stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מצב האומה (סרט)
תקציר העלילה

קייט ת'ורונדייק (אנג'לה לנסבורי) היא בתו של טייקון העיתונים, סאם ת'ורונדייק (לואיס סטון). סאם סובל ממחלה קשה ולפני שהוא מחליט להתאבד הוא מזמן את קייט מתלונן על מנהיגות המפלגה הרפובליקנית, ומשבח אותה כי יש לה אופי של גבר בגוף אישה ומבקש ממנה למצוא מועמד לנשיאות מטעם המפלגה.
לקייט יש כבר מועמד - גראנט מתיוס (ספנסר טרייסי), טייקון תעופה בעל מפעלים לייצור מטוסים שעשה הכל במו ידיו והוא גם המאהב שלה.
היא מגייסת את העיתונאי ספייק מקמנוס (ואן ג'ונסון) והיחצ"ן בעל ההשפעה, ג'ים קונובר (אדולף מנז'ו) כדי לעזור לה בהרצת מתיוס.
מתיוס מגיע לביתה בוושינגטון די סי ובתחילה הוא מתנגד לרעיון לרוץ לנשיאות כי לדעתו אינו מתאים אבל לאחר שכנוע הוא מתרצה. הבעיה היא שיש להסתיר את קשריו עם קייט ועליו להראות שהוא איש משפחה הגון. הוא מתקשר לאשתו מארי (קתרין הפבורן) ומזמין אותה לוושינגטון לאחר שהיה פרוד ממנה ארבעה חודשים. להפתעתו מארי מסכימה ומגיעה. היא יודעת על קשריו עם קייט ולא מופתעת שהעוזרת הרכלנית נורה (מרגרט המילטון) מוצאת בחדרו משקפיים שהיא מזהה כמשקפיה של קייט. מארי רוצה בתחילה לחזור לביתה בלונג איילנד אבל במחשבה שנייה היא מחליטה להישאר ולעזור לו אבל נותנת לו לשכב על מזרן על הרצפה.
לפי תוכנית מתחיל מתיוס במספר הופעות לקהל במסגרת ביקור במפעליו על "מצב האומה". הוא מקבל הוראות מה לומר אך סוטה מהן ובנאום בוויצ'יטה הוא פורש את משנתו כי יש לאחד את העם ולעזור לנזקקים וכי ארצות הברית העשירה צריכה לעזור למדינות העניות. התנהגותו הזאת מקרבת אליו את מארי אך גורמת לכעס אצל קייט ועוזריה.
לפני נאום חשוב בדטרויט מגיעה אליו בחשאי קייט ומשכנעת אותו לשנות את דעתו אם ברצונו להיות מועמד. הוא משתכנע ומשנה את כל התנהגותו להפתעתה של מארי. הוא מחלק הבטחות לכל נציגי המפלגה כדי שיתמכו בו. כתבות לטובתו מופיעות בכל רשת העיתונים שלה כולל ביידיש. במקביל מפטרת קייט את העורכים בעיתוניה שלא רוצים להשמיץ את שאר המועמדים של המפלגה.
לבסוף מתוכנן שידור טלוויזיה מביתו של מתיוס לכל ארצות הברית. גם על מארי מוטלת החובה לנאום לפי נאום שהוכתב לה על ידי ספייק וקונובר. לטקס מוזמנת גם קייט ומארי מתעמתת אתה ומסרבת לנאום. ספייק מצליח לשכנע אותה והיא מתחילה לנאום על בעלה כמה שהוא אדם ישר ואיש משפחה טוב. ברגע זה נשבר מתיוס, מפסיק אותה ומגלה לכולם בשידור ישיר על הצביעות מאחורי מסע הבחירות שלו וכי אינו ישר כפי שהציגה אותו אשתו ומודיע על פרישתו מהמרוץ.
קייט מפטרת את ספייק וקונובר ומחפשת מועמד אחר.
צוות השחקנים

| שם השחקן/ית | שם הדמות | הערות |
| --- | --- | --- |
| ספנסר טרייסי | גראנט מתיוס |  |
| קתרין הפבורן | מארי מתיוס |  |
| אדולף מנז'ו | ג'ים קונובר | יחצ"ן |
| ואן ג'ונסון | ספייק מקמנוס | עיתונאי |
| אנג'לה לנסבורי | קייט ת'ורונדייק | טייקונית עיתונות |
| לואיס סטון | סאם ת'ורונדייק | טייקון עיתונות |
| מרגרט המילטון | נורה | עוזרת בית |
| ססיל פרקר | סיר ויליאם | סגן הנציב הבריטי |
משה שפריר

אין תמונה חופשית
משה שפריר (13 באוקטובר 1935 - 12 ביוני 2018) היהמשורר וחוקר, גאולוג ומרצה ישראלי. במשך שנים רבות עבד שפריר באיתור מקורות מי תהום עמוקים, מחצבים ומלכודות נפט וגז תת-קרקעיים במרחבי ישראל. שפריר היה נשוי ואב לשלושה.
ביוגרפיה

שפריר נולד בתל אביב וגדל בּשכונת בּורוכוב, בגבעתיים; היה חניך תנועת הנוער העובד והלומד ולמד בבית הספר התיכון ע"ש קלעי. הוא שירת בּנח"ל וּבחטיבת "גבעתי", ובעקבות קריאתו של דוד בן-גוריון לנוער להתיישב בנגב, הוא היה לחבר בּקיבוץ שדה בוקר. הוא החל לפרסם את שיריו כשהיה סטודנט לגאולוגיה באוניברסיטה העברית בירושלים. החל משנת 1958, שיריו פורסמו במוספים לספרות של מרבית העיתונים וכתבי-העת של אז. בשנת 1967 יצא לאור ספר שיריו הראשון "גשם מאוחר", ועד כה ראו-אור עוד 10 ספרי-שירה שלו, "אסיף היובל", כולל מבחר משיריו שראו-אור במרוצת יובל השנים 1958–2008. ספרו האחרון הוא "פשר - שירי מקרא והגות". ספריו זכו לביקורות חיוביות.
שפריר כתב מאמרי-ביקורת ספרותית ב"מעריב" וב"מאזנים"; כן כתב מאמרים מדעיים בנושאי גאולוגיה, שהופיעו בכתבי-עת מקצועיים.
שפריר היה חבר באגודת הסופרים העברים מאז 1972, והוא שימש בתפקיד סגן יו"ר הוועד המרכזי של האגודה.
שפריר היה נשוי ואב לשלושה.
ספריו

גשם מאוחר: שירים, תל אביב: הדר, תשכ"ז, ציורים - ין תום ון דן ברחן, בעריכת יונתן רטוש.
לשאול ולענות: שירים, תל אביב: דון, תשל"ה.
סוף המשחק: שירים, תל אביב: הדר, 1983,איורים: שלמה גרשון.
מתן: שירים, תל אביב: רשפים, תשמ"ט 1989, איורים: מרים קופניס.
אהבות אחרונות: שירי-זמר ופזמונים, תל אביב: ירון גולן, תשנ"ה 1995.
The promise of rain (ההבטחה לגשם), Lewiston Mellen Poetry Press, שנת 1995; אסופה דו-לשונית, מבחר שירים עבריים מתרגמים לאנגלית.
הללויה - מדינת השלום העולמי, תל אביב: הומניטס, תשנ"ו, בשיתוף דניאל אמריליו; איורים - לילו פופלילוב.
שירי קין ושירי מקרא אחרים, תל אביב: תמוז, תשס"א 2000.
אותות: שירים מכאן ולהלן, תל אביב: ירון גולן, תשס"ג 2003.
שירי חידון התנ"ך: ספר שמות גבורים ואישים במקרא, תל אביב: ירון גולן, תשס"ז 2007.
אסיף היובל: מגון שירים שמכבר, שבעקר ובמאחר, בני ברק: ספרית פועלים, תשס"ט 2008, כולל אחרית דבר: "הגלוי והנסתר בפואטיקה של משה שפריר" מאת נפתלי הרץ טוקר.
פשר: שירי מקרא והגות, תל אביב: הר נבו, תשע"ו 2015.
Interpretations: Biblical Verses & Meditative Poems, הוצאת Contentonow, תשע"ו 2016.
לקריאה נוספת

קובי נסים, "בלוז לקין", מעריב, מוסף שבת - ספרות וספרים, י"ג בטבת תשס"ב, 28 בדצמבר 2001, עמ' 92. על: משה שפריר, שירי קין ושירי מקרא אחרים (תל אביב : תמוז, תשס"א, 2000).
נורית גוברין, "שירי התנ"ך של משה שפריר", שבילים, גיליון 16, יוני 2016, עמ' 108–112. כונס: 'קריאת הדורות - ספרות עברית במעגליה', כרך ז', הוצאת כרמל ואוניברסיטת תל אביב, תשע"ט / 2019.
מרקורי לינקס

| --- | --- |

מרקורי לינקס, שנת 1982
 מאפיינים כלליים
 נקרא גם:  Ford Escort
 יצרן:  מרקורי (רכב)
 שנות ייצור:  1980–1987
 הרכבה:  ארצות הברית ארצות הברית
 מודל קודם:  Mercury Bobcat (פורד פינטו)
 מודל אחריו:  Mercury Tracer
 חברת אם:  פורד
 אורך:  4,140-4,267 מ"מ
 רוחב:  1,674 מ"מ
 גובה:  1,354 מ"מ
 משקל:  807-1,085 ק"ג
 בסיס גלגלים:  2,393 מ"מ
 מפרט טכני
 מנוע:  4 צילינדרים, 1,598 סמ"ק, המפיק 69 כ"ס (מנוע מסוג: Ford CVH engine")  4 צילינדרים, 1,598 סמ"ק, המפיק 132 כ"ס ב-6,000 סל"ד (מגדש טורבו), יחס דחיסה : 8.3:1 (הורכב בדגמי מרקורי לינקס "RS Turbo")  4 צילינדרים, 1,859  סמ"ק, המפיק 86 כ"ס (מנוע מסוג: Ford CVH engine")  4 צילינדרים, מנוע 1,998 סמ"ק, המפיק 86 כ"ס ב-4,500 סל"ד (מנוע דיזל שיוצר על ידי חברת מאזדה מסוג "RF" (יוצר בין השנים 1984-1987))
 הילוכים:  תמסורת ידנית - 4 מהירויות (סוג: "Ford BC-Series transmission")  תמסורת ידנית - 5 מהירויות (סוג: "Ford MTX transmission")  תמסורת אוטומטית - 3 מהירויות (סוג: "Ford ATX transmission")
 צריכת דלק:  7,7 ליטר ל-100 ק"מ (מנוע 1,598 סמ"ק)  4.4 ליטר ל-100 ק"מ (מנוע דיזל 1,998 סמ"ק)  7.6 ליטר ל-100 ק"מ (מנוע 1,598 סמ"ק, גרסת טורבו)
 קשר:  פורד אסקורט (אשר יוצר בדרום אמריקה)
מרקורי לינקס (באנגלית: Mercury Lynx) היא מכונית משפחתית אשר הוגדרה כמכונית קומפקטית, אשר יוצרה על ידי חטיבת מרקורי בקונצרן המכוניות האמריקאית פורד בין השנים 1980–1987.
דגם ה"מרקורי לינקס" התבסס על דגם הפורד אסקורט אשר יוצר בדרום אמריקה.
תצורות

4 דלתות - הצ'בק
5 דלתות - הצ'בק
2 דלתות - סטיישן
דגמים

Lynx L-FS
Lynx L
Lynx GS
Lynx RS
Lynx Turbo RS (הורכב בדגם מגדש טורבו)
Lynx LTS
תמונות

מרקורי לינקס , 3 דלתות הצ'בק
מרקורי לינקס סטיישן
מרקורי לינקס, 3 דלתות הצ'בק
מרקורי לינקס , 3 דלתות הצ'בק
מרקורי לינקס , 3 דלתות הצ'בק
מרקורי לינקס, 1986, 5 דלתות הצ'בק
מרקורי לינקס, 5 דלתות הצ'בק
ראו גם

מרקורי מילאן
מרקורי פארק ליין
הערות שוליים

↑  מרקורי לינקס Those 80s Cars - American Catalog
↑  Flammang, James M. & Kowalke, Ron: Standard Catalog of American Cars 1976-1999. Krause Publications, Iola 1999. ISBN 0-87341-755-0, S. 647-672.
מעמד העובר בהלכה

עובר אדם, המוזיאון להיסטוריה של הטבע (לונדון)
מעמד העובר בהלכה היא סוגיה בעלת משמעויות הלכתיות רחבות, המשיקות חלקית לשאלות הנידונות באתיקה רפואית. תוצאה ישירה של סוגיה זו היא שאלת ביצוע הפלה מלאכותית באופן יזום מסיבות שונות על פי ההלכה. סוגיה זו התעוררה בעיקר בעידן המודרני, היות שבזמן עבר לא היו בדיקות סקר בהיריון באמצעותן ניתן לגלות מומים בעובר (ובעקבותיהן לשקול ביצוע הפלה מלאכותית), וביצוע יזום של הפלה מלאכותית היה קשה עד בלתי אפשרי.
השאלה העיקרית בסוגיה זו היא האם העובר נחשב כאדם חי, שיחולו כלפיו איסור רציחה ודינים אחרים. בשאלה זו ישנה משמעות רבה לשלבי ההתפתחות של העובר. לצד הדיון במעמדו של העובר לעניין הפסקת חייו במקרים שונים, שעיקרו באחרונים, ישנו דיון במשנה ובגמרא בנושא מעמדו המשפטי של העובר בעניינים ממוניים, כמו עניין הירושה.
התייחסות לעובר במקורות

בפרשת משפטים בספר שמות ישנה התייחסות להריגת עובר מבחינה פלילית ואזרחית:
וְכִי-יִנָּצוּ אֲנָשִׁים וְנָגְפוּ אִשָּׁה הָרָה וְיָצְאוּ יְלָדֶיהָ וְלֹא יִהְיֶה אָסוֹן, עָנוֹשׁ יֵעָנֵשׁ כַּאֲשֶׁר יָשִׁית עָלָיו בַּעַל הָאִשָּׁה וְנָתַן בִּפְלִלִים. וְאִם-אָסוֹן יִהְיֶה וְנָתַתָּה נֶפֶשׁ תַּחַת נָפֶשׁ. עַיִן תַּחַת עַיִן, שֵׁן תַּחַת שֵׁן, יָד תַּחַת יָד, רֶגֶל תַּחַת רָגֶל. כְּוִיָּה תַּחַת כְּוִיָּה, פֶּצַע תַּחַת פָּצַע, חַבּוּרָה תַּחַת חַבּוּרָה.
.
הפרשנות המקובלת של פסוקים אלו היא כי ה'אסון' המתואר בכתוב הוא הריגת האשה, ועל כן רואים שבמקרה ש"לא היה אסון" ורק נהרגו העוברים כי ישנו רק חיוב תשלום כספי (דמי ולדות) לבעל האשה עבור פגיעה בעוברים, אך אין חיוב מיתה על הפגיעה בעוברים. זאת בניגוד למקרה ש"היה אסון" והאשה נהרגה, בו ישנו חיוב מיתה ככל רצח). בפסוקים אלו אין התייחסות להפלה הנעשית מבחירה.
עובר ירך אמו - בנושאים הלכתיים שונים נחשב העובר כאחד מאברי אימו, ולא כבעל ישות חיים עצמאית. כך למשל אשה שנתגיירה בעודה מעוברת, הצאצא שייוולד נחשב ליהודי מכח גיור האם, אף שיצירתו הייתה בעוד אמו עדיין הייתה גויה.
התייחסות לעובר במקורות > עובר בן פחות מארבעים יום

המחלוקת לגבי מעמדו של העובר היא בעיקר לגבי עובר לאחר ארבעים יום ליצירתו, בעוד קודם לכן הוא נחשב כ"מיא בעלמא", כלומר שאינו נחשב לכלום. על פי הגמרא, ביום ה־40 ליצירתו עובר מקבל נשמה, וביום זה מסתיימת 'יצירת העובר'.
יש מהאחרונים שכתבו שאף שבמהלך 40 היום הראשונים ליצירתו העובר נחשב "מיא בעלמא", ואין הריגתו מוגדרת כרצח אפילו לבן נח, הרי מכיוון שהוא עתיד להיות אדם, קיים איסור להורגו גם בשלב התפתחות זה.
אחרונים אחרים אינם רואים הבדל בין הריגת עובר קודם או לאחר 40 יום ליצירתו.
נקודת זמן זו של 40 יום היא נקודת זמן הלכתית. בשלב התפתחות זה צורת העובר כבר נראית בבירור בבדיקת אולטרה סאונד. בין האחרונים יש שניסו להתאים בין הגמרא הרואה בעובר קודם ל־40 יום גוף חסר חיות, ומייחסת חשיבות לנקודת המעבר בתאריך זה, לבין הידוע כיום על התפתחות העובר בשלב זה.
התייחסות לעובר במקורות > שיקולים בקביעת מעמדו של העובר

הרמב"ן מתחבט בסוגיית מעמדו של העובר. הוא מסביר שאכן אין לעובר מעמד של אדם לעניין דיני רצח, אבל לעניין חילול שבת וחגי ישראל מחללים עליו מכיוון שהוא עתיד להיות בן אדם. על פי הנחה זאת, הוא קובע שגם עובר שהוא פחות מבן ארבעים יום מיום היווצרו ואינו נחשב כחי כלל, מחללים עליו את החג, כדעת ההלכות גדולות. הוא מביא דעה נוספת, שאכן העובר אינו נחשב כחי כלל ואין לחלל שבת עבורו, והסיבה שמאכילים אשה מעוברת היא מחשש שהיא עצמה תמות, והסיבה שמותר לחלל שבת על הצלת עובר של אשה שמתה בשבת היא רק משום שכאשר אמו מתה ואינו מחובר אליה כמקור חייו, הוא נחשב כיצור עצמאי וכילוד. הרא"ש והר"ן מביאים את שתי הדעות, והם נמנעים מלהכריע ביניהן.
הריגת העובר

במשנה ובגמרא ישנן מספר התייחסות הלכתיות לעובר, על רקע מקרים שונים:
הריגת העובר לצורך הצלת אימו לפני שהלידה הושלמה - על פי המשנה כאשר לידה החלה (או לפניה) ונוצר מצב שהיא מסכנת את חיי היולדת, הורגים את העובר אם טרם יצא לאוויר העולם, לצורך הצלת האם, היות שהוא נחשב לרודף את אימו, וחיי האשה קודמים לחיי העובר שטרם יצא לאוויר העולם. לפי גישה אחת המוזכרת בשיטה מקובצת בגדר הווה אמינא, הסיבה שחיי האם קודמים לחיי העובר היא מכיוון שהאם נחשבת לאדם, ואילו העובר לפני שנולד עדיין אינו נחשב לאדם ומותר להורגו. גישה אחרת מסבירה שהסיבה שחייה קודמין לחייו הוא מכיוון שאין ספק מוציא מידי ודאי, שכן העובר עלול להיות נפל. לעומת זאת, אם העובר כבר יצא לאוויר העולם הוא נחשב כחי גמור, ובמקרה והלידה מסכנת את חיי האם אין מתערבים לטובת אחד מהשניים, מכח הכלל אין דוחין נפש מפני נפש.
חיוב מיתה על הריגת עובר - המשנה אומרת כי ההורג תינוק בן יום אחד חייב מיתה כהורג גדול. ממשנה זו משתמע כי אין חיוב מיתה על הריגת עובר (בדומה למשתמע מהמקרא), אולם אין במשנה זו התייחסות לעצם קיומו של איסור לפגיעה בעובר מבחירה. באופן דומה, גם לעניינים הלכתיים נוספים אין משמעות לקיומם קודם הלידה (לדוגמה, לגבי נגע צרעת).
הוצאה להורג של אשה מעוברת - אשה שנתחייבה אחת מארבע מיתות בית דין בעודה מעוברת, אין מעכבים את דינה עד שתלד. אך אם החל תהליך הלידה, ממתינים עד שיוולד התינוק ורק לאחר מכן הורגין את האשה. אם כי, שם יש פסוק מיוחד שממנו לומדים הלכות אלו, ולולי פסוק זה היו מחכים עד שהאשה תלד. באופן דומה משקים אשה סוטה במי סוטה גם כשהיא מעוברת, אף שייתכן שבעקבות שתיית המים תמות.
הריגת עובר על ידי בן נח - בגמרא מובא כי בן נח שהרג עובר - חייב מיתה. הגמרא הסמיכה דין זה לפסוק: "שֹׁפֵךְ דַּם הָאָדָם בָּאָדָם דָּמוֹ יִשָּׁפֵךְ" - "איזה הוא אדם שהוא "באדם"? הוי אומר: זה עובר במעי אמו". מקובל כי כל מעשה שאסור לבן נח - אסור גם ליהודי, אף כי ייתכן והעונש על המעשה יהיה שונה בין השניים (לדוגמה, בן נח נהרג גם על עבירת גזל, ויהודי לא). עם זאת לא התפרש מקור איסור זה, ובעוד יש מהאחרונים המפרשים את מקור הדין כענף של איסור רציחה ('חצי שיעור'), יש התולים איסור זה באיסור חבלה. ישנו הבדל ניכר בין שני פירושים אלו, שכן בעוד רצח הוא איסור כלפי העובר, חבלה היא כלפי האשה, ומותר לאדם לחבול בעצמו במקרה צורך.
הריגת העובר > הפלה מלאכותית

בקרב פוסקי ההלכה נכתב שקיימים שלושה איסורים אפשריים בביצוע הפלה:
איסור חבלה בגופו של אדם. גם אם העובר אינו נחשב לישות עצמאית, הרי שהוא נחשב חלק מגופה של האם.
הריגת העובר נחשבת לאיסור חצי שיעור, וחלק מאיסור רצח, אך לא האיסור המלא ולכן אין על כך חיוב מיתה.
התורה מתחשבת עם העובר כאחד שחשיבותו נמדדת בכך שהוא עתיד להיות אדם, שלכן הותר לחלל עליו שבת כי הוא עתיד לשמור שבתות הרבה.
השאלה מה הוא הטעם העיקרי לאיסור רצח, קשורה לשאלה האם מותר להרוג עובר לצורכה הרפואי הגופני של האם. ברור שמותר לכרות חלק מהגוף כדי להציל את יתר הגוף, אך אם מדובר בשני הטעמים האחרונים שהם איסורי "גדר רצח" (כלשון רבי יוסף רוזין) אין שום היתר להרוג את העובר לצורך האם. גם כשהעובר לא הגיע לשלב ההתפתחותי שבו הפלתו תהווה איסור רצח, די בכך שמדובר בחבלה בגופה של האם בשביל שיותר להפילו רק אם לידתו צפויה לגרום סבל רב.
להלכה למעשה יש רבנים שהתירו לבצע הפלה מלאכותית בארבעים הימים הראשונים לעיבור בלבד, ויש שהתירו עד סוף החודש השלישי, או אף עד סוף החודש השישי. הכוונה בעיקר למקרים בהם העובר סובל ממום חמור, אבל מסיבות כלכליות או חברתיות אסור לבצע הפלה.
חילול שבת וחג

מחללים שבת לצורך הצלת עובר שעדיין בבטן אימו, גם כאשר אימו כבר מתה. במשנה במסכת ערכין מובא כי מחללים שבת במקרה זה, לדוגמה הבאת סכין דרך רשות הרבים לצורך ניתוח קיסרי, אף על פי שהדבר כרוך באיסור מלאכת הוצאה מרשות לרשות, ואף על פי שלעובר אין חזקת חיים.
אכילה במקום איסור כרת לצורך הצלת עובר - במשנה במסכת יומא מובא כי אשה מעוברת שהריחה ריח מאכל ומתאווה לו - מאכילים אותה ממאכל זה גם ביום כיפור, בו ישנו איסור כרת על אכילה ושתייה, היות שבהימנעות מאכילה ושתייה במקרה כזה ישנו חשש סכנת נפשות, הגובר על איסור האכילה ושתייה ביום כיפור. בין המפרשים ישנה מחלוקת למי נשקפת סכנה במקרה של הימנעות מאכילה, האם לאם או לעובר, או לשניהם גם יחד.
דיני ממונות

השאלה האם עובר נחשב לאדם נידונה גם במשפט העברי, בדור השני לאמוראי בבל, כאשר אדם שהיה שכיב מרע הקנה לעוברו את נכסיו במתנת שכיב מרע. הוא בא לפני רב הונא שפסק, כי אף על פי שעובר יכול להיות בעלים של נכסים שאותם קיבל בירושה (כדברי רבי יוסי במשנה), לא ניתן להקנות לו נכסים כי אין אדם מקנה לדבר שלא בא לעולם. בקרב האחרונים חלוקים בהסבר לפסקו של רב הונא, התלויה במחלוקת האחרונים מדוע לא ניתן להקנות דבר שלא בא לעולם. לפי דעה אחת הסיבה שלא ניתן להקנות דבר שלא בא לעולם הוא מכיוון שאין לקניין על מה לחול. לפי זה, נראה לכאורה שעובר אינו נחשב למהות בפני עצמה ואינו נחשב ל"חי". לפי דעה אחרת, הסיבה שאין אדם מקנה דבר שלא בא לעולם, היא מכיוון שאין לו גמירות דעת כאשר האובייקט הנקנה או הקונה אינו בעולם. לפי דעה זו, ייתכן שהעובר נחשב לממש אך אינו בעולם אלא במעי אמו. אך הקצות החושן סבור שגם הדעה הראשונה, סוברת שעובר נחשב לאדם בפני עצמו, אך הוא נחשב ל"דבר שלא בא לעולם" מכיוון ש"הוא מכוסה ואינו בעין".
מלבד זאת, קיימות שתי דעות נוספות. דעת רב נחמן הפוסק שניתן להקנות לעובר במקרה שנוסח ההקנאה הוא "לכשתלד", ודעת רב ששת (שאינה נפסקת להלכה) היא שעובר נחשב לבר קניין לכל דבר ועניין כמו תינוק שנולד. בנוסף, מוזכרת דעה בתלמוד כי גם אם אין אדם יכול להקנות לעובר, כאשר מדובר ביחסי אב-בן יכול האב להקנות דבר לבן, "הואיל ודעתו של אדם קרובה אצל בנו". הראשונים חלוקים בשאלה האם כך נפסקת ההלכה, לפי התוספות הרא"ש והרמב"ם כך נפסקת ההלכה משום שחיסרון הגמירות דעת אינו קיים במקרה ש"דעתו של אדם קרובה אצל בנו", אך הנימוקי יוסף חלוק עליו וסובר שלא ניתן להקנות לעובר כלל ואין אפשרות לעשות מעשה קניין שיחול כזכות של עובר שעדיין לא נולד.
נמצא כי עובר יכול להיות בעליו של ממון שקיבל בירושה לפי כל הדעות. השאלה היא רק האם ניתן להקנות לעובר, ושאלה זו אינה תלויה בהכרח בשאלה האם הוא נחשב ל"אדם" והאם הוא קיים כישות בפני עצמו.
דיני ממונות > עובר בן פחות מארבעים ימים

בשאלת מעמדו של עובר בן פחות מארבעים יום לעניין הקנאה נחלקו הראשונים: הריטב"א כתב שבארבעים הימים הראשונים בהם אין חיות בעובר, גם דעתו של אביו אינה קרובה אליו ותקנת חכמים המאפשרת הקנאה לעובר לא חלה עליו. אך העיטור חולק על הריטב"א. למעשה, הבית יוסף והסמ"ע פסקו כדעת העיטור, אך הש"ך פסק כדעת הריטב"א.
הערות שוליים

↑  בספרות הרפואית המודרנית לא מקובל לגייל את ההריון לפי מועד העיבור אלא לפי הזמן שחלף מאז הוסת האחרונה שקדמה אליו
↑  תלמוד בבלי, מסכת יבמות, דף ס"ט, עמוד ב'.
↑  תלמוד בבלי, מסכת מנחות, דף צ"ט, עמוד ב' "נשמה נוצרה בארבעים"
↑  תלמוד בבלי, מסכת בכורות, דף כ"א, עמוד ב': "אמר רב חסדא: הרי אמרו יצירת הוולד באשה - ארבעים יום"
↑  שו"ת אחיעזר (ח"ג סוף סימן סה).
↑  על פי מאמרו של אליקים גציל אלינסון, העובר בהלכה, באתר דעת
↑  לדוגמה, דברי החוות יאיר שכותב שהסברא לחלק בין עובר לפני ארבעים יום לעובר בן ארבעים יום היא "סברת כרס" שאין לה מקור. ככל הנראה טעמו הוא לפי דבריו שאיסור הפלת עובר הוא חלק מאיסור השחתת זרע המוגדרת כרצח חלקי בתלמוד "שוחטי הילדים". ואכן הבן איש חי (שו"ת רב פעלים ח"ד יו"ד סימן יד) משווה הריגת עובר לפני ארבעים יום להיווצרו לאיסור השחתת זרע שהותרה לצורך גדול (כמו סכנה לאם) לאחר קיום היחסים
↑  בספר "נשמת אברהם" (חו"מ סימן תכ"ה ס"ק א) הוא מסביר "אין עדיין אלא התחלת האיברים והפנים, כך שהצורה הכללית של העובר קודם היום הארבעים ואחד מההפריה, איננה דומה לצורת אדם אלא לצורת בעלי חיים אחרים" באנציקלופדיה הלכתית רפואית (הערך עובר, הפרק "רקע מדעי") גם כן מובא כי הגדרת העובר בשלב שעד סוף השבוע השמיני הוא "עוברון", בשלב זה מתפתח המבנה, ובשלב השני שהחל מהשבוע התשיעי מתחילה התפתחות התפקוד המתקדמת של העובר עד לגמר הסופי. בשלב זה, מתפתחים עצמותיו וגידיו. לקביעה זו אודות סדר ההתפתחות של העובר יש סימוכין בדברי התלמוד במסכת נידהתלמוד בבלי, מסכת נידה, דף כ"ה, עמוד א' המפרשת את הפסוק ” הֲלֹא כֶחָלָב תַּתִּיכֵנִי וְכַגְּבִנָּה תַּקְפִּיאֵנִי: עוֹר וּבָשָׂר תַּלְבִּישֵׁנִי וּבַעֲצָמוֹת וְגִידִים תְּסֹכְכֵנִי”, כי בשלב הראשון העובר הוא רק "עור ובשר" ולאחר מכן הוא בשלב שיש בו גם "עצמות וגידין", כך גם מובא בדברי התלמודתלמוד בבלי, מסכת נידה, דף כ"א, עמוד ב', ושם כ"ד ע"ב, כ"ה ע"א. הקובעת שהמפלת חתיכה ונמצאה בה עצם, טמאה בטומאת יולדת, ולעומת זאת המפלת שפיר מלא דם או מלא בשר אינה טמאה בטומאת יולדת
↑  הרב אריה כץ - רב משיב במכון פוע"ה, מעמדו של העובר בהלכה לפני יום הארבעים ליצירתו באתר "מכון פוע"ה".
↑  תורת האדם (שער המיחוש – עניין הסכנה)
↑  יומא פ"ח סי' יג.
↑  יומא ג ע"ב.
↑  ראו בארוכה בספר חבל נחלתו באתר ויקיטקסט.
↑  משנה, מסכת אהלות, פרק ז'.
↑  שם=שיטה
↑  שיטה מקובצת על מסכת ערכין ז א, אות ה'
↑  תלמוד בבלי, מסכת נדה, דף מ"ד, עמוד א'.
↑  משנה, מסכת ערכין, פרק א', משנה ד' משנה תורה לרמב"ם, ספר שופטים, הלכות סנהדרין והעונשין המסורין להם, פרק י"ב, הלכה ד'
↑  תלמוד בבלי, מסכת סוטה, דף כ"ו, עמוד א', משנה תורה לרמב"ם, ספר נשים, הלכות סוטה, פרק ב', הלכה ז'. אמנם ראו תוספות סוטה שם.
↑  ספר בראשית, פרק ט', פסוק ו'.
↑  שו"ת מהרי"ט ח"א סימן צז, וכן נקטו בשו"ת שרידי אש ח"א סימן קסב ובשו"ת עמוד הימיני סימן לב
↑  שו"ת אגרות משה חו"מ ח"ב סימנים סט – עא
↑  ציטוט: "לעומתם סוברים המקילים, שהעובר אינו נחשב אדם חי, והפלתו אסורה משום השחתה וחבלה בלבד. ואזי כאשר העובר סובל מסיבוכים קשים שעלולים לגרום לו ולבני משפחתו סבל רב - מותר יהיה להפילו"
↑  אליעזר מלמד, "איסור הפלות", תמוז תשס"ח
↑  תלמוד בבלי, מסכת ערכין, דף ז', עמוד א'.
↑  תלמוד בבלי, מסכת יומא, דף פ"ב, עמוד א'
↑  חושן משפט סימן ק"ט ס"ק ב
↑  הלכות מכירה כב י
↑  בבא בתרא שם.
↑  אות ז – זיכוי ט ע"ב.
↑  חושן משפט סימן רי.
↑  שם ס"ק ד.
↑  שם ס"ק ב.
הערות שוליים > ביאורים

↑  בין לפני ארבעים יום לאחרי ארבעים יום, ראו להלן
↑  ראו גם דברי שו"ת נודע ביהודה (מהדורה תנינא - יורה דעה סימן קפח) על דברי התלמוד: "הרי אחר שנעשה הולד כחתיכת בשר אחר כך ילובש בעצמות וגידין וזו היא רקימת איברים"
↑  ושם כותב: ”למעשה שאלנו מומחי US מאימתי ניתן לראות צורת פנים או שלד, ואמרו לנו שצורת הפנים נראית בסביבות שבוע 9-10, כלומר מעט אחרי יום הארבעים, ואילו לגבי שלד – עצמות הגולגולת נראות בשבוע 10, אבל לא ברור מאימתי ניתן לראות את העצמות הראשונות, מכיוון שלא מחפשים את זה בUS.”. כמו כן הוא מצטט שם את המובא ב"אנציקלופדיה ויקיפדיה" בערך "עובר", שם נכתב שהעובר עד השבוע השמיני נקרא "EMBRYO", ואילו לאחר מכן עד סוף ההריון הוא נקרא בשם אחר "FETUS", כאשר בסוף שלב האמבריו מתחיל להיווצר השלד.
↑  רבי יוסי פוסק, שאם כוהן נפטר והותיר אחריו בנים ועובר במעי אמו, עבדיו של הכוהן, ששייכים מעשית ליורשים, אינם יכולים לאכול תרומה אף על פי שהם שייכים מעשית לכוהן שעל פי ההלכה מותר לעבדיו לאכול תרומה, אסור להם לאכול במקרה כזה תרומה, מכיוון שהם שייכים גם לעובר, שמצד אחד יש לו בעלות משפטית לעניין זה שהם נחשבים עבדיו, ומצד שני עדיין אינו נחשב לכוהן
↑  שלפי דעתו היא המונעת מאדם להקנות דבר שלא בא לעולם
עובר אנושי באורך של כעשרה מ"מ בשבוע השביעי להיריון, בתוך ארבעים יום להיווצרו
מפרץ בומבטוקה

| --- | --- |

 מידע כללי
 מיקום:  מצר מוזמביק 
 סוג:  מפרץ 
 מידע נוסף
 נהר מזין:  נהר בטסיבוקה 
 מדינות באגן הניקוז:  מדגסקר 
 קואורדינטות:  15°48′55″S 46°16′13″E﻿ / ﻿15.815378°S 46.270294°E﻿ / -15.815378; 46.270294
  (למפת מדגסקר מוגדלת) אנטננריבו אנצירננה טומאסינה טוליארה פיאנארנצוה אנטסיראבה מיוט (צרפת)  קומורו מצר מוזמביק  האוקיינוס ההודי מאהאז'אנגה(למפת מדגסקר רגילה) אנטננריבו אנצירננה טומאסינה טוליארה פיאנארנצוה אנטסיראבה מיוט (צרפת)  קומורו מצר מוזמביק  האוקיינוס ההודי מאהאז'אנגה
 
מפרץ בומבטוקה הוא מפרץ בחוף הצפון מערבי של מדגסקר ליד העיר של מאהאז'אנגה, שם הנהר בטסיבוקה זורם אל ערוץ מוזמביק. המפרץ מאופיין באיים ושרטונים רבים שנוצרו בשפך כתוצאה מכמות גדולה של משקעים שנשאו על ידי נהר בטסיבוקה ועוצבו על ידי זרימת הנהר, וכן הסחף הנובע כתוצאה מהגאות והשפל.
מצב הרוח

| --- | --- |

 עורך ראשי:  חגי הוברמן 
 תאריכי הופעה:  2008–הווה (כ־16 שנים) 
 שפה:  עברית 
 מדינה:  ישראל 
 www.mazav.co.il
 
מצב הרוח הוא עלון שבת פופולרי בציבור הדתי-לאומי. עורך העיתון הוא חגי הוברמן.
היסטוריה

העלון החל לצאת מסוף שנת 2008 בעריכת מוטי זפט, מייסד שבתון, שערך את עשרת הגיליונות הראשונים. בעקבות הבחרות זפט לסגן ראש עיריית פתח תקווה היה חגי הוברמן לעורך העלון.
העלון המודפס מופץ בבתי הכנסת בכל רחבי הארץ, ובנוסף במדיה הדיגיטלית לעשרות אלפי מנויים. יו"ר העלון הוא שאול יהלום ומנכ"לי העלון הם אלי עציון ושוקי גולובינסקי בעלי משרד הפרסום אשדיר. לצד הכתבות הרבות מתפרסמות מודעות לציבור ומדורים של רבנים ורבניות. בעיתון יש טורים של מנחם רהט, עמיעד טאוב, נחמן שפירא (שמשמש גם כרכז המערכת), פרופסור אשר כהן ויהונתן דובוב. שאול יהלום כותב בכל שבוע בדף האחורי את מדור ביקורת המסעדות של העלון. מדי שבוע מחולקים כ-45,000 גיליונות של העלון בבתי כנסת של הציבור הדתי לאומי.
ביקורת על העלון

מכיוון שהעלון מגדיר את עצמו כעיתון הוא מפרסם כתבות ומדורי פובליציסטיקה, שאינם מדורים קלאסיים בעלוני שבת. באתר כיפה, בטור "המעלעל", שסוקר את עלוני השבת השונים, נמתחה ביקורת על מדורים אלו מכיוון שלדעת הכותב אין מקומם של מדורים מסוג זה בבתי הכנסת.
ב-6 בפברואר 2012, בעקבות פרסומים בתקשורת על כך שאמון הציבור בבית המשפט העליון הולך ויורד, התלוננה דורית ביניש, נשיאת בית המשפט העליון לשעבר, על כך שעלוני השבת מסיתים את הציבור נגדה. בתגובה לדבריה של ביניש אמר חגי הוברמן, עורך העלון, "אם אמירת אמת נחשבת להסתה אז אין ספק כי אנחנו נמשיך להסית".
הערות שוליים

↑  חגי הוברמן, עיסקת החטופים מול ציר פילדלפי: תגידו את האמת, באתר מצב הרוח, ‏5 בספטמבר 2024
1 2  פרסום בעיתון "מצב הרוח" באמצעות דיוק פרסום
↑  יונתן אוריך, השבוע מקונן המעלעל על העלונים החדשים, וחושף מה שבר את גבאי בית הכנסת, ‏י"ד אלול ה'תשס"ח
↑  יקי אדמקר, בחדרי חרדים, בייניש מתלוננת: "עלוני השבת מסיתים נגדי", באתר בחדרי חרדים, 6 בפברואר 2012
משה שפירא (סלאוויטא)

רבי משה שפירא (תקכ"ב, 1762 - ט' בכסלו ת"ר, 1839) היה רב ומדפיס חסידי, רבה של העיר סלאוויטא, ובנו של רבי פנחס שפירא מקוריץ. הקים את דפוס סלאוויטא.
קורות חייו

נולד בקורץ לרבי פנחס שפירא ולטריינא בתו של רבי יונה וייל מסלאוויטא. נישא לבתו של רבי יצחק, שהיה דיין בעיר פולנאה.
לאחר פטירת אביו עבר להתגורר בסלאוויטא, שם עבד כבלן. משנודע על כך לרב העיר רבי יעקב שמשון משיפיטובקה העביר לו את משרתו בעיר. אך גם בתפקידו זה מיאן לקבל שכר, ולכן פתח לפרנסתו את בית הדפוס בשנת תקנ"ב. בית הדפוס נודע בין היתר בהדפסת הש"ס במהדורת סלאוויטא. שני בניו הגדולים ישבו במאסר בעקבות הלשנת שקר לשלטונות על הריגת עובד בבית הדפוס.
רבי שניאור זלמן מליאדי מתארו - "הרב המאור הגדול המפורסם המופלג בתורה ויראת ה'".
צאצאיו

רבי שמואל אברהם אבא (תקמ"ד - ה' באדר א' תרכ"ד), לאחר שחרורו ממאסרו בשנת תרט"ז החל לכהן באדמו"רות.
רבי פינחס (נפטר י"ד בתמוז תרל"ב), חתן רבי יהושע העשיל בן רבי יעקב שמשון משיפיטובקה.
רבי מרדכי משיפיטובקה, חתן רבי יהושע אלעזר חודורוב (הבעל צדקה מבארדיטשוב).
חתנו רבי יצחק טברסקי מקוריסטשוב.
חתנו רבי פנחס מצ'רני-אוסטראה בן רבי ישראל אברהם מזל.
לקריאה נוספת

טרקליני החסידות, יצחק אלפסי, כרך א' עמודים 93–96