stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
רודולף וירכו
לימודיו ותרומתו למדע

רודולף וירכו נולד בסווידווין (בגרמנית Schivelbein, כיום בפולין, אז בפומרניה המערבית) למשפחה שעסקה בחקלאות, ובסיוע מלגה למד רפואה וכימיה באקדמיה הצבאית הפרוסית בברלין.
ב-1842, כאשר סיים את לימודיו, העדיף לעבוד באקדמיה לרפואה בברלין בתור מתלמד ברפואה מאשר להמשיך כמתוכנן בקריירה צבאית. ב-31 במרץ 1849 הושעה בגלל דעותיו הפוליטיות שתמכו בממשל ליברלי. סיבות פוליטיות הובילו למעברו לאוניברסיטת וירצבורג ללמד אנטומיה.
ב-1856 חזר לברלין למשרה שניתנה לו בתור פרופסור לאנטומיה פתולוגית.
אחת מתרומותיו העיקריות למדע הוא הנחלת השימוש במיקרוסקופ בעת מחקרים ברפואה ולמידה של סטודנטים.
מתוך כך נקרא הקמפוס בו פעל על שמו, "קליניקה קמפוס וירכו".
לזכותו של וירכו נזקפות עשרות תגליות, ביניהן פיתוח התאוריה הידועה ביותר שלו - תאוריית התא (ללא קשר לגילוי של תאודור שוואן שפיתח תאוריה בעלת אותה שם).
רודולף וירכו נחשב לראשון שאבחן את מחלת הלוקמיה, אך ידוע יותר בתור מי שגילה את תאוריית התא "Omnis cellula e cellula", שפרסם בשנת 1858. התאוריה מסבירה את ההפרדה בין התאים השונים. מתוך התאוריה מסביר וירכו שכל תא נוצר מתוך תא בדיוק כמוהו.
וירכו, כמו צ'ארלס אמיל טרויסיר, גילה את ההתפתחות הסרטנית בגסטרולוגיה שנקראת על שמם Virchow's node & Troisier's sign.
כמו כן, גילה את תופעת הפקקת בדם כאשר קרישי דם יוצרים טרומבוזיס, וכשיש הצטברות רבה מדי נוצר מצב שנקרא "אמבוליזם".
בנוסף ייסד וירכו את תחום התא הפתולוגי והפתולוגיה ההשוואתית, הבודקת מחלות בבעלי חיים ובבני אדם.
ב-1869 ייסד וירכו את האגודה לאנתרופולוגיה, אתנולוגיה ופרהיסטוריה. תחומים אלה השפיעו מאוד על תיאום והעצמת מחקרי הארכאולוגיה הגרמנית.
ב-1885 הוא ייסד את תחום הקרניומטריה, תורה שביקשה לשפר את המחקר אודות המקור של העם ההינדו-איראני, וכן מחקר אודות ה"מיסטיקה הנורדית" בעת הכנס האנתרופולוגי ב-1885 בקארלסרוהה.
הוא פיתח שיטה ייחודית לנתיחה שלאחר המוות הקרויה על שמו, אשר נותרה אחת מהטכניקות שבשימוש עד היום.
פעילות פוליטית

וירכו היה פעיל פוליטי אשר תמך ברפורמות ליברליות סוציאליות בשיטת הממשל ודגל בכך שרופאים צריכים לשמש עורכי דין לעניים.
את דעותיו אלה פרסם ב-1848 בספריו אודות טיפוס הבהרות ושלזיה העליונה. כן אמר כי השינוי לא יבוא על ידי הטיפול במטופל היחיד עם תרופות, אוכל, מחסה או לבוש אלא רק באמצעות פעולות רדיקליות לקידום האוכלוסייה כולה. מאידך זכור וירכו כאב המייסד של הרפואה הסוציאלית.
וירכו היה חבר במועצת העיר ברלין וחבר בפרלמנט הפרוסי מ-1861 וברייכסטאג הגרמני בין השנים 1880–1893.
וירכו תמך בשיפור מערכת הבריאות לתושבי ברלין ובשיפור מערכת המים של העיר.
בנוסף הקים וירכו את תחום "הרפואה הסוציאלית" שטען שהמחלה היא לא ביולוגיה של עני אלא מונעת לעיתים קרובות ממעמד חברתי.
בתור מייסד וחבר במפלגת הקידמה הגרמנית שהתנגדה לממשלו של ביסמרק (Deutschen Fortschrittspartei)
ופעלה למען רפורמות מרחיקות לכת באותה עת ותמיכה בדמוקרטיה ייצוגית בממשל.
וירכו היה לא היה שבע רצון מהקצב האיטי של הרפורמה המנהלית בפרוסיה. החברה האנתרופולוגית הגרמנית תחת הנהגתו חתרה לביטול המערכות הכלכליות והפוליטיות הנפרדות של מדינות גרמניה השונות וביקשה ליצור קונפדרציה גרמנית שוויונית תחת אידאולוגיה ליברלית ומדעית, כדי להקל על המתחים הדתיים, הכלכליים והחברתיים באומה הגרמנית המתהווה, בפרט לאור העובדה שבפרוסיה היו בשנת 1871 שישה עשר מיליון פרוטסטנטים ושמונה מיליון קתולים. החברה תמכה בליברליזם פוליטי, כלכלי ומדעי בפרוסיה. עם זאת, מכיוון שתמכה גם בלאומיות הגרמנית, סירבה החברה לכלול בתוכה את סניף החברה האנתרופולוגית של וינה.
בשנת 1861 הקים וירכו את מפלגת הקדמה הגרמנית ושנה לאחר מכן נבחר לפרלמנט הפרוסי עם למעלה ממאה נציגים נוספים ממפלגתו. כך הפכה מפלגת הקדמה הגרמנית למפלגה הגדולה ביותר בבית הנבחרים הפרוסי. חבריה ביקשו ליצור רפובליקה שבה אחראים השרים בפני הנציגים הנבחרים של העם, ולא בפני המלך. וילהלם הראשון, קיסר גרמניה, שקל התפטרות אך לבסוף מינה את נשיא השרים ביסמרק להכניע את הפרלמנט הליברלי. בשנת 1862 קבע ביסמרק: "השאלות הגדולות של דורנו יוכרעו לא בנאומים ובהכרעת הרוב... אלא בברזל ובדם". הוא קרא את וירכו לדו-קרב לאחר שהאחרון קרא לו "שקרן" מעל במת הפרלמנט. וירכו ידע שהשילוב של ביסמרק וכלי נשק עשוי להיות קטלני עבורו והתנצל בפומבי, כדי להימנע מסיום חייו בלא עת.
וירכו הביע התנגדות לשימוש במטליות חיטוי ולתמיכה בחיטוי של מכשירים על פי המתודה שפותחה על ידי איגנץ זמלווייס האוסטרי, דבר אשר מכתים במעט את גדולתו ברפואה, כאשר חיטוי זה היה עשוי להציל עשרות בני אדם. וירכו עצמו מת בנפילה עקב שבר בירך.
ספריו

וירכו היה סופר פורה. בין ספריו:
Mittheilungen über die in Oberschlesien herrschende Typhus-Epidemie (1848)
Die Cellularpathologie, (1858), English translation, (1860)
Handbuch der speciellen Pathologie und Therapie, (1854-62)
Vorlesungen über Pathologie, (1862-72)
Die krankhaften Geschwülste, (1863-67)
Gegen den Antisemitismus, (1880)
הערות שוליים

↑  Andrew Zimmerman, Anthropology and Antihumanism in Imperial Germany, pp. 111-114
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007269571105171  PLWABN: 9810540922805606  BIBSYS: 90164764  BNC: 000312582  BNE: XX1484387  BnF: cb12206686f (data)  CANTIC: a10584080  CiNii: DA01609540  GND: 118627198  ICCU: RMSV462559  ISNI: 0000 0001 2127 3508  LCCN: n79055263  LNB: 000115686  MGP: 200415  NDL: 00459791  NKC: jn20000720319  NLA: 35582667  NLG: 215455  NTA: 070152837  RERO: 02-A003944808  SELIBR: 249330  SNAC: w64466r2  SUDOC: 030704065  Trove: 1003538  VcBA: 495/19840  VIAF: 34505480   WorldCat (עם VIAF): 34505480
קלרה פטצ'י

| --- | --- |
קלארה פטצ'י בשנות ה-30
קלארה פטצ'י בשנות ה-30
 לידה:  28 בפברואר 1912 רומא, ממלכת איטליה 
 פטירה:  28 באפריל 1945 (בגיל 33) Mezzegra, איטליה 
 מדינה:  הרפובליקה הסוציאלית האיטלקית, ממלכת איטליה 
 מקום קבורה:  קמפו ורנו 
 השקפה דתית:  נצרות קתולית 
 בן או בת זוג:  בניטו מוסוליני (1932–28 באפריל 1945) 
 
קלארה פטצ'י (באיטלקית: Clara Petacci ;‏ 28 בפברואר 1912 - 28 באפריל 1945) הייתה פילגשו של הרודן הפשיסטי האיטלקי, בניטו מוסוליני. לקראת סוף מלחמת העולם השנייה היא נורתה למוות, יחד עם הוצאתו להורג של מוסוליני, על ידי פרטיזנים איטלקיים.
ראשית דרכה

קלארה פטצ'י נולדה בשנת 1912 ברומא למשפחה מן המעמד הגבוה. אביה היה ד"ר פרנצ'סקו פטצ'י, הרופא של האפיפיור פיוס האחד עשר. היא הייתה יפה מאוד ומושכת פיזית והייתה בעלת רמה תרבותית ואינטלקטואלית גבוהה, הנגזרת מקריאה רבה במהלך שנות העשרה שלה. מגיל צעיר הביעה את התפעלותה ממוסוליני, ממנו היו לה דיוקנאות תלויות בחדרה.
מוסוליני

קלרה ומוסיליני נפגשו לראשונה באופן מקרי על החוף באוסטיה בשנת 1932, כאשר קלרה הייתה רק בת עשרים ומוסוליני בן ארבעים ותשע שנים. מאז החלו היחסים מחוץ לנישואין שלהם, בזמן שמוסוליני שהיה מבוגר ממנה ב-28 שנים היה נשוי לרקלה מוסוליני. היחסים ביניהם נמשכו שלוש עשרה שנים, עד להוצאת שניהם להורג בשנת 1945.
רקלה, אשתו של מסוליני שהייתה מודעת למערכת היחסים הזו, ניסתה לשים לה קץ, אך מעולם לא הצליחה. מוסוליני כבר ניהל בעבר מערכות יחסים עם נשים. בשנת 1914, שנה לפני נישואיו לרקלה, נישא מוסוליני לקוסמטיקאית רפואית בשם אידה דאלסר ממילאנו, ואף נולד לו ממנה בן, בניטו אלבינו, בו סירב להכיר. כאשר עלה לשלטון, רדף את אידה דאלסר ואת בנם המשותף, והביא לאשפוזם בכפייה במוסדות פסיכיאטריים, ואף למותה של אידה בשנת 1937 ולרציחתו של בניטו אלבינו בשנת 1942. בעברו הרחוק היו לו קשרים רומנטיים עם היהודיה מרגריטה צרפתי.
בשנת 1934 התחתנה קלרה עם ריקרדו פדריצ'י בן שלושים, קצין בדרגת סגן בחיל האוויר המלכותי האיטלקי, אולם הזוג נפרד שנתיים לאחר מכן, בשנת 1936, וקלרה חזרה למוסיליני.
הקץ

לקראת סיום מלחמת העולם השנייה, לאחר שמוסוליני הודח מהשלטון באיטליה, הוא עמד בראש ממשלת בובות בחסות הגרמנים. אותה ממשלה כינתה את עצמה הרפובליקה הסוציאלית האיטלקית, והוקמה בשטחים שלא סופחו על ידי הגרמנים מצפון, ושלא נכבשו על ידי בעלות הברית בדרום. מרכזה שכן בעיירה סאלו על שפת אגם גארדה באזור לומברדיה.
בסוף אפריל 1945 הסתערו כוחות בעלות הברית על קו ההגנה האחרון של הגרמנים באיטליה. במקביל פתחו הפרטיזנים במתקפה מאחורי הקווים, כנגד הגרמנים הנסוגים, והאיטלקים שסייעו להם. ב-27 באפריל 1945 הבין מוסוליני כי עליו להימלט. הוא ניסה להימלט לשווייץ, כשעימו מספר מבכירי שלטונו, וכן קלארה פטצ'י. הם נתפסו על ידי פרטיזנים, והוכנסו למעצר.
הקץ > מותם

ב-28 באפריל נורו מוסוליני וקלרה פטצ'י, וחמישה עשר האנשים שהיו עמם, על ידי שוביהם הפרטיזנים. ב-29 באפריל נלקחו גופותיהם של מוסוליני וקלרה פטצ'י למילאנו, והוטלו אל תעלת שופכין וההמון שנקבץ במקום התעלל בגופות ולאחר מכן נתלו הגופות ברגליהן עם הראש למטה מגג תחנת דלק בכיכר לורטו. הם נקברו בחלקת העניים בבית קברות במילאנו.
בת 33 שנים הייתה קלרה פטוצ'י במותה. ההערכה היא כי קלרה אכן חשה אהבה כנה למוסיליני והייתה המאהבת המסורה שלו. רקלה אשתו האריכה ימים אחריה ומתה בשנת 1979 בגיל 89.
יומנה

בשנת 2009, שישים וארבע שנים לאחר מותה יצא לאור באיטליה ספר ובו קטעים מיומנה של קלרה פטצ'י אותם כתבה בשנת 1938 ותיארה בהם את שיחותיה עם מוסוליני, בהן סיפר לה על "היטלר הנחמד" ועל היותו גזען הרבה לפני היטלר. מהשיחות מתברר כי מוסוליני היה אנטישמי קיצוני שנהג להתרברב בכך ששנאתו ליהודים הייתה גדולה אף מזו של היטלר. היא כתבה ביומנה כי מוסוליני הבטיח "לפעול נגד היהודים" ו"להשמיד את כולם". לפי היומנים, מוסוליני כינה את היטלר "עדין" ותקף את האפיפיור פיוס האחד עשר בשל ביקורתו על הנאציזם והפשיזם. הוא הביע את שנאתו כלפי היהודים במילים: "”היהודים הנבזים, צריך להשמיד את כולם. אבנה אי, ואסגור אותם שם. הם נבלות, לטאות, אויבים, שפלים".”
לקריאה נוספת

ויליאם ל. שיירר, עלייתו ונפילתו של הרייך השלישי: היסטוריה של גרמניה הנאצית. הוצאת שוקן, 1961, פרק 28: "נפילת מוסוליני".
מימין לשמאל: גופותיהם של אקילה סטראצ'ה, אלסנדרו פאבוליני, קלרה פטצ'י, בניטו מוסוליני וניקולה בומבצ'י תלויות בפיאצלה לורטו במילאנו
רוזטה סטון (תוכנה)

| --- | --- |
 מפתח:  Rosetta Stone 
 מחזור חיים:  1992–הווה (כ־32 שנים) 
 גרסה אחרונה:  5.0.37 (9 באוקטובר 2014) 
 מערכת הפעלה:  Microsoft Windows, macOS 
 סוג רישיון:  רישיון קנייני 
 http://www.rosettastone.com
 
רוזטה סטון (באנגלית: Rosetta Stone) היא תוכנה ללימוד שפות המיוצרת על ידי חברת Rosetta Stone Inc.. התוכנה עושה שימוש בתמונות, בטקסט, בצליל ובווידאו על מנת ללמד מילים ודקדוק באמצעות שינון בסירוגין, כאשר דרגות הקושי גדלות ככל שמתקדמים עם השימוש בתוכנה ומגדילים לאורך הדרך את אוצר המילים, ולומדים פונקציות דקדוקיות באופן אינטואיטיבי, ללא תרגילים או תרגום. מטרת התוכנה היא שהמשתמשים בה ילמדו את השפה שהם לומדים באופן אינטואיטיבי כפי שהם למדו את שפת האם שלהם. החברה מכנה שיטת לימוד זו "טבילה דינמית" (Dynamic immersion).
התוכנה מאפשרת ללמוד מעל ל-30 שפות שונות כולל ערבית, מנדרינית, דנית, הולנדית, אנגלית, צרפתית, גרמנית, יוונית, עברית, הינדית, אינדונזית, איטלקית, יפנית, קוריאנית, לטינית, פרסית, פשטו, פולנית, פורטוגזית, רוסית, ספרדית, סוואהילית, שוודית, טאגאלוג, תאילנדית, טורקית, וולשית, קטלאנית, אירית, בסקית ווייטנאמית.
שם התוכנה והלוגו של התוכנה מרמזים על אבן רוזטה, אסטלה מצרית עתיקה אשר אפשרה לחוקרים לראשונה לפענח את כתב החרטומים המצרי העתיק על ידי השוואתו ליוונית.
שימוש בצבא ארצות הברית

בשנת 2005 חתמה החברה על חוזה עם צבא ארצות הברית. החוזה, ששווי 4.2 מיליון דולרים לשנה, הפכה את התוכנה זמינה לרשות כל חיילי צבא ארצות הברית ללא כל עלות מצדם במטרה לחזק את כישורי השפה של אנשי צבא ארצות הברית כך שיוכלו לנהל תקשורת בסיסית לכל הפחות בשפה הדומיננטית באזורים בעולם בהם הם מוצבים. לדוגמה, חיילים אמריקנים רבים נוהגים להשתמש בתוכנה על מנת ללמוד פשטו, פרסית וערבית - השפות הדומיננטיות באפגניסטן, איראן ובמזרח התיכון.
ראו גם

לייבמוקה
הערות שוליים

↑  Folha de S. Paulo. "Pioneira em ensino de idiomas no PC, Rosetta Stone tenta se reinventar".
ערך זה הוא קצרמרבנושא טכנולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "רוזטה סטון (תוכנה)".
קרוליין סיריס

| --- | --- |

 לידה:  24 במרץ 1951 (בת 73) אוקספורד, הממלכה המאוחדת 
 ענף מדעי:  מתמטיקה, תורת החבורות, גאומטריה היפרבולית 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת הרווארד  סאמרוויל קולג', אוקספורד  תיכון אוקספורד 
 מנחה לדוקטורט:  George Mackey 
 מוסדות:  אוניברסיטת ווריק 
 תלמידי דוקטורט:  Ralf J. Spatzier, George Skelton, Dan Francis Matthew Goodman, Sara Maloni, Khadija Farooq, Irene Scorza, Andre Cavalcanti Rocha, Maria Natividad Piacquadio Losada, Timothy John Bedford, Jack Oliver Button, Damiano Lupi 
 פרסים והוקרה:  פרס וייטהד (1987)  עמית האגודה האמריקאית למתמטיקה (2013)  עמית החברה המלכותית (2016)  Forder Lectureship (2003) 
 
קרוליין מרי סיריס (בשם מלא באנגלית: Caroline Mary Series; נולדה ב-24 במרץ 1951) היא מתמטיקאית בריטית הידועה בזכות עיסוקה בגאומטריה היפרבולית, קבוצות קלייניאניות ומערכות דינמיות. סיריס השתתפה בכתיבת הספר "פניני אינדרה" (אנ') ביחד עם דייוויד ממפורד ודייוויד רייט (David Wright) הספר מדבר על תמונות שהתקבלו מהניסיונות הראשונים בחקירה ממוחשבת של קבוצות קלייניאניות.
קורות חיים

סיריס נולדה באוקספורד. היא למדה בתיכון אוקספורד לבנות ובשנת 1969 התחילה ללמוד לתואר ראשון במתמטיקה במכללת סמרוויל (אנ'), אותו היא השלימה ב-1972 [2], היא זכתה במלגת קנדי (אנ') ולמדה באוניברסיטת הרווארד מ-1972, כאשר ב-1976 סיימה דוקטורט בנושא " Ergodic Actions of Product Groups" בפיקוחו של ג'ורג' מקי (אנ').
בשנות ה-70 סיריס נענתה לפנייתם של דייוויד ממפורד ודייוויד רייט (David Wright) והצטרפה לכתיבת ספר על התמונות שהתקבלו מניסיונותיהם, אשר היו הניסיונות הראשונים בחקירה ממוחשבת של קבוצות קלייניאניות. סיריס כבר כתבה כמה מאמרים על התמונות, והשתתפה בפיתוח המתמטיקה שמאחוריהן. לאחר עשר שנים הם פרסמו את הספר "פניני אינדרה" (אנ').
בנוסף, סיריס עמדה מאחורי הקמת ועדת הסביבה של אוניברסיטת ווריק – הרעיון עלה בראשה כאשר היא גילתה שאין שום התייחסות של הנהלת האוניברסיטה לשאלות סביבתיות. סיריס כתבה על כך בעלון המידע של האוניברסיטה ולאחר זמן מה היא קיבלה תשובה מקולגה – פרופסור מייק טרי. ביחד הם הקימו קבוצה לא רשמית אליה אנשים יכלו לפנות בנוגע לבעיות סביבתיות, ולאחר חמש שנים הקבוצה הפכה לוועדה אוניברסיטאית רשמית ובעלת השפעה על מדיניות האוניברסיטה.
קריירה ומחקר

בשנים 1976 עד 1977 סיריס הרצתה באוניברסיטת קליפורניה בברקלי, ב-1977 – 1978 היא השתתפה במחקר במכללת ניונהם (אנ') בקיימברידג'. מ-1978 עד 1987 היא עבדה באוניברסיטת ווריק כמרצה, כאשר ב-1987 היא קיבלה את התואר פרופסור חבר וב-1992 היא הוכרה כפרופסור מן המניין. מ-1999 עד 2004 היא הייתה עמיתת מחקר בכירה במועצה למחקר בהנדסה ובמדעים פיזיקליים באוניברסיטת ווריק. כיום סיריס היא פרופסור אמריטה במחלקה למתמטיקה באוניברסיטת ווריק.
סיריס היא אחת ממייסדות הארגון "נשים אירופיות במתמטיקה" (אנ') הארגון הוקם בדצמבר 1986 ומאז ניהל כ-18 פגישות (1986–2018 כל שנתיים) במגוון מדינות באירופה.
קריירה ומחקר > פרסים ומלגות

Senior Anne Bennett Prize החברה המתמטית של לונדון (אנ') – (2014)
Junior Whitehead Prize (פרס וויטהד) החברה המתמטית של לונדון – (1987)
Kennedy Scholarship אוניברסיטת הרווארד – (1972 – 1974)
University Mathematical Prize, Oxford (1972)
Mary Ewart Scholarship, Senior Scholar מכללת סמרוויל (1969)
GPDST Sixth Form Scholarship (1967–1968)
הערות שוליים

1 2 3 4 5  Terry Edwards, [ Interview with Professor Caroline Series (עמ' 4), THE INSTITUTE OF MATHEMATICS
AND ITS APPLICATIONS, ‏09/25/2007 05:06 PM (באנגלית)
1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11  http://homepages.warwick.ac.uk/~masbb/CV_2022.pdf
↑  Caroline Series Biography, The Royal Society (באנגלית)
↑  European Women in Mathematics (באנגלית אמריקאית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007522307505171  BIBSYS: 90520601  BnF: cb12371461z (data)  CiNii: DA05350994  ISNI: 0000 0001 0872 2161  LCCN: n90697973  MGP: 75406  NDL: 001133579  NKC: mub2016912305  NTA: 246151099  SUDOC: 032743173  VIAF: 14850666   WorldCat (עם VIAF): 14850666
רוטב תות שדה

| --- | --- |

עוגת גבינה עם רוטב תות שדה
 
פנקוטה עם רוטב תות שדה
רוטב תות שדה הוא קולי (רוטב) העשוי מפרי תות שדה כמרכיב העיקרי.
הכנה

הרוטב משמש בדרך כלל כרוטב קינוח. גרסאות פשוטות של הרוטב מכילות תותים וסוכר מעורבבים, מרוסקים או כתושים. ניתן להשתמש בתותים טריים או קפואים בהכנתו. לקבלת המרקם של קולי התערובת עוברת סינון.
עיבוי הרוטב נעשה באמצעות הוספת עמילן תירס וחימומו.
תוספות טעם מקובלות הן מיץ לימון או ברנדי.
סירופ תות

סירופ תות הוא סירופ בטעם תות, המיוצר בייצור המוני ומשווק במיכלי ובקבוקי פלסטיק. הסירופ משמש לייצור משקאות קלים וגלידות בטעם תות. סירופ תות אינו מכיל תותים אלא חומר טעם (Ethyl methylphenylglycidate).
שימושים

רוטב תותים משמש כרוטב לקינוח על מאכלים כמו עוגת גבינה, גלידה, גלידת סנדיי ועוגות נוספות שונות. הרוטב ניתן להגשה קר או חם.
רדאית

רדאית או רדאי (געז: "ረዳኢ") הוא מנהיג יהודי מביתא ישראל שחי במאה ה-16. במקורות מוצג רדאית כראש העיר של משחא, כמלך סמין, וכעובד אדמה. במקורות אלו מוזכר רדאית כאיש שקרא ושינה את שמות ההרים ויישובי היהודים לשמות מהמקרא.
רדאית מוזכר לראשונה במקורות הנוצריים כמנהיג שניהל את המערכה של 1559–1560 כנגד צבאות האימפריה האתיופית: ”מלכות מינס ארכה ארבע שנים (...) בשנה האחת למלכותו הלך אל ארץ סמין ויקרא למלחמה על רדאית הפלשי...”. מערכה זו הייתה מוצלחת שכן האתיופים נחלו תבוסה.
רדאית היה גם אחד מהמצביאים שהנהיגו את המלחמה בקיסר סרצה דנגל באוקטובר-דצמבר 1579. לפי המקורות הנוצריים סירב רדאית להעלות מס לקיסר וסיבה זו שימשה כעילה לאתיופים לפתוח במערכה כנגד סמין. במהלך המערכה לוחמים ותושבים יהודים רבים נהרגו. בעקבות המערכה הכושלת וכדי למנוע אבדות נוספות לביתא ישראל רדאית הסגיר עצמו, האתיופים כבלו אותו בשלשלאות והגלהו לווג' שבשאווה.
לקריאה נוספת

אהרון זאב אשכולי, ספר הפלשים - יהודי חבש תרבותם ומסורותיהם, מוסד הרב קוק וראובן מס, תשל"ג
Shalva Weil, "Rädaˀi" in Siegbert Uhlig (Editor), Encyclopaedia Aethiopica: O-X, Harrassowitz, 2010, ISBN 3447062460, p. 321
James Arthur Quirin, The Evolution of the Ethiopian Jews: a History of the Beta Israel (Falasha) to 1920, University of Pennsylvania, 1992, ISBN 9780812231168
Steven Kaplan, The Beta Israel (Falasha) in Ethiopia: From Earliest Times to the Twentieth Century, New York University Press, 1992, ISBN 9780814746257
הערות שוליים

↑  אהרון זאב אשכולי, ספר הפלשים - יהודי חבש תרבותם ומסורותיהם, מוסד הרב קוק וראובן מס, תשל"ג, עמ' 152
1 2 3  James Arthur Quirin, The Evolution of the Ethiopian Jews: a History of the Beta Israel (Falasha) to 1920, University of Pennsylvania, 1992, ISBN 9780812231168, p. 79
↑  אשכולי, עמ' 155
↑  אשכולי, עמ' 154
↑  אשכולי, עמ' 150
↑  Quirin, p. 77
↑  Quirin, p. 78
קרל פרנץ, נסיך פרוסיה

קרל פרנץ, נסיך פרוסיה (בגרמנית: Karl Franz von Preußen; ‏ 15 בדצמבר 1916 – 23 בינואר 1975), היה נכדו של וילהלם השני, קיסר גרמניה.
ביוגרפיה

קרל פרנץ נולד ב-15 בדצמבר 1916 בפוטסדאם, ליואכים, נסיך פרוסיה, בנו של וילהלם השני, קיסר גרמניה, ולמריה אוגוסטה, נסיכת אנהלט, בתם של אדוארד, דוכס אנהלט ולואיזה שרלוטה, נסיכת סקסוניה-אלטנבורג. ב-9 בנובמבר 1918 לקראת תום מלחמת העולם הראשונה התפטר סבו מכסאו, ובעקבות כך נכנס אביו לדיכאון, ובשנת 1920 התאבד.
בעקבות התאבדות אביו נטל דודו אייתל פרידריך, נסיך פרוסיה את המשמורת על פרנץ קרל, אולם אמו התנגדה לכך בכל תוקף. בשנת 1921 פסק בית המשפט לטובת אמו, על אף שמשרתיה העידו שאינה כשירה לכך.
ב-27 בספטמבר 1926 התחתנה אמו מריה אוגוסטה עם יוהנס-מיכאל פרייהר פון להן, אולם הם התגרשו בשנת 1935. בפרוץ מלחמת העולם השנייה שירת קרל פרנץ כלוטננט בדיוויזיית פאנצר, ואף קיבל את עיטור צלב הברזל על פעולותיו במערכה בפולין.
ב-5 באוקטובר 1940 התחתן קרל פרנץ עם הנרייטה, נסיכת שנאייך-קרולאט, בתם של יוהאן גאורג, נסיך שנאייך-קרולאט והרמינה, נסיכת רויס-גרייץ, שהייתה בתו החורגת של סבו וילהלם השני. השניים התחתנו בטקס צנוע, בבית סבו באחוזת דורן שבהולנד. לבני הזוג נולדו 3 ילדים, אולם הם התגרשו ב-5 בספטמבר 1946.
ב-9 בנובמבר 1946 התחתן קרל פרנץ עם לואיזה דורה הרטמן, אולם לא היו להם ילדים והם התגרשו בשנת 1959.
ב-20 ביולי 1959 התחתן קרל פרנץ בלימה, פרו עם דונה אווה מריה אררה אי ואלדאווייאנו, ממנה נולדו לו 2 בנות. ב-23 בינואר 1975 מת קרל פרנץ באריקה, צ'ילה, והוא בן 58 שנים.
ילדיו

מאשתו הראשונה הנרייטה, נסיכת שנאייך-קרולאט נולדו לו 3 בנים:
פרנץ וילהלם, נסיך פרוסיה (נולד ב-1943)
פרידריך כריסטיאן, נסיך פרוסיה (1943)
פרנץ פרידריך כריסטיאן, נסיך פרוסיה (נולד ב-1944)
מאשתו השלישית דונה אווה מריה אררה אי ואלדאווייאנו נולדו לו 2 בנות:
אלכסנדרה, נסיכת פרוסיה (נולדה ב-1960)
דזירה, נסיכת פרוסיה (נולדה ב-1961)
קלהארי

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  מדבר, deserts and xeric shrublands 
 נתונים ומידות
 אורך:  4,000 ק"מ 
 שטח:  930,000 קמ"ר 
 מיקום
 קואורדינטות:  23°S 22°E﻿ / ﻿23°S 22°E﻿ / -23; 22
 מדבר קלהארי באדום ואגן מדבר קלהארי סביבו בכתום
 מדבר קלהארי באדום ואגן מדבר קלהארי סביבו בכתום
 
מדבר קלהארי בבוצוואנה
עצי באובב במדבר
מדבר קלהארי הוא מדבר באפריקה הדרומית ששטחו עולה על 900,000 קילומטר רבוע. המדבר מכסה את מרבית שטחי בוטסואנה, חלקים מנמיביה ודרום אפריקה.
סביב המדבר נמצא אגן מדבר קלהארי ששטחו 2.5 מיליון קמ"ר, והוא מכסה את יתרת שטחי בוטסואנה וכן חלקים מאנגולה, זמביה וזימבבואה.
אטימולוגיה

מקורו של שם המדבר בשפה הצוואנית (אנ') במילה "קחאלאחאדי" שמשמעה "הצימאון הגדול".
אקלים

מדבר קלהארי מכוסה חול בצבע אדום חום, וברובו צומחת צמחייה ערבתית. כמות המשקעים הממוצעת בקלהארי היא מעל 250 מ"מ גשם בשנה, ועל כן רוב המדבר אינו מדבר אמיתי (למעט דרום מערב המדבר בו יורדים 175 מ"מ גשם בשנה). הטמפרטורות בקיץ נעות בין C°‏ 20 ל-C°‏ 40. בחורף, הטמפרטורות יורדות מתחת ל-C°‏ 0.
שמורות טבע

בקלהארי מספר שמורות טבע. שמורת הטבע מרכז קלהארי היא שמורת הטבע השנייה בגודלה בעולם. שמורות נוספות הן שמורת קוצה ופארק קחאלאחאדי. בעלי החיים המוגנים החיים בשמורות הן צבועים, אריות, סוריקטות, פילי מדבר, אנטילופות שונות כדוגמת: ראם הצבי, אילנד, דלגן, צביון, וקודו, עופות שונים וזוחלים רבים. אף שמרבית שטח הקלהארי מכוסה עשב ערבתי, בקלהארי מעל 400 סוגי צמחים מזוהים.
גלריה

דלגן
קרנף רחב-שפה
סוריקטות
זאב טלוא
קוברה טבעתית
אריה קטנגה
שבטים מקומיים

התנאים הגאוגרפים של מדבר קלהארי, שהופכים אותו לשטח שאינו מתאים לחקלאות, גרמו לכך שבעוד בשטחים רבים אחרים של אפריקה הדרומית התפתחו בהדרגה התיישבויות חקלאיות ב-1,500 השנים האחרונות, נותר מדבר קלהארי שטחם של ציידים לקטים ששימרו מאפיינים תרבותיים עתיקים שאבדו במקומות אחרים.
בתקופה המודרנית, מדבר קלהארי הוא אזור מגורי הבושמנים. במדבר מתגוררים מספר רב של שבטים, שאין להם שם בו הם מכנים את עצמם. השם "בושמני" מקורו בשפה האנגלית (איש הערבה). בשפת הקחויקחוי נקראים תושבי האזור בשם "סאן" שמשמעו "אדם חיצוני" ובשפת ההררו הם נקראים "באסארווה" שמשמעו "אדם בלא כל רכוש". אנתרופולוגים משערים כי הבושמנים מתגוררים באזור זה ברציפות כציידים-לקטים למעלה מ-22,000 שנה, והיו בני האדם הראשונים שהתיישבו באזור.
בשנת 1961 הוקמה שמורת מרכז הקלהארי על מנת להגן על הבושמנים ומולדתם.
משאבים טבעיים

במדבר מצויים פחם, נחושת, ניקל ואורניום. כמו כן באזור אוראפה בצפון מזרח הקלהארי מצוי מכרה היהלומים הגדול בעולם.
משאבים טבעיים > יישוב מחדש של שבטים מקומיים

בשנת 2002 הכריחה ממשלת בוטסואנה את כל הבושמנים לעזוב את אדמותיהם ולעבור להתגורר במחנות שנבנו עבורם. ההצדקה שניתנה לכך הייתה שהדבר בוצע לשם שימור הטבע, על מנת לחסוך בעלויות אספקת המים לבושמנים וגם על מנת להביא את הציוויליזציה אל הבושמנים.
קבוצת שמירת הטבע הבינלאומית סורביבל אינטרנשיונל טוענת כי הסיבה האמיתית למיקום מחדש של הבושמנים הייתה לאפשר כרייה יותר נרחבת של יהלומים.
הערות שוליים

↑  פרה היסטוריה של האנושות - 101 - חלק 3 - חקלאות משנה את העולם, באתר אקדמיית קהאן, דקה 6:00
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007538689605171  GND: 4029279-4  NDL: 00628380  NKC: ge138570  SUDOC: 027770648
קרסנויארסק

ערך זה עוסק בעיר ברוסיה. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
קרסנויארסק (ברוסית: Красноярск), היא עיר ברוסיה, השלישית בגודלה בסיביר, בירת חבל מנהלי קרסנויארסק, בירת המחוז הכלכלי של מזרח סיביר ומרכז מינהלי חשוב. העיר ממוקמת בדרום סיביר, משתרעת על שתי גדותיו של הנהר יניסיי ומהווה תחנה במסלול מסילת הברזל הטרנס-סיבירית. אוכלוסיית העיר מונה 1,082,933 תושבים (נכון ל-1 בינואר 2017).
היסטוריה

העיר נוסדה בשנת 1628 כאוסטרוג על ידי הקוזאקים של אנדריי דובנסקי כמבצר הגנה נגד פלישות הטטרים והקירגיזים הסיביריים. המבצר קיבל את השם קרסני יאר על שם שמו הטטרי קיזיל ג'אר-הגבעה האדומה. ב-1631 נחשב גודלו של המקום כאוסטרוג בינוני, ב-1659 כאוסטרוג גדול וב-1690 כעיר קרסנוירסק. מ-1630 עד 1679 המקום הותקף מספר פעמים על ידי הקירגיזים של יניסיי. ב-1773 נשרף האוסטרוג הישן ולעיר נשלח האדריכל פטר מואיסייב שבנה תוכנית חדשה לפיתוח העיר לפי דגם סנקט פטרבורג ומאז החלה התקופה המודרנית של העיר.
ב-1807 מת בעיר מייסד החברה הרוסית-אמריקאית הנסיך ניקולאי רזאנוב. בשנת 1822 הוקמה גוברניית יניסיי וקרסונירסק נהפכת לבירתה. ב-1826 נשלחו לעיר ראשי מרד הדקבריסטים נגד הצאר. ב-1835 כל תושבי העיר חויבו לגדל תפוחי אדמה, מי שסירב לצו נשלח לבנות את מבצר בוברויסק בבלארוס. ב-1895 החל להתפתח באזור ענף הזהב, ודרך העיר נבנתה מסילת רכבת ממוסקבה לסיביר.
ב-1896 הגיעה לעיר הרכבת הראשונה וב-1899 נבנה גשר הרכבת מעל יניסיי. בתערוכה העולמית של פריז (1900) קיבל פרויקט הגשר מדליית זהב כאשר בראש ועדת הפרס ניצב גוסטב אייפל. באוגוסט 1905 הופיעו בעיר המכוניות הראשונות. בנובמבר 1941 הועבר לעיר בית חרושת לבניית קטרים. בספטמבר 1942 נבנה בו הקטר הראשון. ב-1995 החלה בניית רכבת תחתית בעיר שהוקפאה בשנת 2011. קיימות תוכניות לחידוש הבנייה תוך סיומה לקראת שנת 2019, אך הן טרם אושרו.
בשנת 2006 על בסיס מוסדות להשכלה גבוהה קיימות בעיר הוקמה האוניברסיטה הפדרלית הסיבירית. בעיר פועלת חברת החלל הלאומית שמהווה חברה פרטית ראשונה ברוסיה בתוחם החלל.
פוליטיקה וממשל

הרשות המחוקקת היא מועצת נבחרי העם של קרסנויארסק ובה 36 חברים.
הרשות המבצעת היא העירייה, בראשה ראש עיר הנבחר בהצבעת חברי מועצת נבחרי העם.
פוליטיקה וממשל > ראשי העיר

ולרי פוזדניאקוב (1991 - 1996)
פיוטר פימאשקוב (1996 - 2011)
אדחם אקובלאטוב (2012 - 2017)
סרגיי ירומין (2017 -)
תחבורה

את העיר משרתים שני נמלי תעופה ששוכנים זה לצד זה במרחק של כ-25 קילומטרים צפון-מערבית לעיר: נמל התעופה ימליאנובו המשמש בעיקר לטיסות ארוכות טווח ונמל התעופה קרסנויארסק צ'רמשנקה המשמש לטיסות קצרות טווח.