stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
המזרח הרחוק

המזרח הרחוק (באנגלית: The Far East) הוא האזור הגאוגרפי המקיף את החלק המזרחי ביותר של יבשת אסיה, כולל מזרח, צפון ודרום-מזרח אסיה. דרום אסיה נכללת לפעמים גם בהגדרת המונח. צפון אסיה אינה נכללת לרוב בשל הבדלים תרבותיים ואתניים.
המונח נכנס לשימוש לראשונה בשיח הגאופוליטי האירופי במאה ה-15, בעיקר על ידי הבריטים, ומציין את המזרח הרחוק כ"רחוק ביותר" מבין שלושת ה"מזרחים", מעבר למזרח הקרוב ולמזרח התיכון. בדומה לכך, במהלך שושלת צ'ינג של המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20, המונח "המערב הרחוק" שימש להתייחסות למדינות המערב, וציין כל מדינה יותר מערבית מהעולם הערבי.
מאז אמצע המאה ה-20, המונח יצא מכלל שימוש עבור האזור בכלי תקשורת המונים בינלאומיים בשל הקונוטציות האירופאיות שלו.
פופולריזציה

בקרב מערב אירופה, לפני העידן הקולוניאלי, המושג "המזרח הרחוק" התייחס לכל דבר רחוק יותר מהמזרח התיכון. במאה ה-16, מלך פורטוגל ז'ואאו השלישי כינה את הודו "מדינה עשירה ומעניינת במזרח הרחוק". המונח זכה לפופולריות בתקופת האימפריה הבריטית כמונח כללי לאדמות ממזרח לראג' הבריטי.
בגאופוליטיקה האירופית שלפני מלחמת העולם הראשונה, "המזרח הקרוב" התייחס לאדמות הסמוכות יחסית לאימפריה העות'מאנית, "המזרח התיכון" ציין את צפון-מערב דרום אסיה ומרכז אסיה, ו"המזרח הרחוק" התייחס למדינות לאורך מערב האוקיינוס השקט ומזרח האוקיינוס ההודי. לשפות אירופיות רבות נוצרו מונחים מקבילים לביטוי באנגלית כמו בצרפתית (Extrême-Orient), ספרדית (Extremo Oriente), פורטוגזית (Extremo Oriente), איטלקית (Estremo Oriente), גרמנית (Ferner Osten), פולנית (Daleki Wschód), נורווגית (Det fjerne Østen) והולנדית (Verre Oosten).
משמעות תרבותית וגאוגרפית

באופן משמעותי, המונח מעורר הפרדה תרבותית וגם גאוגרפית; "המזרח הרחוק" אינו רק מרוחק גאוגרפית, אלא גם אקזוטי מבחינה תרבותית. המונח לא מתייחס לדוגמה לאומות מערביות מבחינה תרבותית כמו אוסטרליה וניו זילנד, השוכנות אפילו רחוק יותר ממזרח אירופה מאשר מזרח אסיה עצמה. שילוב זה של סובייקטיביות תרבותית וגאוגרפית הומחש היטב בשנת 1939 על ידי רוברט מנזיס, ראש ממשלת אוסטרליה, אשר ציין ערב מלחמת העולם השנייה כי: "הבעיות של האוקיינוס השקט שונות. מה שבריטניה מכנה המזרח הרחוק הוא עבורנו הצפון הקרוב."
כיום, המונח נשאר רק בשמות של כמה מוסדות ותיקים, כולל האוניברסיטה הפדרלית של המזרח הרחוק בוולדיווסטוק, אוניברסיטת המזרח הרחוק במנילה ואוניברסיטת המזרח הרחוק בקוריאה הדרומית. ארצות הברית ובריטניה שילבו באופן היסטורי את המזרח הרחוק בשמות של מספר יחידות צבאיות ופיקודים באזור, כמו צי המזרח הרחוק של הצי המלכותי הבריטי.
טריטוריות ואזורים הנכללים בדרך כלל במזרח הרחוק

| שם ודגל המדינה > צפון אסיה | שטח (קמ"ר)  > צפון אסיה | אוכלוסייה > צפון אסיה | צפיפות אוכלוסייה (תושבים לקמ"ר)  > צפון אסיה | עיר בירה> צפון אסיה | צורות ממשל> צפון אסיה | מטבע> צפון אסיה | שפות רשמיות> צפון אסיה |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| רוסיה רוסיה | 13,100,000 | 37,600,000 | 2.6 | מוסקבה | רפובליקה פדרלי חצי-נשיאותית | רובל | רוסית ו-27 שפות אחרות רשמיות |
דרום מזרח אסיה
| ברוניי ברוניי | 5,765 | 417,200 | 72.11 | באנדר סרי בגהוואן | סולטנאט איסלאמי מוחלט | דולר ברונאי | מלאית ואנגלית |
| קמבודיה קמבודיה | 181,035 | 16,245,729 | 81.8 | פנום פן | מונרכיה חוקתית | ריל | קמרית |
| אי חג המולד אי חג המולד | 135 | 1,692 | 12.5 | חוף דגים מעופפים | טריטוריה תלויה של אוסטרליה | דולר אוסטרלי | אין |
| איי קוקוס איי קוקוס | 14 | 593 | 42.4 | אי המערב | טריטוריה תלויה של אוסטרליה | דולר אוסטרלי | אין |
| אינדונזיה אינדונזיה | 1,904,569 | 261,115,456 | 138.0 | ג'קארטה | משטר נשיאותי | רופיה | אינדונזית |
| לאוס לאוס | 237,955 | 6,758,353 | 26.7 | ויינטיאן | הרפובליקה הסוציאליסטית | קיפ | לאית |
| מלזיה מלזיה | 330,803 | 32,049,700 | 92.0 | קואלה לומפור | מונרכיה חוקתית פדרלית, דמוקרטיה פרלמנטרית  | רינגגייט | מלאית |
| מיאנמר מיאנמר | 676,578 | 53,582,855 | 76.0 | נאיפידאו | רפובליקה חוקתית נשיאותי מדינת שלטון מואחד  | קייט | בורמזית |
| הפיליפינים הפיליפינים | 300,000 | 100,981,437 | 336.0 | מנילה | רפובליקה חוקתית נשיאותי יחידה  | פסו פיליפיני | פיליפינית ובינגלית |
| סינגפור סינגפור | 722.5 | 5,638,700 | 7,804.0 | סינגפור | רפובליקה פרלמנטרית | דולר סינגפורי | מלאית, אנגלית, סינית (מנדרינית) וטמילית  |
| תאילנד תאילנד | 513,120 | 68,863,514 | 132.1 | באנגקוק | מונרכיה חוקתית, דמוקרטיה פרלמנטרית  | באט | תאית |
| מזרח טימור מזרח טימור | 15,410 | 1,167,242 | 78.0 | דלי | רפובליקה פרלמנטרית | דולר אמריקאי/ סנטאבו מזרח-טימורי | טטום ופורטוגזית |
| וייטנאם וייטנאם | 331,212 | 94,569,072 | 276.03 | האנואי | "חברה אחת, הרפובליקה הסוציאליסטית"  | דונג וייטנאמי | וייטנאמית |
מזרח אסיה
| הרפובליקה העממית של סין הרפובליקה העממית של סין | 9,598,094  | 1,371,821,094 | 145.0 | בייג'ינג | רפובליקה סוציאליסטית חד-פלסטית | יואן (רנמינבי) | סינית (מנדרינית) |
| הונג קונג הונג קונג | 1,108 | 7,448,900 | 6,777.0 | הונג קונג | אזור מנהלי מיוחד של הרפובליקה העממית של סין.  | דולר הונג קונגי | סינית, אנגלית  |
| יפן יפן | 377,973 | 126,440,000 | 334.0 | טוקיו | דמוקרטיה פרלמנטרית, מונרכיה חוקתית  | ין יפני | יפנית |
| מקאו מקאו | 115.3 | 653,100 | 21,340.0 | מקאו | אזור מנהלי מיוחד של הרפובליקה העממית של סין  | פטקה | סינית, פורטוגזית  |
| מונגוליה מונגוליה | 1,566,000 | 3,081,677 | 1.97 | אולן בטור | משטר חצי-נשיאותי | טוגרוג | מונגולית |
| קוריאה הצפונית קוריאה הצפונית | 120,540 | 25,368,620 | 212.0 | פיונגיאנג | דיקטטורה מדינת שלטון מואחד של ג'וצ'ה הרפובליקה הסוציאליסטית | וון צפון-קוריאני | קוריאנית |
| קוריאה הדרומית קוריאה הדרומית | 100,363 | 51,446,201 | 507.0 | סאול | רפובליקה נשיאותי יחידה | וון דרום קוריאני | קוריאנית |
| טאיוואן טאיוואן | 36,197 | 23,577,271 | 650.0 | טאיפיי | משטר חצי-נשיאותי | דולר טאיוואני חדש | סינית (מנדרינית) |
הערות שוליים

↑  "Oxford Dictionaries – Dictionary, Thesaurus, & Grammar". askoxford.com. אורכב מ-המקור ב-29 בספטמבר 2007. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "What is the Far East?". WorldAtlas. 1 באוגוסט 2017. נבדק ב-9 ביוני 2022. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Far East, Middle East, Near East". 13 ביולי 2011. אורכב מ-המקור ב-15 ביולי 2023. נבדק ב-15 ביולי 2023. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Far East Definition". Law Insider. אורכב מ-המקור ב-15 ביולי 2023. נבדק ב-15 ביולי 2023. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Where is the Middle East? The Near East? The Far East?". Dictionary.com. 24 בפברואר 2012. נבדק ב-19 באוקטובר 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Fields, Larry. "The Eurocentric Worldwiew: Misunderstanding East Asia" (PDF). asj.upd.edu.ph. p. 40. ארכיון (PDF) מ-2015-10-22. נבדק ב-9 ביוני 2022. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "A menagerie of monikers". The Economist. 7 בינואר 2010. נבדק ב-9 ביולי 2011. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "East and Southeast Asia". ANDE. נבדק ב-19 באוקטובר 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Robert Sewell (1901). A Forgotten Empire: Vijayanagar; A Contribution to the History of India. ISBN 9788120601253.
↑  "Historical documents". Department of Foreign Affairs and Trade. אורכב מהמקור ב-20 במרץ 2022. נבדק ב-13 באוקטובר 2023. {{cite web}}:  (עזרה)תחזוקה - ציטוט: bot: original URL status unknown (link)
1 2  עיר-מדינה
| אזורים גאוגרפיים באסיה | אזורים גאוגרפיים באסיה | אזורים גאוגרפיים באסיה | אזורים גאוגרפיים באסיה | אזורים גאוגרפיים באסיה | אזורים גאוגרפיים באסיה | אזורים גאוגרפיים באסיה |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  צפון אסיה |  מרכז אסיה |  דרום-מערב אסיה |  דרום אסיה |  מזרח אסיה |  דרום-מזרח אסיה | אזור גאוגרפי, או לחלופין, היסטורי:  המזרח הרחוק | אזור גאוגרפי, או לחלופין, היסטורי:  המזרח הרחוק | אזור גאוגרפי, או לחלופין, היסטורי:  המזרח הרחוק |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4016795-1  NKC: ge128469  VIAF: 164826341   WorldCat (עם VIAF): 164826341
הנסיך קרל, דוכס וסטריטלנד

הנסיך קרל, דוכס וסטריטלנד (בשוודית: Prins Carl, hertig av Västergötland; ‏ 27 בפברואר 1861 – 24 באוקטובר 1951) היה בנו של אוסקר השני, מלך שוודיה, ואביהם של מלכות נורווגיה ובלגיה.
ביוגרפיה

קרל נולד ב-27 בפברואר 1861 בסטוקהולם, לאוסקר, נסיך הכתר של שוודיה ולסופיה מנסאו, בתם של וילהלם, דוכס נסאו ופאולינה, נסיכת וירטמברג. קרל היה ידוע כ"הנסיך הכחול", על שם המדים הכחולים של רגימנט החיים, שהיה לובש אותם בתדירות גבוהה.
במאי 1897 התארס קרל עם בת דודו אינגבורג, נסיכת דנמרק, בתם של פרדריק השמיני, מלך דנמרק ולוביסה, נסיכת שוודיה, אשר לא הכיר אותה בכלל, וב-27 באוגוסט 1897 התחתנו השניים בקופנהגן, ויצאו לירח דבש בגרמניה.
בשנת 1905 במהלך המאבק לעצמאות נורווגיה, היה קרל מועמד לכתר הנורווגי, אולם אביו סירב שבניו יהיו מעורבים במזימות להפחתת כוחו, ומשום כך נבחר למלך נורווגיה גיסו קרל, נסיך דנמרק. בשנת 1906 מונה קרל לנשיא הצלב האדום השוודי, תפקיד אותו מילא עד לשנת 1945.
ב-24 באוקטובר 1951 מת קרל בסטוקהולם, כתוצאה מאי-ספיקת לב, והוא בן 90 שנים. שלושה מנכדיו הפכו למלכים באירופה: האראלד החמישי, מלך נורווגיה, בודואן, מלך הבלגים ואלברט השני, מלך הבלגים.
משפחתו

ב-27 באוגוסט 1897 התחתן קרל עם אינגבורג, נסיכת דנמרק, בתם של פרדריק השמיני, מלך דנמרק ולוביסה, נסיכת שוודיה, ממנה נולדו לו 4 ילדים:
מרגרטה, נסיכת שוודיה (1899–1977), התחתנה עם אקסל, נסיך דנמרק
מרתה, נסיכת שוודיה (1901–1954), התחתנה עם אולף החמישי, מלך נורווגיה
אסטריד, נסיכת שוודיה (1905–1935), התחתנה עם לאופולד השלישי, מלך הבלגים
הנסיך קרל, דוכס אסטרייטלנד (1911–2003)
הנסיך פרדיננדו, דוכס קסטרו

הנסיך פרדיננדו, דוכס קסטרו (באיטלקית: Ferdinando di Borbone-Due Sicilie‏; 28 במאי 1926 - 20 במרץ 2008) היה אציל מבית בורבון שטען לכתר ממלכת שתי הסיציליות בין השנים 1973–2008.
ביוגרפיה

פרדיננדו נולד ב-16 ביוני 1950 בפודזמצ'ה, לרניירי, דוכס קסטרו ולמריה קרולינה זמויסקה, בתם של אנדז'יי פשמישלאב זמויסקי ומריה קרולינה, נסיכת שתי הסיציליות. רוב חייו הוא חי בצרפת, והיה הראשון מחברי משפחת המלוכה של שתי הסיציליות ששירת בצבא הצרפתי.
ב-23 ביולי 1949 התחתן פרדיננדו עם שנטאל דה שברון-וילט, בתם של שארל אלבר, רוזן שברון-וילט ולואיז פרומנטין דה סן-שארל, ממנה נולדו לו 3 ילדים. בשנת 1973 מת אביו, ופרדיננדו ירש את תאריו. ב-20 במרץ 2008 מת פרדיננדו בדראגינייה, ובנו הנסיך קרלו, דוכס קסטרו ירש את תאריו.
משפחתו

ב-23 ביולי 1949 התחתן פרדיננדו עם שנטאל דה שברון-וילט, בתם של שארל אלבר, רוזן שברון-וילט ולואיז פרומנטין דה סן-שארל, ממנה נולדו לו 3 ילדים:
באטריצ'ה, נסיכת בורבון-שתי הסיציליות (נולדה ב-16 ביוני 1950)
אנה, נסיכת בורבון-שתי הסיציליות (נולדה ב-24 באפריל 1957)
הנסיך קרלו, דוכס קסטרו (נולד ב-24 בפברואר 1963)
המלחמה הפולנית-ליטאית-טווטונית

המלחמה הפולנית-ליטאית-טווטונית, הידועה גם בשם המלחמה הגדולה, התרחשה בין השנים 1409–1411 בין האבירים הטווטונים לבין ממלכת פולין והדוכסות הגדולה של ליטא. בהשראת מרד סמוגיטי המקומי, המלחמה החלה בפלישה טווטונית לפולין באוגוסט 1409. מאחר שאף צד לא היה מוכן למלחמה בקנה מידה מלא, ונצל, מלך גרמניה תיווך הפסקת אש של תשעה חודשים.
לאחר תום הפסקת האש ביוני 1410, הטווטונים הובסו באופן מכריע בקרב גרונוולד, אחד הקרבות הגדולים ביותר באירופה של ימי הביניים. רוב ההנהגה הטווטונית נהרגה או נלקחה בשבי. למרות שהם הובסו, האבירים הטווטונים עמדו במצור על בירתם במרינבורג (מאלבורק) וספגו אבדות טריטוריאליות מינימליות בהסכם טורון (1411). סכסוכים טריטוריאליים נמשכו עד הסכם מלנו של 1422.
עם זאת, האבירים מעולם לא חזרו לכוחם הקודם, והנטל הכספי של פיצויי מלחמה גרם לסכסוכים פנימיים ולדעיכה כלכלית באדמותיהם. המלחמה שינתה את מאזן הכוחות במרכז אירופה וסימנה את עלייתו של האיחוד הפולני-ליטאי כמעצמה הדומיננטית באזור.
רקע היסטורי

בשנת 1230 עברו האבירים הטווטונים, מסדר צבאי נוצרי, נעו לאזור קולמרלנד (היום במחוז קויאוויה-פומרניה) ועל פי בקשתו של קונרד הראשון, מלך הסלאבים המאסוביים, פתחו במסע הצלב הפרוסי נגד החמולות הפרוסיות הפגניות. בתמיכת האפיפיור והקיסר הרומאי הקדוש, הטווטונים כבשו והמירו את הפרוסים עד שנות ה-1280 והעבירו את תשומת לבם לדוכסות הגדולה של ליטא (שהייתה פגאנית). במשך כמאה שנים נלחמו האבירים במסע הצלב הליטאי ופשטו על אדמות ליטא, במיוחד על סמוגיטיה, שהפרידה בין האבירים בפרוסיה לבין הסניף שלהם בליבוניה. הליטאים ויתרו לראשונה על סמוגיטיה במהלך מלחמת האזרחים בליטא (1381–84) בהסכם דוביזה.
בשנת 1385, הדוכס הגדול יגיילו מליטא הציע להתחתן עם המלכה ידוויגה מפולין באיחוד של קרוו. יגיילו התנצר והוכתר כמלך פולין ובכך יצר איחוד אישי בין ממלכת פולין לדוכסות הגדולה של ליטא. ההתנצרות של ליטא הסירה את הרציונל הדתי לפעילות המסדר באזור. עם זאת, האבירים הגיבו על ידי ערעור פומבי של כנות הפעולה, והביאו את ההאשמה לבית הדין של האפיפיור. המחלוקות הטריטוריאליות על סמוגיטיה, שהייתה בידיים טווטוניות מאז הסכם השלום של ראצ'יז' ב-1404, נמשכו. לפולין היו גם תביעות טריטוריאליות נגד האבירים באזור דובז'ין ובדנציג (גדנסק), אך שתי המדינות היו בשלום מאז הסכם קאליש (1343). הסכסוך הונע גם משיקולי סחר: האבירים שלטו באזורים התחתונים של שלושת הנהרות הגדולים (נמן, ויסלה ודאוגבה) בפולין ובליטא.
מהלך המלחמה > מרד, מלחמה והפוגה

במאי 1409 התחיל מרד בסמוגיטיה ששייכת לטווטונים. ליטא תמכה במרד והאבירים איימו בפלישה. פולין הודיעה על תמיכתה במטרה הליטאית ואיימה בתמורה לפלוש לפרוסיה, שגם כן שייכת לאבירים הטווטונים. כאשר כוחות פרוסים פינו את סמוגיטיה, מנהיג המסדר הטווטוני, אולריך פון יונגינגן, הכריז מלחמה על ממלכת פולין והדוכסות הגדולה של ליטא ב-6 באוגוסט 1409. האבירים קיוו להביס את פולין וליטא בנפרד, והחלו בפלישה לפולין הגדולה ולקויאביה, כשהפולנים לא היו מוכנים. האבירים שרפו את הטירה בדוברין, כבשו את בוברוניקי לאחר מצור בן ארבעה עשר יום, כבשו את בידגושץ' (ברומברג), והשחיתו כמה ערים. הפולנים ארגנו התקפות נגד וכבשו מחדש את בידגושץ'. הסמוגיטיאנים תקפו את ממל. עם זאת, אף אחד מהצדדים לא היה מוכן למלחמה בקנה מידה מלא.
ונצל, מלך גרמניה הסכים לתווך בסכסוך. הפסקת אש נחתמה ב-8 באוקטובר 1409; תוקפה היה אמור לפוג ב-24 ביוני 1410. שני הצדדים ניצלו את הזמן הזה להכנות למלחמה שבאופק, איסוף הכוחות ועיסוק בתמרונים דיפלומטיים. שני הצדדים שלחו מכתבים ושליחים שהאשימו זה את זה בעוולות שונות ואיומים על הנצרות. ונצל, שקיבל מתנה בגודל של 60,000 פלורינים מהאבירים, הכריז שסמוגיטיה שייכת בצדק לאבירים ורק ארץ דובז'ין צריכה להיות מוחזרת לפולין. האבירים שילמו גם 300,000 דוקטים לזיגסמונד מהונגריה, שהיו לו שאיפות להשתלטות על נסיכות מולדובה (בשליטת ממלכת פולין), עבור הסיוע הצבאי שלו. זיגיסמונד ניסה לשבור את הברית הפולנית-ליטאית על ידי הצעת כתר מלכות לוויטאוטאס; הסכמתו של ויטאוטאס לכתר כזה היא הפרה של תנאי הסכם אוסטרוב, דבר שיצור מחלוקת בין הפולנים לליטאים. במקביל הצליח ויטאוטס להשיג שביתת נשק מהמסדר הלבוני.
מהלך המלחמה > אסטרטגיה והכנות בפרוסיה

עד דצמבר 1409, וליסלב וויטאוטאס הסכימו על אסטרטגיה משותפת: צבאותיהם יתאחדו לכוח מסיבי אחד ויצעדו יחד לעבר מרינבורג (מאלבורק), בירת האבירים הטווטונים. האבירים, שנקטו בעמדת הגנה, לא ציפו להתקפה משותפת והתכוננו לפלישה כפולה - של הפולנים לאורך נהר הוויסלה לכיוון דנציג (גדנסק) ושל הליטאים לאורך נהר נמן לכיוון רגנית (נמן). כדי להתמודד עם האיום הנתפס הזה, ריכז אולריך פון יונגינגן את כוחותיו בשווץ (Świecie), מיקום מרכזי שממנו יכלו הכוחות להגיב לפלישה מכל כיוון במהירות. כדי לשמור על התוכניות בסוד ולהטעות את האבירים, יגיילו וויטאוטס ארגנו מספר פשיטות לשטחי גבול, ובכך אילצו את האבירים לשמור על חייליהם במקום.
השלב הראשון בקמפיין גרונוולד היה איסוף כל החיילים הפולנים-ליטאים בצ'רווינסק, נקודת מפגש ייעודית כ-80 קילומטרים (50 מיל) מהגבול הפרוסי, שם חצה הצבא המשותף את הוויסלה על גשר פונטון. תמרון זה, שדרש דיוק ותיאום אינטנסיבי בין כוחות מקבוצות אתניות מגוונות, הושג בתוך כשבוע מה-24 עד 30 ביוני 1410. לאחר המעבר הצטרפו לצבא הפולני-ליטאי כוחות מסוביים בפיקודו של סימווויט הרביעי ויאנוש הראשון. הצבא העצום החל את צעדו צפונה לכיוון מרינבורג (מאלבורק), בירת פרוסיה, ב-3 ביולי. הגבול הפרוסי נחצה ב-9 ביולי. ברגע שאולריך פון יונגינגן הבין מהן הכוונות הפולניות-ליטאיות, הוא השאיר 3,000 חיילים בשווייץ (שווייצ'ה) בפיקודו של היינריך פון פלאואן וצעד עם הכוחות העיקריים בצבאו כדי לארגן קו הגנה על נהר דרונץ ליד קאורניק. ב-11 ביולי, וליסלב החליט שלא לחצות את הנהר, שהיה מוגן היטב. במקום זאת, צבאו יעקוף את הנהר על ידי פנייה מזרחה, לכיוון מקורו, שם, אף נהר רחב לא הפריד בין כוחותיו למרינבורג הצבא הטווטוני הלך בעקבות נהר דרונץ צפונה, חצה אותו ליד לובאו, ולאחר מכן נע מזרחה במקביל לצבא הפולני-ליטאי. כשצעדו, הצבא הפולני-ליטאי השמיד את הכפר גילגנבורג לחלוטין. פון יונגינגן כל כך זעם על הזוועות שהוא נשבע להביס את הפולשים בקרב.
מהלך המלחמה > קרב גרונוולד

הקרב על גרונוולד התרחש ב-15 ביולי 1410 בין הכפרים גרונוולד, טאננברג (סטברק) ולודוויגסדורף (לודוויגובו). ההערכות המודרניות של מספר החיילים המעורבים נעות בין 16,500 ל-39,000 פולנים-ליטאים ובין 11,000 ל-27,000 לוחמים טווטונים. הצבא הפולני-ליטאי היה שילוב של לאומים ודתות שונות: החיילים הרומאים-קתולים והפולניים-ליטאים נלחמו זה לצד זה עם סמוגיטים פגאניים, רותנים מזרחיים אורתודוקסים וטטרים מוסלמים. 22 עמים שונים, רובם גרמניים, הצטרפו לצד הטווטוני.
האבירים קיוו להתגרות בפולנים או בליטאים לתקוף ראשונים ושלחו שתי חרבות, הידועות בשם חרבות גרונוולד, כדי "לסייע לוליסלב וויטאוטאס בקרב". הליטאים תקפו ראשונים, אך לאחר יותר משעה של קרבות קשים החלו הפרשים הקלים הליטאים בנסיגה מלאה. הסיבה לנסיגה – בין אם זו הייתה נסיגה של הכוח המובס או תמרון מחוכם שתוכנן מראש – נותרה נושא לדיון אקדמי. קרבות קשים החלו בין כוחות פולניים וטווטונים ואף הגיעו למחנה המלכותי יגיילו. אביר אחד תקף ישירות את המלך יגיילו, שניצל על ידי מזכיר המלוכה זביגנייב אולסניצקי. הליטאים, ביחד עם כוח הפרשים הקלים שלהם, חזרו לקרב. כשפון יונגינגן, מנהיג המסדר הטווטוני, ניסה לפרוץ דרך הקווים הליטאים, הוא נהרג. מוקפים וחסרי מנהיגים, האבירים הטווטונים החלו לסגת לעבר מחנהם בתקווה ליצור הגנת מבצר עגלות. עם זאת, ההגנה נשברה במהירות והמחנה נהרס. לפי עדי ראייה מתו במחנה יותר אבירים מאשר בשדה הקרב.
תבוסתם של האבירים הטווטונים הייתה מהדהדת. כ-8,000 חיילים טווטונים נהרגו וכ-14,000 נוספים נלקחו בשבי. רוב אחי המסדר נהרגו, כולל רוב ההנהגה הטווטונית. המפקד הטווטוני הבכיר ביותר שהצליח להימלט משדה הקרב היה ורנר פון טטינגר, קומטור מאלבינג. רוב פשוטי העם ושכירי החרב שנלקחו בשבי שוחררו זמן קצר לאחר הקרב בתנאי שיתייצבו בקרקוב ב-11 בנובמבר 1410. האצילים שנלקחו בשבי נשארו שם ועבור כל אחד מהם נתבעו דמי כופר גבוהים.
מהלך המלחמה > מצור על מרינבורג

לאחר הקרב, הכוחות הפולניים והליטאים עיכבו את התקפתם על הבירה הטווטונית במרינבורג (מאלבורק) על ידי שהייה בשדה הקרב במשך שלושה ימים ולאחר מכן צעדו בממוצע של כ-15 קילומטרים (9.3 מיל) בלבד ליום. הכוחות העיקריים לא הגיעו למרינבורג, שהייתה מבוצרת בכבדות בשלב הזה, עד 26 ביולי. עיכוב זה נתן להיינריך פון פלאואן מספיק זמן כדי להתכונן. ההיסטוריון הפולני פאוול יאסיניצה העלה השערה כי ככל הנראה מדובר בצעד מכוון של יגיילו, שיחד עם ויטאוטס העדיפו להשאיר את המסדר המושפל אך הלא מושמד במשחק כדי לא להפר את מאזן הכוחות בין פולין (שככל הנראה תרכוש את רוב רכוש המסדר אם היה מובס לחלוטין) וליטא; אך מחסור במקורות ראשוניים מונע הסבר מוחלט.
וליסלב, בינתיים, שלח את חייליו גם למבצרים טווטונים אחרים, שלעיתים קרובות נכנעו ללא התנגדות, כולל הערים הגדולות דנציג (גדנסק), קוץ (טורון) ואלבינג (אלבלונג). רק שמונה טירות נותרו בידיים הטווטוניות. הצבאות הפולנים והליטאים של המצור על מרינבורג לא היו מוכנים למאבק ארוך-טווח, כשהם סובלים מחוסר תחמושת, מורל נמוך ומגפה של דיזנטריה. האבירים פנו לבעלי בריתם בבקשה לעזרה וזיגיסמונד מהונגריה, וונצל, מלך גרמניה והמסדר הלבוני הבטיחו סיוע כספי ותגבורת. המצור על מרינבורג הוסר ב-19 בספטמבר. הכוחות הפולנים-ליטאים השאירו חיילים מוצבים במבצרים שנכבשו או נכנעו וחזרו הביתה. עם זאת, האבירים כבשו מחדש את רוב הטירות במהירות. עד סוף אוקטובר נותרו בידי פולין רק ארבע טירות טווטוניות לאורך הגבול. וליסלב גייס צבא חדש והביס את האבירים פעם נוספת בקרב קורונובו ב-10 באוקטובר 1410. לאחר קרבות קצרים אחרים, שני הצדדים הסכימו לנהל משא ומתן.
השלכות

הסכם טורון נחתם ב-1 בפברואר 1411. על פי תנאיו, האבירים החזירו את ארץ דוברין (ארץ דובז'ין) לפולין והסכימו לוותר על תביעותיהם לסמוגיטיה במהלך חייהם של יגיילו וויטאוטס, למרות שתי מלחמות נוספות (מלחמת הרעב של 1414 ומלחמת גולוב של 142) יתנהלו לפני שהסכם מלנו יפתור לצמיתות את המחלוקות הטריטוריאליות בין הצדדים. הפולנים והליטאים לא הצליחו להפוך את הניצחון הצבאי להישגים טריטוריאליים או דיפלומטיים. עם זאת, הסכם טורון הטיל על האבירים נטל כלכלי כבד שממנו מעולם לא התאוששו. הם נאלצו לשלם פיצוי כספי, המוערך בפי עשרה מההכנסה השנתית של מלך אנגליה, בארבעה תשלומים שנתיים. כדי לעמוד בתשלומים, ליוו האבירים הלוואות גדולות, החרימו זהב וכסף מכנסיות והעלו מיסים. שתי ערים פרוסיות גדולות, דנציג (גדנסק) ותורן (טורון), התקוממו נגד העלאות המס. התבוסה בגרונוולד הותירה את האבירים הטווטונים עם מעט כוחות כדי להגן על השטחים שנותרו שלהם. מכיוון שגם פולין וגם ליטא היו כעת מדינות נוצריות, האבירים התקשו לגייס צלבנים מתנדבים חדשים. מנהיגי המסדר היו צריכים להסתמך על שכירי חרב, מה שהוכיח פגיעה יקרה בתקציבם שכבר אזל. הסכסוכים הפנימיים, הירידה הכלכלית והעלאות המס הובילו לתסיסה ולייסוד הקונפדרציה הפרוסית, או הברית נגד הלורדיה, ב-1441. זה, בתורו, הוביל לשורה של סכסוכים שהגיעו לשיאם במלחמת שלוש עשרה השנים (1454).
בתרבות פופולרית

המלחמה זכתה לפופולריות בתרבות הפולנית, בעיקר בשל השפעת הרומן "אבירי הצלב" (1900) מאת הסופר הפולני הנריק סנקביץ', שהובילו לעיבודים רבים כמו סרט (1960) ומשחק וידאו (2002).
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007560619905171  LCCN: sh85104333 
פולין וליטא (1386–1434)
תנועות צבאיות במהלך מסע גרונוולד
הקרב כפי שמתואר ב-ברנר כרוניק של דיבולד שילינג
טירת מאלבורק, בירת האבירים הטבטונים
הסכם טורן
הנסיך רובר, דוכס שארטר

הנסיך רובר, דוכס שארטר (בצרפתית: Robert d'Orléans;‏ 9 בנובמבר 1840 – 5 בדצמבר 1910), היה נכדו של לואי פיליפ, מלך הצרפתים.
ביוגרפיה

רובר נולד ב-9 בנובמבר 1840 בפריז, לפרדיננד פיליפ, דוכס אורליאן ולהלנה, דוכסית מקלנבורג-שוורין, בתם של פרידריך לודוויג, נסיך הכתר של מקלנבורג-שוורין וקרולינה לואיזה, נסיכת סקסוניה-ויימאר-אייזנך. בהיותו בן שנתיים מת אביו בתאונת כרכרה, ואחיו פיליפ מונה ליורש העצר הצרפתי. בשנת 1848 פרצו מהומות כנגד שלטונו של סבו - לואי פיליפ, מלך הצרפתים, והלה ניסה להעביר את השלטון לאחיו פיליפ, אולם הניסיון נכשל, ובני המשפחה ברחו לבריטניה, ובצרפת הוכרזה הרפובליקה הצרפתית השנייה.
במהלך מלחמת האזרחים האמריקנית התנדב רובר יחד עם אחיו פיליפ, רוזן פריז לשרת בצבא האיחוד. רובר שירת במטהו של ג'ורג' מקללן, ולאחר הכישלון במערכת חצי האי, התפטרו הוא ואחיו מצבא האיחוד.
לאחר שובו של רובר לאירופה הוא החליט להינשא, אך כחבר גולה מבית מלכות שנחשב בלתי לגיטימי על ידי רוב השושלות השולטות של היבשת, מצא שלא יוכל להינשא לנסיכה זרה, ובעקבות כך הוא ביקש את ידה של בת דודתו פרנסואז, נסיכת אורליאן, בתם של פרנסואה, נסיך ז'ואנוויל ופרנסיסקה, נסיכת ברזיל, עמה התחתן ב-11 ביוני 1863. השניים התגוררו בלונדון, ונולדו להם 5 ילדים.
עם פרוץ מלחמת צרפת–פרוסיה שהה רובר בבריסל עם דודיו פרנסואה, נסיך ז'ואנוויל ואנרי, דוכס אומאל, ומיד ביקש להתגייס לצבא הצרפתי, אולם שר המלחמה התנגד לכך. לאחר נפילת האימפריה הצרפתית השנייה התגייס רובר תחת השם "רובר לה פור", ונלחם בארמיית הלואר, ואף עוטר בלגיון הכבוד. לאחר מכן נשלח רובר לאלג'יריה, ובהמשך מונה למפקד רגימנט השאסרים ה-19. בשנת 1881 הדיח אותו הממשל הרפובליקני ממשרתו בצבא, ובשנת 1886 גורשו רובר ומשפחתו מצרפת, במסגרת חוק הגירוש.
בשנת 1910 הורשה רובר לחזור לצרפת, וב-5 בדצמבר אותה שנה הוא מת בסן-פרימין.
משפחתו

ב-11 ביוני 1863 התחתן רובר עם בת דודתו פרנסואז, נסיכת אורליאן, בתם של פרנסואה, נסיך ז'ואנוויל ופרנסיסקה, נסיכת ברזיל, ממנה היו לו 5 ילדים:
מארי, נסיכת אורליאן (1865–1909), התחתנה עם ולדמר, נסיך דנמרק
רובר, נסיך אורליאן (1866–1885)
אנרי, נסיך אורליאן (1867–1901)
מרגריט, נסיכת אורליאן (1869–1940), התחתנה עם מארי ארמנד פטריס דה מק-מהון
הנסיך ז'אן, דוכס גיז (1874–1940), התחתן עם איזבל, נסיכת אורליאן