הקפלה הסיסטינית
מחזור הפרסקאות מחיי משה וישו

בקפלה צוירו שני מחזורים של פרסקאות המתארים אירועים מחיי משה ומחייו של ישו. ציורים אלו נעשו בפרק זמן של כ-11 חודשים. מלאכת הציור נמשכה מחודש יולי 1481 עד חודש מאי 1482. פרק זמן זה הוא קצר מאוד ביחס לנהוג בציור פרסקאות בהיקף כזה. הציירים, בעזרת צוות עוזרים אישי, נתבקשו ליצור דוגמה לעבודתם וכבר בחודש אוקטובר 1481 הוענקה לציירים הזמנה ליצירת יתר הפרסקאות. שניים מן הפרסקאות, אשר מוקמו בקיר המזבח של הקפלה, נהרסו בעקבות יצירת פרסקו "יום הדין האחרון" מאת מיכלאנג'לו. מחזורי הפרסקאות מתחילים בקיר המזבח ומתקדמים בצורה כרונולוגית לאורך קירות הקפלה. הזיהוי של הציירים בחלק מהפרסקאות אינו וודאי.
הנושאים המתוארים במחזור מחיי משה הם:
יציאת משה למצרים – מאת פייטרו פרוג'ינו ועוזריו. הפרסקו מתאר בשלוש סצנות את פרידת משה ויתרו, יציאתו למצרים עם משפחתו, וברית המילה של בנו אליעזר.
נסיונותיו של משה – מאת סנדרו בוטיצ'לי ועוזריו. הפרסקו מתאר במספר סצנות אירועים מחייו של משה: משה הורג איש מצרי שהכה איש עברי, משה בורח למדין, משה מסייע לבנותיו של יתרו ליד הבאר, ומשה רואה את הסנה הבוער.
חציית ים סוף – מיוחס לקוזימו רוסלי, לדומניקו גירלנדיו, או לביאג'ו ד'אנטוניו (Biagio d'Antonio).
הירידה מהר סיני – מאת קוזימו רוסלי ועוזריו. הפרסקו מתאר במספר סצנות את עלייתו של משה להר סיני, את חטא עגל הזהב, את שבירת לוחות הברית, ואת קבלת לוחות הברית השניים.
עונשם של קורח, דתן ואבירם – מאת סנדרו בוטיצ'לי.
מות משה – מיוחס ללוקה סיניורלי ולברתולומאו דלה גאטה (Bartolomeo della Gatta). הפרסקו מתאר במספר סצנות את סוף חייו של משה. מאחור, משה על הר נבו. בחזית מימין משה יושב ופונה לקהל כשלמרגלותיו ארון הברית, ובשמאל משה מסמיך את יהושע. לסיום, ברקע משמאל, משה לאחר מותו.
הנושאים המתוארים במחזור מחיי ישו הם:
טבילתו של ישו – מאת פייטרו פרוג'ינו ועוזריו. במרכז הפרסקו יוחנן המטביל וישו, כשרגליהם בנהר הירדן.
פיתויו של ישו – מאת סנדרו בוטיצ'לי. בחלקו העליון של הפרסקו מתוארים שלושת הניסיונות בפיתויו של ישו, ובחלקו התחתון, המצורע שישו ריפא.
ירידת רוח הקודש על השליחים – מאת דומניקו גירלנדיו. בחזית הפרסקו השליחים פטרוס ואנדראס כורעים ברך לפני ישו. ברקע, ישו קורא ליעקב ויוחנן בן זבדי.
הדרשה על ההר – מיוחס לקוזימו רוסלי. הפרסקו מציג בשתי סצנות מרכזיות את הדרשה על ההר ואת ריפוי המצורע בידי ישו.
ישו מעניק את מפתחות השמים לפטרוס – מאת פייטרו פרוג'ינו.
הסעודה האחרונה – מאת קוזימו רוסלי. במרכז הפרסקו הסעודה האחרונה של ישו ושנים-עשר השליחים. בחלונות המבנה שלוש סצנות נוספות מסוף חייו של ישו: הייסורים בגן, מאסרו של ישו, והצליבה. יש המייחסים את הסצנות הנוספות לביאג'ו ד'אנטוניו.
הפרסקו של פייטרו פרוג'ינו שנושאו "ישו מעניק את מפתחות השמים לפטרוס" ממחיש היטב את רוח הרנסאנס בציור האיטלקי. מן הצד האחד מציג הציור את השימוש הבולט בפרספקטיבה המדעית לתיאור החלל. תיאור זה מודגש על ידי חלוקת החלל למישור קדמי, הקרוב אל הצופה, ולמישור אחורי מרוחק. בנוסף מציג הציור תערובת של סממנים מן הפיסול רומי על ידי תיאור כפול של קשת קונסטנטינוס, עם מבנה מתומן בעל מסורות נוצריות.
קשת קונסטנטינוס מהווה גם תפאורה לציורו של סנדרו בוטיצ'לי המתאר את פרשת קורח. ציור זה ניצב ממול תיאור פטרוס וישו ובין היצירות ניכרים קשרים צורניים ותאולוגיים. גם בפרסקו "עונשם של קורח דותן ואבירם", ניכר השימוש בפרספקטיבה, בעיקר בתיאור המבנים האדריכליים שבצדי הקומפוזיציה. אולם, עיקר תשומת הלב נתונה לתיאור הדרמה שבעונש האלוהי. הדבר בא לביטוי בייחוד בתיאור תנוחות הגוף המגוונות של הדמויות, הממלאות את כל החצי התחתון של הקומפוזיציה. תיאור הדמויות בצידה הימני של היצירה אף עמוס מדי ופוגע מעט בתחושת העומק.
מחזורי פרסקאות אלו ממשיכים את המסורת הנוצרית הרואה בתנ"ך (ה"ברית הישנה") כרמז מקדים לתיאורים המופיעים בברית החדשה ואת דמותו של משה כרמז מקדים (פרה פיגורציה) לדמותו של ישו. בשתי יצירות אלו הובלטה שאלת הסמכות האלוהית. בעונשו של קורח הבהיר משה כי הסמכות לחוקים ולתקנות נתונה בידיו של האל. סמכות זו הועברה במעמד נתינת המפתחות לפטרוס, שנחשב בנצרות הקאתולית לאפיפיור הראשון. כמו כן, הפרסקו המתאר את הניסיונות שניסה אלוהים את משה מצויר מול פרסקו שמתאר את נסיונותיו של ישו.