stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
העולם הערב
פינות, שירים ומערכונים זכורים > פרודיות על תוכניות טלוויזיה

טרפזית השכל – פרודיה על תוכנית הטריוויה "מקבילית המוחות" ששודרה בערוץ הראשון בהנחיית יצחק שמעוני. אברי גלעד גילם מתמודד שיודע את כל התשובות עוד לפני השאלות; בהמשך גילם את צ'רלי פותח הגרונות, מתמודד אלים שאיים לפגוע במנחה (ארז) אם לא ייתן לו נקודות.
כלבוטין – פרודיה על תוכנית הצרכנות והתחקירים "כלבוטק". תחקירי "כלבוטין" נעשו על מוצרים פיקטיביים כגון "מי פנחס – המים עם הנעל" ו"סלטי החצר – כל אחד אומר".
לילה טוב שלומפי – פרודיה על תוכנית בשם דודו מספר לגולו ששודרה בערוץ באותה תקופה. ארז טל סיפר סיפור לפני השינה לבובה שלומפי (האמיתית) שהפך לפושע-ולאחר מכן לחוזר בתשובה-בדיבובו של אברי גלעד.
מוקש – פרודיה על "מוקד", תוכנית אקטואליה ותיקה בערוץ הראשון. אולפן בנושא אקטואליה שבו אירחו מר טיל (ארז טל) ומר גלעם (אברי גלעד) אישים שונים במלחמת המפרץ ובעיקר את בסאם עזיז.
על הג'נטים – פרודיה על מגזין הרכב "על גלגלים" ששודר בערוץ הראשון.
בדיקור חי – דן סלון מארח – פרודיה על התוכנית "בשידור חי – דן שילון מארח" ששודרה אז בערוץ 2 הניסיוני. בתפקיד המנחה היה טוביה צפיר, ובין האורחים היו אברי וארז, אלונה דניאל, דני רובס ויואב צפיר (לא בתפקיד עצמו). המנחה דן סלון נוהג להשפיל את אורחי התוכנית ונותן להם לבצע משימות מטופשות, וכן נוהג לדבר רבות על זובין מהטה.
שבט פנחס – פרודיה על קומדיית המצבים "שבט כהן" ששודרה באותה תקופה בערוץ הראשון.
הטוק שואו של מומו – פרודיה על תוכניות אירוח. גבי שושן היה מומו, והוא אירח את אשתו של חברו הטוב (גני תמיר) שמכינה קוסקוס מצוין.
טריבונה, מגרש שני, רב סל, צעד ורבע ואישית לוחצת – פרודיה על תוכניות ספורט שונות, כולן בהגשת המנחה מוקי (ארז) והפרשן ליאון הרינג (אברי).
שירו מים – משדר מיוחד להתרמת מים בהנחיית מני פאר, פרודיה על ה"שירותרום".
פינות, שירים ומערכונים זכורים > פרודיות על פרסומות

בסט ברוך – פרודיה על פרסומת לרשת מוצרי חשמל.
סבא יחזקאל – פרודיה על מרקים מוכנים מאבקה ("כולם מתים על המרקים של סבא יחזקאל").
עכבר עכבר – פרודיה על תשדיר השירות לתמר ("עכבר עכבר טעים וקר").
סופט אנד איציק – פרודיה על מכשיר חשמלי להסרת שיער (סופט אנד איזי).
תליון "מה נשמע" ותליון "הכל בסדר" – פרודיה על תשדירי השירות של החברה הממשלתית למדליות ולמטבעות.
צינור אישי קטן – פרודיה על פרסומות שמנסות למכור מוצרים מיותרים.
פוליניק 8 המשחה הפלאית – פרודיה על פרסומות אמריקאיות בערוצי קניות (אז עוד לא היה בישראל ערוץ הקניות), עם מוכר שלא מפסיק לדבר מהר, להלל ולשבח מוצר פלאי שיכול לעשות הכול.
מרתון פרסומות – פרודיה משולבת על מבחר פרסומות: גלולות לגרון "קוקסילן" (סטרפסילס), "סוללות אשכנזי" (דורסל), "סימה שמן", משרד הפרסום "זמיר-מלכיאל-קרש" וקלטות הווידאו "SNM".
הפצה ומוצרים נלווים

ל"העולם הערב" יצאו מספר קלטות וידאו (שנקראו "קַלֶקֶט" - הלחם של המילים "קלטת" ו"לקט"), וכמו כן חטיף שוקולד של עלית ויומן-תלמיד.
הערות שוליים

↑  "ציפורי לילה מתגעגעות", גל"צ, 4.9.11
↑  עמית שהם, "העולם הערב" תכנית טלוויזיה חדשה עם ארז טל ואברי גלעד בערוץ השני, חדשות, 24 באוקטובר 1990
↑  רון מיברג, טלוויזיה / זה לא שלא צחקתי. לא חייכתי, חדשות, 5 בנובמבר 1990
↑  רון מיברג, טלוויזיה / דלות החומר - "העולם הערב" - בכורה מחודשת, ערוץ 2, חדשות, 22 בדצמבר 1992
↑  יואב בירנברג, זכרונות מהחדר האטום, חדשות, 10 בינואר 1992
↑  https://datacheck.co.il/PsakDin.asp?id=1174957
הבחירות לכנסת העשרים ושש

| --- | --- |
 27 באוקטובר 2026, ט"ז בחשוון התשפ"ז
 → 2022 2030 ← 
 אחוז החסימה: 3.25%
 
 יו"ר ועדת הבחירות:  נעם סולברג
 ראש הממשלה היוצא:  בנימין נתניהו
 מפלגת ראש הממשלה היוצא:  הליכוד
הבחירות לכנסת העשרים ושש צפויות להתקיים ב־27 באוקטובר 2026, ט"ז בחשוון התשפ"ז, אלא אם כן תוקדמנה. תוצאות הבחירות יקבעו את הרכב הכנסת העשרים ושש.
מועד הבחירות

לצורך קביעת מועד הבחירות החוקי, נדרש יושב ראש ועדת הבחירות המרכזית לכנסת לפרשנות של סעיף 36 בחוק־יסוד: הכנסת, הקובע כי:
החליטה הכנסת להתפזר, תהיה תקופת כהונתה של הכנסת שלאחריה עד לחודש חשון הקרוב שלאחר גמר ארבע שנים מיום הבחירה.
בתשובה לעתירה של עורך דין פרטי בנושא זה, הוגשו חוות דעת של הייעוץ המשפטי של הכנסת ושל הייעוץ המשפטי לממשלה לפיהן הבחירות לכנסת העשרים ושש צריכות להתקיים בחודש חשוון התשפ"ז לאחר חלוף 4 שנים מהבחירות לכנסת הקודמת ולא לאחר קרוב ל־5 שנים כפי שפרש העותר. סיעת הליכוד וסיעות קואליציה נוספות טענו בתשובתן לעתירה שעל הבחירות להתקיים ב־2 בנובמבר 2027, ב' בחשוון ה'תשפ"ח, כאשר קובעים את סיום כהונת הכנסת הנבחרת לחודש חשוון הראשון שלאחר תום ארבע שנים מיום הבחירות לכנסת העשרים וחמש שהתקיימו בז' בחשוון ה'תשפ"ג (1 בנובמבר 2022), לפי גישה זו, כהונת הכנסת העשרים וחמש תהיה ארוכה באופן חריג ותעמוד על כחמש שנים. סיעת יש עתיד וסיעות אופוזיציה נוספות טענו שעל הבחירות לכנסת העשרים ושש להתקיים בחודש חשוון התשפ"ז וכי פרשנות שלפיה הכנסת תכהן כ־5 שנים, אינה הולמת את הוראת סעיף 8 לחוק היסוד, הקובעת כי כנסת תכהן 4 שנים מיום בחירתה.
יו"ר הוועדה, השופט נעם סולברג, קיבל את פרשנות הייעוץ המשפטי על פיה אמנם ניתן לפרש את סעיף 36 על פי כל אחת משתי האפשרויות המובילות לבחירות בחשוון של שנת התשפ"ז או חשוון של שנת התשפ"ח אולם בבחינה במבט רחב של כלל ההוראות החוקתיות, הקובעות את משך כהונתה של הכנסת ואת מועד הבחירות, רק פרשנות אחת נמצאת אפשרית; זו שמביאה לכך שהכנסת תכהן לכל הפחות 4 שנים ולא 5 שנים או קרוב לכך. בהתאם לכך קבע יו"ר ועדת הבחירות כי הבחירות יתקיימו בתאריך ט"ז בחשון התשפ"ז (27 באוקטובר 2026), בחלוף 4 שנים ו-10 ימים ממועד בחירתה של הכנסת העשרים וחמש, כל זאת אם לא יוקדמו על פי חוק.
היערכות המפלגות ויצירת הרשימות > רשימות המיוצגות בכנסת העשרים וחמש > יש עתיד

| --- | --- |
הבחירות לראשות מפלגת יש עתיד
28 במרץ 2024
יאיר לפיד: רם בן ברק
308 קולות: 279 קולות
52.5%: 47.5%
ועידת המפלגה הייתה אמורה להתכנס בדצמבר 2023 אך הכינוס נדחה למרץ 2024 בשל מלחמת חרבות ברזל. ב־28 במרץ התכנסה הוועידה והתקיימו הפריימריז לראשות המפלגה, בהם התמודדו היו"ר המכהן יאיר לפיד ומולו ח"כ רם בן ברק. בפריימריז הצביעו 587 מחברי הוועידה. לפיד ניצח ברוב של 52.5% לעומת 47.5% לבן־ברק. ההפרש בין השניים היה 29 קולות.
היערכות המפלגות ויצירת הרשימות > רשימות המיוצגות בכנסת העשרים וחמש > הדמוקרטים

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
הבחירות לראשות מפלגת העבודה
28 במאי 2024
| יאיר גולן | אבי שקד | איתי לשם | עזי נגר |
| 29,832 קולות | 592 קולות | 551 קולות | 241 קולות |
| 95.15% | 1.89% | 1.76% | 0.43% |
ב־7 בדצמבר 2023 הודיעה יושבת ראש המפלגה מרב מיכאלי על הקדמת הפריימריז לראשות המפלגה ועל כך שלא תתמודד בהם שכן בכוונתה לפרוש מהפוליטיקה. בהמשך, בחודש פברואר 2024, נקבע מועד הפריימריז ל־28 במאי. חה"כ לשעבר וסגן הרמטכ"ל לשעבר יאיר גולן הודיע על התמודדותו בפריימריז לראשות המפלגה וכן על רצונו ליצור איחוד פוליטי במחנה השמאל. בחודש מרץ הודיעו חברי הכנסת ממפלגת העבודה גלעד קריב ונעמה לזימי על תמיכתם במועמדותו. בנוסף לגולן הכריזו על מועמדותם גם עוה"ד איתי לשם (המגדיר עצמו כחושף שחיתות החותר לחשוף פרשת שוחד לכאורה בין ראש הממשלה נתניהו לרשת החברתית פייסבוק), איש העסקים ⁠אבי שקד המתנגד לאיחוד עם מרצ אותו מקדם גולן, וכן פעיל המפלגה עזי נגר.
בבחירות לראשות המפלגה, שהתקיימו ב־28 במאי 2024, זכה האלוף במיל' יאיר גולן ונבחר לתפקיד יו״ר מפלגת העבודה. גולן קיבל 95.15% מהקולות. לקראת בחירות אלו הצטרפו כעשרים אלף מתפקדים חדשים למפלגה.
ב־30 ביוני 2024, הכריזו מפלגת העבודה ומרצ על איחוד למפלגה חדשה אשר נקראת הדמוקרטים.
היערכות המפלגות ויצירת הרשימות > רשימות המיוצגות בכנסת העשרים וחמש > תקווה חדשה

ב־12 במרץ 2024 הודיע יו"ר מפלגת תקווה חדשה, גדעון סער, על פירוק רשימת המחנה הממלכתי במסגרתה רצו יחד המפלגות תקווה חדשה וכחול לבן חוסן לישראל של בני גנץ. כמו כן הודיע סער שמפלגתו תקרא "תקווה חדשה - הימין הממלכתי". מספר ימים לאחר מכן פרשו סער ומפלגתו גם מהקואליציה. הסיעה, שמותגה מחדש תחת השם הימין הממלכתי, הצטרפה שוב לקואליציה בספטמבר 2024.
היערכות המפלגות ויצירת הרשימות > רשימות נוספות > זהות

מפלגת זהות בראשות משה פייגלין, הכריזה בינואר 2024 על הקמתה מחדש והתמודדות בבחירות הבאות. לאחר שהתמודדה בבחירות לכנסת ה־21, המפלגה הפסיקה את פעילותה ב־2021 ורבים מחבריה התפקדו לליכוד, בהם פייגלין עצמו שנבחר ב־2022 במקום ה־54 ברשימת הליכוד ופרש מהמפלגה בסוף 2023.
הערות שוליים

↑  סיון חילאי, הייעוץ המשפטי מתנגד, בליכוד טוענים: "יש להאריך את כהונת הכנסת ל-5 שנים", באתר ynet, 20 במרץ 2023
↑  טובה צימוקי, היועמ"שית נגד עמדת הליכוד: "הכנסת צריכה לכהן 4 שנים", באתר ynet, 30 במרץ 2023
↑  החלטת ועדת הבחירות המרכזית בענין מועד הבחירות לכנסת ה-26, באתר ועדת הבחירות המרכזית
↑  אמיר אטינגר, דרמה במפלגת "יש עתיד": לפיד נבחר לראשות המפלגה בהפרש של 29 קולות, באתר ישראל היום, 28 במרץ 2024
↑  מורן אזולאי, מרב מיכאלי פורשת, הפריימריז לראשות מפלגת העבודה הוקדמו, באתר ynet, 7 בדצמבר 2023
↑  מורן אזולאי, סיון חילאוי, מי יחליף את מיכאלי? נקבע מועד הפריימריז לראשות העבודה, באתר ynet, 25 בפברואר 2024
↑  מורן אזולאי, יאיר גולן צפוי להתמודד על ראשות העבודה: "נאחד את כל המחנה תחת מותג חדש", באתר ynet, 26 בפברואר 2024
↑  מורן אזולאי, לקראת הפריימריז: מחצית מחברי הכנסת של העבודה תומכים ביאיר גולן, באתר ynet, 17 במרץ 2024
↑  נסגרה רשימת המתמודדים לראשות מפלגת העבודה, באתר ‏מאקו‏, 7 במאי 2024
↑   נעה שפיגל, אבי שקד יתמודד לראשות העבודה: "חיבור עם מרצ יסכן את עתיד המפלגה", באתר הארץ, 24 באפריל 2024
↑  יאיר גולן, איתי לשם, עזי נגר ו⁠אבי שקד יתמודדו לתפקיד יו"ר מפלגת העבודה, באתר ערוץ 7
↑  איתי לשם: אתמודד על תפקיד יו"ר העבודה, באתר הבמה הרעיונית של מפלגת העבודה
↑  יאיר גולן ניצח בפריימריז ונבחר לתפקיד יו"ר מפלגת העבודה, באתר דבר העובדים בארץ ישראל, 28 במאי 2024
↑  צבי זרחיה, סער מפרק את "המחנה הממלכתי" ודורש להצטרף לקבינט המלחמה, באתר כלכליסט, 12 במרץ 2024
↑  שמעון כהן, פייגלין שב ומציב יעד: ראשות הממשלה, באתר ערוץ 7, 24 בינואר 2024
↑  גדי עזרא, ‏פייגלין עוזב את הליכוד: "כלו כל הקיצין", באתר "סרוגים", 21 בדצמבר 2023
היסטוריה של סין

ערך זה עוסק בהיסטוריה של הישות התרבותית והגאוגרפית במזרח אסיה. אם התכוונתם להיסטוריה של מדינה המוכרת היום בשם "סין", ראו .
סין היא אחת התרבויות המפותחות והרציפות העתיקות ביותר בעולם, כשתיעודים כתובים של התרבות נמצאים כבר מלפני 3,500 שנים והסינים עצמם נוקבים במספר 5,000 כמספר שנות קיומה של תרבותם. שושלות השלטון בסין פיתחו לאורך השנים שיטות ביורוקרטיה שלטונית שהעניקו לסינים יתרון משמעותי על העמים השבטיים שחיו מסביבם. פיתוח אידאולוגיה למדינה, המבוססת על משנתו הפילוסופית של קונפוציוס (המאה ה-6 לפנה"ס), יחד עם פיתוח מערכת כתב זמינה לכל (המאה ה-2 לפנה"ס), חיזקו עוד יותר את התרבות הסינית. מבחינה פוליטית, סין נעה בתנועה מתמדת בין איחוד ופירוד ולעיתים גם נכבשה על ידי כוחות זרים אשר מרביתם התמזגו לתוך תרבותה והפכו לחלק בלתי נפרד ממנה. השפעות תרבותיות ופוליטיות אלו שהגיעו מכל קצוות אסיה כמו גם גלי הגירה אל ומחוץ למדינה יצרו יחד את דמותם של התרבות והעם הסיני הנוכחי.
פרהיסטוריה

העדויות הארכאולוגיות הקדומות ביותר לנוכחות אנושית בפרהיסטוריה של אזור סין הן של מין קדום בסוג האדם – הומו ארקטוס. ממצאי ארקטוס מפורסמים במיוחד הם אלו שזכו לכינוי "אדם פקין", והתגלו בתחילת המאה ה-20 במחצבת ג'וֹאוּקוֹאוּדְייֵן סמוך לבייג'ינג. הם מתוארכים בשיטות רדיומטריות לגיל של 780 אלף עד 680 אלף שנה לפני זמננו. במחקרים חדשים, כלי אבן מאתר שיאוצ'אנגליאנג נמצאו בשכבות שתוארכו בשיטות פלאומגנטיות לגיל של 1.36 מיליון שנה לפני זמננו. עם זאת מקובל על רוב החוקרים שתושביו הנוכחיים של האזור אינם צאצאי הומו ארקטוס הסיני, אלא צאצאי הומו סאפיינס שהגיע לאזור מאזור אפריקה לפני כ-65 אלף שנים בלבד.
עדויות מוקדמות לחקלאות סינית טיפוסית – גידולי אורז בברכות – מתוארכות לשנת 6,000 לפנה"ס. בדומה לתרבויות קדומות בכל העולם, הביאה החקלאות לגידול מהיר באוכלוסייה, כיוון שהתבססות על גידולים חקלאיים הבטיחה יכולת שימור המזון ואגירתו לזמן ממושך יותר, וזו הביאה בהדרגה לגידול האוכלוסייה, להתפתחותה התרבותית ולריבוד חברתי.
בשלהי התקופה הנאוליתית החל עמק הנהר הצהוב בסין לפתח את מעמדו כמרכז תרבותי, כאשר ראשוני הכפרים באזור הופיעו שם. מרבית העדויות למרכז חשוב זה נמצאות באזור העיר שיאן.
פרהיסטוריה > שלושת המלכים וחמשת הקיסרים

ספרי ההיסטוריה הקדומים, רשומות ההיסטוריון, שנכתבו על ידי ההיסטוריוגרף הסיני סְה-מָה צְ'ייֵן במאה השנייה לפנה"ס, וספר תולדות החזרן, שנכתבו במאה הרביעית לפנה"ס מתארכים את תחילת ההיסטוריה הסינית לתקופת שלושת המלכים וחמשת הקיסרים – 2800 לפנה"ס. לתקופה זו מאפיינים מיתולוגיים מובהקים. למלכים ולקיסרים תכונות מיסטיות והם מתוארים כשליטים נבונים ובעלי מוסר למופת. אחד מהם, הקיסר הצהוב נחשב לאבי בני ההאן.
סה-מה צ'יאן כותב כי תחילת ביסוס מערכת ממשלתית נעשה בימי שושלת שיה, וסגנון המערכת הונצח על ידי שושלות שאנג וג'ואו. בתקופת שלוש השושלות האלו, החלה סין להפציע על שחר ההיסטוריה. מכאן ואילך, עד למאה העשרים, מתוארות תולדות סין לפי השושלות שמשלו בה.
העידן העתיק > שושלת שְׂיָה

שושלת שְׂיָה (סינית: 夏, פיניין: Xià), היא השושלת הראשונה בתולדות סין. שושלת זו התקיימה לפני המצאת הכתב בסין, כך שהעדויות לקיומה מסתמכות על מסמכים מאוחרים יותר ועל ארכאולוגיה.
סְה-מָה צְ'ייֵן וספר תולדות החזרן מתארכים את ימי השושלת לכלפני 4,200 שנה, אולם אין בידינו לאמת את הדברים.
17 מלכים ו-14 דורות מנתה השושלת, שהתחילה בימיו של יוּ הגדול והסתיימה בימיו של גְ'יֵה איש שְׂיָה, כך על-פי סְה-מָה צְ'ייֵן ומקורות אחרים מתקופת שושלת צ'ין.
שושלות שאנג וג'ואו התקיימו במקביל לשושלת שיה כבר מתחילתה, אך היו כפופות לה. אורך ימיה של השושלת לא ברור, אך 431 או 471 שנים הן שתי החלופות הסבירות ביותר.
ארכאולוגים רבים מזהים את שושלת שְׂיָה עם אתר אָרלִיטוֹאוּ שבמרכז מחוז חנאן. באתר זה נתגלה כור היתוך מברונזה משנת 2000 לפנה"ס לערך. נטען גם כי סימונים על-גבי חרס וקונכיות מתקופה זו הן גלגול קדום של הכתב הסיני. בהיעדר עדויות כתובות בכתב המוכר מעצמות הניחוש של שושלת שאנג ומכלי הברונזה של שושלת ג'ואו, נותר טיבה של שושלת שיה לוט בערפל.
העידן העתיק > שושלת שָׁאנְג

הרישומים הכתובים העתיקים ביותר בסין נחרטו לצורך הגדת עתידות על עצמות או קונכיות. כתבים אלה, המכונים עצמות ניחוש, מתוארכים למאה ה-13 לפנה"ס לערך, תקופת שושלת שָׁאנְג (סינית: 商, פיניין: Shāng). ממצאים ארכאולוגיים המעידים על קיומה של השושלת בשנים 1600–1046 לפנה"ס בקירוב, מחולקים לשתי קבוצות. הקבוצה המוקדמת, עד ל-1300 בקירוב, מגיעה מאתרים שונים במחוז חנאן. הקבוצה המאוחרת, מתקופת יִין (殷), מורכבת מאסופה רחבה של עצמות ניחוש, גם הן ממחוז חנאן. אָנְיָאנְג שבמחוז חנאן הייתה הבירה התשיעית והאחרונה של שושלת שאנג. לשושלת היו 31 מלכים, והיא הייתה הארוכה שבשושלות סין.
על פי "רשומות ההיסטוריון" העבירה שושלת שאנג את בירתה שש פעמים, כשהמעבר השישי והאחרון לעיר יִין ב-1350 לפנה"ס סימן את תחילת תור הזהב של השושלת. ההיסטוריה התמטית של סין מתארת בדרך כלל קיום של שושלת אחת אחרי השנייה, אך המצב לאשורו באותה עת היה מורכב יותר. חוקרים טוענים כי ייתכן ושושלות שיה ושאנג התקיימו במקביל, כשם ששושלת ג'ואו (שֶׁירשה את שושלת שאנג), התקיימה אף היא בזמן שושלת שאנג.
עדויות כתובות מאתר אניאנג מאששים אמנם את קיומה של שושלת שאנג, אך חוקרים מערביים אינם נוטים לזהות יישובים בני אותה תקופה עם שושלת שאנג דווקא. כך למשל, ממצאים ארכאולוגיים מאותה עת באתר סָאנְשִׂינְגְדְווֵי מצביעים על חברה מתקדמת, השונה בתרבותה מזו שנתגלתה בְּאָנְיָאנְג. אין עדויות מכריעות בנוגע לתחום שליטתה של שושלת שאנג. ההנחה המקובלת היא כי שושלת שאנג שבהיסטוריה הרשמית אכן שלטה בעיר אניאנג, תוך שהיא מקיימת קשרי מסחר עם יישובים שונים בסביבתה, שהיו שונים זה מזה מבחינה תרבותית.
העידן העתיק > שושלת ג'וֹאוּ

שושלת ג'וֹאוּ (סינית: 周, פיניין: Zhōu), הייתה השושלת שהתקיימה במשך הזמן הרב ביותר בסין, מ-1122 לפנה"ס ועד 256 לפנה"ס, אף כי שליטתה הייתה מלאה רק בזמן שושלת ג'ואו המערבית, הנקראת גם שושלת ג'ואו המוקדמת, (בשנים 1046–771 לפנה"ס).
בשלהי האלף השני לפנה"ס הופיעה השושלת בנהר הצהוב כשהיא דוחקת את רגלי שושלת שאנג ממזרחה. כפי הנראה החלה השושלת את דרכה כשושלת כפיאודלית-למחצה. בשנת 1046 לפנה"ס הצליחו שליט ג'ואו המלך ווּ ודודו העוצר, הדוכס של ג'ואו, להכניע את אחרון קיסרי שאנג בקרב מוּיֵה. היה זה מלכה של ג'ואו באותו הזמן, שטבע את מושג מנדט השמים, לפיו שלטונו של קיסר בא לו מכוח מנדט השמים. מעתה ואילך ישמש רעיון לכל אורך ההיסטוריה הסינית, כששושלת חדשה תטען שהצלחת מרידתה באה לה בזכות קבלתה את מנדט השמים. לאחר תפיסת השלטון העבירה שושלת ג'ואו את בירתה מערבה, סמוך לעיר שיאן של ימינו, על גדות הנהר הצהוב, אולם בהדרגה התרחבה שליטתם דרומה אל עמק נהר היאנגצה. תהיה זו ההגירה הראשונה מני רבות בסין מצפון דַרומה.
כאשר שושלת ג'ואו סילקה לבסוף את שושלת שאנג, השליטים החדשים הקצו מהשטחים הכבושים החדשים לבני משפחתם הקרובה, בני ברית וחברים. כמו כן, הוקצו שטחים גם לצאצאי שושלת שאנג ושליטים מקומיים בעלי כוח אשר הותר להם להחזיק בשטחים שהיו בידיהם. שטחים אלו ניתנו על ידי השלטון כאחוזות פאודליות. בצורה כזו סין נהייתה מחולקת למספר עצום של ישויות פוליטיות, קטנות מאוד ברובן. דבר זה הביא בסופו של דבר לתקופה המכונה "האביב והסתיו" (722–481 לפנה"ס).
העידן העתיק > תקופת האביב והסתיו

במאה השמינית לפנה"ס, תקופת האביב והסתיו (צ'וּן צְ'יוֹ; סינית: 春秋; פיניין: Chūn Qiú), התבזר בהדרגה מרכז הכוח בסין. שמה של תקופה זו, שנמשכה מ-722 עד ל-481 לפנה"ס לקוח משם הספר "רשומות האביב והסתיו", ספר ההיסטוריה הרשמי של מדינת לוּ.
בתקופה זו החלו שליטים צבאיים מקומיים, שהפעילו שושלת ג'ואו, לבסס את כוחם ולהתחרות על הגמוניה בתחומי ממלכת ג'ואו. המצב החמיר בשל פלישות מצפון-מערב, דוגמת הפלישה של הצִ'ין, שכפתה על ג'ואו להעתיק את בירתה מזרחה, ללְווֹיָאנְג. הייתה זו תחילתו של שלב חדש בשושלת ג'ואו: שושלת ג'ואו המזרחית. כל אחת ממאות המדינות שקמו בסופו של דבר במהלך התקופה, המשיכה להיות כפופה לשושלת ג'ואו להלכה בלבד, כשהשליטה בפועל נתונה לאנשי שררה מקומיים.
המלחמות הרבות של אותה התקופה הביאו לביזור של הכח השלטוני ולהתפוררות שכבת האצולה. התפשטותם של האצילים ברחבי הארץ הפיצה אתם גם ידיעת קרוא וכתוב. התפשטות ההשכלה עודדה את חופש המחשבה וההתפתחות הטכנולוגית, ותקופה זו הייתה עידן של פריחה פילוסופית בסין. תופעה זו, המכונה "מאה אסכולות החשיבה" (諸子百家), התבטאה בצמיחת תנועות חשיבה חשובות כגון הקונפוציאניזם, הדאואיזם, הלגאליזם והמוהיזם.
העידן העתיק > תקופת המדינות הלוחמות

תקופת המדינות הלוחמות (גָ'אן גְווֹ; סינית: 戰國, פיניין: Zhàn Guó) החלה במאה החמישית לפנה"ס והסתיימה בשנת 221 לפנה"ס באיחודה של סין על ידי שושלת צ'ין. רשמית, בתקופת המדינות הלוחמות, כמו גם בתקופה שקדמה לה, תקופת האביב והסתיו, הייתה סין תחת שלטונה של שושלת ג'וֹאוּ המזרחית, אך שליטה זו הייתה רק להלכה, ולשושלת לא הייתה השפעה ממשית, ולמעשה חדלה להתקיים 35 שנה לפני סיומה הרשמי של התקופה. את שמה קיבלה התקופה מ"רשומות המדינות הלוחמות", תיעוד היסטורי של התקופה, שנכתב בתקופת שושלת האן.
תקופת המדינות הלוחמות, שלא כמו תקופת האביב והסתיו, הייתה תקופה בה שרי צבא ואריסטוקרטים מקומיים סיפחו לאחוזותיהם כפרים, ערים ומדינות זעירות סמוכות והשליטו עליהם את שלטונם. במאה השלישית לפנה"ס הביא מצב זה ליצירת שבע מדינות עיקריות בסין: מדינות צִ'י (齊), צ'וּ (楚), יֵן (燕), הַאן (韓), גָ'או (趙), וֵיי (魏) וצִ'ין (秦). סימן נוסף לשינוי במעמדם של הגנרלים היה שינוי תוארם הרשמי מגונג (公 – המקבילה הסינית לדוכס), הכפופים כביכול למלך של ג'ואו, לוואנג (王) – מלכים, השווים במעמדם למלך של ג'ואו.
תקופת המדינות הלוחמות היא גם תחילתו של השימוש בברזל במקום ארד בסין כמתכת עיקרית בכל תחומי החיים האזרחיים והצבאיים. במהלך תקופה זו החלו להבנות החומות, שיגנו על הממלכות מפני פלישה של שבטים ברבריים מהצפון. חומות, שהיוו את היסוד לחומה הגדולה של סין מאוחר יותר. מאפיין תרבותי נוסף של התקופה היה הפיכתן של פילוסופיות שונות כגון קונפוציזם, דאואיזם, לגאליזם, ומוהיזם למעמד של דתות במדינות השונות.
התקופה באה לסיומה כאשר הביסה ממלכת צ'ין את יתר המדינות, ומלכה הפך לקיסר הראשון של סין המאוחדת.
העידן הקיסרי > שושלת צִ'ין: האימפריה הסינית הראשונה

סין אוחדה לראשונה בשנת 212 לפנה"ס בידי צִ'ין שְׁה-חְוָאנג, משושלת צִ'ין (סינית: 秦; פיניין: Qín). קדמה לאיחוד תקופת מלחמת המדינות ותקופת האביב והסתיו, שהתאפיינו שתיהן במספר מדינות שהתקיימו במקביל ולחמו זו בזו. בשנת 212 לפנה"ס עלה בידה של ממלכת צ'ין להשתלט סופית על כל הממלכות בסין העתיקה ולשים קץ למלחמות הפנימיות, שלטונה של השושלת הסתיים ב-207 לפנה"ס.
אף על פי שהאימפריה המאוחדת של הקיסר צ'ין התקיימה רק 12 שנים, הצליח הקיסר בזמן מועט זה למסד את שלטונו על פני שטח נרחב המהווה את צפון-מזרח המדינה של היום. עלה בידו אף להשליט בה משטר ריכוזי המבוסס על לגאליזם, אשר מושבו היה בשְׁייֵנְיָאנְג, (סמוך לשיאן של ימינו). שושלת צ'ין מפורסמת גם בשל תחילת חיבורן של חומות אזוריות לבנייתה של החומה הגדולה של סין (החומה נבנתה מחדש בתקופת שושלת מינג). לזכות ממלכת צ'ין בסמוך לייסוד השושלת יש לזקוף גם את מערכת ההשקיה של דוּגְ'יָאנְגְיֵן, אשר הוקמה עוד בתקופת המדינות הלוחמות, ומשמשת את העיר צ'נגדו וסביבותיה עד היום. בנו של הקיסר לא היה מנהיג מוכשר כמותו, וסמוך למותו של הקיסר תמה תקופת שלטונה של שושלתו.
העידן הקיסרי > שושלת הָאן: תקופה של שגשוג

שושלת האן (סינית: 漢; פיניין: Hàn), הופיעה בסין בשנת 202 לפנה"ס. בתקופת שלטונה הפך הקונפוציוניזם לדת המדינה ולפילוסופיה המנחה אותה ואשר המשיכה להנחות את המשטר הסיני עד לקץ העידן הקיסרי בתחילת המאה ה-20. תחת שלטון האן עשתה התרבות הסינית התקדמות אדירה בתחומי ההיסטוריוגרפיה, האומנות והמדע. הקיסר וו חיזק והרחיב את הממלכה בהודפו את ה"שׂיוֹנג-נוּ" (שבטי פרשים נודדים מן הערבות, שיש המזהים אותם עם ההונים) אל תוך מונגוליה של ימינו, תוך שהוא מספח לממלכתו את השטחים בהם ישבו שבטים אלו. שטחים חדשים אלו אפשרו לסין לראשונה לפתח קשר מסחר עם המערב בדרך המשי.
אולם, השתלטותן של משפחות אצולה על אדמות המדינה ערערה את בסיס המיסוי של הממלכה וגרמה לחוסר יציבות שלטוני. חוסר יציבות זה נוצל על ידי ואנג מאנג, שהקים את שושלת שִׂין (新), שושלת שהחזיקה מעמד זמן קצר מאוד. ואנג החל לבצע תוכנית רפורמות ענפה בהחזקת האדמות ובכלכלה. תומכיה העיקריים של הרפורמה היו האיכרים ובני המעמדות הנמוכים, אך משפחות בעלות-אדמה התנגדו להן, וחוסר היציבות שנוצר התבטא בהתקוממויות ובחוסר סדר. בשנת 23 מיסד מחדש הקיסר גְוָאנְגְווּ את שלטון שושלת האן בתמיכתם של משפחות האצילים והסוחרים בלוו-יאנג, מזרחית לשיאן. אולם ייסודה מחדש של השושלת, שכונתה כעת שושלת האן המזרחית, לא הביא את השקט הרצוי לממלכה. עימותים עם בעלי הקרקעות, יחד עם פלישות מבחוץ ומאבקים פנימיים במיעוטים, החלישו שוב את השלטון. מרד הטורבן הצהוב שפרץ בשנת 184, סימן את תחילתה של תקופת שלוש הממלכות, בו שליטים צבאיים הובילו מלחמות בתוך סין, שלטונה של שושלת האן הסתיים בשנת 220 לספירה.
סין התפצלה לשלוש ממלכות (屬 – שׁוּ; 吳 – ווּ; 魏 – וֵיי), שלחמו זו בזו. תקופה זו נודעה בשם תקופת שלוש הממלכות (סינית: 三國; פיניין: Sān Guó) והתרחשה בשנים 221–265.
העידן הקיסרי > גִ'ין ושש עשרה הממלכות

בשנת 278 התאחדו שלוש הממלכות לזמן קצר תחת שלטונה של שושלת גִ'ין (סינית: 晉; פיניין: Jìn). אך כבר בתחילת המאה ה-4 החלו שבטים נודדים לא-סיניים להתמרד ולבתר את המדינה, גורמים בכך להגירה רבתי של סינים בני האן אל מדרום לנהר היאנגצה. בשנת 303 החלו אנשי שבט הדִי שבמערב סין במרד שבסופו הם כבשו את צ'נגדו שבסצ'ואן. השׂיוֹנְג-נוּ, שנהדפו מסין בתחילת שלטונה של שושלת האן, חזרו להילחם בסין, כבשו חלקים ממנה והוציאו להורג את שני קיסריה האחרונים של שושלת ג'ין. נפילת שושלת ג'ין ב-316 הביאה לנהירה המונית דרומה אל מעבר לנהר היאנגצה. בין הפליטים היה גם סְה-מָה רְווֵי, נצר לשושלת ג'ין. הלה חידש את שלטון שושלתו בעיר גְ'יאנְגָאנְג (נאנג'ינג של ימינו) בשם שושלת ג'ין המזרחית. בתקופת שש-עשרה הממלכות (סינית: 十六國; פיניין: Shíliù Guó) קמו אפוא ממלכות קצרות-ימים רבות, ששלטו על כל צפונה של סין במהלך המאות הרביעית והחמישית, כשבמקביל שולטת שושלת ג'ין המזרחית בדרום. עמים רבים היו מעורבים בתקופה זו; היו אלה, פרט לבני האן, שבטים שונים המקורבים לטורקים, למונגולים ולטיבטים של ימינו.
העידן הקיסרי > השושלות הדרומיות והצפוניות

שושלת גִ'ין המזרחית שרדה 104 שנים של תהפוכות, משברים ומרידות. נפילתה הסופית בשנת 420 סימלה את תחילתה של תקופת השושלות הדרומיות והצפוניות (סינית: 南北朝; פיניין: Nán Běi Cháo). בתקופה הייתה סין מפוצלת לשתי מדינות, כאשר בכל אחת שלטו שושלות מתחלפות.
על אף הפיצול והתהפוכות בסין, התאפיינה תקופה זו יותר מכל בפריחה תרבותית ואמנותית. הייתה זו תקופה של התפתחות בתחומי המתמטיקה, הקרטוגרפיה, האסטרונומיה והרפואה, ובמקביל בתחומי הקליגרפיה, הציור, השירה והמוזיקה. בתקופה זו התפשטו והתפתחו דתות הדאואיזם והבודהיזם, כשהן מתחרות זו בזו הן בצפון והן בדרום. לקראת סוף התקופה התמתנו העמדות הנציות ומאמיני שתי הדתות גילו סובלנות הדדית, המאפיינת את סין עד היום.
במקביל מתאפיינת תקופה זו בהתבוללות של המיעוטים לתוך בני ההאן. תופעה זו התרחשה הן בצפון והן בדרום. הדוגמה הבולטת ביותר היא זו של שושלת ווֵי הצפונית (北魏) (386–534). שושלת זו, הראשונה והחשובה שבשושלות הצפון, הייתה שושלת של בני שבט השְׂיָאנבֵּיי. שושלת זו דגלה בהפרדה תרבותית בין השיאנביי לבין ההאן, אך הפרדה זו באה לקיצה עם עלייתו של הקיסר שְׂיָאווֵן, שהחל בשנת 497 ליישם תוכנית להתבוללות בקרב הסינים.
העידן הקיסרי > איחוד מחדש בימי שושלת סְווֵי

ב-589 עלה בידי שושלת סְווֵי הצפונית (סינית: 隋; פיניין: Suí) לגבור על שושלת צֶ'ן הדרומית ולאחד את סין. עם הישגיה הבולטים של השושלת הייתה כריית התעלה הגדולה, אך שושלת זו לא האריכה ימים וקרסה בשנת 618 – הרבה בשל מבצעי הבנייה הנרחבים בכריית התעלה, בשיקום החומה, וכן במסעות צבאיים בקוריאה ובווייטנאם.