red, Yarden River, Golden Sweet, Jaffa Suntina, Jaffa Yarden Red, Jaffa Yarden River.
המועצה לשיווק פרי הדר מוסרת באתר שלה כי היא שוקלת מתן זיכיונות לגורמים מסחריים, שאינם מתחרים בפרי הישראלי, כדי שיוכלו להשתמש במותג Jaffa תמורת תשלום זכויות שימוש וכמובן – עמידה בתנאי איכות, מועדי ואזורי שיווק שיוגדרו עבורם.
במסגרת זו הגיעה המועצה לשיווק פרי הדר להסכם שיתוף פעולה עם קונצרן Lotte היפני, המייצר משקאות קלים, ממתקים וחטיפים, לפיו ישווק הקונצרן, תחת המותג "ג'אפה סוויטי" מוצרים בעלי טעם של "פרי הפומלית". ההסכם גם קובע, כי הקונצרן היפני יפרסם את המותג "ג'אפה סוויטי" באמצעי התקשורת ובטלוויזיה ויפעל למניעת השימוש במותג על ידי חברות שאינן מורשות לכך.
מיצג תפוזי ג'אפה

לכבוד חגיגות 70 שנה לעצמאות ישראל הוצב מיצג "תפוזי ג'אפה" של המעצבת הדס איצקוביץ בשדרות ירושלים שביפו. על עצי השדרה ניתלו מעל 400 תפוזים העשויים מחומרים בשימוש חוזר ופסולת כגון נייר עיתון ושקיות פלסטיק. על התפוזים הודבקה המדבקה המסורתית הירוקה של המותג "Jaffa Orange".
המותג כיום

ב-2002 חתמה המועצה לשיווק פרי הדר על הסכם, לפיו קיבלה דרום אפריקה זיכיון לשיווק תפוזים ואשכוליות בבריטניה בעונת הקיץ תחת המותג “ג’אפה”. מכירת הזיכיון לשימוש במותג, הפכה אותו למקור הכנסה נוסף למגדלי ההדרים בישראל. מאז נמכר המותג לגורמים נוספים בספרד, בדרום אמריקה ועוד, כך שכל תיבה שאינה יוצאת מישראל משלמת תמלוגים. המותג המזוהה בעולם עם התפוז הארץ ישראלי לא איבד את ערכו למרות הירידה בריווחיות והצטמקותו של ענף הפרדסנות בישראל בשנות ה-70 ועוד יותר בשנות ה-90 של המאה העשרים.
העמסת תפוזי ג'אפה בנמל אשדוד, 1965
העמסת תפוזי ג'אפה בנמל אשדוד, 1965
ראו גם

עוגיות ג'אפה
הערות שוליים

↑  הפלסטינים טוענים כי ערביי יפו היו הראשונים שהשתמשו במונח הזה
↑  פרנקו יעקוב, כל האמת על תפוזי יפו, באתר היסטוריה של תפוזי יפו, ‏14.1.2019
↑  Michael Birnhack, The Emergence of a Brand: A Case of Jaffa Oranges from Mandate Palestine, The Emergence of a Brand: A Case of Jaffa Oranges from Mandate Palestine, Research Handbook on the History of Trademark Law (Lionel Bently & Robert Bone, eds., 2024
מכונת דפוס להדפסת הלוגו על העטיפות לתפוזים ששווקו לחו"ל. שמורה בצריף שמואל גרינבוים בפתח תקווה
1815 בארצות הברית

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
| «««  1814   1813  1812 |  דגל ארצות הברית | 1815  בארצות הברית |  »»»  1816   1817   1818 |
כל ערכי השנים בארצות הברית • אירועים בולטים בעולם ב-1815 פורטל ארצות הברית • לוח שנה של שנת 1815
1815 בארצות הברית הייתה השנה בה חגגה ארצות הברית 39 שנה מיום היווסדה.
הנהגה

הנשיא: ג'יימס מדיסון (המפלגה הדמוקרטית-רפובליקנית)
סגן הנשיא: התפקיד לא היה מאויש
אירועים בולטים

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
8 בינואר – מלחמת 1812: הקרב על ניו אורלינס: כוחות צבא ארצות הברית בפיקודו של הגנרל אנדרו ג'קסון מביסים את הבריטים בקרב על ניו אורלינס
13-14 בינואר - מלחמת 1812: הקרב על מוצב פורט פיטר
7-12 בפברואר - מלחמת 1812: הכוחות הבריטיים כובשים את המוצב הצבאי פורט בוייר ליד העיר מובייל שבאלבמה.
15 בפברואר – מלחמת 1812: הסנאט של ארצות הברית מאשר את הסכם גנט.
17 בפברואר – מלחמת 1812: המלחמה בין ארצות הברית לבריטניה מסתיימת באופן רשמי לאחר שהסכם גנט נכנס לתוקפו.
18 ביולי – 16 בספטמבר - נחתמו הסכמי פורטז' דה סו בין השבטים האינדיאנים לממשל האמריקני. על אף שהסכמים אלו היו אמורים ליישב את הסכסוך בין הצדדים, הם היוו בהמשך את הבסיס המשפטי לעקירת האינדיאנים מערבה ממדינת מיזורי והעניקו למתיישבים האמריקאים את הזכות על הטריטוריות בהם נמצאות כיום ויסקונסין, מינסוטה, איווה, מיזורי, ויומינג, מונטנה, דקוטה הדרומית ודקוטה הצפונית.
אירועים בולטים > לא מתוארך

במהלך 1815 מתחיל גל ההגירה השני של חברי כת האמיש לצפון אמריקה.
נולדו

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
31 בדצמבר – ג'ורג' מיד, ממפקדי צבא מדינות הצפון במלחמת האזרחים האמריקנית, המנצח בקרב גטיסברג (נפטר ב-1872)
נפטרו

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
24 בפברואר – רוברט פולטון, מהנדס וממציא אמריקני (נולד ב-1765)
24 בפברואר – ג'ון סינגלטון קופליי, צייר אמריקני (נולד ב-1765)
8 בינואר: הקרב על ניו אורלינס
.30-06 ספרינגפילד

משמאל לימין: ‏9.3x32 מ"מ, ‏30-06. ספרינגפילד, ‏8x57 מ"מ, ‏6.5x55 מ"מ, ‏308. ווינצ'סטר (המקביל המסחרי ל-7.62x51 מ"מ נאט"ו).
כדור ה-30-06. ספרינגפילד (מכונה "שלושים-אפס-שש", "thirty-ought-six") או 7.62x63 מ"מ בשיטה המטרית, נכנס לשימוש בצבא ארצות הברית בשנת 1906 (ומכאן ציון ה-"06"). הכדור יועד לשימוש ברובים ובמקלעים, והוא החליף את כדורי ה-30-03., 6 מ"מ לי צי (Lee Navy‏ mm‏ 6), וה-30. צבא ארצות הברית (US Army‏ 30.), והפך לכדור התחמושת הסטנדרטי לנשק קל בצבא ארצות הברית. הכדור שימש ככדור התחמושת העיקרי לנשק קל בצבא ארצות הברית במשך כ-50 שנה, עד שהוחלף לבסוף על ידי כדור ה-7.62x51 מ"מ נאט"ו. כדור ה-06–30. יצא משירות צבאי בתחילת שנות ה-70 של המאה ה-20, אך הוא נותר הכדור הפופולרי ביותר למטרות ציד בארצות הברית, ואחד הפופולריים למטרה זו בעולם.
שימושים

בכדור השתמשו ברובים הבאים:
ספרינגפילד (רובה)
M1917 בראונינג
M1918
M1919 בראונינג
M1 גאראנד
ציד בכדור

הכדור משמש ככדור עיקרי לציד במדינות רבות בעולם, כגון, גרמניה ארצות הברית קנדה ואזורים נרחבים באפריקה. הוא משמש לציד של אייל פרדי לבן-זנב אייל פרדי שחור-זנב ודוב גריזלי. בקנדה משמש הכדור גם לציד של דוב שחור הכדור יעיל עד 300 מטר, כדי לפגוע במטרות רחוקות יותר משתמשים בכדורים חזקים יותר כמו 300. וינצ'סטר מגנום, או כל קליבר אחר בסדרת ה־300. או 338.
באפריקה, משתמשים בכדור נגד אנטילופות, והכדור פוגע במשקל כבד של 1000 קילוגרם. עד 300 מטר הכדור עובד מעולה, כמו ה-300. וינצ'סטר, וציידים רבים מעדיפים את הכדור הזה, במקום את הסדרה של מגנום. הכדור הזה מנצל היטב את האנרגיה שלו ב-300 מטר, ומחסניות מודרניות של הכדור עדיפות בהרבה על מחסניות של .300 וינצ'סטר ישנות בזכות כוח האנרגיה.
ה30.06. הוא הכדור הנפוץ ביותר לציד לפני 0.338 לפואה מגנום ו-270. וינצ'סטר.
תכונות

לצד השימוש הנרחב בכדור, ה-30.06 הוא כדור מועדף גם בזכות כוח הרתע המתון שלו. הכדור נרתע לאחור קצת פחות מ-60 סנטימטר, ונורה יחסית לאט מקנה הרובה. כוח הרתע הקטן עוזר בדיוק הירייה, וגורם בציד לאובייקט שנורה ל-המטומה, מבלי לאבד כוח וגובה. יש מספר גדול של כדורים שמשתמשים בהם למטרה זו, כולל הקליע הנפוץ ביותר 7.62x51 מ"מ נאט"ו. ניתן תמיד לטעון מחדש את הכדור ללא בעיות, והוא נחשב לכדור טוב. בדרך כלל אין בעיות באספקה כי המחסנית נפוצה בכל העולם.
בסבאלברד משתמשים גם בכדור להגנה עצמית מפני דוב קוטב, ויש לזה יעילות טובה.
Band of Horses

| --- | --- |

 מקום הקמה:  סיאטל 
 מוקד פעילות:  סיאטל  קרולינה הדרומי
 תקופת הפעילות:  מ-2004
 סוגה:  מוזיקת אינדי
 חברת תקליטים:  סאב פופ, קולומביה רקורדס, פאט פוסום רקורדס 
 bandofhorses.com
 פרופיל ב-IMDb
 חברים
 בן ברידוול קרייטון ברט ריין מונרו  מאט גנטלינג  יאן מקדוגל
 חברים לשעבר
 Bill Reynolds Mat Brooke Joe Arnone Tyler Ramsey Rob Hampton 
 
Band of Horses היא להקת מוזיקת אינדי שהוקמה בסיאטל שבארצות הברית בשנת 2004 על ידי בן ברידוול.
היסטוריה

בן ברידוול הקים את הלהקה בשנת 2004. בשנת 2005 הלהקה הקליטה את האלבום Everything All the Time ששוחרר בשנת 2006. השיר הראשון באלבום "The Funeral" נכלל בסרטים ופרקי סדרות רבים, והוא אחד מ-100 השירים הגדולים של העשור הראשון של המאה ה-21 לפי פיצ'פורק. לקראת הוצאת האלבום השני, הלהקה עשתה סבב הופעות באמריקה ובאירופה. האלבום השני נכלל בדירוגים ושיר מהאלבום הגיע למקום 35 של Billboard 200.
בשנת 2009 הלהקה עברה לקרולינה הדרומית.
האלבום השלישי של הלהקה "Infinite Arms" הוצאה בשנת 2010 והיה מועמד לקבלת פרס גראמי. אחד מישיר האלבום הוצב במקום 28 ברשימת השירים הטובים של שנת 2010 על ידי הירחון רולינג סטון.
מהלך סבב הופעות של הלהקה באירופה בשנת 2011 כלל הופעה בהארנה של ומבלי. בשנת 2012 הלהקה עשתה סבב הופעות באמריקה הדרומית.
דיסקוגרפיה

Everything All the Time (2006)
Cease to Begin (2007)
Infinite Arms (2010)
Mirage Rock (2012)
Why Are You OK (2016)
Things Are Great (2022)
תקופת אסוקה

תקופת אָסוּקָה (ביפנית 飛鳥時代, "אסוקה ג'ידאי") היא תקופה בהיסטוריה של יפן משנת 538 עד שנת 710 (לפי תיארוך אחר, התקופה נמשכה בין השנים 592-645). מקור שם התקופה הוא באזור אסוקה, הנמצא כ-25 קילומטר מנארה המודרנית, אשר בו התמקמה החצר הקיסרית. תקופה זו מתאפיינת בתמורות פוליטיות וחברתיות רבות הנובעות מחדירת בודהיזם ליפן ואימוץ התרבות ומערכת הממשל הסינית. בנוסף, בתקופה זו השתנה שם הממלכה מוָה (倭) לנִיהוֹן (日本 יפן).
ההיסטוריונים מתחילים את תקופת אסוקה עם הגעתו של הבודהיזם ליפן, בשנת 538. לגבי סוף התקופה אין דעה חד משמעית: בעוד שמרבית ההיסטוריונים רואים את סוף התקופה במעבר עיר הבירה לנארה, היסטוריונים רבים של אמנות ואדריכלות רואים את רפורמת טאיקה בשנת 646 כסימן של סוף התקופה, ונוהגים לקרוא לתקופה שאחריה תקופת הָאקוּהוֹ. בעוד שבתקופת אסוקה הושפעה יפן מהתרבות הקוריאנית ומהתרבות הצפון-סינית, לאחר רפורמת טיקה ניתן לראות יותר השפעה של שושלת טאנג הסינית.
תמורות מדיניות

לקראת סוף המאה ה-4 הקלאנים של יאמטו שלטו באזור מרכז הונשו וצפון קיושו, כאשר בראש כל קלאן עמד פטריארך, אשר ביצע טקסים דתיים המקודשים לקאמי של השבט, כדי שהשבט ימשיך להיות חזק ומצליח. ההנהגה של השבטים התגבשה לקראת תקופת אסוקה לשושלת קיסרית, כאשר החצר הקיסרית החליפה מקום עם מות הקיסר, מתוך האמונה כי יש להתרחק ממקום המוות של הקיסר הקודם. תקופת אסוקה היא התקופה הראשונה בהיסטוריה של יפן בה השושלת הקיסרית שלטה במכלול השבטים בצורה מרוכזת וללא תחרות, כאשר היא מעניקה תארים לראשי שבטי יאמטו.
הקלאן סוֹגָה צבר השפעה בחצר על ידי נישואים עם המשפחה הקיסרית במאה ה-6, ובשנת 587 ראש הקלאן היה חזק דיו כדי להפוך את אחיינו לקיסר ומאוחר יותר לרצוח אותו ולהחליפו בקיסרית סויקו, אשר הייתה שליטת בובה בלבד בעוד שהשלטון האמיתי התרכז בידיו ובידי הנסיך שוטוקו.
הנסיך שוטוקו, הדמות הבולטת של התקופה, היה בודהיסט אדוק וחובב הספרות הסינית. הוא הושפע מאוד מעקרונות הקונפוציאניזם, והנהיג מספר רב של רפורמות בהשפעת התורה הקונפוציאנית: בהוראתו, הונהגו מערכת דרגות ודפוסי אטיקט קונפוציאניים, והוא הוציא גם "חוקת 
שבעה-עשר הסעיפים", אשר נועדה להביא סדר ברוח הקונפוציאנית לסדרי החברה המבולגנים של יפן. בנוסף, הוא אימץ את לוח השנה הסיני, פיתח מערכת דרכי מסחר, בנה מקדשים בודהיסטים רבים, הורה את כתיבת קורות החצר, ושלח לסין תלמידים שלמדו בודהיזם וקונפוציאניזם, וגם שליחים דיפלומטיים. במהלך המאה השביעית, יצאו לסין שבע משלחות שכללו תלמידים, דיפלומטים ואנשי דת, אשר מטרתם, בניגוד לתקופה הקודמת, הייתה לימוד שיטת הממשל הסינית.
מערכת החוקים ריטסוריו

השינויים שבאו בעקבות רפורמת טאיקה איפשרו את חקיקתה של ריטסוריו. רִיטסוּ (律) זהו אוסף חוקים פליליים, אשר הושאל ברובו מהסינים, ואילו ריוֹ (令) הוא אוסף חוקים אדמיניסטרטיביים, אשר נוסח יותר ברוח היפנית. החיבור של שתי המילים מסמל את מערכת החוקים אשר התגבשה בעקבות רפורמת טאיקה.
החידוש הראשון של רפורמת טאיקה היה חלוקת אדמות מחודשת, אשר נועדה לבטל את המערכת הקיימת של הקלאנים השולטים בחלקות אדמה גדולות ובני-אדם המאכלסים את האדמות האלה. התארים והאדמות אשר עברו עד כה בירושה, נלקחו עתה מבעליהם לאחר פטירתם. על האוכלוסייה הוטלו מיסים אשר שולמו מיבול, והונהג גם גיוס האוכלוסייה לצורך השירות בצבא הלאומי או לצורך פרויקטי בנייה ציבוריים. הוקמו גם שלוש משרות של היועצים לקיסר: שר הימין (左大臣, אוּ-דָאיגִ'ין), אשר היה כפוף לשר השמאל (左大臣 סָא-דָאיגִ'ין), אשר בתורו היה כפוף לשר הממלכה (太政大臣, דָאיג'וֹ-דָאיגִ'ין). שר הממלכה עמד בראש משרד המדינה, אשר כלל שמונה משרדים: מנהל מרכזי, טקסים, ענייני פנים, משק הבית הקיסרי, משפטים, ענייני מלחמה, ענייני תושבים והאוצר. הארץ חולקה למחוזות, אשר בתורן חולקו לאזורים וערים, והמושלים המקומיים מונו על ידי החצר. הוקמה גם מכללה להכשרת פקידי ממשל ברוח הקונפוציאנית. עם זאת, השיטה הסינית של מיונים לתפקידים ציבוריים לא אומצה, והמוצא המשיך להיות גורם מכריע בקבלה לתפקידים. החוקים גם לא נגעו בבחירת השליט, ועל אף שמהמאה ה-5 עד המאה ה-8 שלטו ביפן שמונה קיסריות, בשנת 770 נקבע כי רק הגברים יוכלו להיות קיסרים.
מערכת החוקים הורכבה במספר שלבים. בשנת 668 יצא קוד אוֹמִי, אשר קיבל את שמו מהמיקום של החצר הקיסרית באותו זמן. המשך הגדרת החוקים בא לידי ביטוי בקוד אָסוּקָה קִיוֹמִיהָארַה, אשר יצא בשנת 689. האוסף השלישי, קוד טאיהו (大宝律令, טָאיהוֹ ריטסוריו), אשר יצא בשנת 701, סיכם ושילב את החוקים בצורתם הסופית שנשארה תקפה, לא כולל שינויים קטנים, עד לרסטורציית מייג'י בשנת 1868.
הופעת בודהיזם ביפן והשפעות דתיות נוספות

מסורתית, מיחסים את הופעת בודהיזם ביפן לסיאונג, מלך בֶּקְגֶּ'ה (Baekje), אחת משלוש הממלכות של קוריאה. בשנת 538 מימן מלך זה משלחת אשר הביאה ליפן את דמותו של שקיאמוני ומספר מצומצם של סוטרות. משפחת סוֹגָה, אשר הייתה בעלת השפעה בחצר הקיסרית באותה תקופה, דגלה באימוץ הבודהיזם בעוד שמשפחות אחרות בחצר, כגון משפחת נָקָטוֹמִי שהייתה אחראית לביצוע טקסי שינטו, התנגדו לדת החדשה.
הקיסר בִּידַצוּ (Bidatsu) עודד את הגעתם של נזירים בודהיסטים נוספים מחצי האי הקוריאני על מנת להפיץ את הדת ברחבי יפן. פרק זמן קצר לאחר הגעת הנזירים פרצה מגפת אבעבועות שחורות, והמגפה שהתפרשה כעונש על כפירה בדת הובילה למעשי אלימות כנגד הנזירים הבודהיסטים. עם הזמן חלה ירידה הדרגתית במעשי האלימות, בין היתר הודות לקיסר יוֹמֵאי (Yomei), יורשו של בידצו, אשר המיר את דתו לבודהיזם. לקראת אמצע המאה ה-7, גברה השפעתו של הבודהיזם ורפורמת טאיקה אותה הובילה משפחת נקטומי אסרה על בניית קופונים (מבני קבורה) גדולים מדי והסדירה את גודל הקופון בהתאם למעמד הנפטר.
בתקופה זו הופיע ביפן גם טאואיזם. הקיסרית סנמיי בנתה באמצע המאה ה-7 מקדש טאואיסטי, וניתן לראות השפעת הדת הזו בקברים המשושים של הקיסרים היפנים באותה תקופה. בסופו של דבר, הטאואיזם השתלב לתוך דתות הבודהיזם והשינטו המקומיות, כאשר הוא יוצר טקסים וזרמים ייחודיים, כגון האונמיודו, קוסמולוגיה אזוטרית, המשלבת השפעות שינטואיסטיות, בודהיסטיות וטאואיסטיות.
יחסי חוץ

יפן בהנהגתו של הנסיך שוטוקו ניהלה יחסים פעילים מאוד עם סין - בין השנים 600 ל-659 נשלחו לסין 7 שליחויות רשמיות. לעומת זאת, לאחר השנה הזאת, בזמן שיפן הייתה עסוקה בכתיבת חוקים על בסיס החוקים הסיניים, לא נשלחו כלל משלחות לסין. בתקופה זאת יפן ניהלה מערכת יחסים ענפה עם הממלכות הקוריאניות, לרבות שילה - במחצית השנייה של המאה ה-7 שלחה יפן 11 משלחות לשילה ואירחה 17 משלחות מהממלכה. גם היחסים בין שליטי יאמטו לבקג'ה היו טובים, ויפן אף שלחה תמיכה צבאית לבקג'ה בעת הפלישה של שילה וסין לשם.
בתקופה זו הגיעו ליפן סינים וקוריאנים רבים - למשל, בעקבות הצגת בודהיזם ליפן, הגיעו מקוריאה כמרים בודהיסטים רבים. בשנת 660, כאשר ממלכת בקג'ה נכבשה על ידי שילה, יפן קיבלה מהגרים רבים מבקג'ה, כולל משפחת המלוכה שלה. המהגרים הביאו איתם, בנוסף לתורה הדתית, גם ידע וחידושים. המהגרים אשר נשארו ביפן והשתלבו באוכלוסייה המקומית נקראו טוֹראָי-גִ'ין וקיבלו יחס מועדף מהשלטון. לפי רשימת ממלכות האצולה משנת 815, כרבע מהמשפחות המוזכרות ברשימה היו בעלות שורשים בסין ובקוריאה.
אמנות בתקופת אסוקה

היסטוריונים של אמנות נוהגים לחלק את האמנות בתקופת אסוקה לשתי תת-תקופות: אמנות אסוקה ואמנות הָאקוּהוֹ, אשר מתחילה אחרי רפורמת טאיקה בשנת 646.
האדריכלות של התקופה הושפעה רבות מהסגנונות של מדינות מזרח אסיה אחרות: למשל, מבני הפגודה של התקופה מקורם בסטופה ההודית. ציורי הקירות בקופונים מהתקופה המוקדמת מעט דומים מאוד לציורי הקיר של שושלת טאנג ומדינת גוגוריו הקוריאנית. הפסלים הבודהיסטים של תקופת אסוקה דומים לסגנון הסיני ומאופיינים בעיני שקד, כפלי בגדים סימטריים וחיוך ארכאי.
בתקופת אסוקה התגבשה גם השירה היפנית, וָאקָה (和歌, "השיר היפני", מונח הבא להבדיל בין שירה יפנית מקורית לבין קָנשִי, שירה סינית. חלק גדול מהשירים אשר הרכיבו מאוחר יותר את מָאניוּשוֹ, אוסף השירה היפני הראשון, נכתבו בסוף תקופת אסוקה.
אירועים

538: ממלכת בקג'ה הקוריאנית שולחת משלחת ליפן אשר מטרתה להציג את הדת הבודהיסטית לקיסר יפן. מקורות אחרים סוברים כי המאורע התרחש בשנת 558.
585-587: בעקבות הגעת הנזירים הבודהיסטים מחצי האי הקוריאני פורצת מגפת אבעבועות שחורות. הקיסר בידצו ואחיו, הקיסר יומאי נספים, אולם זה האחרון עושה צעד משמעותי בהפיכת הבודהיזם לדת רשמית במדינה.
593: הנסיך שוטוקו ממונה כעוצר של הקיסרית סויקו.
600: לראשונה מאז 478, ממלכת יאמטו שולחת נציגות יפנית רשמית לסין.
604: הנסיך שוטוקו מפרסם את "חוקת 17 הסעיפים", המבוססת על עקרונות קונפוציאניים, המגדירה את יפן כאימפריה, בראשה עומד הקיסר.
607: בניית מקדש הוריו-ג'י באירקוגה.
645: מהפך בחצר הקיסרית (תקרית אִישִי) מביא לחיסול משפחת סוגה ולרפורמת טאיקה.
663: הכוחות של יפן מובסים בקרב נגד הכוחות של סין וממלכת שילה.
670: חוברה רשימת משפחות האצולה הראשונה, קוֹגוֹ-נֵנגָ'אקוּ.
701: פורסם קוד טאיהו, האוסף האחרון של חוקי ריטסוריו.
הערות שוליים

↑  Bowring R. The Religious Traditions of Japan 500-1600. 2005. p.15. Cambridge University Press. ISBN 978-0521720274.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007530754105171  LCCN: sh2008007758  NDL: 00568286 
הנסיך שוטוקו עם אחיו הצעיר ובנו בתמונה מהמאה ה-8
הפסל קוּדָארָה קָאנוֹן במקדש חור'יו-ג'י, אחת הדוגמאות הבולטות של אמנות אסוקה
14 באוגוסט

14 באוגוסט הוא היום ה-226 בשנה (227 בשנה מעוברת), בשבוע ה-33 בלוח הגרגוריאני. עד לסיום השנה, נשארו עוד 139 ימים.