אינז בוורלי פרוסר
מורשת

בתי ספר עם הפרדה גזעית היו נושא די שנוי במחלוקת בזמן עבודת הדוקטורט של פרוסר. פסק דין פלסי נגד פרגוסון "דוקטרינה נפרדת אך שווה" הייתה הנימוק להפרדה ב-17 מדינות, רובן בדרום ובמחוז קולומביה . בתי ספר מופרדים היו ניכרים גם בצפון, כפי שהיה בסינסינטי, כי הורים שחורים רבים רצו שילדיהם ילמדו ממורים שחורים ויתקשרו עם ילדים שחורים אחרים. פרוסר הבינה שבתי ספר מופרדים מספקים לילדים שחורים סביבה נוחה יותר שבה הם לא יצטרכו לדאוג מהתעללות ואפליה מצד עמיתים לבנים. פרוסר הייתה מודעת מאוד לוויכוחים השנויים במחלוקת על בתי ספר מופרדים וזיהתה בעבודת הדוקטורט שלה שהפרדה מחייבת ומרצון הם שני דברים מאוד נפרדים. פרוסר הצהירה, "המילה 'מופרד' טומנת בחובה קונוטציות שהכושים לומדו להתרעם עליהן. עובדה זו מסבירה חלק ניכר מהתחושה המופגנת נגד בית הספר המופרד. מערכות בתי ספר מסוימות בצפון פתחו בתי ספר מיוחדים לכיתות מיוחדות, שהורגלו כבר זמן רב בחינוך המותאם לצורכים האישיים והקבוצתיים. כאן נראה לנכון לעשות הבחנה בין הפרדה מחייבת לבין הפרדה מרצון. כפי שמובן בדרך כלל, להפרדה מחייבת מטרתה המפורשת בידוד של מרכיב לא רצוי באוכלוסייה; להפך, לבתי ספר מיוחדים המבוססים על הפרדה מרצון יש מטרה מבוטאת להתאים את החינוך לצורכי הקבוצה הנבדקת."
פרוסר הייתה אחת מדמויות המפתח בוויכוח כיצד לחנך בצורה הטובה ביותר תלמידים שחורים. טיעונים שהועלו בעבודת הדוקטורט שלה שומשו בשנות ה-20 וה-30 בוויכוח על הפרדה בבית הספר. עבודת הדוקטורט שלה "בחנה הבדלי אישיות של ילדים שחורים הלומדים בבתי ספר מופרדים או משולבים מרצונם, והגיעה למסקנה שילדים שחורים זכו לשירות טוב יותר בבתי ספר מופרדים" כפסיכולוגית שחורה, קולה של פרוסר היה מכריע בתקופתה ועכשיו בגלל שהקולות וההיסטוריה של הפסיכולוגיה השחורה והפסיכולוגים השחורים נעדרו מהנרטיבים של הפסיכולוגיה המרכזית האמריקאית. למרות שמחקר עבודתה עדיין לא פורסם, עבודתה שנוכסה על ידי חוקרים אחרים שימשה בוויכוחים לקראת פסק דין בראון נגד מועצת החינוך של ארצות הברית משנת 1954, הטוען כי בתי ספר מופרדים אינם שווים מטבעם, ובכך מחייב שילוב בבתי הספר הציבוריים של האומות. עבודותיה על החינוך ופיתוח הזהות של תלמידים שחורים לא הושפעו רק מניסיונה ההוראה והניהולי, אלא גם מחוויותיה היחידות בבית ספר "צבעוני" בטקסס.
בעוד פרוסר מכונה לעיתים קרובות כאישה האפרו-אמריקאית הראשונה שזכתה לתואר דוקטור בפסיכולוגיה, אחרים מאמינים כי רות ויניפרד הווארד (1900–1997) הייתה הראשונה. אלה הטוענים שהווארד, שרכשה דוקטורט באוניברסיטת מינסוטה ב-1934, היא האישה האפרו-אמריקאית הראשונה שזכתה בתואר דוקטור, מחזיקים בדעה שפסיכולוג הוא מי שרכש את התואר במחלקה לפסיכולוגיה.
פרוסר הציגה טיעון רב עוצמה בנוגע להשפעות אי השוויון הגזעי על הבריאות הנפשית של ילדים אפרו-אמריקאים. בעבודת הדוקטורט שלה, היא דנה באפיקי חינוך אופציונליים, ובדקה נימוקים למתן הזדמנות לילדים להתחנך בהתאם ליכולתם, ולא לפי מצבם הסוציו-אקונומי. היא ציינה דוגמאות ללחץ פסיכולוגי בקרב תלמידים שנגרמו כתוצאה מאי-התאמות גזעיות ובידוד גזעי. פרוסר הביעה את תמיכתה בבתי ספר מופרדים ובסיבות שהם הועילו לתלמידים ולצוות, ויחד עם זאת סיפקה סיבות שבגינן הפרדה זו מזיקה לכל התלמידים והפרטים המעורבים. רבים לא תמכו בבתי ספר מופרדים בשל העובדה שמוסדות חינוך היו מיקרוקוסמוסים של החברה הגזענית שהתקיימה מחוץ לכותלי בית הספר. למרות שהנושא היה שנוי במחלוקת רבה, איגוד המחנכים האפרו-אמריקאים הפגין תמיכה מתמשכת בבתי ספר מופרדים בעשורים הבאים. כמו פרוסר, הם מסכימים שאם משאבים מוקצים כראוי, היתרונות של בתי ספר מופרדים הם עצומים לנפש הילד השחור. במהלך הוויכוחים על ההפרדה בבתי ספר בשנות העשרים של המאה ה-20, צוטטו רבים מטיעוניה. היא הייתה קול ביקורתי עבור הקהילה האפרו-אמריקאית בתקופה שבה נשים אקדמיות היו נדירות. ניתן להרגיש את תרומתה של פרוסר לשיפור החינוך לכל התלמידים במדיניות רבות שעדיין נמצאות בשימוש ברחבי קהילת ההוראה כיום.
חייה של פרוסר המשיכו גם דרך החינוך שהעניקה לאחיה הקטנים. פרוסר הודתה שהיא תשלם עבור ההשכלה הגבוהה של אחיה, מה שאיפשר לחמישה מהם לזכות בתארים אקדמיים בעזרתה של פרוסר. פרוסר הדריכה את אחיה בכך שנתנה להם כסף, ספרים והכווינה אותם באילו קורסים עליהם לשקול לקחת. פרוסר תוארה כמי שרוצה בטובת אחיה, ועל כך שהיא תומכת אך לא שולטת.