stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שורש מחומש
הערות שוליים

1 2 3 4 5  אורה שורצולד, פרקים במורפולוגיה עברית, כרך 3, עמ' 165–167
1 2  The ‘roots’ of denominative Hebrew verbs מאת Shmuel Bolozky
1 2  Eve V. Clark, The lexicon in acquisition, עמוד 215 – 216
1 2 3  Gideon Goldenberg, Studies in Semitic linguistics: selected writings, עמ' 23; ראו גם אזכור של גדעון גולדנברג אצל Joseph Shimron, Language processing and acquisition in languages of Semitic, root-based ..., עמ' 10
1 2  להתבניין ולהשתרש או לא — BINYAN INSTRUCTION: OLD SYSTEM OR ORGANIZED METHOD? / מאת רינה קרייטמן, הערות עמ' 125;133
1 2 3 4  שלמה יזרעאל, מבוא לבלשנות שמית (תשע"א): שורש ותבנית, עמ' 6 – תלתיות התבנית בשורשים מחומשים ועמ' 2 – רדיקלים שהם תנועות במקום עיצורים בעברית עכשווית
1 2  דרכי היצירה המילונית בעברית בת־זמננו מאת רפאל ניר, ע' 137
1 2 3 4  ספר מכלול, ע' 94 – ע' 95
↑  "מִפּנְקַס-זִכְרוֹנוֹתַי" מאת דוד ישעיהו זילברבוש, פרק ה', "חֲתַן הָאָדוֹן הֲרֵי הוּא כְּאָדוֹן" / אתר פרויקט בן-יהודה
↑  hebrewbooks.org, . "ספר רצוף אהבה" / הרב אהרן ראובן טשארני, שנת תרצ"ט, ניו יורק, ע' 132 (130 במסמך ה־pdf).
↑  ביאליק: ערך לאנציקלופדיה -- מתוך "רבעון קטן", קיץ תש"ד, 1944 באתר פרויקט בן־יהודה
↑  לקסיקון הספרות העברית החדשה
↑  google books, "פני עצמי – חזון האח בכרך" / אליעזר שטיינמן, ע' 189.
↑  דמיין: על ג'ון לנון ואהבה בכתב העת תכלת; בין מחברים אחרים שהשתמשו בנטיות השורש:
* קובי אור: "האדום התארגמן והכחול הפך אפור", מתוך "אני ופייצל / סאטירה" שפורסם ב־"mcity" ב־28/11/2007
* לירון נגלר־כהן: "בת הדודה של אמא שלי התארגמנה", מתוך "האישה מוורשה – סמי הזיה" שפורסם בעיתון הצופה בגיליון 3082
↑  כנרת רוזנבלום, ארבעה בתים ואף אחד בכלל, באתר ynet, 2 ביוני 2008
↑  מי יפרש את האינטרס הלאומי? ב־yoavkarny.com
↑  שגיא גרין, הדבר היה ככה | מאיר שלו חוזר אל זכרונות הילדות, באתר הארץ, 11 בנובמבר 2009
↑  google books, "הנאוה לאדון" / אלבר כהן, ע' 109.
↑  google books, "השען העיוור" / ריצ'רד דוקינס, ע' 11.
↑  google books, "מדברים על זה" / ג'וליאן בארנס, ע' 67.
↑  ראו אזכורים של תנועה המשמשת כרדיקל של שורש במקום עיצור גם אצל George Heinrich August von Ewald, John Nicholson, A grammar of the Hebrew language of the old testament, עמ' 108 §2, או אצל Archibald Henry Sayce, An Assyrian Grammar, for Comparative Purposes, עמ' 185
↑  



‏

מתוך המילון העולמי לעברית מדוברת
 מלון עולמי לעברית מדוברת מאת דן בן אמוץ ונתיבה בן-יהודה, עמ' 239. במקומות אחרים לא נמנעו מחברי המילון מניקוד של שני שוואים נעים רצופים, לדוגמה "לא ניכנס לְפְּרָטִים".
שרדינג

ערך זה עוסק בטכניקת נגינה על גיטרה. אם התכוונתם למחוז באוסטריה, ראו .
הגיטריסט הרמן לי משתמש לעיתים קרובות בשרדינג
שרדינג (באנגלית: Shredding) הוא סלנג נפוץ בעיקר בקרב גיטריסטים ובאסיסטים לצורת נגינה המתעלת יכולת נגינה טכנית גבוהה, מדויקת ומהירה.
שרדינג התחיל להיות נפוץ בשנות השמונים בתת-סוגות השונות של המטאל - תחילה בסוגות ההארד רוק (כמו אצל אדי ואן היילן) ובסוגת המטאל הנאו-קלאסי (כמו אצל ינגוויי מלמסטין), אך במהרה התפשט לתחומים רבים אחרים, כגון גלאם מטאל ות'ראש מטאל. היום ניתן לראות מספר רב של להקות מטאל המנגנות קטעים מסוימים מהשירים שלהם במהירויות גבוהות מאוד, בעיקר בקטעי סולו וקטעים אינסטרומנטליים. בשנים האחרונות התפשט ביטוי זה גם בקרב נגני כלי מיתר אחרים.
טכניקות

בתוך השרדינג ישנן שתי טכניקות הנקראות טאפינג (tapping) וסוויפינג (sweep-picking). בטאפינג צורת הנגינה היא הקשה עם האצבע הפורטת על אחד המיתרים במהירות רבה כאשר היד השמאלית מבצעת טכניקת "פול אוף". סוויפינג היא טכניקת נגינה על גיטרה ידועה ומסובכת יחסית, ביצועה נעשה על ידי מפרט ונגינת קטע מהיר מתאפיינת בפריטה אחידה על כל המיתרים בבת אחת, כאשר יד שמאל מבצעת סולו מלודי או מהיר כביכול.
הדגמה של שרדינג
שקעה חמה

הרב אברהם אליהו קפלן, מחבר השיר
השיר תפילה, המוכר יותר במילותיו הראשונות, שקעה חמה, חובר על ידי הרב אברהם אליהו קפלן (1889–1924) בשנת 1907 (תרס"ז). השיר מבטא את חיבוטי הנפש של עלם צעיר הנמצא בתחילת דרכו, המגשש באפלה ומבקש למצוא מזור לנפשו המיוסרת. שיר זה הוא אחד משירי ישיבות ליטא הבולטים, ונחשב לאחד מערכי התרבות והמוסר הבולטים של הישיבות.
רקע

הרב אברהם אליהו קפלן היה מנגן בכינור ומלחין שירים ופזמונים. שיר זה הוא אחד הנפוצים והבולטים שבשיריו. את השיר כתב המחבר בהיותו תלמיד בישיבת סלבודקה, והוא כבן שבע עשרה. השיר מושר כמנגינת השיר "אני מאמין" שנכתב בידי המשורר שאול טשרניחובסקי בשנת 1894. רווחת הדעה כי מקור הלחן הוא בשיר רוסי עממי, הנקרא "על נהר דון" (על פי חוקר הזמר העברי אליהו הכהן).
השיר וגרסאותיו

לשיר מספר נוסחאות, ובולטים בו הבדלי הגרסאות שבין הבית הראשון והאחרון של הפזמון. ייתכן שבמרוצת השנים שינה המחבר עצמו חלק ממילות השיר אותו כתב בצעירותו. גרסאות השיר והבדלי הנוסח שבהם מוצגים להלן:
| הנוסח המקורי | נוסח 2 | נוסח 3 |
| --- | --- | --- |
| ”שָׁקְעָה חַמָּה שָׁקְעָה נַפְשִׁי  בִּתְהוֹם יְגוֹנָהּ הָרַב כַּיָּם  כִּי עוֹמְדָה לִפֹּל הִיא בְּמִלְחַמְתָּהּ  אֶת הַבָּשָׂר וְאֶת הַדָּם” | ”שָׁקְעָה חַמָּה שָׁקְעָה נַפְשִׁי  בִּתְהוֹם רַעְיוֹנוֹת רַב כַּיָּם  כִּי נִלְאֵתִי מִלְּחֹם אֶת מִלְחַמְתִּי עִם הַבָּשָׂר וְהַדָּם.” | ”שָׁקְעָה חַמָּה שָׁקְעָה נַפְשִׁי  בִּתְהוֹם רַעְיוֹנַי רַב כַּיָּם  כִּי נִלְאֵת הִיא בְּמִלְחַמְתָּהּ  עִם הַבָּשָׂר וְהַדָּם.” |
| ”יָמַי עוֹבְרִים יָמַי כָּלִים  מִבְּלִי קַחַת מִבְּלִי תֵּת  אִם לָזֹאת קָרָאתָ חַיִּים  אֱמֹר נָא אֵלִי מַה זֶּה מֵת” | ”יָמִים בָּאִים יָמִים חוֹלְפִים  מִבְּלִי קַחַת מִבְּלִי תֵּת  אִם לָזֹאת קָרָאתָ חַיִּים  אֱמֹר לִי אֵלִי מַה זֶּה מֵת.” | ”יָמִים בָּאִים יָמִים הוֹלְכִים  מִבְּלִי קַחַת מִבְּלִי תֵּת  הַאִם לָזֹאת קָרָאתָ חַיִּים  אֱמֹר נָא אֵלִי מַה זֶּה מֵת.” |
| ”חוּסָה אֵלִי כִּי לֹא אֵדַע  אֵיכָה אוּכַל כֹּה לִחְיוֹת  הַאִם לִשְׁכֹּחַ כֹּל וּשְׂמֹחַ  אוֹ לִזְכֹּר הַכֹּל וּבְכוֹת” | ”מִי יוּכַל לִחְיוֹת כָּכָה  מִבְּלִי מֵשִׂים אֶת כָּל זֹאת  הַאִם לִשְׁכֹּחַ וְלִשְׂמֹחַ  אוֹ לִזְכֹּר וְלִבְכּוֹת.” | ”וּמִי יוּכַל לִחְיוֹת כָּכָה  מִבְּלִי הָבִין אֶת הַכֹּל  אוֹ לִשְׁכֹּחַ וְלִשְׂמֹחַ  אוֹ לִזְכֹּר הַכֹּל וְלִבְכּוֹת.” |
| ”הַחֲיֵינִי אֵלִי נָא לְמָחָר  אוּלַי אֶפְתֹּר אֶת הַחֲלוֹם  שָׁקְעָה חַמָּה עָבִים בָּאִים  לַיְלָה עוֹלֶה מִן הַתְּהוֹם” | ”הַחֲיֵינִי אֵלִי עַד לְמָחָר  אוּלַי אֶפְתֹּר אֶת הַחֲלוֹם  שָׁקְעָה חַמָּה שָׁקְעָה נַפְשִׁי  עָבִים בָּאִים פָּנָה הַיּוֹם.” | ”הַחֲיֵינִי אֵלִי עַד לְמָחָר  אוּלַי אֶפְתֹּר אֶת הַחֲלוֹם  שָׁקְעָה חַמָּה שָׁקְעָה נַפְשִׁי  עָבִים בָּאִים פָּנָה יוֹם.” |
הערות שוליים

↑  כמופיע בספר המחבר בעקבות היראה, עמ' קעא
↑  י"א: יָמִים בָּאִים יָמִים שָׁבִים
תהילים ל"ו

תהילים ל"ו הוא המזמור ה-36 בתהילים. (לפי המספור בוולגטה ובתרגום השבעים, המזמור ממוספר כמזמור ה-35). בלטינית: Dixit iniustus ut delinquat in semet" ipso"
מבנה המזמור

יש המחלקים את המזמור כך:
| פסוקים | כותרת |
| --- | --- |
א': פתיחה
ב'-ה': תכונות הרשע
ו' - י': הודיה ושבח לאל על הצדק והחסד שהוא משליט
י"א-י"ב: תחינת המשורר לעזרה מהאל שיגן עליו מהרשעים
סוגת המזמור

יש הסוברים כי מזמור זה שייך לספרות החכמה מעצם עיסוקו של השיר בתכונותיהם של הצדיק והרשע. אחרים סוברים כי זוהי קינת יחיד והם נאחזים בשלושת הפסוקים האחרונים בהם מבקש בעל המזמור עזרה מהאל שיציל אותו מהרשעים המבקשים את רעתו. יש מי ששייכו מזמור זה לקבוצת מזמורים הדנים בתפילת אדם חף מפשע שנאשם על לא עוול בכפו וחלה בשל כך. לקבוצה זו משייך חוקר המקרא לזלי את תהילים י"ג, כ"ח, ל"ח, מ"א, ס"ט, ע"א, פ"ו, ק"ב ו-ק"ט.
כותרת המזמור

כינוי דוד כעבד ה' המופיע בכותרת, מופיע בעוד מזמור בתהילים בלבד, תהילים י"ח. לשם השוואה משה מכונה עבד ה' כ-15 פעמים התנ"ך.
הערות שוליים

1 2 3  מאיר גרובר, עולם התנ"ך: תהלים א', תל אביב, דוידזון עתי, 1995, עמ' 162
↑  שמאי גלנדר החוויה הדתית במזמורי תהילים, ירושלים, מוסד ביאליק, תשע"ג, עמ' 38
שעת השמד

שעת השמד הוא כינוי לתקופה שבה אסרו השלטונות על יהודים ללמוד תורה ולקיים את מצוות התורה, מתוך כוונה לגרום לעזיבת עם ישראל את הדת ואת האמונה באלוהי ישראל. ישנם הלכות ודינים מיוחדים שנתקנו לשעת השמד.
במקרים בהם ישנה סכנה לקיים מצוות מחמת שיקולים צדדיים,  ישנו חיוב "לעבור ולא להיהרג" מלבד בשלוש עבירות חמורות, שבהן הדין יהרג ואל יעבור. לעומת זאת, בשעת השמד ישנו חיוב להקפיד על כל המצוות אפילו על הקלות שבהן, אף במחיר סיכון החיים, מחשש שמצב זה עלול להתפתח ולהוביל להתבוללות מוחלטת.
ביאור המושג ומקורו

מקור דיני שעת השמד הוא מדברי התלמוד במסכת סנהדרין, לאחר שאמרו שם שאדם חייב למסור את עצמו למיתה רק כאשר אונסים אותו לעבור על אחת משלוש עבירות חמורות אבל בשאר עבירות יכול לעבור ולא להיהרג, אך כל זה הוא דווקא בזמנים רגילים, ובשעת השמד יש להקפיד גם על דבר קל:
כי אתא רב דימי אמר רבי יוחנן: לא שנו אלא שלא בשעת השמד, אבל בשעת השמד - אפילו מצווה קלה יהרג ואל יעבור, וכו'. מאי מצווה קלה - אמר רבא בר יצחק אמר רב: אפילו לשנויי ערקתא דמסאנא.
ביאור המושג ומקורו > ערקתא דמסאנא

מבואר בתלמוד שאפילו על דבר קל חייב למסור עצמו למיתה, אף שאינו מצווה וכך פירש רש"י: "ערקתא דמסאנא: שרוך הנעל, שאם דרך הנכרים לקשור כך ודרך ישראל בעניין אחר, כגון שיש צד יהדות בדבר ודרך ישראל להיות צנועים אפילו שנוי זה שאין כאן מצווה אלא מנהג בעלמא יקדש את השם".
לדעת ראשונים אחרים הכוונה היא על צבע השרוך, שדרך הגויים היה לשרוך עם שרוך בצבע שחור, ודרכם של היהודים היה בשרוך שצבעו לבן.
ביאור המושג ומקורו > נר חנוכה ב'שעת השמד'

לעניין הדלקת נר חנוכה, אף שמעיקר הדין אמרו בתלמוד שיש להדליקו בפתח הבית באופן שכל עוברי האורח יראו את הנרות, אך "בשעת הסכנה מניחו על שלחנו ודיו". אף שבשעת השמד, יש למסור את הנפש אפילו על מצווה קלה, יש שכתבו על פי הראשונים שלא אמרו כן אלא במקום שנאנס לעבור בקום ועשה על אחת מהמצוות - כלומר, דרישה מפורשת לעבירה על אחת מהמצוות באופן אקטיבי, אבל במקום שהוא עובר ב'שב ואל תעשה' אינו מחויב למסור נפשו למיתה, אך אם רצה למסור נפשו אף על זה, הרשות בידו.
באחרונים נכתב שדווקא במקום שגזרו לבטל המצווה לגמרי חייב למסור עצמו למיתה, ולכך בנר חנוכה מאחר שניתן להדליק בתוך הבית ולקיים בכל את המצווה, אין לו למסור עצמו למיתה, ולכך תיקנו שידליקנה על שולחנו.
תקופות שונות בהיסטוריה שנחשבו כ'שעת השמד'

להלן אירועים מפורסמים לאורך ההיסטוריה:
תקופות שונות בהיסטוריה שנחשבו כ'שעת השמד' > גזירות אנטיוכוס

בשנת 167 לפנה"ס גזר אנטיוכוס הרביעי שורה של גזירות כנגד שמירת המצוות. מבחינה הלכתית מכיוון שמטרתו הייתה לגרום לעזיבת התורה, אסור להישמע לגזירות אפילו במחיר מוות, ואכן יהודים רבים נרצחו עקב שמירת המצוות. בשלב מאוחר יותר פרץ מרד החשמונאים במטרה לאפשר את קיום המצוות.
תקופות שונות בהיסטוריה שנחשבו כ'שעת השמד' > הרומאים

להלן מספר התמודדויות של היהודים מול מצבי אונס מצד השלטון הרומאי:
באמצע המאה השנייה לספירה, גזר השלטון הרומאי איסור על לימוד תורה קיום ברית מילה וציווה לחלל את השבת. מבחינה הלכתית זה "שעת השמד" ולכן היה אסור לחלל את השבת גם במחיר מוות. לאור המצב החמור ארגן רבי אלעזר בן שמוע הפגנה לילית מול מרכז השלטון הרומאי במהלכה הכריז "אי שמים! לא אחים אנחנו? לא בני אב אחד אנחנו? לא בני אם אחת אנחנו? מה השתננו מכל אומה ולשון שאתם גוזרים עלינו גזירות רעות." ההפגנה הועילה הרומאים ביטלו את גזירת השמד וחיי היהודים ניצלו.
בתקופת בית המקדש השני גזרו הרומאים איסור על הבאת ביכורים לבית המקדש ועל הבאת עצים למזבח, בכל הכניסות לירושלים הועמדו חיילים רומאים למנוע הכנסת הביכורים והעצים. היהודים עקפו את הגזירה בדרך פשוטה, את פירות הביכורים החביאו בתוך סל ואת העצים שרצו להביא חיברו לסולמות, לשומרים הסבירו שהם זקוקים לסולמות להוריד גוזלים משובך, וכך נכנסו לירושלים בשלום.
תקופות שונות בהיסטוריה שנחשבו כ'שעת השמד' > גזירות תתנ"ו

בשנת ד' אלפים תתנ"ו (1096) במהלך מסעי הצלב נאלצו קהילות רבות לבחור בין התנצרות למוות. מבחינה הלכתית אסור להתנצר כיון שזה עבודה זרה שהיא אחת מג' העבירות שדינם ייהרג ואל יעבור, ואכן קהילות שלמות נרצחו מכיוון שלא הסכימו להתנצר.
פולמוס נרחב התנהל בין פוסקי אותה תקופה בשאלה האם צריך להמית ילדים כדי למנוע את הטבלתם לנצרות בעל כורחם. הרב יום טוב מינאני (מחבר הפיוט "אמנם כן יצר סוכן" הנאמר בתפילה בליל יום כיפור) שחט 60 ילדים ובסוף גם את עצמו כדי שלא יוטבלו על כורחם לנצרות. בספר חסידים נפסק לאסור לעשות זאת, בספר גם מסופר על רב קהילה ששחט את הילדים כדי למנוע את התנצרותם בכפייה, וכעונש על כך נהרג במיתה משונה.
תקופות שונות בהיסטוריה שנחשבו כ'שעת השמד' > גירוש ספרד

בשנת 1492 חתם מלך ספרד על צו המאלץ את יהודי ספרד להתנצר או לגלות. ההלכה אוסרת להתנצר בשל העובדה שמדובר ב"שעת השמד", עבודה זרה שלגביה נאמר "ייהרג ואל יעבור", ובנוסף אין זה אונס גמור מפני שהתאפשר ליהודים לגלות לארץ אחרת ולהישאר ביהדותם. לעומת יהודים רבים (המכונים אנוסים) שהתנצרו בניגוד להלכה, בחרו רוב יהודי ספרד לגלות.
תקופות שונות בהיסטוריה שנחשבו כ'שעת השמד' > אנוסי משהד

בשנת 1839 נאלצו יהודי משהד לבחור בין התאסלמות למוות. הרמב"ם כותב בספרו איגרת השמד כי התאסלמות פחות חמורה מהתנצרות ואינה נחשבת לעבודה זרה, ובנוסף עקב העובדה שאחר ההתאסלמות אין כפייה מעשית ולכל ברור שהיהודים נשארים נאמנים לדתם, מותר להתאסלם כדי להישאר בחיים. לאור פסיקה זו יהודי משהד התאסלמו והמשיכו לקיים מצוות בסתר.
תקופות שונות בהיסטוריה שנחשבו כ'שעת השמד' > מחנות הריכוז הנאצים

במחנות הריכוז הנאצים לא הייתה כלל מטרה של המרת דת, אלא ראייה של היהודים כגזע ביולוגי ורצון להשמידם בלי קשר לאמונתם. התנאים במחנות היו קשים ביותר, ובין היתר נאלצו לחלל שבת באופן קבוע. למרות זאת יש עדויות רבות על יהודים שקיימו מצוות תוך סכנת מוות על אף שמבחינה הלכתית לא היו חייבים לעשות זאת. לעומת זאת נכפה על היודנראט לעיתים קרובות להעביר את יושבי הגטאות למוות[דרוש מקור]; היו שהזהירו מלעשות זאת[דרוש מקור] מאחר שמדובר בעבירה על אחת משלוש עברות החמורות, שפיכות דמים.
הערות שוליים

↑  תלמוד בבלי, מסכת סנהדרין, דף ע"ד, עמוד א'
↑  תלמוד בבלי, מסכת שבת, דף כ"א, עמוד ב'
↑  רמב"ן ורשב"א וריטב"א ור"ן שבת מט א.
↑  ביאור הב"ח אורח חיים תרעא.
↑  מסכת תענית דף י"ח עמוד א'
↑  מסכת תענית דף כ"ח עמוד א'
↑  שו"ת, זכור - אמונה בימי השואה
↑   יפה אליאך, שמירת המסורת היהודית בקרב האסירים היהודים במחנות-הריכוז, באתר הספרייה הווירטואלית של מטח
צו גירוש יהודי ספרד
לוח זיכרון לאנוסי משהד בשכונת הבוכרים בירושלים
תל שרוחן

| --- | --- |

תל שרוחן, מבט ממזרח
 שמות נוספים:  תל אל פארעה (דרומי או דרום)
 מידות
 שטח:  66 דונם
 גובה מעל פני הים:  98 מטר
 היסטוריה
 תרבויות:  תרבות מצרים העתיקה התרבות הכנענית
 תקופות:  התקופה הכלקוליתית תקופת הברונזה התיכונה II תקופת הברונזה המאוחרת תקופת הברזל I תקופת הברזל II
 ננטש:  התקופה הרומית בארץ ישראל
 סוג:  תל
 אתר ארכאולוגי
 חפירות:  1928-1930 בית הספר הבריטי לארכאולוגיה במצרים 1999–2002 אוניברסיטת בן-גוריון
 ארכאולוגים:  ו"ג פיתיאן-אדמס 1928-1930 פלינדרס פיטרי
 מצב:  הרוס
 גישה לציבור:  כן
 מיקום
 מדינה:  ישראל 
 מיקום:  סמוך למושב עין הבשור
 קואורדינטות:  31°16′55″N 34°28′57″E﻿ / ﻿31.281944°N 34.4825°E﻿ / 31.281944; 34.4825
  (למפת מערב הנגב מוגדלת) תל שרוחן(למפת מערב הנגב רגילה) תל שרוחן(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום תל שרוחן(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום תל שרוחן
 he
 
תל שָׁרוּחֶן (תַל אל-פַארִעַה (דרום)) הוא תל בנגב הצפוני על גדתו המערבית של נחל הבשור. הזיהוי של התל עם "שרוחן" (עיר כנענית קדומה) אינו ודאי. ניתן להגיע אל התל באמצעות דרך הבשור העוברת למרגלות צידו המערבי של התל.
מיקום

התל נמצא בסמוך למושב עין הבשור ואף על פי שגובהו הוא רק כ-20 מטרים מעל סביבתו, הוא בולט למרחוק באזור המישורי בו הוא נמצא. שטח התל הוא 66 דונם ועובי השכבות הארכאולוגיות בו הוא כ-14 מטרים. צדדיו המזרחיים והצפוניים של התל נמצאים מעל ואדיות והם תלולים. הצד המערבי מתון מאוד וגם הצד הדרומי מאפשר גישה אל התל.
היסטוריה

בתל נתגלו שרידי יישוב מתקופות שונות והארכאולוגים סוברים, כי היישוב בתל התקיים ברציפות בין תקופת הברונזה התיכונה ובין התקופה הרומית.
ממצאים חקסוסיים מהאתר מעידים לטענת מספר חוקרים, על היותו "שרוחן". העיר נזכרה שלוש פעמים ברשומות המצריות: סיפור גירוש החיקסוס בידי יעחמס הראשון אשר צר על שרוחן במשך שלוש שנים עד אשר הכניעה, מסע מלחמתו של תחותמס השלישי וזה של שושנק. התל שוכן בסמוך לדרך לחצי האי ערב, וכן דרך הים.
התל שימש כמצודת גבול וכתחנת דרכים וסימן באלף השני והאלף הראשון לפני הספירה את גבולו הדרום מזרחי של האזור שמרכזו היה באזור עזה. בנוסף, שימש האתר כמקום מפגש בין האוכלוסיות החקלאיות ששכנו ממערב לו ובין אלו ששכנו ממזרח לו בשטח בעל האופי המדברי.
היסטוריוגרפיה

שרוחן מופיעה כאחת הערים בנחלת שבט שמעון בספר יהושע (יהושע, י"ט, ו'). קיימת טענה כי "שלחים" (יהושע, ט"ו, ל"ב) ו"שערים" (דברי הימים א', ד', ל"א) המופיעות ברשימות אחרות של ערי נחלת שבט שמעון, הן שמות אחרים לעיר שרוחן.
החפירות וזיהוי האתר

פלינדרס פיטרי, מאבות המחקר הארכאולוגי של ארץ ישראל, היה הראשון בחוקרי האתר. פיטרי חפר באתר בשנים 1928–1930, כשליח בית הספר הבריטי לארכאולוגיה במצרים, ופרסם את ממצאיו בשנת 1930. חלק נוסף בממצאי האתר, מאותה החפירה, נתפרסם בשנת 1932 בידי מקדונלד, סטרקי והרדינג. שני הדו"חות (שנתפרסמו בשם Beth-Pelet I - II) עסקו באתרים הקדומים שבתחתית התל, בבתי הקברות והחפירות בדרום וצפון התל. פיטרי זיהה את האתר כבית-פלט (יהושע, ט"ו, כ"ז), לפי אטימולוגיה משובשת של שמו הערבי של התל, כאשר משמעות השם היא 'תל חורבות גבוה' ותו לא.
לטענת מרבית החוקרים, ויליאם פ. אולברייט הסיר את לוט הערפל אשר הניח פיטרי, בתיאורו את האתר כבית פלט. אולברייט גרס כי האתר הוא משכן העיר המצרית הקדומה שרוחן. אולם קביעת אולברייט לא מבוססת על ממצאים מוצקים. לאחרונה העלה נדב נאמן סברה מבוססת בדבר היות העיר 'שׁוּר' התנ"כית. בשנים 1999–2002 התקיימו באתר חפירות מחודשות, בידי אנשי משלחת מאוניברסיטת בן-גוריון וקרן קליירמונט, בראשות גונר להמן. החברים במשלחת חפרו כ-300 בורות, בקואורדינטות מפוזרות לאורך התל. החפירות עזרו במיפוי וסידור מערך היישובים וגודל התל בתקופות השונות. נראה שמקור המים לתל היה בגב מים גדול הנמצא בנחל הבשור לרגלי התל ואשר נמצא כיציב באספקת מים בתצפיות שנערכו במשך עשרות שנים.
כיום גורסים חלק מהחוקרים כי שרוחן הקדומה נמצאת למעשה בתל אל-עג'ול, הנמצא סמוך לעזה בשפכו של נחל הבשור. ראשון החוקרים שהציע זאת, היה אהרון קמפינסקי ב-1974. אנסון רייני הציע לזהות את שרוחן עם תל הרור.
כ-200 מטר מצפון מערב לתל פארעה דרום (שהכיל שכבת חורבן מהמחצית השנייה של המאה ה-16 לפנה"ס) נתגלה בית קברות שהכיל כ-70 נקברים כשהממצאים במקום העיד על קשרים לחיקסוס (חרפושיות שנשאו שמות מלכים חיקסוסיים כמו ששי או כיתובים במצרית עתיקה, עם הבנה דלה מאוד בשפה זו, עם ברכות גנריות כמו: "ענח'" - חיים, "נפר" - יופי, "נב" - עושר או זהב) וכלי קרמיקה מתקופת הברונזה התיכונה 2 ב'-ג', האתר מפורש כבית הקברות של תושבי תל אל-פארעה דרום.
הארכאולוג דן גזית, טוען כי ממצאים רבים על התל וסביבו מוכיחים כי שימש בסיס ללגיון רומי במאה ה-2. הממצאים כוללים מצבורי מטבעות שנמצאו על התל וכבשני סיד, שרידי חומת אבני גזית, שרידי דרך סלולה וממצאים נוספים שנתגלו למרגלות התל. הוא מייחס בסבירות גבוהה את הממצאים ללגיון ה-22 (דיאוטריאנה), ייתכן כי מזמן מסעו ממצרים לדיכוי מרד בר כוכבא.
פארעה II

ממזרח לתל, על שלוחה מעבר לנחל הבשור, נתגלה אתר מהתקופה הפלאוליתית התיכונה. האתר נתגלה ב-1972 בסקר שנערך על ידי משלחת בריטית וכבר בעת גילויו נמצא שנשתמר במצב טוב הודות לכך שכוסה בשכבת אבק עבה שהפכה לחרסית. משלחת הסקר העניקה לאתר את השם "פארעה II". בשנים 1976–1978 חפרה באתר משלחת מטעם אוניברסיטת בן-גוריון בראשות יצחק גלעד ותיארכה את הממצאים לבני 50,000 שנה לערך. באתר נמצאו שני מפלסי חיים שהעידו על נטישה זמנית של האתר ושיבה אליו. כמו כן, נתגלו באתר כלי צור רבים, שברי עצמות בעלי חיים (סוסיים, שור הבר, גמל ובובאל איילי) ושרידי פחם. לא נתבררה השאלה האם מדובר באתר בסיס או באתר חנייה של ציידים. כמו כן, הואיל ולא נמצאו שרידי עצמות אדם באתר, לא נתבררה זהות מין האדם ששהה בו.
לקריאה נוספת

יעל ישראלי, "פארעה, תל (דרום)", האנציקלופדיה החדשה לחפירות ארכיאולוגיות בארץ ישראל, כרך ד' ע' 1293–1296, בעריכת אפרים שטרן, איילת לוינזון-גלבוע, יוסף אבירם, 1992, כרטא, ירושלים, 1992
Far'ah, Tall al, Encyclopedia Britannica 2004 Deluxe Edition
הערות שוליים

↑  את המהדורה עדכן זאב ענר, כל מקום ואתר: מדריך לכל מקום ואתר בארץ ישראל, משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 2005 ׁ(מהדורה 20 מחודשת)
↑  רן שפירא, בצאת ההיקסוס ממצרים, באתר הארץ, 1 באפריל 2007
↑  גונר להמן, המגמה לארכאולוגיה, אוניברסיטת בן-גוריון בנגב, חפירות חדשות בתל אל-פרעה דרום, באתר רשות העתיקות
↑  דן גזית, משעול המים בתל שרוחן, ככה זה מס' 85, עמ' 26, 4 בינואר 2011
↑  רן שפירא, בצאת החיקסוס ממצרים, באתר הארץ, 1 באפריל 2007
↑  Bryce, 2009: 145.
↑  1. Price-Williams, D. The Tombs of the Middle Bronze Age II Period From the ‘500’ Cemetery at Tell Fara (South). Institue of Archaeology, London. 1977. (in Google Books)
↑  Price Williams, Ibid
↑  דן גזית, הסקר הארכיאולוגי של ישראל, אורים - מפה 125, פסקה 16
↑  דן גזית, הצצה נדירה לעבר הרחוק, ככה זה, ביטאון מועצה אזורית אשכול, גיליון 71, 3 בנובמבר 2009, עמ' 20
| --- | --- |
בקרת זהויות :  VIAF: 3108153954870005680006   WorldCat (עם VIAF): 3108153954870005680006
תהליך ברגיוס

חורבת מעלית פחם במפעל בנזין סינתטי מתקופת מלחמת העולם השנייה (אי גה פארבן; פוליצה, פולין)
תהליך ברגיוס הוא שיטה לייצור פחמימנים נוזליים לשימוש כדלק סינתטי, על ידי הידרוגנציה של ליגניט (פחם חום) בטמפרטורה ולחץ גבוהים. התהליך פותח לראשונה על ידי פרידריך ברגיוס ב-1913, שזכה בפרס נובל לכימיה בשנת 1931.
התהליך

ליגניט או פחם תת-ביטומני, נטחנים לאבקה דקה, ומעורבבים עם שמן תעשייתי כבד הממוחזר מהתהליך. בדרך כלל מוסיפים זרז כלשהו לתערובת. במהלך השנים פותחו מספר זרזים, ביניהם טונגסטן או מוליבדנום סולפיד, בדיל או ניקל אולאט ואחרים.
מכניסים את התערובת לכור (כלי התגובה). התגובה מתרחשת בטמפרטורה של 400 עד 500 מעלות צלזיוס, ולחץ גז מימן של 20 עד 70 פסקל. התגובה מייצרת שמנים כבדים, בינוניים, בנזין וגזים. ניתן לתאר את סך התגובה כך:
n{\rm {C}}+(n+1){\rm {H}}_{2}\rightarrow {\rm {C}}_{n}{\rm {H}}_{2n+2}
ניתן להעביר את הפרקציות השונות לעיבוד נוסף (כמו פיצוח, רפורמציה קטליטית) לייצור דלק סינתטי באיכות הרצויה. בסך הכל, 97% מהפחמן בחומר התגובה מומר לדלק סינתטי. ניתן לייצר את המימן הדרוש לתהליך מפחם, בעזרת תהליך רפורמצית קיטור.
התהליך שימש את גרמניה הנאצית להפקת דלק נוזלי לשימושה בזמן מלחמת העולם השנייה - לגרמניה היו משאבי פחם גדולים, אך הסתמכה על יבוא נפט, ובעת המלחמה יבוא זה נפגע קשות. כיום, החברה הדרום אפריקנית סאסול משתמשת בתהליך דומה לייצור דלק נוזלי מפחם.
ראו גם

תהליך פישר-טרופש
תהליך קאריק
שנינו ביחד וכל אחד לחוד

| --- | --- |
 סינגל בביצוע חנן יובל
 יצא לאור:  1972
 סוגה:  זמר עברי
 שפה:  עברית 
 כתיבה:  יהודה עמיחי
 לחן:  חנן יובל
 עיבוד:  יגאל חרד
 
"שנינו ביחד וכל אחד לחוד" הוא שיר עברי שנכתב על ידי יהודה עמיחי. הולחן על ידי חנן יובל ובוצע על ידי חנן יובל בעיבודו של יגאל חרד.
רקע

חנן יובל שירת בלהקת הנח"ל לאחר שחרורו הצטרף להרכב "יואל דן ושלישייתו", לאחר מכן הצטרף לשלישיית "השלושרים", הקים את להקת "כיף התקווה הטובה" והצטרף להרכב "שובבי ציון".
בשנת 1972 החליט יובל שהגיע הזמן להיות סולן
בפני עצמו ולא כחלק מהרכב.
על השיר

בתחילת שנת 1972
נערך ערב שירי המשוררים הראשון של גלי צה"ל.
שני שירים שכתב המשורר יהודה עמיחי הצליחו מאד בערב,
"דרך שתי נקודות" ו"הבלדה על השיער הארוך והשיער הקצר",
יובל החליט גם הוא לנסות ולהלחין שני שירים של עמיחי ולבצע אותם בעצמו.
הראשון שבהם, "בטרם", זכה להצלחה גדולה,
והשני, "שנינו ביחד וכל אחד לחוד",
זכה גם הוא
להצלחה גדולה
בהמשך אותה השנה.
במצעדים

השיר נכנס בשנת 1972 למצעד הפזמונים בקול ישראל, צעד שנים עשר שבועות, והגיע עד למקום השני.
מיקומי שיא

|   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (1972)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (1972)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (1972)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (1972)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  ישראל | מדיה פורסט ישראל | - |  |
|  ישראל | קול ישראל | 2 |  |
הערות שוליים

↑  חנן יובל, דבר, 8 בדצמבר 1978
↑  שנינו ביחד וכל אחד לחוד – פזמונט, באתר pizmonet.co.il
תנודות במוליכות אוניברסלית

תנודות במוליכות אוניברסלית (UCF) בפיזיקה מזוסקופית היא תופעה שנתקלה בה בניסויי הובלה חשמלית במינים מזוסקופיים. המוליכות החשמלית הנמדדת תשתנה מדגימה לדגימה, בעיקר בשל מפזרים שגורמים לפיזור לא הומוגניים.
התופעה מתרחשת בייחוד במוליכים למחצה בשדה מגנטי חלש - עד טסלה אחת, בשדות חזקים כמובן מתקבל אפקט הול הקוונטי. תופעה תוארה בשנת 1985 על ידי בוריס אלטשולר וארקדי ארונוב בברית המועצות ומדענים אמריקאים בנפרד.
הסבר אינטואיטיבי

אם סורקים את אותה הדגימה שוב ושוב נקבל את אותה ההתנהגות, כלומר לא מדובר ברעש המדידה אלא בדוגמה עצמה. לעומת זאת, אם מחממים את הדוגמה קצת ומקררים אותה לאחר מכן, אז המזהמים זזים ומתייצבים מחדש בקירור ואז מתקבלת תוצאה שונה, כלומר המזהמים משנים את התוצאה הקודמת. אחרי מיצוע של הרבה חימומים וקירורים מקבלים את התוצאה המשוקללת.
שרדינג (מחוז)

| --- | --- |
 מדינה:  אוסטריה אוסטריה
 בירת המחוז:  שרדינג 
 שטח:  618.44 קמ"ר
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ במחוז:  57,497 (1 בינואר 2022)
 קואורדינטות:  48°26′24″N 13°34′41″E﻿ / ﻿48.44°N 13.578°E﻿ / 48.44; 13.578 
 אזור זמן:  UTC+1
 http://www.bh-schaerding.gv.at/
  מפת מיקום  מפה מפורטת  מיקום המחוז באוסטריה עילית  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
שרדינג (בגרמנית: Bezirk Schärding) הוא מחוז בצפון אוסטריה עילית שבאוסטריה, באינפירטל, אחד מארבעת חלקיה של אוסטריה עילית. שכנותיה הן: בדרום המחוזות גריסקירכן וריד אים אינקרייס, במזרח מחוז רוהרבאך ובצפון בוואריה שבגרמניה. במחוז 29 עיירות ועיר אחת, העיר שרדינג שהיא בירתו.
ערים ועיירות > ערים

שרדינג