stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
סופרבול LI
הערות שוליים

↑  The best Super Bowl catches of all time, ספורטס אילוסטרייטד, 6 בפברואר 2017
↑  Super Bowl LI Pulls in 111.3 Million Viewers on Fox, Shy of 2015 Ratings Record, וראייטי, 6 בפברואר 2017
↑  Fox Bids to Push Super Bowl Ad Prices Past $5 Million, וראייטי, 9 ביוני 2016
↑  Hyundai's 'live' commercial puts deployed soldiers at Super Bowl with families, יו.אס.איי טודיי, 6 בפברואר 2017
↑  Super Bowl commercials 2017: Political pitfalls abound, ‏CBS, ‏3 בפברואר 2017
↑  2017 Super Bowl commercials tackle immigration, gender pay gap, פוליטיקו, 3 בפברואר 2017
↑  This Super Bowl Ad Was Rejected Because It Showed a Border Wall, קוסמופוליטן, 3 בפברואר 2017
↑  Luke Bryan Confirmed for National Anthem at the Super Bowl, ‏Yahoo!, ‏23 בינואר 2017
↑  Cast of Broadway musical ‘Hamilton’ to sing ‘America the Beautiful’ at Super Bowl, פוקס ניוז, 27 בינואר 2017
↑  ynet, דיווח: ליידי גאגא תופיע במחצית הסופרבול, באתר ynet, 18 בספטמבר 2016
↑  The Super Bowl halftime show drones weren't flying live, ‏theverge.com, ‏5 בפברואר 2017
↑  Texas Rangers join search for Tom Brady's missing jersey, אתר CNN‏, 7 בפברואר 2017
↑  How Tom Brady's Super Bowl jersey was found -- the inside story, אתר ESPN, ‏21 במרץ 2017
↑  Tom Brady's stolen Super Bowl jersey - more footage revealed by Jay Glazer THE HERD
אצטדיון NRG ביוסטון בו נערך המשחק, מקושט במודעות לקידום סופרבול LI
טום בריידי שנבחר ל-MVP של המשחק
טום בריידי מניף את גביע וינס לומברדי בסיום המשחק.
הזמרת ליידי גאגא מבצעת את השיר Born This Way במהלך מופע המחצית
מקג'ורג' באנדי

מקג'ורג' "מאק" באנדי (באנגלית: McGeorge "Mac" Bundy,‏ 30 במרץ 1919 – 16 בספטמבר 1996) היה מומחה אמריקאי במדיניות חוץ וביטחון, ששימש יועץ לביטחון לאומי בשנים 1961–1966 תחת הנשיאים ג'ון פיצג'רלד קנדי ולינדון ג'ונסון. בשנים 1966–1979 שימש כנשיא קרן פורד. למרות הקריירה של באנדי כאינטלקטואל, מחנך ופילנתרופ, הוא זכור במיוחד כאחד האדריכלים המרכזיים של הסלמת של המעורבות האמריקאית במלחמת וייטנאם במהלך ממשל קנדי וג'ונסון.
ביוגרפיה

באנדי נולד בשנת 1919 וגדל בבוסטון, מסצ'וסטס. בונדי היה הבן השלישי מתוך חמישה במשפחה אמידה ומעורבת בפוליטיקה של המפלגה הרפובליקנית. אביו היה עורך דין בולט בעיר אשר מונה בשנת 1931 לעוזרו של מזכיר המדינה הנרי סטימסון. בהתבגרותו, למד באנדי באוניברסיטת ייל מתמטיקה, שם סיים את לימודיו בשנת 1940.
במלחמת העולם השנייה כיהן בונדי כקצין מודיעין. הוא התעקש להתגייס, למרות ראייתו הלקויה. ב-1946 הוא שוחרר בדרגת סרן וחזר ללימודיו לתואר שני באוניברסיטת הרווארד. בתקופה סייע להנרי סטימסון (אשר זה עתה סיים את כהונתו כמזכיר המלחמה) לכתוב את האוטוביוגרפיה שלו. בשנת 1948 עבד עבור המועמד הרפובליקני לנשיאות ארצות הברית תומאס דיואי. בשנת 1949 באנדי היה חלק מצוות אשר חקר את יישומה של תוכנית מרשל. הוא התמנה לפרופסור לממשל בהרווארד. שם, באנדי הרצה על ההיסטוריה של מדיניות החוץ של ארצות הברית והיה פופולרי בקרב התלמידים. בשנת 1953,כאשר היה בן 34, הפך באנדי לדיקן הצעיר ביותר בפקולטה לאמנויות ומדעים. כשנה לאחר מכן, בשנת 1954, הוא נבחר להיות עמית באקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים.
באנדי נכנס לחיים הציבוריים בשנת 1961, כאשר מונה על ידי ג'ון קנדי לשמש כיועץ לביטחון לאומי. באנדי שימש כעמוד תווך מרכזי בקביעת מדיניות החוץ והביטחון של ממשל קנדי. הוא היה מעורב לעומק במשבר הטילים בקובה, הפלישה למפרץ החזירים ובתחילת מלחמת וייטנאם, אשר בה הוא תמך נחרצות. בשנת 1966 עזב את הממשל על מנת לשמש כנשיא קרן פורד. לאחר סיום כהונתו כנשיא הקרן בשנת 1979, חזר באנדי לאקדמיה כפרופסור להיסטוריה באוניברסיטת ניו יורק.
בשנת 1950 התחתן עם מרי בוקמינסטר לות'רופ, שהגיעה ממשפחה בוסטונית בולטת ועשירה. במהלך השנים נולדו להם ארבעה בנים. הוא נפטר בגיל 77 בשנת 1996 מהתקף לב.
פולקר ויקר

| --- | --- |

 לידה:  1 במרץ 1954 (בן 70) דלמנהורסט, סקסוניה התחתונה, גרמניה המערבית גרמניה המערבית
 מדינה:  גרמניה 
 השכלה:  המכללה לקציני מטה של הבונדסוור  אוניברסיטת בונדסוור מינכן 
 השתייכות:  בונדסוור
 תקופת הפעילות:  1974–2018 (כ־44 שנים)
 דרגה:   גנרל
 תפקידים בשירות
 המפקח הכללי של הבונדסוור
 פעולות ומבצעים
 כוח קוסובו, כוח הסיוע הביטחוני הבינלאומי
 עיטורים
 צלב המפקד של מסדר המצוינות של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה  מפקד בלגיון ההצטיינות  צלב הכבוד של הבונדסוור בזהב  לגיון ההצטיינות של ארצות הברית בדרגת לגיונר 
 
פולקר ויקר (בגרמנית: Volker Wieker; נולד ב-1 במרץ 1954) הוא המפקח הכללי של הבונדסוור (צבא גרמניה) לשעבר, בשנים 2010–2018. הוא החליף את וולפגנג שניידרהאן, שהתפטר בהוראת שר ההגנה קרל-תיאודור צו גוטנברג.
ביוגרפיה

ויקר נולד בדלמנהורסט ב-1 במרץ 1954, ובשנת 1974 התגייס לבונדסוור. בשנת 1977 הועלה לדרגת לויטננט, ובשנת 1979 כבר החזיק במספר תפקידים בכירים בארטילריה ופיקד על הגדוד המשוריין 315. בשנת 1984 קודם לדרגת האופטמן. מאוקטובר 1987 עד ספטמבר 1989 סיים קורס מטכ"ל במכללת צוות בהמבורג, ובשנת 1990 הועלה לדרגת מיור. בשנת 1991 היה בבון עד 1992 ופיקד על חטיבת שריון ה-21 כקצין מטה לפעולות ואימונים, ובשנת 1993 הועלה לדרגת אוברסט לוטננט. משנת 1996 עד 1997 הועסק כקצין מטה להכשרה ותפעול וכראש מחלקת המבצעים. במסגרת זאת יצא למשימת חוץ בבוסניה והרצגובינה. בשנת 1999 קיבל קידום לדרגת אוברסט, וב-3 במרץ הועבר לבון תחת פיקודו של האלוף האנס אוטו. בשנת 2002 הוא הועלה לדרגת בריגדגנרל, ובשנת 2004 הועלה לדרגת גנרל-מיור. בשנת 2008 הוא הועלה לדרגת גנרל-לויטננט, ומונה למפקד הקורפוס הגרמני-הולנדי ה-1.
בתחילת ספטמבר 2009 נחשף ביומון "בילד" כי הקצין המפקד על הכוחות הגרמניים בצפון אפגניסטן גאורג קליין הזמין הפצצה על שתי מכליות דלק שנחטפו על ידי הטאליבאן. הפצצה זו הביאה למותם של מאות אפגנים חפים מפשע, בהם ילדים. כמו כן נחשף שהפיקוד הגרמני ידע על הטבח, אולם שר ההגנה דאז פרנץ יוזף יונג הכחיש ואמר כי כל ההרוגים היו אנשי טאליבאן בלבד ולא היו קורבנות חפים מפשע. עם זאת, כאשר שר ההגנה החדש קרל תיאודור צו גוטנברג התמנה לתפקיד, הוא חשף את הפרשה במהלך נאום בבונדסטאג ב-26 בנובמבר 2010 כי שניידרהאן נכשל ולא דיווח כראוי על התקרית, ולכן הלה שוחרר לפי בקשתו.
שניידרהאן יחד עם עוד כמה קצינים גרמנים התפטרו, ופולקר ויקר תפס את מקומו כמפקד הצבא. בשנת 2018 פרש ויקר מהצבא, ואברהרד צורן החליפו בתפקיד המפקח הכללי.
צבי מאיר שטיינמץ

| --- | --- |

 לידה:  20 במרץ 1915 ארצות הברית 
 פטירה:  16 באפריל 2005 (בגיל 90) 
 מדינה:  הונגריה, ארצות הברית 
 שפות היצירה:  עברית 
 www.zviyair.com
 
צבי מאיר שטיינמץ (מוכר בשם העט צבי יאיר; ה' בניסן תרע"ה, 20 במרץ 1915 – י"ב באלול ה'תשס"ה, 16 בספטמבר 2005) היה משורר עברי יהודי-הונגרי, חסיד חב"ד.
תולדות חייו

שטיינמץ נולד בבודפשט וגדל בכפר בריסטר שמרמורש (כיום לופוחיב שליד טיאצ'יב באוקראינה). היה בן יחיד עם שבע אחיות לאביו שלמה דב.
את רוב חינוכו קיבל ממורים בני גליציה שעברו בימי מלחמת העולם הראשונה בדרכם מערבה והשתקעו במרמורש. יותר מכולם הטביע עליו את חותמו ר' יוסלי וילנר מנדבורנה שהיה בקי בתלמוד, בתנ"ך, בדקדוק ובספרות עברית וגרמנית. תקופות קצרות למד בישיבות סלוטפינה, הלמין וגלנטה. לאחר מכן נסע להשתלם בלימודי חול בפרשבורג שבסלובקיה.
בשנת ת"ש נישא לדבורה לבית אייזנברג מדברצן. שרד את השואה בבודפשט ובשנת תש"ח (1948) עבר לגור בווינה. בשנת תשי"ב (1952) העתיק את מושבו לניו יורק שבארצות הברית.
בהגיעו לברוקלין הכיר את הרבי מנחם מנדל שניאורסון ונעשה חסיד חב"ד. האדמו"ר עודדו בכל עת לפרסם את שיריו ולהמשיך לכתוב, ואת חששו של שטיינמץ לביטול תורה ביטל הרבי באומרו כי שיריו יביאו עוד אלפים ללימוד תורה.
שטיינמץ נפטר בברוקלין ניו יורק בי"ב באלול תשס"ה (2005). הוא נקבר בחלקה הסמוכה לאוהל חב"ד לובביץ'. הותיר אחריו שלוש בנות; רבים מנכדיו משמשים כשלוחי חב"ד ברחבי תבל, ביניהם רבה הראשי של רוסיה, הרב ברל לזר.
יצירתו

את ספרו הראשון, "גשרים" (דברצן, הונגריה, תש"ב), הוציא לאור בימי השואה. בספר שירים ליריים, שבאחדים מהם ניכרים אותות השואה הממשמשת ובאה (אספת נמירוב, בוכה אני עליכם, מכתבו של רבנו יחיאל מנימירוב). קובץ שירים שני שלו נדפס בווינה, בשנת תשי"ב בשם "נתיב" ועל שניהם חתם בשם "בן שלמה".
שלושה קובצי שירה שלו ראו אור בארץ ישראל, מחברת שירים "על החוף" (רמת גן, תשכ"ח).
בשנת תשל"ג הוציא את "מראש צורים" (עקד, תל אביב) ובתשמ"א "מכנף הארץ", בשנת תשנ"ז יצא לאור הספר האחרון "בחביון נפש" שכלל בתוכו גם שירים שלא נדפסו עד אז. באותה הזדמנות נדפסו מחדש גם הספרים "מראש צורים" ו"מכנף הארץ" בהוצאה במתכונת של סט, כשעל כולם הוא חותם בשם צבי יאיר.
צבי יאיר שטיינמץ הוא משורר בעל נימה דתית. הסתכלותו בעולם היא של אדם מאמין. לפי ישורון קשת הוא: "משורר הממשיך את הקלאסיקה העברית בלשונו ואת רוח היהדות הצרופה בצביונו".
לקריאה נוספת

לאה ברק, משירי צבי יאיר, ירושלים: משרד החינוך והתרבות - אגף החינוך הדתי, תש"ם 1980
יהודית מנוביץ', צבי יאיר (צבי מאיר שטיינמץ), אחרון משוררי העברית בהונגריה ערב השואה - האיש ושירתו, מונוגרפיה (רמת-גן, תשס"ו)
הערות שוליים

↑  על הספר ראו: דב סדן, ארחות ושבילים : מסה, עיון, חקר: כרך האישים (תל אביב: עם עובד, תשל"ח 1977), עמ' 171–174; יוסף פרידלנדר, מראש צורים, קשת שנה 16, גל' ב' (ס"ב) (חורף 1974), עמ' 175
↑  על הספר ראו: אהרן מירסקי, על "מכנף הארץ" ל"צבי יאיר" : שירה בסוד הזמן של עבר ועתיד.  בצרון: רבעון לספרות הגות ומחקר, שנה ה', גל' 19–20 (1983), עמ' 85–90
↑  ישורון קשת, על צבי יאיר, משורר עברי. הארץ, תרבות וספרות, י"א בתשרי תשל"ה, 27 בספטמבר 1974, עמ' 16; ראו גם מאמרו, "צבי יאיר משורר עברי", הדאר נד (תשלה) 43-44
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007306951905171  ISNI: 0000 0000 7148 2298  LCCN: n85230167  VIAF: 58062555   WorldCat (עם VIAF): 58062555
הדר מור יוסף

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  13 באוקטובר 2005 (בת 19) ישראל
 עמדה:  גארדית
 גובה:  1.73 מטר
 מספר:  9
 קבוצות כשחקנית
 2021–הווה:  הפועל לב ירושלים
 הישגים כשחקנית
 גביע המדינה (2024) אליפות הליגה הלאומית (2022/2023) גביע האיגוד (2022/2023) תגלית העונה לאומית נשים (2022/2023)
 
הדר מור יוסף (נולדה: 13 באוקטובר 2005) היא כדורסלנית ישראלית המשחקת בעמדת הקלעית בהפועל לב ירושלים.
קריירת כדורסל

מור יוסף החלה לשחק כדורסל ב-2019, בשורות קבוצת נערות ב' של הפועל לב ירושלים. בעונת 2020/2021 עלתה עם הקבוצה לליגת העל לנערות, ובעונה הבאה השתלבה בשורות קבוצת הבוגרות של הפועל לב ירושלים בליגה הארצית, והייתה שותפה לעליית הקבוצה הבוגרת לליגה הלאומית.
בעונת 2022/2023 הוחתמה כשחקנית מן המניין בקבוצת הבוגרות של המועדון, והייתה שותפה בזכייה באליפות הליגה הלאומית והעלייה לליגת העל, ובזכיית הקבוצה בגביע האיגוד. באותה עונה זכתה בתואר "תגלית העונה" של הליגה הלאומית.
לקראת עונת הבכורה של הקבוצה בליגת העל חידשה הקבוצה את החוזה עם מור יוסף. בעונה זו השתתפה ב-16 משחקי ליגה, בהם שותפה בממוצע 12 דקות, קלעה 1.9 נקודות, ומסרה 1.7 אסיסטים.
הערות שוליים

↑  שי ברק, לב ירושלים עלתה ללאומית, באתר ספסל, ‏3 במאי 2022
1 2  עוד שחקניות חיזוק: הודיה קבדה והדר מור יוסף חתמו בהפועל לב ירושלים, באתר וואלה, 24 ביולי 2023
↑  הדר מור יוסף, באתר איגוד הכדורסל הישראלי
מועדון ימי הכוח

| --- | --- |


 תחום:  sporting activities 
 מדינה:  ארגנטינה 
 מטה הארגון:  טיגרה 
 תקופת הפעילות:  1935–הווה (כ־89 שנים) 
 hacoaj.org.ar
 קואורדינטות:  34°25′41″S 58°35′01″W﻿ / ﻿34.428164833092°S 58.583676878397°W﻿ / -34.428164833092; -58.583676878397
 he
 
מועדון ימי הכוח (בספרדית: Club Náutico Hacoaj) הוא מועדון ספורט ארגנטינאי, שמרכזו נמצא ברובע טיגרה בבואנוס איירס רבתי. אף על פי שהמוסד נוסד כמועדון חתירה, הוא מארח מגוון רחב של פעילויות, כולל כדורסל, הוקי שדה, כדורגל, גולף, כדור סופט, טניס וכדורעף, בין היתר.
המועדון נחשב לאחד המוסדות החשובים בקהילה היהודית בארגנטינה, יחד עם מועדון מכבי.
היסטוריה

מספר רב של יהודים הגיע לראשונה לארגנטינה באמצע המאה ה־19. באותם זמנים ארגנטינה עודדה הגירה מאירופה. היהודים הראשונים הגיעו מרוסיה, פולין, האימפריה האוסטרו-הונגרית וגרמניה, בעוד שיהודים אחרים הגיעו מהאימפריה העות'מאנית. קבוצות אלה הקימו את בתיהן בעיקר באזורים הכפריים של בואנוס איירס, אנטרה ריוס וסנטה פה, שם עבדו כחקלאים.
במהלך העשורים של שנות העשרים והשלושים הגיעה קבוצת מהגרים שנייה לארגנטינה, שפיתחו את הקריירה המקצועית בערים הגדולות במדינה, ועבדו כמורים, עיתונאים, שחקנים ופוליטיקאים. המחוזות שבהם התיישבו הכי הרבה יהודים היו וילה קרספו, בלוואנרה, פלורס, ברקאס, לה בוקה ואזורי פרברים. כפי שנהגו בדרך כלל, יהודים ארגנו את פעילותם החברתית בהקמת מוסדות משלהם כמו בתי תפילה, בתי קברות, בתי חולים, ועדים ומועדונים.
מאוריסיו שוורליך, מהנדס יהודי צעיר, ביקש להתקבל כחבר במועדון החתירה של טיגרה פרטידו, אך בקשתו נדחתה. בחשד שהדחייה נבעה ממוצאו היהודי, התקשר שוורליך לקרוביו וחבריו במטרה ליצור מועדון חתירה שייצג את הקהילה היהודית. בלילה של 24 בדצמבר 1935 התקיימה פגישה בה הוכרזה הקמת "קלוב נאוטיקו ישראליטה" ("מועדון חתירה ישראלי" בספרדית). המילה "נאוטיקו" (נאוטיקה) הייתה אמורה להדגיש את פעילות החתירה שלה, שכן באותה תקופה זה היה המועדון הראשון בו יהודים יכלו לעסוק בספורט זה. שנה לאחר מכן המועדון שינה את שמו ל"מועדון ימי הכוח" על שמו של מועדון הכוח (בווינה, אוסטריה), שפורק אחר כך על ידי הנאצים בשנת 1938. המועדון התחיל במקום שכור קטן בטיגרה, עם מעגן, כמה סירות, מגרשי טניס, כדורסל, כדורגל, בניין ראשי בסגנון קולוניאלי, מעונות ורחבת ריקודים מעץ.
מתקנים

מגרש טיגרה "רוברטו מליאר" (המיקום המקורי, על שמו של נשיא ותיק של המועדון)
קלאב דה קמפו (קאנטרי קלאב הממוקם ליד "מגרש טיגרה")
לה איסלה (אי בדלתא פאראנה שאפשר להגיע אליו בחתירה ממיקום טיגרה)
סדה קפיטל (בניין בבואנוס איירס, בו מתקיימות פעילויות חברתיות וספורטיביות במהלך השבוע)
מועדונים

אתלטיקה
כדורסל
כדורת
הוקי שדה
כדורגל
גוֹלף
התעמלות
ג'ודו
כדור רשת
משוט
חתירה
כדור בסיס
טניס
כדורעף
חברים בולטים

דניאל בריילובסקי (כדורגל), ששיחק בנבחרות ארגנטינה וישראל
דייגו שוורצמן (טניס) הגיע בשנת 2017 ו-2019 לרבע גמר אליפות ארצות הברית הפתוחה ורבע גמר רולאן גרוס בשמת 2018 ולחצי גמר רולאן גרוס 2020.
קני ויליאמס

| --- | --- |

 לידה:  9 ביוני 1969 (בן 55) אליזבת' סיטי שבקרוליינה הצפונית
 עמדה:  פאוור פורוורד
 גובה:  2.06 מ'
 מכללה:  בארטון (1988-1989)
 דראפט:  בחירה מספר 46, 1990 אינדיאנה פייסרס
 קבוצות כשחקן
 1990-1994   1994-1995   1995   1995-1997   1997-2001   2001-2002   2003-2004   2004-2005   2005-2006:  אינדיאנה פייסרס   אוליטליה פורלי   אסוול ליון-וילרבאן   אוליטליה פורלי   הפועל ירושלים   בני השרון   עירוני רמת גן   הפועל תל אביב   מכבי גבעת שמואל   מכבי שהם   בית"ר בנימינה
קנת' ריי "קני" ויליאמס (באנגלית: Kenneth Ray "Kenny" Williams; נולד ב-9 ביוני 1969) הוא כדורסלן עבר אמריקני אשר שיחק באינדיאנה פייסרס מליגת ה-NBA, באירופה ובישראל, בעיקר בשורותיה של הפועל ירושלים.
ויליאמס, שגובהו 2.06 מ' שיחק בעמדת הפורוורד, נולד באליזבת' סיטי, צפון קרולינה בשנת 1969. לאחר התיכון בו נבחר לאחד משחקני העתיד המבטיחים של ארצות הברית (יחד עם שון קמפ ואלונזו מורנינג). כבר בתקופה זו נודע בכינויו "המכשף" (The Wiz).
בליגת ה-NBA ובאירופה

ויליאמס נבחר בסיבוב השני של דראפט ה-NBA בשנת 1990, במקום ה-46 על ידי האינדיאנה פייסרס. הוא שיחק בקבוצה 4 שנים, וקלע בממוצע 4.8 נקודות למשחק. בעונת השיא שלו ב-93/94 קלע 6.3 נקודות ב-68 משחקים בהם שותף. שיא הקריירה שלו היה 25 נקודות. הוא גם השתתף בתחרות ההטבעות בסוף-שבוע האולסטאר ב-NBA של שנת 1991.
לאחר קריירת ה-NBA שלו, עבר ויליאמס לשחק באירופה, בוילרבאן הצרפתית ובפורלי האיטלקית.
בישראל

בשנת 1997 עבר לשחק בשורות הפועל ירושלים בישראל. ויליאמס הפגין יכולת גבוהה, ובלט בכושרו האתלטי וביכולת ההטבעה המרשימה שלו. בעונה שלאחר מכן, הגיעה יכולתו לשיאה, כאשר לקבוצה הובאו המאמן אפי בירנבוים, הרכז אייץ' וולדמן והפורוורד דרק המילטון, איתם הייתה לוויליאמס כימיה מיוחדת. הקבוצה סיימה את העונה הסדירה במקום הראשון, אך לא זכתה באליפות או בגביע. ויליאמס המשיך בירושלים עד לשנת 2001, עם הפסקה קצרה באפס פילזן הטורקית. בשנה זו הסתבך לאחר שהתגלה שברשותו דרכון צ'כי מזויף.
לאחר מכן המשיך ויליאמס לשחק בקבוצות נוספות בישראל. הוא שיחק לתקופה קצרה בבני הרצליה, מכבי רמת גן, הפועל תל אביב אותה הוביל לסדרת גמר הפלייאוף, מכבי גבעת שמואל, מכבי שהם ובית"ר בנימינה מהליגה הלאומית.
ויליאמס התחתן עם ישראלית, אך אין ברשותו אזרחות ישראלית, והוא מתגורר בישראל בעזרת אשרת תייר. במרץ 2009 הוא נעצר על ידי רשות ההגירה בישראל בחשד שהוא שוהה בארץ באופן בלתי חוקי מאז אוגוסט 2006. עם זאת הוא המשיך לשחק בבנימינה, עד לפרישתו מהמשחק. באותה תקופה התגורר במקביל בתל אביב עם שני ילדיו, ובארצות הברית. גורש מישראל לארצות הברית במרץ 2013.
בשנת 2010 הקים סוכנות שחקנים בשם "Solution Sport Management". בשנת 2011 כתב ספר בשם "The Gift and the Curse", המספר על הקריירה שלו. לספר מצורף DVD עם קטעים נבחרים מהקריירה של השחקן וראיונות עמו.
באוגוסט 2013 נידון ויליאמס לתשעה חודשי מאסר בבית-דין פדרלי בארצות-הברית בגין אי תשלום מזונות.
הערות שוליים

↑  איציק זיאת, ‏קני ויליאמס נעצר בגלל שהות בלתי חוקית, באתר ONE‏, 12 במרץ 2009
↑  שרון קביליו, ‏סערה בנתב"ג: קני ויליאמס גורש מהארץ והשתולל, באתר ONE‏, 11 במרץ 2013
↑  Former NBA Player Sentenced to Prison for Failing to Pay More Than $600,000 in Child Support באתר ה-FBI
פול ריקר

| --- | --- |

 לידה:  27 בפברואר 1913 ואלנס, צרפת
 פטירה:  20 במאי 2005 (בגיל 92) או-דה-סן, צרפת
 השקפה דתית:  נצרות פרוטסטנטית 
 מקום לימודים:  הפקולטה לאמנויות של פריז, אוניברסיטת רן, תיכון אמיל זולא ברן, סורבון 
 מוסדות:  אוניברסיטת פריז מערב נאנטר לה דפאנס  אוניברסיטת שטרסבורג  אוניברסיטת שיקגו  האוניברסיטה הקתולית הצרפתית של לוון  הפקולטה לאמנויות של פריז  Protestant Faculty of Theology in Paris  תיכון דיפי-דה-לום 
 מונחה לדוקטורט:  Maurice Lagueux, Néstor García Canclini, Gilbert Romeyer-Dherbey, Serge Valdinoci, Jacques Garelli, Didier Franck, Marcien Towa, Francis Jacques, Gwendoline Jarczyk, Monique Schneider, Fatma Chamakh-Haddad, Pierre-Jean Labarrière, Éric Blondel, Jean Borella, Olivier Abel, Monique Castillo, פרנסואה לארואל, Paul Valadier, Jacques Poulain, Bernard Sichère, Jean-Michel Palmier, Bernard Quelquejeu, André Moreau, Maurice Bellet, Jean-René Ladmiral, Nicolas Grimaldi, Pierre Caussat, Robert Nadeau, Paulin Hountondji, Alain Houziaux, Francis Kaplan, Jean-François Marquet, Jacques Gagey 
 זרם:  פילוסופיה קונטיננטלית
 תחומי עניין:  פנומנולוגיה, הרמנויטיקה, פסיכואנליזה, פילוסופיה של המוסר, פילוסופיה של השפה, פילוסופיה פוליטית, ספרות
 עיסוק:  פילוסוף, תאולוג, מרצה באוניברסיטה, מתרגם 
 הושפע מ:  היידגר, גדמר, פרויד, קאנט, הגל, קירקגור, הוסרל, יאספרס, לוינס, ארנדט,
 השפיע על:  דרידה, מרלו-פונטי, מקינטאייר, יובל, עמנואל מקרון
 מדינה:  צרפת
 פרסים והוקרה:  פרס בלצן (1999) פרס קיוטו באמנות ופילוסופיה (2000) פרס גורדון ג. לאינג (1985) Grand prix de philosophie (1991) פרס פאולוס השישי הבינלאומי (2003) פרס ד"ר לאופולד לוקאס (1989) פרס קרל יאספרס (1989) פרס אוסקר פפיסטר (2000) פרס הגל (1985) מפקד במסדר הדקל האקדמי עמית האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 www.ricoeursociety.org
 
פּוֹל רִיקֶר (בצרפתית: Jean Paul Gustave Ricœur;‏ 27 בפברואר 1913 – 20 במאי 2005, צרפת) היה פילוסוף צרפתי שנודע בעיקר בשילוב שערך בין מספר תחומים: תיאור פנומנולוגי, פרשנות הרמנויטית ופסיכואנליזה. ככזה, הוא קשור בשני הרמנויטים-פנומנולוגיים מרכזיים אחרים, מרטין היידגר והנס גאורג גדמר, וכן בהגותו של זיגמונד פרויד.
גישתו ההרמנויטית > פרויד ופילוסופיה

את גישתו ההרמנויטית החל ריקר לפתח בעקבות הקריאה בהנס גאורג גדמר, והיא זכתה לביטוי משמעותי ראשון בספרו "פרויד ופילוסופיה". בפרקים הראשונים של ספר זה ריקר הציג את המתודה הפרשנית אותה פיתח ובהמשך הספר ניתח באמצעותה את התאוריה הפרשנית-פילוסופית של זיגמונד פרויד.
בעמודיו הראשונים של הספר, מבקש ריקר לטעון שלמילים ולמשפטים ישנה יותר ממשמעות אחת וזה מתוך המקום של ריבוי המשמעויות שהמהלך ההרמנויטי נדרש. ריקר מציב במרכז הניתוח שלו את המשפט, וטענתו המרכזית הראשונה נוגעת בקשר שבין המילה למשפט: המשפט מצמצם משמעויות מסוימות שהמילה יכולה להחזיק, אולם גם פותח את עולם המשמעות לשדה נרחב יותר. יש כאן כיווץ באלמנטים מסוימים ופתיחה של אחרים. חלק מהמשמעויות הן על פני השטח אולם חלקן גם מתחתיו (זה הבסיס שעליו נבנית התזה על הרמנויטיקה של חשד והרמנויטיקה של אמונה). מבחינת ריקר, הטקסט קורא לנו לחקור אותו, וזאת על בסיס תפיסה מסוימת של השלם. כדי להבין את השלם, עלינו להיכנס מעט לגישה הפנומנולוגית של ריקר: הפנומנולוג מחפש את המהות בתופעות ובחוויות השונות. המהות הזו מתגבשת מתוך ההבנה שלנו את החוויה, והיא מתגבשת אצל הפנומנולוג בכלים של אינטואיציה. ההרמנויטיקן נוסח ריקר מגלה בעזרת האינטואיציה איזושהי מהות אותה הוא מנסה לפענח שלב אחר שלב באמצעות שני כלים הרמנויטיים: ההרמנויטיקה של החשד וההרמנויטיקה של האמונה. שני הכלים ההרמנויטיים הללו, אותם מיד נציג, מתבססים על קריאה מדוקדקת ועל ניתוח פרשני מסוג ה-exegesis (מה שבשיח התלמודי זכה לשם "סוד"). שני סוגי ההרמנויטיקות הללו, מודה ריקר, לא מסוגלים להבין את הטקסט במלואו: הם משנים במידה מסוימת את המהות אותה אנו מבינות ומבינים. לכן, הרעיון הוא להשתמש בשני הכלים גם יחד, כדי שיאזנו האחד את השני וימנעו מאיתנו להיחשף להטיות קיצוניות.
בהרמנויטיקה של חשד, ששמה המדויק יותר הוא "הרמנויטיקה של דה-מיסטיפיקציה" (ואותה ריקר עזב כעשר שנים מאוחר יותר, ראו בהמשך), הרעיון הוא לחתור מתחת למשמעויות שעל פני השטח בתופעה הנראית מתוך מטרה לחשוף את המשמעויות החבויות. בהרמנויטיקה של אמונה, הרעיון הוא להאמין לטקסט המנותח ועל בסיס זה לשאול לאן טיעוניו מכוונים, לאן רעיונותיו מאפשרים להגיע. עם ההרמנויטיקה מהסוג הראשון מזהה ריקר שלושה אדונים (מרקס, ניטשה ופרויד), אולם מהר מאוד הוא מוסיף שגם שלושתם מבצעים הרמנויטיקה משני הסוגים. הבחירה בהם כאדונים של חשד מבוססת על הכלים החדשים שהם בחרו לפתח ולהציע, ולא על סך פרשנויותיהם.
הערות שוליים

↑  Paul Ricoeur, le mentor du jeune Macron, L'Express, ‏2017-10-06 (בצרפתית)
↑  Paul Ricoeur: The philosopher behind Emmanuel Macron, The Irish Times (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007301500705171  PLWABN: 9810547054905606  BIBSYS: 90071712  BNC: 000041127  BNE: XX914675  BnF: cb11921926p (data)  CANTIC: a10146088  CiNii: DA00408463  GND: 118600613  ICCU: CFIV008275  ISNI: 0000 0001 2146 8970  LCCN: n79056642  LNB: 000006546  NDL: 00454183  NKC: jn20000701502  NLA: 52031689  NLG: 66876  NLK: KAC200606668  NSK: 000027532  NTA: 068278748  RERO: 02-A000137666  SELIBR: 208326  SNAC: w6xs6bk5  SUDOC: 027099717  Trove: 1511458  ULAN: 500292280  VcBA: 495/98648  VIAF: 108266369   WorldCat (עם VIAF): 108266369 
ערך זה הוא קצרמרבנושא פילוסופים ובנושא צרפת. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מריה אורוסה

| --- | --- |

 לידה:  29 בנובמבר 1893 Taal, הפיליפינים 
 פטירה:  13 בפברואר 1945 (בגיל 51) מנילה, הפיליפינים 
 מדינה:  הפיליפינים 
 השכלה:  אוניברסיטת הפיליפינים  אוניברסיטת וושינגטון 
 מעסיק:  Centro Escolar University 
 
מריה אורוסה יאלאגן (בספרדית: María Orosa y Ylagan;‏ 29 בנובמבר 1892 – 13 בפברואר 1945) הייתה טכנולוגית מזון פיליפינית, כימאית פרמצבטית, הומניטרית וגיבורת מלחמה.
ראשית חייה

אורוסה נולדה ב-29 בנובמבר 1892 בטאאל, בטנגס, הרביעית מבין שמונה ילדים. אביה נפטר בילדותה. אחיה הבכור ויסנטה היה לימים שר בממשלת הפיליפינים.
אורוסה למדה על חשבון המדינה וסיימה תואר ראשון ושני בכימיה פרמצבטית, ותואר נוסף בכימיה של המזון מאוניברסיטת וושינגטון. במהלך חופשות הקיץ שלה בקולג' היא עבדה במפעלי שימורי דגים באלסקה.
קריירה מקצועית

על אף שהוצעה לה עבודה כעובדת מדינה בוושינגטון, אורוסה חזרה לפיליפינים ב-1922. בתחילה לימדה כלכלת בית באוניברסיטה, ולאחר מכן עברה לחטיבה לשימור מזון של הלשכה הפיליפנית למדע. היא ארגנה מועדונים של תנועת הנוער 4-H באיים אליהם הצטרפו יותר מ-22,000 חברים עד 1924, ולימדה נשים כפריות כיצד לגדל תרנגולות, לשמר תוצרת מקומית ולתכנן ארוחות בריאות.
אורוסה פיתחה תנור המבוסס על סיר בישול פיליפיני מסורתי בשם פאליוק כדי לאפשר גם למשפחות ללא גישה לחשמל לאפות, ופיתחה מתכונים לתוצרת מקומית שהתבססו על קסאווה, בננות וקוקוס, המפורסם בהם הוא קטשופ הבננה שלה, שהפך לתבלין ומרכיב בישול מועדף במדינה. היא גם יצרה אבקה המבוססת על לימון פיליפיני, פרי הדר מקומי, ששימשה להכנת מיץ, קטשופ בננה, ומאכלים נוספים. אורוסה הפכה בסופו של דבר לראש האגף לכלכלת בית, ושילבה את הידע הטכני שלה עם ההיכרות שלה עם השוק המקומי כדי ליצור שיטות שימור למאכלים מקומיים כמו אדובו (תבשיל פיליפני בבישול ארוך, דומה לחמין), דינוגואן (תבשיל מחלקי פנים של חזיר), קילווין (תבשיל בשר קצוץ) ואסקבצ'ה (תבשיל דג חמוץ-מתוק).
במהלך מלחמת העולם השנייה המציאה אורוסה אבקת סויה עשירה בחלבון בשם "סויאלק", ואבקה מאורז בשם "דאראק" שהייתה עשירות בתיאמין וויטמינים אחרים שסייעו לטיפול במחלת הברי-ברי. היא הצטרפה לכוחות הגרילה של מרקוס "מרקינג" אוגוסטין שלחמו לצד בעלות הברית כנגד כוחות הכיבוש היפני, והעבירו סויאלק ודאראק דרך מקלות במבוק חלולים שהוברחו למחנות שבויים ברחבי הפיליפינים. האבקות הצילו את חייהם של לוחמי גרילה מורעבים רבים וחיילים אמריקאים, ועוגיות ה"טיקי-טיקי" שלה שנאפו מדאראק, גם הצילו חיי אזרחים רבים שסבלו ממחסור במזון בזמן המלחמה.
מוות ומורשת

במהלך הקרבות בין הכוחות האמריקאים, הפיליפיניים והיפנים על השליטה במנילה, משפחתה וחבריה של אורוסה דחקו בה לעזוב את העיר ולשוב לעיר הולדתה, אך היא סירבה והתעקשה כי כחיילת היא צריכה להישאר בתפקידה. ב-13 בפברואר 1945 נפגעה אורוסה במהלך פשיטה אמריקאית. היא נלקחה לבית חולים שהופצץ מאוחר יותר, והיא נפגעה מרסיסים שפילחו את ליבה ונהרגה במקום. הצלב האדום האמריקאי העניק לאורוסה פרס על מאמציה להברחת מזון. אחייניתה, הלן אורוסה דל רוסריו, פרסמה ב-1970 ביוגרפיה שלה שכללה גם 700 מתכונים שפיתחה.
תרומתה של אורוסה לפיליפינים זכתה להכרה רשמית במדינה. במחוז מולדתה הוצב פסל שלה ושלט הנצחה. בעיר הבירה מנילה נקראים על שמה רחוב ובניין בלשכה לתעשיית הצמחים, וב-1983 המכון הלאומי ההיסטורי של הפיליפינים הציב שלט הנצחה שלה בלשכה לתעשיית הצמחים במנילה.
במהלך יום השנה ה-65 של המכון למדע וטכנולוגיה היא הפכה לאחת מ-19 מדענים שזכו להכרה מיוחדת, ולכבוד יום הולדתה המאה תאגיד הדואר הפיליפיני הנפיק בול דואר לזכרה. ב-29 בנובמבר 2019, צוין יום הולדתה ה-126 עם גוגל דודל.