stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קהילת יהודי צילץ
בית הקברות

המיקום המדויק של בית הקברות
בית הקברות בצילץ הוא בית הקברות היהודי העתיק ביותר בשלזיה ששרד ולא נהרס.
בית הקברות הוקם לפני שנת 1622. אישור על כך נתקבל על בסיס בדיקת אחת המצבות שנמצאה בפינה הצפונית-מערבית של בית העלמין, המצבה עשויה מאבן גיר גבישית ברוחב 62 סנטימטרים, גובה 89 סנטימטרים ועובי 7.5 סנטימטרים. הכיתוב בעברית על המצבה: פ"נ אישה אמיצה סגולה וחסודה, גברת אסתר, בתו של מלומד, מר שמחה (זכר צדיק לברכה) בשנת שפ"ב. (1621–1622)
בית הקברות של צילץ ממוקם במדרון המערבי התלול בדרום מערב העיירה (בעבר הוא היה מחוץ לעיירה), על גבעה הנקראת "התל" וגם "הגבעה היהודית". על ראש הגבעה יש מבנה עתיק מלבנים, שריד משער הכניסה המוביל לנקרופוליס. החורים בקירות השער זו עבודתם של שודדי עתיקות. קופת הצדקה לתרומות שהייתה עשויה מברזל, נעקרה מהשער, ובמקומה נשארה רק גומחה בו הייתה מותקנת קופת הצדקה.
לבית הקברות צורת מלבן צר, שמידותיו הן: אורך 188 מטרים רוחב 25 מטרים. הוא משתרע על שטח של 5.46 דונם.
בית העלמין המקורי היה קטן יותר והורחב כל העת עד תחילת המאה ה-19. לא רק יהודים מקומיים נקברו בבית הקברות הזה. נקברו בו גם יהודים ממקומות אחרים. בשנת 1914 האחריות על בית הקברות הועברה לקהילת יהודי העיר הסמוכה פרודניק. הקבורה האחרונה בו מתוארכת לשנת 1938.
שער הכניסה נבנה בתחילת המאות ה-17 וה- 18 ובשנת 1840 שופץ. באותה תקופה גם הוקף בית העלמין בגדר חדשה. הגדרות הונחו על עמודים העשויים מלבנים שהוצבו כל 5 מטרים. כמה מעמודים אלה עדיין קיימים. בשנת 1826 הוקם קבר גדול מלבנים מול השער; בשנים שלאחר מלחמת העולם השנייה, מבנה הקבר נהרס לחלוטין. בפינה הצפונית-מזרחית של בית העלמין היה בית לוויות עם רמפה. גם הוא נהרס אחרי המלחמה. במהלך מלחמת העולם השנייה, ב־23 בפברואר 1943, הועברה רשמית זכות הקניין על בית הקברות לאגודה היהודית בגרמניה (Reichsvereinigung der Juden in Deutschland - אגודה שנוצרה בכפייה על ידי השלטונות הנאצים בגרמניה). ב־10 ביוני 1943, בית העלמין נלקח מהאגודה היהודית בגרמניה, על ידי השלטונות הנאצים והועבר לרשויות המס המקומיות. לאחר המלחמה היו מקרים רבים של שוד והרס בבית הקברות. אז נהרסה גדר העץ שחוזקה על ידי עמודי הלבנים, קופת הצדקה נעקרה משער הכניסה, מצבות רבות נגנבו ובית הלוויות נהרס.
עם השנים הטבע השתלט על בית העלמין, עצים ועשביה גדלו בין הקברים. סוגי העצים שצמחו הם מסוג: טיליה, ליבנה ואלמון שחור (אנ'). מטפסים, דלויים ושיחי עוזרר. בחלקים מסוימים של בית הקברות הם יוצרים ג'ונגל אמיתי, המקשה על המעבר. רק חלק קטן מהמצבות נחשפו, על ידי צוותי ארכאולוגים שבדקו את המצבות. ישנם מקרים ששורשי העצים מבקעים את מצבות. ההערכה היא כי בבית העלמין בצילץ ישנם בין 1,000 ל־900 קברים.
על פי הרישומים שבוצעו באמצע שנות השמונים של המאה העשרים, נמצאו במקום, שלוש מצוות מהמאה השבע עשרה, 23 מצבות מהמחצית הראשונה של המאה השמונה עשרה, 190 מצבות מהמחצית השנייה של אותה המאה, 474 מצבות מהמחצית הראשונה של המאה התשע עשרה ו־120 מצבות - מתחילת המאה העשרים (עד שנת 1938). אף על פי שמספר גדול של מצבות שרדו, קשה לגשת אליהן למרות קרבתו לעיר.
בסביבת בית הקברות ישנם שדות חקלאיים. בית הקברות מבוקר באופן ספורדי. אין סכנת ונדליזם ואו השלכת אשפה במקום.
בית הקברות > שימור בית הקברות

אגודת התרבות והחינוך של צילץ מטפלת בבית העלמין כבר למעלה מ־20 שנה.
בשנת 2002, במשך מספר ימים, צעירים פולנים, אוקראינים וגרמנים סידרו את שטח בית העלמין. שגריר ישראל בפולין שבח וייס, ביקר במקום ונפגש עם משתתפי הקמפיין לשימור בית הקברות, Antyschematy - Biała 2002. הוא השתתף גם בטקס הנחת לוח לזכר תושבי העיירה היהודים במהלך ביקורו במקום.
בשנת 2004 הוענק פרס הארגונים היהודיים לטיפול ופיקוח על בית הקברות לדנוטה חינמן Danuta Hajneman, עובדת מרכז התרבות העירוני והקהילתי בצילץ.
ביולי 2006 הושלמו עבודות ניקיון בבית העלמין היהודי בצילץ, שתואמו ומומנו על ידי הקרן לשימור המורשת היהודית בפולין.
ב־30 בנובמבר 2007 השלימה הקרן לשימור המורשת היהודית בפולין את הכנת תיעוד השימור לבית העלמין ההיסטורי בצילץ (מחוז אופולה).
בית הקברות > מצבות עתיקות שאותרו בבית הקברות

יהודה לייב, בנו של תנחום מג'סטנר, נפטר בתאריך 18 בדצמבר 1689;
פסל'ה, בתו של נתן, נפטרה בתאריך 19 במאי 1691, ומאיר ברוך, בן אברהם, נפטר בתאריך 18 בפברואר 1693 (מצבה כפולה);
רחל, בתו של ארון שיק, נפטרה בתאריך 24 באוקטובר 1691;
יהודה לייבה, בנו של יששכר ברמן סגל, נפטר בתאריך 23 ביולי 1700;
אברס, בתו של אליעזר הלוי, נפטרה בתאריך 20 ביולי 1705;
אריה יהודה לייבה, בנו של אלחנן, נפטר בתאריך 25 בפברואר 1707;
זיסל, בן ג'וזל, נפטר בתאריך 27 ביוני 1709;
נפתלי הרקה, בן אברהם, נפטר בתאריך 13 במאי 1711;
מנחם מנדל, בנו של אברהם אברל, נפטר בתאריך 29 באוגוסט 1719;
שמואל בן יהודה קאק, נפטר בתאריך 24 באוגוסט 1725;
יואל, בנו של זכריה מנדל זאקס, נפטר בתאריך 31 ביולי 1726;
מוחז'ש, בנו של מנחם מנדל, נפטר בתאריך 17 ביולי 1727;
רבקה מטל, בתו של אשר למלה, נפטרה בתאריך 11 בנובמבר 1727;
שרל'ה, בתו של זכריה מנדל, נפטרה בתאריך 22 בנובמבר 1729;
רחל, בתו של חיים פרידלנד, נפטרה בתאריך 30 בדצמבר 1729;
קלונימוס קלמן, בן יצחק, נפטר בתאריך 11 במאי 1731;
נתן, בנו של מאיר ברוך, נפטר בתאריך 31 בדצמבר 1733;
פרומה, בתו של אייסי, נפטרה בתאריך 18 באוקטובר 1740, ורחל, בתו של אייסי, נפטרה בתאריך 18 בנובמבר 1740 (מצבה כפולה).
ראו גם

קטגוריה:צילץ: רבנים
קהילת יהודי ניסה
קהילת יהודי פרודניק
קהילת יהודי גלוגובק
אליעזר הלוי - (Louis Loewe) מזכירו של מונטפיורי שנולד בצילץ.
לקריאה נוספת

Ziemia Prudnicka rocznik 2001 – W nowe stulecie”, Spółka wydawnicza Aneks, Prudnik 2004 (בפולנית)
Konserwatorium – Zeszyt Edukacji Kulturalnej”, Instytut Śląski, Opole 1997 (בפולנית)
Adressbuch (Einwohnerbuch) des Kreises Neustadt O / S mit saemtlichen Gemeinden und Gutsbezirken 1928, Neustadt 1928.
Alicke K.-D., Lexikon der jüdischen Gemeinden im deutschen Sprachraum, vol. 3, München 2008.
Bialski informant - Monuments, Biała 1992.
Bialski informant, Biała 1978.
White. Town and Commune, Biała 2002.
Borkowski M., Kirmiel A., Włodarczyk T., In the footsteps of Jews: Lower Silesia, Opole region, Lubusz Land, Warsaw 2008.
Lewin L., Aus dem Zülzer Ghetto, "Der Oberschlesier" 1927, 9.
Rabin I., Die Juden in Zülz, [in:] Geschichte der Stadt Zülz in Oberschlesien, edited by J. Chrząszcz, Zülz 1926, pp. 117–160.
Woronczak J., The Jewish Cemetery in Biała, "Opole Conservation Guide" 1985, vol. 3.
Woronczak J., Jewish cemetery in Biała, Provincial Office for the Protection of Monuments in Opole, record file, typescript
Woronczak J., Grave inscriptions from the Jewish cemetery in Biała, "Annales Silesiae" 1989, vol. XIX.
"Ziemia Prudnicka, In the new century" 2001, 1.
Zuelz, Encyclopedia of Jewish Life Before & During Holocaust, eds. E. Wiesel, G. Wigoder, S. Spector, New York 2001.
מלך ראוויטש

| --- | --- |

מימין לשמאל: ישראל יהושע זינגר, מלך ראוויטש, פרץ מרקיש, אורי צבי גרינברג, פרץ הירשביין ומנדל אלקין, ב-1922
 לידה:  27 בנובמבר 1893 ראדימנו, רפובליקת פולין 
 פטירה:  20 באוגוסט 1976 (בגיל 82) מונטריאול, קנדה 
 שם לידה:  זכריה חנא בערגנער 
 מדינה:  ישראל 
 שפות היצירה:  יידיש 
 פרסים והוקרה:  פרס איציק מאנגר ליצירה ספרותית ביידיש 
 
זכריה חנא בֶּרגנֶר (ביידיש: זכריה־חנא בערגנער; 7 בנובמבר 1893, ראדימנו, גליציה – 20 באוגוסט 1976, מונטריאול, קוויבק, קנדה), שנודע בשם העט מלך ראַוויטש (רָבִיץ'), היה משורר יידיש, עורך, מבקר ומספר. בנוסף, ראַוויטש תיעד את רפובליקת היידיש הבינלאומית במאה העשרים בלקסיקוני-האישים ובאוטוביוגרפיות שכתב, וכן בארכיונו שנמצא כיום בספרייה הלאומית בירושלים.
תולדות חייו

מלך ראוויטש נולד בראדימנו שבגליציה, האימפריה האוסטרו-הונגרית, בנה של הממואריסטית הינדה ברגנר (הינדע בערגנער) לבית רוזנבלאט, אחיו הגדול של הרץ ברגנר.
החל לכתוב שירה ולפרסמה בגיל צעיר מאוד - בהיותו בן שש עשרה כבר ראו אור שיריו, בשנת 1912. הוא גויס לצבא הקיסרות האוסטרו-הונגרית, ושירת בו בעת מלחמת העולם הראשונה. בשנת 1917, תוך כדי המלחמה, נדפס ספר שיריו הראשון ביידיש, "עשבי חורבות" (רואינענגראז).
מתום מלחמת העולם הראשונה הפך מלך ראוויטש למשורר נווד, "יהודי נודד" אמיתי. משנת 1921 עד שנת 1934 ישב בוורשה, והיה בין ראשי המדברים בספרות היידיש המודרנית החילונית. בוורשה ערך כמה קבצים ספרותיים (כמו כתב העת השבועי לספרות ותרבות "ליטערארישע בלעטער") והתחבר עם גדולי היוצרים בלשון יידיש. בשנת 1935 היגר עם משפחתו לאוסטרליה וישב בה כשנתיים, עד שנת 1937.
קודם להגירתו לאוסטרליה, נסע מלך ראוויטש למערב אוסטרליה בשנת 1933, באישור ממשלת אוסטרליה, במטרה לחפש מקום התיישבות בטוח ליהודים בחבל קימברלי שבצפון המדינה, במסגרת התוכנית שנודעה כ"תוכנית קימברלי". נסיעתו מומנה על ידי קבוצת אינטלקטואלים ואנשי עסקים יהודים, בעקבות עליית הנאצים לשלטון בגרמניה והתגברות האנטישמיות בכל רחבי היבשת. מצויד בהיתר ממשלתי רשמי, וכשבאמתחו מכתב מאלברט איינשטיין ומצלמת קודאק, יצא ראוויטש מהיישוב אליס ספרינגס בליווי עוזר אבוריג'יני ונהג משאית ממוצא איטלקי. ראווטיש סקר את חבל קימברלי והסיק כי המקום מתאים להתיישבות יהודית מסיבית - בניגוד לארץ ישראל הקטנה, שבה אוכלוסייה ערבית משמעותית המתנגדת בתקיפות למפעל הציוני. כתוצאה מפרוץ מלחמת העולם השנייה, התחזקותה של התנועה הציונית בעקבות השואה והקמתה של מדינת ישראל, ירדה תוכנית קימברלי לטמיון.
מלך ראוויטש נסע וסייר בכל רחבי העולם היהודי. מנסיעותיו הרבות פרסם רשמי מסע בעיתונים, ולימים כתב את ספרו האוטוביוגרפי "ספר המסעות של חיי". בשנת 1941 התיישב בקנדה, ושמש כעורך כתב העת "קענעדער אדלער". בשנת 1954 עלה לישראל והצטרף לבנו, הצייר יוסל ברגנר.
מלך ראוויטש פרסם כארבעים כרכי שירה, סיפורת, מסה והגות ביידיש. ספריו נדפסו בערים וארצות שונות, ובהן בואנוס איירס שבארגנטינה, מונטריאול שבקנדה, וילנה שבליטא, ורשה, וינה ותל אביב. לעברית תורגמו רק ספרים בודדים. כן תורגמו ספריו לאנגלית וללשונות אחרות.
מבחר משיריו תורגם לאנגלית על ידי המשורר היהודי-קנדי סימור מיין, ויצאו לאור בקובץ בשם "Night Prayer" בקנדה בשנת 1993.
מכתבי מלך ראוויטש בעברית

מלך ראוויטש פרסם ביידיש כארבעים כרכים של שירה, רשמי מסע, זכרונות ביוגרפיות ועוד. לעברית תורגמו רק ספרים מעטים.
על נהרות, עשרה מחזורי שירת יידיש, ובתוכם גם משירי ראוויטש, תרגם וערך שמשון מלצר, תל אביב, 1977.
חמישים שירים, שירי מלך ראוויטש, בחר ותרגם א"ד שפיר, תל אביב תשכ"ט, 1969.
ספר המעשיות של חיי, תרגם משה יונגמן, חיתוכי עץ אודרי ברגנר, תל אביב תשל"ו, 1976.
המנודים אל הדלים, מבחר שירים מיידיש, תרגום: א"ד שפיר תל אביב, הוצאת קשב לשירה 2008
לקריאה נוספת

יוסל בירשטיין, מלך ראוויטש לאור מכתבים שבארכיונו, נדפס בגשרים, א', תשמ"ג 1983.
ישראל שטרן, מחשבות אחר מותו של מלך ראוויטש, נדפס בקאנאדער יידישער זאמלבוך, 1982.
הערות שוליים

↑  ארכיון מלך רביץ(ראוויטש), בספרייה הלאומית
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007266967205171  PLWABN: 9810661841605606  BnF: cb13516913x (data)  GND: 11901002X  ISNI: 0000 0001 0963 1384  LCCN: n92047349  NTA: 104833351  SUDOC: 035310227  VIAF: 32154577   WorldCat (עם VIAF): 32154577
רוז ראנד

| --- | --- |

 לידה:  14 ביוני 1903 לבוב, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 פטירה:  28 ביולי 1980 (בגיל 77) פרינסטון, ארצות הברית 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת וינה 
 מנחה לדוקטורט:  רוברט רייניגר 
 מוסדות:  אוניברסיטת שיקגו  אוניברסיטת נוטרדאם 
 זרם:  פילוסופיה אנליטית, פוזיטיביזם לוגי
 תחומי עניין:  לוגיקה, אונטולוגיה, החוג הווינאי, פילוסופיה של המוח, פילוסופיה של המדע
 עיסוק:  פילוסופית, מהנדסת, מתרגמת 
 הושפעה מ:  רודולף קרנפ, החוג הווינאי, מוריץ שליק, לודוויג ויטגנשטיין, קרל פופר
 מדינה:  ארצות הברית, אוסטריה 
 
רוז ראנד (בגרמנית: Rose Rand; 14 ביוני 1903 –  28 ביולי 1980) הייתה לוגיקנית ופילוסופית, יהודייה-אוסטרית, חברת החוג הווינאי.
קורות חיים

ראנד נולדה בלמברג שבאוסטריה-הונגריה (היום לבוב שבאוקראינה) במשפחה יהודית. לאחר שמשפחתה עברה לווינה החלה שם את לימודיה הגבוהים בגימנסיום הפולני.
ב-1924 נרשמה ללימודי פילוסופיה באוניברסיטת וינה, סגל מוריה כלל את קרנפ, שליק וגומפרץ. לאחר שסיימה את לימודיה, בעת היותה מועמדת ללימודי דוקטורט, שמרה על קשר עם שליק והשתתפה בדיוני החוג הווינאי, אותם הייתה היחידה שתיעדה. בשנים 1930–1937 השתתפה במחקר במרפאה פסיכיאטרית - נוירולוגית בווינה, וכן שימשה כמורה פרטית הן לסטודנטים והן בחינוך למבוגרים.
ב-1938 זכתה לתואר דוקטור על עבודתה שנושאה "הפילוסופיה של ט. קוטראבינסקי".
בעקבות המצב הפוליטי באוסטריה, היגרה שנה אחר כך לאנגליה. ב-1940, לאחר תקופה בה עבדה כאחות, נרשמה כ-"distinguished foreigner" כדי להשתתף בהרצאות בפקולטה למדעי המוסר, באוניברסיטת קיימברידג'. ב-1943 בוטלו זכויותיה האקדמיות מה שהוביל למצוקה כלכלית. עקב כך, לימדה גרמנית ופסיכולוגיה בשיעורי ערב במגוון קולג'ים. באותה שנה התגייסה לסיוע למאמץ המלחמתי, ועבדה במפעל מתכת. עד 1950 עבדה כמהנדסת אזרחית. באותה שנה, בסיועו של קרל פופר זכתה במלגת מחקר קטנה, שאפשרה לה להירשם לאוקספורד כ-"recognized student."
ב-1954 היגרה לארצות הברית. בשנתה הראשונה במדינה ניסתה להמשיך במחקרה וחיפשה משרה אקדמית. בין 1955 ל-1959 שימשה כמרצה באוניברסיטת שיקגו (מתמטיקה בסיסית) אוניברסיטת אינדיאנה (פילוסופיה עתיקה ולוגיקה) והייתה שותפה למחקר באוניברסיטת נוטרדאם. לאחר מכן שבה לקיימברידג', מסצ'וסטס ובהמשך לאוניברסיטת פרינסטון. עד מותה ב-1980 התפרנסה בעיקר ממלגות שניתנו לה על עיסוקה בתרגום, מהלוואות, ועבודות זמניות.
ראנד נפטרה ב-28 ביולי 1980 בפרינסטון, ניו ג'רזי.
כתביה של ראנד נרכשו על ידי אוניברסיטת פיטסבורג. הם כוללים, בין היתר, את מחקריה, הפרוטוקולים שרשמה ומעל 1,600 מתכתובותיה עם אוטו נוירת, לודוויג ויטגנשטיין, אלפרד טרסקי ואחרים.
קרל רובין

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  24 ביוני 1899 גליציה, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 פטירה:  7 בפברואר 1955 (בגיל 55) 
 תחום יצירה:  אדריכלות 
 יצירות ידועות:  בית הדר, בית רבקה גרינוולד 
 
קרל רוּבּין (באנגלית: Carl Rubin; ‏ 1899 – 7 בפברואר 1955) היה אדריכל ומתכנן בניין המשרדים הראשון בתל אביב, בית הדר.
בית הדר רחוב הרכבת פינת דרך בגין
בית דיזנגוף בשדרות רוטשילד
תולדות חייו

קרל (חיים) רובין בן יצחק נולד ב-1899 בשניאטין שבגליציה, תחת שלטון האימפריה האוסטרו הונגרית, ולמד אדריכלות בבירה וינה. בשנת 1920 החליט רובין לעלות לארץ ישראל והשתקע בתל אביב. במהלך שהותו הראשונה בארץ עבד רובין תחילה כשנתיים עם אלכסנדר ברוולד ולאחר מכן כשלוש שנים עם האדריכל ריכרד קאופמן. פעל  בעיקר בתל אביב ותכנן מבני מגורים, גנים ומבני ציבור.
בשנת 1931 החל לעבוד במשרדו של האדריכל היהודי אריך מנדלסון שבברלין, במהלך עבודתו הושפע רבות מסגננו הייחודי של מנדלסון, והשפעה זאת ניכרת בעבודותיו.
בשנת 1932 החליט רובין לחזור לארץ והשתקע שוב בתל אביב. בתקופתו השנייה בארץ פתח רובין משרד אדריכלים משלו. בשנים אלו היה חבר ב"חוג הארכיטקטים" יחד עם זאב רכטר, אריה שרון ויוסף נויפלד. רובין היה אדריכל בולט ביישוב העברי, ועל עבודותיו החשובות נמנה בית הדר, שתוכנן ונבנה בין השנים 1938-1936. בית הדר הוא בניין המשרדים הראשון שנבנה בתל אביב והראשון שנבנה על קונסטרוקציית (שלד) פלדה, והוא עוצב בסגנון הבינלאומי.
עבודותיו של רובין בסגנון הבאוהאוס הובילו, יחד עם מבנים אחרים בסגנון זה, להכתרתה של תל אביב כאתר מורשת עולמית, וכ"עיר הלבנה".
ב-1938 הוזמן לבגדאד, שם תכנן ארמון לרופאו הפרטי של המלך פייסל.
בשנת 1941 תכנן יחד עם יצחק יעבץ את בית האוסף הארכאולוגי של האוניברסיטה העברית בירושלים 
בהר הצופים. בדמשק תכנן את בית העירייה בשנת 1943.
המבנה האחרון שתכנן היה בית הספר אורט לטקסטיל ברמת גן.
קרל רובין נפטר בט"ו בשבט, תשט"ו (1955), לאחר מחלה קשה. נטמן בבית העלמין הישן בהרצליה.
הותיר אישה, מרגוט.
עבודותיו

קרל רובין תכנן מבנים בעיקר בסגנון הבינלאומי, ועבודותיו התרכזו בעיקר בתל אביב, ובהן:
בית הדר פינת הרחובות דרך בגין והרכבת. הבניין שתוכנן על ידי רובין בשנת 1938, הונצח בבול דאר ישראלי, שנכלל בסדרה של 3 בולים הקרויה "אדריכלות - הסגנון הבין-לאומי בתל אביב". ב-5 באפריל 1994, הנפיק דאר ישראל  את הסדרה  הזאת שעוצבה על ידי האמן יגאל גבאי .
הסבת בית דיזנגוף למוזיאון תל אביב שדרות רוטשילד 16.
בניין מגורים בשדרות רוטשילד 85.
בית פינקלשטיין, ברחוב מזא"ה פינת רחוב אלנבי 77: הסבת מבנה בן קומה אחת למבנה תלת-קומתי בסגנון הבינלאומי. בשנת 1933 הפכה   קומת הקרקע לקומה מסחרית, ומעליה נוספו קומה ראשונה ושנייה למגורים, ושני חדרי מדרגות. אחד שירת את הדירות הפונות לרחוב מזא"ה. השני את הדירות הפינתיות ואת הדירות הפונות לרחוב אלנבי. בשנת 1949 הוסיף האדריכל יצחק שוורץ (שן-צור) קומה רביעית לבניין.
בית רבקה שפירא גרינוולד (לימים מתחם מגדל הבינלאומי). תוכנן יחד עם יהודה מגידוביץ', רחוב שד"ל 4. רובין תכנן את תוספת הקומה העליונה ולאחר בנייתה עבר להתגורר בקומה הראשונה.
בית באומאיל, שדרות רוטשילד 87.
בית  בנימין ברש, שלמה המלך 67. תוכנן בשנת 1935 כבית מגורים בסגנון הבינלאומי.
בית אברהם זאב רייס (בית מרקחת "עמנואל"), רחוב בן יהודה 63 פינת פרישמן 16, בניין תלת-קומתי. בקומת הקרקע היו שלוש חנויות ושתי הקומות העליונות שימשו למגורים.
בית ורבין, יהודה הלוי 121, תל אביב (1934).
בית משפחת עותניאל ברמת גן.
בית מוריס פישר במעלה הצופים 19, רמת גן
הערות שוליים

↑  אתר התאחדות בולאי ישראל, קטלוג בולי ישראל
היינריך שנפלד

היינריך שנפלד (בגרמנית: Heinrich Schönfeld;‏ 3 באוגוסט 1900 – 3 בספטמבר 1976), המכונה גם בֶּפּוֹ (Beppo), היה כדורגלן מקצועני ומאמן כדורגל יהודי יליד האימפריה האוסטרו-הונגרית. שיחק באוסטריה, באיטליה ובארצות הברית.
קורות חיים

שנפלד נולד בקלוז'-נאפוקה שבאימפריה האוסטרו-הונגרית (כיום ברומניה). הוא נקרא על שמו של הצייר יוהאן היינריך שנפלד. הוא התחיל את הקריירה שלו ככדורגלן מקצועני בתפקיד שוער וכבר בגיל 16 שיחק במועדון הווינאי SpC Rudolfshügel. ב-1921 שינה מקום ותפקיד, עבר לאיטליה, למועדון Sportclub Merano, שם שיחק שתי עונות כחלוץ. משם עבר כעבור שנתיים למועדון טורינו (1924-1926)‏, שבו היה ה-Capocannoniere (מלך השערים של הליגה העליונה) עם 22 שערים. הוא שיחק עונה אחת באינטר מילאנו ולאחר מכן עבר להכח וינה, ואיתה הגיע לטורניר בארצות הברית. הוא היה בין שחקני הכח שהחליטו להתמקם שם והצטרפו למועדונים מקומיים. שנפלד הצטרף ל-Brooklyn Wanderers, אך לאחר עונה אחת בלבד שב להכח וינה, אך גם כאן נשאר רק עונה אחת, אחריה שב לארצות הברית, שם סיים את הקריירה שלו ככדורגלן מקצועני עם עונה אחת בהכוח ברוקלין ועונה אחת בהכוח ניו-יורק.
בשנת 1930, שנפלד, שסיים כבר את קריירת המשחק שלו, חזר לאירופה והתחיל לאמן את טרפאני קלצ'ו, ששיחקה בליגה הרביעית (הליגה הלא מקצוענית הגבוהה ביותר באיטליה והחמישית בדירוג כללי). הוא העלה את הקבוצה לליגה גבוהה יותר, השלישית בחשיבותה באיטליה. אף שהתחיל בתור מאמן, ירד גם למגרש ושיחק במדי הקבוצה.
לאחר מכן, אימן את קאטאנזארו (Unione Sportiva Catanzaro), אך נאלץ לפרוש מתפקידו ולעזוב את איטליה בגלל חוקי עבודה פשיסטיים שאסרו על זרים לעבוד באיטליה.
לאחר מלחמת העולם השנייה, החל משנת 1950, אימן את קבוצת החובבנים "הכח האליין" (Hakoah Hallein), שהורכבה מפליטים שהתקבצו בעיר האליין ובסביבתה, באוסטריה). בשנת 1954 נסגר המועדון, לאחר התפזרות הפליטים.
הערות שוליים

↑  David Forster [et al.], "Die Legionäre". österreichische Fußballer in aller Welt, 2. Auflage, Berlin-Wien: LIT Verlag, 2013, p. 37
קרל פולאני

| --- | --- |

 לידה:  25 באוקטובר 1886 וינה, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 פטירה:  23 באפריל 1964 (בגיל 77) פיקרינג, קנדה 
 ענף מדעי:  סוציולוגיה, מחשבה כלכלית, כלכלה, אנתרופולוגיה כלכלית 
 מקום קבורה:  בית הקברות קרפשי 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת אטווש לוראנד 
 מוסדות:  אוניברסיטת קולומביה 
 בן או בת זוג:  אילונה דוצנסקה 
 צאצאים:  קארי פולני-לויט 
 
קרל פאול פולאנִי (בהונגרית: Polányi Károly, ‏25 באוקטובר 1886 – 23 באפריל 1964) היה כלכלן אמריקאי־קנדי ממוצא יהודי־הונגרי, שהתמחה בהיסטוריה של הכלכלה והסוציולוגיה, במחקר אנתרופולוגי כלכלי ובכלכלה פוליטית. הוא ידוע בשל התנגדותו לכלכלה המסורתית ולרעיון השוק החופשי כפי שבאה לידי ביטוי בספרו "הטרנספורמציה הגדולה" אשר הראה כיצד הופעתן של חברות מבוססות שוק באירופה המערבית הייתה תהליך פוליטי היסטורי ולא התפתחות טבעית ובלתי נמנעת. הגישה שפיתח לבחינת הכלכלה מכונה 'ממשתנות' (Substantivism) והיא מדגישה את האופן שבו הכלכלה מתבטאת במבנה החברה.
גישתו של פולני לניתוח הקשר בין כלכלה וחברה יושמה בחקר מספר חברות בתקופות שונות דוגמת החברה ביבשת אמריקה הפרה-קולומביאנית ומסופוטמיה העתיקה. הטרנספורמציה הגדולה היה לחיבור מרכזי בסוציולוגיה ההיסטורית. בתו קרי פולני לויט היא פרופסור לכלכלה באוניברסיטת מקגיל במונטריאול.
קורות חיים

פולאני נולד למשפחה יהודית (משפחת פולאני) בווינה בירת האימפריה האוסטרו-הונגרית. אביו מיהאי פולאצ'ק (Mihály Pollacsek) היה יזם בתחום הרכבות. ואימו ססיליה וואהל (Cecília Wohl) הייתה ביתו של הרב הליטאי מיכאל וואהל, ניהלה סלון חברתי בווינה וכונתה "מאמא סיסיליה". אחיו הצעיר הוא הפילוסוף מיכאל פולאני. השניים החליפו את שם משפחתם מפולסק לפולני. על אף העליות והמורדות במצבה הכלכלי של המשפחה זכו השניים לחינוך איכותי והיו מעורים בחברה האינטלקטואלית והאמנותית בווינה.
בעת שלמד באוניברסיטת בודפשט הקים פולאני את מועדון הסטודנטים הרדיקלי חוג גלילאו שהשפיע רבות על חוגי המשכילים בהונגריה. הוא גם התחכך בהוגים משמעותיים באותה התקופה כג'ורג' לוקאץ' (György Lukács), אוסקר יאסי (Oszkár Jászi) וקרל מאנהיים. פולני סיים בבודפשט דוקטורט במשפט ב-1912. ב-1914 היה בין מקימי המפלגה הרדיקאלית ההונגרית ושימש בה כמזכיר.
פולאני היה קצין פרשים בצבא האוסטרו-הונגרי במהלך מלחמת העולם הראשונה, ושירת בחזית הרוסית, אולם נפצע ואושפז בבודפשט. פולאני תמך במדיניות הסוציאל-דמוקרטית של ממשלת הרפובליקה בהנהגת מיהאי קארואי, שחייה היו קצרים. עם ההפיכה שביצע בלה קון והקמת הרפובליקה הסובייטית ההונגרית עזב פולאני לווינה, שם היה מעורה מאוד בחיים הפוליטיים ובתנועה הסוציאליסטית.
בשנים 1924 עד 1933 ערך פולני את המגזין היוקרתי Der Österreichische Volkswirt ("הכלכלן האוסטרי"). בתקופה זו החל לבקר את האסכולה האוסטרית בכלכלה, שהובלה על ידי הכלכלן פרידריק האייק שהמודלים שלה היו לתחושתו מופשטים מדי, ואיבדו אחיזה עם המציאות האורגנית והחברתית של התהליכים הכלכליים. פולני עצמו נמשך לרעיונות האגודה הפביאנית וגילה עניין גם ברעיונות של סוציאליזם נוצרי. הוא נישא בווינה לאילונה דוצנסקה (Ilona Duczyńska), מהפכנית קומוניסטית ממוצא פולני-הונגרי.
פולאני התבקש להתפטר מעריכת מגזין הכלכלן האוסטרי כיוון שהמו"ל בעל העמדות הליברליות לא רצה לשמור על העורך הסוציאליסט אחרי עליית הנאצים לשלטון בגרמניה בינואר 1933 והשעיית הפרלמנט האוסטרי בידי הכוחות הפשיסטיים באוסטריה. פולאני עזב את וינה בשנת 1933 והיגר ללונדון, שם התפרנס כעיתונאי וכמורה, וקיבל משרת מרצה באגודה לחינוך עובדים ב-1936. הטיוטות וההערות שערך להרצאותיו הכילו את הרעיונות אותם אסף לבסוף לספרו הטרנספורמציה הגדולה, אותו החל לכתוב בפועל רק בשנת 1940 כשעבר לורמונט למשרה בקולג' בנינגטון. הספר פורסם ב-1944 וזכה לשבחים רבים. פולני חקר בספרו את השלכות מהפכת הגידור באנגליה ואת היווצרותה של המערכת הכלכלית העכשווית בראשית המאה ה-19.
קורות חיים > ארצות הברית וקנדה

פולאני קיבל משרת הוראה באוניברסיטת קולומביה בשנים 1947–1953, אולם הרקע הקומוניסטי של אשתו מנע ממנה לקבל ויזה לארצות הברית ועל כן עברו שניהם להתגורר בקנדה, ופולאני הרבה לנסוע לניו-יורק. בראשית שנות החמישים קיבל פולני מענק גדול מקרן פורד על מנת לחקור את המערכות הכלכליות של האימפריות העתיקות. לאחר שתיאר את הופעתה של הכלכלה המודרנית, ביקש פולאני לבחון האם התעצבה הכלכלה כתחום מופרד בעת העתיקה. הסמינר שלו בקולומביה הכשיר מספר הוגים מפורסמים, והשפיע על דור של מורים, וכתוצאה ממנו נערך הקובץ "שוקי מסחר באימפריות המוקדמות". פולני המשיך לכתוב בשנים הבאות ואף הקים מגזין בשם "קיום משותף" (Coexistence). הוא המשיך להתגורר בפיקרינג שבקנדה, שם גם נפטר בשנת 1964.
הגות

פולאני טען כי ביסוד רעיון כלכלת השוק החופשי עומד ניסיון להפריד בין התחום הכלכלי והתחום הפוליטי של החיים החברתיים. ניסיון שכזה אינו אפשרי בפועל על פי פולאני, ולפיכך אף חברה אינה יכולה להתקיים בפועל כשוק חופשי מלא מבלי להשמיד עצמה - כל חברה מתערבת בכלכלה במטרה לשרוד. למעלה מכך, לשיטתו של פולאני רעיונות השוק החופשי קודמו באמצעות הפעלת כוח של מדינות ומוסדות פוליטיים - כגון במהלך מהפיכת הגידור בבריטניה שנישלה מאות אלפי איכרים מאדמתיהם והפכה אותם בכח לעובדים שכירים בערים הנאלצים למכור את כוח עבודתם כדי להתקיים.
מחקרו האנתרופולוגי של פולני הדגיש כי מאז ומעולם הייתה הכלכלה שלובה בפועל במבנה החברה, ורעיונות חברתיים כסטטוס או הדדיות עמדו למעלה ממניע הרווח, שעל פי הרעיונות הליברליים הוא המניע היחיד בכלכלה.
לשיטתו של פולני, שוק חופשי מחייב סחירות מלאה, אולם עבודה, אדמה וממון אינן סחורות ממשיות שכן אינן נוצרות לשם צריכה, ועל כן הוא מכנה אותן "סחורות פיקטיביות". העבודה היא למעשה פעילות החיים האנושית, האדמה היא הטבע הסובב את החברה והממון הוא סמל לכוח קניה. שלוש "הסחורות הפיקטיביות" אינן מיוצרות לשם צריכה, והניסיון לכפות עליהן את חוקי המשחק של השוק החופשי צפוי להוביל לאסון חברתי, אקולוגי וכלכלי: "בהשתמשה בכוח העבודה האנושי, משתמשת שיטה זו (השוק המווסת עצמו) כבדרך אגב גם בישות הפיזיולוגית והמוסרית - 'אדם' - הצמודה לתג זה. משנשללה מהם הגנת מוסדות התרבות, היו בני האדם נכחדים מחמת הפקרה חברתית. הם היו מתים כקורבנות של אנדרלמוסיה חברתית הרת-אסון, מחמת הפקרות, סטיות, פשע ורעב. הטבע יפורק לגורמיו, סביבות המגורים והנופים יגעלו, הנהרות יזדהמו, הביטחון הצבאי יזועזע, והיכולת לייצר מזון וחומרי גלם תאבד. לבסוף, ניהול, כוח-הקניה על דרך השוק היה גורם לחיסול חוזר ונשנה של יוזמה עסקית, למחסון של ממון, והיה מתגלה כהרה-אסון לעסקים כמו שיטפונות ובצורת בחברה פרמיטיבית". לכן על פי פולני, פועלת כל חברה להטיל רגולציות ולהשפיע בכלים פוליטיים על חיי המסחר והכלכלה.
הגות > ממשתנות (סובסטנטיביזם)

גישתו של פולאני, שהוצגה בחיבורו "הטרנספורמציה הגדולה" (1944) כנגד הגישה הנאו-קלאסית, המגדירה את הכלכלה כמדע ההיגיון וקבלת ההחלטות הרציונלית בבחירה בין שימושים חלופיים לאמצעים מוגבלים, במטרה למקסם רווחים. הגישה האלטרנטיבית של פולני טוענת כי הכלכלה הממשית אינה מניחה כי קבלת ההחלטות היא רציונלית בהכרח, וכי יש בהכרח תנאי מחסור (אמצעים מוגבלים). על פי הגישה הממשתנית, הכלכלה מתייחסת לאופן שבו בני האדם מפרנסים ומקיימים עצמם בתנאים חברתיים-תרבותיים וטבעיים מסוימים. אסטרטגיית הפרנסה של החברה נבחנת כתהליך הסתגלות לתנאים החומריים והסביבתיים, ויכולה לכלול מקסום רווחים, או לא לכלול מקסום רווחים. המשמעות של 'כלכלה' בהקשר זה תהיה הקצאת משאבים, כלומר - האופן בו החברה עונה על צרכים חומריים.