stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מנחם קלמנזון
פרס ישראל

במרץ 2024 הודיע שר החינוך, יואב קיש, על הענקת פרס ישראל בתחום תקומה וגבורה אזרחית ל"צוות אלחנן" בעקבות גבורתם בקרבות ב-7 באוקטובר. בנימוק למתן הפרס נכתב: "מנחם קלמנזון, אחיו אלחנן הי"ד, ואחיינם איתיאל זוהר יצאו מביתם בעתניאל, בשמחת תורה, להציל חיים של תושבי היישובים בעוטף עזה. על אף שאמרו להם שהם לא נצרכים, הם הגיעו לקיבוץ בארי ונכנסו פעם אחר פעם אחר פעם במשך שעות ארוכות לתוך הקיבוץ המותקף וכך הצילו עשרות מתושבי הקיבוץ. בבית האחרון אליו נכנסו, ארב מחבל שירה והרג את אלחנן קלמנזון הי"ד, אחיו של מנחם".
בטקס פרס ישראל נשא מנחם קלמנזון את הנאום בשם זוכי הפרס.
פרס ישראל > שילוב בתוכנית הלימודים של משרד החינוך

ב-17 ביולי 2024 פורסם כי החל משנת הלימודים תשפ"ה, משרד החינוך ישלב בתוכנית הלימודים לתלמידי בתי הספר היסודיים, חטיבות הביניים והתיכונים את סיפור נפילתו של אלחנן, לצד נאומו של אחיו מנחם קלמנזון בטקס בו קיבל צוות אלחנן את פרס ישראל לשנת תשפ"ד.
הערות שוליים

↑  מר מנחם קלמנזון באתר פרס ישראל
↑  על מה אבדה הארץ - עיונים באגדות החורבן - בני קלמזנון
↑  חנן גרינווד, "אני שומר עליכם": המכתב האחרון של סג"מ פדיה מרק למשפחתו לפני שנפל בקרב, באתר ישראל היום, 1 בנובמבר 2023
1 2   ציוץ של פורום הגבורה ברשת החברתית אקס (טוויטר)
↑   סיפורו של אלחנן שנהרג בעת חילץ לא פחות מ-100 ניצולים, סרטון בערוץ "חדשות 13", באתר יוטיוב (אורך: 05:53)
↑  חילוץ הירואי מבארי • צפו: מפגש מרגש בין המחלצים ל-100 הניצולים, באתר חרדים10, 24 בנובמבר 2023
↑  הכירו את "צוות אלחנן": המשפחה שחילצה מאה תושבים מהתופת בבארי, באתר גלובס, 27 בדצמבר 2023
↑  פרס ישראל על גבורה אזרחית יוענק לחברי "צוות אלחנן", שהצילו עשרות אנשים בבארי, באתר ynet, 19 במרץ 2024
↑  גיבורי ה-7 באוקטובר: פרס ישראל לתקומה יוענק ל'צוות קלמנזון', באתר ערוץ 7, 19 במרץ 2024
↑  "סיפור הגבורה המדהים של צוות אלחנן קלמנזון", יוטיוב, 23 אוקטובר 2023
↑  נאומו המרגש של מנחם קלמנזון בטקס פרס ישראל
↑  חיים נבון, נאום מנחם קלמנזון: הרגע הצלול שהוא האמת, באתר מקור ראשון, ‏15/5/2024
↑  החל משנה הבאה: סיפור גבורתו של אלחנן קלמנזון ישולב בתוכנית הלימודים, באתר "סרוגים", 17 ביולי 2024
↑  מיכל בקשי, מתייעלים: סיפורו של אלחנן קלמנזון ייכנס לתוכנית הלימודים, באתר עכשיו 14, 17 ביולי 2024
↑   "חובתנו המוסרית": סיפור הגבורה של "צוות אלחנן" ישולב בתוכנית הלימודים, באתר חדשות 13, 17 ביולי 2024
טריצרטופס

| טריצרטופס |
| --- | --- |
 שלד וגולגולת של טריצרטופס
תקופה
קרטיקון עליון, 68–66 מיליון שנה לפני זמננו PreЄ Є O S D C P T J K Pg N     
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: זוחלים
על־סדרה:: דינוזאוריה
סדרה:: בעלי אגן דמוי עוף
תת־סדרה:: מרגינוצפליה
אינפרא־סדרה:: צרטופסיה
משפחה:: צרטופסיים
תת־משפחה:: כסמוזאורים
שבט:: טריצרטופסיני
סוג:: טריצרטופס
מינים
 Triceratops horridus (מארש, 1889)  Triceratops prorsus (מארש, 1890)
שם מדעי
 Triceratops ‏מארש, 1889

פסלון של טריצרטופס, מאת Sideshow Collectibles
שחזור דיגיטלי של ראש טריצרטופס
שחזור של טריצרטופס מהמין Triceratops horridus
טרִיצֶרָטוֹפְּס (שם מדעי: Triceratops) הוא סוג של דינוזאור ממשפחת הצרטופסיים (Ceratopsidae), שחי באמריקה הצפונית בשלהי תור הקרטיקון, בגיל המאסטריכט, החל מ-68 מיליון שנה לפני זמננו ועד הכחדת הקרטיקון-פלאוגן, כ-66 מיליון שנה לפני זמננו, שבה נכחדו גם שאר הדינוזאורים (למעט העופות). פירוש השם "טריצרטופס" הוא "פנים בעלות שלוש קרניים", שלעיתים קרובות מתורגם בקיצור פשוט כ"תלת-קרן". הטריצרטופס הוא אחד הדינוזאורים הידועים והמוכרים ביותר, והפופולריות שלו בקרב חובבי הדינוזאורים והציבור הרחב שנייה אולי רק לזו של הטירנוזאורוס רקס, שחי לצידו. הקרבות ביניהם הציתו את דמיונם של מדענים, אמנים וילדים רבים.
הטריצרטופס היה דינוזאור צמחוני בעל אגן דמוי עוף שהלך על ארבע. הוא מפורסם בעיקר בזכות הגולגולת הגדולה שלו, שממנה בלטו שלוש קרניים גדולות וצווארון עורפי גרמי בצורת מניפה שנקרא "עטרה" (frill). מאפיין חשוב נוסף היה המקור (rostral) החד בחזית פיו הדומה למקור תוכי. הקרניים והעטרה שימשו את הטריצרטופס למספר מטרות: הגנה מפני טורפים, התגוששויות בין זכרים, חיזור והתנהגות חברתית, סמל מעמד, ויסות חום הגוף, ועוגן לשרירי הלסת. הטריצרטופס היה בין הדינוזאורים הגדולים ביותר בענף הצרטופסיה: אורכו היה 8–9 מטרים (26–30 רגל), כאורכו של דחפור D9, הוא התנשא לגובה של כ-2.9–3.6 מטרים (9.5–11.8 רגל), ומשקלו נע בין 6 ל-10 טונות. במהלך השנים התגלו מאובנים רבים של טריצרטופס (בפרט יחסית למאובני דינוזאורים אחרים) מכל הגילאים, עובדה המעידה על כך שהוא היה אחד הדינוזאורים הנפוצים ביותר של זמנו. בזכות היותו הדינוזאור הגדול הנפוץ ביותר של זמנו, מערכת העיכול היעילה שלו, כוחו הרב ויכולתו להגן על עצמו מפני כל איום - הטריצרטופס נחשב על ידי הפלאונטולוגים כאחד הדינוזאורים המצליחים ביותר של הקרטיקון.
הטריצרטופס נתגלה, תואר, הוגדר וסווג על ידי הפלאונטולוג האמריקאי עותניאל צ'ארלס מארש ב-1889. מאובנים רבים של טריצרטופס נתגלו על ידי ג'ון בל האטצ'ר, צייד מאובנים ועוזרו של מארש.
אטימולוגיה

בדומה למרבית שמות הדינוזאורים, גם השם "טריצרטופס" נבנה מצירוף של מילים ביוונית עתיקה. פירוש השם הוא "פנים תלת-קרניות" או "פנים בעלות שלוש קרניים". "טרי" (τρι) פירושו "שלוש", צרט/קראס (κέρας) פירושו "קרן" ו"אופס" (ωψ) פירושו "עין" או "פנים" (למעשה מונח זה מתייחס לאזור בפנים שנמצא סביב העיניים). בעברית מקובל גם הקיצור "תלת-קרן" כשם או כינוי לטריצרטופס.
פלאוביולוגיה, תיאור ומאפיינים

הטריצרטופס היה דינוזאור צרטופסי גדול שהלך על ארבע רגליו. ראשו היה ארוך וכבד, הוא היה חמוש בשלוש קרניים: שתי קרני גבה ארוכות באורך ממוצע של מטר וקרן אף קצרה יותר. בחלק האחורי של ראשו נפרשה עטרה גרמית, כמעין "מניפת" עצם מוצקה סביב הצוואר. מלחייו הזדקרו החוצה בליטות עצם מחודדות. בקדמת פיו היה מקור חד ובחלק האחורי של פיו סוללת שיניים מפותחת ביותר. גובהו המקסימלי של הטריצרטופס היה באזור אגן הירכיים וראשו היה נמוך יחסית. זנבו היה מורם ולא שרוע על הקרקע. עורו של הטריצרטופס היה דומה לזה של תנין ומכוסה בקשקשים.
הטבלה הבאה מסכמת את מאפייניו ומידותיו של הטריצרטופס, והללו מפורטים בהמשך הערך.
פלאוביולוגיה, תיאור ומאפיינים > תפוצה

מאובני טריצרטופס התגלו רק באמריקה הצפונית, באזורי הערבות שבמערב, שכיום נמצאים בתחומי צפון ארצות הברית וקנדה. בתקופת חייו של הטריצרטופס, בשלהי תור הקרטיקון, השתייכו אזורים אלו למספר מסות יבשתיות גדולות הנקראות יחד "לאורנטיה", אשר כמה עשרות מיליוני שנים קודם לכן, בראשית הקרטיקון, התפצלו ממערבה של יבשת לאוראסיה הקדומה. בתקופתו חצה הים הפנימי המערבי את אמריקה הצפונית למספר תת-יבשות והטריצרטופס חי בלארמידיה, המערבית שבהן. מאחר שהופיע מאוחר מאוד - רק כ-2 מיליון שנה לפני הכחדת קרטיקון-פלאוגן שהכחידה את כל הדינוזאורים למעט העופות, ואחרי שרוב היבשות נפרדו זו מזו - לא התפשט הטריצרטופס ליבשות אחרות.
מאובני טריצרטופס התגלו במדינות הבאות: ארצות הברית – מונטנה, ויומינג, דקוטה הדרומית, קולורדו; קנדה – אלברטה וססקצ'ואן.
מאובני טריצרטופס רבים התגלו בתצורת הל קריק (Hell Creek Formation), תצורת לאנס (Lance Formation), תצורת לארמי (Laramie Formation), תצורת דנבר (Denver Formation), תצורת סקולרד (Scollard Formation) ותצורת אבנסטון (Evanstone Formation), המתוארכות לשלהי הקרטיקון, לגיל המאסטריכט (68–66 מיליון שנה לפני זמננו). בשתיים הראשונות (הל קריק ולאנס) נתגלו מאובנים רבים במיוחד. מסקרים פלאונטולוגים באזורים שבהם נמצאו מאובני טריצרטופס עולה כי הטריצרטופס היה הדינוזאור הגדול הנפוץ ביותר בתחום מחייתו.
המאובנים העתיקים ביותר של הטריצרטופס מתוארכים לבין 69–67 מיליון שנה לפני זמננו בעוד שהאחרונים ביותר מתוארכים ל-66 מיליון שנה לפני זמננו, אז אירעה הכחדת קרטיקון-פלאוגן שמחקה 75% מהחיים על פני כדור הארץ והכחידה את כל הדינוזאורים שאינם עופות. הטריצרטופס חי עד להכחדה זו, יתר על כן: מאובן הדינוזאור האחרון ביותר בעולם - שנמצא רק 13 ס"מ מתחת ל"גבול K-T" (השכבה הגאולוגית שמסמנת את הכחדת הקרטיקון-פלאוגן) - הוא קרן שככל הנראה שייכת ל-Triceratops prorsus, המין האחרון של הטריצרטופס.
פלאוביולוגיה, תיאור ומאפיינים > גודל

הטריצרטופס היה דינוזאור גדול וכבד. אורכו של טריצרטופס בוגר נע בין 7.9 מטרים (26 רגל) ל-9 מטרים (30 רגל), וגובהו בין 2.9 ל-3.6 מטר. משקלו של הטריצרטופס היה כשל פיל סוואנה אפריקני בוגר ונע בין 6,000–8,500 קילוגרם (6.0–8.5 טונות) בממוצע. מספר חוקרים העריכו את משקלו המרבי כגבוה יותר באופן ניכר: 10 עד 12 טון מטרי. כיום מקובל שמשקלו של טריצרטופס בוגר הוא 6–10 טונות (13,000–22,000 ליברות).
ב-2021 הועמד למכירה פומבית שלד של טריצרטופס, שכונה "ביג ג'ון". השלד נחפר בדקוטה הדרומית ב-2014 והוא שלם למדי. לשלד גולגולת גדולה מאוד באורך 2.62 מטרים (8.6 רגל) ורוחב 2 מטרים (6.6 רגל) וקרני גבה באורך 1.1 מטר. אורך השלד כולו הוא 8.0 מטרים (26.2 רגל). ב-2023 הוצג המאובן "וילארד", שלד של טריצרטופס פרורסוס באורך 8.5 מטרים (28 רגל), וגובה 3.6 מטר, והוא השלד הגדול ביותר של טריצרטופס בתצוגה מוזיאלית.
עם זאת, קיימים מאובנים חלקיים של טריצרטופס שבאו מפרטים שאורכם המלא היה 9 מטרים. משקל של טריצרטופס באורך כזה ככל הנראה נע בין 10 ל-12 טונות.
גולגולתו של הטריצרטופס הייתה מבין הגדולות ביותר בקרב הדינוזאורים. הגולגולת הגדולה ביותר של טריצרטופס שנמצאה הייתה באורך 2.8 מטרים (9.2 רגל) והגולגולת הגדולה ביותר שנמדדה באופן קפדני ותוארה במאמר מדעי הייתה באורך של כ-2.5 מטרים (8.2 רגל). אך בדרך כלל אורכן של גולגולות טריצרטופס היה כ-2.0–2.2 מטרים (6.6–7.2 רגל). לטורוזאורוס ופנטצרטופס היו גולגולות באורך של כ-2.6 מטר ואילו לאאוטריצרטופס הייתה גולגולת באורך של כ-3 מטרים (9.8 רגל). עם זאת, קרני הגבה של הטריצרטופס היו מן הארוכות והחזקות ביותר בעולם החי, כאשר האורך הממוצע של ליבות העצם היה כ-90–100 סנטימטרים (35–39 אינץ') והאורך המרבי שתועד היה כ-115 סנטימטרים (45 אינץ'). כאשר הטריצרטופס היה בחיים ליבות העצם היו מצופות בשכבת קרטין שהאריכה עוד יותר את הקרניים, בכ-30% יותר, כפי שקורה עם בעלי חיים בעלי קרניים בימינו. הקרניים שימשו כנשק יעיל הן כנגד טורפים והן כנגד טריצרטופסים אחרים במאבק על טריטוריה או על נקבה.
הטריצרטופס היה אחד הצרטופסים (ובפרט הצרטופסיים) הגדולים ביותר, ביחד עם הטורוזאורוס, האאוטריצרטופס, האוחוצרטופס והטיטאנוצרטופס - כולם קרוביו בשבט טריצרטופסיני. אורכם כ-9 מטר ומשקלם הוא כשל פיל סוואנה אפריקני גדול (6–12 טונות). בשני העשורים האחרונים מתגלים מאובנים גדולים במיוחד של צרטופסיים, כך שהשאלה מי היה הגדול ביותר עדיין פתוחה.
פלאוביולוגיה, תיאור ומאפיינים > יציבה וגפיים

הטריצרטופס השתייך לסדרת בעלי אגן דמוי עוף (אורניתיסקיה). אגן הירכיים שלו היה ארבע-קרני: עצם החיק נטתה אחורנית במקביל לעצם השת, ולחיזוק המבנה ולהרמת המבנה ולהרמת הקרביים התפתחה עצם נוספת, המכוונת קדימה בבסיס החיק והמשווה לאגן את הצורה הארבע-קרנית.
בדומה למרבית בני משפחת הצרטופסיים הלך הטריצרטופס על כל ארבע רגליו (ולא על שתי הרגליים האחוריות כמו דינוזאורים רבים אחרים). המעבר להליכה על ארבע רגליים התרחש בגלל הראש הכבד של הצרטופסיים, שהיווה כשליש מאורך הגוף והכיל כמות רבה של עצם וקרטין. לטריצרטופס היו ארבע אצבעות ברגליו האחוריות (נוסחת האצבעות היא 2-3-4-5-0) וחמש אצבעות ברגליו הקדמיות (נוסחת האצבעות היא 2-3-4-3-1, כלומר באצבע הכי פנימית היו 2 עצמות ובהכי חיצונית 1), אם כי הוא נשען בפועל רק על שלוש אצבעות בכל רגל. האצבעות שעליהן הלך היו מכוסות בציפורניים רחבות דמויות פרסה (unguals) שסייעו לחלק את משקלו הגדול על פני שטח רחב יותר. בניגוד לתיראופרים ורוב הזאורופודים, שאצלם כף הרגל הקדמית הייתה בציר קדימה-אחורה ("pronated", כלומר: "כף היד" פנתה אחורנית בעת ההליכה והאצבעות ישר קדימה), אצל הצרטופסים (וגם אצל אורניתופודים שהולכים על 4) היד הייתה נטויה בזווית לציר הקדימה-האחורה והאצבעות פנו בזווית החוצה. זהו מאפיין "פרימיטיבי" של הצרטופסיים שהיה משותף לאב הקדמון של כל הדינוזאורים.
בדומה לשאר הדינוזאורים, רגליו האחוריות של הטריצרטופס היו ניצבות מתחת לגופו ולא היו פרושות הצידה כמו אצל זוחלים בני ימינו. קיימת מחלוקת לגבי צורת היציבה של רגליו הקדמיות: האם הן היו זקופות לחלוטין, או פרושׂות הצידה במידה זו או אחרת (כאשר המוזיאון הלאומי להיסטוריה של הטבע בסמית'סוניאן ניסה להרכיב שלד של טריצרטופס לצורכי תצוגה נתקלו הטכנאים בבעיה להרכיב את הרגליים הקדמיות כאשר הן זקופות לחלוטין, ונאלצו להרכיבן כאשר הן פרושות במידת מה). בעוד שרגליים קדמיות פרושות הצידה מגבילות את מהירות הריצה, היתרון שהן מספקות הוא הנמכת מרכז הכובד והסטתו לכיוון הראש הכבד והחמוש היטב של הטריצרטופס, כך שרגליים פרושות איפשרו לטריצרטופס "להתחפר במקום" בכוח רב יותר, ובכך שיפרו את יכולתו ההגנתית. הסברה המקובלת כיום היא שרגליו הקדמיות היו בתנוחת ביניים בין יציבה זקופה לבין רגליים פרושות הצידה.
הטריצרטופס היה מהיר וזריז מאוד יחסית לגודלו. מעריכים שהטריצרטופס היה מסוגל לרוץ במהירות של 25 קמ"ש (15 מייל לשעה) עד 35 קמ"ש (22 מייל לשעה) לצורכי הסתערות למרחקים קצרים או לבריחה, אך בדרך כלל הלך במהירות של עד כ-10 קמ"ש. מחקר משנת 2000 העריך שמהירות הריצה המרבית של צרטופסיים גדולים, בהם הטריצרטופס, הייתה שקולה לזו של קרנף גדול - בעל חיים כבד שיכול אף לרוץ במהירות של עד 56 קמ"ש (35 מייל לשעה) למרחקים קצרים. הערכות למהירות דינוזאורים מבוססות על ניתוח שבילי עקבות מאובנות ועל מהירות בעלי-חיים בגודל ומבנה-גוף דומים החיים בימינו.
שלד של טריצרטופס בתנוחה המיושנת, בה הרגליים הקדמיות זקופות לחלוטין, המוזיאון להיסטוריה של הטבע (לונדון).
שלד של T. prorsus במוזיאון קרנגי להיסטוריה של הטבע, פיטסבורג, פנסילבניה, ארצות הברית. הטריצרטופס מוצב כאן בתנוחה בה הרגליים פרושות הצידה (sprawled).
שלד של T. horridus במוזיאון פילד להיסטוריה של הטבע, שיקגו, אילינוי, ארצות הברית. הטריצרטופס מוצב כאן בתנוחה בה הרגליים פרושות הצידה (sprawled).
שלד של טריצרטופס במוזיאון מחוז לוס אנג'לס להיסטוריה של הטבע בתנוחה מודרנית המקובלת כיום על הקהילה המדעית.
פלאוביולוגיה, תיאור ומאפיינים > תזונה

הטריצרטופס היה צמחוני וניזון בעיקר משרכים ומצמחייה סיבית נמוכה. הוא תלש את העלים והענפים באמצעות מקורו החד, ולעס אותם באמצעות מערכת שיניים בחלק האחורי של לסתותיו. שיניים אלו לא היו הומולוגיות לשיניים הטוחנות של יונקים אוכלי-עשב בני-ימינו, אך מילאו תפקיד דומה. שיניים אלו היו חדות במיוחד וחתכו את העלים הקשים לפיסות קטנות שאותן בלע. כדי להפעילן, צוידה הלסת בשרירים חזקים, שעוגנו במפגש העטרה או המניפה הגרמית (ראו בהמשך) עם הלסת.
שיניו של הטריצרטופס נמצאו בחלק האחורי של הלסת ואורגנו בקבוצות, הנקראות סוללות, ובהן 36–40 טורי שיניים בכל צד, כאשר בכל טור נמצאו 3–5 שיניים, מוכנות לעלות ולהחליף את השיניים שנשחקו. מספר הסוללות והשיניים בכל טור היה תלוי בגילו ובגודלו של הפרט.  בסך הכול היו לטריצרטופס בין 432 ל-800 שיניים, אך רק חלק מהן שמשו ללעיסה, ושאר השיניים נועדו להחליף את השיניים שנשחקו. לכל שן היה שורש כפול וקצה מחודד. השיניים העליונות והשיניים התחתונות היו מסודרות כך שהן יצרו מעין גיליוטינה וחתכו את המזון שקטף הטריצרטופס לחתיכות קטנות.
מחקר מעמיק יותר של שיני הטריצרטופס מצא שהן בעלות המבנה המורכב והמתוחכם ביותר בקרב בעלי החיים הצמחוניים (מורכבות יותר אף משיני יונקים פרסתנים). לשן של טריצרטופס היו 5 שכבות כאשר העליונה שבהן היא זגוגית השן (אמייל). מבנה שכבות זה יצר "מרזב" (fuller) או תעלה באמצע השן. לא רק שהמרזב משפר את יעילות הלעיסה (גם מבחינה אנרגטית) אלא גם גורם לכך שאף על פי שהשיניים נשחקות הן שומרות על חדותן. מנגנון זה הפך את הטריצרטופס לאוכל צמחים יעיל ביותר (אם לא היעיל ביותר) והקנה לו יתרון שסייע באופן משמעותי להפוך אותו לדינוזאור הנפוץ ביותר באזור מחייתו.
חזית פיו של הטריצרטופס הייתה מצוידת במקור מצופה קרטין דמוי מקור תוכי, המאפיין את הצרטופסים, ובפרט כלל את עצם ה-rostral הייחודית לקבוצה זו. באמצעות המקור הוא תלש צמחייה קשה, כולל ענפי שיחים ועצים נמוכים. יש הסבורים שהמקור החד שימש אותו גם להגנה עצמית, בזכות החדות שלו ובעיקר בזכות עוצמת הנשיכה האדירה שלו, שיכלה לרסק עצמות.
כיוון שראשו היה נמוך יחסית, ניזון הטריצרטופס מצמחייה נמוכה, שכללה כמויות גדולות של סיבים צמחיים. חוקרים סוברים שהטריצרטופס אכל דקלים נמוכים ממשפחת Arecaceae או ציקסינים או שרכים שהיו נפוצים אז בערבות של אמריקה הצפונית.
פלאוביולוגיה, תיאור ומאפיינים > השלד ועמוד השדרה

השלדים של הצרטופסיים, למעט הגולגולת, די דומים אחד לשני ומראים גיוון קטן. השלד של הטריצרטופס הוא חסון וקשיח, ונועד לתמוך במשקל רב.
עמוד השדרה כולל 10 חוליות צוואר, 12 חוליות גב, 10 חוליות אגן ו-44 חוליות זנב. החוליות הקדמיות של הצוואר מאוחות לעצם אחת שנקראה "syncervical" (פירוש: syn = ביחד, cervical = של הצוואר). איחוי זה נועד לאפשר לצוואר לשאת את משקלו הרב של הראש הכבד והמוצק. ישנה מחלוקת מכמה חוליות מורכבת ה-syncervical: הפירוש המסורתי הוא שמדובר ב-3 החוליות הראשונות, דבר שמרמז שחוליית האטלס הייתה גדולה מאוד וכללה בליטה או זיז עילי הנקרא neural spine. פירושים מאוחרים יותר צידדו בהשערה של ג'ון בל האטצ'ר שבקצה הכי קדמי ניתן לראות חוליה שרידית, ואז ה-syncervical מורכב מ-4 חוליות. זיזי ה-neural spine לאורך הצוואר והגב של הטריצרטופס שווים בגובהן. צלעות הצוואר מתארכות רק החל מחוליית הצוואר התשיעית.
החוליות הקצרות אך הגבוהות של הגב חוזקו בגידים גרומים שנמתחו לאורך קשתות העצבים העליונות. אזור אגן הירכיים היה ארוך ובפרטים מבוגרים ניכר איחוי של חוליות האגן. בטריצרטופס ל-4 חוליות האגן הראשונות ו-2 חוליות האגן האחרונות היו בליטות בצדדים שחיברו את עמוד השדרה לעצמות אגן הירכיים והיו מאוחות בקצותיהן הרחוקות ממרכז הגוף. חוליות האגן מספר 7 ו-8 היו בעלי בליטות ארוכות יותר, דבר שהקנה לאגן צורת אליפסה כאשר מסתכלים עליו מלמעלה. מעל חוליות האגן נמצא לוח עצבי שנוצר מאיחוי זיזי ה-neural spine של חוליות 2–5 של האגן. אגן הירכיים עצמו היה גדול עם עצם כסל ארוכה ועצם שת שמעוקלת כלפי מטה.
פלאוביולוגיה, תיאור ומאפיינים > שינוי צורה בגדילה

למזלם של הפלאונטולוגים, נמצאו בתצורת הל קריק (עמק שבו נחשפו שכבות קרקע מתקופת סוף הקרטיקון) שבמונטנה גולגולות רבות של טריצטופסים בשלבי גדילה שונים: תינוק, צעיר, צעיר-גדול, כמעט-בוגר (sub-adult, תת-בוגר) ובוגר. באמצעות מאובנים אלה ניתן היה להתחקות על שינויי הצורה בעת הגדילה (אונטוגניה) של הטריצרטופס. באמצעות עשר גולגולות בשלבי גדילה שונים, ניתחו ג'ון ר. "ג'ק" הורנר ומארק גודווין את השינויים האונטוגנטיים בגולגולת הטריצרטופס מלידה ועד לבגרות. הם חילקו את שלבי הגדילה לארבעה:
תינוק: מציג עטרה מוצקה ומלבנית עם בליטות עטרה משולשיות חדות ועמוקות, קרני גבה קטנות וחסרות כיוון ופנים קצרות.
צעיר: מציג עטרה מוצקה עם בליטות עטרה משולשיות, קרני גבה המתעקמות לאחור ופנים המתארכות ומפתחות קרן מעל האף.
כמעט-בוגר: מציג עטרה מוצקה עם בליטות עטרה חלקות יותר היוצרות מסגרת גלית סביב העטרה וקרני גבה די ישרות המכוונות קדימה.
בוגר: מציג עטרה מוצקה בה בליטות העטרה התמזגו עם עצמות העטרה ויוצרות מסגרת כמעט חלקה סביבה, קרני הגבה מתעקמות קדימה, הפרצוף מוארך וקרן האף גדלה.
המאמר מצביע על מגמה בגדילה שבה בליטות העטרה מוחלקות (smoothening) מצורת משולשים חדים לצורת גל כמעט שטוח. כמו כן, אף על פי שהעטרה גדלה והופכת לדמוית מניפה, עצמות ה-parietal וה-squamosals לא מתאחות אחת לשנייה. מגמות נוספות הן: קרני הגבה משנות כיוון מהתעקמות אחורה להתעקמות קדימה (לכיוון האף) ונהיות חלולות; עצמות הנחיריים מתאחות במהלך הגדילה; ושינוי בעצמות המרכיבות את קופסת המוח.
פלאוביולוגיה, תיאור ומאפיינים > כסות חיצונית

צוות של פלאונטולוגים מטעם מוזיאון יוסטון למדעי הטבע (יוסטון, טקסס, ארצות הברית) גילה מאובן של טריצרטופס (שהם קראו לו בשם החיבה "Lane"), שכלל שלד כמעט שלם וטביעת עור מאובנת. הגילוי של מאובן זה דווח לראשונה ב-2012 על ידי דוברי המוזיאון, אך עדיין לא פורסם מאמר מדעי המתאר באופן מלא וריגורוזי את הממצא. מתיאורים ראשוניים של המאובן עולה שעורו של הטריצרטופס היה דומה לעור של תנין והוא היה מכוסה בקשקשים גדולים.
בחלק מהקשקשים מהממצא של יוסטון נשתמרה בליטה דמוית-פטמה, דבר שהוביל להעלאת ההשערה שממבנה זה צמחו זיפים קוצניים, בדומה לאלה שנמצאו באחד המינים של פסיטקוזאורוס (Psittacosaurus), סוג של דינוזאור צרטופסי פרימיטיבי מאסיה. נכון ל-2014 שאלת קיום זיפים קוצניים על הטריצרטופס עדיין פתוחה. עם זאת, ישנם מאיירים ואמנים פלאונטולוגים שמציירים טריצרטופסים עם זיפים קוצניים על הזנב, על חלק מהגוף או אף על הגוף כולו. זיפים אלה, אם היו קיימים אצל טריצרטופס, כנראה שימשו בעיקר לתצוגה וחיזור, אך יש חוקרים המשערים שבנוסף הם תיפקדו כמו הקוצים של הדרבן וסיפקו לטריצרטופס הגנה נוספת.
מחקר שהתפרסם ב-Nature ב-2022 שלל את ההשערה שלטריצרטופס, ולשאר בני משפחת הצרטופסיים, היו זיפים קוצניים כמו לפסטיקוזאורוס.
התנהגות ואורח חיים > אינטליגנציה וחושים

אף על פי שלטריצרטופס הייתה גולגולת ענקית, מוחו היה קטן: נפח קופסת המוח היה כ-300 סמ"ק (0.30 ליטר). נהוג להעריך את רמת האינטליגנציה בבעלי חיים באמצעות מדד שנקרא מנת אנצפליה שהוא היחס בין גודל המוח לגודל הגוף. מנת האנצפליה של טריצרטופס הייתה נמוכה מזו של רוב הדינוזאורים ההולכים על שתי רגליים אך הגבוהה ביותר מבין כל הדינוזאורים ההולכים על ארבע. מנת האנצפליה של הטריצרטופס הייתה קטנה במקצת מזו של אליגטור מודרני ועל סמך כך מעריכים הפלאונטולוגים שהטריצרטופס היה חכם בערך כמו תנין אך חכם הרבה פחות מיונקים מודרניים.
בספטמבר 2020 התפרסם ניתוח של קופסת המוח (החלק בגולגולת בו נמצא המוח) של הטריצרטופס. המחקר מצא שאונות הריח היו קטנות יחסית, דבר שמעיד על כך שחוש הריח של הטריצרטופס היה חלש לעומת דינוזאורים אחרים. ניתוח של מערכת השמיעה שלו, וכן שרידים במאובנים שמהם אפשר ללמוד על מבנה השבלול, העלה שלטריצרטופס הייתה שמיעה טובה בעיקר בתחום התדרים הנמוכים, של עד 200 הרץ ואילו התדרים הגבוהים ביותר שיכל לשמוע מוערכים בין 200 הרץ ל-2000 הרץ. ניתוח התעלות הקשתיות האחראיות למערכת שיווי המשקל העלה שהטריצרטופס החזיק לרוב את ראשו בזווית של 45 מעלות: זווית שמאפשרת לו הן להציג לראווה את קרניו המרשימות והעטרה, והן לאכול בנוחות צמחייה נמוכה ובינונית בגובהה.
ארובות העיניים של הטריצרטופס היו גדולות יחסית ועגולות, דבר המעיד שעיניו היו גדולות ולכן ככל הנראה הוא היה בעל ראייה טובה וחדה. כמו רוב מיני הארכוזאורים והעופות - קבוצות המהוות "סוגריים פילוגנטיים" לדינוזאורים - הטריצרטופס היה ככל הנראה בעל ראיית צבעים, דבר שייתכן והתבטא ב"ציורים" צבעוניים על העטרה ששימשו לצרכים חברתיים כגון חיזור והרתעה.
התנהגות ואורח חיים > אינטראקציה תוך-מינית

הטריצרטופסים חיו ככל הנראה במשפחות קטנות או בגפם, ולא בעדרים גדולים. עד כה נמצאו בעיקר מאובנים של פרטים מבודדים ולא של קבוצות גדולות (כלומר: מספר פרטים שנתגלו באותה קבוצת מאובנים בשטח). דבר זה הוביל להשערה שהטריצרטופסים הבוגרים חיו בגפם ולא בעדרים גדולים כדוגמת מספר מיני צרטופסיים אחרים. דבר זה השתנה בעשור השני של המאה ה-21 בעקבות תגליות חדשות:
ב-2012 נתגלו במונטנה שלושה מאובני טריצרטופסים צעירים שחיו ומתו יחדיו וב-2013 התגלתה בוויומינג משפחה שכללה שני בוגרים וצעיר. חפירות נוספות בוויומינג גילו קבוצה של 5 טריצרטופסים ביחד. גילויים אלה הובילו להשערה שככל הנראה הטריצרטופסים חיו במשפחות קטנות, עד אשר הגורים גדלו מספיק כדי לדאוג לעצמם. ככל הנראה הטריצרטופסים הצעירים יצרו קבוצות קטנות שסיפקו הגנה הדדית וכאשר הגיעו לבגרות ויכלו להגן על עצמם ביעילות נפרדו לדרכם וחיו כבודדים.
כשאר הדינוזאורים גם הטריצרטופסים התרבו על ידי הטלת ביצים. קליפות הביצים היו רכות. את הביצים סידרו בקינים דמויי גומות על הקרקע, בדומה לפרוטוצרטופס. מאחר שהיו כבדים מדי מכדי לדגור, הטריצרטופסים הניחו בקן צמחייה שבתהליך ההרקבה שלה שחררה חום, כדי לחמם את הביצים. ככל הנראה נקבות הטריצרטופסים שמרו על הביצים ואף טיפלו בצאצאיהן בשנים הראשונות לחייהם. הטריצרטופסים הצעירים אכלו צמחייה רבה וגדלו במהירות לממדים מרשימים: אורך של למעלה מ-7 מטר ומשקל של למעלה מ-6 טונות, וזאת בטרם הגיעם לבגרות מלאה. גודלם הרב, הקרניים והעטרה, הגנו עליהם מפני טורפים.
הקרניים והעטרה שימשו גם לצרכים חברתיים (כגון חיזור, מאבק על שליטה בין זכרים או מאבק על טריטוריה) ולא רק להגנה מפני טורפים. הטריצרטופסים נופפו בעטרה ובקרניהם כדי לאותת לזכרים יריבים וכאשר זה לא עזר הם נלחמו בהם בדו-קרב נגיחות, דחיפות ושילוב קרניים, כפי שנעשה בקרב תאו בימינו. הפלאונטולוגים מצאו פציעות ונקבים בעטרות של טריצרטופסים שנגרמו על ידי קרניים של טריצרטופסים אחרים, דבר המאשש תאוריה זו. בעוד העטרות של הטריצרטופסים מוצקות, עבות וחזקות, עטרות של צרטופסיים אחרים הן דקות מקושטות בזיזים ודוגמאות שונות ובעלות "חלונות" גדולים, דבר המרמז שעיקר תפקידה של העטרה (בנוסף לעיגון שרירי הלסת) היה לצרכים חברתיים בתוך המין ובעדרים. הערכה מקובלת היום היא שהעטרה עוטרה בצבעים ו"ציורים" צבעוניים שונים והיוותה מפגן ראווה מרשים, מאחר שהן הזוחלים והן העופות, ומכאן גם הדינוזאורים שהתפתחו מהזוחלים ומהם התפתחו העופות, ניחנו בראיית צבע. לכן סביר שהם מציגים "ציורים" צבעוניים וצבעים עזים (גם) לצורכי חיזור והתנהגות חברתית.
יש חוקרים הסבורים שכאשר עדר של טריצרטופסים הותקף, היו הצעירים מתרכזים במרכז והבוגרים החזקים היו יוצרים סביבם מעין טבעת מגן כשקרניהם מופנות כלפי חוץ. תיאור זה נפוץ בספרות מדע פופולרי העוסקת בדינוזאורים, אך לסברה זאת לא נמצאו תימוכין. כמו כן, נהוג להשוות את הטריצרטופס לקרנף, אך בעוד שקרנף היה מסתער קדימה על תוקפו, ניסוי שערך אנדרו פארקה עם דגם של גולגולת של טריצרטופס הראה שאם טריצרטופס היה מסתער על דינוזאור אחר, קרניו אמנם היו חודרות, אך חלקה הקדמי של הגולגולת והמקור היו נמחצים ונשברים. עם זאת, יש החולקים על ניסוי זה, בין השאר כי הוא אינו לוקח בחשבון שהגולגולת הייתה מצופה בעור ובשר שיכולים היו לשמש כבולמי זעזועים.
התנהגות ואורח חיים > הפאונה בבית גידולו

את בית גידולו של הטריצרטופס חלקו עמו בעלי חיים רבים:
התרופודים הטורפים: טירנוזאורוס וייתכן שגם ננוטירנוס (יש ויכוח האם זהו מין תקף), הדרומאוזאוריים דקוטרפטור ואכירורפטור, הטרודוניים פקטינודון ופרוניכודון, וכן ריצ'רדואסטסיה.
אורניתומימיים: אורניתומימוס, סטרותיומימוס
אובירפטורים: אנזו, לפטורינכוס ומין הדומה לגיגנטורפטור
אביאלאה ועופות: אוויזאורוס, ברודאוויס, מינים דמויי הספרורניתס וצימולופטריקס.
צרטופסים: טורוזאורוס, לפטוצרטופס וגם נדוצרטופס וטטנקצרטופס אם השניים האחרונים הם מינים תקפים.
פכיצפלוזאורים: פכיצפלוזאורוס, ספיירות'ולוס וגם סטיגימולוק, דרקורקס אם השניים האחרונים הם מינים תקפים.
אנקילוזאורים: אנקילוזאורוס, דנברזאורוס ומין נוסף שקשור לאדמונטוניה.
אורניתופודים והדרוזאוריים: אדמונטוזאורוס (היה נפוץ מאוד), מין שקשור לפרזאורולופוס, תסקילוזאורוס.
יונקים מקבוצות רבות, בהן מטאתריה, יונקי שליה ובעלי שיניים מגובששות.
ד"ר ג'ק הורנר ועמיתיו ערכו סקר של כל המאובנים שנמצאו בשמורת פורט פק, מונטנה, שמהווה חלק מתצורת הל קריק. מטרת הסקר הייתה לבדוק את הרכב הפאונה של בית גידול זה, ודגש הושם על המגה-פאונה - קבוצת בעלי החיים הגדולים. המחקר מצא שהטריצרטופס היה בעל החיים הנפוץ ביותר בקרב המגה-פאונה, כלומר: הוא היה בעל החיים הגדול הנפוץ ביותר בבית גידולו. הטריצרטופס הרכיב 40% מהמגה-פאונה (נמצאו 72 פרטים), אחריו טירנוזאורוס עם 24% (נמצאו 44 פרטים), שלישי אדמונטוזאורוס עם 20% (נמצאו 36 פרטים), ואחריהם תסקילוזאורוס 8% (נמצאו 15 פרטים), אורניתומימוס 5% (נמצאו 9 פרטים), אנקילוזאורוס 1% ופכיצפלוזאורוס 1% (נמצאו 2 פרטים כ"א).