stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מיכאל שניצלר
הערות שוליים

↑  האזינו • מיכאל שניצלר: "השמועות אינן נכונות, אני חי", באתר בחדרי חרדים, 20 בפברואר 2017
↑  משה ויסברג, קולו נדם: אמן הרגש ר' מיכאל שניצלר ז"ל הלך לעולמו בפתאומיות, באתר בחדרי חרדים, 15 באפריל 2023, אליעזר חסיד, בעברית: ההספד של ליפא שמלצער שהכה גלים, באתר בחדרי חרדים, 22 באפריל 2023
↑  Levaya Of Reb Michoel Schnitzler z”l - לויה של ר' מיכאל שניצלר ז"ל, נבדק ב-2023-08-07
↑   אלקא דמאיר עננו - מיכאל שניצלער | Eluku D'meir Aneini - Michoel Schnitzler, סרטון בערוץ "Michoel Schnitzler", באתר יוטיוב (אורך: 09:18)
↑  ישראל ברגמן, מיכאל שניצלער: "מימיני מיכאל" - ביקורת, באתר כיכר השבת, ‏11 בנובמבר 2017
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007307654805171  MusicBrainz: 1628b1ce-ad17-4341-9763-d6918b01bbe0  VIAF: 160600106   WorldCat (עם VIAF): 160600106
ג'ייקוב טונסון

| --- | --- |
דיוקן מאת סר גודפרי נלר משנת 1717 - ציור שמן על קנבס, גלריית הדיוקנאות הלאומית (לונדון). בידיו הספר גן העדן האבוד מאת ג'ון מילטון, שפרסומו הביא לו את הרווחים הגדולים ביותר
דיוקן מאת סר גודפרי נלר משנת 1717 - ציור שמן על קנבס, גלריית הדיוקנאות הלאומית (לונדון). בידיו הספר גן העדן האבוד מאת ג'ון מילטון, שפרסומו הביא לו את הרווחים הגדולים ביותר
 לידה:  12 בנובמבר 1655
 פטירה:  2 באפריל 1736 (בגיל 80) 
 מדינה:  ממלכת בריטניה הגדולה 
 מקום קבורה:  St Mary le Strand, Westminster 
 
ג'ייקוב טונסון (באנגלית: 12 בנובמבר 1655 - Jacob Tonson 1736 ולעיתים נקרא Jacon Tonson Elder) היה סוחר ספרים ומוציא לאור אנגלי. נודע במיוחד כבעל זכויות המחבר של מחזותיו של ויליאם שייקספיר אחרי שרכש אותן בעקבות התקנון של המלכה אן מיורשי המוציא לאור של Fourth Folio.
טונסון פרסם גם את כתביהם של ג'ון דריידן, ג'ון מילטון, בן ג'ונסון ואברהם דה מואבר. טונסון הקים גם את מועדון קיטקט, מועדון לספרות ופוליטיקה.
שותפו לעסקים היה אחיינו, ג'ייקוב טונסון הבן (1735-1682). בניהול העסק המשיך בנו הצעיר, ג'ייקוב טונסון השלישי (1767-1714)
קורות חייו > ילדותו ולימודיו

ג'ייקוב טונסון נולד בשנת 1655. הטבלתו התקיימה ב-12 בנובמבר 1655 בכנסיית סנט אנדרו בהולבורן שבלונדון. אביו ג'ייקוב וסבו, ריצ'רד טונסון, היו סנדלרים וסוחרים. האם אליזבת לבית וולבנק (Wallbancke) הייתה בתו של מתיו וולבנק, מוציא לאור וסוחר ספרים באכסניית גריי בלונדון והתמחה בעיקר בספרי משפטים. ג'ייקוב היה הרביעי מבין חמשת ילדי הוריו. גם אחיו היה לסוחר ספרים.
לפי פרטים במכתביו זכה טולסון בחינוך טוב. ב-6 ביוני 1670 לקראת גיל 15 הוא נכנס לעבוד כשולייה אצל המוציא לאור תומאס באסט. במשך שמונה שנים הוא עבד בתחום סחר הספרים ויצר קשרים רבים בקרב המוציאים לאור וסוחרי הספרים.
קורות חייו > הקריירה כמו"ל

ב-7 בינואר 1678 התקבל טונסון לאיגוד מוכרי מכשירי הכתיבה ובעזרת מאה פאונד שירש מאביו פתח הוצאה לאור בצ'יינסרי ליין. בהתחלה פרסם ספרים בשותפות עם מו"לים אחרים, ובהמשך עבד לבדו. בראשית המאה ה-18, קיבל את אחיינו ג'ייקוב טייסון כשולייה.
קורות חייו > הקריירה כמו"ל > פרסומיו של ג'ון דריידן

לא ברור מתי פגש טונסון את ג'ון דריידן אך הוא החל לפרסם כתבים שלו משנת 1679 כאשר יחד עם אייבל סוולי פרסם את "טרוילוס וקרסידה". הסופר היה לקוחו של טונסון עד שנת מותו, 1700 והקשר ביניהם הועיל לשניהם. בעזרתו של דריידן התחיל טונסון להוציא לאור סדרה פופולרית של Miscellanies - אופסי שירה וטקסטים אחרים שהביאו לו רווחים נאותים.
קורות חייו > הקריירה כמו"ל > מחברים אחרים בני זמנו

לטונסון היה חוש לאיתור כישרונות. הוא טיפח כמה משוררים בני תקופתו. אחד מהם היה מתיו פריור, ממנו פרסם טונסון בשנת 1692 את ה"אודה המחקה את האודה השנייה שבספר השלישי של הוראטיוס".
על אף קשייו הפוליטיים של פריור בגלל אהדתו להמפלגה הטורית, טונסון שהיה קשור לאורך חייו למפלגת ויג לא הפסיק לרגע לפרסם את כתביו.
להבדיל ממו"לים אחרים טונסון פרסם שירה ומחזאות אנגלית כמעט באופן בלעדי ולכן נחשב לאחד מיוצרי הקאנון הספרותי האנגלי.
הוא שיתף פעולה עם שורה של משוררים אנגלים צעירים, ביניהם ויליאם קונגריב, ג'וזף אדיסון, ריצ'רד סטיל, אלכסנדר פופ וג'ון יוז.
קורות חייו > הקריירה כמו"ל > מילטון, שייקספיר ואחרים

טונסון השיג זכויות יוצרים למספר סופרים קלאסיים אנגליים ופרסם גרסאות מאוד פופולריות שלהם. הוא ניסה ליצור קשר עם מילטון בשנת 1673 בזמן שהסופר, לקראת סוף ימיו, מכר חלק מספרייתו. שנים אחרי מות המשורר, בשנת 1683 רכש טונסון מברבזון איילמווי חצי מזכויות היוצרים עבור "גן העדן האבוד" מאת ג'ון מילטון וכעבור שבע שנים את המחצית השנייה. בשנת 1688 פרסם את המהדורה הראשונה של היצירה ומהדורה מהודרת מאוירת, מלווה בהערות ופירושים ולוח מקורות. "גן העדן האבוד" של מילטון הפך לעסק המכניס ביותר בכל הקריירה שלו כמוציא לאור.
טונסון רכש גם את הזכויות למרבית יצירות שייקספיר עוד לפני הפעלת התקנון של המלכה אן משנת 1710. תקנון זה הגן על זכותו להיות המפרסם הבלעדי ליצירות אלה. בשנים הבאות פרסם טונסון מהדורות פופולריות של שייקספיר בעריכתם של ניקולס רואו, אלכסנדר פופ וסמואל ג'ונסון. מהדורות אלה כללו גם דיונים על הקשר כתיבת היצירות במהלך חייו של המחבר.
טונסון מילא תפקיד חשוב לחקר המפעל הספרותי של שייקספיר ולהפצת מחזותיו של שייקספיר בקשר בקהל הרחב.
קורות חייו > הקריירה כמו"ל > סטדרטים גבוהים של הוצאה לאור

שמו של טונסון הלך לפניו כסמל להוצאה לאור מקצועית, להבדיל מכמה מעמיתיו שפרסמו מהדורות עם שגיאות רבות וחמורות ואף בלי הסכמת היוצרים.
טונסון התנגד לפרסום חומרים "מגונים" או משמיצים. הוא נתקל בבעיה כשפרסם שירים של רוצ'סטר שהיו חופשיים יותר בתכנים המיניים וניסה לצנזר אותם.
לקריאה נוספת

Ian Ousby (ed) - Companion to English Literature, Wordsworth Reference, Cambridge University Press 1992,
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6  B McGregor
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007296228105171  BNE: XX1282807  BnF: cb155956295 (data)  GND: 136339115  ICCU: PUVV165829  ISNI: 0000 0000 4397 9117  LCCN: n50013721  NTA: 071369007  SNAC: w60869tb  SUDOC: 07151807X  Trove: 1182355  VcBA: 495/376323  VIAF: 330654   WorldCat (עם VIAF): 330654
ערמון (סוג)

| ערמון |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: צומח
מערכה:: צמחים וסקולריים
סדרה:: אלונאים
משפחה:: אלוניים
סוג:: ערמון (סוג)
שם מדעי
 Castanea ‏מילר, 1754

ערמון הוא סוג של פרי נשיר הגדל, אף הוא, על עצי ערמון שבמשפחת עצי האשור. הפרי מצוי באקלים הממוזג שבהמיספרה הצפונית. שמו של הערמון באנגלית, Chestnut כולל בתוכו את המילה האנגלית "nut" המתייחסית לאגוז. הפרי הדומה ערמונית הסוסים איננו מגיע מהסדרה "ערמון", חרף הדמיון ביניהם. יתר על כן, ערמונית הסוסים רעילה לבני אדם. באותה מידה, הערמון איננו קשור לערמון המים ולמינים אחרים באותה המשפחה.
מינים

הערמון משויך למשפחת האלוניים, משפחה הכוללת גם את המין אלון והמין אשור. ארבעת המינים הנפוצים מוכרים כערמון אירופי, אמריקאי, יפני וסיני.
הטקסונומיה של הערמון אמריקאי הוא לא לגמרי פתורה, במיוחד בין המינים ozarkensisו C. pumila, שהם לפעמים נחשבים לכמה מינים. יש גם ערמון אחר, Castanea alabamensis, שאולי שהם המינים שלו.
| תת-סוג | תמונה | שם מדעי | שם מקובל | תפוצה |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| ערמון אמריקאי |  | Castanea dentata | ערמון אמריקאי | מזרח צפון אמריקה |
| ערמון אמריקאי |  | Castanea pumila | American or Allegheny chinkapin, also known as "dwarf chestnut" | דרום ומזרח ארצות הברית |
| ערמון אמריקאי |  | Castanea ozarkensis | Ozark chinkapin | דרום-מזרח והמערב התיכון של ארצות הברית |
| ערמון אסיאתי |  | Castanea mollissima | ערמון סיני | סין, וייטנאם, הודו, וצפון קוריאה |
| ערמון אסיאתי |  | Castanea henryi | ערמון סיני, נקרא גם "הערמון של הנרי" | סין |
| ערמון אסיאתי |  | Castanea seguinii | Seguin's chestnut | סין |
| ערמון אסיאתי |  | Castanea crenata | ערמון יפני, ערמון קוריאני | חצי האי הקוריאני ויפן |
| ערמון אירופי |  | Castanea sativa | ערמון מתוק, נקרא בארצות הברית ובריטניה "ערמון ספרדי" | אזורים בדרום אירופה, הקווקז, מערב אסיה ואסיה הקטנה |
אטימולוגיה

המילה באנגלית לערמון ("chestnut") נגזרת מהמונח "chesten nut" באנגלית עתיקה, שמקורו בצרפתית עתיקה במילה chastain (בצרפתית מודרנית, châtaigne). המילה הצרפתית הגיעה מן מהמילה הלטינית Castanea (שהיא גם השם המדעי של העץ), אשר מקורה ביוונית עתיקה במילה κάστανον (ערמון מתוק). מקור אפשרי למילה היוונית היא העיר העתיקה קסטניה שבחבל תסליה. עם זאת, העיר קיבלה כנראה את שמה מהעצים הגדלים סביבה. באזור האקלים המזרח-תיכוני, עצי ערמונים נדירים יותר ביוון משום שאדמת הגיר שם לא תורמת לגידול העצים. אחרים סבורים כי השם מקורו בשם היווני Sardis glans (בלוט סרדיס) - סרדיס היא בירתה של לידיה שבאסיה הקטנה, משם הפרי התפשט.
השם "ערמון" נזכר במקרא (ספר בראשית, פרק ל', פסוק ל"ז), אך כנראה הכוונה שם היא לעץ הדולב, שכן ערמון הוא שם נרדף לעץ דולב. עם זאת, הרלב"ג בביאורו על המקרא שם, כותב כי "ערמון הוא עץ עושה ערמונים", כפי הלשון בזמננו.
תיאור

עצי הערמונים הם בעלי קצב צמיחה מתון (עבור עץ הערמון הסיני) עד לצמיחה מהירה עבור מיני ערמונים אמריקאים ואירופים. הגבהים הבוגרים שלהם משתנים מהמינים הקטנים ביותר של צ'ינקאפינים, ועד לענק היערות האמריקאים בעבר, C. dentata שיכל להגיע לגובה של 60 מטר. בין הקצוות הללו נמצא הערמון היפני (C. crenata) בגובה ממוצע של 10 מטר, אחריו הערמון הסיני (C. mollissima) בגובה של כ-15 מטר, ולאחר מכן הערמון האירופי (C. sativa) בסביבות 20 מטר.
תוצרת ערמונים

| תוצרת ערמונים - 2020 |
| --- | --- |
מדינה: (באלפי טונות)
הרפובליקה העממית של סין סין: 1,743.4
ספרד ספרד: 188.7
בוליביה בוליביה: 80.9
טורקיה טורקיה: 76.0
קוריאה הדרומית קוריאה הדרומית: 54.4
איטליה איטליה: 49.7
פורטוגל פורטוגל: 42.2
בעולם: 2,321.8
מקור: מסד נתונים סטטיסטי תאגידי של ארגון המזון והחקלאות של ארצות הברית
בשנת 2020, הייצור העולמי של ערמונים מתורבתים עמד על 2,322 טון, בראשות סין עם 75% מהכלל (טבלה). ספרד ובוליביה היו גם יצרניות משמעותיות.
הערות שוליים

↑  Castanea, באתר "Flora Europea" (באנגלית)
↑  The Grocer's Encyclopedia – Encyclopedia of Foods and Beverages. By Artemas Ward. New York. 1911.
↑  POSTHARVEST HANDLING AND STORAGE OF CHESTNUTS, www.fao.org
↑  A Modern Herbal. By Mrs. M. Grieve.
↑  Chestnuts worldwide and in New Zealand (אורכב 05.07.2008 בארכיון Wayback Machine). By the New Zealand Chestnut Council, 2000.
↑  FAOSTAT, www.fao.org
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007284870205171  BnF: cb11964841v (data)  GND: 4201616-2  LCCN: sh85020644  NARA: 10665890
טירופו של המלך ג'ורג'

| --- | --- |

 מבוסס על:  המחזה "טירופו של המלך ג'ורג' השלישי"
 בימוי:  ניקולס היטנר
 הופק בידי:  סטפן אוונס   דייוויד פארפיט
 תסריט:  אלן בנט
 עריכה:  טריק אנוואר
 שחקנים ראשיים:  נייג'ל הות'ורן   הלן מירן   איאן הולם   אמנדה דונוהו   רופרט גרייבס   רופרט אוורט
 מוזיקה:  ג'ורג' פנטון 
 צילום:  אנדרו דון
 מדינה:  בריטניה
 חברת הפקה:  Close Call Films, Renaissance Films 
 חברה מפיצה:  סרטי סמואל גולדווין
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  28 בדצמבר 1994 (ארצות הברית)   24 במרץ 1995 (בריטניה)
 משך הקרנה:  107 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  סרט ביוגרפי, סרט קומדיה, סרט דרמה 
 הכנסות באתר מוג'ו:   madnessofkinggeorge
 פרסים:  פרס אוסקר לעיצוב האמנותי הטוב ביותר (קן אדם, Carolyn Scott)  מועצת ביקורת הקולנוע האמריקנית: עשרת הסרטים הטובים ביותר 
 דף הסרט ב־IMDb
 
טירופו של המלך ג'ורג' (באנגלית: The Madness of King George) הוא סרט קולנוע בריטי שיצא בשנת 1994. הסרט, שבוים על ידי ניקולס היטנר, התבסס על המחזה "טירופו של ג'ורג' השלישי", שנכתב על ידי אלן בנט ב-1991. בנט, היה אחראי גם על עיבוד המחזה לתסריט סרט זה. טירופו של המלך ג'ורג' מתאר באופן בדיוני את סיפורו של ג'ורג' השלישי, מלך אנגליה, התמודדותו עם תסמיני ההפרעה הנפשית בה לקה במחצית השנייה של חייו, והשפעת התמודדות זו על משפחתו ואנשיו בבית המלוכה.
עלילה

הסיפור מבוסס על אפיזודה אמיתית של שיגעון שאירעה למלך ג'ורג' השלישי. התקופה היא סוף המאה ה-18, מספר שנים לאחר מלחמת העצמאות של ארצות הברית, בה איבדה אנגליה את שליטתה בקולוניות בצפון אמריקה.
בסרט מוצגים תסמינים שונים של המלך: הוא לוקה בבלבול חושים, נעשה חסר נימוס וטאקט ומקלל ללא שליטה, לא מתאמץ להיות פוליטיקלי קורקט, ודעותיו הפוליטיות מקצינות. משפחתו ואנשיו בארמון המלוכה רואים במורת רוח שינויים אלו במצבו הרגשי וההתנהגותי, ומנסים למצוא לו טיפולים מגוונים כדי לשפר את מצבו. במקביל מנסים ראש הממשלה ויורש העצר להשפיע עליו יותר ויותר בניהול הממלכה ומובילים תככים נגדו.
הסרט מציג את הדעות הקדומות שהנחו את הרופאים באותה תקופה ואמצעיהם המוגבלים דאז, בניסיונם להבין את גוף ונפש האדם. הם ניסו לרפא את המלך באמצעים כגון טיהורים מסוגים שונים. במקביל ניסה רופא אחר של המלך לבחון את השתן והצואה שלו על מנת להבין את מקור התסמינים. שיטה נוספת, עליה ממליצה הרוזנת אליזבת הרברט, ליידי פמברוק, היא שיטתו של ד"ר ויליס, שמנסה לטפל במלך באמצעות סוג של עיצוב התנהגות. אך אף אחת מהשיטות לא משפרת את מצבו של המלך. מצבו השתפר מעצמו בהדרגה בהמשך (המלך ג'ורג' השלישי אכן החלים למספר שנים, אך לאחר מכן לקה שוב במחלתו, ובנו מונה לעוצר וניהל את ענייני הממלכה במקומו, עד מות אביו).
שם הסרט

שם הסרט שונה משם המחזה, שנקרא "טירופו של ג'ורג' השלישי". אגדה אורבנית מספרת כי שם הסרט שונה מכיוון שיוצריו חששו שהקהל האמריקאי יטעה לחשוב כי מדובר בסרט המשך שלישי כלשהו. עם זאת, הבמאי היטנר טען כי הסיבה לשינוי היא הבהרה כי מדובר בסרט על מלך, עבור הקהל האמריקאי שלא רגיל במונרכיות לאורך ההיסטוריה של ארצות הברית.
צוות השחקנים

נייג'ל הות'ורן - המלך ג'ורג' השלישי
הלן מירן - המלכה שרלוט
איאן הולם - ויליס
אמנדה דונוהו - ליידי פמברוק
רופרט גרייבס - גרביל
ג'פרי פאלמר - וורן
רופרט אוורט - ג'ורג', הנסיך מוויילס
ג'ים קרטר - צ'ארלס ג'יימס פוקס, חבר הפרלמנט ומנהיג האופוזיציה
ג'וליאן ריינד-טוט - פרדריק, הדוכס מיורק
ג'וליאן ואדהאם - ויליאם פיט הבן, חבר הפרלמנט וראש הממשלה
אנתוני קאלף - פיצרוי
אדריאן סקרבורו - פורטנם
ג'ון ווד - ת'ורלו
ג'רמי צ'יילד - האדון נושא המוט השחור
סטרואן רוג'ר - דונדאס
ג'אנין דוביצקי - מרגרט ניקולסון
קרוליין הרקר - גברת פיצהרברט
רוג'ר המונד - בייקר
סיריל שאפס - פפיס
סלינה קאדל - גברת קודוול
אלן בנט - חבר פרלמנט מהספסלים האחוריים
ניקולס סלבי - יושב ראש בית הנבחרים הבריטי
פרסים

הסרט זכה בפרס אוסקר לבימוי האמנותי הטוב ביותר (קן אדם וקרולין סקוט), וכן היה מועמד לפרס השחקן הטוב ביותר (נייג'ל הות'ורן), שחקנית המשנה הטובה ביותר (הלן מירן) והתסריט המעובד הטוב ביותר.
הסרט היה מועמד ל-14 פרסי באפט"א, וזכה בשלושה: הסרט הטוב ביותר, השחקן הטוב ביותר (נייג'ל הות'רן) ועיצוב התסרוקות והאיפור הטוב ביותר.
בפסטיבל קאן זכתה הלן מירן בפרס לשחקנית המשנה הטובה ביותר. הבמאי ניקולס היטנר היה מועמד לפרס דקל הזהב על הסרט.
שבירונים

| --- | --- |

 
 מאכלים
 סוג:  מגדן 
 מוצא:  איטליה, הרפובליקה העממית של סין, צרפת 
 מרכיבים עיקריים:  קרמל, אגוז 
 
נוגאטין
סוגי שבירוני פראלין
שבירונים (באנגלית: Brittle) הוא סוג של מוצרי קונדיטוריה מתוקים המורכבים מחתיכות שבורות שטוחות של ממתקי סוכר קשים המוטבעים באגוזים כמו אגוזי פקאן, שקדים או בוטנים ובדרך כלל עוביים פחות מ-1 ס"מ.
סוגים

יש למוצר וריאציות רבות ברחבי העולם, כמו פסטלי (ממתק שומשום) ביוון, סוהאן באיראן, קרוקאנט בצרפת, alegría או palanqueta במקסיקו, pé-de-moleque בברזיל, panocha mani, panutsa mani, או סאני בפיליפינים (שאפשר להכין גם עם אגוז פילי), גוזינאקי בגאורגיה, גאג'אק בפונג'אב ההודית, בחלקים של המזרח התיכון, שבירונים עשויים עם פיסטוקים, בעוד שבמדינות אסיה רבות משתמשים בשומשום ובבוטנים. שבירוני בוטנים הוא המתכון הפופולרי ביותר בארצות הברית. המונח "שבירון" בהקשר של הממתק הופיע לראשונה בדפוס בשנת 1892, אם כי הממתק עצמו קיים כבר הרבה יותר זמן.
הכנה

באופן מסורתי, תערובת של סוכר ומים מחוממת לשלב בו הופך למוצק שאפשר לשבור אותו. הדבר מתרחש בטמפרטורה של כ-146 עד 154 מעלות צלזיוס, על אף שמתכונים מסוימים מבקשים להוסיף גם מרכיבים כמו גלוקוז ומלח בשלב הראשון. האגוזים מעורבבים עם הסוכר המקורמל ובשלב זה מוסיפים תבלינים, חומרי התפחה, ולעיתים קרובות חמאת בוטנים או חמאה. הממתק החם נשפך על משטח שטוח לקירור, באופן מסורתי גרניט, לוח שיש או תבנית אפייה. ניתן לשטח את הממתק החם לעובי אחיד. כאשר משטח השבירונים קר מספיק לטיפול, שוברים אותו לחתיכות. זה נדיר לשבור את השבירונים לחתיכות שוות.
נוגטין

נוגטין הוא ממתק דומה לשבירון, אך עשוי משקדים פרוסים במקום בוטנים שלמים, המשובצים בקרמל שקוף.
ראו גם

קרמל
גוזינאקי
טופי
נוגט
הערות שוליים

↑  Kate Hopkins (2012). Sweet Tooth: The Bittersweet History of Candy. Macmillan. p. 34. ISBN 9781250011190. נבדק ב-11 באפריל 2013. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  Dinah Corley (2011). Gourmet Gifts: 100 Delicious Recipes for Every Occasion to Make Yourself & Wrap with Style. Houghton Mifflin Harcourt. p. 251. ISBN 978-1558324350.
↑  Lisa Abend (2011). The Sorcerer's Apprentices: A Season in the Kitchen at Ferran Adrià's elBulli. Simon and Schuster. p. 82.
↑  "El origen de la palabra Palanqueta y La Fiesta del Maíz". 21 בדצמבר 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Polistico, Edgie (2017). Philippine Food, Cooking, & Dining Dictionary. Anvil Publishing, Inc. ISBN 9786214200870.
↑  Joel Denker (2007). The World on a Plate: A Tour Through the History of America's Ethnic Cuisine. University of Nebraska Press. p. 33. ISBN 978-0803260146. נבדק ב-11 באפריל 2013. brittle pistachios middle east. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  Leela Punyaratabandhu (12 באפריל 2011). "Goddesses and peanut brittle: This year, celebrate Songkran in supernatural style". CNN. נבדק ב-11 באפריל 2013. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Chu, Anita. Field Guide to Candy: How to Identify and Make Virtually Every Candy Imaginable. Philadelphia: Quirk, 2009.
↑  Olver, Lynne. "Brittle". The Food Timeline.
↑  "Peanut Brittle Recipe *Video Recipe*". Joyofbaking.com.
↑  Paula Deen (2011). Paula Deen's Southern Cooking Bible: The New Classic Guide to Delicious Dishes with More Than 300 Recipes. Simon & Schuster. p. 418. ISBN 9781416564126. נבדק ב-11 באפריל 2013. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  Gisslen, Wayne (2017). Professional baking (Seventh ed.). Hoboken, New Jersey: John Wiley & Sons. p. 656. ISBN 978-1-119-14844-9. OCLC 944179855.
עד עצם היום הזה – דמויות

הסדרה עד עצם היום הזה מספרת את סיפורן של דמויות מהאגדות החיות ביער המכושף אשר מקוללות ועוברות לעולם שלנו בלי לזכור מי הן. היחידה שיכולה לשבור את הקללה שהטילה המלכה הרעה היא אמה סוואן, המושיעה ובתם של שלגיה ושל הנסיך המקסים. במהלך הסדרה אמה פוגשת בדמויות שונות מהאגדות ועוזרת להם להשיג את הסוף השמח שלהם עד שלבסוף הקללה נשברת וכולם נזכרים מי הם. במהלך העונות הבאות מתרחשים אירועים נוספים הקשורים לעברן של הדמויות ובכל פעם אמה היא זו שנדרשת להציל את המצב.
ישמעאלים

ישמעאלים הם עם של סוחרים-נוודים מבני ישמעאל המוזכר בתנ"ך. אין אזכור של הישמעאלים במקורות חוץ-מקראיים קדומים, אך יש אזכורים חוץ מקראיים לשבטים המרכיבים את האומה הישמעאלית על פי המקרא, כמו קדר, אדבאל, תימא, יטור, משא, ונביות. במסורת הערבית, היהודית והמוסלמית, הישמעאלים מזוהים עם הערבים.
מנהגיהם

הישמעאלים מתוארים כעונדים נזמי זהב החיים בשיירות כנוודים עם גמלים הנושאים את סחורותיהם. בתהילים פרק פ"ג, פסוק ז' נזכרים הישמעאלים כדרי אוהלים. שבטי הישמעאלים מוזכרים גם כנוודים רועי צאן הגרים במדבר.
נחלת הישמעאלים

עם אזכורם הראשון כעם בספר בראשית, מוזכרים סוחרים ישמעאלים העוברים בארץ ישראל לצורך הליכה למצרים, כשהם באים מן הגלעד שבצפון מערב עבר הירדן. אולם ישמעאל גורש למדבר של כנען שהוא הנגב ומשם לא ברורה נדידתו אך צאצאיו מוכרים כעמים וממלכות שישבו בימי האלף הראשון לפנה"ס בחצי האי ערב, כמו קדר. התורה מציינת שתחום ארצם של הישמעאלים היה "מחוילה עד שור אשר על פני מצרים, בואכה אשורה" כלומר מאזור המדבריות הסמוכים לתימן עד המדבריות הסמוכים לצפון עיראק של ימינו, אזור החופף בקירוב את חצי האי ערב והמדבר הסורי-ערבי.
גם המדיינים שישבו בצפון מערב חצי האי ערב ושמקורם לפי המקרא בקטורה, אשת אברהם השלישית, מזוהים עם הישמעאלים בספר שופטים, ושם מופיע מנהגם של הישמעאלים לענוד נזמי זהב.
היסטוריה

ישמעאל ואמו, הגר, גורשו אל המדבר (ככל הנראה אל הנגב) לאור בקשתה של שרה. לאחר מכן הישמעאלים כעם מוזכרים לראשונה בבראשית פרק לז', פסוק כה' כאשר שיירה של סוחרים מתוכם שהגיעה מהגלעד חצתה את ארץ ישראל עם גמליהם לעבר מצרים העתיקה. בני יעקב שהיו בעמק דותן הבחינו בשיירה והחליטו למכור להם את אחיהם השנוא, יוסף, לעבד תמורת עשרים כסף ואלה לקחו אותו למצרים שם יעלה בהמשך לגדולה.
בספר שופטים פרק ח', פסוק כד' נזכרים שוב הישמעאלים בתור תיאור לשלילה, כששב גדעון השופט מהמלחמה, הוא שואל מלוחמי ישראל את נזמי הזהב אשר לקחו כשלל מהמדיינים הנמלטים, שמשקלם נאמד ב-1700 זהב ומכין מהם אפוד שאותו הוא מציב בעירו, עפרה, בטרם יצא להביס סופית את המדיינים שלחמו כנגד שבטי ישראל ומשיג שקט שנמשך 40 שנה. האפוד נוצר ככמצבת זיכרון לניצחון אולם אנשים החלו לעבוד אותו כפולחן פגאני.
בספר שמואל וכן גם בחזרה על דבריו בספר דברי הימים מוזכר אדם בשם יתר הישמעאלי שהיה נשוי לאביגיל בת ישי, אחותו של דוד המלך.
בספר תהילים פרק פ"ג, פסוק ז' נזכרים הישמעאלים (כיושבי אוהלים כמו האדומים) כאחד מאויבי עם ישראל אשר אלוהים ימצה עמם את הדין על רצונם לפגוע בעם ישראל ולהשמידו.
בספר דברי הימים מוזכר כי שבטי ראובן גד וחצי המנשה ערכו מלחמה עם השבטים יטור, נפיש ונודב. כאשר השניים הראשונים מובאים בתורה כשבטים ישמעאלים וכנראה גם נודב.
ברוב המקרא הישמעאלים לא מוזכרים בשם זה, אלא בשמות שבטיהם השונים. שמות שבטי ישמעאל מוזכרים רבות בנבואות הנביאים. כאשר השבט המוזכר ביותר הוא קדר, המוזכר בעיקר בהקשר של נבואות פורענות וחורבן של השבט.
במקורות חוץ מקראיים

חלק מהשבטים המרכיבים את הישמעאלים לפי המקרא, מוזכרים בכתובות אשוריות ובבליות, ומזוהים כשבטים נוודים שגרו בחצי האי ערב ובמדבר הסורי-ערבי.
בספרות היהודית הפוסט-מקראית

בספר יהודית, המתוארך למאה הרביעית לפנה"ס, החלה מסורת של זיהוי הערבים שחיים בקצה היבשת כאל צאצאי הישמעאלים כ"עם היושב בקצה המדבר".
בספר היובלים, המתוארך למאה השנייה לפנה"ס, קיימת התייחסות ישירה למוצא הערבים והישמעאלים מישמעאל בן-אברהם. בפרק כ’, העוסק בצוואת אברהם, מצוין:
"ויתן לישמעאל ולבניו ולבני קטורה מתנה וישלחם מעל יצחק בנו. וישמעאל עם בניו ובני קטורה עם בניהם נסעו יחדו וישבו מפארן עד לבא בבלה בכל הככר אשר מקדם נוכח המדבר. ויתחברו איש אל אחיו ויקראו בשם ערבים וישמעאלים."
יוסף בן מתתיהו מזהה בספרו, "קדמוניות היהודים", את צאצאי הישמעאלים בזמנו עם הנבטים, ומייחס את מנהג ברית המילה בגיל 13 שהתקיים בקרבם לפסוקים המקראיים שמתארים את ברית המילה שעבר ישמעאל באותו הגיל.
הישמעאלים במסורת חז"ל

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.  יהדות.
לפי מסורת התלמוד הבבלי, יש לזהות את אביגיל בת ישי עם אביגיל בת נחש, דמות מקראית נוספת; ואת בעלה יתר הישמעאלי יש לזהות עם בעלה של אביגיל בת נחש, יתרא הישראלי. לפי מסורת שנמסרה בתלמוד הירושלמי בשם רבי שמואל בר נחמן, היה יתר ישמעאלי שהתגייר בבית דינו של ישי, והאחרון בחר בו כחתן לבתו אביגיל לאור היכרותו עמו.
הישמעאלים באסלאם

על פי הקוראן מוחמד ובני עמו הם מצאצאי אברהם וישמעאל, ייתכן שמקור הדברים בהתוודעותו של מוחמד לסיפורים ולמסורות של היהודים והנוצרים שבאו במגע עם שבטו, ובעקבות זאת הערבים המוסלמים מזהים את אביהם הקדום עם ישמעאל.
ראו גם

כל אזכורי המילה "ישמעאלים" במקורות היהודיים באתר "סנונית"
כל אזכורי המילה "ישמעאלי" במקורות היהודיים באתר "סנונית"
הערות שוליים

↑  ירמיהו
↑  ספר יהודית, פרק ב’, פסוק כ"ב.
↑  ספר היובלים, פרק כ’, פסוקים ט”ו-י”ז.
↑  יוסף בן מתתיהו, קדמוניות היהודים, ספר ראשון, פרק י, פסקה ה, סעיפים 193-192.
↑  תלמוד בבלי, מסכת שבת, דף נ"ה, עמוד ב'.
↑  תלמוד בבלי, מסכת יבמות, דף ע"ז, עמוד א'.
↑  תלמוד ירושלמי, מסכת יבמות,  פרק ח', הלכה ג'.
שנות ה-90 של המאה ה-5

שנות ה-90 של המאה ה-5 היו העשור העשירי והאחרון של המאה ה-5, החלו ב־1 בינואר 490 והסתיימו ב־31 בדצמבר 499.
אירועים בולטים בעולם

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
אירועים בולטים בעולם > מלחמה ופוליטיקה > מלחמות

496 – קרב טולביאק – כלוביס הראשון מלך הפרנקים ניצח את האלמאנים 496 ואיחד את רוב גאליה שמצפון לעמק הלואר תחת שליטתו
אירועים בולטים בעולם > מלחמה ופוליטיקה > אירועים פוליטיים משמעותיים

496 – כלוביס הראשון נטבל לנצרות הקתולית
496 – תרזמונד (אנ') מוכתר כמלך הונדלים
1 במרץ 499 – מלך האוסטרוגותים תאודריק הגדול מביע תמיכתו באפיפיור סימכוס נגד האנטי-אפיפיור לאורנטיוס ובכך מביא קץ לשלטונו של האחרון על הכנסייה
כלכלה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
אסונות

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
התנקשויות, חיסולים, וניסיונות התנקשות

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
מדע וטכנולוגיה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
497 – אריאבהטה, מתמטיקאי ואסטרונום הודי, מחשב את פאי (π) כ ≈ 62832/20000 = 3.1416 – דיוק של ארבע ספרות עשרוניות.
תרבות פופולרית

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
אישים בולטים

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
רבינא האחרון – שמו המלא רב אבינא בר רב הונא נפטר י"ג בכסלו ד'ר"ס, 1 בדצמבר 498ת היה אמורא בבלי מהדור השמיני והאחרון של תקופת האמוראים. התמנה לאחר רבו, רבה תוספאה, להיות ראש ישיבת סורא, שם פעל השלים את עבודת רבותיו, רבינא הראשון ורב אשי, בעריכת התלמוד הבבלי וחתימת דברי החכמים של הדורות שלפניו. הוא השלים מלאכה זו זמן קצר לפני מותו.מותו ציין את סיום תקופת האמוראים.
אישים בולטים > מנהיגי עולם בולטים

פסלו של אריאבהטה בפונה