stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מפתח ברגים
סוגי מפתחות > מפתחות מתכווננים

מפתח בוקסות (מפתח גביע) – זהו מפתח אליו מתחברים ראשים מתחלפים העשויים צינור קצר הפתוח מצידו האחד ובצידו הפנימי ישנן שיניים המתאימות לבורג. בדומה למפתח סגור גם כאן ישנן בוקסות בעלות שש שיניים ובעלות תריסר שיניים. על מנת להשתמש בבוקסות יש לחבר אותן לידית איתה יהיה אפשר לסובב אותן. למעשה, ישנן דרכים רבות בהן ניתן להשתמש בבוקסות: ידית עם מפרק, ידית כוח (T- bar): ידית שבה החיבור של הבוקסה לידית זחיח (כלומר, נייד), ראצ'ט, מברגים מיוחדים, מד מומנט, אולרים (כגון דגמים מסוימים של לדרמן), מקדחות ומברגות חשמליות וכלים פניאומטיים.
חיבור הבוקסה אל המכשיר נעשה על ידי חיבור ריבועי הנקרא: דרייב, חיבור זה הוא בקוטר אינצ'י (למשל ¼, ¾ ). על מנת להקל על השימוש בבוקסה ישנן מוטות הארכה שונים וחלקי עזר נוספים.
מפתח צינורות – בעל תופסנים משוננים שנועדו ללפות צינורות העשויים מתכת רכה. מפתח זה מתכוונן בעזרת בורג, והוא מתהדק על צינורות כאשר מסובבים אותו לכיוון מסוים (כלומר, כדי לפתוח צינור יש לחבר אליו את המפתח בכיוון אחד, וכדי לסגור את הצינור יש לחבר אליו את המפתח בכיוון שני).
מפתח שוודי - 
מפתח מתכוונן, בעל בורג המאפשר לכוון את גודל המזלג. לעיתים ישנו לוח שנתות המראה את גודל המִפתח הנבחר. שימוש במפתח שוודי נעשה, בדרך כלל, כאשר אין מפתח מתאים, במקרה בו זקוקים למפתח נוסף (למשל, כאשר מפתח רגיל בגודל זהה כבר נמצא בשימוש), או בשימוש בברגים גדולים מהרגיל (על פי רוב, מפתחות שוודיים הם בעלי מפתח גדול). חסרונו של המפתח הוא בכך שלעיתים ההתאמה בין המפתח וראש הבורג אינה טובה (מה שגורם לנזק), וחוזק מבני נמוך יותר מאשר מפתח רגיל בעל גודל זהה.
סוג ישן של מפתח מתכוונן הוא מפתח בעל ידית ישרה, ותופסנים חלקים.
מפתח Crowfoot – מפתח זה, מתחבר בדומה לבוקסה, אלא שהוא אינו מפתח סגור אלא מפתח פתוח. המטרה של מפתחות אלה הוא גישה במקומות לא נוחים. חלקים אלו בשימוש בעיקר למדי מומנט (במקרה רגיל יהיה ניתן להשתמש במפתח פתוח, המטרה של מפתחות אלו היא, אם כן, לאפשר שימוש במד מומנט בברגים שלא ניתן להתחבר אליהם עם בוקסה).
מפתח Saltus – מפתח הדומה לבוקסה, אלא שבשונה מבוקסה, המפתח מחובר לידית ואינו בר החלפה. בדרך כלל המפתח מחובר לידית באמצעות ציר, על מנת להקנות גישה למקומות קשים. על פי רוב, בצידה השני של הידית יהיה מפתח פתוח.
מפתח קופסה – בנוי צינור דק ששני קצותיו משוננים ומשמשים כמפתחות (כמו בוקסה, אך דו צדדית). מופעל באמצעות מוט קצר או ידית המוכנסים מבעד לחורים מפולשים בדופן, יש המכנים מפתח זה בשם 'שטיק', השימוש בו נעשה בעיקר למקומות צרים במיוחד או כשראש הבורג ארוך, לדוגמה בהתקנת ברז היוצא מהשיש משתמשים לסגירת האום מתחת לשיש במפתח זה היות שהמקום צר בדרך כלל (בין הכיור לקיר).
מפתח דפיקה – זהו מפתח עבה במיוחד וקצר. מפתח גוץ זה תוכנן במיוחד לעבודה עם פטיש. מפתח זה מיועד לברגים המסרבים להיפתח (למשל: ברגים גדולים, חלודים או ברגים שנצבעו כך שהצבע מדביק את הבורג למקומו), כאשר באמצעות פטיש מכים על הקצה העבה של הידית. כמו כן, ניתן גם לסגור איתו ברגים (כאלה שלא ייפגעו בהפעלת מומנט רב, או הנמצאים במקומות אליהם קשה להכניס מפתח עם ידית ארוכה). למרות שניתן להכות בפטיש גם על מפתחות רגילים, הדבר אינו מומלץ, מכיוון שבדרך כלל הפטיש יכה על מפתח, ועלול לעקם אותו (כי בשני קצות הידית יש מפתחות). ישנם מפתחות דפיקה פתוחים, וישנם מפתחות דפיקה סגורים.
סוגים נוספים של מפתחות

ישנם מפתחות שנועדו לפתוח ברגים בהם ראש הבורג שקוע:
מפתח רצועה – מפתח המורכב מידית קשיחה ורצועה גמישה (מתכת, גומי או עור) או שרשרת במקום רצועה. המפתח שימושי לברגים מוזרים או לגופים גליליים. המפתח מתבסס בעיקר על החיכוך בין הרצועה והגוף הגלילי. מכשיר זה נפוץ כמפתח להסרת מסנן שמן בכלי רכב. בתיקוני אופניים משתמשים בכלי דומה על מנת להסיר ולהרכיב את גלגלי השיניים שעל טבור הגלגל האחורי.
מפתח פילטר שמן – יכול להיות מפתח רצועה או מפתח העשוי צבת בעלת לסתות מעוגלות.
מפתח תנין – מפתח נפוץ בתחום המכניקה, פועלי מפעלים וחקלאים בתחום התחזוקה והתיקון. מפתח זה נועד לפתוח ברגים בעלי ראש מרובע (ולא משושה). שם המפתח ניתן לו על שום צורתו הדומה לשיני תנין.
מפתח חישורים (מפתח שפיצים) – מפתח שנועד לתיאום החישורים בגלגלים (למשל של אופניים).
מפתח גלגלים – מפתח שנועד לפתיחת בורגי הגלגל בכלי רכב. צורתו בדרך כלל L או צלב.
מפתח פתוח-פתוח, ניתן לראות שקצות המפתח מוטים בזווית קטנה
מפתח סגור-סגור, ניתן לראות שהמפתחות לא נמצאים במישור הידית, אלא במקביל
מד מומנט, בקצה השמאלי של הידית אפשר לראות את המנגנון הבוחר את עוצמת ההידוק. בחלק הימני אפשר לראות את הבוקסה המחוברת אל מד המומנט
מפתח צינורות - משמש לפתיחה וסגירה של צינורות מים
מפתח אלן, ניתן להבחין בפרופיל המשושה
מעשה קניין

במשפט העברי, אין מועיל הסכמת שתי צדדים לעסקה בכדי שהעסקה תחייב את שתי הצדדים אלא נצרך גם מעשה קניין וכל עוד לא נעשה המעשה קניין, העסקה איננה מחייבת אף אם שני הצדדים הגיעו להסכמות ביניהם. ישנם מספר קנינים ולכל סוג עסקה יש את הקניין או הקנינים המתאימים לו.
טעם הדין

ההסבר הרווח בדבר הצורך המעשה הקניין הוא שבלא מעשה קניין אין גמירות דעת, ישנה מחלוקת בנוגע ליחס בין מעשה הקניין וגמירות הדעת. יש מקורות מהם עולה שמעשה הקניין הוא סימן לקיומה של גמירות דעת. לעומת זאת, יש מקורות מהם עולה שמעשה הקניין גורם ליצירת גמירות הדעת, כפי שכתב אביו של החזון איש:
כלל גדול יהיה לך בקניינים, דעיקר הקנין הוא שיגמור בלבו להקנות הדבר לחבירו וחבירו יסמוך דעתו עליו.
שתי עמדות אלה מניחות שגמירות הדעת היא העיקר ומכאן שבאופן עקרוני ניתן להעביר בעלות כאשר ישנה גמירות דעת גם ללא מעשה קניין. 

בניגוד לכך, יש הטוענים שמעשה הקניין הוא תנאי הכרחי להעברת הבעלות ולא משום שבמעשה קניין יש גמירות דעת, ולא ניתן להעביר בעלות ללא מעשה קניין, כפי שכתב הרב א"מ חברוני:
נראה לכן דגדרי הקנינים הם, שהלכה למשה מסיני שאין המקח נקנה בדברים ובעי מעשה הקנין.
דבר שלא בא לעולם

אף שניתן לקנות כל דבר, דבר שעוד לא קיים ורק ייווצר בהמשך, כגון פירות שעוד לא גדלו, אי אפשר לקנות. בטעם הדבר ישנן כמה דעות הקשורות למחלוקת האמורה, רבי אלחנן וסרמן בספרו קובץ שעורים מסביר שלדעת המהר"ם מרוטנבורג הבעיתיות בדבר שלא בא לעולם היא חיסרון בגמירות דעת, כלומר, אדם לא סומך דעתו על קניין שכזה, וכוונתו לא מלאה. ולדעת רבי יחיאל מפריז הבעיתיות היא באפשרות של מעשה קניין לחול על החפץ שאינו בעולם.
הליכים בהם אין צורך מעשה קניין

ישנם הליכים משפטיים שאין בהם צורך במעשה קניין כדי להחיל אותם.
התחייבות וקניין של חתן וכלה ומשפחותיהם (מועד קטן יח ע"ב, וכן נפסק בשו"ע אבן העזר סימן נא סעיף א): ”דאמר רב גידל אמר רב: כמה אתה נותן לבנך - כך וכך, כמה אתה נותן לבתך - כך וכך. עמדו וקדשו - קנו. הן הן הדברים הנקנין באמירה”.
מחילה על חוב.
קניין והתחייבות של הציבור.
מעשי קניין השונים במשפט העברי

ישנם קניינים רבים ושונים לפי סוג הנכס:
קניית אישה - בכסף, בשטר, ובביאה.
קניית קרקע - בכסף, בשטר, וחזקה.
קניית מטלטלין - במשיכה, הגבהה, בחצר, ובאגב.
קניית בהמות - כשאר מטלטלין ונוסף עליהם מסירה ורכוב.
מכירת (המחאת) הלוואה - קניין מעמד שלשתן.
יצירת הסכם עבודה - בתחילת העבודה על ידי הפועל.
בנוסף, קניין סודר חל בכל הנכסים, וכן יש תוקף למעשה קניין המקובל בין הסוחרים - "סיטומתא".
הרב אשר וייס חילק את מעשי הקניין לארבע קבוצות:
הכנסה לרשות הקונה - קניין חצר, וקניין משיכה
יצירת ראייה עבור הקונה על הקניין - קניין שטר ואודיתא
מתן תמורה - כסף, חליפין (בארטר) וקניין סודר
הפגנת בעלות - נעל גדר ופרץ
ראו גם

קניין דברים
לקריאה נוספת

הרב אהרון רובינפלד, תורת הקניינים (שלושה כרכים), ירושלים, תשנ"ב
הערות שוליים

↑  רון קליינמן, יסודות הקניין – גמירות הדעת ומעשה הקניין, באתר אסיף, משפטי ארץ ג: קניין ומסחר
↑  חזון איש חו"מ, כב, דף נא, ד"ה כלל גדול
↑  משאת משה, קידושין, סי' ג, עמ' ה.
↑  קובץ שיעורים בבא בתרא רעו.
↑  הרב אשר וייס, תורת הקנין (תשע"ו), אתר תורה בייס
מצודת רמות נפתלי

| --- | --- |

מצודת רמות נפתלי, 1946
 מידע כללי
 סוג:  אתר מורשת, בסיס צבאי 
 על שם:  רמות נפתלי 
 מיקום:  הגליל העליון 
 מדינה:  ישראל 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1944
 תאריך פתיחה רשמי:  1944 
 קואורדינטות:  33°05′46″N 35°33′02″E﻿ / ﻿33.096091283387°N 35.550519755923°E﻿ / 33.096091283387; 35.550519755923
  (למפת אצבע הגליל מוגדלת) מצודת רמות נפתלי(למפת אצבע הגליל רגילה) מצודת רמות נפתלי(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום מצודת רמות נפתלי(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום מצודת רמות נפתלי
 
אנשי פלמ"ח בשמירה על מצודת רמות נפתלי, 1946 (המצודה ברקע)
מצודת רמות נפתלי. מבט מכיוון המושב (2019)
מצודת רמות נפתלי הוא מבנה אבן, מוקף חומה, בשולי היישוב רמות נפתלי שהוקם ב-1944 על ידי סולל בונה בשיתוף אנשי פלמ"ח על מנת לשמש כאתר ההתיישבות הראשון של מקימי רמות נפתלי. משמש כבסיס צה"ל מאז שנות ה-80.
רקע

המודל של התיישבות המוגנת על ידי חומה אומץ עוד מתחילת ההתיישבות היהודית בארץ. בתקופת גזרות הספר הלבן אומצה, על ידי היישוב העברי, שיטת חומה ומגדל שאיפשרה בנייה מהירה של התיישבות. לאחר מלחמת העולם השנייה איפשר השלטון הבריטי בנייה מסודרת יותר וזה אפשר להנהגת היישוב להורות על הקמת מצודות כבסיס להתיישבות יהודית. מודל זה יושם בביריה, בחוקוק וברמות נפתלי.
ההיסטוריה של המקום

מצודת רמות נפתלי הוקמה על פסגה שנקראה על ידי הערבים "בילוואי" (ושמה שונה בהמשך ל"הר זמר"). תכנון המצודה נעשה על ידי יעקב מטריקין (שתכנן מצודות אחרות באותה תקופה). הקמתה החלה ב-24 באפריל 1944 ובוצעה על ידי חברת סולל בונה (בניהולו של דוד טוביהו) בשיתוף חברי פלוגה ד' של הפלמ"ח (שכונו בני פל"ד). הבנייה הסתיימה בסוף 1945 ואז עלו להתיישב בה אנשי פלוגה ד', מקימי המצודה, ובהמשך חברי 2 גרעינים ממשוחררי הבריגדה היהודית, עליהם פיקד אורד וינגייט, שסיימו את שירותם בצפון אפריקה. לאור ריבוי המתיישבים, היה המקום במצודה צר מלהכיל את כולם והוחלט שחלק מאנשי פלוגה ד' יעזבו את המקום (בסופו של דבר הם התיישבו בבית לחם הגלילית). תושבי המקום הראשונים גרו במצודה עצמה כשבחצר המצודה וסביבה (מחוץ לחומות) הוקמו מבני המשק (רפת, לול, ארנביה, אסם ומחסנים). בפי השכנים הבדואים כונה המקום "קסר-אל-יהוד" (מבצר היהודים).
במהלך מלחמת העצמאות נערכו במקום קרבות כבדים והמצודה הגנה על תושבי המקום שתוגברו על ידי כוחות חי"ש מחיפה (ביניהם עדה בן-נחום). במהלך הקרבות נהרגו 23 ממגיני המקום (חברי פלוגה ד', חברי גרעיני וינגיט וחיילים מפלוגת החי"ש). כמו כן נפגע חלק גדול מהמצודה.
עם סיום המלחמה החלו תושבי היישוב להקים את בתיהם מחוץ למצודה עד שזו ננטשה.
ב-1976 שופץ המקום ביוזמת צה"ל ואלוף פיקוד הצפון, באותה עת, האלוף רפאל איתן. בטקס שנערך עם סיום השיפוץ הוסר הלוט מלוח זיכרון ל-23 הלוחמים שנפלו במהלך ההגנה על המקום.
לאחר שעמדה שנים רבות נטושה החליט צה"ל לנצל את מיקומה הגבוה והאסטרטגי והקים בה, בשנות ה-80, בסיס צבאי. מאחר שהאתר מוגדר כאתר מורשת, נעשה התהליך בשיתוף המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל. נכון ל-2019, הצבא החל תהליך של פינוי האתר על מנת לאפשר לשפצו ולהופכו לאתר תיירות.
מבנה המצודה

חצר מוקפת חומה. שער בצד הדרומי. מגדל שמירה בצד המערבי הפונה לכוון העמק ומצודת נבי יושע. המבנה כולל 2 בריכות לאגירת מי גשמים.
לקריאה נוספת

זאב ענר, סיפורי בתים - סיפורם של שבעים בתים בתולדות ההתיישבות, הוצאת אורבך ומשרד הביטחון, 1988, עמודים 53–55
ורדה שולמן, רמות נפתלי במערכה, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1984
הערות שוליים

↑  במהלך הבנייה גרו אנשי הפלוגה באוהלים בקרבת המצודה
↑  ארגון ווינגייט מקים מחדש את ביתו, על המשמר, 28 בפברואר 1950, המשך
↑  דוד שליו, שוקמה מצודת רמות נפתלי, דבר, 2 ביוני 1976
↑  שוחזרה מצודת רמות נפתלי, 3 לוחות זכרון לנופלים, דבר, 16 ביוני 1976
משה גבעתי (צייר)

| --- | --- |

 לידה:  15 באוקטובר 1934 חדרה, פלשתינה (א"י) 
 פטירה:  14 באפריל 2012 (בגיל 77) תל אביב-יפו, ישראל 
 שם לידה:  משה הכהן וקסלר
 לאום:  ישראלי
 מקום לימודים:  אורנים - המכללה האקדמית לחינוך 
 תחום יצירה:  ציור, הדפס 
 
משה גבעתי (וקסלר) (15 באוקטובר 1934 - 14 באפריל 2012) היה צייר ישראלי.
ביוגרפיה

גבעתי נולד ב-15 באוקטובר בחדרה, אבל כיוון שאביו נפטר עוד בטרם לידתו, הוחזר לעיר הולדתה של אמו, חוטין שבבסרביה. בשנת 1939, זמן קצר לפני פרוץ מלחמת העולם השנייה, הושב לארץ והוא בן חמש.
הוא התחנך בחדרה. אימו התחתנה בשנית, ובגיל 15 הצטרף לתנועת השומר הצעיר, שבמסגרתה עבר לקיבוץ שמיר, ועשה שם תקופת הכשרה כנער. גבעתי החל לצייר כבר בילדותו. התבלט בציור קישוטים לחגים, גם בקן "השומר הצעיר" בחדרה וגם בקיבוץ שמיר. לקראת גיוסו לצה"ל, לנח"ל, ובשנת 1951 הצטרף עם חברי ההכשרה לקיבוץ שער העמקים.
גבעתי היה חבר קיבוץ שער העמקים עד שנת 1969. שם הקים את משפחתו, שם נולדו ילדיו, ובעת שהותו בקיבוץ עשה את צעדיו הראשונים בציור. בשנת 1960 למד רישום אצל הצייר מרסל ינקו, בסמינר אורנים הסמוך לקיבוצו. בראשית שנות השישים יצא לראשונה מישראל כצייר, נסע לאיטליה, להולנד, לספרד ולצרפת. בשנת 1966 יצא שוב לפריז ושהה בה כמה חודשים.
גבעתי עזב את הקיבוץ בשנת 1969, שכר סטודיו בתל אביב, והשתקע עם משפחתו בכפר האמנים עין הוד. לאחר מכן עבר לחיפה, עסק בפרויקטים משותפים עם האמן יצחק דנציגר, ולימד באוניברסיטת חיפה ובטכניון. גבעתי היה שותף בתהליך "פרויקט שיקום מחצבת נשר" (1971), ועסק ביצירת הדפסי-רשת בעקבותיו. לאחר סיום הפרויקט, המשיך גבעתי לעסוק בהפקת הדפסים לפרנסתו.
בשנת 1973 הזמין אותו מבקר האמנות חיים גמזו להציג תערוכה בביתן הלנה רובינשטיין לאמנות בת זמננו בתל אביב, למרות הצלחת התערוכה יצא גבעתי מיד אחר כך לגרמניה, אך שב באוקטובר למלחמת יום הכיפורים. הוא שירת כחצי שנה, עד אביב 1974, והיה ביחידת שריון בגזרה הצפונית של תעלת סואץ. מיד לאחר המלחמה עזב את ישראל והשתקע בניו יורק, שהייתה אז "בירת הציור העולמי". בניו יורק יצר קשרים הדוקים עם חבורת ציירים ישראלים, שלימים יקנו להם שם בציור הישראלי. עובדיה אלקרא, מאריאן, לאה ניקל, יואב בראל, מיכאל סגן-כהן, מיכאל גיטלין, יהושע נוישטיין, פנחס כהן-גן, כוכי דוקטורי, בוקי שוורץ, מיכה אולמן ורבים אחרים. בראשית שנות השמונים התקרב לחצרו של הרבי מלובביץ' ונעשה מבאי חצרו. גבעתי שהה בניו יורק כעשר שנים.
בשנת 1982 שב גבעתי לישראל עם משפחתו החדשה. הוא השתקע בתל אביב, לימד הדפס בסדנאות שונות, והמשיך לצייר ולהציג תערוכות. יצירתו עברה כמה מהפכים: הוא צייר ציור פיגורטיבי, נשבה לציור "המופשט הלירי", ושב אל ציור שיש בו צבעוניות עשירה, ופיגורטיביות מרומזת.
גבעתי עבר שורה של התקפי לב ובעיות בריאות אחרות, בין השאר היה מכור גם לאלכוהול ונגמל ממנו. בשנותיו האחרונות התגורר בתל אביב, ותערוכה גדולה מיצירתו הוצגה בשנת 2006. משה גבעתי נפטר ב-14 באפריל 2012 בגיל 78, ונקבר בבית העלמין בקיבוץ גזר.
הערות שוליים

1 2 3  רמי רוזן, האלכוהול, ידידו היחיד של גבעתי, כותרת ראשית, 13 ביולי 1983
↑  אלי ערמון אזולאי, מת הצייר משה גבעתי, באתר הארץ, 15 באפריל 2012
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ICIA: 272316  NLI: 987007261868105171  GND: 132272318  ULAN: 500483318  VIAF: 60237497   WorldCat (עם VIAF): 60237497
מצודת שושלת הו

השער המזרחי של המצודה
שער המצודה הצפוני
מצודת שושלת הו (וייטנאמית Thành nhà Hồ) היא מצודה השוכנת בצפונה של וייטנאם, ואשר נבנתה בתקופת שושלת הו (Nhà Hồ), בסוף המאה ה-14. המצודה הוקמה בלב מישור רחב ידיים, בהתאם לעקרונות הפנג שואי והנאו-קונפוציאניזם שהתפשט אותה עת ברחבי דרום-מזרח אסיה. היא ניצבת על ציר המחבר בין הרי טואונג סון מצפון-מערב עם הר דום סון מדרום-מזרח לה, בין נהרות מא ובואו, ומתקשרת עם נופה. המצודה שימשה כבירת המדינה בין השנים 1397 ו-1407 ולאחר מכן הייתה למעוז פוליטי, תרבותי וצבאי, עד שננטשה ב-1591. היא הוכרזה כאתר מורשת עולמית בשנת 2011.
היסטוריה

במאה ה-14 נקלעה מדינת הג'אי וייט (Đại Việt) למשבר, ונאלצה להתמודד עם מרידות חקלאים מבית ועם פולשים מדרום ומצפון, אשר תקפו את הבירה טהאנג לונג (כיום האנוי) והעלו אותה באש שלוש פעמים. במאמץ לשפר את המצב, הונהגה שורה של רפורמות ובהן חיזוק הצבא, הנהגת השימוש בשטרות כסף, הגבלת ההשפעה הבודהיסטית והטאואיסטית וחיזוק הקונפוציאניזם. בנוסף, ב-1397, הועברה הבירה מהאנוי ומוקמה באתר בו שוכנת כיום מצודת הו. מיקום זה היה מרכזי יותר מזה של הבירה, בטוח יחסית מבחינה צבאית ונגיש הן בדרך היבשה והן בנהרות ששימשו לשיט. מצודת הו שימשה כבירת המדינה בתקופת שושלת הו מ-1398 עד 1407. בשנת 1407 כבש הקיסר יונג לה משושלת מינג הסינית את וייטנאם, וזו השיבה לעצמה את עצמאותה רק ב-1427. הבירה הושבה לטהאנג לונג, אך הממצאים במצודה מראים כי היא המשיכה להיות בשימוש, אולי כמרכז פוליטי. על רקע מאבקי שלטון שהתחוללו בין שושלת לה (Nhà Hậu Lê) ושושלת מאק (Nhà Mạc), הייתה המצודה למעוזם של בני לה, וב-1516 הם יצאו ממנה להתקפת הבירה. בשנת 1527 הן המצודה והן הבירה נכבשו בידי שושלת מאק, אך שושלת לה שבה והשתלטה על המצודה בשנת 1543. המצודה הייתה למעוזה הצבאי והתרבותי של שושלת לה במשך המחצית השנייה של המאה ה-16, בעוד ששושלת מאק קבעה את מרכזה בטהאנג לונג. ב-1591 הביסה שושלת לה את שושלת מאק וכבשה את הבירה; ומצודת הו ננטשה.
שושלת נגויין (Nhà Nguyễn) שעלתה לשלטון ב-1802 אימצה את עקרונות הנאו-קונפוציאניזם ועל כן גילתה עניין רב במצודת הו. כאשר הוקמה בירתה החדשה של וייטנאם בעיר הואה נעשה שימוש בעקרונות שבאו לידי ביטוי בהקמת המצודה. ב-1962 הוכרה המצודה הפנימית והחפיר שסביבה כמונומנט לאומי. במקום נערכו חפירות ארכאולוגיות ב-2004 וב-2008, ובשנת 2007 מונה ועד מנהל לאתר, וזה קידם, בין היתר, את הכרזתה באתר מורשת עולמית בשנת 2011.
המצודה

אתר המורשת העולמית משתרע על-פני שטח של 1,555 דונם, בשלושה אזורים נפרדים: המצודה הפנימית (1,422 דונם), חומת לה טהאן החיצונית (90 דונם, La Thành Tây Đô) ומזבח נאם גיאו (43 דונם, Đàn Nam Giao) דרומית-מזרחית לה:
המצודה > המצודה הפנימית > חומות המצודה והחפיר

צורתה של המצודה הפנימית שהוקמה בשנת 1397, היא כשל מלבן ענק באורך של 883.5 מטרים וברוחב של 870.5 מטרים, התחום בחומה. במרכזה של כל אחת מארבע צלעות החומה קבוע שער אבן שתקרתו עשויה בצורת קמרון חבית. בשער הדרומי שלושה פתחים, ובכל אחד מיתר השערים פתח בודד. שרידיהן של דרכים סלולות שקשרו בין ארבעת השערים במרכזה של המצודה ניכרים בשטחה, ואלה מחלקות אותה לארבעה ריבועים. חומות המצודה הוקמו על בסיס של אדמה נגוחה ורוחבן מגיע לכל היותר ל-21.36 מטרים בבסיסן ול-15 מטרים בחלקן העליון. אבני החומה סותתו מאבן גיר שנחצבה בהרים הסמוכים, ואף שהן מונחות זו על גבי זו בשורות מאוזנות, הן עוצבו כך שקירות המצודה יהיו משופעים. פיסות האבן מגיעות בממוצע לאורך של 2.2 מטרים, רוחב של 1.5 מטרים ולגובה של 1.2 מטרים, אך לעיתים נעשה שימוש בפיסות אבן גדולות פי שניים ויותר, ומשקלן מגיע ל-26.7 טון. סביב החומה נחפר חפיר ששרידיו נראים כיום בכל צדדיה למעט בצד המערבי. תעלת מים נחפרה בצידה הדרום-מזרחי של המצודה, וקישרה בין החפיר לנהר בואוי. בצידו הפנימי ובצידו החיצוני של השער הדרומי נתגלו שטחים מרוצפים, ו"הדרך הקיסרית" הובילה משער זה אל מזבח נאם ג'יהאו ("הסגידה למרומים") השוכן למרגלות הר דום סון, במרחק של כ-2.5 ק"מ דרומית-מזרחית למצודה.
המצודה > המצודה הפנימית > מבני המצודה

ממקורות כתובים עולה שבתוך שטח המצודה ניצבו ארמונות עבור המלך, המלכה ואביו, מקדש לכבוד אבות שושלת הו במזרח המצודה, מקדש לכבוד אבות שושלת טראן (שושלת אם המלך) במערבה, וכן מקדש קסה-טאק לכבוד אלילי התבואה. במרכז המצודה שרדו זוג דרקוני אבן נטולי ראש, המסמלים את סמכות המלוכה, ועוד נראים באתר שרידיהם של ארבעה אגמים ששכנו בארבעת רבעיה. לפי ממצאים ארכאולוגיים, רוב מבני המצודה הוקמו בסוף המאה ה-14 אך במאות ה-15 עד ה-17, המשיכה מלאכת הבנייה באתר, בין היתר בשימוש משני.
המצודה > חומת לה טהאן החיצונית

חומה זו שאורכה הגיע לכעשרה קילומטרים, שימשה כקו הגנה החיצוני של המצודה, במרחק של קילומטר עד שלושה קילומטרים ממנה.
היא נבנתה מאדמה נגוחה ב-1399 וקשרה בין גבעות ותילים טבעיים בצידה המזרחי. החומה נמתחה בין הר דום סון בדרום והרי טואונג סון בצפון. קטע החומה המוכרז שוכן צפונית-מזרחית למצודה, אורכו הוא 2.051.9 מטרים, גובהו כחמישה מטרים ועוביו כ-37 מטרים בבסיסו ו-9.2 מטרים בצידו העליון.
המצודה > מזבח נאם ג'יאו

המזבח שמשמעות שמו היא "סגידה למרומים", הוקם בשנת 1402, והוא שוכן בין שתי פסגותיו של הר דום סון, כ-2.5 ק"מ דרומית-מזרחית לשער הדרומי של מצודה. האתר כמעט רבוע, אורכו 130 מטרים ורוחבו 120 מטרים, והוא עשוי ממספר טרסות מוגבהות, בעלות צורות שונות, אך לכולן נקודה מרכזית משותפת הנמצאת בצידו האחורי של המזבח. הטרסה הגבוהה ביותר שוכנת בגובה של 21.7 מעל פני הים, היא מרוצפת וצורתה כשל מצולע רב-צלעות. במקום נראים שרידיה של דרך טקסית ברוחב של 3.6 מטרים, אשר העפילה אל צידו הדרום-מערבי של המזבח. לפי הממצאים באתר, נראה שמעליו ניצב בעבר מבנה עץ נושא גג רעפים. צפחה ואבן גיר שימשו להקמת יסודות האתר, חומותיו והטרסות הנמוכות. חומתו עשויה מאבן גיר ונוטה כלפי פנים בחלקה העליון. בפינה הדרום-מזרחית של הטרסה הנמוכה ביותר, שוכנת באר מים רבועה אשר זוהתה כ"באר הירקן", אך היא מוכרת לתושבי הסביבה בכינוי "באר המלך". במקום התגלו חפצים מחרס וממתכת.
מרד כלא אנגרסק

מרד כלא אנגרסק (ברוסית: Бунт в ангарской колонии) הוא הכינוי לאירוע של מרד אסירים בכלא אנגרסק (רשמית: מושבת העונשין מספר 15 אנגרסק, בשפת המקור: ИК-15 г. Ангарск) הנמצא באנגרסק שבמחוז אירקוטסק ברוסיה, שהחל ב-9 באפריל 2020 ונחשב לאחת ממרידות האסירים הגדולות בהיסטוריה של רוסיה.
המרד החל ב-9 באפריל, כאשר כמה אסירים בכלא אנגרסק, במחוז אירקוטסק, חתכו את ורידיהם במחאה על צעדים שהפעילה הנהלת הכלא. הם התפרעו, הציתו כמה מבנייני הכלא ואת מרכז הטלפונים. המהומות נמשכו כיממה. כוחות מיוחדים של שירות בתי הסוהר הפדרלי הוכנסו לכלא ודיכאו קשות את ההתקוממות, תוך שימוש בכוח נגד האסירים - הם הוכו ושוסו בהם כלבים. על פי נתונים רשמיים, אדם אחד מת.
מהלך האירועים

בערב ה-9 באפריל 2020 סירב אסיר מתא מאסר לעבור חיפוש אישי, הוא דחף את צוות הכלא, צרח ועודד אסירים אחרים להתקומם ותקפו סוהר שניסה לעזור לאסיר שדימם אחרי שפצע את עצמו, כתוצאה מכך הסוהר אושפז בבית חולים. המהומה החלה לאחר שהסוהרים החרימו סיגריות מאסירים.
לאחר שהאסיר שסירב לעבור בידוק, הוכה, האסיר חתך את הוורידים שלו והקליט הודעת וידאו בה ביקש להפסיק את "ההפקרות" מצד צוות הכלא. לאחר מכן הוא הוכה שוב. במחאה על כך, 17 אסירים נוספים חתכו את עורקיהם. שירות בתי הסוהר הפדרלי דיווח שהפצועים גרמו לעצמם חבלות בסיוע אסירים מתאים שכנים במרכז המעצר לפני משפט, כאשר שברו את מצלמות הטלוויזיה במעגל סגור וחתכו את ידיהם ברסיסים.
ב-10 באפריל המרד נמשך. האסירים פתחו במחאה נרחבת נגד הנהלת הכלא, הציתו את חדרי העבודה ותחנת הטלפונים. על פי מקור באינטרפקס, המסיתים לכאורה של ההתפרעות ביימו ניסיון התאבדות וכשצוות הכלא נכנס לעזור, הם תקפו אותם.
מיד לאחר תחילת ההתפרעות הושבתה פעילות הכלא (לחברי נציבות הפיקוח הציבורי, פעילי זכויות אדם וקרובי האסירים נאמר שהכלא נסגר להסגר במסגרת צעדי המאבק בהתפרצות נגיף הקורונה ברוסיה). כוחות מיוחדים של שירות בתי הסוהר הפדרלי פרצו פנימה בכוח של כ-300 חיילים.
בסוכנות הידיעות הממשלתית טא"ס דווח כי פרצו התנגשויות אלימות בין אסירים לכוחות המיוחדים ובסוכנות הידיעות רי"א נובוסטי ציטטו את שר המשפטים שטען כי המהומות בוימו על ידי גורמים מחוץ לכלא.
אמו של אחד המורשעים, אמרה בריאיון לערוץ גשם שהם יורים עליהם ו"זורקים עליהם רימונים מוזרים... יש רעש כזה, צעקה כזו, כולם צועקים שם. הוא צעק: 'אמא, עזרי לי בבקשה, הם הורגים אותנו כאן'." אמו של מורשע אחר דיווחה שכוחות הקומנדו הצית את צריפי המגורים ולדברי פעיל זכויות כאדם פאבל גלושצ'נקו, "פעולות צבאיות בקנה מידה מלא" התנהלו בכלא - האסירים הוכו, נשטפו במים ושוסו בהם כלבים.
על פי נתוני MBK מדיה, כ-300 אסירים מתוך כ-1,200-1,300 בכלא נפצעו במהלך ההתפרעות. אחד האסירים הוסיף כי במהלך ההתפרעות התכנסו כ-500 איש בשטח המצעדים של הכלא. כשהחלו לזרוק לעברם רימוני הלם, כ-200 איש חתכו את ורידיהם במחאה. בעוד האסירים דיווחו על שני הרוגים. פאבל גלושצ'נקו דיווח על מוות אחד ובכלי התקשורת נכתב שמצאו אסיר תלוי בשער מול אחד ההאנגרים. אין נתונים רשמיים על פצועים והרוגים, למעט הדיווח על הרוג אחד.
בערב 10 באפריל, דיווחה מנהלת הכלא כי המצב בשליטה - אף שפעילי זכויות אדם ציינו כי האש טרם כובתה והמהומות נמשכו. השריפה כובתה מאוחר יותר ובתקשורת דיווחו על דיכוי חלקי של המהומות. שירות בתי הסוהר הפדרלי טען שהאסירים הפסיקו לאחר משא ומתן עמם.
תגובות

נפתחה חקירה בשיתוף פעולה עם ממשלת מחוז אירקוטסק, עובדי משרד התובע המחוזי וחוקרי ועדת החקירות של רוסיה.
בעוד הממשל התמקד במציאת האשמים במרד, ארגוני זכויות האדם קראו לחקירה ציבורית בנושא האירועים ובחינת אופן התנהלותם של אנשי שירות בתי הסוהר הפדרלי כשברקע, אסירים משתי בתי כלא אחרים באזור אירקוטסק (IK-14 ו-IK-2) הביעו תמיכה וכוונה לפתוח במרד.
שנה לאחר מכן, באוקטובר 2021, נחשף כי סוהרים ערכו עינויים והתעללו באסירים שהיו מעורבים בכלא.
הערות שוליים

↑  Правозащитники сообщили о бунте в иркутской ИК-15. В колонии произошел пожар
1 2  В Иркутской области произошел бунт в колонии строгого режима. Его подавил спецназ, пострадали сотни заключенных
↑  Russia prison: Jail ablaze in Angarsk Siberia after inmates riot
↑  ГУФСИН России по Иркутской области сообщает:
↑  Бунт в ангарской колонии срежиссировали извне, считает министр юстиции
↑  Источник: около 300 человек пострадали при бунте в ИК-15 в Иркутской области
↑  "הכול מותר, חוץ מגופות": עדויות קשות מהעינויים בכלא הרוסי, באתר ynet, 7 באוקטובר 2021
↑  עינויים ואונס של אסירים: הדלפות מהכלא ברוסיה חושפות אלימות קשה מצד הסוהרים - וואלה חדשות, באתר וואלה, 7 באוקטובר 2021