stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אלהאם מאנע
כתביה > מאמרים שהתפרסמו בעיתונות

"The Arab State: State Formation, Features, and Implications for the “Arab Spring”. In Auer, Andreas (Hg). Demokratisierung im arabischen Raum. Zentrum für Demokratie Aarau. Zürich: Schulthess Juristische Medien. 2013.
“Saudi Arabia, the Arab Spring and the Regional Context”. In: ORIENT, German Journal for Politics, Economics and Culture of the Middle East, IV/2012.
Sheikhdown: Why Tribes aren’t the Answer in Yemen. Sada: Online Magazine for Carnegie Endowment for Peace. March 21, 2012.  answer-in-yemen/a436
When States Legally Sanction Discrimination. In Qantara. March 19, 2012
The Gulf Initiative and the Yemeni Conflict: Putting the Cart before the Horse. In Qantara, November 29, 2011.
Islamisches Recht in der Schweiz ist gefährlich. In: NZZ am Sonntag. July 3, 2011.
Yemeni Protests have created a Melting Pot. In: The Guardian, March 19, 2011.
Am Anfang war der Stamm. Inamo 62, Jahrgang 16, 2010, 4-8.
Is Yemen the Next Failed State? In: The Guardian. December 29, 2009.
Islamisches Recht in der Schweiz wäre verheerend, In: NZZ am Sonntag. January 4, 2009.
The Arab State and Women’s Rights: The Case of Saudi Arabia - The Limits of the Possible”. Orient - German Journal for Politics, Economics and Culture of the Middle East. July 2008, 15-25.
Diary of an Arab Woman: For a Humanistic Islam (in Arabic). Published in a series of online articles in: Middle East Transparent, September 2005 - September 2006.
Back to Islam! In: Yemen Observer, Vol. IX, issue 29, August 15, 2006.
Falsche Toleranz Diskriminiert die Mädchen, In: NZZ am Sonntag, February 12, 2006.
Im Jemen Streiten Staat und Stämme um die Macht, In: Tages Anzeiger, January 18, 2006.
Since February 2014 a blog on Huffington Post. A column published simultaneously in ‘Middle East Transparent’ online magazine, Paris (2005-2013); Civic Egypt on line, (2011- present), Modern Discussion (02.2011- present); a monthly column in German in the Swiss newspaper ‘Südostschweiz’ (2010-11); a column published every two weeks in Arabic in ‘Alnedaa Newspaper’, Sana’a (2006-2011); numerous articles published in Arabic in: Swissinfo, Bern (2001- present), Qantara (2011- present), Saudi and Palestinian online websites; Al Quds Newspaper, London (2001-2003), Albayan Newspaper, Dubai (2001)
אלאוטרורניס

| אלאוטרורניס |
| --- | --- |

תקופה
אאוקן 43.5–41.2 מיליון שנה לפני זמננו PreЄ Є O S D C P T J K Pg N     
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: קריאמאים
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: פורוסרקוסיים
סוג:: אלאוטרורניס
מין:: Eleutherornis cotei
שם מדעי
 Eleutherornis
תחום תפוצה


אלאוטרורניס (שם מדעי: Eleutherornis) הוא סוג נכחד של עוף נכחד ממשפחת הפורוסרקוסיים, אשר התקיים במשך האאוקן שלפני 43.5 עד 41.2 מיליון שנה מזמננו באירופה. המאובנים שלו התגלו בצרפת, סמוך לעיר ליון ובשווייץ בזולותורן ותוארו למדע ב-1940 בידי החוקר שוואב. הסוג הכיל מין בודד - Eleutherornis cotei, אשר בעבר נחשב שויך לסוג דיאטרימה.
עוף זה היה קטן יחסית, אך עדיין התיימר לגובה 1.5 מטר ולמשקל של 30 עד 60 ק"ג והיה פרימיטיבי יחסית לבני קבוצתו, וקרוב לפסילופטרוס. הוא היה בעל מבנה עצם כסל דחוסה בעלת דוקרנים לאורכה ומבנה האגן היה קרוב לעמוד השדרה, מה שמנע מבעליו לרוץ במהירות כמו קרוביו המאוחרים. ככל הנראה היה חי ביערות וניזון מטרף איטי או מנבלות.
לצד הסוג Lavocatavis מצפון אפריקה (שיש מחלוקת על שייכותו למשפחה) הוא בין הפורוסרקוסים היחידים שהתקיימו מחוץ לאמריקה.
הערות שוליים

↑  Alvarenga, Herculano M. F.; Höfling, Elizabeth (2003). "Systematic revision of the Phorusrhacidae (Aves: Ralliformes)". Papéis Avulsos de Zoologia. 43: 55–91. doi:10.1590/S0031-10492003000400001. ISSN 0031-1049.
איה גורדון נוי

| --- | --- |

 לידה:  14 במרץ 1972 (בת 52) חיפה 
 מקום לימודים:  בצלאל אקדמיה לאמנות ועיצוב ירושלים 
 תחום יצירה:  איור
 
דיוקן עצמי של המאיירת. ניתן לראות כאן את תרומת האופי הקולאז'יסטי של עבודתה של גורדון-נוי, גם לאופן ההבעה של הדיוקן העצמי. התמונה המקורית משולבת באופן מינורי ביצירה, והחפצים המשולבים ביצירה מוסיפים לה מימד מיוחד: קסת דיו ועט - כלי היצירה של המאייר - בקולאז' זה הופכים לכלי דיג, המייצגים את המקריות הקולאז'יסטית שבעבודתה של גורדון-נוי
איה גורדון-נוי (נולדה ב-14 במרץ 1972) היא מאיירת ישראלית, המתמחה בעיקר באיור ספרי ילדים, בשיטת קולאז' ייחודית המשלבת איורים, טקסט וטקסטורה, וכן מוצגים חומריים, המשתלבים עם האיור באמצעות צילום ועיבוד ממוחשב של התמונה. זכתה בפרס יוסי שטרן לאיור ובציון לשבח במסגרת פרס מוזיאון ישראל לאיור ספר ילדים ע"ש בן-יצחק, על איור שירה המפורסם של נעמי שמר "אלף-בית".
ביוגרפיה

איה גורדון-נוי נולדה וגדלה בחיפה. בשנת 1992, מיד אחרי שירותה בצה"ל, למדה ב"בצלאל" במחלקה לעיצוב גרפי. את התואר סיימה בהצטינות בשנת 1996, ובשנה זו זכתה בפרס יוסי שטרן לאיור.
עד 2006 עבדה כמעצבת גרפית במשרדי עיצוב שונים וכעצמאית, בשנת 2000 פתחה עסק עצמאי, אך מתחילת שנת 2006 החלה לעסוק באיור בלבד.
איירה כ-15 ספרי ילדים שתורגמו לשפות רבות בעולם, בין השאר לאנגלית, ליוונית, לסינית, לקוריאנית, להונגרית ועוד. עולם ספרי הילדים הוא המרחב המזוהה ביותר עם סגנון יצירתה ונטיותיה האמנותיות.
בין השנים 2000–2010 הייתה מרצה לאיור במכללת הדסה בירושלים, במחלקה לדפוס וגרפיקה שנסגרה ב-2011.
בשנת 2016 זכתה בציון לשבח במסגרת פרס מוזיאון ישראל לאיור ספר ילדים ע"ש בן-יצחק על איוריה לספר "אלף בית" לפי השיר של נעמי שמר. ספר זה היה למעשה הספר היחיד שעליו עבדה כיוצרת יחידה, ושהפכה אותו משיר של משוררת לספר ילדים בפני עצמו.
בעשור השני של המאה ה-21 הפיקה גורדון-נוי תוצרים עבור חברת האופנה קוֹם אִיל פוֹ, שכללו מוצרי נייר כמחברות ופנקסים, עם עיצובים על בסיס חומרי גלם שסיפקה החברה למאיירת. איורים אלה הפכו למעין מיתוג מוכר של חברה זו. איוריה של גורדון-נוי אף נכנסו לשימוש בתחום עיצוב הבית והמרחב.
גורדון-נוי מתגוררת בעין-הוד עם בן-זוגה וארבעת ילדיה, ועובדת בסטודיו פרטי במקום.
אופי יצירתה

יצירותיה של גורדון-נוי מתבססות על שילובים ייחודיים של איורים, חפצים ממשיים, טקסטורות וטקסט, המתקבעים לכלל יצירה אחת באמצעות צילום, שעובר לאחר מכן עיבוד גרפי ממוחשב, כאשר במקרים רבים על גבי הצילום נוספים אלמנטים מאוירים נוספים. השילוב בין מרכיבי דו-ממד ותלת-ממד זה לצד זה באיור הסופי, יוצר ממד מיוחד משלו, שמתקיים במרחב זה בלבד.
שילוב החפצים בתמונה, במקרים רבים חפצים פשוטים ויומיומיים, מעניק ליצירה ממד סוריאליסטי וריאליסטי כאחד, המוסיף ליצירה משמעויות נסתרות, מעין סאבטקסט ליצירה. במקרים רבים השילוב מקורי במיוחד, ואף חריג; כמו למשל ילד שגופו הוא למעשה תמונת קומקום, ושערותיו הן גזרי עיתונים; שילוב היוצר דמות ייחודית ומסקרנת.
יצירות מסוג זה עשויות להפוך לסמל, כפי שקרה למשל לגיבורת ספר הילדים "נונה קוראת המחשבות", שהפכה לסמל בזכות עצמה - ככל הנראה גם בעקבות שילוב הדמות המאוירת עם המכשיר היומיומי להפרחת בועות סבון, בהקשר שהפך שימוש זה לסמלי.
בין מקורות השראה ליצירתה של גורדון-נוי נמנה הסוריאליזם, כאשר שינוי קני המידה ויעדי החפצים מעניק משמעות שונה לחפץ ולאיור כולו; וכן זרם הדאדא, כאשר השילוב של החפצים יוצר במקרים רבים את שפת הקולאז' המזוהה עם המאיירת. מקורות ההשראה ליצירה הם מגוונים, ומגיעים בעיקר מחיי היומיום. כך למשל בספר "תומאס ואני" משולבת תמונת חביתה וסלט מארוחת הערב, כחלק מאיור הספר. גורדון-נוי נוטה לאיור ראשוני ואינטואיטיבי, שמבטא במקרים רבים את ההסתכלות ה'ילדית' והתמימה של הילד גיבור הסיפור.
אופי יצירתה > השימוש בטקסט באיור

באיוריה של גורדון-נוי נעשה שימוש רב בטקסט. שימוש זה יוצר חיבור בין האיור לטקסט בספרי ילדים, והופך אותם למעין מקשה אחת, היוצרת קריאה זורמת, עליזה והומוריסטית בספר. יצירתה אף עשויה להיחשב לקומיקס, כפי שמעיד תיאור התערוכה "איורים מפטפטים" שהציגה את איוריה ב-2016 במוזיאון הישראלי לקריקטורה ולקומיקס בחולון: "באיוריה נוכחוֹת תמיד אותיות ומילים – כמרקם, כצלילי רקע או כצורה גרפית. נדמה שהעבודות, המופיעות ברובן לצד טקסטים ספרותיים, מבקשות לספר סיפור החורג מהטקסט שהן מלוות. הן עושות זאת באמצעות כלים חזותיים וטכניקה וירטואוזית, אך באופן מפתיע בוחרות גם לפטפט עם הקוראים בשפה טקסטואלית לכל דבר".
לעיתים הטקסט נבחר בהקשר לנושא היצירה, וכמשלים לה: הוא מעניק משמעויות נוספות לאיור, ויוצר דיאלוג פנימי בין חלקי היצירה. אך לעיתים נראה כי הטקסט נבחר באופן אקראי, ובמקרה זה הצורה של המילים הופכת לחלק בלתי נפרד מההיבט האיורי שבה, באותה הצורה שלמעשה ילדים קטנים מתבוננים בסימני האותיות שאינם מובנים להם - כצורות מעניינות ומורכבות, ותו לא. שימוש עיצובי זה באותיות ובמילים עשוי לשדרג הן את חוויית ההתבוננות של הילד הצעיר בספר, והן את שיפור מוכנותו של הילד להיכרות עם האותיות ולקריאה.
אופי יצירתה > תהליך היצירה

תהליך היצירה מלווה בחיפוש אחר מקורות השראה וחומרים לשילוב ביצירה, חומרים אשר משפיעים על אופי היצירה ועל סגנונה. שלב חשוב ביצירה הוא הצילום, שמקבע את כלל המרכיבים לכלל יצירה אחת. הגימור הסופי נעשה באמצעות עיבוד ממוחשב לתצלום והוספת איוריים נוספים על גביו.
ביצירה המשלבת מוצגים חומריים ואיורים, שלב מכריע בהתפתחות כיוון היצירה הוא מציאת החפץ המתאים לשילוב בה. תהליך היצירה של הדמות נונה מהספרים "נונה קוראת המחשבות" (2012) ו"נונה ומחק האויר" (2015) מדגים תהליך זה.
ספרים באיורה

"יום טיול בירושלים", כתבה שהם סמיט, דניאלה דינור, 2008
"בכיסים של גילי", כתבה איריס ארגמן, מטר, 2009 פרט מתוך איור לספר "בדיוק מה שרציתי". ניתן לראות את השילוב בין האיור לחפץ (במקרה זה עיפרון), שמעניק לאיור תלת-ממדיות וחיים משלו
"אסור לדבר על זה", כתבה נעמי שי, כנרת זמורה-ביתן, 2011
"להקשיב לרוח", כתבה ענבל דיסקין, כנרת זמורה ביתן, 2011
"נונה קוראת מחשבות", כתבה אורית גידלי, כנרת זמורה ביתן, 2012
"איפה מתחבא הצחוק?", כתבה שולה מודן, מודן 2012.
"תומאס ואני", סדרת "גיבורים אמיתיים", כתבו שירלי יובל וטל שחר, כנרת, 2012
"הלן ואני", סדרת "גיבורים אמיתיים", כתבו שירלי יובל וטל שחר, כנרת, 2012
"בדיוק כמו שרציתי", כתבו אלינוער קלר ונעמה פלג, כנרת זמורה ביתן, 2013
"לודויג ואני", סדרת "גיבורים אמיתיים", כתבו שירלי יובל וטל שחר, כנרת, 2014
"דיאן ואני", סדרת "גיבורים אמיתיים", כתבו שירלי יובל וטל שחר, כנרת, 2014
"אלף-בית", עיבוד לשירהּ של נעמי שמר, כתר, 2014
"גיבור", כתבה מיה סביר, ידיעות ספרים, 2015
"נונה ומחק האוויר", כתבה אורית גידלי, כנרת זמורה ביתן, 2015
"ים יבשה", כתבה שירי צוק, כתר, 2016
"מעשה בילדה בודדה", עיבוד לשירהּ של מרים ילן-שטקליס, כנרת זמורה ביתן, 2018
"גמצוץ בגינה", 2023
ספרים שכתבה

"גמצוץ בגנה", הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2023
השתתפות בתערוכות > תערוכות קבוצתיות

״משחקים״, מוזיאון העיצוב חולון, 2014
״עדיין אופטימיים״, תערוכת מחווה לדודו גבע, גלריה הוטרינה, חולון, 2015
״מקום״, גלריית עין הוד, 2014
״איור זה כל הסיפור״, ספריית האיור במוזיאון ישראל, אגף הנוער, 2016
השתתפות בתערוכות > תערוכת יחיד

״איורים מפטפטים״, המוזיאון הישראלי לקריקטורה ולקומיקס, חולון, 2016
הערות שוליים

↑  פרופיל אמנית - איה גורדון נוי, באתר הפנקס - כתב עת מקוון לספרות ותרבות ילדים, ‏1 ביוני 2011
1 2 3 4  "איור עכשיו. מפגש 74: איה גורדון נוי". פורטפוליו. 2014-01-13. נבדק ב-2017-03-30.
↑  הודעה לעיתונות באתר מוזיאון ישראל
↑  PaperBella. "פייפר בלה קפסולה מארחת את המאיירת איה גורדון נוי". PaperBella. אורכב מ-המקור ב-2017-04-14. נבדק ב-2017-04-14.
↑  תמר הוכשטטר, איזה טקסטורה יש לצחוק של מאיירת?, באתר הפנקס - כתב עת מקוון לספרות ותרבות לילדים, ‏15 באוגוסט 2012
↑  במקרה זה השימוש במכשיר להפרחת בועות סבון היה בהשראתה של הסופרת אורית גידלי, וגורדון-נוי העבירה את השימוש בו לראייה, כמעין משקפיים.
↑  פרופיל אמנית – איה גורדון-נוי : הפנקס – כתב עת מקוון לתרבות וספרות לילדים, באתר ha-pinkas.co.il
↑  שירלי יובל-יאיר וטל בן-שחר, תומס ואני (מסדרת גיבורים אמתיים), כנרת, 2012
↑  נראה כי זוהי גם תפיסתה העצמית של המאיירת; כך למשל בדיוקן עצמי שמצויר על הכריכה האחורית בסדרה "גיבורים אמיתיים", המאיירת הציגה עצמה כילדה המציירת על דף ("תומאס ואני", "הלן ואני", "לודויג ואני" ו"דיאן ואני", סדרת גיבורים אמיתיים, כתבו שירלי יובל וטל שחר, כנרת, 2012, 2014).
↑  רותה קופפר, נונה קוראת מחשבות: מלא חוש הומור, מתיקות ואהבה, באתר הארץ, 18 בינואר 2012
↑  איה גורדון-נוי: איורים מפטפטים, באתר המוזיאון הישראלי לקריקטורה ולקומיקס
↑  מיכל פז-קלפ, איורים מפטפטים, באתר הפנקס - כתב עת מקוון לספרות ותרבות לילדים, ‏18 בפברואר 2016
↑  סרטון על תהליך עבודתה של המאיירת, שנעשה כחלק מהצגת יצירותיה בתערוכה "איורים מפטפטים", ‏2016
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007307971705171  BNE: XX5631698  CANTIC: a19134861  ISNI: 0000 0000 6794 7224  LCCN: no2012120795  NLK: KAC201402810  VIAF: 97198333   WorldCat (עם VIAF): 97198333 
חומרי עבודה של המאיירת. ניתן לראות את מגוון החומרים בהם המאיירת משתמשת, כמו שאריות צמר, גזירי נייר, חפצים שבורים וכדומה
אלאוטרודקטיים

| אלאוטרודקטיים |
| --- | --- |
 
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: דו-חיים
סדרה:: חסרי זנב
תת־סדרה:: ניאובטרכיה
משפחה:: אלאוטרודקטיים
שם מדעי
 Eleutherodactylidae ‏לוץ, 1954

אלאוטרודקטיים (שם מדעי: Eleutherodactylidae) היא משפחה של דו-חיים מסדרת חסרי זנב.
עד 2008, נחשבה המשפחה לתת-משפחה של משפחת הלפטודקטיליים (Leptodactylidae), אך לאחר מחקר גנטי סווגו כמשפחה עצמאית. בני הסוג Eleutherodactylus, כוללים 197 מינים.
צפרדעים אלה חיות באמריקה הדרומית, אמריקה המרכזית והאיים הקריבים. הם מטילות ביצים ליד המים ומהם בוקעים ראשנים החיים במים ועוברים גלגול רגיל. בני המשפחה מגוונים בגודלם מאורך 10.5 מ"מ אצל ה-Eleutherodactylus iberia, עד ל-88 מ"מ אצל ה-Eleutherodactylus inoptatus.
מיון

משפחה אלאוטרודקטיים (Eleutherodactylidae)
תת-משפחה Eleutherodactylinae
סוג Diasporus - בו 11 מינים
סוג קַרְפֶּדֶת הַחֲמָמוֹת (Eleutherodactylus) - בו 197 מינים
תת-משפחה Phyzelaphryninae
סוג Adelophryne - בו 8 מינים
סוג ומין יחיד Phyzelaphryne miriamae
אלאודין ריאט שאה השני, סולטאן ג'והור

אָלְאוּדִין רִיאָט שָאַה השני אִבּן אֵל-מָרְהוּם מָחְמוּד שָאַה (נפטר ב-1564) היה הסולטאן הראשון של סולטנות ג'והור, ושלט בה בין 1528 ל-1564. הוא ייסד את הסולטנות אחרי נפילתה של סולטנות מלאקה לידי פורטוגל ב-1511. הוא היה בנו השני של סולטאן מלאקה, מחמוד שאה. לכן, סולטאני ג'והור המשיכו בשיטת המספור של מלאקה. במהלך שלטונו נאלץ להתמודד עם איומים חוזרים ונשנים מצד פורטוגל וכן עם עליית כוחה של סולטנות אצ'ה.
הקמת הסולטנות

ב-1529, בעקבות מותו של אביו, הקים אלאודין ריאט שאה את עיר הבירה שלו במקום הידוע כיום בשם פקאן טואה, במרחק 11 ק"מ מקוטה טינגי. מבצר על הנהר בשם קוטה קרה הוקם גם כן. ב-1535, 400 לוחמים פורטוגלים בפיקודו של אסטאבו דה גמה פלשו לג'והור. המבצר הופצץ אך הצליח לעמוד בהתקפה. לאחר מספר ימים נחתו חיילים פורטוגזים בקרבתו אך נאלצו לסגת. כעת כשהמורל שלהם היה גבוה יותר, עזבו המלאים את המבצר ופתחו בהתקפת נגד, אולם האש העזה של הפורטוגזים פיזרה את החיילים והצליחה להביא לכיבוש המבצר ולשריפתו.
בעקבות האירוע אלאודין ריאט שאה נסוג צפונה במעלה נהר ג'והור וחזר לפקאן טואה, אותה בנה מחדש. העיר הותקפה שוב על ידי כוחות בפיקוד אסטבו דה גמה בגלל שאחיו של דה גמה, פאולו, ו-30 חיילים נוספים נהרגו על ידי המלאים. אחרי התקפה זו נחתם הסכם שלום בין ג'והור לפורטוגל.
בשנת 1540 העביר ריאט שאה את הבירה לג'והור לאמה, שקרובה יותר לשפך נהר ג'והור.
איומים מצד סולטנות אצ'ה

סולטנות ג'והור בשליטתו של אלאודין ריאט שאה נדרשה להתמודד עם איומים מצד סולטנות אצ'ה ששכנה בקצהו הצפוני של האי סומטרה. בשנת 1539 הותקפה ארו (Aru), מדינה וסאלית של ג'והור, על ידי צי של 160 ספינות ועליהן 12 אלף לוחמים מאצ'ה ממוצא טורקי, מלאי ואצ'ני. סולטאן ג'והור הצליח בסיוע של בעלי בריתו בפרק וסייאק לארגן צי ולצאת להתקפה בארו ב-1540. הוא כבש מחדש את המדינה והשמיד את כל הספינות של אצ'ה למעט 14, תוך שאלפי חיילים של הסולטנות נהרגו. הקרב, שנקרא קרב סונגאי פאנה, היה הניצחון המלזי הגדול ביותר מאז הובסו במלאקה. ב-1564 הביס סולטאן אצ'ה את ארו וגירש את אנשי ג'והור. לאחר מכן יצא להתקפה נגד ג'והור לאמה, המבצר והעיירה שוטחו בהתקפה, ואילו אלאודין ריאט שאה נלקח בשבי לאצ'ה, שם נהרג. ירש אותו בנו, מוצאפר שאה השני.
חיים אישיים

התחתן עם הנסיכה קסומה דואי מפהאנג, בתו של מנסור שאה, סולטאן פהאנג.
אלי הדינגטון

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  17 בפברואר 1955 (בת 69) אברדין, הממלכה המאוחדת 
 תקופת הפעילות:  מ-1975 
 מקום לימודים:  בית הספר למשחק בריסטול אולד ויק 
 פרופיל ב-IMDb
 
אלי הדינגטון (באנגלית: Ellie Haddington; נולדה ב-17 בפברואר 1955) היא שחקנית סקוטית. ב-2005 ו-2006 כיכבה בתפקיד ג'וי מסטרטון בסדרת המשטרה של ITV1 "נערות רעות".
ביוגרפיה

הדינגטון נולדה באברדין שבסקוטלנד. בשנים 1975 עד 1977 למדה בבית הספר למשחק של תיאטרון בריסטול אולד ויק.
היא שיחקה בתפקיד פרופ' דוצ'רטי בפרקי הסיום של העונה השלישית של סדרת המדע בדיוני "דוקטור הו" "Last of the Time Lords". עוד בטלוויזיה הופיעה הדינגטון בסדרת הדרמה "Life Begins", בדמות הילדה פירס בסדרה "המלחמה של פויל", בסדרה "Always and Everyone", בסדרת הפשע "המפצח", בסדרה "הולבי סיטי", בסדרה "Wire in the Blood", באופרת הסבון "קורוניישן סטריט", בפרק בסדרה "רציחות במידסומר", בסדרה התקופתית "המוסקטרים", בסדרה המשטרתית "סקוט וביילי" ובסדרה "The Bill" בה גילמה שתי דמויות שונות, האחת ב-1997 והשנייה ב-2007.
בתיאטרון הופיעה הדינגטון במחזה "בינגו" בתיאטרון פסטיבל צ'יצ'סטר (אנ') ובתיאטרון יאנג ויק (אנ').
מ-2011 ועד 2013 שיחקה הדינגטון בתפקיד קרול פוטר בסדרה הקומית "בית הקפה" של Sky1.
ב-2015 גילמה הדינגטון את ג'ינה קורבין בסדרת הדרמה "Ordinary Lies", ואת פאני ביגטיוויץ' בסדרה "עלילות דיקנס".
רדיו

| תאריך | שם | תפקיד | במאי | תחנת רדיו |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 29 באוגוסט 2008 | They Have Oak Trees in North Carolina | איילין | גיינור מקפרלן (אנ') | BBC Radio 4 Friday Play |
| 14 בדצמבר 2011 | The Lamp | אלספת' | אילי מקרידי (אנ') | BBC Radio 4 Afternoon Play |
הערות שוליים

↑  "Joy Masterton Played by Ellie Haddington".
↑  BBC – Friday Play – They Have Oak Trees in North Carolina
↑  BBC – Afternoon Play – The Lamp
אלאוורדי

| --- | --- |
סמל אלאוורדיסמל אלאוורדי

קולאז' של אלאוורדי
 מדינה:  ארמניה ארמניה
 מחוז:  לורי
 שפה רשמית:  ארמנית 
 תאריך ייסוד:  1899
 שטח:  18 קמ"ר
 גובה:  1,000 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  13,000 (2015)
  ‑ צפיפות:  920 נפש לקמ"ר (2009)
 קואורדינטות:  41°08′N 44°39′E﻿ / ﻿41.133°N 44.650°E﻿ / 41.133; 44.650
 אזור זמן:  UTC +4
 http://www.alaverdi.am/
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת ארמניה מוגדלת) ירוואן קפאן ורדניס הרזדאן ואראשאפאט גיומרי ונדזור איג'באן ימת סוואן  גאורגיה גאורגיה אזרבייג'ן נחצ'יבאן (אזרבייג'ן)  איראן טורקיהאלאוורדי(למפת ארמניה רגילה) ירוואן קפאן ורדניס הרזדאן ואראשאפאט גיומרי ונדזור איג'באן ימת סוואן  גאורגיה גאורגיה אזרבייג'ן נחצ'יבאן (אזרבייג'ן)  איראן טורקיהאלאוורדי  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
אלאוורדי (בארמנית: Ալավերդի) היא עיר במחוז לורי שבצפון-מזרח ארמניה, בקצה ערוץ הנהר דבד, לא הרחק מגבול המדינה עם גאורגיה. האוכלוסייה מונה 16,500 תושבים (ירידה דרסטית מ-26,300 תושבים ב-1989). העיר היא מרכז מסחרי ותעשייתי חשוב במחוז וברפובליקה כולה, ונמצאת על מסילת הרכבת היחידה המחברת בין גאורגיה וארמניה. שם העיר בעבר היה מאנס.
דמוגרפיה

העיר מאוכלסת ברובה בארמנים עם מיעוט יווני. בעבר הייתה באלאוורדי הקהילה היוונית הגדולה ביותר בארמניה.
| שנה | אוכלוסייה |
| --- | --- |
1916: 1,185
1939: 10,000
1959: 16,805
1965: 24,600
2008: 13,225
היסטוריה

ב-1770, כאשר אלאוורדי הייתה חלק מגאורגיה, הורה ארקלה השני להקים בעיר בית היתוך לנחושת, ובסוף המאה ה-19 העיר הפכה למרכז מטלורגיה תוסס. ב-1903 הגיע היקף יצור הנחושת בעיר ל-13% מכלל הנחושת שהופקה באימפריה הרוסית. ב-1909 הוקמה תחנת כוח הידרואלקטרית על נהר הדבד, על מנת לספק את צורכי האנרגיה הגדלים של התעשייה בעיר. במהלך התקופה הסובייטית, הוקמו בעיר תשתיות רבות, כולל פיתוח אזור סאנאהין, שהפכו את אלאוורדי לעיר תעשייה חשובה בארמניה הסובייטית.
בעיר ובסמוך לה נמצאים מבנים היסטוריים רבים כדוגמת גשר סאנאהין מהמאה ה-12 וכנסיית אודזון (Օձունի եկեղեցի) מהמאה ה-5 לספירה.
ערים תאומות

גאורגיה כובולתי, גאורגיה
מפעל הפקת נחושת באלאוורדי
אלברטו חואנטורנה

אלברטו חואנטורנה דנחר (בספרדית: Alberto Juantorena Danger; נולד ב-3 בדצמבר 1950) הוא אתלט קובני, אלוף אולימפי בריצת 400 מטר ובריצת 800 מטר (מונטריאול 1976) ושיאן עולם בריצת 800 מטר. הוא האתלט היחידי בעולם שזכה עד כה בשתי ריצות אלו באולימפיאדה אחת (פול פילגרים מארצות הברית קבע הישג זה באולימפיאדת אתונה (1906) שאינה נחשבת במניין האולימפיאדות).
ביוגרפיה

חואנטורנה נולד בסנטיאגו דה קובה. בנעוריו עסק בפעילות ספורטיבית במספר תחומים: כדורגל, כדורעף, כדורסל ושחייה. הוא אמנם ניצח בתחרויות ריצה במסגרת בית ספרית, אך העדיף להתמקד בכדורסל וב-1969 החל לשחק כדורסל במסגרת קבוצתית. בעונת 1970 - 1971 צורף לנבחרת הנוער הלאומית של קובה בכדורסל. הצטיינותו במרוצים שנערכו כחלק ממסגרת האימונים בכדורסל משכה את תשומת לב מאמני האתלטיקה שהיו במקום וקצת אחרי גיל 20, החל חואנטורנה להתאמן באתלטיקה בהדרכתו של המאמן הפולני זיגמונד זביירזובסקי (Zygmunt Zabierzowski), מאמן אצני ה-400 מטר של נבחרת קובה באותה עת.
באולימפיאדת מינכן (1972) סיים חואנטורנה במקום ה-10 בריצת 400 מטר בתוצאה של 46.07 שניות, 5 מאיות השנייה איטי מעליה לשלב הגמר. בשלב המוקדמות הוא קבע תוצאה של 45.94 שניות ובשלב רבע הגמר תוצאה של 45.96 שניות.
באוניברסיאדה שנערכה במוסקבה בשנת 1973 זכה חואנטורנה במדליית זהב בריצת 400 מטר בתוצאה של 45.36 שניות.
במשחקים הפאן-אמריקאיים שנערכו במקסיקו סיטי בשנת 1975 זכה חואנטורנה במדליית כסף בריצת 400 מטר (44.80 שניות).
ביוגרפיה > אלוף אולימפי ושיאן עולם

באולימפיאדת מונטריאול (1976) זכה חואנטורנה בשתי מדליות זהב, בריצת 400 מטר בתוצאה של 44.26 שניות, הזמן המהיר בעולם שנמדד ולא הושג בגובה (השיא העולמי ניקבע באולימפיאדת מקסיקו סיטי), לפני פרד ניוהאוז (44.40 שניות) והרמן פרייזר (44.95 שניות) שניהם מארצות הברית ובריצת 800 מטר בשיא עולם חדש של 1:43.50 דקות, לפני איוו ואן דאם מבלגיה (1:43.86 דקות) וריק וולהאטר מארצות הברית (1:44.12 דקות). בנוסף, הוא סיים במקום השביעי בריצת שליחים 4x400 מטר בתוצאה של 3:03.81 דקות, הרביעייה המנצחת הייתה של ארצות הברית (2:58.65 דקות).
באוניברסיאדה שנערכה בסופיה, בולגריה בשנת 1977 זכה חואנטורנה במדליית זהב בריצת 800 מטר בשיא עולם חדש של 1:43.44 דקות, שיפור ב-6 מאיות השנייה לשיאו העולמי.
בתחרות גביע העולם באתלטיקה שנערכה בדיסלדורף, גרמניה אותה שנה זכה חואנטורנה בשתי מדליות זהב, בריצת 400 מטר בתוצאה של 45.36 שניות ובריצת 800 מטר בתוצאה של 1:44.01 דקות.
במשחקים הפאן-אמריקאיים שנערכו בסן חואן, פוארטו ריקו בשנת 1979 זכה חואנטורנה בשתי מדליות כסף, בריצת 400 מטר (45.24 שניות) ובריצת 800 מטר (1:46.4 דקות).
באולימפיאדת מוסקבה (1980) סיים חואנטורנה במקום הרביעי בריצת 400 מטר בתוצאה של 45.09 שניות ולא הצליח להגן על תוארו. המנצח היה ויקטור מרקין מברית המועצות (44.60 שניות).
לאחר שפרש מספורט תחרותי כיהן חואנטורנה בשנת 1984 כסגן שר הספורט של קובה.
חואנטורנה נשוי ואב ל-5 ילדים.
הישגים ותארים

חואנטורנה זכה בשנים 1976 ו-1977 בתואר אתלט השנה בעולם.
הערות שוליים

↑  ראו כאן
↑  ראו כאן
↑  ראו כאן
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb14043428r (data)  World Athletics: 14359171  ISNI: 0000 0001 1443 4908  LCCN: no2008012980  VIAF: 49026896   WorldCat (עם VIAF): 49026896
אלאוטריו סאנצ'ס

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  15 במאי 1942 (בן 82) סלמנקה, ספרד 
 שם לידה:  Eleuterio Sánchez Rodríguez 
 מדינה:  ספרד ספרד
 השכלה:  National University of Distance Education 
 מספר צאצאים:  5 
 
אלאוטריו סאנצ'ס רודריגס (Eleuterio Sánchez Rodríguez; נולד ב-15 באפריל 1942, מוכר גם בכינויו "El Lute" - אל לוּטֵה), פושע עבר מפורסם ביותר בספרד וסופר בהווה.
חייו

אלאוטריו סאנצ'ס נולד בסלמנקה שבמערב ספרד למשפחה ענייה קשת-יום, בזמן שאביו היה בכלא.
סאנצ'ס נידון ל-6 חודשי מאסר בעוון גנבתן של שתי תרנגולות. זמן קצר לאחר מכן, לאחר שסיים לרצות את עונשו ובגלל עברו הפלילי, נגזר עליו ב-1965 עונש מוות בגין שוד חנות תכשיטים במדריד שבמהלכה נרצח המאבטח. סאנצ'ס טען כי אינו אשם ברצח אלא היה "שעיר לעזאזל" שנוח להאשימו בהתחשב בעברו הפלילי וברקע הסוציו-אקונומי הנמוך שלו. עונשו הומתק לתקופת מאסר של שלושים שנה בכלא צבאי. כל אותה עת המשיך סאנצ'ס לטעון לחפותו ונלחם בכול מאודו נגד הרשעתו זו.
נמלט מספר פעמים מהכלא ונודע ברחבי ספרד כ"פושע המבוקש ביותר".
למרות שנכנס לכלא כאיכר אנאלפבית, הוא לימד את עצמו קרוא וכתוב, התקדם ורכש תואר במשפטים, כתב מספר ספרים והמשיך במאבקו חסר הפשרות כדי לטהר את שמו. ספרו פורסם בזמן שהותו בכלא תחת השם הספרדי "Camina o revienta" ובתרגום לעברית: "דלג הלאה או תמות". ב-20 ביוני 1981 הוא קיבל חנינה.
סאנצ'ס חי בעבר בטומארס, עיירה במחוז סביליה שבדרום ספרד, עם אשתו השנייה ושני ילדיה, חיים רגילים למדי אשר העידו כי ביקש להשאיר מאחוריו את התדמית העבריינית שדבקה בו.
ב-2006 התלוננה אשתו למשטרה בגין "יחסו הלא תקין" כלפיה והביאה למעצרו. לאחר זמן מה, הוא שוחרר.
סיפורו של סאנצ'ס בתרבות הפופולרית

ב-1979 סיפורו של אלאוטריו סאנצ'ס היווה השראה ונושא אחד השירים, שהפך ללהיט, של להקת בוני אם.
סיפורו היווה מקור השראה גם לשני סרטים בבימויו של ויסנטה ארנדה: הראשון, סדרה שמנתה שלושה פרקים תחת השם "El Lute: Camina o revienta" שנעשתה ב-1987 והשני, "El Lute II: Mañana seré libre" שנעשה ב-1988. אימנול אריאס גילם את דמותו של סאנצ'ס.