סקאג'וויה
ביוגרפיה > המשלחת של לואיס וקלארק

סקאג'וויה הייתה בהריון עם הילד הראשון שלה כאשר משלחת המחקר הגיעה לכפרי הידאטסה בחורף של 1804/5. מריווד'ר לואיס וויליאם קלארק בנו את מבצר מנדן (הקרוי על שם שבט מנדן, שאלו היו אדמותיו). הם ראיינו מספר ציידים שיוכלו לתרגם או להדריך את המשלחת לאורך נהר המיזורי באביב, ובחרו להעסיק את שארבונו כמתורגמן כיוון שגילו כי אשתו דוברת שושוני, וידעו שיזדקקו לעזרת השבטים השושניים במקורות המיזורי. תהליך התרגום היה מסורבל - סקאג'וויה דברה עם בעלה בשפתה, הוא מסר את דבריה בצרפתית לאחד מחיילי המשלחת, שתרגם אותם לאנגלית עבור לואיס וקלארק.
סקאג'וויה ושארבונו עברו להתגורר במבצר שבוע לאחר מכן. קלארק כינה אותה "ג'ייני". לואיס ציין את לידתו של בנה ז'אן בטיסט שארבונו ב-11 בפברואר 1805, וציין כי חלק מהמתורגמנים במשלחת כתשו זנבות עכסנים כדי לזרז את הלידה. קלארק ומערביים נוספים כינו את הילד "פומפ הקטן" או "פומפי".
באפריל, המשלחת עזבה את מבצר מנדן ויצאה לכיוון נהר מיזורי בפירוגים. הם היו צריכים להשתמש במוטות נגד הזרם ולפעמים למשוך מגדות הנהר. ב-14 במאי 1805, סקאג'וויה הצילה פריטים שונים שנפלו מתוך הסירה, כולל היומנים והרשומות של לואיס וקלארק. מפקדי החיל, ששיבחו אותה על פעולתה המהירה, ואף העניקו לנהר את השם "נהר סקאג'וויה" לכבודה ב-20 במאי 1805. עד אוגוסט 1805, הגיעה המשלחת לשטחי שושון ואנשיה ניסו לקנות סוסים כדי לחצות את הרי הרוקי. סקאג'וויה שימשה כמתורגמנית, ואז נתגלה כי הצ'יף של השבט, קמאיוויט (Cameahwait), היה אחיה שלא ראה אותה מאז שנחטפה.
אנשי השבט הסכימו למכור סוסים לקבוצה, ולספק מדריכים שיובילו אותם בהרי הרוקי. המסע היה קשה במיוחד, עד כי חברי המשלחת נאלצו לאכול חלב נרות כדי לשרוד. כאשר ירדו אל האזורים היותר נוחים בצד השני, סקאג'וויה עזרה להם למצוא ולבשל את שורשי צמח הקמסיה כדי לחזור לאיתנם.
כאשר המשלחת פנתה לפתח נהר קולומביה לחוף האוקיינוס השקט, סקאג'וויה ויתרה על חגורת החרוזים שלה כדי לאפשר למפקדי המשלחת לסחור עבור חלוק פרווה אותו רצו לתת לנשיא תומאס ג'פרסון.
כאשר הגיעה המשלחת אל האוקיינוס השקט, כל חברי המשלחת - כולל סקאג'וויה ויורק, שהיה עבד שחור של קלארק, הצביעו בנוגע למיקום בניין משכן החורף שלהם. בינואר, כאשר פגר לווייתן נשטף אל החוף הדרומי של מבצר קלאטסופ, סקאג'וויה עמדה על זכותה ללכת ולראות את "הדג המפלצתי".
בדרך חזרה, הם הגיעו להרי הרוקי ביולי 1806. ב-6 ביולי כתב קלארק: "האישה האינדיאנית הודיעה לי שביקרה במישור הזה בתדירות גבוהה, והיא מכירה אותו היטב... היא אמרה שנגלה רווח בהרים לכיוון שלנו..." (כעת נקרא "מעבר גיבונס"). שבוע לאחר מכן, ב-13 ביולי, סקאג'וויה המליצה לקלארק לחצות לתוך אגן נהר ילוסטון במה שמכונה כיום "מעבר בוזמן". מאוחר יותר, המסלול הזה נבחר כמסלול האופטימלי עבור הרכבת הצפון פסיפית בחצייתה את קו פרשת המים של אמריקה.
אף על פי שסקאג'וויה תוארה כמדריכה עבור המשלחת, פעולת ההדרכה שלה מתוארת פעמים מעטות בלבד. עבודתה כמתורגמנית בהחלט עזרה למשלחת החקר לנהל משא ומתן עם שבטי השושון; עם זאת, ייתכן כי הערך החשוב ביותר למשימה היה עצם הנוכחות שלה במהלך המסע המפרך, אשר סימלה את כוונותיה שוחרות השלום של המשלחת. בעת המסע במחוז פרנקלין (כיום), וושינגטון, ציין קלארק, "האישה האינדיאנית אישרה עבור האנשים האלה את הכוונות הידידותיות שלנו, כיוון שאף אישה לא מלווה משלחת מלחמה אינדיאנית באזור זה," ו"אשתו של שאבונו המתורגמן שלנו מפייסת את כל האינדיאנים בנוגע לכוונות הידידותיות שלנו, אישה עם קבוצת גברים היא אות של שלום".
בסיום המסע כתב קלארק לשארבונו והכיר תודה לסקאג'וויה על עבודתה ותרומתה למשלחת; הוא הודה שלא היה ביכולתו להשיב לה כראוי. הוא מוסיף כי היה שמח לאמץ את "פומפ" הקטן ולגדלו כבנו; הוא הזמין את "ג'ייני" ללוות את בנה הקטן אל קלארק עד שיאמצו באופן חוקי.