stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
משפחה מורחבת
הערות שוליים

↑  Webster's New World Dictionary, p. 231 (2013)
↑  Andersen, Margaret L and Taylor, Howard Francis (2007). The extended family may live together for many reasons, such as to help raise children, support for an ill relative, or help with financial problems. Sociology: Understanding a diverse society. p. 396 מסת"ב 0-495-00742-0.
↑  Gender and Well-Being Interactions between Work, Family and Public Policies COST ACTION A 34 Second Symposium: The Transmission of Well-Being: Marriage Strategies and Inheritance Systems in Europe (17th-20th Centuries) 25th - 28th April 2007 University of Minho Guimarães-Portugal http://www.ub.edu/tig/GWBNet/MinhoPapers/Constanta%20Ghitulescu.pdf (אורכב 04.03.2016 בארכיון Wayback Machine)
↑  David I. Kertzer; Thomas Earl Fricke (15 ביולי 1997). Anthropological Demography: Toward a New Synthesis. University of Chicago Press. pp. 62–. ISBN 978-0-226-43195-6. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  Robichaux, David Luke (1 בינואר 1997). "Residence Rules and Ultimogeniture in Tlaxcala and Mesoamerica". Ethnology. 36 (2): 149–171. doi:10.2307/3774080. JSTOR 3774080. {{cite journal}}:  (עזרה)
1 2  Browne, Ken (2011). Introduction to Sociology. p. 107 מסת"ב 0-7456-5008-2.
↑  Pillitteri, Adele (2009). Maternal and Child Health Nursing: Care of the Childbearing and Childrearing Family. p. 42 מסת"ב 1-58255-999-6.
↑   הסדנה להיסטוריה חברתית, איך הפכה ה"סבתא בסלון" לעמוד התווך של המשפחה הסובייטית, באתר הארץ, 29 באוגוסט 2023
↑  מרינה קיגל, ‏"כשהבכור שלי נולד סבתא שלי גרה שנתיים על הספה שלנו", באתר ‏מאקו‏, 1 באוקטובר 2020
↑  אריאלה לבנשטיין, פואד נאחס, מרון אסטפן, דפוסי בילוי הזמן הפנוי של הזקן בכפר הערבי בישראל, גרנטולוגיה 7, אוקטובר 1976, עמ' 41-47
↑  "The Return of the Multi-Generational Family Household | Pew Research Center's Social & Demographic Trends Project". pewsocialtrends.org. 2010-03-18. נבדק ב-8 באוגוסט 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Pritchard, Colin Pritchard (2006). Mental Health Social Work: Evidence-Based Practice. Routledge. p. 111. ISBN 9781134365449. ... in cultures with stronger 'extended family traditions', such as Asian and Catholic countries...
↑  Brooks, Story by David. "The Nuclear Family Was a Mistake". The Atlantic. ISSN 1072-7825. נבדק ב-2020-10-02.
↑  HUF (Hindu United Family) - Meaning & Benefits (End-to-End Guide), Orowealth Blog (באנגלית אמריקאית)
↑  Henry Orenstein and Michael Micklin (1966). "The Hindu Joint Family: The Norms and the Numbers". Pacific Affairs. 39 (3/4): 314–325. doi:10.2307/2754275. JSTOR 2754275. Autumn, 1966
↑  The Family on the Threshold of the 21st Century: Trends and Implications By Solly Dreman
↑  Lomnitz, Larissa A.; Perez-Lizaur, Marisol (2003). "Dynastic Growth and Survival Strategies: The Solidarity of Mexican Grand Families".  In Cheal, David (ed.). Family: Critical Concepts in Sociology. Psychology Press. p. 377. ISBN 978-0415226325. נבדק ב-13 במרץ 2016. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  Jelin, Elizabeth (1991). Family, Household and Gender Relations in Latin America. Kegan Paul International. ISBN 978-9231026577.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4158267-6 
משפחה מורחבת בקייפטאון, דרום אפריקה, 2000
משפחת סנוק, אינדיאנים 1899
פנס קסם

פנס קסם
שרטוט של מנגנון פנס קסם
פנס קסם (בלטינית: Laterna magica) הוא מכשיר אופטי המשמש להקרנת תמונות על מסך. פנס הקסם היה המקור למספר פיתוחים בתחום הקולנוע והאנימציה.
עקרון פעולה

עקרון פעולתו של פנס קסם זהה לעקרון הפעולה של מקרן שקופיות. המכשיר מורכב ממקור אור ומכלול של עדשות. אם מציבים תמונה שקופה למחצה בין מקור האור לעדשות ניתן להקרין את התמונה על מסך שמוצב במרחק מה מהמכשיר. העדשות משמשות לצורך מיקוד התמונה על המסך.
היסטוריה

פנס קסם נטול עדשות הומצא בתחילת המאה ה-15 על ידי ג'ובאני דה פונטנה, רופא איטלקי. לא ברור אם דה פונטנה בנה בפועל פנס קסם או שהוא הסתפק ברישום ההמצאה בספרו Liber Instrumentorum.
יש המייחסים את המצאת פנס הקסם לאתנסיוס קירכר, כומר גרמני, שתיאר בשנת 1671 באופן מפורט מקרן המבוסס על מנורת שמן. התמונות, שצוירו על זכוכית, הוקרנו על מסך, אשר הוצב במרחק של מטרים ספורים מהמכשיר. השאלה אם קירכר השתמש בהמצאה שלו בעדשות טרם הוכרעה.
מבין המפתחים הראשיים של פנס קסם בעל עדשות, ראוי להזכיר את כריסטיאן הויגינס ההולנדי ואת תומאס רסמוסון ולגנשטיין הדני. האחרון היה גם זה שטבע את השם פנס קסם, ועסק בצורה נמרצת בהפצת המכשיר ברחבי אירופה.
פיתוחים שמקורם בפנס קסם

במהלך המאה ה-18 והמאה ה-19 רווח השימוש בפנסי קסם לצורך מופעים לקהל הרחב. מופעים אלו, שהיו אבות הקולנוע המודרני, נעשו על ידי בעלי מקצוע, אשר נדדו מעיר לעיר. הגרסאות הראשונות של מקרני הקולנוע, כמו הזואטרופ, הזואופרקסיסקופ (zoopraxiscope) והפרקסינוסקופ היו מבוססים על פנס קסם. פרקסינוסקופ הבנוי מפנס קסם הומצא על ידי אמיל ריינו בשנת 1878, ושימש אותו כעבור 14 שנה לצורך מופע הקרוי תיאטרון חזותי. הזואופרקסיסקופ הומצא בשנת 1879 על ידי אדוארד מויברידג' במסגרת ניסוייו לרשום בעזרת מערך של מצלמות את תנועת הרגליים של סוס דוהר. המכשיר שימש אותו בהרצאות שנשא על ממצאיו.
ראו גם

קמרה אובסקורה
פנקיסטיסקופ
זואופרקסיסקופ
פנטזמגוריה
פרס וולפסון להיסטוריה

| --- | --- |
 תיאור:  פרס לספרות
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 הגוף המעניק:  קרן וולפסון (יצחק וולפסון) 
 תקופת הפרס:  1972–הווה (כ־53 שנים) 
 נקרא על שם:  יצחק וולפסון 
 אתר רשמי
 
פרס וולפסון להיסטוריה הוא פרס ספרותי המוענק מדי שנה בממלכה המאוחדת על מנת לקדם ולעודד מצוינות בכתיבת היסטוריה עבור הציבור הרחב. מדי שנה מוענק הפרס עבור שתיים או שלוש יצירות יוצאות דופן שראו אור במהלך השנה; לעיתים מוענק גם פרס מפעל חיים (פרס כללי על תרומתו הנכבדה של אדם לכתיבת היסטוריה). הם מוענקים ומנוהלים על ידי קרן וולפסון, והספרים הזוכים נבחרים על ידי חבר שופטים המורכב מהיסטוריונים בולטים.
לפי תקנון הפרס, כדי שספר יוכל להיות מועמד לפרס, עליו לראות אור בממלכה המאוחדת ועל המחבר להיות נתין בריטי בזמן מתן הפרס, ותושב קבע בממלכה המאוחדת. על הספר להיות שוטף ומלומד, ונגיש להדיוטות.
הפרס נוסד בשנת 1972 על ידי קרן וולפסון, קרן פילנתרופית בממלכה המאוחדת, ותחילה נקרא כפרס הספרות של וולפסון.
זוכי הפרס

מאז 2016 יש זוכה יחיד (מודגש) ורשימה קצרה של חמישה מועמדים סופיים.
זוכי הפרס > שנות ה־20 של המאה ה־21

2022
קלייר ג'קסון, Devil-Land: England Under Siege, 1588–1688
מארק דייוויד באר, The Ottomans: Khans, Caesars and Caliphs
מלקולם גאסקיל, The Ruin of All Witches: Life and Death in the New World
ניקולס אורם, Going to Church in Medieval England
פרנצ'סקה סטברקופולו, God: An Anatomy
אלכס פון טונצלמן, Fallen Idols: Twelve Statues That Made History
2021
סודהיר הזריסינג, Black Spartacus: The Epic Life of Toussaint Louverture
רבקה קליפורד, Survivors: Children's Lives After the Holocaust
ג'ודית הרין, Ravenna: Capital of Empire, Crucible of Europe
הלן מקארתי, Double Lives: A History of Working Motherhood
ריצ'רד אוונדן, Burning the Books: A History of Knowledge Under Attack
ג'פרי פלאנק, Atlantic Wars: From the Fifteenth Century to the Age of Revolution
2020
דייוויד אבולעפיה, The Boundless Sea: A Human History of the Oceans
ג'ון בארטון, A History of the Bible: The Book and Its Faiths
טובי גרין, A Fistful of Shells: West Africa from the Rise of the Slave Trade to the Age of Revolution
פראשנט קידמבי, Cricket Country: An Indian Odyssey in the Age of Empire
האלי רובנהולד, The Five: The Untold Lives of the Women Killed by Jack the Ripper
מריון טרנר, Chaucer: A European Life
זוכי הפרס > שנות העשרה של המאה ה־21

מרי פולברוק, Reckonings: Legacies of Nazi Persecution and the Quest for Justice
ג'ון בלייר, Building Anglo-Saxon England
ג'רמי מינוט, Birds in the Ancient World: Winged Words
מרגרט לינקולן, Trading in War: London's Maritime World in the Age of Cook and Nelson
מתיו סטורגיס, Oscar: A Life
מיילס טיילור, Empress: Queen Victoria and India
פיטר מרשל, Heretics and Believers: A History of the English Reformation
מירנדה קאופמן, Black Tudors: The Untold Story
רוברט ביקרס, Out of China: How the Chinese Ended the Era of Western Domination
לינדזי פיצהריס, The Butchering Art: Joseph Listers' Quest to Transform the Grisly World of Victorian Medicine
טים גריידי, A Deadly Legacy: German Jews and the Great War
יאן רוגר, Heligoland: Britain, Germany and the Struggle for the North Sea
כריסטופר דה האמל, Meetings with Remarkable Manuscripts: Twelve Journeys into the Medieval World
דניאל באר, The House of The Dead: Siberian Exile Under the Tsar
כריס גיבן־וילסון, Henry IV
סשה הנדלי, Sleep in Early Modern England
לינדל רופר, Martin Luther: Renegade and Prophet
מתיו סטריקלנד, Henry the Young King, 1155–1183
רשימת הזוכים בפרס מפעל חיים

2005 - כריסטופר ביילי
2002 - רוי ג'נקינס
2000 - אסא בריגס
1997 - אריק הובסבאום
1982 - סטיבן רנסימן
1981 - אוון צ'דוויק
1978 - הווארד קולווין
הערות שוליים

↑  "Wolfson History Prize – The Wolfson Foundation". Wolfson.org.uk. נבדק ב-13 ביוני 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Wolfson History Prize Winners". Goodreads.com. נבדק ב-13 ביוני 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "£50k Wolfson History Prize shortlist announced". Books+Publishing (בAustralian English). 2022-04-22. נבדק ב-2022-04-29.
↑  Mem: 11090376, Jackson wins £50k Wolfson History Prize | Books+Publishing (ב־Australian English)
↑  "Shortlist announced for £40k Wolfson History Prize". Books+Publishing. 2021-05-03. נבדק ב-2020-05-03.{{cite web}}:  תחזוקה - ציטוט: url-status (link)
↑  "David Abulafia's 'The Boundless Sea' wins Wolfson History Prize 2020". The Wolfson History Prize (באנגלית אמריקאית). 2020-06-15. נבדק ב-2020-06-15.
↑  "Mary Fulbrook wins Wolfson History Prize 2019 for revelatory Holocaust study 'Reckonings'". wolfsonhistoryprize.org.uk. 11 ביוני 2019. נבדק ב-12 ביוני 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Katherine Cowdrey (5 ביוני 2018). "'Ambitious' account of English Reformation wins Wolfson History Prize". The Bookseller. נבדק ב-5 ביוני 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Campbell, Lisa (16 במאי 2017). "De Hamel wins £40k Wolfson History Prize". The Bookseller. נבדק ב-19 במאי 2017. {{cite news}}:  (עזרה)
1 2  "Archived copy". אורכב מ-המקור ב-4 בספטמבר 2013. נבדק ב-13 ביוני 2014. {{cite web}}:  (עזרה);  (עזרה)
1 2  "Archived copy". אורכב מ-המקור ב-7 בפברואר 2015. נבדק ב-26 באוקטובר 2018. {{cite web}}:  (עזרה);  (עזרה)
1 2  "Prize Winners – The Wolfson Foundation". Wolfson.org.uk. 2 ביוני 2014. אורכב מ-המקור ב-4 בספטמבר 2013. נבדק ב-13 ביוני 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  "The Wolfson History Prize 2014". History Today. 3 ביוני 2014. נבדק ב-13 ביוני 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑    Hannah Furness, ‏Serious history books will soon become a rarity, Wolfson History Prize winner says, The Telegraph, 3 June 2014
1 2  "Winners of the Wolfson History Prize Announced". History Today. 15 במאי 2013. נבדק ב-13 ביוני 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  The 1985 Wolfson History Prize Winners, The Wolfson History Prize (באנגלית אמריקאית)
↑  The 1984 Wolfson History Prize Winners, The Wolfson History Prize (באנגלית אמריקאית)
↑  The 1983 Wolfson History Prize Winners, The Wolfson History Prize (באנגלית אמריקאית)
↑  The 1982 Wolfson History Prize Winners, The Wolfson History Prize (באנגלית אמריקאית)
↑  The 1981 Wolfson History Prize Winners, The Wolfson History Prize (באנגלית אמריקאית)
↑  The 1980 Wolfson History Prize Winners, The Wolfson History Prize (באנגלית אמריקאית)
ספר טוביה

ויליאם אדולף בוגרו, "טוביה נפרד לשלום מאביו" (1860)
סֵפֶר טוֹבִיָה (ביוונית: Τωβίθ או Τωβίτ, טובית) הוא חיבור יהודי מתקופת בית שני, שהשתמר במסורות נוצריות ונכלל במסגרת הספרים החיצוניים. קטעים ממנו הלכו ונתגלו במאה השנים האחרונות בכתבי נוצרים גנוזים ובמגילות מדבר יהודה. כיום מקובל במחקר, שהחיבור נכתב במקור ככל הנראה בארמית או אולי בעברית, ושתוכנו שונה באופן מהותי מזה שהיה ידוע לאורך ימי הביניים.
תוכן

הספר עוסק בגמילות חסדים, והוא רצוף במעשי נסים ובתפילות של גיבוריו.
הספר מגולל את קורותיהם של אב בשם טובי, ושל בנו - טוביה, בני גלות ישראל החיים באשור. טובי האב יצא מעירו לעזור לאנשים, לגמול חסד עם המתים ולקבור אותם. לכן נאלץ לישון מחוץ לחומות, והתעוור בגלל צואת ציפור חמה שנפלה על פניו, בעת תרדמתו בצלו של עץ. המספר מדגיש כי טובי הועמד למבחן האל בדומה לאיוב. לאחר זמן מה, נשלח בנו טוביה להשיב פיקדון שהיה לאב בידיו של אדם בעיר אקבטנה שבארץ מדי. המלאך רפאל, כך יתברר בסוף הספר, הוא העלם האנושי שמגיע "במקרה" לבית טובי ונבחר ללוות את טוביה במשימתו. במסעו הארוך הוא מגיע לעיר בשם "רגא", שם הוא פוגש קרובת משפחה, בשם שרה, ונושא אותה לאישה. על אף שכל הגברים שנשאו את שרה לפניו, מתו בליל-הכלולות, ניצל טוביה בזכות תפילתם המשותפת. המלאך רפאל הוא מי שמעניק לטוביה את הידע כיצד למנוע את מותו, כפי שקרה לשרה עם שבעת בעליה הקודמים. עם חזרתו מן המסע, הוא אף מצליח לרפא את אביו מן העיוורון, בזכות עצותיו של המלאך. הספר מסתיים בחזון נבואי של האב על חורבנה של נינוה ועל בניין ירושלים.
מקבילות

בספר (פרק א, 21) מוזכר אחיקר בן חננאל שהיה מנהל החשבונות של הממלכה. ביב שבמצרים נמצא ספר משלי אחיקר.
בסוף הסיפור (פרק יג, 18-13) טובי האב שר מזמור לירושלים, תיאור זה מרחיב את ספר ישעיהו, פרק נ"ד, פסוקים י"א–י"ב, ותואם למזמור בספר החיצוני ברוך בן נריה ה (כהנא א' עמ' שסא'), מגילת ירושלים החדשה (בארמית) א (קטע 1 ו-14), מגילת קומראן מזמור אהבה לירושלים (88Q4), ולחזון יוחנן, כ"א,  10–22. לדברי טובי, נבואות הנביאים על ירושלים לא מכוונות על בית המקדש השני, אלא על מקדש אחר (כנראה שלישי) באחרית הימים. אמירה זו רווחות במגילות קומראן נוספות: מגילת המקדש כט 7 – ל 5; פשר 4Q174 האסכטולוגי, ספר היובלים א 17, 27. אמנם גם חז"ל ציינו זאת במדרשיהם, אך זאת כבר לאחר חורבן בית שני.
ספר זה הוא, כנראה, הראשון בספרות היהודית שמציג את "העיקרון של הלל", שנודע באמרה "מה ששנוא עליך, אל תעשה לחברך". בספר טוביה כתוב: ”בני! שים לבך לכל מעשיך. ואשר תשנא לנפשך - לא תעשה לאחרים”.
מחקר

אין בספר כל רמז על מחברו, מקומו או זמנו. מספר פרטים בו אינם מתאימים למה שידוע לנו ממקורות אחרים או למציאות הגאוגרפית של המקומות הנזכרים בו, מה שמוכיח כי הספר נכתב זמן רב אחרי התקופה לה מייחס המחבר את המאורעות המסופרים. הוא מתוארך לתקופת בית שני, כנראה לפני מרד החשמונאים, בסוף המאה ה-3 לפנה"ס או במחצית הראשונה של המאה ה-2 לפנה"ס.
מחקר > נוסחים

מאז ימי הביניים השתמר נוסח מקוצר ביוונית עם עלילה תמימה, אך החל מהמאה ה-19 התגלו נוסחים חדשים ותעודות המעידים על תכנו הייחודי, על היותו קדום, ועל שפת המקור בו נכתב. החשובות בתעודות אלו הם: פפירוס אוקסירינכוס (אנ'), שנתגלה במצרים, תעודות האי יב ומגילות מדבר יהודה שם נמצאו נוסחים קדומים בארמית וקטע אחד בעברית. הדעה הרווחת במחקר כיום היא שהמקור נכתב בארמית לפי ביטויים לשוניים הנמצאים בו. אך יש דעות שהספר נכתב בעברית, ונותר עוד מקום למחקר לשוני בקטעים בשתי הלשונות.
הוא השתמר בשפות שונות ובנוסחים שונים, שביניהם הבדלים רבים. ביוונית ישנם שלושה נוסחים כמעט שלמים וקטעים מנוסח רביעי:
נוסח קצר, הנמצא בשלמותו ברוב כתבי היד של תרגום השבעים.
נוסח ארוך, הנמצא בקודקס סינאיטיקוס של תרגום השבעים (נמצא במוזיאון הבריטי). חסרים בו שני קטעים: פרק ד, פסוקים ח–יט; פרק יג, פסוקים ח–יא.
נוסח דומה ברובו לנוסח הקצר ושונה ממנו במקומות אחדים, נשמר במספר כתבי יד של תרגום השבעים.
שרידים מנוסח רביעי, שנשתמרו במספר תעודות ממגילות פפירוס אוקסירינכוס (פפירוס מספר 1076 ו-1594). השרידים כוללים את הקטעים: פרק ב, פסוקים ג–ד, ח; פרק יב, פסוקים יד–יט. קטעים אלה קרובים יותר לנוסח הקצר מאשר לארוך.
בלטינית הגיעו לידינו שני נוסחים עיקריים:
התרגום העתיק, וטוס לטינה – ככל הנראה בעיקרו תרגום מן הנוסח היווני הארוך, אך בשינויים רבים.
התרגום של הירונימוס, הוולגטה – כפי שהעיד המתרגם עצמו, תרגומו מבוסס על נוסח בארמית, אך מכיוון שבזמן התרגום לא ידע את השפה, ביקש מאחד ממכריו שיתרגם לו בעל פה לעברית, והוא עצמו תרגם מעברית ללטינית. נראה כי לפני הירונימוס היה גם התרגום העתיק ללטינית, משום שבמקומות רבים אין הבדל בין שני התרגומים. בוולגטה אין הבדל בין שם האב לשם הבן: האב, טוביה, קרא לבנו על שם עצמו.
את פענוח ארבעה קטעים ממגילות מדבר יהודה בארמית המכילים את ספר טוביה, וקטע אחד בעברית, פורסם לראשונה החוקר הישועי ג'וזף פיצמאייר בשנת תשנ"ה (1995). בשנת תשס"ו (2006) פורסם על קטע חמישי בארמית. היו דעות שהנוסח שהשתמר ביוונית הם שרידים של נוסח הקדום לזה שבמגילות מדבר יהודה.
לקריאה נוספת

דוד פלוסר, אנציקלופדיה מקראית, כרך ג'.
דב היליר, הספרים החיצוניים (מהדורת אברהם כהנא), כרך ב, ההקדמה לספר טוביה
טוביה, בתוך: הספרים החיצונים, כרך "ספורים ודברי חכמה", מתורגמים ומפורשים על ידי א. ש. הרטום, הוצאת יבנה תל אביב. עמ' 1–56.
הערות שוליים

1 2 3 4 5  ספר טוביה כסיפור חצר מאמר מחקר של דבורה דימנט, בתוך כתב העת מגילות - מחקרים במגילות מדבר יהודה, כרך 13 תשע"ז, עמודים 170–182 הוצאת מוסד ביאליק (אתר כתבי העת המדעיים JSTOR)
↑  ספר טוביה, פרק ד.
1 2 3 4 5 6  מבוא לספר טוביה, בתוך: הספרים החיצונים (א. ש. הרטום), כרך "ספורים ודברי חכמה", עמ' 7–8.
↑  שרידי ארבעה המסמכים בארמית הם: 4Q198 ,4Q197, 4Q196 ו-4Q199, ושריד אחד בעברית: 4Q200.
| הספרים החיצוניים |
| --- | --- | --- |
| לתורה | מגילה חיצונית לבראשית • ספר אדם וחוה • צוואת קהת • חזון עמרם (אנ') • ספר היובלים • ספר חנוך א' • ספר חנוך ב' • ספר חנוך ג' • צוואות השבטים • צוואת אברהם • חזון אחרית הימים של אברהם • עליית משה • יוסף ואסנת |  |
| לנביאים | צוואת יהושע • חכמת שלמה • מזמורי שלמה • איגרת ירמיהו • עליית ישעיהו • ספר ברוך • חזון ברוך א' • חזון ברוך ב' |  |
| לכתובים | דברי איוב • חזון עזרא • עזרא החיצוני • תהילים קנ"א • מזמורים קנ"ב–קנ"ה • תוספות למגילת אסתר • תוספות לספר דניאל • תפילת מנשה |  |
| שאר הספרים | ספר בן סירא • ספר יהודית • ספר טוביה • ספר מקבים א' • ספר מקבים ב' • ספר מקבים ג' • ספר מקבים ד' • איגרת אריסטיאס • חזיונות הסיבילות • קדמוניות המקרא |  |
| ספרי הברית הישנה |
| --- | --- | --- |
| החומש | בראשית • שמות • ויקרא • במדבר • דברים |  |
| ספרות ההיסטוריה | יהושע • שופטים  • רות • שמואל (א' וב') • מלכים (א' וב') • דברי הימים (א' וב') • עזרא החיצוני2 • עזרא • נחמיה • טוביה1 • יהודית1 • אסתר • ספר מקבים: א'1, ב'1, ג'2, ד'2 |  |
| ספרות החכמה | איוב • תהילים • ספר האודות (אנ')2 • משלי • קהלת • שיר השירים • חכמת שלמה1 • משלי בן סירא1 |  |
| נביאים גדולים | ישעיהו • ירמיהו • איכה • ברוך1 • איגרת ירמיהו2 • יחזקאל • דניאל |  |
| נביאים קטנים | הושע • יואל • עמוס • עובדיה • יונה • מיכה • נחום • חבקוק • חגי • צפניה • זכריה • מלאכי |  |
1 מצוי בקאנון הקתולי והאורתודוקסי, אך לא בקאנון הפרוטסטנטי.   2 מצוי רק בקאנון האורתודוקסי.
| מצהף קדוס – כתבי הקודש של ביתא ישראל |
| --- | --- | --- |
| אורית | בראשית • שמות • ויקרא • במדבר • דברים • יהושע • שופטים • רות |  |
| ספרי המלכים | מלכים א' • מלכים ב' • מלכים ג' • מלכים ד' |  |
| ספרי שלמה | משלי א' • משלי ב' • קהלת • חכמת שלמה • שיר השירים |  |
| תרי עשר | הושע • יואל • עמוס • עובדיה • יונה • מיכה • נחום • חבקוק • צפניה • חגי • זכריה • מלאכי |  |
| הצוואות | צוואת אברהם • צוואת יצחק • צוואת יעקב • צוואת אהרון • צוואת משה |  |
| נוספים | תהילים • ישעיהו • ירמיהו • יחזקאל • דניאל • איוב • אסתר • עזרא • נחמיה • דברי הימים א' • דברי הימים ב'  • בן סירא • יהודית • טוביהו • עזרא החיצוני • מקבים • חנוך • יובלים • ברוך  • שיחת משה • חזון עזרא |  |
| כתבי הקהילה | תאזזה סנבת • ספר התלמידים • גורגוריוס • ספר השעות • פירוש יהושע • פלספה • אבא אליאס • ספר המלאכים • מעשה שושנה • דרשת אברהם ושרה במצרים • בראשית ברא אלוהים |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007257702505171  PLWABN: 9810595835105606  BIBSYS: 90562530  BnF: cb12066513v (data)  GND: 4060283-7  LCCN: n81074686  NLG: 41697  NSK: 000543109  SUDOC: 028931823  VIAF: 174586519   WorldCat (עם VIAF): 174586519 
טוביה מרפא את אביו מן העיוורון מאת ברנרדו סטרוצי במוזיאון המטרופוליטן לאמנות
סינפסה חשמלית

| --- | --- |
 שיוך:  סינפסה 
 מזהים
 טרמינולוגיה היסטולוגיקה:  H1.00.01.1.02024 
 FMA:  67130 
 קוד MeSH:  A08.850.180 
 מזהה MeSH:  D054351 
 מערכת השפה הרפואית המאוחדת:  C1179884 
 
סינפסה חשמלית - דיאגרמה
סינפסה חשמלית מהווה קשר מכני וחשמלי בין שני תאים שכנים בנקודה בה קיים מבנה אנטומי אשר כמעט מצמיד את התאים זה לזה, ומאפשר מעבר ביניהם. אזור זה של תקשורת בין התאים נקרא צומת מעבר ובאנגלית gap junction. מבנים כאלה קיימים בין תאים בהרבה רקמות בגוף, אבל כאשר הם מחברים תאי עצב הם מאפשרים מעבר של מסר חשמלי. הפער בין קרומי התאים באזורים אלה הוא כ-3.5 ננומטר, מרחק קצר משמעותית מהמרחק של 20 - עד 40 ננומטר המפריד בין תאים בסינפסות כימיות. בבעלי חיים רבים, סינפסות חשמליות קיימות ומתפקדות לצד סינפסות כימיות.
בהשוואה לסינפסות כימיות, סינפסות חשמליות מעבירות דחפים עצביים מהר יותר, אבל, בניגוד לסינפסות הכימיות הן לא מאפשרות גיוון במסרים או היפוך סימן.  בסינפסה חשמלית אין הבחנה ברורה בין תא פרה-סינפטי לתא פוסט סינפטי כמו בסינפסה כימית.תכונה זו מביאה למאפיין חשוב נוסף של סינפסות חשמליות שהוא אפשרות מעבר דו-כיוונית של המסר.
האות הנוצר בתא הפוסט-סינפטי יהיה זהה בכיוונו לזה של התא הפרה-סינפטי.  האות המתקבל בתא הפוסט סינפטי יכול להיות קטן יותר, גדול יותר או שווה בערכו, כתלות בגודל התאים ובהתנגדות הכניסה. סינפסות חשמליות נמצאות לעיתים קרובות במערכות עצביות הדורשות את התגובה המהירה ביותר, כגון תגובות הגנה.
מבנה

כל נקודת מגע (aka nexus junction) מכילה מספר רב של תעלות החוצות את הקרום של שני תאים. עם תעלה מרכזית בקוטר של כ-1.2 עד 2.0 ננומטר, התעלות האלה יוצרות ערוצים רחבים מספיק כדי לאפשר ליונים, ואפילו למולקולות בגודל בינוני כמו מולקולות איתות, לזרום בין תא אחד למשנהו, ובכך לחבר את הציטופלסמה של שני התאים. לפיכך, כאשר מתח הממברנה של תא אחד עובר שינויים, יונים יכולים לעבור מתא אחד למשנהו נושאים מטען איתם, ובכך לגרום לשינויים עוקבים במתח הממברנה של התא הצמוד.
התעלות עצמן מורכבות משני חצאים הנקראים connexons, כל מחצית נתרמת על ידי אחד מהתאים בסינפסה. Connexons עצמם בנויים משש יחידות חלבון משנה העוברות דרך קרום התא ארבע פעמים ואורכן 7.5 ננומטר, בשם connexins, אשר יכולות להיות זהות או שונות במקצת אחת מהשנייה.
השפעות

הפשטות של הסינפסות החשמליות מאפשרת סינפסות מהירות, אבל כאלה שיכולות לייצר רק התנהגויות פשוטות בהשוואה לסינפסות כימיות המורכבת יותר .
ללא צורך בקולטנים לזהות שליחים כימיים, העברת אות בסינפסות חשמליות היא מהירה יותר מאשר זו המתרחשת בסינפסות כימיות, הסוג השולט של החיבורים בין תאי עצב. העברה כימית מקיימת השהייה סינפטית: הקלטות בסינפסות של דיונונים ובצמתי עצב-שריר של צפרדעים מעידות על השהייה של 4-0.5 אלפיות שנייה. לעומת זאת, העברה חשמלית מתרחשת כמעט ללא עיכוב. עם זאת, ההבדל במהירות ההעברה בין סינפסות כימיות וחשמליות איננו משמעותי עד כדי כך ביונקים, שטמפרטורת גופם קבועה, בניגוד לחיות שטמפרטורת גופם תלויה בטמפרטורת הסביבה.
מאחר שסינפסות חשמליות אינן כוללות מוליכים עצביים (נוירוטרנסמיטורים), הן ניתנות פחות לוויסות ושינוי מאשר הסינפסות הכימיות.
התגובה היא תמיד באותו סימן כמו המקור. לדוגמה, דפולריזציה של התא הפרה-סינפטי תמיד תגרום דפולריזציה בתא הפוסט-סינפטי, וכנ"ל עבור היפרפולריזציה.
התגובה של תא העצב הפוסט-סינפטי היא בעלת משרעת קטנה יותר מאשר המשרעת במקור. מידת ההנחתה של האות היא תוצר של ההתנגדות בשני התאים המתקשרים.
ניתן לראות שינויים ארוכי-טווח בסינפסות חשמליות. לדוגמה, שינויים בסינפסות חשמליות ברשתית, דווחו בתהליכים של הסתגלות לשינויים בעוצמות אור.
המהירות היחסית של הסינפסות החשמליות גם מאפשרת להרבה נוירונים לירות באופן סינכרוני. בגלל מהירות מעבר המסר, סינפסות חשמליות נמצאות ברשתות עצביות החולשות על פעולות כגון מנגנוני בריחה, או תהליכים אחרים הדורשים תגובות מהירות.
בדרך כלל, זרם יוני יכול לנוע בכל כיוון דרך סוג זה של סינפסה. עם זאת, לפעמים סינפסות כאלו מכילות תעלות יונים תלויות-מתח הנפתחות בתגובה לדפולריזציה של האקסון, ובכך נמנע הזרם באחד משני כיוונים. תוארו גם תעלות הנסגרות בתגובה לעליה בריכוז יוני סידן (Ca2+) או מימן (H+) בתוך התא, כדי לא להפיץ נזק מתא אחד למשנהו.
יש גם עדויות כי חלק מסינפסות ניחנות בגמישות (Plasticity) - משמע החיבור החשמלי יכול להתחזק או להחלש כתוצאה מפעילות, או במהלך שינויים בריכוז התוך-תאי של מגנזיום.
סינפסות חשמליות פעילות בחלקים נרחבים של מערכת העצבים המרכזית.
לקריאה נוספת

Andrew L. Harris; Darren Locke (2009). Connexins, a guide. New York: Springer. p. 574. ISBN 978-1-934115-46-6.
Haas, Julie S.; Baltazar Zavala; Carole E. Landisman (2011). "Activity-dependent long-term depression of electrical synapses". Science. 334 (6054): 389–393. doi:10.1126/science.1207502. PMID 22021860. Retrieved 2011-10-22.
Hestrin, Shaul (2011). "The strength of electrical synapses". Science. 334 (6054): 315–316. doi:10.1126/science.1213894. PMID 22021844. Retrieved 2011-10-22.