stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אוליביה שייקספיר
חיים מוקדמים ונישואין

אביה של אוליביה, הנרי טוד טאקר, נולד באדינבורו והצטרף כסמל בגיל 16 לצבא הודו הבריטית. בבנגל הוא הועלה לדרגת אדיוטאנט-גנרל (גנרל שלישות), אך פרש ב-1856, בהיותו בן 48, עקב בריאות לקויה. במלאת שנה לחזרתו לבריטניה, הוא התחתן עם הארייט ג'ונסון מהעיר באת' (ילידת 1821). בני הזוג עברו לאי וייט, שם נולדו שתי בנותיהם: פלורנס ב-1858, ואוליביה, ב-17 במרץ 1863. זמן קצר לאחר מכן, המשפחה עברה לסאסקס, שם נולד בנם השלישי, הנרי, ב-1866. ב-1877, עברה המשפחה ללונדון, וגידלה את בנותיהן בעולם חברתי שעודד את העיסוק בפנאי.
אוליביה ביקרה לעיתים ברחבי אנגליה, את קרוביה הרבים ממשפחת אמה, משפחת ג'ונסון, והתחבבה במיוחד על בן דודה ליונל ג'ונסון - היחיד מבין דודיה ובני דודיה שלא התגייס לצבא הבריטי - שפנה להיות משורר ולהפוך לחבר של ייטס. סביר להניח שאוליביה קיבלה חינוך פורמלי מועט; ייתכן שהיא חונכה על ידי מורים ונראה שכבר כאישה צעירה הפכה ליודעת קרוא וכתוב.
ב-1885, אוליביה נישאה להנרי הופ שייקספיר, אדם שתואר על ידי הביוגרף טרנס בראון, בספרו The Life of W.B. Yeats: A Critical Biography, כגבר "שווה" אמנם, אך "משעמם". כיליד הודו (1849), הוא היה צאצא למשפחה מאזור איסט אנד, לונדון, שבניה עסקו בייצור חבלים ובדומה לאוליביה, התגייסו לצבא. הנרי קיבל את חינוכו בהרו, לונדון רבתי, למד משפטים והחל להתמחות כעורך דין ב-1875. הזוג נישא ב-8 בדצמבר 1885, וירח הדבש התקיים בבולון ובפריז. אביה של אוליביה העניק להם הכנסה כספית נדיבה, במסגרת קרן נאמנות. תשעה חודשים לאחר נישואיהם, נולדה בתם היחידה, דורותי, ב-14 בספטמבר 1886; אוליביה הבינה במהירה שנישואיה להנרי נעדרו תשוקה. אלכסנדר ג'פרס, ביוגרף של ייטס, כותב: ”היא בכלל לא הייתה מרוכזת בעצמה, לא היה בה שמץ של אנוכיות, אך היא כן הייתה סימפטית ובעלת דמיון עמוק ועד שפגשה את ייטס, נראה שהיא השלימה עם העובדה שנישואיה היו ללא אהבה וללא אושר.”
שייקספיר פירק את משרד עורכי הדין שלו, בשנות ה-1880 המאוחרות — משום ששותפו מעל כנראה בכספי הנאמנות של לקוחותיו — והקים משרד עצמאי משלו. הארווד כותב שגישתו של שייקספיר ביחס לאותו אירוע הצביעה על מידה מסוימת של ביישנות מצדו, וסלידה מסצנות. באותו זמן, אוליביה הפסיקה להתרועע עם נשותיהם של אישי צבא ופנתה להתרועע עם נשים מחוגים ספרותיים: ולנטיין פוקס (שלא הייתה מאושרת מנישואיה ליצרן בירה מקנט), ופרל קרייגי, סופרת גרושה מארצות הברית, שהייתה ידועה בשם העט ג'ון אוליבר הובס.
ויליאם בטלר ייטס > ידידות

ב-16 באפריל 1894, כשהיא מלווה בפרל קרייגי, אוליביה השתתפה בארוחת ערב ספרותית לשם השקת ה-The Yellow Book, והתיישבה אל מול ייטס. מששב לאחרונה ללונדון, מביקור בפריז אצל מוד גון, ייטס הגיע כדי לצפות בהעלאת מחזהו, The Land of Heart's Desire. אמנם לא הכירו בין השניים באותו ערב, אך ייטס, כנראה דרך ליונל ג'ונסון (שהשתכר באופן מטריד באותו משתה), התעניין באישה שישבה ממול. ייטס הושפע עמוקות, בכותבו מאוחר יותר בזכרונותיו (Memoirs), לגבי המפגש: ”הבחנתי שמולי...אישה יפה עד מאוד...שהייתה לבושה להפליא...דבר שרמז לי על כך שיש בה ייחוד שאינו ניתן להשוואה.”
מיד לאחר מכן, השתתפה באחת מהצגות המחזה, The Land of Heart's Desire, וגילתה שהיא בעצמה נרגשת מהמופע. היא רצתה להיפגש עם המשורר ה"גבוה שחור השיער", וביקשה מג'ונסון להזמין את ייטס לתה, ב-10 במאי 1894, כשהיא מוסיפה בכתב ידה שעל גבי ההזמנה:”אני אהיה שמחה מאוד לראותך.” בממוארים שלו, ייטס התייחס אליה בכינוי "דיאנה ורנון", כותב: ”בספר זה אינני יכול לקרוא לה בשמה האמיתי — דיאנה ורנון נשמע נחמד באוזניי ויתאים כמו כל שם אחר.” הם מיהרו לבסס את חברותם העזה, כשאוליביה מצדה, מקשיבה באהדה לאהבתו האובססיבית של ייטס את גון. מאוחר יותר, כשייטס תיאר את ידידותם, הוא כתב: ”סיפרתי לה על אהבתי הנכזבת, ואכן זאת הייתה האובססיה שלי, כשאני אף פעם לא עוזב זאת, יום ולילה.” גלוריה קליין, כשהיא כותבת ב-The Last Courtly Lover, מציעה שאוליביה וייטס החלו להתיידד זה עם זו, על בסיס דיוני הספרות שלהם ונכונותו לעיין ביצירתה.
ג'ון אונטרקר, במאמרו "Faces and False Faces", רואה את ידידותם כהיבט החשוב ביותר במערכת היחסים של השניים, כשהוא מסביר: ”היא מצאה בייטס, כפי שהוא מצא בה, אישיות שניתן לדבר איתה על ספרות ועל רעיונות... היא הייתה מהאנשים המעטים שאיתם הוא היה יכול להירגע לחלוטין.” בהשוותו את ההבדלים בין אוליביה ומוד גון, הוא כותב: ”מוד גון הציעה לייטס נושאים וחומרים לכתיבת שירה, את אותם חיים 'מעניינים' להם קיווה, ואילו אוליביה שייקספיר הציעה לו שלווה.”
לדבריה של קליין, ייטס השווה את אוליביה לדיאנה ואת מוד גון השווה להלנה; הוא גילה משיכה לנשים בעלות עור כהה, בתארו את אוליביה כבעלת עור כהה יותר קמעה מזה שאמור היה להיות לבחורה יוונייה, ואף שיערה היה כהה מאוד. מבקר הספרות המפרי קרפנטר כותב שהרושם של ייטס מאוליביה היה של אישה ”עם עומק תרבותי, בעלת ידע בשפות צרפתית, אנגלית ואיטלקית, ונראה שיש לה פנאי בכל זמן. אופייה היה עדין ובעל חשיבה מעמיקה, ונראה שהיא הייתה מרוצה לא פחות, מחיי פנאי ושיג ושיח עם חברותיה.”
אף על פי כן, היא עבדה על כתיבת הרומן השלישי שלה, Beauty's Hour. ישנו מקום להניח שייטס קרא את כתב היד, הציע תיקונים ואולי אף תרם לאפיון הדמויות. קליין מאמינה שהשניים החלו את מערכת היחסים הידידותית שלהם בדיונים משותפים על ספרות; הביוגרף הבולט ביותר של ייטס, רוי פוסטר, מוסיף שהם נמשכו זה לזו, בשל העניין המשותף שלהם במיסטיקה. עבור ייטס, שהיה אז בן שלושים, ההיבט החשוב של מערכת יחסים ידידותית זו הייתה ההזדמנות שהציגה, לקיים בפעם הראשונה יחסי מין עם אישה, דבר שאותו הוא לא חווה.
באוגוסט, שב ייטס לאירלנד, תוך שהוא ממשיך לנהל תכתובות עם אוליביה, כשהוא כותב לה לגבי מוד גון ולידת בתה, איזולד. במכתביה, נראה שאוליביה הייתה כנה לגבי רגשותיה אליו; באפריל 1895, הוא כתב לה ש”אני לא אתלונן יותר לגבי כתיבתך על אהבה, מעבר למה שהייתי מתלונן לגבי צייר דיוקנאות שממשיך לצייר את אותו הדבר.”
פמברוק

חייה של אוליביה לא תועדו כיאות בין השנים 1897–1908. היא ביקרה אצל ליונל, בן דודה, בפעם האחרונה ב-1897, לפני שנכנס לבידוד חברתי בשל האלכוהוליזם שחווה. הוא מת בודד כתוצאה מסיבוך של דימום מוחי, ב-1902. ב-1899 חוותה המשפחה נסיגה כלכלית בלתי מוסברת, שאילצה אותה לעבור לפמברוק שבבייזווטר, כשאחד מידידיה מתאר את המקום כ"סלאם לא מזמין שם בבייזווטר". מספר חודשים מועט לאחר מכן, נפטרה אמה של אוליביה. בתוך שבוע, קיבלה אוליביה מכתב תנחומים מייטס, שכנראה היה המכתב הראשון ממנו קיבלה מזה שנתיים, מאז 1897. כמה אקדמאים וביוגרפים משערים שהם חידשו את הקשר הרומנטי בנקודת זמן כלשהי בין 1903 ל-1910; הביוגרף של פאונד, וילהלם, מאמין שהם התפייסו כבר ב-1903, בעוד שהביוגרפים של ייטס, ג'פרס ורוס, מציעים שהקשר הוצת מחדש לפרק זמן מסוים ב-1906.
ב-1901, למשך פרק זמן קצר, אוליביה עבדה בתור מבקרת ספרים עבור ה-The Kensington Review, מגזין בוטיק ספרותי, עד שעבר פשיטת רגל בשל ירידה במכירות. לאחר מכן, היא התערתה בחוגי המיסטיקה הלונדוניים הבולטים והתיידדה עם אוקולטיסטים רבים. ב-1902, היא שיתפה פעולה עם פלורנס פאר — שלזמן מה הובילה את השחר המוזהב, — שני מחזות העוסקים במיסטיקה, The Beloved of Hathor וכן The Shrine of the Golden Hawk, שיצאו לאור מאוחר יותר כסדרה בת שני כרכים.
על אף שהמשפחה קיבלה את ירושת אמה, הם המשיכו לחיות בבייזווטר. לזמן מה, דורותי למדה בפנימייה, אולם לאחר מכן היא נשלחה לז'נבה כדי ללמוד בבית ספר פרטי. כדי לחסוך כסף, המשפחה עזבה לרוב את העיר לונדון במהלך הקיץ, כדי לערוך ביקורים ממושכים אצל קרובי משפחה ברחבי בריטניה, ובמיוחד אצל אחיה, הנרי טאקר. אולם רק לאחר 1905, המשפחה החלה לשכור בית ב-Brunswick Gardens, סמוך לארמון קנזינגטון, בתקופה שדורותי שבה הביתה כדי להתגורר עם הוריה.
רשימת יצירותיה > רומנים

Love on a Mortal Lease (1894) – WorldCat
The Journey of High Honour (1894) – WorldCat
The False Laurel (1896) – WorldCat
Rupert Armstrong (1898) – WorldCat
The Devotees (1904) – WorldCat
Uncle Hilary (1909) – WorldCat
רשימת יצירותיה > מחזות

The Beloved of Hathor (1902) – ISBN 9781177395977
The Shrine of the Golden Hawk (1902)
רשימת יצירותיה > נובלה

"Beauty's Hour" (1896) – (מהדורה חדשה) ISBN 9781943910403
הערות שוליים

1 2 3  Carpenter, Humphrey. A Serious Character: the life of Ezra Pound. London: Faber, 1988. ISBN 978-0-571-14786-1
↑  Harwood, John. After Long Silence. New York: St. Martin's, 1989. pp. 1–7, 10 ISBN 0-312-03458-X
1 2 3 4 5 6  Hassett, Joseph M. W.B. Yeats and the Muses. Oxford: Oxford UP, 2010. ISBN 978-0-19-958290-7
↑  Brown, Terence. The Life of W.B. Yeats: A Critical Biography. Oxford: Blackwell, 1999. ISBN 0-631-18298-5.
↑  Hassett describes Yeats' "He Remembers Forgotten Beauty", published in The Savoy' in January 1896, as a "moving encomium to Olivia" in which she is symbolically cast as a White Goddess or lunar goddess. See Hassett (2010), pp. 18–19.
↑  Olivia's brother Henry Tucker married Georgie's mother Nelly Hyde-Lees in 1909. See Foster (1997), p. 437.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb122212120 (data)  GND: 11890762X  ISNI: 0000 0000 1041 3838  LCCN: n88191524  NTA: 083715231  SNAC: w6xd4142  SUDOC: 030885833  VIAF: 62347159   WorldCat (עם VIAF): 62347159
אליהוא בן-און

| --- | --- |

אליהוא בן-און, 2008
 לידה:  18 ביולי 1954 (בן 70) 
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 
| --- | --- |

 לידה:  18 ביולי 1954 (בן 70) 
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 השתייכות:   משטרת ישראל
 דרגה:    תת ניצב (במשטרה)
 תפקידים בשירות
 דובר המשטרה
 
אליהוא בן און באולפן הקשר הישראלי
אליהוּא בן-אוֹן (נולד ב-18 ביולי 1954 בירושלים) הוא שדרן רדיו ותיק ברשת ב' של קול ישראל ובממשיכתה, תחנת כאן ב של תאגיד השידור הישראלי, שבהן הוא פועל מסוף שנות ה-70, עד פרישתו בסוף דצמבר 2020. ידוע במיוחד בשל השתתפותו כשדרן בתוכנית הרדיו שירים ושערים. כיהן כדובר משרד האנרגיה והתשתית וכדובר משטרת ישראל (בדרגת תת-ניצב).
ביוגרפיה

בן-און הוא עורך יומני אקטואליה בקול ישראל. כמו גם מייסד, עורך ומגיש תוכנית השיח הבינלאומית "הקשר הישראלי" - שיחות עם מאזינים ישראלים ברחבי העולם, תוכנית שזכתה בשני פרסי עיתונות מטעם ארגונים יהודיים.
בשנת 1992, במסגרת שידוריו בתוכנית שירים ושערים, טבע בן-און את הביטוי "הר הגעש בצהוב התפרץ", ביטוי המתאר את הצלחתה של קבוצת הכדורגל בית"ר ירושלים. "הר הגעש בצהוב" הפך למטבע לשון מקובל בתקשורת הישראלית בהקשרים ספורטיביים ואחרים.
בן-און הוא בוגר האוניברסיטה העברית בהיסטוריה של עם ישראל ושל יחסים בינלאומיים ובוגר בית הספר לעיתונות, לרדיו ולטלוויזיה של רשות השידור[דרוש מקור].
בעבר היה דובר משרד האנרגיה והתשתית, וכן דובר משטרת ישראל בדרגת תת-ניצב. לחם במלחמת יום הכיפורים בגזרה הדרומית של תעלת סואץ תחת פיקודם של המג"ד עמנואל סקל והמח"ט דן שומרון. שירת כקצין בכיר[דרוש מקור] במילואים בחיל השריון.
מאז 1984, בן-און מרצה בענייני תקשורת בישראל ומחוצה לה, בנושאי ישראל והמזרח התיכון, על תפקוד התקשורת הבינלאומית בסיקור הסכסוך, יחסי ישראל והתפוצות ועוד.
הערות שוליים

↑  ובהם יומן הבוקר בהגשת אריה גולן ויעקב אחימאיר.
↑  פרס העיתונות העולמי של בני ברית לשנת 2006 ופרס העיתונות העולמי של ארגון הג'וינט לשנת 2000
↑  ניר גרוסמן, "הר הגעש בצהוב מתפרץ", כל העיר, 6 באוקטובר 2003
↑  רון עמיקם, מאיר גבאי ורוני דיאון, אני אוהב אותך בית"ר, תולדות בית"ר ירושלים, עמוד 185
ערך זה הוא קצרמרבנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
איתן אורנשטיין

| --- | --- |

 לידה:  1956 (בן 68 בערך)
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  אוניברסיטת תל אביב
 השתייכות:  מערכת בתי המשפט הישראלית
 תפקידים בולטים:  נשיא בית המשפט המחוזי בתל אביב-יפו  שופט צבאי במילואים  חבר נציגות השופטים הארצית
 מספר צאצאים:  4 
 
איתן ישראל אורנשטיין (נולד בשנת 1956) הוא בורר ומגשר ישראלי, שכיהן כשופט ונשיא בית המשפט המחוזי בתל אביב.
ביוגרפיה

אורנשטיין למד בבית הספר התיכון קלעי בגבעתיים. לאחר שירותו בצה"ל למד לתואר ראשון במשפטים באוניברסיטת תל אביב וסיים את לימודיו בשנת 1981. הוא הוסמך כעורך דין בשנת 1982. עבד במשרד עורכי הדין ד"ר י. שגב ושות' והתקדם בו לתפקיד שותף בכיר.
בשנת 2001 מונה לשופט בית משפט השלום בראשון לציון.
ב־2007 סיים לימודי תואר שני במשפטים באוניברסיטת חיפה. באותה שנה קודם לתפקיד רשם בית המשפט המחוזי בתל אביב ובהמשך אותה שנה היה לשופט בפועל בו. בשנת 2009 מונה לשופט קבוע בבית המשפט. הוא כיהן במחלקת פשיטות הרגל ופירוק החברות בבית המשפט, ולאחר פרישתה של השופטת ורדה אלשיך החל לנהל אותה.
בשנת 2014 מונה לסגן נשיא בית המשפט המחוזי בתל אביב. ב־27 במאי 2016 מונה לנשיא בית המשפט.
במהלך כהונתו דן במשפטים מתוקשרים של חברות ושל אישי ציבור שנקלעו לחדלות פירעון. בין היתר הכריע בהסדר הנושים של אי.די.בי. בראשות נוחי דנקנר; הכריע בבקשה למכירת אפי פיתוח לטובת לב לבייב; דן בהסדר הנושים של אלביט הדמיה; הורה על פינוי מוטי זיסר מביתו המשועבד לנושים; טיפל בסכסוך של אתי דודאי עם הנאמן של עיזבון בעלה דוד דודאי, בפירוק של חברת אלווריון, מענקיות ההיי־טק, ובכינוס הנכסים של חברת מודו שבשליטת דב מורן; הורה על מאסרו של אלי רייפמן; דן בפשיטת הרגל של העוקץ מסביון ערן מזרחי, בהליך הקפאת ההליכים של חברת צ. לנדאו, בהסדר הנושים של רשת האופנה סיגל דקל ובפירוק החברה שהחזיקה בקבוצת הכדורגל הפועל תל אביב; שמע את ענייניהם של החברה הסקוטית למשקאות, קמור רכב וענבל אור; ונדרש לפרשת אמיר ברמלי, קלע ורוביקון.
במושב הפתיחה של כינוס לשכת עורכי הדין בעניין חוק חדלות פירעון ושיקום כלכלי שנערך בעיר אילת באוגוסט 2018, הביע אורנשטיין התנגדות נחרצת לחקיקה ואף פנה לשרת המשפטים בבקשה לשנות את החוק. יומיים לאחר מכן אמר שופט בית המשפט העליון חנן מלצר, במושב "מלאכת הפרשנות של חוק כלכלי חדש והשלכותיה לענייננו" אשר נערך באותו כינוס: "על שופטים מכהנים להיזהר במתיחת ביקורת פומבית על המחוקק לאחר שהליך החקיקה הושלם". אמירה זו פורשה כביקורת על דברי אורנשטיין.
ב־10 ביוני 2020 הודיע אורנשטיין על פרישתו המוקדמת מתפקידו, וב־1 בנובמבר אותה שנה פרש מכס השיפוט.
נוסף לפעילותו כשופט שימש מרצה בבית הספר למשפטים של המכללה למנהל. הרצה בהשתלמויות עורכי דין. היה חבר בנציגות השופטים הארצית ובוועדת סדר הדין האזרחי המייעצת לשרת המשפטים (איילת שקד)[דרוש מקור].
בחודש ינואר 2021 הצטרף אורנשטיין למשרדו של עו"ד עמוס גבריאלי כבורר ומגשר, לצד השופטים בדימוס אבי זמיר ורות לבהר-שרון.
חשד לעבירות

במרץ 2024 פרסם חיים לוינסון הקלטות של שיחות שערך אורנשטיין בשנת 2016 עם ראש לשכת עורכי הדין, אפי נוה, ובהן סוכם לכאורה שנוה יקדם את מועמדותו של אורנשטיין לנשיאות בית המשפט המחוזי, בתמורה לעזרה של אורנשטיין לנוה במגוון נושאים, ביניהם הזזת השופטת דליה גנות מתחום דיני נזיקין, בו עסק נוה, וכן על מינוי שופטים לפי המלצתו של נוה. בעקבות הפרסום פתחה המשטרה בבדיקה.
ב-28 במאי 2024 עוכבו אורנשטיין ונוה לחקירה בחשד לעבירות שוחד, מרמה והפרת אמונים. חוקרי להב 433 ערכו חיפוש בבתיהם והחרימו מסמכים.
חיים אישיים

אורנשטיין מתגורר ברמת גן, נשוי ואב לארבעה.
הערות שוליים

↑  רעות הדר, נשיא חדש לביהמ"ש המחוזי תל אביב, באתר ערוץ 7, 27 במאי 2016
↑  אפרת פרץ, ‏ביהמ"ש אישר את הסדר החוב באי.די.בי, באתר גלובס, 17 בדצמבר 2013
↑  גולן חזני, בית המשפט אישר את מכירת אפי פיתוח ללב לבייב, באתר כלכליסט, 28 ביולי 2016
↑  אפרת פרץ, ‏ביהמ"ש המחוזי בת"א אישר את הסדר החוב באלביט הדמיה, באתר גלובס, 1 בינואר 2014
↑  מארק שון, אתי דודאי לשופט: אל תהיה מושפע מתוכנית טלוויזיה, באתר כלכליסט, 7 במאי 2012
↑   שלי אפלברג, השופט אורנשטין לוקח פיקוד על תיק ברמלי; "כתב אישום על הונאת משקיעים – בכפוף לשימוע", באתר TheMarker‏, 30 באוקטובר 2015
↑  תומר גנון, השופט אורנשטיין על ברמלי: "חשבתי שראיתי כבר את הכל", באתר כלכליסט, 4 בנובמבר 2015
↑  שחר אילן, השופט אורנשטיין: חוק חדלות פירעון שכח את הנושים, באתר כלכליסט, 2 באוגוסט 2018
מתן ברניר, ‏אורנשטיין נגד חוק חדלות פירעון החדש: "יעודד לא להחזיר חובות", באתר גלובס, 29 באוגוסט 2018
↑  יהודה יפרח, ‏"הכרוניקה ספטמבר 2018", השילוח, 11, ספטמבר 2018
↑   ביני אשכנזי, הפתעה: איתן אורנשטיין, נשיא בית המשפט המחוזי בתל אביב, פורש, באתר TheMarker‏, 10 ביוני 2020
↑  דף הבית של משרד עמוס גבריאלי, ישוב סכסוכים, באתר ע. גבריאלי ושות´
↑  ליטל דוברוביצקי, השופט אורנשטיין יהיה בורר בפירמה של עמוס גבריאלי, באתר כלכליסט, 31 בדצמבר 2020
↑   חיים לוינסון, כשמקשיבים לשיחות בין אפי נוה לשופט הבכיר קשה להאמין למה ששומעים. חשיפה, באתר הארץ, 20 במרץ 2024
↑  אדם קוטב, שיחות השופט הבכיר ואפי נוה: המשטרה פתחה בבדיקה, באתר ynet, 26 במרץ 2024
↑  יהושע (ג'וש) בריינר וחן מענית, נשיא ביהמ"ש המחוזי לשעבר איתן אורנשטיין וראש לשכת עורכי הדין לשעבר אפי נוה עוכבו לחקירה, באתר הארץ, 28 במאי 2024
אנה פבלובה

| --- | --- |

 לידה:  12 בפברואר 1881 סנקט פטרבורג, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  23 בינואר 1931 (בגיל 49) האג, הולנד 
 מדינה:  האימפריה הרוסית 
 מקום קבורה:  Golders Green Crematorium 
 השכלה:  אקדמיית וגנובה של הבלט הרוסי 
 תקופת הפעילות:  מ-1899 
 השקפה דתית:  נצרות אורתודוקסית 
 בן או בת זוג:  Victor Dandré 
 פרסים והוקרה:  מסדר הדקל האקדמי 
 חתימה:   
 
אנה פבלובה (ברוסית: Анна Павлова‏; 12 בפברואר 1881‏‏ - 23 בינואר 1931) הייתה בלרינה רוסייה מפורסמת בתחילת המאה ה-20.
חייה

אנה פבלובה נולדה בסנקט פטרבורג שברוסיה למשפחת איכרים, והייתה ילדה חלשה וחולנית. ככל הנראה הייתה בת לא חוקית של הבנקאי היהודי לזר פוליאקוב. ערב אחד לקחה אותה אמה לראות את בלט "היפהפייה הנרדמת" בתיאטרון מריאינסקי. באותו ערב היא החליטה שהיא רוצה לרקוד את תפקיד הנסיכה ולהופיע באותו תיאטרון.
ב-1891 הכניסה אותה אמה לבית הספר הקיסרי לבלט, שם למדה אצל גדולי מורי הבלט ברוסיה באותה העת, בהם אנריקו צ'יקטי. היא העריצה רקדניות בעלות מראה שונה משלה. פבלובה פיתחה איכויות של יופי והייתה לסמל שהפריד אותה משאר הרקדניות. באפריל באותה שנה הופיעה לראשונה בפני קהל ביצירה מאת מריוס פטיפה. פבלובה סימה לימודיה בגיל 18, בשנת 1899 והצטרפה לבלט הקיסרי, התקדמה במהירות והפכה לסולנית שנייה בשנת 1902 ל-Première Danseuse בשנת 1905, ולרקדנית הראשית (פרימה בלרינה) בשנת 1906.
בן זוגה, מיכאיל פוקין, אחד מגדולי הכוריאוגרפים ורקדני הבלט בעולם, חיבר עבורה מבחר מיצירות הבלט שלו. היצירה המפורסמת ביותר שלו לרקדנית אנה פבלובה היא "מות הברבור", למוזיקה של סן סנס.
בראשית המאה ה-20 הקימה להקת בלט והחלה לסייר עימה ברחבי העולם. כאשר הגיעה עם "מות הברבור" להופעה בוולינגטון שבניו זילנד זכתה להצלחה רבה, והומצא הקינוח פבלובה על שמה. זוהי עוגה על בסיס מרנג עגול מקושט בקצפת ועליו פירות טריים, עוגה קלה ואוורירית, קשיחה וגם שברירית, בדומה לרקדנית.
בעת סיור של להקתה בהאג שבהולנד, הרכבת בה נסעה ירדה מהפסים. פבלובה, שהתעוררה משנתה בשל התאונה (אך לא נפגעה), יצאה מהרכבת אל הגשם השוטף בהיותה לבושה בכותונת לילה. בעקבות אירוע זה חלתה בדלקת ריאות, ונפטרה מסיבוכי המחלה בלונדון. טקס האשכבה נערך בכנסייה רוסית אורתודוקסית. גופתה נשרפה, והאפר הוטמן בקרמטוריום גולדרז גרין בגולדרז גרין שבלונדון. ביום טקס ההשכבה נערכה הופעה כסדרה לזכרה, אך אף רקדנית לא הופיעה במקומה, ואור סימן את המקום בו הייתה אמורה לרקוד.
הערות שוליים

↑  לפי הלוח היוליאני, שהיה נהוג ברוסיה באותה העת, היא נולדה ב-31 בינואר 1881
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007277033305171  PLWABN: 9810614966105606  BIBSYS: 2078452  BNE: XX5796544  BnF: cb13749631q (data)  CiNii: DA1490841X  GND: 118641557  ISNI: 0000 0000 8120 9762  LCCN: n79033028  LNB: 000075714  NDL: 00550052  NKC: jn20011211188  NLA: 35413038  NTA: 068774885  RERO: 02-A003676644  SELIBR: 210664  SNAC: w6ws8xkn  SUDOC: 032315856  Trove: 721070  ULAN: 500335419  VIAF: 42020434   WorldCat (עם VIAF): 42020434
אנאבל ווליס

| --- | --- |

ווליס במאי 2017
 לידה:  25 בספטמבר 1984 (בת 40) אוקספורד, הממלכה המאוחדת 
 שם לידה:  Annabelle Frances Wallis 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 תקופת הפעילות:  מ-2005 
 מקום לימודים:  Saint Dominic's International School 
 בן או בת זוג:  כריס מרטין (אוגוסט 2015–אוגוסט 2017)  כריס פיין (אפריל 2018–מרץ 2022) 
 פרופיל ב-IMDb
 
אנאבל פרנסס ווליס (באנגלית: Annabelle Frances Wallis; נולדה ב-5 בספטמבר 1984) היא שחקנית אנגלייה. ידועה בשל גילום דמותה של ג'יין סימור בדרמה התקופתית "שושלת טיודור" של רשת שואוטיים, גרייס בורג'ס בסדרת הדרמה "כנופיית ברמינגהאם" של ה-BBC, מיה בסרט האימה העל טבעי "אנאבל" (2014), וג'ני הלסי בסרט ההרפתקאות "המומיה" (2017).
ביוגרפיה

ווליס נולדה בעיר אוקספורד, בריטניה. היא שיחקה במספר סרטים קצרים בפורטוגל ואחר כך עברה ללונדון כדי לקדם את קריירת הקולנוע שלה. בלונדון השתתפה בפרסומות אחדות ובדקה בתי ספר למשחק לפני שהחליטה בסופו של דבר למצוא סוכן.
קריירה

ב-2009 כיכבה ווליס בתפקיד ג'יין סימור בעונה השלישית של סדרת הדרמה "שושלת טיודור". היא החליפה את אניטה בריאם שגילמה את הדמות בעונה השנייה של הסדרה. ב-2010 חזרה לגלם את ג'יין סימור בסצנת חלום בעונה הרביעית והאחרונה.
ב-2010 לוהקה ווליס לסרט "W.E.", וב-2011 שיחקה בתפקיד קטן בסרט "אקס-מן: ההתחלה". החל מ-2013 עד 2016 כיכבה בתפקיד גרייס בורג'ס בסדרת הדרמה של ה-BBC "כנופיית ברמינגהאם. ב-2014 הופיעה בסרט האימה "אנאבל", ספין אוף של הסרט "לזמן את הרוע" משנת 2013.
עוד כיכבה בסרט "המומיה" משנת 2017 בתפקיד ג'ני הלסי, ארכאולוגית שעובדת בסרט עבור ארגון ציד המפלצות הידוע בשם פרודיגיום.
חיים אישיים

ווליס הייתה במערכת יחסים עם הזמר הבריטי כריס מרטין מאוגוסט 2015 עד אוגוסט 2017. היא ביצעה קולות רקע בשיר "Up & Up", הרצועה האחרונה מתוך האלבום "A Head Full of Dreams" של להקת קולדפליי, בה מרטין משמש כסולן.
בין אפריל 2018 למרץ 2022 הייתה בזוגיות עם השחקן האמריקאי כריס פיין.
פילמוגרפיה > קולנוע

| שנה | סרט | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2005 | מה שהלב אומר | סופי בסון | סרט בוליוודי |
| 2006 | True True Lie | פייג' |  |
| 2007 | מלכודת מפלדה | מלאני |  |
| 2008 | גוף השקרים | חברה של האני |  |
| 2009 | Right Hand Drive | רות' |  |
| 2011 | ווליס ואדוארד | אראבלה גרין |  |
| 2011 | אקס-מן: ההתחלה | איימי |  |
| 2012 | שלגייה והצייד | שרה | ללא קרדיט |
| 2013 | Hello Carter | קלי |  |
| 2014 | אנאבל | מיה פורם |  |
| 2015 | חרב הנקמה | אנאבל |  |
| 2016 | גרימסבי | לינה סמיט |  |
| 2016 | נעדרת (אנ') | קלייר |  |
| 2016 | מוקש | ג'ני |  |
| 2017 | קינג ארתור: אגדת החרב | מגי |  |
| 2017 | המומיה | ג'ני הלסי | אתחול לסרט "המומיה" מ-1999 |
| 2017 | אנאבל 2: הבריאה | מיה פורם |  |
| 2018 | תופסת | רבקה קרוסבי |  |
| 2020 | ההשתקה | אליס גוסטפסון |  |
| 2021 | לתפוס את הבוס | אליס |  |
| 2021 | מורעל | מדיסון מיטשל |  |
| 2021 | Warning | נינה |  |
| 2021 | לילה אחרון (אנ') | סנדרה |  |
| TBA | The Silence of Mercy |  |  |
| TBA | Mercy |  |  |
פילמוגרפיה > טלוויזיה

| שנה | סדרה | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2005 | יריחו | ליזי ויי | פרק: "The Killing of Johnny Swan" |
| 2007 | Diana: Last Days of a Princess | קלי פישר | סרט טלוויזיה של TLC |
| 2009 | Ghost Town | סרינה | סרט טלוויזיה של Syfy |
| 2009–2010 | שושלת טיודור | ג'יין סימור | תפקיד חוזר (עונות 4-3); 5 פרקים |
| 2010 | העתיד האבוד | דורל | סרט טלוויזיה של Syfy |
| 2011 | מכת מחץ | דנה ואן ריג'ן | 2 פרקים |
| 2011 | פאן אם | ברידג'ט פירס | 4 פרקים |
| 2013–2016 | כנופיית ברמינגהאם | גרייס בורג'ס / שלבי | תפקיד ראשי (עונות 3-1); תפקיד אורח (עונה 5); 19 פרקים |
| 2014 | פלמינג: האיש שרצה להיות בונד | מיוריאל רייט | מיני-סדרה; 2 פרקים |
| 2014 | המוסקטרים | נינון דה לארוק | פרק: "A Rebellious Woman" |
| 2018 | מסע בין כוכבים: מסעות קצרים | זורה | דיבוב; פרק: "Calypso" |
| 2019 | בקול רם | לורי להאן | תפקיד ראשי; 7 פרקים |
| 2020 | סרט ביתי: הנסיכה הקסומה | הנסיכה באטרקאפ | פרק: "Chapter One: As You Wish" |
| 2021-2020 | מסע בין כוכבים: דיסקברי | זורה | דיבוב; 3 פרקים |
הערות שוליים

1 2  Annabelle Wallis on IMDb
↑  "The Tudors - Characters". Showtime. אורכב מ-המקור ב-28 ביוני 2009. נבדק ב-2009-04-01. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Peaky Blinders". BBC Media Centre.
↑  "'The Conjuring' Spinoff 'Annabelle' Moves Ahead With New Stars and a Start Date". Slashfilm.com.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9812624862105606  BnF: cb169573828 (data)  GND: 1011171554  ISNI: 0000 0001 1880 7900  LCCN: no2010009965  MusicBrainz: 31d5a29b-b353-4634-9d17-fa1daebc0bbf  NKC: xx0227018  NTA: 410543411  SUDOC: 196417244  VIAF: 106895167   WorldCat (עם VIAF): 106895167
אלחן ממאדוב

אלחן ממאדוב (באזרית: Elxan Məmmədov; נולד ב-26 בפברואר 1982) הוא ג'ודוקא אזרי אשר מתחרה בקטגוריית המשקל עד 100 ק"ג.
ממאדוב מחזיק בשתי מדליות מאליפויות העולם, מדליית ארד משנת 2010 ומדליית זהב משנת 2013. באליפויות אירופה הוא זכה בארבע מדליות. מדליית זהב בשנת 2017, מדליית כסף בשנת 2008 ושתי מדליות ארד מהשנים 2009 ו-2010.
ממאדוב התחרה פעמיים במשחקים האולימפיים בשנים 2008 ו-2012. בבייג'ינג 2008 הוא הגיע עד שלב רבע הגמר והודח.
הערות שוליים

↑  פרופיל וסטטיסטיקות אודות הג'ודוקא באתר sports-reference.com
↑  מידע על הג'ודוקא באתר JudoInside.
אלמאך

אַלְמָאך (שיבוש של השם בערבית: العناق الأرض "אל-ענאק אל-ארץ'" - הקרקל), או γ באנדרומדה הוא מערכת מרובת כוכבים בקבוצת הכוכבים אנדרומדה במרחק של כ-355 שנות אור ממערכת השמש. כבר בשנת 1842 גילה האסטרונום פרידריך פון שטרובה שמדובר בכוכב כפול ובשנת 1960 התגלה שבן הזוג העמום מבין השניים הוא בעצמו מערכת של שלושה כוכבי הסדרה הראשית, כאשר שניים מהם מקיפים זה את זה במרחק קטן ושניהם מקיפים יחד את הכוכב השלישי.
תכונות

אלמאך הוא למעשה מערכת בת ארבעה כוכבים. הכוכב העיקרי, אלמאך A (או γ1 באנדרומדה) הוא ענק כתום ובמרחק זוויתי של 9.6 שניות קשת ממנו, השקול למרחק של כ-1,050 יחידות אסטרונומיות נמצאת תת-המערכת אלמאך BC (או γ2 באנדרומדה), המורכבת משלושה כוכבי הסדרה הראשית, ומקיפה את אלמאך A בזמן הקפה של כ-6,600 שנים. הכוכב אלמאך C נמצא במרחק זוויתי של כ-0.3 שניות קשת מזוג הכוכבים אלמאך Ba ואלמאך Bb והוא ובני הזוג מקיפים זה את זה במסלול אליפטי למדי שנע בין 13 ו-52 יחידות אסטרונומיות בזמן הקפה של כ-61 שנים. הזוג אלמאך Ba ואלמאך Bb לא ניתן להפרדה בתצפית ישירה אלא רק באמצעות מדידות ספקטרוסקופיות. הם מקיפים זה את זה במרחק של כ-9 מיליון קילומטרים (0.06 יחידה אסטרונומית) וזמן הקפה של 2.7 ימים בלבד.
תכונות > אלמאך A

אלמאך A הוא הכוכב המסיבי, הגדול, החם והבהיר יותר מבין חברי המערכת. זהו ענק כתום עם סיווג ספקטרלי של K3 II, מסתו מוערכת בכ-14.5 מסות שמש, רדיוסו כ-83 רדיוסי שמש, דומה לרדיוס המסלול של נוגה, טמפרטורת פניו כ-4,500 קלווין והוא מאיר בעוצמה של פי 1,460 מעוצמת ההארה של השמש. הכוכב יצא מהסדרה הראשית לאחר שסיים להתיך מימן להליום והוא נמצא לקראת סוף חייו. עם בהירות נראית מדרגה 2.1, זהו הכוכב שנראה בעין כאלמאך, שכן שאר כוכבי המערכת הם עמומים בהרבה יחסית אליו.