stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קרב סמולנסק (1941)
ביאורים

↑  לפי דו"חות האבדות של ה-OKW, קבוצת ארמיות מרכז ספגה 181,800 אבדות מ-22 ביוני עד 10 בספטמבר 1941. אם נפחית את מספר האבדות, שספגה קבוצת הארמיות ב-18 הימים הראשונים של מבצע ברברוסה (עד 10 ביולי), נגיע לכ-150 אלף אבדות בפרק הזמן בו נערך קרב סמולנסק. ממספר זה ניתן להפחית את האבדות, שספגו חלק מיחידות קבוצת הפאנצר ה-2 והארמייה השנייה, שהופנו לסייע לקבוצת ארמיות דרום החל מסוף אוגוסט, במסגרת קרב קייב
↑  קבוצות הפאנצר ה-2 וה-3, שכללו 2075 טנקים ותותחי סער ב-22 ביוני, נותרו עם 746 טנקים מבצעיים בלבד בראשית ספטמבר 1941. 36 אחוז מכוחן המקורי.
הערות שוליים

| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007588350805171  PLWABN: 9813303540605606  LCCN: sh2011000152 
מפת השלבים הראשונים של הקרב
הקוסם! (מחזמר ישראלי)

ערך זה עוסק במחזמר ישראלי משנת 1994. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |
צוות השחקנים המקורי של "הקוסם!". מימין לשמאל: צחי נוי, איתי שגב, מיכל ינאי, אדם, סער בן יוסף
צוות השחקנים המקורי של "הקוסם!". מימין לשמאל: צחי נוי, איתי שגב, מיכל ינאי, אדם, סער בן יוסף
 מילות השירים:  ירון כפכפי
 מבוסס על:  "הקוסם מארץ עוץ" מאת ליימן פרנק באום
 ליברטיסט:  אורי פסטר
 מוזיקה:  ירון כפכפי
 שפה:  עברית
"הקוסם!" הוא מחזמר ישראלי מצליח. המחזמר, מאת אורי פסטר ובבימויו, עם השירים של ירון כפכפי הועלה לראשונה על הבמות בחג החנוכה בשנת 1994 ומבוסס על ספרו המקורי של ליימן פרנק באום, "הקוסם מארץ עוץ".
אודות המחזמר

במהלך המחזמר, עושה החמישייה את דרכה אל עבר הקוסם, שאותו גילם אריק לביא, תוך כדי שהם נמלטים ומנצחים שלישיית מכשפות מרושעות המכונות "מכשמשות".
המחזמר הועלה באולם הסינרמה בתל אביב, באודיטוריום חיפה, ובתיאטרון ירושלים בחנוכה 1994.
בעקבות הצלחתו עלה המחזמר 182 פעמים אל מול 430 אלף צופים ומשך הופעותיו גלש הרחק מעבר למסגרת חג החנוכה, עד אוקטובר 1995.
המחזמר נכנס לספר השיאים של גינס בעקבות המספר הרב של הופעות ביום (חמש) והופעות במשך תשעה ימים (37).
ההפקה זכתה לארבעה חידושים:
האחד בתור מחזמר שהועלה בבית הבנים בכפר מנחם, בהיכל התרבות (תל אביב), במרכז הקונגרסים חיפה, ובבנייני האומה בירושלים בחנוכה 1999 ונקרא "הקוסם 2000". בכיכובם של אבי קושניר שחר סורק יחזקאל לזרוב ואורלי ויינרמן
בחנוכה של שנת 2006, הפעם כחידוש נאמן למחזמר המקורי ללא ניסיון לשנות את קו העלילה. בכיכובם של רוני דואני, ומוסקו אלקלעי שהועלה בהאנגר 11 בנמל תל אביב.
בשנת 2015 עלתה גרסה רביעית למחזמר בכל רחבי הארץ, שהופקה על ידי "מ.מ הפקות" וחגגה 20 שנה לעליית המחזמר. את הגרסה החדשה ביים ירון כפכפי (שגם כתב והלחין את שירי המחזמר המקורי). המחזמר היה דומה לזה המקורי, אם כי, תוך שינויים וקיצורים בטקסט המחזה ובשירים. בכיכובה של רוני דלומי כדורותי, ישראל קטורזה כאיש הקש, תובל שפיר כאיש הפח וטוביה צפיר כקוסם.
בפברואר 2022 עלתה הגרסה החמישית למחזמר (לראשונה לא כהפקה לחג החנוכה) בכל רחבי הארץ. אורי פסטר ערך את המחזה כך שיתאים להפקה קטנה ותיאטרלית של שבעה משתתפים. לתפקיד הקוסם לוהק הזמר אדם אשר שיחק בהפקה המקורית את איש הפח. עוז מורג הוא הבמאי והכוריאוגרף, והניהול המוזיקלי נשאר בידיו של המלחין ירון כפכפי.
במרץ 2024 הוכרז רפרטואר ההצגות של הבימה לשנים 2024–2025 בו נחשף שתעלה גרסה מחודשת של ״הקוסם!״ שתבוים ע״י משה קפטן ובכיכובם של אלה לי להב, נתן דטנר, שחר טבוך, עילי צ'פמן ובן יוסיפוביץ'. במקור, ההפקה הייתה אמורה לעלות בחנוכה 2024 בתיאטרון הבימה לרגל 30 שנים מאז הבכורה (1994), אולם עליית ההפקה נדחתה לאוגוסט 2025 עקב מלחמת חרבות ברזל.
אודות המחזמר > הגרסה הראשונה - 1994

| שחקן/ת | דמות |
| --- | --- |
מיכל ינאי: דורותי
איתי שגב: טוטו
סער בן יוסף: קשקש
אדם: פחפח
צחי נוי: אריה האריה
אריק לביא: סם הקוסם
שרונה אלימלך: המכשפה הרעה של הדרום
שרון מלכי-שמש: המכשפה הרעה של המערב
ויקי בהיר: המכשפה הרעה של המזרח
לימור אלרואי: המכשפה הרעה של הצפון
שמואל אייזר: הדוד הנרי/סמי/סמו "מומחה לבעיות בדרכים"/סמואל גנרל בדימוס/שומר השערים
הלהקה: ניר שעיבי, יגאל מרלי, גל עטרי, ליאור ציוני, אילן ממן, נועם ענבר, ולדימיר מרגולין.
מחזה ובימוי: אורי פסטר.
שירים ולחנים: ירון כפכפי.
כוריאוגרפיה: סיגי ניסן, אילן גזית.
משרד הפקה: טלית הפקות.
מפיק בפועל: משה קפטן.
אודות המחזמר > הגרסה השנייה - 1999

| שחקן/ת | דמות |
| --- | --- |
שירי לוטן/מיכאלה אלקין/אן בן-יהודה: דורותי
יחזקאל לזרוב: קשקש
שחר סורק: פחפח
זבולון מושיאשווילי: אריה האריה
אבי קושניר: סם הקוסם
אורלי ויינרמן: מכשפה
הלהקה: נבון עמוס, רועי אזולאי, שי אלקיים, אבי אלקובי, אלי איבגי, ליאור פנסו, אסף סבג, ויקטור אנטונוב, אילן ליבוביץ, מומי לוי, דורון אורן, חזי שקד.
מחזה ובימוי - אורי פסטר.
שירים ולחנים: ירון כפכפי.
ניהול מוזיקלי: חזי שקד.
כוריאוגרפיה: דן חממי.
גיטרות: אבי סינגולדה.
מפיקה בפועל: נעמה אריאל.
אודות המחזמר > הגרסה השלישית - 2006

| שחקן/ת | דמות |
| --- | --- |
רוני דואני: דורותי
אבי יפה: טוטו
שלום אסייג: קשקש
גיא אריאלי: פחפח
ליאור שמש: אריה האריה
מוסקו אלקלעי: סם הקוסם
מיכל גבריאלוב: המכשפה הרעה של הדרום
ענת מגן שבו: המכשפה הרעה של המזרח
ליאת אקטע: המכשפה הרעה של המערב
שרי אלפי-ניסן: המכשפה הרעה של הצפון
אייל נחמיאס: הדוד הנרי
מחזה: אורי פסטר.
שירים ולחנים: ירון כפכפי.
במאי: עידן עמית.
כוריאוגרפיה: קלוד דדיה.
מוזיקה: נבון עמוס, אבי סינגולדה.
מפיק בפועל וניהול הפקה: אורן כלפון.
אודות המחזמר > הגרסה הרביעית - 2015

| שחקן/ת | דמות |
| --- | --- |
רוני דלומי: דורותי
רוני ששון: טוטו
ישראל קטורזה: קשקש
תובל שפיר: פחפח
טל מוסרי: אריה האריה
טוביה צפיר: סם הקוסם
שיר מורנו: מכשמשית
יעל יקל: מכשמשית
נירית אהרוני: מכשמשית
דודי גזית: הדוד הנרי
מחזה: אורי פסטר.
שירים ולחנים: ירון כפכפי.
במאי: ירון כפכפי.
כוריאוגרפיה: נדב צלנר.
אודות המחזמר > הגרסה החמישית - 2022

| שחקן/ת | דמות |
| --- | --- |
זוהר קבלר: דורותי
רועי רם: טוטו
יוסף קדוש: קשקש איש הקש
רועי ניב: פחפח איש הפח
אדם: סם הקוסם
גיא מאור: האריה/מכשמשית
יובל בוצ'ן: המכשפה הרעה
מחזה: אורי פסטר.
שירים ולחנים: ירון כפכפי.
במאי, וכוריאוגרפיה: עוז מורג.
בתרבות

בתוכנית "הקרנבל של מיכל" היו מספר אזכורים והופעות אורח של שחקני ההצגה כגון: סער בן יוסף, אריק לביא ושרונה אלימלך. כשהשיא היה באחת התוכניות האחרונות שבו מיכל וכמה מהחברים הקבועים בתוכנית היו במסע לקוסם מארץ עוץ. כמו כן, במופע הבימתי של הקרנבל הופיעו שלושת המכשמשות.
בסדרה "החברים של שוש" שוש משחק את דורותי בסרט שאותו מביימת במאית (שרית סרי), כשסער בן יוסף משחק את הדחליל.
בסוף אחד הפרקים של הסדרה "שמש" המחזמר הוזכר בשיחה בין ששי לעוגן (תוך כדי שהם מזכירים את דמויותיהם בהצגה, בתור בדיחה פנימית).
בשנת 1996 עלתה הגרסה הטלוויזונית בערוץ 2, בזכיינית שידורי קשת שבה מיכל מספרת לשלושה בנים את סיפור ההצגה ובגרסה הזו לשלושת המכשמשות היה ספסל ועץ עם שלושה מסכים, במקום הספסל המרחף בהצגה.
באחת התוכניות של "זהו זה!" ששודרו בין 1994–1995 חברי הקאסט המקורי שימשו בתור האומנים האורחים בתוכנית.
באחד התוכניות של "אוטוטו" בהנחיית גיא מרוז התארח אריק לביא, כשגיא מבקש ממנו לשגר אותו אל ביתו בתל אביב בכוחות הקסם שלו.
בפסטיגל 1995 הייתה מחרוזת של שירי המחזמר, ובהיעדר סער בן יוסף (שהשתתף בפסטיגל שנה אחרי) החליף אותו אבי קושניר בתפקיד הדחליל.
הערות שוליים

↑  ארץ עוץ במדינת ישראל - על הגרסאות השונות של "הקוסם!", אלי אשד
↑  אתי אפללו ותמר טרוים, דה מרקר, סביבון ההנחות, באתר הארץ, 7 בדצמבר 2006
↑  יאיר אשכנזי, "הקוסם" מרגש בעיקר ברגעים בהם הוא מזכיר את המחזמר המקורי, באתר הארץ, 13 בדצמבר 2015
↑  גיל משעלי, ‏"עקב המצב": ההפקה החדשה של "הקוסם" לא תעלה השנה, באתר ‏מאקו‏, 22 באוגוסט 2024
מאהוט

מאהוט תאילנדי מחזיק בצ'רו-קול.
מאהוט (מהינדי: महावत; ידוע גם כמאמן פילים או כרוכב פילים) הוא מקצוע הנפוץ בעיקר בתאילנד, בהודו ובסרי לנקה, ותפקידו כולל להרגיל את הפיל לרכיבה עליו ולאמן אותו להבין פקודות מסוימות עד שהפיל יוכל לעזור בעבודות כבדות כמו גרירת בולי עץ או סחיבת דברים כבדים. מקצוע המאהוט נחוץ במיוחד באזורים מיוערים ומבודדים שבהם אין גישה לרכבי העבודה המודרניים - ובמקרים כאלה המאהוט משתמש בפילו כמעין טרקטור.
אטימולוגיה

המילה מאהוט נלקחת מהמילה ההינדית מאהאט (महौत) או מאהאוואט (महावत), ומקורה במילה מאהאמאטרה (महामात्र) בשפת הסנסקריט.
מונח נוסף המתאר את המקצוע הוא קורנאק, שנכנס לשפות אירופאיות רבות באמצעות השפה הפורטוגזית. מילה זו מגיעה בסופו של דבר מהמילה קארינאיאקה בסנסקריט, המורכבת מקארין (פיל) ונאיאקה (מנהיג). בטמילית, המילה שמתארת את המקצוע היא פאהן שפירושה "שוער פילים", ובסינהלית - קוראואנאיאקאה, שפירושה "מאסטר יציב". במליאלאם נקרא המקצוע פאפאן, בבורמזית אוזי, בתאית קוואן-צ'אנג ובווייטנאמית טאונג-קוואן.
מאפיינים

מקצוע המאהוט הוא מקצוע משפחתי העובר בירושה מאב לבן, ומתחיל בדרך כלל כאשר מחברים ילד או איש בוגר לפקח על הפילון ולטפל בו בשלב מוקדם בחייו - ולעיתים הם אף יאכלו וישנו יחדיו; כתוצאה מכך, לרוב המאהוט ופילו יישארו מלוכדים וצמודים זה לזה במשך כל ימי חייהם. בנוסף לעיסוק המסורתי שלהם, המאהוטים מוחזקים כיום במדינות לא מפותחות בתעשיית היעור שמתבצעת על ידי פילים, ובמדינות מפותחות הם מועסקים על ידי גני חיות לטיפול בפילים. באזורים מסוימים המאהוטים משמשים במקביל גם כפקחים המגינים על חיות הבר ונפוץ מאוד שהם משמשים כמדריכי תיירות כאשר הם נושאים תיירים במתקן מיוחד על גב הפיל. המאהוט יושב על צווארו של הפיל ללא צורך באוכף או בכיסוי כל שהוא.
ציוד

הכלים הנפוצים ביותר בשימוש על ידי המאהוט הם שרשראות לרגליים, וכלי ארוך בשם אנקוסה ("מדרבן פילים") - וו מתכת חד המשמש לאימון וטיפול בפיל על ידי דקירת הפיל בראש, ובאזורים רגישים כמו בפה ובפנים האוזן. הדקירה אינה חזקה ובהתאם למקום שבו היא נעשית היא אמורה לאותת לפיל על כוונת המאהוט.
בהודו - במיוחד בקראלה, המאהוטים משתמשים בשלושה סוגי כלים כדי לשלוט על תנועות הפילים. הטהוטי (וו) באורך של 3.5 מטר ובעובי של מספר ס"מ; הואלייה קול (מוט ארוך) באורך של 10.5 מטר ובעובי של 2 ס"מ, וצ'רו קול (מוט קצר).
בגדיו של המאהוט פשוטים למדי - מכנסיים, סנדלים, בגד דקיק, ומטפחת, כובע קש או תרבוש האופייני להודים והתאים; לעיתים קרובות המאהוטים לא לובשים בגדים עליונים בשל הלחות הרבה ששוררת בג'ונגלים שבהם הם עובדים עם הפילים.
טיפול בריצת אמוק

בקארלה ידוע על התנהגות מסוכנת נוספת של הפיל שהחלה להתרחש לפני מספר שנים. הפילים פותחים פתאום בריצת אמוק וגורמים נזק כבד לכל מה שסביבם. בשל כך, יש לכבול את הפיל מהר ככל האפשר. במקרה זה המאהוט חייב רובה הרדמה מיוחד שיורה מזרק מתכת דק עם מחט בקצהו ואשר ממולא בתוכו בתרופה (בדרך כלל Xylazine). את המזרק יש לירות לעבר העכוז או לעצם השכמה. בעת פגיעת המחט בגוף, המזרק נפתח והתרופה חודרת במהירות לגוף לעבר השרירים של הפיל.
הפיל מתחיל להרגיש מנומנם אחרי 8–10 דקות מרגע הזרקת התרופה. רוב הפילים ממשיכים להסתובב או לעמוד באותו מקום ללא תזוזה לאחר שנורו, אך יש והם יחלו לרוץ קדימה בבהלה; במקרים מסוימים הם עשויים לרוץ לעבר היורה כדי לתקוף אותו ולכן יש לנקוט באמצעי זהירות מתאימים. רעש והפרעות בסביבת הפיל צריכים להיות ממוזערים כדי שלא יעכבו את השפעת התרופה. כעבור כמה דקות הפיל נרדם בעמידה ומתחיל לנחור. אמצעי בטיחות הוא לחכות לפחות 45 דקות לאחר ההזרקה, לפני שניגשים לפיל. את הפיל יש לכבול לעץ הקרוב ובמקרה שאין עץ בסביבה יש לגרור אותו עד למציאת מקום מתאים לקשירה. בעת ההעברה יש לקשור חבלים חזקים לרגליו של הפיל ואת הקצוות צריכים למשוך מספר אנשים חזקים בצורה מתואמת. אתר הקשירה צריך להיות עם שפע של צל. לאחר מכן המאהוט צריך להרטיב את הראש של הפיל ולצננו ולאחר 4–5 שעות ישוב הפיל לפעילות הרגילה שלו.
גלריה

מאהוטים ופילים
מאהוטים בסרי לנקה מובילים עדר פילים (הימני מחזיק "אנקוסה")
מאהוטים בתאילנד שוטפים את הפילים שלהם (ניתן להבחין ב"צ'רו קול" מאחורי גבם)
פיל משפריץ מים על המאהוט שלו
פיל סוחב ענפים לפקודת המאהוט שלו
סרטון של קבוצת פילים ומאהוטים
המאהוט לצד הפילון שתחת אחריותו
מאהוט נושא על פילו זוג תיירים באסאם
פקחים בפארק הלאומי קזירנגה בהודו המשמשים גם כמאהוטים רוכבים על פיליהם הצבועים
אווה בונייר

| --- | --- |

 לידה:  17 בנובמבר 1857 סטוקהולם 
 פטירה:  13 בינואר 1909 (בגיל 51) קופנהגן, דנמרק 
 מקום קבורה:  החלקה היהודית בבית הקברות הצפוני בסטוקהולם 
 מקום לימודים:  Royal Institute of Art  école d'art d'August Malmström  Fruntimmersavdelningen vid Kungliga Akademien 
 תחום יצירה:  women's suffrage in Sweden 
 זרם באמנות:  אימפרסיוניזם 
 יצירות ידועות:  Interior of a Studio in Paris, Old Grandmother, Reflection in Blue 
 
אווה פרדריקה בונייר (17 בנובמבר 1857 – 13 בינואר 1909) הייתה ציירת ופילנתרופית שוודית ממוצא יהודי.
קורות חיים

בונייר נולדה בסטוקהולם, בתו של המו"ל אלברט בונייר ממשפחת בונייר הידועה, משפחה שוודית יהודית מובילה של מוציאים לאור. למדה ציור אצל אוגוסט מלמסטרום והפכה לסטודנטית במחלקה לנשים באקדמיה המלכותית השוודית לאמנויות בסטוקהולם ב-1878. יחד עם חברתה ושותפתה האנה הירש, היא נסעה לפריז ב-1883, שם שהתה עד 1889. הציור שלה "מוזיקה" (1889) זכה לציון מכובד בסלון פריז. לאחר חזרתה לשוודיה ב-1889, היא הייתה פעילה כציירת עד 1900 לערך, בעיקר של דיוקנאות, כמו אלה של ליזן בונייר (גיסתה), המדען האלמר לונדבוהם, הפוליטיקאי מוריץ רובנסון, המחנך קארל מייברג, והמשורר והחוקר אוסקר לברטין. בונייר הציגה את עבודתה בארמון האמנויות היפות בתערוכה הקולומביאנית העולמית ב-1893 בשיקגו, אילינוי. היא מיוצגת בכמה ציורים במוזיאון הלאומי, סטוקהולם.
לאחר 1900 בערך בונייר נעלמה כאמנית והתמסרה לעבודתה הפילנתרופית, שהתאפשרה באמצעות הירושה שקיבלה. היא הקימה קרן לטיפוח סטוקהולם, שמימנה בשנותיה הראשונות ציורים ופסלים למקומות ציבוריים ומוסדות, כמו הספרייה המלכותית, אוניברסיטת סטוקהולם וכמה בתי ספר בסטוקהולם. הקרן עודנה פעילה.
בונייר הייתה חברה באגודת הנשים "ניה אידון".
בונייר סבלה מדיכאון, ונטלה את חייה בקופנהגן ב-1909, בגיל 51.
עבודות נבחרות

Gynning, Margareta: Det ambivalenta perspektivet: Eva Bonnier och Hanna Hirsch-Pauli i 1880-talets konstliv, Stockholm, Bonnier, (diss. Uppsala University), 1999.
Hedberg, Tor: "Bonnier, Eva Fredrika", Svenskt biografiskt lexikon, 5, עמ' 436–438.
Gynning, Margareta Eva Fredrika Bonnier
הערות שוליים

↑  Gynning, Margareta. "Eva Fredrika Bonnier". Svenskt kvinnobiografiskt lexikon. נבדק ב-4 באוגוסט 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Nichols, K. L. "Women's Art at the World's Columbian Fair & Exposition, Chicago 1893". נבדק ב-4 באוגוסט 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  "Sisters in Light: Hanna Hirsch-Pauli and Eva Bonnier". Eclecticlight. נבדק ב-4 באוגוסט 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Eva Bonnier". nyaidun.se (בשוודית). 2014-10-21. נבדק ב-2022-05-16.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987012399017805171  BIBSYS: 99009170  BnF: cb14522424k (data)  GND: 122363094  ISNI: 0000 0000 6656 8310  KulturNav: e59c1c40-0c54-4b84-a5e3-4812593943b1  LCCN: no99070189  NTA: 202485102  SELIBR: 203657  SUDOC: 060381582  ULAN: 500102442  VIAF: 17458129   WorldCat (עם VIAF): 17458129
רזיאל חיון

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  23 ביולי 2001 (בן 23) אילת, ישראל
 עמדה:  גארד
 גובה:  1.94 מטר
 מספר:  7
 קבוצות כשחקן
 2019–2021   2021– 2022  2022-:  הפועל אילת   מכבי חיפה   מנהטן ג'ספרס
 
רזיאל חיון (נולד ב-23 ביולי 2001) הוא כדורסלן ישראלי, המשחק בעמדת הגארד בקבוצת מנהטן ג'ספרס, שמייצגת את אוניברסיטת מנהטן (אנ') בחטיבת Metro Atlantic של ה-NCAA.
ביוגרפיה

חיון נולד באילת. הוא החל לשחק בבית ספר לכדורסל של הפועל אילת עד שבגיל 13 עבר לאקדמיה לכדורסל של גלבוע/מעיינות. עם קבוצת גלבוע מעיינות זכה בגיל הנערים באליפות הלאומית 2015/16. בעונת 2016/17 הקבוצה שיחקה בגמר אליפות המדינה לנוער שם הפסידה למכבי תל אביב. בכיתה י"ב עבר לשחק במכבי תל אביב. בעונת 2018/2019 זכה עם מכבי תל אביב באליפות וגביע המדינה.
בתיכון עד כיתה י"ב למד בתיכון הרב תחומי עמל עמק חרוד. חיון זכה עם נבחרת הכדורסל של בית הספר באליפות התיכונים לעונת 2017. במשחק הגמר מול מכבי תל אביב קלע 17 נקדות כולל שלשה קריטית בעשר השניות האחרונות של המשחק. כחלק מהמעבר למכבי תל אביב למד בתיכון חדש אולם לפי כללי הליגה לא השתתף עם נבחרת בית הספר באליפות התיכונים.
במאי 2018 השתתף עם קבוצתו מכבי תל אביב בטורניר תל אביב. בתום הטורניר נבחר לקלע המצטיין של הטורניר עם 20 נקודות בממוצע למשחק. בשחק השיא שלו מול לוקומוטיב קובאן קלע 32 נקודות. בינואר 2019 השתתף בטורניר הנוער של היורוליג. במשחק חצי הגמר מול באיירן מינכן קלע 27 נקודות.
ביוגרפיה > בקבוצת בוגרים

בקיץ 2018 התאמן במקביל לנוער גם עם הקבוצה הבוגרת של מכבי תל אביב. כחלק מההכנות לליגה נסע לטורניר קדם העונה בקפריסין.
באוגוסט 2019, חיון הצטרף לקבוצת הבוגרים של הפועל אילת אחרי שחתם חוזה לשנתיים.
ביוגרפיה > בנבחרות הלאומיות

חיון שיחק בנבחרות הצעירות של ישראל. ב-2016 שיחק תחת המאמן דני גוט באליפות אירופה לנבחרות עד גיל 16 בטורניר שנערך בסופיה. הנבחרת סימה במקום השני והעפילה חזרה לדרג א'. במשחק חצי הגמר קלע 15 נקודות עם חמש שלשות מתוך שישה ניסיונות. בטורניר קלע 7 נקודות בממוצע למשחק.
ב-2017 שיחק כקפטן הנבחרת תחת המאמן אורן אהרוני באליפות אירופה דרג א' לנבחרות עד גיל 16 בטורניר שנערך במונטנגרו. במשחק הבולט שלו מול אסטוניה קלע 35 נקודות. סך הכל סיים את הטורניר עם 18 נקודות (סגן מלך הסלים של הטורניר) ו-56.8 אחוזים לשלוש.
בקיץ 2019 תחת המאמן אורן אהרוני זכה עם הנבחרת עד גיל 18 במקום הראשון באליפות אירופה דרג ב' שנערכה ברומניה. בטורניר קלע 5.6 נקודות ב-14 דקות בממוצע למשחק.
הערות שוליים

↑  Raziel Hayun, verbalcommits.com
↑  רועי כהן, הכנה לבוגרים? מכבי ת"א זכתה באליפות הנוער, באתר One, ‏4 ביוני, 2017
↑  ‏מכבי ת"א השלימה סוויפ נגד הפועל ת"א וזכתה באליפות המדינה לנוער, באתר ספורט1, 29 במאי 2019
↑  תיכונים: עין חרוד ניצחה את תיכון חדש תל אביב 86:95 בגמר, באתר וואלה, 13 בדצמבר 2017
↑  רועי כהן, ‏"הדבר האמיתי": אבדיה עם טריפל דאבל אדיר, באתר ערוץ הספורט, 27 בינואר 2019
↑  נבחרת הנוער של ישראל זכתה באליפות אירופה דרג ב', באתר וואלה, 4 באוגוסט 2019
שושנה ארבלי-אלמוזלינו

שרת הבריאות שושנה ארבלי־אלמוזלינו מבקרת במפעל השפד"ן, 1985
שושנה ארבלי־אַלמוּזלינו (26 בינואר 1926 – 12 ביוני 2015) הייתה אשת ציבור ישראלית שכיהנה כחברת הכנסת מטעם סיעת המערך. הייתה סגנית יושב ראש הכנסת, סגנית שר הבריאות בממשלת ישראל ה־21 ושרת הבריאות בממשלה ה־22. חברת מזכירות מועצת הפועלות ואחר כך נעמת. לפני עלייתה ארצה הייתה חברת המחתרת הציונית בעיראק.
קורותיה

נולדה ב־1926 במוסול שבעיראק לשמואל בנימין וספירה (שדירה) ארבילי, שמוצאם מהעיר ארביל בעיראק, למשפחה יהודית מסורתית בת שש נפשות, ללא זיקה לציונות. למדה בבית ספר המקומי, יהודייה יחידה בכיתה שכל תלמידיה היו מוסלמים. עם תום לימודי התיכון לימדה אנגלית בבית ספר לבנות. אחר כך התקבלה ללימודים בבית המדרש הגבוה למורים ומורות בבגדאד, שם סבלה מאווירה עוינת ומבדידות. משפחתה שמרה על קשרים טובים עם השכנים המוסלמים, אך היחסים הורעו בשנת 1941 בעקבות הפוגרומים של הפרהוד.
קורותיה > שנים ראשונות בארץ

בשנת 1946 הצטרפה לגרעין התיישבות מחתרתי מטעם המוסד לעלייה ב', כחלק מפעילות התנועה הציונית בעיראק. במחתרת שימשה מדריכה ורכזת, ופעם אחת נעצרה על ידי השלטונות בחשד לפעילות ציונית. אחרי שחרורה הייתה נתונה למעקב ועל כן ביקשה לזרז את עלייתה לארץ ישראל, ועלתה באופן חשאי במסגרת מבצע מייקלברג, שהחל ב־20 באוגוסט 1947, יחד עם כחמישים חלוצים. בני משפחתה עלו לישראל ב־1951, במבצע עזרא ונחמיה.
היא צורפה לגרעין אל על שבקיבוץ שדה נחום, שהיה לגרעין המייסד של קיבוץ נווה אור. בשנת 1950 יצאה בשליחות מחלקת הקליטה של הסוכנות היהודית לסייע במחנה עולים בית ליד, ושם נחשפה לתנאי החיים הקשים של עולי ארצות האסלאם.
קורותיה > פעילות ציבורית

בשנת 1948 הצטרפה לאחדות העבודה והייתה חברת מזכירות סניף המפלגה ברמת גן. התלוותה לסיורים במעברות שערך אברהם עבאס, אז יו"ר המחלקה לעדות המזרח במפ"ם. בשנת 1956 התמנתה למנהלת המחלקה להכשרה ולעבודה במועצת הפועלות ביחד עם גניה פילניק. בשנת 1959 קודמה לתפקיד יו"ר המחלקה, תפקיד שמילאה עד שנבחרה לכנסת.
קורותיה > פעילות ציבורית > כהונתה כחברת הכנסת

בשנת 1960 החליטה מזכירות מפלגת אחדות העבודה - פועלי ציון לשריין עשרים אחוז מהמושבים בכנסת לנשים החברות במפלגה וכעשרה אחוזים מהמושבים ליוצאי עדות המזרח. השתייכותה לשתי קבוצות מיעוט אלה קידמה את שיבוצה למקום העשירי ברשימת המפלגה לכנסת השישית, ובמקום ה־46 ברשימת המערך המשותפת לכנסת השישית.
ב-17 בינואר 1966 החלה לכהן בכנסת השישית, במקומו של השר חיים גבתי, שהתפטר לקראת מינויו לשר בממשלה כדי לפנות מקום לשושנה ארבלי-אלמוזלינו בכנסת.
במהלך כהונתה בכנסת שימשה בתפקידי יו"ר וחברה בוועדת העבודה, יו"ר ועדת הפנים והגנת הסביבה וחברה בוועדת הכנסת, ועדת חוץ וביטחון, ועדת הכלכלה, ועדת השירותים הציבוריים, הוועדה לענייני ביקורת המדינה, ועדת החינוך והתרבות וועדת העלייה והקליטה, וסגנית יושב ראש הכנסת. ארבלי־אלמוזלינו היא היוזמת הראשונה של 32 הצעות חוק פרטיות שנכנסו לספר החוקים. עם החוקים שפעלה לקידומם נמנים תיקונים לחוק הגנת הצרכן בכנסת השתים עשרה.
לפני הבחירות לכנסת העשירית, בהליך המאשר לחברי כנסת שכיהנו בה שתי קדנציות רצופות להיכלל שוב ברשימה לכנסת, זכתה ארבלי־אלמוזלינו בהצבעה חשאית במרכז "העבודה" למספר הקולות הגבוה ביותר. הישג זה הובא בחשבון בעת סידור הרשימה לכנסת בידי הוועדה המסדרת וארבלי־אלמוזלינו שובצה במקום השני ברשימת המערך המשותפת עם מפ"ם. היו שגרסו ששובצה במקום הגבוה והמפתיע בהצבעה וברשימה (לנוכח מיקומה הנמוך ברשימה במערכות בחירות קודמות) בשל הרצון לראות במקום גבוה ברשימה אישה ובת עדות המזרח, שתמכו ברובם בליכוד בראשות מנחם בגין. בגין תקף אותה על אי־מחאתה כלפי נאום הצ'חצ'חים.
קורותיה > פעילות ציבורית > עבודת נשים

ארבלי־אלמוזלינו תמכה בעידוד נשים לעבוד מחוץ לביתן ולצורך כך פעלה לקידום לימודים והכשרה מקצועית לנערות ונשים, הקמת מעונות יום לילדי אמהות עובדות, וחקיקת חוקי מגן כדי להקל על נשים לעבוד. בתפקידיה במועצת הפועלות ובכנסת, ובמיוחד כיו"ר ועדת העבודה בכנסת השישית והשביעית היא הקדישה מאמץ רב בכיוון זה. בין השאר היא הציעה הצעת חוק למימוש שכר שווה לעובד ולעובדת, תיקון לחוק עבודת נשים המעניק שעות היעדרות מעבודה לנשים בהיריון ותיקון לחוק הביטוח הלאומי בכנסת השמינית, המקנה ביטוח נכות גם לעקרת בית.
קורותיה > פעילות ציבורית > כהונתה כשרת הבריאות

ב־24 בספטמבר 1984 מונתה לסגנית שר הבריאות בממשלת האחדות הלאומית, שהייתה אז בראשות שמעון פרס, והייתה ממונה על השירותים הפסיכיאטריים, הסיעוד והגריאטריה ובריאות הציבור. בתקופתה הוקם המטה למלחמה בסמים ואלכוהול. עם הקמת ממשלתו של יצחק שמיר בהתאם להסכם הרוטציה, והחלטתו של מרדכי גור שלא לכהן בממשלה זו, מונתה ב־17 באוקטובר 1986 לשרת הבריאות, ובכך הייתה לאישה השנייה שכיהנה במשרת שר שאינה שר בלי תיק מאז גולדה מאיר (לפניה כיהנו כשרה בלי תיק שולמית אלוני ושרה דורון). באותם ימים הייתה מערכת הבריאות נתונה במשבר כלכלי והיה עליה להתמודד עם גירעון ועם סכסוכי עבודה עם הרופאים והאחיות.
בתקופת כהונתה כשרת הבריאות אישרה את ביצועו של ניתוח השתלת הכבד הראשון בארץ, שעד אז נאסר בנימוקים הלכתיים על ידי הרבנות הראשית לישראל. אף שהחזיקה בדעות שמרניות בנושאי בריאות, למשל כשתמכה בביטול הסעיף הסוציאלי להתרת הפסקת הריון, הכריעה בניגוד לעמדת הרבנים וקידמה את ביצועם של ניתוחי השתלות לב וכבד בישראל.
ב-1987 הצביעה בעד ביטול פרויקט הלביא.
קורותיה > פעילות ציבורית > בכנסת השתים עשרה

כתגובה להתבטאותה בעניין ביטול פרויקט הלביא, בשנת 1988, ערב הכרזת המועמדים לרשימת המערך לכנסת השתים עשרה, הודיע לה פרס שהחליט לא לצרפה לממשלה החדשה. בממשלה זו, בראשות יצחק שמיר, לא הייתה אישה בתפקיד שר, וכשהכריז פרס על המועמדים נשמעו צעקות חברי ופעילי המפלגה ש"אין ממשלה בלי אישה".
קורותיה > פעילות ציבורית > עמדות

בזכות שליטתה בערבית השתתפה בפגישות עם נציגי מדינות ערב ופעלה במגזר הערבי־בדואי.[דרושה הבהרה] בשנת 1987 ביקרה בבית החולים שיפא שבעזה כחלק מפועלה לקידום התנאים הרפואיים ברצועה ונשאה נאום בערבית, שזכה לתהודה רבה בקרב האוכלוסייה המקומית. חבר הכנסת עבד אל־והאב דראושה ביקש משמעון פרס למנותה לשרה, וזאת בנימוק שחרף חילוקי הדעות בתחום המדיני, אין עוררין על תרומתה לאור יחסה לאוכלוסייה הערבית.
ארבלי־אלמוזלינו נמנתה עם נצי מפלגת העבודה בתחום מדיניות החוץ והביטחון של ישראל. היא התנגדה לאישור הסכמי קמפ דייוויד ונעדרה מההצבעה על הסכם השלום בין ישראל למצרים כדי לא להצביע בעדו. היא הייתה פעילה בגיוס רוב לחוק רמת הגולן, בניגוד להחלטת הסיעה שלה.
קורותיה > סיום כהונתה בכנסת ופעילות ציבורית נוספת

לקראת הבחירות לכנסת השלוש עשרה, ולאחר קרוב ל־27 שנות כהונה בכנסת ובממשלה, שובצה במקום לא ריאלי. חברותה בכנסת הסתיימה ב־13 ביולי 1992, עם התכנסותה של הכנסת השלוש עשרה. בשנת 2003 שובצה ברשימת העבודה לכנסת השש עשרה במקום 105 הסמלי.
אחרי פרישתה מהכנסת המשיכה למלא תפקידים ציבוריים בתחומי רווחה, בריאות וקליטת עלייה. כיהנה כנשיאת העמותה למרכז מורשת יהדות מוסול, נשיאת המכון לחקר יהדות מוצל ע"ש עזרא לניאדו, חברת הנהלה במרכז מורשת יהדות בבל, יושבת ראש עמותת ענבר התומכת בנפגעים במחלות ראומטיות, חברה במועצת קופת חולים כללית, יו"ר הוועדה לזכויות החברים ותלונות הציבור במועצה ויו"ר עמותת גבעולים לעידוד קליטת עלייה ומתן שירותים בתחומי החברה והתרבות לעולים החדשים.
שושנה ארבלי־אלמוזלינו נפטרה ב־12 ביוני 2015, בתל אביב.
בעיר ראשון לציון נקרא רחוב על שמה.
קורותיה > חייה האישיים

בשנת 1955, בתפקידה כמזכירת מטה הבחירות של מפ"ם בסניפים המקומיים, הכירה את יו"ר המטה נתן אלמוזלינו, וב־1965 הם נישאו. הוא היה אז אלמן ואב לשני בנים, לימים גזבר הסתדרות העובדים הכללית ולימים יו"ר רשת בתי הספר "עמל". בעת כהונתה בכנסת ובממשלה היה יד ימינה וסייע לה בעבודתה לאורך כל העשייה הציבורית. ב־2007 נפטר.
שושנה ארבלי־אלמוזלינו התגוררה בגבעתיים, והייתה בעלת אוסף בובות שצברה בכינוסים של ארגוני נשים בין־לאומיים. האוסף התחיל במבצע חשאי שהשתתפה בו בשנת 1962, ובו הוצפנו מסרים בבובות והן הועברו ליהודי ברית המועצות הנצורים. בשנת 2003 תרמה משפחתה כספים לתיאטרון גבעתיים, ואחד מאולמות התיאטרון נקרא על שם שושנה ונתן אלמוזלינו. בכניסה לאולם מוצג מבחר מאוסף הבובות שלה. באותה שנה הוענק לה תואר יקירת העיר גבעתיים.
אוטוביוגרפיה

שושנה ארבלי־אלמוזלינו, מהמחתרת בבבל לממשלת ישראל, תל אביב: הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1998.
לקריאה נוספת

יאיר קוטלר, הנבחרת הלאומית, כרך ב', פרק א'(5), ירדן הוצאה לאור, 1988, עמודים 106–133
שביט בן־אריה, חברות הכנסת: נשים מובילות בישראל, מדיה 10, 2011, עמ' 110–114.