stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יחסי יפן–קניה
חברות יפניות בקניה

בשנת 2013, חברת המכוניות היפנית "טויוטה" הקימה מפעל ייצור בעיר מומבסה בדרום קניה בעלות של 5.5 מיליון דולר. באותה השנה, החברה "הונדה" יסדה מפעל ייצור לאופנועים בעלות של 4.9 מיליון דולר. לימים, המפעל נחשב למפעל הייצור השני בגודלו באפריקה.
נציגויות דיפלומטיות

יפן מיוצגת בקניה בדרג השגרירות, באמצעות שגרירות רשמית בניירובי, בירת המדינה.
קניה מיוצגת ביפן בדרג השגרירות, באמצעות שגרירות רשמית שהיא מחזיקה בטוקיו, בירת המדינה. קניה מיוצגת ביפן בדרג הקונסולרי באמצעות קונסוליה רשמית אחת בעיר נגויה.
יצחק אריגור

אין תמונה חופשית
יצחק אריגור (י"א תשרי תרס"ג אוקטובר 1902 – י"ח בשבט תשל"ט 15 בפברואר 1979) היה סופר ציוני דתי. כותב ספר הלימוד "הליכות עולם" ללימודי דינים בבית הספר היסודי הממלכתי דתי.
תולדות חייו

אריגור נולד בעיירה וולוצלאבק בפולין לנתן וחיה שרה גונשרובסקי. למד בישיבה אצל הרב אליהו פוזננסקי ואחר כך בבית המדרש לרבנים בברלין.
בשנת 1921 עלה לארץ ישראל, בה למד בסמינר למורים מזרחי. היה ממיסדי הפועל המזרחי והיה ציר בוועידה הראשונה של התנועה. הוא עסק בכתיבת מאמרים לעיתונים שונים, בהם הצופה, גווילין, נתיבה ודואר היום. היה מעורכיו הראשונים של כתב העת "היסוד – שבועון לענייני החיים, הספרות, החנוך והנוער" אשר התחיל לצאת בתרצ"ב. עסק הרבה בכתיבת ביוגרפיות של רבנים. בסוכות תרצ"ב (1931) ביקר בקבוצת בני עקיבא בפתח תקווה ובעקבות הביקור התגייס לעזרת התנועה, בהרצאות, כתיבת שירים, ססמאות, חומר הדרכה ומחזות וכתיבה בעיתונות.
השלים לימודי תיכון בהתכתבות דרך בי"ס וולסי הול באוקספורד ואחר כך למד בבית הספר הגבוה למשפט ולכלכלה והוסמך כעורך דין בשנת 1954.
"ספר הבר מצווה" שלו היה ספר פופולרי שזכה למספר מהדורות.
עבד בתור מורה ואחר כך, במשך 13 שנה, ניהל את בית ספר בר-אילן בתל אביב. בשנת 1960 ביקר את הסתדרות המורים על שאינה נאבקת יותר על העלאת משכורות המורים, עובדה שלטענתו מביאה למצב ש"המורה נהרס כולו בעודו באיבו ולמעשה אין הוא יכול ללמד ואינו יכול לחנך".
בשנים 1957–1959 יצאו לאור ספריו ללימודי דינים אשר שימשו כספרי לימוד עיקריים לדינים לבתי ספר יסודיים ממלכתיים דתיים במשך מספר עשורים. ספרים אלו סודרו על פי תוכנית הלימודים לדינים, נכתבו בעברית עדכנית והספרים לכיתות ג'–ו' מנוקדים.
אריגור נפטר בפברואר 1979 בגיל 76 ונקבר בבית העלמין קריית שאול. הותיר אחריו, אשה, דבורה ושלוש בנות: פנינה נמיר, ממקימי קבוצת סעד בנגב ומנהלת מחלקת הקליטה בתנועת אמונה; ברכה שפירא, אשתו של יוסף (יוסקה) שפירא ושלומית לנדוי ששכלה את בנה חובב לנדוי במלחמת לבנון הראשונה.
ספריו

הרב יהודה חי אלקלעי, אמנות, 1929
בעל תשובה, חיפה: הוצאת חברים. 1934 – על הרב חיים דוד ברנהרד
קוצק – דמות אחד החזיונות המופלאים בחסידות, תרצ"ו
אדם בישראל, תל אביב, תש"ז
אילן ונופו, ירושלים, תשי"ב – ביוגרפיה של הרב מאיר בר-אילן
גדולי ישראל בשחרותם, הוצאת מורשת, 1974
האדם לבדו, הוצאת חושן, 1970 – אסופת כתבים
ספר לבני מצווה, הוצאת חושן, באתר היברובוקס
יצחק גור-אריה: מחנך, חוקר הפולקלור ואיש התרבות: שנתים למותו. בהוצאת המשפחה ומועצת המורים למען הקרן הקימת לישראל, תשי"ט.
יצחק גור אריה, הרי"ל קובלסקי ז"ל – מלחמת חייו, הוצאת "כנסת", ירושלים, תרפ"ו.
לקריאה נוספת

'ארי־גור (גור־ארי, גונשרובסקי), יצחק', בתוך: דוד קלעי, ספר האישים: לכסיקון ארצישראלי, תל אביב: מסדה – אנציקלופדיה כללית, תרצ"ז, עמ' 61. (הספר בקטלוג ULI)
תורה ועבודה בחזון ובמעש, תשמ"ה, עמודים 31–32
אברהם בלתת, אורחות אמונים, מורשת, 1983, עמודים 221–225
הערות שוליים

↑  נפתלי בן מנחם, ספרי מוסד הרב קוק, עמוד 33
↑  יחיאל אליאש, מעשה הבא בחזון, הוצאת אליצור, תשמ"ג, עמודים 103, 119, 120
↑  הוסמכו 92 עורכי דין חדשים, דבר, 3 באוגוסט 1954
↑  שלום לוין, מענה לקטרוג על המורים, דבר, 28 ביוני 1960
↑  תוכנית הלימודים בדינים, אתר דעת
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007310227705171  LCCN: n89120494  VIAF: 93455956   WorldCat (עם VIAF): 93455956
כיכר הסנאט (סנקט פטרבורג)

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  כיכר עירונית 
 מיקום:  סנקט פטרבורג 
 מדינה:  רוסיה 
 קואורדינטות:  59°56′10″N 30°18′11″E﻿ / ﻿59.936°N 30.303°E﻿ / 59.936; 30.303
  (למפת סנקט פטרבורג מוגדלת) כיכר הסנאט(למפת סנקט פטרבורג רגילה) כיכר הסנאט
 
קתדרלת איסק הקדוש וכיכר הסנאט
כיכר הסנאט (ברוסית: Сенатская площадь) שנודעה בשם כיכר הדקבריסטים (Площадь Декабристов) משנת 1920 עד 2008, ו (רשמית) ככיכר פיוטר (площадь Петрова) משנת 1782 עד 1925, היא כיכר עירונית בעיר סנקט פטרבורג, רוסיה. הכיכר ממוקמת על הגדה השמאלית של בולשאיה נייבה, מול קתדרלת איסק הקדוש. בשנת 1925 שונה שמה לכיכר הדקבריסטים כדי להנציח את מרד הדקבריסטים, שפרץ שם בדצמבר 1825.
הכיכר תחומה בבניין האדמירלות ממזרח. במערב נמצא בניין הסנאט והסינוד (כיום משכן בית המשפט החוקתי של רוסיה). אנדרטת פרש הנחושת, פסל לזכרו של פיוטר הגדול, ניצבת בכיכר מאז 1782, ומשם השם הרשמי "כיכר פיוטר". ב-29 ביולי 2008 הוחזר לכיכר השם "כיכר הסנאט".
שמות הכיכר

כיכר איסק (Исаакиевская площадь‏, 20.04.1738—1763)
כיכר הסנאט (Сенатская площадь‏, 1763—1925, 2008—)
כיכר פיוטר (Петровская площадь, 1782—1820)
כיכר הדקבריסטים (Площадь Декабристов, 1925—31.07.2008)
היסטוריה

"כיכר הסנאט" הוא השם שהוענק לכיכר עוד בשנת 1763 אחרי שהתמקמו סביבה מבני הסנאט הרוסי. לצורכי הממשלה נבנתה אחוזתו של סגן קנצלר האימפריה הרוסית בסטוז'ב-ריומין, המשמשת כיום כמשכנו של בית המשפט החוקתי. זו אחת הכיכרות העתיקות בעיר והיא נוצרה עוד בשנת 1704 כחלק מהמתחם סביב בניין האדמירלות, ומטה הצי הרוסי הקיסרי. דרום הכיכר תחומה בתעלת האדמירלות.
כאשר בניין האדמירלות איבד מחשיבותו כמצודה צבאית, הפכה הכיכר לכיכר עירונית ציבורית. בשנת 1710, על גדות נהר נייבה, נבנו מבני העץ הראשונים של קתדרלת איסק הקדוש, לאחר מכן אלה הוחלפו במבני אבן והקתדרלה הייתה זו שגבלה מדרום לכיכר. בשנת 1727 נבנה בסמוך גם גשר איסק.
בחלקו הדרום-מזרחי של הכיכר, בפינת הגדה האנגלית נבנה ארמון לנסיך מנשיקוב, שהיה בין המדינאים הבולטים ברוסיה בתקופת פיוטר הגדול. לאחר מות הנסיך המבנה הוענק לסגן הקנצלר אוסטרמן ובשנת 1744 לקנצלר בסטוז'ב-ריומין. המבנה נבנה בסגנון הבארוק. הסנאט הרוסי עבר לכאן לאחר עלייתה של יקטרינה השנייה לשלטון והחל משנת 1763 נקראה בשם כיכר הסנאט.
בשנת 1782 נחנכה בה האנדרטה לפיוטר הראשון: פרש הנחושת, שהעניק לכיכר את השם הרשמי כיכר פיוטר, אך תושבי העיר המשיכו לקרוא לכיכר בשם כיכר הסנאט. בשנת 1820 נוספו מרצפות גרניט ובשנת 1823 הושלם מראה המזרחי של הכיכר עם השלמת בניין האדמירלות החדש. בשנת 1834 הסתיימה בניית בניין הסנאט והסינוד.
ב-14 בדצמבר 1825 התגודדו סמוך לפרש הנחושת כ-3,000 חיילים מגדודים מורדים שסירבו להישבע אמונים לקיסר רוסיה החדש ניקולאי הראשון. בכיכר נורה למוות המושל הצבאי של סנקט פטרבורג הרוזן מיכאיל מילוראדוביץ', מאקדחו של פאבל קאכובסקי. בסופו של דבר המרד דוכא בכוח על ידי חיילים נאמנים לצאר מצבא האימפריה הרוסית. המרד נודע בשם "מרד הדקבריסטים".
גלריה

כיכר הסנאט היום
כיכר בשנת 1799 - ציור של בנימין פטרסן
בניין הסנאט והסינוד, מראה מנהר הנייבה
יחסי יפן–רומניה

| יחסי יפן–רומניה |
| --- | --- |
יפן: רומניה


יפן: רומניה
שטח (בקילומטר רבוע)
377,915: 238,391
אוכלוסייה
123,588,993: 18,988,203
תמ"ג (במיליוני דולרים)
4,212,945: 351,003
תמ"ג לנפש (בדולרים)
34,088: 18,485
משטר
מונרכיה חוקתית: רפובליקה

שגרירות רומניה בטוקיו
יחסי יפן–רומניה הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין יפן לבין רומניה.
היסטוריה

בין יפן לבין רומניה מתקיימים יחסים דיפלומטיים מלאים. היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין יפן לרומניה הם "לבביים" על פי משרד החוץ היפני. הקשרים הראשונים שבין יפן לבין רומניה התקיימו ב-1902 כאשר שליחים מטעם שתי המדינות נפגשו בווינה על מנת לתאם פתיחת צירות הדדית. הצירות היפנית ברומניה נפתחה ב-1922 וזו הרומנית ביפן נפתחה שנה לפניה, ב-1921. היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין שתי המדינות כוננו ב-1959.
ב-2002 נערכו סדרה של אירועים תרבותיים ברומניה וביפן על מנת להוקיר את מערכת היחסים שבין שתי המדינות ועל מנת לחגוג את יום המאה ליצירת הקשרים בין שתי המדינות. בראש האירועים עמדו הביקורים של נשיא רומניה יון איליאסקו ביפן וביקור הגומלין של סאיקו קורודה, הנסיכה היפנית, ברומניה. גם ראש ממשלת יפן לשעבר צוטומו האטה ביקר ברומניה באותה השנה.
בשנת 2009, יום חמישים השנים ליצירת היחסים הדיפלומטיים, ביקרו נסיכים יפניים ברומניה.
לאחר רעידת האדמה שהתרחשה ביפן בחודש מרץ 2011 קיבלה הממשלה היפנית תמיכה מהממשלה הרומנית שהגיעה במגוון צורות, כמו גם תמיכה דרך המגזר הפרטי. במרץ 2012 השתתף נשיא רומניה, טראיאן בססקו, בטקס אזכרה מיוחד לכבוד הנופלים ברעידת האדמה ביפן. הטקס נערך ברומניה עצמה.
בחודש ינואר 2018 ביקר שינזו אבה, ראש ממשלת יפן, ברומניה, ביקור זה היה הביקור הראשון של ראש ממשלה יפני בתפקיד ברומניה. במסגרת הביקור נפגש ראש הממשלה עם נשיא רומניה, קלאוס יוהאניס.
ביקורים בולטים רמי דרג > מיפן לרומניה

צוטומו האטה, ראש ממשלת יפן (2002)
סאיאקו, נסיכת יפן (2002)
שינזו אבה, ראש ממשלת יפן (2018)
ביקורים בולטים רמי דרג > מרומניה ליפן

יון איליאסקו, נשיא רומניה (2002)
טראיאן בססקו, נשיא רומניה (2005)
נציגויות דיפלומטיות

יפן מיוצגת ברומניה בדרג השגרירות באמצעות שגרירות רשמית שהיא מחזיקה בבוקרשט, בירת המדינה.
רומניה מיוצגת ביפן בדרג השגרירות באמצעות שגרירות רשמית שהיא מחזיקה בטוקיו, בירת המדינה. רומניה מיוצגת ביפן גם בדרג הקונסולרי באמצעות שלוש קונסוליות רשמיות שהיא מחזיקה בערים: שיזואוקה, אוסקה, ויוקוהמה.
יצחק אשכנזי

ערך זה עוסק בכדורגלן. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע אישי
 לידה:  26 ביוני 1934 (בן 90)
 
יצחק (איציק) אשכנזי (נולד ב-26 ביוני 1934), הוא כדורגלן עבר ומאמן כדורגל ישראלי.
קורות חיים

אשכנזי נולד בתל אביב ב-1934 ובהשפעת אחיו יוסף, ששיחק בהפועל תל אביב, החל לשחק כרץ ימני בקבוצת השחר תל אביב, ממנה הועבר בגיל 13 לקבוצת הנוער גדנ"ע יהודה, בה הוכתר למלך שערי הקבוצה במשך חמש שנים רצופות. עוד לפני גיוסו לצה"ל, הספיק להופיע שלוש פעמים במדי הפועל רמת גן ובאחד המשחקים כבש פעמים מול הפועל חיפה.
לאחר שחרורו מהצבא שיחק בקבוצת הכח תל אביב, משם עבר מספר קבוצות עד שהגיע להפועל חיפה. ב-1958 התמודדה הפועל חיפה שיחקה בגמר "גביע העשור" מול הפועל ירושלים. מלך השערים והחלוץ המרכזי של הקבוצה, אברהם גינזבורג חלה, ואשכנזי נקרא למלא את מקומו בעמדה שהכיר היטב בנעוריו. הוא הצדיק את האמון שנתן בו המאמן זלאטקו צ'ייקובסקי וכבש צמד, שהעניק להפועל חיפה את הגביע הראשון בתולדותיה.
את השער הראשון כבש אשכנזי בבעיטה חזקה לפינת השער, ואת השער השני כבש מקרוב לאחר כדרור מאמצע המגרש.
אשכנזי היה שותף מלא גם לזכייה השנייה של הפועל חיפה בגמר גביע המדינה בשנת 1963. במשחק זה הוא שימש כקפטן הקבוצה והחל את המהלך שהוביל לשער הניצחון.
ב-1966, שלוש שנים לאחר שהניף את גביע המדינה כקפטן הפועל חיפה, פרש ממשחק פעיל.
קריירת האימון

בתחילת שנות ה-70 אימן אשכנזי את הפועל זכרון יעקב אשר בהדרכתו עלתה לליגת המשנה.
לאחר פרישתו אימן אשכנזי במחלקת הנוער של הפועל חיפה במשך 22 עונות. בין השחקנים הבולטים אותם אימן בקבוצות ילדים ונערים היו אלי לוונטל, האחים יוסי ואבי ליפשיץ, יצחק אינצ'י, עדן בן בסט, יובל אבידור ושמעון הרוש.
תארים והישגים בולטים בספורט

1958 - זכייה בגביע עשור, הפועל חיפה מול הפועל ירושלים 0:2. השערים: יצחק אשכנזי דקה 69, 72.
1963 - זכייה בגמר הגביע, הפועל חיפה מול מכבי חיפה 0:1. יצחק אשכנזי קפטן הקבוצה מקבל את הגביע מראש העיר אבא חושי.
הערות שוליים

↑  ד"ר סובבויץ' וד"ר קאופמן, הפועל חיפה סיפורה של אגודה, עמ' 63
↑  2 שערים תוך 3 דקות הביאו את גביע העשור לחיפה, מעריב, 9 בנובמבר 1958
↑  הפועל חיפה זכה בגביע המדינה, דבר, 28 במאי 1963
יצחק שמש

יצחק שמש (1930 – 29 ספטמבר 1969) היה ראש מועצת בית שאן בין השנים 1963–1965.
ביוגרפיה

נולד בעיירה עמארה שבעיראק. ב-1946 הצטרף לתנועת החלוץ המחתרתית וארגן עלייה בלתי חוקית של יהודי עיראק דרך איראן.
כשעלה לארץ ישראל שימש כמורה בבית הספר המקומי בבית שאן ובהמשך מונה למנהל בית הספר "גלבוע" בעיר.
ב-1963 נבחר לראשות המועצה המקומית בית שאן ועסק בפיתוח מערכות הרווחה והחינוך בעיר תוך הבאת מורים חדשים.
בין השאר ייעל את מערכות הגבייה המקומית. סיים תפקידו ב-1965, ובספטמבר 1969 נפטר ממחלה קשה.
על שמו רחוב יצחק שמש בבית שאן.
יצחק שמש נפטר ב-29 בספטמבר 1969 ונקבר בבית עלמין (חדש) בית שאן.
הערות שוליים

↑  יצחק שמש באתר GRAVEZ
ערך זה הוא קצרמרבנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
רחוב יצחק שמש בבית שאן
יחסי יפן–שווייץ

| יחסי יפן–שווייץ |
| --- | --- |
יפן: שווייץ


יפן: שווייץ
שטח (בקילומטר רבוע)
377,915: 41,277
אוכלוסייה
123,588,993: 8,933,409
תמ"ג (במיליוני דולרים)
4,212,945: 884,940
תמ"ג לנפש (בדולרים)
34,088: 99,060
משטר
מונרכיה חוקתית: רפובליקה קונפדרטיבית

יחסי יפן–שווייץ הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין יפן לבין הקונפדרציה השווייצרית.
היסטוריה

בין יפן לבין הקונפדרציה השווייצרית מתקיימים יחסים דיפלומטיים מלאים. על פי משרד החוץ השווייצרי, היחסים הדיפלומטיים שבין יפן לבין הקונפדרציה השווייצרים הם יחסים דיפלומטיים חשובים לשווייץ מכיוון שיפן מהווה שותפה חשובה למדינה בתחומים רבים. החל מכלכלה ועד לפוליטיקה ולשיתוף פעולה בארגונים מולטילטרליים שונים.
שווייץ הייתה אחת המדינות הראשונות באירופה להביע התעניינות ביפן. המשלחת הכלכלית הראשונה השווייצרית אשר הובלה על ידי איימה הומבר, הגיעה ליפן בשנת 1863. הביקור הוביל לחתימה על אמנת סחר וידידות בין שווייץ לבין יפן, שהיא דה פקטו מסמך הכינון היחסים הדיפלומטיים בין שתי המדינות, בשנת 1864.
שווייץ פתחה נציגות בטוקיו בשנת 1906. במהלך מלחמת העולם השנייה שווייץ ייצגה את האינטרסים היפניים במדינות רבות בהן האויבות המרות של יפן; ארצות הברית והממלכה המאוחדת. לאחר עצירה של היחסים הדיפלומטיים בין שתי המדינות בין השנים 1945 עד 1952, היחסים בין שתי המדינות כוננו בשנית. בשנת 1957 השגרירות השווייצרית בטוקיו נפתחה מחדש.
יחסים כלכליים

הסכם סחר חופשי ושותפות כלכלית נחתם בין שווייץ לבין יפן, והוא נכנס לתוקפו ב-1 בספטמבר 2009. הסכם זה היה הסכם הסחר החופשי הראשון שנחתם על ידי יפן עם מדינה אירופאית כלשהי.
שתי המדינות מקדמות דיאלוג כלכלי ביניהן על מנת לתאם את המדיניות הפיננסית של שתיהן. תיירות היא גם תחום חשוב ביחסים שבין יפן לשווייץ. מרכז הסחר השווייצרי בטוקיו הוא האחראי על קידום הסחר השווייצרי עם יפן.
שווייצרים ביפן

על פי הלשכה השווייצרית המרכזית לסטטיסטיקה, בסוף שנת 2018 התגוררו ביפן אלף שש מאות שמונים ושבעה אזרחים שווייצרים.
נציגויות דיפלומטיות

שווייץ מיוצגת ביפן בדרג השגרירות באמצעות שגרירות רשמית שהיא מחזיקה בטוקיו, בירת המדינה. שווייץ מיוצגת ביפן גם בדרג הקונסולרי באמצעות קונסוליה רשמית שהיא מחזיקה באוסקה.
יפן מיוצגת בשווייץ בדרג השגרירות באמצעות שגרירות רשמית שהיא מחזיקה בברן, בירת המדינה. יפן מיוצגת בשווייץ גם בדרג הקונסולרי באמצעות שתי קונסוליות רשמיות שהיא מחזיקה בז'נבה, ובציריך.
יחסי יפן – סרי לנקה

| יחסי יפן – סרי לנקה |
| --- | --- |
יפן: סרי לנקה


יפן: סרי לנקה
שטח (בקילומטר רבוע)
377,915: 65,610
אוכלוסייה
123,588,993: 23,135,235
תמ"ג (במיליוני דולרים)
4,212,945: 84,357
תמ"ג לנפש (בדולרים)
34,088: 3,646
משטר
מונרכיה חוקתית: רפובליקה

יחסי יפן–סרי לנקה (ביפנית: 日本とスリランカの関係, בסינהלית: ජපාන-ශ්‍රී ලංකා සබඳතා) הם היחסים הדיפלומטיים בין יפן לבין הרפובליקה הדמוקרטית הסוציאליסטית של סרי לנקה. שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים רשמיים בשנת 1952, כארבע שנים לאחר שסרי לנקה קיבלה עצמאות מהממלכה המאוחדת.
על פי סקר שנערך בשנת 2005 על ידי ה-BBC, כ-50% מאוכלוסיית סרי לנקה רואים את השפעתה של יפן בסרי לנקה באופן חיובי, בעוד ש-4% מביעים דעה שלילית.
יפן מהווה כמקור מרכזי להלוואות בריבית נמוכה לסרי לנקה.
מלחמת העולם השנייה

ב-5 באפריל 1942, פשטה האימפריה היפנית פשיטה אווירית על העיר קולומבו. כמה ימים לאחר התקיפה, הותקפה גם העיר טרינקומלי. תקיפות אלה בוצעו כדי לפגוע להחליש את הצי המזרחי הבריטי באוקיינוס ההודי. הטינה לאירופאים בקרב הסינהלים גברה, והם הובילו מרידות כנגד הצבא הבריטי והשיגו תמיכה עממית בשביל ניצחון גרמני או יפני. ג'וניוס ג'אייווארדנה ודודלי סננאייק, קיימו שיחות סודיות עם היפנים במטרה להדיח את הממשל הבריטי בסרי לנקה. ג'אייווארדנה היה למנהיגים אשר השתתפו בוועידת סן פרנסיסקו.
יחסים כלכליים

בשנת 1997, סרי לנקה הפכה לחברה בארגון "BIMSTEC", ארגון שמטרתו להגדיל את הסחר בקרב מדינות מפרץ בנגל, הכולל את בהוטן, הודו, נפאל, תאילנד ומיאנמר. הארגון בוחן חתימת הסכם סחר חופשי עם יפן כדי לשפר את הסחר המשותף, שהולך ומצטמצם מאז שנת 2000. משנת 2000 עד שנת 2007, רק 2.4% מכלל הייצוא של סרי לנקה היה ליפן. הייצוא הסינהלי ליפן כלל בעיקר תה, גומי, דגים ואבנים יקרות. עד שנת 2007 יפן הייתה לתורמת הגדולה ביותר של סרי לנקה.
נכון לשנת 2018, שוויו של הייצוא היפני לסרי לנקה עמד על 138.1 מיליארד ין, וכלל בעיקר מכונות, רכבים, סיבים אופטיים, ציוד לרכב ומוצרים פלסטיים. באותה השנה, שוויו של הייבוא היפני מסרי לנקה עמד על 30.2 מיליארד ין, וכלל בעיקר תה ודגים.
יחסים צבאיים

יפן תרמה ספינות סיור לחיל הים של סרי לנקה כדי לשפר את המערכת הימית של המדינה.
יפן וסרי לנקה קיימו תערוכות צבאיות משותפות.
יחסי תרבות

דרמות הטלוויזיה היפניות היו פופולריות בסרי לנקה. אחת מהדרמות הטלוויזיוניות היפניות הבולטות ביותר בסרי לנקה הייתה הסדרה "אושין" אשר זכתה לאחוזי רייטינג גבוהים. בסוף שנות ה-80 של המאה ה-20 החלו לשדר בסרי לנקה סדרות אנימה.
ב-7 באוקטובר 2016, ערוץ הבידור היפני "WakuWaku Japan" המכוון צופים במדינות אחרות באסיה, החל לשדר גם בסרי לנקה.
בשנת 2011 100,000 תיירים יפנים נפשו בסרי לנקה.
אוכלוסייה משותפת

על פי הלשכה היפנית המרכזית לסטטיסטיקה, בשנת 2018 התגוררו בסרי לנקה 804 אזרחים יפנים. לעומת זאת, ביולי 2019 התגוררו ביפן 26,229 אזרחי סרי לנקה.
נציגויות דיפלומטיות

יפן מיוצגת בסרי לנקה בדרג השגרירות באמצעות שגרירות רשמית שהיא מחזיקה בקולומבו, בירת המדינה.
סרי לנקה מיוצגת ביפן בדרג השגרירות באמצעות שגרירות רשמית שהיא מחזיקה בטוקיו, בירת המדינה.
יחסי יפן–קפריסין

| יחסי יפן–קפריסין |
| --- | --- |
יפן: קפריסין


יפן: קפריסין
שטח (בקילומטר רבוע)
377,915: 9,251
אוכלוסייה
123,588,993: 1,361,415
תמ"ג (במיליוני דולרים)
4,212,945: 32,230
תמ"ג לנפש (בדולרים)
34,088: 23,674
משטר
מונרכיה חוקתית: רפובליקה

יחסי יפן–קפריסין הם היחסים הדיפלומטיים בין יפן לבין רפובליקת קפריסין. שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים רשמיים ביוני 1962.
השוואה מדינית

| מדינה | קפריסין קפריסין | יפן יפן |
| --- | --- | --- |
|  שם בשפה הרשמית | ביוונית: Κυπρος בטורקית: Kıbrıs | ביפנית: 日本 |
סמל: 
 דגל: 
| עיר בירה | ניקוסיה קואורדינטות של הבירה=35°08′N 33°28′E﻿ / ﻿35.133°N 33.467°E﻿ / 35.133; 33.467 | טוקיו קואורדינטות של הבירה = 35°41′N 139°46′E﻿ / ﻿35.683°N 139.767°E﻿ / 35.683; 139.767 |
| הקמה | מהאימפריה הבריטית 16 באוגוסט 1960 | המאה ה-7 לפנה"ס |
| אוכלוסייה | 1,266,676 נפש (יולי 2020) | 125,507,472 נפש (יולי 2020) |
| צפיפות האוכלוסייה | 136.92 נפש לקמ"ר | 332.11 נפש לקמ"ר |
| שטח | 9,251 קמ"ר | 377,915 קמ"ר |
| אחוז שטח המים | זניח | 0.8% |
| שפות | יוונית וטורקית (רשמיות). | יפנים (לאומית); אין שפה רשמית במדינה. |
| דת | 77% נוצרים יוונים-אורתודוקסים 18% מוסלמים 5% מרונים וארמנים | 51.82% שינטו 34.9% בודהיזם 4.0% כתות שינטו 2.3% נצרות 7.0% לא ענו |
| תמ"ג | 31,780 מיליון $ | 5,443,000 מיליון $ |
| תמ"ג לנפש | 25,089 $ | 43,368 $ |
| HDI | 0.873 (גבוה מאוד) | 0.909 (גבוה מאוד) |
יפנים בקפריסין

על פי הלשכה היפנית המרכזית לסטטיסטיקה, באוקטובר 2017 התגוררו בקפריסין חמישים וחמישה אזרחים יפניים.
סחר

הייצוא הקפריסאי ליפן עמד על 51 מיליון ין בשנת 2017 וכלל בעיקר דגים, גבינות, פלסטיק ומוצרים כימיים. הייצוא היפני לקפריסין עמד על 20.6 מיליארד ין באותה השנה וכלל בעיקר אוניות וכלי רכב.
נציגויות דיפלומטיות

יפן מיוצגת בקפריסין בדרג השגרירות באמצעות שגרירות רשמית שהיא מחזיקה בניקוסיה, בירת המדינה.
קפריסין מיוצגת ביפן בדרג השגרירות באמצעות שגרירות רשמית שהיא מחזיקה בטוקיו, בירת המדינה.
כיכר הפרלמנט (אדינבורו)

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  רחוב 
 על שם:  בית הפרלמנט (אדינבורו) 
 כתובת:  המייל המלכותי 
 מיקום:  אדינבורו 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 קואורדינטות:  55°56′58″N 3°11′24″W﻿ / ﻿55.94953°N 3.19005°W﻿ / 55.94953; -3.19005
  (למפת אדינבורו מוגדלת) כיכר הפרלמנט(למפת אדינבורו רגילה) כיכר הפרלמנט
 
חלק מכיכר הפרלמנט המציג את פסל הסוסים של צ'ארלס השני ואת חזית בתי המשפט שעוצבו על ידי רוברט ריד.
כיכר הפרלמנט (באנגלית: Parliament Square) היא כיכר באדינבורו, בירת סקוטלנד. היא נמצאת מול רחוב היי (High), חלק מהמייל המלכותי. הכיכר אינה כיכר רשמית, אלא היא מורכבת משני קטעים המקיפים את קתדרלת סנט ג'יילס משלושה צדדים: אזור בצורת L ממזרח ומדרום, ואזור נוסף בצד המערבי של הכנסייה הנקרא כיכר הפרלמנט המערבית. מרקט קרוס ממוקם בצד המזרחי של הכיכר ואילו פסל סוסים של צ'ארלס השני, מלך אנגליה ניצב מול הכניסה לבתי המשפט העליונים של סקוטלנד הסמוכים לבית הפרלמנט, על הצד המערבי. אנדרטת קווינסברי לדוכס החמישי מבוקלאוך ניצבת בכיכר הפרלמנט המערבית.
הכיכר כוללת גם פסל של ג'יימס בריידווד שנבנה בשנת 2008, שהקים את מה שנטען כי הוא שירות האש העירוני הראשון בעולם, באדינבורו, לאחר השריפה הגדולה באדינבורו בשנת 1824.
היסטוריה

הכיכר הוקמה בשנת 1632 כחזית לבית הפרלמנט בבית הקברות העתיק של סנט ג'ילס קירק. בית הפרלמנט לא הכיל רק את הפרלמנט של סקוטלנד שלפני האיחוד, אלא גם את בית המשפט לדיונים (Court of Session; בית המשפט האזרחי העליון בסקוטלנד). זה הפך את הכיכר למרכז לישיבתם של פוליטיקאים ועורכי דין לפני כניסתם לבניין, מרגע הקמתו ועד פירוק הפרלמנט הסקוטי עם חוק האיחוד בשנת 1707.
מבנה נוסף הצמוד לכיכר היה "טולבוים העתיקה", אשר שימש בצורות שונות כמקום מפגש למועצת העיר, לשכת מס, בית משפט וכלא. הוא נהרס לבסוף בשנת 1817. משם בשנת 1661 אנשים נלקחו להוצאה להורג ליד מרקט קרוס, לאחר שנמצאו אשמים בבגידה במולדת, לאחר הרסטורציה.
הנרי קוקברן קונן על אובדן שמה ההיסטורי של הכיכר, פרלמנט קלוז, שינוי שהוא מייחס לטיפשות האופנה ("גנדרנות") כשכתב את זיכרונות חייו באדינבורו בשנות ה-20 של המאה ה-20.
לקריאה נוספת

Anderson, James (1851), "Mrs. James Guthrie, Mrs. James Durham, and Mrs. John Carstairs", Ladies of the Covenant: Memoirs of Distinguished Scottish Female Characters (PDF)
EWH staff (2012), A sense of place, Edinburgh World Heritage, נבדק ב-2012-12-01
EWH staff (2012a), Parliament Square, Edinburgh World Heritage, אורכב מ-המקור ב-2011-10-02, נבדק ב-2012-12-01
EWH staff (2012b), Parliament Square (PDF), Edinburgh World Heritage, אורכב מ-המקור (PDF) ב-2015-10-18, נבדק ב-2012-12-01
הערות שוליים

↑  EWH staff 2012b, p. 4.
↑  EWH staff 2012a.
↑  EWH staff 2012b, p. 3.
↑  EWH staff 2012b, p. 1.
↑  EWH staff 2012b, p. 2.
↑  Anderson 1851, pp. 1, 2 (PDF).
↑  Cockburn, H (1856), Memorials Of His Time, Edinburgh: Mercat Press reprint, p. 106
ציור המציג דמויות באדינבורו בפרלמנט קלוז בסוף המאה ה-18, לפני שהכנסייה ובית הפרלמנט עוצבו מחדש
ילדי רחוב

.
ילד רחוב במרכז קאבול, בירת אפגניסטן, יוני 2003.
ילדי רחוב (באנגלית: Street children, או street kids או street youth) הוא מונח שנעשה בו שימוש על ידי בעלי מקצוע וקובעי מדיניות העושים שימוש בהגדרה של קרן החירום הבינלאומית של האומות המאוחדות לילדים (UNICEF): "כל ילד או ילדה, שעדיין לא הגיעו לגיל בגירות, שעבורם הרחוב (במובן הרחב של המילה, כולל מבנים ושטחים נטושים) הפכו למקום מגוריהם הרגיל או מקור המחייה שלהם, ושהם לא זוכים להגנה, השגחה והדרכה ראויים על ידי מבוגרים אחראיים".
חלק מילדי הרחוב, בעיקר במדינות מפותחות, מוגדרים כקטגורית משנה בתוך הקטגוריה הקרויה "ילדים נטושים", שהם ילדים שנאלצו לעזוב את בתיהם. ילדים נטושים מגיעים בדרך כלל ממשפחות חד-הוריות. ילדי רחוב נתונים לרוב להתעללות, הזנחה, ניצול או במקרים קיצוניים, מעשי רצח על ידי "חוליות ניקיון" שמועסקות על ידי עסקים מקומיים או על ידי המשטרה. בחברות מערביות היחס לילדים כאלה הוא כאל חסרי בית ולא כאל פושעים או קבצנים.
במונח ילדי רחוב נעשה שימוש רחב כדי לתאר מגוון רחב של נסיבות ומאפיינים שבהם נמצאים ילדים. קובעי המדיניות ונותני השירותים נאבקים לתאר ולסייע לאוכלוסייה זו. ילדים וילדות מכל הגילים נמצאים וחיים במרחבים ציבוריים וניתן לראות אותם ברוב הגדול של המרכזים האורבניים בכל רחבי העולם.
היקף התופעה ותפוצתה

ניתן למצוא ילדי רחוב ברוב רובן של ערי העולם, כשהתופעה נפוצה יותר במרכזים עירוניים צפופים באזורים מתפתחים או בלתי יציבים כלכלית, כמו ארצות אפריקה, מזרח אירופה ודרום-מזרח אסיה.
המספר המקובל על רוב הגופים העוסקים בנושא הוא 100 מיליון ילדי רחוב ברחבי העולם, אם כי על פי הערכות מעודכנות "בלתי אפשרי לכמת את מספרם המדויק של ילדי הרחוב, אך ניתן לומר שהנתון הוא בסדר גודל של עשרות מיליונים ברמה העולמית. סביר להניח שהמספרים הולכים וגדלים". בנתון של 100 מיליון נעשה שימוש רחב, אך למעשה אין לו כל בסיס. באופן דומה, קיימת מחלוקת אם מספרם של ילדי הרחוב גדל ברמה עולמית, או שהמודעות לגביהם גדלה.
היסטוריה

התיעוד המוקדם ביותר לילדי הרחוב היא משנת 1848. אלן בול, בהקדמה לספרו על ההיסטוריה של הילדים הנטושים, "וכעת נשמתי התקשחה: ילדים נטושים בברית המועצות, 1930-1918", מציין:
ילדים יתומים ונטושים היו מקור לאומללות בזמנים קדומים. ככל הנראה הם היוו את רובם של העוסקים בזנות גברית באימפריה הרומית בתקופתו של אוגוסטוס קיסר, וכמה מאות שנים לאחר מכן הכריזה מועצת הכנסייה בשנת 442: "בנוגע לילדים הנטושים: קיימת תרעומת כללית שהם כיום חשופים יותר לפגיעתם של כלבים מאשר למעשי חסד". ברוסיה הצארית, מקורות מהמאה ה-17 תיארו ילדים עניים משוטטים ברחובות והתופעה המשיכה להתקיים לאחר כל הניסיונות לבער אותה.
ב-1848 התייחס הלורד אשלי ליותר מ-30,000 "ילדים ערומים, מזוהמים, משוטטים בהפקרות ונטושים" בעיר לונדון ובסביבתה. ב-1922 היו לפחות שבעה מיליון ילדים חסרי בית ברוסיה בעקבות החורבן שהומט על ארץ זו במהלך מלחמת העולם הראשונה ומלחמת האזרחים ברוסיה. הילדים הנטושים הקימו כנופיות, יצרו סלנג משל עצמם והיו מעורבים בגנבות קטנות ובזנות.