stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אורנה יקיר
ביוגרפיה > תקופת מחלתה

ב-2005 אובחנה כחולה בסרטן השד במצב מתקדם. המחלה התפשטה במהרה בגופה. יקיר אף שברה את רגלה, ואיבדה את יכולתה ללכת בכוחות עצמה. היא ואושפזה בבית חולים ב-31 במרץ 2005. למרות היותה מאושפזת, לא ויתרה על השידור ברדיו. בעזרת שני טכנאי קול ישראל, צבי בשבקין וגרשון מיטל, הובאה ניידת שידור לבית החולים איכילוב בו שהתה, ובמשך חצי שנה שידרה את תוכניתה מבית החולים. יקיר שמרה על אופי התוכנית כפי שהיה לפני המחלה, ולא נהגה להזכיר את מחלתה. לאחר קריסת המערכת החיסונית של יקיר, היא עברה מטיפולים כימיים לטיפולים הורמונליים. בתום הטיפול, בשלהי שנת 2005, השתפר מצבה דרמטית, ורוב הגרורות ששלח הסרטן נעלמו. לאחר חצי שנת אשפוז ונטילת תרופות שונות, היא השתחררה מבית החולים והחלה ללכת בכוחות עצמה, על אף הערכות הרופאים כי מצבה סופני.
יקיר נהגה לומר שהיא גאה בהיותה דוגמה לנשים אחרות שנאבקות בסרטן השד, ובראיונות שונים שלה בתקשורת אף התייחסה למחלה באופן הומוריסטי. לפני שאובחנה מחלתה, כתבה מחזה בשם "גילי", המבוסס על הספר בשם "הספר של גילי" מאת ד"ר הניה שנון-קליין, המחזה היחיד בכיכובה של חברתה השחקנית שרית וינו-אלעד, וזכה במקום הראשון בתחרות ה"תיאטרונטו". בריאיון שהעניקה ל"הארץ" אמרה כי בכוונתה לכתוב ספר נוסף, שמגולל את סיפורה של שדרנית רדיו חולת סרטן, אך את המעשה הזה לא הספיקה לעשות.
ב-2008 חלה החמרה במחלתה, וב-28 במאי 2008 נפטרה, שישה ימים לאחר יום הולדתה הארבעים וארבעה. היא נטמנה בבית העלמין בצור משה, שליד העיר נתניה.
באוקטובר 2010, ביום המודעות הבינלאומי לסרטן השד, נחנך חדר ישיבות בקול ישראל, על-שם אורנה יקיר.
הערות שוליים

↑  אורי דרומי, חשבון עם הורדוס, באתר הארץ, 4 בנובמבר 2011
↑  יעל דר, אהבה הורית למתחילים, באתר הארץ, 18 באוגוסט 2008
↑  ענת באלינט, פרס מנהל הרדיו לחיותה דביר, באתר הארץ, 30 באוגוסט 2005
↑  ציפי שוחט, "שירלי ולנטיין" ו"ערבים רוקדים" בפסטיבל "תיאטרונטו", באתר הארץ, 27 במרץ 2005
↑  אסף כרמל, מתה שדרנית הרדיו אורנה יקיר, באתר הארץ, 29 במאי 2008
↑  לי-אור אברבך, ‏קול ישראל תקרא חדר ישיבות על-שם השדרנית אורנה יקיר ז"ל, באתר גלובס, 20 באוקטובר 2010
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007305942105171  ISNI: 0000 0000 6856 2262  VIAF: 97500864   WorldCat (עם VIAF): 97500864
שחר פנקס

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1977 (בת 48 בערך) משמרת, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 פרסים והוקרה:  פרס התיאטרון הישראלי (2013)  פרס רוזנבלום לאמנויות הבמה (2014) 
 
שחר פנקס (נולדה ב-1977) היא מחזאית ישראלית, זוכת פרס התיאטרון הישראלי לשנת 2013 על המחזה "אדם לא מת סתם" ופרס רוזנבלום לאמנויות הבמה לשנת 2014 יחד עם שיר גולדברג בקטגוריית אמנים ויוצרים מבטיחים.
ביוגרפיה

פנקס נולדה במשמרת, ב-2006 סיימה תואר שני MFA בחוג לתיאטרון שבאוניברסיטת תל אביב.
שימשה דרמטורגית בהצגות "אם יש גן עדן", "הסוחר מוונציה", "שרי המלחמה", "הקמצן" "השבועה", "הדה גאבלר" ו"סימני דרך" (מחזמר המבוסס על הביוגרפיה של נעמי שמר) שהוצגו בתיאטרון הבימה. הייתה שותפה לכתיבת ההצגות "ארץ חדשה" ו"השבועה" יחד עם שי פיטובסקי וצעירי הבימה, עיבדה את ההצגה "אלקטרה ואורסטס – משפט רצח" עם חנן שניר, ועיבדה את ההצגה "פרסאוס ומדוזה" שהוצגה בתיאטרון חיפה.
לאורך השנים משתפת פעולה עם במאית התיאטרון שיר גולדברג עמה למדה באוניברסיטה ושימשה עמה תחקירנית ותמלילנית בתוכניות טלוויזיה. השתיים יצרו את המחזה "איש לכת" (יחד עם משה פרלשטיין) שהוצג בפסטיבל עכו, את המחזה הקומי "בשר גבירותיי ורבותי" שהוצג בתיאטרון אנסמבל הרצליה ואת המחזה "אבא שלי לא ציפור" שהוצג בפסטיבל ישראל ובתיאטרון הקאמרי. השתיים שיתפו פעולה כבמאית ומחזאית בהצגה "תהילה", עיבוד לנובלה של ש"י עגנון שהוצגה בתיאטרון החאן, בהצגה "סיפור פשוט" שהוצגה בתיאטרון הבימה, אף היא עיבוד לספרו של עגנון, בהצגה "בדמי ימיה" מאת עגנון שתועלה בתיאטרון החאן, בהצגה "אדם לא מת סתם" על בסיס סיפוריה של דבורה בארון, שהוצגה בהבימה וזיכתה את פנקס בפרס התיאטרון הישראלי, בהצגה "המאהב" על פי סיפורו של א.ב. יהושע שהוצגה בהבימה, בהצגה "אבא גוריו" שהוצגה בהבימה ובהצגה "האדרת" על פי סיפורו של ניקולאי גוגול שהוצגה בתיאטרון החאן. ב-2014 זכתה עם פרס רוזנבלום לאמנויות הבמה בקטגוריית אמנים ויוצרים מבטיחים "על עיבודים של יצירות ספרותיות להצגות בעלות סגנון פיוטי ומיוחד". בשנת 2016 העלה תיאטרון הבימה את המחזה "לבד בברלין", שהוא עיבוד של שחר פנקס לתרגום ספרו של הנס פאלאדה לעברית. בשנת 2018 העלה תיאטרון הבימה את המחזה "מיקה שלי", המבוסס על שירי יאיר רוזנבלום, שאת הנוסח שלו כתבה שחר פנקס יחד עם משה קפטן. בשנת 2024 הייתה מלווה אמנותית של המופע "מי שלא נולד - מפסיד" במלאת 80 להולדתו של חנוך לוין בתיאטרון הקאמרי.
הערות שוליים

↑  רשימת הזוכים באתר הפרס
↑  זוכי פרס רוזנבלום לאמנויות הבמה לשנת 2014 באתר עיריית תל אביב
ליביה חכמון איילי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1 בנובמבר 1952 (בת 72) בת ים, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 מקום לימודים:  כפר הילדים והנוער ויצו קנדה הדסים  אוניברסיטת תל אביב 
 פרופיל ב-IMDb
 
ליביה חכמון איילי (נולדה ב-1 בנובמבר 1952) היא שחקנית תיאטרון וטלוויזיה ישראלית.
ביוגרפיה

נולדה בבת ים. בצעירותה התחנכה בפנימיית הדסים ולאחר מכן סיימה לימודי תיכון בבית הספר חשמונאים.
סיימה לימודי תואר ראשון בתיאטרון ב-1977 באוניברסיטת תל אביב, ובהמשך למדה שם בבית הספר לחינוך בשנים 1987–1989 לתעודת הוראה בתיאטרון ולתואר שני במסלול עיוני תיאטרון, אותו סיימה ב-2001.
בין השנים 1991–2001 הייתה מזכ"ל איגוד השחקנים והבמאים בהסתדרות הכללית, ובשנים 1996–2001 גם הייתה חברת ההנהלה הציבורית של תיאטרון בית ליסין. כמו כן ייצגה את ישראל בוועדה לתיאטרון בפדרציה הבינלאומית של השחקנים (FIA)(אנ') בשנים 1994–2001
מאז 2018 משמשת כמדריכה פדגוגית בהכשרת מורי תיאטרון בסמינר הקיבוצים.
קריירה מקצועית > משחק בתיאטרון

והיה העקוב למישור - עיבוד לבמה ובימוי של יורם פאלק לספרו של ש"י עגנון. הקאמרי, 1977
כטוב בעיניכם - נוסח עברי של אבי עוז למחזה של שייקספיר בבימויו של פיטר ג'יימס. ההפקה הועלתה בפארק הירקון, ללא במה ומסך, כשהעצים והדשא משמשים תפאורה טבעית. הקאמרי, 1978.
גליצו יוצא לנדוד בדרכים - מחזה חברתי של אפרים סידון בבימויה של ציפי פינס. התיאטרון לילדים ולנוער, 1978
אדם הוא אדם - הקאמרי, 1979
כותרות נזכרות - יצירה של רות זיו-איל. הקאמרי, 1979
סיפור גן עדן - עיבוד לבמה של יעקב שבתאי לספרו של איציק מאנגר בבימוי של שמואל בונים. הקאמרי, 1981
אופרת הקבצנים - תרגום של אהוד מנור למחזה של ג'ון גיי בבימויו של דן רונן. תיאטרון באר שבע, 1981
ציון - הצגה מאת רפי אהרון על עולי מרבד הקסמים והשתלבותם בחברה הישראלית. המרכז לתיאטרון ניסויי בנווה צדק, 1985
חלון בלהות - הבימה, 1992
אביב אחד למעני - סיפור אהבתה של לאה גולדברג, עם רונית אופיר ואלונה טוראל, 2004
קריירה מקצועית > משחק בקולנוע ובטלוויזיה

בעקבות הר סיני - הטלוויזיה הכללית, 1981
הצטמצמות - סרט טלוויזיה בבימוי ראול יחיאל ואיציק ויינגרטן. הטלוויזיה הכללית, 1989
נאדיה - (1986), בתפקיד מורה לספרות
עניין של זמן (1993)
חתונה מאוחרת (2001)
מפלצות נגד חייזרים - דיבוב דמותו של אמא של דרק (2009)
חלונות - הפקה ומשחק בסרט שהוא פרי תסריט ובימוי של בעלה של ליביה, יעקב איילי (2014)
כניסת קהל - יצירה משותפת של ליביה ובעלה במסגרת פסטיבל כלים שלובים של תיאטרון צוותא (2020)
קריירה מקצועית > הוראת תיאטרון

תיכון עירוני מקיף ה' ראשון לציון - מרכזת מגמת תיאטרון ומנחה לבגרות בתיאטרון (1984–2008)
בית הספר לחינוך באוניברסיטת תל אביב - מרצה ללימודי תעודה בהוראת התיאטרון (1992–2011)
מכללת סמינר הקיבוצים - מרצה במסלול הוראת התיאטרון (1993–2019), וראש מסלול הסבת שחקנים ואקדמאים להוראת תיאטרון (1996–2014)
חיים אישיים

נשואה לשחקן יעקב איילי, ואימו של האמן יפתח איילי. מתגוררת בתל אביב.
הערות שוליים

↑  ⁨דבר⁩ | 2 אוגוסט 1977 | אוסף העיתונות | הספרייה הלאומית, באתר www.nli.org.il
↑  ⁨מעריב⁩ | 16 יולי 1978 | אוסף העיתונות | הספרייה הלאומית, באתר www.nli.org.il
↑  ⁨⁨מעריב⁩ | 20 יולי 1978 | אוסף העיתונות | הספרייה הלאומית, באתר www.nli.org.il
↑  ⁨דבר⁩ | 5 פברואר 1979 | אוסף העיתונות | הספרייה הלאומית, באתר www.nli.org.il
↑  ⁨חגיגה מקסימה ⁩ | ⁨מעריב⁩ | 8 אוקטובר 1979 | אוסף העיתונות | הספרייה הלאומית, באתר www.nli.org.il
↑  ⁨מעריב⁩ | 9 פברואר 1981 | אוסף העיתונות | הספרייה הלאומית, באתר www.nli.org.il
↑  ⁨מעריב⁩ | 14 אוקטובר 1981 | אוסף העיתונות | הספרייה הלאומית, באתר www.nli.org.il
↑  ⁨פולקלור ⁩ | ⁨מעריב⁩ | 24 יוני 1985 | אוסף העיתונות | הספרייה הלאומית, באתר www.nli.org.il
↑  חלון בלהות, באתר archive.habima.co.il
↑  אביב אחד למעני - המופע שיעורר בכם את הרגש של האהבה., באתר web.nli.org.il
↑  ⁨⁨דבר⁩ | 18 ספטמבר 1981 | אוסף העיתונות | הספרייה הלאומית, באתר www.nli.org.il
↑  סרט הצטמצמות, נבדק ב-2022-08-01
↑  קרן הקולנוע הישראלי - חלונות, באתר www.filmfund.org.il
↑  צוותא תל אביב - פסטיבל כלים שלובים - כניסת קהל | Facebook | By, נבדק ב-2022-08-01
אסיל פרחאת

| --- | --- |

 לידה:  13 במאי 1997 (בת 27) נצרת, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 פרופיל ב-IMDb
 
אסיל מרון פרחאת (בערבית: أسيل فرحات ; נולדה ב-13 במאי 1997) היא שחקנית ערבייה ישראלית.
ביוגרפיה

פרחאת נולדה בנצרת, האמצעית בין שלוש אחיות. אביה מרון פרחאת פסיכולוג ואמה עינאיה בשאראת מורה לאנגלית בתיכון.
פרחאת למדה בתיכון הנזירות הפרנציסקניות בנצרת. בגיל 15 החלה ללמוד שיעורי משחק במרכז "כאן יאמא כאן" לאומניות הבמה, שם החלה להשתתף בהצגות תיאטרון במסגרת הלימודים.
בשנת 2017 החלה ללמוד במסלול למשחק של החוג לאמנות התיאטרון באוניברסיטת תל אביב, שם סימה את לימודי תואר השני במסלול ישיר ב-2021. בארבע שנות לימודיה באוניברסיטה גילמה תפקידים ראשיים ומרכזיים בהפקות שונות כגון: הדה גאבלר ב"הדה גאבלר" מאת הנריק איבסן, היפוליטה וטיטניה ב"חלום ליל קיץ" מאת ויליאם שייקספיר, הבת החורגת ב"שש נפשות מחפשות מחבר" מאות לואיג'י פיראנדלו והמלכה ב"איבון נסיכת בורגונדיה" מאת ויטולד גומברוביץ'. במהלך התואר השני קיבלה מלגת הצטיינות מקרן ארדיטי.
את דרכה בטלוויזיה החלה ב-2019 כשקיבלה את התפקיד של דוניא בעונה השלישית של הסדרה "פאודה" בבימוי של רותם שמיר.
ב-2021 היא שיחקה בתור צעירה פלסטינית המאתגרת את אורח החיים השמרני בסביבתה, בסרט "סינמה סבאיא", זוכה פרס סרט הביכורים הטוב ביותר בפסטיבל ירושלים ופרס אופיר לסרט העלילתי הטוב ביותר לשנת 2022. את הסרט ביימה אורית פוקס רותם.
ב-2021 הייתה מאמנת ומנהלת טקסט בסדרה הישראלית-גרמנית "המטרה: מינכן". בסדרה הייתה אחראית על אימון השחקנים על מבטאים שונים בערבית.
ב-2022 גילמה פרחאת את איה בסדרת הטלוויזיה "בוגד", שנוצרה על ידי רון לשם ועמית כהן ובוימה על ידי אסף פולונסקי.
ב 2022 התחילה לעבוד בערוץ הערבי של ערוצי- i24NEWS בתור מפיקה, ולאחר חודשיים קודמה למגישת חדשות ועורכת.
ב-2023 הצטלמה לשני סרטים, "בלה" של זהר שחר וג'מאל ח'לאילה ו"נשמות מעבר לגבול" (נוטוק) של מיה חטאב.
הערות שוליים

↑  אסיל מרון פרחאת, באתר arts.tau.ac.il
↑  הצגה "חלום ליל קיץ" מאת ויליאם שייקספיר, תיאטרון האוניברסיטה, באתר arts.tau.ac.il
↑  שש דמויות מחפשות מחזאי | אופירה הניג - Ofira Henig, באתר www.ofirahenig.com
↑  שמוליק דובדבני, "סינמה סבאיא" - קולנוע מצוין ששם את הנשים במרכז, באתר ynet, 2 בספטמבר 2022
↑  קולנוע - עולים השבוע: "סינמה סבאיא" ועוד, באתר www.habama.co.il
↑  נשמות מעבר לגבול, באתר קרן הקולנוע הישראלי
ריבי פלדמסר-ירון

ריבי פלדמסר-ירון
ריבי פלדמסר-ירון היא היוזמת, המקימה והמנהלת האמנותית של מרכז סדנאות הבמה ובמאית תיאטרון ישראלית.
הצגות שביימה

הצגות נבחרות מתוך למעלה משלושים:
| הצגה | מחזאי | תיאטרון | שחקנים | הצגת בכורה/שנות ההפקה | ידע נוסף |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| הנעדרת | עיבוד של עמי דיין לפיטר טרסון | תיאטרון אורנה פורת |  | 2000-1998 |  |
| אהבה וסאקס | טקסטים מתוך הספר "חיי אהבה" מאת צרויה שלו | במסגרת פסטיבל דו-אמן בתיאטרון הבימה | ענת עצמון וירוסלב יעקובוביץ' | מרץ 1998 |  |
| Chances | עבודת אנסמבל בשיטת "הרולד" | SPACE Theater, דטרויט, מישיגן |  | 1995/6 |  |
| Highs and Lows | אוקונור | SPACE Theater, דטרויט, מישיגן |  | 1995/6 |  |
| Talk to Me | ג'ו פינשטיין | SPACE Theater, דטרויט, מישיגן |  | 1995/6 |  |
| עולמו של שלום עליכם |  | JET Theater, דטרויט, מישיגן |  | 1995/6 |  |
| Kindertransport | דיאן סמואל | JET Theater, דטרויט, מישיגן |  | 1995/6 |  |
| הינשוף והחתלתולה | ביל מנהוף | תיאטרון החאן | פלורנס בלוך, שלום שמואלוב | 1994 |  |
| תיק דפוק | ג'ון מורטימר | תיאטרון הקאמרי | אלברט כהן ואבי טרמין | 11 בדצמבר 1992 |  |
| היי רימונה (קברט סאטירי מתחת לקאמרי) | אילן חצור ואילן שיינפלד, מוזיקה: גיא מרוז | תיאטרון הקאמרי | אורנה רוטברג, אריק זילברמן, נורית בנאי, אשר עזריה וצביקה הדר | 20 באוגוסט 1992 |  |
| כשהחביתה נוגעת בסלט | מיכאל מוריס רייך | פסטיבל עכו | מיכאל כורש ומיקי כפיר | 1992 | פרס המחזאות ופרס השחקן המצטיין למיקי כפיר בפסטיבל |
| המופע של רפונזל (קברט פמיניסטי/שוביניסטי) | ריבי פלדמסר, נעם מאירי, וגל פרידמן, על פי גיל הראבן | פסטיבל עכו |  | 1990-1988 |  |
| נשים בפארק | ריבי פלדמסר, נעם מאירי, גל פרידמן, וולטר הניכהופר | קבוצת התיאטרון "פובורג תיאטרון", הציגה בתיאטרון צוותא, תל אביב; פסטיבל קומדיות, זלצבורג, אוסטריה |  | 1987 |  |
| האספן | מארק הילי על פי ג'ון פאולס | Man in the Moon Theater, לונדון | מגי נוריס וגיא פיקוק |  |  |
בתיה סגל-פיק

| --- | --- |

 לידה:  1969 (בת 56 בערך) ראשון לציון, ישראל 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת תל אביב  האוניברסיטה הפתוחה 
 תחום יצירה:  עיצוב במה 
 אתר רשמי
 
בתיה סגל-פיק (נולדה ב-1969) היא מעצבת תפאורה לתיאטרון ולטלוויזיה ישראלית.
המתנה של ג'ק, תיאטרון אורנה פורת לילדים ולנוער, 2018
פלאשדנס, תיאטרון תל אביב, 2019
ביוגרפיה

בתיה סגל-פיק נולדה וגדלה בראשון לציון. הוריה הכירו בשנת 1966 בתיאטרון הבימה בהפקת "אוליבר טוויסט". אביה, אלברט סגל, היה מנהל מחלקת תלבושות ואביזרים בתיאטרון הבימה בין השנים 1965 ל-1987. אמה, נילי אמיר-סגל (במקור בליך), הייתה שחקנית, ולאחר מכן מורה ללשון ומשוררת.
בילדותה נחשפה להצגות רבות וכן להתרחשות מאחורי הקלעים בשל עבודתו של אביה בתיאטרון, דבר אשר השפיע עליה רבות.
את שירותה הצבאי עשתה בנח"ל בקיבוץ סופה ונחל עוז ולאחר פירוק הגרעין אליו השתייכה שירתה כשרטטת.
ב-1990, לאחר שירותה הצבאי, הצטרפה להפקת הסרט "לא בלי בתי" בכיכובה של סאלי פילד בתפקיד אסיטנטית של המחלקה האומנותית. כך נחשפה לעבודתו המעצב האומנותי - טוני פראט (אנ') - היכרות אשר הובילה אותה ללימודי עיצוב תפאורה.
בין השנים 1991–1993 למדה לתואר ראשון במסלול עיצוב במה של החוג לתיאטרון באוניברסיטת תל אביב.
לאחר סיום לימודיה המשיכה ללימודי פילוסופיה של הדתות באוניברסיטת תל אביב ולימודי עיצוב פנים באוניברסיטה הפתוחה לצד עיצוב תפאורה עבור הפקות לילדים ולנוער הן בתיאטרון והן בטלוויזיה.
משנת 1995 החלה לעצב תפאורות עבור הפקות לילדים.
נשואה למיכאל פיק.
עבודות נבחרות

"המתנה של ג'ק", "שועלון רוכש חברים", "גלי"-משירי אהוד מנור, "זהבה ושלושת הדובים" (תיאטרון אורנה פורת לילדים ולנוער)
"אלאדין ומנורת הקסמים", "לרקוד עם עדן" (תיאטרון אורנה פורת לילדים ונוער ולהקת המחול ענבל)
"היידי בת ההרים", "המסע אל האי אולי", "הסיפור של טוביה", "הקסם של מוצרט", "החבר הכי טוב שלי", "שבת בבוקר", "ליקוי ירח" (תיאטרון הקיבוץ ולהקת המחול הקיבוצית)
"דונה גרציה-מלכת היהודים", "אני ירושלמי", "מבצע קומיקס", "תיבת נוח" (תיאטרון גושן)
"על נסים ונפלאות", "שולם לעולם", "המפוזר מכפר אז"ר", "החתול במגפי הקסם", "פוליאנה וג'ימי", "חנה'לה ושמלת השבת" (תיאטרון ארצי לנוער)
"הנשיקה הראשונה", "נובח על הירח", "הקסם של מוצרט" "ארץ הגרביים האבודים" (הצגות לפסטיבל חיפה להצגות ילדים)
"פלאשדנס-המחזמר", "בילבי", "עמי ותמי" (תיאטרון תל אביב)
"קפה עמליה", "דן ומוזלי", "מה זה מוזה" (בהנחיית ירון לונדון), "תראו אותי" (הטלוויזיה החינוכית)
"רחוב סומסום", "האתגר הגדול", "השכונה של הופ!", "המופע המבולבל של יובל", "העולם המטורף של דוד חיים", "מיכל הקטנה והמפלצות", "מולי וצומי" (ערוץ הופ!)
"מקס ומוזה", "בית ספר למכשפים", "המועדון של לוגי", "שווה לנסות", "תעלומות מהאגדות" (ערוץ לוגי)
"משפחה שכזאת" (תיאטרון "שורש")
"הביצה שהתחפשה" (התיאטרון שלנו)
״האריה שאהב תות״, ״יובל המבולבל - הרפתקה בלונה פארק״ (משגב עורי הפקות)
"דגדוגים - שירי משחק ראשונים" (מודן הוצאה לאור + ים הפקות)
"שורום זורום - שירי הילדים האהובים של מרים ילן שטקליס" + "אצו רצו גמדים" (רגש תקשורת + גלובוס יונייטד)
"איך נותנים שם לאחותי הקטנה?" (רגש תקשורת + גלובוס יונייטד)
"הסבתא של אפרים - שירי הילדים האהובים של לאה גולדברג" (רגש תקשורת + NMC יונייטד)
״רינת בארץ המילים״ (טלית הפקות)
"כיפה אדומה" (חסידה הפקות + משגב עורי הפקות)
פרסים ומועמדויות

פרס הבמה לילדים ונוער 2019 – עבור עיצוב תפאורה להפקה 'שועלון רוכש חברים' / תיאטרון אורנה פורת לילדים ולנוער
פרס התפאורה פסטיבל חיפה להצגות ילדים 2016 – עבור עיצוב להפקה 'הקסם של מוצרט'/ תיאטרון הקיבוץ
פרס התפאורה פסטיבל חיפה להצגות ילדים 2014 – עבור עיצוב להפקה 'נובח על הירח' / תיאטרון הקיבוץ
מועמדות לפרס האקדמיה 2016 - עבור עיצוב וניהול אומנותי על ההפקה 'דן ומוזלי' / חינוכית
הערות שוליים

↑  Not Without My Daughter, מידע על הסרט, באתר בקטלוג מכון הסרטים האמריקאי
↑  אלאדין ומנורת הקסמים, בתיאטרון אורנה פורת
↑  ההצגה "ליקוי ירח", באתר תיאטרון צוותא
↑  דונה גרציה - מלכת היהודים, באתר תיאטרון גושן
↑  מבוסס על ספרה של לאה גולדברג
↑  ההצגה "נסים ונפלאות", באתר תיאטרון גבעתיים
↑  ההצגה "המפוזר מכפר אז"ר" באתר תיאטרון צוותא
↑    אסף קוגלר, ‏כיף גדול בעיבוד ישראלי חדש לסרט אמריקני ישן, בעיתון מקור ראשון, 31 ביולי 2019
↑  ההצגה "משפחה שכזאת", באתר תיאטרון שורש
↑  הצגת "הביצה שהתחפשה", בתיאטרון "מדיטק" בחולון
↑  קובי פינקלר, "פרס הבמה לילדים ולנוער", באתר ערוץ 7, ‏05-09-2019
↑  מירב יודילוביץ, הזוכה בפסטיבל להצגות ילדים בחיפה: "הקסם של מוצרט", באתר ynet, 26 באפריל 2016
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007267710705171  BnF: cb16174700h (data)  ISNI: 0000 0000 6877 1873  LCCN: no2011172206  VIAF: 298940926   WorldCat (עם VIAF): 298940926
ענת ברזילי

| --- | --- |

 לידה:  1974 (בת 51 בערך)
 מדינה:  ישראל 
 עיסוק:  מנהלת בית ספר למשחק
 מקום לימודים:  אוניברסיטת תל אביב 
 אתר בית הספר למשחק
 פרופיל ב-IMDb
 
ענת ברזילי-זמיר (נולדה ב-1974) היא שחקנית, מחזאית, תסריטאית וקומיקאית ישראלית.
הקימה ומנהלת את "בית הספר למשחק ובידור" בתל אביב.
ביוגרפיה

בעלת תואר B.A בתיאטרון ותואר B.A בספרות אנגלית באוניברסיטת תל אביב. לימודי M.A בתרפיה באומנויות.
ביוגרפיה > קריירה תיאטרונית בחו"ל

גילמה את יוליה במחזה רומיאו ויוליה שביים אלן סטיוארט בתיאטרון לה מאמא בניו יורק בבימויו של אלן סטיוארט(אנ').
הופיעה עם קבוצת התיאטרון הבינלאומית "אינטראקט" בבלגיה ובהולנד עם ההצגה "השקט שלפני..." בבימויה של ססקיה נורדוק הכט.
ביוגרפיה > קריירה תיאטרונית בישראל - כתיבה ומשחק

שיחקה בהצגות "סנג'ר", "עזתים" ו"החוג לדרמה" של מוטי בהרב ובבימויו.
בסוף 1983 שיחקה בהצגה "מתן תורה בשש" של "התיאטרון הפשוט" שכתב וביים שמואל הספרי בתיאטרון החאן. במחזה נקלע משה רבנו לישיבה במאה שערים של ימינו.
בשנת 1985 שיחקה בהצגה "קסטנר" שכתב וביים מוטי לרנר בתיאטרון הקאמרי.
ב-1998 שיחקה בהצגה "פופקורן" מאת בן אלטון שביים עודד קוטלר בתיאטרון בית ליסין ובהצגה "מצא אשה מצא טוב" מאת דן אלמגור שביים ישראל גוריון.
בתיאטרון באר שבע שיחקה בהצגה "כסף קל" בבימויו של לסלי לוטון.
בתיאטרון ירושלים שיחקה בהצגות "קוזינות יפהפיות" ו"קניידלבאר". בתיאטרון לנוער שיחקה בהצגות: "היוצאת מהכלל", "אהבה אפשרית" ועוד.
בפסטיבל תיאטרונטו 1997 העלתה הצגת יחיד בשם "שיחה ממתינה".
שיחקה בהצגה "תפוז מכני" (הפקה משותפת של תיאטרון באר שבע, צוותא והתיאטרון הפתוח) בשני תפקידים: שרת המשטרה ואמו של אלכס.
בתיאטרון פרינג' שיחקה בהצגה "ויהי אור" של יצחק בר יוסף.
כתבה ושיחקה בתפקיד הראשי במחזה הקומי "החשפנית" לצד גילת אנקורי, דור צויגנבום והגר תפוחי. הועלתה במשך כשלוש שנים (מ-2004 עד 2007).
כתבה, ביימה והנחתה את המופע "כשאת אומרת לא למה את מתכוונת?" בנושא הטרדה מינית.
כתבה מחזה לפסטיבל "פותחים מסך" בתיאטרון בית ליסין בשם "ילדות גדולות".
כתבה את המחזה "דני חוטר" שזכה בפרסים בפסטיבל חיפה: צל"ש הצופים הצעירים ופרס השחקן המצטיין. בעקבות הצגה זו כתבה את הספר "התוכנית הסודית של דני חוטר" שיצא בהוצאת "מעריב".
כתבה מחזה לילדים בשם "כוכב אורח" שביים ישראל גוריון.
כתבה ומשחקת בהצגה "סמירה" שהתקבלה לתחרות הרשמית בפסטיבל אדינבורו, ההצגה הועלתה 26 פעם וזכתה לביקורות מעולות והייתה מועמדת לפרס זכויות האדם מטעם אמנסטי אינטרנשיונל. כמו כן ב-2014 התקבלה ענת עם ההצגה לפסטיבל הפרינג' הגדול בניו יורק וזכתה לביקורות מעולות על המשחק ועל המחזה. ההצגה מועלית בתיאטרון הקאמרי הבימה ותיאטראות ברחבי ישראל.
שיחקה במחזמר "חלום קוסטריקה" מאת אדיבה גפן בתפקיד הקומי של מינה בת ה-90, לצד ניצה שאול ואסתי זקהיים.
הופיעה בהצגה "גלות" מאת ובבימוי רני בלייר, בתפקיד שרה.
ביוגרפיה > סטנדאפ

ברזילי העלתה את מופעי הסטנד-אפ "לענת ברזילי יש פה גדול", "אצלי או אצלך", ו"פריקשאו" (מופע נונסנס). הופיעה יותר מ-1800 פעם עם מופע הבידור שלה "המופע של ענת ברזילי".
ביוגרפיה > טלוויזיה

ב-1987 שיחקה בתפקיד קטן בסרט "המרגל הישראלי בדמשק" (המרגל הבלתי נתפס). בשנת 1989 גילמה אסירה בסרט "צמות" שכתב וביים יצחק חלוצי. ב-1995 שיחקה בסדרה "סיטון" שכתב וביים אורי ברבש. בין השנים 1997-2005 הופיעה בפינה קבועה שכתבה והגישה ב"קפה טלעד". ב-1999 שיחקה בסדרה "משפחת עזאני" שכתב וביים ארנון צדוק. ב-2000 השתתפה בסרט הקצר "לוויה על פארק דה פרנס" שכתב רשף לוי וביים אורן שטרן. ב-2003 שיחקה בסדרה "חלומות מתוקים" בבימויו של ארנון צדוק. ב-2004 השתתפה בסדרה "מעורב ירושלמי". ב-2005 השתתפה בסדרה "טלנובלה בע"מ". ב-2007 גילמה את שירן החופפת בסדרה שיצרה עירית לינור "משמורת", גילמה את שפרה בורוזובסקי, התפקיד הראשי (לצד מאיר סוויסה) בסרט "הכתובה" שכתב וביים מנחם גולן (על פי תסריט של אפרים קישון) וגילמה את אליאנה בסדרה "החיים זה לא הכל". ב-2009 גילמה את סימונה ארצי בסדרה "מה שנחוץ לרווק" של עירית לינור, וגילמה את דורית בסדרה "קוויקי". ב-2010 השתתפה בסדרה "נשות הטייסים". ב-2012 יצרה ושיחקה בסדרת האינטרנט "פנויה מדי" בהפקת Flix. ב-2013 הופיעה בתפקיד עצמה בסרט "אילוף הגוררת" של ריקי שלח. ב-2018 גילמה את הלקוחה חיה ביסמנובסקי בעונה 1 של הסדרה "קופה ראשית" וכן שיחקה בסדרה "הרמון", שהשתתפה בכתיבתה, אשר שודרה ברשת 13.
כתבה והגישה במשך שנה וחצי פינת תרבות קומית ב-"אודטה". השתתפה ב"פספוסים", "זהו זה!", "מוצ"ש".
ביוגרפיה > פעילות פוליטית

בשנת 2018 שובצה במקום השלישי ברשימת חי חילונים ירוקים למועצת העיר תל אביב.
בית הספר למשחק ובידור

בשנת 1999 הקימה ברזילי בית ספר למשחק, אותו היא מנהלת, ומלמדת בו. בבית ספר, השוכן בתל אביב, נלמדים משחק מול מצלמה, איך להיות קומיקאים, ועוד.
תחילה, ניהלה ברזילי את בית הספר יחד עם בני הזוג עפרה ויינגרטן ועופר אבני. ב-2002 פרץ סכסוך בין ברזילי וויינגרטן - ברזילי חשדה שאבני וויינגרטן מועלים בכספי בית הספר. ב-2002 ברזילי הגישה תביעה לבית משפט, וב-2007 לאחר שהוכח שעופר אבני מעל בכספי בית הספר, ברזילי זכתה בתביעה שהגישה ובית המשפט חייב את אבני וויינגרטן לשלם לברזילי סכום של 430 אלף שקלים.
חיים אישיים

ברזילי נשואה לרון זמיר, אם לשניים ומתגוררת בתל אביב.
הערות שוליים

↑  אורה עריף, משה ובנו נוחת בישיבה ובורח בבהלה - במאה שערים, מעריב, 10 בפברואר 1984
שוש אביגל, ביקורת- תיאטרון פשוט שהסתבך, כותרת ראשית, 16 בנובמבר 1983
↑  ערן סויסה, קראתי, ניצחתי, שמחתי, באתר nrg‏, 11 בספטמבר 2007
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987011526151605171  VIAF: 6166233969496041715   WorldCat (עם VIAF): 6166233969496041715
אילאיל סמל

| --- | --- |

 לידה:  10 באוקטובר 1990 (בת 34) 
 מדינה:  ישראל 
 
אילאיל סמל (נולדה ב-10 באוקטובר 1990) היא במאית תיאטרון ישראלית.
ביוגרפיה

נולדה בניו יורק לנאוה סמל ולנעם סמל, בעת שכיהן כקונסול התרבות של ישראל בניו יורק. אביה ניהל את תיאטרון חיפה, התיאטרון הקאמרי ואת תיאטרון הבימה. אמה נאוה סמל, הייתה סופרת ידועה. לסמל עוד שני אחים והיא אחייניתו של הזמר שלמה ארצי..
סמל היא בוגרת מגמת אמנות חזותית בתיכון תלמה ילין. ב-2009 התגייסה לצה"ל ואת שירותה עשתה בחיל האוויר כקצינת מודיעין וכמפקדת קורס. במסגרת שירותה, השתתפה בשנת 2012 כנציגת צה"ל במשלחת לאירוע לציון 60 שנה למשפט אייכמן בוילה ואנזה ובברלין.
לאחר סיום שירותה הצבאי למדה לתואר ראשון בתיאטרון במסלול בימוי באוניברסיטת תל אביב. במהלך הלימודים, השתתפה כשחקנית-יוצרת בקופרודוקציה של האוניברסיטה ובית הספר הגבוה לתיאטרון באוניברסיטת מוצרטיאום בזלצבורג, אוסטריה.
דמותה של סמל מופיעה ברומן האחרון של אמה, "פאני וגבריאל" שראה אור ב-2018.
קריירה

עבודתה הראשונה בתיאטרון הייתה כעוזרת במאי של רוני פינקוביץ', ובפרויקט הגמר לתואר השני ביימה את המחזה "רצח" של חנוך לוין.
סמל פעילה ב"פורום יוצרות התיאטרון", שמקדם ייצוג שוויוני של נשים בתפקידי בימוי, יצירה וניהול.
ב-2017 במסגרת פרויקט הסיום שלה באוניברסיטת תל אביב, ביימה את ההצגה "רצח" מאת חנוך לוין, ההצגה זכתה להצלחה ולתשומת לב תקשורתית רבה.
מאז ביימה שש הצגות נוספות, רובן בתיאטרון גשר שם מובילה את "סטודיו גשר", שמשלב שחקנים צעירים ברפרטואר של התיאטרון.
הצגות שביימה

רצח - מאת חנוך לוין, לראשונה בהפקה דו-לשונית בעברית ובערבית. ההצגה החלה כהפקה של תיאטרון האוניברסיטה, ולאחר מכן אומצה על-ידי תיאטרון צוותא והציגה ברחבי הארץ, ובפסטיבלים בינלאומיים בבלארוס, ברומניה, ובבולגריה (צוותא, 2017)
מי כמוני - מחזה של רועי חן במסגרת "סטודיו גשר", שבו גילמו שחקני הסטודיו בני נוער שמתמודדים עם הפרעות נפשיות ומאושפזים במחלקה סגורה. (תיאטרון גשר, 2019)
צא קוביד צא - מופע שביימה אילאיל וכיכבה בו לצד יניב סגל, המוגדר כטקס גירוש דיבוק וירטואלי רב משתתפים, במסגרת פסטיבל ויראלי (2020)
מעגל הגיר - עיבוד עדכני לקלאסיקה של ברטולט ברכט שמקום ההתרחשות בו הועתק מגיאורגיה לארץ ישראל של תקופת המנדט הבריטי. ההפקה עלתה במסגרת "תיאטרון בפטיו" והוצגה תחת כיפת השמים בין היתר בשל הנחיות הקורונה (בית הספר למשחק גודמן, 2020)
הדיבוק - עיבוד מחודש בהפקה כלל נשית לתרגום של ביאליק למחזה הקלאסי של ש. אנ-סקי בהשתתפות תלמידות מסלול מצטיינים במשחק (אוניברסיטת תל אביב, 2021)
רומיאו ויוליה - תרגום מחודש של דורי פרנס למחזה של שייקספיר, עם נעם פרנק ונטע רוט בתפקידים הראשיים (תיאטרון גשר, 2022)
המקום בו השמיים נגמרים - תיאטרון אחד העם. מבוסס על המחזה הבריטי "The Welkin" מאת לוסי קירקווד. המחזה מתרחש באנגליה הכפרית של 1759, ומתחקה אחר סאלי פופי, נידונה לתלייה על רצח מזוויע שביצעה (תיאטרון אחד העם, 2023)
חיים אישיים

מתגוררת בתל אביב.