stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פרידיש ריס
ביוגרפיה

ריס, יליד גיור שבהונגריה (באותם ימים נמצאה בשטח האימפריה האוסטרו-הונגרית) ריס היה רקטור ופרופסור באוניברסיטת סגד ואחיו הבכור של מרסל ריס. פעל יחד בסגד עם המתמטיקאי ההונגרי-יהודי אלפרד האר.
ביצע חלק מהעבודה על יסודות האנליזה הפונקציונלית, והיו לעבודותיו מספר השלכות משמעותיות בפיזיקה. הוא התבסס על עבודותיהם של פרשה, לבג, הילברט ואחרים.
נפטר בבודפשט.
פרסומים

Functional Analysis, Frigyes Riesz, Bela Sz.-Nagy, 1990
ראו גם

משפט ההצגה של ריס
ליה מנוליו

ליה מנוליו-רייקה (ברומנית: Lia Manoliu-Raica;‏ 25 באפריל 1932 – 9 בינואר 1998) הייתה אתלטית רומנייה ואלופה אולימפית (מקסיקו 1968) בזריקת דיסקוס. מנוליו הייתה לאתלטית הראשונה שהתחרתה בשש אולימפיאדות (1952 - 1972).
ביוגרפיה

בתור ילדה, מנוליו שיחקה טניס, טניס שולחן, כדורעף וכדורסל לפני שפנתה לתחום זריקת הדיסקוס בגיל 16. שנתיים לאחר מכן, הייתה לרומנייה הראשונה שזרקה דיסקוס למרחק של מעל 40 מטרים (41.4 מטר, ב-22 במאי 1950). באמצע שנות החמישים סיימה את לימודיה בפוליטכניון של בוקרשט.
באולימפיאדת הלסינקי (1952) סיימה מנוליו במקום שישי בזריקת דיסקוס בתוצאה של 42.64 מטר. היא שיפרה את תוצאתה באולימפיאדת מלבורן (1956) וסיימה במקום תשיעי בתוצאה של 43.90 מטר.
באליפות אירופה שנערכה בברן, שווייץ בשנת 1954 סיימה מנוליו במקום 7 בזריקת דיסקוס בתוצאה של 43.86 מטר.
באולימפיאדת רומא (1960) זכתה מנוליו במדליית ארד בזריקת דיסקוס בתוצאה של 52.36 מטר, אחרי נינה רומשקובה שקבעה שיא אולימפי חדש של 55.10 מטר וטמרה פרס (52.59 מטר), שתיהן מברית המועצות.
באליפות אירופה שנערכה בבלגרד, באותה העת יוגוסלביה בשנת 1962 סיימה מנוליו במקום 14 בזריקת דיסקוס בתוצאה של 45.02 מטר.
באולימפיאדת טוקיו (1964) זכתה מנוליו פעם נוספת במדליית ארד בזריקת דיסקוס, בתוצאה של 56.96 מטר, אחרי טמרה פרס שקבעה שיא אולימפי חדש של 57.27 מטר ואינגריד לוץ מגרמניה (57.21 מטר).
באליפות אירופה שנערכה בבודפשט, הונגריה בשנת 1966 סיימה מנוליו במקום 13 בזריקת דיסקוס בתוצאה של 49.44 מטר.
ביוגרפיה > אלופה אולימפית

בחורף שבין השנים 1967 - 1968 איחוד האתלטים הרומני הודיע למנוליו, אז בת 35, שהיא מבוגרת מדי ושהיא יכולה להפסיק את אימוניה. גישה זה הגבירה את נחישותה, ולאחר תקופה של אימונים אישיים היא עברה את מבחני הסף כדי להתקבל לאולימפיאדת מקסיקו סיטי (1968). היא הגיעה לתחרות עם פציעה בידה ורופא המשלחת קבע חד משמעית כי ידה לא תעמוד ביותר מזריקת דיסקוס בודדת. במשחקים עצמם היא קבעה בזריקתה הראשונה שיא אולימפי חדש של 58.28 מטר שהעניקה לה את מדליית הזהב, לפני ליזל ווסטרמאן ממערב גרמניה (57.76 מטר) ויולאן קלייבר-קונצ'ק מהונגריה (54.90 מטר).
באליפות אירופה שנערכה באתונה, יוון בשנת 1969 סיימה מנוליו במקום רביעי בזריקת דיסקוס בתוצאה של 57.38 מטר.
באולימפיאדת מינכן (1972) סיימה מנוליו במקום תשיעי בזריקת דיסקוס בתוצאה של 58.50 מטר.
היא פרשה מהשתתפות בספורט תחרותי זמן קצר לאחר האולימפיאדה ובשנת 1974 זכתה בפרס מאונסק"ו על תמיכה בעקרונות התחרות ההוגנת.
משנות השבעים ועד למותה שימשה מנוליו כסגן-נשיאה וכנשיאת הוועד הרומני האולימפי. היא הייתה חברה בהתאחדות האתלטיקה הבינלאומית בוועדה לנשים (1976 - 1995) ובסנאט הרומני (1990–1992).
בשנת 1998 במהלך ניתוח להסרת גידול מוחי נפטרה מנוליו. היא נקברה בבית הקברות בלו.
הנצחה

האצטדיון הלאומי בבוקרשט נקרא על שמה עד לשנת 2012.
תארים והישגים

בשנת 1975 זכתה מנוליו בעיטור האולימפי מארד.
מבחן דיריכלה

ערך זה עוסק במבחן התכנסות לטורים. אם התכוונתם למשפט בתורת המספרים, ראו .
במתמטיקה, מבחן דיריכלה הוא שיטת בדיקה להתכנסות של טורים. הוא נקרא על שם יוהאן פטר גוסטב לז'ן דיריכלה  שתיארו לראשונה, ופורסם לאחר מותו,  בשנת 1862 כחלק ממאמר פרי עטו.
המבחן

המבחן קובע כי אם  \{a_{n}\} היא סדרה של מספרים ממשיים ו- \{b_{n}\} היא סדרה של מספרים מרוכבים, והן מקיימות:
a_{n}\geq a_{n+1}
\lim _{n\rightarrow \infty }a_{n}=0
\left|\sum _{n=1}^{N}b_{n}\right|\leq M לכל מספר טבעי N
כאשר M הוא קבוע מסוים, אז הטור:
\sum _{n=1}^{\infty }a_{n}b_{n}
מתכנס.
הוכחה

יהיו  S_{n}=\sum _{k=1}^{n}a_{k}b_{k}  ו- B_{n}=\sum _{k=1}^{n}b_{k}.
מביצוע סכימה בחלקים, נקבל:  S_{n}=a_{n}B_{n}+\sum _{k=1}^{n-1}B_{k}(a_{k}-a_{k+1}).
כיוון ש- B_{n} חסום על ידי M ו-  a_{n}\rightarrow 0, הראשון באיברים באגף ימין של הביטוי לעיל שווה לאפס, דהיינו  a_{n}B_{n}\to 0 כש-   n\rightarrow \infty .
בנוסף, כיוון שהסדרה  a_{n} היא מונוטונית לא עולה,  a_{k}-a_{k+1} חיובי לכל k, לכן  |B_{k}(a_{k}-a_{k+1})|\leq M(a_{k}-a_{k+1}). כלומר, גודלו של הסכום החלקי של Bn כפול פקטור משתנה מסוים, קטן או שווה לחסם העליון של הסכום החלקי של Bn כפול אותו הגורם.
אולם  \sum _{k=1}^{n}M(a_{k}-a_{k+1})=M\sum _{k=1}^{n}(a_{k}-a_{k+1}), ולכן הטור הוא טור טלסקופי ששווה  M(a_{1}-a_{n+1}), ולפיכך מתכנס ל-  Ma_{1} כש-  n\rightarrow \infty . לכן,  \sum _{k=1}^{\infty }M(a_{k}-a_{k+1}) מתכנס.
מכך נובע איפוא, ש-  \sum _{k=1}^{\infty }|B_{k}(a_{k}-a_{k+1})| מתכנס גם כן כתוצאה ישירה של מבחן ההשוואה.
מ.ש.ל
יישומים

מקרה פרטי מיוחד מסוים של מבחן דיריכלה הוא מבחן לייבניץ המפורסם יותר, במקרה בו:
b_{n}=(-1)^{n}\Rightarrow \left|\sum _{n=1}^{N}b_{n}\right|\leq 1.
תוצאה נוספת הנובעת ממבחן דיריכלה היא ש- \sum _{n=1}^{\infty }a_{n}\sin n מתכנס כאשר  \{a_{n}\} היא סדרה יורדת השואפת לאפס (ההנחה שטור הסינוסים חסום  הוא תוצאה ישירה של קיום חסם על הסכימה  \sum _{n=1}^{N}e^{in} כש-i היחידה המדומה).
מבצע פוקסלי

מבצע פוקסלי (באנגלית: Operation Foxley) היה מבצע שתוכנן בשלבים האחרונים של מלחמת העולם השנייה על ידי מנהלת המבצעים המיוחדים להתנקש בחייו של אדולף היטלר, אך לא יצא אל הפועל.
הרקע

שנת 1943 הייתה שנת מפנה במלחמת העולם השנייה. במזרח, לאחר הניצחון הסובייטי בקרב על סטלינגרד בפברואר ובקרב קורסק ביולי ואוגוסט המשיך הצבא האדום להתקדם מערבה אל עבר פולין. במערב, במאי הסתיימה המערכה בצפון אפריקה בניצחון בעלות הברית המערביות. ביולי נכבשה סיציליה ומתחיל המסע לכיבוש איטליה. שנת 1944 הייתה כבר שנת הכרעה. במזרח התקדם הצבא האדום עד לשערי ורשה וב-22 ביוני החל מבצע בגרטיון לשחרור בלארוס שהסתים בניצחון גדול של הצבא האדום. ב-5 ביוני נכבשה רומא ולמחרת החלה להתבצע פלישת בעלות הברית לנורמנדי.
בשלב זה של המלחמה, כאשר היה כבר ברור שהניצחון הסופי על גרמניה קרב, העלו במודיעין הבריטי את הרעיון לחסל את אדולף היטלר. הוגי הרעיון היו סבורים כי מאחר שלהיטלר יש דימוי של חצי אל בעיני העם הגרמני, הרי שחיסולו יביא לדעיכת רוח הקרב של הגרמנים ויחיש את סיומה של המלחמה. כך נולדה התוכנית לבצע את מבצע פוקסלי.
המבצע תוכנן על ידי מנהלת המבצעים המיוחדים. ארגון זה הוקם בשנת 1940 על פי הוראתו של ראש ממשלת בריטניה וינסטון צ'רצ'יל במטרה לנהל לחימה בגרמנים באמצעי לוחמה זעירה ופעולות חשאיות מעבר לקוי האויב. הארגון אסף מודיעין וביצע פעולות חבלה במדינות אירופה שנכבשו על ידי גרמניה הנאצית.
במחצית השנייה של שנת 1944 תכננה המנהלת את התוכנית להתנקשות בחייו של היטלר. היוזמה לביצוע ההתנקשות הוצגה על ידי המנהלת בפני שר החוץ בקבינט המלחמה אנתוני אידן, ואושרה על ידי ראש הממשלה וינסטון צ'רצ'יל.
תכנון המבצע הציב קשיים רבים למתכננים, מאחר שבשלב זה של המלחמה תוגברה השמירה ההדוקה על היטלר וצמצמה את חשיפתו בפני מתנקשים פוטנציאליים, והופעותיו הפומביות אורגנו תחת אבטחה מרבית.
התוכניות

נערכו הכנות מדוקדקות להתנקשות. היא נועדה להתבצע בימים 13 ו-14 ביולי 1944, מועדים בהם אמור היה אדולף היטלר לפקוד את ברגהוף, מעונו בקרבת העיירה ברכטסגאדן שבבוואריה.
התכנון הראשוני היה להטמין פצצה ברכבת ששימשה לנסיעותיו של היטלר לברגהוף. התוכנית ירדה מן הפרק מכיוון שלוח הזמנים של היטלר היה לא סדיר ולא צפוי. כמו כן, לכל תחנה בדרכה של הרכבת בה נסע היטלר ניתנה הודעה על בואה הצפוי של הרכבת רק דקות אחדות מראש. תוכנית אחרת שנדונה הייתה להחדיר רעל למי השתייה ששתה היטלר בנסיעותיו ברכבת. תוכנית זו נפסלה כשנסתבר כי הדבר מצריך החדרת סוכן לצוות הרכבת, דבר שהיה מסובך מדי.
לאחר דיונים והתלבטויות במטה המנהלת, שגרמו לדחיית מועד ביצועה התוכנית, הוחלט כי ביצוע ההתנקשות יהיה באמצעות צלף בירי ממרחק.
במהלך הפלישה לנורמנדי נפל בשבי בעלות הברית אחד מצוות שומרי ראשו של היטלר בברגהוף. בחקירתו גילה כי כל בוקר נוהג היטלר לצאת להליכה רגלית של כעשרים דקות אל מחוץ לתחומי המתחם. כן גילה כי היטלר אהב לצעוד לבדו כשהוא איננו מוגן.
התוכנית הייתה להצניח פולני דובר גרמנית לבוש במדים גרמניים ליד מתחם ברגהוף. היה עליו לחדור לתחומי המתחם ולהגיע עד לנקודה בה תהיה לו נקודת תצפית וטווח צליפה על נתיב צעידתו של היטלר. האיש המתאים נמצא, והוא התאמן בצליפה על בובת אדם ברובה התקני של הוורמאכט. נמצא גם גרמני אנטי-נאצי שהתגורר במרחק של עשרים קילומטר מברגהוף ונהג לשוטט בסביבה, שיועד להיות המסייע של הצלף.
התוכנית עמדה לצאת אל הפועל בנובמבר 1944. היא לא בוצעה מעולם בשל המחלוקת בדבר נחיצותה בשלב זה של המלחמה, כאשר ניצחון בעלות הברית ותבוסת גרמניה כבר נראו לעין. שוללי התוכנית טענו כי מי שיבוא במקום היטלר בשלב זה של המלחמה ינהיג טוב יותר את המערכה נגד בעלות הברית. טיעון אחר היה שגרמניה כבר כמעט הובסה, ואם היטלר יירצח, הוא ייחשב לקדוש מעונה בעיני הגרמנים, וייווצר מיתוס שגרמניה הייתה מנצחת במלחמה אלמלא מותו של היטלר. יחד עם זאת נמצאו בין המתכננים רבים שצידדו בביצוע התוכנית. למעשה, התוכנית לא בוצעה מאחר שלא ניתנה הוראה לביצועה והיא נשארה בגדר תוכנית בלבד. זאת ועוד, היטלר עזב את ברגהוף ב-14 ביולי 1944 ומאז לא שב לשם עד להתאבדותו בברלין ב-30 באפריל 1945.
גילוי מאוחר

המידע המפורט לגבי מבצע פוקסלי היה חסוי במשך 54 שנים מאז שנת 1944. רק ב-23 ביולי 1998 חשף גנזך המדינה הבריטי, ה-Public Records Office את התיקים הנוגעים למבצע פוקסלי. במסמכים נכלל פירוט מדויק של תוכניות הביצוע השונות.
המסמכים שנחשפו גילו כי ביוני 1944 נתקבל בשלוחת מנהלת המבצעים המיוחדים באלג'יר מידע לפיו היטלר מתאכסן בטירה בעיר פרפיניאן בדרום צרפת, ותהיה הזדמנות לחסלו שם. ראש המנהלת הגנרל קולין גובינס (אנ') כינס מיד לדיון את ראשי המנהלת. לאחר דיון הוחלט עקרוני להמשיך בתכנון התנקשות בחיי היטלר והדבר נמסר לגנרל סטיוארט מנזיס (אנ'), ראש סוכנות הביון הבריטית ה-MI6.
המנהלת הפיקה דו"ח ובו פירוט מנהגיו ותנועותיו של היטלר. הדו"ח כלל מפות, שרטוטים וצילומים של הברגהוף. המידע, שרובו התבסס על מידע שנשאב משבוי מלחמה גרמני שבעבר שימש כשרת של היטלר, התרכז בשגרת הבוקר של היטלר. בדו"ח נאמר כי היטלר נוהג להקיץ משנתו בשעת בוקר מאוחרת, לעולם לא לפני שעה 9 או 10 ולאחר קומו הוא יוצא לבדו לטיול רגלי של 15 עד 20 דקות מחוץ לברגהוף, אל בית התה שלו מוסלהנרקופף בו נהג לסעוד ולארח את אורחיו. בדו"ח נכתב כי מסלול הטיול מוגן באופן רופף על ידי איש אס אס אחד בכל אחד משני קצותיו, ועל ידי איש אס אס נוסף העורך סיורים בתוך המסלול. הסיבה להגנה רופפת זו, לדברי הדו"ח, הייתה כי היטלר אינו סובל שיצפו על צעידותיו. בהגיעו לבית התה הוא סועד את ארוחת הבוקר שלו. הדו"ח קבע כי צלף יוכל לפגוע בהיטלר בעת צעידתו בירי מרובה רב עצמה או מבזוקה בהיכנסו למכוניתו על מנת לחזור לברגהוף.
רעיון אחר הנזכר במסמכים היה לפוצץ את הרכבת בה נהג היטלר לנסוע כשתעבור דרך מנהרה, או להטיל עליה מזוודה עמוסת חומרי נפץ בהכנסה לתחנה. נשקלה גם אפשרות לבצע פשיטה מוצנחת של אנשי כוחות מיוחדים על הברגהוף שיתגברו על כמאתיים ושישים אנשי המשמר של הברגהוף ויהרגו את היטלר.
נשקלה גם האפשרות להרעיל את היטלר. ידוע היה למתכננים כי היטלר מכור לשתיית תה, אותו הוא שותה עם חלב, דבר הגורם לעכירות המשקה, כך שלא ניתן יהיה להבחין כי הוכנס בו רעל. תוכנית זו נשללה מאחר שלא נמצאה דרך להבטיח שאף אדם אחר לא יטעם מן התה לפני שהיטלר ילגום ממנו.
תוכנית אחרת לשימוש ברעל הייתה להשתמש בחיידקי אנטרקס, שיוחדרו לבגדיו של היטלר או לחדר המגורים שלו באמצעות מזרק שיעוצב כעט נובע, אך גם תוכנית זאת נמצאה כבלתי ניתנת לביצוע.
המסמכים חשפו כי בחודש מרץ 1945, בימי המלחמה האחרונים, ניסתה עדיין המנהלת להטיל את המשימה להתנקש בחיי היטלר על קצין בשם אדמונד היילי בנט, שהיה אז נספח צבאי בשגרירות הבריטית בוושינגטון. חלף חודש ימים והיטלר נטל את חייו במו ידיו מבלי שאף אחת מן התוכניות הגיעה לידי ביצוע.
סרט טלוויזיה

ערוץ הטלוויזיה של הבי בי סי הפיק בשנת 2003 סרט באורך מלא בסוגת הדוקו-דרמה על מבצע פוקסלי. הסרט שנקרא "להרוג את היטלר" (Killing Hitler) מבוסס על פרטים תיעודיים, כשהם מומחזים ומבוצעים על ידי שחקנים. כן כלל הסרט ניתוח של התוצאות שהיו צפויות למהלך המלחמה אם ההתנקשות הייתה יוצאת אל הפועל. הסרט הוקרן בישראל ב– 8 במרץ 2007 בערוץ 8 של הטלוויזיה בכבלים הוט.
מבצע צריף משמר

מבצע צריף משמר היה מבצע חקירה בן שנתיים של לשכת החקירות הפדרלית (FBI) בנושא שחיתות בגופי אכיפת החוק של פוארטו ריקו. המבצע הגיע לסיומו ב-6 באוקטובר 2010, עם סדרת פשיטות לפני עלות השחר שהובילה למעל 130 מעצרים של אנשי משטרת פוארטו ריקו ומחלקת הכלא והשיקום של פוארטו ריקו, כמו גם אנשים אחרים.
המבצע החל בשעה 3 בבוקר, כאשר 65 צוותים טקטיים, כולל SWAT וצוות חילוץ בני ערובה (HRT), התפשטו ברחבי האי בסדרה של מעצרים חשאיים. במבצע השתתפו מגוון אנשי FBI - צוות משא ומתן למשברים, אנשי צוות איסוף ראיות, כלבנים ו-80 אנשי רפואה ואחיות, מנתח טראומה ואף וטרינר.
החוט המרכזי של השחיתות היה שוטרי אכיפת החוק המספקים הגנה ושירותים אחרים לסוחרי סמים בפוראטו ריקו. למעלה מ-1,000 סוכני FBI ניהלו את הפשיטות. רבים מהם הוטסו בסתר. הסוכנות אפיינה את הפעולה כ"ככל הנראה תיק השחיתות הגדול במשטרה בתולדות ה-FBI."
כתבי האישום שהוכרזו ב-6 באוקטובר כללו:
61 שוטרים ממשטרת פוארטו ריקו
16 שוטרים ממחלקות משטרה עירוניות שונות
12 קצינים ממחלקת הכלא של פוארטו ריקו
44 אחרים הקשורים לסוכנויות כולל צבא ארצות הברית, המשמר הלאומי של פוארטו ריקו והמנהל לביטוח לאומי
השוטרים הנאשמים ספגו עונש מרבי של 15 שנות מאסר.
ראו גם

מבצע כבוד אבוד
הערות שוליים

1 2  "Operation Guard Shack". Federal Bureau of Investigation. 6 באוקטובר 2010. נבדק ב-27 בנובמבר 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "FBI: Puerto Rico cops protected cocaine dealers". CNN. 7 באוקטובר 2010. אורכב מ-המקור ב-26 במאי 2013. נבדק ב-27 בנובמבר 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "89 Puerto Rico Cops Arrested in Corruption Probe". CBS News. 6 באוקטובר 2010. אורכב מ-המקור ב-5 באוגוסט 2014. נבדק ב-27 בנובמבר 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Eighty-Nine Law Enforcement Officers and 44 Others Indicted for Drug Trafficking Crimes in Puerto Rico". U.S. Department of Justice. 6 באוקטובר 2010. אורכב מ-המקור ב-27 בנובמבר 2014. נבדק ב-27 בנובמבר 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
קאסה דה פילאטוס

| --- | --- |
הרחבה הפנימית
הרחבה הפנימית
 מידע כללי
 סוג:  ארמון 
 מיקום:  סביליה
 מדינה:  ספרד ספרד
 בעלים:  הדוכסים לבית מדינצ'לי Medinaceli
 מייסדים:  פדרו אנריקס דה קיניונס 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1483
 תאריך פתיחה רשמי:  1483 
 סגנון אדריכלי:  אדריכלות מודחאר 
 מידות
 קומות:  2
 קואורדינטות:  37°23′24″N 5°59′13″W﻿ / ﻿37.3899°N 5.987°W﻿ / 37.3899; -5.987
 http://www.fundacionmedinaceli.org/monumentos/pilatos/
  (למפת אנדלוסיה מוגדלת) סביליה מאלגה קורדובה גרנדה חרס אלמריה חאאן אקסטרמדורה קסטיליה-לה מנצ'ה מורס. הים התיכון מ. האוקיינוס האטלנטי  פור.קזה דה פילטוס(למפת אנדלוסיה רגילה) סביליה מאלגה קורדובה גרנדה חרס אלמריה חאאן אקסטרמדורה קסטיליה-לה מנצ'ה מורס. הים התיכון מ. האוקיינוס האטלנטי  פור.קזה דה פילטוס
 
קאסה דה פילאטוס (בספרדית: Casa de Pilatos, כלומר בית פילאטוס) הוא ארמון בסביליה בספרד. הארמון בנוי בשילוב סגנונות של הרנסאנס האיטלקי והמודחאר הספרדי. יש רואים בו אב-טיפוס של ארמון אנדלוסי.
היסטוריה

את בניית הארמון התחיל, בשנת 1483, המרקיז פדרו אנריקס דה קיניונס (Pedro Enríquez de Quiñones). השלים אותו בנו פדריק אנריקה דה ריברה, המרקיז הראשון של טריפה. פדריק חזר ב-1520 מביקור באיטליה. הוא התרשם מאוד מהארכיטקטורה והאמנות של "שיא הרנסאנס" באיטליה, ועיצב את הארמון בשילוב של סגנון זה עם סגנון המודחאר הספרדי. שינויים רבים נעשו בבניין במהלך המאות הבאות.
כינויו של הארמון

עם תחילת בנייתו ב-1483 נקרא הארמון Palacio de San Andrés (ארמון אנדריאס הקדוש). השם "בית פילטוס" נובע מאותה נסיעה של פדריק אנריקה דה ריברה שבמסגרתה ביקר גם בארץ ישראל ובירושלים. בעקבות הביקור הנהיג בסביליה את מנהג המסע בעקבות הוויה דולורוזה שלפי המסורת התחיל בביתו של פונטיוס פילטוס. המסע בסביליה התחיל בארמון, ובעקבות כך השתרש הכינוי "קאסה דה פילטוס". התיעוד הישן ביותר של הכינוי הוא משנת 1754.
תיאור המבנה

הכניסה לארמון היא דרך שער שיש רנסאנסי, שתוכנן על ידי אנטוניו מריה אפרילה (איט'), אדריכל מג'נובה. מהשער עוברים דרך חצר חניית הכרכרות לרחבה הראשית של הארמון. זוהי רחבה  מודחארית אופיינית. מקושטת באריחי azulejos ובעיטורי גבס. הרחבה מוקפת עמודים, במרווחים לא שווים, התומכים בקשתות חצי עגולות. מעליהן מעקה של תחרת אבן גותית. במרכז החצר נמצאת מזרקה שיובאה מג'נובה. בפינות 3 פסלים רומיים: מינרווה, מוזה רוקדת וקרס, בפינה הרביעית פסל מקורי מהמאה החמישית לפנה"ס של אתנה. על הקירות מסביב 24 מדליונים ובהם פרוטומות של מלכים ספרדיים, קיסרים רומיים ודמויות חשובות אחרות.
המדרגות לקומה השנייה מעוטרות אף הן  באריחי azulejos והתקרה היא בדגם חלת דבש מודחארית. בחדרי הקומה השנייה מוצגות תמונות מהמאות ה-16 עד ה-19, בהן סדרת ציורי מלחמת שוורים של גויה ופייטה של הצייר האיטלקי סבסטיאנו דל פיומבו.
לארמון שני גנים, בגן הקטן Jardin Chico בריכה ובה פסל ברונזה של בכחוס.
גלריה

שער הכניסה
חזית הארמון.
פסל אתנה.
המדרגות לקומה השנייה.
הקומה השנייה של הרחבה המרכזית.
הבריכה בגן הקטן עם פסל בכחוס
הפורטיקו של הגן הגדול
הערות שוליים

↑  הארמון נמצא בכיכר del Pilatos   ברחוב Aguilas san Esteban
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007293522005171  BNE: XX175524  GND: 4466233-6  LCCN: sh99001692  SUDOC: 072721715  ULAN: 500308929  VIAF: 172429545   WorldCat (עם VIAF): 172429545
צוקי מאובני ג'וגינס

צוקי ג'וגינס (אנגלית Joggins Fossil Cliffs) הם צוקים הנמצאים סמוך לעיירה הכפרית ג'וגינס במערב מחוז קמברלנד, בפרובינציה נובה סקוטיה, קנדה. בסביבה נמצאים מרבצי פחם גלויים שנכרו עוד בשנת 1686. המכרה הראשון הוקם באזור בשנת 1731, ובאזור התקיימו פעולות כרייה נרחבות עד אמצע המאה ה-20. העיירה הוקמה כעיירת כורים, וגדלה במידה כזו עד שבשנת 1919 הוכרזה כעיר. ב-1949 בוטל מעמד זה, עקב הידלדלות הכרייה וירידה משמעותית באוכלוסיית המקום בעקבות כך. אסון שהתרחש ב-1958 במכרות בספרינגהיל, כ-40 קילומטרים ממזרח לג'וגינס, ובו נספו 74 כורים, הביא לסגירת כל המכרות באזור.
ג'וגינס נמצאת סמוך לחוף הים של מפרץ צ'יגנקטו, שהוא שלוחה של מפרץ פאנדי, חלקו הצפוני של מפרץ מיין. הצוקים הפונים אל המפרץ ידועים במרבצי המאובנים הנמצאים בהם, המתוארכים לעידן הקרבון, בפרק הזמן הקרוי קרבון פנסילבני, לפני 354 עד 290 מיליוני שנים. צוקי ג'וגינס נמצאים בתהליך של סחיפה רצופה על ידי משטר הגאות והשפל. ההבדל בין רמת הגאות והשפל במפרץ פאנדי הוא הגדול בעולם, והסחיפה המתמשכת מביאה לחשיפה בלתי פוסקת של המאובנים הנמצאים במעבה האדמה.
גאולוגים גילו את מאגר המאובנים בצוקי ג'וגינס כבר בשנות העשרים של המאה ה-19. באמצע המאה נערכו במקום מחקרים על ידי אחד ממניחי היסוד לגאולוגיה המודרנית, סר צ'ארלס לייל. בספרו "יסודות הגאולוגיה" (Students' Elements of Geology, יצא לאור ב-1871) הכריז לייל שצוקי ג'וגינס והמאובנים החשופים בהם הם "הדוגמה הטובה בעולם" לחשיפה שכזו. המאובנים שנמצאו בצוקי ג'וגינס מוזכרים גם בספרו של צ'ארלס דרווין, "מוצא המינים".
חלק נכבד מן המאובנים שנמצאו באתר נחשפו בידי סר ויליאם דוסון (Dawson), תלמידו של לייל. רבים מן הממצאים שחשף נמצאים כיום במוזיאון רדפאת' (Redpath) באוניברסיטת מקגיל, במונטריאול. ב-1852 גילו דוסון ולייל תגלית חשובה: מאובנים טטרפודיים, שנקברו בתוך גזע עץ. דוסון המשיך בחקירת המאובנים וגילה את אחד המאובנים החשובים ביותר בתולדות המדע, ההילונומוס (Hylonomus) - הזוחל הקדום ביותר הידוע למדע, ולפיכך גם המין בעל שפיר עוברי (Amniota) הקדום ביותר. בנוסף למאובני בעלי חיים נמצאו בצוקי ג'וגינס גם עקבות של בעלי חיים שהשתמרו מאובנות בסלע, וכן צמחים שהשתמרו בשלמות, בעיקר שרכים ועצים פרהיסטוריים.
בשנת 2008 הוכרזה רצועת חוף באורך של כ-15 קילומטרים, הכולת את צוקי ג'וגינס, כאתר מורשת עולמית של אונסק"ו.
ליה נירגד

| --- | --- |

 לידה:  26 במאי 1962 (בת 62) בלגיה 
 מדינה:  ישראל 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת תל אביב 
 שפות היצירה:  עברית 
 
ליה נירגד (נולדה ב-26 במאי 1962) היא סופרת, עורכת, מתרגמת, מרצה ופעילה חברתית ישראלית. שימשה כראש התוכנית ללימודי תרגום במכללה האקדמית בית ברל בין השנים 2010–2012.
ביוגרפיה

נירגד נולדה בבלגיה בעת שהות אביה, רם נירגד, כדיפלומט בשירות משרד החוץ בבריסל. גדלה בירושלים והתגוררה בילדותה גם בניגריה, בעת מלחמת ביאפרה, ובארגנטינה, שם שימש אביה כשגריר ישראל.
בגיל 17 חזרה לישראל והתגייסה לצה"ל. לאחר שירותה הצבאי כמדריכת גדנ"ע למדה היסטוריה ופילוסופיה באוניברסיטת תל אביב, וסיימה את הלימודים בהצטיינות. לאחר סיום הלימודים זכתה במלגה ללימודי דוקטורט בהיסטוריה באוניברסיטת קיימברידג' אולם לא ניצלה אותה ובחרה לנסוע לניו יורק, שם נישאה לישראלי שהכירה מתקופת בית הספר בארגנטינה.
לאחר שחזרו ארצה החלה נירגד לכתוב ובמקביל עבדה כמתרגמת בדסק החוץ של ידיעות אחרונות, וכעורכת במוסף הפוליטי של העיתון. בשנת 1991 הוציאה לאור את הרומן הראשון שלה, "כמו בג'מייקה", וכן את ספר הילדים "נשיקה לשפונזה", שתורגם גם לאנגלית. בשנת 1993 יצא לאור הרומן השני שלה, "גוף זר".
בשנת 1994 התגרשה נירגד מבעלה וכעבור שנתיים הכירה את בן זוגה, ד"ר דניאל דור, בלשן ומרצה לתקשורת באוניברסיטת תל אביב. לנירגד שתי בנות ולדור בת אחת מנישואיהם הראשונים. אחותה הבכורה היא השחקנית לירון נירגד.
לאורך שנות ה-2000 הוציאה לאור שלושה ספרים, שניים מהם באנגלית. אחד מהם (As High as the Scooter Can Fly) תורגם לגרמנית.
נירגד היא מרצה מן המניין לתרגום ועריכה במכללה האקדמית בית ברל. בין השנים 2010–2012 הייתה ראש ללימודי תרגום במכללה. בנוסף, מקיימת נירגד סדנאות ושיעורים בתרגום ועריכה באופן פרטי.
בשנת 2019 יצא לאור ספרה השביעי, "במקום גרניום".
פעילות ציבורית ופוליטית

משנת 2003 פעילה נירגד בארגון "מחסום Watch" – תנועת נשים ישראליות שהוקמה ב-2001, המתנגדת לשליטה הישראלית ביהודה ושומרון, ולפגיעה בחופש התנועה של הפלסטינים באזור זה, הנגרמת באמצעות מחסומי צה"ל. את רשמיה מהפעילות השבועית בארגון בין נובמבר 2003 למרץ 2004 הפכה לספר בשם "חורף בקלנדיה" שיצא לאור בשנת 2004. הספר תורגם לאנגלית וגרמנית ואף עובד למחזה שעלה בהצגה בישראל ומחוצה לה.
באוקטובר 2011 הקימה, יחד עם בן זוגה, את ארגון "המשמר החברתי", בהמשך למחאה החברתית של 2011 ובמטרה לממש את התובנות החברתיות של המחאה הדוגלת באקטיביזם אזרחי ובלקיחת אחריות האדם על גורלו. הארגון שהוקם כתנועה הפך לאחר חצי שנה לעמותה בה פעילים מתנדבים (כמשקיפים בכנסת) המגיעים לדיונים בוועדות הכנסת השונות הקשורים בצדק חברתי ושוויון אזרחי.
יצירתה > ספריה

כמו בג'מייקה, עם עובד, 1991
נשיקה לשפונזה, עם עובד, 1991 (תורגם לאנגלית)
גוף זר, עם עובד, 1993
As High as the Scooter Can Fly, Woodstock, 2002 (תורגם לגרמנית)
חורף בקלנדיה, חרגול הוצאה לאור, 2004 (תורגם לאנגלית ולגרמנית)
A Kiss for Lily, Cage Pub, 2005
במקום גרניום, חרגול הוצאה לאור, 2019
יצירתה > מבחר מתרגומיה

בחזרה אל קולד מאונטן / צ'ארלס פרייזר, עם עובד, 1999
פאטי דיפוזיה: וטקסטים אחרים / פדרו אלמודובר, בבל, 2002
תמונתו של דוריאן גריי / אוסקר ויילד, פן – הוצאה לאור, 2006
שכל ישר / תומאס פיין, מרכז שלם, 2007
הגלים / וירג'יניה וולף, פן - הוצאה לאור, 2008
זמר הטנגו /תומאס אלוי מרטינס, מחברות לספרות, 2009
אל המגדלור / וירג'יניה וולף, פן - הוצאה לאור, 2009
פלאש: ביוגרפיה / וירג'יניה וולף, ספרי חמד, 2010
ממעמקים / אוסקר ויילד, מודן הוצאה לאור, 2014
מגלן / שטפן צוויג, מודן הוצאה לאור, 2020
הערות שוליים

↑  אביבה לורי, מחסום תחת השפעה, באתר הארץ, 27 באפריל 2004
↑  ליה נירגד באתר מכללת בית ברל
↑  השאלון של העוקץ: ליה נירגד, באתר העוקץ, 5 באוקטובר 2019
↑  תומר אביטל, "בקיץ למדנו כלכלה, בחורף נלמד את הכנסת", באתר כלכליסט, 26 באוקטובר 2011
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007265913605171  BIBSYS: 3079357  BnF: cb14629798t (data)  GND: 129896063  ISNI: 0000 0000 8399 6245  LCCN: nr93016537  NLG: 191818  VIAF: 195149294362580522097   WorldCat (עם VIAF): 195149294362580522097
ליה דוליצקיה

| --- | --- |

ליה דוליצקיה
 לידה:  17 בינואר 1919 רדומישל, אוקראינה אוקראינה
 פטירה:  27 באוגוסט 2000 (בגיל 81) תל אביב-יפו, ישראל ישראל
 מקום קבורה:  בית העלמין ירקון 
 מדינה:  ישראל 
 תקופת הפעילות:  1938–2000 (כ־62 שנים)
 פרופיל ב-IMDb
 
ליה דוליצקיה בהצגה, 1971
לוחית זיכרון לליה דוליצקיה
הרצליה (ליה) דוליצקיה (17 בינואר 1919 – 27 באוגוסט 2000) הייתה שחקנית וזמרת ישראלית. נודעה בעיקר בתפקיד גולדה במחזמר "כנר על הגג".
ביוגרפיה

ליה דוליצקיה (Lya Dulitzkaya או Dulizkaya) נולדה בעיירה רדומישל, ליד קייב שבאוקראינה, לזמרת הילדה דוליצקיה ולשלום דוליצקי. נקראה על שם בנימין זאב הרצל. הורי האם היו אמידים וניהלו מפעלים לסוכר ברוסיה ואביה היה חובב בולאות. בהיותה בת שנתיים לערך, ברחו הוריה יחד איתה לווינה, עקב התנכלות ליהודי רדומישל, בתקופת המהפכה הבולשביקית ברוסיה והיא גדלה בווינה.
לאחר האנשלוס, באוגוסט 1938, עלתה לבדה לישראל במסגרת עליית הנוער. הוריה נשארו בווינה. נשלחה ללמוד ב"משק פועלות" להכשרה חקלאית בכפר עיינות ליד נס ציונה. בהמשך החליטה לעבור לתל אביב ועבדה כמלצרית בבתי קפה. בשנת 1940 הצליחו הוריה להגיע לארץ.
דוליצקיה למדה משחק, שירה וריקוד, אך הוריה דרשו ממנה שאם היא רוצה להיות שחקנית, היא צריכה ללמוד מקצוע נוסף, הוכשרה כגננת, וניהלה במשך שנים רבות גן ילדים ברחוב זמנהוף בתל אביב. במקביל שיחקה בתיאטרון חובבים.
רק בגיל 40 החלה בקריירה מקצועית כשחקנית, לאחר שהשחקן אלברט כהן הציעה לה להצטרף ללהקת "זרקור" שהקים, יחד עם יעקב בנאי וזהר אוריין. הלהקה העלתה מופעי בידור בתחילת שנות ה-60. במקביל המשיכה תחילה לעבוד כגננת בבקרים.
פריצת הדרך בקריירה שלה הגיעה בשנת 1965, שלוהקה לתפקיד גולדה במחזמר "כנר על הגג", בתיאטרון גיורא גודיק, לצד טוביה בגילומם של בומבה צור, חיים טופול ושמואל רודנסקי. ב-1969 לוהקה לתפקיד גולדה לצד יוסי ידין בהפקה של "כנר על הגג" שעלתה בווינה. ולצד שמעון ישראלי בהפקה הדרום אפריקאית שעלתה בסוף אותה שנה. בסך הכל שיחקה בתפקיד גולדה כ-1,150 פעמים, בחמש ארצות ובשלוש שפות: ישראל, דרום אפריקה, גרמניה, שווייץ ואוסטריה.
בעקבות הצלחת "כנר על הגג" הוזמנה לשחק פעמים רבות בגרמניה, אוסטריה ושווייץ, ואף ביימה הפקה של. בין השאר שיחקה במחזות זמר ובהצגות: "אמא קוראז'" (הנובר, גרמניה 1972), "עמודי החברה" (1975), "נשות טרויה" (שווייץ, 1986), "סיפור אהבה בשלושה פרקים (מחזה)" (גרמניה 1987) ועוד.