stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ג'ו-און: הקללה האחרונה
עלילה

העלילה המוצגת בסרט אינה ליניארית, אך פה היא תוצג לפי הסדר.
ראו האסגאווה היא תלמידת תיכון החיה עם אמה החד הורית מאקי (אחותו של טאקאו סא'אקי), מתבשרת שבן דודה טושיו סא'אקי עומד לעבור לגור איתן לאחר שאיבד את הוריו. מאז שטושיו עבר להתגורר בבית, דברים מוזרים מתרחשים, וראו ומאקי מתחילות להירדף על ידי קיאקו, אמו של טושיו. חברתה של ריו, מידורי (אחותה הצעירה של יאווי, אחת מקורבנות הקללה מהסרט הקודם) הולכת לבלות לבדה בחדר קריוקי כשלפתע רוחה של אחותה ורוחו של טושיו הורגות אותה שם. מדוקה, אחת החברות של ראו מחפשת ברשת האינטרנט מידע על מה שקרה למשפחתו של טושיו ולאחר שהיא שולחת את המידע לראו, רוחו של טושיו הורגת אותה.
ראו ומאקי מתגנבות לחדרו של טושיו ופוגשות שם ברוחו שלו וברוחה של קיאקו. מבינה שהרוחות לעולם לא יניחו לה לנפשה, מאקי רצה למטבח בחיפוש אחר סכין כדי להגן על עצמה ונהרגת על ידי קיאקו. ראו, שרוצה לנקום את מות אמה עולה לחדר במטרה לתקוף את קיאקו וטושיו, אך קיאקו הורגת גם אותה בעזרת שבירת הגב שלה.
בזמן הזה, מאי שונו, עובדת בבית מלון מודאגת לאחר שאחותה יוי (גיבורת הסרט הקודם) נעלמת במסתוריות. מאי פוגשת ברוחה של יוי שמזהירה אותה מפני טושיו ומקבלת הודעה קולית בה נשמעים חרחורי הגסיסה של קיאקו. מאי משיגה את חפציה של יוי ובעזרת לוח הפגישות שלה מצליחה למצוא את כתובתו של טושיו. בהגיעה לבית, מאי מגלה שהבית נהרס על ידי קאיסוקה טאקאדה, שאיבד את אשתו וגיסתו (אהוי) לקללה. מאי משיגה מקאיסוקה את כתובה של ראו, אך מגלה שהבית ריק. בן זוגה של מאי, סוטה קיטאמורה הוא מאבטח בתחנת רכבת ביפן הפוגש ילדה חולה סופנית בעלת כוחות טלפתיים בשם אנה וחווה בעזרתה חזיון לפיו אנה היא האדם היחיד שתיקשר עם רוחו של טושיו ולא מצא את מותו. סוטה חוזר לביתו של טושיו, אך מותקף על ידי רוחו של טושיו וניצל. סוטה הופך לפרנואיד בעקבות הקללה ולבסוף נהרג על ידי רוחה של קיאקו בביתו.
מאי מחליטה להביס את הקללה והולכת לביתה של ראו, שם היא פוגשת ברוחותיהן של ראו ומאקי, המסבירות לה שאנה החולה הייתה בעצם טושיו כל הזמן. מתברר לצופים שרוחו של טושיו יאמאגה השתלטה על גופו של טושיו סא'אקי ולאחר מכן, במאבק עם סוטה, טושיו נהרג בשנית ורוחו השתלטה על גופתה של אנה. מאי מבחינה ברוחו של טושיו עוזבת את גופה של אנה ומנסה לברוח, אך מותקפת על ידי קיאקו. קיאקו לפתע משנה את צורתה ליוי ומסבירה למאי שהקללה לעולם לא תסתיים. בסוף הסרט מאי נהרגת על ידי רוחה של קיאקו בזמן שטושיו צופה במתרחש.
שחקנים

| שחקן> ית | דמות |
| --- | --- |
אירי טאירה: מאי שונו
ראן קירייאמה: סוטה קיטאמורה
נאוקו אונו: ראו האסגאווה
יורינה יאנאגי: מידורי
מיאבי מאטסורה: מדוקה
רימי: אנה
קאנן נאקאהרה: מאקי האסגאווה
יואינה קורושימה: יאווי
מיסאקי סאיסו: קיאקו סא'אקי
קאי קוביאשי: טושיו סא'אקי
יאשוהיטו הידה: טאקאו סא'אקי
יושיהיקו האקאמדה: קאיסוקה טאקדה
נוזומי סאסאקי: יוי שונו
היקאקין: מלצר
המשכיות

מתברר שיוי (גיבורת הסרט הקודם) נהרגה ומאי היא אחותה הצעירה.
מידורי היא אחותה הצעירה של יאווי, שנהרגה בסרט הקודם.
קאיסוקה, גיסה של אהוי מופיע גם בסרט הזה. אשתו הייתה מתווכת הנדל"ן שמכרה את הבית המקולל למשפחת סא'אקי בסרט הקודם.
טריוויה

העלילה לפיה מאי מנסה למצוא מידע על מות אחותה דומה לסרט "הטינה 2" בו אוברי מנסה ללמוד על הקללה לאחר שאחותה קרן (גיבורת הסרט הראשון) נהרגת על ידה. בסוף שני הסרטים, מאי ואוברי מנסות להתעמת עם קיאקו, אך מוצאות את מותן.
סוטה נוגע בידה של אנה וחווה חיזיון אודות הקללה. בסרט "הטינה 2" אוברי נגעה בידה של אמה של קיאקו וחוותה גם היא חיזיון.
בסרטים הקודמים רוחו של טאקאו השתלטה על חלק מהדמויות והפכה אותן לאגרסיביות יותר, אך זהו הסרט הראשון בסדרה בו נראית רוח משתלטת על אדם חי ומשנה את צורתה בזמן אמת (טושיו השתלט על אנה והתחזה אליה).
כמו בסרט הקודם, הגיבורה הראשית מוצאת את מותה בזמן שטושיו מביט על המתרחש מהצד. כמו כן, שתי הגיבורות הן אחיות.
הערות שוליים

↑  Ju-On Horror Film Series' Final Film Announced, Anime News Network (באנגלית)
השושלת הזיארית

| --- | --- |

מפת השושלת הזיארית. השטחים הבהירים מראים את ההתפשטות המקסימלית שלהם לזמן קצר
 ממשל
 משטר:  מונרכיה
 עיר בירה:  איספהאן 931-935   ריי (איראן) 935-943   גרגאן 943-1035   אמול 1035-1090
 היסטוריה
 הקמה:   
 כיבוש איספהאן על ידי מרדביז':  931
 פירוק:   
 פלישת הניזרי האיסמעאלים:  1090
 ישות קודמת:  בית עבאס   השושלת הסאמאנית השושלות העליות מצפון איראן
 ישות יורשת:  ניזרי האיסמעאליים   השושלת הבויהית
 שליטים בולטים:  הראשון - מרדויז' 931–935 האחרון - גילאנשאה 1087–1090
 דמוגרפיה
 דת:  אסלם
 
השושלת הזיארית (בפרסית: زیاریان) הייתה שושלת איראנית ממוצא גילאקי ששלטה בטברסטן  משנת 931 עד שנת 1090 בתקופת האינטרמצו האיראני. האימפריה עלתה לגדולה במהלך מנהיגותו של מרדביג'. לאחר מותו, אחיו וושמגיר ובני בריתו הסמאנידים הובילו את מאבק השושלת על שליטה בטריטוריה מול השושלת הבויהית מתחילת עד אמצע המאה ה-10. כשוושמגיר מת, בניו, ביסוטון וקאבוס נלחמו זה בזה לזכות בשלטון. ביסוטון בסופו של דבר מת וקאבוס נשאר לשלוט בממלכה. עם זאת, קאבוס הוצא לגלות משנת 980 עד 998 על ידי השליט של השושלת הבויהית, עצ'ד אל-דולה, אשר שלט באותו זמן ב טברסטן, לב ליבה של כוחה של השושלת הזיארית. רצף של שליטים אחרים שלטו בממלכה בתמיכת השושלת הע'זנווית בתחילת המאה ה-11. מדינת האיסמעיליים הניזאריים פלשו וסיימו את שלטון השושלת ב-1090.
בשיא גודלה, היו תחת שלטון השושלת חלק גדול ממערב וצפון איראן של ימינו. במהלך תחילת המאה, הממלכה משכה חוקרים רבים, כשהבולט ביותר היה אל-בירוני.
היסטוריה > רקע

לאחר שקיעת סמכותה הישירה של הח'ליפות בצפון-מערב איראן ונפילתם של כוחות מקומיים קיימים, הפכו מנהיגים הרריים רבים לחיילים בעלי הון ולמתמודדים על השלטון בוואקום שלטוני זה.  טברסטן הייתה בלב המאבקים הללו
היסטוריה > מקור השושלת

השושלת שייכת לשבט שאהאנשאהונד (שבט איראני שחי דרומית לים הכספי), צאצאים של ורדנשאה, מנהיג השבט, אשר שורשיו מחברים אותו למלך האגדי ארגוש פרהדאן, שהיה שליט גילאן, וחי בתקופת קאי חוסרואו, מלך אגדי של איראן משושלת קאיאניאן ודמות בספר המיתי האיראני, שאהנאמה.בנו של ורדנשאה, זיאר, נישא לאחותו של מלך גילאן, הרוסינדאן, היא ילדה לו בן בשם מרדאוויג' (אנ'). לימים שירת מרדאוויג' מנהיג צבאי גילאני אחר בשם אספר אבן שירויה, אך מאוחר יותר בגד בו וכבש את  טברסטן, דבר שהוביל לייסודה של השושלת הזיארית, שאותה קרא על שם אביו.
היסטוריה > התפשטות

בהיות מרדאוויג' בן למשפחה זורואסטרית, הוא שאף להקים אימפריה זורואסטרית ילידית, בדומה לאימפריה הסאסאנית אשר נכבשה במאה השביעית על ידי הח'ליפות העבאסית ונשלטה על ידי המוסלמים.הוא החל להרחיב באגרסיביות את שטחיו, הרג את אספר וכבש מידי הח'ליפות העבאסית כמה ערים חשובות באיראן, כגון המדאן דינאבר, כאשאן, אספהאן, שיראז ואהוואז. בתוכניתו היה להחזיר את האימפריה הסאסאנית באמצעות כיבוש בגדד והדחת הח'ליפות העבאסית, אך הוא נרצח בשנת 935. לאחר מותו של מרדאוויג', הוכתר אחיו, הגנרל וושמגיר כשליט זיאריד החדש בריי.
חסן אבן בויא, אחד מאחיו של השליט הבויהי עלי בן בויא, ניצל את מותו של מרדאוויג' והשתלט על איספהן. גם הסמאנים ניצלו את ההזדמנות, אך הובסו על ידי וושמגיר, שלאחר מכן הוציא את גרגאן משליטת הסמאנים.
היסטוריה > שלטון וושמגיר שנות ה-930–960

יחד עם זאת, וושמגיר החליט עד מהרה להכיר בעליונות השושלת הסאמאנית, וב-936 הוא החזיר את גרגאן למקאן, שהיה המושל הסאמאני של ריי.בשנים הבאות התרחשו קרבות ומרידות שכתוצאה מהם איספהן גרגאן וריי החליפו שליטים:
ב-938 וושמגיר פנה נגד חסן הבויהי וכבש מחדש את איספהן. ב-939 או 940 תקף המושל מטעם השושלת הסאמאנית, אבו עלי צ'אגאני, את גרגאן. וושמגיר שלח סיוע למקאן, אך העיר נפלה לאחר מצור ארוך. לאחר מכן, אבו עלי צ'אגאני יצא לקרב נגד וושמגיר בריי הביס אותו והרג את מקאן תוך כדי כך. וושמגיר ברח ל טברסטן, אך נתקל שם עם במרד של מושל אזור סארי מטעמו, אל-חסן בן אל-פאירוזן, שהיה בן דודו של מקאן והאשים את בני השושלת הזיארית במותו. וושמגיר הביס אותו, אך אל-חסן שכנע את אבו עלי צ'אגאני לפלוש ל טברסטן. וושמגיר נאלץ להכיר שוב בסמכות הסאמאנית. ב-940, חסן אבן בויא כבש מחדש את איספהן מידי הזיארים.
כשאבו עלי צ'אגאני עזב לח'וראסאן שבשליטת השושלת הסאמאנית, וושמגיר השתלט מחדש על ריי. לאחר מכן ב-943, הוא הפסיד אותה סופית לחסן הבויהי. בשובו ל טברסטן, הוא הובס שם על ידי אל-חסן, שכבש בעבר את גרגאן. וושמגיר ברח אל השושלת הבוונדית  (שושלת ששלטה בין עצמאות מוחלטת וכניעה כווסלים לשליטים אזוריים חזקים יותר בחלקים של  טברסטן מ-651 עד 1349) ששלטו בהרים במזרח  טברסטן, ומשם לחצרו של השליט הסאמאני נוח הראשון. אל-חסן התחבר בינתיים עם חסן הבויהי, אבל כשאבן מותאג' כבש את ריי מהשושלת הבויהית ב-945, הוא הכיר בסמכות הסאמאנית. ובכל זאת, בשנת 945 כבש וושמגיר את גרגאן בתמיכת השושלת הסאמאנית, אך לא הצליח לשמור על שלטונו שם. רק בשנת 947 הוא הצליח לכבוש את גרגאן ואת  טברסטן מאל-חסן בעזרת צבא סאמאני גדול.
בשנת 948 פלש חסן, שמשנת 945 ידוע גם בכינויו רוקן אל-דאולה, ל טברסטן ולגרגאן וכבש אותם מוושמגיר. (מאז כניסתם של הבויהינים לבגדד בשנת 945 השתמש חסן בתואר רוקן אל-דאולה - המילה דאולה מציינת "שושלת" וגם "ממלכה". זהו כינוי מכובד שניתן לשליטים הבויהינים על ידי הח'ליף) בעוד שאל-חסן תמך בבויהינים, וושמגיר הסתמך על בעלי בריתו הסאמאנים.  טברסטן וגרגאן החליפו ידיים מספר פעמים עד לשנת 955, כאשר בהסכם עם הסאמאנים הבטיח רוקן אל-דאולה להשאיר את וושמגיר ב טברסטן. אולם השלום בין שני הצדדים לא נמשך זמן רב, מכיוון שבשנת 958 כבש וושמגיר לזמן קצר את ריי, שהייתה בירתו של רוקן אל-דאולה. מאוחר יותר ביצע רוקן אל-דאולה התקפת נגד, וב-960 כבש באופן זמני את גרגאן. לאחר מכן ב-962, לזמן קצר, כבש את  טברסטן וגם את גרגאן. ישנה סברה שהוא גם כבש את  טברסטן וגרגאן ב-966, אבל לא החזיק בהם זמן רב.
היסטוריה > שלטון קאבוס שנות ה-90–970

וושמגיר נהרג על ידי חזיר במהלך ציד בשנת 967, זמן קצר לאחר שצבא סאמאני הגיע על מנת לפתוח במערכה משותפת נגד הבויהינים. ירש אותו בנו הבכור ביסוטון. עם זאת, הצבא הסאמאני העדיף לתמוך בבן אחר, קאבוס, וקרא תיגר על שלטונו של ביסוטון. ביסוטון הסכים להפוך לווסאל תחת רוקן אל-דאולה בתמורה להגנה מפני הסאמאנים, דבר שאילץ את הצבא הסאמאני לסגת לח'וראסאן. בשנת 971, הח'ליף העבאסי אל-מוטיע העניק לביסוטון את התואר זהיר אל-דאולה. ביסוטון מת מאוחר יותר ב-977, וקאבוס ירש אותו. עם זאת, הוא גורש על ידי השליט הבוהיני עצ'ד אל-דאולה בשנת 980, משום שנתן מקלט ליריבו של האחרון ולאחיו, פכר אל-דאולה. הבויהינים שלטו כעת ב טברסטן במשך 17 שנים בזמן שקאבוס היה בגלות בח'ורסאן. בשנת 998 חזר קאבוס ל טברסטן וביסס מחדש את סמכותו שם. לאחר מכן הוא יצר יחסים טובים עם השליט הע'זנאווי מחמוד מע'זנה שהשתלט על ח'וראסאן, אך עדיין פעל כריבון עצמאי. בתקופת שלטונו של קאבוס הייתה ממלכתו מוקד משיכה מרכזי לחוקרים; אבו ריהאן בירוני, המדען הגדול של ימי הביניים, נתמך על ידי קאבוס. למעשה הוא הקדיש את עבודתו כרונולוגיה לקאבוס בסביבות שנת 1000 וצפה בליקויי ירח בבירתו גארגן.
היסטוריה > שליטים מאוחרים יותר והידרדרות 1000–1090

בשל שלטונו העריץ, הופל קאבוס על ידי צבאו בשנת 1012. בנו, מנוצ'יהר, שמיהר להכיר בריבונותו של מחמוד מע'זני, ירש אותו, והתחתן עם אחת מבנותיו. מנוצ'יהר מת ב-1031, ובנו אנושירוואן שרף אל-מעלי, אותו בחר מחמוד מע'זני כיורש לשושלת הזיארית ירש את השלטון. משנת 1032 עד 1040, הכוח האמיתי מאחורי כס המלכות היה בידי אבו קאליג'אר בן ויהאן, קרוב משפחתו של אנושירוואן. בשנת 1035, אבו קאליג'אר הפסיק להעלות מס לע'זנווים, דבר שהוביל לפלישה של השושלת הע'זנווית ל טברסטן ולביזת עיר הבירה הזיארית, אמול. בעקבות השלכות אלו של אי העלאת המס לע'זנווים, אבו קאליג'אר, נכנע והסכים להמשיך להעלות מס. זה נתן לאנושירוואן את ההזדמנות לכלוא את אבו קאליג'אר ולהשיג אחיזה איתנה בממלכתו. ב-1041/1042 פלשו הסלג'וקים, המאסטרים החדשים של ח'וראסאן, לתחומיו של אנושירוואן, דבר שאילץ אותו לקבל את סמכותם.
אנושירוואן נפטר בשנת 1059 והוחלף על ידי בן דודו קייקאבוס, המחבר המהולל של "קאבוס נאמה", יצירה מרכזית בספרות הפרסית. קייקאבוס נפטר בשנת 1087, ובנו גילנשאה ירש אותו. שלטונו היה קצר, ובשנת 1090 פלשה מדינת ניזארי איסמעילי תחת חסן-אי סבאח וכבשה את השטחים שהיו תחת שלטון השושלת, דבר שסיים את שלטון הזיארים ב טברסטן.
אמנות ואדריכלות

אחת היצירות הארכיטקטוניות המפורסמות ביותר של השושלת הזיארית היא הגונבאד קאבוס (המשמעות היא "כיפת קאבוס"). הקבר הוא אחד המונומנטים האדריכליים המוקדמים ביותר עם כתובת מתוארכת ששרדו באיראן הפוסט-אסלאמית. הקבר, הבנוי מלבנים שרופה, הוא גליל עצום שמכוסה בגג חרוטי. התוכנית המעגלית, בעלת 10 פאות, היא 17 קוטר מ', והקירות בעובי 3 מ'. הגובה מהבסיס לקצה הוא 49 מ'. האגדה מספרת כי גופתו של קאבוס הייתה סגורה בארון זכוכית שהיה תלוי בשלשלאות מהכיפה הפנימית שבתוך המגדל.
תרבות

קאבוס, שהיה סופר ערבית בולט, נתן חסות למספר אנשי עט: קמאלו'ד-דין בונדאר של ריי, אבו'ל-קאסים זיאד ב. מוחמד אל-קמארי אל-ג'ורג'אני, ואבו בכר מוחמד ב. עלי אל חוסראווי.קמאלו'ד-דין בונדאר כתב את שירתו בערבית, פרסית וגילאקי.המשורר מנוצ'יהרי השתמש בשם העט שלו על שם הפטרון הראשון שלו, פאלאק אל-מעלי מנוצ'יהר, בנו של קאבוס.אולם בתקופת שלטונו של קייקאבוס, נכדו של קאבוס, החצר הזיארית נטתה לפרס, בעת אשר קייקאבוס כתב את היצירה הספרותית הפרסית, קאבוס-נאמה.
שליטי השושלת הזיארית

מרדויז'(930–935)
וושמגיר (935–967)
Bisutun (967–977)
קאבוס (977–981)
כיבוש של השושלת הבויהית (977–997)
קאבוס (997–1012)
מנוצ'יהר (1012–1031)
אנושירוואן שרף אל-מעלי (1030–1050)
Keikavus (1050–1087)
גילאנשה (1087–1090)
הערות שוליים

↑  C. Edmund Bosworth, Encyclopaedia Iranica Foundation, ziyarids (עמ' 220-225), iranicaonline.org, ‏1.10.2010 (באנגלית אמריקאית)
1 2 3 4 5  Harold Walter Bailey, Basil Gray, Richard Nelson Frye, The Cambridge history of Iran, Cambridge, New York ; Melbourne: Cambridge university press, 1975, עמ' 198-249, ISBN 978-0-521-20093-6
1 2  "Ziyarids", C.E. Bosworth, Encyclopaedia Iranica, (October 1, 2010).
↑  E.J. Brill's First Encyclopaedia of Islam 1913-1936, BRILL, 1987, עמ' 164-165, ISBN 978-90-04-08265-6. (באנגלית)
↑  E.S. Kennedy, "The Exact Sciences",, The Cambridge History of Iran: The period from the Arab invasion to the Saljuqs, Vol. 4, 394., כרך 4, עמ' 394
↑  The Ghaznavids, C.E. Bosworth, History of Civilizations of Central Asia, Vol.IV, part 1, ed. M.S. Asimov, C.E. Bosworth, (Motilal Banarsidass Publishers, 1997), 107.
↑  Blair, Sheila S. (2002). "GONBAD-E QĀBUS iii. MONUMENT". Encyclopaedia Iranica, Vol. XI, Fasc. 2. pp. 126–129.
1 2  J. Rypka, History of Iranian Literature, Springer Science & Business Media, 2013, עמ' 146-147
↑  Persian Lyric Poetry in the Classical Era, 800–1500 Volume II: Ghazals, Panegyrics and Quatrains 9781788318259, 9781788318242 (עמ' 13), dokumen.pub (באנגלית)
↑  Kai Kā'ūs ibn Iskandar, translator Reuben Levy, A Mirror for Princes, the Qābūs Nāma, עמ' 78-79
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007288870305171  GND: 119311038  VIAF: 30343979   WorldCat (עם VIAF): 30343979 
מנוצ'יהר פונה לאנשיו ולצבאו. פוליו מתוך Tarikhnama (ספר היסטוריה) מאת בלאמי, תחילת המאה ה-14.
הגונבאד קאבוס - קברו של קאבוס
תומאס מלנקסטר, דוכס קלרנס

| --- | --- |

 לידה:  29 בספטמבר 1387 טירת קנילוורת', הממלכה המאוחדת 
 נהרג:  22 במרץ 1421 (בגיל 33) באוז'ה, צרפת 
 מדינה:  ממלכת אנגליה 
 מקום קבורה:  קתדרלת קנטרברי 
 תפקיד:  לורד לוטננט 
 בן או בת זוג:  מרגרט בופורט, רוזנת סומרסט 
 פרסים והוקרה:  מסדר הבירית 
 
תומאס מלנקסטר (באנגלית: Thomas of Lancaster ‏;29 בספטמבר 1388 - 22 במרץ 1421) היה בנו השני של הנרי הרביעי, מלך אנגליה ושל רעייתו הראשונה מרי דה בוהון.
קורות חיים

החל משנת 1399 נשא תומאס במשרת הלורד השרת העליון (Lord High Steward) של אנגליה - והיה האחרון שנשא במשרה זו.
בין השנים 1401–1413 שימש המושל העליון של אירלנד ובשנים 1405–1406 כיהן כלורד האדמירל העליון (מפקד הצי המלכותי האנגלי).
בנובמבר או בדצמבר 1411 נשא תומאס לאישה את מרגרט הולנד, אלמנתו של ג'ון בופורט, רוזן סומרסט. מרגרט הייתה בתו של תומאס הולנד, רוזן קנט. לתומאס ולמרגרט לא נולדו צאצאים (אף שלמרגרט היו שישה ילדים מנישואיה הקודמים).
בשנים 1412–1413 כיהן כמושל אקוויטיין ובשנת 1415 מונה לדייל העליון של צ'סטר.
בשנת 1417 מונה למפקד הצבא האנגלי, ובהמשך גם פיקד על צבאות אנגליה בצרפת. בין יולי 1418 עד 19 בינואר 1419 לחם תומאס ברואן שבצרפת ופיקד על הכוחות הצרים על העיר. כמו כן תומאס השתתף בקרב בוג'ה ב-22 במרץ 1421, שבו מצא את מותו. ככל הנראה תומאס נהרג על ידי סר אלכסנדר ביוקנן או על ידי סר ג'ון דה לה קרויס, ונקבר בקתדרלת קנטרברי.
תארים

ב-9 ביולי 1412 הוענק לתומאס תואר דוכס קלרנס אותו נשא עד מותו. כמו כן ב-9 במרץ 1421 הוענק לו התואר רוזן אומיל.
תומאס נשא תואר אביר מסדר האמבט (מ-12 באוקטובר 1399) ואביר מסדר הבירית (משנת 1400) ועד ליום מותו.
שלבי מור קלם

שלבי מור קלם (באנגלית: Shelby Moore Cullom;‏ 22 בנובמבר 1829 –  28 בינואר 1914) היה פוליטיקאי אמריקאי מאילינוי, איש המפלגה הרפובליקנית, שכיהן במגוון משרות ציבוריות, כולל חבר בית הנבחרים של ארצות הברית, חבר הסנאט של ארצות הברית ומושל אילינוי ה-17.
ראשית חייו

שלבי מור קלם נולד במונטיצ'לו, קנטקי, כבנם של ריצ'רד נורת'קרפט קלם ושל אליזבת ג. "בטסי" (לבית קופי) קלם. כשהיה בן שנה הוא עבר עם משפחתו למחוז טאזוול שבאילינוי. בנעוריו הוא סייע לאביו בעבודות החווה. קלם למד במשך שנתיים בסמינר מאונט מוריס והיה למורה. אביו כיהן מטעם הוויגים בבית המחוקקים המדינתי, כך שקלם החל כבר אז לגלות עניין בפוליטיקה. ב-1853 הוא עבר לספרינגפילד, שם הוא למד משפטים עם ג'ון ט. סטיוארט ועם בנג'מין ס. אדוארדס, וב-1855 התקבל ללשכת עורכי הדין. הוא עסק בעריכת דין בספרינגפילד יחד עם צ'ארלס ס. זיין, ונבחר ב-1855 כפרקליט העירוני.
קריירה פוליטית

ב-1856 נבחר קלם לבית הנבחרים של אילינוי מטעם הוויגים, וכיהן בו תקופת כהונה אחת. עם פירוקה של המפלגה הוויגית, זיהה קלם את עצמו הן עם המפלגה הרפובליקנית והן עם המפלגה האמריקנית. בבחירות לנשיאות של 1856 הוא היה מועמד להיבחר כאלקטור מטעם המפלגה האמריקנית. ב-1860 הוא נבחר שוב לבית הנבחרים של אילינוי מטעם הרפובליקנים ושימש כיושב ראש הבית.
ב-1855 נשא קלם לאישה את האנה פישר. האנה נפטרה ב-1861, וב-1863 הוא נשא לאישה את אחותה ג'וליה, אתה הוא היה נשוי עד 1909. עם אשתו הראשונה נולדו לקלם תינוק שנולד בלידתו ולא נקרא בשם, ושתי בנות.
ב-1864 נבחר קלם לבית הנבחרים של ארצות הברית וכיהן בו שש שנים לאחר שנבחר לכהונה נוספת פעמיים נוספות. בשנים 1873–1874 כיהן קלם שוב בבית הנבחרים של אילינוי, ושוב שימש כיושב ראש הבית.
מושל אילינוי

ב-1876 נבחר קלם כמושל אילינוי לאחר שניצח את לואיס סטיוארד בהפרש של 6,834 קולות. ב-1880 הוא נבחר לכהונה נוספת והיה למושל הראשון של אילינוי שנבחר לכהונה שנייה לאחר כהונה של ארבע שנים. בתקופת כהונתו כמושל הוקם בית הסוהר הדרומי של אילינוי, הסתיימה שביתת הרכבת הגדולה של 1877 (אנ'), הוקם בית המשפט לערעורים של אילינוי, ונוסדה מועצת הבריאות המדינתית של אילינוי.
סנאטור

ב-1883 התפטר קלם מתפקידו כמושל כדי לאייש מושב בסנאט של ארצות הברית, ובמקומו הושבע כמושל סגנו, ג'ון מרשל המילטון. קלם נבחר לכהונות נוספות בסנאט ב-1888, 1894, 1900 וב-1906, ובסך הכל כיהן בו ממרץ 1883 ועד מרץ 1913.
כסנאטור פיקח קלם על העברתו של חוק הסחר הבין מדינתי של 1887 (Interstate Commerce Act of 1887). הוא האמין שרק לממשלה הפדרלית הסמכות לאלץ את חברות הרכבות להעניק שירות הוגן לכל לקוחותיהן, גדולים כקטנים. היה זה בשל העובדה שהתאגידים, כמו סטדנדרד אויל, גרמו לשחיתות רבה בקרב הבכירים בחברות הרכבות, וככלל, החברות האמורות היו חזקות יותר בהשוואה לממשלתה של כל אחת מהמדינות.
קלם גילה עניין בטריטוריות של ארצות הברית של אז. יחד עם חבר בית הנבחרים אייזק ס. סטרבל הוא קידם את הצעת החוק שנקראה על שם שניהם, שבה הוצעה נקיטת צעדים נגד פוליגמיה כולל מניעת הפיכתה של טריטוריית יוטה למדינה בארצות הברית. הצעת החוק הייתה על סף מעבר בקונגרס ב-1890, אך תהליך החקיקה הופסק כאשר כנסיית ישוע המשיח של קדושי אחרית הימים התכחשה באופן רשמי לנישואים פוליגמיים בגילוי הדעת שאותו היא הוציאה באותה שנה. ביולי 1898 מונה קלם על ידי הנשיא ויליאם מקינלי לוועדה שהוקמה בעקבות החלטת ניולנדס (אנ') להקמת ממשלה בטריטוריית הוואי.
מותו

שלבי מור קלם נפטר בוושינגטון די. סי. ב-24 בינואר 1914. הוא נטמן בבית הקברות אוק רידג' שבספרינגפילד. על שמו נקרא הכפר קלם שבאילינוי.
לקריאה נוספת

Cullom, Shelby Moore (1911), Fifty Years of Public Service: Personal Recollections of Shelby M. Cullom, Chicago: A. C. McClurg & Co.
Howard, Robert (1988). Mostly Good and Competent Men. Springfield, Illinois: Illinois Issues and the Illinois State Historical Society. pp. 162-173.
הערות שוליים

↑  Davidson, Alexander; Stuvé, Bernard (1884). A Complete History of Illinois from 1673 to 1884. Springfield, IL: H. W. Rokker, p. 968.
↑  Rhoads, Mark (November 19, 2006). "Shelby Moore Cullom". Illinois Hall of Fame. Illinois Review.
↑  Davidson, Alexander; Stuvé, Bernard (1884). A Complete History of Illinois from 1673 to 1884. Springfield, IL: H. W. Rokker, p. 969.
↑  Davidson, Alexander; Stuvé, Bernard (1884). A Complete History of Illinois from 1673 to 1884. Springfield, IL: H. W. Rokker, pp. 972-979.
↑  Gannett, Henry (1905). The Origin of Certain Place Names in the United States. Govt. Print. Off. pp. 97.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007281884005171  GND: 1190042657  ISNI: 0000 0000 7396 3562  LCCN: no89019979  NARA: 10575700  NTA: 095134972  SNAC: w6959kxw  Trove: 1240142  US Congress: C000973  VIAF: 70946942   WorldCat (עם VIAF): 70946942
הטינה 3

| --- | --- |

 בימוי:  טובי וילקינס 
 הופק בידי:  טקאשי שימיזו, סם ריימי 
 תסריט:  טקאשי שמיזו
 עריכה:  ג'ף בטנקורט
 שחקנים ראשיים:  יוהאנה בראדי גיל מקיני שווני סמית' אמי לקהטה ג'ודי הובסון בן מירצ'וף מת'יו נייט
 מוזיקה:  כריסטופר יאנג 
 צילום:  קאטסומי יאנאגישימה
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  Ghost House Pictures 
 חברה מפיצה:  Stage 6 Films, נטפליקס 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה, ישירות לווידיאו 
 הקרנת בכורה:  ארצות הברית 12 במאי 2009 ישראל 12 במאי 2009
 משך הקרנה:  92 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית יפנית
 סוגה:  סרט אימה 
 סרט קודם:  הטינה 2 
 סרט הבא:  הטינה
 אתר רשמי
 דף הסרט ב־IMDb
 
הטינה 3 (באנגלית: 3 The Grudge) הוא סרט אימה וסרט המשך לסרט הטינה 2 משנת 2006. הסרט יצא בשנת 2009, בוים על ידי טובי וילקינס ונכתב על ידי טקאשי שמיזו. בניגוד לשני הסרטים הקודמים בסדרת הטינה שהיו בעלי עלילה לא ליניארית והציגו את קטעי העלילה לא לפי סדר התרחשותם, הסרט הטינה 3 הוא בעל עלילה ליניארית. בנוסף, הסרט לא הופץ בקולנוע, אלא יצא ישירות ל-DVD.
עלילה

ג'ייק קימבל (השורד היחיד מהסרט הקודם) נהרג על ידי קיאקו בבית החולים הפסיכיאטרי שבו הוא מאושפז. הפסיכיאטרית שטיפלה בו ד"ר פרנסין סאליבן, האמינה שג'ייק סבל מסכיזופרניה, אך כאשר היא מוצאת את גופתו, היא מחליטה לחקור את נסיבות מותו. הידיעה על מותו של ג'ייק מגיעה לאישה יפנית בשם נאוקו קוואמאטה, שגרה בטוקיו יחד עם בעלה דאיסוק. נאוקו סבורה שאחותה קיאקו היא זו שגרמה למותו של ג'ייק (בעקבות הרציחות הרבות שהתרחשו בבית המשפחה והעובדה שאליסון התגוררה גם בטוקיו וגם בשיקגו), ולכן היא מחליטה לנסוע לבניין הדירות שבשיקגו, כדי לשים סוף לקללה. בינתיים רוב הדיירים שבבניין הדירות שבשיקגו, או נהרגו על ידי אחת מהרוחות של בני משפחת סא'אקי, או עזבו את הבניין בגלל הקללה, ונותרו בו רק דיירים מעטים הכוללים את בעל הבית מקס, שתי אחיותיו ליסה ורוז, שסובלת מאסתמה חריפה, וציירת בשם גרטשן שעושה לרוז בייביסיטר כשמקס וליסה עסוקים. מיסטר פרסקי, הבוס של מקס, מאיים לפטר את מקס מפני שהוא לא מצא דיירים חדשים שיגורו בבניין, אך מקס אומר לו שמגיעה דיירת חדשה לבניין. הדיירת מתגלה כנאוקו והיא משכירה דירה בקומה שמעל לדירתם של מקס, ליסה ורוז.
נערה בשם ברנדה עוזבת את בניין הדירות יחד עם אימה רנה, אך כאשר הן מגיעות לביתם החדש, טאקאו מטביע באמבטיה את ברנדה בזמן שרנה פורקת מזוודות. קיאקו יוצאת מאחד הציורים של גרטשן והורגת אותה. ליסה מגיעה להלוויה של ג'ייק, ושם היא פוגשת את ד"ר סאליבן שמבקשת ממנה להתלוות אליה למשרדה. במשרד ד"ר סאליבן מספרת לליסה על משפחת סא'אקי ועל ההזיות של ג'ייק. מקס מוצא את גופתה המתה של גרטשן, וליסה מתחילה לחשוב שהרציחות שקרו בטוקיו לפני שש שנים, הן הגורמות לאירועים המוזרים שקורים בסביבת הבניין, ולכן היא מודיעה לבן זוגה אנדי שהיא לא תעבור איתו לניו יורק כפי שהם תכננו קודם. קיאקו הורגת את ד"ר סאליבן בבית החולים, ולאחר מכן היא הורגת את אנדי בבניין הדירות, ומיסטר פרסקי נהרג על ידי טושיו במכוניתו. נאוקו מספרת לליסה שהיא אחותה הצעירה של קיאקו, ושבילדותן אימן נקגאווה הייתה נותנת לקיאקו לשתות דם של רוחות רעות שהיו בגופם של מטופליה, וזה היה גורם לרוחות הרעות לצאת מגופם של מטופליה ולהיכלא בגופה של קיאקו. הרוחות הרעות שנכלאו בגופה של קיאקו הרעילו את נשמתה, ולכן גם קיאקו נהפכה לרוח רעה לאחר מותה. נאוקו מתכננת לבצע בבניין טקס גירוש שדים שדומה לטקסים שאמה הייתה מבצעת, והיא מבקשת מליסה שהיא ורוז ישתתפו בטקס. ליסה מסרבת בהתחלה, אך כאשר היא מגלה שטאקאו השתלט על גופו של מקס, היא נאלצת להסכים.
נאוקו מתחילה את טקס גירוש השדים בבניין יחד עם ליסה ורוז, ובמהלך הטקס היא מבקשת מרוז שתשתה את הדם של קיאקו שמכיל את הקללה, אך ליסה מסרבת לכך, וכאשר היא מתחילה לעזוב את המקום יחד עם רוז, טאקאו (כשהוא בגוף של מקס) מגיע והורג את נאוקו. לאחר מכן קיאקו מגיעה ומתחילה לרדוף אחרי ליסה ורוז. תוך כדי המרדף ליסה מוצאת את גופתו המתה של אנדי שהופכת לקיאקו ועומדת להרוג אותה. כדי להציל את ליסה, רוז שותה את הדם של קיאקו, ובכך היא שמה סוף לקללה, מה שגורם לקיאקו להיעלם ולא להרוג את ליסה, ולטאקאו לצאת מגופו של מקס. בעקבות מותה של נאוקו, קללה חדשה מתחילה כאשר מתגלה שגם נאוקו הפכה לרוח רעה לאחר מותה (נהרגה תחת זעם רב בדיוק כמו קיאקו). רוחה של נאוקו הורגת את מקס. בסוף הסרט מתגלה שכתוצאה מכך שרוז שתתה את הדם של קיאקו, זה גרם לרוחה של קיאקו להיכלא בגופה יחד עם הרוחות של טאקאו וטושיו בדיוק כפי שקרה לקיאקו בילדותה, ובכך נרמז שקיאקו תרעיל את נשמתה של רוז, ולכן גם רוז תהפוך לרוח רעה לאחר מותה.