stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
גרין לנטרן (סרט)
סרטי המשך

במאי הסרט מרטין קמפבל רמז בראיון כי הסרט יזכה לסרטי המשך, וכי יש תוכניות ליצור טרילוגיה אפית בסגנון "מלחמת הכוכבים", בעקבות הביקורות השליליות שהסרט קיבל, בוטלו שני סרטי ההמשך.
ביוני 2010, האחים וורנר שכרו כותבים שיעבדו על התסריט לסרט המשך. כחלק מהיקום הקולנועי של DC, האחים וורנר יאתחלו את סרטי גרין לנטרן.
במהלך פסטיבל קומיקון, שנערך ביולי 2015, נחשף כי הסרט החדש על דמותו של גרין לנטרן ייקרא "חיל הפקחים הירוקים" (Green Lantern Corps) ויתבסס על חיל הפקחים הירוקים מהקומיקס.
פסקול

להלחנת פסקול הסרט נשכר ג'יימס ניוטון הווארד, שעבד יחד עם הנס צימר בעבר על פסקולי הסרטים "באטמן מתחיל" ו"האביר האפל". הפסקול יצא ב-14 ביוני 2011.
| --- | --- |

 פסקול מאת ג'יימס ניוטון הווארד
 יצא לאור:  14 ביוני 2011
 סוגה:  סרט פעולה, סרט גיבורי-על, סרט מדע בדיוני, סרט פנטזיה 
 חברת תקליטים:  WaterTower Music
 הפקה:  גרג ברלאנטי, דונלד דה ליין 
 
רשימת הרצועות:
הערות שוליים

↑  David Chen,‏ Warner Brothers Hires Green Lantern Writers for Green Lantern 2 and The Flash, באתר /Film
↑  Green Lantern at Rotten Tomatoes
↑  Green Lantern at Metacritic
פאנל משתתפי הסרט בכנס קומיק-קון
דטרויט פלקונס

| --- | --- |
 תאריך ייסוד:  1946
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 אולם ביתי:  דטרויט אולימפיה (15,000 מושבים)
 מיקום:  דטרויט, מישיגן, ארצות הברית
 תאריך פירוק:  1947
 ליגה:  ליגת ה-BAA
 אזור:  האזור המערבי
 צבעי תלבושת:  אדום, שחור, לבן
 
דטרויט פלקונס (באנגלית: Detroit Falcons) הייתה קבוצת כדורסל מהעיר דטרויט, מישיגן, אשר שיחקה בליגת ה-BAA בעונת 1946/1947.
היסטוריה

הקבוצה הוקמה בשנת 1946, כאחת מ-11 הקבוצות שהשתתפו בעונת הבכורה של ליגת ה-BAA. את עונתה היחידה סיימה במקום הרביעי באזור המערבי עם מאזן ניצחונות שלילי 20-40, ונותרה מחוץ לפלייאוף ה-BAA.
השחקן הבולט בקבוצה היה הפאוור פורוורד סטן מייסק שסיים את העונה במקום הרביעי בטבלת קלעי הליגה, עם 14.9 נקודות בממוצע למשחק, ונבחר לחמישייה הראשונה של העונה. בסיום אותה עונה התפרקה הקבוצה, יחד עם קליבלנד רבלס, טורונטו האסקיז ופיטסבורג איירונמן, ונערך "דראפט פיזור" במסגרתו נבחרו שחקני הקבוצות המפורקות על ידי יתר קבוצות הליגה.
בעונת 1957/1958 חזרה ליגת ה-NBA למישיגן, כאשר קבוצת "פורט ויין פיסטונס" העתיקה את מקומה לעיר דטרויט ושינתה את שמה לדטרויט פיסטונס.
| עונה | מאמן | ניצחונות | הפסדים | אחוז ניצחונות | פלייאוף |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1946/1947 | גלן קרטיס, פיליפ זקס | 20 | 40 | 33.3% | לא העפילה |
הערות שוליים

↑  דף הקבוצה, באתר nbahoopsonline.com
↑  סיכום עונת 1946/1947 של הפלקונס, באתר basketball-reference.com
↑  סיכום עונת 1946/1947 ב-BAA, באתר basketball-reference.com
↑  נבחרי דראפט הפיזור של דטרויט פלקונס, באתר realgm.com
דגל לאוס

| --- | --- |

 סוג הדגל:   דגל לאומי
 יחס אורך/גובה:  2:3
 הונף לראשונה:  1945
 קבלת מעמד רשמי:  2 בדצמבר 1975
 מוטיבים עיצוביים:  פס ספרדי אדום-כחול-אדום, דיסקה לבנה במרכז
 גרסאות היסטוריות
 דגל ממלכת לאוס
 
 1952 - 1975
 דגל לאוס כקולוניה צרפתית
 
דגל לאוס (בלאית: ທຸງຊາດລາວ) הוא דגלה הלאומי של לאוס. הדגל שימש את הממשלה הלאומנית קצרת היומין בשנים 1946-1945, ואומץ כדגל הלאומי ב-2 בדצמבר 1975. הדגל, לצד דגל קובה, הוא אחד מהדגלים היחידים של מדינות קומוניסטיות שאינו מכיל סמלים קומוניסטיים.
מאפיינים

הדגל מורכב משלושה פסים אופקיים: אדום, כחול, אדום ודיסקית לבנה במרכזו של הפס הכחול. הדגל מוגדר כפס ספרדי, בו עוביו של הפס המרכזי שווה לעוביים של שני הפסים הדקים. הדגל, שנוצר כשהמדינה הכריזה עצמאות כמדינת חסות של האימפריה היפנית בשלהי מלחמת העולם השנייה, עוצב כהיפוך של דגל יפן, בו קיים עיגול אדום על רקע לבן,  ובדומה לדגל המושבה הצרפתית של לאוס, בעל הפיל התלת ראשי הלבן על הרקע האדום. אך על מנת לבדל את הדגל מהדגל הצרפתי, צורפה לדגל רצועה כחולה במרכזו, כדימוי המרמז לנהר המקונג הזורם במדינה, ובשונה מהדגל היפני, בו השמש מיוצגת בעיגול אדום, העיגול במרכז הדגל מייצג את הירח המלא על פני המקונג.
היסטוריה

הדגל הנוכחי של לאוס נוצר בידי ממשלת הלאו לוסררה (אנ') האנטי-צרפתית, שהוקמה על ידי האימפריה היפנית ב-1945. הכוחות הצרפתיים כבשו מחדש את לאוס ב-1946 במהלך מלחמת סין, ומשלת הלאו לוסררה המשיכה להשתמש בדגל בגלות, עד להתפוררות התנועה ב-1949. הדגל אומץ בידי יורשיהם, תנועת הפאת'ט לאו, כדגלם.
ממלכת לאוס, שהתקיימה כאוטונומיה בחסות צרפת מ-1946 וכמדינה עצמאית מ-1953, אימצה כדגלה דגל קדום של ממלכת לאן קאנגס, בו מופיע פיל תלת-ראשי עם מטריה מלכותית על רקע אדום, שאומץ גם על ידי המושבה הצרפתית עם הטריקולור הצרפתי. לפיל חשיבות תרבותית בתרבות לאוס, והשלשת הראשים מייצגים את שלושת הממלכות שיצרו את לאוס.
ב-1975, לאחר תקופה ארוכה של אי-יציבות, הצליחה תנועת הפאת'ט לאו להשתלט על לאוס, והחליפה את הדגל בדגלה של התנועה.
ראו גם

סמל לאוס
המנון לאוס
הערות שוליים

1 2  Laos | History, Flag, Map, Capital, Population, & Facts | Britannica, www.britannica.com (באנגלית)
↑  aroundtravels, דגל לאוס: תמונה, היסטוריה, משמעות הצבעים של דגל הלאום של לאוס, באתר AroundTravels, ‏2016-09-20
↑  Flag of Laos - Academic Kids, academickids.com
| דגלי מדינות אסיה |
| --- | --- | --- |
| מדינות | אוזבקיסטן • אזרבייג'ן • איחוד האמירויות הערביות • אינדונזיה • איראן • אפגניסטן • ארמניה • בהוטן • בחריין • בנגלדש • ברוניי • גאורגיה • הודו • המלדיביים • הפיליפינים • הרפובליקה העממית של סין • וייטנאם • טג'יקיסטן • טורקיה • טורקמניסטן • יפן • ירדן • ישראל • כווית • לאוס • לבנון • מונגוליה • מזרח טימור • מיאנמר • מלזיה • מצרים • נפאל • סוריה • סינגפור • סרי לנקה • עומאן • עיראק • ערב הסעודית • פקיסטן • קוריאה הדרומית • קוריאה הצפונית • קזחסטן • קטר • קירגיזסטן • קמבודיה • קפריסין • רוסיה • תאילנד • תימן |  |
| שטחים תלויים | אבחזיה • אג'ריה • אי חג המולד • איי קוקוס • דרום אוסטיה • הונג קונג • הטריטוריה הבריטית באוקיינוס ההודי • הרפובליקה הסינית • הרשות הפלסטינית • כורדיסטן • מקאו • צפון קפריסין |  |
אירופה • אפריקה • אסיה • אוקיאניה • אמריקה הצפונית • אמריקה הדרומית
גוש חיספין

| --- | --- |

חיספין, היישוב הגדול בגוש, בשעת שקיעה
 מספר יישובים:  4
 מדינה:  ישראל ישראל
 מחוז:  הצפון
 מועצה אזורית:  גולן
 חבל ארץ:  רמת הגולן
 העיר הגדולה:  חיספין
 תאריך ייסוד:  1968
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בגוש:  4,798 (2021)
 קואורדינטות:  32°49′57″N 35°47′00″E﻿ / ﻿32.83257778°N 35.78332778°E﻿ / 32.83257778; 35.78332778 
 אזור זמן:  UTC +2
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת הגליל העליון מוגדלת) גוש חיספין(למפת הגליל העליון רגילה) גוש חיספין(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום גוש חיספין(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום גוש חיספין  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
גוש חיספין הוא גוש יישובים דתיים בדרום רמת הגולן, על כביש 98 במרחק של כ-4 קילומטר מהגבול הסורי.
הגוש נתחם מדרום על ידי כביש 98, ומצפון על ידי נחל אל על. מקור שמו הוא ביישוב הגדול בו, חיספין.
יישובי הגוש, ממזרח למערב: רמת מגשימים, חיספין, נוב ואבני איתן. ניתן לכלול גם את נטור כחלק מהגוש, אולם הגדרה זו לא מקובלת.
ישיבות ואולפנות מוכרות בגוש הן ישיבת הגולן, ישיבה תיכונית חיספין, מדרשת הגולן ואולפנת רגבים בגולן.
קיים עירוב משותף לכלל יישובי הגוש, המחבר אותם אף עם המושב נטור.
תחבורה

כביש 98 מחבר את הגוש לשאר חלקי הארץ, בעוד כביש 808 מחבר אותו למקומות הצפוניים לקו קריית ים–טבריה ומערביים לנטור (שטח החופף בערך את הגליל העליון, עמק החולה, אצבע הגליל ומערב הגולן).
היישובים אבני איתן, נוב וחיספין מחוברים לכביש 98 דרך הכבישים 8694, 8696 ו-8698 בהתאמה. רמת מגשימים מחוברת לכביש הראשי דרך כביש 808.
בין כל היישובים, למעט רמת מגשימים, עוברים כבישים פנימיים שמונעים את הצורך בשימוש בכביש הראשי בנסיעה בתוך הגוש.
סביבה

בגוש אתרי תיירות וטבע רבים, כגון: המפל השחור, מעיין נוב, חורשת אבינועם וטיילת בין כלל יישובי הגוש.
דרומית לגוש, בשטחים בינו ובין הגבול הסורי, נמצאים שטחי חקלאות מרובים. בהמשך כביש 98 לכיוון צפון נמצא תל סאקי ולכיוון דרום–מזרח ממשיך הכביש סמוך לאלי-עד, עד שיוצא מהגולן בקרבת מבוא חמה.
הערות שוליים

↑  אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור 
סוף יולי 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור

סוף 2022.
↑  עירוב אזורי גוש חיספין
גילה כליפי-אמיר

| --- | --- |
גילה כליפי-אמיר (שוכבת) במהלך מטווח במתקן אדם, נובמבר 2010
גילה כליפי-אמיר (שוכבת) במהלך מטווח במתקן אדם, נובמבר 2010
 לידה:  7 בדצמבר 1963 (בת 60)
 מדינה:  ישראל 
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 תקופת הפעילות:  1981–2012 (כ־31 שנים)
 דרגה:    תת-אלוף
 תפקידים בשירות
 מפקדת מג"ל  יועצת הרמטכ"ל לענייני נשים
 
גילה כליפי-אמיר (נולדה ב-7 בדצמבר 1963) היא תת-אלוף במילואים, לשעבר יועצת הרמטכ"ל לענייני נשים. כלפי-אמיר היא האישה הראשונה במגוון נרחב של תפקידים בצה"ל בהם חניכה בקורס מגדים, סגנית מפקד מגל, מפקדת בית הספר לפיקוד, מפקדת מגל וראשת מחלקת תשתית ופריסה - תחום אותו הקימה יחד עם מנהל להגנת הסביבה בצה"ל.
ביוגרפיה

למדה בתיכון "הולץ". בשנת 1981 התגייסה לצה"ל. היא הקצינה הראשונה שסיימה קורס מפקדי גדודים והיא בוגרת המכללה לביטחון לאומי.
שירתה בתפקידי פיקוד במערך הכשרת הטירונים. בשנת 2003 מונתה למפקדת מערך גיבוי הלחימה (מג"ל) בזרוע היבשה, בדרגת אלוף-משנה, והיא האישה הראשונה בתפקיד זה. בשנים 2006 - 2009 שימשה ראש מחלקת התשתית והפריסה באגף התכנון. היא האישה הראשונה גם בתפקיד זה. מדובר בתחום אותו יזמה והקימה לצד המנהל להגנת הסביבה בצה"ל. ביולי 2009 מונתה ליועצת הרמטכ"ל לענייני נשים והועלתה לדרגת תת-אלוף. כלפי-אמיר פרשה מצה"ל בדצמבר 2011, וכיום עוסקת בתחום היזמות וייעוץ לחברות בתחום התשתית והאנרגיה.
נשואה לאלוף במיל' מאיר כליפי, שבתפקידו האחרון בצה"ל היה המזכיר הצבאי של ראש הממשלה. לזוג שלושה ילדים. היא בעלת תואר שני במדעי המדינה מאוניברסיטת בר-אילן.
הערות שוליים

↑  ביטאון ארגון גמלאי צה"ל, גיליון 108, מרץ 2014
גולם

ערך זה עוסק בשלב התפתחותי בחרקים מסוימים. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
גולם הוא השלב השלישי בהתפתחות של חרקים מתת-מחלקה בעלי גלגול מלא. אלו מתפתחים במספר שלבים:
זחל מתגלם
גולם של דנאית הדורה
שלב הביצה המוטלת על ידי הנקבה בצברים או בודדים. לאחר מספר ימים עד מספר שבועות, זחלים מגיחים מהביצים.
שלב הזחל. הזחלים אוכלים כמויות הגדולות פי כמה ממשקל גופם. כשהם מגיעים לגודל מסוים, או כשתקופה מסוימת בשנה מגיעה, הזחלים מתגלמים, לרוב במקום מוגן (מתחת לאדמה כמו זחלי הדובון המנומר למשל).
השלב השלישי בחייו של חרק בעל גלגול מלא הוא הגולם. הזחל בסוף שלב התפתחותו הופך לגולם. אצל חלק מהחרקים הגולם עוטה מעטה קשיח בתוכו עובר הזחל שינוי לחרק בוגר. חלק מהגלמים עוטים מעטה קורים שהזחל טווה לפני ההתגלמות. הגלמים משמשים סביבה מוגנת בה גוף הזחל מתפרק ומורכב מחדש בצורת הבוגר. לאחר זמן, היכול להתקצר עד כדי שבועיים, או להתארך עד כדי מספר חודשים (במקרה של דיאפאוזה), הבוגר מגיח מהגולם.
השלב האחרון הוא הבוגר.
משך

תקופת הגולם יכולה להתקצר עד כדי שבועיים, או להימשך חודשים רבים במקרה של דיאפאוזה, בה הגולם נשאר בתרדמת למשך הקיץ או החורף, והבוגר מגיח בסתיו או באביב. פרפרים לרוב מגיחים בשעות הבוקר, בעוד יתושים מגיחים לרוב בערב או בלילה.
הגנה

הגלמים הם לרוב חסרי יכולת תנועה והגנה על עצמם. הזחל לרוב מתגלם במקום לא בולט, למשל בין צמחים, בין עלים, על גדרות, קירות וכו'. הגלמים של טוואי המשי, טוואי הברוש, טוואי הארכובית, שבתאי השקד ודו-זיפן הצפצפה נמצאים בתוך פקעות מעל פני האדמה. הגלמים של טוואי גדול וטוואי התלתן נמצאים בתוך פקעות מתחת לפני האדמה. במקרים שונים, כמו בגלמים מסוימים של רפרפים ותנשמיות שונות, הגלמים נמצאים מתחת לפני האדמה, במעין תא עריסה המורכב מגרגרי אדמה מהודקים על ידי הפרשה נוזלית. גלמים הנמצאים במקומות לא מוסתרים, מוסווים על ידי צבעיהם הדומים לרקע בו הם נמצאים. כך במקרים של לבנין הכרוב הגדול, לבנין הכרוב הקטן, לבנין משויש וקיסרית הקטלב. במקרים אחרים הגלמים מוסווים בכך שהם נצמדים לענפים וקוצים, כמו גלמים של לבנין מזרחי ולבנין ירוק הפסים. יש חרקים המתגלמים בתוך מבנים הגנתיים, כמו הססתיקיים, המתגלמים בתוך מעין תיק המורכב מגזרי ענפים יבשים או גרגרי חול שהזחל בונה סביב עצמו לאחר בקיעתו מהביצה, נושא אותו כל הזמן, ולבסוף מתגלם בו. ישנם חרקים המוגנים על ידי נמלים בשלב הגולם. אחרים יכולים להפיק קולות ולרטוט כדי להרתיע טורפים. מינים מעטים מפרישים רעל מתוך הגולם.
פקעת

מטווה משי הנטווה על ידי זחלי עשים רבים כהגנה לגולם.
מגוון הפקעות בעולם נע בין שקופות לאטומות, רכות לקשיחות, מורכבות משכבה אחת או רבות, צבעוניות או לא. סוג הפקעת נקבע על ידי הזחל שטווה אותה. הפקעות יכולות להכיל שערות שהזחל השיר, ואם השערות מגרות, כי אז גם הפקעת תהיה מגרה למגע. יש זחלים המוסיפים לפקעת ענפים קטנים, הפרשות או חתיכות צמחים כמסווה מפני טורפים.
חרקים המתגלמים מפקעת צריכים גם לצאת ממנה, ויש לכך מספר שיטות:
הבוגר קורע את דרכו החוצה מהפקעת.
הבוגר מפריש חומר מסוים שמרכך את הפקעת.
הזחל טווה את הפקעות עם נקודות תורפה המאפשרות את פתיחתן מבפנים.
הזחל טווה חורי יציאה המאפשרים מעבר לכיוון אחד בלבד.
בני האדם משתמשים בפקעות של טוואי המשי כמקור להפקת משי.
גביעונית נאכלת

| גביעונית נאכלת |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: פטריות
מערכה:: פטריות בסיסה
מחלקה:: Agaricomycetes
סדרה:: Cantharellales
משפחה:: Cantharellaceae
סוג:: פטריות שנטרל
מין:: גביעונית נאכלת
שם מדעי
 Cantharellus cibarius ‏Fries, 1821
גביעונית נאכלת (שם מדעי: Cantharellus cibarius) הוא מין של פטריה ממשפחת הגבעוניתיים (Cantharellaceae). הפטריה קרויה גם שנטרל מוזהבת ומצויה במיוחד באירופה.
היא אחת מפטריות הבר הנאכלות הפופולריות ביותר, שייכת למשפחת הגבעוניתיים המתאפיינים בגופי רבייה דמויי משפך, בעלי גוף בשרני, וקפלים דמויי זימים המצויים לכל אורך גוף הרבייה. אין במשפחה מינים רעילים, אמנם רק חלקם נחשבים טובים למאכל וטעימים.
גביעונית נאכלת, ומשפחת הגבעוניתיים בכללה קיבלה את שמה העברי אודות לצורתה המזכירה גביע. כמו כן גם שמה הלועזי, שנטרל או קנטרל הגיעה מהמילה היוונית קנט'רוס (אנ') שמשמעותה גביע.
תיאור ותפוצה

| --- | --- |
 ערך תזונתי ל-100 גרם
 מים:  89.85 ג'
 קלוריות:  32 קק"ל
 חלבונים:  1.49 ג'
 פחמימות:  6.86 ג'
 שומן:  0.53 ג'
 ויטמינים:  ‏
  ‑ ויטמין B2:  0.215 מ"ג
  ‑ ויטמין B5:  1.075 מ"ג
  ‑ ויטמין B6:  0.044 מ"ג
  ‑ ויטמין D:  5.3 מ"ג
 ברזל:  3.47 מ"ג
 סידן:  15 מ"ג
 מגנזיום:  13 מ"ג
 מנגן:  0.286 מ"ג
 זרחן:  57 מ"ג
 אשלגן:  506 מ"ג
 נתרן:  9 מ"ג
 אבץ:  0.71 מ"ג
 מקור: https://fdc.nal.usda.gov/fdc-app.html#/?query=ndbNumber:11239
כל גוף הפטריה בצבע צהוב, בגוונים שונים תלוי בקרקע ובלחות. בשרה בצבע קרם-צהבהב. מעין רכסי דפים הנראים כזימים משתרעים לכל אורך גוף הפטריה - מהבסיס עד לכובע. ריחה מתקתק ופירותי וטעמה פיקנטי במעט. קיימים מינים רבים הדומים לה בצורתה, מעט מהם אכילים עם סיכון קל לכאבי בטן (Hygrophoropsis aurantiaca לדוגמה) רובם לא ולכן יש לנקוט באמצעי זהירות בזמן הליקוט.
תפוצת הפטריה בעולם רחבה והיא נמצאת בחלקים נרחבים באירואסיה, צפון ומרכז אמריקה ואפריקה. הפטריה נוטה לגדול ביערות מחט, ביערות ליבנה הרריים ולעיתים ביערות אשור. בישראל נחשבת נדירה וידועה בעיקר בין עצי אלון מצוי בצפון.
בצפון אירופה מופיעה לרוב בין החודשים יולי לאוקטובר.
ייתכן שהפטריה מכילה חומר קוטל חרקים, ואכן הפטריה על פי רוב נקייה מחרקים, רימות ומזיקים שונים.
כמאכל

הפטריה נחשבת לטעימה ולנחשקת בקרב חובבי פטריות, גביעונית נאכלת עשירה בוויטמינים ומינרלים ובעיקר בוויטמין C ואשלגן. הפטריה נחשבת למקור טוב במיוחד לוויטמין D. רוב הטעם העשיר והמורכב של הפטריה מתגלה בבישול ולכן לא נהוג לאכול אותה חיה. רוב תרכובות הגביעונית מסיסות בשומן ולכן נוהגים לטגן את הפטריה בשמן, חמאה או שמנת. הפטריה מומלצת גם לשימוש במתכוני רטבים מבוססים אלכוהול כדוגמת יין, והיא פופולרית במיוחד במתכוני רטבים ומרקים.
בדרך כלל הפטריה נמכרת בשוק לאחר תהליך ייבוש. תהליך ייבוש הפטריה הוא פשוט למדי ולא פוגע בטעמה. ניתן גם לכתוש את הפטריה היבשה לאבקה ולהשתמש בה לתיבול מרקים ורטבים.
ראו גם

פטריות צ'נטרל
הערות שוליים

↑  Kuo, Michael. "Cantharellus "cibarius"". mushroomexpert.com. נבדק ב-2018-09-01.
↑  גבעוניתיים Cantharellaceae, באתר פטריות בישראל
↑  גביעונית נאכלת – Cantharellus cibarius, באתר פטריות שדה ויער
↑  Svampar: En praktisk naturguide, עמ' 88
↑  Cieniecka-Rosłonkiewicz A, Sas A, Przybysz E, Morytz B, Syguda A, Pernak J, Ionic Liquids for the Production of Insecticidal and Microbicidal Extracts of the Fungus Cantharellus cibarius, 2007
↑  FoodData Central, U.S. Department of Agriculture
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007529959405171  GND: 4668717-8  LCCN: sh88000892  LNB: 000298126
גבירגסייגר

בֶּרגמִיצֶה (Bergmütze), "כומתת ההרים" האפורה של חיילי 'הגבירגסייגר' ועליה סמל האדלווייס.
גבירגסייגר (בגרמנית: Gebirgsjäger; הלחם של המילים Gebirge, "הרים", ו-Jäger, "צייד") הם חיילים המאומנים בלוחמה הררית בהיסטוריה המודרנית של גרמניה ואוסטריה.
חיילי הגבירגסייגר מזוהים עם מסורות וסמלים שונים, בהם סמל האדלווייס (פרח הגדל בחלקים הגבוהים של הרי האלפים), כובע ה"ברגמיצה", ומדים ונעליים מיוחדות. בצבא הגרמני יחידות הגבירסייגר, לצד יחידות הפאלשירמייגר, נחשבות ליחידות עילית, והשירות בהן יוקרתי במיוחד.
היסטוריה

מקורן של יחידות הגבירגסייגר בשלושה רגימנטים של לוחמה הררית בצבא האוסטרו-הונגרי שהוקמו בשנת 1870 ונקראו "קייזרשיצן" (Kaiserschützen). בתוך רגימנטים אלו, שאורגנו בדומה ללוחמי האלפיני האיטלקיים, היו חטיבות הלנדסשיצן (Landesschützen), שאומנו כיחידות רגליות ללוחמה הררית.
במהלך מלחמת העולם הראשונה התגבשה הזהות הייחודית של חיילי הגבירסייגר כאשר יחידות 'קורפוס האלפים' (Alpenkorps) של הצבא הגרמני נלחמו לצד יחידות הלנדסשיצן האוסטריות בקרבות נגד הצבא האיטלקי בהרי האלפים. במהלך מלחמת העולם השנייה הוקמו בגרמניה הנאצית יחידות הרריות רבות לשירות בעיקר בהרי הקווקז, בגבול הצפוני בסקנדינביה, ובאלפים. אלה הוקמו גם במסגרת הוורמאכט והוואפן אס אס בעיקר כדיוויזיות הרריות של יחידות גבירגסייגר.
יחידות גבירגסייגר כיום

היחידות ההרריות בצבא המודרני הגרמני (הבונדסוור) מרוכזות לכדי 'חטיבת הגבירסייגר ה-23' (Gebirgsjägerbrigade 23), זאת לצד מתקני אימונים ויחידות סיוע הרריות.
היחידות ההרריות בצבא המודרני של אוסטריה מרוכזות ב-'חטיבת הייגר השישית' (6th Jägerbrigade) היושבת באינסברוק, מערב אוסטריה. חטיבה זו מחולקת לשלושה גדודים; הגדוד ה-23, הגדוד ה-24 והגדוד ה-26. המסורות השונות המזוהות עם חיילי הגבירסייגר הגרמנים שותפים גם לאלו האוסטרים, כמו סמל האדלווייס, הכובע הייחודי ואף מוזיקת הצעידה בטקסים.
בתרבות

הסרט הגרמני "Nordwand" (הצד הצפוני) משנת 2008 מתאר זוג מטפסי הרים המנסים לכבוש את הדופן הצפוני של הר האייגר, באלפים. שני המטפסים משרתים כגבירסייגרים בחטיבה האלפינית של הוורמאכט בתקופה שלפני פרוץ מלחמת העולם השנייה.
במיני סדרה אחים לנשק משנת 2001, ישנו אזכור לפרח האדלווייס (סמל הגבירגסייגר) אשר נענד על ידי חיילי פאלשירמייגר גרמנים. הפרח מתואר כסימן לגבורה, שכן חייל העונד אותו טיפס כביכול לקו הגובה בו הוא צומח.
ראו גם

יגר - חיל רגלים קל שעל בסיס שמו נקראו הגבירגסייגר
פאלשירמייגר - כוחות הצנחנים הגרמניים
שאסור אלפאן - יחידות צרפתיות מקבילות
אלפיני- יחידות איטלקיות מקבילות
חיילי 'גבירסייגר' גרמנים בהרי הקווקז, 1942.
חיילים אוסטרים מדיוויזיית גבירסייגר השנייה, 1940.
דויד גלימברטי

דויד גלימברטי (באיטלקית: Davide Galimberti, נולד ב-19 באפריל 1976) הוא פוליטיקאי איטלקי המכהן כראש עיריית וארזה מאז 2016.
הוא חבר במפלגה הדמוקרטית של איטליה ונבחר לראשות עיריית וארזה בבחירות המקומיות באיטליה ב-2016. הוא נכנס לתפקידו ב-21 ביוני 2016.
קריירה פוליטית > שנים ראשונות

בצעירותו הצטרף לאגודה הלאומית של פרטיזנים איטלקים סניף וארזה. מגיל צעיר התעניין בפוליטיקה, ובסופו של דבר הצטרף למפלגה הדמוקרטית.
קריירה פוליטית > ראש עיריית וארזה

ב-2016 הוא התמודד על תפקיד ראש עיריית וארזה, לאחר שנבחר כמועמד של המרכז-שמאל בבחירות המקדימות.
בסיבוב הראשון הוא השיג 41.95% מהקולות, והעפיל לסיבוב השני נגד פאולו אוריגוני, מועמד עצמאי שנתמך על ידי קואליציית מרכז-ימין, שהשיג כ-47% מהקולות. בסיבוב השני, ניצח גלימברטי עם 51.84% מהקולות ונבחר לראשות עיריית וארזה.
הוא ראש העיר הראשון של וארזה שאינו חבר בליגה הצפונית מאז 1993 וראש העיר הראשון מטעם המרכז-שמאל מאז 1992.
בבחירות לראשות עיריית וארזה ב-2021, הוא נבחר מחדש כראש העיר, לאחר שניצח את מועמד המרכז-ימין מתאו לואיג'י ביאנקי עם 53.20% מהקולות.
חיים אישיים

גלימברטי נשוי ואבא לשני ילדים.
דאריו פו

| --- | --- |

 לידה:  24 במרץ 1926 סנגיאנו, איטליה 
 פטירה:  13 באוקטובר 2016 (בגיל 90) Luigi Sacco Hospital, איטליה 
 שם לידה:  Dario Luigi Angelo Fo 
 מדינה:  איטליה 
 מקום קבורה:  בית הקברות הגדול במילאנו 
 מקום לימודים:  אקדמיית בררה 
 שפות היצירה:  איטלקית 
 סוגה:  קומדיה 
 יצירות בולטות:  Archangels Don't Play Pinball, Trumpets and Raspberries, Elizabeth: Almost by Chance a Woman, The Pope and the Witch, Can't Pay? Won't Pay!, Mistero Buffo, Accidental Death of an Anarchist, The Two-Headed Anomaly 
 תקופת הפעילות:  1950–2016 (כ־66 שנים) 
 בן או בת זוג:  Franca Rame (24 ביוני 1954–29 במאי 2013) 
 צאצאים:  Jacopo Fo 
 פרסים והוקרה:  פרס נובל לספרות (1997)  דוקטור לשם כבוד מהאוניברסיטה החופשית של בריסל (2001)  honorary doctor of the Sorbonne Nouvelle University (2005)  פרס סונינג (1981)  מסדר גבריאלה מיסטרל  Premio Cinearti La chioma di Berenice  אזרחות כבוד של פלרמו 
 www.dariofo.it
 חתימה:   
 
פו עם אשתו פרנקה ראים ובנם ג'קופו
דאריו פו (באיטלקית: Dario Fo;‏ 24 במרץ 1926 – 13 באוקטובר 2016) היה מחזאי, סאטיריקן, במאי תיאטרון ושחקן איטלקי, חתן פרס נובל לספרות לשנת 1997.
הצגת מחזותיו בישראל

במשך השנים רבים מחזותיו של פו הועלו בישראל, בין היתר:
"מותו המקרי של אנרכיסט" (1981) - מחזה המבוסס על מותו המסתורי של האנרכיסט האיטלקי ג'וזפה פינלי. ההצגה הועלתה ב"הבימה" בבימויו של מיקי גורביץ' ובתרגומו של ניסים אלוני, בשם "חקירה חוזרת בעניין מותו המוזר של אנרכיסט מפוקפק".
"מיטה מטבח, מיטה מטבח" (1982) - הצגת יחיד שהיא טרגדיה קומית שפו כתב יחד עם אשתו, עלתה בכיכובה של דינה דורון בתרגום עדה בן-נחום, ובבימוי אילן אלדד. ההצגה עלתה כ-350 פעמים במשך שנתיים.
"צריך פיאט בחיים" (1985) - מחזה סאטירי על חטיפה בדיונית של נשיא חברת פיאט, בהשראת פרשת רציחתו של הפוליטיקאי אלדו מורו, שעלה בתיאטרון באר שבע בתרגום יונתן דובוסרסקי ובימוי רוג'ר סמית.
"מיסטרו בופו" (1986) - עיבוד של הצגת יחיד של פו, שביים פרנסואה אבו סאלם בתיאטרון אל-חכוואתי, בכיכובו של יוסף אבו ורדה, שאת התפאורה עיצבה פראנסין גספאר.
"זוג פתוח" (1986) - עלתה בתיאטרון בית ליסין בתרגום יהונתן גפן, בבימוי של יוסי אלפי בכיכובם של יונה אליאן-קשת וששון גבאי ועלתה כ-400 פעמים.
"ניסים ונפלאות בקופסאות שימורים" (1986) - עלתה ב"הבימה" בתרגום של נסים אלוני ובבימוי של רוברט ווקר.
"משם לפו" (1990) - שתי מערכונים שכתב דריו במקור לאשתו, בוצעו כהצגת יחיד על ידי ליאורה רבלין.
"רוק אריות" (2002) - עלתה בפסטיבל עכו בבימויו של מייסרה מסרי ובביצועו של איברהים מיעארי.
"הנמר" ("The Tale of a Tiger") (1994) - הצגת היחיד בכיכובו של רמי ברוך, שזכתה בפרס הראשון בפסטיבל תיאטרונטו. ברוך ממשיך להעלות את החזה ברציפות מאז.
"זוג פתוח" (2015) - עלתה בתיאטרון חיפה בבימוי של נורמן עיסא.
בשנת 1993 הגיע דאריו פו לישראל וביים את "הספר מסביליה" עבור האופרה הישראלית החדשה.
ראו גם

ג'וזפה פינלי
דויד די תומאסו

דויד די אליה אלמו תומאסו (בצרפתית: David di Elias Alemu Tommaso; ‏ 6 באוקטובר 1979 - 29 בנובמבר 2005) היה כדורגלן צרפתי ששיחק בעמדת הבלם בקבוצות מונקו, סדאן ואוטרכט.
קריירת מועדונים

די תומאסו החל את הקריירה המקצועית שלו במונקו מליגת העל הצרפתית. ב-16 בינואר 1999 ערך די תומאסו את הופעת הבכורה שלו במועדון, כשהחליף את ג'ון ארנה ריסה בדקה ה-78 בתיקו 1-1 נגד לאנס במסגרת המחזור ה-21 בליגה. בהמשך הקריירה שיחק בסדאן, ששיחקה בליגת העל הצרפתית ובליגה הצרפתית השנייה, ובאוטרכט מליגת העל ההולנדית. בעונתו הראשונה באוטרכט נבחר על ידי האוהדים לשחקן העונה של המועדון.
מותו והנצחתו

ב-29 בנובמבר 2005 נפטר די תומאסו כתוצאה מדום לב בשנתו, כשהוא בן 26. אוטרכט הפסיקה את השימוש בחולצה מספר 4 כאות הנצחה, וסדאן הפסיקה את השימוש בחולצה מספר 29. פרס שחקן העונה של אוטרכט נקרא מאז מותו "פרס די תומאסו".
משפחתו

אביו של די תומאסו, פסקל, ודודו, לואי, שיחקו שניהם בשנות ה-80 בגרנובל. אחיו הצעיר, יואן, שיחק במספר מועדוני כדורגל צרפתים. די תומאסו היה נשוי ואב לבן.
דאודורו דה פונסקה

הגנרליסימו מנואל דאודורו דה פונסקה (בפורטוגזית: Manuel Deodoro da Fonseca;‏ 5 באוגוסט 1827 – 23 באוגוסט 1892), הוא שהדיח את פדרו השני קיסר ברזיל והפך לנשיא הראשון של רפובליקת ברזיל.