stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אהרן רבינוביץ (פעיל ציוני)
ביוגרפיה

רבינוביץ נולד בעיר מוהילוב, ברוסיה הלבנה. אביו, יצחק רבינוביץ, היה נינו של ר' יצחק מוולוז'ין. אמו, יבגניה ארקאדייבנה, שנקראה הינדה, הייתה נצר למשפחת הרכבי. אביו היה עסקן ציוני פעיל, ודאג להעניק לבנו חינוך כללי וגם חינוך עברי-לאומי.
בעודו תלמיד בגימנסיה עמד רבינוביץ בראש ארגון "צעירי ציון", השתתף בחוגים ללימוד תולדות ישראל וספרות עברית וכן היה חבר באגודות ספורט. בשנת 1917, כשהיה בן 16, נבחר כציר לוועידה הציונית השביעית שהתקיימה בפטרוגראד (לימים, סנקט פטרבורג). בהמשך המשפחה עברה לפטרוגארד, שם למד רבינוביץ הנדסה במכון הטכנולוגי. הוא נבחר כנציג הסטודנטים להנהלת המכון והיה פעיל בהסתדרות הסטודנטים הציוניים, "החבר". הוא ייצג אותם בשנת 1921 במוסקבה וב-1924 נבחר ליושב ראש מרכז "החבר". במסגרת תפקידו, התמקד בפעילויות חינוכיות והסברתיות בקרב הנוער היהודי.
בשנת 1924 נעצר למספר שבועות ושוחרר, ובשנת 1925 נאסר, עם חבריו לארגון, בעוון "פעולה ציונית". הוא מעולם לא קיבל את תעודת התואר אליו למד. כאסיר, נאבק למען הזכויות המגיעות לו ולחבריו. בשל כך, לא קיבל אפשרות להמיר את מאסרו בעזיבה לארץ ישראל. רבינוביץ נשלח לגלות בכפר סמארובו בחבל אוראל. רק בסוף 1926, בהתערבות יקטרינה פשקובה, אשתו של מקסים גורקי, שנלחמה למען אסירים פוליטיים, קיבל אישור להחליף את הגלות בעזיבה. הוא עלה ארצה בפברואר 1927.
פעילותו הציבורית

לאחר תקופה קצרה כמודד ברעננה, עבר לירושלים ושימש במשך ארבע שנים כמנהל לשכת העבודה במועצת הפועלים בעיר. ב-1932 נבחר לשמש כמזכיר מועצת הפועלים. במסגרת תפקיד זה, עמד בראש המאבק לטובת עבודה עברית מאורגנת מול שלטון המנדט וכן מול העירייה הערבית. בין השאר, לקח חלק במאבק על עבודה עברית בבניית הבריכה העירונית בשכונת רוממה והיה מעורב בשביתת הפועלים הגדולה בבית החרושת פרומין לביסקוויטים.
לאחר הפסקת פעילות המשרד הקבלני הארצי, רבינוביץ יזם הקמת משרד קבלני בירושלים שסיפק עבודה לפועלים בתנאים הוגנים. בהמשך, ערך הסכם קיבוצי עם קבלני הבניין להעסקת פועלים עבריים וכן הסכמי עבודה עם מפעלי האשלג בים המלח. בתקופת המאורעות, כשירושלים היהודית לא קיבלה חומרי גלם לבנייה, המשרד הקבלני הקים מחצבות להפקת חומרים לבנייה וסלילה.
כאיש "אחדות העבודה" פעיל לאיחוד עם "הפועל הצעיר" ולהקמת מפא"י. ב-1935 ייצג את מפא"י בקונגרס הציוני ה-19 בלוצרן.
במהלך שנות ה-30 פעל רבינוביץ למען הצטרפות פועלים מבני עדות המזרח להסתדרות בירושלים וראה בכך חשיבות רבה. במקביל לעבודתו במועצת הפועלים ובהסתדרות, לקח חלק בפעילויות ההגנה ומונה למפקד המפקדה המחוזית. בשנת 1929 נאסר בגלל אחיזת נשק. בנוסף, היה מעורב בחיים התרבותיים בעיר, תמך בהקמת "בצלאל החדש" והביע את עמדותיו בנושאי תיאטרון.
בשנת 1939 נבחר לוועד הפועל של ההסתדרות ובהמשך כחבר המזכירות וכחבר מרכז מפא"י. הוא ריכז תחומים שונים, היה המנהל הראשון של המחלקה לאיגוד מקצועי וראש המחלקה לפעולה בקרב הפועלים הערבים. מטרתו הייתה לקדם את יחסי העבודה בארץ, כך שהתעשייה העברית תתבסס ותתפתח, ויחד איתה ישופרו רמת החיים וייוצבו תנאי ההעסקה של הפועלים. הוא עסק בפריון העבודה ובאיכות התוצרת, וניסה להטמיע את יחסי הגומלין בין התעשייה לאיגודים המקצועיים.
בהרצאה שנשא בשנת 1941 אמר: "אף־על־פי שאין האיגוד המקצועי מהפכני לפי תכנו העיקרי, ממלא הוא תפקיד עצום בהכנת הפועל לתעודה המוטלת עליו לקראת שינוי משטר ולאחריו. אנשים רעבים ומושפלים אפשר יחוללו הפיכה, אבל לא יקימו משטר חדש. זאת יוכל לעשות רק פועל בן תרבות ובעל הכרה".
בשנת 1943 יצא לטהרן כנציג ההסתדרות במשלחת "ליגה V", והיה שותף להעברת אמבולנסים מהיישוב העברי לצבא האדום, במטרה לחזק אותו במלחמתו נגד הנאצים. בשנת 1945 היה ציר בקונגרס העולמי של הוועידות המקצועיות בלונדון. רבינוביץ, יחד עם ישראל אידלסון ומרדכי אורן, הצליחו להעביר בקונגרס את "ההחלטה הארצישראלית", שקראה לתמיכה בהקמת מדינה יהודית ושוויונית בארץ ישראל.
חייו האישיים ומותו

רבינוביץ עלה לארץ לבדו. בשנת 1929, לאחר מות אביו, הגיעה לכאן אמו והתגוררה ברחוב החבשים בירושלים. האם נפטרה בסוף דצמבר 1937 ונקברה בהר הזיתים. בשנת 1938 רבינוביץ נישא למָשָה לבית פרלמן, נכדתו של "הגדול ממינסק". השניים חיו ברחוב ביל"ו בתל אביב וגידלו את בנם, בן רבינוביץ.
ב-23 ביוני 1945, בגיל 44, נפטר רבינוביץ. הוא סבל מאולקוס קשה, אושפז בבית החולים בילינסון ועבר ניתוח, אך לא שרד.
לאחר מותו, ארונו הוצב בבית הוועד הפועל בתל אביב והדגלים בבית נעטפו שחור והורדו לחצי התורן. גולדה מאיר ספדה לו והתנועה ברחובות העיר נעצרה כשמסע הלוויה עשה את דרכו לבית הקברות ברחוב טרומפלדור. משמר מכבי אש עמד בכניסה אליו.
רבינוביץ קבור בשורת מנהיגי תנועת העבודה בבית הקברות הישן של תל אביב. אלמנתו, מָשָה רבינוביץ, שנפטרה בשנת 2005, נקברה לצדו.
הנצחה

בית ההסתדרות בירושלים, שנחנך ב-1957 כבית תרבות, נקרא על שמו.
רחוב אהרון רבינוביץ בשכונת קריית יובל בירושלים.
בשרות העובד העברי - אהרן (רוניה) רבינוביץ ופעלו". עורך: מרדכי סבר, 1962
ספרים פרי עטו

במערכה המקצועית. הוצאת ההסתדרות הכללית, 1941
פועלי החרשת בתקופת המלחמה, הוצאת מרכז מפלגת פועלי א"י, 1943
במערכות האיגוד המקצועי, הוצאת דפוס ירושלים (ליפשיץ), 1945
הערות שוליים

↑  "אהרון רבינוביץ איננו", באתר עיתון "לחייל", אוסף העיתונות, הספרייה הלאומית, ‏29.6.1945
↑  אהרן (רוניה) רבינוביץ ז"ל, באתר עיתון "הארץ", אוסף העיתונות, הספרייה הלאומית, ‏24.6.1945
↑  עורך: מ. סבר, בשרות העובד העברי, תל אביב: מפעלי תרבות וחינוך בע"מ, 1962, עמ' 11-14
↑  א. ארסט, "רוניה בירושלים", באתר עיתון "דבר", אוסף העיתונות, הספרייה הלאומית, ‏24.7.1945
↑  א. ארסט, "איש תרבות וארגון", באתר עיתון דבר, אוסף העתונות, הספרייה הלאומית, ‏15.7.1951
↑  "הערכה מלאה להישגים בועידת הפועלים בלונדון", באתר עיתון דבר, אוסף העיתונות, הספרייה הלאומית, ‏9.4.1945
↑  "אהרון רבינוביץ איננו", באתר "על המשמר", אוסף העיתונות, הספרייה הלאומית, ‏24.6.1945
↑  "לויתו של אהרן רבינוביץ", באתר עיתון דבר, אוסף העיתונות, הספרייה הלאומית, ‏25.6.1945
↑  דוד רמז, "ברוש", באתר עיתון דבר, אוסף העיתונות, הספרייה הלאומית, ‏6.5.1951
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007517260605171 
רוניה רבינוביץ (שני משמאל) ולצדו (מימין לשמאל): ברל לוקר, זלמן ארן ואהרון בקר. 1 במאי 1940
רוניה רבינוביץ עם אשתו משה ובנו בן
אוסקר ביורק

| --- | --- |

אוסקר ביורק, דיוקן עצמי
 לידה:  15 בינואר 1860 סטוקהולם, שוודיה 
 פטירה:  5 בדצמבר 1929 (בגיל 69) סטוקהולם, שוודיה 
 מקום קבורה:  בית הקברות סולנה 
 הושפע על ידי:  אדוורד פרסאס 
 יצירות ידועות:  Launching the Boat. Skagen, Sven Unander, A Venetian Covered Market 
 בן או בת זוג:  Isaria Boklund (15 באוקטובר 1884–ערך בלתי־ידוע) 
 
אוסקר גוסטף ביורק (שוודית: Oscar Gustaf Björck‏; 15 בינואר 1860 – 5 בדצמבר 1929) היה צייר שוודי ופרופסור באקדמיה השוודית המלכותית לאמנויות.
ביוגרפיה

נולד בסטוקהולם. בין השנים 1877–1882, ביורק היה תלמידו של אדוורד פרסאס (אנ'), שם הציורים שלו כללו את "שיבת הבן האובד" (1882) שזכה במדליית המלוכה. בשנת 1883 הוענקה לביורק מלגת נסיעות.
ביורק בילה את חורף 1883–1884 בפריז. בחורף שלאחר מכן הוא נסע למינכן שם צייר כמה פורטרטים, כולל ציור באורך מלא של אשתו. באביב 1885 עבר לוונציה ובסתיו לרומא שם צייר את הדיוקן הגדול "נפחים רומאים".
בשנת 1887 השלים מספר ציורים, כולל "האולם הוונציאני", ו"מיסת שבת בכנסיית סן מרקו".
בקיץ הוא שהה בסקיין שבדנמרק ב־1882, 1883 וב־1884. הוא מיד נקשר לקהילת האמנים שם. לא רק נוף סקיין משך אותו אלא באותה מידה גם החמימות והאירוח של האמנים עצמם.
ביורק בילה שם כמה קיצים, והשלים כמה מציוריו הטובים ביותר בהשפעת פדר סוורין קרוייה ותנועת הנטורליזם הצרפתי.
התיישב לבסוף בסטוקהולם בשנת 1888, שם התרכז בפורטרטים. אלה כוללים כמה של המלך אוסקר. בנוסף הוא השלים כמה נופים, כמה ציורי ז'אנר וציורים דקורטיביים שונים.
משנת 1889 הוא היה חבר באקדמיה ובצוות ההוראה שלה ובשנת 1898 הוא הפך לפרופסור. ביורק היה מנהל אמנותי בתערוכת סטוקהולם בשנת 1897, בתערוכה הבלטית בשנת 1914 ובתערוכה השוודית בלונדון בשנת 1924.
הדיוקנאות המוקדמים ביותר של ביורק הושפעו מגאורג פון רוזן ותמונותיו מסקיין שיקפו את השפעתם של אמנים דנים, ובמיוחד פדר סוורין קרויה. ברבים מיצירותיו האופייניות הוא תיאר את מעמד הביניים השוודי של תקופתו.
גלריה

סימן אזהרה
דיוקן אישה
נוף בפארק
מעלים סירה לחוף
נמל דרומי
סירה בחוף סקיין
הערות שוליים

↑  Ditte Laursen, Christian Hviid Mortensen, Anne Rørbæk Olesen, Kim Christian Schrøder, “I ♥ Skagens Museum”: Patterns of Interaction in the Institutional Facebook Communication of Museums, Museum and Society 15, 2017-07-12, עמ' 171–192 doi: 10.29311/mas.v15i2.831
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb137714833 (data)  GND: 1051520185  ISNI: 0000 0000 8089 3750  KulturNav: 3ebc9c00-b0be-44d3-aa29-f9129db080e6  RKD: 8706  SUDOC: 191753971  ULAN: 500122322  VIAF: 256149066347065600160   WorldCat (עם VIAF): 256149066347065600160
אווה שלוס

| --- | --- |

אווה שלוס (ימין) עם אמה אלפרידה גירינגר
 לידה:  11 במאי 1929 (בת 95) וינה, הרפובליקה האוסטרית הראשונה 
 שם לידה:  Eva Geiringer 
 מדינה:  אוסטריה, הממלכה המאוחדת 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת אמסטרדם 
 שפות היצירה:  גרמנית, אנגלית 
 מספר צאצאים:  3 
 פרסים והוקרה:  חבר במסדר האימפריה הבריטית 
 
אווה שלוס (באנגלית: Eva Schloss‏; נולדה ב-11 במאי 1929) היא סופרת יהודייה ניצולת שואה המתגוררת כיום בבריטניה. היא בתו המאומצת של אוטו פרנק, אביה של אנה פרנק.
ביוגרפיה

אווה שלוס נולדה בווינה, אוסטריה. הוריה היו אריך ואלפרידה גירינגר. בעקבות האנשלוס, היגרה משפחתה לבלגיה, ובהמשך התיישבה באמסטרדם שבהולנד. באמסטרדם הכירה משפחת גירינגראת משפחת פרנק, ואווה התיידדה עם הבת הצעירה במשפחה, אנה פרנק, אם כי הן לא היו חברות קרובות.
ב-1940 נכבשה הולנד בידי הוורמאכט, ובמאי 1944 נשלחה כל משפחת גירינגר למחנה אושוויץ. אביה ואחיה נספו במחנה, אולם אווה ואמה שרדו ושוחררו בידי כוחות הצבא האדום.
ב-1945. הן חזרו לאמסטרדם, שם השלימה אווה את השכלתה ולאחר מכן למדה אמנות באוניברסיטת אמסטרדם. בנובמבר 1953 נישאה אמה לאוטו פרנק, אשר שכל את אשתו אדית ובנותיו מרגוט ואנה בשואה. הזוג עבר להתגורר בבזל.
שלוס פרסמה ארבעה ספרים על חוויותיה בשואה ומרצה על כך במוסדות חינוך. על פועלה להנצחת השואה, קיבלה בשנת 2001 תואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת נורת'מבריה, ועיטור של חברה במסדר האימפריה הבריטית. המחזאי האמריקאי ג'יימס סטיל שילב את סיפוריה במחזה "And Then They Came for Me" (ואז הם באו בשבילי).
היא נמנתה בין מייסדי הסניף הבריטי של קרן אנה פרנק. במהלך סכסוך בין הקרן לבית אנה פרנק בשאלת הבעלות על יומניה המקוריים של אנה, התערבה שלוס לטובת הקרן בטענה שבית אנה פרנק הפך לאתר פולחן נטול הקשר. היא טענה שאביה החורג, אביה של אנה, לא היה מסכים שהמסמכים יוצגו באופן ציבורי, וכיוון שלא היה דתי גם לא רצה להציג את סיפורה של בתו באופן מיוחד כ"סיפורה של נערה יהודייה".
אווה נישאה ב-1952 לצבי שלוס, ישראלי לשעבר, אותו פגשה במהלך לימודיה בלונדון. נולדו להם שלושה ילדים ולהם נכדים ונינים רבים באנגליה. צבי נפטר ב-2016. שלוס מתגוררת בלונדון.
ספריה

אוה שלוס, ילדות אחרת: מסע החיים של אווה, יד ושם, 2001.
Eva's Story
The Promise
After Auschwitz
Hell and Back
הערות שוליים

1 2  אחותה החורגת של אנה פרנק: "טראמפ מתנהג כמו היטלר", באתר ynet, 28 בינואר 2016.
↑   סקוט סאייר, כבר לא רק סיפורה של נערה יהודיה, באתר הארץ, 21 ביוני 2013.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007309414305171  PLWABN: 9810541183405606  BIBSYS: 90820734  BNE: XX5461903  BnF: cb145321348 (data)  CANTIC: a12119738  CiNii: DA05563113  GND: 119016990  ISNI: 0000 0001 1080 0552  LCCN: n88278168  NDL: 00474578  NKC: osa2014813423  NTA: 074202766  RERO: 02-A017321067  SUDOC: 13655881X  VIAF: 103147970   WorldCat (עם VIAF): 103147970
אביגייל ג'ונסון

| --- | --- |

 לידה:  19 בדצמבר 1961 (בת 62) בוסטון, ארצות הברית 
 שם לידה:  Abigail Pierrepont Johnson 
 מדינה:  ארצות הברית 
 מקום מגורים:  בוסטון 
 השכלה:  בית הספר לעסקים של הרווארד  מכללות הוברט וויליאם סמית'  Buckingham Browne & Nichols School 
 מעסיק:  פידליטי השקעות, פידליטי השקעות, בוז אלן המילטון, פידליטי השקעות 
 תפקיד:  נשיאה (2014) 
 בן או בת זוג:  Christopher J. McKown (1988–?) 
 מספר צאצאים:  2 
 
אביגייל פיירפונט ג'ונסון (באנגלית Abigail Pierrepont Johnson, נולדה ב-19 בדצמבר 1961) היא אשת עסקים אמריקאית מיליארדרית. ג'ונסון משמשת משנת 2014 כנשיאה וכמנכ"לית חברת ההשקעות האמריקאית פידליטי השקעות, וכיו"ר חברת האחות הבינלאומית פידליטי אינטרנשיונל. סבה, אדוארד ק. ג'ונסון השני, הקים את חברת פידליטי ואביה, אדוארד "נד" ג'ונסון השלישי, משמש כיו"ר במעמד אמריטוס בחברת פידליטי השקעות. משפחת ג'ונסון החזיקה ב־49% ממניות החברה במרץ 2013, ונכון ל-2020 ג'ונסון עצמה מחזיקה ב-24.5% ממניות החברה.
ג'ונסון מונתה ליו"ר פידליטי בחודש נובמבר 2016, וממשיכה לכהן כמנכ"לית וכנשיאה, ובעלת שליטה מלאה בחברה המעסיקה כ־45,000 עובדים ברחבי העולם. הונה של ג'ונסון מוערך כיום ב-14 מיליארד דולר והיא מדורגת כאחת הנשים העשירות בעולם. בשנת 2016 הוכתרה על ידי פורבס כאדם העשיר ביותר ב-50 הערים הגדולות באמריקה ובשנת 2019 דורגה במקום השביעי ברשימת הנשים המשפיעות.
שנותיה הראשונות והשכלה

ג'ונסון למדה בקיימברידג' (מסצ'וסטס) בבית הספר הפרטי בקינגהאם בראון וניקולס, ובשנת 1984 סיימה את לימודיה במכללת הוברט ויליאם סמית' בה קיבלה תואר ראשון בהיסטוריה של האמנות. לאחר תקופה קצרה כיועצת בחברת בוז אלן המילטון בשנים 1985–1986, קיבלה ג'ונסון בשנת 1988 תואר שני במנהל עסקים בבית הספר למנהל עסקים באוניברסיטת הרווארד..
חברת פידליטי השקעות

לאחר שסיימה את לימודיה בבית הספר למינהל עסקים באוניברסיטת הרווארד, הצטרפה ג'ונסון כאנליסטית וכמנהלת תיקי השקעות לחברת פידליטי השקעות שהקים סבה, אדוארד ג'ונסון השני, בשנת 1946. בשנת 2001 קודמה לתפקיד נשיאת פידליטי ניהול נכסים. בשנת 2005 מונתה לראשת תחומי קמעונאות, מקומות עבודה וגופים מסחריים ובשנת 2012 נבחרה לנשיאה. בשנת 2014 התמנתה למנכ"לית פידליטי השקעות, תפקיד בו כיהן אביה משנת 1977, ובשנת 2016 היא מונתה גם ליו"ר. בשנת 2018 יזמה ג'ונסון השקעות במטבע הקריפטו בפידליטי, ובכך התאפשר למשקיעי הגופים המסחריים לסחור בביטקוין ובאתר.
מעורבות בפוליטיקה

בשנת 2016 תרמה ג'ונסון 2,700 דולר למועמד הרפובליקני לנשיאות ג'ב בוש, שהוא הסכום המקסימלי המותר על פי החוק כתרומה למסע בחירות למועמדים לנשיאות.
פרסים והצטיינות

ג'ונסון מכהנת כחברת מועצת המנהלים במספר פורומים כלכליים העוסקים בשוק ההון.
פורבס דירג את ג'ונסון כאחת מהנשים המשפיעות בעולם כבר מספר שנים:
פורבס: 100 הנשים המשפיעות בעולם
| פורבס: 100 הנשים המשפיעות בעולם |
| --- | --- |
שנה: דירוג
2019: 7
2018: 5
2017: 7
2016: 16
2015: 19
2014: 34
הערות שוליים

1 2 3 4 5  [https://www.forbes.com/profile/abigail-johnson/ #124 Abigail Johnson
CEO, Fidelity Investments], Forbes (באנגלית)
↑   כוכבת חדשה בשמי הקריפטו: ענקית ניהול הנכסים פידליטי תשקיע במטבעות דיגיטליים, באתר TheMarker‏, 16 באוקטובר 2018
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "אביגייל ג'ונסון".
אדן פרקש

| --- | --- |

 לידה:  27 בינואר 1851 פוסטהמונושטור, הונגריה 
 פטירה:  11 בספטמבר 1912 (בגיל 61) קלוז'-נאפוקה, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 מקום קבורה:  בית הקברות המרכזי האז'ונגארד בקלוז' 
 מוקד פעילות:  הונגריה 
 מקום לימודים:  האקדמיה למוזיקה פרנץ ליסט בבודפשט 
 שפה מועדפת:  הונגרית 
 צאצאים:  János Farkas 
 
אדן פרקש (בהונגרית: Farkas Ödön; פוסטהמונושטור, 27 בינואר 1851 – קולוז'וואר, 11 בספטמבר 1912) היה מלחין ומורה למוזיקה יהודי-הונגרי.
ביוגרפיה

אדן פרקש נולד במשפחה יהודית בכפר קטן במישור הגדול הצפוני בממלכת הונגריה. על פי רצון הוריו, למד תחילה הנדסה. אחרי זה נרשם לאקדמיה למוזיקה ע"ש פרנץ ליסט בבודפשט לאחר שנפתחה בשנת 1875, שם סיים את לימודיו במחלקה העליונה של ההלחנה. הוא היה תלמיד של קורנל אבראני ושל שאנדור ניקוליץ'. משנת 1879 ועד מותו התגורר בעיר קולוז'וואר (אז חלק מהונגריה) והפך שם למכוון של חיי המוזיקה בעיר. הוא היה מנהל הקונסרבטוריון ובנו, הכנר המוכשר יאנוש פרקש, מת ממחלת ריאות בגיל 29. הוא היה מורה לשירה מעולה ובשנים 1882–1883 היה גם מנצח תיאטרון קולוז'וואר. תלמידיו המפורסמים היו זמרי האופרה ארז'י שאנדור ופרנץ סקייהידי. הוא לימד את תורת המוזיקה גם את המלחין לימים פונגרץ קאצ'ו. פרקש היה מלחין פופולרי, שכתב בעיקר אופרות ומוזיקה קאמרית. האופרות והאופרטות שלו שחותרות לסגנון המוזיקה ההונגרית הוצגו גם בבודפשט.
עבודותיו > אופרות

מזרקת הפיות, 1893. (בביצוע התיאטרון הלאומי קולוז'וואר).
הבאיאדר, 1876.
החוזרים בתשובה, 1894. (הוצג בבית האופרה של בודפשט ב-24 באפריל 1894)
באלינט בלשי, 1896
קריאה לגופה, 1900
עבודותיו > מוזיקה

עולם הקורוצים, 1906. (בטקס החזרת אפרו של פרנץ ראקוצי, להופעה חגיגית באוקטובר 1906).
כמו כן הלחין יצירות פסנתר, שירים, יצירות למקהלות מעורבות, רביעיות מיתרים. רוב יצירותיו פורסמו בהוצאת "אגודת ארקל" בקולוז'וואר.
גם עבודתו בתחום תורת המוזיקה והפדגוגיה מוזיקלית הייתה משמעותית. (מאמריו בנושא נכתבו ופורסמו בספרי השנה של 1903 ו-1904 של הקונסרבטוריון). בשנת 1907 הוציא ספר מתודולוגי ותאורטי בשם "קול השירה" (Az énekhang).
לקריאה נוספת

לקסיקון ביוגרפי הונגרי
לקסיקון גדול של פאלאס
קלמן אישוז: אדן פרקש, 1851–1912. בתוך: Zeneközlöny, 1912. מס' 24.
אישטוואן לקטוש: מחשבותיו של אדן פרקש על מוזיקה הונגרית בטרנסילבניה. בתוך: המוזיקה, 1943. מס' 4.
אישטוואן לקטוש: היסודות של תורת המוזיקה ההונגרית בקולוז'וואר: אדן פרקש. בתוך: Magyar Zenei Szemle 1943. 11. sz.
אוסקר בוב

אוסקר בוב (בנורווגית: Oscar Bobb; נולד ב-12 ביולי 2003 באוסלו שבנורווגיה) הוא כדורגלן נורווגי המשחק בעמדת הקיצוני בקבוצת מנצ'סטר סיטי מהפרמייר ליג.
קריירת מועדונים

בוב גדל במחלקות הנוער של לין ווולרנגה.
בשנת 2019 הצטרף למחלקת הנוער של מנצ'סטר סיטי.
ב-2 בספטמבר 2023 ערך בוב את הופעות הבכורה שלו נגד פולהאם בפרמייר ליג בניצחון 5-1. ב-19 בספטמבר ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת האלופות נגד הכוכב האדום בלגרד בניצחון 3-1. ב-4 בנובמבר בישל נגד בורנמות' בניצחון 6-1, באותו משחק חברו לקבוצה ג'רמי דוקו בישל 4 שערים וכבש אחד בעצמו. ב-13 בדצמבר 2023 בוב כבש את שער הבכורה שלו במנצ'סטר סיטי בשלב הבתים של ליגת האלופות נגד הכוכב האדום בלגרד בניצחון 3-1.
קריירה בינלאומית

בוב נכלל בסגל נבחרת נורווגיה עד גיל 21 לטורניר אליפות אירופה עד גיל 21 בשנת 2023.
ב-12 לאוקטובר 2023 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת נורווגיה נגד קפריסין במוקדמות יורו 2024 בניצחון 4-0, בנוסף לכך ב-15 לאוקטובר פתח בהרכב נבחרת נורווגיה נגד ספרד בהפסד 1-0. ב-16 לנובמבר כבש בוב את השער הראשון שלו במדי נבחרת נורווגיה במשחק ידידות נגד איי פארו בניצחון 2-0.
תארים > מנצ'סטר סיטי

הסופר קאפ האירופי: 2023
אוהל (קבר)

אוהל הוא מבנה הבנוי מעל ציון הקבר של הצדיק.
האוהל מוקדש לתפילה ובקשות רחמים בעת ה"השתטחות" על קבר הצדיק, והוא מקום סגולה להתעוררות רחמים רבים.
כתוב בספר הזוהר הקדוש, "צדיקא דאתפטר אשתכח בכולהו עלמין יתיר מבחיוהי". (הצדיק שנפטר, נמצא בכל העולמות יותר מבחייו), הן במילי דשמיא והן במילי דעלמא.
בקבורה יהודית, אוהל הוא מבנה הבנוי מעל קבר (מאוזוליאום), ומשמש לציון חשיבות האישיות הקבורה במקום. לעיתים נבנה "אוהל" אחד עבור כמה אנשים. השימוש הרגיל במושג הוא עבור קברי אדמו"רים, אם כי המסורת של בניית מבנים על קברי צדיקים מצויה הרבה שנים קודם לתנועת החסידות, כמו בקבר רחל או במערת המכפלה. כיום קיימים ארגונים שונים העוסקים בהקמה ושיקום של "אוהלים" על קברי צדיקים באירופה, שחלקם חרבו במהלך השואה.
בספר תהילים מובא הביטוי ”אהלי צדיקים” (קיח, טו).
מטרת האוהל היא כסימן כבוד עבור הנקבר, לשמש מחסה מפני פגעי הטבע לקבר, וכמקום תפלה לעולים לרגל. ישנם אוהלים, כגון אוהל האדמו"רים מלובביץ', שמפני סיבות הלכתיות, נבנו ללא גג, כך שהנכנס לתוך האוהל איננו נטמא בטומאת אוהל.
בארץ, בין האוהלים הבולטים הם: קבר רבי שמעון בר יוחאי במירון, מערת המכפלה בחברון, קבר רחל בבית לחם, ואוהל הבאבא סאלי ורבי שלום איפרגן, שניהם בנתיבות.
ההשתטחות בספרות ההלכתית

בתורה נאמר "לא ימצא בך . . דורש אל המתים", וכן נפסק להלכה "הצדיקים אין בונים להם נפש על קברותיהם, שדבריהם הם זכרונם. ולא יפנה אדם לבקר הקברות.
כמו כן מסופר בתורה שיעקב אבינו לא רצה להיקבר במצרים, כדי שהמצרים לא יעשו ממנו עבודה זרה ויעלו להתפלל על קברו.
איסור זה משיק לציווי לבקש רק מה' כל מה שהאדם צריך.
עם זאת, גם בדברי חז"ל ישנם מקורות למנהגי ההליכה לבית הקברות (כגון בעת עצירת גשמים): "כדי שיבקשו עלינו מתים רחמים", וכן בספרות ההלכתית.
לאורך השנים התקבלו מספר מנהגים הקשורים בהשתטחות על קברי הצדיקים, כשרבים מהם התחדשו בתקופת האריז"ל שמצא וציין קברי תנאים ואמוראים הפזורים בגליל, וייסד את מנהג העלייה לציונו של רבי שמעון בר יוחאי בל"ג בעומר.
עם התפשטות תנועת החסידות שביארה את מעלת הצדיק כממוצע המחבר ומקשר בין האדם הפשוט לקב"ה, ומסייע לו לדבוק בקב"ה בצורה נעלית יותר, החל גם להתפשט הנוהג לפקוד את ציוניהם של הצדיקים.
בנוגע לאופי התפילה, ישנם פוסקים שכתבו כי מותר לבקש מהצדיק להמליץ טוב בעבורנו, אך חלקם מחמירים ומתירים רק לבקש מה' ולבקש שישמע לתפילתנו בזכות הצדיק, ובפרט שבמקום בו טמון הצדיק התפילה נאמרת בכוונה גדולה יותר.
המנהג התפשט עד כדי כך, שיש הרואים בפקידת קברי צדיקים מצווה של ממש, ומתירים לצורך כך אף יציאה מגבולות ארץ ישראל כדי להשתטח על קברי צדיקים בחוץ לארץ, למרות האיסור לצאת מהארץ מלבד לצורך דבר מצווה, רפואה או פרנסה.
גלריה

קבר רחל בתחילת המאה ה-20
קבר יונתן בן עוזיאל בעמוקה
אהל הבעל שם טוב
קבר ר' שמואל מוהליבר במזכרת בתיה
קבר הבאבא סאלי בנתיבות
אוהל חב"ד לובביץ'
ראו גם

אב הטומאה
ערך זה הוא קצרמרבנושא יהדות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
הערות שוליים

↑  דברים יח, יא.
↑  רמב"ם הלכות אבל פרק ד' הלכה ד'.
↑  תענית טז, א.
↑  רמ"א, הלכות תשעה באב ובערב ראש השנה.
↑  קונטרס ההשתטחות לאדמו"ר האמצעי ס"א-ס"ד. שו"ת רב פעלים ח"ב יורה דעה סימן ל"א. אגרות משה אורח חיים חלק ה' סימן מ"ג. שיחת ליל ב' אייר תש"י.
ZiS-2

| --- | --- |

ה-ZiS-2 המוצג במוזיאון בתי האוסף בתל אביב
 מידע כללי
 סוג:  מודל נשק 
 מדינה מייצרת:  ברית המועצות ברית המועצות   קוריאה הצפונית קוריאה הצפונית   מצרים מצרים
 שנת ייצור:  1941–1969   1950 – עד היום   1955–1960
 תקופת השימוש:  1941–הווה (כ־83 שנים) 
 מערכה מרכזית:  מלחמת העולם השנייה   מלחמת קוריאה   מבצע קדש
 יחידות שיוצרו:  10,016 
 מידע טכני
 אורך:  7.03 מטר
 רוחב:  1.70 מטר
 גובה:  1.36 מטר
 משקל:  1,050 ק"ג
 צוות:  5
 מערכות נשק
 קליבר:  57 מ"מ
 אורך קנה:  4.16 מטר
 סוגי תחמיש:  חודר שריון, נפיץ
 משקל פגז:  3.19 ק"ג (ח"ש), 3.75 ק"ג (נפיץ)
 זווית צידוד:  57 מעלות
 זווית עלרוד:  5°- עד 25°+
 קצב אש:  25 פגזים לדקה
 מהירות לוע:  700 עד 1,270 מטר לשנייה
 טווח מקסימלי:  8,400 מטר
 
תותח 57 מ"מ ZiS-2 (ראשי תיבות של Завод имени Сталина – מפעל על שם סטלין) היה תותח נ"ט מתוצרת ברית המועצות שפותח בשנת 1940 על ידי משרד התכנון של וואסלי גרבין. כ-13,710 יחידות של ה-ZiS-2 נבנו בשנים 1941–1949. התותח הותקן גם על משחית טנקים ZiS-30.
אדו בירק

אדו בירק (באסטונית: Ado Birk;‏ 14 בנובמבר 1883 - 2 בפברואר 1942) היה מדינאי אסטוני, שכיהן לתקופה בת שלושה ימים כראש ממשלת אסטוניה.
חייו

בירק נולד בטרבאסטו וסיים את לימודיו בסמינר התאולוגי בריגה. לאחר מכן הוא למד באקדמיה התאולוגית בסנקט פטרבורג ובפקולטאות למשפטים בטרטו (1907–1908), סנקט פטרבורג (1908 - 1911) ולייפציג (1911). בשנים 1911 - 1912 הוא עמד בראש משרד הרישום של טאלין ובשנים 1912 - 1917 עסק בעריכת דין במשרדו של יאן פוסקה.
בשנת 1917 מונה בירק לשמש מזכיר האספה המכוננת של אסטוניה. בשנת 1918 הוא נשלח לשמש כנציג אסטוניה בפינלנד ובשנים 1918 - 1919 הוא שימש יו"ר ועדת הבחירות המרכזית לאספה המכוננת של אסטוניה ויו"ר מועצת המדינה הזמנית. לאחר כינונה שימש בירק סגן יו"ר האספה המכוננת. בשנים 1919 - 1920 ובשנית ב-1925 הוא כיהן כשר החוץ. למשך יומיים, בין ה-28 ביולי ל-30 ביולי 1920, הוא החזיק בתפקיד ראש הממשלה של אסטוניה. כהונתו באספת הנבחרים נמשכה עד 1922. לצד פעילותו הפוליטית כיהן בירק גם כיו"ר אגודת הכבאים של טאלין (1917–1924) ובשנים 1919 - 1922 עמד בראש התאחדות הכבאים האסטונית.
בשנים 1922–1926 כיהן בירק כציר אסטוניה בברית המועצות. בשנתו האחרונה בתפקיד הוא הסתכסך עם הדרג המקצועי במשרד החוץ ונתבקש לחזור לאסטוניה, אך סירב לעשות כן. בקיץ 1926 הוא נאסר על ידי סוכנות הביון ה"גה פה או" ונכלא ברוסיה. לאחר בריחה ממאסר בשנת 1927 הוא ביקש מקלט מדיני בשגרירות נורווגיה במוסקבה. הוא שב לאסטוניה והואשם בה במסירת מידע חשאי לידי שלטונות ברית המועצות. בירק נותר במאסר עד לזיכויו בנובמבר 1927. למרות הזיכוי הקריירה הפוליטית שלו הסתיימה.
בירק התמסר לאחר סיום פעילותו הציבורית לפעילות במסגרת הכנסייה האסטונית האורתודוקסית ובשנים 1939–1940 היה למזכיר העולמי של הכנסייה, בעודו עוסק בטאלין כאיש עסקים פרטי.
ב-14 ביוני 1941, כשנה לאחר סיפוחה של אסטוניה לברית המועצות, נאסר בירק על ידי הקומיסריון העממי לענייני פנים. הוא נידון למיתה ב-28 בינואר 1942, אך נפטר בטרם הוצאתו להורג בעודו שוהה במחנה עבודה של הגולאג במחוז סברדלובסק.
אוסקר בארד

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  6 במאי 1893 נסאוד, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 פטירה:  19 בדצמבר 1942 (בגיל 49) דז', ממלכת הונגריה 
 מדינה:  הונגריה 
 מעסיק:  ניוגט 
 
אוסקר בארד (במקור וטנשטיין, בהונגרית: Bárd Oszkár; נאסוד, 6 במאי 1893 – דז', 19 בדצמבר 1942) היה רופא, משורר, ומחזאי יהודי-הונגרי.