stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שינן עב-שורש
תפוצה ובית גידול

תחום תפוצתו העולמי של שינן עב-שורש מצומצם לבתות (צומח ים-תיכוני המורכב בעיקר מבני שיח) באזורים גבוהים ובקרקעות גירניות במזרח הים התיכון (קפריסין, סוריה, לבנון, ירדן וישראל).
בישראל הוא נפוץ בעיקר באזורים הגבוהים של ההרים בצפון הארץ (בחרמון, בגולן, בגליל העליון, בגליל התחתון, בכרמל), ובמידה מסוימת גם במרכז הארץ (בשומרון, במדבר יהודה, בהרי יהודה ובירושלים).
שינן עב-שורש גדל במקומות יבשים, בעיקר על קרקעות המתפתחות על קירטון או חוואר, וכן בסדקי חומות ובצידי דרכים, כלומר קרקעות גיריות או קרקעות מרליות. קרקעות גיריות (Chalky soils): אלו קרקעות עשירות בגיר (קלציום קרבונט), בדרך כלל לבנות או בהירות בצבען. קרקעות אלו נפוצות באזורים עם שכבות גיריות, והן לרוב קרקעות בסיסיות וחדירות למים, דבר שגורם לכך שהן מתייבשות מהר יחסית. קרקעות מרליות (Marly soils) הן קרקעות שמכילות תערובת של גיר וחרסית. יחס הגיר לחרסית משתנה, וקרקעות אלו יכולות להחזיק יותר לחות מאשר קרקעות גיר טהורות, אך הן גם יותר סחיפות מקרקעות חרסית טהורות.
מתן השם שינן

השם "שן-אריה" ניתן לסוג Taraxacum במילון "ילקוט הצמחים" (הערה 696) בשנת 1930. עם זאת, בשנת 1946, השם הוחלף לשינן"** במילון "צמחי ארץ ישראל – שמות המשפחות והסוגים" (סעיף 892).
השם "שן-אריה" הוא תרגום ישיר של שמות לועזיים כמו "dandelion" באנגלית, "dent de lion" בצרפתית, ו-"Loewenzahn" בגרמנית, אשר מתארים את צורת אונות העלים הדומות לשיני אריה.
עוד לפני כן, בשנת 1916, אפרים רבינוביץ (הראובני) העניק לסוג את השם "שן הלביא", כפי שמופיע בסעיף 209 בחוברת "שמות צמחי ארץ-ישראל שנתחדשו או נתבררו", שיצאה לאור בירושלים בשנת תרע"ז (1916).
הערות שוליים

1 2  Taraxacum cyprium, POWO plants of the World Online. Published on the Internet
1 2  שינן, באתר צמחיית ישראל וסביבתה
1 2 3 4 5 6  מיכאל זהרי, מגדיר חדש לצמחי ישראל, מהדורה חדשה מתוקנת ומורחבת, תל אביב: עם עובד, 1989, עמ' 435-7, 496
↑  שינן עב-שורש, באתר צמחיית ישראל וסביבתה
1 2  מיכאל זהר, כל עולם הצמחים, תל אביב: עם עובד בע"מ, 1982, עמ' 570-1
1 2 3 4  נעמי פינברון-דותן, אבינעם דנין, המגדיר לצמחי בר בארץ ישראל, ירושלים: כנה, 1998, עמ' 58, 661, 746
1 2  א. פאהן, אנטומיה של הצמח, מהדורה שניה, מורחבת ומעודכנת, תל אביב: הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1987, עמ' 339-340
פלורנס פרלי

| --- | --- |

 לידה:  8 במאי 1963 (בת 61) בולון-ביאנקור, צרפת 
 שם לידה:  Florence Marie Jeanne Parly 
 מדינה:  צרפת 
 השכלה:  בית הספר הלאומי למנהל  המכון למדע המדינה פריז 
 תפקיד:  שרת הכוחות המזוינים (21 ביוני 2017–20 במאי 2022)  בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 מפלגה:  המפלגה הסוציאליסטית הצרפתית 
 בן או בת זוג:  מרטין ויאל 
 פרסים והוקרה:  אבירה בלגיון הצרפתי (10 באפריל 2009)  הצלב הגדול של מסדר אורנז'-נסאו (22 בדצמבר 2020)  קצינה במסדר ההצטיינות הלאומי (15 במאי 2015)  קצינה בלגיון הכבוד (13 ביולי 2022) 
 
פלורנס פרלי (בצרפתית: Florence Parly; נולדה ב-8 במאי 1963) היא אשת עסקים ופוליטיקאית צרפתית שכיהנה כשרת ההגנה והכוחות המזוינים של צרפת מ-21 ביוני 2017, עד 2022 במסגרת ממשלותיהם של אדואר פיליפ וז'אן קסטקס, תחת הנשיא עמנואל מקרון. פרלי חברת המפלגה הסוציאליסטית.
פרלי היא האישה השלישית שכיהנה כשרת ההגנה של צרפת. היא ירשה את סילבי גולאר ממפלגת המרכז מודם (MoDem), שנאלצה להתפטר לאחר חודש בתפקיד, יחד עם מנהיג המפלגה ושר המשפטים דאז פרנסואה ביירו, עקב חקירה של מפלגתה בחשד למימון פסול של עוזרים פרלמנטריים על חשבון האיחוד האירופי.
ביוגרפיה

פרלי נולדה בפרוור בולון-ביאנקור, הצמוד לחלקה הדרום-מערבי של פריז ולכביש הטבעת שלה, בולוואר פריפריק. היא שירתה כשרת התקציב תחת ראש הממשלה ליונל ז'וספן בשנים 2000–2002. לאחר מכן שימשה כסגנית מנהל כללי באייר פראנס, ועד שנת 2017 עמדה בראש חברת הרכבות "SNCF Voyageurs".
ב-1991 נישאה פרלי למרטין ויאל.
הערות שוליים

↑  Press, Associated. "French President Macron has named former executive Florence Parly as defense chief in government reshuffle". The Washington Post. נבדק ב-22 ביוני 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1149283122  SUDOC: 055671756  VIAF: 191609051   WorldCat (עם VIAF): 191609051 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים ובנושא צרפת. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ארז'בט באטורי

.
| --- | --- |

 לידה:  7 באוגוסט 1560 נירבאטור
 פטירה:  21 באוגוסט 1614 (בגיל 54) צ'אכטיצה, סלובקיה
 מדינה:  הונגריה
 בן או בת זוג:  Ferenc II Nádasdy 
 
ארז'בט (או אליזבת) באטורי (בהונגרית: Báthory Erzsébet;‏ 7 באוגוסט 1560 – 21 באוגוסט 1614), שכונתה "רוזנת הדמים", היא רוזנת הונגרייה שחיה בסוף המאה ה-16 ונחשדה ברצח של כ-650 נערות מתבגרות. קרובת משפחה של מלך פולין ודוכס טרנסילבניה, סטפאן באטורי. היא נחשבת לרוצחת הסדרתית המפורסמת ביותר בפולקלור ההונגרי-סלובאקי.
באטורי גרה בטירת צ'אכטיצה (סלובקית: Čachtice). היא נהגה לשכור משרתות צעירות תוך שהבטיחה להן חינוך טוב. על פי החשדות שהועלו היא הייתה מענה אותן ולאחר מכן רוצחת אותן, ועל פי שמועות אחדות גם חותכת את גופן ורוחצת בדמן של בתולות. על פי אותן שמועות, היא האמינה שהרחצה בדם תגרום לה להישאר יפה וצעירה.
לאחר מות בעלה, היא וארבעה משתפי פעולה הואשמו בעינוי וברצח של מאות נשים, עם מקור אחד המייחס להם מעל 650 קורבנות, אם כי המספר בו הם הורשעו היה 80. אליזבת עצמה הועמדה לדין ולא הורשעה. עם זאת, בשנת 1610 היא נכלאה בטירת צ'אכטיצה באחד החדרים, עד מותה כעבור ארבע שנים. שותפיה לפשע הוצאו להורג.
חייה > ילדותה

אליזבת באטורי נולדה באחוזה משפחתית בנירבאטור, הונגריה, ב-7 באוגוסט 1560, ובילתה את ילדותה בטירת אצ'ד (Ecsed). אביה היה ג'ורג' באטורי, אח של אנדרו בּוֹנָוונטורה באטורי, שהיה ווייבוד של טרנסילבניה, בעוד אמה אנה באטורי (1539-1570) הייתה בתו של סטיבן באטורי מסומליו, ווייבוד אחר של טרנסילבניה. דרך אמה, אליזבת הייתה אחייניתו של האציל ההונגרי סטפאן באטורי, מלך פולין, והדוכס של טרנסילבניה.
כאישה צעירה היא למדה לטינית, גרמנית ויוונית.
חייה > חיי נישואים

אליזבת הייתה מאורסת לפרנץ נדסאדי, במה שהיה כנראה הסדר פוליטי בחוגי האריסטוקרטיה. בני הזוג נישאו ב-8 במאי 1575, כשהייתה בת 15. היא עברה לטירת נדסאדי בסרבר ובילתה זמן רב לבדה, בעוד בעלה למד בווינה.
מתנתו לחתונה לאליזבת באטורי הייתה טירת צ'אכטיצה, השוכנת בהרי הקרפטים, ליד טרנצ'ן הקטנה (טרנצ'ין של ימינו). בשנת 1578 הפך נדסאדי למפקד הראשי של צבא הונגריה, והוביל אותם למלחמה נגד העות'מאנים. בהיעדר בעלה, ניהלה אליזבת באטורי את ענייני העסקים ואת האחוזות.
בעיצומה של המלחמה הארוכה (1593–1606), היא הייתה ממונה על הגנת האחוזות של בעלה, אשר מוקמו בדרך לווינה. האיום העות'ומאני היה משמעותי, הכפר צ'אכטיצה נבזז על ידי העות'מאנים קודם לכן ואילו כפר סרבר, הממוקם בקרבת הגבול שהפריד בין הונגריה המלכותית והונגריה העות'מאנית, היה בסכנה גדולה עוד יותר.
היא הייתה אישה משכילה שיכלה לקרוא ולכתוב בארבע שפות. היו כמה מקרים שבהם היא התערבה למען נשים חסרות כל, כולל אישה שבעלה נתפס על ידי הטורקים ואישה שבתה נאנסה ונכנסה להריון.
בשנת 1585 ילדה אליזבת את בתה הראשונה, אנה. בתה השנייה, אורסולה, ובנה הראשון, תומאס, שניהם מתו בגיל צעיר. לאחר מכן ילדה אליזבת עוד שלושה ילדים, קתרין (1594), פול (נולד בסביבות 1597) וניקולס.
בעלה של אליזבת נפטר בשנת 1604 בגיל 47, על פי הדיווחים, בגלל פציעה מתמשכת בקרב. בני הזוג היו נשואים 29 שנים.
משפט הראווה > תחילת החקירה

בין השנים 1602 ו-1604 התלונן השר הלותרני אסטבן מגיירי על מעשי אליזבת בפומבי ובבית המשפט בווינה, לאחר שהשמועות התפשטו.
לשלטונות ההונגריים לקח זמן להגיב על התלונות של מגיירי. 
לבסוף, בשנת 1610, המלך מתיאס מינה את גיורגי טורזו, הפלטין (תואר אצולה) של הונגריה, לפתוח בחקירה.
טורזו הזמין שני נוטריונים לאסוף ראיות במרץ 1610.
עוד לפני קבלת התוצאות,
טורזו דן בהמשך ההליכים עם בנה של אליזבת, פול. 
משפט והוצאה להורג היו מעוררים שערורייה ציבורית ומביישים משפחת אצולה בעלת השפעה רבה (אשר באותה העת שלטה בטרנסילבניה), ורכושה הרב של אליזבת היה נלקח על ידי השלטון.
טורזו, יחד עם פול, תכנן במקור שאליזבת תילקח אל מנזר, אבל כשעדויות הרציחות התפשטו, הוסכם כי אליזבת באטורי צריכה להיות כל הזמן תחת מעצר בית קפדני, אבל שמעונש נוסף יש להימנע. 
נקבע גם כי מתיאס לא יצטרך לפרוע את החוב הגדול שלו אליה, חוב שלא יכל לכסות עקב בעיות כספיות.
משפט הראווה > מעצר ומשפט

טורזו הגיע לטירת צ'אכטיצה ב-30 בדצמבר 1610, ועצר את באטורי וארבעה ממשרתיה, שהואשמו שהיו שותפים לדבר עבירה. 
אנשיו של טורזו דיווחו כי מצאו נערה אחת מתה ואחת גוססת. 
הם דיווחו כי אישה נוספת נמצאה פצועה, ואחרות נעולות.
בעוד הרוזנת הושמה במעצר בית (ונשארה כך מאותו רגע ואילך), ביקש המלך מתיאס כי אליזבט תידון למוות. עם זאת, טורזו שכנע את המלך כי פעולה כזו תהווה השפעה שלילית על האצולה. לכן, המשפט נדחה עד להודעה חדשה, אולם הנאשמים האחרים הובאו לבית המשפט. 
המשפט נערך ב-7 בינואר 1611 בביצ'ה, באטורי עצמה לא נכחה בבית המשפט.
משפט הראווה > שנותיה האחרונות ומותה

במהלך המשפט של המשרתים שלה, באטורי הושמה תחת מעצר בית בטירה שלה. היא נשארה שם במשך ארבע שנים, עד יום מותה.
המלך מתיאס דחק בטורזו להביא אותה לבית המשפט ושני נוטריונים נשלחו לאסוף ראיות נוספות, אך בסופו של דבר בית המשפט לא פתח בהליכים נגדה.
ב-21 באוגוסט 1614 אליזבת באטורי נמצאה מתה בטירתה. מאחר שהיו כמה צלחות של מזון שלא נגעו בהן, תאריך המוות האמיתי שלה אינו ידוע. היא נקברה בכנסיית צ'אכטיצה, אך בשל המהומה של תושבי הכפר על כך ש"הנמרה של צ'אכטיצה" נקברה בבית הקברות שלהם, גופה הועבר לבית הולדתה באצ'ד, שם נטמן בקריפטה של משפחת באטורי.
בתרבות

חייה ועברה היוו השראה לסרט "גבירת צ'אכטיצה" בכיכובה של סבטלנה חודצ'נקובה.
להקת בלאק מטאל שוודית Bathory נקראת על שמה.
השיר "Countess Bathory" של להקת המטאל ונום.
השיר "Elizabeth" של להקת הרוק הכבד Ghost B.C
ראו גם

ז'יל דה רה
ולאד המשפד
לקריאה נוספת

באנגלית
Craft, Kimberly (2009). Infamous Lady: The True Story of Countess Erzsébet Báthory. ISBN 1-4495-1344-1.
McNally, Raymond T. (1983). Dracula Was a Woman: In Search of the Blood Countess of Transylvania. New York: McGraw Hill. ISBN 0-07-045671-2.
Penrose, Valentine (trans. Alexander Trocchi) (2006). The Bloody Countess: Atrocities of Erzsébet Báthory. Solar Books. ISBN 0-9714578-2-4.
Thorne, Tony (1997). Countess Dracula. Bloomsbury. ISBN 0-7475-2900-0.
בגרמנית
Farin, Michael (2003). Heroine des Grauens. Elisabeth Báthory. Munich: P. Kirchheim. ISBN 3-87410-038-3.
הערות שוליים

↑  "Countess Elizabeth Bathory – The Blood Countess." The Crime 
Library.
1 2  Báthory Erzsébet – Báthory Erzsébet: Short FAQ
↑  Genealogy of the Nádasdy family
↑  Farin, Heroine des Grauens, p. 234–237.
↑  Letters from Thurzó to both men on 5 March 1610, printed in Farin, Heroine des Grauens, p. 265–266, 276–278.
↑  On 19 September 1610, Andreas of Keresztúr sent 34 witness accounts to Thurzó. On 27 October 1610, Mózes Cziráky sent 18 accounts.
↑  Letter from 12 December 1610 by Elizabeth's son-in-law Zrínyi to Thurzo refers to agreement made earlier. See Farin, Heroine des Grauens, p. 291.
1 2  McNally, Raymond T. (1983). Dracula Was a Woman: In Search of the Blood Countess of Transylvania. New York: McGraw Hill. ISBN 0-07-045671-2.
↑  Letter from Thurzó to his wife, 30 December 1610, printed 
in Farin, Heroine des Grauens, p. 293.
↑  224 Witness accounts were sent to Matthias on 28 July 1611 by A. of Keresztúr, 12 by M. Cziraky on 14 December 1611,
↑  Farin, Heroine des Grauens, p. 246.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007258349805171  PLWABN: 9810567023405606  BNE: XX1126646  BnF: cb11970254s (data)  GND: 118653490  ISNI: 0000 0000 6674 5735  LCCN: n82134611  MusicBrainz: aec1916d-86e9-4a96-bc4b-c1969f17f9bf  NDL: 00620302  NKC: jn20000700135  NTA: 154121037  SUDOC: 084334924  VIAF: 3264288   WorldCat (עם VIAF): 3264288
פסקל מרטינו-לגארד

מרטינו-לגארד (שני מימין) במהלך אליפות אירופה באתלטיקה באולם 2019
פסקל מרטינו-לגארד (בצרפתית: Pascal Martinot-Lagarde; נולד ב-22 בספטמבר 1991) הוא אתלט צרפתי, זוכה מדליית ארד באליפות העולם (דוחה 2019), אלוף אירופה (ברלין 2018), מקום רביעי במשחקים האולימפיים (ריו דה ז'ניירו 2016) ושיאן צרפת בריצת 110 מטר משוכות. 3 פעמים סגן אלוף העולם באולם (סופוט 2014, פורטלנד 2016 ובלגרד 2022) ואלוף אירופה באולם (פראג 2015) בריצת 60 מטר משוכות.
ביוגרפיה

מרטינו-לגארד נולד וגדל בסן-מור-דה-פוסה, פרוור דרומית מזרחית לפריז (11.7 ק"מ ממרכז פריז). בן לאב צרפתי ולאם מחוף השנהב. אחיו הגדול, תומאס (אנ'), אף הוא אתלט מצטיין בריצת משוכות, מקום שביעי באליפות עולם (מוסקבה 2013).
ביוגרפיה > 2010 > אלוף עולם עד גיל 20

באליפות העולם עד גיל 20 שנערכה במונקטון, קנדה בשנת 2010 זכה מרטינו-לגארד במדליית זהב בריצת 110 מטר משוכות בתוצאה של 13.52 שניות.
ביוגרפיה > 2012

באליפות העולם באולם שנערכה באיסטנבול, טורקיה במרץ 2012 זכה מרטינו-לגארד במדליית ארד בריצת 60 מטר משוכות בשיא אישי חדש של 7.53 שניות, אחרי ארייס מריט מארצות הברית (7.44 שניות) וליו שיאנג מסין (7.49 שניות).
ביוגרפיה > 2013

באליפות אירופה באולם שנערכה בגטבורג שוודיה במרץ 2013 הוא זכה במדליית ארד בריצת 60 מטר משוכות בתוצאה של 7.53 שניות, אחרי סרגיי שובנקוב מרוסיה (7.49 שניות) ופאולו דל מולין מאיטליה (7.51 שניות)
באליפות העולם שנערכה במוסקבה, רוסיה באוגוסט אותה שנה הוא סיים במקום 22 בריצת 110 מטר משוכות בתוצאה של 13.63 שניות. אחיו תומאס, סיים במקום שביעי בריצה זו.
ביוגרפיה > 2014

בתחרות שנערכה באולם במונדוויל, צרפת ב-1 בפברואר 2014 קבע מרטינו-לגארד בריצת 60 מטר משוכות שיא אישי חדש של 7.45 שניות (השיא הנוכחי, 2019).
ביוגרפיה > 2014 > סגן אלוף העולם באולם

באליפות העולם באולם שהתקיימה בסופוט, פולין במרץ אותה שנה הוא זכה במדליית כסף בריצת 60 מטר משוכות בתוצאה של 7.46 שניות, אחרי אומו אוסגה מארצות הברית (7.45 שניות) ולפני בן ארצו גארפילד דאריאן (7.47 שניות). בשלב המוקדמות הוא סיים ראשון בתוצאה של 7.56 שניות ובשלב חצי הגמר סיים שני בתוצאה של 7.50 שניות.
ביוגרפיה > 2014 > שיאן צרפת

בתחרות שנערכה במונקו ב-18 ביולי אותה שנה הוא קבע בריצת 110 מטר משוכת שיא צרפת חדש של 12.95 שניות (השיא הנוכחי, 2019).
באליפות אירופה שנערכה בציריך, שווייץ באוגוסט אותה שנה הוא זכה במדליית ארד בריצת 110 מטר משוכות בתוצאה של 13.29 שניות, אחרי סרגיי שובנקוב (13.19 שניות) וויליאם שרמן מבריטניה (13.27 שניות).
ביוגרפיה > 2015 > אלוף אירופה באולם

באליפות אירופה באולם שנערכה בפראג, צ'כיה במרץ 2015 הוא זכה במדליית זהב בתוצאה של 7.49 שניות, לפני דימיטרי באסקו (7.50 שניות) וויליאם בלוצ'יאן (7.52 שניות), שניהם מצרפת.
באליפות העולם שנערכה בבייג'ינג, סין בסוף אוגוסט אותה שנה הוא סיים במקום רביעי בתוצאה של 13.17 שניות.
ביוגרפיה > 2016

באליפות העולם באולם שנערכה בפורטלנד, אורגון במרץ 2016 זכה מרטינו-לגארד בפעם השנייה ברציפות במדליית כסף בריצת 60 מטר משוכות בתוצאה של 7.46 שניות, אחרי עומאר מקלאוד מג'מייקה (7.41 שניות) ולפני דימיטרי בסקו (7.48 שניות).
ביוגרפיה > 2016 > רביעי במשחקים האולימפיים

באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) סיים מרטינו-לגארד במקום רביעי ריצת 110 מטר משוכות בתוצאה של 13.29 שניות, 5 מאיות השנייה אחרי זוכה מדליית הארד דימיטרי באסקו.
ביוגרפיה > 2017

באליפות אירופה באולם שנערכה בבלגרד, סרביה במרץ 2017 זכה מרטינו-לגארד במדליית כסף בריצת 60 מטר משוכות בתוצאה של 7.52 שניות, אחרי אנדרו פוצ'י מבריטניה (7.51 שניות) ולפני פטר סבובודה מצ'כיה (7.53 שניות).
ביוגרפיה > 2018 > אלוף אירופה

באליפות העולם באולם שנערכה בבירמינגהאם, בריטניה במרץ 2018 סיים מרטינו-לגארד במקום חמישי בריצת 60 מטר משוכות בתוצאה של 7.68 שניות. בשלב חצי הגמר הוא קבע תוצאה של 7.52 שניות ועלה שלישי לריצת הגמר, תוצאה שהייתה מספיקה לזכייה במדליית ארד.
באליפות אירופה שנערכה בברלין באוגוסט אותה שנה הוא זכה במדליית זהב בריצת 110 מטר משוכות בתוצאה של 13.17 שניות, לפני סרגיי שובנקוב (13.17 שניות) ואורלנדו אורטגה מספרד (13.34 שניות).
ביוגרפיה > 2019

באליפות אירופה באולם שנערכה בגלאזגו, סקוטלנד במרץ 2019 זכה מרטינו-לגארד במדליית כסף בתוצאה של 7.61 שניות, אחרי מילאן טרייקוביץ' מקפריסין (7.60 שניות) ולפני בן ארצו אורל מנגה (7.63 שניות).
ביוגרפיה > 2019 > מדליית ארד באליפות עולם

באליפות העולם שנערכה בדוחה ב-2 באוקטובר אותה שנה הוא זכה במדליית ארד ביחד עם אורלנדו אורטגה בתוצאה של 13.18 שניות, אחרי גרנט הולוואי מארצות הברית (13.10 שניות) וסרגיי שובנקוב (13.15 שניות).
ביוגרפיה > 2021

באולימפיאדת טוקיו (2020) הוא סיים במקום חמישי בריצת 110 מטר משוכות בתוצאה של 13.16 שניות.
ביוגרפיה > 2022

באליפות העולם באולם שנערכה בבלגרד, סרביה במרץ 2022 הוא זכה במדליית כסף בריצת 60 מטר משוכות בתוצאה של 7.50 שניות, אחרי גרנט הולוואי (7.39 שניות) ולפני ג'ארט איטון (7.53 שניות), שניהם מארצות הברית.
שיאים אישיים > אצטדיון

ריצת 100 מטר: 10.94 שניות (2013)
ריצת 110 מטר משוכות: 12.95 שניות (2014), שיא צרפת
שיאים אישיים > אולם

ריצת 60 מטר: 7.07 שניות (2010)
ריצת 60 מטר משוכות: 7.45 שניות (2014)
טדי סמוחה

אדוארד רלף "טדי" סמוחה (באנגלית: Edward Ralph "Teddy" Smouha, OBE;‏ 17 בדצמבר 1908 - 1 באפריל 1992). היה אתלט בריטי-יהודי ממוצא עיראקי, בעל מדליית ארד אולימפית (אמסטרדם 1928), התמחה בריצת 100 מטר. עוטר על ידי אליזבת השנייה, מלכת הממלכה המאוחדת בעיטור מסדר האימפריה הבריטית בדרגת קצין.
ביוגרפיה

סמוחה נולד בצ'ורלטון-קם-הארדי, פרבר של מנצ'סטר, לרוזה עדס (ילידת דמשק) וליוסף סמוחה,
בן למשפחה יהודית אמידה שהיגר מעיראק. בשנים 1926–1929 הוא למד באוניברסיטת קיימברידג'. את אימוניו העביר בריצה אחרי מכוניתו של אביו בפארק ריצ'מונד ומאמנו דרש ממנו לרוץ עם מונוקול על מנת שיפסיק לנדנד את ראשו.
בשנים 1927–1928 ייצג סמוחה את קיימברידג' בתחרות נגד אוניברסיטת אוקספורד.
ביוגרפיה > מדליה אולימפית

באולימפיאדת אמסטרדם (1928) זכה סמוחה במדליית ארד בריצת שליחים 4x100 מטר בתוצאה של 41.8 שניות, אחרי ארצות הברית שקבעה שיא עולם חדש של 41.0 שניות וגרמניה (41.2 שניות).
בשנת 1930 הצטרף אל אביו על מנת לייבש ביצות ליד אלכסנדריה אשר במצרים במטרה לבנות פרבר חדש, סמוחה סיטי.
בשנות ה-40 שירת סמוחה בחיל האוויר המלכותי כמפקד כנף.
במספר מקורות הוא כונה בטעות בשם אליס סמוחה שזהו שמו של אחיו הבכור.
בשנת 1992 נפטר סמוחה בז'נבה, שבשווייץ.
ביוגרפיה > משפחתו

בנו בראיין אצן למרחקים קצרים ייצג את בריטניה בתחרויות בינלאומיות בשנות ה-60 ונכדו ג'יימס אספיר אצן למרחקים בינוניים שהתחרה בשלהי שנות ה-70 ובתחילת שנות ה-80 בעל שתי מדליות זהב מהמכביה ה-11 ואחת מהמכביה ה-12.
תארים והישגים

בשנות ה-70 זכה סמוחה בעיטור מסדר האימפריה הבריטית (OBE), על ידי אליזבת השנייה, מלכת הממלכה המאוחדת.
הערות שוליים

↑  יוחסין של משפחת עדס
↑  אלכס פרלסמן, "המלכה" עלתה על המסלול, מעריב, 23 ביולי 1985
צורך

ערך זה עוסק בדבר חיוני ליצור חי. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
צורך הוא כל דבר שאדם או בעל חיים זקוק (או חש שהוא זקוק) לו לשם המשך קיומו הפיזי ורווחתו הנפשית. מקובל לראות צרכים כתופעה אוניברסלית, כלומר, כל בני האדם חולקים את אותם צרכים, גם אם צרכים שונים מופיעים אצל אנשים שונים בזמנים שונים ובעוצמות שונות.
בשפת הדיבור לעיתים נעשה שימוש במילה "צורך" לצורך הבאת רצון עז או אופן הפעולה המתבקש ממצב חברתי מסוים על פי הנורמות והערכים המקובלים בה.
בתחום הלוגיקה, צורך משמש לתיאור סיבתיות. בהקשר זה הצורך הוא תנאי הכרחי, כלומר דבר או מצב הדרוש (מַתְנֶה) לקיום של דבר או מצב אחר (מוּתְנֶה). למשל – בשביל שתיווצר אש יש צורך בחמצן. ערך זה יתמקד בצרכים פזיולוגיים ורגשיים.
סוגי צרכים

קיימים כמה סוגים של צרכים.
על פי תאוריית הצרכים של אברהם מאסלו ישנו מדרג של חשיבות לצרכים השונים. כתוצאה מכך צרכים מסוימים משמעותיים יותר מצרכים אחרים.
תאוריית קיום-השתייכות-צמיחה של קלייטון אלדרפר עוסקת בצורכי קיום פיזיים, צורכי השתייכות, וצורכי צמיחה.
סוגי צרכים > צרכים פיזיולוגים

צרכים פיזיולוגים של האורגניזם יכולים להשפיע על ההתנהגות שלו. זאת בשל מנגנון ההומאוסטאזיס, אשר פועל לצורך ויסות ואיזון המערכות הביולוגיות של הגוף.
למשל, מצבי רעב וצמא יובילו לחיפוש אחר מזון ומים.
באופן זה, גירויים שמובילים להנאה שמקורה פיזיולוגי יכולים לשמש לצורך חיזוק. גירויים מסוג זה מכונים חיזוקים ראשוניים. ניתן להצמיד את הגירויים הראשוניים לגירויים נייטרליים בתהליך של למידה על מנת להפוך אותם לחיזוקים משניים. לדוגמה: כסף או ציון.
סוגי צרכים > צרכים פסיכולוגיים

צורך פסיכולוגי הוא תנאי לרווחה פסיכולוגית. למשל, צורך בהתקשרות בטוחה, צורך בביטחון, צורך ביחסים חברתיים. החלוקה הזו היא אמנם מלאכותית משום שכל ההתנהגויות והמצבים שפסיכולוגיה עוסקת בהם הם חלק מהטבע, ועם זאת, בפסיכולוגיה מתייחסים לצורך לעיתים קרובות לא רק כאל תנאי, אלא גם כאל סוג של הנעה. כלומר, למשל, לא רק שאדם צריך ביטחון בשביל רווחה פסיכולוגית, אלא גם שהצורך הזה מניע אותו לחפש ביטחון.
לפי המודל הסטרוקטורלי של זיגמונד פרויד, האיד הוא המקור לצרכים הפסיכולוגיים והוא פועל לפי עקרון העונג.
לפי תאוריית ההיקשרות של ג'ון בולבי, הצורך הפסיכולוגי הבסיסי הוא התקשרות, ואם נוצרת התקשרות לא בטוחה, הצורך הבסיסי הוא להשיג התקשרות בטוחה.
בשנים האחרונות בונה חוקרת האישיות, הפסיכולוגית קרול דוואק מודל אישיותי-התפתחותי-מוטיבציוני שבו היא מתארת את ההתפתחות האנושית כנשענת על שבעה צרכים רגשיים. צרכים אלה מחולקים לשלושה צרכים בסיסיים: צורך בקבלה (Acceptance), צורך ביציבות בת-ניבוי (Predictability), וצורך בתחושת מסוגלות (Competence), שעל גביהם נבנים שלושה צרכים נוספים: צורך באמון (Trust), צורך בשליטה (Control), וצורך בהערכה עצמית (self-esteem/status). למעשה, כל שני צרכים בסיסיים יוצרים צורך מתקדם יותר, וכל הצרכים יחד מאפשרים את בניית הצורך בעצמי אחיד (self-coherence) – בעל זהות ומשמעות.
בשל חשיבותם של הצרכים הרגשיים, שיטות טיפול פסיכולוגי שונות שמות אותם במוקד – ביניהן סכמה תרפיה, טיפול ממוקד רגש ועוד.
סוגי צרכים > צרכים קוגניטיביים

לאדם יש צורך לדעת ולהבין. צורך זה מושרש בטבע הביולוגי שלו.
ההיסטוריה האנושית מלאה בדוגמאות בהם האדם חיפש אחר עובדות והסברים גם לנוכח סכנה גדולה.
השלכות רגשיות

כאשר הצרכים אינם נענים, הפרט עשוי לחוות מגוון רגשות כגון תסכול, עצב, אכזבה, פחד, בדידות, חוסר אונים, כעס, אשמה, שנאה ועוד. לעומת זאת, כאשר צרכים מתמלאים, הפרט עשוי להרגיש סיפוק, שמחה, הנאה, חיות, התרגשות, הקלה ועוד.
היות שצרכים פיזיים הם תנאי לחיים, וצרכים פסיכולוגיים הם תנאי לרווחה נפשית, לעיתים קרובות צרכים מלווים בפחד – מודע או לא מודע – מאי מילוי התנאי – פחד ממוות או פחד מסבל נפשי כלשהו. למעשה, ניתן לראות צורך בביטחון פסיכולוגי כצורך בצמצום רמת הפחד.
בגלל ההשלכות הרגשיות המשמעותיות של צרכים, גישות פסיכולוגיות ופילוסופיות שונות נוקטות עמדות שונות כלפיהן: גישות מסוימות, כגון אלה הקיימות בדתות רבות, דוגלות בהתגברות על צרכים, התכחשות להם או הדחקתם, בין השאר כדי להימנע מההשלכות הרגשיות הלא נעימות שלהם, ומהתלות שהם יוצרים אצל האדם במושא הצורך. גישות אחרות כגון הדוניזם, תקשורת לא אלימה, דוגלות בהיפך – שאיפה למילוי מרבי של צרכים, כדי ליהנות מההשלכות הרגשיות החיוביות שלהם, ולהגיע לאושר. עמדה זו הופכת למקובלת יותר ויותר עם היחלשות הדתות ועם העידן הפוסט-מודרני שמתנער ממוסר מוחלט.
היבטים חברתיים

ישנם גם צרכים של קולקטיב, כדוגמת צורכי הקהילה.
בסוציולוגיה תהליך החיברות הוא בין השאר אמצעי של החברה להתאים את היחידים לצורכי החברה הספציפית.
בכלכלה צרכים ורצונות של היצרנים והצרכנים קובעים את ההיצע והביקוש של מוצרים בשוק.
ראו גם

הנעה
הנעה לעבודה
הערות שוליים

1 2  שלמה קניאל, (2006). חינוך לחשיבה: חינוך קוגניטיבי לשליטה על התודעה. רעננה: רמות.
↑  Carol S. Dweck, From needs to goals and representations: Foundations for a unified theory of motivation, personality, and development., Psychological Review 124, 2017-11, עמ' 689–719 doi: 10.1037/rev0000082
1 2  Maslow, A. H. (1963). The need to know and the fear of knowing. The Journal of General Psychology, 68(1), 111-125.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007563283605171  PLWABN: 9810598451705606  GND: 4005198-5  LCCN: sh85090595 
פרשנות של תאוריית הצרכים של מאסלו, מיוצגת כפירמידה עם הצרכים הבסיסיים בתחתית
הפגנת חיבה פומבית

זוג מתחבק בחוף רחצה בארצות הברית
הפגנת חיבה פומבית היא פעולה פיזית אינטימית של הבעת חיבה המבוצעת במקום ציבורי או במקום בו אנשים אחרים עשויים להיות עדים לכך. מקרים של הפגנת חיבה פומבית יכולים לכלול צורות שונות של מגע, חיבוק, החזקת ידיים, נשיקות או ביטויים אחרים של חיבה רומנטית או מינית.
הקבלה והסובלנות של החברה כלפי מקרים של הפגנת חיבה פומבית יכולים להשתנות באופן מהותי ממדינה למדינה בהתאם לנורמות התרבותיות והערכים החברתיים. במדינות מערביות רבות, למשל ארצות הברית, קנדה ומדינות רבות באירופה, מקרים של הפגנת חיבה פומבית כמו החזקת ידיים במקום ציבורי או נשיקות קלות במקום ציבורי לרוב מקובלים, ובמיוחד במיקומים כמו פארקים, מסעדות או באירועים חברתיים.
בחברות שמרניות או מסורתיות יותר, כמו מדינות רבות באסיה, באזור המזרח התיכון ובאפריקה, ישנה הקפדה רבה יותר על צניעות, ומקרים של הפגנת חיבה פומבית עלולים להיחשב בלתי מקובלים. במדינות כמו ערב הסעודית, הודו ואינדונזיה, נשיקות או חיבוקים באזורים ציבוריים עלולים להיחשב לא הולמים, או אפילו פוגעניים מבחינה מוסרית, ובמקרים מסוימים האנשים שנתפסים עשויים להידרש לשלם קנס, להיכנס למעצר או לקבל עונשים אחרים. בדובאי ישנם חוקים נוקשים נגד מקרים של הפגנת חיבה פומבית, ולאורך השנים היו תיירים שביקרו בדובאי וקיבלו עונשי מאסר משום שהתנשקו בפומבי. לדוגמה, בשנת 2009 זוג בריטי שנתפס מתנשק בפומבי בדובאי נאלץ לרצות על כך עונש מאסר של שלושה חודשים ולאחר מכן הם גורשו מהמדינה. זוג הודי לא נשוי שביקר במדינה נידונו לשנת מאסר על חיבוק ונשיקה במונית, לאחר שנהג המונית הסיע את בני הזוג ישירות לתחנת משטרה ודיווח על כך לרשויות האכיפה.
התיאור של מערכות יחסים רומנטיות ואינטימיות בסרטים, בטלוויזיה ובמדיה חברתית השפיע רבות לאורך השנים על השינוי ביחס של הציבור במדינות רבות ברחבי העולם כלפי מקרים של הפגנת חיבה פומבית, ובמיוחד בקרב הדורות הצעירים, וסייע בנרמול מקרים של הפגנות חיבה פומבית בתרבויות מסוימות בהן בעבר הדבר נחשב לטאבו.
גלריית תמונות

זוג צעיר מתנשק בפומבי ברומא
זוג צעיר מתנשק בפומבי
זוג ידוענים ברזילאי נשוי מתנשק ומתחבק בפומבי במהלך מסיבה
זוג מתנשק בחתונתם
ראו גם

קשרים בין-אישיים
זוגיות
נורמה
אהבה אפלטונית
יחסי מין בפומבי