stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אלברט ג'רג'אי
ביוגרפיה

אלברט שלזינגר נולד במשפחה יהודית וסיים את לימודיו התיכוניים בתיכון בקאפושוואר. משם עבר ל"קולג' יוז'ף אטווש" בבודפשט (שהוא תחת חסותה של אוניברסיטת בודפשט (שנקראת היום אוניברסיטת אטווש לוראנד). הוא למד במלגה בעיר טור באקול נורמל סופרייר (Ecol Normale Superieure) מ-1914, אך גורש לאי באוקיינוס האטלנטי עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה ולאחר מכן הורשה לעזוב לשווייץ בשנת 1917 בגלל מחלתו. הוא חזר הביתה בשנת 1919, קיבל תעודת הוראה בשנת 1920 והיה מחנך אצל נכדיו של הבנקאי יוז'ף לוקאץ' במשך שש שנים. הוא היה מורה בבית הספר למסחר של קושוט לאיוש בבודה (עיר) במשך כמעט 20 שנה, בעודו מועסק גם בקולג' יוז'ף אטווש כמורה לצרפתית. משנת 1950 לימד ספרות צרפתית מודרנית באוניברסיטת אטווש לוראנד. כתב העת "זמנים חדשים" (Új Idők) פרסם את סיפורו הקצר הראשון בשנת 1909, שכתב כתלמיד תיכון ולאחר מכן בשנת 1920 כתב העת הספרותי החשוב ניוגט פרסם את המחקר הראשון שלו. הוא עבד גם בכתב העת "כתיבה הונגרית" (Magyar Írás) כשזה פעל בין השנים 1921–1927. הוא כתב 13 ספרים, 50 כרכים של תרגומים ספרותיים וערך 36 אנתולוגיות. המשמעותיים ביותר הם תרגום יצירותיהם של גוסטב פלובר, מרסל פרוסט, אלבר קאמי, ז'אן קוקטו, וולטר, ז'אן דה לה פונטן, אונורה דה בלזק, פרנסואה ויון, מישל דה מונטן, אמיל ורהארן.
יצירותיו

דקמרון צרפתי של היום; תורגם על ידי אלברט ג'רג'אי; 1935 ניוגט. (הדקמרון הזר של היום)
הרומן הצרפתי של היום (מחקר ספרים, 1937)
על הנוטריון של הכפר (מחקר, 1937)
מה אנו קוראים? אלברט ג'רג'אי (1946) מספר על חמישים רומנים צרפתים
אמנות צרפתית במוזיאון לאמנות יפה (1948)
ספרות צרפתית (הערות, 1951)
הנאורות הצרפתית. מבחר מתוך עבודותיהם של דידרו והאנציקלופדיסטים; עריכה אלברט ג'רג'אי תרגום אלברט ג'רג'אי נאנדור סאבאי; 1954
הקלאסיקנים (מחקר, 1962)
בני זמננו (מסות, 1965)
בצל המערב. מחקרים, פורטרטים, זיכרונות, ביקורות. 1968
אמי והכפר שלי (זכרונות, 1972)
בין סתיו לחורף. שירים ותרגומים ספרותיים, 1974
דורוטיה בווישגראד (שיר נרטיבי, 1975)
גלישה מאוחרת (מחקר, 1975)
תפילה על האקרופוליס. קלאסיקה של החיבור הצרפתי (אנתולוגיה, 1977)
מהכפר עד העיר (יומן, 1979)
הגנה בעניין המסות (מחקרים, זיכרונות, ביקורות, 1984)
מעיר עד לעולם (זכרונות, 1986)
תרגומיו הספרותיים

הדקאמר הצרפתי של היום (מבוא, ביוגרפיות, 1935)
וולטייר: קנדיד או האופטימיות (רומן, 1955)
וולטייר: הפרא האציל (רומן, 1961)
פלובר: מאדאם בובארי (רומן, 1960)
פלובר: בית הספר לרגשות (רומן, 1960)
פרוסט: בעקבות הזמן האבוד (מחזור חדש, 1961-1983)
קאמי: אדישות (רומן)
וולטייר: המילון הפילוסופי (עם פאל רז, 1983)
פרסים

פרס באומגארטן (1933, 1937, 1946)
לגיון הכבוד של הרפובליקה הצרפתית (1937)
פרס המדינה של הרפובליקה העממית ההונגרית דרגה 2. (1970) – על יצירתו המלומדת, מחקריו בספרות עולמית ובספרות ההונגרית.
לקריאה נוספת

Ki kicsoda a magyar irodalomban?. 1000-től 2000-ig. Szerk. Gerencsér Ferenc. Budapest, 2000, Tárogató Kvk. ISBN 963-8607-10-6
Gyergyai Albert bibliográfia; összeáll. Balla Mária; Kaposvári Tanítóképző Főiskola–Nagybajomi Nagyközségi Közös Tanács, Kaposvár–Nagybajom, 1986
Bibó Judit: Proust stílusa és Gyergyai Albert Proust-fordítása. Kontrasztív stilisztikai vizsgálatok; Akadémiai, Bp., 1989 (Modern filológiai füzetek)
Szijártó István: Gyergyai Albert. Pályaképvázlat; Kaposvári Építők SC, Kaposvár, 1993 (Más kor könyvek, 6.)
Kegyelmet a klasszikusoknak. Írások Gyergyai Albertről; szerk. Szávai Dorottya, Szávai János; Pesti Kalligram, Bp., 2015
תולדות הספרות ההונגרית, 1945-1975. III / 1-2. לִקְשׁוֹר. בודפשט, 1990
אגנש קניירש (עורכת ראשית), אלברט ג'רג'אי, בלקסיקון הביוגרפי ההונגרי 1000–1900 (ברומנית) מסת"ב 9630525003
סופרים הונגרים בני זמננו, 1945-1997. ביבליוגרפיה וספריית תמונות. בודפשט, 1998-2000, הוצאת אנציקלופדיה.
לקסיקון יהודי הונגרי. 1929. עורך פטר אויווארי. אלברט ג'רג'אי
חסד לקלאסיקנים - כתבים על אלברט ג'רג'אי. עורך דורוטיה סאבאי, יאנוש סאבאי, 2015
סנדור לרינץ: אלברט ג'רג'אי נולד ליד שולחן הספרות העולמית לפני 125 שנה. ב: שליח הונגרי, 23 באוקטובר 2018
הערות שוליים

↑  A Belügyminisztérium 1901. évi 121545. sz. rendelete. MNL-OL 30806. mikrofilm 72. kép 2. karton. Névváltoztatási kimutatások 1901. év 35. oldal 13. sor.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810555606205606  BnF: cb12032616k (data)  GND: 11902988X  ISNI: 0000 0001 0854 4748  LCCN: n84211094  SUDOC: 028502957  VcBA: 495/251743  VIAF: 26297   WorldCat (עם VIAF): 26297 
לוח הזיכרון של אלברט ג'רג'אי ברחוב פילר בבודפשט
תומא קורניי

| --- | --- |

 לידה:  20 באוגוסט 1625 רואן, צרפת 
 פטירה:  8 בדצמבר 1709 (בגיל 84) לז אנדלי, צרפת 
 מדינה:  צרפת 
 מקום לימודים:  תיכון פייר-קורניי 
 שפות היצירה:  צרפתית 
 סוגה:  מחזה, שירה, קומדיה 
 צאצאים:  François Corneille 
 
תּוֹמָא קוֹרְנֵיי (בצרפתית: Thomas Corneille;‏ 20 באוגוסט 1625 – 8 בדצמבר 1709) היה מחזאי ולקסיקוגרף צרפתי.
ביוגרפיה

נולד ברואן כתשע עשרה שנים אחרי אחיו פייר, "קורניי הגדול". נראה שכישוריו של תומא כמשורר בלטו בגיל צעיר. בגיל חמש עשרה הלחין מחזה בלטינית שהוצג על ידי חבריו-תלמידיו בבית הספר הישועי ברואן, הקולז' דה בורבון (כיום בית הספר התיכון ה-Lycée Pierre Corneille). המחזה הראשון שלו בשפה הצרפתית, Les Engagements du hasard, הוצג כנראה לראשונה באוטל דה בורגון (אנ') (תיאטרון בפריז) ב-1647, אם כי לא פורסם עד 1656. "האסטרולוג המזויף" (Le Feint Astrologue), חיקוי ממחזה בספרדית של פדרו קלדרון דה לה ברקה, שבעצמו חיקוי ל"אהבת ערב (אנ')" של ג'ון דריידן, התפרסם בשנה שלאחר מכן.
לאחר מות אחיו, ירש תומא את מקומו באקדמיה הצרפתית. לאחר מכן הפנה את תשומת לבו לפילולוגיה, ופרסם מהדורה חדשה של "הערות" (Remarques) מאת קלוד פבר דה ווז'לה (אנ') ב-1687. "המילון לאמנויות ומדעים" (Le Dictionnaire des Arts et des Sciences) שלו הופיע לראשונה ב-1694 כהשלמה למהדורה הראשונה של "המילון של האקדמיה הצרפתית" (Le dictionnaire de l'Academie Françoise) - גם כן. פורסם באותה שנה - וכמתחרה ל"מילון אוניברסלי" (Dictionaire universel) של אנטון פורטייר משנת 1690. המילון של קורניי נחשב על ידי קפקר (Kafker) כאחת מתשע האנציקלופדיות הבולטות של המאות השבע-עשרה והשמונה-עשרה שקדמו לאנציקלופדיה הגדולה של דידרו וד'אלמבר.
תרגום מלא של ה"מטמורפוזות" של אובידיוס (הוא פרסם שישה ספרים עם איגרות הגבורה של אובידיוס כמה שנים קודם לכן) הגיע לאחר מכן ב-1697.
בשנת 1704 איבד את ראייתו והוגדר "גמלאי", כבוד שהעניק לו זכויות של איש אקדמיה, תוך פטור מהתפקידים. עם זאת, הוא לא הניח לעיוורון שלו לעצור את עבודתו, ובשנת 1708 פרסם את "מילון גאוגרפי והיסטורי אוניברסלי" (Dictionnaire universel géographique et historique) גדול בשלושה כרכי פוליו. זו הייתה עבודתו הגדולה האחרונה. הוא מת בלז אנדלי (אנ') בגיל 84.
מורשת

תומא קורניי נתפס לעיתים קרובות כמי שללא שם משפחתו לא היה זכאי להתייחסות. אחרים מרגישים שהיה לו חוסר מזל שיש לו אח (פייר קורניי) שהתעלה עליו בהישגיו, כפי שהוא היה מתעלה על כמעט כל אחד אחר. בשנת 1761 כתב וולטר על תומא קורניי: ”בהתעלם מרסין, שאי אפשר להשוות אליו אף אחד, הוא היה הראשון בזמנו שהיה ראוי לעמוד מיד מאחורי אחיו”.
האחים היו קרובים, ולמעשה גרו יחד. מתוך ארבעים ושניים מחזותיו (המספר הגבוה ביותר שהוקצה לו), המהדורה האחרונה של יצירותיו השלמות מכילה רק שלושים ושתיים מחזות, אך הוא כתב כמה בשיתוף עם מחברים אחרים. שניים מודפסים בדרך כלל מחדש כיצירות המופת שלו בסוף היצירות הנבחרות של אחיו. אלה הם אריאן (Arian‏, 1672) והרוזן מאסקס (Le Comte d'Essex‏, 1678 אודות רוברט דברו, רוזן אסקס השני), בראשון שבהם זכתה רחל פליקס להצלחה (ציור שמן המתאר סצנה מהרוזן מאסקס נמצא במוזיאון הארמיטאז'). אבל על לאודיס (Laodice), קאמה (Camma), סטיליקו (Stilico) וכמה יצירות אחרות, אמר פייר קורניי עצמו ש"שהלוואי שהוא היה כתב אותם", והוא לא היה נוהג לחלק מחמאות בקלות. המחזה קאמה (1661, מבוסס על אותו סיפור כמו הטרגדיה "הגביע" (The Cup) של אלפרד טניסון) ראוי לתשומת לב מיוחדת.
תומא קורניי יוצא דופן בהיסטוריה של הרכילות הספרותית של זמנו. המחזה שלו טימוקרטס (Timocrate) הוצג במשך 80 לילות, יותר מכל מחזה אחר במהלך המאה. עבור המחזה La Devineresse, הוא ושותפו לכתיבה, ז'אן דונו דה ויזה (אנ'), מייסד כתב העת המרקור גלאנט (שאליו תרם תומא), קיבלו למעלה מ-6,000 ליברות, הסכום הגדול ביותר שידוע ששולם באותה תקופה. לבסוף, אחת היצירות שלו (הברון מפונדרייר, Le Baron des Fondrières) קיבלה את הכבוד המפוקפק להיות המחזה הראשון שהורד מהבמה בשל קריאות בוז. תומא קורניי יוצא דופן גם בכך שהצטיין כמעט בכל הסוגות הדרמטיות של זמנו, כולל הז'אנרים החדשים והחדשניים, כמו, "pièce à machines" (מחזה ששם דגש רב על אפקטי בימה מרהיבים, בדומה לאפקטים מיוחדים) והאופרה באותה תקופה. המחזה סירסה (Circé) היה בין המצליחים של המאה. שלושת הלברית לאופרות שלו, "פסיכה" (Psyché‏, 1678), "בלרופון" (Bellérophon‏, 1679) ו"מדאה" (Médée‏, 1693) מציבים אותו, לצד פיליפ קינו וז'אן גלבר דה קמפיסטרון (אנ'), לאחד מכותבי הלברית הצרפתיים החשובים במאה השבע-עשרה.
במכתב לאביה, זמן קצר לפני הוצאתה להורג, ציטטה שארלוט קורדה את תומא קורניי: "Le Crime fait la honte, et non pas l’échafaud!" (הפשע גורם לבושה, ולא הגרדום!).
ויקיוויקיווב

וורד קנינגהם ב-2011
ויקיוויקיווב או וויקי של וורד (באנגלית: WikiWikiWeb/Ward's Wiki) הוא הוויקי הראשון, או האתר הראשון שניתן לעריכה על ידי משתמשים.
ויקיוויקיווב הושק ב-25 במרץ 1995 על ידי המתכנת וורד קנינגהם, ומשנת 2015 הוא פועל כארכיון לקריאה בלבד. השם WikiWikiWeb התייחס במקור גם לתוכנת הוויקי שהפעילה את האתר, אשר מאוחר יותר שונה שמה ל-"WikiBase".
היסטוריה

התוכנה והאתר פותחו ב-1994 על ידי קנינגהאם במטרה להקל על חילופי רעיונות בין מתכנתים. הקונספט הזה התבסס על רעיונות שפותחו בערמות HyperCard שקנינגהאם בנה בסוף שנות ה-80. ב-25 במרץ 1995, הוא התקין את התוכנה באתר של החברה שלו (Cunningham & Cunningham): c2.com.
בדצמבר 2014, WikiWikiWeb הותקף על ידי ונדלים, ונאלץ לעבור למצב קריאה בלבד. ב-1 בפברואר 2015, קנינגהם הודיע כי הוויקי נכתבה מחדש כיישום דף אחד והועברה לוויקי הפדרטיבית החדשה.
אטימולוגיה

קנינגהם המציא את השם "WikiWikiWeb" לאחר שנזכר בעובד בדלפק בנמל התעופה הבינלאומי של הונולולו, שהמליץ לו לקחת את ה-"Wiki Wiki Shuttle" – קו אוטובוס שפועל בין מסופי שדה התעופה. "Wiki Wiki" הוא חזרה על המילה "wiki", שהיא מילה בשפת ההוואי שפירושה "מהיר". הרעיון של קנינגהם היה להפוך את הדפים של WikiWikiWeb לעריכים במהירות על ידי המשתמשים, ולכן בתחילה שקל לקרוא למיזם "QuickWeb" (רשת מהירה), אך לאחר מכן שינה את דעתו וקרא לו "WikiWikiWeb".
הערות שוליים

1 2  Cunningham, Ward (1 בפברואר 2015). "Migrating Wiki on Federated Wiki". ארכיון מ-3 בפברואר 2015. נבדק ב-4 בפברואר 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  WikiHistory (אורכב 21.06.2002 בארכיון Wayback Machine) on c2.com
↑  "Interview: Wikinewsie Kim Bruning discusses Wikimania". Wikinews. 9 באוגוסט 2005. ארכיון מ-22 באוקטובר 2021. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Interview with Ward Cunningham (אורכב 07.05.2007 בארכיון Wayback Machine) on Google Video
↑  Cunningham, Ward (1 בפברואר 2015), WikiWiki System Notice on c2.com, אורכב מ-המקור ב-8 באוקטובר 2020, נבדק ב-5 באוקטובר 2020 {{citation}}:  (עזרה)
↑  Andrews, Lorrin (1865), A dictionary of the Hawaiian language to which is appended an English-Hawaiian vocabulary and a chronological table of remarkable events, Henry M. Whitney, p. 514
קוסמוס 3M

קוסמוס 3M  (ברוסית: Космос-3M ‏ ( 11К65М), תרגום: חלל) היה משגר שהיה מבוסס של הטיל הבליסטי R-14U. מטרת המשגר הייתה להביא למסלול לוויינים במשקל עד 1550 ק"ג.
היסטוריה

במשרד תכנון "יוז'ני" בעיר דנייפרופטרובסק (אז בתחומי ברית המועצות כיום באוקראינה) החלו עבודות בהתאמת טיל בליסיטי R-14U שתוכנן והיה מיוצר במקום למשגר לוויינים. התכנון הראשוני התקדם עד סתיו 1962. באותה תקופה למשרד הגיעו הזמנות חדשות לתכנון טילים בליסטיים ולא היה יכולתו להמשיך בפרויקט זה. לכן הוחלט להעביר את הפרויקט להמשך תכנון ב"מערכות המידע הלווייניות רשטניוב". המשגרים הראשונים הורכבו במפעל בקרסנויארסק עד לשנת 1966. בהמשך הייצור עבר למפעל "פוליוט".
בגרסה "קוסמוס 1" נוצרו 8 יחידות שרובם שוגרו בהצלחה.
בהמשך נבנו גרסאות חדשות - תחילה "קוסמוס 3". בדיקות הסתיימו הבשנת 1966 החלו שיגורים מכן שיגור מס' 41 בקוסמודרום בייקונור. עד לשנת 1968 בוצעו 6 שיגורים, מהם 6 היו מוצלחים.
במקביל ב"פוליוט" בוצע תכנון של גרסת "קוסמוס 3M". השיגור הראשון בוצע בשנת 1967 מקוסמודרום פלסצק. התכנון היה מוצלח ובשנת 1967 מתכננים קיבלו פרס ברית המועצות. בסך הכול בוצעו כ-420 שיגורים מקוסמודרום פלסצק ומקפוסטין יאר. בנוסף ללוויינים רוסים וסובייטים בוצעו שיגורים מסחריים עבור מדינות שונות.
השיגורים נמשכו עד לשנת 2013.
הירלן

הירלן (בהולנדית: ‏Heerlenקובץ:135 Heerlen.ogg‏Ⓘ‏, בלימבורגית: Heële) היא העיר הרביעית בגודלה במחוז לימבורג שבהולנד.
מבנים חשובים

האדריכל הידוע ביותר המזוהה עם הירלן הוא ללא ספק פריץ פץ (Frits Peutz). מורשתו כולל לפחות 10 מבנים חשובים בהירלן. ב-1935 נבנה הבניין המפורסם ביותר בתכנונו, ה-Glaspaleis (ארמון הזכוכית), בסמוך לכנסייה מימי הביניים, שניצבה אז במרכזה של העיר הצנועה. בנייתו של המבנה הוזמנה על ידי איש העסקים פטר שונק והיה זה צעד די יוצא דופן לאיש עסקים שמרן לבקש מאדריכל צעיר מהירלן לעצב את חנות הכלבו החדשה של שונק. מבנה זה הוא אחת הדוגמאות הבולטות למודרניזם המוקדם בהולנד, אך הוא הוכר ככזה רק בשלב מאוחר יותר, לאחר שמצבו התדרדר. בשנות התשעים הוא הוכנס לרשימה המכובדת של אלף המבנים החשובים ביותר של המאה ה-20 של איחוד האדריכלים הבינלאומי, כשרק 13 מבנים ברשימה נמצאים בהולנד. צעד זה עודד את הרשויות העירוניות לרכוש את הבניין הרעוע ולשקמו. לאחר השלמת תהליך השיקום של הבניין הוא משכן כיום כמה ממוסדות התרבות של העיר, כולל המוזיאון לאומנות מודרנית. ארמון הזכוכית המשוקם הפך להיות סמלה של הירלן המחודשת לאחר סגירת ענף כריית הפחם.
למרות שמבנים מעניינים רבים בעיר נהרסו בתחילת המאה ה-20, כמה בניינים עתיקים עדיין ניצבים במרכז הירלן, לדוגמה, כנסיית פנקריטיוס שנבנתה במאה ה-12 בסגנון רומנסקי ומגדל בית הכלא (Schelmentoren) המבוצר שנבנה בערך באותה תקופה.
מבנה חשוב נוסף היא הקפלה הבסגנון הנאו-קלאסי, גרפקפל דה לאו, שנבנתה ב-1848 והיא המבנה הנאו-קלאסי היחיד ששרד בהירלן.
הערות שוליים

↑  משרד הסטטיסטיקה של הולנד
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007554952905171  GND: 4240795-3  LCCN: n79023002  MusicBrainz: 888ef886-738d-4a9e-b443-db6f5c573a99  VIAF: 137191422   WorldCat (עם VIAF): 137191422
דיולה ארשי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  19 בספטמבר 1922 בודפשט, ממלכת הונגריה 
 פטירה:  20 באפריל 1992 (בגיל 69) בודפשט, הונגריה 
 שם לידה:  Schleiffer Gyula 
 מדינה:  הונגריה 
 מקום קבורה:  בית הקברות פרקשרטי בבודפשט 
 השכלה:  אוניברסיטת אטווש לוראנד (1945) 
 תפקיד:  רקטור (1978–30 ביוני 1984)  פרופסור (1956–1992)  קונסול דיפלומטי (1951–1952) 
 מספר צאצאים:  2 
 פרסים והוקרה:  פרס הרפובליקה העממית ההונגרית (1978)  מדליית הזהב של האקדמיה ההונגרית (1983) 
 
דיולה ארשי (במקור שלייפר, בהונגרית: Eörsi Gyula; בודפשט, 19 בספטמבר 1922 – בודפשט, 20 באפריל 1992) היה משפטן הונגרי-יהודי, פרופסור באוניברסיטה, חבר מן המניין באקדמיה ההונגרית למדעים. הוא היה חוקר ידוע של המשפט אזרחי, כולל דיני קניין, הדיקטטורה של ראקושי ואחר כך אחד ממעצבי המשפט האזרחי במשטר יאנוש קאדאר. (התקופה בהונגריה בין 1957 לבין 1989, ידועה גם בשם עידן יאנוש קאדאר). בין 1978 ל -1984 היה רקטור אוניברסיטת אטווש לורנאד. אחיו הצעיר הוא אישטוואן ארשי (1931–2005), סופר, ובנו הוא מתיאש ארשי, פוליטיקאי.
קורות חיים

ארשי סיים את לימודיו בשנת 1941 והתקבל בפקולטה למשפטים ומדע המדינה באוניברסיטת פאזמאן פטר בבודפשט (אוניברסיטת אטווש לוראנד משנת 1950). אין כל תיעוד כיצד עבר את תקופת השואה. את הדוקטור במשפטים קיבל אחרי מלחמת העולם השנייה בשנת 1945. שנתיים לאחר מכן עבר את מבחני לשכת עורכי הדין ולאחר מכן גם את מבחני השיפוט. בשנים 1948–1949 היה סטודנט אורח בפריז במלגה ממלכתית.
אחר סיום לימודיו היה עורך דין מתמחה במשרד עורכי הדין של אנדור גליקשטהאל עד שעבר את בחינתו המקצועית. משנת 1947 עד 1948 היה עוזר רשם בבית המשפט המחוזי המרכזי בבודפשט, ואז עד 1951 היה מרצה ראשי במשרד המשפטים בדרגת שופט בית משפט. תחילה במחלקה המשפטית לזכויות הפרט, אחר כך במחלקת להכנת החוקים. בשנת 1951 התמנה לקונסול בניו יורק ובוושינגטון די. סי.. הוא שב לביתו בשנת 1952, הפך לראש האגף להכנת החוקים במשרד המשפטים, ועמד בראש האגף עד 1957. בינתיים, בשנת 1951, הפך לפרופסור חבר בחצי משרה בחוג למשפט אזרחי באוניברסיטת אטווש לורנד (לפני כן לימד כבר באוניברסיטת קורווינוס לכלכלה ובאוניברסיטת סגד). יחד עם אימרה סאבו, הפילוסוף המשפטי וגם אחרים, מילא תפקיד מרכזי בהחדרת לימוד שיטת המשפט הסובייטי בהונגריה. בשנת 1956 הוא נכנס לתפקיד פרופסור מן המנין באוניברסיטה וראש מחלקה.
בשנת 1957 השתתף ארשי בעבודת הקודיפיקציה של צו החקיקה מס .25 משנת 1957 במועצת בית הדין העממי של בית המשפט העליון. החוק נגע למערכת בתי משפט הפוליטיים המיוחדים, שהיוו מרכיב חשוב במערכת המוסדות המשפטיים שהיו נחוצים להסדרת המשפטים נגד משתתפי המרד ההונגרי בשנת 1956. מסיבה זו, בשנת 2016, הוסיפה אותו "ועדת הזיכרון הלאומי" לשורת חמש מאות בעלי התפקידים הקומוניסטים שהשתתפו בדיכוי מהפכת 1956 ובנקמת התגמול שבאה אחריה.
בשנת 1978 נבחר לרקטור באוניברסיטת אטווש לורנאד ומילא תפקיד זה עד 30 ביוני 1984. בנוסף לתפקידו האוניברסיטאי, הוא הפך לראש המחלקה למשפט אזרחי במכון המדינה למשפטים של האקדמיה ההונגרית למדעים (1957), ובהמשך לסגן המנהל. בשנת 1986 הוענקה לו הסמכה לפרופסור מחקר. הוא היה פרופסור אורח באוניברסיטת דאר א-סלאם בשנת 1967 ובשנת 1970 ובאוניברסיטת סטוקהולם בשנת 1973.
בשנת 1952 הגן על עבודת המועמדות לדוקטורט שלו במדע המדינה ובמשפט ובשנת 1956 על עבודת הדוקטורט האקדמית שלו. בשנת 1962 נבחר לחבר נספח באקדמיה ההונגרית למדעים ובשנת 1973 כחבר מן המניין. בשנת 1970 היה סגן נשיא המחלקה לכלכלה ומשפט, ומשנת 1973 עד 1976 היה נשיאו. בתפקיד זה השתתף גם בדירקטוריון האקדמיה ההונגרית למדעים. בנוסף לתפקידיו האקדמיים, היה סגן נשיא התאחדות הנדל"ן ההונגרית וחבר ודוקטור לשם כבוד ב"האגודה הגרמנית למשפט השוואתי" (Deutsche Gesellschaft für Rechtsvergleichung). הוא היה חבר במערכת העיתונים של כתבי העת המדעיים Acta Juridica והמגזין "כלכלה ומשפט'.
עבודתו

תחום המחקר העיקרי שלו בתחום מדע המדינה והמשפט היה המשפט האזרחי, כולל דיני קניין סוציאליסטי. הוא עסק גם במשפט אזרחי השוואתי, בקניין רוחני וזכויות יוצרים וכן בקשר בין החוק לכלכלה. בשנות ה-50 של המאה ה-20 הוא הניח את היסודות התאורטיים של המשפט האזרחי הסוציאליסטי (כולל הלאמות ) וכתב ספר על חוזי תוכניות וזכות לפיצויים. הוא עסק רבות בסוגיות התאורטיות והמעשיות של אחריות אזרחית, תוך ניתוחם בכמה מונוגרפיות. גם מחקריו בתחום הבעיות הקשורות ביסודות המשפט האזרחי משמעותיים. בשנות השבעים הוא כתב ספר השוואתי על המשפט האזרחי, שראה אור גם באנגלית, וגם הניח את היסודות לניתוח כלכלי של החוק.
פרסים והוקרה

דרגת הזהב של מדליית השרות של הרפובליקה העממית ההונגרית (1952)
פרס המדינה (1978) - על עבודתו בתחום המשפט האזרחי.
מדליית זהב אקדמית (1983)
פרסומים עיקריים

בשפת המקור
A tulajdonátszállás kérdéséről (1947)
Magánjog és polgári jog (1950, 1960)
A tulajdonjog fejlődése. A kapitalizmus tulajdonjoga I–II. (1951)
Az amerikai igazságszolgáltatás (1953)
A tervszerződések (1957)
Kártérítés jogellenes magatartásért (1958)
A jogi felelősség alapproblémái. A polgári jogi felelősség (1961)
Elhatárolási problémák az anyagi felelősség körében (1962)
Magyar polgári jog I–II. (egyetemi tankönyv, Világhy Miklóssal, 1962, több kiadás)
A szocialista polgári jog alapproblémái (1965)
A polgári jogi kártérítési felelősség kézikönyve (1966)
A gazdaságirányítás új rendszerére áttérés jogáról (1968)
Fundamental Problems of Socialist Civil Law (1970)
Összehasonlító polgári jog (1975, angolul 1979)
Jog – gazdaság – jogrendszer-tagozódás (1977)
בתרגום לעברית:
בשאלת העברת הבעלות (1947)
זכות הפרט ומשפט אזרחי (1950, 1960)
התפתחות זכויות הקניין. הבעלות בקפיטליזם I - II. (1951)
מערכת המשפט האמריקאית (1953)
חוזי תכנון (1957)
פיצויים בגין התנהגות הנוגדת את החוק (1958)
בעיות בסיסיות של אחריות משפטית. נאמנות אזרחית (1961)
בעיות תיחום בתחום האחריות המהותית (1962)
המשפט האזרחי ההונגרי I - II. (ספר לימוד באוניברסיטה, עם Miklós Világhy, 1962, כמה מהדורות)
בעיות יסוד במשפט האזרחי הסוציאליסטי (1965)
המדריך בנושא אחריות אזרחית (1966)
על הזכות למערכת חדשה לממשל כלכלי (1968)
בעיות יסוד של המשפט האזרחי הסוציאליסטי (1970)
משפט אזרחי השוואתי (1975, אנגלית 1979)
משפט - כלכלה - שיטת מערכת המשפט (1977)
ראו גם

A Magyar Tudományos Akadémia tagjai 1825–2002 I. (A–H). Főszerk. Glatz Ferenc. Budapest: MTA Társadalomkutató Központ. 2003. 295–296. o.
Magyar nagylexikon VII. (Ed–Fe). Főszerk. Rostás Sándor, Szlávik Tamás. Budapest: Magyar Nagylexikon. 1998. 348. o. ISBN 963-85773-5-5
Sárközy Tamás: Aki a tüzet ivóvízzé változtatta. Eörsi Gyula halálára. Kritika, 1992
Sárközy Tamás–Vékás Lajos: Eörsi Gyula-emlékkönyv, HVG-ORAC, 2002
הערות שוליים

↑  Eörsi Gyula. neb.hu
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007278348305171  PLWABN: 9810612888305606  BIBSYS: 90537846  BnF: cb11901796w (data)  CiNii: DA00940593  GND: 1170089917  ISNI: 0000 0001 0871 7282  LCCN: n50027368  NKC: xx0093367  NSK: 000388992  NTA: 068999976  RERO: 02-A006417758  SUDOC: 026851725  VIAF: 14769410   WorldCat (עם VIAF): 14769410
שאנדור סלאי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  22 באוקטובר 1912 בודפשט, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 פטירה:  18 במאי 1983 (בגיל 70) 
 מדינה:  הונגריה 
 מקום קבורה:  בית הקברות קרפשי 
 השכלה:  אוניברסיטת ציריך (1934) 
 תפקיד:  פרופסור 
 
שאנדור סלאי (בהונגרית: Szalai Sándor;‏ בודפשט, 22 באוקטובר 1912 – בודפשט, 18 במאי 1983) היה סוציולוג יהודי-הונגרי, פילוסוף, פרופסור באוניברסיטה, חבר האקדמיה ההונגרית למדעים (נספח 1948, מן המניין 1970), זוכה פרס המדינה (1980) (פרס המדינה של הרפובליקה העממית ההונגרית היה פרס ממלכתי גבוה שהוקם על ידי המועצה הנשיאותית של הרפובליקה העממית ההונגרית בשנת 1963, אשר הוענק ליחידים או לקבוצות כהוקרה על הישגים מדעיים, כלכליים וטכניים יוצאי דופן בתחום).
קורות חייו

שאנדור סלאי נולד במשפחה יהודית כבנם של אמיל סלאי (1874–1944), עורך דין וסופר משפטי שנרצח במחנה ההשמדה אושוויץ, ושל פירושקה גלזנר (1888–1945). הוא השלים את לימודיו האקדמיים בלייפציג, פרנקפורט אם מיין וציריך. ב-1934 קיבל דוקטורט במדעי הרוח בציריך, לאחר מכן בין השנים 1935–1939 היה עובד של פסטר לויד, ובין 1939 לבין 1944 עבד כראש המחלקה להגהה ספרותית ומדעית של הוצאת הספרים דנטה, למרות יהדותו. עם כניסת הוורמכט לממלכת הונגריה (מבצע מרגרטה) בשנת 1944 נלקח למחנות שירות העבודה בגלל מוצאו היהודי (עבודות כפייה לגברים יהודים עבור הצבא ההונגרי). הוא שרד, חזר ובין השנים 1945–1948 היה ראש מזכירות החוץ של המפלגה הסוציאל-דמוקרטית ההונגרית, ובשנים 1945–1947 עמד בראש האקדמיה לענייני חוץ ומ-1946 עמד במקביל בראש המכון לסוציולוגיה באוניברסיטת פאזמאן פטר בבודפשט (שמה היום אוניברסיטת אטווש לוראנד). הוא היה נציג מטעם התביעה של בית המשפט העממי נגד לאסלו ברדושי (ראש ממשלת הונגריה בחלק מתקופת מלחמת העולם השנייה שנתלה לאחר מכן כפושע מלחמה). ב-1950 הוא עצמו נידון למאסר בעילת "עבירה על החוק". הוא שוחרר במרץ 1956 זוכה ושוקם ב-1957.
בשנים 1956–1957 לימד באוניברסיטת אטווש לוראנד בבודפשט, ולאחר מכן בין 1957 לבין 1966 היה העובד הבכיר בספריית האוניברסיטה. משנת 1963, הוא גם לימד סוציולוגיה באוניברסיטה לתעשייה הכימית בעיר וספרם (כפרופסור באוניברסיטה) והיה עמית מחקר בכיר בספריית אוניברסיטת קרל מרקס לכלכלה. מ-1966 עד 1972 עבד כסגן מנהל המחקר של מכון האומות המאוחדות למחקר וחינוך (UNITAR).
מ-1972 ועד מותו, הוא היה יועץ מדעי לקבוצת ארגון המדע של האקדמיה ההונגרית למדעים, לאחר מכן למכון שלה ובמקביל, בין השנים 1972 לבין 1980, היה פרופסור באוניברסיטת קרל מרקס לכלכלה ומ-1980 ועד מותו, באוניברסיטת אטווש לוראנד. מ-1978 ועד מותו היה נשיא האגודה הסוציולוגית ההונגרית וחבר באקדמיה העולמית לאמנות ולמדע (World Academy of Art and Science). לפי הצעתו, האגודה הסוציולוגית ההונגרית ייסדה בשנת 1979 את פרס ארדאי פרנץ, המוענק מאז 1980.
עד מותו ב-1983 השתתף גם בעבודתה של קבוצת הארגון המדעי של מכון ארגון המחקר שהוקם על ידי מועצת המנהלים של האקדמיה ההונגרית למדעים ב-1965. חלק חשוב מחיי המכון היו השנים הספורות שבילה שם האקדמאי, הסוציולוג והפילוסוף שאנדור סלאי בעל השם העולמי. בין השאר, שמו נקשר בהנהגת הוועדה הנשיאותית, שהייתה בין הראשונות שעסקה על בסיס מדעי בהשלכות האקולוגיות האפשריות של בניית סכר גדול בהונגריה. שאנדור סלאי עמד גם בראש הוועדה הנשיאותית שפיתחה בין השנים 1980 ל-1982 תחזית פיתוח מדעי ל-20 שנה, כדי לבסס את התוכנית הכלכלית הלאומית ארוכת הטווח של הונגריה.
משפחתו

רעייתו הראשונה הייתה אליס, בתם של שאנדור פאלמאי ושל קמילה בלוק, לה נישא ב-13 בנובמבר 1931 בבודפשט, ולאחר מכן התגרש ממנה ב-1938. ב-14 בנובמבר 1938 הוא נישא שוב. אשתו השנייה הייתה אדית זקס (1913–1941) שנפטרה בגיל צעיר מאוד.
היו לו שתי בנות מאשתו השלישית: יוליה סלאי (1948–2022), סוציולוגית, ואנמריה סלאי (1950).
תחומי המחקר העיקריים

סוציולוגיה של המדע
יישום שיטות מתמטיות ומודלים לוגיים במדעי החברה
מחקר העתיד
מחקר חברתי השוואתי בינלאומי
הוא היה היוזם והמארגן של מחקר בינלאומי מאזן הזמן (מטרת רישום מאזן הזמן היא לספק נתונים על ניצול הזמן של האוכלוסייה)
פרסים והוקרה

עיטור מסדר הכבוד של העמל דרג זהב (1970, 1972)
פרס המדינה (1980)
מסדר הדגל של הרפובליקה העממית ההונגרית מעוטר בזר עלי דפנה (1982)
עבודותיו העיקריות

Philosophische Grundprobleme der psychoanalythischen Psychologie (בעיות יסוד פילוסופיות של פסיכולוגיה פסיכואנליטית (בודפשט, 1935))
מציאות חברתית ומדעי החברה (בודפשט, 1946)
העם ההונגרי שופט! (בודפשט, 1946)
מבוא למדעי החברה (בודפשט, 1948)
היגיון פורמלי ודיאלקטי (בודפשט, 1948)
זמן על המאזניים (עורך, בודפשט, 1978)