stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ראשית לימודים
התקבלות ותפוצה

לינדא זכה לתמיכה ולשבחים מצד חבריו המשכילים על כך שכלל בספרו תחומי דעת שלא נכללו עד אז בשום ספר עברי ובכללם ידע מדעי עדכני כגון באנטומיה ובחוקי הרבייה. ראשי המשכילים ראו בו ספר לימוד חשוב. בהקדמתו לספר כתב בלוך: "והנני מבקש מכל אוהבי ומיודעי לתת את הספר הזה ביד מורי ילדיהם, למען טוב להם", ואייכל כתב בביקורתו שהספר חיוני לילדים הן להכרת העולם והן לשיפור העברית, ורק הצטער שאין בספר (בחלקו הראשון) איורים ושרטוטים, כמו בספרי הגויים (למשל בספרו של יוהאן ברנהרד באזדוב).
ואולם, לינדא לא היה מורה ולא חיבר טקסט דידקטי; עולם בתי הספר המשכיליים היה זעיר, ובעולם היהודי לא הייתה כל מסורת של כתיבת ספרי לימוד. לעומת זאת, הפורמט האנציקלופדי היה מוכר יותר לקהל היהודי הרחב. כך פנה הספר לא רק לתלמידים אלא לכל יהודי שביקש לרכוש השכלה מודרנית, ומשכילים שונים, בהם שניאור זק"ש ומאיר לטריס, דיווחו על מקומו החשוב של הספר בעולמם.
אך לא רק משכילים, אלא גם יהודים מסורתיים מצאו בספר מידע ועניין והוא אִפשר להציג בפניהם את הידע המדעי העדכני. כך למשל שמעון, בנו של הרב דוד אופנהיים, העתיק מ"ראשית לימודים" חלקים באסטרונומיה לספרו "עמוד השחר", והרב פנחס אליהו הורביץ העתיק ממנו חלקים לספרו "ספר הברית השלם". בעל "ספר הברית" הכיר היטב את "ראשית לימודים" והוא אף מתפלמס מולו כמייצגו של הידע המודרני של התקופה.
מיעוט הביקוש לספרי מדע בעברית, עקב ידיעת שפות בקרב יהודים והקושי הכלכלי בהדפסתם, הביאו לכך שהספר נותר פופולרי ביותר כאנציקלופדיה המדעית העברית בה"א הידיעה עד מחצית המאה ה-19. שלמה יהודה רפפורט (שי"ר) התלונן ב-1856 שכבר ארבעה עשורים מהווה "ראשית לימודים" את המקור המדעי היחיד בעברית. מנדלי מוכר ספרים (שלום יעקב אברמוביץ'), שהִרבה בכתיבת מדע פופולרי עבור היהודים, כבר סיווג את הספר כמיושן, שטחי, בלתי-אמין וקשה להבנה (בין "ספרים ישנים... [ש]דבריהם אך מעטים המה ונער יכתבם, ומעט מזער מצאצאי הטבע הלא המה נזכרים בספריהם כמעט אך בשמותם לבד, מבלי הודיע לנו תכונתם וטבעם וארחות חייהם... שפתיהם לא ברור מִלֵּלוֹ ודבריהם שאובים ממקור אכזב").
לקריאה נוספת

טל קוגמן, המשכילים במדעים: חינוך יהודי למדעים במרחב דובר הגרמנית בעת החדשה, הוצאת מאגנס 2013
* Tal Kogman, Baruch Lindau's Rešit Limmudim (1788) and Its German Source: A Case Study of the Interaction between the Haskalah and German Philanthropismus, in: , Volume 9, Number 2, 2009, pp. 277-304
הערות שוליים

↑  טל קוגמן, המשכילים במדעים: חינוך יהודי למדעים במרחב דובר הגרמנית בעת החדשה, הוצאת מאגנס 2013 עמ' 54-56
1 2  דורון רובינשטיין, מה לפורים ולמנהג ממשלת בריטניא הגדולה, האקדמיה ללשון העברית
↑  שמואל פיינר, "מהפכת הנאורות" מרכז זלמן שזר תשס"ב, עמ' 297
↑  טל קוגמן, המשכילים במדעים: חינוך יהודי למדעים במרחב דובר הגרמנית בעת החדשה, הוצאת מאגנס, 2013, עמ' 57, 61.
↑  אילון גלעד, מתי התחלנו להשתמש במילה התקרנפות, באתר הארץ, 18 בינואר 2013.
↑  קוגמן, עמ' 33
↑  שלום יעקב אבראמאויץ, עת לדבר, המליץ, 31 בינואר 1871.
↑  אזכור ראשון לגילוי אורנוס בעברית, בספר "ראשית לימודים" מאת ברוך לינדא, ברלין 1788 ה' ע"ב
↑  קוגמן, עמ' 51
↑  מצוטט אצל קוגמן עמ' 52
↑  קוגמן, עמ' 65-67
↑  קוגמן, עמ' 53, 76
↑  קוגמן, עמ' 53
↑  ירון בן -עמי, האם חי יכול להיווצר מדומם? דיון בסוגיה מחולין קכו ע"ב.
↑  שלום יעקב אברמָויץ, "פתח דבר", ספר תולדֹת הטבע, כרך ב, ז'יטומיר: דפוס א.ש. שאדאָוו, תרכ"ז 1866, עמ' II.
ריבאלו

ריבאלו (באנגלית: Rivallo; בוולשית: Rhiwallon) היה מלך בריטניה על פי ספרו של ג'פרי ממונמות' "ההיסטוריה של מלכי בריטניה". אין כל תיעוד היסטורי אחר למלכותו, והוא נחשב לאחד המלכים האגדיים של בריטניה.
ג'פרי מספר כי הוא היה בנו של המלך קאנדאגיוס, ועלה לשלטון לאחר מותו. ג'פרי מציין כי בתקופת מלכותו עברה בריטניה אסונות רבים - גשם של דם שנמשך שלושה ימים, ובעקבותיו פרצה מגפה שפגעה באוכלוסייה, וכן הארץ נפגעה בלהקות זבובים.
לאחר מותו עלה לשלטון בנו, גארגאסטיוס.
רכבת לבוסאן

| --- | --- |
 בימוי:  יואן שאנג-הו 
 הופק בידי:  Lee Dong-ha 
 תסריט:  יואן שאנג-הו 
 עריכה:  Yang Jin-mo 
 שחקנים ראשיים:  גונג יו צ'וי וו-שיק Sohee Kim Eui-sung Ma Dong-seok Kim Su-an Jung Yu-mi Kim Chang-hwan 
 מדינה:  קוריאה הדרומית קוריאה הדרומית
 חברה מפיצה:  Next Entertainment World, נטפליקס 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  13 במאי 2016 
 משך הקרנה:  118 דק' 
 שפת הסרט:  קוריאנית 
 סוגה:  סרט זומבים, סרט מתח, סרט פעולה, סרט אימה, סרט אפוקליפטי 
 הכנסות באתר מוג'ו:   traintobusan
 סרט קודם:  Seoul Station 
 סרט הבא:  Peninsula 
 traintobusan.co.kr
 דף הסרט ב־IMDb
 
רכבת לבוסאן (בקוריאנית: 부산행) הוא סרט אקשן-אימה דרום קוריאני משנת 2016 בבימויו של יואן שאנג-הו (אנ').
הסרט מתרחש ברובו ברכבת מהירה מסיאול לבוסאן כשאפוקליפסת זומבים פורצת לפתע במדינה ומאיימת על שלומם של הנוסעים.
הסרט הוקרן בבכורה במדור הקרנות חצות של פסטיבל קאן 2016 ב-13 במאי. ב-7 באוגוסט, הסרט קבע שיא כסרט הקוריאני הראשון של 2016 ששבר את שיא הקהל של למעלה מ-10 מיליון צופי תיאטרון.
תקציר העלילה

מגפה משתוללת בקוריאה עקב התפרצות וירוס מסתורי והממשלה מכריזה על מצב חרום. הנוסעים ברכבת האקספרס לבוסאן, העיר שהצליחה עד עתה להגן על עצמה בהצלחה מפני המגפה, חייבים להלחם על חייהם כאשר הווירוס הופך למתקפת זומבים.
הערות שוליים

↑  “Train To Busan” Is The First Korean Film Of 2016 To Break This Audience Record, Soompi, ‏1470597985 (באנגלית)
ערך זה הוא קצרמרבנושא סרטים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
רוקטנדה

| --- | --- |

התפרצות רוקטנדה ב-12 בפברואר 2013
 מידע כללי
 סוג הר:  הר געש שכבתי
 גובה:  875 מטרים
 מדינה:  אינדונזיה 
 מיקום:  פלואה אינדונזיה
 מספר הר געש:  =0604-15
 התפרצות אחרונה:  10 באוגוסט 2013
 קואורדינטות:  8°19′30″S 121°42′37″E﻿ / ﻿8.32496°S 121.710262°E﻿ / -8.32496; 121.710262
  (למפת אינדונזיה מוגדלת) ג'קרטה נוסאנטארה סורבאיה מדן מקאסאר פונטיאנאק ג'איאפורה מ האוקיינוס ההודי האוקיינוס השקט מלזיה פרוקטנדה(למפת אינדונזיה רגילה) ג'קרטה נוסאנטארה סורבאיה מדן מקאסאר פונטיאנאק ג'איאפורה מ האוקיינוס ההודי האוקיינוס השקט מלזיה פרוקטנדה
 
הר רוקטנדה (באינדונזית: Gunung Rokatenda) או גם הר פאלווה (Gunung Paluweh) הוא הר געש שכבתי פעיל באי פאלאוה (Palue), חלק מאיי סונדה הקטנים, צפונית לאי פלורס במחוז איי סונדה הקטנים – מזרח (Nusa Tenggara Timur) באינדונזיה. האי פאלאוה הוא אי עגול קטן, קוטרו 8 קילומטרים, שטחו 41 קמ"ר, ומתגוררים בו כ-10,000 תושבים בשמונה כפרים הרריים. אין באי כבישים או כלי רכב והקשר היחיד עם העולם החיצון הוא בשיט מהעיר מאומרה (Maumere) באי פלורס. הר הגעש הוא הנקודה הגבוהה ביותר באי, 875 מטרים מעל פני הים.
מרבית הגעשיות באינדונזיה נובעת מקשת סונדה – קשת איים שנוצרה באזור הפחתה בו חודר הלוח ההודי אל מתחת ללוח האירו-אסיאתי. קשת זו תחומה מצדה הצפון-צפון-מערבי על ידי איי אנדמן – שרשרת של איים געשיים ממקור בזלתי, וממזרח על ידי קשת בנדה – שאף היא נוצרה כתוצאה מהפחתה.
רוקטנדה הוא אחד מ-129 הרי הגעש הפעילים של אינדונזיה, חלק מטבעת האש, אזור המקיף את האוקיינוס השקט וכולל כמה מהרי הגעש הפעילים ביותר על פני כדור הארץ. האי פאלאוה נוצר עקב פעילות הר הגעש. כאמור, גובהו מעל פני הים 875 מטרים, אבל גובהו מבסיסו על קרקעית האוקיינוס הוא 3,000 מטרים. פסגת ההר כוללת סדרה של לועות חופפים שקוטרם מגיע עד 900 מטרים. התפרצויות צדדיות יצרו כמה לועות לאורך סדק שכיוונו צפון מערב.
ההתפרצות ההיסטורית הגדולה ביותר התרחשה בין ה-4 באוגוסט ל-25 בספטמבר 1928 (מדד התפרצות געשית 3) במהלכה התרחשה רעידת אדמה ונוצר צונאמי.
ב-16 בינואר 2005, היו סימנים מקדימים להתפרצות געשית שלא התממשה שגרמו לרשויות להכריז על מצב חירום. בנובמבר 2012 ההר החל להיות פעיל שוב, כשהוא פולט אפר געשי, פעילות שנמשכה לתוך 2013, תושבים שהתגוררו בסמיכות להר פונו לעיר מאומרה באי פלורס.
ב-10 באוגוסט 2013 ההר התפרץ שוב, הוא פלט עמוד התפרצות בגובה 2 קילומטרים, האפר כיסה את החוף הסמוך וגרם למותם של שישה תושבים. עקב כך, פונו מהאי כ-3,000 תושבים.
הערות שוליים

↑  אתר Global Volcanism Program
↑  Volcanoes of Indonesia: Highlights
↑  Mt. Rokutenda on alert status
↑  Mt. Rokutenda spews ash, hundreds evacuated
↑  Indonesia volcano eruption: Six dead on Palue
קרל מריה פון ובר

| --- | --- |

 לידה:  18 בדצמבר 1786 אויטין, בישופות ליבק 
 פטירה:  5 ביוני 1826 (בגיל 39) לונדון, הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד 
 מקום קבורה:  בית הקברות הקתולי הישן 
 מוקד פעילות:  בישופות ליבק 
 תקופת הפעילות:  מ-1799 
 מקום לימודים:  האוניברסיטה למוזיקה ואמנויות הבמה של וינה 
 עיסוק:  מלחין, מנצח, פסנתרן, גיטריסט, מבקר מוזיקה
 סוגה:  מוזיקה קלאסית, אופרה 
 שפה מועדפת:  גרמנית 
 כלי נגינה:  גיטרה קלאסית, פסנתר
 בן או בת זוג:  קרולין ובר 
 צאצאים:  מקס מריה פון ובר 
 פרופיל ב-IMDb
 
Carl Maria von Weber - der freischutz, j. 277 - overture
קרל מריה פרידריך ארנסט פון ובר (בגרמנית: Carl Maria von Weber ‏ 18 או 19 בנובמבר 1786 – 5 ביוני 1826 משחפת בלונדון שבבריטניה) היה מלחין, מנצח, פסנתרן, גיטריסט ומבקר מוזיקה גרמני, מראשוני המלחינים החשובים של האסכולה הרומנטית.
ביוגרפיה

ובר נולד באיוטין שליד ליבק. הוריו היו חברים בלהקת אופרה נודדת, וכך זכה ובר להתוודע אל מוזיקה בערים שונות וללמוד אצל מורי מוזיקה שונים, בזלצבורג אצל מיכאל היידן ובווינה אצל יוזף היידן והומל, בין השאר. ובר היה פסנתרן וירטואוז וכשהיה בן 14 בסך הכל הוצגה האופרה הראשונה שלו, "נערת היער" בווינה, בהצלחה מסוימת. כשרונותיו המוזיקליים הבולטים הביאו לו משרת קאפלמייסטר בתיאטרון ברסלאו עוד לפני הגיעו לגיל 18. משם המשיך אל משרה שאינה קשורה במוזיקה, כמזכירו האישי של הדוכס לודוויג משטוטגרט, שם כתב את האופרה השנייה שלו, "סילוואנה" ומוזיקה לפסנתר.
ובר היה מן הראשונים לנצח על התזמורת לא מכלי המקלדת או אגב נגינה בכינור אלא בעמידה לפני הנגנים ומתן קצב בזרועותיו ובאמצעות דף נייר מגולגל, לפני היות שרביט הניצוח.
עוד בילדותו היה ובר חולני, ובמשך חייו הגיע לידי תשישות עקב עבודה מאומצת ודאגות כספיות. מחלת השחפת שלקה בה הכריעה אותו כאשר נסע ללונדון, לנצח שם על האופרה "אוברון".
יצירתו

ליצירתו, בעיקר לאופרות שלו, שהחשובות בהן הן "הקלע החופשי" (Der Freischütz), "אוריאנטה" ו"אוברון", הייתה השפעה רבה על התפתחות האופרה הגרמנית בתקופה הרומנטית, בייחוד על של ריכרד וגנר, שהיה מעריץ מוצהר של ובר. המרכיב המאקאברי והעל-טבעי הבולט ב"הקלע החופשי" היה חביב על בני המאה ה-19, הן בספרות והן בשירה ובמוזיקה, ומלחיני אופרות עשו בו שימוש, כוגנר בלוהנגרין, או היינריך מארשנר, מעוזריו של ובר באופרה של דרזדן, באופרה שלו "הערפד". יצירותיו לקלרינט, הכוללות שני קונצ'רטי, קונצ'רטינו, חמישייה וריאציות לפסנתר וקלרינט וגרנד דואו קונצרטנט, מבוצעות בקביעות גם כיום. המוזיקה שלו לפסנתר, הכוללת ארבע סונאטות, שני קונצ'רטי וה"קונצרטשטוק" - קטע קונצרטנטי - בפה מינור, השפיעה על מלחינים כמו שופן, ליסט ומנדלסון.
ובר היה גם האיש שהעניק מעמד של כבוד לריקוד הוולס ביצירתו "הזמנה למחול", קונצרט-ולס לפסנתר סולו מ-1819. עד אז היה הוולס מקובל באולמות הריקודים של ברלין, שם כבש לו מקום מ-1792 כריקוד חדש ונועז על גבול השערורייתי. היצירה של ובר מתארת פנייה מנומסת של צעיר אל נערה צנועה בנשף מכובד, לפי כל כללי הנימוס והגינונים המקובלים, ובכך נפתחה הדרך ליצירותיהם של מלחיני הוולסים הווינאיים פרנץ להאר ומשפחת שטראוס. ברליוז תזמר את היצירה. בקונצ'רטינו לקרן יער קבע ובר חידוש בהציגו לנגן הקרן תביעה להשמיע בו-זמנית שני צלילים על ידי המהום במקביל תוך כדי נגינה - טכניקה הידועה בשם "מולטיפוניקה".
ובר גילה עניין גם בצדדים טכניים של הוצאה לאור כמו ליתוגרפיה, כתיבה עיתונאית ביקורתית והיסטוריה של כלי נגינה וביצוע, שירי עם, למשל. מכלול המוזיקה הדתית (הקתולית) שלו היה פופולרי מאוד בגרמניה של מאה ה-19. עוד הלחין את אחד ממחזורי השירים המוקדמים ביותר, 'Die Temperamente beim Verluste der Geliebten". הוא עשה לו שם גם כמתזמר מוכשר, שהישגיו זכו לשבח ולחיקוי מצד דורות של מלחינים. ברליוז מזכיר אותו ב"מסה על אינסטרומנטאציה" שלו ודביסי העיר, שצליל התזמורת של ובר הושג באמצעות חקר נשמתו של כל אחד מכליה.
השפעתו של ובר הגיעה עד אל מלחיני המאה ה-20, כגון דביסי, סטרווינסקי, מאהלר (שהשלים את האופרה הקומית של ובר, "שלושת הפינטוס", שלא הושלמה והכניס שינויים ותיקונים ב"אוריאנטה" וב"אוברון") והינדמית (שחיבר את היצירה הפופולרית "מטאמורפוזות סימפוניות על נושאים של ובר").
בת-דודו של ובר, קונסטנצה, הייתה אשתו של מוצרט.
מבחר יצירות חשובות

קונצ'רטו לקלרינט מספר 1 אופוס 73, משנת 1811
קונצ'טו לקלרינט מספר 2 אופוס 74, משנת 1811
סונטות לפסנתר מספר 1 עד 4, משנת 1812 עד שנת 1822
קונצ'טו לבסון, משנת 1811
חמישייה לקלרינט, משנת 1815
קונצ'טינו לקרן יער, משנת 1815
"גרנד דואו קונצרטנט" בשביל קלרינט ופסנתר כאחד, משנת 1816
"הקלע החופשי"- אופרה, משנת 1821
הנצחה

מפרצון ובר באי אלכסנדר שבאנטארקטיקה נקרא על שמו..
הערות שוליים

↑  קרל מריה פון ובר באתר www.musicacademyonline.com
↑  ג'יימס גולוויי וויליאם מאן, "מוזיקה בכל הזמנים" עמ' 172
1 2 3 4  גולוויי ומאן
↑  מפרצון ובר באתר הסקר הגאולוגי של ארצות הברית
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007269874705171  PLWABN: 9810655043205606  BIBSYS: 90109222  BNC: 000098822  BNE: XX1094089  BnF: cb13901052m (data)  CANTIC: a19714531  CiNii: DA01202995  GND: 118629662  ICCU: LO1V131767  ISNI: 0000 0001 2319 9065  LCCN: n79110317  LNB: 000036689  MusicBrainz: c2d17829-1424-435b-9386-c77d3a920abe  NDL: 00621634  NKC: jn19990008955  NLA: 36176767  NLG: 62002  NLK: KAC199629441  NSK: 000003884  NTA: 068327889  RERO: 02-A025103644  RSL: 000004332  SELIBR: 209005  SNAC: w6cc0zb3  SUDOC: 027698467  Trove: 1224531  VcBA: 495/1547  VIAF: 14959938   WorldCat (עם VIAF): 14959938 
עיצוב לפינאלה של מערכה 3 ב"הקלע החופשי" 1821 - NGO4p503
רוגר SR-22

| --- | --- |

רוגר SR-22
 מידע כללי
 סוג:  רובה קליעה קל
 תכנון:  סטורם ורוגר, 2009
 מדינה מייצרת:  ארצות הברית ארצות הברית
 יצרן:  סטורם רוגר
 תקופת השימוש:  2015–הווה (כ־9 שנים)
 מדינות המשתמשות:  בעיקר אזרחים וכן ישראל
 מידע טכני
 קליבר:  022 לונג רייפל,  (5.56 מ"מ)
 פעולה:  רובה חצי-אוטומטי, אש מרכזית
 הזנה:  מחסנית מעגלית של 10 כדורים או מחסנית רגילה של 20 כדורים
 אורך כולל:  940 מ"מ (37 אינץ')
 אורך קנה:  470 מ"מ (18.5 אינץ')
 משקל ריק:  2.3 ק"ג
 קצב אש:  בודדות
 טווח אפקטיבי:  כ-100 מטר
 טווח מקסימלי:  300–400 מטר
רוגר SR-22 הוא רובה חצי-אוטומטי קל בקליבר 022 לונג רייפל (קוטר 5.6 מ"מ) עם מעצה מודרני המבוסס על הרוגר 10/22, שנועד בעיקר לשימוש אזרחי ומשטרתי. על פי רוב, משמש הנשק לקליעה, ירי ספורטיבי וציד של חיות קטנות. מכיוון שמדובר ברובה קל, קומפקטי, מדויק ובעל רתע נמוך, הוא מתאים במיוחד ליורים מתחילים. את הרובה מייצרת חברת סטורם רוגר האמריקאית.
שימוש בישראל

הרוגר SR-22 נכנס לשימוש כוחות הביטחון של ישראל (צה"ל, משמר הגבול ומשטרת ישראל) ב-2015 והחליף את הרוגר 10/22.
הרובה ידוע בישראל בעיקר בשל שימושו בידי כוחות הביטחון כאמצעי לפיזור הפגנות. באמצעותו יורים כדורי 0.22 אינץ'. כדורים אלה הם בקוטר דומה לתחמושת חיה אך בעלי כמות פחותה של אבק שרפה ולכן עוצמתם נמוכה משמעותית. את הירי מבצעים קלעים, בדרך כלל לטווחים של כ-100 מטר. הירי ברוב המקרים גורם לפציעת המטרה ולעיתים להריגתה. הוא סווג על ידי מדור קליעה וצליפה בצה"ל כ"נשק פחות מקטלני", אף על פי שלפחות 14 פלסטינים נהרגו מירי רוגר משנת 2015 עד 2021.
בעקבות מספר מקרים של פורעים ומפגינים אלימים שנהרגו מירי רוגר בשנת 2000, הוא סווג מחדש ב-2001 כנשק קטלני, והוראות הפתיחה באש בו הוחמרו וכתוצאה מכך השימוש בו הוגבל באופן ניכר. ב-2010 נודע כי למרות זאת, נעשה בו שימוש נרחב.
בעקבות גל הטרור הפלסטיני בירושלים ויהודה ושומרון ב-2015 שהתבטא באלפי פיגועי טרור פלסטיני שכללו יידוי אבנים ובקבוקי תבערה הוחלט להחזיר את השימוש ברוגר כנגד פורעים אלימים (כגון מיידי אבנים ובקבוקי תבערה) המהווים סכנת חיים.
בפברואר 2021 נהרג חייל צה"ל יונתן גרנות מירי רוגר במסגרת תאונת אימונים.
במאי 2021 השתמשו כוחות משמר הגבול בנשק זה כנגד משליכי בקבוקי תבערה במהומות בלוד. בעקבות אירועי המהומות בישראל החליט מפכ"ל המשטרה קובי שבתאי על שינויים בשימוש בכלים לפיזור הפגנות, ובין השאר התיר שימוש ברובי רוגר לשימוש בכל מקום במדינת ישראל.
משתמשים

ישראל ישראל: צה"ל, משמר הגבול ומשטרת ישראל.
ארצות הברית ארצות הברית: בשימוש מספר כוחות משטרה ואכיפת חוק.
הערות שוליים

↑  בישראל
↑   הגר שיזף, צה"ל הגביר את השימוש בירי חי שהוגדר "אל-הרג", לפחות 4 פלסטינים נהרגו ממאי, באתר הארץ, 30 ביוני 2021.
↑  חיים לוינסון, צה"ל מפזר הפגנות בקליע שנאסר לשימוש על ידי הפרקליט הצבאי, באתר הארץ, 19 בספטמבר 2010
↑  רענן בן צור, האבל על סמ"ר יונתן גרנות שנורה למוות בידי חברו: "חוש נתינה נדיר ומנהיגות כובשת", באתר ynet, 26 בפברואר 2021.
↑  הרוג מפגיעה ברמת גן, נפילות ליד נתב"ג, בגבעת שמואל ובשומרון, באתר ynet, 15 במאי 2021.
↑  משה שטיינמץ, הרפורמה של המפכ"ל: שימוש באלה – על דעת השוטר, באתר כאן – תאגיד השידור הישראלי, 20 ביוני 2021.
|  נשק קל עכשווי של צה"ל |
| --- | --- | --- |
| נשק אישי/רובה סער | רובה M16 • רובה M16A1 מקוצר • CAR-15‏ • רובה M4A1 • מיקרו-תבור X-95 ו-X-95L • תבור X-95 פלאט-טופ • IWI ערד |      |
| מקלעים | נגב 5.56 מ"מ • נגב קומנדו • נגב NG7‏ • מאג 7.62 מ"מ • בראונינג 0.3 • M2 בראונינג (מק"כ 0.5) |      |
| רובי צלפים | חיל הרגלים: רמינגטון M24‏ • SR-25 Mk 11 • ברק (H-S Precision HTR 2000)‏ • בארט M82A1   יחידות מיוחדות: רמינגטון M24 • מאוזר 86SR‏ • בארט MRAD‏ • בארט REC10‏ • SR-25 Mk 11‏ • רובה צלפים דרגונוב • מקמילן TAC-338 • מקמילן TAC-50 |      |
| רימונים | רימון יד מדגם רימון רסס 26 • מטול רימונים M203 • מטול רימונים M320 |      |
| רקטות כתף | M72 לאו "זרזיר מתכלה" • RPG-7‏ • מטאדור "מפצח האגוזים" ו"מפצח קל משקל" |      |
| כלי נשק נוספים | תת-מקלע מיקרו-עוזי • קלשניקוב AK-47 • רוגר SR-22 • אקדחי גלוק 17 וגלוק 19 • אקדח זיג זאואר SIG P228 |      |
| ראו גם | נשק קל של צה"ל • אמצעי הלחימה של צה"ל • נשק קל • חיל הרגלים • צבא הגנה לישראל |      |
רון ויליאמסון

| --- | --- |

תמונת המעצר של רון ויליאמסון
 לידה:  3 בפברואר 1953 עדה, ארצות הברית 
 פטירה:  4 בדצמבר 2004 (בגיל 51) טלסה, ארצות הברית 
 עמדה:  תופס 
 דראפט:  סיבוב שני, בחירה מספר 41, 1971 אוקלנד אתלטיקס
 
רון ויליאמסון (3 בפברואר 1953 – 4 בדצמבר 2004) היה שחקן בייסבול ששיחק בתפקיד תופס ומגיש בליגת המשנה בארצות הברית. הוא הואשם על-לא-עוול-בכפו ברצח ובאונס, הורשע במשפטו, נדון למוות ב-1988, אך זוכה ב-1999.
ביוגרפיה

ויליאמסון נולד באוקלהומה. הוא היה הבחירה ה-41 בדראפט של ליגת ה-MLB ב-1971, בחירה שנעשתה על ידי קבוצת אוקלנד אתלטיקס בסיבוב השני. ב-1972 הוא שיחק בקבוצת המשנה של אוקלנד וחבט בממוצע של 265. ב-52 משחקים. עונת 1973 הייתה גרועה מבחינתו, והוא חבט בממוצע של 0.137 בלבד בקבוצת קי וסט קונצ'ס, כאשר ב-59 משחקים היו לו רק 13 Runs Produced. בעונות 1976–1977 שיחק בקבוצת המשנה של הניו יורק יאנקיז בתור מגיש.
חייו של ויליאמסון החלו לנוע במעגלים לאחר מכן. הוא התמכר לאלכוהול ולסמים, וסבל ממחלות נפש, הפך לדיכאוני ועבר לגור עם אמו.
חייו עברו את השינוי הגדול ביותר כאשר ב-1982 דברה סו קרטר, מלצרית בבר בעיר עדה שבאוקלהומה שבו הוא נהג לבקר באופן תדיר, נמצאה מתה בדירתה. חמש שנים לאחר מכן טענה משטרת עדה כי ויליאמסון, ביחד עם חברו דניס פריץ, הם החשודים ברצח של דברה קרטר. בעקבות זאת נשפטו השניים בבית המשפט בעדה. גזר דינו של ויליאמסון היה מוות בזריקת רעל, ואילו פריץ נדון למאסר עולם.
לאחר 11 שנים באגף הנדונים למוות, ויליאמסון זוכה בעקבות בדיקת DNA, ושוחרר מהכלא. הוא נפטר חמש שנים לאחר שחרורו בבית חולים כתוצאה משחמת הכבד בעקבות התמכרותו ארוכת השנים לאלכוהול ולסמים. הסופר ג'ון גרישם קרא את ההספד שנכתב עליו בניו יורק טיימס וכתב עליו את ספרו הלא-בדיוני הראשון, שהפך לרב-מכר.
לקריאה נוספת

ג'ון גרישם, חף מפשע, מודן הוצאה לאור, 2007 (יצא לאור באנגלית ב-2006)
רביע אבו ח'ליל

| --- | --- |

רביע אבו ח'ליל
 לידה:  17 אוגוסט 1957 (בן 67) לבנון
 מוקד פעילות:  לבנון 
 תקופת הפעילות:  מ-1980
 עיסוק:  מוזיקאי
 סוגה:  מוזיקה ערבית, ג'אז
 שפה מועדפת:  ערבית, גרמנית, צרפתית 
 כלי נגינה:  עוד, חליל
 חברת תקליטים:  Enja Records; NMP
 מספר צאצאים:  2 
 פרסים והוקרה:  Ruth Music Award 
 www.rabihaboukhalil.com
 פרופיל ב-IMDb
 
רביע אבו ח'ליל (בערבית: ربيع أبو خليل; נולד ב-17 באוגוסט 1957 בלבנון) הוא נגן עוד ומלחין.
ביוגרפיה

רביע אבו ח'ליל נולד בביירות, לבנון ובגיל 19 היגר למינכן, גרמניה עקב מלחמת האזרחים בלבנון. כיום הוא מתגורר במינכן ובחלק מהזמן בדרום צרפת עם אשתו ושני ילדיהם.
הקריירה המוזיקלית

משחר ילדותו למד אבו ח'ליל לנגן על עוּד בקונסרבטוריון של ביירות. כאשר עבר לגרמניה החל ללמוד לנגן בחליל קלאסי באקדמיה למוזיקה של מינכן. הוא נהג לשלב את המוזיקה הערבית מבית עם ג'אז, רוק ומוזיקה קלאסית. אבו ח'ליל זכה לשבחים כ"אמן מוזיקת עולם שנים בטרם נהיה הז'אנר הזה פופולרי בעולם, סטקטו מזרח-תיכוני מהול בגרוב החלקלק של הג'אז כאילו נוצרו להשתלב יחדיו".
במרוצת השנים הופיע אבו ח'ליל במקומות רבים בעולם לצד אמנים מן השורה הראשונה כדוגמת ג'ון מקלפלין, וכן הנחה בתוכנית טלוויזיה דוקומנטרית אשר נקראה Visions of Music שחקרה שילובים של מוזיקת הג'אז עם מוזיקות עממיות ממקומות שונים בעולם, בה ראיין אבו ח'ליל מוזיקאים שונים.
דיסקוגרפיה

Compositions & Improvisations (MMP, 1981)
Bitter Harvest (MMP, 1984)
Between Dusk And Dawn (MMP, 1987; Enja Records, 1993)
Bukra (MMP, 1988; Enja Records, 1994)
Nafas (ECM, 1988)
Roots & Sprouts (MMP/Enja Records, 1990)
World Music Orchestra: East West Suite (Granit Records, 1990)
Al-Jadida (Enja Records, 1990)
Blue Camel (Enja Records, 1992)
Tarab (Enja Records, 1992)
The Sultan's Picnic (Enja Records, 1994)
Arabian Waltz (Enja Records, 1996)
Odd Times (Enja Records, 1997)
Yara (Enja Records, 1998)
The Cactus of Knowledge (Enja Records, 2001)
Il Sospiro (Enja Records, 2002)
Morton's foot (Enja Records, 2004)
Journey to the Centre of an Egg (Enja Records, 2005)
Songs for Sad Women (Enja Records, 2007)
Em Portugues (Enja Records, 2008)
Selection (Enja Records, 2009)
Trouble in Jerusalem (Enja Records, 2010)
הערות שוליים

↑  John Fordham,‏ Rabih Abou Khalil, באתר עיתון הגארדיאן, 24 במאי 2002
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007300999705171  PLWABN: 9810575485905606  BnF: cb13944484w (data)  GND: 129395439  ISNI: 0000 0000 7839 3503  LCCN: n95121951  MusicBrainz: 4644d754-bdef-4323-9854-9e82acbdaa79  NKC: xx0026424  NTA: 227731611  SUDOC: 133612996  VIAF: 46951493   WorldCat (עם VIAF): 46951493
רות מצלר

רות מצלר (בגרמנית: Ruth Metzler; נולדה ב-23 במאי 1964) היא פוליטיקאית ואשת עסקים שווייצרית, שכיהנה כחברת המועצה הפדרלית של שווייץ בשנים 1999–2003. היא עמדה בראש המחלקה הפדרלית למשפטים ומשטרה.
ביוגרפיה

מצלר, קתולית, נולדה בעיירה זורזה (אנ') שבקנטון לוצרן. היא למדה משפטים באוניברסיטת פריבור (אנ'). היא גם הוסמכה כרואת חשבון. שימשה בשנות ה-90 כשופטת מקומית בקנטון אפנצל אינר-רודן. ב-1996 מונתה לתפקיד בכיר במחלקת הכספים של הקנטון. הייתה חברת המפלגה הנוצרית דמוקרטית העממית של שווייץ.
בשנת 1999, אף על פי שלא הייתה מוכרת ברמה הלאומית, נבחרה מצלר לכהונה במועצה הפדרלית של שווייץ, לאחד משני המושבים של מפלגתה שהתפנו בו זמנית, לאחר שהתקבלה במפלגה הדרישה לאייש אחד מהם על ידי אישה. היא גברה בהצבעה בפרלמנט של שווייץ על יריבתה ברוב של 126:118. בכך הייתה לאדם הצעיר ביותר שנבחר למועצה הפדרלית מאז 1875.
מצלר החלה לכהן במועצה הפדרלית ב-1 במאי 1999 ומונתה לראש המחלקה הפדרלית למשפטים ומשטרה. ב-1 בינואר 2003 החלה לכהן במקביל כסגנית נשיא שווייץ.
מזלה של מצלר פנה נגדה בסוף שנת 2003. בבחירות הכלליות באותה שנה נחלש כוחה של מפלגתה בפרלמנט של שווייץ, ומפלגת העם השווייצרית, שהפכה למפלגה הגדולה ביותר, תבעה לעצמה מושב נוסף במועצה הפדרלית. בבחירות באספה הלאומית נבחר מועמד מפלגת העם כריסטוף בלוכר (אנ') על פני מצלר ברוב של 121:116 למלא את המושב שהחזיקה במועצת הברית. מצלר ניסתה להתמודד מול חבר מפלגתה ז'וזף דייס שכיהן עמה במועצה הפדרלית על מושבו בה, אך הפסידה גם לו (138:96). היא סיימה את כהונתה במועצה בסוף שנת 2003. היא הייתה לחבר המועצה השלישי בהיסטוריה של שווייץ שלא נבחר לכהונה שנייה בה.
לאחר פרישתה מהפוליטיקה ב-2004 פרסמה מצלר אוטוביוגרפיה ולימדה באוניברסיטת סנט גאלן. לאחר מכן נכנסה לעבודה בשוק הפרטי. היא בעלת חברת ייעוץ ואסטרטגיה וכיהנה במועצות המנהלים של חברות שונות.
מצלר נשואה בשנית.
ראשית צמיחת גאולתנו

"ראשית צמיחת גאולתנו" הוא ביטוי המשקף את היחס המשיחי של חלקים בציונות הדתית למדינת ישראל, הרואה בה אתחלתא דגאולה - תחילת תהליך הגאולה. הביטוי מופיע לראשונה בתפילה לשלום המדינה, אשר חוברה ככל הנראה על ידי הרב יצחק אייזיק הלוי הרצוג.
רקע

אחת מברכות תפילת שמונה עשרה הנאמרת ביהדות בכל אחת משלושת תפילות היום, נקראת בשם מצמיח קרן ישועה. ברכות אשר נאמרות כך מימות אנשי כנסת הגדולה או לכל המאוחר נערכו שוב בסמוך לחורבן בית המקדש השני.
אֶת צֶמַח דָּוִד עַבְדְּךָ מְהֵרָה תַצְמִיחַ וְקַרְנוֹ תָרוּם בִּישׁוּעָתֶךָ, כִּי לִישׁוּעָתְךָ קִוִּינוּ (נוסח הספרדים: וְצִפִּינוּ) כָּל הַיּוֹם (חלק מקהילות נוסח ספרד: וּמְצַפִּים לִישׁוּעָה) בָּרוּךְ אַתָּה ה', מַצְמִיחַ קֶרֶן יְשׁוּעָה.
השימוש בשורש צ.מ.ח ובביטויים מקבילים לכך, מצויים לרוב בנבואות התנ"ך בנוגע לגאולת ישראל לעתיד לבוא.
על יסוד מינוחים אלה נוצר בעת החדשה הביטוי "ראשית צמיחת גאולתנו" כהיגד הנאמר בהקשר להבעת משמעותה של העת הזו בעיני הדוברים את הביטוי.
מקור הביטוי

היו שייחסו את הביטוי לרב אברהם יצחק הכהן קוק, אך לשון זהה אינה נמצאת בכתביו. המקום הראשון הידוע שבו נעשה שימוש בביטוי, הוא בתפילה לשלום המדינה: ”אָבִינוּ שֶׁבַּשָׁמַיִם, צוּר יִשְׂרָאֵל וְגואֲלו, בָּרֵךְ אֶת מְדִינַת יִשְׂרָאֵל, רֵאשִׂית צְמִיחַת גְּאֻלָּתֵנוּ”.
שאלת מחברה של התפילה הייתה שנויה במחלוקת שנים ארוכות, כשהיו שייחסו אותה לרבנים הראשיים של ימי קום המדינה, הרב בן-ציון מאיר חי עוזיאל והרב יצחק אייזיק הלוי הרצוג. היו גם שייחסו את טביעת הביטוי הזה לבדו לש"י עגנון, שהכניס אותו לתפילה שהכינו הרבנים הראשיים. על פי ד"ר יואל רפל, שהדוקטורט שלו עוסק בנושא זה, התפילה חוברה בידי הרב הרצוג, ועברה שינויים סגנוניים קלים בלבד בידי עגנון. עדות ברורה בנוגע למקור הביטוי נמצאת במאמר שפרסם הרב הרצוג בשנת ה'תשי"ז, שבו כתב: ”תודה לאל זכינו לכך שבמדינת ישראל - שהיא כמו שכיניתיה בנוסח התפילה שיסדתי "ראשית צמיחת גאולתנו" - יש צמיחת קרן למשפט תורתנו הקדושה”.