stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שיר ידידות
הקובץ > תפוצה

זמן קצר לאחר הוצאתו לאור, הפך הקובץ לאנתולוגיה הקלאסית של הפיוטים בקרב יהודי מרוקו, וכיום שירת הבקשות של יהודי מרוקו מתנהלת ברובה לפי הקובץ.
לאחר צאת המהדורה הראשונה בשנת 1921, יצאו בהמשך מהדורות נוספות בירושלים, בשנים 1961, 1968 ו-1979 על ידי הפייטן הרב משה אלפסי.
עם עליית יהודי מרוקו לישראל, מנהג שירת הבקשות שלהם ידע עליות ומורדות. רבי דוד בוזגלו, שעלה ארצה בשנת 1965, נדד בין יוצאי מרוקו באזורי הפריפריה, וחידש את תרבות הפיוט ושירת הבקשות מתוך הקובץ בישראל.
בשנת 1979 חיבר הרב רפאל חיים שושנה מהדורה מיוחדת ומחודשת של הקובץ בשם "אעירה שחר", הכוללת שלושה חלקים המכילים תיקונים, ניקוד לפיוטים וביאור בשם "כנפי שחר" המפרט אודות מבנה הפיוטים, צורת החריזה שלהם ומוטיבים נוספים. בסוף הכרך השלישי כתב הרב שושנה את תולדות חייהם של המשוררים שחיברו את השירים הכלולים בקובץ. בהמשך הוציא לאור הפייטן הרב שלמה סוויסה גרסה מחודשת לקובץ, יחד עם תיקוני גרסאות והגהות, תחת השם "שיר ידידות החדש".
הרב מאיר אלעזר עטיה הקליט לראשונה את פיוטי הקובץ, ואף הוציא מהדורה משלו לספר שיר ידידות, המותאם לקובץ ההקלטות עבור תלמידים. בנוסף הוציא חלק אחד של הפרשות עם תווים, אך פרויקט זה לא זכה לפופולריות רבה והופסק באמצע.
גם הפייטן ניסים שושן הקליט את רוב הפרשות, חלקן באולפן עם פייטנים צעירים בהם תלמידו ליאור אלמליח, דוד ויצמן ועוד. הקלטות ביתיות נוספות ישנן, וביניהן הקלטות מתוך שיעורי לימוד שירת הבקשות על ידי מעבירי המסורת השונים.
כיום זוכים פיוטים מהקובץ לביצועים אמנותיים של תזמורות אנדלוסיות שונות. 
הזמר ג'ו עמר הוציא אלבום שירים מתוך הקובץ יחד עם מקהלה, ובשנת 2006 הוציא ארגון "ברית יוצאי מרוקו" אלבום שירים מתוך הקובץ, בביצוע הפייטנים ליאור אלמליח, דוד ויצמן ודוד אוטמזגין. בשנת 2015 הקים המוזיקאי יגל הרוש את אנסמבל "שיר ידידות", העוסק בפיוטי הקובץ ושירת הבקשות של יהדות מרוקו. בשנת 2016 הוציא האנסמבל את האלבום "אעירה שחר", בו משתתפים בין היתר דוד דאור וישי ריבו.
ב-2020 מלחין חנניה סורלו לוי והפייטן יעקב קובי אלקובי הקליט אלבום מתוך קובץ "שיר ידידות" בלחנים מקוריים. ב-2021 עתיד לצאת אלבום "בית אבי" עם לחנים מקוריים ולראות אור במלואו.
לקריאה נוספת

הקדמת הספר שיר ידידות החדש, מאת הרב שלמה סוויסה
הערות שוליים

↑  כך לפי רוב המקורות, אולם לפי פרופ' חיים זעפרני הספר הודפס לראשונה בשנת 1913
משלי ישו

משל הבן האובד, גוארצ'ינו
את משלי ישו ניתן למצוא בכל הבשורות, מלבד בבשורת יוחנן ובחלק מהבשורות הלא-קנוניות, אך הם מופיעים בעיקר במסגרת שלוש הבשורות הסינופטיות. המשלים מייצגים חלק נכבד מהבשורה והלימוד שישו לימד: יחד הם יוצרים כשליש מתורתו הכתובה. בנצרות מושם דגש ניכר על משלים אלה, מאחר שהם מיוחסים לישו, באמונה שהם מייצגים את דבר אלוהים, כפי שהודגש בבשורת יוחנן ח' 28, ובפרק י"ד, 10.
רבים ממשלי ישו כתובים בפשטות. המשלים הם סיפורים שלא בנקל ניתן לשכוח אותם, לעיתים קרובות הם מכילים דימויים, שכולם מאופיינים בהעברת מסרים משמעותיים. מלומדים שונים ציינו שעל אף שמשלים אלה נראים כפשוטים, המסרים שהם מעבירים, הם בעלי משמעות עמוקה, ותופסים מקום נכבד בתורתו ובשורתו של ישו. פרשנים נוצריים שונים טוענים שהם לא רק משרתים את הנמשל, אלא גם את עצם הבנת המסרים שבבשורתו של ישו, בכך הם הופכים לעדות רוחנית.
רבים ממשלי ישו מתייחסים לענייני יומיום פשוטים, כגון משל האישה האופה לחם (משל השאור), במתי י"ג 33 ובלוקס י"ג 20–21 האיש הדופק על דלת שכנו בלילה (משל החבר בלילה), או משל השוד בדרך (משל השומרוני הטוב), כמו כן, הם עוסקים בנושאים של אמונה, כגון התפתחות וגדילה של מלכות האלוהים, חשיבותה של התפילה, ומשמעותה של אהבה רוחנית.
בתרבות המערבית, יצרו משלים אלה את האב טיפוס למונח "המשל", ובעידן המודרני, אפילו בקרב הללו שכמעט ואינם מכירים את כתבי הקודש (תנ"ך וברית חדשה), משלי ישו נחשבים למשלים ולסיפורים הטובים והידועים ביותר בעולם.
שורשים ומקורות

המילה העברית מָשָׁל יכולה להתייחס גם למושג חידה. במהלך ההיסטוריה היהודית, החינוך וההוראה באמצעות משלים וסיפור משלים היו שיטה מוכרת, והיא קיימת גם בתנ"ך. כמו למשל "משל יותם". כל ספר משלי מבוסס על אמרות, פתגמים ומשלים. השימוש שעשה ישו במשלים היה לפיכך טבעי בשיטת ההוראה המותאמת למסורת של זמנו. משלי ישו צוטטו, נלמדו ונדונו בהרחבה כבר מאז ראשיתה של הנצרות.
טבעם של משלי ישו

משלים היו ונשארו אחד ממיני הצורות הספרותית הרבות בכתבי הקודש, אך נפוצות במיוחד בבשורות הברית החדשה. משלים נחשבים בדרך כלל כסיפורים קצרים כגון "משל השומרוני הטוב", אשר נבדלים מהצהרות מטפוריות כגון, "אתם מלח הארץ" (מתי ה' 13). משל אמיתי עשוי להיחשב כדימוי מורחב (סי. אל. בלומברג בפרשנותו למשלים). יש המציעים כי משלים הם למעשה הרחבה אלגורית. אחרים לעומתם טוענים את ההפך.
ד"ר קנת בואה קובע כי "משלים הם הרחבה של דמויות להשוואה, המשתמשים בסיפורים קצרים כדי ללמד אמת כלשהי או כדי להשיב על קושיה מסוימת. בעוד שסיפור המשל אינו חייב להיות אמת היסטורית, הוא נחשב כנכון לחיים ואין להחשיב אותו כמעשיה. כסוג של סיפורת בעל פה. המשל מנצל מצבים מציאותיים, ובו זמנית עושה שימוש יעיל בדמיון....חלק מהמשלים [של ישו] נועדו לחשוף נסתרות עבור המאמינים הכנים שבמסגרת האמונה תוך הסתרתם מהלא מאמינים, מחוץ למסגרת האמונה, הללו שלא היו מוכנים לשמוע ולהקשיב ולקבל את הבשורה".
טבעם של משלי ישו > הבשורות הקנוניות

שלוש הבשורות הסינופטיות (בשורות מתי, מרקוס ולוקס) מכילות את משליו של ישו. מספר גדל והולך של חוקרים מוצאים משלים גם בבשורת יוחנן, כגון הסיפורים הקצרים על "הרועה הטוב" (יוחנן י', 1-5) או האישה היולדת (יוחנן ט"ז, 21). מלבד זאת כוללת בשורת יוחנן בעיקר אלגוריות אך לא משלים. מספר פרשנים כגון ברברה ריד, אלרנד הולטגרן או דונלד גריגס מציינים במפורש ש"ניכר מאוד שמשלים נעדרים מבשורת יוחנן".
האנציקלופדיה הקתולית קובעת: "בבשורת יוחנן אין משלים. בבשורות הסינופטיות (בשורות מתי, מרקוס ולוקס) אנו מזהים שלושים ושלושה משלים בסך הכל; ברם, היו כאלה שאף העלו את מספרם לשישים, בכך שכללו ביניהם אמרות או פתגמים". הבשורה על פי לוקס מכילה גם את המספר הגדול הכולל של 24 משלים, ומתוכם 18 משלים ייחודיים; הבשורה על פי מתי מכילה 23 משלים מתוכם כ-10 ייחודיים; והבשורה על פי מרקוס מכילה 8 משלים אשר 2 מהם ייחודיים.
בספר "Harmony of the Gospels" (הרמוניה של הבשורות), מספקים קוקס ואיסלי התאמה (תאם - הרמוניה) בין המשלים בהתבסס על מניה כלהלן: בבשורת מתי: 11 בלבד, בבשורת מרקוס: 1 בלבד, בבשורת לוקס: 18בלבד, בבשורות מתי ולוקס יחד: 4, בבשורות מתי, מרקוס ולוקס: 6. הם אינם כוללים ברשימותיהם משלים מבשורת יוחנן.
טבעם של משלי ישו > מסמכים אחרים

משלים שיוחסו לישו נמצאו גם במסמכים אחרים מלבד כתבי הקודש. חלקם חופפים לאלה המצויים בבשורות הקנוניות וחלקם לא מופיעים בכתבי הקודש (בברית החדשה). בבשורה על פי תומא (שמו המקורי העברי-ארמי של השליח תומאס) הלא-קנוניות נמצאים עד כ-15 משלים, 11 מתוכם מקבילים למשלים בארבעת הבשורות הקנוניות. המחבר הלא ידוע של הבשורה על פי תומא לא השתמש במילה "משל", מה שהופך את העניין למסובך יותר: לנסות להבין מה נחשב בעיניו כמשל. המשלים הייחודיים לתומא כוללים את "משל הרוצח" ואת "משל הקערה הריקה".
הספר יעקב החיצוני מכיל גם הוא שלושה משלים ייחודיים המיוחסים לישו. הם ידועים בתור "משל גרעין החיטה", "משל אוזן הגרעין", ו "משל נצר דקל התמר".
המסמך Q ההיפותטי (מסמך משוער - היפטותטי - שיש המשערים שהיה קים ושימש כמקור לתורת ישו או לבשורות מתי, מרקוס ולוקס. מסמך שנרשם על פי חומר בעל פה מפי אבות הכנסייה הקדומים) נחשב כמקור לחלק ממשלי ישו בבשורות מתי, לוקס ותומא.
מטרה ומניע

בבשורה על פי מתי (י"ג:17-10) מספק ישו תשובה לתלמידיו על השאלה מדוע הוא עושה שימוש במשלים, שלא תמיד הם עצמם הבינו. התלמידים שאלו את ישו מדוע הוא מדבר במשלים להמוני העם:
וַיִּגְּשׁוּ אֵלָיו הַתַּלְמִידִים וַיֹּאמְרוּ לָמָּה זֶּה בִּמְשָׁלִים תְּדַבֵּר אֲלֵיהֶם׃
וישו השיב להם:
11 וַיַּעַן וַיּאֹמֶר כִּי לָכֶם נִתַּן לָדַעַת אֶת־סוֹדוֹת מַלְכוּת הַשָׁמָיִם וְלָהֶם לֹא נִתָּן׃ 12 כִּי מִי שֶׁיֶשׁ־לוֹ נָתֹן יִנָּתֵן לוֹ וְיַעֲדִיף וּמִי שֶׁאֵין לוֹ גַם מָה־שֶׁיֵּשׁ־לוֹ יִנָּטֵל מִמֶּנּוּ׃ 13 עַל־כֵּן בִּמְשָׁלִים אֲדַבֵּר אֲלֵיהֶם כִּי בִרְאֹתָם לֹא יִרְאוּ וּבְשָׁמְעָם לֹא יִשְׁמְעוּ אַף־לֹא יָבִינוּ׃ 14 וּתְקֻיַּם בָּהֶם נְבוּאַת יְשַׁעְיָהוּ הָאֹמֶרֶת שִׁמְעוּ שָׁמוֹעַ וְאַל־תָּבִינוּ וּרְאוּ רָאוֹ וְאַל־תֵּדָעוּ׃ 15 כִּי הַשְׁמֵן לֵב־הָעָם הַזֶּה וְאָזְנָיו הַכְבֵּד וְעֵינָיו הָשַׁע פֶּן־יִרְאֶה בְעֵינָיו וּבְאָזְנָיו יִשְׁמַע וּלְבָבוֹ יָבִין וָשָׁב וְרָפָא לוֹ׃ 16 וְאַתֶּם אַשְׁרֵי עֵינֵיכֶם כִּי תִרְאֶינָה וְאָזְנֵיכֶם כִּי תִשְׁמַעְנָה׃ 17 כִּי־אָמֵן אֹמֵר אֲנִי לָכֶם נְבִיאִים וְצַדִּיקִים רַבִּים נִכְסְפוּ לִרְאֹת אֵת אֲשֶׁר אַתֶּם רֹאִים וְלֹא רָאוּ וְלִשְׁמֹעַ אֵת אֲשֶׁר אַתֶּם שֹׁמְעִים וְלֹא שָׁמֵעוּ׃
במילים אחרות: לכם התלמידים יש רשות להכיר סודות שקשורים במלכות שמים, אך להם - לאחרים - שאינם תלמידים - אינם מאמינים - לא. כל מי שיש לו (אמונה) יקבל, ועוד יוסיף לקבל, אך מי שאין לו (חסר אמונה) גם מה שכבר היה לו יילקח ממנו. בכך מתמלאת נבואת ישעיהו שאומרת: "שִׁמְעוּ שָׁמוֹעַ וְאַל-תָּבִינוּ, וּרְאוּ רָאוֹ וְאַל-תֵּדָעוּ. הַשְׁמֵן לֵב-הָעָם הַזֶּה, וְאָזְנָיו הַכְבֵּד וְעֵינָיו הָשַׁע: פֶּן-יִרְאֶה בְעֵינָיו וּבְאָזְנָיו יִשְׁמָע, וּלְבָבוֹ יָבִין וָשָׁב--וְרָפָא לוֹ" (ישעיהו ו':10-9) שגם אם ישמעו - לא יבינו, גם אם יראו לא ידעו ולא יוכלו לשוב בתשובה.
בעוד שלפי מרקוס ד' 33–34 ומתי י"ג 34–35 עשוי להתפרש כי ישו היה מדבר רק ל"המונים" במשלים, בעוד שבאופן פרטי הוא נהג לפרש הכל לתלמידיו, החוקרים המודרניים אינם תומכים בכך והם אוחזים בטיעון שישו השתמש במשלים כבשיטת הוראה. דווייט פנטקוסט מרמז כי בהינתן שישו הטיף לעיתים קרובות לקהל שומעים מעורב של מאמינים ולא-מאמינים, הוא השתמש במשלים כדי לחשוף את האמת למקצתם, ולהסתירה מאחרים.
הסופר הנוצרי אשטון אקסנדן מציע כי ישו בנה את משליו בהתבסס על ידע שקיבל מאביו שבשמים של האופן הנאות כיצד ללמד בני אדם, וכך הציע:
"זה היה סוג של הוראה, אשר אדוננו המבורך כנראה נהנה להשתמש בו. אנו יכולים להיות בטוחים למדי, שכשם שידע "מה יש בלב האדם" טוב מאתנו, הוא לא היה מלמד במשלים אלמלא ידע שזה בדיוק סוג הלימוד המתאים לנו."
במאה ה-19, קבעו ליסקו ופאיבאירן לגבי משלי ישו, "הדימויים השאולים מן העולם הגלוי לעין מלווים באמת הסמויה מן העין (מהעולם הרוחני)" ושמשליו של ישו הם לא "סתם קווי הדמיון המשרתים את מטרת הנמשל, אלא מהווים אנלוגיות פנימיות שבהן הטבע הופך להיות כעדות לעולם הרוחני".
באופן דומה, במאה ה-20, קורא ויליאם ברקלי למשל "סיפור ארצי בעל משמעות שמיימית" הוא מציין שמשלי ישו משתמשים בדוגמאות מוכרות כדי להוביל את התפיסה האנושית לעבר המושגים השמימיים. הוא מצביע על כך שישו לא יצר את משליו רק בתור אנלוגיות אלא ביסס אותם על "זיקה פנימית בין הסדר הטבעי לסדר הרוחני".
נושאים

מספר משלים הסמוכים האחד לשני באחת או יותר מהבשורות הם בעלי נושאים דומים. את משל השאור מלווה את משל גרגר החרדל בבשורות מתי ולוקס, והמשותף להם הוא הנושא של מלכות השמים הגדלה מהתחלה קטנה. משל המטמון בשדה (מתי י"ג 44) ומשל המרגלית (מתי י"ג 45–46) יוצרים צמד משלים הממחיש את הערך הגדול של מלכות שמים, ואת הצורך לפעול להשגתה.
המשלים משל הכבש האובד (מתי י"ח 12–14, לוקס ט"ו 3–7) ומשל המטבע שאבד (לוקס ט"ו 8–10), ומשל הבן האובד (לוקס ט"ו 11–32) יוצרים שלישייה של משלים בבשורת לוקס המתמודדת עם נושאי האובדן והגאולה.
למשל העבד הנאמן (מתי כ"ד 42–51, מרקוס י"ג 34–37, לוקס י"ב 35–48), והמשל הסמוך במתי, משל עשר העלמות, המצפות לחתן (מתי כ"ה 1–13), יש משמעות לנושא אחרית הימים: להיות מוכנים ליום הדין. למשל החטים והזונין (מתי י"ג 24–30), משל השוטה העשיר (לוקס י"ב 16-20), משל התאנה בקיץ (מתי כ"ד 32–35, מרקוס י"ג 28–31, לוקס כ"א 29–33) וגם משל התאנה ללא פרי (לוקס י"ג 6–9) עוסקים בנושא אחרית הימים.
משלים אחרים עומדים בפני עצמם, כגון משל העבד שלא מחל (מתי י"ח 21–35), עוסק בנושא המחילה; משל השומרוני הטוב (לוקס י' 25–37), עוסק באהבה מעשית; ומשל החבר בלילה (לוקס י"א 5–8), עוסק בשקידה בתפילה.
נושאים > משלים על מלכות השמים: לשמוע, לבקש ולגדול

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| משל הזורע | משל המטמון בשדה | משל המרגלית | משל הזרע הגדל | משל גרגרי החרדל | משל השאור |
| משל הזורע | משל המטמון בשדה | משל המרגלית | משל הזרע הגדל | משל גרגר החרדל | משל השאור |
נושאים > משלים על אובדן וגאולה.

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| משל הכבש האובד | משל המטבע שאבד | משל הבן האובד |
| משל הכבש האובד | משל המטבע שאבד | משל הבן האובד |
נושאים > משלים על אהבה ומחילה

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| משל השומרוני הטוב | משל שני בעלי החוב | משל העבד שלא מחל |
| משל השומרוני הטוב | משל שני בעלי החוב | משל העבד שלא מחל |
נושאים > משלים על תפילה

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| משל החבר בלילה | משל שופט העוולה | משל הפרוש והמוכס |
| משל החבר בלילה | משל שופט העוולה | משל הפרוש והמוכס |
נושאים > משלים על אחרית הימים (אסכטולוגיה)

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| משל העבד הנאמן | משל עשר העלמות | משל הסעודה הגדולה | משל השוטה העשיר | משל בעל הכרם | משל החיטים והזונין |
| משל העבד הנאמן | משל עשר העלמות | משל הסעודה הגדולה | משל השוטה העשיר | משל בעל הכרם | משל החיטים והזונין |
| משל המכמורת | משל לבלוב התאנה בקיץ | משל התאנה ללא פרי |  |  |  |
| משל המכמורת | משל לבלוב התאנה בקיץ | משל התאנה ללא פרי |  |  |  |
נושאים > משלים אחרים

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| משל הבנאי החכם והבנאי הבער | משל המנורה מתחת לאיפה | משל סוכן העולה | משל האיש העשיר ואלעזר | משל ככרי הכסף | משל בעל הכרם |  |  |
| משל הבנאי החכם והבנאי הבער | משל המנורה מתחת האיפה | משל סוכן העוולה | האיש העשיר ואלעזר | משל ככרי הכסף | משל בעל הכרם | משל היין החדש בנאדות ישנים | משל האיש החזק |
המשלים באמנות

מתוך כשלושים משלים בבשורות הקנוניות, ארבעה הוצגו באמנות ימי הביניים, כמעט עד כדי התעלמות מכל שאר המשלים, מבלי שנגעו בסיפור חייו של ישו. אלה הם: משל עשר העלמות, משל האיש העשיר ואלעזר, משל הבן האובד ומשל השומרוני הטוב. אמנים מפורסמים שיצירותיהם תיארו משלים כוללים את מרטין שונגאואר, פיטר ברויגל האב ואלברכט דירר. משל הפועלים בכרם מופיע גם הוא ביצירות מימי הביניים המוקדמים. בתקופת הרנסאנס עלה מעט מספר היצירות, וסצנות שונות של משל הבן האובד הפכו למועדפות. גם משל השומרוני הטוב הפך למאוד פופולרי. אלברכט דירר יצר חריטה מפורסמת של הבן האובד בין החזירים (1496), נושא פופולרי ל-הרנסאנס הצפוני, רמברנדט תיאר בציוריו את הסיפור מספר פעמים, כאשר לפחות אחת מעבודותיו של הבן האובד בפונדק, הוא דיוקן עצמי כבן האובד, עם אשתו, כמו אמנים רבים אחרים. ציורו המאוחר שובו של הבן האובד (ארמיטאז', סנקט פטרבורג) הוא אחד מיצירותיו הפופולריות ביותר.
שירים, מזמורים

כפי שהמשלים נדונו באמנות הפלסטית הם גם נדונו בפרוזה ובשירה, חלקם שמשו השראה לשירים ומזמורים דתיים ופולחניים בנצרות. לדוגמה, מזמור "The Ninety and Nine", (התשעים ותשעה) מאת אליזבת סי כלפנה (1868) נכתב בהשראת משל הכבש האובד וגם המזמור "My Hope Is Built" (תקוותי בנויה) של אדווארד מוטה (1834), וכן "How Kind the Good Samaritan" (כמה טוב השומרוני הטוב) של ג'והן ניוטון (1779).
רשימת המשלים

להלן טבלה המייצגת משלים בבשורות הקנוניות. בדרך כלל, אין התייחסות למשלים בבשורת יוחנן, מלבד לאלגוריות.
| מספר | שם המשל | מתי | מרקוס | לוקס | יוחנן |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | משל הזרע הגדל |  | מרקוס ד' 26–29 |  |  |
| 2 | משל שני בעלי החוב |  |  | לוקס ז' 41–43 |  |
| 3 | משל המנורה תחת האיפה | מתי ה' 14–15 | מרקוס ד' 21–25 | לוקס ח' 16–18 |  |
| 4 | משל השומרוני הטוב |  |  | לוקס י' 25–37 |  |
| 5 | משל החבר בלילה |  |  | לוקס י"א 5–8 |  |
| 6 | משל השוטה העשיר |  |  | לוקס י"א 16–21 |  |
| 7 | משל הבנאי החכם והבנאי הבער | מתי ז' 24–27 |  | לוקס ו' 46–49 |  |
| 8 | משל היין החדש בנאדות ישנים | מתי ט' 16–17 | מרקוס ב' 21–22 | לוקס ה' 37–39 |  |
| 9 | משל האיש החזק | מתי י"ב 29 | מרקוס ג' 27 | לוקס י"א 21–22 |  |
| 10 | משל הזורע | מתי י"ג 3–9 | מרקוס ד' 3–9 | לוקס ח' 5–8 |  |
| 11 | משל החיטים והזונין | מתי י"ג 24–30 |  |  |  |
| 12 | משל התאנה ללא פרי |  |  | לוקס י"ג 6–9 |  |
| 13 | משל גרגר החרדל | מתי י"ג 31–32 | מרקוס ד' 30–32 | לוקס י"ג 18–19 |  |
| 14 | משל השאור | מתי י"ג 33 |  | לוקס י"ג 20–21 |  |
| 15 | משל המרגלית | מתי י"ג 45–46 |  |  |  |
| 16 | משל המכמורת | מתי י"ג 45–46 |  |  |  |
| 17 | משל המטמון בשדה | מתי י"ג 44 |  |  |  |
| 18 | משל חישוב העלויות |  |  | לוקס י"ד 28–33 |  |
| 19 | משל הכבש האובד | מתי י"ח 10–14 |  | לוקס ט"ו 4–6 |  |
| 20 | משל העבד שלא מחל | מתי י"ח 23–35 |  |  |  |
| 21 | משל המטבע שאבד |  |  | לוקס ט"ו 8–9 |  |
| 22 | משל הבן האובד |  |  | לוקס ט"ו 11–32 |  |
| 23 | משל סוכן העוולה |  |  | לוקס ט"ז 1–13 |  |
| 24 | משל האיש העשיר ואלעזר |  |  | לוקס ט"ז 19–31 |  |
| 25 | משל האדון והעבד |  |  | לוקס י"ז 7–10 |  |
| 26 | משל שופט העוולה |  |  | לוקס י"ח 1–8 |  |
| 27 | משל הפרוש והמוכס |  |  | לוקס י"ח 9–14 |  |
| 28 | משל הפועלים בכרם | מתי כ' 1–16 |  |  |  |
| 29 | משל שני הבנים | מתי כ"א 28–32 |  |  |  |
| 30 | משל בעל הכרם | מתי כ"א 33–41 | מרקוס י"ב 1–9 | לוקס כ' 9–16 |  |
| 31 | משל הסעודה הגדולה | מתי כ"א 1–14 |  | לוקס י"ד 15–24 |  |
| 32 | משל לבלוב התאנה בקיץ | מתי כ"ד 32–35 | מרקוס י"ג 28–31 | לוקס כ"א 29–33 |  |
| 33 | משל העבד הנאמן | מתי כ"ד 42–51 | מרקוס י"ג 34–37 | לוקס כ"א 29–33 |  |
| 34 | משל עשר העלמות | מתי כ"ה 1–13 |  |  |  |
| 35 | משל ככרי הכסף | מתי כ"ה 14–30 |  | לוקס י"ט 12–27 |  |
| 36 | משל הכבשים והעתודים | מתי כ"ה 31–46 |  |  |  |
| 37 | משל משתה החתונה |  |  | לוקס י"ד 7–14 |  |
| 38 | משל הרועה הטוב |  |  |  | יוחנן י' 18-11 |
| 39 | משל הגפן והשריגים |  |  |  | יוחנן ט"ו 5-1 |
| 40 | משל היולדת |  |  |  | יוחנן ט"ז 24-17 |
רשימת המשלים > מקבילות מחוץ לבשורות הקנוניות

למספר משלים יש הקבלות בבשורות הלא-קנוניות. ה-Didache (תורת שנים עשר השליחים, מסמך אנונימי מתוארך למאה הראשונה, נחשב כהנחיות שנים עשר השליחים לגויים), והאגרות אבות הכנסייה. עם זאת, בהתחשב בכך שאינם מסונכרנים עם הבשורות הקנוניות, בדרך כלל אין להם רצף זמן, הטבלה להלן אינה הרמונית עם הבשורה.
| מספר | שם המשל | מתי | מרקוס | לוקס | מקבילות אחרות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | משל הזורע | מתי י"ג 1–23 | מרקוס ד' 1–25 | לוקס ח' 4–18 | תומא 9 1 קלמנט 24:5 |
| 2 | משל החיטים והזונין | מתי י"ג 24–53 |  |  | תומא 57 |
| 3 | משל הזרע הגדל |  | מרקוס ד' 26–34 |  | תומא 21 |
| 4 | משל המטמון בשדה | מתי י"ג 44 |  |  | תומא 149 |
| 5 | משל המרגלית | מתי י"ג 45 |  |  | תומא 76 |
| 6 | משל המכמורת | מתי י"ג 47–53 |  |  | תומא 8 |
| 7 | משל השוטה העשיר |  |  | לוקס י"א 16–21 | תומא 63 |
| 8 | משל העבד הנאמן | מתי כ"ד 42–51 | מרקוס י"ג 33–37 | לוקס י"ב 35–48 | תומא 103  Didache 16:1a |
| 9 | משל גרגיר החרדל | מתי י"ג 31–32 | מרקוס ד' 30–32 | לוקס י"ג 18–19 | תומא 20 |
| 10 | משל השאור | מתי י"ג 33 |  | לוקס י"ג 20–21 | תומא 96 |
| 11 | משל הכבש האובד | מתי י"ח 12–14 |  | לוקס ט"ו 1–7 | תומא 107  בשורת האמת 31–32 |
| 12 | משל בעל הכרם | מתי כ"א 33–46 | מרקוס י"ב 1–12 | לוקס כ' 9–19 | תומא 65 |
| 13 | משל כיכרי הכסף | מתי כ"ה 14–30 |  | לוקס י"ט 13–24 | נצרנים 18 |
| 14 | משל הסעודה הגדולה | מתי כ"ב 1–14 |  | לוקס י"ד 15–24 | תומא 64 |
| 15 | משל האיש החזק | מתי י"ב 29 | מרקוס ג' 27 | לוקס י"א 21–22 | תומא 35 |
לקריאה נוספת

C. H. Dodd, The Parables of the Kingdom ISBN 002330460X.
Barclay, William, 1999. The Parables of Jesus ISBN 0-664-25828-X
Gowler, David B., 2000. What Are They Saying About the Parables?Mahweh, NJ: Paulist Press. ISBN 978-0809139620
Joachim Jeremias, The Parables of Jesus ISBN 0334029171.
Lisco, Friedrich Gustav and Fairbairn, Patrick, 1850. The Parables of Jesus Daniels and Smith Publishers, Philadelphia
Pentecost, J. Dwight, 1998. The parables of Jesus: lessons in life from the Master Teacher ISBN 0-8254-3458-0
Oxenden, Ashton, 1864. The parables of our Lord William Macintosh Publishers, London.
Schottroff, Luise, 2006. The parables of Jesus ISBN 0-8006-3699-6
Snodgrass, Klyne, 2008. Stories with Intent: A Comprehensive Guide to the Parables of Jesus William B. Eerdmans Publishing Co.
Sumner, John Bird, 1850. The parables of our lord and saviour Jesus Christ C. Cox Publishers, London.
Theissen, Gerd and Merz, Annette, 1996. The Historical Jesus: A Comprehensive Guide Fortress Press, Minneapolis ISBN 0-8006-3122-6
Trinder, William Martin, 1816. Sermons on the parables of Jesus Christ" Baldwin, Cradock and Joy Publishers, London.
2015. Puzzling the Parables of Jesus. Methods and Interpretation Zimmermann, Ruben Fortress Press, Minneapolis ISBN 978-0-8006-9975-8
חניתה רודני

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1929 (בת 96 בערך) ברלין, גרמניה
 מדינה:  ישראל 
 
חניתה רודני (נולדה ב-1929) היא מייסדת עמותת אנוש, כלת פרס רפפורט לעשייה נשית פורצת דרך ופעילה ציבורית. מקבלת אות הנשיא להתנדבות ותואר דוקטור לשם כבוד מהאוניברסיטה העברית בירושלים.
ביוגרפיה

נולדה בשם אנליזה שרלוטה, לגרטרוד וריצ'רד לואוי (Lowi) בקיץ 1929 בברלין, גרמניה. בקיץ 1939, בעקבות אירועי ליל הבדולח, היא נשלחה עם קבוצת ילדים לאנגליה באחד ממשלוחי ההצלה, במסגרת הקינדר-טרנספורט.
לאחר מספר שנים בהן שהתה אצל משפחה אומנת באנגליה, עלתה לארץ ישראל יחד עם חבריה לגרעין תנועת הבונים. בארץ הוחלף שמה לחניתה והיא הגיעה לקיבוץ כפר הנשיא, בעקבות בוב רודני, בן זוגה, בעוד חברי הגרעין שלה עברו לבית העמק. התנאים בכפר הנשיא היו קשים: הקיבוץ היה עדיין בשוחות ואוהלים, האדמה הייתה קשה לעיבוד, הקור היה עז ולא היו מים זורמים וחשמל.
ב-1953 עזבה משפחת רודני את כפר הנשיא ועברה לאשקלון שם הפעילה גן ילדים של ויצו.
בשנת 1957 הצטרפה חניתה לפעילות בארגון ויצו. פעילותה נעשתה בקרב נשים וילדים ביישובי העולים החדשים מצפון אפריקה: קלחים, שדה צבי, בית קמה ושדרות. במושבים התקבלה בזעם על ידי גברים, שלא אהבו את רעיון קידום הנשים. בסבלנות רבה רכשה חניתה את אמון הגברים ואת ברכת הנשים.
לאחר שבתה אובחנה בסכיזופרניה, חיפשה רודני מענה עבור בתה, עבור מי שחלו במחלות נפש ועבור בני משפחותיהם. היא למדה את הנושא וגייסה הורים במצבה. יחד הקימו ב-1978 את עמותת אנוש, לתמיכה בפגועי נפש ומשפחותיהם. הפעילות קיבלה חסות ממשרד הבריאות, וכיום פעילים בארץ עשרות סניפים, בתים מוגנים, מועדוניות, מרכזי תעסוקה ומסגרות אחרות. רודני ניהלה את העמותה עד 2017.
על הקמת הארגון ופעילותה בארץ ובעולם זכתה במשך השנים בפרסים ותארים בהיותה אישה מחוללת שינוי, ביניהם אות הנשיא למתנדב ו"הישראלית היפה" המסמל יופי חיצוני ופנימי.
רודני, כמייסדת וכחברה בפדרציה העולמית לבריאות הנפש, ייצגה את ישראל בקונגרסים בינלאומיים לבריאות הנפש. ב-1983 ארגנה קונגרס מקצועי בהר הצופים, ירושלים, וזכתה לתמיכה ולהכרה מאנשי האקדמיה בארץ ובחו"ל.
בל"ג בעומר, 15 במאי 1949, התחתנו חניתה ובוב בכפר הנשיא. זו הייתה החתונה הראשונה שנערכה בקיבוץ מאחר שחתונות קודמות התקיימו במטולה. לזוג שני ילדים. בעשור השלישי של המאה ה-21, רודני מתגוררת בכפר סבא.
פרסים ואותות הוקרה בהם זכתה

פרס רפפורט לעשייה נשית פורצת דרך ומחוללת שינוי בחברה הישראלית
חברת כבוד של מועדון רוטרי בשנים 2002–2007
תואר דוקטור לשם כבוד מטעם האוניברסיטה העברית בירושלים (2013)
תעודת יקירת הארגון והקהילה של ארגון יוצאי מרכז אירופה (2017)
כתביה

חניתה רודני, החיים הם מתנה, ספר אוטוביוגרפי בהוצאה עצמית. 2003
ראו גם

פרס רפפורט-חניתה רודני, סרטון  באתר יוטיוב
חניתה רודני באתר ארגון יוצאי מרכז אירופה
הערות שוליים

↑  רם פרייס, ניצולת שואה: "אפשר לסלוח לדור השלישי, הם לא אשמים", באתר nrg‏, 7 באפריל 2013
↑  היסטוריה של עשיה מהלב אל הנפש, באתר אנוש
↑  אות הנשיא למתנדב – לעמותת אנוש ולמייסדת חניתה רודני, באתר אנוש, ‏1982
↑  מיכל שני־מרום, חניתה ורותי רודני, באתר גיבורות של החיים
↑  נשים מחוללות שינוי ומקבלות פרס, באתר ynet, 13 במרץ 2013
↑  חניטה רודני מייסדת עמותת "אנוש", באתר פרס רפפורט
↑  חברי כבוד, באתר רוטרי כפר סבא
↑  נועה הרשקוביץ‏, תואר דוקטור של כבוד לאמן משה גרשוני, באתר וואלה, 10 ביוני 2013
↑  ציפי וייסברג-שמש, חניתה רודני, באתר אירגון עולי מרכז אירופה, ‏7 במרץ 2016
מרכז רפואי הדסה

.
| --- | --- |


 מאפייני הארגון
 מנכ"ל:  יורם וייס 
 היסטוריה
 תאריך ייסוד:  1930 
 שירותים
 מיטות:  1,413 
 www.hadassah.org.il
 גאוגרפיה
 מיקום:  ירושלים, ממלכת יהודה
 קואורדינטות:  31°45′53″N 35°08′57″E﻿ / ﻿31.764722222222°N 35.149166666667°E﻿ / 31.764722222222; 35.149166666667
  (למפת ירושלים מוגדלת) מרכז רפואי הדסה(למפת ירושלים רגילה) מרכז רפואי הדסה
 
סמל מרכז רפואי הדסה
בית החולים הדסה עין כרם
הסמל של בית החולים הדסה
בוגרות קורס אחיות של ארגון הדסה בירושלים, שנות ה-20 של המאה ה-20
המרכז הרפואי האוניברסיטאי הדסה כולל שני בתי חולים אוניברסיטאיים בעין כרם ובהר הצופים בירושלים. שני מרכזים רפואיים הכוללים חדרי מיון ואשפוז יום בבית שמש ובנתיבות. בנוסף חמישה בתי ספר למקצועות רפואה המשותפים להדסה ולאוניברסיטה העברית; מרפאות חוץ בבית הבריאות שטראוס, ברחוב שטראוס בירושלים, בגן הטכנולוגי מלחה (הדסה אופטימל) ומרפאות שר"פ בתל אביב. המרכזים הרפואיים הוקמו ומהווים את פועלם המרכזי של ארגון הדסה, הסתדרות הנשים הציוניות באמריקה מיסודה של הנרייטה סאלד.
בשנת 2005 היו מועמדים בתי החולים לקבלת פרס נובל לשלום על כך "שהקפידו על טיפול רפואי שווה לכל, לדו קיום ולהקמת גשרים לשלום". הדסה מפעילה גם שירותי רפואה פרטיים, שר"פ הדסה, המאפשרים בחירת רופא להתייעצות, ניתוח או חוות דעת מתוך רופאי הדסה הבכירים.
בפברואר 2014 הגיש המרכז הרפואי הדסה בקשה להקפאת הליכים, לאחר שצבר גירעון של 1.3 מיליארד שקל, ובית המשפט הוציא צו הקפאה ל-3 חודשים.
הנהלת המרכז הרפואי, הממשלה, נשות הדסה, ועדי הרופאים וועדי העובדים חתמו על הסכם הבראה למשך 7 שנים, חלקה של המדינה בתוכנית ההבראה במונחים כספיים 1.3 מיליארד ש"ח.
מנהל המרכז הרפואי הוא פרופסור יורם וייס.
הקמפוסים של הדסה > רחוב הנביאים

בשתי תקופות שונות שכן בית החולים הדסה בשני מבנים שונים ברחוב הנביאים בירושלים:
תחילתו של בית החולים בשנת 1919, ברחוב הנביאים 37, במבנה ששימש קודם לכן את בית החולים מאיר רוטשילד. במבנה זה שכן גם בית הספר לאחיות של הדסה. בית החולים הדסה שכן במקום זה עד 1939 - אז עבר בית החולים להר הצופים.
לאחר מלחמת העצמאות הפך הר הצופים למובלעת בתוך שטח ירדני, ואז עבר בית החולים הדסה לרחוב הנביאים 82 - אל מבנים ששמשו עד אז את בית החולים המיסיונרי האנגלי ואת בית הספר האנגלי לבנות. בשנת 1963 הוחזרו מבנים אלה לבעליהם. מבני בית החולים האנגלי משמשים כיום את בית הספר האנגליקני, ואילו בית הספר לבנות נהרס ובמקומו נבנה מלון המרכז.