stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ז'אן-מארי לה פן

ז'אן-מארי לֶה פן (בצרפתית: Jean-Marie Le Pen;‏ 20 ביוני 1928 –  7 בינואר 2025) היה פוליטיקאי לאומני צרפתי. ייסד את מפלגת הימין הרדיקלי "החזית הלאומית" ועמד בראשה עד ינואר 2011. היה ידוע בעמדותיו האנטישמיות.
ראשית חייו

ז'אן-מארי לה פן נולד לדייג בכפר קטן בברטאן, וגדל במשפחה קתולית. הוא הועבר לידי משפחה אומנת כאשר אביו מת בעת שסירתו התפוצצה ממוקש ב-1942. בגיל 16 ניסה להתגייס לתנועת ההתנגדות הצרפתית, אך נדחה על ידי קולונל אנרי דה לה וסייר (Henri de La Vaissière) בגלל גילו הצעיר, על כן הלך ללמוד משפטים במכון למשפטים של סורבון בפריז. במהלך לימודיו עסק בהפצת העיתון המלוכני "אקסיון פראנסז" ברחובות פריז והצטרף ל"איגוד החברות של הסטודנטים למשפטים" (Association corporative des étudiants en droit), ארגון סטודנטים אנטי-קומוניסטי שלה פן נבחר להנהגתו. הוא וחבריו לארגון הסטודנטים עסקו בעיקר בחרחור מריבות עם הקומוניסטים וניהלו עמם תגרות רבות. עקב פעולותיו הוא הורשע מספר פעמים בהשתתפות בקרבות רחוב. ב-1951 נשללה חברותו בארגון עקב גישתו הקיצונית.
שירותו הצבאי ולימודיו

עם קבלת התואר במשפטים התגייס ללגיון הזרים הצרפתי ושירת במלחמת הודו-סין הראשונה, הוא הגיע להודו-סין אחרי קרב דיין ביין פו. ב-1956 נשלח לסיני, אך הגיע לאחר הכרזה על הפסקת אש בתום מלחמת סיני.
לה פן התנדב להמשיך לשרת בלגיון הזרים ונשלח לאלג'יריה ב-1957 ושירת שם כקצין מודיעין ברגימנט הזרים המוצנח הראשון. לה פן הואשם בכך שהשתתף בעינויים שבוצעו במהלך חקירות, הוא הכחיש זאת, אך הודה שידע על אחרים שהשתמשו בעינויים. לאחר שסיים את שירותו הצבאי למד מדע המדינה באוניברסיטת פנתאון-אסאס, ובשנת 1971 הגיש תיזה על התנועה האנרכיסטית בצרפת לאחר 1945.
חיים אישיים

בין השנים 1960–1987 היה נשוי לפיירט לאלן. מנישואים אלו נולדו לו ארבע בנות, אחת מבנותיו אלו היא מארין לה פן, שהשתלבה בהנהגת המפלגה שבראשה עמד. מארבע בנות אלו יש ללה פן תשעה נכדים (אחת מהן מריון מרשל). הגירושים של לה פן מאשתו הראשונה היו קשים, וגרושתו אף צולמה בעירום למגזין פלייבוי כדי להשפיל את לה פן. אחת מבנותיו, מארי-קרוליין, התנתקה ממנו בעקבות בעלה שהצטרף לברונו מגרה (אנ') שפרש מן החזית הלאומית של לה פן והקים את התנועה הלאומית הרפובליקנית.
ב-1977 לה פן ירש הון משותפו ותומכו הגדול הוברט למברט, מונרכיסט ותעשיין. בצוואתו הוריש למברט ללה פן שלושים מיליון פרנק (כחמישה מיליון אירו), וגם כן את טירתו בסנט קלאוד (הטירה בעבר הייתה שייכת למאדאם דה פומפדור).
ב-31 במאי 1991, לה פן התחתן עם ז'אן מארי פסשוס ("ג'ני"), ממוצא יווני. היא הייתה נשואה בעבר לאיש העסקים הבלגי ז'אן גרנייה.
באפריל 2024, ז'אן מארי לה פן הושם תחת האפוטרופסות של בנותיו לבקשת משפחתו, בשל מצבו הרפואי.
קריירה פוליטית

לה פן התחיל את הקריירה הפוליטית שלו בראש איגוד סטודנטים בטולוז. ב-1953 לה פן פנה אישית לנשיא וינסן אוריו בבקשה לאשר לו ולחבורת מתנדבים לצאת להולנד בשביל לסייע בשיקום לאחר שיטפון הים הצפוני. הנשיא אישר ותוך יומיים לה פן הצליח לארגן 40 מתנדבים מן האוניברסיטה שלו, הקבוצה גם תעזור מאוחר יותר לנפגעי רעידת אדמה באיטליה. ב-1956 לה פן נבחר לאספה הלאומית כחבר במפלגה הפופוליסטית UDCA. לה פן בן העשרים ושמונה היה החבר הצעיר ביותר באספה הלאומית.
ב-1957, לה פן נבחר כמזכיר כללי של החזית הלאומית של הלוחמים ארגון וותקי צבא. הוא גם היה הפוליטיקאי הראשון בצרפת להציג מועמד מוסלמי, אחמד דג'בור, אלג'ירי במוצאו לתפקיד בעירית פריז. ב-1958 לה פאן עזב את UDCA ונבחר לאספה הלאומית מטעם מפלגת המרכז הלאומי של העצמאים והאיכרים.
לה פן ניהל ב-1965 את מערכת הבחירות לנשיאות של מועמד הימין ז'אן לואי תיקיר-ויגננקור, אשר השיג 5.19% מן הקולות. ב-1962 לה פן הפסיד את מקומו באספה הלאומית.
קריירה פוליטית > 1972 - 2024

ב-1972 הקים את מפלגת החזית הלאומית, ועמד בראשה במשך 39 שנה. בתקופה זו רכש כוח פוליטי רב והתמודד מספר פעמים על נשיאות צרפת, חרף אי הצלחה מתמשכת. בשנת 1977 הוריש לו אחד מתומכיו 30 מיליון פרנקים ועוד נכסים. בשנת 1984 עלה בידי לה פן להיבחר לפרלמנט האירופי, ובשנת 1986 זכתה מפלגתו בכ-10% מכלל קולות הבוחרים בבחירות לפרלמנט צרפת. נקודת ציון משמעותית לחזית הלאומית וללה פן הייתה בחירות 1995, בהן זכתה החזית הלאומית בהישג נכבד ברמה המוניציפלית ברחבי צרפת, ובעיקר באזור דרום מזרח צרפת, אך הוא לא נבחר לנשיאות.
ב-2010 הודיע כי בכוונתו לפרוש מן החיים הפוליטיים ולא להתמודד עוד על נשיאות צרפת, והחל בינואר 2011 החליפה אותו בתו מארין לה פן כמנהיגת המפלגה. אך עם זאת המשיך לשמש כ"יושב ראש של כבוד" מטעם מפלגת החזית הלאומית.
ב-1987 טען לראשונה כי תאי הגזים באושוויץ הם פרט שולי בהיסטוריה של מלחמת העולם השנייה. הוא הורשע בהפרת חוק גייסו, ונאלץ לשלם קנס בסך 1.2 מיליון פרנק. מאז חזר על טענתו זו בהזדמנויות שונות.
במהלך חודש אפריל 2015 התראיין מספר פעמים בתקשורת הצרפתית, וחזר על טענותיו כי תאי הגזים הם פרט שולי בהיסטוריה של מלחמת העולם השנייה. לה פן אף הגן על פליפ פטן, מנהיג משטר וישי ששיתף פעולה עם הנאצים. עקב כך הודיעה בתו מארין לה פאן מנהיגת המפלגה שהוא פוטר ממשרתו כיושב ראש של כבוד מטעם המפלגה. ולא ינאם יותר מטעם המפלגה כיוון שדבריו "נוגדים את המדיניות הסדורה של המפלגה". עם זאת, בחודש יולי 2015 ביטל בית משפט מחוזי בצרפת את השעייתו של ז'אן מארי מהמפלגה.
הערות שוליים

↑  Quand Le Pen voulait rejoindre les FFI, L'Express, 28 March 2007 (בצרפתית)
↑  "Assemblée nationale - Les députés de la IVe République : Jean-Marie LE PEN". Assemblee-nationale.fr. נבדק ב-2010-06-13.(בצרפתית)
↑    Our Foreign Staff, ‏Jean-Marie Le Pen under guardianship which may help him avoid fraud trial, The Telegraph, 3 April 2024
↑  ויליאם היצ'קוק, "המאבק על אירופה", הוצאת כתר, 2006, עמ' 463-461
↑  רויטרס, צרפת: הערותיו של לה פן על השואה יחקרו, באתר ynet, 7 במאי 2008
↑  חוק צרפתי שאוסר להמעיט בערכם של הפשעים נגד האנושות שנידונו במשפטי נירנברג
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007313634505171  PLWABN: 9810616532305606  BIBSYS: 90951698  BNE: XX996322  BnF: cb12013472b (data)  CiNii: DA00794356  GND: 118839624  ICCU: MILV062330  ISNI: 0000 0001 2142 0678  LCCN: n84234103  LNB: 000276065  MusicBrainz: ccac78a2-94de-42a2-945a-dfb9927b4a50  NKC: xx0005673  NTA: 072018186  RERO: 02-A003504191  SELIBR: 286041  SNAC: w6c28xws  SUDOC: 028262913  VIAF: 85338986   WorldCat (עם VIAF): 85338986
קירטלנד פרקי

קירטלנד אירווינג פרקי (באנגלית: Kirtland Irving Perky‏; 8 בפברואר 1867 – 9 בינואר 1939) היה עורך דין ופוליטיקאי אמריקאי ששימש כחבר הסנאט של ארצות הברית מאיידהו.
ביוגרפיה > ראשית חייו והשכלה

פרקי נולד ב-8 בפברואר 1867 בסמית'וויל, אוהיו, למד בבתי הספר הציבוריים וסיים את לימודיו באוניברסיטת צפון אוהיו באדה ב-1888. הוא למד משפטים באוניברסיטת איווה קולג' למשפטים באיווה סיטי, והתקבל ללשכת עורכי הדין בשנת 1890, והחל לעסוק במקצוע בוואהו, נברסקה.
ביוגרפיה > קריירה

בגיל 27, בשנת 1894, עבר פרקי מערבה לאלביון, איידהו, ומונה לשופט מחוזי של המחוז השיפוטי הרביעי של איידהו ב-1901. הוא עבר לבויסי והמשיך לעסוק בעריכת דין.
לאחר מותו של ולדון ב. הייברן ב-1912, מונה פרקי למלא את המושב הפנוי בסנאט האמריקני על ידי המושל ג'יימס ה. האולי. פרקי שהיה חבר המפלגה הדמוקרטית, כיהן בסנאט פחות משלושה חודשים, מ-18 בנובמבר 1912 ועד 5 בפברואר 1913, אז נבחר מחליפו, ג'יימס ה. בריידי.
פרקי חידש את עבודתו בעריכת דין בבויסי, ועבר לקליפורניה ב-1923, שם המשיך את עריכת הדין בלוס אנג'לס.
ביוגרפיה > מותו

פרקי מת בגיל 71 ב-9 בינואר 1939 בבית החולים השומרוני הטוב, ונקבר בבית הקברות Forest Lawn בגלנדייל.
כריסטינה נסטלינגר

| --- | --- |

 לידה:  13 באוקטובר 1936 וינה, אוסטריה הפדרלית 
 פטירה:  28 ביוני 2018 (בגיל 81) וינה, אוסטריה 
 מדינה:  אוסטריה 
 לאום:  אוסטרים
 מקום קבורה:  Hernalser Friedhof 
 שפות היצירה:  גרמנית 
 בן או בת זוג:  Ernst Nöstlinger 
 צאצאים:  Christiana Nöstlinger, Barbara Waldschütz 
 פרסים והוקרה:  אות כבוד להוקרה על שירות הרפובליקה האוסטרית (2011)  Willy and Helga Verkauf-Verlon Preis (2009)  Buchpreis der Wiener Wirtschaft (2010)  העיטור האוסטרי למדע ואמנות (2003)  פרס אסטריד לינדגרן (2003)  Wildweibchenpreis (2002)  פרס קורין (2011)  Zehn besondere Bücher zum Andersentag (2011)  Austrian Art Prize for Children's and Youth Literature (1989)  פרס ברונו קרייסקי (2011)  פרס קייט לייכטר (2016)  פרס הספרות לילדים ונוער של אוסטריה (2014)  Ehrenpreis des österreichischen Buchhandels für Toleranz in Denken und Handeln (1998, 1998)  La vache qui lit (1990)  Friedrich-Bödecker-Preis (1972)  דויטשר יוגנדליטרטורפרייס (1973)  Buchpreis der Wiener Wirtschaft (2008)  פרס אנדרסן (1984)  Steirische Leseeule (1997)  פרס הספרות לילדים ונוער של אוסטריה (1974)  חרט הכסף (1982)  Mildred L. Batchelder Award (1979)  פרס ספרות לילדים ונוער של וינה (1987)  טבעת יוהאן נסטרוי (1986)  בפסקה זו 2 רשומות נוספות שטרם תורגמו 
 אתר רשמי
 
כריסטינה נסטלינגר (בגרמנית: Christine Nöstlinger;‏ 13 באוקטובר 1934 – 28 ביוני 2018) הייתה סופרת ילדים אוסטרית, שכתבה יותר מ-150 ספרים, שתורגמו ליותר מ-30 שפות שונות, ואף זכתה בפרסים רבים במהלך חייה, וביניהם "Hans Christian Andersen Award", בפרס "Astrid Lindgren Memorial Award" עם מוריס סנדק ועוד פרסים רבים.
ביוגרפיה

כריסטינה נסטלינגר נולדה בווינה למשפחה של סוציאליסטים שהיו פעילים פוליטית. אביה היה שען ואימה ניהלה גן ילדים. משפחתה הפכה לחסרת בית לאחר שבעלות הברית תקפו את וינה במהלך מלחמת העולם השנייה. לאחר המלחמה, למדה נסטלינגר גרפיקה בבית הספר לאומנות ועיצוב באוסטריה. יש הטוענים שבמקביל ללמודים, הייתה מעצבת גרפית של עיתונים, ואחרים – שבאותה תקופה עבדה ברדיו. נסטלינגר עזבה את בית הספר לאומנות ועיצוב לאחר נישואיה השניים, כדי לגדל את שתי בנותיה, קריסטין וברברה, שהיוו השראה לאיורים של דמויות רבות בספריה. נסטלינגר עסקה בעיקר באיור.
בהתבסס על אחד האיורים שאיירה, בשנת 1970 כתבה ספר ילדים ראשון. הספר, "Fiery Frederica", זכה לשבחים רבים, בעיקר על כתיבתו ופחות על איוריו, וזכה בפרס The German Friedrich Bodecker Prize. הספר ייצג קול חדש בספרות הילדים בשפה הגרמנית באותה תקופה. שלושים שנה לאחר מכן, יצא במהדורה חדשה. בעקבות ההצלחה, החלה נסטלינגר בכתיבת ספרי ילדים, ובמהרה הפכה לאחת מהסופרים המפורסמים ביותר הכותבים בגרמנית לילדים ולנוער.
בשנת 1973, כתבה נסטלינגר את סיפרה הידוע ביותר, "Fly Away Home", המבוסס על ילדותה במהלך מלחמת העולם השנייה, כאשר בעלות הברית ניסו לכבוש את וינה. נסטלינגר פרסמה יותר ממאה חמישים ספרים, שתורגמו ליותר משלושים שפות והופצו בכל רחבי העולם, וחלקם אף עובדו לסרטים. היא זכתה בפרסים ספרותיים רבים, והגדול מבניהם הוא הפרס הבינלאומי לספרות ילדים על שם הנס כריסטיאן אנדרסן בשנת 1984. בצד ספרי ילדים, פרסמה נסטלינגר כתבות במגזינים פופולריים, אוספי שירים, ספרי בישול ועוד. נסטלינגר אף פרסמה מאמרים רבים, בהם עמדה על חשיבות הספרות לילדים ועל השפעתה על קהל היעד.
תקופה קצרה לפני מותה, נסטלינגר הפסיקה לכתוב לנוער ולילדים, מפני שלתחושתה אבד לה הקשר עם הנוער של היום. נסטלינגר נפטרה ב-28 ביוני 2018 עקב מחלת ריאות כרונית, שנבעה מעישון כבד לאורך 60 שנה. לאחר מותה, נשיא אוסטריה, אלכסנדר ואן דר בלן (Alexander Van der Bellen) אמר שהמדינה איבדה את אחת הסופרות הבין לאומיות החשובות ביותר.
סגנון כתיבה

נסטלינגר נהגה לכתוב מנקודת המבט של ילדים. באופן יוצא דופן לספרות ילדים, רבים מספריה מאופיינים בדמויות ריאליסטיות: גיבוריה אינם מושלמים ומרבים לטעות, מאפיין שסייע לקוראים להזדהות עם הדמויות. דמויותיה מתאפיינות בתכונות כמו אומץ, הגינות ושנינות. סיפורים רבים שכתבה אינם מסתיימים בסוף טוב. לנסטלינגר יש סגנון כתיבה ייחודי, שנון "ושובב", מלא בפיתולים אירוניים, אך בכל זאת נגיש לקוראים. היא נהגה לשלב שפה ווינאית גבוהה עם סלנג יום-יומי של הנוער, ואיכות הכתיבה שלה נחשבת לגבוהה ביותר. נסטלינגר בחרה לחדש בתבניות סיפוריה מספר לספר, גם אם זו דרך קשה ופחות פופולרית בקרב סופרים רבים.
ספרים

בין ספריה המפורסמים של נסטלינגר, שתורגמו לעברית:
"מצפצפים על המלך מלפפון" תרגום: נירה צפריר, הוצאת עם עובד, 1986.
"דברים שקרו באמת" הוצאת מסדה, 1987.
"עופי חיפושית סיון" תרגום: נירה צפריר, הוצאת מסדה, 1988.
"שמריהו, או הילד מקופסת השימורים" תרגום: ארנו בר, הוצאת אחיאסף, 1991.
"קליקונת" תרגום: ירדנה הדס, הוצאת מטר,1992.
"חוש הבילוש של יעקב הבן של השכנים" תרגום: ארנו בר, הוצאת אחיאסף, 1994.
"לתלות פודינג על מסמר" תרגום: ארנו בר, הוצאת אחיאסף, 1996.
פרסים

בין הפרסים בהם זכתה נסטלינגר:
The German Friedrich Bodecker Prize
German Youth Literature Prize
The Astrid Lindgren Memorial Award
Hans Christian Andersen Award
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6 7 8 9  Harrison Smith, author-austrian-fiction-a8464456.html Christine Nistlinger: Awared- Winning Austrian Author Who Championed Children In Fiction And Real Life, INDEPENDENT, 2018
1 2 3 4 5 6  E. Metcalf, First Astrid Lindgren Memorial Award for Christine Nostlinger and Maurice Sendak. Bookbird, 2003
↑  Harrison Smith, Christine Nöstlinger, Award-Winning Children’s Writer From Austria, Dies At 81" the Washington Post, The Washington Post, 2018
↑  הסופרת כריסטינה נסטלינגר - סימניה, באתר סימניה
1 2  The World's Largest Children's Literature Award, WaybackMachine, WAYBACK MACHINE, ‏19.10.2012
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007599161205171  PLWABN: 9810576908805606  BIBSYS: 90056540  BNC: 000049716  BNE: XX1721519  BnF: cb12012357x (data)  CiNii: DA10395040  GND: 118811738  ICCU: CFIV098357  ISNI: 0000 0001 2284 1984  LCCN: n50022802  LNB: 000016988  MusicBrainz: 0e03869c-dfb7-4e72-b2eb-4720e34211c3  NDL: 00451495  NKC: jn20000604222  NLA: 36085519  NLG: 61430  NLK: KAC200005879  NSK: 000181018  NTA: 069483019  RERO: 02-A003648660  SELIBR: 220650  SUDOC: 028248619  Trove: 1209446  VIAF: 112074964   WorldCat (עם VIAF): 112074964
גדול מספיק

במתמטיקה, בקבוצה סדורה ליניארית, נאמר שטענה P "מתקיימת לכל x גדול מספיק" אם קיים איבר  \ r כך שלכל  \ x>r הטענה P מתקיימת. האיבר r לא בהכרח ידוע, די בכך שידוע שהוא קיים. המושג הזה מאפשר לנסח טענות בצורה נוחה וקלה להבנה, תוך השמטת הפרטים שאינם מהותיים. לדוגמה, כל פולינום שהמקדם המוביל שלו חיובי הוא חיובי כאשר הארגומנט גדול מספיק.
במספרים הטבעיים, הטענה כי P מתקיים לכל x גדול מספיק שקולה לטענה כי יש רק מספר סופי של מספרים שלא מקיימים את P. כלומר כמעט כל המספרים מקיימים את P. לדוגמה, הוכח כי הגרסה החלשה של השערת גולדבך נכונה לכל n גדול מספיק, אולם בתחילה לא היה ידוע חסם אפקטיבי על n. בהמשך היה הערך שמעליו ההשערה נכונה גדול כל כך, עד שלא ניתן היה לבדוק את ההשערה למספר הסופי של יוצאי הדופן האפשריים, ולכן הטענה לא הוכחה במלואה. פער זה נסגר ב-2013.
דוגמה של שימוש במושג להגדרת בעיה היא גרסה קשה של בעיית וארינג העוסקת במציאת הערכים של  \ G(k) שהוא המספר המינימלי של חזקות k-יות הנדרשות כדי להציג כל מספר טבעי גדול מספיק.
הביטוי קטן מספיק מתייחס למספרים ממשיים קרובים לאפס. אומרים שטענה P מתקיימת לכל x קטן מספיק אם קיים  0<\epsilon  כך שלכל  |x|<\epsilon , הטענה P מתקיימת.
שארל-אוגוסטן דה קולון

| --- | --- |

 לידה:  14 ביוני 1736 אנגולם, ממלכת צרפת
 פטירה:  23 באוגוסט 1806 (בגיל 70) פריז, הקיסרות הראשונה 
 ענף מדעי:  פיזיקה
 מקום מגורים:  צרפת
 מקום לימודים:  École royale du génie de Mézières (1761)  קולג' "ארבע האומות" 
 פרסים והוקרה:  על שמו קרויה יחידת המידה קולון למטען חשמלי וקרוי קבוע קולון.
 בן או בת זוג:  Louise Françoise LeProust Desormeaux (1802–?) 
 תרומות עיקריות
 חקר הכוח הפועל בין גופים טעונים במטען חשמלי. גילוי חוק קולון.
 
שארל-אוגוסטן דה קוּלוֹן (בצרפתית: Charles-Augustin de Coulomb‏; 14 ביוני 1736 – 23 באוגוסט 1806), פיזיקאי צרפתי בן המאה ה-18. היה הראשון שחקר כמותית את הכוח הפועל בין גופים טעונים במטען חשמלי.
ביוגרפיה

דה קולון נולד למשפחה אמידה, בעיירה אנגולם שבצרפת. בגיל ההתבגרות משפחתו עברה לגור בפריז. זמן קצר לאחר מכן איבדה המשפחה את הונה, הוריו נפרדו והוא עבר לגור עם אביו במונפלייה. בגיל 24, התקבל דה קולון לאקדמיה הצבאית אֶקוּל דוּ גֶ'נְיֵיה (École royale du génie de Mézières), וסיים את לימודיו שם כעבור שנתיים עם תואר מהנדס ודרגת סגן.
בשנת 1764 הוא נשלח לשרת כמהנדס צבאי באי מַרְטִינִיק שבאיי הודו המערבית. שם היה אחראי על בניית מצודה חדשה שתגן על האי והאזור, מצודת בּוֹרְבּוֹן. אחרי שירות של תשע שנים דה קולון נאלץ לחזור לצרפת, בשל בעיות בריאות.
בשובו לצרפת, המשיך את שירותו הצבאי ונשלח דה קולון לבושיין. במקביל, החל לעסוק במכניקה, במחקר בחיכוך ולבסוף בחקר מטענים חשמליים. דה קולון החל לכתוב עבודות חשובות על מכניקה שימושית ובשנת 1773, הציג את עבודתו הראשונה בפני Académie des Sciences בפריז.
בשנת 1777 המציא מכשיר למדידת כוח הדחייה בין שני מטענים חשמליים בעלי סימן זהה (חיובי או שלילי). מכשיר המדידה נקרא Torsion Balance (מאזן הכיפוף).
בשנת 1779 נשלח דה קולון לעיר רושפור (Rochefort) כדי לשתף פעולה עם המרקיז דה מונטלמבר בהקמת מבצר העשוי כולו מעץ ליד Île-d'Aix. במהלך תקופתו ברושפור המשיך דה קולון את מחקריו בנושא מכניקה, והשתמש במספנות ברושפור כמעבדות לניסוייו.
כפי שציין בעצמו, כיוון חשיבתו הושפע ישירות מחוק המשיכה העולמי של ניוטון, שנתגלה יותר ממאה שנים לפניו. קולון ניסה לבדוק אם קיים חוק דומה המתאר אינטראקציית משיכה או דחייה בין מטענים חשמליים.
בעזרת ניסויים רבים שערך, הגיע (בשנת 1784) לחוק הדומה מאוד לחוק המשיכה העולמי, אך לא זהה לו. החוק קרוי על שמו חוק קולון. חוק המטענים של קולון קבע כי מטענים חשמליים בעלי סימן זהה מפעילים כוח דחייה אחד על השני ואילו מטענים בעלי סימן חשמלי לא זהה מפעילים כוח משיכה. עוצמת הכוח המופעל הוא ביחס הפוך לריבוע המרחק בין המטענים וניתנת לחישוב לפי הנוסחה:
כאשר –
\ F הוא גודל הכוח הפועל בקו ישר בין המטענים.
\ q_{1} הוא גודל המטען החשמלי הראשון.
\ q_{2} הוא גודל המטען החשמלי השני.
\ r הוא המרחק בין שני המטענים.
\ K הוא יחס קבוע, המכונה קבוע קולון. כמו כן:  k={\frac {1}{4\pi \varepsilon _{0}}}, כאשר  \ \varepsilon _{0} נקרא קבוע דיאלקטריות הריק.
על שמו קרויה יחידת מידה למטען חשמלי – "קולון" אשר סימונה [c].
עם פרוץ המהפכה בשנת 1789, הוא התפטר מהמינוי שהיה לו, ופרש לאחוזה קטנה שהחזיק בבלואה.
ראו גם

יחידות מידה על שם אישים
הערות שוליים

1 2 3 4  חוק קולון – צ'ארלס אוגוסטין קולון, באתר www.damada.co.il
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007272590905171  PLWABN: 9810613975105606  BnF: cb12486070d (data)  CANTIC: a11430813  CiNii: DA03399992  GND: 118670239  ICCU: IEIV029188  ISNI: 0000 0001 0869 0956  LCCN: n86822830  NDL: 00533041  NKC: mzk2003202326  NTA: 130923966  RERO: 02-A003139423  SELIBR: 182908  SNAC: w6nk3jh2  SUDOC: 034066705  VcBA: 495/329197  VIAF: 9950533   WorldCat (עם VIAF): 9950533
ויליאם פלויד

ויליאם פלויד (באנגלית: William Floyd‏; 17 בדצמבר 1734 – 4 באוגוסט 1821) היה אב מייסד אמריקאי, חקלאי עשיר ומנהיג פוליטי מניו יורק. פלויד שימש כציר בקונגרס הקונטיננטלי והיה חתום על האגודה הקונטיננטלית ועל הכרזת העצמאות.  באוגוסט 1776, מספר שבועות לאחר חתימת ההצהרה, כוחות בריטיים הביסו צבא אמריקאי בקרב לונג איילנד והחרימו את ביתו ואחוזתו של פלויד, תוך שימוש ברכוש כבסיס ליחידות הפרשים שלהם במהלך שבע השנים הבאות.  פלויד נשאר פעיל בפוליטיקה לאורך תקופת המהפכה, שירת כגנרל במיליציה של מדינת ניו יורק, ונבחר לקונגרס האמריקאי הראשון ב-1789.
ביוגרפיה > ראשית חייו

פלויד נולד ב-17 בדצמבר 1734 בברוקהייבן, לונג איילנד, פרובינציית ניו יורק, למשפחה ממוצא אנגלי ולשי. הוא היה בנם של טביתה (לבית סמית') פלויד וניקול פלויד (1705–1755). בין אחיו הייתה האחות רות פלויד, שנישאה לבריגדיר גנרל נתנאל וודהול; האחות צ'ריטי פלויד, שנישאה לחבר הקונגרס הקונטיננטלי עזרא ל'הומדיאו; והאח צ'ארלס פלויד, שנישא למרגרט תומאס ב-1761.
סבא רבא של ויליאם היה ריצ'רד פלויד, שנולד בברקנוקשייר, ויילס, בערך בשנת 1620 והיה האחרון מבין אחיו שעזב את אנגליה, וביקר לראשונה בג'יימסטאון, מושבת וירג'יניה, לפני שהשתקע בפרובינציית ניו יורק בסביבות 1640, שם עסק בעריכת דין. בסביבות 1688, סבו רכש 4,400 דונם ממשפחתו של טנג'יר סמית' בפרבר מסטיק של העיירה ברוקהייבן. אביו של ויליאם, ניקול בנה שם בית בשנת 1723 שבו נולד ויליאם.
ביוגרפיה > קריירה

לאחר מות אביו ב-1755, ויליאם השתלט על החווה המשפחתית. הוא הפך לחבר במיליציה של מחוז סאפוק בשלבים הראשונים של מלחמת העצמאות האמריקאית, ומונה למייג'ור גנרל. הוא היה ציר מניו יורק לקונגרס הקונטיננטלי מ-1774 עד 1776. הוא היה חבר בסנאט של מדינת ניו יורק (המחוז הדרומי) מ-1777 עד 1788.
ב-4 ביולי 1787, הוא נבחר לחבר כבוד באגודת סינסינטי של ניו יורק. במרץ 1789, הוא נבחר לקונגרס הראשון של ארצות הברית תחת החוקה החדשה כמועמד אנטי-מינהלי וכיהן עד 3 במרץ 1791. פלויד היה אלקטור לנשיאות בבחירות 1792, והצביע לג'ורג' וושינגטון וג'ורג' קלינטון. פלויד, שעל שמו קרויה העיירה פלויד, ניו יורק, הפך לתושב מחוז אונידה ב-1794.
בשנת 1795, פלויד התמודד על תפקיד סגן מושל ניו יורק לצד רוברט ייטס מטעם המפלגה הדמוקרטית-רפובליקנית, אך הם הובסו על ידי הפדרליסטים ג'ון ג'יי וסטיבן ואן רנסלר. פלויד היה שוב אלקטור לנשיאות בבחירות 1800, והצביע עבור תומאס ג'פרסון וארון בר; ובבחירות 1804 הצביע לג'פרסון וג'ורג' קלינטון. פלויד נבחר לחבר הסנאט של המדינה (המחוז המערבי) בשנת 1808 .
בבחירות 1820, פלויד נבחר לאלקטור לנשיאות אך לא השתתף באספת חבר האלקטורים, ומרטין ואן ביורן מונה למלא את התפקיד הפנוי. במפקד האוכלוסין של 1820, כאשר פלויד היה בן 86, היו לו 6 עבדים ו-2 תושבים שחורים חופשיים חיו בביתו בבית הגנרל וויליאם פלויד בווסטרנוויל, ניו יורק.
ביוגרפיה > מותו

פלויד מת ב-4 באוגוסט 1821, ונקבר בבית הקברות וסטרנוויל במחוז אונידה. אלמנתו מתה בשנת 1826.
משפחתו

בשנת 1760, פלויד התחתן עם האנה ג'ונס (1740–1781), שנולדה בסאות'המפטון, ניו יורק, והייתה בתו של ויליאם ג'ונס. יחד, הם היו ההורים של:
ניקול פלויד (1762–1852), שנישא לפיבי גלסטון (1770–1836), בתו של דייוויד גלסטון (גובה המס בנמל ניו יורק), ב-1789.
מרי פלויד (1764–1805), שנישאה לקולונל בנג'מין טלמדג', שהיה אחראי על טבעת הריגול של הנשיא ג'ורג' וושינגטון.
קתרין פלויד (1767–1832), שנישאה לכומר ויליאם קלארקסון (1763–1812).
לאחר מות אשתו הראשונה ב-1781, פלויד נישא בשנית לג'ואנה סטרונג (1747–1826), שנולדה בסטאוקט, ניו יורק, והייתה בתם של בנג'ה סטרונג ומרתה (לבית מילס) סטרונג. יחד, הם היו ההורים של:
אן פלויד (1785–1857), שנישאה לג'ורג' וושינגטון קלינטון (1771–1809), בנו של ג'ורג' קלינטון, מושל ניו יורק הראשון וסגן נשיא ארצות הברית הרביעי.
אליזבת פלויד (1789–1820), שנישאה לג'יימס פלאט (1788–1870), בנו הצעיר של חבר הקונגרס הקונטיננטלי, זפניה פלאט.
דיוקן של גברת בנג'מין טלמדג' עם הבן הנרי פלויד והבת מריה ג'ונס 1790
דיוקן של בנג'מין טלמדג' עם בנו ויליאם 1790
משפחתו > מגורים ואחוזה

בית ויליאם פלויד, בית המשפחה, ממוקם במסטיק ביץ', הוא חלק מחוף הים הלאומי פייר איילנד ופתוח למבקרים. הוא מורכב מהבית, השטח ובית הקברות של משפחת פלויד. במהלך 200 שנה, שמונה דורות של פלוידס ניהלו את האחוזה בת 25 החדרים ואת הנכס בשטח של 613 דונם. לפני המאה ה-20, האחוזה הייתה גדולה בהרבה.
משפחתו > צאצאים

דרך בנו ניקול, הוא היה סבא של חבר בית הנבחרים של ארצות הברית ג'ון גלסטון פלויד, ומרי פלויד, שנישאה לג'ון לורנס אירלנד (נכדו של הסנאטור של מדינת ניו יורק ג'ונתן לורנס). דרך בתו קתרין, הוא היה סבא של הארייט אשטון (לבית קלרקסון) קרוסבי (1786–1859), וסבו של הסנאטור של מדינת ניו יורק קלארקסון פלויד קרוסבי, שנישא לאנג'ליקה שוילר, בתו של ג'ון סקיילר.
הערות שוליים

↑  Bernstein, Richard B. (2011) [2009]. "Appendix: The Founding Fathers: A Partial List". The Founding Fathers Reconsidered. New York: Oxford University Press. ISBN 978-0199832576.
↑  "The Signers". harvard.edu. Declaration Resources Project, Harvard University. נבדק ב-9 בפברואר 2023. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "William Floyd". dsdi1776.com. Descendants of Signers of the Declaration of Independence. נבדק ב-22 בספטמבר 2022. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Floyd, William". history.house.gov. U.S. House of Representatives. נבדק ב-22 בספטמבר 2022. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  ויליאם פלויד, באתר המדריך הביוגרפי של הקונגרס של ארצות הברית (באנגלית)
↑  Saint Nicholas Society of the City of New York (1916). The Saint Nicholas Society of the City of New York: history, customs, record of events, constitution, certain genealogies, and other matters of interest. v. 1- (באנגלית). Saint Nicholas Society. נבדק ב-9 בנובמבר 2016. {{cite book}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: nr92022288  SNAC: w6qr51c5  US Congress: F000224  VIAF: 56474910   WorldCat (עם VIAF): 56474910 
אחוזת ויליאם פלויד
יוסף פארס

| --- | --- |
פארס ב-2013
פארס ב-2013
 לידה:  19 בספטמבר 1977 (בן 47) ביירות שבלבנון
 מדינה:  שוודיה, לבנון 
 תקופת הפעילות:  מ-1996
 מקום לימודים:  University College of Film, Radio, Television and Theatre 
 יצירות בולטות:  יאללה! יאללה!
 פרסים והוקרה:  פרס הסרטים של המועצה הנורדית (2006) 
 פרופיל ב-IMDb
 
יוסף פארס (בשוודית: Josef Fares; נולד ב-19 בספטמבר 1977) הוא במאי קולנוע שוודי ממוצא לבנוני-אשורי.
ביוגרפיה

פארס נולד בביירות. הוא היגר עם משפחתו לשוודיה בשנת 1987, כשהיה בן 10, וגדל בארברו. אחיו, פארס, הוא שחקן שהשתתף בכמה מסרטיו. לאחר סיום לימודיו בתיכון, למד בימוי קולנוע בדרמטיסקה אינסטיטוטט בסטוקהולם.
את סרט הביכורים שלו באורך מלא, יאללה! יאללה!, ביים בשנת 2000, כשהיה בן 23. הסרט הופק בתקציב דל, וחלקו צולם במצלמת וידאו, אך זכה להצלחה רבה בשוודיה ובחו"ל, והיה מועמד לפרס האקדמיה האירופית לקולנוע בקטגוריית תגלית השנה לשנת 2001. מוצאו הלבנוני של פארס בא לידי ביטוי בעלילותיהם של כמה מסרטיו, ובפרט בזוזו, העוסק בילד לבנוני המהגר לשוודיה בזמן מלחמת האזרחים בלבנון, בדומה לפארס עצמו. סרט זה זכה בפרס הקולנוע של המועצה הנורדית בקטגוריית הסרט הטוב ביותר לשנת 2006.
בהמשך, יוסף כתב, ביים והפיק משחק מחשב בכיכובו של אחיו (פארס פארס, ששיחק ב-יאללה! יאללה!), בשם "A Way Out", שזכה להרבה שבחים ופרסים.
בטקס פרסי ה-Game Awards, יוסף פארס 'קרא תיגר' (בלשון המעטה) על טקס פרסי האוסקר בנאומו, ובכך סחף אחריו הרבה ביקורת חיובית בעקבות עמדותיו החדשניות - על אף התבטאותו הגסה.
פילמוגרפיה

| שנה | סרט |
| --- | --- |
1996: Gangstaz n Cash (סרט קצר)
2000: יאללה! יאללה!
2003: Kopps
2003: !Kom Då (סרט קצר)
2005: זוזו
2007: לאו
2008: Hockeymodell (סרט תעודה)
2010: סבא שלי
2013: Brothers: A Tale Of Two Sons (משחק מחשב)
2018: A Way Out (משחק מחשב)