stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פיטר יעקב מלץ
ביוגרפיה

פיטר יעקב מלץ נולד בשנת 1973 בלונדון, כבנם השני של סטיבן וסוזן מלץ. כילד, בשנת 1977 עלה ארצה. גדל ברמת השרון במשפחה דוברת אנגלית ושומרת מסורת. מילדותו החל לשאול שאלות הנוגעות בזהות, דת ואמונה. שאלות שמצאו את דרכן גם לעשייתו האמנותית.
בוגר תיכון אלון ברמת השרון במגמת אמנות פלסטית.
בצבא שרת מלץ כקצין בחיל ההנדסה, חוויותיו משירותו בעזה וכן מות אחיו הצעיר באותן שנים השפיעו על דרכו האמנותית. לפני תחילת לימודיו למד גילוף אבן בדרום הודו, שם התקרב לבודהיזם. בשנת 1997 החל לימודי תואר ראשון באמנות בבצלאל, במהלכן הושפע ממורים כגון נחום טבת, לארי אברמסון ופסח סלבוסקי. במהלך לימודיו במקביל לחיפושי שפה חזותית העמיק בלימודי חינוך לאמנות, דן בהשלכות העידן הפוסטמודרני על קיום האדם, חקר את נושא התיעוד והזיכרון הקולקטיבי וכן עבד כמפיק תערוכות במוזיאון ישראל.
בשנת 2002 הציג מלץ לראשונה מעבודותיו בתערוכת יחיד בסדנאות האמנים בתל אביב. את שורשי אופיו האמנותי של מלץ ניתן לזהות בתערוכה זו. שימוש קולאז'יסטי בסגנונות אמנותיים שונים, יצירת גשר בין האישי לציבורי, יצירת אמנות ככלי לתיעוד, עיסוק בדתיות שימוש בספרות ובאיור ושימוש באירוניה והומור ככלי להעברת מסרים כואבים.
בשנת 2005 סיים לימודי תואר שני בפיסול ב-College of Art Royal, לונדון. בתערוכת הסיום הציג תבליט גדול ממדים וסדרת רישומים. תערוכה זו היוותה בסיס לעיסוק מתמשך בתבליטים השואפים ליצור גשר בין מקום פיזי לתחושות מטאפיזיות וביצירת סדרות רישום המספרות סיפור עם בסיס אלגורי. החל משנה זו מלץ רואה בפעילותו היצירתית פרויקט אמנותי – תיעודי אחד. רצף של רגעים היוצרים כרוניקה אחת.
בשנת 2006 החל את פעילותו האמנותית חברתית עם בסיס חינוכי-אמנותי. יצר עם ילדים ביפו ובאופקים פרויקטים אמנותיים.
בשנת 2011 הוציא לאור את הספר "שורש", בו הופיעו לצד הטקסט גם רישומי דיו. עלילת הספר עוסקת בדמותו של דוד היורדת מירושלים לכיוון תל אביב אחרי יום עבודתו כמרצה בבצלאל, מכוניתו מתקלקלת ליד היישוב שורש. בזמן שהוא מחכה לגרר הוא מחליט לטפס על הר שורש, שם הוא פוגש בדמותו של יעקב, מסתגף שגדל בבית של איסיים חדשים. יעקב מטיף את דעותיו לגבי אמונה וקיום. דוד עובר שינוי בעקבות המפגש ושב לחייו. סגנון הרישומים הושפע מיצירותיו של אפרים משה ליליאן ושילב דימויים אותם צילם מלץ בירושלים ובאזור שער הגיא. ספר זה היווה מעין סיכום ביניים ושיא של עיסוקו בנושא המסע האלגורי, ובו שזר יחדיו רעיונות המתייחסים לחייו האישיים, פונדמנטליזם דתי, אמונה ואמנות, ניו אייג', ירושלים וניאו ציונות.
בינואר 2012 יצר את הפרויקט "מתחת לפני השטח", במסגרתו יצר מלץ רישום יומי ומועלה אותו לדף פייסבוק. הרישומים מגיבים לחייו האישיים, לשדה האמנות הישראלי ולמציאות הישראלית. את הרישומים הציג בגלריה הקיבוץ בשנת 2013.
בשנת 2015 יצר מלץ את התבליט גדול הממדים, "יום הולך ויום בא" אשר מוצג במוזיאון ישראל. עבור הכנת התבליט יצא מלץ למסע בן עשרה ימים מביתו ביישוב קדימה עד לקיר התצוגה המתוכנן במוזיאון ישראל. בדרכו, יצר הטבעות מרובות של טקסטורות ואובייקטים באמצעות חימר מהם הכין יציקות. לאחר המסע חיבר את כל היציקות לשש עשרה מסגרות אשר לבסוף נתלו על קיר ליצירת עבודה אחת, מעין מפת דרך וסיפור הדרך. ריכוז המסע שהתפרס על מרחב וזמן למקום וזמן אחד – הקיר במוזיאון.
גלריה

משפט, 2004
דיו וצבעי זכוכית על נייר
שוכב באמבטיה וחושב על טבח התמימים, 2005
חרסינות, מראות, בטון, מגבות וסבונים
אוסף קרן ריינולדס, לונדון
מפה לשם, 2010
צבע שמן על מדרגות
ואדי ניסנאס, חיפה
רישום, מתוך ספר אמן, 2011
אוסף מוזיאון ישראל, ירושלים
נקודת מפגש, 2012
בטון
מוסררה, ירושלים
27.3, טיול בוקר עם הכלבה, 2012
עפרון צבעוני על נייר
יום הולך ויום בא
השכלה

1997-2001 בוגר תואר ראשון בהצטיינות, בצלאל, אקדמיה לאמנות ואומנות, ירושלים
1999-2001 תעודת הוראה, מכון כרם, ירושלים
2003-2005 בוגר תואר שני בפיסול, Royal College of Art, לונדון
2011 תעודת מדריך מדיטציה, מכון וינגייט
הוראה

מ-2005 מלמד במחלקה לאמנות, בצלאל, אקדמיה לאמנות ואומנות, ירושלים
2006-2008 הפקולטה לאדריכלות, טכניון, חיפה
מ-2007–2012 לימד במכללה לאמנות, מנשר, תל אביב
מ־2019 מכהן כראש מגמת אמנות פלסטית-חזותית בתיכון תלמה ילין, גבעתיים
פרסים ומלגות

2001 פרס הצטיינות לבוגר, המחלקה לאמנות, בצלאל, ירושלים
2001 פרס הצטיינות לסטודנט, קרן וולף
2002 קרן שרת, קרן התרבות אמריקה - ישראל
2003 מלגת מצוינות ללימודים בחו"ל, קרן התרבות אמריקה - ישראל
2004 מלגת מצוינות לתלמידי חוץ, רויאל קולג' לאמנות, לונדון
2005 פרס אמן צעיר, משרד החינוך התרבות והספורט
2006 מלגת אמן מורה, משרד החינוך התרבות והספורט
2010 מלגת אמן בקהילה, משרד החינוך התרבות והספורט
2015 מלגת תמיכה בתערוכה, מועצת הפיס לתרבות ואמנות, מפעל הפיס
2017 הפרס לאמנות חזותית ע"ש מירון סימה, בית האמנים ירושלים ועמותת מירון סימה
2019 פרס שרת התרבות והספורט לאמנות חזותית, משרד התרבות והספורט
יצירות נוספות

אומפלוס, בטון, מוסררה ירושלים, 2015
יום בא ויום הולך, מוזיאון ישראל, 2015
מלץ רושם באירוע "ביכורים/ביקורים" בגן לוינסקי, נווה שאנן בתל אביב, 16 ביוני 2012
פריאל (יישוב)

פריאל הייתה התנחלות ומושב של עולים מברית המועצות בחבל ימית.
המושב הוקם בחבל ימית שבסיני, על ידי גרעין של עולים מברית המועצות. על פי החלטת הממשלה בינואר 1978 נמשכו העבודות להקמת המושב, למרות אי הבהירות לגבי האזור לאור השיחות בין ישראל למצרים.
בספטמבר 1978, לאור הצהרת ראש הממשלה על פינוי יישובי חבל ימית בעקבות אישור הסכמי קמפ דייוויד בכנסת, נכנסו המשפחות, ששהו באולפן בצוחר, אל בתי המושב שהיו לפני חיבור לחשמל, מים וביוב. מספר חודשים התגוררו המשפחות במושב ללא חיבור לתשתיות.
בעקבות חתימת הסכם השלום בין ישראל למצרים החליטו רוב התושבים לעבור לעיר והמושב התפרק. במרץ 1982 סירבו חברי המושב להתפנות ממנו, לפני שיוסכם עמם על הפיצויים שיינתנו להם. ב-13 באפריל 1982 דווח בדבר: "פריאל נעלמה גם היא".
הערות שוליים

↑  טוביה מנדלסון, הקק"ל תמשיך בהכשרת קרקע חקלאית באיזור הפיתחה, דבר, 9 בינואר 1978
↑  אהרן דולב, תלמי יוסף, מעריב, 1 באוקטובר 1978
↑  פריאל ותלמי־יוסף עדיין בתנאי עראי, דבר, 19 בנובמבר 1978
↑  עזרא ינוב, מתיישבי פריאל החליטו לא לעבור לפיתחת שלום, מעריב, 18 ביוני 1980
↑  דני צדקוני, נעצרו חשודים בחבלה במנופים שעסקו בפירוק בתים בתלמי־יוסף, דבר, 24 במרץ 1982
↑  דני צדקוני, אלפיים ממתנגדי הנסיגה השתתפו בצעדת "חבל ימית חי", דבר, 13 באפריל 1982
| ישובי סיני שפונו במסגרת הסכם השלום בין ישראל למצרים או הסכמים אחרים |
| --- | --- | --- |
| יישובי חבל ימית | אבשלום • אוגדה • דקלה • חולית • חרובית • חצר אדר • ימית • מחנה נורית • מעוז הים • נאות סיני • ניר אברהם • נתיב העשרה • פריאל • פרי גן • סופה • עצמונה • שדות • תלמי יוסף |  |
| יישובי מרחב שלמה | אופירה • די זהב • נביעות • שלהבת • זהרון |  |
| נוספים | קדש ברנע • נח"ל ים • נח"ל תרשיש |  |
פריאטיניים

| פריאטיניים |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: זוחלים
סדרה:: קשקשאים
תת־סדרה:: נחשים
משפחה:: פריאטיניים
שם מדעי
 Pareatidae ‏רומר, 1956

פריאטיניים (שם מדעי: Pareatidae) היא משפחה של נחשים וקרובי משפחתם של הזעמניים. לעיתים הם גם כלולים משפחת הזעמניים. הם חיים ביערות בסין, יפן, דרום אסיה ודרום-מזרח אסיה. משפחה זו כוללת 46 מינים.
בני המשפחה קטנים עד בינוניים בגודלם ואורכם עד 80 ס"מ. הם בעלי ראשים קטנים ועיניים גדולות ומזכירים את בני משפחת למפרופידיים. הם ניזונים בעיקר מתולעים וחלזונות, אתם הם צדים על ידי שיניהם הקצרות בתוך הלסת הקטנה שלהם.
משפחה זו מבוססת בעיקר על מחרקים מולקולריים שהוציאו אותה ממשפחת הזעמניים על בסיס מעט נתונים. ישנם חוקרים הרואים בהם תת-משפחה של זעמניים.
מיון

משפחת פריאטיניים (Pareatidae)
סוג ומין יחיד Aplopeltura boa
סוג Asthenodipsas
מין Asthenodipsas laevis
מין Asthenodipsas lasgalenensis
מין Asthenodipsas malaccanus
מין Asthenodipsas tropidonotus
מין Asthenodipsas vertebralis
סוג פריאס (Pareas )
מין Pareas atayal
מין Pareas boulengeri
מין Pareas carinatus
מין Pareas chinensis
מין Pareas formosensis
מין Pareas hamptoni
מין Pareas iwasakii
מין Pareas komaii
מין Pareas margaritophorus
מין Pareas monticola
מין Pareas nigriceps
מין Pareas nuchalis
מין Pareas stanleyi
מין Pareas vindumi
פרדריק אוגוסט ברתולדי

| --- | --- |

 לידה:  2 באוגוסט 1834 קולמר, או-רן, צרפת 
 פטירה:  4 באוקטובר 1904 (בגיל 70) הרובע השישי של פריז, צרפת 
 שם לידה:  Frédéric Auguste Bartholdi 
 מקום קבורה:  בית הקברות מונפרנאס 
 מקום לימודים:  תיכון לואי הגדול 
 תקופת הפעילות:  1849–1904 (כ־55 שנים) 
 תחום יצירה:  פיסול 
 הושפע על ידי:  Antoine Étex, Jean-François Soitoux 
 יצירות ידועות:  Fontaine Bartholdi, Fontaine Roesselmann, פסל החירות, Bartholdi Fountain, האריה מבלפור 
 פרסים והוקרה:  מפקד בלגיון הכבוד (30 בדצמבר 1886) 
 בן או בת זוג:  Jeanne-Emile Baheux (20 בדצמבר 1876–?) 
 חתימה:   
 
פרדריק אוגוסט ברתולדי (בצרפתית: Frédéric Auguste Bartholdi‏; 2 באוגוסט 1834 – 4 באוקטובר 1904) היה פסל צרפתי שנודע כפסל של "פסל החירות" אשר נמצא בליברטי איילנד, ניו יורק.
ביוגרפיה

נולד בקולמר שבצרפת. למד בקולמר, ואחר כך למד בפריז אדריכלות וציור. הוא הפך לאחד הפסלים הגדולים והמפורסמים ביותר באירופה ובאמריקה הצפונית במאה ה-19.
היצירה המפורסמת ביותר שלו היא פסל החירות בארצות הברית אשר נתרם על ידי ממשלת צרפת ב-1886 כאות ידידות בין שתי הממשלות. יש הסבורים שהפנים בפסל החירות עוצבו לפי פניה של אמו של ברתולדי.
פסל מונומנטלי נוסף שלו הוא האריה מבלפור בצרפת.
ברתולדי נפטר בפריז, ב-4 באוקטובר 1904 כתוצאה ממחלת השחפת.
הערות שוליים

↑  Leslie Allen, Liberty: The Statue and the American Dream, p. 21
↑  פרדריק אוגוסט ברתולדי באתר שירות הפארקים הלאומיים של ארצות הברית.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007432680905171  PLWABN: 9810561002105606  BIBSYS: 2096975  BNE: XX1689468  BnF: cb125053350 (data)  GND: 118652842  HDS: 021979  ISNI: 0000 0000 6630 8156  LCCN: n84037622  Léonore: 19590  NARA: 10567945  NLA: 65321040  NTA: 141127309  PIC: 322472  RERO: 02-A002972978  RKD: 4752  SIKART: 4023483  SNAC: w6tm7jq5  SUDOC: 027291308  Trove: 1799823  ULAN: 500012902  VcBA: 495/199362  VIAF: 7494435   WorldCat (עם VIAF): 7494435
פסטה מוליקטה

| --- | --- |

 
 מאכלים
 מוצא:  איטליה 
 
פסטה מוליקטה (באיטלקית: Pasta mollicata; מילולית: פסטה עם פירורי לחם) היא מאכל ממחוז בזיליקטה, מנה מסורתית שמכינים אותה בכל דרום איטליה (מצוג'ורנו). בהשוואה למתכוני פסטה אחרים, היא נחשבת ל"מנה ירודה או ענייה" מכיוון שלא מכינים אותה עם מרכיבים רבים.
הכנה

מנת פסטה מוליקטה מבושלת בדרך כלל על ידי טיגון בצל קצוץ (שנטבל בעבר ביין אדום) במחבת בישול עם שמן זית כתית מעולה ומעט שומן חזיר. לאחר מכן מוסיפים לתערובת עגבנייה קצוצה ומבשלים על אש גבוהה במשך מספר דקות. לאחר מכן מוסיפים מעט לחם מיושן שנטחן לפירורים ומניחים את המחבת על אש גבוהה במשך כ-15 דקות. לאחר שמנקזים את הפסטה המלוחה ומקפיצים אותה עם מעט גבינת קצ'וריקוטה, המנה מתובלת בעוד קצ'וריקוטה טרייה, שמן ומעט פלפל חריף.
וריאציות עונתיות

לפסטה מוליקטה, כמו "מנות ירודות או עלובות" אחרות, יש וריאציות עונתיות רבות. הכנות מיוחדות כוללות החלפת בצל בכרישה טרייה. יש גם כמה מתכונים שבהם מוסיפים לתיבול הבסיסי אגוזים קצוצים ו/או פטריות טריות.
וריציות אזוריות

למנת פסטה זו יש וריאציות רבות בהתאם לאזור. בבזיליקטה מכינים את הגרסה הפשוטה ביותר גם עם פרטי (Ferretti) או סטרשינטי (Strascinati), שמוגש עם פירורי לחם, שמן ושום.
מרכיבים נוספים הם עגבניות קצוצות או רוטב בשר, גבינה מגוררת או פלפל מפורר או אבקה. לעיתים רחוקות יותר, מוסיפים גם אנשובי, צימוקים או שקדים. הפסטה הזו עם פירורי לחם נכללת בין מנות המזון המסורתיים של לוקני, תחת השמות:
Fusilli lucani con la mollica di pane (פוזילי עם פירורי לחם)
Ferriciell cu la muddica
Fusill' cu' muddia
בקלבריה ובסיציליה מתבלים לפעמים פסטה כזו (בדרך כלל ספגטי) בפירורים אחרים במקום בפירורי לחם ונהוג להשתמש באנשובי.
הערות שוליים

↑  "Food Safety: How Long Does Pasta Last". נבדק ב-9 במרץ 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
פסיטקוזאורוס

| פסיטקוזאורוס |
| --- | --- |
 שחזור מדעי (למעלה) ורפליקה של שלד של פסיטקוזאורוס
תקופה
קרטיקון תחתון, 130–100 מיליון שנה לפני זמננו PreЄ Є O S D C P T J K Pg N       
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
קבוצה:: דינוזאוריה
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: זוחלים
סדרה:: בעלי אגן דמוי עוף
תת־סדרה:: צרפודה
אינפרא־סדרה:: צרטופסים
משפחה:: פסיטקוזאוריים
סוג:: פסיטקוזאורוס
שם מדעי
 Psittacosaurus ‏אוסבורן, 1923

פסיטקוזאורוס בהשוואה לאדם
איור המשחזר את Psittacosaurus mongoliensis
פסיטקוזאורוס (שם מדעי: Psittacosaurus; מילולית: "לטאת תוכי") הוא סוג של דינוזאור צרטופסי והסוג היחיד במשפחת הפסיטקוזאוריים, שחי במחצית הראשונה של הקרטיקון באזור מזרח אסיה.
הפסיטקוזאורוס נחשב לאחד מראשוני הדינוזאורים הצרטופסים, שמהם התפתחו הפרוטוצרטופסיים והצרטופסיים, להם מקור דמוי תוכי, עטרה ולאחרונים אף קרניים חדות וארוכות. הפסיטקזאורוסים התקיימו על פני תקופה של כ-30 מיליון שנה, מתחילת הקרטיקון ועד אמצעו, ונתגלו ממנו בין 11 ל-12 מינים (אחד מהם שנוי במחלוקת), שיא עבור דינוזאורים. הוא נתגלה לראשונה ב-1922 על ידי הנרי פיירפילד אוסבורן וסווג ב-1923.
תיאור

הפסיטקוזאורוס היה דינוזאור צמחוני קטן למדי שהלך על שתי רגליו האחוריות. אורכו היה כ-2 מטר וגובהו הגיע עד למותניו של אדם בוגר. הוא שקל כ-20 ק"ג. הגולגולת הייתה קטנה ודמוית קופסה והמאפיין הבולט שלה היה עצם ה-Rostral שיצרה מקור חד דמוי מקור-תוכי בקדמת הפה שלו. לפסיטקוזאורוס לא הייתה עטרה המאפיינת צרטופסים מתקדמים יותר, אלא רק בליטה קטנה דמוית מדף באחורי וצידי הגולגולת, וכן בליטות לחיים (Epijugal) חדות. ככל הנראה היה מדף זה ההתחלה של מה שהתפתח לעטרה ובליטות הלחיים החדות המאפיינות צרטופסים מתקדמים יותר (כגון פנטצרטופס).
שאר השלד דמה לאורניתופוד: דינוזאור בעל אגן דמוי עוף שהלך על 2 רגלים אחוריות ארוכות והשתמש בגפיו הקדמיות והקצרות יותר כידיים לאחיזת מזון ועצמים אחרים. אילולא נתגלתה גולגולתו הייחודית ייתכן שהיה עדיין מסווג כאורניתופוד ולא כצרטופסי.
מאמר מדעי שפורסם ב-2016 הצליח לשחזר את צבעי עורו של הפסיטקוזאורוס באמצעות גילוי שרידי מלנוזומים האחראים על צבעי העור. החוקרים מצאו שהוא היה צבוע בסכמת הסוואה הנקראת "הצללת נגד": חלקו העליון היה כהה יותר שכן עליו האירה השמש, ואילו חלקון התחתון היה בהיר יותר שכן הוא היה מוסתר על ידי הצל. באמצעות "הצללת הנגד", הצליח הפסיטקוזאורוס לשמור על גוון עור אחיד ולהיטמע יותר טוב בסביבתו, דבר שהיה חשוב להגנה מפני טורפים.
שחזור עדכני של הפסיטקוזאורוס, כולל צבע גופו
מיני פסיטקוזאורוס

כ-400 מאובנים של פסיטקוזאורוסים נתגלו, והם סווגו ל-11 עד 12 מינים (אחד מהם שנוי במחלוקת), שיא עבור דינוזאורים.
| --- | --- |
 מינים תקפים Psittacosaurus mongoliensis - מונגוליה וצפון סין  Psittacosaurus sinensis - צפון מזרח סין  Psittacosaurus meileyingensis - צפון מרכז סין  Psittacosaurus xinjiangensis - צפון מערב סין  Psittacosaurus neimongoliensis - צפון מרכז סין  Psittacosaurus ordosensis - צפון מרכז סין  Psittacosaurus mazongshanensis - צפון מערב סין  Psittacosaurus sibiricus - רוסיה (דרום סיביר)  Psittacosaurus lujiatunensis - צפון מזרח סין  Psittacosaurus major - צפון מזרח סין  Psittacosaurus gobiensis - מונגוליה  מינים מוטלים בספק Psittacosaurus sattayaraki - תאילנד: איורים של 8 מיני פסיטקוזאורוס, מאוירים לפי קנה מידה
בתרבות

דינוזאור זה הופיע בסדרות "הדינוזאורים!" ו"דינו דן" ובמשחק "פארק היורה 3: בניית פארק".
פרעתון

מקומה של פרעתון בנחלת שבט מנשה במפת נחלות שבטי ישראל
פִּרְעָתוֹן הוא אתר מתקופת המקרא, בו נולד ונקבר השופט האחד-עשר עַבְדּוֹן בֶּן הִלֵּל הַפִּרְעָתוֹנִי, ובו נולד וכנראה גם נקבר אחד מגיבורי דוד, בניהו על פי ספר שמואל.
פרעתון זוהתה כבר במאה ה-14 על ידי רבי אשתורי הפרחי בספרו כפתור ופרח עם הכפר פרעתא, שאוכלס בידי מוסלמים בימיו, השוכן כ-10 ק"מ דרומית-מערבית לשכם ו-18 ק"מ מזרחית לקלקיליה.
באתר בוצע סקר ארכאולוגי ונחשפו בו שרידי מבנים קדומים ובורות עתיקים. על פי החרסים שנמצאו בסקר זה המקום היה מיושב בתקופה הישראלית, ומן התקופה הרומית ועד התקופה העות'מאנית. ממצאים אלו מחזקים את זיהוי המקום.
כמו כן, ליד הכפר שוכן מבנה קבר המזוהה עם קברו של עבדון ושל בניהו.
לדעת זאב ספראי לא ניתן לזהות בפרעתא את פרעתון, השוכנת לפי הכתוב ב"ארץ אפרים", כיוון שהכפר נמצא מצפון לנחל קנה, ולפיכך מיקומו בנחלת שבט מנשה ולא בנחלת שבט אפרים. לדעתו יש לזהות את פרעתון עם הכפר הפלסטיני פרח'ה, השוכן 10 ק"מ ממערב ליישוב מעלה לבונה.
לדעת יהודה אליצור ניתן להסביר כי גם פרעתון הייתה מן הערים שהיו לשבט אפרים בתוך גבולות נחלת שבט מנשה, כפי שכתוב "ערים האלה לאפרים בתוך ערי מנשה", "והערים המבדלות לבני אפרים בתוך נחלת בני מנשה כל הערים וחצריהן".
הרב דוד הלל וינר טוען כי פרעתון היא כינוי לעיר המקראית גזר.
פרעתון ביהודה

במקורות הבתר-מקראיים נמנית פרעתון שביהודה עם הערים שביצר המצביא הסלאוקי בקכידס לאחר נפילתו של יהודה המכבי בשנת 160 לפנה"ס.
חוקרים רבים מזהים את המקום עם פרעתון המקראית ועם הכפר פרעתא, כמצוין לעיל. אולם, חוקרים אחרים שוללים את אפשרות הזיהוי של פרעתון שביהודה עם פרעתון המקראית, שמיקומה כאמור בארץ אפרים. מיכאל אבי יונה הציע לזהות את פרעתון שביהודה עם ח'ירבת עין פרה שבנחל פרת, וגרשון גליל זיהה את פרעתון שביהודה עם ח'ירבת אל פרעה, 4.5 ק"מ צפונית לאדוריים.
הערות שוליים

↑  ספר שופטים, פרק י"ב, פסוקים י"ג–ט"ו
↑  ספר שמואל ב', פרק כ"ג, פסוק ל'.
↑  ספר שופטים, פרק י"ב, פסוק ט"ו
1 2  ראו גרשון גליל, פרעתון, תמנתה ומערך ביצורי בקכידס
↑  ספר יהושע, פרק י"ז, פסוק ט'
↑  ספר יהושע, פרק ט"ז, פסוק ט'
↑  ראו יהודה אליצור, גבולות נחלת אפרים באתר דעת
↑  ראו: דמויות בתנ"ך - עבדון בן הלל הפרעתוני, באתר yakko.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  VIAF: 5543152200833214400009   WorldCat (עם VIAF): 5543152200833214400009
פריאמוס

| --- | --- |

 תפקיד:  מלך טרויה
 אב:  לאומדון 
 אם:  Zeuxippe 
 אחים:  Antigone of Troy, Bucolion, Cilla, טיתונוס, Aethilla 
 בן או בת זוג:  Arisbe, Laothoe, הקובה, Alexirrhoe 
 צאצאים:  הקטור, דפובוס, הלנוס, Polydorus, פולידורוס, Aesacus, קראוסה, Philaemon, Hyperion, Chersidamas, Agavus, Amycus, Deiopites, Hypeirochus, Polymedon, Armogaras, Phorbas, Clonius, Idomeneus, Aristodeme, Laodocus, Lysimache, Diores, Aristomache, Archemachus, Dolon, Dios, Demosthea, Echephron, Medusa, Evagoras, Antinoos, Demnosia, Chaon, Astynomus, Echemmon, Chrysolaus, Astyoche, Brissonius, Axion, Dryops, Telestas, Mestor, Democoon, Agathon, Antiphus, Ilione, Kebriones, Melanippus, Chromius, Idaeus, לאודיקה, פאריס, קסנדרה, Aegeoneus, פוליקסנה, Lycaon, טרוילוס, Medesicaste, Doryclus, Hippothous, Bias, Atas, Astygonus, Lysianassa, Lysithous, Hipponous, Gorgythion, Ascanius, Evander, Pammon, טרויה, Aretus, Isus, Hippodamas, Glaucus, Alastor 
 
פריאמוס נהרג בידי נאופטולמוס, כד מהמאה ה-5 לפני הספירה
פריאמוס (יוונית: Πρίαμος) הוא דמות במיתולוגיה היוונית, מלכה האחרון של טרויה.
דמותו

פריאמוס שלט בטרויה 43 שנים, מאז שנהרג אביו לאומדון. פריאמוס נאלץ לקבל החלטות שגויות רבות, שהאחרונה בהן הכנסת הסוס הטרויאני לתוך טרויה שהביא לנפילתה.
לפריאמוס היו תשע נשים, שהמועדפת עליו בהן הייתה הקובה אימם של הקטור ופאריס. הוא היה אב ל-150 ילדים, מתוכם כ-50 בנים שרובם נהרגו במלחמת טרויה ו-100 בנות שהידועה בהן הייתה קסנדרה הנביאה.
לאחר נפילתו של הקטור, בכור בניו של פריאמוס, בקרב עם אכילס ולקיחת גופתו למחנה היווני, התגנב פריאמוס בחשאי למחנה היווני והתחנן בפני אכילס שיחזיר לו את גופת בנו. אכילס ריחם על פריאמוס ונתן לו את גופת הקטור תוך כדי שהוא מציין שהקטור היה היריב הכי ראוי שלחם בו.
בעת כיבוש טרויה, נאופטולמוס, בנו של אכילס, כרת את ראשו של פריאמוס, שהיה אז ישיש בן 83, והרג אותו מול מזבח זאוס.
האסטרואיד 884 Priamus (אנ') שהתגלה על ידי מקס וולף נקרא על שמו.
פרעה סנדרס

| --- | --- |

 לידה:  13 באוקטובר 1940 ליטל רוק, ארקנסו, ארצות הברית
 פטירה:  24 בספטמבר 2022 (בגיל 81) לוס אנג'לס, קליפורניה, ארצות הברית
 מוקד פעילות:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  1964–2022 (כ־58 שנים) 
 מקום לימודים:  North Little Rock High School 
 סוגה:  ג'אז • ג'אז חופשי • מוזיקת עולם
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 כלי נגינה:  סקסופון
 חברת תקליטים:  אריסטה רקורדס, קפיטול רקורדס, ESP-Disk 
 שיתופי פעולה בולטים:  סאן רא, ג'ון קולטריין, אליס קולטריין
 פרסים והוקרה:  אמני הג'אז של NEA 
 pharoahsandersjazz.com
 פרופיל ב-IMDb
 
פרעה סנדרס (באנגלית: Pharoah Sanders;‏ 13 באוקטובר 1940 – 24 בספטמבר 2022) היה נגן סקסופון ג'אז אמריקאי. היה פעיל בעיקר בסגנונות ג'אז חופשי ואוונגרד. נחשב לממשיך דרכו של ג'ון קולטריין. כחבר בולט בתנועת המחאה של האפרו-אמריקאים נגד מדיניות ההפרדה הגזעית וכתומך בצד הרדיקלי יותר של התנועה לזכויות האזרח של ארצות הברית שקרא לבדלנות, היה מבין המובילים של מגמת ההינתקות מהאסתטיקה האירופאית במוזיקה כייצוג להתנתקות מ"התרבות הלבנה" וחתר ליצירת מוזיקה שחורה המושפעת ממקצבים אפריקאים, אסתטיקה אפריקאית וסולמות לא-אירופאים.
ביוגרפיה

נולד בשם פרל סנדרס (Ferrell Sanders) בליטל רוק, ארקנסו. את הקריירה שלו כנגן סקסופון טנור החל באוקלנד (קליפורניה) בלהקות רית'ם אנד בלוז. ב-1961 עבר לניו יורק וניגן עם הפסנתרן סאן רא שנתן לו את הכינוי "פרעה". משנת 1965 היה שותף קבוע של קולטריין ברוב נסיונותיו החדשניים והשפיע על קולטריין לדחוף את גבולות הז'אנר ואת גבולות ההבעה של הסקסופון קדימה. באותה תקופה ניגן גם בחבורת הג'אז החופשי שהובילה את הג'אז למחוזות חופשיים, יצריים, לא-מרוסנים, דחוסי-צליל ודיסוננסיים עם אלברט איילר, סאן רא, ססיל טיילור ואחרים. דואט הטנורים שלו עם קולטריין Meditations הוא אחת מפסגות סגנון זה.
סנדרס הושפע מקולטריין מוזיקלית, אף על פי שהמשיך לקדם את סגנונו האישי אולם הוא הושפע מקולטריין גם מבחינה רוחנית, בראיית המוזיקה ככלי מיסטי ובנגינה כטקס דתי. מבחינה סגנונית שם סנדרס דגש על אלתור חופשי בקבוצה, בניגוד לדרך הסולו האינדיבידואלי של קולטריין. ב-1968 הצטרף לתזמורת מלחיני הג'אז (JCOA: Jazz Composer's Orchestra Association) בהנהגת מייקל מנטלר וקרלה בליי באלבום Communications יחד עם ססיל טיילור, דון צ'רי, לארי קוריאל ואחרים. ג'ון זורן ציין את סולו הטנור של סנדרס בתקליט זה כסולו הטנור הטוב ביותר ששמע.
בשנות השבעים שיתף פעולה עם אלמנתו של קולטריין, הפסנתרנית אליס קולטריין, בתקליט Journey In Satchidananda והקליט מספר תקליטים בחברת התקליטים !Impulse(אנ') שהייתה מזוהה עם קולטריין.
בנוסף לנגינה ויצירה היה סנדרס בשנים אלה פעיל פוליטי בתנועה לזכויות האזרח במאבק לזכויות האפרו-אמריקאים, תוך שילוב האידאולוגיה ברעיונות של ג'אז חופשי ושימוש במקצבים אפריקאים (למשל בתקליט Black Unity מ-1971).
בשנות השמונים והתשעים היה עסוק בחיפוש מתמיד וניסה נגינת רית'ם אנד בלוז, הארד בופ וג'אז מודאלי. ב-1994 נסע למרוקו ושיתף פעולה עם מוזיקאים מקומיים בתקליט The Trance Of Seven Colors.
ב-2003 ניגן ב"להקת הקונכיות הקדושות" של סטיב טוריי.
נפטר ב-24 בספטמבר 2022.
הערות שוליים

↑  מתוך כתבה על אלברט איילר
↑  "להקת הקונכיות הקדושות", All about Jazz
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007325284305171  PLWABN: 9810607803705606  BIBSYS: 4039519  BNE: XX1585398  BnF: cb13899377d (data)  CiNii: DA18089649  GND: 134506669  ISNI: 0000 0001 1476 3250  LCCN: n88610305  MusicBrainz: b3a0912a-a62a-4388-9368-7cb21ed5caf9  NKC: ola2002159282  NLK: KAC2020Q0709  NSK: 000555505  NTA: 100610382  RERO: 02-A003783954  SUDOC: 11315691X  VIAF: 84975087   WorldCat (עם VIAF): 84975087
פרדריק (מרילנד)

| --- | --- |
חותם פרדריקחותם פרדריק

 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 מדינה:  מרילנד מרילנד
 ראש העיר:  Michael O'Connor
 תאריך ייסוד:  1745
 שטח:  60.45 קמ"ר
  ‑ שטח ואחוז מים:  0.46 קמ"ר 0.76%
 גובה:  92 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  78,171 (1 באפריל 2020)
  ‑ צפיפות:  1,100 נפש לקמ"ר (2010)
 קואורדינטות:  39°25′35″N 77°25′13″W﻿ / ﻿39.426294°N 77.420403°W﻿ / 39.426294; -77.420403 
 אזור זמן:  UTC-4
 www.cityoffrederick.com
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת ארצות הברית מוגדלת) וושינגטון ניו יורק לוס אנג'לס שיקגו סן פרנסיסקו אטלנטה דאלאס יוסטון בוסטון סיאטל מיאמי ה א ט ל נ ט י  ה ש ק ט  מפרץ מקסיקו  קנדה מקסיקו איי בהאמה פרדריק(למפת ארצות הברית רגילה) וושינגטון ניו יורק לוס אנג'לס שיקגו סן פרנסיסקו אטלנטה דאלאס יוסטון בוסטון סיאטל מיאמי ה א ט ל נ ט י  ה ש ק ט  מפרץ מקסיקו  קנדה מקסיקו איי בהאמה פרדריק(למפת מרילנד רגילה) אנאפוליס בולטימור רוקוויל הייגרסטאון סולסברי קמברלנד וושינגטון דלאוור פנסילבניה מע. וירג'יניה וירג'יניה האוק. האטל. פרדריק(למפת מרילנד מוגדלת) אנאפוליס בולטימור רוקוויל הייגרסטאון סולסברי קמברלנד וושינגטון דלאוור פנסילבניה מע. וירג'יניה וירג'יניה האוק. האטל. פרדריק  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
פרדריק (באנגלית: Frederick) היא עיר במרילנד שבארצות הברית. העיר נחשבת לפרשת דרכים חשובה באזור. כיום מתגוררים בפרדריק כ-65,000 תושבים, והיא העיר השנייה בגודלה במדינה לאחר בולטימור. ישנן מחלוקות לגבי מקור שם העיר, אך היא ככל הנראה קרויה על שם פרידריך השני, מלך פרוסיה או פרדריק, נסיך ויילס.
מבין תושבי העיר הידועים ניתן למנות את ג'ו אלכסנדר, מייקל ביזלי, רוג'ר טוני, קלייר מקרדל וטרנס מוריס.
היסטוריה

עוד לפני הגעת האירופאים, אזור פרדריק היווה פרשת דרכים עבור האינדיאנים. בשנת 1730 הוקמה ההתיישבות האירופאית הראשונה בסביבה, מצפון לפרדריק. בשנת 1745 החלה ההתיישבות בפרדריק עצמה. בסוף המאה ה-18 העיר היוותה נתיב הגירה חשוב למהגרים מגרמניה ׁ(במיוחד אוונגליסטים ולותרנים), סקוטלנד, צרפת ומאוחר יותר גם מאירלנד. בשנים שלאחר מכן העיר הפכה למרכז משפטי ומסחרי חשוב. במהלך המאה ה-19 העיר הייתה ידועה במיוחד בשל הפלורליזם הדתי שבה. בשנת 1818 הוקמה כנסייה מתודיסטית מעורבת ללבנים ולאפרו-אמריקאים. בנוסף על כך, פרדריק הפכה למקור ייצוא נרחב של זהב, נחושת, אבן גיר, שיש, ברזל ומינרלים אחרים. בשנת 1831 נחנכה תחנת הרכבת המקומית.
בשנת 1861 העיר שימשה לזמן קצר כעיר הבירה של מרילנד. באותה השנה מספר מחוקקים מקומיים ניסו (ללא הצלחה) להביא את המדינה לפרישה מהאיחוד ולהצטרפות לקונפדרציית המדינות של אמריקה. בגלל מיקומה, פרדריק הפכה למקום אסטרטגי מאוד. במהלך מלחמת האזרחים האמריקנית עבדים רבים ברחו דרך העיר לעבר הצפון ולאחר מכן הצטרפו לצבא האיחוד כנגד צבא הקונפדרציה. במהלך המלחמה הוקמו בתי חולים רבים בעיר שטיפלו בפצועים משני הצדדים. בדרכו לפגישה עם הגנרל ג'ורג' מקללן, הנשיא אברהם לינקולן עבר בעיר ואף נשא בה נאום קצר. לאורך כל שנות מלחמה העיר הייתה מוקד לעימותים ולמתיחות בין הכוחות השונים, וביולי 1864 צבא הקונפדרציה תקף את העיר ובזז ממנה כ-200 אלף דולר (3.13 מיליון דולר ב-2017).
הקהילה היהודית בעיר נוסדה באמצע המאה ה-18, וקהילה זו התפתחה מאוד באמצע המאה ה-19.