stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מרים פיירברג
ביוגרפיה > כראש עיריית נתניה

בבחירות לרשויות המקומיות בישראל בנובמבר 1998 נבחרה פיירברג על ידי כ־47% מהבוחרים לכהן כראש עיריית נתניה. בטרם היבחרה כיהנה כראש העירייה בפועל ורד סוויד, שבהיותה מ"מ ראש העיר צבי פולג, החליפה אותו כאשר החליט להתפטר מהתפקיד באמצע שנת 1998. עם בחירתה התמודדה עם קשיים כלכליים של העיר ועם התקפות טרור. ענפי היהלומים והתיירות, שפרנסו אלפים מתושבי נתניה, קרסו והביאו למשבר חברתי-כלכלי. פיירברג יזמה תוכנית הבראה בשיתוף פעולה עם משרד הפנים, שכללה פיתוח תשתיות בתחומי התיירות, התעשייה והמסחר, על ידי עידוד יזמים ומשקיעים להעתיק מפעלים ובתי עסק לנתניה ועל ידי גיוס משאבים ותקציבים ממשרדים ממשלתיים. בתקופת כהונתה הגיעו לעיר עסקים גדולים כ"איקאה", ה"פאוור סנטר", סלקום, היי-טק ותקשורת. במהלך כהונתה נבנו שכונות "קריית השרון" במזרח ו"גלי הים" לאורך החוף, והחלה בניית שכונת "עיר ימים". נבנו טיילות הכוללות מעלית ייחודית לים. הביאה להפרטת משק המים והביוב. בשנת 2007 הציבה יעד של מיתוג נתניה כבירת הספורט של ישראל. המיתוג לא הצליח בין היתר בשל הידרדרותן של קבוצות הספורט הייצוגיות של העיר בכדורגל וכדורסל בעשור האחרון.
לטענת האופוזיציה במועצת העיר, מעדיפה פיירברג את פיתוח התשתיות על חשבון נושאים כגון חינוך, רווחה, ספורט, תרבות ונקיון העיר. נמתחה עליה ביקורת בטענה שהזניחה את מרכז העיר לטובת אזור התעשייה החדש שאליו עבר גם בית העירייה עצמו.
בשנים הראשונות לכהונתה התמודדה עם ארגוני הפשע המאורגן בעיר, וסגרה עסקים לא חוקיים רבים. בספטמבר 2008 אף התעמתה מילולית עם העבריין פרנסואה אבוטבול ואמרה לו: "אתה סכין בגב נתניה". אולם שנה אחר כך העידה בבית המשפט, כעדת אופי, לטובת חבר בארגון הפשיעה של אחיו אסי אבוטבול.
באוקטובר 2003 נבחרה לכהונה שנייה ובנובמבר 2008 נבחרה בפעם השלישית לראשות העירייה, עם למעלה מ-80% תמיכה. רשימתה, "נתניה אחת", זכתה בתשעה מקומות במועצת העיר. לאחר היבחרה בפעם השלישית יזמה מהלך לסיפוח לתחומה של נתניה 11,250 דונם משטחי המועצות האזוריות הסמוכות לה (בעיקר שטחים חקלאיים ואת כל שטח מושב אביחיל), שישמשו כעתודה להמשך פיתוח העיר. בדיון בוועדת הגבולות בנוגע לבקשת העירייה התבטאה פיירברג באופן חריף בנוגע לאוכלוסיית יוצאי אתיופיה בעירה ואמרה: "הביאו לנו את העולים החלשים ביותר. ההורים שם אנאלפביתים". במאי 2014 אישר שר הפנים גדעון סער להגדיל את שטח העיר בכ-6,100 דונם, אם כי מרביתם, כ־4,200 דונם, הם שטחים ימיים ברוחב של 400 מטר, אשר סיפחם העביר את האחריות על הפעלת החופים שבין חוף 'בלו ביי' בצפון ועד לשטח ממערב למושב אודים בדרום, לידי עיריית נתניה. שטח נוסף של כ-2,000 דונם הועבר לנתניה מהמועצות האזוריות עמק חפר, לב השרון וחוף השרון.
בשנת 2013 נבחרה לתקופת כהונה רביעית בראשות עיריית נתניה. באוקטובר 2018, ניצחה שוב בבחירות המקומיות עם כ-48% מהקולות, והחלה תקופת כהונה חמישית.
ביולי 2019, אישרה לראשונה קיום מצעד גאווה בנתניה, עם זאת הוא לא זכה לתמיכת העירייה, והופק בידי מתנדבות ומתנדבים בלבד, ובמימונם.
בעקבות התפרצות נגיף הקורונה בישראל הצטרפה כחברה בקבינט הקורונה האזרחי.
בשנת 2022 נתנה פיירברג את ידה למהלך של סגן שר הדתות מתן כהנא למינוי חברת המועצה תרצה גרינפלד לממונה עם זכות חתימה על המועצה הדתית בנתניה, במסגרת מהלך כולל למינוי נשים לתפקיד זה במספר מועצות דתיות ברחבי הארץ. לשם כך יזם מתן כהנא מכרז ארצי כדי לאייש משרות ממונים על מועצות דתיות שנותרו פנויות ברחבי הארץ, כאשר המכרזים היו פתוחים גם בפני נשים.
בשנת 2024 הייתה מתומכיו של הרב קלמן בר בהתמודדות לתפקיד הרב הראשי לישראל, זאת לאחר שבשנת 2013 נבחר בתמיכתה לכהן כרב העיר נתניה.
ביוגרפיה > תפקידים ציבוריים נוספים

פיירברג משמשת גם כיו"ר ועדת ערי החוף במרכז השלטון המקומי וכנציגת הרשויות המקומיות בוועדה לשמירה על קרקע חקלאית ושטחים פתוחים. היא חברה בגופים ציבוריים רבים, ובהם חבר הנאמנים של הסוכנות היהודית, צוות השלום מטעם מרכז השלטון המקומי למול מרכז השלטון המקומי הפלסטיני ובוועדה ממלכתית לבחינת מבנה הממשלה והבחירות בישראל.
בדצמבר 2010 מונתה על ידי ראש הממשלה בנימין נתניהו לעמוד בראש צוות שיקום נזקי השרפה בכרמל. תפקידה היה לתווך בנושא בין המועצות המקומיות לממשלה. כעבור יומיים היא התפטרה בשל לחץ ציבורי וחוסר שיתוף פעולה מצד ראש מועצה אזורית חוף הכרמל.
חקירות משטרה

בשנת 1999 נפתחה לראשונה חקירת משטרה נגד פיירברג. החקירה עסקה במספר נושאים, והחלה בעקבות תלונות, חלקן מצד יריביה הפוליטיים. בין השאר, נבדק חשד כי העירייה מימנה בדיקת האזנות ואבטחה שביצע משרד חקירות פרטי במשרדה של פיירברג בסניף הליכוד בעיר בעת מערכת הבחירות ב-1998. בשנת 2002 המליצה המשטרה להעמיד אותה לדין על הפרת אמונים וברישום כוזב במסמכי תאגיד, אולם בפברואר 2005 פרקליטות מחוז מרכז החליטה לסגור את התיק, עקב חוסר ראיות מספיקות להעמדתה לדין.
ביולי 2016 פרסם העיתון "הארץ" תחקיר שהעלה סימני שאלה באשר למיזמי נדל"ן של אברהם תשובה ואיציק תשובה (אחיינו של יצחק תשובה), ובהם נכסים של פיירברג ובני משפחתה, שעל היתרי הבנייה שלהם חתמה פיירברג. כעבור כחודש וחצי, ב-7 בספטמבר 2016, נעצרה פיירברג על ידי המשטרה, לאחר שנחקרה באזהרה בחשד לקבלת שוחד, מרמה והפרת אמונים. בית המשפט הורה, לבקשת המשטרה, על הרחקתה מהעירייה ל-13 יום.
במרץ 2017 המליצה משטרת ישראל על העמדה לדין של פיירברג באשמת קבלת שוחד, מרמה והפרת אמונים. המשטרה המליצה להעמיד לדין גם את בעלה לשעבר אליהו פיירברג בעבירות של ניסיון לקבלת שוחד, ואת בנה צפריר על ביצוע עבירות שוחד. ביולי 2018 נסגר התיק נגד הקבלן איציק תשובה וב-23 ביוני 2019, הודיעה הפרקליטות על סגירת התיק נגדה מחוסר ראיות. בפברואר 2022, מכרה את הדירה שנחשדה ברכישתה שלא כדין ברווח של 3 מיליון שקל, לקרובתו של האוליגרך דוד דוידוביץ'.
באפריל 2022, חשף אתר התחקירים "המקום הכי חם בגיהנום" פרשה נוספת בה הייתה פיירברג מעורבת, אישור של שני מגדלי מגורים בדרום נתניה, באזור שיועד על פי התכנית המחוזית והארצית למלונאות ולנופש. יזמי המגדל, משפחת בריגה, תרמו לפיירברג 15 אלף שקל לקראת בחירות 2018 והשימוש החריג אושר מיד לאחר הבחירות.
חיים אישיים

פיירברג הייתה נשואה לאלי פיירברג, והיא אם לשניים מנישואים אלו. ב-2 באפריל 2004 נישאה לרוני איכר, אותו מינתה שנתיים קודם לכן למנכ"ל העירייה. כחודש לפני הנישואים התפטר איכר מתפקידו כמנכ"ל העירייה וזכה במכרז לכהן כמנכ"ל תאגיד המים העירוני "מי נתניה". בתחילת 2005, בעקבות עתירה לבג"ץ שטענה שאיכר שרוי בניגוד עניינים ולא דיווח על נישואיו הקרובים, התפטר מתפקיד זה.
הערות שוליים

1 2  דיאנה בחור ניר, אמי עזרה לי בגידול ילדיי במהלך הקריירה, ותמיד אמרה: "מאחורי כל אשה מצליחה עומדת אמא שלה", באתר כלכליסט, 12 בספטמבר 2013
↑  תלמה פרויד, בת 13 נחטפה בידי גבר הנשוי לבת 17, מעריב, 17 במאי 1983
↑  הודעה בדבר תוצאות הבחירות לראשות עירית נתניה, ילקוט הפרסומים 4703, עמ' 769, ז' בכסלו התשנ"ט, 26 בנובמבר 1998
↑  יעל ולצר, ‏"הייתי שק חבטות של כל העולם, באתר גלובס, 5 במאי 2011
↑  רותי זוארץ, ‏העיר שחוברה לה באיקאה, באתר גלובס, 25 בדצמבר 2007
↑  טל חזן, ‏"בירת הספורט של ישראל", באתר גלובס, 2 בספטמבר 2007
↑  אמיר זוהר, מרים פיירברג: תמיד אמרו שפליקס מעריץ אותי, באתר הארץ, 18 בספטמבר 2008
↑  אמיר זוהר ושירות הארץ, ראש עיריית נתניה לאבוטבול: אתה סכין בגב נתניה, באתר הארץ, 14 בספטמבר 2008
↑  עפרה אידלמן, מרים פיירברג, ראש העיר נתניה העידה לטובת חבר בארגון הפשיעה של אסי אבוטבול, באתר הארץ, 28 ביולי 2009
↑  רנית נחום-הלוי, ראש עיריית נתניה: המושבים עשו קומבינה, אנחנו נשארנו עם הקומבינזון, באתר TheMarker‏, 4 בנובמבר 2009
↑  אורי חודי, ‏שר הפנים החליט על שינויי גבולות ברשויות המקומיות, באתר גלובס, 3 במאי 2014
↑   לי ירון, חרף האיומים, מאות השתתפו במצעד הגאווה הראשון בנתניה, באתר הארץ, 12 ביולי 2019
↑  עטרה גרמן, ש"ס נגד מהפכת המינויים של כהנא במועצות הדתיות, מקור ראשון חדשות 7.4.2022
↑  מוטי בסוק, נתניהו מינה את מרים פיירברג לראש צוות לטיפול בנפגעי השריפה, באתר הארץ, 7 בדצמבר 2010
↑  ברק רביד, שריפה בכרמל | מרים פיירברג התפטרה מצוות הטיפול בנפגעי השריפה, באתר הארץ, 8 בדצמבר 2010
לילך ויסמן, ‏יומיים הספיקו לה: פיירברג התפטרה עקב הביקורת, באתר גלובס, 8 בדצמבר 2010
↑  שירות גלובס, ‏הפרקליטות סגרה התיק נגד ראש עיריית נתניה מרים פיירברג מחוסר ראיות, באתר גלובס, 8 בפברואר 2005
↑  לי ירון, עסקאות הנדל"ן של ראש העיר נתניה ובנה והיתרי בנייה מעוררי שאלות, באתר הארץ, 15 ביולי 2016
↑  לי ירון, ראש העיר נתניה מרים פיירברג נעצרה בחשד לקבלת שוחד ומרמה, באתר הארץ, 7 בספטמבר 2016
↑  הוארכו תנאי הרחקתה של פיירברג, באתר ‏מאקו‏, 10 בנובמבר 2016
↑  נעמי צורף, המשטרה: להעמיד לדין את ראש עיריית נתניה מרים פיירברג באשמת שוחד, באתר כלכליסט, 21 במרץ 2017
↑  חן מענית, ‏הפרקליטות סגרה את התיק נגד היזם איציק תשובה, באתר גלובס, 18 ביולי 2018
↑  חן מענית, ‏נסגר תיק החקירה נגד ראש העיר נתניה מרים פיירברג, באתר גלובס, 23 ביוני 2019
↑   עדי כהן-, פיירברג רכשה קרקע ב-85 אלף דולר, השקיעה כ-3 מיליון שקל בבנייה - בכמה מכרה את הדירה?, באתר TheMarker‏, 20 בפברואר 2022
בכמה מכרה ראש עיריית נתניה את הדירה שסיבכה אותה?, באתר אייס, 20 בפברואר 2022
↑  גלית הראלי, תמונה ששווה עשרות מליונים: מרים פיירברג חוגגת בפנטהאוז שהוכשר בדיעבד על ידי העיריה, באתר "המקום הכי חם בגיהנום", 11 באפריל 2022
↑  רענן בן צור, ראש עיריית נתניה התחתנה עם המנכ"ל שלה לשעבר, באתר ynet, 4 באפריל 2004
↑  אלכנסדר כץ, פורטל "קקטוס", ראש העיר נתניה על התפטרות בעלה: "בניגוד לעמדתי, החליט רוני להתפטר", באתר News1 מחלקה ראשונה, 28 בינואר 2005
בג"ץ 10362/04 הרצל קרן - חבר מועצת העיר נתניה נ' מנכ"ל תאגיד מי נתניה (2003) בע"מ, רוני איכר ואחרים
קווין מרי 2

| --- | --- |

קווין מרי 2, 2009
 תיאור כללי
 סימן זיהוי:  מספר IMO‏ 9241061
 סוג אונייה:  אוניית תענוגות 
 צי:  קיונארד ליין, קבוצת קרניבל 
 דגל הצי:  
 ציוני דרך עיקריים
 מספנה:  Chantiers de l'Atlantique 
 הוזמנה:  6 בנובמבר 2000
 תחילת הבנייה:  4 ביולי 2002
 הושקה:  25 בספטמבר 2003
 תקופת הפעילות:  12 בינואר 2004 – הווה (21 שנים)
 מידות
 הֶדְחֶק:  76,000 טון
 תפוסה:  151,400 טון ברוטו
 אורך:  345 מטר
 רוחב:  45 מטר, 41 מטר בקו המים
 שוקע:  10 מטר
 נתונים טכניים
 מהירות:  30 קשר (56 קמ"ש)
 גודל הצוות:  1,253 קצינים ואנשי צוות
 מספר נוסעים:  2,620
 גובה התרנים:  מהשדרית עד הארובה 72 מטר, 17 סיפוני נוסעים
 הנעה:  מנועים בהספק 117 מגה-ואט (157,000 כ"ס), מערכת משולבת של טורבינות גז ומנועי דיזל
 צורת הנעה:  ארבע יחידות-מדחפים מונעות בחשמל, בהספק 21.5 מגה-ואט כ"א, שתיים קבועות ושתיים היכולות לחוג 360 מעלות
 
"קווין מרי 2" בבנייה
השוואה של ה"קווין מרי 2" (אפור) לאוניית הנוסעים טיטניק (כחול), למטוס הנוסעים איירבאס A380 (לבן), לאוטובוס (לבן), למכונית (לבן) ולאדם (לבן)
קווין מרי 2 (באנגלית: Royal Mail Ship (RMS) Queen Mary 2) היא אוניית קו אוקיינית של חברת הספנות קונארד ליין. היא נושאת את שמה של אוניית קודמת של החברה, "קווין מרי". בזמן בנייתה, ב-2003, הייתה "קווין מרי 2" אוניית הנוסעים הארוכה, הרחבה והגבוהה ביותר שנבנתה מעולם, ועם תפוסה ברוטו של 151,400 טון גם הגדולה ביותר. באפריל 2006 היא איבדה את בכורת התפוסה לאונייה "פרידום אוף דה סיז" (Freedom of the Seas), הראשונה מאוניות התענוגות מסדרת אואזיס, של חברת הספנות "רויאל קריביאן אינטרנשיונל" שתפוסתה ברוטו 158,000 טון, אך נותרה אוניית הנוסעים האוקיינית (בניגוד לאוניית תענוגות) הגדולה ביותר שנבנתה אי פעם. אף אוניית נוסעים לא עולה עליה בגובהה, אורכה ורוחבה בקו המים. היא מתהדרת ב-15 מסעדות ובארים, חמש בריכות, קזינו, אולם ריקודים ופלנטריום.
מאפיינים עיקריים

"קווין מרי 2" משמשת כיום אוניית הדגל של חברת קונארד ועורכת הפלגות טרנס-אטלנטיות סדירות. האונייה נבנתה כדי להחליף את "קווין אליזבת 2" - אוניית הדגל של קונארד מ-1969 עד 2004. "קווין מרי" הראשונה שרתה בקו הטרנס-אטלנטי מ-1936 עד 1967.
התחילית RMS בשמה של האונייה הייתה בעבר קיצור של Royal Mail Steamer, אך כיום הוראתה Royal Mail Ship. "קווין מרי 2" אינה אוניית קיטור כקודמותיה, אלא מונעת על ידי טורבינות גז ומנועי דיזל, המספקים את כוח ההנעה לארבע יחידות מדחפים חשמליות (electric podded propulsors). כקודמותיה גם היא מפליגה בקו אוקייני וטרנס-אטלנטי קבוע, בניגוד לאוניית נוסעים לעינוגים (cruise ship), אם כי מזמן לזמן גם היא עורכת הפלגות עינוגים.
היסטוריה > הבנייה

חברת "קונארד" השלימה את תכנון הדגם החדש של אוניות ל-2000 נוסעים ובעלות תפוסה של 84,000 טון ב-8 ביוני 1998, אך לאחר השוואת מפרטים אלה עם אוניות הנוסעים מדגם "דסטיני", בנות 100,000 טון, של חברת קרניבל קרוז ליינס ובנות 137,000 טון של "ווייאג'ר אוף דה סיז", הגדילה אותם מיד.
שישה חודשים לאחר מכן, ב-10 בדצמבר, פרסמה חברת קונארד לראשונה פרטים אודות "מיזם קווין מרי", הפרויקט לתכנון ובניית אוניית-קו שתחליף את "קווין אליזבת 2". למכרז ניגשו Harland and Wolff מצפון אירלנד, Aker Kværner מנורווגיה, Fincantieri מאיטליה, Meyer Werft מגרמניה ו- Chantiers de l'Atlantique מצרפת. לו התחילה הבנייה מיד, האונייה הייתה נכנסת לשירות כבר ב-2002. אלא שרק ב-6 בנובמבר 2000 נחתם החוזה עם "שאנטייה דה ל'אטלנטיק", חברת הבת של אלסטום. אותה מספנה עצמה בנתה את המתחרות בעבר של "קונארד", את אוניות הנוסעים "נורמנדי" ו"פראנס" של "קומפאני ג'נרל טרנס-אטלנטיק". שם נבנתה גם אוניית הפאר הישראלית "שלום" ב-1964.
שדרית האונייה הונחה ב-4 ביולי 2002 בסן-נאזר שבצרפת. כ-3000 בעלי מלאכה השקיעו 8 מיליון שעות עבודה בבניית האונייה, וכ-20,000 אנשים היו קשורים ישירות או בעקיפין עם תכנונה, בנייתה וציודה. 300,000 חלקי פלדה בסך הכול הורכבו ל-94 "בלוקים" ליד המבדוק היבש, אשר לאחר מכן צורפו ורותכו יחד כדי להשלים את גוף האונייה והמבנה העילי.
"קווין מרי 2" הושקה ב-21 במרץ 2003 והחלה בהפלגות ניסוי ב-25 בספטמבר 2003 בין סן-נאזר ואיי החוף איל ד'יא ובל-איל. על שלבי הבנייה האחרונים העיבה תאונה קטלנית, כאשר כבש התמוטט תחת כובד משקלה של קבוצת עובדי המספנה ושל קרוביהם שבאו לבקר באונייה. כשלושים איש נפלו מן הכבש מגובה 15 מטרים, 22 נפצעו ו-16, ובהם ילד, נהרגו.
עלות הבנייה הסתכמה ב-460 מיליון ליש"ט (כ-800 מיליון דולר).
ב-29 באפריל 2016 עגנה האונייה בנמל חיפה, לראשונה בישראל. בשל גודלה, האונייה עגנה במסוף המטען של הנמל במקום במסוף הנוסעים, הקטן יותר.
עד עוין

עֵד עוֹיֵן הוא עד אשר אופן עדותו בבית המשפט שונה באופן מהותי מעדות קודמת שמסר, והשינוי גורם נזק לבעל הדין שהביא אותו להעיד. מרגע שבית המשפט הכריז עליו כ"עוין" ניתן להטיל דופי במהימנותו, עד כדי קביעה כי עדותו הקודמת היא הנכונה. הליכי עד עוין מעוגנים בסדרי הדין ובדיני הראיות, ומתקיימים בהליך פלילי ובהליך אזרחי.
עדות עוינת

עדות שהפכה להיות עוינת לבעל הדין ומסייעת לצד שכנגד, שכיחה בהליכים פליליים. למשל, כאשר עד מסר עדות מוקדמת בחקירתו במשטרה או בכל אמרת חוץ אחרת. בהגיעו להעיד בבית המשפט הוא מוסר עדות שונה במהותה הגורמת נזק לתביעה, או שהוא מרבה לשכוח פרטים באופן שנראה כמו שכחה מכוונת, או שהוא בוחר לשתוק מעל דוכן העדים.
ישנן סיבות שונות לעדות עוינת, בין השכיחות שבהן:
העד מאוים על ידי הנאשם או על ידי גורמים מטעמו.
העד טוען כי עדותו המוקדמת ניתנה תחת לחץ או הפעלה של השפעה בלתי הוגנת.
חשש להפללה עצמית מעל דוכן העדים.
במקרים של עבירות בתוך המשפחה כגון עבירות מין או אלימות, לפעמים בוחרים המתלוננים לחזור בהם מעדותם מתוך רצון לשמור על שלמות המשפחה.
גם בתביעה אזרחית יכול עד לסתור עדות קודמת שנתן, בדיון קודם או באימרת חוץ אחרת כמו תצהיר משפטי, באופן שתחשב לעוינת.
הבקשה

הדרישה לקבוע כי עד הוא עוין, יכולה לבוא רק מצד בעל הדין אשר הביא את העד. עליו לשכנע את בית המשפט כי הפיכת העדות לעוינת נעשתה בזדון ומתוך מניעים פסולים אשר נועדו לסייע לצד הנגדי. במקרים רבים נוהגים שופטים להתרות בעד ולהבהיר לו את משמעות הקביעה ותוצאותיה. במקביל, מתבקש בית המשפט לקבל את העדות הקודמת שנמסרה על ידי העד כעדות קבילה.
קביעת עד עוין

לאחר ההכרזה על העד כעוין ניתנת הזדמנות שנייה לצד שהביא אותו לחקור אותו בחקירה נגדית, בה הוא יכול לשוב לעדותו הראשונה, או להתמיד בקו העוין.
בית המשפט יכול לראות את עדותו המוקדמת כאילו היא העדות הנכונה, אם כי אין הוא חייב לעשות כך, והכל לפי נסיבות העניין. בדרך כלל עדות עוינת הופכת את העד לבלתי אמין והעדות הקודמת מקבלת משקל כבד לעומת העדות העוינת.
לקריאה נוספת

Rosemary Pattenden, The Hostile Witness, The Journal of Criminal Law, Volume 56, Issue 4, November 1992, pp. 414–425
R v. Thompson (1976), Criminal Appeal Reports, Volume 64, p. 96, in Allen, Christopher. Sourcebook on Evidence. pp. 362–364.
הערות שוליים

↑  סעיף 179 לחוק סדר הדין הפלילי [נוסח משולב], התשמ"ב–1982
↑  סעיף 10א לפקודת הראיות [נוסח חדש], תשל"א–1971
קו 300 (תצלום)

| --- | --- |
 תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 מידע כללי
 צלם:  אלכס ליבק
 תאריך יצירה:  13 באפריל 1984
 טכניקה וחומרים:  הדפס כסף
 ממדים בס"מ
 רוחב:  59 ס״מ 
 גובה:  32 ס״מ 
 
"קו 300" הוא תצלום עיתונות שצילם אלכס ליבק בשנת 1984 שחשף את הרג המחבל בידי אנשי השב"כ במה שנודע כ"פרשת קו 300".
רקע

פעולת כוחות הביטחון להשתלטות על ארבעת המחבלים שחטפו את אוטובוס בקו 300 של "אגד", שנסע מתל אביב לאשקלון, התבצעה בשעות הלילה, בקרבת דיר אל בלח. היא הייתה מלווה בקבוצה גדולה של עיתונאים שסיקרו את הכוחות מייד לאחר פעולת ההשתלטות, וביניהם קבוצה של צלמים שתיעדו אותה. לפיכך, הודעת דובר צה"ל כי כל ארבעת המחבלים נהרגו בפעולה לא התקבלה באופן מוחלט. יתר על כן, בהודעה קודמת, שתוקנה נאמר ששני חוטפים נהרגו ושניים נתפסו בחיים.
כשבועיים לאחר התקרית, ב-25 באפריל 1984, פורסם בשערו הקדמי של השבועון "העולם הזה" תצלום של ענת סרגוסטי, המציג את אחד החוטפים כשהוא מוכה בידי יצחק מרדכי. התצלום היה אמור להופיע שבוע קודם לכן, אולם נפסל לפרסום על ידי הצנזורה ובמקומו נשאר בדף חלל ריק. הייתה זו ההוכחה הראשונה שפורסמה לכך שהמחבל נתפס חי. חודש וארבעה ימים לאחר מכן, ב-29 במאי 1984, פורסם בשערו הקדמי של העיתון "חדשות" תצלומו של אלכס ליבק אשר גם בו נראה המחבל חי לאחר ההשתלטות עליו. הפרסום של "חדשות" התאפשר כיוון ש"העולם הזה" ו"חדשות" לא היו חברים ב"ועדת העורכים" ולכן לא היו מחויבים להחלטתה לאסור את פרסום התצלומים. תצלום נוסף, שלא פורסם בגלל החלטת הוועדה, צולם על ידי שמואל רחמני עבור עיתון "מעריב". למרות שתצלומו של ליבק לא היה התצלום הראשון, התקבע תצלום זה בתודעה הציבורית כדימוי שייצג את האירוע.
תיאור

תצלומו של ליבק צולם לפנות בוקר ה-13 באפריל באתר פעולת כוחות הביטחון. המקום היה מואר בתאורה חזקה, שנועדה לעזור לכוחות הביטחון בפעולת ההשתלטות. במישור הקדמי של התצלום מופיעים שני אנשי כוחות הביטחון אוחזים ומובילים מחבל הלבוש בחולצה לבנה. אנשי הביטחון לבושים במעיל "דובון" ופניהם מביטות במצלמה. ברקע התצלום מופיעות חמש דמויות נוספות. הפרסום הראשון של התצלום נעשה בקיטוע של הפריים ובהסתרת זהותם של שני אנשי הביטחון בעזרת ריבועים שחורים שכיסו את פניהם.
התצלום צולם על ממרחק של כשני מטרים, תוך שימוש בצמצם סגור ומבזק מצלמה, שנועד להתגבר על התאורה האחורית החזקה שהפכה את הדמויות לצלליות. לאחר הצילום נדרש ליבק למסור את התשליל לידי כוחות הביטחון, אולם הוא מסר לידיהם סרט אחר, שלא צולם עדיין. ליבק מסר את פיתוח התשליל למעבדה. אולם, פיתוח הסרט נעשה בצורה לא מקצועית, ועל כן חלקו התחתון של הפריים לא פותח כהלכה.
בשנת 2016 נמכר עותק של התצלום במכירה פומבית תמורת 132 דולר, שנתרמו לוועד הציבורי נגד עינויים בישראל.
גלריה

תצלום האירועים מאת שמואל רחמני (מעריב)
שער גיליון "העולם הזה" ועליו תצלומה של ענת סרגוסטי
שער "חדשות" ועליו תצלומו של אלכס ליבק
לקריאה נוספת

סלע, רונה, "גלגולו של דימוי בתודעה הציבורית", כתב העת ישראל, המכון לחקר הציונות וישראל ע"ש חיים ויצמן, אוניברסיטת תל אביב, 2008, עמ' 161–180
הערות שוליים

↑  "העולם הזה", גיליון 2434 מ-25 באפריל 1984
↑  אלכס ליבק, אלכס ליבק מצלם את אחד מצילומי העיתונות החשובים בתולדות ישראל: התצלום הנודע של קו 300, באתר הארץ, 27 במאי 2009
↑  יעל שרר, ‏הגיבורות שהושמטו מפרשת קו 300, באתר onlife,‏ 21 במרץ 2017
↑  ראו: רפי מן, בלי חיבוקים, באתר העין השביעית, 2 בספטמבר 2013
↑  ראו: משה הלוי, פרשת אוטובוס קו 300, השב"כ, הצנזורה ועיתון חדשות, באתר חדר המידע, 16 באוקטובר 2003
↑  ראו: אריאלה אזולאי, איך זה נראה לך?: 25 שיחות, 44 תצלומים, הוצאת בבל, תל אביב, 2000, עמ' 83
↑  ראו: מכירה פומבית מס' 133, באתר מונטיפיורי מכירות פומביות, 29 ביולי 2016
מלחמת העולם השנייה לפי מדינה

בעלות הברית אחרי 22 ביוני 1941.
  בעלות הברית לאחר המתקפה על פרל הארבור.
  מדינות הציר.
  מדינות נייטרליות.
כמעט כל מדינות העולם השתתפו במלחמת העולם השנייה, שהתחוללה בכל היבשות, למעט אנטארקטיקה. במלחמה היו שתי בריתות, מדינות הציר נגד בעלות הברית. המדינות הבולטות בצד מדינות הציר היו גרמניה הנאצית, איטליה הפשיסטית והאימפריה היפנית. המדינות המובילות בצד בעלות הברית היו ברית המועצות, ארצות הברית, הממלכה המאוחדת, האימפריה הצרפתית והרפובליקה הסינית, אשר נחשבו "חמש הגדולות".
דגל הכבוד של האו"ם ששימש כדגל בעלות הברית המאוחדות נגד מדינות הציר
מדינות הציר זכו לתמיכה מועטה יותר לעומת בעלות הברית, ובשלבים האחרונים של המלחמה כמעט כל מדינות העולם הכריזו מלחמה עליהן, אם כי רוב המדינות לא נקטו פעולות ממשיות נגדן.
מדינות

המדינות המעורבות או המושפעות מהמלחמה מתוארות להלן עם תיאור תפקידן במלחמה, על פי סדר הא"ב העברי:
מדינות > אוסטרליה

אוסטרליה הייתה מבין המדינות הראשונות שהכריזו מלחמה על גרמניה הנאצית, כשהכריזה מלחמה ב-3 בספטמבר 1939. עם זאת, אוסטרליה לא יצרה הכרזת מלחמה עצמאית, אלא ראש הממשלה האוסטרלי רוברט מנזיס הכריז כי קיים מצב מלחמה עם גרמניה כתוצאה ישירה להצהרה הבריטית.
יותר ממיליון אוסטרלים שירתו במלחמה מתוך אוכלוסייה של שבעה מיליון איש. אף על פי שהיא לא הייתה ערוכה למלחמה, נשלחו טייסות לסייע לחיל האוויר המלכותי הבריטי. הצי המלכותי האוסטרלי (RAN) אף החל בפעולות כנגד איטליה, לאחר כניסתה למלחמה ביוני 1940. מאוחר יותר באותה שנה הצבא האוסטרלי החל בפעולות כנגד איטליה וגרמניה בצפון אפריקה ויוון. צוללות גרמניות וספינות פשיטה פעלו בחופי אוסטרליה במשך כל המלחמה.
אם כי החלק האינטנסיבי ביותר במהלך המלחמה היה לאחר כניסת יפן למלחמה בשלהי 1941. היבשת האוסטרלית הותקפה לראשונה ב-1942, כאשר מפציצים יפנים פגעו בערים רבות בצפון אוסטרליה לרבות דרווין. בנוסף ספינות וצוללות סמויות של מדינות הציר פגעו במטרות שונות במשלוחים לאוסטרליה.
ביתר המלחמה, המאמץ המלחמתי האוסטרלי התמקד בעיקר בדרום מזרח אסיה ובדרום מערב האוקיינוס הפסיפי: מינואר 1942 האוסטרלים היו מעורבים במלאיה, איי הודו המזרחית ההולנדית (אינדונזיה) ובשטח האוסטרלי של גינאה החדשה. הקרבות הקטלניים בגינאה החדשה תפסו את רוב תשומת הלב של הכוחות המזוינים האוסטרליים עד 1945. מאוחר יותר באותה שנה, כאשר המלחמה התקרבה לסיומה, כוחות אוסטרליים הובילו את שחרור בורניאו.
מדינות > אוסטרליה > נאורו

מתוקף מנדט שקיבלה מחבר הלאומים, ניהלה אוסטרליה את נאורו. במהלך המלחמה ספגה המדינה תקיפות משני הצדדים הלוחמים. ב-6–7 בדצמבר 1940 הופגזה נאורו על ידי כוח גרמני ששייט באזור, מתוך מטרה לפגוע במשאבי הזרחה שבמדינה, שהיו חיוניים לייצור תחמושת. נראה שזוהי הפעולה הצבאית הרחוקה ביותר שבוצעה על ידי גרמניה במהלך המלחמה.
כוחות האימפריה היפנית כבשו את נאורו ב-26 באוגוסט 1942. בדומה למקומות אחרים, גם בנאורו היה יחס הכובשים לאוכלוסייה מזוויע. על פי החשד, באחד המקרים הועלו 39 חולי צרעת על סירות שנגררו והוטבעו בלב ים.
היפנים הקימו בנאורו שדה תעופה שהופצץ לראשונה ב-25 במרץ 1943, דבר שמנע את אספקת המזון למדינה. באותה שנה גירשו היפנים 1,200 מקומיים לעבודות כפייה בלגונת טרוק. במהלך תקופת הכיבוש היפני, הייתה המדינה יעד להפגזות של ספינות קרב אמריקאיות שונות והפצצות אוויריות.
נאורו שוחררה לבסוף מהכיבוש היפני ב-13 בספטמבר 1945, עת מפקד הכוחות היפנים במקום העביר את האי לרשות צבא אוסטרליה. לאחר הכניעה בוצעו הסדרים להחזרת 737 מקומיים מלגונת טרוק. הם הוחזרו למדינה ב-1 בינואר 1946.
ב-1947 הוקם באי משטר נאמנות מטעם מועצת הנאמנות של האו"ם, ואוסטרליה, ניו זילנד ובריטניה הפכו לנאמנות. המדינה קיבלה עצמאות בשנת 1968.
מדינות > אורוגוואי

אורוגוואי שמרה על נייטרליות במהלך רוב המלחמה, אולם סמוך לסוף המלחמה הכריזה המדינה על הצטרפותה לבעלות הברית. אורוגוואי הכריזה על נייטרליות ב-4 בספטמבר 1939, על אף שנשיאהּ, אלפרדו בלדומיר נטה לתמוך במדינות הציר. נייטרליותה של המדינה כללה אזור הדרה במרחק 500 ק"מ מחופיה, כחלק מהצהרת פנמה.
אף צד במלחמה לא הכיר באזור ההדרה, וספינות מלחמה בריטיות אף לחמו נגד אוניית המלחמה הגרמנית אדמירל גרף שפה בקרב נהר לה פלטה ב-13 בדצמבר 1939, דבר שעורר מחאה מצד כמה מדינות באמריקה הלטינית כלפי שני הצדדים הלוחמים. (הספינה אדמירל גרף שפה אף מצאה מקלט בבירת אורוגוואי, מונטווידאו, בטענה כי מדובר בנמל נייטרלי, אך מאוחר יותר היא הוצאה מהנמל). בתחילת 1942 אורוגוואי ניתקה את היחסים הדיפלומטיים שלה עם מדינות הציר. ב-15 בפברואר 1945 הפסיקה המדינה את הנייטרליות שלה, והצטרפה לבעלות הברית.
מדינות > איחוד דרום אפריקה

כחבר בחבר העמים הבריטי, איחוד דרום אפריקה הכריז מלחמה על גרמניה זמן קצר אחרי בריטניה, ב-6 בספטמבר 1939. שלוש אוגדות חיל רגלים דרום אפריקאיות ודיוויזיה משוריינת אחת נלחמו תחת פיקודן של בעלות הברית באירופה ובחזיתות אחרות, בעיקר במערכה בצפון אפריקה ובזירה האיטלקית. רוב החטיבה הדרום אפריקאית השנייה נלקחה בשבי עם נפילת טוברוק ב-21 ביוני 1942. נוסף על הסיוע הצבאי, במסגרת תוכנית האימונים המשותפת, דרום אפריקה אימנה 33,347 צוותי אוויר עבור חיל האוויר המלכותי, חיל האוויר הדרום אפריקאי וחילות נוספים של בעלות ברית נוספות. מבחינה זו, דרום אפריקה הייתה שנייה רק לקנדה שאימנה יותר.
מדינות > איי אנדמן וניקובר

ב-23 במרץ 1942 פלשו כוחות האימפריה היפנית לאיים. בדצמבר 1943, התנועה להודו החופשית (הממשלה הזמנית של הודו החופשית) הוקמה בחסות יפנית. האיים לחמו למען היפנים במהלך המלחמה, ושבו לשליטה בריטית ב-6 באוקטובר 1945.