stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ערוץ 2 הניסיוני
תולדות הערוץ > הרחבת היקף השידורים

באוקטובר 1987 פרצה שביתה ברשות השידור, שבמשך 52 ימים הביאה להפסקת השידורים של הערוץ הראשון בשעות אחר הצהריים והערב. במהלך השביתה קיבל הערוץ השני הניסיוני אישור מהממשלה להרחיב את שעות השידור שלו ולשדר גם סרטי קולנוע ותוכנית רכש שונות. משהתארכה השביתה ברשות השידור, קיבל הערוץ הניסיוני אישור לשדר בתדרים של רשות השידור, דבר שנתפס בעיני השובתים כניסיון מצד הממשלה לשבור את השביתה.
במהלך השביתה הגיעה לישראל אסירת הציון אידה נודל, אירוע חדשותי לוהט שבשל השביתה לא היה מי שישדר אותו. בערוץ 2 עטו על ההזדמנות, קיבלו אישור ממשרד ראש הממשלה ויזמו את השידור החי הראשון בערוץ. שידור טקס קבלת הפנים נעשה בחוסר ציוד הולם ובתנאים טכניים מוגבלים ולא היה חף מבעיות ותקלות שעליהן ספג ביקורת בתקשורת, אך בערוץ ראו בכך פריצת דרך. עם תום השביתה הפסיקה רשות השידור את שיתוף הפעולה עם הערוץ השני הניסיוני, אולם שידורי הניסיון לא פסקו.
במהלך 1988, הופסקו הליכי החקיקה של חוק הערוץ השני, לאחר פרישת אמנון רובינשטיין מהממשלה, ביוני 1987, עקב התנגדותם של גורמים שונים להקמתו של הערוץ. בינתיים המשיכה מינהלת ההקמה בשידורי הניסיון בשעות הערב, עם תקציב צנוע שסיפק משרד התקשורת, וצוות של 8 עובדים שפעלו משלושה חדרים בניין מרכז כלל בירושלים. הערוץ השיג שיתוף פעולה עם חברות שונות שזיהו את הפוטנציאל שבשידור, ולפיכך הפיקו עבורו תכנים בחינם. כך החל הערוץ לשדר הפקות מיוחדות משלו, שחלקן נתפסו כאזוטריות, אך חלקן זכו לפופולריות רבה. ב-1988 התווספה קריינות רצף של מירב אופיר (קריינית גלי צה"ל) בין התוכניות ולהצגת הסדרות והתוכניות עם תחילת השידורים בשעות הערב המוקדמות[דרוש מקור]. הערוץ המשיך להרחיב את פעילותו וחתם על הסכם שידור משחקי הליגה בכדורסל. כמו כן שודרה סדרת אנימציה השלולנים. באותה שנה פרש טוקטלי מתפקיד המנכ"ל ואת מקומו תפס ניסים משעל. משעל יזם שידורים חיים ממליאת הכנסת והצליח להשיג לערוץ אישור לתשדירי שירות ולחסויות שעזרו במימון הערוץ. משעל גייס את איש החדשות הוותיק של הערוץ הראשון, מיכה לימור, כשדר, מנחה ומגיש השידורים הישירים מהכנסת, ועם פרוץ מלחמת המפרץ, בפברואר 1991, מינה אותו כעורך מהדורת החדשות של הערוץ הניסיוני, "הבוקר במפרץ" ו"הערב במפרץ", ששודרה מאולפני הרצליה. לימור גייס צוות מערכת ובו אהרון ברנע, ניצן הורוביץ, אושרת קוטלר, אורלי יניב ועוד שורה של כתבים-עורכים שהיו לימים אנשי חדשות נודעים. התוכנית המגזינית "הערב במפרץ" והשידורים מהכנסת זכו באותם ימים לביקורות נלהבות בעיתונות המודפסת. ב-1992 החליט נסים משעל לגשת למכרז בראש קבוצה המתמודדת על הזכיינות בערוץ 2 המסחרי ומיכה לימור מונה במקומו על ידי שר התקשורת, רוני מילוא, כמנהל ערוץ 2 הניסיוני, תפקיד אותו מילא עד תחילת השידורים המסחריים.
עוד באותה שנה עבר בכנסת חוק הרשות השנייה לטלוויזיה ולרדיו, ובכך הסתיים רשמית הפיקוח של רשות השידור על הערוץ השני והוא הפך לערוץ עצמאי. למרות הקמת הרשות השנייה, עדיין הוגדרו שידורי הערוץ כשידורי ניסיון, כיוון שלא נבחרו החברות המסחריות שיקבלו את הזיכיונות להפעלת השידורים הסדירים של הערוץ. תהליך הבחירה היה ממושך, וארך כמעט שלוש שנים. עוד ועוד מפיקים ויוצרים גילו בו עניין וביקשו להתנסות בשידורי הניסיון וליצור תכנים על חשבונם, בתקווה לזכות במכרז ולהשתלב בשידור המסחרי בעתיד. בתקופת מעבר זאת החל הערוץ לגבש לוח שידורים מסודר עם תוכניות בנושאים מגוונים. חלק מהתוכניות עדיין נשא אופי לא-שגרתי או אוונגרדי. התוכניות שזכו לפופולריות רבה בתקופה זו היו תוכנית ההומור של ארז טל ואברי גלעד "העולם הערב" ותוכנית האירוח "בשידור חי – דן שילון מארח".
תולדות הערוץ > בזמן מלחמת המפרץ

הערוץ זכה לתנופה נוספת ב-1991 עם פרוץ מלחמת המפרץ הראשונה, שבגינה עבר לשידור רציף של 18 שעות ביממה במקום 5 עד אז. כדי למלא את שעות השידור רכש אורי שנער תכנים במחיר מוזל מחברות זרות שהסכימו לעזור לישראל בזמן מלחמה. כמו כן החל הערוץ לשדר לקט יומי של כתבות מוקלטות מערוצי טלוויזיה זרים (כיוון שבשלב זה אסור היה לערוץ להפיק מהדורות חדשות בעצמו) כתוכנית בוקר לפתיחת היום ("הבוקר במפרץ") וכתוכנית ערב לסיכום אירועי היום ("הערב במפרץ"). השפעה מכרעת הייתה למלחמה על התוכנית "העולם הערב", היחידה שחזתה (בביטחון הומוריסטי) שיפלו טילים על ישראל, בשעה שהתחזיות היו אחרות. ההתייחסויות ההומוריסטיות בזמן אמת למלחמה תרמו לפופולריות התוכנית בקרב הצופים הצעירים.
בתום המלחמה הוכיח הערוץ את חשיבותו כשאזרחים הגישו עתירה לבג"ץ בתביעה להפעיל משדרים בכל הארץ. לתוכני הערוץ נוספו תוכניות מקור רבות, כגון: "נייס גיא", "חכם בלילה", והוא הפך לשחקן בולט במפת התקשורת בישראל. ב-1993, עם הכרזת הזכייניות לשידורים המסחרים, התמקדו המפיקים בהכנות לקראתם והערוץ הניסיוני צמצם את מגוון התוכניות ואת שעות השידור. בתום שידורי הניסיון, ב-31 באוקטובר 1993 הגיש רון לוינטל תוכנית פרידה שסיכמה שבע שנות שידורי ניסיון וסקרה את ציוני הדרך והרגעים הבלתי נשכחים. בשלושת הימים הראשונים של נובמבר שודרו בעיקר פרומואים ללוח המשדרים החדש וכן משדר פרידה ב-3 בנובמבר, שבו העביר מיכה לימור, מנהל הערוץ באותה עת, את שרביט השידור לזכייני ערוץ 2 המסחרי באקט סמלי מהאולפן בגבעתיים. ב-4 בנובמבר החלו שידורי ערוץ 2 המסחרי.
הפקות מקור > תוכניות אקטואליה

הבוקר במפרץ (1991): תוכנית אקטואליה ששודרה בשעות הבוקר במהלך מלחמת המפרץ.
הערב במפרץ (1991): תוכנית אקטואליה ששודרה בשעות הערב במהלך מלחמת המפרץ בהגשת מיכה לימור.
שבע וחצי בעולם: תוכנית אקטואליה בהגשת אורלי יניב שהחליפה את "הערב במפרץ" בתום המלחמה. בתוכנית שודרו חדשות מהעולם מכיוון שלערוץ 2 אסור היה לסקר חדשות מישראל.
שמונה בערב: תוכנית אקטואליה, שעם מנחיה נמנו: אהרון ברנע, ניצן הורוביץ, גוני מרדור ומיכל גזית.
הפקות מקור > תוכניות אירוח

בשידור חי – דן שילון מארח (1991 – 2000): דן שילון אירח פוליטיקאים, אנשי בידור ולעיתים גם אורחים מעניינים או סנסציוניים שאינם ידוענים. בשונה מתוכניות אירוח אחרות שבהן היה מקובל להזמין את המרואיינים אחד אחד, בתוכנית ישבו האורחים יחד במעגל, בדומה לסלון הישראלי. התוכנית הייתה אחת מהצלחות הערוץ הניסיוני, ובין הבודדות שהמשיכו לערוץ המסחרי.
חכם בלילה: (1992 -1993) לייט נייט בהגשת רון לוינטל שהוקלטה באולפני גבע בגבעתיים. זכורה במיוחד התוכנית שבה הופיעה לראשונה דנה אינטרנשיונל, אז עוד בתור ירון כהן.
הפקות מקור > תוכניות סאטירה ובידור

העולם הערב (1990 – 1993): תוכנית מערכוני נונסנס וסאטירה שכתבו והגישו ארז טל ואברי גלעד. התוכנית המשיכה ברוחה את תוכנית הרדיו "מה יש" שכתבו והגישו בגל"צ בשנות השמונים.
נייס גיא (1992 – 1993): תוכנית נונסנס שכתבו והגישו גיא מרוז והמחזאי יוני להב.
קבלת שבת (1993): תוכנית סאטירה ומערכונים ברוח התוכנית "האגף הסגור" ובהשתתפות צוות שחקנים דומה, שכלל בין היתר את טוביה צפיר, יואב צפיר, שרית סרי ודור צויגנבום ואיילת גבאי יגודה.
פספוסים פלוס (1991): הגרסה הראשונית של תוכנית המתיחות וסרטוני הפדיחות "פספוסים" בהגשת יגאל שילון ואלי יצפאן.
ספיישלים לפורים וליום העצמאות (1992) בהשתתפות ההרכב שעתיד להיות החמישייה הקאמרית.
למה מי: שעשועון בהנחיית אסף גיל.
הפקות מקור > תוכניות מוזיקה

קליפ מי יודע: תוכנית אינטראקטיבית, שבמהלכה שודרו קליפים מוסווים שהצופים היו צריכים לזהות.
מוזיקה עכשיו: מגזין מוזיקלי בהגשת אילן בן שחר שכלל סקירה של המוזיקה העדכנית בישראל ומחוצה לה, הקרנת קליפים ותחרויות בין צופים (למשל תחרות איסוף דיסקים בחנות). התוכנית נקראה בתחילת דרכה "מסיבת ריקודים", אך בהמשך שונה שמה.
קול הפופ (1991 – 1992): מגזין מוזיקלי בהגשת יואב קוטנר.
קול הרוק (1992 – 1993): מגזין מוזיקלי בהגשת יואב קוטנר.
הפקות מקור > תוכניות מגזין

פינת המתכונים של ערוץ 2 (1988).
עוגה לשבת: תוכנית בישול בהגשת תמי סירקיס.
הרשו לי להציג: תוכנית תרבות עם חנן גולדבלט.
אמצע הדרך: תוכנית טיולים עם דודו דותן.
בחדרי חדרים: ראיונות וכתבות שטח עם בילי מוסקונה לרמן.
שם המשחק (1990- 1991) מגזין ספורט שבועי עם יורם ארבל, אורלי יניב ומרדכי שפיגלר.
הפקות מקור > תוכניות ילדים

דודו מספר לגולו (1989 – 1990): דודו טופז הקריא סיפורים לפני השינה לבובה (ממין זכר) בשם גּוּלוּ בדיבובה של עירית שילה. התוכנית הופקה באולפני מימד ומומנה באמצעות מכירת מוצרים נלווים עם דמותו של גולו.
לילה טוב שלומפי (1990 -1993): תוכנית המשך שבה הקריאו שלמה ארצי וציפי שביט סיפורים לפני השינה לבובה (אף היא ממין זכר) בשם שְׁלוֹמְפִּי (שם שנוצר מחיבור השמות שלמה וציפי) וגם היא בקולה של שילה. התוכנית זכתה לפארודיה ב"העולם הערב".
יעל בארץ המצוירים (1990 -1991): תוכנית קישור בין סרטוני הנפשה בהגשת יעל קרוון.
גליצ' (1991 -1992): תוכניות קיץ בהגשת חני נחמיאס שהגישה אותם תחילה לצד חנן גולדבלט ולאחר מכן עם דודו דותן. תוכניות אלו שידרו מפארקי מים שונים.
יום יומן (1991 – 1993): תוכנית לילדים בהגשת צ'סטר הצ'יטה (יואב צפיר בתחפושת צ'יטה של מותג החטיפים "צ'יטוס") וחגית דסברג. מדי פעם התארח בתוכנית ג'וזפה, אחיו האיטלקי של צ'סטר בגילומו של יהויכין פרידלנדר.
שוקי תוכי: (1992 -1993) מוטי ברכאן טייל בארץ ישראל בליווי תוכי בשם שוקי.
ועכשיו... ברוך! (1990): ברוך היה בובת ספוג ירוקה בעלת קול צפצפני שיצרה והפעילה הבובנאית רוני נלקן מוסנזון מתיאטרון הקרון. ברוך אירח בתוכנית ילדים ושוחח איתם.
בננה בום (1992) תוכנית לילדים בהגשת מיכאל הנגבי וסיון רהב-מאיר. התכנית המשיכה לערוץ המסחרי.
גן חיות: מגזין בעלי חיים בהגשת מיכל גוטליב. התוכנית המשיכה לערוץ המסחרי.
תוכניות רכש בולטות

שכנים שכנים: אופרת סבון אוסטרלית ששודרה בערוץ במשך 130 פרקים עד שזכויותיה נרכשו בידי הכבלים ומאוחר יותר הטלוויזיה החינוכית.
קרוב רחוק: אופרת סבון אוסטרלית ששודרה בערוץ לאחר "שכנים שכנים". עם עליית הערוץ המסחרי הוא המשיך לשדר את הפרקים שנרכשו מראש ולאחר מכן שידור הסדרה בישראל הופסק למשך שנים רבות עד שנרכשו פרקים חדשים על ידי הטלוויזיה החינוכית ומאוחר יותר על ידי ערוצי הכבלים הוט 3 ולאחר מכן HOT Family.
המירוץ לצמרת של ג'ניפר קארסון: סדרה אוסטרלית.
החתולים הסמוראים: סדרה מצוירת לילדים שזכתה להצלחה רבה.
סיפורי היער הירוק: סדרה מצוירת לילדים שזכתה להצלחה רבה.
חוש-חש הבלש: סדרה מצוירת לילדים שזכתה להצלחה רבה.
אגדות האחים גרים: סדרת אנימה יפנית בת 46 פרקים שהופקה לטלוויזיה ב-1987, למשך שתי עונות, בהשראת "מעשיות האחים גרים".
סיפורים קלאסים מצוירים
צ'ארלי צ'וק: סדרת אנימציית סטופ מושן בריטית שהופקה עבור ערוץ BBC על ידי חברת "Woodland Animations" בשנת 1987.
הערות שוליים

↑  טוביה מנדלסון, יש מה לשדר עד 11, דבר, 19 באוגוסט 1971
↑  אתמול בדינוי הכנסת - שר החינוך והתרבות י אלון: צריך להפעיל ערוץ שני בטלוויזיה הכללית, למרחב, 23 במרץ 1971
↑  טוביה מנדלסון, ג.מאיר דחתה הצעת אלון לאפיק שני בטלוויזיה, דבר, 24 במאי 1973
↑  טדי פרויס, חיים איזק, טלוויזיה: רשות הדיבור להנהלה, דבר, 15 בדצמבר 1972
↑  טלוויזיה בלי פרסומת, דבר, 18 בדצמבר 1972
↑  גד אם-טל, טלוויזיה - לקראת ערוץ נוסף, על המשמר, 26 בספטמבר 1973
↑  רפי מן, הראשון שזיהה, באתר העין השביעית, 30 במרץ 2017
↑  דו״ח המומחה האנגלי לטלוויזיה: חלק מחולשות רשות השידור נובע מריבוי הגופים שהיא כפופה להם, על המשמר, 8 ביוני 1973
↑  מנכ"ל רשות השידור י. לבני: יש צורך בערוץ שני בטלוויזיה לשידורי פרסומת, דבר, 16 ביוני 1974
↑  ידלין: שידורי טלוויזיה צבעוניים - לא בשנים הקרובות, דבר, 21 בנובמבר 1975
↑  שר החינוך נגד הפעלת טלוויזיה מסחרית בישראל, דבר, 13 בינואר 1978
המר מבטיח להאבק נגד טלוויזיה מסחרית, מעריב, 13 בינואר 1978
↑  יוסף פריאל, צוות יבחן הקמת ערוץ  טלוויזיה שני, דבר, 10 ביולי 1978
↑  יוסף וקסמן, הי"ר המנכ"ל והמנהל תומכי בערוץ נוסף, מעריב, 26 בספטמבר 1978
↑  יאיר פלדמן, המפרסמים מתחייבים לקנות כל שעות הפרסומת בטלוויזיה, דבר, 30 באוקטובר 1978
↑  יוסן וקסמן, בעלי בתי הקולנוע נגד ערוץ שני בטלוויזיה, מעריב, 10 באוקטובר 1978
↑  יוסף וקסמן, המאבק על הרישיון להדפיס כסף, מעריב, 11 באפריל 1979
↑  יעל פז-מלמד, הערוץ השני  - נכנסים להריון, מעריב, 23 בנובמבר 1984
↑  אילן כפיר, הערוץ השני בהילוך שלישי, חדשות, 23 ביולי 1985
↑  דידי יזרעאלי, נעם ברקוביץ, מי ירוץ לערוץ השני, חדשות, 14 באוגוסט 1986
↑  דידי יזרעאלי, פאר-לי שחר, הערוץ השני: הממשלה אישו־ה, עכשיו נשארה רק הכנסת, חדשות, 29 בספטמבר 1986
↑  דידי יזרעאלי, נוות: חוק הערוץ השני – פוליטי ומשנן, חדשות, 4 בספטמבר 1986
↑  אמנון לוי, חוק הערוץ השני עבר בקריאה ראשונה, חדשות, 2 בדצמבר 1986
↑  רן לוי-, הערוץ הראשון חוזר לאוויר, בערוץ השני שידורי ניסיון, חדשות, 9 באוקטובר 1986
הערוץ השני — החגיגה מוקדמת, מעריב, 21 באוקטובר 1986
1 2  דידי יזרעאלי, שידורי הערוץ השני: הערב זה מתחיל, חדשות, 18 בדצמבר 1986
↑  אמנון לוי, יגאל קוצר, זאב אופרי, צחי נוגה, שידורי הערוץ השני מתרחבים, חדשות, 12 בפברואר 1987
↑  אילנה באום, אילן בכר ורפאל מן, מהיום: שידור ישיר של משפט דמיאניוק בערוץ השני בטלוויזיה!, מעריב, 3 במרץ 1987
↑  יעל אדמוני, טלוויזיה זה לא רק וידיאו קליפים, חדשות, 6 במאי 1987
1 2  יעל פז-מלמד, הכבוד האבוד של הערוץ השני, מעריב, 28 באוקטובר 1988
↑  דב אלפון, קופסה שחורה - מי הפסיד מהשביתה, חוץ מהשובתים, כותרת ראשית, 28 באוקטובר 1987
↑  משרד התקשורת דורש מהטלוויזיה לשדר תכניות שביטלה לערוץ השני, חדשות, 21 בספטמבר 1987
↑  הערוץ השני מגוון את לוה השידורים, חדשות, 18 באוקטובר 1987
↑  אילנה באום וגבי קסלר, ערוץ 2 ,צוחק' מהראשון;מנצל השביתה להרחבת השידורים, מעריב, 3 בדצמבר 1986
↑  דב אלפון, וכאן תמו שידורינו, כותרת ראשית, 21 באוקטובר 1987
↑  רונית אנטלר, הערוץ השני, נכון לעכשיו, חדשות, 20 באוקטובר 1987
↑  הפוליטיקאים "תקעו" אח הערוץ השני, מעריב, 6 בספטמבר 1988
↑  של שחף, "התכנית להקמת הערוץ השני בסכנה", מעריב, 19 במאי 1988
↑  רונית אנטלר, 120 סעיפים וגמרנו, חדשות, 11 במאי 1988
↑  שידורים מהאולמות?-  כסך לקבוצות, חדשות, 26 באוקטובר 1988
לוגו ערוץ 2 הניסיוני הראשוני
לוגו ערוץ 2 הניסיוני בדו-מימד כפי שהופיע בפינת המסך
אהרן תאומים

| --- | --- |
 לידה:  1630 ה'ש"צ~ 
 פטירה:  8 ביולי 1690 (בגיל 60 בערך) ב' באב ה'ת"ן 
 תקופת הפעילות:  ? – 8 ביולי 1690 
 
רבי אהרן תאומים (~1630, ה'ש"צ בערך – 8 ביולי 1690, ב' באב ה'ת"ן) היה רב ומחבר ספרים אשכנזי. רבן של וורמס וקרקוב.
ביוגרפיה

נולד כנראה בפראג לאביו ר' משה אב"ד במוראביה, לאחר שאביו נפטר בעודו ילד קטן בז' בניסן ה'שצ"ט, גדל כיתום בבית סבו, ר' שמעון תאומים מווינה.
לפני ניסן ה'ת"י (1650) נישא לבת אברהם ניישטטל, מפראג.
בשנת ה'תי"ט (1659) התמנה כדרשן בקהילת פראג, משרה אותה נשא במשך אחת עשרה שנים.
בשנת ה'ת"ל-1670 נפטר בוורמס "רב המדינה" הרב משה שמשון בן שמואל בכרך, והקהילה המקומית בחרה ברב אהרן תאומים למלא את מקומו, ונעשה לאב"ד וורמס והמדינות.
כך מתאר יוזפא שמש את פקודת הרב מוורמייזא:
ולא לבד על בני קהילתינו, רק גם יש לו יד ושם במדינה על בני הכפרי' שסביבות קהילתינו. גם מעבר לנהר רינוס, כל המקומות הדרים יהודים, בכל מדינת דרמשטט, גם הדרים אן דער גילד"י ב"ך (אנ'), וכן שפייאר והסביבות ולהלאה וכל מדינת עלזוז איבר עלזוז ואונטר עלזוז, ומדינת שווייץ וסביבותיהן, ומדינות נעקיר, ומדינת פרורויא וסביבותיהן, כולן תחת ממשלת אדונינו הרב.
לרב בכרך המנוח היה בן צעיר, הרב יאיר חיים בכרך, שלימים התפרסם כאחד מגדולי האחרונים באשכנז, אבל לפי הנוהג המקובל בקהילות אשכנז, לא למנות רב שיש לו קירבה אל בני הקהילה. והקהילה העדיפה את הרב תאומים על פניו. מאוחר יותר כתב הרב בכרך השגות על ספריו של הרב תאומים והתגלעה ביניהם מריבה. בהקדמה לאחד מספריו גולל הרב בכרך את סיפור המריבה, אך לא הדפיסו ואף אסר לפרסמו, חלקים מהמאמר התפרסמו רק במאה ה-19 במאסף "ביכורים" של אהרן ילינק.
לאחר 17 שנות רבנות בוורמס, פרצה מלחמת תשע השנים והוא נאלץ לעזוב את וורמס שעמדה תחת מצור, הוא קיבל הצעת רבנות בקרקוב, נענה לה בחיוב, אך הצליח להגיע אל העיר רק לאחר שלוש שנות נדודים. בחודש ניסן ה'ת"ן (1690) הגיע לקרקוב והתמנה כרב העיר. כבר בתמוז של אותה שנה, נסע לחמלניק לכינוס של ועד ארבע ארצות, ובעת שהותו שם התנפלו עליו אנשיו של אציל פולני בשם סטראוניק באשמה כלשהי, כנראה למטרת סחיטה מן הקהילה, והוא נאסר. במהלך המעצר הוא נפצע אנושות ונפטר בדרכו לחקירה.
מקום קבורתו

הביאו את גופתו לעיר הסמוכה פינטשוב ושם נקבר.
בשנת ה'תצ"ג (1733) הודפס ההבראיסט יוהאן כריסטוף וולף (אנ'), את ספרו "Bibliotheca Hebræa" ובכרך רביעי, עמ' 1203, כתב בכותרת "מצבה של ר' אהרון משה תאומים, רבה של קרקוב", ואחר זה העתיק את נוסח מצבתו.
ורבי יחיאל מתתיהו צונץ, ב"הערות והוספות ותיקונים" לספרו "עיר הצדק", לבוב 1874, עמ' 63-64, העיר שלא נמצא המצבה בעיר קראקא.
תפילת אל מלא רחמים מיוחדת עליו נכתבה בפנקס הזכרת נשמות של קהילת קרקוב.
משפחתו

בנו - ר' אריה יהודה לייב תאומים-פרנקל (ר' לייב שנאפיר), אב"ד טריר וברייזאך. ודיין בפרנקפורט. נפטר ג' באייר ה'תע"ז.
בנו - ר' יעקב יאקב. נפטר בחיי אביו ג' באדר ה'תמ"ו.
בתו - מרת צפורה הענדלה. אשת הרופא שמחה מנחם מלבוב (נפטר כ"ח באדר ה'תס"ב). ונישאה שנית לאהרן סג"ל פרנקל, בן ר' דוד יצחק זעקל בן ר' יעקב קופיל סג"ל פרנקל.
בתו - מרת מרים, הנקראת "הרבנית ממנהיים". נפטרה כ"ב בטבת ה'תק"ד.
לקריאה נוספת

בנימין שלמה המבורגר, מבוא לבגדי אהרן, תשמ"ז, עמ' 14, הערה 24.
הערות שוליים

↑  לפי המבורגר לא התמנה עד שנת ה'תל"ב.
↑  מחבר ספר חוות יאיר.
↑  כן העיד הרב פינחס קצנלנבוגן, יש מנחילין, סימן פה, עמ' קפא ובסימן קיח, עמ' ריב.
↑  פנקס הזכרת נשמות בקהלת קרקוב, דפים יח:–יט:, באתר הספרייה הלאומית.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007300354605171  GND: 131805908  ISNI: 0000 0000 6693 8801  LCCN: n82237255  NTA: 26247249X  VIAF: 13672143   WorldCat (עם VIAF): 13672143
קן (כדורגל)

סטאד מאלרב קן (צרפתית: Stade Malherbe Caen) הוא מועדון כדורגל צרפתי מקצועני, המשחק בעיר קן שבנורמנדי תחתית.
היסטוריה

המועדון נוסד ב-17 בנובמבר 1913 לאחר איחד בין שני המועדונים - "קלאב מאלרב קן" ו-"קלאב ספורטיף קן". הקבוצה נקראת על שמו של פרנסואה דה מאלרב (1555-1628), שהיה משורר, מבקר ומתרגם, יליד העיר קן.
במרבית שנותיו המועדון נחשב לאחד ממועדוני החובבנים הטובים ביותר בצרפת. ב-1985, הפך המועדון באופן רשמי למועדון מקצועני. בסוף שנות ה-80 ובראשית שנות ה-90, עברה קן לשחק בליגות הבכירות בצרפת, ושינתה את מעמדה למועדון צרפתי מקצועני בכיר במדינה. בשנת 1988, העפילה הקבוצה לליגה הצרפתית הבכירה. בשנת 1992, מספר חודשים לאחר שהמועדון ניצל מפשיטת רגל, הקבוצה סיימה במקום החמישי בליגת העל הצרפתית והעפילה לגביע אופ"א. בסיבוב הראשון בגביע אופ"א הקבוצה הפסידה לריאל סרגוסה והודחה מהטורניר. בשנת 1993, הקבוצה עבר לשחק במגרש המודרני סטאד מישל ד'אורננו. שנתיים לאחר מכן, ירדה הקבוצה לליגת המשנה הצרפתית. על אף שזכתה באליפות ליגת המשנה ב-1996, הקבוצה חזרה במהרה להיות קבוצה אלמונית בליגת המשנה הצרפתיות.
בסוף שנות ה-2000, השיגה הקבוצה הישגים שהקנו לה את הזכות לשחק מספר עונות בליגת העל הצרפתית. בשנת 2005, קן אף העפילה לגמר גביע הליגה הצרפתית.
בסוף עונה 2011/2012 ירדה קן לליגה הצרפתית השנייה לאחר שסיימה במקום ה-18, נקודה אחת מתחת ללוריאן שנשארה בליגה. בסיום עונת 2013/2014 שבה הקבוצה לליגת העל הצרפתית לאחר שסיימה במקום ה-3 בליגה השנייה. אך ירדה שוב בתום עונת 2019/2020.
מאורת הנחש

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  פיטר לרנג'יס
 שפת המקור:  אנגלית
 סוגה:  ספר הרפתקאות
 הוצאה
 הוצאה:  תאגיד סקולסטיק 
 תאריך הוצאה:  2010
 מספר עמודים:  200
 הוצאה בעברית
 הוצאה:  הוצאת מודן
 תאריך:  2012
 תרגום:  רוני בק
 סדרה
 סדרת ספרים:  39 רמזים
 ספר קודם:  צלילה עמוקה
 הספר הבא:  צופן הקיסר
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  003375481
 
מאורת הנחש (באנגלית: The Viper's Nest) הוא הספר השביעי בסדרת 39 רמזים. כותב הספר הוא פיטר לרנג'יס, שכתב גם את הספר השלישי (גנב החרבות) וחלק מהספר האחרון בסדרה הווספרים באים. כריכת הספר היא חומה, ועליה יש נחש מלווה במשב רוח, ששתי חניתות מתחתיו בצורת X.
עלילה

דן ואיימי קהיל הם שני אחים המחפשים את 39 הרמזים, בעוד  אנשים נוספים ממשפחתם מחפשים אותם גם הם.
לאחר התפרצות הר הגעש קרקטאו, איימי ודן קהיל וכן אליסטר הו, שורדים את ההתפרצות, כשנלי שטה אל האי בסירת מרוץ, כשהמשטרה בעקבותיה. המשטרה עוצרת אל אליסטר (כשאיימי ודן בטוחים שאיזבל קברה הפלילה אותו), בעוד איימי ודן מוצאים את התיק של אירינה, שהצילה אותם אך קיפחה את חייה, בהריסות. בתוך התיק הם מוצאים את הרעל של אירינה, החטיף שלה ומחברת. במחברת כתובות הערות ברוסית, כשהמילה "39" מופיעה ביניהן. הם מפענחים את הפירוש של המילים, שמתגלות כשיר. הם מזמינים כרטיסים לפרטוריה שבדרום אפריקה, וקונים כרטיסי הטעיה לפאוריה. בנביעה דן בודק עם יש פארידה אדומה לצלאח א-דין בדרום אפריקה. באותו זמן, מתגלה שבאה הו, דודו של אליסטר, הוא זה שהפליל אותו. באה ואליסטר מתעמתים, כשאליסטר מעמיד פני מת. השוטרים בטוחים שאליסטר מת, לכן הם מורידים מעליו את האזיקים. אליסטר מספיק להתחזות, מנצח את השוטרים ואוזק את באה הו כשהוא שר לעצמו.
כשאיאן, נטלי ואיזבל קברה נוסעים לפאוריה עקב ההטעיה של איימי ודן, נטלי מוצאת באינטרנט את ההודעה של דן על הפארידה האדומה, והם מתחקים אחר האות של ההודעה. בשדה התעופה של דרום אפריקה, נהג מונית מוסר לדן גלויה כתובה בכתב יד, שבצד אחד שלה יש טקסט על שאקה זולו ותמונה שלו, כשהסמל של בית תומאס מוטבע על המגן שלו. בצד השני כתוב הדבר הבא:
גלי מדרים, לימוזינות, ארטילריית מכוניות משובחת, הופ! קפיצה קטנה לכל מקום! אנחנו תמיד איתכם!
-באסש דזהצד 4* -באשס דימנטטד אלפא 1.
הם נוסעים לפרטוריה, כשבאמצע הדרך הם מגלים שההולטים בעקבותם. דן משכנע קבוצת כדורגל לעקוב אחריהם, בעוד הם נוסעים.
המילטון מוסר לדן קוד מורס, שמשמעותו הוא: תברחו תזהרו. בדיוק אז מגיע אליסטר, שננטש על ידם, ולאחר כך ההולטים לוכדים אותו. דן ואיימי מגיעים ברגע האחרון וחוזים במלכודת של ההולטים: אם הם יזיזו חוט שמחובר לכובע של אליסטר, יהיה פיצוץ. בעזרת מהירות גדולה דן מצליח להציל את אליסטר ולגרום לפיצוץ בו זמנית. הם פותרים את החידה שעל הגלויה ומגיעים לגבעת הכנסייה, שם נמצאת מפקדה תומסית. הם מתחזים לרייגן ולהמילטון הולט בעזרת הכרטיסים בתיק של אירינה, שם הם חוזים במפקדה. הם חופרים את קברו של שאקה ומגלים שם יהלום, ובטוחים שזה הרמז. הם בורחים מהתומסים והמארב שלהם, וזוכים לפגוש בקבראים. הם זורקים חלק מהרעל הלוקיאנוסי על דן. הם עולים מהר על המטוס הפרטי של גרייס, הלמור המעופף, ומגיעים לביתה שבמדגסקר. הם מגלים שאלוורה, התרופה שבזכותה דן ניצל, היא הרמז האמיתית ולא היהלום. אחר כך הם מגלים שהם מדריגלים, קבוצת אנשים מסתורית ביותר, כשהם צופים בתמונה של הוריהם מחבקים את האיש בשחור המדריגלי.
נחום זאב זיו

| --- | --- |
הרב נחום זאב זיו תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 אב:  שמחה זיסל זיו 
 
הרב נחום זאב זיו (תרי"ז, 1857 – ב' בשבט תרע"ו, ינואר 1916) היה איש תנועת המוסר, ראש ומנהל ה"תלמוד תורה" בקלם, בנו של "הסבא מקלם".
ביוגרפיה

נולד לרב שמחה זיסל זיו, ה"סבא מקלם", בסביבות שנת תרי"ז. בנערותו למד בבית התלמוד בקלם. עבר עם אביו לגרובין ולאחר מכן שב עמו לקלם. תקופה מסוימת למד בישיבת הפרושים באיישישוק. לאחר נישואיו עם פעשה, התגורר סמוך לחותנו בסידניק ועסק במסחר. כעבור זמן עבר להתגורר בקניגסברג וניהל מסחר בתחום העצים. במשך אותן שנים הנהיג את אורחות חייו בשיטת קלם, ומדי יום היה משכים לקום בשעה שלוש לפנות בוקר כדי ללמוד עד תפילת שחרית. לעסקיו הקדיש רק שעות אחדות קבועות ביום, ובשעה קבועה היה עוזב את עסקיו ופונה לבית המדרש לעסוק בתורה.
עוד בהיותו עם אביו בגרובין, כאשר הסבא מקלם היה חולה, נטל על עצמו לסייע לאביו החולה בניהול התלמוד תורה. כעבור שנים, בסוף שנת תר"ע (1911), עבר להתגורר בקלם והצטרף להנהלת התלמוד תורה יחד עם גיסו הרב צבי הירש ברוידא. לאחר פטירת הרב ברוידא, בי"ז בסיון שנת תרע"ג (1913), הוטל עליו כל עול ניהול התלמוד תורה, זאת במקביל לשמירתו את כל סדרי הישיבה כאחד האברכים התלמידים. הוא מסר שיחות לתלמידים והדריך אותם בתורה ומוסר, על פי שיטת אביו.
בשנות מלחמת העולם הראשונה, לאחר שהצבא הגרמני כבש את קלם, המשיך רבי נחום זאב זיו לנהל את התלמוד תורה, תוך הקפדה על שמירת הסדרים הקבועים. בשנת תרע"ו (1916) חלה, ונפטר בבוקר יום שישי ב' בשבט תרע"ו. הלווייתו התקיימה בזריזות באותו היום, ונטמן סמוך לכניסת השבת בבית העלמין בקלם, בסמוך לאביו ה"סבא מקלם". רבי נחום אבא גרוסברד – בן תלמידו המובהק רבי אהרן זאב גרוסברד מטבריג, מסר בשם רבו רבי יחזקאל לוינשטיין כי רבי נחום זאב אמר לפני הסתלקותו: "אזכור לטובה את מי שישתדל עבורי וישלח לי פאקלעך-חבילות".
על פי עדויות, היה מדקדק מאוד בדיבורו ומקפיד על מידת האמת. היה מדקדק בהלכה והרבה במעשי חסד, בין השאר נהג לבקר בקביעות את החולים היהודים בקניגסברג, אך דאג לעשות זאת בצנעה. במשך כל התקופות האלו עמד בקשר מתמיד עם אביו ועם בית ה"תלמוד תורה", ורבים ממאמרי הסבא המודפסים, הם מתוך המכתבים שהופנו אליו. תלמידו המשגיח רבי יחזקאל לוינשטיין סיפר, כי בחוליו של הסבא כתב מכתב לרעו רבי יצחק בלזר מפטרבורג, "שאין לו איש להעמיד במקומו בראשות ה"תלמוד תורה", כי היחיד הראוי לאותה איצטלא הוא בנו, אך חס הוא לבטלו מתלמודו". הרב ירוחם ליבוביץ, שנמנה עם תלמידיו המובהקים, ואף ניווט את דרכו בכהונתו כמשגיח בישיבות ראדין ומיר, העיד כי הסבא מקלם אמר על בנו נחום זאב כי הוא הכלי המפואר ביותר שעשו ידיו.
משפחתו

שלוש בנותיו של הרב נחום זאב זיו נישאו לאחר פטירתו לתלמידי חכמים מחניכי קלם:
בתו חיה נישאה לרב דניאל מובשוביץ
בתו פרידא נישאה לרב גרשון מיאדניק
בתו בלומה נישאה לרב אליהו אליעזר דסלר
הערות שוליים

↑  התואר 'מנהל התלמוד תורה' בקלם לא היה תפקיד ניהולי-אדמיניסטרטיבי אלא שם נרדף ל'ראש ישיבה' ואף למעלה מכך, בהיותו האישיות המרכזית שהשפיעה וחינכה את תלמידי המוסד המוסרי הייחודי שהקים הסבא מקלם.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007498808005171
מרביצי תורה

| --- | --- |

 שורשים, סיווג והנהגה
 דת:  יהדות
 קבוצה:  חרדים ספרדים
 
מרביצי תורה (בשמו המלא: "א.מ.ת. - ארגון מרביצי תורה" ובעגה חרדית: מרביצי, במלעיל) הוא ארגון שהוקם בשנת תשנ"ג על ידי קבוצת ראשי ישיבות חרדים ספרדים בוגרי ישיבות ליטאיות השומרים על זיקה ליטאית מובהקת, במטרה לארגן ציבור זה. בהמשך הפך שם זה לכינוי לציבור החרדי-ספרדי הקשור למפלגת דגל התורה הליטאית.