stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קולדיגה

קולדיגה (בלטבית: Kuldīga נהגה: ‏האזנהקובץ:Lv-Kuldīga.ogg‏Ⓘ‏; בעבר בגרמנית: Goldingen; גולדינגן; ביידיש ובכתיב עברי ארכאי: גאלדינגען) היא עיר במערב לטביה, בחבל ההיסטורי של קורלנד, השוכנת על גדות הנהר ונטה (אנ') במרחק של כ-150 קילומטרים מהבירה ריגה. בקולדיגה התקיימה במשך שנים רבות קהילה יהודית חשובה עד מלחמת העולם השנייה ושואת יהודי לטביה. בעיר גרים 10,710 תושבים (נכון ליוני 2021).
קולדיגה הוזכרה לראשונה בשנת 1242. היא הצטרפה לברית ערי הנזה בשנת 1368. במאה ה-17 הייתה קולדיגה (יחד עם ילגבה) אחת מבירות דוכסות קורלנד בין השנים 1596 ל-1616.
קולדיגה היא עיירה עתיקה באזור קורזמה המערבי של לטביה עם ארכיטקטורה ייחודית. קתרינה הקדושה היא הקדושה הפטרונית של קולדיגה, והכנסייה העתיקה ביותר של העיר נקראת על שם קתרינה הקדושה. הכנסייה הוקמה בשנת 1252 ושופצה מאז מספר פעמים. הנחל אלקשופיטה (Alekšupīte) הקטן עובר דרך מרכז העיר העתיקה של קולדיגה לאורך קירות הבתים. העיר העתיקה סביב הנהר הקטן עצמו היא המקבץ היחיד שנותר מהמאה ה-17–18 מסוג זה במדינות הבלטיות. מפל בגובה 4.2 מטר על האלקשופיטה הוא הגבוה ביותר בלטביה. אשד ונטה (Ventas rumba), אשד טבעי ברוחב 240 מטרים הם הרחבים ביותר באירופה. לא רחוק מהאשד נמצא גשר הלבנים של קולדיגה שנבנה ב-1874, שהוא הגשר הארוך ביותר מסוג זה באירופה.
אזור העיר העתיקה של קולדיגה שמרכזו ב-56°58′04″N 21°58′18″E﻿ / ﻿56.967750°N 21.971528°E﻿ / 56.967750; 21.971528 הוכרז כאתר מורשת עולמית של אונסק"ו במושב ה-45 של ועדת המורשת העולמית, שהתכנסה בריאד בערב הסעודית בין 10 ל-25 בספטמבר 2023.
בהסבר להחלטה על הכרזת האתרים כאתר מורשת עולמית נכתב:
ממוקמת בחלק המערבי של לטביה, העיירה קולדיגה היא דוגמה שהשתמרה היטב ליישוב עירוני מסורתי, שהתפתח מכפר קטן מימי הביניים למרכז מנהלי חשוב של דוכסות קורלנד וסמיגליה בין המאות ה-16 וה-18. מבנה העיירה של קולדיגה שמר במידה רבה על סידור הרחובות של אותה תקופה, וכולל ארכיטקטורת גזעי עצים מסורתית כמו גם סגנונות בהשפעה זרה הממחישים את חילופי התרבות העשירים בין בעלי מלאכה מקומיים וזרים סביב הים הבלטי. ההשפעות האדריכליות ומסורות האומנות שהוצגו בתקופת הדוכסות נמשכו גם במאה ה-19.
אתרים תיירותיים בעיירה

קולדיגה היא עיירה קטנה ומושכת בקורזמה (קורלנד) שתמיד זכתה להערצה ולשבחים על ידי משוררים וציירים. מרכז העיר ההיסטורי, שהתפתח במאות ה-17 וה-18, עדיין שימר את מבני העץ הישנים היוצרים רחובות קטנים וצרים. את בניין העץ העתיק ביותר בקורזמה שהוקם בשנת 1670 ניתן למצוא ליד כיכר העיר. בית העירייה הישן נבנה במאה ה-17. כיכר העיר, עוד מתחילת היישוב, היה מקום בו נהגו להתאסף תושבי העיר. המסורת שרדה: הדופק של העיירה מורגש בצורה הטובה ביותר בכיכר המרכזית, מקום לתערוכות של אורגים, חגיגות מסורתיות ואירועים נוספים.
אשד ונטה (Ventas rumba) הוא האשד הרחב ביותר באירופה. אשד זה ברוחב 240 מטר שנוצר באופן טבעי קשור למספר אגדות ואירועים היסטוריים. באביב, אפשר לצפות בדגים מעופפים במעלה המדרגה; בשל כך, קולדיגה הייתה מפורסמת פעם כ"מקום בו הם תופסים אלתית באוויר".
גשר הלבנים העתיק מעבר לוונטה נבנה בשנת 1874 והוא הגשר הארוך ביותר מסוג זה באירופה - 164 מטרים. הוא נבנה על פי סטנדרטים של המאה ה-19 - 164 מטרים אורך ו-8 מטרים רוחב, מה שמאפשר לשני קרונות לעבור זה בצד זה. הוא היה מורכב משבעה מפתחים של קמרונות לבנים. במהלך מלחמת העולם הראשונה פוצצו שניים מהמפתחים. "מרוץ העירומים" על הגשר הפך למסורת שנתית ללילות אמצע הקיץ.
אלקשופיטה – נחל הזורם ישירות לאורך קירות מבנים רבים וזו הסיבה שקולדיגה נקראה ונציה של לטביה. בתחילה הבניינים של מרכז העיירה נבנו כפרבר של קולדיגה. מרוץ שנתי מתקיים על האלקשופיטה, כאשר המתמודדים רצים ישירות לאורך קרקעית הנהר.
מפל אלקשופיטה – נבנה במאה ה-17 על מנת להשתמש בנחל כדי להפעיל את מפעל הנייר הראשון בקורזמה. המפל נוצר באופן מלאכותי וממוקם ליד בניין הטחנה שאינו פעיל.
כנסיית קתרינה הקדושה נבנתה במקור בשנת 1252. עם זאת, היא נבנתה מחדש עם גילופי עץ בסגנון הבארוק על המזבח. הכנסייה קיבלה את שמה של קתרינה הקדושה, הקדושה הפטרונית של קולדיגה. אחד השליטים המצליחים ביותר של דוכסות קורלנד, הדוכס יאקוב (אנ') הוטבל בכנסייה זו, וכאן גם התקיימה חתונתו עם הנסיכה לואיזה שרלוטה מברנדנבורג (אנ').
רחוב ליפאיאס (Liepājas iela) – הוא מדרחוב עם כמה מבנים מהמאות ה-17–20, דלתות מעניינות וחלונות מיוחדים.
מוזיאון הפסלים של הפסלת ליוויה רזווסקה (Līvijas Rezevskas izstāžu zāle) נוסד בשנת 2003. המבקרים עשויים לראות יותר מ-15 פסלים המאפיינים את האומה הלטבית.
מערות החול רייז'ופה (Riežupes smilšu alas) מהוות את מבוך המערות הארוך ביותר בלטביה (כ-2 קילומטרים, ניתן לסייר ב-460 מטרים). בתקופת שלטונו של הדוכס יאקוב החול ממערות החול של רייז'ופה שונע על ידי ספינות למקומות רחוקים לייצור זכוכית.
אתרים תיירותיים בעיירה > בית הכנסת

אחד המבנים הגדולים בקולדיגה (רחוב 1905 מספר 6) הידוע בפנים המפואר שלו בשיש עם פרטים מוזהבים, הוא בית הכנסת היהודי. מסמכים בעברית עתיקה המתארים את בניית המבנה בשנת 1875 נמצאים במוזיאון של מחוז קולדיגה. הוא נבנה בתקופת שלטונו של הצאר אלכסנדר השני והיה מרכזה של קהילה יהודית תוססת. בית הכנסת היה חלק ממתחם גדול יותר עם בית מדרש צמוד, בית טהרה ובית ספר יהודי, שניתן לראות עד היום. הקהילה היהודית הייתה פעילה מאז ההתיישבות בדוכסות קורלנד במאה ה-16. רוב המהגרים הראשונים הגיעו משטחי צפון-מערב גרמניה, אך בסביבות אמצע המאה ה-17 התסיסה בפולין גרמה לנהירה של יהודים לאזור זה. עד המאה ה-18, האוכלוסייה היהודית של קורזמה מילאה תפקיד פעיל בחיי הכלכלה של המחוז. בשנת 1941 הפך בית הכנסת למלכודת כאשר כל יהודי קולדיגה נכלאו בבית הכנסת והוחזקו בו מספר ימים על ידי נאצים ומשתפי פעולה לטבים, לפני שחולקו לקבוצות קטנות יותר ונורו ביערות הסמוכים. זמן קצר לאחר השמדת היהודים הקימו הגרמנים מחסני מזון בבית הכנסת. מאוחר יותר במהלך השנים הראשונות של ברית המועצות הוקמה בו ממגורת דגן, ולאחר מכן ננטש לכמה שנים. בשנת 1958 הפך בית הכנסת לקולנוע קורזמה. הוא הכיל 450 מושבים וחדר קריאה. הוא נשאר קולנוע עד 2003, לאחר החזרת העצמאות של לטביה. בשנים שלאחר מכן היו בו גם בית קפה ומועדון לילה. החל משנת 2011 הפך בית הכנסת לספרייה המרכזית של קולדיגה ולחלל הופעות. המבנה במצבו הנוכחי משופץ, ואין סימנים חיצוניים לעברו היהודי של המבנה (כגון מגני דוד). קישוטי הגג שניתן לראות בתצלומים ישנים של בית הכנסת עדיין חסרים: שלושה בסיסים חשופים, כמו ארובות, מסמנים את הגמלונים משני צדי המבנה. קיים (נכון לאוגוסט 2017) שלט המסביר את ההיסטוריה של הבניין.
גלריה

רחוב בעיר העתיקה של קולדיגה
בית מגורים בעיירה.
אשד ונטה
רחוב בקולדיגה
ארכיטקטורה עתיקה עם בית העירייה ברקע
טחנת המים של טירת קולדיגה
מרכז מידע לתיירים בקולדיגה
אצטדיון קולדיגה
ערים תאומות

לערים הבאות יש הסכמי ערים תאומות עם קולדיגה:
גרמניה גסטהכט (אנ'), גרמניה (מ־2008)
גאורגיה מצחתה, גאורגיה (מ־2011)
נורווגיה דרבק (אנ'), נורווגיה (מ־2011)
הערות שוליים

1 2 3  Old town of Kuldīga, UNESCO site
1 2  Nomination Text
↑  "Town - Kuldīgas novads". Kuldiga.lv (בלטבית).
↑  "Kuldiga". Latvia.travel.
↑  Par Kuldīgu
↑  "Alekšupīte Waterfall". Lonely Planet.
↑  "The Old Brick Bridge across the Venta river". Latvia.travel.
↑  "LUSTĪGU LĪGOŠANU: Jāņu naktī Kuldīgā kā katru gadu notiks pliko skrējiens" (בלטבית). nra.lv. 22 ביוני 2016. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Riežupe Sand Caves
↑  ערים תאומות באתר עיריית קולדיגה (בלטבית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007539034705171  GND: 4398573-7  LCCN: n84159883  LNB: 000041309  VIAF: 139608307   WorldCat (עם VIAF): 139608307 
טירת קולדיגה ב-1680
שלט האצולה של קולדיגה, 1681
קולדיגה (גולדינגן) מסומנת במפה מהמאה ה-17 של ליבוניה
הנחל אלקשופיטה זורם בתעלה בקולדיגה
גשר הלבנים מעל לוונטה
כנסיית קתרינה הקדושה
בית הכנסת לשעבר של קולדיגה, כיום ספרייה.
קשר רדיו

מגדל תקשורת בניו סאות' ויילס
אנטנת "צלחת"
רדיו טרנזיסטור
קשר רדיו הוא מכלול הדרכים להעברה של מסרים בין נקודות מרוחקות באמצעות אפנון של גלי רדיו.
קשר רדיו הוא הטכניקה העיקרית לתקשורת אלחוטית, ולכן יש המשתמשים במושג "תקשורת אלחוטית" כשכוונתם היא לקשר רדיו.
שימושים

לקשר רדיו מספר שימושים, הנפוצים שבהם:
שמע
שידורי רדיו – מהשימושים הנפוצים לגלי רדיו. אחדות מהטכנולוגיות המשמשות להעברת גלי קול באמצעות גלי רדיו הן
AM
FM
Digital Audio Broadcasting
טלפוניה – טלפונים סלולריים המתחברים לרשת הטלפונים ללא צורך בכבלים
מכשירי קשר
שידורי טלוויזיה המעבירים קול ותמונה
תקשורת נתונים
רשתות מחשבים אלחוטיות כגון Wi-Fi, WiMax
רשת אישית ותקשורת עם אביזרים היקפיים שונים באמצעות טכנולוגיית בלוטות', ZigBee, IrDA, תקשורת טווח אפס, RFID
טלגרף אלחוטי
ניווט
באמצעות מערכות ניווט לווייניות כגון GPS, GLONASS, גלילאו, ביידו
באמצעות מערכות מיושנות יותר (דוגמת מערכת לורן או VOR).
שליטה על אמצעים מרוחקים באמצעות שלט רחוק
דרכים שונות לביצוע תקשורת אלחוטית

תקשורת לוויינית
תקשורת תאית
ממסור
שידור וקליטה ישירים בין שתי אנטנות או יותר
היסטוריה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.  הפרק מתאר את ההיסטוריה של שידורי הרדיו, ויש להרחיב אותו כדי שיכלול גם אמצעי תקשורת נוספים.
הבסיס התאורטי לקשר רדיו הונח כבר ב-1873 על ידי ג'יימס קלרק מקסוול. הראשון שיישם את הטכנולוגיה היה דייוויד יוז (David E. Hughes) שב-1878 ביצע שידור ראשון של צלילים לאחר שגילה כי גלים אלקטרומגנטיים הופכים לצלילים באמצעות מכשיר טלפון ביתי, אך ההוכחה האמיתית הראשונה של התאוריה שהציג מקסוול הוצגה רק במהלך השנים 1886–1888 עת אישר היינריך רודולף הרץ את התאוריה באמצעות ניסוי.
הרדיו כמכשיר תקשורת המונים הוא פרי המצאתו של גוליילמו מרקוני, אשר מימש את התאוריה של הרץ, על התפשטות גלים אלקטרומגנטיים. הוא נכנס להיסטוריה, כראשון אשר יצר קשר אלחוטי (במורס) בין צרפת לאנגליה, וזכה לתהילת עולם כאשר, שידר ב-12 בדצמבר 1901 מסר אלחוטי ראשון, שחצה את האוקיינוס האטלנטי – ובכך פורץ דרך לשידור הרדיו הטרנס-אטלנטי הראשון, בהוכיחו כי קימור כדור הארץ לא משפיע על גלים אלו. אט אט הפכה ההמצאה החדשה להיות מכשיר בידור ומידע בו מעבירים סוגי שידור שונים (בעיקר חדשות ומוזיקה) למאזינים בביתם.
לקריאה נוספת

יוסף פנחסי, "היסודות הפיזיקליים של התקשורת האלקטרונית", המרכז האוניברסיטאי אריאל בשומרון, 2008 (ISBN 978-965-7376-08-9)
יוסף פנחסי, "תקשורת ספרתית ומודמים", המרכז האוניברסיטאי אריאל בשומרון, 2008 (ISBN 978-965-7376-15-7)
ערך זה הוא קצרמרבנושא תקשורת. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
רוביגו (נפה)

נפת רוביגו (באיטלקית:  Provincia di Rovigo ) היא נפה במחוז ונטו שבאיטליה. היא משתרעת על שטח של 
1,789 קמ"ר, ובשנת 2014 התגוררו בה 244,062 נפש. בירתה של הנפה בעיר רוביגו.
הנפה גובלת בנפת ורונה ובנפת פדובה ובנפת ונציה בצפון וב נפת מנטובה במחוז  לומברדיה בדרום-מערב. בדרום הנפה גובלת בנפת פרארה במחוז  אמיליה-רומאניה.
קשת בענן (שיר)

| --- | --- |
 סינגל בביצוע עוזי פוקס
 יצא לאור:  1974
 סוגה:  זמר עברי
 שפה:  עברית 
 כתיבה:  לאה גולדברג
 לחן:  מוני אמריליו
 עיבוד:  קובי אשרת
 
"קשת בענן" הוא שיר עברי שכתבה המשוררת לאה גולדברג והלחין המלחין מוני אמריליו.
רקע

בשנת 1960 נערך "פסטיבל הזמר והפזמון" הראשון.
כעשור לאחר מכן נוספו לו עוד שלושה פסטיבלי זמר שנתיים חדשים,
"פסטיבל הזמר החסידי", "פסטיבל הזמר המזרחי", ו"פסטיבל שירי הילדים".
ארבעת הפסטיבלים הגדולים זכו להצלחה גדולה.
בעקבות זאת החלו בהמשך שנות השבעים יוזמות לפסטיבלים ייעודיים נוספים
לצידם.
כך נוסדו "ערב שירי משוררים",
"פסטיבל שירי התנ"ך",
"פסטיבל שירי יידיש",
"פסטיבל שירי לדינו",
ו"פסטיבל שירי ירושלים".
בשנת 1974, היה מעין ניסיון לאיחוד בין "ערב שירי המשוררים"
לבין "פסטיבל שירי הילדים".
מצד אחד הטקסטים היו של משוררים ידועים
כמו ב"ערב שירי המשוררים",
ומצד שני התקיימה תחרות בין המבצעים השונים,
כשלכל ביצוע של המבצעים המקצועיים
היה ביצוע של ילדי הפסטיבל,
כמו ב"פסטיבל שירי הילדים".
הפסטיבל, שזכה לשם "פסטיבל שירי משוררים לילדים" התקיים בחג הפורים של אותה השנה,
כשהשירים בוצעו בלי להסגיר את שמות המלחינים השונים.
שני שירים של המלחין מוני אמריליו
השתתפו בתחרות.
האחד, "אני אוהב לשרוק",
למילים של משוררת צעירה, נורית זרחי,
ומבצעת וותיקה, יפה ירקוני.
והשני" "קשת בענן", למילים של
משוררת וותיקה, לאה גולדברג,
ומבצע צעיר, עוזי פוקס.
שני השירים זכו להצלחה.
על השיר

השיר נכלל בשנת 1974 גם באלבום הפסטיבל
וגם באלבום הבכורה של עוזי פוקס, "כן כן", שיצאו באותה השנה.
האלבום של פוקס כלל שלושה להיטים גדולים,
"אין לך מה לדאוג", "ילדונת" ו"כן כן לא אז לא"
שאת שלושתם הלחין ועיבד קובי אשרת
שנבחר לעבד גם את השיר "קשת בענן",
ואכן, השיר דומה בסגנונו לשלושת הלהיטים.
מוני אמריליו הלחין מספר שירים שכתבה לאה גולדברג,
"קשת בענן" הוא הראשון שהתפרסם.
שנה מאוחר יותר ילחין אמריליו
ל"צוות הווי חטיבת הצנחנים" את השיר "בארץ אהבתי השקד פורח",
שיהפוך לאחד משיריה המולחנים הידועים והחשובים ביותר של המשוררת.
הערות שוליים

↑  תרבות אמנות תרבות, על המשמר, 13 במרץ 1974
קני סוויין

קני סוויין (באנגלית: Kenny Swain; נולד ב-28 בינואר 1952 בבירקנהד שבאנגליה) הוא כדורגלן ומאמן עבר אנגלי, ששיחק בעמדת המגן ימני/חלוץ.
ביוגרפיה

קני סוויין נולד בבריקנהד שבאנגליה בשנת 1952 והחל את הקריירה בוויקומב וונדררס. בעונת 1973/74 עבר לצ'לסי והצליח לבסס את מעמדו בקבוצה רק לאחר שירדה לליגה השנייה בעונה אחר כך. הוא הצליח לעלות ולרדת שוב בין הליגות. לאחר מכן שיחק סוויין בקבוצה המצליחה אז אסטון וילה בדצמבר 1978. אומנם בשתי העונות הראשונות סיימו במקומות סבירים בליגה אך הם זכו בה במפתיע בעונת 1980/81. הצלחה זו הייתה אפילו יותר גדולה עם זכייה בעונה שלאחר מכן בגביע אירופה לאלופות הראשון והיחיד של המועדון.
סוויין עבר בגיל 30 באוקטובר 1982 לנוטינגהאם פורסט. לפני הגעתו אליה הקבוצה הייתה בתקופה הטובה ביותר שלה אך איתו היא סיימה בראש הטבלה רק בעונת 1983/84, ובאותה עונה הגיעה לחצי גמר גביע אופ"א בו הודחה נגד אנדרלכט הבלגית. ביולי 1985 סוויין בן ה-33 שיחק בפורטסמות' מהליגה השנייה וכמעט עלה איתה עם הפסד בפלייאוף בעונת 1985/86. הוא סיים את הקריירה בקרו אלכסנדרה מהמעמד הנמוך.
לאחר הפרישה סוויין היה עוזר מאמן לג'ון פיקוק בנבחרת אנגליה עד גיל 17, ותחת הדרכתם הם זכו בשתי אליפויות אירופה ב-2010 ו-2014. בנוסף לכך, גם היה חלק מתוכנית זיהוי כישרונות של התאחדות הכדורגל והוא לקח חלק עיקרי בפיתוח השחקנים: דניאל סטארידג', דני וולבק, ג'יימס מילנר, ג'ק וילשר, רוס בארקלי, ראחים סטרלינג ולוק שו שכולם התקדמו באנגליה. סוויין סייע גם בנבחרות עד גיל 18 ו-19 והיה חלק מצוות האימון במונדיאל עד גיל 20 בשנת 2009 שנערך במצרים.
תארים

אליפות אנגליה: 1980/81
מגן הקהילה: 1981 (משותף)
גביע אירופה לאלופות: 1981/82
קבוצת השנה בליגה האנגלית: 1980/81
קונסרבטוריון שטרן

קונסרבטוריון שטרן (בגרמנית: 'Stern'sches Konservatorium) היה בית ספר פרטי למוזיקה בברלין, שמנה הן בסגל המורים שלו והן בין בוגריו מוזיקאים רבים ידועי-שם. כיום בית הספר הוא חלק מן האוניברסיטה לאמנויות בברלין.
היסטוריה

קונסרבטוריון שטרן נוסד במקורו בשנת 1850 כ"בית הספר הברלינאי למוזיקה", על ידי יוליוס שטרן, תיאודור קולאק ואדולף ברנהרד מרקס. קולאק פרש מן הקונסרבטוריון בשנת 1855 כדי להקים אקדמיה חדשה לפיסול ולאמנות תלת-ממדית. לאחר פרישתו של מרקס בשנת 1856, נשאר הקונסרבטוריון בבעלותה ובניהולה הבלעדיים של משפחת שטרן וקיבל את שמה. בשנת 1894 עבר המוסד לידי גוסטב הולנדר (דודו של מלחין הסרטים פרידריך הולנדר, שהעתיק אותו לאולם הקונצרטים של הפילהרמונית של ברלין ברחוב ברנבורגר ברובע קרויצברג בברלין.
במהלך ההאחדה ("Gleichschaltung"), בשנת 1936, שונה שוב שמה של אקדמיית שטרן ל"Konservatorium der Reichshauptstadt Berlin" בפיקוח המשטר הנאצי. יורשיו של גוסטב הולנדר סולקו מן המוסד, אבל למשך שנים אחדות התאפשר להם לנהל את "בית הספר היהודי הפרטי למוזיקה של הולנדר" עד לשילוחם למחנות ההשמדה בשנת 1941.
לאחר תום מלחמת העולם השנייה בשנת 1945, שונה שוב שם בית הספר והוא נקרא "הקונסרבטוריון העירוני", ששכן במערב ברלין. ב-1966 התמזג הקונסרבטוריון יחד עם "בית הספר האקדמי הגבוה למוזיקה" תוך "בית הספר הממלכתי למוזיקה ואמנויות הבמה של ברלין", הנקרא מאז 2001 האוניברסיטה לאמנויות בברלין.
מנהלים

ג'ני מאייר, 1883-1894
גוסטב הולנדר, 1894-1915
אלכסנדר פון פיליץ, 1915-1930
פאול גרנר, 1930-1933
זיגפריד אברהרדט, 1933-1935
מנהלים > הקונסרבטוריון של בירת הרייך ברלין

ברונו קיטל, 1936-1945
מנהלים > הקונסרבטוריון העירוני

היינץ טיסן, 1949-1946
הנס יואכים מוזר, 1960-1950
פרופסורים

הנס פון בילוב, 1864-1854
פרדיננד לאוב, 1855-?
רודולף ראדקה, 1871-1864
פרדיננד קיל, 1878-1866
אדוארד פרנק, 1887-1867
ארנולד קרוג, 1877-1874
פרידריך גרנסהיים, 1897-1890
הנס פפיצנר,1907-1897
גיאורג פון פטרסן 1906-1884 (?)
מרטין קראוזה,1911-1896
ארנסט ידיצקה, 1904-1897
ארנסגט אדוארד טאוברט, 1906-1898
לאו פורטנוף, 1915-1906
אנגלברט הומפרדינק, 1920-1899
ארנולד שנברג, 1903-1902 ו-1911
ארתור וילנר, 1924-1904
רודולף מריה ברייטהאופט, 1929-1919
קונרד וולקי, 1940-1934, 1966-1962
קונרד הנסן, ‏ 1960-1935
דויד פרידמן, 1992 - 2012
תלמידים ידועי-שם

ברונו ולטר ? - 1884
אדווין פישר, 1896
צ'ארלס גריפס, 1903 - 1906
אוטו קלמפרר, 1906
מקס ניוולי, 1909 - 1911
קלאודיו אראו, 1913 - 1918
פרדריק לווה, 1914 - 1924
מארק לברי, 1924 - 1926
חיים אלכסנדר, 1936 -
מנפרד בוקופצר, 1933 - ?
זיגפריד אברהרט (כנר)
מוריץ מושקובסקי
גוסטב הולנדר
ראש ממשלת אוזבקיסטן

| --- | --- |


עבדוללה אוריפוב, ראש הממשלה הנוכחי
 איוש נוכחי:  עבדוללה אוריפוב
 תאריך כניסה לתפקיד:  14 בדצמבר 2016
 תחום שיפוט:  אוזבקיסטן 
 ייסוד המשרה:  8 בינואר 1992 
 איוש ראשון:  אסלאם קרימוב
 
ראש ממשלת אוזבקיסטן הוא התפקיד הפוליטי השני בחשיבותו באוזבקיסטן, לאחר תפקיד הנשיא. ראש הממשלה האוזבקי הוא יושב ראש מועצת השרים ומתמנה יחד עם הקבינט על ידי הנשיא בכפוף לאישור הפרלמנט.
ראשי ממשלת אוזבקיסטן

המפלגה הדמוקרטית העממית
     מפלגת התחייה הדמוקרטית הלאומית
     המפלגה הליברל-דמוקרטית
| מספר | דיוקן | Name (לידה–פטירה) | תקופת כהונה | תקופת כהונה | מפלגה |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| ‏# |  | אסלאם קרימוב (1938–2016) | 1990 | ינואר 1992 |  |
| 1 |  | עבדולחשים מוטאלוב (1947–) | 8 בינואר 1992 | 21 בדצמבר 1995 | המפלגה הדמוקרטית העממית |
| 2 |  | אוטקיר סולטאנוב (1939–2015) | 21 בדצמבר 1995 | 12 בדצמבר 2003 | המפלגה הדמוקרטית העממית |
| 3 |  | שבקט מירזייאיב (1957–) | 12 בדצמבר 2003 | 14 בדצמבר 2016 | מפלגת התחייה הדמוקרטית הלאומית |
| 4 |  | עבדוללה אוריפוב (1961–) | 14 בדצמבר 2016 | מכהן | המפלגה הליברל-דמוקרטית |
ראו גם

נשיא אוזבקיסטן
רב זביד מנהרדעא

| --- | --- |
 תקופת הפעילות:  דור רביעי לאמוראים
 השתייכות:  ישיבת נהרדעא
 תלמידיו:  אמימר
 בני דורו:  רב דימי
 
רב זְבִיד מנהרדעא היה אמורא בבלי בדור הרביעי מחכמי ישיבת נהרדעא. היה חברו של רב דימי ורבם של אמימר ורב כהנא מפום נהרא.
אמימר, כבן ישיבת נהרדעא העדיף את דבריו של רב זביד מנהרדעא, על פני אמוראים אחרים, כרב כהנא, רב פפי ורב זביד
קתדרלת ואצלב הקדוש

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  כנסייה, קתדרלה קתולית 
 על שם:  ואצלב הקדוש 
 כתובת:  Václavské náměstí 
 מיקום:  אולומואוץ
 מדינה:  צ'כיה 
 בעלים:  Metropolitan Chapter of Saint Wenceslas in Olomouc 
 מפעיל:  Metropolitan Chapter of Saint Wenceslas in Olomouc 
 הקמה ובנייה
 סגנון אדריכלי:  התחייה הגותית 
 מידות
 גובה:  100.65 מ' 
 קואורדינטות:  49°35′52″N 17°15′45″E﻿ / ﻿49.59777778°N 17.2625°E﻿ / 49.59777778; 17.2625
 www.katedralaolomouc.cz
 he
 
קתדרלת ואצלב הקדוש - מבט ממערב
קתדרלת ואצלב הקדוש
קתדרלת ואצלב הקדוש (בצ'כית: Katedrála svatého Václava) היא קתדרלה נאו-גותית בכיכר ואצלב, באולומוץ שבצ'כיה. הכיכר והקתדרלה קרואים על שם ואצלב הקדוש, דוכס בוהמיה.
היסטוריה

באתר נבנתה לראשונה כנסייה ב־1107 בידי סבאטופלוק, דוכס בוהמיה ונחנכה ב־1131 על ידי הבישוף היינריך (יינדז'יך) זדיק (אנ').
במאה ה־13 ובמאה ה־14 נעשו בכנסייה שינויים בסגנון הגותי אחרי שפרצה במבנה שרפה. משינויים אלה נותרו רק עמודי התמיכה ומבנה האולם של הכנסייה.
ליד הקתדרלה נרצח המלך הצ'כי ואצלב השלישי, מלך בוהמיה ב־4 באוגוסט 1306. הוא היה הזכר האחרון בשושלת הפז'מיסלידים ששלטו בבוהמיה. ב־1469 הכריזו האצילים הבוהמים והמארוביאנים על המלך ההונגרי מתיאש קורבינוס כמלך הארצות הצ'כיות.
בשנים 1582–1591 נבנתה בצד הדרומי של הקתדרלה קפלת סטניסלאב הקדוש תחת השגחתו של הבישוף סטניסלאב פבלוסקי (Stanislav Pavlovský).
בשנים 1883–1892 שופצה הקתדרלה בסגנון התחייה הגותית בידי גוסטב מרטה ור' פֶלקל (Völkel) ביוזמתו של הארכיבישוף פרידריך אגון פון פירסטנברג (גר').
בשנים 2004–2007 נערכו שיפוצים נוספים בקתדרלה.
אדריכלות

המגדל הדרומי הוא המגדל הגבוה בקתדרלה ובראשו צריח מחודד המתנשא לגובה 100.64 מטר (328 רגל). מגדל זה הוא המבנה הרביעי בגובהו בצ'כיה. בחזית המערבית חלון רוזטה ושני צריחים מחודדים. כמו כנסיות גותיות רבות בצ'כיה ולא כמו קתדרלות גותיות במערב אירופה, בקתדרלת ואצלב יש תמיכות מלאות בצידי המבנה ולא תמיכות דואות. כמו כן, בית המקהלה גבוה יותר מהספינה הראשית.
גלריה

חזית הקתדרלה
חזית הקתדרלה
שיפוץ הקתדרלה, 2006.
הספינה הראשית
מזבח בקתדרלה
קראפט מיכאליאן

קראפט מיכאליאן (בארמנית: Կարապետ Միքայելյան; נולד ב-27 בספטמבר 1969) הוא כדורגלן עבר סובייטי-ארמני ששיחק בעמדת החלוץ.
קריירה

מיכאליאן התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של ספרטק מוסקבה ובגיל 20 הצטרף לסמנה קומסומולסק על אמור מהליגה השלישית בברית המועצות. עם התפרקותה של ברית המועצות, המועדון שובץ בליגה השנייה ברוסיה ובמהלך עונת 1992 הצטרף לזבזדה אירקוטסק וכעבור 4 שנים חתם בסורול סראטוב.
בעונת 1997 חתם בבוצ'און מליגת העל של קוריאה הדרומית במדיה שיחק 15 משחקים וכבש שער אחד.
לאחר מכן, הספיק לשחק גם בסויוז-גזפרום איז'בסק, קריליה סובייטוב סמרה, ניקה מוסקבה, קוזבאס קמרובו, דינמו סטברופול, לוקויל צ'ליאבינסק וצ'יטה.
מיכאליאן, אמנם לא גר מעולם בארמניה אך החליט לייצג את המדינה בעקבות שורשיו הארמנים. ב-5 באוקטובר 1996 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ארמניה בתיקו 0-0 נגד צפון אירלנד. 4 ימים לאחר מכן, הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת בהפסד 5-1 לגרמניה.
קרב סלאסיה

קרב סלאסיה (ביוונית: Σελλασίας) הוא קרב שנערך בשנת 222 לפנה"ס, והיה הקרב המכריע שסיים את המלחמה הקלאומנית. בקרב זה לחם צבאן המשותף של ממלכת מוקדון והליגה האכאית נגד ספרטה. הקרב הסתיים בהפסד ספרטני.
רקע

בשנת 228 לפנה"ס, פרצה "המלחמה הקלאומנית" בין קלאומנס השלישי מלך ספרטה לליגה האכאית בהנהגת אראטוס מסיקיון. המלחמה לא הגיעה לידי הכרעה, אולם קלאומנס הצליח להשיג יתרון מסוים. מצבה של הליגה האכאית היה קשה, וחברותיה התקשו לעמוד במשימות השעה. עם זאת, אראטוס הצליח להגיע למשא ומתן עם אנטיגונוס השלישי דוסון, מלך מוקדון, ובשנת 225 לפנה"ס, צבא מוקדוני גדול שמנה 20,000 חיילים ו-1,300 פרשים הגיע אל הפלופונסוס, ומצבו של קלאומנס הורע מיד. בחורף 223 לפנה"ס המוקדונים חזרו לארצם כדי לתת מנוחה לחיילים ולאפשר את זריעת השדות, אך הם חזרו בקיץ 222 לפנה"ס. אנטיגונוס היה מעוניין לסיים את המלחמה במהירות, ועל כן נע עם צבאו ללאקוניה - חבל הארץ שבו שכנה ספרטה עצמה.
היערכות

כוחו היה מורכב כך: 10,000 מוקדונים שלחמו במערך הפלנקס המסורתי, 3,000 פלטסטים, ו-300 פרשים. נוסף על כך היו לו 1,000 אגריאנים ו-1,000 שכירי חרב גאלים. כמו כן הצטרפו אליו כוחות ששלחו בנות הברית שלו: האכאים שלחו 3,000 רגלים ו-300 פרשים, מגלופוליס שלחה 1,000 רגליים בפיקוד קרקידאס, ערי בויאוטיה שלחו 2,000 רגליים ו-200 פרשים, אפירוס שלחה 1,000 רגליים ו-50 פרשים, אותו מספר בא מאקרנאניה, האילירים שלחו 1,6000 חיילים בפיקוד דמטריוס מפארוס. בסה"כ הוביל עמו אנטיגונוס 28,000 רגליים ו-1,200 פרשים.
קלאומנס עשה ככל שיכול היה כדי להגדיל את צבאו ואף אפשר להלוטים לפדות את עצמם כדי לגייס כסף. עם זאת, בסופו של תהליך היו לו רק 20,000 רגליים ו-650 פרשים. הווי אומר כמו שני שלישים מהצבא המוקדוני. לפיכך הוא העדיף לא להיפגש בקרב הכרעה, אולם ברגע גורלי זה בגד בו בן בריתו תלמי השלישי מלך מצרים והשעה כל סיוע נוסף. הסיבה להפסקת הסיוע המצרי לא ברורה די הצורך. ייתכן שהיא נבעה מלחץ הממלכה הסלאוקית או שתלמי פשוט ביקש להיפטר מקלאומנס שהיה כרגע בעמדת חולשה מובהקת. קלאומנס ידע שבלי הכסף המצרי הוא אינו מסוגל לנהל את המלחמה לאורך זמן, ולכן החליט גם כן להיפגש לקרב הכרעה.