stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
החיים בצללים
הערות שוליים

↑  "Review: 'What We Do in the Shadows' is the First Must-See of 2015". FirstShowing.net. 27 בפברואר 2015. ארכיון מ-3 ביוני 2015. נבדק ב-3 ביוני 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Taika and Jemaine unleash vampires in USA". The New Zealand Herald. Auckland. 6 בדצמבר 2013. ארכיון מ-17 בדצמבר 2013. נבדק ב-17 בדצמבר 2013. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Sundance debut for Kiwi vampire spoof". Stuff.co.nz. The Dominion Post. 17 בדצמבר 2013. ארכיון מ-16 בדצמבר 2013. נבדק ב-17 בדצמבר 2013. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "What We Do in the Shadows (2015) – International Box Office Results". Box Office Mojo. ארכיון מ-28 באפריל 2015. נבדק ב-10 במאי 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "What We Do In The Shadows: Interviews With Some Vampires (2005)". IMDb. ארכיון מ-5 בפברואר 2018. נבדק ב-30 ביולי 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "IT guy turns accidental film star". Stuff. 8 ביוני 2014. ארכיון מ-28 במרץ 2019. נבדק ב-28 במרץ 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Ratcliffe, Amy (27 באוקטובר 2017). "Taika Waititi Says a WHAT WE DO IN THE SHADOWS TV Show Is in Development". Nerdist. ארכיון מ-11 בינואר 2018. נבדק ב-11 בינואר 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
ארץ כינרות

ארץ כינרות
יבנאל וסביבתה
אֶרֶץ כִּנְרוֹת היא חלק מבקעת הירדן, הכוללת את הכנרת ואת העמקים הסובבים אותה.
גבולותיה נתחמים בדרום על ידי שפכי הירמוך ונחל תבור, בצפון על ידי רמת כורזים (רמת הבזלת שמדרום לעמק החולה), במזרח על ידי מורדות הגולן ובמערב על ידי הגליל המזרחי.
ארץ כינרות כוללת את בקעת גינוסר, בקעת יבנאל, בקעת בית צידה ואת נגב כינרות, שמדרום לכנרת והיא מגיעה עד דרומית לצומת כוכב הירדן. הבקעה היא חלק מהשבר הסורי אפריקאי. בקעות פוריות וחקלאיות אלו ריכזו סביבן יישובים עוד משחר ההיסטוריה.
כיסוי בשכבה דקה של בזלת מייחד את העמקים הסובבים את הכנרת. אל הבקעות מגיעים נחלים מההרים שמסביב. נחלים אלו חתרו בשכבת הבזלת הדקה וחשפו סלעי משקע שנוצרו בתקופות גאולוגיות קדומות יותר ולכן נמצא בשטח תערובת של סלעי משקע עם סלעי בזלת. הנחלים מביאים סחף רב מההרים שיוצר שכבת קרקע והופך את הבקעות לאזורים חקלאיים פוריים.
מאפיין ייחודי נוסף לאזור זה הם מעיינות חמים, עשירים במינרלים, הנובעים לאורך קווי השבירה של הבקע כגון מעיינות חמי טבריה וחמת גדר. מעיינות אלו משכו מתרחצים ומחפשי מזור למחלותיהם לאורך ההיסטוריה ותרמו לפריחת הערים גדר וטבריה.
ארץ כינרות שימשה כמו שאר חלקי הבקע ציר מעבר חשוב. דרך האורך החשובה עברה לאורך החוף המערבי של הכנרת וחצתה את העיר טבריה. דרכי הרוחב עקפו את האגם מדרום ומצפון. אפיק הירדן, המתחתר בקניון צר ועמוק מצפון לכנרת. והביצות שיצרו נחלי הגולן באזור הבטיחה לא אפשרו מעבר לאורך החוף הצפוני של הימה. בשל כך הדרך הראשית חצתה בעבר את הירדן רק צפונית יותר, באזור גשר בנות יעקב. כיום קיים נתיב תחבורה גם בסמוך לחוף הצפוני, המקשר את מערב הכנרת עם רמת הגולן. מדרום לכנרת נצמד המעבר הראשי בחלקו לאפיק נהר הירמוך, שם גם עברה מסילת הרכבת החיג'אזית שנבנתה על ידי האימפריה העות'מאנית והגיעה לדמשק ואל-מדינה. כפי הנראה, המעבר בתקופות הקדומות בין היישובים שהיו על שפת הכנרת התבצע באמצעות סירות.
כלכלת תושבי עמק כינרות התבססה לאורך הדורות במידה רבה על הכנרת. תושבי האזור משתמשים במי הכנרת להשקיה, לדיג ולפיתוח ענף התיירות באגם ובסביבתו.
לקריאה נוספת

ש' ייבין וח"ז הירשברג (עורכים), ארץ כנרות , ספרית קו לקו, ירושלים, תשי"א.
הספר ארץ כנרות, באתר אוצר החכמה
פלוטרכוס

| --- | --- |

 לידה:  46 בערך Chaeronea, מחוז משנה אכאיה, רומא העתיקה 
 פטירה:  בין 120 ל-125
 תחומי עניין:  פילוסופיה, מדע המדינה, היסטוריה 
 עיסוק:  מסאי, היסטוריון, סופר, ביוגרף, כהן דת, מפקח על ביצוע החוק, פילוסוף 
 מדינה:  רומא העתיקה 
 יצירות ידועות:  חיי אישים, חיי הקיסרים הרומאים 
 בן או בת זוג:  טימוקסנה 
 צאצאים:  פלוטרכוס הצעיר, למפריאס 
 
דמותו של פלוטרכוס כפי שהוצגה באיור למהדורה הצרפתית של כתביו, המאה ה-16
פּלוּטַרכוֹס (ביוונית: Πλούταρχος, בלטינית: Plutarchus; נולד בסביבות 46 לספירה וחי עד 120–125 לספירה) היה פילוסוף, היסטוריון ומסאי יווני. חיבוריו ששרדו נכתבו ביוונית, אולם קהל היעד שלהם היה קוראים יווניים ורומיים גם יחד.
חייו

פלוטרכוס נולד בעיירה הקטנה כירונאה (אנ'), השוכנת כ-30 קילומטרים ממזרח לדלפי, בחבל בויאוטיה ביוון העתיקה, כנראה בתקופת שלטונו של הקיסר קלאודיוס.
משפחתו הייתה ידועה ועשירה. שמו של סבו של פלוטרכוס היה למפריאס. שמו של אביו לא נשמר, אך סביר שנקרא ניקרכוס (Nίκαρχoς), על שם אבי-סבו של פלוטרכוס, על פי המנהג העממי של משפחות יווניות למחזר שם בכל דור שני.
אחיו, טימון ולמפריאס, נזכרים לעיתים קרובות במאמריו ובדיאלוגים שלו, בהם על טימון במיוחד מדובר במושגים מלאי החיבה ביותר. רואלדוס (Joannes Rualdus), בחיבורו "חיי פלוטרכוס" (1624), מצא את שמה של אשתו של פלוטרכוס, מתוך ראייה בכתביו. קיים מכתב מאת פלוטרכוס לאשתו, המפציר בה שלא להיכנע לצער רב מדי על מותה של בתם בת השנתיים, שנקראה טימוקסנה על שם אמה.
המספר המדויק של בניו אינו ידוע, אולם שניים מהם נזכרים לעיתים קרובות: אוטובולוס ופלוטרכוס השני. מאמרו של פלוטרכוס, De animae procreatione in Timaeo, מוקדש להם, ונישואי בנו אוטובולוס הם הסיבה לאירוע של אחת ממסיבות ארוחות הערב המתועדות ב"שיחת השולחן". אדם נוסף בשם סקולרוס נזכר במושגים שנראה שרומזים שהוא היה בנו של פלוטרכוס, אולם הדבר לא נזכר בשום מקום בפירוש. מאמרו על שאלות נישואין, המופנה אל אורודיקה (Εὐρυδίκη) ופוליאנוס, נראה כמדבר עליה כמי שהייתה לאחרונה דיירת בביתו, אך מבלי שניתן לדעת אם הייתה בתו או לא.
בשנים 66–67 לספירה למד פלוטרכוס מתמטיקה ופילוסופיה באקדמיה של אתונה תחת אמוניוס.
בזמן כלשהו פלוטרכוס קיבל אזרחות רומית, כפי שמעיד שמו החדש, לוקיוס מסטריוס פלוטרכוס (Λούκιος Μέστριος Πλούταρχος). את שמו החדש לקח פלוטרכוס על פי המנהג הרומאי מהאיש הערב לאזרחותו, לוקיוס מסטריוס פלורוס, קונסול רומאי, שפלוטרכוס השתמש בו גם כמקור היסטורי לחיבורו "חיי אותו".
את רוב חייו חי בכירוניאה, והוא הוכנס בסוד טקסי המסתורין של האל היווני אפולו. במשך 30 השנים האחרונות לחייו, כיהן פלוטרכוס כאחד משני הכוהנים במקדש אפולו שבדלפי. על ידי כתביו והרצאותיו, פלוטרכוס הפך לאיש ידוע באימפריה הרומית, אולם הוא המשיך להתגורר במקום בו נולד והשתתף באופן פעיל בחיים הציבורים המקומיים, ואף כיהן כראש העיר. באחוזתו הכפרית, אורחים מכל רחבי האימפריה התקהלו לשיחות רציניות, שבראשן ישב פלוטרכוס בכיסא השיש שלו.
בנוסף לכהונתו בדלפי, כיהן פלוטרכוס גם כפקיד שלטון בכירוניאה, ובצעירותו ייצג את עירו במשלחות שונות לארצות זרות. פלוטרכוס החזיק במשרת הארכון בעיירת הולדתו, ועסק בכל ענייניה הקטנים של העיירה.
על פי הסודא, הלקסיקון ביוונית מימי הביניים, הקיסר טראיאנוס מינה אותו למושל (פרוקורטור) של איליריה. אולם רוב ההיסטוריונים חושבים שאין זה סביר, משום שאיליריה לא הייתה מחוז פרוקורטורי ופלוטרכוס ככל הנראה לא דיבר אילירית. על פי ההיסטוריון הביזנטי גאורגיוס סינקלוס (סביב 800 לספירה), בערוב ימיו של פלוטרכוס, מינה אותו הקיסר אדריאנוס לפרוקורטור של פרובינקיית אכיאה (אנ') - משרה שהקנתה לו את הזכות ללבוש את הגלימות והעיטורים של קונסול בעצמו.
לפלוטרכוס היו ידידים ומכרים רבים. הוא נסע רבות באגן הים התיכון, ביקר במצרים ולימים הרצה ברומא תקופה ממושכת ורכש ידידים רבי-השפעה, שלהם הקדיש חלק מכתביו המאוחרים. הוא הוציא מתחת ידיו כמות ניכרת של כתבים, שחלק גדול מהם שרד עד ימינו.
סמוך לפינה הדרום-מזרחית של מקדש אפולו בדלפי, נמצאו פסל ראש ולוח עם כתובת הקדשה, שגם עליו היה פסל ראש - של פלוטרכוס. הלוח הוקם על ידי תושבי דלפי סביב שנת 125 לספירה. הכתובת אומרת: "אזרחי דלפי וכירוניאה הקדישו את זה לפלוטרכוס יחד, על פי הוראות האמפיקטיונה".
חיבוריו

פלוטרכוס היה סופר פורה ומספר יצירותיו ששרדו והגיעו לידינו הוא כמחצית מסך כל כתביו.
חיבוריו > הביוגרפיות

"חיי הקיסרים הרומאים" מאוגוסטוס עד ויטליוס הם החיבורים הביוגרפיים הראשונים של פלוטרכוס. מבין אלה שרדו רק הביוגרפיות על גלבה ואותו. מתוך הביוגרפיות על טיבריוס ונרון שרדו רק קטעים אצל דמסקיוס ("חיי טיבריוס" בחיבור "חיי איסידורוס") ואצל פלוטרכוס עצמו ("חיי טיבריוס" בחיבור "חיי גלבה"). הביוגרפיות על קיסרים מוקדמים אלו פורסמו ככל הנראה תחת שלטון הקיסרים הפלאביים או בזמן שלטון נרווה (96–98 לספירה).
"חיי אישים" היא יצירתו המפורסמת ביותר. היא סדרה של ביוגרפיות של אישים נודעים מתולדות יוון ורומא העתיקה, המסודרות בזוגות כדי להאיר את מידותיהם המשותפות ואת מומיהם המשותפים של האישים המושווים. שרדו 23 זוגות כאלו, ובכל אחד ביוגרפיה של יווני לצד ביוגרפיה של רומאי. כמו כן שרדו ארבע ביוגרפיות ללא בנות-זוגן. היו היסטוריונים מאוחרים יותר שזלזלו בפלוטרכוס, אך עיקר עניינו לא היה בהיסטוריה אלא בבחינת השפעת האופי על חייהם וגורלם של אישים. חיבורו על חיי אלכסנדר הגדול, שנכתב כביוגרפיה מקבילה לזו על יוליוס קיסר, הוא אחד מחמישה מקורות שלישוניים על אודות הכובש המקדוני, ויש בו אנקדוטות ופרטים שלא מופיעים בשום מקור אחר. גם בתיאורו את נומה פומפיליוס, מלכה השני של רומא, ישנם פרטים מיוחדים לחיבור זה על אודות לוח השנה הרומאי. יחד עם חיי שנים-עשר הקיסרים של סווטוניוס, חיבורו של פלוטרכוס על יוליוס קיסר מהווה את התיאור העיקרי של פועלו של קיסר על ידי היסטוריונים עתיקים. חיבורו על חיי פירוס הוא חשוב מאוד מאחר שהוא התיאור העיקרי להיסטוריה הרומאית בתקופה שבין השנים 264-293 לפנה"ס, שלגביה לא שרדו כתביהם של דיוניסיוס מהליקרנסוס וליוויוס.
חיבוריו > מוראליה

שאר חיבוריו ששרדו קובצו בשם "מוראליה" (ענייני מוסר). זהו אוסף של 78 מאמרים ונאומים, הכולל דיונים בדת של רומא, את החיבור "על איזיס ואוסיריס" שהוא מקור מידע חשוב על מנהגי הדת המצרית, חיבורים על סוקרטס, על שחרור תבאי, על נשים אמיצות, על האינטליגנציה של החיות, "על אכילת בשר", מעט על פילוסופיה נאו-אפלטונית ותולדות מדע הכוכבים, מאמרים פילוסופיים יותר כמו דיון בשקיעת האורקל, ועוד.
החיבורים "אמרות של ספרטנים" ו"אמרות של נשים ספרטניות" (לצד חמש הביוגרפיות על אישים מספרטה), שמקורותיהם כבר נעלמו, מהווים את אחד המקורות העשירים ביותר להיסטוריונים של לקדמון. עם זאת, חיבורים אלה שנויים במחלוקת, מאחר שפלוטרכוס חי מאות שנים אחרי אותה ספרטה עליה הוא כתב, ואף על פי שהוא ביקר בספרטה בעצמו, רבים מהמנהגים עליהם הוא מדווח כבר נזנחו מזמן. עם זאת, פלוטרכוס חשוב ביותר כאחד המקורות העתיקים היחידים על החיים בספרטה.
בחיבור "על הזדון של הרודוטוס", פלוטרכוס מבקר את ההיסטוריון הקדום הרודוטוס על כל סוג של דעה קדומה וסילוף.
מספר מהדורות של המוראליה כוללות כמה חיבורים שכיום ידועים כפסאודואפיגרפיה. "פסאודו-פלוטרכוס" אחד אחראי על כל החיבורים הללו, אולם מחברם אינו ידוע.
את חיבורי ה"מוראליה" כתב פלוטרכוס לפני שהתמסר לכתיבת הביוגרפיות, אותן כתב במהלך שני העשורים האחרונים לחייו.
החיבורים במוראליה כתובים ביוונית, אולם נהוג להתייחס אליהם בשמותיהם הלטיניים.
חיבוריו > השפעה

לכתבי פלוטרכוס נודעה השפעה עצומה על הספרות האנגלית ועל הספרות הצרפתית. שייקספיר במחזותיו ציטט שוב ושוב מתרגומו האנגלי של תומאס נורת' לביוגרפיות של פלוטרכוס, ואף חיבר פרפרזות לסצנות שלמות משם. ראלף וולדו אמרסון הושפע מאוד מן ה"מוראליה". מישל דה מונטן שאב השראה ורעיונות מה"מוראליה" בכתיבת מסותיו. במסה "על ספרים" (ספר 2 פרק 10) כתב דה מונטן: "פלוטרכוס אחיד ויציב, מחזיק בדעות אפלטוניות נעימות ונוחות לחברה... חופשי כולו, משביע את רצונך ומשלם לך היטב". עם מעריציו נמנים גם ג'יימס בוזוול, בן ג'ונסון, ג'ון דריידן, ג'ון מילטון, פרנסיס בייקון, תומאס הובס ורוברט בראונינג.
השפעתו של פלוטרכוס ירדה במאות ה-19 וה-20, אולם היא נשארה טבועה ברעיונות הנפוצים לגבי ההיסטוריה היוונית והרומאית. אחד הציטוטים המפורסמים ביותר שלו נכלל באחת היצירות המוקדמות ביותר שלו: "עולמו של האדם נתפס בצורה הטובה ביותר דרך חייהם של האנשים שיצרו היסטוריה".
פלוטרכוס על היהודים > על הדת היהודית

פלוטרכוס הוא התושב היחיד של יוון גופא מבין המחברים היווניים והרומיים של תקופת הקיסרות הרומית, שהביע דעות על היהודים ודתם. טיפולו המפורט ביותר בדת היהודית נמצא בחיבורו "שיחות משתה" (במקור היווני Συμποσιακά; בלטינית Quaestiones Convivales), בתוך סימפוזיון שהוא מצטט, שבו עולה דיון על היהדות.
פלוטרכוס על היהודים > על הדת היהודית > השבת כאמונה טפלה

בחיבורו המוקדם "על האמונה הטפלה" (במקור היווני: Περὶ δεισιδαιμονίας; בלטינית: De Superstitione), פלוטרכוס מסביר את האמירה של אוריפידס "יוונים המגלים אצל הברברים דברים רעים" (נשות טרויה, 764) ומונה את המנהגים הברבריים שאומצו על ידי היוונים שיש בהם מן "האמונה הטפלה", ובהם גם "שמירת שבת" (Sabbatismous).
מילה זו אינה מופיעה אמנם בתרגום השבעים, אבל נמצאת בברית החדשה ובספרות של אבות הכנסייה.
פלוטרכוס אינו מאשים אמנם רק את היהודים באמונה טפלה, אולם על פי פטר שפר, שורה נימת בוז ברשימת המנהגים הברבריים, בניגוד לדעתו החיובית על ההתנזרות היהודית מבשר חזיר ועל האל היהודי.
במקום אחר באותו חיבור הוא מתייחס להימנעות היהודית מהגנה עצמית בשבת: "ואולם היהודים, מפני שהיה זה יום שבת, ישבו במקומם ללא ניע, בשעה שהאויב השעין סולמות אל החומות ותפס את עמדות ההגנה, ואילו הם לא קמו, אלא נשארו שם, כבולים בחבלי האמונה הטפלה כמו היו אחוזים ברשת אחת גדולה". לא ברור לגמרי על איזה כיבוש של ירושלים מדובר, אולם על פי הדמיון לסיפור שציטט יוסף בן מתתיהו מחיבורו של אגאתרכידס, ניתן לשער שהתכוון לכיבושה על ידי תלמי הראשון סוטר.
בחיבור "על הסתירות הסטואיות" (במקור היווני Περὶ Στωικῶν ἐναντιωμάτων; בלטינית De Stoicorum Repugnantiis) נזכרים היהודים כעם שאין לו התפיסה הנכונה של האלוהות ושעובד אותה מתוך פחד: "ראו את הדעות לגבי אלים שמחזיקים בהן יהודים וסורים; ראו כמה אמונות טפלות ממלאות את חיבורי המשוררים. ועדיין, אף אחד כמעט לא תפס את האלוהות כניתנת למות ושהולידו אותה".
כינוי היהודים כאומה בעלת אמונות טפלות תואם את המסורת היוונית-רומית, המיוצגת על ידי: אגאתרכידס, קיקרו, הורטיוס (סאטירות, 1, 5, 100), סטראבון, טקיטוס ואפוליוס.
פלוטרכוס על היהודים > האבות האפונימיים של האומה היהודית

החמור הנזכר בחיבור הנזכר לעיל "שיחות משתה" כזוכה לכבוד מצד היהודים, נזכר בהקשר היהודי גם בחיבור אחר של פלוטרכוס.
בחיבור "על איסיס ואוסיריס" (במקור היווני Περὶ Ἴσιδος καὶ Ὀσίριδος; בלטינית De Iside et Osiride), עוסק פלוטרכוס בקשר בין האל טיפון, שזוהה על ידי היוונים עם האל המצרי סת, לחמור. בהתייחסו למיתוס על הקרב של טיפון עם האלים, הוא מבהיר: "אך אלה המספרים כי מנוסתו של טיפון מן הקרב נעשתה על גב חמור ונמשכה שבעה ימים, וכי לאחר שנמלט הוליד בנים, היירוסולימוס ויודיאוס, מנסים בעליל, כפי שהשמות מלמדים, לגרור מסורות יהודיות אל תוך האגדה".
במסורת זו מתואר טיפון כאבי האומה היהודית וכמייסדה של ירושלים.
פלוטרכוס חולק בזה על סופרים שאת שמם אינו מציין, שזיהו את אבי היהודים (ללא ספק התכוונו למשה) עם טיפון רוכב על חמור.
אותן "מסורות יהודיות" שהוא מגנה, הן כפי הנראה מקור מצרי קדום שניסה לקשור את מוצא היהודים עם האל מטיל האימה והשנוא בשתי המיתולוגיות, היוונית והמצרית.
ברור שסיפור זה הופיע בקרב חוגים עוינים ליהודים, שייחסו להם פולחן-חמור (עלילת החמור).
נזכרת כאן מסורת אפונימית על משה, יהודה (יודיאוס) וירושלים (היירוסולימוס) - אבות האומה היהודית כביכול, שסיפקה הסבר מיתולוגי לשמותיהן של ארצם ועיר בירתם של היהודים. ההתייחסות ל"שבעה ימים" שולבה כדי להצביע על מקור השבת.
ההסבר האטיולוגי לפולחן החמור היהודי, המסורת האפונימית על משה, יהודה וירושלים, וההתייחסות ל-7 ימים, מופיעים כולם גם אצל טקיטוס.
פלוטרכוס על היהודים > היסטוריה מדינית של יהודה

בחיבור "חיי אישים" נזכרים כמה אירועים בהיסטוריה היהודית של התקופה הרומית בארץ ישראל.
בתיאור מסעו של פומפיוס במזרח (63 לפנה"ס), פלוטרכוס מציין שבין היתר "גם את ארץ יהודה שיעבד ואסר את אריסטובולוס מלכה".
בתיאור תהלוכת הניצחון של פומפיוס ברומא הוא מפרט את שמות הארצות שנכנעו, שהופיעו על כתובות שנישאו בראש התהלוכה, ובהם "פיניקיה ופלשתינה, יהודה, ערב וכל הפיראטים שביבשה ובים". בנוסף לכך, הוא מציין גם מספר שמות של שבויים רמי מעלה ובהם גם את "אריסטובולוס מלך היהודים".
פלוטרכוס מספר שמרקוס אנטוניוס התלווה לגביניוס במסע המלחמה שלו בסוריה ו"נשלח כנגד אריסטובולוס שהמריד את היהודים" (לאחר שברח מרומא לארץ ישראל), בקרב שבסופו "אריסטובלוס עצמו נשבה יחד עם בנו" (אנטיגונוס השני, בשנת 56 לפנה"ס).
הוא מספר שאנטוניוס "נטל ממלכים רבים את מלכותם" ומביא כדוגמה לכך את "אנטיגונוס היהודי", שאנטוניוס "התיז גם את ראשו, אף-על-פי שמעולם לא הוטל עונש כזה על מלך".
פלוטרכוס מציין שבין הטריטוריות שהעניק אנטוניוס לאהובתו, קלאופטרה מלכת מצרים, היה גם "אותו אזור של ארץ יהודה שבו גדל הצרי" (סביבות יריחו).
בתיאורו את כישוריה הוא מציין שקלאופטרה "ידעה את לשונותיהם של עמים רבים" ולרוב לא נזקקה למתורגמן: "לרובם השיבה את תשובותיה בעצמה...לעברים, לערבים, לסורים". יש להניח שהכוונה הייתה לארמית, השפה הנפוצה בקרב היהודים באותה עת, אך ייתכן והשימוש במילה "עברים" ולא במילה "יהודים", כמו גם ציונם הנפרד מה"סורים", מרמז דווקא על השפה העברית.
בסקירתו את חילות העזר שאסף אנטוניוס לקראת קרב אקטיום, מציין פלוטרכוס גם את "מלכוס הערבי והורדוס היהודי", אולם הורדוס בסופו של דבר לא שלח סיוע צבאי לאנטוניוס מאחר שהיה עסוק במלחמה נגד מלכוס (מלך הנבטים).
פלוטרכוס מציין שכאשר התבשר אנטוניוס על תבוסת כוחותיו באקטיום, נמסר לו גם על נטישת שליטי החסות שלו, לאחר "שהורדוס היהודי הצטרף עם כמה לגיונות וקוהורטים אל קיסר".
הוא מספר שלאחר תבוסתם שלחו אנטוניוס וקלאופטרה שליחים לאוגוסטוס המנצח, ואחד מהם "נשלח אל הורדוס המלך" כדי להניא אותו מלעבור לצדו של אוגוסטוס, אולם השליח "האמין לדברי הורדוס" והחליט להתייצב לפני אוגוסטוס, "אבל הורדוס לא יכול לעזור לו כלום" ואוגוסטוס הוציא אותו להורג.
פלוטרכוס מזכיר את ארץ יהודה גם באירועים מאוחרים יותר: בקשר למכתב ובו ידיעות על התקוממות של לגיונות שנועדו להבהיל את הקיסר גלבה, וגם בקשר לאיגרת תמיכה בקיסר אותו, שהתקבלה מהמצביא אספסיאנוס בזמן שעמד בראש גיס גדול ביהודה. בהמשך הוא מצטט את אותו, שמודיע לחייליו על תמיכת הצבא בו: "אסיה וסוריה ומצרים והצבאות הנלחמים ביהודים עמנו הם".
יצירותיו בתרגום עברי

פלוטארכוס, גדולי יוון ורומא. תרגם י"ל ברוך. תל אביב, הוצאת אמנות, תרצ"ב. 2 כרכים. העתק דיגיטלי,  במאגר הספרים הסרוקים של הספרייה הלאומית
פלוטארכוס. חייהם של גדולי יוון ורומי. עברית: שלמה שמואלביץ, יעקב אורנשטיין, בעריכת עמנואל כץ. ספרי זהב, מהדורה שנייה תש"ד. 2 כרכים.
פלוטארכוס. חיי אישים - אנשי יוון. תרגם מיוונית והוסיף הערות: א"א הלוי. ירושלים, מוסד ביאליק, תשל"א.
פלוטארכוס. חיי אישים - אנשי רומי. תרגם מהמקור היווני והוסיף מבוא והערות: יוסף ליבס. ירושלים, מוסד ביאליק, תשי"ד, תשכ"ב.
פלוטארכוס. חיי אישים - אנשי יוון ורומי. תרגם מן המקור היווני והוסיף הערות: א"א הלוי. ירושלים, מוסד ביאליק, 1973.
פלוטרך איש חרונאה (יוון). מוראליה. תרגם מגרמנית והוסיף דברי מבוא והערות: יוסף האובן (נבו). תל אביב, הוצאת ירון גולן, תשנ"ט-1999.
פלוטרכוס. על שלוות הנפש, תרגם מיוונית עתיקה והוסיף הערות: אברהם ארואטי, נהר ספרים, 2007.
פלוטרכוס. ספרטה - אמרות ומנהגים. תרגמה מיוונית והוסיפה מבוא ופירוש: דבורה גילולה. ירושלים, הוצאת ספרים ע"ש י"ל מאגנס, האוניברסיטה העברית, 2011.
פלוטרכוס. חיי אישים - ליקורגוס ונומה. תרגמה מיוונית והוסיפה מבוא ופירוש: דבורה גילולה. ירושלים, הוצאת ספרים ע"ש י"ל מאגנס, האוניברסיטה העברית, 2016.
פלוטרכוס (פסאודו), סיפורי אהבה, מתוך האתר של שמעון בוזגלו.
פלוטרכוס. על הפטפטנות. תרגם מיוונית: אברהם ארואטי. תל אביב, נהר ספרים, 2019.
לקריאה נוספת

מנחם שטרן – Menahem Stern, Greek and Latin Authors on Jews and Judaism, Jerusalem, 1976, Vol. I: XCI. Plutarch, pp. 545-576
תרגיע (סדרת טלוויזיה)

| --- | --- |

כרזת העונה השלישית של "תרגיע"
 סוגה:  קומדיית מצבים
 יוצרים:  לארי דייוויד
 שחקנים:  לארי דייוויד   שריל היינס   ג'ף גרלין   סוזי אסמן   ג'יי בי סמוב   ריצ'רד לואיס
 ארץ מקור:  ארצות הברית ארצות הברית
 שפות:  אנגלית 
 מקום התרחשות:  ניו יורק, לוס אנג'לס 
 מספר עונות:  12
 מספר פרקים:  120+פרק ספיישל
 הפקה
 מפיק:  לארי דייוויד 
 חברת הפקה:  HBO 
 הפצה:  האחים וורנר טלוויזיה, הולו, HBO Max 
 טכניקת צילום:  מצלמה יחידה 
 אורך פרק:  26–58 דקות
 שידור
 רשת שידור:  HBO
 רשת שידור בישראל:  ערוץ ביפ (עונות 1-7) (בעבר)  ערוץ 2 (קשת) (בעבר)  yes stars 3 (בעבר)   yes Comedy yes Oh (בעבר) yes VOD   סלקום tv   HOT HBO
 תקופת שידור מקורית:  15 באוקטובר 2000 – 7 באפריל 2024
 קישורים חיצוניים
 אתר רשמי
 דף התוכנית ב-IMDb
 
תרגיע (באנגלית: Curb Your Enthusiasm; בתרגום מילולי: רסן את התלהבותך) היא קומדיית מצבים טלוויזיונית אמריקאית בכיכובו של לארי דייוויד, יוצר וכותב קומדיית המצבים "סיינפלד" (יחד עם ג'רי סיינפלד). הסדרה עלתה לשידור ברשת HBO בשנת 2000 והיא נחשבת לאחת הסדרות המוערכות ביותר על ידי מבקרי טלוויזיה. עד ל-2004 הסדרה זכתה בפרס אמי אחד מתוך עשרים מועמדויות, וכן בפרס גלובוס הזהב לקומדיית הטלוויזיה הטובה ביותר לשנת 2003. הסדרה הושפעה מתוכנית ספיישל יחידה בת שעה מ-1999 שנשאה את אותו השם.
הסדרה שודרה במשך 8 עונות עד שנת 2011, ולאחר מכן הייתה בהפסקה לתקופה בלתי מוגבלת. ביוני 2016, לאחר היעדרות של כ-5 שנים מהמסך, הודיעה רשת HBO כי הסדרה חודשה לעונה תשיעית, שעלתה לשידור ב-1 באוקטובר 2017. בדצמבר 2017 הודיעה HBO כי הסדרה תשוב לעונה עשירית, אשר עלתה לשידור ב-19 בינואר 2020. ביוני 2020 הודיעה HBO כי הסדרה תחודש לעונה 11. בתחילת נובמבר 2021 עלתה העונה ה-11 ברשת HBO האמריקאית. באפריל 2022 לארי דייוויד אישר שהסדרה תחודש לעונה 12 ובכך תגיע לסיומה. בתחילת 2024 החלו שידורי עונה 12.
בישראל, הסדרה משודרת ב-yes Comedy וב-yes VOD, בסלקום tv וב-HOT HBO. בעבר, שודרה גם ב-yes Stars, ב-yes Oh, בערוץ ביפ ובערוץ 2 (קשת).
רקע והפקה

עלילת הסדרה מתרחשת בלוס אנג'לס והסביבה, והיא מבוססת באופן רופף על חייו של דייוויד כמיליונר המתקרב לגיל הפרישה, בעידן שאחרי "סיינפלד". העלילה מתוארת לפעמים כמימוש משופר של קונספט ה"תוכנית על לא-כלום" המפורסם של "סיינפלד".
המתירנות היחסית של רשת HBO לעומת רשת NBC, שבה שודרה "סיינפלד", מעניקה לדייוויד יד חופשית יותר בבחירת הנושאים הקומיים, וכן בעיסוק מקיף יותר בנושאים שבהם עסק ב"סיינפלד": מוזרויות ובנאליות של חיי היומיום, התפתלויות ביזאריות של יחסים בינאישיים והתייחסות אירונית בצורה מופרזת לחיים. הסדרה בנויה מסיפורים אירוניים שנבנים תוך הצגה מפורטת של קשת הרגישויות של דייוויד, נטייתו להתקפי זעם וכן זלזולו המופגן במוסכמות של יחסים בין בני-אדם, שבסופו של דבר חושפים נטייה בלתי-מודעת להרס עצמי. דייוויד לרוב מאתגר מוסכמות חברתיות שאינן מקובלות עליו, ומבקר את החברה שנכנעת למוסכמות אלה.
"תרגיע" מופקת בסגנון של תוכנית מציאות. היא מצולמת בעזרת מצלמת-יד ונמנעת מתסריטים כתובים מראש. השחקנים מקבלים קווי עלילה מפורטים עבור כל סצנה ונדרשים לאלתר את הדיאלוגים שלהם בהתאם. אשתו של דייוויד בסדרה נקראת שריל דייוויד (שריל היינס). הסדרה מפתחת מפרק לפרק קווי עלילה ובדיחות פנימיות שמתארים את היחסים שבין בני הזוג. שריל היא אשה סבלנית, אך גם כזו שניתן לנצל בקלות. מנהלו הנאמן של דייוויד בסדרה נקרא ג'ף גרין (ג'ף גרלין) והוא מלווה את דייוויד באש ובמים, ולרוב מצדד בו. אשתו חמומת המוח של ג'ף נקראת סוזי (סוזי אסמן) והיא לרוב מסוגלת לחשוף בקלות את מזימותיהם האפויות-למחצה של לארי וג'ף.
דייוויד הודה באחד הראיונות שאף על פי שהתרחשויות רבות בסדרה הן השתקפויות של ניסיונו האישי, לארי דייוויד שמוצג בסדרה הוא הלארי דייוויד שהוא-עצמו אינו מסוגל להיות במציאות, בגלל רגישותו לכבודם של אחרים ולמוסכמות חברתיות. לדוגמה, דייוויד אוסר על דמויות הסדרה להשתמש בעלבונות מפורשים כנגד דמויות אחרות, אלא אם כן סופג העלבון אישר זאת מראש, מחשש לכבודם של השחקנים. חשיבותה של העלילה בסדרה היא ביצירת מצבים קומיים ששואפים להציג את הזיוף והגיחוך של התרבות בת זמננו המקפידה על "תקינות פוליטית" המתיימרת להיות 'מתקדמת' יותר כשלמעשה היא אוסף של קלישאות נבובות.[דרוש מקור]
הפקתה של העונה החמישית של "תרגיע" החלה בינואר 2005, והפרק הראשון לעונה שודר ב-25 בספטמבר של אותה שנה. מנכ"ל HBO כריס אלברכט ביקש מדייוויד לקצר את פרקי העונה החמישית כך שיארכו פחות מ-30 דקות. כשקיבל אלברכט את שני הפרקים הראשונים של העונה הוא גילה שהם אורכים בדיוק 29 דקות ו-59 שניות, כולל רשימת הקרדיטים.
ב-14 ביוני 2016, לאחר הפסקה ארוכה, הכריזה רשת HBO כי הסדרה תשוב לעונה תשיעית. בהודעה אמר נשיא הרשת: "אנחנו כבר לא יכולים לחכות ולראות מה לארי דייוויד מתכנן". לארי דייוויד התייחס לבשורה תוך פרפרזה על דבריו של יוליוס קיסר כשאמר "הלכתי, לא עשיתי כלום, חזרתי". העונה התשיעית עלתה לשידור ב-1 באוקטובר 2017.
רקע והפקה > דמויות

סגנונה הדוקומנטרי למחצה של הסדרה והעובדה שדייוויד ושחקנים רבים אחרים מגלמים את עצמם, תורמים לטשטוש בהבחנה בין דמיון למציאות.
לארי דייוויד (בתפקיד עצמו): כוכב הסדרה. עשיר אך חסר כישורים חברתיים ולמעט מקרים בודדים, חסר מזל לחלוטין במצבים חברתיים. מפסיד כמעט תמיד בעימותיו עם אנשים ממעמד נמוך יותר ממנו (מלצרים, פקידים, מזכירות וכדומה). הוא רגיש מאוד לרגשותיהם של אחרים (למשל הנכים) אך שלא בכוונה, מצליח להעליב אותם קשות פעם אחרי פעם. הוא קורבן תמידי של הנוירוזות הטפשיות ועקשנותו שלו עצמו, וכן של רגישויות-יתר של אנשים אחרים ושל נסיבות וגורל שכמעט תמיד מפלים אותו לרעה.
שריל דייוויד (שריל היינס): אשתו של לארי ובהמשך גרושתו. מהווה לעיתים קרובות מכשול לתוכניותיו ומתרגזת בקביעות מהשגעונות שלו.
ג'ף גרין (ג'ף גרלין): מנהלו האישי וחברו הנאמן של לארי. תומך בו לחלוטין בכל דבר ועניין. אובססיבי לסקס ולפורנוגרפיה ובגד באשתו פעמים רבות.
סוזי גרין (סוזי אסמן): אשתו של ג'ף. כמעט תמיד מתייחסת לעלילותיהם של לארי וג'ף בחוסר אמונה מוחלט. חמת מזג.
ליאון בלאק (ג'יי בי סמוב): חברו השחור של לארי שגר לצידו. אחד מבני המשפחה ניצולת סופת ההוריקן "קתרינה", שאותה אירחו לארי ושריל בביתם בעונה 6. המשפחה עוזבת תוך זמן קצר, אך ליאון הוא היחיד אשר נשאר להתגורר בביתו של לארי.
להופעות אורח של שחקנים ובדרנים ידועים (אשר לרוב מגלמים דמויות פיקטיביות של עצמם) יש לעיתים קרובות תפקיד מרכזי בעלילה. ריצ'רד לואיס, טד דנסון וונדה סייקס מופיעים בפרקים רבים כחבריו של לארי ושריל, ושלי ברמן מגלם את אביו. ג'רי סיינפלד הופיע ללא דיאלוג בפרק החותם של עונה 4 ומאוחר יותר בעונה השביעית, בפרק העוסק בהפקת פרק האיחוד של "סיינפלד". ג'וליה לואי-דרייפוס, מייקל ריצ'רדס וג'ייסון אלכסנדר הופיעו גם הם בסדרה. עוד הופיעו: מרטין סקורסזה, אלאניס מוריסט, יו הפנר, דייוויד שווימר, מל ברוקס, בן סטילר, רוזי אודונל, דסטין הופמן, מייקל בלומברג, בוב אודנקירק, אד בגלי הבן, וינס ווהן, בוב איינשטיין ועוד.