stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קנגורו אילני בנט
הערות שוליים

↑  קנגורו אילני בנט באתר הרשימה האדומה של IUCN
| קנגוריים |
| --- | --- | --- |
| וולביים ארנביים מפוספסים | וולביים ארנביים מפוספסים |  |
| וולבי ארנבי מפוספס | וולבי ארנבי מפוספס (סוג ומין יחיד) |   |
| קנגורים | קנגורים |   |
| קנגורו | קנגורו אפור מזרחי • קנגורו אפור מערבי • קנגורו אדום • וולארו האנטילופה • וולארו מצוי • וולארו שחור • וולבי זריז • וולבי שחור-פס • וולבי טמר • וולבי סבך מערבי • וולבי פרמה • וולבי זנב-שוט • וולבי אדום-צוואר |   |
| קנגורו אילני | קנגורו אילני אפרורי • קנגורו אילני לומהולץ • קנגורו אילני בנט • קנגורו אילני דובי • קנגורו אילני הואון • קנגורו אילני דוריה • קנגורו אילני סרי • קנגורו אילני גודפלו • קנגורו אילני עטוי-זהב • קנגורו אילני שפלתי • קנגורו אילני הוזר • קנגורו אילני וונדיוואי • איפולה • דינגיסו • טנקיל |   |
| וולבי הצבי | וולבי צבי שחור • וולבי צבי לבן-פס • וולבי צבי אפור • וולבי צבי חום |   |
| וולבי יערוני | וולבי יערוני מקלאי • וולבי יערוני זוטר |   |
| וולבי ארנבי | וולבי ארנבי ממושקף • וולבי ארנבי אדמוני |   |
| וולבי זנב-מסמר | וולבי זנב-מסמר מרוסן • וולבי זנב-מסמר צפוני |   |
| וולבי הסלע | וולבי סלע קצר-אוזן • וולבי סלע וילקינס • וולבי סלע פרוסרפיני • וולבי סלע רוטשילד • וולבי סלע צהוב-רגל • וולבי סלע אלייד • וולבי סלע כף-יורק • וולבי סלע גודמן • וולבי סלע הרברט • וולבי סלע חדגוני • וולבי סלע שחור-צד • וולבי סלע מאריבה • וולבי סלע זנב-מברשת • וולבי סלע סגול-צוואר • וולבי סלע שרמן • מונג'ון • נברלק |   |
| פדמלון | פדמלון טסמני • פדמלון בראון • פדמלון כהה • פדמלון קלבי • פדמלון ההרים • פדמלון אדום-רגל • פדמלון אדום-צוואר |   |
| וולבי ביצות | וולבי ביצות (סוג ומין יחיד) |   |
| קווקה | קווקה (סוג ומין יחיד) |   |
איור של קנגורו אילני בנט.
קנגוריי בנט על עצים.
נקבת קנגורו בנט וגורה על אילן בקווינסלנד.
פיתון השיחים - הטורף העיקרי של קנגורו בנט.
קנגוריי בנט מתבוננים על חקלאי אוסטרלי.
חבורה סופיתית

במתמטיקה, ובמיוחד בתורת החבורות, חבורה סופיתית (sofic; נהוג לכנות בעברית 'סופית' במלעיל) היא חבורה שניתנת לקירוב על ידי חבורות סופיות בצורה מסוימת. המושג הוגדר לראשונה על ידי מיכאיל גרומוב ובנימין וייס. מקור השם (שהוצע על ידי וייס) בשם התואר העברי 'סופי'.
הגדרות > כמעט הומומורפיזמים

תהי  S_{n} החבורה הסימטרית על n עצמים. נגדיר מרחק המינג בין תמורות  \sigma ,\pi \in S_{n} בתור  d(\sigma ,\pi )={\frac {1}{n}}|\{1\leq i\leq n\ :\ \sigma (i)\neq \pi (i)\}|.
תהי  G חבורה ותהי  K\subseteq G תת-קבוצה סופית. יהי  \varepsilon >0; פונקציה  \varphi \colon G\rightarrow S_{n} היא  (K,\varepsilon )-כמעט הומומורפיזם אם מתקיים:
לכל  x,y\in K:  d(\varphi (xy),\varphi (x)\varphi (y))\leq \varepsilon
איבר היחידה  e\in G מקיים:  d(\varphi (e),{\text{id}})<\varepsilon
ישנו  \alpha >0 כך שלכל  x,y\in K שונים זה מזה,  d(\varphi (x),\varphi (y))>\alpha
כעת,  G סופיתית אם לכל תת-קבוצה סופית  K\subseteq G ולכל  \varepsilon >0 ישנו  (K,\varepsilon )-כמעט הומומורפיזם  \varphi \colon G\rightarrow S_{n}.
הגדרות > על-מכפלות מטריות

תהי  I מולטי קבוצה של מספרים טבעיים ויהי  {\mathcal {F}} על-מסנן לא ראשי על  I. במכפלה הישרה  \prod _{n\in I}S_{n} נביט בתת-החבורה של אותן סדרות תמורות שהגבול של מרחק המינג שלהן ביחס ל- {\mathcal {F}} מהאיבר הנייטרלי הוא אפס, דהיינו,  \{(\sigma _{n})_{n\in I}|\forall \varepsilon >0,\{i\in I|d(\sigma _{n},{\text{id}})<\varepsilon \}\in {\mathcal {F}}\}\triangleleft \prod _{n\in I}S_{n}. על חבורת המנה (המכונה על-מכפלה מטרית) מושרית פונקציית מרחק המינג ('גבול של מרחקי המינג ביחס ל- {\mathcal {F}}'). חבורה היא סופיתית (ביחס להגדרה שלעיל) אם ורק אם היא משוכנת בחבורת מנה כזו.
מחלקות קשורות של חבורות

כל חבורה אמנבילית (ובפרט, כל חבורה סופית וכל חבורה פתירה) היא סופיתית.
כל חבורה סופית שאריתית (ובפרט, חבורות חופשיות) היא סופיתית.
מכפלה ישרה ותתי-חבורות של חבורות סופיתיות היא סופיתית.
הרחבת HNN של חבורה סופיתית ביחס לחבורה אמנבילית היא סופיתית.
אומרים כי חבורה  G משוכנת מקומית בחבורות סופיות (LEF - locally embeddable into finite groups) אם לכל תת-קבוצה סופית  K\subseteq G ישנה פונקציה  f\colon K\cup K^{2}\rightarrow A חד-חד-ערכית לתוך חבורה סופית  A כך שלכל  x,y\in K מתקיים כי  f(xy)=f(x)f(y) ("הומומורפיזם חלקי"). באופן שקול, חבורה היא LEF אם ורק אם היא משוכנת בעל-מכפלה (לא מטרית) של חבורות סופיות. ניתן להרחיב את ההגדרה למשפחות אחרות של חבורות, למשל, LEA - locally embeddable into amenable groups (כאשר החבורות  A אמנביליות אך לא בהכרח סופיות). כל חבורה LEA (ולכן כל חבורה LEF) היא סופיתית, אך ההפך אינו נכון.
מן הסעיף הקודם נובע כי כל חבורה סופית מקומית (כזו שכל תת-חבורה נוצרת סופית שלה היא סופית) וכל חבורה אמנבילית מקומית (מוגדר באופן דומה) היא סופיתית.
לא ידוע האם קיימת חבורה שאינה סופיתית. בפרט, לא ידוע האם חבורת תומפסון F היא סופיתית, והאם חבורת ברנסייד  B(n,p) חופשית (עבור  n,p גדולים דיים) סופיתית.
תכונות של חבורות סופיתיות > אוטומטים תאיים וסרג'נקטיביות

אוטומט תאי מעל חבורה  G הוא פונקציה  \tau \colon A^{G}\rightarrow A^{G} (כאשר  A אלפבית סופי) שהיא רציפה (ביחס לטופולוגיית המכפלה, והטופולוגיה הדיסקרטית של  A) ואקוויוריאנטית לפעולת  G, היינו,  \tau (gx)=g\tau (x) כאשר  G פועלת על אוטמט תאי באמצעות הזזת האינדקסים. חבורה היא סרג'נקטיבית אם כל אוטומט תאי מעליה שהוא חד-חד-ערכי, הוא גם על. מושג זה הוגדר על ידי גוטשלק, ששיער כי כל חבורה היא סרג'נקטיבית; גרומוב ווייס הוכיחו כי חבורה סופיתית היא סרג'נקטיבית, ולפיכך דוגמה נגדית להשערת גוטשלק תהווה בפרט חבורה לא סופיתית.
תכונות של חבורות סופיתיות > אלגברת החבורה וסופיות ישרה

נאמר כי חוג הוא סופי ישר (directly finite), או סופי-דדקינד, אם כל שני איברים בו המקיימים  xy=1 מקיימים גם  yx=1. קפלנסקי שיער כי אלגברת החבורה של כל חבורה היא סופית ישרה. אלק וסבו הוכיחו את השערת קפלנסקי לחבורות סופיתיות ומכאן שאלגברות החבורה של חבורות סופיתיות הן stably finite.
וריאציות על סופיתיות

חבורה היא סופיתית חלשה אם היא משוכנת בעל-מכפלה מטרית (בדומה לבנייה שתוארה לעיל עבור מרחק המינג על חבורות תמורות) של אוסף כלשהו של חבורות סופיות עם מטריקות בי-אינווריאנטיות.
חבורה היא סופיתית ליניארית אם היא משוכנת בעל-מכפלה מטרית של חבורות מטריצות  GL_{n}(F) כאשר את מקומו של מרחק המינג תופסת הדרגה המנורמלת:  d(A,B)={\frac {1}{n}}{\text{rank}}(A-B). כל חבורה סופיתית היא סופיתית ליניארית, וכל חבורה סופיתית ליניארית היא סופיתית חלשה; דוגמות נגדיות בכיוונים ההפוכים אינן ידועות. ההגדרה האחרונה מזמינה הגדרה אנלוגית של אלגברה סופיתית ליניארית, ואמנם, חבורה היא סופיתית ליניארית אם ורק אם אלגברת החבורה שלה היא סופיתית ליניארית.
חבורה נקראת היפרלינארית אם היא משוכנת בעל-מכפלה מטרית של חבורות אוניטריות, המצוידות במטריקת הילברט-שמידט המנורמלת:  d(A,B)={\sqrt {{\frac {1}{n}}\sum _{i,j=1}^{n}|A_{i,j}-B_{i,j}|^{2}}}. כל חבורה סופיתית היא היפרלינארית.
קיימות חבורות שלא משוכנות בעל-מכפלה מטרית של חבורות אוניטריות כאשר מציידים את החבורות האוניטריות במטריקת הילברט-שמידט לא מנורמלת (נקראת גם מטריקת פרובניוס):  d(A,B)={\sqrt {\sum _{i,j=1}^{n}|A_{i,j}-B_{i,j}|^{2}}}.
לקריאה נוספת

Tullio Ceccherini-Silberstein, Michel Coornaert, Cellular Automata and Groups, Springer-Verlag Berlin Heidelberg 2010
הערות שוליים

↑  Kate Juschenko, Sofic Groups
↑  Pestov, Kwiatkowska, AN INTRODUCTION TO HYPERLINEAR AND SOFIC GROUPS
↑  Yves de Cornulier, A sofic group away from amenable groups, Math. Ann. 350(2) (2011) 269–275
↑  Aditi Kar, Nikolay Nikolov, A non-LEA sofic group, Proc. Indian Acad. Sci. (Math. Sci.) Vol. 127, No. 2, April 2017, pp. 289–293.
↑  Gábor Elek, Endre Szabó, Sofic groups and direct finiteness, Journal of Algebra Volume 280, Issue 2, 15 October 2004, Pages 426-434.
1 2  Goulnara Arzhantseva, Liviu Paunescu, Linear sofic groups and algebras Trans. Amer. Math. Soc. Volume 369, Number 4, April 2017, Pages 2285–2310.
↑  G. Elek and E. Szab´o, Hyperlinearity, essentially free actions and L2-invariants. The sofic property, Math. Ann. 332 (2005), no. 2, 421–441
↑  DE CHIFFRE, M., GLEBSKY, L., LUBOTZKY, A., & THOM, A., STABILITY, COHOMOLOGY VANISHING, AND NONAPPROXIMABLE GROUPS, Forum of Mathematics, Sigma, 8, E18. doi:10.1017/fms.2020.5
דגובר מפיזה

| --- | --- |

 לידה:  המאה ה־11 פיזה, רפובליקת פיזה 
 פטירה:  1105 מסינה, איטליה 
 תפקיד:  הפטריארך הלטיני של ירושלים (31 בדצמבר 1099–ספטמבר 1102)  Archbishop of Pisa (21 באפריל 1092–31 בדצמבר 1099)  Roman Catholic Bishop of Pisa (1088–21 באפריל 1092) 
 השקפה דתית:  הכנסייה הקתולית 
 
דגובר (Dagobert; ידוע גם כדיברט - Daibert וכדימברט - Daimbert; נפטר ב-1105) היה הארכיבישוף הראשון של פיזה והארכיבישוף השני של הפטריארכיה הלטינית בתקופת ממלכת ירושלים לאחר שהעיר ירושלים נכבשה במסע הצלב הראשון.
ראשית חייו

מעט ידוע על ראשית חייו של דגובר. ככל הנראה הוא הוסמך לכמורה בידי וצילו, הארכיבישוף של מיינץ בשנים 1084–1088.
(ארכי)בישוף של פיזה

בשנות ה-80 המאוחרות של המאה ה-11, החליף דגובר את נאמנותו הפוליטית והחל להיות קרוב אל מטילדה רוזנת טוסקנה, מתומכות האפיפיור. בשנת 1088 מינה אותו האפיפיור אורבנוס השני לבישוף של פיזה, מה שגרם לעוינות מצד אנשים שונים עקב עברו השנוי במחלוקת. פטר, בישוף פיסטויה מחה על כך בפני האפיפיור. עם זאת, דגובר, באמצעות תמיכתו הממושכת של האפיפיור אורבנוס, הצליח לבסס את סמכותו.
לדגובר היה חלק פעיל בחיי אזרחי פיזה, כך למשל בשנת 1090 הצטרף אל אצילי העיר כדי להסדיר את הגובה המקסימלי של הבתים. בשנת 1092 הפך לארכיבישוף של פיזה.
ארכיבישוף של פיזה (1092–1105)

כארכיבישוף נראה כי הוא הפך לאדם מכובד בעולם הכלכלי והפוליטי של פיזה, ואימץ גישה מעשית לבעיות בפיזה ובהמשך חייו. בשנת 1094, חגג את חג המולד עם אורבנוס ולאחר מכן ליווה אותו במהלך הסיור באיטליה ובצרפת. דגובר נכח בין היתר בועידת פיאצ'נזה, וועידת קלרמון. דגובר חזר אל פיזה והחל להטיף על יציאה אל מסע צלב (הראשון) וזכה לתמיכה רבה. בשנת 1098 מינה אותו אורבן לנציג שלו בחצרו של אלפונסו השישי, מלך קסטיליה לאון.
פטריארך של ירושלים

לפני סוף שנת 1098, דגובר יצא מזרחה עם צי של פיזה שביצע מספר פשיטות מוצלחות על איים בבעלות הביזנטים, תוך כדי התכתשות עם חיל הים הביזנטי, לפני שהגיע לסוריה. אחד ממנהיגי הצלבנים, בוהמון של אנטיוכיה, החל מצור על הנמל הביזנטי של לטקיה. דגובר ואנשי פיזה הסכימו לעזור לו על ידי הסגר על הנמל. עם זאת, המנהיגים הצלבנים אחרים, שראו את הצורך בשיתוף פעולה עם הקיסר הביזנטי והנוצרים המזרחיים, נחרדו ושכנעו את דגובר לבטל את הסגר. בוהמון נאלץ לנטוש את המצור וליווה את דגובר לירושלים, אליה הגיעו ב-21 בדצמבר 1099.
מעמדו של דגבור כשיצא למזרח אינו ברור. יש היסטוריונים המאמינים כי אורבנוס מינה אותו כנציג האפיפיור, כיורשו של אדהמר מלה פוי שמת בתאריך 1 באוגוסט 1098. בכל מקרה, אורבנובס עצמו מת ב-29 ביולי 1099. דגובר במכתבו אל האפיפיור החדש, פסקליס השני, בספטמבר 1099, מכנה את עצמו בשם "הארכיבישוף של פיזה".
מיד לאחר חג המולד 1099 הודח הפטריארך הלטיני של ירושלים, ארנולף מצ'וק (Arnulf of Chocques), בטענה שבחירתו הייתה לא תקינה, ובתמיכתו של בוהמון נבחר דגבור במקומו. דעת הקהל הכללית קבעה שארץ הקודש צריכה להיות נחלת הכנסייה, אבל ארנולף היה חלש מכדי לבסס עליונות. עמדתו של דגוברט הייתה חזקה יותר, שכן הוא היה (כנראה) נציג האפיפיור וזכה לתמיכת הצי של פיזה. מיד לאחר בחירתו, ב-1 באפריל 1100, גודפרי מבולון הביע את נאמנותו ונתן את שטח ירושלים לדגבור, וכך עשה בוהמון עבור אנטיוכיה. בולדווין, מלך ירושלים לעתיד, שהיה בתקופה זו לורד אדסה, לא עשה מחווה זו מתוך כבוד לדגוברט, ונראה שיחסיהם לא היו טובים.
המתיחות הגיעה לשיא כאשר מת גוטפריד ביולי ונקבר בכנסיית הקבר. כיוון שהיה מוסכם בהסכם, שאם לא יהיו לגוטרפיד יורשים, שטחי האזור יועברו לכנסייה, ניסה דגבור להשתלט על העיר, אך מקורבי גוטפריד תפסו את מצודת העיר, בראשם עמד גארניה די גרי (Garnier de Gray), וחיכו לתמיכה מצדו של בלדווין, אחי גוטפריד. דגובר פנה אל בוהמון. בוהמון לא עזר לדגובר והוא נאלץ לבקש מקלט בכנסיית הר ציון. לבסוף, בשנת 1100, הכתיר דגובר את בלדווין למלכה הראשון של ירושלים בכנסיית המולד שבבית לחם. היחסים בין השניים לא השתפרו. בשלב מסוים עזב דגובר כדי לבקש באופן אישי מהאפיפיור פסקליס השני עזרה ומת כשהיה בדרכו חזרה לירושלים לאחר השאפיפיור אישר לו לקבל בחזרה את הפטריארכיה.
ג'ון קנדריק

ג'ון בנג'מין קנדריק (באנגלית: John Benjamin Kendrick;‏ 6 בספטמבר 1857 –  3 בנובמבר 1933) היה מגדל בקר ופוליטיקאי אמריקאי מוויומינג, איש המפלגה הדמוקרטית, שכיהן כחבר הסנאט של מדינתו בשנים 1910–1914, לאחר מכן ועד 1917 כמושל ויומינג התשיעי, ולאחר מכן ועד מותו כחבר הסנאט של ארצות הברית.
ראשית חייו

ג'ון קנדריק נולד ליד העיר ראסק שבטקסס כבנם של ג'ון הארווי קנדריק ואנה מיי. הוא גדל בחווה המשפחתית והתחנך בבית ספר ציבורי בעיר פלורנס עד לשנת לימודיו השביעית.
במרץ 1879 נשכר קנדריק על ידי צ'ארלס ו. וולפג'ן להעביר בקר מטקסס לטריטוריית ויומינג. באוגוסט אותה שנה הוא הגיע לשם והתיישב בחווה ליד העיר שרידן, שם הוא גידל בקר, ניהל חווה והיה לבעלים של חברה לגידול בקר. ב-1883 הוא שב לטקסס ורכש עדר בקר כדי להקים לעצמו חווה בוויומינג. ב-1891 נשא קנדריק לאישה את יולה וולפג'ן. ב-1895 הוא רכש את הנכס ברמות נילסן לבניית ביתו העתידי, וב-1908 הוא החל בבניית הבית, שבהמשך נקרא טריילס אנד. ב-1970 הוכנס בית זה אל המרשם הלאומי של מקומות היסטוריים. ב-1982 הוא נתרם למדינת ויומינג כדי לשמש כמוזיאון.
קנדריק עבד כמנהל עבודה בחווה של חמו בשנים 1879–1883. הוא עבד ובהמשך השקיע בחברת הבקר לאנס קריק ובחברת הבקר קונברס, שב-1897 היה לבעליהן. בשנים 1900–1902 הוא היה לנשיא הבנק הלאומי הראשון של שרידן.
קריירה פוליטית

ב-1909 עבר קנדריק לשרידן, ונבחר כנשיא אגודת מגדלי המקנה של ויומינג. בשנים 1910–1914 הוא היה חבר הסנאט של ויומינג. ב-1911 הוא נבחר כמועמד המפלגה הדמוקרטית לייצג את ויומינג בסנאט של ארצות הברית, אך הובס בבחירות הכלליות על ידי הסנאטור המכהן קלרנס ד. קלארק. ב-1912 הוא היה שוב למועמד לכהונה בסנאט, אך הובס על ידי הסנאטור והמושל לשעבר פרנסיס וורן. בשנים 1916–1924 הוא היה נציג מטעם ויומינג לוועידה הארצית של הדמוקרטים.
ב-1915 נבחר קנדריק כמושל ויומינג, תפקיד בו הוא כיהן עד התפטרותו ב-1917 לאחר שנבחר ב-1916 לסנאט של ארצות הברית ב-1916. הוא נבחר שוב לסנאט ב-1922 וב-1928, וכיהן בו עד מותו.
שמו של קנדריק נקשר לתחילת החקירות של שערוריית טיפוט דום, פרשיית שוחד שהתרחשה בשנים 1922–1923. בבחירות לנשיאות של 1924 ואלו של 1928 הוא נחשב למועמד אפשרי. בבחירות של 1924 הונחו ששת הנציגים הדמוקרטים של ויומינג להצביע בעד קנדריק בוועידה הארצית של המפלגה, והם עשו זאת במשך שלושת סבבי ההצבעה הראשונים. בבחירות של 1928 הוא נחשב למועמד אפשרי לתפקיד סגן הנשיא, אך בהמשך נבחר כמועמד המפלגה לתפקיד מנהיג סיעת המיעוט בסנאט, ג'וזף טיילור רובינסון.
בשנים 1917–1919 שימש קנדריק כיושב ראש הוועדה ליחסים עם קנדה. בשנת כהונתו האחרונה בסנאט לפני מותו הוא שימש כחבר בוועדה לקרקעות הציבור. הוא היה בין אלו שהובילו את הגשת החוק להקמת הפארק הלאומי גרנד טיטון בצפון-מערב ויומינג.
מותו

ג'ון קנדריק נפטר בשרידן ב-3 בנובמבר 1933, לאחר שיום קודם הוא נכנס לתרדמת, ובתחילה אובחן אצלו דימום מוחי, אך בהמשך התברר שהוא סבל מאורמיה. הוא נטמן בבית הקברות מאונט הופ שבשרידן. ב-1958 הוכנס קנדריק להיכל התהילה של אנשי המערב הגדולים ולהיכל התהילה הלאומי של הבוקרים.
לקריאה נוספת

Sobel, Robert, and John Raimo, eds. Biographical Directory of the Governors of the United States, 1789–1978, Vol. 4, Westport, Conn.; Meckler Books, 1978, pp. 1771-1772.
Georgen, Cynde A. One cowboy's dream: John B. Kendrick, his family, home, and ranching empire. 2nd edition, revised. Virginia Beach, Virginia: The Donning Company Publishers, 2004.
הערות שוליים

↑  "John B. Kendrick, Wyoming Senator, Dies Aged 76". Hartford Courant. November 4, 1933. p. 4. Archived from the original on January 15, 2020 – via Newspapers.com.
↑  "Death Claims Wyoming Senior Senator Friday". The Billings Gazette. November 4, 1933. p. 2. Archived from the original on January 15, 2020 – via Newspapers.com.
↑  Frost, Ned (December 19, 1969). "Trail End". National Register of Historic Places Nomination Form. National Park Service.
↑  "About Trail End Historic Site". Wyoming State Parks, Historic Sites & Trails. State of Wyoming.
↑  "Death Claims Wyoming Senior Senator Friday". The Boston Globe. May 18, 1922. p. 76. Archived from the original on January 17, 2020 – via Newspapers.com.
↑  "Clark Returns to Washington". Natrona County Tribune. February 11, 1911. p. 2. Archived from the original on January 16, 2020 – via Newspapers.com.
↑  "Senator F. E. Warren Wins". Natrona County Tribune. November 21, 1912. p. 2. Archived from the original on January 16, 2020 – via Newspapers.com.
↑  "Wyoming First West State To Offer 'Timber'". Great Falls Tribune. May 13, 1924. p. 1. Archived from the original on January 17, 2020 – via Newspapers.com.
↑  "Consider Naming Kendrick for Vice President". The Pittsburgh Press. June 23, 1928. p. 13. Archived from the original on January 17, 2020 – via Newspapers.com.
↑  "Kendrick Dies; Rose to Senate From a Saddle". The Times Dispatch. November 4, 1933. p. 1. Archived from the original on January 15, 2020 – via Newspapers.com.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1185451102  ISNI: 0000 0000 3179 3438  LCCN: n95015990  SNAC: w61z723m  US Congress: K000098  VIAF: 63249840   WorldCat (עם VIAF): 63249840
ספינת העבדים: היסטוריה אנושית

| --- | --- |

ברקע הכריכה, דגם הספינה ברוקס, 1788
 מידע כללי
 מאת:  מרקוס רדיקר
 שפת המקור:  אנגלית
 סוגה:  היסטוריה
 נושא:  סחר משולש 
 הוצאה
 תאריך הוצאה:  2007
 מספר עמודים:  480
 הוצאה בעברית
 הוצאה:  הוצאת בבל
 תאריך:  2014
 תרגום:  עפרה אביגד ויואב כ"ץ
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  003678270
 
ספינת העבדים: היסטוריה אנושית (באנגלית: The Slave Ship: A Human History) הוא ספר מאת מרקוס רדיקר על אודות ספינות העבדים שהובילו עבדים מאפריקה לאמריקה מסוף המאה ה-15 ועד סוף המאה ה-19 (ובפרט בין 1700 ל-1808, אז שונעו ב"מסע הביניים" על פני האוקיינוס האטלנטי כ-2/3 מכלל 12.4 מיליון הנפש שהפכו לעבדים). הספר ראה אור בארצות הברית ב-2007 וזיכה את מחברו בפרסים, בהם פרס ג'ורג' וושינגטון לספרות אמריקאית (George Washington Book Prize) ופרס מרל קורטי של איגוד ההיסטוריונים האמריקאים לשנת 2008. הספר תורגם לעברית על ידי עופרה אביגד ויואב כ"ץ וראה אור בהוצאת בבל בשנת 2014.
אודות הספר

הספר מבוסס על מחקר היסטורי בן שלושה עשורים של מאות יומנים אישיים, יומני ספינות, רישומי נמלים וארכיונים ימיים ומסחריים. רדיקר פונה בספר לקהל הרחב ולא לקהל אקדמי ומגולל בו בפירוט רב את מנגנון ההובלה של העבדים מרגע תפיסתם האקראית כבני-חורין באפריקה, דרך הטענתם על הספינות, תפקוד הצוות ומערכי שבירת האישיות והענישה על הספינות ועד הורדתם של העבדים הרצוצים בחופי אמריקה. למרות שנכתבו לפניו ספרים רבים על העבדות, הספר חלוצי בכך שהוא מתמקד אך ורק בהפלגה ומראה כיצד המסע בספינה היה התהליך שהפך אדם חופשי לעבד, תוך שהספינה מהווה בית חרושת לעבדים, בית כלא (לענישה) וכלי נשק (להשמדת הבלתי-מתאימים).
הספר מגולל את מסע האימים של בני-אדם, בני שבטים מעורבים, חסרי שפה משותפת, שנקלעו לכלא צף בים רווי סערות וכרישים, מחלות, עונשים אכזריים ושרירותיים שנועדו לשבור את רוחם ולהופכם לעבדים. כן מגולל הספר את סבלם הגדול עוד יותר של הנשים והילדים שסבלו שלל התעללויות מיניות מצד צוותי הספינות. כ-10% מהאפריקאים שהועלו על הספינות מתו במהלך המסע.
רדיקר מגולל לא רק את סיפורם של העבדים, שנותר כסיפור מצד הצופים בהם, כיוון שעבדים אלה של הדור הראשון לא חיברו עדויות אישיות, אלא גם את סיפורם של הספנים ורבי החובלים. הספנים היו לרוב אסירים-למחצה בעצמם על הספינות, ומילאו בלית-ברירה תפקיד בזוי ומסוכן כתחליף-מעצר. לספנים הובטחה משכורת, אך ממנה נוכו המזון והשתייה שלהם לאורך המסע, כך שפעמים רבות הם הוטלו בחוסר-כל בנמלים לאחר ההפלגה. רדיקר מתאר על פי יומניהם רבי חובלים אכזריים וסדיסטים, רבי חובלים שהונעו מתוך אמונה בצורך הפרוטסטנטי להוביל עבדים לשם שגשוג "העולם החדש" וגם רבי חובלים שגילו חמלת אמת ל"סחורה" שהובילו.
רדיקר מאיר את הפינות האפלות ביותר של אותו "עולם עשוי עץ" אפוף טרגדיה, אכזריות ואימה ודולה את סיפוריהם האישיים של הנוסעים ושולחיהם - האפריקאי הצעיר שנחטף על ידי בני כפר שכן ונמכר לסוחרי העבדים, פרח הכמורה שהתפתה להצעה לעבוד על הספינה כמלח ורב החובל שהתענג על כך שיש לו "גיהינום פרטי" משלו.
ראו גם

ג'ון ניוטון
לקריאה נוספת

מרקוס רדיקר, ספינת העבדים: היסטוריה אנושית תרגום מאנגלית: עופרה אביגד ויואב כ"ץ. תל אביב, הוצאת בבל ומשכל, 2014. 480 עמ'.
מקלטי עופות נודדים לאורך חוף הים הצהוב-מפרץ בוהאי של סין

מקלטי עופות נודדים לאורך חוף הים הצהוב-מפרץ בוהאי של סין (בסינית: 中国黄（渤）海候鸟栖息地; באנגלית: Migratory Bird Sanctuaries along the Coast of Yellow Sea-Bohai Gulf of China) הם שטחי מישורי הבוץ (אנ') באזורי הגאות והשפל לאורך חופי הים הצהוב וים בוהאי בצפון-מזרח הרפובליקה העממית של סין ובמערב קוריאה הצפונית וקוריאה הדרומית, הנחשבים לגדולים ביותר בעולם. מישורי בוץ אלו, יחד עם הביצות בקרבת החוף ושטחי המים הרדודים מהווים בית גידול עשיר במיוחד למיני דגים, סרטנים וצדפות. אלו מושכים אליהם מינים רבים של עופות נודדים בנתיב הנדידה המכונה נתיב התעופה מזרח-אסיה–אוסטרלאסיה (אנ'). עופות רבים, ובהם כמה מהמינים המצויים בסכנת הכחדה, מסתמכים על שטחים אלו, כאתר לעצירה בנדידה, לשם רבייה, מנוחה, תנומה וקינון.
סין הכינה תוכנית לקבלת מעמד של אתר מורשת עולמית מארגון אונסק"ו עבור 16 אתרים לאורך החוף בשליטתה. את הבקשה החליטה סין לבצע בשני שלבים, כשבשלב ראשון הוצעו שני האתרים החשובים ביותר. שני האתרים שוכנים במרחק 30 קילומטרים זה מזה על החוף של הנציבות העירונית יַאנְצֶ'נְג במחוז ג'יאנגסו במזרח סין. הבקשה אושרה בהחלטה של המושב ה-43 של ועדת המורשת העולמית ב-5 ביולי 2019 בשם "מקלטי עופות נודדים לאורך חוף הים הצהוב-מפרץ בוהאי של סין (שלב I)". זהו אתר המורשת העולמית ה-54 ברפובליקה העממית של סין, ונקבע כאתר מורשת עולמית על בסיס קריטריון 10 (בית גידול טבעי, במקומו המקורי אין סיטו, מגוון ביולוגי חשוב ומובהק, כולל אלה המצויים בסכנת פגיעה בשל היבטים מהסביבה מנקודת ראות מדעית או של שמירת הטבע). בשלב שני הוצעו 11 אתרים נוספים (הכוללים 27 אתרי משנה) במחוזות ליאונינג, חביי, שאנדונג ושאנגחאי. מתוכם אושרו להרחבת אתר המורשת 5 אתרים (הכוללים 10 אתרי משנה) בלבד בהחלטה של המושב ה-46 של ועדת המורשת העולמית ב-26 ביולי 2024.
האזור האקולוגי של הים הצהוב

מקלטי העופות הנודדים לאורך חוף הים הצהוב-מפרץ בוהאי של סין שוכנים באזור האקולוגי של הים הצהוב (Yellow Sea Ecoregion), הכולל את אזורי הכרית הגדולים ביותר בעולם, המהווים בית גידול מרכזי בנתיב התעופה מזרח-אסיה–אוסטרלאסיה של עופות הנודדים. הוא כולל את הים הצהוב, ים בוהאי וחלק מים סין המזרחי. גבולו הדרומי שוכן בין שפך הנהר יאנגצה בסין לבין האי צ'ג'ו השייך לקוריאה הדרומית, וממנו לשפך הנהר נקדונג בקוריאה הדרומית. גבולותיו האחרים הם חופי הים הצהוב וים בוהאי. באופן גס הוא שוכן בין קווי הרוחב 31°40′ ל-41°00′ צפון, ובין קווי האורך 117°35′ ל-126°50′ מזרח, שטחו הכללי הוא 4,580,000 קילומטרים רבועים, והעומק הממוצע של מימיו הוא 40 מטרים. אזור אקולוגי זה מוזכר בפרסום "גלובאל 200: אזורים אקולוגיים בעדיפות לשימור גלובאלי" של הקרן העולמית לשימור חיות הבר כאזור קריטי לשימור חיות הבר בעולם. האזור האקולוגי של הים הצהוב (מספר 203 ברשימה) הוא נציג טיפוסי של המדף היבשתי הממוזג והמערכת הימית בחלק הצפוני הממוזג של האזור האינדו-פסיפי.
קטע החוף השייך לסין מתחיל בצפון-מזרח, בשפך הנהר יאלו ונמשך (נגד כיוון השעון) דרך המחוזות ליאונינג, חביי, המחוז העירוני טיינג'ין, שאנדונג, ג'יאנגסו והמחוז העירוני שאנגחאי, ובסך הכול קטע חוף באורך כ-6,500 קילומטרים.
מישורי הגאות והשפל של אזור אקולוגי זה הם בית גידול עיקרי למיליוני עופות מים הנודדים ב"נתיב התעופה מזרח-אסיה–אוסטרלאסיה". זהו נתיב נדידה של מעל ל-50 מיליון עופות השייכים ל-492 מינים, שאתרי הרבייה שלהם באלסקה, בסיביר ולאורך החוף המזרחי של אסיה, והם חורפים באינדונזיה, באוסטרליה ובניו זילנד. הם עוצרים בדרכם באזור אקולוגי זה, חלקם חורפים בו, וחלקם מנצלים אותו כאתר רבייה. משערים שלפחות 2 מיליון עופות חוף משתמשים באזור בדרכם צפונה באביב, ולפחות מיליון עופות במהלך הנדידה דרומה בסתיו. דרך נתיב זה עובר המספר הגדול ביותר של מינים המצויים בסכנת הכחדה בהשוואה לשמונה נתיבי התעופה הראשיים האחרים בעולם. בין המינים בסכנה Thalasseus bernsteini, שממנו נותרו בעולם קצת יותר מ-100 פרטים וחופית כפנית (Eurynorhynchus pygmeus), עוף שממנו נותרו רק כמה מאות פרטים בעולם. כמעט כל הפרטים של מין הביצנית Tringa guttifer, חופית גדולה וחרמשון מדגסקרי (Numenius madagascariensis) תלויים בבית גידול זה.
הנופים והתהליכים האקולוגיים לאורך החוף מעוצבים על ידי שני תהליכים המשתלבים זה בזה: הצטברות של המשקעים מהנהרות במזרח סין, ושקיעת המדף היבשתי של מזרח אסיה. נהרות גדולים כמו הנהר הצהוב, הנהר יאנגצה, והנהר חוואי (אנ'), המתפתלים בתוך מישור סחף נרחב, מזרימים כמויות גדולות של טין עשיר בחומרי מזון ומים בוציים לאגן הרדוד של הים הצהוב. סחף זה הוא שנתן לים הצהוב את שמו. בשילוב עם אור השמש והמים הרדודים הוא מאפשר לטפח שפע של בעלי חיים ימיים, כגון יותר מ-300 מיני דגים ויותר מ-900 מינים של חסרי חוליות, המהווים מגוון רחב של משאבי מזון שונים לעופות נודדים. השילוב בין הסחף הרב מחד ושקיעת מדף היבשה מאידך יצר את אזורי הכרית של מישורי בוץ הגדולים בעולם. אזור זה מתאפיין בדלתאות של נהרות, שרטוני חול, ביצות של מים מתוקים / מים מלוחים, חופים סלעיים, איים וקווי חוף קדומים, כמו גם מישורי מלח, בריכות דגים ושדות אורז.