stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
נחמן סירקין
יחסו ליהדות

עד גיל ארבעים לערך, סירקין ראה בדת אלמנט כובל ומשעבד, וקרא לצאת מן היהדות אל העברית, ולהחליף את דגל ה"קדושה העברית" בקדושה חילונית. בתו מרי סיפרה שבהיותם בארצות הברית לא היו בבית סממנים יהודיים והיא לא חונכה על ברכי מסורת ישראל.  . במהלך העשור השני של המאה ה־20 חל מפנה בגישתו של סירקין והוא סבר שהיסטוריה, התרבות והמורשת של העם היהודי הן תשתיות הכרחית, לבניית ציונות ־ סוציאליסטית.  באופן אישי, סירקין התקרב למסורת היהודית ולמרות העוני שבו חי, הוא קנה פמוטים יקרים, בחגים הוא ביקר בבתי כנסת ובבית היה מאזין לתקליטי פטיפון של ניגוני תפילה. לדעת החוקר אילון שמיר זו לא הייתה חזרה של ממש לדת היהודית, אלא רק "התקרבות לאלמנטים מתוכה, לצד קריאה לקיום 'מצוות' חדשות". סירקין סבר שהגשמת הרעיונות הטמונים ביהדות ההיסטורית, צריכה להיות באמצעות חיים יהודיים סוציאליסטיים בארץ ישראל.
יומיים בטרם מותו כתב סירקין שיר תפילה שנפתח במילים "ברוך אתה ה' אלוהי רוח העולם". ולעת מותו ביקש את הרב חיים צ'רנוביץ לערוך לו "וידוי".
אחיו הצעיר, יצחק סירקין, היה פסל, אדריכל ומורה לאמנות.
הנצחתו

עצמותיו הועלו מניו יורק לישראל בחודש אב ה'תשי"א (1951) ונטמנו בבית הקברות כנרת, לא הרחק מקברו של ברל כצנלסון, שנחשב כממשיך מורשתו הרוחנית.
על שמו נקראים המושב כפר סירקין שליד פתח תקווה, כפר נחמן ליד רעננה, ורחובות במספר ערים בישראל.
מורשתו נלמדה בתנועות הנוער של תנועת העבודה, אשר נהגו לצטט את פסוקו: "רק בשם החיים הולכים בני העבודה למות, מזעיקים הגנה נגד השונא מבחוץ, ואוסרים מלחמה באויב האורב מבית"; משפט זה פתח את מאמרו "הגנת החיים", אשר נכתב כתגובה למאורעות תל חי.
בתחילת 1936 נפתחו בבית האדום חדרי עיון על שם נחמן סירקין. חדרי העיון עברו בשנת 1953 לבית ליסין, אוחדו לתוך הספרייה המרכזית של ההסתדרות שנקראה על שם נחמן סירקין ובשנות ה-80 הועברו למכון לבון.
לרגל יום השנה העשרים למותו, הכין הארכיון והמוזיאון של תנועת העבודה פסל לזכרו. הפסל הוא מעשה ידיו של הפסל דוד פולוס.
כתביו

כתבי נחמן סירקין (ליקטו וסידרו: ברל כצנלסון ויהודה קופמן), דבר, 1939.
שאלת היהודים ומדינת היהודים הסוציאליסטית (תרגם: אפרים ברוידא), הקיבוץ המאוחד, 1986.
לקריאה נוספת

ברל כצנלסון, האחד במערכה: ראשיתו של נחמן סירקין, תל אביב: דבר, תרצ"ט.
דב ליפוב, נחמן סירקין: חייו ומשנתו, תל אביב: מפלגת פועלי ארץ ישראל, תשי"א-1951.
נחמן סירקין, נחמן סירקין: קובץ-זיכרון ליום העלאת ארונו לישראל, תל אביב: הוצאת עם עובד, תשי"א.
מרי סירקין, אבי, נחמן סירקין, ירושלים: הספרייה הציונית, תש"ל-1970.
ד' פינס וא' בילצקי, נחמן סירקין ותורתו, תל אביב: ההסתדרות הכללית של העובדים בארץ ישראל - המרכז לתרבות ולחינוך - מחלקת הפרסומים, [תשל"א].
נחמן סירקין, תקופתו ודעותיו: לקט מדבריו, בצירוף קטעים מתוך "האחד במערכה" / מאת ברל כצנלסון; לוקט בידי א' שכטמן, תל אביב: המרכז לחנוך, תש"ד.
משה שמיר, "נחמן סירקין: מיחידים להמון", בתוך ספרו חוּט הַשָּׁנִי: על ציונות וסוציאליזם (ניסיון למאזן היסטורי), תל אביב: דביר, 1987.
אליהו בילצקי, מורשת סירקין, תל אביב: דבר, 1983.
לקריאה נוספת > ערכים אנציקלופדיים

'נחמן סירקין', בתוך: אפרים ומנחם תלמי, לקסיקון ציוני, תל אביב: מעריב, 1982.
דוד תדהר (עורך), "ד"ר נחמן סירקין", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך י (1959), עמ' 3585
ניקולאיה מנולסקו

| --- | --- |

צילום מ-2012
 לידה:  27 בנובמבר 1939 רמניקו ולצ'ה, רומניה 
 פטירה:  23 במרץ 2024 (בגיל 84) בוקרשט, רומניה 
 שם לידה:  Nicolae Apolzan 
 ענף מדעי:  ספרות, ביקורת ספרות, תורת הספרות, היסטוריה של הספרות 
 מקום מגורים:  קמפינה 
 מקום לימודים:  הפקולטה לפילולוגיה של אוניברסיטת בוקרשט 
 מנחה לדוקטורט:  שרבן צ'וקולסקו 
 מוסדות:  אוניברסיטת בוקרשט  רומניה ספרותית 
 פרסים והוקרה:  העיטור הלאומי להצטיינות של רומניה  העיטור הלאומי לשירות נאמן  עיטור הכוכב של רומניה  מסדר האמנויות והספרות 
 
ניקולאיה מנולסקו
ניקולָאֶיה מנולֶסקוּ (רומנית: Nicolae Manolescu ‏ 27 בנובמבר 1939 - 23 במרץ 2024) היה מבקר והיסטוריון של הספרות הרומנית, פרופסור באוניברסיטת בוקרשט, חבר האקדמיה הרומנית ושגריר רומניה באונסקו. הוא פעל גם בתקשורת ובפוליטיקה וכיהן כסנטור. מנולסקו היה אחד ממבקרי הספרות המובילים בארצו ויושב ראש איגוד הסופרים הרומנים משנת 2005 ועד מותו.
קורות חיים

מנולסקו נולד בעיר רמניקו ולצ'ה בחבל מונטניה, בשם ניקולאיה אפולזן (Nicolae Apolzan). שני הוריו היו מורי תיכון. אביו, פטרו אפולזן, היה יליד סיביאל אזור סיביו וצאצא למשפחה מהכפר אפולדו דה ז'וס. הוא כיהן גם כמפקח בתי ספר. שבטרנסילבניה. אמו, סבינה, ילידת רמניקו ולצ'ה, הייתה מורה לצרפתית וחיה מעל מאה שנה.
כשהיה בן 14 נאסרו הוריו על ידי השלטונות הקומוניסטים בנימוק שפעלו בצעירותם בתנועה הלגיונרית ובמפלגה הלאומית ליברלית של גאורגה טטרסקו, ונכלאו למספר שנים. בנסיבות אלה אומץ ניקולאיה הצעיר על ידי סבו מצד אמו וקיבל את שם המשפחה "מנולסקו".
אחרי לימודים בתיכון על שם ניקולאיה בלצ'סקו בעיר הולדתו, עבר מנולסקו לבית הספר "גאורגה לזר" בסיביו וסיים בגיל 17 את בחינות הבגרות. הוא נמשך לתחום הספרות, ובשנות התבגרותו התעניין במיוחד בז'ול ורן, סטנדל ("האדום והשחור"), המחזאי הנריק איבסן ותומאס מאן. אולם הדמות שהשפיעה באופן ניכר על דרכו בבקורת הספרות היה מבקר ספרות בה' הידיעה, ג'ורג'ה קלינסקו, שאת ספרו הענקי על תולדות הספרות הרומנית קרא בהתפעלות עוד בגיל 12. מאוחר יותר פקד את הרצאותיו באוניברסיטה ואף ביקר בביתו שבבוקרשט. היחסים ביניהם התקררו מאוחר יותר, כששניהם כתבו ביקורת ספרות באותו עיתון, וקלינסקו לא התלהב מחופשיות הניתוח שמנולסקו למד דווקא ממנו.
מנולסקו נרשם ללימודי ספרות (פילולוגיה) באוניברסיטת בוקרשט ובשנת 1962 סיים תואר שני.
בשנת 1959, בעקבות המרד מ-1956 בהונגריה וחשש השלטון מפני "דסטליניזציה", החלו מחדש רדיפות פוליטיות קשות ברומניה. כמה מחבריו ללימודים של מנולסקו, שהשתתפו בחוג ספרותי, נעצרו וקיבלו עונשי מאסר. מנולסקו עצמו, שלא הספיק לבוא לישיבות החוג, נענש רק בסילוק זמני מהאוניברסיטה.
בשנת 1974 קיבל מנולסקו תואר דוקטור על עבודתו הסוקרת את כתביו של טיטו מאיורסקו, מבקר הספרות הקלאסי הרומני. על סמך עבודה זו פרסם עוד בשנים 1970 ו-1973 מסה תחת הכותרת "סתירתו של מיורסקו".
פעילותו הספרותית והתרבותית

משנת 1963 עבד בסגל הקתדרה לספרות רומנית של הפקולטה לפילולוגיה בבוקרשט ובשנת 1990 מונה לפרופסור ולראש הקתדרה.
עסק לאורך השנים בביקורת ספרות גם במסגרת כתבי עת לתרבות: תחילה ב"גזטה ליטררה" (Gazeta literară, "העיתון הספרותי"), והחל משנת 1972 שימש מבקר הספרות של כתב העת רומניה ספרותית, לאורך שלושים שנה. בחלק מהזמן ניהל את העיתון ג'ורג'ה איוואשקו.
ניהל את פעילות החוג "צ'נקלול דה לון" (Cenaclul de luni, ה"צ'נקולום של יום שני") שבו התחילו את דרכם רוב המשוררים הרומנים משנות ה-1980. החוג נסגר על ידי השלטונות בשנת 1983.
בין השנים 1962–1972 פרסם ביקורת ספרות גם בשבועון לתרבות "קונטמפורנול" (Contemporanul, "בן זמננו").
משנת 1990, אחרי נפילת המשטר הקומוניסטי ברומניה, הפך למנהל וה"אדיטוריאליסט" של "רומניה ליטררה".
בשנת 2005 נבחר ליושב ראש איגוד הסופרים של רומניה ובשנת 2006 מונה לשגריר ארצו באונסקו.
בין השנים 1998–2001 הנחה את תוכנית התרבות "מקצועי - התרבות" בערוץ הטלוויזיה "פרו-TV", והחל משנת 2002 ניהל את מפגשי רומניה הספרותית בחוג פרומתאוס.
פעילותו הפוליטית

ניקולאיה מנולסקו נמנה עם מייסדי התנועה הפוליטית "הברית האזרחית" (Alianţa Civică), וביולי 1991 נבחר ליושב ראש של מפלגה קטנה יותר, "מפלגת הברית האזרחית" (PAC), שהייתה חלק מקואליציה של מפלגות בשם "הקונבנציה הדמוקרטית הרומנית". בספטמבר 1991 הוא נבחר כסנטור ברשימת הקואליציה, כנציג של סיביו. ב-1992 נבחר כמועמד לנשיאות רומניה מטעם מפלגת הברית האזרחית. בשנת 1998 מפלגתו התמזגה עם המפלגה הלאומית ליברלית, מתוך ניסיון לחדש את התנועה הליברלית במפה הפוליטית הרומנית. לבסוף בשנת 2000 התפטר מנולסקו מתפקיד יושב ראש המועצה הלאומית של המפלגה הלאומית ליברלית והחליט לפרוש מהחיים הפוליטיים.
ניקולאיה מנולסקו היה חבר בוועדת טיסמניאנו, שבדקה וערכה את הדו"ח הרשמי על פשעי המשטר הקומוניסטי ברומניה. פרט לראשות איגוד הסופרים ותפקיד השגריר באונסקו, מנולסקו מילא גם את תפקיד ראש המועצה להענקת תארים אוניברסיטאיים. למרות שהיה מוערך מאוד בגלל בקיאותו וכישרונותיו הרבים, צבירת תפקידים חשובים רבים כל כך הוותה גם היא נושא לביקורת נגדו.
יריביו ומבקריו מן הימין הפוליטי לא סלחו למנולסקו על הפשרות שעשה בזמנו, כמו חלק גדול מהאקדמאים בארצו, עם המשטר הקומוניסטי.
ניקולאיה מנולסקו נפטר ב-23 במרץ 2024 בבית החולים "אליאס" בבוקרשט עקב סיבוכים של מחלה ממושכת בלב ובריאות.
פרסים ומחוות כבוד

1997 - חבר בהתכתבות של האקדמיה הרומנית
2013 - חבר האקדמיה הרומנית.
עיטור הצלב הגדול של מסדר "השירות הנאמן" של רומניה
עיטור הצלב הגדול של המסדר הלאומי "כוכב רומני" (העיטור הגבוה ביותר של רומניה)
עיטור מסדר האמנויות וספרות של צרפת בדרגת קצין
2016 - פרופסור דוקטור לשם כבוד של אוניברסיטת "וסילה אלכסנדרי" בעיר בקאו
14 בינואר 2017 - דוקטור לשם כבוד של אוניברסיטת בלץ ברפובליקת מולדובה.
כתביו

1966 - Lecturi infidele, eseuri de critică şi istorie literară. Debut editorial - "קריאות בלתי נאמנות", מסות של ביקורת והיסטוריה ספרותית. יצירה זו התחילה את דרכו בביקורת ספרות.
1968 - Metamorfozele poeziei - המטמורפוזות של השירה: סינתזה של השירה הרומנית בין מלחמות העולם
Poezia română modernă de la George Bacovia la Emil Botta. Antologie - השירה הרומנית המודרנית מג'ורג'ה בקוביה ועד אמיל בוטה. אנתולוגיה. תוך זמן קצר העותקים הוצאו על ידי השלטונות מחנויות הספרים והושמדו. המהדורה השנייה תוכל להופיע רק אחרי 1990.
1970 - Contradicţia lui Maiorescu, monografie, eseu psihanalitic, biografie,istorie literară :הסתירה של מיורסקו - מונוגרפיה, מסה פסיכואנליטית, ביוגרפיה, היסטוריה ספרותית
1971-1988 - Teme, 7 volume de eseuri, critifiction - תימות, 7 כרכי מסות, קריטיפיקשן
1976 - Introducere în opera lui Alexandru Odobescu - מבוא ליצירתו של אלכסנדר אודובסקו, מונוגרפיה קריטית
1976 - Sadoveanu sau utopia cărţii - מיכאיל סדוביאנו או אוטופיית הספר - מונוגרפיה בגישה אטיפית, אופיינית למנולסקו, של יצירתו של סדוביאנו
1980-1983 - Arca lui Noe. Eseu despre romanul românesc, 3 volume - תיבת נח. מסה על הרומן הרומני בשלושה כרכים. עבודה זו נחשבת לסינתזה המקיפה ביותר על הרומן הרומני. כוללת את התאוריה של שלושת הדורות של הרומן - הדורי, היוני והקורינתי, כאנלוגיה לסגנון העמודים ביוון הקדומה. שלוש הקטגוריות שקולות כנגד הרומנים הריאליסטיים או הכל-יודעים, הרומנים בגוף ראשון, והרומנים הפוסטמודרניים.
1987 - Despre poezie. - על השירה: מבוא לניתוח השירה על סוגיה הספרותיים
1990 - Istoria critică a literaturii române, volumul I - ההיסטוריה הקריטית של הספרות הרומנית - כרך א - ממכתבו של ניאקשו מקמפולונג דרך תקופת הרומנטיזם המוקדם והספרות של 1848, ועד השדאו ואודובסקו. מסתיים בפרק המוקדש לרומן מעידן 1848
1991 - Dreptul la normalitate: Discursul politic şi realitatea - הזכות לנורמליות: השיח הפוליטי והמציאות. מסות ומאמרים אדיטוריאליים על נושאים פוליטיים שפורסמו בכתב העת "רומניה ליטררה" בתחילת שנות ה-1990.
1995 - Cărţile au suflet - "לספרים יש נשמה". חוזר על חלק מנושאי ה"תימות".
1999 - Poeţi romantici משוררים רומנטיים - החלק הראשון מהכרך השני של ההיסטוריה הקריטית של הספרות הרומנית. כוללת ניתוח יצירותיהם של וסילה קרלובה, יון הליאדה רדולסקו, גריגורה אלכסנדרסקו, דימיטריה בולינטיניאנו ווסילה אלכסנדרי.
2000 - Contradicţia lui Maiorescu - הסתירה של מיורסקו - מהדורה שלישית בהוצאת הספרים "הומניטס"
2001 - תימות (נושאים) בהוצאת "אוניברסליה"
2002 - Literatura română postbelică. Lista lui Manolescu הספרות הרומנית אחרי המלחמה, רשימתו של מנולסקו. שלושה כרכים (כרך א - השירה, כרך ב - הספרות והתיאטרון, כרך ג - הביקורת והמסה).
2003 - Cititul şi scrisul, Nicolae Manolescu par lui meme - הקריאה והכתיבה - ניקולאיה מנולסקו בעיני עצמו
2008 - Istoria critică a literaturii române ההיסטוריה הקריטית של הספרות הרומנית - חמש מאות שנות ספרות. יצירה זו מסכמת את עבודתו בתחום חקר הספרות. זו עבודה שנייה מסוג זה, אחרי ספרו הקלאסי של ג'ורג'ה קלינסקו.
2009 - Viaţă şi cărţi. Amintirile unui cititor de cursă lungă - חיים וספרים. זיכרונותיו של קורא למרחקים ארוכים
לקריאה נוספת

Gelu Vlaşin - Instinctul critic primordial Alienaţiuni critice, România literară 3/2001 - ג'לו ולאשין - האינסטינקט הבקורתי ההיולי - ב"רומניה ליטררה" 3/2001
המאמר "על הקריאה והכתיבה", בתרגום רירי סילביה מנור, בכתב העת מאזנים (דצמבר 2010) (המאמר זמין לצפייה במאגר JSTOR לאחר הרשמה)
הערות שוליים

↑  Gelu Vlaşin - 2001
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007273776005171  PLWABN: 9810679290605606  BnF: cb12026713k (data)  GND: 130687219  ISNI: 0000 0001 1603 7447  LCCN: n81032885  NKC: jn19990005369  NLG: 95011  NTA: 071366318  SUDOC: 112657184  VIAF: 19691756   WorldCat (עם VIAF): 19691756
ננסי ספיץ

ננסי ספיץ (באנגלית: Nancy Spitz), היא שחיינית אמריקאית-יהודיה בעבר, אלופת ארצות הברית, אלופה ושיאנית המכביה השמינית.
אחיה, מארק ספיץ, מגדולי הספורטאים והשחיינים בכל הזמנים. הוא אלוף אולימפי בעל 11 מדליות אולימפיות, מהן 9 מדליות זהב ושיאן עולם ב-5 משחים אישיים שונים. זכה ב-7 מדליות זהב באולימפיאדה אחת (מינכן 1972), מספר מדליות הזהב הרב ביותר שזכה בו ספורטאי כלשהו עד לבייג'ינג 2008.
ביוגרפיה > המכביה

בתחרויות השחייה של המכביה השמינית שנערכו בבריכת השחייה "גלי גיל" ברמת גן בתחילת אוגוסט 1969 זכתה ספיץ ב-5 מדליות, מהן 4 זהב ו-1 כסף. מדליות זהב, במשחה ל-200 מטר חופשי בשיא מכביה חדש של 2:13.9 דקות, במשחה ל-400 מטר חופשי בשיא מכביה חדש של 4:43.5 דקות, במשחה ל-800 מטר חופשי בשיא מכביה חדש של 9:40.5 דקות ובמשחה שליחות 4x100 מטר חופשי בשיא מכביה חדש של 4:22.4 דקות מדליית כסף, במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 1:03.7 דקות בזמן זהה למנצחת מורין קפלן מדרום אפריקה. בשלב המוקדמות קבעה ספיץ שיא מכביה חדש של 1:03.4 דקות.
באליפות ארצות הברית שנערכה בלוס אנג'לס, קליפורניה באוגוסט 1970 סיימה ספיץ במקום שישי במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:33.9 דקות.
באליפות ארצות הברית בבריכת 25 יארד שנערכה באפריל 1971 זכתה ספיץ במדליית זהב במשחה ל-200 יארד חופשי בתוצאה של 1:55.8 דקות.
הערות שוליים

↑  שפיץ חתר 100 מטר ב-52.9 ש' בשליחים, דבר, 3 באוגוסט 1969
↑  משפחת ספיץ השתלטה על "גלי גיל" במשחה המהיר ביותר בישראל, דבר, 31 ביולי 1969
↑  יעקב ברוש, ביום האחרון של תחרויות השחייה הושג רק שיא לרומי... ברזילאי, מעריב, 4 באוגוסט 1969
↑  ספיץ שרף את מימי "גלי גיל" במשחה המהיר ביותר בישראל, מעריב, 30 ביולי 1969
↑  5 שיאי עולם בשחייה באליפות ארה"ב, דבר, 23 באוגוסט 1970
↑  מארק ספיץ נוצח ע"י שחיין אלמוני, דבר, 11 באפריל 1971
נעמה ארמון

| --- | --- |

 לידה:  1981 (בת 43 בערך) חיפה, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 מקום לימודים:  סמינר הקיבוצים 
 https://www.naamaarmon.com/
 פרופיל ב-IMDb
 
נעמה ארמון ורוי קלדרון בהצגה עניין של גברים", התיאטרון הערבי עברי ביפו, בבימויה של עמית זרקא
נעמה ארמון (נולדה ב-20 באוקטובר 1981) היא שחקנית ישראלית.
ביוגרפיה

ארמון נולדה בחיפה. המשפחה יצאה עם האב שהיה בשליחות לארצות הברית וקנדה למשך שלוש שנים וחזרו לנשר. אביה, רוברט ארמון, הוא פרופסור למיקרוביולוגיה בטכניון. אמה, אילנה ארמון, עובדת מעבדה במכון הציטולוגי בבית החולים רמב"ם. נעמה למדה בבתי הספר היסודיים בחיפה: אילנות, גלילות ורמות יצחק א', בחטיבת הביניים א' נשר קריית חינוך ע"ש יצחק רבין ובתיכון המקיף נשר. בתקופת לימודיה בתיכון השתתפה במשך ארבע שנים בסדנה למשחק בהדרכתו של מאיר גן-אור. גן-אור הוא האדם שהשפיע עליה יותר מכל, נטע בה אמונה ועיצב אותה כשחקנית.
ארמון הייתה בת גרעין בקיבוץ שדה בוקר במשך שנה ואחר-כך שירתה בפלוגת קרקל, יחידה קרבית המשותפת לבנים ולבנות שיצאה מהנח"ל.
קריירה

בתום שירותה הצבאי הקריאה מחזה של מאיר גן-אור בתיאטרון חיפה, שם פגש אותה הבמאי סיני פתר והזמין אותה ללמוד בסמינר הקיבוצים. היא בוגרת בית הספר לאמנויות הבמה בסמינר הקיבוצים, עם לימודי תעודה (2008-2005). בשנה השלישית ללימודיה שיחקה בהצגה "ביאטריצ'ה" בבימויו של שי פיטובסקי, שהמשיכה לרוץ בצוותא. זהו עיבוד של פיטובסקי לספר הילדים של נחום גוטמן "מעשה שתחילתו חמור וסופו ארי דורס". בנוסף שיחקה במחזה "התקלה" על פי ספרו של פרידריך דירנמאט שגם ביים פיטובסקי ב"צוותא.
אחר-כך קיבל פיטובסקי את בימוי קבוצת הצעירים של הבימה וצירף אליה את ארמון. הקבוצה מונה גם את לאה גלפנשטיין, אלינור פלקסמן, אייל רדושיצקי, יובל שלומוביץ', הראל מוראד, שחר רז ועודד אהרליך, רובם יוצאי סמינר הקיבוצים. במסגרת זו שיחקה ארמון בהצגה "ארץ חדשה", הצגה חברתית-פוליטית שנעשתה אחרי מפגשים שבועיים עם נוער פליטים מדארפור, בעקבות עבודה של משחקי תיאטרון איתם.
במסגרת צעירי הבימה שיחקה גם בהצגות "החוטם" ו"מיסיה דה פורסיניאק". ארמון שיחקה גם בהצגה "עניין של גברים" המספרת על קצבית ופועל בניין שמתאהבים. יוצרת ההצגה והבמאית היא עמית זרקא ולצידה של ארמון שיחק רוי קלדרון.
ב-2012 שיחקה בהצגה "איש עומד מאחורי אישה יושבת" בהבימה. פרי עטו של חנוך לוין, בבימויו של בנו, אהרון לוין. ערב לשניים, בו שיחקה ביחד עם דניאל סבג, לצלילי נגינת פסנתר של איתמר גרוס.
ב-2013 שיחקה ב"הבימה" בהצגה "אדם לא מת סתם" מאת שחר פנקס, בבימוי שיר גולדברג.
ב-2015 שיחקה בהצגה עשר דקות מהבית, מחזה פרי עטה של מאיה ערד יסעור. ההצגה מתמקדת בשלושה ימים שעברו על יצחק רבין במהלך אוקטובר 1994; ביום שבו נודע שהוא עומד לזכות יחד עם ערפאת בפרס נובל לשלום, נחטף החייל נחשון וקסמן ועל פי מידע שנמסר לשב"כ הוא הוחזק בעזה, שנמסרה לפלסטינים. באותה שנה גם שיחקה במחזה "אלוהים מחכה בתחנה" ב"הבימה".
ב-2016 שיחקה בהצגה "ירמה לאור ירח" בתיאטרון אלעד, ובמחזה "הזקן והים", עיבוד של הספר מאת ארנסט המינגוויי בבימוי שי פיטובסקי. תיאטרון אלעד נוסד ב-2014 כגלעד זיכרון על-ידי השחקנים בעז דן, יליד קיבוץ אילות, וזוגתו דנה יצחקי, לזכרו של אלעד דן, אחיו הבכור של בעז, שנפל חלל במלחמת לבנון השנייה.
חיים אישיים

נעמה ארמון נשואה לרוי קלדרון, שחקן תיאטרון וטלוויזיה, מדריך קבוצות ומאמן אישי.
תפקידים

| הצגה | תיאטרון | מחזאי | במאי | תפקיד | שנת הפקה |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| ז'קו | הבימה | אילן חצור | איציק ויינגרטן | נחמה, פקידת מודעות אבל/ פנינית, מזכירה | נובמבר 2015 |
| עשר דקות מהבית | הבימה | מאיה ערד יסעור | שי פיטובסקי | אם שכולה | אוקטובר 2015 |
| אלוהים מחכה בתחנה | הבימה | מאיה ערד יסעור | שי פיטובסקי | נבילה/סאריה/אשה פלסטינית | 2014 |
| אבא גוריו | הבימה | שחר פנקס על פי הרומן של בלזק | שיר גולדברג |  | 2014 |
| השבועה | הבימה | שי פיטובסקי | שי פיטובסקי |  | 2013 |
| אדם לא מת סתם | הבימה | שחר פנקס | שיר גולדברג |  | 2013 |
| איש עומד מאחורי אישה יושבת | הבימה | חנוך לוין | אהרון לוין |  | 2012 |
| שרי המלחמה | הבימה | שי גולדשטיין | מוטי קירשנבאום | קול מזכירת ראש הממשלה | 2012 |
| ארץ חדשה" / EMERGANCY ENTRANCE בינלאומי | צעירי הבימה | שי פיטובסקי ושחר פנקס | שי פיטובסקי |  | 2011 |
| ביקור הגברת הזקנה | הבימה | פרידריך דירנמאט | אילן רונן | אישה א' במכולת, ציירת, עיתונאית, נכדתו של ראש העיר | 2011 |
| מסיה דה פורסיניאק | צעירי הבימה | מולייר | שי פיטובסקי | נרין, רופא | 2011-2010 |
| פוסט טראומה | הבימה | זיו וולושין | דדי ברון |  | 2010-2009 |
| החוטם | צעירי הבימה | רפאל עמר על פי גוגול | שי פיטובסקי | איוון (משרת), פרסקוביה אוסיפובנה (אשת הגלב), פקיד | 2009 |
| עניין של גברים | התיאטרון הערבי-עברי ביפו | פרנץ קסוור קרץ | עמית זרקא | מרתה | 2009-2008 |
| ביאטריצ'ה | צוותא | שי פיטובסקי בעיבוד לספרו של נחום גוטמן "מעשה שתחילתו חמור וסופו ארי דורס" | שי פיטובסקי |  | 2009-2008 |
| אקדמיה לבופונים | תיאטרון תמונע | מישל דה-גלדרוד | איימי לוינטל | גאלגוט | 2008 |
| לה מריפוסה | במסגרת פסטיבל הצגות בסין (שנחאי) | גליה פרידקין | גליה פרידקין |  | 2007 |
הערות שוליים

↑  צבי גורן, ביאטריצ'ה – תיאטרון של יצירה, באתר הבמה, 20 ביולי 2008
↑  מיכל בעדני בן-שישו, תקלה מופלאה בתיאטרון צוותא, באתר הארץ, 29 בנובמבר 2008
↑  ציפי שוחט, שי פיטובסקי מנהיג את צעירי הבימה, באתר הארץ, 17 בנובמבר 2009
↑  טל פרי, ‏על טעם בלי ריח, באתר גלובס, 29 באוקטובר 2009
↑  צבי גורן, ארץ חדשה – קטנה מהכיל, באתר הבמה, 18 במרץ 2012
יובל בן עמי, עכבר העיר, ארץ חדשה: צעקה רמה למען הפליטים, באתר הארץ, 27 במרץ 2012
↑  מיכאל הנדלזלץ, "החוטם" מונע ממך לעקם את האף, באתר הארץ, 29 בדצמבר 2009
רון שוורץ, ‏גוגול וורלד, באתר גלובס, 29 בדצמבר 2009
↑  צבי גורן, עניין של גברים- לא קלה אך מרתקת, באתר הבמה, 18 בנובמבר 2010
מיכאל הנדלזלץ, עניין של גברים של אנסמבל תמונע: ידע הבשרים, באתר הארץ, 27 באוגוסט 2009
↑  ציפי שוחט, בנו של חנוך לוין מביים בתיאטרון הבימה מופע על פי כתבי אביו, באתר הארץ, 22 בפברואר 2012
צבי גורן, איש עומד מאחורי אישה יושבת, באתר הבמה, 1 באפריל 2012
↑  רון שוורץ, ‏המוות נאה להם, באתר גלובס, 6 ביוני 2013
↑   מיכאל הנדלזלץ, "עשר דקות מהבית": כמעט, באתר הארץ, 3 בנובמבר 2015
רון שוורץ, ‏שלום כמלחמה, באתר גלובס, 5 בנובמבר 2015
↑  רון שוורץ, ‏הבטן הרכה, באתר גלובס, 15 בינואר 2015
↑  מרט פרחומובסקי, עכבר העיר, "ירמה לאור ירח": תעוזה ושאיפה למשהו חדש, באתר הארץ, 22 בנובמבר 2016
רוחות מדבר, באתר גלובס, 24 בנובמבר 2016
↑  יאיר אשכנזי, "הזקן והים" והצגת ילדים לפי סיפורים פילוסופיים יועלו בתיאטרון "אלעד" באילת, באתר הארץ, 22 בנובמבר 2016
↑  מפריחי השממה | אלעד, תיאטרון אילת והערבה, באתר גלובס, 24 בנובמבר 2016
↑  יובל בן עמי, עכבר העיר, מסייה דה פורסוניאק: קומדיה שהלכה לאיבוד, באתר הארץ, 2 במרץ 2011
ניקולאי בוגדנוב-בלסקי

| --- | --- |

 לידה:  8 בדצמבר 1868 (יוליאני) Belsky County, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  19 בפברואר 1945 (בגיל 76) ברלין, גרמניה הנאצית 
 מקום קבורה:  Berlin-Tegel Russian Orthodox Cemetery 
 מקום לימודים:  בית הספר לציור, פיסול ואדריכלות של מוסקבה (1889)  האקדמיה הקיסרית לאמנויות 
 תחום יצירה:  ציור 
 זרם באמנות:  ריאליזם 
 הושפע על ידי:  Sergey Rachinsky 
 יצירות ידועות:  Mental Calculation. In Public School of S. A. Rachinsky 
 פרסים והוקרה:  עיטור שלושת הכוכבים 
 חתימה:   
 
ניקולאי בוגדנוב-בלסקי (ברוסית: Никола́й Богда́нов-Бе́льский; 1868–1945) היה צייר רוסי.
ביוגרפיה

בוגדנוב-בלסקי נולד בכפר שיטיקי במחוז סמולנסק בשנת 1868. הוא למד אמנות בבית הספר לאמנות יפה סמיון רצ'ינסקי, ציור אייקונים בשנת 1883. בהמשך למד בבית הספר לציור, ופיסול במוסקבה. בהמשך - אדריכלות בשנים 1884 עד 1889, ובאקדמיה האימפריאלית לאמנויות בסנט פטרסבורג מ-1894 עד 1895. הוא עבד ולמד באולפנים פרטיים בפריז בסוף שנות ה-90.
בוגדנוב-בלסקי היה פעיל בסנט פטרבורג. לאחר 1921 עבד אך ורק בריגה, לטביה. הוא הפך לחבר בכמה אגודות בולטות, כולל הנודדים משנת 1895, ואגודת ארכיפ קוינדז'י משנת 1909 (בה היה חבר מייסד ויושב ראש מ-1913 עד 1918).
בוגדנוב-בלסקי צייר ציורי ז'אנר, בעיקר של חינוך ילדי איכרים, דיוקנאות ונופים אימפרסיוניסטיים. הוא הפך לפדגוג ואקדמאי בשנת 1903. הוא היה חבר פעיל באקדמיה לאמנויות בשנת 1914.
האמנות הריאליסטית נפגעה מאוד על ידי ברית המועצות, מה שאילץ את האמן לעבור לריגה בשנת 1921. במהלך מלחמת העולם השנייה בוגדנוב-בלסקי עבר לברלין בה אושפז בבית חולים.
הוא נהרג ב-19 בפברואר 1945 כתוצאה מהפצצות בעלות הברית. הוא נקבר בבית הקברות הרוסי האורתודוקסי ברלין-טגל.
גלריה

קוראת מכתב
קריאה בכיתה ביום א׳
בדלת הכיתה
הערות שוליים

↑  Перевышко, Анатолий. Николай Петрович Богданов-Бельский (in Russian). Петербургский художник. Retrieved 9 June 2012.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007303275205171  PLWABN: 9810638900905606  CiNii: DA15558233  GND: 128962577  ISNI: 0000 0000 7103 900X  LCCN: no2003124599  RKD: 9935  ULAN: 500061015  VIAF: 69995518   WorldCat (עם VIAF): 69995518
נמל התעופה הבין-לאומי סילביו פטירוסי

נמל התעופה הבין-לאומי סילביו פטירוסי (בספרדית: Aeropuerto Internacional Silvio Pettirossi) שוכן בקרבת בירת פרגוואי אסונסיון. הוא משמש כנמל התעופה הראשי של המדינה מתוך ארבעת נמלי התעופה הבינלאומיים בה. בשנת 2017 עברו בנמל 1,180,111 נוסעים.
הנמל

הנמל שוכן ליד העיר לוקה (Luque) שבצפון-מזרח מטרופולין אסונסיון. הוא נקרא על שם האוויראי המקומי סילביו פטירוסי (אנ'). לפני כן נקרא הנמל על שמו של אלפרדו סטרסנר, הרודן הצבאי של פרגוואי.
בנמל מסלול טיסה אחד, שכיוונו הכללי הוא מצפון לדרום. בנייני הנמל ממוקמים ממזרח למסלול הטיסה. בנמל טרמינל אחד ובו שתי שלוחות - הצפונית ובה שני שערי עלייה למטוס והדרומית ובה ארבעה שערים. כל השערים מצוידים בגשרי עלייה למטוס.
בשנים 2010 עד 2017 חלה עלייה של 60% במספר הנוסעים שעברו דרך הנמל.
בדצמבר 2015 החל לפעול קו התעופה של חברת אייר אירופה בין הנמל לבין מדריד שבספרד. בכך חודשה התעופה הישירה בין אירופה לבין פרגוואי לאחר הפסקה של 21 שנים. בעבר פעלו טיסות ישירות בין הנמל לבין אירופה על ידי החברות איבריה ולופטהנזה.
במהלך מגפת הקורונה הפסיק הנמל את פעילותו למשך שבעה חודשים.
הנמל משרת כעשר חברות תעופה, המפעילות קווים אל יעדים במדינות בדרום אמריקה ומרכז אמריקה - אורוגוואי, ארגנטינה, בוליביה, ברזיל, פנמה, פרו, צ'ילה, וכן לספרד. הקווים העמוסים ביותר אל הנמל וממנו ב-2017 היו אל סאו פאולו, בואנוס איירס ופנמה סיטי.
הנמל הוא בסיס פעולה מרכזי של החברות LATAM פרגוואי ואמסונאס פרגוואי (Amaszonas Paraguay).
בשנים 1955 עד 1996 התרחשו בנמל ובסביבתו שלוש תאונות מטוסים קטלניות.
נתן בן ציון חבקין

| --- | --- |

 לידה:  20 בינואר 1874 חוטימסק, בלארוס 
 פטירה:  18 בנובמבר 1957 (בגיל 83) ירושלים 
 מדינה:  ישראל 
 מקום קבורה:  הר המנוחות 
 
נתן בן ציון חבקין (20 בינואר 1874 - 18 בנובמבר 1957) היה ציוני ששילב חיי צמחונות עם אהבת שפת האספרנטו. כונה "חלוץ הצמחונות העברית", יסד את "אגודת הצמחונים העבריים" ופעל להקמת ישוב לאנשים צמחונים. סבה של היוצרת דרורה חבקין.