stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יהדות גליציה
תולדות יהודי גליציה > במלחמת העולם השנייה > יהדות גליציה המערבית

בתקופת השואה נכללה גליציה המערבית תחת "דיסטריקט קרקוב". ניתן לשים לב ל-5 שלבים עיקריים בשואת יהודי גליציה המערבית:
ספטמבר 1939 עד אביב 1940 - חיילי הוורמאכט והמשטרה הגרמנית התעללו ביהודי גליציה המערבית, חטפו אותם לצורך עבודות כפייה והטילו עליהם גזירות כלכליות. כמו כן, יודנראטים הוקמו בכל קהילות גליציה המערבית, על פי הוראת הגרמנים.
אביב 1940 עד קיץ 1941 - גירוש יהודים שהתגוררו בקרבת שטחים צבאיים, אזורי גבול או אזורי קייט ושליחת יהודים למחנות עבודה.
קיץ 1941 עד אביב 1942 - הגברת השילוחים למחנות העבודה.
אביב 1942 עד קיץ 1943 - שילוחים המוניים למחנות ההשמדה.
סתיו 1943 עד סוף 1944 - חיסול ורדיפת המסתתרים ביערות.
יהודי העיר קרקוב וסביבתה הושפעו מהעובדה שמשרדי שלטון הגנרלגוברנמן היו בקרקוב, ולכן הוטלו עליהם גזרות ואיסורים כשהמלחמה הייתה עוד בתחילתה. בין האיסורים והגזירות שהוטלו על יהודי האזור (וזאת עדיין במסגרת השלב הראשון של שואת יהודי גליציה המערבית) היו צו שהורה על עבודות כפייה (ב-26 באוקטובר 1939), צו להקפאת חשבונות הבנק של היהודים (ב-20 בנובמבר 1939) ואיסור על החלפת מקום מגורים ללא אישור השלטונות (ב-11 בדצמבר 1939). כמו כן, החל מ-23 בנובמבר 1939 נדרשו יהודי גליציה המערבית לשאת עליהם סרט ועליו מגן דוד, והחנויות שהיו בבעלות יהודית סומנו.
עוד בתקופה הראשונה גורשו יהודים תושבי גליציה המזרחית לאזורים אחרים, בעיקר לגליציה המזרחית, במקביל לגירוש יהודי שלזיה לגליציה המזרחית. במקביל לגירוש יהודים מגליציה המערבית, היה גם גירוש של יהודים אל גליציה המערבית, מאזורים אחרים שסופחו על ידי גרמניה הנאצית.
תולדות יהודי גליציה > לאחר מלחמת העולם השנייה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
תולדות יהודי גליציה > כיום

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
דמוגרפיה > הגירה

הגירה של יהודים מגליציה הביאה לירידה באוכלוסיית היהודים בגליציה וכן לירידה באוכלוסייה הכללית. המצב הכלכלי הרע בתעשייה ובערי גליציה, בנוסף לרצונם של היהודים להגביר את כוחם ואת מעמדם, גרם ליהודים רבים להגר מגליציה. רק בשנים 1891–1910 היגרו 236,504 יהודים מגליציה אל ארצות הברית, כ-7.6% מתוך כל המהגרים מאדמות אוסטרו-הונגריה, 85% מתוך כל המהגרים היהודים מאדמות אוסטרו-הונגריה ו-30.1% מתוך כל המהגרים בגליציה. חלקם היחסי של היהודים מקרב כלל המהגרים מגליציה היה גדול פי 3 לעומת חלקם מכלל האוכלוסייה. הגירה של יהודים גליציאנים, בשונה מהגירה של פולנים או אוקראינים, לא גברה או פחתה בעונות מסוימות, אלא התקיימה במשך כל השנה בכמות דומה. בעשור הראשון של המאה ה-20 היגרו 152,811 יהודים. עבור כל 10,000 תושבים באותן שנים, היגרו 105 יהודים, 47 פולנים ו-71 אוקראינים.
בשנים 1880–1910 התרחשה הגירה המונית ממערב גליציה אל ארצות מערביות יותר, בעיקר בגלל המצב הכלכלי הרע שממנו סבלו יהודי האזור. גם 200 אלף יהודים תושבי גליציה המזרחית נאלצו להגר ממנה אל ארצות מערביות יותר, והיו ברובם חסרי בית וכסף, שסימלו את הדלות בארצות שאליהן היגרו. הגירה המונית נוספת התרחשה הן בגליציה המערבית והן בגליציה המזרחית בשנות מלחמת העולם השנייה, ואז רוב ההגירה נעשתה דווקא מגליציה המזרחית (בשנים אלו הייתה ירידה של 15% בכמות היהודים בגליציה המזרחית, לעומת 5% בגליציה המערבית). בשנים שבין המלחמות שוב עיקר ההגירה נעשתה מגליציה המערבית, אך ממדי ההגירה קטנו בשל הטלת הגבלות על ההגירה למערב, כמו גם ההגבלות שהוטלו על עלייה לארץ ישראל.
התופעה ההפוכה, של הגירה של יהודים אל גליציה, הייתה נדירה יחסית, וזאת בשל הגבלות מתקופת השלטון האוסטרו-הונגרי אשר אסרו על אזרחי חוץ ממוצא יהודי להתיישב בגליציה.
כלכלה > בתקופה הפיאודלית

בתקופה הפיאודלית, שנמשכה בגליציה עד אמצע המאה ה-18, עסקו מרבית היהודים במסחר ובחקלאות. הם היו בעלי נכסים ואמצעי ייצור חשובים בעבור בני אצולה ובעלי המעמדות הגבוהים, ונכסים אלו סייעו להם להתקרב אל בני האצולה ולנהל עמם מערכת של יחסי גומלין. הם חכרו משרפות, מבשלות בירה, טחנות קמח, ומנסרות. התוצרת החקלאית של היהודים שווקה ונמכרה בעבור בני האצולה. יהודים מעטים היו גם בעלי תפקידים רשמיים ושימשו כפקידי בנק, מייבאי סחורות, מתווכים או היו אחראים על גביית מיסים. במחצית השנייה של המאה ה-16 החליטו בני האצולה להרחיב את זכויות היסוד של היהודים בעירם ולצמצם את הגבלות המסחר, המלאכה, חופש המגורים וחופש התנועה, על מנת לפתח משק כלכלי מפותח בערים הפיאודליות. היהודים נחשבו לחרוצים וצנועים שהסתקפו במועט, כך שבני האצולה יכלו לתת להם תשלום מועט בעבור עבודתם ובמקביל לבקש שכר דירה גבוה מהמקובל, מבלי שהיהודים היו מתלוננים. בתקופה הפיאודלית התרחשו גם פרעות ת"ח ות"ט שכתוצאה מהם נפגעה כלכלת יהודי גליציה באופן קשה, וזו השתקמה רק כעבור יותר מ-30 שנה. השפעתם הכלכלית של היהודים בגליציה המערבית הייתה קטנה יותר בהשוואה להשפעתם בגליציה המזרחית, שכן המקומיים ניסו לדחוק את היהודים אל מחוץ למרכז העיר, ופעמים רבות אף הצליחו בכך, בתמיכת השלטון. יהודי גליציה זכו לקבל בתקופה הפיאודלית מעמד ביניים בין הצמיתים לאדונים, כמו הפולנים העירוניים. כמו כן, ידוע כי כלכלת יהודי גליציה המזרחית הייתה טובה ומוצלחת יותר מאשר כלכלת יהודי גליציה המערבית. הסיבה לכך טמונה בחופש הכלכלי הרב (באופן יחסי לאזורים אחרים בפולין או באוקראינה) שניתן ליהודי גליציה המזרחית. דב בר-בירקנטל, סוחר יינות יהודי מבולחוב תיאר את מסחר היהודים בתקופה זו בספר זכרונותיו:
אבי עסק שמה במסחר יינות הונגריים וציווה לחפור ולבנות שמה מרתף יפה להניח בו היינות. ומכרם מדי שנה ליפריצ'ים שישבו בנכסיהם הסמוכים... ובגלל שבנכסי ההרים אין להם הרבה שדות ראויים לזריעה, הוצרך אבי להתחיל משא ומתן אחר עם הערלים המשועבדים שלו והגיע להסכם עם חוכר תעשיית המלח בעיר בולחוב לספק לו עצים מן היער, ובעד עגלת עצים שיביא למפעל המלח יתן לו חבית אחת מלח משובח, ועשו כן כל ימי החורף. ובהגיע הקיץ הלכו כל הערלים מן הכפרים בעגלותיהם ולקחו כל אחד על עגלתו עשר חביות מלח, והלכו לשלום לדרכם לגלות פודוליה והחליפו המלח בעד תבואות דגן... ומהתבואות נעשה יין שרף, שקנו הרבה והוליכו לארץ הונגריה בכמות גדולה, והרוויחו  בזה
כלכלה > מלחמת העולם הראשונה עד מלחמת העולם השנייה

במלחמת העולם הראשונה נפגעה הכלכלה היהודית בגליציה באופן קשה. המלחמה ערערה את התשתית הכלכלית של יהודי גליציה, כשהשליטה על גליציה עברה מיד אל יד. עם סיום המלחמה, גליציה חזרה לשלטון הפולני שהיה בה בעבר. הכלכלה היהודית לא הצליחה להשתקם במהלך התקופה שבין המלחמות, והתפקיד הכלכלי שמילאו היהודים בגליציה כסוחרים נתפס על ידי אוכלוסיות אחרות, בעיקר על ידי הפולנים. מדיניות המס של פולין גרמה לנזק נוסף לכלכלה היהודית, והתאגדויות של סוחרים פולנים ואוקראינים המשיכו לקום. בשנות השלושים, קם כנגד העסקים היהודים חרם כלכלי, שגרם להרעה נוספת במצבה של הכלכלה היהודית בגליציה.
כלכלה > השלטון הסובייטי בגליציה המזרחית

השינוי במצבה של יהדות גליציה במעבר לשלטון הסובייטי היה שינוי כלכלי ברובו, כאשר חלה הרעה נוספת במצב הכלכלי של יהדות גליציה. עם פלישת הצבא האדום לגליציה המזרחית, חיילי הצבא התנפלו על החנויות ורכשו כל מוצר שמצאו, עד ריקון החנויות מסחורות.
הסובייטים התנגדו לכל יוזמה פרטית בתחום המסחר, וכך פגעו יהודים רבים שעסקו במסחר (אחוז היהודים שעסקו במסחר היה גבוה). הסובייטים פעלו גם כנגד קמעונאות, אך הפעולות שלהן כנגד המסחר הקמעונאי היו מצומצמות יותר. על מנת לחסל את המסחר הפרטי, דרשו הסובייטים שכל החנויות ייפתחו מיד, ושכל הסוחרים ימכרו את סחורותיהם במחירים שמלפני המלחמה. בשל העובדה שלא היו לסוחרים מקורות שמהם יכלו להשיג אספקה נוספת, דרישה זו של הסובייטים למעשה פעלה לטובת מכירת כל המוצרים שהיו ברשותם של אנשים פרטיים, ובכך חיסול המסחר הפרטי. בדומה לכך, בעלי מלאכה אורגנו באיגודים ובעלי מקצועות חופשיים נאלצו לשנות את עיסוקם. אולם, על אף שהכלכלה היהודית ככלל ניזוקה כתוצאה מהשלטון הסובייטי בגליציה המזרחית, עבור התומכים בשלטון החדש נפתחה האפשרות להשתלב בשירות הציבורי.
חינוך

בשנת 1787 הוחלט להקים בתי ספר של כיתה עד שתי כיתות אשר ישרתו את הילדים היהודים בגליציה, תחת פיקוחו של הרץ הומברג, אשר הגיע ללבוב על מנת לפקח משם על החינוך היהודי בגליציה. הומברג החל להקים כמאה בתי-ספר מתוקנים שלמדו בהם בגרמנית, בתמיכת השלטון האוסטרי שחינך את היהודים לגרמנופיליה. עוד מן ההתחלה נתקל בהתנגדות מצד היהודים במקום: איש לא הסכים להשכיר לו דירה מאחר שנחשב לאפיקורס, והוא לא מצא מורים מקומיים לבתי הספר שהקים ונאלץ להביא מורים מחוץ לגליציה. הוא נחשב בעיני היהודים לנטע זר ומושחת. תוכנית הלימודים בבתי ספר אלו, אשר כללה לימוד דקדוק עברי, גרמנית ומדעים כלליים "הכשילה מראש" את הניסיון להעניק להם השכלה. עד שנת 1792 הקים הומברג כ-100 בתי ספר קטנים כאלו, ברובם היו תלמידים אחדים בלבד. בשנת 1806 נסגרו כל בתי הספר היהודיים של הומברג, על פי צו הקיסר.
חיי הדת

כחלק משגרת היום-יום של תושבי גליציה היהודים, היהודים קיימו מצוות, כמתואר בתורה. על חיי הדת פיקחו רבני וחכמי גליציה, אשר פתרו בעיות, מחלוקות ושאלות שעלו ברבות השנים בידי יהודי גליציה, על פי ההלכה. בערים מסוימות ניתנה ליהודים אוטונומיה משפטית, והרבנים שימשו במקרים אלו גם כשופטים במקרה הצורך, ופסקיהם היו כמעט תמיד מחייבים. העונש החמור ביותר שיכלו הרבנים להעניש בו את היהודים שנשפטו היה גירוש מקהילת היהודים (באנגלית: excommunication). יהודי שגורש מהקהילה היהודית כבר לא היה עוד חלק מן החברה היהודית המקומית, ומשם הדרך לעוני ולמוות הייתה קצרה (ללא ההגנה והתמיכה של הקהילה היהודית, התקשו היהודים המגורשים לשרוד). בקהילות היהודיות בגליציה פעל קהל אשר היה אחראי על טבילות, בריתות מילה, חתונות, גירושין, קביעות מזוזות והלוויות. הקהל הורכב מרב, גבאי, סופר סת"ם, חזן ומספר אנשי דת נוספים. חברי הקהילה היהודית הקפידו על קיום מצוות ומקומות העבודה היהודיים נסגרו מוקדם בשישי, כך שהיהודים יכלו להתארגן כשורה לקראת ליל שבת.
חיי הדת > תנועת החסידות, תנועת ההשכלה והאורתודוקסיה בגליציה

תנועת החסידות החלה להתפשט בגליציה בשנים 1772–1848, בתקופה שבין תחילת הסיפוח האוסטרי לבין אביב העמים של שנת 1848. המצוקה הכלכלית ששררה בקרב יהודי גליציה אפשרה לתנועה להתפשט במהירות בקרב הקהילות היהודיות בגליציה, כך שתוך עשורים אחדים היא הייתה התנועה השלטת בקרב הקהילות הקטנות והבינוניות בגליציה. ככזו, היוותה תנועת החסידות הגורם המשפיע ביותר על ההווי הרוחני, החברתי, הכלכלי והדתי של הקהילות היהודיות בגליציה בתקופה זו. בגליציה פעלו מספר חצרות חסידיות, אשר הסתעפו מכמה בתי חסידות: בית רוז'ין, בית זלוטשוב, בית פרמישלאן, בית רופשיץ ובית צאנז.
במשך תקופה ארוכה נודעו יהודי גליציה בקפדנות הדתית שלהם, ובכך שתנועת החסידות פרחה באזורם. אולם, תהליכי המודרניזציה שהתרחשו בקרב יהודי מרכז אירופה ומזרח אירופה כתוצאה מפעילותה תנועת ההשכלה היהודית התרחשו גם הם בגליציה. מנהיגי תנועת ההשכלה בגליציה, אשר ברובם הגיעו מהקהילות הגדולות יותר בגליציה (כמו לבוב וברודי), ראו בתנועת החסידות כמנוגדת לנאורות, וניסו להיאבק בה. יוסף פרל, שהיה אחד מבין אותם המנהיגים של תנועת ההשכלה, נודע מאוד בשל פעילותו זו כנגד תנועת החסידות בגליציה, ובמסגרת פעילות זו פתח מספר בתי ספר מודרניים לפי תוכניתו של הקיסר האוסטרי יוזף השני.
חיי הדת > בתי כנסת

בתי כנסת רבים שהוקמו בגליציה היו בנויים כמצודה לאור צורכי ההגנה של יהודי המקום מפני המצב הביטחוני המאתגר: אי-אהדה מצד רוב הקבוצות האתניות השכנות, פלישות מתמשכות של הטטרים והקוזאקים ומלחמות על השליטה בגליציה.
חיי הרוח והחברה > מוסדות הקהילה

מוסדות הקהילות היהודיות בגליציה דאגו לחבריהן, והיו למוסדות בעלי ההשפעה הגדולה ביותר על מי שהיה תחתם. המוסדות היהודיים דאגו לכלל האוכלוסייה היהודית בגליציה, כולל לחלשים, באופן בולט בהרבה לעומת המוסדות הנוצריים המקומיים.
חיי הרוח והחברה > ספרות גליציה

גליציה הייתה מרכז חשוב של הספרות העברית, במיוחד מאז תקופת הסיפוח האוסטרי. כתבי עת עבריים שונים הופיעו בגליציה והתפתחו בה.
גרשון בדר, יהודי תושב קרקוב שהיגר לניו יורק, סקר חלק גדול מחכמי וסופרי גליציה בספרו "מדינה וחכמיה" שיצא בשנת 1934. הספר תוכנן לצאת בשני ספרים, אך למעשה יצא רק בספר אחד בלבד שסוקר רק את חכמי וסופרי גליציה שמופיעים עד האות ל' (על פי סדר הא"ב בשמות משפחתם של המופיעים בספר).
יחסים עם אוכלוסיות אחרות

בגליציה התיישבו שלוש אוכלוסיות עיקריות: יהודים, פולנים ואוקראינים. בגליציה המזרחית, בנוסף ליהודים שהתיישבו במקום, רוב האוכלוסייה הייתה ממוצא אוקראיני, והפולנים היו מיעוט באוכלוסייה. לעומת זאת, בגליציה המערבית היו הפולנים רוב מוחלט, ובחלק זה של גליציה שכנו אוקראינים אחדים בלבד. בגליציה התגוררו גם בני מיעוטים נוספים: קוזאקים, יוונים, ארמנים, גרמנים וקתולים.
דב סדן, בן הקהילה היהודית בלבוב, סיפר על זכרונותיו ועל זיכרון אבותיו כפי שסופר מדור לדור מאותן אוכלוסיות בספרו "ממעגל הנעורים":
אצילים פולנים, וסוחרים גרמנים וארמנים שנתערבו בהם, בנו לעצמם בתים מרווחים ומפוארים, ואילו בשכנותם, בסימטאות הסמוכות לשוק, שהתפאר עוד עתה בשרידי-קדם, ישבו צפופים ודחוקים אבות-אבותי, בית נשוך בחברו, קצות הגגות מזה ומזה מאפילים על מעט האור הנופל על רצועת הרחוב הצרה וכל קמצוץ אויר נקנה בדמים... וראה, גם בסימטאות הללו... נשתמרו זעיר פה זעיר שם שיירים, שאתה למד מהם כי גם במיצר הזה רבו הכיסופים לטעם ולנוי... יפים וחמודים בעיני שערים על כתבותיהם הלטיניות, יפות צורות הננסים ואנדרטאות-הבארות - אך ללבי חביבים וקרובים מכיתות נוי שנשתיירו בגטו, דלת, ידית, סמל ודומיהם, וביותר כל אותה אוירה של מיצר שאותות אלה הן בה כצעקות לאור ולאוויר
יחסים עם אוכלוסיות אחרות > פולנים

תושבי גליציה הפולנים העירוניים התחלקו לשתי קבוצות עיקריות: האחת – קבוצה של בני אצולה מהמעמד הגבוה אשר השתייכו לכנסייה הקתולית ונקראו מגנאטים, והשנייה – קבוצה של בני המעמד הבינוני שנוצר בגליציה, שהיה מעמדם של היהודים. בשל היותה של יהדות גליציה קהילה מפותחת ועשירה יחסית, נקשר קשר הדוק וחשוב בין יהודי גליציה לבין בני אצולה הפולנים. בין בני האצולה הפולנים בלטו מספר משפחות אצולה: בגליציה המזרחית - משפחת פוטוצקי, משפחת שנייאבסקי, משפחת סובייסקי (אנ') ומשפחת ז'ולקייבסקי, ובגליציה המערבית - משפחת לובומירסקי (אנ') ומשפחת טיצ'ינסקי (אנ'). הפולנים העירוניים לעומתם, הפגינו עוינות רבה ליהודים בשל כך שהשתייכו לאותו המעמד שאליו התיישכו היהודים, ולעיתים אף למעמד נמוך מזה של היהודים. הם סברו כי היהודים היו נחותים מהם, וכי הם צריכים לקבל מעמד ביניים נוסף, גבוה מזה של היהודים. בני האצולה ניצלו את היהודים מבחינה כלכלית, ובתמורה הגנו עליהם מפני זעמם של העירוניים ומפני הכנסייה הקתולית. ריבוי של יישובים יהודיים בגליציה תאם לרצונותיהם של הפולנים בני המעמד הגבוה: היהודים יישבו והפריחו אזורים דלי-אוכלוסייה שסופחו לפולין כערים מונרכיות. הסיפוח של אותן קהילות היה קל ביחס לסיפוח של עיירות גרמניות או ארמניות שקמו בגליציה מכיוון שהיהודים דרשו פחות זכויות מאשר הגרמנים והארמנים שהתיישבו בגליציה.
יחסים עם אוכלוסיות אחרות > אוקראינים, קוזאקים ובני מיעוטים

בתקופה הפיאודלית השתייכו האוקראינים, יחד עם הקוזאקים, היוונים והקתולים, למעמד הנמוך, מעמד הצמיתים. הם היו נחותים במעמדם לעומת היהודים, ובשל כך התעוררה עוינות בין הקבוצות האתניות, שגררה גם מרידות ופרעות מצד האוקראינים והקוזאקים, ולרדיפות מצד אנשי הכנסייה הקתולית. האוקראינים נקראו "רותנים" בפי יהודי גליציה. באמצע המאה ה-17, ימי פרעות ת"ח–ת"ט, התקיימו פרעות גם על אדמת גליציה. היהודים זכו להגנה מפני הפרעות בזכות המערכת הפיאודלית שהייתה בגליציה, כך שעל אף ההשפעות הכלכליות והביטחוניות של הפרעות, גדלו הקהילות היהודיות בגליציה באופן משמעותי לקראת סוף המאה. ש"י עגנון, מגדולי הסופרים העבריים בעת החדשה ויהודי יליד העיירה בוצ'אץ' (אשר שכנה במזרח גליציה) סיפר על הקשר בין יהדות גליציה לקוזאקים בספרו "עיר ומלואה":
לאחר ששקטה הארץ קצת מן המהומות והמרידות וההריגות והשיבושים חזרו קצת משרידי חרב לעריהם ולמקומותיהם. כמותם כן עשו פזורי ביטשאטש (בוצ'אץ'). בנו להם בתים וחנויות וקודם לכל בתים לתורה ולתפילה. ישבו להם כמה דורות בהשקט ובמנוחה, חוץ מן השנים של מלחמות ומרידות. תחילה בצלה של מלכות פולין, אחר כך בצלה של אושטרייך. אחר כך חזרה פולין ונטלה מלכות ועשתה כבישות וחרמים, עד שבא האויב וכילה את כולם
יחסים עם אוכלוסיות אחרות > ארמנים וגרמנים

בשונה משאר בני המיעוטים, חלק לא קטן מאוכלוסיית הארמנים ומאוכלוסיית הגרמנים בגליציה לא היו צמיתים, אלא בני המעמד הבינוני - מעמדם של היהודים והפולנים המקומיים. הרחבת זכויותהם של אוכלוסיית הגרמנים נעשתה לאחר פלישות הטטרים לגליציה, כשבני אצולה רבים נדרשו להקים את אחוזותיהם מחדש לאחר שנהרסו בידי הטטרים. לשם כך נדרשו בני האצולה לקבל תמיכה של מתיישבים רבים שייסעו להם במלאכה, והגרמנים השתכנעו לעזור בכך תמורת הרחבת זכויותיהם. בני האצולה נאצלו לעשות זאת בלית ברירה, וסבלו מחוסר אהדה מצד הפולנים המקומיים לאור המעשה. המתיישבים הגרמנים נטמעו בתוך אוכלוסיית הפולנים עד סוף ימי הביניים, אך הובדלו מהם בזכויותיהם המורחבות אשר נשתמרו גם לאחר מכן. בין הקבוצות האתניות לא התעוררו יחסים מיוחדים, אך הגרמנים והארמנים היוו תחרות ליהודים בענף המסחר. כמו כן, גרמני גליציה המערבית שחיו בה בתקופה הפיאודלית התנגדו להתשפטות היהדות באזור.
יחסים עם אוכלוסיות אחרות > קהילות יהודיות אחרות

בסביבתה של גליציה התגוררו גם קהילות יהודיות גדולות אחרות: יהדות ווהלין ויהדות בוקובינה. אמנם אלו היו קהילות יהודיות קטנות בהרבה מאשר יהדות גליציה, אך בין הקהילות היה קשר הדוק שהתבטא בשיתוף פעולה מסחרי ודתי. היחסים בין הקהילות היהודיות בגליציה לבין אותן אוכלוסיות השפיעו לא מעט על כלכלת הקהילות, ישירות (מסחר ישיר) או בעקיפין (צווים שהוטלו על היהודים כתוצאה מלחץ של הקבוצות האתניות האחרות).
גרשון בדר, מחבר הספר "מדינה וחכמיה", טוען במבוא לספר שלו כי בין יהדות רוסיה לבין יהדות גליציה שררו יחסים של זלזול מצד יהודי רוסיה, וכי משכילי רוסיה בזו למשכילי גליציה: ”מפני סיבות שאינן מובנות לי, יש אשר היו משכילי גליציה ללעג בעני משכילי אחרות. קשה אמנם לדעת, מי היה הראשון שהתחיל בזלזול משכילי מולדתנו. אבל נראה הדבר, שהזלול שנהגו לפנים משכילי אשכנז במשכילי פולין, העבירו אחר כך משכילי רוסיה על משכילי גליציה.” עם זאת, הוא מזכיר בספרו אישים שדווקא חיבבו וכיבדו את משכילי גליציה, עדי כדי כך ש"”נתגלצו”".
בתרבות

הכינוי "גליצאי" (לעיתים גם "גליציאנר" או "גליציאנער") משמש לעיתים בתרבות ובשפת היום-יום ככינוי גנאי. כך למשל, רווח בעבר הביטוי "גליציאנר גנב". זכור גם הביטוי "הגליצאית מתימן" שבו השתמש ראש ממשלת ישראל לשעבר מנחם בגין כנגד חברת הכנסת גאולה כהן. התבטאות זו של בגין אף הביאה את גצל קרסל, ביבליוגרף, סופר, היסטוריון וחוקר יליד גליציה המזרחית, לפרסם בעיתון מעריב התבטאות כנגדו בפינת "מעריב מארח", תוך שימוש בידע ההיסטורי המקצועי שצבר בחייו.
לקריאה נוספת

דנוטה דומברובסקה, אברהם ויין ואהרון וייס, פנקס הקהילות, פולין, כרך שני - גאליציה המזרחית, תש"ם
אברהם ויין ואהרון וייס, פנקס הקהילות, פולין, כרך שלישי - גאליציה המערבית ושלזיה, תש"ם
ש. אנ-סקי, חורבן היהודים בפולין, גליציה ובוקובינה (תרגם: ש"ל ציטרון), ברלין: הוצאת שטיבל, תרפ"ט-1929.
אברהם יעקב ברור, גליציה ויהודיה: מחקרים בתולדות גליציה במאה השמונה־עשרה, ירושלים, תשכ"ה
מאיר וונדר, תרומתה של יהדות גליציה לעולם ההלכה, בתוך: שמחה רז (עורך), קובץ הציונות הדתית, ירושלים תשנ"ט
רחל מנקין, הברית החדשה: יהודים אורתודוקסים ופולנים קתולים בגליציה 1879–1883, ציון, סד, תשנ"ט
רחל מנקין, צמיחתה וגיבושה של האורתודוקסיה היהודית בגליציה חברת "מחזיקי הדת" 1867–1883, חיבור לשם קבלת תואר דוקטור לפילוסופיה, ירושלים: האוניברסיטה העברית, תשס"א
רחל מנקין, "דייטשן", "פולנים" או "אוסטרים"? דילמת הזהות של יהודי גליציה (1848–1851), ציון, סח, תשס"ג
רחל מנקין, יהודי גליציה והחוקה האוסטרית: ראשיתה של פוליטיקה יהודית מודרנית, מרכז זלמן שזר, ירושלים, 2015
חיים גרטנר, הרב והעיר הגדולה: הרבנות בגליציה ומפגשה עם המודרנה 1815-1867, מרכז זלמן שזר, 2012
מאיר וונדר, אנציקלופדיה לחכמי גליציה, מכון להנצחת יהדות גליציה, ירושלים תשל"ח-תשס"ה
גרשום בדר, מדינה וחכמיה, הממכר הרש״י נתאנל בווכסללרס, 1934
הערות שוליים > חילוקי דעות בין מקורות

↑  ע"פ: יעקב ברוור, גליציה ויהודיה, מחקרים בתולדות יהודי גליציה במאה השמונה-עשרה, תשכ"ח (ירושלים), ע'מ 30: המפקד נעשה בשנת 1773. 
 על פי: יעקב ברוור, גליציה ויהודיה, מחקרים בתולדות יהודי גליציה במאה השמונה-עשרה, תשכ"ח (ירושלים), נספח - לוח ב': המפקד נעשה בשנת 1772. 
 הלוח משמש כמקור לאורך כל הספר, ולכן כנראה נפלה טעות בספר ולא בנספח
↑  ע"פ אברהם יעקב ברוור, גליציה ויהודיה, מחקרים בתולדות יהודי גליציה במאה השמונה-עשרה, תשכ"ח (ירושלים), ע'מ 30: בגליציה היו 212,000 יהודים בשנת 1785. 
 על פי Piotr Wrobel, Jews of Galicia Under Austrian-Polish Rule 1867-1918, p.5: בגליציה היו 215,000 יהודים בשנת 1785
↑  ע"פ אתר בית התפוצות: היהודים היוו 48.3% מכלל האוכלוסייה 
 על פי Piotr Wrobel: היהודים היוו 52.7% מהאוכלוסייה
| יהדות אירופה |
| --- | --- | --- |
| מדינות | אוסטריה • אוקראינה • אזרבייג'ן • איטליה (סיציליה) • איסלנד • אירלנד • אלבניה • אנדורה • אסטוניה • ארמניה • בולגריה • בלגיה • בלארוס • בוסניה והרצגובינה • בריטניה (גיברלטר • סקוטלנד • ויילס) • גאורגיה • גרמניה • דנמרק • הולנד • הונגריה • טורקיה • יוון • לוקסמבורג • לטביה • ליטא • ליכטנשטיין • מולדובה • מונקו • מלטה • מקדוניה הצפונית • נורווגיה • סלובניה • סלובקיה •  סן מרינו • ספרד • סרביה • פולין • פורטוגל • פינלנד • צ'כיה • צרפת • קפריסין • רומניה • רוסיה • שוודיה • שווייץ • ברית המועצות • יוגוסלביה |  |
| מדינות שההכרה בהן מוגבלת | אבחזיה • קוסובו • צפון קפריסין • דרום אוסטיה • טרנסניסטריה |  |
| אזורים היסטוריים | אשכנז • מזרח אירופה • אוברלנד • אונטרלנד • אלזס • גליציה • טרנסילבניה • קטלוניה • הקרפטים |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007554967205171 
לבוש מסורתי של יהודי גליציה
מוזיקאים ונגנים יהודים ברוהטין, 1912
השכונה היהודית של לבוב, 1930
יונתן רזאל

| --- | --- |
רזאל, אוגוסט 2021
רזאל, אוגוסט 2021
 לידה:  25 במאי 1973 (בן 51) ניו יורק ארצות הברית ארצות הברית
 מוקד פעילות:  גבעת זאב ישראל ישראל
 תקופת הפעילות:  מ-2007 
 עיסוק:  זמר, פסנתרן, פזמונאי, מוזיקאי, מלחין, מעבד מוזיקלי, מנצח
 סוגה:  מוזיקה יהודית מקורית
 סוג קול:  טנור
 שפה מועדפת:  עברית 
 כלי נגינה:  פסנתר, צ'לו, גיטרה
 חברת תקליטים:  התו השמיני
 בת זוג:  יעל רזאל
 פרסים והוקרה:  פרס אקו"ם (2013) 
 yonatanrazel.co.il
 פרופיל ב-IMDb
 
יונתן עדי רזאל (נולד ב-25 במאי 1973, כ"ג באייר תשל"ג) הוא זמר, פסנתרן, פזמונאי, מוזיקאי, מלחין, מעבד מוזיקלי ומנצח ישראלי. נצר למשפחת רזאל.
חיים אישיים

נשוי ליעל, ואב לשמונה ילדים. מתגורר בגבעת זאב.
פרסים ואותות

זמר השנה ושיר השנה לשנת ה'תשס"ח על שירו "ציון", מטעם ynet יהדות.
פרס אקו"ם לעידוד פרסום היצירה על שם אמיתי נאמן למלחין לשנת 2010, על שירו "בין הצלילים".
פרס אקו"ם לשיר השנה על שם משה וילנסקי לשנת 2013, על שירו "קטנתי".
דיסקוגרפיה > אלבומים

סך הכל (2007) אלבום זהב (30,000+)
בין הצלילים (2012) אלבום זהב
פותח לב (2017)
הופעה בהיכל התרבות בת"א (2018) אלבום הופעה
50 (2023)
דיסקוגרפיה > אלבומים בהם השתתף

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
עבדו את ה' בשמחה! - יחד עם אהרן רזאל ולהקת "Special עלי שיח" (סינגל, ה'תשע"ד)
תפילת הרב - יחד עם יוסף הרקדן והרב שמואל אליהו
בנים אתם של ברוך לוין - דואט עם לוין בשיר קום התהלך (2015)
צמאה 2 - כאיל תערוג (2015)
צמאה 3 - וידעו כי אתה (2016)
מונה 7 - הכל לטובה, מונה רוזנבלום, 2017
צמאה 4 - יעלה תחנוננו (2017)
צמאה 5 - אין עוד מלבדו (2019)
רזאל השתתף גם בשירים "מים רבים", "לא חסרת דבר" ו"להיות אחת ממש", שירים שהופיעו באלבומיו של אהרן אחיו ובהם הם שרים יחד.
ובפרויקט יעלה ויבוא דיסק א' בשיר "חלקת אלוהים"
דיסקוגרפיה > סינגלים

מהגר (2022)
הנה ימים באים (שם)
הערות שוליים

↑  יעלי נגיד-מזרחי, "התורה משפיעה עליי מאוד כאבא וכיוצר", באתר nrg
↑  קובי נחשוני, מתפללים לרפואת רבקה בת יעל ויונתן רזאל, באתר ynet, 20 באפריל 2010
↑  יאיר טוקר, ‏בעקבות החלמת בתו: יונתן רזאל בסינגל מרגש, באתר כיכר השבת, 11 ביוני 2012
↑  מערכת אנשים, ‏אחותו של יונתן רזאל: "הוא עשה את זה בצחוק", באתר ‏מאקו‏, 4 בדצמבר 2017
↑  שירה כהן, יונתן רזאל מגיב לראשונה לאקט כיסוי העיניים: "מתנצל אם מישהו נפגע", באתר הידברות, ‏18 במרץ 2018
↑  מופע של יונתן רזאל תוכנן ללא ריקודים מעורבים - ועורר סערה, באתר רשת 13, ‏24 במרץ 2019.
↑    רז שכניק | צילום: איליה מלניקוב, בעיניים פקוחות, באתר "ידיעות אחרונות", 21 ביוני 2022
↑  יאיר טוקר, ‏יונתן רזאל ומשה פרץ בסינגל חדש: "הללוי-ה", באתר כיכר השבת, 4 ביוני 2024
↑  ענבר מלכא, ‏יונתן רזאל בשיר חדש: מסר של תמימות בתקופה צינית, באתר "סרוגים"
↑  יקי הפשטיין, המצעד של ynet: יונתן רזאל - זמר השנה, באתר ynet, 1 באוקטובר 2007
↑  ליה פן, הוכרזו זוכי פרס אקו"ם למוזיקה פופולרית, באתר הארץ, 25 בינואר 2011
↑  באתר אקו"ם.
↑  ידיעה באתר אקו"ם
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007296337005171  MusicBrainz: c786e72f-797d-46b9-b747-887e5a0fccf8  VIAF: 97347252   WorldCat (עם VIAF): 97347252 
יונתן רזאל בתור חזן בסליחות בבית הנשיא
יד פשוטה

יד פשוטה הוא פירוש עיוני על "יד החזקה" של הרמב"ם שכתב ראש ישיבת ברכת משה הרב נחום אליעזר רבינוביץ' ויצא לאור בהוצאת מכון מעליות. לכתיבת החיבור שותף צוות רבנים ואברכים מהישיבה שכלל במשך השנים את הרבנים צבי הבר, צבי שמשוני, אליעזר רייף, נועם בלזם, רועי הילדסהיימר, ינון חן, משה גרוס ושלומי אלדר.
בכל אחד מספרי היד החזקה נבחר כתב יד אחד או יותר הנחשב למדויק ביותר בספר זה. בספרי המדע ואהבה כתב היד הנבחר הוא הנטינגטון 80, שעליו הערת הרמב"ם "הוגה מספרי".
לצד הטקסט הובאו השגות הראב"ד, בנוסח מדויק שהוגה על פי כתבי יד שונים.
אופי הפירוש

בפירוש מושם דגש על דיוק לשונו של הרמב"ם ועל הקשר ההלכות. הפירוש מתאפיין בפרשנות הרמב"ם על פי הרמב"ם ומחברים הקרובים אליו, הן על פי דברי הרמב"ם עצמו במקורות אחרים (כגון פירוש המשנה לרמב"ם, ספר המצוות, מורה הנבוכים, תשובות הרמב"ם, איגרותיו השונות ומקורות נוספים בתוך משנה תורה) והן מתוך כותבים מהם הושפע הרמב"ם (כגון מתורת הגאונים, הר"י מיגאש, הרי"ף ורבינו חננאל) או שעליהם השפיע. הפירוש מתמודד עם כל הלכה ממקורותיה ושואף לחשוף את הדרך בה למד הרמב"ם את הסוגיה. בשונה מפירושים רבים אחרים על משנה תורה - המתאפיינים בהתפלפלות, ב'חקירות' ובחילוקים סברתיים שונים - הפירוש מנסה לחתור להבנה הפשוטה והישרה של ההלכות.
דגש חשוב נוסף, שהרב רבינוביץ היה מבין הראשונים ליישמו, הוא הניסיון להתחקות אחר הנוסח המדויק ביותר של הטקסט. בכך, נפתרות מאליהן קושיות רבות בהן התקשו פרשנים קודמים שלפניהם עמד נוסח משובש. הפירוש מתמודד לא אחת עם קושיותיהם של הרמב"ן (המופיעים בהשגותיו לספר המצוות לרמב"ם) והראב"ד (בהשגותיו על משנה תורה). פעמים רבות התמודדות זו נעשית על ידי דיוק בלשונו של הרמב"ם, תוך השוואה בין מקורות שונים בכתביו.