stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
האסכולה הפלורליסטית

האסכולה הפלורליסטית היא אסכולה פילוסופית קדם-סוקרטית, שהתפתחה בעקבות האסכולה האלאטית, והתנגדה לתפיסתה הכופרת בקיום התנועה והתופעות. לאחר פרמנידס שוב לא ניתן היה להבין את הטבע בצורה פשוטה, ולהניח שחומר מסוים - חומר אחד  - הוא היסוד הראשוני, כפי שהציעו בני האסכולה המילטית.
במקום זאת, הפלורליסטים מנסים להסביר את העולם בעזרת עקרונות רבים. הם קיבלו כמה מהתכונות העיקריות של היש כפי שנתפס באסכולה האליאטית, והעבירו אותן למספר ישים שאין להם  התחלה וסוף בזמן (אחרת לא היו משמשים ראשית לדברים אחרים),  ואולי גם שאין בהם חלוקה ותנועה (אחרת לא יהיו יש). ישים אלה יכולים לנוע בינם לבין עצמם, להצטרף ולהיפרד, וכך לגרום לתנועה ולשינוי בעולם התופעות. אצל הפלורליסטים לא נתפסה עוד התנועה כחלק ממהותה של הראשית.
עם בני אסכולה זו נמנים אמפדוקלס ואנכסגורס.
| פילוסופיה קדם-סוקרטית |
| --- | --- | --- |
| האסכולה המילטית | תאלס • אנכסימנדרוס • אנכסימנס |  |
| האסכולה הפיתגוראית | פיתגורס • אלקמאון מקרוטון • היפאסוס • פילולאוס • ארכיטאס |  |
| אפסוס | הרקליטוס |  |
| האסכולה האלאטית | קסנופנס • פרמנידס • זנון מאליאה • מליסוס |  |
| האסכולה הפלורליסטית | אנכסגורס • ארכלאוס • אמפדוקלס |  |
| האסכולה האטומיסטית | לוקיפוס • דמוקריטוס |  |
| סופיזם | פרוטגורס • גורגיאס פרודיקוס • היפיאס • פרקידס • היפון • דיוגנס מאפולוניה |  |
ראו גם קטגוריה:פילוסופים קדם-סוקרטים
ערך זה הוא קצרמרבנושא פילוסופיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
דיני משפחה

דיני משפחה הם כינוי כולל לדיני ענף משפטי, שבהתאם למיון המקובל בתורת המשפטים, כוללים מעמד אישי (יוחסין, הורות, נישואים וגירושים), וזכויות וחובות הנובעים מן המעמד האישי.
מגוון הנושאים בהם מטפלים דיני המשפחה רחב, ונהוג לכלול בו את הנושאים הבאים:
נישואים ותקפם. מוסדות מקבילים למוסד הנישואים כגון ידועים בציבור.
עניינים הקודמים לנישואים - הפרת הבטחת נישואים, הסכם ממון.
חובות וזכויות העולות מתוקף הנישואים, עניינים המתרחשים במהלך הנישואים - מזונות, הסדרי רכוש, מניעת אלימות במשפחה.
סיום קשר הנישואין ותוצאותיו - גירושים, מדור, משמורת, הסדר זמני שהות, מזונות חלוקת הרכוש המשותף.
הורות, יצירתה ותוצאותיה, לרבות אפוטרופסות, הכרה באבהות, אימוץ, פונדקאות.
בשיטות משפט מסוימות כמו בישראל מסווגים גם ענייני ירושה כענייני המעמד האישי.
הדין המהותי הנוהג בענייני המשפחה הוא לעיתים הדין הדתי, ולעיתים הדין האזרחי, תלוי בשיטת המשפט הנוהגת במדינה, ובנסיבות העניין. במדינת ישראל קובע החוק כי נישואין וגירושין ייעשו באופן בלעדי על-פי הדין הדתי (דוגמת המשפט העברי או השריעה), בהתאם לעדה הדתית אליה משתייכים בני הזוג. שיטה זו אשר קיימת גם במדינות ערב ובאופן מוגבל יותר בארצות הבלקן, מקורה בתקנות המילט מהאימפריה העותמאנית אשר קבעו בין היתר כי דיני המשפחה נקבעים לפי הקהילה הדתית (אומה/עדה) אליה הוא משתייך. לקביעה זו יוצאי דופן. לדוגמה, חלוקת הרכוש בעת גירושין נעשית על-פי חוק יחסי ממון בין בני זוג באופן שווה, בניגוד למשל, למשפט העברי. עוד קובע החוק, כי הן בתי הדין הדתיים והן בתי המשפט למשפחה מורשים לדון בדיני משפחה, על-פי הדין הדתי. אמנם, על-פי החוק, הסמכות לדון בתיק מסוים נתונה לערכאה בה החל הדיון בתיק. עקב כך, פעמים רבות מתקיים מרוץ סמכויות בין בני הזוג, בו כל אחד מבני הזוג ממהר לפתוח תיק בערכאה הנוחה לו, כדי שכל הדיון יימשך בה.
בחוק הישראלי ישנם כמה מאפיינים ייחודיים, הנובעים מהנחות היסוד עליהן הושתת. קושי עשוי להתעורר כאשר בני הזוג אינם בני אותה דת, או כאשר הם אינם משתייכים לאף עדה דתית.
במקומות רבים מוקם בית משפט למשפחה המתרכז בדיני המשפחה. במדינת ישראל הוקם בית משפט כזה בעקבות חקיקת חוק בית המשפט לענייני משפחה בשנת 1995. מאפייניו העיקריים של בית המשפט לענייני משפחה הם שופטים המכירים את התחום ובקיאים בו, פרוצדורה המאפשרת גמישות, כמתבקש מאופיו של הדיון, ויחידת סיוע הכוללת פסיכולוגים ועובדים סוציאליים המסייעים לבית המשפט ולמתדיינים. עם זאת הגדרת סמכות הדיון של בית המשפט למשפחה בישראל רחבה, וכוללת כל סכסוך שהוא בין בני משפחה, בנוסף לסמכות בכל התחומים המסורתיים הנמנים בענייני משפחה. כך שגם סכסוך כספי בין אחים, למשל, נדון בפני בית משפט זה ולא בפני בית משפט רגיל, על אף שמבחינה מהותית אינו שונה מסכסוך כספי אחר.
ראו גם

דיני משפחה בישראל
לקריאה נוספת

בני דון-יחייא, תורת דיני המשפחה, כנרת זמורה דביר, 2022.
האסכולה הפריפטטית

האסכולה הפריפטטית
האסכולה הפריפטטית (περιπατητικός) הייתה אסכולה פילוסופית שנוסדה על ידי אריסטו באתונה בשנת 335 לפנה"ס.
אריסטו נהג ללמד כשהוא מתהלך בחברת תלמידיו בשבילים מכוסים (peripatoi ביוונית). שבילים אלה הקיפו את בנייני הליקיאון. המונח היווני (peripatein) מתייחס למי שמתהלך ומשוחח בעת ובעונה אחת, ומכאן הכינוי "פריפטטים", שדבק בתלמידי אריסטו בליקיאון. הפריפטטים היו מדענים ומלומדים שהקדישו את זמנם למחקר ועסקו בזואולוגיה, בוטניקה, ביוגרפיה, היסטוריה של המדע, פילוסופיה, ספרות ומשפטים.
אחרי מות אריסטו בשנת 322 לפנה"ס תלמידו תאופרסטוס עמד בראש אסכולה זו. אחרי מות תאופרסטוס בשנת 287 לפנה"ס ירש את מקומו סטראטון מלאמפסאקוס, אך האסכולה הפריפטטית לא שרדה זמן רב, ולימוד המדעים עבר מאתונה המתרוששת לאלכסנדריה שבמצרים, והליקיאון הלך ונשכח.
בראש בית הספר עמדו:
אריסטו (334-322) לפנה"ס
תאופרסטוס (322–288) לפנה"ס
סטראטון מלאמפסאקוס (288-269) לפנה"ס
ליקו מטוראס (269-225) לפנה"ס
אריסטו מכיוס (225-190) לפנה"ס
קריטולאוס (190-155) לפנה"ס
דאודורוס מצור עד 140 לערך לפנה"ס
ארימנאוס עד 110 לערך לפנה"ס
לאסכולה זו השתייכו אודמוס מרודוס, אריסטובולוס מאלכסנדריה, אריסטוקסנוס, דיקארכוס וקליארכוס.
גן המנורה

| --- | --- |

הגן בתחילת שנות ה-60 של המאה ה-20
 מידע כללי
 על שם:  מנורת הכנסת
 תאריך הקמה:  1956
 מיקום
 מדינה:  ישראל ישראל
 מיקום:  ירושלים 
 קואורדינטות:  31°46′51″N 35°12′56″E﻿ / ﻿31.7808°N 35.2156°E﻿ / 31.7808; 35.2156
 he
 
בור שיבר, 1948
מנורת הכנסת בגן המנורה (1957)
פסל הסוס בגן
הגן ב-2012
הגן ב-2023
אזור גן המנורה לפני שנחפר בו "בור שיבר" התמונה צולמה בשנת 1936 ברקע נראים מבנים לאורך רחוב המלך ג'ורג', חלקם עדיין בבנייה
גן המנורה (ידוע גם בשמות בור שיבֶּר, גן הכנסת וגן הסוס) הוא גן ציבורי במרכז ירושלים, בין הרחובות המלך ג'ורג', בארי, שמואל הנגיד ורחוב בן-יהודה, צפונית לבית פרומין ודרומית לבניין המשביר לצרכן. בגן אמפיתיאטרון קטן, מזרקת מים דמוית מפל, פסל בדמות סוס וכן שירותים ציבוריים.
היסטוריה > בור שיבר

בעליו הראשונים של השטח היו יהודים. בתקופה שבטרם רחוב בן-יהודה רכש האדריכל והקבלן הערבי-נוצרי ג'ורג' שיבר את הסביבה, ובה המגרש. בסוף שנות ה-20 של המאה ה-20 שימש כמגרש כדורגל של הפועל ירושלים, ואולם לשיבר היו תוכניות גדולות יותר עבורו. במשך שנות ה-30 וה-40 הוצגו תוכניות שונות, בהן הוצע להקים במקום תיאטרון, בית קולנוע, מרכז מסחרי, גורד שחקים ובית מלון שתכננה להפעיל משפחתו של ירחמיאל אמדורסקי. ב-1936 נחפר במקום בור לשם הקמת היסודות לבניין בן 8 קומות, שתוכנן להפוך בשלב עתידי לבניין בן 15 קומות. עם פרוץ המרד הערבי הגדול הופסקו העבודות, והמשקיעים משכו ידיהם מהמיזם. הבור שנותר במקום זכה לכינוי בור שיבֶּר, על שמו של ג'ורג' שיבר. בשל המבנה הטופוגרפי במקום, הבור שנוצר נמוך במעט מרחוב המלך ג'ורג', אך בינו לבין מפלס רחוב שמואל הנגיד מפרידים כמה מטרים.
לקראת סיום מלחמת העולם השנייה שוב התעורר עניין במתחם. איש עסקים מצרי שאף להקים במקום את גורד השחקים הגבוה ביותר במזרח התיכון, והודי ששירת בצבא הבריטי התעניין אף הוא ברכישת המגרש, אך המגעים לא יצאו אל הפועל. לאחר סיום המלחמה השתמשו שלטונות המנדט בבור לשם מעצרם של תושבים שהפרו את העוצר שהטילו מעת לעת על העיר.
היסטוריה > גן המנורה

ב-1950 קבעה הכנסת את משכנה בבית פרומין שבסמוך לבור. באותה העת בחנה עיריית ירושלים חלופות למבנה חדש לבית העירייה; אחת מהן הייתה בור שיבר, שיתרונותיו היו הן סמיכותו למשכן הכנסת והן מיקומו המרכזי. בסופו של דבר נגנזה התוכנית עקב קשיי מימון. גם ההסתדרות ומשקיעים זרים שאפו לשים ידם על המגרש, אך גם תוכניות אלה לא קודמו. תחת זאת, הוקם במקום גן ציבורי בתכנונו של ראש מחלקת הגנים בעירייה, ע. הלל.
ב-1956 העניק הפרלמנט הבריטי מתנה למדינת ישראל – פסל ברונזה ועליו תיאור אירועים ודמויות מתולדות העם היהודי, מעשה ידיו של האמן בנו אלקן. הפסל הוצב בבור, סמוך למשכן הכנסת, ב-15 במאי אותה שנה, לרגל יום העצמאות השמיני של מדינת ישראל, בטקס שבו השתתפו אלפים. בשל מיקומו זכה הפסל לכינוי "מנורת הכנסת", ואילו הבור זכה אף הוא לכינוי חדש – גן המנורה. ב-1966 עברה הכנסת למשכנה הנוכחי, ומנורת הכנסת הועברה עִמהּ, והוצבה מול השער הראשי, למרגלות גן הוורדים. עם זאת, גם בהיעדרה של המנורה, נותר כינויו של הגן "גן המנורה".
שמו של הגן הוסב לגן משה ברעם על שם שר העבודה בממשלת רבין הראשונה (1974–1977) ואיש ירושלים.
היסטוריה > גן הסוס

ב-1997 הוצב בגן פסל דמוי סוס, בשם "סוסת השלום", שהעניקה לירושלים ממשלת סלובניה לרגל חגיגות 3,000 שנים להיווסדה של ירושלים. בעקבות הצבת הפסל נוסף לגן כינוי חדש – גן הסוס.
במהלך מחאת האוהלים בשנת 2011, הוקם בגן מאהל המחאה המרכזי בעיר ירושלים.
היסטוריה > תוכניות לפיתוח הבור

בשנת 1961, רכשה חברת בנייני מידות בע"מ, חברת בת של חברת הכשרת הישוב את המתחם שהיה על-פי תוכנית המתאר דאז מיועד למסחר. ב-1968 מסרה בנייני מידות את המגרש לעיריית ירושלים, בתמורה לקבלת זכויות בנייה במקומות סמוכים. ייעוד המתחם שונה משטח מסחרי לשטח ציבורי פתוח. בכוונת העירייה היה להקים במקום חניון ציבורי. הזכויות במתחם הועברו ונרשמו על-שם עיריית ירושלים ב-1969. במהלך השנים לא יצאה לפועל בידי העירייה תוכנית בנייה לצורך הציבורי (חניון ציבורי תת-קרקעי ומעליו כיכר). ב-1988 החלו מגעים בין ראש עיריית ירושלים דאז, טדי קולק, לבין חברת הכשרת היישוב במגמה לפתח את בור שיבר על בסיס תכנון שהוא שילוב בין חניון ציבורי תת-קרקעי לבין שטחי מסחר, מגורים ומשרדים במגרש ולצורך כך, לשנות את ייעודו של המתחם לייעוד מסחרי. במסגרת זאת, הכינה חברת הכשרת היישוב תוכנית מתאר באמצעות האדריכל שלמה אשכול וזכתה לאישור העירייה. והוסכם על התמורה שתשלם החברה לעירייה בעבור רכישה חוזרת של הזכויות במתחם.
בשל התנגדות להסכם בוועדת הכספים של העירייה, הועבר העניין לבדיקת מבקר העירייה ובדו"ח שהגיש, שלל את זכותה של הכשרת היישוב לרכוש את המתחם חזרה והמליץ על עריכת מכרז פתוח לפיתוח המתחם. חברת הכשרת היישוב תבעה את העירייה וב-2000 נקבע, במסגרת הסכם פשרה משפטי שקיבל תוקף של פסק-דין במסגרת הליכי הערעור בבית-המשפט העליון, כי החברה זכאית לרכוש בחזרה את בור שיבר, עם שינוי ייעודו לייעוד שאינו ציבורי במסגרת תוכנית חדשה, אותה תיזום החברה. התוכנית, כך נקבע בהסכם, תובא לאישור הוועדה המקומית בתוך שנה מיום החתימה על ההסכם. בתקופת ראש העיר אהוד אולמרט, סוכם על הקמת מגדל של 24 קומות במקום, וזאת ברוח המדיניות של רשויות התכנון בתקופתו, אשר התירה ואף עודדה בנייה של בניינים רבי קומות בירושלים, בעיקר במרכז העיר. החברה הכינה תוכנית באמצעות אורי שטרית, שמאוחר יותר מונה למהנדס העיר ירושלים, ובתחילת שנות האלפיים, התוכנית קודמה. החברה לא עמדה בהתחייבות להגיש את התוכנית בתוך שנה. כמו כן, הגיעה החברה למסקנה, שנתוני הביקושים למשרדים בירושלים, אינם מעודדים, והיא ביקשה לעכב את הטיפול בותוכנית. בספטמבר 2007, מונה לעירייה מהנדס עיר חדש, האדריכל שלמה אשכול שעמדתו הִיא שלא לבנות במתחם בור שיבר וכי קיימת חשיבות עליונה להשאיר את בור שיבר כשטח ירוק פתוח. חברת הכשרת היישוב שוב תבעה את העירייה.
בשנת 2014, נדחתה התביעה נגד עיריית ירושלים, השופט קיבל את טענת העירייה לפיו קידום התוכנית אמור היה להעשות תוך שמירה מלאה על עצמאות שיקול הדעת הנתון לגורמי התכנון במסגרת מילוי תפקידם וכי אין בהתחייבות העירייה בהסכם, שלא להתנגד לתוכנית חדשה שתגיש החברה ואף לתמוך בה.
בשנת 2021 החלו עבודות לשדרוג הגן.
הערות שוליים

↑  מנורת־ענק עם פיתוחי ברונזה – שי לכנסת, מעריב, 22 ביולי 1953.
↑  ע"א 4148/99, רע"א 5920/98, ע"א 6658/98
↑  רנית נחום-הלוי, הכשרת הישוב הגישה תביעה בסך 103 מיליון ש' נגד עיריית י-ם, באתר הארץ, 5 באוקטובר 2008
↑   אריק מירובסקי, נדחתה תביעה של 103 מ' שקל נגד עיריית ירושלים שהתנגדה לתוכנית מתאר חדשה, באתר TheMarker‏, 30 באוגוסט 2014
↑  ארי ליטמן, בהשקעה של 1.8 מיליון שקלים: כך ישודרג גן הסוס המיתולוגי, באתר כל העיר, ‏5 במאי 2021
גן המנורה, 2008
חנוכת מנורת הכנסת בגן בחגיגות יום העצמאות ה'תשט"ז (1956); משמאל יו"ר הכנסת יוסף שפרינצק
אוהלי מחאה בגן, 2011
מחאת הדיור הציבורי, 2011
דייוויד פלאט

דייוויד אנדרו פלאט (אנגלית: David Andrew Platt; נולד ב-10 ביוני 1966 בצ'דרטון שבלנקשייר) הוא כדורגלן עבר אנגלי ששיחק בעמדת הקשר.
קריירת מועדונים ונבחרת

פלאט חתם במנצ'סטר יונייטד ב-1982, זמן קצר לאחר שעזב את בית הספר. הוא חתם על חוזה מקצוען בתחילת עונת 1984/1985, אך שוחרר בהעברה חופשית בינואר 1985 כתוצאה מהחלטה של המאמן רון אטקינסון לצמצם את הסגל. הוא הצטרף לקרו אלכסנדרה מהליגה הרביעית, ותוך זמן קצר זכה למוניטין של קשר מהיר המסוגל להבקיע שערים רבים.
ב-1987 הוא עזב את קרו והצטרף לאסטון וילה, ובעונתו הראשונה בווילה פארק סייע למועדון לחזור לליגה הראשונה. הוא היה אחד השחקנים הטובים ביותר בווילה במשך עונת 1989/1990, וכמעט הצליח להוביל את המועדון לזכייה באליפות. על הישגיו ויכולתו בעונה זו הוא זכה בתואר כדורגלן השנה בליגה האנגלית של התאחדות שחקני הכדורגל.
פלאט הופיע בפעם הראשונה בנבחרת אנגליה במשחק הידידות מול נבחרת איטליה ב-1989. הוא אף נכלל בסגל הנבחרת לקראת מונדיאל 1990. פלאט ישב על ספסל המחליפים בכל משחקי שלב הבתים של המונדיאל, אך עלה כמחליף בתוספת הזמן במשחק שמינית הגמר מול נבחרת בלגיה. הוא הבקיע שער בדקה האחרונה של המשחק, שהיה הראשון בקריירה שלו במדי הנבחרת, וסייע לנבחרת להעפיל לרבע הגמר.
פלאט פתח בהרכב ברבע הגמר מול נבחרת קמרון בעקבות פציעתו של הקפטן בריאן רובסון, והבקיע את השער הראשון בניצחון האנגלי בתוצאה 3 - 2. הוא שיחק גם בחצי הגמר מול נבחרת גרמניה המערבית. פלאט החמיץ הזדמנות נוחה להבקיע שער בזמן ההארכה, והבקיע את הפנדל השלישי בדו-קרב שנערך לאחר שהמשחק הסתיים בתיקו 1 - 1. אולם, שחקני אנגליה החמיצו את שתי הבעיטות הבאות ונבחרתם הודחה מהמשך הטורניר. פלאט גם הבקיע שער בהפסד 1 - 2 לנבחרת איטליה במשחק על המקום השלישי.
לאחר המונדיאל חזר פלאט לתפקיד הקפטן של אסטון וילה. כמו כן, הוא שמר על מקומו בנבחרת אנגליה שמאמנה החדש היה גרהאם טיילור שאימן אותו באסטון וילה. הוא הרבה לשחק בנבחרת בתחילת שנות ה-90, הבקיע 27 שערים ב-62 הופעות, הוא אף היה קפטן הנבחרת לעיתים, אם כי טוני אדמס זכה מספר פעמים לענוד את סרט הקפטן.
אנגליה הפסידה בכל משחקי שלב הבתים של יורו 1992, כאשר פלאט הבקיע את השער היחיד בהפסד 1 - 2 לנבחרת שוודיה. הנבחרת כשלה בניסיונה להעפיל למונדיאל 1994 בארצות הברית למרות שפלאט המשיך להנהיג אותה מהקישור, וטיילור התפטר. טרי ונבלס שהחליפו השאיר את פלאט בהרכב, והוא הבקיע את השער הראשון של הנבחרת בתקופת ונבלס. לקראת יורו 1996 הוא זכה למספר קטן יותר של דקות משחק, ואילו טוני אדמס קיבל את סרט הקפטן.
פלאט השתתף כמחליף ברוב משחקי יורו 1996, ואף פתח ברבע הגמר מול נבחרת ספרד במקום פול אינס המושעה. בחצי הגמר הוא הבקיע פנדל במסגרת דו-קרב ההכרעה בסיום המשחק מול גרמניה, אך גם הפעם נבחרת אנגליה הפסידה והודחה מהמשך הטורניר. הוא פרש מהנבחרת זמן קצר לאחר מכן, ובסך הכל השתתף ב-62 משחקים והבקיע 27 שערים מאז הבכורה מול איטליה ב-1989.
במקביל לכך הוא עבר לאיטליה, ושיחק בהצלחה בבארי, יובנטוס וסמפדוריה. פלאט זכה בגביע אופ"א עם יובנטוס ב-1993, ובגביע האיטלקי עם סמפדוריה ב-1994.
הוא חתם בארסנל ב-1995, ושלוש שנים לאחר מכן זכה בתואר הראשון שלו בכדורגל האנגלי כאשר המועדון זכה בדאבל של אליפות וגביע ה-FA. באותה עונה הוא הבקיע אחד מהשערים בניצחון 3 - 2 על מנצ'סטר יונייטד בנובמבר 1997, שסייע לארסנל להמשיך להיאבק על האליפות.
הוא הודיע על פרישתו בקיץ 1998.
קריירת האימון

חודשים אחדים לאחר שעזב את ארסנל הוא חזר לסמפדוריה בתפקיד המאמן הראשי. צעד זה עורר מחלוקות מצד מועדונים אחרים באיטליה, שטענו כי לפלאט אין הכישורים הדרושים כדי לאמן מועדון בסרייה א'. פלאט התפטר לפני שסמפדוריה ירדה לסרייה ב'.
ביולי 1999 הוא התמנה לתפקיד המאמן של המועדון האנגלי נוטינגהאם פורסט, שזה עתה ירד מהפרמייר ליג. בעונת 1999/2000 הוא אף השתתף בשלושה משחקים. הוא אימן את פורסט במשך שתי עונות, אך זכה להצלחה מועטה והוציא סכומי כסף גבוהים על שחקנים שלא הצליחו. תקופתו של פלאט בפורסט התאפיינה בסכסוכים עם שחקנים מובילים, שבהדרגה הודחו מההרכב ושוחררו מהמועדון. המועדון ירד לליגה השלישית ארבע שנים לאחר שפלאט עזב.
פלאט התמנה לתפקיד המאמן של נבחרת אנגליה עד גיל 21 ב-17 ביולי 2001, וזכה להצלחה רבה יותר בהשוואה לתקופה שבה אימן את נוטינגהאם. הוא הדריך את הנבחרת בניסיונה המוצלח להעפיל לאליפות אירופה עד גיל 21 ב-2002. הוא עזב את תפקידו לאחר שלא הצליח להוביל את הנבחרת להעפלה לטורניר של 2004, והוחלף על ידי פיטר טיילור.
נכון ל-2009 הוא עובד כפרשן במשחקי הנבחרת עד גיל 21. כמו כן, הוא כותב טור באופן קבוע עבור המגזין FourFourTwo, ובו הוא נותן את פרשנותו בענייני טקטיקת כדורגל.
לקריאה נוספת

טוני מתיוס, WHO'S WHO OF ARSENAL (עמוד 231), מיינסטרים,‏ 2007 (ISBN 1-84596-232-X)
האסכולה הפרנקו-פלמית

האסכולה הפרנקו-פלמית מתייחסת, באי-דיוק מסוים, לסגנון המוזיקה הפוליפונית הווקאלית, שנכתבה באירופה במאה ה-15 וה-16 ולמלחיני המוזיקה הזאת.
מוצאם של מלחיני האסכולה הפרנקו-פלמית קשה להגדרה בגלל השוני בין הגבולות שהגדירו את המדינות בשנים ההן לגבולות של ימינו. יש המכנים אותה בשם "האסכולה ההולנדית", אך בשם זה יש כדי להטעות. למעשה, השם התייחס לארצות השפלה, שכללו פחות או יותר את בלגיה, צפון צרפת והולנד של ימינו, ומזו האחרונה באו רק מעטים מן המוזיקאים. רובם נולדו באינו, פלנדריה ובראבאנט. בתקופות של יציבות פוליטית, היה זה מרכז של פעילות תרבותית במשך יותר ממאתיים שנה, אם כי המרכזים המוגדרים שינו את מיקומם במהלך הזמן הזה, ועד סוף המאה ה-16 עבר מוקד העולם המוזיקלי ממחוז זה אל איטליה.
המלחינים הרבים שנולדו בחבל הארץ, הידוע באופן כללי בשם ארצות השפלה, נודעו בעבודתם במקומות אחרים. הפרנקו-פלמים נסעו לאיטליה, לספרד, לערי שדה בגרמניה ובצרפת ולעוד מקומות באירופה, ואת סגנון כתיבתם לקחו עמם בכל אשר הלכו. תפוצת הטכניקה שלהם, בייחוד לאחר הפיתוח המהפכני של המצאת הדפוס, יצרה את הסגנון הבינלאומי הראשון האמיתי מאז איחוד המזמור הגרגוריאני במאה ה-9.
להלן 5 קבוצות, או דורות, שיש המבדילים ביניהם באסכולה הפרנקו-פלמית. התפתחות הסגנון המוזיקלי הייתה רציפה ומתמשכת, והדורות האלה מספקים רק נקודות ייחוס שימושיות.
הדור הראשון (1420–1450): בראשות דופאי, בנשואה ובינואה; קבוצת מלחינים זו מתוארת על פי רוב כאסכולה הבורגונדית.
הדור השני (1450–1485): עם אוקכם כעמוד התווך שלו. בנוסף יוהנס טינקטוריס.
הדור השלישי (1480–1520): אוברכט, איזאק, ז'וסקן דה פרה ואנטואן ברימל.
הדור הרביעי (1520–1560): גומברט, וילארט וקלמנס נון פאפה.
הדור החמישי (1560–1600): לאסוס. במועד זה היו רוב מלחיני המוזיקה הפוליפונית ילידי איטליה וארצות אחרות; הסגנון של ארצות השפלה הכה שורש באדמה זרה והיה לסגנון אירופאי אמיתי.
ראו גם

תקופת הרנסאנס
דיוגו קטרינו

דיוגו קטרינו דה סילבה (בפורטוגזית: Diogo Catarino da Silva; נולד ב-9 בינואר 1990), המוכר יותר בשם קטרינו (בפורטוגזית: Catarino) הוא כדורגלן חופים ברזילאי המשחק בעמדת הבלם בנבחרת ברזיל בכדורגל חופים.
תארים > לאומיים

גביע העולם בכדורגל חופים (1): 2017
משחקי החוף העולמיים (1): 2017
הגביע הביניבשתי (1): 2016
מוקדמות גביע העולם בכדורגל חופים (דרום אמריקה) (2): 2017, 2019
מונדיאליטו (2): 2016, 2017
אליפות דרום אמריקה בכדורגל חופים (1): 2017
משחקי החוף הדרום אמריקאים (1): 2016
תארים > קבוצתיים

גביע אירופה לאלופות בכדורגל חופים (1): 2017
גביע צ'לנג' (1): 2022
גביע ליברטדורס (2): 2016, 2017
אליפות ברזיל (3): 2017, 2019, 2020
הגביע הברזילאי (1): 2012
אליפות איטליה (1): 2013
הגביע האיטלקי (1): 2019
אליפות פורטוגל (1): 2016
אליפות פולין (1): 2022
אליפות רוסיה (1): 2017
אליפות איחוד האמירויות הערביות (1): 2021
תארים > אישיים

כוכבי כדורגל החופים (1):
נבחרת החלומות העולמית: 2021
סטטיסטיקות

| תחרות | שנה | הופעות | שערים |
| --- | --- | --- | --- |
| גביע העולם בכדורגל חופים | איי בהאמה 2017 | 6 | 8 |
| גביע העולם בכדורגל חופים | פרגוואי 2019 | 4 | 3 |
| גביע העולם בכדורגל חופים | רוסיה 2021 | 4 | 1 |
| סך הכל | סך הכל | 14 | 12 |
| תחרות | שנה | הופעות | שערים |
| --- | --- | --- | --- |
| מוקדמות גביע העולם בכדורגל חופים (דרום אמריקה) | פרגוואי 2017 | 6 | 3 |
| סך הכל | סך הכל | 6 | 3 |
| תחרות | שנה | הופעות | שערים |
| --- | --- | --- | --- |
| הגביע הביניבשתי | איחוד האמירויות הערביות 2016 | 5 | 5 |
| סך הכל | סך הכל | 17 | 23 |
| תחרות | שנה | קבוצה | הופעות | שערים |
| --- | --- | --- | --- | --- |
גביע אירופה לאלופות: 
| גביע אירופה לאלופות | פורטוגל 2017 | פורטוגל בראגה |  ? |  ? |
| גביע אירופה לאלופות | פורטוגל 2018 | רוסיה לוקומוטיב מוסקבה | 7 | 2 |
| גביע אירופה לאלופות | פורטוגל 2019 | פורטוגל ספורטינג ליסבון | 8 | 7 |
| גביע אירופה לאלופות | פורטוגל 2021 | גרמניה ריאל מונסטר | 8 | 7 |
| גביע אירופה לאלופות | פורטוגל 2022 | ישראל עירוני ראש העין | 10 | 5 |
| גביע אירופה לאלופות | פורטוגל 2023 | גרמניה ריאל מונסטר | 5 | 2 |
| סך הכל | סך הכל | סך הכל | 33 | 21 |
הערות שוליים

↑  ראש העין זוכה בגביע צ'לנג' 2022
דניאל צ'אקון

דניאל צ'אקון אלונסו סאלאס (בספרדית: Daniel Alonso Chacón Salas; נולד ב-11 באפריל 2001 בטוריאלבה שבקוסטה ריקה) הוא כדורגלן קוסטה ריקאי המשחק בעמדת הקשר האחורי בקבוצת קרטחינס מליגת העל של קוסטה ריקה ובנבחרת קוסטה ריקה.
קריירת מועדונים

צ'אקון משחק בקבוצה הבוגרת של קרטחינס במסגרת ליגת העל של קוסטה ריקה מאז שנת 2017.
קריירה בינלאומית

ב-30 בינואר 2022 ערך צ'אקון את הופעת הבכורה שלו בנבחרת קוסטה ריקה, בתיקו 0-0 נגד נבחרת מקסיקו במסגרת מוקדמות מונדיאל 2022.
נכלל בסגל הנבחרת לטורניר מונדיאל 2022.
הערות שוליים

↑  https://www.crhoy.com/deportes/oficial-los-26-jugadores-de-la-sele-para-la-copa-mundial-catar-2022/ באתר CRHoy, ‏ 3 בנובמבר 2022 (בספרדית)
| נבחרת קוסטה ריקה – מונדיאל 2022 |
| --- | --- | --- |
|  1 נבאס •  2 צ'אקון •  3 ורגאס •  4 פולר •  5 בורחס •  6 דוארטה •  7 קונטררס •  8 אוביידו •  9 בנט •  10 רואיס •   11 ונגאס •  12 קמפבל • 13 טורס •  14 סאלאס • 15 קלבו • 16 מרטינס • 17 טחדה • 18 אלברדו • 19 ווטסון • 20 אגילרה • 21 לופס • 22 מטאריטה • 23 סקיירה • 24 וילסון • 25 הרננדס • 26 סאמורה • מאמן: סוארס |  1 נבאס •  2 צ'אקון •  3 ורגאס •  4 פולר •  5 בורחס •  6 דוארטה •  7 קונטררס •  8 אוביידו •  9 בנט •  10 רואיס •   11 ונגאס •  12 קמפבל • 13 טורס •  14 סאלאס • 15 קלבו • 16 מרטינס • 17 טחדה • 18 אלברדו • 19 ווטסון • 20 אגילרה • 21 לופס • 22 מטאריטה • 23 סקיירה • 24 וילסון • 25 הרננדס • 26 סאמורה • מאמן: סוארס | קוסטה ריקה |
ערך זה הוא קצרמרבנושא כדורגלנים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
האחראי על מניעת הטרדה מינית בעבודה

האחראי על מניעת הטרדה מינית בעבודה הוא תפקיד שנוצר מכוח החוק למניעת הטרדה מינית, התשנ"ח-1998 והתקנות למניעת הטרדה מינית (חובות מעסיק), תשנ"ח-1998. מכוחו מחויבים המעסיקים למנות אחראי למניעת הטרדה מינית.
החוק מחייב מעביד כל מעסיק למנות אחראי לריכוז, תחקור וטיפול בתלונות על הטרדה. כמו כן, החוק מטיל על כל מעסיק המעסיק יותר מ-25 עובדים לקבוע תקנון שבו יובאו עיקרי הוראות החוק בדבר הטרדה מינית והתנכלות במסגרת יחסי עבודה ויפורטו בו דרכי הגשת התלונות שעניינן הטרדה מינית או התנכלות והטיפול בה. מינוי האחראי הוא האפיק המשמעתי שנועד לטפל בהטרדות, להבדיל מאפיקים פליליים ואזרחיים. מעביד שלא מינה אחראי ישא באחריות בגין ההטרדה בעצמו.
תפקידיו של האחראי:
קבלת תלונות בעניין הטרדות מיניות.
קיום בירור במקרה של תלונה של עובד על הטרדה.
מתן המלצות למעסיק לגבי המשך הטיפול במקרה של הטרדה מינית של עובד.
ייעוץ, מידע והדרכה בענייני הטרדה לעובדים הפונים אליו.
החוק מסדיר את אופן קבלת התלונות על הטרדה מינית על ידי האחראי כשהדגש הוא על דיסקרטיות ויעילות, תוך בחינת הדברים בתוך הקשרם הספציפי ובהתחשב בסוגיות הייחודיות שעולות תוך כדי התהליך[דרוש מקור].
האחראי צריך להתאים באופן כללי לתפקיד זה, מבחינת הכישורים, המעמד החברתי והתפקיד בארגון, ולרוב ממנים את הממונה על משאבי האנוש בארגון. עדיף למנות לתפקיד אשה. ניתן למנות אחראי חיצוני, וכן כאשר המעסיק מעסיק פחות מ-10 עובדים הוא יכול למנות את עצמו כאחראי. ישנם ארגונים שמכשירים את האחראי לתפקידו זה.
ראו גם

החוק למניעת הטרדה מינית
הטרדה מינית
הערות שוליים

↑  מניעת הטרדה מינית במקום העבודה, באתר משרד הכלכלה והתעשייה, ‏18 בינואר 2021
↑  נתנאל ר. בושרי ורון בן-ארי, הטרדה מינית - תאוריה ופרקטיקה, הטרדה מינית - תאוריה ופרקטיקה, עמ' 336-363
↑  הטרדה מינית במסגרת יחסי עבודה, באתר שדולת הנשים בישראל
↑  אחראי למניעת הטרדה מינית במקום העבודה, באתר כל זכות
↑  עו"ד שנית סוקולובסקי-יואש, דילמות יועמ"ש סביב תפקיד ממונה על מניעת הטרדה מינית, באתר מנהיגות אזרחית
↑  חן מענית, ‏"תפקיד האחראית למניעת הטרדות בעבודה הוא שליחות", באתר גלובס, 25 במאי 2017
↑  מנהלת אתר תאיר, מניעת הטרדה מינית בעבודה, באתר איגוד ומרכזי הסיוע לנפגעות ולנפגעי תקיפה מינית
הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואין לראות בו ייעוץ משפטי.
דניאל לוי (כימאי)

| --- | --- |

 לידה:  10 באוקטובר 1953 (בן 70) קלוז'-נאפוקה, הרפובליקה העממית הרומנית 
 מדינה:  רומניה 
 שפות היצירה:  הונגרית, רומנית, אנגלית 
 
דניאל לוי (בהונגרית: Lőwy Dániel; נולד ב-10 באוקטובר 1953, קלוז') הוא חוקר כימאי, מדען בכיר, מנהל מדעי, פרופסור באוניברסיטה, היסטוריון יהודי-הונגרי-טרנסילבני. אביו היה רופא הילדים ד"ר קארוי לוי (1925–2018), מסאי רופא ראשי בקלוז'-נאפוקה. אמו הייתה מאיה לוי נשיץ (1927–2012) מורה לשפות זרות, סופרת סיפורי ילדים וסופרת זיכרונות.