stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פוג'יקו נאקאיה
חיים מוקדמים וחינוך

נאקאיה נולדה בסאפורו בשנת 1933, שם אביה Ukichirō Nakaya, אשר אליו מיוחסת הכנת פתיתי השלג המלאכותיים הראשונים, היה בזמנו עוזר פרופסור באוניברסיטת הוקאידו. מאוחר יותר אביה הפיק מספר סרטים דוקומנטריים ותוכניות רדיו והקים את Iwanami Productions, מפיקה של סרטים דוקומנטריים וחינוכיים. Ukichirō Nakaya היה גם אמן סומי-e מוכשר, ובשנת 1960 ציורי הדיו שלו הוצגו לצד ציורי השמן של Fujiko Nakaya בתערוכה בגלריה שרמן בשיקגו. בשנים האחרונות תערוכות ב-Oslo Kunstforening ו-Le Forum ב-Ginza Maison Hermès המחישו את השפעת הרעיונות והפרקטיקה המדעית של Ukichiro Nakaya על יצירת האמנות של Fujiko Nakaya.
קריירה

לאחר שבילתה זמן מה באירופה, שם למדה זמן קצר אצל לאונרד פוג'יטה (המכונה פוג'יטה צוגוהארו ), נאקאיה חזרה ליפן ב-1960. היא הציגה את ציורי השמן שלה בתערוכת שני אנשים עם אביה בגלריה לאמנות שרמן בשיקגו (1960) ואחריה תערוכת יחיד ראשונה שלה, הכוללת שנים עשר ציורים, בגלריית טוקיו (1962).
קריירה > ניסויים באמנות וטכנולוגיה

נאקאיה זכתה לראשונה לבולטות בזכות השתתפותה בקולקטיב האמנות האמריקאי Experiments in Art and Technology (EAT), שנוסד ב-1967. נאקאיה הופיעה לראשונה עם EAT כמפעילת שלט רחוק לעבודת ההצגה של דבורה היי סולו ל -9 ערבים: תיאטרון והנדסה ב-1966, אך לא הצטרפה רשמית לקבוצה עד שהפכה לנציגת טוקיו של EAT ב-1969. היא הוזמנה על ידי בילי קלובר, לפי הצעתו של רוברט ראושנברג (עבורו תרגמה במהלך הופעתו ב-1964 במרכז האמנות Sōgetsu ) ליצור פסל ערפל עבור ביתן פפסי באקספו '70 באוסקה. בעוד שההזמנה לא דרשה סוג מסוים של ערפל, נאקאיה חששה שערפל כימי יגביל את מי שיכול להשתתף בעבודה, אז היא ניצלה את ההזדמנות לעצב את פסל הערפל האטמוספירי הראשון בעולם על בסיס מים בעזרת המהנדס תומאס מי. נאקאיה ראתה בטבע משתף פעולה בפרויקט הזה, אז היא ומי ערכו מספר בדיקות כדי לראות כיצד התנאים הטבעיים של האתר עשויים לעצב את הערפל. הם ערכו בדיקות של התפוקה של מכשירי אטום שונים, בדיקות מנהרות רוח של דגמי הביתן ומחקרים של דפוסי הרוח באתר ביתן פפסי באוסקה. פסל הערפל זכה להכרה כאחד מפרויקטי החתימה של ביתן פפסי, ומערכת הערפל נרשמה כפטנט על ידי Mee (חומרה) וגם Nakaya (זרימת אוויר) לאחר אקספו 70'. Nakaya הקימה מאז מתקני ערפל רבים אחרים בגלריות ברחבי העולם, כולל הגלריה הלאומית של אוסטרליה, קנברה ומוזיאון גוגנהיים בילבאו.
קריירה > וידאו Hiroba, Video Art, ו-Video Gallery SCAN

מאז שנות ה-70, נאקאיה הייתה דמות מפתח בסצנת הווידאו ארט ביפן, ולעיתים קרובות שימשה כצינור בין מתרגלי אמנות צפון אמריקאים ויפנים. היא פרצה לראשונה בסרטון וידאו בהזמנתו של אמן הווידאו הקנדי מייקל גולדברג, והיא עבדה עם קצוהירו יאמאגוצ'י כדי לארגן את התערוכה הראשונה של וידאו ארט ביפן, Video Communication: Do-It-Yourself-Kit בבניין סוני, גינזה, ב-1972. היא הייתה חברה מרכזית בקולקטיב הווידאו Video Hiroba שנוצר לרגל מופע זה, ועבדה הן על פרויקטים שיתופיים קהילתיים והן על פסלי וידאו בודדים משנות ה-70 ועד שנות ה-90. עבודותיה צוטטו לעיתים קרובות כדוגמאות ליצירה של וידאו הירובה, כולל היצירה שלה מ-1972 חברים של קורבנות מינאמטה - יומן וידאו והמיצב האינטראקטיבי שלה משנת 1973 Old People's Wisdom — Cultural DNA. אבל מעבר לייצור עבודות וידאו, היא גם תרגמה טקסטים בווידאו וקידמה אמנים יפנים בחו"ל. ב-1974 היא פרסמה תרגום יפני של הטלוויזיה הגרילה של מייקל שמברג, באמצעות Bijutsu Shuppansha, ותרגמה טקסטים נוספים עבור המגזין Bijutsu Techō. נאקאיה גם ייצגה את Video Hiroba עבור פסטיבל מטריקס, ונקובר, בשנת 1973 וסייעה לברברה לונדון בארגון התערוכה של המוזיאון לאמנות מודרנית של 1979 לווידאו אמנות יפנית, וידאו מטוקיו לפוקוי וקיוטו.
קריירה > פסלי ערפל

עבודות הערפל של נאקאיה שלטו בתרגול שלה מאז סגירת ה-Video Gallery SCAN ב-1992. בראיון ב-27 באפריל 2014 עם איירין שום אלן, הסבירה נאקאיה שהיא לא יוצרת דימויים ישירות עם פסלי הערפל שלה, אלא הערפל הוא סוג של מתמר המגיב לתנאים המטאורולוגיים המקומיים. היא העירה שהנוף יכול להיראות כסטטי ברובו עד להכנסת ערפל. עם החדרת הערפל, הסיפורים והמידע של הטבע הופכים לנגישים יותר למתבונן. האמן ומבקר האמנות Kenjirō Okazaki כתב רבות על עבודתה של נאקאיה, וקושר את עבודות הערפל שלה לעבודותיו של אביה, המדען Ukichirō Nakaya. אוקאזאקי משווה את ההתעניינות של פוג'יקו נאקאיה בווידאו ובערפל לשימוש של אביה בצילום ובסרט כדי לתעד שלג ותנאי אטמוספירה, ומספרת את האתיקה של Ukichirō Nakaya של תיעוד הטבע בחוסר השלמות שלו - אפילו צילום גבישי השלג ה"מכוערים" שנותרו מתוך האוספים של וילסון בנטלי - לעניין של פוג'יקו נאקאיה בתהליכים תלויים ולא באובייקטים שהושלמו הן בשיטות הווידאו והן בערפל שלה. אוקאזאקי מקשר בין חוסר הקביעות של הערפל של נאקאיה ועבודות וידאו דרך רעיון המדיום:
יצירות

1970 : פסל ערפל "PEPSI PAVILION", Expo '70, אוסקה
1972 : חברים של קורבנות מינאמטה - יומן וידאו
1973 : חוכמת האנשים הזקנים - DNA תרבותי, התקנה ב - Computer Art '73, בניין סוני, גינזה, טוקיו
1974 : Standing an Egg, מיצב וידאו אינטראקטיבי בתערוכת האמנות העכשווית הבינלאומית ביפן האחת עשרה, מוזיאון המטרופוליטן של טוקיו, טוקיו
1974 : סביבת ערפל לקונצרט של דייוויד טיודור "ISLAND EYE ISLAND EAR" (שיתוף פעולה עם דייוויד טיודור, ג'קלין מונייר), האי Knavelskar, שוודיה (הפקה של EAT )
1976 : פסל ערפל מס' 94768: Earth Talk, הביאנלה השנייה של סידני, (ששמה שם Foggy Wake in a Desert ב-1983 עבור הגלריה הלאומית של אוסטרליה, קנברה )
1980 : Opal Loop/Cloud Installation #72503, עבור Trisha Brown Dance Compan y, ניו יורק (נוצר מחדש ב-1981, 1996 ו-2010)
1980 : אגם ענן, כנס הפיסול הבינלאומי ה-11
1980 : פיסול ערפל: Kawaji, פסטיבל האור, הצליל והערפל, טוצ'יג'י (שיתוף פעולה עם ביל ויולה )
1981: מפל מים: נהר משולב, מיצב וידאו במוזיאון מיאגי לאמנות, מיאגי
1983 : פסל ערפל מס' 94925: ערפל ערפילי במדבר: אקוספרה, הגלריה הלאומית של אוסטרליה, קנברה (מיצב קבוע)
1983 : Meltee-vee, מיצב וידאו במוזיאון לאמנות מודרנית, טויומה
1988 : פסל ערפל: קו רקיע, ז'רדן דה ל'או, פארק דה לה וילט, פריז
1990-1 : Four Wells, מיצב וידאו, המרכז הלאומי לאמנות, טוקיו
1992 : יער ערפילי, פארק ילדים, פארק זיכרון שואו, טאצ'יקאווה (טוקיו)
1994 : "גן המורנה הקרחוני של גרינלנד", מוזיאון השלג והקרח Ukichiro Nakaya, קאגה סיטי, יפן (אדריכל: Arata Isozaki), Kaga
1998 : פסל ערפל מס' 08025: FOG, מוזיאון גוגנהיים בילבאו, ספרד (אוסף קבוע)
2001 : IRIS, פסל ערפל בשיתוף פעולה עם Shiro Takatani בנמל ולנסיה, הביאנלה הראשונה של ולנסיה, ספרד
2004 : פסל ערפל מס' 28634: "דיאלוג", Technology for Living: Experiments in Art and Technology, Norrköpings konstmuseum, Norrköping
2005 : חדר ערפל-ריגה #26422, לשיחות עם שלג וקרח, המוזיאון לתולדות הטבע של לטביה, ריגה
2010 : Cloud Forest, מיצב ערפל, אור וקול בשיתוף Shiro Takatani, בהזמנת מרכז Yamaguchi לאמנויות ומדיה [YCAM]
2011 : התקנת ערפל בשיתוף Shiro Takatani, Ishibutai Tumulus, Asuka Historical Park, Nara
2011 : גן ערפל מס' 07172 - גן אזוב Nicey-sur-Aire, Vent des forêts, Arrondissement de Commercy
2013 : גשר ערפל #72494, אקספלורטוריום, סן פרנסיסקו
2014: Veil, The Glass House, ניו כנען, קונטיקט
2015 : "גשר ערפל", מיצב ערפל ותערוכה במרכז ארנולפיני לאמנויות עכשוויות, שהוזמן לפסטיבל הבינלאומי IBT15 בריסטול, אנגליה
2017 : Pathfinder #18700 אוסלו, Ekebergparken, אוסלו, נורווגיה
2018 : "Fog x FLO" כולל חמישה מתקנים מגיבים לאתר לאורך שרשרת האזמרגד של פרדריק לאו אולמסטד לרגל חגיגות 20 שנה לשמירת שרשראות האזמרגד
2022 : " Munich Fog (Wave), #10865/I " ו - Munich Fog (Fogfall) #10865/II " ב-Haus der Kunst במינכן, גרמניה.
פרסים

1976 : פרס התרבות האוסטרלי - פסל ערפל #94768 "Earth Talk"
1983 : פיינליסט, תחרות פיסול המים הבינלאומית הראשונה - מופע ערפל "Louisiana Dump"
1990 : לייזר ד'אור, פסטיבל הווידאו של לוקרנו - תרומה של SCAN
1992 : פרס שר הבינוי - "יער ערפל"
1993 : הפרס המיוחד של יושידה איסויה - "יער ערפל"
2001 : פרס שר התקשורת - תרומה אמנותית לתכנות HDTV
2006 : פרס דקארט לתקשורת מדע, מועמד, נציבות האיחוד האירופי - אצור תערוכת מדע ואמנות "שיחות עם שלג וקרח" בלטביה
2008 : פסטיבל אמנויות המדיה, פרס הישג מיוחד - תרומה לאמנויות המדיה
2017 : Commandeur, Ordre des Arts et des Lettres, צרפת
2018 : פרס פרמיום אימפריאלי בפיסול, האגודה לאמנות ביפן
2023 : פרס וולף באמנויות
הישגים בולטים נוספים

1979-1998 : מרצה באוניברסיטת ניהון עבור החוג לקולנוע, המכללה לאמנויות
1989: "מערכת/מכשיר להכנת פסל ענן מערפל מים" פטנט מס' 1502386
2017: הסופר דן בראון, ברומן Origin (רומן חום), מתייחס לעבודתו של נאקאיה כאשר דמותו רוברט לנגדון מבקרת בגוגנהיים בבילבאו, ספרד בחיפוש אחר הסטודנט לשעבר אדמונד קירש. כשהוא מציין כי פסל הערפל משנה צורה ללא הרף, בראון משתמש בתפאורה כדי ליצור סצנה ערכית ודרמטית כאשר לנגדון נכנס למוזיאון גוגנהיים.
הערות שוליים

↑  Setsuda, Reiko (2017). Greenland by Fujiko & Ukichiro Nakaya. Tokyo, Japan: Fondation d’entreprise Hermès. p. 26.
1 2 3 4  "Anarchive n°5 - FUJIKO NAKAYA 中谷 芙二子 FOG 霧 BROUILLARD". anarchive.net.
1 2 3 4 5  中谷芙二子; 山峰潤也; 水戶芸術館; 現代美術センター (2019). 霧の抵抗: 中谷芙二子展 = Resistance of fog : Fujiko Nakaya. ISBN 978-4-8459-1820-1. OCLC 1088409734.
↑  Ikegami, Hiroko (2014). The Great Migrator - Robert Rauschenberg and the Global: Rise of American Art (באנגלית). Cambridge, Mass.: MIT Press. ISBN 978-0-262-52611-1. OCLC 876434557.
↑  Klüver, Billy; Martin, Julie; Rose, Barbara; Experiments in Art and Technology (Organization) (1972). Pavilion (באנגלית). New York: E.P. Dutton. OCLC 864533.
1 2  Nakaya, Fujiko; Rockwell, Tom; McDougall, Marina; Markopoulos, Leigh; Urbach, Henry; Exploratorium (Organization) (2013). Over the water: Fujiko Nakaya (באנגלית). ISBN 978-0-943451-70-1. OCLC 950415595.
↑  "| Exploratorium". Exploratorium. 2013-04-04. נבדק ב-2017-03-09.
1 2  Yamaguchi, Katsuhiro; Matsumoto, Toshio; Andō, Kōhei; Imura, Takahiko; Yamamoto, Keigo; Idemitsu, Mako; Kawanaka, Nobuhiro; Kobayashi, Hakudo; Imai, Norio (2010), Vital signals early Japanese video art., New York, N.Y.: Electronic Arts Intermix, ISBN 978-0-615-33326-7, OCLC 703353938, נבדק ב-2021-02-01
↑  馬, 定延 (2014). 日本メディアアート史 (ביפנית). 東京: アルテスパブリッシング. ISBN 978-4-86559-116-3. OCLC 961184007.
↑  Davis, Douglas; Simmons, Allison (1977). The New television: a public (באנגלית). Cambridge, Mass.: MIT Press. ISBN 978-0-262-04050-1. OCLC 426217155.
↑  Abbott, Jennifer (2000). Making Video "In": the contested ground of alternative video on the West Coast (באנגלית). Vancouver: Video In Studios. ISBN 978-1-55152-022-3. OCLC 32015940.
↑  London, Barbara J (1979). Video from Tokyo to Fukui and Kyoto The Museum of Modern Art, New York, Long Beach Museum of Art, Vancouver Art Gallery, the Prefectural Museum of Art, Fukui, 19.4.1979-April 1980 (באנגלית). New York: The Museum of Modern Art. OCLC 1005888698.
↑  "Interview with Fog Artist Fujiko Nakaya, The Glass House". VernissageTV. ארכיון מ-2021-12-20. נבדק ב-9 בנובמבר 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Okazaki, Kenjirō. "The lucid, unclouded fog—the movement of bright and swinging water particles.│Kagakuukan". Kagakuukan かがく宇かん | at the intersection of science and art (באנגלית). נבדק ב-2021-02-01.{{cite web}}:  תחזוקה - ציטוט: url-status (link)
↑  "Fujiko Nakaya. Nebel Leben". Haus der Kunst (באנגלית). נבדק ב-2022-07-07.
↑  "Remise des insignes de Commandeur des Arts et des Lettres à Mme Fujiko Nakaya". אורכב מ-המקור ב-2018-01-03. נבדק ב-2018-01-02.
↑  Wolf Prize in Arts 2023
↑  Brown, Dan (2017). Origin: A Novel. Doubleday. ISBN 9780385514231.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb16279351p (data)  CiNii: DA07258551  GND: 1030610010  ISNI: 0000 0000 6995 3898  LCCN: n97877596  SNAC: w64n0zm8  SUDOC: 168933225  ULAN: 500116248  VIAF: 96543203   WorldCat (עם VIAF): 96543203 
פסל ערפל מס' 94925 "התעוררות ערפילית במדבר: אקוספרה", גן הפסלים, הגלריה הלאומית של אוסטרליה, קנברה
פסל פרנץ קפקא

| --- | --- |

 מידע כללי
 פַּסל:  ירוסלב רונה 
 תאריך יצירה:  2003 
 טכניקה וחומרים:  ארד 
 ממדים בס"מ
 גובה:  3.75 מ' 
 נתונים על היצירה
 משקל:  800 ק"ג 
 קואורדינטות:  50°05′24″N 14°25′15″E﻿ / ﻿50.090111111111°N 14.420722222222°E﻿ / 50.090111111111; 14.420722222222
  (למפת פראג מוגדלת) פסל פרנץ קפקא(למפת פראג רגילה) פסל פרנץ קפקא
 
הפסל של פרנץ קפקא הוא פסל חוצות עשוי מברונזה של הסופר הצ'כי-יהודי פרנץ קפקא, אשר פוסל על ידי ירוסלב רונה (אנ') (נולד בפראג, ב-1957). גובה הפסל 3.75 מטר ומשקלו 800 ק"ג.
הפסל ניצב משנת 2003 ברחוב ווזנסקיה שרובע היהודי יוספוב, ליד בית הכנסת הספרדי שבפראג, בקרבת מקום הולדתו של קפקא.
יצירת הפסל ומיקומו

בשנת 2000 השיקה מועצת העיר פראג תחרות על תכנון הפסל. מבין שבע ההצעות שהועלו, נבחרה תוכניתו של ירוסלב רונה. הפסל הושלם בשנתיים ושמונה חודשים. העבודה מומנה על ידי המרכז למורשת פרנץ קפקא, בתמיכתם הכספית של טלוויזיה נובה ומועצת העיר. הפרויקט כולו עלה ארבעה מיליון כתרים.
הפסל ממוקם על גבול העיירה היהודית לשעבר (יוספוב) והאזור הנוצרי (Staré město) בצומת הרחובות דושני ו-ווזאצ'קה בכיכר קטנה. מאחורי היצירה עומדים בית הכנסת הספרדי והכנסייה הקתולית של רוח הקודש. מיקום הפסל הוא סמלי, כפי שרצתה מועצת העיר להצביע, כי פראג, הגרמנים והיהודים, וקהילות דתיות שונות חיו יחד בפראג זמן רב. מאפיין נוסף של המקום הוא העובדה שפרנץ קפקא התגורר בבית ברחוב דושני 27.
משמעות הפסל

הפסל מבוסס על הדמות Vivid מהנובלה הראשונה של קפקא, "אמריקה", בו מתואר מועמד בבחירות (בדמותו של קפקא), הנישא ברחובות על כתפיו של ענק, במהלך מסע הבחירות.
דמותו של קפקא, שמזוהה בקלות על ידי כובעו הייחודי, יושבת על צווארו של אדם גדול, חסר גוף וחסר פנים. בחינה מדוקדקת יותר של היצירה מגלה שהחלק התחתון הוא באמת רק מעיל ריק.
הפסל מייצג את קפקא היושב על כתפי אביו, שתואר תמיד על ידי הסופר כאדם ענק וחסיד. 
קפקא יושב על מעילו, כאילו כדי להראות שהוא התגבר על פחדו מאביו בזכות המכתב המפורסם שכתב לאביו. הפסל מביא לידי ביטוי גם את המטמורפוזה ואת נטישת גופו (כמו בספרו הגלגול). למעשה, כשרואים את המעיל הריק, תוהים מה קרה לגוף שמילא אותו. אנו יכולים אפוא להתייחס למונח "קפקאי" גם במקרה זה.
הערות שוליים

↑  פסל חדש של קפקא בפראג, באתר הארץ, 22 בדצמבר 2003
↑  פראג בעקבות קפקא באתר "מפה"
↑  כיום, בכמה שפות, נכנס לשימוש הביטוי "קפקאי" המתאר דבר מה מסובך שלא לצורך, אבסורדי, מתסכל ומדכא, ובמיוחד בירוקרטיה בעלת מאפיינים אלה
צ'ופוט-קלה

| --- | --- |

 מדינה / טריטוריה:  אוקראינה, רוסיה
 קואורדינטות:  44°44′28″N 33°55′28″E﻿ / ﻿44.74102778°N 33.92446667°E﻿ / 44.74102778; 33.92446667 
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת רפובליקת קרים מוגדלת) סימפרופול סבסטופול קרץ' יבפטוריה יאלטה פאודוסיה ג'נקוי אוקראינה רו. ים אזוב הים השחורצ'ופוט-קלה(למפת רפובליקת קרים רגילה) סימפרופול סבסטופול קרץ' יבפטוריה יאלטה פאודוסיה ג'נקוי אוקראינה רו. ים אזוב הים השחורצ'ופוט-קלה  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
מאוזולאום של ג'ניקה-חנים, בתו של טוחטמיש
צ'וּפֿוּט-קַלֵה (בשפה הטטרית של קרים ובטורקית: Çufut Qale בעברית: מבצר היהודים) היא עיר רפאים בקרים שבאוקראינה, ששימשה כמרכזם של הקראילאר בחצי האי עד תחילת המאה העשרים. בימינו משמש המקום כאתר תיירותי עם מערות קבורה מהמאה ה-10. הקבר המפורסם ביותר הוא קבר בתו של טוכטמיש-החאן של אורדת הזהב. שמה העברי שהיה נהוג אצל קראילר הוא סלע היהודים ועם תחילת התכחשותם למוצאם היהודי כונה סלע הקראים.
היסטוריה

העיר נוסדה ככל הנראה במאה ה-5 או ה-6 כעיר גבול של האימפריה הביזנטית. שם העיר היה פולה, ורוב אוכלוסייתה היו אלאנים. לאחר מכן ב-1055 לערך המקום נכבש על ידי קיפצ'קים, עם טורקי נודד מאזור הוולגה. בתקופה זו נקרא המקום קירק-אל. ב-1299 נכבשה העיר ונבזזה על ידי נוגאי, האמיר של אורדת הזהב. במאות ה-13 וה-14 הייתה בירת נסיכות קטנה, שהעלתה מיסים לאורדת הזהב. מהמאה ה-14 החלו קראים להגיע לעיר. מ-1428 עד 1449 נערכו מרידות בקרים על ידי חג'י גריי הראשון, שבסופם זכתה קרים לעצמאות מאורדת הזהב וחג'י גיריי נהפך לחאן. קירק-אל נהפכת לבירתו במקום קירים לאחר קבלת העצמאות. ב-1502, בתקופת מנגלי גיריי, הועברה בירת קרים לבחצ'יסראי. בהמשך שימשה העיר כבית סוהר לאסירים מכובדים ובה שכן בית החרושת הממשלתי לייצור מטבעות. בתקופה זו הפכו הקראים לרוב תושבי העיר, שכן נאסר עליהם להתיישב בבחצ'יסראי הבירה, והם נאלצו להסתפק בעיר הקרובה אליה ביותר. בעקבות הפיכת העיר למרכז הקראים, שונה שמה לצ'ופוט קלה ("מבצר היהודים"), ולאחר מכן הונהג על ידי מנהיגי הקראים השם ג'ופט-קלה (המבצר הכפול בחלק מהשפות הטורקיות) כחלק מתהליך התכחשותם לקרבה כלשהי ליהדות. בשנת 1783 העיר נכבשה על ידי האימפריה הרוסית, ותנאי החיים בעיר ובקרים השתנו לבלי הכר. לקראים הותר להתיישב בכל ערי קרים, ועד סוף המאה ה-19 רובם נטשו את עירם המרכזית. בין התושבים האחרונים בעיר, לפני שננטשה סופית, היה אברהם פירקוביץ'. בסוף המאה ה-20 הפכה צ'ופוט קלה לאתר תיירותי בעל חשיבות לאומית, ומבנים רבים, כולל בתי הכנסת הקראים, עברו שיפוץ יסודי.
אתרי תיירות

בעיר השתמרו עתיקות רבות. האתר העתיק ביותר הוא קברה של ג'ניקה-חנים, בתו של טוכטמיש משנת 1437. בעיר השתמרה חצר להתכת מטבעות, לידה מצאו הארכאולוגים מחסנים רבים של מטבעות מתקופת חאנות קרים. שני בתי הכנסת הקראים, בעלי הארכיטקטורה המיוחדת עברו שיפוץ יסודי לאחרונה, ומושכים מבקרים רבים. בעיר השתמרה גם וילת מגורים, המשמשת היום כמוזיאון לתולדות היישוב. ניתן גם לבקר בבית הקברות ולראות מצבות קראיות החל מהמאה ה-16, ובהן קברו של פירקוביץ'. כל שנה מגיעים לאתר כ-120,000 מבקרים.
הערות שוליים

↑  «נוסח הרשימה הנמצאת במנג'יליס / על ידי כמורה"ר ... אברהם פירקוביץ' בשנת התר"א »
↑  לוח הזיכרון בבית הכנסת בצ'ופוט-קלה לכבוד הביקור בו של משפחת המלוכה בשנת התרמ"ו   (1886)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007533320705171  GND: 4457174-4  LCCN: n96099951  VIAF: 150264287   WorldCat (עם VIAF): 150264287
פסל חי

פסל חי ברחוב בווינה
פסל חי הוא מופע רחוב שבו האמן מחופש ומאופר כפסל, וניצב זמן ממושך ללא תנועה.
לעיתים פסלים חיים מוליכים שולל את העוברים והשבים, הסבורים שמדובר בפסל אמיתי. לעיתים המופע מלווה במצלמות, לרוב ניסתרות, כדי להנציח את תגובת הקהל. כבכל אמנויות הבמה, שחקני הפסלים החיים מוזמנים להופיע באירועים תרבותיים ובתערוכות אמנות.
היסטוריה

קבוצה של פסלים חיים הייתה תופעה רגילה בימי הביניים והרנסאנס בחגיגות ותהלוכות מלכותיות. פסלים חיים הנראים כאנדרטה ניצבו על תוואי התהלוכה.
בשנים הראשונות של המאה ה-20 הרקדנית הגרמניה אולגה דזמונד,  במופע "בערבים של יופי" (Schönheitsabende), הופיעה בעירום וחיקתה יצירות אמנות קלאסיות כתמונות חיות.  פסל חי הופיע בסצנה של הסרט  הצרפתי של מרסל קרנה וז'אק פרוור ילדי גן העדן (Les du Paradis enfants ) משנת 1945. בין החלוצים של מופעי הפסלים החיים היו צמד האמנים גילברט וג'ורג' שהופיעו בשנות ה-60 בלונדון.
אירועי פסלים חיים

אליפות העולם של פסלים חיים נערכת מדי שנה בארנהם שבהולנד.
העיר אספינו שבפורטוגל עורכת תחרות פסלים חיים ביום ראשון הקרוב ביותר ל-16 ביוני, שהוא יום החג העירוני מאז 1997.
האוניברסיטה למנהל עסקים וחברה בבואנוס איירס מארחת מאז שנת 2000 תחרות פסלים חיים.
עיריית רחובות מארחת פסטיבל בינלאומי לפסלים חיים מדי חודש יוני החל משנת 2010. את הפסטיבל מפיק מדי שנה ג'קי בכר.
הערות שוליים

↑  Contest of Living Statues
צורה (אתר אינטרנט)

| --- | --- |

 סוג:  אתר אינטרנט 
 תקופת הפעילות:  2002–הווה (כ־22 שנים) 
 www.tzura.co.il
 
צורה הוא אתר אינטרנט שבו מתפרסמות יצירות גולשים. האתר הוקם בשנת 2002 על ידי מנחם דוד ומנוהל על ידו.
נכון לאוגוסט 2006 מופיעות באתר כ-22,000 יצירות של כ-2,200 יוצרים, רובן מתחום השירה ומיעוטן מתחומים אחרים כמו סיפורת, תרגום, צילום ועוד. האתר מתייחד בכך שלעומת אתרי יצירה אחרים, כמו במה חדשה או דג אנונימי, רוב מפרסמי היצירות בו נמנים עם החברה הציונית דתית ורבות מן היצירות עוסקות בתכנים הקשורים בדרך זו או אחרת לאמונה הדתית.
מנגנון תגובות מאפשר לגולשים להגיב ליצירות המתפרסמות ולבחור אותן לרשימת היצירות האהודות וכך מתאפשרת חשיפת יצירות איכותיות מתוך ריבוי החומר המתפרסם. בנוסף קיימת קטגוריה של "המלצות העורכים". ברבות הזמן נוצרה סביב האתר קהילה ומדי פעם מקיימים חברי האתר מפגשים.
פרנץ פייטה

| --- | --- |

 לידה:  31 באוגוסט 1909 נג'קניז'ה, הונגריה 
 פטירה:  2 ביוני 2008 (בגיל 98) הרובע הרביעי של פריז, פריז, צרפת 
 מדינה:  צרפת, הונגריה 
 מקום קבורה:  בית הקברות קרפשי 
 השכלה:  אוניברסיטת אטווש לוראנד  אוניברסיטת פץ' 
 מעסיק:  המכון למדע המדינה פריז, לה פיגארו, לה מונד, לה קרואה, ניוגט 
 פרסים והוקרה:  אות כבוד להוקרה על שירות הרפובליקה האוסטרית (1994)  Paul Demeny award (1997)  פרס פייר לפו (1990)  אביר בלגיון הכבוד (1988)  מפקד עם כוכב של מסדר ההצטיינות של הונגריה (1996)  אזרחות כבוד של בודפשט (1996)  פרס סצ'ני (2003)  פרס „מולדתי” (2006)  פרס לזכר ג'וזף פוליצר (1994)  הצלב הגדול במסדר ההצטיינות של הונגריה (2004) 
 
פרנץ פייטה (במקור פישל-Fischl, בהונגרית: Fejtő Ferenc; בצרפתית: François Fejtő, נג'קניז'ה, 31 באוגוסט 1909 – פריז, 2 ביוני 2008) היה יהודי-הונגרי-צרפתי - זוכה פרס סצ'ני - היסטוריון, מבקר, סופר, פובליציסט סוציאל-דמוקרטי.
קורות חיים > מוצאו

פרנץ פייטה נולד במשפחה יהודית. סבו מצד אביו, פיליפ פישל דובר הגרמנית הוזמן כטיפוגרף מצ'כיה להונגריה בשנת 1849. משנת 1854 הפך למדפיס של העיתון פסטר לויד שיצא בפשט בשפה הגרמנית. בראשית שנות ה-60 של המאה ה-19 עבר לנג'קניז'ה, לבית הדפוס של יאקאב מרקברייטר. את בית הדפוס רכש בשנת 1864 לאחר שהתחתן עם בת הבעלים, עם פרידריקה מרקברייטר. הוא ייסד את שבועון החינוך הציבורי, החברתי והכלכלי "זאלה" (Zala) בשנת 1873, שהפך מאוחר יותר ליומון פוליטי. לאחר מותו, בנו לאיוש, יליד 1871 (אביו של פרנץ פייטה), המשיך לנהל את בית הדפוס, את הוצאת הספרים הליברלית, ושל הבונים החופשיים ופרסם את העיתון. בשנת 1918 הוא מכר את בית הדפוס ואת העיתון, שמר רק על המסחר בספרים ובנייר ועבד כעיתונאי. הוא גורש בשנת 1944 למחנה השמדה ומת ברכבת לאושוויץ.
סבו וסבתו מצד אמו היו דוברי שפת אם הונגרית, בשם בוניהאדי, ועברו מקישקרש (Kiskőrös) לזאגרב, שם אמו של פייטו נולדה. הילד פרנץ היה רק בן חמש כשאמו נפטרה מסרטן. אז אחות אביו עברה לזאגרב; אחותו נאדה גדלה אצל הסבים והסבתות מצד האם, ואילו אחיו אדוארד (אדי) בן השנה גדל אצל אחות אביהם שעברה לזאגרב כאמור. אביו נישא בשנית בשנת 1920. אמו זו גידלה את פרנץ, יוליאנה (יולצ'י) וחיזקה בעיקר את אהבתו למוזיקה של פייטה.
קורות חיים > נעוריו

הוא סיים את בית הספר היסודי בחלקו בזאגרב ובחלקו בנג'קניז'ה; שם סיים גם את לימודיו התיכוניים ואת בחינות הבגרות עם תוצאות מצוינות בשנת 1927. הוא רצה להמשיך את לימודיו הגבוהים במכללת אטווש בבודפשט, אך לא התקבל עקב סעיף הנומרוס קלאוזוס שהגביל את קבלת מספר היהודים למוסדות להשכלה גבוהה. לבסוף נרשם לפקולטה למדעי הרוח באוניברסיטת פץ', והתמקד בהונגרית - צרפתית - גרמנית. הוא התנצר לדת הקתולית בשנה הראשונה שלו באוניברסיטה. רייטה לקח חלק בפעילות אגודת בטשאני שהוקמה בפקולטה: הוא כתב שירים, אחר כך סיפורים קצרים ומסות (חיבורים עיוניים). מכאן נבעה ידידותו עם גרנדפייר אמיל קולוז'ווארי. דרך היכרותו עם בחורה באוניברסיטה התחילה התעניינותו בנושאים חברתיים ובחייהם הקודרים והקשים של הפועלים.
משנת 1929 בבודפשט למד הונגרית, היסטוריה ספרותית ולימודי גרמנית באוניברסיטת פטר פאזמאני. היו לו עמיתים בפקולטה למדעי הרוח כמו לאסלו רייק, פטר מוד, קארוי אולט, בלה סאס. הוא הצטרף לפעילותה של אגודת מיקלוש ברטה שכבר נותרה לגמרי תחת השפעת השמאל. הוא הכיר את אטילה יוז'ף דרך אחד מחברי האגודה, איתו התיידד כחבר קרוב. השקפותיו של המשורר נתנו לו את הדחיפה האולטימטיבית להצטרף לקומוניסטים הבלתי חוקיים.
זמן קצר לאחר כתיבת מאמר בעיתון שמאל הוא נעצר יחד עם כמה ממקורביו במכללה; הוא הוכה ועונה מספר פעמים. הובא לבית המשפט באוקטובר 1932, שם הואשם בכך שהקים והוביל קבוצה מרקסיסטית והפיץ עלונים עם תוכן חתרני. הוא נידון בערכאה הראשונה לשנה, לאחר ערעור העונש הופחת מעשרה חודשים ל-25 יום (אותו זמן שבילה בכלא עד אז). לאחר שחרורו, הוא כבר לא יכול היה ללמוד באוניברסיטה או ללמוד בכלל; הוא התפרנס ממתן שיעורים בשפה הגרמנית ומחונכות.
פייטה לא הפך לחבר במפלגת הקומוניסטים של הונגריה ולא במפלגה הסוציאל-דמוקרטית ההונגרית, אלא - כשהתרחק מהרעיונות הקומוניסטיים - משנת 1934 הפך לחבר פעיל בעיתון היומי של המפלגה הסוציאל-דמוקרטית, נפסבה, ובכתב העת העיוני שלה, סוציאליזם. בנוסף, תחת שם בדוי ארנה פילפ, כתב באופן קבוע מאמרים, היסטוריה ספרותית ומחקרים ביקורתיים בכתב העת ניוגט וב"עידן הטרנסילבני". בין נושאי מחקרים הבקורתיים נכללים אלדוס האקסלי, דייוויד הרברט לורנס, תומאס מאן, אוסוואלד שפנגלר והמשורר אטילה יוז'ף.
ב-13 בפברואר 1938 הופיע מאמר שלו בנפסבה שכותרתו הייתה "שיחות במאקו", שמתח ביקורת על מדיניות הממשלה הפרו-גרמנית והגיע למסקנה כי "האיכרים ההונגריים מתנגדים יותר לדמגוגיה הנאצית מאשר מעמד הביניים". למחרת נעצר, נשפט שוב ונידון ל"שישה חודשי מאסר "בגין הסתה למלחמת מעמדות". הוא ערער, אך כאשר נודע לו דרך מכריו כי הוא יוגלה וייכלא ללא קשר לפסק הדין עזב את המדינה ועבר לבירת צרפת דרך יוגוסלביה, איטליה ושווייץ.