stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אפי עידן
ביוגרפיה

נולד בחיפה, גדל והתחנך בשכונת נווה שאנן. ביולי 1979 התגייס לצה"ל לחטיבת גולני. בגולני עבר עידן מסלול הכשרה כלוחם וכן עבר קורס מ"כים חי"ר. עם תום המסלול יצא בזימון מהיר לקורס קציני חי"ר. עם סיום הקורס שב לחטיבה, מונה למפקד מחלקה ולחם במלחמת לבנון הראשונה. בשנת 1983 מונה למפקד פלוגה בגולני. לאחר מכן היה עידן מפקד האימון המתקדם של החטיבה וסגן מפקד גדוד 12. בשנת 1990 הועלה לדרגת סא"ל ומונה למפקד גדוד 12 (ברק). לאחר מכן שימש עידן כסגן מפקד חטיבת גולני. בקיץ 1995 קיבל דרגת אלוף-משנה ומונה למח"ט בנימין (גזרת רמאללה). תקופה זו אופיינה ביישום הסכמי אוסלו ב' שכללה היערכות מחדש באיו"ש וכן את אירועי "ברזל לוהט" בעקבות פתיחת מנהרת הכותל, שהחלו במחסום הערק מדרום לרמאללה. שימש בתפקידו עד שנת 1997. בין השנים 1997–1999 שימש מפקד חטיבת ירושלים ובמקביל מפקד מרכז אימוני החי"ר בצאלים.
בקיץ 2000 החל לשמש בתפקיד מפקד בית הספר למ"כים ומקצועות החי"ר. לאחר מספר חודשים פרצה האינתיפאדה השנייה. החטיבה בפיקודו הייתה הראשונה שהופעלה למשימה חטיבתית, ובהמשך הקימה את החטיבה המרכזית ברצועת עזה. מאוחר יותר פיקד על מבצעים חטיבתיים ברצועת עזה וכן ב"חומת מגן" באיו"ש.
בשנת 2003 שירת תקופה קצרה כסגן מפקד אוגדת יהודה ולאחר מכן כפרויקטור המבצעי של מרחב התפר ועסק בגיבוש ומימוש התפיסה המבצעית. בינואר 2004 מונה למפקד עוצבת אדום, תקופה בה התעצמו האתגרים המבצעיים שהתבססו על תשתית ההברחות שהתפתחה לאורך שנים רבות. בתקופה זו גיבש תפיסה מבצעית שלמה להגנת גבולותיה הדרומיים של המדינה ובכלל זה תוכנית "שעון חול". מיד לאחר ההתנתקות החל בתפקיד ראש מטה פיקוד הדרום כאשר האתגר המרכזי היה ניהול ההיערכות מחדש של כוחות צה"ל מחוץ לרצועה.
תפקידו האחרון של עידן בצה"ל היה בשליחות מיוחדת לייעוץ אסטרטגי רב תחומי לצבא במדינה עם קשרים אסטרטגיים מיוחדים עם ישראל. עידן סיים שירותו הצבאי ביוני 2009.
למד באוניברסיטת חיפה, סיים תואר ראשון בכלכלה ותואר שני בהצטיינות במדע המדינה. בוגר המכללה לפיקוד של הצבא האמריקאי והמכללה לביטחון לאומי.
מאז שחרורו מצה"ל עוסק בייעוץ ביטחוני. מתגורר בזכרון יעקב, נשוי לליאור ואב לשני ילדים.
הערות שוליים

↑  חילופי מפקדים בעוצבה, ערב ערב, מקומו העיר אילת, גיליון 2118, ‏ 29.01.2004.
↑  עמוס הראל, הושלם סבב המינויים לדרגת תת אלוף, באתר הארץ, 10 באוגוסט 2004
↑  עמוס הראל, ארבעת מפקדי האוגדות שלחמו במלחמה לא יודחו, באתר הארץ, 29 באוקטובר 2006.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007397160805171
הרעלת ציאניד

| --- | --- |

יון ציאניד
 תחום:  רפואת חירום 
 גורם:  ציאניד 
 תסמינים:  פרכוס 
 טיפול:  נתרן תיוסולפט 
 קישורים ומאגרי מידע
 eMedicine:  814287 
 סיווגים
 ICD-10:  T65.0 
 
הרעלת ציאניד (באנגלית: Cyanide poisoning) יכולה לנבוע מחשיפה למספר צורות של ציאניד. תסמינים ראשוניים כוללים כאב ראש, סחרחורת, קצב לב מהיר, קוצר נשימה והקאות. תופעות לוואי נוספות כוללות פרכוס אפילפטי, קצב לב איטי, תת לחץ דם, אובדן הכרה ודום לב. הופעת התסמינים היא בדרך כלל מיידית. לטווח הארוך, אדם עלול לסבול מבעיות נוירולוגיות כתוצאה מחשיפה להרעלה מסוג זה.
ציאניד רעיל מכיל תרכובות של גז מימן ציאנידיומספר מלחים ציאנידיים. ההרעלה יחסית שכיחה בעקבות שאיפת עשן ממבנה העולה באש. הימצאות במקומות עבודה הכרוכה בהיחשפות לחומרים המשמשים להברקת מתכות, חומרי הדברה, זרעים מסוימים כמו אלה של משמש ותפוח, ונטילת תרופות כמו ניתרופרוסיד יכולים להיות גורמים נוספים להרעלה. בנוסף לכך, צורות נוזליות של ציאניד נספגות דרך העור. יוני ציאניד מעכבים את התהליך של הנשימה התאית, מה שמוביל לחוסר היכולת של רקמות הגוף להשתמש בחמצן.
האבחון הוא לעיתים קרובות קשה. זה יכול להתמצא אצל האדם, בעקבות שרפה בבית שהביאה לירידה ברמת ההכרה, לחץ דם נמוך, או ערך גבוה של חומצה לקטיתית בדם. רמת הציאניד בדם ניתנת למדידה, אומנם התהליך לוקח זמן. רמות של 0.5–1 מיליגרם לליטר הן רגילות, 1–2 mg/L הן ממוצעות, 2–3 mg/L הן חמורות, ויותר מ-3 mg/L, בדרך כלל, מובילות למוות.
אם נמצא חשד לחשיפה לציאניד מרעיל, נדרש פינוי מיידי והרחקת הנפגע מהמקור המזהם בנוסף לצורך בחיטוי של האזור המזוהם. הטיפול כולל טיפול תומך ומתן 100% חמצן. הידרוקסיקובלמין הוכח כנוגדן יעיל, ונחשב לטיפול ראשוני.[דרוש מקור] נתרן תיוסולפט יכול גם להיות טיפול מתאים. מבחינה היסטורית ציאניד שימש בהתאבדות המונית ורצח עם על ידי הנאצים.
סימנים וסימפטומים > חשיפה חריפה

ציאניד החודר לגוף בשאיפה עלול לגרום לתרדמת מלווה בפרכוסים, דום נשימה, דום לב,  בצקת ריאות, או מוות מיידי. במינון נמוך, אובדן ההכרה עשוי להיות מלווה בחולשה כללית, סחרחורות, כאבי ראש, ורטיגו, בלבול וקשיים בנשימה. בשלבים הראשונים של חוסר ההכרה, קצב הנשימה עשוי להאיץ. צבע העור האדום שהופך להיות כהה עלול להיות תופעת לוואי או תסמין של עירוי מוגבר של המוגלובין רווי בחמצן. ציאניד לא גורם ישירות לכיחלון. הציאניד קטלני לאדם גם במינונים נמוכים ביותר; כ-1.5 מ"ג חומר פעיל לכל ק"ג של משקל גוף.
סימנים וסימפטומים > חשיפה כרונית

חשיפה לרמות נמוכות יותר של ציאניד למשך תקופה ארוכה (למשל, לאחר שימוש מוגזם וממושך בשורשי קסבה כמקור המזון העיקרי באזורים טרופיים באפריקה) מביא לרמות גבוהות של ציאניד בדם, שיכולות לגרום חולשה, מגוון רחב של סימפטומים, כולל שיתוק קבוע, נגעים בעצבים, תפקוד לקוי של בלוטת התריס, והפלות. תופעות נוספות כוללות פגיעה בכבד ונזק בכליות.
גורמים

הרעלת ציאניד חריפה יכולה לנבוע כתוצאה משאיפת עשן משריפת מוצרי פולימר שמכילים ניטריל בחומר הגלם שלהם, כגון פוליאוריטן, או ויניל. זה גם יכול לנבוע כתוצאה של פירוק חמצן לתחמוצת החנקן וציאניד. חמצן עשוי לשמש במהלך הטיפול ביתר לחץ דם חמור.
בנוסף לשימוש בציאניד בתור חומר הדברה ומדביר-חרקים, הוא נמצא בעשן טבק ובעשן של בניין שרוף, וקיים בהרבה זרעים או גרעינים כגון אלה של שקדים, משמשים, תפוחים, תפוזים, מאכלים, כולל קסבה (הידוע גם בשם yuca או מניוק) ונצרי במבוק. ויטמין B12, בצורה של הידרוקסיקובלמין (מאוית גם hydroxycobalamin), עשוי להפחית את ההשפעות השליליות של חשיפה כרונית, ומחסור עלול להוביל לפגיעות בריאותיות בעקבות החשיפה.
מנגנון

הרעלת ציאניד היא סוג של היפוקסיה היסטוטוקסית מאחר שלתאים של האורגניזם אין את היכולת ליצור ATP, בעיקר בגלל מניעת התפקוד של אנזים במיטוכונדריה ציטוכרום סי אוקסידאז. ציאניד במהירות עובר מטבוליזם אל 2-אמינו-2-תיאזולין-4-חומצה קרבוקסילית ותיואצאניד, כולל תקופת מחצית חיים של כ- 10–30 דקות כמכניזם של הרעלה. תוך מספר שעות מבליעה בודדת, לא ניתן לאבחן ציאניד, הואיל וכולו עובר מטבוליזם, כל עוד האדם לא מת. (זיהוי ציאניד זמן ארוך אחרי הבליעה, יהיה אבחון מוטעה של אזעקת שווא). לתיאוציאניד זמן מחצית חיים ארוך יחסית, של מעל 24 שעות, ובדרך כלל הוא מסולק דרך הכליות. מידת ההרעלה של תיאוציאניד שווה בערך ל-0.01 ממידת ההרעלה של מולקולת האב, ציאניד.
אבחון

השיטות הישנות של גילוי כוללות מבחנים כגון מבחן כחול פרוסי, פירידין-ברביטורט וזמינותו וכן את טאורין קרינה פלואורסצנטית-HPLC אבל כמו כל מבחני קולורימתיק, ייתכנו טעויות של אזעקות שווא (אבחנה חיובית מוטעית). חמצון השומנים, חפץ של התקף לב מייצר דיאלדיהידים המגיבים בהצלבה עם פירידין-ברביטורט. בינתיים, המבחן טאורין-פלורסצנטיות-HPLC משמש לזיהוי ציאניד, זהה לבדיקה המשמשת כדי לזהות גלוטתיון בנוזל עמוד השדרה. לאחרונה, מבחני ציאניד ותיואציטין עולים בקנה אחד עם ספקטרומטריית מסה (LC/MS/MS), אשר נחשבים בדיקות ספציפיות. מאז, לציאניד יש מחצית חיים קצרים, מטבוליט ראשי, תיאוציאניד בדרך כלל נמדד כדי לקבוע את החשיפה.
ראו גם

ציאניד
הרעלה
מימן ציאנידי
תחמוצות חנקן
לקריאה נוספת

Cyanide poisoning in Thailand before and after establishment of the National Antidote Project, Sahaphume Srisuma, Aimon Pradoo, Panee Rittilert, Sunun Wongvisavakorn, Achara Tongpoo, Charuwan Sriapha, Wannapa Krairojananan, Netnapis Suchonwanich, Sumana Khomvilai & Winai Wananukul
Cyanide Poisoning,Rosen & Barkin's 5-Minute Emergency Medicine Consul
הערות שוליים

↑  Handbook of autopsy practice, 4th ed, Totowa, NJ: Springer, 2009
↑  Kurt Anseeuw, Nicolas Delvau, Guillermo Burillo-Putze, Fabio De Iaco, Cyanide poisoning by fire smoke inhalation: a European expert consensus, European Journal of Emergency Medicine: Official Journal of the European Society for Emergency Medicine 20, February 2013, עמ' 2–9 doi: 10.1097/MEJ.0b013e328357170b
↑  Jillian Hamel, A review of acute cyanide poisoning with a treatment update, Critical Care Nurse 31, February 2011, עמ' 72–81; quiz 82 doi: 10.4037/ccn2011799
↑  Health Canada, Health Canada, Guidelines for Canadian Drinking Water Quality: Guideline Technical Document – Cyanide, aem, ‏2008-10-06
↑  Altamir B. Sousa, Benito Soto-Blanco, José L. Guerra, Edna T. Kimura, Does prolonged oral exposure to cyanide promote hepatotoxicity and nephrotoxicity?, Toxicology 174, 2002-05-24, עמ' 87–95
↑  H. Manzano, A. Benedito de Sousa, B. Soto-Blanco, J. L. Guerra, Effects of long-term cyanide ingestion by pigs, Veterinary Research Communications 31, January 2007, עמ' 93–104 doi: 10.1007/s11259-006-3361-x
↑  "Sodium Nitroprusside Monograph for Professionals - Drugs.com". Drugs.com (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2018-03-18.
↑  R. F. Crampton, I. F. Gaunt, R. Harris, J. F. Knowles, Effects of low cobalamin diet and chronic cyanide toxicity in baboons, Toxicology 12, March 1979, עמ' 221–234
↑  Lappas, Nicholas T; Lappas, Courtney M (14 בנובמבר 2015). "Chapter 10: Methods of Detection, Identification, and Quantitation". Forensic Toxicology: Principles and Concepts (באנגלית). Elsevier Science. ISBN 978-0-12-800464-7. {{cite book}}:  (עזרה)
האיחוד האירופי

ערך זה עוסק בהתאגדות מדינות באירופה. אם התכוונתם למחתרת גרמנית אנטי-נאצית בתקופת מלחמת העולם השנייה, ראו .
.
האיחוד האירופי הוא איחוד פוליטי וכלכלי על-לאומי של 27 מדינות באירופה. שטחו הכולל של האיחוד הוא 4,233,255 קמ"ר, עם אוכלוסייה מוערכת של למעלה מחצי מיליארד תושבים. האיחוד האירופי מתואר לעיתים קרובות כישות פוליטית חסרת תקדים, המשלבת את המאפיינים של פדרציה וקונפדרציה כאחד.
בשנת 2020, תושבי המדינות החברות באיחוד האירופי היוו 5.8% מאוכלוסיית העולם וייצרו תמ"ג (תוצר מקומי גולמי נומינלי) של כ-16.6 טריליון דולר, כשישית מהתמ"ג העולמי. בנוסף, לכל מדינות האיחוד האירופי מלבד בולגריה יש מדד פיתוח אנושי גבוה מאוד לפי תוכנית הפיתוח של האו"ם (UNDP). אבן היסוד של האיחוד, איגוד המכס של האיחוד האירופי, סלל את הדרך להקמת השוק האירופאי האחיד המבוסס על מסגרת חוקית וחקיקה בסיסית החלה בכל המדינות החברות בעניינים, ורק בעניינים, בהם הסכימו המדינות לפעול כאחד. מדיניות האיחוד האירופי שואפת להבטיח חופש תנועה של אנשים, סחורות, שירותים והון בתוך השוק האירופי האחיד, לחוקק חקיקה בענייני המשפט והפנים, ולקיים מדיניות משותפת בנושאי סחר, חקלאות, דיג ופיתוח אזורי. ביקורת הדרכונים בוטלה עבור נסיעות בתוך אזור שנגן. גוש האירו הוא קבוצה המורכבת מ-20 מדינות החברות באיחוד האירופי שמיישמות את האיחוד הכלכלי במלואו ומשתמשות במטבע האירו כמטבע אחיד. באמצעות מדיניות החוץ והביטחון המשותפת, האיחוד פיתח תפקיד משמעותי ביחסי חוץ וביטחון. האיחוד מקיים משלחות דיפלומטיות קבועות ברחבי העולם ומייצג עצמו באו"ם, בארגון הסחר העולמי, ב-G7 וב-G20. בשל השפעתו הגלובלית, האיחוד האירופי תואר על ידי כמה חוקרים כמעצמת על בהתהוות.
האיחוד האירופי הוקם, יחד עם היכולת לקבל אזרחות באיחוד, כאשר אמנת מאסטריכט נכנסה לתוקף ב-1993, והתאגדה כיישות משפטית אחידה עם כניסתה לתוקף של אמנת ליסבון ב-2009. את תחילתו של האיחוד ניתן לייחס לשש המדינות "הפנימיות" (בלגיה, צרפת, איטליה, לוקסמבורג, הולנד ומערב גרמניה), שבתחילת האינטגרציה האירופית המודרנית ב-1948 סייעו להקים את האיחוד המערבי, קהילת הפחם והפלדה האירופית, הקהילה הכלכלית האירופית והסוכנות האטומית האירופית. גופים אלה הלכו והתאחדו, ובאופן משפטי האיחוד האירופי ירש אותם. בין השנים 1973 עד 2013 האיחוד גדל משמעותית והצטרפו אליו 22 מדינות נוספות.
בשנת 2012 הוענק לאיחוד האירופי פרס נובל לשלום. ב-2020, הפכה בריטניה למדינה החברה היחידה שעזבה את האיחוד האירופי. כיום, עשר מדינות שואפות או מנהלות משא ומתן להצטרף אליו.
היסטוריה > רקע: מלחמות העולם ואחריתן

אינטרנציונליזם וחזונות של אחדות אירופית היו קיימים הרבה לפני המאה ה-19, אך קודמו במיוחד כתגובה למלחמת העולם הראשונה ותוצאותיה. לאור המלחמה, בוצעו התקדמויות ראשוניות לרעיון האינטגרציה האירופית. בשנת 1920, ג'ון מיינרד קיינס הציע ליצור איחוד מכס אירופי לכלכלות האירופיות שנאבקו לאחר המלחמה, ובשנת 1923 נוסד הארגון הוותיק ביותר לאינטגרציה אירופית, האיחוד הפאן-אירופי, בראשותו של ריכרד ניקולאוס פון קודנהובה-קלרגי, שלימים ייסד ביוני 1947 את האיחוד הפרלמנטרי האירופי (EPU*, כראש ממשלת צרפת ומחסידי האיחוד הפאן-אירופי, נשא אריסטיד בריאן (חתן פרס נובל לשלום על הסכמי לוקרנו) נאום בחבר הלאומים בז'נבה ב-5 בספטמבר 1929 למען אירופה הפרדלית ועל מנת ליישב את האיבה הפרנקו-גרמנית ההיסטורית.
עם מלחמה נוספת בקנה מידה גדול שהתנהלה באירופה בשנות ה-30 של המאה ה-20 והפכה למלחמת העולם השנייה, היה צורך להסכים על השאלה מול מה להילחם ולמה. הסכם ראשון היה הצהרת ארמון סנט ג'יימס משנת 1941, כאשר המדינות המתנגדות למדינות הציר התכנסו בלונדון. הדבר הורחב על ידי האמנה האטלנטית משנת 1941, ביסוס בעלות הברית ומטרותיהן המשותפות. ההסכמים הנ"ל הובילו גל חדש של מוסדות בינלאומיים וגלובליים כמו האומות המאוחדות (1945) או הסכם ברטון-וודס (1944).
במהלך ועידת מוסקבה וועידת טהרן ב-1943, התוכנית להקים מוסדות משותפים לעולם שלאחר המלחמה החלו לעלות יותר ויותר לסדר היום. הדבר הוביל להחלטה בועידת יאלטה ב-1944 להקים ועדה מייעצת אירופית, שהוחלפה מאוחר יותר, לאחר הכניעה הגרמנית והסכם פוסטדאם ב-1945, על ידי מועצת שרי החוץ.
עד סוף המלחמה האינטגרציה האירופית נתפסה כתרופת נגד ללאומיות הקיצונית שגרמה למלחמה. ב-19 בספטמבר 1946 בנאום מוכר מאוד, וינסטון צ'רצ'יל חזר על קריאותיו מאז 1930 ל"איחוד אירופי" ו"מועצת אירופה". חודש לאחר מכן הוכרז על הקמת האיחוד הצרפתי על ידי הרפובליקה הצרפתית הרביעית, כדי לכוון את הדה-קולוניזציה של המושבות שלה כך שיהפכו לחלקים מקהילה אירופאית.
בשנת 1947 התגלה קרע הולך וגובר בין בנות הברית המערביות לבין ברית המועצות כתוצאה מהבחירות המזויפות לרשות המחוקקת הפולנית ב-1947, שהיוו הפרה גלויה של הסכם יאלטה. לאחר מכן, ב-12 במרץ 1947 הוכרזה דוקטרינת טרומן וב-4 במרץ 1947, על אמנת דנקרק בין צרפת לבריטניה לסיוע הדדי במקרה של תוקפנות צבאית עתידית נגד מי מהשתיים. הרציונל להסכם היה האיום של מתקפה צבאית עתידית, במיוחד כזו סובייטית, אם כי פורסמה על פי ההצהרות הרשמיות כהגנה מגרמניה.
מיד לאחר ההפיכה בפברואר 1948 של המפלגה הקומוניסטית בצ'כוסלובקיה, נערכה ועידת ששת המעצמות בלונדון, שהביאה לחרם הסובייטי על מועצת השליטה של בעלות הברית, אירוע המציין את תחילת המלחמה הקרה. שארית שנת 1948 סימנה את תחילתה של האינטגרציה האירופית הממוסדת.
היסטוריה > השנים הראשונות ואמנת פריז

שנת 1948 סימנה את תחילתה של האינטגרציה האירופית המודרנית הממוסדת. במרץ 1948, נחתם הסכם בריסל, שהקים את האיחוד המערבי (WU). בנוסף, הוקם הארגון לשיתוף פעולה כלכלי אירופי (OEEC), קודמו של ה-OECD, בשנת 1948 כדי לנהל את תוכנית מרשל, שהופעלה כתגובת נגד לקומקון - המועצה הכלכלית הסובייטית. קונגרס האג שהתקיים במאי 1948 היה רגע מרכזי באינטגרציה האירופית, שכן הוא הוביל להקמת קולג' אירופה, ובנוסף לייסודה של מועצת אירופה ב-5 במאי 1948 (כיום התאריך הנ"ל הוא יום אירופה). מועצת אירופה הייתה אחד המוסדות הראשונים שהפגישו את האומות הריבוניות של (אז מערביות בלבד) אירופה, ועוררו תקוות גדולות ודיונים קדחתניים בשנתיים הבאות להמשך אינטגרציה אירופית.
מאז, מועצת אירופה הפכה לפורום רחב להמשך שיתוף פעולה ונושאים משותפים, והביא למשל לחתימה על האמנה האירופית לזכויות אדם בשנת 1950. הצהרת שומאן שנחתמה ב-9 במאי 1950 (למחרת יום הניצחון החמישי באירופה) והחלטת שש מדינות (צרפת, בלגיה, הולנד, לוקסמבורג, מערב גרמניה ואיטליה) ללכת בעקבות שומאן ולנסח את אמנת פריז היו חיוניות להולדתם של מוסדות האיחוד האירופי. אמנה זו יצרה בשנת 1952 את קהילת הפחם והפלדה האירופית (ECSC), שהחליפה את הרשות לניהול אזור הרוהר, שהוקמה על ידי בעלות הברית המערביות בשנת 1949 כדי להסדיר את תעשיות הפחם והפלדה של אזור הרוהר במערב גרמניה. מגובה על ידי תוכנית מרשל עם כספים גדולים שהגיעו מארצות הברית מאז 1948, ה-ECSC הפך לארגון משמעותי, המאפשר פיתוח ואינטגרציה כלכלית אירופית והיה המקור של המוסדות העיקריים של האיחוד האירופי כמו הנציבות האירופית והפרלמנט. האבות המייסדים של האיחוד האירופי הבינו שפחם ופלדה הם שתי התעשיות החיוניות למלחמה, והאמינו שעל ידי קשירת התעשיות הלאומיות שלהם יחד, מלחמה עתידית בין מדינותיהם הפכה הרבה פחות סבירה. במקביל לשומאן, תוכנית פלבן משנת 1951 ניסתה אך לא הצליחה לקשור את מוסדות הקהילה האירופית המתפתחת תחת הקהילה הפוליטית האירופית, שאמורה לכלול גם את קהילת ביטחונית אירופית, חלופה להצטרפות גרמניה המערבית לנאט"ו שהוקמה ב-1949. בשנת 1954 הפכה האמנה המתוקנת של בריסל את האיחוד המערבי (WU) לאיחוד המערב אירופי (WEU). גרמניה המערבית הצטרפה בסופו של דבר הן ל-WEU והן לנאט"ו ב-1955, מה שגרם לברית המועצות ליצור את ברית ורשה ב-1955 כמסגרת לשליטה הצבאית שלה במדינות מרכז ומזרח אירופה.
היסטוריה > אמנת רומא (1958–1972)

בשנת 1957, בלגיה, צרפת, איטליה, לוקסמבורג, הולנד ומערב גרמניה חתמו על אמנת רומא, שיצר את הקהילה הכלכלית האירופית (EEC) והקים איחוד המכס האירופי. בנוסף, נחתם הסכם נוסף שיצר את סוכנות האטום האירופית (Euratom) לשיתוף פעולה בפיתוח כוח גרעיני. שתי האמנות נכנסו לתוקף בשנת 1958. למרות שהקהילה הכלכלית האירופית וסוכנות האטום האירופית נוצרו בנפרד מקהילת הפחם והפלדה (ה-ECSC), הם חלקו את אותם בתי המשפט ואספה משותפת. בראש ה-EEC עמד וולטר האלשטיין (נציבות האלשטיין) ובראשו של Euratom עמדו לואי ארמנד (נציבות ארמנד) ולאחר מכן אטיין הירש (נציבות הירש). ה-OEEC עבר בתורו רפורמה כאשר בשנת 1961 הפך לארגון לשיתוף פעולה ולפיתוח כלכלי, הוא ה-OECD, והחברות בו הורחבה למדינות מחוץ לאירופה, דוגמת ארצות הברית וקנדה. במהלך שנות ה-60 החלו להופיע מתחים, כאשר צרפת ביקשה להגביל את הכוח העל-לאומי המתהווה. אף על פי כן, בשנת 1965 הושג הסכם, וב-1 ביולי 1967 יצרה אמנת המיזוג מערכת יחידה של מוסדות לשלוש הקהילות, שכונו ביחד הקהילות האירופיות. ז'אן ריי עמד בראש הנציבות הממוזגת הראשונה (נציבות ריי).
היסטוריה > הרחבה ראשונה ושיתוף פעולה אירופי (1973–1993)

בשנת 1973 הורחבו הקהילות כך שיכללו את דנמרק (כולל גרינלנד), אירלנד ובריטניה. נורווגיה ניהלה משא ומתן להצטרפות באותו זמן, אך הבוחרים הנורווגים דחו את החברות במשאל עם. האוסטפוליטיק והדטאנט שלאחר מכן הובילו להקמת גוף כלל אירופי מלא ראשון, הוועידה לביטחון ושיתוף פעולה באירופה (CSCE), קודמתה של הארגון המודרני לביטחון ולשיתוף פעולה באירופה (OSCE). ב-1979 נערכו הבחירות הישירות הראשונות לפרלמנט האירופי. יוון הצטרפה בשנת 1981, בעוד בשנת 1985 עזבה גרילנד את הקהילות בעקבות מחלוקת על זכויות הדיג. במהלך אותה שנה, אמנת שנגן סללה את הדרך ליצירת גבולות פתוחים ללא ביקורת דרכונים בין רוב המדינות החברות וחלק מהמדינות שאינן חברות. בשנת 1986 נחתם החוק האירופי האחיד. פורטוגל וספרד הצטרפו ב-1986. ב-1990, לאחר נפילתו של הגוש המזרחי, הפכה מזרח גרמניה לשעבר לחלק מהקהילות כחלק מגרמניה המאוחדת.
היסטוריה > אמנות מאסטריכט, אמסטרדם וניס (1993–2004)

האיחוד האירופי הוקם באופן רשמי כאשר אמנת מאסטריכט - שאדריכליה העיקריים היו הורסט קלר, הלמוט קוהל ופרנסואה מיטראן - נכנסה לתוקף ב-1 בנובמבר 1993. עם הרחבה נוספת שתוכננה לכלול את המדינות הקומוניסטיות לשעבר של מרכז ומזרח אירופה, כמו גם קפריסין ומלטה, סוכמו ביוני 1993 קריטריוני קופנהגן, שהם הקריטריונים בהם צריכה לעמוד מדינה מועמדת כדי להצטרף לאיחוד. הרחבת האיחוד האירופי הציגה רמה חדשה של מורכבות ומחלוקת. ב-1995, אוסטריה, פינלנד ושוודיה הצטרפו לאיחוד האירופי.
ב-2002, שטרות ומטבעות אירו החליפו את המטבעות הלאומיים ב-12 מהמדינות החברות. מאז, גוש האירו גדל ומכיל כ-20 מדינות. מטבע האירו הפך למטבע הרזרבה השני בגודלו בעולם. בשנת 2004, האיחוד האירופי חווה את ההרחבה הגדולה ביותר שלו עד כה כאשר קפריסין, צ'כיה, אסטוניה, הונגריה, לטביה, ליטא, מלטה, פולין, סלובקיה וסלובניה הצטרפו לאיחוד.
היסטוריה > אמנת ליסבון והברקזיט (2004–הווה)

ב-2007 הפכו בולגריה ורומניה לחברות באיחוד האירופי. מאוחר יותר באותה שנה אימצה סלובניה את האירו ואחריה קפריסין ומלטה ב-2008, סלובקיה ב-2009, אסטוניה ב-2011, לטביה ב-2014 וליטא ב-2015.
ב-1 בדצמבר 2009, אמנת ליסבון נכנסה לתוקף ושיפרה היבטים רבים של האיחוד האירופי. במיוחד, היא שינתה את המבנה המשפטי של האיחוד האירופי וכללה את מיזוג שלושת עמודי התווך של האיחוד האירופי (הקהילות האירופיות הכלכליות לסוגן, מדיניות החוץ והביטחון המשותפת של האיחוד האירופי, ומדיניות החופש, החירות והצדק של האיחוד האירופי) לישות משפטית אחת בעלת אישיות משפטית. בנוסף יצרה האמנה נשיא קבוע למועצה האירופית, הראשון שבהם היה הרמן ואן רומפויי, וחיזקה את עמדת הנציב העליון של האיחוד לענייני חוץ ומדיניות ביטחון.
בשנת 2012, האיחוד האירופי קיבל את פרס נובל לשלום על כך ש"תרם לקידום השלום והפיוס, הדמוקרטיה וזכויות האדם באירופה". בשנת 2013 הפכה קרואטיה לחברה ה-28 באיחוד האירופי.
גרפיטי בלונדון נגד האיחוד הלאומי ובעד הברקזיט
החל משנת 2008, על רקע המיתון העולמי ומשבר החובות ביבשת, מתקשה האיחוד לקיים את כלכלתו. בתמונה: הפגנה באתונה נגד צעדי הצנע הכלכליים של ממשלת יוון
מתחילת שנות ה-2010, לכידות האיחוד האירופי נבחנה בכמה נושאים, כולל משבר חובות בחלק ממדינות גוש האירו, עלייה חדה בכמות המהגרים לאירופה מאפריקה ואסיה ופרישתה של בריטניה מהאיחוד האירופי. משאל העם בבריטניה על חברותה באיחוד האירופי נערך בשנת 2016, כאשר 51.9 אחוז מהמשתתפים הצביעו בעד עזיבה. בריטניה הודיעה רשמית למועצה האירופית על החלטתה לעזוב ב-29 במרץ 2017, ויזמה את הליך הנסיגה הרשמי ליציאה מהאיחוד האירופי. בעקבות התהליך, בריטניה עזבה את האיחוד האירופי ב-31 בינואר 2020, אם כי רוב תחומי החוק של האיחוד האירופי המשיכו לחול על בריטניה לתקופת מעבר שנמשכה עד 31 בדצמבר 2020.
הצטרפותה של קרואטיה לגוש האירו אושרה ביולי 2022 ונכנסה לתוקף בינואר 2023.
לאחר המשבר הכלכלי שנגרם על ידי מגפת הקורונה, מנהיגי האיחוד האירופי הסכימו לראשונה ליצור חוב משותף למימון תוכנית ההתאוששות האירופית הנקראת "הדור הבא של האיחוד האירופי" (NGEU).
ב-24 בפברואר 2022, לאחר אימונים מקיפים בגבולות אוקראינה, הצבא הרוסי פלש לאוקראינה והחל מלחמה בקנה מידה מלא. האיחוד האירופי הטיל סנקציות כבדות על רוסיה והסכים על חבילת סיוע צבאית מאוחדת לאוקראינה עבור נשק קטלני הממומן באמצעות ה-EPF (אנ') מחוץ לתקציב.
הכנת האיחוד להרחבה גדולה חדשה היא בראש סדר העדיפויות הפוליטי של האיחוד, במטרה להגיע למעל 35 מדינות חברות עד שנת 2030. נדונות רפורמות מוסדיות ותקציביות על מנת שהאיחוד יהיה מוכן לחברות החדשות.
פוליטיקה

האיחוד האירופי פועל באמצעות מערכת היברידית של קבלת החלטות על לאומית ובין-ממשלית, ועל פי עקרון ההקצאה (האומר שעל האיחוד לפעול רק בגבולות הסמכויות שמוקנות לו על פי אמנות האיחוד), ועל פי עקרון הסובסידריות (האומר שעל האיחוד לפעול רק כאשר מטרה לא יכולה להיות מושגת כראוי על ידי מדינה הפועלת לבדה). חוקים המועברים על ידי מוסדות האיחוד האירופי נכנסים לתוקף במספר דרכים. באופן כללי, ניתן לסווג את החוקים לשתי קבוצות: חוקים הנכנסים לתוקף ללא צורך באישור נוסף בתוך המדינות (תקנות), וחוקים הדורשים באופן ספציפי התאמות וחקיקה בתוך כל מדינה (הנחיות).
מדיניות האיחוד האירופי מתפרסמת באופן כללי על ידי הנחיות האיחוד האירופי, אשר מיושמות לאחר מכן בחקיקה הפנימית של המדינות החברות בו, ותקנות האיחוד האירופי, אשר ניתנות לאכיפה מיידית בכל המדינות החברות.
פוליטיקה > תקציב

לאיחוד האירופי היה תקציב מוסכם של כ-170.6 מיליארד אירו בשנת 2022, ובנוסף היה לאיחוד תקציב ארוך טווח של 1,082.5 מיליארד אירו לתקופה 2014–2020, המהווה 1.02% מהכנסות המדינות החברות באיחוד. בשנת 1960, תקציב הקהילה האירופית היה 0.03 אחוז מהתמ"ג.
מתוכם, מדיניות החקלאות של האיחוד מסובסדת ב-54 מיליארד אירו, מדיניות התחבורה, הבנייה ואיכות הסביבה ב-42 מיליארד אירו, חינוך ומחקר סובסדו ב-16 מיליארד אירו, 13 מיליארד אירו הוצאו על רווחה, 20 מיליארד אירו על מדיניות חוץ וביטחון, 2 מיליארד אירו במוסדות פיננסיים שונים, 2 מיליארד אירו הוצאו על מדיניות האנרגיה,1.5 מיליארד אירו בתשתיות וחברות תקשורת, ו-13 מיליארד אירו בניהול האיחוד.
כמו כן הוקמו גופים הנלחמים בהונאה, כולל המשרד האירופי למניעת הונאה ומשרד התובע הציבורי האירופי. האחרון הוא גוף עצמאי של האיחוד האירופי, שהוקם במסגרת אמנת ליסבון בין 22 מתוך 27 מדינות האיחוד האירופי. משרד התובע הציבורי האירופי חוקר ומעמיד לדין הונאה נגד תקציב האיחוד האירופי ופשעים אחרים נגד האינטרסים הפיננסיים של האיחוד האירופי, לרבות הונאה הנוגעת לכספי האיחוד האירופי של למעלה מ-10,000 אירו ומקרי הונאת מע"מ חוצי גבולות הכוללים נזקים של מעל 10 מיליון אירו.