stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
נרתיק
הנרתיק הנשי

הנרתיק הנשי הוא צינור שרירי וגמיש המרופד בקרום רירי, אשר מחבר את דפנות הפות אל צוואר הרחם. האורך הממוצע מצוואר הרחם לפתח הנרתיק הוא 62.7 מ"מ, והרוחב משתנה בין 26.2-32.5 מ"מ. בשעת עוררות מינית הנרתיק גדל לאורך ולרוחב. כאשר האישה זקופה, צינור הנרתיק ניצב באופן אנכי ונטוי מעט לאחור, ויוצר זווית של מעט יותר מתשעים מעלות עם הרחם.
פתח הנרתיק נמצא בקצהו האחורי-תחתון של הפות, מתחת לפתח השופכה. כף הערווה (Mons Veneris) ממוקם מעל הנרתיק. ככל הקרומים הריריים אצל יונקים, צבע הנרתיק ורוד-אדמדם.
הנרתיק הוא האיבר אליו חודר הפין בשעת משגל, ואליו נשפך נוזל הזרע. תאי הזרע עוברים מהנרתיק אל צוואר הרחם, וממנו אל הרחם ואל החצוצרה, שבה מתבצעת הפריית ביצית האישה, וכך מתחיל ההיריון. הביצית המופרית נודדת מהחצוצרה אל הרחם, ונצמדת בו אל הרירית שבדופן הרחם. העובר מתפתח ברחם עד הלידה.
במהלך הלידה מתרחבות דפנותיו האלסטיות של הנרתיק באופן המאפשר לעובר לעבור מהרחם אל מחוץ לגופה של האישה. בהקשר זה מכונה הנרתיק "תעלת הלידה" או "לדן".
דרך הנרתיק מופרשים נוזלי הווסת.
הנרתיק מהווה גם מקור לגירוי מיני עבור האישה. ייתכן שבנרתיק קיים אזור ארוגני המכונה "נקודת ג'י", שמגע בה גורם לחלק מהנשים לגירוי מיני עז ואף לאורגזמה (קיום הנקודה מוטל בספק).
אורכו, רוחבו וצורתו של הנרתיק משתנים במהלך חייה של האישה. בשעת משגל או לידה, הנרתיק מתרחב לכדי פעמיים או פי שלושה מכפי גודלו המקורי. סיכה נרתיקית מופרשת במהלך גירוי מיני על ידי בלוטות שנמצאות בסמוך לפתח הפות וצוואר הרחם. גם דפנות הנרתיק מפרישות סיכה, אף שאינן כוללות בלוטות כלשהן. לאחר גיל המעבר (מנופאוזה) נשים רבות סובלות מתסמינים מציקים הקשורים לנרתיק, כמו תחושת יובש, עקצוץ, גרד, צריבה וכאבים בעת קיום יחסי מין. טיפול על ידי נרות אסטרוגן או קרם אסטרוגן מקל ומקטין בדרך כלל תסמינים אלו.
קרום הבתולים - הממוקם מאחורי פתח הנרתיק - מכסה בחלקו את הנרתיק אצל רוב הנשים, מלידתן ועד קריעתו האפשרית כתוצאה ממשגל, פציעה, בדיקה רפואית, פעילות גופנית אינטנסיבית, והחדרת טמפון או גביעונית.
הנרתיק נבדק במסגרת בדיקה גינקולוגית.
נפיחנות נרתיקית מתרחשת ללא פליטת גזי פסולת או ריח.
מיתוסים

וגינה דנטטה (מלטינית: נרתיק משונן) מתאר סיפור פולקלורי ובו נאמר כי נרתיק של אישה מכיל שיניים, תוך המשמעות האסוציאטיבית כי קיום יחסי מין עלול לגרום לפציעה או סירוס עבור הגבר המעורב בכך.
הפסיכולוג אריך נוימן מתבסס על מיתוס אחד שכזה, בו "דג שוכן בתוך נרתיק של אמא איומה; הגיבור הוא האדם שמתגבר על אמא הנוראה, שובר את השיניים אל מחוץ לנרתיק שלה, וכך הופך אותה לאישה".
האגדה מופיעה גם במיתולוגיה של שבטי צ'אקו וגיאנה שבדרום אמריקה. בחלק מהגרסאות, הגיבור משאיר שן אחת.[3]סיפור בשפת איינו, המכיל רכיב זה, יצא לאור בשם "The Island of Women" מאת בזיל הול צ'מברלין, שבו הוא מתואר כסיפור יפני ידוע היטב מאת אדוארד טיילור.
לקריאה נוספת

נינה ברוקמן, אלן סטיקן דאל, הפלא שם למטה - המדריך השלם לווגינה, תרגום: ניצן לפידות, הוצאת מודן, 2018
הערות שוליים

↑  Baseline dimensions of the human vagina
↑  פרופ’ אמנון בז’זינסקי, התופעה המטרידה של גיל המעבר שנשים מתביישות לדבר עליה, באתר ynet, 19 באוקטובר 2020
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007531857305171  PLWABN: 9810636116605606  BNE: XX529613  BnF: cb119747664 (data)  GND: 4078718-7  LCCN: sh85141754  NKC: ph320503  TA98: A09.1.04.001 
מבנה דופן הנרתיק
אייזק האל

קפטן אייזק האל, 1814
אַייזֶק הָאל (באנגלית: Isaac Hull) ‏(9 במרץ 1773 – 13 בפברואר 1843) היה קומודור בצי האמריקני.
קורות חייו

אייזק האל נולד בדרבי, קונטיקט (על פי מקורות אחרים בהנטינגטון, כיום שֶׁלְטוֹן, קונטיקט). בנעוריו הצטרף לאביו הימאי בהפלגות קצרות לאורך החוף ואף בהפלגות אל איי הודו המערבית. אביו מת בעודו נער, והוא אומץ על ידי דודו ויליאם האל, קצין במלחמת העצמאות האמריקנית ולימים גנרל ופוליטיקאי.
באמצע שנות התשעים פיקד האל הצעיר על ספינות סוחר אחדות, חלקן נפלו לידי פריבטירים צרפתיים. הוא הצטרף לצי האמריקני, במרץ 1798 קיבל דרגת לוטננט, ובשנתיים הבאות, במהלך המלחמה הבלתי רשמית בין ארצות הברית לצרפת, שירת בהצטיינות בפריגטה "קונסטיטושן".
ב־1802 עם התגברות ההתקפות של הקורסארים הברברים על אוניות סוחר אמריקניות, יצא אל הים התיכון כלוטננט ראשון בפריגטה "אדמס". מאוחר יותר פיקד על הסקונר "אנטרפרייז" ועל הבריג "ארגוס". ב־1804 הועלה לדרגת מאסטר-קומנדנט וב־1806 לדרגת קפטן. שנים ספורות לאחר מכן פיקח על בנייתן של ספינות תותחים, ובין 1809 ל־1810 פיקד על הפריגטות "צ'סאפיק", "פרזידנט" ו"קונסטיטושן".
תקופת פיקודו על הפריגטה "קונסטיטושן" הייתה רבת־אירועים. בשנים 1811-1812 הפליגה האונייה בפיקודו אל אירופה, ושבה הבייתה זמן קצר לפני פרוץ מלחמת 1812 בין ארצות הברית לבריטניה. שייטת אויב רדפה אחר אונייתו בחוף המזרחי ביולי 1812, אך האל הצליח בכישרון רב להתחמק ממנה. ב־19 באוגוסט אותה שנה נתקלה "קונסטיטושן" בפריגטה הבריטית אה"מ "גרייר", ובקרב שנתלקח ביניהן הלמה בה בתותחיה ללא רחם ואילצה אותה להיכנע. הניצחון עורר גל של שמחה וגאווה בקרב הציבור, והוכיח כי הצי האמריקני הוא יריב ראוי ואף מסוכן לאוניותיה של המעצמה הימית הבריטית. בפרק הזמן עד סיומה של המלחמה פיקד האל על מספנת הצי בפורטסמות', שירת תקופה קצרה כקצין מינהלת הצי בוושינגטון ואחר כך פיקד על מספנת הצי בבוסטון. בין 1823 ל־1827 פיקד על שייטת האוקיינוס השקט שפעלה במימי דרום אמריקה. את תפקידו הבא, בשנים 1829-1835, עשה האל כמפקד מספנת הצי בוושינגטון. בשנים 1839-1841 פיקד על שייטת הים התיכון.
ב־1843 פרש האל מן הצי בשל בריאותו הרופפת וגילו המתקדם. הוא מת בפילדלפיה, פנסילבניה, ונקבר בבית הקברות לוּרְל הִיל.
אוניות שנקראו על שמו

חמש מאוניותיו של הצי האמריקני נקראו על שמו: ספינת התותחים "קומודור האל" (1862), והמשחתות "האל" (1902), "האל" (1921), "האל" (1934) ו"האל" (1957).
נבט יצחק

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1975 (בת 49 בערך) ירושלים, ישראל 
 לאום:  ישראלית
 מקום לימודים:  המכללה האקדמית הדסה ירושלים (1997)  בצלאל אקדמיה לאמנות ועיצוב ירושלים (2007)  מוסררה בית הספר הרב תחומי לאמנות וחברה ע"ש נגר (2003)  עלמא בית לתרבות עברית (2009) 
 תחום יצירה:  וידאו ארט, מיצב 
 פרסים והוקרה:  פרס לנדאו (2014) 
 
נבט יצחק (נולדה ב-1975 בירושלים) היא אמנית וידאו ומיצב ישראלית. היא בונה מיצבים תוך שימוש בחומרים ארכיוניים, חקר הבניית זהות בקטגוריות תרבותיות, ובחינת מסורות מזרחיות ומערביות. כלת פרס ביאטריס קולינר מטעם מוזיאון ישראל, פרס עידוד היצירה של משרד התרבות והספורט. פרס שמואל גבעון ממוזיאון תל אביב ופרס לנדאו מטעם מפעל הפיס.
ביוגרפיה

יצחק נולדה בירושלים, למדה צילום והדמיה דיגיטלית במכללת הדסה, המשיכה בלימודי אמנות במוסררה בית הספר הרב תחומי לאמנות וחברה ע"ש נגר והשלימה את לימודי התואר השני בבצלאל. לאחר מכן השתתפה בתוכנית עמיתים בעלמא בית לתרבות עברית, בתל אביב-יפו.
עבודותיה, מיצבי וידאו וקונצרטים חזותיים, מפרקות הגדרות ממשמעויותיהן המקובלות, בוחנות את מרכיבי התרבות ומערערות על הפרדה בין מזרח ומערב. עריכה של חומרים ארכיוניים מצולמים ומניפולציות דיגיטליות על המתאם בין צליל לתמונה ומימד הזמן יוצרים התבוננות חדשה על הבניית העבר ומשמעות חדשה לשיח הזהויות.
חברי ועדת פרס ביאטריס קולינר בו זכתה ב-2014 ציינו כי "רבים מהמיצבים שיצחק יוצרת מקיימים דיאלוג עם התרבות המוסלמית דרך מקורות אמנותיים כמו שטיחים פרסיים, כתבי יד וחפצים אחרים או דרך המוזיקה של פריד אל-אטרש ואום כולתום. היחס למקורות אלו ארוג ביצירתה בתוך מערכת היחסים השברירית והטעונה שבין האסלאם לישראל של היום".
עבודותיה

עבודותיה של יצחק מוצגות בתערוכות במוזיאונים ובגלריות בישראל ומחוצה לה, ונכללות, בין היתר, באוספי מוזיאון תל אביב לאמנות, במוזיאון ישראל ובמוזיאון וילפריד.
הקרנות ענק ("וידאו מאפינג") של עבודותיה הוצגו על תיאטרון הבימה ב-2013, עם אבי בנימין, בתיאטרון ירושלים במסגרת פסטיבל ישראל 2016, ועל היכל התרבות בתל אביב, יחד עם רן סלוין במסגרת חגיגות השמונים לתזמורת הפילהרמונית הישראלית, 2016.
באוקטובר 2018 נערכה במרכז לאמנות עכשווית תערוכת היחיד "תערוכה תמידית" של יצחק. המתחקה אחר האוסף של בית הנכות בצלאל - המוזיאון העברי הראשון בארץ שיסד ב-1906 בוריס שץ. "כתולדה של עניין ארוך-שנים במלאכות-יד ובחפצי אמנות מסורתיים, כמו בשאלות של ייצוג ואסטרטגיות תצוגה, "תערוכה תמידית" ממקדת את תשומת הלב במשמעות החברתית המגולמות בחפצים כנשאים של זיכרון, ידע ואידאולוגיה". "נבט יצחק מנסה לשוב אחורה למעלה ממאה שנים כדי להתבונן מחדש במפעל המאוד שאפתני של בצלאל״, הסבירה אוצרת התערוכה, סאלי הפטל נווה.
ביוני 2021 נפתחה במוזיאון וילפריד בקיבוץ הזורע תערוכת יחיד של יצחק - "זיכרון דברים". התערוכה כללה 2 מיצבי וידאו שעוסקים באוסף של וילפריד ישראל ובדמותו. בתערוכה, אותה אצרה שיר מלר-ימגוצ'י, התבוננה יצחק במערכת הקשרים שבין האוסף לבין האספן ובונה מרחב פרשני חדש, המשלב אלמנטים היסטוריים ובדיוניים.
בנובמבר 2023 הציגה יצחק תערוכת יחיד – HERE BE DARAGONS – במוזיאון הטבע בתל אביב, אותה אצרה ליאורה בלפורד. התערוכה כוללת שלושה מיצבים מרכזיים, המשלבים וידאו, קול ופריטים מאוספי המוזיאון. כך יצרה יצחק מעין מוזיאון בתוך מוזיאון, שמציג פריטים מאוסף המוזיאון לצד יצירותיה. באופן זה מציעה יצחק מבט אחר על האופן שבו מוצג הטבע.
תערוכות יחיד

2007 – "מגדל דוד מצדיע למגדלי התאומים", 2004, אירוע האמנות "הערת שוליים" במגדל דוד בירושלים. - "Schneckentempo (בקצב החילזון), שנקנטמפו", מיצב אודיו-וידאו בארבעה ערוצים, 18:53 דק' בלופ, גלריה בצלאל, ת"א.
2009 – "שמחה גדולה הלילה", 2009. מיצב אודיו-וידאו המשלב הקרנה בשני ערוצים וסאונד, 10:43 דק' בלופ, מוזיאון פתח תקווה לאמנות. אוצרת: דרורית גור אריה
2013 – "שמש של סוף יום", 2013. קו 16 - גלריה קהילתית לאמנות עכשווית, נווה אליעזר, תל אביב. אוצרת: סאלי הפטל-נוה.
2013 – "אוריינט אקספרס", המוזיאון לאמנות האסלאם, ירושלים. אוצרת: סאלי הפטל-נוה.
2014 – "ארץ יצורי הפרא", 2014. גלריה נגא, תל אביב. - גלריה יוסי מילוא, ניו יורק.
2015 – המוזיאון לאמנות עכשווית, קליבלנד, ארצות הברית, OFF THE RULING CLASS, 2015-2016, Curator: Rose Bouthillier, MOCA, Cleaveland.
2018 – "תערוכה תמידית", המרכז לאמנות עכשווית, תל אביב, 2018. אוצרת: סאלי הפטל-נוה.
2021 – "זיכרון דברים", 2021, מוזיאון וילפריד. אוצרת: שיר מלר-ימגוצ'י
2023 – HERE BE DARAGONS, מוזיאון הטבע בתל אביב. אוצרת: ליאורה בלפורד
תערוכות קבוצתיות (מבחר)

2013 – Classics the Dub, עבודת וידאו של קונצרט ויזואלי על קיר הבימה, בתערוכה "בחזרה להיכל". עם אבי בנימין. אוצרת: רז סמירה.
Beyond No-Mans Land – 2013, גלריה אנדראה מסלין, ניו יורק, ארצות הברית. Meislin Projects - "הקונצרט", מיצב וידאו וסאונד, במסגרת התערוכה "המטען" מוזיאון הרצליה לאמנות. אוצרות: נירית נלסון ורותם רוף.
2015 – "חוזר ושב" Recurrence: Rituals, Place and History, המרכז העירוני לאמנות (NIMAC), ניקוסיה, קפריסין. - "מוזיאון תל אביב לאמנות מבקר בברלין", במרטין-גרופיוס-באו, ברלין, גרמניה.
2015-2017 – "המוזיאון מציג את עצמו 2", אמנות ישראלית מאוסף המוזיאון, מוזיאון תל אביב. אוצרת: אלן גינתון.
פרסים והוקרה

2004 – פרס עיריית ירושלים להצטיינות בלימודי אמנות, מוסררה בית הספר הרב תחומי לאמנות וחברה ע"ש נגר, ירושלים.
2004 – פרס ראשון, תחרות הקולנוע הניסיוני, פסטיבל הקולנוע ירושלים ה-21.
2007-2006 – פרס עבור הישגים בלימודים, בצלאל, אקדמיה לאומנות ועיצוב, ירושלים.
2012 – פרס עידוד היצירה, משרד התרבות והספורט.
2012 – פרס שמואל גבעון, מוזיאון תל אביב לאמנות, תל אביב.
2013 – תוכנית שהות, ארטפורט, תל אביב
2014 – פרס ביאטריס קולינר לאמן ישראלי צעיר, מוזיאון ישראל, ירושלים.
2014 – פרס מפעל הפיס לאמנויות על שם לנדאו.
2017 – פרס משרד התרבות לאמנות פלסטית.
לקריאה נוספת

מיכל בן חורין, עבודת מסורת, קול הדימוי בשנקנטמפו ובשמחה גדולה הלילה של נבט יצחק, המדרשה, 15, הדימוי המוקרן, 2013.
הערות שוליים

↑  נירית נלסון ורותם רוף, נבט יצחק, באתר מוזיאון הרצליה
1 2  נבט יצחק: תערוכה תמידית | CCA Tel Aviv | המרכז לאמנות עכשווית
↑  אומרים שהיה פה שמח: נבט יצחק במרכז לאמנות עכשווית, באתר מגזין פורטפוליו, ‏2018-11-21
↑   גלעד מלצר, הוא הציל עשרות אלפי יהודים. החפצים שאסף מספרים את הסיפור הזה, באתר הארץ, 20 באוקטובר 2021
↑  שיר מלר-ימגוצ'י, נבט יצחק | זיכרון דברים, באתר מוזיאון וילפריד
↑  נבט יצחק במוזיאון הטבע, באתר מגזין פורטפוליו, ‏2023-11-16
↑  עבודת מסורת, באתר ערב רב Erev Rav
↑   גליה יהב, נבט יצחק מסתירה לאום כלתום את הפנים, באתר הארץ, 7 בפברואר 2013
↑   גליה יהב, נבט יצחק מביטה מזרחה, באתר הארץ, 8 בדצמבר 2013
↑  "Belly Boat" - "מתוך התערוכה "אוריינט אקספרס, YouTube
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ICIA: 275070  NLI: 987007524332305171  BnF: cb171618360 (data)  ISNI: 0000 0004 4366 152X  VIAF: 311793340   WorldCat (עם VIAF): 311793340
אינה צ'וריקובה

| --- | --- |

 לידה:  5 באוקטובר 1943 Belebey, רוסיה 
 פטירה:  14 בינואר 2023 (בגיל 79) מוסקבה, רוסיה 
 מקום קבורה:  בית הקברות נובודוויצ'יה 
 שם לידה:  Инна Михайловна Чурикова 
 מדינה:  ברית המועצות, רוסיה 
 תקופת הפעילות:  1959–2022 (כ־63 שנים) 
 מקום לימודים:  בית הספר הגבוה למשחק על שם מיכאיל שצ'פקין 
 בן או בת זוג:  גלב פאנפילוב 
 פרסים והוקרה:  האמנית העממית של ברית המועצות (1991)  אמן מצטיין של רוסיה הסובייטית (1977)  תעודת הוקרה נשיאותית של הפדרציה הרוסית (2002)  האמנית העממית של הרפובליקה הסובייטית הפדרטיבית הסוציאליסטית הרוסית (1985)  פרס הפדרציה הרוסית (1996)  פרס לנין קומסומול (1976)  פרס האחים וסילייב של הרפובליקה הסובייטית הרוסית (1985)  עיטור מסדר המולדת דרגה ראשונה (2018)  פרס סטניסלבסקי (2014)  פרס נשר הזהב  פרס TEFI  פרס ניקה  קצין מסדר האמנויות והספרות  דוב הכסף  מסכת הזהב 
 https://lenkom.ru/actors/profile/1
 פרופיל ב-IMDb
 
אינה צ'וריקובה בשנת 2009
אינה מיכאילובנה צ'וריקובה (ברוסית: Инна Михайловна Чурикова; ‏5 באוקטובר 1943, בשקיריה – 14 בינואר 2023, מוסקבה) הייתה שחקנית תיאטרון וקולנוע סובייטית ורוסייה. היא זכתה במספר פרסים ובשנת 1991 הוענק לה התואר האמן העממי של ברית המועצות. בעלת כל ארבע הדרגות של עיטור ההצטיינות למען המולדת.
ביוגרפיה

אינה צ'וריקובה נולדה בעיירה קטנה בבשקיריה. זמן קצר לאחר לידתה הוריה התגרשו. בשנות ה-50 עברה אינה עם אימה למוסקבה.
לאחר סיום בית הספר אינה שכבר בילדותה רצתה להיות שחקנית ניסתה להתקבל לבית הספר למשחק. לאחר מספר ניסיונות היא התקבלה לבית הספר למשחק ליד תיאטרון מאלי וסיימה אותו בהצטיינות בשנת 1965. השחקנית החלה לעבוד בתיאטראות שונים במוסקבה. בשנת 1975 צ'וריקובה הוזמנה לתיאטרון לנקום על ידי מארק זכארוב והיא עבדה בתיאטרון זה עד שנותיה האחרונות. בשנת 1996 לצ'וריקובה הוענק פרס הפדרציה הרוסית עבור עבודתה בתיאטרון.
עוד בהיותה סטודנטית בבית הספר למשחק צ'וריקובה החלה להצטלם בקולנוע. מספר שנים היא גילמה רק תפקידים קומיים זוטרים. פריצתה לתפקידים גדולים התרחשה בסרטי בעלה הבמאי אולג פנפילוב. הסרט הראשון שפרץ לתודעה כלל ארצית ובו היא שיחקה תפקיד ראשי היה סרט "התחלה" בה היא גילמה תפקיד של פועלת בית החרושת שחולמת להיות שחקנית ולשחק ז'אן ד'ארק. בסרט שולבו קטעים היסטוריים בה צ'וריקובה משחקת את ז'אן. עבור משחק בסרט זה היא הוכרזה "שחקנית השנה" בברית המועצות. במהלך צילומי הסרט היא התחתנה עם בעלה.
לאחר הצלחתה בסרט זה צ'וריקובה המשיכה להשתתף בסרטי בלעה ושל במאים אחרים. בשנת 1984 היא זכתה לפרס בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין עבור משחקה בסרט. היא ממשיכה להצטלם בקולנוע גם כיום, בשנת 2013.
בשנת 2001 צ'וריקובה הייתה שותפה של בעלה בכתיבת תסריט לסרט על משפחת רומנוב. בשנים 2007-1009 השחקנית הייתה נשיאה של פסטיבל הקולנוע על שם אנדריי טרקובסקי.
בשנת 2013, לקראת יובל ה-70 של השחקנית בטלוויזיה רוסית הוקרן סרט על פעילותה.
צ'וריקובה מתה ב-14 בינואר 2023.
מוזיאון הדואר והבולאות

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 סוג:  בולאות
 כתובת:  רחוב חיים לבנון 2, תל אביב-יפו
 מיקום:  מוזיאון ארץ ישראל
 מדינה:  ישראל 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ? – 19 במאי 1998
 תאריך פתיחה רשמי:  19 במאי 1998 
 קואורדינטות:  32°06′16″N 34°47′56″E﻿ / ﻿32.104417485843°N 34.798926735969°E﻿ / 32.104417485843; 34.798926735969
 www.eretzmuseum.org.il/61/
  מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת גוש דן מוגדלת) מוזיאון הדואר והבולאות(למפת גוש דן רגילה) מוזיאון הדואר והבולאות(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום מוזיאון הדואר והבולאות(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום מוזיאון הדואר והבולאות  he מוזיאון הדואר והבולאותhe מוזיאון הדואר והבולאותמפת  צפון __ תל אביב (in English: Tel Aviv) [‌גוש דן וסביבותיו‌]מצפון: __ רמת השרון (in English: Ramat HaSharon), __ הרצליה (in English: Herzliya) ממזרח: __ פתח תקווה (in English: Petah Tikva), __ בני ברק (in English: Bnei Brak), __ רמת גן (in English: Ramat Gan) ממערב: הים התיכון (in English: PAM) tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
המוזיאון לדואר ולבולאות (בשמו המלא: מוזיאון אלכסנדר לתולדות הדואר והבולאות) הוא מוזיאון המוקדש לתולדות הדואר בארץ-ישראל המהווה חלק ממוזיאון ארץ ישראל.
היסטוריה

בתחילת 1959 הוחלט על הקמת מוזיאון לבולאות לצד מלון הולילנד בירושלים והמוזיאון נפתח ב-20 באוקטובר 1959. ביוני 1960 התקיים במוזיאון תערוכה של בולי גאנה. המוזיאון המשיך לפעול עד שנת 1963. חברי אגודת הבולאות פנו בשנת 1968 למשרד הדואר בדרישה להקים מוזיאון חלופי לבולאות והמשיכו לגלגל את הרעיון במהלך השנים הבאות.
כבר בראשית שנות ה-60 קיבל מוזיאון הארץ תרומה של אוסף בולים מעזבונו של מר ספילמן. הבולים יועדו להצגה בביתן המדע והטכנולוגיה. ביולי 1983 נחתם הסכם בין משרד התקשורת ועירית תל אביב להקמת מוזיאון לתולדות הדואר במוזיאון, שיקרא על שם אשתו של יעקב אגם. בספטמבר 1983 הונחה אבן פינה למוזיאון. מימון בניית המוזיאון נתקל בקשיים, ובספטמבר 1989 התקיים טקס לחתימה על הסכם למימון הבניין. גם צעד זה לא הספיק, ובשנת 1991 הנפיק השירות הבולאי גיליונית מזכרת מיוחד שכל ההכנסות ממכירתו נועדו להשלמת בניין המוזיאון.
המוזיאון לדואר ולבולאות הוקם בקרית המוזיאונים של מוזיאון ארץ ישראל, בשיתוף פעולה של רשות הדואר וקרן תל אביב לפיתוח. המוזיאון נחנך ב-19 במאי 1998, כ"ג באייר תשנ"ח, במסגרת אירועי חגיגות שנת ה-50 למדינת ישראל. לרגל פתיחת המוזיאון הונפקה גיליונית מזכרת בה שולבו שלושה איורים של דוש, העוסקים בפעילות הדואר, בהשתתפותו של שרוליק: אשנב–כל בסניף דואר, בולאות ותיבות דואר, קטע של תצלום מתחילת המאה, של קבוצת חלוצים ליד סניף דואר בפתח-תקווה, וקטע של מעטפה משנת 1910 ועליה בול פתח תקווה – הבול העברי הראשון שהונפק בארץ.
תכנים

המוזיאון עוסק בתולדות הדואר בארץ-ישראל, על רקע התמורות ההיסטוריות, החברתיות והמדיניות שידע האזור. התצוגה משלבת מרכיבים המתייחסים לנושא הדואר בכלל ולדואר בארץ-ישראל בפרט, בעזרת אמצעי המחשה אינטראקטיביים.
המוזיאון מציג תערוכות קבועות ומתחלפות, ומפעיל ספריה, אגף לתצוגת בולים, חדר הרצאות וחדר לפעילות יצירתית של תלמידים.
תערוכות ותצוגות > תערוכות קבועות

תולדות הדואר בארצנו - תולדות הדואר בישראל מאמצע המאה ה-19 ועד להקמת מדינת ישראל.
רקע היסטורי - הרקע ההיסטורי של העברת מסרים בארץ-ישראל במשך אלפי שנים.
הדואר היום - פעילות רשות הדואר ואמצעי הדואר העכשוויים.
הבולאות - בחירת הנושא, העיצוב, הייצור והאיסוף של בולים.
אוסף אלפרד גולדשמידט - אוסף הכולל אלפי מעטפות, המתעד את העברת דואר האוויר מארץ-ישראל ואליה והוא הגדול ביותר מסוגו. האוסף נפתח במעטפה משנת 1919, שהגיעה בטיסה של חיל האוויר המלכותי הבריטי ומהווה את העדות הראשונה לדואר אוויר בארץ- ישראל, ונחתם בשנות ה-70 של המאה העשרים.
תערוכות ותצוגות > תערוכות מתחלפות

תערוכות המוצגות בקומה התחתונה של המוזיאון, מעת לעת.
הערות שוליים

↑  יואב יצחק, ‏צבי אלכסנדר קולע בול, באתר גלובס, 1 בנובמבר 2004
↑  מוזיאון לבולאות ייפתה בירושלים, הַבֹּקֶר, 28 בינואר 1959
↑  נפתח המוזיאון הירושלמי לבולאות, הצופה, 21 באוקטובר 1959
חיים לנגלבן, המוזיאון הירושלמי לבולאות, חרות, 30 באוקטובר 1959
↑  נפתחה תערוכת בולי גאנה, חרות, 8 ביוני 1960
↑  הזמנה לקוסמונאוטים לבוא לירושלים, למרחב, 1 בפברואר 1963
↑  יוצר פנים חדשות לאדם, מעריב, 16 באוקטובר 1968
↑  העדר תקציב נמנעת הצגת אוסף בולים נדיר 19800516, באתר כל העיר, 7
↑  מוצגים יקרי ערד נתרמו למוזיאון הארץ בתל־אביב, הארץ, 28 ביוני 1962
↑  א. לינדנבאום, מוזיאון לתולדות הדואר בארץ ישראל יוקם בת"א, דבר, 6 ביולי 1983
אריה לינדנבאום, חלוקה שכזאת, דבר, 10 ביולי 1983
↑  דנקה הרניש, ביתן לתולדות הדואר בארץ יוקם בת"א, דבר, 27 בספטמבר 1983
↑  אוסף בולים, מעריב, 5 בספטמבר 1989
↑  רשות הדואר, זה בול למוזיאון, מעריב, 22 באוקטובר 1991
↑  גליוניות מזכרת באתר דואר ישראל
↑  עלון המוזיאון לדואר ובולאות, באתר התאחדות בולאי ישראל
↑  מוזיאון אלכסנדר לתולדות הדואר והבולאות, באתר מוזיאון ארץ ישראל
↑  המוזיאון לדואר ולבולאות, אתר דואר ישראל
↑  אוסף אלפרד גולדשמידט
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007265596205171  VIAF: 123338664   WorldCat (עם VIAF): 123338664
אנמיקס

| --- | --- |

Nmixx ביוני 2022 משמאל לימין: בא, ג'יוו, קיוג'ין, סוליון, ג'יני, האוון ולילי
 תקופת הפעילות:  מ-2022
 סוגה:  קיי-פופ
 חברת תקליטים:  SQU4D
 nmixx.jype.com
 חברות
 לילי   האוון   סוליון   בא   ג'יוו   קיוג'ין
 חברות לשעבר
 ג'יני
Nmixx (בקוריאנית: 엔믹스;‏ enmikseu;‏ enmiksŭ; מסוגנן באותיות גדולות; ידועה בעבר בשם JYPn; מבוטאת כ-"אנמיקס") היא להקת בנות דרום קוריאנית שהוקמה על ידי SQU4D, תת-חברה של JYP אנטרטיינמנט. הלהקה מורכבת משבע חברות: לילי, האוון, סוליון, בא, ג'יוו, קיוג'ין וג'יני שעזבה. הלהקה עשתה את הופעות הבכורה שלה ב-22 בפברואר 2022 עם אלבום הסינגל Ad Mare.
שם הלהקה

שם הלהקה, "Nmixx", הוא חיבור של האות "N", המייצגת את המילים "now" ("עכשיו"), "new" ("חדש") ו-"next" ("הבא"), עם המילה "mix" ("מיקס"), המסמלת שילוב וגיוון.
קריירה > 2021–הווה: הכרזה והופעת בכורה

ב-9 ביולי 2021 הודיעה JYP אנטרטיינמנט על להקת בנות חדשה שתעשה את הופעת הבכורה שלה בפברואר 2022, כאשר זו תהיה הראשונה של החברה מאז להקת איצי ב-2019. בין ה-16 ביולי ל-25 ביולי, היה ניתן לבצע הזמנה מוקדמת למהדורה המוגבלת של חבילת הבכורה של הלהקה, ששמה "Blind Package", וכללה את אלבום הבכורה של הקבוצה ופריטים הקשורים לאלבומים. חברות הלהקה נחשפו באמצעות סרטוני ריקוד שונים וקאברים לשירים מה-6 באוגוסט עד ל-19 בנובמבר (לפי הסדר: ג'יני, ג'יוו, קיוג'ין, סוליון, בא, האוון ולילי).
ב-26 בינואר 2022 הכריזה JYP אנטרטיינמנט כי שם הלהקה יהיה Nmixx, שכן עד אז נקראה באופן זמני "JYPn". ב-2 בפברואר הוכרז שהלהקה תעשה את הופעת הבכורה שלה ב-22 בפברואר, עם יציאתו של אלבום הסינגל Ad Mare. ב-18 בפברואר 2022 הודיעה החברה כי הופעת הבכורה הפיזית של הלהקה, שתוכננה במקור ל-22 בפברואר, יום יציאתו של אלבום הסינגל, תידחה ל-1 במרץ לאחר שחברת הלהקה בא אובחנה כחיוביות ל-COVID-19.
Ad Mare זכה להצלחה רבה והגיע למקום הראשון במצעד הסינגלים הקוריאני של Gaon. מתוך האלבום יצא הסינגל המוביל "O.O", שזכה להצלחה גם כן.
חברות הלהקה

לילי (릴리) – זמרת
האוון (해원) – מנהיגה, זמרת
סוליון (설윤) – זמרת, רקדנית
בא (배이) – זמרת, רקדנית
ג'יוו (지우) – ראפרית, זמרת
קיוג'ין (규진) – ראפרית, זמרת, רקדנית
חברות הלהקה > חברות לשעבר

ג'יני (지니) – ראפרית, רקדנית
דיסקוגרפיה > אלבומי סינגל

| שם | פרטים | מיקומי שיא במצעדים> קוריאה הדרומית  | מכירות | תארים |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Ad Mare |  יצא לאור: 22 בפברואר 2022  חברת תקליטים: JYP,‏ Dreamus  פורמטים: CD, הורדה דיגיטלית, הזרמת מוזיקה | 1 |  KOR:‏ 483,442 |  קוריאה הדרומיתKMCA: פלטינה |
דיסקוגרפיה > סינגלים

| שם> שם.שם | שנה> שנה.שנה | מיקומי שיא במצעדים> קוריאה הדרומית.Gaon  | מיקומי שיא במצעדים> קוריאה הדרומית.Hot  | מיקומי שיא במצעדים> יפןהוט .יפןהוט  | מיקומי שיא במצעדים> מלזיה.RIM  | מיקומי שיא במצעדים> מלזיה.Songs  | מיקומי שיא במצעדים> סינגפור.RIAS  | מיקומי שיא במצעדים> סינגפור.Songs  | מיקומי שיא במצעדים> וייטנאם.וייטנאם | מיקומי שיא במצעדים> עולמי .עולמי  | אלבום> אלבום.אלבום |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| "O.O" | 2022 | 81 | 63 | 42 | 8 | 17 | 16 | 18 | 38 | 138 | Ad Mare |
דיסקוגרפיה > סינגלים שיווקיים

| שם | שנה | מיקומי שיא במצעדים> KOR Gaon | אלבומים |
| --- | --- | --- | --- |
| "Hey Gabby!" (안녕 개비!) | 2022 | — | Gabby's Dollhouse X Nmixx |
דיסקוגרפיה > שירים אחרים במצעדים

| שם | שנה | מיקומי שיא במצעדים> KOR Gaon | אלבום |
| --- | --- | --- | --- |
| "Tank" (占) | 2022 | — | Ad Mare |
דניאיל שפרן

| --- | --- |

 לידה:  13 בינואר 1923 סנקט פטרבורג, ברה"מ 
 פטירה:  7 בפברואר 1997 (בגיל 74) מוסקבה, רוסיה 
 מקום קבורה:  בית הקברות טרויקורובסקויה 
 מדינה:  רוסיה, ברית המועצות 
 מקום לימודים:  הקונסרבטריון של סנקט פטרבורג 
 פרסים והוקרה:  פרס סטלין  אמן העם של הרפובליקה הסובייטית הפדרטיבית הסוציאליסטית הרוסית  אמן העם של ברית המועצות  אמן מצטיין של רוסיה הסובייטית 
 
דניאיל שפרן (ברוסית: Даниил Борисович Шафра́н‏; 13 בינואר 1923 - 7 בפברואר 1997) היה נגן צ'לו סובייטי-רוסי ממוצא יהודי. בשנת 1976 הוא קיבל תואר אמן העם של ברית המועצות. שפרן ניצח במספר תחרויות של מוזיקאים.
קורות חיים

דניאיל שפרן נולד בשנת 1923 בפטרוגרד למשפחה יהודית. אביו היה נגן צ'לו, מנהל קבוצת צ'לו בתזמורת הפילהרמונית של סנקט פטרבורג. אמו הייתה נגנית פסנתר. בגיל שמונה דניאיל החל ללמוד נגינה אצל אביו ובגיל עשר החל ללמוד בקונסרבטוריון של לנינגרד צל יעקב שטרימר.
בשנת 1937 שפרן ניצח בתחרות כנרים ונגני צ'לו במוסקבה. באותה שנה הוא הקליט יצירה של פיוטר צ'ייקובסקי והחל לנגן בצ'לו של אמאטי משנת 1630.
בתקופת מלחמת העולם השנייה שפרן היה בנובוסיבירסק. בשנת 1946 הוא ניגן סונטה לצ'לו של דמיטרי שוסטקוביץ' ביחד עם המלחין. בשנת 1946 שפרן לראשונה נסע להופעות מחוץ לברית המועצות.
בשנת 1949 שפרן ביחד עם מסטיסלב רוסטרופוביץ' קיבלו פרס ראשון בתחרות שנערכה בבודפשט. בשנת 1950 שפרן סיים לימודים בקונסרבטוריון אצל יעקב שטרימר ועבר למוסקבה.
בשנת 1960 שפרן לראשונה הופיע בקרנגי הול ובשנת 1964 ברויאל פסטיבל הול.
בנוסף להופעות רבות ברחבי העולם שפרן היה מלמד והיה נותן שיעורי אמן במדינות רבות.
שפרן היה בחבר שופטים של "תחרות על שם צ'ייקובסקי" בשנים 1964-1990.
על פעילותו בתחום המוזיקה שפרן קיבל פרס ברית המועצות (1952). בשנת 1977 הוא קילב תואר אמן העם של ברית המועצות.
שפרן נפטר בשנת 1997 במוסקבה ונטמן בבית העלמין טרויקורובסקויה.
לאחר פטירתו אשתו של שפרן העבירה את הצ'לו שלו למוזיאון במוסבקה.