stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פרשת הארדן-אוילנבורג

קריקטורה לעגנית כנגד וילהלם מהעיתון הסאטירי הגרמני "אוּלְק" (Ulk) משנת 1907, על רקע התפוצצות הפרשה. האישה אומרת לבעלה (הדומה בסגנון שפמו לווילהלם) "לו רק היית גבר אמיתי". הגבר עונה לה "לו רק היית גם את גבר אמיתי".
פרשת הַארְדֶן-אוֹיְלֶנְבורג (בגרמנית: Harden-Eulenburg-Affäre), או בקיצור פרשת אוילנבורג, הייתה פולמוס שהתנהל בין השנים 1907–1909 סביב סדרת משפטים צבאיים וחמישה משפטים אזרחיים שנערכו בעקבות האֲשמה בהתנהגות הומוסקסואלית, שאליהם נלוו משפטים בסוגיות לשון הרע, שבהם לקחו חלק חברים בכירים בקבינט של קיסר גרמניה וילהלם השני ופמלייתו.
הפרשה נסבה סביב ההאשמות שפרסם העיתונאי ממוצא יהודי מקסימיליאן הַארְדֶן (אנ') בנושא יחסים הומוסקסואליים בין הנסיך פיליפ מאוילנבורג, מידידיו האישיים הקרובים ויועציו הנאמנים של הקיסר, וגנרל קונו פון מולטקה (Kuno von Moltke). ההאשמות והאשמות-הנגד הלכו והתרבו, והובילו עד מהרה לטביעת המונח "החוג הליבנברגי" (Liebenberger Kreis) – על שם מקום מושבו של הנסיך פיליפ, לִיבֶּנְבֶּרְג – לציון חוג חבריו ההומוארוטי של הקיסר וילהלם השני.
הפרשה קיבלה פרסום רב, והיא נחשבת לאחת מהשערוריות הגדולות ביותר בזירת הפְּנים של הקיסרות הגרמנית והיה לה גם פרסום רב בצרפת, אנגליה וארצות הברית. כ-5,000 פרסומים הופיעו בעיתונות בנושא. הפרשה הובילה לאחד מהדיונים הציבוריים הראשונים בגרמניה בסוגיית ההומוסקסואליות (בדומה למשפטו המפורסם של אוסקר ויילד בבריטניה).
רקע > רקע פוליטי

אפשר לראות את נקודת המוצא של פרשת אוילנבורג כקרע בין תפיסות פוליטיות ושאיפות למקומה של גרמניה כמעצמה בין ביסמרק והקיסר וילהלם השני. הראשון, עיצב את גרמניה כמעצמה גדולה תחת וילהלם הראשון, שנתן לקנצלר חופש פעולה. ואילו וילהלם השני ביסס "שלטון אישי", ותבע מחדש עבור עצמו, כמלך, סמכויות חוקתיות שעד כה הוטלו על הקנצלר. הוא ראה בעצמו את התגלמות השליחות ההיסטורית של הרייך.
הנסיך פיליפ מאוילנבורג היה קצין ודיפלומט ממקורבי הקיסר וילהלם השני. פליפ החזיק בהשקפות האנטי-אימפריאליסטית ונחשב כמי שלא רואה בצרפת האויב הנצחי של גרמניה. בשל דעותיו אלו, אנשי צבא ומשרד החוץ ראו בו אויב. אולם, מעמדו המיוחד אצל הקיסר והשמועות "שהוד מלכותו אוהב את פיליפ אולנבורג יותר מכל יצור חי אחר" הגנו עליו. ברנהרד פון בילוב, קנצלר גרמניה, שנאבק על מעמדו, הזכיר בנאום בריכיסטג, בקיץ 1906, כי ישנה קליקה הקרובה לקיסר שמבקשת לפגוע באומה ובשליט. פון בילוב, הדגיש שאין סכנה לקיסר.
רקע > היחס להומוסקסואליות

בשנות השמונים של המאה ה-19, החל המחקר האקדמי על מיניות והמידע על הומוסקסואליות היה נגיש יותר. הומוסקסואליות נתפסה כבגידה במדינת הלאום, שקידשה את גבריות הטרוסקסואלית ומשפחה. הומוסקסואלים נתפסו כקוסמופוליטיים ועל כן לא נאמנים למדינת הלאום. בברלין בתחילת המאה ה-20,התקיימה תת-תרבות הומוסקסואלית ענפה, על אף החוק האוסר יחסים כאלו.
הנסיך פליפ שנחשד כהומוסקסואל, נתפס על ידי פון בילוב, הארדן ואחרים כאיום על גרמניה וכמי שמסית את הקיסר ומחליש את המדינה.
פרסום הטענות לקשר הומוסקסואלי

בסתיו 1906, פרסם העיתונאי מקסימיליאן הארדן בשבועון, Die Zukunft, שייסד ב-1892, מאמר בו האשים את הנסיך פליפ כמי שעומד בראש קליקה הומוסקסואלית בממשלת האימפריה. הפרסום הראשון היה דיאלוג, לכאורה, בין שני גברים שכינו האחד את השני בשמות חיבה. זהות הדמויות בדיאלוג הייתה ברורה רק לקבוצה מצומצמת. הארדן טען כי הקליקה הצליחה להוביל לנפילתו של קנצלר גרמניה הראשון, אוטו פון ביסמרק, ב-1890 ולבודד את הקיסר, וילהלם השני, מעמו. הארדן המשיך וטען כי הם הובילו את גרמניה לבידוד בינלאומי. הציבור הגרמני, שהיה יותר ויותר ביקורתי כלפי האצולה, ראה בהחוג הליבנברגי, כאשם לכישלונות פוליטיים רבים בתקופת שלטונו של וילהלם השני. בפרסום בינואר 1907, טען הארדן שהנסיך יש מערכת יחסים לא הולמת עם השגריר הצרפתי בברלין.לאחר הפרסום הנסיך פיליפ מאוילנבורג עזב עם משפחתו לספא בשווייץ וחזר בינואר 1907. באפריל 1907, חשף הארדן שהדמויות המרכזיות בקליקה הן הנסיך פליפ והגנרל קונו פון מולטקה. האשמה החמורה ביותר הייתה שהקיסר מושפע מקבוצה הומוסקסואלית, שאינה נאמנה לגרמניה. רק אחרי הפרסום השלישי נודע לקיסר על האשמות והוא דרש מהנסיך פליפ אולנבורג ומולטקה, לתבוע את הארדן על הוצאת דיבה. תביעת דיבה משמעה היה פתיחת תיבת פנדורה של ליטיגציה, כמובן, שתחייב את הדמויות הבולטות בפרשה להעיד שמעולם לא קיימו יחסי מין עם גברים.
השפעות פרשת הארדן-אוילנבורג

חשיפת האשמות הדרישה של הקיסר לתביעת נגד הוצאת דיבה הובילו לסדרה של משפטים צבאיים וחמישה משפטים אזרחיים.
משפט הדיבה מולטקה נגד הארדן בוטל מטעמים פרוצדורליים, ופרקליט המדינה החליט לאפשר משפט דיבה פלילי. הניזוק הגדול יותר מהפרשה היה הנסיך פיליפ מאוילנבורג שהאשמות גרמו להרחקתו מקייסר ומחצר המלוכה. לאחר שאוילנבורג נשבע שמעולם לא עסק בפעילות הומוסקסואלית, הארדן מצא עדים גברים שטענו כי היו איתו יחסים "מגונים". הנסיך נעצר בגין עדות שקר בשנת 1908. במשפט בגין עדות שקר, לא הייתה פסיקה. ההליכים נפסקו עקב מצב בריאותו הלקוי של אוילנבורג.
פרשת הארדן-אוילנבורג זכתה להד תקשורתי נרחב באירופה וארצות הברית, כ-5,000 פרסומים הופיעו בעיתונות בנושא.
פרשה זו היא דוגמה לשימוש בהומופוביה כאמצעי להשגת מטרות פוליטיות מסוימות.
הערות שוליים

↑  כיום רובע ברשות המקומית לוונברגר לאנד (Löwenberger Land) במחוז אוברהאוול (Oberhavel) בצפון מדינת ברנדנבורג.
↑  Domeier, Norman 1979- Verfasser., The Eulenburg Affair : a cultural history of politics in the German empire, עמ' 11, ISBN 978-1-78204-458-1
1 2 3 4  Steakley, James D. (revised 1989). "Iconography of a Scandal: Political Cartoons and the Eulenburg Affair in Wilhelmin Germany", Hidden from History: Reclaiming the Gay & Lesbian Past (1990), Duberman, et al., eds. (New York: Meridian, New American Library) ISBN 0-452-01067-5.
1 2 3 4 5  Domeier, Norman 1979- Verfasser., The Eulenburg Affair : a cultural history of politics in the German empire, עמ' 16-19, ISBN 978-1-78204-458-1
1 2 3  Norman Domeier, The Homosexual Scare and the Masculinization of German Politics before World War I, Central European History 47, 2014-12, עמ' 737–759 doi: 10.1017/S0008938914001903
↑  Malte Goebel, The Eulenburg Affair, 2000-12-21, ISBN 978-3-638-96920-8. (באנגלית)
1 2 3  Robert Beachy, The German Invention of Homosexuality, The Journal of Modern History 82, 2010-12, עמ' 801–838 doi: 10.1086/656077
1927 בספרות

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  |  | 1927  בספרות |  |
< · 1925 · 1926 – 1927 – 1928 · 1929 · >
כל ערכי השנים בספרות במאה ה-20 · כל ערכי השנים בספרות במאה ה-21 · פורטל הספרות
בערך זה מצוינים אירועים בולטים שהתרחשו במהלך שנת 1927 ונוגעים לתחום הספרות.
אירועים בולטים

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
ספרים חדשים נבחרים

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
"אל המגדלור", רומן מאת וירג'יניה וולף.
"אלמר גנטרי", מאת סינקלר לואיס.
"אמריקה", רומן בלתי גמור מאת פרנץ קפקא.
"אנחנו שנינו", ספר ילדים מאת א. א. מילן.
"הוויה וזמן", ספר פילוסופיה מאת מרטין היידגר.
"זאב הערבה", רומן מאת הרמן הסה.
"מסתרי ארבעת הגדולים", ספר מתח מאת אגאטה קריסטי.
"ספר הפרשיות של שרלוק הולמס", מאת ארתור קונאן דויל.
נולדו

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
21 בפברואר – ארמה בומבק, סופרת אמריקאית (נפטרה ב-1996)
נפטרו

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
פרסים

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
רמי טריף

| --- | --- |

 לידה:  1980 (בן 45 בערך) ג'וליס, ישראל
 לאום:  ישראל ישראלי
 מקום לימודים:  בצלאל אקדמיה לאמנות ועיצוב ירושלים, אוניברסיטת ציריך לאמנויות, הטכניון - מכון טכנולוגי לישראל
 תחום יצירה:  עיצוב, אמנות, קראפט אקספרימנטלי, אוצרות
 פרסים והוקרה:  פרס אות העיצוב (2013), פרס שרת התרבות והספורט בתחום העיצוב (2017)
 https://www.facebook.com/rami.tareef.7
רמי טריף (בערבית: رامي طريف, באנגלית: Rami Tareef; נולד ב-1980 בג'וליס) הוא מעצב, אמן, אוצר, מרצה וחוקר עיצוב ישראלי. כיום משמש כאוצר המחלקה לעיצוב ואדריכלות במוזיאון ישראל, ירושלים ומרצה בכיר בבית הספר לעיצוב של אוניברסיטת חיפה, מכהן כחבר מן המניין במועצה הישראלית לתרבות ואמנות ומשמש בה כיו"ר המדור לתרבות הדרוזית והצ'רקסית.
על יצירתו

טריף עוסק ביצירתו בעיקר בעיצוב, כפרקטיקה וכמכלול מתודולוגי לחקר, שימור וחידוש התרבות החומרית של המיעוט הערבי והדרוזי בתוך ההקשר המקומי בפרט והגלובלי בכלל. עבודותיו הן השתקפויות של הזהות הפרטית והקולקטיבית שלו למול ההשפעות ויחסי הגומלין המתקיימים בין זהות זו לבין תרבות ההגמוניה הישראלית ותרבות הצריכה הגלובאלית. ביצירותיו מציב את השינוי כיסוד לשימור עצמו, מתוך תפיסה ששימור תרבות חומרית במובנו הקונסרבטיבי יוביל בהכרח לאיבוד מושאו וניתוקו מחיי היומיום של החברה והפרט.
תפיסתו "שימור דרך שינוי", מבקשת להעמיד את העיצוב כמערכת הגות שיטתית היוזמת ומכילה, בו זמנית, התפתחות תהליך דיאלקטי בין חדש וישן בשדה החומרי המאותגר של תרבות המיעוט. הניגודים המובנים בתפסיה זו מיושבים כסינתזה דרך חפצים היברידים המבקשים ליצור הזדהות של הדור החדש וגאווה של הדור הישן בתרבותם. הדיאלוג בין מזרח למערב נוכח קבוע בעבודותיו ומתוכו נולדים חפצים המבוססים לעיתים על מסורות ומלאכות נשיות וגבריות, הטעונים בתכנים, ערכים ומסרים חברתיים ופוליטיים. תפיסה זו רואה במעצב סוכן שינוי חברתי המבקש לעדכן את המסורתי ולהפכו לרלוונטי ועכשווי ושואלת על מהות תפקידו בחברת מיעוט.
מבחר עבודות

COD for Gaga&Design, 2012
דיוואן, 2016
תבניות, 2016
סאג' מקיאג', 2016
האחר המשמעותי, 2017
בית, 2012
COD שרפרף, 2010
סאג' ומראה, 2016
תערוכות נבחרות

2011 - Chic Art Fair, פריז, צרפת
2012 - Design Bonanza, שבוע העיצוב מילאנו, איטליה
2012 - Soft Comfort, שבוע העיצוב מילאנו, איטליה
2012 - קומפלאסטיקה, מוזיאון העיצוב חולון, ישראל
2012 - Super Design Gallery, שבוע העיצוב לונדון, בריטניה
2012 - Equip'hotel Paris, פריז, צרפת
2012 - Side Effects, שבוע העיצוב ירושלים, ישראל
2013 - IMM Cologne Fair, קלן, גרמניה
2013 - צבע טרי, ת"א, ישראל
2013 - Docks en Seine, שבוע העיצוב פריז, צרפת
2013 - Crossover, שבוע העיצוב בודפשט, הונגריה
2013 - Design 2013, MAK Museum, וינה, אוסטריה
2014 - Special Edition, Pesch Gallery, IMM Cologne Fair, קלן, גרמניה
2014 - קיפולים, מוזיאון העיצוב חולון, ישראל
2015 - Gathering - domestic craft to contemporary design, שבוע העיצוב מילאנו, איטליה
2016 - Creative Roughness, טייפה - בירת העיצוב 2016, טייוואן
2016 - אונומטופאיה - תערוכת יחיד, בית האמנים ירושלים, ישראל
2017 - מיקום חדש: חפצים ישנים, יצירות חדשות, המוזיאון לאמנות האסלאם, ירושלים, ישראל
2017 - איים - הפרויקט הבינלאומי, שבוע העיצוב ירושלים 2017, ישראל
2017 - הונא והונאק, תערוכה זוגית, יחד עם אמירה זיאן גלריה שיתופית כברי, קיבוץ כברי, ישראל
2018 - Israel - 70 Years of craft and Design, Mingei Museum, סן דייגו, ארצות הברית
2018 - Passione Italiana, Cube Design Museum, לימבורג, הולנד
2018 - Spring Show, Mint gallery, לונדון, בריטניה
2018 - חמסה חמסה חמסה, המוזיאון לאמנות האסלאם, ירושלים, ישראל
2018 - פרו ג'רוזלם, שבוע העיצוב ירושלים, ישראל
2018 - בת 70 - אוצרות מוזיאוני ישראל, הכנסת, ירושלים, ישראל
2018 - Exposes Nerves, London Design Biennale, בריטניה
2018 - המרחב השלישי, בית הגפן, חיפה, ישראל
2019 - Passione Italiana, Museum of Design Atlanta, אטלנטה, ארצות הברית
2019 - תקווה, מוזיאון ראשון לציון, ישראל
2019 - שפת התכשיט, המוזיאון לאמנות האסלאם, ירושלים, ישראל
2019 - חוט השני, בית האמנים אשדוד, ישראל
2020 - כסא.שולחן.בית.ספר, הגלריה לאמנות אורנים, קריית טבעון, ישראל
2020 - הבינאלה לאמנות ועיצוב תל אביב, מוזיאון ארץ ישראל ת"א, ישראל
2021 - קפה מזרח ומערב, המוזיאון לאמנות האסלאם, ירושלים, ישראל
אוצרות

אפריל 2019 - מאי 2019 - הִתהַוּוּת: זהות בין הפרטי לקולקטיבי בעיצוב עכשווי בישראל, מרכז אומניות וגלריה ע"ש אפטר ברר - מעלות תרשיחא [קטלוג]
נובמבר 2022 - יוני 2023 - מוניו גיתאי וינרויב: מחשבות אדריכליות, בית טיכו, מוזיאון ישראל, ירושלים (עם תמנע זליגמן) [קטלוג]
יולי 2023 - יוני 2024 - מעצבים בערבית, מוזיאון ישראל, ירושלים [חוברת]
אפריל 2024 - ינואר 2025 - הקיסר והדבורים, אמן אורח: טומאש ליברטיני, מוזיאון ישראל, ירושלים (עם דודי מבורך)
פרסים, מענקים ומלגות

2011 - פרס ע"ש פנחס ספיר ז"ל לפרויקט גמר מצטיין, בצלאל אקדמי לאמנות ועיצוב ירושלים
2011 - התמחות בתוכנית d-vision - כתר פלסטיק ומלגת תואר שני - בבצלאל אקדמיה לאמנות ועיצוב ירושלים
2011 - פרס חדשנות בתחום ריהוט במסגרת יריד המלונאות הבינלאומי בפריז Equip'Hôtel, צרפת
2013 - פרס אות העיצוב לשנת 2013 עבור פרויקט עיצוב מצטיין
2016 - מענק מועצת הפיס לתרבות ואמנות עבור תערוכת יחיד
2017 - פרס שרת התרבות והספורט בתחום העיצוב לשנת 2017
2019 - מענק מועצת הפיס לתרבות ואמנות עבור פרויקט עיצוב מיוחד
2020 - מענק מועצת הפיס לתרבות ואמנות - הצעה זוכה לעיצוב אלמנט אמנותי במרחב הציבורי
תפקידים ציבוריים

חבר מן המניין במועצה הישראלית לתרבות ואמנות החל משנת 2021
יו"ר המדור לתרבות דרוזית וצ'רקסית במועצה הישראלית לתרבות ואמנות החל משנת 2022
דירקטור במוצרי מוזיאון ישראל בע"מ החל משנת 2023
פרסומים

הִתהַוּוּת: זהות בין הפרטי לקולקטיבי בעיצוב עכשווי בישראל (עבר, אנג, ערב), מרכז אומניות וגלריה ע"ש אפטר ברר - מעלות תרשיחא, 2019
מוניו גיתאי וינרויב: מחשבות אדריכליות (עבר, אנג), מוזיאון ישראל, ירושלים, 2022
מעצבים בערבית (עבר, אנג, ערב), מוזיאון ישראל, ירושלים, 2023
לקריאה נוספת

פינג'אן שהוא מקינטה וכפות מעמול עם עיטורי דרגות צה"ליות? אונומטופיאה, תערוכת היחיד של רמי טריף, מציפה שאלות תרבות דרך אובייקטים, בעבודה שהיא על גבול האמנות, ראיון עם סיגל נמיר למגזין designZoom, אוקטובר 2016
נקרא לזה מקומית: שיחה עם רמי טריף, ראיון עם לי גואטה למגזין כולעיצוב, מגזין הפקולטה לעיצוב, HIT מכון טכנולוגי חולון, ינואר 2018
רמי טריף בפצ'ה קוצ'ה 20, סרטון  באתר יוטיוב (אורך: 06:42), מרץ 2018
רמי טריף מתארח בתוכנית فن FUN של שאדי בלאן, סרטון בערוץ "כאן مكان", באתר יוטיוב (אורך: 06:38), פברואר 2019
Druze Artist and Designer Reflects His Heritage in His Artwork, סרטון  באתר יוטיוב (אורך: 04:56), מרץ 2019
רעות ברנע, המעצב רמי טריף משיק סדרה של סיכות דש בשם "שורשים של זהב", באתר כלכליסט, 20 באוגוסט 2019
Rami Tareef is Finding New Meaning in Traditional, Handmade Craft, כתבה באתר Whitewall, אפריל 2020
רמי טריף - כדי לשמר חייבים לשנות, לשם שמיים - פודקאסט התרבות של בית הנסן וערב רב, פודקאסט באתר ספוטיפיי (אורך: 53:25), נובמבר 2020
לא רק פרשת השבוע | פרשת בראשית: אישה, פיתוי, בריאה ויצירה | פרופ' אביגדור שנאן ורמי טריף, סרטון  באתר יוטיוב (אורך: 01:03:22), אוקטובר 2022
רמי טריף - על עיצוב מקומי, המעבדה - פודקאסט כאן 11 עם רונה גרשון תלמיערב רב, פרלמנט המעצבים - פרק 4, פודקאסט באתר ספוטיפיי (אורך: 57:56), מרץ 2023
ניר חסון, עשרות אלפי דבורים יצרו מחדש בירושלים את פסלו של הדריאנוס, באתר הארץ, 25 ביוני 2023
Bees Recreated One of the World's Most Important Sculptures in Jerusalem, כתבה של ניר חסון בעיתון הארץ (אנגלית), יוני 2023
איתי יעקב, מעצבים בערבית: "הדור החדש, שהתעצב דרך הרשת, הוא בעל זהות יותר גלובלית", באתר ynet, 7 באוגוסט 2023
התערוכה 'מעצבים בערבית', ראיון בתוכנית 'גם כן תרבות' עם גואל פינטו ברדיו 'כאן תרבות' (אורך: 20:05), אוגוסט 2023
מעצבים בערבית - תערוכה במוזיאון ישראל, ירושלים | ריאיון בערוץ 13 | שיחת היום עם לוסי אהריש, סרטון  באתר יוטיוב (אורך: 03:09), אוגוסט 2023
פרק 144: רמי טריף, 'תיק עבודות' - פודקאסט פורטפוליו עם יובל סער, פודקאסט באתר ספוטיפיי (אורך: 39:49), ספטמבר 2023
הקיסר והדבורים - תערוכה במוזיאון ישראל, ירושלים | סרט תיעודי | רמי טריף, דודי מבורך וטומאש ליברטיני, סרטון  באתר יוטיוב (אורך: 07:15), אפריל 2024
רמי טריף - המחלקה לעיצוב ואדריכלות במוזיאון ישראל, ירושלים, 'מצב הדברים' - פודקאסט המרכז לחקר העיצוב בישראל עם גלית גאון, פודקאסט באתר שנקר (31:54), ספטמבר 2024
רמי טריף - תפקידו של המוזיאון בחברה, 'מצב הדברים' - פודקאסט המרכז לחקר העיצוב בישראל עם גלית גאון, פודקאסט באתר שנקר (26:25), ספטמבר 2024
הערות שוליים

↑  אנשי צוות במוזיאון ישראל, ירושלים, באתר מוזיאון ישראל, ירושלים
↑  יובל סער, רמי טריף מונה לאוצר המחלקה לעיצוב ולאדריכלות במוזיאון ישראל, באתר מגזין פורטפוליו, ‏2020-01-09
↑  בעלי תפקידים במועצה הישראלית לתרבות ואמנות, באתר משרד התרבות והספורט
↑  Craft oriented Design, Dezeen.com
↑  פרסום שמות הזוכים בפרסי האומנות הפלסטית לשנת 2017, באתר משרד התרבות והספורט
↑  בעלי תפקידים במועצה הישראלית לתרבות ואמנות, באתר משרד התרבות והספורט
↑  המרחב השלישי, באתר בית הגפן
↑  קפה מזרח ומערב, באתר המוזיאון לאמנות האסלאם
↑  הִתהַוּוּת: זהות בין הפרטי לקולקטיבי בעיצוב עכשווי בישראל, באתר מרכז אומניות וגלריה ע"ש אפטר ברר - מעלות תרשיחא
↑  יובל סער, רמי טריף שומר על אופטימיות בפוליטיקת הזהויות של עולם העיצוב, באתר מגזין פורטפוליו, ‏2019-04-04
↑  מוניו גיתאי וינרויב: מחשבות אדריכליות, באתר מוזיאון ישראל, ירושלים
↑  מעצבים בערבית, באתר מוזיאון ישראל, ירושלים
↑  הקיסר והדבורים, באתר מוזיאון ישראל, ירושלים
↑   ניר חסון, עשרות אלפי דבורים יצרו מחדש בירושלים את פסלו של הדריאנוס, באתר הארץ, 25 ביוני 2023
↑  Hasson, Nir (2023-06-29). "Bees recreated one of the world's most important sculptures in Jerusalem". Haaretz (באנגלית). נבדק ב-2024-04-24.
↑  פרסום שמות הזוכים בפרסי האומנות הפלסטית לשנת 2017, באתר משרד התרבות והספורט
↑  חגית פלג רותם, הוכרזו הזוכים בפרסי משרד התרבות לאמנות ועיצוב לשנת 2017, באתר מגזין פורטפוליו, ‏2017-12-26
↑  הִתהַוּוּת: זהות בין הפרטי לקולקטיבי בעיצוב עכשווי בישראל, באתר מרכז אומניות וגלריה ע"ש אפטר ברר - מעלות תרשיחא
↑  קטלוג התערוכה מוניו גיתאי וינרויב: מחשבות אדריכליות, באתר מוזיאון ישראל, ירושלים (חנות המוזיאון)
↑  מעצבים בערבית, באתר מוזיאון ישראל, ירושלים
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987012219177005171
1928 בספרות

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  |  | 1928  בספרות |  |
< · 1926 · 1927 – 1928 – 1929 · 1930 · >
כל ערכי השנים בספרות במאה ה-20 · כל ערכי השנים בספרות במאה ה-21 · פורטל הספרות
בערך זה מצוינים אירועים בולטים שהתרחשו במהלך שנת 1928 ונוגעים לתחום הספרות.
אירועים בולטים

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
ספרים נבחרים חדשים

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
"מאהבה של ליידי צ'טרלי", רומן מאת ד.ה. לורנס.
"ירידה ונפילה", רומן מאת איוולין וו.
נולדו

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
נפטרו

11 בינואר – תומאס הרדי, סופר ומשורר אנגלי (נולד ב-1840)
19 במאי – מקס שלר, פילוסוף יהודי-גרמני (נולד ב-1874)
8 ביולי – קריסטל איסטמן, עורכת דין אמריקאית, מייסדת מגזין The Liberator (אנ') (נולדה ב-1881)
19 בדצמבר – איטלו זבבו, סופר יהודי-איטלקי (נולד ב-1861)
פרסים

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
יצחק בצלאל

| --- | --- |
תמונה של יצחק בצלאל בביתו
תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  8 באוגוסט 1931 הראת, אפגניסטן 
 פטירה:  6 בדצמבר 2018 (בגיל 87) חדרה, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת תל אביב, האוניברסיטה העברית בירושלים 
 שפות היצירה:  עברית 
 פרסים והוקרה:  פרס היצירה לסופרים עבריים (2009) 
 
יצחק בצלאל (8 באוגוסט 1931 - 6 בדצמבר 2018) היה עורך ספרותי וחוקר של יהדות המזרח ומראשי יד בן צבי.
ערך את מוסף הספרות והתרבות "משא" של העיתון "דבר" (1970–1977). שימש כיועץ לטלוויזיה הלימודית (1977–1979). ייסד את כתב העת "פעמים" בשנת 1979 וערך אותו בפועל עד שנת 1994.
ביוגרפיה

בצלאל נולד באפגניסטן ב-8 באוגוסט בשנת 1931 (תרצ"א) ועלה לארץ ישראל בגיל שלוש עם משפחתו. המשפחה התיישבה בשכונת "בית ישראל" בירושלים, בה השלים את לימודיו היסודיים. בצלאל יצא בשאלה בגיל 17, סיים את התיכון בגימנסיה "הרצליה" והתגייס לחיל קרבי בצבא.
לאחר פרוץ מלחמת העצמאות במהלך שירותו בצה"ל נפצע במהלך קרב בקיבוץ מנרה והוכר כנכה צה"ל. לאחר שחרורו מהצבא הפך לחבר הקיבוץ.
כפעיל בתנועת "המחנות העולים", נשלח כמדריך מטעמה לכמה ערים, וכן שימש כעורך של ביטאונה "במבחן".
את לימודי התואר הראשון עשה באוניברסיטה העברית, בחוגים לתולדות עם ישראל וסוציולוגיה, והשלים תואר שני ושלישי בחוג לתולדות עם ישראל באוניברסיטת תל אביב. בשנות ה-60 היה מהעיתונאים הישראלים הראשונים שנסעו לאפריקה וסיקרו את שחרורן של ארצות רבות ביבשת מעול האימפריאליזם המערבי. מאמריו פורסמו ב"למרחב" וב"דבר". כעורך המוסף הספרותי "למרחב" גילה וטיפח יוצרים צעירים וחדשים, ביניהם ז'קלין כהנוב, דן שביט, מנחם בן ונסים קלדרון.פרסם רשימות ביקורת תחת הפסבדונים - יצחק בן.
מחקריו ופועלו

בצלאל היה עורכו של המוסף הספרותי משא ובשנת 1979 ייסד את הרבעון "פעמים" לחקר יהדות המזרח וערך אותו במשך 15 שנה. במהלך חייו פרסם למעלה מאלף מאמרים (שחלקם התפרסמו ב"פעמים") שעסקו בתולדות יהודי ספרד והמזרח ובתרבותם.
ספרו הראשון היה אסופת ראיונות שערך בשנות ה-60 עם סופרים ותיקים (חיים הזז, ש"י עגנון) לצד יוצרים צעירים ומתחילים (עמוס עוז, א.ב. יהושע) שבצלאל ראה בהם הבטחה גדולה לעתיד.
בספרו "לבדם במבצר הקץ" תיאר את סופה של יהדות עיראק בסוף שנות ה-60 על רקע הרדיפות שחוו דרך קורותיה של אודיל דלאל שבעלה נלקח לכלא ב-1969 ונרצח על ידי השלטונות. דלאל עצמה ברחה מעיראק כעבור שנה ועלתה לישראל.
ספרו "נולדתם ציונים" שיצא בשנת 2008 הוא פרי מחקריו במשך השנים ובו הוא טוען כי בניגוד לתפישה המקובלת לספרדים בארץ ישראל העות'מאנית הייתה תרומה משמעותית לציונות החדשה ולתחיית השפה העברית. מסקנתו של ד"ר בצלאל הייתה שיש להרחיב את ההגדרה המקובלת לציונות ולהכליל בה גם תפישות מסורתיות המתייחסות אל הלאומיות שלא מן ההיבט המודרני. לדבריו, "הציונות היא בוודאי גם תנועה פוליטית, אבל לא רק. הציונות היא התנועה להחזרת העם היהודי לציון. בוודאי שלא אכלול בה את כל היהודים שעלו בתקופות העתיקות לארץ כדי ללמוד תורה ולהיקבר בה, אבל אני כן רואה את כל מי שפעל להקמת יישוב יהודי תוסס בארץ כציוני, גם אם לא דיבר על מדינה". שם הספר לקוח מדבריו של נחום סוקולוב: "אנחנו נעשינו ציונים, אתם נולדתם ציונים".
בין יתר פעילויותיו בשנותיו האחרונות ניהל חוגי בית ספרותיים, בהם אירח סופרים ומשוררים לשיחות על יצירתם.
הוא נפטר בביתו שבחדרה ב-6 בדצמבר 2018 בגיל 87, והובא למנוחות בבית העלמיון בסביון . ספרייתו נתרמה למדרשת השילוב נטור שבדרום רמת הגולן.
פרסים והוקרה

פרס יצחק בן-צבי לחקר קהילות ישראל במזרח 2008, על ספרו "נולדתם ציונים".
פרס ראש הממשלה לסופרים עבריים 2009
פרס ירושלים
פרס ע"ש נסים גאון
פרס נשיא המדינה להנצחת זכרו של יצחק בן-צבי בשנת 1997
פרס הכט 2010 מטעם מכון הרצל באוניברסיטת חיפה על "נולדתם ציונים".
ספריו

הכל כתוב בספר (שיחות עם סופרים בישראל כיום), הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1969
לבדם במבצר הקץ: כך נעלמה יהדות עיראק, ספרית מעריב, 1976
הביבליוגרפיה המוערת של ספרות יהדות ספרד בכל השפות, אוניברסיטת תל אביב, 2002
נולדתם ציונים: הספרדים בארץ ישראל בציונות ובתחייה העברית בתקופה העות'מאנית, הוצאת יד בן צבי, 2008
בארץ האבות של הטליבאן, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2016
פגישה עם המזרח: יצחק בן־צבי ויהדות המזרח, הוצאת כרמל, 2017
הערות שוליים

↑  מיה סלע, הוכרזו הזוכים בפרס ראש הממשלה לספרות ושירה, באתר הארץ, 22 בדצמבר 2008
↑  לב חקק, כך נעלמה יהדות עיראק, מעריב, 17 בספטמבר 1976
↑  יאיר שלג, ציונים אלמונים, באתר הארץ, 8 בפברואר 2008
↑   דינה קטן בן־ציון, אפגניסטן ארץ הפרות, שהיא כמו גן עדן, באתר הארץ, 1 במאי 2018
↑   צבי צמרת, ‏פוליטיקאי ואיש מוסר: הנשיא השני ויחסו ליהודי המזרח, בעיתון מקור ראשון, 14 במרץ 2018
רן שפירא, ספרים חדשים על יצחק בן־צבי, על סקרנות ועל סבלנות, באתר הארץ, 20 בנובמבר 2017
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007258759705171  BnF: cb16196472f (data)  GND: 1057553689  ISNI: 0000 0000 7779 5260  LCCN: n83158385  NTA: 123178711  SUDOC: 261582216  VIAF: 50604601   WorldCat (עם VIAF): 50604601
יום ראשון הגדול

| --- | --- |

 בימוי:  אוליבר סטון 
 הופק בידי:  ריצ'רד דונר, אוליבר סטון 
 תסריט:  אוליבר סטון, ג'ון לוגן 
 עריכה:  סטיוארט לוי 
 שחקנים ראשיים:  אל פצ'ינו קמרון דיאז ג'יימי פוקס
 מוזיקה:  ריצ'רד הורוביץ', פול קליי 
 צילום:  סלווטורה טוטינו 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  האחים וורנר 
 חברה מפיצה:  האחים וורנר
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  22 בדצמבר 1999
 משך הקרנה:  162 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט דרמה, American football film 
 מקום התרחשות:  דרום פלורידה, מיאמי 
 תקציב:  55 מיליון דולר
 הכנסות:  100 מיליון דולר
 הכנסות באתר מוג'ו:   anygivensunday
 דף הסרט ב־IMDb
 
יום ראשון הגדול (באנגלית: Any Given Sunday) הוא סרט קולנוע אמריקאי מסוגת דרמת ספורט אשר עלה לאקרנים בשנת 1999. בסרט, בבימויו של אוליבר סטון, מככבים אל פצ'ינו, קמרון דיאז וג'יימי פוקס לצד שורה של כוכבים נוספים בתפקידים משניים.
עלילה

עלילת הסרט עוקבת אחר מועדון פוטבול פיקטיבי בשם "מיאמי שארקס". מועדון השארקס מנוהל על ידי משפחת פיצ'יונטי, אך לאחר שאב המשפחה מת עבר הניהול לידי בתו כריסטינה, המתייחסת לפוטבול כאל עסק כלכלי. מאמן הקבוצה הוא טוני דימאטו (פצ'ינו), כוכב פוטבול בעברו שהפך למאמן הקבוצה בימיו של אביה של כריסטינה, וליווה אותה זמן רב. על אף הישגים רבים בעבר כעת הקבוצה מדשדשת ומפסידה כסף.
העלילה נפתחת במשחק בין השארקס לקבוצה יריבה לקראת סיום העונה הסדירה ב-NFL. השארקס מתמודדים על אחד הכרטיסים האחרונים למשחקי הפלייאוף, אך מתקשים לנצח. דימאטו סומך בעיקר על קפטן הקבוצה, "קאפ" רוני - שחקן ותיק המתקרב לסיום הקריירה שלו, המוביל את צוות ההתקפה של השארקס זה שנים. התקווה מתנפצת במהרה לאחר שקאפ נפצע ולא יכול להמשיך לשחק. לאחר שגם המחליף של "קאפ" נפצע, נאלץ דימאטו לפנות לקוורטרבק השלישי שלו - וילי בימן, שחקן צעיר אלמוני שמעולם לא שיחק במעמד שכזה. על אף הציפיות הנמוכות מצליח בימן להוביל את השארקס לניצחון וכוכבו מייד דורך.
הסרט מציג מספר קווי עלילה במקביל: העימות בין כריסטינה הצעירה ותאבת הכוח לבין דימאטו המסורתי והמזדקן; ג'וליאן, רץ אחורי בשארקס, הפועל באנוכיות כדי להבטיח בונוסים; מאבקו של "קאפ" לשקם עצמו לפני שבימן יתפוס את מקומו ובמקביל שוקל פרישה עקב הפציעות הרבות שספג; רופא הקבוצה המשקר לשחקנים בדבר מצבם הבריאותי עד אשר נחשף על ידי הרופא הצעיר, אשר בתורו צריך להתמודד עם שאלות מוסריות כאשר השחקנים מבקשים ממנו משככי כאבים ועוד.
ציר העלילה העיקרי סובב סביב בימן, אשר לאחר התהילה הפתאומית רב עם חברתו, חי חיי הוללות ומבקר את חבריו לקבוצה ואת דימאטו, עד אשר כולם מפנים לו גב. צירי העלילה מגיעים לנקודת שיא במשחק הפלייאוף של השארקס, בו בימן משלים עם חברי הקבוצה, קאפ חוזר למגרש ומשתף פעולה עם בימן, כריסטינה מבינה כי טעתה בדרך התנהלותה חסרת הפשרות ודימאטו מוביל הקבוצה לניצחון.
באפילוג הנהלת השארקס מקיימת מסיבת עיתונאים לאחר העונה המוצלחת לרגל עזיבתו של דימאטו. כריסטינה מודה לדימאטו על עזרתו רבת השנים, אך זה, בפיתול לא צפוי בעלילה, מכריז כי הוא עוזב לקבוצה חדשה ולוקח עמו את בימן.