stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Qt (ערכת כלים)
התוכנות השונות המרכיבות את Qt > QtAssistant

QtAssistant היא תוכנה להצגת מסמכים מקוונים, תוך דגש על מסמכי עזרה. תוכנה זו עובדת באופן דומה לדפדפן (בעלת חלון תצוגה ראשי, חיפוש, ותמיכה בהיפר-קישורים, החל מגרסה 4.4 היא מבוססת על WebKit), וניתן לבצע bookmark לעמודים חשובים. בנוסף לדפדפנים רגילים, התוכנה מאפשרת ניווט יעיל ומשופר בעזרת מנוע חיפוש מתקדם, שמאנדקס את כל העמודים בקובץ העזרה הדחוס, כך שניתן לחפש מילים וביטויים ספציפיים בקובץ. בנוסף, התוכנה מציעה חיפוש מילים מלא.
התוכנות השונות המרכיבות את Qt > QtDesigner

QtDesigner היא תוכנה לעיצוב ובניית ממשקי משתמש גרפיים בעזרת רכיבי Qt. ניתן לעצב באופן אישי את ה-widgets בצורת WYSIWYG ‏(What You See Is What You Get), ולבדוק אותם בעזרת עיצובים שונים. התוכנה תומכת במנגנון האותות והחריצים, וניתן לקשר רכיבים בצורה זו באופן גרפי (על ידי חיבור רכיב השולח אות לרכיב המקבל אות). כמו כן, ניתן להשתמש ברכיבים שנוצרו על ידי המתכנת. הרכיבים שנוצרו בעזרת QtDesigner מתמזגים עם הקוד שהמתכנת כותב, וניתן לגשת ולשנות ערכים שנקבעו ב-QtDesigner באמצעות קוד באופן דינמי.
התוכנות השונות המרכיבות את Qt > QtLinguist

QtLinguist היא תוכנה המאפשרת תרגום של שדות טקסט משפת המקור לשפות שונות. התוכנה ממפה את המחרוזות שהמתכנתים מסמנים לתרגום (בעזרת פונקציה מיוחדת), ומאפשרת לתרגם את ערכים אלה לשפות שונות, בהתאם להקשרים שבהם הם נמצאים. התוכנה יכולה להבדיל בין אפשרויות שפה שונות (שייכות, יחיד-רבים וכו') בעזרת סימון שהמתכנתים שמים, ותומכת בהכנסה במשתנים בצורה תלויית-שפה. QtLinguist מייצרת קובץ המאגד את התרגומים השונים בצורה דחוסה ומהירה, ומאפשר את צירופם לתוכנה.
התוכנות השונות המרכיבות את Qt > QtCreator

QtCreator היא סביבת פיתוח משולבת (IDE) הרצה על מספר פלטפורמות ומותאמת במיוחד למתכנתי Qt. תכונות העורך מתמקדות בתמיכה במשתמשים חדשים, כמו גם בהגברת היעילות של משתמשים ותיקים. בין התכונות האלה קיימות: עורך קוד מתקדם בסביבת C++, QtDesigner מובנה, כלי ניהול פרויקטים, מערכת עזרה מובנית ותלוית הקשר, תוכנת ניפוי שגיאות ויזואלית (debugger) ועוד.
דוגמאות לתוכנות המבוססות Qt

Adobe Photoshop Album – תוכנה לארגון וסידור תמונות.
Doxygen – יוצר מסמכי ממשק תכנות יישומים (API) לתוכנות.
Freemat – סביבת חישובים נומריים ושפת תכנות חופשית.
Google Earth – תוכנה להצגת מיפוי תלת־ממדי.
KDE – סביבות עבודה פופולרית מבוססת לינוקס.
LyX – ממשק משתמש גרפי עבור תוכנת LaTeX.
Motorola A760 – משתמש בממשק המשתמש שלו בגרסת Qt/Embedded.
Opera/Linux based – דפדפן אינטרנט.
סקייפ – תוכנת VoIP בשיטת P2P.
VirtualBox – תוכנה לוירטואליזציה (Virtualization) של מחשבים.
VLC Media Player – תוכנת קוד פתוח להצגת סרטים. מבוססת ממשק Qt החל מגרסה 0.9.
QGIS - תכנה לניהול מערכת מידע גאוגרפי.
GCompris - מארז תוכנה בידורית לילדים
KeePassXC - מנהל ססמאות
הערות שוליים

↑  ריאיון עם איריק אנג ומתיאס אטריך מחברת Trolltech באתר dot.kde.org
↑  Qt עבור WinCE
↑  Qt תומכת ברישיון LGPL
↑  "היסטוריה קצרה על Qt". אורכב מ-המקור ב-2008-06-30. נבדק ב-2009-03-23.
↑  ההיסטוריה של Qt לחלונות
↑  Products - Qt – A cross-platform application and UI framework: 'Qt uses the native graphics APIs of each platform it supports, taking full advantage of system resources and ensuring that applications have native look and feel.'
↑  Adobe Photoshop Album מאתר Qt
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NKC: ph274760
אדי ואן היילן

| --- | --- |

צילום של אדי ואן היילן בהופעה שהתקיימה בסוף שנות ה-70
 לידה:  26 בינואר 1955 אמסטרדם, הולנד 
 פטירה:  6 באוקטובר 2020 (בגיל 65) סנטה מוניקה, קליפורניה, ארצות הברית 
 מוקד פעילות:  ארצות הברית, ממלכת ארצות השפלה 
 תקופת הפעילות:  1964–2020 (כ־56 שנים) 
 מקום לימודים:  מכללת העיר פסדינה, תיכון פסדינה, Marshall Fundamental Secondary School 
 סוגה:  הארד רוק, מטאל קלאסי 
 סוג קול:  בריטון 
 שפה מועדפת:  הולנדית, אנגלית 
 כלי נגינה:  גיטרה, כלי מקלדת 
 חברת תקליטים:  האחים וורנר רקורדס 
 בן או בת זוג:  ואלרי ברטינלי (11 באפריל 1981–20 בדצמבר 2007) 
 צאצאים:  וולפגנג ואן היילן 
 www.van-halen.com
 פרופיל ב-IMDb
 
אדי ואן היילן, 1993
אדי ואן היילן (בהולנדית: Eddie Van Halen;‏ 26 בינואר 1955 – 6 באוקטובר 2020) היה מלחין השירים הראשי והגיטריסט הראשי של להקת הרוק האמריקנית "ואן היילן".
ואן היילן הקים בשנות ה-70, ביחד עם אחיו, את להקת "ואן היילן", להקת הארד רוק פורצת דרך שנשמעה שונה מכל להקות הרוק הכבד באותה תקופה, שהתבססו מאוד על נגינה בסגנון הבלוז. אדי ואן היילן נחשב לאחד הגיטריסטים הטובים ביותר בכל הזמנים, לאחר שפיתח סגנון נגינה ייחודי שכולל בין היתר את טכניקת הטאפינג, שימוש באפקטים שונים, הרמוניקס, ושימוש נרחב בידית הטרמולו.
אתר האינטרנט AllMusic מכנה אותו "ללא ספק אחד הגיטריסטים המשפיעים, המוכשרים והמקוריים ביותר במאה ה-20" וגם ״שני רק לג׳ימי הנדריקס״, ומגזין הרולינג סטון דירג אותו במקום ה-8 ברשימת "100 הגיטריסטים הגדולים בכל הזמנים".
ביוגרפיה

אדי ואן היילן נולד באמסטרדם שבהולנד, אביו יאן היה מוזיקאי מקומי ואמו של אדי הייתה ממוצא אינדונזי. בגיל שמונה היגר עם משפחתו לארצות הברית.
בילדותו החל ללמוד לנגן על פסנתר ולאחר מכן על גיטרה. ואן היילן מעולם לא לקח שיעורי נגינה מסודרים, שנים לאחר מכן אמר בראיון:
בגלל הסיבה שלא לקחתי אף פעם שיעורי נגינה, החומר שלי נחשב בעייני רבים לכה מטורף.
אחת הלהקות המשפיעות והאהובות ביותר על ואן היילן היא להקת קרים, בצעירותו למד בעל פה את כל קטעי הסולו של גיטריסט הלהקה, אריק קלפטון.
בשנת 1996 בריאיון למגזין "Guitar World", כנשאל על השלבים בכתיבת "Eruption" הוא ענה:
אימון. כשהייתי נער, הייתי יושב שעות על המיטה שלי ומתרגל טכניקות שונות. כשאחי היה יוצא למסיבה בשעה שבע בערב וחוזר בשעה שלוש, הייתי עדיין באותה פינה, באותו המקום ומנגן בגיטרה. עשיתי זאת שנים, ועדיין אני עושה זאת.
בשנת 1974 הקים את להקת ואן היילן, עם אחיו אלכס, הבסיסט מייקל אנתוני, והסולן דייוויד לי רות'.
את הלהקה גילה בסיסט להקת קיס, ג'ין סימונס, והוא סייע לה להשיג עסקת הקלטה עם האחים וורנר.
בשנת 1978 הוציאה הלהקה את אלבומה הראשון שהצליח בצורה מטאורית, והזניק אותם אל התודעה. אלבום זה, ששמו זהה לשם הלהקה, נחשב לאחד מאלבומי הבכורה הגדולים בהיסטוריה, ונמכר בארצות הברית במעל ל-10 מיליון עותקים.
בשנת 1982, לאחר חמישה אלבומי אולפן מצליחים עם ואן היילן, בעקבות התנגשויות רבות עם סולן הלהקה דייוויד לי רות', ביקש ואן היילן מג'ין סימונס להצטרף לקיס במקום הגיטריסט המקורי שלה, אייס פרהלי, שעזב באותה תקופה. אחיו של אדי, אלכס, יחד עם סימונס, שכנע אותו להישאר בלהקה. באותה שנה השתתף בלהיט הפופולרי של מייקל ג'קסון "Beat It", וביצע את סולו הגיטרה המפורסם.
בשנת 1984 המשיכה להקת ואן היילן להצליח ושחררה את אלבומה השישי, "1984", ונחשבה באותו זמן ללהקת הרוק הכבד הפופולרית בארצות הברית.
כעבור שנה עזב דייוויד לי רות' את ואן היילן, ואת מקומו החליף הזמר סמי הייגר מלהקת מונטרוס שגם היה ידוע בפרויקט סולו מצליח.
בשנת 2007 חזר דייוויד לי רות' אל הלהקה. יחד הם יצאו לסיבוב הופעות שגרף 55 מיליון דולר, ובו החליף בנו של אדי, וולפגנג, את מייקל אנתוני כבסיסט הלהקה.
ב-2012 יצא אלבומם הראשון של הלהקה עם דייוויד לי רות' מאז 1984.
מותו

ב-6 באוקטובר 2020, מת ואן היילן ממחלת סרטן הגרון כתוצאה מנזקי העישון, הרגל שרכש כבר בגיל 12. הוא נפטר בבית החולים סיינט ג'ון שבסנטה מוניקה, קליפורניה.
ואן היילן לקה גם בסרטן הלשון בשנים 2000–2002, וטען שחלה כתוצאה מהרגלו להחזיק מפרטי מתכת בפה, באותו האזור בו חלה.
השפעותיו ותרומותיו

אדי ואן היילן נחשב לאחד הגיטריסטים המשפיעים והמקוריים ביותר בתולדות הרוק הכבד. כשואן היילן הוציאה את אלבומה הראשון ב-1978, אדי ואן היילן הציג על הגיטרה יכולות טכניות שהעולם עוד לא הכיר. ביניהם הטאפינג (אותה למד לאחר שצפה בסטיב האקט מפתח הטכניקה בסגנון הרוק מנגן בהופעה של ג'נסיס), ההרמוניקס למיניהם, ופריטת טרמולו (Tremolo picking).
יצירתו "Eruption", שיצאה באלבום הבכורה של הלהקה, מציגה את יכולותיו הוורטואוזיות. כמו כן נחשבת "Eruption" לאחד מהיצירות האינסטרומנטליות המשפיעות ביותר בתולדות הרוק הכבד.
בשנת 1983, השפעתו גדלה וצמחה גם מעבר לעולם הרוק הכבד כשהקליט את הגיטרות עבור השיר "Beat It" של מייקל ג'קסון, וגם ביצע את אחד הסולואים המשמעותיים בתולדות מוזיקת הפופ. ואן היילן אומנם לא השתתף בקליפ לשיר עקב בעיות חוזים. אך, הופיע עם ג'קסון באחת מהופעותיו. יש לציין, שהופעת אורח זו בשיר כה מפורסם נתנה לאדי תרומה עולמית גדולה מעבר לעולם הרוק הכבד.
הערות שוליים

↑  Greg Prato, Van Halen six-stringer and one of the most popular and influential heavy metal guitarists of all time., AllMusic (באנגלית)
↑  Rolling Stone, Eddie Van Halen - 100 Greatest Guitarists, Rolling Stone, ‏2015-12-18 (באנגלית)
↑   הגיטריסט האגדי אדי ואן היילן מת מסרטן..., באתר הארץ, 7 באוקטובר 2020
↑  Farber, Jim (2020-10-06). "Eddie Van Halen, Virtuoso of the Rock Guitar, Dies at 65". The New York Times (באנגלית אמריקאית). ISSN 0362-4331. נבדק ב-2020-10-06.
↑  Eddie Van Halen blames guitar picks for giving him tongue cancer | NME, NME Music News, Reviews, Videos, Galleries, Tickets and Blogs | NME.COM, ‏2015-06-19 (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810669827105606  BIBSYS: 7029991  BNE: XX963566  BnF: cb139007242 (data)  GND: 121436047  ISNI: 0000 0001 1947 9910  LCCN: n84088364  MusicBrainz: 2a66baa5-9832-4fbc-8365-c9f607a89e47  NDL: 01084465  NKC: ola2002152413  NLA: 35600658  NLK: KAC2020K3925  NSK: 000235121  NTA: 073540226  Trove: 542622  VIAF: 29719635   WorldCat (עם VIAF): 29719635
אורית מוסינזון

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  26 באפריל 1975 רמת השרון, ישראל 
 פטירה:  13 ביוני 2020 (בגיל 45) 
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  אוניברסיטת בן-גוריון בנגב 
 מעסיק:  וויקס 
 
אורית מוסינזון-לאופר (26 באפריל 1975 – 13 ביוני 2020) הייתה יזמת הייטק ומשקיעת הון-סיכון ישראלית.
קורות חיים

אורית מוסינזון נולדה ברמת השרון לרות ואילון, אחות צעירה לשני אחים. היא נכדתו של איש ההגנה דוד מוסינזון. בוגרת תיכון רוטנברג ברמת השרון. את עבודת הגמר במגמת פיזיקה ביצעה במכון וולקני.
הייתה כתבת נוער של ראש 1.
סיימה תואר ראשון ושני במנהל עסקים באוניברסיטת בן-גוריון בנגב. סיימה דוקטורט בקליפורניה. עבודת הדוקטורט עסקה בשיווק באינטרנט ובמיתוג.
קריירה עסקית

ב-2006 ייסדה עם שותפים את חברת וויקס.קום, שפיתחה פלטפורמה לבניית אתרי אינטרנט בחינם וללא צורך בידע מוקדם.
חיים אישיים

נישאה לראשונה בגיל 19. בשנות ה־30 לחייה הייתה נשואה לאבישי אברהמי, איתו הקימה את וויקס.
נישאה בשלישית לבן זוגה ד"ר אור לאופר מומחה למדעי המחשב אשר חלה בסרטן בעצמו בזמן שאורית חלתה גם כן. לשניים נולד ילד.
מוסינזון נפטרה ב-13 ביוני 2020 ממחלת הסרטן.
אוצר התורה

אוצר התורה היא רשת חינוך יהודי שנוסדה בשנת 1945 בירושלים, במטרה לחנך ילדים יוצאי קהילות ספרדיות. הרשת הקימה 29 בתי ספר בשטח המנדט הבריטי, ובהמשך העבירה את פעילותה למדינות מוסלמיות במזרח התיכון ובצפון אפריקה. הרשת הוקמה על ידי שלושה אישים בני הקהילה הסורית-חלבית בארץ ישראל ובתפוצות: יצחק שלום מארצות הברית, יוסף שמאע מירושלים ועזרא טובל מארגנטינה.
בין היתר הפעילה הרשת 40 בתי ספר באיראן עם כ-8,000 תלמידים, שני בתי ספר בסוריה הפעילים עד היום, ובית ספר בלוב שפעל לתקופה קצרה. במרוקו חינכה הרשת בין השנים 1947–1962 כ-10 אחוז מכלל הילדים היהודים בגיל החינוך. בעידוד מייסדי הרשת במרוקו -הרב אברהם קלמנוביץ נשיא ישיבת מיר בניו יורק והרב רפאל עבו, הועברו אלפי תלמידים מצטיינים מבתי הספר במרוקו לישיבות ליטאיות באירופה ובארצות הברית, במטרה לשקם את עולם הישיבות שנחרב בשואה, על אף שכתוצאה מכך אולי נמנע פיתוחו של החינוך הדתי במרוקו. כיום רשומים במוסדות הרשת במרוקו כ-500 תלמידים.
בנוסף לחינוך דתי וכללי, קיבלו תלמידי הרשת בחלק מהמדינות ארוחות חינם וטיפול רפואי. בעקבות הסדר שהושג עם רשת כל ישראל חברים ("אליאנס") החילונית, סיפקה אוצר התורה כ-10 שעות שבועיות של חינוך יהודי בבתי הספר של אליאנס באיראן. בנוסף, ביזמתו של שאול רייכמן, שחי באותה תקופה בטנג'יר לפני שהיגר לקנדה, הוקם בטנג'יר בית ספר להכשרת מורות. בין השנים 1959-1955 כיהן כמנכ"ל הרשת הרב זאב וולטנר מאנגליה.
במהלך שנות ה-50 הצטמצם משמעותית מספר התלמידים הנרשמים לרשת, בעקבות גלי ההגירה של יהודים ממדינות מוסלמיות לישראל ולצרפת. בעקבות זאת הוקמו בתי ספר בצרפת; בשנת 1961 נפתח בית הספר הראשון בליון, שהפך בהמשך לעצמאי, ובשנת 1971 הוקמו בתי ספר בשני פרברי פריז, קרטיי וסרסל. בהמשך נפתחו בתי ספר גם בטולוז, במרסיי ובאנטוני.
נכון לשנת 2005, לומדים ב-15 מוסדות הרשת בצרפת כ-4,000 ילדים בני 5–17, מתוך סך כולל של כ-30 אלף ילדים שלומדים בבתי ספר יהודיים-צרפתיים. בתי הספר מקיימים הפרדה בין בנים לבנות ומשלבים לימודים תורניים וגישה אורתודוקסית, לצד פתיחות מסוימת ולימודים כלליים מתקדמים. ממשלת צרפת מממנת את המשכורות למורים המלמדים את מקצועות החול, בתמורה לפיקוח הדוק על תוכנית הלימודים הממלכתית. בנוסף נתמך הארגון מאז היווסדו על ידי הג'וינט, קהילות מקומיות ואנשים פרטיים.
בשנת 2012, במהלך פיגועי הירי שאירעו בדרום צרפת בידי צעיר מוסלמי, נרצחו מורה בבית הספר של הרשת בטולוז, הרב יונתן סנדלר, שני בניו ותלמידה נוספת. הרוצח הצהיר כי המניע למעשה הוא נקמת מות ילדים פלסטינים. בעקבות הפיגוע שונה שם בית הספר ל"אור התורה",
לפי אמונה במסורת היהודית על סגולה שיש בשינוי שמו של אדם כדי לשנות את גורלו.
לקריאה נוספת

אנציקלופדיה יודאיקה, 12, עמ' 1537
הערות שוליים

↑  יעקב לופו, 'הצלת יהדות מאראקא לתורה', הוצאת תלמידים ממרוקו לישיבות ליטאיות אחר השואה, בתוך פעמים, 80 (תשנט) 112-128
↑  רפאל יעקב ישראל, מנוחת אהרן
אדולף פרידריך השלישי, דוכס מקלנבורג-שטרליץ

אדולף פרידריך השלישי, דוכס מקלנבורג-שטרליץ (בגרמנית: Adolf Friedrich III, Herzog von Mecklenburg-Strelitz; 7 ביוני 1686 – 11 בדצמבר 1752) היה דוכס מקלנבורג-שטרליץ בין השנים 1708–1752.
ביוגרפיה

אדולף פרידריך נולד ב-7 ביוני 1686 בשטרליץ שהשתייכה לדוכסות מקלנבורג-שטרליץ, לאדולף פרידריך השני, דוכס מקלנבורג-שטרליץ, ומריה, דוכסית מקלנבורג-גיסטרוב, בתו של גוסטב אדולף, דוכס מקלנבורג-גיסטרוב.
בשנת 1701 ייסד אביו את דוכסות מקלנבורג-שטרליץ, לאחר מאבק ירושה למעלה מ-5 שנים, שהתנהל לאחר מותו של גוסטב אדולף, דוכס מקלנבורג-גיסטרוב בשנת 1695, בין אביו אדולף פרידריך השני, דוכס מקלנבורג-שטרליץ לבן דודו פרידריך וילהלם, דוכס מקלנבורג-שוורין.
ב-12 במאי 1708 מת אביו אדולף פרידריך השני, דוכס מקלנבורג-שטרליץ, ואדולף פרידריך עלה לשלטון במקומו. בשנת 1712 נשרפה העיר שטרליץ כליל, ואדולף פרידריך ומשפחתו עברו לגור בבקתת הציד שלהם, ומסביבה נבנתה העיר נוישטרליץ. בשנת 1733 נוסדה העיר נוישטרליץ באופן רשמי, ובשנת 1736 הפך אותה אדולף פרידריך לבירת הדוכסות.
ב-11 בדצמבר 1752 מת אדולף פרידריך ללא ילדים, ואחיינו אדולף פרידריך הרביעי, דוכס מקלנבורג-שטרליץ עלה לשלטון במקומו.
משפחתו

בשנת 1709 התחתן אדולף פרידריך עם דורותיאה, נסיכת שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-פלן, בתו של יוהאן אדולף, דוכס שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-פלן, ממנה נולדו לו 2 בנות:
מריה סופיה (1710–1728)
מגדלנה כריסטינה (1711–1713)
אדולף ציגלר

| --- | --- |

 לידה:  16 באוקטובר 1892 ברמן, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 פטירה:  18 בספטמבר 1959 (בגיל 66) Varnhalt, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 לאום:  גרמנים 
 מקום לימודים:  האקדמיה לאמנות יפה, מינכן 
 
אדולף ציגלר (בגרמנית: Adolf Ziegler‏; 16 באוקטובר 1892 – 18 בספטמבר 1959) היה צייר ופוליטיקאי גרמני. המפלגה הנאצית הטילה עליו לפקח על הטיהור של מה שהמפלגה הגדירה כ"אמנות מנוונת", מה שכלל את רוב האמנים המודרניים הגרמנים. הוא היה הצייר האהוב על היטלר.
ביוגרפיה

כבן לאב אדריכל ולמשפחת אדריכלים מצד אמו, ציגלר היה מוקף תמיד באמנים. הוא למד באקדמיית ויימאר משנת 1910 אצל אמן הטכניקה מקס דורנר באקדמיה לאמנות יפה במינכן. עם זאת, מלחמת העולם הראשונה קטעה את לימודיו כאשר גויס להיות קצין קו ראשון. לאחר המלחמה הוא התיישב במינכן והמשיך את לימודיו באקדמיה לאמנות יפה במינכן בשנת 1919, שם השתתף בשיעורים של אמן האר נובו אנג'לו יאנק. בסופו של דבר הוא השיג את תפקיד הפרופסור באקדמיה במינכן בשנת 1933, עם עליית הנאצים לשלטון.
עבודותיו התאימו לאידיאל הנאצי של אמנות "טהורה גזעית", וכנשיא לשכת הרייך לאמנות חזותית, הופקדה עליו המשימה לחסל את סגנונות האוונגרד. זאת הוא עשה באמצעות גירוש אמנים אקספרסיוניסטים כמו קרל שמידט-רוטלוף, ואסר עליו כל פעילות אמנותית "מקצועית או חובבנית".
כבר כחבר במפלגה הנאצית בתחילת שנות העשרים, הוא פגש את אדולף היטלר בשנת 1925 והיה לאחד מיועציו בעניינים אמנותיים. היטלר הזמין את ציגלר לצייר דיוקן של אחייניתו, גלי ראובל, שהתאבדה. בשנת 1937 הוא צייר את הציור מהמיתולוגיה "פסק הדין של פריז", אותו רכש היטלר באופן אישי זמן מה לאחר מכן, ותלה אותו במעונו במינכן - בהמשך היטלר תלה את ארבעת היסודות של ציגלר בבית מגורים במינכן.
ציור זה היה אהוב מאוד, אם לשפוט לפי המספר העצום של גלויות ורפרודוקציות שנמכרו. החגיגות הנאציות של דמות האדם ללא מלחמות או סבל היו פופולריות מאוד. בשלב זה, ציגלר הפך לצייר הרשמי הראשי של הרייך השלישי וזכה בתג מפלגה מזהב, כהוקרה על שירות יוצא מן הכלל למפלגה הנאצית או למדינה.
לא ידוע הרבה על עבודותיו המוקדמות, אלא שסגנונו המוקדם הציג צורות מודרניסטיות. מנהל המוזיאון הגולה אלואה שרדט ציין בסוף שנות השלושים כי ציגלר היה בעבר צייר מודרני ומעריץ קנאי ליצירותיו של פרנץ מארק. לפני שנכנס לתפקידו, היה אחד הציירים המודרניים הקיצוניים ביותר, אך בדרגה נחותה יותר.
אין דוגמאות ליצירותיו המוקדמות. הוא ויתר על הסגנון המודרני לסגנון ייצוגי וריאליסטי בשנות העשרים של המאה העשרים, במהלכן הגדיל את הקשר עם היטלר. ציגלר הציג אחד עשר בדים בתערוכות האמנות הגרמניות הגדולות בבית האמנות הגרמנית בין השנים 1937–1943. ציגלר היה ידוע בעיקר בקומפוזיציות פרחוניות, ציורי ז'אנר, ציורי אלגוריות בהשראת המיתולוגיה היוונית, דיוקנאות ועירומי נשים רבים. עירום הסטטי והפסאודו-קלאסי שלו תיאר דמויות אריות אידיאליות. בראיון עם המחזאי האמריקאי בארי סטאוויס הסביר ציגלר שציור של גרמניה עירומה יפהפייה מעודד את האידיאל של גוף מושלם ומעניק לגברים גרמנים תמריץ ללדת ילדים גרמנים רבים. עם זאת, ה'נטורליזם' האמנותי של הדמויות הטהורות גזעית לא השאיר דבר לדמיון, והוא זכה לכינוי המזלזל של "מייסטר דה דויטשאן שמאראס" ("אמן שיער הערווה הגרמני").
האמנות המנוונת

ציגלר מילא כמה תפקידים מנהליים חשובים במהלך הרייך השלישי. הוא מונה לסנטור לאמנויות היפות בלשכת התרבות של הרייך בשנת 1935. מאוחר יותר מינה אותו שר התעמולה יוזף גבלס למועצה הנשיאותית, אז סגן נשיא לשכת האמנות של הרייך. לבסוף, ב-1 בדצמבר 1936, הוא החליף את האדריכל. יוגן האניג כנשיא לשכת האמנות, שהיו בה אז 45,000 חברים. החלפתו של ציגלר את הניג כנשיא הייתה אות מובהק לסלידתו הגוברת של הרייך מחוסר התאמה לאמנויות.
ציגלר עמד בראש ועדה של חמישה אנשים שסיירה באוספי מדינה בערים רבות, ותפסה יצירות שנחשבו כמנוונות. העבודות הובלו למינכן לצורך התקנה בחדרים הצרים של ארקדת הופגארטן לתצוגה. סך הכל כ-16,000 דוגמאות ליצירות אמנות אקספרסיוניסטיות, מופשטות, קוביסטיות וסוריאליסטיות.
ציוריהם של אמנים "מנוונים" כאלה, כולל עבודותיהם של מקס בקמן ואמיל נולדה, הוחרמו בהוראת ציגלר. ציגלר הצליח לארגן את תערוכת האמנות המנוונת במינכן תוך פחות משבועיים. ב־19 ביולי 1937 הוא פתח את התערוכה וגינה את מנהלי המוזיאונים שהציגו תמונות אלה בעבר.
במהלך מלחמת העולם השנייה נשלח ציגלר זמנית למחנה כלא לאחר שהביע ספק בפומבי לגבי כדאיות מהלכיו של היטלר. כאשר נמסר להיטלר על עמדתו ה"תבוסתנית" של ציגלר, הוא הורה לעצרו. ציגלר נעצר על ידי הגסטפו ונכלא במחנה הריכוז דכאו במשך שישה שבועות. עם זאת, היטלר הורה באופן אישי לשחרר אותו מדכאו ולאפשר לו לפרוש.
מכיוון שציוריו היו קשורים לנאציזם, ציגלר לא הצליח להחיות בהצלחה את הקריירה שלו כאמן לאחר המלחמה. הוא עתר שוב ושוב למינויו מחדש לאקדמיה לאמנויות יפות במינכן בין השנים 1955–1958, אך נדחה מכיוון שהאקדמיה קבעה כי בתחילה קיבל את התפקיד עקב מינויו האישי של היטלר.
ציגלר חי בשקט בכפר ורנהאלט ליד באדן-באדן בשנים האחרונות לחייו.
הוא נפטר בספטמבר 1959, בגיל שישים ושש.
הערות שוליים

↑  Deutsche Welle (www.dw.com), Conspiracies swirl in 1939 Nazi art burning | DW | 20.03.2014, DW.COM (באנגלית בריטית)
↑  Petropoulos, Jonathan (2000). The Faustian Bargain: The Art World in Nazi Germany. New York: Oxford University Press. p. 256
↑  von Luttichau, Mario-Andreas (2014). ""Crazy at any Price": The Pathologizing of Modernism in the Run-up to the "Entartete Kunst" Exhibition in Munich in 1937". In Peters, Olaf (ed.). Degenerate Art: The Attack on Modern Art in Germany 1937. Munich: Prestel. p. 36
↑  Backes, Klaus (1988). Hitler und die Bildenden Künste. Köln: DuMont. p. 86
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810689569305606  GND: 132652706  ICCU: BCTV009936  ISNI: 0000 0000 2270 2688  RKD: 234408  ULAN: 500336313  VIAF: 28237631   WorldCat (עם VIAF): 28237631 
פתיחת המשכן לאמנות במינכן. משמאל: האדריכל, אדולף היטלר, גרדי טרוסט אשת האדריכל, אדולף ציגלר (עם עניבת פרפר) ויוזף גבלס. מאי 1937
אוטו פרנקל

אין תמונה חופשית
אוטו פרנקל (1919 – מאי 2010) היה רופא פנימאי, פרופסור לרפואה פנימית בבית הספר לרפואה באוניברסיטת תל אביב, מנהל מחלקה פנימית בבית חולים שיבא (1964-1985).
בין עיסוקיו הרבים במחלות פנימיות פרנקל התעניין ועסק רבות בפרמקולוגיה קלינית.
ביוגרפיה

פרנקל נולד בבודפשט לאירמה ולשמואל. אביו היה נוירולוג. פרנקל סיים את לימודיו היסודיים בבית ספר יהודי חילוני בעל צביון ציוני. בנעוריו פרנקל זכה בפרס ראשון לאומי[דרושה הבהרה] בהונגריה במתמטיקה.
פרנקל למד רפואה בבית הספר לרפואה של בודפשט סיים בהצטיינות בשנת 1943.
בשנת 1944, בעיצומה של מלחמת העולם השנייה, גורש פרנקל למחנה הריכוז מאוטהאוזן.
פרנקל ניצל בעזרת פרטיזנים סרבים. לאחר השחרור חזר לבודפשט.
פרנקל התחיל התמחות ברפואה פנימית. בהיותו ציוני נשלח כנציג וציר לקונגרס הציוני בבזל בשנת 1947.
בשנת 1948 פרנקל עלה לארץ ישראל במסגרת עליית האקדמאים.
פרנקל הוצב כרופא צבאי בבית החולים דונולו. בהמשך עבד עם חולי פוליו בבית החולים בפרדס כ"ץ.
בשנת 1953 החל פרנקל את עבודתו כפנימאי בכיר במחלקתו של הפרופסור הרי הלר בבית החולים תל השומר.
בשנת 1963 יצא פרנקל להשתלמות בלונדון. לאחר חזרתו, מונה פרנקל בשנת 1964 כמנהל מחלקה פנימית בבית החולים תל השומר (ביתן 36).
במהלך שנות הששים של המאה העשרים לקח פרנקל חלק פעיל בהקמת החוג לרפואה פנימית בבית הספר לרפואה של אוניברסיטת תל אביב.
בסוף שנות השבעים קיבל פרנקל מינוי כפרופסור חבר לרפואה פנימית וכיהן בתפקידו זה וכן בתפקידו כמנהל מחלקה עד שנת 1985.
עם יציאתו לגמלאות עבד פרנקל  שנתיים כיועץ פנימאי למחלקות הכירורגיות ובמקביל כיהן כיושב ראש ועדות רפואיות באגף השיקום  של משרד הביטחון עד פרישתו  בשנת 1995.
פרנקל נפטר בשנת 2010. נטמן בבית הקברות סגולה בפתח תקווה.
לקריאה נוספת

פרופ' פרנקל אוטו (ההסתדרות הרפואית בישראל, אתר הר"י)
הערות שוליים

↑  אתר "Billiongraves"
↑  פרמקולוגיה קלינית - מדע הפרמקולוגיה הקלינית עוסק בטיפול תרופתי מושכל ובטוח לחולים בהתבסס על רפואה מבוססת הוכחות, רפואה מותאמת אישית ומרשם תרופות מאוזן
אגל אזור

מטוס הDC-3 דקוטה של החברה בשנת 1953
אגל אזור (בצרפתית: Société Aigle Azur Transports Aériens) הייתה חברת תעופה צרפתית שבסיסה הראשי נמצא בנמל התעופה אורלי שליד פריז. החברה הפעילה טיסות ליעדים בצפון אפריקה כמו אלג'יריה, מרוקו ומאלי וליעדים באירופה - רוסיה, גרמניה, איטליה   ופורטוגל. במזרח התיכון טסה החברה ללבנון, באסיה לסין ובדרום אמריקה לברזיל. כן החברה הפעילה טיסות שכר ושירות טיסות מטען.
תולדות החברה

החברה הוקמה באפריל 1946 על ידי סילבאן פלוארה (Sylvain Floirat) בשם אגל אזור, והייתה אחת מחברות התעופה הראשונות שהיו בבעלות פרטית לאחר מלחמת העולם השנייה. בין השנים 1946 ל-1955 הפעילה החברה צי גדול של מטוסי DC-3 דקוטה.
בתחילת שנות ה-50 הפעילה החברה טיסות סדירות ליעדים קרובים באסיה ובצפון אפריקה.
ב-1970 החברה הפכה לחברת תעופה אזורית ושינתה את שמה ללוקאס תעופה (Lucas Aviation) ובהמשך שינתה את שמה ללוקאס אגל אזור.
בחודש מאי 2001 רכשה חברת "Groupe GOFAST" את חברת התעופה והחזירה את שמה לשם המקורי אגל אזור. מנהל החברה החליף את מטוסי הבואינג 737 של החברה במטוסים ממשפחת האיירבוס A320. כיום עובדים בחברה כ-450 עובדים.
בשנת 2012 רכשה חברת החזקות סינית בשם HNA Group חצי ממניות החברה, בשנת 2017 רכש דייוויד נילמן, איש עסקים אשר ברשותו נמצאות החזקות במספר חברות תעופה, 32% מהמניות הנותרות.
צי המטוסים

צי המטוסים של החברה נכון לדצמבר 2018:
| כלי טיס | בצי | בהזמנה | נוסעים> J | נוסעים> Y | נוסעים> סה"כ | הערות |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| איירבוס A320-200 | 8 | — | — | 174 | 174 |  |  |
| איירבוס A320-200 | 8 | — | 36 | 138 | 174 |  |  |
| איירבוס A330-200 | 2 | 1 | 19 | 268 | 287 |  |  |
| סה"כ | 10 | 1 |  |  |  |  |  |
תאונות ותקריות

ב-10 בינואר 2008 פגע מטוס החברה מדגם איירבוס A321 עם הזנב במסלול בזמן הנחיתה בשדה התעופה שבאלג'יר. איש מהנוסעים לא נפגע.
הערות שוליים

↑  פרטי צי המטוסים של אגל אזור, באתר airfleets.net (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb15603454n (data)  VIAF: 142344398   WorldCat (עם VIAF): 142344398