stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
רשימה מקושרת של XOR
ראו גם

אלגוריתם ההחלפה של XOR
| מבני נתונים |
| --- | --- | --- |
| מבנים מופשטים | רשימה • מחסנית • קבוצה • מולטי קבוצה • תור • דו-תור • תור עדיפויות • מילון • מחרוזת • איחוד קבוצות זרות |  |
| מימושים ליניאריים | מערך • מערך משונן • טבלת גיבוב • רשימה מקושרת • רשימת דילוגים • חוצץ |  |
| גרפים ועצים | ערימה  (בינארית • בינומית • פיבונאצ'י) • עץ חיפוש  (עץ אדום שחור • עץ 2-3 • עץ 2-3-4) • עץ סיפות • עץ B • עץ +B • עץ AVL • עץ Splay • עץ BSP • עץ kd • עץ R‏ • Trie • X-fast trie • טריי y מהיר• עץ WAVL |  |
| הסתברותיים | מסנן בלום |  |
רולס-רויס 15 כ"ס

| --- | --- |

Rolls-Royce 15 hp
 מאפיינים כלליים
 יצרן:  Rolls-Royce Limited (בזמן ייצור הדגם), משנת 1973: "Rolls-Royce Motors"
 שנות ייצור:  1905
 הרכבה:  בריטניה בריטניה
 מודל קודם:  רולס-רויס 10 כ"ס 
 מודל אחריו:  רולס-רויס 20 כ"ס 
 סיווג:  מכוניות סלון יוקרה
 בסיס גלגלים:  2,616 מ"מ 
 מפרט טכני
 מנוע:  3 צילינדרים, 3,000 סמ"ק
 הילוכים:  תמסורת ידנית - 3 מהירויות
 מהירות מרבית:  63 קמ"ש
 מעצב:  סיר הנרי רויס
 
רולס-רויס 15 כ"ס (באנגלית: Rolls-Royce 15 hp) היא מכונית סלון, 4 מושבים, אשר יוצרה על ידי חברת רולס-רויס הבריטית בשנת 1905.
יוצרו 6 יחידות בלבד.
דגם ה"רולס-רויס 15 כ"ס" הוצג לראשונה בתערוכת הרכב של פריז בדצמבר 1904, כשיצורו עדיין לא הושלם, ולשיווקו החל בשנת 1905.
שורשי החברה מבוססים על חברה שהקים ב-1904 התעשיין האנגלי הנרי רויס במנצ'סטר. עוד באותה שנה הוא נפגש עם סוחר הרכב צ'ארלס רולס שהסכים לשווק את המכוניות החדשות באופן בלעדי. חברת רולס-רויס המשותפת שהייתה קרויה "רולס רויס לימיטד" נוסדה ב-15 במרץ 1906.
דגם הרולס-רויס 15 כ"ס תוכנן ועוצב על ידי הנרי רויס בשנת 1903, ויוצר בבית המלאכה של רויס ושל שותפו צ'ארלס רולס  ברחוב קוק במנצ'סטר, לאחר שחתמו על הסכם איחוד ב-23 בדצמבר 1904.  הדגם שווק על ידי סוכנות C.S.Rolls & Co. הדגם הקודם ששווק על ידי השותפים ה. רויס וצ. רולס היה הרולס-רויס 10 כ"ס.
חברת רולס-רויס

חברת רולס-רויס נוסדה בשנת 1906 על ידי צ'ארלס סטיוארט רולס ופרדריק הנרי רויס. החברה הייתה קרויה "רולס-רויס לימיטד", (Rolls-Royce Limited). בשנת 1940 פיתחה החברה את מחלקת המנועים. משנת 1973 קרויה החברה: "Rolls-Royce Motors".
רולנדס פקסס

רולנדס פקסס
רולנדס פקסס (בליטאית: Rolandas Paksas; נולד ב-10 ביוני 1956) היה נשיא ליטא בשנים 2003–2004.
ביוגרפיה

פקסס נולד ב-10 ביוני 1956 בטלז לפליקסס ואלנה. פקסס קיבל תואר בהנדסה אזרחית בשנת 1979. בשנת 1984, הוא סיים את האקדמיה לתעופה אזרחית בלנינגרד. במהלך תקופה זו, הוא התחרה בתחרויות אווירובטיקה, השתתף הן בקבוצות סובייטיות והן בקבוצות ליטאיות וזכה במספר אליפויות. לאחר קריסת ברית המועצות, פקסס הקים חברת בנייה, רסטקו. בשנת 1997, הוא נבחר למועצת העיר וילנה עבור איגוד המולדת המרכז-ימין והפך לראש העיר. במאי 1999 מונה פקסס לראש הממשלה, אך התפטר חמישה חודשים לאחר מכן לאחר מחלוקת בנוגע להפרטה. פקסס הצטרף לאיחוד הליברלי של ליטא (LLS) בשנת 2000. ה-LLS זכה בבחירות 2000, ופקסס הפך שוב לראש הממשלה, אך הוא עזב תוך שבעה חודשים לאחר מחלוקת נוספת על רפורמות כלכליות. בשנת 2002, פקסס הקים את המפלגה הליברלית דמוקרטית, והתמודד על הנשיאות. הוא ניצח בריצה מול ולדאס אדמקוס המכהן בינואר 2003 והושבע כנשיא ליטא. בשנת 2004 התברר כי הוא העניק אזרחות לתורם קמפיין גדול, מה שהוביל להדחתו מתפקידו באפריל 2004. הוא היה ראש המדינה האירופי הראשון שהודח. פקסס נבחר לפרלמנט האירופי ב-2009, בעודו מוביל את מפלגתו, שנקראה כעת סדר וצדק (TT). ההדחה שלו מהפרלמנט לכל החיים נקבע כצעד לא פרופורציונלי על ידי בית הדין האירופי לזכויות אדם בשנת 2011. בשנת 2018 הוגש התיקון שאיפשר לפקסס להתמודד על מושב בפרלמנט, אולם הוא לא מורשה להתמודד לנשיאות או להיות יושב ראש הפרלמנט. הוא נחשב לנשיא ליטא הגרוע ביותר בהיסטוריה המודרנית.
לפקסס אישה ושני ילדים.
רצח השוטרים בדאלאס

| חלק מירי המוני בארצות הברית |
| --- | --- |

 תאריך:  7 ביולי 2016 
 מקום:  מרכז העיר דאלאס
 קואורדינטות:  32°46′46″N 96°48′15″W﻿ / ﻿32.779555555556°N 96.804277777778°W﻿ / 32.779555555556; -96.804277777778
 סוג:  ירי המוני, רצח המוני, קרב יריות 
 הרוגים:  5 
 פצועים:  7 
 מבצע:  מיקה זאוויר ג'ונסון
 he
 
בניין מכללת אל סנטרו, שלידו התרחש אירוע הירי
רצח השוטרים בדאלאס התרחש ב-7 ביולי 2016. תוקף בודד ירה לעבר שוטרים, שאבטחו הפגנה בעיר דאלאס במדינת טקסס שבארצות הברית. הוא הרג חמישה שוטרים ופצע תשעה אנשים נוספים. הייתה זו תקרית הפגיעה בשוטרים החמורה ביותר בארצות הברית מאז פיגועי 11 בספטמבר 2001.
ההתקפה

ב-7 ביולי בערב נערכה במרכז העיר דאלאס הפגנת מחאה שארגנה תנועת חיי שחורים חשובים. המפגינים מחו נגד שתי תקריות ב-5 וב-6 ביולי שבהן נהרגו אזרחים אפריקאים אמריקאים על ידי שוטרים בנסיבות שנויות במחלוקת במדינות לואיזיאנה ומינסוטה. הייתה זו אחת מהפגנות רבות שנערכו בערי ארצות הברית בעקבות שתי התקריות. כ-800 איש השתתפו בהפגנה, שהתנהלה ללא אירועים חריגים. כמאה שוטרים התלוו למפגינים.
אירוע הירי החל בשעה 20:58 מול מכללת אל סנטרו. התוקף, שהיה לבוש באפוד מגן וחמוש ברובה צבאי ובאקדח, החל לירות מן המארב לעבר השוטרים המאבטחים, תוך שהוא נע ומחליף את עמדות הירי שלו. הוא פגע בשנים עשר שוטרים ובשני אזרחים. חמישה מהשוטרים, בגילאים 32 עד 55, נהרגו. כמה מהשוטרים נורו בגבם ולפחות אחד מהשוטרים נורה למוות על ידי התוקף מטווח קצר.
לאחר ההתקפה הראשונית תפס התוקף עמדה במבנה של חניון. בינו לבין שוטרי העיר התפתח קרב יריות שנמשך עד לשעה 2:30 לפנות בוקר. התוקף נפצע מהיריות אך המשיך להשיב אש, וצעק כי ברצונו להרוג אנשים לבנים ובמיוחד שוטרים וכי הטמין פצצות במקומות שונים במרכז העיר (בחיפושים בעיר לא נתגלו פצצות כלשהן). ניסיון של המשטרה לנהל איתו משא ומתן לא הניב פרי כלשהו. הקרב הסתיים כאשר השוטרים שיגרו לעבר התוקף רובוט חבלה משטרתי שנשא מטען חומר נפץ מסוג C-4 במשקל של כ-300 גרם והפעילו את המטען. בהתפוצצות נהרג התוקף. ככל הנראה הייתה זו הפעם הראשונה שבה כוח משטרה עשה שימוש ברובוט משטרתי על מנת להמית אדם.
בתחילה סברו השוטרים שבהתקפה השתתפו מספר תוקפים. בהמשך החקירה הגיעה המשטרה למסקנה כי בהתקפה השתתף רק תוקף אחד.
התוקף

התוקף זוהה כמיקה זאוויר ג'ונסון (Micah Xavier Johnson), אפריקאי אמריקאי בן 25, שעבד ערב ההתקפה כמסייע לילדים מוגבלים. הוא שירת בצבא ארצות הברית במשך כחמש שנים כבנאי ונגר. במהלך שירותו עבר אימונים בהפעלת נשק קל והיה מוצב באפגניסטן במשך כשבעה חודשים בשורות יחידת הנדסה. הוענקו לו על שירותו מספר עיטורים הניתנים לכל המשרתים באפגניסטן. שירותו הצבאי הופסק לאחר שהואשם בהטרדה מינית של חיילת.
החקירה בעניינו של ג'ונסון לא העלתה קשרים בינו לבין ארגוני טרור כלשהם, אך נמצאו ראיות לכך שתמך בארגונים אפריקאים אמריקאים לאומניים. המניע להתקפה שערך היה ככל הנראה הריגת שני האפריקאים אמריקאים על ידי שוטרים בימים שקדמו לה, אם כי נמצא שהוא התכונן להתקפה עוד לפני אירועים אלו, ובין השאר עבר אימונים נוספים בירי טקטי. בחיפוש בביתו נמצא כי אגר שם כלי נשק ותחמושת וכן חומרים כימיים וציוד אלקטרוני הדרושים לשם הרכבת פצצות.
רצח והתאבדות

רצח והתאבדות (ידוע גם בתור רצח-התאבדות או התאבדות-רצח) הוא מעשה שבו אדם הורג אדם אחד אחר או יותר, לפני או באותו הזמן שהוא הורג את עצמו. השילוב של רצח והתאבדות יכול לבוא לידי ביטוי בדרכים שונות. בין הדרכים הבולטות יותר:
רצח הכרוך בהתאבדות, כמו פיגוע התאבדות, נהיגה ברכב מגשר כשברכב יש נוסעים או התאבדות של טייס המרסק במכוון כלי טיס ועליו נוסעים.
התאבדות לאחר רצח על מנת לחמוק מעונש.
התאבדות לאחר רצח כאמצעי להענשה עצמית מתוך רגשות אשמה.
התאבדות משותפת שבה האחד הורג את השני בהסכמה ולאחר מכן הורג את עצמו, כחלק מברית התאבדות.
רצח לפני התאבדות מתוך כוונה למנוע כאב וסבל עתידי של אחרים, כמו הורים ההורגים את ילדיהם ואז הורגים את עצמם.
רצח ולאחריו התאבדות של אדם מעורער בנפשו.
רצח על מנת למנוע מאדם לגרום פגיעה באחרים, ולאחריו התאבדות.
רצח כדי לקבל גזר דין מוות בכוונה.
רבים ממעשי רצח המוני הסתיימו בהתאבדות, כמו הטבח בסטריפ של לאס וגאס, הטבח בתיכון קולומביין, הטבח בבית הספר היסודי סנדי הוק והטבח בווירג'יניה טק.
חלק ממעשי ההתאבדות מונעים בידי כתות דתיות, מעשים אלה מערבים לעיתים רצח של חברי הכת, כגון ההתאבדות ההמונית בג'ונסטאון, של כת מקדש העם.
תאוריות ונתונים בנוגע לרצח והתאבדות

לפי הפסיכיאטר קארל מנינגר, רצח והתאבדות הם מעשים מתחלפים - התאבדות לפעמים מניעה רצח, ולהפך.
במחקר שהשווה בין רצח-התאבדות לרצח בלבד בקרב זוגות, טען מילטון רוזנבאום (1990) במסקנות המחקר כי אוכלוסיית מבצעי הרצח-התאבדות בקרב זוגות שונה מאוכלוסיית מבצעי הרצח בלבד בקרב זוגות. בעוד שמבצעי הרצח-התאבדות נמצאו לעיתים קרובות בדיכאון (75%) וברובם המכריע היו גברים (95%), מי שביצעו רצח ללא התאבדות לא סבלו מדיכאון, ומחציתם היו נשים.
אף על פי שאין מערכת מעקב לאומית למקרים מסוג רצח והתאבדות בארצות הברית, מחקרים רפואיים על התופעה מעריכים כי מקרי רצח-התאבדות מובילים לכ-1,000 עד 1,500 מקרי מוות כל שנה שנה בארצות הברית, כאשר לרוב המעשה מתרחש בין בני זוג. הרוב המכריע של הרוצחים המתאבדים הם גברים, אשר לעיתים קרובות רוצחים את בת הזוג שלהם. דיכאון, בעיות זוגיות ו/או כלכליות ובעיות אחרות הם בדרך כלל המניעים לרצח.
בדנמרק של המאה ה-18, אנשים אובדניים היו לפעמים מבצעים רצח כדי לקבל עונש מוות. הם האמינו שרצח ואחריו חזרה בתשובה יאפשר להם לשים קץ לחייהם תוך הימנעות מקללות.
הערות שוליים

↑  Karl Menninger quotes, www.saidwhat.co.uk
↑  American Roulette: Murder-Suicide in the United States
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987011060904405171  LCCN: sh2021003785 
ערך זה הוא קצרמרבנושא מדעי החברה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
רשימה של איברי רבייה זכריים ונקביים הקשורים זה לזה

רשימה זו של איברי רבייה זכריים ונקביים הקשורים זה לזה מציגה את הקשרים בין איברי הרבייה הזכרים והנקביים והתפתחות מערכת הרבייה, וכיצד הם חולקים אופן התפתחותי משותף. זה הופך אותם להומולוגים ביולוגיים. איברים אלה מובדלים באיברי המין אצל גברים ואצל נשים.
רשימה

| פרקורסור עוברי | זכר | נקבה |
| --- | --- | --- |
| בלוטת מין (גונדה) | אשך | שחלה |
|  | רשת האשך | רשת השחלה |
| צינור פרה-מזונפרי (צינור על שם מולר) | תוספתן האשך | חצוצרה |
| צינור פרה-מזונפרי (צינור על שם מולר) | נאדון הערמונית | רחם, צוואר הרחם, נרתיק |
| אבוביות כליית הביניים או אבוביות מזונפריות | הצינורות המוציאים, מצד האשך | עילית השחלה, מצד השחלה |
| צינור כליית הביניים או צינור מזונפרי (צינור על שם וולף) | יותרת האשך | צינור גרטנר |
| צינור כליית הביניים או צינור מזונפרי (צינור על שם וולף) | צינור הזרע |  |
| צינור כליית הביניים או צינור מזונפרי (צינור על שם וולף) | שלפוחית הזרע |  |
| נצור דרכי המין והשתן | בלוטת הערמונית | בלוטת סקין (בלוטת מצד השופכה) |
נצור דרכי המין והשתן: שלפוחית השתן, שופכה
| נצור דרכי המין והשתן | בלוטת קאופר (בלוטת הבולבוס) | בלוטת ברטולין (בלוטת הפרוזדור הגדולה) |
| חפת לביוסקרוטי | כיס האשכים | השפתיים הגדולות |
| חפת המין ודרכי השתן (חפת אורוגניטלי) | עור הפין | השפתיים הקטנות |
| תלולית גניטלית | פין | דגדגן |
| תלולית גניטלית | בולבוס הפין (Bulb of penis) | בולבוסים פרוזדוריים |
| תלולית גניטלית | עטרת הפין | עטרת הדגדגן |
| תלולית גניטלית | שוקי הפין | שוקי הדגדגן |
| עורלה | עורלת הפין | עורלת הדגדגן (מכסה הדגדגן) |
| צפק | זיז הנרתיק (Processus vaginalis) | תעלה על שם נוק |
| גוברנקולום | מנחה האשך | הרצועה העגולה של הרחם |
איברים חיצוניים

איברי המין החיצוניים של גברים ושל נשים הם ממקור כמעט זהה. מקורם מהתלולית הגניטלית היוצרת קדמי לחפת הביבי.
התלולית הגניטלית של עובר בן שמונה שבועות זהה בשני המינים. לשניהם אזור העטרה, שיימשך ליצירת עטרת הדגדגן (אצל נקבות) או עטרת הפין (אצל זכרים), חפת וחריץ אורוגניטליים, ותלולית אנאלית. עד השבוע העשירי לערך, איברי המין החיצוניים עדיין דומים.
שלבים בהתפתחות אברי המין החיצוניים אצל הזכר והנקבה: A) לא מובחן; B) נקבה; C) זכר; D) נקבה; E) זכר; F) נקבה.
רשימה ערבית לבדואים וכפריים

| --- | --- |
 מדינה:  ישראל 
 מנהיגים:  חמאד אבו רביעה
 תקופת הפעילות:  1973 – 8 במרץ 1977 (כ־4 שנים) 
 אפיון:  מפלגה ערבית מקושרת למערך
 אידאולוגיות:  ערביי ישראל 
 כנסות:  8
 ממשלות:  17  *הייתה חברה בקואליציה ללא ייצוג בממשלה 
 אותיות:  עא
 שיא כוחה:  מנדט אחד
 נוצרה מתוך:  נוצרה כמפלגה עצמאית
 התמזגה לתוך:  הרשימה הערבית המאוחדת
 אתר רשמי
 
רשימה ערבית לבדואים וכפריים הייתה מפלגה שייצגה את הבדואים בישראל.
היסטוריה

ב-1973 החליטו מנהגי הבדואים בישראל להקים רשימה עצמית לקראת הבחירות לכנסת השמינית, שתפעל  כמפלגת לווין של המערך. חמאד אבו רביעה נבחר לעומד בראש הרשימה.
הרשימה זכתה בבחירות במנדט אחד ואבו רביעה היה לבדואי הראשון שנבחר כחבר כנסת. אבו רביעה גר בעת שנבחר בבית אבן סמוך לתל מלחתה, לבית ולאזור כולו לא היה קווי טלפון, ולא כבישים סוללים. בעקבות דרישה של מזכירות הכנסת הותקן טלפון בביתו, בנובמבר 1974.
ב-10 במרץ 1974 הצביעה בעד הקמתה של ממשלת ישראל השש עשרה, לאחר שהצטרף למערך (ב-26 בפברואר 1974), וכעבור שלושה חודשים גם עבור ממשלת ישראל השבע עשרה (ממשלת יצחק רבין הראשונה).
בעקבות הפקעת אדמות, פרש מהמערך, יחד עם סיעת קידמה ופיתוח ב-8 ביוני 1976, והם הקימו את הרשימה הערבית המאוחדת, בה היו שלושה חברים, חמאד אבו רביעה עצמו, סיף-אלדין אל-זועבי וג'בר מועדי. בבחירות לכנסת התשיעית, במאי 1977, זכתה הרשימה הערבית המאוחדת רק במנדט אחד והוחלט לקיים רוטציה על מנת לאפשר לכל שלושת הנציגים לכהן בכנסת. אבו רביעה נכנס לכנסת במקומו של סיף-אלדין אל-זועבי, שהתפטר לאחר שתי שנות כהונה בכנסת, באפריל 1979.
הערות שוליים

↑  יוסף וקסמן, השייחים הבדואים יתמודדו בבחירות ברשימה עצמאית, מעריב, 3 באוגוסט 1973
↑  משולם עד, שייך אבו רביע מועמד בדווי ראשון לכנסת, דבר, 26 באוגוסט 1973
↑  אדי סופר, שייח אבו־רביע: בדווי ראשון בכנסת, מעריב, 8 בינואר 1974
↑  ג'ונתן ברודר, הח"כ הבדווי ערך "חפלה" ל־2000 קרואים, מעריב, 15 במרץ 1974
↑  אבישי אמיר, טלפון מותקן בביתו של ח"כ בהשקעה של רבע מיליון, מעריב, 27 בנובמבר 1974
↑  יהושע ביצור, אחרי פולמוס חריף בן 11 שעות אושרה הממשלה ברוב של 62 16 הצביעו בעד 46 * נגד 9 * נמנעו בתוכם 4 מהקואליציה, מעריב, 11 במרץ 1974
↑  אין מדובר ברשימה הערבית המאוחדת (רע"ם) (שהוקמה לקראת הכנסת ה-14) אלא בסיעה קודמת בשם זה.
↑  בדוויי הנגב דוחים הצעות הממשלה להסדר הקרקעות, דבר, 9 באוגוסט 1976
↑  תגובות נרגזות במערך על פרישתם של הח"כים הערביים, מעריב, 1 ביוני 1976
↑  שתי רשימות ערביות יופיעו יחדיו בבחירות, מעריב, 2 במרץ 1977
↑  השייך הבדווי אבו-רביע הושבע כח"כ, דבר, 4 באפריל 1979
קיט קרסון

| --- | --- |
קיט קרסון, סביב 1860
קיט קרסון, סביב 1860
 לידה:  24 בדצמבר 1809 ריצ'מונד קנטקי
 פטירה:  23 במאי 1868 (בגיל 58) פורט ליון קולורדו
 מדינה:  ארצות הברית
 מקום קבורה:  בית הקברות קיט קרסון בטאוס ניו מקסיקו
 מקום מגורים:  טאוס ניו מקסיקו
 פעילות בולטת:  איש הרים, איש ספר, מורה דרך, סוכן לענייני אינדיאנים, קצין בצבא ארצות הברית
 ידוע בשל:  פתיחת מערב ארצות הברית להתיישבות אירופים
 בת זוג:  היה נשוי לשלוש נשים ואניבי  Making-Out-Road  חוספה חראמיו
 חתימה:  
כריסטופר יוסטון "קיט" קרסון (באנגלית: Christopher Houston "Kit" Carson ‏; 24 בדצמבר 1809 – 23 במאי 1868) היה איש סְפר אמריקני. במהלך חייו הוא עסק במגוון עבודות בשכר: איש הרים, צייד פרוות, מורה דרך, סוכן לענייני אינדיאנים וקצין בצבא ארצות הברית. ביוגרפיות וקטעי חדשות על פעילותו במערב ארצות הברית הפכו אותו לאגדה עוד בחייו. גרסאות מוגזמות של מעלליו היו נושא לרומנים בפרוטה.
קרסון עזב את ביתו באזור הכפרי של מיזורי של ימינו בגיל 16 במטרה להתפרנס כאיש הרים וצייד פרוות במערב. בשנות ה-30 של המאה ה-19, הוא ליווה את יואינג יאנג (Ewing Young‏; 1841-1799) במשלחת לקליפורניה המקסיקנית והצטרף למסעות לציד פרוות אל הרי הרוקי. הוא חי בין שבטי האינדיאנים של האראפהו והשאיין, ואף התחתן פעמיים עם נשים אינדיאניות.
בשנות ה-40 של המאה ה-19 הוא נשכר כמורה דרך על ידי ג'ון פרימונט. משלחת פרימונט חקרה את מרבית קליפורניה, אורגון ואזור האגן הגדול. פרימונט מיפה וכתב דוחות והערות על שביל אורגון במטרה לסייע ולעודד חלוצים אמריקניים להגר למערב. קרסון זכה לתהילה לאומית באמצעות הדוחות של פרימונט על משלחותיו.
תחת פיקודו של פרימונט השתתף קרסון בהתקוממות כנגד שלטון הרפובליקה המקסיקנית בקליפורניה בתחילת מלחמת ארצות הברית–מקסיקו. מאוחר יותר בזמן המלחמה היה קרסון סייר ושליח, שנודע בשל משימת החילוץ שלו לאחר קרב סן פסקוואל ומסעו מחוף לחוף מקליפורניה לוושינגטון די. סי. על מנת להפיץ את החדשות על העימות בקליפורניה לממשלת ארצות הברית. בשנות ה-50 של המאה ה-19 הוא מונה לסוכן לענייני האינדיאנים לשבטי היוט והאפאצ'י חיקרייה.
במהלך מלחמת האזרחים האמריקנית הוביל קרסון גדוד מתנדבים, שברובם היו ממוצא היספאני מניו מקסיקו, כחלק מצבא האיחוד, בתבוסה בקרב ואלוורדה ב-1862. כאשר האיום של צבא הקונפדרציה על ניו מקסיקו הוסר, הוביל קרסון כוחות צבא במטרה לדכא את שבטי האינדיאנים של הנאוואחו, האפאצ'י מסקלרו, הקאיווה והקומאנצ'י.
לקרסון הוענקה דרגת ייצוג של בריגדיר גנרל והוא מונה למפקד פורט גרלנד (Fort Garland) בקולורדו. הוא שהה שם זמן קצר בלבד: בריאות לקויה אילצה אותו לפרוש מחיי הצבא. קרסון היה נשוי שלוש פעמים, והיו לו עשרה ילדים. ביתו היה בטאוס שבניו מקסיקו. קרסון מת בפורט ליון בקולורדו ממפרצת באבי העורקים ב-23 במאי 1868. הוא קבור בטאוס בניו מקסיקו בסמוך לאשתו השלישית חוספה חראמיו.
ילדותו ונעוריו (1829-1809)

קרסון נולד בקנטקי בערב חג המולד 1809. הוריו היו לינדזי קרסון (Lindsay Carson) ואשתו השנייה, רבקה רובינזון (Rebecca Robinson). ללינדזי היה חמישה ילדים מאשתו הראשונה לוסי בראדלי (Lucy Bradley), ועשרה נוספים מרבקה. קיט היה הילד השישי מהם, כלומר, הילד האחד-עשר של לינדזי.
ללינדזי קרסון היו שורשים סקוטים-אירים פרסביטריאניים. הוא היה חקלאי, בנאי וחייל ותיק ממלחמת העצמאות של ארצות הברית ומלחמת 1812. הוא נלחם באינדיאנים בספר האמריקני, ואיבד שתי אצבעות בידו השמאלית בלחימה מול האינדיאנים משבטי המסוואקי (אנ') והסאוק (אנ').
משפחת קרסון עקרה לבונ'ס ליק (Boone's Lick) במחוז הווארד במיזורי כשקיט היה בן שנה. המשפחה התיישבה בחלקת קרקע שהייתה שייכת לבניו של דניאל בון שרכש את הקרקע מהספרדים. משפחות בון וקרסון הפכו לידידים, עבדו והתרועעו יחד. ויליאם, בנו הבכור של לינדזי, אף נשא לאישה את מילי בון, נינתו של דניאל בון ב-1810. בתם, אדלין, הפכה לחברה למשחקים החביבה ביותר על קיט.
מיזורי הייתה אז אזור הספר של ההתפשטות של האמריקנים מערבה. בקתות המגורים היו ממוגנות באמצעות גדרות של כלונסאות מחודדים במטרה להגן עליהן מהתקפות האינדיאנים. כשהגברים עבדו בשדות הוצבו זקיפים עם כלי נשק, על מנת להגן על החקלאים. קרסון כתב בזיכרונותיו: "במשך שנתיים או שלוש שנים לאחר בואנו היו חייבים להיות מבוצרים והיה זה הכרח להציב גברים בקצות השדות להגנת אלו שעמלו בשדה".
לינדזי קרסון מת במפתיע כאשר ענף עץ כבד נפל עליו כשביאר יער. קיט היה אז בן שמונה. אף שהייתה חסרת פרוטה טיפלה האם לבדה בילדיה במשך ארבע שנים. אז היא נישאה לג'וזף מרטין (Joseph Martin), אלמן שהיו לו כמה ילדים. קיט היה בשנות העשרה לחייו ולא הסתדר עם אביו החורג. ההחלטה הייתה לשלוח אותו להיות חניך של דייוויד וורקמן (David Workman), יצרן אוכפים בפרנקלין במיזורי. קיט כתב בזיכרונותיו שוורקמן היה "איש טוב, ואני זוכר לעיתים קרובות את היחס טוב הלב שקיבלתי".
פרנקלין שכנה בקצה המזרחי של שביל סנטה פה, שנפתח שנתיים קודם לכן. רבים מהלקוחות בחנות האוכפים היו ציידי פרוות וסוחרים, שמהם שמע קרסון סיפורים מלהיבים אודות המערב. קרסון מצא שהעבודה בייצור אוכפים לא הייתה לטעמו. הוא הצהיר פעם: "העסק לא התאים לי והחלטתי לעזוב".
ילדותו ונעוריו (1829-1809) > שביל סנטה פה

באוגוסט 1826, בניגוד לרצונה של אימו, ברח קרסון מחונכו. הוא הצטרף לשיירה של ציידי פרוות שנעה מערבה, כשהוא מטפל בחיות המשק שלהם. השיירה עשתה דרכה בשביל סנטה פה לסנטה פה, בירת סנטה פה דה נואבה מחיקו (Santa Fe de Nuevo México), והגיעה ליעדה בנובמבר 1826. קרסון התיישב בטאוס.
קרסון חי עם מתיו קינקיד (Mathew Kinkead), צייד פרוות וחוקר ארצות ששירת יחד עם אחיו הבוגרים של קרסון במהלך מלחמת 1812. קינקיד הדריך את קרסון בלימוד הכישורים של צייד פרוות, והשפות ההכרחיות למסחר. בסופו של דבר ידע קרסון ספרדית שוטפת וכמה שפות של אינדיאנים.
וורקמן, שאצלו עבד כחניך, פרסם מודעה בעיתון המקומי במיזורי. הוא כתב כי ייתן פרס בסך סנט אחד למי שישיב את הנער לפרנקלין. איש לא תבע את הפרס. המודעה כללה את התיאור המודפס הראשון של קרסון: "כריסטופר קרסון, נער בערך בן 16, קטן יחסית לגילו, אבל בנוי היטב; שיער בהיר. ברח מהחתום מטה, שחי בפרנקלין, מחוז הווארד, מיזורי, שאליו היה קשור על מנת ללמוד את המסחר באוכפים".
בין 1827 ל-1829 עבד קרסון כטבח, מתורגמן, ונהג עגלות בדרום-מערב ארצות הברית. הוא עבד גם במכרה נחושת בסמוך לנהר חילה בדרום-מערב ניו מקסיקו של ימינו. בשנים מאוחרות לא הזכיר קרסון נשים מתקופה זו בחייו. למעשה, הוא מזכיר בכתביו רק שלוש נשים ספציפיות: חוספה חארמיו, אשתו השלישית והאחרונה; אשת חבר בוושינגטון די. סי. ואן וייט, קורבן של זוועות של האינדיאנים.
איש הרים (1841-1829)

בגיל תשע עשרה החל קרסון את הקריירה שלו כאיש הרים. הוא סייר בחלקים רבים ממערב ארצות הברית יחד עם אנשי הרים מפורסמים כדוגמת ג'ים ברידג'ר וביל ויליאמס הזקן (Old Bill Williams). בחורף של השנים 1828–1829 הוא שימש כטבח עבור יואינג יאנג בטאוס. הוא הצטרף למסע הציד של יאנג ב-1829.
במהלך אוגוסט 1829 החבורה נכנסה לארצם של האפאצ'י לאורך הנהר חילה. המשלחת הותקפה, וזה היה ניסיונו הראשון של קרסון בקרב. החבורה של יאנג המשיכה לאלטה קליפורניה כשהיא צדה בונים וסוחרת בפרוות בקליפורניה מסקרמנטו בצפון ללוס אנג'לס בדרום, וחזרה לטאוס באפריל 1830 לאחר ציד בונים לאורך הנהר קולורדו.
קרסון הצטרף לחבורה שנועדה להציל שיירת עגלות לאחר שנכנסה לטאוס, ואף על פי שהתוקפים נמלטו מאתר הזוועות נוכח יאנג ביכולת הרכיבה של קרסון ובאומץ לבו. קרסון הצטרף למשלחת נוספת בהנהגתם של תומאס פיצ'פטריק וויליאם לווין ב-1831. פיצ'פטריק, לווין והציידים שלהם רכבו צפונה למרכז הרי הרוקי. קרסון עתיד לצוד וללכוד בונים במערב במשך כעשר שנים. הוא נודע כאדם שאפשר לסמוך עליו וכלוחם מעולה.
החיים כאיש הרים לא היו קלים לקרסון. לאחר שאסף פרוות בונים הוא היה צריך לשמור עליהם במשך חודש עד מפגש הרי הרוקי השנתי, שנערך באזורים מרוחקים במערב כדוגמת גדותיו של הנהר גרין בוויומינג. בכסף שקיבל עבור הפרוות הוא רכש מצרכי יסוד הכרחיים לחיים עצמאיים כולל קרסי דיג, קמח וטבק. כיוון שלא הייתה גישה לרופאים באזורים השונים בהם פעל היה קרסון חייב לחבוש את פצעיו ולסעוד את עצמו. מדי פעם היו עימותים עם אינדיאנים. הלבוש העיקרי של קרסון בתקופה זו היה מעורות צבאים שהתקשחו לאחר שנותרו בחוץ במשך זמן. לבוש זה הגן עליו במידת מה כנגד כלי נשק אחדים בהם השתמשו האינדיאנים.
דובי גריזלי היו בין האויבים הגדולים ביותר של אנשי ההרים. אירוע מיוחד שבו היו מעורבים בעלי חיים אלו קרה לקרסון ב-1834 שעה שצד אייל קנדי לבדו. שני דובים נתקלו בו והוא נמלט במעלה עץ. אחד הדובים ניסה להפיל אותו באמצעות נענוע העץ, אבל נכשל ולבסוף עזב. קרסון חזר למחנה מהר ככל שיכול היה. הוא כתב בזיכרונותיו כי: "הדוב החליט לבסוף לעזוב, שעל כך הייתי אסיר תודה מכל הלב, מאחר שמעולם לא הייתי כל כך מפוחד".
מפגש הרי הרוקי האחרון נערך ב-1840. בתקופה זו החלה הצטמצמות בסחר הפרוות. גברים שהקפידו על לבושם בלונדון, פריז וניו יורק העדיפו כובעי משי על פני כובעי בונה. בנוסף, אוכלוסיות הבונים ברחבי אמריקה הצפונית הצטמצמו במהירות מציד-יתר. קרסון הבין שהגיע הזמן למצוא עיסוק אחר. הוא כתב בזיכרונותיו: כי "הבונה הלך ונעשה נדיר, היה הכרח לשלוח יד במשהו אחר".
ב-1841 הוא נשכר כציד על ידי הבעלים של מצודת בנט'ס פורט (Bent's Fort) בקולורדו. מצודה זו הייתה אחד המבנים הגדולים ביותר במערב. מאות אנשים עבדו וחיו בה. קרסון צד ביזונים, אנטילופות, צבאים וחיות אחרות על מנת להזין אנשים אלו. שכרו היה דולר אחד ליום. הוא חזר לבנט'ס פורט כמה פעמים עד שהמצודה ננטשה ב-1849, על מנת לספק בשר ליושבי המצודה.
לוחם באינדיאנים

קרסון היה בן תשע עשרה כאשר יצא למסע במשלחת הציד של יואינג יאנג להרי הרוקי ב-1829. בנוסף לפרוות ולחברתם של אנשי ההרים המחוספסים בעלי הרוח החופשית שאף קרסון לפעולות ולהרפתקאות. הוא מצא את שחיפש בהרג וקרקוף אינדיאנים. קרסון הרג וקרקף את האינדיאני הראשון שלו כשהיה בן תשע עשרה במשלחת יואינג יאנג.
הזיכרונות של קרסון גדושים בסיפורים על מפגשים בין אינדיאנים עוינים לבין כותב הזיכרונות. לדוגמה, בינואר 1833 גנבו לוחמים משבט הקרואו תשעה סוסים ממחנה קרסון. קרסון ושניים נוספים ריססו את מחנה הקרואו באש רובים והרגו כמעט את כל לוחמי הקרואו. קרסון כתב בזיכרונותיו: "במהלך המרדף שלנו אחרי בעלי החיים האובדים, סבלנו מאוד, אבל בשל ההצלחה בהשבת הסוסים שלנו ומשלוח אדומי עור רבים לביתם המרוחק, נשכחו סבלותינו עד מהרה".
קרסון התייחס לאומת הבלאקפוט כשבט עוין, והאמין שהם היוו את האיום הגדול ביותר על פרנסתו, ביטחונו וחייו. הוא שנא את הבלאקפוט, והרג רבים מהם בכל הזדמנות. ההיסטוריון דייוויד רוברטס כתב: "היה זה מובן מאליו שהבלאקפוט היו אינדיאנים רעים; לירות בהם בכל הזדמנות אפשרית היה האינסטינקט של איש ההרים וחובתו".
קרסון נתקל כמה פעמים בבלאקפוט. הקרב האחרון עם הבלאקפוט התרחש באביב 1838. הוא התלווה לכמאה אנשי הרים בהנהגתו של ג'ים ברידג'ר. בטריטוריית מונטנה, נתקלה החבורה בטיפי ובתוכו שלוש גופות של אינדיאנים. השלושה מתו מאבעבועות שחורות. ברידג'ר רצה להמשיך הלאה, אבל קרסון וצעירים נוספים רצו להרוג את הבלאקפוט.
הם איתרו את כפרם של הבלאקפוט, והרגו עשרה לוחמים של הבלאקפוט. הבלאקפוט מצאו מחסה בערימת סלעים, אבל הוברחו משם. לא ידוע כמה מבני הבלאקפוט נהרגו בתקרית זו. ההיסטוריון דייוויד רוברטס כתב: "אם משהו כמו רחמים מילאו את חזהו של קרסון כאשר בשנתו העשרים ותשע, הוא צפה במחנה ההרוס של הבלאקפוט, הוא לא טרח לזכור זאת". קרסון כתב בזיכרונותיו שקרב זה היה "הקרב היפה ביותר שראיתי".
דעותיו של קרסון על האינדיאנים התרככו עם השנים. הוא מצא את עצמו יותר ויותר בחברתם ככל שהתבגר. הוא הבין יותר את דרכם ודעותיו על האינדיאנים הפכו יותר אנושיות. הוא דחק בממשלה להפריש אדמות כשמורות לשימושם. כסוכן לענייני אינדיאנים, הוא דאג לכך שאלה תחת פיקוחו טופלו ביושר ובהגינות, וקיבלו מזון ולבוש כראוי. ההיסטוריון דייוויד רוברטס מאמין שנישואיו הראשונים לאישה משבט אראפהו בשם עשב מזמר "ריככו את הסתגלנות הקשוחה של איש ההרים".
מסעות עם ג'ון צ'ארלס פרימונט (1842–1848)

באפריל 1842 שב קרסון לבית ילדותו במיזורי במטרה להפקיד את בתו אדלין להשגחת קרוביו. בדרכו חזרה פגש קרסון בג'ון פרימונט על סיפונה של ספינת קיטור על נהר המיזורי. פרימונט היה קצין בצבא ארצות הברית בחיל ההנדסה הטופוגרפית (Corps of Topographical Engineers). הוא עתיד היה להוביל משלחת למערב. לאחר שיחה קצרה ביניהם שכר פרימונט את קרסון כמורה דרך בשכר של 100 דולר לחודש. זו הייתה העבודה המכניסה ביותר שקיבל קרסון מימיו. פרימונט כתב "הייתי שבע רצון ממנו ואופן דיבורו בפגישה ראשונה זו. הוא היה גבר בגובה בינוני, רחב כתפיים, חזה רחב, בעל עיניים יציבות בהירות כחולות ואורח דיבור כנה, שקט וצנוע".