stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
נאום הקומץ

| --- | --- |

יאיר גרבוז נואם בתערוכה במוזיאון ישראל
 תאריך:  7 במרץ 2015
 נואם:  יאיר גרבוז
 חשיבות:  השפעתו על הבחירות לכנסת העשרים
 מקום:  כיכר רבין, תל אביב, ישראל
 משך:  כ-9 דקות
 קהל:  משתתפי עצרת בחירות מהשמאל
נאום הקומץ, הידוע גם כנאום מנשקי הקמעות, הוא נאום אותו נשא האמן ופעיל השמאל יאיר גרבוז בעצרת שנערכה לקראת הבחירות לכנסת העשרים. הכינוי נאום ה"קומץ" ניתן לו על שם המילה המנחה בו, "קומץ". הנאום עורר תגובות נרחבות בציבור, ויש הסבורים שהשפיע על תוצאות מערכת הבחירות.
העצרת

הנאום נישא ב-7 במרץ 2015, כעשרה ימים לפני הבחירות, בעצרת שנערכה בכיכר רבין בתל אביב. כותרתה של העצרת הייתה "ישראל רוצה שינוי" והיא ייצגה מעין איחוד של המפלגות והפעילים למען החלפתו של ראש הממשלה באותה עת, בנימין נתניהו. את הכנס יזם ארגון בשם מיליון ידיים והלל פרטוק, דובר עיריית תל אביב יפו לשעבר עשה את האסטרטגיה, התקשורת המיתוג והשיווק של העצרת. על אף הזמן הקצר שהיה לארגון העצרת, הגיעו כ-70 אלף איש לכיכר רבין. הדובר המרכזי בעצרת היה ראש "המוסד" לשעבר, מאיר דגן, שמתח ביקורת נוקבת על המדיניות הביטחונית של הממשלה המכהנת. לצידו נאמו אחרים, בהם גרבוז, שהיה הנואם הראשון בעצרת. העצרת התרחשה ברגע מפתח במערכת הבחירות. באותה עת הסקרים הראו על שוויון בין המפלגות הגדולות (הליכוד בהובלת רוה"מ נתניהו, והמחנה הציוני בהובלת יו"ר האופוזיציה יצחק הרצוג).
תוכן הנאום

הנאום ארך כ-9 דקות. להלן הקטע מעורר המחלוקת מתוך הנאום:
ערב טוב! ערב טוב למייחלים לשינוי! אמרו לנו, ורצו שנאמין, שהאיש המתועב שרצח את ראש הממשלה, בא מתוך קומץ של אנשים הזויים. ואמרו שהוא הושפע מרבנים מנותקים ושהוא שייך לשוליים המטורפים. אמרו לנו שצהובי החולצות ושחורי הסמל – אנשי "כהנא צדק" וצורחי "מוות לערבים!" הם קומץ – הם רק קומץ! ורשעי תג-מחיר הם בוודאי קומץ – ממש קמצוץ! גם נאמני הר-הבית מחדשי המקדש ומלבי השנאה הם קומץ. האלימות היא רק תופעה שולית. חיזרו, חזרו ואמרו ושיננו לנו שהגזענים המאיימים והמקללים אינם מייצגים כלל את החברה הישראלית. – הם רק – קומץ! ועוד החציפו ואמרו שהגנבים ולוקחי השוחד גם הם רק קומץ. והמושחתים והנהנתנים-החזיריים, לא יותר מקומץ. ומחריבי הדמוקרטיה – קומץ. והחושבים שדמוקרטיה פירושה עריצות של הרוב – הם קומץ. מנשקי הקמעות, עובדי האלילים והמשתחווים ומשתטחים על קברי קדושים – רק קומץ! אפילו המטרידים המיניים והאנסים קומץ. והשוטרים שסרחו והשקרנים ששיקרו אינם מעידים על הכלל. אם כל אלה רק קומץ... אז איך זה שהקומץ שולט בנו?! איך זה שבאין מרגיש ובאין מפריע הוא, הקומץ, נעשה לרוב?!...
בשאר הנאום תיאר גרבוז תופעות נוספות בחברה שאותן הוא רואה כשליליות, קרא לפעולות מחאה להחלפת השלטון, והציב את החזון שהוא צופה לישראל אחרי החלפת השלטון.
התגובות לנאום

תחילה התמקדו כלי התקשורת המרכזיים בנאומו של דגן, אך ביקורת רבה נמתחה, מימין ומשמאל, על דבריו של גרבוז על "מנשקי הקמעות". היו שפירשו שבדבריו על נישוק קמעות, כלל גרבוז גם נישוק מזוזות. גם ברשתות החברתיות התעורר גל ביקורת על מספר נושאים בנאום: קשירת "מנשקי קמעות ומשתטחים על קברי קדושים" עם עבריינים פליליים באותה קטגוריה, ביטול העיקרון הדמוקרטי של שלטון הרוב והכללה על ציבור רחב. חלק מהמבקרים ראו את הנאום כגזעני כלפי עדות המזרח. בהקשר זה, נעשתה השוואה בין נאום גרבוז לבין "נאום הצ'חצ'חים" של דודו טופז בבחירות לכנסת העשירית.
חברת הכנסת שלי יחימוביץ', מ"המחנה הציוני" התעמתה עם גרבוז בשידור בערוץ 10 יומיים לאחר העצרת. לטענתה, גם אם גרבוז אינו מודע לכך, למעשה הוא עשה שימוש בסטריאוטיפ המיוחס לעדות המזרח. היא קראה לדוברים להיות מודעים יותר לרובד הסמוי בדבריהם. בתגובה טען גרבוז כי דבריו כוונו נגד תפיסת עולם ולא נגד עדה מסוימת. לחיזוק דבריו נקט בדוגמה של חסידות חב"ד, שגם מיחסה לרבה המנוח הוא סולד, ולא ניתן לקשרם למזרחיות. לדברי יחימוביץ', נאומו של גרבוז היה הסיבה העיקרית להפסד השמאל בבחירות לכנסת העשרים.
מפלגות הימין הגיבו לנאום בתעמולת הבחירות שלהן:
בנימין נתניהו נדרש לנאום בכנס נשות "הליכוד" יום לאחר הנאום: ”אני שמעתי מישהו אתמול מדבר על מנשקי המזוזות באיזה בוז. ממתי זה פשע לנשק מזוזה? אנחנו יודעים מאין באנו, אנחנו יודעים לאיזה ארץ חזרנו, על מה אנחנו שומרים, ואנחנו יודעים על המסורת והמורשת שלנו - שהם גם העתיד שלנו.”
מפלגת ש"ס העלתה קמפיין שלטי חוצות בכיכובו של גרבוז לצד אריה דרעי עם הכיתוב "מי אתה שתתנשא עלינו". יו"ר המפלגה, אריה דרעי, טען כי גרבוז הוא חלק מ"קהילת המתנשאים שמייצגת את ישראל הלבנה".
מפלגת "הבית היהודי" העלתה אף היא מסע תעמולה בנושא. במספר סרטונים שבהם הופיע יו"ר המפלגה, נפתלי בנט, נטען כי הנאום חושף מאבק בין שתי אליטות על זהות המדינה, האחת מנסה להעלים כליל את הסממנים היהודיים, והאחרת מנסה לשמר אותם.[דרוש מקור] עוד הדגישו הסרטונים את תרומתם של "מנשקי המזוזות" למדינת ישראל, במיוחד הושם דגש על חללי צה"ל דתיים.
להגנתו של גרבוז יצא ידידו המחזאי יהושע סובול. סובול חיזק את ההיקש בין מנשקי קמעות למזוזות, ואמר כי "מי שמנשק מזוזות זה בעיה שלו ושל משפחתו". גם אחרים יצאו להגנתו של גרבוז ולביסוס טענותיו, ובהם העיתונאי אנשיל פפר, הפיזיקאי פרופ' אליה ליבוביץ והבלשן פרופ' עוזי אורנן. גרבוז עצמו התראיין בגלי צה"ל יומיים לאחר הנאום, והגן על עמדתו.
ההתבטאויות של סובול וגרבוז דווחו בהבלטה גם בתקשורת החרדית, שם הן נתפסו כהתקפה על הציבור המאמין בכללותו.
ב-31 במאי הביאו אנשי ועד מתיישבי השומרון מזוזה כשי לגרבוז, והוא התקינה בביתו. בהזדמנות זו הדגיש: "אני מעולם לא אמרתי כלום על מזוזות, הדביקו לי את זה". להגנתו יצא גם חבר ועד מתיישבי השומרון, שגיא קייזלר, שאמר כי "מה שהרגיז את רוב הציבור היה 'מנשקי המזוזות', והוא בכלל דיבר על דברים אחרים. הוא באמת בן אדם נחמד".
ב-4 באוגוסט 2015 פרסמה הדרה לוין ארדי מאמר התומך בעמדתו של גרבוז, לנוכח הרצח במצעד הגאווה בירושלים והצתת בית משפחת דוואבשה בדומא.
ב-20 במאי 2016 אמר גרבוז לערוץ 2 בראיון ראשון מאז הנאום, כי אינו מתחרט על הנאום, אך הכחיש כי התנשא על עדות המזרח. לדבריו, הוא תמיד דיבר על הצורך לפתור את בעיית הקיפוח העדתי. הוא הביע כעס על השמאל שנטש אותו.
ראו גם

נאום הצ'חצ'חים
מיצלה

ערך זה עוסק בצבר של מולקולות גדולות עם תכונות אמפיפטיות. אם התכוונתם למִצְלֶה, האירוע החברתי של הצלייה במַצלה (מנגל), ראו .
מבנה של תמיסה מימית פוספוליפידית
היווצרות מיצלה על ידי פוספוליפידים בתמיסה מימית, כשהראשים ההידרופילים פונים כלפי חוץ והזנבות ההידרופובים פונים כלפי פנים
מיצלה (באנגלית: Micelle) היא צבר של מולקולות גדולות עם תכונות אמפיפתיות, מולקולות שיש בהן אזורים שנמסים היטב במים ואזורים דוחי מים. תערובת של מיצלות בתוך ממס נקראת קולואיד. מיצלה היא דוגמה למבנה שנוצר באופן ספונטני על ידי חומרים פעילי שטח. מיצלות הן "שלפוחיות" אשר מקטינות את מתח הפנים של הנוזל על ידי הקטנת שטח הפנים.
בתערובת מימית תהיה מיצלה טיפוסית בעלת מבנה שבו הראשים ההידרופילים באים במגע עם הסביבה המימית, בעוד הזנבות ההידרופובים מופנים כלפי מרכז המיצלה. בממסים אורגניים לא פולריים יהייה מצב הפוך, הראשים ימוקמו כלפי מרכז המיצלה והזנבות כלפי חוץ. סידור מרחבי נפוץ הוא כדורי, צורות אפשריות נוספות הן של אליפסה, גליל ודו-שכבה. הצורה והגודל של המיצלה תלויים בגאומטריה של המולקולות המרכיבות אותה, וכן במאפייני התמיסה שבה היא נבנית כמו ריכוז, טמפרטורה, pH וחוזק יוני. תהליך יצירת המיצלה נקרא מיצליזציה (Micellisation), דוגמה לרבגוניות של תהליך זה אפשר לראות בפולימורפיזם של ליפידים, משפחה של חומרים עם מבנה אמפיפטי הבונים מגוון רחב של אגרגטים (מכונים פאזות) בהתאם לתכונות החומר והממס.
היסטוריה

היכולת של תמיסות לשמש כדטרגנט הייתה ידועה במשך מאות שנים. למרות זאת, רק בתחילת המאה ה-20 נחקרו מרכיבי תמיסות אלה בצורה מדעית. מחקר פורץ דרך בתחום זה נעשה על ידי ג'יימס ויליאם מקביין באוניברסיטת בריסטול. בשנת 1913 הוא הניח שקיימים צברים אותם כינה "יוני קולואיד", כדי להסביר את המוליכות האלקטרוליטית הטובה של תמיסת סודיום פלמיטאט. בהמשך קיבלו צברי מולקולות אלה, שהפגינו ניידות גבוהה ונוצרו באופן ספונטני בתמיסה, את השם מיצלות. זאת, בהשאלה ממונח ביולוגי לציון "חלקיק זעיר" (בלטינית המילה mica מציינית חלקיק, והסיומת elle היא סיומת הקטנה). מונח זה פורסם על ידי ג.ס. הארטלי (G.S. Hartley) בספרו "מלחי שרשראות פרפין, מחקר ביצור מיצלות" (Paraffin Chain Salts, A Study in micelle Formation).
אנרגיית היווצרות המיצלות

מיצלות נוצרות רק כשריכוז התמיסה גדול מ"ריכוז המיצלה הקריטי" (CMC - Critical micelle concentration), והטמפרטורה גבוהה מ"טמפרטורת המיצלה הקריטית" (Critical micelle temperature / Krafft temperature). המיצלות נוצרות ספונטנית, מכיוון ששיווי המשקל בין האנטרופיה והאנתלפיה. במים, האפקט ההידרופובי מהווה כוח מניע ליצירת המיצלה, זאת למרות העובדה שמולקולות אמפיפטיות, אשר מתכנסות יחד, מורידות את האנטרופיה. השפעות נוספות על היווצרות המיצלות יכולות להיגרם על ידי אינטראקציות אלקטרוסטטיות, שמתרחשות בין החלקים הטעונים בתמיסה.
מיצלות הפוכות

בממס לא פולרי החשיפה של הקבוצות ההידרופיליות לסביבת הממס אינה מועדפת מבחינה אנרגטית. במקרים אלה הראשים ההידרופילים פונים כלפי פנים, אל ליבת המיצלה, בעוד הזנבות ההידרופובים פונים כלפי חוץ. מיצלות הפוכות אלה ייווצרו פחות ופחות עם העלייה במטען קבוצות הראש, וזאת עקב היווצרות אינטראקציות לא מועדפות.
שימושים

למיצלות יש תפקידים חשובים בתגובות כימיות. כימיה מיצלית משתמשת בחלק הפנימי של מיצלות כדי להכיל תגובות כימיות, שבמקרים מסוימים יכולות להפוך סינתזה כימית רב-שלבית למעשית יותר. פעולה זו יכולה להגדיל את התוצרים, ליצור תנאים נוחים יותר למגיבים ספציפיים (למשל מולקולות הידרופוביות), ולהפחית את הממסים הדרושים את תוצרי הלוואי ואת התנאים הנדרשים (למשל pH קיצוני).בגלל יתרונות אלה, כימיה מיצאלית נחשבת לסוג של כימיה ירוקה.
הערות שוליים

1 2  B. Vincent, McBain and the centenary of the micelle, Advances in Colloid and Interface Science 203, 2014, עמ' 51-54
↑  Daniel Paprocki, Arleta Madej, Dominik Koszelewski, Anna Brodzka, Ryszard Ostaszewski, Multicomponent Reactions Accelerated by Aqueous Micelles, Frontiers in Chemistry 6, 2018-10-22, עמ' 502 doi: 10.3389/fchem.2018.00502
↑  Duncan J. Macquarrie, Organically Modified Micelle Templated Silicas in Green Chemistry, Topics in Catalysis 52, 2009-11-01, עמ' 1640–1650 doi: 10.1007/s11244-009-9301-6
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007531542005171  NKC: ph903867 
מיצלה הפוכה שנוצרה מפוספוליפידים בממס אורגני - הראשים ההידרופילים פונים כלפי פנים בעוד הזנבות ההידרופובים פונים כלפי חוץ
גורוניזאורוס

| גורוניזאורוס |
| --- | --- |
 
תקופה
קרטיקון עליון 72–66 מיליון שנה לפני זמננו PreЄ Є O S D C P T J K Pg N       
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: זוחלים
סדרה:: קשקשאים
תת־סדרה:: דמויי קמטן
משפחה:: מוסזאוריים
סוג:: גורוניזאורוס
מינים
 Goronyosaurus nigeriensis
שם מדעי
 Goronyosaurus

גורוניזאורוס (שם מדעי: Goronyosaurus) הוא סוג זוחל ימי קדום מתקופת הקרטיקון ששייך למשפחת המוזאזאוריים. הוא התקיים במימי ים תטיס שלפני 72 עד 66 מיליון שנה מזמננו, ונכחד עם הכחדת הקרטיקון.
המאובנים שלו התגלו בתצורות דוקמג'ה (אנ') שבניגריה וניז'ר והוא תואר למדע ב-1972, כאשר הסוג הכיל מין בודד - Goronyosaurus nigeriensis, אשר בעבר נחשב למין של מוזאזאורוס.
מאפיינים

זוחל זה היה בעל גולגולת חזקה עם שיניים חדות וחזקות שדמו יותר לשיני תנינים מאשר לשאר המוזאזאורים ואלה הותאמו לפיצוח הטרף. הוא היה קטן יחסית בהשוואה לסוגים דומים כמו הטילוזאורוס והגיע לאורך משוער של 5.14 עד 7.8 מטרים, כשכיום מעריכים שההנחה הראשונה הייתה יותר נפוצה.
הוא היה כנראה טורף אורב שהתבסס על טרף של דגים, רכיכות ואולי זוחלים ימיים קטנים יותר, אותם הרג בנשיכה.
נמניה וידיץ'

נמניה וידיץ' (בסרבית: Немања Видић; נולד ב-21 באוקטובר 1981) הוא כדורגלן עבר סרבי ששיחק בעמדת הבלם.
נעורים

נמניה נולד בטיבוטו, שבסרביה. אביו, דרגוליוב עבד במפעל ואמו עבדה כבנקאית. בגיל שבע החל לשחק עם אחיו הגדול בקבוצת ג'דינסטוו ובגיל 12 עבר לקבוצת סלובודה.
קריירה

לפני יום הולדתו ה-15 חתם בקבוצת הנוער של קבוצת הכוכב האדום בלגרד. את הקריירה הבוגרת שלו החל בשנת 2000, בחוזה השאלה לעונה אחת בספרטק סובוטיצה. הוא חזר לכוכב האדום לאחר סיום ההשאלה, ושיחק בקבוצה במסגרת ליגת העל היוגוסלבית.
בשלוש שנים כקפטן כבש 12 שערים ב-67 משחקים, וסיים את דרכו בכוכב האדום בזכייה בדאבל. ביולי 2004 עבר לקבוצה הרוסית ספרטק מוסקבה תמורת שישה מיליון אירו.
ב-5 בינואר 2006 חתם במנצ'סטר יונייטד תמורת סכום של 7.2 מיליון ליש"ט. וידיץ' ערך את הופעת הבכורה שלו כמחליף בדקות האחרונות בגביע הליגה נגד בלקברן רוברס ב-25 בינואר 2006. בעונת 2006/2007 שיחק כשחקן הרכב במקומו של ווס בראון שנפצע במהלך העונה. את שערו הראשון כבש במשחק נגד וויגאן אתלטיק שהסתיים בניצחון בתוצאה 1–3. ב-31 במרץ 2007, במהלך משחק נגד בלקברן רוברס, שבר עצם בחזה, אך הצליח להתאושש מהפציעה בזמן ולשחק מול מילאן במשחק הגומלין בליגת האלופות באיטליה, אך יונייטד הודחה מהמשך הטורניר לאחר הפסד בתוצאה 0–3 ו-3–5 בסיכום שני המשחקים. יומיים לאחר אותו משחק עזר ליונייטד לנצח בתוצאה 0–1 את היריבה העירונית מנצ'סטר סיטי, ולהבטיח את האליפות כאשר יום למחרת סיימה צ'לסי בתיקו את משחקה מול ארסנל. וידיץ' נחשב אז לאחד הבלמים הטובים בפרימייר ליג ובאירופה. הוא היה פופולרי ומוערך בשל יכולת הנגיחה שלו, כוחו ונכונותו לסכן את בריאותו עבור הקבוצה, ולכן הוערך בקרב אוהדי היונייטד. הוא נבחר לאחד מאחד עשר השחקנים בהרכב העונה לשנת 2007 כשליונייטד יש שבעה נציגים (כולל וידיץ').
ב-21 בנובמבר 2013 האריך את חוזהו במנצ'סטר יונייטד בשנה נוספת.
בתחילת עונת 2014/2015 עבר לאינטר מילאנו מאיטליה. בתחילת תקופתו הוא מיעט לשחק תחת המאמן וולטר מצארי, אך לאחר שהאחרון פוטר מתפקידו ורוברטו מאנצ'יני שב למועדון, חזר וידיץ' לשחק.
באמצע עונת 2015/2016 שוחרר מאינטר וב-29 בינואר הודיע על פרישה ממשחק.
נבחרת סרביה

וידיץ' היה אחד מ"ארבעת המופלאים" לצד מלאדן קראסטיץ', איביצה דרגוטינוביץ', וגורן גברנצ'יץ'. ביחד הם הרכיבו מרכז הגנה שספג רק שער אחד בעשרה משחקים במסגרת משחקי קדם מונדיאל 2006. הוא החמיץ את משחקה הראשון של סרביה במונדיאל בשל כרטיס אדום שספג במשחקה האחרון של סרביה במוקדמות נגד בוסניה. ב-12 ביוני 2006 נפצע ברצועות הברך, והחמיץ גם את שאר משחקי הגביע העולמי.
וידיץ' זומן לסגל נבחרת סרביה למונדיאל 2010 ונכלל בהרכב בכל משחקי שלב הבתים.
חיים אישיים

ב-15 ביולי 2006 נישא לחברתו אנה איבנוביץ'. לזוג יש שני ילדים.
תארים קבוצתיים

אליפות ליגת העל הסרבית: 2003/2004
הגביע היוגוסלבי: 2001/2002, 2003/2004
אליפות הפרמייר ליג: 2006/2007, 2007/2008, 2008/2009, 2010/2011, 2012/2013
גביע הפוטבול ליג: 2005/2006, 2007/2008, 2009/2010
מגן הקהילה: 2007, 2008, 2010, 2011, 2013
ליגת האלופות: 2007/2008
אליפות העולם לקבוצות: 2008
תארים אישיים

2007/2008: בלם העונה בליגה האנגלית
הערות שוליים

↑  נמניה וידיץ' הודיע על פרישה מכדורגל בגיל 34: "הגיע זמני", באתר וואלה, 29 בינואר 2016
| נבחרת סרביה ומונטנגרו – מונדיאל 2006 |
| --- | --- | --- |
|  1 יבריץ' •  2 ארגיץ' •  3 דראגוטינוביץ' •  4 דולאיי •  5 וידיץ' •  6 גברנצ'יץ' •  7 קורומאן •  8 קז'מן •  9 מילושביץ' •  10 סטנקוביץ' •   11 פ. דורדביץ' •  12 קובאצ'ביץ' • 13 באסטה •  14 נ. דורדביץ' • 15 דודיץ' • 16 ד. פטקוביץ' • 17 נאד • 18 וקיץ' • 19 ז'יגיץ' • 20 קרסטאיץ' • 21 לובויה • 22 איליץ' • 23 סטויקוביץ' • מאמן: סרביה ומונטנגרו א. פטקוביץ' |  1 יבריץ' •  2 ארגיץ' •  3 דראגוטינוביץ' •  4 דולאיי •  5 וידיץ' •  6 גברנצ'יץ' •  7 קורומאן •  8 קז'מן •  9 מילושביץ' •  10 סטנקוביץ' •   11 פ. דורדביץ' •  12 קובאצ'ביץ' • 13 באסטה •  14 נ. דורדביץ' • 15 דודיץ' • 16 ד. פטקוביץ' • 17 נאד • 18 וקיץ' • 19 ז'יגיץ' • 20 קרסטאיץ' • 21 לובויה • 22 איליץ' • 23 סטויקוביץ' • מאמן: סרביה ומונטנגרו א. פטקוביץ' | סרביה ומונטנגרו |
| נבחרת סרביה – מונדיאל 2010 |
| --- | --- | --- |
|  1 סטויקוביץ' •  2 רוקאבינה •  3 קולארוב •  4 קצ'אר •  5 וידיץ' •  6 איוואנוביץ' •  7 טושיץ' •  8 לזוביץ' •  9 פנטליץ' •  10 סטנקוביץ' •   11 מיליאש •  12 איסלקוביץ' • 13 לוקוביץ' •  14 יובאנוביץ' • 15 ז'יגיץ' • 16 אוברדוביץ' • 17 קראסיץ' • 18 נינקוביץ' • 19 פטרוביץ' • 20 סובוטיץ' • 21 מרג'ה • 22 קוזמנוביץ' • 23 ג'רוצ'יץ' • מאמן: אנטיץ' |  1 סטויקוביץ' •  2 רוקאבינה •  3 קולארוב •  4 קצ'אר •  5 וידיץ' •  6 איוואנוביץ' •  7 טושיץ' •  8 לזוביץ' •  9 פנטליץ' •  10 סטנקוביץ' •   11 מיליאש •  12 איסלקוביץ' • 13 לוקוביץ' •  14 יובאנוביץ' • 15 ז'יגיץ' • 16 אוברדוביץ' • 17 קראסיץ' • 18 נינקוביץ' • 19 פטרוביץ' • 20 סובוטיץ' • 21 מרג'ה • 22 קוזמנוביץ' • 23 ג'רוצ'יץ' • מאמן: אנטיץ' | סרביה |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0001 1524 2924  LCCN: nb2011003756  VIAF: 168068813   WorldCat (עם VIAF): 168068813
נמל התעופה הבין-לאומי טביליסי

נמל התעופה הבינלאומי של טביליסי (בגאורגית: თბილისის საერთაშორისო აეროპორტი) הוא נמל התעופה המסחרי הראשי של גאורגיה והגדול ביותר בה, הממוקם כ-20 ק"מ מזרחית לעיר טביליסי, בנובו-אלקסייבסקה.
אמצעי התחבורה לשדה

שדרות ג'ורג' בוש, כביש מהיר ארבע-מסלולי בכל נתיב, מובילות מנמל התעופה למרכז טביליסי. בשדה התעופה עצמו ישנם 1,000 מקומות חניה בחזית אולם הנוסעים הנכנסים והנוסעים היוצאים.
12 ק"מ משדה התעופה מתחילה רשת הרכבת התחתית של טביליסי. קו מסילת ברזל משדה התעופה לטביליסי נמצא בתכנון של רכבת גאורגיה.
היסטוריה

עד שנת 2005 היה בשדה התעופה טרמינל קטן בלבד שנבנה בשנת 1995. היו בו ארבעה מבנים ומקום ל-60 מטוסים, כמו איליושין Il-86 ובואינג 747. בעת ביקורו של ג'ורג' בוש בגאורגיה, במאי 2005, נאלץ מטוסו, אייר פורס 1 לדומם את המנוע כדי לא לגרום נזק לשדה התעופה.
ב-10 באוגוסט 2008, במהלך פלישת רוסיה לגאורגיה, תקף חיל האוויר הרוסי שדה תעופה צבאי ששייך לתעשייה הצבאית של גאורגיה, סמוך לנמל התעופה. עיתוי התקיפה היה מספר שעות לפני בואו של שר החוץ הצרפתי, ברנאר קושנר. רוסיה הכחישה כי תקפה את נמל התעופה הבינלאומי של טביליסי.
פיתוח

שדה התעופה נבנה מחדש ועבר מודרניזציה שהחלה בשנת 2006 ונסתיימה בפברואר 2007. לתפעול השדה נבחרה מפעילה חדשה, החברה הטורקית, ".TAV Airports Holding Co", שהיא גם המפעילה של שדה התעופה הטורקי, נמל התעופה הבינלאומי איסטנבול אטאטורק. החברה המקומית, בעלת הזיכיון והממנקת העיקרית של הפרויקט, נקראת "TAV Urban Georgia", וחברת SPV האחראית על המבנים.
פרויקט השיקום כלל הקמת טרמינל בינלאומי חדש עם 24,000 מ"ר, 24 דלפקי צ'ק-אין, מגרש חנייה סמוך, שיפור משטח המטוסים, משטח מסלולי הנסיעה ומסלולי ההמראה, ורכישת קרקע לטיפולים עבור מטוסים.
מאז הבנייה מחדש של נמל התעופה יכולים לנחות בה גם מטוסים גדולים כמו איירבוס A330 או איירבוס A340, ותנועת הנוסעים יכולה להגיע למעלה מ-2,000 נוסעים לשעה. סך ההשקעה בבנייה מחדש של שדה התעופה הוא 90 מיליון דולר מתוכם 27 מיליון דולר ניתנו כהלוואה מהבנק האירופאי לשיקום והשקעות (EBRD).
יישום ההערכות המחודשת, שהייתה נחוצה עקב הגידול בנפח התנועה, הביאה לשימוש במערכות טכנולוגיות מודרניות המאפשר נוחות ויעילות שימוש לנוסעים עם מרחב מרווח גדול והדור להתארגנות. נפח התנועה היה ממילא במגמת גידול גם לפני השיקום, כאשר בשנת 2004 גדל נפח התנועה ב-28% ביחס לשנה שקדמה לו ובשנת 2005 ב-39%. כיום עומדת, קיבולת נפח התנועה של נמל התעופה המשופץ, על 2.8 מיליון נוסעים לשנה. בשנת 2007 גדל מספר הנוסעים בכ-8.5% ותנועת המטוסים בכ-18.7%.
המזון והמשקאות מסופקים על ידי חברת BTA, בשבע נקודות עם סגל של כ-75 איש. שירותי הדיוטי פריי מסופקות על ידי חברת ATU‏.
הערות שוליים

↑  אסוסיאייטד פרס, בוש טוען כי הכלכלה תצא מחוזקת, 26 במרץ 2006, (באנגלית)
↑  סוכנויות הידיעות, גאורגיה: רוסיה תקפה שדה תעופה בטביליסי, באתר ynet, 10 באוגוסט 2008
↑  רויטרס, שדה התעופה האזרחי של טביליסי נפגע במתקפה אווירית רוסית, 10 באוגוסט 2008‏
↑  AFP, רוסיה הכחישה שתקפה את נמל התעופה הבינלאומי בטביליסי, באתר ynet, 10 באוגוסט 2008
1 2  האתר הרשמי
↑  האתר הרשמי של נמל התעופה
↑  חגיגות שנה לפתיחת טרמינל הנוסעים החדש, באתר הרשמי של נמל התעופה.
נמל התעופה לפני השיפוץ
מטוסי טורקיש איירליינס ואזרבייג'ן איירליינס ליד בית הנתיבות החדש
קרב קמרון

קרב קמרון (בצרפתית: Bataille de Camerone; בספרדית: Batalla de Camarón) הוא קרב שהתחולל ב-30 באפריל 1863, בין פלוגה ג' מלגיון הזרים הצרפתי לכוחות פשיטה של המורדים הרפובליקנים במקסיקו בזמן המלחמה הפרנקו-מקסיקנית. בגלל גודל הכוח  הצרפתי יש שטוענים שלא מדובר בקרב אלא בהתנגשות מקומית.
הרקע לקרב

בין השנים 1857 ועד 1860 הייתה מקסיקו נתונה במלחמת הרפורמה, מלחמת אזרחים אשר הרסה את כלכלתה. הנשיא בניטו חוארס השעה את פירעון החובות של מקסיקו למדינות אחרות. בריטניה, צרפת וספרד, שנפגעו מהשעיית החובות של מקסיקו, שלחו בתגובה חיל משלוח משותף למקסיקו. חיל המשלוח כבש את וראקרוס בדצמבר 1861. כשבריטניה וספרד הבינו שאין להן סיכוי להשיג את מבוקשן הן נסוגו באפריל 1862. נפוליון השלישי החליט לנצל מצב זה כדי להפוך את מקסיקו למדינת בובות צרפתית. הוא הכתיר את הארכידוכס מקסימיליאן אחיו של הקיסר האוסטרי פרנץ יוזף למלך מקסיקו. רוב תושבי מקסיקו לא קיבלו את הפיכת ארצם למונרכיה מרפובליקה וניסו להתנגד למהלך. על מנת לכפות את שלטון המלך החדש ניסו כוחות צרפתים לחדור לתוך הארץ במטרה לכבוש את הבירה מקסיקו סיטי. הכוחות הצרפתים נבלמו בפואבלה ב-5 במאי 1863. הפיקוד הצרפתי הבין שהוא זקוק לכוח גדול יותר כדי לפרוץ את הדרך למקסיקו סיטי והחל לארגן כוח פלישה של 30,000 איש. כדי לאבטח את הציר המוביל לפואבלה העובר בשטח ביצות החליט נפוליון השלישי, בעקבות מכתב תלונה של קציני הלגיון על כך שהלגיון לא נשלח להשתתף במערכה, לשלוח כוח של לגיון הזרים הצרפתי למשימה זו. ב-28 במרץ 1863 הגיע רגימנט מעורב של הלגיון שכלל שני גדודים ופלוגת מפקדה. הכוח אבטח את הציר באזורי הביצות ולכן מצבת כוח האדם שלו קטנה במהירות. ב-15 באפריל יצאה שיירה שהובילה תותחים, תחמושת ואת תיבות השכר של החיילים לכיוון פואבלה. ממודיעים גילה קולונל ז'נינגרו מפקד פלוגת המפקדה של הלגיון שהמורדים המקסיקנים מתכננים לתקוף את השיירה. הוא החליט לשלוח אחורה סיור חמוש כדי לחזק את אבטחת השיירה. פלוגה ג' קיבלה פקודה לשוב לאחור ולהתחבר עם השיירה. מכיוון שכל קציני היחידה היו חולים מונה השליש של הגדוד, קטוע היד, קפטן ז'אן דנז'ו, למפקד הפלוגה, והתלוו אליו השלם וקצין נוסף.
תיאור הקרב

הפלוגה יצאה לדרך בסביבות חצות כשהאספקה שלה נישאת על גבי פרדות. ב-02:30 הגיעה הפלוגה למוצב של הגדוד. לאחר עצירה קצרה המשיכה בדרכה כדי לחבור לשיירה. ב-07:00 עברה הפלוגה חווה נטושה בשם קמרון (Camarón) בסמוך לכפר קמרון דה טחדה (Camarón de Tejeda) של ימינו, ונעצרה למנוחה בחורבות הכפר הנטוש פאלו ורדה (Palo Verde). זמן קצר לאחר העצירה נראו ענני אבק מהמשך הדרך והקפטן הבין שכנראה מדובר בפרשי אויב. הוא החליט לסגת דרך סבך השיחים מערבה בתקווה שהפלוגה לא תתגלה. הפלוגה נעה במהירות כשסיירים מקדימים את הכוח. בסביבות קמרון נפצע אחד הסיירים מפגיעת צלף. דנז'ו החליט להתקדם לכיוון כפר אינדיאני קרוב, אך הפרשים המקסיקנים הדביקו אותם והסתערו, ודנז'ו פקד על הפלוגה ליצור ריבוע חי"ר. הם הצליחו להדוף את הפרשים והתחילו לנוע במערך לכיוון קמרון. עקב הקושי שבתנועה במערך ריבוע חי"ר נוצרה פרצה במערך והפרדות שהיו מבוהלות מקולות הירי נמלטו. המקסיקנים שהבינו מה מנסים חיילי הלגיון לעשות שלחו כוח לקמרון אשר השתלט על הקומה העליונה בחווה. דנז'ו וחייליו הצליחו לסגת לחווה ולהתבצר בקומת הקרקע כשחיילים מקסיקנים מן הקומה העליונה מנסים לצלוף בהם. ב-09:30 ניגש קצין מקסיקני לחווה עם דגל לבן ואמר שהחווה מוקפת ב-2,000 חיילים ויעץ לדנז'ו להיכנע. דנז'ו סירב להיכנע, ולפי המסורת צעק "חרא! הלגיון לא נכנע אף פעם", והקרב נמשך. סמוך בשעה 11:00 נהרג דנז'ו מפגיעת צלף מן הקומה העליונה, והפיקוד עבר לווילן השלם, לפני מותו השביע דנז'ו את חייליו לא להיכנע לאויב. באותו הזמן הצטרף לכוח הצר כוח הפשיטה המקסיקני, שאמור היה לתקוף את שיירת האספקה הצרפתית, למצור על החווה. וילן דחה גם כן הצעת כניעה כמו מפקדו המת. ב-14:00 נורה וילן למוות, ומודה קיבל את הפיקוד על שרידי הפלוגה. ב-17:00 הציעו המקסיקנים פעם נוספת לכוח הצרפתי להיכנע, לאחר שמודה נאמן לשבועתו סירב, תקפו המקסיקנים מכל הכיוונים ופרצו למתחם. מודה וחמשת הלגיונרים האחרונים שנשארו על הרגליים, לאחר שנגמרה התחמושת שלהם יצאו להתקפת כידונים נואשת על החיילים המקסיקנים. בסוף ההסתערות מודה נפצע ורק שלושה לגיונרים, רב-טוראי מיין, הלגיונר קונסטנטין והלגיונר ונצל נשארו עומדים. המקסיקנים נדהמו מהאומץ של הלגיונרים ולא ירו בשלושת הלגיונרים. קצין מקסיקני ניגש אליהם ושאל "האם עכשיו הם מוכנים להיכנע?". הלגיונרים הסכימו בתנאי שנשקם יישאר אצלם והמקסיקנים יטפלו בפצועיהם. המקסיקנים הסכימו והקרב נגמר.
לאחר הקרב

לאחר תום הקרב המקסיקנים עמדו בהתחייבות  והפצועים זכו לטיפול, ובסופו של דבר הוחזרו לצרפת במסגרת חילופי שבוים. הניצחון המקסיקני התגלה כחסר ערך, הכוחות שיועדו לתקיפת השיירה בזבזו זמן רב, ואיבדו כשליש ממצבת כוח האדם שלהם בתקיפת כוח צרפתי קטן. השיירה לא נעצרה והתותחים הגיעו ליעדם, וכוח התקיפה הצרפתי השלים את כיבוש מקסיקו והמליך את מקסימיליאן. גופות חיילי פלוגה ג' נקברו בטקס צבאי, אבל משום שהן שכבו זמן רב בשטח החווה לא ניתן היה לזהות אותן. איכר מקסיקני שחרש את שדות החווה כשנה לאחר הקרב מצא את יד העץ של דנז'ו ומכר אותה למפקד הצרפתי במקסיקו. היא נשלחה לבסיס הלגיון בסידי בל-עבאס, ונשמרה שם בתיבת זכוכית עד שהועברה לבסיס החדש של הלגיון באובאניי שליד מרסיי.
מורשת הקרב

למרות שהקרב היווה יותר היתקלות כוחות מאשר קרב גדול והסתיים בתבוסה של הכוחות הצרפתיים הוא ביסס את המיתוס של הלחימה עד האיש האחרון בלגיון הזרים הצרפתי. הקרב הפך לסמל לאומץ הלב של חיילי הלגיון, ונכונותם להילחם עד הסוף. הקרב גם הראה כיצד כוח קטן ונחוש של חיילים יכול לפגוע ולעכב כוח גדול וחזק ממנו (כמו שלוש מאות הספרטנים במעבר תרמופילאי והטקסנים בקרב אלמו). העקשנות של דנז'ו ושל אנשיו וסירובם להיכנע עכבו במשך שעות את כוח הפשיטה המקסיקני ואפשרו לשיירה הצרפתית להגיע ליעדה ובכך ביצעו את התפקיד שהוטל עליהם. יום הקרב הוא יום חגו של הלגיון, ויד העץ של זא'ן דנז'ו היא הסמל החשוב ביותר ללגיון.
ראו גם

קרב תרמופילאי
לקריאה נוספת

פרט בראיין עד הסוף המר, הוצאת יבנה, תל אביב, 2007.
גד שמרון צבא אחר, הוצאת משרד הביטחון - ההוצאה לאור, 2007.
לגיונרים מרגימנט הפרשים הזר הראשון ביום קמרון, התיאטרון העתיק באורנג'.
ליקוי חמה (ספר)

| --- | --- |

עטיפת הספר במהדורתו העברית
 מידע כללי
 מאת:  סטפני מאייר
 שפת המקור:  אנגלית
 סוגה:  נוער, פנטזיה, רומן
 מקום התרחשות:  סיאטל 
 הוצאה
 הוצאה:  Little, Brown and Company 
 הוצאה בשפת המקור:  Little, Brown (הוצאה מקורית)
 תאריך הוצאה:  2007
 מספר עמודים:  559
 עורך:  עינת
 הוצאה בעברית
 הוצאה:  ספריית הפועלים (מהדורה עברית)
 תרגום:  רחל אהרוני
 מהדורות נוספות
 מספר כרכים:  4
 סדרה
 סדרת ספרים:  דמדומים
 ספר קודם:  מולד הירח
 הספר הבא:  שחר מפציע
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  002682001, 003151747
 
ליקוי חמה (באנגלית: Eclipse) הוא רומן מאת סטפני מאייר, המהווה המשך לרבי המכר הקודמים שלה, "דמדומים" ומולד ירח". ב-30 ביוני 2010 יצא סרט "דמדומים 3: ליקוי חמה" המבוסס על ספר זה.