stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מארק רייזן
קורות חיים

מארק רייזן נולד בשנת 1895 בכפר שכיום שולב בשטח עיר הורליבקה (אז בתחומי האימפריה הרוסית כיום באוקראינה) למשפחה יהודית. אביו עסק במסחר בפחם.
כהכנה ללימודי גימנסיה רייזן למד בבית ספר יסודי בבחמוט. הוא לא התקבל לגימנסיה עקב מגבלה אחוזית למספר תלמידים יהודים. בשנת 1908 המשפחה עברה ללוגנסק בה הוא המשיך לימודי בית ספר.
בתקופת מלחמת העולם הראשונה רייזן שירת בשורות צבא האימפריה הרוסית וקיבל מספר עיטורים. לאחר הפציעה השנייה הוא שוחרר.
ביוני 1917 רייזן החל לימודי הנדסה במכון לטכנולוגיה בחרקיב ובמקביל למד שירה באוניברסיטה הלאומית לאמנויות של חרקוב. לאחר פטירת אביו רייזן החל לפרנס את המשפחה ונתן שיעורים פרטיים. בשנת 1920 הוא החל להופיע על במת התיאטרון בתפקידים משניים.
בשנים 1921–1925 רייזן היה זמר בתיאטרון לאופרה בחרקיב. בהמשך עד לשנת 1930 הוא שר בתיאטרון מריאינסקי בלנינגרד. החל משנת 1930 ועד לשנת 1954 הוא היה בסגל תיאטרון בולשוי.
בשנת 1954 רייזן החל ללמד באקדמיה לאמנויות על שם גנסין. בשנת 1965 הוא החל ללמד בקונסרבטוריון של מוסקבה ובשנת 1967 התמנה לפרופסור.
רייזן המשיך לשיר, בשנת 1980 הוא שר בתפקיד של בוריס באופרה "בוריס גודונוב" ובשנת 1985 בגיל 90 שר את גרמין ב"יבגני אונגין" (הופעות אלו בוצעו בתיאטרון בולשוי).
רייזן היה בעל קול בס רחב. בהופעות המפורסמות שלו היו באופרות "הספר מסביליה", "פאוסט", "מוצרט וסליירי", "סדקו", "החיים למען הצאר" ועוד. בנוסף לאופרות רייזן היה שר מוזיקה קאמרית ורומנסות על מוזיקה של מלחינים שונים.
על פעילותו על הבמה רייזן קיבל פרס ברית המועצות (1941, 1949, 1951), עיטור לנין (1937, 1951, 1976) ועיטורים נוספים. בשנת 1937 הוענק לו תואר אמן העם של ברית המועצות.
רייזן נפטר בשנת 1992 במוסקבה ונטמן בבית העלמין ודנסקויה לצד אשתו רשל וביתם.
מיכאיל רום

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  11 בינואר 1901 (יוליאני) אירקוטסק, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  1 בנובמבר 1971 (בגיל 70) מוסקבה, ברה"מ 
 מקום קבורה:  בית הקברות נובודוויצ'יה 
 שם לידה:  Михаил Ильич Ромм 
 מדינה:  האימפריה הרוסית, ברית המועצות, הרפובליקה הרוסית 
 מקום לימודים:  בית הספר לציור, פיסול ואדריכלות של מוסקבה  וחוטאין (1925) 
 בן או בת זוג:  Yelena Kuzmina 
 פרסים והוקרה:  פרס סטלין (1941)  פרס סטלין (1951)  עיטור לנין (1967)  עיטור הדגל האדום של העמל (1961)  פרס סטלין (1948)  פרס סטלין (1949)  גרנד פרי של פסטיבל קאן (1946)  פרס סטלין (1946)  עיטור מהפכת אוקטובר (1971)  עיטור לנין (1938)  אמן העם של ברית המועצות (1950)  מדליה לגבורת העמל במלחמת המולדת הגדולה 1941–1945  פרס האחים וסילייב של הרפובליקה הסובייטית הרוסית  פעיל מצטיין באמנויות  של הרפובליקה הסובייטית הפדרטיבית הסוציאליסטית של רוסיה 
 פרופיל ב-IMDb
 
מיכאיל איליץ' רוֹם (ברוסית: Михаил Ильич Ромм; ‏24 בינואר 1901 – 1 בנובמבר 1971) היה במאי ותסריטאי קולנוע סובייטי ממוצא יהודי.
חייו

מיכאיל רום נולד בעיר אירקוטסק, שאליה הוגלתה משפחתו לאור פעילות מהפכנית נגד השלטון הצארי. בשנת 1910 עברה המשפחה להתגורר במוסקבה. במהלך מלחמת האזרחים ברוסיה הוא לחם בשורות הצבא האדום. לאחר סיום שירותו החל ללמוד פיסול במוסקבה. בשנת 1931 החל לעבוד באולפני הקולנוע מוֹסְפילם.
את סרטו הראשון ביים בשנת 1933 ובסרט זה הצטלמה לראשונה פאינה רנייבסקיה. בשנת 1934 קלימנט וורושילוב, שר ההגנה הסובייטי, היה מעוניין בסרט על הצבא האדום. בימוי הסרט הוטל על רום, והסרט יצא לאקרנים בשנת 1936. במהלך הצילומים הכיר רום את ילנה קוזמינה, שהשתתפה בסרט, והם התחתנו. בהמשך היא השתתפה במספר סרטים של מיכאיל רום.
בשנים 1937 ו-1939 ביים שני סרטים על מהפכת אוקטובר. הסרטים בוימו תוך השגחה צמודה של יוסיף סטלין וזכו לתמיכתו. גם בהמשך ביים רום מספר סרטים על ולדימיר לנין, יתרונות המשטר הסובייטי וכולי.
בשנת 1938 החל ללמד ב-VGIK, ועבד שם עד יום מותו. בין תלמידיו היו במאים סובייטים מפורסמים כמו אנדריי טרקובסקי, ניקיטה מיכלקוב, וסילי שוקשין וגרגורי שוחראי.
בשנת 1961 הוא ביים את הסרט "תשעה ימים של שנה אחת", שזכה לתואר הסרט הטוב ביותר בשנת 1962 וזכה בפרסים בפסטיבלים לקולנוע.
בשנת 1965 ביים את הסרט הדוקומנטרי "הפשיזם המצוי", שזכה להצלחה רבה.
בתקופת סטלין הציג רום את סטלין באור חיובי מאוד בסרטיו, וזכה חמש פעמים בפרס ברית המועצות. למרות זאת, בשנת 1966 חתם על מכתב גלוי נגד ניסיון לחזור מגינוי פשעיו של סטלין.
רום זכה בעיטור לנין פעמיים (1938, 1967), בתואר אמן העם בשנת 1950 ובפרסים נוספים.
מיכאיל רום נפטר ב-1971 במוסקבה, בגיל 70, ונטמן בבית העלמין נובודוויצ'יה.
פילמוגרפיה

"סופגניה" (Пышка) ‏ 1934
"שלוש עשרה" (Тринадцать) ‏ 1935
"לנין באוקטובר" (Ленин в Октябре) ‏ 1937
"לנין בשנת 1918" (Ленин в 1918 году) ‏ 1939
"חלום" (Мечта) ‏ 1941
"בן אדם מס' 217" (Человек № 217) ‏ 1945
"הנושא הרוסי" (Русский вопрос) ‏ 1947
"ולדימיר איליץ' לנין" (Владимир Ильич Ленин) ‏ 1949
"שליחות סודית" (Секретная миссия) ‏ 1951
"אדמירל אושקוב" (Адмирал Ушаков) ‏ 1953
"אוניות כובשות את המבצרים" (Корабли штурмуют бастионы) ‏ 1955
"רצח ברחוב דנטה" (Убийство на улице Данте) ‏ 1956
"שיעורי היסטוריה" (Урок истории) ‏ 1957
"לנין חי" (Живой Ленин) ‏ 1959
"תשעה ימים של שנה אחת" (Девять дней одного года) ‏ 1962
"הפשיזם המצוי" (Обыкновенный фашизм) ‏ 1965
"ובכל זאת אני מאמין" (И всё-таки я верю) ‏ 1972
מוצב כרכום

| --- | --- |

מוצב כרכום ברצועת הביטחון (1998)
 מידע על המבנה
 סוג:  מוצב צה"ל
 מיקום:  ג'בל בלאט
 תאריך הריסה:  24 במאי 2000
 מצב:  הרוס
 גובה:  754
 קרבות:  הלחימה בדרום לבנון (1985–2000)
 קואורדינטות:  33°6′52.85″N 35°17′25.69″E﻿ / ﻿33.1146806°N 35.2904694°E﻿ / 33.1146806; 35.2904694
  (למפת לבנון מוגדלת) ביירות צור טריפולי צידון בעלבכ חלבא זחלה א-נבטיה ישראל סוריה הים התיכוןמוצב כרכום(למפת לבנון רגילה) ביירות צור טריפולי צידון בעלבכ חלבא זחלה א-נבטיה ישראל סוריה הים התיכוןמוצב כרכום
מוצב כרכום היה מוצב של צה"ל בגזרה המערבית ברצועת הביטחון בלבנון, מול המושב זרעית שעל גבול הלבנון, אשר שכן על ג'בל בלאט. עקב מיקומו הגבוה המוצב שלט על רוב הגזרה הצפונית של ישראל, ובימים בהירים ניתן היה לראות ממנו את רכס הכרמל ואת בניין אוניברסיטת חיפה בעין בלתי מזוינת.
היסטוריה

המוצב נמצא דרומית לכפר צלחאני, מזרחית לכפר מרווחין ומוצב צד"ל שיחין ומערבית למוצבי צד"ל קוזה, ג'בל מחמיד ורשף. ליד המוצב היה ממוקם מוצב יוניפי"ל שנקרא או"ם בלאט. בשטח המוצב היו שרידים של כנסייה מן התקופה הביזנטית.
המוצב נועד לשמש בתחילה כנקודת תצפית לכיוון צפון על אזור הביטחון ולאחר מכן על הגזרה המערבית של רצועת הביטחון לכיוון שקיף הצלחני והכפרים עייתא א-שעב, קאוזה ואחרים. באזור זה לא היו מוצבי צה"ל ועל כן המוצב היה אמור לסייע למוצבי צד"ל כאשר מוצבי הגדר הצה"ליים לא היו מסוגלים לספק את הסיוע. המוצב שימש בין היתר כתצפית לעבר המושבים צמודי הגדר כמו זרעית ושתולה. המוצב היה ידוע כמוצב שספג יותר פצצות מרגמה מכל מוצב אחר באזור הביטחון.
המוצב היה מוצב פלוגתי ועקב קרבתו לגבול איישה אותו לרוב מחלקה מאחת מחטיבות חיל הרגלים, שהייתה שייכת בדרך כלל לפלוגת המסלול של הגדוד ולא פלוגה ותיקה. בנוסף היו במוצב צוותי שריון, תותחנים, קשר ומודיעין. עם זאת, לקראת סוף שנות ה-90 איישו את המוצב גם פלוגות ותיקות. במוצב היה ממוקם בקביעות צוות שהפעיל מכ"ם "קשת", מכ"ם קרקעי נייד, שנועד לעקוב אחר תנועת כוחות אויב בלילה.
דרכי ההגעה

משער שליד מושב זרעית על הגבול הבינלאומי יצאה דרך שהובילה ישירות למוצב כרכום.
אירועים בגזרת

במהלך השנים נהרגו מספר לוחמי צה"ל שהיו במוצב או בסביבתו. באוגוסט 1993 נהרגו בגזרת המוצב שבעה חיילים מחטיבת גולני, ממטען צד שהניח החזבאללה. לאחר מכן, בסריקות אחר מטענים נוספים, נהרג גשש ונפצע קשה קצין סילוק פצצות, שמת מפצעיו בבית החולים רמב"ם.  בדצמבר 1993 בפעילות מבצעית סמוך למוצב נפגע יואב ירום ממוקש ואיבד את רגלו.
ב-25 בספטמבר 1995 (א' ראש השנה תשנ"ו) נהרגו סמל ראשון אביב מור מחטיבת הנח"ל  ורב-טוראי אורי דוד מגדוד הקשתות מאש מרגמות שנורתה על המוצב. ב-10 באפריל 1996 (שביעי של פסח תשנ"ו) נהרג סמ"ר אורי פרידמן, גם הוא מחטיבת הנח"ל, בהפגזה כבדה על המוצב שהקדימה בכמה שעות את פתיחת מבצע ענבי זעם. ב-29 באוגוסט 1996 נתקל כוח שיצא מהמוצב באויב וסמ"ר אמיתי אלמדון, מפקד הכוח, נהרג. ב-9 בנובמבר 1996 נפגע טנק מסוג מגח 6 ב' גל מחטיבה 401 מטיל נ"ט סאגר. לוחם הטנק ששימש כטען-קשר סמל ארז יצחק נהרג מפגיעה ישירה של הטיל.
ב-26 בפברואר 1998 נהרגו יוני דבירי, רונן אשל ואסף רוזנפלד כתוצאה מפגיעה ישירה של פצצת מרגמה בעמדת התצפית במוצב.ב-27 בנובמבר 1998 נהרגו סמ"ר אהד (ניר) נחמיאס מחטיבת הנח"ל וסמ"ר אייל כהן כתוצאה ממטען שפגע בנגמ"חון שחובר לטנק במסגרת חילוץ הנגמח"ון ובו חיילי נח"ל.
ב-6 בפברואר 2000 נהרג סמ"ר ידידיה גפן, חובש קרבי מחטיבת גבעתי לאחר שכוח שפעל ליד המוצב נתקל במטען צינור ובעת פינוי הנפגעים ספג הפגזה כבדה. על מעשיו זכה ידידיה גפן בצל"ש אלוף פיקוד הדרום.
בעקבות התקרית הקשה הצהיר ראש הממשלה אהוד ברק כי הנסיגה מלבנון תיתכן לפני יולי 2000.
מוצב כרכום היה אחד המוצבים האחרונים שישראל שהתה בו ברצועת הביטחון. ב-23 במאי 2000 נהדפה התקפת לוחמי חזבאללה על המוצב. בהתקפה זו נהרגו 10–12 לוחמי חזבאללה, ולמחרת, ב-24 במאי 2000 לפנות בוקר, בעקבות התמוטטות צד"ל ונסיגת צה"ל מרצועת הביטחון, ננטש המוצב ופוצץ על ידי כח ההנדסה של חטיבה 300 בפיקודו של סגן קובי יצחק.
בכניסה למושב זרעית מוצבת אנדרטה לזכר חללי מוצב כרכום.
ה"צוללות" של מוצב כרכום ברצועת הביטחון (1998)
מבט לכיוון משטח הרק"מ וישראל ממוצב כרכום ברצועת הביטחון (1998)
אנדרטת "הקריעה", לזכר חללי מוצב כרכום במושב זרעית
ראו גם

הלחימה בדרום לבנון (1985–2000)
לקריאה נוספת

משה (צ'יקו) תמיר, מלחמה ללא אות, תל אביב: מערכות - משרד הביטחון, 2005, מסת"ב 9650512969
הערות שוליים

↑  נהרגו בפגיעה הראשונית מפקד הכוח, סגן מישאל-אייל לוי, ניר זלאיט, ארי וידל, גולן חזן, אסף טננבוים, אסף אבני וצחי דאלי. לאחר מכן נהרגו מאג'ד רחאל ואברהם-אבא (אבי) פישר. ראו: מנחם הורביץ ואהרן קליין, מוות בלבנון "לחיילים לא היה כל סיכוי, היה חשוך והם הלכו צפוף", חדשות, 20 באוגוסט 1993; יגאל קוצר, האלוף עודד את הפצועים: צריך להגיד תודה שאתם פה, חדשות, 22 באוגוסט 1993.
↑  שי אלון, ‏הטניס לא שוכח: הטורניר לזכרו של אסף רוזנפלד, באתר ONE‏, 22 באפריל 2015
↑  תיאור ההתקלות של ידידיה גפן מתוך האתר לזכרו, באתר הגבורה
↑  צה"ל הדף התקפת חיזבאללה על מוצב כרכום, באתר וואלה, 23 במאי 2000
↑  "הקריעה" - פסל לזכר הנופלים במוצב כרכום בלבנון, באתר "יזכור"
יבגני סבטלנוב

| --- | --- |

 לידה:  6 בספטמבר 1928 מוסקבה, ברה"מ 
 פטירה:  3 במאי 2002 (בגיל 73) מוסקבה, רוסיה 
 מקום קבורה:  בית העלמין וגנקובסקויה 
 מוקד פעילות:  ברית המועצות, רוסיה 
 מקום לימודים:  הקונסרבטוריון של מוסקבה, האקדמיה הרוסית למוזיקה על שם גנסין 
 סוגה:  מוזיקה קלאסית 
 שפה מועדפת:  רוסית 
 כלי נגינה:  פסנתר 
 פרסים והוקרה:  פרס גלינקה (1975)  עיטור לנין (1978)  אמן העם של ברית המועצות (1968)  אמן העם של הרפובליקה הסובייטית הפדרטיבית הסוציאליסטית הרוסית  לגיון הכבוד  אמן מצטיין של רוסיה הסובייטית  פרס לנין  עיטור הידידות בין העמים  עיטור הדגל האדום של העמל  עיטור מסדר המולדת דרגה שלישית  מסדר קירילוס ומתודיוס  גיבור העמל הסוציאליסטי  העיטור על השירות למען המולדת דרגה שנייה  פרס ברית המועצות 
 www.svetlanov-evgeny.com
 פרופיל ב-IMDb
 
יבגני סבטלנוב (רוסית: Евге́ний Фёдорович Светла́нов‏; 6 בספטמבר 1928 – 3 במאי 2002) היה מנצח ומלחין רוסי.
חייו

סבטלנוב נולד במוסקבה, ושם למד ניצוח בקונסרבטוריון. משנת 1955 ניצח על תזמורת תיאטרון בולשוי והתמנה למנצח הראשי בשנת 1962. משנת 1965 היה מנצח ראשי של התזמורת הסימפונית של ברית המועצות (שהפכה לתזמורת הסימפונית הממלכתית של רוסיה). ב-1979 התמנה למנצח אורח ראשי של התזמורת הסימפונית של לונדון.
בשנת 2000 פיטר שר התרבות בממשלתו של ולדימיר פוטין, מיכאיל שבידקוי, את סבטלנוב ממשרתו בתזמורת הממלכתית. הסיבה הרשמית לפיטורין הייתה שסבטלנוב מקדיש יותר מדי זמן לניצוח בארצות אחרות ופחות מדי למוסקבה.
סבטלנוב נודע בעיקר בפרשנויותיו ליצירות רוסיות - הוא כיסה את כל קשת המוזיקה הרוסית, החל במיכאיל גלינקה וכלה בימינו.
משנת 2004 נערכת תחרות למלחינים, על שמו.
מלון אלקונין-צנטרל

| --- | --- |

מלון אלקונין-צנטרל בשנותיו הראשונות
 מיקום:  רחוב ליליינבלום 9, תל אביב-יפו, ישראל
 קומות:  2
 בעלות:  מנחם נחום אלקונין
 בניית המלון
 תאריך פתיחה:  1912
 אדריכל:  שמואל נתן וילסון 
 קואורדינטות:  32°03′44″N 34°46′07″E﻿ / ﻿32.062130555556°N 34.768661111111°E﻿ / 32.062130555556; 34.768661111111
  מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת תל אביב מוגדלת) מלון אלקונין-צנטרל(למפת תל אביב רגילה) מלון אלקונין-צנטרל(למפת גוש דן רגילה) מלון אלקונין-צנטרל(למפת גוש דן מוגדלת) מלון אלקונין-צנטרל  he מלון אלקונין-צנטרלhe מלון אלקונין-צנטרלמפת  מרכז __ תל אביב (in English: Tel Aviv) [‌גוש דן וסביבותיו‌]ממזרח: __ בני ברק (in English: Bnei Brak), __ רמת גן (in English: Ramat Gan), __ גבעתיים (in English: Givatayim) ממערב: הים התיכון (in English: PAM) tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
מלון אלקונין לפני תחילת השיפוץ (2011)
מלון אלקונין (2022)
מלון אלקונין-צנטרל היה המלון הראשון בתל אביב. נמצא ברחוב ליליינבלום מספר 9. בשנות ה-40 הוסב הבניין לדירות מגורים עד שהוזנח וננטש במשך שנים רבות. החל מ-2013 עבר תהליך שיפוץ והרחבה, ובדצמבר 2022 נפתח מחדש.
ההיסטוריה של המלון

המלון נבנה על ידי מנחם נחום אלקונין שעלה ארצה ב-1912 מרוסיה (שם עסק ביערנות). אלקונין הגיע עם אשתו, מלכה, ושישה ילדים (השביעי נולד בארץ ישראל). רכש, מבעל קרקעות בשם איזרסקי, מגרש של שלושה דונם בין שכונת נווה צדק לאחוזת בית ועליו הקים ב-1913 בית מגורים ומלון. עם התרחבותה של תל אביב נקרא הרחוב רחוב ליליינבלום ומספר הבית נקבע כמספר 9.
מקים המלון היה הקבלן שמואל נתן וילסון שהקים מספר רב של בתים בעיר. המלון נבנה על פני שתי קומות בסגנון האקלקטי וכלל 38 חדרים. קירות הבניין נבנו מאבן כורכר והיו בעובי של כ-50 ס"מ. בעיצוב הבית נעשה שימוש באלמנטים מסוגננים כמו מעקות, אדני חלונות, מדרגות, כרכובי הגג ועוד. בנוסף קושטו הקירות הפנימיים בציורי קיר. המבנה כלל גם בית כנסת פרטי עבור בני הבית ואורחי המלון.
המלון זכה לארח אורחים רמי דרג מלאומים שונים כמו דוד בן-גוריון, יצחק בן-צבי, אלברט איינשטיין, חיים ויצמן, עבדאללה הראשון ועוד.
בתקופת מלחמת העולם הראשונה גורשה המשפחה והגיעה לצפת כשצעירי העיר הופקדו על שמירת הנכס. לאחר המלחמה חזרה המשפחת למלון ושיקמה אותו. האלמנה, מלכה אלקונין, מסרה את ניהול המלון לפייבלושה (שרגא) זוסמנויץ ששינה את שמו ל"מלון צנטרל" וחנך אותו ב-1920. משפחת אלקונין המשיכה להתגורר במקום. בהמשך שינה המלון את שמו שוב ל"מלון תל אביב" ואחר כך ל"מלון שוגר".
לאחר 1930 הפסיק המקום לתפקד כמלון וחדריו הושכרו כדירות מגורים. בשנות ה-50 וה-60 שימשו חדרי המלון כבתי מלאכה ומחסנים תוך שמצבו של הבית הולך ומתדרדר. בשנות ה-70 ננטש הבניין עקב מצבו. בשנות ה-80 נמכר הבית לנתן מוזס מירושלים. לאחר שנת 2000 נמכר המקום ליזם צרפתי שהחל לפעול לשינוי תוכנית המבנה. בשנת 2013 החל שיפוץ הבניין והרחבתו במגמה להשלים את השיפוץ עד סוף שנת 2015. ב-2018 הוחלפה האדריכלית על ידי האדריכל גידי בר אוריין והיעד להשלמת הבניה ופתיחת המלון שונה ל-2022. המלון ינוהל על ידי הרשת בינלאומית אקור (ACOOR) שהשקיעה במיזם 145 מיליון ש"ח.
בדצמבר 2022 נפתח המלון כמלון בוטיק והוא כולל 44 חדרי אירוח. המלון בבעלות דומיניק רומנו שחבר לרשת MGallery המפעילה 107 מלונות בוטיק ב-31 מדינות בעולם
לקריאה נוספת

שולמית גנור-אלקנה (נכדתו של מנחם נחום אלקונין), לילינבלום 9, 2005
הערות שוליים

↑  בתקופת בנייתו היה המלון הבניין הגבוה ביותר בתל אביב
↑  אבי המשפחה מנחם נחום אלקונין נפטר בצפת והובא לקבורה שם
↑  בנוסף לשיפוץ המבנה הקיים מתוכננת הרחבה הכוללת חפירת מרתף ומגדל בן שבע קומות
↑  יזם הפרויקט: חברת אפין ישראל, התכנון: האדריכלית מאירה מור, אדריכלית שימור: טל איל
↑  דותן לוי, רשת אקור תשקיע 145 מיליון שקל במלון הראשון בת"א, באתר כלכליסט, 17 במאי 2016
↑  איריס ליפשיץ-קליגר, אחרי יותר מ-100 שנה: המלון הראשון בתל אביב נפתח מחדש, באתר ynet, 25 בדצמבר 2022
↑  אחרי 109 שנים: מלון אלקונין, הראשון שהיה בתל אביב, נפתח מחדש, באתר וואלה, 25 בדצמבר 2022
יעה אופני

יעה אופני (מעמיס קדמי) מדגם L120E של וולוו.
יעה אופני מדגם HITACHI ZW310-5B של היטאצ'י.
יעה אופני (נקרא גם מעמיס קדמי או מעמיס אופני) הוא ציוד מכני הנדסי המשמש בעיקר לעבודות עפר ולבנייה. שימושים נוספים של הכלי הם בתחום חקלאות בעלי חיים ובתחום אתרי אשפה. בעגה העברית נקרא היעה האופני שופל (מהמילה הגרמנית Schaufel שפירושה את חפירה) ובאנגלית הוא נקרא Loader, "מעמיס", בגלל שימושו להעמסה על משאיות.
תיאור

היעה האופני הוא טרקטור גדול המצויד בכף עמוקה (נקראת "יעה" בעברית, ובאנגלית: bucket) שתפקידה לחפור עפר או חצץ ולהעבירו ממקום למקום. היעה גם מסוגל להתרומם לגובה מספיק כדי להטעין את תוכנו על גבי משאיות.
הכף נשלטת בידי 3–4 זרועות הידראוליות, 2 זרועות מעלות את הכף למעלה ולמטה ו-1–2 זרועות שולטות בזווית שלה. ברוב היעים האופניים הבינוניים והגדולים, מותקן המנוע בירכתי הכלי, ואילו הכף וזוג הגלגלים הקדמיים מותקנים על ציר מסתובב הנמצא בחזית בכלי. ארכיטקטורה זו מגבירה הן את יכולת העמידה של היעה האופני בעומסים והן את יכולת התמרון של היעה האופני, ומקנה שליטה טובה יותר למפעיל (עקב ראות טובה יותר וחוסר הפרעה מגזי הפליטה).
למרות שיש גם יעים אופניים זחליים, רוב המעמיסים אופניים, כלומר: נוסעים על-גבי 4 גלגלים גדולים.
היעים האופניים גדולים למדי, גובהם יכול להגיע ל־4 מטרים ומשקלם ל־10 עד כ־30 טונות. קיבולת הכף שלהם היא כ-3–5 מטרים מעוקבים. לצד היעים האופניים הגדולים ישנם גם מגוון של יעים אופניים קומפקטיים, אם כי הם פחות נפוצים לעומת המחפרונים והמיני-מעמיסים המציעים התאמה יותר טובה לסביבות עבודה קטנות ומגוון רב יותר של כלי עבודה. לעבודות עירוניות קטנות, פותחו שני כלים קומפקטיים על בסיס יעים אופניים:
מחפרון - בצד הקדמי מותקן יעה ובצד האחורי מותקן מחפר קטן.
מיני-מעמיס - יעה אופני קטן במיוחד, הידוע בישראל בכינויו "בובקאט" על שם החברה המייצרת.
במכרות ומחצבות קיימים מעמיסים אופניים ענקיים, שעובדים לצד משאיות עפר ענקיות מסוג משאית מחצבה.
שימושים

היעה האופני הוא רב-שימושי בהנדסה עירונית. מצד אחד, הוא יכול לבצע עבודות חפירה, העברת עפר וחצץ, והטענת עפר על משאיות כמו המחפרון (למעט חפירת תעלות צרות). מצד שני, כאשר היעה האופני גדול מספיק (למשל כמו CAT-950 או VOLVO L120) הכף הגדולה שלו מאפשרת לו לשאת גם מכשירים כבדים יותר באזור אתר הבנייה ואף לבצע עבודות עפר קטנות כמו דחפור (הזזות עפר, יישור קרקע, הקמת סוללות וכדומה. בעבודות עפר גדולות הדחפור יותר יעיל). לצד היעים האופניים הגדולים קיימים גם יעים קטנים יותר הקטנים או שווים בגודלם למחפרון אך הללו נדירים יותר מאחר שהמחפרון שימושי יותר ומגוון יותר ומציע אותו הספק עבודה. מחפרונים ויעים גדולים עובדים לרוב בצוותא, כאשר היעה האופני הגדול מבצע עבודות הדורשות כוח והספק ואילו המחפרון עבודות הדורשות דיוק.
בנוסף, יעים אופניים עוסקים בעבודות בהן יש להעביר ערמות של חומר ולהטעינן על משאיות. עבודות אלה כוללות טיפול במצבורי פסולת ואשפה (Landfill), חקלאות בעלי חיים (העברת מזון, מספוא וחציר, פינוי פסולת) וכן עבודה במחצבות ומכרות (סילוק אבנים, טיפול בערימות מחצבים ועוד).
שימושים > שימושים צבאיים

גם חיל ההנדסה הישראלי משתמש ביעה אופני כחלק מכלי הצמ"ה שלו. היעים באים במספר דגמים, בעיקר דורות שונים של דגם קטרפילר 966 (דגם יעה אופני גדול למדי) ודגם CAT 988 הענק. היעים של חיל ההנדסה מדוגמים בחליפת מיגון שמגינה על המפעיל והמערכות המכניות. היעים משמשים לעבודות בניה, חפירה והקמת ביצורים. בפרט, היעים משמשים לפירוק והקמה של מחסומי דרכים על ידי שפיכת ערימות עפר באמצע הכביש ובאמצעות הזזת בטונדות לרוחב הכביש. 
בשנת 2005 החל צה"ל להשתמש ביעים גם להריסת מבנים כחלק מפעילות מבצעית ומבצעי "סיר לחץ". הסיבה לכך היא ניידותו של היעה, הגבוהה יותר מזו של דחפור D9 משוריין וכן הרצון להימנע מפגיעה בתשתית האזרחית פלסטינית שכן ה-D9 הורס את הכבישים שעליהם הוא עובר בגלל היותו בעל מזקו"ם החורץ את הקרקע. יעה מועדף במבצעים פשוטים כאשר המבנה קטן ופשוט, וכן כאשר לא נשקף איום מצד נשק כבד או ירי מקלעים אל עבר הכוח. במקרים בהם מדובר במבנה גדול או יש סכנה לירי כבד ומטענים, צה"ל מעדיף להשתמש בדחפורי D9 הממוגנים בכבדות או במחפרים ממוגנים.
בהיעדר דחפורים כבדים בידי ארגוני הטרור הערביים (דוגמת חזבאללה והארגונים הפלסטיניים) היעה האופני הגדול משמש למשימות הנדסה קרבית, ביצוע פיגועים ופעולות טרור, פריצת מכשולים ובניית ביצורים. ארגוני טרור פלסטינים השתמשו ביעים אופניים לפריצת הגדר בציר פילדלפי וניסו להשתמש בהם גם לפריצת גדר ההפרדה וגדר המערכת סביב רצועת עזה. כמו כן מספר מחבלים פלסטיניים השתמשו ביעים אופניים כדי לבצע פיגועי דריסה.
יצרני יעים אופניים

הרבה חברות רכב וחברות צמ"ה מייצרות מעמיסים אופניים, זאת עקב הפופולריות הרבה שלהם בשוק ההנדסה האזרחי. בתעשייה זו, מקובל שמספר הדגם מציין את גודלו ואילו האות האנגלית שאחריו מציינת את הדור. לכל חברה יש שיטת מספור משלה, ולכן יש לבחון את מפרט הכלים על מנת להשוות ביניהם. היצרניות הגדולות ביותר של יעים אופניים הן קטרפילר ווולוו שתופסות את נתח השוק הגדול ביותר. גם חברות אחרות, כמו Case ו-JCB מייצרות מעמיסים, אך נתח השוק שלהם קטן לעומת וולוו וקטרפילר.
מפרט טכני

להלן המפרט הטכני והביצועים של 4 דגמי מעמיסים נפוצים: הראשון הוא 417 של JCB (שופל בינוני קטן), השני הוא 950GC של קטרפילר (שופל בינוני), השלישי הוא L120H של וולוו (שופל בינוני-גדול) והרביעי הוא L260H (גם כן) של וולוו (שופל גדול). הנתונים מעודכנים ל-1 במרץ 2018 ומעוגלים בהמרה בין יחידות.1
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| נתון | JCB 417 | CAT 950GC | VOLVO L120H | VOLVO L260H |

| הספק נטו | 128 כוחות סוס = 93 קילוואט | 183 כוחות סוס = 168 קילוואט | 272 כוחות סוס = 203 קילוואט | 416 כוחות סוס = 310 קילוואט |
| משקל מוכן לפעולה | כ-9.6 טונות | כ-19 טונות | כ-21.6 טונות | בין 26 ל-29 טונות |
| קיבולת יעה קדמי 2 | 1.6 מטר מעוקב | 2.9–4.4 מטר מעוקב | 2.6–9.5 מטר מעוקב | 5.3–10.2 מטר מעוקב |
| עומס (משקל) אופטימלי מקסימלי על היעה 3 | כ-2.5 טונות | כ-5.5 טונות | כ-6 טונות | כ-12 טונות |
| כוח שבירה ביעה הקדמי | 10197 ק"ג כוח | 15704 ק"ג כוח | 17641 ק"ג כוח | 33039 ק"ג כוח |
| מהירות מקסימלית | 36.3 קמ"ש | 36 קמ"ש | כ-37 קמ"ש | כ-37 קמ"ש |
יעה אופני בתרבות הפופולרית

בסרט הישראלי "גבעת חלפון אינה עונה" מגיח מר חסון (שייקה לוי) להופעה של בתו יעלי (ניצה שאול) בבסיס המילואים כשהוא נוהג ביעה אופני. ג'ינג'י (גברי בנאי) מזהיר את סרג'יו (ישראל פוליאקוב) מפניו בציטוט שהפך לנכס צאן ברזל בתרבות הישראלית: "סרג'יו, מר חסון בצורת שופל מתקרב הנה!" בסיום הסצנה משתמש מר חסון בשופל כדי להרים באוויר את סרג'יו עם תא שירותי השדה בו הוא מתחבא.
יעה זחלי מדגם ליבהר 631
יעה אופני ממוגן של חיל ההנדסה
יעה אופני (מעמיס קדמי) מדגם 950G של קטרפילר.
יעה אופני (מעמיס קדמי) HITACHI ZW310-5
אפרים מירוויס

הרב סר אפרים יצחק מירוויס KBE (באנגלית: Sir Ephraim Mirvis; נולד ב-ב' בתשרי ה'תשי"ז, 7 בספטמבר 1956) הוא הרב הראשי של בריטניה.
ביוגרפיה

מירוויס נולד ביוהנסבורג, דרום אפריקה לרב ד"ר ליונל מירוויס ופרידה מירוויס. אביו היה רב הקהילה של הקלרמונט והוויינברג קהילות עבריות בקייפטאון וגם שימש כרב בעיר באנוני במשך תקופה. הבן אפרים למד בבתי ספר מקומיים ב-1973 עלה לישראל, בה למד בשנים 1973–1976 בישיבת כרם ביבנה ובשנים 1976–1978 בישיבת הר עציון. בין 1978 ל-1980 למד במכון אריאל, שם גם הוסמך לרבנות. במקביל ללימודיו התורניים למד לתואר ראשון בחינוך ובעברית מקראית מטעם אוניברסיטת דרום אפריקה. קיבל תעודת הוראה ממכללת יעקב הרצוג, וכן הוסמך כשוחט וכמוהל. מקום מושבו הנוכחי הוא בשכונת פינצ'לי שברובע בארנט, לונדון.
ביוגרפיה > קריירה

ב־1982 מונה לרב אחת מקהילות דבלין וב־1985 החל לשמש כרב הראשי של אירלנד. בשנים 1985–1992 שימש גם כנשיא מועצת הנוצרים והיהודים באירלנד (Council of Christians and Jews). ב-1986 היה מהפועלים נגד ניסיונו הכושל של פושע המלחמה הנאצי-הולנדי פיטר מנטן להתיישב באירלנד. כרב הראשי של אירלנד, בטרם נפתחה שגרירות ישראל במדינה, נהג לייצג אינטרסים ישראלים בפני התקשורת והממשל.
בתום כהונתו באירלנד עבר לשמש כרב בכיר בבית הכנסת של פינצ'לי שבצפון לונדון, שם יזם שיתוף פעולה עם המסגד המקומי, במסגרתו נערכו ביקורים הדדיים והוחלט על קיום יום פעילות משותף למען הציבור.
ב-1990 הוענק לו פרס ירושלים לחינוך בתפוצות מטעם בתי-הספר היהודיים של סטרטפורד.
ב-1999 הוביל משלחת רבנים בריטים לישראל, לאות סולידריות עימה.
בדצמבר 2012 הכריזה ק"ק כנסת ישראל על מינויו הצפוי לתפקיד רבה הראשי של בריטניה, לאחר 22 שנות כהונה של הרב יונתן זקס. המינוי זכה לתגובות אוהדות בבריטניה ובתפוצה, אולם הזרמים הליברליים ביהדות בריטניה שהתנגדו לבחירתו טענו שאינם מכירים בו כמייצגם. בספטמבר 2013 נכנס לתפקידו בטקס שהתקיים בבית כנסת סנט ג'ונס ווד בלונדון, בהשתתפות כ-1400 אישים בהם הנסיך צ'ארלס, מנהיג האופוזיציה אד מיליבנד והארכיבישופ של וסטמינסטר וינסנט ניקולס.
במרץ 2018 מתח ביקורת חריפה על דבריו של הראשון לציון יצחק יוסף, שבשיעורו השבועי השווה בין "כושי" לבין קוף, ואמר בין היתר: "לא כל כושי מברכים... צריך שיהיה כושי שאבא שלו ואמא שלו לבנים... אם אתה יודע, יצא להם בן קוף, יצא להם בן ככה". הרב מירוויס פנה לרבנות הראשית לישראל ואמר: "הטרמינולוגיה שבה השתמש הרב הראשי היא פוגענית ביותר ולחלוטין בלתי מתקבלת על הדעת".
ביוני 2018 ליווה את הנסיך ויליאם, דוכס קיימברידג' בעת ביקורו הרשמי כבן המלוכה הבריטי הראשון בישראל. בשנת 2019 חרג ממנהג הרבנים שלא להתערב בפוליטיקה ותקף את מנהיג הלייבור ג'רמי קורבין על היותו אנטישמי וביקש שהציבור לא יבחר בלייבור, מחשש לסכנה ליהודי בריטניה אם ייבחר.
במהלך מגפת הקורונה בממלכה המאוחדת, ביקר בחריפות את הקהילה החרדית בסטמפורד היל שבצפון לונדון, על כך שערכה חתונה המונית למרות הסגר שהוכרז במדינה.
מירוויס לקח חלק בטקס ההכתרה של צ'ארלס השלישי וקמילה כנציג יהדות בריטניה. על מנת לא לחלל שבת, מירוויס לן בלילה שלפני ההכתרה בבית קלרנס.
השקפותיו

פרק זה טעון שכתוב. אנא תרמו לוויקיפדיה . ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. הסיבה היא תרגמת.
השקפותיו > תפקידן של נשים ביהדות האורתודוקסית

הרב מירוויס תומך בהרחבת תפקידן של נשים ביהדות האורתודוקסית. בשנת 2012, הוא מינה את לורן לוין ליועצת ההלכתית האורתודוקסית הראשונה של בריטניה, בבית הכנסת בפינצ'לי בלונדון. כמו כן, הוא תומך בקבוצות תפילה לשבת לנשים אורתודוקסיות, באומרו: "בחלק מהקהילות שלנו יש קבוצות תפילה לנשים לליל שישי, חלק בשבתות בבוקר. זאת מבלי שנשים יקראו בתורה. אבל כדי שנשים יתכנסו כקבוצה להתפלל, זה דבר טוב". הוא תמך גם במתן אפשרות לנשים להפוך לנאמנות של בית הכנסת המאוחד, ובנשים אורתודוקסיות שאומרות קדיש. בשנת 2016 השיק הרב מירוויס הסמכה חדשה לנשים כיועצות למשפט העברי בתחום טהרת המשפחה, וכמחנכות בוגרות בבתי ספר אורתודוקסים. קורס ההכשרה, המכונה תוכנית מעיין, הוא בן 18 חודשים והוא הקורס הראשון מסוג זה בבריטניה.
הרב מירוויס גם עשה צעדים כדי לעודד נשים להשתתף בלימוד יהדות מתקדמת, ויצר סדרה של אירועים כדי לעודד אותן לעשות זאת תחת בשם "נשמה".