stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
חוקת מקסיקו
פרק שני: ארגון המדינה > הרשות השופטת > ההרכב של מערכת השפיטה > בית המשפט העליון של מקסיקו (Suprema Corte de Justicia de la Nación)

הרכב: בית המשפט העליון כולל 11 שופטים (אשר נקראים גם "Ministros"), שנבחרים על ידי הנשיאה ומאושרים על ידי הקונגרס. השופטים בבית המשפט העליון ממונים לתקופה של 15 שנה.
תפקידים:
בית המשפט העליון פוסק בסוגיות משפטיות רחבות וחשובות, כמו פסילת חוקים שנחשבים לנוגדים לחוקה.
הוא פוסק גם בסוגיות של זכויות אדם, במיוחד כאשר מדובר בפגיעות חמורות בזכויות בסיסיות של אזרחי המדינה.
בית המשפט העליון אחראי להכריע במחלוקות בין הרשויות השונות (למשל, בין הרשות המחוקקת לרשות המבצעת).
הוא יכול להפעיל ביקורת שיפוטית על החלטות שנעשות על ידי מוסדות ציבוריים, כדי לוודא שהן לא חורגות מהמגבלות החוקתיות.
פסקי-דין בעלי משמעות חוקתית: כשמדובר בנושאים הקשורים לחוקה, בית המשפט העליון מקבל את ההכרעה הסופית.
פרק שני: ארגון המדינה > הרשות השופטת > ההרכב של מערכת השפיטה > מערכת בתי המשפט הפדרליים

בנוסף לבית המשפט העליון, מערכת בתי המשפט הפדרליים כוללת גם בתי משפט לערעורים, בתי משפט אזוריים ובתי משפט לעניינים מסוימים (כגון דיני עבודה, דיני משפחה, דיני זכויות אדם, דיני פלילים ועוד).
כל מדינה פדרלית במקסיקו אחראית להקים מערכת משפטית עצמאית שלה, אך היא כפופה לפסיקות של בית המשפט העליון במקרה של סכסוכים משפטיים בין המדינה הפדרלית למדינה מקומית.
בתי המשפט הפדרליים אחראים לפסוק בתיקים הקשורים לחוקי פדרציה, כמו כל הנוגע לחוקה או לחוקים פדרליים.
פרק שני: ארגון המדינה > הרשות השופטת > תפקידים ותחום סמכויות של הרשות השופטת

הרשות השופטת במקסיקו ממלאת מספר תפקידים חשובים, שמחייבים אותה לשמור על המשטר הדמוקרטי, את זכויות האזרח ואת החוק:
פרק שני: ארגון המדינה > הרשות השופטת > תפקידים ותחום סמכויות של הרשות השופטת > הגנה על החוקה וזכויות האדם

בית המשפט העליון הוא הגוף שצריך לשמור על החוקתיות של כל פעולת ממשלה או חוק שמועבר בקונגרס. אם בית המשפט העליון מוצא כי חוק כלשהו סותר את החוקה, הוא רשאי לפסול אותו.
הגנה על זכויות פרט: מערכת המשפט אחראית לפסול פעולות שמפגעות בזכויות אדם, ומפנה את תשומת הלב לפגיעות בזכויות פרט כמו חופש הביטוי, זכות להליך הוגן, ועוד.
הפעולה האקטיבית של בתי המשפט: כל אדם יכול לפנות לבית המשפט על מנת להילחם בהפרת זכויותיו, וגם אם לא הייתה פעולה ישירה של הרשויות נגדם, עדיין ניתן לפנות לבית המשפט כדי להפעיל אקטיביזם שיפוטי.
פרק שני: ארגון המדינה > הרשות השופטת > תפקידים ותחום סמכויות של הרשות השופטת > ביקורת שיפוטית (Judicial Review)

כל חוק שנחקק על ידי הקונגרס יכול להיבדק על ידי בית המשפט העליון אם ישנה פניה אליו.
הביקורת השיפוטית מתבצעת כאשר בית המשפט שוקל אם חוקים ופעולות רשויות עונים לעקרונות החוקתיים של המדינה.
בית המשפט העליון יכול לבטל חוקים, צווים או החלטות אם יש בהם פגם חוקתי, תהליך הנקרא הפסקת חוק (Judicial Nullification).
פרק שני: ארגון המדינה > הרשות השופטת > תפקידים ותחום סמכויות של הרשות השופטת > פסקי-דין על דיני זכויות האדם

ישנם בתי משפט מיוחדים שמטפלים בזכויות האדם, במיוחד בתחום של אפליה, זכויות עובדים, בריאות, חינוך וצרכים חברתיים.
הרשות השופטת פועלת לאכוף את החוקה המקסיקנית המגינה על זכויות האזרח באופן ישיר.
פרק שני: ארגון המדינה > הרשות השופטת > תהליך מינוי השופטים

שופטי בית המשפט העליון של מקסיקו לא נבחרים בבחירות ישירות על ידי הציבור, אלא ממונים על ידי הנשיאה של מקסיקו. לאחר מכן, המינוי עובר את אישור הקונגרס, כך שיש פיקוח ציבורי על המינוי. עם זאת, מינוי זה אינו כפוף להשפעות פוליטיות ישירות. שופט בבית המשפט העליון נכנס לתפקידו כאשר הוא נבחר לתקופה של 15 שנה, ובמהלך תקופה זו הוא לא יכול להיות מנותק על ידי גורמים פוליטיים. הצעד הזה מיועד לשמור על עצמאותו של השופט ולהימנע מהשפעות פוליטיות.
פרק שני: ארגון המדינה > הרשות השופטת > היבטים של אקטיביזם שיפוטי

החוקה המקסיקנית מאפשרת אקטיביזם שיפוטי, כלומר שבית המשפט העליון יכול להפעיל יוזמה לפסול חוקים שנראים בעיניו כלא חוקתיים, גם אם לא הייתה פנייה ישירה מבעלי עניין.
פרק שני: ארגון המדינה > הרשות השופטת > ההליך של תובענות חוקתיות (Amparo)

החוקה המקסיקנית כוללת מנגנון ייחודי שנקרא הגנה חוקתית (Amparo), שמאפשר לאזרח או לארגון לפנות לבית המשפט במקרים של פגיעות בזכויותיהם החוקתיות.
כל אזרח יכול להגיש תובענה חוקתית (Amparo) אם הוא מאמין כי פגיעה בזכויותיו נעשתה על ידי פעולה של הרשות המבצעת או המחוקקת.
מדובר באחד הכלים החשובים ביותר להבטחת זכויות האדם במדינה.
פרק שלישי: מערכת החינוך

סעיפים 3–6: הפרק השלישי עוסק בהיבטים של מערכת החינוך במדינה, מחייב את המדינה לספק חינוך חינם ובלתי-מפלה לכל האזרחים, ומסביר את התחייבויות המדינה כלפי החינוך.
סעיף 3: הסעיף קובע כי החינוך במדינה חייב להיות חינם ובלתי-מפלה, וזאת במסגרת התחייבות של המדינה לספק לכל אזרח הזדמנות שווה בחינוך. החוקה מציינת כי החינוך לא יהיה כפוף לאינטרסים דתיים, אלא יישען על עקרונות מדעיים, הומניסטיים ודמוקרטיים.
המדינה אחראית למערכת החינוך היסודית, שהוראותיה כוללות לא רק לימודים אקדמיים אלא גם חינוך לערכים של סולידריות, כבוד וחופש.
החוקה מספקת את עקרונות החינוך הממלכתי. החינוך יתנהל בשני שלבים עיקריים: החינוך היסודי (שהוא חובה) והחינוך העל-יסודי (שאותו המדינה מחייבת להנגיש).
סעיף 4: החוקה גם מקנה זכות לחינוך אוניברסלי, אך בו זמנית מבטיחה כי המדינה תנקוט במדיניות לתמיכה במוסדות חינוך ציבוריים, ובשימור חופש הפעולה של מוסדות פרטיים בתנאים מסוימים.
סעיף 5: החוק מדגיש את חשיבות ההתפתחות החינוכית של הילד, ומבקש את ההשקעה בהוראת כישורים המקדמים חינוך אזרחי, תוך שמירה על סדר חברתי וזכויות פרט.
פרק רביעי: זכויות האדם, חירויות האזרח ועניינים סוציאליים

סעיפים 4–29: הפרק הזה עוסק בזכויות הבסיסיות של האזרח, חירויותיו, וזכויותיו החברתיות, כולל בריאות, עבודה, ושוויון.
סעיף 4: קובע את זכות האדם לחיים. זכות זו נשמעת כבסיס לכל שאר הזכויות, ולפיה אין פוגע בזכות זו של אדם אלא על פי הליך משפטי מוסדר.
סעיף 5: חופש הדת – כל אזרח במקסיקו זכאי לבחור את דתו ללא כפייה, והחוקה מבטיחה חופש דת מוחלט, ובכך מפרידה את המדינה מהכנסייה.
סעיף 6: החוקה מבטיחה את חופש הביטוי. אזרחי מקסיקו יכולים לבטא את דעתם באופן חופשי, תחת הגבלות מועטות המתקיימות על פי הליך משפטי בלבד.
סעיפים 7–8: חופש ההתאגדות וההפגנות – האזרחים יכולים להתאגד ולהפגין באופן חופשי, ובכך מבטיחה החוקה את המולדת לדמוקרטיה פעילה ולזכויות פרטיות של יחידים.
סעיפים 9–10: חלק מהזכויות החברתיות שמוענקות לאזרחי מקסיקו כוללות את הזכות לבריאות הציבור. החוקה מציינת כי המדינה אחראית להבטיח את הבריאות לכלל האזרחים, באמצעות מערכת שירותי בריאות ציבוריים. סעיף זה נחשב לאחד הבסיסים לזכויות הסוציאליות במקסיקו.
פרק חמישי: חוקים כלכליים, בעלות על קרקעות, סדרי המיסים וההשקעות

סעיפים 27–28: הפרק הזה עוסק בעניינים כלכליים ומסדיר את השימוש במשאבים כלכליים, בעלות על קרקעות, וסדרי המיסים במקסיקו. החוקה מקנה לאזרחים את הזכות לבעלות על קרקעות, אך במקביל מסדירה את השימוש בהן על מנת לשמור על הפיתוח הכלכלי של המדינה.
סעיף 27: הסעיף קובע את בעלות המדינה על קרקעות. כל קרקע שנמצאת במקסיקו, אם המדינה רואה צורך בכך, יכולה להיבלע תחת בעלות המדינה. החוקה מציינת גם את המגבלות על בעלי הקרקעות, ובמיוחד את הצורך באחראיות על קרקע כמשאב.
רפורמה אגררית: קובע את הרפורמות לחלק את הקרקעות במקסיקו באופן הוגן לכלל האזרחים.
הסעיף מבטיח את הזכות לרכוש קרקע ולשמור עליה, אך יש סמכויות מדינה לחלק מחדש את הקרקעות למי שאין להם.
סעיף 28: הסעיף מקנה את הזכות להפעיל מדיניות כלכלית שכוללת את המיסים וההשקעות הציבוריות במדינה. החוקה מסדירה את אופן גביית המיסים, תוך שמירה על השוויון וההוגנות במערכת הפיננסית.
פרק שישי: הסדרת תהליך הבחירות והתפקידים השונים של המוסדות השלטוניים

סעיפים 41–50: הפרק הזה עוסק בתהליך הבחירות, ובמערכת הדמוקרטית במדינה. החוקה קובעת את עקרונות היסוד של תהליך הבחירות, המוסדות האחראים לביצוען, והתפקידים של מוסדות השלטון השונים במערכת הפוליטית.
סעיף 41: הסעיף מבטיח את הזכות לבחור ולהיבחר לכל אזרח. כל האזרחים, מעל גיל 18, זכאים להצביע בבחירות. הבחירות חייבות להתנהל על פי עקרונות של חופש, שוויון, סודיות והוגנות.
סעיף 42: הסעיף מתאר את תפקידים של המוסדות השלטוניים כמו הוועדה לבחירות והוועדה לבחירות ממלכתיות, אשר אחראיות על ניהול הבחירות ועל שמירה על שוויון וזכויות הבחירות.
סעיפים 43–50: סעיפים הללו מתארים את תהליך הבחירות לפרלמנט, הוועדה לאישור תוצאות הבחירות, ועוד את המבנה החוקתי של מערכת הבחירות הפדרלית.
פרק שביעי: זכות העבודה

סעיפים 123–128: הפרק הזה עוסק בזכויות העובדים, כולל תנאי עבודה, שכר מינימום, והגנה על עובדים.
סעיף 123: הסעיף עוסק בזכויות העבודה ומבצע הגנה על זכויות עובדים, כולל תנאי עבודה, שעות עבודה, תקנים לשכר, וביטחון תעסוקתי. החוקה קובעת שזכות השכר מינימום היא זכויות בסיסיות של כל עובד.
סעיפים 124–128: החוקה מקנה גם זכויות של עובדים בתנאים קשים או עבודה מסוכנת, וכן מבטיחה תנאים טובים יותר לאנשים עם מוגבלויות. החוקה גם קובעת את המוסדות האחראים לאכיפת זכויות העובדים והגנה עליהם.
פרק שמיני: סנקציות פליליות והגנה על המדינה

סעיפים 132–134: הפרק הזה עוסק בעונשים והגנות פליליות במדינה, כולל סנקציות עבור פעולות פליליות שמזיקות לביטחון המדינה.
סעיף 132: הסעיף קובע את עונשי המאסר ופעולות הענישה עבור פגיעות בביטחון המדינה, פשעי טרור, ופעולות פליליות המערערות את סדרי המדינה.
פרק תשיעי: חופש ההתאגדות וההפגנות

סעיפים 139–141: החוקה המקסיקנית מסדירה את חופש ההתאגדות, ההפגנות וההפגנות כחלק מהזכות לחופש ביטוי במדינה.
סעיף 139: החוקה מבטיחה לכל אזרח את הזכות להתאגד ולהפגין בתנאי שמדובר במחאה או פעילות אזרחית חוקית.
תיקונים לחוקה

החוקה המקסיקנית עודכנה מספר פעמים מאז 1917, כשהתיקונים השונים נועדו לעדכן אותה ולהתאים אותה לאתגרים עכשוויים. כל תיקון לחוקה חייב לעבור את אישור הקונגרס, ואם מדובר בשינוי משמעותי, הוא יכול להיות מלווה במשאל עם. התיקונים היותר חשובים היו:
המהפכה הסוציאלית – במהלך המאה ה-20, הוספו מספר תיקונים שהבטיחו זכויות עובדים, חינוך ושירותי בריאות. תיקונים אלו היוו חלק בלתי נפרד מהמהפכה המקסיקנית.
הזכות להצביע – תיקון ב-1953 איפשר לנשים להצביע בבחירות הכלליות.
שינויים בשלטון המקומי – תיקונים במערכת הבחירות הובילו לשינויים בממשלת המחוזות (המדינות הפדרליות) ובסדרי השלטון המקומי.
תיקונים כלכליים – תיקונים בתחום הכלכלה, כמו חוקים שנועדו לשפר את התחרות בשוק, נוצרו בשנות ה-90 (בתקופת הנשיאות של קרלוס סלינאס דה גורטארי) בעקבות השפעת מדיניות נאו-ליברלית.
הערות שוליים

↑  Mexico's dilemma/Appendix B, באתר ויקיטקסט (באנגלית)
| חוקות מדינות העולם |
| --- | --- | --- |
| המזרח התיכון | איחוד האמירויות הערביות • איראן • אלג'יריה • בחריין    • טורקיה • ירדן • ישראל • כווית • לבנון • לוב • מצרים • מרוקו • סוריה • עומאן • ערב הסעודית • עיראק  • קטר  • תוניסיה • תימן |  |
| אסיה | אוזבקיסטן • אינדונזיה • אפגניסטן • בהוטן • בנגלדש • ברוניי • הודו • הונג קונג • המלדיביים • הפיליפינים • טאיוואן • הרפובליקה העממית של סין • וייטנאם • טג'יקיסטן • טורקמניסטן • יפן • לאוס • מונגוליה • מזרח טימור • מיאנמר • מלזיה  • נפאל • סינגפור • סרי לנקה • פקיסטן • קוריאה הדרומית • קוריאה הצפונית • קזחסטן • קירגיזסטן • קמבודיה • תאילנד |  |
| אירופה | אוסטריה • אוקראינה • אזרבייג'ן • איטליה • איסלנד • אירלנד • אלבניה • אנדורה • אסטוניה • ארמניה • בולגריה • בוסניה והרצגובינה • בלארוס • בלגיה • גאורגיה • גרמניה • דנמרק  • הולנד • הונגריה • הממלכה המאוחדת • יוון • לוקסמבורג • לטביה • ליטא • ליכטנשטיין • מולדובה • מונטנגרו • מונקו • מלטה • מקדוניה הצפונית • נורווגיה • סן מרינו • סלובניה • סלובקיה • ספרד • סרביה • פולין • פורטוגל • פינלנד • צ'כיה • צרפת • קוסובו • קפריסין • קרואטיה • רומניה • רוסיה • שוודיה • שווייץ |  |
| אפריקה | אוגנדה • אנגולה • אסוואטיני • אריתריאה • אתיופיה • בוטסואנה • בורונדי • בורקינה פאסו • בנין • גאנה • גבון • ג'יבוטי • גינאה • גינאה ביסאו • גינאה המשוונית • גמביה • דרום אפריקה • דרום סודאן • זימבבואה • זמביה • חוף השנהב • טוגו • טנזניה • כף ורדה • ליבריה • לסוטו • מאוריטניה • מאוריציוס • מאלי • מדגסקר • מוזמביק • מלאווי • הרפובליקה המרכז-אפריקאית • ניגריה • ניז'ר • נמיביה • סאו טומה ופרינסיפה • סודאן • סומליה  • סיירה לאון • סיישל • סנגל • צ'אד • קומורו • הרפובליקה של קונגו • הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו • קמרון • קניה • רואנדה |  |
| אמריקה | אורוגוואי • איי בהאמה    • אל סלוודור • אנטיגואה וברבודה • אקוודור • ארגנטינה  • ארצות הברית • בוליביה • בליז • ברבדוס • ברזיל   • ג'מייקה • גואטמלה • גיאנה • גרנדה  • דומיניקה • האיטי  • הונדורס • הרפובליקה הדומיניקנית • ונצואלה • טרינידד וטובגו • מקסיקו • ניקרגואה • סורינאם • סנט וינסנט והגרנדינים • סנט לוסיה • סנט קיטס ונוויס  • פנמה • פרגוואי • פרו • צ'ילה • קובה • קולומביה • קוסטה ריקה • קנדה |  |
| אוקיאניה | אוסטרליה • איי מרשל   • איי שלמה  • ונואטו • טובאלו • טונגה • מיקרונזיה • נאורו • ניו זילנד • סמואה  • פיג'י • פלאו • פפואה גינאה החדשה • קיריבטי |  |
סטיבן בריאן פאנל

| --- | --- |

תמונת מאסרו של פאנל ב-1988
 לידה:  22 בנובמבר 1957 
 הוצאה להורג:  14 במרץ 1992 (בגיל 34) 
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 כינויים נוספים:  רוצח כביש 40, רוצח דרך 13, רוצח המסדרון
 
סטיבן בריאן פאנל (באנגלית: Steven Brian Pennell;‏ 22 בנובמבר 1957 – 14 במרץ 1992), הידוע גם בכינוי: הרוצח של כביש 40, היה הרוצח סדרתי היחיד שפעל במדינת דלאוור. הוא הורשע ברצח של ארבע נשים במחוז ניו קאסל שבמדינת דלאוור ונחשד ברצח אשה נוספת. רוב קורבנותיו נלקחו מאזור העיר בר (אנ') שליד כביש 40.
מקרי הרצח הראשונים > שירלי אנה אליס

הנרצחת הראשונה הייתה שירלי אנה אליס, צעירה בת 23 הלומדת בבית ספר לאחיות. ב-29 בנובמבר 1987 היא יצאה מבית החולים וילמינגטון, בו עזרה לחולה איידס בסביבות השעה 18:00 אחר-הצהריים, ועלתה על טרמפ בכביש 40 (אנ') בדרך לביתה. גופתה נמצאה מושלכת בצד הדרך בשעה 21:25 בידי שני נערים. הגופה נמצאה בעירום חלקי, רגליה היו פשוקות, על הידיים והרגליים נמצאו סימני קשירה על ידי סרט הדבקה. לא נמצאו סימנים לתקיפה מינית, אך על הגופה נמצאו סימני התעללות קשה ומתוצאות הנתיחה מסתבר כי הרוצח כרך חוט על צווארה של אליס וחבט בראשה עם פטיש עוד לפני מותה.
מקרי הרצח הראשונים > קת'רין דימארו

הנרצחת השנייה הייתה קת'רין דימארו, גרושה בת 31 שעסקה בזנות. ב-28 ביוני 1988, כשבעה חודשים אחרי הרצח הראשון, בסביבות השעה 23:30, היא נראתה הולכת לאורך כביש 40, כשלא ברור האם היא עבדה בזנות באותו לילה.
בשעה 6:25 בבוקר פועלי בניין מצאו את גופתה העירומה מושלכת באתר בנייה. פרקי ידיה לרגליה היו קשורים, פיה היה סתום עם סרט הדבקה, לא נמצאו סימנים לתקיפה מינית והיא נרצחה כמו אליס במכות פטיש ובחנק מחוט, אך בשונה מהרצח הראשון - גופתה של דימארו הייתה מכוסה כולה בסיבים כחולים.
כח שיטור מיוחד בשילוב יחידת הפרופיילרים של ה-FBI הגיעו למסקנה כי מדובר ברוצח סדרתי הפועל בסמיכות לכביש 40. שוטרות וסוכנות פדרליות התחפשו לזונות וניסו לדלות מידע, וכח המשימה כלל למעלה מ-60 אנשים שהוקדשו למרדף אחר הרוצח, אך הם לא מצאו כלום.
מקרי הרצח הראשונים > מרגרט לין פינר

ב-22 באוגוסט 1988 נעלמה מרגרט לין פינר, צעירה בת 27 שעסקה בזנות. מספר עדי ראייה ראו אותה עולה לפורד מסחרית כחולה הנהוגה בידי זכר לבן סמוך לכביש 13(אנ').
כשלושה חודשים לאחר מכן נמצאה גופתה מושלכת על יד תעלת "צ'ספיק–דלאוור". הגופה הייתה רקובה במצב שלא איפשר לקבוע את סיבת המוות.
חשדות ראשוניים

ב-14 בספטמבר 1988 שוטטה רֶנֶה טאשנר, שוטרת סמויה המחופשת לזונה, לאורך כביש 40, בניסיון ללכוד את הרוצח.
לאחר שחלפו על פניה כמה כלי רכב, היא הבחינה בפורד מסחרית כחולה שחלפה על פניה 7 פעמים בתוך 20 דקות. היא הלכה לאזור מבודד יותר, והרכב עצר לידה. הנהג היה לבן וטשנר שמה לב שאת הרצפה מכסה שטיח כחול. הנהג היה עצבני, התקשה להביט לה בעיניים ולפתח שיחה והציע לה להיכנס לרכב. היא סירבה בטענה שהיא עייפה, אבל הספיקה לתלוש כמה סיבים מן השטיח הכחול ולרשום את מספר לוחית הרישוי של הרכב.
בבדיקת מספר לוחיות הרישוי התברר כי הרכב שייך לסטיבן בריאן פאנל, חשמלאי מדלאוור בן 31, נשוי ואב לשתיים, ללא עבר פלילי.
מקרי הרצח הנוספים > מישל גורדון

ב-16 בספטמבר 1988 נעלמה מישל גורדון, צעירה בת 22 הידועה העוסקת בזנות לאורך כביש 40. עדים ראו אותה נכנסת לפורד מסחרית כחולה, שזוהתה כרכבו של פאנל.
ב-20 בספטמבר נמצאה גופתה מושלכת על סלעים באזור תעלת "צ'ספיק–דלאוור". בנתיחה שלאחר המוות התברר כי היא הייתה מסוממת מקוקאין. הקוקאין גרם לכך שליבה הפסיק לפעום ברגע שהחלו העינויים.
מקרי הרצח הנוספים > קת'לין מאייר

ב-23 בספטמבר 1988 נעלמה קת'לין מאייר, בת 26, תושבת חוות ברוקמונט. שוטר ראה אותה עולה על פורד מסחרית כחולה בכביש 40, בשעה 21:30. הוא הספיק לרשום את לוחית הזיהוי, שהתבררה כשייכת לרכבו של פאנל. גופתה לא נמצאה מעולם.
לכידתו

התובע הכללי של דלוואר, צ'ארלס אורלי, אישר צו חיפוש משטרתי בטנדר של פאנל, כשבמקביל המשטרה דואגת למעצרו על עבירה אחרת, כדי שלא יראה ויחשוד.
בחיפוש ברכבו נמצאו סיבים תואמים לאלו שהיו על הקורבנות, דם, שער וסרט הדבקה מאותו סוג שהרוצח השתמש על קת'רין דימארו, הנרצחת השנייה.
ברכב נמצאה גם "ערכת עינויים", שכללה צבת, שוט, אזיקים, מחטים, סכינים ורסן.
הוא נעצר ב-29 בנובמבר 1988, שנה אחרי שרצח את הקרבן הראשון, והואשם ברצח שלוש נשים – אליס, דימארו וגורדון. הוא החליט לשמור על זכות השתיקה.
המשפט

בתחילת המשפט טען סנגורו של פאנל כי הסיבים הראשוניים שהשיגה השוטרת רנה טאשנר הושגו בצורה לא חוקית, משום שלקחה זאת ממכוניתו. השופט ריצ'רד גבליין דחה טענות אלו ואמר כי השטיח היה גלוי לעיניה של טאשנר ברגע שפתח פאנל את הרכב, ולכן הראיה מאותם סיבים חוקית.
ברגע שאושרה ראיית הסיבים, הוכח שהיו עליהם שאריות של DNA השייכות לפאנל. היה זה המשפט הראשון בארצות הברית שבו נעשה שימוש בראיית DNA כראיה משפטית מוחלטת. השופט גבליין נאלץ לקבוע תקדים משפטי ולהאזין לדעת המומחים והמדענים שסייעו באימות ראיות ה-DNA.
עם זאת, הראייה החזקה ביותר נגד פאנל הייתה עדותו של עורך דינו, שהחליט להפסיק לייצג אותו עקב הדברים ששמע. הוא העיד שפאנל סיפר לו איך הוא אסף את קת'רין דימארו, שילם לה בשביל לקיים יחסי מין ורצח אותה. הוא הוסיף שפאנל לא הראה שום חרטה על מעשיו, ודיבר על מעשה הרצח ללא רגשות. עדות זאת גרמה לזעזוע רב בקרב חבר המושבעים.
הפסיכיאטרים קבעו כי שפיותו של פאנל מוטלת בספק, אך הוא עדיין הואשם בשלושה מקרי רצח וודאיים.
המושבעים עיינו ודנו בראיות במשך שמונה ימים, מה שגרם לדיון להפוך לארוך ביותר בתולדות ההיסטוריה המשפטית של מדינת דלוואר.
פסק דין ראשון

ב-23 בנובמבר 1989 הגיע חבר המושבעים להחלטה והרשיע את פאנל ברציחת קת'רין דימארו ואנה שירלי אליס, אך זיכה אותו מחוסר ראיות ברציחת מישל גורדון. חבר המושבעים גם החליט שלא להמליץ על עונש מוות, אלא על שני מאסרי עולם.
זמן קצר לאחר ההחלטה נשלח זר פרחים למשרד פרקליטי התביעה, ועליו פתק: "גרמתם לנו להרגיש שוב בני אדם, מנשות כביש 40".
עורך דינו של פאנל הגיש ערעור על החלטת בית המשפט בטענה חוזרת כי ראיית הסיבים אינה חוקית. בית המשפט פסל את הערעור, ועל סמך ראיות חדשות בתיק הרשיע את פאנל גם ברציחת מישל גורדון וקת'לין מאייר. בשלב זה פיטר פאנל את עורך דינו וביקש לייצג את עצמו, ובית המשפט אישר לו זאת.
בצעד מפתיע, פאנל הודיע בבית המשפט כי הוא מבקש שיגזר עליו עונש מוות. הוא טען שכל החוקה מתחילה מספר התנ"ך, וברגע שבית המשפט מצא שני עדים המעידים על אשמתו, מגיע לו עונש מוות על פי חוקי התנ"ך. הוא ציטט שני פסוקים מהתנ"ך כדי להבהיר את עמדתו: "שֹׁפֵךְ דַּם הָאָדָם בָּאָדָם דָּמוֹ יִשָּׁפֵךְ כִּי בְּצֶלֶם אֱלֹהִים עָשָׂה אֶת הָאָדָם", ו"כָּל מַכֵּה נֶפֶשׁ לְפִי עֵדִים יִרְצַח אֶת הָרֹצֵחַ וְעֵד אֶחָד לֹא יַעֲנֶה בְנֶפֶשׁ לָמוּת".
פסק דין שני

בליל כל הקדושים, ה-31 באוקטובר 1991, גזר בית המשפט על פאנל עונש מוות. על פי החוקה של מדינת דלוואר, כל פסק דין של עונש מוות מחייב דיון נוסף בבית המשפט העליון של המדינה, וב-11 בפברואר 1992 הופיע פאנל בפניהם ודרש מהם לגזור עליו עונש מוות. פאנל היה היחיד בהיסטוריה המשפטית של מדינת דלוואר שייצג את עצמו בפני בית המשפט העליון, והיחיד שביקש לגזור על עצמו עונש מוות.
עם זאת, פאנל לא הודה בשום מעשה רצח, ודיבר על כל הפשעים בגוף שלישי, כשהוא דורש מבית המשפט לגזור על הרוצח עונש מוות, כיוון שלטענתו ניכר היה שהרוצח נהנה ממעשה הרצח בכך שהוא לא הפסיק אחרי מעשה הרצח הראשון, אלא רצח שוב ושוב.
סגן היועץ המשפטי של מדינת דלוואר התנגד לפסק עונש מוות, אך השופטים נותרו ללא שום שאלה לאחר דבריו של פאנל, וגזרו עליו עונש מוות. ההוצאה להורג נקבעה ל-14 במרץ 1992.
ערעורים

שני אנשים הגישו ערעורים על הוצאתו להורג של פאנל, אך נדחו פה אחד על ידי בית המשפט.
אמנם, לאחר מכן הגישה אשתו של פאנל, וורה קתרין פאנל, ערעור על החלטת בית המשפט העליון. היא ביקשה עזרה מהסניף המקומי של "אגודת האזרחים האמריקאית לזכויות האזרח", ופרופסור למשפטים שהיה חלק ממועצת המנהלים של האגודה החליט לצאת לעזרתה.
הוא טען בערעורו כי פאנל לא שפוי, ואין ביכולתו להבין את מלוא חומרת ההאשמות העומדות נגדו, ולכן יש לפתוח את המשפט מחדש ולא לאפשר לפאנל לייצג את עצמו. בית המשפט דחה את הערעור פה אחד.
ההוצאה להורג

לפני ההוצאה להורג ניסו מספר רב של עיתונאים לבקש מפאנל להתראיין אצלם, וקיוו לחשוף את מיקום גופתה של קת'לין מאייר, שלא נמצאה. פאנל סירב לכולם, אך סמוך למועד הוצאתו להורג הסכים להתראיין לעיתון אחד, וביקש מעורך דינו לשבת לצידו במהלך הראיון. במהלך הריאיון לא חשף פאנל שום מידע חדש, ולא גילה את מיקום גופתה של מאייר.
ב-14 במרץ 1992, בשעה 9:49 בבוקר, הוצא פאנל להורג על ידי זריקת רעל, והיה לאדם הראשון שהוצא להורג במדינת דלאוור מזה 46 שנים, ולאדם ה-165 שהוצא להורג בארצות הברית מאז הוחזר עונש המוות לחוק על ידי בית המשפט בשנת 1976.
ראו גם

ויין אדם פורד
טד בנדי
המרטש מאטלנטה
הערות שוליים

↑  Route 40 Killer Remains an Enigma After Being Convicted 25 Years Ago, www.delawaretoday.com (באנגלית)
↑  Kanaley, Reid (12 בפברואר 1992). "Serial Killer Pleads - For Execution: The Grisly Delaware Killings Deserve A Swift Punishment, The Killer Calmly Told The Justices". philly.com. The Inquirer. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  ספר בראשית, פרק ט', פסוק ו'.
↑  ספר במדבר, פרק ל"ה, פסוק ל'.
↑  Pennell v. Delaware,   (Supreme Court of Delaware 18 February 1992).
↑  Thompson, William (15 במרץ 1992). "Delaware killer gets last wish -- death". Baltimore Sun. {{cite web}}:  (עזרה)
סטפן פרואה דה וו

| --- | --- |
 לידה:  צרפת צרפת
 סגנון בישול:  מטבח צרפתי
 מסעדות:  L'antidote  Fantin Latour
 טלוויזיה:  קרב סכינים
 
סטפן פרואה דה וו (בצרפתית: Stéphane Froidevaux) הוא שף צרפתי, שמסעדתו מחזיקה בכוכב מישלן.
ביוגרפיה

סטפן פתח את המסעדה הראשונה שלו L'antidote במלון בפרובאנס. לאחר שזכה בכוכב מישלן הוא פתח את המסעדה השנייה שלו שנקראת Le Fantin Latour בגרנובל, אשר זכה בכוכב מישלן גם בה. סטפן השתתף בקרב סכינים וניצח את התחרות פעמיים – בעונה הראשונה ושוב בשנייה.
מחלק העיתונים

ערך זה עוסק במשחק וידאו. אם התכוונתם לבעיה נודעת בתחום של חקר ביצועים, ראו .
| --- | --- |

 כללי
 תאריך הוצאה:  1984
 סוגה:  משחק פעולה ממוחשב
 פיתוח:  Atari Games
 הוצאה לאור:  משחקי אטארי 
 ארץ מקור:  ארצות הברית 
 הפצה:  Atari Games
 דרישות תוכנה
 מצבי משחק:  יחיד
 דירוג:  לכל הגילאים
 פלטפורמות:  נינטנדו 64, ספקטרום סינקלייר, Apple IIGS, גיים בוי, iOS, Game Boy Color, דרימקאסט, Amstrad CPC, אטארי ST, DOS, קומודור 64, קומודור אמיגה, Nintendo Entertainment System, סגה גיים גיר 
 המשחק הבא:  Paperboy 2 
 
מחלק העיתונים (באנגלית: Paperboy) הוא משחק ארקייד שנוצר על ידי חברת Atari Games(אנ') בשנת 1984. גיבור המשחק הוא מחלק עיתונים אשר מחלק עיתונים בזמן שרוכב על אופניו לאורך רחוב פרברי ובעודו מתחמק ממכשולים שונים.
משחקיות

במשחק השחקנים שולטים במחלק עיתונים צעיר אשר חייב לספק את היומון למנויים השונים לבתים הנכונים תוך כדי שנמנעים ממכשולים שונים כמו מכוניות, הולכי רגל, כלבים אגרסיביים, ומכשולים סביבתיים אחרים. השחקנים יכולים גם לצבור נקודות נוספות על ידי שבירת חלונות של אנשים שאינם מנויים או פגיעה במטרות ספציפיות לאורך המסלול. המשחק משוחק מנקודת מבט איזומטרית.
מנויי העיתון אשר אינם מקבלים את העיתון כי השחקן פיספס את המשלוח או שנגרם נזק לביתם, מבטלים את המינוי על העיתון. המשחק מסתיים אם השחקן איבד את כל המנויים שלו או אם הוא התנגש ביותר מדי מכשולים.
פיתוח

המשחק פותח על ידי ג'ון סלוויץ ויצא לראשונה לשווקים בשנת 1984 כמשחק ארקייד. מכונת הארקייד של המשחק כללה כידון אופניים אשר שימש כממשק הבקרה. ה
לאורך השנים המשחק הוסב לפלטפורמות רבות כולל NES, Sega Master System, Commodore 64, ZX Spectrum, ו-Amstrad CPC.
גלריית תמונות

צילום מסך של המשחק
ילדים משחקים במשחק, 1988
קנדי קראש סאגה

| --- | --- |

 כללי
 תאריך הוצאה:  12 באפריל 2012 
 סוגה:  משחק חשיבה ממוחשב
 פיתוח:  קינג 
 ארץ מקור:  אנגליה 
 סדרה:  Candy Crush Saga 
 דרישות תוכנה
 מנוע משחק:  אדובי פלאש 
 מצבי משחק:  משחק וידאו למשתתף יחיד 
 פלטפורמות:  אנדרואיד, Microsoft Windows, iOS, Windows Phone, Windows 10 Mobile 
 www.candycrushsaga.com
 
קנדי קראש סאגה (באנגלית: Candy Crush Saga) הוא משחק וידאו פופולרי מתוצרת חברת קינג. המשחק הושק ב-12 באפריל 2012 בגרסת פייסבוק, וב-14 בנובמבר 2012 בגרסה לטלפונים חכמים. במרץ 2013 עבר המשחק את "פארמוויל" כמשחק הפופולרי ביותר בפייסבוק. המשחק הוא וריאציה של משחק הדפדפן של החברה, שנקרא "קנדי קראש". המשחק זמין באפליקציה לטאבלטים ולטלפונים חכמים ובאתר האינטרנט king.
קנדי קראש נחשב למשחק הפופולרי ביותר בפייסבוק. בממוצע כ-124 מיליון איש משחקים בקנדי קראש מדי יום. המשחק נמצא במקום הראשון ברשימת האפליקציות של iOS ובמקום השלישי ברשימת האפליקציות החינמיות ב-App Store. מפתחי המשחק דיווחו על רווח נקי של 568 מיליון דולר ב-2013.
צילום מסך של אפליקציית קנדי קראש, שלב 252. ניתן לראות כאן פצצת צבע, סוכרייה מפוספסת, סוכרייה עטופה וכן סוכרייה שיכולה להוסיף זמן לשעון העצר שבשלב זה. השחקן צבר מעל 16,345,900 נקודות, אלא שאזור הניקוד אינו יכול להציג את כל המספר בשלמותו ולכן הוא מופיע חתוך