stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הג'וב הבריטי
רקע היסטורי

הסרט מבוסס בחלקו על עובדות היסטוריות על השוד ברחוב בייקר. כנופיה חפרה מנהרה לסניף של בנק לוידס בצומת רחוב בייקר ומרילבון רוד בלונדון, בליל 11 בספטמבר 1971 ושדדה את החפצים שהיו מאוחסנים בכספת. השודדים שכרו חנות למוצרי עור בשם "לה סאק" הסמוכה לבנק, וחפרו מנהרה במרחק של כ 12 מטרים, מתחת למסעדת עוף מטוגן בשם Chicken Inn, שהייתה ממוקמת בין הבנק לבין "לה סאק". העבודה על המנהרה לקחה כשלושה שבועות של עבודה בסופי שבוע.
רוברט רולנדס, חובב רדיו, שמע במקרה שיחות בין השודדים לבין התצפיתן שלהם שעל הגג. הוא יצר קשר עם המשטרה והקליט את השיחות, שהתפרסמו לאחר מכן. הסרט כולל הקלטות שנרשמו על ידי רולנדס, כגון הערה של התצפיתן כי "כסף עשוי להיות האלוהים שלך, אבל לא שלי, ואני עף מפה".
המפיקים של הסרט אמרו כי יש להם מקור פנימי, המזוהה בדו"חות העיתונאיים בשם "ג'ורג 'מקינדו", ששימש כמפיק בפועל.
הדמות הפיקטיבית של ליו פוגל עשויה לרמוז בחלקה על הפורנוגרף ו והסוחט" ברני סילבר, שהיה דמות מפתח בסוהו בשנות ה-1960 ו-1970 המוקדמות, ונכלא בשנת 1975 על רציחתו בשנת 1956 של טומי "פני צלקת" סמיתסון; וגם על אירועים מאוחרים יותר הקשורים לשותפו ג'יימס האמפריס שעסק בפורנוגרפיה. בעקבות מחאה שאירעה בשנת 1972, כאשר אנשי יום ראשון פרסמו תצלומים של הקצין הממונה על היחידת המשטרתית שחקרה את השוד, נופש בקפריסין יחד עם המפריס ונשותיהם, המשטרה פשטה על ביתו של האמפריס, ומצאה בכספת פנקס מפורט של תשלומי שוחד שלו ל-17 קצינים שונים. האמפריס נכלא למשך שמונה שנים על כך שתקף את מאהבה של אשתו, אך העיד כנגד בכירים בסקוטלאנד יארד שנשפטו בעוון שחיתות. הוא זכה בחנינה מלכותית ושוחרר מהכלא. בהמשך נכלא שוב בעוון הפעלת עסקי זנות.
הסרט כולל מספר הערות היסטוריות. סצנת ההכרות בה אנו פוגשים דמותו של מייקל איקס  מוביל בעל בית הנעול בצווארון עבדים מבוססת על אירוע היסטורי דומה. מבט חולף על צילום של ג'ון לנון שנמצא בכספת של מייקל X הוא בהשראת תמיכתו של ג'ון לנון במפקדת "הבית השחור" של מייקל אקס, המתוארת בסרט ולנון משחרר אותו בערבות. רגע של מתח רב בסרט מתרחש כשהמשטרה באה לבדוק את הכספת בזמן שהשודדים נמצאים בתוכה, אכן התרחש במציאות. השודדים השתמשו לא רק במוט התרמי כפי שהוצג בסרט, אלא אף בחומרי נפץ. בניגוד לאפילוג, מייקל X לא נשפט והוצא להורג על רצח גייל בנסון, אלא על רצח ג'וזף סקריט, חבר קומונה אחר, שנמצא קבור יחד עם בנסון.
הפקה

חלק מההצילומים התרחש במשרדי וובסטרס, רחוב בייקר 136 שבו השתמשו בגגות למקומות תצפית. הקטעים החיצוניים של הבנק והחנויות הסמוכות צולמו באולפני פיינווד על סט של רחוב בייקר שהוקם במיוחד כדי לשמור על תחושה אותנטית של התקופה.
הצילום נערך גם בתוך תחנת הרכבת התחתית Aldwych, ועל תחנת פדינגטון. הצוות השתמש ב Chatham כדי לצלם את הרציף בכניסה הצדדית של Paddington, שבו העימות הסופי בין טרי ולוי מתרחש.
קבלה

הסקירה שנערכה ב"עגבניות רקובות" מדווח כי 79% מהמבקרים נתנו לסרט ביקורות חיוביות. בדוחות של Metacritic הסרט קיבל ממוצע של 69 מתוך 100 שמבוסס על 32 חוות דעת.
ביצועי קופות

הסרט גייס 64.8 מיליון דולר. הסרט נפתח במקום הרביעי בצפון אמריקה וגייס 5,935,256 דולר ב -1,603 בתי קולנוע.
פסקול

" קבל את זה על " - ט רקס
" לולה " - The Kinks
"היי שם" - היסודות
" כסף (זה מה שאני רוצה) " - סיפורים, לראות בתחילת הסרט כמו להקת החתונה
" אישה מגניב ארוך בשמלה שחורה " - הוליס
" בחצות הלילה " - וילסון פיקט
- אנתוני ג 'ונסון
הערות שוליים

↑  Thorpe, Vanessa (11 במרץ 2007). "Untold story of Baker Street bank robbery". The Guardian. London. נבדק ב-25 במאי 2010. {{cite news}}:  (עזרה)
1 2 3  "Bank job that opened the door on a royal sex scandal". Daily Mirror. 16 בפברואר 2008. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Production Information (אורכב 02.02.2008 בארכיון Wayback Machine), Lionsgate UK website, Accessed 9 January 2008
↑  "How MI5 raided a bank to get pictures of Princess Margaret" London Evening Standard 20 May 2007
↑  Hoyle, Antonia (16 בפברואר 2008). "FOUND: Radio Ham's sensational tape of the bank heist 'that rescued compromising pictures of Princess Margaret'". Daily Mail. נבדק ב-17 במרץ 2008. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Byrnes, Paul (26 July 2008) "Review: The Bank Job", Sydney Morning Herald
↑  Naughton, Philippe (23 ביוני 1970). "Man In Michael X Centre led in 'slave collar'". London: The Times. נבדק ב-13 בנובמבר 2008. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Bill Harry, The John Lennon Encyclopedia.
↑  Kent Film Office. "Kent Film Office The Bank Job Film Focus". אורכב מ-המקור ב-2013-06-22. נבדק ב-2019-06-03.
↑  "The Bank Job Movie Reviews, Pictures". Rotten Tomatoes. נבדק ב-31 בדצמבר 2008. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "The Bank Job Reviews, Ratings, Credits". Metacritic. נבדק ב-7 במרץ 2008. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "The Bank Job (2008)". Box Office Mojo. נבדק ב-11 ביוני 2008. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "The Bank Job (2008) – Weekend Box Office Results". Box Office Mojo. נבדק ב-10 במרץ 2008. {{cite web}}:  (עזרה)
הדיוויזיה ה-300 (ורמאכט)

| --- | --- |

 פרטים
 מדינה:  גרמניה הנאצית גרמניה הנאצית
 שיוך:   ורמאכט
 סוג:  חיל רגלים
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  1 במאי 1944 – 9 במאי 1945 (שנה)
 מלחמות:  מלחמת העולם השנייה
 פיקוד
 מפקדים:  ראו בהמשך
הדיוויזיה ה-300 (בגרמנית: Divisionsstab z.b.V. 300), שכונתה גם דיוויזיית הרגלים "דבריץ" (בגרמנית: Infanterie-Division "Döberitz") הייתה דיוויזיה של הוורמכאט במהלך מלחמת העולם השנייה.
היסטוריה

הדיוויזיה הוקמה ב-1 במאי 1944, על בסיס דיוויזיית השדה של הלופטוואפה ה-13. הדיוויזיה לחמה בגזרה הצפונית כחלק מקבוצת ארמיות צפון, ולאחר מכן כחלק מקבוצת ארמיות קורלנד, ועם כניעת כיס קורלנד ב-9 במאי 1945 נלקחו שרידי הדיוויזיה לשבי.
מפקדים

רודולף היבנר (31 בינואר 1945–9 במרץ 1945)
הנס-וולפגנג שונמן (9 במרץ 1945–אפריל 1945)
הירוגליף דינמי של בל טברין

| --- | --- |

 מידע כללי
 צייר:  ג'ינו סווריני 
 תאריך יצירה:  1912 
 טכניקה וחומרים:  שמן ופייטים על בד
 ממדים בס"מ
 אורך:  161.6
 רוחב:  156.2
 נתונים על היצירה
 מיקום:  המוזיאון לאמנות מודרנית, ניו יורק
 
הירוגליף דינמי של בל טברין (באיטלקית: Geroglifico dinamico del bal tabarin) הוא ציור מאת האמן הפוטוריסטי ג'ינו סווריני.
סווריני יצר מספר ציורים בעלי סגנון דומה שנושאם הן רקדניות. כאן, מתאר סווריני נשף או מסיבת ריקודים ובו מספר דמויות שהעיקריות בהן הן רקדנית לבושה בשמלה סגולה וגבר החובש מגבעת גבוהה ומרכיב משקפיים. בציור מופיעים דגלונים רבים אשר מעטרים את אולם הריקודים. בנוסף מכיל הציור שמות של מחולות כגון "Valze" ("ואלס") או "Polka" ("פולקה"). הדמויות השונות מתוארות בעזרת צורות גאומטריות, בהשפעת הקוביזם, והחוזרות בכמה מקומות על גבי הבד ומנסות להמחיש את התנועה ואת הדינאמיות שבסיטואציה.
הגלריה האוניברסיטאית לאמנות ע"ש גניה שרייבר

הגלריה האוניברסיטאית לאמנות ע"ש גניה שרייבר היא גלריה השוכנת בכיכר אנטין באוניברסיטת תל אביב ברמת אביב, ומנוהלת על ידי הפקולטה לאומנות ע"ש יולנדה ודוד כץ. במקום מתקיימות תערוכות בנושאי אומנות נבחרים, וכן בתחומי הארכאולוגיה, הספרות, התיאטרון, הפילוסופיה והפסיכולוגיה. עוד משמשת הגלריה כמרכז ללימודי מוזאולוגיה, ובה ספרייה העוסקת בתחום.
היסטוריה

הגלריה החלה לפעול בשנת 1977, ביוזמות מרדכי עומר, ושכנה תחילה באולם הכניסה של בניין מקסיקו של הפקולטה לאמנויות. אחת התערוכות הראשונות הייתה תערוכה של איורים מהמאות ה-14 וה-15, על נושאים הלקוחים מתוך "הקומדיה האלוהית של דנטה.
בשנת 1982, נערכה בגלריה תערוכה של איורים וצילומים של יצירות הפסל האנגלי הנרי מור, שאצר עוזי אגסי.
בינואר 1983, נערך טקס פתיחה רשמי של הגלריה, אף על פי שהיא פעלה כבר מספר שנים קודם, והוצגה תערוכה של איורים לשירי המשורר הסקוטי ג'יימס תומסון.
בפברואר 1987 הוצגה תערוכה של הצלם אברהם חי, "מפגשים עם אמנים", צילומים של אמנים ישראלים בעת עבודתם.
מבנה הגלריה הנוכחי תוכנן על ידי האדריכלים דן איתן וערי גושן וברכה ומיכאל חיוטין והוא נחנך בדצמבר 1988.
ב-23 במאי 1989 נחנך גן הפסלים ע"ש לוי ופורטונה אשכנזי בצמוד לגלריה, ובו מוצגת תערוכת קבע של פסלים.
בשנת 2001 הורחבה הגלריה והוקם אגף חדש, ששטחו כ-800 מ"ר, בו מוצגות, בתצוגת קבע, אוספי האמנות של הגלריה. בהם אוסף מיצירותיו של מרסל דושאן, שתרם ארטורו שוורץ, ואוסף יודאיקה שהוצג בעבר בספרייה המרכזית של האוניברסיטה. כמו כן מוצגים באגף 40 ציורי שמן של צייר אסכולת פריז מישל קיקואין. בתו של קיקואיין, קלייר מראטייה, תרמה את הכסף להקמת האגף, שנקרא על שם אביה. והיא קיבלה על כך מהאוניברסיטה תואר דוקטור לשם כבוד.
בקיץ 2011, הוצגה התערוכה "רוח דרומית: מבטים על הנגב באמנות ישראלית עכשווית", שאצרה דליה מנור.
בקיץ 2012, הוצגה תערוכה רטרוספקטיבית של פסלי נחום טבת, "פסלים קטנים, 1980–2012", תערוכה מקיפה של פסלי קיר קטנים שייצר במשך השנים.
בסוף 2013, שכר איש העסקים ואספן האמנות יגאל אהובי, למשך ארבע שנים, את רוב שטח הגלריה, במטרה להציג בגלריה סדרה של 12 תערוכות של יצירות מהאוסף הפרטי שלו, להם הכניסה הייתה בחינם. ההסכם הוגדר כתרומה, וגרר ביקורת על חוסר שקיפות ועל חדירת בעלי ההון למרחב הציבורי. מצד שני, זכה המהלך לתגובות חיוביות, על הזדמנות שהוא נותן לציבור להיחשף ליצירות מהשורה הראשונה של אמנים ישראלים ובין-לאומיים.
בשנים 2014–2015 אצרה שרית שפירא שלוש תערוכות של יצירות מאוסף יגאל אהובי, "המגדל הבוער", "שממה הורה" ו"קירות נמסים". באפריל 2015 הוצגו יצירות של סיגלית לנדאו ומשה קופפרמן, ובאפריל 2016 הוצגה התערוכה "אנשים" שאצר מתן דאובה, שוב מיצירות אוסף יגאל אהובי.
במאי 2015, הוצגה התערוכה "מעבר להירושימה: שובו של המודחק. זיכרון המלחמה, פרפורמטיביות ותיעוד בצילום וידאו־ארט עכשווי מיפן", לציון 70 שנה להטלת פצצות האטום על נגסקי והירושימה. אוצרת התערוכה הייתה אילת זהר.
במרץ 2018, נפתחה התערוכה "נימוסי שולחן" שאצרו ד"ר ספי הנדלר וד"ר שרון אהרונסון להבי, ועסקה בביטויים אמנותיים הקשורים באוכל, בישול, אכילה וגוף ובאופנים המגוונים שיצירות אמנות בוחנות ומשקפות התנהגות אנושית וחברתית דרך אחת מהפעולות הבסיסיות והיום-יומיות ביותר.
ביוני 2016, נפתחה תערוכת "התפריט" שאצרה רונית ורד ועסקה בתפריטי בתי האוכל המוצגים בישראל – ממזנון, דרך מסעדות אתניות ושיפודיות ועד למסעדות של מטבח עילי ובחזרה למזנון – ומספקים מבט מיוחד במינו על ההוויה הישראלית.
בנובמבר 2018, נפתחה התערוכה "קווי הגנה. מאז'ינו, בר-לב ומעבר" שאצרה גליה גור זאב, שעסקה ב"תופעת הביצור".
בינואר 2020 נפתחה התערוכה "Plan[e]t – צמחים חושבים, חושבים צמחים", תערוכה קבוצתית שאוצרו ד"ר ספי הנדלר, מנהל הגלריה, וד"ר תמר מאיר, אוצרת ראשית. התערוכה ביקשה להתבונן אחרת על הצמחייה ועל הסביבה הצמחית של העיר. התערוכה נסגרה עקב מגפת הקורונה בישראל ונפתחה שוב ביוני 2021.
גלריה

"מפולת" (1990) מאת פייר ארמאן – פסל בגן הפסלים של הגלריה
מראה בגן הפסלים של הגלריה
גן הפסלים ומבנה הגלריה
הערות שוליים

↑  רותי רובין, לא נוגע במכחול, חדשות, 11 בדצמבר 1987
↑  הקומדיה האלוהית באוניברסיטת תל־אביב, אולם הכניסה של הפקולטה, דבר, 28 בינואר 1977
↑  הנרי מור בישראל – תערוכת גרפיקה ופיסול, מעריב, 15 באוקטובר 1982
↑  רחל אנגל, איורים לשירת תומסון, מעריב, 21 בינואר 1983
↑  משה בן שאול, לתועלת הציבור, לתועלת האמנות, מעריב, 27 בפברואר 1987
↑  רותי רובין, מקדש אפור, חדשות, 2 בדצמבר 1988
↑  אגף חדש לגלריה האוניברסיטאית בתל אביב, באתר הארץ, 2 במאי 2001
↑  סמדר שפי, התערוכה "רוח דרומית", המוצגת כעת בגלריה האוניברסיטאית בתל אביב, באתר הארץ, 26 באוגוסט 2011
↑  נורית אסיאג, עכבר העיר, נחום טבת – פסלים קטנים, 1980–2012, באתר הארץ, 10 במאי 2012
↑  שני ליטמן, אוניברסיטת ת"א תשכיר את הגלריה האוניברסיטאית לאספן יגאל אהובי, באתר הארץ, 9 בדצמבר 2013
↑  חגית פלג-רותם, ‏אהובי ישלם לאונ' תל-אביב 75 אלף ד' לשנה, באתר גלובס, 13 בינואר 2014
איתן בוגנים, נחשף ההסכם בין האספן יגאל אהובי לגלריה האוניברסיטאית בת"א, באתר הארץ, 11 בינואר 2014
↑   גליה יהב, למה אוניברסיטת תל אביב לא חושפת את פרטי ההסכם עם איל הנדל"ן יגאל אהובי?, באתר הארץ, 2 בינואר 2014
איתן בוגנים, מחריף המאבק נגד אוניברסיטת ת"א והאספן יגאל אהובי, באתר הארץ, 24 בדצמבר 2013
↑  איתן בוגנים, התערוכה הראשונה של אוסף אהובי בגלריה האוניברסיטאית תוקדש למגדלים, באתר הארץ, 31 בדצמבר 2013
↑   טל ניב, מה תעשה בלי יגאל אהובי?, באתר הארץ, 4 בפברואר 2014
↑  חגית פלג-רותם, ‏מושך אש: "המגדל הבוער" – תערוכה של יגאל אהובי בגלריה האוניברסיטאית, באתר גלובס, 12 בפברואר 2014
 גליה יהב, הגלריה האוניברסיטאית גאה להציג: שקשוקה של אמנות וכסף, באתר הארץ, 13 באפריל 2014
חגית פלג-רותם, ‏אספן בתוך אוספו הוא גר, באתר גלובס, 3 במרץ 2015
↑  שני ליטמן, מחלוקת סביב תערוכה שאצר יגאל אהובי באוניברסיטת תל אביב, באתר הארץ, 15 באפריל 2015
↑   גליה יהב, האוצר של אוסף אהובי הבטיח פופוליזם – ומקיים, באתר הארץ, 7 באפריל 2016
↑   גליה יהב, אחרי התיעוד הדוקומנטרי על אסון הירושימה קשה לעשות בהשראתו אמנות, באתר הארץ, 15 במאי 2015
↑   רועי אלטר, העבודות בתערוכה "קווי הגנה" מדגימות את עומק האידיוטיזם האנושי, באתר הארץ, 6 בפברואר 2019
 עכבר העיר, קווי הגנה. מאז'ינו, בר-לב ומעבר, באתר הארץ, 6 בפברואר 2019
↑   אחרי הוואו הראשוני מהגודל, נדרשת מהצופים התבוננות וחשיבה, באתר הארץ, 29 בינואר 2020
מיטל רז, ‏תערוכה חדשה הופכת לגמרי את היחס לצמחים באמנות, באתר "Time Out ישראל", 9 בינואר 2020
↑  כדור הארץ יא חתיך: התערוכה הכי יפה וירוקה בעיר חוזרת, באתר "Time Out ישראל", 9 ביוני 2021
הדיוויזיה ה-301 (האימפריה הגרמנית)

| --- | --- |

סמל מפקדת דיוויזיה בצבא הקיסרי הגרמני
 פרטים
 מדינה:  הקיסרות הגרמנית הקיסרות הגרמנית
 שיוך:   צבא הקיסרות הגרמנית
 סוג:  דיוויזיה
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  22 בספטמבר 1916 – 14 בינואר 1919 (שנתיים)
 מלחמות:  מלחמת העולם הראשונה
 פיקוד
 מפקדים
הדיוויזיה ה-301 (בגרמנית: 301. Infanterie-Division) הייתה דיוויזיה של צבא הקיסרות הגרמנית. הדיוויזיה לחמה במלחמת העולם הראשונה, ופורקה עם סיומה.
היסטוריה

הדיוויזיה הוקמה ב-22 בספטמבר 1916 בבלקן והיא לחמה שם בחזית הרומנית והיא לחמה שם בקרבות השונים, ובככלל זה בקרב ארג'ש. ב-22 בינואר 1917 הועברה הדיוויזיה לחזית המערבית, שם לחמה באזור אלזס-לורן עד תום המלחמה. עם סיום המלחמה חזרו חיילי הדיוויזיה לגרמניה, וב-14 בינואר 1919 פורקה הדיוויזיה.
מפקדים

יוהנס פון בוסה (22 בספטמבר 1916–ינואר 1917)
אדווין פון טרסקו (20 באפריל 1917–15 באוגוסט 1917)
לותאר פון וורמב (16 באוגוסט 1917–14 בינואר 1919)
לקריאה נוספת

Ruhmeshalle unserer Alten Armee. Herausgegeben auf Grund amtlichen Materials des Reichsarchivs, Militär-Verlag, Berlin 1927, S. 66, 113–114.
האיגוד האמריקאי למחקר מעבר לים

| --- | --- |
 שמות קודמים:  בית הספר האמריקאי למחקר ולימודי המזרח בפלשטינה   בתי הספר האמריקאים לחקר המזרח
 תחום:  השכלה גבוהה 
 שפה רשמית:  אנגלית
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 מטה הארגון:  אלכסנדריה, וירג'יניה
 נשיא:  שרון הרברט
 תקופת הפעילות:  1900–הווה (כ־124 שנים) 
 asor.org
 
האיגוד האמריקאי למחקר מעבר לים (באנגלית: The American Society of Overseas Research; בראשי תיבות: ASOR)  נקרא בעבר בית הספר האמריקאי לחקר המזרח (באנגלית: American Schools of Oriental Research), הוא איגוד אמריקאי ללא מטרת רווח, שבסיסו בעיר אלכסנדריה, וירג'יניה שבארצות הברית. מטרת האיגוד היא ליזום, לעודד ולתמוך במחקר והבנה ציבורית של התרבויות וההיסטוריה של המזרח הקרוב הקדום מן הזמנים הקדומים ביותר ועד ימינו. האיגוד מעניק לחוקרים ולסטודנטים, מלגות ומענקי מחקר להשתתפות בעבודת שטח ופרסי הוקרה בתחומי המחקר השונים.
האיגוד נוסד בשנת 1900 בשם "בית הספר האמריקאי למחקר ולימודי המזרח בפלשטינה" (The American School of Oriental Study and Research in Palestine), ומטהו הראשון היה בירושלים.
עשרים ואחד קולג'ים, אוניברסיטאות ובתי ספר תאולוגיים הקימו את ASOR, בעוד שלושה ארגונים תמכו ופיקחו על ייסודו: המכון לארכאולוגיה של אמריקה (Archaeological Institute of America), האגודה לספרות מקראית (Society of Biblical Literature) והאגודה האוריינטלית האמריקאית. בשנת 1921 הארגון התאגד בארצות הברית והחל להשתמש בשם "בתי הספר האמריקאים לחקר המזרח" (The American Schools of Oriental Research). בשנת 2021, האיגוד קיבל את שמו הנוכחי.
באיגוד חברים כ־60 מוסדות וכ־2,100 חברים בודדים והוא תומך בשלושה מוסדות מחקר מחוץ לארצות הברית:
מכון אולברייט למחקר ארכאולוגי (Albright Institute of Archaeological Research) היושב בירושלים. המכון נוסד בשנת 1900 בתחילה בשם בית הספר האמריקאי לחקר המזרח, בשנת 1970 שונה לשמו הנוכחי לכבודו של הארכאולוג האמריקאי ויליאם פוקסוול אולברייט. תפקיד המכון לחקור את ההיסטוריה, הספרות, והתרבות של המזרח הקרוב מהעת העתיקה ועד ראשית התקופה האִסלאמית הקדומה. המכון סייע בפרסומים הראשונים של מגילות מדבר יהודה.
המכון האמריקאי למחקר ארכאולוגי של קפריסין (Cyprus American Archaeological Research Institute), שמושבו בניקוסיה.
המרכז האמריקאי לחקר המזרח (American Center of Oriental Research) שמושבו בעמאן.
המכונים מעבר לים תומכים בחוקרים הפועלים במזרח התיכון המתמקדים בארכאולוגיה של המזרח הקרוב, שפות שמיות, היסטוריה, לימודי מקרא ומגוון תחומים אחרים. המכונים חברים במועצת מרכזי המחקר האמריקאים מעבר לים (Council of American Overseas Research Centers).
אחת לשנה מקיים האיגוד בארצות הברית כנס שנתי. הכנס מתחיל שמונה ימים לפני חג ההודיה. בשנת 1997, התקיים הכנס הראשון בעיר נאפה, קליפורניה. בשנת 2008 התקיים הכנס בבוסטון והשתתפו בו 730 חוקרים מרחבי העולם. הכנס ב־2020 נערך באורח מקוון והכנס ב־2021 התקיים בשיקגו.
כתבי עת

האיגוד מפרסם שלושה כתבי עת מדעיים, שניים מתוכם הם כתבי עת אקדמאים. הוצאת אוניברסיטת שיקגו החלה לפרסם את כל שלושת כתבי העת בשנת 2019:
Bulletin of the American Schools of Oriental Research – הידוע בשם BASOR - מפרסם מאמרים העוסקים בארכאולוגיה, היסטוריה ואפיגרפיה של המזרח הקרוב.
Journal of Cuneiform Studies - נוסד בבגדאד בשנת 1947 ומפרסם מאמרים באנגלית, בגרמנית ובצרפתית, העוסקים בשפה ובהיסטוריה של מסופוטמיה בעת העתיקה.
הרבעון Near Eastern Archaeology – כתב עת המיועד לקהל הרחב.
האיאין

| --- | --- |

 תכונות המינרל
 הרכב כימי:  Na,Ca)4-8Al6Si6(O,S)24(SO4,Cl)1-2)
 מערך קריסטלוגרפי:  איזומטרי
 צורת הגביש:  מופיע כגבישים מושלמים קטנים.
 צבע:  כחול, צהוב, ורוד, ירוק לבן או אפור.
 ברק:  זגוגי או שמנוני.
 שקיפות:  שקוף עד שקוף למחצה
 פצילות:  טובה בשלושה כיוונים
 שבירה:  בלתי שווה, דמוית קונכייה
 קשיות:  6-5.5. בסולם מוס
 משקל סגולי:  2.5-2.44
 שרטוט:  כחול בהיר מאוד עד לבן
 מידע נוסף:  גבישים תאומים נפוצים מאוד. בהקרנה בקרינה אולטרה סגולה של גלים ארוכים מופיעה קרינה פלואורסצנטית בגוון כתום אדמדם עד ורוד סגול.
 מינרלים נלווים:  אוגיט, ביוטיט, אנדרדיט, מליליט, סנידין, פלוגופיט, אפטיט, נפלין ולוסיט
האיאין או האיאיניט הוא פלדשפטואיד (מינרל השייך לקבוצת המינרלים הטקטוסיליקטים - סיליקטים במבנה מרחבי, דמוי פצלת השדה אך בעל מבנה שונה והמכיל פחות סיליקה) החבר בקבוצת הסודליט והכולל סולפט וכלוריד. נוסחת ההאיאין היא Na,Ca)4-8Al6Si6(O,S)24(SO4,Cl)1-2). ההאיאין מתגבש במערכת הקובייתית כשהוא יוצר גבישים שקופים (בדרך כלל במבנה גבישים תאומים) בעלי ברק זגוגי וגוונים רבים (כחול, לבן, אפור, צהוב, ירוק, ורוד). קשיות המינרל נעה בין 5 ל-6 בסולם מוס ומשקלו הסגולי בין 2.4 ל-2.5 גרם לסמ"ק.
ההאיאין אותר לראשונה בשנת 1807 מדגימות שנלקחו מאזור הוזוב – מונט סומה באיטליה. המינרל נקרא על שמו של רנה ז'יסט אאיאי (1822-1743), מינרלוג צרפתי הנחשב אבי הקריסטלוגרפיה המודרנית. המינרל מתגבש בסלעי יסוד עניים בסיליקה כדוגמת הפונוליט במקומות רבים בעולם. לדוגמה: באיטליה - באזור הווזוב שבמחוז קמפניה, בהרי אלבן (Alban) שבמחוז לאציו וליד גרוסטו (Grosseto) שבטוסקנה, בגרמניה - במחוז הגעשי של הריין: איפל (Eifel) ולאכר זי (Laacher See). בארצות הברית, במדינות מונטנה וניו יורק, בסין ליד נאנג'ינג ובאי הקטן טאיארופו שבטהיטי.
הערות שוליים

↑  לרשימה המלאה מומלץ לגשת לאתר Mindat המצוי בקישורים החיצוניים להלן.
המאסטר ממסקירך

| --- | --- |
שלושת האמגושים, 1538
 לידה:  1500? 
 פטירה:  1543? (בגיל 43 בערך) 
 תקופת הפעילות:  1520–1540 (כ־20 שנה) 
 תחום יצירה:  ציור רנסנס 
 יצירות ידועות:  Wildensteiner Altar, Pieces of the side altars of St. Martin in Messkirch, Falkenstein Altar, Former High Altar of St. Martin in Messkirch 
 
המאסטר ממסקירך (בגרמנית: Meister von Meßkirch) היה אמן גרמני אנונימי שפעל בתקופת הרנסאנס, בשנים 1515 – 1540.
הכינוי ניתן לאמן שיצר אחד-עשר קישוטי מזבח בכנסיית מרטין הקדוש בעיר מסקירך (אנ') שבבאדן-וירטמברג, גרמניה. הקישוטים נוצרו בערך בשנים 1536-1540 והם מורכבים מציור אחד גדול ועשרה קטנים נוספים. סגנון הציורים מראה השפעה של מורה או אמן שפעל בסמוך או בדומה לאלברכט דירר. כמו כן ניכר סגנונה של אסכולת אולם וייתכן שהוא למד גם בה. מ-1530 ואילך, ניכרת היכרותו של הצייר עם הסגנון הצפון-איטלקי של אותה תקופה. ציורים מוקדמים שלו הם פורטרטים של הרוזן פרידריך השלישי מבית הוהנצולרן ושל הרוזן גוטפריד ורנר פון זימרן. כמו כן יצר פרסקו בכנסיות שונות בבאדן-וירטמברג. עם התקדמות הקריירה שלו, ניכרת תנועה לכיוון המנייריזם ובעוד ציוריו המוקדמים בהירים וססגוניים, ציוריו המאוחרים נעשים שקטים ומתונים יותר.
מספר אמנים גרמנים בני התקופה הוצעו על ידי חוקרים ככאלה שניתן לזהותם כמאסטר ממסקירך, אולם אין ודאות באף אחד מהמקרים. כמו כן, כיוון שלא כל היצירות השתמרו באותו מצב, לא תמיד ניתן לקבוע אם היצירות נעשו על ידי אותו אדם או על ידי תלמידיו ואמנים שהושפעו ממנו.
עבודות המיוחסות לו מוצגות במוזיאונים שונים בעולם, בהם מוזיאון פושקין וגמאלד-גאלרי.
השילוש הקדוש עם מלאכים, קדושים ובני משפחת האצולה "באבנהופן"
הפאנל המרכזי של קישוט מזבח בפלקנשטיין
ה'רס"ו

ה'רס"ו (5,266) ובקיצור רס"ו – היא שנה עברית  אשר החלה ביום א' בתשרי, אור ל-30 באוגוסט 1505 (לפי הלוח היוליאני, שהיה נהוג אז), והסתיימה ביום כ"ט באלול, 18 בספטמבר 1506.
המולד של תשרי חל ביום שישי, 23 שעות ו-451 חלקים. לפיכך זו שנה מסוג זשה. היא מעוברת, ואורכה 385 ימים.
זו שנה שנייה לשמיטה, ושנת 3 במחזור העיבור ה-278. תקופת ניסן שבשנה זו היא תחילת שנת 2 (סימנה בלהז) במחזור השמש ה-189.
שנה זו היא שנת 1,437 לחורבן הבית, ושנת 1,817 לשטרות.
אירועים

ניסן – פוגרום ליסבון פרץ בליסבון במהלך חג הפסחא, ובו נרצחו אלפי "נוצרים חדשים" מיהודי פורטוגל שהוטבלו לנצרות בכפייה
לוח שנה > מאפייני לוח השנה

שנה מסוג זשה, ובה 385 ימים.
שנה מעוברת ובה שני חודשי אדר - אדר א' ואדר ב'. חג הפורים נחוג בשנה כזו באדר ב'. בנוסף, בי"ד באדר א' מציינים פורים קטן, ובט"ו באדר א' מציינים שושן פורים קטן.
שנה "שלמה": שבה חשוון וכסלו בני 30 יום כל אחד.
היסטוריה של עם ישראל
האגודה האמריקאית למתמטיקה

| --- | --- |
סמליל האגודה האמריקאית למתמטיקה

שלט במשרדי האגודה האמריקאית למתמטיקה בפרובידנס, רוד איילנד
 תחום:  מתמטיקה
 שפה רשמית:  אנגלית
 מדינה:  רוד איילנד רוד איילנד
 מטה הארגון:  פרובידנס 
 מקום פעילות:  ארצות הברית ארצות הברית
 חברים:  30,000
 נשיא:  רות צ'רני
 יושב ראש:  רות צ'רני 
 תקופת הפעילות:  1888–הווה (כ־136 שנים)
 ams.org
 
האגודה האמריקאית למתמטיקה (באנגלית: American Mathematical Society, בראשי תיבות: AMS) היא האגודה המדעית הגדולה והחשובה ביותר הפועלת בארצות הברית בתחום המתמטיקה. האגודה – שנוסדה בשנת 1888 – עוסקת בקידום המחקר והחינוך במתמטיקה, פרסום מאמרים מדעיים, עריכת כתבי עת, ביקורת עמיתים, הוצאת ספרים, חלוקת פרסים, מענקי מחקר, ועוד. נכון לשנת 2020, לאגודה כ־30,000 חברים פרטיים, וכ־570 מוסדות חברים מרחבי העולם. האגודה חברה במועצת הכנסים של מדעי המתמטיקה (CBMS) והיא אחת מארבע אגודות המרכיבות את מועצת המדיניות המשותפת למתמטיקה (JPBM).
היסטוריה > אגודת ניו יורק למתמטיקה (1888–1894)

האגודה האמריקאית למתמטיקה הוקמה בשנת 1888 בשם אגודת ניו יורק למתמטיקה (New York Mathematical Society) על ידי המתמטיקאי תומאס סקוט פיסק (אנ') מאוניברסיטת קולומביה שבניו יורק בהשראת אגודת לונדון למתמטיקה (אנ') כשנה לאחר שביקר באנגליה באוניברסיטת קיימברידג' בשנת 1887.
בשנת 1887, בזמן שהותו באנגליה, פיסק הוזמן על ידי המתמטיקאי הבריטי ג'יימס וויטברד לי גליישר (אנ') למפגשי אגודת לונדון למתמטיקה. פיסק התרשם מהמפגשים, וכשחזר לניו יורק בשנת 1888, תכנן לראשונה להקים אגודה מקומית שתחבר בין חובבי מתמטיקה בהשראת אגודת לונדון למתמטיקה. החוקה הראשונה נוסחה במפגש השני עם פיסק וחבריו שהתקיים ב־29 בדצמבר 1888, ואגודת ניו יורק למתמטיקה הוקמה באופן רשמי.
בשנת 1888 ג'ון ואן אמרינג' (אנ'), פרופסור נערץ למתמטיקה בבית הספר לאומנויות של קולומביה קולג' (אנ') (באוניברסיטת קולומביה) בה למד פיסק, נבחר להיות הנשיא הראשון של האגודה, ופיסק הפך למזכיר הכללי הראשון של האגודה. עד סוף 1889 היו רק שישה־עשר חברים באגודה.
בשנת 1890 האגודה ניסתה להקים את הכתב העת הראשון שלה, אך נעמדה מול התנגדות בעיקר מהחשש לתחרות עם כתב העת האמריקאי למתמטיקה של אוניברסיטת ג'ונס הופקינס. התוצאה הייתה הקמת ידיעון לענייני האגודה בשנת 1891, ופיסק התמנה להיות העורך הראשי של הידיעון. לאחר פרסום הידיעון, האגודה התחילה לגדול באופן משמעותי ועד סוף אותה שנה היו בה כבר 210 חברים.
בשנת 1891 הצטרפה המתמטיקאית הבריטית שרלוט סקוט לאגודה, והייתה האישה הראשונה באגודה.
בשנת 1892 האגודה כבר תפסה מעמד לאומי בפועל, והצטרפו אליה גם חברים חדשים מאנגליה, בינם נמנו ג'יימס גליישר, ארתור קיילי, ושרלוט סקוט.
בשנת 1893 האגודה הוציאה לאור את ספרה הראשון.
היסטוריה > האגודה האמריקאית למתמטיקה (1894–כיום) > ניו יורק (1894–1951)

בשנת 1894 האגודה התארגנה מחדש תחת שמה הנוכחי, והפכה לאגודה לאומית בארצות הברית באופן רשמי. באותה שנה שרלוט סקוט הצטרפה לוועדה הראשונה, האישה הראשונה החברה בוועדת האגודה.
בשנת 1900 האגודה הקימה את כתב העת הראשון שלה לפרסום מאמרים במחקר במתמטיקה, Transactions of the American Mathematical Society.
בשנת 1908, אחרי עשרים שנות פעילות מאז הקמתה, האגודה כבר צברה 592 חברים, ערכה במחזור קבוע כתב עת, ידיעון, וכנס הרצאות שנתי.
בשנת 1914 האגודה האמריקאית למתמטיקה (AMS) והאיגוד האמריקאי למתמטיקה (MAA) יוזמים לראשונה את כנס המפגשים המשותפים במתמטיקה.
בשנת 1927 האגודה האמריקאית למתמטיקה ואוניברסיטת ג'ונס הופקינס התחילו לערוך יחד את כתב העת האמריקאי למתמטיקה של האוניברסיטה כעבור 37 שנים של יחסי תחרות מאז הניסיון הראשון של האגודה להקים כתב עת מדעי במתמטיקה בשנת 1890. האגודה שלמה $26,000 (כ־$389,000 מותאם לשנת 2020) לאוניברסיטה תמורת שיתוף הפעולה.
בשנת 1940 האגודה הקימה את כתב העת Mathematical Reviews להליכי ביקורת עמיתים. בסוף המאה ה־20 כתב העת סוּפְרַת ועבר להפצה אלקטרונית ב־MathSciNet.