stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
לאונרדו ספינאצולה
הערות שוליים

↑  רשמי: ספינאצולה מצטרף לאטאלנטה בהשאלה (באיטלקית)
↑  לאונרדו ספינאצולה חוזר לאטאלנטה (באיטלקית)
↑  אלגרי משבח את ספינאצולה על בכורה נפלאה במדי יובנטוס
↑  רומא משלימה את מעברו של ספינאצולה באתר הרשמי של רומא
↑  רומא מחתימה את לאונרדו ספינאצולה מיובנטוס, ומנגד האחרונה צירפה לשורותיה את לוקה פלגריני מרומא
↑  ספינאצולה: "היה לנו עור ברווז"
↑  דיווח: לאונרדו ספינאצולה קרע את גיד האכילס
| נבחרת איטליה – יורו 2020 (אלופת אירופה) |
| --- | --- | --- |
|  1 סיריגו •  2 די לורנצו •  3 קייליני •  4 ספינאצולה •  5 לוקאטלי •  6 וראטי •  7 פלגריני •  8 ז'ורז'יניו •  9 בלוטי •  10 אינסינייה •   11 ברארדי •  12 פסינה • 13 אמרסון •  14 קייזה • 15 אצ'רבי • 16 כריסטנטה • 17 אימובילה • 18 בארלה • 19 בונוצ'י • 20 ברנרדסקי • 21 דונארומה • 22 רספאדורי • 23 בסטוני • 24 פלורנצי • 25 טולוי • 26 מרט • מאמן: מאנצ'יני |  1 סיריגו •  2 די לורנצו •  3 קייליני •  4 ספינאצולה •  5 לוקאטלי •  6 וראטי •  7 פלגריני •  8 ז'ורז'יניו •  9 בלוטי •  10 אינסינייה •   11 ברארדי •  12 פסינה • 13 אמרסון •  14 קייזה • 15 אצ'רבי • 16 כריסטנטה • 17 אימובילה • 18 בארלה • 19 בונוצ'י • 20 ברנרדסקי • 21 דונארומה • 22 רספאדורי • 23 בסטוני • 24 פלורנצי • 25 טולוי • 26 מרט • מאמן: מאנצ'יני | איטליה |
מארק קרלינר

| --- | --- |

 לידה:  27 בספטמבר 1955 (בן 69) פולין פולין
 מקום מגורים:  ישראל ישראל
 עיסוק:  פיזיקאי
 מקום לימודים:  אוניברסיטת תל אביב
 מנחה לדוקטורט:  דוד הורן
 תרומות עיקריות
 מחקר עיוני בכרומודינמיקה קוונטית
 
מארק קרלינר (Marek Karliner; נולד ב-27 בספטמבר 1955) הוא פיזיקאי ישראלי ופרופסור אמריטוס בבית הספר לפיזיקה באוניברסיטת תל אביב.
ביוגרפיה

נולד בפולין לאוסקר (אנ'), משפטן בכיר, ולאדה, גרפיקאית, ולו אחות בכורה, אינגה. עלה לישראל ב-1969 עם הוריו, בעוד אחותו נותרה באקדמיה בווינה, משם עקרה לארצות הברית ולימים הייתה לפיזיקאית באוניברסיטת אילינוי באורבנה-שמפיין. את השהות הראשונית בארץ עשתה משפחת קרלינר במרכז קליטה בירושלים.
את כל תאריו רכש באוניברסיטת תל אביב. ב-1979 סיים בהצטיינות את לימודיו לתואר ראשון בפיזיקה, ולאחר מכן המשיך במסלול ישיר לדוקטורט, אותו סיים ב-1984 בהנחייתו של פרופ' דוד הורן. במהלך לימודיו זכה במלגת פולברייט ושהה כשנה באוניברסיטת סטנפורד.
בין השנים 1984 ו-1988 היה קרלינר לעמית בתר-דוקטורי ע"ש חיים ויצמן וכן לעוזר מחקר במאיץ החלקיקים SLAC באוניברסיטת סטנפורד.
ב-1988 זכה במלגת אלון לחברי סגל צעירים מצטיינים, והצטרף לבית הספר לפיזיקה ולאסטרונומיה באוניברסיטת תל אביב כמרצה בכיר.
ב-1990 היה לפרופסור חבר, וב-1995 לפרופסור מן המניין.
בשנים 2006–2010 כיהן כראש החוג לפיזיקת חלקיקים (החוג לאנרגיות גבוהות) ובשנים 2010–2015 כיו"ר מכון ריימונד ובברלי סאקלר לפיזיקה עיונית.
בשנים 2003 ו-2005 כיהן כפרופסור אורח במעבדות קוונדיש באוניברסיטת קיימברידג'.
מ-2015 הוא המנהל של מכון מורטימר וריימונד סאקלר ללימודים מתקדמים, ומאז 2017, הוא חבר חוץ באקדמיה הפולנית לאמנויות ולמדעים.
ב-2019 נבחר ליו"ר הוועדה הישראלית לפיזיקה של אנרגיות גבוהות, האמונה על התיאום הלאומי של מדינת ישראל עם CERN. החל לכהן בתפקיד זה ב-1 בינואר 2021. ב-2023 יצא לגמלאות אך ממשיך לעסוק במחקר פעיל.
מחקר

מחקרו של קרלינר עוסק בפיזיקה עיונית של חלקיקים יסודיים, ובעיקר בכרומודינמיקה קוונטית ואינטראקציות חזקות.
במסגרת מחקרו, יחד עם עמיתו האמריקאי ג'ונתן רוזנר, חזה במדויק את מסתו של חלקיק נדיר בשם ++Xi-cc וזאת כשלוש שנים לפני גילויו הניסיוני של החלקיק במאיץ החלקיקים ב-CERN. גם החלקיק Tcc+, טטראקווארק שחזו קרלינר ורוזנר, התגלה לימים במאיץ ב-CERN בשנת 2021.
הוא מרצה מבוקש בעשרות סמינרים וכנסים ברחבי העולם, ונבחר מספר פעמים למרצה מצטיין באוניברסיטת תל אביב.
פרסים והוקרה

פרס החברה הישראלית לפיזיקה (1977)
מלגת ממשלת איטליה למדענים צעירים (1981)
פרס הסטודנט המצטיין, בית ספר קיץ בינלאומי לפיזיקה תת-גרעינית, איטליה (1981)
מלגת ממשלת צרפת למדענים צעירים (1982)
מלגת פולברייט לתלמידי מחקר ישראלים בארצות הברית (1981)
מלגת ויצמן לבתר-דוקטורט (1984)
מלגת אלון (1987)
מלגת בת שבע דה רוטשילד לחוקרים צעירים מצטיינים (1988)
קתדרה לפיזיקה תאורטית של חלקיקים ושדות ע"ש אדוארד ופרנסואז ז'ופר (2007)
פרס השופט המצטיין מטעם החברה האמריקאית לפיזיקה (2008)
פרס ה-Reviewer המוערך ביותר מטעם Physics Letters, כתב עת מדעי מבית אלסוויר (2010)
חבר חו"ל של האקדמיה הפולנית לאמנויות ולמדעים (2017)
הערות שוליים

↑  אהרון דולב, עולי שופן "אקספרס", באתר מעריב, ‏20 ביוני 1969
↑   גדעון לב, חלקיק שקיומו נובא על ידי חוקר ישראלי התגלה במאיץ החלקיקים בשווייץ, באתר הארץ, 1 באוגוסט 2021
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007597121405171  VIAF: 57144647640280537267   WorldCat (עם VIAF): 57144647640280537267
אנדראה קרנבאלה

אנדראה קרנבאלה (באיטלקית: Andrea Carnevale; נולד ב-12 בינואר 1961) הוא כדורגלן עבר איטלקי ששיחק בעמדת החלוץ, וכיום משמש כסקאוט ראשי בקבוצת אודינזה.
קרנבאלה רשם קריירה ענפה בליגות הבכירות באיטליה. בשיא הקריירה שלו שיחק במשך ארבע עונות בנאפולי, עמה היה שותף לזכייה בגביע אופ"א, שתי זכיות באליפות איטליה וזכייה אחת בקופה איטליה. בהמשך עבר לרומא, שם שיחק במשך שלוש עונות, אך את מרבית העונה הראשונה החמיץ לאחר שהורשע בנטילת חומרים אסורים והושעה למשך שנה. קרנבאלה שיחק במשך שנה אחת בנבחרת איטליה, כבש במדיה שני שערים בעשר הופעות, וייצג אותה בין היתר בטורניר מונדיאל 1990 הביתי.
לאחר פרישתו החל בקריירה מקצועית באודינזה, בה שימש תחילה כמנהל האקדמיה לנוער, ולאחר כעשור בתפקיד התמנה לסקאוט ראשי במועדון.
קריירת משחק > נבחרת איטליה

קרנבאלה החל את דרכו הבינלאומית בגיל מאוחר יחסית. הוא הצטרף לנבחרת האולימפית של איטליה לקראת טורניר הכדורגל באולימפיאדת סיאול (1988), תחת המאמן פרנצ'סקו רוקה. קרנבאלה כבש את השער הראשון של איטליה בטורניר, כאשר העלה אותה ליתרון בדקה השלישית בניצחון 5–2 על גואטמלה בשלב הבתים. הוא כבש גם בהפסד 3–2 בהארכה לברית המועצות בחצי הגמר, כאשר כבש את השער המצמק והאחרון במשחק בדקה ה-118. לאחר תבוסת 3–0 לגרמניה המערבית במשחק על המקום השלישי, סיימה איטליה את דרכה בטורניר במקום הרביעי.
בזמן שנבחרת איטליה התכוננה לאירוח משחקי מונדיאל 1990, ובשלהי עונת השיא שלו בנאפולי, זכה קרנבאלה לזימון בכורה לסגל הנבחרת של אזליו ויצ'יני. את הופעת הבכורה ערך במשחק ידידות מול אורוגוואי ב-22 באפריל 1989, כשהחליף בדקה הארבעים את ג'אנלוקה ויאלי. ארבעה ימים לאחר מכן כבר פתח בהרכב בניצחון 4–0 על הונגריה, ואף כבש בדקה ה-77 את שער הבכורה שלו בנבחרת, שקבע את תוצאת הסיום. הוא כבש את שערו השני והאחרון בנבחרת בהופעתו הבאה, חמישה חודשים לאחר מכן, בה ניצחה איטליה 4–0 את בולגריה.
עד לפתיחת המונדיאל הוסיף קרנבאלה חמש הופעות נוספות, כולן בהרכב, וזומן על ידי ויצ'יני לסגל הסופי של איטליה לטורניר. הוא פתח בהרכב במשחק הראשון מול אוסטריה, ולאחר שלא הרשים הוחלף על ידי סלבטורה סקילאצ'י בדקה ה-75, והאחרון כבש את שער הניצחון שלוש דקות לאחר מכן, וקבע 1–0 בסיום. במשחק השני מול ארצות הברית שוב כשל קרנבאלה לכבוש, והוחלף על ידי סקילאצ'י בדקה ה-51. הייתה זו הופעתו האחרונה בטורניר, ובנבחרת בכלל - הוא לא זומן שוב לסגל לאחר טורניר המונדיאל, וסיים את דרכו הבינלאומית עם שני שערים בעשר הופעות.
לאחר הפרישה

בשנת 1999 התמודד קרנבאלה בבחירות לפרלמנט האירופי, אך לא נבחר.
הוא שב לעולם הכדורגל כשחזר לאודינזה, תחילה כמנהל באקדמיית הנוער, והחל משנת 2010 משמש כראש מערך הסקאוטינג של המועדון.
במרוצת השנים נחקר מספר פעמים על מעורבותו, כצרכן וכסוחר, בסם הקוקאין, ואף נשלח למאסר בית בשנת 2003.
תארים

גביע אופ"א: 1988/1989
אליפות איטליה (2): 1986/1987, 1989/1990
הגביע האיטלקי: 1986/1987
הגביע האיטלקי: 1990/1991
גביע העולם: 1990 (מקום שלישי)
סטטיסטיקות > מועדונים

| עונה | קבוצה | ליגה | בליגה> הופעות | בליגה> שערים | בגביע> הופעות | בגביע> שערים | באירופה> הופעות | באירופה> שערים | סך הכול> הופעות | סך הכול> שערים |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1978/1979 | לאטינה | איטליה הליגה האיטלקית השלישית | 23 | 3 | 0 | 0 | - | - | 23 | 3 |
| 1979/1980 | לאטינה | איטליה הליגה האיטלקית הרביעית | 1 | 0 | - | - | - | - | 1 | 0 |
| 1979/1980 | אבלינו | איטליה סרייה א' | 1 | 0 | - | - | - | - | 1 | 0 |
| 1980/1981 | אבלינו | איטליה סרייה א' | 10 | 1 | 2 | 0 | - | - | 12 | 1 |
| 1981/1982 | רג'אנה | איטליה סרייה ב' | 33 | 5 | 6 | 1 | - | - | 39 | 6 |
| 1982/1983 | רג'אנה | איטליה סרייה ב' | 33 | 11 | 5 | 3 | - | - | 38 | 14 |
| 1983/1984 | קליארי | איטליה סרייה ב' | 7 | 1 | 3 | 0 | - | - | 10 | 1 |
| 1983/1984 | קטניה | איטליה סרייה א' | 23 | 3 | - | - | - | - | 23 | 3 |
| 1984/1985 | אודינזה | איטליה סרייה א' | 27 | 7 | 3 | 1 | - | - | 30 | 8 |
| 1985/1986 | אודינזה | איטליה סרייה א' | 28 | 9 | 7 | 4 | - | - | 35 | 13 |
| 1986/1987 | נאפולי | איטליה סרייה א' | 27 | 8 | 13 | 5 | 2 | 1 | 42 | 14 |
| 1987/1988 | נאפולי | איטליה סרייה א' | 19 | 2 | 4 | 2 | 1 | 0 | 24 | 4 |
| 1988/1989 | נאפולי | איטליה סרייה א' | 28 | 13 | 10 | 4 | 8 | 3 | 46 | 20 |
| 1989/1990 | נאפולי | איטליה סרייה א' | 31 | 8 | 5 | 1 | 6 | 0 | 42 | 9 |
| 1990/1991 | רומא | איטליה סרייה א' | 5 | 4 | 1 | 0 | 2 | 1 | 8 | 5 |
| 1991/1992 | רומא | איטליה סרייה א' | 21 | 4 | 4 | 1 | 3 | 3 | 28 | 8 |
| 1992/1993 | רומא | איטליה סרייה א' | 25 | 7 | 6 | 4 | 6 | 1 | 37 | 12 |
| 1993/1994 | אודינזה | איטליה סרייה א' | 10 | 0 | 1 | 0 | - | - | 11 | 0 |
| 1993/1994 | פסקארה | איטליה סרייה ב' | 24 | 14 | - | - | - | - | 24 | 14 |
| 1994/1995 | אודינזה | איטליה סרייה ב' | 16 | 7 | 2 | 2 | - | - | 18 | 9 |
| 1995/1996 | פסקארה | איטליה סרייה ב' | 28 | 10 | 1 | 0 | - | - | 29 | 10 |
| סך הכול בקריירה | סך הכול בקריירה | סך הכול בקריירה | 420 | 117 | 73 | 28 | 29 | 9 | 522 | 154 |
סטטיסטיקות > נבחרת לאומית

| נבחרת איטליה> שנה | נבחרת איטליה> הופעות | נבחרת איטליה> שערים |
| --- | --- | --- |
| 1989 | 7 | 2 |
| 1990 | 3 | 0 |
| סה"כ | 10 | 2 |
דימיטר פרוטיץ'

| --- | --- |

 לידה:  15 בספטמבר 1874 ולס, האימפריה העות'מאנית
 פטירה:  27 ביולי 1945 (בגיל 70) סופיה ממלכת בולגריה
 השכלה:  אוניברסיטת היידלברג 
 תקופת כהונה:  ? – 27 ביולי 1945 
 תקופת הפעילות:  ? – 27 ביולי 1945 
 תפקידים בולטים:  נשיא בית המשפט העליון לערעורים בבולגריה הממונה על הקומיסריון לשאלות יהודיות, מנסח החוק שביטל את החוק להגנת האומה
 פעילויות נוספות:  עורך דין, נוטריון
 פרסים והוקרה:  מסדר אלכסנדר הקדוש של בולגריה 
 
ד"ר דימיטר חריסטוב פרוטיץ' (בבולגרית: Димитър Христов Протич; ‏15 בספטמבר 1874, ולס, האימפריה העות'מאנית - 27 ביולי 1945 סופיה, ממלכת בולגריה) היה משפטן בולגרי שכיהן כנשיא בית המשפט העליון הבולגרי ובהמשך כממונה על הקומיסריון לשאלות יהודיות. פרוטיץ' ניסח את הצעת החוק לביטול החוק להגנת האומה על כל תקנותיו והרחבותיו והיא אושרה בפרלמנט הבולגרי ב-30 באוגוסט 1944.
ביוגרפיה > ראשית הקריירה וביסוסה

פרוטיץ' הוסמך למשפטים באוניברסיטת היידלברג ובהמשך הועסק כקצין שיפוט צבאי, כנוטריון וכנשיא בית המשפט המחוזי בקיוסטנדיל. מאוחר יותר מונה לשופט בבית המשפט העליון לערעורים הבולגרי ובין ה-16 במאי 1938 ל-19 בספטמבר 1942כיהן כנשיאו.
ביוגרפיה > נסיבות ביטול החוק להגנת האומה

ב-1 ביוני 1944 מונה איוון בגריאנוב לתפקיד ראש ממשלת בולגריה. בגריאנוב היה פרו-מערבי והחל במשא ומתן חשאי עם נציגי בעלות הברית המערביות. מספר ימים לאחר מינויו, נפגש עם מנהיגי הקהילה היהודית ובראשם ויטלי חיימוב. בגריאנוב הצהיר על כוונתו לבטל את החוק להגנת האומה וציין כי התהליך ייעשה בזהירות מאחר שעדיין קיימת נוכחות צבאית גרמנית בממלכה. בגריאנוב ביקש מראשי הקהילה לציין בפניו מועמד המקובל עליהם לכהונת הממונה על הקומיסריון לשאלות יהודיות והם המליצו על דימיטר פרוטיץ'. בגריאנוב פיטר את היושב המכהן חריסטו סטומאנייקוב ומינה את פרוטיץ' תחתיו.
נציגי הקהילה נועדו עם פרוטיץ' כדי לגבש חלופות לביטול כל ההגבלות שהוטלו על בני הקהילה. סוכם שהיקפן של התקנות והמגבלות במסגרת החוק המקורי ואלו שהוספו עליו, מחייב ברוב המקרים חקיקה מתקנת בפרלמנט הבולגרי. באמצעות צווים מיוחדים בוטלו חלק קטן מההגבלות כגון חובת ענידת כוכב צהוב שבוטלה ב-27 ביולי. פרוטיץ' הכין את טיוטת החוק לביטול החוק להגנת האומה ונקלע לעימות מול שר הפנים הבולגרי הפרופסור אלכסנדר סטאנישב (Александър Станишев), שטען כי החוק מקל מדי עם יהודי בולגריה ותבע לערוך בו שינויים. בגריאנוב הכריע לטובת דימיטר פרוטיץ', וב-30 באוגוסט אישר הפרלמנט הבולגרי את החוק שניסח פרוטיץ'. למחרת היום התפטר בגריאנוב ופרסום החוק ברשומות נדחה. ב-4 בספטמבר 1944 פרסם ממשלו של קונסטנטין מוראבייב את החוק החדש ברשומות הממלכה ובכך בוטל רשמית החוק להגנת האומה.
ביוגרפיה > אחריתו

ב-9 בספטמבר 1944 התחוללה בבולגריה הפיכה בחסות הצבא האדום שהובלה על ידי חזית המולדת הבולגרית. קונסטנטין מוראבייב הודח ובמקומו מונה קימון גאורגייב לראשות הממשלה. בהמשך הוקם בית משפט מיוחד לשפיטת נציגי המשטר הקודם אשר הואשמו בשיתוף פעולה עם הנאצים. ב-1 בפברואר 1945 הוצאו להורג עשרות פוליטיקאים, אנשי צבא ועיתונאים לאחר שהורשעו בבגידה ובשיתוף פעולה עם הנאצים ובהם ראש הממשלה לשעבר איוון בגריאנוב ושר הפנים בממשלתו אלכסנדר סטאנישב. הממונה על הקומיסריון שקדם לפרוטיץ', חריסטו סטומאנייקוב נידון לחמש שנות מאסר. דימיטר פרוטיץ' לא היה בין הנשפטים והוא הלך לעולמו בסופיה, ביולי 1945 והוא בן 71 שנים.
הערות שוליים

↑  נשיאי בית המשפט העליון הבולגרי, באתר .ahjucaf.org (בצרפתית).
↑  דימיטר פרוטיץ' באתר vks.bg (בבולגרית).
↑  חיים קשלס, תולדות יהודי בולגריה, כרך ג' – תקופת השואה, הוצאת דבר, תל אביב, 1969, עמודים 219-222.
↑  חיים קשלס, קורות יהודי בולגריה, כרך ג' - תקופת השואה, עמוד 264.
הנרי מונסקי

| --- | --- |

 לידה:  4 בפברואר 1890 אומהה, נברסקה ארצות הברית ארצות הברית
 פטירה:  2 במאי 1947 (בגיל 57) ניו יורק ארצות הברית ארצות הברית
 מדינה:  ארצות הברית
 מקום קבורה:  בית העלמין "בית המדרש הגדול", בלוויו, נברסקה (אנ')
 מקום מגורים:  אומהה, נברסקה
 כינויים נוספים:  צבי הירש
 ידוע בשל:  השתתפותו כחבר-יועץ במשלחת ארצות הברית לוועידת האו"ם בסן פרנסיסקו (1945) (אנ')
 השכלה:  בית הספר למשפטים של אוניברסיטת קרייטון 
 תקופת הפעילות:  1912–1947 (כ־35 שנים)
 מקצוע:  עורך דין
 תפקיד:  נשיא ארגון בני ברית בארצות הברית
 תקופת כהונה:  1938 - 1947
 השקפה דתית:  יהדות אורתודוקסית
 בת זוג:  סאדי לבית לסר (1915 – ראשית שנות השלושים)  דייזי לבית הירש (1937 – 1947)
 
הנרי צבי מונסקי (באנגלית: Henry Monsky;‏ 4 בפברואר 1890, אומהה, נברסקה, ארצות הברית – 2 במאי 1947, ניו יורק, ארצות הברית) היה מראשי יהדות ארצות הברית, נשיא ארגון בני ברית, חבר משלחת ארצות הברית לוועידת האו"ם בסן פרנסיסקו (1945), ותומך אקטיבי ברעיון הציוני.
קורות חייו

הנרי צבי הירש מונסקי נולד ב-1890 באומהה לאברהם בנימין, סוחר דגים, ולאשתו השנייה בטסי לבית גרינבלט, מהגרים מאזור ליטא, אשר היו יהודים אורתודוקסים. ב-1907 סיים בית ספר תיכון וב-1912 סיים לימודי משפטים באוניברסיטת קרייטון (אנ') שבעירו. הוא החל בפעילות ציבורית בקרב הקהילה היהודית באומהה ואימץ עמדות ציוניות. במקביל, הצטרף לארגון "בני ברית" וב-1913 התמנה לנשיא הלשכה באומהה.
לאחר מלחמת העולם הראשונה פרצו משבר חברתי ומשבר כלכלי, ומונסקי נרתם לתמיכה ולפעילות במספר ארגוני סיוע, סעד ושיקום בקרב האוכלוסייה הכללית והיהודית ובכללם הג'וינט ועיר הילדים (אנ') שהקים הכומר אדוארד פלאנגן (אנ').
ב-1938 נבחר מונסקי לנשיא ארגון בני ברית. הוא פעל להרחבת פעילותו של הארגון, ומספר חבריו עלה מ-82,860 ב-1939 לכדי 300,000 בתום מלחמת העולם השנייה. בין השנים 1939–1942 כיהן כיושב ראש המגבית היהודית המאוחדת, וכיהן בוועד המנהל של הג'וינט, ושל הפדרציות היהודיות של צפון אמריקה. כן כיהן כחבר בוועד הלאומי לרווחה יהודית, בוועדה המייעצת לאגודה היהודית להוצאה לאור ובוועדה המייעצת לעליית הנוער בארצות הברית.
מונסקי היה אקטיביסט בגישתו למתחולל באירופה עם עליית כוחה של גרמניה הנאצית ופעל מול הממשל האמריקני להקשחת עמדתה של ארצות הברית מול גרמניה, אך ללא הועיל.
לאחר הצטרפות ארצות הברית למלחמת העולם השנייה, יזם מונסקי מגבית בקרב חברי בני ברית לרכישת איגרות מלחמה שהנפיק הממשל האמריקני, והועלה סכום של כ-135 מיליוני דולרים. עוד פעל לתמיכה בארגון הצלב האדום האמריקני וזכה להוקרה אישית מנשיא ארצות הברית פרנקלין דלאנו רוזוולט.
בהמשך, כשהלכו והתגברו הידיעות על השמדת יהודים באירופה, יזם מונסקי את "הוועידה היהודית-אמריקנית" שמטרתה הייתה לאחד בין כל הארגונים היהודיים בארצות הברית לצורך הבעת עמדה אחידה מול הממשל האמריקני בסוגיית הצלת יהודי אירופה. בהמשך הגישו חברי הוועידה נייר עמדה לוועידת ברמודה.
מונסקי, אשר זכה להערכה בחוגי הממשל האמריקני, כיהן כחבר-יועץ במשלחת ארצות הברית לוועידת האו"ם בסן פרנסיסקו אשר התכנסה בין אפריל ליוני 1945, דנה בעקרונותיו המרכזיים של הארגון, וקבעה את הגופים המרכזיים הנמצאים בו ואת דרכי פעולותיו העיקריות. הוועידה הסתיימה בחתימת מגילת האומות המאוחדות.
בשל מעמדו בחוגי הממשל האמריקני, נתפש מונסקי כבעל השפעה גם בעניינים בינלאומיים. לקראת כינוס ועידת סן פרנסיסקו, פנה ראש הממשלה הבולגרי קימון גאורגייב ליושב ראש ארגון בני ברית בבולגריה זכריה אלקלעי בבקשה שהארגון יפעיל את השפעתו בארצות הברית, כדי שבולגריה לא תקופח במסגרת חוזה השלום העתידי. הארגון נעתר לבקשתו, ומונסקי השיב בכתב לגאורגייב שהארגון יפעל לסייע לבולגריה. התשובה גרמה לקורת רוח רבה בממשל הבולגרי והובילה ליחס אוהד כלפי התנועות הציוניות השונות.
מונסקי העיד בפני ועדת החקירה האנגלו-אמריקאית לענייני ארץ ישראל וצידד בעמדתה של הסוכנות היהודית.
ב-2 במאי 1947, בעודו מנהל את דיוני הוועידה היהודית-אמריקנית בניו-יורק, לקה הנרי מונסקי בהתקף לב ונפטר כעבור מספר שעות.
הוא הובא לקבורה בבית העלמין היהודי "בית המדרש הגדול" בבלוויו, נברסקה. בטקס האשכבה אשר בין השאר נוהל על ידי הרב ישראל גולדשטיין נכחו כ-3,000 מלווים ועמם נמנו ברנרד ברוך, הנרי מורגנטאו (הבן) וג'וזף מ. פרוסקאואר.
קורות חייו > משפחתו

ב-2 במאי 1915 נישא הנרי מונסקי לסאדי לבית לסר (באנגלית: Sadie Lesser) ולזוג נולדו שלושה ילדים: ג'וי, הרברט וברברה.
בראשית שנות ה-30 של המאה ה-20 התגרשו בני הזוג, וב-3 בנובמבר 1937 נישא מונסקי לאהבת נעוריו דייזי הירש (באנגלית: Daisy Hirsh), אחייניתו של אדולף קראוס(אנ'), שהיה מראשי ארגון בני ברית, ולזוג נולד ילד אחד.
קורות חייו > הנצחתו

ב-1953 הוסב שמו של המושב "תמרה" לרמת צבי לזכרו של הנרי צבי מונסקי.
הערות שוליים

1 2 3 4 5  הנרי מונסקי – ביוגרפיה, באתר אוניברסיטת מישיגן (באנגלית).
1 2 3  אודות השואה – בני ברית, באתר יד ושם.
↑  American Jewish Rescue Groups, באתר holocaustrescue.org (באנגלית).
↑  ועידת סן פרנסיסקו (1945), באתר האו"ם (באנגלית).
↑  בוריס מקסימוב, תולדות "בני ברית" בבולגריה, בתוך: אנציקלופדיה של גלויות-יהדות בולגריה, ירושלים, 1967, עמודים 722–723. מקסימוב משייך בטעות את הנרי מונסקי לוועידת השלום בפריז, אך כאמור מונסקי היה חבר יועץ בוועידת האו"ם בסן פרנסיסקו אשר בסיומה נחתמה מגילת האומות המאוחדות, ואכן היה בעל מהלכים בממשל האמריקני.
↑  Henry Monsky Dies; B’nai B’rith Head, American Jewish Conference Leader Was 57, באתר JTA (באנגלית).
↑  צילום קברו של הנרי מונסקי, באתר findagrave.com (באנגלית).
↑  Thousands Mourn Monsky"., באתר The Jewish Press. Vol. XXV, no. 36. Omaha, N.E. 9 May 1947.
↑  Jan Onofrio, Nebraska Biographical Dictionary, Henry Monski, מישיגן, 1999, עמודים 191 - 194 (באנגלית).
↑  החוט המקשר בין רמת צבי וארגון בני ברית, באתר bnaibrithisrael.org.il.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007282750605171  ISNI: 0000 0000 1977 0372  LCCN: n00065655  SNAC: w68g988f  VIAF: 65238674   WorldCat (עם VIAF): 65238674
Lunar Gateway

| --- | --- |


הדמיה של תחנת החלל במסלול סביב הירח
 NSSDC:  
 צוות:  4 (תכנון)
 שיגור:  2027 (מתוכנן)
 משגר:  פאלקון כבד   Space Launch System
 כן שיגור:  מרכז החלל קנדי   כן שיגור LC-39A   כן השיגור LC-39B
 סטטוס:  בפיתוח
 מסה:  63,000 קילוגרם
 נפח מדוחס:  125 מ"ק
 פריגיאה:  1,500 ק"מ
 אפוגיאה:  70,000 ק"מ
 נטיית מסלול:  מסלול אליפטי סביב הירח מעלות
 זמן הקפה:  כשבוע דקות
 
Lunar Gateway היא תחנת חלל אשר מתוכננת לפעול במסלול סביב הירח. תחנת חלל זו תהיה הראשונה שמוצבת מעבר למסלול הלווייני הנמוך והיא מיועדת לשמש כמרכז תקשורת, מעבדה מדעית וכמגורים עבור אסטרונאוטים כחלק מתוכנית ארטמיס. זהו פרויקט בינלאומי משותף של מספר סוכנויות חלל בהובלת נאס"א וכולל גם את סוכנות החלל האירופית, הסוכנות היפנית לחקר החלל, סוכנות החלל הקנדית ועוד.
התחנה תקיף את הירח במסלול אליפטי מוארך כאשר בנקודה הקרובה ביותר היא תהיה במרחק של 1,500 ק"מ מהקוטב הצפוני של הירח ובנקודה המרוחקת ביותר היא תהיה במרחק של כ-70,000 ק"מ מהקוטב הדרומי של הירח. הקפה אחת מלאה תימשך כשבוע. בתחנה יעגנו החללית אוריון בנוסף לנחתת אשר תשמש עבור משימות מאוישות שינחתו על פני השטח של הירח.
המחקרים שיערכו בתחנה יעסקו בין היתר בתחומי האסטרופיזיקה, אסטרוביולוגיה, מדעים פלנטריים ומדעי כדור הארץ. מלבד חלקה בתוכנית ארטמיס, התחנה גם תשמש כבסיס היציאה לכוכב הלכת מאדים בבוא היום.
ראו גם

תוכנית ארטמיס
חקר הירח
הערות שוליים

↑  כריס גבהרדט, "NASA finally sets goals, missions for SLS – eyes multi-step plan to Mars",‏ 6 באפריל 2017, nasaspaceflight.com
↑  איתי נבו, "לא נקים מושבה על הירח", 22 בפברואר 2023, מכון דוידסון לחינוך מדעי
↑  פול רינקון,‏ "To the Moon and beyond",‏ BBC
↑  איתי נבו,"פותחים שער לעומק החלל", 5 באפריל 2017, מכון דוידסון לחינוך מדעי
דוד זכאי

| --- | --- |

 לידה:  16 בספטמבר 1886 אוסטרושיצקי, בלארוס 
 פטירה:  15 בינואר 1978 (בגיל 91) תל אביב-יפו, ישראל 
 מקום קבורה:  בית הקברות נחלת יצחק 
 מדינה:  ישראל ישראל
 פרסים והוקרה:  פרס סוקולוב (1956) 
 
דוד זכאי בשנות ה-40
דוד זכאי (ז'וּכוֹביצקי) (חתם בשם העט ז. דויד; 16 בספטמבר 1886, ב' בתשרי תרמ"ז – 15 בינואר 1978, ז' בשבט תשל"ח) היה איש העלייה השנייה, מורה עברי, מפעילי תנועת העבודה, עיתונאי ופובליציסט עברי בתקופת היישוב ובמשך 30 שנה לאחר הקמת המדינה.
ביוגרפיה

דוד זכאי נולד ב 1886 בשם דוד ז'וּכוֹביצקי בעיירה אוסטרושיצקי שבפלך מינסק, באימפריה הרוסית (בתחום המושב, כיום בבלארוס), בן ליצחק ז'וכוביצקי (נצר לר' ישעיה ז'וּכוֹביצֶר, ה'צדיק הנסתר' מהכפר ז'וכוביץ שליד מיר), למדן משכיל, סוחר, שכתב ב"המליץ" וב"הצפירה", ולהוֹדה לבית גיטלין. קיבל חינוך יהודי מסורתי בחדרים ובישיבה במינסק.
כבר מגיל צעיר נמשך לרעיון התחייה הלאומית היהודית ותחיית הלשון העברית. לאחר תום לימודיו כיהן כמורה עברית בעברית ב"חדר מתוקן" בעיירה קרוצ'י שבפלך מוהילוב ובבית ספר עברי לבנות בעיירה גולטה שבפלך חרסון.
בשנת 1909 נישא לרחל בת הרב אברהם אהרונסון הכהן (רב באבוליץ ובקרוצ'ה (אנ'), ואחיו של הרב שלמה הכהן אהרונסון, רבהּ של קייב והרב הראשי האשכנזי הראשון של תל אביב). אחיה של רחל היה הסופר זלמן יצחק אנוכי (ז"י אנוכי).
באותה שנה, 1909, עלו בני הזוג לארץ ישראל, לאחר שדוד ביקר בה כבר בקיץ 1908. בארץ המשיך לכהן כמורה במושבות גדרה ובאר טוביה. היה מפעילי תנועת העבודה, כתב רשימות בעיתון "הפועל הצעיר". עם חבריו של דוד נמנה הסופר יוסף חיים ברנר.
בקיץ 1914 נסע ללוות קבוצה מתלמידי גימנסיה "הרצליה" לחופשה בבתי הוריהם ברוסיה, ועקב פרוץ מלחמת העולם הראשונה לא יכול היה לחזור ארצה עד פסח תר"פ. בחזרתו היה למנהל ועדת התרבות של "אחדות העבודה".
עם ייסוד ההסתדרות הכללית בשנת 1920 היה המזכיר הכללי הראשון.
בהמלצת דוד בן-גוריון שינה דוד ז'וכוביצקי את שם משפחתו לעברי ובחר ב-זכאי, שמזכיר בצליל את השם המקורי.
עד לייסוד העיתון "דבר" בשנת 1925, ערך את ביטאון ההסתדרות (ה"פנקס") ואת ביטאון "אחדות העבודה" "קונטרס", שם גם פרסם את מדורו "טורים". עם ייסוד "דבר" הצטרף באופן טבעי לסגל העיתון שבו פרסם את טוריו, היה חבר ומזכיר המערכת, היה עורך לילה ובתקופה מסוימת גם ערך את העיתון. חתימתו "ז. דויד", לוותה אותו במשך כל שנותיו ב"דבר". במדורו "קצרות" ביטא בתמציתיות חוויות מחייו, אירועים מחיי היישוב והעם היהודי וכתב על אודות אישים, ספרים ואנשי רוח. "קצרות" קובצו בשני ספרים.
זכאי היה אסטרונום חובב וסקירות על גרמי השמיים פרסם בטורו החודשי "בשמיים". תצפיותיו בכתמי השמש, במשך שנים רבות, התפרסמו בהוצאת מצפה הכוכבים בציריך, והוא אף תרגם לעברית את הספר "אסטרונומיה" של נורמן לוקייר (Lockyer), מדען ואסטרונום בריטי, בעל עניין מיוחד בשמש (תל אביב: קופת-הספר, תרפ"ט 1929, בסדרת "דעת: ספרי מדע לנוער ולעם).
ב"קול ירושלים" שידר הרצאות על אסטרונומיה.
בזמן מאורעות תרפ"ט, 1929, הוחבא במרתף ביתו בתל אביב, בשד' הקרן הקיימת (לימים שד' בן-גוריון) נשק של ה"הגנה". על גג הבית עמד הטלסקופ לתצפיות אסטרונומיות שבעזרתו תצפתו אנשי ה"הגנה" על הסביבה
בחצר ביתו הייתה לזכאי תחנה מטאורולוגית קטנטנה שבעזרתה דווח באופן קבוע ובמשך שנים רבות מאוד על כמויות המשקעים שנמדדו.
בשנות החמישים הרצה בשידור ב"קול ישראל" ובפורומים שונים על אגדה ומדרשי חז"ל. הרצאותיו קובצו בספר "נקרא באגדה".
זכאי כיהן כציר אספת הנבחרים וציר לקונגרס הציוני ה-19 בלוצרן, 1935. היה חבר מרכז הסתדרות המורים, חבר ועד החינוך, וכתב ב"החינוך".
בשנת 1956 זכה בפרס סוקולוב לעיתונאות.
דוד זכאי נפטר בתל אביב בשנת 1978, בן 91 היה במותו ונטמן בבית העלמין "נחלת יצחק". הותיר אחריו שני בנים ובת ושבעה נכדים.
בנו יעקב היה פעיל ב"הגנה", ביתו חנה שרתה ב ATS (חיל הנשים של הצבא הבריטי) ואברהם היה המפקד הראשון של הפלי"ם וראש מספן הציוד בחיל הים.
כתביו

קצרות, תל אביב: דבר, תשי"ד 1955. (לקט מאמרים שנדפסו ב"דבר")
קצרות, תשי"ג-תשל"ב, הוצאת דבר, 1973.
נקרא באגדה: כפשוטה ולאור ימינו, תל אביב מחברות לספרות, תשכ"ה 1964. (דברי אגדה והסברים; מבוסס על שיחות ששודרו ב"קול ישראל" בשנים תשט"ז-תשי"ז)
קצרות תשי"ג–תשל"ב, תל אביב: דבר, תשל"ג 1973.
אחרים:
חיי אז"ר: לחג הגבורות, כ"ד שבט תרי"ד-תרצ"ד, תל אביב: המרכז לנער של ההסתדרות הכללית של העובדים העברים בא"י, תרצ"ד. (ספרית המרכז לנוער; חוברת ב)
זלמן שזר: דיוקנו של נשיא / כתבו: דוד זכאי, חנוך ברטוב, ישעיהו אברך, תל אביב: עם עובד, 1973. (אלבום איורים לכבוד הנשיא שזר בלוית מובאות מדבריו ומכתביו ורשימות על אודותיו)
כתביו > בעריכתו

דוד זכאי (עורך), דבר: מאסף במלאת עשרים וחמש שנים לדבר עיתון פועלי ארץ ישראל, תל אביב: דבר, תש"י.
יוסף זלצמן: חמישים שנה להירצחו בשדות כנרת, תרע"ד – כ"ד בחשון – תשכ"ד / (ליקט והביא לביה"ד: מ' מלמד; ערך: ד' זכאי), כנרת: המרכז החקלאי וקבוצת כנרת, תשכ"ד.
ורנר קלר, התנ"ך כהיסטוריה (תרגם: ישראל זמורה; עריכה מדעית: דוד זכאי, יוסף ברסלבי), תל אביב: מחברות לספרות, תשי"ח 1958, תשכ"א 1961.
דוד זכאי (עורך לשוני), כל עת, הדפוס החדש, תשכ"ב אוקטובר 1961.
לקריאה נוספת

'זכאי (ז'וכוביצקי), דוד', בתוך: דוד קלעי, ספר האישים: לכסיקון ארצישראלי, תל אביב: מסדה – אנציקלופדיה כללית, תרצ"ז, עמ' 219.