stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קילימנג'רו
הטיפוס המתועד הראשון להר

הטיפוס הראשון המתועד לפסגת הר הקילימנג'רו התרחש בשנת 1889, כאשר הנס מאייר ולצדו לודוויג פורטשלר הגיעו לפסגת אוּהוּרוּ (5,895 מטרים), הנקודה הגבוהה ביותר בהר.
ב-29 ביולי 1912, התרחש הטיפוס הראשון לפסגה הגבוהה ביותר של מוונזי ( 5,149 מטרים), על ידי מטפסי ההרים הגרמנים אדוארד הנס אוֹלֶר (Eduard Hans Oehler) ופריץ קלוטה (Fritz Klute), אשר קראו לה "פסגת הנס מאייר", על שם הנס מאייר.
בשנת 1989, לרגל חגיגות 100 השנים לטיפוס הראשון על הקילימנג'רו, הוחלט להעניק תעודות הוקרה לאחר מוות לסבלים והמדריכים האפריקאים שליוו את מאייר ופורטשלר.
במסמכים ותמונות מהמשלחת של 1889 זוהה אדם שנראה תואם לתושב מקומי בשם יוהאני קיניאלה לאוו (Yohani Kinyala Lauwo), שחי בכפר מרנגו. לאוו עצמו לא ידע את גילו המדויק ולא זכר את מאייר או פורטשלר, אך סיפר כי השתתף במשלחת טיפוס על הקילימנג'רו עם רופא הולנדי שחי בקרבת ההר. הוא גם זכר שטיפס ללא נעליים.
לאוו טען כי טיפס על ההר שלוש פעמים לפני פרוץ מלחמת העולם הראשונה. הוועדה הסיקה שהוא היה חלק מצוותו של מאייר ולכן כנראה נולד בסביבות 1871.
הוא נפטר ב-10 במאי 1996, 107 שנים לאחר הטיפוס הראשון. לעיתים נטען כי היה שותף לטיפוס ההיסטורי הראשון על הקילימנג'רו.
הטיפוס להר

ההר הוא יעד תיירותי פופולרי, ועוברים בו שישה מסלולים באורכים שונים אל הפסגה, כשהמסלולים הארוכים מתאימים יותר למטפסי הרים מתחילים, מכיוון שישנה סכנה ללקות במחלת גבהים, וטיפוס ארוך יותר מקל על ההסתגלות.
ישנם שבעה מסלולי טיפוס רשמיים לעלייה וירידה מהר הקילימנג'רו: למסו (Lemosho), למסו דרך הפרצה המערבית (Lemosho Western-Breach), מצ'אמה (Machame), מרנגו (Marangu), מווקה (Mweka), רונגאי (Rongai), שירה (Shira) ואומבה (Umbwe).
מסלול מצ'אמה ניתן להשלמה בשישה או שבעה ימים , למסו בשישה עד שמונה ימים, ומסלולי ה-Northern Circuit בשבעה ימים או יותר.
מסלול למסו יכול לכלול גם המשך דרך הפרצה המערבית, עם הגעה לפסגה מצדה המערבי של ההר. הפרצה המערבית היא אזור מבודד יותר ומאפשרת הימנעות מהטיפוס הלילי של שש שעות לפסגה, כפי שנדרש במסלולים אחרים.
רונגאי נחשב למסלול הקמפינג הקל ביותר , בעוד שמרנגו הוא גם יחסית קל אך עמוס לעיתים קרובות; הלינה בו היא בבקתות משותפות.
מסלול למסו-פרצה המערבית מתחיל בצדו המערבי של הקילימנג'רו בלמסו, וממשיך לפסגה דרך מסלול הפרצה המערבית.
הטיפוס להר > הטיפוס הטכני על מאוונזי (Mawenzi)

על החרוט של מאוונזי בהר הקילימנג'רו קיימים מסלולי טיפוס טכני.
בניגוד למסלולים המסורתיים המובילים לפסגת אוהורו (Uhuru Peak) על קיבו, הפתוחים לציבור הרחב, טיפוס על מאוונזי דורש אישור מיוחד מרשות הפארקים הלאומיים של טנזניה. אישור זה מוענק באופן בלעדי למטפסים מנוסים המצוידים בציוד מתאים.
הטיפוס על מאוונזי מוגבל לשני מטפסים לכל היותר בכל זמן נתון ומותר רק בשעות היום.
הטיפוס להר > שיאי טיפוס

האדם המבוגר ביותר שטיפס על הר הקילימנג'רו הוא אן לורימור, בגיל 89 שנים ו-37 ימים, שהגיעה לפסגת אוהורו בשעה 15:14 לפי השעון המקומי ב-18 ביולי 2019.   הגבר המבוגר ביותר שהגיע לפסגה הוא האמריקאי פרד דישלהורסט, שהגיע לראש ההר ב-19 ביולי 2017 בגיל 88 שנים.  הגבר השני המבוגר ביותר שהעפיל לפסגה הוא האמריקאי רוברט ווילר, שהיה בן 85 שנים ו-201 ימים כאשר הגיע לפסגה ב-2 באוקטובר 2014.
מקסוול ג'יי. אוג'רהולם ממסצ'וסטס, ארצות הברית, הגיע לפסגת אוהורו, הפסגה האמיתית, ללא סיוע, בגיל עשר שנים, ב-4 ביולי 2009, תוך שימוש במסלול מצ'אמה הקשה. קולין מ. בארקר ממיזורי, ארצות הברית, השלים את אותו מסלול בגיל עשר ב-22 בדצמבר 2020. תיאודור מרגרולי מלונדון, בגיל 10, הגיע לפסגה ללא סיוע דרך הפרצה המערבית, המסלול הקשה ביותר אך גם היפה ביותר, בשנת 2019.  למרות מגבלת הגיל הקיימת של 10 שנים לקבלת אישור טיפוס, קיטס בויד מלוס אנג'לס הגיע לפסגה ב-21 בינואר 2008 בגיל 7. שיא זה הושווה במרץ 2018 על ידי מונטנה קני מטקסס ושוב ביולי 2018 על ידי קולטון טאנר מניו מקסיקו.
הטיפוס המהיר ביותר והמסלול המהיר ביותר הלוך ושוב על הר הקילימנג'רו נקבעו על ידי המדריך ההררי השווייצרי-אקוודורי, קארל אגלוף. ב-13 באוגוסט 2014, לאחר שהוביל קבוצה לפסגה בימים הקודמים, הוא רץ משער אומבה לפסגה בזמן שיא של 4 שעות ו-56 דקות, ולאחר מכן ירד לשער מווקה, שנמצא בגובה 1,630 מטרים (5,350 רגל), בזמן כולל של 6 שעות, 42 דקות ו-24 שניות.
לפני כן, השיאים באותו מסלול הוחזקו על ידי רץ ההרים הספרדי קיליאן ז'ורנט, שטיפס לפסגה ב-5 שעות, 23 דקות ו-50 שניות, והשלים מסלול הלוך ושוב ב-7 שעות ו-14 דקות ב-29 בספטמבר 2010. שיא נוסף במסלול זה הוחזק על ידי המדריך הטנזני סימון מטוי, שביצע את המסלול הלוך ושוב ללא סיוע בזמן של 9 שעות ו-21 דקות, ב-22 בפברואר 2006.
שיא המסלול הלוך ושוב לנשים מוחזק על ידי פרננדה מאסיאל מברזיל בזמן של 10 שעות ו-6 דקות. זמן העלייה שלה, 7:08, נשבר ב-23 בפברואר 2018 על ידי רצת האולטרה-מרתון הדנית כריסטינה שו מאדסן עם זמן של 6:52:54 משער מווקה.
כמה טיפוסים של אנשים עם מוגבלויות משכו תשומת לב. ברנרד גוסן מדרום אפריקה, המשתמש בכיסא גלגלים, טיפס על הקילימנג'רו במשך שישה ימים בשנת 2007. בשנת 2012, קייל מיינארד, שאין לו אמות או רגליים תחתונות, זחל ללא סיוע עד לפסגת הר הקילימנג'רו.
ב-9 בפברואר 2015, אתלט רד בול ולרי רוזוב ביצע את קפיצת הווינגסוט הראשונה מבסיס פסגת הר הקילימנג'רו. הוא טס כ-3 קילומטרים לפני שנחת על המדרון הדרומי.
בשנת 2020, צוות שכלל שני קטועי רגליים מעל הברך, הארי בודה מגר וג'סטין אוליבר דייוויס, טיפס לפסגת הקילימנג'רו. לקח להם שישה ימים לכסות מרחק של 56 ק"מ (35 מייל) עד לפסגה.
הטיפוס להר > בטיחות הטיפוס

על פי תקני הטיפוס, רמת הקושי של טרקים על הר הקילימנג'רו מדורגת כ-F: קלה (Alpine Grade 1).  לכן, הטיפוס אינו מאתגר מבחינה טכנית כמו בהרי ההימלאיה או האנדים, אך הגובה הרב, הטמפרטורות הנמוכות ורוחות חזקות שמדי פעם נושבות, יכולים להפוך את הטרק על קילימנג'רו למאתגר. נדרש תהליך הסתגלות לגובה, וכל מי שאינו מורגל בגבהים עשוי לסבול בשלב מסוים ממחלת גבהים.  
מחקר שנערך בקרב מטיילים שניסו להגיע לפסגת הקילימנג'רו ביולי ובאוגוסט 2005 מצא כי 61.3% הצליחו להגיע לפסגה, אך 77% חוו מחלת גבהים חריפה (AMS). מחקר נוסף שנעשה בקרב 917 מטיילים שטיפסו על הר הקילימנג'רו מצא כי 70.4% מהם חוו תסמיני מחלת גבהים, שהוגדרה במחקר זה ככאבי ראש, בחילות, שלשולים, הקאות או אובדן תיאבון.
הטיפוס להר > בצקת ריאתית או מוחית בגובה רב

הפסגה של הקילימנג'רו נמצאת בגובה רב משמעותית מעל הרמה שבה בדרך כלל עשויות להתרחש בצקת ריאתית בגובה רב (HAPE) או בצקת מוחית בגובה רב (HACE), שהן הצורות החמורות ביותר של מחלת גבהים חריפה (AMS).  סיכונים בריאותיים אלה עשויים לגבור באופן משמעותי עקב לוחות זמנים מהירים מדי לטיפוס.  מספר גורמים העשויים לגרום ללוחות זמנים מהירים מדי לטיפוס בקילימנג'רו:
עמלות יומיות גבוהות בפארק הלאומי – הטיפוס על הקילימנג'רו כרוך בעלויות שעשויות להיות משמעותיות, כאשר מטיילים נדרשים לשלם אגרות יומיות עבור השהות בפארק הלאומי. כדי להקטין את העלות הכוללת של המסע, מטיילים רבים עשויים לקצר את משך הטיפוס, מה שמוביל למסלול טיפוס מהיר יותר ולפחות זמן הסתגלות לגובה.
לוחות זמנים צפופים של חופשות – רבים מהמטיילים מגיעים מחו"ל וייתכן שהם צריכים להתאים את הטיפוס למסגרת זמן מוגבלת, כמו חופשה שנתית מהעבודה או חופשת חג. לחץ הזמן הזה עשוי לדחוף אותם לבחור במסלולים קצרים יותר או ללחוץ קדימה בקצב טיפוס מהיר יותר, גם אם זה מגביר את הסיכון למחלות גבהים.
היעדר מקלט קבוע ברוב המסלולים – בניגוד להרים מסוימים שבהם יש בקתות קבועות עם אפשרויות לינה נוחות בכל גובה, מרבית המסלולים על הקילימנג'רו דורשים שינה באוהלים.  תנאי הלינה הלא נוחים והחשש ממזג אוויר קיצוני עשויים לגרום לחלק מהמטיילים להעדיף טיפוס מואץ כדי לצמצם את מספר הלילות שהם מבלים בתנאים מאתגרים.
השילוב של גורמים אלו יוצר מצב שבו מטיילים רבים עשויים לוותר על טיפוס הדרגתי, שמאפשר לגוף להסתגל לגובה בצורה בטוחה יותר, ובמקום זאת בוחרים באסטרטגיה מסוכנת של טיפוס מהיר מדי, מה שמעלה את הסיכון להתפתחות מחלת גבהים חריפה (AMS) ואף למצבים מסכני חיים כמו בצקת ריאתית בגובה רב (HAPE) או בצקת מוחית בגובה רב (HACE).
מחקר שנערך על ידי ג'ואל מאייר ופורסם בדצמבר 2012 ב-"High Altitude Medicine & Biology" בחן את השכיחות וההתפתחות של מחלת גבהים חריפה (AMS) בקרב מטיילים במסלול מצ'אמה בהר הקילימנג'רו. החוקרים ביצעו הערכות פעמיים ביום למטיילים כדי לעקוב אחר הופעת תסמיני AMS. המחקר מצא כי קיימת שכיחות משמעותית של AMS בקרב המטיילים, והדגיש את החשיבות של ניטור תסמינים במהלך הטיפוס. ממצאים אלו מדגישים את הצורך בתכנון מסלולי טיפוס המאפשרים הסתגלות הדרגתית לגובה, כדי למזער את הסיכון לפתח AMS.
היעלמות הקרחון

בשנים האחרונות נוצר תהליך של הפשרת קרחונים בפסגת ההר. קרחונים אלה נוצרו לפני כ-11,700 שנה לפי הערכות המדענים, במהלך עידן הקרח האחרון. במהלך מאה השנים האחרונות נמסו למעלה מ-80% מהקרחונים.
מחקר שנעשה בשנת 2002 על ידי אוניברסיטת המדינה של אוהיו מעריך שכל הקרחונים יפשירו עד שנת 2040 ואולי אף קודם לכן. להיעלמות הקרחונים השפעה רבה על הסביבה ועל משטר המשקעים האזורי, ומשערים – הן במחקר זה והן במחקרים אחרים – כי סיבת ההפשרה היא התחממות גלובלית.
9 במרץ

9 במרץ הוא היום ה-68 בשנה (69 בשנה מעוברת), בשבוע ה-10 בלוח הגרגוריאני. עד לסיום השנה, נשארו עוד 297 ימים.
אירועים היסטוריים ביום זה

1309 – האפיפיור קלמנס החמישי מתיישב באביניון
1410 – הארכיבישוף של פראג מוציא צו להחרמת יאן הוס וחסידיו
1499 – חיסול הקהילה היהודית בנירנברג, עם גירוש היהודים האחרונים מן העיר
1500 – פדרו קברל מפליג מליסבון למסע בו יגלה את ברזיל
1841 – החלטת בית המשפט העליון של ארצות הברית, בעניין ספינת העבדים לה אמיסטאד
1908 – נוסד מועדון הכדורגל אינטר מילאנו
1916 – המהפכן המקסיקני פנצ'ו וייה תוקף עם 1,500 לוחמים כפר בניו מקסיקו שבארצות הברית, שורף אותו והורג 17 מתושביו
1924 – איטליה הפשיסטית מספחת את העיר פיומה (כיום רייקה)
1924 – נפתחת תערוכת יחיד לראובן רובין במגדל דוד, במסגרת אגודת אמנים עברית
1932 – איימון דה ואלירה נבחר לראש ממשלת מדינת אירלנד החופשית, בעקבות ניצחון מפלגתו, פיאנה פול, בבחירות לדאיל
1943 – הוצאו צווי גירוש למחנות ההשמדה ל-48,000 יהודי בולגריה והחלו אקציות בערי השדה. הצווים בוטלו למחרת היום
1944 – במוזיאון תל אביב נערכת "מסיבת זיכרון" לרגל יום הולדתו ה-83 של מאיר דיזנגוף וכן נפתחת תערוכה לזכרו של הרמן שטרוק
1956 – טבח טביליסי ברפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית של גאורגיה
1957 – רעידת אדמה באזור אלאסקה. חוזקה מוערך בכ-8.6
1959 – בובת ה"ברבי" מוצגת לראשונה ביריד בניו יורק
1961 – במסגרת תוכנית ווסטוק, החללית ספוטניק 4 משוגרת עם בובה, כלב, עכברים ושרקן, להקפה סביב כדור הארץ
1975 – האקדמיה הצבאית של ארצות הברית בווסט פוינט מקבלת נשים לשורותיה
1986 – במסגרת תוכנית וגה הסובייטית, הגשושית וגה 2 מבצעת יעף ליד שביט האלי
1992 – סיעות רצ, מפ"ם ושינוי מקימות את מרצ
1996 – נחיתת מעבורת החלל קולומביה STS-75 לאחר משימה של 15 יום ו-17 שעות
2002 – 11 ישראלים נרצחים בפיגוע התאבדות בבית הקפה "מומנט" בירושלים
2005 – הגשושית קאסיני מבצעת יעף ליד הירחים אנקלדוס וטתיס של שבתאי
2008 – שיגור חללית המטען הרובוטית ז'ול ורן ATV של סוכנות החלל האירופאית למשימת אספקה לתחנת החלל הבינלאומית
2011 – נחיתת משימת מעבורת החלל דיסקברי STS-133, המשימה האחרונה של מעבורת זו, לאחר שהות של 12 יום ו-19 שעות
2012 – צה"ל הרג מהאוויר את זוהיר אל-קייסי, מזכ"ל ועדות ההתנגדות העממית, אירוע שהוביל להסלמה בין ישראל לרצועת עזה, שנמשכה כשבוע
נולדו

1454 – אמריגו וספוצ'י, מגלה ארצות איטלקי (נפטר ב-1512)
1568 – אלויסיוס גונזגה, בן אצולה איטלקי ישועי (נפטר ב-1591)
1749 – אונורה מירבו, מדינאי צרפתי (נפטר ב-1791)
1753 – ז'אן-בטיסט קלבר, גנרל בצבא נפוליאון (נרצח ב-1800)
1824 – לילנד סטנפורד, מייסד אוניברסיטת סטנפורד (נפטר ב-1893)
1859 – פטר אלטנברג, סופר ומשורר אוסטרי (נפטר ב-1919)
1881 – ארנסט בווין, מדינאי בריטי (נפטר ב-1951)
1890 – ויאצ'סלב מולוטוב, מדינאי רוסי (נפטר ב-1986)
1897 – ז'וזף דארנן, מראשי המשטר בצרפת של וישי (הוצא להורג ב-1945)
1911 – ג'ון לונסברי, אנימטור ובמאי הנפשה אמריקאי שעבד באולפני ההנפשה של וולט דיסני (נפטר ב-1976)
1918 – מיקי ספיליין, סופר מתח אמריקאי (נפטר ב-2006)
1927 – אריק לביא, זמר ישראלי (נפטר ב-2004)
1928 – לורי סגל, סופרת, מתרגמת, מורה, סופרת ילדים וסיפורים קצרים יהודייה-אמריקאית (נפטרה ב-2024)
1930 – אורנט קולמן, אמן ג'אז חופשי אמריקאי (נפטר ב-2015)
1930 – טיינה אלג, שחקנית ורקדנית אמריקאית ממוצא פיני
1934 – יורי גגארין, קוסמונאוט, האדם הראשון בחלל (נהרג ב-1968)
1935 – עדי צמח, פילוסוף, מבקר וחוקר ספרות ישראלי (נפטר ב-2021)
1936 – דינה מרחב, אמנית ישראלית שהתמחתה בהצבת פסלי חוצות מברזל (נפטרה ב-2022)
1940 – ראול ג'וליה, שחקן (נפטר ב-1994)
1942 – ג'ון קייל, מוזיקאי ("מחתרת הקטיפה")
1943 – בובי פישר, אלוף העולם בשחמט (נפטר ב-2008)
1952 – נדיר צור, איש רדיו ישראלי (נפטר ב-2014)
1952 – עמיר פרץ, מזכ"ל ההסתדרות, ויו"ר מפלגת העבודה לשעבר
1952 – רחל דולב, סניגורית הצבאית הראשית בצה"ל וצנזורית הצבאית הראשית
1954 – בובי סנדס, חבר "הצבא האירי הרפובליקני הזמני" (נפטר ב-1981)
1954 – יוסי דהאן, פרופסור למשפטים וראש החטיבה לזכויות אדם במרכז האקדמי למשפט ולעסקים
1956 – אלחנדרו ג'יאמטיי, נשיא גואטמלה
1964 – ז'ולייט בינוש, שחקנית צרפתיה
1965 – אנטוניו סאקה, נשיא אל סלוודור
1965 – מירב גרובר, שחקנית קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון ישראלית
1966 – אביגיל אריאלי, שחקנית ומנחת טלוויזיה ישראלית
1968 – שגיא שטיגמן, שחיין ישראלי
1969 – אילן פלד, שחקן תיאטרון וטלוויזיה, מדבב וקומיקאי ישראלי
1970 – ירדן בר-כוכבא, שחקנית ישראלית
1975 – חואן סבסטיאן ורון, כדורגלן ארגנטינאי
1979 – אוסקר אייזק, שחקן אמריקאי יליד-גואטמלה
1980 – מתיו גריי גובלר, שחקן ודוגמן אמריקאי
1982 – רוני אלטר, זמרת ישראלית
1983 – מאיטה פרוני, זמרת, פזמונאית, שחקנית ודוגמנית מקסיקנית
1986 – בריטני סנואו, שחקנית אמריקאית
1992 – אאוחניה סוארס, זמרת ודוגמנית ארגנטינאית
1993 – שוגה, ראפר בלהקת BTS
1993 – איליה איוואניוק, אתלט רוסי
נפטרו

1202 – סבר, מלך נורווגיה (נולד ב-1145)
1444 – לאונרדו ברוני, הומניסט, היסטוריון ומדינאי איטלקי (נולד ב-1370)
1463 – קתרינה מבולוניה, נזירה ואמנית, קדושה של הכנסייה הקתולית (נולדה ב-1413)
1566 – דייוויד ריציו, איש סודה של מרי מלכת הסקוטים (נולד ב-1533)
1661 – הקרדינל מזראן, מדינאי צרפתי (נולד ב-1602)
1847 – מרי אנינג, פליאונטולוגית בריטית (נולדה ב-1799)
1888 – וילהלם הראשון, מלך פרוסיה וקיסר האימפריה הגרמנית (נולד ב-1797)
1895 – לאופולד פון זאכר-מאזוך, סופר ועיתונאי אוסטרי, על שמו קרויה תופעת המזוכיזם (נולד ב-1836)
1920 – רפאל פרנק, מורה, כנר, חזן ומעצב גופנים עבריים יהודי גרמני (נולד ב-1867)
1926 – מיקאו אוסואי, מפתח שיטת הרייקי (נולד ב-1865)
1945 – מרגוט פרנק, אחותה של אנה פרנק, נרצחה בברגן-בלזן (נולדה ב-1926)
1982 – צבי יהודה הכהן קוק, רב, ראש ישיבה וממנהיגי הציונות הדתית (נולד ב-1891)
1988 – קורט גאורג קיזינגר, קנצלר גרמניה המערבית (נולד ב-1904)
1988 – דוד גינצבורג, כימאי ישראלי (נולד ב-1920)
1989 – רוברט מייפלת'ורפ, צלם (נולד ב-1946)
1991 – גרד רוטשילד, צייר, אמן וגרפיקאי ישראלי (נולד ב-1919)
1992 – מנחם בגין, ראש הממשלה השישי של מדינת ישראל (נולד ב-1913)
1993 – מקס צורן, מתמטיקאי גרמני-אמריקאי (נולד ב-1906)
1994 – צ'ארלס בוקובסקי, משורר אמריקאי (נולד ב-1920)
1995 – ישראל גלילי (בלשניקוב), מפתח כלי נשק ישראלי, שהמפורסם בפיתוחיו הוא רובה הגליל (נולד ב-1923)
1996 – ג'ורג' ברנס, שחקן וקומיקאי יהודי-אמריקאי (נולד ב-1896)
1997 – הנוטוריוס בי. איי. ג'י., ראפר אמריקאי (נולד ב-1972)
2012 – זוהיר אל-קייסי, מזכ"ל ההתנגדות העממית (נולד ב-1963)
2013 – אריה גילאי, נוירופיזיולוג קליני, חוקר ישראלי ומומחה לאבחון פגיעות ומחלות בשרירים ובעצבים (נולד ב-1938)
2014 – דוד הרדן, מורה, פעיל תרבות, סופר, מתרגם וצייר ישראלי (נולד ב-1926)
2015 – קמיל מופה, שחיינית צרפתייה (נולדה ב-1989)
2018 – זכריה עופרי, כדורסלן ישראלי (נולד ב-1932)
2018 – ג'ון סלסטון, ביולוג בריטי, חתן פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה (נולד ב-1942)
2021 – ג'יימס לוין, מנצח יהודי-אמריקאי (נולד ב-1943)
2022 – אינגה דויטשקרון, עיתונאית וסופרת גרמנייה-ישראלית (נולדה ב-1922)
2022 – מתי גולן, סופר, עיתונאי, עורך, בעל טור, פובליציסט ואיש תקשורת ישראלי (נולד ב-1936)
2022 – יוסף זבדיה, מחנך, פעיל עלייה ואסיר ציון (נולד ב-1946)
2023 – רפאל משולם, כימאי ישראלי (נולד ב-1930)
2023 – חיים טופול, שחקן וזמר ישראלי (נולד ב-1935)
2024 – יעקב רוזן, נדבן, ניצול שואה וקבלן ישראלי (נולד ב-1928)
2024 – יונתן זק, פסנתרן ומורה ישראלי, חבר בשלישיית יובל ופרופסור בבית הספר למוזיקה ע"ש בוכמן-מהטה שבאוניברסיטת תל אביב (נולד ב-1932)
2025 – טלי אשכולי, מפיקת טלוויזיה ישראלית ומנכ"לית חברת "טלי אשכולי הפקות" (נולדה ב-1964)
חגים ואירועים החלים ביום זה

בליז – יום הברון בליס
8 במרץ – 10 במרץ
מרץ
לוח אירועים שנתי
אמריגו וספוצ'י
ארנסט בווין
יורי גגארין
מרי אנינג
מנחם בגין
מים בוהקים

| --- | --- |

 מידע כללי
 צייר:  הנרי סקוט טיוק 
 תאריך יצירה:  1910 
 טכניקה וחומרים:  צבע שמן 
 
מים בוהקים (באנגלית: Gleaming Waters) הוא ציור מאת הצייר הבריטי הנרי סקוט טיוק. זהו היצירה הגדולה ביותר שצייר אי-פעם. הציור מתאר סצנת רחצה של נערים על חוף ים בקורנוול. היצירה לא הוצגה בבריטניה מאז הוצגה לראשונה בתערוכת הקיץ של האקדמיה המלכותית לאמנויות בשנת 1911, שם הייתה ממוספרת כ-441 והוצעה למכירה במחיר של 400 לירות שטרלינג.הציור נחשב לאבוד עד שנמכר ב-30 בנובמבר 2000 בבית המכירות הפומביות כריסטי'ס בלונדון.
תיאור

היצירה מציגה חמישה נערים על חוף ים שטוף שמש בקורנוול. כל הנערים נמצאים בתוך הים, כאשר שניים מהם שקועים במים. שלושה מהנערים נמצאים בחזית הציור: הנער שמשמאל יושב עירום על סלע, הנער שבמרכז משחק בקו המים הרדודים, והנער שמימין, אשר מפנה את גבו לצופים, עומד חזהו חשוף בתוך המים הרדודים, לבוש מכנסיים לבנים, ומביט בחברו המשחק במים. הוא אוחז בחולצתו הוורדרדה, הנראית כמתנופפת ברוח.
במרחק מסוים אך עדיין קרוב לחוף, נראים שני נערים נוספים. אחד מהם מאזֵן את עצמו על אבני סלע מחודדות, והשני יושב בסירת משוטים לבנה, אשר חלקה העליון צבוע בירוק בהיר ונמצא מעל קו המים.
השמש משתקפת במים הכחולים-עזים, המבריקים בגווני כחול וירוק.
החוקרת קתרין דין מציינת:
"אף על פי שהנרי סקוט טיוק נהג להוסיף לציורי הרחצה שלו פרטים נוספים ונגיעות אחרונות בסטודיו, עדויות צילומיות מוכיחות כי עבד על מרבית הקנבסים הללו באוויר הפתוח, דבר שהקנה להם את רעננות הצבעים ואת אפקט האור המנצנץ על פני הים ועל גופם העירום של הדוגמנים שלו. בכך נותר נאמן לעקרונות הציור באוויר הפתוח של אסכולת ניולין".
מיקום

טיוק צייר את מים בוהקים בקיץ 1910. הציור מתאר את חוף ניופורט, חוף מעורב חול וחלוקי נחל השוכן מדרום לפאלמות', סמוך לביתו שעל הצוק. החוף היה נגיש רק דרך שבילים תלולים ומגודלים בצמחייה או באמצעות סירה. טיוק תיעד בנאמנות את הטופוגרפיה של החוף בציוריו, עד שניתן לזהות בדיוק את הסלעים המתוארים בהם.
דגמים

טיוק ציין כי הדוגמנים ששימשו ליצירה זו היו:
צ'ארלי מיטשל – משיט הסירה הקבוע שלו ודוגמן מרכזי בעבודותיו
ג'ורג' ויליאמס – בנו הצעיר של שכנים קרובים, שהיה אז כבן חמש-עשרה
מוריס קליפט – אחיינו של ידיד משפחה
איינסלי מרקס
טיוק נהג לעיתים לשלב בין ראשיהם וגופם של דוגמניו בציוריו, ולכן קשה לזהות במדויק כל דמות ודמות. עם זאת, ידוע כי הדמות המרכזית (השוכבת אופקית) היא מוריס קליפט.
דגמים > צ'רלי מיטשל והחולצה הוורודה שלו

מבין הדוגמנים שבציור מים בוהקים, ניתן לזהות בוודאות את הנער החשוף חזה הלבוש מכנסיים לבנים ומחזיק בחולצה ורדרדה – זהו צ'ארלי מיטשל (1885–1957), נער מפאלמות'. טיוק אף תיאר אותו בדיוקן יחידני בשנת 1910, Preparing to Bathe, אשר היווה גם סקיצה ל-מים נוצצים.
קיימת גם סקיצה נוספת של מיטשל בתנוחה זהה, שנושאת כיתוב מאוחר יותר בצדה האחורי: "קורנוול, 1921" – השנה שבה צייר טיוק דיוקנאות נוספים של מיטשל. טיוק חזר על מוטיב זה בווריאציות שונות ובטכניקות מגוונות. אחת הדוגמאות היא ציור בצבעי מים על נייר בשם A Bather on the Rocks, חתום ומתוארך ל-1921, שבו נראה מיטשל שוכב חשוף חזה על סלע, לובש מכנסיים לבנים, מחזיק בחולצתו הוורדרדה בידו הימנית, ומביט אל הים.
שימושו של טיוק בגוון צבע עז כנקודת מוקד קומפוזיטורית – כמו הסוודר האדום בציור אודם, זהב ומלכיט משנת 1901 או החולצה הוורדרדה ב-מים בוהקים – מזכיר את גישתם של אמנים כדוגמת ג'יימס אבוט מקניל ויסלר ואלברט ג'וזף מור.
טיוק פיתח מומחיות בציור פלג הגוף העליון של הגבר העירום, ומיטשל היווה השראה לרבות מיצירותיו. פעמים רבות צייר אותו לבוש במכנסיו הלבנים בלבד, תוך שהוא מדגיש את יופיו של גבו.
בין טיוק למיטשל נוצרה ידידות לכל החיים. מיטשל שימש דוגמן קבוע בעבודותיו של טיוק, טיפל בסירותיו במשך שלושים שנה ואף שימש כמשיטו כאשר רצה טיוק לצייר אוניות רחוק יותר ממרכז המפרץ. בצוואתו הוריש טיוק למיטשל סכום של 1,000 לירה שטרלינג.
תפיסה אמנותית – וסופו של קיץ נצחי

הנרי סקוט טיוק נחשב לאחד הנציגים הבולטים של מה שמכונה כיום "אימפרסיוניזם בריטי". ואולם, תוך שנים ספורות פרצה המציאות הקשה אל תוך האידיליה שטופת השמש של ציוריו. כל דוגמניו הקבועים גויסו במהלך מלחמת העולם הראשונה, וחלקם לא שבו לעולם – בהם מוריס קליפט, המופיע ב-מים בוהקים, אשר מת מפצעיו בצרפת.
החוקרת קתרין דין מציינת:
"הנרי סקוט טיוק המשיך לצייר נושאי רחצה עד סוף חייו, אך היה מודע לכך שעד שנות ה-20 של המאה ה-20 נתפסו ציוריו כמיושנים וחוזרים על עצמם. התום חסר הדאגות של העידן האדוארדי חלף לבלי שוב".
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6 7 8  Christie's: Henry Scott Tuke – Gleaming waters, lot essay by Catherine Dinn. Auction: Important British and Irish Art, London, 30 November 2000, lot 22, sold for GBP201,750
↑  Royal Academy of Arts, London: Gleaming waters – Henry Scott Tuke, exhibition catalogue of the 143rd exhibition, motto Rien sans peine, Gallery number VII, exhibition number 441, price GBP400. William Clowes and sons, limited, printers to the Royal Academy, London, 1911
1 2  Cicely Robinson: Henry Scott Tuke, chapter 6: Tuke's queer lyric, Michael Hatt, Yale University Press, New Haven and London, 2022, p. 128
↑  Christie's: Henry Scott Tuke – Preparing to bathe, lot essay by Catherine Wallace. Auction: Victorian & British Impressionist Art, London, 12 December 2013, lot 4, sold for GBP27,500
↑  Catherine Wallace: Catching the Light – The Art and Life of Henry Scott Tuke 1858–1929, Editor William Smith, Atelier Books, Edinburgh, UK, 2008, p. 97
↑  Catherine Wallace: Henry Scott Tuke – Paintings from Cornwall, Halsgrove House, Wellington, UK, 2008, p. 55
↑  Catherine Wallace: Catching the Light – The Art and Life of Henry Scott Tuke 1858–1929, Editor William Smith, Atelier Books, Edinburgh, UK, 2008, p. 153
צ'רלי מיטשל (1885–1957), לובש את המכנסיים הלבנים ומחזיק את חולצתו הוורודה, בציור מעשה ידי ידי הנרי סקוט טיוק. שרטוט זה היה סקיצה עבור שני הציורים: מים בוהקים והכנה לרחצה.
מאיר גצל שפירא

| --- | --- |
 לידה:  1880
 פטירה:  1970 בגיל 90 בערך
 
מאיר גצל שפירא (1880-1970) היה סוחר קרקעות ונדבן יהודי מדטרויט, שעל שמו נקראת שכונת שפירא שבתל אביב-יפו.
שפירא נולד ב-1880 בליטא למשפחה יהודית ענייה ורבת ילדים. בגיל 14 היגר לבדו לניו יורק שארצות הברית והחל לעבוד כחייט. לאחר שזיהה כי אין ביכולתו להתעשר במקצוע זה, הוא עזב את מקצועו ואת עירו ועבר לדטרויט. הוא נכנס לתחום הבנייה ונדל"ן, והתעשר בתחום זה.
עלה לארץ ישראל מדטרויט עם רעייתו ושלושת ילדיהם בשנת 1922, כשכבר היה בן 42. המשפחה הגיעה לתל אביב עם הון עתק ובזכיינות לייצוג חברת הענק ג'נרל אלקטריק וחברת המכוניות מוריס. מאיר וסוניה נישאו והקימו משפחה, אם כי היחסים ביניהם ידעו משברים ופרידות. ב-1924 שפירא רכש חלקה גדולה בפרדסי אבו כביר, בין העיר יפו והכפר סלמה, מעבר לגבולה הדרומי של תל אביב של אותה העת. שפירא ביקש לקרוא את שמה של השכונה החדשה על שם בתו נעמי-מרים. שפירא קיווה לשכנע יזמים אחרים להקים שם מפעלים ובתי חרושת, בנימוק שלא יהיה צורך לשלם מיסים ושלא יוערמו קשיים על הבנייה, כיוון שהמגרשים נמצאים לא ביפו ולא תל אביב.
בשנים שלאחר הרכישה שפירא רכש 800 דונמים נוספים ממנזר השתקנים שבלטרון. חלק משמעותי משטח זה היה בשטח ירדן לאחר סיומה של מלחמת העצמאות ב-1949 ועד למלחמת ששת הימים ב-1967. על חלק מאדמות אלו שם בסופו של דבר היישוב נווה שלום.
בסופו של דבר, שפירא נפטר כעני מרוד ב-1970. בניו עברו אט אט לארצות הברית ואשתו התחתנה עם עשיר אחר בבוסטון, אך חיה בשנותיה האחרונות בישראל..
הערות שוליים

↑  https://golden-lotus.co.il/shapira/
↑  https://www.babel.co.il/products/לא-ביפו-ולא-בתל-אביב
↑  https://www.mekolmakom.com/single-post/2017/06/09/מפלונית-ואלמונית-לנווה-שלום
↑  https://www.toursguides.com/2020/11/15/סיור-שכונות-בתל-אביב/
קלוד מונה

| --- | --- |

צילום דיוקן של קלוד מונה מ-1899 מאת נדאר
 לידה:  14 בנובמבר 1840 פריז, צרפת 
 פטירה:  5 בדצמבר 1926 (בגיל 86) ז'יברני, צרפת 
 שם לידה:  Oscar-Claude Monet 
 מקום קבורה:  בית הקברות ז'יברני 
 מקום לימודים:  בית הספר הלאומי הגבוה לאמנויות היפות 
 תחום יצירה:  ציור 
 זרם באמנות:  אימפרסיוניזם 
 הושפע על ידי:  שארל גלייר 
 יצירות ידועות:  התרשמות, זריחה, La Corniche near Monaco, חבצלות המים, Houses of Parliament serie, Garden at Sainte-Adresse, Rouen Cathedral Series 
 בן או בת זוג:  Camille Doncieux (28 ביוני 1870–5 בספטמבר 1879)  בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 צאצאים:  ז'אן מונה, מישל מונה 
 חתימה:   
 
אוסקר קלוד מונה (בצרפתית: Oscar Claude Monet; 14 בנובמבר 1840 –  5 בדצמבר 1926) היה צייר צרפתי, ממייסדי ומובילי זרם האימפרסיוניזם באמנות.
מונה צייר בעיקר נופים כפריים ועירוניים, בנסותו לחקות את האופן שבו העין קולטת את הנגלה לפניה, בטכניקה של מעין רישום מהיר בצבע, משיחות מכחול קצרות ועתירות צבע ושימוש בצבעים משלימים. הוא ניסה לבטא את השתנות מראה האובייקט עם השתנות האור או מזג האוויר, ולכן צייר סדרות של נופים מסוימים בתנאי אור ומזג אוויר שונים. סדרות אלה כוללות את הציורים: "ערימות השחת", "תחנת הרכבת סן-לזאר", "שושני המים", ו"איכרים עובדים".