stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קרב עזה הראשון
מהלך הקרב

את ההתקפה העיקרית, על גבעת עלי מונטר, ביצעה דיוויזיה 53 בפיקודו של איי. ג'י דאלאס. בשל סיבות שאינן ידועות עד היום, דחה דאלאס, על דעת עצמו, את היציאה להתקפה בשעתיים. באותן שעתיים הוא עזב את מפקדתו ונע קדימה לכיוון שדה הקרב, כנראה, בשל רצונו לבחון את היקף הכוח הטורקי המגן. בזמן זה העביר המפקד אשר היה אחראי על ניהול הקרב, גנרל פיליפ צ'טווד, הוראות חוזרות ונשנות אל מפקדתו של דאלאס לפתוח במתקפה, אלא שלא ניתן היה לאתר את דאלאס ולמסור לו את הפקודות. סימני אבק שנראו מרחוק הגבירו, כנראה, את חששו של דאלאס לפתוח במתקפה מאחר שסבר (בטעות) כי מדובר בתגבורת טורקית.
רק בסביבות 13:00 בצהריים, באיחור של חמש שעות מהתכנון המקורי, נתן דאלאס את פקודת ההסתערות. מלבד הדיוויזיה ה-53 עמדו לרשותו גם בריגדה 161 ויחידות הארטילריה שהשתייכו לדיוויזיה 54. במקביל, נתן צ'טווד הוראה לשתי הבריגדות הרכובות שבפיקודו של מייג'ור גנרל הנרי שובל לתקוף את העיר עצמה ממזרח ומצפון.
הרגלים הבריטיים פתחו בהסתערות ממרחק של 1,400 מטר מפסגת עלי מונטר. הם התקדמו בשטח חשוף והיו נתונים להפגזה ארטילרית בפגזי שרפנל שביצעו כוחות המגן הטורקים. בהגיעם למרחק של כ-350 מטר מהיעד, פתחו הטורקים בירי מקלעים ורובים. תחת אש זו החלה מתקפת הרגלים להתפורר. בשעה 15:00 שלח צ'טווד את בריגדה 159 (של דיוויזיה 53), שהמתינה כגיבוי, לתגבור ההתקפה על הגבעה וב-16:20, שלח אף את בריגדה 161, שגם היא המתינה כגיבוי, לחזק את המתקפה הרגלית. בשעה זו כבר הגיעו ראשוני הרגלים אשר שרדו את האש הטורקית אל סמוך לראש הגבעה וניהלו קרב פנים אל פנים עם מגיני הגבעה. עם הדמדומים, הצליחו הכוחות הבריטיים, אשר שלחו לקרב את כל כוח הרגלים שעמד לרשותם, להשתלט על גבעת עלי מונטר. הכוח המגן הטורקי נסוג בצורה מאורגנת אל תוך העיר עזה.
בצהריים, בעת שהחלה הסתערות הרגלים, החלה גם הסתערות הפרשים. כוח המגן הטורקי הוטעה על ידי חוסר פעילותם בחמש שעות ההמתנה ודילל את שורותיו במזרח ובצפון לטובת תגבור הכוחות באזור עלי מונטר. שתי הבריגדות של דיוויזיית הרגלים הרכובים אנזא"ק הצליחו להתקדם בקלות יחסית ולהגיע לג'בליה מצפון לעזה ואף הגיעו לחוף הים. במזרח עזה הם הגיעו עד משוכות הצבר הסמוכות לעיר ואף חברו לכוחות שהשתלטו על עלי מונטר. בשעה 18:00, כאשר הערב החל לרדת על זירת הקרב, הייתה העיר עזה מכותרת מכל צדדיה ומצב הכוח הטורקי היה נואש.
אולם באותה שעה, הגיעה פקודת נסיגה לכוחות הבריטיים מצ'טווד, מפקד הקרב, ודובאל, מפקד הכוחות שהשתתפו בקרב. שלוש סיבות הביאו לפקודת הנסיגה. האחת הייתה חוסר ידיעתם של צ'טווד ודובאל לגבי המצב לאשורו בנקודות האסטרטגיות ובמיוחד, לא היה ברור להם אם נכבשה גבעת עלי מונטר. הסיבה השנייה הייתה נעוצה בכך שסוסי הפרשים לא שתו מים במשך כל היום ולמיטב ידיעתם של צ'טווד ודובאל, לא היו מקורות מים באזור הקרב בהם יכלו הפרשים להשקות את הסוסים. הסיבה השלישית הייתה קבלת ידיעות כי תגבורת טורקית חזקה נמצאת בדרכה לעזה. אחד ממפקדי הבריגדות הרכובות, אשר ספגו אבדות מועטות ביותר בכל יום הלחימה ושלטו שליטה מוחלטת בכל המרחב שמצפון וממזרח לעזה, היה כה נזעם למשמע פקודת הנסיגה, עד כי עמד על זכותו לקבל את הפקודה בכתב, דבר שאכן נעשה.
אחרית דבר

רק למחרת בבוקר, ב-27 במרץ, התברר למפקדי הקרב מה באמת התרחש ואיזו הזדמנות הוחמצה. בעקבות כך ניתנה פקודת התקפה נוספת לכיבוש רכס עלי מונטר ואכן, הבריטים הצליחו להשתלט שנית על הרכס השולט. אלא שאז הגיבו הטורקים בהתקפת נגד מוצלחת שאילצה את הכוחות הבריטים לסגת דרומה אל מעבר לנחל הבשור.
הסיבות העיקריות לכשלונם של הבריטים היו:
עמידתו הסדורה והמאורגנת של כוח המגן הטורקי שגודלו היה פחות מרבע מגודל הכוח הבריטי.
כשלים בהעברת מידע מן המפקדה (שמוקמה בגדתו הדרומית של ואדי עזה) אל הכוחות בשדה הקרב ומשדה הקרב אל המפקדה.
לקרב מונו בעצם שני מפקדים. דובאל שהיה מפקד הכוחות וצ'טווד שהיה מפקד הקרב. דבר זה פגע בקבלת ההחלטות בזמן הקרב.
חוסר במודיעין מספיק מצד הכוח הבריטי. הן בצורת סיורים מקדימים באזור המיועד להתקדמות אל העמדות והן בנושא חוסר מידע מספק לגבי התגבורות הטורקיות ויכולתן להגיע אל שדה הקרב.
גם דובאל וגם מפקדו מאריי מסרו דיווחים למשרד המלחמה הבריטי כי הקרב היה מוצלח. מאריי, אשר שהה בזמן הקרב במפקדתו באל עריש, אף דיווח כי אבדות הטורקים עלו על אבדותיו פי שלושה. הם תירצו את הנסיגה בהגעת התגבורת הטורקית ובכך שהסוסים לא הושקו במשך יום שלם. אולם ידוע כיום כי שתי הבריגדות הרכובות, שהוצבו בחסימה כלפי מזרח לניטרול תגבור הכוח הטורקי, התמודדו בקלות יחסית עם התגבורת הטורקית ואילצוה לסגת. כמו כן, ידוע כי הכוחות הרכובים שהשתתפו בקרב איתרו בשעות שהותם בשדה הקרב מקורות מים נאותים ולא נזקקו להשקיה דחופה של הסוסים. כישלון הבריטים בקרב ועמידתם הנחושה של הטורקים, הביאו למפנה זמני במערכה על ארץ ישראל. לאחר שורה של כישלונות, קיבלו הטורקים עידוד מוראלי וייצבו מחדש את קו ההגנה שלהם בין עזה ובאר שבע. הבריטים שהתארגנו מחדש, ניסו שוב לכבוש את עזה ב-19 באפריל בקרב עזה השני. זאב וילנאי תיאר את המצב שנוצר לאחר הקרב: "כל גאותו הצבאית של ג'מאל פחה (המושל הצבאי הטורקי של הארץ) היה על חשבון כישלון הבריטים בשדות עזה".
לשני הצדדים היו אבדות קשות בקרב. לטורקים היו כ-301 הרוגים, 1,085 פצועים ו-1,061 נעדרים (רובם שבויים) מספרים אלו כללו גם 57 גרמנים ואוסטרים. לבריטים היו 523 הרוגים (מתוכם רק שישה מדיוויזיית הרגלים הרכובים אנזא"ק), 2,932 פצועים ו-412 נעדרים.
ראו גם

קרב עזה השני
לקריאה נוספת

זאב וילנאי, מדריך ארץ ישראל - תל אביב, השרון, השפלה, הנגב, הוצאת "תורּ, ירושלים, 1941 - מהדורת 1950.
ג'ון גריינג'ר, "הלחימה על ארץ ישראל-1917", הוצאת מודן והמעבדה התפיסתית באגף המבצעים, 2012.
ערן דולב, אלונקה על גב גמל, תל אביב: מערכות והוצאת מודן, 2017.
פילדמרשל ארצ'יבלד פרסיוול ויוול, מסעי המלחמה בארץ ישראל, הוצאת אריאל, 2007.
המוזיאון הלאומי לארכאולוגיה (מדריד)

| --- | --- |


החזית הראשית של המוזיאון מבחוץ
 מידע כללי
 סוג:  מוזיאון ארכאולוגיה
 מיקום:  מדריד 
 מדינה:  ספרד 
 מייסדים:  איזבלה השנייה
 מנהל:  קרטר אנדרס פרז
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1867
 תאריך פתיחה רשמי:  9 ביולי 1871 
 תאריך פירוק:  יולי 2011 המוזיאון מתוכנן להיפתח מחדש בתחילת שנת 2014
 
 קואורדינטות:  40°25′25″N 3°41′22″W﻿ / ﻿40.423645°N 3.689422°W﻿ / 40.423645; -3.689422
 דף הבית
  (למפת מדריד מוגדלת) המוזיאון הלאומי לארכאולוגיה(למפת מדריד רגילה) המוזיאון הלאומי לארכאולוגיה
 
המוזיאון הלאומי לארכאולוגיה (ספרדית: Museo Nacional Arqueológico או MAN) הוא מוזיאון לאומי ארכאולוגי השוכן במבנה מהמאה ה-19 שתוכנן על ידי האדריכל פרנסיסקו אלארקון (Francisco Jareño y Alarcón). המוזיאון נוסד בשנת 1867 על ידי צו מלכותי של איזבלה השנייה, מטרת המוזיאון הייתה לאחסן את האוספים של מלכי ספרד בתחומים: נומיסמטיקה, ארכאולוגיה, אתנוגרפיה ופריטי אמנות דקורטיביים. המוזיאון וממוקם ליד פלאסה דה קולון והוא חולק את המבנה עם הספרייה הלאומית של ספרד.
המוזיאון עבר למבנה הנוכחי בשנת 1895. המבנה בסגנון אדריכלי נאו-קלאסי נבנה בין השנים 1866–1892. בשנת 1968 עבר המבנה שיפוץ ושטח המוזיאון הורחב משמעותית. המוזיאון נסגר לקהל ביולי 2011 ופתיחתו מחדש מתוכננת לסוף שנת 2013 או תחילת שנת 2014.
המוזיאון כולל מוצגי אמנות מהתקופות ההפרהיסטוריות ועד המאה ה-19, בעיקר מחצי האי האיברי. בין המוצגים המפורסמים במוזיאון נמצאים מספר פסלים עתיקים, קופסת אחסון עשויה שנהב, חשבוניית כרטיסים של נפייר, חלק מאוצר גוורסאר (Treasure of Guarrazar) ואוסף פסיפסים רומיים, ממצאים קלטים, אטרוסקים וממצרים העתיקה. בנוסף, כולל המוזיאון בתא תת-קרקעי העתקי ציורים מתקרת מערת אלטאמירה.
מאוספי המוזיאון

המוזיאון מכיל אוספים רבים של פסלים ביניהם
פסל גודאה המתפלל - פסל של גודאה, שליט העיר השומרית לגש
פסל הגברת מבאזה (אנ') - הפסל נמצא בשנת 1971 בעיר באזה בגרנדה בספרד. הפסל מתוארך למאה ה-4 לפנה"ס
תכשיטי אוצר גוורסאר - 26 כתרים וצלבים מזהב, שניתנו לכנסייה הקתולית על ידי מלך הויזיגותים במאה השביעית בהיספניה.
פסל הגברת מאיביזה - (אנ') פסל מהמאה השלישית שנמצא באי איביזה
מומיות וארונות קבורה מצריים
המוזוליאום של פוסו מורו (גר') - המוזוליאום נמצא בשנת 1970 בחפירות אכאולוגיות במחוז אלבסטה בדרום ספרד. הוא מתוארך לסוף המאה ה-6 לפנה"ס
פסל הגבירה מאלש (אנ') פסל מהמאה ה-4 שהתגלה במקרה ב-1897 בעיר אלש בדרום מזרח ספרד.
הסרקופג של קונסטנזה דה קסטיליה (ספ') - מהמאה ה-15, הייתה נכדתו של פדרו הראשון, מלך קסטיליה ואם מנזר סנטו דומינגו אל ריאל במדריד
פסלה של ליוויה דרוסילה יושבת - אשתו של הקיסר הרומי אוגוסטוס
מאוספי המוזיאון > גלריה

פסלו של גודאה מתפלל
הגברת מבאזה
אחד הכתרים מזהב מאוסף אוצר גוורסאר
פסל הגברת מאיביזה
המוזוליאום של פוסו מורו
פסל הגבירה מאלש
פסלה של ליוויה דרוסילה
הסרקופג של קונסטנזה דה קסטיליה
פארק המסילה (תל אביב)

#invoke:תבנית מידע
פארק המסילה הוא פארק ציבורי בדרום תל אביב על תוואי מסילת הברזל העות'מאנית בסביבת נווה צדק, בין רחוב נחלת בנימין במזרח ועד למתחם התחנה ורחוב קויפמן במערב. הפארק נפתח בחלקו לציבור באוקטובר 2020. אחת ההשראות המרכזיות לפארק היא פארק המסילה הירושלמי, שנחנך בשנת 2013.
בשטח הפארק ממוקמת תחנת אליפלט של הקו האדום של הדנקל, ובסמוך לקצהו המזרחי ממוקמת תחנת אלנבי. בין תחנות אלה עוברת הרכבת הקלה מתחת למפלס הקרקע, ולפיכך מרבית שטח הפארק הוא למעשה התקרה של אחת ממנהרות הקו ושל פיר הרצל, שבעזרתו נחפרו המנהרות של קו הרכבת.
הפארק הוא באורך של כ-1.3 ק"מ ובשטח של כ-26 דונם. הוא כולל שביל אופניים, שביל הולכי רגל, עצים וצמחייה. בנוסף, משומרים בו מבנים ואלמנטים היסטוריים מתוואי המסילה, כמו גשר שלוש, שפורק ושוחזר במסגרת עבודות הרכבת הקלה, אומנות לתמיכת דפנות הערוץ וה"חלקלקה" – מדרון עפר משופע בין גשר נחושתן וגשר שלוש. במהלך אוקטובר 2022 נפתחו לציבור שאר המקטעים של הפארק ובכך הושלמו פתיחת הפארק כולו לאחר שנתיים שבהם רק חלקו היה פתוח.
תכנון ופיתוח

את תכנון הפארק הוביל משרד האדריכלים קולקר-קולקר-אפשטיין, שתכנן גם את תחנת אליפלט. על אדריכלות הנוף הופקד משרד דן פוקס. משרד מנדל אדריכלים היה אחראי על עבודות השימור לאורך הפארק, שכללו את פירוק ושיחזור גשר שלוש, שימור חומות החפיר, התומכות והחלקלקה, והטבעה משוחזרת של מסילת הרכבת הישנה לאורך שבילי הפארק.
פיתוח הפארק מבוצע וממומן על ידי חברת נת"ע – נתיבי תחבורה עירוניים במסגרת עבודות הרכבת הקלה בעיר.
היסטוריה > רקע

בשנים 1890–1892 הונחה מסילת הרכבת יפו-ירושלים, שיצאה מתחנת הרכבת יפו לכיוון צפון מזרח אל עבר אפיק נחל איילון. סביב קטע זה של תוואי המסילה התפתחה לימים העיר תל אביב, כאשר מסילת הרכבת עוברת ברצועה צרה ומאורכת בין בתי העיר שנבנו משני צידיה. בקטע הגובל בשכונת נווה צדק, בואכה תחנת הרכבת יפו, הועברה המסילה בתוך חפיר, מעין מבתר שנחפר בדיונות החול על מנת למתן את שיפוע המסילה בהתקרבה לתחנה.
במלחמת העצמאות נעצרה תנועת הרכבות בקו, ותחנת יפו הפסיקה לפעול. כשחודשה פעילות הקו לירושלים באוגוסט 1949, הייתה תחנת הרכבת תל אביב (ברחוב הרכבת של היום, ממנה נותר כיום בית המכס) לתחנת הקצה של הקו. קטע המסילה בין תחנת יפו לתחנת תל אביב פורק ב-1950, והרצועה בה עברה המסילה הפכה עם השנים בחלקה לנתיבי תנועה, ובחלקה למגרשי חניה ול"חצר אחורית" של הבניינים שגבלו בה.
היסטוריה > תכנון הרכבת הקלה

עם התגבשות התוכניות להקמת הרכבת הקלה במטרופולין תל אביב, הוחלט שהקו האדום יעבור בחלקו (בקטע תחנת אלנבי – תחנת אליפלט) בתוואי הפנוי של מסילת הרכבת הישנה. בתוכנית המקורית נועדה המסילה בקטע זה להיות עילית, אולם בהמשך הוחלט שגם קטע זה יעבור במנהרה, אשר תיחפר מתחת לתוואי המסילה הישנה ולאחר שתקורה תותיר מעליה שצ"פ (שטח ציבורי פתוח).
בהשראת מיזמים מוצלחים של הפיכת מסילת רכבת ישנה ל"ריאה ירוקה" בלב העיר, כגון "היי ליין" בניו יורק ו"פארק המסילה" בירושלים, הוחלט לייעד את השטח הפתוח של תקרת המנהרה בתוואי המסילה הישנה לפארק.
היסטוריה > התוואי המערבי (פיר הרצל)

לאורך שנים, עד תחילת ביצוע העבודות של הרכבת הקלה והפארק, שימש קטע זה של תוואי המסילה ההיסטורית כחניון.
בנובמבר 2019 פורסם תיעוד על התקדמות הבנייה באזור הפארק. באוקטובר 2020 הושלמו העבודות על הקמת חלקו הראשון של הפארק, בין רחוב פינס לרחוב קויפמן, לאחר שהואצו בעקבות התפרצות נגיף הקורונה בישראל. הקטע בין רחוב פינס לרחוב אליפלט נפתח באותו החודש לציבור הרחב ובחודש דצמבר באותה השנה נפתח המעבר המחבר את הפארק למתחם התחנה. שאר חלקו הראשון של הפארק צפוי להיפתח בזמן הקרוב.
קטע עתידי חדש של הפארק מתוכנן להמשיך דרך רחוב אליזבת ברגנר עד לטיילת ברחוב נחום גולדמן.
היסטוריה > התוואי המזרחי (אזור בית המכס)

בחודש נובמבר 2020 החלה הקמתו של התוואי המזרחי של הפארק בחלקו הדרומי של "בית המכס", הכוללת הסבה של חלק מרחוב הרכבת הפונה מזרחה למדרחוב.
אתרים ונקודות ציון לאורך הפארק

תחנת הרכבת יפו
מגדל נווה צדק
בית רומנו
רחוב הרצל
גשר שלוש
גלריה

מבט מגשר שלוּש
עבודות בפארק, 2020
אמנות רחוב
הנצחה לששת החטופים
ראו גם

היי ליין
פארק המסילה (ירושלים)
הערות שוליים

↑  איתי בלומנטל, רכבת חדשה, מסילה היסטורית: החלו עבודות הקו האדום בנווה צדק, באתר ynet, 14 במאי 2017
↑  מנור בראון, שביל צר עם תרומה רחבה: פארק המסילה הוא בשורה משמחת לת"א, באתר Xnet‏, 5 באוקטובר 2020
↑  תל אביב פושטת צורה ולובשת צורה, מעריב, 2 במרץ 1950
↑  גשר שלוש נבנה במאה ה-19 לאחר שהכרכרה של אהרון שלוש התהפכה בוואדי בדרכו מנווה צדק ליפו. הגשר פורק לטובת מנהרות הרכבת הקלה ולאחרונה שוחזר ונבנה מחדש., באתר פייסבוק, ‏11 בנובמבר 2019
↑  פארק המסילה של תל אביב-יפו נפתח לציבור, באתר עיריית תל אביב-יפו
↑  אסף זגריזק, תיעוד: העבודות מתחת לפארק החדש בתל אביב, באתר ynet, 3 באוקטובר 2020
תוואי מסילת הרכבת, 1946
חפירת תחנת אליפלט על תוואי הפארק, יוני 2019
פיזיקה רפואית

פיזיקה רפואית היא ענף של הפיזיקה היישומית, העוסק ביישום הפיזיקה למטרות הרפואה. יישומי הפיזיקה ברפואה משמשים ברובם לצורכי הדמיות רפואיות ורדיותרפיה, אך גם נוגעים בתחומים רבים נוספים של הרפואה. מחלקות של פיזיקה רפואית מצויות בבתי חולים ובאוניברסיטאות ועיסוקן כולל מחקר, פיתוח וטיפול רפואי.
בישראל

בענף פועלים 50 חברים בלבד, במספר מצומצם של בתי חולים הפרוסים לאורך מדינת ישראל:
בית החולים רבקה זיו, צפת.
בית החולים רמב"ם, חיפה
בית החולים תל השומר, רמת גן
בית החולים איכילוב תל אביב
ביה"ח אסותא, תל אביב
ביה"ח הדסה, ירושלים
ביה"ח שערי צדק, ירושלים (עתיד להיפתח)
ביה"ח בילינסון, פתח תקווה
ביה"ח אסותא אשדוד (עתיד להיפתח)
ביה"ח סורוקה
בישראל אין הכשרה מסודרת למקצוע פיזיקה רפואית ולפיזיקאים הממלאים את התפקיד תואר ראשון בהנדסה גרעינית או תואר בפיזיקה.
הערות שוליים

↑  Medical Physics - International Organization for Medical Physics, ‏2018-03-27 (באנגלית אמריקאית)
ערך זה הוא קצרמרבנושא פיזיקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007560688705171  BnF: cb120499614 (data)  GND: 4130758-6  LCCN: sh85083001  NKC: ph115190
שוק הכתנים

שוק הכתנים ובסופו השער להר הבית, ינואר 2008
הכוס, סמלו של תנכיז. על גבי הכניסה לח'אן בשוק הכתנים
מפת הרובע המוסלמי
שוק הכתנים, "שוק מוכרי הכותנה", "שוק עושי הכותנה", או "שוק מנפצי הכותנה" (ערבית: سوق القطانين סוק אל-קטאנין), כיום "רחוב החנויות", הוא שוק מקורה ברובע המוסלמי בעיר העתיקה בירושלים, המוביל אל אחד משערי הר הבית הקרוי על שמו, שער מוכרי הכותנה.
מבנה השוק

מבחינת מראהו כיום, השוק נשאר כמעט כמו שהוא מאז המאה ה-14. אורך השוק, התחום בשני צידיו בשערים מפוארים, הוא כמאה מטרים והוא בנוי על סוללה רחבה שנסללה מעל שרידי מבנים וקמרונות המגשרים על אפיק הגיא המרכזי, בין רחוב הגיא להר הבית.
ניכרת ההקפדה שהושקעה בבנייתו, הכוללת קמרונות מסוגננים, פתחי אוורור ותאורה, וגרם מדרגות רחב המוביל את ההולכים אל שער מוכרי הכותנה בהר הבית (באב אל-קטאנין, باب القطانين). השוק הוא דו-קומתי לכל ארכו, בקומת הקרקע יש כ-50 חנויות, ובקומה השנייה - דירות מגורים.
מלבד חנויות ממוקמים בשוק שלושה מוסדות:
מבנה השוק > בתי המרחץ

שלושת בתי המרחץ הוקמו ככל הנראה על בסיס בתי מרחץ מהתקופה הרומאית. קרבתם הרבה להר הבית, ייעדה אותם לשירות של עולי הרגל המוסלמים. בתי המרחץ היו פעילים עד שנות ה-80 של המאה ה-20. בתי המרחץ עברו שיפוץ נרחב וצפויים להיפתח מחדש בקרוב.
חמאם אל-עֵין - מרחץ המעיין (או הבאר), בפינת השוק ורחוב הגיא, כיום נותר ממנו סביל הפונה אל רחוב הגיא. המים לחמאם ולסביל הובלו דרך אמת המים שהתקין תנכיז מאזור בריכות שלמה.
מוסתחם דרג' אל-עין - מרחץ זה התגלה במהלך חפירה ארכאולוגית בראשית שנות האלפיים. בכל החיבורים שקדמו לכך נכתב כי בשוק היו רק שני בתי מרחצאות.
פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
חמאם א-שִיפָא - מרחץ הבריאות, בצידו השני של השוק, סמוך להר הבית. מרחץ הבריאות נחשב במסורת המקומית למרחץ שמימיו מגיעים מבאר זמזם שבמכה. האגדה מספרת על עולה רגל ממוצא הודי, שהגיע עם ספל נחושת בידו, אל מכה. ביקש שם לשתות מבאר זמזם ליד הכעבה והספל נשמט מידיו אל הבאר. כמנהגם של עולי הרגל בימי הביניים, הגיע אל ירושלים, ובא להיטהר במרחץ הבריאות אל-שיפא. לפתע, במימי המרחץ הוא מוצא את אותו הספל צף ועולה לקראתו, ללמדנו שמי החמאם ניזונים מבאר זמזם הקדושה. ניסיון אחר להסביר את נביעת המעיין היא על ידי קישור בינו לבין מעיין הגיחון, על רקע הטענה שטעם המים בהם דומה. מקור נביעת מי חמאם א-שיפא אינו ידוע והדבר לא נחקר די צרכו כיוון שכל המתחם נמצא בשליטת הווקף. ההערכה של הארכאולוג דן בהט היא שמקור הנביעה הוא באזור הר הבית ושממנו נמשכת תעלה תת-קרקעית אל החמאם. יהוסף שוורץ, שהתגורר ברחוב הגיא, לא רחוק משם כתב:
גם סמוך לבנייני חורבות מקום המקדש בצד המערבי נמצא בור אחד אצל מרחץ הנקרא "חמם אלשפע" וכעת ביתי סמוך למרחץ זה כעשרים אמה - שהוא עמוק הרבה ומימיו גם כן כטעם מי השלוח.
מבנה השוק > ח'אן תנכיז

בצדו הדרומי של הרחוב, כשליש מהקצה המערבי של השוק נמצא הפתח לח'אן תנכיז. הפתח הוא מבנה איוון, ובתוכו פתחים לארבע חנויות, המהוות מעין "שוק בתוך שוק". הח'אן עצמו הוא חצר פתוחה ומסביבה חדרים.
ח'אן, אכסניה, עבור סוחרים ועולי רגל, הראשון שהוקם בתוך העיר. בשטחו נמצא כיום המכון ללימודי ירושלים של אוניברסיטת אל-קודס ומשרדי האגודה האיסלמית המארגנת את מסעות החג' עבור תושבי ירושלים.
יהודים בשוק > שמו של הרחוב בפי היהודים

בפי יהודי ירושלים נקרא השוק "החנויות" ("חנויעס"), תוך זיהוי מוטעה שלו עם הסטיו המלכותי שהיה בהר הבית. חוקר ארץ ישראל אברהם לונץ תיאר את השוק "שבעבר היה שוק צמר הגפן וכיום כולו חנויות סתומים בעפר", והמשיך:
בנין החנויות האלה יראה בעליל כי מימי קדם מוצאם וההמון יאמין כי החנויות האלו הם החנויות אשר בהם ישבו הסנהדרין אחרי צאתם מלשכת הגזית [שבבית המקדש ראו מסכת שבת ט"ו ע"א] אך אין כל יסוד וזכר להשערה זו
כמו כן האמינו כי ארון הברית הוטמן תחת שער הר הבית שבקצה השוק, ועל כן נמנעו יהודי ירושלים להלך בו משום הקדושה. הרב חיים אלפנדרי למשל, מוסר כי שמע מ"חסידים ואנשי מעשה" שהם נמנעים ללכת ב"מסילה" זאת ולשאלתו על מנהגם ענו שיש לומר שארון הקודש גנוז תחת שער קיפונוס, שאותו זיהו עם שער הכתנים.
יהודים בשוק > פעילות יהודית בשוק

דומה כי היהודי הראשון שפעל בשוק היה יצחק שור, חסיד רוז'ין שפתח ב-1848 יקב בחצר סמוכה לשוק מצפון. הקיר המזרחי של המרתף שבו שכן היקב היה המשכו של הכותל המערבי. בשוק פתחה כלתו, רוזה, בית ממכר ליין שבו נמכר יין ה"קונדיטון" שיוצר ביקב וכן משקאות חריפים נוספים כערק וברנדי. המקום נודע כ"חמארה רוזה", כלומר: "הפונדק של רוזה".
אליעזר בן-יהודה, עם עלייתו ארצה ב-1881, התיישב בירושלים, ושכר דירה דלה ממשפחה יהודית ספרדית מעל שוק עושי הכותנה.
בשנת תר"ס (1900) נרכשה חצר היקב על ידי הרב מנחם מנדל ראנד. בחצר גרו כ-30 משפחות יהודיות, ובהם רבנים נודעים (ר' נפתלי חיים הורוביץ, ר' שניאור זלמן פרומקין), ומשפחות נזקקות (ביניהן משפחת אליעזר בן-יהודה). ראנד, שהיה כהן, בחר בחצר הזאת בגלל קרבתה להר הבית ומתוך אמונה משיחית שכל יום הוא עשוי להיקרא לעבודה בבית המקדש. במרתף המשיך לפעול היקב של משפחת שור - היקב הראשון בירושלים. בפרעות תרפ"ט (1929), נשדדה החצר ונשרפה, והמשפחות היהודיות איבדו את בתיהם ואת כל רכושם, ועברו לבתי ראנד שבירושלים המערבית. כיום יש מספר דירות בקומה השנייה של השוק שבהן מתגוררים תלמידי ישיבת עטרת כהנים.
בשנת 1885 רכשה אלמנה בשם מושקע בת הקדוש ר' שלמה ליב חורבה במקום והחליטה להפוך אותה לטחנת קמח. אך המעשה הסתיים באסון:
אסון איום קרה ביום הראשון לשבוע זה... אשה אחת מבנות אחינו האשכנזים שכרה פה חורבה אחת במקום ה ח נ ו י ו ת (הדגשה במקור) אשר על שער המערב להר הבית לתקנה ולעשות בה מטחנה. האשה הזאת שכרה לה אמן לבנות כפה גדולה על אחד החדרים החרבים והוא עשה מלאכתו ברמיה, ויהי ככלות המלאכה והעמודים אשר עליהם נשענה הכיפה בהבנותה הוצאו ביום הנזכר ותבוא האשה וחתנה ומשרתיה להתבונן על הבניין ולהכניס את הדרוש בו פנימה, ותפול הכיפה על הנאספים בבית... והאשה מושקע בת הקדוש ר' שלמה ליב וחתנה מנחם מן כץ בן תשע עשרה נקברו ואתם מחמדי אחד, שומר הבניין.
לאחר מכן, ב-1886, רכשה את המבנה והציוד משפחת ברמן, מבעלי מאפיית ברמן והתחילה להפעיל במקום טחנת קמח.
בשנים האחרונות יהודים רבים מגיעים, כקבוצות או כיחידים, להתפלל במדרגות שער הכותנה כחלק ממנהג שהתחדש לעבור ולסובב בשערי הר הבית.
מאז שנת תש"פ מתקיים במקום מניין קבוע לתפילת שחרית כותיקין עם הנץ החמה בכל יום שישי ובראשי חודשים, מספר המשתתפים במניין עומד על כ-60 ומעלה בימי שישי רגילים, וכ-120 בראש חודש החל ביום שישי. רובם בני ישיבות ואברכים מהמגזר החרדי, וחלקם חברי ותומכי אגודת קדושת ציון. משנת תשפ"ב, המניין מתקיים גם בחול המועד סוכות ופסח ובחנוכה (כ-150 משתתפים), ולעיתים, מתקיים לאחריו סיבוב שערים סביב הר הבית עם מדריך. החל מחודש טבת תשפ"ג, המניין מתקיים גם בימי ראשון בבוקר. בין משתתפי המניין, לפרקים, ניתן למנות את הרב שלמה זעפרני, הרב יצחק ברנד, הרב נתן רוטמן והרב יוסף יואל קאהן.
שער הכותנה מתייחד בהיותו השער הקרוב ביותר למקום בית קודשי הקודשים, אף יותר מרחבת הכותל המערבי (שער הכותנה ממוקם גם הוא בכותל המערבי, בנקודה צפונית לקטע הכותל שמול רחבת הכותל). לפעמים המשטרה חוסמת ליהודים דתיים את המעבר לשוק מאמצעו או מתחילתו.
שער מוכרי הכותנה

שער מוכרי הכותנה (ערבית: باب القطانين "באב אל קטאנין") הוא שער הכניסה לשוק מכיוון הר הבית. השער המפואר (למעשה, המפואר ביותר מבין שערי הר-הבית, במבט מרחבת הר הבית החוצה) נבנה בין השנים 1336–1337 על ידי תנכיז. השער נושא כתובת הקדשה המעידה על תאריך הבנייה וזהות הבנאי.
השער בנוי בסגנון ממלוכי מפואר ואופייני, וכולל אבלק (תשליב אבנים) בצבעי אדום צהוב שחור ולבן וראשו מעוטר במוקרנס ("נטיפים").
השער, הנמצא כ-240 מטרים צפונית לקצה הדרום-מערבי של הכותל המערבי, ממוקם בדיוק כמעט מרבי מול כיפת הסלע, והוא השער הקרוב ביותר אליה מבין כל שערי הר הבית.
ראו גם

ירושלים בתקופה הממלוכית
תנכיז
שוק העיר העתיקה בירושלים
לקריאה נוספת

יוסף דרורי, ירושלים בתקופה הממלוכית ו-אדריכלות ממלוכית בירושלים, בתוך: אלי שילר (עורך), תולדות ירושלים מחורבן בית שני ועד לתקופה התעות'מאנית, אריאל 83-84, 1992. עמודים 169-206.
עפרה רגב, ממלוכ כי ימלוך, בתוך אייל מירון (עורך), ירושלים וכל נתיבותיה, יד בן צבי, ירושלים, תשנ"ז (1996) עמודים 142-153.
אלי שילר, ה"חברה למען ירושלים" ותרומתה לשימור ושיקום העיר העתיקה, קרדום 21-23, יולי 1982. הפרק על שיקום השוק, עמודים 131-133.
שבתי זכריה, שוק הכותנה - ה"חנויות" בירושלים העתיקה, ירושלים תשמ"ז 1987.
Michael Hamilton Burgoyne, Mamluk Jerusalem, British School of Archaeology in Jerusalem, Jerusalem, 1987, pp. 273-298
הערות שוליים

↑  חפירות ארכאולוגיות באתר רשות העתיקות
↑  אלי שילר, ה"חברה למען ירושלים" ותרומתה לשימור ושיקום העיר העתיקה, קרדום 21-23, יולי 1982. עמ' 133
↑  אברהם משה לונץ, מורה דרך בארץ ישראל ובסוריה, תרנ"א (1891) עמוד 149
↑  שבתי זכריה, ירושלים הבלתי נודעת, ספריית בית אל, עמודים 153-155.
↑  בראשות הגר"ש זעפרני: כמאה בני ישיבות התפללו בשער הכותנה, כתבה מאתר "המחדש"
↑  https://www.jdn.co.il/flashes/1711118/
שוק הכתנים, לאחר השיקום של 1919
הכניסה לשוק מרחוב הגיא
יהודים ברחבה שלפני השוק

שער מוכרי הכותנה, מבט מהר הבית אל השוק
המוזיאון הארכאולוגי הלאומי של קליארי

| --- | --- |


 מידע כללי
 סוג:  ארכאולוגיה
 כתובת:  piazza Arsenale, 1, 09124 Cagliari CA, Piazza Arsenale 1, Cagliari 
 מיקום:  קליארי 
 מדינה:  איטליה 
 מבקרים בשנה:  66,938 (נכון ל־2015)
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1800
 תאריך פתיחה רשמי:  1800
 מידות
 שטח:  2,188 מ"ר (נכון ל־2015) 
 
 קואורדינטות:  39°13′20″N 9°07′00″E﻿ / ﻿39.2222159°N 9.1167181°E﻿ / 39.2222159; 9.1167181
 אתר רשמי
  (למפת סרדיניה מוגדלת) קליארי סאסארי קוארטו סנט'אלנה  אולביה אלגרו נואורו אוריסטאנו קורסיקה הים הטירני  הים התיכון המוזיאון הארכאולוגי הלאומי של קליארי(למפת סרדיניה רגילה) קליארי סאסארי קוארטו סנט'אלנה  אולביה אלגרו נואורו אוריסטאנו קורסיקה הים הטירני  הים התיכון המוזיאון הארכאולוגי הלאומי של קליארי
 
המוזיאון הארכאולוגי הלאומי של קליארי (באיטלקית: Museo Archeologico Nazionale di Cagliari) בעיר קליארי, בירת סרדיניה, הוא אחד המוזיאונים החשובים באי. מאז שנת 1993 שוכן המוזיאון במצודת המוזיאונים (Cittadella dei musei) של העיר אשר שימשה בעבר כארסנל לאחסון ולתחזוקה של כלי נשק ותחמושת (Arsenale), ברובע המצודה (Castello). בתחום הארכאולוגיה הוא המוזיאון העיקרי באי, ומצויים בו ממצאים חשובים שנחשפו באי והשייכים לתרבות הנוראגית, לתרבות העם הסרדי, לתקופת רומא העתיקה ולתקופת האימפריה הביזנטית.
במוזיאון מצויות קערות שמן להדלקה המיוחסות ליהודי סרדיניה. בסיסן הוא על מנורה של שלוש או שבע רגלים.
מבנה המוזיאון

התצוגה של המוזיאון משתרעת על פני ארבע קומות וכוללת ממצאים שהתגלו בחפירות ארכאולוגיות שבוצעו באי. בקומה הראשונה - התצוגה עוברת ברפרוף על ממצאי התרבות של האי מהתקופת האבן החדשה - התקופה הנאוליתית עד שלהי תקופת ימי הביניים. הם מוצגים בסדר, אשר יישאר חרוט בזיכרון.
שאר שלוש הקומות, אשר שתים מהן נחנכו ביוני 2000 והשלישית עומדת להיפתח. אלה נערכו לפי הקריטריון הטופוגרפי, דהיינו המוצגים הם לפי מיקומם, אשר הוא בעל משמעות יותר למבקר:
עידן הפרהיסטוריה מיוצג על ידי ממצאים מאתרי קבורה : pre-nuraghic הנקרופוליס של Anghelu Ruiu ו-Nuraghe Palmavera ו- Nuraghe Nieddu . בין השאר נמצאו: מחרוזות, שרשרות וענקים מעצמות. אופייני להם הבסיס המשולש, מעין חצובה, מרוכזת למרכז אחד. טיפוסי לתרבות הקיקלדית (Cycladic civilization) המבטאים את אמא האדמה. וכן ממצאי התרבות ה-Ozieri הקדומה.
התרבות הנוראגית - ממצאים מברונזה
הפיניקים - כתובות ביוונית ואיטליוטה (italiota)
האטרוסקים - חפצי אומנות המאה ה-6 לפנה"ס והמאה ה-7 לפנה"ס
מצרים - בבסנ'אנטיוכו נמצא פסל מצרי
רומא העתיקה - נמצא פסל משיש של אל אומאי ושל קיסר