stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קלף משחק
מידות הקלפים

על פי התקן הבינלאומי ישנן שתי מידות סטנדרטיות לקלפים: "מידת ברידג'" ו"מידת פוקר"; ההבדל ביניהן הוא ברוחב.
על פי התקן, גובה של חפיסה סטנדרטית (לא משנה איזה סוג) הוא 88.9 מ"מ ("3.5). רוחב הקלפים במידת פוקר הוא 63.5 מ"מ ("2.5), והרוחב במידת ברידג' הוא 57.15 מ"מ ("2.25 צר ברבע אינץ' ממידת הפוקר).
ראו גם

סדרה (קלפים)
משחק קלפים
קלפי המשחק בספר הרפתקאות אליס בארץ הפלאות.
מימין לשמאל: A♠,‏ Q♦, $ ו-8♥.
חוק הפעולות הבלתי חוקיות

חוק הפעולות הבלתי חוקיות (באנגלית: Outlawries Bill) או בשמו המלא החוק הנועד להביא למניעה יותר יעילה של פעולות בלתי חוקיות (A Bill for the more effectual preventing clandestine Outlawries) הוא חוק המובא לדיון בפני בית הנבחרים הבריטי במהלך טקס פתיחת הפרלמנט - הטקס הפותח את המושב השנתי של בית הנבחרים.
החוק המוצע מובא לדיון באופן טקסי בלבד, לאחר שובם של הנבחרים פשוטי העם מבית הלורדים לאחר ששמעו את הנאום מן הכס של המלך והם נתבקשו לדון בו. מטרת הדיון - להראות באופן סמלי כי לפשוטי העם הזכות לקבוע את סדר הדיונים בפרלמנט כרצונם, ואין הם כפופים למלך.
החוק לא הודפס מעולם והוא נועד רק למטרה טקסית זו. נוהג זה מקורו במאה ה-16. במהלך השנים הוצעו חוקים שונים - ובדרך כלל מדובר היה בחוקים רגילים שלאחר מכן עברו קריאה שנייה והפכו לחוקים.
חוק הפעולות הבלתי חוקיות הוצע לראשונה בשנת 1727 והובא לדיון מאז ועד היום מדי שנה בשנה (למעט 1741–1742).
החוק המקביל בבית הלורדים הוא חוק ועדות הכנסייה הנבחרות.
לפני שהפכה הצעת החוק לטקסית, עברו חוקים הדנים באותו נושא מספר פעמים בעבר - הראשון שבהם הוא חוק הפעולות הבלתי חוקיות 1331 והשני החוק למניעת פעולות נסתרות בלתי חוקיות 1588 - שניהם כיום אינם בתוקף.
תוכן החוק

For the more effectual preventing Clandestine Outlawries in Personal Actions, Be it Enacted by the Queen's most excellent Majesty by and with the advice and consent of the Lords Spiritual and Temporal and Commons in this present Parliament assembled and by the authority of the same.
That if after the          any attorney Solicitor or other person who shall prosecute any person or persons to Outlawry in any action personal wherein no Writ or Exegerit shall be awarded shall make default to send or deliver the Writ of Proclamation to the Sheriff of the proper County where the Defendant shall be dwelling at the time of awarding the Exegerit (the place of such dwelling being known), every such Attorney
Solicitor or other person aforesaid making such default being lawfully convicted shall for every such offence forfeit         ; and if the Sheriff (the Writ of Proclamation being duly delivered to him) shall refuse or neglect before the Return of the Writ to make          Proclamations according to the directions of the Act made in the thirty-first year of the reign of Queen Elizabeth for the avoiding of privy and secret Outlawries in actions personal, every such Sheriff being lawfully convicted shall for every such refusal or neglect forfeit
במטרה למנוע באופן יותר יעיל פעולות בלתי חוקיות נסתרות הנעשות על ידי אנשים באופן אישי, הוד מלכותה המלכה מחוקקת בזה, בעצתם ובהסכמתם ובהרשאתם של הלורדים הדתיים והחילוניים ושל נבחרי העם שנתכנסו בפרלמנט הזה, שאחרי יום ____ כל עורך דין או אדם אחר אשר יעמיד לדין כל אדם או אנשים בגין פעולה בלתי חוקית שנעשתה באשר אין צו או פסיקתא המעניקה סעד ישלחו או יעבירו צו הצהרתי אל השריף של המחוז בו מתגורר הנאשם באותו עת בו ניתן פסק הדין (באשר מקום מגורים זה ידוע) וכל עורך דין זה או אדם אחר כאמור הצריך לעשות כאמור ולא יעשה, ויהא מורשע בדין, יחויב בגין כל עבירה בסך ______ ואם השריף אשר צו הצהרתי זה הועבר אליו כדין יסרב או יתרשל מהעברותו יחויב לעשות הצהרה כאמור ב______ על פי ההנחיות של החוק, אשר הועבר ביום ________ בעוברו על החוק המונע פעלות בלתי חוקיות, וכל שריף המורשע כדין כאמור, בשל סירוב או רשלנות ישלם _______.
עמיקם לוי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  19 בספטמבר 1955 (בן 69)
 מדינה:  ישראל 
 מקום לימודים:  בית צבי 
 פרופיל ב-IMDb
 
עמיקם לוי (נולד ב-19 בספטמבר 1955) הוא שחקן ובדרן ישראלי.
ביוגרפיה

לוי הוא בוגר בית צבי, בעברו למד משחק מול מצלמה אצל רות דייכס, ובהמשך עבר לימודי משחק באוניברסיטת ניו יורק. בשנת 1982 השתתף לוי בתפקיד אורח בסדרת הדרמה "מישל עזרא ספרא ובניו". בשנת 1990 השתתף בסרט הקולנוע "שורו".
בין השנים 1992–1996 שיחק בסדרה "עניין של זמן" בטלוויזיה החינוכית בתור המורה להיסטוריה מנשה גבאי. בשנת 1993 התארח באחד מפרקי הסדרה "קופיקו" והשתתף בסרט "הירושה" בבימויו של אמנון רובינשטיין.
בשנת 2005 בסדרה ההומוריסטית "בצפר" בערוץ ניקלודאון. בשנים 2006–2007 שיחק בעונות השלישית והרביעית של הטלנובלה "השיר שלנו" ב-yes בתור במאי הומוסקסואל של להקה צבאית. בשנת 2010 לוי העלה את הצגת היחיד "אבאדי", המבוססת על חייו ונכתבה יחד עם רות דייכס. בשנת 2011 השתתף בתפקיד אורח בקומדיית המצבים "החברים של נאור". באותה שנה שיחק בתפקיד אורח בסיטקום "החיים זה לא הכל", בתפקיד סטפן, חבר של דוריס.
בשנת 2012 שב לגלם בסדרה "עניין של זמן" המחודשת את דמותו של המורה מנשה גבאי. בשנת 2019 שיחק בסדרה "מתיר עגונות". בשנת 2020 שיחק בסדרות "נבסו" ו"חזרות".
אהרן יצחק זסלנסקי

הרב אהרן יצחק זסלנסקי (כ"ה בשבט תרמ"ו, 31 בינואר 1886 – ט"ז בחשוון תשל"ח, 28 באוקטובר 1977) היה איש ציבור בירושלים. עורך הירחון התורני "שערי ציון", מזכיר ברבנות הראשית ובמועצה הדתית בירושלים, עורך ומחבר ספרים פורה.
ביוגרפיה

נולד בליטא, בנו של ראובן זסלנסקי. קיבל חינוך תורני. בשנת תרס"ה (1905) עלה לארץ ישראל והתיישב בירושלים. היה ממעריצי הרב קוק, ולימים הוציא את הספר "נצוצי אורות" על תורתו והגותו.
בשנות ה-20 ערך את הירחון התורני "שערי ציון", יחד עם עמיתו הרב שלמה בלזר (בנו של הרב יצחק בלאזר).
בשנות ה-30 כיהן כמזכיר ברבנות הראשית ובמועצה הדתית בירושלים והיה חתום על תעודות ההכשר שהנפיקה הרבנות. כמו כן שימש כמזכיר של ישיבת תורת חיים.
בשנת תש"ה פרסם את הספר "ונצדק קדש", ובו צידד בהיתר המכירה. לימים פרסם מספר ספרים וקונטרסים נוספים בנושא השמיטה ובהם "דבר השמיטה" ו"למועד שנת השמיטה". בראשית ימי המדינה כיהן כמנהל מדור השמיטה ברבנות הראשית.
ערך והוציא ספרים לכבודם של מנהיגי הציונות הדתית – הרב יהודה לייב מימון, הרב הרצוג והרב משה אוסטרובסקי.
בשנת 2007 הוציא מוסד הרב קוק מבחר מכתביו בספר "כתבים".
היה אב לשלושה בנים ושתי בנות. בניו הם ראובן שילוח והפסיכיאטר ד"ר אריה זסלני. בשנת תש"ך (1960), לאחר מות בנו ראובן, הוציא לזכרו את הספר "יחי ראובן", ובשנת תשכ"ה (1965), במלאת חמש שנים למותו, הוציא ספר נוסף לזכרו, "מי השילוח". בשנת תש"ל (1970) הוציא ספר שו"ת וקרא לו בשם "פני אריה" לזכר בנו אריה, שמת שנתיים לפני כן.
מחיבוריו ועריכותיו

מנחת זיכרון, תש"ב
נצוצי אורות,  תש"ד
ונצדק קדש, תש"ה
איש התורה והמעשה - ליובלו הששים של הרב משה אוסטרובסקי חתן העסקן הרב נחמן גדליהו ברודר, תש"ו
וזאת ליהודה, תשורה לרב מימון פישמן ליובלו השבעים, תש"ו
ליום הזיכרון, תש"ח
פחד יצחק, תשורה לרב יצחק אייזיק הלוי הרצוג ליובל הששים, תש"ט
נפש דוד, לזכר דוד צוובנר (בנו של אברהם חיים צוובנר), תש"ט
סמוכים לעד,  תש"י
דבר השמיטה, תשי"א
מנוחה וקדושה, תשי"א
למועד שנת השמיטה, תשי"ב
קובץ על יד, הערות וביאורים על היד החזקה, תשט"ז
אגרות הראיה"ז, שי לרב יצחק אייזיק הלוי הרצוג, ראש הרבנים לישראל בהגיעו לשיבה, תשי"ט
יחי ראובן, לעילוי נשמת בנו ראש המוסד ראובן שילוח זסלזנסקי, בו הספדים ומאמרים מרבנים ונשיאי וראשי המדינה, ירושלים תש"כ
מי השילוח, במלאת חמש שנים למות ראש המוסד ראובן שילוח בנו יקירו שנפטר בקיצור ימים ושנים, ירושלים תשכ"ה
כפי אהרן תליתאה, מאמרות, הערות, ליקוטי הלכות ואגדות, תשכ"ז
פני אריה, שו"ת בענייני הלכה, תש"ל
כתבים, תשס"ז
הערות שוליים

↑  קרקעות שביעית נמכרו ברבנות הראשית, הצופה, 22 באוגוסט 1951
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007306724005171  ISNI: 0000 0000 6692 1508  LCCN: n96087466  NTA: 332909565  VIAF: 9116163   WorldCat (עם VIAF): 9116163
נדב פרישמן

| --- | --- |

 לידה:  29 ביוני 1976 (בן 48) 
 מדינה:  ישראל 
 מקום לימודים:  קמרה אובסקורה - בית הספר לאמנות 
 פרופיל ב-IMDb
 
נדב פרישמן (נולד ב-29 ביוני 1976) הוא תסריטאי, עורך, במאי וסטנדאפיסט ישראלי.
ביוגרפיה

נדב פרישמן נולד ב-1976 וגדל בנוה מונוסון. למד בתיכון מקיף יהוד, שירת בצנחנים. לאחר השחרור, למד תסריטאות בקמרה אובסקורה והחל את דרכו ככותב ואמן. בשנת 1997 החל להופיע כסטנדאפיסט במועדון הקאמל קומדי קלאב. בשנת 2002 החל לעבוד כתסריטאי בתוכנית "לילה גוב 2". בשנת 2003 החל לעבוד כתסריטאי בערוץ ביפ, בו עבד כתסריטאי על מספר תוכניות, ביניהן "שי ודרור", "פיני הגדול", "אלי נגד העולם" ו"האקדמיה לצחוק". בשנת 2006, יצרו הוא ואחיו אסף פרישמן הרכב שנקרא "פרישמן והחלוצים" (יחד עם אביב אזרד, אמיר דדון ועמית יונגרסון). ההרכב הוציא גרסה מחודשת לשיר ואלה שמות לכבוד מונדיאל 2006, ובנוסף גם את הלהיט הוויראלי "יאללה יא נסראללה" בזמן מלחמת לבנון השנייה. ב-2007 היה היוצר והעורך הראשי של התוכנית "מהדורה מוגבלת" למשך חמש עונות. ב-2009 ביים וכתב (ביחד עם יוני סמאש) את הסרט "זהירות פורנו" ששודר בערוץ ביפ. ב-2010 היה היוצר והעורך הראשי של התוכנית "לילה בכיף" למשך שתי עונות. כמו כן, ביים שתי עונות של התכנית "מונית הכסף" בקשת. ב-2011 התמנה נדב לתפקיד מנהל התוכניות של ערוץ ביפ. ב-2013 היה היוצר והעורך הראשי של התוכנית "המופע של רד ודביר" ברשת. ב-2015 היה העורך הראשי של התוכנית "מלחמת המינים" ברשת.
בשנת 2017 יצר נדב ביחד עם יניב זוהר (אותו הכיר מעבודתם המשותפת ב"המופע של רד ודביר" וב"מלחמת המינים"), את הסדרה "קופה ראשית". הסדרה זכתה להצלחה גדולה בישראל ואף להכרה בינלאומית, כאשר הייתה מועמדת לפרס אמי הבינלאומי.
בין השנים 2017–2020 שימש נדב כעורך הראשי ומנהל התוכן של ערוץ טדי. בשנת 2019 יצרו נדב ויניב סדרת ילדים בשם "לבד בבית" שמשודרת בכאן חינוכית.
משנת 2020 החל נדב להגיש ביחד עם דב נבון פודקאסט בשם "לשחרר את הדב".
חיים אישיים

נדב פרישמן נשוי, ומגדל ילד בהורות משותפת. ביוני 2024, נולד בנו השני. אחיו הגדול הוא המוזיקאי אסף פרישמן, שהלחין עם נדב חלק מהפסקולים של התוכניות שכתב ובהן קופה ראשית, לילה בכיף ולבד בבית.
עבודות נבחרות

קופה ראשית
לבד בבית
מהדורה מוגבלת
לילה בכיף
המופע של רד ודביר
רשות הדיבוב
פיני הגדול
מלחמת המינים
רד בדרכים
יאללה יא נסראללה
ואלה שמות (גרסת מונדיאל 2006)
הערות שוליים

1 2  רז שכניק, "החלום זה לעשות ל'קופה ראשית' עשר עונות ומחזמר", באתר ynet, 23 ביולי 2021
↑  הדס בשן, לצחוק או למות, באתר ynet, 6 במאי 2009
↑  סמדר שילוני, "לקחו חבר'ה צעירים שיצחיקו ישראלים בפריים-טיים, אחרי נינט. מה חשבו שיקרה?", באתר ynet, 5 ביוני 2021
↑  תכנית חדשה לשלום אסייג וליטל שוורץ - 'מלחמת המינים', באתר אייס, 15 באפריל 2015
↑  מאיה פולק ומשה מאירסדורף, על כל הקופה: ברוכים הבאים אל מאחורי הקלעים של "שפע ישככר", ‏3 באוגוסט 2021
↑  שגיא בן נון‏, הישג אחרי "נבסו"? הסדרה "קופה ראשית" מועמדת ל"אמי" הבינלאומי לסדרה הקומית, באתר וואלה, 19 בספטמבר 2019
↑  ניר יהב‏, הדב השתחרר, באתר וואלה, 30 ביולי 2021
↑   אבא, סבא ודוד רודי - עם רודי סעדה | לשחרר את הדב, פרק 222, סרטון בערוץ "בית הפודיום - פרקים מלאים", באתר יוטיוב (אורך: 01:25:02)
↑  אסף פרישמן, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz: 39bb1a06-9244-4f83-97ab-33d672885420
איסר פן

| --- | --- |

איסר פן, 1987
 לידה:  28 בספטמבר 1913 כ"ו באלול תרע"ג האימפריה הרוסית
 פטירה:  6 בספטמבר 1992  (בגיל 78) ח' באלול תשנ"ב
 תאריך עלייה:  1924
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  בית הספר הריאלי העברי בחיפה 
 השתייכות:   ההגנה    צבא הגנה לישראל
 תקופת הפעילות:  1948–1953 (כ־5 שנים)
 דרגה:    אלוף-משנה
 תפקידים בשירות
 היועץ הכספי לרמטכ"ל
 פעולות ומבצעים
   מלחמת העצמאות
 תפקידים אזרחיים
 איש עסקים
 
איסֶר פן (1913 – 1992) היה היועץ הכספי לרמטכ"ל השלישי (1 באוקטובר 1950 – 1 במאי 1953).
חייו

פן נולד בליטא ועלה לארץ ישראל בשנת 1924. בוגר בית הספר הריאלי בחיפה, ולאחר מכן סיים תואר ראשון בכלכלה באוניברסיטה האמריקנית בביירות. במסגרת שירותו בארגון ההגנה היה פן שליש במטה מחוז חיפה. בצה"ל הוא כיהן כראש מִנהל התשלומים, טרם מינויו לתפקיד היועץ הכספי לרמטכ"ל.
כיועץ כספי, פעל פן לביסוס מערך כוחות ארוך ימים של כוחות מילואים. בתקופת כהונתו הוטלה כלל האחריות התקציבית של צה"ל בידי היועץ הכספי ועסקאות הרכש בוצעו על ידו, לאחר אישורן במועצת החימוש העליונה בראשות מנכ"ל משרד הביטחון. בתום שלוש שנים בתפקיד השתחרר משירותו הצבאי בדרגת אלוף-משנה והתמנה לראש אגף האספקה במשרד הביטחון. לאחר מכן כיהן כראש משלחת משרד הביטחון בבריטניה ומשנת 1959 כראש המשלחת בצרפת.
באפריל 1974 נבחר כיו"ר עמותת האגודה לשיקום נפגעי סמים.
לאחר פרישתו ממשרד הביטחון נכנס פן לעולם העסקים. תחילה ייצג את התעשייה האווירית הצרפתית בישראל ואחר כך הקים יחד עם יצחק אלמוג את אינטרגאמא ואת חברת "דלתא פילם".
פן נפטר בשנת 1992 לאחר מחלה ממושכת ונטמן בבית העלמין קריית שאול. הותיר אחריו את רעייתו, אסתר (1924-2018) וילדים.
הערות שוליים

↑
↑  מינויים במשרד הבטחון, דבר, 15 במאי 1956
↑  אישים ומוסדות, דבר, 24 בפברואר 1958
↑  אישים ומוסדות, דבר, 18 ביוני 1964
סעדתי על שולחנו של בונה המיראז', מעריב, 25 במאי 1964
אברהם גפנר

| --- | --- |

 לידה:  1872 ורשה, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  3 במאי 1943 (בגיל 71 בערך) 
 מקום קבורה:  בית הקברות היהודי בוורשה 
 מקום מגורים:  12 Próżna Street in Warsaw 
 תפקיד:  חבר מועצת העיר 
 פרסים והוקרה:  צלב ההצטיינות המוזהב 
 
אברהם גפנר (בפולנית: Abraham Gepner‏ 1873 או 1872 - 3 במאי 1943) היה איש עסקים ופוליטיקאי פולני יהודי, מראשי קהילת ורשה בשנותיה האחרונות, מעוטר פעמיים על ידי ממשלת פולין בצלב ההצטיינות (זהב). מראשי הקהילה בגטו ורשה, תמך בתנועות המחתרתיות ועזר בהזנת הילדים בגטו. נרצח על ידי הנאצים.
קורות חיים > ראשית חייו

נולד בוורשה למשפחה דלת אמצעים. בגיל 12 התייתם מאביו ונאלץ לעבוד לפרנסת אמו ואחיו. גפנר הועסק כנער שליח בבית מסחר L. Prywes למוצרי מתכת, מחלוצי הענף, ובמקביל השלים את התחנכותו בשיעורי ערב. גפנר התקדם בעבודתו וקודם עד לתפקיד מנהל בכיר בבית המסחר.
קורות חיים > בית מסחר א. גפנר

גפנר עזב את בית המסחר והקים חברה למסחר משלו, שהתמחתה במוצרי מתכת לא ברזלית וסגסוגות. גפנר התגלה כאיש עסקים לא רגיל, בעל ידע מקצועי רחב, חזון, עם חוש טוב לעסקים וליחסי אנוש.

עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה, הוחרמו כל חומרי הגלם, אמצעי הייצור והתוצרים המוגמרים שהיו ברשותו על ידי הצבא הרוסי, ובכך למעשה הקיץ הקץ על החברה. עם הכיבוש הגרמני של ורשה, הוצע לגפנר לעמוד בראש הגוף המנהלי שהקימו הגרמנים לצורך עיקול מתכות שהיו ברשות פולנים לטובת המאמץ המלחמתי הגרמני. על אף הפוטנציאל העסקי הברור של ההצעה הנדיבה, והסיכון הרב שבדחייתה, סירב גפנר בכל תוקף ובאומץ רב לקבל על עצמו תפקיד זה, מתוך ראיית הכיבוש הגרמני בכלל והתפקיד בפרט כבלתי מוסריים. גפנר אכן שילם מחיר כבד והיה מטרה להתנכלויות של השלטונות הגרמניים בכל תקופת הכיבוש.
קורות חיים > בין המלחמות

עם עצמאות פולין ב-1918, החל גפנר לקומם את הריסות החברה. הצלחתו העסקית של גפנר הפכה את החברה ליצרן המתכות המוביל בפולין עם מוניטין בין לאומיים. בשנת 1938 הוציאה החברה מדריך אנציקלופדי בשם "מתכות לא ברזליות וסגסוגות" שהופץ בחינם ליצרנים, סוחרים ובעלי מלאכה בתחום. היה זה מדריך ברמה גבוהה וראשון מסוגו.
החל מ-1916 מילא תפקידים בכירים באיגוד הסוחרים היהודים בפולין, ובשנת 1935, לאחר פטירתו של וצלב וישליצקי (פול') התמנה ליושב-ראש האיגוד במקומו, תפקיד בו כיהן עד לכיבוש פולין ב-1939. גפנר היה גם חבר מועצת עיריית ורשה.
במלחמת העולם השנייה > מותו

מתוקף קשריו הנרחבים, כבר עם תחילת המלחמה קיבל גפנר הצעות רבות למלט את נפשו אך לכולן סירב. הוא ראה בבריחה בגידה באחריותו לקהילה, אך ילדיו ונכדיו מולטו בעוד מועד והוא נשאר בורשה עם אשתו בלבד. הוא אמר: "מקומי עם בני עמי. עמם חייתי ועם אחי אמות".
עם פרוץ המרד לא רצה גפנר לרדת לבונקר אלא רצה להילחם ולעזור עד כמה שיכל למרד. ישראל גוטמן מעיד על השיחה עמו ביומנו:
"הייתי קרוב לכעוס, אך אשר שמעתי את שם האיש המסרב לרדת, השתתקתי מיד. אברהם גפנר ואשתו נשארו למעלה. החלטנו – אני וטשנר – ללכת ולשכנע אותם... עלינו למעלה... אנו פוסעים חרישית, לוחשים בקולות חנוקים ונסמכים איש על רעהו. לאור נר מהבהב בחדר גדול וריק יושבים שני הזקנים בכורסאות. שניהם עטופים במעילים. כל הנימוקים החזקים וההחלטה הפנימית שלא להירתע אפילו מכפייה, נמוגים לעומת דמות האדם ההדור והזקן, בן שבעים ואחת, הנוקב אותנו בעיניים חודרות.

“אתם”, השיב על ברכתנו. “מה רצונכם?”

“מעולם לא הסתתרתי”, משיב הזקן לשידולים. “ועתה, לעת זקנה, אסתיר את ראשי השב?”
לאחר הפצרות ירד בלי רצון עם אשתו לבונקר אספקה שבבית ברחוב פראנצ'ישקאנסקה 30, שבו התקבצו עובדי הארגון. ב-3 במאי 1943 הוציאו הגרמנים את גפנר עם רבים אחרים מהבונקר ורצחו אותו ואת משפחתו.
אישיותו

פילוסופיית החיים של גפנר הושתתה בעיקרה על סיוע הדדי ואמון. בכסף ראה גפנר אמצעי בלבד. נאמן לפילוסופיה זו, חי חיי צניעות, עבד לצד עובדיו כאחד מהם. גפנר קבע לעצמו נוהג של מתן 'מעשר' שנתי מכול עסקיו לצורכי צדקה וסעד. על פי עדויות, בסיום ימי עבודתו חיכה לו תור של אנשים שהגיעו אליו עם בעיות או בקשות לסיוע פיננסי, בקשות שתמיד זכו להתייחסות.
גפנר היה פטריוט פולני נלהב, ובנדבנותו תמך רבות גם במוסדות לא סקטוריאליים כבית החינוך לעיוורים בלסקי (פול'), מפעלי חינוך מקצועיים, בתי-יתומים ורבים אחרים. הוא ניסה לשלב את היהודים בחיי המדינה - משימה לא פשוטה על רקע התקופה. עם זאת, בזמן החרם הכלכלי האנטי-יהודי שהכריזו הלאומנים הפולנים ב-1912 התקרב לקהילה היהודית ופנה גם לפעילות בקרב היהודים. על הישגיו העסקיים ונדבנותו זכה פעמיים בעיטור ההצטיינות(פול'). אלנברג הרטגלס כתב עליו: "מר אברהם גפנר, נשיא התאחדות הסוחרים ואישיות מפורסמת בקרב יהודי פולין... התבלט ביושרו, בלב יהודי חם ובגישתו החפה מגינונים לענייני הציבור"
בגטו, היה המוטו של גפנר "ילדינו יחיו". עמנואל רינגלבלום כינה אותו "ידיד האמת של הילדים". ישראל גוטמן כתב עליו כי "אני נזכר כי זקן זה עמד בין פרנסי עיריית ורשה, כמדומני יהודי יחידי, שעה שראש העיר מסר שהנאצים שכבשו זה עתה את הבירה, תובעים בני ערובה. כולם שתקו, ורק הסוחר היהודי הזקן, שהיו לו סיבות רבות לחשוש מפני הכובשים, קם והכריז: “אני מתנדב להיות בן ערובה”. בבחרותו התחיל כנער שליח בחברה מסחרית גדולה בוורשה. 

לימים ביצר את מעמדו כתעשיין וסוחר מצליח וגם צבר הון רב. בערוב ימיו פנה לעסקי ציבור. מעודו לא היה ציוני, אך תמיד נשא את יהדותו בזקיפות קומה. בגטו השכיל לראות ולהבין שכל חייו, השזורים הצלחות וכיבושים, יסודם בטעות. לא נשבר, לא ברח, אף-כי רבות היו האפשרויות המזומנות לו, ובעוז רוחו בירך את עיקשותם של הצעירים ומרדנותם. שמו היה ערובה לטוהר כפיים והוכחה שגם בגטו לא חדלה דמות של עסקן ציבור מסור וחסר פניות."
הערות שוליים

↑  Gutman, Israel., Resistance : the Warsaw Ghetto uprising, Boston
↑  Jan Galewicz, לזכרו של אברהם גפנר, הוצאת מכון ליטרצקי, פריז 1966 עמ' 11
↑  מרכז המידע אודות השואה, יד ושם ביה"ס המרכזי להוראת השואה, גפנר, אברהם (1872-1943(, באתר יד ושם
↑  אברהם גפנר, באתר ארכיון בית לוחמי הגטאות
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810577733705606  GND: 132939622  LCCN: no2010167046  VIAF: 131782274   WorldCat (עם VIAF): 131782274 
מצבת זיכרון לגפנר ואשתו סטפניה שהוצבה בבית הקברות היהודי בוורשה
מלכת שבא

| --- | --- |

מלכת שבא
 בן או בת זוג:  שלמה 
 
המפגש בין שלמה המלך ומלכת שבא, בציור התלוי בעיר העתיקה בירושלים.
מלכת שבא, מכתב יד גרמני מהמאה ה-15
מַלְכַּת שְׁבָא הוא כינויה של מלכה קדומה (מהמאה העשירית לפנה"ס), המופיעה בתנ"ך, בברית החדשה, בקוראן ובאפוס האתיופי "כְּבְּרַ נַגַשְׂתּ".
מלכת שבא מלכה על ממלכת שבא הקדומה, המזוהה על פי מרבית החוקרים עם אזור תימן בדרום חצי האי ערב.
קיימות מסורות עממיות המזהות את ממלכת שבא עם אתיופיה של ימינו. על פי המסורת האתיופית, הייתה מלכת שבא המלכה ה-52 של ממלכת שבא שנקראה גם "ממלכת יקטן" והייתה חלק מהשושלת האגעזית (Agazi) שעל פי המסורת האתיופית שלטה בין השנים 1006 לפנה"ס – 975 לפנה"ס (31 שנה).
שמה המקובל של מלכת שבא בפולקלור האתיופי הוא – מָקֶדָה, אך כינוייה מתקופות שונות רבים ומגוונים. בתנ"ך היא מופיעה בפשטות כ"מלכת שבא", בכתבי יוסף בן מתתיהו היא נקראת ניקָאוּלה ובתרבות האסלאמית היא מכונה בּילְקִיס.
שלט רחוב ע"ש מלכת שבא בעיר נתניה
עמנואל וליקובסקי זיהה את מלכת שבא כמלכה המצרית חתשפסות.
שם רחוב על שמה של מלכת שבא קיים בעיר נתניה ובעיר אילת.
הסיפור התנ"כי

על פי הסיפור התנ"כי חיה מלכת שבא במאה ה-10 לפני הספירה. בסיפור התנ"כי מתוארת מלכת שבא שאינה מוזכרת בשמה, אלא רק בתוארה, כמי שביקרה בירושלים כדי לפגוש בשלמה המלך, ולחוד לו חידות כדי לאמוד את חכמתו המפורסמת:
"וּמַלְכַּת שְׁבָא שֹׁמַעַת אֶת שֵׁמַע שְׁלֹמֹה לְשֵׁם ה', וַתָּבֹא לְנַסֹּתוֹ בְּחִידוֹת. וַתָּבֹא יְרוּשָׁלְַמָה בְּחַיִל כָּבֵד מְאֹד גְּמַלִּים נֹשְׂאִים בְּשָׂמִים וְזָהָב רַב מְאֹד וְאֶבֶן יְקָרָה וַתָּבֹא אֶל שְׁלֹמֹה וַתְּדַבֵּר אֵלָיו אֵת כָּל אֲשֶׁר הָיָה עִם לְבָבָהּ. וַיַּגֶּד לָהּ שְׁלֹמֹה אֶת כָּל דְּבָרֶיהָ, לֹא הָיָה דָּבָר נֶעְלָם מִן הַמֶּלֶךְ אֲשֶׁר לֹא הִגִּיד לָהּ. וַתֵּרֶא מַלְכַּת שְׁבָא אֵת כָּל חָכְמַת שְׁלֹמֹה וְהַבַּיִת אֲשֶׁר בָּנָה, וּמַאֲכַל שֻׁלְחָנוֹ וּמוֹשַׁב עֲבָדָיו וּמַעֲמַד מְשָׁרְתָיו וּמַלְבֻּשֵׁיהֶם וּמַשְׁקָיו וְעֹלָתוֹ אֲשֶׁר יַעֲלֶה בֵּית ה', וְלֹא הָיָה בָהּ עוֹד רוּחַ. וַתֹּאמֶר אֶל הַמֶּלֶךְ: אֱמֶת הָיָה הַדָּבָר אֲשֶׁר שָׁמַעְתִּי בְּאַרְצִי עַל דְּבָרֶיךָ וְעַל חָכְמָתֶךָ, וְלֹא הֶאֱמַנְתִּי לַדְּבָרִים עַד אֲשֶׁר בָּאתִי, וַתִּרְאֶינָה עֵינַי וְהִנֵּה לֹא הֻגַּד לִי הַחֵצִי. הוֹסַפְתָּ חָכְמָה וָטוֹב אֶל הַשְּׁמוּעָה אֲשֶׁר שָׁמָעְתִּי. אַשְׁרֵי אֲנָשֶׁיךָ אַשְׁרֵי עֲבָדֶיךָ אֵלֶּה הָעֹמְדִים לְפָנֶיךָ תָּמִיד הַשֹּׁמְעִים אֶת חָכְמָתֶךָ... וַתִּתֵּן לַמֶּלֶךְ מֵאָה וְעֶשְׂרִים כִּכַּר זָהָב וּבְשָׂמִים הַרְבֵּה מְאֹד וְאֶבֶן יְקָרָה לֹא בָא כַבֹּשֶׂם הַהוּא עוֹד לָרֹב אֲשֶׁר נָתְנָה מַלְכַּת שְׁבָא לַמֶּלֶךְ שְׁלֹמֹה... וְהַמֶּלֶךְ שְׁלֹמֹה נָתַן לְמַלְכַּת שְׁבָא אֶת כָּל חֶפְצָהּ אֲשֶׁר שָׁאָלָה מִלְּבַד אֲשֶׁר נָתַן לָהּ כְּיַד הַמֶּלֶךְ שְׁלֹמֹה וַתֵּפֶן וַתֵּלֶךְ לְאַרְצָהּ הִיא וַעֲבָדֶיהָ."
על פי הכברה נגסט

על פי הכברה נגסט - ספר היוחסין של קיסרי אתיופיה מהשושלת הסולומונית, מלכת שבא שמעה על שלמה המלך מסוחר ובעל אניות ששמו טמרין, טמרין סיפר למלכה על חכמתו ועושרו של שלמה. בעקבות כך אספה מלכת שבא כלים ואוצרות רבים, ובחרה כ-6,000 ילדים וילדות בני אותו גיל, אותם הלבישה בבגדי מלכים. המלכה שלחה מכתב לשלמה וסיפרה כי מסעה לממלכתו יימשך כשלוש שנים. כאשר הגיעה לירושלים, שהה המלך בביתנו, והיא חשבה שהוא שותה מים. המלכה הרימה את שולי שמלתה וגרמה למלך לחייך. סיפור דומה כתוב גם בקוראן, שנכתב כ-250 עד 300 שנה לאחר כתיבת הכברה נגסט וכנראה שהתבסס עליו.
האפוס האתיופי הכברה נגסט ממשיך ומפרט מה קרה בין שניהם: שלמה המלך הזמין את המלכה מקדה לסעודה יום לפני חזרתה לממלכתה, ודרש ממשרתיו להגיש לה אוכל מתובל, על מנת לגרום לה לצימאון. לאחר הסעודה הזמין המלך את המלכה לישון בארמונו למשך הלילה, והבטיח לא לגעת בה בתנאי שלא תיקח דבר ממנו או מארמונו. באישון לילה התעוררה מקדה והרגישה צימאון רב בשל האוכל המתובל. היא החלה לחפש מים בארמון וכאשר מצאה קנקן מים ושתתה ממנו, זינק המלך ממארבו, הפתיע אותה, וטען שמים הם הדבר היקר ביותר בממלכתו, וכי עליה לשלם תמורתם. המלכה חייכה על התכסיס ונעתרה לשלמה. מן המפגש הזה הרתה מלכת שבא, והמלך נתן לה את טבעתו, על מנת שתתן אותה לבנם המשותף לכשיוולד, כדי ששלמה יזהה אותו בעתיד. מלכת שבא שבה עם פמלייתה לשבא, וילדה בדרך את מנליק.
ייתכן כי מלכת שבא הייתה שליטת ממלכת דעמת שקדמה לממלכת אקסום ושהתקיימה בזמנו של שלמה המלך. מלכי ד'אמט השתמשו בתואר "מלכי ד'אמט וסבא משבט האגעזי" וכן המחקר הארכאולוגי הנמצא כיום בחיתוליו מאשר שבחריטות בצפון אתיופיה בעיירה יחא מוזכרת מלכה שהייתה שווה מבחינה שלטונית לשלטון הגברים, בנוסף על פי מספר מסורות אתיופיות מלכת שבא אכן הייתה משבט האגעזי על פי המסורת הייתה בתו של המלך ארגבו (נקרא גם ארגבוס) שהיה מלכם ה-28 של בני שבט האגעזי שהקים ממלכה משני צידי מיצר באב אל-מנדב.
הסיפור לפי יוסף בן מתתיהו, המדרשים והקבלה

יוסף בן מתתיהו שחי בטרם נכתבו המשנה והתלמוד טוען כי:
"והאשה שמלכה על מצרים ועל כוש בימים ההם הייתה בקיאה ביותר בחכמה, ומעוררת השתוממות גם משאר הבחינות. וכששמעה על מידותיו הטובות ועל תבונתו של שלמה, הובילה אותה אליו התשוקה לראותו מתוך הסיפורים יום יום על אנשי הארץ ההיא"
בספר 2, פרק 10 יוספוס מגדיר את שבא כשם מקום: "לבסוף נהדפו לשבא, שהייתה עיר המלוכה של כוש, שמה שונה אחר כך למירואי על ידי קמביסס".
היסטוריונים מאוחרים יותר שוללים את גרסתו זו של יוספוס היות שלא נמצאו ברשומות המצריות של אותה תקופה או תקופות סמוכות מלכה ששלטה הן על מצרים והן על סודאן (כוש).
נושא המפגש  בין שלמה המלך ומלכת שבא מוזכר גם במדרשים ובקבלה. כך למשל אצל האר"י, המציין כי נבוכדנצר השני, מחולל גלות בבל היה מצאצאי שלמה ומלכת שבא: "בא אליה (שלמה) ונולד ממנה נבוכדנצר, והחריב הבית שעמד ת"י (410) שנים."
מצד שני מובא בגמרא שלא הייתה המלכה אשה אלא מלכות שבא ("מלכותא דשבא"), כלומר, מדובר בגבר שבא משבא, אך במהרש"א שם מובא שכן הייתה אשה רק שהייתה אשה מיוחדת במינה ומלכה בזכות עצמה.
במדרש מסופר כי רצפת השיש של ארמון שלמה הייתה כה מבהיקה עד כי מלכת שבא סברה כי אלו מים והרימה את שמלותיה, תוך שהיא חושפת את שוקי רגליה.
הקוראן (סורת הנמלה 43–45), שמתבסס על האגדה התלמודית, מספר כי מלכת שבא עשתה זאת משום שחשבה שהרצפה היא ברכת מים ולאחר מכן הוסבר לה כי הארמון מרוצף בזכוכית. פרשני הקוראן הקדומים, כמו אל-טברי, סיפרו כי כאשר חשפה המלכה ("בילקיס", אולי מהמלה "פילגש") את רגליה, נתגלה שהן שעירות מאוד משום שהייתה מלכת השדים, וכי שלמה לימד אותה כיצד היא יכולה להשיר את השערות. הסופרים המוסלמים מספרים כי שלמה שכב עם המלכה ולאחר מכן היא שבה לארצה.
על פי מסורת יהודי הודו

בקרב יהדות קוצ'ין קיימת מסורת הגורסת כי אופיר המקראית, מקום לידתה של מלכת שבא, שכנה בדרום הודו ומכאן שמוצא מלכת שבא בהודו ולא באתיופיה.
לפי המחקר

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
ד"ר עמנואל וליקובסקי השתמש בדברי יוסף בן מתתיהו ולפי שחזור הכרונולוגיה הישראלי-מצרי שלו, הוא זיהה את מלכת שבא בתור המלכה המצרית חתשפסות. לשיטתו מסעה של חתשפסות ל"פונת" או "ארץ האל", המתואר על קירות המקדש בדיר אל בחרי, מתאר בדיוק את מסעה של מלכת שבא לארץ ישראל. הבעיה העיקרית עם תאוריה זו היא שחתשפסות חייתה במאה ה-15 לפנה"ס, ואילו שלמה חי במאה ה-10 לפנה"ס - הבדל של כ-500 שנה.
ראו גם

מסגרת עם מלכת שבא ותרנגול הבר