stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דניאל כהן (אפידמיולוג)
הערות שוליים

↑  חדשות האקדמיה: קורס על חיסונים ופרסים לחוקרים, באתר ynet, 29 באפריל 2021
↑  ORCID, orcid.org
↑  מכתבו של פרופ' דניאל כהן עם סיום תפקידו כראש בית הספר לבריאות הציבור - 17.9.17, באתר med.tau.ac.il
↑  Dani Cohen, Tel Aviv University (באנגלית)
↑  תכנית הכנס "המחקר האפידמיולוגי בישראל: תיאוריה ופרקטיקה", באתר DoctorsOnly
↑  Prof. Daniel[Dani Cohen | Faculty of Medicine], en-med.tau.ac.il
↑  Prof. Daniel[Dani Cohen | Faculty of Medicine], en-med.tau.ac.il
↑  Cohen D., Ashkenazi S., Green M.S., Gdalevich M., Robin G., Slepon R, Double-blind vaccine-controlled randomised efficacy trial of an investigational Shigella sonnei conjugate vaccine in young adults., Lancet. . doi: 10.1016/S0140-6736(96)06255-1. [PubMed] [CrossRef] [Google Scholar], 1997, עמ' ;349:155–159
↑  Passwell J.H., Ashkenzi S., Banet-Levi Y., Ramon-Saraf R., Farzam N., Lerner-Geva L, Age-related efficacy of Shigella O-specific polysaccharide conjugates in 1-4-year-old Israeli children., Vaccine 28:2231–2235. doi: 10.1016/j.vaccine.2009.12.050. [PMC free article] [PubMed] [CrossRef] [Google Scholar], 2010
↑  Cohen D, Ashkenazi S, Schneerson R, Farzam N, Bialik A, Meron-Sudai S, Asato V, Goren S, Baran TZ, Muhsen K, Gilbert PB, MacLennan CA, Threshold protective levels of serum IgG to Shigella lipopolysaccharide: re-analysis of Shigella vaccine trials data., . Clin Microbiol Infect.. PMID 36243351; PMCID: PMC9993342 Mar;29(3):366-371. doi: 10.1016/j.cmi.2022.10.011. Epub 2022 Oct 13, 2023
↑  Cohen D, Atsmon J, Artaud C, Meron-Sudai S, Gougeon ML, Bialik A, Goren S, Asato V, Ariel-Cohen O, Reizis A, Dorman A, Hoitink CWG, Westdijk J, Ashkenazi S, Sansonetti P, Mulard LA, Phalipon A, Safety and immunogenicity of a synthetic carbohydrate conjugate vaccine against Shigella flexneri 2a in healthy adult volunteers: a phase 1, dose-escalating, single-blind, randomised, placebo-controlled study., . Lancet Infect Dis ;21(4):546-558. doi: 10.1016/S1473-3099(20)30488-6. Epub 2020 Nov 10. PMID 33186516, 2021 Apr
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "דניאל כהן (אפידמיולוג)".
טבח אמריטסר

| --- | --- |

 תאריך:  13 באפריל 1919 
 מקום:  Jallianwala Bagh 
 קואורדינטות:  31°37′14″N 74°52′50″E﻿ / ﻿31.620555555556°N 74.880555555556°E﻿ / 31.620555555556; 74.880555555556
 סוג:  רצח המוני, מבצע צבאי 
 הרוגים:  379 
 מבצע:  צבא הודו הבריטית 
 he
 
אתר ההנצחה להרוגי טבח אמריטסר
טבח אמריטסר 1919 או טבח ג'אליאנוואלה באג הוא טבח שהתרחש בגן ג'אליאנוואלה (Jallianwala Bagh) שבאמריטסר במדינת פנג'אב שבהודו, ב-13 באפריל 1919, ובו הרגו 50 חיילי גורקה, בלוצ'ים ופתאנים בשרות צבא הודו הבריטית, מאות אזרחים הודים, מרביתם מבני הדת הסיקהית.
רקע

חוקי החירום שאסרו על התאספות קהל נותרו על כנם עוד מתוקפת מלחמת העולם הראשונה. ברחבי פאנג'ב הלכו וגברו ביטויי המרי מתחילת אפריל 1919, והגבירו את החשש מהתפרצות מרי אזרחי גדול לקראת חודש מאי, בו רבים מקציני אנגליה עולים לעיירות הקיץ בצפון המדינה. ב-10 באפריל 1919 התקיימה הפגנת מחאה בביתו של סגן נציב אמריטסר, בה קראו לשחרור שני מנהיגים עממיים של תנועת העצמאות ההודית שנעצרו. מאוחר יותר באותו יום הותקפו מספר בנקים ומבני ממשלה, בהם בית העירייה ותחנת הרכבת, והוצתו. האלימות התגברה, והגיעה לשיאה במותם של לפחות חמישה אירופאים, בהם עובדי ממשלה ואזרחים. למחרת הותקפה מיסיונרית בריטית, מיס מרסלה שרווד, הופשטה ברחוב והוכתה למוות. ביומיים הבאים נשמר השקט בעיר אמריטסר, אם כי האלימות נמשכה באזורים אחרים של פאנג'ב. שלושה אירופאים נרצחו, וכמו כן נחתכו פסי רכבת, נהרסו עמדות טלגרף והוצתו בנייני ממשלה. הממשל הבריטי החליט להעמיד את רוב המחוז תחת שלטון צבאי. החקיקה הגבילה חירויות אזרחיות, כולל חופש ההתאספות, ומפגשים של יותר מארבעה אנשים נאסרו. במקביל קראו מנהיגי הקהילה לתושבים להגיע לאספת מחאה בגן ג'אליאנוואלה שבלב אמריטסר, ב-13 באפריל 1919 בשעה 16:30.
באותו יום נחגג חג הבאיסאקי. בבוקרו של יום זה, הפיץ הצבא הבריטי צו האוסר על התאספות המונים. מעטים שמעו על הצו, ודבר ההתאספות הובא לאוזני המפקד המקומי בריגדיר גנרל רג'ינלד דייר שהחליט למנוע את ההתכנסות המתוכננת.
גן ג'אליאנוואלה הוא מתחם בשטח של כ-200 מטר על 200 מטר, ובו אתר שרפת גופות ובאר גדולה. הגן מוקף חומה גבוהה הסוגרת אותו מכל עבר, פרט למספר פתחים, שחלקם נעולים. אל הגן מוביל משעול צר ראשי אחד. במתחם הזה התכנסו, על פי הערכות, כעשרים אלף איש. דאייר, בנחישותו למלא את הצו כפי שהבין אותו, הגיע לפתח הגן עם חיילים רבים והעמידם מול הקהל האזרחי העצום בשורה רחבית של פתיחה באש, ללא מתן אפשרות לקהל להתפזר או לברוח, ואז פתח באש מכוונת על הקהל.
הטבח

בטבח נהרגו 379 אזרחים ונפצעו למעלה מאלף נוספים, בידי הצבא הבריטי לאחר שנלכדו בכיכר ללא אפשרות יציאה בעת התכנסות לחגיגה. החיילים ההודים (סיפויים) בפיקוד בריגדיר גנרל דאייר הבריטי, ירו על קהל סיקהי לא-אלים. ההתכנסות הייתה מנוגדת למותר על פי סמכויות החירום 1915 שנטל לעצמו המנהל הבריטי, ואושררו ב"חוק רוואלט" (Rowlatt Act) חודש לפני הטבח. ועדת חקירה בראשותו של הלורד האנטר, הוקמה כדי לחקור את הטבח. הדו"ח של הוועדה אמר שבריגדיר גנרל דאייר עשה טעות חמורה בפרשו באופן שגוי את רוח חוק רוואלט.
רבים בבריטניה תמכו בדאייר. רודיארד קיפלינג, שטען שדאייר היה "האיש שהציל את הודו", החל קופת גמל שגייסה מעל 26,000 ליש"ט, כולל כסף שנתרם על ידי קיפלינג עצמו.
הטבח גרם לטראומה לאומית עמוקה, והוביל לכעס ציבורי, להפגנות ולמעשי אלימות כנגד הנוכחות הבריטית בהודו. מאהטמה גנדי מתח ביקורת הן על הפעולות של הצבא הבריטי והן על מעשי האלימות מצדם של ההודים שנעשו בעקבות הטבח. הוא כתב הצעת החלטה שהביעה גם תנחומים לקורבנות האזרחיים הבריטיים וגינתה את המהומות. ההצעה זכתה בתחילה להתנגדות בתוך המפלגה, אולם לאחר מכן נתקבלה בעקבות נאום של גנדי, בו הסביר כי כל אלימות היא מרושעת ואין אפשרות להצדיק אותה. הטבח והאלימות שבעקבותיו הובילו את גנדי להתמקדות בניסיון להשיג ממשל עצמאי מלא ושליטה בכל מוסדות הממשל ההודי, דבר שהתגבש למדיניות "סווארג'(אנ')" שמשמעותה עצמאות מלאה- אישית, רוחנית ופוליטית.
אודהם סינג רצח בלונדון בשנת 1940 את סגן מושל חבל פונג'אב שהיה בין האחראים לטבח.
טבח אמריטסר גרם למיליוני הודים מתונים שתמכו בראג' הבריטי להפוך ללאומנים הודים שאינם סומכים עוד על הבריטים. האירוע נחשב לנקודת מפנה שגרמה להודים להתלכד מאחורי גנדי, ומסמל את תחילת התהליך שסיים את השלטון הבריטי בהודו.
בריטניה מעולם לא התנצלה רשמית על הפרשה. רק בשנת 2013 הביע לראשונה ראש ממשלה בריטי עמדה בעניין. בעת ביקור שקיים בהודו ראש ממשלת בריטניה דייוויד קמרון, הוא אמנם לא מסר התנצלות רשמית אך הביע צער והבהיר כי הוא רואה בפרשה כתם שחור בהיסטוריה של בריטניה.
ועידת מפלגת הלייבור הבריטית בסקרבורו העבירה פה אחד החלטה ב-24 ביוני 1920 בה היא מגנה את טבח אמריטסר כ"פעולה אכזרית וברברית" של קצינים בריטים בפנג'אב וקוראת לשפוט אותם.
הגן שבו התרחש הטבח, הנמצא בסמוך למקדש המוזהב (הארי-מנדיר סאהיב), הוא היום פארק לאומי קדוש.
לקריאה נוספת

Swinson, Arthur (1964). Six Minutes to Sunset: The Story of General Dyer and the Amritsar Affair. London: Peter Davies.
הערות שוליים

↑  India - Anti-British, Freedom, Independence, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
↑  רויטרס, לראשונה: ראש ממשלה בריטי מצר על טבח הודים ב-1919, באתר ynet, 20 בפברואר 2013
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007554294705171  LCCN: sh2007002741  NKC: ph1106145
יורם אלסטר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  28 בנובמבר 1936 (בן 88)
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  הטכניון – מכון טכנולוגי לישראל 
 תפקיד:  מנהל כללי 
 
יורם אלסטר (נולד ב-28 בנובמבר 1936) הוא מומחה מחשוב, מנכ"ל משרד התקשורת בשנים 1984–1987 ויו"ר "בזק" בשנים 1987–1991.
ביוגרפיה

יורם אלסטר למד בבית ספר התיכון עירוני א' בתל אביב. לאחר שירותו בצה"ל למד בטכניון בחיפה והוא בעל תואר מוסמך למדעים באלקטרו-טכניקה. עם סיום לימודיו חזר לצה"ל ושירת כקצין בחיל הקשר בשנים 1960–1963. בשנים 1963–1975 עבד בחברת המחשבים י.א. מיטווך ובניו בתפקידי מתכנת, מנתח מערכות מידע, מנהל פרויקט, ומנהל מערכות תקשורת ועיבוד נתונים. ב-1969 מונה למנהל אגף המחשבים ושירותי עיבוד נתונים. בשנים 1975–1978 שימש יועץ עצמאי למחשוב. בשנת 1978 הקים, מטעם הבנקים בישראל, את חברת שירותי בנק אוטומטיים וכיהן כמנכ"ל החברה עד לשנת 1984.
נמנה עם פעילי התנועה הדמוקרטית לשינוי, ועם התפצלותה המשיך ב"שינוי - מפלגת מרכז". בשנים 1984–1987 כיהן כמנכ"ל משרד התקשורת, תחת שר התקשורת אמנון רובינשטיין. בשנים 1987–1991 כיהן כיו"ר דירקטוריון "בזק". מ-1992 עסק בייעוץ לניהול ותקשורת.
ב-1992 מונה לדירקטור מטעם הציבור בבנק דיסקונט לישראל. שימש דירקטור בבנק מרכנתיל דיסקונט, דלין הפקות (1991), דור כימיקלים, דגם מערכות, משוב מחשבים ואלקטרה מוצרי צריכה.
כיהן כנשיא איל"א - האיגוד הישראלי לעיבוד אינפורמציה, יו"ר אגודת בוגרי הטכניון, בשנים 2003–2012 היה יו"ר הוועד המנהל של הטכניון, חבר בחבר הנאמנים של אוניברסיטת בן-גוריון בנגב, חבר המועצה הישראלית ליחסי חוץ, חבר ההנהלה הישראלית של הקונגרס היהודי העולמי, סגן ומ"מ ראש המועצה המקומית רמת השרון, חבר הנהלת ההתאחדות לספורט, חבר הנהלת האיגוד הישראלי לשחמט ויו"ר האיגוד משנת 1999, יו"ר אס"א.
בשנת 2012 העניקה לו עיריית רמת השרון את התואר יקיר רמת השרון. בשנת 2013 העניק לו הטכניון תואר דוקטור לשם כבוד.
נשוי לפאני ואב לשלושה ילדים. בתו, אורית אלסטר, כיהנה בעבר כראש החטיבה העסקית בבנק דיסקונט.
הערות שוליים

↑  יורם אלסטר, יו"ר הוועד המנהל של הטכניון, בערוץ YouTube של הטכניון
יורם אלסטר, שלישי משמאל, במועצת ד"ש
אליפות צרפת הפתוחה 1988

| --- | --- |

פרסי התחרות
 ענף:  טניס 
 תקופת התחרות:  23 במאי 1988 – 5 ביוני 1988 (14 ימים) 
 מספר תחרות:  87 
 כספי זכייה:  1.488 מיליון $
 עיר מארחת:  פריז 
 אצטדיון:  אצטדיון רולאן גארוס
 זוכה:  גברים:מאטס וילאנדר (שוודיה) נשים:שטפי גראף (גרמניה) זוגות גברים: אנדרס גומס (אקוודור)/אמיליו סאנצ'ס (ספרד), זוגות נשים: מרטינה נברטילובה/פם שרייבר (ארצות הברית) זוגות מעורבים:לורי מקנייל (ארצות הברית)/חורחה לוסנו (מקסיקו)
 
 → אליפות צרפת הפתוחה 1987 אליפות צרפת הפתוחה 1989 ← 
 
אליפות צרפת הפתוחה 1988 הייתה תחרות טניס שנערכה על מגרשי חימר באצטדיון רולאן גארוס בפריז. התחרויות התחילו ב-23 במאי והסתיימו ב-5 ביוני. זו הייתה האליפות ה-87 מאז ייסודה.
הפרסים

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| תחרות | תחרות | מנצח | גמר | חצי הגמר | רבע הגמר | הסיבוב הרביעי | הסיבוב השלישי | הסיבוב השני | הסיבוב הראשון |
| בודדים | גברים | 1,500,240 פ"צ | 750,120 פ"צ | 375,060 פ"צ | 190,030 פ"צ | 100,019 פ"צ | 56,009 פ"צ | 33,015 פ"צ | 20,123 פ"צ |
| בודדים | נשים | 1,436,390 פ"צ | 731,700 פ"צ | 362,440 פ"צ | 183,450 פ"צ | 89,850 פ"צ | 46,330 פ"צ | 24,540 פ"צ | 12,750 פ"צ |

סך הפרסים היה 20,963,950 פרנק צרפתי (כ-1.488 מיליון $).
התחרות > תחרות זוגות גברים

בתחרות השתתפו 64 זוגות. להלן הזוגות שקיבלו דירוג:
קן פלאק ורוברט סגוסו (ארצות הברית ארצות הברית), הודחו ברבע הגמר
ג'ון פיצג'רלד (אוסטרליה אוסטרליה) ואנדרס יאריד (שוודיה שוודיה), הפסידו במשחק הגמר
גי פורג' ותומאס שמיד (צ'כוסלובקיה צ'כוסלובקיה), הודחו בסיבוב הראשון
חורחה לוסנו (מקסיקו מקסיקו) וטוד ויטסקן (ארצות הברית ארצות הברית), הודחו ברבע הגמר
לורי וורדר (אוסטרליה אוסטרליה) ובליין וילנבורג (ארצות הברית ארצות הברית), הודחו בסיבוב השלישי
אנדרס גומס (אקוודור אקוודור) ואמיליו סאנצ'ס (ספרד ספרד), ניצחו בתחרות
קלי אברנדן (ניו זילנד ניו זילנד) ויוהאן קריק (ארצות הברית ארצות הברית), הודחו בסיבוב השני
ריק ליץ' וג'ים פיו (ארצות הברית ארצות הברית), הודחו ברבע הגמר
פול אנאקון (ארצות הברית ארצות הברית) ובראד דרוט (אוסטרליה אוסטרליה), הודחו בסיבוב השלישי
אנדי קולברג ורוברט ואן'ט הוף (ארצות הברית ארצות הברית), הודחו בסיבוב הראשון
יואכים ניסטרום ומיקאל פרנפורש (שוודיה שוודיה), הודחו בסיבוב השלישי
וולי מסור ומארק וודפורד (אוסטרליה אוסטרליה), הודחו בחצי הגמר
פיטר אלדריך ודני ויסר (דרום אפריקה (1928–1994) דרום אפריקה), הודחו בסיבוב הראשון
סטיב דנטון ושרווד סטיוארט (ארצות הברית ארצות הברית), הודחו בסיבוב השני
מרטין דייוויס וטים פוסאט (ארצות הברית ארצות הברית), הודחו בסיבוב השלישי
ג'רמי בייטס (בריטניה בריטניה) ופטר לונדגרן (שוודיה שוודיה), הודחו בסיבוב הראשון
מנצחי תחרות 1987 אנדרס יאריד (שוודיה שוודיה) ורוברט סגוסו (ארצות הברית ארצות הברית) השתתפו בתחרות אך עם פרטנרים חדשים. במשחק הגמר אנדרס גומס (אקוודור אקוודור) ואמיליו סאנצ'ס (ספרד ספרד) נפגשו עם ג'ון פיצג'רלד (אוסטרליה אוסטרליה) ואנדרס יאריד (שוודיה שוודיה) וניצחו ב-4 מערכות. באותה שנה אמיליו סאנצ'ס ניצח גם באליפות ארצות הברית הפתוחה.
התחרות > תחרות זוגות נשים

בתחרות השתתפו 64 זוגות. להלן הזוגות החזקות שזכו בדירוג:
מרטינה נברטילובה ופם שרייבר (ארצות הברית ארצות הברית), מנצחות תחרות בשנים 1983-1985 ו-1987 ניצחו בתחרות
קלאודיה קודה-קילש (גרמניה המערבית גרמניה המערבית) והלנה סוקובה (צ'כוסלובקיה צ'כוסלובקיה), הפסידו במשחק הגמר
שטפי גראף (גרמניה המערבית גרמניה המערבית) וגבריאלה סבטיני (ארגנטינה ארגנטינה), הודחו בחצי הגמר
לורי מקנייל ובטסי נייגלסן (ארצות הברית ארצות הברית), הודחו בסיבוב השלישי
קטרינה אדמס וזינה גריסון (ארצות הברית ארצות הברית), הודחו ברבע הגמר
אליס בורגין (ארצות הברית ארצות הברית) והאנה מנדליקובה (צ'כוסלובקיה צ'כוסלובקיה), הודחו בסיבוב השלישי
קטרינה לינדקוויסט (שוודיה שוודיה) וטינה שוייר-לרסן (דנמרק דנמרק), הודחו בסיבוב השלישי
קטרין סואיר וקטרין טנוויה (צרפת צרפת), הודחו ברבע הגמר
נטליה ביקורה ונטליה זברבה (ברית המועצות ברית המועצות), הודחו בסיבוב השלישי
פני בארג (ארצות הברית ארצות הברית) ומרסדס פאס (ארגנטינה ארגנטינה), הודחו בסיבוב השני
ג'ני ברן וג'אנין טרמלינג (אוסטרליה אוסטרליה), הודחו ברבע הגמר
רוזלין פיירבנק (דרום אפריקה (1928–1994) דרום אפריקה) ומרוין הרפר (ברית המועצות ברית המועצות), הודחו בסיבוב השני
איזבל דמונג'או ונטלי טוזיה (צרפת צרפת), הודחו בסיבוב השלישי
נטלי הרמן ופסקל פרדי (צרפת צרפת), הודחו ברבע הגמר
מנון בולגראף ומריאן ואן דר טורה (הולנד הולנד), הודחו בסיבוב השני
אנה-מריה פרנאנדס (ארצות הברית ארצות הברית) וכריסטיאן ז'וליסן (שווייץ שווייץ)  הודחו בסיבוב הראשון
מנצחות תחרות 1987 מרטינה נברטילובה ופם שרייבר (ארצות הברית ארצות הברית) נפגשו במשחק הגמר עם קלאודיה קודה-קילש (גרמניה המערבית גרמניה המערבית) והלנה סוקובה (צ'כוסלובקיה צ'כוסלובקיה) וניצחו בשתי מערכות. למרטינה נברטילובה זה היה הניצחון ה-7 בתחרות זוגות נשים ברולאן גארוס וחמישי ברציפות. באותה שנה הזוג ניצח גם ובאליפות אוסטרליה הפתוחה.
התחרות > תחרות זוגות מעורבים

בתחרות השתתפו 56 זוגות.
מזוג מנצחי תחרות 1987 רק אמיליו סאנצ'ס (ספרד ספרד) השתתף בתחרות. במשחק הגמר לורי מקנייל (ארצות הברית ארצות הברית) וחורחה לוסנו (מקסיקו מקסיקו) נפגשו עם ברנדה שולץ ומיכיל סחאפרס (הולנד הולנד) וניצחו בשתי מערכות.
ישראל ברולאן גארוס

עמוס מנסדורף השתתף בתחרות הגברים והודח בסיבוב הראשון.
עמוס מנסדורף השתתף גם בתחרות זוגות גברים לצד דרן קאהיל מאוסטרליה בסיבוב הראשון הם ניצחו זוג מדרום אפריקה שהיה מדורג במקום ה-13. בסיבוב השני הם נפגשו עם זוג אמריקאי וניצחו בשתי מערכות. בסיבוב השלישי הם נפגשו עם הזוג שהיה מדורג במקום ה-4 בתחרות חורחה לוסנו (מקסיקו מקסיקו) וטוד ויטסקן (ארצות הברית ארצות הברית) והפסידו בשתי מערכות
מאטס וילאנדר, מנצח התחרות
שטפי גראף, מנצחת התחרות
שרפת הרייכסטאג

הרייכסטאג בזמן השרפה
החלון שדרכו נכנס לכאורה מרינוס ואן דר לובה לבניין
שרפת בניין הרייכסטאג, משכן הפרלמנט של רפובליקת ויימאר, שאירעה בערבו של 27 בפברואר 1933, פחות מחודש לאחר מינוי היטלר לקנצלר (ב-30 בינואר), הייתה אירוע מרכזי בשלבי עליית הנאצים לשלטון וביסוס גרמניה הנאצית. המשטר החדש מיהר לנצל את האירוע על מנת להיפטר ממתנגדיו, ולהמשיך לבסס שלטון עריצות תוך התנערות משרידי חוקת רפובליקת ויימאר.
המשמעות ההיסטורית

נסיבות ההצתה המדויקות שרויות עד היום בערפל. רוב ההיסטוריונים מסכימים שוואן דר לובה אכן היה מעורב בהצתה, אולם נראה בלתי סביר שהצליח לבדו להכניס כמות גדולה של חומרים דליקים ולפזר אותם בנקודות רבות בבניין. סברה רווחת היא שהנאצים שכנעו אותו להצית את הבניין, אולם במקביל הטמינו חומרי תבערה נוספים בבניין ללא ידיעתו. ישנן עדויות כי חומרי הדלק הוטמנו על ידי אנשי SA בראשות קארל ארנסט במנהרה שקישרה את הרייכסטאג לבניין לשכתו של גרינג, שהיה יו"ר הבית. ארנסט עצמו, וכן עדים נוספים, נרצחו חודשים ספורים אחר כך בליל הסכינים הארוכות.
במשפטי נירנברג העיד הגנרל פרנץ הלדר, ששימש במהלך חלק ניכר מן התקופה הנאצית כראש המטה הכללי של כוחות היבשה, כי ב-1942, בעת ארוחה חגיגית לכבוד יום הולדתו של היטלר, שמע את גרינג מתפרץ בעת שיחה בנושא בניין הרייכסטאג וערכו האמנותי, וצועק: "האדם היחידי שבאמת מבין ברייכסטאג זה אני, כי אני הצתתי אותו". גרינג הכחיש את הדברים בעת המשפט, בטענה שהשרפה גרמה לו לאי נוחות רבה, שכן דיוני הפרלמנט הועברו לבניין הקרולאופר, וכי בלאו הכי היו לו סיבות מספיק טובות לרדוף את הקומוניסטים.
על אף הכחשות אלו, נראה כי הייתה זו שרפת הרייכסטאג, אשר סיפקה לנאצים את הנימוקים הדרושים להם לצורך חקיקת "חוקי חירום" מרחיקי לכת, וליצירת אווירה ציבורית הדרושה לביסוס המשטר. מבחינה זו, בין אם היו אלו הנאצים עצמם אשר יזמו וביצעו את השרפה, ובין אם היה זה ואן דר לובה, במעשה של אי שפיות, נופחה חשיבותו של שרפת הרייכסטאג על ידי בעלי האינטרס, אנשי המפלגה הנאצית, הרבה מעבר לחשיבותו של המעשה (כפעילותו של אדם יחיד שאינו שפוי בדעתו) או לסכנה בפניה עמדו, כביכול, אזרחי גרמניה. כך הייתה שרפת הרייכסטאג לנקודת ציון בהידרדרותה של גרמניה מדמוקרטיה ליברלית אל עבר דיקטטורה נאצית.
ראו גם

דגל כוזב
הערות שוליים

↑  מינוי היטלר לקנצלר היה עדיין במסגרת רפובליקת ויימאר ועל בסיס חוקתה. הבחירות לרייכסטאג זה בנובמבר 1932 היו חופשיות ורב-מפלגתיות, והרייכסטאג עצמו עדיין החזיק חוקית בסמכויות רבות, שאמנם הושעו על בסיס סעיף 48 בחוקת ויימאר, אך בשלב זה עוד ניתן היה להחזירן.
↑  משפט הנאשמים בהצתת הרייכסטאג, דבר, 28 בספטמבר 1933
↑  Newly uncovered testimony casts doubt on Nazi Reichstag fire claims, The Times of Israel, ‏27 ביולי 2019 (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810578142705606  BnF: cb12005132j (data)  GND: 4049177-8  NKC: ph317169
טיבולוס

| --- | --- |

 לידה:  המאה ה־1 לפנה״ס בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה, איטליה 
 פטירה:  שנות ה־10 של המאה ה־1 לפנה״ס רומא, האימפריה הרומית 
 מדינה:  רומא העתיקה 
 שפות היצירה:  לטינית 
 יצירות בולטות:  Corpus Tibullianum 
 
טיבולוס
אלבּיוּס טיבּוּלוּס (בלטינית: Albius Tibullus;‏ סביבות 55 לפנה"ס – 19 לפנה"ס) היה משורר לטיני ומחבר אלגיות. ספרי השירה הראשון והשני שלו נשמרו. טקסטים רבים אחרים המיוחסים לו, הם ממקורות שמוטלים בספק.
מעט ידוע על חייו של טיבולוס. ישנם רק מספר אזכורים שלו על ידי סופרים מאוחרים יותר, וכן ביוגרפיה קצרה ממקור מפוקפק. גם לא ידוע שמו הפרטי (praenomen) או מקום הולדתו. גם בשם בית האב (nomen gentilicium) שלו הוטל ספק. הוא השתייך ככל הנראה למעמד הפרשים וירש רכוש משמעותי. כמו ורגיליוס, הורטיוס ופרופרטיוס, נראה כי הוא איבד את רובו בשנת 41 לפנה"ס במהלך החרמותיהם של מרקוס אנטוניוס ואוגוסטוס קיסר.
חייו

חברו העיקרי ופטרונו של טיבולוס היה מרקוס ולריוס מסאלה קורווינוס (אנ'), גם הוא נואם ומשורר, כמו גם מדינאי ומפקד. מסאלה, כמו גאיוס קילניוס מאיקנס, היה במרכזו של חוג ספרותי ברומא. לחוג זה לא היה קשר עם חצר הקיסר ושמו של אוגוסטוס אינו מופיע בכתבי טיבולוס. בשנת 30 לפנה"ס לערך, נשלח מסאלה על ידי אוגוסטוס לגאליה כדי להשקיט התקוממות באקוויטניה ולהשיב את הסדר בארץ זו, וייתכן וטיבולוס היה בפמלייתו. במקרה מאוחר יותר, כנראה ב-28 לפנה"ס, הוא אמור היה ללוות את חברו שנשלח למשימה למזרח, אולם הוא חלה ונאלץ להישאר בקורפו. טיבולוס לא אהב מלחמה, ולמרות שנראה כי חייו נחלקו בין רומא לבין אחוזתו בכפר, העדפתו האישית הייתה לחיי הכפר.
על אובדן רכושו הקרקעי מעיד הוא עצמו. הגורם לאבדן הוא רק מסקנה, אך סבירה מאוד. הוא הורשה להחזיק חלק מאחוזתו עם החווילה של המשפחה. ייתכן וטיבולוס היה ה-"contubernalis" (חברו לאוהל) של מסאלה במלחמה האקוויטאנית וייתכן וקיבל עיטורי הצבא הרומי.
טיבולוס מת בטרם עת, ככל הנראה בשנת 19 לספירה, וכמעט מיד לאחר ורגיליוס. מותו הותיר רושם עז ברומא, כפי שמתברר מתוך דברי בן זמנו, דומיטיוס מארסוס (אנ'), ומתוך האלגיה שבה אובידיוס קידש את זכרו של קודמו.
חיבורים קיימים > ספר השירה הראשון

ספרו הראשון של טיבולוס כולל שירים שנכתבו בזמנים שונים, בין השנים 26-30 לפנה"ס.
אהבתו הראשונה, נשואת הספר הראשון, נקראת "דליה" (Delia) בשירים, אולם אפוליוס מגלה ששמה האמיתי היה פלאניה (Plania). בנוגע למעמדה החברתי, היא לא הייתה זכאית ללבוש את הסטולה (אנ'), שמלתן של המטרוניות הרומאיות (א, 6, 68). בעלה נזכר כלא נוכח (א, 2, 67). היא מתחמקת מהמשגיחים שהופקדו עליה (א, 2, 15; וגם 6, 7) חיזורו של טיבולוס נשא חן בעיני אמה של דליה, שעליה הוא מדבר בחיבה רבה (א, 6, 57). מחלתו של טיבולוס בקורקירה (קורפו) נזכרת ב-3, 1 ו-55. האלגיה החמישית נכתבה במהלך התנכרות (discidium) ביניהם, והשישית נכתבה לאחר חזרתו של בעלה ובמהלך בגידתה הכפולה של דליה. לא ניתן לקבל תיאור מדויק של מערכת היחסים ביניהם. השירים העוסקים בה אינם מסודרים בסדר כרונולוגי. לפעמים היא מופיעה כרווקה, לפעמים כנשואה, אולם אין שומעים דבר על נישואיה או על מותו של בעלה. אך למרות זאת, ברור כי שהייתה זו היעדרותו של בעלה לטובת שירות צבאי בקיליקיה, שהעניק לטיבולוס את ההזדמנות לפגוש אותה, ושהוא המשיך לעשות זאת גם לאחר חזרתו של בעלה. דליה הייתה חכמה בהונאתה - אפילו חכמה מדי, כפי שטיבולוס הבין כשגילה שהוא לא היה מאהבה היחיד. הפצרותיו לא הועילו ולאחר הספר הראשון אין שומעים יותר על דליה.
מספר אלגיות בספר הראשון עוסקות באהבתו של טיבולוס לנער בשם "מראתוס" (Marathus).
טיבולוס מזכיר בספר הראשון גם את "היונה הלבנה מפלשתינה".
חיבורים קיימים > ספר השירה הראשון > אזכור השבת

בספר הראשון מזכיר טיבולוס את יום השבת היהודי, תוך שימוש בכינוי "יום סטורן" (יום שבתאי):
תיאור יום סטורן כ"מקולל" לא נועד לאפיין אותו או את המנהג היהודי, אלא את תפקידו כסימן מבשר רעות, בכך שבהיותו יום מנוחה, הוא אמור למנוע מאדם לצאת לדרכים. הערה זו מראה כי טיבולוס הכיר ברמה מסוימת את מהות השבת היהודית. הדבר מבטא את הרושם שחדירת המנהגים היהודים עשתה על החברה הרומאית.
חיבורים קיימים > ספר השירה השני

החוקרים סבורים כי הספר השני פורסם ככל הנראה לפני מותו של המשורר בשנת 19 לפנה"ס. הספר קצר מאוד וכולל 428 שירים בלבד והוא ככל הנראה אינו שלם.
בספר השני מקומה של דליה נלקח על ידי "נמסיס", שגם הוא שם בדוי. נמסיס הייתה ככל הנראה קורטיזנה מהמעמד הגבוה והיו לה מעריצים אחרים מלבד טיבולוס. הוא מתלונן במרירות על מצב השעבוד בו הוא נמצא ועל אכזריותה ולבה הקשוח. ולמרות זאת, נראה כי היא הצליחה לשמור את אחיזתה עליו עד מותו.
אובידיוס כתב בזמן מותו של טיבולוס: "כך נמסיס ודליה ייזכרו לתקופה ארוכה: אחת היא אהבתו האחרונה של טיבולוס, האחרת היא הראשונה". נמסיס היא הנושא בספר ב, 3, 4, 6. אזכורה של "לנה" (lena, ב, 6) מקבע את מיקומה. הקשר נמשך שנה כאשר נכתב ב, 5 (ראו שיר 109). מרטיאליס בוחר בנמסיס כמקור המוניטין של טיבולוס.
סגנון כתיבתו

למרות שאופיו של טיבולוס האיש אינו ברור, דמותה של הפרסונה הפואטית שלו משתקפת ביצירותיו. הוא היה איש חברותי, נדיב ולא-אנוכי, נאמן לחבריו עד להקרבה עצמית (כפי שמודגם בעזיבתו את דליה כדי להתלוות אל מסאלה לאסיה), וכפי הנראה נאמן למאהבותיו. הרוך שהוא מפגין כלפיהן מוגבר על ידי עדינות נדירה בין בני העת העתיקה. כאשר אהובתו נוהגת בו באכזריות, הוא אינו מטיל בה קללות. במקום זאת הוא הולך לקבר אחותה הקטנה, עם זריו ודמעותיו, כדי לקונן על גורלו. משאת הנפש שלו היא פרישה שקטה לאזור הכפר עם אהובתו לצדו. אין לו שאיפה ואף לא השתוקקות של משורר לחיי נצח. בעידן של חומרנות ואמונה טפלה גסות, הוא היה דתי בדרך הרומאית הישנה. סגנונו הבהיר, השלם, אך הלא-מאולץ, הפך אותו לאהוב במיוחד ומיקם אותו, על פי שיפוטו של קווינטיליאנוס, לפני כותבי אלגיות אחרים. באשר לחן טבעי ועדינות, לחדות הרגש וההבעה, הוא עומד יחיד. הוא כמעט ואינו מעמיס על שורותיו למדנות אלכסנדרונית. אולם המנעד שלו מוגבל. טיבולוס הוא יותר מהוקצע ויותר מוזיקלי, אולם עלול להפוך לחד-גוני. פרופרטיוס, עם קשיחות מזדמנת, הוא יותר נמרץ ומגוון. ברבים משיריו של טיבולוס ניתן למצוא יצירה סימטרית.
דוגמאות של טיבולוס במיטבו ניתן למצוא בספר א, 1, 3, 94-89; 5, 36-19; 9, 68-45; וספר ב, 6. קווינטיליאנוס אומר: "גם באלגיה אנחנו מתחרים ביוונים, שמתוכם עבורי המחבר טיבולוס נראה הכי מלוטש ואלגנטי".
ייחוסים מוטלים בספק

כמה משיריו של טיבולוס אבדו. אולם מצד שני, חלק גדול מהיצירות המיוחסות לו חוברו על ידי אחרים. רק על הספרים הראשון והשני אין מחלוקת שהם פרי עטו.
ייחוסים מוטלים בספק > ספר השירה השלישי

הספר השלישי, הכולל 290 שירים, נכתב על ידי מחבר ברמה נמוכה הרבה יותר. המחבר קורא לעצמו ליגדאמוס (Lygdamus) והאהבה שהוא שר על ניאירה (Neaera). יש לו מעט כישורים פואטיים וסגנונו דל ויבש. יש לו דברים רבים המזכירים ומחקים את טיבולוס, פרופרטיוס ואובידיוס. לא ידוע מתי שיריו נוספו על שיריו האותנטיים של טיבולוס.