stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ממלכת יוון
היסטוריה > המלכים האחרונים

ב-1 באפריל 1947 באמצע מלחמת האזרחים ביוון, מת גאורגיוס השני, ופבלוס עלה לשלטון במקומו. ב-6 במרץ 1964 מת  פבלוס, וקוסטנטינוס השני עלה לשלטון במקומו.
התפתחותה של יוון לאחר מלחמת העולם השנייה זכתה לכינוי "הנס הכלכלי היווני" (אנ').  בין השנים 1950 עד 1973 ידעה יוון שנים של צמיחה כלכלית מהירה, והייתה שנייה בעולם בקצב הגידול אחרי כלכלת יפן. בשנת 1970 האטה הכלכלה כשסוף התקופה היה בשנת 1974.
באותם ימים התחזקו גם יחסי ארצות הברית–יוון. ב-9 ביולי 1961 נחתם חוזה השותפות של יוון עם הקהילה הכלכלית האירופית, צעד שקידם ראש הממשלה קונסטנדינוס קרמנליס. יוון הפכה למדינה האירופית הראשונה שזכתה במעמד של מדינה שותפה לשוק האירופי, מחוץ לשש המדינות המייסדות.   בשנות החמישים, שנות השישים ושנות השבעים התיירות ביוון (אנ') החלה לפרוח והפכה למרכיב בולט בכלכלת יוון. בתחילה התנגדו לכך רבים בממשלת יוון, מכיוון שהיא נתפסה כמקור הכנסה תנודתי במקרה של זעזועים פוליטיים. התנגדות אחרת הייתה של שמרנים רבים ושל הכנסייה בטענה למפגע מוסרי במדינה. למרות החששות, התיירות צמחה משמעותית ביוון והיא עודדה על ידי הממשלות מכיוון שהיא היוותה מקור להכנסות מטבע חוץ. 
ב-21 באפריל 1967 תפס הצבא היווני בהנהגת קבוצת קולונלים את השלטון ביוון בהפיכה אלימה, והקים משטר צבאי ששלט ביוון יותר משבע שנים. חודש לפני הבחירות הכלליות, הוביל גאורגיוס פאפאדופולוס ביחד עם עוד מספר קצינים הפיכה מוצלחת, תוך ניצול המצב הפוליטי המסובך במדינה שנוצר בעקבות הקונפליקט בין המלך קונסטנטינוס השני לבין ראש הממשלה המזדקן גאורגיוס פאפאנדראו. המשטר הצבאי ביוון היה בעל צביון ימני קיצוני. עקב מדיניותו האנטי-קומוניסטית הנוקשה זכה לתמיכת ארצות הברית על רקע המלחמה הקרה.
קונסטנטינוס השני, מלך יוון, אישר את ההפיכה בחוסר רצון, אך התחיל בהכנות-הפיכה נגדית על ידי נאמניו. הפיכה נגדית זו החלה ב-13 בדצמבר 1967 ונכשלה, ואילצה את המלך ואת רוב משפחת המלוכה לברוח לאיטליה. המשטר הצבאי הפעיל צנזורה, מעצרים, עינויים ורציחות. יוון הורחקה אז מהשוק האירופי ועזבה גם את מועצת אירופה, כדי להתחמק מהחקירות של פורום זה בנוגע להאשמות בשימוש בעינויים. 
ב-1 ביוני 1973 הגנרל פפדופולוס הכריז על הדחת המונרכיה ועל השכנת רפובליקה נשיאותית כשהוא עומד בראשה כנשיא.
יוון הוגדרה כממלכה עד למשאל העם (אנ') בשנת 1973. הוחלט לעבור לרפובליקה נשיאותית בראשות פאפאדופולוס בניסיון לחזק את שלטונו. ההצבעה נשלטה היטב על ידי המשטר, והתוצאות היו צפויות.[דרוש מקור]  פפאדופולוס הבטיח חזרה לשלטון דמוקרטי ופרלמנטרי והוא קרא לבחירות ב-10 בפברואר 1974. לאחר מהומות הסטודנטים באוניברסיטה הטכנית הלאומית של אתונה, ממשלתו הודחה ב-25 בנובמבר של אותה שנה בידי גורמים של הקו הנוקשה בצבא. הסתמכותו הרבה על הצבא נתנה עילה למפקד בריגדה דמטריוס יואנידיס להדיח אותו ולעמוד בראש המשטר. הדמוקרטיה הוחזרה ביולי 1974.
הדמוקרטיזציה אותה הוביל קונסטנדינוס קרמנליס, כללה ארגון בחירות חדשות, חוקה חדשה, שהתבססה על החוקה מימי מלחמת העצמאות היוונית, ואת מעצר קציני ההפיכה. ב-8 בדצמבר 1974 נערך משאל עם (אנ') בו הוחלט לבטל את המלוכה ברוב של כ-60%. קוסטנטינוס השני ומשפחתו יצאו לגלות בלונדון. מונה נשיא יוון והמדינה הפכה לדמוקרטיה פרלמנטרית.
ראו גם

מלכי יוון
משפחת המלוכה היוונית
יהדות יוון
שאלת השפה ביוון
הערות שוליים

↑  Building the nation, 1832–1913, באתר אנציקלופדיה בריטניקה
↑  Issawi, Charles, The Economic History of the Middle East and North Africa, Columbia University Press 1984
↑  Graham T. Allison; Kalypso Nicolaïdis (בינואר 1997). The Greek Paradox: Promise Vs. Performance. MIT Press. p. 43. ISBN 978-0-262-51092-9. phase of 1960 to 1973 (the period hailed by many as the "Greek economic miracle"), gross domestic product grew at an average annual rate of 7.7 percent, but exports of goods and services grew at the much higher average rate of 12.6 {{cite book}}:  (עזרה)
↑  "Greece Tourism: Information about tourism in Greece and the Greek Islands". greeka.com. נבדק ב-17 במאי 2011. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Times, Alvin Shuster Special to The New York (1973-06-02). "MONARCHY ENDED AS GREEK REGIME SETS UP REPUBLIC". The New York Times (באנגלית אמריקאית). ISSN 0362-4331. נבדק ב-2021-07-23.
בניין הפרלמנט (אנ') עד שנת 1932, אז הוחלף במבנה חדש
חציבת תעלת קורינתוס בסביבות 1890
ארמון יורש העצר, 1909. עם עלייתו של קונסטנטינוס לכס המלוכה, הפך ל"ארמון המלוכה החדש" ומשנת 1974, ל"ארמון הנשיאות".
היריד הבינלאומי השנתי (אנ') בסלוניקי נחנך בשנת 1927. למעלה מ-1,600 חברות ממדינות רבות השתתפו בשנת 1933.
בניין בנק יוון שבנייתו הושלמה בשנת 1938
אתונה בשנות ה-50 של המאה ה-20
עובדים מול דיור חדש שנבנה בעזרת כספי תוכנית מרשל ביוון.
מפעל טסלה בפרימונט

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  בית חרושת 
 מדינה:  ארצות הברית 
 בעלים:  טסלה מוטורס 
 מפעיל:  טסלה מוטורס 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–2010
 תאריך פתיחה רשמי:  2010 
 מידות
 שטח:  5,300,000 רגל רבועה 
 קואורדינטות:  37°29′57″N 121°56′25″W﻿ / ﻿37.499166666667°N 121.94027777778°W﻿ / 37.499166666667; -121.94027777778
 www.teslamotors.com
 he
 
מפעל טסלה בפרימונט הוא מפעל ייצור רכב של טסלה מוטורס בפרימונט, קליפורניה. המתקן נוסד בשנת 1962 כ"מפעל ההרכבה של GM בפרימונט", ובהמשך הופעל על ידי NUMMI, לשעבר מיזם משותף של GM וטויוטה. טסלה רכשה את הבעלות בשנת 2010. המפעל מייצר את דגם S, דגם 3, דגם X ודגם Y, ומעסיק מעל 10,000 עובדים (נכון ליוני 2018).
תהליך הייצור > אוטומציה

בתהליך הייצור משתמשים ביותר מ-160 רובוטים ייעודיים, כולל 10 הרובוטים הגדולים בעולם, אשר נקראים על שם דמויות מאקס-מן. רבים מהרכיבים הייחודיים של דגם S, כולל מעטפת הסוללה, מודול הסוללה ויחידות הניהוג והשליטה, מיוצרים עצמאית על ידי המפעל, במקום מה שדרך כלל נעשה במפעל צד שלישי. רמת האינטגרציה במפעל גבוהה במיוחד אף ביחס למפעלי רכב מתקדמים אחרים בעולם, כאשר מרבית תהליכי האינטגרציה מתרחשים במפעל עצמו, כולל את רוב ההטבעה והמיכון, הצביעה וכמה קידודים. קווי ההדפסה ההידראוליים משמשים להדפסת 5,000 לוחות גוף ביום בכוח של 10,000 טון, והם הגדולים בצפון אמריקה והשישית בעולם. כ-60% מחלקי הרכב מקורם בצפון אמריקה. מהנדסי העיצוב עובדים גם הם במפעל עצמו, במתקן נפרד.
במפעל הותקנו מכונות Giga Press, הגדולות בעולם מסוגם.
ראו גם

גיגה נבדה
גיגה ניו יורק
גיגה שנגחאי
גיגה ברלין
גיגה טקסס
הערות שוליים

↑  Sibley, Lisa (2010-10-27). "Tesla officially replaces NUMMI in Fremont".
↑  "Tesla Motors Opens Tesla Factory - Home of the Model S" (הודעה לעיתונות). Tesla Motors. 2010-10-27. נבדק ב-2012-07-18.
↑  Baron, Ethan (2018-06-04). "Tesla fails in bid to push racism lawsuit into arbitration". The Mercury News. נבדק ב-2018-06-04.
↑  "How the Tesla Model S is Made , Tesla Motors Part 1". Wired.com. WIRED. נבדק ב-2015-04-01.
↑  Richard, Michael Graham (2014-11-21). "Tesla's factory upgrade: X-Men characters, climbing plants, giant robots, murals, etc". TreeHugger. נבדק ב-2015-05-12.
↑  Shahan, Zachary (2014-11-18). "Tesla Robots Get X-Men Names". Clean Technica. נבדק ב-2015-05-15.
↑  "At Tesla, Workers Team Up With Robot Superheroes". The Wall Street Journal. 2015-04-15. נבדק ב-2015-05-15.
↑  Rundle, Michael (2016-01-12). "Building Tesla: inside Elon Musk's car factory of the future". Wired. נבדק ב-2016-12-08.
↑  "Can Tesla become a bigger company with Model S electric car? That's Elon Musk's gamble". Autoweek.com. Autoweek. ארכיון מ-2016-03-04. נבדק ב-2015-04-26.
↑  "Tesla Motors (TSLA) Earnings Report: Q1 2015 Conference Call Transcript". TheStreet. 2015-05-07. p. 14. אורכב מ-המקור ב-2015-05-11. נבדק ב-2015-05-11.
↑  "How Tesla Builds Electric Cars , Tesla Motors Part 2 (WIRED)". YouTube. WIRED. נבדק ב-2015-04-02.
↑  "During summer factory upgrade, Tesla installed 10 of the largest robots in the world". electrek.co. Electrek. נבדק ב-2015-04-26.
| חברת טסלה |
| --- | --- | --- |
| דגמים | מודל 3 • מודל Y • מודל X • מודל S • רודסטר • סייברטראק • סמי • סייברקוואד |  |
| מפעלים | פרימונט • גיגה נבדה • גיגה שאנגחאי • גיגה ברלין • גיגה ניו יורק • גיגה טקסס |  |
| אנרגיה | טסלה אנרג'י (SolarCity) • טסלה מגה-פק • פאוורוול |  |
| טכנולוגיה | Giga Press |  |
| אנשי מפתח | אילון מאסק |  |
ערך זה הוא קצרמרבנושא תחבורה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מפעל ואן נלה

החזית המזרחית הפונה אל תעלת סכי - במרכז התמונה נראה מפעל הקפה ואחד מגרמי המדרגות
מראה בתוך המבנה
מפעל ון נלה (בהולנדית Van Nellefabriek) הוא מבנה היסטורי ששימש כבית חרושת, השוכן בעיר רוטרדם שבהולנד. המבנה שנבנה בין השנים 1925 ו-1931 בסגנון הבינלאומי, הוכרז בשנת 2014 כאתר מורשת עולמית. מפעל ואן נלה מהווה דוגמה מוקדמת לתכנון תעשייתי מוצלח, הן מבחינה פונקציואלית והן באספקט הוויזואלי.
היסטוריה

חברת ואן נלה נוסדה בשנת 1782 בידי יוהנס ואן נלה (Johannes van Nelle) בעיר רוטרדם, והתמחתה בסחר בטבק. החברה נרכשה במאה ה-19 בידי משפחת ואן דר ליאו (van der Leeuw) אשר המשיכה וניהלה אותה באותו שם. אחד מבניה של משפחה זו, קיס ואן דר ליאו (Kees Van der Leeuw), הגה את רעיון הקמת המפעל בפולדר ספאן (Spaanse Polder) סמוך לתעלת סכי (Schie). באותה עת שכן הפולדר בעיבורי רוטרדם, אך כיום הוא נמצא בלב שטח בנוי, צפונית-מערבית למרכזה של העיר. בהיותו גם פילוסוף ואמן, ביקש קיס כי מבנה המפעל יגלם במאפייניו רעיונות הומניים וסוציאליים, ויתרום לסביבת עבודה וליחסי עבודה בריאים. בעשור השני של המאה ה-20 החל הפרויקט ללבוש צורה, ועבודות ההקמה החלו בשנת 1925. מטרתו של היזם ושל צוות האדריכלים - מיכיאל ברינקמן (Michiel Brinkman) עד מותו ב-1923, ובנו יאן ברינקמן (Jan Brinkman) - הייתה ליצור מכלול תעשייתי, שיכלול שטחי אחסון ושינוע תואמים.
ב-1925 הונחה על אדמת הפולדר הרכה, שכבת חול בעובי של שניים וחצי מטרים, ואליה הוחדרו עמודי בטון מזוין אשר נועדו לייצב את הקרקע, ואשר יוצרו באתר החל בשנת 1926. את המבנה נושאים עמודי בטון מזוין מאונכים בצורת פטריות, הנושאים קורות מאוזנות וכן את רצפת המבנה. הקמת המבנה הסתיימה בשנת 1931, ובמקום יוצרו קפה, תה וטבק; ובהמשך גם גומי לעיסה, סיגריות, פודינג ואורז.
עם סיום הקמת המבנה, הוא זכה בתגובות אוהדות: צמד הצלמים רוברטסון וירבורי (Robertson and Yerbury) כינו אותו ”פואמה בפלדה וזכוכית” ("a poem in steel and glass"), והאדריכל הידוע לה קורבוזיה עמד על ה”טוהר והשקיפות הבלתי מתפשרת” שלו ("purity and uncompromising clarity").
הייצור במקום פסק בשנת 1995, וב-1998 תכנן אריק חודה (Eric Gude), אדריכל הולנדי המתמחה בשימור מבני תעשייה, את התאמתו של המבנה לייעודו החדש. העבודות החלו בשנת 2000, ומאז סיומן מוכר המבנה בשם "מפעל העיצוב ואן נלה" (Van Nelle Ontwerpfabriek). במבנה פועלות חברות עיצוב ומדיה, וכן נערכים בו פגישות, אירועים וכנסים.
המבנה

מכלול המבנים באתר משתרע על פני שטח של 100 דונם, אך רק חלקו המזרחי הסמוך לתעלה, ובו המבנים משנות ה-20 המאוחרות, נכלל בהכרזת אונסק"ו. מבנים אלה, המשתרעים על פני שטח של 50 דונם, שמשו לעיבוד, אריזה ושיווק של תה, קפה וטבק. המכלול העיקרי של האתר כולל שלושה מפעלים בממדים שונים, הניצבים זה בהמשכו של זה, לאורכו של רחוב פנימי. הם נושאים גגות שטוחים רחבי ידיים במפלסים שונים: הגדול והגבוה מבין שלושת המפעלים שימש לייצור טבק והוקם באתר בין השנים 1926-1928; מצפון לו שוכן מפעל הקפה הנמוך ממנו מעט, אשר הוקם בשנים 1928-1930; ומצפון לאחרון ניצב מפעל התה מהשנים 1928-1929, וזהו הנמוך מבין שלושת המבנים. מדרום למפעל הטבק, ממשיכה חזיתו אל מבנה משרדים, גם הוא מהשנים 1928-1930. אורכו הכולל של מסך הזכוכית והפלדה בחזית המזרחית של ארבעת המבנים הוא 220 מטרים, וזה נשלט על ידי קווים אנכיים ורצופים, הנפסקים רק במקומות בהם הותקנו שלושה גרמי מדרגות. גרם המדרגות הדרומי (במפעל הטבק) והגבוה מכולם, מסתיים בקצהו העליון בחדר תה ומרפסת פנורמית בצורת רוטונדה.
ממזרח למכלול בתי החרושת (בינם לבין התעלה) ניצבים מספר מבנים פונקציונליים נוספים: בית הדוודים והארובה הצמודה אליו (1927-1929), אולם השילוח (1927-1929) המחובר אל המפעלים באמצעות חמישה גשרי פלדה וזכוכית, המחסנים המאוחרים יותר (1942-1943 ו-1967), ולבסוף בתי המלאכה הצמודים לתעלה (1929-1930). הדוודים הופעלו תחילה באמצעות פחם], ובהמשך הוסבו לפעולה בנפט. בגשרים הותקנו מסועים המובילים אל התעלה, מקום בו הוטענה הסחורה אל ספינות נהר באמצעות עגורנים.
בתוך המבנים, בעיקר באזורים שיועדו לשמש כמשרדים, נעשה שימוש נרחב במסכי זכוכית ופלדה, בדומה למעטפת המבנים החיצונית, ואלה מאפשרים חדירת אור יום אל חלל המבנים. המבנים תוכננו כך שניתן יהיה להתאים את חלליהם הפנימיים במהירות לשינויים בצרכי הייצור. העמודים המתומנים הפנימיים חזקים דיים כדי לשאת את קומות המבנה, על מכונות הייצור שניצבו בו.
הערות שוליים

↑  ‘Poem in steel and glass’ on the World Heritage List
↑  For 64 years coffee, tea and tobacco were produced
החזית המזרחית הפונה אל תעלת סכי - משמאל מפעל הטבק וגרם המדרגות שמעליו רוטונדה, בתווך מפעל הקפה (מתחת לכיתוב Van Nella) ומימין לו מפעל התה שאינו נראה בתמונה בשל כך שהוא נמוך מידי ומוסתר על ידי בתי המלאכה הסמוכים לתעלת סכי
הרחוב הפנימי ומפעל הקפה משמאל. מימין נראה בית הדוודים והארובה שלו, ובהמשך אולם השילוח המחובר אל בתי החרושת בגשרים
| --- | --- |
בקרת זהויות :  VIAF: 311735337   WorldCat (עם VIAF): 311735337
מחצב

מַחְצָב הוא מינרל אי-אורגני הנמצא בקרקע ובדרך כלל ניתן להשיגו על ידי חציבה או כרייה.
בין המחצבים השכיחים ביותר נמצאים תרכובות של צורן וחמצן, לדוגמה: חול וקוורץ (מהמינרלים הנפוצים ביותר בכדור הארץ), המשמשים לייצור זכוכית, וכן אבן גיר, אבני בזלת, עפרות של מתכות שונות ועוד.
בעברית תקנית המילה "מַחְצָב" נהגית בבי"ת רפה, ואילו בנטייה היא נדגשת: מַחְצַבִּים, מַחְצַבֵּי־.
מיון

ישנם מיונים שונים של סוגי מחצבים, המבוססים על הרכבם, על השימוש בהם או על אופן היווצרותם:
מיון > הרכב

מחצבים מתכתיים - נחושת, מנגן, ברזל, אלומיניום וכדומה.
מחצבים שאינם מתכתיים - אבן גיר, דולומיט, חרסיות וכדומה.
מיון > שימוש

מחצבים לתעשיית הבנייה - אבן גיר, קירטון, חרסיות, גבס, בזלת, גרניט ועוד.
חומרי גלם לתעשייה - זרחה, אשלג, חול זך לזכוכית, חרסיות, פצלת השדה ועוד.
חומרי גלם להפקת אנרגיה - כבול, ליגניט, פחם, פצלי שמן.
מיון > אופן ההיווצרות או הסלעים המארחים

מחצבים שמקורם בסלעי משקע - אבן גיר, אבן חול, תחמוצות ברזל מסוגים שונים, מינרלי נחושת, אורניום, פחם ועוד.
מחצבים ממקור געשי - סולפידים של נחושת ומתכות אחרות, זהב, יהלומים, טוף, חרסיות, גופרית ועוד.
מרבצים ממקור פלוטוני - נחושת, זהב, וולפרם, אורניום ועוד.
מחצבים שמקורם בסלעים מותמרים שעברו תהליכי התמרה בתנאים של טמפרטורה ולחץ גבוהים.
ראו גם

אוצר טבע
משאב טבע
חומר גלם
מפעל הקרונות של טבר

| --- | --- |

 נתונים כלליים
 תקופת הפעילות:  1898–הווה (כ־126 שנים) 
 חברת אם:  טרנסמאשהולדינג 
 מיקום המטה:  רוסיה 
 ענפי תעשייה:  הנדסת מכונות 
 מוצרים עיקריים:  קרון רכבת 
 הכנסות:  14,900,000,000 רובל רוסי (נכון ל־2015) 
  
 www.tvz.ru
 
מפעל הקרונות של טבר (ברוסית: Тверской вагоностроительный завод, בראשי תיבות: ТВЗ) היא יצרנית קרונות רכבת הממוקמת בעיר טבר, רוסיה והיא מהווה חלק מחברת ההחזקות טרנסמאשהולדינג (Transmashholding).
היסטוריה

מפעל הקרונות של טבר הוקם ב-25 באוגוסט 1898 בשם מפעל חומרי הרכבת וולגה העליונה. הוא נבנה ביוזמתה של חברת המניות המשותפת הצרפתית-בלגית Dyle et Bacalan בשנת 1898. בתחילה ייצר המפעל קרונות שינה עם ארבעה צירים לחברת הרכבות הבינלאומית אקספרס, רכבות נוסעים מארבעה קרונות, רכבות עסקיות עם טרקליני לימוד ותאי שינה ורכבות נוסעים למדינות בעלות אקלים חם. המפעל ייצר רכבות משא, פלטפורמות וטנדרים למקררים וייצרה גם רכבות חשמליות, רכיבים וחלקי חילוף לרכבת חשמלית. חברת מפעל הקרונות של טבר ייצרה גם רכבות צבאיות. החל משנת 1904 ייצר המפעל רכבות נוסעים עם סיפון כפול עבור מהגרים למזרח הרחוק וייצר טרקליני אוכל עם שישה צירים באורך של 26 מטרים עבור משפחת המלוכה.
במהלך ההלאמה שלאחר מהפכת אוקטובר, המפעל התמקד בייצור רכיבים עבור הצבא האדום. המפעל נפגע קשה במהלך כיבוש העיר בשנת 1941 על ידי הוורמאכט. לאחר השחרור החל שיפוץ המפעל. במקביל החלו לייצר במפעל פגזי ארטילריה, מרגמות, פצצות, ורכבות רפואיות לשימוש הצבא. באוקטובר 1943, על פי החלטת ועדת ההגנה הממלכתית, נכלל המפעל ברשימת מפעלי הביטחון הגדולים במדינה. המפעל ייצר 18 מוצרים צבאיים. הוא גם הפעיל בית מלאכה לתיקון טנקים. בשנת 1944 התחיל המפעל המשוחזר בחלקו בייצור רכבות נוסעים אזרחיות.
מאז 1951 חזר המפעל להתמקד בייצור רכבות נוסעים. בשנות השישים שך המאה העשרים, לראשונה בתחום הנדסת הרכבות במדינה, הוקם קו ייצור סיטוני במעבדות המפעל שהחל לייצר רכבות עם מערכות מיזוג אוויר ובעלי הנעה חשמלית. רכבות ראשונות אלה שירתו במרכז אסיה ובין מוסקבה ללנינגרד.
משנת 1959 עד 1969 - נוצרו רכבות חשמליות. משנת 1960 עד 1966 - ייצור סדרתי של קרונות לתחבורה בין-אזורית. בשנת 1965 - רכבת האקספרס "אורורה" במהירות מרבית של 160–180 קמ"ש יצאה את שערי המפעל.
בשנת 1970 - נוצרו קרונות לרכבות דלוקס מדגם "אוליאנובסק", רוסיה. באותה שנה הושקו רכבות בעלי הנעת סילון במהירות של עד 300 קמ"ש ושנה לאחר מכן החל ייצור סדרתי ראשון של רכבות דו-קומתיות. בשנים 1972 - 1973 - נוצרה רכבת האקספרס "טרויקה רוסית" שנסעה במהירות של 200 קמ"ש.
בשנת 1993 המפעל עבר ארגון מחדש בעקבות התפרקות ברית המועצות, כאשר בוריס ילצין חתם על צו נשיאותי להפיכת המפעל הממשלתי לחברת מניות משותפת. מאז התפרקות ברית המועצות המפעל המשיך לייצר רכבות נוסעים ומאז 1996 נמצא בחזית ייצור הרכבות במדינה וממשיך לייצר קרונות רכבת מודרניים ומהירים.
מוצרים

הפעילויות העיקריות של המפעל הן ייצור ומכירת רכבות נוסעים וסוגים אחרים של קרונות, רכיבים וחלקי חילוף לרכבות ומספק גם שירות תחזוקה ותיקון.
מוצרים > קרונות

המפעל מוגדר כחברת מניות משותפת הנמצאת בבעלות חברת ההחזקות Transmashholding ומייצרת את המוצרים הבאים ומספקת את השירותים הבאים:
רכבות נוסעים חדשות הנישאות על ידי קטרים במהירות של עד 200 קמ"ש.
רכבות משא ורכבות ייעודיות.
רכבות חשמליות (בעיקר מדגם איוולגה)
קרונות חשמלית (בשיתוף עם חברת PK Transportnye Sistemy המהווה יצרנית רוסית של תחבורה ציבורית)
חוגונים עבור קרונות נוסעים
ערכות גלגלים לרכבות נוסעים ורכבות משא
חלקי חילוף לרכבות הנוסעים
הערות שוליים

↑  History Factory (ברוסית)
↑  List of Products (ברוסית)
קרון לרכבת נוסעית דו-קומתית מדגם "בילוול", 1905.
אנדרטת SVL במפעל הרכבות בטבר המתארת רכבת טורבוג'ט בייצור המפעל.
רכבת נוסעים חדשה מתוצרת המפעל בקו הרכבת מוסקבה - ניז'ני נובגורוד
מלקאל

| --- | --- |

כיכר השוק בעיר, אוגוסט 2005
 מדינה:  דרום סודאן דרום סודאן
 מחוז:  מדינת הנילוס העליון מדינת הנילוס העליון
 גובה:  385 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  147,450 (2014)
 קואורדינטות:  9°31′48″N 31°40′00″E﻿ / ﻿9.53°N 31.66666666666°E﻿ / 9.53; 31.66666666666
 אזור זמן:  UTC +3
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת דרום סודאן מוגדלת) ג'ובה רומבק ואו יאמביו קוג'וק בור קניה אוגנדה הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו  הרפו. המרכז אפריקאית  סודאן אתיופיהמלקאל(למפת דרום סודאן רגילה) ג'ובה רומבק ואו יאמביו קוג'וק בור קניה אוגנדה הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו  הרפו. המרכז אפריקאית  סודאן אתיופיהמלקאל  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
מלקאל (באנגלית: Malakal; בערבית: ملكال, מלכאל) היא בירת מדינת הנילוס העליון בדרום סודאן.
מיקום

מלקאל נמצאת במחוז מדינת הנילוס העליון בצפון מדינת דרום סודאן, בסמוך לגבול הבינלאומי עם הרפובליקה של סודאן. העיר נמצאת צפונית להתמזגות של נהר הנילוס הלבן ונהר סובט.
סקירה

במהלך מלחמת האזרחים הסודאנית השנייה שכן בעיר חיל מצב של הכוחות המזוינים של סודאן. לאחר הכרזת עצמאותה של דרום סודאן ב-9 ביולי 2011, נסוגו הכוחות אל ח'רטום. בנובמבר 2006 התרחש בעיר קרב מלקאל.
רוב התושבים בעיר משתייכים לשבטי הדינקה, נואר ושילוק, אך קיימים גם תושבים השייכים לקבוצות אתניות אחרות. רוב החיילים של צבא דרום סודאן אינם תושבי האזור, אלא באים ממחוז בחר אל-ע'זאל.
מאכלים מקומיים נפוצים בעיר הם וואל וואל (wal wal), כופתאות בצק מורתחות, והפואול (foull), תבשיל המכיל בוטן מקומי.
תחבורה

דרך העפר מהעיר מלקאל אל העיר קורמוק (Kurmuk), על גבול אתיופיה, נמצאת כיום בשיקום וסלילה ותהיה מוכנה לשימוש במאי 2013.
בעיר שדה תעופה בין-לאומי, אחד מתוך שני שדות התעופה הבינלאומיים של דרום סודאן. תחבורה נהרית לחרטום קיימת גם היא בעיר.
עיתונים

תפוצת העיתונים בעיר נמוכה יחסית לאוכלוסייה, אולם, העיתון המבוסס על עיתון ה"סיטיזן" הנפוץ בג'ובה, מופץ גם במלקאל באופן נרחב.
ביום ההכרזה על מדינת דרום סודאן, ב-9 ביולי 2011, נוסד העיתון המקוון The Upper Nile Times (אורכב 23.09.2020 בארכיון Wayback Machine). לעיתון נחשפים תושבי מלקאל והסביבה.
אוכלוסייה

בשנת 2005 הוערכה האוכלוסייה בעיר בכ-129,620. במפקד אוכלוסין של שנת 2008 בעיר, שנפסל על ידי הממשל הדרום סודאני, נקבע גודל האוכלוסייה בכ-126,500. בשנת 2010 הוערכה האוכלוסייה בעיר בכ-139,450.
גידול האוכלוסייה בעיר:
| שנה | אוכלוסייה |
| --- | --- |
1983: 33,750 (מוערך)
1993: 72,000 (מוערך)
2005: 129,620 (מוערך)
2008: 126,500 (מוערך)
2010: 139,450 (מוערך)
אקלים

| אקלים במלקאל> חודש.טמפרטורה יומית מרבית ממוצעת (C°).טמפרטורה יומית מזערית ממוצעת (C°).משקעים ממוצעים (מ"מ) | אקלים במלקאל> ינואר.34.9.18.7.0.0 | אקלים במלקאל> פברואר.36.8.20.3.0.4 | אקלים במלקאל> מרץ.38.9.22.9.6.7 | אקלים במלקאל> אפריל.39.1.24.3.26.9 | אקלים במלקאל> מאי.36.0.23.5.97.4 | אקלים במלקאל> יוני.33.2.22.3.107.8 | אקלים במלקאל> יולי.31.4.21.7.163.9 | אקלים במלקאל> אוגוסט.31.0.21.6.170.2 | אקלים במלקאל> ספטמבר.32.3.21.9.117.8 | אקלים במלקאל> אוקטובר.34.0.21.9.75.6 | אקלים במלקאל> נובמבר.35.6.20.0.3.6 | אקלים במלקאל> דצמבר.35.2.18.7.0.0 | אקלים במלקאל> שנה.34.9.21.5.770.3 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
מקור:
גלריה

מרכז העיר מלקאל
תמונה של אנשי העיר השילוקים בשנת 1936
ראו גם

מדינת הנילוס העליון
שדה התעופה מלקאל
אוניברסיטת הנילוס העליון
הערות שוליים

↑  Malakal - Kimuk Highway Ready In 2013
↑  Estimated Population In 2005
↑  Estimated Populatiion In 2008
↑  Estimated Population In 2010
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007567691505171  LCCN: n92042546  VIAF: 146723157   WorldCat (עם VIAF): 146723157
מכס

מכס הוא מס המוטל על יבוא סחורות ושירותים. בעבר היה נהוג להטיל מכס גם על יצוא סחורות.
מטרות

רוב מדינות העולם מטילות מכס משתי סיבות עיקריות:
ככלי לגיוס כספים לצורך מימון פעילות הממשלה.
כאמצעי לצמצום היקף היבוא על מנת לכוון ולהגן על תעשיות מקומיות.
ההבחנה קיימת רק לגבי המניע של הממשלה המטילה את המס. בפועל, מכס שהוטל כדי להגדיל את הכנסות הממשלה עדיין מקטין את היבוא ולהפך.
היסטוריה

המילה נזכרת לראשונה בהקשר של מס המושת על שלל מלחמה בספר במדבר: ” וַהֲרֵמֹתָ֨ מֶ֜כֶס לַֽיהוָ֗ה מֵאֵ֞ת אַנְשֵׁ֤י הַמִּלְחָמָה֙ הַיֹּצְאִ֣ים לַצָּבָ֔א אֶחָ֣ד נֶ֔פֶשׁ מֵחֲמֵ֖שׁ הַמֵּאֹ֑ות מִן־הָאָדָם֙ וּמִן־הַבָּקָ֔ר וּמִן־הַחֲמֹרִ֖ים וּמִן־הַצֹּֽאן” (פרק ל"א פסוק כ"ח)
מכסים התקיימו בעת העתיקה, למשל באימפריה הפרתית וברומא העתיקה, שם נקראו portoria. הזכות לגבות מס על סחורות נכנסות ויוצאות מהמדינה נחשבה מאז ומתמיד זכות טבעית של השליט, כאשר ההצדקה לכך הייתה בעיקר תשלום על שימוש בכבישים, גשרים ונמלים שנבנו ותוחזקו על ידי הממשל ואיפשרו את המסחר.
היסטוריה > המוכס בהלכה

ה'מוכס' היה ממונה מטעם המלכות לגבות מס לפי השערתו והערכתו, יש שכתבו שהמוכס היה קונה מהמלך זכות לגבות את המס לעצמו.
בתלמוד נכלל המוכס עם משחק בקוביה ומפריח יונים שחכמים פסלום לעדות כיון שראו שהרבה פעמים הם גבו יותר מהראוי. ואף שדינא דמלכותא דינא כתבו בתלמוד בשם רב חנינא בר כהנא שאמר בשם שמואל שמדובר במוכס שאין לו קצבה, ובשן דבי רבי ינאי תירצו שמדובר במוכס העומד מאליו.
כן, נמנו המוכסים בין אלו 'שתשובתן קשה', מפני שגוזלים את הרבים, וכשהם באים לעשות תשובה ולהחזיר את הגזילה, אינם יודעים למי להחזיר. וכן שנינו בתוספתא (בבא קמא, פרק י, הלכה יד), קשה גזל הרבים מגזל היחיד, שהגוזל את היחיד יכול לפייסו ולהשיב לו את הגזילה, ואילו הגוזל את הרבים אינו יכול לפייסם ולהשיב להם את מה שגזל מהם, מפני שאינו יודע למי להשיב. למרות זאת, תיקנו חכמים לגוזלים את הרבים, שישיבו את הגזילה למי שהם מכירים שגזלו ממנו, ומשאר הגזילות - יעשו צורכי רבים, באופן שיהנו מכך גם הנגזלים.
בתקופת התנאים הייתה התייחסות שלילית כלפי מוכסים [בגלל שהמוכס מטעם השלטון היה גובה יותר ממה שצריך ושומר את העודף לעצמו ולכן נחשב לגזלן]. לדוגמה, בברייתא מובא המוכס כדוגמה מובהקת לרשע: ”אין לך משפחה שיש בה מוכס ואין כולם מוכסין, שיש בה לסטים ואין כולם לסטין. מפני שכולם מחפים עליו” (תלמוד בבלי, מסכת שבועות, דף ל"ט, עמוד א'.).
התייחסות זו הייתה רווחת בארץ ישראל, והיא מופיעה אף בברית החדשה. כך למשל, בבשורה על-פי מתי, מורה ישו להתייחס לאלה הפוגעים שוב ושוב באחרים כאל גוי או כאל מוכס: ”וְאִם־לֹא יִשְׁמַע אֲלֵיהֶם וְהִגַּדְתָּ אֶל־הַקָּהָל וְאִם־לֹא יִשְׁמַע גַּם־אֶל־הַקָּהָל וְהָיָה לְךָ כְּגוֹי וּכְמוֹכֵס”. עם זאת, מתי עצמו היה מוכס במקצועו.
היסטוריה > בעולם

מלכי אנגליה בתקופת ימי הביניים הנהיגו מכסים בשיעור הנתון לשיקולו הבלעדי של המלך, בניגוד למיסים אחרים אשר נקבעו באישור הפרלמנט.
בין המאות ה-16 וה-18 שלטה באירופה התפיסה הכלכלית המרקנטליסטית ומדינות כבריטניה וצרפת הטילו מכסים כבדים על היבוא מהארצות השכנות (ובמידה פחותה בהרבה על מושבותיהן). לאחר שאדם סמית', דייוויד ריקרדו ואחרים הראו את יתרונות השוק החופשי והתועלת שבסחר בינלאומי חופשי, חלה ירידה מסוימת אך המכסים ברחבי העולם עדיין היו גבוהים יחסית.
המפנה המשמעותי הגיע לאחר מלחמת העולם השנייה. מדינות העולם החלו לכונן אזורי סחר חופשי ולחתום הסכמים שהעניקו למדינות אחרות מעמד של שותפות סחר מועדפת ובפועל ביטלו או הורידו מכסים. גושי סחר חופשי כשוק האירופי המשותף (שהפך אחר כך לאיחוד האירופי) ואזור הסחר החופשי של צפון אמריקה מאפשרים נפח גדול מבעבר של סחר חופשי. ארגון הסחר העולמי (WTO) פועל לצמצום מכסים ועידוד מסחר בינלאומי.