stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
נאוה ברוכין
ביוגרפיה

ברוכין, ילידת חדרה, שירתה בצוות הווי חטיבת הצנחנים. בשנת 1971 השתתפה בתוכנית "אחריי לצנחנים", שבה שרה סולו בשיר "המקפלת לצנחן". לאחר שחרורה מצה"ל בשנת 1973 הצטרפה לשלישיית הנשמות הטהורות, והייתה חברה בהרכב המקורי של הלהקה. הלהיט הגדול ביותר שלה כסולנית הלהקה היה השיר "אחכה לך" (מילים: דודו ברק, לחן: נתן כהן). ב-1974, לאחר סיום מרבית ההקלטות, ובטרם סיום הפצתו של אלבום הבכורה של הלהקה, היא עזבה אותה ופתחה בקריירה עצמאית. באותה שנה הקליטה את השיר "איך שנים עברו" לסרטו של ג'ורג' עובדיה "שרית".
בסוף 1975 הוציאה ברוכין את "שיר הבוקר" (למילותיה של המשוררת אלישבע וללחנו של שייקה פייקוב). עם השיר השתתפה גם בפסטיבל הזמר של ויניה דל מאר בצ'ילה ב-1976, והגיעה למקום הרביעי.
באביב 1976 הוציאה את השיר "למה זה אינך יוצא מחיי" (מילים: מירית שם-אור, לחן: צביקה פיק, עיבוד: אלדד שרים), בסגנון דיסקו, שזכה להצלחה יחסית במצעדים.
במרץ 1977 השתתפה בפסטיבל הזמר והפזמון תשל"ז עם השיר "במקום אחר" (מילים: עדנה פלג, לחן: מיכל היינברג, עיבוד: אלדד שרים). עוד באותה שנה השתתפה בפסטיבל הזמר של ויניה דל מאר בשנית עם הגרסה האנגלית ל"שיר לאהבה" של בעז שרעבי, וזכתה במקום הראשון.
בפברואר 1978 השתתפה בשנית בפסטיבל הזמר והפזמון תשל"ח עם השיר "ביקשתי" (מילים: יעל טבת, לחן ועיבוד: קובי אשרת), איתו הגיעה למקום העשירי. באותה שנה השתתפה גם בקולות רקע בתקליטיהם של כמה זמרים, בהם צביקה פיק ("מוזיקה"), גלי עטרי ("נסיך החלומות"), אושיק לוי ("חדש וקצת ישן") ורמי פורטיס ("פלונטר").
בשנת 1980 עזבה ברוכין את ישראל, וחתמה על חוזה הקלטות בפריז. שם עבדה עם המפיק הבריטי קן ברג'ס. ב-1982 יצא בצרפת אלבום הבכורה שלה "Navah" בהפקתו של ברג'ס. השניים, שבדיוק נפרדו מבני הזוג הקודמים שלהם, התאהבו ובהמשך נישאו. ברג'ס עבר למענה תהליך של גיור רפורמי בפריז ב-1984.
ב-1983 הוציאה את הסינגל "Welcome The Night/Only Time", שהיא כתבה בעצמה את מילותיו והלחין ברג'ס.
ב-1984 ייצגה את ישראל בפעם השלישית בפסטיבל ויניה דל מאר עם השיר "Glory", שגם אותו כתבה והלחין ברג'ס. הוציאה לרדיו את השיר "זה עוד לא הכל" שכתב אהוד מנור והלחין ברג'ס. עוד באותה שנה היא נישאה לברג'ס, ועברה להתגורר עמו בלונדון.
ב-1988 כתבה והלחינה ביחד עם בעלה קן ברג'ס את השיר "מכור לאהבה", שביצע הזמר אדם, וזכה להצלחה.
ברוכין שבה לישראל עם בעלה בשנת 1993.
ב-1995 הוציאה את אלבומה "נאוה ברוכין", בעיבודו של ברג'ס. האלבום, שלא הצליח, כלל את השירים "איפה אתה", "מזל דלי", "עידן הענבים" ו"איש מלאך", שכתב לה יואב גינאי לזכר השחקן והאמן עופר ניר. לאחר יציאת אלבום זה חזרה בתשובה. גם בעלה קן ברג'ס עבר תהליך של גיור אורתודוקסי.
בפסטיבל ערד, ב-1998 נערך איחוד מיוחד של להקת הנשמות הטהורות, בו הופיעו נתן כהן ונאוה ברוכין בשירי השלישייה. זו הייתה ההופעה האחרונה של ברוכין בפני קהל מעורב, ומאז היא ממשיכה להופיע בפני נשים בלבד.
בשנת 2007 הקליטה אלבום בשם "Hold On To The Dream", שרוב שיריו באנגלית והם עוסקים בבורא עולם. את העיבודים לשירים ואת המילים לשירים כתב בעלה. ברוכין טענה בראיונות שנעשו עמה לפני ואחרי הוצאת האלבום כי לא התכוונה דרכו להצהיר על חידוש פעילותה המוזיקלית, אלא לחזק אנשים להאמין בבורא עולם; היא קיבלה אישור מרבנים להקליט את החומרים ולהעביר אותם לתחנות הרדיו. האלבום זכה להצלחה בקרב נשים דתיות, ובפרט הסינגל הראשון ממנו, "כי לאן שתפני", אשר נכלל בגרסה עברית ואנגלית.
בשנת 2015 הקליט ההרכב המקורי של הנשמות הטהורות שיר חדש - "איך יכולת שלא" (מילים: ענת הראל, לחן: נתן כהן ויורם ירוחמי), בו חזרה לתפקידה כסולנית ההרכב.
חיים אישיים

מתגוררת בסביון וסייעה לקריירה המוזיקלית של בעלה. לזוג בת בשם קרולין.
אלבומים > (1982) Navah

כל הלחנים מאת פרנסיס ליי.
A1.
(Murray Head) (4:08)
A2. Ballerina Eyes (Nick Garrie) (2:45)
A3. Bottom Line (Boris Bergman) (4:35)
A4. Don't Look Now (Hal Shaper) (2:56)
A5. Beach Motels (Boris Bergman) (4:57)
A6. The Silence Says It All (Tim Rice) (3:38)
B1. Reds (Boris Bergman) (4:20)
B2. Forgive Me (Ken Burgess) (4:25)
B3. Rise And Fall (Terry Bradford) (5:41)
B4. Smile (Nick Garrie) (4:30)
B5. The Show Must Go On (Boris Bergman) (5:00)
אלבומים > נאוה ברוכין (1995)

כל הלחנים מאת קן ברג'ס.
מזל דלי (דודו ברק) (3:20)
איש מלאך (יואב גינאי) (3:50)
עולם חופשי (נילי ארונוביץ') (3:45)
מסע אישי (איזי מן) (3:55)
משחק האהבה (נילי ארונוביץ') (4:31)
איפה אתה (דודו ברק) (4:53)
עידן הענבים (דודו ברק) (2:59)
אתה איתי (אהוד מנור) (4:14)
פרי אהבה (נילי ארונוביץ') (4:07)
תן (יואב גינאי) (4:23)
עד גבול שמים (נילי ארונוביץ') (5:17)
וזה עוד לא הכל (אהוד מנור) (3:30)
אלבומים > (2007) Hold On To The Dream

Hold On to The Dream (החזק חזק בדרך לחלום)
Best Part of Life (החלק הטוב ביותר בחיים)
Every Move You Make (כי לאן שתפני - גרסה אנגלית)
See Me Running (ראה אותי רצה)
My World (העולם שלי)
Blessed (מבורך)
Everybody Waits for A Miracle (כולם מחכים לנס)
He Saw It Was Good (נראה הוא כי טוב - גרסה אנגלית)
ירושלים עיר האמת
כי לאן שתפני (גרסה עברית)
נראה הוא כי טוב (גרסה עברית)
הערות שוליים

↑  דודו כהן, ‏"באיחוד של ה'נשמות הטהורות' שרתי בפעם האחרונה מול קהל מעורב", באתר ‏מאקו‏, 9 במאי 2013
↑  אחרי לצנחנים, באתר שרים במדים
↑   פסטיבל ויניה דל מאר 1976, "שיר הבוקר", בביצוע נאוה ברוכין, סרטון  באתר יוטיוב
↑  יעקב בר-און, נאוה ברוכין יוצאת מהאלמוניות, דבר, 26 בפברואר 1976
↑   הענקת פרס פסטיבל ויניה דל מאר 1977, "שיר לאהבה", בביצוע נאוה ברוכין, סרטון  באתר יוטיוב (באנגלית)
↑  אלי דנון, הולך לנאוה!, מעריב, 3 בדצמבר 1980
1 2  "Navah", באתר Discogs (באנגלית)
↑  יעקב בר-און, ברוכין הבאים, באתר ynet, 13 בנובמבר 2002
1 2 3  זאב בירנברג, קפה אצל ברטה, בהשגחת הבד"ץ, חדשות, 29 בספטמבר 1991
↑  "Welcome The Night / Only Time", באתר Discogs (באנגלית)
↑   פסטיבל ויניה דל מאר 1984, "Glory", בביצוע נאוה ברוכין, סרטון  באתר יוטיוב (באנגלית)
↑  יואב פרידמן, סינגל ראשון לנאוה ברוכין מהנשמות הטהורות, באתר ynet, 2 בינואר 2008
↑   "איך יכולת שלא", בביצוע הנשמות הטהורות, וידאו קליפ של השיר  באתר יוטיוב
↑  חן לב, ‏אחרי 40 שנה: שלישיית "הנשמות הטהורות" מקליטים סינגל חדש, באתר מעריב אונליין, 7 באפריל 2015
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007303131805171  BnF: cb13897873x (data)  ISNI: 0000 0000 0070 8528  MusicBrainz: 37e58e0e-df8d-46d0-9c7d-41dd0fe775dd  VIAF: 299440623   WorldCat (עם VIAF): 299440623
אתנאום הוצאה לאור

| --- | --- |

 נתונים כלליים
 מייסדים:  גוסטב אמיך
 תקופת הפעילות:  1841–הווה (כ־183 שנים)
 מיקום המטה:  בודפשט 
 משרד ראשי:  בודפשט, הונגריה
 ענפי תעשייה:  הוצאה לאור
 מוצרים עיקריים:  סיפורת, ספרי עיון, שירה, ספרות ילדים
 
אתנאום הוצאה לאור (בהונגרית: Athenaeum Kiadó) הייתה אחת מהוצאות הספרים הגדולות בהונגריה. מאז היווסדה ב--1841 עד 1948, פרסמה את יצירותיהם של הסופרים והמשוררים החשובים ביותר באותה תקופה של למעלה ממאה שנים ובכך מילאה תפקיד מכריע בספרות ההונגרית. בשנים 1948 עד 1998 ההוצאה פעלה רק כבית דפוס, אך מאז 1998, במידה מוגבלת אמנם, היא עוסקת שוב בהוצאת ספרים.
האתנאום היא מילה לטינית וברומא העתיקה היה מוסד, בית-ספר (ludus) בו עסקו בלימוד אמנות, מוזיקה, מדע וספרות. האתנאום ברומא נוסד על ידי הקיסר אדריאנוס לקידום לימודי ספרות ומדע.
תולדות בית ההוצאה > העסק של גוסטב אמיך

אתנאום הוצאה לאור נולדה מחנות ספרים, שגוסטב אמיך פתח בפשט ב-1 בדצמבר 1841. כמו רוב חנויות הספרים של אותה תקופה, החנות תפקדה גם כספריית השאלת ספרים והייתה גם בעלת אופי של סחר באמנות, אלא שבניגוד לבני דורו, אמיך העז לקבל על עצמו גם הוצאת ספרים (באותה תקופה עסקו בהוצאת ספרים בעיקר בעלי בתי הדפוס) ושנה לאחר פתיחת החנות יצא גם הספר הראשון בהוצאה עצמית שלה. מספר ההוצאות גדל בהדרגה ובהתמדה. במהלך מהפכת 1848 בהונגריה (מכונה בהונגריה מלחמת העצמאות) למשל, כבר פורסמו 32 יצירות, ואז ב-1850 אמיך קנה בית דפוס משלו והפך לאחד הראשונים בהונגריה שבבעלותו בית דפוס, הוצאת ספרים וחנות ספרים גם יחד.
הפרופיל העיקרי שלה היה פרסום יצירות ספרות יפה שנכתבו בשפה ההונגרית, במסגרתה הדגישה ההוצאה גם את הוצאתם לאור של סופרים בני התקופה. הם חיבקו סופרים ומשוררים צעירים רבים, ביניהם שנדור פטפי, שכרך שירה שלו בשם "פניני האהבה" ראה אור לראשונה אצלם ב-1845 ובכך הפך אמיך מאוחר יותר למוציא לאור הקבוע של יצירות פטפי. לפטפי היו לא רק יחסי עבודה, אלא גם יחסי ידידות עם גוסטב אמיך, שמו נקשר מאוחר יותר לזה של ההוצאה והפך לדמותה הסמלית שלה. לאחר מותו, ניהול ההוצאה לאור של יצירותיו התבצע על ידי אתנאום, זכויות ההוצאה הבלעדיות של יצירתו היו ברשות אתנאום במשך שלושים שנה לאחר מותו של פטפי.
מספר יצירות ספרותיות משמעותיות מ"תקופת הרפורמה" (תקופת הרפורמה נחשבת בהונגריה מ-1825 עד 1848. השם מתייחס לכוונה לחידוש ולמודרניזציה של החברה ההונגרית, שהייתה מאחור בהתפתחות בהשוואה למדינות המודל של מערב אירופה (בעיקר בריטניה וצרפת). יצירות הרפורמה פורסמו על ידי אמיך, ביניהן המחזה של אימרה מדאץ' : טרגדיית האדם, הרומן של יוז'ף אטווש : מזכיר הכפר, 44 מתוך הרומנים של מור יוקאי, כמו גם יצירותיהם של הברון ז'יגמונד קמני ושל יאנוש ויידה. בנוסף להוצאת ספרים, הוציאה ההוצאה גם עיתונים וכתבי עת. כך הוציאה לאור 25 עיתונים וכתבי עת, למשל את פשטי נפלו, את כתב העת של האקדמיה ההונגרית למדעים, את "המוזיאון ההונגרי החדש", את "המולדת" (A Hon), את "עתון הבירה" (Fővárosi Lapok) ואת העיתון ההיתולי "בולונד מיקשה" (Bolond Miska).
בשנות ה-60 של המאה ה-19, אמיך הפך לאחת ההוצאות לאור הגדולות ביותר בהונגריה והעסיק יותר ממאתיים עובדים בבית הדפוס שלו בלבד. הוא פרסם בסך הכל 663 יצירות, מתוכן 629 פורסמו בהונגרית. אחת הפעולות המשמעותיות של ההוצאה הייתה מהדורת הפקסימיליה של הכרוניקה המאויירת, שנעשתה בחיתוכי עץ מודפסים עם מכבש ידני. המהדורה זכתה במדליית זהב בתערוכה העולמית של פריז (1867). האקדמיה ההונגרית למדעים העניקה לאמיך את התואר "מדפיס אקדמי".
תולדות בית ההוצאה > אתנאום הספרות והדפוס בע"מ

בתחילת המאה ה-20, האתנאום המשיך לפעול כחברת מניות בערבון מוגבל, והנשיא והאישיות המגדירה שלה משנת 1917 היה אנדור מיקלוש . ז'יגמונד מוריץ, פרנץ מולנר, לאיוש זילהי וינה הלטאי היו חברי מועצת המנהלים, אך רק להלטאי הייתה השפעה משמעותית בענייני ההוצאה. אנדור מיקלוש קנה את הוצאת הספרים בעיקר כאיש עסקים, הייתה לו פחות הבנה בספרות.
להוצאה היה קשר הדוק עם סופרי וכותבי כתב העת הספרותי החשוב ניוגט : כמעט לכל אחד מבני הדור הראשון היה ספר בהוצאת אתנאום והיא הפכה למוציא לאור הקבוע של החשובים שבהם. ז'יגמונד מוריץ, מיהאי בביץ' ופרידייש קארינתי חתמו על חוזה לכל החיים עם המו"ל. אתנאום פרסמה גם רומנים רבים של גיולה קרודי ומספריהם של מאת דז'ה קוסטולאניi, המשורר ארפאד טוט, וכן לרינץ סאבו, ומילאן פושט בין היתר. הטיפול במורשתו של אנדרה אדי ופרסום כל יצירותיו היה מיזם מוצלח במיוחד של אתינאום. בין שתי מלחמות העולם, אדי הפך לאופנתי עד כדי כך שחלק מספריו נמכרו במספר ייחודי של 20,000-15,000 עותקים. לפעילות הוצאת אתנאום קשורה קבוצת העיתונים אשט, גם בבעלותו של אנדור מיקלוש, שסיפקה הזדמנויות פרסום ועבודה קבועות לסופרים ומשוררים רבים בתחום ההשפעה של ההוצאה.
תולדות בית ההוצאה > אחרי המלחמה

בתום מלחמת העולם השנייה, בית הדפוס אתנאום הוחזר במהירות לפעולה ולאחר שהצבא האדום השתמש בו למטרותיו לזמן קצר, הוא עבר לניהול של השמאל. מומחה דפוס לשעבר, שאנדור פלקו, הפך למנהל הכללי החדש. הבעלים הוותיקים ניסו להחזיר לעצמם את זכויות הבעלות שלהם: המנכ"ל לשעבר, שאנדור טרק, ואלמנתו של אנדור מיקלוש, פרידה גומבאסגי, תבעו גם הם את החברה, אך התביעות הללו נמשכו וההלאמה ב-1948 שמה להן קץ. מכאן ואילך חדל אתנאום להיות הוצאה לאור והמשיך לפעול כבית דפוס בלבד. שמו שונה ל-Athenaeum Nyomda Nemzeti Vállalat, ובמהלך ההלאמה אוחדו לתוכו 49 בתי דפוס קטנים יותר, ולאחר מכן החל ייצור בקנה מידה גדול בעזרת בית הדפוס. בין השאר הודפסו שם ספרי לימוד בכמות גדולה מאוד והופקו שם גם כ-60 כתבי עת, למשל כתב העת "לאישה" ו"חיים ומדע".
הפרסומים החשובים של אתנאום > יצירות ספרות יפה

אימרה מדאץ' : טרגדיית האדם (מהדורה ראשונה, 1862)
יוז'ף אטווש : מזכיר הכפר; הקרטהוזיאן
שנדור פטפי : פניני אהבה; כל השירים
מור יוקאי : רומנים
ז'יגמונד מוריץ יצירות שונות המהדורה הראשונה של טרגדיית האדם, הנושאת את שנת 1861, פורסמה למעשה ב-16 בינואר 1862.
יצירות מיהאי באביץ'
יצירות מאת אנדרה אדי
יצירותיו של פרידייש קרינתי
דז'ה קוסטולאני : למשל. תלונות של הילד הקטן המסכן; עֵירוֹם; העפרוני
ארפאד טוט : למשל. מנשמה לנשמה
לרינץ סאבו : למשל. קליבן; שקט נפשי
הרומנים של דיולה קרודי
הפרסומים החשובים של אתנאום > ספרים בעיצוב מיוחד

כרוניקה של וינה בתמונות
כרך פטפי (1874. מהדורה מעוטרת, עם איורי חיתוכי עץ שנעשו על ידי אמנים בעלי שם)
זיכרונותיו של לאיוש קושוט
הפרסומים החשובים של אתנאום > סדרות

ספרייה פופולרית (1845, בהזמנת לאיוש בתיאני)
ספריית אתנאום
רומן זול (סידרת ספרים)
ספריית ההשכלה (התפרסמו בה יצירות מדעי הטבע, בסגנון עממי)
ספריה סוציולוגית
ספריית מדעי הטבע
לגלות את הונגריה (סדרה המכילה סוציוגרפיות, המבוססת על הרעיון של ג'ורג' שארקזי. העבודה של Géza Féja בשם Viharsarok הוכנה לסדרה זו. רק יצירות בודדות הושלמו, כי המחבר נתבע לאחר פרסום Viharsarok, ובכך הפסיקה ההוצאה לפרסם כרכים נוספים. ללא קשר, השם תקוע בתודעה הציבורית, Viharsarok עדיין קיים היום כיחידת נופית) בשנת 1970, הסדרה התחילה שוב. היא פורסמה תחילה על ידי Szépirodalmi Könyvkiadó, מאוחר יותר פורסמה על ידי מו"לים אחרים. כיום היא פועלת כקרן.
בית האוצר של הספרות האירופית
ההיסטוריה של התרבות האירופית (שני האחרונים מיוחסים גם לג'ורג' שארקזי)
הפרסומים החשובים של אתנאום > עבודות מדעיות

מיהאי טאנצ'יץ' : היסטוריה עולמית כללית לצעירים (1843)
מיהאי הורבאט : ההיסטוריה של הונגריה
גרגיי צוצור - יאנוש פוגראשי: מילון השפה ההונגרית (1862–1867)
פרנץ טולדי : ההיסטוריה של הספרות הלאומית ההונגרית (1851)
ציריל הורבאט : ההיסטוריה של הספרות ההונגרית הישנה (1899)
שאנדור אנדרדי : ספרות הונגרית של המאה שלנו בתמונות
דרווין : מוצא המינים
הפרסומים החשובים של אתנאום > תרגומים

המוציא לאור הוא XX. במחצית הראשונה של המאה ה-20, הוא עשה רבות כדי להבטיח שהסיפורת של אותה תקופה וסופרים ומשוררים שכבר נחשבו לקלאסיקה יופיעו בתרגומים מתוחכמים בהונגריה. יצירותיהם של תומאס מאן, איבסן, צ'כוב, אוסקר ויילד, טולסטוי, בין היתר, תורגמו ופורסמו.
רשימה מלאה של פרסומים עד 1920

ספריית גזה פטריק
ראו גם

בתי דפוס של פשט-בודה 1895-1723. שברי היסטוריית הדפוס. עורך בלה גץ' = גרפיקה הונגרית 2004/2003 עמ'. 95-85.
Tolnai - Athenaeum - Révai - Pallas, היסטוריה של מותגים הונגריים, HVG, 29 במרץ 2005.
הוצאת אתנאום באתר lira.hu
לקריאה נוספת

אישטוואן קיש: ההיסטוריה והתפקיד של הוצאת אתנאום בספרות ההונגרית. בודפשט, הוצאה לאור אקדמית, 1980. ISBN 9630519372
אגנש באנאטי - שנדור דנש : האתנאום בת מאה. 1868-1968. בודפשט, הוצאה לאור אקדמית, 1968.
טמאש טורז'אי - אימרה זאלה : ספרים מ-Z-A. אנציקלופדיה קטנה של מקצוע הספרים. בודפשט, הוצאת ספרי לימוד, 1973.
חדר האיסוף אתנאום - בסביבות 1920
בית הדפוס של גוסטב אמיך. בספרו של שאנדור פקטה: בית והתקדמות. היסטוריה מצוירת. מורה, בודפשט, 1974. 146 עמ'.
אשמה קבוצתית

אשמה קבוצתית או קולקטיבית פירושה שהאשמה במעשה אינה מוטלת רק על המבצע (או המבצעים) הבודדים אלא על קולקטיב, כל חברי הקבוצה, למשל משפחה, עם או ארגון, כולל אנשים שלא היו מעורבים בפשע. המשפט הפלילי בדמוקרטיות המודרניות מבוסס על אחריות הפרט, כך שאשמה קולקטיבית אינה רלוונטית מבחינה משפטית. סעיף 33 באמנת ז'נבה הרביעית קובע שאף אדם לא יורשע בפשע שלא ביצע בעצמו. ענישה קולקטיבית מניחה אשמה קולקטיבית. על פי תת-סעיף 87, סעיף 3 באמנת ז'נבה השלישית וסעיף 33 באמנת ז'נבה הרביעית, ענישה קולקטיבית היא פשע מלחמה.
המושג של אשמה קולקטיבית מתייחס, למשל, להאשמה קולקטיבית (ממשית או לכאורה) של כל הגברים בגין אפליה מגדרית, של כל הגרמנים בגין פשעי הנאציזם, של כל האוסטרלים הלבנים בגין הפרת זכויות האדם של האבוריג'ינים, או של כל הלבנים האנגלו-סקסים הפרוטסטנטים בארצות הברית על גזענות בארצות הברית.
בהקשר הגרמני, המונחים "אשמה קולקטיבית" ו"תזת אשמה קולקטיבית" משמשים בדרך כלל בהקשר של העבר הנאצי. הדבר נעשה, למשל, על ידי כוחות פרוגרסיביים כדי לקבל תמונה הוליסטית של ההיסטוריה המודחקת. עם זאת, מונחים אלה משמשים גם כביטויים פוליטיים על ידי קבוצות ימין וימין קיצוני.
אחריות קולקטיבית

בניגוד לאשמה קולקטיבית, קיים המושג המשפטי של אחריות קולקטיבית, המטיל אחריות על חבר הקבוצה לנזק שנגרם מפעולותיהם של חלקי הקבוצה או חברים אחרים בה. במושג "אחריות קולקטיבית" במשפט הבינלאומי, למשל, נטען כי מדינה אחראית לנזק שנגרם עקב פעולות של גופים בה, פעולות המנוגדות לחוק הבינלאומי. אחריות זו מחייבת בין השאר תשלום פיצויי מלחמה על ידי יריב שהובס במלחמה, שהחליפה את הטענה הישנה יותר למס מנוצחים (Tribute) לפי החוק הבינלאומי. שיוך אחריות קולקטיבית למדינות על נזקים כלפי מדינות אחרות נתפסת כבעייתית, משום שהיא פוגעת גם באזרחים שלא יכלו לבחור את השתייכותם למדינה או לעם, וזו יוחסה להם רק עקב מוצא ולידה, ולכן לעיתים מוגדרת כ"צדק של מנצחים". בהקשר של מלחמה וסכסוך מזוין, תפיסת האחריות הקולקטיבית ויישומה הובילו שוב ושוב להפרות זכויות אדם ונחשבת להפרה של אמנת ז'נבה.
אתיקה ומשפט

ההנחה של אשמה קולקטיבית מבקשת הצדקה בכך שיש אחריות מוסרית בהשתייכות לקבוצה, ולא בייחוס אישי של אשמה. בחברות מערביות מושג האשמה הקולקטיבית לא תואם את המוסר והחוק. לדוגמה, המשפט הפלילי המודרני במדינות אירופה מבוסס על עקרון אחריות הפרט. מאידך, בחלקים רבים של העולם ובעבר גם באירופה נפוצה חשיבה קולקטיביסטית, לפיה הפרט הוא חלק מקולקטיב (משפחה, חמולה, עם) ואחראי למעשיו של אותו קולקטיב.
אשמה קולקטיבית במלחמת העולם השנייה ובשואה > האשמת בעלות הברית

רעיון האשמה הקולקטיבית של הגרמנים בלוחמה הפלילית של גרמניה, ובעקבות כך הרעיון שהגרמנים ראויים לענישה קולקטיבית, מקורו בפוליטיקה של בעלות הברית ולא בשדרות העם האמריקאי והבריטי. ב-1944 יזמו מובילי דעה בארצות הברית מסע תעמולה שנמשך עד 1948 למען תנאי שלום קשים לגרמניה, במטרה לגרום לאמריקאים לא לראות בנאצים ובעם הגרמני ישויות נפרדות. המחלקה ללוחמה פסיכולוגית נקטה מסע תעמולה לקביעת אחריות קולקטיבית גרמנית. בהשפעת הדיפלומט הבריטי ונטיסרט (Robert Vansittart, 1st Baron Vansittart). דעות אלה הדאיגו אישים בהתנגדות לנאציזם בגרמניה, כמו חוג קרייזאו וקושרי קשר העשרים ביולי, וחיזקו הלכי רוח אנטי-מערביים, אנטי-קפיטליסטיים ואנטי-מטריאליסטיים. לפי אקסל פון דם בוסשה, כך חשש גם קלאוס שנק פון שטאופנברג. מסמך פוליטי המכיל מרכיבים של אשמה קולקטיבית וענישה קולקטיבית הוא JCS 1067 מראשית 1945, שהיה חלק מתוכנית מורגנטאו.
לאחר המלחמה, האגף ללוחמה פסיכולוגית של המפקדה העליונה של חיל המשלוח של בעלות הברית ניהל קמפיין אשמה קולקטיבית עם כרזות וסרטים כמו The Death Mills. מדיניות האשמה הקולקטיבית שנקטו בעלות הברית בוטלה מאוחר יותר כי פגעה במטרה החדשה של דמוקרטיזציה של גרמניה.
הנחיה מס' 1 מאת רוברט מקלור (McClure), ראש חטיבת בקרת המידע בממשל הצבאי האמריקאי בגרמניה הכבושה (Office of Military Government) ומומחה בלוחמה פסיכולוגית, לעיתונות צבאית אמריקאית הסבירה את ההליך:
ב-20 ביולי 1945 - יום השנה הראשון לניסיון הכושל להרוג את היטלר - ההתנקשות לא הוזכרה כלל. האמריקאים האמינו שאם יזכירו לעם הגרמני שהייתה התנגדות גרמנית פעילה להיטלר יתערערו מאמצי בעלות הברית להחדיר תחושת אשמה קולקטיבית בעם הגרמני.
לדברי נורברט פריי, התזה של אשמה קולקטיבית נתמכה על ידי בעלות הברית המערביות אך בתקופה שלאחר המלחמה לא נאכפה מלבד צעדים בודדים כמו בדיקות כפויות באתרי פשעים נאציים כמו מחנה הריכוז בוכנוולד. להפך, בהליכי הדה-נאציפיקציה נבחנה בכל פעם אשמה פרטנית.
אשמה קולקטיבית במלחמת העולם השנייה ובשואה > תגובות גרמניות

בשנת 1946, 78 אחוזים מהאוכלוסייה באזור שלימים יהיה גרמניה המערבית עדיין ראו את משפטי נירנברג הראשונים לאחר מלחמת העולם השנייה כצודקים, אך שיעור זה ירד ל-38 אחוזים ארבע שנים מאוחר יותר, על פי סקרים של סוקרים אמריקאים. פרקטיקת הכליאה ההמונית של בעלות הברית, העימות הכפוי עם מורשת מחנות הריכוז, סילוק נציגים לשעבר של המשטר הנאצי ממערכות השלטון וההליכים הפליליים בפני בתי משפט אזרחיים וצבאיים נתפסו ככפייה של הצד המנצח. משפטי נירנברג, שבהם הורשעו נציגים בכירים של המשטר הנאצי, נחשבו "משפטי ראווה" שבהם הייתה אמורה להיות מוכחת "אשמה קולקטיבית" של הגרמנים. על רקע תחושת שותפות הגורל, נדרש שחרור כל הגרמנים מ"האשמה קולקטיבית". נטען באופן אפולוגטי שרק אדולף היטלר, ההנהגה הנאצית והאליטה החברתית אחראים למלחמה ולרצח העם, לא העם הגרמני כולו או האדם שהיה מבצע יחיד. כפי שמראה נורברט פריי, ההנחה שהגרמנים יואשמו תמיד באשמה קולקטיבית שימשה בעיקר כדי לדחות את ההאשמה הזו בזעם צדקני. שיח זה היה "ביטוי לצורך המתמשך בסולידריות של קהילת העם" והיה קשור לדרישות בשנות ה-50 לתת חנינה לנאצים מורשעים ולפושעי מלחמה ולסיום העיסוק בעבר הנאצי.
סמואל זלצבורן טען ש"ההקשר ההיסטורי" טושטש על ידי הסתרת "הקשרים הסיבתיים בין המדיניות האתנית וההשמדה הגרמנית לבין גירוש גרמנים בתום מלחמת העולם השנייה והפצצת ערים גרמניות כתוצאה ממדיניות זו". בהתבסס על ניתוח התבטאויות של הפוליטיקאים של AfD, ביורן הקה (Björn Höcke) ואלכסנדר גאולנד, כתב: "האשמה הזויה תמיד באשמה קולקטיבית גרמנית, שלמעשה לא הייתה קיימת, כעיקרון פוליטי לפעולה מצד בעלות הברית [...], פונה היישר ליצירת מיתוס של תמימות קולקטיבית גרמנית": כביכול, אם ההאשמה הקולקטיבית מופרזת וחסרת שחר, הרי שאיש לא אשם.
גם היום, הקביעה שהגרמנים מואשמים או הואשמו באשמה קולקטיבית היא חלק מהרטוריקה הימנית. לדוגמה, בנאום 2003 ביום האחדות הגרמנית, השמרן מרטין הוהמן, אז ב-CDU וכיום ב-AfD, הגן על עצמו מפני טענות שהגרמנים הם "עם של פושעים" בכך שטען אותה טענה נגד היהודים וגיבה את דבריו בחוברת אנטישמית. לאחר מכן גורש מה-CDU.
גם ברטוריקה של רדיקלים ימניים בגרמניה משחקת תפקיד מפתח ההתגוננות מפני האשמה קולקטיבית. כך נעשית דה לגיטימציה לתוכניות החינוך מחדש של בעלות הברית לאחר 1945, פירוז גרמניה והפיצויים על נזקי המלחמה שגרמה גרמניה. בנוסף, זו הזדמנות להתייחס לפשעי מלחמה של בעלות הברית כתירוץ לפשעי הנאצים, לטעון לשותפות יהודית לכאורה במשטר הנאצי או להעמיד את השואה בפרספקטיבה, מתוך רוויזיוניזם היסטורי ועד הכחשת השואה.
אשמה קולקטיבית גרמנית נדחתה על ידי שתי הכנסיות הלאומיות ועל ידי פוליטיקאים. הנשיא הפדרלי תיאודור הויס הציע את המונח "בושה קולקטיבית" במקום זאת; גם ריכרד פון וייצזקר הדגיש בנאומו ביום השנה ה-40 לסיום המלחמה באירופה והדיקטטורה הנאצית ב-8 במאי 1985 בפני הבונדסטאג הגרמני: "אין דבר כזה אשמה או חפות של עם שלם", אך במקביל קרא לקבלה קולקטיבית של אחריות על העוול הנאצי. פון וייצזקר תיאר גישה זו כ"אחריות קולקטיבית".
אשמה קולקטיבית במלחמת העולם השנייה ובשואה > דעות נוספות

הפסיכולוג ויקטור פרנקל טען נגד הרעיון של אשמה קולקטיבית: "יש רק שני גזעים של אנשים, הגון ובלתי הגון".
במאמרו משנת 1945, "מה משמעותו האמיתית של בוכנוואלד" (What Buchenwald Really Means), המו"ל הבריטי-יהודי ויקטור גולנץ התנגד למושג האשמה הקולקטיבית הגרמנית. הוא נימק זאת בכך שמאות אלפי גרמנים לא-יהודים היו גם קורבנות של רדיפות הנאצים והושתקו על ידי הטרור הנאצי. אם מיישמים את מושג האשמה הקולקטיבית, הרי שגם אזרחים בריטים שלא עשו דבר כדי להציל את היהודים - למרות שבניגוד לגרמנים חיו בדמוקרטיה - לא יהיו חפים מפשע.
בנימין סגלוביץ כתב בדו"ח משנת 1950 לקונגרס היהודי העולמי:
רלף ג'ורדנו לא דן ב"אשמה קולקטיבית" ב-1947. מיעוט של גרמנים הלכו בעקבות מצפונם ולא בעקבות הפיהרר. עם זאת, לרוב אין זכות להרגיש הקלה וליהנות מהגינותם, כי הם התרחקו ומתרחקים עד היום מהמיעוט הזה. ג'ורדנו ראה את "האשמה העיקרית של המיליונים בשתיקתם לנוכח העוול שהם נתקלו בהם בכל מקום, כל יום, כל שעה". כבר ב-1945 כתב רב פרנקפורט לאופולד נויהאוס ב"פרנקפורטר רונדשאו", ביום השנה לליל הבדולח, כי מי שצפה ואפשר להרס לקרות היו שותפים. תועלת, שהובנה כשותפות, מילאה גם היא תפקיד בדיון על אשמה קולקטיבית. לאחר המלחמה היו הבנה ונכונות לעזור ליהודים, אבל בתחילה לא היה רצון לתקן, ובאלפי מקרים גרמנים ניסו לשמור על רכוש שנגנב מיהודים.
דוגמאות מהדת

מהברית הישנה ידוע הרעיון שאסון פוגע בקבוצה משום שיחידים ביצעו עבירה או פשע.
ההאשמה בהתאבדות קולקטיבית נגד היהודים הייתה מרכיב מרכזי באנטי-יהדות הנוצרית מאז 190 בערך. השאלה האם הברית החדשה מייחסת אשמה קולקטיבית ליהודים על צליבתו של ישו היא חלק מהוויכוח על האנטי-יהדות בברית החדשה.
במחשבה הנוצרית נפוץ הרעיון של חוב תורשתי עקב החטא הקדמון, כביכול, של האנושות, המוצמד לכל בן אנוש בלידתו ויועבר באמצעות מעשה ההולדה. כך הורה אוגוסטינוס במאה ה-4. בברית החדשה מוצדקת אשמה קולקטיבית של האדם באיגרת פאולוס לרומאים: "באדם וחוה חטאו כולם". על פי עשרת הדיברות, אשמתו האישית של אדם נעוצה עד הדור השלישי והרביעי של צאצאיו.
דוגמאות מהספורט

עקרון האשמה הקולקטיבי נהוג בפדרציית הכדורגל הגרמנית: "תומכים, אוהדים ומועדון מייצגים יחידה. הרשעה ... מבוססת על הפסיקה לפיה התנהגות בלתי הולמת של אוהדים מיוחסת למועדון, גם אם אינו אשם בעצמו..."
על בסיס עיקרון זה, התנהגות פסולה באצטדיונים, לרבות אוהדים, נענשת שוב ושוב באופן קולקטיבי, למשל על ידי חסימת צופים בודדים או אצטדיונים שלמים מצפייה. עונשים קולקטיביים כאלה זוכים לביקורת חריפה הן מצד אוהדים והן מצד מומחים מכיוון שהאפקט המניעתי שנוי במחלוקת. מחקר בריטי שנערך בקרב אוהדי כדורגל אנגלי מעלה כי ענישה קולקטיבית עשויה להיות בעלת השפעה הפוכה לזו שמנסים להשיג וכי עדיפים אמצעים אחרים המעודדים דיאלוג. לא ברור באיזו מידה רלוונטיות תוצאות המחקר לתרבות האוהדים במדינות דוברות גרמנית.
דוגמה - אנטישמיות

לגורמים המוקדמים לאנטישמיות, המבוססים על דת, מתווספת אנטישמיות הקשורה לישראל. ליהודים החיים בפזורה מיוחסת אשמה קולקטיבית במדיניות ממשלות ישראל, במיוחד כלפי הפלסטינים. גם זכותה של ישראל להתקיים מוטלת בספק.
דוגמאות מההיסטוריה

המועצה האנטי-פשיסטית לשחרור לאומי של יוגוסלביה (AVNOJ) קבעה בנובמבר 1943 וב-1944, ללא משפט ובאמצעות התזה של אשמה קולקטיבית, שתושבים מקומיים ממוצא גרמני אתני הם אויבי יוגוסלביה, נטולי זכויות ומנושלים.
גם על הקבוצה האתנית הגרמנית ברומניה הטילו השלטונות הרומניים שהתקינה ברית המועצות אשמה קולקטיבית בגין "השתתפותה של רומניה במלחמה האנטי-סובייטית ובכיבוש רומניה על ידי גרמניה הנאצית". בעקבות כך נשללו זכויותיהם, הופקע רכושם והם הופלו; דוגמאות לכך כוללות את ההפקעה ברומניה ב-1945, גירושם של גרמנים-רומנים לברית המועצות וגירושם לברגאן.
ראו גם

ענישה קולקטיבית
המאבק להתגבר על העבר
ביאורים

↑  פירוש הדבר היה אזרחים במובן של חוק אזרחות הרייך הנציונל-סוציאליסטי.
↑  מתוך 40,320 האנשים, 9,410 היו ממוצא גרמני; הקבוצות האתניות האחרות שנפגעו היו בעיקר רומנים, סרבים, בולגרים והונגרים. (מקור: kulturraum-banat.de, וילהלם ובר: ומעלינו השמים הכחולים, האינסופיים - גירושם של השוואבים בנאטים אל ערבות בראגאן. Und über uns der blaue endlose Himmel - Die Deportation der Banater Schwaben in die Baragan-Steppe.)