stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מחוז ירושלים (משטרה)
מפקדי המחוז

|  | שם | תקופת כהונה | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 | ישורון שיף | 1948–1949 | לימים סמפכ"ל המשטרה |
| 2 | לוי אברהמי | 1949–1958 |  |
| 3 | יואב פלג | 1958–1961 | לימים מנכ"ל משרד המשטרה |
| 4 | שאול רוזוליו | 1962–1970 | לימים מפכ"ל המשטרה |
| 5 | דוד עופר | 1970–1972 |  |
| 6 | אהרן שלוש | 1972–1973 |  |
| 7 | חיים תבורי | 1973–1975 | לימים מפכ"ל המשטרה |
| 8 | אריה איבצן | 1975–1980 | לימים מפכ"ל המשטרה |
| 9 | יהושע כספי | 1980–1984 |  |
| 10 | אברהם תורג'מן | 1984–1985 |  |
| 11 | רחמים קומפורט | 1985–1990 |  |
| 12 | חיים אלבלדס | 1991–1993 |  |
| 13 | רפי פלד | 1993 | לימים מפכ"ל המשטרה |
| 14 | יהודה וילק | 1993–1994 | לימים מפכ"ל המשטרה |
| 15 | אריה עמית | 1994–1997 |  |
| 16 | יאיר יצחקי | 1997–2000 |  |
| 17 | מיקי לוי | 2000–2004 | לימים יושב ראש הכנסת |
| 18 | אילן פרנקו | 2004–2007 | לימים סמפכ"ל המשטרה |
| 19 | אהרן פרנקו | 2007–2011 | לימים נציב בתי הסוהר |
| 20 | ניסו שחם | 2011–2012 |  |
| 21 | יוסי פריינטי | 2012–2014 |  |
| 22 | משה אדרי | 2014–2016 | לימים מנכ"ל המשרד לביטחון פנים ומנכ"ל הכנסת |
| 23 | יורם הלוי | 2016–2019 |  |
| 24 | דורון ידיד | 2019–2021 |  |
| 25 | דורון תורג'מן | 2021–2024 | פרש במהלך חודש יולי |
| 26 | אמיר ארזני | 2024–הווה |  |
מאפייני המחוז

המחוז מתמודד עם מאפיינים ופעילויות ייחודיים כגון טיפול במרקם היחסים העדין בעיר העתיקה ובמקומות הקדושים ביותר לשלוש הדתות המונותאיסטיות (הר הבית וכנסיית הקבר), בשכונות מעורבות בעלות רגישות ברמה הבין-לאומית (עיר דוד/סילוואן, שמעון הצדיק ועוד), ליווי ביקורי אישים רמי דרג מרחבי העולם, חשיפה גדולה לאירועי טרור, אבטחת מוסדות השלטון המרכזיים ומספר רב של נקודות השקה עם שטחי הרשות הפלסטינית וכל זאת תוך התמודדות משטרתית עם חיי עיר גדולה ובהם פשיעה מסוגים שונים הפרות סדר והפגנות.
בתקשורת

בשנת 2019 שודרה בערוץ כאן 11 סדרה בת 9 פרקים בשם "מחוז ירושלים" על כוחות המשטרה במחוז ירושלים. תוך התמקדות במרחב קדם, מרחב שלם, יס"מ אופנועים, בילוש וימ"ס.
עם תחילת שידור הסדרה התגלו מצגי שווא ששודרו במספר פרקים, כמו כן תועדה שתילת נשק בבית חשוד בזמן חיפוש. באוגוסט 2019 הוחלט להסיר את כל פרקי הסדרה מכלל פלטפורמות השידור, ומועצת התאגיד החליטה להפסיק כל התקשרות שהיא עם חברת ההפקות של הסדרה.
בעקבות תחקיר המשטרה התגלה כי היו כשלים בהתנהלות המשטרה מול צוות ההפקה, בהם חוסר במעורבות של גורם מתווך אחראי בין ההפקה לשוטרים בשטח. ב־18 במרץ 2020 דווח כי "כאן" יחדשו את ההתקשרות עם "קודה", לאחר סיומו של הליך גישור בין הגופים.
הערות שוליים

1 2  המשטרה תמשיך להרחיק מסתננים, חרות, 31 ביולי 1950
↑  מסתננים לאבו גוש, חרות, 22 במרץ 1950
משמר פרשים למלחמה במסתננים, חרות, 9 במאי 1950
↑  משטרת ירושלים במצב הכן, מעריב, 28 ביולי 1950
↑  נפת הנגב צורפה למשטרת ירושלים, על המשמר, 26 בנובמבר 1953
↑  מסיבות והעברת סמכויות במשטרת ירושלים, חרות, 1 במרץ 1954
↑  שינויים מרחיקי לכת בפיקוד המשטרה, חרות, 25 באוגוסט 1958
↑  יחיאל לימור, שיטת סיור מניעה לילי הפעילה משטרת מחוז דרום, מעריב, 3 במאי 1966
↑  טלטלה במשטרת ירושלים: מפקד המחוז ניצב תורג'מן הודיע על החלטתו לפרוש, באתר SchokenGroup, ‏16 במאי 2024
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007392808805171 
שוטר סיור בכותל המערבי, ספטמבר 2024
שוטרי סיור של מחוז ירושלים, פברואר 2025
שוטרי מחוז ירושלים מאבטחים את ביקור הנשיא ביידן, יולי 2022
פרשת קריקטורות מוחמד (2006)

דף העיתון הדני "יילנדס פוסטן" (Jyllands-Posten), שבו מוצגות הקריקטורות. זו של קורט וסטרגארד היא השנייה מימין בשורה העליונה
פרשת קריקטורות מוחמד היא משבר שהתרחש ב-2006, ביחסי דנמרק והמערב בכלל, עם העולם המוסלמי. המשבר החל ב-30 בספטמבר 2005, עם פרסומן של שתים-עשרה קריקטורות עיתונאיות שבהן מצויר מוחמד, במדור התרבות והסאטירה של העיתון הדני הנפוץ "יילנדס פוסטן" (Jyllands-Posten). עם התפתחות המשבר הופיעו הקריקטורות שוב, גם ביותר מ-20 עיתונים אחרים, במדינות שונות, בהן ישראל, שבה הופיעו הקריקטורות בעיתון ג'רוזלם פוסט.
התגובות המוסלמיות לפרסום הציורים היו מהומות והפגנות עקובות מדם, שהחלו בינואר ופברואר 2006, באירופה ובעולם המוסלמי, איומי מוות על הכותבים וציירי הקריקטורות ואף שריפת שגרירויות דנמרק במקומות שונים בעולם. מספר ההרוגים באירועי הדמים של 2006 הגיע לפחות לחמישים, אף כי היו שהפליגו במספר עד כדי אלף הרוגים ברחבי העולם.
הרקע לפרשה

סביר להניח, שלא רק הציורים כשלעצמם הם שגרמו להתפרצות ולזעם הגדול בעולם המוסלמי כנגד אירופה ודנמרק. קדם להם רקע של מתח וכעס בין שני הצדדים. כבר קודם לכן נכתב בעיתון זה ובעיתונים אחרים מאמרים היוצאים כנגד שמרנותם וקיצוניותם של המוסלמים, בין השאר בעקבות הרצחו של תאו ואן גוך על ידי מוסלמי, על רקע דעות נוגדות לאסלאמיזציה.
בעקבות פיגועי הרכבת במדריד ופיגועי לונדון ביולי 2005 החלו רבים באירופה לחשוש מגל של טרור אסלאמי והקצנה של אוכלוסיות המהגרים המוסלמיות לעבר האסלאם הפונדמנטלי מבית אל-קאעידה והטאליבאן. על רקע זה חקקה ממשלת צרפת את חוק הרעלה, כדי להדגיש שהדמוקרטיה החילונית היא מעל כל דת ושלמוסלמים כדאי לנטוש את יהבם לחולל באירופה הפיכה מוסלמית.
ההתפרצות הסוערת ביותר של מתח זה בין המוסלמים לבין אירופה כולה אירעו במהומות שפרצו בצרפת ב-2005.
הקריקטורות

בקריקטורות תואר הנביא במצבים מצחיקים ומשפילים, כשבאחד מהם אף נראה מוחמד מסתיר מטען חבלה מתחת לכובעו. במקור הובאו הציורים במדור הסאטירי, מלווים במאמרים על חופש הביטוי. בין השאר נכתב שם:
החברה המודרנית והחילונית באירופה דחויה, לדעת כמה מוסלמים. הם דורשים תשומת לב, והתחשבות מיוחדת בצרכיהם. רצונם מנוגד לשלטון הדמוקרטי ולחופש הביטוי השורר בדנמרק. זה נכון שיש גבול, וצריך לנסות להתחשב במיעוטים דתיים ולא לפגוע ברגשותיהם ובקדושים שלהם, אולם כאן לא נעשית כל פגיעה... אנחנו, בפרסמנו כאן את הציורים האלו, רוצים להבהיר לכולם שבדנמרק לא הייתה ולא תהיה צנזורה והגבלת חופש הביטוי.
הקריקטורות פורסמו בעקבות סיפורו של קוֹרה בלוטגן (Kåre Bluitgen) לפלמינג רוס (Flemming Rose), עורך התרבות של היילנדס-פוסטן, על כך שאינו מוצא מאייר שיאייר את ספר הילדים שכתב אודות מוחמד. המאיירים, כך על פי בלוטגן, סירבו לעשות זאת בשל החשש לחייהם מהקהילה המוסלמית. בעקבות זאת פנה רוס לאגודת המאיירים הדנית וביקש מחבריה איורים של הנביא והסכמה ששם המאייר יפורסם בעיתון. בסופו של דבר קיבל כ-12 איורים ממחברים שונים ופרסמם, וזאת למרות שעל פי הזרם המרכזי באסלאם בן-זמננו אין לתאר את מוחמד בצורה מוחשית, ואין לצייר או לפסל את פניו. למרות הכול, העיתון לא הסיר את הקריקטורות, והן עדיין מופיעות באתר העיתון. אחת מהקריקטורות אף יצאה כנגד יהודים.
תיאור האיורים:
מוחמד מוצג כנווד הרוכב על חמור.
על פניו של מוחמד מולבש חצי הסהר האסלאמי.
נראה קריקטוריסט המנסה לצייר דבר מה, בעוד מוחמד מתקרב אליו באופן מאיים.
מוחמד לובש כובע או מצנפת ישנה ומוזרה, בשונה משאר האנשים.
מוחמד מוצג כמהגר לא רצוי, ולא כנביא.
הקריקטורה שהסעירה ביותר את המוסלמים – מוחמד מחביא פצצה או מטען חבלה מתחת לכובעו, והוא מוצג כפצצה מתקתקת.
מוחמד מוצג כמלאך נקי מכל חטא.
מוחמד עם סכין בידיו, כשלצדיו שתי נשים מוסלמיות העטויות בורקה שחורה.
מוחמד עומד על ענן בשמים ומחכה למחבלים מתאבדים.
חצי הסהר ומגן דוד מוצגים יחדיו, כשמתחתיהם מופיע שיר על עושק נשים וניצולן.
מוחמד כמחבל מתאבד בשמים יחד עם בודהה, ישו ומשה. פוליטיקאי דני ידוע מנסה לזהות את מוחמד, אך ללא הועיל.
פרשיות המשך > קורט וסטרגארד

הקריקטוריסט קורט וסטרגארד, יליד 1935, מהעיתון הדני "יילנדס פוסטן", שהיה זה שהציג בזמנו את הדיוקן של הנביא מוחמד עם פצצה בטורבנו. זכה לתשומת לב מיוחדת מטעם כהני דת וארגוני טרור.  פרס כספי גבוה הוצב על ידי ארגונים אסלאמים וכהני דת רדיקלים על ראשם של הקריקטוריסטים מאיירי 12 הקריקטורות ובראשם וסטרגארד, והוא נאלץ מאז להסתתר ולקבל הגנה משטרתית על חייו. גורמים מוסלמים שונים הצהירו שיעניקו פרס בסכום של 11 מיליון דולר למי שירצח את וסטרגארד.
בנובמבר 2007 ניסו מחבלים לרצוח את וסטרגארד, אך הדבר סוכל על ידי השירותים החשאים של דנמרק. בעקבות ניסיון הרצח נאלץ הקריקטוריסט, הממשיך לעבוד בעיתון, לעקור לעיר אורהוס, שם הוא מוגן על ידי שרותי הביטחון הדנים, אשר העבירוהו תחילה ממקום מסתור אחד לשני, מדי כמה שבועות, ומשהתיישב סוף סוף במקום אחד, הפכו את ביתו למצודה זוטא, כולל חדר ביטחון מיוחד, מצלמות אבטחה, חלונות משוריינים, ליווי משטרתי צמוד לעבודה בעיתון ובחזרה. בינואר 2010 נעשה ניסיון התנקשות אסלאמי נוסף נגדו. ובהמשך בוצעו עוד ניסיונות רצח.
בתגובה להאשמות נגדו בקשר לקריקטורה, הזכיר וסטרגארד באחד הראיונות עמו את המקרה, להבדיל, של פיקאסו, שנשאל על ידי קצין נאצי: "זה אתה שעשית את 'גרניקה'?". "לא, זה אתם", ענה פיקאסו.
פרשיות המשך > תביעות ופיגועים נגד עיתון שרלי הבדו

בשנת 2006 על רקע הפרשה, התעוררה מחלוקת בעקבות מהדורת השבועון מ-9 בפברואר 2006 של השבועון הסאטירי הצרפתי שרלי הבדו תחת הכותרת "Mahomet débordé par les intégristes" ("מוחמד המום על ידי פונדמנטליסטים"), העמוד הראשון הציג קריקטורה של מוחמד בוכה, ואומר "קשה להיות נאהב על ידי טמבלים". העיתון הדפיס מחדש את 12 הקריקטרורות שהציתו את הפרשה, והוסיף כמה קריקטורות משלו. בעקבות זאת נתבע העיתון על ידי ארגונים איסלמים צרפתים אך זוכה מכל אשמה.
הביקורת והשנאה כלפי העיתון בעקבות פרסומים ביקורתיים שלו על האסלאם ובשל קריקטורות של מוחמד לא שככו. בשנת 2011, בעקבות גיליון שמתח ביקורת על האסלם הקיצוני בהקשרים של ענישה חריפה, וזכויות נשים באסאלם, הוצתו משרדי העיתון. ב-7 בינואר 2015, במהלך פגישת עבודה שבועית של מערכת העיתון, פרצו שני מחבלים אסלאמיסטים למשרדי המגזין ורצחו עשרה עיתונאים ושני שוטרים, ופצעו עוד עשרה. בהמשך התברר שהמחבלים נשלחו על ידי תא אל-קאעידה בתימן. בין קורבנות הפיגוע היו סטפן שארבונייה, עורך העיתון, האמן ז'ורז' וולינסקי, וקריקטוריסטים נוספים שעבדו בעיתון.
ראו גם

אחמד אבו לבן
פתנה (סרט)
פסוקי השטן
שרלי הבדו
תמימות המוסלמים
מהומת אלוהים
התנגשות הציביליזציות
סופרקילן
הערות שוליים

↑  אתר העיתון יילנדס פוסטן
↑  סיפור של ילד מוביל להתנגשות תרבויות מאת לוק הארדינג, אתר הגארדיאן
↑  פלסטינים שרפו דגלי דנמרק בגלל קריקטורה, באתר וואלה, 31 בינואר 2006
↑  חמושים צרים על משרדי האיחוד בעזה בגלל הקריקטורות, באתר וואלה, 2 בפברואר 2006
↑  שרון רופא-אופיר והסוכנויות, מחאה בדמשק: הוצתו שגרירויות דנמרק ונורווגיה, באתר ynet, 4 בפברואר 2006
↑  דמשק: ההמון הצית השגרירויות, איתמר ענברי וברק רביד, אתר nrg מעריב
↑  סוכנויות הידיעות, מהומות הקריקטורות: שגרירות דנמרק בביירות הוצתה, באתר ynet, 5 בפברואר 2006
↑  איי.פי, הנקמה המוסלמית: קריקטורות אנטישמיות, באתר ynet, 5 בפברואר 2006
↑  איראן יוזמת תחרות קריקטורות בנושא השואה, אתר וואלה!
↑  מוציאים את העוקץ, באתר nrg, מאת איתי שטרן, אתר nrg
↑  הקריקטורות בתחרות, אתר "פליקר"
↑  מרב יודילוביץ', נבחר הזוכה בתחרות הקריקטורות האנטישמיות, באתר ynet, 6 באפריל 2006
↑  הזעם בעקבות הקריקטורה מסרב לדעוך, אתר מעריב-nrg
↑  סוכנויות הידיעות, אל-קאעידה נטל אחריות לפיגוע בשגרירות הדנית, באתר ynet, 5 ביוני 2008
↑  סוכנויות הידיעות, פקיסטן: 6 הרוגים בפיגוע מחוץ לשגרירות הדנית, באתר ynet, 2 ביוני 2008
↑  סוכנויות הידיעות, הקריקטורה של מוחמד: מאסר לתוקפי העיתון, באתר nrg‏, 4 ביוני 2012.
↑  "Terrorists Miss Out on 11 Million Dollars"‏, 19 בנובמבר 2012
↑  "The Danish cartoonist who survived an axe attack", גרדיאן, 4 בינואר 2010
↑  פריז: טבח במשרדי מגזין שלעג למוחמד, באתר ynet, 7 בינואר 2015
↑  "Al-Qaeda". Heavy Online. נבדק ב-2015-01-12.
שאפט

| --- | --- |

 מבוסס על:  Shaft 
 בימוי:  גורדון פרקס
 הופק בידי:  ג'ואל פרימן
 תסריט:  ארנסט טידמן וג'ון ד.פ. בלאק
 עריכה:  יו רוברטסון 
 שחקנים ראשיים:  ריצ'רד ראונדטרי
 מוזיקה:  אייזק הייס ג'.ג'. ג'ונסון
 צילום:  Urs Furrer 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  מטרו גולדווין מאייר 
 חברה מפיצה:  MGM
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  2 ביולי 1971
 משך הקרנה:  100 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  סרט פשע, סרט בלשי, סרט מבוסס יצירה ספרותית, Blaxploitation, סרט פעולה, נאו-נואר, סרט דרמה 
 מקום התרחשות:  ניו יורק 
 תקציב:  500,000‏$
 הכנסות:  13,000,000‏$
 פרסים:  פרס אוסקר לשיר מקורי   פרס גלובוס הזהב לפסקול המקורי
 סרט הבא:  Shaft's Big Score 
 דף הסרט ב־IMDb
 
שאפט (באנגלית: Shaft) הוא סרט קולנוע משנת 1971 המייצג את ז'אנר ה"בלקספלויטיישן", תת-סוגה אפרו אמריקנית של סרטי ניצול, שפרח בשנות השבעים. הסרט, אשר מבוסס על ספר באותו שם שכתב ארנסט טידמן, מספר על הבלש ג'ון שאפט (ריצ'רד ראונדטרי) גיבור שחור סקסי, קשוח ונועז, במלחמתו בפשע המשתולל ברחובות.
הסרט היה נקודת תפנית משמעותית בנוגע לדמותו של השחור בקולנוע והנציח סטריאוטיפים חיוביים כגון גרוב, קשיחות, אתלטיות וסקס.
הסרט מציג לראשונה את השחור גם כגיבור מצליח וגם כסמל מין - ומבחינה זו פריצת הדרך הייתה כפולה.
לסרט המקורי יצאו שני סרטי המשך: "Shaft's Big Score" ‏(1972) ו-"Shaft In Africa" ‏(1973).
בשנת 2000 יצא חידוש לסרט המקורי בכיכובו של סמואל ל. ג'קסון שמשחק את אחיינו של ג'ון שאפט מסדרת הסרטים המקורית, כאשר ריצ'רד ראונדטרי מופיע בתפקיד אורח. בסרט גם השתתפו ונסה ויליאמס, טוני קולט וכריסטיאן בייל.
הסרט היה מועמד לשלל פרסים, וזכה בפרס אוסקר ובפרס גלובוס הזהב עבור הפסקול בביצועו של אייזק הייז, שנחשב לקלאסיקה קולנועית וכמו בסרט עצמו זכה לאין ספור חיקויים ומחוות לאורך השנים.
עודד בסיוק

| --- | --- |

 לידה:  1973 (בן 52 בערך) רמת השרון, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל חיל השריון חיל השריון
 תקופת הפעילות:  מ-1991
 דרגה:    אלוף
 תפקידים בשירות
  מפקד גדוד 82 של חטיבה 7   קצין אג"ם עוצבת געש   מפקד עוצבת מרכבות האש   מפקד חטיבה 7   ראש מחלקת מבצעים באמ"ץ   מפקד עוצבת המפץ   מפקד עוצבת הפלדה   ראש חטיבת התכנון באגף התכנון   ראש אגף המבצעים
 פעולות ומבצעים
   המערכה ברצועת הביטחון  האינתיפאדה השנייה    מלחמת לבנון השנייה    מבצע צוק איתן   מבצע עלות השחר  מבצע מגן וחץ  מלחמת חרבות ברזל
 
מימין: שר הביטחון בני גנץ, משפחתו של בסיוק, בסיוק והרמטכ"ל אביב כוכבי בעת הענקת דרגת אלוף לבסיוק, יוני 2021
עודד בסיוק (נולד ב-1973) הוא קצין צה"ל בדרגת אלוף המשרת כראש אגף המבצעים. קודם לכן שירת כראש חטיבת התכנון באגף התכנון, מפקד עוצבת הפלדה, מפקד עוצבת המפץ, ראש מחלקת המבצעים באמ"ץ, מפקד חטיבה 7 ומפקד גדוד 82.
קריירה צבאית

בסיוק התגייס לחיל השריון ב-1991, שירת כקצין בגדוד 53 של חטיבה 188 ובשנים 1995–1996 שירת כמפקד פלוגת שריון ובתפקידו זה פיקד על מוצב הבופור בעת המערכה ברצועת הביטחון. בתפקידו הבא שימש ראש מדור מרכבה במפקדת קצין שריון ראשי ויצא ללימודים.
קריירה צבאית > תפקידי סגן-אלוף

ב-2001 מונה לקצין אג"ם של חטיבה 188. ב-2003 מונה למפקד גדוד 71 של חטיבה 188. סיים את תפקידו לאחר תאונה קטלנית שאירעה במהלך כהונתו. עבר לשרת כראש ענף במרכז לאימונים באש במל"י, ובשנת 2005 עבר לפקד על גדוד 82 של חטיבה 7 ושירת בתפקיד זה בתקופת מלחמת לבנון השנייה. מיד לאחר חטיפת חיילי צה"ל בגבול לבנון עלה טנק מגדודו על מטען במאחז "כיפת הדגל" וכל צוותו נהרג, בעת שהיה במשימה לזיהוי נתיב בריחת כוחות חזבאללה. בסיוק המשיך להוביל את הגדוד במהלך כל ימי הלחימה בגזרה המערבית בלבנון. לאחר סיום תפקיד המג"ד מונה בשנת 2007 לקצין אג"ם של עוצבת געש.
קריירה צבאית > תפקידי אלוף-משנה

ב-2009 הועלה לדרגת אל"ם ומונה למפקד חטיבת מרכבות האש ובמקביל הדריך בקורס מפקדי פלוגות ומפקדי גדודים. ביולי 2011 מונה למפקד חטיבה 7, תפקיד בו שירת עד יוני 2013. בתקופת פיקודו התחממה גזרת רמת הגולן וכוחות תחת פיקודו ביצעו ירי לעבר עמדות צבא סוריה, במהלך תקופה זו הכין ונערך עם כוחות החטיבה לכניסה הקרקעית שתוכננה למבצע עמוד ענן ברצועת עזה.
בתפקידו הבא מונה לראש מחלקת מבצעים באמ"ץ ושירת בתפקיד בשנים 2013–2015 בין השאר במהלך אירוע חטיפת שלושת הנערים ורציחתם ובמבצע צוק איתן שהביא להשמדת המנהרות ההתקפיות של חמאס.
קריירה צבאית > תפקידי תת-אלוף

ב-4 באוגוסט 2015 הועלה לדרגת תא"ל ומונה למפקד עוצבת המפץ ושירת בתפקיד עד 16 במאי 2017.
ב-13 ביוני 2017 מונה למפקד עוצבת הפלדה בתקופה זו היה שותף לגיבוש תוכנית צה"ל לפגיעה במנהור חמאס כפי שהוצאה לפועל במהלך מבצע שומר החומות. בשנת 2019 מונה לראש חטיבת התכנון באגף התכנון, שם הוביל את הוצאתה לפועל של התוכנית הרב שנתית תנופה.
קריירה צבאית > תפקידי אלוף

ביוני 2021 הועלה לדרגת אלוף ומונה לראש אגף המבצעים. בין היתר שירת בתפקיד זה במבצע עלות השחר ובמבצע מגן וחץ. במאי 2022, בעקבות גל הטרור בישראל באביב 2022, יצא צה"ל למבצע שובר גלים בהובלת בסיוק שכלל גם את חיזוק גדר ההפרדה. לצורך כך אישר בסיוק להעביר מכ"מים וחיישנים מתקדמים לאיסוף מודיעין אל קו התפר.
בסיוק מפקד על אגף המבצעים במלחמת חרבות ברזל. לפי תחקיר עיתונאי של "חדשות 12", בלילה שבין 6 ל-7 באוקטובר 2023 דווח לו על סימנים מחשידים מצד חמאס ברצועת עזה. הוא העריך שמדובר בהיערכות הגנתית של חמאס מחשש תקיפה של ישראל ובהתאם החליט שלא לשנות את ההיערכות סביב רצועת עזה, למעט הוצאת הוראה להוסיף כטב"ם ברצועת עזה ואחד נוסף ביהודה ושומרון וקיצור כוננות של שני מסוקים שהיו בבסיס רמת דוד, שעל פי ההחלטה יועברו דרומה בבוקר. בסיוק הדגיש את הצורך לשמור על מקורות מודיעיניים ולכן הנחה על "היערכות מצומצמת". לבקשת פינקלמן לדרוך את כיפת ברזל ענה שזה לא רלוונטי בשלב הזה. לפי כתבה בחדשות 13, הוא החליט עם הרמטכ"ל שלא לדווח על הסימנים לשר הבטחון ולראש הממשלה, ולא לעדכן את הכוחות בשטח.
במרץ 2025 ביקש בסיוק, בפגישה עם הרמטכ"ל הנכנס אייל זמיר, לפרוש מצה"ל. זמיר קיבל את בקשתו וביקש ממנו להמשיך בתפקידו בחודשים הבאים. למחליפו ימונה איציק כהן.
חיים אישיים

בסיוק נולד לאורי ורות. גדל ברמת השרון, ולו אחות אחת. בוגר תיכון אלון.
לבסיוק תואר ראשון במשפטים ומנהל עסקים מהמרכז הבינתחומי הרצליה ותואר שני במדע המדינה מאוניברסיטת חיפה והמכללה לביטחון לאומי.
הוא מתגורר בהוד השרון, נשוי ללימור ואב לארבעה.
הערות שוליים

↑  חנן גרינברג, המג"ד ראה את הטנק מתפוצץ לנגד עיניו, באתר ynet, 13 ביולי 2006
↑  אמיר בוחבוט‏, הקשב: הרמטכ"ל גנץ החליט על סדרת מינויים בצה"ל, באתר וואלה, 12 בנובמבר 2012
↑  אמיר בוחבוט‏, סבב מינויים בצה"ל: גורדין ימונה למפקד אוגדה מובחרת, באתר וואלה, 6 באוקטובר 2014
↑  ברוך ברגמן, טקס חילופי מפקד עוצבת המילואים "המפץ" 4 באוגוסט 2015
↑   נעמה זלצמן, תא"ל עודד בסיוק מונה למפקד עוצבת "הפלדה", באתר צה"ל, 15 ביוני 2017
↑   ציוץ של אמיר בוחבוט ברשת החברתית אקס (טוויטר)
↑  יואב זיתון, מינויים חדשים במטכ"ל: ראש אמ"ן, פיקוד דרום ומרכז, באתר ynet, 11 בפברואר 2021
↑  ראש אגף מבצעים: "יכול להיות שיהיה מבצע נוסף, לא קונים פה שקט לעולמי עד", באתר מעריב אונליין, 14 במאי 2023.
↑  אמיר בוחבוט‏, סנסורים, מכ"מים ומתקני שהייה: כך ייראה קו התפר בחודש הקרוב, באתר וואלה, 9 במאי 2022
↑  רונן ברגמן, יובל רובוביץ, עיוורון צבאי: המסמכים שחושפים את קריסת צה"ל וקהילת המודיעין ב-7 באוקטובר, באתר ynet, 11 במרץ 2025
↑  עמרי מניב, ‏תחקיר 7 באוקטובר בבור בקריה: מה קרה במטכ"ל בשבת השחורה - ומסמך הסיכום הסודי, באתר ‏מאקו‏, 6 באוקטובר 2024
↑  שנה וחודשיים אחרי: החלה הצגת תחקיר ליל 7 באוקטובר לרמטכ"ל, באתר חדשות 13, 20 בדצמבר 2024
↑  עוזי ברוך, ראש אגף המבצעים, האלוף עודד בסיוק, ביקש לפרוש מצה"ל, באתר ערוץ 7, 3 במרץ 2025
↑  יואב זיתון, הרמטכ"ל מינה אלוף פיקוד דרום חדש וראש אגף מבצעים, באתר ynet, 5 במרץ 2025
סיד וננסי

| --- | --- |

 בימוי:  אלכס קוקס
 הופק בידי:  אריק פלנר
 תסריט:  אלכס קוקס
 עריכה:  David Martin 
 שחקנים ראשיים:  גארי אולדמן קלואי ווב דייוויד היימן
 מוזיקה:  ג'ו סטראמר 
 צילום:  רוג'ר דיקינס 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת, ארצות הברית 
 חברה מפיצה:  סמואל גולדווין, נטפליקס 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  7 בנובמבר 1986
 משך הקרנה:  112 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  סרט ביוגרפי, סרט מוזיקלי, סרט דרמה 
 מקום התרחשות:  לונדון 
 תקציב:  4,000,000‏$
 הכנסות:  2,826,523‏$
 הכנסות באתר מוג'ו:   sidandnancy
 דף הסרט ב־IMDb
 
סיד וננסי (באנגלית: Sid and Nancy) הוא סרט ביוגרפי שבוים על ידי אלכס קוקס ויצא בשנת 1986. הסרט מספר על חייו של סיד וישס מלהקת הסקס פיסטולס וחברתו לחיים ננסי ספאנג'ן, ומותם כתוצאה מהתמכרותם לסמים. הסרט ידוע גם בשם סיד וננסי: אהבה הורגת ("Sid and Nancy: Love Kills").
בסרט מגלם את דמותו של סיד גארי אולדמן ואת ננסי מגלמת קלואי ווב. לתפקיד ננסי הייתה מועמדת קורטני לאב, שהייתה מאוד מעוניינת בתפקיד (ואף הרשימה את קוקס), אבל מפיקי הסרט העדיפו להעניק את תפקיד ננסי לשחקנית מנוסה יותר, ולאב קיבלה תפקיד משני, כחברתה של ספאנג'ן. את שיר הנושא בסרט שר ג'ו סטראמר שהיה חבר בלהקת הקלאש.
הסרט מטיף נגד סמים שהרסו את חייהם של השניים. עם זאת, למרות שמרבית המבקרים שיבחו אותו, הוא ספג ביקורת מצד חבר הסקס פיסטולס לשעבר, ג'ון ליידון, בשל המצאת אירועים שלא קרו (וכן המצאת דמויות משנה שכלל לא היו קיימות), והצגתו באור שלילי.
The Bibi Files

| --- | --- |

 בימוי:  אלכסיס בלום
 הופק בידי:  אלכסיס בלום אלכס גיבני רביב דרוקר קארה אלברסון דוד רהץ
 עריכה:  אנדי גריב חליל אפרת גריים באטלר
 מוזיקה:  ויל בייטס
 צילום:  אבנר שחף
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 חברת הפקה:  Jigsaw Productions דרוקר גורן תקשורת
 הקרנת בכורה:  קנדה 10 בספטמבר 2024 11 בדצמבר 2024 (סטרימינג)
 משך הקרנה:  113 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית ‏•‏‏ עברית ‏•‏‏ ערבית
 סוגה:  סרט תיעודי 
 דף הסרט ב־IMDb
 
"The Bibi Files" (בעברית: "תיקי ביבי" או "תיקי נתניהו") הוא סרט תיעודי המתמקד בראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו ועוסק, בין היתר, גם במשפט המתנהל נגדו וברפורמה המשפטית. הסרט הופק על ידי אלכס גיבני ובוים על ידי אלכסיס בלום.
הסרט נכנס לרשימה הקצרה לאוסקר.
רקע

הסרט נוצר על רקע משפט נתניהו וניסיון הרפורמה המשפטית של ממשלת נתניהו. הוא מתמקד בזכויות האדם ובוחן את דמותו של נתניהו והשלכות מעשיו על ישראל והאזור. בנוסף הסרט מתייחס לתגובתו הצבאית של נתניהו לטבח שבעה באוקטובר.
תוכן הסרט

הצופים דיווחו כי הסרט מציג את ניצחונו של נתניהו בבחירות 2015 כרגע בו החל להתדרדר מבחינה מוסרית. באופן כללי, הסרט מתמקד בהקלטות מחקירות נתניהו במשטרה ובאופן שבו ההאשמות נגדו השפיעו על דרכו הפוליטית. בפרשות נתניהו קיימות טענות להשפעה על מדיניות מס למען חברים עשירים, כגון ארנון מילצ'ן. הסרט מציג את בריתו של נתניהו עם הימין הקיצוני, שנוצרה לטענת היוצרים מתוך רצון להישאר בתפקיד למרות ההאשמות. הברית כללה דמויות כמו בצלאל סמוטריץ' ואיתמר בן גביר, שבעבר נתניהו סירב להצטלם עמן. בנוסף, נתניהו מתואר כאדם עם תכונות אוטוקרטיות, אשר פעל בעיקר לשימור כוחו, גם במחיר של פגיעה בחברה הישראלית ובתדמית המדינה בעולם.
הטענות המרכזיות בסרט כוללות את השימוש של נתניהו במלחמה בעזה כדרך להמשיך לכהן ולהימנע מהעמדה לדין ונטייתו להציג את עצמו כמי שמעל החוק. הסרט טוען שהמצב הפוליטי יצר חולשה ביטחונית בישראל, שאפשרה את מתקפת ה-7 באוקטובר.
הסרט כולל צילומי חקירה משטרתית של נתניהו, שלא נראו מעולם כחלק מחקירותיו של נתניהו בתיק 1000 (תיק המתנות) ותיק 4000 (פרשת בזק-וואלה), ונערכו בין השנים 2016–2018 כחלק מאיסוף ראיות שהובילו לכתב אישום נגדו בנובמבר 2019 בעבירות שוחד, מרמה והפרת אמונים.
הסרט מציג ראיונות עם נתניהו, אשתו שרה, בנו יאיר, חבריו ומקורביו, כמו גם עובדי משק הבית בבית אגיון. הסרט משולב בראיונות עם אישים ישראלים מרכזיים כמו ראש הממשלה לשעבר אהוד אולמרט, דוברו לשעבר של נתניהו ניר חפץ, ראש השב"כ לשעבר עמי אילון, שאול אלוביץ', ארנון מילצ'ן, הדס קליין, שלדון ומרים אדלסון.
בצילומים מוצג נתניהו כרהוט ושולט בעצמו, אך גם מגיב בזעם כלפי חוקריו, תוך שהוא מכנה את חפץ ואלוביץ' "שקרנים" ומרבה לטעון כי אינו זוכר את מהלך הדברים. חקירתה של שרה נתניהו שתועדה בסרט תוארה כ"נרגשת ונסערת" ונשמעו גערות מצידה של נתניהו כלפי החוקרים. תועדו גם תגובותיה של שרה על הסיקור התקשורתי נגדה. יאיר נתניהו טען כי יש רדיפה נגד משפחתו וגם גידף את החוקרים וטען שמשטרת ישראל מתנהלת כמו שטאזי.
הסרט מדגיש את השפעתם הגדולה של שרה ויאיר נתניהו על קבלת ההחלטות של ראש הממשלה. נטען כי מעורבותם מסוכנת למדיניות הציבורית של ישראל. יאיר נתניהו מוצג כאדם המכור לתקשורת ובעל אידאולוגיה ימנית קיצונית. בנוסף הסרט מציג את נתניהו כבעל קשרים פוליטיים עם אנשי ימין קיצוני כמו בצלאל סמוטריץ' ואיתמר בן גביר, וטוען שמדיניותו הביאה לתוצאות מדיניות חמורות, כולל המלחמה בעזה.
הסרט נותן במה לסברה לפיה שרה נתניהו "מאיימת" על בנימין נתניהו, ומבקש לקשר זאת לפרשת הקלטת הלוהטת. עוד נותן הסרט במה לטענה כי שרה נתניהו לוקחת חלק בהחלטות שמקבל בנימין נתניהו בתפקידו כראש הממשלה.
המפיק אלכס גיבני והבמאית אלכסיס בלום מתארים את ההקלטות כ"חומרי נפץ פוליטיים" המציגים את נתניהו כדמות מושחתת ונצלנית, והסרט מקשר בין חקירותיו לבין משפט נתניהו ולכל מה שבא לאחר מכן. בנוסף הם מציינים כי הסרט מציג את נתניהו כדמות טראגית במובן שייקספירי, שהצורך הנואש שלו להישאר בשלטון הוביל אותו למעשים חמורים. לפי דבריה של בלום, הסרט מנסה למצוא מכנה משותף לגבי המחלוקות, ומציג את נתניהו כמי ש"נשאר יותר מדי זמן בשלטון", עמדה שבלום מאמינה שרבים יסכימו עליה.
הפקה

ההקלטות הודלפו למפיק אלכס גיבני בשנת 2023 ולא שודרו מעולם בתקשורת הישראלית עקב האיסור על כך בחוק סדר הדין הפלילי (חקירת חשודים). גיבני, שמרבה לעסוק ביצירותיו בנושא של שחיתות פוליטית ואישית, אמר בערב הבכורה כי הוא התעסק עם מקרי שחיתות רבים, אך לא נתקל במנהיג ברמת שחיתות מוסרית כזו. הבמאית אלכסיס בלום סיפרה כי אנשים רבים המקורבים לנתניהו הסכימו לדבר איתה, אך רק אם דבריהם לא יצוטטו לאחר מכן. היא ציינה כי אחד המרואיינים עלומי השם השווה את תקופת שלטון נתניהו לסדרה "בית הקלפים".
לצד רביב דרוקר, מעורבים ביצירת הסרט גם ענת גורן, זוגתו של דרוקר ושותפתו להפקה, הצלם הישראלי אבנר שחף, הבמאי והעורך חליל אפרת, ומקליט הסרט תולי חן.
הפצה

הסרט יוקרן בשירות הסטרימינג Jolt החל מ-11 בדצמבר 2024 למשך 90 יום. הסרט יזכה להקרנה מוגבלת שתעמוד בדרישות פרס אוסקר, עם הקרנות בלוס אנג'לס ב-15 בנובמבר וב-IFC Center בניו יורק במקביל לצאתו בסטרימינג. גיבני ציין כי רבים מהגופים הגדולים בארצות הברית חששו להפיץ את הסרט בגלל היותו "שנוי במחלוקת", ולכן בחר ב-Jolt כפלטפורמה המאפשרת הפצה מהירה וממוקדת, ללא הגבלות תוכן משמעותיות. בנוסף, הסרט יזכה להפצה במספר טריטוריות. הסרט נמכר להפצה באירופה – בנלוקס, צרפת, פולין, ספרד ובריטניה. במקביל, נרכש להפצה באוסטרליה וניו זילנד, אינדונזיה, ובמזרח התיכון ובטורקיה. בנוסף, הסרט יוצג בבכורה עולמית ב"דוק NYC" ויהיה חלק מהפקת סרטי הפסטיבל.