stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
גור קורן
הערות שוליים

↑  "אני ונפשי", באתר תיאטרון תמונע
↑   יאיר אשכנזי, "המוגבלים" היא ההצגה הנצפית ביותר ב–2016; מספר מנויי הבימה זינק באופן תמוה, באתר הארץ, 8 באוקטובר 2017
↑  רון שוורץ, ‏תיאטרון | "ציד המכשפות" מטיפני, צעקני וחוזר על עצמו, באתר גלובס, 11 בפברואר 2018
↑   יאיר אשכנזי, המחזה הישראלי "המוגבלים" עלה באיטליה עם טוויסט מרענן, באתר הארץ, 28 במרץ 2017
↑  דנה שוכמכר, ‏אמא חולה, פריפריה וריאליטי: "רומיאו ואמא" מכוונת לטעם של מירי רגב, באתר מעריב אונליין, 5 ביולי 2018
↑  ננו שבתאי, פסטיבל תיאטרון קצר: הלוואי שיהיה ליוצרים המוכשרים האלה קהל רחב, באתר הארץ, 12 בדצמבר 2019
↑   ננו שבתאי, "לא לריב": הצגה מצחיקה, מעמיקה ומפתיעה, באתר הארץ, 9 ביוני 2019
↑   ננו שבתאי, "גרושים" מזכירה כמה נפלא המקצוע של שחקני התיאטרון וכמה נתינה יש בו, באתר הארץ, 5 במאי 2021
סילביה בינג', ‏"גרושים": הדבר הכי טוב שקרה בגלל מגפת הקורונה, באתר ‏מאקו‏
↑   ננו שבתאי, רוצו לראות את "אהבה ומגפה", דבר כזה כמעט לא קורה בתיאטרון ישראלי, באתר הארץ, 11 ביולי 2021
רון שוורץ, ‏מגפה וצרות אחרות, באתר ‏מאקו‏, 23 בספטמבר 2021
↑  ביקורות:
מיכאל הנדלזלץ, "חמישה קילו סוכר": הימור על חצי קופה, באתר הארץ, 16 בפברואר 2010
רון שוורץ, ‏הזיה מתוקה, באתר גלובס, 2 במרץ 2010
↑  טל פרי, ‏חלום מתוק, באתר גלובס, 9 בפברואר 2010
↑  ציפי שוחט, חמישה מחזות ישראלים מקוריים יעלו בלונדון בבימוי בריטי, באתר הארץ, 10 באפריל 2012
↑  יאיר אשכנזי, ההצגה "חמישה קילו סוכר" תעלה בתיאטרון בפולין, באתר הארץ, 15 באפריל 2015
↑  מיכאל הנדלזלץ, כאב ההתבגרות, באתר הארץ, 16 באפריל 2012
↑  ביקורות:
רון שוורץ, ‏בלי מגבלות, באתר גלובס, 30 באוקטובר 2014
 מיכאל הנדלזלץ, "המוגבלים": כנגד כל הסיכויים, באתר הארץ, 12 באוקטובר 2014
↑   יאיר אשכנזי, "המוגבלים" היא ההצגה הנצפית ביותר ב–2016; מספר מנויי הבימה זינק באופן תמוה, באתר הארץ, 8 באוקטובר 2017
↑  מרט פרחומובסקי, עכבר העיר, "השחקנית": מרקחת בימתית מלאה בהחמצה, באתר הארץ, 17 ביולי 2016
 מיכאל הנדלזלץ, "השחקנית": קומיקס ציוני על הבמה, באתר הארץ, 30 ביוני 2016
↑  רון שוורץ, ‏אינתה עמרי, באתר גלובס, 3 בספטמבר 2015
רואי פרסול, ‏רוזנצוייג מלך: גיבור המחזה "מלך ישראל" הוא ראי עבור המדינה, באתר מעריב אונליין, 20 באפריל 2015
↑   ננו שבתאי, מרוב רצון לרגש ולגעת, "הנכד" הולכת ומאבדת משמעות, באתר הארץ, 19 בפברואר 2020
↑  שאורין ויינברג, עכבר העיר, תיאטרון תחת אש: ההצגה שהתחילה באולם והסתיימה במרחב המוגן, באתר הארץ, 13 ביולי 2014
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007300207205171  ISNI: 0000 0000 5397 2840  LCCN: no2008070811  NKC: xx0273483  VIAF: 299285963   WorldCat (עם VIAF): 299285963
קרסטי קליולאיד

קרסטי קליולאיד (באסטונית: Kersti Kaljulaid; נולדה ב-30 בדצמבר 1969) היא אשת עסקים ופוליטיקאית אסטונית שכיהנה כנשיאת אסטוניה בשנים 2016–2021. היא האישה הראשונה שכיהנה בתפקיד זה והצעירה ביותר, בת 46.
ביוגרפיה

קליולאיד נולדה בעיר טרטו באסטוניה. בעקבות גירושי הוריה, גדלה בטאלין בדחק עם אמה וסיימה את לימודיה בבית ספר תיכון שם בשנת 1987. לאחר סיום התיכון, בהשפעת אמה, התקבלה לפקולטה לביולוגיה באוניברסיטת טרטו. במהלך לימודיה התמחתה בגנטיקה. בשנת 1988 התחתנה עם טאבי טלביק (Taavi Talvik) וכמה שבועות לפני יום הולדתה ה-19 נולדה בתה הראשונה.
בשנת 1992 סיימה את לימודיה בטרטו בהצטיינות. בשנת 1998 החלה בלימודי תואר שני במנהל עסקים באותה אוניברסיטה, אותם סיימה בשנת 2001.
בשנת 1994, לאחר הולדת בנה, החלה לעבוד בתחום המכירות בסניף האסטוני של חברת סימנס. כיוון שמשכורתה כביולוגית בעבר לא הספיק למחייתה, החליטה למצוא משרה שלא בהתאם להכשרתה. בין השנים 1997-1996 הייתה מנהלת מכירות של ספקית התקשורת האסטונית (Eesti Telefon AS). בשנים 1997–1999 שימשה כמנהלת פרויקטים בתחום השקעות במיזוגים והפרטות בבנק הנזה האסטוני. בשנת 1999, הציע לה ראש הממשלה, מארט לאר, להצטרף לצוות יועציו הכלכליים. היא שימשה בתפקיד זה עד שנת 2002.
בשנים 2001–2004 שימשה כנציגת הממשלה בפרויקט הגנום האסטוני. בשנים 2004-2002 שימשה קליולאיד תחילה כראש מחלקת חשבונות של תחנת הכוח "אירוּ" (Iru) ובהמשך כמנכ"לית. היא האישה הראשונה שניהלה תחנת כוח באסטוניה. משנת 2002 הגישה בערוץ הרדיו "קוקו" (אנ') תוכנית ראיונות שבועית בשעות הצהריים. בשנת 2004, כאשר אסטוניה הצטרפה לאיחוד האירופי היא מונתה לתפקיד מבקרת חשבונות (Auditor) ונציגת אסטוניה בבית המשפט האירופי לביקורת. משנת 2011 ועד בחירתה לנשיאות כיהנה קליולאיד כיושבת ראש מועצת המנהלים של אוניברסיטת טרטו. בסתיו 2011 הציע ראש הממשלה, יוהאן פארטס, למנות את קליולאיד לתפקיד יו"ר מפלגת IRL. לבסוף, הרעיון לא התממש.
ביוגרפיה > הבחירות לנשיאות אסטוניה

אף אחד מן המועמדים המקוריים לנשיאות, בהם שרת החוץ לשעבר מרינה קליורנד וראש הממשלה לשעבר סים קאלאס, לא זכו ברוב הנדרש בבחירות שנערכו באוגוסט ובספטמבר 2016. לאחר שלוש הצבעות בפני הפרלמנט ושתי הצבעות בפני אספת הבוחרים לא נמצא מועמד מוסכם לנשיאות. קליולאיד הועלתה כמועמדת בעקבות פנייתו של יו"ר הפרלמנט האסטוני והסכמתה למועמדות. ב-27 בספטמבר הציעו חברי המועצה הבוחרת את קליולאיד בפני הפרלמנט כמועמדת לתפקיד הנשיא. בשביל שתאושר מועמדותה לנשיאות אסטוניה היא הייתה זקוקה ל-68 מתוך 101 קולותיהם של חברי הפרלמנט האסטוני. ב-30 בספטמבר הביעו 90 מחברי הפרלמנט תמיכה במועמדות. ב-3 באוקטובר נבחרה בקולותיהם של 81 מחברי הפרלמנט ללא התנגדויות (17 חברי פרלמנט נמנעו בפתק לבן). היא הושבעה לנשיאות ונכנסה לתפקידה ב-10 באוקטובר 2016. באוקטובר 2021 תמה כהונתה.
השקפותיה

קליולאיד הגדירה את עצמה בתור "שמרנית-ליברלית". היא מחזיקה בדעות ליברליות בנושאים חברתיים כמו זכויות להט"ב והגירה. לעיתים קרובות היא מפרסמת מאמרי דעה באתרי אינטרנט אסטוניים. בשנים 2004-2001 הייתה קליולאיד חברה במפלגת Pro Patria Union (שהתמזגה למפלגת IRL). אך היא העדיפה לא להתמודד בבחירות עם מינויה לבית המשפט האירופי לביקורת ב-2004 פרשה מחברותה במפלגה.
חיים אישיים

קליולאיד נישאה לראשונה ב-1988, עם תחילת לימודיה באוניברסיטה וילדה באותה שנה את בתה עוד בטרם מלאו לה 19 שנים, וב-1993 היא ילדה את בנה השני. היא התגרשה מבעלה הראשון ב-1998 והיא נשואה בשנית לגאורגי-רנה מקסימובסקי, מהנדס תקשורת במקצועו, ולהם שני ילדים. השניים חיים בזוגיות משנת 1999.
ראו גם

נשיא אסטוניה
הערות שוליים

↑  Former European auditor Kersti Kaljulaid elected president of Estonia, באתר estonianworld
↑  התזה של קליולאיד (באסטונית)
↑  ראיונותיה של קליולאיד לרדיו (באסטונית)
↑  Estonia elects EU accountant Kersti Kaljulaid as first woman president
↑  Kersti Kaljulaid: inimestega tuleb rääkida – igal pool toimib (באסטונית)
↑  Kes on Kersti Kaljulaid?, באסטונית
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810715854405606  GND: 1110798261  ISNI: 0000 0005 0017 9618  LCCN: no2019043680  LNB: 000268975  VIAF: 25147095010725080220   WorldCat (עם VIAF): 25147095010725080220 
קליולאיד ובעלה עם נשיא אסטוניה היוצא טומאס הנדריק אילווס ורעייתו, 2016
Kersti Kaljulaid (2021)
Europass

הלוגו החדש של Europass, החל מ-2020
Europass (בעברית: אירופס) היא יוזמה של המנהל הכללי לחינוך ותרבות של האיחוד האירופי להגברת השקיפות בתחומי ההסמכה והניידות של אזרחים באירופה. מטרתה היא להפוך את הכישורים והמיומנויות של אדם למובנים ואחידים ברחבי אירופה (כולל האיחוד האירופי, האזור הכלכלי האירופי ומדינות מועמדות לאיחוד האירופי).
חמשת מסמכי Europass הם קורות חיים, דרכון ידיעת שפה, Europass Mobility, השלמת תעודה והשלמת דיפלומה, החולקים שם מותג ולוגו משותפים. מאז 2012 ניתן להרכיב את כל מסמכי Europass בדרכון המיומנויות (אנ') האירופי.
פורטל האינטרנט של Europass

המרכז האירופי לפיתוח הכשרה מקצועית (Cedefop) פיתח ומתחזק את פורטל Europass ב-27 שפות. הפורטל מכיל מידע הקשור לחמשת מסמכי Europass. מטרתו היא גם לסייע לכל המשתמשים ליצור, באמצעות אשף פשוט, תיק אלקטרוני אישי המכיל קורות חיים (כולל מכתב מוטיבציה מקדים), דרכון לשוני או כל מסמך אחר המביא עדות למיומנויות וכישורים (עותקים של תארים, רישיונות עבודה, וכו').
בכל מדינה, מרכז אירופה הלאומי מקדם ומספק מידע על מסמכי Europass.
נתונים טכניים של Europass > סכימת XML של Europass

Europass הפיקה אוצר מילים ל-XML כדי לתאר את המידע הכלול בקורות החיים ובדרכון השפה. ניתן לשמור קורות חיים של Europass או דרכון שפה בפורמט Europass XML או בפורמט PDF עם ה-XML המצורף. ניתן לייבא את שני הפורמטים לאשפים המקוונים של Europass או לכל מערכת אחרת שמבינה את ה-XML של Europass, מה שמבטיח שיהיה ניתן לנתח את המידע כראוי.
נתונים טכניים של Europass > שירותי אינטרנט

שירותי האינטרנט של Europass מספקים דרך סטנדרטית (API) למערכות, תוכנות ושירותים אחרים להשתמש בשירותי Europass באופן אוטומטי. דוגמה לכך היא שירות האינטרנט המאפשר יצירה מרחוק של מסמכי Europass בפורמט PDF,OpenDocument או Microsoft Word, מקובץ XML של Europass.
נתונים טכניים של Europass > תוויות וטקסטים לעזרה

תוויות המשמשות עבור קורות החיים של Europass ו-ELP (דרכון שפה אירופי) זמינות בפורמטים שונים מאתר האינטרנט של Europass:
ה-OASIS XLIFF (אנ') (פורמט לוקליזציה של XML)
W3C Xforms (אנ')
הפורמט PO משמש בערכת הכלים של GNU Gettext (אנ')
נתונים טכניים של Europass > תוסף בלוג

המנהלת הכללית לחינוך ותרבות מימנה את הפרויקט האירופי "KITE" במסגרת תוכנית לאונרדו דה וינצ'י. KITE מציעה הטמעה של Europass-CV כפלאגין עבור בלוגים של תוכנות קוד פתוח וורדפרס ו-Dotclear. התוסף מאפשר למשתמשים של אותם שירותי בלוגים לאחסן קורות חיים של Europass בכל השפות הרשמיות באירופה ולייצא אותו לפורמטים הבאים: PDF, ODT, HTML, XHTML, HR-XML. התוסף תואם למפרטי HR-XML SEP. הגרסה האחרונה של התוסף שוחררה בינואר 2008.
היסטוריה

תשתית Europass הוקמה על ידי החלטה 2241/2004/EC של הפרלמנט האירופי והמועצה מ-15 בדצמבר 2004 על מסגרת קהילתית אחת לשקיפות של כישורים וכישורים (Europass) ונכנסה לתוקף ב-1 בינואר 2005.
הערות שוליים

↑  Decision 2241/2004/EC, Article 1
↑  Decision 2241/2004/EC, Article 2
↑  European Commission (18 בדצמבר 2013), REPORT FROM THE COMMISSION TO THE EUROPEAN PARLIAMENT AND THE COUNCIL: Evaluation of the Europass initiative: Second evaluation of the Decision of the European Parliament and the Council on a single Community framework for the transparency of qualifications and competences (Europass) {{citation}}:  (עזרה)
↑  "Data model - XML Resources". Europass Team. נבדק ב-28 בספטמבר 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
פולימורפיזם (מדע החומרים)

בגאולוגיה או בהנדסת החומרים, פולימורפיזם או פולימורפיות (מילולית: ריבוי צורות. מיוונית: πολύ, פּוֹלִי = הרבה, μορφή, מוֹרְפֶה = צורה) היא יכולתו של חומר להתקיים בצורות גבישיות שונות, ללא שינוי בהרכבו הכימי. למשל, לקלציט מבנה גבישי טריגונלי, אבל קיים לו פולימורף בשם ארגוניט שצורתו הגבישית היא אורתורומבית.
דוגמה נוספת היא גביש הקווארץ, שיש לו מספר פולימורפים כמו טרידימיט וקריסטובליט.
מדעי כדור הארץ מונים מספר סיבות למציאות הפולימורפים. הסיבה השכיחה היא יציבותו של הפולימורף בתנאים המאפיינים את מעמקי כדור הארץ, כמו לחץ גבוה וטמפרטורה גבוהה. כאשר מתרחש אירוע, שמשנה בצורה קיצונית את תנאי הסביבה של הגביש הפולימורפי, אין די זמן לפולימורף לעבור למצב הגבישי השכיח, והוא שומר על צורתו המקורית.
אריקה מאן

| --- | --- |

 לידה:  9 בנובמבר 1905 מינכן, הקיסרות הגרמנית 
 פטירה:  27 באוגוסט 1969 (בגיל 63) ציריך, שווייץ 
 מקום קבורה:  Kilchberg cemetery 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת, גרמניה, הרייך הגרמני 
 בן או בת זוג:  גוסטף גרינדגנס (1926–1929)  ויסטן יו אודן (1935–1969)   תרזה גיזה 
 פרופיל ב-IMDb
 
אריקה מאן (בגרמנית: Erika Mann; ‏9 בנובמבר 1905 מינכן – 27 באוגוסט 1969 ציריך) הייתה שחקנית וסופרת יהודייה-גרמנייה.
ביוגרפיה

כבתם של הסופר זוכה פרס נובל תומאס מאן ואשתו קטיה פרינגסהיים באה אריקה מאן כבר בילדותה המוקדמת במגע עם דמויות בולטות בעולם התרבות הגרמנית של תחילת המאה ה-20.
עוד כתלמידת גימנסיה במינכן הופיעה על בימת התיאטרון הגרמני בברלין, לאחר שמקס ריינהרט התערב לטובתה. לאחר שהשלימה את חוק לימודיה התחילה ללמוד משחק בברלין, אך פרשה בשל עומס ההופעות הרב. ב-24 ביולי 1926 התחתנה עם עמיתה השחקן גוסטף גרינדגנס, שביחד איתו ועם אחיה קלאוס ואשתו פמלה ודקינד זכתה להצלחה בימתית גדולה עם המחזה "אנייה ואסתר". בשנת 1929 התגרשו בני הזוג.
ביחד עם אחיה קלאוס יצאה בשנת 1927 למסע חובק עולם בן כמה חודשים, ששני האחים עיבדו בספר המסע "Rundherum". היא הייתה מעורבת כשחקנית בסרט משנת 1931 הספר על רומן לסבי בין שתי נשים, "Mädchen in Uniform", בבימויה של לאונטין סייגן, אך עזבה את ההפקה לפני השלמתה. ב-1932 פרסמה את Stoffel fliegt übers" Meer", הראשון מבין שבעה ספרי ילדים שכתבה.
התחזקות הנאציזם בגרמניה בשנת 1932 הגבירה את מעורבותה הפוליטית, שאותה ביטאה במספר רב של כתבות בעיתונים. התעמתותה עם הנאצים הביאה גם לסוף הקריירה שלה בתיאטרון. בשנת 1933 ייסדה עם אחיה קלאוס את הקברט הפוליטי "מטחנת הפלפל" (Die Pfeffermühle). מספר חודשים אחרי כן עזבה משפחת מאן את גרמניה. תחילה היגרו לעיר סנרי-סיר-מר (אנ') שבצרפת ולאחר מכן לקיסנאכט (אנ') שבשווייץ. שם המשיכו הופעותיה של "מטחנת הפלפל". ההופעות סווגו בידי הרשויות הגרמנית כ"עוינות לגרמניה", ובשל כך נשללה אזרחותה הגרמנית ביוני 1935. ב-15 ביוני התחתנה עם איש הספרות ההומוסקסואל ויסטן יו אודן, שאותו לא פגשה לפני כן מעולם, ובשל כך הוענקה לה אזרחות בריטית.
בקיץ 1937 היגרה  משפחת מאן לארצות הברית. שם המשיכה מאן את פעילותה נגד הרייך השלישי, פרסמה כתבות בעיתונות והרצתה ברחבי המדינה. בתוך כך נודעה לה השפעה גדולה על אביה, במיוחד בכל הקשור בעמדתו הביקורתית כלפי גרמניה.
בשנת 1938 טיילו אריקה ואחיה קלאוס ברחבי ספרד, כדי להתרשם ממלחמת האזרחים הספרדית. בין 1940 ל-1946 דיווחה מאן על מלחמת העולם השנייה, בין השאר עבור ה-BBC ועבור הצבא האמריקאי. לאחר תום המלחמה התחזק הקשר בינה לבין אביה, והיא שימשה כיד ימינו בעבודתו. במסגרת תפקיד זה ביקרה בארץ ישראל בספטמבר 1943.
בשל החשד שדבק במשפחת מאן בתקופת המקארתיזם, עזבה אריקה ביחד עם הוריה את ארצות הברית בשנת 1952 ושבה לשווייץ. את שנותיה האחרונות הקדישה לטיפול בעזבונם של אחיה קלאוס, שמת ב-1949, ושל אביה, שמת ב-1955.
בין כתביה גם ספרי ילדים ונוער רבים.
מאן מתה ב-27 באוגוסט 1969 בציריך מגידול במוח.
תרגומים לעברית

הספר האורות כבים, ובו עשרה סיפורים שכתבה מאן, ראה אור בעברית בשנת 2019 בהוצאת "אפרסמון" ובתרגומה של עידית שורר.
הספר "בית ספר לברברים – החינוך ברייך השלישי",  ראה אור בעברית בהוצאת אפרסמון בשנת 2024 בתרגומו של ארז וולק.
חיים אישיים

מאן הייתה נשואה פעמיים לתקופה קצרה, והחל משנות ה-40 ניהלה אורח חיים לסבי באופן גלוי, כאשר ניהלה מערכות יחסים עם העיתונאית בטי קוקס, שאותה הכירה במהלך עבודתן כעיתונאיות אשר סיקרו את מלחמת העולם השנייה. עוד קודם לכן, ב-1930, ניהלה רומן קצר עם הסופרת והצלמת אנמארי שוורצנבך, שנשארה אחר כך חברה קרובה של משפחת מאן, ואחר כך עם השחקנית תרזה גיזה, שהקימה יחד עם אריקה מאן וקלאוס מאן את הקברט הפוליטי האנטי-נאצי 'מטחנת הפלפל' ב-1933.
הערות שוליים

↑   ענת פיינברג, דיוקן האמן כמשתף פעולה עם הרוע, באתר הארץ, 28 באפריל 2013
↑  אריקה מאן נפגשה עם העתונאים, משמר, 9 בספטמבר 1943
↑  פ. נשיץ, האשה שבמשפחת מאן, מעריב, 7 בנובמבר 1969
↑  ביקורות:
 לינה ברוך, למה אנחנו מצייתים?, באתר הארץ, 24 באוגוסט 2020
עופרה עופר אורן, "האורות כבים": סיפורים שהם מסע מרתק בזמן, בבלוג "סופרת ספרים", 20 בנובמבר 2019
↑  ביקורות:
עופרה עופר אורן, "בית ספר לברברים – החינוך ברייך השלישי": מה אנחנו יכולים ללמוד?, בבלוג "סופרת ספרים", 7 בנובמבר 2024
מוטי פוגל, "בית ספר לברברים": ספרה של אריקה מאן חושף את עומק שטיפת המוח הנאצית, באתר ynet, 23 בנובמבר 2024
↑   גילי איזיקוביץ, הסופרת הלסבית הכי מסעירה במאה ה-20 ממשיכה לחולל מהומות, באתר הארץ, 12 בינואר 2017
↑   גילי איזיקוביץ, לא פשעים מחרידים, לא מעשי גבורה: אריקה מאן מספרת על החיים בגרמניה הנאצית, באתר הארץ, 30 באוקטובר 2019
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007265087605171  PLWABN: 9810586312505606  BIBSYS: 90400023  BNE: XX1013991  BnF: cb120386835 (data)  CANTIC: a10118044  CiNii: DA02707953  GND: 118747436  HDS: 012090  ICCU: CFIV109346  ISNI: 0000 0001 2131 0014  LCCN: n85012436  LNB: 000232593  NDL: 00678419  NKC: xx0234953  NLA: 35975136  NLG: 262959  NTA: 070601941  RERO: 02-A003557150  SELIBR: 302010  SNAC: w6m33g3q  SUDOC: 028579437  TLS: Erika_Mann  Trove: 1169860  VcBA: 495/143918  VIAF: 46777706   WorldCat (עם VIAF): 46777706 
קברה של אריקה מאן בקבר המשפחה בבית העלמין קילכברג.
תום מיניס

תום מיניס (נולדה ב-15 במרץ 2005) הוא שחיינית ישראלית. חברת נבחרת ישראל בשחייה.
ביוגרפיה

מיניס שחיינית מכבי ראשון לציון, ומתאמנת בהדרכתה של יעל אשכנזי.
ביוגרפיה > 2024

באליפות אירופה שנערכה בבלגרד שבסרביה ביוני סיימה במקום 12 במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:02.96 דקות, במקום 16 במשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 2:17.39 דקות, ובמקום 19 במשחה ל-50 מטר גב בתוצאה של 29.73 שניות.
שיאים אישיים > בריכה אולימפית

50 מטר גב: 29.53 שניות (2024)
100 מטר גב: 1:02.33 דקות (2024)
200 מטר גב: 2:14.29 דקות (2024)
סולדד פסטורוטי

| --- | --- |

סולדד פסטורוטי, 2018
 לידה:  12 באוקטובר 1980 (בת 44) ארקיטו, סנטה פה, ארגנטינה 
 שם במה:  Soledad 
 מוקד פעילות:  ארגנטינה ארגנטינה
 תקופת הפעילות:  מ-1995
 עיסוק:  זמרת-יוצרת, פזמונאית, מנחה, שחקנית
 סוגה:  מוזיקה לטינית, פופ לטיני, פולק
 סוג קול:  קונטרה אלט
 שפה מועדפת:  ספרדית 
 כלי נגינה:  גיטרה
 חברת תקליטים:  Sony Music Latin
 האתר הרשמי
 פרופיל ב-IMDb
 
סולדד פסטורוטי (בספרדית: Soledad Pastorutti; נולדה ב-12 באוקטובר 1980) המוכרת בעיקר בשמה הפרטי ובכינוי לה סולה, היא זמרת-יוצרת פולק, פופ לטיני ומוזיקה לטינית ארגנטינאית. פסטורוטי הצליחה, בסוף המאה ה-20 ותחילת המאה ה-21, להביא לתודעה של הדורות הצעירים את ז'אנר הפולקלור. היא מכונה בפי מעריציה והתקשורת העולמית גם הטייפון וההוריקן של ארקיטו בשל קולה המרהיב והאנרגיות הרבות שהיא מקרינה ומשדרת לקהל בהופעותיה. היא זכתה במקום הראשון בפרס "Premio Revelación Cosquín 1997" ומכרה, עד היום, יותר מארבעה מיליון תקליטים ואלבומים ברחבי העולם. היא זכתה פעמיים ב-"Premios Diamante", והייתה לאמנית הראשונה בארגנטינה שזכתה אי פעם בפרס פעמיים; ב-2003 היא זכתה בפרס בפעם הראשונה בעקבות הוצאת אלבום האולפן הראשון שלה, Poncho al viento, שיצא לאור בשנת 1996, ובפעם השנייה ב-2006, כאשר השלימה בדיוק עשר שנות קריירה, בעקבות מכירתם של כ-600,000 עותקים של אלבום האולפן השני שלה, La Sole, שיצא לאור ב-1997. כמו כן, היא הופיעה ביותר מ-1500 הופעות בארגנטינה וברחבי העולם, וגם שיחקה במספר תפקידים בטלנובלות, סדרות טלוויזיה וסרטי קולנוע. החל משנת 2008, היא מנחה באופן קבוע את התוכנית הטלוויזיונית הארגנטינאית "Ecos de mi tierra", המוקדשת בעיקרה למוזיקה, ובשנת 2015 היא זכתה לראשונה במקום הראשון בטקס פרס מרטין פיירו בקטגוריית "התוכנית המוזיקלית" על הנחייתה בתוכנית.
אלבום האולפן הראשון של פסטורוטי, Poncho al Viento, הוא האלבום הנמכר ביותר אי פעם בארגנטינה של חברת Sony Music Latin, על פי נתוניו של אלברטו קלדרו, נשיאה של חברת Sony Music Latin. בסוף שנות ה-90, אמר נשיא סוני בריאיון לעיתון "La Nación", אלברטו קלדרו, כי אלבומה השני של פסטורוטי La Sole, הוא האלבום השני הנמכר ביותר אי פעם בארגנטינה של חברתו.
חידושה את מוזיקת הפולקלור הארגנטינאית בשנות ה-90 המוקדמות גרמה לשינוי הגישה המוזיקלית של צעירים וצעירות. כמו כן, נאמר עליה ידי רבים בארגנטינה ובאמריקה הלטינית שהיא "ההבטחה החדשה של מוזיקת הפולקלור הלאומי" יחד עם אמנים רבים אחרים כמו אבל פינטוס ולוסיאנו פריירה.
בשנת 2014 היא זכתה בפרס גראמי הלטיני יחד עם לילה דאונס ונינה פסטורי בקטגוריית "אלבום הפולקלור הטוב ביותר" ובשנת 2015 היא הייתה מועמדת לזכייה לראשונה בקריירה שלה בפרס גראמי בקטגוריית "אלבום הפופ הלטיני הטוב ביותר" על אלבומה המשותף עם לילה דאונס ונינה פסטורי, Raíz, אולם הן לא זכו.
ביוגרפיה > 1996–1980: ילדותה, תחילת הקריירה ו-Poncho al Viento

פסטורוטי נולדה ב-12 באוקטובר 1980, בעיר קסילדה, הסמוכה לעיירה הקטנה ארקיטו בפרובינציית סנטה פה שבארגנטינה. פסטורוטי היא בתם הבכורה של גריסלדה היידי זקינו ועומר אלברטו פסטורוטי, שבמקור הם, גם כן, מהעיירה ארקיטו בפרובינציית סנטה פה שבארגנטינה. יש לה אחות צעירה בשם נטליה פסטורוטי שנולדה ב-15 באוגוסט 1982, גם היא, כמו אחותה הבכורה, זמרת ארגנטינאית מפורסמת, ובהכשרתה המקצועית היא עורכת דין וכותבת בקשות. אביה של פסטורוטי, עומר אלברטו פסטורוטי, שהיה קורא נלהב של הפואמה "מרטין פיירו" והיה נוהג לנגן להנאתו בגיטרה ובומבו, החדיר לבתו, פסטורוטי, את אהבתו לפולקלור הארגנטינאי כבר בגיל צעיר. קריירת השירה של פסטורוטי החלה בשנת 1988, כבר בגיל 8, כאשר לראשונה הופיעה בפסטיבל "Fiesta de la Soja" שהתקיים בפרובינציית סנטה פה, בו היא הרשימה את הקהל באנרגיה שלה ובקולה המרהיב. כמו כן, בשל נסיעותיה, הופעותיה וראיונותיה שהחלו כאשר החלה את קריירת השירה שלה, פסטורוטי החליטה לעזוב את בית ספרה.
אלבומה הראשון, Pilchas Gauchas, יצא לאור בשנת 1994, אותו היא הקליטה תוך 8 שעות בתוך חדר אמבטיה של אולפן הקלטות. מטרתה העיקרית הייתה שיאפשרו לה להופיע ב-"Festival Nacional del Folklore de Cosquín" (בתרגום חופשי: הפסטיבל הלאומי של הפולקלור של קוסקין), אך בסופו של דבר היא נותרה מחוץ לאירוע עקב הוראה מגבוה שמנעה מקטינים להופיע אחרי חצות. על אף שהמארגנים לא אפשרו לה להופיע בפסטיבל בשנה הקודמת, הופעתה הראשונה כאמנית מקצועית התרחשה ביום שבת, ה-4 בנובמבר 1995 בפרובינציית בואנוס איירס. יחד עם אחותה נטליה, הן המשיכו להופיע בהופעות ברחבי המדינה על מנת להצליח ולהתפרסם, לכן הרשויות החליטו, בסופו של דבר, לאשר לפסטורוטי ואחותה, נטליה, להופיע ב-"Festival Nacional del Folklore de Cosquín" בשנת 1996 על אף היותן קטינות. הופעתה של פסטורוטי הייתה להצלחה כבירה והיא הוכתרה כמנצחת של הפסטיבל, ואף קיבלה את פרס "Cosquín de Oro" (בתרגום חופשי: קוסקין הזהב). להופעתה של פסטורוטי בפסטיבל עם אחותה הייתה השפעה חיובית על הקריירה שלה, כי לאחריו חברת התקליטים Sony Music החתימה אותה על חוזה ואפשרה לה להקליט ולהוציא לאור באותה שנה את אלבום האולפן הראשון שלה, Poncho al Viento, שהצליח להימכר ב-800,000 יחידות תוך זמן קצר.
ביוגרפיה > 1997–1998: La Sole ו-A mi gente

בשנת 1997 החלה פסטורוטי סיבוב הופעות. במהלך השנתיים הראשונות של הקריירה שלה היא הופיעה ב-181 ערים ועיירות ברחבי ארגנטינה. כמו כן, יצא לאור אלבום האולפן השני שלה, La Sole, שעשה הדי קולות בעיר בואנוס איירס ופרסם ברבים את שמה של פסטורוטי. שני אלבומי האולפן הראשונים שלה, Poncho al Viento ו-La Sole, החלו לטפס במעלי המצעדים וברשימת רבי המכר. כמו כן, באותה שנה, פסטורוטי הופיעה כ-10 פעמים ב"תיאטרו גראן רקס", התיאטרון הגדול והחשוב ביותר בעיר בואנוס איירס, ומכרה כ-34,000 כרטיסים.
שיר הפתיחה של האלבום, La Sole, הוא גרסת כיסוי השיר "Que nadie sepa mi sufrir" שהולחן במקור ב-1936 על ידי אנחל קברל למילותיו של אנריקה דיסאו, והתפרסם ברחבי אמריקה הלטינית. השיר, במרוצת השנים, הפך להצלחה גדולה ונעשו לו גרסאות כיסוי רבות על ידי מבצעים מרחבי העולם, ביניהם: פסטורוטי, אדית פיאף, מריה דולורס פרדרה, פלאסידו דומינגו, חוליו איגלסיאס וחוה אלברשטיין (השיר ידוע בגרסתה בשם "חיוכים" שנכתב על ידי לאה נאור).
בשנת 1998 הכפילה פסטורוטי את מספר הופעותיה בעיר בואנוס איירס, ארגנטינה והופיעה ביותר מ-20 קונצרטים, שוב ב"תיאטרו גראן רקס". היא נבחרה על ידי Sony Music Latin להיות נציגת ארגנטינה על מנת להלחין את השיר "Los sueños de todo el mundo", ולכלול אותו באלבום ההופעות החיות הראשון שלה, A mi gente, שיצא לאור לרגל קיום מונדיאל 1998. כמו כן, פסטורוטי ליוותה באופן רשמי את נבחרת ארגנטינה בכדורגל בתחרות מונדיאל 1998 שנערכה בצרפת. הקונצרטים ב"תיאטרו גראן רקס" הפכו לאלבום ההופעות החיות הראשון שלה, שיצא לאור בהמשך השנה תחת הכותרת A mi gente.
לאחר קיומו של מונדיאל 1998, פסטורוטי קיבלה במדריד שבספרד, את הודעתה של חברת Sony Music Latin על כך שנמכרו ברחבי העולם כמיליון יחידות של שני האלבומים שלה. כמו כן, Sony Music Latin דיווחו לתקשורת הארגנטינאית כי היא האמן שיצר את מספר המכירות הגבוה ביותר בפרק הזמן הקצר ביותר בהיסטוריית החברה, תוך לקיחה בחשבון את כל האמנים מכל הז'אנרים.
ביוגרפיה > 1999: Emoción,‏ La Edad del Sol ו-Yo sí quiero a mi país

בשנת 1999, כאשר פסטורוטי הגיעה לשיא הקריירה שלה ונחלה הצלחה כבירה במדינות רבות, היא החליטה להשיק בושם לו היא קראה "Emoción" (בתרגום חופשי: רגש). פסטורוטי הבהירה: "מטרתי העיקרית עם השקת הבושם היא להקצות אחוז מהמכירות של הבושם להופעות, במיוחד בעיר הולדתי". מומחה הניחוח האחראי לריחו של הבושם היה ריצ'רד הרפין; הרפין הוא יוצר ניחוחות בינלאומיים למותגי יוקרה בינלאומיים כמו קלווין קליין, סלין דיון, מארק ג'ייקובס, ראלף לורן ומוצרי אייבון. הבושם הוא שילוב של עלי כותרת של ורדים ויסמין עם וניל, רמזים של שוקולד ורעננות שנותנים העלים של העגבנייה.
בחודשים הראשונים של אותה שנה, פסטורוטי הייתה שקועה בצילומים לסרט "La Edad del Sol" ("הגיל של השמש" שכותרתו של הסרט היא היפוך של אותיות שמה - Edad ו-Sol), שהיה גם הניסיון הקולנועי הראשון שלה. התסריט של הסרט הוא סיפור אודות טיול סיום לימודים, שבו אחת מהתלמידות היא אמנית מפורסמת המסתבכת בהפתעה. הסרט יצא לאור ב-1 ביולי 1999 וצפו בו יותר מ-1 מיליון צופים, אך המבקרים לא ראו בכך הישג מכובד לסרט.
המפיק הקובני אמיליו אסטפן, טס לארגנטינה על מנת לפגוש את פסטורוטי והפך במהרה למפיק האומנותי של אלבום האולפן השלישי שלה, Yo sí quiero a mi país, שיצא לאור בשנת 1999. שירי האלבום, שהוקלטו במיאמי, הם בעלי מקצבים שונים אשר משתייכים לחלקים שונים באמריקה הלטינית אשר חוצים גבולות תרבותיים, הובילו לסיבוב הופעות של פסטורוטי במספר מדינות באמריקה הדרומית וברחבי העולם: אורוגוואי, פרגוואי, צ'ילה, מקסיקו, פרו, ארצות הברית וספרד.
ביוגרפיה > 2000–2001: הופעות בפסטיבלים, Soledad ו-Libre

בשובה של פסטורוטי מצרפת, פסטורוטי החלה להקליט את אלבום האולפן הרביעי שלה, Soledad, שיצא לאור לראשונה באוקטובר 2000. לאחר יציאתו לאור של האלבום, היא הופיעה במרכז האמנויות ברביקן שבצפון הסיטי של לונדון לפני קהל של כ-1,800 צופים תחת שם המופע "Festival de Cine y Música Argentina".
בשנת 2001, המלחין אלכסנדר לרנר התבקש על ידי פסטורוטי להיות המפיק האמנותי של אלבום האולפן החמישי שלה, Libre, אשר יצא לאור באותה השנה. Libre הושמע בתחנות הרדיו העיקריות וסיבוב הופעותיה של פסטורוטי התבצע ב"תיאטרו גראן רקס", בואנוס איירס.