stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קהילת יהודי אוסטרולנקה
תולדות הקהילה

קהילת יהודי אוסטרולנקה נוסדה בשנת 1794, השנה בה הוקם בית העלמין היהודי. אך יהודים מופיעים באוסטרולנקה כבר במאה ה-15 כאשר המלך הפולני זיגמונד השלישי בשנת 1622 קבע שאזרחי אוסטרולנקה הנוצרים מקבלים פריווילגיה בקניית אוכל לעומת אזרחים זרים ובעיקר יהודים.
בשנת 1827 היו באוסטרולנקה 3030 נפשות ומתוכם כ-16.4% יהודים. יהודי אוסטרלנקה התפרנסו בעיקר ממסחר או ממלאכות פשוטות כגון, סנדלרות ונגרות. ליהודים הותר להתגורר רק בשכונות מיוחדות שהוקצו להם, חוץ מיחידי סגולה, בעיקר עשירים, אשר להם ניתן רשות להתגורר בכל רחבי העיר. בשנת 1858 לאחר הגירת יהודים רבים לאוסטרולנקה גדל אחוז היהודים בעיר והיווה כ-36.8% מהאוכלוסייה הכללית. בתקופה זו עד פרוץ מלחמת העולם הראשונה הגיעה קהילת אוסטרולנקה לשיא התפתחותה הכמותית, המסחרית, הכלכלית, וגם איכותית הרוחנית-תרבותית. היא נהייתה לקהילה היהודית השלישית בגודלה בכל פלך לומזה.
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה חלה "ירידה" באוסטרולנקה היהודית. בשנות המלחמה הראשונות הייתה עיר זו זמן מה ריקה מתושביה היהודים. בגלל קרבתה של אוסטרולנקה לחזית המלחמה כמעט הרסה את כל העיר, נשרפו בית הכנסת, בית המדרש ובנייני ציבור יהודיים אחרים בעיר. על היהודית חלה גזירת גירוש ורבים מהם נדדו לערי רוסיה הפנימיות ואחרים יצאו לערים הסמוכות.
תולדות הקהילה > בין שתי מלחמות העולם

בתום המלחמה, עם בנין הנהרסות והחזרת חיי העיר ליושנם, לא שבו אליה הרבה יהודים שעזובה לפני כן, והישוב היהודי שוב לא הגיע למעמדו הקודם.
בשנת 1921 היו באוסטרולנקה 3,352 יהודים (36.7% מכלל האוכלוסייה). עקב המצב הביטחוני הירוד והלחץ הכלכלי שהיה על היהודים בשנות העשרים ובייחוד בשנות השלושים, גברה נטיית ההגירה לארצות אחרות ובייחוד לאמריקה ולארץ ישראל. יהודי אוסטרולנקה ששבו אליה שיקמו את בתיהם ובתי המסחר אשר נהרסו בזמן המלחמה, ובשנים אלה הוקמו בית הכנסת הגדול, בית מדרש ובתי תפילה אחרים.
בשנים בין שתי מלחמות העולם הוקמו באוסטרולנקה מוסדות ציבור רבים, בניהם "לינת צדק" ו"טאז" אשר סייעו לחולים ואף מפלגות של ההסתדרות הציונית כמו "פועלי ציון", "אגודת ישראל", "המזרחי" ועוד.
האנטישמיות שגברה באירופה בשנות השלושים נתנה את אותותיה גם באוסטרולנקה. בעקבות התעמולה האנטישמית הגוברת בא החרם הכלכלי על המסחר והמלאכה היהודיים, שהיה מלווה במעשי אלימות ופגע קשות ביהודים. בנוסף האווירה האנטישמית שררה גם בגימנסיה המקומית ולא פעם הוכו תלמידים יהודים בידיהם של תלמידם פולניים מוסתים.
תולדות הקהילה > ארגונים קהילתיים חברתיים

"ארגון הנשים לעזרה רפואית ליולדות ולנשים עניות" - המוסד הציבורי הראשון לעזרה הדדית, הוקם בשנת תרע"ד- 1914.
"קופת עזרה לנזקקים" - הוקמה במאי 1914 אחרי הדליקה שפרצה באביב וכלתה את רב בתי היהודים.
"הבנק היהודי": קופת מלווה וחיסכון על בסיס קואופרטיבי, הוקם בשנת תרפ"א -1921.
"איגוד מקצועי של המועסקים בחיטות" - הוקם בשנת 1923, את הארגון ניהלו אנשי ה"בונד".
חברת "גמילות חסדים" - קופת עזרה לנצרכים של חברת תורה.
"לינת הצדק" הגשת עזרה לחולים עניים.
סניף "טאז" - טרם לשיפור בריאותם של ילדי ישראל.
תולדות הקהילה > חיי הרוח בקהילה

בהשכלתה, לשונה ואורח חייה הייתה אוסטרולנקה על התפר שבין יהדות פולין ליהדות ליטא, היא הושפעה מוורשה ומהרוח החסידית מצד אחד ומלומז'ה וביאליסטוק ומהלמדנות הליטאית מצד שני. דבר זה התבטא גם במבטא היידי המקומי, שהיה בתווך בין הניב בפולני (יידיש תיכונה) ובין הניב הליטאי (יידיש צפון-מזרחית).
רב החסידים הגיעו מן העיירות הסמכות כחתנים וסוחרים, הקבוצה הגדולה הייתה של חסידי גור והיתר חסידי אלכסנדר, וורקה ואמשינב.
באוסטרלנקה היו מספר חברות אשר עסקו בלימוד התורה וחיו חיי קהילה עשירים. פעילותם התרכזה בחדרי התלמוד תורה.
החברה הוותיקה בעיר "חברת תורה" חבריה היו התושבים הוותיקים בעיר, רובם אנשי מלאכה פשוטים. רבה ר' משה נתן טייטלבוים, היה מעביר שיעורים בימות החול בתורה ובמשנה ובשבת ב"אלשיך". 3 תאריכים נחגגו בהתאספות של כל בני החבורה: ז' באדר יום פטירת משה, שבת פרשת יתרו ושמחת תורה. בתחילה ניהלה את ענייניה בביתו של רבי מוטל חמיאל ובמשך הזמן הקימה בית כנסת משלה. החברה פיתחה פעילות ציבורית בין חבריה והפעילה קופת עזרה לנצרכים.
בתי כנסת בעיירה: בית הכנסת הגדול - שוקם אחרי מלחמת העולם הראשונה, בית הכנסת של חברת תורה, השטיבלאך של החסידים וה"קהל שטיבל"- בית הקהל, מקום לכינוסים ותפילות.
תולדות הקהילה > רבני הקהילה

ר' יחיאל מיכל גולדשלאג, נולד בשנת 1830 בשרנסק. מוצאו ממשפחה מיוחסת בישראל. ר' יחיאל היה נכדו של החסיד הידוע ר' זעליג שרענצקר שהיה מחסדיו המובהקים של האדמו"ר המפורסם מנחם מנדל מקוצק. ר' יחיאל נחשב לעילוי גדול בתורה וכבר בגיל 18 נתקבל לשמש כרב של מספר קהילות (קיקול, פודנביץ', שרנסק) וכרב-אב בית דין של קהילת אוסטרולנקה. נפטר בשנת 1918 כשהוא בן 88 שנים. מספריו: "ירושלים", "לב דעת","עיניים לראות" ועוד.
ר' משה נחום ירושלמסקי, נולד בשנת 1855 למשפחה אוקראינית, עשירה ומיוחסת. מנעוריו התפרסם כעילוי גדול ועסק רבות בכתיבת ספרי קודש. בשנת 1889 נבחר לשמש כרב- אב בית דין באוסטרולנקה. בחירה זו עוררה גל של תשומת לב בחוגי הרבנות ברוסיה שכן הייתה זו כמעט הפעם היחידה שבה רב מאוקראינה נבחר לכהן כרב בפולין. לאחר היבחרו יצא לאור המדור "ברכת חכמים" המכיל מכתבי ברכה של רבנים מרחבי העולם לרגל היבחרו של הרב ירושלמסקי כרב אב בית דין של קהילת אוסטרולנקה, ובין הרבנים: רבי צבי הירש רבינוביץ מקובנה, האדר"ת, בעל ה"שדה חמד" ועוד. כיהן ברבנות העיר פחות מארבע שנים, ובשנת 1902 עבר לכהונת רבה של קיילצה, שבה כיהן עד פטירתו בשנת 1916. מספריו: "לשד השמן", "מנחת משה", "ברכת משה", "באר משה" ועוד. בנו, שמשון דוב ירושלמסקי, עלה לארץ ושימש בתפקיד חשוב במשרד מבקר המדינה. הרב שמואל מוהליבר כתב על הרב ירושלמסקי במדור "ברכת חכמים": ”הרב הגאון המפורסם חריף ובקי בחדרי תורה, עמו שרי נהורא, חובר חברים מחוכם, עושה פלא”.
לאחר עזיבת הרב ירושלמסקי נותרה הקהילה כמה שנים ללא רב, וניסיונות למנות רב עלו בתוהו בשל מחלוקות בין החסידים למתנגדים בקהילה. הרב אברהם צבי פינחס נבחר לתפקיד, אך כמה ממתנגדיו הלשינו לשלטונות שהוא ציוני, שהייתה אז תנועה בלתי חוקית, ומושל המחוז פסל את מינויו.
הרב משה נחום ירושלמסקיר' יצחק בורשטיין, נולד בשנת 1868 בלומזה שבפולין. שימש כ-35 שנה כרב אב בית דין של אוסטרולנקה והיה ידוע בתור משיב בענייני הוראה והלכה לרבנים גדולים מאותה התקופה. הוא נספה עם בני קהילתו בשואה. מספריו: "מטעמי יצחק" על שולחן ערוך שזכה לתפוצה גדולה בעולם הישיבות.
תולדות הקהילה > מוסדות חינוך

מוסדות חינוך של אגודת ישראל:
ישיבת "בית יוסף" נובהרדוק - בה למדו תלמידי אוסטרולנקה והסביבה שלא יצאו ללמוד בישיבות ליטא הגדולות. ועד של נשים דאג לצורכי הישיבה. הבחורים אכלו "ימים", לבחורים המבוגרים היה מטבח במרתף הישיבה. בשנים האחרונות עקב התנועה הציונית וההכשרות התמעטו תלמידי הישיבה.
"תלמוד תורה" - בית הספר המרכזי והוותיק בו למדו רב הילדים. מנה כ-150 ילדים ב-5 כיתות.
בית ספר "בית יעקב" - בית ספר לבנות, למדו בו יידיש, תפילה, תורה ותולדות ישראל.
מוסדות חינוך ברוח הציונות:
בית ספר יבנה - הוקם בשנות ה-20 הראשונות - בית ספר מודרני שלמדו בו לפי כללי הפדגוגיה החדשה. הוקם בהשפעת ההתעוררות הציונית, בדרישת הורים שלא הסתפקו בלימודי התלמוד תורה. זלמן חנוך גברזלצ'נו ייסד את בית הספר, קבוצה קטנה של נערים למדו אצלו עברית, תורה עם פרוש רש"י תפילה ודינים. בראש בית הספר עמד ועד הורים שדאג להוצאות והשיג חדר בתוך התלמוד תורה למרות התנגדותם של החרדים והחסידים המתנגדים לציונות.
בית ספר תרבות - הוקם בשנת תרפ"ח -1928 הדגיש את המומנט הארצישראלי והיה פשרני יותר מבחינה דתית. הקים אותו המורה גדליה רוזנבוים מביאליסטוק. בית הספר לא החזיק הרבה זמן אך הכניס רוח חדשה בעירה.
תולדות הקהילה > תנועות וזרמים בקהילה

הזרמים העיקריים באוסטרלנקה היו חרדים- חסדים של אגודת ישראל, ציונים ממפלגות ציוניות שונות ואנשי הבונד.
הנהלת הקהילה הייתה בשליטת אגודת ישראל.
ההתעוררות הציונית באוסטרולנקה[1] התחילה בשנת תרע"ח (1917) בעקבות הצהרת בלפור. באותה שנה התחילו להתפתח הסתדרויות ציוניות וקם נוער ציני. סבל היהודים מעצמאותה של פולין ומהמלחמה בין פולין לליטא גרם לצמיחתה של התנועה הציונית, בעיקר תנועת פועלי ציון. באותה תקופה קמה קבוצת ה'חלוץ' גדולה והתחילה עלייה מהעיר עם ההעלייה לארץ התגברה ההתעניינות בציונות. הפעילות הציבורית התבטאה בפעולות למען הקרן קיימת לישראל, קרן היסוד, קרן החלוץ וכן בהשתתפות בחיים הציבוריים בעיר. ב-1925 החלה עלייה גדולה מהעיר בהם רבים ממפלגת פועלי ציון ותנועת החלוץ, בנוסף החלו לשלוח את הנוער למחנות הכשרה לעבודה חקלאית. שנת 1927 הייתה שנת מפנה קשה לפעילות הציונית, חברים שלא הסתדרו בארץ שבו לעיר וסיפרו סיפורים עגומים. בשנת תרפ"ט (1929) פרצו בארץ מאורעות ואחד מבני אוסטרלנקה דוד לב נפל בהם. כשנודע הדבר התכנסו כל המפלגות בעיר לעצרת מחאה והוחלט להקים ספרייה ע"ש דוד לב. בתקופה זו שערי הארץ היו נעולים והנוער נשלח שוב ושוב למחנות הכשרה. רבים מהמחזור הראשון שיצאו להכשרה ב-1933 הצליחו לקבל סרטיפיקטים ועלו לארץ ב-1935–1936. התנועה הציונית המשיכה לפעול ולחלום על עלייה לארץ עד שחלומם נגדע בעשן המלחמה.
תולדות הקהילה > תנועות וזרמים בקהילה > מפלגות ותנועות שפעלו בעיר

פועלי ציון
פועלי ציון שמאל
הבונד
המזרחי
אגודת ישראל
השומר הצעיר
החלוץ הצעיר
השומר הדתי
בית"ר
פרייהייט (דרור)
גורל יהודי הקהילה בשואה

ב־1 בספטמבר 1939, חדר הצבא הגרמני לפולין. ב־17 בספטמבר חדר גם צבא ברית המועצות לפולין, וכבש את כל חלקה המזרחי, בהתאם לחוזה ריבנטופ-מולוטוב. אוסטרולנקה נשארה באזור הכיבוש הגרמני, כאשר הגבול נקבע רק 4 ק"מ מזרחה ממנה.
רבים מן היהודים עזבו את העיר לכיוון ברית המועצות, והגיעו ללומז'ה, לביאליסטוק וליישובים קטנים אחרים בסביבה. משפחות בודדות נשארו בצד הגרמני.
באפריל 1940 הוצעה לפליטים היהודים קבלת אזרחות סובייטית ורוב האוסטרולנקאיים קבלו את ההצעה בחיוב. בהתאם לכך, חויבו בעלי האזרחות לעבור לגור לפחות במרחק של 100 ק"מ מהגבול הגרמני החדש. 70% מיהודי אוסטרולנקה עברו לעיר סלונים. האחרים התיישבו בערים ובעיירות שונות בביאלורוסיה. אלה שלא נענו להצעה, נעצרו על ידי ה-נ.ק.ו.ד. והוגלו לסיביר או לאזורים נידחים של רוסיה. גורל דומה נגזר גם על אלה שנתפסו בחציית גבול בלתי לגאלית או על פעילים ציוניים ובעלי רכוש גדול.
גורלם של יהודי אוסטרולנקה ששהו בביאלורוסיה, ובמיוחד בסלונים, היה מר. כמעט כל יהודי הקהילה נרצחו בעקבות כיבוש האזור על ידי הגרמנים במבצע ברברוסה. רק כ-100 יהודים ניצלו, רובם היו כלואים במחנות עבודה באזור הסוב-ארקטי הצפוני של ברית המועצות, או שגויסו בהתנדבות לעבודה. כ-20 איש, בשטח פולין, שרדו את השואה.
הקהילה כיום

כיום, רוב הניצולים האוסטרולנקאיים חיים בישראל, בארגנטינה, באורוגוואי ובארצות צפון אמריקה.
הנצחה

בבית העלמין הדרום, ישנה אנדרטת הנצחה לזכר קהילת יהודי אוסטרולנקה אשר נספתה בשואה.
ב"יד ושם" בירושלים, ב"בקעת הקהילות" מונצחת גם קהילת אוסטרולנקה.
כמו כן, מונצחת הקהילה גם ב"מרתף השואה" בירושלים.
הערות שוליים

↑  ספר קהילת אוסטרולנקה, תל אביב, תשכ"ג
↑  יד ושם, ספר הקהילות
1 2  ארגון יוצאי אוסטרולנקה בישראל, ספר קהילת אוסטרולנקה, תל אביב, תשס"ב 2002
אנדרטה לזכר קהילת אוסטרולנקה שנרצחה בשואה בבית העלמין הדרום
נועם דר

| --- | --- |

דר ב-2019
 לידה:  28 ביולי 1993  (בן 31) באר יעקב, ישראל
 כינוי:  The Scottish Supernova
 משקל:  81 ק"ג
 גובה:  1.75 מטר
 לאום:  ישראלי-סקוטי
 קריירה מקצוענית:  2008–הווה (כ־17 שנים)
 מאמנים:  קולין מקאיי
 ליגות:  WWE
 תרגילי סיום:  Nova Roller
נועם דר (נולד ב-28 ביולי 1993) הוא מתאבק ישראלי-סקוטי, המופיע בארגון ההיאבקות WWE בתוכנית NXT. בנוסף לכך, הוא מופיע בארגון ההיאבקות הסקוטי Insane Championship Wrestling‏ (ICW), שבו הוא אלוף העולם במשקל כבד הנוכחי.
דר הופיע לראשונה ב-WWE במסגרת טורניר ה-Crusierweight Classic של שנת 2016. כמו כן, הוא הופיע בארגוני היאבקות נוספים כמו Total Nonstop Action Wrestling‏ (TNA) ובתוכנית ה-Boot Camp הבריטי שלו, Progress Wrestling,‏ Preston City Wrestling‏ (PCW),‏ Insane Championship Wrestling‏ (ICW),‏ Dragon Gate UK‏ (DGUK), Revolution Pro Wrestling‏ (RPW),‏ Westside Xtreme Wrestling‏ (wXw),‏ Global Force Wrestling‏ (GFW) ו-Ring of Honor‏ (ROH). דר הוא פעמיים אלוף Zero-G של ICW ופעם אחת האלוף במשקל קל של PCW לצד אליפויות רבות שבהן זכה. דר הוא המתאבק הישראלי הראשון שמופיע בארגון ההיאבקות ה-WWE.
ביוגרפיה

דר נולד ב-28 ביולי 1993 בבאר יעקב, ישראל. הוא עבר לסקוטלנד בגיל 5 וגדל באייר, שם התגורר עד שנת 2016 עקב הופעתו בטורניר ה-Crusierweight Classic של ה-WWE.
אליפויות והישגים

הישגים בארגון ההיאבקות British Championship Wrestling – BCW
אליפות במשקל פתוח של BCW (פעם אחת)
הישגים בארגון ההיאבקות Insane Championship Wrestling – ICW
אליפות העולם במשקל כבד של ICW (פעם אחת)
אליפות ה-Zero-G של ICW (פעמיים)
טורניר על אליפות ה-Zero-G של ICW‏ (2010)
הישגים בארגון ההיאבקות One Pro Wrestling – 1PW
אליפות במשקל פתוח של 1PW (פעם אחת)
הישגים בארגון ההיאבקות Preston City Wrestling – PCW
אליפות במשקל קל של PCW (פעם אחת)
אליפות במשקל כבד של PCW (פעם אחת)
טורניר הדרך לתהילה (2013)
הישגים בארגון ההיאבקות Premier British Wrestling – PBW
אליפות הזוגות של PBW (פעם אחת)  - עם ליאם תומסון
הישגים בארגון ההיאבקות Progress Wrestling
גביע העולם של Progress‏ (2014)
הישגים בארגון ההיאבקות Pro Wrestling Elite – PWE
אליפות העולם במשקל כבד של PWE (פעם אחת)
אליט ראמבל (2016)
הישגים במגזין ההיאבקות Pro Wrestling Illustrated – PWI
PWI דירג אותו במקום ה-106 מתוך 500 המתאבקים הטובים ביותר לשנת 2016
הישגים בארגון ההיאבקות World Wrestling Entertainment – WWE
אליפות גביע המורשת של NXT‏ (3 פעמים)
הערות שוליים

↑  ריאיון עם המתאבק הישראלי הראשון ב-WWE
קרלוס אלמארז

| --- | --- |

 לידה:  5 באוקטובר 1941 מקסיקו סיטי, המדינות המקסיקניות המאוחדות 
 פטירה:  11 בדצמבר 1989 (בגיל 48) 
 לאום:  Mexican Americans 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס  אוניברסיטת המדינה של קליפורניה, לוס אנג'לס  מכללת אוטיס לעיצוב ואמנות  אוניברסיטת לויולה מרימאונט  לוס אנג'לס סיטי קולג'  Garfield High School 
 
קרלוס אלמארז. באנגלית: Carlos Almaraz ‏  5 באוקטובר 1941 - 11 בדצמבר 1989) היה אמן מקסיקני-אמריקאי וחלוץ תנועת אמנות צ'יקאנו. הוא היה ממייסדי (1977–1979), ארגון אמנויות של צ'יקאנו בהיילנד פארק, לוס אנג'לס.
ראשית חייו

אלמארז נולד ב-5 באוקטובר 1941 במקסיקו סיטי להורים רו ורודולף אלמארז. משפחתו עברה כשהיה ילד צעיר, והתיישבה בשיקגו, אילינוי, שם היה אביו הבעלים של מסעדה במשך חמש שנים ועבד במפעלי פלדה של עוד ארבע שנים. השכונה שבה גדלו אלמארז ואחיו רודולף וריקי הייתה רב-תרבותית, מה שהוביל אותו להעריך את כור ההיתוך של התרבות האמריקאית. במהלך נעוריו בשיקגו, המשפחה נסעה לעיתים קרובות למקסיקו סיטי, משם אלמארז ציין את "הרושם הראשוני שלו מאמנות" ש"היה מפחיד וגם קסום לחלוטין", במילים אחרות "נשגב".
כשהיה אלמארז בן תשע, עברה משפחתו ללוס אנג'לס בהמלצת רופא שאביו יחפש אקלים חם כדי לשכך את השיגרון שלו, וגם כתוצאה מבעיות משפחתיות. תחילה התיישבה המשפחה בווילמינגטון, ולאחר מכן עברה לאזור כפרי, שם הם גרו בדיור משותף עם מקסיקנים אחרים. לאחר מכן עברה המשפחה לבוורלי הילס, ומאוחר יותר לבאריו במזרח לוס אנג'לס. התעניינותו של אלמארז באמנויות, שהתפתחה בשיקגו, פרחה לאחר שמשפחתו עברה לקליפורניה, ותחושת הניידות התפתחה לאחר שכל כך הרבה מעברים אפשרו לו להתחבר למהגרים וילדיהם.
הוא סיים את לימודיו בתיכון גארפילד ב-1959 ולמד בקולג' העירוני של לוס אנג'לס, אצל דייוויד רמירז, ולקח שיעורי קיץ באוניברסיטת לויולה מרימאונט. לויולה הציעה לו מלגה מלאה, אך הוא דחה אותה במחאה על תמיכת האוניברסיטה במלחמת וייטנאם והפסיק להאמין באמונה הקתולית. הוא למד באוניברסיטת קליפורניה סטייט, שם התיידד עם פרנק רומרו.
הוא התייאש מהמבנה של המחלקת לאמנות באוניברסיטה. אלמארז החל להשתתף בקורסי לילה במכללת אוטיס לאמנות ועיצוב ולמד אצל ג'ו מוגנייני.[8] בשנת 1974, הוא קיבל תואר MFA מהמכללה לאמנות ועיצוב אוטיס.
יצירה

ב-1965 עבר אלמארז לניו יורק, עם דן גררו, בנו של לאלו גררו. הוא עזב לאחר שישה חודשים כדי לנצל מלגה שהציע לו מכון אוטיס לאמנות. הוא חזר לניו יורק והתגורר שם מ-1966 עד 1969, שם נאבק כצייר באמצע תנועות הגל החדש של התקופה.
בזמן שהותו בניו יורק, הוא גם כתב שירה ופילוסופיה. שיריו והשקפותיו הפילוסופיות של אלמארז התפרסמו בחמישים ספרים.
בשנת 1973, הוא היה אחד מארבעה אמנים שהקימו את קולקטיב האמנים הידוע בשם Los Four. בשנת 1974, ג'ודית הרננדס, שהייתה חברה לכיתה מבית הספר לתארים מתקדמים במכון לאמנות אוטיס הפכה לחברה החמישית ולאישה היחידה בלוס פור. עם הצטרפותו של הרננדס, הקולקטיב הציג ויצר יחד אמנות ציבורית בעשור הבא וזכה להבאת אמנות צ'יקאנו לתשומת לבם של מוסדות אמנות אמריקאים מוסדיים. הוא גם צייר עבור תיאטרון קמפסינו של לואיס ואלדז.
סדרת הציורים שלו "הד פארק", הנקראת על שם פארק באותו שם בלוס אנג'לס, התפרסמה ברחבי העולם והוצגה במוזיאונים רבים בעולם. הציור ה-Echo Park שלו תואר כ"סינתזה של מונה, ואן גוך והשפעות שונות מקליפורניה... הציורים האלה... מראים מגוון דינמי של צבע ואפקטים של תאורה, מחושך בעיקר מצד שמאל ועד בהיר בעיקר בצד ימין. הפאנל השמאלי ביותר מדגים עד כמה הביצוע מרגש מבחינה ויזואלית לחדור לשדות כהים באור בהיר... צורות יכולות להיות מומסות או מצטברות על ידי משיכות מכחול גסות ומרופטות.
ב-12 בנובמבר 1978, אלמארז כתב "מכיוון שלא מוצאים אהבה בהד פארק, אני אלך לאן שהיא נמצאת". אמנם אלמארז אולי לא מצא אהבה בהד פארק, אבל הוא בהחלט מצא השראה להפיק שם ציורים: הוא גר קרוב לפארק, עם נוף ברור של הפארק מחלון דירתו.
שש יצירות של אלמארז נמצאות באוסף הקבוע של מוזיאון האמנות האמריקאית של סמיתסוניאן, כמה מהן נמצאות במרכז צ'יץ' מרין לאמנויות ותרבות בריברסייד, קליפורניה, ואחת נמצאת במוזיאון וויטני לאמנות אמריקאית.
הצבע והסגנון הרופף של אלמארז השפיעו על אמנים רבים מקליפורניה, כמו גם על ציירים במדינות אחרות, כמו האמן אדן הרננדז, מסן אנטוניו. הרננדז, למעשה, ניצל את מה שלמד מיצירותיו של אלמארז.
הערות שוליים

↑  "Carlos Almaraz"
↑  "Carlos Almaraz Biography"
↑  Who's who Among Hispanic Americans
↑  "Centro De Arte Publico, Where a Chicana Creative Agenda Thrived"
↑  "Oral history interview with Carlos Almaraz, 1986 February 6-1987 January 29 – Transcript"
↑  "Oral history interview with Carlos Almaraz, 1986 Feb. 6-1987 Jan. 29, Archives of American Art, Smithsonian Institution"
↑  "New Carlos Almaraz Documentary Is an Eye-Opening Portrait of an Artist Lost Too Soon"
↑  "The Troubled Gift of Carlos Almaraz : Art: LACMA is showing the work of the late Chicano artist who was torn between social activism and the urge for individual artistic freedom"
↑  "Chicano art pioneer Frank Romero is still painting, still loves cars and still defends ugly palm trees"
↑  "Carlos Almaraz"
↑  "Oral history interview with Judithe Hernández, 1998 Mar. 28, Archives of American Art, Smithsonian Institution"
↑  Cordova, Ruben (November 13, 2021). "Adan Hernandez Paints the Black of Night, Part I: The Birth of Chicano Noir". Glasstire.
↑  "Carlos Almarez"
↑  "Texas in Riverside: 'Cheech Collects' at the Cheech Marin Center for Chicano Art and Culture, Riverside, California"
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 102302103X  ISNI: 0000 0000 6963 8222  LCCN: n79071847  RKD: 103293  SUDOC: 200639439  ULAN: 500015785  VIAF: 95777860   WorldCat (עם VIAF): 95777860
נורטון שוורץ

| --- | --- |

 לידה:  14 בדצמבר 1951 (בן 73) טומס ריוור, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 השכלה:  אקדמיית חיל האוויר של ארצות הברית  Toms River High School South  מכללת המלחמה הלאומית  אוניברסיטת מרכז מישיגן  אוניברסיטת חיל האוויר  הקולג' לכוחות משולבים 
 השתייכות:  חיל האוויר של ארצות הברית 
 דרגה:   גנרל
 פעולות ומבצעים
 מלחמת המפרץ 
 עיטורים
 לגיון ההצטיינות של ארצות הברית בדרגת לגיונר  מדליית השירות המצוין של חיל האוויר 
 
נורטון א. שוורץ (באנגלית: Norton A. Schwartz; נולד ב-14 בדצמבר 1951) הוא גנרל אמריקאי-יהודי בדימוס, שכיהן כראש מטה חיל האוויר של ארצות הברית.
קורות חיים

שוורץ סיים את לימודיו באקדמיה של חיל האוויר האמריקני בשנת 1973. הוא בוגר המכללה הלאומית למלחמה (National War College) והשלים לימודים מתקדמים במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס.
שימש מפקד פיקוד המבצעים המיוחדים בפיקוד האוקיינוס השקט, סגן מפקד פיקוד המבצעים המיוחדים, מפקד פיקוד אלסקה ומפקד חיל האוויר ה-11 של ארצות הברית.
שוורץ הוא טייס תובלה בהכשרתו ולזכותו למעלה מ-4,400 שעות טיסה בעיקר במטוסי הרקולס בתצורות שונות ובמסוקי תובלה כבדים.
בשנת 1975 שימש כאיש צוות מטוס בעת פינוי סייגון בסיומה של מלחמת וייטנאם. בשנת 1991 שירת כראש המטה של כוח משימה למבצעים מיוחדים בצפון עיראק במסגרת מלחמת המפרץ. בשנת 1997 עמד בראש כוח משימה לפינוי שקט של אזרחי ארצות הברית מקמבודיה. בשנת 2000 מונה לסגן מפקד פיקוד המבצעים המיוחדים, בהמשך השנה מונה למפקד פיקוד אלסקה ומפקד חיל האוויר ה-11. ב-2002 מונה לקצין אג"ם של המטות המשולבים וב-2004 למנהל המטות המשולבים. בין השנים 2005–2008 שירת כמפקד פיקוד התובלה של ארצות הברית. באוגוסט 2008 מונה לראש מטה חיל האוויר וכעבור ארבע שנים פינה את מקומו לגנרל מרק ולש.
שוורץ היה לראש המטה הראשון של חיל האוויר האמריקני שאיננו טייס קרבי בהכשרתו.
בתפקידו כראש מטה חיל האוויר היה בעל הדרגה הצבאית הבכירה ביותר בזרוע האווירית של המטות המשולבים של צבא ארצות הברית האחראית לארגון, אימון וציוד כ-700,000 חיילים בשרות פעיל, מילואים, ומשמר לאומי, המשרתים בתחומי ארצות הברית ובבסיסיה במדינות זרות. כחבר במטות המשולבים, לצד ראשי המטות האחרים, שימש כיועץ צבאי למזכיר ההגנה של ארצות הברית, למועצה לביטחון לאומי ולנשיא.
בשנת 2004 הוענק לגנרל שוורץ עיטור של המרכזים הקהילתיים היהודיים בצפון אמריקה על מנהיגות צבאית. בעת שקיבל את העיטור אמר שוורץ כי הוא "גאה להיות מזוהה כיהודי וכמנהיג צבאי אמריקני".
קרינג

| --- | --- |


 נתונים כלליים
 בורסה:  בורסת פריז (1988–KER) 
 מייסדים:  פרנסואה פינו 
 תקופת הפעילות:  1962–הווה (כ־63 שנים) 
 חברות בנות:  אלכסנדר מקווין  Fnac  גוצ'י  Qeelin  איב סן-לורן  Redcats  סרג'ו רוסי  פומלטו  בריוני  בלנסיאגה  כריסטופר קיין  בוטגה ונטה  בושרון  La Redoute  Sowind Group  וולקום  יוליס נרדין 
 מיקום המטה:  פריז, צרפת
 ענפי תעשייה:  activities of head offices 
 מוצרים עיקריים:  מוצרי יוקרה 
 הכנסות:  19,566,000,000 אירו (נכון ל־2023) 
 רווח תפעולי:  2,706.3 מיליון אירו (2017)
 רווח:  2,983,000,000 אירו (נכון ל־2023) 
 סך המאזן:  25,577.4 מיליון אירו (2017)
 יו"ר:  פרנסואה-הנרי פינו 
 מנכ"ל:  פרנסואה-הנרי פינו 
 עובדים:  38,596 (2017)
  
 www.kering.com
 
קרינג (בצרפתית: Kering) הוא תאגיד רב-לאומי שנוסד ב-1963. התאגיד מחזיק בבעלות במגוון מותגי יוקרה מתחומי האופנה, התכשיטים והשעונים. משרדיה הראשיים של החברה ממוקמים בפריז שבצרפת. מניית החברה נסחרת בבורסת Euronext משנת 1988, ומהווה חלק ממדד CAC 40 החל מ-1995.
בין השנים 2005–2013 נקראה החברה PPR ובשנים 1994–2005 נקראה פינו-פרינטמפ-רדוט (Pinault-Printemps-Redoute).
היסטוריה > הקמת החברה ופעילות קמעונאית

בשנת 1963 נטל פרנסואה פינו הלוואה ממשפחתו ומהבנק והקים את חברת Établissements Pinault, שהתמחתה במסחר בעצים. החברה צמחה הן באופן מבני והן באמצעות רכישות מוצלחות של חברות אחרות. ב-1988 נרשמה "Pinault S.A" למסחר בבורסת פריז והכפילה בכך את כוחה הפיננסי של הקבוצה.
בשנת 1989 רכשה הקבוצה 20% מתאגיד CFAO הצרפתי, שעסק בפעילות ברחבי אפריקה. ב-1990 התמזגו Pinault S.A ו-CFAO, ופרנסואה פינו הפך לראש הקבוצה הממוזגת החדשה. לאחר המיזוג החלה סדרת רכישות נוספת במגזר הקמעונאי: ב-1991 רכשה הקבוצה את Conforama (שעסקה בריהוט צרפתי קמעונאי), ב-1992 רכשה את Printemps (רשת חנויות כלבו בפריז) - חברה אשר גם החזיקה ב-54% מ-La Redoute (רשת צרפתית קמעונית שהפעילה שירותי משלוח דואר), וב-1994 רכשה את Fnac (רשת קמעונאות צרפתית לממכר ספרים, מולטימדיה ואלקטרוניקה). כדי להתאים את זהות הקבוצה לתחומי הפעילות החדשים, שינתה החברה את שמה לפינו-פרינטמפ-רדוט (Pinault-Printemps-Redoute ‏(PPR)) ב-1994.
היסטוריה > מעבר מפעילות קמעונאית לתחום מותגי היוקרה

בשנת 1999, פינו-פרינטמפ-רדוט רכשה את גרעין השליטה (42%) בקבוצת גוצ'י תמורת 3 מיליארד דולר. כחלק מעסקת גוצ'י, פינו-פרינטמפ-רדוט רכשה גם את המותג איב סן לורן. האסטרטגיה החדשה של הקבוצה ניכרה גם ברכישות הבאות, אשר כללו את מותג התכשיטים הצרפתי בושרון (2000), מותג מוצרי עור האיטלקי בוטגה ונטה ובית האופנה בלנסיאגה (2001). בשנת 2001 חתמה פינו-פרינטמפ-רדוט על הסכמי שותפות אסטרטגית עם מעצב האופנה אלכסנדר מקווין ועם סטלה מקרטני.
לצד אימוץ האסטרטגיה העסקית החדשה, החלה קבוצת פינו-פרינטמפ-רדוט למכור את נכסיה במגזר הקמעונאי. בשנת 2003 מכרה הקבוצה את חברת Pinault Bois et Matériaux, אשר תחתיה צמחה הקבוצה כולה, לקבוצה הבריטית Wolseley.
ב-2003 העביר פרנסואה פינו את הנהגת Artémis, חברת ההחזקות המשפחתית ששלטה בקבוצת פינו-פרינטמפ-רדוט ובנכסים אחרים (שאטו לאטור, כריסטי'ס ועוד), לידי בנו פרנסואה-אנרי. בשנת 2004, פינו-פרינטמפ-רדוט רכשה כמעט את כל יתר המניות בקבוצת גוצ'י והגיעה ל-99.4% בעלות במותג היוקרה האיטלקי. בשנת 2005, פרנסואה הנרי פינו החליט להיכנס לתפקיד המנכ"ל בקבוצת פינו-פרינטמפ-רדוט. הקבוצה שינתה את שמה באופן רשמי ל-PPR.
הקבוצה המשיכה למכור את נכסיה הקמעונאיים ומכרה בין היתר את החברות Le Printemps (2006), ‏ Conforama (2011)‏,CFAO ו-Fnac (2012)‏, ו-La Redoute (2013). במקביל, PPR רכשה את קבוצת Sowind (בעלת מותג השעונים השווייצרי Girard-Perregaux) את בריוני האיטלקית (2011), את קבוצת מותגי התכשיטים האיטלקית Pomellato ואת חברת התכשיטים הסינית Qeelin (2012), וכן את מותג האופנה כריסטופר קיין ואת יצרנית שעוני היוקרה Ulysse Nardin (2014).
PPR נכנסה גם לתחום הספורט ואורח החיים עם רכישת פומה ב-2007, Cobra Golf ב-2010 ו-Volcom ב-2011.
ב-22 במרץ 2013 שינתה PPR את שמה לקרינג.
פעילות

קרינג מחולקת לשני תחומים: תחום היוקרה ותחום הספורט ואורח חיים. תחום היוקרה כולל מותגים העוסקים בעיצוב, ייצור ומכירה של מוצרי יוקרה, במיוחד מוצרי עור, נעליים, הלבשה, שעונים ותכשיטים. 94% מהרווח התפעולי של הקבוצה ב-2016 הופק מהמותגים הבאים:
גוצ'י
איב סאן לורן
בושרון(אנ')
בוטגה ונטה(אנ')
בלנסיאגה
אלכסנדר מקווין(אנ')
בריוני
Sowind Group(אנ')
Qeelin(אנ')
פומלטו(אנ')
דודו(אנ')
יוליס נרדין(אנ')
לינדברג(אנ')
כריסטופר קיין(אנ')
תחום הספורט ואורח החיים כולל את המותגים הבאים:
פומה
קוברה גולף(אנ')
וולקום(אנ')
הערות שוליים

↑  Gucci fades on court ruling , 27 May 1999
↑  Joanne Wallen, ‏Ooh la la, Wolseley gets heavy in France, ‏24 April 2003
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1066829187  VIAF: 313481834   WorldCat (עם VIAF): 313481834 
הלוגו הקודם של החברה בשם פינו-פרינטמפ-רדוט (Pinault-Printemps-Redoute)
משרדיה הראשיים של החברה בפריז