stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ירון דקל
ביוגרפיה

דקל נולד לחנה יהודית וליאיר, שהיה עורך במעריב שנים רבות. למד בבית הספר היסודי ניר, בחטיבת הביניים שז"ר, ובבית ספר התיכון בן-צבי בקריית אונו. היה רשג"ד בשבט הצופים בקריית אונו. שירת בצבא בגלי צה"ל.
דקל התחיל את עיסוקו כעיתונאי בעת שירותו הצבאי, כששימש ככתב לענייני משטרה ומשפט בגלי צה"ל, וכתב לענייני מפלגות. כך, סיקר דקל שבע מערכות בחירות לכנסת, מהבחירות לכנסת ה-12 ועד הבחירות לכנסת ה-18. כמו כן, סיקר את מערכת הבחירות בארצות הברית ב-2008.
במשך שבע שנים, הגיש בגלי צה"ל פינת מפלגות שבועית, על כך זכה ב-1990 וב-1993 בפרס מפקד גלי צה"ל.
במשך הזמן היה גם כתב ופרשן לענייני מפלגות בתוכנית ערב חדש בטלוויזיה החינוכית, ובערוץ 2, בתקופת הקמתו. מאמצע שנות התשעים ועד למינויו למפקד גלי-צה"ל, שימש דקל ככתב פוליטי בקול ישראל, שם הוא גם הגיש את תוכנית האקטואליה "הכל דיבורים", והיה פרשן פוליטי של הערוץ הראשון.
בשנים 2002–2007, היה דקל שליח הערוץ הראשון וקול ישראל בוושינגטון.
ב-4 במרץ 2012, החל לכהן כמפקד גלי צה"ל (ולשם כך פרש מרשות השידור). עם כניסתו לתפקיד החל בשורת שינויים בתחנה, ובין היתר ביטל את מהדורות החדשות והחליף אותן במבזקים קצרים בשעות עגולות בלבד, שבהם משולבים קולות מוקלטים מהשטח. המבזקים נפתחים בביטוי "עם מה שקורה עכשיו".
באוקטובר 2012, פסל לשידור את שירו של יזהר אשדות, "עניין של הרגל", הוא נימק את הפסילה בכך, שהשיר "בז לחיילי צה"ל, ואף "מציג אותם באור דמוני".
ב-31 באוגוסט 2017, סיים דקל את כהונתו כמפקד גלי צה"ל והוחלף בידי שמעון אלקבץ.
בתחילת פברואר 2019, הודיע תאגיד השידור הציבורי, שדקל עובר לתאגיד ויגיש את השבוע עם ירון דקל, וכן שהתוכנית "דקלסגל" עוברת אף היא לתאגיד ותשודר בימי חמישי בשעות 8-10 בבוקר. שמה שונה ל"דקלוינסון".
דקל יצר את הסדרה הדוקומנטרית "דה איזראליז" העוסקת בישראלים שהיגרו לצפון אמריקה.
במאי 2021, הודיע לתאגיד, כי בקיץ ייצא לשליחות בקנדה מטעם הסוכנות היהודית. בעקבות כך הודיע על פרישתו מהתאגיד לאחר כשנתיים וחצי.
דקל הוא בוגר אוניברסיטת בר-אילן בקרימינולוגיה ומדע המדינה ובעל תואר שני בהצטיינות מאותה אוניברסיטה בתקשורת ומדע המדינה. בנוסף, השתלם ב-1993 במכון העיתונות העולמי במינסוטה, ארצות הברית, וב-1996 באוניברסיטת אוקספורד בבריטניה.
דקל אב לבת.
סגנונו כעיתונאי

בתוכנית "הכל דיבורים", הרבה דקל למתוח ביקורת, לעיתים חריפה, על אישים או גופים מסוימים. כך למשל, הפתיח של התוכנית היה בדרך כלל ביקורת צינית מתוחכמת על פוליטיקה אקטואלית. במשך התוכנית, הרבה דקל לסקר ולעקוב אחר ענייני אקטואליה שונים, ולבקר בחריפות סטיות מהתנהגות הוגנת ומן המקובל. כמו כן, משמשת התוכנית במה לראיונות שהוא עורך. הוא נתפס לעיתים כמראיין קשוח, שאינו מאפשר למרואיין לסטות מהנושא ללא מענה ברור לשאלותיו.
לאחר הקראת גזר הדין במשפטו של נשיא המדינה לשעבר, משה קצב, קרא דקל לאמצעי התקשורת בישראל לערוך חשבון נפש, כי "אם הציבור יאבד את האמון במערכת המשפט זה לא יהיה בגלל משה קצב, זה יהיה בגלל התפקיד החדש שהתקשורת לקחה על עצמה".
בהודעה על הענקת פרס סוקולוב לירון דקל, באתר עיריית תל אביב נכתב:
הוועדה החליטה להעניק לירון דקל את הפרס על הצטיינותו כשליח רשות השידור בארצות הברית - בעיקר בכתבות העומק שהכין על יהודי אמריקה מזוויות שונות, על נבכי הפוליטיקה בארצות הברית והשפעתה על יחסי ארצות הברית וישראל, ועל מערכת הבחירות בארצות הברית, כמו גם על כתבותיו בתחום הפוליטי-מדיני, המתאפיינות בעומק ובעבודה עיתונאית אמינה, מקצועית ובלתי מתפשרת.
פרסים בהם זכה

1990 - פרס מפקד גלי צה"ל, על סיקורו את פרשת "התרגיל המסריח"
1993 - פרס מפקד גלי צה"ל, על הגשת פינת מפלגות שבועית
2008 - פרס סוקולוב לעיתונות, בגין הצטיינותו כשליח רשות השידור בארצות הברית
הערות שוליים

1 2  ירון דקל הודיע שיעזוב את התאגיד בקיץ. מה הג'וב הבא?, באתר אייס, 24 במאי 2021
↑  יערה יעקב, מהדורות יומן הצהרים וחצות מבוטלות, באתר ynet, 14 באוגוסט 2012
↑  אור ברנע, שיר של אשדות נפסל בגל"צ: "בז לחיילי צה"ל", באתר ynet, 14 באוקטובר 2012
↑  ירון דקל, חשבון הנפש שלנו, באתר nrg‏, 23 במרץ 2011
↑  עוזי ברוך, פרס סוקולוב: לירון דקל ואריה גולן, באתר ערוץ 7, 15 בדצמבר 2008
אולפן גלי צה"ל. משדר מיוחד ליום העצמאות 2016
משמאל לימין: מפקד התחנה ירון דקל יחד עם הזמר עידן רייכל, ד"ר יועז הנדל, שרת התרבות מירי רגב וד"ר עשהאל לובוצקי
יעל בר זוהר

| --- | --- |

בר זוהר, 2023
 לידה:  29 בינואר 1980 (בת 45) רמת אביב, ישראל 
 שם לידה:  יעל בר זוהר
 מדינה:  ישראל ישראל
 תקופת הפעילות:  מ-1995 
 עיסוק:  מנחת טלוויזיה, שחקנית, זמרת, דוגמנית, רקדנית
 בן זוג:  גיא זו-ארץ (2005–הווה)
 מספר צאצאים:  3 
 פרסים והוקרה:  פרס מסך הזהב – מנחה בתוכנית ילדים ונוער (1999)
 פרופיל ב-IMDb
 
בר זוהר, 2005
יעל בר זוהר זו-ארץ (נולדה ב-29 בינואר 1980, י"א בשבט ה'תש"ם) היא מנחת טלוויזיה, שחקנית, זמרת, דוגמנית ורקדנית ישראלית. זוכת פרס מסך הזהב לשנת 1999, על הנחייתה בתוכניות ילדים ונוער.
ביוגרפיה

יעל בר זוהר נולדה וגדלה בשכונת רמת אביב שבתל אביב-יפו. אביה, מנחם בר זוהר, שעלה לישראל מפולין, היה מורה לחינוך גופני, ואמהּ, אלה פוגל-בר זוהר, נולדה בישראל והיא אחות ומנהלת במחלקת הילדים בבית חולים דנה-דואק לילדים שבאיכילוב. בר זוהר בת זקונים ולה אחות גדולה בשם מיכל.
בר-זוהר למדה בבית הספר אליאנס, שברמת אביב. במהלך לימודיה בתיכון הייתה חברה בלהקת השכנים של צ'יץ', שם שיחקה ב-1995 במחזמר "דוד" בתפקיד בת שבע. הוריה התגרשו כשהייתה בת 18.
במאי 1999 התגייסה לצה"ל, על תקן אמנית מצטיינת (צה"ל התיר לה להשתתף בתוכניות טלוויזיה ובפסטיגל). היא שירתה כמפיקת סרטי הדרכה ביחידת ההסרטה של חיל האוויר, והשתחררה לאחר כשנה ב-15 במאי 2000.
קריירה

בעקבות הצלחתה בקרב בני הנוער בישראל, ובמקביל למשחק באופרת הסבון "רמת אביב גימל", סדרת קאלט ששודרה בערוץ 2, הפכה יעל בר זוהר אף לכוכבת ילדים ונוער.
בשנים 1996–1997 הנחתה לצדו של מיכאל הנגבי את התוכנית "טושטוש" בערוץ 2, שיועדה לבני ובנות נוער.
בשנת 1997 הגישה לצדו של צ'רלי בוזגלו את תוכנית הבידור המוזיקלית "ערוץ 3 בעיר" ב-HOT3. התוכנית שודרה בשידור חי וירדה מן המרקע לאחר תשעה פרקים. בשנת 1997 היא הצטרפה לצוות מנחי ערוץ הילדים, והנחתה בו עד 1999 את התוכניות "הכיתה המעופפת", "ששטוס", "7 בול", "כדור פורח" ועוד.
זכתה בפרס מסך הזהב 1999 בקטגוריית "מנחה בתוכנית ילדים ונוער".
בשנת 2004 הנחתה בערוץ 2 את התוכנית "תעביר את זה הלאה" ואת טקס מלכת היופי. בנוסף ב-2004, סיקרה בר זוהר מהוליווד את טקס האוסקר בערוץ E! הישראלי. בר זוהר הנחתה מספר פעמים את "טקס פרסי האופנה". ב-2006 הנחתה לצד אקי אבני את טקס "מירושלים הקדומה באהבה" לכבוד יום ירושלים, ובאותה שנה הנחתה את תחרות הקדם אירוויזיון לצד עדן הראל. ב-2006 השתתפה בתוכנית המציאות "פעם בחיים" ב-yes. במהלך 2007 שימשה כשופטת בתוכנית "הדבר הגדול הבא", לצד יהורם גאון ומוטי רייף, בערוץ 2 של רשת.
בשנת 2014 השתתפה בתוכנית המציאות "הצילו! אני לא יודע לבשל", ששודרה בערוץ 2 של קשת.
בשנת 2015 הנחתה בר זוהר ביחד עם סנדרה רינגלר גרסה מחודשת של התוכנית "מהפך" בערוץ 2.
בשנת 2017 הגישה למשך מספר חודשים את תוכנית ההורות "משפחת שכזאת" בערוץ 10, לצידה של מיטל פרנס. בנובמבר 2017 החלה להגיש בערוץ רשת 13 לצד קובי מחט ודנה פאן-לוזון את תוכנית הבוקר "העולם הבוקר - החיים הטובים", וב-27 בנובמבר באותה השנה, עברה להגיש באותו ערוץ עם קובי מחט את התכנית "הערב". התכנית ירדה מן האוויר באפריל 2018, לאחר יותר ממאה תוכניות. במאי 2018, לאחר תחילת שידורי "האח הגדול", החלה להגיש באותו ערוץ, עם קובי מחט, את תוכנית המגזין היומית "הדו"ח היומי", שעוסקת במעקב אחר ההתפתחויות בבית האח הגדול ואחר הבידור והתרבות בישראל ומחוצה לה, והתוכנית בוטלה באפריל 2020. מאז, בר זהר מפעילה גם ערוץ יוטיוב, בו היא נותנת עצות ומדריכה הורים בנוגע לפרסום בגיל צעיר, מנקודת מבטה האישית.
ביום העצמאות 2021 הנחתה בר זוהר את טקס הדלקת המשואות, לצדו של דידי הררי.
בדצמבר 2021 עזבה את תפקידה כמנחה ברשת 13, עקב השתתפותה כמתמודדת בעונה השמינית של תוכנית המציאות "רוקדים עם כוכבים" בקשת 12. לאחר מכן, המשיכה להשתתף כפאנליסטית לסירוגין וכמנחה-מחליפה בתוכניות הבוקר של ערוץ 12.
בשלהי שנת 2023, השתתפה יחד עם בעלה גיא זו-ארץ כמנחים בתוכנית שצולמה ועוסקת בתיירות פנים ישראלית וירושלמית לערוץ האוכל של פודיז.
קריירה > משחק

בשנת 1995 החלה לשחק באופרת הסבון "רמת אביב גימל" בערוץ 2 של הזכיינית טלעד, וגילמה את שרון לינוביץ', בתה של עידית (גילת אנקורי) ובתו-החורגת של מייק (שלמה סדן). בר זהר קיבלה את תפקיד שרון לינוביץ לאחר שנבחנו לתפקיד זה שמות מוכרים יותר באותה תקופה בהן מיכל ינאי, דנה ברגר, דפנה אילן וענת אלימלך. דרמת קאלט טלוויוזינית זו ירדה לאחר שידורי 6 עונות, בשנת 2000. בזכות השתתפותה של בר זוהר בסדרה, היא הפכה לאחת הנשים הבולטות בעולם הבידור הישראלי.
בשנת 1995 הופיעה בהצגת הילדים "מסיבת הפתעה".
בשנת 1996 הופיעה במופע הפסטיגל וזכתה במקום הראשון באותה שנה עם השיר "החיים הם קרקס". בשנת 1998 הופיעה בשנית בהפקה ובכך הופיעה שוב בשנתיים שלאחר מכן: בפסטיגל המילניום (1999, שם זכתה במקום הראשון גם כן עם השיר "כוכב האהבה") ובצעצוע של פסטיגל (2000, גם שם זכתה בר זוהר עם השיר "הפיה הקסומה").
בשנת 2001 שיחקה בסדרת הטלוויזיה הקומית "שחר" ברשת HOT, בדמותה של המורה למחול אריאל קצב, לצדו של איתי שגב.
בשנת 2003, השתתפה בפסטיגל כאומנית-אורחת עם השיר "כוכב המדבר".
בשנת 2005 שבה לשחק באופרות סבון, כאשר שיחקה בתפקיד הראשי בסדרת הדרמה "טלנובלה בע"מ" שיצרו גל זייד, סיגל אבין ודרור נובלמן ל-HOT3. באותה שנה הופיעה בפעם השביעית במופע הפסטיגל, "פסטיגל גיבורי על" שם שרה את שיר הנושא בחלק הראשון לצד שירי מימון והראל סקעת וכיכבה בתפקיד הראשי עם השיר "אהבה היא קסם", שהגיע למקום השני.
בשנים 2008–2009 שיחקה בסדרת הדרמה היומית "חשופים" בערוץ HOT3, בתפקיד הראשי בשתי עונותיה של הסדרה, בתור מגישת החדשות גלי ארזי.
בשנת 2009 חזרה בר זוהר להפקת הפסטיגל לאחר שלוש שנים של היעדרות מהמופע, כשגם בשנה זו שרה בר זוהר את שיר הנושא בחלקו הראשון והופיעה עם השיר "כן את יכולה", שהגיע למקום השלישי.
בשנת 2012 הופיעה בפסטיגל וביצעה בו את השיר "אור גדול", שהגיע למקום הרביעי.
בשנת 2013 הופיעה בתפקיד ראשי בסרט "בננות" בבימויו של איתן פוקס והתארחה בעונה השנייה של הסיטקום "המשרד" בערוץ Yes Comedy, המבוססת על סדרה בריטית באותו שם. בחנוכה באותה השנה היא גילמה את שלגייה בהצגה "שלגייה והצייד", לצד בעלה גיא זו-ארץ, חנה לסלאו, טל מוסרי וגלית גוטמן שביים צדי צרפתי וכתב אסף אשתר.
הופיעה במחזות הזמר "מרי לו" (הבימה 2002), "טרזן וג'יין" (2004) ו"היפה והחיה" (2006). בשנת 2010 כיכבה במחזמר "לילה לא שקט" המבוסס על שיריו של שלמה ארצי עד שהוחלפה בשחקנית רונה לי שמעון. בשנת 2011 הופיעה במופע "מותק של פסטיבל 4". הגרסה הצעירה של הפסטיגל, שכן ניהלה עם המופע מגעים באותה שנה.
בשנת 2015 הופיעה בפעם השנייה בהצגה "מותק של פסטיבל 8 - חגיגה בעולם המים". בשנת 2017 השתתפה בסדרת הפנטזיית-מתח לנוער "כדברא" בניקלודיאון למנויי yes, בה גילמה את דמותה של לארה. בסוף אותה שנה, החלה לשחק לצד בעלה גיא זו-ארץ במחזה של תיאטרון הבימה "פעם בשנה" בבימויו של אלון אופיר ובתרגומו של שמוליק לוי. בשנת 2019 שיחקה בתור איה שיקלר בסרט הקומדיה "אול אין", שביימו יהונתן בר-אילן ורועי ורנר.
בשנת 2020 השתתפה בר זוהר בפעם התשיעית בפסטיגל. במסגרת חגיגות ה-40 של המופע גויסו כוכבי עבר להשתתף לצד הכוכבים העכשוויים, בר זוהר גם כן נקראה על כך שהופיעה בפסטיגל במשך תשע פעמים, והיא חידשה במופע את השיר "כן את יכולה" וכן הנחתה קטעי קישור לצד עודד מנשה.
בשנת 2021 שיחקה בסדרת הדרמה "בעלת החלומות", לצידה של אודיה רש.
קריירה > דוגמנות

בר זוהר החלה את דרכה בטלוויזיה בישראל בילדותה, בהופעות בתשדירי שירות לזהירות בדרכים ולחלב. פריצתה הגדולה החלה בשנת 1995, בהיותה נערה בגיל 15, כשהחלה להופיע בפרסומות שונות, ובהן פרסומת ליצרנית בגדי הים הישראלית "פלפל".
בין השנים 2000–2005 הובילה את קמפיין האופנה של חברת האופנה הישראלית "פוקס", לצדו של יהודה לוי.
בשנים 2008–2015 הייתה הפרזנטורית של חברת הסבונים והטיפוח הישראלית "ללין".
בשנים 2018–2019 היית הפרזנטורית של חברת התכשיטים הישראלית "מגנוליה".
קריירה > מוזיקה ומחול

מגיל צעיר השתתפה בלהקת שבט הצופים בשכונת מגוריה, ומאוחר יותר בלהקת הנוער "השכנים של צ'יץ'" בין השנים 1991–1996.
בשנת 1997 השתתפה בקלטת הווידאו לילדים "רדיו גן", שהיוותה ברובה מחווה לשירי פסטיבלי שירי הילדים השונים. זמן קצר לאחר צאת הקלטת, שהופצה על ידי חברת MCI, פרץ סכסוך משפטי בין בר זוהר לחברת NMC שהייתה אמורה להוציא לאור את אלבום הפסקול של הקלטת בשמה ובקולה. בסופו של דבר הוא הוקלט מחדש על ידי הזמרת חני דינור (שהייתה חתומה ב-NMC ו"הושאלה" על ידי MCI) ויצא לאור כאלבום סולו שלה, ללא מעורבותה של בר זוהר.
בר זוהר זכתה 3 פעמים בפסטיגל והופיעה בו 9 פעמים בשנים: 1996, 1998, 1999, 2000, 2003, 2005, 2009, 2012 ו-2020. בשנים 2005, 2009 ו-2012 ביצעה את שיר הנושא בחלק הראשון מלבד שיר שמתמודד לתחרות השירים.
בשנת 2017 הוציאה את השיר "רק הירח" אותו שרה עם בעלה גיא ז-וארץ, במהלך צילומי "הישרדות" והגעגועים המשותפים לבית ביחד.
חיים אישיים

ב-2005 נישאה לשחקן, הזמר והמנחה גיא זו-ארץ, ולהם שני בנים ובת.
מתגוררת ברמת השרון.
פילמוגרפיה > טלוויזיה

| שנה | פרויקט | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 1995–2000 | רמת אביב גימל | שרון לינוביץ' | 6 עונות; תפקיד ראשי |
| 1996–1997 | טושטוש | עצמה | מנחה |
| 1997 | ערוץ 3 בעיר | עצמה | מנחה |
| 2001 | שחר | אריאל קצב | עונה 1 |
| 2005 | טלנובלה בע"מ | דנה בלום | תפקיד ראשי |
| 2006 | פעם בחיים | עצמה | תוכנית מציאות; משתתפת |
| 2007 | הדבר הגדול הבא | עצמה | תוכנית מציאות; שופטת |
| 2008–2009 | חשופים | גלי ארזי | תפקיד ראשי; 2 עונות |
| 2013 | המשרד |  | תפקיד אורח; עונה 2 |
| 2014 | הצילו! אני לא יודע לבשל | עצמה | תוכנית מציאות; משתתפת |
| 2015 | מהפך | עצמה | מנחה |
| 2017 | משפחת שכזאת | עצמה | מגישה |
| 2017 | כדברא | לארה |  |
| 2021 | רוקדים עם כוכבים | עצמה | תוכנית מציאות; מתמודדת; עונה 1 |
| 2021–2023 | בעלת החלומות | נעמי וולפסון |  |
|  | הכיתה המעופפת | עצמה | מנחה |
|  | ששטוס | עצמה | מנחה |
|  | 7 בול | עצמה | מנחה |
|  | כדור פורח | עצמה | מנחה |
|  | תעביר את זה הלאה | עצמה | מנחה |
פילמוגרפיה > קולנוע

| שנה | פרויקט | תפקיד | במאי | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2013 | בננות |  | איתן פוקס | תפקיד ראשי |
| 2019 | אול אין | איה שיקלר | יהונתן בר-אילן ורועי ורנר |  |
פילמוגרפיה > תיאטרון

| שנה | פרויקט | תפקיד | תיאטרון | במאי | מחזאי | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2002 | מרי לו | מרים "מירי" לובוביץ / מרי לו | הבימה | סטיבן דקסטר | דן אלמגור, וסטיבן דקסטר (ע"פ סיפור של מירית שם-אור) | מחזמר |
| 2004 | טרזן וג'יין | ג'יין |  | חנוך רוזן | אפרים סידון, וחנוך רוזן (ע"פ ספרו של אדגר רייס בורוז) | מחזמר |
| 2006 | היפה והחיה | בל |  | משה קפטן |  | מחזמר |
| 2010 | לילה לא שקט |  |  |  |  | מחזמר |
| 2013 | שלגייה והצייד | שלגייה |  | צדי צרפתי | אסף אשתר | הצגה |
| 2017 | פעם בשנה |  | הבימה | אלון אופיר |  | מחזה |
פילמוגרפיה > פרויקטים נוספים

| שנה | פרויקט | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 1995 | מסיבת הפתעה |  | הצגת ילדים |
| 1996 | פסטיגל |  |  |
| 1998 | פסטיגל |  | אומנית-אורחת |
| 1999 | פסטיגל | אהבה |  |
| 2000 | פסטיגל | הפייה הקסומה |  |
| 2003 | פסטיגל | לולי נסיכת המדבר | אומנית-אורחת |
| 2005 | פסטיגל | מג'יק וומן | תפקיד ראשי |
| 2009 | פסטיגל | סאן לי |  |
| 2011 | מותק של פסטיבל 4 | הבובה יעלי |  |
| 2012 | פסטיגל | הסוכנת Y |  |
| 2015 | מותק של פסטיבל 8 - חגיגה בעולם המים | יעל מלכת הים |  |
| 2020 | פסטיגל | עצמה |  |
הערות שוליים

↑  כך היא מופיעה בעמוד האינסטגרם שלה
↑  טאג האמא, בערוץ היוטיוב של יעל בר זוהר
↑   יעל בר זוהר באודישן המתוק שלך בערוץ הילדים, סרטון  באתר יוטיוב (אורך: 2:01)
↑  יעל בר זוהר השתחררה מצה"ל אחרי שנה אחת, באתר נענע, 17 במאי 2000; בעת הזו, מתוך ארכיון האינטרנט
↑  הודעות כלליות, נבחרה השמלה אותה תלבש יעל בר זוהר, באתר News1 מחלקה ראשונה, 23 בפברואר 2004
↑    איתי סגל, "בכיתי בחודשים האחרונים כמו שלא בכיתי כל חיי", באתר "ידיעות אחרונות", 5 באפריל 2021
↑  ערן סויסה, יעל בר זוהר עוזבת את רשת 13 וזו הסיבה, באתר ישראל היום, 29 בנובמבר 2021
1 2  Noa Lavie, Justifying Trash: Regulating Reality TV in Israel, Television & New Media 20, 2017-11-30, עמ' 219–240 doi: 10.1177/1527476417742970
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007310603905171  BnF: cb17131955x (data)  ISNI: 0000 0004 6052 9088  LCCN: no2016116086  VIAF: 24147422911044880325   WorldCat (עם VIAF): 24147422911044880325 
בר זוהר במופע בפארק הירקון לרגל יום העצמאות, 2007
ישראל (לוליק)

| --- | --- |

 לידה:  1938 (בן 87 בערך) ירושלים, ישראל
 ענף מדעי:  מתכנן ערים
 מקום לימודים:  האוניברסיטה העברית
 מוסדות:  מכון ירושלים למחקרי מדיניות, עיריית ירושלים
 פרסים והוקרה:  יקיר ירושלים (2010) 
 
ישראל (לוליק) קמחי (נולד ב-1938) הוא מתכנן ערים, לשעבר מנהל אגף התכנון בעיריית ירושלים וחוקר בכיר במכון ירושלים למחקרי מדיניות. בשנת 2010 זכה באות "יקיר ירושלים" ובשנת 2023 זכה באות "יקיר התכנון" מטעם איגוד המתכננים בישראל.
ביוגרפיה

ישראל קמחי (לשעבר: ישראל אריה מילהלטר) נולד בשכונת כרם אברהם בירושלים. אביו עבד בסוכנות היהודית ואימו הייתה מורה לפסנתר.
בעל תואר ראשון בגאוגרפיה והיסטוריה כללית ותואר שני בגאוגרפיה ותכנון עירוני, שניהם מהאוניברסיטה העברית בירושלים.
בשנים 1964–1972 היה חבר בצוות התכנון של תוכנית אב ירושלים 1968, תוכנית האב הראשונה מאז ימי המנדט הבריטי.
בשנים 1974–1986 עמד בראש האגף למדיניות תכנון בעיריית ירושלים ועבד תחת טדי קולק. בהנהלתו נקבעה דמותה של ירושלים המורחבת, הכוללת שכונות "חיצוניות", שימור מתחמים ומבנים, בניית מבני תרבות ועוד. תוכניות האב הרבות שהכין קיבלו תוקף סטטוטורי ואומצו כתוכניות הקובעות את עקרונות הפיתוח העירוני.
בין השנים 1965-2015 שימש מרצה בחוג לגאוגרפיה ובמכון ללימודים עירוניים ואזוריים באוניברסיטה העברית.
החל משנת 1983 שימש חוקר בכיר ומרכז מחקרי ירושלים במכון ירושלים למחקרי מדיניות, ובמסגרת עבודתו כתב וערך עשרות מאמרים, ספרים ופרסומים מחקריים על פיתוחה ועתידה של ירושלים ועל שימור נכסי המורשת בעיר.
ב-1986 החל לשמש יועץ עצמאי בנושאי תכנון עירוני ואזורי, ובעבודת המחקר הניח את היסודות לשימור נכסי המורשת הבנויה בירושלים. בעקבות מחקריו נבחר ליושב ראש המועצה לשימור אתרים בירושלים.
לאורך השנים עמד בראש צוות התכנון של תוכנית המתאר המחוזית למחוז ירושלים (תמ"מ 1/30), והשתתף בצווי תכנון רבים נוספים, ובהם – צוות התכנון לעיר העתיקה, צוות התכנון למערכת החינוך במזרח ירושלים, צוות התכנון לספריות הציבורית בישראל וצוות התכנון לאגן נחל קדרון. כמו כן, שימש יועץ למועצה לביטחון לאומי בעניין גדר הביטחון בירושלים; חבר בצוות החשיבה על הסדרי שלום בירושלים; מייסד תוכנית אב לתרבות לאוכלוסייה החרדית בירושלים ומייסד תוכנית אב למערכת החינוך במזרח ירושלים.
פרסים והוקרה

בשנת 2010 (תש"ע) הוענק לו אות "יקיר ירושלים" מטעם עיריית ירושלים.
בשנת 2023 זכה באות "יקיר התכנון" מטעם איגוד המתכננים בישראל.
מפרסומיו

אטלס ירושלים, מסדה, 1973 (עם דוד עמירן ואריה שחר)
הרי ירושלים ושפלת יהודה, מדיניות שימור ופיתוח בר קיימא, מכון ירושלים לחקר ישראל, 2000
ירושלים בת קיימא: סוגיית בפיתוח ובשימור, מכון ירושלים לחקר ישראל, 2004
אגן נחל קדרון: המרחב החזותי של העיר העתיקה, מכון ירושלים לחקר ישראל, 2009
ישן מול חדש בירושלים: על שימור מבנים ומרקמים היסטוריים, מכון ירושלים לחקר ישראל, 2014
מאה שנות תכנון עירוני בירושלים, מכון ירושלים למחקרי מדיניות, 2021
הערות שוליים

1 2  ישראל (לוליק) קמחי באתר מכון ירושלים למחקרי מדיניות
↑  רועי נחמיאס, "חזון איחוד ירושלים של קולק נכשל", באתר ynet, 3 בינואר 2007
1 2  יקירי ירושלים לשנת תש"ע באתר עיריית ירושלים
↑  ישראל (לוליק) קמחי – יקיר התכנון 2023, בעמוד הפייסבוק של איגוד המתכננים בישראל
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007297186605171  GND: 1066975531  ISNI: 0000 0001 0798 5816  LCCN: n85181903  VIAF: 29713438   WorldCat (עם VIAF): 29713438
יצחק פטרבורג

| --- | --- |

יצחק פטרבורג ב-2021
 לידה:  18 בפברואר 1951
 פטירה:  17 בדצמבר 2021 (בגיל 70)
 מדינה:  ישראל
 השכלה:  בית הספר לכלכלה של לונדון 
 מקצוע:  רופא, מנהל
 תפקיד:  מנכ"ל "טבע"  יושב ראש דירקטוריון "טבע"  מנכ"ל "סלקום"  מנכ"ל "שירותי בריאות כללית"  מנכ"ל בית חולים "סורוקה" שירות  צבא הגנה לישראל מפקד מרפאת מומחים חר"פ 542 בצריפין  קצין מטה בריאות מנהל אזרחי עזה  מפקד רפואה אד"ל  סגן מפקד רפואה פיקוד הצפון  רופא אוגדה 252 השתחרר   סגן-אלוף השתתף ב-  מלחמת לבנון הראשונה
 תואר:  פרופסור Ph.D M.D M.Sc
 
יצחק פטרבורג (18 בפברואר 1951 – 17 בדצמבר 2021) היה רופא, מומחה ברפואת ילדים, פרופסור ומנהל ישראלי. כיהן כמנכ"ל שירותי בריאות כללית, כמנכ"ל "סלקום", וכיושב ראש דירקטוריון חברת "טבע" (עד ל-12 בדצמבר 2017) ומינואר 2017 עד נובמבר 2017 שימש כמנכ"ל זמני של החברה, מעת עזיבתו של ארז ויגודמן עד למינויו של קאר שולץ.
ביוגרפיה

נולד בתל אביב ולמד בתיכון עירוני ז' בעיר. בשנת 1968 החל ללמוד רפואה במסגרת העתודה האקדמית, ובשנת 1977 קיבל תואר דוקטור לרפואה מבית הספר לרפואה של האוניברסיטה העברית בירושלים.
בשנת 1987 קיבל תואר דוקטור במינהל מערכות בריאות מאוניברסיטת קולומביה שבניו יורק, ובשנת 1990 קיבל תואר שני במערכות מידע מבית הספר לכלכלה של לונדון.
ביוגרפיה > שירות צבאי

שירת בצה"ל משנת 1976, בשירות קבע עד שנת 1990, ומילא תפקידים של רופא אוגדתי באוגדה 252, סגן מפקד שירותי רפואה בפיקוד הצפון, מפקד רפואה ברצועת הביטחון בדרום לבנון אחרי מלחמת לבנון הראשונה, מפקד מרפאת המומחים של צה"ל בצריפין, וקצין מטה בריאות במנהל האזרחי בעזה. סיים את שירותו בצה"ל בדרגת סגן-אלוף.
ביוגרפיה > ניהול רפואי

עם סיום שירותו בצה"ל הצטרף לסגל שירותי בריאות כללית. בשנים 1992-1990 כיהן כראש אגף מדיניות בריאות ואפידמיולוגיה, ובשנים 1995-1993 כיהן כמנהל מחוז המרכז וחבר ההנהלה המרכזית. בשנים 1995–1997 כיהן כמנהל המרכז הרפואי האוניברסיטאי סורוקה בבאר שבע. בתפקידו זה הוביל שינוי מהותי בבית החולים במסגרת תוכנית "סורוקה 2000", שחילקה את המרכז הרפואי ליחידות נושאיות: כירורגיה, רפואה פנימית, רפואת ילדים, רפואת נשים ואמבולטורי. לכל נושא מתחם משלו, הכולל גם מחלקות משנה.
בשנים 1997–2002 כיהן כמנכ"ל שירותי בריאות כללית. בתפקידו זה הביא לצמצום הגירעון של הקופה בכ-600 מיליון ש"ח, בתהליך התייעלות שכלל גם החלטה להימנע באופן גורף ממתן טיפולים שמחוץ לסל הבריאות. בתקופתו כמנכ"ל גדל מספר המבוטחים בקופה בכ-400 אלף איש. כן חתר להפחתת מחירי תרופות שרוכשת הקופה.
ביוגרפיה > ניהול כללי

בשנים 2003–2005 כיהן כנשיא ומנכ"ל חברת "סלקום".
במסגרת ההכנות לוועידת הנשיא הראשונה, בשנת 2008, עמד בראש ועדת השיפוט שבחרה את המיזמים שהוצגו בתערוכת "מרחבי המחר" לציון 60 המיזמים הישראליים שישנו את המחר.
מ-2009 עד יולי 2010 כיהן במועצת המנהלים של חברת התרופות "טבע", וחזר לתפקיד זה בתחילת 2012. בשנים 2010–2011 כיהן בחברה כסמנכ"ל בכיר, ראש מערך המוצרים הממותגים של החברה. ב-26 בנובמבר 2014 הודיע דירקטוריון "טבע" על מינויו של פטרבורג ליושב ראש דירקטוריון החברה. פטרבורג נכנס לתפקידו ב־1 בינואר 2015, והחליף בתפקידו את ד"ר פיליפ פרוסט. בפברואר 2017, עם פרישתו של ארז ויגודמן מתפקיד מנכ"ל "טבע", מונה פטרבורג למנכ"ל זמני במקומו.
ב-12 בדצמבר 2017 הודיע פטרבורג על פרישתו, מסיבות אישיות, מחבר הדירקטוריון של "טבע" בתוקף מיידי.
ביוגרפיה > תפקידים נוספים

כיהן כפרופסור בבית הספר למינהל עסקים באוניברסיטת בן-גוריון בנגב.
כיהן כיו"ר הדירקטוריון של חברות הסטארט-אפ אפוליסוניקס (Applisonix), טג'אט (Tjat), והוספיטק (Hospitech), וכן חבר בדירקטוריון של חברת רוזטה.
במהלך שביתת הרופאים בישראל מונה למגשר בין הרופאים השובתים ובין המעסיקים, והביא לסיום השביתה ולחתימתו של הסכם קיבוצי.
מילא מספר תפקידים ציבוריים, בהם יו"ר אגודת ידידי אוניברסיטת בן-גוריון בנגב בישראל, חבר בוועד המנהל של קרן רש"י וחבר עמותת המכון הישראלי לדמוקרטיה.
נפטר ב-17 בדצמבר 2021 ונטמן בבית העלמין "בשביל מנוחה נכונה" הסמוך לבית עלמין גני אסתר. היה נשוי, אב לשלוש בנות וסב לעשרה נכדים. אחיו הוא איש העסקים משה פטרבורג.
הערות שוליים

↑   עמרי זרחוביץ', יצחק פטרבורג, לשעבר יו"ר טבע - פורש מהחברה, באתר TheMarker‏, 12 בדצמבר 2017
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007299581705171  VIAF: 297904595   WorldCat (עם VIAF): 297904595
ישראל זמיר (קצין)

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1935 (בן 90 בערך) פולין
 תאריך עלייה:  1947
 מדינה:  ישראל 
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 תקופת הפעילות:  1955–1980 (כ־25 שנים)
 דרגה:    תת-אלוף
 תפקידים בשירות
 קצין קשר ותקשוב ראשי
 
ישראל זמיר (נולד ב-1935) הוא קצין צה"ל במילואים בדרגת תת-אלוף, כיהן כקצין קשר ואלקטרוניקה ראשי.
ביוגרפיה

זמיר (במקור נכטיגל) נולד בפולין ועלה לארץ ישראל ב-1947. התגייס לצה"ל ב-1955. ב-1957 הצטרף לחיל הקשר, עבר קורס קציני קשר ושירת כקצין קשר גדודי בחטיבת הצנחנים ומדריך בבסיס הדרכה של חיל הקשר. במלחמת ששת הימים שירת כקצין הקשר של חטיבה 7. בתקופת מלחמת ההתשה שימש קצין הקשר של פיקוד הדרום. ב-1972 מונה לעוזר קצין קשר לארגון ומבצעים ושימש בתפקיד במהלך מלחמת יום הכיפורים. בתחילת 1975 מונה לסגן קצין קשר ראשי ובספטמבר 1975 מונה לקצין קשר ראשי והועלה לדרגת תת-אלוף. שירת בתפקיד עד אוגוסט 1979, יצא ללימודים והשתחרר משירות הקבע ב-1980. בתקופתו כקצין קשר ראשי פיקד על פעולות הקשר במבצע יונתן, תקופת כהונתו התאפיינה ברכש של ציוד חדיש ושיתוף פעולה עם ארצות הברית.
לאחר שחרורו הצטרף לקונצרן כור, מונה למנהל חברת "קרן אלקטרוניקה" ומנהל חברת "טלכור", שימש מנכ"ל חברת "טלרד". בינואר 1986 מונה למנהל חטיבת האלקטרוניקה של כור. בשנים 1994–2000 כיהן כמנהל חברת תדיראן, שבתקופת כהונתו עברה תהליך הבראה, הפיכתה לחברת החזקות שתחתיה חברות בע"מ שונות ומכירת פעילויות. לאחר פרישתו מתדיראן מונה לחבר דירקטוריון חברת ECI Telecom.
זמיר בוגר לימודים מתקדמים בניהול באוניברסיטת תל אביב הוא אב לשלושה.
הערות שוליים

↑  אבי קרטין, חילופין בצמרת טלרד, חדשות, 10 בדצמבר 1984
↑  עדנה ארידור, זמיר במקום מלצר בכור אלקטרוניקה, חדשות, 2 בדצמבר 1985
↑  איי אונליין, ישראל זמיר, מנכ'ל תדיראן, יפרוש בסוף ינואר 2000, באתר TheMarker‏, 30 בדצמבר 1999
↑  אמיר אייזנברג, ‏"שווייה הריאלי של תדיראן הוא 2-1.5 מיליארד ד' - פי 3 משווי השוק" כך מעריכים היום בהנהלת תדיראן * המנכ"ל, ישראל זמיר, מעריך כי המשבר במזרח אסיה יחלוף, ולכן האזור ימשיך להיות מוגדר כאחד משוקי היעד של תדיראן, באתר גלובס, 15 בינואר 1998
↑  גתית פנקס, ההשקעה הפרטית באי.סי.איי הושלמה: 50 מיליון דולר יזרמו לקופתה תמורת 12.5% מהון מניותיה, באתר TheMarker‏, 9 בדצמבר 2001