stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קשקול
הערות שוליים

↑  Zerrin & Yusuf, Keşkül Recipe - A Creamy&Velvety Pudding (Gluten-Free), Give Recipe, ‏2010-04-29 (באנגלית אמריקאית)
↑  Ghillie Basan, Classic Turkish Cookery, Tauris Parke Books, 1997, ISBN 978-1-86064-011-7. (באנגלית)
↑  Ayla Clulee, Keskul Recipe - Turkish Almond Pudding, Cooking Gorgeous, ‏2022-05-27 (באנגלית אמריקאית)
↑  keşkül, Nişanyan Sözlük (בטורקית)
קוסקוס גמדי פלנג

| קוסקוס גמדי פלנג |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: קנגוראים
תת־סדרה:: דמויי-קוסקוס
משפחה:: קוסקוסיים
סוג:: קוסקוס גמדי
מין:: קוסקוס גמדי פלנג
שם מדעי
 Strigocuscus pelengensis ‏טייט, 1945
תחום תפוצה


קוסקוס גמדי פלנג (שם מדעי: Strigocuscus pelengensis; קרוי גם קוסקוס בנגאי), הוא מין של יונק כיס קטן-בינוני בסוג קוסקוס גמדי שאנדמי למספר איים במרכז אינדונזיה. מעט מאוד ידוע על מין זה, וחרף תפוצתו המצומצמת מצב שימורו נחשב ליציב בשל העדר איומים משמעותיים.
טקסונומיה

הקוסקוס הגמדי הפלנגי תואר מדעית בשנת 1945 על ידי הזואולוג האמריקני ג'ורג' הנרי המילטון בתור תת-מין של קוסקוס גמדי סולאווסי ובהמשך קיבל מעמד של מין עצמאי. השניים הם המינים היחידים בסוג קוסקוס גמדי שלו קרבה פילוגנטית עם הסוג קוסקוס דובי - גדול הקוסקוסים. למרות הדעה הרווחת שהקוסקוס הפלנגי משויך לסוג קוסקוס גמדי, יש הסבורים שהוא מהווה מין בסוג קוסקוס וקרוב למינים קוסקוס מקושט, קוסקוס אובי וקוסקוס ג'ב החולקים עימו קווי דמיון חיצוניים.
לקוסקוס הפלנגי שני תת-מינים השוכנים על קבוצות איים נפרדות:
S.p.pelengensis - איי בנגאי.
S.p.mendeni - איי סולה.
תיאור

מבנה גופו של הקוסקוס הפלנגי גוצי ועגלגל, וראשו המעוגל חרוטי בקצהו. עיניו ואפו גדולים ואוזניו זעירות. זנבו הארוך והגמיש מסוגל ללפות ענפים בחוזקה ומשמש כרגל חמישית. בכפות ידיו ורגליו של הקוסקוס יש כריות הצמדה וטפרים חזקים המסייעים לו לטפס על העצים. הקוסקוס הפלנגי קטן יחסית למינים במשפחה: אורך ראשו וגופו 35–37 ס"מ, אורך זנבו: 30-25 ס"מ ומשקלו 1.2-1.1 ק"ג. הוא דומה מאוד לקרובו מהאי סולאווסי, אך צבעו רבגוני יותר.
הפרווה של הקוסקוס הפלנגי צפופה ורכה. צבעה הכללי נע בין חום אדמוני לכתום או חום זהוב בחלק העליון, וצהוב עז או צהבהב בחלק התחתון (החזה, הגרון, הבטן והמפשעה). הפס השחרחר בגב שמאפיין קוסקוסים רבים נעדר אצל מין זה. ראשו של הקוסקוס הפלנגי בצבע צהוב-כתום, עם חריץ שחור על המצח, כתמים אפלים סביב העיניים וכתם אפור סביב הלוע. האף, פנים האוזניים והכפות בצבע ורוד כהה. הזנב זהוב בבסיסו, וחלקו הקירח בצבע כתמתם או בורדו.
תפוצה וביולוגיה

קוסקוס פלנג אנדמי לאינדונזיה; הוא מוגבל למספר איים בשתי קבוצות נפרדות שממוקמות בין ים מולוקה לים בנדה: איי בנגאי הנמצאים במפרץ טולו בסמוך לחצי האי המזרחי של סולאווסי, ואיי סולה הנמצאים בקצה הצפון-מערבי של איי מאלוקו. באיי בנגאי הוא מצוי באי הגדול פלנג, ובאיי סולה בשני האיים הגדולים: טאליאבו ומנגול. טרם נודע האם קוסקוס זה מצוי גם באיים הקטנים יותר שפזורים בין איי בנגאי לאיי סולה.
בית הגידול של הקוסקוס הפלנגי כולל יערות גשם טרופיים בשפלות או על מדרונות הרריים עד רום 1,000 מטר מעל פני הים; בנוסף, הוא נראה לעיתים קרובות במטעי קוקוס ובאזורים כפריים בתורו אחר עצי פרי.
המידע על המין מועט מאוד. ידוע שהקוסקוס הפלנגי הוא יונק פעיל לילה שמבלה את היום בשינה על העצים. הוא ניזון בעיקר מפירות ועלים. אין עונת רבייה קבועה, והקוסקוסית ממליטה גור יחיד מדי שנה שמבלה מספר חודשים בכיס המכיל 2–4 פטמות.
מצב

הקוסקוס הפלנגי מסווג על ידי הרשימה האדומה של IUCN במצב השימור ללא חשש (LC), שכן למרות טווח התפוצה המצומצם שלו הוא שכיח למדי, חסר איומים משמעותיים ולא צפויה ירידה במספריו לעת עתה. התושבים המוסלמים באיים אינם צדים את הקוסקוס למאכל מאחר שהוא נחשב בעיניהם למין קוף שאכילתו אסורה על פי האסלאם. איום אפשרי הוא הכנסה של קוסקוס מקושט לאיים (כפי שאירע באיים שכנים) שעלול להוביל לתחרות על מקורות מזון. הקוסקוס הפלנגי מצוי במספר שמורות טבע ברחבי האיים.
נדרשים מחקרים נוספים אודות התפוצה, הביולוגיה והאיומים המרחפים עליו.
הערות שוליים

↑  קוסקוס גמדי פלנג באתר הרשימה האדומה של IUCN
קיק אס

| --- | --- |

כרזת הסרט בישראל
 מבוסס על:  "קיק אס" מאת מארק מילר וג'ון רומיטה ג'וניור
 בימוי:  מת'יו ווהן 
 הופק בידי:  מתיו ווהן בראד פיט קריס טקייר אדם בולינג טארקווין פאק דייוויד ריד
 תסריט:  מת'יו ווהן, ג'יין גולדמן 
 עריכה:  פייטרו סקאליה ג'ון האריס אדי המילטון
 שחקנים ראשיים:  אהרון ג'ונסון כריס מינץ-פלאס קלואי מורץ מארק סטרונג ניקולס קייג'
 מוזיקה:  ג'ון מרפי, אילן אשקרי, הנרי ג'קמן, מריוס דה פריס 
 צילום:  בן דייוויס 
 מדינה:  ארצות הברית
 חברת הפקה:  Marv Films Plan B Entertainment
 חברה מפיצה:  סרטי יוניברסל  Lionsgate
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  ארצות הברית 16 באפריל 2010 ישראל 1 באפריל 2010
 משך הקרנה:  117 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט פעולה, סרט קומדיה, סרט נעורים, סרט גיבורי-על 
 תקציב:  $28,000,000
 הכנסות:  $96,188,903
 הכנסות באתר מוג'ו:   kickass
 סרט הבא:  קיק אס 2
 kickass-themovie.com
 דף הסרט ב־IMDb
 
קיק-אס (באנגלית: Kick-Ass) הוא סרט גיבורי על וקומדיה שחורה המבוסס על קומיקס באותו שם מאת מארק מילר וג'ון רומיטה ג'וניור. הסרט בוים על ידי מת'יו ווהן, שהפיק את הסרט יחד עם השחקן בראד פיט, וכתב את התסריט עם ג'יין גולדמן.
הסרט מספר את סיפורו של נער רגיל ושמו דייב ליזווסקי, היוצא להיות גיבור בחיים האמיתיים, וקורא לעצמו "קיק אס". דייב נקלע למאבק גדול יותר כאשר הוא פוגש את "ביג דדי", שוטר לשעבר.
ב-2013 יצא סרט ההמשך: קיק אס 2.
עלילה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
צוות שחקנים

אהרון ג'ונסון - דייב ליזובסקי / "קיק אס".
קלואי מורץ - מינדי מקרידי / "היט גירל".
ניקולס קייג' - דיימון מקרידי / "ביג דדי", שוטר לשעבר ואביה של "היט גירל".
מארק סטרונג - פרנק ד'אמיקו, מאפיונר וסוחר סמים.
כריס מינץ-פלאס - כריס / "רד מיסט", בנו של פרנק ד'אמיקו.
לינדסי פונסקה - קייטי דומה, מושא אהבתו של דייב.
עומארי הארדוויק
קסנדר ברקלי - הבלש ויקטור "ויק" ג'יגאנטה
מייקל ריספולי - ביג ג'ו
קלארק דיוק - מרטי
אוון פיטרס - טוד
דקסטר פלטשר - קודי
ביקורות והכנסות

רוב הביקורות על הסרט היו חיוביות, אך נמתחה ביקורת על האלימות הפיזית והמילולית בסרט, ובמיוחד על דמותה של "היט גרל" שהוצגה כילדה קטנה ההורגת בני אדם. הסרט הגיע למקום הראשון של שוברי הקופות בארצות הברית. נכון ל-24 ביולי 2010 הסרט הכניס כ-48,071,303 דולר בארצות הברית וכ-47,960,570 דולר בחו"ל. בנוסף הכנסות הסרט ממכירות ה-DVD היו כ-17.6 מיליון דולר מה שמסכם את הכנסותיו בכ-113,643,570 דולר.
קוסקוס גמדי סולאווסי

| קוסקוס גמדי סולאווסי |
| --- | --- |

מצב שימור
 מצב שימור: קרוב לסיכון קרוב לסיכון (NT) 
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: קנגוראים
תת־סדרה:: דמויי-קוסקוס
משפחה:: קוסקוסיים
סוג:: קוסקוס גמדי
מין:: קוסקוס גמדי סולאווסי
שם מדעי
 Strigocuscus celebensis
תחום תפוצה


קוסקוס גמדי סולאווסי (שם מדעי: Strigocuscus celebensis), הוא מין של כיסאי קטן-בינוני בסוג קוסקוס גמדי שאנדמי לאי סולאווסי במרכז אינדונזיה ולאיים שסביבו. קוסקוס זה תואר מדעית בשנת 1858 על ידי הזואולוג הבריטי ג'ון אדוארד גריי והוא המין הקטן ביותר במשפחת הקוסקוסיים.
לקוסקוס גמדי סולאווסי שלושה תת-מינים:
S.c. feileri - צפון סולאווסי.
S.c. celebensis - דרום ומרכז סולאווסי והאי מונה.
S.c. sangirensis - איי סנג'יה. מוכר לעיתים כמין עצמאי.
תיאור

לקוסקוס גמדי סולאווסי מבנה גוף גמיש ועגלגל, ראש חרוטי ופנים צרות דמויות גחן עם קשתות זיגומטיות רחבות. חוטמו קצר ושחור, אוזניו קצרות ומשולשות ועיניו גדולות ובולטות עם צבע כחול או חום. זנבו הדק והגמיש עירום ברובו להוציא את אזור הבסיס, והוא משמש את הקוסקוס כרגל חמישית בשל יכולת הלפיתה האיתנה שלו. לקוסקוס כריות הצמדה בכפות הידיים והרגליים וטפרים קצרים וחדים המסייעים לו בטיפוס; בהונות הרגליים האחוריות גדולות וחסרות טפרים ומיועדות לשיפור האחיזה בענפים. אורך ראשו וגופו של קוסקוס גמדי סולאווסי: 38-29 ס"מ, אורך זנבו: 37-27 ס"מ ומשקלו 1-0.5 ק"ג.
פרוותו צמרירית ורכה. צבעה הכללי משתנה מאזור לאזור, וסקלת הצבעים כוללת חום-אפרפר, חום-שחרחר, חום חיוור, חום קפה, צהבהב חיוור או כתום-צהוב עז. אזור הגב נוטה להתכהות, ולאורכו יש לעיתים קרובות פס שחרחר עבה ודהוי. הידיים והרגליים מאפירות אצל פרטים מסוימים. הצד התחתון בצבע קרם שמנת או לבן בוהק, אולם לאוכלוסיות כתומות רק אזור החזה והמפשעה לבן. הראש בצבע מקביל לגוף (כתום, חום או אפור), עם חריץ שחור לאורך המצח והחרטום וכתם לבן קטן סביב הלוע (לעיתים יש גם כתם חיוור במרכז המצח). האוזניים חומות בצידן החיצוני, ורודות בצידן הפנימי, והקצוות שלהן שחרחרות.
סקלת הצבעים המורחבת שלו עשויה להטעות עד כדי החשבה למינים נפרדים; האוכלוסיות הכתומות-צהובות דומות לקוסקוס מקושט או קוסקוס כחול-עין בעוד שהאוכלוסיות החומות-אפורות מזכירות בכלל פוסום זנב-טבעת.
תפוצה

קוסקוס גמדי סולאווסי אנדמי לאינדונזיה; כפי שמרמז שמו, הוא מצוי בעיקר ברחבי האי סולאווסי אך גם באי מונה דרומית לסולאווסי ובאיי סנג'יה צפונית לסולאווסי. האוכלוסייה באיי סנגיה מוכרת לעיתים כמין עצמאי.
בית הגידול שלו מורכב מיערות גשם ראשונים ומשניים הן בשפלות והן במדרונות הרריים עד רום 2,000 מטר מעל פני הים. הקוסקוס חי גם בסמיכות לכפרים ופרברים עירוניים ופושט בלילות על גינות ומטעים ומותיר אחריו נזקים. מין זה חופף בתחומי המחיה שלו עם קוסקוס דובי סולאווסי - גדול הקוסקוסים.
ביולוגיה

קוסקוס סולאווסי הוא יונק פעיל לילה בעיקר, אך נראה לפרקים גם בשעות היום. הוא שוכן עצים מובהק, ומבלה את שעות המנוחה בסבך ענפים, חללים או כפות של עצי קוקוס. התקשורת בין הקוסקוסים מתרחשת באמצעות חותמי ריח. חושי הראיה והשמיעה של המין מפותחים ומסייעים לו לאתר סכנות מבעוד מועד. הקוסקוס חי בשטח קבוע שמוסמן לעיתים קרובות, והזכרים מפגינים אגרסיביות זה כלפי זה.
הוא נחשב לאוכל פירות באופן כללי; התזונה שלו כוללת גם עלים, פרחים, זרעים, אבקנים, פטריות וביצים. הטורפים של המין אינם ידועים; סביר להניח שהוא מהווה טרף למספר עופות דורסים ואולי ניצוד גם על ידי זבד דקל סולאווסי.
הוא יונק מונוגמי, והזכר והנקבה חיים יחדיו לאורך חייהם. הקוסקוסית ממליטה פעם או פעמיים בשנה, וגודל השגר נע בין צאצא אחד לארבעה. בפועל, רק אחד מתוך הגורים מצליח לשרוד. ההיריון נמשך כ-20 יום, והגורים נולדים זעירים ובלתי מפותחים. הם זוחלים בכוחות עצמם לכיס של האם ומבלים בו כחמישה חודשים; לאחר מכן הם רוכבים על גבה של האם למשך תקופה נוספת. הגור נגמל בגיל 5–8 חודשים.
תוחלת החיים של המין אינה ידועה במדויק; אצל מינים אחרים היא נעה בין שלוש שנים בממוצע בטבע עד ל-11 שנים בשבי.
מצב

קוסקוס סולאווסי מסווג על ידי הרשימה האדומה של IUCN במצב השימור פגיע (VU), עקב ירידה מתמשכת בגודל האוכלוסייה שמוערכת בסביבות 30% במהלך העשור הראשון של המאה ה-21. הוא מאוים בעיקר על ידי בירוא יערות לחקלאות ותעשיית העץ וציד לבשרו. הוא מוגן על פי החוק האינדונזי אך לא ברור עד כמה יש אכיפה של חוקי הציד ולא ידוע האם הוא נמצא באזורים מוגנים כלשהם.
נדרשים מחקרים נוספים אודות טווח התפוצה, הביולוגיה והאיומים המרחפים על מין זה.
הערות שוליים

↑  קוסקוס גמדי סולאווסי באתר הרשימה האדומה של IUCN
קוסקאם

אולם קבלת הפנים בשנות ה-30 של המאה ה-20
שרידי כנסיית דברה סאהי מריאם הקודמת, בשנת 1938 לערך
ביתו של אב המנזר
תבליט האריה הרכוב באולם קבלות הפנים
קוסקאם (געז ቍስቋም) הוא מתחם מבוצר השוכן בגובה של 2,250 מטר מעל פני הים, בצפון-מערבה של העיר גונדר שבצפון אתיופיה. המתחם מרוחק כחצי קילומטר ממרחצאות פאסילידס וכ-2.46 ק"מ מפאסיל גמב, המתחם המלכותי ההיסטורי של השושלת הגונדרית. המתחם הוקם באמצע המאה ה-18 על ידי הקיסרית מאנטאוואב. לאחר שהניחה לענייני האימפריה בעקבות רצח נכדה, הקיסר יואס הראשון, בידי ראס מיכאל סהול, היא פרשה לקוסקאם והתבודדה בו עד מותה ב-1773.
מתחם זה הוכרז בשנת 1979, יחד עם מרחצאות פאסילידס ופאסיל גמב, כאתר מורשת עולמית. כיום שוכן במקום מנזר, ומדי חודש נובמבר, נחוג באתר חג קוסקאם.
היסטוריה

לפי הכרוניקה הקיסרית של הקיסר ייאסו השני, במקום בו שוכן המתחם בקוסקאם, שכן מבנה שהוקם על ידי הקיסר פאסילידס או הקיסר בקפה.
מגלה הארצות הסקוטי ג'יימס ברוס (James Bruce) ביקר בגונדר בשנת 1770 ונקשר בקשרים טובים עם הקיסרית ועם בני משפחתה. הוא אף התגורר בקוסקאם, וכך כתב אודות המקום:
ארמון קוסקאם ממוקם על צדו הדרומי של "דברה סאהאי"; שמשמעות שמו "הר השמש". הארמון כולל מגדל רבוע בן שלוש קומות, ועל גגו רציף הליכה (Parapet) שטוח, או מרפסת, ושינות סביב לו. חיל המשמר, או מפקדת הקסרקטין של קוסקאם, שוכנים כאן; מיד מתחת להם נמצא השער העיקרי, או הכניסה, המובילה אל גונדר. הוא מוקף בחומה חיצונית גבוהה, שייתכן שהיקפה למעלה ממיל אנגלי. רובע חיצוני זה תפוס כולו בידי חיילים, פועלים ומשרתי החצר; בתוכו שוכנת חצר גדולה נוספת, המוקפת גם היא בקירות פנימיים; בתוכה, דירות בנות קומה בודדת השייכות לפקידים החשובים, לכמרים ולמשרתים. כאן גם ניצבת הכנסייה, שנבנתה על-ידי השליטה הנוכחית עצמה, והנחשבת לעשירה בחבש. יש להם צלב זהב גדול לתהלוכותיהם, ותוף-דוד מכסף. המזבח מצופה כולו בלוחות מוזהבים, כולם מתנות מאת פטרוניהם הנהדרים... החצר השלישית, או הפנימית, שמורה לדירתה האישית של המלכה, ולנשים האצילות הלא נשואות, המשרתות אותה והמהוות את חצרה. מאחורי הארמון, במעלה הגבעה, נמצאים בתיהם של אנשים רמים, רובם קרוביה. מעל להם מתנשא ההר.
האתר

תיאוריו של ברוס אינם תואמים את הממצאים בשטח כיום, וספק אם שיקפו באופן מדויק את אופיו של האתר במאה ה-18. קוסקאם עשוי משני מתחמים הגובלים זה בזה, דהיינו, שאינם קונצנטריים. האחד אליפטי והשני מעוגל. היקפם של השניים גם יחד אינו עולה חצי קילומטר, והשער שהיה בשימוש בזמנה של הקיסרית (8) פונה צפונה ולא לכיוונה של גונדר. בחומת המתחם היו קבועים שבעה מגדלים קטנים דמויי מלחיות.
האתר > המתחם הציבורי

המתחם המעוגל הוא הציבורי, ובמרכזו ניצב המבנה העגול של כנסיית דברה סאהאי מריאם, היינו "מרים של הר השמש" (2). מבנה זה נבנה מחדש ב-1953, לאחר שקודמו נשרף ב-1888, יחד עם האתר כולו, על ידי צבא המהדייה. המבנה המקורי, עגול גם הוא, נבנה מאבן ומסיד, וגגו שהיה עשוי מעץ נח על עמודים, גם הם מעץ. שמונה דלתות בצורת קשתות הובילו אל הכנסייה, ובקירותיה נקבעו שמונה חלונות. הגג כוסה בבדי משי אדומים, והונחו עליו 380 מראות שהקרינו את אור השמש עד לגונדר. המזבח בקודש הקודשים, שבו הונח התבות המוקדש למרים אם האלוהים, עוטר בזהב, בספיר ובשנהב, והוצבו עליו ארבעה צלבים עשויים מזהב. התקרה כוסתה בעיטורי ארד וב-24 צלבים מוזהבים, וצלב נוסף גדול יותר. ליד הדלת המזרחית הקימה מאנטאוואב שני קברים, עבורה ועבור בנה. בכנסייה אכן שוכנו אוצרות רבים שהוענקו לה במתנה, ואלה נמנו בכרוניקות של הקיסרים בדיוק רב.
כל שנותר ממבנה זה לפני הקמת המבנה החדש, היה פודיום בן שלוש מדרגות, שורת קשתות הרוסות בצורת חצי מעגל ושרידים של האזור הקדוש. סביר שהרכוש הרב והעשיר ששכן בכנסייה נגנב ממנה זמן קצר לאחר מות הקיסרית ולפני שהאתר חרב לחלוטין בידי הפולשים מצפון. למבנה הנוכחי שתי קומות - האחת משמשת בקודש ובשנייה נמצאים חדרי הנזירים. גג המבנה המחודד נח על ארקדה עגולה. בקריפטה המקורית נמצא ארון קבורה ובו שלושה שלדים, ולפי המסורת, הלא מדויקת בעליל, אלה הם לא אחרים מהקיסרית עצמה, בנה ייאסו השני ונכדה יואס הראשון. בניגוד למסורת זו, ציינה הכרוניקה הקיסרית עצמה, כי ייאסו השני נקבר בכנסיית "תקלה היימנות באדבבאי", וכי בקוסקאם נקברה אחת אסתר, מבנות השושלת המלכותית בשנים מאוחרות יותר. נוסף על בית השער (1), שוכנים במתחם הציבורי שני מבנים נוספים - מדרום לכנסייה ניצב חדר מלבושים קטן נושא כיפה (4); וצפונית-מזרחית לה ניצב בית אב המנזר (3). מבנה קטן זה בן שתי קומות נושא גם הוא כיפה וגרם מדרגות חיצוני הוליך אליו.
האתר > המתחם הקיסרי

המעבר בין שני המתחמים התבצע דרך גרם המדרגות של בית אב המנזר. במתחם הקיסרי והגדול יותר נצבים כיום בעיקר שרידיהם של שלושת מבני הקבע ששכנו באתר - ארמונה של הקיסרית (6), בית תפילה פרטי קטן ועגול הניצב על גבי 12 קשתות (5) ואולם קבלות פנים (7). בין בניין זה לארמון ולבית התפילה נראים שרידים של חומה, שיכול ויצרה מתחם משני, אישי יותר, כדברי ברוס.
הארמון התנשא לגובה של שתי קומות ובקומתו הראשונה שכנו שבעה חדרים. המשקופים עוטרו באבן גיר מקומית אדומה ואפורה. עדיין ניתן לזהות במקום שרידים של גומחות בצורת קשתות, ועיטורים צלבים שנחרטו בקירות. נראה כי לבניין הייתה צמודה גם מרפסת בקומת הקרקע.
לאולם קבלת הפנים בן שתי הקומות, היו צמודים בצדו המזרחי שני מגדלים בסגנון גונדרי - האחד עגול והאחר רבוע, ובקומה השנייה נראים עקבותיה של מרפסת עץ שתלתה ביניהם. בכל קומה אולם בודד, והקיר הדרומי של הקומה הראשונה עוטר בתבליטי צלבים, בדמותו של פיל, ובדמויות של שני אריות - האחד תוקף שור והאחר נראה כשדמות אדם רכובה על גבו.
לקריאה נוספת

"Ethiopia, the unknown land", Stuart Munro-Hay, I.B.Tauris publishers, (2008), ISBN 9781860647444
הערות שוליים

↑  הקיסרים.
↑  Ethiopia, the unknown land, Stuart Munro-Hay, I.B.Tauris publishers, 2008 ISBN 9781860647444. עמ' 159.
הדמיה של קוסקאם מצפון: 1. שער הכניסה הנוכחי; 2. כנסיית דברה סאהאי מריאם; 3. בית אב המנזר; 4. חדר המלבושים; 5. כנסיית הקיסרית מאנטאוואב; 6. בית המגורים של מאנטאוואב; 7. אולם קבלות פנים; 8. שער הכניסה ההיסטורי
קראטובו

קראטובו (במקדונית: Кратово) היא עיירה בצפון-מזרח מקדוניה הצפונית, השוכנת 60 קילומטרים מזרחית לבירה סקופיה.
היסטוריה

יישוב בשם קְרָאטִיסְקַרָה התקיים במקום בתקופת הקיסרות הרומית. בחפירות ארכאולוגיות שהתקיימו במקום התגלו שרידי מבנים, בית קברות וחפצים שונים מתקופה זו. בתקופת האימפריה הביזנטית נודע היישוב בשם קוריטוס. בסמיכות לעיר שכנו מכרות זהב, כסף, נחושת, עופרת וברזל שעליהם נסמכה כלכלת העיר. במהלך המאה ה-13 נשלט האזור על ידי ממלכת סרביה ומתועדת מערכת סחר ענפה עם הרפובליקה של ראגוזה. במחצית השנייה של המאה ה-14 נכבשה קראטובו של ידי האימפריה העות'מאנית. ב-1660 סייר בעיר הנוסע אווליה צ'לבי וציין כי בעיר ניצבים 800 בתים, 350 חנויות ו-20 מסגדים. ב-1689, במהלך מלחמת האימפריה העות'מאנית–הליגה הקדושה (1683–1699), נכבשה קראטובו על ידי צבא ממלכת הבסבורג בפיקודו של סילביו פיקולומיני(אנ'). היא הועלתה באש, נחרבה וננטשה.
במחצית הראשונה של המאה ה-19 התחדשה הפעילות במכרות המתכת ולצידה התיישבות מחודשת בקראטובו. בשלהי 1912, בעת מלחמת הבלקן הראשונה, נכבשה קראטובו על ידי ממלכת סרביה. לאחר מלחמת העולם הראשונה נכללה העיר בשטחי ממלכת יוגוסלביה. באפריל 1941, בתקופת מלחמת העולם השנייה, פלשה גרמניה הנאצית ליוגוסלביה והכניעה את צבאה תוך ימים אחדים. האזור נמסר לחזקת ממלכת בולגריה. לאחר תום המלחמה, נכללה קראטובו בשטחי הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה, ולאחר התפרקות יוגוסלביה נכללה בשטחי מקדוניה הצפונית.
הקהילה היהודית

עדויות לקהילה יהודית ספרדית קיימות בספרי שאלות ותשובות החל מהמאה ה-16. התיעוד עוסק בדיני נישואין, ענייני ממון, התרת עגונות וסוגיות ירושה. לפי התיעוד היו יהודי קראטובו בעלי מעמד כלכלי רב, ואחדים מהם מתוארים כבעלי תפקידים במנגנון הממשל המקומי או כנכבדים עמם נועצו לא רק בני הקהילה היהודית. עוד מתועדים ביקורי שד"רים מארץ ישראל. ב-1670 הגיע לקראטובו מחברון משה הלוי נזיר בעל "מטה יוסף", חתנו של אברהם בן חנניה. משה הלוי נזיר קיבל מקהילת קראטובו 500 קורוש, סכום נכבד לאותה התקופה, שהיה שני רק לסכום שהתקבל מיהודי מונסטיר שם התגוררה קהילה גדולה ואמידה. כאמור, ב-1689 נכבשה קראטובו על ידי צבא ממלכת הבסבורג והועלתה באש. הקהילה היהודית חרבה ולא חודשה.
הערות שוליים

1 2  ג'ני לבל, גאות ושבר -  פרקים בתולדות יהודי מקדוניה הווארדארית, הוצאת ועד עדות הספרדים ועדות המזרח בירושלים, ירושלים, 1986, עמודים 23–24, 97.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007552851805171  GND: 4238990-2  NKC: ge1067408  VIAF: 129021640   WorldCat (עם VIAF): 129021640
קוטה מרג'נישווילי

| --- | --- |

 לידה:  28 במאי 1872 (יוליאני) קווארלי, גאורגיה 
 פטירה:  17 באפריל 1933 (בגיל 60) מוסקבה, ברה"מ 
 מקום קבורה:  פנתאון מתאצמינדה 
 מדינה:  האימפריה הרוסית, ברית המועצות 
 תקופת הפעילות:  1893–1933 (כ־40 שנה) 
 צאצאים:  Konstantin Mardzhanishvili 
 פרסים והוקרה:  אמן העם של הרפובליקה הסובייטית הסוציליסטית של גאורגיה 
 פרופיל ב-IMDb
 
קונסטנטינה "קוטה" מרג'נישווילי (בגאורגית: კონსტანტინე "კოტე" მარჯანიშვილი;‏ 28 במאי 1872 – 17 באפריל 1933) או בשמו הרוסי, קונסטנטין אלכסנדרוביץ' מרדז'אנוב (ברוסית: Константин Александрович Марджанов) היה במאי תיאטרון גאורגי שנחשב כתורם חשוב להתפתחות המהפכנית של גאורגיה רוסיה וברית המועצות, ולאחד מהבמאים הגדולים והמקצועיים ביותר של גאורגיה. הוא נודע בעיקר בזכות הפקות תיאטרון גדולות וראוותניות.
קריירה מוקדמת

מרג'נישווילי נולד למשפחה אמידה של קצין צבא, בכפר קווארלי שבחבל קאחתי, גאורגיה, אז חלק מאימפריה הרוסית (פלך טביליסי במלכות המשנה של הקווקז). לאחר ששיחק בארץ מוצאו בין השנים 1896-1894, בשנת 1897 הוא נסע לרוסיה גופא ושינה את שם משפחתו למרדז'אנוב.
בתחילה הוא עבד כשחקן בתיאטראות של ערי השדה ברוסיה, ולאחר מכן כבמאי, עד שביסס את עצמו בשנת 1906 בלהקת נזלובין במוסקבה. לאחר מכן ייסד את אולפן הדרמה הגאורגי יחד עם אלכסנדר יוז'ין. תוך זמן קצר הוא זכה למוניטין כאחד מממשיכי דרכו המוכשרים של השחקן והבמאי הרוסי הידוע, קונסטנטין סטניסלבסקי. כבמאי, הטכניקה העיקרית שלו הייתה להנחות את השחקן במציאת הנתיב האינסטינקטיבי כדי להמחיש את "האמת האחרת".
בשנת 1910, הוכרה רב-הצדדיות של עבודתו על ידי סטניסלבסקי עצמו שהזמין אותו יחד עם אדוארד גורדון קרייג כדי לפתח את הרפרטואר וטכניקות ההפקה של התיאטרון האמנותי של מוסקבה. שם ביים מרג'נישווילי עבודות של האמסון ואיבסן, ושימש כעוזר-במאי בהפקת האחים קרמזוב תחת ולדימיר נמירוביץ'-דנצ'נקו (1910) והמלט תחת קרייג (1911).
מוקסם מאופן השימוש של קרייג במריונטות חזר מרג'נישווילי לגאורגיה כדי לביים את אדיפוס המלך ברוח דומה. בשנת 1913 הוא נפרד מסטניסלבסקי בעקבות אהדתו שמאלה והעניין שלו בתנועת הדקדנס. הוא ארגן "תיאטרון חופשי" מלוקט, וייסד במקום אופרה, אופרטה, דרמה ופנטומימה. היוזמה, שצוינה בשל היותה קשורה עם המלחין סרגיי רחמנינוב וזמר האופרה הרוסי, פיודור שאליאפין, וכן בשל אופייה הגאורגי של הכוריאוגרפיה, נכשלה תוך שנה, כתוצאה מבעיות פיננסיות כבדות. לאחר מכן עבר לרוסטוב על הדון שם עבד כבמאי בתיאטרון מקומי בין השנים 1914-1915.
לאחר המהפכה

בשנת 1917, הפיק מרג'נישווילי את סלומה של אוסקר ויילד שהפך להצלחה אמיתית. הוא המשיך לביים בשנים הסוערות של מהפכת אוקטובר ומלחמת האזרחים בקייב, מוסקבה, סנקט פטרבורג וטביליסי. התנסויותיו הסימולטניות של מרג'נישווילי בבימוי חגיגי ברוסטוב על הדון (1914-1915) ובסנקט פטרבורג (1916-1917), הובילו אותו לתאם את המחזה "אל קומונה חובקת-עולם" (בבימויים המשותף של ניקולאי פטרוב, סרגיי רדלוב, ולדימיר סולוביוב ואדריאן פיוטרובסקי, 1920). במקביל הוא עבד במשך שנים רבות גם בסרטים (1916-1928).
בשנת 1922 הוא חזר לגאורגיה הסובייטית וניהל את תיאטרון רוסתוולי בטביליסי. באותו זמן חזר הבמאי הגאורגי הצעיר והנמרץ, סנדרו אחמטלי, אף הוא לטביליסי כדי להוביל את השחקנים הצעירים ב"הפיכה" כנגד הייסוד. שני האישים שיתפו פעולה עם כבוד הדדי ביניהם ומצד שני אי-נוחות; אולם השליטה הרודנית של אחמטלי על איגוד השחקנים, "דוּרוּג'י", הוכחה ככוחנית מדי עבור מרג'נישווילי שהפקותיו הפכו למאופקות יותר, מונע בידי אמונתו כי "יש מספיק סבל בחיים מבלי שנראה את זה על הבמה".
בשנת 1926 עברו מרג'נישווילי וחלק מהאיגוד למבנה של תיאטרון נודד שהסתובב בערי-השדה, שמרכזו היה בכותאיסי ובבתומי. עזיבת מרג'נישווילי הותירה את אחמטלי כשליט הבלעדי על תיאטרון רוסתוולי. התיאטרון החדש נודע כתיאטרון הממלכתי השני בגאורגיה, ונקרא בסופו של דבר, בשנת 1933, תיאטרון מרג'נישווילי על שם מייסדו. התיאטרון קיים גם כיום וממשיך במידת מה במסורת הקונפורמיסטית השאובה ממקורות שונים.
בשנותיו המאוחרות עבד מרג'נישווילי בתיאטרון קורש ((Театр Корша), ‏1931-1932), בתיאטרון מאלי (Малый театр, התיאטרון הקטן) ובתיאטרון האופרטה במוסקבה (1933). הרפרטואר החדש של מרג'נישווילי היה בעיקרו רוסי ותאם את הדוקטרינה הבולשביקית. הבושביקים מצידם העניקו לו פרסים באולימפיאדת הדרמה במוסקבה בשנת 1930. למרות זאת, תוך זמן קצר, החלו להופיע בעיתונות הרוסית טענות שהיוו סכנה לקיומו. הוא נפטר ב-17 באפריל 1933, לפני הידרדרות האקלים הפוליטי שהונהג על ידי סטלין בטיהורים הגדולים, שפגעו, בשנת 1937, במי ששיתף פעולה בעבר עם מרג'נישווילי, סנדרו אחמטלי. כיום הוא קבור בפנתאון מתאצמינדה.
בול של ברית המועצות המוקדש לקוטה מרג'נישווילי, 1972
כיכר מרג'נישווילי, טביליסי
קיק אם ג'ני

| --- | --- |
מיפוי קיק אם ג'ני באמצעות סונאר מכיוון צפון מזרח, 1996
מיפוי קיק אם ג'ני באמצעות סונאר מכיוון צפון מזרח, 1996
 מידע כללי
 סוג הר:  הר געש תת-ימי פעיל
 גובה:  1,300 מטרים מעל קרקעית הים, 180 מטרים מתחת לפני הים
 מדינה:  גרנדה 
 מיקום:  הים הקריבי צפונית לגרנדה
 מספר הר געש:  360160
 התפרצות אחרונה:  דצמבר 2001
 קואורדינטות:  12°18′N 61°38′W﻿ / ﻿12.3°N 61.64°W﻿ / 12.3; -61.64
  (למפת גרנדה מוגדלת) סנט ג'ורג'ס הילסבורו גרנוויל גוייב הים הקריבי האוקיינוס האטלנטי קיק אם ג'ני(למפת גרנדה רגילה) סנט ג'ורג'ס הילסבורו גרנוויל גוייב הים הקריבי האוקיינוס האטלנטי קיק אם ג'ני
 
קיק אם ג'ני (מאנגלית: Kick 'Em Jenny – מילולית "בעטי בהם ג'ני") הוא הר געש תת-ימי פעיל צפונית לאי גרנדה שבים הקריבי.
אטימולוגיה

הר הגעש לא היה מוכר לפני 1939, אם כי השם קיק אם ג'ני הופיע כבר קודם לכן במפות קדומות כשמו של אי קטן סמוך המכונה כיום "סלע יהלום" (Diamond Rock) או איון יהלום (Île Diamante או Diamond Islet), או כשם מצר הים בין גרנדה לאי רונד. אין כיום ידיעה מה מקור השם, אך נראה כי הוא קשור לעובדה שהמים באזור זה סוערים לעיתים. ייתכן שזה עיוות של הביטוי הצרפתי "קאי קו ז'ן" (cay que gene – השׂרטון הגועש) או שייתכן שהכוונה לאתון הקרויה באנגלית jenny הנוהגת לפעמים לבעוט.