stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ישיבת נווה שמואל

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 ישיבה תיכונית
 השתייכות:  אור תורה סטון
 תקופת הפעילות:  ה'תשמ"ג–הווה
 מייסדים:  הרב שלמה ריסקין
 מגמות:  באשכול הריאלי- פיזיקה, מחשבים, היסטוריה ומדעי הסביבה. באשכול ההומאני- ספרות, ארץ ישראל, קולנוע, ביולוגיה והיסטוריה
 שכבות לימוד:  ט'- י"ב
 בעלי תפקידים
 מנהל:  חזי זכריה
 ראש הישיבה התיכונית:  הרב אבישי מילנר
 תלמידים
 :  כ-300
 מיקום
 מיקום:  אפרת
 מדינה:  ישראל ישראל
 קואורדינטות:  31°39′12″N 35°09′04″E﻿ / ﻿31.653333333333°N 35.151083333333°E﻿ / 31.653333333333; 35.151083333333
 http://www.neveshmuel.org.il/
  (למפת הרי ירושלים מוגדלת) ישיבת נווה שמואל(למפת הרי ירושלים רגילה) ישיבת נווה שמואל(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום ישיבת נווה שמואל(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום ישיבת נווה שמואל
 
ישיבת נווה שמואל (מכונה: נוֹ"ש) היא ישיבה תיכונית שנוסדה בשנת ה'תשמ"ג, 1983, באפרת. הישיבה משתייכת לרשת מוסדות אור תורה סטון, ובה כ-300 תלמידים בכתות ט'-י"ב. תלמידי הישיבה מגיעים מיישובים רבים, ובפרט מאזור גוש עציון. כיום עומד בראשות הישיבה הרב אורי הר זהב.
רקע

הישיבה הוקמה באוגוסט 1983 (ר"ח אלול) בשנותיה הראשונות של אפרת והייתה המוסד הראשון של רשת אור תורה סטון. ראש הישיבה הראשון היה הרב שמעון גולן, לאחריו הרב יהושע רייך(אין קשר ליהודה רייך מייסד מיזם סיכת הניצחון), ולאחריו, עד שנת 2017, הרב יעקב פישר, בעברו משגיח בישיבת הר עציון ור"מ בישיבת כפר הרא"ה. כיום, ראש הישיבה הוא הרב אורי הר זהב. מנהל התיכון הראשון היה עודד כפיר שכיום משמש כלולן בקיבוץ מגדל עוז, ונכון לשנת 2024 אל"ם במיל' נתנאל פולק.
דרכה החינוכית

הישיבה משתייכת לזרם האורתודוקסיה המודרנית ודוגלת בערכי הציונות הדתית  ופתיחות יחסית לחינוך הממלכתי-דתי. רוב הרמ"ים בישיבה רואים עצמם כממשיכי ישיבת הר עציון שבאלון שבות. לצידם משמשים רמי"ם בוגרי ישיבות ברוח של "מרכז הרב".
בזמן המוקדש ללימודי קודש נלמדים גם שיעורי תנ"ך ומחשבה. נלמדים גם דף יומי, רמב"ם יומי, ויזמות שונות המאורגנות על ידי התלמידים כמו "משמרים" ו"שבוע וולוז'ין".
בישיבה תוכנית מנהיגות שבה שומעים שיחות ממרצים במגוון תחומים. כל שנה נערכים בישיבה פאנלים בנושאים כמו כלכלה, פריפריה וביטחון. בשנת 2009 הגיעה הישיבה למקום הרביעי בטבלת הגיוס הקרבי לצה"ל וב-2014, הגיעה לעשירון העליון של בתי הספר הערכיים ביותר.
מרבית התלמידים לומדים בשתיים מן המגמות המוצעות: פיזיקה, ביולוגיה, מחשבים, מדעי הסביבה, לימודי ארץ ישראל, ספרות, קולנוע והיסטוריה. מגמת הקולנוע בישיבה זוכה לפרסים על עבודת הגמר וחצי הגמר. מגמת הספרות הגיעה למקום הראשון בישראל בממוצע הבגרות.
לכל מחזור יש שניים - שלושה מדריכי פנימייה, לפי מספר הכיתות.
בכל שנה יוצאים תלמידי הישיבה יחד לטיול או לשבת יער, לסירוגין, בארגון השמינית, כחלק משבוע חקלאות ישיבתי. באחד מערבי הטיול מתקיים כל שנה מופע ה"חידונו"ש" הכולל חידון תחרותי בין השכבות, סרטונים מבדרים ושיר עם קליפ שהכינו השמינית.
העיתון הישיבתי, "עיתונו"ש", מתפרסם בערך אחת לחודש, בכל שבת ישיבה, וכותבים בו אנשי צוות ותלמידים. העורכים הם תלמידים בכיתה י"א-י"ב.
פעם בשנתיים מתווסף למחזור כיתה מקדמת, שמטרתה לעזור לתלמידים המתקשים בלימודים להשלים תעודת בגרות ולהשתלב בהווי החברתי של הישיבה.
ר"מים בעבר ובהווה

הרב שלמה מוזס - בוגר ישיבת מרכז הרב.
הרב נפתלי רייכנר - בוגר ישיבת הר עציון.
הרב ד"ר יוסי אראל
הרב ד"ר יוני גיאת
הרב אבי מנצורה
הרב אוהד זימרן - בוגר ישיבת ירוחם.
הרב איתן אנסבכר (המבוגר) - בוגר ישיבת הר עציון.
הרב אפרים גלינסקי - בוגר ישיבת מרכז הרב וישיבת הר עציון.
הרב ד"ר שאול קלכהיים - בוגר ישיבת אור עציון וישיבת מרכז הרב.
הרב יגאל לאופר - בוגר ישיבת ההסדר קריית שמונה.
הרב ערן גור - בוגר ישיבת ההסדר פתח תקווה.
הרב שאולי סיאני
הרב יעקב גליקמן
הרב עמנואל הרוניאן - בוגר ישיבת בית אל.
הרב דוד ברא"ז - בוגר ישיבת הר עציון.
הרב אוריה דור - בוגר ישיבת הר עציון.
הרב יועד אהרוני - בוגר ישיבת הר עציון.
הרב יואב וינשטוק - בוגר ישיבת עתניאל.
הרב רפאל סמואל - בוגר ישיבת ההסדר קריית שמונה.
הרב יקיר צגיאי.
הרב משה בוימל - בוגר ישיבת מרכז הרב.
הרב איתן אנסבכר (הצעיר) - בוגר ישיבת ההסדר ירוחם.
מבוגרי הישיבה

הרב פרופ' יונתן גרוסמן - מרצה ופרופ' לתנ"ך במכללת הרצוג ואוניברסיטת בר-אילן
ישראל דנציגר - מנכ"ל המשרד להגנת הסביבה
חזי זכריה - אל"ם במיל. מנהל הישיבה התיכונית נווה שמואל
משה טור-פז - חבר כנסת מטעם רשימת יש עתיד.
חילי טרופר - איש חינוך וחברה, חבר הכנסת העשרים ואחת מטעם רשימת כחול לבן
דביר כהנא - מנכ"ל משרד התפוצות
ד"ר עשהאל לובוצקי - סופר, רופא
ידיד מרקוביץ - קצין אג"מ בגדוד שחם 931 של חטיבת הנח"ל
הרב מיכאל "מיכי" מרק - נרצח בפיגוע בשנת 2016, היה בזמנו מנהל ישיבת ההסדר עתניאל.
אלחנן קלמנזון - איש המוסד שהציל עשרות אנשים בקיבוץ בארי בטבח שבעה באוקטובר
יואב שורק - הוגה דעות ופובליציסט, עורך כתב העת השילוח ומייסד כתב העת של תלמידי הישיבה
אורי שנייד
דרור מנדל
לביא חיים ברש
נועם מנצור
גולדה מאיר
הערות שוליים

↑  שר החינוך יעניק תעודות הוקרה לבתי הספר המובילים בגיוס ליחידות קרביות בצה"ל באתר משרד החינוך
↑  שחר חי, דירוג משרד החינוך: חצי מבתי הספר הערכיים ביותר - ישיבות ואולפנות, באתר ynet, 8 בספטמבר 2014
↑  לירון נגלר-כהן, ספרות? לא בבית מדרשנו, באתר ynet, 21 ביולי 2010
↑  חדשות סרוגים, ‏פרס ישראל לגבורה אזרחית יוענק ל"צוות אלחנן", באתר "סרוגים", 19 במרץ 2024
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987009165747705171
טאראס שבצ'נקו

| --- | --- |

 לידה:  9 במרץ 1814 לוח שנה לא ידוע, גרגוריאני משוער מורינצי, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  10 במרץ 1861 לוח שנה לא ידוע, גרגוריאני משוער סנקט פטרבורג, האימפריה הרוסית 
 שם לידה:  Тарас Григорьев сын Шевченко 
 מדינה:  האימפריה הרוסית 
 לאום:  אוקראינים 
 מקום קבורה:  Taras Hill 
 אירועים משמעותיים:  army recruit 
 שם עט:  Т. Ш., К. Дармограй, Кобзарь Дармограй 
 מקום לימודים:  האקדמיה הקיסרית לאמנויות 
 שפות היצירה:  רוסית, אוקראינית, סלאבית כנסייתית, Southeastern Ukrainian 
 זרם ספרותי:  הרומנטיקה 
 יצירות בולטות:  Kobzar 
 תקופת הפעילות:  מ-1832 
 חתימה:   
 
טאראס שבצ'נקו
טאראס גריגוריביץ' שבצ'נקו (באוקראינית: Тарас Григорович Шевченко;‏ 9 במרץ 1814 – 10 במרץ 1861) היה צייר ומשורר אוקראיני. נחשב למייסד של הספרות האוקראינית ואף של השפה האוקראינית המודרנית.
ביוגרפיה

שבצ'נקו נולד בכפר מורינצי, ליד זבניהורודקה בגוברניית קייב במשפחה של איכר - צמית של בעל אדמות מקומי. אימו נפטרה בשנת 1823 ואביו התחתן כבר באותה שנה, שנית. אימו החורגת של טאראס הצעיר התייחסה אליו בנוקשות, והוא היה נתון להשגחתה של אחותו. בשנת 1825 נפטר אביו והוא החל להתפרנס מעבודות מזדמנות. בשנת 1829 הוא התחיל לשרת את בעל האחוזה שבה התגורר, תחילה כעוזר טבח ולאחר מכן כעוזר כללי. בעל האחוזה ראה את משיכתו לציור ואישר לו ללמוד ציור בווילנה. כאשר הם עברו לסנקט פטרבורג, הוא מסר את הנער להמשך לימודי ציור לאחד הציירים. בשנת 1836 במהלך שיעורי ציור בגן הקיץ הוא הכיר אמן אוקראיני ודרכו את האמנים אלכסיי ונציאנוב, קארל ברולוב וואסילי ז'וקובסקי. הם הבחינו מיד בכישרון הגדול של הנער והיו מעוניינים לשחרר אותו ממעמד הצמיתות. השחרור היה קשה, כי הסכום שבעליו דרש תמורת המהלך היה גבוה מאוד. בסופו של דבר סוכם שקארל ברולוב יצייר דיוקן של ואסילי ז'וקובסקי שיימכר וסכום המכירה שהוערך בכ-2500 רובל יועבר לבעליו של הנער תמורת שחרורו. המהלך נעשה ב-22 באפריל 1838. באותה שנה שבצ'נקו התחיל ללמוד באקדמיה לציור בסנקט פטרבורג.
שנות ה-40 של המאה ה-19

זו הייתה תקופת הזהר של שבצ'נקו. בשנת 1840 הוא פרסם ספר שירים "קובזר" (Кобзарь) ובשנת 1842 את הפואמה "היידמקים" (Гайдамаки), המנציחה את תנועת ההיידמקים. במהלך 5 שנים פורסמו ספרים נוספים.
בתקופת הלימודים באקדמיה לציור הוא קיבל מספר מדליות כסף על ציוריו - בשנת 1839 עבור ציור נוף, בשנת 1840 עבור ציור שמן ובשנת 1841 מדליה נוספת. בשנת 1842 הוא גם צייר תמונת שמן, שהיא היחידה ששרדה עד היום. בשנת 1843, עם סיום לימודי ציור הוא חזר לאוקראינה.
יש לציין שמבקרי ספרות רוסים לא אהבו את השירה האוקראינית של שבצ'נקו, ולעומת זאת באוקראינה שיריו התקבלו באהבה גדולה.
בשנת 1846, בהיותו בקייב הוא התקרב לקבוצת צעירים בעלי נטיות לאומניות ובדלניות אוקראיניות. חברי הקבוצה נעצרו וקבלו עונשים שונים. שבצ'נקו קיבל את העונש החמור ביותר - הוא נשלח לאורנבורג לשירות כפוי בצבא, תוך איסור לצייר ולחבר שירים. לפי השמועות, הקיסר היה תחילה מוכן להקל על עונשו של שבצ'נקו, אך כאשר נודע לו שבשיריו שבצ'נקו מציין את המגבלות הפיזיות של הקיסרית הוא התרגז מאוד ולא היה מוכן לשמוע על ההקלות. הקיסר אמר "ייתכן ויש לו סיבות להיות נגדי, אך למה זה מגיע לאשתי".
שבצ'נקו סבל מאוד בשרות הצבאי במבצר הקטן בעיר אורסק. הוא כתב מספר מכתבים לניקולאי גוגול, ואסילי ז'וקובסקי ואחרים. כולם ניסו לעזור לו, אך ללא הצלחה.
בשנת 1848 ו-1849 הוא השתתף בחקר ימת אראל והפיקוד המקומי הרשה לו לצייר תמונות נוף לצורכי מדע. כאשר דבר נודע לפיקוד הגבוה בסנקט פטרבורג הפיקוד המקומי קיבל הנחיות להפסיק את ההקלות. שבצ'נקו בעצמו נשלח למבצר נידח עוד יותר, הפעם בנובואלכסנדרובסקי. במקום נידח זה הוא היה עד ל-2 באוגוסט 1857.
שחרור

בשנת 1857, מיד לאחר שחרורו הוא התחיל לנסוע לסנקט פטרבורג. לאור נטיותיו לאלכוהוליזם, בריאותו וכישוריו כבר לא היו כמו בעבר. ניסיונותיו להקים משפחה לא עלו יפה. בשנת 1859 הוא נסע לאוקראינה והיה מעוניין לעבור לשם באופן קבוע. הוא נפטר ממחלת מיימת שהתפתחה עקב שתייה יתרה.
הנצחה

טאראס שבצ'נקו נחשב למשורר הלאומי של אוקראינה. ברחבי המדינה וגם מחוץ לגבולותיה מוצבות פסלים רבים של המשורר. גריגורי גאנזבורג כתב יצירה למקהלה לפי מילים של שבצ'נקו. בנוסף, דמותו של שבצ'נקו מופיעה על השטר של 100 הריבניה.
במרוצת שנים צולמו סרטים רבים שמוקדשים לחייו. בין האחרונים "טאראס: השיבה" שהוקרן לראשונה בשנת 2019 ו"טולוקה" בשנת 2020.
מחוזות ישראל

מדינת ישראל, באמצעות משרד הפנים, פועלת בחלוקה למחוזות מנהליים, בכל אחד מהמחוזות קיימים משרדי בית משפט מחוזי ומוסדות נוספים. החלוקה למחוזות מתפרסמת בילקוט הפרסומים כצו ממשלתי – "הודעה על חלוקת שטח המדינה למחוזות ונפות ותיאור גבולותיהם" ועוברת תיקונים מפעם לפעם. הסמכות לקביעת מחוזות ניתנה לממשלה בסעיף 3 לפקודת סדרי השלטון והמשפט, תש"ח–1948.
ישראל מחולקת לשישה מחוזות: מחוז הצפון, מחוז חיפה, מחוז תל אביב, מחוז המרכז, מחוז ירושלים ומחוז הדרום, ולצדם קיימת במשרד הפנים מחלקה נפרדת אשר אחראית על היישובים היהודיים ביהודה ושומרון. זו החלוקה הראשית, ולפיה נוהגת גם מערכת המשפט ועל פיה מוצגת הסטטיסטיקה הרשמית של הלמ"ס. עם זאת, למשרדי ממשלה ולגופים שלטוניים שונים יש חלוקות שונות.
החלוקה למחוזות

ששת מחוזות המדינה נחלקים לשלושה מחוזות עירוניים: ירושלים, תל אביב וחיפה; שלושה מחוזות מרחביים: הצפון, המרכז, הדרום. המחוזות מתחלקים בתורם לחמש-עשרה נפות.
| מספר | מחוז | בירה | נפות | מספר תושבים | שטח (בקילומטר רבוע) | צפיפות (תושבים לקמ"ר) |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | מחוז ירושלים | ירושלים | נפת ירושלים | 1,208,800 | 653 | 1,851 |
| 2 | מחוז הצפון | נצרת | נפת רמת הגולן, נפת צפת, נפת עכו, נפת כנרת, נפת יזרעאל | 1,513,300 | 4,473 | 338 |
| 3 | מחוז חיפה | חיפה | נפת חיפה, נפת חדרה | 1,098,200 | 864 | 1,272 |
| 4 | מחוז המרכז | רמלה | נפת רמלה, נפת השרון, נפת פתח תקווה, נפת רחובות | 2,233,500 | 1,293 | 1,728 |
| 5 | מחוז תל אביב | תל אביב-יפו | נפת תל אביב-יפו | 1,480,400 | 176 | 8,411 |
| 6 | מחוז הדרום | באר שבע | נפת אשקלון, נפת באר שבע | 1,330,600 | 14,185 | 94 |
"מחוז יהודה ושומרון"

עקב התמשכות השלטון הישראלי ביהודה ושומרון והתיישבות של אזרחים ישראלים רבים באזור זה, נוצרו עם השנים צרכים מנהליים בשטחים אלו. היות שישראל לא סיפחה את השטח, והריבון בו הוא עדיין אלוף פיקוד מרכז, לא ניתן היה ליצור באופן רשמי מחוז שביעי, וכל גוף ממשלתי יצר פתרונות עצמאיים. לדוגמה: במשרד הפנים נוצר מִנהל בשם "ממונה על היישובים היהודיים ביהודה ושומרון", או "מנהל אגף יישובים ישראלים ביו"ש", אשר מכונה לעיתים גם "מחוז יהודה ושומרון"; במשטרת ישראל נוצר "מחוז ש"י" אשר מכיל גם את יהודה ושומרון; וכדומה. גופים אחרים, כמו רשות העתיקות, ועדת הבחירות המרכזית ועוד, נמנעו מיצירת מחוז ייחודי ליהודה ושומרון, וחילקו את השטח בין מחוזות קיימים.
בתקופת המנדט הבריטי

בתקופת המנדט הבריטי בארץ ישראל, הארץ חולקה למחוזות באופן שהשתנה מספר פעמים. החלוקה האחרונה שנערכה בשנת 1945 קבעה שישה מחוזות:
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  מחוז הגליל נפת צפת  נפת עכו  נפת טבריה  נפת נצרת  נפת ביסאן (בית שאן)  מחוז חיפה נפת חיפה |  מחוז שומרון נפת ג'נין  נפת טולכרם  נפת שכם  מחוז לוד נפת יפו  נפת רמלה |  מחוז ירושלים נפת ירושלים  נפת רמאללה  נפת חברון  מחוז עזה נפת עזה  נפת באר שבע |  |
היסטוריה

במרץ 1953 החליטה ממשלת ישראל הרביעית על קביעת מחוזות ישראל. נקבעו שישה מחוזות, בהם שלושה מחוזות בתחומי המטרופולינים של חיפה, ירושלים ותל אביב, ושלושה מרחביים בעלי שטחים נרחבים יותר. לקביעה צורפו שתי הוראות: זהות בין גבולות מנהליים ואזורי הפיקודים הצבאיים, והמינעות מחציית גבולות הרשויות המקומיות הקיימות על ידי גבולות נפה ומחוז.
באפריל 1957 בוצעו שינויי גבול קטנים בגבולות המחוזות, בין היתר עקב החלטתו של הרמטכ"ל משה דיין לשנות את מפות הפיקודים השונים שגרמה לניתוק הקשר בין גבולות המחוזות לגבולות הפיקודים. שינוי נוסף בוצע ב־1959, כאשר אזור אשדוד הועבר מנפת רחובות שבמחוז מרכז לנפת אשקלון שבמחוז דרום.
ראו גם

דמוגרפיה של ישראל
נפות ישראל
הערות שוליים

1 2  הודעה על חלוקת שטח המדינה למחוזות ולנפות ותיאורי גבולותיהם
↑  הנתונים נכונים ל־2022.
↑  תיאור בעלי התפקידים באתר המשרד
↑  תרשים המבנה הארגוני באתר המשרד
↑  ראו למשל את החלוקה ברשות העתיקות ובוועדת הבחירות המרכזית
1 2  אליעזר ברוצקוס, קביעת הגבולות של מחוזות ונפות אדמיניסטרטיביים בשנים הראשונות של המדינה, אפיקים בגיאוגרפיה 23/24, 1988, עמ' 73–88‏, JSTOR 23698514
| חלוקה מנהלית של מדינות אסיה |
| --- | --- | --- |
|  | אוזבקיסטן • אזרבייג'ן • איחוד האמירויות הערביות • אינדונזיה[3] • איראן • אפגניסטן • ארמניה • בהוטן • בחריין • בנגלדש • ברוניי • גאורגיה[1] • הודו • המלדיביים • הפיליפינים • הרפובליקה העממית של סין • וייטנאם • טאיוואן[2] • טג'יקיסטן • טורקיה[1] • טורקמניסטן • יפן • ירדן • ישראל • כווית • לאוס • לבנון • מונגוליה • מזרח טימור[3] • מיאנמר • מלזיה • נפאל • סוריה • סינגפור • סרי לנקה • עומאן • עיראק • ערב הסעודית • הרשות הפלסטינית[2] • פקיסטן • קוריאה הדרומית • קוריאה הצפונית • קזחסטן[1] • קטר • קירגיזסטן • קמבודיה • קפריסין • רוסיה[1] • תאילנד • תימן |  |
1 חלק משטח המדינה נמצא באירופה. 2 המדינה לא מוכרת על ידי האומות המאוחדות כמדינה רשמית. 3 חלק משטח המדינה נמצא באוקיאניה.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007472431205171 
החלוקה המנהלית הבריטית למחוזות ונפות, 1945
חטיבת תבל

| --- | --- |

סמל החטיבה החל מ-2023
 "עֹשֵׂה אֶרֶץ בְּכֹחוֹ מֵכִין תֵּבֵל בְּחָכְמָתוֹ וּבִתְבוּנָתוֹ נָטָה שָׁמָיִם" (ירמיהו י', י"ב) 
 פרטים
 כינוי:  חטיבת 'תבל', לשעבר קש"ח
 מדינה:  ישראל ישראל
 שיוך:   צה"ל
 בסיס האם:  מחנה אביב
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  1948–הווה (כ־77 שנים)
 מקים היחידה:  תא"ל דב שיאון
 פיקוד
 יחידת אם:  אגף האסטרטגיה והמעגל השלישי
 דרגת המפקד:    תת-אלוף
 מפקד נוכחי:  תא"ל עמית אדלר
 מפקדים:  #מפקדי החטיבה
חטיבת 'תבל' - החטיבה לשיתופי פעולה בין-לאומיים (בעבר החטיבה לקשרי חוץ (קש"ח)) היא יחידה של צה"ל, בכפיפות לאגף אסטרטגיה ומעגל שלישי, האחראית על קשרי צה"ל עם כוחות זרים, כוחות שמירת שלום וארגונים בין-לאומיים. החטיבה מהווה סמכות מטכ"לית מקצועית לדיסציפלינת התיאום הבין-לאומי וקשרי החוץ (קש"ח) וכלל פעילות קשרי החוץ בשגרה ובחירום. המבנה הארגוני של החטיבה מבטא את מנעד העשייה הקש"חית, לרבות הגנת גבולות ומניעת חיכוך, מיסוד שת"פ בילטרלי ובניית ארכיטקטורה אזורית, הרחבת שיתופי הפעולה בתחומי בניין הכוח, לגיטימציה והשפעה וחיזוק השת"פ עם ארצות הברית.
יעוד וחזון

יעדיו המרכזיים של שיתוף הפעולה הצבאי - המובל על ידי חטיבת תבל:
עומק אסטרטגי והשפעה – סיוע בהגדלת מרחב הפעולה ויצירת עומק אסטרטגי והשפעה על פעילות ומדיניות צבאות זרים.
שת"פ מבצעי ומודיעיני – מיצוי הזדמנויות לשת"פ מבצעי בזירה המקומית, האזורית והבינ"ל להרחקת עימותים, מניעת חיכוך ותיאום מבצעי.
בניין כוח צה"ל – זיהוי ואיתור הזדמנויות לפיתוח יכולות ואמצעים ולביצוע אימונים והכשרות.
תמיכה במאמצים לאומיים – תמיכה במאמצים לאומיים וסיוע בשימור היתרון היחסי של צה"ל, תמיכה בבניין כח צה"ל (באופן עקיף).
תפקידי החטיבה

לגבש ולהמליץ על מדיניות צה"ל בתחום קשרי החוץ ולממשה בדרג המטכ"ל מול השותפים הזרים, להוציא את השת"פ המודיעיני.
בקרה על מימוש פעילות קשרי החוץ בצה"ל ויצירת תמונת מצב כוללת, להוציא את השת"פ המודיעיני.
להנחות מקצועית את גופי קשרי החוץ בזרועות ובאגפים.
להוות מפקדה ממונה לנספחי צה"ל בחו"ל ולתאם את פעילות הנספחים הזרים בארץ בתחומים הנוגעים לצה"ל.
לייצג את צה"ל מול גופים ממסדיים, בין-לאומיים, נספחים זרים וכוחות שמירת שלום בהקשר מדיניות קשרי החוץ והקישור.
לגבש את מדיניות קשרי החוץ למול מצרים וירדן ומול כוחות שמירת השלום הפרוסים באזור ולממש את החלקים הצבאיים של ההסדרים הביטחוניים בהיבטי קש"ח.
לגבש תוכניות פעולה בנושא מידע צבאי והסברה למול גורמים צבאיים בין-לאומיים.
עשיית החטיבה

שדה הקרב במאה ה-21 הוא גלובלי ומחייב שיתופי פעולה עמוקים עם המדינות השונות ברחבי העולם; ייעודנו הוא קידום יעדי צה״ל והאינטרסים הביטחוניים-לאומיים בעולמות האסטרטגיה, המבצעים ובניין הכוח, על ידי יצירה וניצול הזדמנויות במרחבים הצבאיים הבין-לאומיים.
מבין הפעילויות בהן חטיבת תבל לקחה חלק בשנים האחרונות:
התקיפה האיראנית על ישראל ב-14.4.2024 (מבצע 'מגן ברזל'): בעת התקיפה האווירית שהתרחשה בלילה שבין 13 ל-14 באפריל 2024 ובמסגרתה נורו 110-130 טילים בליסטיים, כ-185 כטב"מים ו-36 טילי שיוט, חטיבת תבל לקחה חלק משמעותי בקשרים מול שותפיה השונים, להבטחת ההגנה האווירית של מדינת ישראל. כוחות ההגנה של צה"ל והקואליציה הצבאית בהובלת ארצות הברית, יירטו 99 אחוז מהאיומים.
גבולות השלום: במקביל להשתלבות החטיבה בפעילות המבצעית של צה"ל בגבולות בעימות בצפון הארץ, במסגרת המב"ם (מערכה בין המלחמות) כגורם מאפשר ואף כמכפיל כוח מבצעי, פעלה החטיבה עם היחידות המרחביות והמטכ"ל בגבולות השלום (ירדן - הגבול הארוך ביותר של המדינה, ומצרים - המדינה הערבית הראשונה איתה חתמה ישראל על הסכם שלום). פעילות ענפה ומקצועית שהתמקדה בסוגיית אבטחת והגנת הגבול המשותף עם שתי המדינות, סיוע למאמצים לאומיים (ובייחוד במעברי הגבול בשיתוף פעולה הדוק עם רש"ת), ותיאום משימות מבצעיות (כדוגמת כיבוי אש עם יתר שחקני קהילת החוץ הלאומית הישראלית - אנשי ה-MIDDLE).
"אבן משתלבת": הקמת חומת בטון באזורים המועדים לתקיפה על הקו הכחול (בין ישראל ללבנון). היות שקיימים אזורי מחלוקת לאורך הקו, והוא מהווה מוקד עימות מול חזבאללה, אי הבנות עשויות להביא להידרדרות ואובדן חיי אדם. משום כך, מאמץ הקישור שמנהלת חטיבת הקש"ח תורם ליציבות ומאפשר את המשך העבודות. זאת על רקע מאמץ הסדרת אזורי המחלוקת בקו הכחול, במסגרת מפגש טרילטרלי (בעל שלושה צדדים) בין צה"ל (בראשות רח"ט הקש"ח), יוניפי"ל וצבא לבנון.
פתיחת מעבר קוניטרה: המעבר בין ישראל לסוריה נסגר בשנת 2015, בעקבות מלחמת האזרחים, וב-2018 נפתח מחדש ביוזמת חטיבת הקש"ח.
מבצע מגן צפוני: נטרול מנהרות טרור התקפיות של חזבאללה החוצות את הקו הכחול בין ישראל ללבנון. המבצע היווה הזדמנות לחשוף את נוכחותו של חזבאללה בדרום לבנון, ובכך הפרת החלטות או"ם, ולדרוש מכוח האו"ם יוניפי"ל לפעול נגד ארגון הטרור.
סיוע בגלי השריפות: בשנת 2016 ו-2019, בעקבות גלי שריפות שפרצו ברחבי הארץ, חטיבת הקש"ח תיאמה את סיוען של מדינות רבות – ששלחו מטוסי ומסוקי כיבוי.
השבת גופתו של רס"ל זכריה באומל: פרי מאמצי הנספח הצבאי של צה"ל ברוסיה, בסיוע חטיבת הקש"ח.
היסטוריה

גוף הקש"ח הראשון שהוקם בצה"ל הוא יחידת הקישור לאו"ם (קשל"ם) ב-1948, על רקע הגעת כוח שמירת השלום הראשון של האו"ם לארץ. בעקבות הגעת נספחים צבאיים זרים באותה השנה, הוקמה יחידת ש.מ. 9 (שירות מודיעין 9) – האמונה על הקשר עם הנספחים הזרים בארץ ונספחי צה"ל בחו"ל.
לאחר מלחמת ששת הימים, הוקמה מחלקת קש"ח באמ"ן – האחראית על הנספחים, סיוע למדינות אסיה ואפריקה, וקשרי חוץ מודיעיניים. מחלקת קש"ח באמ"ן עסקה בשיתוף פעולה מטכ"לי ובשיתוף פעולה מודיעיני.
במסגרת הסכם השלום עם מצרים, הוקמה ועדה צבאית משותפת ישראלית-מצרית (1979). לאחר נסיגת צה"ל מסיני, אוחדה הוועדה על יחידת הקישור לאו"ם (קשל"ם), והוקמה יחידת הקישור לכוחות זרים (יקל"ז), בפיקוד תא"ל דב שיאון, תחת אג"ם (אגף המטה הכללי). היקל"ז עסקה בקישור לאו"ם ולמדינות שכנות, בעת מחלקת קש"ח עסקה בתחום שיתוף הפעולה הבין לאומי (נספחים, סיוע, מודיעין).
בשנת 1999 אוחדו מחלקת הקש"ח והיקל"ז, והוקמה מחלקת הקש"ח באמ"ץ (תא"ל דני ארדיטי). בשנת 2006 אוחדה המחלקה עם חטיבת התכנון האסטרטגי (תא"ל אודי דקל), וביוני 2014 הוקמה מחדש כחטיבה תחת אגף התכנון (תא"ל אבי פלד). בשנת 2018, הוקם רשמית מערך קשרי החוץ, סיכה מערכית הוענקה לכל המשרתים בו, והיחידה הפכה יחידת רישום עצמאית (תא"ל ארז דוד מייזל).
בשנים אלו עברה החטיבה אבולוציה ארגונית, מקצועית ומשמעותית של פעילות קשרי החוץ של צה"ל.
בפברואר 2023 הוחלט על שינוי השם מחטיבת הקש"ח לחטיבת תבל. השם תבל משקף שינוי בתפיסת פעילות הדיפלומטיה הצבאית ומקפל בתוכו את ההגדרה המעודכנת של החטיבה - החטיבה לשיתופי פעולה בין-לאומיים, למד משמעותו המילולית (עולם, גלובלי).
מפקדי החטיבה

| שם | תקופת כהונה | ארגון החטיבה |
| --- | --- | --- |
| דב שיאון | 1979 - 1986 | יקל"ז |
| אורן שחור | 1986 - 1988 | יקל"ז |
| יקותיאל (קותי) מור | 1988 - 1989 | יקל"ז |
| חיים יפרח | 1989 - 1992 | יקל"ז |
| ברוך שפיגל | 1992 - 1995 | יקל"ז |
| דודו צור | 1995 - 1998 | יקל"ז |
| דני ארדיטי | 1998 - 2002 | חטיבת הקש"ח |
| אהוד דקל | 2002 - 2004 | חטיבת הקש"ח |
| ניצן נוריאל | 2004 - 2006 | חטיבת הקש"ח |
| אהוד דקל | 2006 - 2007 | החטיבה האסטרטגית |
| יוסי היימן | 2007 - 2010 | החטיבה האסטרטגית |
| אסף אוריון | 2010 - 2014 | החטיבה האסטרטגית |
| אבי פלד | 2014 - 2016 | חטיבת הקש"ח |
| ארז דוד מייזל | 2016 - 2019 | מערך הקש"ח |
| אפי דפרין | 2019 - 2024 | מערך הקש"ח |
| אפי דפרין | 2019 - 2024 | חטיבת תבל |
| עמית אדלר | 2024 - מכהן | חטיבת תבל |
מפקדי החטיבה > פרויקט חץ הדורות

בשנת 2019, יזם ראש חטיבת קש"ח תא"ל ארז דוד מייזל את פרויקט המורשת החטיבתי "חץ הדורות", שמטרתו לשקף את תרומת קשרי החוץ הצבאיים לקידום אינטרסים לאומיים ויעדי צה"ל באמצעות אירועי קשרי חוץ היסטוריים, המדגימים שותפות אזורית-בין לאומית. המיזם בוחן את היסטוריית הקש"ח הצבאי לאור רצף מקרי בוחן נבחרים המהווים צוהר אל העשייה הקש"חית לאורך השנים, מדגימים יכולות, התפתחות, ומבליטים אבני דרך ויוזמות מרכזיות. למיזם מספר מרכזי כובד: הראשון עוסק בשיתוף הפעולה הצבאי בין הבריטים למחתרות העבריות לפני קום המדינה, וההשפעה הבריטית העמוקה על צה"ל כצבא צעיר. שני מרכזי הכובד העיקריים של המיזם מצויים בשנות ה-70 ולאחר מכן בשנות ה-90 - הסכמי השלום עם מצרים וירדן. דגש אחרון יושם על פעילות החטיבה בימינו - הסובבת בין הזירה הצפונית, לקידום היחסים עם מדינות השלום (מצרים וירדן), הגדלת העומק האסטרטגי באגן הים התיכון ואירופה, וסיוע לבניין כוח בין-לאומי.
סמל היחידה

תחת פיקודו של תא"ל אורן שחור (1986–1988) נקבע סמל יחידת הקישור לכוחות זרים (יקל"ז): רקע צהוב, המזכיר את חולות מצרים, מסמל את הקשר המיוחד איתה; ענפי זית הם סמל השלום; במרכז, גלובוס ומנורה. בשנת 1999, ירשה את הסמל חטיבת הקש"ח.
בשנת 2018, הוענקה לכלל המשרתים במערך סיכה מערכית. בשנת 2021, הוענקה סיכה נוספת, סיכה אגפית, מכיוון שהחטיבה הוכפפה לאגף האסטרטגיה והמעגל השלישי.
בינואר 2023 שונה שמה של החטיבה מחטיבת קש"ח לחטיבת 'תבל' - החטיבה לשיתופי פעולה בין-לאומיים. בהתאם, שונה סמליל החטיבה: רקע כחול, המסמל את הזירה הבין-לאומית; שלושה חצים - מאמצי שיתוף הפעולה בשלושת המעגלים (המקומי, האזורי והבין-לאומי); החיצים מייצרים את מנורת שבעת הקנים - סמל המדינה; ענף הזית מסמל את הדיפלומטיה הצבאית; את הסמל מקיף שרוך הנספח המוזהב, חוד החנית של מאמצי הדיפלומטיה הצבאית ברחבי העולם. השרוך מגלם, במקביל, את הגבולות המדיניים ואת מאמץ הקישור המבצעי באופן המשלים את ספקטרום הפעולה הרחב של שיתוף הפעולה הבין־לאומי בצה"ל. הסמל מעוצב בסגנון חדשני, אך משמש גם סממנים היסטוריים המשכיים הלקוחים מסמל העבר - ובייחוד המנורה ומוטיב הצבע הצהוב. המסמל מבטא מיקוד, התמסדות וריכוז מאמץ, המשקפים את התפתחות המקצוע.
הערות שוליים

↑   מפקד חדש לחטיבת "תבל", באתר צה"ל, 1 באוגוסט 2024
↑   סיכה מערכית הוענקה לראשונה למערך קשרי חוץ, באתר צה"ל, 23 בנובמבר 2018
↑   למה השתנה השם של חטיבת קש"ח? ואיך נראים הסמלים החדשים?, באתר צה"ל, 2 באפריל 2023
הרמטכ"ל הרצי הלוי ומפקד סנטקום בהערכת מצב - 'חרבות ברזל', יוני 2024
טקס החלפת רח"ט תבל - רח"ט נכנס תא"ל עמית אדלר ורח"ט יוצא תא"ל אפי דפרין, יולי 2024
אנשי קישור ואנשי יוניפי"ל - "מגן צפוני" - ניטרול מנהרות חזבאללה
טקס הקמת מערך הקש"ח (2018)
התפתחות ארגונית היסטורית של חטיבת הקש"ח (מתוך ספר המורשת "חץ הדורות")
סמל חטיבת קש"ח עד ל-2023
סיכת מערך 'תבל'
סמל חטיבת 'תבל'
מירה אברך

| --- | --- |

מירה אברך, 1986
 לידה:  6 ביוני 1925 קיל, הרייך הגרמני 
 פטירה:  17 בספטמבר 2013 (בגיל 88) עינת, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 מקום קבורה:  עינת 
 
מירה אברך (6 ביוני 1925 – 17 בספטמבר 2013) הייתה עיתונאית ישראלית.
ביוגרפיה מקצועית

מירה אברך לבית הרצברג נולדה בעיר קיל שבגרמניה. בשנת 1933 עלתה לישראל במסגרת העלייה החמישית. במלחמת העולם השנייה שירתה בחיל האויר בצבא הבריטי ולאחר המלחמה הצטרפה לאצ"ל והשתתפה בהתקפת האצ"ל על יפו. שירתה כקצינה בצה"ל.
בשנת 1950 החלה לעסוק בעיתונות, תחילה כציירת אופנה בעיתון "חרות". ביוזמתו של דב יודקובסקי החלה, בתחילת שנות ה-50, לכתוב טור בנושאי חברה בעיתון "ידיעות אחרונות". הייתה לכתבת-החברה הראשונה של העיתון, בימים בהם טורי הרכילות בעיתונות הישראלית היו מועטים מאוד. אברך הקפידה לטעון שהכתוב בטורים שלה אינו בגדר רכילות ושהיא כותבת רק על הצדדים החיוביים של אנשים אותם היא מסקרת. אברך היתה מקושרת לאנשים חשובים ומפורסמים. לצד קשר קרוב לפולה ודוד בן גוריון, היא נפגשה גם עם אנואר סאדאת, חוסני מובארק, ג'ורג' בוש, מארק שאגאל וסמואל בקט. קשר מיוחד היה לה עם שמעון פרס.בתפקיד כתבת חברה, התמידה עד אמצע שנות ה-90. במהלך השנים כתבה בעיקר על מדינאים, בישראל ובחו"ל. אברך כתבה גם בשבועון "שטרן" והיתה חברת מערכת כתב-העת "פיפל". אברך כיהנה כנשיאת וראייטי. לצד עבודתה העיתונאית היא פירסמה כמה ספרים.
ספריה

פולה - על אשת ראש הממשלה דוד בן-גוריון.
עולמם הקטן של גדולי עולם.
שש שעות-שנה.
דברים שלא כתבתי