stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הבצורת בתקופת אחאב
השלכות הבצורת > השלכות הבצורת על אליהו > הסתתרות אליהו אצל האישה מצרפת

לאחר התייבשות הנחל, נדד אליהו לעיר צרפת, שהייתה ממוקמת ליד העיר צידון. בצרפת הוא פגש את האישה מצרפת, ומבקש ממנה לתת לו קצת מים, אך היא עונה לו שאין לה כלום. אליהו מצווה אותה להכין עוגה קטנה, שיהיה לו ולה ולבנה לאכול, ולאחר מכן אומר לה שלאחר שתכין את העוגה, כד הקמח וצפחת השמן לא יגמרו לה, ומהם תכלכל אותו. הנס הפסיק כשנגמרה הבצורת.
במהלך שהות אליהו אצל האישה הצרפית, נפטר בנה ממחלה קשה. אליהו לוקח את בנה אל חדרו, ומשכיב אותו על מיטתו, שם הוא משתטח עליו שלוש פעמים ומתפלל לה'. לאחר תפילתו, ה' מחייה את הילד.
סיום הבצורת > מפגש אליהו ואחאב

בשנה השלישית לבצורת, ובעקבות הרעב החזק, אחאב יצא יחד עם עובדיהו, הממונה על ביתו, לחפש במעיינות ובנחלים חציר על מנת להאכיל את הבהמות. הם חילקו ביניהם אזורי חיפוש והלכו כל אחד לאתר חציר בשטח שבאחריותו.
באותה עת ה' ציווה את אליהו ללכת להיפגש עם אחאב, כדי להתיר את הגזירה ולהמטיר גשם. אליהו ניצב לפתע בדרכו של עובדיהו, ודרש ממנו לקרוא לאחאב להיפגש איתו. עובדיהו, שהיה צדיק והחביא נביאים מפני איזבל, נבהל מהופעתו של אליהו וחשש שלאחר שילך לקרוא לאחאב אליהו יעלם ועליו ייגזר עונש מוות. לאחר שאליהו נשבע לעובדיהו שיפגש עם אחאב באותו יום, עובדיהו מתרצה וקורא לאחאב. בפגישה בין אליהו לאחאב נחשף הכעס שלהם אחד כלפי השני, ולאחר הוויכוח ביניהם, אליהו דורש מאחאב לקבץ את נביאי האשרה והבעל ואת כל ישראל, לכרמל:
וַיְהִי כִּרְאוֹת אַחְאָב אֶת אֵלִיָּהוּ, וַיֹּאמֶר אַחְאָב אֵלָיו: הַאַתָּה זֶה עֹכֵר יִשְׂרָאֵל?
וַיֹּאמֶר: לֹא עָכַרְתִּי אֶת יִשְׂרָאֵל, כִּי אִם אַתָּה וּבֵית אָבִיךָ, בַּעֲזָבְכֶם אֶת מִצְו‍ֹת ה' וַתֵּלֶךְ אַחֲרֵי הַבְּעָלִים! וְעַתָּה, שְׁלַח קְבֹץ אֵלַי אֶת כָּל יִשְׂרָאֵל אֶל הַר הַכַּרְמֶל, וְאֶת נְבִיאֵי הַבַּעַל אַרְבַּע מֵאוֹת וַחֲמִשִּׁים, וּנְבִיאֵי הָאֲשֵׁרָה אַרְבַּע מֵאוֹת אֹכְלֵי שֻׁלְחַן אִיזָבֶל
סיום הבצורת > מעמד הר הכרמל

אחאב נענה לדרישת אליהו והקהיל אל הר הכרמל את כל העם ואת הנביאים. אמנם, מסתבר שאף על פי שאליהו דרש את נוכחותם של נביאי הבעל ונביאי האשרה, רק נביאי הבעל הגיעו למעמד. את המעמד פתח אליהו בתוכחה לעם שמאמין בה' ועם זאת עובד עבודה זרה: ”עַד מָתַי אַתֶּם פֹּסְחִים עַל שְׁתֵּי הַסְּעִפִּים? אִם ה' הָאֱ-לֹהִים לְכוּ אַחֲרָיו, וְאִם הַבַּעַל לְכוּ אַחֲרָיו! וְלֹא-עָנוּ הָעָם אֹתוֹ, דָּבָר.” (ספר מלכים א', פרק י"ח, פסוק כ"א). לאחר שתיקת העם, מציע אליהו מעין 'תחרות' הקרבת קרבן בינו לבין נביאי הבעל - מי יצליח לגרום לא-להים להוריד אש מהשמים שתאכל את הקרבן. אליהו נתן ל-450 נביאי הבעל קדימות בבחירת הקרבן וזמן רב מהבוקר עד המנחה, אך הם לא הצליחו לגרום לאש לרדת מהשמים. אליהו כינס את העם סביב קרבנו, יצק עליו וסביבו כמות גדולה של מים. אליהו ניגש והתפלל לה' שיוריד אש על קרבנו: ”ה' אֱ-לֹהֵי אַבְרָהָם יִצְחָק וְיִשְׂרָאֵל הַיּוֹם יִוָּדַע כִּי אַתָּה אֱ-לֹהִים בְּיִשְׂרָאֵל וַאֲנִי עַבְדֶּךָ וּבִדְבָרְךָ עָשִׂיתִי אֵת כָּל הַדְּבָרִים הָאֵלֶּה. עֲנֵנִי ה' עֲנֵנִי וְיֵדְעוּ הָעָם הַזֶּה כִּי אַתָּה ה' הָאֱ-לֹהִים וְאַתָּה הֲסִבֹּתָ אֶת לִבָּם אֲחֹרַנִּית” (ספר מלכים א', פרק י"ח, פסוקים ל"ו–ל"ז).
לאחר תפילתו של אליהו נפלה אש ואכלה את הקרבן יחד עם העצים, המזבח, העפר והמים. כל העם שראו את הנס נפלו על פניהם וקראו: ”ה' הוּא הָאֱ-לֹהִים! ה' הוּא הָאֱ-לֹהִים!” (ספר מלכים א', פרק י"ח, פסוק ל"ט). אליהו מצווה את העם, והוא רודף אחרי נביאי הבעל ותופס אותם, ואליהו שוחט אותם בנחל קישון. לאחר מכן מבשר אליהו לאחאב כי נגמרה הבצורת וצפוי לרדת גשם: ”עֲלֵה אֱכֹל וּשְׁתֵה כִּי קוֹל הֲמוֹן הַגָּשֶׁם” (ספר מלכים א', פרק י"ח, פסוק מ"א).
סיום הבצורת > המתנת אליהו לגשם

לאחר סיום המעמד עלה אליהו לראש הכרמל, והניח פניו בין ברכיו. הוא ביקש מנערו שבע פעמים ללכת להסתכל לכיוון הים ולראות אם יש ענן באופק. לבסוף, הגיע הבשורה על ענן קטן, שהפך במהרה לסערה, ובכך נגמרה הבצורת:
וַיְהִי בַּשְּׁבִעִית וַיֹּאמֶר: הִנֵּה עָב קְטַנָּה כְּכַף אִישׁ עֹלָה מִיָּם. וַיֹּאמֶר: עֲלֵה אֱמֹר אֶל אַחְאָב אֱסֹר וָרֵד וְלֹא יַעַצָרְכָה הַגָּשֶׁם. וַיְהִי עַד כֹּה וְעַד כֹּה וְהַשָּׁמַיִם הִתְקַדְּרוּ עָבִים וְרוּחַ וַיְהִי גֶּשֶׁם גָּדוֹל וַיִּרְכַּב אַחְאָב וַיֵּלֶךְ יִזְרְעֶאלָה. וְיַד ה' הָיְתָה אֶל אֵלִיָּהוּ וַיְשַׁנֵּס מָתְנָיו וַיָּרָץ לִפְנֵי אַחְאָב עַד בֹּאֲכָה יִזְרְעֶאלָה
הערות שוליים

↑  בוסתנאי עודד, עולם התנ"ך: מלכים א', תל אביב, דוידזון עתי, 1994, עמ' 166.
↑  תלמוד ירושלמי, מסכת סנהדרין,  פרק י', הלכה ב'
↑  תלמוד ירושלמי, מסכת ברכות,  פרק א', הלכה ב'
↑  ספר מלכים א', פרק י"ח, פסוק ד'
↑  כלי יקר, מלכים א, פרק י"ז, פסוק ג'
↑  אליהו בנחל כרית / אלחנן סמט, באתר www.daat.ac.il
↑  ספר מלכים א', פרק י"ז, פסוקים ח'–ט"ז
↑  פרקים י"ז-י"ח - הבצורת בממלכת ישראל, הרב אלחנן סמט
↑  ספר מלכים א', פרק י"ז, פסוקים י"ז–כ"ד
↑  ספר מלכים א', פרק י"ח, פסוקים א'–ט"ז
"אליהו והעורב" מאת צייר אלמוני, בין 1600 ל-1699. גלריה לאמנות אולברייט-נוקס
אליהו מחיה את בן האישה מצרפת, מאת גוסטאב דורה.
פסל אליהו הנביא בקרן הכרמל, במקום בו על פי המסורת התחולל העימות בין אליהו לנביאי הבעל.
השיבה למדבר

| --- | --- |
 כתיבה:  ברנאר-מארי קולטס 
 סוגה:  תיאטרון 
 שפה:  צרפתית 
 
השיבה למדבר (בצרפתית:  Le retour au desert) הוא מחזה סאטירי פרי עטו של המחזאי הצרפתי ברנאר-מארי קולטס. הצגת הבכורה של המחזה הייתה בתיאטרון די רון-פואן (Rond-Point) בבימויו של פטריק שרו בשנת 1988. בהצגה שיחקו ז'קלין מאיאן ומישל פיקולי.
תקציר העלילה

העלילה מתרחשת בעיר פרובינציאלית, במזרח צרפת, בראשית שנות ה-60 של המאה ה-20. מאתילד סרפנואז, אחותו של אדריאן, בעל בית חרושת, שבה מאלג'יר לאחר חמש עשרה שנה. היא מגיעה עם ילדיה שנולדו שם: פאטמה ואדואר. בזמן היעדרה אדריאן נשא לאישה את מארת, אחותה של אשתו המנוחה מארי רוזריול. מאתילד אינה שבעת רצון ממארת, אשתו החדשה של אדריאן.
מאתיו אומר לאביו שהוא רוצה להתגייס לצבא ולהיות צנחן במלחמת אלג'יריה, כי אדואר בן דודו לועג לו על שאינו מכיר את העולם. אדריאן, ששמר על בנו שבקושי יוצא מהבית ומעולם לא עזב את גבולות העיר, נחרד מכך שהוא עלול לאבד אותו. בלילה בסתר בלי ידיעת איש מתיו ועזיז לוקחים את אדואר לבית זונות לראשונה בחייו. בסוף המחזה מאתיו מקבל זימון לשירות צבאי באלג'יר, אחרי תקופה ארוכה שאדריאן הצליח לעצור את גיוסו בעזרת קשריו. בשלב זה מאתיו מאוד חרד מגיוסו הממשמש ובא.
אדריאן חבר בלשכת הפעולה למען הציבור ביחד עם מפקח המשטרה ארשיבאל פלאנטייר, עורך הדין בורני והממונה על המחוז סאבלון ואנשים נוספים. הם מקיימים פגישות חשאיות בביתו של אדריאן ויוזמים פעולות טרור נגד ערבים. בסיום המחזה הם מפוצצים את קפה סאיפי, ששייך לסאיפי, האלג'יראי.
באחת הפעמים שפלאנטייר בא לבקר את אדריאן הוא פוגש את מאתילד ובנה אדואר. מאתילד גוזרת את שערות ראשו של פלאנטייר, כאות נקמה על כך שהלשין עליה ששיתפה פעולה עם הנאצים (מה שעשה לבקשת אדריאן, שהעליל על אחותו עלילת שווא שמטרתה לנשל אותה מהירושה). פלאנטייר מאשים את אדריאן שהוא הלשין עליו, ואדריאן מכחיש.
אדריאן ואחותו מאתילד רבים ביניהם במהלך היום על נושאים שונים והדברים מגיעים עד לכדי אלימות פיזית. כתוצאה מכך הוא מזניח את בית חרושת שלו, שרווחיו יורדים ומגיע לידי סכסוך עם חבריו. המשרתת מא'אם קולו מנסה לפייס בין האחים, אבל ללא הצלחה.
כשפאטמה משוטטת בגן נגלית אליה רוחה של דודתה מארי, שהלכה לעולמה 15 שנה קודם לכן. בסיום המחזה לפאטמה נולדים תאומים שחורים.
הנפשות הפועלות

מאתילד סרפנואז
אדריאן - אחיה, בעל בית חרושת
מאתיו - הבן של אדריאן
פאטמה - הבת של מאתילד
אדואר - הבן של מאתילד
מארי רוזריול - אשתו הראשונה של אדריאן שהלכה לעולמה
מארת - אחותה, אשתו השנייה של אדריאן
מא'אם קולו - משרתת בלילה
עזיז - משרת במשך שעות היום
הצנחן השחור הגדול
סאייפי - בעל הבית של הקפה
פלאנטייר - מפקח המשטרה
בורני - עורך דין
סאבלון - הממונה על המחוז
השיבה אל המדבר בתיאטרון הישראלי

תיאטרון החאן – הצגת בכורה: 23 בדצמבר 2000
יוצרים: תרגום – דורון תבורי, בימוי - אופירה הניג, ייעוץ מוזיקלי - אריק בורכמן, תפאורה ותלבושות - פרידה קלפהולץ-אברהמי, תאורה – רוני כהן.
שחקנים: אדריאן - דורון תבורי, מאתילד - לאורה ריבלין, מארי – עירית פשטן / שרון שטרק, מאתיו – יואב היימן, אדואר – ניר לוי, מא`אם קולו - עליזה רוזן, פלאנטייר - ניר רון, סאבלון - אבינעם מור-חיים, עזיז -יגאל שדה, סאיפי - אריה צ'רנר, תמרה דיין, ליאת גורן, גילי בן-אוזיליו, יורם יוספסברג, אורי רביץ, ליאור רז.
ההצגה זכתה בארבעה פרסי התיאטרון לשנת 2000:
הצגת השנה
במאית השנה – אופירה הניג
מתרגם השנה – דורון תבורי
שחקנית בתפקיד ראשי – לאורה ריבלין
הלמה של גייל

במתמטיקה, הלמה של גייל היא למה העוסקת בפיזור כללי של נקודות על פני הספירה ה-n-ממדית. הלמה קובעת שלכל  n ו- k טבעיים קיימת קבוצה בת  2k+n נקודות על פני הספירה כך שכל המיספירה פתוחה בספירה מכילה לפחות  k נקודות מהקבוצה. הלמה הוכחה על ידי דייוויד גייל (David Gale) ב-1956.
קל לראות שזוהי התוצאה הטובה ביותר שבגדר האפשר. לכל  n נקודות בספירה יש מעגל גדול  n-1 ממדי שעובר דרך כולן, והוא מחלק את הספירה לשתי המיספרות בנות  k נקודות לכל היותר.
הוכחה

נוכיח טענה שקולה: קיימות קבוצה של נקודות  \{x_{1},\ldots ,x_{2k+n}\} ב- \mathbb {R} ^{n+1} כך שבכל חצי מרחב  n+1 ממדי שמוגדר על ידי על-מישור העובר דרך הראשית (תת מרחב וקטורי ממעלה  n) יש לפחות  k נקודות מהקבוצה. אפשר לתרגם טענה זו ללמה של גייל על ידי הטלה של  \mathbb {R} ^{n+1} על ספירת היחידה  S^{n} באמצעות קרניים היוצאת מהראשית (דרך כל נקודה במרחב מעבירים קרן היוצאת מהראשית והנקודה מועתקת לנקודת החיתוך של הקרן עם הספירה).
נבנה את הנקודות  x_{1},\ldots ,x_{2k+n}. נסתכל על עקום המומנטים ה- n ממדי משוכן בעל-מישור בגובה 1:  \gamma (t)=(1,t,t^{2},\ldots ,t^{n}). נגדיר:  x_{i}=(-1)^{i}\gamma (i) (למעשה יכולנו לבחור כל  2n+k נקודות שונות על העקום). יהי  h על-מישור העובר דרך הראשית. אנו צריכים להוכיח שבכל צד שלו יש  k נקודות לפחות.
החיתוך בין  h לעל-מישור  (1,t_{1},\ldots ,t_{n}) הוא על-מישור  n-1 ממדי. על-מישור זה חותך את עקום המומנטים ב- n נקודות לכל היותר (ראו בערך עקום המומנטים). מכאן ש- h חותך את  \gamma  ב- n נקודות לכל היותר. אם החיתוך לא מכיל בדיוק  n נקודות מתוך  A=\{\gamma (1),\ldots ,\gamma (2k+n)\} נזיז את  h כך שזה אכן יהיה. נעשה זאת כך: נתייחס אל נקודות החיתוך שכבר יש לנו עם  A כציר ונסובב את  h ביחס אליו עד ש- h יפגוש נקודה נוספת של  A. נחזור על התהליך הזה שוב ושוב עד ש- h יחתוך את  \gamma  בדיוק  n נקודות. מכיוון שבכל שלב שמרנו על נקודות החיתוך ולקחנו את האיבר הראשון של  A שפגשנו, בשום שלב לא העברנו נקודות של  A מצד אחד של  h לצד השני. לכן מספר הנקודות בכל צד של העל מישור יכל רק לרדת. כמו כן מכיוון שיש  n נקודות חיתוך, בהכרח  \gamma  עובר מצד אחד של  h לצד השני בכל נקודת חיתוך.
נסמן את קבוצת  n הנקודות החיתוך ב- A_{\text{on}} ואת קבוצת  2k נקודות  A שלא נמצאות על  h ב- A_{\text{off}}. נצבע את נקודות  A_{\text{off}} באופן הבא: נקודה  \gamma (i) תהיה שחורה אם  i זוגי והנקודה נמצאת מימין ל- h, או אם  i אי-זוגי והנקודה נמצאת משמאל ל- h. בהתאמה נקודה היא לבנה אם  i זוגי והנקודה משמאל ל- h, או אם  i אי-זוגי והנקודה מימין ל- h. נבחין כי שתי נקודות סמוכות ב- A_{\text{off}} הן בצבעים שונים: אם בין  a_{1},a_{2}\in A_{\text{off}} סמוכות יש מספר זוגי של נקודות מ- A_{\text{on}}, אז הן באותו הצד ועם זוגיות שונה, ולכן צבעים שונים. ואם מפרידים ביניהן מספר אי-זוגי של נקודות מ- A_{\text{on}} הן בצדדים שונים ומאותה זוגיות ולכן בצבעים שונים.
מכיוון שהצבע מתחלף בין שתי נקודות סמוכות, יש בדיוק  k נקודות שחורות ובדיוק  k נקודות לבנות. אם  \gamma (i) נקודה שחורה, אז או שהיא מימין ל- h ו- i זוגי ולכן  x_{i}=\gamma (i) מימין ל- h. או שהיא משמאל ל- h ו- i אי-זוגי ולכן  x_{i}=-\gamma (i) מימין ל- h. קיבלנו שכל הנקודות השחורות מתאימות ל- x_{i} מימין ל- h, ובאופן דומה כל הנקודות הלבנות מתאימות ל- x_{i} משמאל ל- h, ולכן יש בדיוק  k נקודות מבין  \{x_{1},\ldots ,x_{2k+n}\} בכל צד של  h. נזכור שהזזנו את  h באופן שהחסיר נקודות מהצדדים, ולכן יש לפחות  k נקודות בכל צד של  h המקורית.
הדיוויזיה ה-26 (האימפריה הגרמנית)

| --- | --- |

סמל מפקדת דיוויזיה בצבא הקיסרי הגרמני
 פרטים
 מדינה:  הקיסרות הגרמנית הקיסרות הגרמנית
 שיוך:   צבא הקיסרות הגרמנית
 סוג:  דיוויזיה
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  31 במרץ 1817 – 8 במאי 1919 (102 שנים)
 מלחמות:  מלחמת אוסטריה–פרוסיה   מלחמת צרפת–פרוסיה   מלחמת העולם הראשונה
הדיוויזיה ה-26 (וירטמברג ה-1) (בגרמנית: 26. Division (1. Königlich Württembergische)) הייתה דיוויזיה של ממלכת וירטמברג, אשר הפכה לחלק מצבא הקיסרות הגרמנית. הדיוויזיה לחמה במלחמת אוסטריה–פרוסיה, מלחמת צרפת–פרוסיה ומלחמת העולם הראשונה, ופורקה עם סיומה.
היסטוריה

הדיוויזיה הוקמה ב-31 במרץ 1817, כדיוויזיה ה-1 של צבא ממלכת וירטמברג, אולם ב-27 ביולי 1848 היא אוחדה עם הדיוויזיה הווירטמברגית ה-2 לדיוויזיה אחת, אשר השתתפה במלחמת אוסטריה–פרוסיה ולחמה בקרב טאוברבישופסהיים. ב-11 במאי 1868 פורקה הדיוויזיה, אולם יחידותיה לחמו במלחמת צרפת–פרוסיה, והשתתפו בקרב סדאן ובמצור על פריז. ב-18 בדצמבר 1871 היא הוקמה מחדש, וב-4 במרץ 1872 היא הפכה לדיוויזיה ה-26 בצבא הקיסרות הגרמנית.
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה לחמה הדיוויזיה כחלק מהקורפוס ה-13 (וירטמברג) במסגרת הארמייה החמישית, והשתתפה במערכה על הגבולות בבלגיה ובצרפת. בנובמבר 1914 הועברה הדיוויזיה לחזית המזרחית, שם לחמה בפולין והשתתפה במתקפת גורליצה-טרנוב ובנסיגה הגדולה. באוקטובר 1915 הועברה הדיוויזיה לבלקן, שם השתתפה בלחימה בסרביה, ובדצמבר אותה שנה הועברה לחזית המערבית, שם השתתפה בקרב איפר השני, ולאחר מכן בקרב על הסום ובקרב אראס. בסוף 1917 היא נשלחה לחזית האיטלקית ונלחמה בקרב קפורטו. בשובה לחזית המערבית, שירתה הדיוויזיה במתקפת האביב הגרמנית של 1918 ובלחימה במתקפות הנגד של בעלות-הברית, כולל מתקפת מאה הימים, וב-8 במאי 1919 פורקה הדיוויזיה.
מפקדים

גנרל-לוטננט יוהאן גאורג פון שלר (1817)
ללא מפקד (1826–1828)
גנרל-לוטננט קרל פרידריך לודוויג, נסיך הוהנלוהה-קירכברג (1828–2 בפברואר 1837)
גנרל-לוטננט ארנסט אויגן פון היגל	(1837
גנרל-לוטננט לודוויג פרידריך פון שטוקמאייר	(1837)
גנרל-לוטננט יוזף קונרד פון באנגולד (1838)
גנרל-לוטננט קרל פון דר ליפה-פאלקנפלוכט 1842
גנרל-לוטננט מוריץ פון מילר (1849)
גנרל-מיור ארנסט מייסרימל פון וייסנאו (1850)
גנרל-לוטננט ארנסט פון באומבך	(1852)
גנרל-לוטננט יוליוס פון הארדג (1859)
גנרל-לוטננט קונו פון וויידרהולד (1864)
גנרל-לוטננט אוסקר פון הארדג (8 בספטמבר 1865 - 1 בספטמבר 1866)
גנרל-לוטננט קרל פון פישר (13 בספטמבר 1866 - 3 באוקטובר 1868)
ללא מפקד (1868–1872)
גנרל-לוטננט קרל ברנהרד פון רייזנשטיין (4 במרץ 1872 - 29 ביוני 1874)
גנרל-לוטננט הוגו פון קוטביץ' (14 ביולי 1874 - 21 בדצמבר 1876)
גנרל-לוטננט ולטר פון גוטברג (22 בדצמבר 1876 - 27 במרץ 1881)
גנרל-לוטננט קרל פון קנוזר (28 במרץ 1881 - 20 במאי 1884)
גנרל-לוטננט פרידריך פרגלר פון פרגלאס (21 במאי 1884 - 17 באוגוסט 1888)
גנרל-לוטננט וילהלם פון וולקרן (18 באוגוסט 1888 - 26 באוקטובר 1890)
גנרל-לוטננט אוסקר פון לינדקוויסט (27 באוקטובר 1890 - 21 באפריל 1895)
גנרל-לוטננט יוהנס פון דטינגר	(22 במרץ 1895 - 21 במרץ 1897)
גנרל-לוטננט רודולף פון קאמרר (22 במרץ 1897 - 21 בפברואר 1900)
גנרל-לוטננט אלברט פון שנורלן (22 בפברואר 1900 - 12 באפריל 1901)
גנרל-לוטננט אלברכט, דוכס וירטמברג (13 באפריל 1901 - 23 בספטמבר 1906)
גנרל-לוטננט הרמן פון אופלן-ברוניקובסקי (24 בספטמבר 1906 - 26 בינואר 1910)
גנרל-לוטננט פרנץ פון זודן (27 בינואר 1910 - 21 במרץ 1911)
גנרל-לוטננט פרידריך פון גרוק (22 במרץ 1911 - 20 בספטמבר 1912)
גנרל-לוטננט וילהלם קרל, דוכס אוראך (21 בספטמבר 1912 - 5 בינואר 1917)
גנרל-לוטננט אברהרד פון הופקר (6 בינואר 1917 - 2 בנובמבר 1917)
גנרל-מיור אולריך, דוכס וירטמברג (3 בנובמבר 1917 - 14 בדצמבר 1918)
גנרל-מיור אוטו האס (14 בדצמבר 1918 - 1 בינואר 1919)
גנרל-מיור הרמן פון שטיין (2 בינואר 1919 - 8 במאי 1919)
לקריאה נוספת

Ruhmeshalle unserer Alten Armee. Herausgegeben auf Grund amtlichen Materials des Reichsarchivs, Militär-Verlag, Berlin 1927, S. 66, 113–114.
התאחדות הכדורגל של בהוטן

| --- | --- |

 ענפי ספורט:  כדורגל
 מיקום המטה:  טהימפהו 
 נשיא:  דאשו אוג'יין טסהצ'פ דורג'י
 תאריך ייסוד:  1983
 מקום ייסוד:  בהוטן
 www.bhutanfootball.org
 
התאחדות הכדורגל של בהוטן (בדזונגקה: འབྲུག་ ཡུལ་ རྐང་ རིལ ཁོངས་ གཏོགས; באנגלית: Bhutan Football Federation) הוא הגוף המנהל של הכדורגל בבהוטן, ששולט בנבחרת בהוטן בכדורגל, נבחרת הנשים הלאומית של בהוטן בכדורגל ואת נבחרת הפוטסל הלאומית של בהוטן. כמו כן, היא אחראית על ארגון ליגת העל של בהוטן, בהוטן סופרליג, ליגת דזונגקאג, ליגת תימפו לנשים, ליגת הפוטסל הלאומית, וכן תחרויות נוער ופנאי שונות.
היסטוריה

התאחדות הכדורגל של בהוטן הוקמה בשנת 1983 כחלק מהוועד האולימפי של בהוטן. היא חברה בפיפ"א מאז שנת 2000 ובקונפדרציית הכדורגל של אסיה מאז 1993.
נבחרת הכדורגל הלאומית של בהוטן נחשבה ל"נבחרת הכדורגל הגרועה ביותר" עד שנת 2015 אז זכתה במשחק מוקדמות גביע העולם נגד סרי לנקה.
בשנת 2016, הציגה ההתאחדות את תקנת הרישוי למועדונים כדי להביא סטנדרטים בסיסיים לכלכלת הכדורגל במדינה.
ביולי 2017, ועדת המשמעת של ההתאחדות השעתה את קבוצת הכדורגל Druk Pol FC למשך שנתיים לאחר ששחקן הקבוצה לא ציית לשופט במהלך משחק.
| שם | עמדה | מקור |
| --- | --- | --- |
| דאשו אוג'יין טסהצ'פ דורג'י | נשיא |  |
| פמה דורג'י | סגן נשיא |  |
| אוגיאן וואנגצ'וק | מזכיר כללי |  |
| בי טי דורג'י | גזבר |  |
| וינסנט סוברמאניאם | מנהל טכני |  |
| פמה דורג'י | מאמן קבוצתי (גברים) |  |
| דנקה נה | מאמנת קבוצה (נשים) |  |
| לא קיים | מנהל מדיה / תקשורת |  |
| פאסנג צרינג | רכז פוטסל |  |
| גוטאם קאר | רכז שופטים |  |

כולם מבהוטן.
פרסים

2016: התאחדות השנה השותפת של AFC
הערות שוליים

↑  בבריג', קנדידה. בהוטן: לשעבר קבוצת הכדורגל גרועה בעולם, BBC. 29 באוגוסט 2015.
↑  Illegal transfer of players hampers growth of football, Kuenselonline.com, 21 February 2017
↑  BFF suspends Drukpol FC for two years, Kuenselonline.com, 1 July 2017
1 2 3 4 5  "The AFC.com - התאחדות הכדורגל האסייתית". התאחדות הכדורגל האסייתית (באנגלית בריטית). נבדק ב-21 באוגוסט 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Passang Tshering | התאחדות הכדורגל של בהוטן" (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2020-09-22.
ערך זה הוא קצרמרבנושא כדורגל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
הקללה של לונו

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  האנטר ס. תומפסון
 איורים:  ראלף סטידמן 
 שפת המקור:  אנגלית
 סוגה:  אוטוביוגרפיה, ניו ג'ורנליזם
 הוצאה
 הוצאה:  ספרי בנטם
 מקום הוצאה:  ארצות הברית
 תאריך הוצאה:  1983
 מספר עמודים:  208
 
הקללה של לונו (באנגלית: The Curse Of Lono) הוא ספר מאת הסופר האמריקאי האנטר ס. תומפסון המתאר את חוויתיו בהוואי ב-1980. לאחר שפורסם ב-1983, הספר נשאר בהדפסה רק למשך תקופה קצרה. בשנת 2005 הוא הודפס שנית במהדורה מוגבלת; 1000 עותקים ממוספרים הודפסו וכל אחד מהם נחתם על ידי תומפסון ועל ידי המאייר ראלף סטידמן. כיום הספר זמין במהדורת כריכה קשה.
עלילה

הספר נפתח במכתב מעורך המגזין ריצה (Running) המופנה לתומפסון ומבקש ממנו לסקר את המרתון בהונולולו ב-1980, באומרו כי המרתון הוא גם "הזדמנות טובה לקחת חופשה"; תומפסון מבקש ממאייר הספר וחברו הטוב ראלף סטדמן להתלוות אליו. במהלך הטיסה הוא פוגש אדם בשם אקרמן, הנראה כי הוא בעל קשרים לרשת סוחרי סמים בהוואי. תומפסון מסקר את המרתון בסגנון הכתיבה האופייני לו המוכר בשם "גונזו" או ניו ג'ורנליזם, משלב את חוויותיו האישיות עם הסיקור הכללי.
לאחר המרתון תומפסון עובר לגור בחלקת חוף שכורה בחוף קונה שבהוואי יחד עם סטדמן ומשפחתו. מזג האוויר העגום מחמיר והם נכלאים בביתם בגלל גלי ענק. סטדמן ומשפחתו מתרגזים על תנאי המקום ושבים לאנגליה. מאוחר יותר תומפסון ואקרמן נפגשים שנית ויוצאים למסע דיג, שבסופו תומפסון תופס דג חרב ענקי אותו הוא מכה למוות עם אלת קרב סמואית. סירת הדיג חוזרת למזח כשתומפסון צועק בניצחון, "אני לונו!" בהתייחסו ללונו (אנ'), האל העתיק של ילידי הוואי, דבר המרגיז את תושבי המקום ובגינו נשלח תומפסון להתחבא בעיר המקלט.
הסיפור נקטע לפעמים לכדי קטעים מתוך הספר "המסע האחרון של קפטן ג'יימס קוק" של ריצ'רד האף, המספר את סיפורו של אדם המגיע לחופי הוואי ונתפש על ידי הילידים כאל, גלגול נשמות של האל לונו, ובסופו של דבר נרצח על ידיהם לאחר שמשך יתר על המידה את קבלת הפנים שלו על האי ונותר שם זמן רב מדי.
הסרט

בנובמבר 2017 פורסם כי סטיב פינק עתיד לביים את הסרט על פי תסריט של ג'יי. די. רוזן. ההפקה הייתה אמורה להתחיל ב-2018.
ראו גם

הפולמוס ההיסטוריוגרפי על מותו של ג'יימס קוק
לקריאה נוספת

תומפסון, האנטר ס. הקללה של לונו; טשן, 2006 (מסת"ב: 3-8228-4897-2)
הערות שוליים

↑  Amanda N'Duka, Amanda N'Duka, Steve Pink Tapped To Direct ‘The Curse Of Lone’ Adaptation For Rhino Films, Deadline, ‏2017-11-07 (באנגלית אמריקאית)
המכון למסים וליעוץ כלכלי

מספרי המכון
המכון למסים וליעוץ כלכלי בע"מ הוא הוצאה לאור של ספרות מקצועית בתחום המסים, הביטוח הלאומי ודיני העבודה. כמו כן, המכון למיסים עוסק בהעברת השתלמויות וקורסים במסגרות המכון, במסגרת משרדי ממשלה, לשכות וארגונים אחרים מאז 1978.
בראש המערך המקצועי של המכון למיסים עומד מנחם כהן.
בספרי המכון נכללים אוגדני החקיקה "חיקוקי מיסים", "ביטוח לאומי", אוגדן הפרשנות "דיני מיסים" ואוגדנים נוספים.
המהפכה האתיופית

הקיסר שהודח: היילה סלאסי
המהפכה האתיופית, הידועה גם בשם המהפכה המרקסיסטית, היא מהפכה שהתרחשה באתיופיה בין 12 בינואר ל-15 בספטמבר 1974, ושבמסגרתה הופל היילה סלאסי, קיסר האימפריה האתיופית והחונטה הצבאית עלתה לשלטון במקומו.
רקע > הקיסר: ניסיונות לשינוי

ארבע עשרה שנות שלטונו האחרונות של הקיסר היילה סלאסי העידו על גידול בהתנגדות לשלטונו. לאחר דיכוי ההפיכה הכושלת של 1960 הקיסר החל בצעדים למנוע הפיכה נוספת ולכן חילק חלקות אדמה לקציני צבא ומשטרה. ב-1966 הקיסר יזם תוכנית לשינוי מערכת מיסוי האדמה, תוכנית שתפגע במיוחד באצילים שהיו בעלי אחוזות אדמה גדולות. תוכנית זו של הקיסר נכשלה, ובתגובה לכך בנובמבר 1967 בית הנבחרים יזם תוכנית למיסוי היבול החקלאי. חקלאים רבים התנגדו לכך, בייחוד במחוז גוג'אם שבצפון-מערב אתיופיה. ב-1969 לאחר שנתיים של פעולה צבאית ממשלתית במחוז, הממשלה ביטלה את תוכנית המיסוי. מפלת הקיסר במחוז גוג'אם עודדה התקוממויות של בעלי קרקעות מחוזיים נוספים אך לא באותו סדר גודל. בתחילת 1965 הפגנת סטודנטים פרצה והמפגינים דרשו רפורמות חדשות, טיפול בשחיתות השלטונית ופיקוח על מחירים, בו בזמן החלו איכרים מהמחוזות הדרומיים להפגין כנגד הקיסר ועל מנת להשתיקם חולקו להם אדמות. הממשלה שהגבילה את פעילות קונפדרציית איגודי העובדים האתיופים הותקפה בביקורת חריפה על ידי העובדים, בעיות אלו גרמו לקיסר לטפל ביחסי חוץ ולהשאיר את מדיניות הפנים לראש ממשלתו אקלילו הבט-ווולד.
רקע > העם: הקיסר נכשל

כישלון הממשלה בביצוע רפורמות כלכליות-פוליטיות משמעותיות יחד עם העלייה באינפלציה, השחיתות, הרעב שהוסתר מהקהילה הבינלאומית ואי שביעות הרצון הכללית סיפקו את הרקע למהפכה המרקסיסטית שהחלה להתפתח. רוב המפגינים כנגד הקיסר היו משכילים עירוניים שקידמו ליברליות ודמוקרטיה פרלמנטרית היו בראש התקוממויות האזרחיות. ערב המהפכה הצבא אתיופי היה מחולק למספר סיעות, הקיסר קידם את החלוקה הזאת בכוונה על מנת למנוע מכל אדם או קבוצה כלשהי לצבור כוח. סיעות אלו כללו את המשמר הקיסרי שאורגנו מחדש בעקבות ההפיכה הכושלת ב-1960, זרוע היבשה (הכוח הלאומי-קרקעי האתיופי) שהיה מחולק בעצמו למספר רב של סיעות אך נשלט על ידי קבוצה של קצינים בכירים שהיו קשורים לקבוצת האנשים שנקראו "החוזרים", והסיעה האחרונה חיל האוויר. בוגרי המכללות הצבאיות וקציניהם יצרו גם קבוצה נפרדת. התנאים בצבא האתיופי היו גרועים עם אזרחים שהיו מגויסים לעיתים קרובות וקיבלו משכורות נמוכות ואוכל שלא הספיק לכלל החיליים. האזרחים המגויסים שכללו בתוכם בוגרי אוניברסיטאות שהגיעו מהאזורים הכפריים שסבלו מבצורת ארוכה ורעב חריף. התפיסה הכללית בעם כלפי הרעב הייתה שהממשלה המרכזית סירבה בכוונה לעזור ברעב המתחולל בצפון המדינה. אי שביעות הרצון בעם הייתה רבה והייתה נפוצה בעיקר בשכבות הביניים שרובו תמך בעבר בקיסר מאז סוף מלחמת השחרור האתיופית.
מהלכי המהפכה > חלק ראשון: הפגנות

המהפכה החלה עם מרד של החטיבה הרביעית של צבא אתיופיה שהייתה מוצבת בנאגלה במחוז סידאמו שבדרום אתיופיה ב-12 בינואר 1974. החיילים שהובלו על ידי הקצינים שלהם מחו על חוסר באוכל ומים,לקחו את כבן ערובה את מפקד החטיבה ודרשו פיצוי מהקיסר. ניסיון הפיוס הכושל הוביל לדרישות דומות מיחידות אחרות בצבא האתיופי, באסמרה שבאריתריאה החטיבה השנייה כלאה את מפקדה והודיעה על תמיכה במורדי החטיבה הרביעית. חיל הקשר האתיופי שתמך בהתקוממות שידר את המידע ליתר חטיבות הצבא. במקביל לכך באתיופיה עצמה הייתה אי שביעות רצון כללית והעם החל בהתנגדות ברחבי הקיסרות האתיופית. התנגדות הייתה בעיקר בגלל עליית מחירי הדלק בעקבות משבר האנרגיה העולמי, שנוי תוכנית הלימודים בבתי הספר ושכר מורים נמוך החל להתגבש לקראת סוף פברואר. המורים, הפועלים והסטודנטים דרשו משכורת גבוהות יותר ותנאים טובים יותר בעבודה ובחינוך בנוסף להתנגדות לרפורמה האגררית והרעב שפקד את אתיופיה בתחילת שנות השבעים. קבוצות אלו החלו להקים תנועות פוליטיות על מנת לקדם את מטרותיהם. המהומות בבירה והמרד הצבאי הממושך הובילו להתפטרותו של ראש הממשלה אקלילו הבט-וולד ב-28 בפברואר. בעקבות זאת הקיסר מינה את אנדלקטצ'או מקונן אציל שוואני נוסף לראש ממשלה.
ב-5 במרץ הממשלה הודיעה על שינוי באחד מסעיפי חוקת 1955 ובעקבות זאת ראש ממשלת אתיופיה הוא זה שעומד בראש בית הנבחרים ולא הקיסר. הממשלה החדשה רק ביצעה את החלטות הקיסר שנשמרו בסוד, הקבינט החדש למשל שמונה על ידי הקיסר הורכב רק מאצילים.
ועדת החוקה השמרנית שמונתה ב-21 במרץ לא כללה נציגים של הקבוצות שדרשו שינויים. הממשלה החדשה לא הציגה רפורמות רציניות להוציא העלאת שכר החיילים, הממשלה בחנה את הדרישה לשינויים במערכת החינוך והחלה לפקח על האינפלציה. שינויים אלו הפחיתו את אי שביעות הרצון הכללית לקראת סוף מרץ.