stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קוסמאטי (אומנות)
גלריה

עיטורים בסגנון קוסמאטי בארכיטרב, בעמודים ובקשתות בקלויסטר של בזיליקת פאולוס הקדוש מחוץ לחומות, רומא
השגרירים בציורו של הולביין מ-1533 עומדים על רצפה עשויה בסגנון קוסמאטי
רצפה בסגנון קוסמאטי למרגלות "אסכולת אתונה" של רפאל במוזיאוני הוותיקן, המאה ה-16
רצפת קוסמאטי בכנסיית סנטה מריה אנונציאטה (אנ'), רג'ו די קלבריה; הכתובת מציינת את רוג'רו השני, מלך סיציליה (1858 היא שנת השחזור)
רצפת קפלת לואי בקתדרלת מונריאלה, סיציליה; דגם התשליבים הגאומטריים מיוחס להשפעת אמנות האסלאם
שרידי מחיצה מראשית המאה ה-14 בבזיליקת יוחנן הקדוש בלטראנו, רומא
עמודים מעוטרים בסגנון קוסמאטי בדוכן הדרשה בכנסיית סנטה מריה אין ארצ'לי, רומא
כתובת מ-1278 בפתח "קפלת קודש הקודשים" (אנ') בארמון הלטראנו: "רב-אומן קוסמאטוס עשה עבודה זו"
פרט מרצפת קוסמאטי בכנסיית סנטה מריה אין טרסטוורה בדגם "משולש שרפינסקי", המאה ה-13, רומא
ראו גם

פסיפס
אופוס סקטילה
לקריאה נוספת

Paloma Pajares-Ayuela, Cosmatesque Ornament, W.W. Norton, 2002
Jane Fawcett, Historic floors: their history and conservation, Butterworth-Heinemann, 1998
הערות שוליים

↑  רצפת קוסמאטי זו נוצרה בשנות ה-60 של המאה ה-13 בהזמנת הנרי השלישי, מלך אנגליה, שבימיו נערכה בנייה מקיפה במנזר ובמכלול המלכותי בווסטמינסטר; החומרים והאומנים הובאו מרומא
↑  חוקרים גילו את המזבח הצלבני המקורי בכנסיית הקבר, Times of Israel, אפריל 2022
↑  כגון בריצוף הקפלה הסיסטינית וב"חדר החתימה" (אנ') בחדרי רפאל (אנ') בוותיקן
קוסמה דה טורס

קוסמה דה טורס (בספרדית: Cosme de Torrès‏; סביב 1510 – 2 באוקטובר 1570) היה כומר ישועי ספרדי בן המאה ה-16 שהיה אחד מראשוני המיסיונרים הנוצרים ביפן. הוא נולד בוולנסיה שבספרד ונפטר באמאקוסה (天草), אי המצוי כיום בשטח מחוז קומאמוטו שביפן.
תמצית קורות חייו עד לנסיעה ליפן (1549-1510)

קוסמה דה טורס נולד בוולנסיה ב-1510, וקיבל הסמכה לכמורה ב-1535. הוא התיישב באי מיורקה ושימש כפרופסור לדקדוק. ב-1538 נשלח כמיסיונר למקסיקו. משם נשלח לאסיה, ולאחר מסע כושל לפיליפינים פגש במיסיונר פרנסיסקו חאווייר באיי מאלוקו ב-1546. הוא הצטרף למסדר הישועים בגואה ב-1548, שם עבד כמורה לדקדוק בקולג' הישועי.
התחלת המיסיון ביפן (1551-1549)

טורס הגיע לקגושימה, עיר בדרום האי קיושו, האי הדרומי ביותר בין ארבעת האיים הראשיים של יפן, ב-15 באוגוסט 1549. הוא נלווה במסע זה לפרנסיסקו חאווייר, האח חואן פרננדס, וכמה משרתים הודים, כמו גם שלושה מומרים יפנים שנפגשו עם חאווייר במלאקה ב-1547. המיסיונרים החלו להטיף ברחובות קגושימה, כשהם קוראים מתוך קטכיזם שחובר על ידי חאווייר, תורגם ליפנית בידי אנג'ירו, אחד המומרים היפנים, ונכתב על פי שמיעה באותיות לטיניות.
בשלהי 1549 הורה שימאזו טקאהיסה, הדאימיו המקומי של קגושימה, על הפסקת פעילות ההטפה, בשל מחאותיהם של הנזירים הבודהיסטים. משום כך החליט חאווייר להגיע לקיוטו, אז עיר הבירה של הקיסרות היפנית, על מנת להיפגש עם קיסר יפן גו-נארה. טורס ופרננדס נלוו אליו. בספטמבר 1550 הם עצרו בעיר היראדו, והחלו לפעול לנצר את האוכלוסייה. כשחאווייר ופרננדס עזבו את היראדו באוקטובר 1550 בדרכם לקיוטו, הושאר טורס מאחור על מנת להמשיך בעבודה המיסיונרית במקום. במרץ 1551 חזר חאווייר להיראדו לאחר מסע מאכזב לקיוטו, שם נדחתה בקשתו להיפגש עם הקיסר. באפריל 1551 עקרו חאווייר וטורס לעיר ימאגוצ'י שבה שהה חאווייר באוקטובר ונובמבר 1550 בדרכו לקיוטו.
בספטמבר 1551 כתב טורס על הסקרנות האינטלקטואלית של תושבי ימאגוצ'י כך: ” אלו [כלומר הישועים] שיגיעו לאזורים אלו חייבים להיות משכילים מאוד על מנת לענות על שאלות קשות ומעמיקות שהם [תושבי האזור] שואלים מבוקר ועד לילה. הם תובעים בעקשנות לקבל תשובות. מהיום שהאב העליון פרנסיסקו הגיע לעיר זו, שהיה לפני כחמישה חודשים או יותר, לא היה יום שלא היו כאן כוהנים או עמאים מהבוקר ועד מאוחר בלילה על מנת לשאול כל מיני שאלות.” טורס גם כתב על הצלחתו בהמרת יפנים לנצרות בימאגוצ'י: ”ברגע שהם [המומרים היפנים] מקבלים עליהם את האמונה, ממה שראיתי ושמעתי, וממה שחוויתי איתם, אין אף אנשים אחרים בעולם כה דבקים באמונתם. נראה לי שמרבית המתנצרים, וכאלו יש רבים, מוכנים לסבול כל פורענות שתתרחש בשל אהבתם לאלוהים.” על פי תיאוריו, הטביל טורס לנצרות יותר מאלפיים תושבים ובנה כנסייה בעיר. הוא פעל במקום ללא לאות על מנת לסייע לתושבים שחייהם השתבשו בשל המלחמות הבלתי פוסקות של תקופת סנגוקו ביפן. עם זאת, ב-1551 התמרד אציל מקומי בשם סואה הארוקאטה (陶 晴賢‏ 1555-1521) בשלטונו של אוצ'י יושיטאקה שהיה הדאימיו המקומי של ימאגוצ'י. סואה הביס את כוחותיו של יושיטאקה תוך כמה ימים, ויושיטאקה נאלץ לבצע ספוקו. במצב שנוצר הותקפו גם טורס ופרננדס בשל הטפותיהם כנגד הבודהיזם. בהתקפה הם איבדו את דירתם וכל רכושם, אך חייהם ניצלו.
ניהול המיסיון ביפן (1570-1551)

חאווייר עזב את יפן ב-1551 במטרה להקים מיסיון ישועי בסין, וטורס החליף אותו כממונה על המיסיון ביפן. תחת הנהגתו הלך וגדל בהדרגה מספרם של הנוצרים ביפן, על אף היריבות עם הכתות הבודהיסטיות. בתקופה שבה שימש כממונה על המיסיון עוררה הצלחתו בהמרת מספר גדול של יפנים לנצרות איבה עזה מצדם של הנזירים הבודהיסטים. טורס ניהל כמה פעמים ויכוחים עם המשכילים בקהילה הבודהיסטית, שנרשמו על ידי האח פרננדס. טורס ביסס את טיעוניו בוויכוחים אלו על הגיון, משום שהאמין כי דרך זו תהיה האפקטיבית ביותר לשכנע את היפנים שהיו, כפי שכתב, ”מודרכים על ידי הגיון בדומה לספרדים, ולעתים אף יותר מהם”. הוא נהג לתקוף במיוחד את העיקרון באמונה הבודהיסטית, כפי שהנוצרים הבינו אותו, שאין ישות האחראית למקורו של העולם ובריאתו.
טורס נשאר בימאגוצ'י עד שפרצה מרידה כנגד הדאימיו בתחילת 1556. טורס ניצל, אך קהילת המתנצרים דחקה בו לעבור למקום בטוח יותר והוא נאלץ לעקור למחוז בונגו, ששליטו, הדאימיו הצעיר אוטומו יושישיגה שהיה ידידותי לנוצרים (ואף התנצר בערוב ימיו) הציע לו מקלט. באותה שנה השתלט מורי מוטונארי (毛利 元就‏ Mōri Motonari‏; 1571-1497) ממשפחת האצולה מורי, על האן של ימאגוצ'י, הוציא להורג את הדאימיו ואסר על המרות הדת. המתנצרים של ימאגוצ'י לא פגשו מיסיונרים מערביים עד שמשפחת מורי נכנעה לטויוטומי הידיושי ב-1585. חורבן המיסיון בימאגוצ'י היה מכה קשה לטורס שכתב לנונש בארטו (Belchior Nunes Barreto), יורשו של חאווייר כממונה על המיסיונים של הישועים, שחייו בימאגוצ'י היו מלאים בשמחה וסיפוק.
אוטומו תרם חלקת אדמה ובית עבור המיסיון הישועי מרכושו הפרטי. הבית שימש כמשכן לישועים וטורס הקים בית קברות נוצרי ובית חולים על חלקת אדמה זו. בית הקברות היה חשוב במיוחד למיסיון משום שמקדשים בודהיסטים סירבו לקבור נוצרים יפנים.
ב-1562 עקר טורס ליוקסאורה (Yokoseura), עיר נמל בקרבת נגסאקי של ימינו שהדאימיו ששלט עליה, אומורה סומיטדה (大村 純忠‏, Ōmura Sumitada), הזמין את הנוצרים לתחום שלטונו, ואף התנצר שנה אחר כך. ההיסטוריון והמיסיונר הישועי הפורטוגזי לואיש פרואיש (Luís Fróis‏; 1597-1532), שהגיע ליפן יחד עם קבוצת מיסיונרים ביולי 1563 בספינה שנחתה ביוקוסאורה, פגש בטורס שהיה אז אדם זקן וחולה שבקושי עמד על רגליו. טורס אפשר לפרואיש להטביל תושבים לנצרות במקומו ואז שלח אותו לטקושימה, אי ליד היראדו שבו הייתה קהילה של 350 מתנצרים.
בינתיים גרמה הקנאות הדתית הנוצרית שהפגין אומורה (בין השאר הוא הורה להרוס מקדשים בודהיסטיים ומקדשי שינטו וניסה לכפות על נתיניו את הדת הנוצרית) להתקוממות. בראש ההתקוממות שהחלה באוגוסט 1563 עמד גוטו טקאקי (Goto Takaaki), שהיה בן בלתי חוקי של השליט הקודם, ולכן בעל תביעות לגיטימיות לשלטון. גוטו כבש והרס את יוקסאורה. המיסיון הישועי נדד במשך תקופה לפוקודה (Fukuda) ואז לקוצ'ינוצו (口之津町‏, Kuchinotsu) עד שהתיישב בנגסאקי, שהייתה אז כפר דייגים קטן והפכה במהרה תודות לישועים לאחד הנמלים הפעילים ביותר ביפן.
קוסמה דה טורס התיישב באמאקוסה, אי המצוי כיום בשטח מחוז קומאמוטו שביפן, שבשנת 1566 פנו שליטיו לטורס בבקשה לשלוח מיסיונרים לאי. הוא מת באי ב-2 באוקטובר 1570.
לקריאה נוספת

Diego Pacheco, S. J., El hombre que forjó a Nagasaki. Vida del P. Cosme de Torres, S. J. Madrid, 1973.
Antonio Cabezas, El siglo ibérico del Japón. La presencia Hispano-portuguesa en Japón (1543–1643). Valladolid, 1994.
Neil S. Fujita, Japan's Encounter with Christianity: The Catholic Mission in Pre-Modern Japan. New York, 1991.
Jean Lacouture, Jesuits: A Multibiography. Translated by Jeremy Legatt. Washington, D.C., 1995.
Jacques Proust, Europe through the Prism of Japan. Translated by Elizabeth Bell. Notre Dame, 2002.
הערות שוליים

↑  Urs App, The Cult of Emptiness. The Western Discovery of Buddhist Thought and the Invention of Oriental Philosophy, UniversityMedia, 2012, ISBN 3906000095, page 23
↑  במקור Padre Mestre
↑  Urs App, page 24
↑  Kerstin-Katja Sindemann, Japanese Byddhism in the 16th Century, Letters of the Jesuit Missionaries, Page 117
↑  מערכת המושגים של הבודהיזם הייתה זרה לאירופאים ועבורם הייתה האמונה הזן בודהיסטית בעולם נצחי שאין בו בורא חילול הקודש. ספרו של Urs App דן בהרחבה בנושא זה
↑  Father Lois Frois: Historian of the Mission
↑  The Opening of the Port of Nagasaki: A Political Analysis
↑  Amakusa and the Hidden Christians
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 118623397  ISNI: 0000 0000 2015 0306  NDL: 00526808  NTA: 123591910  SUDOC: 129023493  VIAF: 3263711   WorldCat (עם VIAF): 3263711
קרל וילהלם שלה

| --- | --- |

 לידה:  9 בדצמבר 1742 שטרלזונד, שוודיה
 פטירה:  21 במאי 1786 (בגיל 43) שפינג (אנ'), שוודיה
 ענף מדעי:  כימיה
 מקום מגורים:  שוודיה שוודיה
 מקום לימודים:  אוניברסיטת אופסלה 
 בן או בת זוג:  Sara Margarethe Pohl 
 תרומות עיקריות
 גילוי יסודות, חמצן, בריום, כלור, מגנזיום, מוליבדן וטונגסטן, וגילוי תרכובות רבות
 
קרל וילהלם שֵׁלֶה (בשוודית: Carl Wilhelm Scheele; ‏9 בדצמבר 1742 – 21 במאי 1786) היה כימאי ורוקח שוודי, מאבות הכימיה המודרנית.
חייו

קרל וילהלם שֵׁלֶה נולד בשטרלזונד שבפומרניה השוודית (כיום בגרמניה), והיה אחד מאחד-עשר ילדים. בגיל 14 התמנה לעוזר רוקח בסטוקהולם. החומרים הכימיים שהיו בבית המרקחת איפשרו לו להתחיל לחקור ולגלות.
ב-1770 הוא עבר לאופסלה שם גילה את "אוויר האש" – החמצן. בגלל תנאי התקשורת במאה ה-18 היה שלה מבודד מעולם המדע האירופי, למרות שהתכתב עם לבואזיה וקיבל ממנו עותק מספרו הראשון. שֵׁלֶה כתב ספר שבו תיאר את היסוד החדש שגילה, החמצן, אבל הספר לא יצא לאור עד 1777. אז כבר היו מודעים לעובדה כי ג'וזף פריסטלי גילה את החמצן ב-1774, כך שהכבוד ניתן לו ולא לשֵׁלֶה שגילה את היסוד שנתיים קודם לכן.
הוא גילה יסודות נוספים: בריום, כלור, מגנזיום, מוליבדן וטונגסטן. כן גילה תרכובות רבות: פלואור מימני, סיליקון פלואורי, גפרית מימנית וציאניד מימני. הוא בודד, טיהר ותיאר תכונות של תרכובות רבות מאוד.
ב-1775 הוענקה לו חברות באקדמיה המלכותית למדעים, כבוד שלא הוענק קודם לכן לרוקח.
עבודתו עם רעלים רבים, בעיקר ציאניד, גרמה להתדרדרות בריאותו והוא מת בהיותו בגיל 43 בלבד.
רק כמאה שנה לאחר מותו עברו שני סטודנטים על כתביו שהוחזקו באקדמיה המלכותית השוודית למדעים והביאו לאור ב-1892 את תרומתו המדעית החשובה.
קרל אמיל פרנצוז

| --- | --- |

 לידה:  25 באוקטובר 1848 צ'ורטקוב, האימפריה האוסטרית 
 פטירה:  28 בינואר 1904 (בגיל 55) ברלין, הקיסרות הגרמנית 
 מדינה:  האימפריה האוסטרית, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 שפות היצירה:  גרמנית 
 יצירות בולטות:  הליצן, יהודי ברנוב 
 בן או בת זוג:  אוטיליה פרנצוז (28 בינואר 1877–?) 
 
קרל אמיל פרנצוז (בגרמנית: Karl Emil Franzos,‏ 25 באוקטובר 1848 – 28 בינואר 1904) היה סופר ופובליציסט יהודי בשפה הגרמנית, שפעל בבודפשט, וינה וברלין.
ביוגרפיה

פרנצוז נולד בקרבת צ'ורטקוב, אז באימפריה האוסטרו-הונגרית וכיום באוקראינה. מוצא משפחתו מגולי ספרד, שהגיעו לארצות השפלה ולבסוף התיישבו בחבל לורן הצרפתי. ב-1770 הקים אחד מאבותיו של פרנצוז מפעל עבור משפחתו במזרח פודוליה, אז חלק מממלכת הבסבורג, וכשחויבו היהודים לאמץ לעצמם שמות משפחה, הם קראו לעצמם "פרנצוז" על שם המדינה ממנה הגיעו, צרפת, למרות שהם ראו עצמם גרמנים.
אביו של קרל אמיל, היינריך פרנצוז, רופא נכבד בצ'ורטקוב, נחשב לזר - עבור האוקראינים והפולנים המקומיים הוא נחשב גרמני, עבור הגרמנים הוא נחשב יהודי ועבור היהודים הוא נחשב מתבולל בגלל רעיונותיו הנאורים. האב נפטר כשקרל אמיל היה בן 10, ולאחר מותו עברו הילד ואמו לצ'רנוביץ.
פרנצוז גדל בסביבה רב-תרבותית, השפות הראשונות שדיבר היו פולנית ואוקראינית, שלמד מהמטפלת שלו. בית ספרו הראשון היה בית ספר של הדומיניקנים, בו למדו בפולנית ובלטינית וקיבל גם שיעורים פרטיים בעברית. בצ'רנוביץ למד בגימנזיום הגרמני וסיים אותו בהצטיינות ב-1867. חברו ללימודים היה מיכאי אמינסקו, איתו היו לו מחלוקות, אך גם שיתופי פעולה, שניהם כתבו שירים לזכר המורה שלהם, ארון פומנול, אמינסקו ברומנית ופרנצוז בגרמנית.
פרנצוז למד משפטים באוניברסיטת וינה ובאוניברסיטה של גראץ, אך בחר לא לעסוק בעריכת דין ולו כי דרכם של יהודים אל כס המשפט הייתה חסומה על כן בחר לעסוק בעיתונאות, תחילה בבודפשט ולאחר מכן בווינה, עבור כתב העת נויה פרייה פרסה.
ב-1877 נשא לאישה את אוטיליה בנדיקט, קרובת משפחה של עורכו, מוריץ בנדיקט ומ-1886 עברו לגור בברלין, בירת גרמניה, שבאיחודה תמך.
האידיאלים והיצירה שלו

פרנצוז הטיף לגרמניזציה של היהודים, בעיניו התרבות הגרמנית המיוצגת על ידי שילר מהווה מטרה נאה לשאוף אליה. האזור ממנו הוא בא - גליציה, פודוליה ובוקובינה - היה החלק העני יותר והפחות מפותח באימפריה האוסטרו-הונגרית ושם חיו מרבית יהודי האימפריה. הוא קיווה שהגרמניזציה תפתח ליהודים צוהר לקדמה ולשיפור מצבם הכלכלי.
ביצירותיו עסק רבות בחיי תושבי אזורים אלה. תיאור לא מחמיא של הרומנים בספרו Aus Halb-Asien גרר כעס אצל חברו לשעבר לספסל הלימודים, מיכאי אמינסקו, שביקר אותו בחריפות, בטענה שאי ידיעת השפה הרומנית היא הסיבה לבורותו לגבי הרומנים.
פרנצוז ביקר גם את היחס הנוקשה של הממסד היהודי הרבני כלפי היהודים החופשיים יותר ועסק בכך רבות ביצירותיו.
האידיאלים והיצירה שלו > מיצירותיו

מאסיה למחצה Aus Halb-Asien (1876)
Land and Leute des östlichen Europas (1876)
יהודי ברנוב Die Juden von Barnow (1877)
מהדון עד הדנובה (1878) Vom Don zur Donau
אהבה צעירה Junge Liebe (1878)
סיפורים שקטים Stille Geschichten (1880)
מושקו מגדוד פארמה Moschko von Parma (1880)
Ein Kampf um's Recht (1882)
הנשיא Der President (1884)
יהודית טרכטנברג Judith Trachtenberg (1890)
הליצן Der Pojaz (1893) - פורסם רק לאחר מותו.
לייב וייהנכטסקוכן וילדו (1896) Leib Weihnachtskuchen und sein Kind
Deutsche Fahrten. Reise- und Kulturbilder. Erste Reihe: Aus Anhalt und Thüringen (1903/2. Aufl. 1905)
חיפושי האמת Der Wahrheitsucher (1904)
האידיאלים והיצירה שלו > יצירות שתורגמו לעברית

אסתרקה רגינה
קברים חסרי שם
חטאת הכיפורים, תרגם שמואל ליב ציטרון, בפרויקט בן יהודה
מושיע ורב, תרגם שמואל ליב ציטרון, בפרויקט בן יהודה
הנצחה

במאי 2017, במרכז העיר צ'ורטקוב, הוסר הלוט מעל פסלו של קרל אמיל פרנצוז.
הערות שוליים

↑  פסל פרנצוז בצ'ורטקוב
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007261370705171  PLWABN: 9810530363805606  BIBSYS: 90094104  BnF: cb121681095 (data)  CiNii: DA02842438  GND: 118702599  ICCU: RAVV066960  ISNI: 0000 0001 0858 4563  LCCN: n85153579  LNB: 000151680  NKC: js2006342088  NLA: 35100514  NSK: 000758111  NTA: 068428758  RERO: 02-A003260535  SELIBR: 213332  SNAC: w65t7dbr  SUDOC: 029049253  Trove: 826566  VIAF: 71431187   WorldCat (עם VIAF): 71431187
קריית החינוך אמי"ת המר רחובות

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 בית ספר שש-שנתי
 על שם:  זבולון המר 
 תקופת הפעילות:  1971–הווה (כ־53 שנים) 
 מיקום
 מדינה:  ישראל ישראל
 קואורדינטות:  31°53′49″N 34°48′11″E﻿ / ﻿31.896888888889°N 34.803°E﻿ / 31.896888888889; 34.803
 https://amithamerrehovot.tik-tak.net/
  מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת גוש דן מוגדלת) קריית החינוך אמי"ת המר רחובות (למפת גוש דן רגילה) קריית החינוך אמי"ת המר רחובות (למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום קריית החינוך אמי"ת המר רחובות (למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום קריית החינוך אמי"ת המר רחובות   he קריית החינוך אמי"ת המר רחובותhe קריית החינוך אמי"ת המר רחובותמפת  __ רחובות (in English: Rehovot) [‌השפלה וסביבותיה‌]מצפון וממזרח: __ מועצה אזורית גזר (in English: Gezer Regional Council) מדרום: __ קריית עקרון (in English: Kiryat Ekron), __ מועצה אזורית ברנר (in English: Brenner Regional Council) ממערב: __ מועצה אזורית גן רווה (in English: Gan Raveh Regional Council) ממערב ומצפון: __ נס ציונה (in English: Ness Ziona) tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
קריית החינוך אמי"ת המר בנים רחובות, על שם שר החינוך לשעבר זבולון המר, היא תיכון שש שנתי לבנים ברחובות. היא הוקמה בשנת 1971 כחטיבת ביניים.
בעבר התיכון היה מעורב בנים ובנות.
בשנת 2014 הוקמה במסגרת התיכון מכינה קדם-צבאית טכנולוגית לתלמידים בכיתות י"ג–י"ד. בשנת 2022, מנהל קריית החינוך הוא הרב אליחי דדי.
בבית הספר לומדים כ-800 תלמידים, רובם בוגרי בתי ספר ממלכתיים דתיים ברחובות ובסביבותיה.
פרויקטים

קריית החינוך אמי"ת המר מפעילה מספר פרויקטים:
חדר עוז ותמורה – חדר סביבת עבודה למורים.
מרכז עוצמה – שיעורים פרטניים לפי מקצועות לימוד, שמתקיימים במסגרת מצומצמת.
מיל"ת – תגבור לימודי במקצועות הליבה – אנגלית, מתמטיקה ומקצועות רבי־מלל (לשון, הבעה, עברית והיסטוריה) – לתלמידי שכבת ז-ט. התוכנית מופעלת על ידי מורי בית הספר שלושה ימים בשבוע, בהמשך ליום הלימודים.
קהילות שרות

עמותת קהילות שרות פיוט וניגון (קהילות שרות) פועלת משנת 2002 במטרה להביא את מסורות השירה והפיוט של קהילות ישראל, במיוחד של יהדות ארצות האסלאם, אל מרכז ההוויה הישראלית. מאז הקמתה מובילה קהילות שרות את העדנה שהפיוט זוכה לה ואת כניסתו למרכז התרבות הישראלית. פעילותה זו היא תיקון לתוצאות הדרת התרבות של יהדות ארצות האסלאם בידי ההגמוניה בישראל.
עיקר תרומתה של קהילות שרות היא בהפעלת קבוצות לימוד קהילתיות ברחבי הארץ. בקבוצות לומדים משתתפים מכל גוני החברה הישראלית מפיוטי עדות ישראל וזוכים לחיבור לחוויית הכיסופים של דורות של קהילות ישראל.
רקע

עם הקמת מדינת ישראל, הביאה איתה עליית קהילות יהדות ארצות האסלאם (מרוקו, עיראק וקהילות רבות אחרות) לישראל מסורות מפותחות של פיוט ותרבות הגותית בנות שנים רבות. ואולם, בישראל שלטה בכיפה תפיסה של
"שלילת הגלות" ושל "כור ההיתוך", והעולם הרוחני של יהדות ארצות האסלאם נתפס כדתי, מסורתי ומיושן. בנוסף, נדחו עולמות הפיוט מן המזרח, הקשורים לסולמות המוזיקליים הערביים, הפרסיים והטורקיים. הפיוט הודר לשולי התרבות הישראלית החדשה והצטמצם בעיקר למסגרת בתי-הכנסת ואל תוך קהילות דתיות.
עם חלוף השנים, נוצרה גם בתוך קהילות אלו סכנה לאובדן חלק גדול מעולמות הפיוט. הדור הראשון שהגיע לישראל הלך מן העולם, ורבים מבני הדור השני והשלישי התרחקו ממסורות אלו. במקביל, במהלך המאה ה-20, חלו בישראל שינויים במסורות הפיוט, כגון היווצרות המסורת הספרדית-ירושלמית, השפעת המוזיקה המצרית החדשה ושינויים רבים נוספים.
אמנים-פייטנים ויוצרים שהופיעו והקליטו לאורך השנים סיפקו את המסד לפעילותם של הדורות הבאים. נמנים עליהם ג'ו עמר, אביהו מדינה, ר' חיים לוק, ר' מאיר אלעזר עטיה, שלמה בר ויוצרים אחרים כמו זוהר ארגוב. תרומה חשובה הייתה גם לאנשי ההקלטה והתיעוד מן האקדמיה ומחוצה לה (בית התפוצות; הפונותיקה של הספרייה הלאומית; רננות - המכון למוזיקה ותרבות יהודית) ולפעילים עצמאיים, שפעלו לתיעוד המסורות.
קהילות שרות - הקמה

בשנת 2002 גיבש יוסי אוחנה, מייסד "קהילות שרות פיוט וניגון", קבוצת פייטנים ממסורות פיוט שונות, פעילי שינוי חברתי, חוקרי פיוט ואנשי רוח ואיתם התחיל את הדרך. בין השותפים בראשית הדרך היו פרופ' מאיר בוזגלו, פרופ' חביבה פדיה, הרב והסופר חיים סבתו, פרופ' אדוין סרוסי, פרופ' אליהו שלייפר, החוקרת והמחנכת ד"ר יעל שי, המוסיקאי יאיר דלאל, הסופר אלברט סויסה, עזרא ברנע ממכון רננות, פרופ' יוסף שטרית, פרופ' אפרים חזן, ד"ר יוסף בן ישראל מקול ישראל, המנצח והמוסיקאי ד"ר אברהם עילם-אמזלג, רבי מאיר אלעזר עטיה.
היוזמה זכתה לתמיכה והשראה של פייטנים מן השורה הראשונה: ר' חיים לוק, רבי מאיר אלעזר עטיה, המלחין והחוקר אהרון עמרם.
עוד בשנת 2002 הקים יוסי אוחנה את הקבוצה הראשונה של "קהילות שרות פיוט וניגון" בירושלים, בתמיכת קרן אבי חי, ובשיתוף פייטנים ומוזיקאים כרוני איש-רן, הרב דוד מנחם, יאיר הראל והרב מימון (מני) כהן.
בהמשך הוקמו קבוצות נוספות ברחבי הארץ.
בקבוצות אלו התוודעו המשתתפים לעולם הפיוט על רבדיו השונים - מוזיקה, טקסט, תרבות, מסורת, היסטוריה, משוררים ופייטנים ממגוון קהילות ישראל לאורך הדורות. כבר מתחילת הדרך היו המלמדים פייטנים הנטועים במסורותיהם מבית אבא.
לדגם של קבוצות הלומדות שירה ופיוט היו תקדימים רבים בעולם היהודי בעבר, אולם הייחוד של קהילות שרות הוא הוצאתו של דגם זה אל מחוץ למסגרת דתית מחייבת. הלימוד מתקיים במשותף לגברים ונשים, והוא מלווה בהרצאות הנשענות על המחקר האקדמי המודרני. באותה מסגרת קבוצתית נלמדות מגוון מסורות פיוט: מרוקו, אלג'יריה, תימן, תוניסיה, כורדיסטן, הודו (קוצ'ין ובני ישראל), ספרד-ירושלים/חלב, עיראק, פרס, טורקיה, לאדינו, חסידות, לוב, אתיופיה, איטליה.
השותפות עם פרופ' מאיר בוזגלו הביאה לתמיכת קרן אביחי בקהילות שרות. תמיכה זו הסתיימה בשנת 2009, ומאז פעלה קהילות שרות במסגרת  מרכז תרבות העמים לנוער (בית יהודית), עד להקמתה כעמותה בשנת 2011. משנת 2014 זוכה קהילות שרות לתמיכה ממשרד התרבות ומתמיכה ושיתוף פעולה של רשויות מקומיות. בכל שנותיה כעמותה, פעלה קהילות שרות תחת מגבלות תקציב מצומצם, למרות שרוב אנשיה פעלו ופועלים בהתנדבות.
שמו של "קהילות שרות" יצא לפניו כמפעל חדשני ומרגש, אשר משך מאות ישראלים לחיקה של הספרות העברית של ימי הביניים והעת החדשה המוקדמת והלחן שמלווה אותה מזה מאות בשנים.
קהילות שרות - הקמה > עקרונות מנחים

בדיון הראשון של צוות "סיעור המוחות" שנערך ביוני 2002 ועסק בהעמקת הזיקה לתרבות היהודית באמצעות הפיוט, הציג יוסי אוחנה עקרונות למימוש החזון:
לימוד פיוטים של כל קהילות ישראל;
מיצוב הפיוט כתרבות - העתקת הפיוט מן הפריפריה התרבותית אל המרכז;
הוראת הפיוטים על ידי פייטנים ופייטניות שצמחו על ברכי המסורות השונות;
חידוש המודל הקהילתי של הפיוט: השבת הפיוט לחיי הקהילה במעגלי החיים, במעגלי השנה. שבירת התפיסה המשייכת אותו לבית הכנסת בלבד;
איכות. העמקה בטקסט, במנגינה ובהקשר הקהילתי-תרבותי;
יצירת מודל חדש של קהילה רב-גונית: חיבור בין גברים לנשים, חילונים מסורתיים ודתיים, צעירים ומבוגרים, משכילים ובעלי השכלה בסיסית, אנשי המרכז ואנשי הפריפריה, יוצאי ארצות האסלאם ויוצאי ארצות אשכנז;
מהפכת מעמד האישה / מיצוב פייטניות בעולם הפיוט (עבודה משותפת של פייטנים גברים שחלקם חרדים עם פייטניות ובקבוצות מעורבות של גברים ונשים);
פעילות מיוחדת לילדים.
"קהילות שרות" אינה חלק רגיל בתחיית הפיוט המושר המתרחשת בדור הזה, ובעיקר אינה חלק מן האווירה הממוסחרת האופפת לא מעט מגילוייה של תחיה זו. "קהילות שרות" היא עשייה של לימוד מעמיק הפונה אל האמנות המסורתית של שירת הקודש בכל עדות ישראל, תוך לימוד מחודש של אופני הביצוע, השיר והנגינה, מאומנים מסורתיים.
מימוש החזון

מאז הקמתה פועלת עמותת קהילות שרות למימוש החזון שהוגדר בראשית הדרך.
מימוש החזון > פעילות והישגים

כדי לממש את היעד העיקרי של הנחלת מסורות הפיוט הרבות שהתפתחו בקהילות ישראל, בוצעו הפעולות המפורטות והונח מסד לשינוי בחברה בישראל:
פעילות קהילתית: קהילות ללימוד פיוטים, ואירועי סוף שנה. היום פועלות שמונה קהילות ברחבי הארץ: שתיים בירושלים, תל אביב, חיפה, באר שבע, אשקלון, ראשון לציון, פרדס חנה. במהלך השנים פעלו קהילות גם בהרצליה, בית שאן, אוניברסיטת בר-אילן, אוניברסיטת תל אביב, חולון, משמר השרון, מעלות, נתניה, רחובות וירוחם. בנוסף, בשנת 2005 הוקמה מקהלת ילדים בהנהגת הרב דוד מנחם ופעילותה נמשכת (עם הפסקות) עד היום (יוני 2021).
פעילות ליצירת מהפך בגישה לפיוט – מיזוג בין ההיבטים האמנותיים: טקסט היונק מן היצירה היהודית לדורותיה על רבדיה השונים, מוסיקה וקהילה, במטרה ליצור עולם רוחני שלם ועשיר.
יצירת תשתית לעשייה אמנותית עם השלכות הנוגעות לזהות, רב-דוריות, רב תרבותיות ובין תרבותיות וקהילתיות.
הכשרת פייטנים/ניות ומנחים/ות.
שינוי במעמד האישה במרחב ביצוע הפיוט: שיתוף מלא של נשים הן כפייטניות והן כחברות בקהילות המעורבות.
שינוי גישה של פייטנים מסורתיים ובהם גם חרדים, שקבלו על עצמם ללמד פיוטים בקבוצות מעורבות של נשים וגברים.
קיום שבתות פיוט משותפות לקהילות הפועלות ברחבי הארץ עם ביטוי לכל המסורות ובנוסף, קיום אירועים וכנסים של פיוט לקהלים נוספים ברחבי הארץ.
הוקמה מקהלת פיוט וקהילה פעילה של מוסיקאים-מתעמקים.
קבוצת משוררים וסופרים - פעלה במשך שנה בהנחיית דר' אלמוג בהר (2010- 2011).
בירושלים התקיימו פיילוטים בבתי ספר יסודיים (גאולים, סאלד, בשנת 2004) ובחטיבת ביניים (בית חינוך, בשנת 2005) ופתחו הזדמנות להבאת הפיוטים למסגרות החינוך. הפיילוטים כללו שבעה מפגשים של הדרכה ולימוד פיוטים.
פעילות עם אוניברסיטאות – במהלך השנים הוקמו קהילות פעילות באוניברסיטאות, שזיכו בקרדיט אקדמי: באוניברסיטת תל אביב (2008 -2009) ובאוניברסיטת בר-אילן (2007 -2009) בהנחיית דר' אלמוג בהר ובאוניברסיטת בן-גוריון (2018- 2019) קבוצה בהדרכת דר' פיטר לינארד.
הקבוצה תעסוק בלימוד של המסורות הקהילתיות, המוזיקליות והספרותיות השונות, בקשר בין העברית לשפות היהודים ושפות המקומות השונים והתרבויות השכנות שליוו אותה, בשכבות השונות של העברית למן המקרא, דרך המשנה והגמרא, ועד לשון החכמים, הקבלה והפיוט, בקשר החי והמתמיד בין הפיוט למוזיקה, במקום שלו בתוך התפילה, בדיאלוג שיוצר הפיוט בין יחיד לרבים, בין שליח ציבור לקהלו, בין אדם לאלוהיו, ובתפקידיו השונים של המשורר לאורך הדורות, במתח שבין המשכיות ומקוריות, בין שיבוץ לחידוש, ברצף הספרותי של מסורת הפיוט עד למאה העשרים, ופייטנים כאשר מזרחי וכרבי דוד בוזגלו, הזרים לרוב היוצרים העכשוויים, בין יצירת חול לקודש, בין שירה לפרוזה, בז'אנרים שונים של הפיוט, בהקשרים שונים של שירת פיוטים, בין השירה לציבור המשכילים לשירה לציבור הכללי.