קרב פשנדל
הקרב > ספטמבר–אוקטובר

הכישלון להשיג את יעדיו לא ריפה את ידיו של הייג, אבל הוא החליט לצמצם את גזרתו של גוף ולהפקיד על גזרת המאמץ העיקרי, בחזית שממזרח לאיפר, את הגנרל הרברט פלומר והארמייה השנייה שבפיקודו. פלומר היה קצין יסודי שהקפיד על עבודת מטה והכנה שיטתית לקרב, כולל תרגולים על מודל ותידרוך מפורט של הכוחות לקראת היציאה. כמו כן התעקש פלומר לבצע כל שלב של המערכה רק לאחר הכנה ארטילרית מאסיבית בת כשבוע ימים, שמטרתה לכתוש את הקו הקדמי ואת סוללות הארטילריה הגרמניות, ובנוסף הוא שכלל את שיטת ההתקפה בחסות מסך אש ארטילרי זוחל (Creeping barrage).
ב-20 בספטמבר יצא פלומר לסדרה של שלושה קרבות, שבסופה הצליח להשתלט בתחילת אוקטובר על השטחים השולטים שממזרח לאיפר. חוד החנית של התקפתו היו יחידות אנזא"ק (אוסטרלים וניו זילנדים) בפיקודו של קפיטן בין. הפיקוד הגרמני נכנס ללחץ מההתקפות של פלומר, שלמעשה לא היה לו מענה עבורן. המערך הגרמני היה בנוי בארבעה קווים שהוחזקו על ידי דיוויזיות קו ראשון, שמאחוריהן דיוויזיות תקיפה, שהיו דיוויזיות עתודה שנועדו להתקפות נגד. בשל תנאי הקרקע, לא התבצרו הגרמנים בחפירות כבשאר החזית המערבית, אלא בבונקרים מבוצרים שנבנו לרוחב הקו או בבתי חווה שהשתייכו בעבר לחוות החקלאיות של החקלאים הבלגים בסביבה והפכו עתה למבנים מבוצרים. בין הבונקרים פוזרו עמדות מקלעים, ובחזית הקו הונח סבך של תיל. ההכנה הארטילרית היסודית שהפעיל פלומר לקראת כל שלב הצליחה להשמיד חלק ניכר מעמדות המקלעים ופרצה פרצות בתיל, אך בדרך כלל לא הצליחה להשמיד את הבונקרים המבוצרים. שיטת מסך האש המתגלגל שפיתח פלומר עשתה שמות בדיוויזיות התקיפה ושמרה (יחסית) על כוחותיו המתקדמים.
במהלך חודש אוקטובר מזג האוויר הלך והקשה על הכוחות הלוחמים. פני הקרקע של אזור הלחימה הפכו לשדות דמויי ירח של רצף מכתשי פגזים מלאים מים שהתנועה ביניהם אפשרית רק על גבי רפסודות של עץ. בתנאים אלה כמעט שלא ניתן היה לקדם את הארטילריה, ובוודאי לא בכמויות שנדרשו לפי תורת הלחימה שפיתח פלומר כהכנה לכל מתקפה. כתוצאה מכך, מהתקפה להתקפה הקו הגרמני המותקף נשחק פחות מההפגזות המכינות שהלכו ונחלשו, ובמקביל לא ניתן היה לקיים את מסך האש המתגלגל שאמור היה להגן על היחידות התוקפות. כתוצאה מכך נעשה יותר ויותר קשה להשיג את היעדים בכל התקפה.
גם סוללות הארטילריה הגרמניות, שבהתקפות המוקדמות היו חלק נכבד מהמטרות של ההכנה הארטילרית הבריטית, נפגעו פחות, ובשל כך יכלו להנחית אש תופת על הכוחות הבריטיים התוקפים. בנוסף, הארטילריה הבריטית הוכוונה על ידי צופים במטוסי גיס התעופה המלכותי הבריטי, אבל ככל שהורע מזג האוויר נפגעה יכולתם של המטוסים לטוס. ההתקפות הפכו לסדרה של מבצעי גבורה של יחידים שזחלו בבוץ אל הבונקרים ועמדות המקלעים הגרמניים והצליחו להטיל לתוכם רימונים או שקי חומר נפץ ולנטרלם. צורת הלחימה הזאת הניבה לא מעט אותות גבורה והצטיינות, אבל גרמה למספר רב של הרוגים ופצועים.
מזג האוויר, והכמות האדירה של האבדות שהצטברו עד אותה העת בקרבות, לא הרשימו את הייג. הייג היה בטוח כי ההצלחה נמצאת מעבר ליעד הבא וכי הגרמנים קרובים להתמוטטות, וכי דרוש עוד לחץ קטן על מנת שהחזית תיפרץ והוא יוכל לשלוח את כוחות הפרשים אל העורף הגרמני ואל ערי החוף של צפון בלגיה. מערכת פשנדייל נכנסה עתה לשלב הקשה ביותר שלה. קידום הארטילריה לחזית לקראת ההתקפות הבאות נעשה כמעט בלתי אפשרי, ואותם תותחים שהגיעו לעמדותיהם לאחר מאמצים אדירים של אלפי סוסים ופרדות, ובני אדם, שקעו לאחר שירו מטח או שניים. קידום היחידות לעמדות היציאה לקרב נעשה מבצע מסובך מאין כמוהו, ניתן היה להתקדם רק על אותם מסלולי עץ שהונחו לעומק החזית, ומי שסטה מהם – חייל או סוס, נדון לטביעה במכתש בוצי מוצף מים. בסקטורים מסוימים של החזית ניתן היה להתקדם רק בזחילה בבוץ בין המכתשים.