stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בואינג 737 הדור הבא
מפרטים

| דגם | 737-600 | 737-700 | 737-800 | 737-900ER |
| --- | --- | --- | --- | --- |
טייסים: שניים
| שתי מחלקות | 108 (8F@36" 100Y@32") | 128 (8F@36" 120Y@32") | 160 (12F@36" 148Y@32") | 177 (12F@36" 165Y@32") |
| תיירים בלבד | 123-130 | 140-148 | 175-184 | 177-215 |
| שיא קיבולת | 149 | 149 | 189 | 220 |
רוחב כיסא: מחלקת תיירים: 43 ס"מ; מחלקה ראשונה: 56 ס"מ
| אורך מטוס | 102 ft 6 in / 31.24 m | 110 ft 4 in / 33.63 m | 129 ft 6 in / 39.47 m | 138 ft 2 in / 42.11 m |
| גובה המטוס | 12.57 מטר | 12.57 מטר | 12.55 מטר | 12.55 מטר |
כנף: מוטת כנפיים: 34.32 מטר, עם כנפונים 35.79 מטר; שטח: 124.60 מטר רבוע; יחס ממדים: 9.44; מוטות לאחור בזווית של 25 מעלות
גוף המטוס: רוחב: 3.76 מטר; רוחב תא נוסעים: 3.54 מטר; גובה תא נוסעים: 2.20 מטר
| משקל ריק | 80,200 lb / 36,378 kg | 83,000 lb / 37,648 kg | 91,300 lb / 41,413 kg | 98,495 lb / 44,677 kg |
| משקל מרבי לנחיתה | 121,500 lb / 55,111 kg | 129,200 lb / 58,604 kg | 146,300 lb / 66,361 kg | 157,300 lb / 71,350 kg |
| משקל מרבי להמראה | 144,500 lb / 65,544 kg | 154,500 lb / 70,080 kg | 174,200 lb / 79,016 kg | 187,700 lb / 85,139 kg |
| קיבולת דלק | 6,875 US gal / 26,022 L | 6,875 US gal / 26,022 L | 6,875 US gal / 26,022 L | 7,837 US gal / 29,666 L |
| נפח תא מטען תחתון | 720 ft³ / 20.4 m³ | 966 ft³ / 27.4 m³ | 1,555 ft³ / 44.1 m³ | 1,826 ft³ / 51.7 m³ |
| ריצת המראה | 1,878 מטרים (6,161 רגל) | 2,042 מטרים (6,699 רגל) | 2,316 מטרים (7,598 רגל) | 3,000 מטרים (9,800 רגל) |
מעטפת טיסה: 41,000 רגל (12,497 מטרים) Ceiling, Mach Mach 0.82 (470 kn; 871 km/h) MMo
| מהירות טיסה רגילה | מאך 0.785 (452.6041 קשר; 838.223 קמ"ש) | מאך 0.781 (450.2978 קשר; 833.952 קמ"ש) | מאך 0.789 (454.9104 קשר; 842.494 קמ"ש) | מאך 0.79 (455.487 קשר; 843.56 קמ"ש) |
| טווח | 5,991 ק"מ | 5,570 ק"מ | 5,436 ק"מ | 5,460 ק"מ |
| מנועים (2) | CFM56-7B18/20/22 | CFM56-7B20/22/24/26/27 | CFM56-7B24/26/27 | CFM56-7B24/26/27 |
| דחף (X2) | 20,000–22,000 פאונד | 20,000–26,000 פאונד | 24,000–27,000 פאונד | 24,000–27,000 פאונד |
דחף מרבי בטיסה רגילה: 26.5 קילו-ניוטון בהמראה 
ממדי מנועים: קוטר מניפה 155 ס"מ, אורך 263 ס"מ
| גובה המנוע מהקרקע | 46 ס"מ | 46 ס"מ | 48 ס"מ | 48 ס"מ |
| סימול ICAO | B736 | B737 | B738 | B739 |
לקריאה נוספת

Endres, Günter. The Illustrated Directory of Modern Commercial Aircraft. St. Paul, Minnesota: MBI Publishing Company, 2001. ISBN 0-7603-1125-0.
Norris, Guy and Mark Wagner. Modern Boeing Jetliners. Minneapolis, Minnesota: Zenith Imprint, 1999. ISBN 9780760307175.
Shaw, Robbie. Boeing 737–300 to 800. St. Paul, Minnesota: MBI Publishing Company, 1999. ISBN 0-7603-0699-0.
מייקל לי (פוליטיקאי קנדי)

ערך זה עוסק בוליטיקאי קנדי. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |

 לידה:  ונקובר
 מדינה:  קנדה 
 השכלה:  אוניברסיטת ויקטוריה 
 מפלגה:  BC United 
 
מייקל לי ( בסינית: 李耀華; יליד 1964 או 1965) הוא פוליטיקאי קנדי שנבחר לפרלמנט של קולומביה הבריטית ב-2017 ומייצג מאז את מחוז הבחירה של ונקובר-לנגרה. הוא חבר במפלגה הליברלית BC United, ומשמש כשר בממשלת הצללים של האופוזיציה. לי התמודד על ראשות המפלגה ב-2018 וב-2022.
ילדות, השכלה וקריירה בשוק הפרטי

לי הוא בן יחיד למשפחת מהגרים מהונג קונג, אם כי הוא עצמו נולד בוונקובר. אימו הייתה אחות ואביו היה רוקח.
לי למד בגן ילדים יהודי ובילה את מרבית פעולות הפנאי שלו בילדותו במסגרת המתנ"ס של הקהילה היהודית בוונקובר.
לי למד באוניברסיטת קולומביה הבריטית, סיים תואר ראשון בביולוגיה ב-1986, תואר ראשון נוסף בהצטיינות במדעי המדינה ב-1989, ותואר שני במדעי המדינה עם התמחות בתקנות סביבתיות ב-1992. הוא גם בעל תואר במשפטים מהפקולטה למשפטים של אוניברסיטת ויקטוריה (אנ'), ולאחר מכן עבד כעשרים שנה כעורך דין במשפט עסקי בתחום משאבי הטבע, ובסופו של דבר הפך לשותף ב-Lawson Lundell LLP.
לי נשוי ולו שלושה ילדים.
קריירה פוליטית

במשך שלוש וחצי שנים עבד לי כעוזר לראש ממשלת קנדה לשעבר קים קמפבל בתקופתה כשרת המשפטים ושרת ההגנה הלאומית, והיה מארגן נוער במפלגת השמרנים הפרוגרסיביים. הוא גם סייע בקמפיין בו נבחר טונג צ'אן למועצת העיר ונקובר בבחירות המוניציפליות של 1990.
בשנת 2002 הצטרף לי למפלגה הליברלית של קולומביה הבריטית, ושימש כיו"ר החברים. לאחר מכן הוא התמודד מטעם הליברלים בבחירות המחוזיות של 2017, בהן נבחר לראשונה לחבר הפרלמנט של קולומביה הבריטית (MLA) מטעם אזור ונקובר-לנגרה. לי נבחר מחדש כחבר פרלמנט בבחירות המחוזיות של 2020. בתקופתו בבית המחוקקים, לי שימש כשר צללים מטעם האופוזיציה לענייני תחבורה, תשתיות ותחבורה ציבורית; שר צללים לענייני משפט; ושר צללים ליחסי ילידים.
בספטמבר 2017, לי הכריז כי יתמודד על ראשות המפלגה הליברלית של BC. אף על פי שזכה במספר הקולות הרב ביותר בארבעת הסיבובים הראשונים, הוא סיים במקום השלישי.
ביוני 2021, לי הכריז שהוא מתמודד שוב על ראשות המפלגה. גם הפעם הוא סיים במקום השלישי. שלוש שנים מאוחר יותר, ביולי 2024, הודיע לי כי הוא פורש מהפוליטיקה ובתום כהונתו הנוכחית בתפקיד, יחזור למגזר הפרטי.
עמדה כלפי ישראל

נכון לאוגוסט 2024, לי הגיע כמעט לכל אחת מעצרות התמיכה השבועיות שהתקיימו בוונקובר, בעקבות טבח שבעה באוקטובר, בחלקן גם נשא דברים.
פעילויות אחרות

לי שימש בעבר כיו"ר מועצת המנהלים של Arts Umbrella, ושל ארגון הבוגרים של האוניברסיטה של קולומביה הבריטית (UBC). הוא גם שימש בעבר כסגן יו"ר וחבר מועצת המנהלים של מוזיאון המדע של קולומביה הבריטית, של המרכז הקהילתי SUCCESS ושל Leadership Vancouver. לי היה חבר מועצת המנהלים של קרן YMCA של ונקובר רבתי ושל מספר ארגונים נוספים.
הערות שוליים

1 2  Liza Yuzda and Denise Wong, Kevin Falcon names BC Liberal critics, will run in byelection for legislature seat, CityNews Vancouver, ‏7 בפברואר 2022 (באנגלית)
↑  BC United Announces Re-Election Bids for MLAs Karin Kirkpatrick, Michael Lee, and Teresa Wat - BC United, BC United, ‏2 בנובמבר 2023 (באנגלית)
1 2 3 4 5 6 7 8  MLA: Michael Lee | Legislative Assembly of BC, www.leg.bc.ca, אתר הפרלמנט של קולומביה הבריטית (באנגלית)
1 2  Pauline Lee (Dip PHN ’70) | UBC School of Nursing Alumni Engagement, nursing-alumni.sites.olt.ubc.ca (באנגלית)
1 2 3  לימור ושי - אקטואליה קנדית בעברית (2024-07-22), לקראת בחירות ב-BC: מייקל לי מציג את מחליפו, נבדק ב-2024-09-14
↑  Sam Margolis, Vancouver rallies for Israeli hostages while also remembering those killed on Oct. 7 by Hamas, The Canadian Jewish News, ‏8 בנובמבר 2023 (באנגלית)
1 2 3  Charlie Smith, Why B.C. Liberals might lean on Michael Lee to be their next leader after Christy Clark, The Georgia Straight, ‏2017-07-28 (באנגלית)
1 2  Richard Zussman & Simon Little, B.C. election 2020: Vancouver-Langara results | Globalnews.ca, Global News, ‏26 בספטמבר 2020 (באנגלית)
1 2  Nelson Bennett, BC United MLA Michael Lee quitting politics for private sector, Business in Vancouver, ‏11 ביולי 2024 (באנגלית)
↑  Glossary — Model Parliament Unit, lop.parl.ca, מבהיר כי מבקר רשמי מטעם האופוזיציה נקרא גם שר צללים (באנגלית)
↑  Travis Lupick, Vancouver MLA Michael Lee signals he's joining the race for leader of the B.C. Liberal Party, The Georgia Straight, ‏2017-09-22 (באנגלית)
↑  Dirk Meissner, Brieanna Charlebois, Former cabinet minister Kevin Falcon wins B.C. Liberal leadership race on 5th ballot, CBC News, ‏5 בפברואר 2022 (באנגלית)
↑  Pat Johnson, Solidarity and unity in aftermath of terror, Jewish Independant, ‏2023-10-12 (באנגלית)
↑  Pat Johnson, Rally highlights resilience, Jewish Independent, ‏2024-03-22 (באנגלית)
גדי מורן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  16 במאי 1938 יגור, ישראל 
 פטירה:  1 בינואר 2016 (בגיל 77) 
 ענף מדעי:  מתמטיקה 
 מקום לימודים:  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 מנחה לדוקטורט:  עזריאל לוי 
 מוסדות:  אוניברסיטת חיפה 
 
גדי מורן (16 במאי 1938 – 1 בינואר 2016) היה מתמטיקאי ישראלי, פרופסור למתמטיקה באוניברסיטת חיפה.
ביוגרפיה

מורן נולד בקיבוץ יגור, בן שני לרוחמה לבית פולאק ולאריה לייב מורן (ולטר), שניהם מהעיר ברסטצ'קו שבווהלין, פולין (כיום אוקראינה). אח לשלמה מורן, פרופסור למדעי המחשב, לרמי ולבלהה. התגייס לצה"ל בשנת 1956 והתנדב לצנחנים. לחם במלחמת סיני, במסגרתה השתתף בצניחה במיתלה. סיים קורס קצינים כחניך מצטיין, והצטרף לסיירת צנחנים בה שירת כסגנו של יאיר פלד, מפקד הסיירת; לאחר מותו של פלד החליף אותו מורן בתפקידו לתקופה קצרה. בתחילת שנות ה-60 עבר עם רעייתו להתגורר בקיבוץ געש.
סיים תואר שני בכימיה פיזיקלית, במקביל לתואר ראשון במתמטיקה. בשנת 1972 קיבל תואר דוקטור במתמטיקה מהאוניברסיטה העברית בירושלים בהנחיית פרופסור עזריאל לוי. בשנת 1972 נסע לפוסט-דוקטורט וללימודי השתלמות בגרמניה ובארצות-הברית, וב-1975 הצטרף כחבר סגל למחלקה למתמטיקה באוניברסיטת חיפה. תחומי מחקרו כללו קומבינטוריקה, תורת הקבוצות, לוגיקה מתמטית, אלגברה, תהליכים דינמיים, מרחבים טופולוגיים מסודרים, תורת הגרפים וחבורות סימטריות. פרש לגמלאות בשנת 2006.
נישא בשנת 1966 לאסתר לבית יבור, ונולדו להם חמישה ילדים. בינואר 2016 נהרג בתאונת דרכים על ידי רכבת סמוך לגשר הרכבת על נחל אורן, בשמורת חוף עתלית.[דרוש מקור]
הערות שוליים

↑  רמי מורן – תולדות חייו ונסיבות מותו כפי שנאמרו על קברו, באתר קיבוץ געש
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987010679730005171  MGP: 114868  VIAF: 5064164298430108630009   WorldCat (עם VIAF): 5064164298430108630009 
ערך זה הוא קצרמרבנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אברהם בר יעקב

ערך זה עוסק בקרטוגרף הולנדי בן המאה ה-17. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
אין תמונה חופשית
איור נחלות שבטי ישראל, בהגדה של פסח
אברהם בר יעקב (Abraham Bar-Jacob) (1669 – 1730) היה קרטוגרף נוצרי-הולנדי בן המאה ה-17 שהתגייר.
ביוגרפיה

אברהם בר יעקב שנולד בשנת 1669 ב חבל הריין אשר בגרמניה להורים נוצרים ולאחר שהשלים לימודי כמורה הפך לכומר.
בר יעקב היה קרטוגרף במקצועו אך התעניין אף בעבודותיו של האמן השווייצרי מתאוס מריאן אשר היה חרט נחושת מוכשר שעבד בצרפת ובשווייץ.
בר יעקב התגייר ועבר לאמסטרדם, שם עבד בבית דפוס יהודי בעיקר בהכנת ציורים וגלופות עבורם. כן הכין גם גלופות עבור מפות.
בר יעקב נודע בפיתוחי הנחושת אשר יצר בהסתמכו אף על עבודותיו של מתאוס שנודע באיוריו לספרי הברית החדשה ולספרי היסטוריה.
עבודותיו

בר יעקב הוסיף מפה שקישטה הגדה של פסח -הגדת אמסטרדם בה תיאר את ארץ ישראל. במפה זו המופיעה באמצע הטקסט מתוארת הארץ, כשהיא מחולקת לנחלות שנים עשר שבטי ישראל. במפה מודגשת בקו אדום, הדרך המשוערת, שבה עברו בני ישראל בדרכם ממצרים לארץ ישראל ביציאת מצרים .
מפה זו ידועה כמפת אברהם בר יעקב והיא כנראה המפה העברית המודפסת הראשונה.
את המפה מעטרים פסוקים מן התנ"ך ו-137 ציורים ואיורים בעלי אופי סמלי המתארים אירועים מן התנ"ך..
הערות שוליים

↑  https://www.daat.ac.il/daat/ktav_et/maamarim/mapat-2-4-22.pdf
↑  איל חיות-מן, גלגולה של הגדה, באתר ישראל היום, 18 באפריל 2024
גרשון צפור

| --- | --- |
גרשון צפור, שנות ה-70
גרשון צפור, שנות ה-70
 לידה:  30 באוגוסט 1931 תל אביב, פלשתינה (א"י)
 פטירה:  11 בדצמבר 2012 (בגיל 81) תל אביב, ישראל
 תקופת הפעילות:  1954–2012 (כ־58 שנים)
 תחום יצירה:  אדריכלות
 יצירות ידועות:  המרכז לבריאות הנפש, באר שבע; בניין בצלאל בהר הצופים
 פרסים והוקרה:  פרס רכטר, יקיר העיר תל אביב
גרשון צִפּוֹר (30 באוגוסט 1931 – 11 בדצמבר 2012) היה אדריכל ישראלי, יקיר העיר תל אביב.
לאורך חייו המקצועיים השתתף צפור ואף הוביל את תכנונם של כמה ממבני המוסדות החשובים, הידועים והמרכזיים בישראל ובראשם פרויקט גבעת התחמושת. פרויקטים אלו, אשר זכו לפרשנותו הארכיטקטונית הייחודית, מתאפיינים בחלוקה למסות באמצעות צורות בסיסיות, ותכנון נבון של מערך התנועה, תכנון החללים והתייחסות לאקלים המקומי באמצעות איתור פתרונות המשתלבים בתכנון הכולל של היצירה הארכיטקטונית.
רבים מהמבנים אותם תכנן בשנות ה-60, עת היה שותף עם האדריכל זוכה פרס ישראל בנימין אידלסון, הפכו כבר עם חנוכתם לאיקונות ארכיטקטוניות שזכו לפרסום רב הן בישראל והן בעולם.
תולדות חייו

צפור נולד בתל אביב-יפו ב-30 באוגוסט 1931. בשנים 1944–1948 למד ציור במכון אבני. את חוק לימודיו סיים בטכניון בשנת 1957. את לימודי ההמשך ערך בהאג, שם גם עבד בתכנון עירוני בעיריית האג.
לאחר תקופת עבודה במשרד שא"ג בחיפה (1955–1959), הצטרף כשכיר למשרד האדריכלים של אריה שרון ובנימין אידלסון (1959–1964). עם פירוק שותפות זו הפך לשותפו של אידלסון. תחילה היה שותף גם האדריכל יעקב הרץ, אך לאחר תקופה קצרה פרש הרץ וצפור ואידלסון פעלו במשותף עד לפטירתו של אידלסון בשנת 1972. החל מאותה שנה פעל צפור כעצמאי עד שבשנת 1990 הצטרף למשרדו בנו האדריכל ברק צפור שכיום מוביל את המשרד. בנו השני, אסף צפור, הוא תסריטאי מצליח.
בשנת 1988 זכה צפור בפרס רכטר לאדריכלות על תכנון המרכז לבריאות הנפש באר שבע שבתכנונו הוחל עוד בעת השותפות עם אידלסון. בשנת 2005 זכה בתואר יקיר תל אביב. חודשים ספורים לאחר פטירת אשתו, הציירת רות צפור (לבית לויקסון-לביא), נפטר ב-11 בדצמבר 2012. חלקים נרחבים מארכיונו האישי נמסרו על ידי משפחתו לארכיון אדריכלות ישראל, וזמינים דיגיטלית בספרייה הלאומית. ב-2014 יצא הספר "גרשון צפור - אדריכל ומתכנן ערים" המסכם את יצירתו לאורך חמישה עשורים.
פרויקטים נבחרים

אוניברסיטת תל אביב - בניין רקנטי 1965–1973
בית לין בנק לאומי ברחוב לילנבלום-נחלת בנימין ויהודה לוי בתל אביב 1965–1969
בי"ח פסיכיאטרי "עזרת נשים" בירושלים 1965–1969
בי"ס למוסמכים ע"ש פיינברג - מכון ויצמן 1965–1969
מרכז לבריאות הנפש באר שבע 1966–1979
מרכז צוחר בחבל אשכול 1968–1972
מעונות למשפחות סטודנטים בהר הצופים 1969–2000
גבעת התחמושת 1968–1975
מגדל המים (הר הצופים) ותצפית בהר הצופים 1969–1973
בצלאל קמפוס הר הצופים 1975–1998
שכונת נווה רבין, אור יהודה
שכונת כרמים (מכונה גם "שכונת ציפור", על-שמו), מודיעין
לונדון מיניסטורס, תל אביב
מרכז ספיר, הערבה
גלריה

שכונת נווה רבין באור יהודה
פרספקטיבה של בניין הפקולטה למנהל עסקים על-שם רקאנאטי באוניברסיטת תל אביב
בניין ביולוגיה ע"ש וולפסון, מכון ויצמן למדע (1965), מרץ 2009
פרט חלון בחזית בניין בצלאל
פרט מגיני השמש בבניין לין, תל אביב, אוקטובר 2007
בניין לין, 2014
בניין כימיה ע"ש פרלמן במכון ויצמן למדע, 1971, מרץ 2009
לקריאה נוספת

מיכאל יעקובסון, גרשון צפור - אדריכל ומתכנן ערים, הוצאה עצמית, 2014.
הערות שוליים

↑  אתר "Billiongraves"
↑  "גרשון ציפור"; "הארץ", 20/4/2007.
↑  "מת האדריכל גרשון צפור"; "הארץ", 13/12/2012.
↑  קטלוג ארכיון גרשון צפור בספריה הלאומית
↑  תמונה, מעריב, 8 בדצמבר 1980
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987009349580505171  ULAN: 500082801  VIAF: 1702160978146117940000   WorldCat (עם VIAF): 1702160978146117940000 
בניין האקדמיה בצלאל בהר הצופים
סלאבים

קרב בין לוחמים סלאבים ללוחמים סקיתים ציור משנת 1881 של האמן הרוסי ויקטור וסנצוב
ציור מהגוספל של אוטו השלישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה עם תיאור סמלי של מעלי מנחה. הדמות מצד שמאל מתארת את הסלאבים
מקור הסלאבים בין המאות ה-5 וה-10
שבטים סלאבים מהמאה ה-7 עד ה-9
סלאבים הם עמים וקבוצות אתניות שדוברים ניבים של שפות סלאביות. בעת החדשה מחולקים העמים הסלביים למספר קבוצות: סלאבים מזרחיים הדוברים שפות סלאביות מזרחיות, סלאבים מערביים הדוברים שפות סלאביות מערביות והסלאבים הדרומיים הדוברים שפות סלאביות דרומיות.
הסלאבים נדדו מאזור נהר הדנייפר (מערב אוקראינה של היום) במסגרת נדידת העמים בין המאה הרביעית לבין המאה התשיעית לעבר מרכז אירופה, מזרח אירופה ודרומה. בתקופה זו מופיעה המילה "סלאבים" כתיאור לקבוצות נוודים אלו. בתהליך זה נוצרו והתבססו המדינות הסלאביות שהתגבשו בשיא ימי הביניים, במשך מאתיים שנה השבטים הסלאביים השתלטו על שטחים נרחבים באזור חבל הבלקן ולאורך גדות נהר הוולגה, עמים אחרים שישבו על שטחים אלו ובהם קבוצות נוודים שונות התערו בתוך החברה הסלאבית.
החל מהמאה התשיעית לספירה עברו השבטים הסלאביים, שבמקורם היו פגנים, תהליך של התנצרות חלקם לנצרות יוונית-אורתודוקסית תחת השפעת האימפריה הביזנטית וחלקם לנצרות קתולית, החל מהמאה ה-12 השתלבו הסלאבים במדינות נוצריות: הסלאבים המזרחיים ייסדו את רוס של קייב, המדינה הסלאבית הראשונה. הסלאבים הדרומיים חברו לבולגרים ליצירת האימפריה הבולגרית הראשונה, הסלאבים המערביים יישבו את ממלכת פולין. במהלך ההיסטוריה, ותחת הכיבוש הטורקי של הבלקן נוצרו קהילות סלאביות מוסלמיות שהתרכזו באזור שהיה ידוע במאה העשרים בשם יוגוסלביה.
בעת החדשה ובעיקר החל מהמאה ה-20 המונח סלאבים מתייחס ללאומות וקבוצות אתניות שונות ומגוונות, מגוון נרחב של תרבויות שמערכת היחסים ביניהן מורכבת ונעה מסולידריות שבסיסה בקרבה היסטורית לעוינות גלויה.
מקור השם > אזכורים היסטוריים

האזכור הראשון של הסלאבים בשם זה, מופיע בכתבים של ההיסטוריון הביזנטי פרוקופיוס, בן המאה השישית. הוא מתאר שני שבטים נוודים המדברים את אותה שפה, אחד השבטים הוא הסקלבני (Sclaveni) והשבט השני הוא מזהה בשם אנטס (Antes (people)). יורדנס, היסטוריון רומי, שחי במאה השישית לספירה מתאר אף הוא את הסקלבני. בספרו הוא מתאר כי "אומה" אחת ששמה היה "ונטי" (Veneti) התפצלה ל-3 שבטים ובהם שבט ה"סקלבני".
מקור השם > אטימולוגיה

על פי הדעה הרווחת בקרב בלשנים המילה "סלאבים" נגזרת מהמילה "סלובו" (slovo) שפירושה "מילה" בשפות הסלביות ובמקור משמעות השם היה "עמים המדברים שפה משותפת". השערות אחרות מצביעות על האפשרות שמשמעותה המקורית של המילה היא "אדם מאמין" בהקשר של "מאמין בדת הסלאבית המשותפת" או שהמילה היא נגזרת משם של מקום, אולי נהר או מקום יישוב.
המילה האנגלית לעבד (Slave) מקורה מהמילה סלאבי Slav, והתפתחה מהמילה sclavus בלטינית וולגרית. ההשערה היא שבמהלך המלחמות של הצבא הרומי ובמהלך מלחמות צבא האימפריה הביזנטית נאספו מספר רב של שבויים סלאבים שנמכרו לעבדות עד שהשם "סלאבי" הפך לנרדף לעבד.
היסטוריה של הסלאבים

מקורות המידע העיקריים על ההיסטוריה של השבטים הסלאביים הקדומים מתבססים על כתבים של היסטוריונים רומאיים וביזנטים ועל ממצאי חפירות ארכאולוגיות שחשפו שרידים ליישובים ותרבויות סלאביות בעיקר במרכז ומזרח אירופה.
היסטוריה של הסלאבים > ימי הביניים

בשלהי המאה החמישית לספירה, עם התמוטטות האימפריה הרומית ועליית אימפריית ההונים, החלה גם הגירת הסלאבים מערבה.
עד המאה השישית לספירת הנוצרים התפשטו הסלאבים בהתיישבותם עד לנהר הוולגה במזרח, שם נפגשו בכוזרים ובבולגארים, עד לנהר האלבה במערב ועד חצי האי הבלקני בדרום, שם נכנסו אל תוך תחומי האימפריה הביזנטית המתכווצת.
ההתפשטות על פני שטחים כה נרחבים היוותה זרז לפילוג הסלאבים ללאומים שונים.
הסלאבים המזרחיים דחקו שבטים פיניים, ליטאיים ולטביים כשהתיישבו בשטחים הצפוניים יותר; חלק מן השבטים גם התמזגו עם הסלאבים. השטחים העיקריים אשר שוכנו על ידי הסלאבים היו יערות חשוכים, שהיו כמעט בלתי חדירים לאדם. הסלאבים גם התקדמו דרומה בעודם חושקים באדמות ובעושר של שכניהם הכוזרים. הם העלו מס לכוזרים אך אט-אט החלו להיות שותפים בשווקיהם. הם שלחו סחורה ועבדים דרך הים התיכון, בעיקר את הפינים שהיה להם ביקוש רב בשוק העבדים הים תיכוני. אך במאה העשירית כאשר התחיל כוחם של הכוזרים להיחלש, הבינו הסלאבים שאין בכוחם עוד לשלוט בשטחים אלו וכי עליהם להתמודד עם האיום החדש מהצפון, הוויקינגים השוודים שנקראו ורנגים בפיהם.
על פי מקורות שונים, ביניהם גם סקנדינביים. במאה ה-9 שבט רוס, שהגיע מאזור שבו נמצאת צפון שוודיה, פלש או הוזמן לשלוט על הנסיכויות הסלאביות. הוויקינגים הקימו את נסיכות קייב-רוס ושמו בכך את הבסיס לאימפריה הרוסית בהמשך. הוורנגים היו לוחמים, סוחרים, יורדי ים מנוסים ושודדי ים שהיוו איום משמעותי. בעת חדירת הוורנגים דרומה באמצעות נהרות מזרח אירופה הגדולים בתקווה לפתח את הסחר עם אסיה, שכרו כפרים סלאבים את שירותיהם של הוורנגים. במהרה התחילו הוורנגים להתמזג עם הסלאבים, עד שבסוף המאה ה-14 ניב נורדי עתיק בו דיברו הוורנגים, באזורים שונים במזרח אירופה, התפוגג ונשכח.
במאה השמינית לספירה שיעבד "קארל הגדול", מלך הפרנקים את רוב הסלאבים שישבו ממזרח לנהר האלבה ועם התרחבות גרמנית נוספת מזרחה במאה ה-12 לספירה נדחקו הסלאבים אל מעבר לנהר האודר.
תהליך התנצרות הסלאבים היה איטי ביחס לעמים אחרים באירופה.
תחת הנהגת הוורנגים, ולדימיר הגדול מהשושלת הרוריקית, חדרה הנצרות הביזנטית, אשר מאוחר יותר זוהתה כנצרות המזרחית האורתודוקסית, לחברת הסלאבים המזרחיים. באותה עת פעלו מיסיונרים צרפתים ואירים להכנסת השבטים הסלאבים תחת כנפי הנצרות אצל הסלאבים המערביים. בסופו של דבר נוצר הפילוג בין הסלאבים האורתודוקסים לסלאבים הקתולים.
השושלת הרוריקית (ורנגים) הסתיימה עם מותו של פיודור הראשון בשנת 1598 כאשר אחריה נוסדה שושלת רומנוב בשנת 1613, עם המלכתו של מיכאיל הראשון.
היסטוריה של הסלאבים > העת החדשה

הסלאבים המערביים הושפעו מבחינה פילוסופית, תרבותית, פוליטית מהשינויים שהתרחשו באירופה המערבית בעיקר בסוף המאה ה-19. הרנסאנס, הרפורמציה והמהפכה התעשייתית פסחו גם על הסלאבים המערביים שכן רובם חיו כאיכרים כאשר במרכז הערים הגדולות חיו גרמנים, שניהלו את המדיניות של המחוזות שבשליטת האימפריות פרוסיה (מאוחר יותר הרייך השני של גרמניה), אוסטרו-הונגריה ורוסיה.
הסלאבים המזרחיים (האימפריה הרוסית) חיו גם הם תחת שליטה גרמנית של משפחת רומנוב כאשר רוב העם חי חיים של איכר אירופאי טיפוסי, מהגרים גרמניים רבים היגרו לתוך הערים העיקריות של האימפריה הרוסית והיו בעלי השליטה בפועל בניהול החיים המנהליים של האימפריה וגם בבניית העיר סנקט פטרבורג – "חלון לאירופה".
הסלאבים הדרומיים (חוץ מהסלובנים והקרואטים) שנכבשו על ידי הטורקים היו בעלי זיקה מועטה למערב אירופה. חלק מהסלאבים הדרומיים שנכבשו על ידי הטורקים התאסלמו כתוצאה מכך, בעיקר הבוסנים, מה שהוסיף לפילוג הדתי בקרב הסלאבים.
מתוך מאבקים בלתי פוסקים של לאומים סלאביים שונים לעצמאות מגרמניה, הונגריה וטורקיה, החלו במהלך המאה ה-19 לבצבץ סממני אחדות סלאבית החל כאשר התעוררו תנועות פאן-סלאביות, באופן חלקי אולי כתגובה להתעוררות תנועות פאן-גרמניות. כחלק מאותה שאיפה מדינות רבות נטו לשנות את הדגל הלאומי של עמם על מנת שיהיה דמיון ויזואלי לדגל האימפריה הרוסית (פסי הכחול אדום-לבן, שלא תמיד מגיעים בסדר זה) - מטרתו של דמיון זה היה בניסיון להראות מרות רוסית על המדינה ולהבהיל אימפריות אחרות (אוסטריה, טורקיה וגרמניה) ממחשבה על ניסיונות של כיבוש.
עד היום חלק מדגלי המדינות הסלאביות הם בצבעים האלו (סלובקיה, צ'כיה, סרביה, קרואטיה, סלובניה). בעבר למדינות בולגריה, פולין ובוסניה היו דגלים עם מאפיינים סלאביים.
תנועות אלו היו תחילה נחלתם של האינטלקטואלים בלבד והיה להם יישום ממשי בפוליטיקה האירופאית, אבל בסופו של דבר האינטרסים הפוליטיים של הקבוצות האתניות בנפרד גברו על הנטייה לאחדות סלאבית.
כך איחודים פוליטיים במאה ה-20 כמו יוגוסלביה וצ'כוסלובקיה הסתיימו בהפרדות, ובמקרה של יוגוסלביה לווה הדבר במראות כמותן לא ראתה אירופה מאז מלחמת העולם השנייה.
במדינות רומניה והונגריה המפרידות בין הסלאבים הצפוניים והדרומיים ישנה השפעה חזקה מאוד של תרבות סלאבית ואף היסטוריה סלאבית בשטחי המדינות. הדבר מתבטא בעיקר בשמות האזורים, למשל בהונגריה ישנו אגם גדול בשם באלאטון, שבשפה סלאבית ניתן לפרש אותו כ"ביצה" (balota).
התרבות הסלאבית

צלחות וכוסות מעוטרות בדרך כלל בצבעים כחולים וקישוטים מן הצומח.
חולצה רוסית היא לבוש אופייני, חולצה לבנה עם פס צבעוני (בדרך כלל אדום או כחול) במרכזה (יורד מאזור הצוואר).
התרבות הסלאבית > שפה

השפות הסלביות הן שפות הודו-אירופיות שהתפתחו משפה סלבית קדומה המכונה פרוטו סלבית.
מפת תפוצה של השפות הסלאביות. למידע על שפה, לחצו עליה
במחקר הלשוני, נהוג לחלק את הסלאבים למספר קבוצות על בסיס מאפיינים לשוניים מבדלים: "סלאבים מזרחיים", "סלאבים מערביים" ו"סלאבים דרומיים".
הסלאבים המזרחיים, שהם קבוצת הסלאבים הגדולה ביותר, חיים במדינות רוסיה, אוקראינה ובלארוס, מיעוטים גדולים חיים גם בכל מדינות ברית המועצות לשעבר.
הסלאבים המערביים הם הסלאבים החיים במדינות פולין, צ'כיה, סלובקיה וקבוצות סלאביות קטנות דוגמת הסורבים החיים במזרח גרמניה.
הסלאבים הדרומיים הם הסלאביים החיים במדינות סרביה, קרואטיה, סלובניה, מקדוניה הצפונית, מונטנגרו, בוסניה ובולגריה.
במקרים של מגע בין שפות שונות קיימות תופעות של השפעה לשונית ושאילות בין-לשוניות. לדוגמה באוצר המילים הפולני יש מילים רבות השאולות מגרמנית, ובשפה הסלובנית ישנן מילים איטלקיות וגרמניות רבות. שנים רבות של כיבוש פולני של אוקראינה השאיר חותם עמוק באוצר המילים האוקראיני, למרות השתייכותה של האוקראינית לענף שונה של השפות הסלאביות.
התרבות הסלאבית > דת

רוב הסלאבים הם נוצרים מזרחים אורתודוקסים או נוצרים קתולים. יוצאים מן הכלל הם הבוסניאקים, הפומאקים והגוראנים שהתאסלמו תחת שלטון האימפריה העות'מאנית.
עם הסלאבים המזרחיים אורתודוקסים נמנים הרוסים, רוב האוקראינים, חלק מהבלארוסים, הבולגרים, הסרבים והמקדונים.
על הסלאבים הרומאים-קתולים נמנים הפולנים, הצ'כים, הסלובקים, הוונדים, הסלובנים והקרואטים, חלק מהאוקראינים ורוב הבלארוסים.
בדרך כלל השתייכות תרבותית לקבוצה הראשונה מאופיינת באימוץ האלפבית הקירילי וההשתייכות התרבותית לקבוצה השנייה מאופיינת באימוץ האלפבית הלטיני.
חג ההשתנות נפוץ בקרב סלאבים באופן מסורתי ונחגג בשיאי הקיץ של אוגוסט.
החג "מאסליניצה" שנחגג קרוב לסיום השנה האזרחית והוא נפוץ יותר בסלאבים המזרחיים.
נהוג לקשט ביצים לכבוד חג הפסחא.
התרבות הסלאבית > המטבח הסלאבי

מאכלים נפוצים בקרב הסלאבים הם: קומפוט, בורשט (חמיצה), ופילמני (וארניקי באוקראינית וקרפלך ביידיש).
מנהג נפוץ הוא לקבל אורחים בלחם מקומי ומלח. האורחים טובלים את פרוסת הלחם במלח וטועמים.
ראו גם

מיתולוגיה סלאבית
שפות סלאביות
סלאבים מזרחיים
הערוץ הסלאבי הבינלאומי
לקריאה נוספת

Curta, Florin (2001). The Making of the Slavs: History and Archaeology of the Lower Danube Region, c. 500–700. Cambridge: Cambridge University Press.