שר היער
עלילה > תרגומים עבריים

הבלדה תורגמה לעברית על ידי מיכ"ל ("מלך-בלהות"), יעקב פיכמן ("שר היער"), שאול טשרנחובסקי, עמנואל אולסבנגר, עדה ברודסקי, אריה סתיו, אלכס בנדרסקי, אמיר אור ואריאל הירשפלד.
להלן השוואת כמה מן התרגומים – ומולם המקור:
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  מֶלֶךְ-בַּלָּהוֹת (תרגום מיכה יוסף לבנזון (מיכ"ל))  מִי שָׁם בִּדְמִי לַיִל בִּילֵל סוּפָתָה  עַל סוּס אָמוֹץ יִרְכַּב, חָשׁ הוּא כַּסַּעַר –  הָאָב וּבְנוֹ הֵמָּה שָׁבִים הַבַּיְתָה.  וִיחַבֵּק הַבֵּן, אֶל לִבּוֹ יַטֶּנּוּ,  בִּכְנַף אַדַּרְתּוֹ יֵחַם אֶת יָדֵהוּ:  "מַה זֶּה בֵּן-יַקִּיר! מַה תַּסְתִּיר פָּנֶיךָ?  מַה תִּדְכֶּה, מַה תִּשַּׁח, מַה יַּךְ לִבֶּךָ?"    (הבן)  שָׁם מֶלֶךְ בַּלָּהוֹת, אָבִי, נָא שׁוּרָה!  כַּלַּהַב יָצִיץ עַל רֹאשׁוֹ הַנֵּזֶר –  וּזְנָבוֹ אָיוֹם! רַב מִדּוֹ מֵאָרֶץ!"    (האב)  אַל-נָא, בֵּן יַקִּיר! נָא עֶרְכָה הַרְגִּיעָה!  אַךְ צַלְמֵי עֲרָפֶל עֵינְךָ שָׁם תַּחַז!    (הבן)  אוֹיָה נָא, אָבִי! אוֹי הַט אָזְנֶךָ!  דָּבָר לָאַט עִמִּי הַשֵּׁד – הַאֲזִינָה!  "בּוֹא אֵלַי, יֶלֶד נָעִים! עִמִּי לֵכָה!  וּבְמִשְׂחֲקֵי-חֶמְדָה אֲשַׁעֲשַׁע פָּנֶיךָ!  הֵן שָׁם עַל חוֹפַי יִגְאוּ פִּרְחֵי-נֹעַם  וּבְנִיחוֹחָהּ תַּקְדִּים שׁוֹשַׁנָּה אַפֶּךָ  וּלְאִמִּי שַׂלְמַת פָּז וּמִשְׁבְּצוֹת כֶּתֶם  וּבְהוֹד מַחֲלָצוֹת הִיא תַעַט גֵּוֶךָ!"    (האב)  מַה-זֶּה, בֵּן-יַקִּיר! מַה תֵּכַהּ רוּחֶךָ?!  בֵּין אִבֵּי נַחַל אַךְ יִפְעֶה הָרוּחַ? –    (השד)  מַהֲרָה, בֶּן-חֶמֶד! עִמָּדִי נָא לֵכָה!  וּבְנוֹתַי תִּתֵּנָּה אֶל רֹאשְׁךָ נֵזֶר –  וּבִמְחוֹלוֹת נֶשֶׁף אִתְּךָ תָּחֹלְנָה  וּנְגִינוֹת נֹעַם תָּשֵׁרְנָה לָךְ יַחַד –"    (הבן)  הוֹי אָבִי! הוֹי אָבִי! שׁוּרָה נָא שָׁמָּה!  בֵּין פֹּארוֹת הַיַּעַר בָּנוֹת תָּחֹלְנָה –    (האב)  אַל-נָא, בַּר בִּטְנִי! אַל יָנַע לִבֶּךָ,  אֶת אֵלֵי הַיַּעַר  כִּשְׂעִירִים תַּחַז –    (השד)  אֶרְחָמְךָ, בֵּן-נָעִים! אֹהַב אוֹתָכָה!  לִיפִי פָּנֶיךָ כִּי נָאווּ נֶהְדָּרוּ –  אִם לֹא תֵאתֶה עָדַי וּבְחֶפֶץ נֶפֶשׁ  בֶּחָזָק אָבוֹא וּזְרֹעִי מוֹשֶׁלֶת –    (הבן)  הוֹי אָבִי! יָדוֹ אֶת עָרְפִּי אָחָזָה,  הוֹ הוֹ רֶצַח בִּי שִׁלַּח וַיִּרְטֵנִי!..    וַיֵּחַת הָאָב, שַׂעֲרוֹתָיו סָמָרוּ!  וַיְטַעֵן אֶת סוּסוֹ אַף טָשׂ כַּנֶּשֶׁר –  וּבְנוֹ בִימִינוֹ מַר יַצְרִיחַ.  וּבַחֲצִי הַלַּיִל אָתָא הַבַּיְתָה  וּבִזְרוֹעוֹ, הָהּ! הִנֵּה מֵת הַיֶּלֶד! – |  שַׂר הַיָּעַר (תרגום שאול טשרניחובסקי)  מִי הוּא הָרוֹכֵב בְּסוּפָה וַחֲצוֹת?  הָאָב הוּא עִם בְּנוֹ. בִּזְרֹעוֹת אַמִּיצוֹת  יְאַמְּצֶנּוּ הַלָּה, יְחַבְּקֶנּוּ חָבֹק  וּבְיָד חֲזָקָה וְיֵחַם לַתִּינוֹק.    – מַה תִּירָא, הַיֶּלֶד, פָּנֶיךָ תַּסְתִּיר?  – אָבִי, שַׂר הַיַּעַר, כְּלוּם אֵינְךָ מַכִּיר?  בְּרֹאשׁו לוֹ עֲטֶרֶת, זָנָב לוֹ שָׁחוֹר.  – מַטְלִית עֲרָפֶל הִיא, בְּנִי, עַל פְּנֵי הַיְאוֹר.    "אֵלַי בֹּא, הַיֶּלֶד, אֵלַי, הַנָּעִים –  אִתְּךָ אֶשְׁתַּעֲשֵׁעַ שַׁעֲשׁוּעִים נָאִים.  פִּרְחֵי צִבְעוֹנִים עַל גְּדוֹתַי לִי לָרֹב,  "אִמִּי לָהּ כַּמָּה גְּלִימוֹת כֶּתֶם טוֹב".    – אָבִי, הוֹי אָבִי! וּכְלוּם לֹא תִשְׁמַע  מַה שָׂח שַׂר הַיַּעַר, מַבְטִיחַ לִי מָה?  – הֵרָגַע, הֵרָגַע, יַלְדִּי הַנָּעִים:  אַךְ רוּחַ מְרַשְׁרֶשֶׁת בְּעָלִים יְבֵשִׁים.    "הוֹי נַעַר נֶחְמָד, כְּלוּם אֵלַי לֹא תֹאבֶה?  "בְּנוֹתַי תְּטַפֵּלְנָה בְּךָ מַה יָפֶה,  "בְּנוֹתַי כִּי תֵצֶאנָה בַּלַּיְלָה בַּסָּךְ, –  "תָּחוֹלְנָה, תָּשׁוֹרְנָה, תְּיַשְׁנֶנָּה אוֹתָךְ".    – אָבִי, הוֹי, אָבִי, כְּלוּם רוֹאֶה אֵינְךָ  אֶת בְּנוֹת שַׂר הַיַּעַר שָׁם בַּחֲשֵׁכָה?  – הוֹי, בְּנִי! הוֹי, בְּנִי, מְאֹד אֵטָב לִרְאוֹת,  לֹא, כִּי עֲרָבִים עַתִּיקוֹת מַקְדִּירוֹת.    "אֲנִי אֲהַבְתִּיךָ, נָעַמְתָּ לִי מְאֹד,  "אִם לֹא בִּרְצוֹנְךָ, אָבֹא בְּחֹזֶק יָד".  – אָבִי, הוֹי, אָבִי! הִנֵּה תָפַס בִּי.  הוֹי הוֹי, שַׂר הַיַּעַר פָּגַע בִּי, אָבִי!    נִבְהַל הַפָּרָשׁ, הוּא נֶחְפָּז, הוּא שׁוֹקֵק,  הַיֶּלֶד בְּיָדוֹ נֶאֱנָק וְצוֹעֵק.  דּוֹפֵק אֶת סוּסוֹ וּבָא חֲצֵרוֹ.  וּבִזְרֹעוֹתָיו מֵת מוּטָל – נַעֲרוֹ. |  Erlkönig (המקור הגרמני)  Wer reitet so spät durch Nacht und Wind?  Es ist der Vater mit seinem Kind;  Er hat den Knaben wohl in dem Arm,  Er faßt ihn sicher, er hält ihn warm.    "Mein Sohn, was birgst du so bang dein Gesicht?" –  "Siehst, Vater, du den Erlkönig nicht?  Den Erlenkönig mit Kron' und Schweif?" –  "Mein Sohn, es ist ein Nebelstreif."    "Du liebes Kind, komm, geh mit mir!  Gar schöne Spiele spiel' ich mit dir;  Manch' bunte Blumen sind an dem Strand,  Meine Mutter hat manch gülden Gewand." –    "Mein Vater, mein Vater, und hörest du nicht,  Was Erlenkönig mir leise verspricht?" –  "Sei ruhig, bleibe ruhig, mein Kind;  In dürren Blättern säuselt der Wind." –    "Willst, feiner Knabe, du mit mir gehn?  Meine Töchter sollen dich warten schön;  Meine Töchter führen den nächtlichen Reihn,  Und wiegen und tanzen und singen dich ein." –    "Mein Vater, mein Vater, und siehst du nicht dort  Erlkönigs Töchter am düstern Ort?" –  "Mein Sohn, mein Sohn, ich seh' es genau:  Es scheinen die alten Weiden so grau. –"    "Ich liebe dich, mich reizt deine schöne Gestalt;  Und bist du nicht willig, so brauch' ich Gewalt." –  "Mein Vater, mein Vater, jetzt faßt er mich an!  Erlkönig hat mir ein Leids getan!" –    Dem Vater grauset's; er reitet geschwind,  Er hält in Armen das ächzende Kind,  Erreicht den Hof mit Mühe und Not;  In seinen Armen das Kind war tot. |