ממלכת פורטוגל
היסטוריה > שושלת בית סקסה-קובורג-גותה, אחרוני המלכים הפורטוגזים

ב-1836 נישאה המלכה מריה השנייה לנסיך פרדיננד ממשפחת האצולה הגרמנית סקסה-קובורג-גותה, אשר הוכתר כמלך פורטוגל לצידה כחוק בשם פרננדו השני. בשנת 1853 מתה מריה השנייה בדמי ימיה בעת לידת בנה האחד עשר והיא בת 34 בלבד.
יורשה של מריה השנייה לכתר היה בנה פדרו החמישי. בעת מות אימו הוא היה קטין, ואי לכך שימש אביו פרננדו השני כעוצר. בשנת 1855 הגיע פדרו לבגרות ונטל לידיו את רסן השלטון. שלטונו היה יציב לאורך שנים, ופורטוגל הפכה למונרכיה חוקתית לדוגמה, בה נשמרו זכויות הפרט והובטח חופש עיתונות נרחב.
המפלגות הליברליות השיגו קונצנזוס לגבי אופן ניהול משאבי הממלכה, פיתוחן של מסילות הברזל, המסחר והתעשייה, ושמו בצד את המחלוקות בעניין החוקה. אף על פי כן, שרר אי שקט חברתי. הואט קצב התיעוש והמודרניזציה בענף החקלאות ואף נזנח הטיפול בחינוך ובהוראת קרוא וכתוב, בהשוואה לכל מדינה אחרת במערב אירופה.
עם תום המשבר הפוליטי שפקד את הממלכה בשנים 1868–1872, שחפפו לשש שנות דמוקרטיה בספרד, שבה היציבות למערכת הפוליטית. נחנך בה מודל הרוטציה בין המפלגות, שבו שלטו לסירוגין שתי המפלגות העיקריות השולטות, המפלגה השמרנית והמפלגה הפרוגרסיבית. בשנות ה-80 (המאה ה-19) הוענקה זכות הבחירה הן לנשים והן לגברים, צעד משמעותי לקראת החלת זכות בחירה אוניברסלית. עם זאת, מרבית האוכלוסייה, כפרית ברובה, לא ידעה קרוא וכתוב וגם לא התערתה בעניינים פוליטיים, כך שנח היה לשלוט ללא מיצרים במערכת הפוליטית.
בפוליטיקה הפורטוגזית בשלהי המאה ה-19 בלטו מאפיינים של מונרכיה חוקתית - חל בה מודל פוליטי שבו שלטו המפלגות הפעילות בזירה בסבבים. מודל זה כונה בפורטוגזית rotativismo (כלומר - שלטון ב"רוטציה"), ולפיו שלטו שתי המפלגות העיקריות הפעילות באותה עת, המפלגה השמרנית (שכונתה partido Regeneracionista) והמפלגה הפרוגרסיבית (כינויה partido Histórico) בסבבי שלטון עוקבים ולסירוגין.
ב-1890 התפתח משבר קולוניאלי באפריקה והפורטוגזים שיגרו למושבותיהם באפריקה מספר חילות משלוח, במטרה לאחוז בקרקע שבריבונותם ביתר יעילות. מבצעים צבאיים אלה הביאו לצמיחתה וגיבושה של קבוצת קצינים אפריקניסטים ואנטי-ליברליים, שעתידים היו למלא תפקיד חשוב בהיסטוריה המודרנית של פורטוגל. בו בזמן, נוספו לתנועות הרפובליקניות חסידים, ככל שדעכה קרנה של המונרכיה. ב-1908 נורו למוות המלך קרלוש הראשון ובנו נסיך העצר בידי מתנקשים בכיכר המסחר (Praça do Comércio) שבליסבון. המלך החדש, מנואל השני, מנה את ראש הממשלה של אביו, ז'ואאו פרנקו, בין החולקים באשמה בהתנקשות. ז'ואאו פרנקו הודח, אך המלך לא הצליח לשקם את דימוי המונרכיה בעיני העם. ב-1910 הוכרזה פורטוגל כרפובליקה, והמלך יצא לגלות בממלכה המאוחדת.
פסל של מלכה הראשון של פורטוגל אפונסו הראשון, ליסבון
הנסיך אנריקה הספן, פטרון התגליות הפורטוגזיות הראשונות
כחול - שטחי השפעה ימיים ונתיבי שיט וסיור עיקריים (התרשים אינו כולל את התגליות הפורטוגזיות המשוערות של אוסטרליה בתחילת המאה ה-16, ושל ניופאונדלנד ולברדור (שבמזרח קנדה דהיום) בסוף המאה ה-15); אדום - שטחים שהיו בשליטת פורטוגל ; ורוד - שטחים שנחקרו, אזורי השפעה ומסחר, וטענות פורטוגזיות לריבונות
הדוכס דה אולווארס רכוב על סוס - פרי מכחולו של דיאגו ולאסקס, מוזיאון הפראדו, מדריד
המרקיז דה פומבל. ברקע - מעגן הצי בליסבון. תמונה ממוזיאון העיר ליסבון, מאת הצייר הצרפתי לואי-מישל ואן לו, בן תקופתו של מרקיז פומבל.
ציור שמן מאת פרנסיסקו ברטולוזי המתאר את עזיבתה של משפחת המלוכה הפורטוגזית לברזיל, בעת שהחלו כוחותיו של נפוליאון בונפרטה להשתלט על פורטוגל.
דגל פורטוגל בשנים 1830–1910
פרננדו השני, מלך פורטוגל מתוקף נישואיו למלכה מריה השנייה