stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פרשת טמרין
הדיון הציבורי

הסטודנטים בחוג לפסיכולוגיה תמכו בדרישתו של טמרין להישאר בסגל החוג ודרשו לפרסם את מסקנות ועדת החקירה. כחודש לאחר שנדרש על ידי הנהלת האוניברסיטה להתפטר, הוגשה לחברי הוועד המנהל של האוניברסיטה עצומה חתומה על ידי פרופסורים, פסיכולוגים ואישי ציבור, שתבעו לפרסם את ממצאי ועדת החקירה, בטענה שהסיבה לפיטורים לא נובעת משיקולים אקדמיים. עמדת הנהלת האוניברסיטה הייתה שד"ר טמרין היה מרצה זמני בחוג לפסיכולוגיה והפסקת עבודתו נבעה מארגון מחדש של החוג, עם זאת האוניברסיטה תמשיך לשלם לו שכר מלא, תאפשר לו לעשות את מחקריו מהבית, אך נאסר עליו להרצות בפני סטודנטים. באוגוסט 1966, פורסמו בעיתון "דבר" טענותיו של טמרין נגד פיטוריו ואי פרסום הנימוקים לכך. בהקדמה לדברים אלו נכתב: "בגלל חשיבותה הציבורית והעקרונית של 'פרשה' זו אנו רואים צורך לפרסם את דבריו של ד"ר טמרין, הרואה עצמו נתקף בלי שניתן הסבר פומבי מלא לצעדיה של האוניברסיטה".
בדיון הציבורי שהתקיים מעל דפי העיתונות היומית עלו תהיות לגבי התערבות משרד החינוך בחופש האקדמי. במרץ אותה שנה, פורסמו מסקנות ועדת החקירה שבחנה את טענותיו של טמרין והתברר כי כמה מטענותיו נגד ד"ר קרייטלר נמצאו נכונות. עתה טמרין טען שהגבלת פעולותיו האקדמיות היא החלטה פוליטית שמאחוריה גורמים ממשרד החינוך. הטענה כי מדובר בהחלטה פוליטית נקשרה להשתייכותו של טמרין למייסדי התנועה לשלום וביטחון. גם בעיתון "דבר" נטען כי הפסקת עבודתו של ד"ר טמרין נבעה "מכיוון שהסתבר שמחקרו של ד"ר טמרין בשטח החינוך גרם נזק לקשרים בין האוניברסיטה ובין משרד החינוך".
בתגובה על מחקרו של תמרין התפרסם בעיתון הארץ באפריל 1967 מאמרו של עקיבא ארנסט סימון, חתן פרס ישראל לחינוך לשנת 1967, שהודה לד"ר תמרין על כך ש"העז לנגוע בשאלות עדינות מאד, שהן משמעותיות [...] ולפיכך אינן זוכות במחקרים מספיקים". סימון טען כי אין ללמד את ספר יהושע בכיתה ד', ולא לפני כיתה ח'. לטענתו, הוראת ספר יהושע בכיתה ד' עלולה לחדד את הניגודים הגזעיים, הלאומיים והדתיים בחברה הישראלית.
טמרין ניהל את המאבק על זכותו ללמד הן בזירה האקדמית על ידי פניות לפרופסורים בארץ ובקשת עזרה מהארגון הבינלאומי של פרופסורים ומרצים אקדמאיים והן בבית המשפט. הנהלת האוניברסיטה טענה שאין קשר בין המחקר על ספר יהושע להפסקת עבודתו של טמרין.
סיום הפרשה

הפרשה המשיכה להעסיק את הציבור, את בית המשפט ואת האקדמיה, כולל ועדת חקירה שלישית בעניין. באוגוסט 1969, הושגה בבית המשפט פשרה בין הצדדים, לפיה טמרין יחזור ללמד באוניברסיטה ולאחר שנה יפרוש מרצונו ויקבל פיצוי כספי בגין הפגיעה בשמו הטוב ומענק לשנת שבתון בחו"ל.
מלחמתו בכפייה הדתית והתובענה לרישום 'לאום ישראלי' בתעודת הזהות

לאחר פיטוריו הקדיש טמרין את מרצו למלחמה בכפייה הדתית. בשנת 1971 הוא יזם את "יום הממזר" כחלק מהמאבק למען נישואים אזרחיים בישראל. בעקבות פרשת בנימין שליט ושינוי "חוק השבות", הוא פנה לבית המשפט בדרישה לרשום בתעודת הזהות כי הלאום שלו הוא ישראלי. עניין זה הגיע לבית המשפט העליון, שאישר את החלטת בית המשפט המחוזי לסרב לבקשתו של טמרין. תביעתו החלוצית של טמרין, מכונה "פרשת טמרין" בפסק דין שניתן ארבעה עשורים מאוחר יותר בעתירה שדרשה מהמדינה להכיר בלאום "ישראלי".
ראו גם

מיליטריזם בישראל
הערות שוליים

↑  Joseph Algazy יוסף אלגזי, באתר defeatist-diary.com
↑  ⁨דבר⁩, 7 אפריל 1967. אוסף העיתונות, הספרייה הלאומית, באתר www.nli.org.il
↑  The Israeli dilemma : essays on a warfare state / Georges R. Tamarin ; edited by Johan Niezing | Georges R. Tamarin (Niezing, Johan ) | The National Library of Israel, www.nli.org.il (באנגלית)
↑  דעות קדומות בקרב תלמידי בתי-ספר, למרחב, 31 בינואר 1966
↑  קוראים כותבים, מעריב, 24 בפברואר 1966
↑  ⁨⁨מעריב, 4 פברואר 1966. אוסף העיתונות, הספרייה הלאומית, באתר www.nli.org.il
↑  ⁨למרחב⁩, 8 פברואר 1966. אוסף העיתונות,הספרייה הלאומית, באתר www.nli.org.il
↑  דבר⁩, 15 ביוני 1966. אוסף העיתונות, הספרייה הלאומית, באתר www.nli.org.il
↑  ⁨הצפה⁩, 16 ביוני 1966. אוסף העיתונות, הספרייה הלאומית, באתר www.nli.org.il
↑  מעריב⁩, 19 ביוני 1966. אוסף העיתונות, הספרייה הלאומית, באתר www.nli.org.il
↑  העולם הזה, 22 ביוני 1966, באתר thisworld.online
↑  דבר⁩, 26 ביוני 1966. אוסף העיתונות, הספרייה הלאומית, באתר www.nli.org.il
↑  ⁨הצפה⁩, 15 ביולי 1966. אוסף העיתונות, הספרייה הלאומית, באתר www.nli.org.il
↑  דבר⁩, 19 ביולי 1966. אוסף העיתונות. הספרייה הלאומית, באתר www.nli.org.il
↑  דבר, 2 באוגוסט 1966. אוסף העיתונות, הספרייה הלאומית, באתר www.nli.org.il
↑  ⁨מעריב⁩, 31 בינואר 1967. אוסף העיתונות, הספרייה הלאומית, באתר www.nli.org.il
↑  ⁨למרחב, 8 במרץ 1967. אוסף העיתונות, הספרייה הלאומית, באתר www.nli.org.il
↑  העולם הזה, 23 באוקטובר 1968, באתר thisworld.online
↑  ⁨⁨דבר, 8 במרץ 1967. אוסף העיתונות, הספרייה הלאומית, באתר www.nli.org.il
↑  ⁨למרחב⁩, 15 במרץ 1967. אוסף העיתונות, הספרייה הלאומית, באתר www.nli.org.il
↑  מעריב⁩, 4 באוגוסט 1969. אוסף העיתונות,| הספרייה הלאומית, באתר www.nli.org.il
↑  העולם הזה, 29 באפריל 1987, באתר thisworld.online
↑  פסק דין בנושא "שפיטות" ובנושא הכרה ב"לאום ישראלי" – פסקדין, באתר www.psakdin.co.il
Blowin' in the Wind

"Blowin' in the Wind" הוא שיר מהאלבום השני של בוב דילן, The Freewheelin' Bob Dylan, שיצא בשנת 1963. השיר הוא שיר מחאה פילוסופי, שעוסק בשאלות של מלחמה, שלום וחירות האדם. השיר לא מתייחס לאירוע ספציפי אלא לאירועים כלליים, והוא אחד השירים שתרמו לפרסומו של דילן בתחילת הקריירה שלו.
מבחינה הרמונית השיר בנוי כשיר פולק קלאסי, כשהמבנה ההרמוני הוא הפשוט ביותר: טוניקה, סובדומיננטה, דומיננטה וטוניקה. בשורה השנייה של כל בית הטוניקה מורחבת בעזרת הדרגה הרביעית.
נושאים ופרשנות

השיר, שהוא שיר המחאה הראשון של דילן, אינו מוחה נגד אירוע ספציפי אלא כנגד תופעות כלליות, והוא היה להמנון חצי רשמי של התנועה לזכויות האזרח. עד היום השיר נחשב לאחת הדוגמאות הקלאסיות ביותר לשיר מחאה.
המילים הפותחות את הפזמון החוזר, "The answer, my friend, is blowin’ in the wind" ("התשובה, ידידי, נישאת ברוח") נשמעות דומות במקצת ל-"The ants are my friends, they're blowing in the wind" ("הנמלים הן ידידוֹתַי, הן נסחפות ברוח"). טעות שמיעה זו הפכה לסמל של טעויות בשמיעת שירים, והמשפט "The ants are my friends" ("הנמלים הן ידידותיי") משמש ככינוי כללי לטעויות בשמיעת שירים.
השיר נפתח בשורה המדברת על הגזענות כנגד האפרו אמריקאים בארצות הברית. "כמה דרכים צריך אדם ללכת לפני שתקראו לו אדם" (באנגלית: "How many roads must a man walk down before you call him a man") שורה זו היא השורה המצוטטת ביותר של דילן. דילן לא מתכוון רק לזכויות של האפרו-אמריקאים, אלא גם על הדרך בה החברה מתייחסת אליהם, והוא מוחה נגד התפיסה הלבנה בארצות הברית בנוגע לשחורים.
השורה מתייחסת לביטוי הגנאי האמריקאי "ילד" ("boy"). כלומר לכך, שלא מחשיבים אותם לאנשים. דילן סבור שזה שורש הבעיה, ושזכויות פיננסיות הן רק תופעת לוואי של הבעיה.
יותר מכל עוסק השיר בשלום ובמלחמה. ניתן לראות זאת כבר בשורה השנייה: "על פני כמה ימים צריכה היונה הלבנה להפליג לפני שהיא תישן בחול?" (אנגלית: "how many seas must a white dove sail Before she sleeps in the sand?"). כלומר, מתי יבוא השלום, וכמה מלחמות עוד יעברו עד אז. באופן כללי, השיר תוהה מתי בני האדם יבינו שהמלחמה היא לא הדרך.
באופן כללי השיר עוסק באדישותם של אנשים. גם המחאה נגד המלחמה היא מחאה נגד אדישותם של אנשים למלחמה. דילן שואל כמה אוזניים צריך אדם לפני שהוא שומע שאנשים בוכים, כש"שמיעת הבכייה" היא מטפורה להבנת כאבם של אחרים. בשיר יש מספר שאלות מסוג זה, דוגמת, "כמה פעמים צריך אדם להביט מעלה לפני שהוא רואה את השמים?".
שורה שעוסקת באדישות באופן מפורש היא השורה "כמה פעמים יכול אדם להסב את ראשו ולהעמיד פנים כאילו הוא פשוט אינו רואה?" (אנגלית: "How many times can a man turn his head and pretend that he just doesn't see?").
"התשובה, ידידי, נישאת ברוח" היא הפזמון של השיר, וממנו נגזר גם שמו. לפזמון יש חשיבות כפולה: מחד, התשובה היא תשובה שאי אפשר להגיע אליה, ושלא נדע אותה עד שהיא תבוא מרצונה. מאידך, השורה היא שורה פולקית מאוד, מוטיב הרוח הוא מוטיב בולט ביותר בשירת הפולקלור האמריקאי. לרוב מדובר על הטרובדור המתנשב עם הרוח, והרוח מופיעה בשירי פולק רבים ומדגישה את הצד הזה שלהם. לדילן עצמו יש מספר שירים נוספים בהם מופיע המוטיב, דוגמת השיר Subterranean Homesick Blues, בו מופיעה השורה "You don't need a weatherman to know which way the wind blows". ("אינך צריך חזאי כדי לדעת לאן נושבת הרוח").
מקור השיר ופרסומו

השיר סייע במידה רבה לפריצתו ולפרסומו של דילן. אלבומו הראשון של דילן (Bob Dylan) לא מכר די עותקים, ודילן נאלץ לשכנע את חברת התקליטים להקליט את השיר. רק ביצוע השיר שכנע את המפיק ג'ון האמונד, והוא הסכים להקליט תקליט נוסף של דילן. כדי לפרסם את דילן, הפיצה החברה את השיר לנגני הפולק באזור כדי שיבצעו את גרסתם לשיר, מה שהביא לכך שהשיר יצא לאור בגרסה אחרת עוד טרם יציאת גרסתו של דילן.
השיר תפס תאוצה במהירות, והפך להמנונם של פעילי זכויות האזרח, והוא הושר בכל ההפגנות של השמאל הניו יורקי. עד היום (2011) השיר נחשב לאחד ההמנונים של השמאל ברחבי העולם.
הופעתו הראשונה של דילן בטלוויזיה הייתה בחודש מרס שנת 1963 עם השיר Blowin' in the wind, אותו שר בסולם סול מז'ור. כנער צעיר עמד דילן עם גיטרה ומפוחית על רסן ושר את השיר, יחד עם סולני המפוחית. דילן המשיך לנגן לעיני הצופים גם כשהלך לכיוון היציאה עד שנעלם. דילן נראה מאז בעשרות תוכניות טלוויזיה ובמהרה הוא פיתח שנאה כלפי הטלוויזיה והתקשורת.
יש המאמינים עד היום לאגדה שדילן גנב את השיר מתלמיד תיכון בשם לור וויט. האגדה הופצה על ידי עיתון ניוזוויק ב-1963, בכתבה שלוותה בעדויות של מספר אנשים, שלטענתם שמעו אותו מופיע עם השיר, לפני שדילן יצא עמו. הכתבה עסקה בספקולציות בלתי מבוססות, ולשאלת מורהו מדוע אינו מופיע יותר עם השיר, ענה וויט שהוא מכר את הזכויות באלף דולר אותם תרם לצדקה. בסופו של דבר הודה וויט שהוא הופיע עם השיר טרם פרסומו בניו ג'רזי אך לאחר שהוא הוקלט, והוא הסביר ששיקר לשם שיפור תדמיתו בלהקה מקומית.
מצעדים וגרסאות כיסוי

השיר זכה במקום ה-14 ברשימת 500 השירים הגדולים של מגזין הרולינג סטון. השיר הגיע למקום השני במצעד הפופ של בילבורד וגרסה אחרת, של פיטר, פול ומרי הגיעה למקום הראשון במצעד למבוגרים של בילבורד ובמקום השני במצעד בילבורד הוט 100.
השיר זכה למאות גרסאות כיסוי של אמני פולק ואחרים. שלישיית הפולק פיטר, פול ומרי אף הפיצו את גרסתם המוקלטת לפני שהשיר בביצועו של דילן הופיע על תקליט. ביצועים מאוחרים ויותר מפורסמים של השיר הם של ניל יאנג, של אלביס פרסלי, של סטיבי וונדר, של אודטה, של מארי לאפורה ושל ג'ואן באאז, שהביצוע שלה הוקלט לסרט פורסט גאמפ.
גם בעברית השיר זכה למספר גרסאות כיסוי. בשנת 1974 שר דני ליטני את השיר "נישא ברוח" על פי תרגומו של יהונתן גפן במופעם המשותף "זה הכל בינתיים, בינתיים זה הכל". באותה שנה ביצע צוות המחזמר "טוב לאהוב" את השיר "התשובה נישאת ברוח" על פי תרגומו של דן אלמגור. ב-1982 יצא אלבומה של נעמי שמר, "אל בורות המים", בו היא מבצעת את השיר "קולך מן הסופה" על פי תרגומה שלה עצמה.
פרסים ומועמדויות

| פרס | תאריך | קטגוריה | עבור | תוצאה | מקור |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| פרס המוזיקה במדיה של הוליווד | 20 בנובמבר 2024 | שיר - ביצוע על המסך (סרט) | הביצוע של טימותי שאלאמה מתוך "אנונימי לגמרי" | מועמדות |  |
ראו גם

Knockin' on Heaven's Door
It's Alright, Ma (I'm Only Bleeding)
הערות שוליים

↑  ספר על טעויות שמיעה, בשם "הנמלים הן ידידותי" בחנות של אמזון
↑  Chris Willman, Hans Zimmer and the Scores and Songs of ‘Emilia Pérez’ and ‘Wild Robot’ Lead Winners’ List at 2024 Hollywood Music in Media Awards, Variety, ‏2024-11-21 (באנגלית אמריקאית)
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: 1963: פיטר, פול ומרי – "If I Had a Hammer (The Hammer Song)" | פרס גראמי לביצוע הטוב ביותר של קבוצה מוזיקלית   1964: פיטר, פול ומרי – "Blowin' in the Wind"  | הבא: 1965: הביטלס – A Hard Day's Night |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007419872405171  PLWABN: 9810617998305606  BnF: cb16230041j (data)  GND: 1038106850  LCCN: n95028268  MusicBrainz work: f5a12d42-00a1-3bc2-8ed1-df2506ea3db2  VIAF: 183974483   WorldCat (עם VIAF): 183974483
וסילי שויסקי

וסילי שויסקי (1552 – 12 [22] בספטמבר 1612) (ברוסית :Василий IV Шуйский) היה הצאר של רוסיה עד לכיבוש הפולני. אחרי נפילתו בשבי לא היה צאר שהצליח לשלוט במדינה עד לשנת 1613 – תחילת שלטון משפחת רומנוב ברוסיה.
תחילת הקריירה

שויסקי נולד למשפחת אצילים והיה בויארין משנת 1584. הוא השתתף באופן פעיל במספר מערכות צבאיות בתקופת שלטון איוואן הרביעי. בשנים 1586–1587 נשלח לגלות. בשנת 1591 בוריס גודונוב הרשה למשפחת שויסקי לחזור למוסקבה. באותה שנה הוא ניהל ועדת חקירה לבירור נסיבות מותו של הנסיך דמיטרי, בנו של איוואן הרביעי, ובנוסף הוא החל לשבת בדומה בויארית. בשנת 1605 השתתף בקרב נגד דמיטרי הכוזב הראשון אך לא ניצל את הניצחון ומעשית נתן לדמיטרי לחזק את עצמו מחדש. עם תפישת השלטון על ידי דמיטרי הכוזב הראשון ניסה לבצע מהפכה אך נכשל, חלק מתומכיו הוצאו להורג והוא בעצמו נשלח מחוץ למוסקבה. בסוף 1605 הורשה לחזור למוסקבה. היה פעיל בניסיונות להחלפת השלטון וכתוצאה מכך, ב-17 במאי 1606 דמיטרי הכוזב הראשון נהרג. ב-19 במאי 1606 התמנה שויסקי לצאר רוסיה. במסגרת ההכתרה חתם על מגבלות שלטון הצאר. כמו כן, הודיע שהריגת הנסיך דמיטרי בוצעה בהוראת בוריס גודונוב, בניגוד למסקנות הוועדה שהוא עצמו היה בראשה מספר שנים קודם לכן, שקבעה שהנסיך נהרג תוך כדי משחק ילדים עם סכין ללא מעורבות גורמים חיצוניים.
תקופת השלטון

כל תקופת שלטונו הייתה על רקע מלחמת רוסיה-פולין (1605 - 1618). הגעת שויסקי לשלטון חיזקה מאבק פנימי בין האצולה המוסקבאית לבין האצולה בדרום המדינה. הדבר גרם, בין היתר, לתחילת התקוממות האיכרים בהנהגת איוואן בולוטניקוב. כתוצאה משינוי חוקתי בהקשר למעמד החולופים הוא הצליח לפצל את מחנה מתנגדיו. לקראת אוקטובר 1607 התקוממות דוכאה סופית על ידי כוחותיו.
במקביל, באוגוסט 1607 החלה פשיטה של דמיטרי הכוזב השני לרוסיה הצארית. ב-1 במאי 1608 כוחות הצאר נוצחו והחל מצור על מוסקבה. לקראת סוף שנת 1608 רוב שטחי המדינה היו תחת שליטתו של דמיטרי הכוזב השני. בפברואר 1609 נחתם חוזה עם שוודיה. בהתאם לחוזה זה, שטחים בצפון המדינה הועברו לשליטה שוודית תמורת תמיכתם בווסילי שויסקי. בתמיכת הכוחות השוודים הצבא המשותף בהנהגת מיכאל סקופין-שויסקי הצליח להחזיר לעצמו שליטה ברוב המדינה והמצור על מוסקבה הופסק. באופן מפתיע, מיד לאחר שחרור מוסקבה ממצור, מיכאל סקופין-שויסקי שהיה מפקד צבא אהוד נפטר. היים חשד שהוא הורעל בהוראת וסילי שויסקי.
ב-24 ביוני 1610 הצבא הרוסי ספג מפלה קשה בקרב קלושינו מהכוחות הפולנים. ביולי 1610 האצולה המוסקבאית ביצעה הפיכה שלטונית והכריחה את וסילי שויסקי לפרוש למנזר. השליטה במדינה הועברה למועצה של 7 בויארים.
בספטמבר 1610 שויסקי ואחיו הועברו למפקד הכוחות הפולנים. הוא הועבר לסמולנסק ובהמשך לוורשה.
הוא נפטר במעצר במבצר כ-100 ק"מ מוורשה. מספר ימים לאחר מכך נפטר גם אחיו. האח השלישי הוחזר למוסקבה לאחר מספר שנים.
בשנת 1635 גופתו הועברה לקתדרלת המלאך מיכאל במוסקבה.
וסילי שויסקי, ציור מ-1672
מאלון דיקרסון

מאלון דיקרסון (באנגלית: Mahlon Dickerson;‏ 17 באפריל 1770 – 5 באוקטובר 1853) היה שופט בית המשפט העליון של ניו ג'רזי, מושל ניו ג'רזי, חבר הסנאט של ארצות הברית, מזכיר הצי של ארצות הברית ושופט בית המשפט המחוזי של ניו ג'רזי.
ראשית חייו

מאלון דיקרסון נולד ב-17 באפריל 1770 בהנובר נק שבפרובינציית ניו ג'רזי. הוא התחנך על ידי מורים פרטיים, ב-1789 הוא קיבל תואר ראשון מקולג' ניו ג'רזי (כיום אוניברסיטת פרינסטון) וב-1793 השתלם במשפטים. הוא התקבל ללשכת עורכי הדין, ובשנים 1793–1794 הוא עסק בעריכת דין פרטית במוריסטאון, ניו ג'רזי. הוא שירת כטוראי במיליציה של ניו ג'רזי ברגימנט הפרשים במהלך מרד הוויסקי ב-1794. לאחר מכן שב לעיסוקו בעריכת דין במוריסטאון עד 1796, ובשנת 1797 הוא המשיך לעסוק בכך בפילדלפיה עד שנת 1810. בין השנים 1810–1853 עסק בייצור ברזל במחוז מוריס שבניו ג'רזי. בין השנים 1808–1810 הוא שימש כשופט עירוני בפילדלפיה וב-1799 היה חבר במועצת העיר פילדלפיה. ב-1802 היה המפקח על פשיטות הרגל של מדינת פנסילבניה. בין השנים 1811–1813 הוא היה חבר באספה הכללית של ניו ג'רזי ולאחר מכן ועד 1815 כיהן כשופט בבית המשפט העליון של ניו ג'רזי. בין השנים 1813–1814 הוא שימש אחראי על עריכת ופרסום פסקי הדין של בית המשפט העליון של ניו ג'רזי. בשנת 1815 הוא נבחר לתפקיד מושל ניו ג'רזי וכיהן בתפקיד זה עד 1817.
סנאטור

ב-1816 נבחר דיקרסון מטעם המפלגה הדמוקרטית-רפובליקנית לייצג את מדינתו כסנאטור. הוא החל לשרת בסנאט מה-4 במרץ 1817, נבחר מחדש ב-1823 וכיהן עד שהתפטר ב-30 בינואר 1829. הוא מיד נבחר מחדש כדי להחליף את הסנאטור אפרים בייטמן שהתפטר, והמשיך לכהן עד ה-3 במרץ 1833. הוא היה יושב ראש הוועדה האחראית על ספריית הקונגרס ויושב ראש ועדת המסחר והתעשייה של הסנאט.
מזכיר הצי

ב-1833 היה דיקרסון סגן נשיא המועצה המחוקקת של ניו ג'רזי (הבית עליון של המדינה). ב-1834 הוא דחה הצעה למשרת שגריר ארצות הברית ברוסיה. באותה שנה מונה על ידי הנשיא אנדרו ג'קסון למשרת מזכיר הצי של ארצות הברית ובתפקיד זה המשיך לשרת בממשלו של הנשיא הבא, מרטין ואן ביורן, עד יוני 1838.
שופט פדרלי

ב-14 ביולי 1840 הוצגה מועמדותו של דיקרסון על ידי הנשיא ואן ביורן למשרת שופט בבית המשפט המחוזי של ניו ג'רזי במקומו של השופט ויליאם רוסל. ב-21 ביולי אושר מינויו על ידי הסנאט של ארצות הברית והוא כיהן בתפקיד זה עד שהתפטר ב-16 בפברואר 1841. ב-1844 הוא השתתף בוועידת החוקה של ניו ג'רזי.
מותו

מאלון דיקרסון נפטר ב-5 באוקטובר 1853 בסקסנה שבמחוז מוריס, ניו ג'רזי. הוא נטמן בבית הקברות הפרסביטריאני שבעיירה. על שמו נקראה שמורת טבע במחוז מוריס.
הערות שוליים

↑  "Morris County Park Commission Mahlon Dickerson Reservation". web.archive.org. June 26, 2015.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007364384905171  GND: 1080974466  ISNI: 0000 0000 3727 1366  LCCN: n85332145  NARA: 10570094  SNAC: w6dj5d38  US Congress: D000308  VIAF: 6390307   WorldCat (עם VIAF): 6390307
כביש 531

| --- | --- |

רכבת נוסעים דו-קומתית בדרכה מתחנת הרכבת כפר סבא – נורדאו לתחנת הרכבת הוד השרון – סוקולוב חולפת בין נתיבי הכביש, על רקע הקירות האקוסטיים התוחמים את ציר התנועה
רכבת נוסעים דו-קומתית בדרכה מתחנת הרכבת כפר סבא – נורדאו לתחנת הרכבת הוד השרון – סוקולוב חולפת בין נתיבי הכביש, על רקע הקירות האקוסטיים התוחמים את ציר התנועה
 מידע כללי
 סיווג:  כביש אזורי
 ציר:  כביש רוחב
 כביש מהיר:  ממחלף חורשים עד מחלף שמריהו מזרח (לכל אורכו)
 אורך:  14 ק"מ
 מיקום
 ערים ראשיות:  כפר סבא, רעננה, הרצליה
 נקודת התחלה:  מחלף חורשים
 נקודת סיום:  מחלף שמריהו מזרח
 
 קואורדינטות:  32°10′06″N 34°54′36″E﻿ / ﻿32.16838333°N 34.90987222°E﻿ / 32.16838333; 34.90987222
 he
 
כביש 531, סמוך ליציאה לכפר סבא
מחלף כביש 531 ורחוב סוקולוב
מחלף כביש 531 ו-כביש 20 בעת הבנייה, בתי העיר רעננה נראים ברקע
עבודות תשתית להמשך הכביש ונתיבי איילון מצפון להרצליה, רציפי תחנת הרכבת רעננה מערב במרכז התמונה. אוגוסט 2014
כביש 531 הוא כביש רוחב בישראל, החוצה את השרון הדרומי ממערב למזרח, ומקשר בין כביש 6 לכביש 2 ולנתיבי איילון בסמוך למושב רשפון. אורכו הכולל של הכביש כ־14 קילומטר, לרוחבו ארבעה עד שישה נתיבי נסיעה, והקמתו כללה בניית 10 מחלפים ו־36 גשרים.
הכנות להקמה

בתחילה היה המיזם אמור לצאת לפועל בשיטת PFI, שבמסגרתה מקים היזם, מתכנן, מתחזק ומתפעל את הכביש במשך 25 שנה, ומקבל תשלום קבוע מהמדינה, אולם בשנת 2010 הוחלט במשרד התחבורה כי העבודות יבוצעו על ידי החברה הלאומית לדרכים וימומנו מתקציב המדינה.
בשל מורכבותן והיקפן הכספי הגבוה של העבודות הוחלט לפצל את הפרויקט לחמישה מכרזים שונים. בפברואר 2011 פורסם מכרז לבניית מחלף ג'לג'וליה שנבנה בהצטלבות עם כביש 444. חודש אחר כך פורסם מכרז להקמת מחלף רעננה דרום, שיורכב מגשר, מנהרה ומסילת רכבת בעלות מוערכת של כ-850 מיליון שקל. מכרז זה מכין את הקרקע לסלילת מסילת השרון.
המכרז להקמת הקטע המרכזי של הפרויקט, בין ג'לג'וליה לרעננה דרום פורסם חודש אחר כך והוא משלב בתוכו תחנת רכבת נוספת (רעננה מערב) וקטע ממערכת הסעת ההמונים של השרון, ה-BRT. בחודש יולי 2012 נבחרה קבוצה בראשות חברת אשטרום להקמת קטע הדרך הגדול ביותר בפרויקט. העבודות כללו את הארכת כביש 20 (נתיבי איילון) לכיוון צפון, ממחלף שבעת הכוכבים נכלל חיבור כביש 20 לכביש 531. במסגרת העבודות, הוקמו שלושה מחלפים חדשים ומסילות חדשות ומחברים את מסילות הרכבת הפרבריות החדשות של ערי השרון למערכת המסילתית הארצית.
הכנות להקמה > התנגדות לסלילת הכביש

לסלילת הכביש קמו מתנגדים רבים. הארגונים הירוקים המליצו על ביטול סלילת הכביש ועל הקמת מסילת הרכבת בלבד. עוד הוקם ועד פעולה שביקש לסלול את קטע הכביש במנהרה כדי להפחית מפגעי זיהום ורעש. עיריית הרצליה ועיריית רעננה ותושבים באזור הסמוך לתוואי הכביש המתוכנן הגישו ערעור לבג"ץ ודרשו שהמדינה תסלול את מרבית הקטע העובר ביניהן בתוך מנהרה, על מנת לצמצם את זיהום האוויר ואת השטחים שיידרשו לצורכי הכביש. בג"ץ החליט לדחות את הערעור ולאפשר את סלילת הכביש במתכונתו המאושרת. בחודש יוני 2009, דחה בג"ץ את כל ארבע העתירות למען מנהורו של הכביש.
פתיחת הכביש בהדרגה

הכביש נפתח לציבור בהדרגה במשך שנים אחדות, בהתאם להתקדמות סלילתו. בשנת 2015, אורכו של החלק הפתוח לשימוש הציבור של כביש 531 היה כ-7.2 קילומטר והוא קישר בין כביש 402 (דרך השרון) בסמוך לצומת כפר סבא למחלף חורשים במזרח. בסיומו המערבי של הכביש בדרך השרון נוצר צוואר בקבוק, שגרם לעומסי תנועה כבדים בכביש. הקטע המרכזי של הכביש, המחבר את כביש 402 לגבול רעננה והרצליה, אך ללא השלמת מחלף רעננה דרום, נפתח בינואר 2016. הקטע המערבי, מנתיבי איילון לרעננה, נפתח (בכיוון זה בלבד) בדצמבר 2016. באפריל 2017 נפתחו לתנועה חלק הכביש במחלף רעננה דרום שמעל כביש 4, והקטע המוביל מרעננה לכביש 2 ולנתיבי איילון.
ב-7 באוגוסט 2018 נחנך חיבור כביש 531 עם נתיבי איילון מכיוון דרום. ב-13 בדצמבר 2018 נחנך הקטע האחרון, המאפשר גישה מכביש 2 לכביש 531 ולנתיבי איילון.
עם פתיחת הכביש לכל אורכו, נחסמה הגישה ממנו לכיוון צומת רעננה וכביש 4 צפון, גישה שהתאפשרה באופן זמני במשך שנים רבות במהלך בניית הכביש דרך מחלף מל"ל. שינוי זה יוצר מצב תחבורתי בעייתי במיוחד כי הוא למעשה מהווה הסטה של כל התנועה המגיעה ממזרח על 531 - מכביש 6, ראש העין, שוהם וכו', והמעוניינת להמשיך צפונה לאזור רעננה צפון או כפר סבא צפון, ולאזור יישובי השרון שלאורך כביש 4, אל תוך הרחובות הפנימיים של כפר סבא - רחובות המשופעים ברחובות צרים וחד סיטריים, כיכרות ורמזורים, או אל רחובות הוד השרון (המתחמים הצפוניים באזור מחלף סוקולוב) וכפר מל"ל.
תוכניות לעתיד

על פי תוכנית המספור החדשה של משרד התחבורה, כביש 531 צפוי למוספר מחדש בתור כביש 51, בתור כביש ארצי מהיר, לאורך כל אורכו.
מסילת הרכבת

בדומה לכבישים אחרים בישראל (נתיבי איילון, כביש 1 וכביש 6), עוברת מסילת רכבת בין שני מסלוליו של הכביש. לאורך מסילת הרכבת ממוקמות ארבע תחנות רכבת פעילות: הוד השרון – סוקולוב, כפר סבא – נורדאו, רעננה – דרום ורעננה – מערב. מסילת השרון, שמסלולה התפצל ממסילת החוף אל כביש 531, השלימה מסילה טבעתית בין ערי דרום השרון והערים שנמצאות על הגדה הדרומית של הירקון – תל אביב, בני ברק, פתח תקווה וראש העין.
מחלפים לאורך תוואי הכביש

| קילומטרים | שם | סוג מפגש | מיקום | דרכים מצטלבות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
כביש 531 ממזרח למערב
| 0 | מחלף חורשים |  | חורשים, כפר ברא, מתן |   כביש 6 |
| 1.1 | מחלף ג'לג'וליה |  | ג'לג'וליה, חגור, שדי חמד |   כביש 444 |
| 3.7 | מחלף אלישמע |  | כפר סבא, הוד השרון, אלישמע, נווה ימין |   כביש 40 |
| 5.1 | מחלף תל חי/מגדיאל |  | כפר סבא, הוד השרון | רחוב תל חי, רחוב שז"ר |
| 6.2 | מחלף סוקולוב |  | כפר סבא, הוד השרון | רחוב סוקולוב |
| 6.9 | מחלף מל"ל |  | כפר סבא, כפר מל"ל |   כביש 402 |
| 7.7 | מחלף רעננה דרום |  | כפר סבא, רעננה, רמות השבים |   כביש 4,   כביש 554 |
| 9.3 | מחלף ח"ן |  | רעננה, גבעת ח"ן | רחוב בן-גוריון |
| 11.1 | מחלף הרצליה מזרח |  | רעננה, הרצליה |   כביש 541, דרך ירושלים |
| 14 | מחלף שמריהו מזרח |  | כפר שמריהו, רשפון |   כביש 20 |
ראו גם

כבישי ישראל
הערות שוליים

↑  משרד התחבורה
↑  גיא מי-טל, המדינה ושפיר הנדסה חתמו על הסכם להקמת כביש 531, באתר כלכליסט, 7 בספטמבר 2008
↑  בג"ץ דחה את כל העתירות שדרשו למנהר את כביש 531 - מתוך אתר רכב ותחבורה; מתוך אתר כלכליסט; פסק הדין
↑   אורן דורי, כפר סבא מתחברת להרצליה: מקטע חדש בכביש 531 נפתח לתנועה, באתר TheMarker‏, 13 בינואר 2016
↑  אור רביד‏, כביש 531 נחנך: "תושבי הרצליה ורעננה כבר הרגישו הקלה בעומס", באתר וואלה, 29 בדצמבר 2016
↑  אסף זגריזק, מהלילה ממשיכים עם נתיבי איילון עד שפיים: "מעבירים את הפקק קדימה", באתר ynet, 4 באפריל 2017
↑  רועי רובינשטיין, הבטחה בחנוכת הכביש החדש: 17 דקות מרעננה למרכז ת"א, לא בשעות העומס, באתר ynet, 7 באוגוסט 2018
↑  רועי רובינשטיין, בשורה לנהגים: ממחר ניתן להתחבר לאיילון דרום כבר משפיים, באתר ynet, 13 בדצמבר 2018
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987012856174805171
שולמית לפיד

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  9 בנובמבר 1934 (בת 90) ב' בכסלו ה'תרצ"ה בריטניה תל אביב, פלשתינה (א"י) 
 מדינה:  ישראל ישראל
 עיסוק:  סופרת, מחזאית
 מקום לימודים:  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 שפות היצירה:  עברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1965
 בן זוג:  יוסף לפיד
 צאצאים:  יאיר לפיד, מירב רוט 
 מספר צאצאים:  3 
 פרסים והוקרה:  פרס ניומן (1996)  פרס סטימצקי (2013)
 
שולמית לפיד (נולדה ב-9 בנובמבר 1934) היא סופרת ומחזאית ישראלית. כיהנה כיו"ר אגודת הסופרים העבריים בארץ ישראל ופרסמה ספרים (ביניהם ספרי ילדים), מחזות וסיפורים קצרים.