stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
עלווית הרים
תיאור

זוהי עלווית בעלת מראה פשוט ולא ייחודי, בגודל 10–11 ס"מ. היא בעלת שני פסי-כנף לבנבנים (לעיתים קרובות רק אחד מהם נראה), חלקיה העליונים בצבע ירקרק משתנה מעמום עד בהיר, צבע צהוב המוגבל בדרך כלל לאזור הפנים, ובמקור החלק התחתון כתום חיוור.
היא קרובה מאוד לעלווית הבלטית (אנ') (Phylloscopus trochiloides) אך צבעה בהיר יותר, והחלקים התחתונים צהובים הרבה יותר. יש לה פס-כנף אחד חזק ואחד חלש, במיוחד אצל הצעירים. סימן הזיהוי הטוב ביותר שלה הוא קריאותיה החזקות, המהירות והתלת-הברתיות "צ'י-סו-ווי".
תפוצה

היא מקננת ביערות הררים גבוהים בצפון טורקיה, בקווקז ובצפון איראן. חורפת בעיקר בדרום הודו, שם היא חופפת במידה רבה לעלווית הבלטית הדומה לה.
תפוצה > בישראל

מזדמנת נדירה ביותר ברחבי הארץ, על-אף שאזורי הקינון שלה מגיעים עד לטורקיה. כמחצית מהתצפיות נערכו במהלך חודש אוקטובר.
| תאריך | פירוט |
| --- | --- |
27.10.1987: נתפסה במהלך טיבוע בשדות קיבוץ אילות על-ידי האורניתולוג הדורם שיריחי
24.08.2004: פרט בוגר שנצפה וצולם במהלך סקר עופות נודדים ברמת סירין
01.05.2008: נתפסה במהלך טיבוע במדרשת שדה בוקר
14.10.2009: נתפסה במהלך טיבוע בנתיב הל"ה
29.10.2010: נצפתה וצולמה בואדי שני, הרי אילת
04.06.2011: נתפסה במהלך טיבוע בפארק לכיש, אשדוד
02.10.2014: נתפסה במהלך טיבוע באגם ירוחם
10.06.2018: נתפסה במהלך טיבוע בתחנה לחקר ציפורי ירושלים
19.10.2022: נצפתה וצולמה בגן הבוטני הלאומי בהר הצופים. צפרים רבים נוספים הספיקו לצפות בה ולצלמה
29.08.2023: נצפתה וצולמה בחוף הצוק על-ידי הצפר יגאל סימן טוב
סטטוס

למין זה טווח תפוצה נרחב, ומגמות האוכלוסייה מוערכות כיציבות, ולכן המין אינו מוגדר כמתקרב לסף פגיעות, ומסווג ברמת סיכון "ללא חשש" על-ידי האיגוד הבינלאומי לשימור הטבע ומשאבי הטבע (IUCN).
לקריאה נוספת

ארז ארליכמן, טעות בניווט: ציפור נדירה נחתה בטעות באשדוד, באתר ynet, 5 ביוני 2011
אילון גור, עלווית הרים ב-JBO; עלווית הרים - השמינית לישראל - בתחנה הירושלמית, אתר הצפרות הישראלי, מחברת הנדירים, 19 ביוני 2018
הערות שוליים

↑  עלווית הרים באתר הרשימה האדומה של IUCN
↑  Alström, Per (2006): "Species concepts and their application: insights from the genera Seicercus and Phylloscopus (אורכב 02.03.2014 בארכיון Wayback Machine)".
↑  Alström, Per; Ericson, Per G. P.; Olsson, Urban; Sundberg, Per (2006). "Phylogeny and classification of the avian superfamily Sylvioidea" (PDF). Mol. Phylogenet. Evol. 38 (2): 381–397. doi:10.1016/j.ympev.2005.05.015. PMID 16054402.
↑  Jobling, James A (2010). The Helm Dictionary of Scientific Bird Names. London: Christopher Helm. pp. 273, 305. ISBN 978-1-4081-2501-4.
↑  Green Warbler, Phylloscopus nitidus, Blyth, 1843, Birds of the World, The Cornell Lab of Ornithology
↑  Green Warbler, Phylloscopus nitidus, ebird
↑  Database of rarity records in Israel, israbirding
↑  Hadoram Shirihai, The birds of Israel : a complete avifauna and bird atlas of Israel, London: Academic Press, 1996, עמ' 523, ISBN 0-12-640255-8
↑  יגאל סימן טוב, תצפית - 29 אוגוסט 2023 - חוף הצוק, תל אביב - 38 מינים, באתר eBird, ‏2023-08-29
↑  Green Warbler, Phylloscopus nitidus, BirdLife Data Zone
פרט מקחטיין, גאורגיה
בשירה, ארמניה
מבט מהגב, פרט שנתפס במהלך טיבוע בדלתת נהר צ'ורוחי, גאורגיה
סוסנובי בור

סוסנובי בור (ברוסית: Сосновый Бор, מילולית: "חורשת האורנים") היא עיר במחוז לנינגרד, ברוסיה, המרכז האדמיניסטרטיבי של המחוז המוניציפלי של סוסנובי בור. העיר נמצאת במרחק 81 קילומטרים מדרום מערב לעיר סנקט פטרבורג ואוכלוסייתה מונה 67,602 תושבים (נכון לשנת 2016).
העיר נחשבת לאחת מ-33 ערים סגורות ברוסיה, שבאופן רשמי סגורות לביקור אזרחים זרים ללא אישור מיוחד, זאת מאחר שהעיר מאכלסת את מכון המחקר המדעי הטכנולוגי על שם אלכסנדרוב וצמידות העיר לתחנת הכוח הגרעינית לנינגרד. החל מה-1 בינואר 2013 אין צורך באישור מיוחד לביקור בעיר עבור אזרחי רוסיה.
היסטוריה

העיר סוסנובי בור הוקמה ב-10 בדצמבר 1958 על פי החלטת ועדת ההוצאה לפועל של מחוז לנינגרד (לימים ממשלת מחוז לנינגרד) שהחליטה על הקמת יישוב פועלים. בשנת 1961 מתחיל לפעול מפעל "ראדון" לסילוק פסולת גרעינית והפך לאתר הגדול מסוגו בעולם. שנה לאחר מכן מוקם המכון למחקר מדעי טכנולוגי על שם אלכסנדרוב.
בשנת 1966 החלה בניית תחנת הכוח הגרעינית לנינגרד, כשהיישוב משמש ברובו את עובדי תחנת הכוח הגרעינית . ב-19 באפריל 1973 נשיאות הסובייט העליון מעניקה לסוסנובי בור מעמד של עיר בעלת חשיבות מחוזית. ב-23 בדצמבר 1973 בתחנת הכוח הגרעינית מתחיל לפעול הכור הראשון מתוך ארבעה.
ב-12 בנובמבר 1974 ועדת ההוצאה לפועל במחוז לנינגרד מחליטה על איחוד חבלים עירוניים שונים בשטחים הסובבים את העיר. ב-1981 מתחיל לפעול הכור הרביעי של תחנת הכוח הגרעינית ועוצמת תחנת הכוח מגיע להספק של 4 מיליארד קווט"ש והייתה לאחת מתחנות הכוח האטומיות הגדולות בעולם.
בשנת 1996 נערכות לראשונה הבחירות הישירות לראשות העיר.
בשנת 2002 תחנת הכוח הגרעינית מגיעה להספק של 600 מיליארד קווט"ש, מה שהפך אותה לאחת מתחנות הכוח הגרעיניות הגדולות באירופה.
ב-1 בינואר 2006, ממשלת מחוז לנינגרד מחליטה על הקמת המחוז המוניציפלי של סוסנובי בור (Сосновоборский городской округ) כשהעיר מהווה למרכז האדמיניסטרטיבי שלו.
ב-30 באוגוסט 2007 הונחה אבן פינה לתחנת הכוח הגרעינית החדשה תחנת הכוח הגרעינית לנינגרד 2.
גאוגרפיה

העיר סוסנובי בור שוכנת ממערב לעיר סנקט פטרבורג, בשפך קופור הנשפך למפרץ הפיני, על כביש 41А-007.
אוכלוסייה

על פי נתוני מפקד האוכלוסין משנת 2010:
| לאום  | כמות (אנשים)   | אחוזים   |
| --- | --- | --- |
| רוסים  | 47,287   | 92,6%   |
| אוקראינים  | 1,412   | 2,8%   |
| בלארוסים  | 765   | 1,5%   |
| אחרים   | 1,615   | 3,2%   |
| ללא שיוך   | 14,709   |   |
| סך הכל   | 65,788   |   |
כלכלה ותחבורה

רוב כלכלת העיר נשענת על פיתוחה של תחנת הכוח הגרעינית לנינגרד שבתחומי העיר ומופעלת על ידי חברת רוסאנרגואטום, חברת בת של תאגיד רוסאטום. בעיר פועל גם מכון המחקר המדעי הטכנולוגי על שם אנטולי אלכסנדרוב המהווה למכון מחקר בתחום האנרגיה הגרעינית. בעיר פועלים מספר מפעלים חקלאיים ותעשייתיים ומכון מחקר מדעי לרכיבים אופטיים ואלקטרוניים (НИИ ОЭП). בנוסף פועלים בעיר סניפים של כל הבנקים הגדולים ברוסיה כדוגמת סברבנק, VTB, גזפרום בנק, אלפא-בנק ואחרים.
בתחומי העיר פועלת תחנת הרכבת "קאלישצ'ה" (Калище) ממנה יוצאות רכבות אל העיר סנקט פטרבורג, עד 2009 שירתה גם יעדים ביערות טייגה. סמוך לתחנת הרכבת ישנו גם מסוף אוטובוסים. נוסף לתחנה זו פועלת גם תחנה נוספת המכונה תחנת הקילומטר השמונים המשרתת קו רכבות בודד מהעיר סוסנובי בור אל סנקט פטרבורג.
ספורט

מועדון הספורט הגדול ביותר בעיר הוא קבוצת הכדורעף דינמו מחוז לנינגרד, שהוקמה בשנת 2004 ומתמודדת בליגת העל הרוסית בכדורעף.
גלריה

פארק השעשועים "אנדרסנגראד"
תחנת הכוח הגרעינית לנינגרד
תחנת הרכבת קאלישצ'ה, המשרתת את העיר
אוטובוס מסוסנובי בור לסנקט פטרבורג
בניין מגורים בעיר
כביש הגישה לעיר
בסיס של יחידת 3705 של המשמר הלאומי בתחומי העיר
הערות שוליים

↑  Постановление Правительства РФ от 11 октября 2002 г. № 754 «Об утверждении перечня территорий, организаций и объектов, для въезда на которые иностранным граждан требуется специальное разрешение».
↑  пп. «м» п. 1.2.1.4 Правил пограничного режима.
↑  Национальный состав и владение языками, гражданство населения Ленинградской области
| מחוז לנינגרד |
| --- | --- | --- |
| מרכז אדמיניסטרטיבי | גטצ'ינה |   |
| ערים | אוטראדנויה • איוואנגורוד • בוקסיטוגורסק • גטצ'ינה • וולוסובו • וולחוב • ויבורג • ויסוצק • וסוולוז'סק • טוסנו • טיחווין • לוגה • לודיינויה פולה • לומונוסוב • ליובאן • מורינו •נוביה לדוגה • ניקולסקויה • סבטוגורסק • סוסנובי בור • סיאסטרוי • סלאנצי • סרטולובו • פודפורוז'יה • פיקאליובו • פריאוזרסק • פרימורסק • קאמנוגורסק • קומונר • קינגיספ • קירובסק • קירישי • שליסלבורג |   |
| מחוזות משנה | בוקסיטוגורסק • גטצ'ינה • ויבורג • וולוסובו • וולחוב • וסוולוז'סק • טוסנו • טיחווין • לוגה •  לודיינויה פולה • לומונוסוב • סוסנובי בור • סלאנצי • פריאוזרסק • פרימורסק • קאמנוגורסק • קומונר • קינגיספ • קירובסק • קירישי |   |
| מושלים | אלכסנדר בליאקוב • ואדים גוסטוב • ולרי סרדיוקוב • אלכסנדר דרוזדנקו |   |
| שונות | סמל • דגל • חלוקה מנהלית • האספה המחוקקת • הממשלה |   |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz: d18d5a3b-7591-427a-9b01-a90f370953c7  NKC: ge466184  VIAF: 235672176   WorldCat (עם VIAF): 235672176
מריון מדבר

| מריון מדבר |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: מכרסמים
תת־סדרה:: דמויי עכבר
משפחה:: עכבריים
סוג:: מריון
מין:: מריון מדבר
שם מדעי
 Meriones crassus ‏סונדוואל, 1842

מריון מדבר על סלע
מריון המדבר (שם מדעי: Meriones crassus) הוא מין של מכרסם במשפחת העכבריים. הוא אחד מבין שלושה מיני מריון החיים בישראל, בנוסף למריון החולות והמריון המצוי.
תיאור

המריון הוא מן הגדולים בגרביליים, אורך גופו של מריון המדבר הוא כ-14–16 ס"מ, אורך זנבו כ-13 ס"מ ומשקלו הממוצע 82 (110-56) גרם. זהו עכבר שצבעו צהבהב או חום בהיר. צבע הגחון לבן. הזנב חום ובקצהו מישערת שחורה שאורכה כשליש מאורך הזנב. האפרכסות של מריון המדבר גדולות. רגליו האחוריות ארוכות במקצת מן הקדמיות. הוא מתקדם בהליכה על ארבע או בקפיצות על אחוריותיו כאשר זנבו משמש לו כהגה. למריון המדבר עיניים ואוזניים גדולות וחושיו מפותחים. שיניו מועטות, כשיני שאר העכברים, ומספרן בסך הכול 16. בשיניו החותכות מצוי חריץ ארוך בולט האופייני לבני המשפחה.
תפוצה ובית גידול

תפוצתו העולמית של מריון המדבר כוללת את אפגניסטן, אלג'יריה, מצרים, איראן, עיראק, ירדן, ישראל, כווית, לוב, מרוקו, ניז'ר, הרשות הפלסטינית, ערב הסעודית, סודאן, סוריה, איחוד האמירויות הערביות וייתכן שגם במאלי. בית הגידול של מריון המדבר הוא אזורים יבשים ומדבריים המצויים בשפע לאורך צפון אפריקה. ניתן לאתרו באזורים סלעיים, אבל יעדיף אדמה חולית. מריונים אלה, כשאר בני סוגם, חופרים מחילות בהם הם מגדלים את צאצאיהם.
תפוצה ובית גידול > טריטוריה ומזון

מריון המדבר הוא בעל חיים החי ביחידות ובטריטוריאליות, כלומר: כל מריון מדבר חי במחילתו ושומר על נחלתו. הוא פעיל בלילה, וביום הוא נח במחילה שחפר. במחילה הוא אוגר עשבים, זרעים, חלקים ירוקים של צמחים שמהם הוא ניזון, ומגוון את תפריטו בחסרי חוליות.
רבייה

כמו כל יונק, נקבות מריון המדבר מטפלות בגורים על ידי ייצור חלב. בהיותו יונק קטן יחסית, מריון המדבר חייב לצרוך כמות מוגברת של קלוריות כדי לייצר מספיק חלב. ההריון יכול להימשך בין 18 ל-22 ימים ובהמלטה ייוולדו בין 2 ו-7 גורים. הצעירים נולדים ללא פרווה, עיוורים, ובעלי שפם ארוך ביותר. עונת הרבייה של מריון המדבר היא מינואר עד ספטמבר, ומגיעה לשיאה מפברואר עד מאי.
טפילים

מריון זה פגיע למגוון רחב של טפילים, במיוחד מיני פרעושים שונים. נמצא כי זכר מריון המדבר סובל מטפילים יותר מאשר הנקבה, אך הנושא עדיין נחקר. יחד עם טפילים מגיעים הטפילים של טפילים, במקרה זה חיידקים. חיידקים יכולים להיות מועברים ממריון למריון על ידי נשיכות פרעושים.
לקריאה נוספת

Aulagnier, S. & Granjon, L. 2004. Meriones crassus. 2006 IUCN Red List of Threatened Species. Downloaded on 19 July 2007.
תבנית:MSW3 Muroidea
Palgi, N., Y. Naaman, and A. Haim. "Body Temperature Daily Rhythms of the Fat Jird Meriones crassus: Effects of Beta and Alpha Adrenergic Blockers." Journal of Thermal Biology 31.1-2 (2006): 177-80. Print.
Koffler, Barry R. "Meriones crassus." Mammalian Species 9 (1972): 1-4. Print.
Degen, A. Allan, Irina S. Khokhlova, and Michael Kam. "Milk Production of the Dam Limits the Growth Rate of Sundevall's Jird (Meriones crassus) pups." Mammaliam Biology 76.3 (2011): 285-89. Print.
Khokhlova, Irina S., et al. "Is the Feeding and Reproductive Performance of the Flea, Xenopsylla ramesis, Affected by the Gender of Its odent Host, Meriones crassus?" Journal of Experimental Biology 212 (2009): 1429-35. Print.
Morick, Danny, et al. "Transmission Dynamics of Bartonella sp. Strain OE 1-1 in Sundevall's Jirds (Meriones crassus)." Applied and Environmental Microbiology 79.4 (2013): 1258-64. Print.מריון מדבר מגיח מתוך אחד הפתחים במחילתו
הערות שוליים

↑  מריון מדבר באתר הרשימה האדומה של IUCN
1 2 3  Koffler, Barry R. "Meriones crassus." Mammalian Species 9 (1972): 1-4. Print.
↑  ד"ר אילנה שמיר, אביב חדש האנציקלופדיה הישראלית לנוער, מעודכנת, כנרת: עם עובד בע"מ, 2004
↑  Degen, A.
Allan, Irina S. Khokhlova, and Michael Kam. "Milk Production of the Dam
Limits the Growth Rate of Sundevall's Jird (Meriones crassus) pups." Mammaliam Biology 76.3 (2011): 285-89. Print.
| יונקים בארץ ישראל  |
| --- | --- | --- |
| טורפים בישראל | גירית הדבש • גירית קוואקזית • דלק הסלעים • חמוס השלגים • סמור משויש • לוטרה אירופית • זאב מצוי • זאב זהוב אפריקאי • תן זהוב • שועל החולות • שועל מצוי • שועל צוקים • כלב ים נזירי מצוי • נמייה מצויה • צבוע מפוספס • חתול חולות • חתול ביצות • חתול בר • קרקל • נמר |  |
| אוכלי חרקים בישראל | חדף הרמון • חדף זעיר • חדף לבן-שיניים • חדף קטן • קיפוד מצוי • קיפוד המדבר • קיפוד חולות מצוי |  |
| לווייתנאים בישראל | גרמפוס אפור • דולפין מצוי קצר-חוטם • דולפינן מצוי • דולפינן אנקולי • עבשן קטלני • סטנלה מפוספסת • סטנו תלום שן • זיפיוס חלול-חרטום • ראשתן גדול-ראש • לווייתן מצוי • לווייתן גוץ |  |
| פרסתנים בישראל | ערוד • פרא • חזיר בר • אייל הכרמל • יחמור פרסי • יעל נובי • צבי הנגב • צבי מצוי • ראם לבן |  |
| מכרסמים בישראל | סנאי זהוב • יערון גדול • יערון חרמוני • יערון קטן • יערון צהוב-צוואר • חולדה מצויה • חולדת חוף • עכבר מצוי • עכבר מקדוני • קוצן מצוי • קוצן זהוב • נסוקיה • גרביל החולות • גרביל החוף • גרביל דרומי • גרביל זעיר • גרביל הערבה • גרביל סלעים • יפה זנב • מריון מצוי • מריון חולות • מריון המדבר • מריון לובי • פסמון • חולד ארץ ישראלי • בר אוגר מצוי • נברן השדה • נברן השלג • ירבוע מצוי • ירבוע גדול • נמנמן סלעים • נמנמן העצים • דורבן מצוי • נוטריה |  |
| עטלפים בישראל | עטלף פירות מצוי • יזנוב גדול • יזנוב קטן • אשמן מצוי • אשמן מצרי • לילן מצרי • פרסף גדול • פרסף הנגב • פרסף מצוי • פרסף בהיר • פרסף חיוור • פרסף גמדי • פרספון מצוי • נשפון גדול • נשפון מצוי • נשפון דק-אוזן • נשפון הגדות • נשפון פגום-אוז • כנפן מצוי • אוזנן הנגב • אוזנן החרמון • אודנן • עטלפון לבן-שוליים • עטלפון בודנהיימר • עטלפון ריפל • עטלפון אריאל • עטלפון אירופי • עטלפון סאבי • אפלול מצוי • אפלול הנגב • בלומף שחור • רמשן לילי • אשף מצוי |  |
| יונקים נוספים | שפן סלעים • ארנבת מצויה • תחש המשכן |  |
פרסף גמדי

| פרסף גמדי |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: עטלפים
משפחה:: פרספיים
סוג:: Rhinolophus
מין:: פרסף גמדי
שם מדעי
 Rhinolophus hipposideros ‏בכשטיין, 1800
תחום תפוצה


פרסף גמדי (שם מדעי: Rhinolophus hipposideros) הוא מין של עטלף חרקים ממשפחת הפרספיים. אורכו 3.5 ס"מ. אוזניו ארוכות מן הראש וזנבו קצר. נמצא בעיקר במערות ובכוכים.
תיאור המין

הפרסף הגמדי הוא עטלף חרקים אשר נחשב הקטן ביותר מבני סוגו בארץ., אורך גופו 3.5 ס"מ, אורך האמה 34–39 מ"מ, אורך זנבו 2.2 ס"מ, אורך אפרכסת האוזן 1.6 ס"מ, אורך כף הרגל 0.5 ס"מ ומשקלו 2.5–5 גרם. פרוותו אפורה לבנבנה, רכה וצפופה. פרוות הבטן בהירה. האוזניים ארוכות מן הראש. זנבו קצר יותר מהרגליים שאף הן קצרות. הפרסה מכסה את הפנים כולו. העצם הרביעית של הפרסף היא הארוכה ביותר מכל עצמות הפיסה.
משתמש באקולוקציה בעלת סיגנל CF בתדר 110kHz–104kHz, ‏HH, ייתכן וישנה שונות בתדר בהתאם לאזור המחיה. הוא מאזין לטרפו כשהוא תלוי מענף או סלע ועט עליו עם איתורו.
מקום משכנם של הפרספים הגמדים הוא לרוב במערות לא עמוקות, חורבות, מנהרות, בונקרים, מערות מסתור וכוכי קבורה.. לרוב הפרספיים נקלטים כבודדים או בזוגות. פרסף זה מתעופף עם דמדומי הערב ופעיל במשך כל הלילה. העטלף ניזון מחרקים, בעיקר עשים, עכבישים ופרפראים, שאוסף בעיקר סביב סבכי צומח.
שם המין מציין את מבנה הפרסה: ברזל = sideros, סוס = hippos, ביוונית.
שימוש בקוטלי חרקים בחלק משטחי החקלאיים וביקורי מטיילים במערות משכן וחריפה מהווים עבורו גורמי סיכון. בפולין נמצא כי הפרטים הישנים שנת חורף מתעוררים כל 18 יום בממוצע.
תפוצה בעולם

באירופה ובמזרח הקרוב, עד קשמיר, וכן בצפון אפריקה ודרומית משם, ובאפריקה המזרחית עד אתיופיה, בחבל הים-תיכוני ובחבל הערבתי והמדברי עד איזוהייטה (כמות המשקעים השנתית) של 70 מ"מ. בחלק ממדינות אירופה המין מוגדר כמין בסיכון.
תפוצה בארץ

בארץ תפוצתו יותר גדולה משאר הפרספים האחרים, אך נראה שתפוצת המין בארץ הצטמצמה והאוכלוסייה קטנה. בעבר היה נפוץ מאוד עד לאיוד המערות (דהיינו, תהליך שבו שמים גזים רעילים בפתחי מערות ובתי עטלפים ואטמו אותם). כיום הוא אינו נדיר, ונמצא במקומות שונים בכל רחבי הארץ.
רבייה

ההריון של פרסף גמדי אורך 7 שבועות. הנקבה ממליטה 1–2 ולדות בחודשי אפריל עד יוני. תוחלת החיים שלו כ-15 שנה. באירופה הנקבה מזדווגת בסתיו והזרע נשמר בצינור הביצים לאורך כל החורף.
הערות שוליים

↑  פרסף גמדי באתר הרשימה האדומה של IUCN
1 2 3 4 5 6 7 8  פרסף גמדי, באתר החברה להגנת הטבע
1 2 3 4  עטלפי ישראל, באתר wild israel
1 2 3 4 5 6 7  החי והצומח של ארץ ישראל, באתר קותר מטח
↑  יורם יום טוב, הרואים את הקולות: עטלפים - בין מיתוס למציאות, מסת"ב 978-965-572-563-6
1 2 3 4  תומר פרת, עטלפים: התועלת, באתר מסע אחר
| יונקים בארץ ישראל  |
| --- | --- | --- |
| טורפים בישראל | גירית הדבש • גירית קוואקזית • דלק הסלעים • חמוס השלגים • סמור משויש • לוטרה אירופית • זאב מצוי • זאב זהוב אפריקאי • תן זהוב • שועל החולות • שועל מצוי • שועל צוקים • כלב ים נזירי מצוי • נמייה מצויה • צבוע מפוספס • חתול חולות • חתול ביצות • חתול בר • קרקל • נמר |  |
| אוכלי חרקים בישראל | חדף הרמון • חדף זעיר • חדף לבן-שיניים • חדף קטן • קיפוד מצוי • קיפוד המדבר • קיפוד חולות מצוי |  |
| לווייתנאים בישראל | גרמפוס אפור • דולפין מצוי קצר-חוטם • דולפינן מצוי • דולפינן אנקולי • עבשן קטלני • סטנלה מפוספסת • סטנו תלום שן • זיפיוס חלול-חרטום • ראשתן גדול-ראש • לווייתן מצוי • לווייתן גוץ |  |
| פרסתנים בישראל | ערוד • פרא • חזיר בר • אייל הכרמל • יחמור פרסי • יעל נובי • צבי הנגב • צבי מצוי • ראם לבן |  |
| מכרסמים בישראל | סנאי זהוב • יערון גדול • יערון חרמוני • יערון קטן • יערון צהוב-צוואר • חולדה מצויה • חולדת חוף • עכבר מצוי • עכבר מקדוני • קוצן מצוי • קוצן זהוב • נסוקיה • גרביל החולות • גרביל החוף • גרביל דרומי • גרביל זעיר • גרביל הערבה • גרביל סלעים • יפה זנב • מריון מצוי • מריון חולות • מריון המדבר • מריון לובי • פסמון • חולד ארץ ישראלי • בר אוגר מצוי • נברן השדה • נברן השלג • ירבוע מצוי • ירבוע גדול • נמנמן סלעים • נמנמן העצים • דורבן מצוי • נוטריה |  |
| עטלפים בישראל | עטלף פירות מצוי • יזנוב גדול • יזנוב קטן • אשמן מצוי • אשמן מצרי • לילן מצרי • פרסף גדול • פרסף הנגב • פרסף מצוי • פרסף בהיר • פרסף חיוור • פרסף גמדי • פרספון מצוי • נשפון גדול • נשפון מצוי • נשפון דק-אוזן • נשפון הגדות • נשפון פגום-אוז • כנפן מצוי • אוזנן הנגב • אוזנן החרמון • אודנן • עטלפון לבן-שוליים • עטלפון בודנהיימר • עטלפון ריפל • עטלפון אריאל • עטלפון אירופי • עטלפון סאבי • אפלול מצוי • אפלול הנגב • בלומף שחור • רמשן לילי • אשף מצוי |  |
| יונקים נוספים | שפן סלעים • ארנבת מצויה • תחש המשכן |  |
  
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007542556605171
צפון ח'וראסאן

| --- | --- |

 מדינה:  איראן איראן
 נפות בפרובינציה:  7
 בירת הפרובינציה:  בוג'נורד 
 שפה רשמית:  פרסית, כורדית, טורמנית, טורקית ח'וראסאנית
 תאריך ייסוד:  2004 
 שטח:  28,434 קמ"ר
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בפרובינציה:  863,092 (2016)
  ‑ צפיפות:  29 נפש לקמ"ר (2006)
 קואורדינטות:  37°28′34″N 57°19′54″E﻿ / ﻿37.4761°N 57.3317°E﻿ / 37.4761; 57.3317 
 אזור זמן:  UTC +3:30
  מפת מיקום  מפה מפורטת     לחצו כדי להקטין חזרה    לחצו להגדלה     he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
פרובינציית צפון ח'וראסאן (בפרסית: استان خراسان شمالی) היא אחת מ-31 פרובינציות איראן, ובירתה היא העיר בוג'נורד.
פרובינציית צפון ח'וראסאן הוקמה בשנת 2004 כאשר אושר חוק שפיצל את פרובינציית ח'וראסאן לשלוש פרובינציות חדשות: צפון ח'וראסאן, ח'וראסאן רזאווי ודרום ח'וראסאן.
שטחה של פרובינציית צפון ח'וראסאן הוא 28,434 קמ"ר, המהווה כ-1.7% משטח איראן. היא נמצאת בצפון-מזרח המדינה. בשנת 2011 מנתה אוכלוסייתה כ-867,727 תושבים, כאשר חלק מהם ממוצא ערבי.
נגישות

פרק זה טעון עריכה. אנא תרמו לוויקיפדיה . ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
המרחק מבירת איראן - טהראן לבירת הפרובינציה - בוג'נורד הוא 705 קילומטרים וניתן לעבור מרחק זה באמצעות שתי דרכים מרכזיות. הדרך הראשונה היא באמצעות מכונית, לנסוע דרך כביש 44 ולאחר כ-5 שעות לרדת לכביש 22. הדרך השנייה היא לטוס בחברת איראן אטרק אייר Iran's Atrak Air משדה התעופה הבינלאומי על שם האמאם ח'ומייני, המרוחק 45 קילומטרים מהעיר, או לחלופין משדה התעופה הבינלאומי מהרבאד הממוקם במערב העיר. משך הטיסה הוא כשעה ועשרים דקות. אפשר גם ללכת את כל 705 הקילומטרים ברגל אך זמן ההליכה הוא 143 שעות - כמעט שישה ימים של הליכה רצופה.
פארק גולסטאן

פארק גולסטאן הוא שמורת טבע הנפרשת על שתי פרובינציות, צפון ח'וראסאן וגולסטאן שממנה נגזר שמה. שטח השמורה הוא כ-92,000 דונם ורובה נמצאת בשטח פרובינציית צפון ח'וראסאן. הגן מפורסם בזכות היונקים הרבים והנדירים שחיים בו, דוגמת הנמר הפרסי, שנמצא בסכנת הכחדה בגלל ציד לא חוקי והרעלות של רועי צאן ובקר מהכפרים הסובבים את השמורה. חיות משק היא פרנסתם היחידה שנמצאת בסכנה בגלל הנמרים.
גבולות

צפון ח'וראסאן גובלת עם מדינת טורקמניסטן, והגבול ביניהן נחשב לגבול שקט מבחינת שתי המדינות, וזאת מכיוון שאיראן וטורקמניסטן נחשבות לידידות, והן מקיימות ביניהן הסכמי סחר חשובים, אשר מאפשרים יציבות ושקט. 63 קילומטרים מהגבול שוכנת עיר הבירה של טורקמניסטן, אשגבאט.
צפון ח'וראסאן גובלת גם בפרובינציות: ח'וראסאן רזאווי, סמנאן וגולסתאן.
ראו גם

ח'וראסאן
הערות שוליים

↑  מפות Google, באתר מפות Google
↑  Photos: Golestan National Park, Iran, www.payvand.com
↑  "For Leopards in Iran and Iraq, Land Mines Are a Surprising Refuge". 2014-12-21. נבדק ב-2017-06-26.
↑   הדיקטטורה שלכודה בין רוסיה לאיראן משלמת כעת את המחיר, באתר TheMarker‏, 2 בפברואר 2017
↑  מפות Google, באתר מפות Google
↑  ראו איראן
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4452861-9  LCCN: n2016030519  VIAF: 10146634453141932136   WorldCat (עם VIAF): 10146634453141932136 
ערך זה הוא קצרמרבנושא איראן. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מוות והעלמה

| --- | --- |

 מידע כללי
 צייר:  אגון שילה 
 תאריך יצירה:  1915 
 טכניקה וחומרים:  קנבס, צבע שמן 
 ממדים בס"מ
 רוחב:  180 ס״מ 
 גובה:  150 ס״מ 
 נתונים על היצירה
 זרם אמנותי:  אקספרסיוניזם 
 מספר יצירה:  3171 (מוזיאון בלוורדה) 
 מיקום:  מוזיאון בלוורדה
 
מוות והעלמה (בגרמנית: Tod und Mädchen) הוא ציור שמן על בד מאת הצייר האוסטרי אגון שילה, משנת 1915. היצירה מוצגת בגלריה האוסטרית בלוודר שבווינה. בתחילה העניק שילה לציור, שגודלו 150 על 180 ס"מ, את השמות "גבר ונערה" וכן "אנשים שלופפו זה בזה".
היסטוריה ותיאור

הציור נוצר לאחר נישואיו של שילה לאדית הרמס וגיוסו לשירות צבאי במלחמת העולם הראשונה. נוכחות המוות, כמו גם הקשר בין מוות לארוס, שניכר ביצירות שונות שלו מתקופה זו, קשורה לאירועים אלו. בציור זה עושה שילה שימוש במוטיב רנסאנסי – הניגוד בין המוות לעלמה. האישה, האוחזת בדמות המוות כדמות אהובה, הלבושה בגלימת נזיר, מאבדת את תחושת האימה. קיימת הקבלה מסוימת בין יצירה זו לבין ציורו של האמן האוסטרי אוסקר קוקושקה, "כלת הרוח" משנת 1914.
שם היצירה העניק השראה לשמו של סרט הקולנוע "אגון שילה: מוות והעלמה" (אנ') (2016), בבימויו של דיטר ברנר, המבוסס על הרומן הביוגרפי "מוות ונערות: אגון שילה והנשים" מאת הילדה ברגר.
הערות שוליים

↑  Hilde Berger, Tod und Mädchen. Egon Schiele und die Frauen, Böhlau, Vienna, 2009 (German), ISBN 978-3-205-78378-7
ערבית עיראקית

מפת שפות ודיאלקטים בעיראק  דיאלקטים צפון מסופוטמיים (qiltu)  דיאלקטים עיראקיים-בדואיים (gilit)  כורדית  דיאלקטים נג'דיים  דיאלקטים מפרציים
ערבית עיראקית (בערבית: اللهجة العراقية; תעתיק מדויק: אַלְלַהְגַ'ה אַלְעִרָאקִיַּה) היא קבוצת דיאלקטים של השפה הערבית המדוברים בעיראק ומשתייכים לקבוצת הערבית המסופוטמית. הדיאלקטים המדוברים מגוונים ושונים זה מזה אך נחלקים באופן כללי לשתי קבוצות מרכזיות: קבוצת qiltu, שמהווה המשך לערבית הקדומה שדוברה באזור, וקבוצת gilit, דיאלקטים נוודיים שהגיעו לעיראק וקנו בה אחיזה עם הגירה של שבטים בדואים-נוודיים לאזור בשלב מאוחר יחסית. ערבית היא שפתה של רוב האוכלוסייה הערבית-מוסלמית בעיראק ומשמשת גם את המיעוטים הנוצריים והיהודיים החיים בשטח דובר הערבית. באזור ההררי שבצפון המדינה הערבית מדוברת פחות והשפה הדומיננטית בפי תושבי האזור היא כורדית. האוכלוסייה דוברת הערבית נמצאת במצב של דיגלוסיה, שבו מתנהלים חיי היומיום בדיאלקטים של הערבית המדוברת בזמן שבתחומי המדיה, ההוראה והפוליטיקה משומשת לרוב הערבית הסטנדרטית, ה"ספרותית".
היסטוריה

מבחינה היסטורית, עד התקופה העבאסית דוברו ברוב שטחיה של עיראק להגי qiltu, ורק לאחר הפלישה המונגולית לח'ליפות באמצע המאה ה-13, שרוקנה למעשה את המרכזים העירוניים של עיראק מרוב אוכלוסייתם המוסלמית, חדרו למרכז שטחה של עיראק אוכלוסיות בדואיות מחצי האי ערב שעברו בחלקן יישוב ועיור. כך הפך טיפוס להגי gilit המשמשים את דוברי הערבית הבדואים לשכיח ודומיננטי במרחב העיראקי, לרבות באזורים העירוניים. יחד עם זאת, להגי qiltu נותרו אף הם שכיחים בקרב מיעוטים לא מוסלמים ובקרב מוסלמים היושבים מצפון לבגדאד, עובדה שיצרה תמונה לשונית מורכבת ועשירה המושפעת ממגוון פרמטרים: חברתיים, עדתיים וגאוגרפיים.
מיון

ערבית עיראקית מחולקת באופן מסורתי לשתי קבוצות עיקריות הנקראות qiltu ו-gilit (בבלשנות, מקובל להתייחס אל שתי הקבוצות כאל qəltu ו-gələt, כאשר התנועה ə, הנקראת שווא, נמצאת בין e לבין i מבוטאת כמו התנועה i במילה האנגלית pencil), שתיהן על בסיס הצורה הסטנדרטית ל"אמרתי", qultu, כפי שהציע חיים בלנק. כאמור, ערבית עיראקית משתייכת לקבוצה גדולה יותר בשם ערבית מסופוטמית שאינה מוגבלת לתחומיהם של גבולות פוליטיים בני זמננו, כך שקבוצות הדיאלקטים המתוארות כאן אינן מוגבלות לתחומיה של עיראק לבדה והן מדוברות גם במדינות שכנות ורווחות בדרום אנטוליה, בסוריה, באוזבקיסטן, באיראן ובמדינות המפרץ.