טריטוריית אוקלהומה
מחוזות > מחוזות מקוריים

כאשר טריטוריית אוקלהומה הוקמה בשנת 1890, שבעה מחוזות הוגדרו וסומנו באופן מספרי. לאחר מכן, כאשר נפתחו אדמות נוספות להתיישבות, סומנו מחוזות חדשים באותיות האלף-בית. מאוחר יותר, בהצבעת התושבים, קיבלו אלה שמות מחוז קבועים. שבעת המחוזות הראשונים הממוספרים מאוחר יותר נקראו כך: לוגאן, קליבלנד, אוקלהומה, קנדי, קינגפישר, פיין וביבר.
שר הפנים הגדיר את הגבולות והקצה את שמות שלושת המחוזות שיוגדרו ואת שמותיהם הוקצו בהכרזה ביצועית כאשר שמורות קיווה-קומאנצ'י וויצ'יטה-קאדו נפתחו להתיישבות ב-1901.
מחוז גריר, שנוצר על ידי בית המחוקקים של טקסס ב-8 בפברואר 1860, ונקרא על שמו של ג'ון אלכסנדר גריר, סגן מושל טקסס, היה אזור שנתבע על ידי טקסס וארצות הברית כאחד. המחלוקת נבעה ממפה שהוגשה עם הסכם אדמס-אוניס משנת 1819. האמנה קבעה כי הגבול בין התביעות הצרפתיות בצפון לבין התביעות הספרדיות בדרום ארצות הברית היה ריו רוקסו דה נאצ'יטוצ'ס (הנהר האדום) עד שהגיע לקו האורך ה-100 במערב, כפי שצוין על המפה של ג'ון מליש שפורסמה ב־1818. עם זאת, החלקים העליונים של הנהר האדום לא נסקרו, כנדרש בסעיף הרביעי של האמנה, עד 1852. הבעיה הייתה שהמרידיאן ה-100 במפת מליש היה בערך 90 מיל (140 קילומטרים) מזרחית למרידיאן ה-100 האמיתי והנהר האדום התפצל כ-50 מיל (80 קילומטרים) מזרחית לקו האורך ה-100. צוות סקר אחר גילה את שגיאת המיפוי ב-1857 והראה שהמזלג הדרומי הוא הנהר האדום שצריך להיות הגבול הנכון שתואר על ידי הסכם אדמס-אוניס. טקסס דחתה את הקביעה הזו ותבעה את האדמה מדרום ל-North Fork. ארצות הברית תבעה את האדמה מצפון ל-South Fork.
טקסס המשיכה לתבוע ריבונות על מחוז גריר במהלך מלחמת האזרחים ולאחריה. היא פתחה את האדמה לותיקי מהפכת טקסס וצבא הקונפדרציה והשכירה קרקעות לחוואים. בשנת 1884, הנשיא צ'סטר א. ארתור לקח תפקיד פעיל יותר בחיפוש אחר פתרון המחלוקת.  עם זאת, הניסיון לא הצליח לפתור דבר. בינתיים, תושבי האזור ארגנו רשמית את מחוז גריר כישות של טקסס בשנת 1886, וקבעו את מנגום כמושב המחוז. בשנת 1890, הקונגרס העביר את חוק אוקלהומה המקורי, שחייב את התובע הכללי של ארצות הברית לפתור את בעיית הגבול על ידי הגשת תביעה נגד טקסס.
הסכסוך הועבר ישירות לבית המשפט העליון, שכן לא הייתה סמכות של בית משפט קמא. חוות דעתו של בית המשפט, בארצות הברית נגד מדינת טקסס (1896), שהוצא ב-16 במרץ 1892, קבע כי הקרקע של כ-1.5 מיליון דונם (6,070 קמ"ר /2,345 מייל רבועים) משתייכת לארצות הברית.  בעקבות פסיקה זו, ב-4 במאי 1896, הקרקע הוקצתה רשמית על ידי הקונגרס לטריטוריית אוקלהומה. חוק הייסוד של מחוז גריר, שהתקבל מיד לאחר מכן, העניק למתיישבי טקסס את 160 הדונם (647,000 מ"ר) בהם חיו ואפשרות לרכוש 160 דונם נוספים (647,000 מ"ר) תמורת $1.00 לדונם ($247 לקמ"ר).
כאשר אוקלהומה הפכה למדינה ה-46 בארצות הברית ב-16 בנובמבר 1907, "מחוז גריר" הישן חולק למחוזות גריר, ג'קסון וחלק מבקהאם. מנגום נותרה מושב המחוז של מחוז גריר שהוגדר מחדש. מחוז הרמון נוצר ב-22 במאי 1909, בהצבעה של אנשים מחלק ממחוז גריר, אוקלהומה. מנגום נותרה מושב המחוז של מחוז גריר שהוגדר מחדש.
במפקד האוכלוסין של ארצות הברית של 1900, 23 מחוזות בטריטוריית אוקלהומה ו-6 שמורות אינדיאנים דיווחו על ספירות האוכלוסייה הבאות (לאחר שרק 8 מחוזות ו-13 שמורות אינדיאנים דיווחו על הספירות הבאות במפקד ארצות הברית של 1890):
| 1900 דרגה | מחוז | 1890 תושבים | 1900 תושבים |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 | וודס | – | 34,975 |
| 2 | לינקולן | – | 27,007 |
| 3 | לוגאן | 12,770 | 26,563 |
| 4 | פוטאווטומי | – | 26,412 |
| 5 | אוקלהומה | 11,742 | 25,915 |
| 6 | קיי | – | 22,530 |
| 7 | גארפילד | – | 22,076 |
| 8 | פיין | 7,215 | 20,909 |
| 9 | קינגפישר | 8,332 | 18,501 |
| 10 | גריר | 5,338 | 17,922 |
| 11 | גרנט | – | 17,273 |
| 12 | קליבלנד | 6,605 | 16,388 |
| 13 | קנדיאן | 7,158 | 15,981 |
| 14 | וושיטה | – | 15,001 |
| 15 | פוני | – | 12,366 |
| 16 | קאסטר | – | 12,264 |
| 17 | נובל | – | 11,798 |
| 18 | בליין | – | 10,658 |
| 19 | דיואי | – | 8,819 |
| 20 | וודוורד | – | 7,469 |
| 21 | רוג'ר מילס | – | 6,190 |
| 22 | ביבר | 2,674 | 3,051 |
| 23 | דיי | – | 2,173 |
|  | שמורה אינדיאנית | 16,641 | 16,090 |
|  | טריטוריית אוקלהומה | 78,475 | 398,331 |