stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
חאיאת אל-פהד
פילמוגרפיה > טלוויזיה

2020: אום הארון
2017: אהלן ראמדן
2017: רומאנה
1987: אלה אל-דוניה אל-סאלם
1983: דודתי קומאשה
1972: רק הים
פילמוגרפיה > קולנוע

1971: רק הים
1986: ביי ביי ערב
2020: אנחנו מוצאים
פילמוגרפיה > פרסים והוקרה

| שנה | מדינה | מהות הפרס וההוקרה | גוף מעניק |
| --- | --- | --- | --- |
| 1989 | כווית כווית | השחקנית הטובה ביותר בתפקיד הראשי | פסטיבל תיאטרון כווית |
| 1989 | עיראק עיראק | הוקרה | פסטיבל קהיר לרדיו וטלוויזיה |
| 1996 | מצרים מצרים | תעודת הוקרה מהסדרה "ציפור וסערה" | פסטיבל קהיר לרדיו וטלוויזיה |
| 1998 | מצרים מצרים | תעודת הוקרה על תפקידה בסדרה "בית אבא" | פסטיבל קהיר לרדיו וטלוויזיה |
| 1999 | הליגה הערבית הליגה הערבית | הוקרה | פסטיבל החלוצים הערבי הראשון |
| 2002 | ירדן ירדן | הוקרה | פסטיבל התרבות בקוריין 15 |
| 2007 | כווית כווית | השחקנית הטובה ביותר בתפקיד הראשי | פסטיבל פאהד אל אחמד לדרמת טלוויזיה |
| 2010 | אלג'יריה אלג'יריה | הוקרה | פסטיבל הסרטים בעיר אוראן |
| 2015 | בחריין בחריין | זכתה להכרה בעבודתה ההומניטרית | יוזמת אנחנו גאים בך |
| 2015 | קטר (מדינה) קטר | פרס הצטיינות ראשון למדינות מועצת המפרץ לשיתוף פעולה | אמיר קטר, תמים בן חמאד |
| 2016 | ערב הסעודית ערב הסעודית | פרס לאמנית הראשית הטובה ביותר | פסטיבל אבהא |
| 2018 | איחוד האמירויות הערביות איחוד האמירויות הערביות | זכתה לכבוד על הקריירה האמנותית שלה | פסטיבל האירוח, המפגש השני |
הערות שוליים

1 2  El Kebir, A. (18 בדצמבר 2010). "Ouverture, jeudi, du Festival international du film arabe s". Le Quotidienne d'Oran. נבדק ב-11 ביולי 2020. Lors de la cérémonie d'ouverture, un hommage a été rendu à trois grands artistes arabes. ... la Koweïtienne Hayat El Fehd, qui hélas, pour des raisons de santé, ne pouvait être présente lors du festival, mais qui a tout de même tenu à adresser à la ville d'Oran un message vocal, transmis lors de l'ouverture ... {{cite news}}:  (עזרה)
↑  http://www.elcinema.com/person/pr1101861/
↑  A trip with the actress Hayat Al-Fahd "The mistake and the scandal" was the first theatrical work that she participated in in establishing the Arab Gulf Theater Company, Al-Anbaa newspaper, published on January 11, 1988
↑  Julula: Life Cheetah regrets separation from her husband published on November 19, 2011 saved version January 26, 2020 onsite Wai Pak disgraceful .
↑  האמנית, חייט אל-פהד ... ממסורת אמני הקולנוע ועד לכוכבת הראשונה במפרץ (בערבית), באתר www.aljarida.com (בערבית)
↑  "Covid in the camps", The Economist, 25 April 2020
↑  חאיאת אל-פהד מתייחסת לבעיית העובדים הזרים במגפת הקורונה בכווית ביוטיוב:- https://www.youtube.com/watch?v=J5Gf_JMXOl4
↑  March Kuwait Theater Festival ,National Council for Culture, Arts and Letters, entered December 9, 2010 version reserved May 09 2012 site Wai Pak disgraceful .
↑  The fifteenth Qurain Cultural Festival Copy reserved 12 January 2010 on Wayback Machine .
↑  The First Arab Pioneers Festival honors a number of Kuwaiti and Arab personalities. Copy Reserved December 20, 2008 at the Wayback Machine website
↑  Oran Film Festival honors the life of a cheetah, Al-Qabas newspaper, entered on December 20, 2010, copy reserved December 23, 2010 on the Wayback Machine website.
↑  Initiative are proud of you» honored artist Hayat Al Fahad, newspaper center, entered on March 182016 a copy reserved . December 22, 2017 onsite Wai Pak disgraceful .
↑  Hayat Al Fahad's «News»: happy honored by the Emir of Qatar, and I consider pride for all artists ,newspaper reported, entered on March 182016 a copy reserved . December 22, 2017 onsite Wai Pak disgraceful
↑  Hayat Al-Fahd: Saudi Arabia is facing a comprehensive theatrical move, Al-Arabiya Net, copy reserved January 06, 2018, on Wayback Machine
↑  Life cheetah up festival hospitality Emirates News published in 11/01/2018 saved version January 12, 2018 onsite Wai Pak disgraceful .
צילום מתוך הסדרה החיים של צ'יטה שהוקרנה בין השנים 1962–1974 בכווית
טירת פושימי

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  טירה יפנית 
 כתובת:  〒612-0853　京都府京都市伏見区桃山町古城山大蔵４５ 
 מיקום:  פושימי-קו 
 מדינה:  יפן 
 בעלים:  טויוטומי הידיושי 
 מייסדים:  טויוטומי הידיושי 
 מפעיל:  טויוטומי הידיושי 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1594
 תאריך פתיחה רשמי:  1594 (יוליאני) 
 חומרי בנייה:  בטון מזוין 
 קואורדינטות:  34°56′22″N 135°46′37″E﻿ / ﻿34.939501°N 135.77686°E﻿ / 34.939501; 135.77686
  (למפת יפן מוגדלת) טוקיו אוסקה סאפורו סנדאי ניאיגטה פוקואוקה נהה ד. קו.  צ. קו.  סין רוסיה ים יפן האוקיינוס השקט טירת פושימי(למפת יפן רגילה) טוקיו אוסקה סאפורו סנדאי ניאיגטה פוקואוקה נהה ד. קו.  צ. קו.  סין רוסיה ים יפן האוקיינוס השקט טירת פושימי
 
טירת פושימי
טירת פושימי (ביפנית: 伏見城) ידועה גם בשמות טירת מומויאמה או טירת מומויאמה-פושימי, היא טירה ברובע פושימי בעיר קיוטו, יפן. המבנה הנוכחי הוא העתק משנת 1964 של הטירה שנבנתה במקור על ידי טויוטומי הידיושי.
היסטוריה

בניית הטירה המקורית התחילה בשנת 1592, שנה אחרי פרישת הידיושי משירות בשלטון, והושלמה שנתיים אחר כך, ב-1594. פועלים מ-20 מחוזות עמלו כדי לרהט את הטירה, מספרם נע בין 20,000-30,000.
למרות שהמראה החיצוני של הטירה היה צבאי במיוחד, היא הייתה אמורה להיות מעון הפרישה של הידיושי, והיא רוהטה וקושטה בהתאם לכך. היא מפורסמת במיוחד בגין החדר המיוחד שבה לטקס התה, שקירותיו וכליו קושטו בעלי זהב. הטירה הייתה אמורה להיות אתר נופש ומקום שבו ניהל הידיושי שיחות שלום עם דיפלומטים סינים, שחיפשו לסיים את המלחמה בת שבע השנים בקוריאה, אבל רעידת אדמה השמידה כליל את הטירה שנתיים בלבד לאחר השלמת בנייתה.
היא נבנתה מחדש מיד לאחר שנהרסה, וניתנה לטוריאי מוטוטאדה, שהיה וסל של טוקוגאווה איאיאסו. בשנת 1600, הטירה נפלה לאחר מצור לידיו של אישידה מיצונרי. טורי מוטוטאדה הגן על הטירה במשך אחד עשר ימים, כאשר הוא משהה עקב כך את כוחותיו של אישידה ומאפשר ללורד טוקוגאווה לגייס את צבאו. למעשה זה הייתה השפעה עמוקה על קרב סקיגהארה, שנערך זמן קצר לאחר המצור, וסימן את ניצחונו הסופי של טוקוגאווה איאיאסו על יריביו.
הטירה פורקה בשנת 1623 ורבים מחדריה ומבניה הועברו לטירות ומקדשים ברחבי יפן. היא לא נבנתה מחדש עד שנת 1964, כאשר העתק מדויק שלה נבנה קרוב למיקומה המקורי. המבנה החדש שימש כמוזיאון על חייו ומלחמותיו של טוטויומי הידיושי, אבל המוזיאון נסגר לציבור בשנת 2003.
טסה (מחנה)

אריאל שרון בבונקר הפיקוד של אוגדה 143 בטסה, בזמן השלבים הראשונים של מלחמת יום הכיפורים
מחנה טסה היה בסיס צבאי ישראלי בצפון מערב חצי האי סיני, אשר שירת את צה"ל עד לשנת 1976.
היסטוריה

המחנה שכן כ-35 קילומטר ממזרח לעיר אסמאעיליה. מיקומו היה בצומת הכביש מאסמאעיליה לרפידים עם הכביש מרומני למעבר המיתלה. הכביש נקרא באותה תקופה "ציר טסה-בלוזה" אף כי הגיע עד ראס סודר.
בראשית מלחמת יום הכיפורים שכנה במחנה מפקדת חטיבה 14 – אחת החטיבות של עוצבת סיני. לאחר הגעת כוחות המילואים לסיני שימש המחנה מוקד ליחידות שפעלו במרכז גזרת תעלת סואץ. מפקדתו של האלוף אריאל שרון, מפקד אוגדה 143, שכנה בבונקר במחנה עד לצליחה הישראלית אל הגדה המערבית של תעלת סואץ, ומקצת דיוני הפיקוד הבכיר של צה"ל נערכו בו. בבונקרים במחנה התמקמו גם יחידות רפואה של אוגדה זו, כולל פלוגה כירורגית.
בפתיחת המלחמה, בצהרי יום 6 באוקטובר 1973, הפציצו מטוסים מצריים את המחנה. הצבא המצרי ניסה לתקוף אותו במהלך המלחמה גם באמצעות רקטות קרקע-קרקע מדגם פרוג, וכן ירה לעברו טיל אוויר-קרקע מדגם קלט, אשר הופל בטרם הספיק לפגוע במחנה.
בעקבות הסכם הביניים בין ישראל למצרים פינה צה"ל את המחנה, והוא הועבר לידי כוח ההפרדה של האו"ם בסיני.
את ספרו, גילוי אליהו, פותח ס. יזהר בתיאור מחנה טסה בימיה הראשונים של מלחמת יום הכיפורים, עת שימש מפקדה קדמית של חלק מכוחות צה"ל:
טאסה היא לא שום מקום בעולם, היא רק קלחת חולות ענקית מלאה מעבר לכל אפשר וממולאה יותר משיש שום מקום לכל כך הרבה יותר מדי, יותר מדי מכונות ויותר מדי אנשים [...] ואולי פעם היו שם בטאסה גם כמה בניינים פה ושם או כל מיני צריפים ומחסנים עם בלי-סוף גדרות רמוסות וסלילי תייל כבושים תחתיהם שניסו כאילו לתעל את הכול לאיזה שכל ישר...
הערות שוליים

↑  יעקב ארז, ישראל נסוגה - ומה יעשו המצרים?, מעריב, 20 בפברואר 1976
↑  זאב שיף, איתן הבר, לקסיקון לביטחון ישראל, תל אביב: זמורה, ביתן, מודן, 1976, עמ' 231. ‏
↑  זכרונות – סיפור המלחמה של הרופא החטיבתי
טלפון חכם מתקפל

טלפון חכם מתקפל (מוכר גם כטלפון מתקפל) הוא סוג של טלפון חכם המאפשר למשתמש בו לקבל מסך גדול יחסית, אשר דומה בגודלו למסך של פאבלט, בעת הצורך על ידי פתיחת המכשיר, תוך שמירה על פונקציונליות דומה לזו של טלפון חכם רגיל בעת שהוא במצב מקופל.
הטלפון החכם המתקפל הוא בפועל טלפון "flip phone"(אנ') מודרני. גרסאות מסוימות של הקונספט עושות שימוש במספר לוחות מסך מגע על ציר, בעוד שעיצובים אחרים משתמשים במסך תצוגה גמיש.
הטלפונים החכמים המתקפלים הראשונים עם צגי OLED שהיו זמינים בשווקים החלו להימכר בנובמבר 2018.
גלריית תמונות

טלפונים חכם מתקפלים של סמסונג
סמסונג גלקסי פולד
Huawei Mate X
Xiaomi MIX
הערות שוליים

↑  Gibbs, Samuel (7 בספטמבר 2021). "Galaxy Z Flip 3 review: Samsung's cheaper, better hi-tech flip phone". TheGuardian.com. נבדק ב-15 בינואר 2023. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Cipriani, Jason (23 באוגוסט 2022). "Samsung's Galaxy Z Flip 4 is the foldable phone most people should buy". CNN. נבדק ב-15 בינואר 2023. {{cite web}}:  (עזרה)
חנוך זאבי

חנוך זאבי
חנוך זאבי (נולד ב־5 באוקטובר 1966) הוא במאי, מפיק ויוצר קולנוע ישראלי, המתמקד בעיקר בסרטים תיעודיים. זאבי הוא המייסד והבעלים של חברת ההפקות "מאיה הפקות בע"מ" המתמחה בהפקה ובימוי של סרטים עבור תחנות טלוויזיה ישראליות ובינלאומיות. במקביל, הוא מרצה לקולנוע במסגרות שונות.
ביוגרפיה

זאבי נולד במושב כפר הרא"ה שבעמק חפר. ב-1992 סיים את לימודיו בבית הספר לקולנוע ולטלוויזיה "מעלה" בירושלים. עם תום לימודיו הפיק בפועל ושימש כעוזר במאי של הסרט "אל תגעו לי בשואה" (במאי: אשר טללים) אשר זכה בפרס האקדמיה הישראלית לקולנוע לסרט התיעודי הטוב ביותר.
לפני שפנה להתמקד בסרטים תיעודיים, זאבי שימש כמפיק בפועל בדרמות לטלוויזיה ושעשועונים ביניהם "הכל נשבר במשפחה" לערוץ הראשון, "בליינד דייט" עם רבקל'ה מיכאלי לערוץ 2 והשעשועון "טוטו משפחתי" בהנחיית דודו טופז וציפי שביט לחברות הכבלים.
לאחר מכן החל זאבי להתמקד בעיקר בסרטים תיעודיים, הבולטים שבהם: "צלו של הפיהרר" (1998), שתיעד את דמותו והמסתורין סביב היעלמותו של מרטין בורמן, עוזרו האישי של אדולף היטלר; "שנת ה"ש"" (2002), שתיעד שנת שירות במכינת "בית ישראל" בירושלים על רקע אינתיפדת אל אקצה ; "החברים של נאדיה" (2006), סרט אישי בו מתחקה זאבי אחר נאדיה ושאר בני כיתתו לספסל הלימודים בכפר הרא"ה; "ילדי היטלר" (2011), סרטו הנודע ביותר במסגרתו הצליח לשכנע קרובי משפחה של קצינים נאצים בכירים מהמעגל הקרוב להיטלר להיחשף לראשונה בפני המצלמה. על סרט זה היה מועמד סופי לסרט הטלוויזיה הדוקומנטרי הטוב ביותר לשנת 2012 בתחרות היוקרתית "PRIX EUROPA 2012" וכן זכה בפרס
"Best single documentary at the North West region Royal Television Society awards 2012". "ילדי היטלר" שודר בתחנות טלוויזיה רבות בעולם ובהן גם ב-BBC; "יומנו של נאצי" (2019) המספר את סיפורו יוצא הדופן של הקצין הנאצי וילם הוזנפלד שהציל את הפסנתרן היהודי ולדיסלב שפילמן וזכור מסרטו של רומן פולנסקי והמאבק להכיר בו כגיבור בכפר הגרמני טלאו בו התגורר ושימש כמנהל בית הספר.
זאבי הוא המייסד והבעלים של חברת ההפקות "מאיה הפקות בע"מ". במקביל, הוא מרצה לקולנוע במסגרות שונות.
פילמוגרפיה ופרסים

1998 - "צילו של הפיהרר" (במאי) - סיפור דמותו הייחודית והמסתורין סביב היעלמותו של מרטין בורמן, עוזרו האישי של אדולף היטלר
2000 - "צלילים מחפשים בית" (מפיק) – מסע בעקבות שורשי המוזיקה הישראלית
2002 - שנת ה "ש" (במאי ומפיק) - סרט המלווה מחזור אחד של מכינה ייחודית לצה"ל כשברקע אירועי אינתיפאדת אל אקצה
2004 - "פרות קדושות" (במאי) - סדרה הבוחנת פרות קדושות בחברה הישראלית
2005 - "פעם בחיים" (מפיק ועורך) - סדרה דוקומנטרית המביאה אל המסך סיפורים אמתיים שקרו לישראלים והמציאות בהם עולה על כל דמיון
2006 - "החברים של נאדיה" (במאי – מפיק) - מסע אישי של הבמאי אחר נאדיה אבו עיסא, ערבייה מוסלמית, אשר למדה איתו בבית הספר הממלכתי-דתי בכפר הרא"ה כשברקע התארגנות לפגישת המחזור הראשונה מאז.
2009 - "פאזל ירושלים" (מפיק) - מסע קולנועי בירושלים 2009 בהשראת שירי יהודה עמיחי.
2011 - "ילדי היטלר" (במאי ומפיק) - "ילדי היטלר" מביא אל המסך לראשונה את צאצאיהם של אלו שלחשו על אוזנו של היטלר – הקצינים המשפיעים ביותר במשטר הנאצי, שהשאירו אחריהם מורשת אשר לצמיתות תקשור אותם לאחד הפשעים הגדולים בתולדות האנושות.
2019 - "יומנו של נאצי" (במאי ומפיק) - יומנים אישיים בהם תיעד הקצין הנאצי וילם הוזנפלד את פשעי הנאצים וזוועות השואה, נחשפים על ידי נכדיו בו בזמן שבכפר הגרמני ממנו יצא למלחמה, מתנהל מאבק סביב הנצחתו.
פרסים שבהם זכה

"ילדי היטלר"
מועמד סופי לסרט הטלוויזיה הדוקומנטרי הטוב ביותר לשנת 2012 בתחרות PRIX EUROPA 2012
Best single documentary at the North West region Royal Television Society awards 2012
מועמד סופי לסרט הדוקומנטרי הטוב ביותר – תחרות פורום היוצרים הדוקומנטריים 2012
פרס חביב הקהל בפסטיבל הקולנוע היהודי בבוסטון, ארצות הברית 2012
פרס הסרט הדוקומנטרי הטוב ביותר בפסטיבל המוטיב היהודי, ורשה 2013
"החברים של נאדיה"
"ציון לשבח" מפסטיבל הקולנוע הבינלאומי, ירושלים
"פרס הסובלנות" מפסטיבל הקולנוע היהודי בברלין
טירול

ערך זה עוסק באחת המדינות המרכיבות את אוסטריה. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
טירול (בגרמנית: Tirol) היא אחת ממדינות אוסטריה, השוכנת במערבה. שכנותיה הן: במערב פורארלברג, במזרח קרינתיה ומדינת זלצבורג, בצפון בוואריה שבגרמניה ובדרום איטליה. מדינת טירול מתחלקת לשני חלקים: צפון טירול ומזרח טירול. שני החלקים מופרדים על ידי מדינת זלצבורג, והמרחק ביניהם הוא כ-10–20 ק"מ. יחד עם מחוז טרנטינו-אלטו אדיג'ה האיטלקי, היא מיוצגת באיחוד האירופי בשם האזור האירופאי טירול-דרום טירול-טרנטינו (בגרמנית: Europaregion Tirol-Südtirol-Trentino, באיטלקית: Euregio Tirolo-Alto Adige-Trentino).
טירול הוא חבל הררי, המהווה חלק משרשרת הרי האלפים. ההר הגבוה ביותר הנמצא במזרח טירול הוא גרוסגלוקנר שברכס הרי הוהה טאורן, המתנשא לגובה של 3,798 מ' ומהווה את הנקודה הגבוהה ביותר באוסטריה. ההר הגבוה ביותר בצפון טירול הוא הווילדשפיצה 3,768 מ' (wildspitze). בירת טירול היא אינסברוק, שהיא גם העיר הגדולה ביותר בה והחמישית בגודלה באוסטריה. העיר ידועה באוניברסיטה שלה, במיוחד בזכות טכניקות הרפואה המתקדמות שלה. ערים גדולות נוספות במדינה הן קופשטיין, שוואץ, רויטֶה, ליינץ ולאנדֶק. טירול נודעת בעיקר בשל אתרי הסקי הרבים שלה המושכים מדי שנה תיירים רבים. בין מוקדי התיירות היותר פופולריים ניתן למנות את האתרים בקיצביהל, בסן אנטון ובסרפהאוס.
היסטוריה

בעבר הייתה מדינת טירול רוזנות באימפריה הרומית הקדושה, בזמן המלחמות הנפוליאוניות נכבשה בידי בוואריה ופרצה ההתקוממות בטירול שהונהגה בידי הפונדקאי אנדריאס הופר, אולם ההתקוממות נכשלה והופר הוצא להורג. לאחר מכן עברה לאימפריה האוסטרית ולבסוף דוכסות באימפריה האוסטרו-הונגרית. עד למלחמת העולם הראשונה כללה טירול בתוכה את דרום טירול, שכיום מהווה את אחד ממחוזות איטליה. לאחר שדרום טירול עבר לשלטון איטליה, נותרה טירול מבותרת לשני חלקים: מזרח טירול וצפון טירול, הנחשבים כמדינה פדרלית אחת.
לאחר תום מלחמת העולם השנייה הוכללה צפון טירול באזור הכיבוש האמריקאי ומזרח טירול באזור הכיבוש הבריטי.
חלוקה מינהלית

טירול מחולקת ל-9 מחוזות (Bezirke) כולל עיר סטטוטורית (אנ') אינסברוק:
אימסט
מחוז אינסברוק
העיר אינסברוק
לאנדק
ליינץ
קופשטיין
קיצביהל
רויטה
שוואץ
ראו גם

טרנטינו-אלטו אדיג'ה (דרום טירול)
הערות שוליים

↑  אוסטריה חולקה בין 4 המעצמות, הצופה, 27 ביוני 1945
| מחוזות טירול  |
| --- | --- | --- |
| מחוזות טירול | אימסט • קיצביל • אינסברוק-לאנד • קופשטיין •  שוואץ • רויטה • לאנדק • ליינץ | טירול מחולקת למחוזות |
| עיר סטטוטורית | אינסברוק | טירול מחולקת למחוזות |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007555083105171  BnF: cb119782970 (data)  ISNI: 0000 0001 1323 3872  LCCN: n79139014  MusicBrainz: 94c82f6a-70ed-485e-aaa2-5dcf11f80e98  NKC: ge131160  VIAF: 153542768   WorldCat (עם VIAF): 153542768
טריינספוטינג 2

| --- | --- |

כרזת הסרט באנגלית
 מבוסס על:  פורנו 
 בימוי:  דני בויל 
 הופק בידי:  כריסטיאן קולסון, אנדרו מקדונלד, דני בויל, ברנארד בלו 
 תסריט:  ג'ון הודג' 
 עריכה:  ג'ון האריס 
 שחקנים ראשיים:  יואן מקגרגור (מרק רנטון) ג'וני לי מילר (Sick Boy) רוברט קרלייל (Francis Begbie) יואן ברמנר (Spud) אנג'לה נדיאקובה סיימון וייר גורדון קנדי ג'יימס קוסמו שירלי הנדרסון קלי מקדונלד קווין מק'קיד אירווין ולש אטה יקוב 
 מוזיקה:  ריק סמית 
 צילום:  אנתוני דוד מנטל 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת
 חברת הפקה:  מירמקס, סרטי טריסטאר 
 חברה מפיצה:  InterCom, סרטי טריסטאר, נטפליקס 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  22 בינואר 2017 
 משך הקרנה:  117 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט קומדיה שחורה, סרט דרמה, דרמה קומית, סרט פשע, סרט מבוסס יצירה ספרותית 
 הכנסות באתר מוג'ו:   trainspotting2
 סרט קודם:  טריינספוטינג 
 אתר רשמי
 דף הסרט ב־IMDb
 
טריינספוטינג 2 (באנגלית: T2 Trainspotting) הוא סרט קולנוע בריטי מ-2017, המתרחש באדינבורו שסקוטלנד. הסרט בוים על ידי דני בויל, על פי תסריט שנכתב על ידי ג'ון הודג'. הסרט יצא לאקרנים בבריטניה ב-27 בינואר 2017, וברחבי העולם בפברואר ובמרץ 2017.
זהו סרט המשך לטריינספוטינג משנת 1996, ובו מככב הרכב האנסמבל המקורי, כולל השחקנים הראשיים יואן מקגרגור, יואן ברמנר, ג'וני לי מילר ורוברט קרלייל, יחד עם שירלי הנדרסון, ג'יימס קוזמו וקלי מקדונלד.
עשרים שנה לאחר שגנב את השלל שכלל 16,000 ליש"ט מחבריו, מארק רנטון עוזב את אמסטרדם וחוזר לאדינבורו. הוא מוצא את חברו דניאל "ספאד" מרפי, אשר עדיין מכור להרואין ובעל דחפים אובדניים. הוא פוגש שוב גם את סיימון "סיק בוי" ויליאמסון, שמנהל את הפאב הנטוש של דודתו. פרנסיס בגבי, מצידו, מרצה עונש מאסר של 25 שנים. לאחר שבקשת השחרור של בגבי נדחתה, הוא מתכנן לברוח מהכלא על מנת לנקום ברנטון.
טירוזין

.
טירוזין (Tyrosine) היא אחת מ-20 חומצות האמינו הנפוצות בטבע.
מקור השם טירוזין ביוונית: טירוס פירושו "גבינה", וממנה אכן בודדה חומצת האמינו לראשונה.
חשיבות

הטירוזין חיונית לתהליכים שונים בגוף. ממנה מיוצר הפיגמנט מלאנין.[דרוש מקור] היא ידועה כבסיס להורמון תירוקסין המופרש מבלוטת התריס ואחראי על חילוף החומרים בגוף.
כמו כן, היא משמשת כמולקולת הקדם ממנה מסונתזים המוליכים העצבים המונואמינים מסוג קטכולאמין, דופמין ונוראדרנלין.
למרות חשיבותה, אין זו חומצה חיונית לאדם, משום שגוף האדם מסוגל לייצרה מחומצת אמינו פנילאלנין בעזרת האנזים פנילאלנין הידרוקסילאז.
מאפיינים

השייר של טירוזין מורכב מקבוצת מתילן (CH2) וקבוצת פנול (המורכבת מטבעת בנזן אליה קשורה קבוצת הידרוקסיל: C6H5OH) הנמצאת בקצה. קבוצת ההידרוקסיל היא חומצית ומסוגלת ליצור קשרי מימן עם מולקולות מים. לעומת זאת, טבעת הבנזן הידרופובית ונוטה לדחות מולקולות מים; לפיכך להידרופוביות ולכושר המסיסות במים של טירוזין, יש ערכים אמצעיים בהשוואה לשאר חומצות האמינו.
מקורות תזונתיים

ניתן לצרוך טירוזין מהמזון.
מקורות תזונתיים שמכילים טירוזין הם המזונות עתירי החלבונים: מוצרי סויה, עוף ותרנגול הודו, דגים, בוטנים, שקדים, אבוקדו, בננות, חלב ומוצריו (בעיקר גבינה צהובה, יוגורט וגבינת קוטג'), שעועית, פול, גרעיני דלעת, גרגירי שומשום וכן תוספי תזונה שונים.
היבטים רפואיים

טירוזינמיה היא מחלה תורשתית בה הגוף לא מסוגל לייצר כמה אנזימים המשתתפים בפירוק טירוזין. חומצת האמינו מצטברת וגורמת לתופעות חמורות רבות.
הערות שוליים

1 2 3  Neil R. Carlson, (2013). Physiology of Behavior. Boston: Pearson.
ערך זה הוא קצרמרבנושא כימיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
חנוך הענדל הבלין

אין תמונה חופשית
הרב חנוך הענדל הבלין (תרנ"ט, 1899 - תשכ"ז, 1967) היה מנהל ישיבת תורת אמת בירושלים, התגורר בארץ ישראל בתקופת המנדט ופעל לעלייתם של חסידי חב"ד מברית המועצות לארץ ישראל.
ביוגרפיה

נולד בהורודישץ', בנו של הרב שלמה זלמן הבלין, אשר באותה עת ניהל את סניף ישיבת תומכי תמימים בעיר.
בשנת 1911 עבר אביו לישראל, שם היה מנהל וראש ישיבת תורת אמת. בשנת 1914 גורש אביו מארץ ישראל על ידי השלטונות העות'מאניים והוא שהה ברוסיה שמונה שנים. בשנת 1922 שב לארץ ישראל ועמו בנו חנוך הענדל ושאר בני משפחתו. למד בישיבת תורת אמת בירושלים.
בין השנים תרפ"ז - תש"ז (1927–1947) שימש נציגו של אדמו"ר הריי"צ מחב"ד בארץ ישראל בפעילות למען יהודי רוסיה. התעסק רבות להשגת סרטיפיקטים לחסידי חב"ד בברית המועצות, במסגרת הוועד להצלת יהדות רוסיה שעל ידי אגודת חסידי חב"ד בארצות הברית. חסידי חב"ד היו שולחים אליו סכומי כסף גדולים, בהם היה קונה כרטיסי הפלגה מברית המועצות לארץ ישראל. אולם בגלל הקשיים שהערימו הסובייטים והבריטים, רק חסידים בודדים הצליחו להגיע לארץ ישראל.
לאחר פטירת אביו, בשנת תרצ"ו (1936), מילא הרב הבלין את מקומו בראשות ישיבת תורת אמת. בשל סכסוך על בעלות הישיבה של חסידות חב"ד ואדמו"ריה, ובעקבות כך בשנת תשי"ב (1952) החליט הרבי מנחם מנדל שניאורסון מחב"ד להחליף את הנהלת הישיבה. בין השנים תשי"ג–תשט"ז (1953–1956) התקיים פולמוס רחב בנושא שבו ערער הבלין על נשיאותו של הרבי, ובעוד הרב צבי פסח פרנק צידד שהנהלת הישיבה צריכה להישאר בידיו של הבלין הוציא בית הדין הרבני פסק שהיא תחזור לידי החסידות.
במשך השנים העלה על הכתב סיפורים ואמרות מפי גדולי החסידים. חלק מהרשימות יצאו לאור בספר "המשפיע" על ידי אחיינו, פרופ' שלמה זלמן הבלין.
אחד מבניו הוא עו"ד הרב שמואל הבלין, שכיהן כרבן הראשי של אילת ובית שאן (1976–1979).
הערות שוליים

↑  ברוך שוורץ, הרב שמואל הבלין הוכתר כרב באילת, הצופה, 6 ביולי 1967.
↑  למשל: במועצה הדתית בית שאן ע"י הרב שמואל הבלין, מעריב, 24 באוגוסט 1976.
↑  נרשמו לנשואין ברבנות הראשית בית-שאן ע"י הרב שמואל הבלין, דבר, 16 במאי 1979.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007290496605171  ISNI: 0000 0004 0224 9475  VIAF: 297805390   WorldCat (עם VIAF): 297805390
חוברה אפריקנית

| חוברה אפריקנית |
| --- | --- |

מצב שימור
 מצב שימור: קרוב לסיכון קרוב לסיכון (NT) 
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: חובתאים
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: חובתיים
סוג:: חוברה גדולה
מין:: חוברה אפריקנית
שם מדעי
 Ardeotis kori ‏ברצ'ל, 1822

חוברה אפריקנית או חוברת קורי (שם מדעי: Ardeotis kori) היא מין של חוברה גדולה החיה בסוואנות ובאזורים צחיחים ומדבריות באפריקה. זו חוברה שוכנת קרקע ואחת העופות המעופפים הגדולים בעולם. היא ניזונה הן מהחי והן מהצומח.
תת-מינים

לחוברה האפריקנית שני תת-מינים:
Ardeotis kori kori
Ardeotis kori struthiunculus
מאפיינים

החוברה היא עוף גדול ממדים - אורכה 120–150 סנטימטרים, גובהה 71–120 סנטימטרים ומוטת כנפיה 230–275 סנטימטרים. הזכרים שוקלים בין 7 ל-18 קילוגרם והנקבות 4.8-6.7 קילוגרם, אף שלעיתים יש פרטים גדולים יותר. למעשה החוברה היא אחת העופות המעופפים הגדולים בעולם, יחד עם שקנאי מסולסל, קונדור האנדים וברבור מחצצר, אך קטנה מקרובתה – חובה גדולה.
החוברה היא עוף חום ואפור עם נקודות שחור-לבן על הצוואר. הראש לבן עם פסים שחורים ליד העיניים הצהובות. המקור צהוב וארוך יחסית ומאחורי הראש ציצה גדולה שחורה הנוטה כלפי מטה. הרגליים ארוכות וצהבהבות. שני המינים דומים במראה אבל הנקבות קטנות ב-20-30 אחוז מהזכרים והן בעלות צוואר ורגליים דקות יותר. לזכרים יכולת לפרוע את הנוצות בכל הגוף, לפרוש את זנבם בצורה מוזרה למעלה בעונת הרבייה כדי להרשים את הנקבות, לנפח את כיסי הגרון לצורה המזכירה פסיונים שונים ולקרוא בקול לנקבה. אחרי החיזור וההזדווגות הנקבה מטילה ביצים על הקרקע במקום מוסווה והן בוקעות אחרי 23–30 יום.
החוברות חיות בערבות, סוואנות ומדבריות באפריקה ומסתובבים בעיקר על הקרקע. הן אוכלות בעיקר ארבה וחגבים וגם חיפושיות זבל וזחלים, אבל יאכלו גם בעלי חוליות קטנים וגם זרעים ועלים שונים.
הן יודעות לרוץ מהר כשמתקרב אליהם טורף. הטורפים הנפוצים הם: נמר, אריה, ברדלס, קרקל, צבוע נקוד, פיתון סלעים אפריקני, תנים, עיט שחור, עיט לוחם. חוברות צעירות נטרפות גם על ידי בבונים. עם זאת הסכנה העיקרית עבורן הוא האדם שצד אותן ואת ביציהן ועתידן נמצא בסיכון.
החוברה נצפית לעיתים בשותפות מוזרה עם השרקרק הארגמני שמחפש חרקים סביבה ועומד על גופה כדי לצפות בהם.
גלריה

חוברה עם שרקרק ארגמני
הערות שוליים

↑  חוברה אפריקנית באתר הרשימה האדומה של IUCN
| חובתיים |
| --- | --- | --- |
| חובה קטנה (סוג ומין יחיד) | חובה קטנה |   |
| חובה גדולה | חובה גדולה |   |
| חובה זהובת-עורף | חובת לודוויג • חובת דנהם • חובה נובית • חובת הוגלין |   |
| חוברה גדולה | חוברה אפריקנית • חוברת ערב • חוברה אוסטרלית • חוברה הודית גדולה |   |
| חוברה | חוברה צפון-אפריקאית • חוברת מקווין |   |
| חובה לבנת-עורף | חובה לבנת בטן • חובה כחולה • חובת קארו • חובת ריפל • חובה חומה קטנה |   |
| חוברה שחורה | חוברה שחורה צפונית • חוברה שחורה דרומית |   |
| חובה בנגלית | חובה בנגלית |   |
| חובה מנוקדת | חובת הארטלוב • חובה שחורת בטן |   |
| חובה מצוייצת | חובת סביל • חובה צהובת ציצה • חובה אדומת ציצית |   |
| חובה זוטרת | חובה זוטרת |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007579141005171
טלפון חוגה

טלפון חוגה אשר היה פופולרי בגרמניה בין שנות ה־60 לשנות ה־80 של המאה ה־20
חוגה טיפוסית בטלפון חוגה
טלפון חוגה הוא סוג של טלפון אשר מסוגל באמצעות סיבוב החוגה, לשלוח למרכזייה אותות חשמליים המתאימים למספר טלפון שחויג. 
על החוגה ישנם 10 חורים, ומתחת לכל חור רשומות הספרות 1 עד 9 ולאחריהן הספרה 0. לביצוע שיחת טלפון, צריך להכניס את האצבע לחור של הספרה שרוצים לחייג, ולסובב את החוגה בכיוון השעון עד שהאצבע נעצרה במעצור המתכת, ואז לשחרר את החוגה עד לחזרתה למיקומה המקורי.
הפטנט הראשון לטלפון חוגה הוגש על ידי הממציא האמריקני אלמון סטראוג'ר ב-21 בדצמבר 1891, והרישום של הפטנט הושלם ב-29 בנובמבר 1892.
הגרסה המודרנית של טלפון החוגה עם החורים לאצבעות בלוח החיוג נכנסה לשווקים במהלך 1904, אך השימוש בה החל בארצות הברית רק בשנת 1919. במהלך הרבע האחרון של המאה ה-20 הוחלף טלפון החוגה בהדרגה בטלפונים נייחים בהם לוחצים על כפתורים על מנת לחייג מספרים - מודל שהוצג לראשונה לציבור ביריד העולמי של 1962 בסיאטל (אנ').
גלריה

טלפון חוגה אירופאי משנת 1910
טלפון חוגה של אריקסון משנת 1931 ללא כיתוב כולשהי על החוגה - מה שהיה אופייני לטלפוני החוגה האירופיים.
טלפון חוגה מניו זילנד
אשה מחייגת בטלפון חוגה במשרד בישראל, 1964
הערות שוליים

↑  When Dials Were Round and Clicks Were Plentiful, web.archive.org, ‏2011-07-07
ערך זה הוא קצרמרבנושא טכנולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.