stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
השפעה אקולוגית של חתול הבית
חתול הבית וחיות הבר

באזורים בהם חתול הבית מהווה מין פולש ניכר כי צפיפות אוכלוסין של חתולים עלולה לצמצם את אוכלוסיות מיני בר ומינים נדירים, אך לא ידועה השפעתם באזור המזרח התיכון ולא מוכרים מינים שעמדו בסכנת הכחדה או שנכחדו עקב פעילות חתולי הבית. מלבד הסכנה להיטרף על ידי חתול, עלולות חיות בר להיפגע מחתולים בדרכים נוספות, בהם גם ציד לצורך משחק ולא לצורך אכילה. הכלאות של חתול הבר עם חתול הבית נחשבות לאיום העיקרי על אוכלוסיות חתולי הבר וכך גם חתולי בית עלולים להתחרות עם חיות הבר על אותו הטרף, בעיקר מכרסמים. עם זאת, קשה לקבוע את תפוצת חתולי הבר בישראל ואת מידת הסיכון להם.
ישנם שומרי טבע במדינות מערביות המבקשים לצמצם את ההשפעה השלילית המיוחסת לחתולי הבית על עולם החי על ידי המתה או עלי ידי עיקור וסירוס, אולם קיים ויכוח לגבי דרך הטיפול בבעיה. עקב כך שבמקומות רבים בעולם, ובכללם בישראל, נאסרה המתה של חתולי רחוב, מרבית העוסקים בתחום טוענים שעל הרשויות לממן עיקור וסירוס חתולים. עם זאת, כדי שעיקור או סירוס ימנעו את התרבות האוכלוסייה נדרש לעקר כמות ניכרת מהאוכלוסייה (כ-70%) באופן עקבי, בעוד ישנם כשליש מחתולי הרחוב שאותם לא ניתן לעקר (משום שהם אינם נכנסים למלכודות).. בנוסף, עם התדלדלות אוכלוסיית החתולים בתא שטח מסוים, חתולים ממרחבים סמוכים מהגרים לתוכו וקצב הרבייה בו עולה עם ההאטה בפעולות העיקור והסירוס.
מול התפיסה שיש לדלל את אוכלוסיית החתולים על ידי המתה או על ידי עיקור וסירוס ישנה דעת מיעוט המתנגדת גם להמתה וגם לסירוס או עיקור של חתולים. דעה זו זוכה לפרסום מועט מאוד, אך ניכר שבישראל רבים בוחרים בה, אם מסיבות מוסריות או מסיבות דתיות. פתרונות אחרים שהוצעו לטיפול באוכלוסיות גדולות של חתולים כללו העברתם למדינות אחרות, או שליטה בכמות המזון הזמינה. בשיטה האחרונה נטען שכדי לאזן את אוכלוסיית החתולים נדרש לטפל בעיקר בכמות המזון הזמינה להם על ידי טיפול ראוי בפחים ואשפה, הסברה וניטור של פינות ההאכלה הנעשית על ידי התושבים. לטענתם, בשיטה זו יורד כושר הנשיאה של תא השטח וכמות החתולים בו מצטמצמת באופן טבעי וללא התערבות פוגענית.
באוקיאניה לא היו חתולים ילידיים. באוסטרליה וניו זילנד גם היו מעט מינים ילידיים דומים (טורפי יונקים בגודל בינוני). מינים ילידיים כמו הקאקאפו והבטונג הם טרף עבור חתולי הרחוב, הם נוטים להיות יותר פגיעים אקולוגית ו"תמימים" מבחינה התנהגותית. לחתולי רחוב הייתה השפעה רחבה על מינים ילידיים אלו והם שיחקו תפקיד עיקרי בסיכון ובהכחדה של חיות רבות.
בבריטניה, מספר החתולים גדל להרבה מעבר ליכולת כושר הנשיאה הטבעית, מכיוון שגודל האוכלוסייה של החתולים הוא עצמאי מצפיפות הטרף: כלומר, חתולים הם ציידי "פנאי", עם מקורות מזון נוספים. צפיפות אוכלוסיית החתולים יכולה להגיע ל-2,000 חתולים לקמ"ר וחלה עלייה של כחצי מיליון חתולים מדי שנה.
בדרום קוריאה נערך מבצע לחיסול כל חתולי הרחוב. הדבר הוביל לתפוצה רחבה של עכברים וחולדות שפגעו ברכוש ומזון. בעקבות זאת ייבאו מחדש חתולי רחוב כדי למגר את בעיית המזיקים.
בישראל רבים מגדלים חתול בביתם ושכיחה האכלת חתולי רחוב. מספר החתולים המשוטטים בישראל מוערך במאות אלפים. יש חוקרים הקוראים לסילוק של חתולי בית משמורות טבע, להפחתת מספר החתולים באזורי מגורים ולחקיקה להגבלת האכלת חתולי רחוב. אך מולם עומדים אלו המטפחים את אוכלוסיית החתולים ועמותות שונות. במחקר שנעשה בישראל ניכר כי רובם המכריע של חתולי הרחוב פועלים ברדיוס של עד 300 מ' מביתם ואינם מתרחקים מעל ל-200 מ' מגבול היישוב, כך שהשפעתם על הסביבה הטבעית ככל הנראה מוגבלת.
שמעון דר

| --- | --- |

 לידה:  15 בספטמבר 1935 (בן 89) לובלין, רפובליקת פולין 
 שם לידה:  שמעון דרוקר 
 ענף מדעי:  ארכאולוגיה 
 מקום מגורים:  מעברות 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת תל אביב 
 מנחה לדוקטורט:  שמעון אפלבאום 
 מוסדות:  אוניברסיטת בר-אילן 
 
שמעון דר (נולד ב-15 בספטמבר 1935) הוא ארכאולוג ישראלי, פרופסור אמריטוס באוניברסיטת בר-אילן. כיהן כראש המחלקה ללימודי ארץ-ישראל וארכאולוגיה בשנים 1999–2002.
קורות חיים

שמעון דר נולד בלובלין פולין למשפחת דרוקר. החל משנת 1949 הוא חי בקיבוץ מעברות. נשוי ללינה לבית דואניס ולהם שלושה ילדים בוגרים. שירת בנח"ל בתפקידי סיור ומודיעין. בשנים 1957–1960 למד במחזור ב' של "מכון אבשלום", בהנהלת פרופסור שמואל אביצור. עבודת הגמר הוקדשה לארכאולוגיה של עמק חפר. בשנים 1969–1981 למד בחוגים לארכאולוגיה ומזרח-תיכון קדום באוניברסיטת תל אביב, תואר ראשון ושני, אותם סיים בהצטיינות. את התואר השלישי סיים בבית-הספר למדעי היהדות בתל אביב, בהדרכת הפרופסור שמעון אפלבאום. נושא הדוקטורט: "התפרוסת היישובית של מערב השומרון בימי בית שני, משנה ותלמוד והתקופה הביזנטית". העבודה ראתה אור כספר בשנת 1982 בעברית, ובשנת 1986 באנגלית, באוקספורד אנגליה.
בשנת 1980 התקבל להוראה במחלקה ללימודי ארץ-ישראל וארכאולוגיה באוניברסיטת בר-אילן, בה נתמנה לפרופסור מן המניין בשנת 1998. בשנת 2003 פרש לגמלאות כפרופסור אמריטוס. בין השנים 1956–1960 השתתף כחבר במשלחת הפרופסור יוחנן אהרוני לחיפוש "המגילות הגנוזות" במדבר יהודה, ובחפירות בדיקה שנערכו במצדה. בשנים 1964–1972 השתתף בחפירת יותר מתריסר מערות קבורה מתקופות הברונזה הקדומה והבייניימית בגבעות הכורכר של קיבוץ מעברות. שם הקים את המוזיאון הארכאולוגי המקומי – "מוזיאון אוסף ארכאולוגי מעברות", הבנוי על פתח של מערת קבורה מתקופת הברונזה הביניימית.
בשנים 1968–1970 ריכז את המדור הבין-קיבוצי לידיעת הארץ, ונערכו עשרות סיורים וכנסים מדעיים. בשנים 1974–1977 שימש כיועץ ארצי לטיולים וסיורים במשרד החינוך והתרבות. בשנים 1974–1980 ערך סקר ארכאולוגי במערב השומרון, במהלכו נערכו עשרות חפירות בדיקה. בשנים 1983–1989 ערך סקר וחפירות על כתף החרמון הישראלי, שם נתגלתה לראשונה התרבות החומרית של היטורים, שוכני החרמון. החפירה המרכזית התנהלה בהר סנאים (חפור אל-קורן), שם נתגלה מתחם פולחני גדל-מידות, עם מקדשים בנויים וחצובים בסלע, מן התקופות ההלניסטית והרומית. חוקרי המקדש בפסגת החרמון (מחיל האו"ם האוסטרי) השוו את תוכניתו לזו של הר סנאים.
בשנת 1987 השתתף בחפירות ארכאולוגיות לאורך חומת אדריאנוס באנגליה (אזור וינדולנדה (Vindolanda)). באותה השנה התקבל כמדען אורח בוולפסון קולג' באוקספורד. כמו כן למד שם בחוג לארכאולוגיה קלאסית.
חפירות ארכאולוגיות עיקריות

החפירות הארכאולוגיות העיקריות, אותן ניהל במערב השומרון ועל הר הכרמל: אתר בקרַוַת בני חסן – מבני ציבור ומערות קבורה מן התקופות ההרודיאנית, הרומאית והביזנטית. חורבת ג'מעין – (מעלה שומרון) – כפר חקלאי שלם מתקופת ברזל ב'. בית ליד – חתך לאורך כביש מן התקופה הרומאית והביזנטית. חירבת א-נג'ר – בית בד מן התקופה הפרסית, ההלניסטית והרומאית. מבני שדה ומתקנים חקלאיים כגון בתי בד, גתות ליין, מדרגות חקלאיות ועשרות מגדלי שדה. נחפרו כ-40 מגדלי שדה, ונחקרו קרוב ל-1000.
חפירות באתרים ואזורים אחרים בשנים 1981–2016: חורבת בירה בשפלת לוד, בשיתוף עם פרופסור זאב ספראי. חורבת סומקה – עיירה מתקופת המשנה והתלמוד בכרמל. חורבת רקית – בית אחוזה גדל-ממדים מן התקופות הרומית והביזנטית בכרמל ההררי. חורבת שלאלה (יערות הכרמל) – חפירות נרחבות בגדול האתרים בכרמל ההררי, אותו זיהה עם "עיר כרמל" העתיקה, הנזכרת במקורות העתיקים. סקר ומדידות במניין יישובים כפריים במזרח הכרמל.
פעילויות נוספות

פרסי לימודים: אוניברסיטת תל אביב; קרן חבצלת על שם מנחם בדר; מענקי מחקר מטעם יד יצחק בן-צבי; מענקי מחקר מטעם המועצה הלאומית למחקר ופיתוח; מענקי מחקר קרן ראובן הכט.
חבר מערכת בקדמוניות, כתב-עת לעתיקות ארץ-ישראל וארצות המקרא;
Advisory Board Biblische Notizen; Strata.
חבר הוועד המנהל של החברה לחקירת ארץ-ישראל ועתיקותיה.
פרסומים מדעיים

יישובים קדומים בעמק-חפר, אוניברסיטת תל אביב ומעברות 1977.
התפרוסת היישובית של מערב השומרון, החברה להגנת הטבע, תל אביב, 1982. מבוסס על עבודת הדוקטור, כרך א' 499 עמודים, כרך ב' 164 עמודים.
י' פורת, ש' דר, ש' אפלבאום, קדמוניות עמק-חפר, הקיבוץ המאוחד, תל אביב, תשמ"ו.
ש' דר, ז' ספראי, י' טפר, אום ריחן, עיירה מתקופת המשנה, הקיבוץ המאוחד, תל אביב, תשמ"ו.
Landscape and Pattern, An Archaeological Survey of Samaria, 800 B.C.E 636 C.E. B.A.R. International Series 308 Oxford 1986.
Settlements and Cult Sites on Mt. Hermon Israel, Tempus Reparatum, B.A.R., International Series 582 Oxford 1993.
תולדות החרמון, אתרים ומקדשים של היטורים, החברה לחקירת ארץ-ישראל ועתיקותיה והקיבוץ המאוחד, תל אביב, 1998.
סומקה – עיירה יהודית בכרמל, החברה לחקירת ארץ-ישראל ועתיקותיה ואוניברסיטת תל אביב, ירושלים 1998.
Sumaqa – A Roman and Byzantine Jewish Village on Mt. Carmel, Israel, Archaeopress, B.A.R., International Series 815 Oxford 1999.
רקית – אחוזתו של מרינוס בכרמל, החברה לחקירת ארץ-ישראל ועתיקותיה, "ארץ" – אוניברסיטת תל אביב 2002.
Raqit, Marinus' Estate on the Carmel, Israel, Archaeopress, B.A.R., International Series 1300 Oxford 2004.
Shallale, Ancient City of the Carmel, Archaeopress, B.A.R., International Series 1897 Oxford 2009.
יישובים כפריים על הכרמל בעת העתיקה, החברה לחקירת ארץ-ישראל ועתיקותיה, ירושלים, 2012.
Rural Settlements on Mount Carmel in Antiquity. (Rev.Ed.) Archaeopress Archaeology (Oxford 2014).
ש' דר, י' בן-אפרים, שלאלה עיר כרמל הקדומה, החברה לחקירת ארץ-ישראל ועתיקותיה, ירושלים 2018 (עברית ואנגלית).
פרסם כמאה מאמרים בעברית ובאנגלית
פרסומים מדעיים > עריכת ספרים

מחקרי שומרון (קובץ), ש' דר – ז' ספראי (עורכים), הקיבוץ המאוחד, תל אביב, 1986.
חידושים בחקר החקלאות ובכלכלה העתיקה של ארץ-ישראל (קובץ הרצאות) בר-אילן רמת-גן, 1992.
הכפר הקדום בארץ-ישראל (קובץ), ש' דר – ז' ספראי (עורכים), אוניברסיטת תל אביב, 1997.
A. M. Maeir, S. Dar, Z. Safrai (eds.), The Rural Landscape of Ancient Israel, Archaeopress B.A.R., International Series 1121 Oxford 2003.
ימי מדבר יהודה 1953–1960 עדויות וזיכרונות של חברי המשלחות של יוחנן אהרוני. שמעון דר, גבי בקי, מיכה לבנה, יורם צפריר (עורכים), מעברות 2010.
"כרמל בים יבוא" מחקרים ארכאולוגיים והיסטוריים של ההר ומרגלותיו. החברה לחקירת ארץ-ישראל ועתיקותיה, ירושלים 2021.
הערות שוליים

↑  אתר המוזיאון, מוזאון ואוסף ארכאולוגי מעברות, באתר איגוד המוזאונים ואיקו"ם ישראל
↑  יהודה דגן ולטיציה ברדה, שוהם, סקר - גיליון 122 לשנת 2010, באתר חדשות ארכאולוגיות, ‏26 בדצמבר 2010
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007260384605171  BnF: cb12129456x (data)  GND: 1067857915  ISNI: 0000 0000 8113 1598  LCCN: n82231753  SUDOC: 029734312  VIAF: 34491288   WorldCat (עם VIAF): 34491288 
שמעון דר ויוסי בן-ארצי מימין, בטקס השקת הספר "כרמל בים יבוא", ב-5 באפריל 2021. צולם בבית קלר
ח'ליפה חפתר

| --- | --- |

 לידה:  7 בנובמבר 1943 (בן 81) אג'דאביא, לוב האיטלקית 
 מדינה:  ארצות הברית, לוב 
 השכלה:  אוניברסיטת האקדמיה הצבאית בנגאזי  Vystrel course  אקדמיית פרונזה 
 השתייכות:  צבא היבשה הלובי, צבא לוב, צבא השחרור הלאומי 
 תקופת הפעילות:  מ-1963 
 דרגה:  פילדמרשל 
 פעולות ומבצעים
 ההתקוממות בלוב  הלחימה הסיעתית הלובית  המשבר הלובי  מלחמת האזרחים השנייה בלוב  סכסוך לוב-צ'אד  מלחמת יום הכיפורים 
 עיטורים
 מסדר מהפכת ספטמבר 1969 הגדולה  מסדר האומץ 
 
ח'ליפה באלקאסם חפתר (בערבית: خلیفة حفتر; נולד ב-7 בנובמבר 1943) הוא פילדמרשל לובי, מפקד הצבא הלאומי של לוב (אנ'), השולט על קירנאיקה ופזאן (מזרח ודרום לוב).
קורות חיים

ח'ליפה חפתר נולד ב-1943 בעיר אג'דאביא, הסמוכה לבנגאזי שבמזרח לוב. למד במכללה הצבאית בבנגזי, וכשסיים את לימודיו התגייס לחיל התותחנים. ב-1969 היה חלק מחבורת הקצינים הצעירים בראשות הקולונל מועמר קדאפי, שהפילו את שלטונו של אידריס הראשון, מלך לוב. ב-1973 כיהן כמפקד כוח המשלוח הלובי שבא לעזרת מצרים במלחמת יום כיפור נגד ישראל.
במהלך שנות ה-80 פיקד על כוחות לוב שניסו לכבוש את "רצועת אאוזו" (Aouzou Strip) בצפון צ'אד. ב-1987, צ'אד, שנתמכה במלחמה זו בעיקר על ידי צרפת, אך גם על ידי ארצות הברית וזאיר, ניצחה במלחמה וחפתר עצמו יחד עם רבים מלוחמיו נפלו בשבי. קדאפי, שניסה להסתיר את מעורבותו בלחימה בצ'אד, התכחש לאנשיו והפקירם, ובכך הפך את חפתר לאויבו. ארצות הברית ניצלה זאת, גרמה לצ'אד לשחרר את חפתר ואנשיו, העבירה אותם לזאיר, ואחר כך לקניה. חפתר הקים ובמשך שלוש שנים הפעיל ממקומות גלותו אלה ארגון צבאי לא פעיל במיוחד שנקרא "הצבא הלאומי הלובי". שם ששימש אותו גם בהמשך, כעבור כעשרים וחמש שנים, כשחזר ללוב.
ב-1990 הכניסה ארצות הברית את חפתר וכ-300 מאנשיו לגבולותיה, ומאז ובמשך למעלה מעשרים שנה הוא גר סמוך מאוד ללאנגלי, וירג'יניה, מקום מושב מטה ה-CIA האמריקאי. ה-CIA ניסה במהלך השנים להפיל את קדאפי כמה פעמים, כאשר חפתר נועד להיות מחליפו. חפתר קיבל במהלך השנים אזרחות אמריקאית מלאה וב-1993 קדאפי דן את חפתר, בהיעדרו, למוות.
לאחר נפילת קדאפי

באפריל 2011, כחודשיים לאחר שהחלה מלחמת האזרחים הראשונה בלוב, שב חפתר למדינה והיה אחת מדמויות המפתח בקרב המורדים במזרח המדינה. עם זאת, משחוסל קדאפי לקראת סוף אותה שנה, הוא סבר שסיים את תפקידו וחזר לביתו בווירג'יניה.
שנתיים אחר כך, בדצמבר 2013, הובהר לחלוטין כי האסלאמיסטים הקיצונים הפכו לכוח הדומיננטי בקונגרס הלאומי הכללי, הפרלמנט החדש שהוקם בטריפולי. הם הצליחו להעביר חוק שקבע את השריעה כחוקת היסוד של המדינה. לאור זאת, בפברואר 2014, שב חפתר ללוב ולמרכז הבמה. הוא קרא אז להפלתו של אותו פרלמנט ובמקביל החל במלחמה נחושה נגד האסלאמיסטים הקיצוניים במזרח המדינה, בתמיכה אמריקאית חשאית. בעקבות פעילותו, לא הצליח הקונגרס הלאומי לדחות את מועד הבחירות הכלליות במדינה. בבחירות אלה, שהתקיימו ב-25 ביוני 2014 הוקם בית הנבחרים הלובי, אך הקונגרס הלאומי הכללי ראה בו כבית נבחרים לא לגיטימי, סירב להתפזר והפרלמנט החדש נאלץ להתכנס בטוברוק שבמזרח, במקום בטריפולי ופרצה מלחמת האזרחים השנייה בלוב.
בראשית יוני 2014, כמעט חודש לפני הבחירות וכשמלחמתו של חפתר באסלאמיסטים עוד הייתה רק בראשיתה, פוצץ עצמו מתאבד אסלאמיסטי סמוך לביתו של חפתר בבנגאזי. ארבעה משומרי ראשו נהרגו בהתפוצצות, אך הוא עצמו ניצל. כחצי שנה אחר כך ניצל חפתר שוב כשנעשה ניסיון לפוצץ לידו מכשיר טלפון טעון חומר נפץ.
במרץ 2015, בית הנבחרים הלובי, הפרלמנט הנבחר השני של לוב, זה שמרכזו בטוברוק שבמזרח, מינה את חפתר למפקד הצבא הלאומי הלובי, ובמהלך 2016 הוא הצליח לשחרר את מרבית מזרח לוב ובראשה בנגאזי, מהנוכחות האסלאמיסטית. כאות תודה, העלה אותו הפרלמנט של טוברוק בדרגה, מלויטננט גנרל לפילדמרשל.
התקיפה בטריפולטינה

בינואר 2019, כוחותיו של חפתר תפסו חזרה את האזורים רוויי הנפט של לוב, בדרום. בהמשך, ב-4 באפריל 2019 נפתח החלק השני של מתקפתם. הם פנו לכיבוש טריפולי ומערב לוב מידי ממשלת ההסכמה הלאומית בראשות פאיז א-סראג'. חפתר נתמך כנראה, בחשאי, על ידי קואליציית כוחות מערבית בראשות צרפת וארצות הברית (ב-15 באפריל 2019 נערכה שיחה טלפונית בין נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ לחפתר ובעקבותיה התייצבה המעצמה בגלוי לצידו של הפילדמרשל), יחד עם שורת מדינות ערביות מערביות, בהן מצרים, סעודיה, אלג'יריה, איחוד האמירויות הערביות ומדינות נוספות. ההתקפה על טריפולי החלה זמן קצר בלבד לאחר שחפתר חזר מפגישה עם סלמאן, מלך ערב הסעודית ובנו יורש העצר הסעודי מוחמד בן סלמאן אאל סעוד.
חפתר נתמך בה בעת ובצורה גלויה הרבה יותר, גם על ידי רוסיה. כמו כן, לפי העיתון "אל-ערבי אל-ג'דיד" הלונדוני, המזוהה עם קטר, גם ישראל מסייעת לחפתר. בכתבה בעיתון צוטט "גורם צבאי בכיר בשורות כוחותיו של חפתר", שטען שב-2015 וב-2016 נפגשו אישים מהמוסד הישראלי עם חפתר בירדן וכי איחוד האמירויות הערביות היא זו שתיווכה בין הצדדים. הדיווח בעיתון לא אושר על ידי שום גורם רשמי.
יריביו של חפתר זכו לתמיכתו של האו"ם, שהקים בשעתו את ממשלת ההסכמה הלאומית. אנטוניו גוטרש מזכ"ל האו"ם היה בעיצומו של ביקור בטריפולי, בדיוק כשהחלה המתקפה. כוחות אסלאמיים קיצונים ומיליציות מקומיות חזקות, שבסיסן במיסראתה, נעשו יותר ויותר דומיננטיים בממשלת ההסכמה הלאומית, אך האו"ם לא הניח לשינוי זה להפריע לו להמשיך בתמיכתו בה. גורמי תמיכה חשובים נוספים של ממשלת ההסכמה הלאומית היו ארגון האחים המוסלמים, קטאר, סודאן (עד הדחת מנהיגה עומר אל-בשיר ב-11 באפריל 2019) ובראש וראשונה טורקיה בהנגת רג'פ טאיפ ארדואן.
בתחילת ינואר 2020, העיר סירת, בחצי הדרך בין בנגאזי לטריפולי נכבשה על ידי חפתר, אך זו הייתה ההצלחה האחרונה שלו באותו סיבוב קרבות. ב-12 בינואר 2020 הוא הסכים לשביתת הנשק שהוצעה על ידי רוסיה וטורקיה וליוזמה לחידוש המשא ומתן אחרי עשרה חודשים של קרבות אינטנסיביים. כעבור כחצי שנה, בתחילת יוני 2020 הוא נאלץ לחזור לבסיסיו במזרח לוב.
ראו גם

מלחמת האזרחים השנייה בלוב
הערות שוליים

↑  "Newsmaker: Khalifa Haftar", The National, מרץ 2015
↑  "Is General Khalifa Hifter The CIA’s Man In Libya?", אפריל 2011, באתר Business Insider
↑  "The New Danger in Benghazi", ניו יורק טיימס, 27 במאי 2014
↑  "Gen Khalifa Haftar: Libya bomb targets home near Benghazi". BBC News (באנגלית בריטית). 2014-06-04. נבדק ב-2023-04-23.
↑  "Libya names anti-Islamist General Haftar as army chief". BBC News (באנגלית בריטית). 2015-03-02. נבדק ב-2023-04-23.
↑  "Libyan militia chief Khalifa Haftar orders troops to 'advance' on Tripoli", France24
↑  "Intensified fighting for control of... Tripoli... amid a row over France’s alleged backing of military strongman Khalifa Haftar", France24,‏ 25 באפריל 2019
↑  "How the West’s silence emboldened Libya’s Haftar", France24,‏ 6 באפריל 2019
↑  "במלחמה על הנפט והגז הלוביים: רוסיה פרסה במצרים כוחות מיוחדים ומזל"טי תקיפה על הגבול עם לוב", אתר תיק דבקה, 14 במרץ 2017
↑  "פוטין נערך להתערב צבאית בלוב. סיוע אווירי תמורת בסיס", אתר תיק דבקה, 28 בנובמבר 2016
↑  רועי קייס, תופר חליפה. הכירו את הגנרל מהמזרח שרוצה לעשות סדר בלוב, באתר ynet, 31 ביולי 2017
↑  צבי מזאל, "שמונה שנים לאביב הערבי: ארדואן מנסה לבחוש גם בלוב", אתר מידה, 13 בינואר 2019
↑  "Generals vs Islamists in Libya", MEF, ג'ונתן ספייר, 24 באפריל 2019
↑  סת' פרנצמן, "Turkey and the UAE Fight It Out by Proxy in Libya", פורום המזרח התיכון, 29 ביוני 2019
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810595742905606  GND: 1183791720  VIAF: 189149233333976510647   WorldCat (עם VIAF): 189149233333976510647
פריץ דרייפוס

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  23 במאי 1910
 פטירה:  22 בפברואר 1974 (בגיל 63)
 מדינה:  ישראל 
 
פריץ דרייפוס (Dreyfuss;‏ 23 במאי 1910, בוואריה, גרמניה – 22 בפברואר 1974, תל אביב) היה רופא פנימי ישראלי, מנהל מחלקה פנימית א' בבית החולים הדסה ירושלים, מנהל מחלקה פנימית ב' בבית החולים איכילוב, פרופסור מן המניין לרפואה פנימית באוניברסיטה העברית בירושלים ובאוניברסיטת תל אביב, ממקימי בית הספר לרפואה בתל אביב, דקאן בית הספר ללימודי המשך ברפואה בבית הספר לרפואה של אוניברסיטת תל אביב (1962-67).
בין התעניינותו ועיסוקיו של דרייפוס: קרדיולוגיה, המטולוגיה ורפואה פסיכוסומטית.
קורות חיים

דרייפוס נולד בעיר פירת שבבוואריה, גרמניה. אביו, ד"ר אלברט דרייפוס, היה רופא כללי. דרייפוס למד רפואה בווירצבורג, מינכן ופרנקפורט, וסיים את לימודיו בבזל.
ב-1934, לאחר עליית הנאצים לשלטון בגרמניה, עלה דרייפוס לארץ ישראל. התיישב בירושלים. עבד במחלקתו של הפרופ' יוליוס קליברג תחילה כמתנדב ולאחר מספר חודשים כאיש סגל. בשנת 1947 יצא דרייפוס לארצות הברית, לניו יורק, השתלם בבית החולים מונטפיורי (אנ'), בבית חולים הפרסביטריאני באוניברסיטת קולומביה (אנ') ובית החולים מאונט סיני. עם חזרתו של דרייפוס לארץ, התמנה בשנת 1950 למנהל בפועל של מחלקה פנימית. בשנת 1955 הועלה לדרגת פרופסור חבר, ובשנת 1962 לפרופסור מן המניין. בשנת 1952 התמנה דרייפוס למנהל מחלקה פנימית א' שהייתה בעלת אוריינטציה קלינית ובה הושם הדגש על הכיוון הפסיכו-סומטי של הרפואה הפנימית
בשנת 1956 ייסד דרייפוס ביחד עם פרופ' דוד בירנבאום, פרופ' יוליוס קליברג, פרופ' הרמן שטייניץ וד"ר ברנדשטטר את החברה הישראלית לגסטרואנטרולוגיה. בשנת 1962 מונה דרייפוס למנהל מחלקה פנימית ב' (60 מיטות אשפוז) בבית החולים איכילוב בתל אביב. בשנות ה-60 הראשונות חבר לחיים שיבא, אנדרה דה-פריס, אפרים סיני ושמואל שור, להקמת בית הספר לרפואה באוניברסיטת תל אביב. בשנת 1965 הועלה לדרגת פרופסור מן המניין באוניברסיטת תל אביב.. משנת 1962-1967 מונה דרייפוס לדקאן בית הספר ללימודי המשך ברפואה, ומשנת 1971-1974 ראש החוג לרפואה פנימית.
דרייפוס נפטר מסרטן ב-22 בפברואר 1974, נקבר בבית העלמין קריית שאול בתל אביב. היה נשוי לעדינה ולהם שלושה בנים, בנו גדעון רופא פנימי.
ממחקריו של דרייפוס

דרייפוס וצוותו התמקדו במחקרם בשטחי הקרדיולוגיה, ההומאוסטאזיס, חקר הפקקת והאימונולוגיה הקלינית. המחקר הקרדיולוגי התבסס סביב למחלה הקורונרית תוך תשומת לב לגורמים  פסיכוסוציאלים וביוסטטיסטים. כמו כן נחקרה התנהגות טסיות הדם במצב האוטם הטרי של שריר הלב ולאחריו, ובשבץ מוחי.
למחלקה הייתה מסונפת מעבדת מחקר ומעבדה משותפת של המחלקה לאלקטרוניקה של מכון ויצמן בראשותו של הפרופ' א. פריי.
לקריאה נוספת

הרפואה, גיליון 90, 2 במאי 1975, עמוד 445
"מרכז רפואי עירוני ממשלתי (איכילוב, הדסה, בית היולדות ע"ש אשרמן) תל אביב-יפו". ספר השנה 1971–1972, הוצאת המחלקה ליחסי -ציבור של בתי החולים העירוניים-ממשלתיים, העורך: אריה תורג'מן (מחלקה פנימית ב' - מנהל פרופ' פריץ דרייפוס), עמודים 134-138.
מעבודות המחקר של פרופ' פ. דרייפוס באתר PubMed
הערות שוליים

↑  "רופאיה של ארץ-ישראל 1948-1799", נסים לוי, יעל לוי, הוצאת איתי בחור, מרץ 2012, מהדורה שנייה, עמוד 172
↑  "שעורי אנטומיה" מתוך ספרו של הפרופ' יוסף שנקר "רופא נשים"
↑  העלאות ומינויים באוניברסיטת תל אביב, דבר, 11 באוגוסט 1965.
↑  פריץ דרייפוס באתר חברה קדישא ת"א–יפו.
↑  עדינה דרייפוס באתר חברה קדישא ת"א–יפו.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987011253430005171  BnF: cb16611586d (data)  VIAF: 255306855   WorldCat (עם VIAF): 255306855
יחזקאל בוצ'קו

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  5 במאי 1986 (בן 38) כ"ו בניסן תשמ"ו צרפת
 מדינה:  ישראל 
 השתייכות:  ציונות דתית
 רבותיו:  אביו הרב שאול דוד בוצ'קו
 אב:  שאול דוד בוצ'קו 
 
 תפקידים נוספים:  ראש ישיבת היכל אליהו בכוכב יעקב
 
הרב יחזקאל אלישמע בוצ'קו (נולד בכ"ו בניסן ה'תשמ"ו, 5 במאי 1986) הוא ראש ישיבת ההסדר היכל אליהו.
ביוגרפיה

נולד בצרפת בכ"ו בניסן ה'תשמ"ו, בן להדרה והרב שאול דוד בוצ'קו.
בשנת ה'תשנ"ד עלה לארץ עם משפחתו. למד בישיבת ירושלים לצעירים, ולאחר מכן בישיבת מרכז הרב ובהמשך גם בישיבת היכל אליהו. התגייס לצבא במסגרת ישיבת הסדר. למד לימודי רבנות והוסמך לרבנות עיר על ידי הרבנות הראשית, ומשנת ה'תשס"ט הוא שימש כר"מ בישיבה. בשנת ה'תשע"ב הקים אביו את ישיבת "אורות משה" בראש העין (על שם אביו הרב משה בוצ'קו), והרב יחזקאל שימש שם בתפקיד ר"מ. החל משנת ה'תשפ"ב מכהן כראש הישיבה (היכל אליהו) לצד אביו, נשיא הישיבה.
נשוי להדס, יועצת חינוכית ובתו של הרב ציון ויצמן (רב היישוב כוכב יעקב לשעבר) ונכדתו של יגאל כהן אורגד, ואב למשפחה מרובת ילדים. מתגורר בכוכב יעקב.
כתב מספר חוברות וספרים, ומהם: "יציאה שבועית", "הווידוי", "יסודות האמונה מתוך תפילת העמידה" (ספריו יוצאים לאור בהוצאת ישיבת היכל אליהו).
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987012288856705171  VIAF: 43168044972438101906   WorldCat (עם VIAF): 43168044972438101906
לימפדנופתיה

| --- | --- |

 תחום:  אנגיולוגיה 
 קישורים ומאגרי מידע
 eMedicine:  956340 
 MeSH:  D000072281
 סיווגים
 ICD-10:  I88, L04, R59.1 
 
לימפדנופתיה (אנגלית: lymphadenopathy) היא מחלה של מערכת הלימפה, שעיקרה אבנורמליות במספרן, בגודלן ו/או במרקמן של קשריות הלימפה. על-פי-רוב אבנורמליות כאלה הן על רקע דלקתי, ובמקרה כזה הלימפאדנופתיה תכונה לימפאדניטיס. האבחנה המבדלת של לימפאדנופתיה היא מהרחבות ברפואה, וכוללת פתולוגיות מקומיות ופתולוגיות סיסטמיות.
רקע

קשריות הלימפה בגוף האדם הן מעין מבצרים של המערכת החיסונית והמשמשות כטיפול קו-ראשון של מערכת החיסון כנגד פולשים ומזהמים החודרים לגוף. כשקשריות הלימפה מעורבות במצב מחלה הן גדלות וניתנות למישוש. גודלן, מיקומן, מרקמן, והרגישות הנלווית למישושן הם רמזים חשובים לאבחון מקור המחלה, וגם בהבדלת האבחון בין הגדלה שפירה או ממאירה.
סיווג

צברי קשריות הלימפה החשובים מבחינה קלינית הם:
קשריות הלימפה הסופרה-קלוויקולריות (אלו שמעל עצם הבריח)
קשריות הלימפה הדלטו-פקטוריאליות (אלו שבקדמת הכתף)
קשריות הלימפה האקסילריות (אלו שבבית השחי - זהו, למעשה, צבר קשריות לימפה גדול יחסית, שמונה בין 20 ל-30 קשריות).
קשריות הלימפה האפי-טרוכליאריות (אלו שבצד המרפק הפנימי).
קשריות הלימפה האינגווינאליות (אלו שבמפשעה; מדובר בקשריות לימפה שגם באופן תקין יכולות להגיע עד 2 ס"מ.
קשריות הלימפה הפופליטאליות (אלו שצד הפנימי של הברך).
צברי קשריות הלימפה החשובים מבחינה קלינית בצוואר ובגולגולת הם:
קשריות הלימפה הטונסילריות
קשריות הלימפה הסאב-מנדיבולריות
קשריות הלימפה הסאב-מנטליות
קשריות הלימפה האוקסיפיטליות
גורמים אפשריים ללימפדנופתיה

הסיבות הנפוצות ביותר להגדלת קשריות הלימפה הן:
תגובה למחולל זיהומי שחדר לגוף. בין אם מדובר בחיידק, נגיף או גוף זר הגורם לתגובת שרשרת של מערכת החיסון לייצר כנגדו נוגדנים על מנת להילחם בו ולחסלו. למשל מחלות זיהומיות בגין זיהום חיידקי (כגון ברטונלה, טולרמיה, סטרפטוקוק ועוד) או בגין זיהום נגיפי (כגון HIV, EBV, CMV ועוד).
זיהום המתחולל בתוך קשרית הלימפה עצמה (לימאדנופתיה זו מכונה לימפדניטיס).
חדירה והתרבות של תאים ממאירים בתוך קשר הלימפה (ממאירות). הגדלת קשריות עשויה להיות תגובתית לגידולים סולידיים או ביטוי של תהליך ממאיר במערכת הלימפטית עצמה.
מחלות אגירה בתוך הקשריות. במחלות הללו החומר הנאגר מצוי במקרופאגים המאכלסים את קשר הלימפה.
מחלות אוטו-אימוניות - כגון דלקת מפרקים שגרונית או זאבת.
תרופות - פניטואין, אלופורינול, טגרטול, אטנולול.