stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
נאוויס לוסוריה
לקריאה נוספת

Hans Ferkel, Heinrich Konen, Christoph Schäfer (Hrsg.). Navis lusoria. Ein Römerschiff in Regensburg. Scripta-Mercaturae-Verl., St. Katharinen, 2004. ISBN 3-89590-152-0.
Christoph Schäfer. Lusoria. Ein Römerschiff im Experiment. Rekonstruktion, Tests, Ergebnisse. Koehler, Hamburg, 2008. ISBN 978-3-7822-0976-2.
Ronald Bockius. Die spätrömischen Schiffswracks aus Mainz. Schiffsarchäologisch-technikgeschichtliche Untersuchungen spätantiker Schiffsfunde vom nördlichen Oberrhein. Verlag des Römisch-Germanischen Zentralmuseums Mainz, Mainz ,2006. ISBN 978-3-7954-1965-3(Monographien des Römisch-Germanischen Zentralmuseums Mainz. Band 67).
Barbara Pferdehirt. Das Museum für antike Schifffahrt. Ein Forschungsbericht des Römisch-Germanischen Zentralmuseums. Römisch-Germanisches Zentralmuseum, Mainz, 1995. ISBN 3-88467-033-6.
הערות שוליים

1 2 3  Höckman (May 1993).
↑  Navis Project.
↑  תיאור מפורט של הספינה המשוחזרת בתוך NAVIS I.
↑  אמיאנוס מרקלינוס, דברי הימים, 18.2.12, בתרגום שרה דבורצקי: "באישון הלילה נאספו יחדיו וכולם הועלו על ספינות־צופים (לוסוריות) ככל שיכלו להכילם ארבעים הספינות, שהיו מזומנות לרומאים אותה שעה; אז נצטוו לשוט במורד הנהר בדומיה גדולה, עד כדי הרמת משוטיהם לבל תעורר המיית המים את לב הבארבארים, ובעוד האויבים צופים את האנשים במחנינו, נצטוו להבקיע בלב זריז וגוף זריז אל החוף אשר מנגד."
↑  Dietz (2004).
משבר הקיבוצים

משבר הקיבוצים הוא כינוי למשבר כלכלי חריף שחוו וחווים חלק גדול מהקיבוצים בישראל. המשבר החל בתחילת שנות השמונים והתעצם לאחר תוכנית הייצוב הכלכלית של 1985, שבאמצעותה נעצרה האינפלציה בישראל. המשבר התאפיין בצבירת חובות גדולים מצד הקיבוצים ובכושר החזר נמוך. למשבר התלוו, בחלק מהקיבוצים, גם משברים חברתיים ודמוגרפיים. בשנים 1989 ו-1996 חתמו ממשלת ישראל, הבנקים והתנועות הקיבוציות על הסדר הקיבוצים, שני הסדרי חוב שנועדו לסייע בפתרון המשבר. המשבר הכלכלי והדמוגרפי היה זרז עיקרי לתהליכי השינוי העוברים על חלק גדול מהקיבוצים החל משנות התשעים.
לצד הקיבוצים שנקלעו למשבר ישנה קבוצת קיבוצים לא קטנה שהמשבר פסח עליהם. קיבוצים אלו נשארו ברובם נאמנים לדרך ולערכים המסורתיים של הקיבוץ וחלקם הגדול סייע עד 2013 בפירעון חובות הקיבוצים החלשים. במיוחד ניתן לציין את תנועת הקיבוץ הדתי, אשר מרבית קיבוציה לא נפגעו במשבר הקיבוצים, בשל המדיניות התנועתית להימנע מרווחים שאינם פרי עמל יצרני.
הרקע ההיסטורי למשבר

משבר הקיבוצים בשנות השמונים לא היה המשבר הכלכלי הראשון של הקיבוצים. קדמו לו משברים רבים, שבעקבותיהם באו גם הסדרי חובות רבים. הסדר החובות הראשון בוצע בשנת 1924 והסדר החובות הבא היה בסוף שנות החמישים. בעקבות משברי התנועה הקיבוצית, הוקם במשרד החקלאות אגף שתפקידו היה לבצע תוכנית הבראה בקיבוצים. אגף זה פיתח ב-1958 את תוכנית האשראי המרוכז, שבמסגרתה הוצמד כל קיבוץ ל"בנק מרכז". שלושת הבנקים המרכזים היו בנק הפועלים, בנק לאומי ובנק החקלאות. באותו הסדר חובות נמחק חלק מחובו של כל קיבוץ, וחלקו האחר של החוב נפרס מחדש, כשהבנק המרכז אחראי למתן אשראי לפיתוח הקיבוץ.
בכל אותן שנים התגבשה ההכרה בממשלת ישראל, בבנקים ובתנועות הקיבוציות, כי הממשלה ערבה, למעשה, לחובות הקיבוצים, ותדאג בדרך כזו או אחרת לפרעונם מול הבנקים. הכרה זו התגבשה במהלך השנים שבהן שלטה הממשלה באופן מוחלט בשוק ההון, ודאגה להקצות אשראי למטרות נבחרות על-פי סדר העדיפויות שלה. כפי שמתאר זאת אתר משרד האוצר:
תפקידם של הבנקים במערכת היה טכני: הם שימשו צינור להזרמת האשראי הממשלתי בלי שיבצעו למעשה הערכת סיכוני אשראי כפי שמתבקש במערכת של שוק חופשי.
בנוסף על האשראי הישיר שקיבלו מהבנקים נהנו הקיבוצים גם מאשראי שהגיע מקרנות תנועתיות, ומארגוני הקניות הארציים והאזוריים שהקימו. במסגרת אותו אשראי נחתמו ערבויות שכונו "ערבויות סדין", שבהן כל קיבוץ ערב לחובות הקרנות התנועתיות, ובאמצעות מנגנון זה לחובות כלל הקיבוצים. "ערבויות סדין" אלו הקנו למערכות הפיננסיות בקיבוצים ובבנקים את ההרגשה כי ניתן יהיה להתגבר בעתיד על כל משבר.
הרקע הכלכלי למשבר

בדיון שהתפתח בעקבות משבר הקיבוצים הועלו הסברים שונים לפריצתו. הבנקים, באופן טבעי, וחלקים גדולים בציבור הישראלי, ראו בהתנהלות הקיבוצים את הסיבה העיקרית למשבר, בעוד שהקיבוצים נטו, באופן טבעי, להטיל חלק גדול מהאחריות על הבנקים ועל הממשלה.
הטענות העיקריות שהופנו כלפי הקיבוצים התייחס לנקודות הבאות:
השקעות ללא הצדקה כלכלית: בהשפעת האשראי הזמין, השקיעו הקיבוצים סכומים נכבדים בתעשייה ובחקלאות, לעיתים ללא הצדקה כלכלית ובלי בחינה מספקת של ההשקעה מבחינת ניהול סיכונים פיננסיים.
חוסר יעילות בהקצאת הון אנושי ופיזי: הטענה הייתה כי השקעות שבוצעו בתעשייה ובחקלאות, לא תופעלו ביעילות עקב הרצון לצמצם את השימוש בעבודה שכירה (מסיבות אידאולוגיות), או בשל היעדר נכונות מספקת מצד חברי הקיבוץ לעבוד במשרות מסוימות ובמשמרות.
נטילת הלוואות בלתי צמודות: בשנות האינפלציה הגבוהה, שהגיעה עד למעלה מ-400 אחוז בשנה, המכשיר הפיננסי המקובל לגיוס הון היה הלוואות בלתי צמודות למדד שנשאו לעיתים תשואה ריאלית חיובית עבורם. כאשר נעצרה האינפלציה, הפכה הריבית הגבוהה על ההלוואות לנטל כבד. הקיבוצים, ככל עסק כלכלי, לא יכלו להציג רווחים בשיעור זה (אשר כאמור היה, בשיאו, למעלה מ-400%), והדבר הוביל לתפיחת החוב בגין ההלוואות עקב הקושי בהחזרו.
עיסוק בספקולציות בשוק המניות: הקיבוצים השתתפו, דרך הקרנות התנועתיות, במסחר בבורסה לניירות ערך, וספגו הפסדים כבדים בעת מפולת מניות הבנקים ב-1983.
הטענות שהופנו כלפי הבנקים היו:
הסתמכות על הממשלה שתדאג לכיסוי החוב: למרות שידעו כי מול האשראי שניתן לקיבוצים לא היו מספיק ביטחונות וגם לא שיקולים כלכליים מתאימים מצד הקיבוצים, המשיכו הבנקים במתן האשראי על בסיס ההנחה כי כאשר ייווצר הצורך תחלץ המדינה לעזרה ותדאג לפירעון החוב.
חישוב חוב מקפח: הבנקים נהגו שלא לפי החוק באופן חישוב החוב, שתפח לממדים אדירים מאמצע שנות השמונים. וזאת, על ידי הפעלת צורות חישוב, שקיפחו את החייבים. לטענת הקיבוצים, הפעלת שיטות אלו במצב של ריבית ריאלית של עשרות אחוזים גרמה לניפוח החוב בצורה משמעותית ביותר.
כלפי הממשלה נטען כי תוכנית עצירת האינפלציה שהופעלה ביולי 1985 הייתה דרסטית מדי וגרמה לריבית ריאלית של מאות אחוזים, מצב שפגע במיוחד בסקטור החקלאי שבו קיימים צורכי אשראי מובנים כתוצאה מ"תהליך הייצור" החקלאי הנמשך על-פני חודשים רבים. כמו כן חלק מההשקעות בחקלאות מניבות פירות רק אחרי שנים, למשל במטעים ובגידול בקר וצאן, וגם תעשייה מוכוונת יצוא שאותה עודדה הממשלה מצריכה אשראי ניכר.
מצב הקיבוצים לאחר הסדר הקיבוצים

כבר בדיונים שקדמו להסדר הקיבוצים, התנגד חלק לא מבוטל מראשי התנועה הקיבוצית להסדר, בטענה שהוא גוזר כליה על הקיבוצים, משום שכושר ההחזר שנקבע להם גבוה מדי ולא יאפשר צמיחה מחודשת. במידה מסוימת, ניתן לומר שהצדק היה איתם כיוון שבפועל, למרות שיפור בביצועים העסקיים של חלק גדול מהקיבוצים בשנים שלאחר החתימה על ההסדר, חלק גדול מקיבוצי ההסדר התקשו לעמוד בפירעון החוב שנקבע להם, ונדרשו להסדרים פרטניים מול חלק מהבנקים לפריסת החוב שבפיגור לתקופה נוספת. בנוסף, מרכיב חשוב בהחלטות על עזיבת הקיבוץ שקיבלו חלק גדול מחברי הקיבוצים בשנות התשעים, במיוחד חברים שמלאו תפקידים מרכזיים בקיבוציהם, היה ראייתם את הקיבוץ, תחת ההסדר, כגוף אשר אפשרויות צמיחתו מוגבלות, ואשר רמת החיים האישית של החבר בו תהיה קפואה במשך כל שנות ההסדר (עד שנת 2013).
מאידך, יש הטוענים שהסדרי החוב שלוו בשנים הראשונות בבקרה ופיקוח על התנהלות הקיבוצים מצד הבנקים, הביאו בסופו של דבר להתנהלות כלכלית נכונה יותר בחלק גדול מהקיבוצים, דבר שאיפשר להם לשפר את ביצועיהם העסקיים בשנים האחרונות. העיד, למשל, צבי בן-משה, כי "כשעסקתי עם חבריי בהסדר הקיבוצים, שהיה הסדר חוב במונחים אסטרונומיים, היה ויכוח בין אלו שתמכו במאבק ארוך ובלתי מתפשר בבנקים ובממשלה, כדי שנראה לכולם ולעצמנו כמה אנחנו צודקים וכמה הבנקים והמדינה 'דפקו' אותנו. באותו זמן אמר לי דובי הלמן, שותפי לתפקיד מזכיר תק"ם: "במאבקים כאלה מנצח מי שיש לו זמן. לממשלה היה זמן, לבנקים שכבר הפרישו את החוב כחוב אבוד, גם היה את כל הזמן שבעולם. לקיבוצים, ובעיקר לחברי הקיבוצים, לא היה זמן, השבר היה גדול, צעירים עזבו, הצמיחה נפסקה, חלק גדול מהקיבוצים היו במחנק אשראי, רמת החיים ירדה או הוקפאה והיה הכרח לשנות את העקומה היורדת, ולכן החלטנו לחתום על ההסדר, שהיה קשה, לא אידיאלי ולא צודק, אבל עצר את שטף הדם ומשם התחילה הדרך לשינוי וצמיחה."
מפרסום שהוציאה התנועה הקיבוצית ביולי 2004 עולה, כי קיימת בתנועת הקיבוצית מגמת שיפור בנתונים הכלכליים, וכי החל משנת 2003 נבלמה הירידה הדמוגרפית שאפיינה את התנועה הקיבוצית בעשרים השנים האחרונות. למרות הנתונים החיוביים בפרסום זה, כדאי לציין שמדובר בממוצעים וכי על פי פרסום של "ברית פיקוח" (גוף המבקר את הדוחות הכספיים של חלק גדול מהקיבוצים) מינואר 2005, ניתוח הדוחות הכספיים של מעל ל-200 קיבוצים מצביע על שונות גדולה בין הקיבוצים ובנוסף, עולה מן הדו"ח, כי "שליש מהקיבוצים נמצאים בהפסד תפעולי מתמשך ומצבם מדאיג מאוד".
בינואר 2008, לאחר השלמת עסקת מכירת תנובה, מילאה התנועה הקיבוצית את חלקה בהסדר הקיבוצים והשיבה 25% מההחזקות שברשות קיבוציה למדינה שערכן היה שווה ל-100 מיליון דולר. במקביל, נערכו הסדרי חובות חדשים למספר קיבוצים על בסיס הכספים שהגיעו לאותם קיבוצים בעקבות המכירה, והוקצו לפירעון חוב שבפיגור למערכת הבנקאית ולסוכנות היהודית.
ביולי 2010 הושלם באמצעות המטה להסדר הקיבוצים "ההסדר שלישי", שנקרא גם "ההסדר הפרטני", בין מספר קיבוצים שהתקשו לעמוד בתנאי ההסדרים הקודמים, לא הצליחו לפרוע את חובותיהם ואף הגדילו אותם, ובין המערכת הבנקאית. ההסדר נערך ללא מעורבות המדינה והשתתפו בו גם ארגונים אזוריים בבעלות הקיבוצים, שניצלו את חוסנם הפיננסי כדי לסייע לקיבוצים לבנות הסדרים חדשים. בעקבות הסדר זה נמחקו חובות של 815.9 מיליון ש"ח ונפרעו 738.1 מיליון ש"ח. בכך, עלה סך סכום המחיקות בהסדרי הקיבוצים השונים מ-1989 לסך של 19.5 מיליארד ש"ח.
ראו גם

הסדר חובות המושבים
בג"ץ הקרקעות
דוד בלאס
לקריאה נוספת

ניר מן, "ההסדר טמון באדמה", קיבוץ, 25 בנובמבר 1992
יוסף לניר, המשבר הדמוגרפי בקיבוץ, רמת אפעל: יד טבנקין, 1993.
יוסף לניר, הקיבוץ בחברה הישראלית – פתולוגיה של משבר, רמת אפעל: הוצאת יד טבנקין, 2004.
דניאל רוזוליו, השיטה והמשבר – משברים, הסדרים ושינויים בתנועה הקיבוצית, תל אביב: עם עובד, 1999.
אליעזר בן-רפאל, אפרים יער, זאב סוקר, הקיבוץ והחברה הישראלית, הוצאת האוניברסיטה הפתוחה, יוני 2009, פרק 5 - המשבר הכלכלי בשנות השמונים, עמ' 76–98.
ראובן שפירא, האמת על הקיבוץ. חיפה: פרדס, 2013.
הערות שוליים

↑  נפתלי אושפיז, החמיר המשבר הכספי במשקי ההתיישבות העובדת, דבר, 30 בדצמבר 1956
↑  כ"בלון" הוגדר חוב שאין ביכולת הקיבוץ לפרוע בדרך של שימוש באמצעי הייצור שלו. נקבע שחוב ה"בלון" לא ייפרע על ידי הקיבוץ לעת עתה, אולם יעמוד לחובתו עד שיוחלט כיצד לנהוג בו.
1 2 3 4 5  עמירם כהן, המדינה והבנקים מחקו ל-213 קיבוצים ותאגידים כלכליים בשליטתם חוב של 18.6 מיליארד שקל, באתר TheMarker‏, 30 באפריל 2007
↑  עמיר קורץ, ההסדרניק של הקיבוצים, באתר כלכליסט, 22 במרץ 2012
↑  פייסבוק 28/3/2020
↑  רם דגן, ההפרשות של לאומי והפועלים יצטמצמו בכ-150 מיליון שקל הודות לעסקת תנובה, באתר TheMarker‏, 17 בינואר 2008
↑  יעל פולק, בעקבות מכירת תנובה: הקיבוצים מעבירים כ-70 מיליון שקל לסוכנות היהודית, באתר TheMarker‏, 14 בינואר 2008
1 2  עמירם כהן, הסתיים השלב האחרון בהסדר חובות הקיבוצים: סך המחיקות - 19.5 מיליארד שקל, באתר TheMarker‏, 28 ביולי 2010
↑  ביקורת: שאול זרחי, ד"ר יוסף לניר, המשבר הדמוגרפי בקיבוץ, בעיות בינלאומיות לב (61), 1993, עמ' 103-101.
| היסטוריה של מדינת ישראל  |
| --- | --- | --- |
ביטחון • תעשייה • מדע וטכנלוגיה • חינוך • כלכלה • משפטים • דת • תרבות
| שנות ה-40 | הכרזת העצמאות • מלחמת העצמאות • אלטלנה • הסכמי שביתת הנשק • הממשל הצבאי על ערביי ישראל • מבצע על כנפי נשרים |  |
| שנות ה-50 | העלייה ההמונית • תקופת הצנע • המדיניות הכלכלית החדשה • הסכם השילומים • חינוך ממלכתי • העסק הביש • פעולות התגמול • ייבוש החולה • מלחמת סיני • אירועי ואדי סאליב |  |
| שנות ה-60 | הקמת המוביל הארצי • המלחמה על המים • משפט אייכמן • הקמת הקריה למחקר גרעיני - נגב • מיתון 1966 • תקופת ההמתנה • מלחמת ששת הימים • מלחמת ההתשה |  |
| שנות ה-70 | הפנתרים השחורים • מלחמת יום הכיפורים • הקמת גוש אמונים • מבצע יונתן • יום האדמה • המהפך • הקמת שלום עכשיו • מבצע ליטני • הסכם השלום עם מצרים |  |
| שנות ה-80 | מלחמת לבנון הראשונה • המערכה ברצועת הביטחון • פרשת קו 300 • האינפלציה • משבר מניות הבנקים • תוכנית הייצוב הכלכלית של 1985 • משבר הקיבוצים • האינתיפאדה הראשונה |  |
| שנות ה-90 | מלחמת המפרץ • העלייה מברית המועצות לשעבר • ועידת מדריד • הסכמי אוסלו • טבח מערת המכפלה • הסכם השלום עם ירדן • רצח יצחק רבין • המהפכה החוקתית • אסון המסוקים |  |
| עשור ראשון של המאה ה-21 | הנסיגה מרצועת הביטחון • אירועי אוקטובר 2000 • האינתיפאדה השנייה • מבצע חומת מגן • חומת מגן כלכלית • הקמת גדר ההפרדה • תוכנית ההתנתקות • מלחמת לבנון השנייה • מבצע עופרת יצוקה |  |
| עשור שני של המאה ה-21 | אסון הכרמל • המחאה החברתית • מבצע עמוד ענן • מבצע צוק איתן • הכרת ארצות הברית בירושלים כבירת ישראל • הכרת ארצות הברית בריבונות ישראל על רמת הגולן • המשבר הפוליטי |  |
| עשור שלישי של המאה ה-21 | מגפת הקורונה בישראל • הסכמי אברהם • אסון הר מירון • מבצע שומר החומות • הרפורמה המשפטית • מתקפת הפתע על ישראל ומלחמת חרבות ברזל |  |
פורטל ישראל • היסטוריה של עם ישראל • היסטוריה של ארץ ישראל • ציר הזמן של ההיסטוריה של ישראל
נבחרת ישראל בכדורגל נשים עד גיל 19

שחקניות הנבחרת מקבלות ברכת הדרך מנשיא המדינה ראובן ריבלין, יולי 2015
נבחרת ישראל בכדורגל נשים עד גיל 19 או נבחרת הנערות של ישראל היא נבחרת הכדורגל הלאומית של ישראל בכדורגל נשים עד גיל 19. סגל הנבחרת מורכב ממיטב שחקניות הכדורגל המחזיקות באזרחות ישראלית שגילן מתחת ל-19 (אף כי גילן יכול להגיע גם ל-20 במקרים מסוימים). מאמן הנבחרת ממונה על ידי ההתאחדות לכדורגל בישראל, הגוף האדמיניסטרטיבי החולש על נבחרות ישראל בכל הגילים ועל הכדורגל הישראלי כולו.
הנבחרת שיחקה בטורנירי העפלה לאליפויות אירופה כבר מ-1997, אך מעולם לא עברה את שלב המוקדמות. הישג השיא בטורנירי המוקדמות היה העפלה לשלב העילית (שלב הבתים הסופי לקראת האליפות) במסגרת המוקדמות לאליפות ב-2005, 2006, 2018 ו-2020. למרות זאת, הנבחרת השתתפה בטורניר הגמר ב-2015 כמארחת הטורניר.
הקמת הנבחרת

נבחרת הנערות הוקמה בשנת 1997 במקביל להקמת נבחרת הנשים הלאומית. הנבחרת הוקמה כנבחרת נשים עד גיל 18 לפי חוקי פיפ"א בשנים אלו. למאמן הנבחרת מונה אלון שרייר שהוביל אותה בקמפיינים הראשונים. במשחקה הרשמי הראשון במסגרת מוקדמות אליפות אירופה אירחה הנבחרת את טורקיה וניצחה אותה 3–2.
אירוח אליפות אירופה 2015

ב-2012 ישראל הגישה את מועמדותה לאירוח אליפות אירופה בכדורגל נשים עד גיל 19 וזכתה באירוח הטורניר שהתקיים בשנת 2015. בעקבות זאת, השתתפה נבחרת ישראל באופן אוטומטי באליפות ולכן הוחלט לבנות את הנבחרת מהבסיס. על מנת ליצור נבחרת כדורגל ראויה שתוכל להתמודד מול נבחרות ארופאיות ועל מנת לבנות דור המשך, הוקמה ב-2012 האקדמיה לכדורגל בנות שהיוותה בטורניר את הנבחרת ומהווה עד היום את הבסיס לנבחרות ישראל לנערות עד גיל 17 ועד גיל 19. באליפות עצמה, לא עברה הנבחרת את שלב הבתים לאחר שהפסידה בשלושת המשחקים והפרש השערים הכולל שלה עמד על 1–9 לחובתה.
ב-2016 יצא הסרט הדוקומנטרי "אמיצות" על בנות הנבחרת.
אירוח אליפות אירופה 2015 > סגל הנבחרת בתחרות

על פי חוקי התחרות, הסגל כלל 18 שחקניות:
שוערות: פורטונה רובין, חנה בושרי
שחקניות הגנה: קרן גור, נועם קדם, שיינה לוי, שי פרל (קפטנית), שחר נקב, לורן גוטסמן
קשריות: מריאן עוואד, מאיה קבררה, אנה מנביץ', אלינה מטקלוב, אופל סופר, סאמר סופר, שרית וינשטוק
חלוצות: עדן אביטל, ג'ינה עידה, דליה דכוור
מאמן: גיא עזורי
עוזר מאמן: ז'אן טלסניקוב
מאמנת שוערים: איריס אנטמן
ראו גם

כדורגל נשים בישראל
הערות שוליים

↑  רקורד משחקים של נבחרת הנערות
↑  https://web.archive.org/web/20021127135915/http://geocities.com/k_nashim/toldot.htm תולדות כדורגל הנשים בישראל] מתוך ארכיון האינטרנט, כדורגל נשים באתר geocities
↑  באתר אופ"א
↑  מוטי פשכצקי, ‏יורו עד גיל 19 לנשים ייערך בישראל ב-2015, באתר ערוץ הספורט, 20 במרץ 2012
↑  לירון שרון, ‏"אמיצות": סרט דוקו שעוקב אחרי נבחרת הנערות, באתר ONE‏, 8 בפברואר 2016
↑  לימור שפיגל, חלוצות כחול-לבן, באתר ישראל היום, 15 ביולי 2015
סאמודיבה

| --- | --- |

 הופעה ראשונה:  מיתולוגיה סלאבית
סאמודיבה (בפולנית: Samodiwa), סאמובילה או ויליה היא יצור המופיע במיתולוגיה הסלאבית.
אודות

ברוב המיתולוגיות הסלאביות, הסאמודיבה היא יצור דמוי אישה יפהפייה הגורמת למביטים בה לאובססיה ולאובדן יכולת שיפוט. סאמודיבה כועסת מסוגלת להפוך ליצור מכוער דמוי ציפור, המסוגל לזרוק כדורי אש.
במיתולוגיות הדרום-סלאביות הסאמודיבה היא עלמה יפת תואר עם כנפיים שחורות, רגלי סוס, שיער ארוך ושמלה לבנה המכסה את רגליה.
לפי האגדה, אם אדם יגזול מהסאמודיבה את שמלתה הוא יוכל לשלוט בה. הוויליות חיות בהרים ושולטות במקורות המים: אגמים, בארות ומעיינות.
אם מכעיסים סאמודיבה, יש ביכולתה לעצור את זרימת המים ולא לאפשר לאנשים לשתות מהם. הוויליות ידידותיות לבני אדם, במיוחד לגברים, ועוזרות ליתומים. ביכולתן של הוויליות לרפא מחלות. ויליות אינן בנות אלמוות ואם הן מאבדות את כנפיהן הן הופכות לבנות תמותה רגילות. יש גם גרסה האומרת שהויליות הן נערות שנהרגו שלא כדרך הטבע והפכו לרוחות מתות, שהן לוחמות חזקות.
הכפריים היו משאירים לויליות עוגות, פירות, ירקות ופרחים בתוך גזעי עצים ישנים, מאורות ובארות, מתוך פחד פן יפגעו הוויליות במקורות המים של הכפרים שבהם גרו.
הוויליות מאוזכרות מספר פעמים בסדרת ספרי הארי פוטר החל מהספר הרביעי. פלר דלאקור, תלמידת בית הספר בובאטון, המתחרה בטורניר הקוסמים המשולש מטעם בית ספרה ומופיעה לראשונה בספר הרביעי, היא רבע סאמודיבה.
ערך זה הוא קצרמרבנושא מיתולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
סגנון קרוליינה

| --- | --- |

 
 מאכלים
 סוג:  רוטב לתיבול 
 מוצא:  ארצות הברית 
 מרכיבים עיקריים:  צ'ילי קון קרנה 
 
סגנון קרוליינה הוא קונדימנט עבור מזון מהיר מסוג נקניקיות והמבורגרים.
מרכיבים בהכנת נקניקיה והמבורגר

מקור הסגנון בצפון קרוליינה ודרום קרוליינה. השילוב הקלאסי של סגנון קרוליינה הוא צ'ילי, קולסלאו בצל, וחרדל, שמחליף לפעמים את הקולסלאו, או מתווסף כמרכיב רביעי.
נקניקיות אלה פופולריות בשל המתיקות והפריכות[דרושה הבהרה] של הקולסלאו, המנוגד לחריפות קלה הנובעת מחרדל וצ'ילי.
סגנון קרוליינה מוכר בהדרגה מחוץ לקרוליינה. למשל, רשת המסעדות Wendy's הציעה מעת לעת אפשרות "Carolina Classic" בתפריט ההמבורגרים שלה.
בתרבות

המבורגר בסגנון קרוליינה הוצג ב-2013 בפרק של תוכנית האוכל של ערוץ הנסיעות, Burgerland בו המנחה דגמה ודנה בגרסאות שונות של המנה ממסעדות בשארלוט ובמונרו.
הערות שוליים

↑  National Hot Dog Day 2014: Hot Dog University. Time.
↑  Carolina-Style Hot Dog | Traditional Hot Dog From North Carolina | TasteAtlas, www.tasteatlas.com
↑  Carolina Style | NCpedia, www.ncpedia.org
ערך זה הוא קצרמרבנושא מזון. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ננסי וילרד

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  26 ביוני 1936 אן ארבור, ארצות הברית 
 פטירה:  19 בפברואר 2017 (בגיל 80) פוקיפסי, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת סטנפורד, אוניברסיטת מישיגן 
 שפות היצירה:  אנגלית 
 פרסים והוקרה:  מדליית ניוברי (1982) 
 
ננסי וילארד (26 ביוני 1936 – 19 בפברואר 2017) הייתה סופרת אמריקאית, משוררת ומאיירת מדי פעם של ספרי ילדים. היא זכתה במדליית ניוברי לשנת 1982 עבור "ביקור בפונדק של ויליאם בלייק" (אנ').
ביוגרפיה

וילארד נולדה באן ארבור, מישיגן, קיבלה תואר ראשון ודוקטור לפילוסופיה מאוניברסיטת מישיגן, וזכתה בחמישה פרסי הופווד (אנ') לכתיבה יצירתית. היא גם למדה באוניברסיטת סטנפורד, שם קיבלה תואר שני.הרומן הראשון שלה, דברים בלתי נראים לראות(1985), מתרחש בעיר הולדתה אן ארבור בשנות ה-40. שני אחים מתערבים עם אישה צעירה משותקת, וזה "מסתיים במשחק בייסבול שצופה את הסרט "שדה החלומות" בהרכב השחקנים שלו של מאורות הבייסבול. סוזן פרומברג שייפר (אנ') אמרה שהרומן "כמו אגדה... פרדיגמה של חיים כקונפליקט מניכיאני בין טוב ורע".
וילארד עברה לפוקיפסי, ניו יורק ב-1964 והתחתנה עם אריק לינדבלום. ב-1965 הפכה תחילה לפרופסור במכללת ואסר ולאחר מכן למרצה, וילארד ויתרה על כהונתה כדי להתמקד בכתיבה. היא פרשה מוואסר בשנת 2013.
טרילוגיית אנטול

שלושת הכרכים של סיפורי אנטול פורסמו על ידי הארקורט ברייס יובאנוביץ (אנ') עם איורים מאת דייוויד מקפיל (אנ'). מהדורה מחודשת אסופה התפרסמה על ידי ביקורת הספרים של ניו יורק (New York Review Books) בנובמבר 2018.
Sailing to Cythera, and other Anatole Stories (1974)
The Island of the Grass King: The Further Adventures of Anatole (1979)
Uncle Terrible: More Adventures of Anatole (1982)
ביקור בפונדק של ויליאם בלייק

"ביקור בפונדק של ויליאם בלייק", אויר על ידי אליס ומרטין פרוונסן (אנ'), ופורסם על ידי הארקורט ברייס יובאנוביץ (אנ') ב-1981. הטקסט הוא אוסף של שירים עם מבוא פרוזה ואפילוג, כולם מאת וילארד. הוא כולל לינה של ילד ב"פונדק של ויליאם בלייק", המאוכלס על ידי בלייק וכמה יצורים נפלאים.
וילארד זכתה במדליית ניוברי על העבודה והזוג פרוונסן היו מועמדים למדליית קולדקוט. שני הפרסים השנתיים של ספרניות ילדים מקצועיות הכירו ב"תרומה הנכבדה ביותר של השנה לספרות הילדים האמריקאית" ו"התרומה המכובדת ביותר לספרים מאויירים לילדים".
פרסים

שני הספרים הראשונים בטרילוגיית "אנטול" זכו נוספו לרשימת "פרס הדף על שם לואיס קרול" (Lewis Carroll Shelf Award) בשנים 1977 ו-1979. בית הספר לחינוך של אוניברסיטת ויסקונסין-מדיסון (אנ') בשנים 1958 עד 1979 מונה מדי שנה מספר ספרים של "כל הזמנים" השייכים לאותו מדף כמו אליס בארץ הפלאות של קרול.
פרס דווינס לשירה (1967)
פרס או. הנרי, (1970)
מדליית ניוברי, (1982)
הקרן הלאומית לאמנויות, מלגת ספרות, 1976 ו-1987
עבודות נבחרות > ספרי ילדים

Sailing to Cythera and other Anatole Stories
The Merry History of a Christmas Pie: With a Delicious Description of a Christmas Soup (1974)
The Snow Rabbit (1975)
All on a May Morning (1975)
The Well-Mannered Balloon (1976)
Shoes Without Leather (1976)
Simple Pictures Are Best (1977)
Strangers' Bread (1977)
The Highest Hit (1978)
The Island of the Grass King: The Further Adventures of Anatole
Papa's Panda (1979)
The Marzipan Moon (1981)
Uncle Terrible: More Adventures of Anatole (Harcourt, 1982), ill. David McPhail — third in the Anatole trilogy
The Nightgown of the Sullen Moon (1983)
Night Story (1986)
The Voyage of the Ludgate Hill: Travels with Robert Louis Stevenson (1987)
The Mountains of Quilt (1987)
East of the Sun and West of the Moon: A Play (1989)
Ballad of Biddy Early (1989)
The High Rise Glorious Skittle Skat Roarious Sky Pie Angel Food Cake (1990)
Pish, Posh Said Hieronymus Bosch (1991) (Illustrated by Leo and Diane Dillon)
An Alphabet of Angels, (1994, also illus.)
Gutenberg's Gift (1995)
The Good-Night Blessing Book, (1996, also illus.)
Cracked Corn and Snow Ice Cream: A Family Almanac (1997)
The Magic Cornfield, (1997, also illus.)
The Tortilla Cat (1998)
The Tale I Told Sasha (1999)
Shadow Story (1999)
The Moon & Riddles Diner and the Sunnyside Café (2001)
Cinderella's Dress (2003)
The Mouse, the Cat, and Grandmother's Hat (2003)
The Tale of Paradise Lost: Based on the Poem by John Milton (2004)
Sweep Dreams (2005), illustrated by Mary GrandPré
The Flying Bed (2007)
A Starlit Snowfall (2011)
The Three Mouths of Little Tom Drum (2015)
עבודות נבחרות > שירה

In His Country (1966)
Skin of Grace (1967)
A New Herball (1968)
19 Masks for the Naked Poet (1971)
Carpenter of the Sun (1974)
Household Tales of Moon and Water (1987)
Water Walker (1989)
Poem Made of Water (Brighton Press, 1992)
"Angels" with Jane Yolen (1995)
Swimming Lessons: New and Selected Poems (1996)
When There Were Trees (1999)
The River That Runs Two Ways(2000) - photographs by Eric Lindbloom
In the Salt Marsh (2004)
Diana in Sight (2009) — photographs by Eric Lindbloom with poems by Willard* The Sea at Truro (2012)
עבודות נבחרות > ספרות בדיונית

The Lively Anatomy of God: Stories (1968)
Childhood of the Magician (1973)
Things Invisible to See (1985)
Sister Water (1993)
עבודות נבחרות > ספרי עיון

"Testimony of the Invisible Man" (1970) - essays
"Angel in the Parlor: Essays and Stories" (1983) - essays
"Telling Time: Angels, Ancestors, And Stories" (1993) - essays
"The Left-handed Story: Writing and the Writer's Life" (2008) — essays
הערות שוליים

↑  "Nancy Willard: 1936–2017"
↑  onors/newberymedal "Newbery Medal and Honor Books, 1922–Present" American Library Association (ALA). "The John Newbery Medal" ALSC. ALA. Retrieved 2013-06-20.
1 2  Nancy Willard is Zale-Kimmering 3rd Writer-In-Resident
↑  Clarence A. Andrews (1992). Michigan in Literature. Wayne State University Press. ISBN 0-8143-2368-5
↑  "NYRB: The Adventures of Anatole"NYRB. Retrieved 2018-08-27.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007320353505171  BIBSYS: 90254501  BnF: cb123133899 (data)  CiNii: DA06650949  GND: 124098746  ISNI: 0000 0000 8172 1491  LCCN: n50017064  NDL: 00460972  NKC: xx0110007  NLA: 35608842  NLK: KAC200813792  NTA: 072044721  SUDOC: 032025343  Trove: 1013477  VIAF: 106952961   WorldCat (עם VIAF): 106952961
סטיבן טוויטי

| --- | --- |

סטיבן טוויטי, 2016
 לידה:  1963 (בן 61 בערך) ספרטנבורג, קרוליינה הדרומית, ארצות הברית 
 השכלה:  אוניברסיטת המדינה של קרוליינה הדרומית 
 השתייכות:  צבא ארצות הברית
 תקופת הפעילות:  1985–2020 (כ־35 שנים)
 דרגה:   לוטננט גנרל
 תפקידים בשירות
 מפקד הדיוויזיה המשוריינת הראשונה  מפקד הארמייה הראשונה  סגן מפקד פיקוד אירופה של ארצות הברית
 פעולות ומבצעים
 מלחמת המפרץ מלחמת עיראק מלחמת אפגניסטן
 עיטורים
   מדליית השירות המצוין (2)   כוכב הכסף  לגיון ההצטיינות (4)   כוכב הארד (3)
 
סטיבן מוריס טוויטי (באנגלית: Stephen Maurice Twitty) הוא קצין בדימוס בדרגת לוטננט גנרל בצבא ארצות הברית. בתפיקדו האחרון שירת כסגן מפקד פיקוד אירופה של ארצות הברית.