stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
31 ביולי
נפטרו

450 – פטרוס כריסולוגוס, הבישוף של רוונה (נולד ב-380)
1099 – רודריגו דיאז דה ויוור ("אל סיד"), לוחם ספרדי (נולד ב-1045)
1330 – מיכאיל שישמן, קיסר בולגריה, מהאימפריה הבולגרית השנייה
1508 – נהואד, קיסר אתיופיה
1556 – איגנטיוס הקדוש מלויולה, מייסד מסדר הישועים (נולד ב-1491)
1729 – ניקולא היים, לבריתן אופרה איטלקי (נולד ב-1729)
1784 – דני דידרו, פילוסוף צרפתי (נולד ב-1713)
1840 – הרב נחמן קרוכמל, היסטוריון והוגה דעות, מראשי תנועת ההשכלה בגליציה (נולד ב-1785)
1875 – אנדרו ג'ונסון, נשיאה ה-17 של ארצות הברית (נולד ב-1808)
1886 – פרנץ ליסט, מלחין ופסנתרן הונגרי (נולד ב-1811)
1914 – ז'אן ז'ורס, מנהיג סוציאליסטי צרפתי (נולד ב-1859)
1944 – אנטואן דה סנט-אכזופרי, טייס, סופר, משורר ועיתונאי צרפתי, שנודע בעיקר בזכות ספר הילדים שלו "הנסיך הקטן" (נולד ב-1900)
1953 – קורנל מקושינסקי, סופר פולני (נולד ב-1884)
1962 – שלמה רוזובסקי, מלחין ומוזיקולוג יהודי שפעל ברוסיה, בארץ ישראל המנדטורית ובארצות הברית (נולד ב-1878)
1986 – צ'יאונה סוגיהארה, קונסול יפני וחסיד אומות העולם (נולד ב-1900)
1992 – עוזי פרס, במאי, תסריטאי ומפיק קולנוע ישראלי (נולד ב-1951)
1993 – בודואן, מלך הבלגים (נולד ב-1930)
2001 – פול אנדרסון, סופר מדע בדיוני (נולד ב-1926)
2014 – יהושע דורפמן, קצין תותחנים ראשי ומנכ"ל רשות העתיקות (נולד ב-1950)
2017 – ז'אן מורו, שחקנית צרפתייה (נולדה ב-1928)
2019 – דן פרץ, מהנדס ישראלי (נולד ב-1942)
2020 – פנחס לביא, דיפלומט ישראלי (נולד ב-1935)
2020 – אלן פארקר, במאי קולנוע ותסריטאי בריטי (נולד ב-1944)
2022 – זאב עופר, קצין צה"ל בדרגת אלוף-משנה, שירת כמפקד חטיבת ירושלים ומפקד פיקוד ההדרכה (נולד ב-1927)
2022 – פידל ראמוס, נשיאה ה-12 של הפיליפינים (נולד ב-1928)
2022 – ביל ראסל, שחקן כדורסל אמריקאי (נולד ב-1934)
2022 – איימן א-זוואהירי, טרוריסט ממוצא מצרי (נולד ב-1951)
2024 – אסמאעיל הנייה, מנהיג פלסטיני (נולד ב-1962)
חגים ואירועים החלים ביום זה

הוואי – יום הדגל
חגיגת איגנציוס הקדוש מלויולה
30 ביולי – 1 באוגוסט
יולי
לוח אירועים שנתי
איתמר בן אב"י
אנטואן דה סנט-אכזופרי
גובה החובות (סרט)

| --- | --- |

 בימוי:  Alexey Gennadievich Krasovsky 
 שחקנים ראשיים:  קונסטנטין חבנסקי 
 מדבבים:  יבגני סטיצ'קין אלכסנדר טיוטין איגור זולוטובצקי קיריל פלטניוב קסניה בוראבסקאיה פולינה אגורייבה טטיאנה לזארבה בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 מדינה:  רוסיה 
 הקרנת בכורה:  9 ביוני 2016 
 משך הקרנה:  73 דק' 
 שפת הסרט:  רוסית 
 סוגה:  סרט דרמה, מותחן פסיכולוגי, בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 מקום התרחשות:  מוסקבה 
 דף הסרט ב־IMDb
 
גובה החובות או האספן (ברוסית: Колле́ктор) הוא סרט דרמה רוסי בבימויו של אלכסיי קרסובסקי, שגם כתב את התסריט וזהו סרט הביכורים שלו.
הקרנת הבכורה נערכה ב-9 ביוני 2016 במסגרת פסטיבל הקולנוע "קינוטאבר" שבו הוענק פרס השחקן הטוב ביותר לקונסטנטין חבנסקי.
הסרט שוחרר להקרנות מסחריות ב-6 באוקטובר 2016 וב-16 באפריל 2017 הסרט שודר בערוץ הטלוויזיה NTV.
העלילה מתפתחת בעזרת שיחות טלפון אשר מקבל ארתור במשרדו החושפות בפנינו את עולמו. ארתור הוא הדמות היחידה אשר נראית במהלך הסרט כאשר לאורכו דמויות נוספות משתתפות רק באמצעות קולם. הסרט התקבל באהדה רבה על ידי המבקרים וזכה לתשבחות.
עלילת הסרט

ארתור (קונסטנטין חבנסקי) הוא גובה חובות ציני. בעבודה שלו הוא מצליח לגרום ללקוחותיו לשלם את חובותיהם ללא שימוש באלימות, בשיטות מתוחכמות ופסיכולוגיות. כפסיכולוג טוב, הוא מהר מאוד מוצא את נקודת התורפה של החייב ומשתמש בכך במיומנות רבה.
אך לפתע ארתור מוצא את עצמו קורבן לסחיטה. וידאו שערורייתי בהשתתפותו מופץ ברשת האינטרנט; כתוצאה מכך, כל חבריו ועמיתיו לעבודה מתרחקים ממנו והוא נועל את עצמו במשרד, תוך שהוא מנסה לשקול את האפשרויות שלו — האם לבצע התאבדות או שבלילה אחד עליו לברר מי מפליל אותו.
צוות השחקנים

| שם השחקן | שם הדמות | הערות |
| --- | --- | --- |
| קונסטנטין חבנסקי | ארתור | גובה החובות |
| פולינה אגורייבה | תמרה | בקולה בלבד |
| קסניה בוראבסקאיה | נטליה | בקולה בלבד |
| טטיאנה לזארבה | טטיאנה | בקולה בלבד |
| מרינה ליסובץ | הרופאה | בקולה בלבד |
| ולנטינה לוקאשצ'וק | ליזה | בקולה בלבד |
| קיריל פלטניוב | יבגני | בקולו בלבד |
| יבגני סטיצ'קין | לב | בקולו בלבד |
| ניקיטה טיונין | יורלוב | בקולו בלבד |
| אלכסנדר טיוטין | רומן | בקולו בלבד |
| איגור זולוטובצקי | עיתונאי | בקולו בלבד |
| דריה מורוז | קסניה | בקולה בלבד |
הפקה

כמעט כל הסרט מתרחש בתוך משרד בגורד שחקים מוסקבאי. הצילומים התרחשו בזמן אמת בטווח זמן של לילה בודד במשרד שכור בגורד שחקים במתחם מוסקבה סיטי.
פרסים ומועמדויות

| שנה | פרס | קטגוריה | תוצאה |
| --- | --- | --- | --- |
| 2016 | פרס פסטיבל קינוטאבר בסוצ'י | השחקן הטוב ביותר  (קונסטנטין חבנסקי) | זכייה |
| 2016 | פרס פסטיבל קרלובי וארי | פרס Fedora של התאחדות מבקרי הקולנוע של אירופה והמזרח התיכון | זכייה |
| 2016 | פרס פסטיבל מרידיאן פסיפיק בולדיווסטוק | פרס אהדת הקהל לסרט הרוסי הטוב ביותר | זכייה |
| 2017 | פרס נשר הזהב | הסרט העלילתי הטוב | מועמדות |
| 2017 | פרס נשר הזהב | התסריט הטוב (אלכסיי קרסובסקי) | מועמדות |
| 2017 | פרס ניקה | פריצת השנה  (אלכסיי קרסובסקי) | זכייה |
| 2017 | פרס ניקה | הסרט העלילתי הטוב | מועמדות |
| 2017 | פרס ניקה | התסריט הטוב (אלכסיי קרסובסקי) | מועמדות |
| 2017 | פרס ניקה | השחקן הטוב ביותר (קונסטנטין חבנסקי) | מועמדות |
| 2017 | פרס ניקה | עבודת הסאונד הטובה ביותר (נלי איוואנובה) | מועמדות |
| 2017 | פרס "יחי הקולנוע הרוסי" בסנקט פטרבורג | פרס העיתונות | זכייה |
| 2017 | פרס "יחי הקולנוע הרוסי" בסנקט פטרבורג | פרס השופטים לעיבוד רעיון ויישומו (אלכסיי קרסובסקי) | זכייה |
| 2017 | פרס פסטיבל הקולנוע העצמאי בפראג | הבימוי הטוב ביותר (אלכסיי קרסובסקי), השחקן הטוב ביותר (קונסטנטין חבנסקי), פרס השופטים על שם גוסטב מאירינק | זכייה |
הערות שוליים

↑  Режиссёрский дебют сценариста Алексея Красовского будет представлен на фестивале «Кинотавр»
↑  "Итоги «Кинотавра»-2016: лучшими стали Хабенский, Павленкова и Серебренников". Газета Комсомольская правда // kp.ru.
↑  "Две российских ленты получили награды в Карловых Варах". // kino-teatr.ru.
↑  XIV Международный кинофестиваль «Меридианы Тихого» — 2016. «Приз зрительских симпатий за лучший российский фильм» — фильм «Коллектор». Официальный сайт Международного кинофестиваля Меридианы Тихого] во Владивостоке // pacificmeridianfest.ru
↑  "Фильм «Коллектор» получил «Приз зрительских симпатий» XIV кинофестиваля «Меридианы Тихого»". // trud-ost.ru.
↑  "Вера, надежда, «Ника»". Российская газета.
↑  "Церемония закрытия 25-го юбилейного кинофестиваля «Виват кино России!» в Молодёжном театре на Фонтанке". Сайт XXV кинофестиваля «Виват кино России!».
↑  "Train Driver's Diary wins at Prague Independent Film Festival". Prague TV. אורכב מ-המקור ב-2020-08-03. נבדק ב-2018-01-29.
↑  "НОВОСТИ ФЕСТИВАЛЕЙ: «ПОСЛАНИЕ К ЧЕЛОВЕКУ», ПРИЗЫ ДЛЯ «КОЛЛЕКТОРА» В ПРАГЕ, ARTDOCFEST / RIGA IFF, KONIK FILM FESTIVAL, «РУДНИК»". Cinemaplex.
↑  ""Коллектор" отмечен призами кинофестиваля в Праге". Kinobusiness.
האלפבית של אפריקה

האלפבית של אפריקה פותח בשנת 1928 בידי דידריך הרמן וסטרמן יחד עם קבוצה של חוקרים במכון הבינלאומי לשפה ותרבות אפריקאיות בלונדון. מטרת האלפבית הייתה לאפשר את כתיבת כל השפות האפריקאיות לצרכים מעשיים ומדעיים ללא סימנים דיאקריטיים. הוא מבוסס על האלפבית הפונטי הבינלאומי עם שינויים קלים, כמו j ו-y שבשונה ממנו מסמלות את העיצורים כמו שמסמלות בשפה האנגלית.
אלפבית זה השפיע על התפתחות אורתוגרפיות של שפות אפריקאיות רבות, ולאחר דיונים בנוגע להרמוניזציה של מערכות הכתב, הוביל למעבר לאלפבית הייחוס של שפות אפריקה.
אותיות האלפבית

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 | 13 | 14 | 15 | 16 | 17 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| A a | B b | Ɓ ɓ | C c | D d | Ɖ ɖ | E e | Ɛ ɛ | Ǝ ǝ | F f | Ƒ ƒ | G g | Ɣ ɣ | H h | X x | I i | J j | K k |
| L l | M m | N n | Ŋ ŋ | O o | Ɔ ɔ | P p | R r | S s | Ʃ ʃ | T t | U u | V v | Ʋ ʋ | W w | Y y | Z z | Ʒ ʒ |
ראו גם

האלפבית הסטנדרטי של לפסיוס
האלפבית הפאן-ניגרי
הלב הרעב

| --- | --- |

אסי כהן
 בימוי:  תום שובל 
 תסריט:  תום שובל 
 שחקנים ראשיים:  אסי כהן 
 מדינה:  ישראל 
 הקרנת בכורה:  2005 
 משך הקרנה:  12 דק' 
 שפת הסרט:  עברית 
 דף הסרט ב־IMDb
 
הלב הרעב הוא סרט קצר (12 דקות) של תום שובל, שנעשה במסגרת שנה ב' ללימודיו בבית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה, 2005. הסרט צולם במצלמת 16 מ"מ.
עלילה

ניסים הנטוש יעשה מאמץ אחרון בהחלט לשנות את דעתה של אתי, חברתו לשעבר לחזור אליו. לשם כך הוא מתקשר לתוכנית הרדיו של איריס קול ומבקש את תיווכה.
פרסים ופסטיבלים

זוכה פרס התסריט הקצר קרן מיקי אלבין.
קרן התרבות אמריקה-ישראל.
השתתף בתחרות וולג'ין, פסטיבל הקולנוע ירושלים 2005.
הסרט זכה בפרס הראשון בקטגוריית סרטי סטודנטים ובפרס היוצר המבטיח בפסטיבל המפטונס הבינלאומי בניו-יורק 2006.
שחקנים

| שם השחקן | שם הדמות |
| --- | --- |
אסי כהן: ניסים
רינת גליקו: אתי
איריס קול: בתפקיד עצמה
באוהאוס

ערך זה עוסק בבית הספר הגרמני לעיצוב ואדריכלות. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
בית הספר בדסאו
מוזיאון הבאוהאוס - תל אביב
ביתן בריטניה (נהרס) ביריד המזרח 1934
מוזיאון הבאוהאוס  - ויימאר
באוהאוס (בגרמנית: Bauhaus, ‏האזנהקובץ:De-Bauhaus.ogg‏Ⓘ‏) הוא שמו של בית ספר לעיצוב ואדריכלות שנוסד על ידי ולטר גרופיוס, ופעל בגרמניה בתקופה שבין שתי מלחמות העולם, בין השנים 1919–1933. הבאוהאוס נדד בין שלוש ערים: ויימאר (שבה נוסד), דסאו וברלין. בבית ספר זה התחנכו ולימדו אדריכלים מפורסמים רבים, אשר פיתחו את הסגנון הבינלאומי, שהוא אחת האסכולות החשובות ביותר באדריכלות המודרנית.
הבאוהאוס ידוע בעיקר כסגנון אדריכלי, שנחשב פונקציונלי ומינימליסטי. אולם הבאוהאוס עסק גם בתחומים של עיצוב פנים ועיצוב רהיטים וכלי בית שונים – תחומים שנלמדו בבית הספר עוד לפני שמקצוע האדריכלות נלמד בו.
מקור השם

מקור השם "באוהאוס" (על פי אחת הסברות) הוא במונח "באוהיטה" (Bauhütte), שפירושו "צריף הבנאים". על פי חוקי הבנייה בגרמניה עד לעת החדשה, היה מוקם צריף בנאים לצד אתר הבנייה אליו היו מגיעים מדי יום צוותי העובדים באתר. אם היה היום מתאים לעבודה – היו הפועלים עוסקים במלאכת הבנייה, אך אם היה זה יום סוער וגשום, היו הפועלים מתכנסים באותו צריף וכל בעל מלאכה היה מלמד את שוליותיו את אומנותו.
בבואו להקים בית ספר לאמנות האדריכלות, מצא מייסד בית הספר "באוהאוס" ולטר גרופיוס לנכון לקרוא למוסד על שמו של אותו צריף בנאים, בו ילמדו התלמידים את רזי אומנות הבנייה מטובי האדריכלים והאמנים בדורם. הפירוש המילולי של השם "באוהאוס" הוא "בית הבנייה".
לידתו של סגנון הבאוהאוס

סגנון הבאוהאוס נקרא כך על שם בית הספר שנשא את אותו השם. אסכולה זו, שכללה אדריכלים נוספים שלא היו קשורים לבאוהאוס, הובילה לפיתוח הסגנון הבינלאומי, שהיה לסגנון השולט ברחבי העולם משנות ה-30 ועד שנות ה־60 של המאה ה־20 בערך. רבים מבלבלים בין "סגנון הבאוהאוס" שהוא שם כללי לסגנונות שצמחו בבית הספר באוהאוס וכללו גם סגנונות עיצוב של ריהוט וכלי בית, לבין "הסגנון הבינלאומי".
סגנון הבאוהאוס נולד מתוך הצורך לשקם את גרמניה במהירות לאחר מלחמת העולם הראשונה. בשנת 1919 הטילה ממשלת גרמניה על האדריכל ולטר גרופיוס להקים מכון שיסייע בשיקום המדינה מבחינה תרבותית וחברתית. המכון שנקרא "באוהאוס" הוביל גישה שקראה להתנערות מהסגנון הפרוסי המצועצע, ולהדגשת האדם וצרכיו הפשוטים במרכז האידאולוגיה התרבותית. בהתאם לכך הסגנון האדריכלי והעיצובי של הבאוהאוס הוא נקי ופשוט, ומרבה לעשות שימוש בקווים ישרים ואלמנטים אחרים ההופכים את תוצריו לקלים ופשוטים, הן לייצור והן לשימוש. הבאוהאוס הוא אחת מאבני הדרך החשובות בתולדות המודרניזם, ובו טבע האדריכל מיס ואן דר רוהה את המשפט "פחות זה יותר".
בית הספר

בסך הכול פעל המכון של גרופיוס 14 שנה, עד שנסגר עם עליית הנאצים לשלטון. בתקופה קצרה זו הוא העמיד מספר אדריכלים חשובים שהשפיעו השפעה רבה על הסגנונות העיצוביים המרכזיים של שנות ה-30 וה-40. עם המורים שלימדו בבית הספר נמנים האמנים וסילי קנדינסקי, פול קלה, לסלו מוהולי-נג'י, מרסל ברויאר יוזף אלברס, יוהנס איטן וגונטה שטלצל.
בין השנים 1919 ל-1924 פעל בית הספר בוויימאר, משכנן של האקדמיה לאמנות ושל בית הספר לאומנות ומלאכה שייסד אנרי ון דה ולדה. למרות שגרופיוס הדגיש שבית הספר אינו פוליטי, היו מורי ותלמידי בית הספר הליברלים לצנינים בעיני הצבא, במיוחד לאחר ניצחון הימין בבחירות 1924 בתורינגיה. ממשלת המחוז ביקשה לסיים את חוזי ההעסקה של כל המורים לקראת ספטמבר 1924 בשל היותו של המוסד חתרני ובלתי רווחי והיותו של גרופיוס "בלתי מוסרי". אולם אז הזמין ראש העיר הסוציאל-דמוקרטי של דסאו, פריץ הסה, את בית הספר לעירו ואף ביקש מגרופיוס לעצב את מבנה בית הספר ואת מגורי המורים. זמן קצר לפני עזיבת הבאוהאוס את וויימאר, ערך המוסד תערוכה שהוצגה במספר מוקדים ברחבי העיירה וחשפה את הישגי התלמידים ואת שאיפותיו של הבאוהאוס. שיאה של התערוכה הייתה הקמתו של בית מגורים חדשני שנקרא "בית על ההורן" (Haus am Horn) ובתכנונו היו מעורבים מורי בית הספר כשאת הריהוט והציוד כולו עיצבו תלמידיו. עם נעילת התערוכה עזב המוסד לדסאו ונפתח שם מחדש.
בית הספר ניסה להתעלות מעל שיטות ההוראה שהיו נהוגות אז (וגם שנים מאוחר יותר) בבתי הספר, בהם ישבו שורות של תלמידים מול מורה אחד, וניסה לשלב יחסי הוראה של מורה מול תלמיד או קבוצת תלמידים קטנה. בשיטת הוראה זו ניסו לשחזר את אווירת ההוראה שהיה נהוגה בגילדות של בעלי המקצוע, בהן אומן לימד את השוליה את מקצועו.
ב-1928 העביר גרופיוס את ניהול בית הספר לאדריכל השווייצרי הנס מאייר. מאייר הגדיל את הכנסות בית הספר מסדנאות הריהוט, האריגה והמתכת על מנת לבצע את עצמאותו הכלכלית. ב-1930 עזבו מאייר וקבוצת תלמידים לרוסיה. כמנהל בית הספר התמנה מיס ון דר רוהה. באביב 1932 זכו הנאצים בראשות עיריית דסאו ומיס ון דר רוהה העביר את בית הספר למבנה בית חרושת נטוש בברלין, שם פעל מספר חודשים עד לעליית הנאצים לשלטון.
באפריל 1933 פרצו לבניין בית הספר פלוגות אס אס בהאשמה שהודפסו בו מנשרים קומוניסטיים. מיס ון דר רוהה נקרא למשרדי הגסטפו ונתבע לפטר מורים יהודים ולמנות תחתם מורים נאצים. ון דר רוהה הודיע על סגירת בית הספר ועד מהרה נמלטו ון דר רוהה, גרופיוס, מוהולי-נג'י, ברויאר ואלברס לארצות הברית וייסדו שם את האסכולה הבינלאומית של הבאוהאוס, כאשר הם "מורישים" את הרעיונות העיצוביים המרכזיים שלהם לסגנונות עיצוביים מאוחרים יותר, כמו ה"אר דקו".
בשנת 1996 הכריז אונסק"ו על הבאוהאוס ואתריו בדסאו וויימאר כאתר מורשת עולמית.
מנהלי בית הספר

ולטר גרופיוס, 1919 – 1928
הנס מאייר, 1928 – 1930
לודוויג מיס ואן דר רוהה, 1930 – 1933
הבאוהאוס בישראל

אחד המקומות שבו זכה סגנון הבאוהאוס להצלחה הוא היישוב העברי בארץ ישראל. האידאולוגיה החברתית-תרבותית שמאחורי הבאוהאוס התאימה מאוד לתפישות הסוציאליסטית והרוח החלוצית, כמו גם הרצון לברוא ולעצב את העולם מחדש. תפישות הבאוהאוס באו לידי ביטוי בארץ ישראל דרך הסגנון הבינלאומי. הסגנון היה נקי מקישוטים, פשוט ותכליתי. הוא פיאר את אסתטיקת המכונה ודגל באחידות בצבע, בגמר ובחזיתות הצנועות והפשוטות. הסגנון ביטא נאמנה את רוח המקום והתקופה.
בשנת 2003 הוכרזה "העיר הלבנה" של תל אביב כאתר מורשת עולמית לסגנון הבינלאומי, בזכות בתים רבים בסגנון זה המרוכזים בה. בשנת 2010 נפתח בתל אביב "מוזיאון הבאוהאוס" בעזרתו של האדריכל הישראלי רון ארד.
הבאוהאוס בישראל > ארץ-ישראלים בבאוהאוס

עם תלמידי הבאוהאוס הרבים נמנו ארבעה תלמידים ארץ-ישראלים: אריה שרון, שמואל מסטצ'קין, מוניו גיתאי-ויינראוב ושלמה ברנשטין. רות סידור, שנקראה אז בשם סיטרואן, ממשפחת אמנים יהודים ברלינאים, הייתה מהנשים הבודדות שלמדו בבאוהאוס, במגמת אריגה. היא נישאה לחנן סיטרואן (סידור) גם הוא בוגר הבאוהאוס (כאחיו הצייר ההולנדי פאול סיטרואן (אנ')) ושניהם עלו לארץ בעקבות בתם – תמר סיטרואן-שושן.
הבאוהאוס בישראל > התאמות הבאוהאוס לאקלים הישראלי

בתי הבאוהאוס הראשונים בישראל נבנו בסגנון הבינלאומי, כלומר בתים מרובעים אשר לעיתים משולבים בהם חלקים עגולים או זוויתיים. לאחר תקופת מה הגיעו המתכננים הישראלים למסקנה כי החלונות הצרים או דמויי צוהר אונייה שהובאו מאירופה לא מתאימים לתנאי האקלים בישראל והרחיבו אותם.
במהלך השנים פיתחו אדריכלים ישראלים שהושפעו מהבאוהאוס, אם כי לא היו תלמידי בית הספר, כמו דב כרמי וזאב רכטר, סגנון ייחודי, שמומש בעיקר בתל אביב ובחיפה. סגנון זה כלל בעיקר מרפסות גדולות ומאווררות, שבהן יכלו בני הבית לשבת וליהנות מהבריזה, פרגולות על הגגות, גגונים ואדני חלונות.
ראו גם

אדריכלות מודרנית
אדריכלות ישראלית
הסגנון הבינלאומי
שימור מבנים
ארכיב הבאוהאוס, ברלין
מרכז באוהאוס, תל אביב
לקריאה נוספת

פרנק ויטפורד, באוהאוס, מאנגלית: תמי אילון-אורטל, רסלינג, 2012.
בער בוריס קוטלרמן, שמואל יבין, בהשתתפות יוסף ברנר ומיכה גרוס, באוהאוס בבירוביג'אן ובארץ ישראל - 80 שנה להתיישבות היהודית במזרח הרחוק של ברית המועצות 2008-1928, בהוצאת מרכז הבאוהאוס תל אביב, 2008.
התחדשות הבאוהאוס בתל אביב: שימור בנייני הסגנון הבינלאומי בעיר הלבנה, מרכז באוהאוס תל אביב, אוגוסט 2007.
הערות שוליים

↑  עדי רובינשטיין, או אה, מי זה באוהאוס, באתר ישראל היום, 29 בספטמבר 2019
↑  אוטו פרידריך, לפני המבול, ברלין 1933-1918, ירושלים: הוצאת כרמל, 2010 עמ' 152-155
↑  אוטו פרידריך, לפני המבול, ברלין 1933-1918, ירושלים: הוצאת כרמל, 2010 עמ' 336-337
↑  אוטו פרידריך, לפני המבול, ברלין 1933-1918, ירושלים: הוצאת כרמל, 2010 עמ' 349
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb11943959j (data)  GND: 4130303-9  LCCN: n81023070  NKC: kn20010710437  SUDOC: 031932746  ULAN: 500125058  VIAF: 136175948   WorldCat (עם VIAF): 136175948 
סמליל הבאוהאוס.
אדריכלות לבנה, יצחק רפפורט
מוסך דן בתל אביב, 1935
קומפוזיציה VI

| --- | --- |

 מידע כללי
 צייר:  וסילי קנדינסקי 
 תאריך יצירה:  1913 
 טכניקה וחומרים:  קנבס, צבע שמן 
 ממדים בס"מ
 רוחב:  300 ס״מ 
 גובה:  195 ס״מ 
 נתונים על היצירה
 זרם אמנותי:  אמנות מופשטת 
 מספר יצירה:  ГЭ-9662 (ארמיטאז') 
 מיקום:  ארמיטאז'
 
קומפוזיציה VI היא ציור שמן על בד מעשה ידי האמן הרוסי וסילי קנדינסקי משנת 1913, הנמצא כיום במוזיאון הארמיטאז' בסנט פטרסבורג.
הציור הוא תוצאה של 24 סקיצות, והאמן השקיע בו שמונה חודשים. קנדינסקי רצה לתאר שיטפון, טבילה ונושא של הרס ולידה מחדש. העוזרת שלו, גבריאלה מינטר - עמה היה בקשר מקצועי ואישי בין השנים 1902 ל-1916 ייעצה לו להשתחרר מהקו הראשוני ולחשוב על המילה הגרמנית 'Überflut' (שיטפון) ועל התחושות הקוליות שהיא עוררה אצלו. קנדינסקי סיים את הציור תוך שלושה ימים מאז ההמלצה, כשהוא ממלמל את המילה 'überflut' במשך כל שלושת הימים הללו.
תיאור היצירה

בצד שמאל מצוי מוקד עדין בגוון ורוד, מעט מטושטש, עם קווים חלשים ובלתי מוגדרים. בצד ימין (מעט גבוה יותר מהמוקד השמאלי) נמצא מוקד מחוספס בגוני אדום-כחול, מעט דיסוננטי, עם קווים חדים, נוקשים במידת מה, חזקים ומדויקים מאוד.
בין שני המוקדים הללו מצוי מוקד שלישי (קרוב יותר למוקד השמאלי), אשר ניתן לזהותו רק בהדרגה, אך זהו המוקד המרכזי. באזור זה הצבעים הוורוד והלבן מקציפים באופן היוצר אשליה כי הם מרחפים מחוץ למישור הקנבס או מישור אידיאלי אחר. הם נדמים כמרחפים באוויר, עטופים באדים. תופעה דומה של היעדר מישור ואי-ודאות במרחקים ניתן לצפות, למשל, במרחץ האדים הרוסי המסורתי. אדם העומד בתוך האדים אינו נתפס כקרוב או רחוק, אלא כנמצא "אי-שם". התפיסה הפנימית של היצירה כולה מוגדרת על-ידי המוקד המרכזי הממוקם "אי-שם". עבודה רבה הושקעה בחלק זה עד להשגת האפקט המבוקש: תחילה היה זה רצון מעורפל, שהתבהר בהדרגה. הצורות הקטנות ביצירה דרשו אלמנט שייצור אפקט פשוט ורחב בו-זמנית ("לרגו"). לשם כך נעשה שימוש בקווים ארוכים וחגיגיים, אשר כבר הופיעו ב"קומפוזיציה IV". מעניין לציין כי אותו אמצעי אמנותי יוצר כאן אפקט שונה לחלוטין. קווים אלו מתחברים לקווים רוחביים כבדים החותכים אותם במכוון בחלקה העליון של היצירה, ויוצרים עימם קונפליקט ישיר.
קומפוזיציה VI הייתה יצירתו המרכזית של האמן בתערוכת ה-Erster Deutscher Herbstsalon (סלון הסתיו הגרמני הראשון), שנערכה בשנת 1913 בברלין, תחת ארגון הרווארט ולדן, לצד ציירים כמו אוגוסט מאקה ופרנץ מארק.
הערות שוליים

↑  Gaze, Delia (1997). Dictionary of women artists. Volume 2. Chicago: Fitzroy Dearborn.
↑  "Composition VI, 1913 - Wassily Kandinsky". Wikiart.org. נבדק ב-2 ביוני 2023. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  תבנית:In lang Vários (1995). Grandes Pintores do Século XX. Mondrian 1872-1944. 3. Madrid: Globus Comunicación. ISBN 84-8223-005-0
↑  Wassily Kandinsky - Composition VI, 1913, www.wassilykandinsky.net
ג'ורג' פרקינס מארש

| --- | --- |

 לידה:  15 במרץ 1801 Woodstock, ארצות הברית 
 פטירה:  23 ביולי 1882 (בגיל 81) Vallombrosa Abbey, איטליה 
 מדינה:  ארצות הברית 
 מקום קבורה:  בית העלמין הפרוטסטנטי של רומא 
 השכלה:  דארטמות' קולג'  אקדמיית פיליפס 
 תפקיד:  חבר בית הנבחרים של ארצות הברית (4 במרץ 1843–1849)  שגריר ארצות הברית באיטליה  שגריר ארצות הברית בטורקיה  חבר ועד (22 בדצמבר 1847–מרץ 1849)  שגריר 
 מפלגה:  המפלגה הוויגית 
 בן או בת זוג:  Caroline Crane Marsh 
 חתימה:   
 
ג'ורג' פרקינס מארש (באנגלית: George Perkins Marsh;‏ 15 במרץ 1801 - 23 ביולי 1882) היה דיפלומט ופילולוג אמריקני, נחשב בעיני כמה לראשון מגיני הסביבה באמריקה וההכרה בהשפעה הבלתי הפיכה של מעשי האדם על פני האדמה. הוא מבשר התנועות הסביבתיות הקיימות, אם כי המושג - שימור סביבתי יהיה מדויק יותר. הפארק ההיסטורי הלאומי Marsh-Billings-Rockefeller בוורמונט נקרא על שמו. לספרו אדם וטבע משנת 1864 הייתה השפעה רבה באזורים רבים בעולם.
ביוגרפיה

ג'ורג' פרקינס מארש נולד בוודסטוק, ורמונט, למשפחה מוכרת. אביו, צ'ארלס מארש, היה חבר בבית הנבחרים האמריקני. ג'ורג 'מארש סיים את לימודיו באקדמיית פיליפס, אנדובר, מסצ'וסטס, בשנת 1816 וכן את מכללת דארטמות' בהצטיינות הגבוהה ביותר בשנת 1820.
הוא למד משפטים בברלינגטון, ורמונט, התקבל ללשכת עורכי הדין בשנת 1825, ועסק במשפטים בברלינגטון. הוא גם התמסר למחקרים פילולוגיים. בשנת 1835 מונה למועצה של ורמונט. שימש כעורך לפרסום המחקר החשוב "מונומנטים עתיקים של עמק מיסיסיפי" שפורסם בשנת 1848.
בשנת 1849 מינה הנשיא זאכרי טיילור את מארש לשגריר ארצות הברית תושב באימפריה העות'מאנית. הוא השפיע על הגדלת הסובלנות האזרחית והדתית באותה אימפריה. בשנים 1852–1853 פעל במשימה ביוון בהקשר למאסרו של המיסיונר האמריקני ג'ונס קינג. הוא ביצע משימה זו במרץ שהפתיע את הדיפלומטים של אתונה והפגין בקיאות רבה בחוקה והחקיקה היוונית, כמו גם במשפט הבינלאומי.
כמו מספר אמריקאים בולטים בדורו, הוא השופע מספריו של אלכסנדר פון הומבולדט. בזמן כהונתו כשגריר הוא קיים מסע נרחב לחקר נהר הנילוס, דבר שהיה לו השפעה עמוקה על המשך עבודתו. במסע הוא חזה בהשפעת הפיתוח החקלאי אינטסיבי במזרח התיכון במשך אלפי שנים, ולהשפעת דבר זה על המדבור והרס הקרקע שהיה במקומות רבים והשפעת הדבר על החקלאות. במסע התלוותה אליו רעייתו אף כי היא סבלה מכאבי גב קשים והיה צריך לשאת אותה על גבי בהמות מסע, במקומות מסוימים נשא אותה מארש על ידיו.
בשנת 1851 מארש נבחר לחבר האגודה האמריקנית להיסטוריה.
הוא חזר לוורמונט בשנת 1854. בשנת 1857 התמנה על ידי מושל ורמונט לחקור נושא הדייג. קודם לכן מונה לאחד הנציבים לבניה מחדש של בית המחוקקים במונפלייה, ובשנת 1857 מונה לנציב הרכבות.
בשנת 1861 מינה הנשיא אברהם לינקולן את מארש לשגריר ארצות הברית הראשון באיטליה. מארש היה השגריר האמריקאי שהיה במשימתו פרק זמן הארוך ביותר. הוא שימש כשגריר במשך 21 שנה עד מותו בולומברוסה בשנת 1882. הוא קבור בבית העלמין הפרוטסטנטי ברומא.
עבודה

מארש היה בלשן מוכשר. הוא היה מסוגל לדבר ולכתוב בצורה שוטפת בשוודית וחצי תריסר שפות אירופיות אחרות. הוא היה פילולוג יוצא דופן בימיו, ומלומד בעל רוחב אופקים. הוא ידע הרבה על מדעי הצבא, חריטה ופיזיקה. הוא התמחה באיסלנדית. הוא כתב מאמרים רבים לכתב העת האוניברסלי של ג'ונסון, ותרם ביקורות ומכתבים רבים לכתב עת "האומה".
הוא היה מעריץ של הגותים, עקב וחקר על נוכחותם בכל מה שקשור עם מקימי ניו אינגלנד. הוא היה הבעלים של האוסף הטוב ביותר של הספרות הסקנדינבית מחוץ לסקנדינביה. חלק ממנו הפך בסופו של דבר לרכוש של אוניברסיטת ורמונט, דרך הספרייה של פרדריק בילינגס. בחורף 1858/9 נתן קורס של שלושים הרצאות בנושא השפה האנגלית באוניברסיטת קולומביה, ושנה לאחר מכן העביר קורס שני, על ההיסטוריה הדקדוקית של הספרות האנגלית, לפני מכון לואל, בבוסטון. מארש מילא תפקיד ביצירת המהדורה הראשונה של מילון אוקספורד באנגלית, כששימש כמתאם עם הקוראים האמריקאים.
בשנת 1847 נשא מארש נאום בפני האגודה החקלאית במחוז רוטלנד, ורמונט, והפך להוגה המודרני הראשון שביצע תיאוריזציה של פעילות האדם והשפעתה על האקלים (אך לא הזכיר פחמן דו-חמצני):
"האדם לא יכול לצוות להנאתו על הגשם והשמש, הרוח, הכפור והשלג, ובכל זאת בטוח שהאקלים עצמו במקרים רבים השתנה בהדרגה והוחלף או התדרדר בגלל פעולה אנושית. ניקוז הביצות והשמדת היערות משפיעים באופן מורגש על התאיידות מהאדמה, ועל כמות הלחות הממוצעת המצויה באוויר. הדבר גורם לשינוי במצב החשמלי של האטמוספירה וכוח פני השטח לשקף, לקלוט ולהקרין את קרני השמש. כתוצאה מכך נוצרת השפעה על חלוקת האור והחום, ועל הכוח וכיוון הרוחות...הטמפרטורה הממוצעת של לונדון גבוהה במעלה או שתיים מזו של האזורים הסובבים אותה. ופלאס מאמין, כי גם אקלים של מדינה כל כך דלילת אוכלוסייה כמו רוסיה אקלימה השתנה בצורה ברורה על ידי סיבות דומות של פעולות האדם."