stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
לוסי גריפית'ס
פילמוגרפיה > טלוויזיה

| שנה | שם | שם באנגלית | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2006 |  | Sea of Souls | רבקה | בפרק "Succubus" |
| 2006 | שוגר אהובתי | Sugar Rush | לטי | סדרת טלוויזיה (פרק אחד) |
| 2006–2009 | רובין הוד | Robin Hood | מריאן | סדרת טלוויזיה (26 פרקים) |
| 2009 |  | U Be Dead | בת'אן אנסל | סרט טלוויזיה |
| 2009 |  | Collision | ג'יין טראנט | סדרת טלוויזיה (5 פרקים) |
| 2010 | לואיס | Lewis | מדלן אשר | בפרק "Falling Darkness" |
| 2010 |  | The Little House | רות' | סדרת טלוויזיה (2 פרקים) |
| 2011 |  | Awakening | ג'נה לסטרייד | סרט טלוויזיה |
| 2012–2013 | דם אמיתי | True Blood | נורה גיינסבורו | עונות 5 ו-6 |
| 2014 | קונסטנטין | Constantine | ליב אברדין | פרק הפיילוט "Non Est Asylum" |
| 2016 | פריצ'ר | Preacher | אמילי וודרו |  |
| 2021 |  | Vienna Blood | אמיליה לידגייט | 3 פרקים |
הערות שוליים

↑  "Lucy Griffiths". TV Guide. נבדק ב-2016-05-29.
↑  "Robin Hood given modern makeover". BBC News. 8 בספטמבר 2006. נבדק ב-2006-11-16. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "They've killed Maid Marian". BBC Nottingham. 31 בדצמבר 2007. נבדק ב-2008-01-10. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "BBC One – Robin Hood, Series 3, Something Worth Fighting For – Part 2". BBC. 28 בספטמבר 2013. נבדק ב-2014-01-27. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "David Morrissey stars in the true story of a dangerous stalker in U Be Dead". 6 ביוני 2008. אורכב מ-המקור ב-2008-06-11. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Andreeva, Nellie (31 בינואר 2011). "CBS Signs Talent Holding Deal With Young British Actress". Deadline Hollywood. נבדק ב-2014-01-27. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Andreeva, Nellie (3 במרץ 2011). "'The River' & 'Awakening' Find Their Leads, Two Board 'Tagged' & 'Wonder Woman'". Deadline Hollywood. נבדק ב-2014-01-27. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  Michael Ausiello (2 בנובמבר 2011). "True Blood Casts Lucy Griffiths as Nora in Season 5". TVLine. נבדק ב-2014-01-06. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Lucy Griffiths & Harold Perrineau Join NBC Pilot 'Constantine'". Deadline Hollywood. 5 במרץ 2014. נבדק ב-2014-07-10. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Goldberg, Lesley (10 ביולי 2014). "'Constantine's' Lucy Griffiths Exits NBC Drama". The Hollywood Reporter. נבדק ב-2014-07-11. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Sepinwall, Alan (13 ביולי 2014). "Press Tour: 'Constantine' Hires Angelica Celaya to Replace Lucy Griffiths". HitFix. נבדק ב-2014-07-11. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Andreeva, Nellie (9 באפריל 2015). "Lucy Griffiths Cast In 'Preacher' Pilot". Deadline Hollywood. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BNE: XX5523342  ICCU: UBOV422523  ISNI: 0000 0000 5912 5861  LCCN: no2009061087  VIAF: 103149294305280521626   WorldCat (עם VIAF): 103149294305280521626
משיכת יתר (להקה)

| --- | --- |
 תקופת הפעילות:  מ-1987 
 סוגה:  ג'אז 
 חברים
 עמיקם קימלמן  גורי אגמון  ירון גוטפריד  אריה וולניץ  רוני הולן
 
משיכת יתר הייתה להקת ג'אז - פיוז'ן ישראלית, שפעלה בשנות ה-80 וה-90 של המאה ה-20. הלהקה מנתה חמישה חברים, כולם מוזיקאים מהבכירים בתעשייה. במרוצת הזמן כל חברי ההרכב היו מרצים ומנהלים בבית הספר רימון.
ביוגרפיה > עיקר הפעילות

הלהקה הוקמה בשנת 1987 על ידי חמישה מוזיקאים, חלקם כבר מרצים ומנהלים בבית הספר רימון, שהוקם שנתיים קודם לכן. הלהקה שאפה ליצור שפה מוזיקלית חדשה: ג'אז ישראלי, ושילבה את הג'אז המסורתי עם פיוז'ן, מוזיקה לטינית ומוזיקה ים - תיכונית.
אלבומם הראשון, "התחלה מתוקה" יצא באביב 1989, ואף היה אלבום הג'אז הראשון בארץ שיצא בפורמט של דיסק. האלבום כלל קטעים מקוריים מעת חברי הלהקה, וזכה לשבחים וביקורות חיוביות רבות. הלהקה הופיעה, בין השאר, בפסטיבל הג'אז באילת מספר פעמים בשנים 1990, 1992 ו-1995.
ב-1992, הקליטו את האלבום "בריזה" אשר נגנז ולא יצא לאור, על אף שהשירים מתוכו נוגנו תכופות בהופעותיהם.
הלהקה התפרקה בסוף שנות ה-90, בעקבות רצונם של חבריה להמשיך הלאה ולהתקדם כל אחד בקריירה המוזיקלית שלו.
ביוגרפיה > האיחוד

בשנת 2016, 19 שנים לאחר הפירוק, התאחדו חברי ההרכב המקורי בעקבות בקשת המנהל המוזיקלי של פסטיבל הג'אז באילת, אלי דג'יברי, להופיע בו. עם האיחוד, הלהקה הופיעה עוד מספר פעמים, בין היתר במועדון השבלול ובבית היוצר, ובכך סיימה, לבינתיים, את פעילותה.
לקראת הפסטיבל, הוציאו אלבום כפול בשם Double Exposure, הכלל בדיסק הראשון את האלבום הגנוז ובשני את אלבום הבכורה.
חברי ההרכב

עמיקם קימלמן - סקסופון טנור, סקסופון אלט, סקסופון סופרן
גורי אגמון - סקסופון אלט, סקסופון סופרן, סקסופון בריטון, חליל
ירון גוטפריד - פסנתר, סינטיסייזר
אריה וולניץ - גיטרה בס
רוני הולן - תופים, כלי הקשה
רשימת שירים

להלן רשימת השירים שראו אור, לפי הסדר באלבום משנת 2016, Double Exposure.
| רצועה | מלחין | אורך |
| --- | --- | --- |
דיסק ראשון Breeza (1992): 
| Zone A | עמיקם קימלמן | 9:14 |
| Renovation | גורי אגמון | 8:41 |
| Breeza | אריה וולניץ | 7:34 |
| Don't Know Why | ירון גוטפריד | 6:52 |
| Tzutzik | גורי אגמון | 7:22 |
| Personal Changes | עמיקם קימלמן | 9:35 |

דיסק שני Sweet Begining (1989): 
| Sweet Pianola | גורי אגמון | 6:57 |
| Spring of '83 | גורי אגמון | 10:07 |
| Empty Space | ירון גוטפריד | 5:21 |
| Riga Blues | עמיקם קימלמן | 7:01 |
| Panti | אריה וולניץ | 9:06 |
| Red Life | עמיקם קימלמן | 5:08 |
| Dr. Berman | גורי אגמון | 7:07 |
ישנם עוד מספר שירים אשר לא הוקלטו ויצאו לאור, אך בוצעו בהופעות חיות: Some Other Time, Engagement, Moment of Eternity.
ראו גם

ג'אז ישראלי
פיוז'ן
רימון בית ספר למוסיקה
ג'אז
מים קדושים

אגן מים קדושים בסנטה מריה דגלי אנג'לי אי דאי מרטירי שברומא.
מים קדושים בשיטת "טייק אווי" כנסיית סנטה טרזה בדבלין שבאירלנד.
תפילה הינדית על גדת נהר הגנגס.
מים קדושים הם מים שנעשה בהם שימוש בטקסי דת, בעיקר בנצרות. מים אלה מקורם במעיין או נהר שנחשב מקודש, או במים שבורכו על ידי כהן דת.
הלניזם

בדת היוונית העתיקה מים קדושים שכונו כֵרְנִיפְּס (יוונית: Χέρνιψ) יוצרו בכיבוי של לפיד ממקדש לאלים במים. מים קדושים שימשו על מנת לטהר מקומות ואנשים, ולהבדיל את הקדוש מהחילוני.
יהדות

רחצה במים היא חלק מכל הליך במקרא להסרה של טומאה. אך ככלל המים בהם מתבקשים להיטבל הם מים רגילים לחלוטין.
פעמיים במקרא מים מקושרים לקדושה, בטקס השעיר לעזאזל שעורך אהרון הוא רוחץ "בַמַּיִם בְּמָקוֹם קָדוֹשׁ", ובטקס שבו נחקרת אישה החשודה בסטייה, עליה לשתות " מַיִם קְדֹשִׁים" מעורבים בעפר אותם מביא לה הכהן. אם תיכשל האישה במבחן (כלומר שהיא אכן שכבה עם גבר אחר), נאמר שהמים יפגעו בירכה ובבטנה.
ככל הנראה במהלך המאה הראשונה לספירה הוחלף מנהג הטבילה במקורות מים טבעיים ברחצה במקוואות סגורים.
בקרב יהודים בישראל כיום יש המאמינים בסגולות של מים ששהו במחיצתו של צדיק או זכו לברכתו. ביקוש רב היה לבקבוקי מים שזכו לברכתו של הבאבא סאלי.
נצרות

מקור השימוש במים קדושים בנצרות הוא בהשפעת הטקסים שקדמו לנצרות בהם היהודיים והלניסטים בעיקר הנוגעים לטיהור באמצעות מים (כדוגמה ביהדות: טבילה, ונטילת הידיים). בראשיתה של הנצרות נעשה שימוש בטבילה במים לצורך טקס הקבלה לדת - הטבילה לנצרות, בדומה לטבילה הנדרשת ביהדות.
לימים התפתח השימוש במים בטקסים כנסייתיים של הטבילה. המים מאוכסנים באגני טבילה שהתפתחו לצורך זה. אגנים אלה לרוב ממוקמים בכניסה למבני הכנסייה או במבנים ייעודיים הנקראים בשם בפטיסטריום. מיקום אגן הטבילה או בית הטבילה בכניסה לכנסייה נועד לסמל את חשיבות הטקס כטקס כניסה אל הדת הנוצרית.
גם המים המשמשים לנטילת ידיו של הכומר בטקס המיסה נחשבים כמים קדושים. בנצרות האורתודוקסית נעשה שימוש במים קדושים על מנת לברך חפצים שונים, בין על ידי התזת המים ישירות על החפץ, ובין על ידי התזה באמצעות ענף עץ.
בנצרות אין לשפוך מים קדושים לביוב ויש לשפוך אותם ישירות על האדמה, או לתוך מערכת מים המובילה אותם אל האדמה.
אסלאם

מנהג טהרת הגופות באסלאם (ע'סל אל-מות) התפתח אף הוא ממנהג טהרת המתים שהתקיים בתרביות שקדמו לאסלאם בהם גם ביהדות.
שינטו

גם בדת השינטו של יפן נעשה שימוש במים קדושים לטהרה. במקדש הגדול של טסובקי נעשה שימוש במפל מקודש על מנת לשטוף את טומאת הרוחצים בו, בטקס הנקרא מיסוגי שוהו.
הינדואיזם

בדת ההינדו מאמינים בקדושת נהר הגנגס ומימיו, בכך שמי הנהר מטהרים את הרוחצים בהם, ואת גופות המתים המושלכות אל הנהר. המונח "מים קדושים" אינו משמש בדת ההינדו, אולם יש התייחסות למי הגנגס עצמם כמים קדושים.
אגן מים קדושים בבזיליקת נוטרה דאם דה פורוויה, בליון, שבצרפת
קתדרלת פירנצה
אגן מים קדושים בכנסייה בזלצבורג שבאוסטריה
ראו גם

טבילה לנצרות
לקריאה נוספת

קתי ניומן, "מים קדושים", נשיונל ג'יאוגרפיק, גיליון 143, אפריל 2010
הערות שוליים

↑  ספר ויקרא, פרק ט"ז, פסוק כ"ד
↑  ספר במדבר, פרק ה', פסוק י"ז
↑  אבי שושן, כך הציל הבבא סאלי את חיי, באתר ynet, 15 בינואר 2013
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007563077905171  BnF: cb122964006 (data)  GND: 4189443-1  LCCN: sh85061638  NKC: ph1226806
נוער שוליים (אלבום)

נוער שוליים (באנגלית נקרא "Juvenile Delinquency", כמו שם הלהקה) הוא אלבום הבכורה של להקת נוער שוליים מחולון. האלבום יצא לאור ב-1 בינואר 1988, הופק והופץ על ידי חברת התקליטים הד ארצי. במקור יצא האלבום בקלטת שמע ותקליט ויניל, ויצא בהוצאה מחודשת בשנת 1996 על גבי תקליטור.
הפקה

הרכב הלהקה באלבום זה כלל את הסולן מיקיאגי (שם שהמפיק רונן בן טל המציא לו), הגיטריסטים אמיר צורף ודודי לוי, הקלידן קובי פיטרו והבסיסט ארן אמיר, שכולם היו בני 18 באותה העת. מתופף הלהקה המקורי, איסר טננבאום, מ"רוקפור" עזב את ההרכב מיד עם צאת האלבום (שבו ניגן אלון הלל). מתוך האלבום יצאו קודם לרדיו ארבעה סינגלים: "קיר של אהבה", "החלום של כל אישה" שכתב והלחין שמעון גלבץ, "חסר סיכוי", וגרסתה של הלהקה לשיר "לך איתה" של אילנה רובינא, שכתב קובי רכט והלחינו רכט וקובי אשרת, ושהיה לאחד מלהיטי הלהקה.
האלבום מכר כ-5,000 עותקים בשנה שלאחר צאתו.
רשימת שירים

כל השירים נכתבו והולחנו על ידי נוער שוליים (למעט היכן שמצוין אחרת).
| נוער שוליים> מס' | נוער שוליים> שם | נוער שוליים> מילים | נוער שוליים> לחן | נוער שוליים> משך | נוער שוליים>  | נוער שוליים>  | נוער שוליים>  | נוער שוליים>  | נוער שוליים>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | קיר של אהבה  |   |   | 3:40 |  |  |  |  |  |
| 2. | החלום של כל אשה  | שמעון גלבץ | שמעון גלבץ | 4:05 |  |  |  |  |  |
| 3. | מחפש מסתור  | מיקיאגי |   | 3:50 |  |  |  |  |  |
| 4. | חסר סיכוי  |   |   | 3:56 |  |  |  |  |  |
| 5. | לך איתה  | קובי רכט | קובי אשרת | 5:32 |  |  |  |  |  |
| 6. | רובין הוד (לא לבדך ברחוב)   |   |   | 3:52 |  |  |  |  |  |
| 7. | שביל הזהב  |   |   | 4:26 |  |  |  |  |  |
| 8. | כחול שחור  | מיקיאגי |   | 3:45 |  |  |  |  |  |
| 9. | זה הסוף  |   |   | 3:50 |  |  |  |  |  |
| 10. | אור נמוג  | מיקיאגי |   | 4:02 |  |  |  |  |  |
| משך כולל: | משך כולל: | משך כולל: | משך כולל: | 40:58 |  |  |  |  |  |
קרדיטים

עיבודים – נוער שוליים ורונן בן-טל
הפקה מוזיקלית, סינתיסייזר, עטיפה – רונן בן-טל
שירה – מיקיאגי
גיטרות – אמיר צורף, דודי לוי
קלידים – קובי פיטרו
בס – ארן אמיר
תופים: איסר טננבאום, אלון הלל
טרומבון – דני פלם
חצוצרה – רוני בדיחי
מיקס – איתמר גפני, יזהר אשדות, BJ מני
טכנאי הקלטות – גיל תורן, תימורה גיל
טכנאי – מני בז'ראנו, מירון יניב, עומר שפי, ערן רייס
צילומים – דניאל אבידן
עיצוב – דרור קליסקי, שירה ברויאר
הערות שוליים

1 2  גיורא פרבר, לבני שש־עשרה ומעלה, חדשות, 21 בינואר 1988
↑  נוער שוליים, חדשות, 7 בספטמבר 1988
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz release group: 28bfff01-97ac-4466-bf7c-7ba05eeb42a6
מתיו הרברט

| --- | --- |

 לידה:  1972 (בן 53 בערך) אנגליה, הממלכה המאוחדת 
 שם במה:  Doctor Rockit 
 מוקד פעילות:  הממלכה המאוחדת 
 תקופת הפעילות:  מ-1995 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת אקסטר 
 סוגה:  מוזיקה אלקטרונית, מוזיקה קלאסית 
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 כלי נגינה:  דוגם צלילים 
 חברת תקליטים:  !K7 Music 
 פרסים והוקרה:  Qwartz Electronic Music Awards 
 www.matthewherbert.com
 פרופיל ב-IMDb
 
מתיו הרברט (נולד ב-1972), הידוע גם בשם הרברט, דוקטור רוקיט, Radio Boy, ‏Mr. Vertigo, טרנספורמר ו-Wishmountain, הוא אמן מוזיקה אלקטרונית בריטי. לעיתים קרובות הוא משתמש בצלילים מפריטים יומיומיים (אנ') כדי להפיק מוזיקה אלקטרונית.
ראשית חייו

הרברט גדל בדרום אנגליה. אביו היה טכנאי ב-BBC. הוריו היו מתודיסטים ואסרו רובי צעצוע וטלוויזיה. אביה של אמו היה סרבן מצפוני במלחמת העולם השנייה. בילדותו למד הרברט לנגן בכינור ובפסנתר, והשתתף בהפגנות של גרינפיס. בתחילת שנות ה-90 היה סטודנט לדרמה באוניברסיטת אקסטר. הרברט התחיל לדגום צלילים של אובייקטים כדרך ליצור פסקול מציאותי למחזותיו. הוא החל ליצור מופעים חיים שבהם נוצרו הצלילים מתוך חפצים יומיומיים ומהסביבה, ובסופו של דבר יישם את אותה טכניקה על רחבת הריקודים.
תיאוריות ופוליטיקה

בשנת 2000, הרברט כתב מניפסט שכותרתו "חוזה אישי לקומפוזיציית מוזיקה (משלב את מניפסט הטעויות)", ששימש כמדריך תאורטי לחלק גדול מעבודותיו המאוחרות. מטרותיו כוללות איסור אישי על שימוש במכונות תופים וסאמפלים מוכנים, ולוודא שכל דבר שנוצר באולפן ניתן לייצר גם בהופעה חיה.
רבים מהפרויקטים הפחות מוכווני דאנס שלו (בעיקר אלה שלא נוצרו תחת השם הרברט) עוסקים בנושאים פוליטיים, תוך שימוש באובייקטים ספציפיים כדי ליצור יצירה רעיונית. הפרויקט שלו ב-2001 תחת השם "Radio Boy", נקרא "The Mechanics of Destruction" ובו הוא סימפל את הסחורה של מקדונלד'ס ו-The Gap כמחאה נגד הגלובליזם התאגידי. הפרויקט היה זמין להורדה בחינם של MP3, דרך הופעות ובדואר של "Accidental Records".
הרברט שיתף כמה ממחשבותיו על העתיד במאמר למגזין המוזיקה הבריטי "Clash", וכתב "אנחנו עומדים בפני סערה מושלמת של חרא: התמוטטות פיננסית עולמית, שינויים אקלימיים מסיביים והסוף של הנפט".
פרויקטים נוספים

מתיו הרברט הפיק רמיקסים עבור אמנים רבים, כולל מולוקו, אניו מוריקונה, קווינסי ג'ונס, ביורק, REM, פרי פארל, סרז' גינסבורג, יוקו אונו, ג'ון קייל, וה-Avalanches. הוא תכנת שלושה שירים באלבום Vespertine של ביורק, והפיק את אלבום הבכורה "Ruby Blue" של זמרת מולוקו, רושין מרפי (אנ').
הוא תרם מוזיקה למספר סרטים, כולל "Human Traffic" (אנ') ודוגמה 95, ולהפקות טלוויזיה, מחול, ותיאטרון בבריטניה.
הערות שוליים

↑  Welsh, April (22 באוגוסט 2011). "Matthew Herbert's Pig Project". The Independent. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Wingfield, BY Jonathan (2010-03-11). "Bring in Da Noise". The New York Times (באנגלית אמריקאית). ISSN 0362-4331. נבדק ב-2022-07-07.
1 2  Piero Scaruffi (אנ'), The History of Rock Music. Matthew Herbert: biography, discography, reviews, ratings, best albums, piero scaruffi
↑  Battaglia, Andy. "Matthew Herbert: 100 Lbs". Pitchfork. נבדק ב-2022-07-07.
↑  "Scale by Matthew Herbert". Metacritic. נבדק ב-27 במרץ 2008. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Harvell, Jess (2 ביוני 2006). "Herbert: Scale". Pitchfork Media. אורכב מ-המקור ב-6 באפריל 2008. נבדק ב-2022-07-07. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  Sisario, Ben (18 באוקטובר 2011). "Raising an Album, From Pigpen to Studio". The New York Times. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Café de Flore (2011)". IMDb.com. נבדק ב-20 באוגוסט 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Baroque Remixed – Part 2". Bbc.co.uk. 2013. נבדק ב-2022-07-07.
↑  "Herbert Announces The Shakes". Factmag.com. 2015. נבדק ב-2022-07-07.
↑  "P.C.C.O.M. and P.C.C.O.M. Turbo Extreme PERSONAL CONTRACT FOR THE COMPOSITION OF MUSIC (INCORPORATING THE MANIFESTO OF MISTAKES)". Magicandaccident.com. אורכב מ-המקור ב-7 באוקטובר 2007. נבדק ב-2022-07-07. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Matthew Herbert's 2010 Address | Features | Clash Magazine". Clashmusic.com. נבדק ב-2022-07-07.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007370915305171  BnF: cb140136260 (data)  GND: 134852206  ISNI: 0000 0003 6859 6835  LCCN: no2006090881  MusicBrainz: 20587005-7a2a-4b96-8f34-bc643bc4b60a  NKC: xx0065630  SUDOC: 121627535  VIAF: 19437980   WorldCat (עם VIAF): 19437980
נינג'ה טיון

| --- | --- |

 נתונים כלליים
 מייסדים:  מאט בלאק, ג'ונתן מור 
 תקופת הפעילות:  1990–הווה (כ־35 שנים) 
 מיקום המטה:  לונדון 
  
 www.ninjatune.net
 
נינג'ה טיון (באנגלית: Ninja Tune) היא חברת תקליטים עצמאית אנגלית שבסיסה בלונדון. הלייבל הוקם על ידי מאט בלאק וג'ונתן מור (הידועים יותר כהרכב קולדקאט (אנ')) ונוהל על ידי פיטר קוויק ואחרים.
בהשראת ביקור ביפן, בלאק ומור הקימו את נינג'ה טיון ב-1990 על מנת להשתחרר מהשליטה היצירתית של לייבלים גדולים, וככלי להפצת מוזיקה בעלת אופי מחתרתי, ללא האילוצים שהם חוו בתקופה הקצרה שלהם עם הלייבלים אריסטה ו-"Big Life" . הלייבל כונה "בעל חזון" החתים מגוון רחב של אמנים, הקים את ההוצאה לאור "Just Isn't Music", והביא לשימושים חדשניים בתוכנה.
ההקלטות הראשונות שהלייבל הוציא לאור – חמשת החלקים הראשונים של "Jazz Brakes" של DJ Food (אנ') – הופקו על ידי קולדקאט בתחילת שנות ה-90, והורכבו מהקלטות קצרות אינסטרומנטליות מבוססות דגימות שהובילו את לפריצה של ז'אנרים חדשים של קצבי היפ הופ אינסטרומנטליים (לצד הלייבל Mo'Wax ואמני נינג'ה טיון כמו Funki Porcini, (אנ')The Herbaliser ו-DJ Vadim) ומוכרים עד היום, ככלים חיוניים עבור תקליטנים.
הלייבל הוציא לאור מאז מוזיקה של אמנים רבים, ביניהם The Cinematic Orchestra (אנ'), אמון טובין, בונובו, קליס, BICEP, The Bug, Machinedrum, ולי בנון, ומפיץ עבור חברות תקליטים אחרות כגון Big Dada ו-Brainfeeder (הלייבל של פליינג לוטוס).
היסטוריה > 1990–1999

בעקבות מסע הופעות של קולדקאט ביפן עם נורמן קוק, המוכר כ-Fatboy Slim, אז מ-Beats International, הלייבל שאב את ההשראה לשמו ולאסתטיקה שלו מתוכניות הטלוויזיה היפניות של שנות ה-50 וה-60 המבוססות על הנינג'ה. לפי פיצ'פורק, ההקלטות הראשונות של נינג'ה טיון בתחילת שנות ה-90, "הביאו עימן עידן חדש של טריפ הופ/היפ הופ אינסטרומנטלי".
לאחר ההצלחה של קולדקאט עם הלייבל הראשון שלהם, "Ahead of Our Time", בעיות חוזיות מנעו מהם להמשיך תחת השם שלהם. ההקלטה הראשונה שנינג'ה טייון הוציאו לאור הייתה קולקציית ברייקים של מוזיקת האוס שיצרו קולדקאט (תחת השם Bogus Order) בשם "Zen Brakes Vol. 1" בשנת 1990. הלייבל התפרסם יותר כאשר קולדקאט, תחת השם DJ Food, הוציאו לאור את "Jazz Brakes Vol. 1" – אלבום של ברייקים של פאנקי היפ הופ וג'אז. סדרת ה-"Jazz Brakes" של DJ Food נועדה כחומר מקור לתקליטנים ומפיקים שעבדו עם ברייקים וביטים.
בשנת 1992, פיטר קוויק הצטרף כמנהל ללייבל, וכך גם פטריק קרפנטר, המוכר כ-PC, שהצטרף לקולדקאט כמהנדס סאונד. PC יהפוך לאיש מפתח בנינג'ה טיון, ומ-"Jazz Brakes Vol. 4" ואילך, חלק בלתי נפרד מצוות ההפקה של DJ Food.
בין 1994 ל-1997 נינג'ה טיון חקרו והגדירו את צלילי ההיפ הופ האינסטרומנטליים יותר (המכונה לעיתים קרובות טריפ הופ). השפעתם החלוצית על הז'אנר הפכה נפוצה יותר עם האוסף הראשון של הלייבל, "Funkjazztical Tricknology", ב-1995. מקור הז'אנר באנגליה כיורש של האסיד האוס, כשהוא לוקח אסיד ג'אז ופאנק, ומשתמש בברייקביטים בסגנון היפ הופ ולא במקצב התופים המכני "four on the floor"(אנ') של ההאוס. בעיקר עשו אמני נינג'ה טיון שימוש לא רק במקורות הדגימה הרגילים של תקליטי פאנק ישנים אלא גם בג'אז, למשל ההרכב הלייבל The Cinematic Orchestra .
ב-1995, The Herbaliser, אחד מהרכבי ההיפ הופ הטהור בסגל של הלייבל באותו שלב הוציא את אלבום הבכורה "Remedies" שהביא תשומת לב רבה הן להרכב והן ללייבל.
בשנת 1996, נינג'ה טיון התרחבה ופתחה את משרדה במונטריאול לניהול הפצה ברחבי צפון אמריקה. באותה שנה, הלייבל ביסס את מקומו עם הדיסק הכפול "Flexistentialism", אוסף נדיר שהציג את הסגל ההולך וגדל של הלייבל, כולל בין היתר DJ Food, Funki Porcini, The Herbaliser, לוק ויברנט, קרודר ודורפמייסטר (אנ') ו-DJ Vadim, בין היתר.
אמון טובין, בינתיים, יצר דראם אנד בייס פורץ דרך מהקלטות תופים של ג'ין קרופה משנות החמישים. אלבום הבכורה שלו בנינג'ה טיון משנת 1997, "Bricolage", מכיל השפעות מדראם אנד בייס, היפ הופ, בלוז, ג'אז וסמבה, כולם מעובדים דיגיטלית כדי ליצור תחושה של בריקולאז' כפי שמרמזת כותרת האלבום. האלבום נמכר היטב, במיוחד באמריקה, שם העניק לו פיצ'פורק ציון 10.0 מושלם.
ב-1997 הושק הלייבל-אחות של נינג'ה טיון בשם Big Dada. במרץ 1999, הציג הלייבל את רודני סמית', המוכר כרוטס מנובה (אנ') . אלבומו "Brand New Second Hand" היה, במילים של AllMusic, "רגע מבריק לראפ הבריטי, אלבום הבכורה של רוטס מנובה הציג זיקית היפ הופ המתהדרת בהפקות אפלות ובסגנון מובהק, ויש לו הרבה יותר מה לומר מרוב הראפרים". הוא קיבל שבחים על צורת ההגשה הייחודית שלו, שפיצ'פורק תיאר כאחת ה"ממכרות, המשכנעות, ובעיקר, הלבביות".
האלבום "Keep It Unreal" של Mr. Scruff יצא לאור בקיץ 1999.
היסטוריה > שנות האלפיים

בשנות האלפיים הלייבל המשיך להוציא לאור אלבומים של האמנים הוותיקים ולהחתים אמנים חדשים.
בשנת 2000, נינג'ה טיון הוציאו לאור את האלבום "Carpal Tunnel Syndrome" של הדי ג'יי הקנדי קיד קואלה (אנ') שזכה להצלחה ושבחים רבים. רבה. קיד קואלה יצר עם הלייבל שני אלבומים נוספים שזכו לשבחים,"Some of My Best Friends Are DJs" משנת 2003 ו-"Your Mom's Favorite DJ" משנת 2006.
בשנת 2001 הצטרף לוק ויברט לנינג'ה טיון. ויברט נודע באלקטרוניקה הניסיונית שלו. בשנת 2003, סיימון גרין, המוכר בשם הבמה Bonobo (אנ') הוציא את האלבום "Dial 'M' for Monkey". בהמשך יצא לסיבוב הופעות עם גרסה חיה של האלבום, שחלחלה להפקה של "Days to Come" מ-2006, אלבום שמטשטש את הגבול בין סאונד מתוכנת ללייב.
ב-2004 יצא לאור בלייבל Big Dada אלבום הבכורה "פלורידה" של הדי ג'יי והמפיק האמריקאי דיפלו.
בשנת 2010, הלייבל חגג 20 שנה לקיומו. כחלק מהחגיגות נערך מופע ברויאל אלברט הול בלונדון, בו אמני הלייבל אמון טובין, דוריאן קונספט (אנ') ו-The Cinematic Orchestra יצרו הופעה תזמורתית חד פעמית עם התזמורת המטרופוליטן של לונדון.
ב-2011 החלו נינג'ה טיון להרחיב את האופקים, ולהחתים אמנים יחד עם לייבלים מחתרתיים שתואמים את הסגנון האמנותי של הלייבל. בפברואר 2010, המפיק פליינג לוטוס הודיע כי יצר שותפות עם הלייבל. בשנת 2012, חתמה נינג'ה טיון על הסכם עם מפתחת המשחקים United Front Games והמוציא לאורSquare Enix עבור המשחק Sleeping Dogs. נינג'ה טיון הוצג כערוץ רדיו במשחק זמין לשחקן במהלך המשחק, אחד מתוך עשרה בסך הכל. התחנה כללה 18 יצירות מתקליטים של הלייבל. ב-2013 השיקה אפליקציה בשם "נינג'ה ג'אם", המאפשרת עיבוד מחדש של קטעים מוזיקליים מאלבומים של הלייבל על ידי שליטה בערוצי הקלידים, גיטרות, בס, ושירה של השיר.
באפריל 2014, החתימה הלייבל את קליס, שהוציאה תקליט נשמה שהופק כולו על ידי דייב סיטק מ-TV on the Radio.
הערות שוליים

↑  "Ninja Tune Biography – The IMO Records Blog". IMO Records. 1 בנובמבר 2011. אורכב מ-המקור ב-3 בספטמבר 2012. נבדק ב-3 במרץ 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  David Taylor, Ninja Tune - Two decades of mixes and mash-ups, The Independent, ‏17-09-2010
↑  "After 200bpm, your heart blows up". The Guardian. 18 בינואר 2006. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Kennedy, Adam (22 בספטמבר 2010). "Label of love: Ninja Tune". The Guardian. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Harvell, Jess (28 בספטמבר 2010). "Ninja Tune XX: 20 Years of Beats and Pieces". Pitchfork. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Ahead Of Our Time – CDs and Vinyl". discogs. נבדק ב-16 במאי 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Schreiber, Ryan. "Amon Tobin: Bricolage". Pitchfork. אורכב מ-המקור ב-12 בפברואר 2008. נבדק ב-11 בפברואר 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Roots Manuva - Brand New Second Hand Album Reviews, Songs & More | AllMusic (באנגלית), נבדק ב-2023-05-31
↑  Condé Nast, Roots Manuva: Brand New Secondhand, Pitchfork (באנגלית אמריקאית)
↑  All Music Guide to Electronica: The Definitive Guide to Electronic Music. 2001.
↑  שי ליברובסקי, קולדקאט: ההרכב שהראה לי שאפשר ליהנות ברצינות, באתר כלכליסט, 13 במאי 2013
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz: dc940013-b8a8-4362-a465-291026c04b42
מרטינאס לוויצקיס

| --- | --- |

 לידה:  11 ביוני 1990  (בן 34) ליטא טאורגה, ליטא
 מוקד פעילות:  ליטא 
 מקום לימודים:  הגימנסיה לאומנויות Saulius Sondeckis
 עיסוק:  אקורדיוניסט
 שפה מועדפת:  ליטאית 
 כלי נגינה:  אקורדיון 
 פרופיל ב-IMDb
 
מרטינאס לוויצקיס (בליטאית: Martynas Levickis; נולד ב-11 ביוני 1990) הוא אקורדיוניסט ליטאי. בשנת 2010 זכה באליפות האקורדיון העולמית, ובאותה שנה התפרסם לאחר שזכה בתוכנית הריאליטי הליטאית Got Talent. ביולי 2013 יצא לאור אלבום הבכורה של לוויצקיס, Martynas, שהגיע לראש מצעד אלבומי המוזיקה הקלאסית בבריטניה, והיה לאלבום הראשון של אקורדיוניסט שהגיע למקום זה.
ראשית חייו > השכלה

לוויצקיס התחיל לנגן באקורדיון בגיל 3, לאחר שלמד זאת באופן עצמאי. בגיל 8 הוא התחיל ללכת לשיעורי מוזיקה ונרשם לגימנסיה לאומנויות Saulius Sondeckis שבשיאוליאי. בגיל 13 הוא זכה לראשונה בתחרויות ועבר ללמוד באקדמיה המלכותית למוזיקה שבלונדון, בכיתתו של אוון מוראי (אנ').
בשנת 2012 סיים את לימודיו עם תואר ראשון במוזיקה. לוויצקיס למד בכיתות אמן עם פרדריק דשאן, קלאודיו ז'קומוצ'י, פרידריך ליפס, מסימיליאנו פיטוקו ומתי רנתנן.
בין השנים 2014 ל-2016 למד לויצקיס תואר שני באקדמיית Musikene שבסן סבסטיאן, ספרד.