stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
גורדיאנוס הראשון
קורות חייו > ילדות

ידוע כי הוא היה בן למשפחה ממעמד הפרשים (לטינית: ordo equester) שהיה אחד משני המעמדות העליונים ברפובליקה הרומית ובראשית ימי האימפריה הרומית. תחילית שמו "מרקוס אנטוניוס" מעידה כי משפחתו קיבלה מעמד של אזרחות רומית על ידי מרקוס אנטוניוס או מי מהמקורבים לו ושמו מעיד כי מוצא משפחתו היה מאנטוליה ייתכן כי מקפדוקיה. על פי ההיסטוריה אוגוסטה הוא נולד לאזרחית רומית בשם אולפיה גורדיאנה (Ulpia Gordiana) ולסנטור מאסיוס מארולוס (Maecius Marullus). היסטוריונים מאוחרים קבעו כי פרטים ביוגרפיים אלו אינם נכונים.
עד לתפיסת כס הקיסר

על פי ההיסטוריה אוגוסטה היה גורדיאנוס הראשון נשוי לאשה אזרחית רומא בשם פביה אורסטילה (Fabia Orestilla), ההיסטוריונים הרומים מתארים את אילן היוחסין שלה כצאצאית של הקיסרים אנטונינוס פיוס ומרקוס אורליוס, גם מידע זה נפסל כלא נכון על ידי היסטוריונים מאוחרים. היא נפטרה לפני שנת 238. ככל הידוע נולדו לגורדיאנוס הראשון ואשתו 2 צאצאים לפחות, בן שנשא את שם אביו מרקוס אנטוניוס גורדיאנוס סמפרוניאנוס רומנוס אפריקנוס אוגוסטוס (Marcus Antonius Gordianus Sempronianus Romanus Africanus Augustus) ונולד ככל הנראה בשנת 192 ובת בשם אנטוניה גורדיאנה (אמו של הקיסר גורדיאנוס השלישי) שנולדה ככל הנראה בשנת 201.
גורדיאנוס הראשון נשא במספר תפקידים רשמיים, הוא פיקד על הלגיון הרביעי "הסקיתי" ששימש חיל מצב בפרובינקית סוריה ושימש כמושל הפרובינציה בריטניה בשנת 216, שמו נמחק מכתובות מתקופת שלטונו שנמצאו בבריטניה, עובדה העשויה להצביע על אי שביעות רצונו של הקיסר ממעשיו של גורדיאנוס. הוא נשא בתפקיד איידיל - מגיסטראט שהיה אחראי על ענייניה המוניציפליים של העיר רומא וזכה לפופולריות בזכות משחקים ומופעים פומביים שיזם וערך. אורח חייו הצנוע והמסוגר הגן עליו מתשומת לבו וקנאתו של הקיסר קרקלה ונאמנותו לקיסר הופגנה בפומבי בפואמה בשם "Antoninias", שכתב לכבודו. בתקופת שלטונו של הקיסר אלאגבאלוס הוא התמנה לקונסול "ממלא מקום" (Suffect Consul) והחל בקריירה פוליטית בשלב מאוחר יחסית בחייו. גישתו העניינית וחוסר העניין בתככים פוליטיים איפשר לו לשמור על מעמדו החברתי והפוליטי ולשמור על רכושו במהלך השלטון הכאוטי של השושלת הסוורנטית. איש הרוח היווני-רומי פילוסטרטוס הקדיש את עבודתו "חיי הסופיסטים" לגורדיאנוס.
בשנת 235, במהלך שלטונו של אלכסנדר סוורוס זכה גורדיאנוס במשרת המושל בפועל של הפרובינקיה אפריקה אך בטרם החל בתפקידו כפרומגיסטראט נהרג הקיסר אלכסנדר סוורוס בידי מקסימינוס התראקי (Maximinus Thrax) שתפס את השלטון ומינה מושל אחר לפרובינקיה אפריקה.
עלייתו לשלטון ומותו > הכתרתו עם גורדיאנוס השני

מקסימינוס היה שליט לא פופולרי ובשנת 238 פרץ מרד בפרובינקיה אפריקה, שתחילה כוון כנגד המושל מטעמו של מקסימינוס ועם מותו של הלה פנו בני האצולה המקומית ודרשו שייקח על עצמו את משרת הקיסר, גורדיאנוס סירב תחילה בטענה שהוא זקן מדי אך ביום 22 במרץ הוא נטל על עצמו את המשרה המסוכנת של קיסר רומא בתנאי שבנו מרקוס אנטוניוס גורדיאנוס ימשול לצידו בשם גורדיאנוס השני. ימים מספר לאחר מכן הוא נכנס בשערי העיר קרתגו וזכה מיידית לתמיכה גורפת של האוכלוסייה וההנהגה המקומית.
גורדיאנוס שלח משלחת בראשות פובליוס ליסיניוס ולריאנוס (לימים הקיסר ולריאנוס) לסנאט ברומא וביום 2 באפריל הוא ובנו הוכרזו כקיסרים וזכו לתואר אַוּגוּסְטוּס (בלטינית: "הנשגב" או "הנעלה"). מקסימינוס שהה באותה עת עם הלגיונות הנאמנים לו בסִירְמִיוּם אסף את חילו והחל לעלות על רומא במטרה להחזיר לידיו את השלטון.
עלייתו לשלטון ומותו > קרב קרתגו

גורדיאנוס שהחזיק בתואר היה חסר צבא שיעמוד לצידו ונשען על כוחן של מיליציות מקומיות. הלגיון היחיד באפריקה הלגיון השלישי "אוגוסטה", היה תחת פיקודו של מושל נומידיה שתמך במקסימינוס בעיקר בגלל עוינות ארוכת שנים לגורדיאנוס, ובחר לנצל את ההזדמנות ולהתעמת עם הקיסרים לבית גורדיאנוס. הצבאות נפגשו בסמוך לעיר קרתגו. הלגיון הרומי הביס ללא תנאי את צבא של מיליציות לא מאומנות ולא מצוידות של תושבים מקומיים בפיקודו של גורדיאנוס השני שעמד מולו. בתום יום הקרב נהרג גורדיאנוס השני ואביו גורדיאנוס הראשון התאבד בתליה לאחר שקיבל את החדשות המרות.
הסנאט הרומי, שקשר את גורלו עם גורל הקיסרים גורדיאנוס ומול מקסימינוס שעתה היה בתנועה עם צבא אל רומא מינה את פופיאנוס ובלבינוס כקיסרים בתקווה שהם יצליחו להכריע את הכף. למרות זאת בסוף שנת 238 היה נכדו של גורדיאנוס הראשון - גורדיאנוס השלישי הקיסר הנבחר.
וילה גורדיאני

אחוזת המשפחה, שהייתה ידועה בעושרה שימשה כביתם של שלושת הקיסרים לבית המשפחה. על השטח הגדול נבנו מספר מבנים על ידי בעליו השונים. שרידיו של בית המידות של משפחת גורדיאנוס נמצא עד היום בפארק אך הוא ברובו מכוסה ולא נחפר. האחוזה הידועה כ"וילה גורדיאני" (Villa Gordiani) שוכנת ברומא לצד הדרך הרומאית ויה פרנסטינה (Via Praenestina) באתר נמצאים מספר שרידים מתקופות שונות ובהם פורטיקו - מבנה שער מקורה הנישא על ידי 200 עמודים, בזיליקות ומרחצאות. בשנות ה-60 של המאה העשרים שוקם האתר והוא משמש כפארק ארכאולוגי.
המבנה הידוע בשם מאוזולאום.
שני שרידים "המבנה המתומן" "ומגדל העבדים".
פינה נוספת בגן.
מגדל העבדים (Tor de 'Schiavi). מבנה מהמאה ה-13 מעל מבנה הכניסה המקורי.
לקריאה נוספת

היסטוריה אוגוסטה: הקיסרים החיילים. תרגם מלטינית, הוסיף מבוא והערות דוד גולן. ירושלים, הוצאת ספרים ע"ש י"ל מאגנס, 2014. מבוא: הגורדיאנים, עמ' 21–24; גורדיאנוס הזקן, עמ' 97–114.
משה עמית, תולדות הקיסרות הרומית, ירושלים: הוצאת ספרים ע"ש י"ל מאגנס, 2002 (הספר בקטלוג ULI)
אדוארד גיבון, שקיעתה ונפילתה של הקיסרות הרומאית, עברית: אריה ענבי, הוצאת "ספרי זהב", תל אביב, 1955.
מטבע של גורדיאנוס השני המציג אותו כמפקד צבאי
בנימין לוי

ערך זה עוסק ביהודי הראשון שזכה במדליית הכבוד האמריקאית. אם התכוונתם למפקד הבריגדה היהודית, ראו .
| --- | --- |

 לידה:  22 בפברואר 1845 ניו יורק
 פטירה:  20 ביולי 1921 (בגיל 76) ברוקלין, ניו יורק
 מקום קבורה:  בית הקברות סייפרס הילז 
 מדינה:  ארצות הברית 
 השתייכות:  צבא ארצות הברית
 תקופת הפעילות:  20 באוקטובר 1861 – מאי 1864 (כשנתיים)
 דרגה:  סמל (אנ')
 תפקידים בשירות
 מתופף צבאי
 פעולות ומבצעים
 קרב גלנדייל, וירג'יניה, מערכת חצי האי   קרב השממה
 עיטורים
   מדליית הכבוד
 
בנימין בנט לוי (באנגלית: Benjamin Bennett Levy;‏ 22 בפברואר 1845 - 20 ביולי 1921) היה טוראי (לאחר מכן סמל (אנ')) יהודי בצבא הצפון במלחמת האזרחים האמריקאית. היהודי הראשון שזכה במדליית הכבוד, המדליה הצבאית האמריקאית הגבוהה ביותר.
קורות חיים

לוי נולד ב-1845 בניו יורק. התגייס לצבא הצפון, יחידת המתנדבים הרגלים הראשונה של ניו יורק, ב-20 באוקטובר 1861, בהיותו בן 16 וחצי בלבד ומונה למתופף צבאי של היחידה. אחיו הצעיר רוברט התגייס גם הוא כעבור זמן קצר, ליחידת הרגלים השביעית של מתנדבי ניו יורק ומונה אף הוא, שם, למתופף צבאי של היחידה.
סך הכל שירת לוי ביחידה הראשונה של ניו יורק, כשנתיים, במרוצתם הועלה לדרגת סמל. השתחרר עם פרוק היחידה כולה ב-25 במאי 1863.
סמוך לאחר שחרורו, חזר והתנדב לצבא הצפון, ליחידת הרגלים ה-40 של ניו יורק. בקרב המכונה Battle of the Wilderness, הקרב הראשון בין הגנרל יוליסס גרנט לגנרל לי, בתחילת מאי 1864, בסביבות פרדריקסבורג, וירג'יניה, הוא נפצע ובעקבות זאת שוחרר מהצבא סופית.
נישא לאוליב א. לוי (1849–1907). נפטר ב-1921 בברוקלין, ניו יורק.
מדליית הכבוד

בין מרץ ליולי 1862 התנהל הקרב הגדול הראשון של הזירה המזרחית של מלחמת האזרחים האמריקאית, מערכת חצי האי, בין כוחות הצפון בפיקודו של הגנרל ג'ורג' מקללן, לכוחות הדרום בפיקודו של הגנרל רוברט אי. לי. הקרב התנהל בסביבות ריצ'מונד וירג'יניה ובסיומו נחל הצפון מפלה קשה. כחלק ממערכה כוללת זו, בין ה-25 ביוני ל-1 ביולי 1862 נוהלו "קרבות שבעת הימים", בין שני הצבאות ובמסגרת ספציפית זו, ב-30 ביוני 1862 אירע הקרב על גלנדייל, וירג'יניה, בעקבותיו קיבל המתופף הצעיר טוראי לוי, בן ה-17 את מדליית הכבוד:
תוך כדי קרב קודם נפגע התוף של לוי. הוא לקח את רובהו של אחד הלוחמים שחלה והצטרף לקרב עצמו, כלוחם. נושא הדגל בקרבות אלה היה מטרה מרכזית ליריות האויב. בהמשך הקרב, כשנפל נושא הדגל, הרים לוי את הדגל במקומו והמשיך לנוע עם הדגל תחת אש אויב כבדה ומנע בכך את תפישתו בידי האויב ודמורליזציה של היחידה כולה, תוך סיכון חייו באופן ממשי.
באזור קרב גלנדייל הציבה מדינת וירג'יניה שלט זיכרון בו מתואר ומונצח מעשה הגבורה של לוי.
את מדליית הכבוד עצמה קיבל לוי רק ב-1 במרץ 1865, כחודש לפני תום המלחמה.
ראו גם

יהדות ארצות הברית
מדליית הכבוד
אוריה לוי
פרדריק סלומון
הערות שוליים

↑  המצבה על קברם של לוי, אשתו ובתם, באתר Find a Grave
↑  רשומות יחידת הרגלים המתנדבים הראשונה של ניו יורק, ויחידות נוספות, כפי שהוגשו לבית המחוקקים של ניו יורק ב-16 בינואר 1899
נלנדה

נלנדה (בסנסקריט: नालंदा, מבוטא [naːlən̪d̪aː]) הייתה אוניברסיטה בודהיסטית ידועה בממלכה העתיקה מגדהה (ביהר של ימינו) בהודו, ששכנה ליד העיר ראג'גריה (כיום העיר ראג'גיר (אנ')) וכ-90 קילומטרים מדרום-מזרח לפטאליפוטרה (כיום פטנה). היה זה אחד ממרכזי הלמידה הגדולים בעולם משנת 427 עד שנת 1197. נלנדה הוקמה בתקופת ממלכת גופטה, ונתמכה על ידי מספר רב של פטרונים הודים וכמה פטרונים מג'אווה, בודהיסטים וגם שאינם בודהיסטים. במשך כ-750 שנה כלל הסגל שלה כמה מהחוקרים הנערצים ביותר של בודהיזם מזרם המהאיאנה. בנלנדה מהאוויהרה נלמדו שש אסכולות ופילוסופיות בודהיסטיות גדולות כמו יוגאצ'רה (אנ') וסרווסטיוודה (אנ'), הוודות ההינדיות ושש הפילוסופיות (אנ') שלהן, כמו גם נושאים כמו דקדוק, רפואה, לוגיקה ומתמטיקה. האוניברסיטה הייתה גם מקור מרכזי ל-657 הטקסטים הסנסקריטיים שהובאו על ידי הצליין הבודהיסטי הסיני והנוסע שׂוֵאנְדְזָאנְג ו-400 הטקסטים הסנסקריטיים שהובאו על ידי ייג'ינג (אנ') לסין במאה השביעית, שהשפיעו על הבודהיזם המזרח אסיאתי. האוניברסיטה נבזזה ונהרסה על ידי חייליו של מוחמד בין בחטיאר ח'לג'י (אנ'), שוחזרה חלקית לאחר מכן, והמשיכה להתקיים עד שנת 1400 בערך. כיום זהו אתר מורשת עולמית של אונסק"ו.
בשנת 2010 קיבלה ממשלת הודו החלטה להחיות את האוניברסיטה המפורסמת, כמכון עכשווי בינלאומי, אוניברסיטת נלנדה (אנ'), הוקמה בראג'גיר. היא מתוארת על ידי הממשלה כ"מכון בעל חשיבות לאומית".
מיקום

נלנדה שוכנת כ-16 קילומטרים מצפון לעיר ראג'גיר וכ-90 קילומטרים דרומית-מזרחית לפטנה, ומחוברת באמצעות כבישים מספר NH 31‏, NH 20 ו-120NH לרשת הכבישים בהודו. היא נמצאת כ-80 קילומטרים צפונית-מזרחית לבודהגאיה – אתר בודהיסטי חשוב נוסף בביהר. האתר הארכאולוגי של נלנדה משתרע על שטח גדול מצפון-מערב לכפר ברגאון (נלנדה), והוא נמצא בין האגמים ההיסטוריים מעשה ידי אדם גידי, פנאשוקאר ואינדראפושקראני. על הגדה הדרומית של אגם אינדראפושקרני נמצאת נאווה נלנדה מהאוויהרה (Nava Nalanda Mahavihara) – אוניברסיטה שהוקמה לזכרה.
אטימולוגיה

לדברי שׂוֵאנְדְזָאנְג, עולה לרגל סיני מתקופת שושלת טאנג בתחילת המאה השביעית, המסורת המקומית מסבירה כי השם נלנדה בא מנאגה – אלוהות דמוית נחש בדתות ההודיות – ששמה היה נלנדה. הוא מציע משמעות חלופית "צדקה ללא הפסקה", מ"נא-אלאם-דה"; אולם פיצול זה אינו אומר זאת. הירננד ססטרי (Hiranand Sastri), ארכאולוג שעמד בראש חפירת האתר, מייחס את השם לשפע הנאלים (גבעולי הלוטוס) באזור ושיער כי אז השם נלנדה ייצג את "נותן גבעולי הלוטוס".
בכמה מקורות טיבטיים, כולל יצירתו של טרנאתה (אנ') מהמאה ה-17, מכונה נלנדה בשם נלנדרה (Nalendra), ונראה שגם בשמות נאלה, נלאקה, נלאקאגרמה שנמצאו בספרות הטיבטית.
היסטוריה > היסטוריה מוקדמת (1300 לפנה"ס – 300 לספירה)

ההיסטוריה של נלנדה באלף הראשון לפנה"ס מקושרת לעיר הסמוכה ראג'אגריה (ראג'גיר של ימינו) – בירת מגדהה ועל דרכי הסחר של הודו העתיקה. טקסטים בודהיסטיים מוקדמים מציינים כי בודהה ביקר בעיר הסמוכה לראג'אגריה שנקרא נלנדה במסעות המוקדמים שלו. הוא נשא הרצאות בחורשת מנגו סמוכה בשם פאבריקה ואחד משני תלמידיו הראשיים, שריפוטרה (אנ'), נולד באזור ומאוחר יותר הגיע שם לנירוואנה. טקסטים בודהיסטים אלה נכתבו מאות שנים לאחר מותו של הבודהה, אינם תואמים לא בשם ולא במיקום היחסי. לדוגמה, טקסטים כגון Mahasudassana Jataka קובעים כי Nalaka או Nalakagrama שוכנת כיוג'אנה (16 קילומטרים) מראג'אגריה, בעוד טקסטים כמו Mahavastu קוראים למקום Nalanda-gramaka וקובעים כי הוא שוכן במרחק של חצי יוג'אנה משם. טקסט בודהיסטי Nikayasamgraha אכן קובע שהקיסר אשוקה מהאימפריה המאורית הקים ויהארה (מנזר) בנלנדה. עם זאת, חפירות ארכאולוגיות לא הניבו שרידים מתקופת אשוקה או בתקופה של 600 שנה לאחר מותו.
הטקסט Sutrakritanga של הג'ייניזם בפרק 2.7 קובע כי נלנדה היא "פרוור" של הבירה ראג'אגריה, יש בו מבנים רבים, וכאן בילה מאהאווירה (המאה השישית/החמישית לפנה"ס) ארבעה עשר ורשאות (varshas) – מונח המתייחס למקלט מסורתי במהלך המונסונים עבור הנזירים בדתות ההודיות. תיאור זה מאושר ב-Kalpasutra, טקסט נוסף של הג'ייניזם. עם זאת, מלבד האזכור של נלנדה, הטקסטים של הג'ייניזם אינם מספקים פרטים נוספים, והם גם נכתבו כמעט אלף שנה לאחר מותו של מאהאווירה. בדומה לטקסטים הבודהיסטים, הדבר עורר שאלות בנוגע לאמינות והאם הנלנדה הנוכחית זהה לזו שבטקסטים של הג'ייניזם. לדברי ההיסטוריון האמריקני הרטמוט שרפה (Hartmut Scharfe), אף על פי שהטקסטים הבודהיסטים והג'ייניים יוצרים בעיות בזיהוי מקום, "כמעט בטוח" שהנלנדה המודרנית קרובה לאתר אליו מתייחסים הטקסטים או שהיא זהה לו.
חפירות ארכאולוגיות באתרים הסמוכים לנלנדה, כמו אתר ג'ואפרדיה (Juafardih) במרחק של כ-3 קילומטרים משם, הניבו כלים שחורים ופריטים נוספים. הם תוארכו בפחמן-14 לשנת 1200 לפני הספירה. זה מצביע על כך שהיו יישובים באזור סביב נלנדה במגדהה מאות שנים לפני הולדת המהאווירה והבודהה.
היסטוריה > ביקור פאשיין (399–412)

הצליין הסיני פאשיין היה נזיר בודהיסטי שהגיע להודו כדי לרכוש טקסטים בודהיסטיים והשאיר אחריו ספר מסע. הוא בילה 10 שנים בהודו בתחילת המאה החמישית, נתן השראה לבודהיסטים סינים וקוריאנים אחרים לביקור בהודו במשך מאות שנים, וביקר באתרי עלייה לרגל בודהיסטים מרכזיים כולל אזור נלנדה. הוא מזכיר מנזרים ומונומנטים בודהיסטים רבים ברחבי הודו. עם זאת, הוא אינו מזכיר אף מנזר או אוניברסיטה בנלנדה אף על פי שחיפש טקסטים בסנסקריט ולקח חלק גדול מהם מאזורים אחרים של הודו חזרה לסין. בשילוב עם היעדר תגליות ארכאולוגיות של מונומנטים לפני 400 לספירה בנלנדה, השתיקה בביוגרפיה של פאשיין מעידה כי מנזר-אוניברסיטת נלנדה לא היה קיים בסביבות 400 לספירה.
היסטוריה > הקמה, ממלכת גופטה (300–550)

ההיסטוריה המתוארכת של נלנדה מתחילה במאה החמישית. חותם שהתגלתה באתר מזהה מלך בשם שאקרדיטיה (Śakrāditya) כמייסדה ומייחסת לו את יסודו של סנגהארמה (מנזר) באתר. טענה זו מאוששת על ידי הצליין הסיני שׂוֵאנְדְזָאנְג. במסורות ובטקסטים ההודיים כונו מלכים בשמות ובכינויים רבים. חוקרים כמו אנדראה פינקני (Andrea Pinkney) והרטמוט שרפה (Hartmut Scharfe) מסיקים כי שאקרדיטיה זהה לקומראגופטה הראשון (אנ'). הוא היה אחד המלכים בשושלת ההינדית של גופטה. יותר מכך, עדויות נומיסמטיות שהתגלו בנלנדה מאששות כי קומראגופטה הראשון היה הפטרון המייסד של אוניברסיטת מנזר נלנדה.
יורשיו, בודהאגופטה (אנ'), טתאגטאגופטה, בלאדיטיה (אנ') וואג'רה, הגדילו והרחיבו מאוחר יותר את המוסד על ידי בניית מנזרים ומקדשים נוספים. נלנדה פרחה לאורך המאות ה-5 וה-6 בתקופת שושלת גופטה. תרומות אלה מתקופת גופטה לנלנדה מאוששות על ידי חותמים בודהיסטים והינדיים רבים, יצירות אמנות, איקונוגרפיה וכתובות שהתגלו בנלנדה, שהן בסגנון גופטה ומתקופת גופטה. במהלך תקופה זו, מלכי גופטה לא היו הפטרונים היחידים של נלנדה. הם משקפים קהילה תומכת רחבה ומגוונת מבחינה דתית. דבר יוצא דופן, ציין שרפה, ש"תורמים רבים לא היו בודהיסטים; הסמלים על החותמים מראים את לקשמי, גנש, שיוולינגה ודורגה".
היסטוריה > התקופה אחרי ממלכת גופטה (550–600)

לאחר שקיעת שושלת גופטה, הפטרון הבולט ביותר של מהאווירה נלנדה היה הארשה (המכונה Śīlāditya בכמה טקסטים בודהיסטיים). הוא היה קיסר מהמאה השביעית שבירתו בקאנוג'י (אנ') (קניאקובג'ה). לדברי שוואנדזאנג, הארשה היה מלך הינדי מדור שלישי מהקאסטה ויישיה, שבנה ויהארות (מנזרים) בודהיסטיות מלכותיות, כמו גם שלושה מקדשים מלכותיים – בודהה, סוריה ושיווה, כולם באותו גודל. הוא טען (בערך 637 לספירה), ש"רצף ארוך של מלכים" בנה את נלנדה עד ש"השלם באמת מופלא לצפייה".
בהתאם למסורות ההודיות העתיקות לתמיכה במקדשים ומנזרים, כתובות שנמצאו בנלנדה מצביעות על כך שקיבלה מתנות, כולל הענקת כפרים ממלכים לתמיכה בפעולה של נלנדה. הראשה עצמו העניק 100 כפרים. הוא גם הורה ל-200 משקי בית מכל הכפרים האלה לספק לנזירים של המוסד את האספקה היומית הדרושה כגון אורז, חמאה וחלב. הוראה זו אפשרה לכלכל יותר מ-1,500 אנשי סגל ו-10,000 נזירים סטודנטים בנלנדה. אולם מספרים אלה עשויים להיות מוגזמים. הם אינם עולים בקנה אחד עם המספרים הנמוכים בהרבה (מעל ל-3,000) המופיעים בכתבים של ייג'ינג (אנ') ,צליין סיני נוסף שביקר בנלנדה כמה עשורים לאחר מכן. לדברי פרדריק אשר (Frederick M. Asher), היסטוריון אומנות אמריקני, אף על פי שהאתר שנחפר בנלנדה גדול ומספר הוויהארות שנמצאו מרשימות, הן פשוט אינן יכולות לתמוך ב-10,000 נזירים סטודנטים או יותר. המספר הכולל של החדרים המוכרים וגודלם הקטן הוא כזה שמספר הנזירים בוודאי היה נמוך בהרבה ממה שטען שוואנדזאנג או שאתר נלנדה היה גדול פי כמה ממה שחפירות רבות גילו וממה שתיאר שוואנדזאנג.
היסטוריה > הביקור של שוואנדזאנג (630–643)

הצליין הסיני שׂוֵאנְדְזָאנְג סייר סביב הודו בין בשנים 630–643, וביקר בנלנדה בפעם הראשונה בשנת 637 ולאחר מכן שוב בשנת 642, ובילה בסך הכל כשנתיים במנזר. הוא התקבל בברכה בנלנדה, שם קיבל את שמו ההודי מוקדשדווה ולמד בהנחיית שילאבהדרה, ראש המוסד באותה תקופה. הוא האמין שמטרת מסעו היבשתי המפרך להודו הושגה, שכן בשילאבהדרה מצא סוף סוף מורה שאין דומה לו שידריך אותו ביוגאצ'רה, אסכולה שהועברה אז רק באופן חלקי לסין. מלבד לימודי בודהיזם, הנזיר השתתף גם בקורסים בדקדוק, לוגיקה וסנסקריט, ובהמשך גם הרצה במהאוויהארה (מנזר גדול).
בתיאור המפורט של שהותו בנלנדה, הצליין מתאר את הנוף הנשקף מחלון מגוריו כך:
יתר על כן, המוסד כולו מוקף קיר לבנים, המקיף את כל המנזר מבחוץ. שער אחד נפתח אל המכללה הגדולה, ממנה מופרדים שמונה אולמות אחרים הניצבים באמצע (של הסנגהארמה). המגדלים המעוטרים בעושר, והצריחים דמויי הפיות, כמו פסגות גבעות מחודדות מתכנסים יחד. נראה כאילו המצפים אבדו באדים (של הבוקר), והחדרים העליונים מתנשאים מעל לעננים.
שוואנדזאנג חזר לסין עם 657 טקסטים בסנסקריט ו-150 שרידים שנישאו על גבי 20 סוסים ב-520 ארגזים. הוא תרגם 74 מהטקסטים בעצמו.
היסטוריה > הביקור של ייג'ינג (673–700)

בשלושים השנים שלאחר שובו של שוואנדזאנג לסין, ידוע שלא פחות מאחד עשר מטיילים מסין ומקוריאה ביקרו בנלנדה המפורסמת. אחד מאלה היה הצליין הסיני ייג'ינג (אנ'), שבניגוד למסלול היבשתי של פאשיין ושוואנדזאנג, בחר בנתיב הימי בדרום-מזרח אסיה וסרי לנקה. הוא הגיע בשנת 673 לספירה, ושהה בהודו ארבע עשרה שנים, מתוכן עשר שנים בילה בנלנדה. כשחזר לסין בשנת 695, היה עמו 400 טקסטים בסנסקריט שתורגמו לאחר מכן בסין.
שלא כמו קודמו, שוואנדזאנג, שתיאר גם את הגאוגרפיה והתרבות של הודו מהמאה השביעית, תיאורו של ייג'ינג מתרכז בעיקר במנהגי הבודהיזם בהודו ותיאורים מפורטים של המנהגים, החוקים והתקנות של הנזירים במנזר. בכרוניקה שלו מציין ייג'ינג כי הוקצו ההכנסות מ-200 כפרים (בניגוד ל-100 בתקופתו של שוואנדזאנג) לתחזוקה של נלנדה. הוא תיאר שיש שמונה ויהארות עם עד 300 תאים. לדבריו, למנזר נלנדה יש מספר נהלים וכללים יומיים של ניקאיה (אנ') לנזירים. הוא נותן דוגמאות רבות. בסעיף קטן אחד הוא מסביר כי במנזר עשר בריכות נהדרות. הבוקר מתחיל עם צלצול הגנטה (הפעמון). נזירים לוקחים את סדיני הרחצה והולכים לאחת הבריכות האלה. הם מתרחצים עם התחתונים, ואז יוצאים לאט כדי לא להפריע למישהו אחר. הם מנגבים את גופם, ואז נעטפים בסדין באורך 1.5 מטרים רגל וברוחב חצי מטר סביב המותניים, מחליפים את בגדיהם כשהעטיפה במקום. לאחר מכן שוטפים, סוחטים ומייבשים את הסדין. ההליך כולו, אומר ייג'ינג, מוסבר בנוהלי הבודהיסטים של ניקאיה. יש להתחיל את היום עם רחצה, אך הרחצה לאחר הארוחות אסורה. בנלנדה היו נהלים וטקסים יומיומיים של ניקאיה, כאלה שנקבעו לנזירים שחובה עליהם לקיים.
היסטוריה > צליינים קוריאנים וטיבטים (650–1400)

בנוסף לעולי הרגל הסינים, גם עולי רגל בודהיסטים מקוריאה ביקרו בהודו בערך באותו הזמן כמו שוואנדזאנג וייג'ינג. סיפורי המסע הסיניים אודות הודו נודעו במאה ה-19 ופורסמו היטב. לאחר אמצע המאה ה-20, נחשפו מסעות הצליינים הקוריאנים. לדוגמה, נזירים, כמו קיום-איק (Kyom-ik), החלו לבקר במנזרים הודים באמצע המאה ה-6. גם הם הביאו איתם בחזרה טקסטים הודים ותרגמו אותם, והפיקו 72 צ'ואן של טקסטים מתורגמים. באמצע המאה השביעית ביקר הנזיר היון-ג'ו (Hyon-jo) מממלכת שילה (אנ') בכמה מנזרים הודים, כולל שלוש שנים בנלנדה, את ביקורו אישר ייג'ינג. הוא שלח את תלמידיו היי-ריון (Hye-ryun) והיון-גאק (Hyon-gak) לנלנדה ללימודים, האחרון מת בנלנדה. הם אימצו שמות הודיים לאינטראקציה עם הסטודנטים האחרים; לדוגמה, היי-ריון היה ידוע בשם פראג'נווארמן וזה השם שנמצא ברשומות. על פי רישומים קוריאניים, נזירים ביקרו בהודו במהלך המאה התשיעית – למרות אתגרי המסע המפרך – כדי ללמוד במנזרים שונים, ונלנדה הייתה הנערצת ביותר.
במאה השביעית ואחריה הגיעו נזירים טיבטים כמו תונמי סמבהוטה לנלנדה ולמנזרים הודים אחרים כדי ללמוד, לא רק בודהיזם, אלא שפה, דקדוק וסנסקריט ונושאים אחרים. לזכות סמבהוטה יישום העקרונות של הסנסקריט ודקדוקו לשיפוץ השפה הטיבטית והכתב שלה. לאחר שובו הראשון של סמבהוטה מנלנדה, אימץ המלך הטיבטי את הבודהיזם והתחייב להפוך אותו לדת עמו. נזירים טיבטים גרו קרוב יותר לנפאל, סיקים ומזרח הודו, עם מסלול מסע פשוט יותר מהקוריאנים ומהאחרים. הטיבטים המשיכו לבקר במגדהה בתקופת שלטון שושלת פאלה, ומעבר לכך לאורך המאה ה-14, ובכך השתתפו בכור ההיתוך של הרעיונות בנלנדה ובמנזרים אחרים בביהר ובבנגל. עם זאת, לאחר המאה השמינית, שלט הבודהיזם של זרם הווג'ריאנה מונע האלים יותר ויותר בחילופי הרעיונות. לאחר הכיבוש האסלאמי, חורבנם וסופם של נלנדה, מנזרים אחרים והתרבות הבודהיסטית ממישורי ביהר ובנגל, זיכרון המותג של "נלנדה" נשאר הנערץ ביותר בטיבט. בשנת 1351 התחייבו הטיבטים לשחזר מנזר בלב טיבט, לאייש אותו עם נזירים מלומדים מבתי ספר בודהיסטים מגוונים, ולכנות אותו "מנזר נלנדה" לכבוד הנלנדה העתיקה, על פי הטקסט של האנאלים הכחולים (אנ') הוקם מוסד זה צפונית ללהאסה בשנת 1436 באמצעות מאמציו של רונגטון מאווה סנגה, שלאחר מכן התרחב במאה ה-15. כיום הוא נקרא נלנדה הטיבטית, להבדיל אותה מהאתר המקורי.
היסטוריה > אימפריית פאלה (750–1200)

אימפריית פאלה (אנ') התבססה באזורים המזרחיים של הודו באמצע המאה השמינית ושלטה בהם עד לרבע האחרון של המאה ה-12. הם היו שושלת בודהיסטית. עם זאת, תחת אימפריית פאלה, הוחלף הבודהיזם המסורתי של המהאיאנה של נלנדה שהיווה השראה לצליינים במזרח אסיה דוגמת שוואנדזאנג, על ידי מסורת הווג'ריאנה שהתפתחה מאוחר יותר, גרסה אזוטרית של הבודהיזם שבלטו בה מסורות הטנטרה, ארוטיקה ופנתאון של אלים. נלנדה המשיכה לקבל תמיכה מקיסרי אימפריית פאלה, אך הם העדיפו את הבודהיזם של זרם הווג'ריאנה והם יזמו בנייה של מנזרים חדשים רבים המבוססים על רעיונות המנדלה של הווג'ריאנה כגון אלה בג'אגדאלה, אודנטאפורה, מקדש פאהארפור וויקראמאשילה (אנ'). אודנטאפורה נוסדה על ידי גופאלה הראשון (אנ') מייסד אימפריית פאלה 9.7 קילומטרים בלבד מנלנדה. מנזרים מתחרים אלה, המרוחקים כמה קילומטרים בלבד מנלנדה, משכו אליהם כנראה מספר נזירים מלומדים מנלנדה.
כתובות, עדויות ספרותיות, חותמים ויצירות אמנות הרוסות שנחפרו באתר נלנדה מעידים על כך שנלנדה נשארה פעילה והמשיכה לשגשג תחת שלטון אימפריית פאלה. המלכים דרמאפאלה (אנ') ודוופאלה (אנ') היו פטרונים פעילים. בחורבות נמצאו מספר פסלי מתכת מהמאה ה-9 המכילים התייחסויות לדוופאלה, כמו גם שתי כתובות בולטות. הראשונה, כתובת לוחית נחושת שנחשפה בנלנדה, מפרטת תרומה של המלך שאילנדרה (מסומטרה באינדונזיה של ימינו). מלך זה מאימפריית סריוויג'איה (אנ'), ש"נמשך על ידי המצוינות המרובות של נלנדה", בנה שם מנזר וביקש מדוופאלה להעניק הכנסה של חמישה כפרים לצורך אחזקתו, בקשה שהתקבלה. כתובת גוסראוואן היא כתובת נוספת מתקופתו של דוופאלה והיא מזכירה שהוא קיבל והפך לפטרון של חוקר ודות מלומד בשם ויראדווה שנבחר מאוחר יותר למנהל נלנדה.
כתובות שנוצרו בין המאות ה-9 וה-12 מעידות על מתנות ותמיכה לנלנדה בגין תחזוקת המנזר, כלכלת הנזירים, העתקת כתבי יד של מעלי דקל (הכרחיים לשימור בהתחשב באקלים הטרופי ההודי). כתובת אחת מזכירה גם את הרס ספריית כתבי היד של נלנדה בשרפה, ותמיכה בשיקום שלה. כתובת נוספת מהמאה ה-10 מצטטת את בהדרקרי ממסורת הסוטראנטיקס, המעידה על פעילותם של אסכולות בודהיזם מגוונות בנלנדה. כתובת נוספת של נלנדה מהמאה ה-11 מזכירה "כוננית ספרים מסתובבת".
כל עוד שקיסרי אימפריית פאלה המשיכו לתמוך בנלנדה, התהילה וההשפעה של נלנדה סייעו להם. ממלכת סריוויג'איה בדרום-מזרח אסיה שמרה על קשר ישיר עם נלנדה ועם אימפריית פאלה, ובכך השפיעה על אמנויות המאה ה-9 עד ה-12 בסומטרה, בג'אווה, בדרום תאילנד ובאזורים שסחרו באופן פעיל עם ממלכת סריוויג'איה. ההשפעה נמשכה גם לשושלת שיילנדרה (אנ') האינדונזית. הלוחות מארד מאינדונזיה מתקופה זו מראים את היצירתיות של אנשיה, אך הנושאים האיקונוגרפיים חופפים לאלה שנמצאים בנלנדה ובאזור הסמוך. נזירים מאינדונזיה, מיאנמר וחלקים אחרים של דרום-מזרח אסיה הגיעו לנלנדה במהלך שלטון אימפריית פאלה.
היסטוריה > הרס על ידי בחטיאר ח'לג'י (1200) > הרושם שיצר החורבן וההשפעה על מסורת הבודהיזם הטיבטי

המנהל האחרון של נלנדה, שאקיאשרי בהאדרה מקשמיר, ברח לטיבט בשנת 1204 בהזמנתו של המתרגם הטיבטי טרופו לוטאווה. חלק מספרי נלנדה ששרדו נלקחו על ידי נזירים שנמלטו לטיבט. הוא לקח איתו כמה מאסטרים הודים. המסורת הבודהיסטית הטיבטית נחשבת כהמשך למסורת נלנדה. הדלאי לאמה ציין: ”הבודהיזם הטיבטי אינו המצאה של הטיבטים. במקום זאת, די ברור שזה נובע מהשושלת הטהורה של המסורת של מנזר נלנדה. המאסטר נגרג'ונה הגיע ממוסד זה, וכך גם פילוסופים ולוגיקנים חשובים אחרים ...”. הדלאי לאמה מתייחס לעצמו כמי שממשיך את השושלת של 17 המאסטרים של נלנדה.
היסטוריה > תחת חברת הודו המזרחית הבריטית והאימפריה הבריטית (1800–1947)

לאחר שקיעתה נשכחה נלנדה במידה רבה עד שהרופא הסקוטי פרנסיס ביוקנן-המילטון (אנ'), שתרם תרומה משמעותית כגאוגרף, זואולוג ובוטנאי בעת שהתגורר בהודו, סקר את האתר בשנים 1811–1812 לאחר שהמקומיים בסביבה הפנו את תשומת לבו למכלול עצום של חורבות באזור. עם זאת, הוא לא קישר את תלוליות האדמה והחורבות לנלנדה המפורסמת. קשר זה נקבע על ידי מייג'ור מרקהאם קיטו (Markham Kittoe) בשנת 1847. אלכסנדר קנינגהם (אנ'), מהנדס בריטי שהקים את הסקר הארכאולוגי של הודו ערך סקר רשמי בשנים 1861–1862. חפירה שיטתית של ההריסות על ידי הסקר הארכאולוגי של הודו לא החלה לפני 1915 והסתיימה בשנת 1937.