stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ארגון תורמי דם מתנדבים בישראל
הערות שוליים

↑  אודי בורג, לנתונים על שנים קודמות לחצו כאן, ‏17 באפריל 2020 (ארכיון)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007310337705171 
ערך זה הוא קצרמרבנושא רפואה ובנושא ישראל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ארגון נוער

ארגון נוער הוא ארגון העוסק בחינוכם הבלתי פורמלי של ילדים ונוער. בישראל פועלים ארגוני נוער שונים אלו מאלו, אך מחויבים לפעול בהתאם "לערכיה היהודים-דמוקרטיים של המדינה ובהתאם לחוקי היסוד". ארגוני הילדים והנוער מאוגדים תחת מועצת ארגוני הילדים והנוער. המועצה מאגדת כ-20 ארגונים ומפעילים כ-1,000 מתנדבי שנת שירות.
ראו גם

תנועת נוער
תנועות נוער וארגוני נוער בישראל
הערות שוליים

↑  דף ארגוני הנוער באתר משרד החינוך
ערך זה הוא קצרמרבנושא חינוך. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ארמיית הפוטומק (הקונפדרציה)

| --- | --- |

הדגל הצבאי של הקונפדרציה
 פרטים
 מדינה:   הקונפדרציה
 שיוך:   צבא הקונפדרציה
 סוג:  ארמייה
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  אפריל 1861 – מרץ 1862 (כ־335 ימים)
 מקים היחידה:  פיליפ קוק
 מלחמות:  מלחמת האזרחים האמריקנית
 פיקוד
 מפקדים
ארמיית הפוטומק של הקונפדרציה (באנגלית: Army of Potomac) הייתה ארמייה של צבא הקונפדרציה, אשר לחמה במלחמת האזרחים האמריקנית. אין לבלבל בינה לבין ארמיית הפוטומק של צבא האיחוד.
היסטוריה

הארמייה גויסה באזור צפון-מזרח וירג'יניה עם פרוץ מלחמת האזרחים האמריקנית באפריל 1861. כמפקדה מונה פיליפ קוק, ושמה מגיע מקו נהר הפוטומק שעליו הגנה. ב-21 במאי קוק הוחלף בפיקוד בידי מילדג' לוק בונהם, אשר הוחלף כעבור עשרה ימים בידי פ.ג.ט. בורגארד. בורגארד חילק את הארמייה לשש בריגדות, ומאוחר יותר קיבל גדודים נוספים ועל בסיסם הרכיב בריגדה נוספת. בריגדה נוספת הועברה אליו במלואה בהמשך. בורגארד שלח הצעות לג'פרסון דייוויס ליציאה למתקפה כנגד כוחות האיחוד בצפון וירג'יניה. דייוויס ורוברט לי דחו את התוכניות כלא-מעשיות. ב-18 ביולי תקפו כוחות הצפון תחת פיקודו של אירווין מקדואל את הגזרה שתחת פיקוד ארמיית הפוטומק. משרד המלחמה הורה לג'וזף ג'ונסטון מפקד ארמיית שננדואה לבוא במהירות האפשרית ולחזק את ארמיית הפוטומק. ג'ונסטון הגיע ברכבת במהירות וקיבל את הפיקוד על החזית במשותף עם בורגארד.
ב-21 ביולי פתחו כוחות הצפון בקרב בול ראן הראשון. בריגדה מארמיית הפוטומק בפיקודו של נייתן אוונס בלמה לבדה בהצלחה את המתקפה הצפונית במשך זמן רב, כשהיא נתמכת בשתי בריגדות מארמיית השננדואה. מרבית הכוחות של ארמיית הפוטומק הוצבו בכנפה הימנית, בעוד הכוחות של ארמיית השננדואה הוצבו בכנפה השמאלית. הקרב הסתיים בניצחון מוחץ של כוחות הקונפדרציה. ארמיית הפוטומק ספגה פחות אבדות מארמיית שננדואה, ולאחר הקרב אוחדו שתי הארמיות תחת השם ארמיית הפוטומק. ג'ונסטון מונה כמפקד החדש של הארמייה, ובורגארד מונה כסגנו לפני שהועבר לחזית המערבית. באביב 1862 הועברה הארמייה לאזור ריצ'מונד, ובמרץ של אותה שנה במהלך מערכת חצי האי שונה שמה לארמיית צפון וירג'יניה, אם כי ג'ונסטון המשיך להשתמש בשם ארמיית הפוטומק עד החלפתו בתפקיד בגלל פציעה.
מפקדים

פיליפ קוק (אפריל 1861 - 21 במאי 1861)
מילדג' לוק בונהם (21 במאי 1861 - 31 במאי 1861)
פ.ג.ט. בורגארד (31 במאי 1861 - יולי 1861)
ג'וזף ג'ונסטון (יולי 1861 - 14 במרץ 1862)
הערות שוליים

↑  בריגדה דרומית היא שוות ערך לדיוויזיה צפונית
ארגון נשות השוטרים והסוהרים

ארגון נשות השוטרים והסוהרים הוא איגוד לזכויות שוטרים וסוהרים שהוקם בישראל בשנת 1982. מכיוון שעל שוטרים וסוהרים בישראל נאסר להתארגן באיגוד מקצועי מופעל הארגון על ידי חברי משפחות השוטרים והסוהרים, בעיקר נשותיהם. העמותה נקראת "הארגון הארצי לקידום מעמד השוטר והסוהר".
בשנת 2020 כלל הארגון כ-10 אלף חברים. מנכ"ל העמותה היא אביגיל שררה ויושבת הראש היא חדווה קורצברט. אתר הארגון מציין כי הן מטרותיו קידום רווחת השוטרים והסוהרים בישראל, מתן עזרה במצוקה, ועידוד פעילות חברתית והתנדבותית.
היסטוריה

לפני הקמת הארגון ב-1982, פעל בישראל מ-6 ביוני 1976 ארגון בשם "ועד הפעולה של נשות השוטרים", שהוקם על ידי נורית שפירא. הארגון הפסיק לפעול עם הקמת איגוד השוטרים, ורק אחרי חקיקת חוקים נגד התארגנות שוטרים הפעילה שפירא שנית את "ארגון נשות השוטרים בישראל". בעבר יכלו שוטרים וסוהרים פעילים להיות חברים בארגון על ידי ניכוי דמי החברות ממשכורתם אולם בשנת 2011 פורסמו תקנות חדשות אשר אוסרות על נוהג זה.
הערות שוליים

↑  הארגון הארצי לקידום מעמד השוטר והסוהר | גיידסטאר - אתר העמותות של ישראל, באתר www.guidestar.org.il
↑  סמובסקי ואסתרמן-מדינה: נסיון התאגדות השוטרים בישראל - 1979-1978: אנטומיה של כשלון התארגנות, באתר ייצור ידע, ‏2002-08-20
ערך זה הוא קצרמרבנושא מדעי החברה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
באנק באן (דרמה)

| --- | --- |

הדמויות בכתב היד של המחזאי
 מידע כללי
 מאת:  יוז'ף קטונה 
 סוגה:  מחזה 
 
הכריכה של באנק באן עם כתב היד של המחבר
באנק באן היא דרמה בחמישה חלקים של הסופר והמחזאי יוז'ף קטונה (1791–1830) באנק באן הוא יצירתו הידועה ביותר של הסופר, ותופס מקום נכבד בספרות ההונגרית. היצירה הוצגה בשלמותה ביום שישי, 23 במרץ 1848, (בתחילת מהפיכת 1848 בהונגריה ב"תיאטרון ההונגרי של פשט" (עקב הפסקת ההופעה המהפכנית הציבורית ב-15 במרץ). המחזה הולחן כאופרה על ידי המלחין ההונגרי פרנץ ארקל. כמו כן הוסרטו שבע גרסאות של סרטים על המחזה החל משנת 1912 וכלה בשנת 2002.
הדמויות

אנדראש השני, מלך הונגריה
גרטרוד ממראניה, המלכה
בלה (לימים בלה הרביעי, מלך הונגריה), אנדרה, מריה – ילדיהם הקטנים
אוטו, בנו של ברכטולד, נסיך מראניה, אחיו של גרטרודיס
באנק באן, אציל בכיר של הונגריה
מלינדה, אשתו
שומה
מיכאל באן, שימון באן – אחיה הגדולים של מלינדה
אציל נושא הדגל
פטור באן, הפלטין הראשי של ביהאר
מישקה באן, מחנך ילדי המלך
המאסטר שולום, בנו
איזידורה בנדלייבן, נערה תורינגית
אודורניק (חצרן)
ביבראך, אביר
טיבורץ, איכר, "משרת נאמן"
דגלנים אצילים, אורחים, חצרנים, גבירות חצר, אבירים, חיילים, צמיתים
ההיסטוריה של המחזה > מקור

מכרז של כתב עת שיצא בשנת 1814 קרא לכתיבת מחזה היסטורי. לזוכה במקום הראשון הובטח גם תגמול כספי כ"תמריץ". המועד האחרון להגשת המכרז היה כעבור שנה מהפרסום, כלומר בשנת 1815. היה צריך לסיים את הכתיבה וההגשה עד סוף ספטמבר באותה השנה. זו הייתה כנראה הסיבה לכתיבת יצירתו של יוז'ף קטונה, אם כי אולי התחיל לכתוב מחזה כזה כבר קודם לכן; בטוח שכתוצאה מהמכרז הוא שלח את באנק באן ה"ישנה" (הגרסה הראשונה, המוקדמת והמאוחזרת של באנק באן) לקלוז'-נאפוקה (Kolozsvár) שהיה אז מרכז תרבותי הונגרי חשוב ומקום הופעת כתב העת של המכרז, אם כי זה אפשרי ששלח גם דרמה אחרת פואטית (למשל את "חורבן ירושלים" פרי עטו).
בסופו של דבר המכרז הסתיים למעשה ללא תוצאה, עבודתו של קטונה לא עוררה שום הד מיוחד. נושא הדרמה שלו נחשב למוכר יחסית, בשום פנים ואופן לא נחשב למיוחד, כי בעבר עבדו עליו כנושא דרמה גם כמה אמנים אחרים.
הגרסה השנייה והאחרונה של באנק באן הושלמה בשנת 1819, ופורסמה בדפוס שנה לאחר מכן בשנת 1820. העיבוד של היצירה נבע מהעובדה שקטונה ביקש מידידו בולדיז'אר באראני, לקרוא אותו, שכתב עליו את הביקורת המשמעותית הראשונה. שני ההבדלים המהותיים בין שתי הגרסאות של היצירה הם שקטונה הבהיר יותר את פיתויה של מלינדה בעזרת כדורי שינה ואבקות וכן היצירה השתפרה גם מבחינת האותנטיות ההיסטורית, מכיוון שקטונה שינה את תאריך העלילה.
ההיסטוריה של המחזה > כישלון ראשוני

במהלך חייו של המחבר הצנזורה של הקיסרות האוסטרית התירה את הופעת הדרמה רק בדפוס. את המהדורה הראשונה של הספר ניתן לייחס להוצאת טרטנר. המחזה הועלה על הבמה רק כמה שנים לאחר מותו של המחבר בשנת 1833 בקושיצה.
אפילו הרוזן אישטוואן סצ'ני כתב ביומנו למראה ההצגה בשנת 1839: "בלתי נתפס שהממשלה מאפשרת להציג שטויות כאלה. טרנד רע ומסוכן".
הצגת הבכורה של המחזה היא הודות לחברו של הסופר, מיקלוש אודווארהיי, שבחר בדרמה כהצגת פרס עבור חברת התיאטרון של קושיצה בשנת 1833. היצירה התפרסמה אט אט; וגם הביקוש לספר גדל משמעותית.
יחידות מבניות של היצירה > קטע ראשון

מיקום: אולם המשתה בארמון
זמן: "נרות דולקים" – בערב
בהקדמה אנו מתוודעים למצב הבסיסי, בהיעדר המלך באנק מפעיל כוח, אך הוא נשלח לסיור במדינה על ידי המלכה. אוטו רוצה לפתות את אשתו הצעירה והיפה של באנק את מלינדה. בינתיים מכינים מזימה פוליטית.
יחידות מבניות של היצירה > קטע שני

מיקום: הבית של פטור
זמן: לילה
בביתו של פטור מתרחשת הקנוניה הפוליטית. החבורה של פטור קוראת לבאנק לפגוש את הקושרים, באנק קורא להם להיות סבלניים. בינתיים, ביברך מגיע ומספר לבאנק שאוטו ומלינדה ביחד. באנק רץ אל מלינדה ומשאיר את פטור המרדן וחבריו מאחור.
יחידות מבניות של היצירה > קטע שלישי

מיקום: החדר של מלינדה
מלינדה מתחננת למחילה של באנק, מכיוון שאינה נושאת בכל אשמה ומעשיה היו בתמימות. באנק מגרש אותה, אך מאוחר יותר מבין שאשתו באמת חפה מפשע. טיבורץ מופיע וסוף סוף מספר מה מעיק על נשמתו: המלכה גזלה מהם את כל רכושם ולכן הוא נאלץ לגנוב עבור משפחתה הרעבה. באנק מבין רק עכשיו עם מי הוא מתמודד: בצעירותו הציל טיבורץ את חייו בקרב יאדירה, לכן הוא מפקיד את ביטחונה של אשתו בידי טיבורץ ומטיל עלי ללוותה הביתה לאחוזתו הכפרית. אוטו, שנמלט מאחותו, פוגש את ביבראך, שמסרב להמשיך לעזור לו. האביר שאינו אשם בשבר עומד לעזוב, אך הנסיך דוקר אותו מאחור.
יחידות מבניות של היצירה > קטע רביעי

מיקום: החדר של גרטרוד
זמן: "שקיעה" – מוקדם בערב
מיכאל נשלח לארמון לגרטרוד כשגריר, שם גם הוא וגם אחיו נעצרים, אף על פי שרק רצו לדבר על הקונספירציה. גם באנק מופיע ומבקש לדבר עם המלכה. הוא מאשים אותה בגזל העם ומתוך סערת רגשות הורג אותה. ברגע זה המורדים פורצים לארמון.
יחידות מבניות של היצירה > קטע חמישי

מיקום: הארמון המלכותי
אנדראש השני, מלך הונגריה, חוזר הביתה ממערכה מנצחת, אך מקבלים את פניו בבית בידיעה על מות אשתו. הוא מחפש את הרוצח, אך המורדים כולם מכחישים ואומרים שהמלכה כבר מתה כשבאו. לבסוף באנק מגיע ומקבל על עצמו את המעשה הנורא. הוא מנמק שעשה את כל אלה כדי למנוע מלחמת אזרחים במדינה. אנדראש רוצה לאסור אותו, אך מכיוון שבאנק הוא ממשפחה עתיקה ומיוחסת הוא אינו יכול לשפוט אותו. אין לו סמכות לכך. הוא קורא לדו-קרב, אך באנק דוחה זאת. משלחת עצובה מגיעה, טיבורץ מביא את מלינדה המתה. לדבריו, אנשי אוטו הציתו את ביתו של באנק והוא הביא את גופתה של מלינדה. המלך סוף סוף, לאחר מחשבה רבה, משחרר את באנק ומאפשר לו לקבור את אשתו.
יחידות מבניות של היצירה > סיכום

על פי מודל הדרמה שפיתח טמאש בצ'י (מבקר והיסטוריון ספרות), באנק באן הוא דרמת קונפליקט. אנו יכולים להתבונן בשתי דמויות עיקריות: גרטרוד היא השלילית ובאנק הוא הגיבור החיובי. לגרטרוד יש אינטרס חיוני בשמירה על המצב, אך על באנק לסיים זאת על מנת להחזיר את ההרמוניה. לפני המצב הבסיסי, באנק מקבל את ההנהגה של אנדראש: רק לאחר שעושה סיור במדינה הוא יחווה את ההפך: עיניו ייפקחו והוא יבין שהם חיים בסדר חברתי לא מוסרי. הצמיתים שהתנהגו אליהם שלא בצדק גוועים ברעב וקמלים, במקום אצילים הונגרים, אצילים זרים יושבים בעמדות הכוח העיקריות; מלבד כל זה, המיראנים (אנשי גרטרוד) משתעשעים ואחד מהם גם רצה לפתות את אשתו. באנק צריך לפתור את זה – הוא מתנהג כמו פלטין לאורך כל הדרך. כך מתחילה סדרה של שינויים בפעולתו.
לקריאה נוספת

הדרמה של יוז'ף קטונה בספרייה האלקטרונית ההונגרית
קטונה יוז'ף: באנק באן – הופעות במה לאור העיתונות
יוזף פטאקי: באנק באן. ניוגט, 8.8.1922.
ינה מוהאצ'י: הערות על באנק באן. ניוגט, 19.6.1940.
יאנוש הורבאט: הערות על גורלו של באנק באן (אורכב 04.03.2016 בארכיון Wayback Machine). זריחה, נובמבר 1926, IV./9. ש.; 811–838. ישן.
קארוי מוהאצ'י: ספרות לכיתות י' – כרוניקה נובה
מחקר של יאנוש אראן (פרטים)
הערות שוליים

↑  "Archivált másolat". אורכב מ-המקור ב-2013-04-06.
↑  Utóbbi, több-drámás hipotézist Hajnóczy Iván fogalmazta meg az 1920-as években, Katona József Kecskeméten c. tanulmányában. Mások olyan (elsősorban a Bán bán mellőzöttségét magyarázandó hipotéziseket is felállítottak, miszerint Katona elküldött pályaművei meg sem érkeztek meg a bizottsághoz.
↑  Döbrentey 1818-as, a Museum utolsó számában megjelent hirdetménye, valamint a bírálóbizottságnak az egyik szerzőhöz, Tokodyhoz írt levele szerint a 12-13, határidőig vagy annak hosszabbítása végéig beérkezett színdarab közül csak a Tokody János nevű szerző darabját tartotta egyáltalán figyelemre érdemesnek, de az említett levélben Tokodyt is műve átdolgozására kérték, ez azonban soha nem történt meg, a felkért szerző egyáltalán nem is jelentkezett többé a bizottságnál.
↑  például a német Hans Sachs (XVI. sz.), az angol George Lillo (XVIII. sz.) és a neves osztrák szerző, Franz Grillparzer (XIX. sz.), akitől Katona dramaturgiai elvek mellett szövegrészeket is átvett.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4609399-0 
מארי יאסאי בתפקיד גרטרודיס
באנק באן, חלוקת תפקידים בשנת 1833
קארוי קֶסֶגִי בתפקיד טיבורץ (הצמית) בבכורה של באנק באן
מיקלוש אודווארהיי
השחקנית דרינה (גברת דרי), ששמה היה לפני נישואיה רוזה סֵפְּפַּטַקֵי בתפקיד מלינדה
בית המקהלה

מיקום בית המקהלה בקתדרלה.
בית המקהלה של קתדרלת קלן, סגנון גותי קורן
מושבי המקהלה הכנסייתית בבית המקהלה. קתדרלת בריסטול, בריסטול, אנגליה, מבט לעבר מזבח הכנסייה.
בית המקהלה וספסלי המקהלה בקתדרלת לאון
בית המקהלה, (באנגלית: Choir או Quire) באדריכלות כנסייתית, הוא כינויו של אזור הכנסייה או הקתדרלה שבין הטרנספט (בית הרוחב) או הספינה (במקרים בהם אין טרנספט, או במקרים בהם חלק מהספינה נמצא מערבית לטרסנפט) לבין אזור הקודש המכיל את המזבח. לרוב האזור נמצא בחלקו המזרחי ביותר של הספינה, אולם במנזרים, בהם הציבור אינו משתתף בתפילה,  לעיתים, נמצא בית המקהלה בחלק המערבי של הספינה. לעיתים קרובות בית המקהלה מסתיים באפסיס, גומחה חצי-מעוגלת בה נמצא המזבח הראשי (בקתדרלות וכנסיות אנגליות בדרך כלל אין אפסיס ובית המקהלה מסתיים בקיר ישר ובו חלון ויטראז' גדול).
באדריכלות הכנסייתית הקדומה, אזור הקודש היה ממוקם בקצה המערבי של הספינה. המקהלה עמדה בסמוך למזבח על מנת להשתתף בטקסים, וגדר שכונתה "cancelli" הפרידה בין מושבי המקהלה לבין מושבי המתפללים. לימים התפתחה גדר זו לסורג המפריד בין המתפללים לבין המקהלה ואזור המזבח. סורג זה נועד להפריד בין החלק הציבורי של הספינה הראשית, ששימש כמושבים למתפללים בעת טקסים ותפילות, אך גם שימש למטרות חולין (כגון מסחר) בזמנים שבהם לא נערכו תפילות, זאת לעומת בית המקהלה ששימש רק לענייני דת ופולחן.
בית המקהלה התפתח והפך לאזור הכולל מבנה מושבים עשוי עץ. לרוב עוטרו בית המקהלה ומושביו בתגליפי עץ רבים (דוגמה ידועה לכך הם תגליפי העץ של ירג סירלין האב במינסטר של אולם). בתקופה קדומה יותר שימשו ספסלים ארוכים את מושב המקהלה. בהמשך עם התפתחות המבנה נבנו מושבים לכל אחד מחברי המקהלה, כאשר אלה יכלו להתקפל על מנת לאפשר לחברי המקהלה לעמוד, ולכרוע ברך במהלך התפילה. לעיתים עוצב המושב על מנת להקל על חברי המקהלה העומדים בזמן התפילה ולאפשר הישענות נוחה עליו.
בקתדרלות מוקם מושבו של הבישוף - הקתדרה - באזור בית המקהלה. מושב זה הופרד משאר מושבי בית המקהלה בכך שהיה גבוה מהם וחופה בגג עץ.
בית המקהלה של בזיליקת סן-דני, בסגנון גותי קורן
בית המקהלה בקתדרלת שארטר, בסגנון גותי בשל
בית המקהלה של קתדרלת בווה, גובה פנימי של 48 מטר (הגבוה ביותר בעולם)
מושבי עץ מגולפים בבית המקהלה בבוסטון סטאמפ בלינקולנשייר. אחד הכיסאות מקופל ומציג את המיזריקורד - משענת לזמן העמידה בתפילה
בית המקהלה של קתדרלת אלבי, מבט מערבה. הסורג המקושט, שהפריד בין הספינה הראשית, שם ישב הקהל, לבין בית המקהלה, בו התרחש הפולחן הנוצרי.
בית מקהלה מגולף במנזר בקסהיים
תרשים המדגים את מושבי המקהלה באנלו שבצרפת
ראו גם

אדריכלות כנסיות
סורג (אדריכלות)
ארמיית הפאנצר אס אס ה-11

|  פרטים |
| --- | --- |
 מדינה:  גרמניה הנאצית גרמניה הנאצית
 סוג:  ארמייה
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  נובמבר 1944 – פברואר 1945 (כ־93 ימים)
 מלחמות:  מלחמת העולם השנייה
 פיקוד
 מפקדים:  פליקס שטיינר
 
ארמיית הפאנצר אס אס ה-11 (בגרמנית: SS-Panzer-Armeeoberkommando 11) הייתה ארמיית נייר שהוקמה בפברואר 1945 על ידי היינריך הימלר בזמן שהיה מפקד קבוצת ארמיות ויסלה.
היסטוריה

ההיסטוריון הצבאי אנטוני ביוור כתב שכאשר הוקמה ארמיית הפאנצר ה-11 של האס אס, היחידות הזמינות במקרה הטוב יכלו להוות קורפוס, "'אבל ארמיית הפאנצר' צפה הנס-גאורג אייזמן 'נשמעת טוב יותר'". היא גם אפשרה להימלר לקדם את קציני האס אס לסגל בכיר ולפיקוד שטח בתוך המערך. אובר-גרופנפיהרר פליקס שטיינר מונה למפקד הארמייה.  הארמייה נודעה רשמית כארמייה ה-11 אך היא הייתה ידועה גם כארמיית הפאנצר אס אס ה-11.
לאחר שהשתתפה במבצע היפוך השמש ממזרח לנהר האודר במהלך פברואר 1945, הוקצתה הארמייה ל-OB West ואורגנה מחדש במרץ 1945. רבות מהיחידות שהיו כפופות בעבר לארמיית הפאנצר ה-11 של האס אס הועברו לארמיית הפאנצר השלישית ויחידות אחרות הוקצו לארמייה ה-11 לפעולות נגד בעלות הברית המערביות. לאחר שהגנה על נהר הווזר והרי ההארץ, נכנעה הארמייה ה-11 לבעלות הברית המערביות ב-21 באפריל.
סדר הכוחות > פברואר 1945

עד ה-5 בפברואר ארמיית הפאנצר ה-11, הכפופה לקבוצת ארמיות ויסלה, כללה את היחידות הבאות:
קבוצת הקרב טטאו:
קזלין
ברוואלדה
קורפוס האס אס ה-10
דיוויזיית היגר ה-5
הדיוויזיה ה-402
קבוצת הקרב מונצל:
דיוויזיית פיהרר-גרנדיר
דיוויזיית פיהרר-בגלייט
קורפוס הפאנצר אס אס ה-3:
הדיוויזיה ה-281
דיוויזיית הפאנצרגרנדיר אס אס ה-23
דיוויזיית פויגט
דיוויזיית הפאנצרגרנדיר אס אס ה-11
דיוויזיית הגרנדיר אס אס ה-27
קורפוס הפאנצר ה-39
דיוויזיית האס אס ה-4
דיוויזיית הפאנצר אס אס ה-10
דיוויזיית הגרנדיר אס אס ה-28
דיוויזיית הפאנצר הולשטיין
המחוז הצבאי ה-2:
אזור ההגנה של שווינמינדה
דיוויזיית דנקה
דיוויזיית הצנחנים ה-9
עתודת הארמייה
הדיוויזיה ה-163
סדר הכוחות > מרץ 1945

ב-1 במרץ ארמיית הפאנצר ה-11 נותרו ללא שהוקצו לה יחידות.
סדר הכוחות > אפריל 1945

ב-12 באפריל ארמיית הפאנצר ה-11 הוכפפה ישירות ל-OB West והיא כללה את היחידות הבאות:
הקורפוס ה-67:
צוות קרב פלנר
דיוויזיית אטנר
דיוויזיית היידנריך
דיוויזיית גרוסקרויץ
המחוז הצבאי ה-9:
דיוויזיית הפולקסגרנדיר ה-26
דיוויזיית הפולקסגרנדיר ה-326
הקורפוס ה-66:
דיוויזיית הפולקסגרנדיר 277
חטיבת האס אס וסטפאלן
דיוויזיית הפאנצר ה-9
דיוויזיית הפאנצר ה-116
הערות שוליים

↑  Beevor p.88
1 2 3 4 5  Tessin p.194
| גרמניה הנאצית ארמיות הוורמאכט  |
| --- | --- | --- |
| ארמיות | הארמייה הראשונה • הארמייה השנייה • הארמייה השלישית • הארמייה הרביעית • הארמייה החמישית • הארמייה השישית • הארמייה השביעית • הארמייה השמינית • הארמייה התשיעית • הארמייה העשירית • הארמייה ה-11 • הארמייה ה-12 • הארמייה ה-14 • הארמייה ה-15 • הארמייה ה-16 • הארמייה ה-17 • הארמייה ה-18 • הארמייה ה-19 • הארמייה ה-20 • הארמייה ה-21 • הארמייה ה-24 • הארמייה ה-25 |  |
| ארמיות שריון | ארמיית הפאנצר הראשונה • ארמיית הפאנצר השנייה • ארמיית הפאנצר השלישית • ארמיית הפאנצר הרביעית • ארמיית הפאנצר החמישית • ארמיית הפאנצר השישית • ארמיית הפאנצר אס אס ה-11 • ארמיית הפאנצר אפריקה |  |
| ארמיות צנחנים | ארמיית הצנחנים הראשונה |  |
ארגון נפגעי פעולות איבה

| --- | --- |
 מדינה:  ישראל 
 משרד ראשי:  תל אביב-יפו
 מייסדים:  דב קלמנוביץ 
 יושב ראש:  אייבי מוזס
 מנכ"ל:  רועי כהן
 תקופת הפעילות:  1984–הווה (כ־40 שנה) 
 www.irgun.org.il
 
בית נפגעי פעולות איבה - בית אורן 9 תל אביב
ארגון נפגעי פעולות איבה (הארגון היציג) הוא עמותה המייצגת את נפגעי פעולת האיבה, שהוכרו על ידי המוסד לביטוח לאומי והרשות המאשרת במשרד הביטחון, נקבעה להם דרגת נכות של 20% ויותר (או 10% ויותר והגישו תביעתם עד ליום ה-1.1.1996), מקבלים גמלת נכות חודשית ומשלמים דמי חבר, אלמנות ואלמנים, יתומים והורים שכולים.
הארגון משמש כארגון היציג, בעקבות החלטת ממשלה משנת 1998, והוא ארגון א-פוליטי וא-מפלגתי.
מייסד הארגון הוא דב קלמנוביץ'. בראש הארגון עומד ועד הנבחר מדי שלוש שנים בצורה דמוקרטית, מבין חברי הארגון. עד לשנת 2017, יושב ראש הארגון היה יהושע כהן. משנת 2017 יו"ר הארגון הוא אייבי מוזס. מנכ"ל הארגון הוא עו"ד רועי כהן.
ראו גם

אלמגור - ארגון נפגעי טרור
הערות שוליים

↑   חוק התגמולים לנפגעי פעולות איבה, תש"ל-1970, ספר החוקים הפתוח, באתר ויקיטקסט
↑  יו"ר חדש לארגון נפגעי פעולות איבה, באתר ערוץ 7, 6 במרץ 2017
אקס-מן: אמנת הפלנקס

| --- | --- |

עטיפת האוגדן X-Men: Phalanx Covenant
 מידע קומיקס
 יוצר:  פביאן ניצ'זה, סקוט לובדל, לארי האמה, טוד דזאגו
 סוגה:  קומיקס
 תקופת פרסום מקורית:  ספטמבר 1994 – אוקטובר 1994 (כ־31 ימים)
 סינדיקציה:  מארוול קומיקס
 מסת"ב:  מסת"ב 0-6798-7160-8
 ארץ מקור:  ארצות הברית 
 שפת המקור:  אנגלית 
 מספר החוברות:  9
 
אמנת הפלנקס (באנגלית: Phalanx Covenant) הוא קשת סיפור ואירוע קרוסאובר ביקום מארוול שפורסם בחוברות הקומיקס אקס-מן על ידי חברת מארוול קומיקס בין ספטמבר לאוקטובר 1994 למשך 9 חוברות. את הסיפור כתבו פביאן ניצ'זה, סקוט לובדל, לארי האמה וטוד דזאגו, באיורם של אמנים כאנדי ואדם קוברט, ג'אן דורסמה, רוג'ר קרוז, טוני דניאל, ג'ו מדוריארה, סטיב סקרוס וסטיב אפטינג. אחד המאפיינים הבולטים בקשת הסיפור הוא שקבוצת האקס-מן משחקת תפקיד משני בה.
עלילה

קבוצת אקס-מן מותקפת על ידי הפלנקס, בני אדם שונאי מוטאנטים אשר השתמשו בווירוס הטכנו-אורגני של החייזר וורלוק כדי להפוך ליצורים טכנו-אורגניים. בעזרת כוחות אלו, הפלנקס מסוגלים לשנות את צורתם ולהטמיע לתוכם חומר אורגני. בתור הפלנקס, יש להם מוח כוורתי המתוכנת להשמיד את כל המוטאנטים.
קשת הסיפור הובאה בשלוש תת-עלילות:
"הדור הבא" - כשהאקס-מן אינם נמצאים, באנשי, אמה פרוסט, ג'ובילי וסייברטות' חייבים להציל את הדור הבא של המוטאנטים מידיהם של הפלנקס. סיפור זה נטע את הבסיס לסדרת החוברות Generation X.
"סימני חיים" - קבוצות אקס פקטור, אקסקליבר ואקס פורס מגלות כי הפלנקס מאבדים את תכנותם, והופכים יותר ויותר לעצמאיים. הפלנקס העריק דאגלוק (שילוב בין המוטאנט דאג רמזי לחייזר וורלוק) לוקח את פורג', וולפסביין וקאנונבול למשימה על מנת למנוע מחבר הפלנקס ליצור קשר עם הגזע שלו.
"הסנקציה האחרונה" - קייבל, וולברין, סייקלופס ופניקס מאחדים כוחות כדי לחלץ את האקס-מן על ידי הסתננות לבסיסם של הפלנקס.
ביבליוגרפיה

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Generation Next Uncanny X-Men #316  X-Men Vol.2 #36  Uncanny X-Men #317  X-Men Vol.2 #37 |  Life Signs X-Factor #106  X-Force #38  Excalibur #82 |  Final Sanction Wolverine Vol.2 #85  Cable Vol.2 #16 |
ארמיית הפאנצר השלישית (ורמאכט)

|  פרטים |
| --- | --- |
 מדינה:  גרמניה הנאצית גרמניה הנאצית
 שיוך:  ורמאכט ורמאכט
 סוג:  ארמייה
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  16 בנובמבר 1940 – 3 במאי 1945 (4 שנים)
 מקים היחידה:  הרמן הות
 מלחמות:  מלחמת העולם השנייה החזית המזרחית במלחמת העולם השנייה  מבצע ברברוסה  הקרב על מוסקבה  קרב רז'ב השני  מבצע בגרטיון  הקרב על ברלין
 פיקוד
 מפקדים
 
ארמיית הפאנצר השלישית הייתה ארמיית שריון של הוורמאכט שהשתתפה במלחמת העולם השנייה.
היסטוריה

מקורה של הארמייה בקורפוס הממונע ה-15 שהוקם בינה ב-10 באוקטובר 1938. הקורפוס נלחם במערכה בפולין ובמערכה בצרפת, וב-16 בנובמבר 1940 לקראת מבצע ברברוסה הורחב הקורפוס לכדי "פאנצרגרופה" (Panzergruppe).
בפלישה לברית המועצות, כללה הפאנצרגרופה השלישית את קורפוס הפאנצר ה-39 ואת קורפוס הפאנצר ה-57. הפאנצרגרופה השתתפה בקרבות קשים בחזית המזרחית כחלק מקבוצת ארמיות מרכז, והשתתפה בקרב ביאליסטוק-מינסק. ב-4 באוקטובר 1941 הוחלף הות בגנרל גאורג-הנס ריינהרדט, שפיקד על הארמייה בקרב ויאזמה-בריאנסק, ובקרב על מוסקבה.
ב-1 בינואר 1942 אורגנה הפאנצרגרופה מחדש, הפעם כארמיית שריון מן המניין וקיבלה את השם "ארמיית הפאנצר השלישית". הארמייה לחמה בקרבות שונים תחת פיקוד קבוצת ארמיות מרכז, ובין השאר השתתפה בקרב רז'ב השני. במרץ 1944 השתתפה הארמייה בגירוש תושבי בוריסוב, ובהעברתם לגרמניה לצורך עבודת כפייה.
הארמייה נפגעה קשות במהלך מבצע בגרטיון, וב-16 באוגוסט 1944 מונה ארהרד ראוס למפקד הארמייה, במקום גאורג-הנס ריינהרדט שמונה למפקד קבוצת ארמיות מרכז. לאחר מכן השתתפה הארמייה בנסיגה לעבר פרוסיה המזרחית, ובין השאר לחמה בקרב על ממל.
ב-10 במרץ 1945 מונה האסו פון מנטויפל למפקד הארמייה, שהייתה חלק מקבוצת ארמיות ויסלה בפיקודו של גנרל גוטהרד היינריצי. תפקידו היה להגן על חזית האודר ולחסום את התקדמות הצבא האדום לעבר ברלין. הארמייה קיבלה הוראה שאסרה עליהם לסגת משום נקודה בלי אישורו של הפיקוד העליון.
היסטוריה > הקרב על ברלין

עם פתיחת המתקפה הרוסית, ב-16 באפריל 1945 היה ברור לשני המפקדים כי המערכה אבודה, ומשום כך נקטו בעמדה של נסיגה תוך השהייה של ההתקפות כדי לאפשר לאזרחים להימלט מערבה וכדי למנוע כיתור של חיילי הוורמאכט. מול כוחותיו של פון מנטויפל פתחה החזית הבלארוסית השנייה בפיקודו של קונסטנטין רוקוסובסקי במתקפה אדירה. תוך זמן קצר נוצרו פרצות גדולות ונשקפה סכנת כיתור לכוחות הגרמנים בשטטין.
ב-25 באפריל 1945 פנה פון מנטויפל להיינריצי בבקשה לקבל אישור לסגת משטטין ולייצב את הקו. היינריצי אישר לו את הנסיגה ללא קבלת רשות מהפיקוד העליון ביודעו שהוא מסתכן בזאת. במהרה נודע הדבר לפיקוד העליון וב- 28 באפריל 1945 הורה וילהלם קייטל המפקד העליון של הוורמאכט, ה-OKW, לשני המפקדים לפגוש אותו ביער בסמוך לחזית.
פון מנטויפל הגיע למקום בלווית כמה מלווים שהסתתרו ביער והתכוננו לפעול במידה ויעצרו אותו.
קייטל יצא מרכבו בזעם והתקרב לשני הקצינים תוך שהוא מניף את שרביט הפלדמרשל שלו בעצבנות. הוא צעק על היינריצי מדוע הרשה לפון מנטויפל לסגת וכן פקד על שניהם להורות מיד לחיילים לחזור לקו החזית הקודם. כאשר היינריצי סירב באומרו כי לא יגרום לאבדות נוספות ללא תועלת, הדיח אותו קייטל מתפקידו והציע זאת לפון מנטויפל. פון מנטויפל סירב לקבל את המינוי ועוד הוסיף בהתרסה לקייטל כי "אנשי הארמייה השלישית מקבלים הוראות רק מהאסו פון מנטויפל".
פון מנטויפל נסוג עם כוחותיו מערבה לעבר כוחות בעלות הברית להם נכנע עם חייליו ב-3 במאי 1945.
מפקדים

הרמן הות (16 בנובמבר 1940 - 5 באוקטובר 1941)
גאורג-הנס ריינהרדט (5 באוקטובר 1941 - 16 באוגוסט 1944)
ארהרד ראוס (16 באוגוסט 1944 - 10 במרץ 1944)
האסו פון מנטויפל (10 במרץ 1944 - 3 במאי 1945)
ראו גם

מבצע בגרטיון
הקרב על ברלין