stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יחידת המלב"ח
היסטוריה > מלחמת לבנון השנייה

החל מתחילת שנות האלפיים ביצע חיל הרבנות הצבאית ארגון מחדש של כל מערך זיהוי החללים, במטרה להוביל אותה לעצמאות מלאה כך שצה"ל יוכל לזהות את הנופלים מבלי להזדקק לשירותיהם של גופים אזרחיים כדוגמת המכון לרפואה משפטית. שם הפרויקט היה מרח"ב- מערך רבצ"ר חללים בחירום.
במטרה לעמוד ביעד זה החל צה"ל בהליך רכש נרחב של שורה של מערכות שנועדו לאפשר לרבנות הצבאית וליחידת הזיהוי של חיל הרפואה לבצע את כל הליכי הזיהוי בעצמם. בין היתר נרכשו והושמשו בצה"ל מערכות כדוגמת מערכת AFIS שמאפשרת זיהוי באמצעות טביעות אצבע, מערכות רנטגן דיגיטליות לזיהוי באמצעות צילומי שיניים ובניית מעבדת ה־D.N.A של הרבנות הצבאית.
המערך הופעל לראשונה במלחמת לבנון השנייה. ההנחיה להפעיל את מערך הזיהוי ניתנה ב-8 באוגוסט 2006 על ידי הרבצ"ר דאז תא"ל הרב ישראל וייס. מהלך ההפעלה התרחש לאחר דיון ארוך בדבר כשירותו המבצעית של המערך, ולאחר שבתחילת המלחמה הוחלט כי המערכות עדיין אינן יציבות מספיק כדי להסתמך עליהם לראשונה דווקא בזמן מלחמה.
ב-11 באוגוסט 2006, לאחר סיור במתקן החללים בבסיס צריפין, הודיע ראש אכ"א דאז כי במידה ויהיו חללים נוספים הם יועברו למתקן החללים, או בשמו הרשמי מתקן איסוף נתוני חלל (מאנ"ח). למחרת, ב־12 באוגוסט, התרחש יום האבדות הקשה ביותר במלחמה, בו נפלו 24 חללים. עוד באותו היום נפתח מתקן החללים. ראשוני החללים מאותה שבת, שהועברו בתחילה למכון לרפואה משפטית, נשלחו למתקן החללים בצריפין בעקבות הנחייתו של ראש המכון לרפואה משפטית באותם ימים, פרופ' יהודה היס.
הפיכת מערך זיהוי החללים לחטיבת המלב"ח: בשנת 2008, וכחלק מתהליכי בניית מערך זיהוי החללים ולאור המסקנות משלל מלחמות ישראל עד אותה עת, הוחלט בחיל הרבנות הצבאית להרחיב דרמטית את המערך, ולאגד אותו לחטיבה מבצעית שקיבלה את השם מלב"ח.
היסטוריה > מבצע צוק איתן

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
היסטוריה > מלחמת חרבות ברזל

ב-7 באוקטובר 2023, הגיעו חיילי המלב"ח לבסיס הרבנות הצבאית בשורה והחלו מייד בקבלת הגופות הרבות שנאספו בדרום. אנשי היס"ר המטכ"לי (יחידת סריקת חללים של המלב"ח), נעו דרומה ואספו גופות של חללים רבים. לאחר מכן ועד ימים אלו, היס"ר המטכ"לי עוסק במיון גופות מחבלים וחיפוש נעדרים ישראלים בניהם וכן בחיפוש אחר נעדרים באזור המסיבה ברעים.
במקביל, שאר יחידות המלב"ח קיבלו למחנה שורה מאות רבות של גופות וחלקי גופות. לצד המלב"ח הוקם התר"ח (תחנת איסוף חללים) אשר שימש מנהלת לזיהוי חללים אזרחים שאינם בין כוחות הביטחון. התר"ח פעל לצד המלב"ח במחנה שורה ומורכב מאשי מז"פ, משרד הדתות ומשרד הבריאות לצד אנשי רבנות צבאית. אנשי המלב"ח עסקו בזיהוי החללים מכוחות הביטחון והבאתם לקבר ישראל בתוך ימים ספורים.
לאחר המתקפה וכאשר צה"ל החל בתמרון קרקעי, המלב"ח החל לעסוק בזיהוי חללים שנפלו כתוצאה מהתמרון הקרקעי ובאיתור וזיהוי נעדרים וחטופים.
גדודי המלב"ח > יחידת סריקה מטכ"לית (יס"ר מטכ"לי)

גדוד סיור שתפקידו הוא לבצע סריקות באזורי קרב בהן ידוע שיש חללים על מנת לחלצם להמשך טיפול בישראל. היחידות מיומנות לטיפול בכל מצבי החללים, החל מגופות שלמות, ואף לשרידי גופות בעקבות הפצצות או נזקים אחרים שנוצרו תוך כדי מלחמה. חיל הרבנות מפעיל גדודים מקבילים שנמצאים תחת שליטת פיקוד צפון, פיקוד דרום ופיקוד מרכז. יחידה מקבילה נוספת של חיל הרבנות הצבאית, יחידת אנו"ח, מופעלת תחת פיקוד העורף ומתמחה באזורים מוכי אסון.
גדודי המלב"ח > נקודת מעבר חללים (נמ"ח)

יחידה האמונה על העברת החללים משדה הקרב למתקן החללים במחנה שורה, וממתקן החללים לבתי החולים השונים במידת הצורך. כמו כן, אחראית היחידה על תפעול אכסונם של החללים לקראת זיהויים והכנתם לקבורה.
מג״ד הנמ״ח הוא רס״ן יוסי קצנלבוגן.
גדודי המלב"ח > מתקן איסוף נתוני חלל (מאנ"ח)

תפקידה של יחידה זו הוא לאסוף את נתוני החללים על מנת לזהותם. בין היתר מתמחה היחידה באיסוף טביעות אצבע, דגימות DNA, צילומי שיניים ודגימות נוספות. מתקן איסוף הנתונים מחובר למאגרי המידע הצה"ליים שנאספים מהחיילים בשעת גיוסם. ביחידה זו משולבים גורמי רפואה של חיל הרפואה, וכן גורמים אזרחיים במידת הצורך. מבנה המאנ"ח מכונה גם "מתקן הצבי". במתקן קיים חדר פרידה עבור המשפחות המעוניינות להיפרד מיקיריהן בטרם יובאו לקבורה. מג״ד המאנ״ח המטכ״לי הוא סא״ל גיל הללי.
גדודי המלב"ח > יחידת חקירות זיהוי (יחק"ז)

יחידה האמונה על חקירות הזיהוי, שמטרתן לוודא את זהותם של החללים. החקירות מתבצעות בעזרת הנתונים שנאספו במתקן איסוף הנתונים, וכן על בסיס ממצאים וראיות שנמצאו בשטח האירוע. בסוף החקירה, היחידה מגבשת המלצה שעוברת לרב הראשי לצה"ל לחתימה, ובה מוחלטת זהותו של החלל. מג״ד היחק״ז הוא סא״ל מנחם יוסוב.
גדודי המלב"ח > ביצוע לוויות קבע (בל"ק)

יחידה זו אחראית על ביצוע הלוויות בפועל, וכמו כן היא אמונה על תפעולן של הפרידות והאזכרות בסוף ימי השבעה וסוף ימי "השלושים", חודש האבל הראשון על המת. תחת יחידה זו פועלים נהגי הלוויות של צה"ל, החזנים הצבאיים והקברנים, שאחראים על ביצוע טקסי הקבורה האזכרות, ממתקן החללים, שם החלל מוכן לקבורה, ועד לבתי העלמין הצבאיים. מג״ד הבל״ק הוא סא״ל קובי בלייך.
לקריאה נוספת

שמעון פרצ'יק, "זיהוי החללים בצבא הגנה לישראל", המעין, גיליון 247, תשרי תשפ"ד, עמ' 187-223.
הערות שוליים

↑  אל"ם (מיל.) שמעון פרצ'יק (שפר), זיהוי החללים בצבא הגנה לישראל, המעין באתר "מכון שלמה אומן"
משמעות הספר בהיסטוריה האמריקאית

פרדריק ג'קסון טרנר
"הקידמה האמריקאית", 1872
משמעות הסְפר בהיסטוריה האמריקאית (באנגלית: The Significance of the Frontier in American History) היא מסה מאת פרדריק ג'קסון טרנר, שראתה אור ב-1893 והציגה תזה לפיה גרעינה של ההיסטוריוגרפיה האמריקנית הוא תהליך כיבוש הסְפר (חזית ההתיישבות) באמריקה, תזה הידועה כ"תזת הספר" (Frontier Thesis). טרנר התייחס למושג "סְפר", לא כאל מושג גאוגרפי גרידא (קצה גבול ההתיישבות, שאחריו משתרעת שממה), אלא לתפיסת עולם שבבסיסה אתוס ההתפשטות אל שטח חופשי וחסר גבולות, שאפיינה את המתיישב באמריקה וממשיכה לעצב את המחשבה האמריקאית. התזה הוצגה לראשונה במסגרת מפגש מיוחד של האגודה ההיסטורית האמריקאית בתערוכה העולמית של שיקגו (1893).
פרסום המסה

המסה פורסמה לראשונה כסיכום הרצאתו של טרנר בכנס, בגיליון כתב העת Proceedings of the State Historical Society of Wisconsin וב-Annual Report of the American Historical Association. ב-1921 נדפסה שנית כפרק הראשון בספרו של טרנר The Frontier in American History.
משמעות הספר בהיסטוריה האמריקאית

טרנר התייחס לאמריקה כדוגמה לתהליך התפתחות דרמטית של האנושות, שנולדה מחדש ביבשת החדשה, בפרק זמן קצר. הספר במזרח המיושב היה מסחר ותעשייה, יזמות והמצאה טכנולוגית; בצפון המערב התיכון היה הספר התמודדות חקלאית; בדרום ובמערב התגבש הספר בצורת המערב הישן של אמריקה כהתמודדות של בוקרים וכורי זהב מול אינדיאנים ואיתני הטבע.
הגיבור האמריקאי הוא ה"פיוניר", החלוץ האמריקאי. הוא מתאפיין ביוזמה, סקרנות, עצמאות, סתגלנות, אי תלות ויכולת התמודדות. עקרונית, דבר אינו מגביל את התפשטותו למעט כוחות הטבע. החברה בה הוא פועל מעלה על נס את האינדיבידואליזם, חירות האדם והשוויון, חסר המעמדות. כל אדם נבחן לפי הישגיו בפועל ולפי התמודדותו עם האתגרים.
טרנר סקר את תקופת ה"ספר" מתחילת ההתיישבות בראשית המאה ה-17 ועד סוף המאה ה-19. בתקופה זו גובש רעיון הדמוקרטיה כהסכם בין אנשים חופשיים והפך את ארצות הברית למודל ומופת להתאגדות החלוצים למטרות משותפות, תוך שמירה קפדנית על עצמאותם.
"תזת הספר" היוותה כלי פרשני, היסטוריוגרפי וסוציולוגי ששימש חוקרים במשך דורות לחקור את תולדות אמריקה לאורו והיווה בסיס לכמות גדולה מאוד של מחקרים כגון הקשר שבין אינטרסים אזוריים לפוליטיקה גלובלית, השתייכות אידאולוגית וריבוד חברתי. התזה נושקת לתזות אחרות דומות הקשורות למשל לטבעו של הגזע האנגלו-סקסי לחירות ודמוקרטיה או לתפקידה של הנצרות הפרוטסטנטית בפיתוח הקפיטליזם ("התזה של מקס ובר") או הקשריה לדרוויניזם חברתי. דוגמה להשלכה של התזה היא הגדרתו של ג'ון פיצג'רלד קנדי את חקר החלל כ"סְפר החדש" (New Frontier)‏.
ביקורת על התזה

הביקורת על התזה של טרנר מתמקדת בהעדפתו את ההסבר ההיסטוריוגרפי התלוי בגורם יחיד - הספר והשאיפה לכבשו, מבלי לתת את הדעת על רכיבים נוספים, כלכליים, פוליטיים ואנושיים, שהניעו תופעות שונות שהוא כורכן יחדיו בהסבר יחיד, קוסם ומשכנע ככל שיהיה. בין המבקרים ניתן למנות את ספרו של ג'ורג' וילסון פירסון (George Wilson Pierson) מ-1942, The Frontier and American Institutions: A Criticism of the Turner Thesis וכן יהושע אריאלי, המדגיש את הכוחות הכלכליים כגון התיעוש והעיור שהשפיעו לא פחות על האתוס האמריקאי והתפתחות הדמוקרטיה שלה ומוסדותיה.
אחרים חלקו על ההיסטוריוגרפיה של טרנר, המצוירת ב"משיכות מכחול" עבות מדי, כמתארת באופן פשטני את ההיסטוריה של המערב הישן (למשל ספרה של פטרישה נלסון לימריק מ-1987, The Legacy of Conquest: The Unbroken Past of the American West) או את ההיסטוריה של המערב התיכון כספר חקלאי (כך ריצ'רד וייד (Richard C. Wade) שטען ב-1959 בספרו The Urban Frontier שיש להתייחס גם לערי המערב התיכון כספר, נקדה שהוזנחה על ידי טרנר).
ראו גם

הייעוד הגלוי
לקריאה נוספת

יהושע אריאלי, היסטוריה ופוליטיקה, עם עובד, תשנ"ב 1992 - פרק שלישי: משמעות ה"ספר" (פרונטיר) בהיסטוריוגרפיה האמריקנית
ארנון גוטפלד, ארצות הברית ממלחמת האזרחים למלחמה הקרה, משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 1989
הערות שוליים

↑  נאומו של קנדי בפני הוועידה הדמוקרטית עם קבלת מינויו כמתמודד לנשיאות, 15 ביולי 1960
חרצית עטורה

פרטים של פרחי החרצית
חרצית עטורה צהובה ולבנה, בנגב המערבי
חרצית עטורה (שם מדעי: Glebionis coronaria או Chrysanthemum coronarium, שם עממי: Crown Daisy) היא מין פרח בסוג חרצית ממשפחת המורכבים.
מאפיינים

החרצית העטורה היא בעלת קרקפות עם פרחים צינוריים במרכזן ופרחים לשוניים בהיקפן. כל פרחי הקרקפת צהובים-כתומים. קיים וריאנט נפוץ בעל פרחים לשוניים בהירים, שבעיקר נוטים ללבן. באופן כללי גוון הצהוב של החרציות הוא זהוב. בכל החרציות פרחי הצינור כהים יותר מפרחי הלשון. לקראת ערב נוטים פרחי ההיקף של הקרקפת כלפי מטה.
בישראל, המין פורח באביב, בחודשים פברואר עד מאי. פריחת החרציות מתחילה בחודש פברואר אך לשיאה היא מגיעה רק במרץ-אפריל. הצמח נפוץ בעיקר על אדמות עשירות בחנקן.
החרציות הפורחות יוצרות לעיתים מרבדים צפופים צהובים הנראים למרחוק. עלי החרצית מתכופפים בלילה ומזדקפים ביום.
החרצית מושכת אליה חרקים רבים, כאשר הנפוצה שבהם היא פרחית נעמי.
שימושים > שימושים רפואיים

הערבים והדרוזים נוהגים להכין סלט מעלי החרצית.
ברפואה העממית של הבדואים נהוג לבשל עלי כותרת צהובים של החרצית במים, ולשתות את המשקה כתרופה להורדת חום, הפחתת כאבי הבטן והפסקת שלשולים.
שימושים > שימוש כקוטל חרקים

צמח החרצית מכיל חומרים הנקראים פירטרינים (pyrethrins) שהם רעילים לחרקים, וכך מגנים עליו מפני הרביבוריה. חומרים דומים משמשים בתרסיסים קוטלי חרקים שבשימוש האדם.
גלריה

חרצית עטורה
מרבד חרציות
מרבד חרציות
חרצית עטורה
פרחית על חרצית עטורה
חרצית ומוטציה שלה
חרציות באגמון הסופרלנד בראשון לציון
חרצית צהובה עם שוליים לבנים
מרבדי חרציות מאפיינות את האביב בישראל
חרצית עטורה
חרצית עטורה בנחל מערות
נחושתית הקוצים על חרצית עטורה, ישראל
עלי הכותרת מכופפים לפנות ערב
דקסטר: התחייה

| --- | --- |
 מבוסס על:  סדרת ספרי "דקסטר" מאת ג'ף לינדסי
 סוגה:  דרמת פשע
 יוצרים:  קלייד פיליפס
 שחקנים:  מייקל סי הול
 ארץ מקור:  ארצות הברית ארצות הברית
 שפות:  אנגלית 
 תוכנית מקור:  "דקסטר: דם חדש" (2021)
 הפקה
 מפיקים בפועל:  קלייד פיליפס
 חברת הפקה:  Showtime Studios Counterpart Studios
 הפצה:  פרמאונט גלובל
 שידור
 רשת שידור:  שואוטיים
 תקופת שידור מקורית:  2025–הווה 
 קישורים חיצוניים
 דף התוכנית ב-IMDb
 
דקסטר: התחייה (באנגלית: Dexter: Resurrection) היא סדרת דרמת פשע אמריקאית, שפותחה על ידי קלייד פיליפס, המהווה המשך לאירועי עלילת המיני-סדרה "דקסטר: דם חדש".
הסדרה עתידה לעלות לשידור במהלך שנת 2025 ברשת "שואוטיים" בארצות הברית, ובשירות הזרמת המדיה "פרמאונט+" ברחבי העולם.
צוות השחקנים

מייקל סי הול – דקסטר מורגן (אנ')
הפקה > פיתוח

ב-26 ביולי 2024, במהלך פאנל ייעודי שהתקיים בכנס הקומיק-קון, סן דייגו עבור קידום הסדרה "דקסטר: ההתחלה", הוכרז לראשונה על פיתוחה של סדרת המשך למיני-סדרה "דקסטר: דם חדש", בה ישוב מייקל סי הול לגלם את דמותו של דקסטר. את הסדרה, שנועדה על פי מקורות להיות "רב-עונתית", פיתח קלייד פיליפס, יוצר הסדרה המקורית, שעתיד לשמש גם כמפיק בפועל וכשואוראנר.
הפקה > ליהוק

בפברואר 2025, פורסם כי ג'ניפר קרפנטר, שגילמה את דברה מורגן בסדרות "דקסטר" ו"דקסטר: דם חדש", לא תשתתף ב"דקסטר: התחייה".
הפקה > צילומים

צילומי הסדרה עתידים להתחיל בינואר 2025.
הפצה

הסדרה עתידה לעלות לשידור במהלך שנת 2025 ברשת "שואוטיים".
הערות שוליים

1 2 3  Thomas, Carly (July 26, 2024). "'Dexter: Resurrection' Series Set at Showtime With Michael C. Hall Returning". The Hollywood Reporter. Retrieved August 11, 2024.
↑  "Showtime Announces Michael C. Hall's Epic Return to the Dexter Franchise in Two Series for Paramount+ with Showtime". Paramount Press Express (Press release). July 26, 2024. Retrieved August 11, 2024.
↑  Oganesyan, Natalie (February 22, 2025). Jennifer Carpenter On ‘Dexter: Resurrection’ & Whether She Will Reprise Role: “Pretty Focused Where I Am”. Deadline. Retrieved February 23, 2025
↑  Cordero, Rosy (July 26, 2024). "Michael C. Hall Returning To 'Dexter' Universe For New Series 'Resurrection' & 'Original Sin' – Comic-Con". Deadline Hollywood. Retrieved August 11, 2024.
הרמין ריס

הרמין ריס (22 אוגוסט 1903 - 5 דצמבר 1980; בגרמנית: Hermine Riss) הייתה אוסטרית ילידת וינה חסידת אומות העולם שהצילה יהודים בתקופת השואה .
פעילות בתקופת השואה להצלת יהודים

הרמין התגוררה בווינה והתפרנסה בעיקר כציירת. הרמין הייתה חברה של אליזבת היינריך, יהודיה אוסטרית, שניצלה בזכות אזרחות סינית שקיבלה מבעלה לשעבר. כשהחלו לרדוף אחר היהודים, פנתה אליזבת להרמין וביקשה שתחביא בביתה את אמה רגינה היינריך. הרמין נענתה לבקשתה של אליזבת והחביאה את רגינה בביתה. חוץ מרגינה, הרמין החביאה בביתה עוד שני יהודים, סטפני זק ואוטו ברייכנשטיין, אותם הכירה דרך קהילת המחתרת המקומית או באמצעות פניות ישירות לעזרה. היא הסתכנה בעונשים כבדים ואף במוות אם הייתה נתפסת, אך המשיכה במאמציה להציל חיים. הרמין פעלה ללא תמורה, חלקה איתם את מזונה, והוציאה סכומי כסף רבים על ביגוד ואוכל עבורם.
לאחר המלחמה

הרמין המשיכה להתגורר עם בעלה באוסטריה. היא חייתה בצניעות והתפרנסה בעיקר מציור, במשך שנים רבות לא סיפרה על מעשיה.
הכרה והנצחה

ב-15 במאי 2005,הרמין ריס הוכרה כחסידת אומות העולם על ידי יד ושם. פליקס לי, נכדה של רגינה היינריך המליץ עליה במכתב ליד ושם. בטקס שהתקיים ביד ושם בירושלים בנוכחות פליקס לי, ניטע עץ על שמה בגן חסידי אומות העולם.
הערות שוליים

↑  Riss Hermine, YAD VASHEM
1 2  תיק חסידת אומות העולם מס' M.31.2/10473, ארכיון יד ושם
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "הרמין ריס".
רודולף דיזל

| --- | --- |

רודולף דיזל, 1883
 לידה:  18 במרץ 1858 צרפת פריז, צרפת
 פטירה:  29 בספטמבר 1913  (בגיל 55) תעלת למאנש
 שם לידה:  Rudolf Christian Karl Diesel 
 ענף מדעי:  מהנדס 
 מקום מגורים:  צרפת
 מקום קבורה:  ים 
 עיסוק:  מהנדס, ממציא, יזם
 מקום לימודים:  האוניברסיטה הטכנית של מינכן  אוניברסיטת מינכן 
 מנחה לדוקטורט:  קרל פון לינדה 
 מוסדות:  סולצר  מאן 
 פרסים והוקרה:  היכל התהילה הלאומי לממציאים (1976)  מדליית אליוט קרסון (1901) 
 בן או בת זוג:  Louise Martha Diesel 
 צאצאים:  Hedwig von Schmidt, בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 תרומות עיקריות
 המצאת מנוע הדיזל
 חתימה:   
 
אבטיפוס שני למנוע הדיזל מ-1894
הווילה בבוגנהאוזן
גלעד בגן היפני לזכרו
רודולף דיזל (בגרמנית: Rudolf Diesel;‏ 18 במרץ 1858 – 29 בספטמבר 1913) היה ממציא גרמני שהתפרסם בעיקר בזכות המצאתו, שנקראת על שמו - מנוע הדיזל.
ביוגרפיה

דיזל נולד בפריז כילד שני למשפחה גרמנית.
אביו, תאודור היה יליד אאוגסבורג וכורך במקצועו. הוא עבר לפריז, כיוון ששם הכיר את רעייתו לעתיד, אליזה לבית שטרובל, גרמניה גם היא, שאביה היה רצען וסוחר סידקית. בני הזוג הקימו את ביתם בעיר.
כבר כילד הפגין כישורים אינטלקטואלים רבים והתקבל לבית ספר יוקרתי בפריז. בגיל 12 זכה במדליית ברונזה על הישגיו בלימודים.
עם פרוץ מלחמת צרפת–פרוסיה בסוף אוגוסט 1870, גורש עם הוריו, כרבים אחרים שלא היו אזרחי צרפת, ללונדון. דיזל נסע לבדו מלונדון לאאוגסבורג, שם לקח אותו דודו (אחי אביו) למשפחתו. הדוד היה מורה בבית הספר למצועות התעשייה בעיר.
ב-1873 סיים את בית הספר במקום הראשון והמשיך בהכשרה מקצועית בהנדסה (בית הספר הפך לימים לבית הספר הגבוה של אאוגסבורג). את ההכשרה סיים ב-1975 גם בהצטיינות.
עוד באותה שנה החל בלימודי הנדסת מכונות באוניברסיטה הטכנית של מינכן. שם שמע הרצאות של קרל פון לינדה.
ב-1877 חיסלו הוריו את העסק שלהם בפריז ועברו למינכן ודיזל עבר לגור אצלם.
ב-1879 חלה בטיפוס ועל כן לא ניגש למבחני הגמר ולא סיים את לימודיו. הוא יצא להשתלמות במפעל הקרח של לינדה בוינטרטור שבשוויץ. ב-1880 סיים את התואר בציונים הטובים ביותר מאז ייסודה של האוניברסיטה. במרץ 1880 יצא להתמחות במפעל הקרח של לינדה בפריז.
לאחר שנה שם מונה למנהל המפעל ורשם פטנט ראשו על שמו לייצור קרח.
לאחר רישום הפטנט הקים במפעל בפריז קו ייצור חדש ב-1883.
במאי אותה שנה התארס למרתה פלאשה, גרמניה שהכיר בפריז. השניים נישאו במינכן בנובמבר ושבו לפריז. לבני הזוג נולדו שני בנים ובת.
בשנת 1889, במסגרת התערוכה העולמית בפריז, היה דיזל אחראי למתקנים בתצוגה של חברת לינדה בה.
בתחילת 1890 הציע לינדה לדיזל משרה בברלין. עקב כך שבה המשפחה בפברואר אותה שנה לגרמניה. דיזל התמנה גם לשמש במועצת המנהלים של החברה הבורסאית למתקני קירור שזה עתה הוקמה.
ביוגרפיה > מנוע הדיזל

ב-23 בפברואר 1892 רשם פטנט בגרמניה על מנוע שניצת בדחיסה ("מנוע דיזל"). הפטנט התקבל בפברואר 1893. ייחודו של המנוע הוא בפעולתו בלא צורך בהצתה ממקור חיצוני.
באפריל 1893 הסתיים חוזה ההעסקה שלו בחברת לינדה בברלין והוא עבר לאאוגסבורג, שם פיתח דיזל את המנוע שלו
בשנים 1893–1897 במפעל המכונות באאוגסבורג. הוא נעזר בסיוע כספי של התעשיין פרידריך קרופ.
במקור קיווה דיזל לפתח את האבטיפוס שלו לייצור סדרתי בתוך כחצי שנה, אולם הפיתוח נמשך כ-4 שנים. דיזל נעזר בתחום הטכני גם בהיינריך פון בוץ (Heinrich von Buz, אז מנכ"ל חברת המכונות של אאוגסבורג (שהפכה ב-1908 לחברת MAN).
בשנת 1897 בנה דגם שימושי ראשון של המנוע. מנוע הדיזל הוצג לציבור באפריל. היה זה מנוע דחיסה של 25 כוחות סוס, ארבע פעימות, צילינדר אנכי יחיד. היעילות הגבוהה של המנוע, יחד עם פשטות העיצוב היחסית שלו, הפכו אותו להצלחה מסחרית מיידית, ודמי התמלוגים הביאו לדיזל עושר רב.
באותה שנה התחיל ייצור מנועי דיזל בזיכיון בחברת האחים סולצר (Sulzer) בשווייץ ובארצות הברית
בידי אדולפוס בוש (מייסד חברת אנהאוזר-בוש, לימים יצרנית הבירה הגדולה בארצות הברית).
דיזל השקיע המון אנרגיה ועבודה מאומצת גם לצורך השגת מימון לפיתוח המנוע לכדי יצור סדרתי וגם על מנת לתגבר על קשיים שעלו במהלך הפיתוח. כל אלה הביאו להתמוטטות עצבים, בשלה אושפז בסתיו 1898 בסנטוריום בשכונת נויהאוזן במינכן.
מנוע הדיזל הוצג בשנת 1900 בתערוכה העולמית וזכה בפרס ה"גרנד פרי". באותה שנה ייסד את חברת מנועי הדיזל בלונדון.
ב-1901 עבר עם משפחתו לווילה מפוארת, בתכנונו של האדריכל המצליח מקס ליטמן, בשכונת היוקרה בוגנהאוזן שבנייתה החלה ב-1898 ועלתה הון של 900 אלף גולדמרק. המבנה בשטח של 2,3 דונם כלל בין השאר אולם תצוגה גדול, יסודות כפולים (למנוע חדירת רטיבות), חלונות כפולים בהנעה מכנית מסונכרנת.
בניית הבית הייתה גם נקודת מפנה מבחינה כלכלית. בשנים שלאחר מכן הסתבך דיזל יותר ויותר בסכסוך עם חברת הנדל"ן היילמן (Heilman), דרכה רכש נכסי נדל"ן שגרמו לו הפסדים. דיזל תבע את חברת הנדל"ן כיוון שחש שזו רימתה אותו. דיזל האמין שהצדק עמו ולא היה מוכן להתפשר בבית הדין, אולם הפסיד במשפט.
ב-1903 הפליג בסירת הדיזל הראשונה בעולם בתעלות של פריז.
דיזל השקיע בשדות נפט באזור באקו (כיום באזרבייג'ן) והפסיד את כל כספו. נינתו, המתגוררת באוסטריה, טוענת ששותפיו העסקיים רימו אותו.
בשנת 1908 נבנו לראשונה אבטיפוסים של גרסת מנוע דיזל מוקטנת, משאית וקטר מונעי דיזל.
ב-1910 הוצג מנוע הדיזל המוקטן בתערוכה העולמית בבריסל וזוכה ב"גרנד פרי".
ביוגרפיה > סולידריזם

דיזל חקר בנושא סולידריות חברתית והצהיר שפתרון נושא זה חשוב יותר לאנושות מהמצאותיו בתחום הטכנולוגי. הוא פרסם ב-1903 ספר בשם "סולידריזם" ובו פירט את משנתו החברתית.
ביוגרפיה > מותו

ב-29 בספטמבר 1913 הפליג במעבורת מבלגיה לאנגליה במטרה להשתתף באיפסוויץ' בחנוכת מפעל חדש למנועי דיזל  ביום המחרת. דיזל נפל או הופל למים וטבע.
משמר החופים ההולנדי מצא גופה במצב רקבון מתקדם ב-10 באוקטובר. ולכן לא נמשתה מן המים.
חפצים אישיים כן נמשו (ארנק, קופסת תרופות, נרתיק משקפיים ואולר). החפצים זוהו על ידי בנו הצעיר אויגן, ב-13 באוקטובר.
משפחתו טענה כי נרצח בידי סוכנים של ממשלת גרמניה, שחששה משיתוף הפעולה בין דיזל למפעלים במדינות יריבות, כמו צרפת ואנגליה. השערות אחרות לנסיבות מותו היו רצח על רקע תחרות עסקית או התאבדות על רקע כלכלי (ביומנו האישי סימן צלב ביום ה-30 בספטמבר.). אף לא אחת מההשערות הללו הוכחה.
לאחר מותו נאלצה אלמנתו למכור את הווילה המפוארת במינכן והתגוררה לסירוגין אצל ילדיה.
בנו הבכור, רודולף, 1884-1944 היה סוחר ונפטר במינכן. הבת, הדוויג (1968-1885), נישאה ב-1909 למהנדס ועברה לפרנקפורט. הבן הצעיר, אויגן (1889-1970), היה לימים סופר. אשתו, מרתה, נפטרה ב-1944 בברנדנבורג בגרמניה.
דיזל התמקד בפיתוח מנועים ששורפים שמן צמחי (ביו דיזל), ואחרי מותו מנועי הדיזל הותאמו לשריפת דלק שמקורו בנפט.
הנצחה

רחובות על שמו בערים רבות בגרמניה
גן יפני לזכרו בעיר אאוגסבורג נחנך ב-1957 (הראשון מסוגו בגרמניה)
מלגה לסטודנטים אורחים מטעם האוניברסיטה הטכנית במינכן (Rudolf Diesel Senior Fellowship)
מדליה לחדשנות משנת 1953
אסטרואיד (10093) על שמו
הערות שוליים

↑  "Mein Ur-Opa hat sein ganzes Vermögen verloren", nachrichten.at (בגרמנית)
↑  סימן המסמל מוות בקרב הנוצרים
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007271922505171  PLWABN: 9810664099705606  BIBSYS: 90089941  BnF: cb119569971 (data)  CiNii: DA07536891  DSI: 12999  GND: 118525476  ISNI: 0000 0001 1021 369X  LCCN: n84805171  LNB: 000222913  MGP: 184228  NDL: 00465604  NKC: jn20000700399  NLA: 35622590  NLG: 245943  NLK: KAC2018P7714  NSK: 000058301  NTA: 073660868  RERO: 02-A006585835  SNAC: w6wd5hbm  SUDOC: 027554317  Trove: 1018300  VIAF: 13098608   WorldCat (עם VIAF): 13098608
אחים ואחיות לנשק

| --- | --- |


דגל אחים.יות לנשק במהלך הפגנה ב-23 במרץ 2023 במסגרת המחאה נגד הרפורמה המשפטית
 תחום:  פוליטי-חברתי
 מדינה:  ישראל 
 מקום פעילות:  ישראל
 מייסדים:  רון שרף   אייל נווה   איתן הרצל
 תקופת הפעילות:  ינואר 2023 – הווה (כשנתיים)
 www.bnsia.org
 
שלט של "אחים לנשק" על בית בהרצליה
אחים ואחיות לנשק (ידוע בשמו הקודם אחים לנשק) הוא ארגון מחאה והתנדבות ישראלי שנוסד על ידי אנשי מילואים כחלק מתנועת המחאה נגד הרפורמה המשפטית שהוכרזה בינואר 2023 על ידי ממשלת ישראל השלושים ושבע.
במשך תשעת חודשי הפעילות הראשונים היה הארגון ממוקד במחאה, ארגון הפגנות ופעולות ישירות של הסברה, הקמת מיצגים ותליית שלטי ענק. בעקבות טבח שבעה באוקטובר ב-2023 ופרוץ מלחמת חרבות ברזל, הפסיק הארגון את ההפגנות נגד הרפורמה המשפטית, והרחיב את פעילותו להתנדבות וסיוע, שכללו הסעות, רכישה והפצת ציוד צבאי ואזרחי, ושיקום יישובי עוטף עזה שנפגעו. בפברואר-מרץ 2024 הארגון חזר להפגין למען שוויון בנטל בתגובה ל"חוק הגיוס".
ביוני 2023 נרשם הארגון כעמותה בשם "אחים לנשק". בעקבות פנייה של רשם העמותות הופרדו פעילויות העמותה בינואר 2024: פעילות ההתנדבות נותרה בעמותה המקורית ששינתה שמה לשם "אחים ואחיות לישראל – חמ"ל אזרחי", ופעילות המחאה נרשמה כעמותה חדשה בשם "אחים ואחיות לנשק – למען הדמוקרטיה".
הקמה ואופן פעילות

בינואר 2023 הקימו את הארגון סגן אלוף (מיל') רון שרף, רב-סמל (מיל') אייל נווה ורב-סמל (מיל') איתן הרצל, יוצאי סיירת מטכ"ל, בעקבות הצגת הרפורמה המשפטית על ידי שר המשפטים יריב לוין, שלתפיסתם צפויה הייתה לגרום לפגיעה קשה במשטר הדמוקרטי בישראל. ביוני 2023 נרשם הארגון כעמותה, שמייסדיה הם איתן הרצל והראל טיקטין.
מטרות הארגון הראשוניות היו עצירת צעדי החקיקה המתוכננים כחלק מהרפורמה, וביצור הדמוקרטיה הישראלית. מטרות אלו הורחבו לקידום תרומה והתנדבות לטובת החברה בישראל בדרך של שירות אזרחי ו/או צבאי; פיתוח והעצמת רעיונות של מנהל ציבורי תקין וטוהר מידות; הגנה על זכויות האזרח; קידום, פיתוח ומימוש מדינת ישראל כמדינה יהודית ודמוקרטית ברוח מגילת העצמאות וברוח מגילת זכויות האדם; קידום ופיתוח רעיונות של הגנה פורמלית על זכויות מיעוטים וקידום שיח מכבד בין אוכלוסיות במדינת ישראל.
הארגון החל בקבוצת וואטסאפ של חברים מסיירת מטכ"ל, שפתח איתן הרצל במהלך מילואים משותפים. פעילותו החלה במסע של שלושה ימים, שהחל ב-8 בפברואר 2023, מלטרון לבית המשפט העליון בירושלים, אותו הגדירו היוזמים כמסע לשמירה על הדמוקרטיה בישראל. למסע הצטרפו יוצאי יחידות לוחמות ובכירים לשעבר במערכת הביטחון. ביומו השלישי השתתפו במסע כ-10,000 איש. למסע, כמו לפעילויות נוספות של הארגון, הצטרפו גם אזרחים, שאינם אנשי מילואים, התומכים במטרות הארגון ובפעולותיו.
על פי ראיונות שבוצעו עם המייסדים, הארגון פעל בתקופת המחאה באמצעות מספר מעגלים: צוות היגוי שהורכב משבעה אנשים, שלכל אחד מהם תחום אחריות (דוגמת אסטרטגיה, מבצעים, קשרי חוץ, תקשורת, מודיעין); תחתם פעל צוות, שהוציא לפועל את המשימות, מטה ובו מספר מחלקות ומנגנון של כ-300 פעילים. בקבוצות וואטסאפ לעדכונים של הארגון חברים עשרות אלפים. חלק מהפעולות היו חשאיות וחלקן היו פתוחות לקהל הרחב. כל הפעילות נעשית בהתנדבות. מרבית אנשי הוועד המנהל הם מסיירת מטכ"ל ופעילים בו אנשי מילואים פעילים ולשעבר, יוצאי יחידות צבאיות נוספות, כמורן, שריון ושלדג.
פעולות הארגון ממומנות באמצעות תרומות של הציבור הישראלי, יהדות ארצות הברית וכן ממכירת ציוד ממותג של הארגון (חולצות וכובעים).