stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ליאורה וייז
תערוכות קבוצתיות נבחרות

1999 - תערוכת חברים חדשים, בית האמנים ירושלים
2000 - 33*33 תמונת מצב, בית האמנים ירושלים
2001 - חלל פנוי: 7 ציירות, גלריה אנטיאה, ירושלים
2003 - ADOGI תערוכה נודדת של מיני תחריטים, ספרד, אנגליה, צרפת
2003 - מחווה ליוסף הירש, בית האמנים תל אביב, תיאטרון ירושלים, בית האמנים חיפה
2004 - רשמים, ביאנלה לרישום בישראל
2004 - עצמי דיוקן עצמי עכשווי, גלריה יקר, ירושלים
2005 - נוף מנותק, גלריה יקר, ירושלים
2006 - הטריאנלה השביעית להדפס, שמליה, צרפת
2007 - צרובים, תחריטים, הצוללת הצהובה, ירושלים
2009 - מסיבת התה של אליס, מיצב, פסטיבל אינדינגב
2009 - יומולדת שמח, מיצג, מה מסתתר מאחורי הפסטורליה, מרכז אמנות מעמותה
2009 - ירושלים - שברי פנים, בית האמנים ירושלים
2010 - רשמים נאחז בסבך, הביאנלה הארצית הרביעית לרישום, סדנת ההדפס, ירושלים
2010 - שבר ותיקון, קרן עדי במרכז אמנויות מעלות
2012 - שיחות – תערוכה מלווה, פסטיבל הסופרים הבינלאומי, משכנות שאננים, ירושלים
2015 - צא בחוץ, פסלי קיר ואוצרות, כיכר אבן ישראל, ירושלים
2015 - בוייס, בוייס, בוייס, גלריה משונע, תל אביב
2016 - נוף מנטלי, פסל תמר המקראית, הגלריה החדשה ב(אצטדיון) טדי, ירושלים
2016 - "גורל", רקמות השעיר לעזאזל, נווה שכטר, תל אביב
2017 - "השעיר לעזאזל", תחריטים, הביאנלה של ירושלים
2017 - "ננוארט" מיצגים ווידאו, שיתוף פעולה עם מדעני ננו מהאוניברסיטה העברית
2018 - "ילדותי השנייה", כדי קרמיקה מאויירים, פסטיבל האיור "אאוטליין", ימק"א ירושלים
2018 - "הדפס מקומי עכשווי", סדנת ההדפס ירושלים
2019 - "הגיעו מים עד נפש", הביאנלה של ירושלים, מוזיאון היכל שלמה ירושלים
2021 - "בית על הגשר", תחריטים מסדרת "סיפורי חתונה", מוזיאון קזסברט, דיסלדורף גרמניה
2021 - "יוצאות לאור", תחריטים, סדנת ההדפס ירושלים
2022 - "מה שצומח ומי שחי", תחריטי צמחים, מקום לאמנות בקרית המלאכה תל אביב
מיצגים (מופעים) נבחרים

2006 - מופע אימפרו, ג'וליאן המילטון – ריקוד ושירה, ז’אן קלוד ג’ונס – מוזיקה, תיאטרון החאן
2006 - פטריסיה אודונובן – תיאטרון חפצים, הפסטיבל הבינלאומי לתיאטרון בובות בירושלים
2006 - ענת שמגר – ריקוד, ז’אן קלוד ג’ונס – מוזיקה, הזירה הבין תחומית ירושלים
2007 - תעתועי האהבה, ענבל כהן – פלמנקו, עידן בלס – גיטרה, בית טיכו – מוזיאון ישראל
2007 - אליס בארץ הפלאות פסטיבל א-ז’אנר, תיאטרון תמונע
2007 - אליס אימפרוביזציה, מעיין רזניק – בובנאות, שירה וייז – בימוי, "הערה 11", ירושלים
2008 - אליס, אברהם דנא – בימוי, "ניסוי כלים 6#", פסטיבל אומנות רב תחומית, תל אביב
2009 - חנהל'ה ושמלת השבת, תיאטרון אנימציה, תיאטרון הקרון, ירושלים
2009 - ציפור קטן, ד”ר דיתי רונן – שירה, פסטיבל "מנופים", בית האמנים, ירושלים
2009 - להקת "רוצי בובה", פסטיבל הסרטים הבינלאומי סינמטק ירושלים
2010 - באלבסטה, עושים שוק תרבות, שוק מחנה יהודה
2010 - ג’ק והאפונים, תיאטרון אנימציה, תיאטרון הקרון ירושלים
2010 - פטר והזאב, תיאטרון אנימציה, תיאטרון הקרון ירושלים
2011 - שאטל קטן ומטריף, אומנות עם הנוסעים, אירוע פתיחת "מנופים"
2011 - אליס פותחת שולחן עם סטיב פסקוף, הפסטיבל הבינלאומי לתיאטרון בובות ירושלים
2012 - מסיבת התה, פסטיבל בינלאומי לתיאטרון בובות "Close to You", טייפה, טיוואן
2012 - אימפרוביזציה רב תחומית, ז’אן-קלוד ג’ונס – קונטרבס, ענת שמגר - ריקוד. ברבור, מנופים
2013 - פנינה, יוזמה ואוצרות אירוע הנעילה של מנופים, מופעי אמנים מוקרנים במרחב הציבורי הרכבת לירושלים, הפסטיבל הבינלאומי לתיאטרון בובות בירושלים
2014 - מתי הספקתם לנקות, סטיב פסקוף - מוזיקה. אירוע נעילת "מנופים" במחלקת התברואה
2014 - בשכנות טובה, אוצרות מוזיאון ישראל, בית אנה טיכו, מנופים
2014 - מפה רגשית של הצומח בהנסן, דניס סובולב – מוזיקה, בית הנסן, ירושלים
2015 - מטפורה מולקולרית, אירוע ננוארט עם מדעני ננוטכנולוגיה מהאוניברסיטה העברית
2015 - פזוזו מלך השדים, סטיב פסקוף - מוזיקה, מוזיאון ארצות המקרא
2018 - "מסיבת התה של הכובען המטורלל", פסטיבל תיאטרון בובות הבינלאומי, ירושלים
2019 - "יונה והדג", עם סטיב פסקוף סאונד, הביאנלה של ירושלים, מוזיאון היכל שלמה
פרסומים על עבודותיה

2006 - "זכרונות ילדות" - ציורים, דימוי: כתב עת לספרות, אמנות, ביקורת ותרבות יהודית, גיליון 26
2013 - על עבודתה "אליס", דיאלוג בין טקסט לתמונה, "עוד אליס על המדף?", בצלאל, הפרוטוקולים, כתב עת לתרבות חזותית וחומרית, יולי 2013 https://journal.bezalel.ac.il/he/protocol/article/3472
2013 - על עבודתה "השעיר לעזאזל" - באתר: יצירה בזמן אמת, 19.02.2013. http://art-in-process.com/he/2013/02/leora-wise-he/
2014 - "תמר" תחריט, רות קרא איוונוב קניאל, "קדשוֹת וקדוֹשוֹת: אימהות המשיח במיתוס היהודי", ספריית הלל בן חיים בהוצאת הקיבוץ המאוחד
2018 - "סלמה" תחריט רקום, מאזנים - דו ירחון לספרות, שער גיליון 2
2021 - על עבודתה "השעיר לעזאזל", בכתבה: חן מלול, למה רצוי להיזהר בפעם הבאה שתשלחו את השעיר לעזאזל?, בלוג הספרייה הלאומית https://blog.nli.org.il/sodot-azazel/?_atscid=3_2269_209769956_10075760_0_Txtjdwjjfjsh8pc8828
2022 - על עבודתה "צמחים מחצר הנסן", בתזה לדוקטורט, Jennifer Shutek, New York University
2022 - על עבודתה "השעיר לעזאזל", בספר: Bruce Holsinger, The Parchment Inheritance, Yale University Press.
מלון הרצליה (צפת)

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  בית מלון 
 מיקום:  צפת 
 מדינה:  ישראל 
 מייסדים:  זאב מתתיהו פרל 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1927
 תאריך פתיחה רשמי:  1927 
 תאריך פירוק:  1976 
 מידות
 קומות:  4 
 
 קואורדינטות:  32°58′13″N 35°29′37″E﻿ / ﻿32.97025°N 35.49366944°E﻿ / 32.97025; 35.49366944
  (למפת צפת מוגדלת) מלון הרצליה(למפת צפת רגילה) מלון הרצליה(למפת הגליל העליון רגילה) מלון הרצליה(למפת הגליל העליון מוגדלת) מלון הרצליה
 
מלון הרצליה היה אחד המלונות הגדולים שהוקמו בצפת. המלון נוסד ב-1927 ונסגר ב-1976. את המלון יסדו בשותפות זאב מתתיהו פרל ואשתו חנה, בתו של יואל ברשד, יחד עם יהודה מייברג. כעבור זמן קצר התפרקה השותפות בין שתי המשפחות, ובשת 1929 הבעלות עברה לידי משפחת פרל, ואילו יהודה מייברג הקים את "מלון מרכזי" הסמוך.
היסטוריה > לפני קום המדינה

המלון הוקם במבנה אבן בעל שתי קומות, בסגנון הבתים שנבנו בעיר במאה ה-19, בראשית המאה העשרים שכן במבנה בית ספר לבנות "עזרא". ובשנים 1912 - 1914 התקיימה בו כחלק מתוכנית הלימודים סדנת הרקמה שנקראה "בית ספר לתחרים" בניהול אסתר הדסה קלוורי לבית פרלמן בשנת 1929 נרכש הבניין על ידי זאב מתתיהו פרל, ורעייתו חנה לבית ברש"ד. בית המלון שכן לרגלי "המצודה", בחלק הצפוני של הרחוב, שנקרא לימים רחוב ירושלים. עם קנייתו הוסיפו לו הבעלים קומה נוספת. את הקומה הרביעית הוסיפו בשנות החמישים, ובה הותקנה מערכת חימום תת-רצפתי שהיה חדשני באותן שנים.
בשנת 1935 נוסף למלון בעברו השני של הרחוב, אגף בסגנון הבינלאומי שהיה מקובל בשנים אלה בערי הארץ. הבניין תוכנן על ידי אדריכל בשם ברזל בן למשפחה צפתית. הבנייה בוצעה על ידי חברת "סולל בונה". המבנה היה עשוי בטון צבוע בלבן ומעקה המרפסות המעוגלות היה צבוע בתכלת. סגנונו שונה וזר לסגנון הבנייה המסורתית בצפת.
היסטוריה > אורחים

בעשורים הראשונים רבים מבאי המלון היו ציירים ואמנים שהגיעו לעיר ועבור ארוחותיהם שילמו בציורים ופסלים. אורחים מכל קצוות הארץ סעדו מתחת לציוריהם של קסטל, ראובן רובין, ציונה תג'ר, יצחק פרנקל, דוד גלעדי, ועוד רבים מאמני ארץ ישראל שהתפרסמו במשך השנים.
באוגוסט 1929 התאכסן במלון יוסף יצחק שניאורסון, האדמו"ר הריי"ץ במסעו לא"י. בתקופת המנדט התארחו ונפגשו במקום ראשי היישוב, קצינים בריטים, ורבנים חשובים. בימים שלפני פרעות אוגוסט 1929 הגיעו אליו המסיתים הערבים. למרות פנייתם של הבעלים למפקד העיר הבריטי, לא בוצעה כל פעולת מנע נגדם. בשנת 1932 התארח במלון הסופר ארנולד צווייג.
בניה של משפחת פרל היו ממקימי ומפקדי תנועת בית״ר וארגון האצ״ל בעיר. בתקופת ה"סזון" ארחו בעלי הבית את מנחם בגין וחבריו בחג השבועות, מתחת לאפם של הבריטים שהיו גם הם אורחים קבועים בפאב שהוקם במקום. אורחת קבועה נוספת הייתה קטה דנוביץ שנשבתה בקסם האירוח המשפחתי. לימים פתחה בעיר את מלון "אירופה", שהקדים את מלון "קטה דן" שהקימה על חוף תל אביב.
היסטוריה > לאחר קום המדינה

במלחמת העצמאות התמקמו במלון אנשי הפלמ"ח שהשתתפו בשחרור העיר, כפי שהיה במלונות נוספים. לאחר קום המדינה נוספה קומה נוספת למלון, שבגינתו נותרו עד היום עצי זית עתיקים. המלון נחשב לאחד המלונות הגדולים והמודרניים בעיר.
שנות החמישים ועד אמצע שנות השישים היו שנות פריחה לתיירות בצפת. משה, שמואל ודניאל, בניהם של חנה וזאב פרל, המשיכו את ניהול המקום. משפחות ממרכז הארץ הגיעו בקביעות כל שנה בעונת הקיץ והחגים. בין האורחים היה הסופר ג'יימס מיצ'נר ששהה במלון כחודש, כשכתב את ספרו "המקור".
למשפחת פרל יצא מוניטין בשירת זמירות, ובערבי חג ושבת המקום היה גדוש באורחים ותושבים מקומיים. אורח קבוע במלון היה הרב קרליבך, שבראשית דרכו היה עורך ערבי מוזיקת נשמה יהודית ואנשי צפת היו מוזמנים. בעונת החגים, בעלי המקום היו עורכים בערבי שישי וחג סיורי לילה בסמטאות ובבתי הכנסת, ולאמיצים מבין האורחים נערכו טיולי לילה לנחל עמוד הסמוך.
בראשית שנות השישים ובמיוחד כתוצאה מן "הפיחות הגדול", בפברואר 1962 וכמו רוב המלונאים בצפת, נקלע גם מלון הרצליה לקשיים כלכליים.
במחצית שנות השישים פירקו הבנים את השותפות ביניהם, וניהול המלון עבר לבן הבכור משה ואשתו שרה, שהייתה פעילה גם ב"וועד למען החייל" בעיר. במלחמת ששת הימים ובמלחמת יום כיפור המלון ארח חיילים באזור הצפון שזכו לכמה שעות מנוחה, ארוחה חמה ואפשרות לטלפן למשפחתם. המלון אירח את משפחות החיילים הפצועים שבאו לבקר את יקיריהם בבית החולים בצפת.
השנים הבאות היו שנים של שפל ודעיכה שבסופן נמכר הבית ב-1976 והפך ל"מכון אלטה", מכללה לנשים בעלות תשובה, בבעלות חב"ד. את שרידי יופיו מהעבר ניתן עדיין לראות בגן המקום ובמבנה ברחוב ירושלים. המבנה החדש יותר, שנבנה בסגנון הבינלאומי, משמש כיום כחנות ספרים.
גלריה

חדר האוכל של מלון הרצליה
לוח זיכרון על קיר המלון "הרצליה" בצפת
מבנה בית ספר לבנות עזרא 1913, לימים הפך למלון הרצליה
המבנה ה"חדש" של המלון כפי שצולם ב-2022
לקריאה נוספת

מנחם כהן, סיפורי צפת, משרד הביטחון- ההוצאה לאור, תשס"ג- 2003 עמ'94–95
אלי שילר וגבריאל ברקאי (ערכו): צפת ואתריה, אריאל, 2002, עמ' 29
מסע הרבי לארץ הקודש - דוד זאב רוטנברג, הוצאת אש"ל - כפר חב"ד, תשנ"ז.
אוסף אסף מיקו, המרכז למדיה דיגיטלית, אוניברסיטת חיפה. צילום של האגף שנוסף למלון בשנת 1935בסגנון הבניה הבין לאומי
http://digitool.haifa.ac.il/R/?func=dbin-jump-full&object_id=505795&local_base=GEN01(הקישור+אינו+פעיל)
הערות שוליים

↑  שרה בן ראובן הדסה וחוט השני , הוצאת אריאל, 2008, עמ' 26
↑  אינפורמציה שניתנה על ידי בן משפחת מייסדי המלון
↑  אורחים חשובים בצפת, דואר היום, 15 במרץ 1932
המבנה "החדש" של מלון הרצליה בצפת שנבנה ב שנים 1935–1936
מנחם די לונזאנו

| --- | --- |
 לידה:  1550 ה'ש"י 
 פטירה:  1626 (בגיל 76 בערך) לפני ה'שפ"ו ירושלים, האימפריה העות'מאנית 
 מקום קבורה:  בית הקברות היהודי בהר הזיתים 
 תקופת הפעילות:  ?–1626 
 
רבי מנחם בן יהודה די לונזאנו (הרמד"ל), ~ ה'ש"י (1550) - לפני ה'שפ"ו (1626), רב, מקובל, משורר, חוקר המסורה ומהדיר ספרי מדרש, ומהעולים הקדמונים לארץ ישראל.
חייו

מקום לידתו של רבי מנחם הוא פיסארו שבאיטליה כפי הנכתב באגרת ההמלצה מרבי מנחם עזריה מפאנו, היו ששיערו שנולד בקושטא שבטורקיה. עלה לירושלים אחרי שנת ה'של"ה (1575). רבי דוד קונפורטי שהיה נשוי לנכדתו, כתב עליו שהיה רב מובהק, חסיד, מקובל, בקי בכל החכמות, מדקדק ומחבר.
היה חלש וידוע חולי, וסבל מראיה לקויה, ואף התעוור באחת מעיניו. חלה גם ברגליו, אך למרות זאת לא נרתע מלחבר ספרים. בספריו הוא תוקף פעמים רבות אחרים מרבני דורו, ודברי בקורתו הסבו לו נזק. דברים שכתב בגנות בנו של הרמ"ק צונזרו מספרו, והוא נאלץ לנדוד ממקום למקום בחוסר כל. בספרו "עמר מן" הוא אף חולק במספר מקומות על האר"י, תוך שהוא מסתמך על השמועה שדברים אלו נכתבו על ידי האר"י לפני שזכה לרוח הקודש. כמו כן התקיף את רבי ישראל נג'ארה על שירי האהבים שחיבר.
בדרכי נדודיו נחשף לכתבי יד עתיקים של מדרשי חז"ל, והשתדל בהוצאתם לאור. ידיעותיו הרבות בשפות שונות באות לידי ביטוי בספרו "המעריך", שהחיד"א משבחו במיוחד בשל בקיאות מחברו בשפות השונות ובספרו שם הגדולים כותב עליו החיד"א שהיה משורר גדול ומדקדק עצום.
בשנת ה'שס"ט שהה בירושלים, וחתם על מכתב בקשת תמיכה מאת יהודי פדובה.
רבי מנחם נפטר בירושלים לפני שנת ה'שפ"ו, והוא נקבר במורד הר הזיתים.
ספריו

רבי מנחם חיבר מספר חיבורים, הנכללים בשם הכולל "שתי ידות, שיצא לאור לראשונה בוונציה בשנת ה'שע"ח (1618). הספר כולל עשרה חיבורים, הנחלקים לשתי "ידים": יד עני ובה חמש "אצבעות" - חמישה חיבורים עצמאיים של רבי מנחם, ויד המלך ובה חמש "אצבעות" - חמישה חיבורים משל קדמונים שקדמוהו, מדברי חז"ל.
חלק ראשון: יד עני - חיבוריו העצמאיים כולל:
אור תורה - הגהת התורה שבכתב ובירור נוסח המסורה. חיבור זה, יחד עם דברי הרמ"ה ובעל מנחת שי, הפכו לקובעי נוסח המקרא המקובל. לצורך חיבור זה נעזר רבי מנחם ביותר מעשרה כתבי יד של המקרא, וספרי מגיהי המקרא שקדמוהו.
מעריך - תשלום "ספר הערוך" של רבי נתן מרומי לבירור מילים זרות בתלמוד ובמדרשים ובספר הזוהר.
עבודת המקדש - סדר עבודת הקורבנות שהוקרבו בבית המקדש, לאמרו בכל יום. חיבור זה נדפס בצעירותו בקושטא בשנת ה'של"ג, ונכלל שנית בתוך "שתי הלחם" עם הוספות רבות, ועם שירים ופזמונים רבים, לזכר שירת הלויים, מיוסדים על פי חכמת הקבלה.
דרך חיים - שירים בענייני הלכה.
טובה תוכחת - והוא שיר גדול בן שלש מאות ושמונים בתים, בתוכחות מוסר.
חלק שני: יד המלך - החיבורים שההדיר הם:
אגדת בראשית.
מדרש אגור.
תנא דבי אליהו.
אבות דרבי נתן; מסכת דרך ארץ; אותיות דרבי עקיבא.
תשלומין - הוספות למדרש רבה, מדרש ילמדנו, ספרא ותנחומא; פרקי גן עדן ועץ החיים.
למעשה, מחמת חוסר תקציב, נמנע מרבי מנחם להדפיס את כל עשרת חלקי "שתי הלחם" בהוצאה הראשונה, ולכן לא נכללו בה מתוך החיבורים שההדיר אלא "אגדת בראשית". אך "מדרש אגור" כבר נדפס על ידו כספר עצמאי בצפת בשנת ה'שמ"ז (1587) (וחזר ונדפס אחר כך בניו יורק בשנת ה'תרצ"ד מתוך כתב יד תחת השם "משנת רבי אליעזר").
כל חיבוריו העצמאיים, מלבד "טובה תוכחת", ראו אור במהלך השנים כספרים נפרדים.
בנוסף נדפסו מאמרים שכתב בביאור דברי ספר הזוהר בכמה מקומות, בתוך ספר "זוהר חדש" בדפוסים הנפוצים, והגהות שכתב על התלמוד הירושלמי נדפסו על ידי החיד"א בתוך ספרו "ככר לאדן".
אמרי אמת - השגות על פירושי המקובלים לספרי הקבלה הקדמונים (פירוש רבי יוסף אבן טבול על האידרא רבה; פירוש רבי חיים ויטאל על האידרא רבה; פירוש האר"י על ספרא דצניעותא).
עומר מן - ביאור האידרא זוטא, וספרא דצניעותא נדפס לראשונה בווילנא (תרמ"ג, 1883) אך צונזר קשות. בחיבור הוא משיג על דברי ר' חיים ויטל ומתנגד להם בחריפות. כל ההשגות הללו נשמטו בדפוס.
עבודת עבודה - תפילות ושירים (נדפס שקלוב תקס"ג)
מעשיות מלוקטים מירושלמי ומדרשים (נדפס הוסיאטין תרנ"ט).
פירוש על הגדה של פסח (נדפס ירושלים תקע"ו).
עבודת בית ה' - (נדפס שלוניקי תקל"ה).
תוצאות חיים.
הלכות ל"פורים משולש", ההדיר יוסף בוקסבוים (מוריה ז, ב-ג, תשל"ז עמ' 3-6).
קיצור סדר האצילות - חיבור שכתב ר' חיים ויטל עם השגותיו והערותיו של ר' מנחם די לונזאנו. יצא לאור לראשונה מכתב יד על ידי יוסף אביב"י בשנת תש"ע (2009) בהוצאת מכון בן צבי.
שיר לפורים לא נדפס.
לקריאה נוספת

ר' אריה ליב פרומקין, תולדות חכמי ירושלים, חלק ראשון פרק שביעי.
א. דוד, עלייה והתיישבות בארץ-ישראל במאה הט"ז, ירושלים תשנ"ג, עמ' 194-193.
מאיר וונדר, תולדות המחבר, בראש ספר דרך חיים, לבוב תרצ"א, עמ' XXVIII-XVI.
שאול חנא קוק, מדרש אגור, קריית ספר, כח, תשי"ב-תשי"ג, עמ' 209-206 [=עיונים ומחקרים, א, ירושלים תשי"ט, עמ' 245-241].
ישעיהו זנה, תעודות על שדרי"ם אחדים באיטליה - קבץ על יד, סדרה חדשה, ספר ה (טו), ירושלים תשי"א, עמ' קצז-ר.
ראובן אליצור, קריית ספר, מב, תשכ"ז, עמ' 511.
הרב משה הלל, קונטרס אמרי אמת כתב יד, מקבציאל, כרך לח (תשע"ב), עמ' נה-פח.
הרב משה הלל, ידיעות חדשות לתולדות רבי מנחם די לונזאנו, מן הגנזים, ספר שישי (תשע"ה), עמ' עה-פ.
י' הקר, פולמוס כנגד הפילוסופיה באיסטנבול במאה השש-עשרה : עיונים בספר "דרך חיים" לר’ מנחם די לונזאנו, מחקרים בקבלה, בפילוסופיה יהודית ובספרות המוסר וההגות (ספר יובל לי' תשבי, ירושלים תשמ"ו), עמ' 536-507.
י' אביב"י, קבלת האר"י, מכון בן צבי, עמ' 256-244, עמ' 280-276, ירושלים 2008.
הערות שוליים

↑  מן הגנזים כרך ששי, עמ' עט
↑  הספרייה הלאומית - אמרי אמת, באתר beta.nli.org.il
↑  זמין לצפייה בספריה הלאומית
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007264618505171  BnF: cb100327722 (data)  ISNI: 0000 0000 6126 0448  LCCN: n93030604  NTA: 098866850  SELIBR: 72321  VcBA: 495/114858  VIAF: 75522371   WorldCat (עם VIAF): 75522371 
דיאגרמה בכתב ידו של לונזאנו, של העולמות כפי שהם נבראו לאחר הצמצום הראשון. מתוך דרושים : שהועתקו מכתבי האר"י, חיים ויטל, יוסף אבן טובול ואחרים, מאוסף הספרייה הלאומית
מנחם די לונזאנו, "מעריך", הגהה אהרן ילינק, ליפציג 1853. לחצו על התמונה לדפדוף בספר מעמוד 7
לוי (יהדות)

ערך זה עוסק במעמד הלויים ביהדות. אם התכוונתם לשבט לוי, ראו .
יש כאלו הנוהגים לציין את קברותיהם של לויים בסמל של נטלה. בתמונה מצבה של "פייפל ב[ן] מרדכי הלוי".
לוי ביהדות הוא צאצא משבט לוי שאינו מצאצאי אהרן הכהן. שבט לוי, שנקרא על שם אבי השבט, לוי, נבדל כולו מיתר בני ישראל בייעודו לעבודת בית המקדש, ומתחלק לשתי קבוצות: צאצאי אהרון, שהם הכהנים, ובני השבט שאינם צאצאי אהרון, שהם הלויים.
הלויים בבית המקדש היו שומרים על שערי המקדש ובנוסף היו שרים ומנגנים בעת הקרבת הקורבנות. אף שבית המקדש חרב לפני כאלפיים שנה, ולכן חדלה להתקיים העבודה במקדש, נמשך זיהוים של הלויים ביהדות, וניתנות להם זכויות וחובות המיוחדות למעמד זה.
מצוות הלויים

בזמן שבית המקדש היה קיים, היו ללויים תפקידים בעבודות בית המקדש, אשר הלויים בלבד היו מצווים עליהם. כל בעלי תפקיד מסוים חולקו ל-24 משמרות במקביל למשמרות הכהונה.
מצוות הלויים > שירת הלויים

בזמן הקרבת קורבן התמיד היו מצווים הלויים לשורר שיר מיוחד, אשר נתקן לכל אחד מימי השבוע. בימי שבת ומועדים היה שיר מיוחד לאותו יום.
מצוות הלויים > שירת הלויים > שיר של יום

כזכר לאותו שיר שהיה מושר על הקרבנות, תיקנו חז"ל לומר כל יום בסיום תפילת השחר (אשר נתקנה כנגד קורבן תמיד של שחר) את אותו שיר שהיו הלויים משוררים בבית המקדש.
מצוות הלויים > שמירת המקדש ונעילת שערים

מצווה נוספת אשר הייתה מוטלת על הלויים היא מצוות שמירת בית המקדש, ב-24 מקומות. שמירת הלויים, הייתה "שירות" לכהנים.
השמירה התבצעה במשך כל הלילה, ויש אומרים שגם ביום. הממונה על המשמרות נקרא "איש הר הבית". כאשר גילה "איש הר הבית" שומר ישן, הוא היה חובט בו במקל והיה רשאי לשרוף את בגדיו.
הפוסקים נחלקו האם מצווה זו נוהגת בימינו.
זכויות וחובות בזמן הזה

נטילת הידיים לכהנים לפני ברכת כהנים בתפילה (מנהג זה מקורו בספר הזוהר).
הלוי עולה לתורה בפרשיה השנייה הנקראת בקריאת התורה, מיד לאחר עליית הכהן.
הלויים, גברים ונשים, אינם עורכים פדיון בן לבניהם הבכורים.
על פי חלק מפוסקי ההלכה, יש לתת מעשר (מעשר ראשון) מכל יבול ארץ ישראל ללוי גם בימינו.
לפי דעת חלק מהפוסקים (למשל האבני נזר) לויים מצווים לשמור על הר הבית גם בזמן שאין בית המקדש קיים.
מצוות "וקידשתו" נוהגת גם כלפי לוי, אולם בצורה פחותה מאשר כלפי כהן.
ראו גם

גנאלוגיה
שבט לוי
כהן
הערות שוליים

↑  ספר דברי הימים א', פרק כ"ה ופרק כ"ו
↑  האם גם ב'לוי' יש מצות 'וקדשתו' – להקדימו בדברי מצוה וכיוצא בזה – כמו בכהן, או שזהו דין בכהן בלבד?, באתר דעת - לימודי יהדות באור החסידות
↑  קדושת הכהנים והלוים, באתר עולמות
↑  מפאתי תימן, גלעד צדוק, "שבט הלוי בתימן" עמוד ק"א. מקור הדברים בספר "שני המאורות" וכן מביא מסורת זאת הרב שלום יצחק הלוי בסוף הקדמתו לספר חלק הדקדוק עם פירוש דברי שלום
↑  שאר הכפרים הם שבאם, כוכבאן, מחוית, ושם משפחתם של צאצאיו של הילאל שעברו לגור שם גם היה ערוסי
↑  תולדות הרב אברהם בכמוהר"ר רבי משה ערוסי הלוי, נדפס בסוף פירוש על מא כבר לרבי אברהם ערוסי על ידי הרב צפניה ערוסי בהוצאת מכון משה ניתן לצפייה כאן
↑  http://www.peopleil.org/details.aspx?itemID=30026>
הבהרה:  המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואין לראות בו פסיקה הלכתית.
יוחנן פריד

| --- | --- |

הרב יוחנן פריד בהקפות שניות בבית הרב קוק
 לידה:  26 באוגוסט 1941 (בן 83) ד' באלול תש"א ירושלים, פלשתינה (א"י) 
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  ישיבת כרם ביבנה  ישיבת מרכז הרב  מכון אריאל 
 מקום פעילות:  בית מאיר, ירושלים
 רבותיו:  הרב צבי יהודה הכהן קוק, הרב דוד כהן (הנזיר), הרב משה דימנטמן
 בן או בת זוג:  נורית פריד 
 
 תפקידים נוספים:  יו"ר בית הרב קוק, רב מושב בית מאיר, ראש האגף לתרבות תורנית במשרד החינוך
 
הרב יוחנן פריד (נולד ד' באלול תש"א, 26 באוגוסט 1941) הוא יו"ר בית הרב קוק, בעבר רב מושב בית מאיר וראש האגף לתרבות תורנית במשרד החינוך.
ביוגרפיה

נולד וגדל בירושלים ליצחק ולאסתר לבית נתנזן. אביו הוא נכדו של הרב נפתלי שוארץ. בתיכון למד בבית הספר לנערים "מזרחי" בירושלים (לימים: תיכון הימלפרב). החל מכיתה י"א, בעקבות המלצת הרב שלמה זלמן אוירבך ובתיווכו של מורו הרב שמחה הכהן קוק, למד אחרי הצהרים בישיבת מרכז הרב בהסדר מיוחד עם הרב צבי יהודה הכהן קוק. לאחר התיכון למד בישיבת ההסדר כרם ביבנה ושירת בנח"ל. לאחר מכן למד במרכז הרב אצל הרצי"ה. השלים לימודי הוראה ב"מכון שבדרון" להוראה ולחינוך בירושלים, והוסמך לרבנות במכון הרי פישל ועל ידי מועצת הרבנות הראשית.
הרב פריד לימד תנ"ך ומחשבת ישראל בקריית נוער שבירושלים, במדרשית נעם ובמדרשיית עמליה. בשנת תש"ל נקרא על ידי הרב צבי יהודה הכהן קוק לעמוד בראש מכון הלכה ברורה ובירור הלכה יחד עם הרב אריה שטרן, ועסק בהכנת התשתית לפעולות המכון ולפרסומיו וכן בעריכת כמה מן המסכתות שיצאו במסגרת המכון. מאוחר יותר – הקים לבקשת הרב צבי יהודה מרכז לימודי-תרבותי להנחלת מורשת הרב קוק בבניין ההיסטורי שבו גר הרב הראי"ה קוק, בית הרב קוק. במשך כעשרים שנה שימש במקביל כרב בית הכנסת "תקוותנו" בשכונת רוממה בירושלים.
פרסם מאמרים בנושאים הלכתיים-תורניים, במחשבת החסידות ובמשנת הרב קוק. בשנת תש"ן הוציא הרב יוחנן פריד את הכרך הרביעי של אורות הקודש, שנערך עוד בימי הרב הנזיר, ונשאר בכתב יד, וכלל את המאמרים של מוסר הקודש. בשנת תשנ"ה (1995) הוציא לאור את הספר "מזמורי תהילים ואורות הקודש", העוסק בקישורים בין כתביו של הרב קוק למזמורי התהילים. בשנים תש"ס–תשס"א הוציא לאור ספרי לקט מתוך כתבי החסידות בשם "נפשי יצאה בדברו", "מן היין המשומר" ועוד. מספר שנים שימש כר"מ למחשבת ישראל בישיבת שבות ישראל.
הרב פריד נמנה עם מייסדי גוש אמונים ושימש כדוברו הראשון במשך שלוש שנים. לאחר מכן גויס לצה"ל מחדש על ידי השר עזר וויצמן והרמטכ"ל רפאל איתן והקים את הענף ליהדות וציונות במפקדת קצין חינוך ראשי של צה"ל. פיתח תוכניות חינוכיות בנושאי יהדות וציונות והטמיען במערכת ההדרכה של הצבא. שירת בצבא הקבע במשך כ-7 שנים והשתחרר בדרגת סא"ל.
במשך עשרים ושש שנה עמד הרב פריד בראש האגף לתרבות תורנית במשרד החינוך, ובמקביל כיהן משנת תשנ"ה ועד שנת תשע"ה כרב מושב בית מאיר.
הרב פריד הקים ומשמש כראש בית המדרש לנשים "בת בי רב" של מכון לנדר. זכה בפרס ירושלים לתרבות יהודית.
הרב פריד מעורב בפרויקטים חינוכיים הפונים גם לציבור החילוני בישראל. בין היתר הוא משמש כרב מצעד החיים מאז ייסודו של המפעל[דרוש מקור].
בשנים תשע"ח–תשע"ט ערך את העלון 'לאורו', העוסק במשנת הראי"ה קוק.
בשנת תשפ"ב הוציא לאור (במסגרת "בית הרב") כרכים של "הראי"ה בפרשה" שהוא אוסף בן 700 עמודים של כ-300 דרשות לפרשות השבוע בהסתמך על כתבי הראי"ה קוק שנכתבו על ידי רבנים, חוקרים ותלמידים מבוגרים וצעירים.
משפחתו

נשוי לרבנית נורית פריד, בתו של הרב ברוך רקובר, אב"ד חיפה, נינתם של הרב יוסף חיים זוננפלד ושל שמחה מנדלבוים, מחנכת ומורה ותיקה ללימודי היהדות, יוצרת התפקיד ומקימת המכון להכשרת טוענות רבניות.
לבני הזוג שישה ילדים:
ינון – בעל משרד עו"ד באשדוד ומתגורר עם משפחתו ביד בנימין.
תמר – מורה לחינוך מיוחד ומתגוררת עם משפחתה ביישוב שלפים בעמק בית שאן.
אחיה – סמנכ"ל בחברת ויזה-כאל וגר עם משפחתו במזכרת בתיה.
ישי – מנהל בחברת היי-טק וגר עם משפחתו בפרדס חנה.
יצחק – לומד ב"מרכז הרב" מתגורר בירושלים עם משפחתו.
הדר – נשואה לאל"ם גולן ואך, ומתגוררת בקיבוץ בית רימון בגליל.
אחיו, מנחם, מראשוני מתיישבי גוש עציון, לשעבר חבר קיבוץ כפר עציון ומקים היישוב נווה דניאל.
הערות שוליים

↑  שמחה רז והילה ולוורשטיין, משמיע ישועה, מרכז שפירא תש"ע, עמ' 110–111.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007304646105171  ISNI: 0000 0000 6695 2654  LCCN: nr91014819  VIAF: 71244926   WorldCat (עם VIAF): 71244926
מחירו של גבר

| --- | --- |
כרזת הסרט
כרזת הסרט
 מבוסס על:  ספר של דייוויד סטורי
 בימוי:  לינדזי אנדרסון
 הופק בידי:  קרל רייז
 תסריט:  דייוויד סטורי
 עריכה:  פיטר טיילור
 שחקנים ראשיים:  ריצ'רד האריס רייצ'ל רוברטס
 מוזיקה:  סיריל מוקרידג'
 צילום:  דניס קופ
 מדינה:  בריטניה בריטניה
 חברה מפיצה:  The Rank Organisation
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  7 בפברואר 1963
 משך הקרנה:  134 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  סרט ספורט, סרט דרמה 
 מקום התרחשות:  יורקשייר 
 הכנסות:  230,000 ליש"ט
 פרסים:  מועצת ביקורת הקולנוע האמריקנית: עשרת הסרטים הטובים ביותר 
 דף הסרט ב־IMDb
 
מחירו של גבר (באנגלית: This Sporting Life) הוא סרט קולנוע בריטי משנת 1963 בבימויו של לינדזי אנדרסון, עם ריצ'רד האריס ורייצ'ל רוברטס בתפקידים הראשיים.
זה סרטו הראשון של האריס בתפקיד ראשי.
התסריט נכתב על ידי דייוויד סטורי והוא מבוסס על ספרו "This Sporting Life" משנת 1960.
הסרט שייך לסרטי דרמות כיור המטבח, שהתפתח בתרבות הממלכה המאוחדת בשנות ה-50 של המאה ה-20 וה-60 בתיאטרון, בספרות, בקולנוע ובטלוויזיה. הגיבורים היו צעירים זועמים, חלקם בעלי השכלה, שהתפכחו מתקוותיהם בחברה המודרנית. הם חיו בדירות מרופטות, ברבעים מוזנחים ובילו את זמנם החופשי בשתייה בפאבים. את תסכולם וזעמם הם פרקו על חבריהם ובני זוגם. בדירות המרופטות נראים המטבחים הקטנים עם הברז והכיור כמו בסרט הזה.
העלילה היא על פועל מכרות חסון ואגרסיבי, שרוצה לשפר את חייו. וההזדמנות באה עם חוזה בקבוצת הרוגבי המקומית שם הוא מצליח וגם מוצא פרקן לתסכוליו במשחק האגרסיבי הזה, אבל הוא מחפש אהבה. מי שיכולה למלא את רצונו היא בעלת הבית שבו הוא מתגורר, אבל היא אלמנה ושקועה באובססיביות בזכר בעלה המת.
חלק גדול מהסרט מתואר בפלאשבק כשהוא בטיפול בהרדמה אצל רופא שיניים לאחר ששיניו נשברו במשחק.