stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יאנקי (סדרת טלוויזיה)
הערות שוליים

↑  "Yankee Season 1 Review: Another Netflix Drug Lord Series…". Ready Steady Cut. 13 ביולי 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Notes on Streaming: Mexican YANKEE, The Drug War From the Inside". Screen Anarchy. 13 ביולי 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Yankee. Netflix.
ולדימיר בורליוק

| --- | --- |

 לידה:  15 במרץ 1886 (יוליאני) קוטלבה, אוקראינה 
 פטירה:  1917 (בגיל 30 בערך) סלוניקי, יוון 
 זרם באמנות:  פרימיטיביזם 
 
ולדימיר בורליוק (באנגלית: Wladimir Burliuk; באוקראינית: Володимир Давидович Бурлюк;‏ 15 במרץ 1886 – 1917) היה אמן אוונגרד אוקראיני (נאו-פרימיטיביזם וקוביזם). הוא מת בגיל 32 במלחמת העולם הראשונה.
ביוגרפיה

ולדימיר דווידוביץ' בורליוק נולד ב-15 במרץ 1886 בחרקוב, אחיו הצעיר של דייוויד בורליוק. משפחתו בחלקה צאצאית של קוזאקים אוקראינים שמילאו תפקידים בכירים. אמו, לודמילה מיכנביץ', הייתה ממוצא בלארוסי.
בשנת 1903 למד בבית הספר אזבה במינכן, ושנה לאחר מכן היה חייל במלחמת רוסיה-יפן. מ-1905 עד 1910 למד בורליוק בבית הספר לאמנות בקייב. הוא חי במקומות שונים בזמן שלמד - במוסקבה, התגורר מ-1907 עד 1908. ב-1908 חזר לקייב והיה בקשר הדוק עם אלכסנדרה אקסטר ומיכאיל לריאונוב. יחד עם חברי הקבוצה The Zveno ארגנו ולדימיר ודייוויד בורליוק תערוכה אוונגרדית בקייב.
בשנים 1909 עד 1910 התגורר בסנט פטרסבורג ובשנים 1910–1911 התגורר שוב במוסקבה. ב-1910 הפך לחבר בקבוצה אוונגארד במוסקוה יחד עם דייוויד בורליוק, אלכסנדרה אקסטר, קזימיר מלביץ' (לימים גם נתן אלטמן ולדימיר טאטלין). באותה שנה הוא הפך לחבר בקבוצת אמני האוונגרד הידועה בשם סויוז מולודיוז'י (איגוד הנוער).
ב-1911 הצטרף לבית הספר לאמנות באודסה. בשנים 1913 עד 1915 הוא אייר פרסומים רבים במוסקבה, כולל הספר "עזרת המוזות באביב" (1915). הוא גם אייר את "שאגה", 1908–1914 לצד קזימיר מלביץ'.
הוא גויס לצבא הקיסרי ב-1916 ונהרג בשנה שלאחר מכן בזמן שנלחם בחזית המקדונית של מלחמת העולם הראשונה.
הערות שוליים

↑  Pg. 77, Nabokov and his fiction: new perspectives By Julian W. Connolly
↑  Velimir Vladimirovich Khlebnikov, Vladimir Davidovich Burliuk, Kazimir Severinovich Malevich, Roar! Gauntlets, 1908–1914 (Ряв! Перчатки, 1908-1914 г.г.), Saint Petersburg: EUY, 1914
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987009841660805171  BnF: cb12592427s (data)  GND: 143016865  ISNI: 0000 0001 1690 7991  LCCN: no2015100580  LNB: 000329528  RKD: 9797  SUDOC: 185762492  ULAN: 500120075  VIAF: 96567767   WorldCat (עם VIAF): 96567767
טטרה 49

| --- | --- |

Tatra 49
 מאפיינים כלליים
 יצרן:  טטרה (רכב)
 שנות ייצור:  1929–1939
 הרכבה:  צ'כוסלובקיה צ'כוסלובקיה
 סיווג:  תלת אופן
 אורך:  3,300 מ"מ 
 רוחב:  1,600 מ"מ 
 גובה:  1,300 מ"מ 
 משקל:  325 ק"ג (ריק)
 בסיס גלגלים:  2,265 מ"מ
 מפרט טכני
 מנוע:  1  צילינדרים, 4 פעימות,  529 סמ"ק המפיק 7 כ"ס ב-2,500 סל"ד, יחס דחיסה 4.8:1
 הילוכים:  תמסורת ידנית - 3 מהירויות
 מהירות מרבית:  50-60 קמ"ש
 צריכת דלק:  6-8 ליטר ל-100 ק"מ  0.1 ליטר שמן ל-100 ק"מ
 
טטרה 49 (בצ'כית: Tatra 49) הוא רכב בתצורת תלת אופן למטרות הובלה, מתוצרת יצרנית הרכב הצ'כית "טטרה" (באנגלית: Tatra company) אשר יוצר בין השנים 1929–1939.
מספר חלקים לדגם ה"טטרה 49" נלקחו מדגם "טטרה 12" (אנ') אשר יוצר בין השנים 1926–1933, ומדגם "טטרה 30" (אנ') אשר יוצר בין השנים 1926-1931.
"טטרה 49" יוצר במספר תצורות.
תצורות

ארגז מטען קדמי פתוח
ארגז מטען קדמי סגור
מכונית סופרמיני (ארגז מטען קדמי)
מפרט טכני

יוצרו כ-200 יחידות
תלת אופן (2 גלגלים מקדימה, 1 גלגל מאחור)
סוג מנוע : 4 פעימות בהצתת ניצוץ
מאייד: מסוג "Zenith 26 ABC"
אורך ארגז מטען - 1,300 מ"מ
2 מושבים בטור
ארגז המטען - בנוי בקדמת הרכב
מיקום המנוע - לימין הנהג
מערכת חשמל - 12 וואט
גובה נסיעה מהקרקע (ground clearance) - 200 מ"מ
תמונות

"טטרה 49"
שלדת "טטרה 49"
שלדת "טטרה 49" (המנוע 1 צילינדרים, לימין מושב הנהג)
ראו גם

טטרה 20
טטרה 52
טטרה 81
טטרה 87
טטרה 90
טטרה 605
הערות שוליים

↑  "טטרה 49" tatraportal.sk/index
↑  "טטרה 49" - מידות ומפרט טכני auta5p.eu/lang/en/katalog
↑  "טטרה 49" auto.idnes.cz/foto.aspx?r=automoto
↑  תצורות "טטרה 49" strangernn.livejournal
↑  דגם  "טטרה 49" tatra-club
↑  "טטרה 49" - ארגז מטען קדמי סגור sauto.cz/katalog-modelu
↑  "טטרה 49" - תמונה lidovky.cz/foto
↑  "טטרה 49" tyden.cz/rubriky/auta/zajimavosti/replika-modelu-tatra-49-poputuje
↑  תמונה שלדה "טטרה 49" ceskatelevize.cz/ct24/1532440-koprivnicka-firma-vyrabi-repliku-trikolky-tatra-49
↑  "טטרה 49" tatraclub.at/en/fahrzeuge/tatra/36-tatra-49
טטרה 10

| --- | --- |

Tatra 10, דגם מכונית מרוץ
 מאפיינים כלליים
 נקרא גם:  "NW U" (יוצר בין השנים 1915–1918)
 יצרן:  טטרה (עד 1920 היה קרוי "Nesselsdorfer Wagenbau-Fabriksgesellschaft (NW)")
 שנות ייצור:  1915 – 1918  1919 – 1927
 הרכבה:  האימפריה האוסטרו-הונגרית האימפריה האוסטרו-הונגרית (1915–1918)  צ'כוסלובקיה צ'כוסלובקיה (1919–1927)
 מודל קודם:  "NW S" (אנ')
 מודל אחריו:  טטרה 17
 מרכב:  Front-engine, rear-wheel-drive layout (אנ')
 אורך:  4,900 מ"מ
 רוחב:  1,800 מ"מ
 משקל:  1,860 ק"ג (דגם "NW U" שיוצר בין השנים 1915–1918)  1,920 ק"ג
 בסיס גלגלים:  3,635 מ"מ
 מפרט טכני
 מנוע:  6 צילינדרים, בטור, 5,344 סמ"ק המפיק 65 כ"ס ב-2,230 סל"ד  6 צילינדרים, בטור, 5,344 סמ"ק המפיק 68 כ"ס
 הילוכים:  תמסורת ידנית  - 4 מהירויות
 מהירות מרבית:  120 קמ"ש (1919–1927)
 צריכת דלק:  17–19 ליטר ל-100 ק"מ
 מעצב:  Hans Ledwinka (אנ')
טטרה 10 (בצ'כית: Tatra 10) היא מכונית שנבנתה במספר תצורות מתוצרת יצרנית הרכב הצ'כית "טטרה" (באנגלית: Tatra company) אשר יוצרה בין השנים 1915–1927.
הדגם יוצר באימפריה האוסטרו-הונגרית בין השנים 1915–1918, ובצ'כוסלובקיה בין השנים 1919–1927.
עד 1920 החברה הייתה קרויה "Nesselsdorfer Wagenbau-Fabriksgesellschaft" ובשנת 1920 שינתה את שמה ל-"טטרה".
תצורות

מכונית מרוץ
דגם 4 נוסעים
דגם 6 נוסעים
ייצור

בין השנים 1915–1918 יוצרו 10 יחידות. הדגם היה קרוי גם "NW U". לדגם "NW U" הותקנו בלמים על כל ארבעת הגלגלים, ככל הנראה מכונית הייצור הראשונה בעולם עם מערכת בלמים כזו.
בין השנים 1919–1927 יוצרו 129 יחידות.
תמונות

"טטרה 10", דגם מכונית מרוץ
"טטרה 10", דגם מכונית מרוץ
"טטרה 10", דגם מכונית מרוץ
ראו גם

טטרה 49
טטרה 52
טטרה 81
טטרה 87
טטרה 90
טטרה 605
טטרה 158 פניקס
הערות שוליים

↑  Schmarbeck, Wolfgang (1997). Hans Ledwinka: Seine Autos – Sein Leben(in German). Graz: H. Weishaupt Verlag. pp. 35–36. ISBN 3-900310-56-4
↑  Tatra - Passenger Cars, Karel Rosenkranz, TATRA, a. s., 2007
↑  "טטרה 10" tatraportal.sk/?ukaz=popisky/nw_u
טוביאס היסן

טוביאס היסן (בשוודית: Tobias Hysén; ‏נולד ב-9 במרץ 1982 בגטבורג, שוודיה) הוא כדורגלן עבר שוודי ששיחק בעמדות החלוץ והקיצוני השמאלי. לזכותו 34 הופעות בנבחרת שוודיה. טוביאס הוא בנו של שחקן העבר גלן היסן.
קריירת מועדונים

בשנת 2002 הצטרף היסן להאקן ורשם במדיה 66 הופעות וכבש 13 שערים. בשנת 2004 חתם ביורגודן ל-4 שנים. בעונתו הראשונה זכה עם המועדון בגביע השוודי ובשנת 2005 זכה עם המועדון בדאבל.
ב-23 באוגוסט 2006 חתם בסנדרלנד תמורת 1.7 מיליון פאונד. היסן ערך את הופעת הבכורה שלו נגד וסט ברומיץ' אלביון. הוא הבקיע את שער הבכורה שלו בתיקו 1-1 נגד לסטר סיטי, בסיום אותה עונה עלה עם סנדרלנד לפרמייר ליג לאחר שנה של היעדרות.
בקיץ 2007 היה נחוש בדעתו לחזור לשוודיה לאחר שחש געגועים לחברתו ולמשפחתו, וב-25 באוגוסט חתם בגטבורג. בעונת 2009 כבש 18 שערים וביחד עם ואנדרסון היה מלך השערים של הליגה. בעונת 2010 סבל היסן משורה של פציעות, וכבש רק 10 שערים. באותה עונה דחה הצעה מקלאב ברוז' וחתם בגטבורג לעוד 4 שנים. בעונת 2011 כבש 16 שערים והיה סגן מלך השערים באותה עונה אחרי מתיאס ראנגאיי.
בינואר 2014 חתם בשאנגחאי SIPG הסינית לשנתיים תמורת סכום המוערך ב-1.25 מיליון אירו.
קריירה בינלאומית

בצעירותו היסן היה חלק מהנבחרת הצעירה של שוודיה. בינואר 2005 ערך את הופעת הבכורה שלו נגד קוריאה הדרומית במשחק ידידות. ב-22 בינואר 2011 כבש את שער הבכורה שלו במשחק ידידות נגד דרום אפריקה היסן השתתף עם הנבחרת ביורו 2012 ונכון לאוקטובר 2013 כבש 10 שערים ב-31 הופעות בנבחרת.
תארים

הגביע השוודי: 2004, 2005
ליגת העל השוודית: 2005
פוטבול ליג צ'מפיונשיפ: 2006/2007
ליגת העל השוודית: 2007
הגביע השוודי: 2008, 2012/2013
חלוץ השנה בשוודיה: 2013
התשיעית (סרט)

| --- | --- |

כרזת הסרט
 בימוי:  ניקולאי חומריקי
 הופק בידי:  אלכסנדר רודניאנסקי סרגיי מלקומוב
 שחקנים ראשיים:  יבגני ציגאנוב דייזי הד דמיטרי ליסנקוב יורי קולוקולניקוב
 מדינה:  רוסיה
 חברת הפקה:  Non-Stop Production
 חברה מפיצה:  סנטרל פרטנרשיפ
 הקרנת בכורה:  רוסיה 7 בנובמבר 2019
 משך הקרנה:  99 דק' 
 שפת הסרט:  רוסית ואנגלית
 סוגה:  סרט בלשי, סרט מתח 
 תקציב:  450 מיליון רובלים
 הכנסות:  35,710,362 מיליון רובלים
 דף הסרט ב־IMDb
 
התשיעית (ברוסית: Девятая) הוא שמו של סרט מותחן, הרפתקאות ופעולה רוסי בבימויו של ניקולאי חומריקי. בסרט מככבים יבגני ציגאנוב, דייזי הד, מריה סקוראטובה ודמיטרי ליסנקוב.
הסרט מתרחש באמצע המאה ה-19, בבירת האימפריה הרוסית ומתמקד בקורותיו של קצין מחלקת המשטרה רוסטוב, המסתייע במדיום בריטית בחקירת הירצחן של נערות צעירות. הסרט יצא לאקרנים ב-7 בנובמבר 2019.
תקציר עלילת הסרט

סנקט פטרבורג בסוף המאה ה-19 היא עיר עטופה בתשוקה מסיבית למדעי הנסתר. המדיום הבריטית אוליביה ריד מגיעה לבירת האימפריה הרוסית לסבב הופעות בפני קהל מעריצים נלהב. באותו זמן, סדרת רציחות מסתוריות פולחניות מתרחשות בעיר. נערות נחטפות ברחובות, גופותיהן המוטלות נמצאות בחלקים שונים של העיר. על החקירה אמונים השוטר הצעיר סרגיי רוסטוב ועוזרו גאנין. עם כל קורבן חדש, הדברים נעשים מסובכים יותר והחשד מוביל את רוסטוב לאוליביה והוא מחליט לפנות אליה בתקווה כי היכולת האמיתית או הדמיונית שלה לזמן את רוחות המתים תוכל לעזור לעלות על עקבות הרוצח.
צוות השחקנים

יבגני ציגאנוב - סרגיי קונסטנטינוביץ' רוסטוב
דייזי הד - אוליביה ריד
דמיטרי ליסנקוב - גאנין
יורי קולוקולניקוב
הערות שוליים

↑  טריילר הסרט
↑  נתונים באתר קרן הקולנוע הרוסי
↑  טריילר הסרט באתר יוטיוב
↑  Евгений Ткачук: «Каждый сам выбирает, на чём ему свихнуться»
↑  После «Черновика» сызранский актёр Евгений Ткачук снимется в мистическом триллере вместе с голливудскими звездами
↑  Движение в центре Петербурга снова ограничат из-за съемок триллера «Девятая»
↑  Движение в центре Петербурга ограничат из-за съемок триллера
↑  Camera! Action!: что происходит в российском кино
↑  Девятая, 2019
↑  קדימון הסרט באתר יוטיוב
יאנקה דיאגילבה

| --- | --- |

 לידה:  4 בספטמבר 1966 נובוסיבירסק, ברה"מ 
 נהרגה:  9 במאי 1991 (בגיל 24) Inya, מחוז נובוסיבירסק, ברית המועצות 
 מקום קבורה:  Zaeltsovskoye cemetery 
 מוקד פעילות:  ברית המועצות 
 תקופת הפעילות:  מ-1987 
 סוגה:  פוסט-פאנק (Punk), נויז רוק, פולק רוק, רוק פסיכדלי, מוזיקת מחתרת 
 שפה מועדפת:  רוסית 
 כלי נגינה:  גיטרה, גיטרה בס 
 yanka.lenin.ru
 
יאנה סטניסלבובנה דיאגילבה (ברוסית: Яна Станиславовна Дягилева‏; 4 בספטמבר 1966 - בסביבות 9 במאי 1991) הייתה יוצרת, משוררת וזמרת רוסייה, נחשבת לאחת מדמויות המפתח ברוק הסובייטי ונציגה בולטת של ה"אנדרגראונד הסיבירי" של סוף שנות ה-80 של המאה ה-20.
חשיבותה

דיאגילבה נחשבת לפורצת דרך בתחום הרוק הנשי בברית המועצות. אף על פי שמוכרים והוקלטו רק 29 מהשירים שכתבה בעצמה (לא כולל גרסאות כיסוי, ביצוע שירים של אחרים ושירי עם שהקליטה), מדובר ביוצרת שעיצבה דור שלם. את רוח התקופה ההיא, של סוף שנות ה-80, הגדיר אלכסנדר בשלצ'ב כ"תקופת הפעמונים". גם הדימוי הזה קשור בעקיפין לדמותה של דיאגילבה אשר לעיתים ניגנה בפעמונים בהופעות של אחרים.
שיריה של דיאגילבה זוכים לפופולריות רבה גם כיום, גם בגרסאות המקוריות וגם בגרסאות הכיסוי. בשנת 2007 הקליטה אלינה סימון, זמרת אמריקאית ממוצא רוסי, אלבום בשם "Everyone is Crying Out to Me Beware" אשר מורכב מגרסאות כיסוי לשיריה של דיאגילבה.
רוב שיריה של דיאגילבה עסקו בדיכאוניים, כאב, בדידות, בגידות וכעס. לחייה האישיים של דיאגילבה, שהייתה אדם מכונס, דיכאוני ואנהדוני, הייתה השפעה רבה על שיריה המקוריים.
דיסקוגרפיה חלקית

1988 - "נה פולוז'נו!" ("נאסר!")
1988 - "דקלסירובנים אלאמנטם" ("לאלמנטים הלא מוגדרים")
1988 - הופעה חיה בעיר קורגן
1989 - "פרודנו!" ("נמכר!")
1989 - "דומוי!" ("הביתה!")
1989 - "אנגדוניה" ("אנהדוניה")
1990 - "יאנקה וגרז'דנסקאיה אובורונה בהופעה חיה במוסקבה"
1991 - "סטיד אי סראם" ("בושה וחרפה")
בשנת 2009, לאחר מותו של יגור לטוב מאי ספיקת לב ב-19 בפברואר 2008, הוציאו במוסקבה את כל ההקלטות של דיאגילבה בארבעה דיסקים. את הגרסה הכין לטוב עוד בשנת 2007, וסיים את העבודה זמן קצר לפני מותו.
הקרקס המוסקבאי הממלכתי הגדול

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  circus building 
 מיקום:  גגארינסקי ראיון 
 מדינה:  רוסיה 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1971
 תאריך פתיחה רשמי:  1971 
 קואורדינטות:  55°41′40″N 37°32′23″E﻿ / ﻿55.69444389°N 37.53972194°E﻿ / 55.69444389; 37.53972194
 www.greatcircus.ru
  (למפת מוסקבה מוגדלת) הקרקס המוסקבאי הממלכתי הגדול(למפת מוסקבה רגילה) הקרקס המוסקבאי הממלכתי הגדול
 
הקרקס המוסקבאי הממלכתי הגדול (ברוסית: Большой Московский государственный цирк) הוא מבנה המשמש לקרקס הנמצא במוסקבה במפגש של שדרת ורנאדסקי עם שדרת לומונוסובסקי. הבניין נבנה בניהול של האדריכל יעקב בלופולסקי, נפתח ב-30 באפריל 1971 ומאז זהו מבנה הקרקס הגדול באירופה. במבנה מערכת של חמש זירות לשינוי מהיר. יש זירת חזרות נפרדת באזור מאחורי הקלעים. האודיטוריום של הקרקס יכול להכיל 3,400 צופים.
מאז נובמבר 2012 אמן העם של הפדרציה הרוסית אדגרד זפאשני (רו'), מונה לתפקיד מנכ"ל הקרקס בעקבות מכרז שנוהל על ידי משרד התרבות הרוסי. את תפקיד המנהל האמנותי ממלא אחיו - אסקולד זפאשני (רו')‏.
יותר מ-500 אנשים עובדים ב"קרקס הממלכתי הגדול של מוסקבה בשדרות ורנאדסקי": במאים, כוריאוגרפים, מוזיקאים, אמנים. בכל עונה מגיש הקרקס תוכנית חדשה ובדצמבר מועלה מופע מיוחד לשנה החדשה.
הערות שוליים

↑  https://lenta.ru/news/2012/11/15/vernadskij/
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1060212625  VIAF: 311442070   WorldCat (עם VIAF): 311442070 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אמנות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ולדימיר בולייביץ'

ולדימיר בולייביץ' (במונטנגרית: Vladimir Boljević; נולד ב-17 בינואר 1988 בפודגוריצה) הוא כדורגלן ממונטנגרו שמשחק בעמדת הקשר בליגת העל המונטנגרית בקבוצה איסקרה דנילובגרד.
קריירה > מועדונים

ב-15 בפברואר 2011 ולדימיר הצטרף למועדון קרקוביה קרקוב מהמועדון בו התחיל את הקריירה, זטה.
בקיץ 2014 הצטרף לא.א.ק. לרנקה מקפריסין. בשנת 2018 הוא עבר לדוקסה קאטוקופיה הקפריסאית.
קריירה > בינלאומי

בולייביץ' שיחק בנבחרת מונטנגרו בכדורגל עד גיל 21 וערך את הופעת הבכורה בנבחרת הבוגרת במשחק ידידות נגד נבחרת דנמרק.
זכיות > זטה (כדורגל)

ליגת העל של מונטנגרו - אליפות (1): 2006/07
ווייסלאב מרינקוביץ'

ווייסלאב מרינקוביץ' (בסרבו-קרואטית: Vojislav Marinković, בסרבית קירילית: Војислав Маринковић‏; 13 במאי 1876, בלגרד, נסיכות סרביה – 16 בספטמבר 1935, בלגרד, ממלכת יוגוסלביה) היה פוליטיקאי יוגוסלבי יהודי אשר כיהן כשר הכלכלה, שר הפנים, שר חוץ בשתי כהונות, ולתקופה קצרה כראש ממשלת ממלכת יוגוסלביה.
קורות חיים

ווייסלאב מרינקוביץ' נולד בבלגרד לדימיטריה מרינקוביץ' (1835–1911), שהיה פוליטיקאי ועורך דין, ולווליקה לבית קליין, בת הקהילה היהודית שבעיר. אחיו פאבלה מרינקוביץ' (1866–1925) היה פוליטיקאי ודיפלומט אשר כיהן כשר החינוך והדתות של ממלכת סרביה ובהמשך גם ממלכת הסרבים, הקרואטים והסלובנים וכשגריר ממלכת סרביה בממלכת רומניה.
ווייסלאב מרינקוביץ' רכש השכלה תיכונית וכן רכש תואר במשפטים באוניברסיטת בלגרד. בהמשך, רכש דוקטורט במדע המדינה בהתמחות בכלכלה פוליטית בסורבון. ב-1906 כיהן כסגן יושב ראש הפרלמנט של ממלכת סרביה, ובהמשך כיהן כשר הכלכלה של הממלכה. במהלך מלחמת העולם הראשונה, לאחר כיבוש סרביה על ידי מעצמות המרכז, המשיך בכהונתו במסגרת הממשלה הגולה. ב-1919 השתתף כנציג רשמי של סרביה בוועידת השלום בפריז. לאחר כינון ממלכת הסרבים, הקרואטים והסלובנים כיהן במספר כהונות שר, ובכללן שר החוץ בממשלותיהם של ליובומיר דווידוביץ', וולימיר ווקיצ'ביץ' ואנטון קורושץ.
בינואר 1929, לאחר שהמלך אלכסנדר הראשון פיזר את הפרלמנט והחיל דיקטטורה בממלכה, צורף מרינקוביץ' לממשלתו של הגנרל פטר ז'יבקוביץ'. באפריל 1932 החליף את ז'יבקוביץ' כראש הממשלה ומיתן מאוד את צעדי הדיכוי הפוליטי של קודמו. ביולי התפטר מרינקוביץ' בלחצו של המלך אלכסנדר בשל הקו הליברלי שהוביל. במקומו מונה שר הפנים מילאן סרשקיץ' לראש הממשלה. סרשקיץ', שדגל בקו נוקשה, נאלץ להתפטר אף הוא לאחר תקופה קצרה. התפקיד הוצע שוב למרינקוביץ', והלה העמיד מספר תנאים לקבלתו, שנדחו על הסף על ידי המלך אלכסנדר הראשון. ב-1934, לאחר שנרצח המלך אלכסנדר הראשון ופאבלה, נסיך יוגוסלביה מונה לעוצר המלוכה, הצטרף מרינקוביץ' לממשלתו של ניקולה אוזונוביץ' כשר בלי תיק.
מרינקוביץ' היה נשוי לציירת אנה לוזאניץ' (אנ') (1973–1881), והזוג היה חשוך ילדים. הוא נפטר בבלגרד ונקבר בבית הקברות החדש בבלגרד.
הערות שוליים

↑  ווייסלאב מרינקוביץ' - ביוגרפיה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית).
↑  ווייסלאב מרינקוביץ' - ביוגרפיה, באתר biolex.ios-regensburg.de (בגרמנית).
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9811722814905606  BnF: cb10552352m (data)  GND: 133599809  ISNI: 0000 0000 4398 8443  LCCN: no00068227  SUDOC: 057312400  VIAF: 47956982   WorldCat (עם VIAF): 47956982 
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "ווייסלאב מרינקוביץ'".
ווייסלב טנקוסיץ'

| --- | --- |

 לידה:  20 בספטמבר 1880 רוקלאדה, נסיכות סרביה, נסיכות סרביה
 פטירה:  2 בנובמבר 1915 (בגיל 35) טרסטניק, ממלכת סרביה ממלכת סרביה
 מקום קבורה:  בית הקברות החדש של בלגרד (1922) 
 מדינה:  ממלכת סרביה 
 השתייכות:   צבא סרביה
 תקופת הפעילות:  1903–1915 (כ־12 שנים)
 דרגה:  מאיור
 פעולות ומבצעים
 מלחמת הבלקן הראשונה מלחמת העולם הראשונה
 עיטורים
 מסדר הכוכב של קאראג'ורג'ה 
 
ווייסלב טנקוסיץ' (בסרבית: Војислав Танкосић‏; 20 בספטמבר 1880 – 2 בנובמבר 1915) היה איש צבא סרבי. יד ימינו ואיש סודו של דרגוטין דימטרייביץ'. טנקוסיץ' היה ממפקדי ארגון הטרור "היד השחורה", ונודע בשל חלקו בתכנון רצח פרנץ פרדיננד. נהרג במהלך מלחמת העולם הראשונה.
ביוגרפיה

טנקוסיץ' נולד ב-20 בספטמבר 1880 בעיר רוקאלדה שבנסיכות סרביה. הוא למד בבתי ספר צבאיים ולאחר מכן התגייס לצבא סרביה. הוא התיידד עם דרגוטין דימטרייביץ' והשתתף בהפיכה בסרביה ב-1903, ולאחריה הוציא להורג את שני אחיה של המלכה דראגה מאסין. הוא סופח ל"ארגון המהפכה הסרבי" - יחידה מיוחדת אשר נועדה לבצע פעולות גרילה בתחומי האימפריה העות'מאנית לצורך שחרור קוסובו ומקדוניה מידי העות'מאנים. הוא ביצע שלל פעולות בעורף העות'מאני ואף בתוך נסיכות בולגריה, ונודע בשליטתו המעולה באנשיו. על פי המסופר כאשר פעם הם חצו עמו גשר, הוא ביקש מהם ללא כל סיבה לקפוץ מהגשר, והם קפצו ללא היסוס.
עם פרוץ משבר בוסניה ב-1908, רצה טנקוסיץ' להרחיב את פעילויות הגרילה גם נגד האימפריה האוסטרו-הונגרית. הוא הקים בתי ספר מיוחדים בסרביה אשר בהם הוכשרו מתנדבים למטרה זו. הוא גם החל לאסוף מודיעין בבוסניה והרצגובינה. עם זאת, ב-1909 הסתיים המשבר, ופעילותו של טנקוסיץ' התבררה כמיותרת. עם זאת, טנקוסיץ' לא ויתר על איחוד בוסניה והרצגובינה עם סרביה, והיה ידע בדעותיו הפאן-סלאביות. יחד עם דימטרייביץ' וקצינים קיצוניים נוספים, הקים טנקוסיץ' את ארגון הטרור "היד השחורה" (או בשמו הרשמי: "איחוד או מוות"), אשר תמך בביצוע התנקשויות בבכירים ברחבי אוסטרו-הונגריה כדי להביא לאיחוד המיוחל.
כאשר נסללה הדרך למלחמת הבלקן הראשונה ב-1912, החל טנקוסיץ' בהכשרת מתנדבים לפעילות גרילה בתחומי האימפריה העות'מאנית. הוא ברר את המתנדבים בקפדנות, ובין היתר דחה את גברילו פרינציפ בשל ממדי גופו הקטנים. עוד לפני פרוץ המלחמה הוא נשלח לאלבניה, שם יצר קשר עם המנהיג האלבני עיסא בולטיני ויחד עמו יצר מרד אלבני באזור מיטרוביצה בין יוני-יולי של אותה שנה. יומיים לפני פרוץ המלחמה החל טנקוסיץ' בפעילות ללא אישור מהממונים עליו, אולם כעבור שלושה ימים בלבד חבר לצבא הסרבי הסדיר.
ב-1914 טנקוסיץ' היה ממתכנני רצח פרנץ פרדיננד, ואף צייד בעצמו את חוליית הרוצחים. במסגרת האולטימטום של יולי, דרשו האוסטרו-הונגרים את הסגרתו של טנקוסיץ'. בשל כך, הוא נכלא באופן זמני, אולם שוחרר עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה והפלישה האוסטרו-הונגרית לסרביה. טנקוסיץ' פיקד על פלוגת מתנדבים ולחם עמה כנגד האוסטרו-הונגרים. ב-2 בנובמבר 1915, במהלך נסיגה, נהרג טנקוסיץ' ליד הכפר טרסטניק.
חייליו קברו אותו בחשאי בבית הקברות המקומי. עם זאת, האוסטרים הצליחו למצוא את הקבר והוציאו ממנו את הגופה. כתבים אוסטרים צילמו אותה, ופרסמו אותה בעיתונות תחת הכותרת "סופו של טנקוסיץ'". לימים הצליחו חייליו לשעבר להניח את ידיהם על שרידי הגופה, והעבירו אותם לאמו. היא קברה אותם בבית העלמין החדש בבלגרד ב-1922. הקבר נמצא כעת בחלקה IV, בשורה השלישית, קבר מס' 6.
הערות שוליים

↑  SAKUPI SE JEDNA ČETA MALA
↑  אתר בית הקברות
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 13421644X  ISNI: 0000 0000 2789 6194  VIAF: 1223937   WorldCat (עם VIAF): 1223937
טירת קאסה לומה

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  וילה, בית מגורים שהוסב למוזיאון 
 כתובת:  שדרת אוסטין 1 טורונטוטורונטו
 מיקום:  טורונטו 
 מדינה:  קנדה קנדה
 בעלים:  עיריית טורונטו
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  1911–1914 (כ־3 שנים)
 תאריך פתיחה רשמי:  1914 
 אדריכל:  אדוארד ג'יימס לנוקס
 סגנון אדריכלי:  התחייה הגותית 
 קואורדינטות:  43°40′41″N 79°24′34″W﻿ / ﻿43.678116666667°N 79.409341666667°W﻿ / 43.678116666667; -79.409341666667
 http://www.casaloma.org/
  (למפת טורונטו מוגדלת) טירת קאסה לומה(למפת טורונטו רגילה) טירת קאסה לומה
 
טירת קאסה לומה (באנגלית: Casa Loma) היא טירה בטורונטו שבקנדה, הבנויה בסגנון טירות אנגליות בהשפעת הסגנון הברוניאלי הסקוטי. הטירה נבנתה בשנים 1911–1914 על ידי סר הנרי פלט שהתגורר בה תקופה מסוימת.
הטירה כוללת חדרים ואולמות רבים, מעברים סודיים בין הקומות, חממת צמחים, מרתף יינות, אורווה גדולה ועוד. הטירה ממוקמת על גבעה ונשקף ממנה מראה פנורמי של מרכז העיר טורונטו. בטירה צולמו סדרות טלוויזיה שונות וסרטי קולנוע רבים, בהם "שיקגו".
הטירה נפתחה לביקור תיירים בשנת 1937, מושכת תיירים רבים מדי שנה ומהווה אחד מסמלי העיר טורונטו.
גלריית תמונות

הכניסה לטירה
הנוף הנשקף מהטירה
החדר העגול
חדר האורחים
ולדימיר בוגוראז

| --- | --- |

 לידה:  15 באפריל 1865 (יוליאני) אוברוץ', אוקראינה 
 פטירה:  10 במאי 1936 (בגיל 71) רוסטוב על הדון, ברה"מ 
 מקום קבורה:  ליטרטורסקיה מוסטקי 
 מקום לימודים:  Chekhov Gymnasium 
 תחום יצירה:  אתנוגרפיה 
 
ולדימיר בוגוראז (ברוסית: Влади́мир Богора́з, נולד בשם נתן בוגוראז; 27 באפריל 1865- 10 במאי 1936) היה מהפכן, סופר ואנתרופולוג רוסי, הידוע במיוחד במחקריו על אנשי הצ'וקצ'י בסיביר.
ביוגרפיה

בוגוראז נולד בעיר אוברוך במשפחתו של מורה בבית ספר יהודי. בוגוראז שינה את שם הולדתו מנתן לוולדימיר לאחר שהתנצר בבגרותו. כשסיים את גימנסיה צ'כוב ב-1882, הוא נרשם לפקולטה למשפטים של אוניברסיטת סנט פטרבורג, אך פוטר בשל פעילות מהפכנית עם נרודניה ווליה והוגלה לעיר הוריו, שם בילה 11 חודשים בכלא בגין תעמולה מהפכנית. בשנת 1886, הוא עבר לסנט פטרסבורג, שם נעצר והוגלה מאוחר יותר לצפון מזרח סיביר, ליד יקוטסק (1889–1899), שם חקר את העם הצ'וקצ'י, אורח חייהם, מסורותיו, שפתו ואמונותיו, ואסף חומר רב ערך.
בוגוראז פרסם את יצירותיו הספרותיות הראשונות בתחילת שנות ה-80, אך הוא התפרסם בשנים 1896–1897 תחת השם הבדוי הספרותי Tan על שירים ורומנים שפורסמו בכתבי עת שונים. ב-1899 פרסם את הספר "סיפורי צ'וקצ'י" וב-1900 "שירים".
החומרים האתנוגרפיים שפרסם בכתבי העת של האקדמיה הרוסית למדעים, כגון "דגימות של חומרים לחקר השפה והפולקלור של צ'וקצ'י" ו"מחקרי השפה והפולקלור של הצ'וקצ'י שנאספו במחוז קולימה", היו תרומה רבת ערך לפיתוח הבלשנות. ועשה את המחבר ידוע ברחבי העולם. בשנת 1899, בהמלצת האקדמיה למדעים, הוזמן בוגוראז על ידי המוזיאון האמריקאי להיסטוריה של הטבע בניו יורק למשלחת לצפון הפסיפיק (1900–1901) שמטרתה לחקור את האתנוגרפיה, האנתרופולוגיה והארכאולוגיה של החופים הצפוניים של האוקיינוס השקט. שם בוגוראז וחברו ולדימיר יוכלסון היו אחראים על אזור אנאדיר בסיביר, אספו חומרים למחקרים אתנוגרפיים של צ'וקצ'י, קוריאקים, לאמוטים ועמים סיביריים ילידים אחרים. הוא עזב את רוסיה מסיבות פוליטיות ב-1901 והתיישב בעיר ניו יורק, שם הפך לאוצר המוזיאון האמריקאי להיסטוריה של הטבע והפיק את יצירותיו האנתרופולוגיות הגדולות על הצ'וקצ'י (1904–1909).
בוגוראז חזר לרוסיה בשנת 1904. ועזר בארגון קונגרס האיכרים הראשון. ב-1910 יצא לאור אוסף מיצירותיו בעשרה כרכים. ב-1917 הוא הפך לפרופסור לאתנולוגיה באוניברסיטת פטרוגרד. בוגוראז, בעזרתו של לב שטרנברג, ארגן את המרכז האתנוגרפי הרוסי הראשון באוניברסיטה. במהלך שנות ה-20 וה-30 הוא עשה עבודה אנתרופולוגית חשובה ביצירת והוראת שפות כתובות עבור עמים סיביריים ילידים והקים את המכון בלנינגרד לחקר עמי הצפון.
בפגישות שונות הואשם המהפכן הזקן בכך שהפך את המכון למעבדה מדעית, בניסיון לפצל את המכון ולהשיג כוח אישי של "התלהבות מהתרבות הפופוליסטית ושל גישה סנטימנטלית לעמי הצפון"; של הכחשת קיומם של מעמדות בקרב הילידים ו"כתוצאה מכך... הגן עליהם מפני ההשפעה (המזיקה כביכול) של הפיתוח הכלכלי".
אבל בוגוראז ובני בריתו הגנו על עצמם בתקיפות, ובטענה שהם דבקים בקו הפוליטי החדש (הגדרת השמאנים ככוהנים, הפעלת ניתוח מעמדי קפדני על השבטים והנחת היסוד לקולקטיביזציה) הם הצליחו לשמור על עמדותיהם, למרות שהם נותרו תחת בדיקה מדוקדקת.
הערות שוליים

↑  Boas, Franz (1937). "Waldemar Bogoras". American Anthropologist. New Series. 39 (2): 314–15
↑  Katharina Gernet: Vladimir Germanovich Bogoraz (1865–1936): A bibliography. (104 p.) (=Mitteilungen des Osteuropa-Instituts München 33)
↑  Merriam-Webster (1995) Merriam-Webster's Biographical Dictionary; 1st edition. Merriam-Webster. 1184p
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007279059805171  PLWABN: 9810644514705606  BnF: cb134835481 (data)  CiNii: DA01337746  GND: 118868039  ICCU: PUVV242069  ISNI: 0000 0001 1577 3493  LCCN: n79055058  LNB: 000118299  NKC: js2006303694  NLK: KAC201226038  NTA: 070895554  RSL: 000093789  SNAC: w6gn0cqp  SUDOC: 067061540  VcBA: 495/245198  VIAF: 89376113   WorldCat (עם VIAF): 89376113