stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אלכסנדר מרקוביץ' אוסטרובסקי
חייו

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
אלכסנדר מרקוביץ' אוסטרובסקי נולד בקייב ב-25 בספטמבר 1893 למשפחה יהודית. כבר בנעוריו נתגלה כישרונו המתמטי יוצא הדופן והמתמטיקאי דימיטרי גרבה פרש עליו את חסותו. מכיוון שאביו, מארק, היה סוחר, למד אוסטרובסקי במכללה למסחר של קייב במקום בבית ספר תיכון. עקב כך, הוא לא הצליח להתקבל לאוניברסיטה, זאת למרות שכבר כתלמיד בית ספר פרסם מאמרים בתורת גלואה. גרבה פנה למתמטיקאים הגרמנים אדמונד לנדאו ולקורט הנזל, ושניהם הציעו לעזור. הנזל דאג לכך שאוסטרובסקי יתקבל לאוניברסיטת מרבורג בעיר מרבורג בגרמניה, שם החל ללמוד תחת פיקוחו של הנזל בשנת 1912.
במהלך מלחמת העולם הראשונה הוטלו על אוסטרובסקי מגבלות רבות כתושב זר. בין היתר הוגבלה תנועתו מחוץ לאוניברסיטה. כאשר הסתיימה המלחמה, עבר אוסטרובסקי לאוניברסיטת גטינגן, שם כתב את הדוקטורט שלו. אוסטרובסקי הושפע מדויד הילברט, פליקס קליין ואדמונד לנדאו.
בשנת 1920, לאחר שקיבל תואר דוקטור, עבר אוסטרובסקי לאוניברסיטת המבורג, שם עבד כעוזרו של אריך הקה, סיים את ההביליטציה שלו בשנת 1922 והפך לפרופסור למתמטיקה באוניברסיטת בזל.
במהלך חייו פרסם 275 מאמרים.
עבודתו

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
פרס אוסטרובסקי

אוסטרובסקי ייסד בצוואתו פרס, פרס אוסטרובסקי, המוענק בעבור עבודות יוצאות דופן בתחום של מתמטיקה טהורה או ביסודות של האנליזה הנומרית.
ראו גם

משפט אוסטרובסקי
אינטבולציה

אינטבולציה (באנגלית: Intabulation), מונח שמקורו במילה האיטלקית intavolatura, מתייחס לעריכה של יצירה, הכתובה להרכב קולי או אינסטרומנטלי, לכלי מקלדת, לאוטה או כלי מיתר אחר, בטבלטורה. היה זה נוהג מקובל בכתיבה לכלי מקלדת וללאוטה בתקופה שבין המאה ה-14 למאה ה-16. האפקט הישיר של אינטבולציה היה אחד היתרונות הראשוניים של כלי המקלדת, היכולת לבצע מוזיקה לכלים אחדים בכלי יחיד. מקור האינטבולציה הקדומה ביותר הוא בקודקס רוברטסברידג' מן המאה ה-14, שהוא גם אחד המקורות הראשונים למוזיקת מקלדת שעודנו קיים כיום. עוד מקורות קדומים למוזיקת אינטבולציה הם כתבי היד של פנצה (Faenza) וריינה (Reina) מן המאה ה-14 וכתב היד של בוקסהיים (Buxheim) מן המאה ה-15. כתב-יד פנצה, הגדול בכתבי היד העתיקים הללו, שנכתב בסביבות 1400, מכיל קטעים שנכתבו או הועתקו במאה ה-14, פרי עטם של מלחינים כגון פרנצ'סקו לאנדיני וגיום דה מאשו. יותר ממחצית מן הקטעים שבו הם אינטבולציות. כתב יד בוקסהיים מכיל בעיקר אינטבולציות, רובן של מלחיני התקופה הבולטים, בהם ג'ון דאנסטפל, ז'יל בנשואה, וולטר פריי וגיום דופאי. המונח "אינטבולציה" שמר על מעמדו הפופולרי במהלך המאה ה-16, אבל יצא משימוש בראשית המאה ה-17, אף כי הנוהג נמשך. יוצאות מכלל זה יצירות המקלדת האיטלקיות מן המאות ה-16 וה-17, שכללו מוזיקה ווקאלית ואינסטרומנטלית כאחת. אינטבולציות כוללות, ברוב המקרים, את כל הקווים הווקאליים של יצירה פוליפונית, אף כי במקרים מסוימים הם משולבים או מחולקים מחדש, כדי שיישמעו טוב יותר  בכלי שלו נועדה האינטבולציה, ולעיתים מוסיפים להם קישוטים אידיומטיים.
אינטבולצות מהוות מקור מידע חשוב לביצוע אותנטי, משום שהן מכילות קישוטים כפי שהיו מנוגנים על כלים שונים, ואפשר ללמוד מהן רבות על ביצוע המוזיקה פיקטה, מונח המתאר את הנוהג להוסיף צלילים, בין אם כתובים ובין אם לאו, מחוץ לשיטת ההקסקורד שיצר גווידו ד'ארצו, נוהג שהיה מקובל מן המאה ה-12 עד 1600 בערך, הואיל וטבלטורה מראה היכן מציב הנגן את אצבעותיו, לא בהתאם לפרשנות אלא לפי סימני חמשה מסוימים.
הערות שוליים

↑  הווארד מאייר בראון, הערך "אינטבולציה" במילון גרוב למוזיקה ומוזיקאים אונליין
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007539212805171  GND: 4221316-2  LCCN: sh89001222
אלי נצר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  15 במרץ 1933 (בן 91) בודפשט, ממלכת הונגריה 
 מדינה:  ישראל 
 שפות היצירה:  עברית 
 
אלי נצר (נולד ב־15 במרץ 1933) הוא משורר עברי, משורר לילדים, סופר ועורך.
ביוגרפיה

אלי נצר נולד בהונגריה בשנת 1933. עלה ארצה עם תנועת השומר הצעיר בשנת 1949. הצטרף לקיבוץ דליה לאחר שירותו הצבאי, והוא מתגורר בקיבוץ עד היום. ספר שיריו הראשון, "שקדיה בגשם", יצא לאור בשנת 1961.
אלי נצר היה מורה ומדריך, שליח להונגריה, כלכלן והקים חברת הוצאה לאור בקיבוץ דליה. בשם "מערכת" דליה. פרסם כתריסר ספרי שירה, ערך והוציא לאור עשרות ספרים, ובהם ספרים מתורגמים מהונגרית, ספרי זיכרון ועוד. אלי נצר נתן כתב גם ספרות ילדים ונוער, ופרסם כעשרה ספרי ילדים.
ספריו תורגמו למספר שפות.
ספריו > ספרי שירה

שקדיה בגשם, ספרית פועלים מרחביה 1961.
הרעבים ערים כל הלילה, מרחביה 1963.
אהובה וזרה, ציורים: יחזקאל קמחי, מרחביה: ספרית פועלים, תשכ"ז 1967.
זמן אחר שירים אחרים, ספרית פועלים מרחביה, תש"ל 1970.
חולמים לפעמים, ספרית פועלים תל אביב, תשל"ח 1978.
הגעגועים הנפלאים, ספרית פועלים תל אביב, תשמ"א 1981.
במקום שהייתי חייב, עקד, תל אביב, 1986.
משלי חלומות, קולאז'ים: חנה ריכב, ספרית פועלים תל אביב, תשמ"ח 1988.
לפני בוא המשיח, ספרית פועלים, תל אביב, תש"ן 1990.
בארץ הגורל, שירים חדשים ומבחר שירים מספרים קודמים, מערכת דליה, תשנ"ב 1992.
כשהבן לובש מדיו, עיצב ואייר: יעקב גוטרמן, תג תל אביב, תשנ"ה 1995.
אהבנו הרבה אבל מעט, ספרית פועלים תל אביב, תשנ"ט 1999.
אדם עץ ארץ דם, שירים וסיפור, ספרית פועלים, תל אביב תשס"א 2001.
לפנות ערב, שירים, 2012.
ספריו > ספרי ילדים

מות הכנרית, סיפורים, ספרית פועלים תל אביב, תשמ"ד 1984.
מותר לשקר, ציורים ועטיפה: שמואל כץ, יד ושם ירושלים, 2003.
סבא גיבור, איורים: שמואל כץ, תל אביב, תשמ"ה 1985.
ספר השטויות והבלבולים, צייר: דוד מאיר, דליה מערכת, 1997.
שלום לך כוכב, צייר: אבי מרגלית, מרחביה 1971.
שמשון היה ילד חלש, רישומים: אלישבע לנדוי, מסדה, רמת גן, 1973.
עצם הזהב, צייר: מאיר מוזס, מרחביה 1968.
תעלומת כתב הסתרים, איורים: ארנון אבני, ספרית פועלים, תל אביב, תש"ן 1990.
פרסים ספרותיים בשירה

פרס אנה פרנק
פרס ראש הממשלה על-שם לוי אשכול
פרס רמת גן
פרס אקו"ם
פרס הרצל-נורדאו - הונגריה
לקריאה נוספת

זמן אחר שירים אחרים?, על ספרו של נצר "זמן אחר שירים אחרים", מאת רבקה כהן, נדפס ב"הדים", 94, תשל"א 1971.
גדול מגורלו: שמחה הונוולד 1914-1945, מאת אלי נצר, נדפס ב"ילקוט מורשת", נ"ז, תשנ"ד 1994. על תנועות הנוער בהונגריה בזמן השואה.
הערות שוליים

↑  יהודית רותם, סיפורים לא הירואיים מ"שם", באתר הארץ, 28 בינואר 2002
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007265798305171  PLWABN: 9811339093105606  GND: 108983148X  ISNI: 0000 0001 0963 3160  LCCN: n83027391  MusicBrainz: 0591bc2a-d007-4574-a72f-b7eb1d53ef0c  NTA: 304899585  VIAF: 32416019   WorldCat (עם VIAF): 32416019
אזי לב-און

| --- | --- |

 לידה:  1970 (בן 54 בערך) 
 עיסוק:  חוקר אינטרנט ומדיה חברתית
 מקום לימודים:  אוניברסיטת ניו יורק 
 מוסדות:  אוניברסיטת אריאל בשומרון 
 
אלעזר (אזי) לב-און (נולד ב-1970) הוא חוקר אינטרנט ומדיה חברתית בבית הספר לתקשורת באוניברסיטת אריאל. תחומי המחקר שלו הם: תפיסות, עמדות והתנהגויות בסביבות מתווכות-מחשב, ופעילות קולקטיבית בסביבות אינטרנט, מדיה חברתית וקהילות מקוונות.
ביוגרפיה

לב און למד מדעי המדינה באוניברסיטת ניו יורק ובשנת 2005 השלים את הדוקטורט שלו בנושא של פעילות קולקטיבית באינטרנט. בשנים 2005–2006 עשה פוסט דוקטורט באוניברסיטת פנסילבניה. מאז חזרתו לישראל הוא חבר סגל בבית הספר לתקשורת באוניברסיטת אריאל, ובכלל זאת בין השנים 2011–2014 שימש כראש בית הספר. בשנים 2010–2011 היה מרצה אורח באוניברסיטת סטנפורד.
מחקריו

לב-און מתמקד בסוגיות שבממשק בין תקשורת חדשה, חברה ומשפט. בספרו, "רצח תאיר ראדה ופרשת רומן זדורוב: ממסד, צדק, אזרחים ורשתות חברתיות", הוא מתמקד בשיח הציבורי רחב ההיקף ברשתות החברתיות לגבי רצח תאיר ראדה ומשפטו של זדורוב. לב-און טוען כי הפרשה ייחודית בכך שכלל החומרים לגביה הועלו לאתר ייעודי, תומללו וקוטלגו. בנוסף, במשך למעלה מעשור, התקיימה שיחה ערה לגבי הפרשה ברשתות החברתיות. לפי לב-און, מדובר במקרה שמשקף את יכולותיו של הציבור לתרום באמצעות הרשתות החברתיות להעלאת מודעות לגבי פרשיות משפטיות שנויות במחלוקת, ואף לעזור בגילוי מידע והצלבת מידע לגבי הפרשה המשפטית עצמה. עם זאת, הפעילות ברשתות לעיתים מלווה בהשמצות והטרדות כלפי אנשים מהציבור שנחשדים במעורבות בפרשה על לא עוול בכפם, ובהמשך לכך מתפתחות שמועות ותאוריות קשר שגורמות לנזק של ממש.
נכון לפברואר 2024 פרופ' לב-און פרסם מעל 100 מאמרים אקדמיים, מתוכם כ־70 בכתבי עת שפיטים.
מחקריו > מחאה ותנועות חברתיות ברשת

תחום המחקר העיקרי בו עוסק לב-און הוא בדיקת התרומה של האינטרנט והמדיה החברתית לציבורים שונים שנדרשים להתארגן על מנת להשפיע על מקבלי ההחלטות. למשל, לב-און חקר קהילות של המפונים מגוש קטיף ואת החשיבות שמייחסים להן המפונים בהשוואה לכלי תקשורת אחרים. מחקרים נוספים שלו עסקו בנשים חרדיות אשר מסתייעות בפורומים סגורים, ובדקו האם הפורומים תורמים להעצמה נשית והאם כתוצאה מהפעילות בפורום משתנה היחס של הנשים לקהילות החרדיות בהן הן חיות.
"מחאת האוהלים" בישראל בשנת 2011 מיקדה את תשומת הלב הציבורית ביכולת להניע מחאות באמצעות הרשתות החברתיות. במספר מחקרים בדק לב-און את מקומן של הרשתות החברתיות במחאה לעומת כלי תקשורת מסורתיים, באמצעות ראיונות עם מנהיגי המחאה, אנשי תקשורת ועיתונאים. במחקר אחר בדק כיצד התקשורת המרכזית מיסגרה את הפעילות הציבורית ברשת.
מחקריו > תקשורת חדשה בחירום

בשעת חירום גוברים הצרכים הפיזיים, הקוגניטיביים והחברתיים של אנשים שמוצאים את עצמם בסיטואציות של אי ודאות וחששות. מחקרים רבים מראים כי בשעת חירום, תקשורת חדשה (אינטרנט ומדיה חברתית) ממלאת צרכים רבים יותר, ונתפסת כחשובה יותר, מאשר התקשורת המסורתית. תפקידיה וחשיבותה הנתפסת של התקשורת החדשה נחקרו במספר הקשרים למשל במלחמת לבנון השנייה, ובמבצע צוק איתן שמיד לאחריו נאספו נתונים לגבי השימושים והסיפוקים מסוגי מדיה שונים (ובכלל זאת מדיה חדשה), של אזרחים בחזית ובעורף. מן הממצאים עולה חשיבותה של התקשורת החדשה בעיני האזרחים, במיוחד למילוי הצרכים בעלי אופי מקומי. מחקר נוסף בדק את המסגור בתקשורת המרכזית של הפעילות האזרחית ברשתות החברתיות בזמן המבצע, ומצא כי הדגש היה על הרשתות החברתיות כמרחבי שיח ציבוריים, בדגש על הפצת שנאה ושמועות באמצעותן.
מחקריו > קשר עם הציבור באמצעות מדיה חברתית

בנוסף למחקרים העוסקים בהתארגנויות חוץ-ממסדיות בקרב אזרחים, לב-און בדק את השימוש של גופי הממסד במדיה חברתית. מחקריו עסקו, למשל, במשטרה,בדיפלומטיה ציבורית בשעת חרום,בדפי פייסבוק של העיריותובאפליקציות הסלולריות בהן את משתמשות לקשר עם הציבור.מחקר נוסף, שנערך עבור משרד הרווחה, בדק את קהילות הידע שמפעיל המשרד באינטרנט ושאל אילו תכנים עולים בקהילות, מה המניעים להשתתפות בהן כמו גם להימנעות מהשתתפות, וכיצד משפיעה פעילות זו על יחסי העבודה במשרד.
היבט נוסף של היחסים בין הפוליטיקאים לציבור מגולם בקמפיינים, אשר יותר ויותר מתבססים על שימוש בסלולר ורשתות חברתיות. מחקריו של לב-און שאלו, למשל, והאם המרוויחים העיקריים מהרשתות החברתיות הם השחקנים הגדולים או דווקא הקטנים בזירה הפוליטית,והתמקדו בהיקף השימוש ואופיו ברמה המוניציפלית.
מחקריו > פערים דיגיטליים

מכשולים של גישה, שימוש ואוריינות דיגיטלית עשויים לגרום לכך שאנשים בעלי מאפיינים מסוימים (למשל גיל, הכנסה והשכלה) לא יהנו באופן שווה מהמעלות שמציעה הרשת, וייתכן אפילו שפערי הידע בחברה יגדלו כתוצאה מהשימוש באינטרנט וברשתות החברתיות המקוונות. מחקרים שעשה לב-און אוששו את קיומם של פערים דיגיטליים במחקרים שהתבססו על נתונים של הלמ"ס.בנוסף לב-און בדק, עבור משרד המדע, את האפקטיביות לטווח הקצר והארוך של תוכנית להב"ה להכרת המחשב והאינטרנט.
ספריו

אזי לב-און, רצח תאיר ראדה ופרשת רומן זדורוב: ממסד, צדק, אזרחים ורשתות חברתיות, ידיעות ספרים, 2023
ספריו > בעריכתו

ערך שלושה ספרים אקדמיים בנושאי מדיה חדשה בישראל וקהילות ברשת:
אזי לב-און (עורך), קהילות מקוונות, תל אביב: רסלינג, 2015
Azi Lev-On and Gideon Doron (eds.), New Media, Politics and Society in Israel, London: Routledge, 2012
ארז כהן ואזי לב-און (עורכים), מקושרים: פוליטיקה, טכנולוגיה וחברה בישראל, תל אביב: האגודה הישראלית למדע המדינה, 2011
אינטאראבוס

| --- | --- |

פסל ברונזה של אינטאראבוס שהתגלה בפוי-נוויל (Foy-Noville) ומוצג כיום במוזיאון הארכאולוגי של ארלון.
 תרבות:  מיתולוגיה קלטית, הדת הגאלית-רומית 
 
אינטאראבוס (בלטינית: Intarabus, מקלטית: "בין הנהרות") הוא אל מהמיתולוגיה הקלטית והדת הגאלית - רומית. אינטאראבוס היה חלק מהפנתאון של אלי שבט הטרוורי, ופולחנו היה נפוץ באזור בו התגוררו (בבלגיה, לוקסמבורג, מערב גרמניה ומזרח צרפת של ימינו).
כתובות רבות המוקדשות לאטל התגלו באזורים אלה. לאחר המפגש בין התרבות הגאלית לתרבות הרומית, זוהה אינטאראבוס עם האל מרס מהמיתולוגיה הרומית - כתובת המוקדשת ל"מרס אינטאראבוס" התגלתה בטריר באתר בו ניצב מקדש של האל.
פסל ברונזה של האל התגלה בפוי-נוויל (Foy-Noville). בפסל זה מתואר האל כגבר צעיר, ללא זקן, בעל שער ארוך ולובש גלימה. לכתפיו פרוות זאב. בידיו הימנית ככל הנראה החזיק הפסל חנית (שלא נשמרה).
התיאטרון שהתגלה באכטרנאך היה, ככל הנראה, מוקדש לאינטאראבוס.
לקריאה נוספת

Bernhard Maier, Cyril Edwards, Dictionary of Celtic religion and culture, Boydell & Brewer, 1998
אינזיך

"אינזיך", וכן "אינזיכסטן", היה כינוי לחבורת משוררי יידיש שפעלו בארצות הברית באמצע המאה העשרים.
המילה "אינזיך" ביידיש פירושה "בתוך עצמך", וחבורת המשוררים הללו אימצו את הכינוי כביטוי להשקפתם הספרותית. ראשית פעילותה של החבורה הייתה בשנת 1920, כאשר הם הוציאו לאור אסופת שירים "אינטרוספקטיביים", כלומר - המשקיפים פנימה, אל תוך נפשו של המשורר, ומוותרים במידה רבה על המציאות שמחוצה לו. האנתולוגיה הראשונה יצאה ב-700 עותקים ממוספרים בניו יורק בשנת 1920. עם המשוררים הבולטים בחבורת האינזיך נמנו יעקב גלטשטיין, אהרון ליילס, ברנרד לואיס, ראובן לודוויג, יעקב סטדלסקי ואחרים.
משוררי האינזיך כתבו שירה מודרנית ובהשפעת השירה המודרנית האנגלית והאמריקאית, הם שברו את המבנה המחורז והמסורתי. כך הם יצרו לראשונה ביידיש שירה חופשית, חרוז לבן ומקצבים חופשיים מכבלי המסורת הספרותית. החבורה השתלבה במהפך המודרניות שעבר על לשון היידיש באמצע המאה העשרים, באירופה ובאמריקה ערב מלחמת העולם השנייה. הם ראו את עצמם כמשוררים יהודים, שלשונם יידיש, שהיא חלק מן התרבות האירופית-אמריקנית הכוללת. הם ראו בלשון היידיש המודרנית לשון שהשתחררה מכבלי העבר, ויצאה לחופשי גם מן הגרמנית וגם מן העברית.
יחסה של חבורת אינזיך אל העברית היה עוין: הם ראו בעברית לשון זרה ושפה נוכרייה. מלחמת השפות שהלהיטה את הרחוב היהודי באירופה וגם בארץ ישראל לא נגעה אל משוררי האינזיך; הם ראו בלשון העברית גורם מכביד ומפריע להתפתחותה החופשית של היידיש, וכדי לקבע את יחסם השלילי אל העברית הם שינו את כתיב המלים העבריות ביידיש, שהיו נכתבות כצורתן העברית, וכתבו אותן בשיריהם בכתיב היידי הפונטי ומרובה התנועות. הם שאבו את השראתם ממשוררי יידיש קודמים כמו ה. לייוויק ויהואש, והתעלמו לגמרי ממשוררי ההשכלה והתחייה העבריים.
חבורת משוררי האינזיך הייתה רק התחברות לשעה, ולאחר כמה שנים פנה כל משורר ממרכיבי החבורה לדרכו השירית האישית. התקווה שתקום באמריקה תרבות יידיש חדשה לא התממשה, ולאחר השמדת יהדות אירופה נעלם גם קהל הקוראים שלהם. אחדים ממשוררי האינזיך התפרסמו גם בארץ וספריהם תורגמו לעברית. ובהם יעקב גלטשטיין, אהרון ליילס ואחרים.
משוררי האינזיך בעברית

ובהגיע יאש, יעקב גלטשטיין, רומן, תרגם שלמה שנהוד, 1957.
כשיאש נסע, יעקב גלטשטיין, תרגום נוסף של דן מירון, 1994.
מכל עמלי, שירים ופואמות של יעקב גלטשטיין, תרגם שלמה שנהוד, 1964.
משורר בניו יורק, מבחר משירי יעקב גלטשטיין, תרגם בנימין הרשב, 1990.
שירת היחיד בניו יורק, מבחר ממשוררי יידיש ובהם משוררי האינזיך באמריקה, תרגם בנימין הרשב, 2002.
אינטרוספקטיביזם בניו יורק, מבחר משירי אהרון ליילס, תרגם בנימין הרשב, 1997.
שירים וחזיונות, אהרון ליילס, תרגמו הרושבסקי הרשב ושמשון מלצר, 1960.
יאבדו שמים וארץ, שירת האפוקליפסה היידית, תרגם עידו בסוק, 2002.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007413537205171  VIAF: 14158066708108432659   WorldCat (עם VIAF): 14158066708108432659
אלן הודג'קין

| --- | --- |

צילום מ-1963 כשזכה בפרס נובל
 לידה:  5 בפברואר 1914 בנבורי, הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  20 בדצמבר 1998 (בגיל 84) קיימברידג', הממלכה המאוחדת 
 ענף מדעי:  פיזיולוגיה, ביופיזיקה 
 מקום לימודים:  טריניטי קולג'  בית ספר גרשם  The Downs, Malvern College Prep School 
 מוסדות:  אוניברסיטת קיימברידג' 
 תלמידי דוקטורט:  Trevor Ian Shaw 
 פרסים והוקרה:  Annual Review Prize Lecture (1976)  המדליה המלכותית (1958)  מדליית ביילי (1955)  הרצאת קרוניאן (1957)  מדליית קופלי (1965)  פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה (1963)  עמית האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים  עמית באגודה האמריקאית לקידום המדע  עמית החברה המלכותית  אביר מפקד במסדר האימפריה הבריטית  עמית כבוד של החברה הביופיזיקאית הבריטית 
 בן או בת זוג:  Marni Hodgkin 
 צאצאים:  Deborah Hodgkin, Rachel Hodgkin, Sarah Hodgkin, Jonathan Alan Hodgkin 
 
אלן לויד הודג'קין (באנגלית: Alan Lloyd Hodgkin‏; 5 בפברואר 1914 - 20 בדצמבר 1998) היה פיזיולוג וביופיזיקאי בריטי, שזכה בפרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה בשנת 1963 יחד עם אנדרו הקסלי וג'ון אקלס.
ביוגרפיה

הודג'קין נולד בבאנבורי שבאוקספורדשייר. ב-1930 זכה במדליית ארד בתחרות לבתי ספר שארגנה החברה המלכותית להגנה על ציפורים. בהמשך, הוא למד ביולוגיה וכימיה בקולג' טריניטי (Trinity) שבקיימברידג', שם סיים את לימודיו ב-1936. בטריניטי, הומלץ לו ללמוד כמה שיותר פיזיקה ומתמטיקה, וכך עשה. בטרם סיים את לימודיו, החל לעשות ניסויים חובבניים על מערכת העצבים של צפרדעים, שאותם המשיך מאוחר יותר. בין השנים 1937–1938 עבד במעבדה של הרברט ספנסר גסר ברוקפלר שבניו יורק, שם למד לנתח אקסון של לוליגו שקוף (Loligo vulgaris). ב-1938 חזר לקיימברידג', והתחיל לעבוד עם אנדרו הקסלי. כבר ב-1939 פרסמו השניים מאמר ב-Nature, שבו הציגו את הפעם הראשונה בה נמדדו פוטנציאלי פעולה מתוך סיב עצב. מדידה זו הוכיחה כי תיאורית הממברנה של ברנשטיין שהייתה מקובלת עד אז לגבי המנגנון מאחורי תופעת פוטנציאל הפעולה איננה נכונה, והיוותה את הבסיס להמשך מחקרם של השניים אחרי מלה"ע השנייה.
במהלך מלחמת העולם השנייה התנדב לשירות רפואה בחיל האוויר. בין השנים 1940–1945 פיתח רדאר מוטס. במסגרת זו, הוטס הודג'קין בטיסת המבחן של בריסטול בלנהיים מחומש ברדאר הסנטימטרי הראשון. לאחר מכן שב לקיימברידג', שם יחד עם אנדרו הקסלי פיתח תאוריה לגבי פוטנציאל פעולה, באמצעות אחד טכניקה אלקטרופיזיולוגית חדשה של  קיבוע מתח ("Voltage clamp"). לשיטה הזו נחשף בביקורו בארצות הברית אצל קנט קול באביב 1947. השיטה זו שומרת על מתח קבועה של התא באמצעות הזרקה של יונים עם מטען חשמלי נגדי בעת שינוי של מתח הממברנה. הודג'קין והקסלי יישמו את השיטרה במהירות ושכללו אותה להוכיח המנגנון היוני בבסיס הדחף העצבי. העבודה נעשתה על האקסון הענק מדיונוני רחף, עליו עבד הודג'קין קודם לכן, מה שאפשר להם לעקוב אחר הזרמים היוניים. דבר זה לא התאפשר בנוירונים אחרים, משום שהטכנולוגיה של אותה עת לא הצליחה לעקוב אחרי זרמים יוניים בתאים כה קטנים. השניים פרסמו סדרה של חמישה מאמרים עוקבים ב-1952, בהם ביססו מודל מתמטי למנגנון שמאחורי פוטנציאל הפעולה המניח שני זרמים עצמאיים של יונים, נתרן ואשלגן, העומדים בבסיס פוטנציאל הפעולה.
ב-1963 זכה בפרס נובל לרפואה ולפיזיולוגיה על מחקרו המשותף עם אנדרו הקסלי שעסק בפוטנציאלי פעולה בעצבים. את הפרס הם חלקו עם ג'ון אקלס, שמחקריו עסקו בפעילותן של סינפסות. מחקריהם של הקסלי והודג'קין הובילו אותם לשער שיש תעלות יונים, השערה שאוששה כמה עשורים מאוחר יותר, לאחר פיתוח של שיטות עליהם זכו ארווין נהר וברט זקמן בפרס נובל לרפואה ולפיזיולוגיה לשנת 1991.
ב-1965 זכה במדליית קופלי מטעם החברה המלכותית.
בין השנים 1966–1976 היה הודג'קין נשיא האיגוד לביולוגיה ימית של בריטניה (Marine Biological Association of the United Kingdom). ב-1973–1984 היה נשיא אוניברסיטת לסטר. ב-1948 הצטרף לחברה המלכותית. ב-1972 הוענק לו תואר אבירות מטעם מסדר האימפריה הבריטית, וב-1973 הצטרף למסדר ההצטיינות. בין השנים 1970–1975 הוא היה נשיא החברה המלכותית.
ראו גם

מודל הודג'קין-הקסלי
אליס שיל

| --- | --- |

אליס שיל, אישה תופרת, בסביבות 1900–1902
 לידה:  21 באוגוסט 1869 קולומבוס, ארצות הברית 
 פטירה:  6 בנובמבר 1955 (בגיל 86) קולומבוס, ארצות הברית 
 מקום קבורה:  בית הקברות גרין לוון 
 מקום לימודים:  ליגת הסטודנטים לאמנות של ניו יורק  מכללת קולומבוס לאמנות ועיצוב 
 פרסים והוקרה:  היכל התהילה של נשות אוהיו (1992) 
 
אליס שיל (באנגלית: Alice Schille‏; 21 באוגוסט 1869 – 6 בנובמבר 1955) הייתה אמנית אקוורל וציירת אמריקאית מקולומבוס, אוהיו. נודעה בזכות ציוריה האימפרסיוניסטיים והפוסט-אימפרסיוניסטיים, שבדרך כלל תיארו סצנות הכוללות שווקים, נשים, ילדים ונופים. יכולתה ללכוד את אופי הנושאים והנופים שלה הביאה לעיתים קרובות לזכייה בפרס בתחרויות אמנות. נודעה גם בזכות הרבגוניות שלה בסגנונות ציור; ההשפעות עליה כללו את המאסטרים ההולנדים הישנים, ג'יימס מקניל ויסלר, הפוביסטים, וציירי קיר מקסיקנים.
ביוגרפיה

שיל נולדה ב-21 באוגוסט 1869, לאב פיטר שיל ולאם סופיה גרין. היא נסעה למספר יבשות, כולל צפון ודרום אמריקה, אירופה ואפריקה, כדי לפתח את טכניקות הציור שלה. מסעותיה בין מדינות רבות עודדו אותה לפתח את סגנון האמנות המורכב והרב-תכליתי שלה; השילוב של מסעותיה השתקף בציוריה.
היא למדה בבית הספר לאמנות בקולומבוס (קולומבוס קולג' לאמנות ועיצוב) (CCAD) החל משנת 1891, ובבית הספר "ליגת הסטודנטים לאמנות של ניו יורק" (האגודה האמריקאית לאמנויות יפות) במלגה אצל הצייר האמריקני ויליאם מריט צ'ייס. שם למדה רישום דמות אצל האמן האמריקאי קניון קוקס. בשנת 1894 היא נסעה לאירופה ונשארה שם עד 1900, בשנת 1903 למדה באקדמיית קולרוסי בפריז, לאחר מכן נסעה רבות בארצות הברית, מרוקו, מצרים ומחוצה לה. במשך שנים לימדה בבית הספר לאמנות בקולומבוס, ופרשה ב-1948.
אליס שיל זכתה במדליית הזהב בתערוכת צבעי המים השנתית ב-1915 באקדמיה לאמנויות היפות בפנסילבניה (PAFA), יחד עם כיבודים רבים אחרים במהלך חייה. באותה שנה היא הציגה ציורים בניו יורק לצד יצירות של הלן ווטסון פלפס, אדלייד דמינג ואמה למפרט קופר.
שיל ביקרה בסנטה פה, ניו מקסיקו בפעם הראשונה בקיץ 1919, חזרה בקיץ שלאחר מכן וחזרה שוב ב-1926. היא המשיכה לבקר באופן ספורדי למהלך שנות ה-30. ב-1920 היא הציגה תערוכת יחיד של חמישה עשר ציורי צבעי מים במוזיאון ניו מקסיקו לאמנות. מאוחר יותר באותה שנה, היא הציגה בתערוכת הפייסטה השנתית של אותו מוזיאון.
ניתן למצוא את עבודותיה באוספים הקבועים של מוזיאון קנטון לאמנות, מוזיאון קולומבוס לאמנות (CMA), מוזיאון אל פאסו לאמנות (EPMA), מוזיאון אינדיאנפוליס לאמנות (IMA), אוניברסיטת המדינה של אוהיו (OSU), האקדמיה לאמנויות היפות בפנסילבניה, מועדון האמנות של פילדלפיה ומוזיאוני האמנויות היפות של סן פרנסיסקו (FAMSF).
שיל נקברה בבית הקברות גרין לאן, קולומבוס, אוהיו.
הערות שוליים

↑  Gerdts, William H. (2001). Alice Schille (1st ed.). New York: Hudson Hills Press.
↑  Historic American Artist -- ALICE SCHILLE, web.archive.org, ‏2017-03-04
↑  Schille, Alice, Oxford Art Online (באנגלית)
↑  "The French Experience: Alice Schille's Artistic Legacy"
↑  Ackerman, Gerald M. (1994). American Orientalists. Paris: ACR. pp. 192–195.
↑  Arlington Galleries, Group exhibition of recent paintings by Helen Watson Phelps, alice Schille, Adelaide Deming and Emma Lampert Cooper [electronic resource : pictures of India, Mar. 1-13, 1915], New York : Arlington Galleries, 1915
↑  Lewandowski, Stacia (2011). Light, Landscape and the Creative Quest : Early Artists of Santa Fe. Santa Fe, New Mexico: Salska Arts. pp. 178–179.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb14441578s (data)  GND: 118906119  ISNI: 0000 0000 6674 4417  LCCN: n85818286  RKD: 96769  SNAC: w65x56c0  SUDOC: 074277693  ULAN: 500010120  VIAF: 810639   WorldCat (עם VIAF): 810639 
אליס שיל, אם פורטוריקנית ובנה, 1916
אליסאו קסאמה

אליסאו מנדג'ה נדג'אק סוארס קסאמה (בפורטוגזית: Eliseu Mendja Nadjack Soares Cassamá; נולד ב-6 בפברואר 1994) הוא כדורגלן מגינאה ביסאו המשחק בעמדת המגן הימני.
קריירת מועדונים

קסאמה, נולד בביסאו בירת גינאה ביסאו ובגיל צעיר היגר עם משפחתו לפורטוגל. בגיל 16 החל לשחק כדורגל בקבוצת הנוער של ריבייראו וכעבור שנה הצטרף לאקדמיה לכדורגל של בנפיקה ליסבון. בקיץ 2013 הצטרף לז'ואנה מהליגה השלישית בפורטוגל.
בקיץ 2014, קסאמה חתם במועדון הספרדי ראוס דפורטיו. בראוס, קסאמה הפך עד מהרה לחביב האוהדים ובעונתו הראשונה במועדון, היה שותף לעלייה שלו לליגה השנייה לראשונה מזה 107 שנים.
בקיץ 2016 קסאמה חתם לחמש שנים בריו אבה מליגת העל הפורטוגלית. את עונת 2019/2020 החמיץ בגלל פציעה ברגל.
ב-29 באוגוסט 2020 חתם לשנה בגראסהופרס ציריך מליגת האתגר השווייצרית, עמה העפיל לליגת העל השווייצרית בסיום העונה.
אחרי שנה ללא קבוצה, בקיץ 2024 חתם בלנגנת'ל מהליגות הנמוכות בשווייץ.
קריירה בינלאומית

בצעירותו, קסאמה שיחק בנבחרת הנוער של פורטוגל. ב-22 במרץ 2018 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת גיאה ביסאו בהפסד 2-0 לבורקינה פאסו.
תארים

ליגת האתגר השווייצרית: 2020/2021
אלקטרואקוסטיקה

מוזיקת אלקטרואקוסטיקה (באנגלית: Electroacoustic music) היא המדע העוסק ביצירה ובמדידה של גלי קול במכשור אלקטרוני כגון רמקולים ומיקרופונים.
ככל שגלי הקול מתפשטים, נחלשת עוצמת הקול, בגלל פיזורו לכיוונים רבים, ובליעתו בגופים שונים. לכן אין הקול יכול לעבור מרחקים ארוכים. לעומת זאת, אנרגיה חשמלית ניתן להעביר למרחקים גדולים (באמצעות מוליכים או דרך האוויר). לכן, כדי להעביר קול למרחקים, למשל בטלפון, ממירים את אנרגיית הקול לאנרגיה חשמלית. האנרגיה החשמלית מועברת כגל אלקטרומגנטי, מגיעה ליעד ושם מותמרת בחזרה לאנרגיית קול. לתהליך זה קוראים שרשרת אלקטרואקוסטית.
מהפך של אנרגיית קול לאנרגיה חשמלית נקרא מיקרופון, והוא מתבצע באופן הבא:
גלי קול פוגעים בממברנה דקה וגמישה וגורמים לה להתנודד בעוצמה ובתדירות יחסיות לגלי הקול הפוגעים בה. הממברנה מחובר לגנרטור היוצר זרם חשמלי שעוצמתו ותדירותו יחסיות לעוצמתו ותדירותו של הקול. באוזניות מתבצע התהליך בסדר הפוך, והאנרגיה החשמלית מותמרת לאנרגיית קול.
איגוד השיט הבין-לאומי

| --- | --- |
 ענפי ספורט:  שיט
 תחום השיפוט:  בין-לאומי
 מיקום המטה:  סאות'המפטון, בריטניה
 יושב ראש:  איטליה קרלו קרוצ'ה
 תאריך ייסוד:  1904
 www.sailing.org
 
הסמליל הקודם של איגוד השיט הבין-לאומי, שהיה בשימוש עד 2016
איגוד השיט הבין-לאומי (באנגלית: International Sailing Federation או בראשי תיבות, ISAF) הוא ארגון הגג האחראי על כל תחרויות השיט בעולם והוא חלק מהוועד האולימפי הבין-לאומי.
האיגוד אחראי בין היתר על תחרויות סירות קטנות, יאכטות, גלשני רוח, גלישת קיט וסירות בשלט רחוק.
היסטוריה

"איגוד מרוצי היאכטות הבין-לאומי" (IYRU) הוקם ב-1904, כשמזכיר "איגוד מרוצי היאכטות" כתב למועדון שיט צרפתי על הצורך לכנס ועידה שתחליט על חוקים למרוצי היאכטות שיהיו מקובלים על כל מדינות אירופה. הוועידה התכנסה ב-14 באוקטובר 1907 במועדון היאכטות של פריז ומאז הפכה לסמכות של תחרויות השיט בעולם. ב-5 באוגוסט 1996 שינה IYRU את שמו לאיגוד השיט הבין-לאומי (ISAF).