stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אליזבת הראשונה, מלכת אנגליה
השקפותיה ומדיניותה כמלכה > מדיניות חוץ > סקוטלנד

אליזבת התנגדה לנוכחות הצרפתית בסקוטלנד שכן חששה שכוונתם לפלוש לאנגליה ולהכתיר בה את מרי סטיוארט, שטענה לכתר אנגליה. אליזבת שוכנעה לשלוח כוחות לסייע למרד הפרוטסטנטי בסקוטלנד. למרות כישלון המאבק, הוא הוביל לחתימה של אמנת אדינבורו בשנת 1560 שהסירה את האיום על אנגליה מצפון. מרי חזרה לסקוטלנד בשנת 1561, לאחר מות בעלה, פרנסואה השני, מלך צרפת, על מנת לתפוס את השלטון. בשלב זה כבר נוסדה בסקוטלנד כנסייה פרוטסטנטית והארץ נשלטה על ידי מועצת אצילים פרוטסטנטיים, בתמיכת אליזבת. מרי סירבה לאשר את האמנה.
התפתחויות פנימיות בסקוטלנד וחשד למעורבותה של מרי ברצח בעלה השני הביאו למעצרה. מרי נאלצה לוותר על הכתר ולהעבירו לבנה בן השנה, ג'יימס. בשנת 1568 ברחה מרי ממעצרה לאנגליה, באמונה שאליזבת תסייע להשיבה לכס המלוכה ותגן עליה. במקום זאת, כלאה אותה אליזבת למשך תשע עשרה שנים. שורת פעולות מטעם הקתולים לשחררה ממעצר ולהמליך אותה למלכת סקוטלנד ואנגליה, שנודעו מאוחר יותר בשם קשר רידולפי, ושנחשפו בעיקר על ידי מזכירהּ של אליזבת, סר פרנסיס וולסינגהם, הביאו לבסוף להאשמתה של מרי בקשירת קשר נגד המלכה אליזבת ולהוצאתה להורג בשנת 1587 בנה של מרי חונך כפרוטסטנטי.
פרט מעניין הוא שאליזבת הראשונה, והמלכה מרי מעולם לא נפגשו פנים אל פנים, למרות מערכת היחסים המורכבת ביניהן.
השקפותיה ומדיניותה כמלכה > מדיניות חוץ > ספרד

מאבקה נגד ספרד השתלב היטב במאבקה הפנימי באנגליה בנושאי דת. מלך ספרד, פליפה השני, הסית את תושבי אנגליה למרוד בה בעקבות סירובה להינשא לו, והיא בתגובה עודדה את הפרוטסטנטים תושבי ארצות השפלה, שבשלטון ספרד, למרוד בו. אליזבת עודדה את הפעילות הפיראטית של פרנסיס דרייק ואף השתתפה במימון חלק מפעולותיו, שמטרתן הייתה שוד ימי של המושבות הספרדיות באמריקה. בזעמו החליט פליפה לכבוש את אנגליה באמצעות הצי הספרדי שנודע בכינוי "הארמדה הבלתי מנוצחת". בקרב הימי שהתרחש בשנת 1588 הובסה הארמדה הספרדית, ובאוניות שנמלטו פגעה סערה קשה. מהצי הספרדי המפורסם, שמנה 150 אוניות, נותרו לאחר הקרב 44 בלבד. קרב זה סימן את תחילתה של שליטה אנגלית מוחלטת בימים שנמשכה מאות שנים, והניח את היסוד לאימפריה הבריטית שמעבר לים.
השקפותיה ומדיניותה כמלכה > מדיניות חוץ > אירלנד

אליזבת כיהנה כמלכת אירלנד מיום הכתרתה, אבל הנטייה המובהקת של האוכלוסייה המקומית לדת הקתולית הציבה בפניה קשיים רבים. מדיניותה הייתה להיטיב עם תומכיה ולהעניק להם חלקות אדמה. כמו כן, ניסתה למנוע ממתנגדיה את האפשרות לחבור למתנגדים מחוץ למדינה. הטיפול בהתמרדויות נמסר לידי כוחות הצבא, ובשנת 1582 הסתיים מרד גדול במותם של כ-30,000 תושבים.
בשנת 1594 פרץ מרד נגד השלטון האנגלי באירלנד שנקרא מלחמת תשע השנים, בגיבוי ספרד. ניסיונותיה של אליזבת לדכאו נכשלו. מנהיג המרד, יו אודונול, פסק ממאבקו ימים ספורים לאחר פטירתה של אליזבת, בשנת 1603.
השקפותיה ומדיניותה כמלכה > הממשל בתקופת אליזבת וארגונו

בלב מערכת השלטון של אליזבת עמדה מועצת המלך, ובשלוחותיה "לשכת הכוכבים" ו"המועצה העליונה" בה נקבעה המדיניות. אליזבת נהנתה משירותיהם של יועצים מוכשרים כמו ויליאם ססיל, לורד ברלי ופרנסיס וולסינגהם.
הפרלמנט על שני בתיו – בית נבחרים ובית הלורדים, היו חסרי סמכות בענייני חוץ. אליזבת שמרה לעצמה את כל ההחלטות הנוגעות לענייני דת, מדיניות חוץ, נישואיה ומינוי יורשיה.
בתקופתה הוגבל חופש הביטוי וחברי פרלמנט שהעזו לחלוק עליה נכלאו במצודת לונדון. סמכות הפרלמנט וכוחו היו בעיקר בעניינים כספיים והוא היה אחראי על הטלת מיסים.
השקפותיה ומדיניותה כמלכה > חברה וכלכלה בתקופת אליזבת

תקופת שלטונה של אליזבת התאפיינה בפריחה כלכלית. המסחר באריגי צמר הכניס רווחים גדולים. סוחרים אנגלים התאגדו בחברות וקיבלו זיכיונות לסחור במוצרים מסוימים באנגליה ובארצות חוץ, כמו רוסיה, אזור המזרח התיכון, אפריקה והודו. לא פעם נאסר על ייבוא מוצרים לאנגליה כדי להגן על היצרנים האנגלים.
בתקופת כהונתה הונהגה הלירה שטרלינג כמטבע הרשמי של אנגליה.
שנותיה המאוחרות

בשנת 1562 חלתה אליזבת באבעבועות שחורות, והמחלה פגעה קשות בעורה וגרמה לה לנשירת שיער.
שנות כהונתה האחרונות כמלכה לוו בהצלחות, בהן התגברות הממלכה על האופוזיציה מספרד ודיכוי המרד נגדה בשנת 1601. בריאותה נותרה טובה עד שנת 1602, אך לאחר מותם של מספר ידידיה ויועציה הקרובים היא שקעה במלנכוליה ובדיכאון ממושך.
ב-24 במרץ 1603 מתה אליזבת במיטתה בארמון ריצ'מונד. כהונתה כמלכת אנגליה ואירלנד נמשכה 44 שנים. הלווייתה נערכה במנזר וסטמינסטר, והשלטון הועבר לידי ג'יימס הראשון, בנה של בת דודתה מרי מלכת סקוטלנד, שכיהן באותה עת כמלך ג'יימס השישי של סקוטלנד.
"לבי לב מלך ועוז רוחי עוז רוח מלך"

נאומה המפורסם ביותר שפורסם אי פעם תחת שמה של אליזבת הראשונה הוא נאום שנשאה לחיילי ממלכת אנגליה בטילברי לפני הקרב עם הארמדה הספרדית. אותו נאום כולל את הציטוט הבא: "יודעת אני כי גופי אינו אלא זה של אישה חלשה ורפה; אבל לבי לב מלך ועוז רוחי עוז רוח מלך, ויתרה מזאת – מלך אנגליה." (לפי תרגומו של אורן נהרי, מהספר "נאומים ששינו את העולם"). טילברי (יישוב בקרבת לונדון) היה מקום ההתכנסות של צבא אנגליה לקראת אותו הקרב.
אחרי הוצאתה להורג של מרי, מלכת הסקוטים (בהוראתה של אליזבת) ב-1587, התגברה המחלוקת בין האנגלים הקתולים לאנגלים הפרוטסטנטים שהיו תחת חסותה של אליזבת. ידוע על ניסיונות התנקשות רבים באליזבת מצד קתולים לאורך ההיסטוריה. את הקתולים עודדו פליפה השני (מלך ספרד) והאפיפיור. חשיבות הניצחון של האנגלים בקרב נגד הארמדה הספרדית היה מכריע, והוא מציין עד היום נקודת מפנה שממנה בריטניה בראשות הכס האנגלי הפכה לאימפריה הגדולה עלי אדמות, בעיקר בזכות היכולות העדיפות של הצי הימי האנגלי בקרב זה ובקרבות רבים אחריו. בתקופה בה משלה אליזבת על כל אנגליה, היה מעמד הנשים בממלכה נחות ממעמד הגברים, ולמרות זאת היא הצליחה לצבור פופולריות גדולה בקרב בני עמה שנמשכת עד היום.
הנצחתה ומורשתה

המושבה האנגלית הראשונה באמריקה, וירג'יניה, הוקמה בשנת 1607 ונקראה על שם "המלכה הבתולה" (The Virgin Queen).
דמותה של אליזבת נוכחת בתרבות הבריטית, ועל חייה ותקופתה נכתבו ספרים וסרטים. בשנת 1971 גילמה גלנדה ג'קסון את דמותה בדרמה ההיסטורית "מרי מלכת סקוטלנד" ובאותה שנה מילאה תפקיד זה בסדרה של ה-BBC‏ "Elizabeth R". חלקים מתקופת כהונתה של אליזבת מתוארים בסרטים "אליזבת" (1998) ו"אליזבת: תור הזהב" (2007), בהן דמותה מגולמת על ידי השחקנית קייט בלאנשט. בסרט "החיים הפרטיים של אליזבת ואסקס" מגלמת בטי דייוויס את המלכה. מיני סדרת המופת "אליזבת הראשונה" בבימויו של טום הופר אודות חייה האישיים והציבוריים שודרה בשנת 2005, את דמותה של אליזבת גילמה הלן מירן. בסרט "מרי, מלכת הסקוטים" את אליזבת גילמה מרגו רובי. בשנת 2022 עלתה הסדרה להיות אליזבת בערוץ Starz, בה מגלמת אלישיה פון ריטברג את דמותה של אליזבת.
הסופרת פיליפה גרגורי כתבה את הספר "The Virgin's Lover" על עלייתה לשלטון של אלזיבת ועל סיפור האהבה בינה לבין סר דדלי.
ברשימת "100 הבריטים הגדולים" שערך ה-BBC בשנת 2002 שובצה אליזבת במקום השביעי, והייתה המונרך הראשון בה.
לקריאה נוספת

אליס שלוי, דמות המלכה אליזבת: מציאות מול ספרות, זמנים, 11, אביב 1983, עמ' 58–65
הערות שוליים

↑  Elizabeth I (1558–1603 AD) – A Queen with the Heart of a King. Britania.com"
↑  האנציקלופדיה בריטניקה, בערך "אליזבת הראשונה"
↑  https://www.smithsonianmag.com/history/true-story-mary-queen-scots-and-elizabeth-i-180970960/
↑  רוזלינד הורטון וסלי סימונס,'"`UNIQ--nowiki-00000006-QINU`"'נאומים ששינו את העולם, מטר, 2008
| מלכי אנגליה ומלכי הממלכה המאוחדת |
| --- | --- | --- |
| ההפטרכיה (שבע הממלכות) | ההפטרכיה (שבע הממלכות) |  |
| מלכי שבע הממלכות | מזרח אנגליה • אסקס • קנט • מרסיה • נורת'מבריה • סאסקס • וסקס |  |
| ממלכת אנגליה | ממלכת אנגליה |  |
| בית וסקס | אגברט • אתלוולף • אתלבאלד • אתלברט • אתלרד הראשון • אלפרד • אדוארד הראשון • אלפווארד • אתלסטאן • אדמונד הראשון • אדרד • אדוויג • אדגר • אדוארד השני • אתלרד השני • סוון (מדנמרק) • אתלרד השני • אדמונד השני • קנוט (מדנמרק) • הרולד הראשון (מדנמרק) • הארדיקאנוט (מדנמרק) • אדוארד השלישי • הרולד השני • אדגר אתלינג |  |
| המלכים הנורמנים | ויליאם הראשון • ויליאם השני • הנרי הראשון • מתילדה • סטיבן |  |
| בית פלנטג'נט | הנרי השני • ריצ'רד הראשון ("לב הארי") • ג'ון • הנרי השלישי • אדוארד הראשון • אדוארד השני • אדוארד השלישי • ריצ'רד השני |  |
| בית לנקסטר | הנרי הרביעי • הנרי החמישי • הנרי השישי |  |
| בית יורק | אדוארד הרביעי • אדוארד החמישי • ריצ'רד השלישי |  |
| בית טיודור | הנרי השביעי • הנרי השמיני • אדוארד השישי • ג'יין גריי • מרי הראשונה • אליזבת הראשונה |  |
| בית סטיוארט | ג'יימס הראשון • צ'ארלס הראשון • צ'ארלס השני • ג'יימס השני • מרי השנייה וויליאם השלישי (בית אוראנז'-סטיוארט) • אן |  |
| הממלכה המאוחדת | הממלכה המאוחדת |  |
| בית הנובר | ג'ורג' הראשון • ג'ורג' השני • ג'ורג' השלישי • ג'ורג' הרביעי • ויליאם הרביעי • ויקטוריה |  |
| בית סקסה-קובורג-גותה | אדוארד השביעי • ג'ורג' החמישי |  |
| בית וינדזור | ג'ורג' החמישי • אדוארד השמיני • ג'ורג' השישי • אליזבת השנייה • צ'ארלס השלישי |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007260873905171  PLWABN: 9810646541005606  BIBSYS: 12072604  BNC: 000039094  BNE: XX977626  BnF: cb12026274d (data)  CANTIC: a1125354x  CiNii: DA02153851  GND: 118529870  ICCU: MILV040355  ISNI: 0000 0001 2144 6237  LCCN: n79081709  LNB: 000111809  MusicBrainz: 4a92242a-4084-4966-803a-024c597a4db0  NDL: 00620625  NKC: jn20000700037  NLA: 36202236  NLG: 105788  NLK: KAC201620823  NSK: 000389028  NTA: 068681461  RERO: 02-A012330913  SELIBR: 184348  SNAC: w6c35nv7  SUDOC: 027474526  TePapa: 59419  Trove: 1228414  ULAN: 500356869  VcBA: 495/23605  VIAF: 97107753   WorldCat (עם VIAF): 97107753 
אליזבת בנעוריה, 1546 לערך
אליזבת בגלימת ההכתרה
אליזבת על רקע אוניות מלחמה, לציון ניצחון אנגליה על הארמדה הספרדית
המלכה אליזבת ויועציה הבכירים, ויליאם ססיל (משמאל) ופרנסיס ולסינגהם
קרל לוויט

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  9 בינואר 1897 מינכן, הקיסרות הגרמנית 
 פטירה:  26 במאי 1973 (בגיל 76) היידלברג, גרמניה המערבית 
 מקום קבורה:  Neuenheim cemetery 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת מינכן, אוניברסיטת פרייבורג 
 מוסדות:  אוניברסיטת היידלברג  אוניברסיטת פרייבורג  אוניברסיטת טוהוקו  אוניברסיטת מרבורג  ניו סקול 
 עיסוק:  פילוסוף, מרצה באוניברסיטה 
 מדינה:  גרמניה 
 יצירות ידועות:  From Hegel to Nietzsche 
 
קרל לוויט (9 בינואר 1897 – 26 במאי 1973) היה פילוסוף גרמני ממוצא יהודי במסורת הפנומנולוגית. תלמידם של אדמונד הוסרל ומרטין היידגר, הוא היה אחד הפילוסופים הגרמנים הפוריים במאה העשרים.
לוויט ידוע בעיקר בזכות שני ספריו: "מהגל ועד ניטשה", המתאר את שקיעתה של הפילוסופיה הגרמנית הקלאסית, ו"משמעות בהיסטוריה", המאתגר את נרטיב הקדמה המודרני והחילוני של ההיסטוריה, ומבקש לבסס את משמעות ההיסטוריה בפני עצמה.
ביוגרפיה

לוויט נולד במינכן למשפחה נוצרית ממוצא יהודי, אביו וילהלם היה צייר מבוהמיה, ואמו מרגרטה לבית האוזר התאבדה ביולי 1942 במחנה מילברטסהופן. הוא שירת במלחמת העולם הראשונה, נפצע קשה ונפל בשבי האיטלקי. ב-1917 שוחרר וחזר למינכן, שם החל ללמוד ביולוגיה ופילוסופיה.
בהמשך עבר לאוניברסיטת פרייבורג בה הוכשר בפנומנולוגיה תחת הוסרל והיידגר, והם פיתחו ידידות קרובה. עם זאת, מערכת היחסים עם היידגר התפוגגה בעקבות יחסו של האחרון לנאציזם. לוויט נאלץ להגר מגרמניה ב-1934. הוא היה עד חשוב ב-1936 לנאמנותו המתמשכת של היידגר לנאציזם. לימים טען בנו המאומץ של היידגר כי אביו ולוויט השלימו אחרי המלחמה. קודם לכן, אחרי שהשלים את לימודיו, לימד כמרצה פרטי באוניברסיטת מרבורג. לוויט גם הספיק להינשא לאדלהייד (עדה) קרמר ב-1929, לפני שנאלץ לעזוב את גרמניה.
לוויט נסע בתחילה לאיטליה וב-1936 נסע ליפן, שם הרצה באוניברסיטת טוהוקו (אנ'), שהייתה לה מסורת של פנומנולוגיה משלה. בגלל הברית בין הרייך השלישי ליפן הוא נאלץ לעזוב את יפן ב-1941 ונסע לארצות הברית. מ-1941 עד 1952, הוא לימד בסמינר התיאולוגי של הרטפורד (אנ') ובניו סקול. ב-1952 חזר לגרמניה כדי ללמד כפרופסור לפילוסופיה בהיידלברג עד פרישתו בשנת 1964. הוא התגורר שם עד לפטירתו בשנת 1973.
רעיונותיו

ההשפעות העיקריות על לוויט כוללות את מרטין היידגר, גאורג וילהלם פרידריך הגל, פרידריך ניטשה וסרן קירקגור. ניתן לקרוא את כתיבתו לאחר מלחמת העולם השנייה כמו פילוסופים ותאולוגים נוצרים אחרים במאה ה-20, שניסו לנסח הבנה מחודשת של האמונה הנוצרית בתגובה לאתגרים שהציבו המדע, החילוניות והספקנות. בספרו "מהגל ועד ניטשה" מתייחס לוויט להשקפתו של הגל כגרסה חילונית של השקפה נוצרית, טיעון שספג ביקורת רבה בהמשך.
הטיעון המרכזי של לוויט בספרו "משמעות בהיסטוריה" הוא שההשקפה המערבית על ההיסטוריה מאופיינת בחוסר החלטיות, שמושפעת מהיחס לאמונה הנוצרית מחד ולהשקפה המודרנית מאידך
ההשקפה המודרנית אינה נוצרית אך גם אינה פגאנית. התפיסה המודרנית מושתת על אמונה בקדמה, כלומר על התפיסה שההיסטוריה נעה לעבר עתיד טוב יותר המבוסס על רציונליות והתקדמות טכנולוגית. בכך היא מאמצת את הצורה האסכתולוגית של הנצרות, אך מבלי לאמץ את התאולוגיה שלה, שבה התקווה לעתיד ולגאולה לא יכולה להיות מבוססת על חישוב רציונלי.
לוויט מתחקה אחר ה"רגרסיה" של ההיסטוריה דרך פילוסופים והיסטוריונים מערביים מפורסמים. בעוד שרוב אילנות היוחסין מתחילים מהעתיק ביותר עד למודרני, לוויט מתחיל עם העדכני ביותר. הוא עובר מיעקב בורקהרדט, לקרל מרקס, להגל, וולטר, ג'אמבטיסטה ויקו, ז'אק-בנין בוסואה, אוגוסטינוס, פאולוס אורוסיוס ואחרים. המסר המרכזי שלו הוא שלא ניתן להבין את ההיסטוריה כתהליך על פי התבונה. לוויט שולל את כל מסלולי ההסבר החילוניים להיסטוריה - הן המסלול הדיאלקטי של הגל, המסלול של מרקס או המסלול התבוני של עולם הנע לקראת קדמה.
הערות שוליים

1 2 3  "Kultur: Dreierbund der Existenz". Der Tagesspiegel Online (בגרמנית). ISSN 1865-2263. נבדק ב-2025-02-28.
1 2 3 4  Deutsche Biographie, Löwith, Karl - Deutsche Biographie, www.deutsche-biographie.de (בגרמנית)
↑  Richard Wolin, Heidegger's Children: Hannah Arendt, Karl Löwith, Hans Jonas, and Herbert Marcuse, Princeton University Press, 2003-03-02, ISBN 978-0-691-11479-8. (באנגלית)
↑  ענת פרי, ענת פרי בזכות עצמה: בנו של מרטין היידגר עונה למבקריו, באתר ענת פרי בזכות עצמה, ‏יום שלישי, 18 באוגוסט 2015
↑  טרי פינקרד, [chrome-extension://efaidnbmnnnibpcajpcglclefindmkaj/https://benyehuda.org/lexicon/99995-files/99995008/99995008-007/99995008-007-560-570.pdf .]
↑  Karl Löwith, Meaning in History: The Theological Implications of the Philosophy of History, University of Chicago Press, 1949, ISBN 978-0-226-49555-2. (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007264697305171  PLWABN: 9810586441505606  BIBSYS: 90097753  BNE: XX4660275  BnF: cb11913682m (data)  CiNii: DA0040249X  GND: 118574043  ICCU: CFIV068962  ISNI: 0000 0001 1596 3270  LCCN: no2009035597  LNB: 000012072  NDL: 00448117  NKC: jn19990005200  NLA: 35821543  NLG: 161945  NLK: KAC2018N9173  NSK: 000081916  NTA: 068428405  RERO: 02-A003539555  SNAC: w67d6z4s  SUDOC: 026998696  Trove: 1102950  VcBA: 495/158640  VIAF: 12311779   WorldCat (עם VIAF): 12311779 
קברם של לוויט ורעייתו בהיידלברג
פרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר

| --- | --- |

אדריאן ברודי, זוכה פרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר לשנת 2024
 מיקום הטקס:  לוס אנג'לס, קליפורניה
 מדינה:  ארצות הברית 
 הגוף המעניק:  האקדמיה האמריקאית לקולנוע 
 תקופת הפרס:  1929–הווה (כ־96 שנים) 
 אתר רשמי
 
פרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר (באנגלית: Academy Award for Best Actor) הוא פרס אוסקר הניתן מטעם האקדמיה האמריקאית לקולנוע בגין הופעה של שחקן בתפקיד ראשי בסרט, והוא מייצג את ההכרה שהשחקן הופיע בצורה יוצאת מן הכלל. המועמדים והזוכה בקטגוריה זו נבחרים על ידי חברי האקדמיה, וההודעה על הזכייה מתבצעת בטקס פרסי האוסקר.
רקע

במשך 96 השנים שחלפו, בהתחשב במצבי שוויון וזכייה נשנית, האקדמיה האמריקאית לקולנוע העניקה 96 פרסי אוסקר ל-86 שחקנים שונים. הזוכים בפרס אוסקר מקבלים פסלון מוזהב המכונה "אוסקר". הזוכה הראשון בפרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר, הוא אמיל יאנינגס שכובד בטקס האוסקר ה-1 (1929) בשל הופעותיו ב-"The Last Command" ו-"The Way of All Flesh".
בשלוש השנים הראשונות לפרס אוסקר, שחקנים ובמאים היו מועמדים כ"טובים ביותר" לפי הקטגוריות שלהם, וכל עבודתם בתקופת הכשירות (בכמה מקרים אפילו שלושה סרטים) היו רשומים על הפרס. בטקס האוסקר ה-3 (1930), רק אחד מן הסרטים האלו היה מצוין בפרס, אפילו אם למישהו מהשחקנים הזוכים היו שני סרטים שזכו בהצבעות. בטקס האוסקר ה-4 (1931), המערכת המבלבלת והמסובכת הוחלפה במערכת הנוכחית, שבה שחקן מועמד לפרס על הופעה ספציפית בסרט יחיד. כאלו מועמדויות מוגבלות ל-5 בכל שנה. עד טקס האוסקר ה-8 (1936), מועמדות עבור פרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר, כללה את כל סוגי השחקנים, אם על הופעה בתפקיד ראשי, ואם על הופעה בתפקיד משני. בטקס האוסקר ה-9 (1937), נפתחה קטגוריה נפרדת לשחקנים משניים, פרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר, עקב תלונות על ההעדפה של שחקנים ראשיים משום שהם נמצאים רוב הזמן על המסך. אף על פי כן, ליונל ברימור זכה בפרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר ("נפש חופשייה", 1931), ופרנצ'וט טון היה מועמד לפרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר (המרד על הבאונטי, 1936) והופיעו בתפקיד משני. נכון ל-2024 מעניקה האקדמיה האמריקאית לקולנוע, ארבעה פרסי אוסקר לשחקנים והם: לשחקן הטוב ביותר, לשחקנית הטובה ביותר, לשחקן המשנה הטוב ביותר ולשחקנית המשנה הטובה ביותר.
זוכים ומועמדים

הערה: הזוכה מסומן בצהוב
זוכים ומועמדים > המאה ה-21

| העשור השלישי> 2020 |  |
| --- | --- |
אנתוני הופקינס בתפקיד אנתוני (מתוך "האב"): 
ריז אחמד בתפקיד רובן סטון (מתוך "צלילי מטאל"): 
צ'דוויק בוזמן בתפקיד לוי גרין (מתוך "הבלוז של מא רייני"): 
גארי אולדמן בתפקיד הרמן ג'יי. מנקייביץ' (מתוך "מאנק"): 
סטיבן יאון בתפקיד ג'ייקוב לי (מתוך "מינארי"): 
2021: 
ויל סמית' בתפקיד ריצ'רד ויליאמס (מתוך "משפחה מנצחת"): 
חאווייר ברדם בתפקיד דסי ארנז (מתוך "הזוג ריקרדו"): 
בנדיקט קמברבאץ' בתפקיד פיל ברבנק (מתוך "כוחו של הכלב"): 
אנדרו גארפילד בתפקיד ג'ונתן לארסון (מתוך "טיק, טיק... בום!"): 
דנזל וושינגטון בתפקיד לורד מקבת' (מתוך "הטרגדיה של מקבת'"): 
2022: 
ברנדן פרייז'ר בתפקיד צ'ארלי (מתוך "הלוויתן"): 
ביל ניי בתפקיד וויליאמס (מתוך "לחיות"): 
אוסטין באטלר בתפקיד אלביס פרסלי (מתוך "אלביס"): 
פול מסקל בתפקיד קאלום (מתוך "אחרי השמש"): 
קולין פארל בתפקיד פאדריק (מתוך "רוחות אינישרין"): 
2023: 
קיליאן מרפי בתפקיד רוברט אופנהיימר (מתוך "אופנהיימר"): 
פול ג'יאמטי בתפקיד פול הונאם (מתוך "נשארים לחג"): 
בראדלי קופר בתפקיד ליאונרד ברנשטיין (מתוך "המאסטרו"): 
ג'פרי רייט בתפקיד תלוניוס "מונק" אליסון (מתוך "מעשייה אמריקאית"): 
קולמן דומינגו בתפקיד ביירד רסטין (מתוך "רסטין (אנ')"): 
2024: 
אדריאן ברודי בתפקיד לאסלו טות' ("הברוטליסט"): 
טימותי שאלאמה בתפקיד בוב דילן ("אנונימי לגמרי"): 
סבסטיאן סטן בתפקיד דונלד טראמפ ("המתמחה"): 
קולמן דומינגו בתפקיד ג'ון ויטפילד ("סינג סינג"): 
רייף פיינס בתפקיד תומאס קרדינל לורנס ("עד שיצא עשן לבן"):
ראו גם

פרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר
ביל טייטלה

| --- | --- |

 לידה:  25 באוקטובר 1904 ארצות הברית יונקרס, ניו יורק, ארצות הברית
 פטירה:  30 בדצמבר 1968 (בגיל 64) ארצות הברית קונטיקט, ארצות הברית
 שם לידה:  Bill Tytla 
 מקום לימודים:  ליגת הסטודנטים לאמנות של ניו יורק 
 הושפע על ידי:  Boardman Robinson 
 פרסים והוקרה:  אגדות דיסני (1998)  פרס וינזור מקיי (1981) 
 
ולדימיר פטר "ביל" טייטלה (באנגלית: Vladimir Peter "Bill" Tytla;‏ 25 באוקטובר 1904 – 30 בדצמבר 1968) היה אנימטור אמריקאי-אוקראיני, הידוע בעיקר בשל עבודתו באולפני ההנפשה של וולט דיסני ובסרטי פרמאונט. הוא ידוע בעיקר בזכות עבודתו כאנימטור בסרטים "שלגיה ושבעת הגמדים", "פינוקיו", "פנטסיה" ו"דמבו הפיל המעופף". ב-1998, כ-30 שנה לאחר מותו, זכה בפרס אגדות דיסני.
הוא נודע גם כיוצר של הדמות אודרי הקטנה (אנ') עבור סרטי פרמאונט.
ב-21 באפריל 1938 נישא לשחקנית אדריאן לה קלרק, אותה הכיר בבית ספר לאומנויות. לזוג נולדו שני ילדים.
טייטלה נפטר בביתו שבקונטיקט בגיל 64 בלבד.
הערות שוליים

↑  Bill Tytla, D23, ‏20 במאי 2013
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BNE: XX5132509  BnF: cb140427061 (data)  ISNI: 0000 0001 1071 753X  LCCN: nr95013101  NTA: 143120603  RERO: 02-A026964232  SNAC: w6ck2wgw  SUDOC: 25154902X  ULAN: 500454572  VIAF: 76516178   WorldCat (עם VIAF): 76516178
פרס אוסקר לשיר המקורי הטוב ביותר

| --- | --- |
 מיקום הטקס:  לוס אנג'לס, קליפורניה
 מדינה:  ארצות הברית
 הגוף המעניק:  האקדמיה האמריקאית לקולנוע
 תקופת הפרס:  1934–הווה (כ־91 שנים)
 
פרס אוסקר לשיר המקורי הטוב ביותר (Academy Award for Best Original Song) הוא אחד מהפרסים הניתנים מדי שנה לאנשים שעובדים בתעשיית הקולנוע על ידי האקדמיה האמריקאית לקולנוע (AMPAS). הפרס ניתן לכותבי השירים שהלחינו וכתבו את השיר המקורי הטוב ביותר שנכתב במיוחד עבור סרט מסוים. מבצעי השיר אינם זוכים בפרס האוסקר, אלא אם כן הם כתבו את המילים או את הלחן.
הפרס ניתן לראשונה בטקס פרסי אוסקר ה-7, על סרטי שנת 1934. המועמדויות מוצעות על ידי חברי האקדמיה העוסקים במוזיקה (כותבי שירים ומלחינים) והזוכים נבחרים על ידי כלל חברי האקדמיה.
דרישה למועמדות

הדרישה המקורית הייתה רק שהשיר הופיע בסרט מהשנה שקדמה לטקס. כלל זה שונה לאחר טקס פרסי אוסקר ה-14 (1941), כאשר השיר "הפעם האחרונה שראיתי בפריז", מתוך הסרט "Lady Be Good", עם מוזיקה מאת ג'רום קרן ומילותיו של אוסקר המרשטיין, זכה בפרס. קרן היה נסער שהשיר שלו ניצח, מפני שהשיר נכתב למעשה בשנת 1940, לאחר שהגרמנים כבשו את פריז בתחילת מלחמת העולם השנייה. הוא הוקלט על ידי קייט סמית' והגיע למקום השמיני ברשימת רבי המכר לפני שהוא היה בשימוש בסרט. קרן שכנע את האקדמיה לשנות את הכלל, כך שהשירים היחידים שהם "מקוריים ונכתבו במיוחד עבור הסרט" זכאים לזכות.
שירים שפורסמו לפני עשיית הסרט אינם יכולים להיות מועמדים. בנוסף, שירים שמבוססים על חומרים ישנים יותר, יכולים להתמודד על הפרס. כאשר סרט הוא עיבוד של מחזמר שכבר בוצע, השירים עדיין יכולים להתמודד לפרס.
כללים ומספר המועמדויות

עד טקס פרסי אוסקר ה-17 (1944) מספר המועמדויות היה בלתי-מוגבל. בשנה זו היו 14 שירים מועמדים. מאותה השנה יש רק חמישה שירים מועמדים, למעט מקרים מיוחדים: שנת 2011, שבה היו רק שני מועמדים; בשנים 1988, 2005, ו-2008, אז רק שלושה שירים היו מועמדים; ובשנים 2010 ו-2013, כאשר רק ארבעה היו מועמדים.
בשנים האחרונות, מספר המועמדויות שונה בין שניים לחמש. שינויים אלו נבעו מכללי האקדמיה, שקבעו כי כל אחד מחברי סניף המוזיקה של האקדמיה התבקש להצביע לשירים האהובים עליו, באמצעות מערכת נקודות מיוחדת (מתן ניקוד 10, 9.5, 9, 8.5, 8, 7.5, 7, 6.5 או 6 נקודות לשיר). רק שירים שקיבלו ציון ממוצע של 8.25 או יותר היו זכאים למועמדות. אם רק שיר אחד השיג ציון זה, שיר זה והשיר שקיבל את הציון הגבוה ביותר הבא אחריו יהיו שני המועמדים.
בעקבות מקרה כזה שקרה בשנת 2011, האקדמיה שינתה את הכללים. במקום המערכת המתמטית שהייתה, הוחלט כי מספר המועמדויות ייקבע לפי מספר הגשות השירים. בהתאם לסכום שהתקבל על ידי האקדמיה יהיה מינימום של חמש מועמדויות.
לא כל שיר שמושמע בסרט יכול להיות מועמד לפרס. על פי כללי אקדמיה, שיר צריך להיות "מקורי ונכתב במיוחד עבור הסרט. חייב להיות ביצוע שנשמע היטב, מובן, מהותי (לא בהכרח מוצג באופן חזותי) של מילים ומנגינה, המשמש בגוף הסרט או בתחילת הצגת הקרדיטים".
אמנם הפרס הוא חלק מכמה קטגוריות שבהן סרט יכול לקבל מועמדויות מרובות, הסרט הראשון שעשה זאת היה הסרט תהילה בשנת 1980. ארבעה סרטים בלבד השיגו שלוש מועמדויות לפרס. ביוני 2008 הוחלט כי לסרט לא יהיו יותר משתי מועמדויות.
רשימת הזוכים > המאה ה-21 > העשור הראשון

| שנה | סרט זוכה | שיר זוכה | מילים ולחן |
| --- | --- | --- | --- |
| 2000 | נערי הפלא | ‏"Things Have Changed" | בוב דילן |
| 2001 | מפלצות בע"מ | ‏"If I Didn't Have You" | רנדי ניומן |
| 2002 | 8 מייל | ‏"Lose Yourself" | אמינם (מילים); אמינם, ג'ף באס ולואיס רסטו (לחן) |
| 2003 | שר הטבעות: שיבת המלך | ‏"Into the West" | אנני לנוקס, הווארד שור ופראן ואלש |
| 2004 | דרום אמריקה באופנוע | ‏"Al otro lado del río" | חורחה דרקסלר |
| 2005 | מלחמות הראפ | ‏"It's Hard out Here for a Pimp" | ת'רי 6 מאפיה |
| 2006 | אמת מטרידה | ‏"I Need to Wake Up" | מליסה אתרידג' |
| 2007 | פעם אחת | ‏"Falling Slowly" | גלן הנסרד ומרקטה אירגלובה |
| 2008 | נער החידות ממומביי | ‏"Jai Ho" | גולזאר (מילים); איי. אר. רהמן (לחן) |
| 2009 | לב משוגע | ‏"The Weary Kind" | ראיין בינגהם וטי בון ברנט |
רשימת הזוכים > המאה ה-21 > העשור השני

| שנה | סרט זוכה | שיר זוכה | מילים ולחן |
| --- | --- | --- | --- |
| 2010 | צעצוע של סיפור 3 | ‏"We Belong Together" | רנדי ניומן |
| 2011 | החבובות | ‏"Man or Muppet" | ברט מקנזי |
| 2012 | סקייפול | ‏"Skyfall" | אדל ופול אפוורת' |
| 2013 | לשבור את הקרח | ‏"Let It Go" | קריסטן אנדרסון-לופז ורוברט לופז |
| 2014 | סלמה | ‏"Glory" | קומון וג'ון לג'נד |
| 2015 | ספקטר | ‏"Writing's on the Wall" | ג'ימי נייפס וסם סמית' |
| 2016 | לה לה לנד | ‏"City of Stars" | בנג' פאסק וג'סטין פול (מילים); ג'סטין הורביץ (לחן) |
| 2017 | קוקו | ‏"Remember Me" | קריסטן אנדרסון-לופז ורוברט לופז |
| 2018 | כוכב נולד | ‏"Shallow" | ליידי גאגא, מארק רונסון, אנתוני רוסומנדו ואנדרו ויאט |
| 2019 | רוקטמן | ‏"(I'm Gonna) Love Me Again" | אלטון ג'ון וברני טופין |
רשימת הזוכים > המאה ה-21 > העשור השלישי

| שנה | סרט זוכה | שיר זוכה | מילים ולחן |
| --- | --- | --- | --- |
| 2020 | יהודה והמשיח השחור | "Fight for You" | דימייל ו-H.E.R. (לחן); H.E.R. וטיארה תומאס (מילים) |
| 2021 | לא זמן למות | "No Time to Die" | בילי אייליש ופיניאס (לחן ומילים) |
| 2022 | RRR | "Naatu Naatu" | M. M. Keeravani(אנ') (לחן), Chandrabose(אנ') (מילים) |
| 2023 | ברבי | "?What Was I Made For" | בילי אייליש ופיניאס (לחן ומילים) |
| 2024 | אמילי  פרז | "El Mal" | לחן ומילים מאת קלמנט דוקול, קמיל וז'אק אודיאר. |