אליהו ונביאי הבעל בכרמל
עלילת הסיפור

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. חסר סיפור הרקע של הבצורת – בתחילת העלילה ובסופה.
לפי ספר מלכים א', פרק י"ח, הרקע לעימות היה מדיניותה של ממלכת ישראל לתמוך בפולחן הבעל – שנחשב לעבודה זרה ונאסר בתורה. מתוך רצון למגר זאת מעם ישראל, יזם אליהו הנביא עימות עם נביאי הבעל ואשרה. לא הוטלו הגבלות על שום צד בסכסוך. יושבי ממלכת ישראל, שימשו כקהל וכשופטים בעת ובעונה אחת, ולמעשה העימות היה בשבילם הדרך לבחירת צד בסכסוך.
המיקום הנבחר היה הר הכרמל. להרים יש מעמד דתי חשוב הן במקרא ובדת הישראלית הקדומה והן בדת הכנענית בכלל; הר הכרמל היה ידוע כהר קדוש כבר מימי תחותמס השלישי, ואולי מרומז גם בברכת משה לזבולון: ”עמים הר יקראו, שם יזבחו זבחי צדק, כי שפע ימים יינקו, ושפֻני טמוני חול” (דברים, ל"ג, י"ח–י"ט), ובעת העימות היה הגבול בין ממלכת ישראל וממלכת צור בעלות הברית.
לדעת יגאל בן-נון, הר הכרמל נבחר לשמש כמקום התרחשותה של התחרות בין ה' לבעל, ולא מזבח יוקרתי יותר באזור השומרון, מפני שהסיפור משקף מאבק טריטוריאלי בין האל הישראלי לבין בעל הצידוני, ובחירת תושבי האזור באחד משני האלים תעניק את הטריטוריה הזו לממלכתו של האל המנצח.
אליהו פתח את העימות בהצעה לשיטת הכרעה בין העמדות: העימות יוכרע לטובת הצד שאלוהיו יוריד אש מהשמים. ואכן, שיטת ההכרעה של אליהו התקבלה – הוחלט שכל צד ישתמש במזבח משלו ובפר משלו, כדי להוכיח שאלוהיו הוא האל האמיתי: ”וְיִתְּנוּ לָנוּ שְׁנַיִם פָּרִים וְיִבְחֲרוּ לָהֶם הַפָּר הָאֶחָד וִינַתְּחֻהוּ וְיָשִׂימוּ עַל הָעֵצִים, וְאֵשׁ לֹא יָשִׂימוּ; וַאֲנִי אֶעֱשֶׂה אֶת הַפָּר הָאֶחָד וְנָתַתִּי עַל הָעֵצִים, וְאֵשׁ לֹא אָשִׂים”.
לנביאי הבעל ניתנה הזכות להיות הראשונים לנסות להוריד אש מהשמים. בתחילה, הם ניסו לשכנע את הבעל במתינות יחסית: ”וַיִּקְחוּ אֶת הַפָּר אֲשֶׁר נָתַן לָהֶם וַיַּעֲשׂוּ וַיִּקְרְאוּ בְשֵׁם הַבַּעַל מֵהַבֹּקֶר וְעַד הַצָּהֳרַיִם לֵאמֹר הַבַּעַל עֲנֵנוּ, וְאֵין קוֹל וְאֵין עֹנֶה; וַיְפַסְּחוּ, עַל הַמִּזְבֵּחַ אֲשֶׁר עָשָׂה”. כשהגיע הצהרים, החל אליהו להתל בהם ואמר להם בסרקזם שעליהם לקרוא לבעל בקול גדול כדי להסב את תשומת לבו מעיסוקיו האחרים. נביאי הבעל קבלו את דבריו ברצינות, ואכן קראו בקול גדול. וכדי להגביר את ההשפעה, גם שרטו שריטות בגופם כמנהג עובדי הבעל, ובכל זאת: ”וַיִּתְנַבְּאוּ, עַד לַעֲלוֹת הַמִּנְחָה; וְאֵין קוֹל וְאֵין עֹנֶה וְאֵין קָשֶׁב”.
בשלב זה, הגיע תורו של אליהו לנסות ולהוריד אש מהשמים. קודם כל, הוא הכין מזבח לירידת האש: ”וַיִּקַּח אֵלִיָּהוּ שְׁתֵּים עֶשְׂרֵה אֲבָנִים, כְּמִסְפַּר שִׁבְטֵי בְנֵי יַעֲקֹב; אֲשֶׁר הָיָה דְבַר ה' אֵלָיו לֵאמֹר, יִשְׂרָאֵל יִהְיֶה שְׁמֶךָ. וַיִּבְנֶה אֶת הָאֲבָנִים מִזְבֵּחַ בְּשֵׁם ה'”. בנוסף, בנה אליהו סביב למזבח תעלה בשטח של בית סאתים. לאחר שהניח את העצים והפר על המזבח, יצק על המזבח ועל התעלה מים, והתפלל: ”וַיֹּאמֶר מִלְאוּ אַרְבָּעָה כַדִּים מַיִם, וְיִצְקוּ עַל הָעֹלָה וְעַל הָעֵצִים; וַיֹּאמֶר שְׁנוּ וַיִּשְׁנוּ, וַיֹּאמֶר שַׁלֵּשׁוּ וַיְשַׁלֵּשׁוּ. וַיֵּלְכוּ הַמַּיִם, סָבִיב לַמִּזְבֵּחַ; וְגַם אֶת הַתְּעָלָה מִלֵּא מָיִם. וַיְהִי בַּעֲלוֹת הַמִּנְחָה וַיִּגַּשׁ אֵלִיָּהוּ הַנָּבִיא וַיֹּאמַר ה' אֱלֹהֵי אַבְרָהָם יִצְחָק וְיִשְׂרָאֵל, הַיּוֹם יִוָּדַע כִּי אַתָּה אֱלֹהִים בְּיִשְׂרָאֵל וַאֲנִי עַבְדֶּךָ; וּבִדְבָרְךָ עָשִׂיתִי, אֵת כָּל הַדְּבָרִים הָאֵלֶּה. עֲנֵנִי ה' עֲנֵנִי, וְיֵדְעוּ הָעָם הַזֶּה, כִּי אַתָּה ה' הָאֱלֹהִים; וְאַתָּה הֲסִבֹּתָ אֶת לִבָּם אֲחֹרַנִּית”.
ה' נענה לתפילת אליהו, והוריד אש מהשמים ששרפה את הפר, עצי המזבח, המזבח ומי התעלה. לפי המקרא, לאחר שהעימות הסתיים בניצחונו של אליהו, העם השתחווה והצהיר על אמונתו ודבקותו בה' אלוהיו. אליהו ציווה את העם לתפוס את נביאי הבעל. העם תפס את כולם, אליהו הוריד אותם אל נחל קישון ושם טבח בנביאים.