stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ג'ורג' האריסון
ביוגרפיה > מותו

מחלת הסרטן שבה לתקוף את האריסון ב-2001. על אף הטיפולים האגרסיביים בהם נקטו רופאיו כדי למנוע מהגרורות להתפשט וניתוח שעבר במאיו קליניק, החמיר מצבו והוגדר כסופני. את חודשיו האחרונים העדיף לבלות בביתו עם משפחתו וחבריו הקרובים. הוא אף עבד על מספר שירים יחד עם בנו דאהני, שיצאו באלבום לאחר מותו. השיר האחרון שהקליט האריסון היה Horse to the Water, באוקטובר 2001. השיר התפרסם באלבומו של ג'וליאן (ג'ולס) הולנד, Small World Big Band שיצא באותה שנה.
האריסון נפטר ב-29 בנובמבר 2001 בביתו של פול מקרטני שבלוס אנג'לס, בן 58 במותו. על פי בקשתו, גופתו נשרפה. שמועות רבות טוענות כי אפרו פוזר בנהר הגנגס בהודו, אך אין עדות לטקס כזה ומקום הימצאו של האפר לא נחשף לציבור.
לאחר מותו

לאחר מותו זכו חלק מאלבומיו ושיריו להצלחה מחודשת. המצליח מכולם היה השיר My Sweet Lord שזינק לראש המצעדים בינואר 2002. בנו, דאהני, סיים את הקלטות האלבום עליו עבדו יחד לפני מותו של האריסון והוא יצא בנובמבר 2002 בשם Brainwashed. האלבום זכה לביקורות טובות בארצות הברית.
ב-29 בנובמבר 2002 התקיים בלונדון קונצרט לזכרו של ג'ורג' (Concert For George) ובו השתתפו מוזיקאים רבים, בהם: קלפטון, מקרטני, רינגו סטאר, ראווי שנקר ובנו היחיד, דהאני.
באוקטובר 2011 יצא הסרט הדוקומנטרי "ג'ורג' האריסון: חי בעולם חומרני" בבימויו של מרטין סקורסזה, הסוקר את חייו של האריסון באמצעות קטעי ארכיון רבים וראיונות עם מספר מקורבים אליו, כגון אלמנתו אוליביה, חבריו ללהקת הביטלס פול מקרטני ורינגו סטאר, חברו הקרוב הגיטריסט והזמר אריק קלפטון ועוד.
האריסון דורג במקום ה-11 ברשימת 100 הגיטריסטים הטובים של כל הזמנים של המגזין רולינג סטון.
דיסקוגרפיה

1968 – Wonderwall Music
1969 – Electronic Sound
1970 – All Things Must Pass
1972 – The Concert For Bangla Desh
1973 – Living The Material World
1974 – Dark Horse
1975 – (Extra Textura (Read All About It
1976 – The Best Of George Harrison
1976 – Thirty Three & 1/3
1979 – George Harrison
1981 – Somewhere In England
1982 – Gone Troppo
1987 – Cloud Nine
1989 – Best Of Dark Horse 1976–1989
1992 – Live In Japan
2002 – Brainwashed
2009 – Let It Roll: Songs by George Harrison
ספרים

1980: אוטוביוגרפיה שנכתבה על ידי האריסון I, Me, Mine, הוצאת Simon & Schuster
1997: ביוגרפיה Giuliano Geoffrey, Dark Horse: The Life and Art of George
אד, אדד ואדי

| --- | --- |

הדמויות הראשיות (משמאל לימין): אד, אדי ודאבל די
 סוגה:  הנפשה, קומדיה
 יוצרים:  דני אנטונוצ'י
 בימוי:  דני אנטונוצ'י
 מדבבים:  מאט היל, סמואל וינסנט, טוני סאמפסון
 ארץ מקור:  ארצות הברית ארצות הברית (הרצה)   קנדה קנדה (הפקה)
 שפות:  אנגלית רוסית עברית ערבית
 מקום התרחשות:  נחל אפרסק
 מספר עונות:  6
 מספר פרקים:  70   סרט טלוויזיה
 הפקה
 חברת הפקה:  Cartoon Network האחים וורנר
 הפצה:  Cartoon Network האחים וורנר
 אורך פרק:  22 דקות
 שידור
 רשת שידור:  Cartoon Network
 רשת שידור בישראל:  ערוץ הילדים נטפליקס יס
 תקופת שידור מקורית:  4 בינואר 1999 – 8 בנובמבר 2009
 קישורים חיצוניים
 אתר רשמי
 דף התוכנית ב-IMDb
אד אדד ואדי (באנגלית: Ed, Edd n Eddy) היא סדרת הנפשה מבית היוצר של AKA cartoon הקנדית, המשודרת בערוץ "Cartoon Network". הסדרה מספרת על חוויותיהם של שלושה חברים: אד, אדי ודאבל די (Edd). בסדרה, מנסים השלושה להשתלב, להרוויח כסף ולעיתים גם לתחמן ילדים ברחבי השכונה, לרוב בשביל מטרה מסוימת אחת: השגת סוכריית ענק הנקראת: Jawbreakers ("שוברת שיניים"), העולה 25 סנט.
לסדרה מספר אתרי מעריצים, וגם משחק מחשב המבוסס על עלילתה.
הסדרה שודרה מ־4 בינואר 1999 עד 8 בנובמבר 2009, מה שהופך אותה לסדרה בעלת חיי המסך הארוכים ביותר ב-Cartoon Network.
בין 2007 ל-2008 הייתה הסדרה בפסק-זמן משום שיוצרי הסדרה הפיקו את סרט הטלוויזיה "אד, אדד ואדי במסך הגדול" ("Ed, Edd n Eddy's big picture show") שממשיך את מסעו הארוך של אד, אדד ואדי בחיפוש אחר אחיו של אדי. הסרט, שיצא בשנת 2009, מסכם את הסדרה.
הדמויות > הדמויות הראשיות

שלוש הדמויות הראשיות בסדרה מציגות כל אחת מהן תכונות של ילדים צעירים בחברה. יחד הם מייצגים אישיות של ילד ממוצע:
אד: ילד משועמם. מייצג בחבורה את הילד הטיפש, החזק מבחינה פיזית שנגרר אחרי ילדים אחרים. אף על פי שאד ידוע כטיפש גמור, לעיתים הוא פולט משפטים חכמים וציטוטים פילוסופיים, מה שתמיד משאיר את חבריו בהלם. הוא תמיד עושה כל מה שאדי אומר לו לעשות, אך כשאד מפשל לפעמים, הוא זוכה ליחס מעליב מצד אדי. אד גורם מדי פעם לבעיות ומפחד מאחותו הקטנה שרה, שתמיד צועקת עליו ומרביצה לו. אד הוא גם חסר היגיינה, חדרו שנמצא במרתף מבולגן, מלא באשפה ומספר פעמים נראה בסדרה שיש לו אמבטיה מלאה בוץ או רוטב ולא של מים. אד, בניגוד לשאר הילדים, הוא בעל גוון עור צהבהב - דבר המעיד על שוני חיצוני משאר ילדי השכונה. אד לרוב מוצא את עצמו מקורקע ל"חדרו" על ידי הוריו, אך לפעמים אינו מקשיב ויוצא החוצה לבלות עם אדי ודאבל-די, למרות שכל הדרך הוא מזכיר את חששותיו באשר לחומרת המעשה.
אדי: אדי, ילד תחמן סחטן ונמוך קומה, מייצג את הילד הרע שבחבורה. מצד אחד, הוא יעשה הכל כדי לזכות בכסף, ולא אכפת לו מי יפסיד בגלל זה. מצד שני הוא ילד חכם שיודע לנצל דברים באופן הנכון, אך תמיד נופל ומפסיד בסוף כל פרק ופרק. אדי הוא הרמאי הגדול ויעשה הכל כדי לזכות ב-25 סנט ומארגן אירועים טיפשיים ופארקים מאולתרים כדי להשיג את כספם של ילדי השכונה. אדי תמיד גורר את אד ודאבל-די להשיג כסף במרמה מילדי השכונה. בכסף הוא רוצה לקנות את הממתק המפורסם בעיירה שלהם, הנקרא Jawbreakers ("שוברת שיניים"), סוכרייה עגולה וענקית שכל הילדים בשכונה אוהבים.
אדד "דאבל-די": החכם שבחבורה. הוא ילד עדין, חכם ומתחשב, שתמיד מוכן לעזור. אדי ואד הם חבריו הטובים ביותר, אבל כשהוא בחברתם, הוא מנסה כמה שפחות להסתבך ותמיד מטיף מוסר לאדי, כשהוא מעלה תוכנית מרושעת כדי לגנוב את כספי הילדים האחרים. הוא בעל כובע שחור, ומעולם לא נראה בלעדיו. דאבל די ממציא מכשירים מוזרים, שאמורים להקל את חיי היומיום שלו. לפעמים אדי מנצל זאת ומכריח אותו לבנות המצאות מוזרות שבזכותן יוכל לזכות בכסף. הוא אוהב ללמד את אד הדביל דברים חדשים, למרות שאד אף פעם לא ממש מקשיב לו. דאבל-די אוהב ניקיון ותמיד דואג להיגיינה האישית שלו.
הדמויות > הדמויות המשניות

בסדרה ישנן דמויות משנה רבות המאופיינות גם הן בתכונות ובהתנהגויות קיצוניות:
שרה: האחות הצעקנית, העצבנית והאלימה של אד, שתמיד דואגת רק לג'ימי. שרה שנואה על אד, אדד ואדי. בעלת שיער ג'ינג'י ואופי אלים, בוטה, צעקני ומזלזל כלפי האחרים.
ג'ימי: חברה הטוב של שרה וקורבן למעשיהם של אד, אדד ואדי. ג'ימי נוהג להסתובב בחברת הבנות בלבד, מכיוון שהבנים קשוחים מדי בשבילו, ילד עדין עם נטייה להיפגע ולהיפצע. לג'ימי אופי תינוקי ואף נשי - דבר המתבטא במשחק בבובות ובבכי רב. כשאד, אדד ואדי מנסים להשתובב בו, תמיד יקרא לשרה, שתדאג להרביץ להם כמו שצריך. לג'ימי יש רסן לשיניים - דבר שתמיד מכניס אותו למצב בו מסתבך הרסן שלו עם אחת ההמצאות של אד, אדד ואדי.
ג'וני: ילד טבע מוזר. ג'וני מסתובב עם קרש שצייר עליו עיניים ופה (ועקב כך זכה לכינוי "ג'וני 2x4"), הוא מאמין שהקרש חי ומדבר, ואף העניק לקרש שם מקורי: "קרש". לפי מה שג'וני אומר, "קרש" רואה דברים, וג'וני יעשה הכול בשבילו.
רולף: הזר שהגיע מארץ אחרת, הוא תמיד נושא עמו חפצים מוזרים, כעדות ל"ארץ הישנה" ממנה בא. בביתו יש רפת ולול. בנוסף, רולף מצהיר פעמים רבות שהוא "בנו של רועה", ומתגאה בכך מאוד, ותמיד מספר על זכרונות מהארץ הישנה ממנה בא. לרולף מבטא מצחיק דומה לאירי, ותמיד יש לו הסברים שונים על דברים מוזרים שקורים.
קווין: הילד הסנוב, והאויב המושבע של אדי, בעל מוסך מלא סוכריות שוברות שיניים שמציק לאד, אדד ואדי ונוהג לכנות אותם "dorks". הוא מאוהב בנאז, הילדה היפה בחבורה, ותמיד מנסה להשוויץ באופניים שלו לידה.
נאז: הילדה היפה. תמיד נחמדה לכל, אופטימית ותמיד מוכנה לעזור. מסתובבת לרבות עם קווין, שמאוהב בה, גם אד, אדד ואדי מאוהבים בה. בסרט מתגלה כי שם משפחתה הוא: "ואן ברטונשמיר".
לי, מאי ומארי קנקר: שלוש אחיות שמתגוררות בקרוואן, בפארק קרוואנים בסמוך לרחוב של אד, אדד ואדי, בהם הן מאוהבות, דבר המתבטא בהצקות והטרדות מצידן. הילדים בשכונה מפחדים מהן.
אחיו של אדי: אדי תמיד מזכיר את אחיו הגדול מרוב קינאה, שלאחיו יש את הכבוד בשכונה וכל הילדים מחבבים אותו ורק קווין מפחד ממנו ורולף חושש שהוא יגנוב לו את תרנגולת. ואף באחד הפרקים אדי השתמש בשמו של אחיו כדי לקבל כבוד בשכונה. בסרט הוא מופיע בפעם הראשונה, אך אדי מגלה שהוא בעצם ביריון יחסית אלים שדווקא שונא את אחיו.
אמא של אד: אמא של אד תמיד מוזכרת כששרה מציקה לו, ואז בורחת לספר לאמא שלהם שאד מתנהג אליה רע. אד תמיד זוכה לעונשים מאמו, שמאמינה לכל מילה של שרה. בסיוט שאד חלם פעם נראית דמותה בגבה אל הצופה (אך פניה היו פניו של ג'וני), מסתבר שהיא בלונדינית.
שרה צימרמן-גריס

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  20 בספטמבר 1913 יבנאל, ישראל 
 פטירה:  1989 (בגיל 75 בערך) רחובות, ישראל 
 מקום מגורים:  רחובות 
 מקום קבורה:  יבנאל 
 מקום לימודים:  הגימנסיה העברית "הרצליה"  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 מוסדות:  מרכז וולקני 
 צאצאים:  זאב גריס 
 
שרה צימרמן-גריס (20 בספטמבר 1913 – 1989) הייתה מדענית ישראלית שהתמחתה בחקר פתולוגיה של הצמחים וחיברה ספרי הדרכה בנושא ובגלל התמקדותה בתפוחי אדמה כונתה "דוקטור קרטופל".
קורות חיים

שרה נולדה במושבה יבנאל, בת לחיים וחיה צימרמן, חלוצים מהעלייה השנייה. ביולי 1914 החליטה חיה צימרמן לנסוע עם בתה שרה, כדי להציגה להוריה, שגרו בעיירה ברסטצ'קה בווהלין (כיום אוקראינה). בהגיעם לקונסטנצה, רומניה, החלה מלחמת העולם הראשונה והם נתקעו ברומניה בחסידות בוהוש, עד סוף המלחמה. בסוף המלחמה השלימו את הביקור באוקראינה וחזרו ליבנאל.
שרה צימרמן סיימה לימודי יסוד ביבנאל, אולם במושבה ובסביבתה לא היה בית ספר תיכון ולשם לימודי תיכון עברו אמה, שרה ואחותה לתל אביב ולקחו איתן מהמשק כמה פרות, כדי להתפרנס מחלבן. בתל אביב למדה צימרמן בגימנסיה הרצליה ולפני היציאה לבית הספר הייתה מחלקת חלב. בסיום לימודיה בגימנסיה המשיכה ללימודי ביולוגיה באוניברסיטה העברית בירושלים - היא רצתה ללמוד אגרונומיה, אך בארץ ישראל עדיין לא היו לימודי חקלאות וביולוגיה הייתה הדבר הקרוב ביותר. בהמשך קיבלה מלגה מממשלת איטליה ויצאה ללימודיה דוקטורט במילאנו, איטליה, עד 1935. עבודת הדוקטורט שלה הייתה "גורמי התנוונות של תפוחי אדמה". בתקופה זו לקחה חלק בפעילות ציונית עם צעירי יהדות איטליה והשתתפה בקונגרס הציוני העולמי ה-19, שנערך בלוצרן.
צימרמן החלה לעבוד בתחנת הניסיונות ברחובות ב-1937. ב-1942 נענתה לקריאת המוסדות והתגייסה לצבא הבריטי. היא שירתה תקופה קצרה כאחות מעשית בבית חולים צבאי בקהיר, אך בהמשך הועברה לעיסוק בו באו לידי ביטוי ידיעותיה, טיפוח גידולי תפוחי אדמה במזרח התיכון. לביצוע משימתה, לימוד החקלאים לגידול תפוחי אדמה מפקעות (היה מחסור בזרעים), נסעה בין לבנון, סוריה, ארץ ישראל ומצרים ולאור הצלחתה הועלתה בדרגה וקיבלה ציון לשבח.
דרכה המקצועית

שרה צימרמן-גריס הצטרפה לעבודתו של פרופ' שמעון ליטואר-לטר, שחקר מחלות שונות שפגעו בפקעות תפוחי אדמה, מחלות שגרמו נזקים גדולים באותה תקופה בה לא היו שטחי אחסון משמעותיים בקירור, תחום בו עסקה גם עבודת הדוקטורט שלה. בנוסף לכך היא עסקה בחקר הנושאים הקשורים בהיבטים כלכליים הקשורים בהתארגנות וולונטרית לביטוח בקר ומקנה בארץ ישראל ובשיטות חדשות לאריזת ירקות ופירות לשווקים מקומיים וגידול כבשים בארץ ישראל. לאחר קום המדינה נסעה להדריך ברחבי הארץ בשנים 1950 - 1958, בהן הדרכים היו מסוכנות בשל התקפות פדאיון. היא עסקה בנושא הקשר בין אוכלוסיית כנימות להתפשטות מחלות וירוסים של תפוחי אדמה בשיתוף דוקטור סבירסקי מן האוניברסיטה העברית.
ב-1958 השתלמה באוניברסיטה של ויסקונסין, ארצות הברית, בנושא זיהוי מחלות וירוסים של תפוחי אדמה והתמחתה בשימוש במיקרוסקופ אלקטרונים וב-1963 השתלמה ב-Queen's University Belfast בצפון אירלנד.
ב-1966, במסגרת תה"ל, נסעה לאיראן, למחוז קזווין, שם עסקה בבדיקת ניסיונות של תפוחי אדמה ובהכנת קרקעות מזון וצמחי בוחן. אחרי מלחמת ששת הימים עסקה בחקר מחלות המועברות על ידי נגיפים ובניסיונות לגידול פקעות תפוחי אדמה פטורות מנגיפים, שנועדו לזרעים, בקיבוץ מרום גולן שברמת הגולן.
בשנים 1969–1970 השתלמה במערב גרמניה, במכון על שם מקס פלאנק. בשנים 1976–1977 עבדה באוניברסיטת סידני, באוסטרליה, על מחקר בתחום מחלות וירוסים בירקות.
צימרמן-גריס נחשבה מומחית בתחום מחלות וירוסים של תפוחי אדמה ובת סמכה בגידולם וזכתה להכרה בינלאומית. היא הייתה חברה בארגון האירופאי לחקר תפוחי אדמה, בחברה הפיטופתולוגית של המזרח התיכון, בארגון האמריקאי לחקר תפוחי-אדמה ובחברות הישראליות לפיטופתולוגיה ואנטומולוגיה. השתתפה בכינוסים בינלאומיים רבים ופרסמה עבודות מחקר רבות בנושאי מחלות פיזיולוגיות וויראליות בגידול תפוחי אדמה, אשר זכו להערכה מקצועית רבה. היא פרסמה מאמרים רבים ב"השדה" ו"המשק החקלאי" וכתבה ופרסמה מדריכים לחקלאים.
מותה והנצחתה

שרה צימרמן-גריס פרשה לגמלאות ב-1978 ולאחר מותה, ב-1989, נקברה, לפי בקשתה בצוואתה, ביבנאל. צימרמן-גריס הייתה רעיתו של דוקטור מרדכי (מרקוס) גריס ואם לחמישה ילדים, ביניהם פרופסור זאב גריס. בעלה פיתח זן עצי לימון הפורח כל השנה וקרא לו זן "שרה" על שם רעייתו. בני הזוג צימרמן-גריס זכו להיות יקירי העיר רחובות לשנת 2000‏. בישיבת מס' 44 של מועצת העיר רחובות מיום 28 בדצמבר 2011 הוחלט לקרוא לסמטה מסוימת בשכונת נווה יהודה על שם שרה צימרמן גריס ועל שם בעלה, מרדכי גריס.
הערות שוליים

↑   עופר אדרת, דוקטור קרטופל וגברת שימורים: אלה האנשים - והנשים - שעמדו בחזית החקלאות בארץ ישראל, באתר הארץ, 4 בפברואר 2016
↑  יבנאל היא משל
↑  יקירי העיר לשנת 2000
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007310556505171  ISNI: 0000 0004 0310 7903  VIAF: 299530050   WorldCat (עם VIAF): 299530050
אטיליו פונטנה

אטיליו פונטנה (באיטלקית: Attilio Fontana; נולד ב-28 במרץ 1952) הוא פוליטיקאי איטלקי המכהן כמושל לומברדיה מאז 2018. לפני כן כיהן כראש עיריית וארזה.
ביוגרפיה

פונטנה סיים את לימודיו בבית הספר התיכון הקלאסי ארנסטו קאירולי בעיר הולדתו וארזה בשנת 1970, וסיים לימודי משפטים בשנת 1975 באוניברסיטת מילאנו. מאז 1980 הוא הבעלים של משרד עורכי דין בווארזה.
ביוגרפיה > ראש מועצה אזורית וראש עיר

פונטנה הוא חבר ותיק במפלגות הליגה הלומברדית והליגה הצפונית, וכיהן מ-7 במאי 1995 עד ה-13 ביוני 1999 כיהן בתפקיד ראש עיריית אינדונו אולונה.
בשנת 2000 התמודד בבחירות האזוריות בלומברדיה, ונבחר לנשיא המועצה האזורית של לומברדיה (הרשות המחוקקת של המחוז) עם 5,194 קולות. בבחירות האזוריות הבאות בשנת 2005 בלומברדיה נבחר מחדש לנשיאות המועצה האזורית של לומברדיה, תפקיד שמילא עד יולי 2006.
ב-2006 פונטנה התמודד ונבחר לראשות עיריית וארזה בסיבוב הראשון של הבחירות המוניציפליות ב-28 במאי 2006, וזכה ב-57.8% מהקולות. נבחר מחדש לכהונה שנייה ב-29 במאי 2011 עם 53.89% מהקולות, ונשאר בתפקידו עד 19 ביוני 2016, היום בו דויד גלימברטי, ראש העירייה מטעם המרכז-שמאל הראשון של וארזה מאז 1992, יחליף אותו.
ביוגרפיה > הבחירות למושלות לומברדיה 2018

כמה עיתונאים ביולי 2016 העלו השערות על מינוי פונטנה כמועמד הליגה הצפונית בבחירות 2018 למושלות לומברדיה אם המושל המכהן רוברטו מרוני - שנבחר בבחירות האזוריות ב-2013 לכהונה של חמש שנים בתמיכת הליגה הלומברדית והליגה הצפונית, המפלגות של מרוני ופונטנה, ובתמיכת שאר המפלגות חברות קואליציית הימין-מרכז - לא יתמודד לקדנציה שנייה ואחרונה. בינואר 2018, כאשר מרוני הודיע על פרישה מהפוליטיקה, פונטנה נבחר למועמד המרכז-ימין למושלות לומברדיה. מבחינת התקשורת האיטלקית, ניסיונו כראש עיר והפופולריות של פונטנה הם בין החוזקות של מועמדותו.
ב-15 בינואר 2018 קבע פונטנה כי התרבות המערבית באיטליה נמצאת בסכנה בשל זרמי ההגירה מאפריקה, מה שיצר מחאות רבות וביקורת מצד המפלגה הדמוקרטית (PD) ושל תנועת חמשת הכוכבים נגד פונטנה. בעקבות כך הוא התנצל על דבריו, והכריז כי האמירה היא נפילה בלשונו, ולא מביעה גזענות מצדו או מצד מפלגתו. ב-4 במרץ 2018 ניצח פונטנה בבחירות עם כ-50% מהקולות מול ג'ורג'יו גורי (עם 29% מהקולות) ודאריו ויולי (עם 17% מהקולות) ופונטנה הושבע לתפקיד כמושל ב-26 במרץ.
ביוגרפיה > מושל לומברדיה (2018–הווה)

במאי 2019 משרד התובע של מילאנו פתח בחקירה נגד פונטנה בחשד שהשתמש לרעה בכוחו כמושל לומברדיה בפרשת שחיתות עקב מינוי שנוי במחלוקת, אך במרץ 2020 זוכה מכל ההאשמות והתיק נסגר סופית שכן המינוי הנדון לא היווה עבירה על החוק.
ביולי 2020 נפתחה נגד פונטנה חקירה נוספת, בעקבות פעילות של פונטנה, אשתו וגיסו העוברת על מגבלות מגפת הקורונה. כמה עיתונאים בספטמבר 2020 שיערו כי פונטנה יפרוש מהפוליטיקה ב-2023 עקב החקירות נגדו לפני הבחירות הבאות למושלות לומברדיה, בדומה לפרישתו של מרוני ב-2018, אך מתאו סלביני (מנהיג הליגה הצפונית) מנע את התפטרותו של פונטנה מנשיאות לומברדיה ואת הקדמת הבחירות.
הערות שוליים

↑  "White race at risk - Fontana on migrants (2) - English". 15 בינואר 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Lombardia Risultati Regionali 2018".
↑  "Tangenti in Lombardia, il governatore Fontana indagato per abuso d'ufficio". 5 באוגוסט 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "È stata archiviata l'indagine su Attilio Fontana per abuso d'ufficio - Il Post". 27 במרץ 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Attilio Fontana indagato nell'inchiesta sulla fornitura di camici". 24 ביולי 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1246010321  VIAF: 331163756421734480007   WorldCat (עם VIAF): 331163756421734480007
ישי לוי

| --- | --- |
ישי לוי בהופעה, אביב 2008
ישי לוי בהופעה, אביב 2008
 לידה:  20 בינואר 1963 (בן 62) ישראל ראש העין, ישראל
 מוקד פעילות:  ישראל 
 תקופת הפעילות:  מ-1976
 סוגה:  מוזיקה מזרחית זמר עברי
 שפה מועדפת:  עברית 
 חברת תקליטים:  האחים ראובני מיכאלי הפקות בן מוש הפקות
 צאצאים:  שיר לוי אושר לוי
 
ישי לוי (נולד ב-20 בינואר 1963) הוא זמר ישראלי, מהבולטים והמשפיעים בז'אנר המוזיקה המזרחית בישראל.
ביוגרפיה

לוי נולד בראש העין כבן בכור למשפחה דתית יוצאת תימן, לאב סופר סת"ם ולאם עקרת בית. אחיו הוא הזמר נתי לוי. בגיל 13 עזב את הבית ושר במועדונים ובחפלות. בצה"ל שירת בחיל התותחנים שנה וחצי. לאחר הצבא היה חבר קרוב של זוהר ארגוב.
קריירה מוזיקלית

את דרכו המוזיקלית החל אצל המפיק המוזיקלי ונגן הגיטרה בן-מוש, כחלק מהרכב שהפיק מוזיקה לאירועים ושירי "חאפלה". בתקופה זו התפרסמו שירו "ילדונת" והקאברים שביצע לשירים "ליסה ליסה", שביצע אלי עידן, ו"אלוהים נתן לך במתנה" שהלחין וביצע איתן מסורי.
קריירה מוזיקלית > שנות ה-80 > האלבום הראשון: "חפלה עם בן-מוש" (1984)

בסוף 1984 יצא אלבום הבכורה שלו, שכונה "חפלה עם בן-מוש עם הסולן ישי לוי". האלבום הוקלט בעקבות דרישת הקהל, שראה את לוי בהופעות. מכיוון שללוי לא היה עדיין שירים ולחנים משלו, הוא הקליט ביצועים שלו ללהיטים של זמרים אחרים במוזיקה המזרחית (חלקם הגדול, שירים חדשים שיצאו זמן קצר לפני כן). כך לדוגמה, השיר שפתח את האלבום, "ילדונת", הופיע במקור באלבומו של חיים משה "תן לזמן ללכת", שיצא באותה שנה. בין השירים הנוספים שביצע, היו מאלבומו של זוהר ארגוב - "כך עוברים חיי": "מרלן", "כמו שיכור" ו"כוכבי לילה יזהירו"; מחרוזת שירים מאלבומו של אבנר גדסי "דף חדש", שכללה את: "חלפו ימיי" "בין קשת לענן", "יום רודף יום" ו"בתשובה לתפילתי"; שיר של אהובה עוזרי, "קול קורא", וכן שיר במרוקאית "עין אזרקא". האלבום היה אחד הראשונים שהופק והופץ על ידי חברת תקליטים חדשה שהוקמה אז על ידי האחים משה ואביגדור בן מוש.
את העיבודים באלבום, ביצע בן מוש לבדו כאשר הוא מנגן בגיטרה חשמלית, כאשר הוא משתמש במכונת תופים במקום במתופף (דבר שהיה אופייני בזכות זאת במהלך שנות ה-80 עד שלהי שנות ה-90) ויחד איתו ניגנו חיים חדד-הדר על קלידים וסינטיסייזר, ואריה ברקוביץ׳ על גיטרה בס.
בתחילת שנות ה-90 יצאה גרסת הדיסק של האלבום ואליה צורפו 4 שירים נוספים, שלא הופיעו באלבום המקורי, והוקלטו בתקופה מאוחרת יותר: חידושים לשיר "אלוהים נתן לך במתנה" (במקור של איתן מסורי) ו"ליסה ליסה" (במקור על ידי אלי עידן), וכמו-כן עוד שני שירים בערבית: "יא אמירה" ו"יא סלט א זיין". על אף שהאלבום הורכב מגרסאות כיסוי בלבד, הוא נחל הצלחה מסחרית עצומה ונמכר במאות אלפי עותקים (מוערך למעלה מ-300,000[דרוש מקור]).
קריירה מוזיקלית > שנות ה-80 > האלבום השני: "הנה בא היום" (1986)

ב-1986 יצא אלבומו השני, "הנה בא היום". כמעט כל שירי האלבום הפכו לקלאסיקות במוזיקה הישראלית, וביניהם שיר הנושא, "חלום", "רעיה", "אחת ויחידה", "נשים וחופשיות", "צליל ענבלים" וכן מחרוזת "זה לא חלום" ו"שוב רוקדת". האלבום זכה גם להצלחה מסחרית רבה, כאשר ההערכות מדברות על כ-120,000 עותקים שנמכרו מתוכו.[דרוש מקור]
עיבודי האלבום הופקו בידי יגאל חרד ומשה בן מוש, שניגן בגיטרות, יחד עם להקת ברוש (איקי לוי, שמוליק בודגוב, יוסי מנחם ודריו מלכי) שניגנו במרבית ההפקות הגדולות של הז׳אנר המזרחי בשנות ה-80, כגון ״נכון להיום״ של זוהר ארגוב.
קריירה מוזיקלית > שנות ה-80 > סמים

עקב קושי להתמודד עם ההצלחה והפרסום המהירים, התמכר לוי לסמים קשים, ואף חבר לזוהר ארגוב לבילויים משותפים שכללו בעיקר צריכת סמים. בעקבות ההתמכרות נפגעה מקצועיותו של לוי, והוא התקשה להגיע להופעות.
בסוף 1987, באחד ממפגשיהם המשותפים, יצא ישי מדירתו בחולון בה שהה יחד עם חברתו, איריס גבאי (לימים אשתו) ועם ארגוב. בזמן ששהה מחוץ לדירה, נסעה איריס עם ארגוב לבית אמו בראשון לציון, שם, לטענת איריס, ארגוב ניסה לכפות את עצמו בכוח עליה. בעקבות המקרה, היא הגישה תלונה במשטרה וארגוב נעצר שוב. ב-6 בנובמבר 1987 הוא נמצא תלוי על סדין שכרך סביב צווארו כשהיה במעצר.
באותה תקופה, במקביל להידרדרות האישית והמקצועית של ישי לוי, דרך כוכבו של האח הצעיר ממנו בשבע שנים נתי לוי הוא הוציא את אלבום הבכורה שלו "שלום נערתי", שזכה להצלחה רבה.[דרוש מקור]
קריירה מוזיקלית > שנות ה-80 > האלבום השלישי: "להתחיל מבראשית" (1989)

במאי 1989 לאחר ניסיונות גמילה מסמים, יצא אלבומו השלישי של ישי לוי, "להתחיל מבראשית", כששיר הנושא מדבר על חייו ומצב הקריירה הנוכחי שלו.
השיר שפתח את האלבום, "ריקדי" (מילים: אברהם לוי, לחן: יואב ארבלי), הפך ללהיט בתחילת שנות ה-90 ונחשב לקלאסיקה (וזאת לאחר שלמעשה השיר הגיע, לפני לוי, לזמרים דקלון ואהרון ירימי, כאשר הם סירבו לבצע אותו) האלבום הפך גם הוא לרב מכר, ונמכר בכ-60,000 עותקים רשמיים. מלבד "ריקדי", כלל האלבום גם את "אימרי לי אהובה", "ילדונת" ו"רק חיוכים", וכן את שיר הנושא. באלבום ביצע לוי גם מחרוזת שכללה שתי קלאסיקות ישראליות משנות ה-70: "אני אוהב אותך לאה" (במקור של צביקה פיק), ו"מי ידע שכך יהיה" (במקור של בועז שרעבי).
האלבום הופק כולו ע״י ניסים בן חיים (מבולטי המפיקים בז׳אנר בסוף שנות ה-80), ואת עיבודי האלבום ביצע יעקב למאי (מהמפיקים הבולטים בז׳אנר, שאז היה מעבד צעיר בתחילת דרכו).
למרות ההצלחה המפתיעה, והביקוש המחודש והגובר להופעותיו, לא הצליח לוי לעלות על דרך המלך. ניסיונות גמילה חוזרים ונישנים לא צלחו, והוא חזר לצרוך סמים.
קריירה מוזיקלית > שנות ה-90 > האלבום הרביעי: "מביט מהצד" (1991)

בסוף שנת 1991 יצא אלבומו הרביעי של לוי, "מביט מהצד". בין שירי האלבום בלטו: "מונה מונה" (מילים: אלי 'קפה' לוי, לחן ועיבוד: נחום עושרי), שנכתב לזכרה של שחקנית הקולנוע ונערת הזוהר של הבוהמה התל אביבית בשנות ה-60 וה-70, מונה זילברשטיין, וכן 3 דואטים של ישי עם האח נתי: "אחי הטוב", "כמה כמה", ו"עשה לה ילד". בין הביצועים המחודשים נמנו: גרסת דיסקו ללהיט הגדול מהאלבום הקודם - "ריקדי", ו"עדיין כאן" (במקור של שושנה דמארי).
קריירה מוזיקלית > שנות ה-90 > האלבום החמישי: "עלם חמודות" (1992)

במאי 1992 יצא אלבומו החמישי, "עלם חמודות". מלבד שיר הנושא שלימים הפך לאחד השירים המזוהים ביותר עם לוי, בלטו גם "כמו נהר", "לקח אותה ממני״ ו"מי לי תאמר". גם באלבום זה, לוי לא ויתר על ביצועים שלו לשירים של אחרים: "אהבה בעשן" (במקור של משה הלל), ״עוד יהיו ימים״ (במקור של הזמר ששי יעיש, כאשר באותה שנה מקליט אחיו של לוי, נתי, את אותו השיר לאלבומו ״רוח סתיו״, בעיבוד שונה לחלוטין.) ו-״זינגואלה" (במקור של סטליוס קאזנג'ידיס היווני, שביצע יהודה פוליקר זמן קצר לפני כן באלבומו "לעיניך הכחולות״, שמשום מה, נכנס רק לגרסת ה-CD של האלבום ולא הופיע בקלטת). יעקב למאי עיבד את שירי האלבום, בו ניגנו בין היתר אבי סינגולדה על הגיטרות, אלברט אליאס על חליל וכן משה בן מוש בגיטרה סולו, זאת לאחר שלא שיתפו פעולה מס׳ שנים.
לאחר האלבום "עלם חמודות" נכנס ישי לוי לתהליך גמילה נוסף שצלח לפחות זמנית. את האלבום הבא הוא הקליט לראשונה זה תקופה ארוכה, כאשר הוא 'נקי' מסמים.
קריירה מוזיקלית > שנות ה-90 > האלבום השישי: "בת אלמוות" (1993)

ביוני 1993 הוציא לוי את אלבומו השישי "בת אלמוות", שחציו כלל שירים חדשים, וחציו חידושים לשירים של אחרים. בין השירים המקוריים באלבום: שיר הנושא אשר הוקדש לרעייתו, "אל תעצבי" ו"הייתה לי פעם אשליה". בין השירים המחודשים בלטו: "לתת" (במקור של בועז שרעבי), "אני העבד" (איציק קלה), "עדיין כאן" (שושנה דמארי), "הגברים בוכים בלילה" (אבנר גדסי), ו"חלון משקיף לים התיכון" (יהודה פוליקר). כמו כן, הקליט לוי ביצוע מחודש לשיר שלו עצמו, שהופיע כבר באלבומו "מביט מהצד" – ״מינה״. האלבום הוקלט באולפני מיכאלי ואת  העיבודים באלבום ביצעו המעבדים אייבי קזס ורובי בן שמעון, ששמו הושמט מרשימת הקרדיטים באלבום מסיבה לא ידועה.
בסוף 1993, עם חתימת ההסכמי השלום בין ישראל לארגון אש"ף וההסכמה על יציאת כוחות צה"ל מהעיר עזה, נכתב עבור לוי שיר מיוחד לרגל המאורע ההיסטורי – "שלום לך עזה". השיר זכה להשמעות מרובות, והוא אף הופיע עמו בתוכנית הטלוויזיה "פולטיקה" של דן מרגלית בערוץ 2 החדש, ובעצרת "כן לשלום לא אלימות" שבסיומה נרצח יצחק רבין.
ב-1994 חזר לוי שוב לצרוך סמים, כאשר הוא עובד על אלבומו הבא.
קריירה מוזיקלית > שנות ה-90 > האלבום השביעי: "האמונה" (1995)

בדצמבר 1994 הוציא לוי את הסינגל ״תלתלים שחורים״ (מילים ולחן: מייק לוק, עיבוד: אייבי קזס), שהפך ללהיט גדול והחזיר את לוי לתודעה. השיר ניתן במקור לזמר אלמוני בשם איציק עמר. לוי נתקל בשיר כשעבד על האלבום, וביקש מעמר רשות לבצע את השיר. האחרון אישר זאת בתנאי שלוי יוציא את השיר אחריו. לוי קיים את הבטחתו והשיר נחל הצלחה כבירה.
בשלהי 1995 יצא האלבום ״האמונה״ ובו נכללו, מלבד "תלתלים שחורים", השירים "לבד על אם הדרך" ו"לילות קסומים" (מילים ולחן: רוני אחיאל, גרסת כיסוי לשיר של זמר אלמוני בשם יואל עזאני). האלבום כלל גם שתי מחרוזות: האחת כללה את "יצאנו אט" ו"שיר אהבה ישן" ('אניטה וחואן'), והשנייה את "שיח ורדים" (שבוצע גם באלבום "עלם חמודות") וכן שיר מקורי "אבישג השונמית" - שתי המחרוזות בעיבודו של רפי טלבי. עוד שירים מחודשים היו: "שירי לי אחותי" (במקור של צדוק צוברי), וכן "ברצלונה" – אחד מאבני היסוד של המוזיקה המזרחית, שנכתב ובוצע במקור על ידי ג'ו עמר.
ביולי 1997 הופיעו האחים ישי ונתי לוי יחדיו במופע משותף בפסטיבל הזמר העברי בערד.
קריירה מוזיקלית > שנות ה-90 > האלבום השמיני: "זירת חיי" (1997)

בנובמבר 1997 יצא אלבומו השמיני של ישי לוי, "זירת חיי". בין שירי האלבום בלטו במיוחד בלדות הרוק: שיר הנושא, "איפה את היום" ו"רגעים של נחת". ישי לוי סיפר כי השיר "איפה את היום" נכתב בעקבות מריבה בינו לבין רעייתו איריס, שבסופה עזבה את הבית. אלמנטים ספרדיים וערביים בלטו בשירים: "בכיוון הזרימה", "שבע", ו"גל אהבה". כמו כן, האלבום כלל את השיר "עד מתי" - גרסת כיסוי לשיר של זמר אלמוני בשם משה מזוז.
האלבום זכה להערכה ולשבחים מצד מבקרי המוזיקה הים התיכונית, אך נחל הצלחה פחותה בצד ההשמעות והמכירות בחנויות.