stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אנטולי בליי
ביוגרפיה

אנטולי נולד ב-1 באוגוסט 1972 בברסלב למשפחה יהודית וגדל בעיר טוליאטי שבמחוז סמרה, רוסיה. אביו ואמו עבדו במפעל הרכב בעיר, בהמשך עברה אמו ללמד גרמנית. לאחר שסיים את לימודיו בבית הספר בשנת 1989, נכנס למכון התעופה של קויבישב, שם למד תואר באלקטרוניקה ומערכות מחשוב. במקביל ללימודיו במכון, אהב לנגן בגיטרה, השתתף ב-KVN ושיחק בתיאטרון הנוער החובבני. שם הבין שרצה להפוך לשחקן ונסע למוסקבה כדי להתקבל ללימודים בבית הספר לתיאטרון על שם שצ'פקין, שאותו סיים בשנת 1995. עבר שירות צבאי בתיאטרון הצבא הרוסי.
משנת 1998 היה לשחקן בתיאטרון סטניסלבסקי. מ-2003 עד 2022, שיחק בהתיאטרון האמנותי של מוסקבה
על שם צ'כוב. מאז ילדותו, הוא חובב ספורט והוא אמן באקרובטיקה ובעל כישורים בסיף. הוא שיחק במספר הפקות תיאטרון ברוסיה, אצל במאים כמו אולג מנשיקוב, קיריל סרברניקוב, סרגיי ז'נובץ וולדימיר אגייב. גילם את דמותו של ליר בהצגה "המלך ליר" ואת דמות האמן בהצגה "האמן ומרגריטה" המבוססת על הרומן באותו שם מאת מיכאיל בולגקוב.
שם הבמה שלו "בליי", נובע מתרגום של שם המשפחה שלו מיידיש לרוסית, כשלעיתים קרובות בקרדיטים מצוין תחת השם וייסמן. הוא התבטא נגד הפלישה הרוסית לאוקראינה. ביולי 2022 הוא התפטר מהתיאטרון האמנותי של מוסקבה, עזב את רוסיה ועלה לישראל. מתגורר בנתניה והצטרף לתיאטרון גשר, בה ישתתף בהצגה "אנה קארנינה" מינואר 2023.
ב-2024 הופיע בסרט "חליסה". על תפקידו בסרט היה מועמד לפרס אופיר לשחקן המשנה הטוב ביותר.
ב-2024 החל לשחק את דמות של מרמלדוב בהצגה "החטא ועונשו" בתיאטרון גשר, המבוססת על הספר "החטא ועונשו" מאת פיודור דוסטויבסקי.
ב-2025 הוא מככב בסדרת המתח ״מגרש הרוסים״ מבית כאן 11.
הוא דובר רוסית ועברית.
משפחתו

אשתו הראשונה הייתה מריה גולוב. בשנת 2013 נישא לאינסה מוסקביצ'יובה, מעצבת פנים, איתה היה בקשר מאז 2006. לה יש מנישואיה הקודמים בת בשם יקטרינה. ממנה נולדו לו בן בשם מקסים (יליד 2007) ובת בשם ויקטוריה (ילידת 2010).
פילמוגרפיה נבחרת > טלוויזיה וקולנוע

| סרט | שנה | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| הבריגדה | 2002 | איגור ודנסקי | סדרת טלוויזיה |
| כלב זאב | 2006 | הנסיך ויניטאר | סרט |
| הנסיך ולדימיר | 2006 | יארופולק | סרט אנימציה |
| רבותיי הקצינים: הצילו את הקיסר | 2008 | קומיסר בייטיקס | סדרה |
| סעיף 78 | 2007 | ספאם | סרט |
| האחים קרמזוב | 2008 | איוואן קרמזוב | סדרה המבוססת על האחים קרמזוב |
| הבלדה של אולאן | 2012 | קינקאדזה | סרט |
| אוגוסט. השמיני | 2012 | אלכסיי, יועץ לנשיא רוסיה | סרט המבוסס על אירועי מלחמת גאורגיה–רוסיה |
| מטרו | 2013 | ולאד קונסטנטינוב |  |
| אורלובה ואלכסנדרוב | 2015 | גריגורי אלכסנדרוב | סרט |
| החומה | 2016 | המלך זיגמונט השלישי | מיני-סדרה |
| ריכטר | 2017 | ד"ר לב ז'רקוב | סדרה |
| מוקד טלפוני | 2019 | איגור מארקוביץ' זוייב, קולונל שירות הביטחון הפדרלי | סדרה |
| הנוסעים | 2020 | איגור | סדרה |
| אביב שחור | 2022 | חנקין |  |
| מירה | 2022 | הקוסמונאוט אראבוב | סרט |
| חליסה | 2024 |  | סרט |
| מגרש הרוסים | 2025 | אנדריי | סדרה מבית כאן 11 |
פילמוגרפיה נבחרת > תיאטרון

| הצגה | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- |
| האמן ומרגריטה | האמן | הצגת מבית התיאטרון האמנותי של מוסקבה |
| המלך ליר | המלך ליר | הצגת מבית התיאטרון האמנותי של מוסקבה |
| החטא ועונשו | מרמלדוב | הצגת מבית תיאטרון גשר |
הערות שוליים

↑  שם משפחתו המקורי וייסמן, Вайсман
↑  Анатолий Белый: «В Новосибирске мне посоветовали попробовать восточную кухню», om1.ru
↑  АНАТОЛИЙ БЕЛЫЙ: Я люблю эксперименты - Театральная Афиша, www.teatr.ru
↑  Анатолий Белый: чемодан, увольнение из МХТ, Израиль // А поговорить?.., נבדק ב-2022-12-04
↑  אנה קרנינה - תיאטרון גשר, באתר www.gesher-theatre.co.il
↑  Евгения Виноградова, Анатолий Белый уволился из МХТ и уехал из страны | STARHIT, www.starhit.ru (ברוסית)
↑  Российский актер Белый: Я уехал, потому что больше не могу оставаться в стране, которая ведет кровавую войну. Не могу больше молчать, gordonua.com
↑  החטא ועונשו - תיאטרון גשר, הצגות בתל אביב, באתר www.gesher-theatre.co.il
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BNE: XX5577768  GND: 123041536X  ISNI: 0000 0004 4780 679X  LCCN: no2015035456  SUDOC: 242801471  VIAF: 263145857114522922733   WorldCat (עם VIAF): 263145857114522922733
אלעד זרט

| --- | --- |

 לידה:  27 בנובמבר 1983 (בן 41) קריית אתא, ישראל 
 מדינה:  ישראל ישראל
 השכלה:  בית הספר לקציני ים עכו  אוניברסיטת בן-גוריון בנגב 
 מעסיק:  ידיעות אחרונות, עם עובד 
 פרסים והוקרה:  פרס שר התרבות לסופרים בראשית דרכים
 קישורים חיצוניים
 פייסבוק:  ezeret
 טוויטר (X):  Eladzrt
 
אלעד זֶרֶט (נולד ב-27 בנובמבר 1983) הוא סופר, משורר, עיתונאי, עורך, מבקר תרבות וחוקר ספרות ישראלי. עורך מוסף "ספרות ותרבות" של ידיעות אחרונות ומרצה בחוג לתקשורת במכללת ספיר. זרט ערך את סדרת השירה של הוצאת עם עובד, והוא זוכה פרס שר התרבות לסופרים בראשית דרכם (2024) על ספרו "המשלוח".
ביוגרפיה

אלעד זרט נולד ב-1983 בקריית אתא. למד בבית הספר לקציני ים עכו, סיים לימודי עתודה ושירת כצוללן בשייטת הצוללות (שייטת 7). הוא בעל תואר ראשון בספרות ופילוסופיה מאוניברסיטת בן-גוריון בנגב ותואר שני בספרות עברית עם התמקצעות בספרות יידיש. מחקרו עוסק במוטיבים פילוסופיים ביצירתו של הסופר יצחק בשביס-זינגר.
זרט ובת-זוגו, האומנית מייקה אלרוולד, מתגוררים בתל אביב עם שתי בנותיהם.
עיתונאות וספרות

זרט החל לעבוד בעיתון "ידיעות אחרונות" בשנת 2009. הוא שימש עורך בדסק החוץ, עורך המוסף היומי "24 שעות" ועורך מוסף "ספרות ותרבות" ב-"7 לילות". במקביל לכך סיקר את תחום הספרות וערך מוספים ספרותיים שקובצו לאנתולוגיות.
זרט כתב תחקירים ומאמרי דעה בנושאים שונים, ובהם תרבות, משבר האקלים, צער בעלי חיים, טבעונות, ממצאים ארכיוניים (כגון המכתבים האבודים של משפחת דיין והשירים הגנוזים של לאה גולדברג). הוא כותב טור שבועי על משבר האקלים במוסף "ממון שישי" של "ידיעות אחרונות".
ראיין את גדולי הסופרים בישראל ומחוצה לה, ובהם דויד גרוסמן, אברהם ב. יהושע, אורלי קסטל-בלום, צרויה שלו, מאיר שלו, יהושע קנז, מרגרט אטווד, מייקל שייבון, ג'ונתן פרנזן, יו נסבו, ארי דה לוקה ופול אוסטר, נתן זך וחיים גורי.
בשנת 2011 ייסד את מדור השירה של "ידיעות אחרונות", "שיר ביום", שבו הוא מפרסם מדי שבוע שירים שנכתבו בעברית לצד שירים מתורגמים.
בשנת 2017 מונה לעורך סדרת השירה של הוצאת עם עובד והוציא בין היתר את ספריהם של יותם ראובני, מיטל נסים, שחר מריו מרדכי ואהרן שבתאי. זרט ערך גם מבחר מקיף ראשון של שירת שבתאי. בספר זה, שראה אור ב-2021, מובאים הספרים 'קיבוץ' ו'פריז' בשלמותם, קטעים נרחבים מ'חדר המורים', מ'שבע פואמות', מ'ארצנו', מ'שמש שמש' ומ'טניה', וכן קטעים מספרו האחרון של שבתאי בעריכתו של זרט, 'פתחתי דלת, ועמדת שם'. כן כונסו בספר כתשעים שירים חדשים שנכתבו בשנת הקורונה.
בשנת 2018 שימש זרט חבר בוועדת השופטים לפרס ברנר.
מאז 2018 ובמשך שנתיים פרסם זרט מדי שבוע ביקורות על ספרי פרוזה ושירה במוסף "מסלול" של "ידיעות אחרונות".
עם כניסתו לתפקיד עורך הספרות בידיעות אחרונות, בשנת 2021, ייסד זרט את מוסף "ספרות ותרבות", שגדל והפך למוסף עצמאי, מהבולטים בארץ.
בשנת 2022 היה חבר בוועדת השופטים לפרס ביאליק.
פרסים ומועמדויות

בשנת 2024 נבחר "המשלוח" כאחד מבין שלושת המועמדים הסופיים לפרס ברנשטיין בסוגת רומן עברי מקורי.
2024, פרס שר התרבות לסופרים בראשית דרכם על ספרו "המשלוח". בנימוקי השופטים נכתב: "תיאורי המשלוחים החיים בספר והרהורי המספר מפורטים, חיים ומצמיתים, אינם נותנים מנוח ומעוררים מחשבה באשר לנפש האדם בכלל ובמצבי קיצון בפרט. הספר כתוב בכישרון רב הן מבחינת הדמויות המורכבות והן מבחינת מקוריותן של השפה ונקודת המבט, והוא מעלה ומחזק מודעות באשר לסבלם של בעלי החיים, לשאלת המוסריות ביחס אדם-חיה ולשאלות מוסריות אחרות הרלוונטיות לימינו, ומתכתב באופן מעמיק ומשמעותי עם קלסיקות מרכזיות בתרבות".
ספרים > עריכה (בהוצאת עם עובד)

בעיר ההגירה / יותם ראובני (2019).
פתחתי דלת ועמדת שם / אהרן שבתאי (2019).
לא אבודה בקריון / מיטל נסים (2020).
שפת הנהר / ריקי דסקל (2021).
אהרן שבתאי — מבחר ושירים חדשים 2021-1966 / אהרן שבתאי (מבחר ראשון ומקיף של שירת אהרן שבתאי).
אבא מחזיק תינוק / תום הדני נוה (2022).
עבור את הלילה בלוע האש / שחר־מריו מרדכי (2022).
ספרים > עריכה

רקוויאם / אהרן שבתאי, הוצאת הבה לאור ודחק, 2024
ספרים > כתיבה

שומדבר לא ישתווה (שירה) / הוצאת אפיק (2020)
העגל ושירים אחרים (שירה) / ידיעות ספרים (2023)
המשלוח (רומן) / ידיעות ספרים (2023)
הערות שוליים

↑  מילים בודדות - סופרים שונים, באתר www.e-vrit.co.il
↑    אלעד זרט, "הבית עצוב, הילדים הקטנים שואלים איפה אבא, משה מתהלך בשפתיים מהודקות", באתר "ידיעות אחרונות", 8 בינואר 2019
↑  אבן חושן, באתר www.evenhoshen.co.il
↑  אלעד זרט, "עכשיו אני חולה. אני כל כולי במחלה, וזה כבד עליי מאוד. אני מקנא במתים", באתר ynet, 12 בפברואר 2021
↑  אלעד זרט, "להיות סופר זה כמו להיות צייד נאצים. זה מקצוע שאין לך בו אופק. זה ייגמר מתישהו", באתר ynet, 25 במרץ 2022
↑    אלעד זרט, "אם נתניהו היה ראש הממשלה בקום המדינה, לא הייתה מדינה", באתר "ידיעות אחרונות", 1 במרץ 2017
↑  אלעד זרט, הערות עריכה מעמוס עוז: כך כתב יהושע קנז את היצירות שלו, באתר ynet, 8 באוקטובר 2021
↑    אלעד זרט, "מרגרט היא מלכה אמיתית, בא לי לקוד בפניה", באתר "ידיעות אחרונות", 3 ביוני 2015
↑    אלעד זרט, "קושנר הוא חיית המחמד היהודית של טראמפ. היו סייענים כאלה גם במחנות המוות ובגטו", באתר "ידיעות אחרונות", 6 ביוני 2017
↑    אלעד זרט, ושלא יהיה פה אף ציוץ!, באתר "ידיעות אחרונות", 8 בפברואר 2017
↑  אלעד זרט, פול אוסטר: "הכתיבה הייתה הכרחית עבורי, היא החזיקה אותי בחיים. זה נכון גם עכשיו", באתר ynet, 2 בספטמבר 2022
↑  אלעד זרט, "מי שעבר את כל המאה ה-20 לא יכול להיות אופטימי": הריאיון שלא פורסם עם נתן זך, באתר ynet, 5 בנובמבר 2021
↑    אלעד זרט, חיים, כמשל, באתר "ידיעות אחרונות", 5 באפריל 2017
↑  פרס ברנשטיין | שבוע הספר העברי, באתר Shvuahaseferhaivri (באנגלית)
↑  אבירמה גולן, ינץ לוי ואלעד זרט זכו בפרס שר התרבות ליצירה ספרותית עברית לשנת 2024, באתר ynet, 22 בדצמבר 2024
↑   אילן ברקוביץ', משורר בשטח | העגורים נסקו והמשורר נרצח, באתר הארץ, 20 באוקטובר 2020
↑   אילן ברקוביץ', משורר בשטח | העגורים נסקו והמשורר נרצח, באתר הארץ, 20 באוקטובר 2020
↑  המשלוח - אלעד זרט | ידיעות ספרים שאוהבים, באתר www.ybook.co.il
↑  העגל ושירים אחרים - אלעד זרט | ידיעות ספרים שאוהבים, באתר www.ybook.co.il
↑  נורית גרץ: ספר שמכה בבטן ובלב | 103fm, באתר 103FM - האזנה לרדיו און ליין
↑  77iton, גליון 433, באתר עיתון 77, ‏2023-11-21
↑  שירים / אלעד זרט -, ‏2020-04-04
↑  עתון 77, שירים מאת אלעד זרט בעתון 77
↑  אלעד זרט, קורדליה, באתר "הַמּוּסָךְ - מוסף לספרות" של הספרייה הלאומית, 14.06.2018
↑  הוצאת ספרים עם עובד, עם עובד - בעיר ההגירה / יותם ראובני, באתר www.am-oved.co.il
↑  הוצאת ספרים עם עובד, עם עובד - פתחתי דלת, ועמדתְ שם / אהרן שבתאי, באתר www.am-oved.co.il
↑  הוצאת ספרים עם עובד, עם עובד - לא אבודה בקריון / מיטל נסים, באתר www.am-oved.co.il
↑  עם עובד - שפת הנהר / ריקי דסקל, באתר www.am-oved.co.il
↑  עם עובד - מבחר ושירים חדשים 2021-1966 / אהרן שבתאי, באתר www.am-oved.co.il
↑  עם עובד - אבא מחזיק תינוק / תום הדני נוה, באתר www.am-oved.co.il
↑  עם עובד - עבור את הלילה בלוע האש / שחר־מריו מרדכי, באתר www.am-oved.co.il
↑  אלעד זרט / שומדבר לא ישתווה: בהוצאת אפיק – ספרות ישראלית, באתר אפיק
↑   אגי משעול, כל יום הוא טרבלינקה, באתר הארץ, 11 באוקטובר 2023
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007367819305171  BnF: cb17996744j (data)  ISNI: 0000 0005 0628 0100  LCCN: n2020049123  VIAF: 28159939561025252790   WorldCat (עם VIAF): 28159939561025252790
עמיר בניון

| --- | --- |

 לידה:  30 באוגוסט 1975 (בן 49) ישראל באר שבע, ישראל
 מוקד פעילות:  ישראל 
 תקופת הפעילות:  מ-1998
 עיסוק:  זמר-יוצר
 סוגה:  מוזיקת נשמה, זמר עברי, מוזיקה מזרחית, מוזיקת עולם
 סוג קול:  טנור
 שפה מועדפת:  עברית 
 כלי נגינה:  עוד, בנג'ו, גיטרה
 חברת תקליטים:  כנרית
 שיתופי פעולה בולטים:  גידי גוב, יהורם גאון, מיכה שטרית, גלי עטרי, ישי לוי, שולי רנד, אסף אטדגי, יהודה מסס
 
עמיר בניון (נולד ב-כ"ג באלול ה'תשל"ה, 30 באוגוסט 1975) הוא זמר-יוצר, מוזיקאי, פזמונאי, ומלחין ישראלי, זוכה פרס אקו"ם.
ביוגרפיה

בניון נולד וגדל בשכונה ד' בבאר שבע להורים שעלו ממרוקו. כבר מגיל צעיר החל לגלות עניין רב במוזיקה. את אלבומו הראשון הפיק בין היתר מחסכונותיו מעבודות שיפוצים.
בנעוריו התמכר בניון לסמים, וצרך בין היתר הרואין. הוא התגייס לצה"ל, אך שוחרר לאחר ימים בודדים עקב בעיות סמים.
קריירה

ביוני 1999 הוציא את אלבומו הראשון, "רק את", בעיבודים ובהפקה מוזיקלית של שמוליק דניאל ונדב ביטון. לאחר הקלטת מספר סקיצות, שלח אותן דניאל למיכה שטרית, שהחליט להפיק את האלבום. האלבום זכה להצלחה גדולה, עם מכירות של יותר מ-40,000 עותקים. בין שיריו המוכרים היו "רק את", "כשאת עצובה", "מורה לחיים", "געגוע", "אולי הפעם", ו"יש לי חלום".
בסוף 1999 הוציא בניון את אלבומו השני, "אותו מקום אותה הרוח", גם הוא בהפקתו של מיכה שטרית. את שירי האלבום עיבדו בעיקר אמנים המזוהים עם סגנון הרוק, כשטרית, ברי סחרוף וז'אן פול זימבריס. האלבום זכה להצלחה פחותה מקודמו, אך הניב את הלהיט "שמחות קטנות", שכתב והלחין שטרית, שגם השתתף בו בשירה. השיר מבוסס על טקסט "עיגולי השמחה" של דסי רבינוביץ'.
בשנת 2001 זכה בניון בתואר תגלית השנה בטקס "נוצת הזהב" של אקו"ם.
בינואר 2002 הוציא בניון את אלבומו השלישי "שלכת", עליו עבד במשך כשנתיים. הוא כתב והלחין את רוב שירי האלבום, ועיבד אותם יחד עם נדב ביטון ושמוליק דניאל. השירים המפורסמים ביותר מהאלבום היו "געגועים לדמיון" ושיר הנושא "שלכת", שזכה להשמעות רבות בתחנות הרדיו.
באותה שנה התעוררה סערה ציבורית כאשר יוסף לפיד עלה לראיון רדיו לאחר השמעת שירו של בניון "את אינך" (מתוך האלבום "שלכת"), ואמר שהשיר "נורא", והוסיף: "אנחנו כבשנו את טול כרם, או טול כרם כבשה אותנו?". דבריו זכו לגינויים חריפים. ח"כ יגאל ביבי שלח מכתב חריף ללפיד ובו קבל על ההשוואה בין "התופעה החיובית של התפשטות התרבות והזמר המזרחי לכיבוש של מחבלים מטול כרם". אופיר פינס אמר כי "תגובתו מעידה על חוסר סובלנות, חוסר תרבות, יוהרה, התנשאות וחוסר פתיחות". בניון עצמו הגיב: "כאמן וכעושה אמנות אני מכיר את האופן שבו האמנות והיצירה מפעילות אצל אנשים רגשות מסוימים שונים. זה תפקידה של האמנות". בעקבות הסערה הציבורית התנצל לפיד ויזם פגישת פיוס, אך בניון החרים אותה.
קריירה > "ניצחת איתי הכל" ופרישה: 2003–2005

בסוף דצמבר 2003 פרסם בניון את הסינגל "ניצחת איתי הכל" ובעקבותיו בינואר 2004 את האלבום שגם הוא נקרא "ניצחת איתי הכל". שיר הנושא זכה להצלחה, והיה ללהיט הגדול ביותר מהאלבום. אחריו יצאו גם הסינגלים "שלום אישה" ו"ימים בהירים" שגם זכו להצלחה. גם האלבום הזה עיבדו נדב ביטון ושמוליק דניאל, יחד עם ליאור שושן ואודי תורג'מן.
ב־2005 הוציא גידי גוב את אלבומו "בקצה ההר", שהורכב ברובו משירים שכתב והלחין בניון. בין היתר כתב בניון לאלבום את השירים "מי תרצי", שזכה להצלחה גדולה ולהשמעות רבות, "בקצה ההר", "בית ישן" ו"הליצן העצוב".
במרץ 2005 זכה בניון בפרס אקו"ם על השיר "ניצחת איתי הכל". כשעלה לבמה, מחה על ניצול האומנים בתעשיית המוזיקה, ועל התנהלות בעייתית של אקו"ם עצמה, תוך שהוא מוותר על הפרס היוקרתי ותורם אותו לנזקקים. כחודש לאחר מכן הודיע על פרישה מהופעות על הבמה ובאמצעי התקשורת, והסביר זאת בתחושת המיאוס שיש לו מתעשיית המוזיקה אך הבהיר כי ימשיך לעסוק ביצירה מוזיקלית באופן עצמאי.
קריירה > חזרה למוזיקה: 2006–2008

במשך כשנה אכן התנזר בניון מהופעות ומפעילות מוזיקלית, אך בפברואר 2006 שב לפעילות עם האלבום "הכל עד לכאן", אשר סימן את תחילת דרכו של בניון כאמן עצמאי. גם באלבום זה שיתף פעולה עם נדב ביטון ושמוליק דניאל בעיבודים. מתוך האלבום יצאו הסינגלים "הכל עד לכאן", "שיגרה" ו"עיניה". בשיר "נשמתי" שמופיע באלבום, התארח הפסנתרן היהודי-אלג'יראי מוריס אל מדיוני. בנובמבר 2006 שב להופיע, עם המופע הנושא את שם האלבום.
ב-25 ביולי 2007 יצא אלבום נוסף של בניון, "אלוף בשחור (הרהורים)". אלבום זה מכיל יצירה מוזיקלית אחת בת כ-40 דקות, שניתן להגדירה כ"אופרת רוק בסגנון ערבי מסורתי". מאלבום זה לא פורסם סינגל באופן רשמי, אך תחנות הרדיו בחרו להשמיע מתוכו את הקטע הנושא את שם האלבום. אף על פי שלא נמכר באופן מסודר בחנויות ורבים רכשו את האלבום בהזמנה דרך רשת האינטרנט, זכה להגיע למעמד של אלבום "זהב".
בשנת 2007 הגיש בניון תביעה נגד מספר חברות תקליטים ונגד הפדרציה הישראלית לתקליטים בתואנה שכספי תמלוגים שהגיעו לו חולקו בין חברות התקליטים באופן בלתי חוקי. התביעה הסתיימה בהסכם פשרה בין הצדדים.
בתחילת 2008 יצא בניון למסע ההופעות "טריו", שבו הוא מופיע על הבמה יחד עם נדב ביטון ושמוליק דניאל. באותה שנה הקליט את מילות "התקווה" עם הלחן החסידי הידוע לשיר "אלי אתה", כשברקע קטעי חדשות מן הרדיו הנוגעים למציאות הישראלית, ושלח את השיר בליווי מכתב אישי לשרי הממשלה. באפריל של אותה שנה הוציא לרדיו את הסינגל "עומד בשער", ולקראת יום הזיכרון לחללי מערכות ישראל, במסגרת המיזם "עוד מעט נהפוך לשיר", הלחין והקליט שיר בשם "גבורה" שכתב רס"ן רועי קליין, מקבל עיטור העוז.
ב-24 בספטמבר 2008 יצא אלבומו "עומד בשער". שיר הנושא מתוך האלבום, אשר עוסק בכמיהה לבוא הגואל, נקשר בין היתר לגלעד שליט, ובניון אף ביצע את השיר בעצרת מרכזית לשחרורו שהתקיימה בגבול רצועת עזה.
קריירה > אוסף ראשון ו"אני אחיך": 2009–2011

ב-27 באוגוסט 2009 השיק בניון את אלבום האוסף הראשון שלו, "שעה של אור". האלבום כולל עיבודים חדשים לשיריו המוכרים, שירים מכלל אלבומיו ומספר שירים שלא הופיעו באלבומים קודמים. ביום השקת האלבום הופיע בניון בבריכת הסולטאן בירושלים, תחת הכותרת "עשור ליצירתו". בהופעה ניגנה תזמורת כלי קשת ביחד עם נגניו הקבועים. ההופעה זכתה להצלחה רבה ועל פי הערכות הגיעו למעלה מ-4,000 איש. באוקטובר 2009, ב"מופע העשור" שהתקיים בבריכת הסולטאן במסגרת פרויקט "פסקול העשור" של ערוץ 24 וגלי צה"ל, זכה בניון במקום השני בתואר "זמר העשור" ושירו "ניצחת איתי הכל" נבחר למקום השני בתחרות "מצעד העשור". בסוף שנת 2009 הופיע בניון בתיאטרון קיסריה, והופעתו זכתה לשבחים רבים בערוצי התקשורת השונים.
בשנת 2010 הקליט בניון אלבום משותף עם האמן יהודה מסס, הנקרא "מחשבות". מתוכו יצאו כסינגלים שיר הנושא וסינגל נוסף בשם "גג העולם".
לקראת יום הזיכרון לחללי מערכות ישראל 2010 הוציא בניון את השיר "אני אחיך". בשיר, שאותו כתב והלחין בניון, הוא יצא נגד יהודים הפוגעים לדעתו בביטחון המדינה ובפרט נגד ישראלים המגישים תביעות משפטיות בחו"ל נגד חיילי צה"ל באשמת פשעי מלחמה ("הפה שלי חתום תמיד למען ביטחונך, אבל אתה מוסר אותי לזר"). בניון הכחיש את הטענה שהשיר מכוון נגד השמאל הישראלי ואמר שצה"ל לא שייך לימין או לשמאל.
ביוני 2010, לאחר ההשתלטות של שייטת 13 על המשט הטורקי לעזה, הקליט בניון את "שיר ערש" למילותיו של יועץ התקשורת משה קלוגהפט. בביצוע השיר השתתפו 11 חברי כנסת ממפלגות קדימה, הליכוד וישראל ביתנו במיזם הוקרה לשייטת.
באוגוסט 2010 הוציא בניון את האלבום "לדעת הכל" מתוכו יצאו הסינגלים "לדעת הכל" ו"חזון יחזקאל". בנוסף, בניון העלה לאתר יו-טיוב "גלויות מוזיקליות" שבהן הסביר על השירים. באותה שנה כתב לשיר לוי את השיר "בוקר".
בתחילת 2011 כתב והלחין לגלי עטרי כמה שירים שמהם התפרסמו הסינגלים "עזוב" "מכאן לשם" ו"היו ימים".
חייו האישיים

בשנת 2005 נשא לאשה את המשוררת מרים גולן, ולזוג נולדו בן ובת. בשנת 2018 התגרשו.
בתקופה שלאחר אלבומו השלישי, החל בניון בתהליך חזרה בתשובה באופן עצמאי. בראיונות שונים הסביר בניון כי אינו רואה עצמו משויך לזרם מסוים, וכי הוא יונק מאפיינים ממקורות שונים ומגוונים.
בניון, שבמשך חייו סבל מהתמכרויות לסמים ולאלכוהול, אשפז את עצמו בשנת 2020 על מנת לטפל בהתמכרות לאלכוהול ממנה הוא סובל..
עמיר הוא בן דודו מדרגה שנייה של הכדורגלן יוסי בניון. אחיו הצעיר הוא הזמר אבי בניון. המוזיקאי והסופר חנן יה (חנן-יה ישראל בוהדנה) הוא בן דודתו.
דיסקוגרפיה > אלבומי אולפן

רק את (1999)
אותו מקום אותה הרוח (1999)
שלכת (2002)
ניצחת איתי הכל (2004)
הכל עד לכאן (2006)
אלוף בשחור (הרהורים) (2007)
עומד בשער (2008)
לדעת הכל (2010)
עץ על מים (2012)
שירי ארץ אהבה (2013)
סופה (2015)
ארץ | שיר (2015) [פורסם באינטרנט בלבד].
מילה ברוח (2017)
דיסקוגרפיה > אלבומי אוסף

שעה של אור (2009)
דיסקוגרפיה > מיני אלבום

Zini ‏ (2011), אלבום בערבית [פורסם באינטרנט בלבד].
המקלט (2011) [פורסם באינטרנט בלבד].
קהלת (2013) [פורסם באינטרנט בלבד]
תפילות לאומיות (2020)
הופעות חיות במפעל הפיס (2022)
דיסקוגרפיה > אלבומים משותפים

מחשבות - עם יהודה מסס (2010)
דיסקוגרפיה > אחר

גידי גוב - בקצה ההר (כמחצית משירי האלבום) (2005) - כתיבה והלחנה
שיר לוי - בוקר (סינגל) (2010) - כתיבה והלחנה
ישי לוי - את (אלבום שלם) (2012) - כתיבה והלחנה
גלי עטרי - עזוב, מכאן לשם, היו זמנים (סינגלים) (2012) - כתיבה והלחנה
יהורם גאון - כביום היוולדי (2013) - כתיבה והלחנה
שולי רנד - שולי שר בניון (2022) - כתיבה והלחנה
הערות שוליים

↑  עמיר בניון באתר "נבל עשור"
↑  ערב טוב עם גיא פינס, ‏"המחלה לא השאירה לי הרבה רצון להישאר בחיים", באתר ‏מאקו‏, 22 באפריל 2021
↑  עמיר בניון דוקוסלב, בערוץ YouTube, דקה 5:37.
↑  ח"כ לפיד: מתנצל אם פגעתי במישהו, באתר וואלה, 24 בינואר 2002
↑  שיר בחזרה עם עמיר בניון, באתר וואלה, 28 בספטמבר 2009
↑  עוד מעט נהפוך לשיר 2008, באתר גלי צה"ל
↑  אור ברנע, סיכום מחושב, באתר ynet, 27 ביולי 2009
↑  סער גמזו, עכבר העיר אונליין, החדש של עמיר בניון: מחשבות מפתיעות לטובה, באתר הארץ, 29 באפריל 2010
↑  אבי שושן, אני אחיך, אתה אויב, באתר ynet, 18 באפריל 2010
↑  עודד בן-עמי, עמיר בניון: "אדון בלאו וגברת קם, חדל!", ערוץ 2
↑  ערן בר-און, "אם אין פיקסיז - לכו למשינה", באתר ynet, 8 ביוני 2010
↑  עינב שיף‏, עצור להתרעננות: על "לדעת הכל" של עמיר בניון, באתר וואלה, 19 בספטמבר 2010
↑  אילן לוקאץ', עמיר בניון וגלי עטרי שרים יחד, חדשות ערוץ 2
↑  אור ברנע, המוזיקה המזרחית על-פי עמיר בניון, באתר ynet, 16 במרץ 2011
↑  שגיא בן נון, עבודה ערבית: עמיר בניון מוציא אלבום חדש בערבית, באתר nrg
↑   בניון נגד אסד, באתר "ידיעות אחרונות" (הקישור אינו פעיל)
↑  אסף נבו, ‏עמיר בניון מכה גלים, באתר ‏מאקו‏, 9 ביוני 2011
↑  עינב שיף‏, עמיר בניון באלבום "עץ על מים": ליגה משל עצמו, באתר וואלה, 15 בינואר 2012
↑  אסף נבו, ‏עמיר בניון, ארקדי דוכין וגילה אלמגור שרים ליום השואה, באתר ‏מאקו‏, 18 באפריל 2012
↑  אסף נבו, ‏יש בעמיר בניון אהבה והיא תנצח, באתר ‏מאקו‏, 29 במאי 2013
↑  הראיון באתר col.
↑  להאזנה לניגון.
↑  להאזנה לניגון.
↑  להאזנה לניגון.
↑  אסף נבו, ‏עמיר בניון מכבד את ניצולי השואה בקליפ "האחרון שנשאר", באתר ‏מאקו‏, 21 בינואר 2014
↑   אחמד אוהב ישראל, בביצוע עמיר בניון, סרטון  באתר יוטיוב
↑  אמיר תיבון ועמרי נחמיאס‏, בגלל שיר: בית הנשיא ביטל הופעה לעמיר בניון, באתר וואלה, 25 בנובמבר 2014
↑  עמיר בניון במכתב לנשיא ריבלין: "הפנית עורף לבני עמך", באתר וואלה, 17 ביוני 2015
↑  לינוי משעלי, ‏עובר בגנים: הבת הקטנה של עמיר בניון כבשה את הרשת, באתר "סרוגים", 4 בנובמבר 2020
↑  אליעזר חסיד, יום של אור • החדש של עמיר בניון, באתר בחדרי חרדים, 4 באפריל 2024
↑  עמי פרידמן, "אנחנו עוסקים באהבת חינם": עמיר בניון וששון שאולוב בשיר חדש, באתר ישראל היום, 29 באוקטובר 2024
↑  עמיר בניון התגעגעתי לפעם, באתר yosmusic.com, ‏2024-12-22
↑  ערב טוב עם גיא פינס, ‏"המחלה לא השאירה לי הרבה רצון להישאר בחיים", באתר ‏מאקו‏, 22 באפריל 2021
↑  הכל נשאר במשפחה - שירונט, באתר shironet.mako.co.il
↑  "רוצה לבד": שלושת החברים המוזיקאים כובשים את המדינה בלהיט החדש, באתר מעריב אונליין, 8 באוגוסט 2023
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007306323205171  ISNI: 0000 0001 0794 888X  LCCN: no2011140635  MusicBrainz: 738ec907-5a7d-400d-9838-c40239cd6758  VIAF: 160501517   WorldCat (עם VIAF): 160501517
אלכס קאסרס

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  20 ביוני 1988 (בן 36) מיאמי, פלורידה
 מידע כללי
 שם לידה:  Alex Caceres 
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 השכלה:  Miami Killian High School 
 משקל:  65 ק"ג 
 גובה:  1.77 מטר
 אתר רשמי
 ספורט
 ענף ספורט:  MMA
 משקל:  נוצה
 
אלכס קאסרס (באנגלית: Alex Caceres; נולד ב-20 ביוני 1988) ידוע גם בכינוי ברוס לירוי (באנגלית: Bruce Leroy) הוא לוחם MMA אמריקאי המתחרה בארגון UFC.
קריירה

קסרס נולד ומתגורר במיאמי, פלורידה, בן למהגרים אמריקאים ממוצא קובני ודומיניקני. את הכינוי שלו 'ברוס לירוי' אימץ על שם הדמות הראשית, בסרט הדרקון האחרון (The Last Dragon). בשנת 2008, החל להילחם ב-MMA באופן מקצועני ובשנת 2010 השתתף בעונה ה-12 של תוכנית המציאות הלוחם האולטימטיבי (אנ'), צוּות לקבוצתו של ג'ורג' סיינט פייר (אנ') והעפיל לרבע גמר. בשנת 2011 החל להילחם במסגרת ה-UFC, ובמסגרת הקרבות שלו זכה פעמיים בבונוס 'קרב הערב' ופעמיים בבונוס 'הכנעת הערב' (אנ'). נכון לאוקטובר 2021, מאזן התוצאות של קאסרס עומד על 19 ניצחונות, 12 הפסדים ו-NC (אנ') אחד.
קאסרס מנהל אורח חיים טבעוני. לתפיסתו, טבעונות ואמנויות לחימה כרוכות יחדיו משום שהפילוסופיה של אמנויות הלחימה נשענת על ערכים של כבוד והגנה על החיים.
הערות שוליים

↑  UFC Fighter Alex Caceres on Martial Arts, Veganism & Yoga (MMA Hour: Episode 341)
↑  Alex Caceres on Vegan Diet, growing food, spirituality & more, mmadigest
דומיניק פומוסה

| --- | --- |

 לידה:  13 בספטמבר 1969 (בן 55) ויסקונסין, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 השכלה:  אוניברסיטת לורנס 
 תקופת הפעילות:  מ-2000 
 בן או בת זוג:  אילנה לוין (2002–?) 
 
דומיניק פומוסה (באנגלית: Dominic Fumusa, נולד ב-13 בספטמבר 1969) הוא שחקן תיאטרון וקולנוע יהודי-אמריקאי הידוע בכיכובו בסדרת הדרמה הקומית של שואוטיים, "האחות ג'קי".
ביוגרפיה

פומוסה נולד וגדל במחוז דיין, ויסקונסין, ארצות הברית, למשפחה גדולה כאחד מ-10 אחים. פומוסה הוא בנם של קלרה ופיטר פומוסה. הוא סיים את בית הספר התיכון מקפרלנד ב-1987. הוא קיבל תואר ראשון באמנויות במדעי המדינה מאוניברסיטת לורנס ותואר שני באמנויות יפות מאוניברסיטת אילינוי באורבנה-שמפיין בשנת 1994.
קריירה

פומוסה החל את קריירת המשחק שלו בסצנת התיאטרון בשיקגו, לפני שעבר לניו יורק וערך את הופעת הבכורה שלו בברודוויי ב-1998 בשחזור של Wait Until Dark יחד עם מריסה טומיי וקוונטין טרנטינו. הוא שיחק על במת ברודוויי במחזות כמו "Take Me Out".
בטלוויזיה שיחק בסדרות רבות ביניהן חוק וסדר: מדור מיוחד, והסופרנוס, הוא שיחק בתור החבר לשעבר של קארי בראדשו, ג'ים, בפרק של הסדרה סקס והעיר הגדולה. בין 2009 ל-2015 שיחק בסדרה האחות ג'קי בתפקיד קווין פייטון, בן הזוג של אידי פאלקו. הוא גילם סוכן מיוחד של ה-FBI ריי קונלין בעונה השישית של סדרת הדרמה הומלנד. ב-2019 החל לשחק בסדרה הסנדק של הארלם בתור לואי ג'יגנטה, והחל מ-2021 משחק בסדרה נקודת שוויון בתור הבלש קן מלורי.
בקולנוע הוא כיכב בסרט מ-2016, 13 שעות: החיילים הסודיים של בנגאזי, בבימויו של מייקל ביי.
חיים אישיים

הוא נשוי לשחקנית אילנה לוין ויש להם שני ילדים. פומוסה התגייר בעקבות נישואיו ללוין היהודייה.