stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
טל גולדברג
קריירה בתיאטרון

בשנת 2021 גולדברג ביים את ההצגה האינטרקאטיבית לילדים "הליגה של ג׳יגה" המשלבת שחקנית ומסכי טלוויזיה. באותה שנה גם כתב את העלילה והדיאלוגים עבור המופע האינטראקטיבי "Enter" בביצוע תיאטרון המסתורין מופע המשלב אלמנטים של גיימינג, וידאו ארט וסאונד עם הופעה חיה של שחקנים ומאפשר לקהל לשחק תוך כדי תנועה בחללים ענקים.
קריירה בגיימינג

בשנת 2016 במסגרת לימודי פיתוח משחקי וידאו במכללת שנקר, יצר גולדברג את "Yodel Climbers" שהיה מועמד באותה שנה לפרס משחק האינדי הטוב ביותר של ועידת המשחקים Casual connect. לאחר מכן כתב גולדברג תסריטים ונרטיב למשחקי וידאו שונים. בשנת 2021 כתב את חלק מהנרטיבים למשחק האינדי הישראלי ״Lost In Play״ שהיה מועמד למשחק השנה בקטגוריית משפחה בתחרות של D.I.C.E.
קריירה מוזיקלית

בשנים 2009 עד 2011 גולדברג שימש כסולן להקת "השבלולים", להקת מחווה לאריק איינשטיין. הופיע עם שיריו בעשרות הופעות בכל רחבי הארץ במועדוני הופעות כמו ובערוצי הטלוויזיה השונים. בשנת 2019 הוא כתב את המילים לשיר הנושא של הסדרה "תברחו" יחד עם אילן רוזנפלד, והוציא סינגל ראשון שכתב, הלחין והפיק בשם "אתה נשאר לבד".
הערות שוליים

| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007341564705171  VIAF: 64150868190322071091   WorldCat (עם VIAF): 64150868190322071091
ג'ורג' דיואי

| --- | --- |

 לידה:  26 בדצמבר 1837 מונטפלייר, ורמונט, ארצות הברית  
 פטירה:  16 בינואר 1917 (בגיל 79) וושינגטון די. סי., ארצות הברית  
 מקום קבורה:  הקתדרלה הלאומית של וושינגטון 
 מדינה:  ארצות הברית 
 השכלה:  אוניברסיטת נורוויץ'  האקדמיה הימית של ארצות הברית 
 בן או בת זוג:  Mildred Hazen Dewey 
 השתייכות:  הצי האמריקני הצי האמריקני
 תקופת הפעילות:  1858–1917 (כ־59 שנים)
 דרגה:   אדמירל הצי
 פעולות ומבצעים
 מלחמת האזרחים האמריקנית  מלחמת ארצות הברית-ספרד 
 
ג'ורג' דיואי (באנגלית: George Dewey‏; 26 בדצמבר 1837 – 16 בינואר 1917) היה אדמירל הצי האמריקאי, והיחיד שהחזיק בדרגה זו, שהיא הגבוהה ביותר בצי ארצות הברית.
ביוגרפיה > משפחתו

דיואי נולד במונטפלייר, ורמונט, ממש מול בית המדינה של מדינת ורמונט, לרופא ג'וליוס ימאנס דיואי ולאשתו הראשונה, מרי פרין. האב היה ממייסדי החברה הלאומית לביטוח חיים ב-1848, היה חבר בכנסייה האפיסקופלית של ארצות הברית והיה ממייסדי הכנסייה האפיסקופלית במונטפלייר.
לג'ורג' דיואי היו שני אחים גדולים ואחות צעירה ממנו. הוא למד בבית ספר יום ראשון במונטפלייר. לאחר מכן למד בבית הספר בעיירה הסמוכה ג'ונסון.
בשנת 1867 הוא נישא לסוזן ("סוזי") בורדמן גודווין (1844–1872), בתו של מושל ניו המפשייר, איכבוד גודווין, וב-1899 נישואים שניים למילדרד מקלין הייזן הקתולית.
ביוגרפיה > קריירה צבאית

דיואי למד בבית הספר הצבאי נורוויץ' בנורוויץ', ורמונט בין השנים 1852 ל-1854 ובאקדמיה הימית של ארצות הברית באנאפוליס, מרילנד בין השנים 1854 ל-1858.
הוא לחם במלחמת האזרחים האמריקנית משנת 1861 תחת אדמירל דייוויד פראגות' בצד מדינות הצפון כלוטננט בים. הוא השתתף בלחימה בלואיזיאנה ובנהר המיסיסיפי. בשנת 1865 הוא הועלה לדרגת לוטננט קומנדר.
ב-1872 הוא הועלה לדרגת קומנדר, ב-1884 לדרגת קפטן וב-1896 לדרגת קומודור. זמן קצר לפני פרוץ מלחמת ארצות הברית–ספרד (1898), הוצב דיואי באוקיינוס השקט כמפקד שייטת אסיה האמריקאית.
ביוגרפיה > קרב מפרץ מנילה

ב-27 באפריל 1898, קומודור דיואי יצא מסין על ספינת הדגל USS Olympia עם פקודות לתקוף את הספרדים בקאוויט במפרץ מנילה. הוא הגיע לכניסה למפרץ בליל ה-30 באפריל ותקף עם עלות השחר למחרת. הוא הצליח להטביע את כל צי האוקיינוס השקט הספרדי תחת קפיטן חנרל (אדמירל) פטריסיו מונטוחו אי פסארון ולשתק את סוללות התותחים של מנילה תוך שש שעות מבלי לאבד אף מלח.
הידיעה הזו הפכה אותו לגיבור בארצות הברית. הוא הועלה לדרגת סגן-אדמירל ב-1898 ולדרגת אדמירל ב-1899, תוך שהוא מדלג על דרגת תת-אדמירל. ניצחונו גרם לממשל ויליאם מקינלי להביא את הפיליפינים תחת שליטה אמריקאית. באוקטובר 1899, הנשיא מקינלי העניק לו חרב כבוד מיוחדת בטקס בקפיטול.
ביוגרפיה > אחריתו

דיואי הפך לחבר בוועדת שורמן בשנת 1900, שהכינה הצעות לממשל אזרחי בפיליפינים. דיואי חזר לארצות הברית כגיבור וכבר הוכרז כמועמד הבא לנשיאות, אך החליט לתמוך בבחירתו מחדש של מקינלי. בשנת 1901 הוא נבחר לחבר כבוד באגודת ניו יורק של סינסינטי.
דיואי מונה לאדמירל הצי על ידי הקונגרס של ארצות הברית ב-1903, רטרואקטיבית ל-2 במרץ 1899. הוא האדם היחיד שאי פעם קיבל את הדרגה הזו. הדרגה מקבילה באופן לא רשמי לזו של גנרל שישה כוכבים, למעשה הדרגה יותר בכירה מדרגת אדמירל צי שהוצגה מאוחר יותר. לכן הוא נשאר קצין פעיל רשמית עד מותו, מה שנחשב לציון כבוד מיוחד. הוא מת בוושינגטון הבירה ב-16 בינואר 1917 ונקבר בקפלת בית לחם של הקתדרלה הלאומית של וושינגטון.
הערות שוליים

↑  למעשה זו הדרגה הבכירה ביותר לאדמירל, ראו אדמירל#טבלה משווה של דרגות אדמירל בציי העולם.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007462991605171  BNE: XX1308963  GND: 118671758  ISNI: 0000 0000 2964 3553  LCCN: n50001670  NARA: 10581414  NKC: jo2015857189  NTA: 131391402  SNAC: w65f9gsc  VIAF: 67259534   WorldCat (עם VIAF): 67259534 
קרב מפרץ מנילה; על גשר ה-USS Olympia
סמלי הדרגה של אדמירל הצי
גיפט אמפאנדה

גיפט פרוספר אמפאנדה (באנגלית: Gift Prosper Mphande; נולד ב-19 בנובמבר 2003 בזמביה) הוא כדורגלן זמבי המשחק בעמדת הבלם בקבוצת הפועל ראשון לציון מהליגה הלאומית, בהשאלה מאתלטיקו לוסקה, ובנבחרת זמביה.
קריירת מועדונים

ב-22 באוגוסט 2023 הושאל אמפאנדה למשך עונת 2023/2024 להפועל ראשון לציון מהליגה הלאומית. ב-24 באוגוסט ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בניצחון 1-0 על איחוד בני שפרעם במסגרת המחזור הראשון בליגה.
קריירה בינלאומית

ב-21 בנובמבר 2023 ערך אמפאנדה את הופעת הבכורה שלו בנבחרת זמביה, בהפסד 2-1 לנבחרת ניז'ר במסגרת מוקדמות מונדיאל 2026.
נכלל בסגל נבחרת זמביה לטורניר גביע אפריקה לאומות 2023.
הערות שוליים

↑  תומר חבז, ‏הפועל ראשון לציון החתימה את גיפט אמפנדה, באתר ONE‏, 22 באוגוסט 2023
↑  Here’s the final Zambia squad for the #AFCON2023! באתר הרשמי של התאחדות הכדורגל הזמבית, 30 בדצמבר 2023 (באנגלית)
| נבחרת זמביה – גביע אפריקה לאומות 2023 |
| --- | --- | --- |
|  1 נסאבאטה •  2 פירי •  3 צ'פשי •  4 פ. מוסונדה •  5 צ'איווה •  6 ב. סקלה •  7 קמפמבה •  8 ל. מוסונדה •  9 ל. בנדה •  10 פ. סקלה •   11 בוואליה •  12 ע. בנדה • 13 סונזו •  14 צ'ילופיה • 15 קפומבו • 16 מולנגה • 17 צ'אמה • 18 מוואנסה • 19 מולמביה • 20 דאקה • 21 צ'אנדה • 22 קאנגווה • 23 קאבווה • 24 מפוונטה • 25 ק. מוסונדה • 26 מוואפה • 27 אמפאנדה • מאמן: גרנט |  1 נסאבאטה •  2 פירי •  3 צ'פשי •  4 פ. מוסונדה •  5 צ'איווה •  6 ב. סקלה •  7 קמפמבה •  8 ל. מוסונדה •  9 ל. בנדה •  10 פ. סקלה •   11 בוואליה •  12 ע. בנדה • 13 סונזו •  14 צ'ילופיה • 15 קפומבו • 16 מולנגה • 17 צ'אמה • 18 מוואנסה • 19 מולמביה • 20 דאקה • 21 צ'אנדה • 22 קאנגווה • 23 קאבווה • 24 מפוונטה • 25 ק. מוסונדה • 26 מוואפה • 27 אמפאנדה • מאמן: גרנט | זמביה |
רשף טנא

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  2 בספטמבר 1944 (בן 80) 
 ענף מדעי:  כימיה 
 מקום לימודים:  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 מנחה לדוקטורט:  אריה בן נאים 
 מוסדות:  מכון ויצמן למדע 
 פרסים והוקרה:  מדליית האגודה לחקר החומרים (2005)  פרס רוטשילד 
 
רשף טנא (נולד ב-2 בספטמבר 1944) הוא כימאי ישראלי. פרופסור אמריטוס בפקולטה לכימיה במכון ויצמן למדע. זוכה פרס רוטשילד וחבר האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים.
שורשים

הוריו של טנא היו ילידי פולין. אביו למד בגמנסיה העברית בעיר פינסק בבלארוס, למד עברית ושפות אחרות, והיה פעיל בהקמת גלילות של תנועת הנוער הציוני בוורשה ובמקומות אחרים בבלארוס. אמו של טנא הייתה אשה משכילה שהשלימה לימודי דוקטורט באוניברסיטה של וורשה. הוריו הכירו זה את זו בוורשה, ובשנת 1934 עלו שניהם ארצה, נישאו והתיישבו במושבה מגדיאל. כעבור שנתיים, הצטרפו לקיבוץ אושה. טנא נולד באוהל בקיבוץ כי הוריו התנדבו למסור את דירתם למשפחה של עולים חדשים שהצטרפו לקיבוץ.
ביוגרפיה

טנא גדל בקיבוץ אושה ולמד בבית הספר המשותף האזורי של עמק זבולון. בסיום לימודיו התיכוניים, ללא תעודת בגרות כי זו לא הייתה מקובלת אז בקיבוצים, יצא לשנת שירות בקיבוץ גזר. בשנת 1966, התגייס לצה"ל והתנדב לשירות בצנחנים, ובמקביל, התחיל ללמוד לבחינות הבגרות. בסוף שירותו הצבאי, בגיל 22, השלים את לימודיו וקיבל תעודת בגרות. בשלב זה עזב את הקיבוץ, עבד בפרדסים בשרון וחסך כסף לקראת לימודים אקדמאיים. הוא התקבל ללימודי כימיה באוניברסיטה העברית בירושלים, קיבל תואר ראשון בכימיה ופיזיקה (1969), תואר שני בכימיה פיזיקלית (1971). התחיל את הדוקטורט בכימיה תאורטית בתחום של אנרגיות השמש, אצל דר' אריה בן נאים; בגלל שהלה יצא לחו"ל להשתלמות ממושכת של מספר שנים, סיים טנא את הדוקטורט תחת השגחתו של דר' שלום בר (1976). את השתלמות הבתר-דוקטורט עשה בנושא של מכניקה סטטיסטית של תערובות אצל דר' אריך ברגמן במכון באטל למחקרים מתקדמים ( ADVANCED STUDIES CENTER - BATTELLE INSTITUTE) בז'נבה, שווייץ ( 1976 - 1978) . בשנת 1979, חזר ארצה והתקבל לעבודת מחקר במכון ויצמן למדע; הוא התמנה לפרופסור מן המניין בשנת 1995. היה ראש המחלקה לחומרים ופני שטח, ראש המרכז לננומדעים על שם הלן ומרטין קימל ומחזיק הקתדרה לננוטכנולוגיה על שם משפחת דרייק.
טנא הוזמן כפרופ' אורח לאוניברסיטת פייר ומארי קירי, פריס (1988), למכון לפיזיקה של סוליד-סטייט (CNRS ), צרפת (1989), למכון לסוליד-סטייט, הטכניון, חיפה (1986) ולאוניברסיטת טוקיו, יפן (1991).
טנא נבחר כחבר במוסדות מדעיים נחשבים:
FRSC, החברה המלכותית לכימיה ( 2011)
אקדמיה אירופיאה, האקדמיה האירופית (2012)
וורלד טכנולוג'י נטוורק (2002)
מרכז מינרבה על שם פרופ' גרהארד שמידט לארכיטקטורה סופרה - מולקולרית שליד מכון ויצמן למדע
האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים (דצמבר 2011)
בשנת 2014, הוא פרש לגמלאות.
פרסים

מדליה של האיגוד האמריקאי לחקר החומרים (MATERIALS RESEARCH SOCIETY ) (2005)
פרס מפעל הפיס לקידום המדע על שם מ. לנדאו - ננוטכנולוגיה (2006)
פרס הצטיינות מהחברה הישראלית לכימיה (2008)
פרס השנה עבור העבודה המדעית הכי טובה, המכון להנדסה אזרחית, אנגליה (2014)
מדליית זהב מהחברה הישראלית לכימיה (2015)
פרס רוטשילד לפיזיקה וכימיה (2016)
פרס הטכנולוגיה, האיגוד הבין -לאומי למדעי וואקום, שוודיה (2019)
פרס א.מ.ת.לשנת 2020 במדעים מדויקים - ננוטכנולוגיה, משרד ראש הממשלה, ישראל (2020)
פרס וון היפל (Von Hippel Award) של האיגוד האמריקאי לחקר החומרים (MATERIALS RESEARCH SOCIETY ) (2023)
גילויים והמצאות

טנא התמחה בננו-חומרים ובכימיה פיזיקלית.
צוות ממכון ויצמן בראשות טנא גילה ננו-חלקיקים אי-אורגנים דמויי פולרנים.
פיתוח (ביחד עם וד"ר מנחם גנוט מנכ"ל חברת ApNano Materials) חומר מיגון ננוטכנולוגי מהחזקים בעולם, החזק פי 4–5 מפלדה. אחד מיישומיו הוא NanoLub - חומר סיכה מוצק לשיפור הביצועים של חלקים נעים, במצבי עומס קיצוניים (2005).
חיים אישיים

לאחר שהתאלמן מאשתו הראשונה נישא רשף בשנית לאלה זאק, חברת סגל במחלקה למדעים במכון הטכנולוגי חולון בדרגת פרופסור חבר. רשף הוא אב לשלושה ילדים ומתגורר ברחובות.
הערות שוליים

↑  אבי בליזובסקי, ‏החומר הננוטכנולוגי ApNano Materials הוכר כחומר מיגון מהחזקים בעולם, באתר "הידען", 8 בספטמבר 2005
↑  אודות אלה זאק באתר המכון הטכנולוגי חולון
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007268813805171  NKC: utb2014816290  ORCID: 0000-0003-4071-0325  SUDOC: 167598139  VIAF: 36200093   WorldCat (עם VIAF): 36200093
גדר ההפרדה

ערך זה עוסק בגדר ההפרדה שביהודה ושומרון. אם התכוונתם למושג הכללי של גדר הפרדה, ראו .
תוואי גדר ההפרדה המאושר והלא מעודכן, נכון למאי 2005
גדר ההפרדה במבט משכונת משכנות שאננים לכיוון דרום מזרח באוקטובר 2005
גדר ההפרדה בדרום הר חברון, מאי 2006
הגדר מדרום לבת חפר. מעבֶר לה נראית טולכרם
רחוב השומרון בבת חפר שלאורכו טיילת המקבילה לגדר
כביש לעיר בית לחם
שער חקלאי המפריד בין הכפר בית איג'זא לאדמותיו החקלאיות. ברקע נראית גבעת זאב
הגדר בין אלפי מנשה לראס א-טירה
גדר ההפרדה באבו דיס, יוני 2004
קטע של גדר ההפרדה בצידי כביש 443, סמוך לצומת גבעת זאב. קטע זה בנוי ממספר קומות של גדר תלתלית ("גדר תַיל")
כביש הטבעת המזרחי (כביש 4370) במפגש עם כביש 1 בצומת עיסאוויה. ניתן לראות את גדר ההפרדה שנבנתה בין הנתיבים כדי להפריד בין תנועה של ישראלים ושל פלסטינים על הכביש
פסגת זאב ומתחם מחנה הפליטים שועפט משני עברי גדר ההפרדה; השטח המוניציפלי של ירושלים כולל את השכונות משני עברי הגדר.
גדר ההפרדה (‏קובץ:He-Gader Hahafrada.ogg‏Ⓘ‏; גם חומת ההפרדה או גדר הביטחון; לעניין השם ראו בהמשך) היא גדר גבול שהוקמה על ידי ישראל, בעיקר לאורך הקו הירוק ומקצתה בתוך שטחי יהודה ושומרון, לשם מניעת מעבר בלתי מורשה של פלסטינים למרכזי אוכלוסייה ישראליים, במטרה למנוע חדירת מחבלים פלסטינים, ובכללם מחבלים מתאבדים. הגדר, שנבנתה בשנים 2002–2006 ומתוחזקת גם כיום, היא באורך משוער של כ-720 קילומטר. עלות הקמתה מוערכת בכ-8 עד 9 מיליארד שקלים, על פי ממ"מ. לגדר גם עלות שוטפת של 140 מיליון שקלים בשנה על פי מבקר המדינה.
הגדר כוללת בתוכה גושי ההתיישבות, בהם גוש עציון, מעלה אדומים, אריאל וגוש קרני שומרון, לצד יישובים סמוכים לקו הירוק.
טרמינולוגיה

כמו הגדר עצמה, גם שמה שנוי במחלוקת, בעיקר בשאלה האם היא "גדר" או "חומה". שמות שונים למכשול נגזרים מתפישת עולמו הפוליטית של הדובר ומעמדתו כלפי המכשול. בעברית לרוב קוראים לה "גדר ההפרדה" אך בנאום שנשא אריאל שרון באו"ם הוא השתמש במונח "גדר הביטחון", מונח זה מופיע גם בסעיף 2.ד בהחלטת הממשלה מ-24 ביוני 2002‏. לעיתים קוראים לזה "מכשול ההפרדה". שר ההסברה, יולי אדלשטיין, שילב בין הכינויים ואמר כי "בצד הישראלי של הגדר עומדת חומה בת מאות קילומטרים".
בערבית היא מכונה جدار (גִ'דַאר – שתרגומה: קיר, חומה, או גדר), אולם עיקר הוויכוח הוא דווקא על השם באנגלית.
מדינת ישראל קוראת לגדר באנגלית "The Security Fence" ("גדר הביטחון") ולעיתים גם Anti-terrorist Fence ("גדר אנטי-טרוריסטית") על מנת להדגיש את חשיבותה הביטחונית במניעת טרור. כלל מערכת הביצורים והגדרות כנגד מחבלים באזורי קו התפר נקרא "מכשול קו התפר". הפלסטינים ומתנגדי הגדר קוראים לה "The Separation Wall" ("חומת ההפרדה"), או "Apartheid Wall" ("חומת האפרטהייד/הפרדה גזעית"), בשל ההפרדה הגזעית שהיא מבססת, ועקב היות חלקים רבים ממנה, ובייחוד באזורים העירוניים, חומת בטון גבוהה ולא גדר.
כפשרה נייטרלית בין שתי הגרסאות משתמשים באנגלית במושג "Barrier" ("מחסום" או "מכשול"). שמות נוספים שמקובלים באנגלית הם "Israeli West Bank barrier" (בתרגום חופשי: "המחסום הישראלי של הגדה המערבית"), "Israeli Separation Barrier" ("מכשול ההפרדה הישראלי") ו-"Israeli Security Barrier" ("מחסום הביטחון הישראלי").
היסטוריה של רעיון הגדר

במקביל להעברת מרבית רצועת עזה לשליטת הרשות הפלסטינית ב־1994, נבנתה סביב הרצועה גדר ביטחונית, שאפשרה יציאה מהרצועה רק באמצעות מעברים מסודרים. הקמת הגדר הובילה לירידה מהותית בפעילות מְפַגעים מרצועת עזה, בשטחה המרכזי של ישראל.
כשעלה לראשונה הרעיון לבנות מכשול פיזי בין ישראל גופא לשטחים הן אנשי שמאל והן אנשי ימין התנגדו לו. טענתם של אנשי הימין הייתה שהדרך הנכונה ללחום בטרור היא באמצעות הפעלת לחץ צבאי רצוף, ולא באמצעות הסתגרות מאחורי גדרות, וכי הגדר תעלה כסף רב למשלם המיסים הישראלי, כשתועלתה מוטלת בספק. בנוסף חששו אנשי הימין שבכוח הגדר להביא לחלוקה דה פקטו של הארץ ולגרום להפניית הפיגועים כלפי ההתנחלויות הנמצאות מעברה המזרחי של הגדר. טענתם של אנשי השמאל הייתה שאין לתמוך בהקמת גדר הפרדה ביטחונית שאינה מלווה בפינוי התנחלויות או בנסיגה משטחי יו"ש שיישארו בצד שאינו מוגן בגדר. כמו כן, הציעו אנשי השמאל גדר המבוססת על תוואי הקו הירוק.[דרוש מקור]
היסטוריה של רעיון הגדר > התרקמות ההחלטה על הקמת הגדר וקבלתה בציבור

ב־1995, התקבלה בממשלת רבין החלטה על הקמת גדר, לא כתגובה לטרור, אלא כדי ליצור גבול בין ישראל לבין הרשות הפלסטינית. השר לביטחון פנים, משה שחל, מונה לעמוד בראש ועדה שתדון בהקמת גדר ההפרדה. החלטה זו לא יושמה מסיבות שונות (בהן: רצח רבין).
ביולי 1996, שר הביטחון, יצחק מרדכי, מודיע שהוא מתנגד לתוכנית ההפרדה של ממשלת רבין והתוכנית מוקפאת.
ב־1999 המליצה "מנהלת השלום" בממשלת אהוד ברק להקים חלק מהאלמנטים של הגדר אולם ברק דחה את ההמלצה. לאחר ועידת קמפ דייוויד הודיע ברק על הקמת שתי גדרות, אחת על הקו הירוק והשנייה סביב גושי ההתנחלויות אולם לא נקט צעדים כלשהם בנושא. הדיון בנושא הופסק לאחר בחירתו של אריאל שרון. באפריל 2001 העביר שרון, שהתנגד תחילה להקמת הגדר, את הטיפול בנושא למועצה לביטחון לאומי. אבל במחצית 2002 החל לשנות את עמדתו ביחס לגדר.
את המאבק הציבורי למען הקמת גדר הפרדה ביטחונית רציפה החלה תנועת "גדר לחיים – התנועה הציבורית להקמת גדר ביטחון", שהוקמה ביוני 2001 לאחר הפיגוע בדולפינריום על ידי אזרחים מכל רחבי הארץ.
הבולט ביותר במאבק היה חיים רמון, שניהל במפלגתו (העבודה), בכנסת ובציבור, החל ב-2001, מסע למען גדר ההפרדה (לימים כינה אותו ראש הממשלה אריאל שרון "אבי תוכנית ההפרדה"). בלטו בתמיכתם בגדר האלוף במיל. עוזי דיין, ראש השב"כ אבי דיכטר והעיתונאי דן מרגלית. החל משלב מוקדם הצטרף גם אהוד ברק לתומכיה של הגדר, ובהמשך הצטרפו לתומכים בנימין נתניהו, אז שר האוצר בממשלת שרון, והנשיא דאז משה קצב. עם זאת, נתניהו הדגיש, כי יש לְגדר כחלק מתוכנית ההתנתקות את כל גושי ההתיישבות וגם את בקעת הירדן.
בהדרגה, לאחר מאות קורבנות כתוצאה מפיגועי התאבדות, התעצמה התמיכה הציבורית בגדר הפרדה ושכנעה לבסוף גם מתנגדים, כמו שר הביטחון בנימין בן אליעזר, הרמטכ"ל ושר הביטחון שאול מופז, הרמטכ"ל משה יעלון, ראש "שינוי" יוסף לפיד ואחרים. בעיקר היה זה ראש הממשלה אריאל שרון שהביע במשך תקופה ארוכה התנגדות לרעיון הגדר, אולם הוא שינה את דעתו לבסוף. בשל השתהותו הועלתה דרישה להקמת ועדת חקירה ממלכתית שתבדוק את אחריותו לעיכוב בבניית הגדר שהביאה, על פי המציעים, למותם של מאות ישראלים.
באפריל 2002 אישרה הממשלה את בניית הגדר, ללא תוואי סופי וסוכם כי משרד הביטחון יקבע קריטריונים, וביוני באותה שנה החלה בנייתה באופן רשמי. בסוף 2002, כאשר הושלמו 4 הקילומטרים הראשונים של הגדר באזור צומת מגידו התברר כי לא תואמה העברתם לצה"ל ולכן התעכבה הפעלתם. לאור הלחץ הציבורי הוטלה משימת התיאום של הקמתה על עמוס ירון, מנכ"ל משרד הביטחון.
היסטוריה של רעיון הגדר > שלבים בבניית הגדר

משהשתכנע בנימין בן אליעזר בנחיצות המכשול הפיזי בין ישראל לשטחים פעל במרץ לקדמו. בספטמבר 2002 שתי חברות זכו במכרז ההקמה והתחזוקה של הגדר, חברת מגל מערכות בטחון, שהייתה אחראית על הקמת הגדר מכפר סאלם בצפון ועד כפר קאסם והחברה האמריקאית "דיטקשיין" שזכתה במכרז להקמת הגדר בגזרת עוטף ירושלים. תחילה נבנה על ידו קטע הגדר על ואדי עארה, בדחיפת דני עטר, יו"ר המועצה האזורית גלבוע מטעם מפלגת העבודה. עם פרישת מפלגת העבודה מהממשלה והקמת ממשלת שרון השנייה, החליטה הממשלה על המשך הבנייה, אולם בתוואי שהשאיר את רוב המתנחלים בתוך הגדר, חצה ערים וכפרים פלסטיניים והשאיר בצד הישראלי של הגדר מאות אלפי תושבים פלסטיניים. התוואי אמור היה אף להקיף את אריאל וקדומים ולהגיע עד פאתי שכם. בלחץ אמריקאי הוחלט להשאיר את בניית חלק זה לסוף, ולהותיר בינתיים חלל לא בנוי בתוואי הגדר. עקב שינויים אלו בתוואי, איבדה הגדר את תמיכתם של רבים בשמאל שטענו כי גדר שמספחת פלסטינים רבים לישראל כלל אינה אפקטיבית מבחינה ביטחונית. מבצע בניית הגדר כונה "דרך אחרת".
בלחץ ציבורי ובין-לאומי שונה תוואי הגדר פעמים רבות. גם לקראת שלהי 2004 עדיין היה התוואי הסופי שיינתן לגדר מעורפל. עם זאת, פסיקת בג"ץ (ראו להלן) והלחץ הבין-לאומי נתנו את אותותיהם, והגדר שעליה דובר היא כזו שתהיה צמודה יותר לקו הירוק מאשר זו שתוכננה מלכתחילה.
היסטוריה של רעיון הגדר > פרויקט "מרחב התפר"

לשם הקמת הגדר הוקמה במשרד הביטחון מִנהלת מרחב התפר, שעסקה בניהול פרויקט הקמת הגדר, תוך הפעלתם של גופים קיימים במערכת הביטחון. המִנהלת עסקה בתיאום בין גורמי הממשלה המעורבים בפרויקט (משרד הביטחון, צה"ל, המשרד לביטחון פנים, משטרת ישראל). בגיבוש וריכוז של דרישות מבצעיות עסק פיקוד המרכז. בפיקוח על הקבלנים המבצעים את הפרויקט עסק אגף הבינוי במשרד הביטחון, בתיאום עם מרכז בינוי באט"ל. בסוגיות המקרקעין טיפל אגף אמו"ן במשרד הביטחון.
מאפייני הגדר

הגדר מצוידת באמצעי חישה אלקטרוניים, באמצעי תצפית ובכלי נשק להפעלה מרחוק,[דרוש מקור] ובחלק קטן מהתוואי שלה – בתוך השכונות הפלסטיניות של ירושלים ומערבה לקלקיליה ולטולכרם, היא חומת בטון גבוהה (מאפיין שעליו מסתמכים הפלסטינים בקוראם לה "חומת ההפרדה"), וזאת בין השאר כדי למנוע ירי אל עבר כלי רכב ואזרחים ישראלים.
תיאור של מאפייני הגדר מופיע בפסק דינו של נשיא בית המשפט העליון, אהרן ברק:
מכשול קו התפר בנוי ממספר מרכיבים. במרכזו עומדת גדר "חכמה". תפקידה להתריע לכוחות הפרוסים לאורכה על כל ניסיון לעבור אותה. מצידה החיצוני של הגדר עובר מכשול נגד רכב, המורכב מתעלה או מאמצעי אחר, שייעודו למנוע פריצת הגדר באמצעות ניגוח של כלי רכב. כן מצויה גדר מעכבת נוספת. בסמוך לגדר נסלל כביש שירות. מצידה הפנימי של הגדר האלקטרונית קיימות מספר דרכים: דרך טשטוש (שנועדה לגלות את העקבות של מי שחצה את הגדר), דרך פטרולים ודרך לרכב משוריין, וכן גדר נוספת. רוחבו הממוצע של המכשול, בצורתו המיטבית, הוא 50–70 מטרים. בשל אילוצים שונים, בחלקים מסוימים של המכשול, יוקם מכשול צר יותר, הכולל רק חלק מן המרכיבים התומכים בגדר האלקטרונית. במקרים מסוימים יכול המכשול להגיע לרוחב של עד 100 מטר בשל התנאים הטופוגרפיים.
תוואי הגדר

פרק זה טעון עדכון. אנא תרמו לוויקיפדיה . ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. הסיבה היא מצב השלמת הגדר לא עודכן מאז 2006.
אורך תוואי הגדר המתוכנן הוא כ-708 קילומטר, מטירת צבי בצפון מזרח עד ים המלח בדרום מזרח. עד אוקטובר 2007 הושלמו כ-430 קילומטר. מנובמבר 2007 הוקטנה ההשקעה בגדר והעבודות מתנהלות בעצלתיים, בין השאר בגלל חוסר עניין ציבורי. עד סוף 2012 הושלמו 525 ק"מ ואילו עוד 183 ק"מ נמצאים בשלבי תכנון. בקטע בן 7 ק"מ מנחל ערוגות עד ים המלח לא מתוכננת כלל גדר בשל מכשול גאוגרפי טבעי קשה למעבר ובשל הימצאות תוואי גדר מתוכנן בתוך שמורות טבע.
קטעי הגדר:
מטירת צבי לסאלם, 60 ק"מ, הושלם באפריל 2004
מסאלם לאלקנה, 123 ק"מ, הושלם ב-31 ביולי 2003
מאלקנה עד מחנה עופר: 60 קילומטרים מתוך 110 הושלמו עד מאי 2006
אזור עוטף ירושלים: 88 קילומטר, ממחנה עופר בצפון לכביש המנהרות בדרום. 18.7 קילומטר שכללו קטעים בדרום: כביש המנהרות, הר חומה ובית סחור, וקטעים בצפון: מחנה עופר, עטרות ומחסום רמה, הושלמו עד 31 ביולי 2003, עד מאי 2006 הושלמו עוד 14 קילומטר
אזור גוש עציון מכביש המנהרות עד ג'בע: העבודות החלו באמצע שנת 2006, אך רובן עוכבו ולא הושלמו מסיבות תקציביות. הממשלה מתכננת לחדש את העבודות ב-2012
מג'בע לתרקומיא: 20 קילומטרים היו בעבודה ב-2006
מתרקומייה למצדות יהודה: הושלם עד 2006, למעט 13 קילומטרים באזור אשכולות, שיצרו פרצה של 2 קילומטר על הקו הירוק
ממצדות יהודה להר חולד במדבר יהודה, 27 קילומטר, תחילת עבודות באמצע 2006, בעקבות פניות של ארגונים ירוקים, הקמת הגדר הוקפאה
מהר חולד לעין גדי תוכנן להישאר בלי גדר
תוואי הגדר המתוכנן ארוך יותר מכפליים מאורך הקו הירוק (320 ק"מ). הגדר נצמדת בחלקה הקטן (15%) לאורך הקו הירוק, וברובה הגדול (85%) נכנסת לתוך הגדה המערבית, לעיתים בצורה מינורית ולעיתים – כמו במובלעות טל מנשה, לטרון וגבעת זאב – עד מספר קילומטרים מעבר לקו הירוק. בסך הכל היא עוטפת 9.4% משטחה של הגדה המערבית, כולל מזרח ירושלים.
התוואי הסופי של הגדר אינו ברור בשל מחלוקות פוליטיות בציבור הישראלי, דיונים מתמשכים בבג"ץ ולחץ בין-לאומי על ישראל. לפי הדרישה הערבית ודרישת בית הדין הבין-לאומי לצדק, על הגדר להיות ממוקמת על הקו הירוק ולא בתוך שטחי יהודה ושומרון. מנגד טוענת ישראל, כי אם מופקעות קרקעות בשטחם של הפלסטינים, הרי מדובר בהכרח שנועד להצלת נפשות ולא פועל יוצא של הסכמה על גבול מדיני בין-לאומי. לטענת ישראל אין הגדר קובעת את קו הגבול, אלא מדובר בגדר ביטחונית זמנית. כך מנוסחת עמדה זו בידי משרד הביטחון: "התוואי נקבע על סמך שיקולים ביטחוניים אסטרטגיים. בעתיד, לכשיקבעו הסדרי קבע עם הרשות הפלסטינית ייקבע הגבול ואם יהיה צורך, ישונה תוואי הגדר".
מטרת הגדר ותוצאות הלוואי שלה

מטרתה המוצהרת של הגדר, לפי מדינת ישראל, היא ביטחונית: מניעת כניסתם של מחבלים לישראל, ובפרט מניעת כניסתם של מחבלים מתאבדים. גורמים שונים בישראל ובעולם טוענים כי קיים פער בין הצהרותיה לבין כוונותיה האמיתיות של מדינת ישראל, וכי מניעיה של ישראל בהקמת הגדר אינם ביטחוניים בלבד, וכוללים גם סיפוח קרקעות והרחבת התנחלויות. מדינת ישראל עצמה הודתה בדיון שנערך בבית המשפט בעניין תוואי הגדר ליד אזור עזון ונבי אליאס, כי תוואי הגדר באזור נקבע על בסיס תוכנית מתאר להרחבת ההתנחלות הסמוכה צופים, ולא משיקולים ביטחוניים בלבד.
יש מקומות בהם הקשתה או מנעה הגדר מעבר של חקלאים פלסטינים אל אדמות אותן עיבדו.
הכניסה המבוקרת של פלסטינים דרך המעברים שנועדו לכך, מאפשרת אכיפה טובה יותר של דיני העבודה. זאת בניגוד למצב ששרר קודם להקמת הגדר, שבו התאפשרה כניסה חופשית של פלסטינים לישראל והעסקתם הלא מבוקרת תוך התעלמות מדיני העבודה ומחוקים נוספים.
לעיתים גם בישראלים פוגעת הגדר – התנחלויות רבות נותרו מעבר לגדר (אם כי מספר התושבים בהתנחלויות אלה מועט יחסית), והנסיעות דרך המעברים גורמות מטרד לתושבי היישובים ולאורחיהם.[דרוש מקור]
השפעות ביטחוניות

בשנים בהן נבנה החלק הצפוני של גדר ההפרדה חלה ירידה משמעותית בפיגועים, בייחוד בערי השרון כגון חדרה, כפר סבא ונתניה. בשנים 2004 ו-2005 ירד מספר פיגועי ההתאבדות בערים אלה כמעט לאפס, כאשר הפיגועים התרכזו באזורים מרכזיים יותר (ירושלים, תל אביב ובאר שבע) – שם עדיין לא נבנתה הגדר. תומכי הגדר טוענים שקיים קשר בין הקמת הגדר לבין הירידה במספר הפיגועים. חלק מהמתנגדים לגדר טוענים שהירידה במספר הפיגועים החלה כבר לפני תחילת בניית הגדר וכי הסיבות לירידה במספר הפיגועים אינן קשורות כמעט או בכלל לבניית הגדר.
אף על פי שגדר ההפרדה מצמצמת את אפשרויות המעבר הבלתי חוקי, היא אינה מונעת אותו לגמרי. היו מקרים בהם מחבלים עברו דרך תחנות המעבר בגדר כדי לבצע פיגועים. בנוסף, באזור הר חברון היו מקרים בהם בעזרת מזרן או שמיכה עברו פלסטינים את הגדר ונעלמו לפני שהחיילים שקיבלו התראה על מעבר הגדר הגיעו למקום. בנוסף לכך, לאורך תוואי הגדר ישנן פרצות, דרכן עוברים פלסטינים את הגדר בלי אישורי מעבר. דווח שלעיתים פרצות אלה מסייעות לפשיעה חקלאית.
על פי דו"ח מבקר המדינה, בשנת 2017 צה"ל החליט על הפסקת תיקון הנזקים החוזרים בגדר קו התפר, ובשנים 2020 ו-2021 תועדו כ-918,000 וכ-1.4 מיליון (בהתאמה) כניסות שב"חים לישראל, דרך הפרצות במכשול קו התפר בגזרות החטמ"רים אפרים ומנשה. לפי הדו"ח, רק כ־50% מתוואי קו התפר בכשירות למניעת הסתננות פלסטינים. בין החודשים מרץ – מאי 2022 נרצחו 11 ישראלים על ידי מחבלים שחדרו דרך פרצות בגדר.
השפעות ביטחוניות > תוצרי לוואי של הגדר

לגדר תוצאות לוואי חיוביות מבחינתה של ישראל: צמצום ההגירה הלא חוקית של פלסטינים לישראל והקטנת היקף גנבות הרכב, הגנבות החקלאיות ושוד העתיקות על ידי פלסטינים.