stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שם משפחה
שם משפחה לאישה נשואה (שם נעורים)

החל מהמאה ה-13 החל מנהג אימוץ שם משפחת הבעל לאישה הנשואה להתבסס באירופה (בתחילה בקרב האצולה) ועד המאה ה-17 הפך הנוהג למקובל בכלל האוכלוסייה. התנגדות פמיניסטית להחלפת השם החלה בשנות ה-30 של המאה ה-19 בצרפת ומאוחר יותר בארצות הברית שם הייתה פעילת זכויות הנשים לוסי סטון לאישה הראשונה ששמרה על שם משפחתה לאחר נישואיה בשנת 1855. בישראל נשאו, בשנת 2016 3.6% מהנשים שני שמות משפחה. 20-25% מהנשים הנישאות לאחר גיל 30 בוחרות לשאת שני שמות משפחה לעומת אחוזים בודדים בקרב הנשים הנישאות בגיל צעיר יותר.
שם משפחה בעידן המודרני

כאשר זוג נישאים ברוב החברות בעת החדשה, האישה נוטלת את שם המשפחה של הגבר (אם כי בחברות מסוימות הנוהג הוא שונה, למשל תרבויות לטיניות ומזרחיות מסוימות) כיום נשים רבות בוחרות להשאיר את שם משפחתן מלפני הנישואים ולצרף אליו את שם המשפחה של הגבר, לרוב בצירוף מקף בין שמן המקורי לזה של בעלן, כשלעיתים נדירות דבר זה קורה גם בקרב הזכרים בזוגיות (לדוגמה גורי אלפי-אהרון).
בישראל

על פי הלמ"ס, שם המשפחה הנפוץ בישראל הוא כהן. בשנת 2016 נמנו 180 אלף ישראלים שזהו שם משפחתם, בכמה וריאציות לאיות שם זה (כ-2.6% מכלל האוכלוסייה היהודית בישראל), לצד 108 אלף ישראלים ששם משפחתם הוא לוי (כ-1.5% מהיהודים בישראל). השם השלישי בשכיחותו בחברה היהודית בישראל היה מזרחי (כ-30,200 משפחות) ואחר כך פרץ (כ-29,600), ביטון, דהן, אברהם ופרידמן.
בקרב הערבים-המוסלמים בישראל שם המשפחה (ראו גם חמוּלה) הנפוץ ביותר הוא אגבאריה, ובקרב הערבים-נוצרים שם המשפחה הנפוץ ביותר הוא ח'ורי.
ראו גם

שם משפחה יהודי
חוק השמות של מדינת ישראל
עברות
שינוי שם
התעתיק מלועזית לעברית
מדיניות לשונית בישראל
לקריאה נוספת

מיכל רום, אז איך קוראים לך עכשיו? על הבחירה של נשים וגברים בשם המשפחה אחרי הנישואין, פרדס הוצאה לאור, 2019
הערות שוליים

↑  איציק יונה, ואלה שמות, באתר "הקוריאנים" - המדריך לקוריאה, ‏10 בפברואר 2008
↑  מיכל רום, אז איך קוראים לך עכשיו?, חיפה: פרדס הוצאה לאור, 2019, עמ' 61-62
1 2  הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה, שמות משפחה בישראל 2017, באתר למ"ס
↑  רום, מ., אז איך קוראים לך עכשיו?: על הבחירה של נשים וגברים בשם משפחה אחרי הנישואין., חיפה: פרדס הוצאה לאור, 2019, עמ' 77
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4016415-9  NKC: ph115991
תומר אבירם

| --- | --- |

תומר אבירם בהשקת העונה השנייה של "השוטר הטוב", 2017
 לידה:  19 במאי 1977 (בן 47)
 מדינה:  ישראל 
 עיסוק:  במאי,תסריטאי ומחזאי
 מקום לימודים:  המכללה האקדמית בית ברל 
 פרופיל ב-IMDb
 
תומר אבירם (נולד ב-19 במאי 1977) הוא במאי, ותסריטאי ישראלי. בוגר המחלקה לקולנוע מכללת בית ברל, המדרשה לאמנות.
יצירה טלוויזיונית

בשנת 2001 כתב וביים סרט קצר בשם "ההולך על חבל דק", על פי סיפורו מאת חנוך לוין. הסרט היה מועמד לפרס וולג'ין בתחרות הסרט הקצר והשתתף ב-12 פסטיבלים בינלאומיים בהם זכה בפרס התסריט הטוב בפסטיבל הקולנוע בפאריס, ופרס הבמאי המבטיח בפסטיבל הסרטים בליסבון.
בין השנים 2003–2005 כתב וביים מערכונים עבור תוכנית הטלוויזיה "אחורי החדשות" עם יאיר ניצני בערוץ 10, ובשנים 2006–2007 ביים וכתב בתוכנית הסאטירה "ארץ נהדרת".
ב-2008 ביים עבור YES את העונה השנייה של סדרת הדרמה "לא הבטחתי לך" בכיכובם של אלי פיניש, גורי אלפי ועלמה זק, ובהמשך אותה שנה שימש כבמאי עריכות של הדרמה היומית "חשופים" בחברת הכבלים הוט.
ב-2009 כתב עם אחיו, ארז אבירם, עבור קשת פיילוט לסדרה הקומית "עצור, משטרה"  אותו ביים, וב-2010 עבד כבמאי בתוכנית  "האח הגדול".
ב-2014 שב לישראל לאחר 3 שנים בלוס אנג'לס כדי לכתוב ובהמשך לביים (יחד עם איתן צור) את העונה הראשונה של הסדרה הקומית ״השוטר הטוב״, אותה יצר בשיתוף עם אחיו, ארז.
ב-2015 כתב עבור תיאטרון חיפה את המחזה ״שלא תתעורר הילדה״ (יחד עם שי שבתאי), קומדית פשע משפחתית בכיכובם של משה איבגי, אלמה דישי, שלומי קוריאט, אלברט אילוז, יוסוף אבו ורדה, ויוגב יפת. את ההצגה ביים רוני ניניו.
ב-2017 ביים והיה שותף לכתיבת "השוטר הטוב" עונה 2.
ב-2019 ביים והיה שותף לכתיבת "השוטר הטוב" עונה 3.
השוטר הטוב

הסדרה מגוללת את סיפורו של שוטר מורעל ואלים בשם דני קונפינו (יובל סמו) שחוזר לגור עם הוריו המזדקנים (משה איבגי ולאורה ריבלין) לאחר שנבגד על ידי בת-זוגו.
את חבריו של סמו לתחנה מגלמים גיא לואל, יגאל עדיקא, אורטל בן שושן ולואי נופי.
העונה הראשונה של "השוטר הטוב" עלתה לאוויר בחברת הלווין YES ב-15 באוגוסט 2015  וזכתה להצלחה גדולה. כשנה וחצי לאחר מכן, ב-4 באפריל 2017, עלתה לשידור עונתה השנייה ובמהלכה פרסמה YES כי אושרו צילומי עונה שלישית. במהלך אותה שנה נמכרו זכויות הסדרה לשידור על ידי ענקית המדיה האמריקאית נטפליקס, כמו גם זכויות העיבוד לגרסה דוברת אנגלית.
ב-21 בספטמבר 2018 עלתה The Good Cop האמריקאית לשידור. בסדרה כיכבו טוני דנזה (במקור תפקידו של משה איבגי) והזמר-שחקן ג'וש גרובן בתפקידו המקורי שגילם סמו. הסדרה צולמה בניו יורק וכללה 10 פרקים באורך חמישים דקות.
ב-2019 העלתה נטפליקס את "השוטר הטוב" הישראלית עם דיבוב לשלל שפות וכיום היא זמינה ב-190 מדינות ברחבי העולם.
תנועת שח"ר

| --- | --- |
 מדינה:  ישראל 
 מנהיגים:  יוסי ביילין
 אפיון:  מפלגת שמאל
 כנסות:  לא נבחרה לכנסת
 שיא כוחה:  לא נבחרה לכנסת
 נוצרה מתוך:  העבודה
 התמזגה לתוך:  מרצ-הבחירה הדמוקרטית-שח"ר, ולאחר מכן "יחד" (כיום הדמוקרטים)
 מיקום במפה הפוליטית:  שמאל
 
תנועת שח"ר (ראשי התיבות של שלום, חינוך ורווחה), היא תנועה שהוקמה ביוני 2002 על ידי יוסי ביילין במטרה לאחד את תנועות השמאל תחת הנהגתו. ביילין הקים את התנועה לאחר שהתאכזב ממדיניות העבודה בה היה חבר, ובמיוחד מחברותה בממשלת האחדות הלאומית בראשות אריאל שרון.
למרות הקמת התנועה לא פרש ביילין מהעבודה ואף התמודד בפריימריס לקביעת רשימתה לבחירות לכנסת ה-16 בדצמבר 2002, ואולם כשל להשיג מקום ריאלי. עקב כך פרש מהמפלגה עם יעל דיין, שכשלה אף היא בפריימריס והצטרפה לשח"ר. ימים ספורים לאחר מכן הודיעו השניים על ריצה משותפת עם מרצ והבחירה הדמוקרטית, ושוריינו להם המקומות ה-11 וה-12 ברשימה המאוחדת. המיקום הנמוך לו זכו נבע מכך שהשניים הצטרפו לאחר שכבר נקבעה רשימת מרצ לכנסת.
תנועת שחר התמודדה עם המפלגות מרצ והבחירה הדמוקרטית בבחירות לרשויות המקומיות בשנת 2003, מלבד בחמש ערים - באר שבע ובית שאן שם התנועה לא נכנסה למועצת העיר, בחדרה ובמודיעין המפלגה זכתה לשני מנדטים כל אחת ובעיילבון שם התמודדה התנועה עם הבחירה הדמוקרטית ללא מרצ, אך כנציגי מרצ והרשימה המשותפת זכתה למנדט אחד.
ביילין ודיין לא נבחרו לבסוף לכנסת לאחר שהרשימה המשותפת זכתה בשישה מנדטים בלבד, כישלון שבעקבותיו הודיע יו"ר מרצ יוסי שריד על התפטרותו. לאחר הבחירות התאחדו המפלגות מרצ ושח"ר והקימו את תנועת יחד, וב-17 במרץ 2004 נבחר ביילין לעמוד בראשה.
לקראת הבחירות לכנסת ה-17 גברה במפלגה המאוחדת אי הנחת מהשם החדש, שלא זכה להכרה מספקת בציבור, ועלו דרישות לחזור ולשנותו ל"מרצ". היו"ר ביילין התנגד לכך, וכפשרה הוחלט לשנות את שם המפלגה ל"מרצ-יחד".
הערות שוליים

↑  אטילה שומפלבי, ביילין מקים תנועת שלום אחת לכל השמאל, באתר ynet, 3 ביוני 2002
↑  הארץ‏, הפריימריס בעבודה: וילנאי במקום הראשון; ביילין בחוץ, באתר וואלה, 10 בדצמבר 2002
↑  סמדר שמואלי וורד לוביץ', ביילין ודיין מצטרפים למרצ, באתר ynet, 12 בדצמבר 2002
↑  אטילה שומפלבי, ביילין נבחר וכבר מאיים: נילחם בעבודה יותר מבליכוד, באתר ynet, 17 במרץ 2004
שמאי מכריע

שמאי מכריע הוא שמאי מקרקעין שהתמנה על ידי שר המשפטים לכהן בתפקיד מעין שיפוטי של הכרעה בסכסוכים שומתיים ואשר חלים עליו מגבלות עיסוק חמורות בדומה לשופט.
הסדרה בחוק

פעילותם של השמאים המכריעים הוסדרה ביוזמת המשנה ליועץ המשפטי לממשלה, עו"ד שרית דנה, לנוכח קשיים בהתנהלות הערעורים על גובה היטל ההשבחה וחשש לניגודי עניינים של העוסקים בקביעת גובהו. ההסדרה נעשתה בתיקון 84 לחוק התכנון והבניה שנכנס לתוקפו ב-1 במאי 2009. מטרת החיקוק הייתה יצירת מנגנון יעיל להכרעה בסכסוכים שומתיים על ידי בעלי מקצוע בעלי ניסיון ורקע מתאים, שאין בו חשש לניגודי עניינים, המתנהל בפרקי זמן קצרים (ביחס להכרעות בסכסוכים דומים) ושהתנהלותו שקופה. על אף החשש הרב שנלווה להקמת המנגנון, נמצא כי המנגנון יעיל ומספק לציבור שירות מקצועי בטווחי זמן ראויים.
תחומי ומאפייני העיסוק

השמאים המכריעים מחליטים בסוגי הסכסוכים הבאים:
ערעור בדבר גובה היטל השבחה
תביעת פיצויים לירידת ערך מקרקעין לפי סעיף 197 לחוק התכנון והבניה
חבר בהרכב אשר פוסק בערעור נוסף ("השגה שנייה") על שומות שנערכו מטעם מינהל מקרקעי ישראל
חבר בהרכב אשר פוסק בערעור על פיצויי הפקעה שמציעה המדינה לשלם לנפקעים
ייעוץ לוועדת ערר שליד הוועדה המחוזית לתכנון ולבנייה (שמאי מייעץ)
בקשה לחוות דעת שנתבקשה על ידי בית המשפט בכפוף לאישור שר המשפטים
טיפול בתיקים אחרים שאישר שר המשפטים
ניתוב הבקשות להכרעה שומתית מופנים על ידי הציבור אל מועצת שמאי המקרקעין שבמשרד המשפטים וזו משמשת מעין מזכירות בית דין אשר פותחת את התיקים ומנתבת אותם לשמאים המכריעים השונים, מווסתת את העבודה ומטפלת בבעיות אדמיניסטרטיביות ומשפטיות שוטפות.
לאחר שמועבר תיק לשמאי המכריע מתנהל הליך שנקבע בתקנות סדרי הדין בפרקי זמן מרביים קבועים. על פי התקנות פרוטוקולי הדיונים נמסרים לצדדים וההחלטות מתפרסמות באתר משרד המשפטים ובמאגרים משפטיים אלקטרוניים כגון נבו.
השמאים המכריעים מנועים במהלך כל תקופת כהונתם מלעסוק בעיסוקים אחרים בדומה לשופטים אלא בנסיבות מיוחדות ובאישור מראש של שר המשפטים (למשל הרצאות באקדמיה או פעילות התנדבותית).
בחירת השמאים המכריעים, כהונתם ושכרם

השמאים המכריעים נבחרים בהליך איתור מיוחד על ידי "ועדה מייעצת לשר" שבה שמונה חברים חלקם עובדי מדינה וחלקם נציגי ציבור.
תקופת כהונתם של שמאים מוגבלת ל-10 שנים או עד לגיל 70 המוקדם בהם.
שכר השמאי המכריע משולם על ידי הצדדים המתדיינים בפניו. גובה השכר נגזר מגובה התביעה הכספית וקבוע בתקנות באופן שבו אין לשמאי המכריע אפשרות להשפיע על גובה שכרו. שיעור השכר המרבי הוא 3% בתביעות שהיקפן הכספי קטן והולך ופוחת עד מתחת ל-1% בתביעות בהיקף כספי גדול. שיעור השכר נקבע במטרה להביא להשתכרות של שופט בבית המשפט המחוזי.[דרוש מקור]
משמעויות כלכליות

מנגנון השמאי המכריע הוא מנגנון מעין שיפוטי אשר התנהלותו שונה מהתנהלות מערכת בתי המשפט ומכאן ייחודיותו:
ההכרעות ניתנות על ידי בעלי מקצוע שנבחרו כבעלי כישורים וניסיון רב.
שכרם של השמאים המכריעים משולם על ידי הצדדים כשיעור מגובה התביעה הכספית שנקבע בתקנות. לשמאי המכריע אין אפשרות להשפיע על שכרו.
השמאים המכריעים מחויבים על פי התקנות להכריע בסכסוך המובא בפניהם בפרקי זמן הקבועים בחוק שנחשבים לקצרים מאוד ביחס לנהוג כיום במערכת בתי המשפט בישראל.
הערות שוליים

↑  רון פז, ‏המציאות הכריעה: שנה לעבודת השמאי המכריע מסתיימת יפה, באתר גלובס, 24 במאי 2010
תות פקיסטני

| תות פקיסטני |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: צומח
מערכה:: בעלי פרחים
מחלקה:: דו-פסיגיים
סדרה:: ורדנאים
משפחה:: תותיים
סוג:: תות עץ
מין:: תות פקיסטני
שם מדעי
 Morus macroura ‏קארולוס ליניאוס
תות פקיסטני (שם מדעי: Morus macroura Miq, ידוע באנגלית גם כתות הימלאיה - Himalayan Mulberry, וידוע בעברית גם כתות אפגני) הוא מין עץ פרי, נשיר, בינוני-גדול, מאריך חיים, דו-ביתי, אחד מ-17 מינים של הסוג תות (Morus) ממשפחת התותיים (Moraceae). הוא גדל בר בטיבט, למרגלות הרי ההימלאיה, ויערות הודו-סין.
פרי התות הפקיסטני ארוך במיוחד
המין דו-ביתי, אך במקרים רבים יצליח לפתח פרי ללא האבקה (פרתנוקרפיה), ומסוגל להניב פרי לאורך שנים רבות. אחרי הַאֲבָקָה והפריה מתפתחת מכל עלה שחלה אגוזית (פרי יבש שאינו נפתח בהבשילו) קטנה וקשה. במהלך ההבשלה מתאחים ארבעת עלי העטיף, מתמלאים מוהל עסיסי ומתוק, תופחים, ומתערים בדופן עלה השחלה ובאגוזית. וכך, הופך מקבץ האגוזיות לפרי מדומה. הפרי מאורך, בגודל שנע בין 6-15 ס"מ בצבעים שונים - לבן, אדום או כמעט שחור, בהתאם לזן הספציפי. 
טעם הפירות מתוק במיוחד.
הערות שוליים

↑  תות פקיסטני באתר הרשימה האדומה של IUCN
↑  Morus macroura Miq., World Flora Online - A Project of the World Flora Online Consortium, ‏6-4-2022 (באנגלית)
ערך זה הוא קצרמרבנושא בוטניקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
תרופיתקוס

| תרופיתקוס |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: פרימטים
תת־סדרה:: בעלי אף יבש
משפחה:: קופים בעלי זנב
סוג:: תרופיתקוס
שם מדעי
 Theropithecus ‏סנט-אילר, 1843

תרופיתקוס (שם מדעי: Theropithecus) הוא סוג של קוף מהמשפחה קופים בעלי זנב אשר כיום מכיל רק מין אחד - בבון זנוב (Theropithecus gelada), הנפוץ ברמת אתיופיה והרי סמן שבאתיופיה. בעבר הוא כלל מינים נוספים שהתפתחו כבר מהפליוקן וחלקם הגיעו עד למשקל 100 ק"ג, כמו אדם בוגר ואף מעט יותר, מה שהופך אותם לחלק מהגדולים שבפרימטים מעולם. למרות הדמיון בשם ובמראה לסוג בבון, הם אינם קרובים מאוד.
מאפיינים

מיני סוג זה חיים בחבורות גדולות ובניגוד לרוב הקופים ניזונים בעיקר על רעיית עשבים בערבות הגבוהות. הם בעלי איברי רבייה בולטים בצבעם, מאחר שהם בעלי פרווה עבה ורוב זמנם הם תולשים עב בישיבה. כמו קופים רבים הם בעלי דו-צורתיות זוויגית והזכרים גדולים בהרבה מהנקבות ויוצרים קבוצות גדולות מאוד הנעות על פני ההרים של אתיופיה.
מיון

המין היחיד שקיים מהסוג הוא הבבון הזנוב (Theropithecus gelada).
בעבר היו עוד שלושה מינים שחיו בין הפליוקן לתחילת ואמצע הפליסטוקן:
תרופיתקוס ברומטי (Theropithecus brumpti)
תרופיתקוס דארטי (Theropithecus darti)
תרופיתקוס אוסוולדי (Theropithecus oswaldi)
שרוביפטריקס

| שרוביפטריקס |
| --- | --- |
מאובן של שרוביפטריקס  איור משוער של שרוביפטריקס
תקופה
טריאס תיכון-טריאס עליון 230–225 מיליון שנה לפני זמננו PreЄ Є O S D C P T J K Pg N     
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: זוחלים
משפחה:: שרוביפטריגיים
סוג:: שרוביפטריקס
מין:: Sharovipteryx mirabilis
שם מדעי
 Sharovipteryx

שרוביפטריקס (שם מדעי: Sharovipteryx; מילולית: "כנפי שרוב") הוא סוג נכחד של זוחל דיאפסידי קטן מקבוצת הפרוטורוזאוריה, שחי במשך אמצע עד סוף הטריאס של מרכז אסיה לפני 230 עד 225 מיליון שנה מזמננו. המאובנים שלו התגלו בתצורת מדייגן (אנ') שבקירגיזסטן (במקור בברית המועצות) והם תוארו ב-1971. במקור הסוג נקרא בשם: Podopteryx - "כנפי רגליים", אך שם זה הועבר לסוג שפירית אוסטרלית. שמו החדש קרוי על שם החוקר הרוסי שתיאר אותו לראשונה, אלכסנדר גריגורוביץ' שרוב (אנ').
סוג זה נחשב ליחיד בבני משפחת השרוביפטריגיים, עד לגילוי הסוג אוזימק (Ozimek) ב-2016. במראהו היה קרוב ללונגיסקואמה, אשר חי לצידו, אך בעל מבנה אווירודינמי שהזכיר סנאים דואים או לטאות דואות.
זוחל קדום זה הגיע לאורך 15 סנטימטרים, ולמשקל של 7.5 גרם והוא היה בעל מבנה קל ורגליים בעלות מפרקים ארוכים מאוד שביניהם בלט כנראה קרום עור (שלא השתמר במאובנים), ועזר ליצור הקדום לדאות בין העצים. כמה מהחוקרים מעריכים שהוא היה מאבות הפטרוזאורים המודרניים, אם כי לא נמצאו הוכחות לכך.
למעשה מבנה הזוחל לא היה מאוד אווירודינמי, אך הזכיר במראה כנף דלתא של מטוס קרב. לעומת הגפיים האחוריות הנמתחות שלו והזנב הארוך, הגפיים הקדמיות היו זעירות ביותר ושימשו רק לאחיזת ענפים. המבנה הדו-זוויתי היה מתאים יחסית לדאייה ושמירת לחץ אווירי אך לא למעוף אמיתי.
שערוריית טיפוט דום

הקבינט של ארצות הברית בממשל וורן הרדינג, 1921.
איש העסקים אדוארד דוהני מעיד מול ועדת חקירה של הסנאט האמריקאי.
נשיא ארצות הברית, וורן הרדינג.
שערוריית טיפוט דום (באנגלית: Teapot Dome scandal; בתרגום מילולי: שערוריית "מכסה קומקום") הייתה פרשיית שחיתות שלטונית בארצות הברית שסבבה את ממשל הנשיא וורן הרדינג (1921–1923). השערורייה נסובה על אודות השכרה חשאית של עתודות נפט פדרליות על ידי מזכיר הפנים, אלברט בייקון פול, לאחר שנשיא ארצות הברית, וורן הרדינג, העביר את הפיקוח על אדמות מרבצי הנפט הימיים ממחלקת הצי למחלקת הפנים בשנת 1921. פול העניק בחשאי להארי פ. סינקלייר מחברת נפט ממות' זכויות בלעדיות לעתודות טיפוט דום אשר בוויומינג. הוא העניק זכויות דומות לאדוארד ל. דוהני מחברת פאן-אמריקן אויל עבור עתודות הנפט של שמורות אלק הילס ובואנה ויסטה הילס בקליפורניה.
כאשר חוזי שכירות וחוזים אלה נחקרו על ידי ועדות הסנאט האמריקאי, נמסר כי זמן קצר לאחר החתימה על חוזה העברת הזכויות לטיפוט דום, קיבלו פול ובני משפחתו ממקור לא ידוע יותר מ-200 אלף דולר באיגרות חוב בנסיבות המצביעות על כך שאיגרות החוב הגיעו מחברת נפט ממות' של סינקלייר ואחרים שקיבלו הטבות מהשכירות. כמו כן, נראה כי טרם חתימת החוזים והשכירות עם חברת פאן-אמריקן, דוהני, לבקשת פול, העביר 100,000 דולר לידיו של פול כ"הלוואה" שלא נפרעה.
עם היוודע הפרשה, הורה הקונגרס לנשיא הרדינג לבטל את חוזי השכירות; בית המשפט העליון בראשות הנשיא, ויליאם הווארד טאפט הכריז על חוזי השכירות כהונאה, וקבע העברת סמכות בלתי חוקית של הרדינג לידיו של פול. אף על פי שהנשיא עצמו לא היה מעורב בעסקאות שאחרי ההעברה, גילויים של התנהגות בלתי הולמת של מקורביו גבו מחיר כבד על בריאותו; הנשיא הרדינג מת בעת כהונתו, לפני שנשלמה החקירה. פול הורשע בקבלת שוחד ונכלא. דוהני וסינקלייר זוכו באשמות של שוחד וקשירת קשר פליליים, אך סינקלייר ישב 6 וחצי חודשים בכלא בגין זלזול בבית המשפט וביזוי הסנאט האמריקאי. אף על פי שמזכיר הצי, אדווין דנבי, חתם על כל חוזי השכירות, הוא זוכה מכל האשמות.
על אף העובדה ש"טיפוט דום" נכנסה לאוצר המילים הפוליטי האמריקאי כמילה נרדפת לשחיתות שלטונית, לשערורייה לא הייתה השפעה ארוכת טווח על המפלגה הרפובליקנית שהייתה אז בשלטון ועל המערכת הפוליטית בכללה. סגנו ויורשו של הרדינג, קלווין קולידג', רפובליקני, נבחר לכהונה מלאה כנשיא בשנת 1924. עד לפרשת ווטרגייט בממשל ריצ'רד ניקסון נחשבה פרשת טיפוט דום לשערוריית השחיתות הגדולה ביותר בתולדות הפוליטיקה האמריקאית.
לקריאה נוספת

Laton McCartney, The Teapot Dome Scandal: How Big Oil Bought the Harding White House and Tried to Steal the Country, Random House, 2008
Burl Noggle, The Origins of the Teapot Dome Investigation, The Mississippi Valley Historical Review Vol. 44, No. 2 (Sep., 1957), pp. 237-266 (30 pages), Oxford University Press.
John W. Dean, Warren G. Harding: The American Presidents Series: The 29th President, 1921-1923, Times Books, 2004
תחנות רפאים

תחנת האס באן בפוטסדאמר פלאץ
תחנות רפאים (בגרמנית: Geisterbahnhöfe) הוא כינויין של תחנות האו באן והאס באן שבשל המלחמה הקרה והקמת חומת ברלין לא נעשה בהן שימוש על מנת למנוע מתושבי גרמניה המזרחית לעלות על רכבות הנוסעות לרובעי מערב ברלין ובכך לברוח לגרמניה המערבית.
היסטוריה

באוגוסט 1961 החליטה ממשלת גרמניה המזרחית לבנות את חומת ברלין - מחסום פיזי אשר ימנע מתושבי גרמניה המזרחית לברוח מהמדינה באמצעות מעבר למערב ברלין. כחלק מבניית המחסום הפיזי סביב מערב ברלין, ולאור העובדה ששני חלקי העיר היו מקושרים במערכת של רכבת תחתית ורכבת מהירה נדרשה הפרדה של קווי הרכבת.
קווי הרכבת שפעלו במלואם בחלק אחד או שני של העיר המשיכו לפעול כסידרם, אולם קווי רכבת שעברו בין שני חלקי העיר היו צריכים להיות מופרדים. בחלק מהקווים פעלו הרכבות עד הגבול ולא חצו אותו. שלושה קווי רכבת - קווי הרכבת התחתית U6, U8 וקו הרכבת המהירה קו צפון דרום (Nord-Süd Bahn) עברו ברובם במערב העיר למעט מקטעים קצרים במזרח העיר. הפסקת הפעולה של קווים אלה הייתה מקשה מאוד על התחבורה במערב ברלין, והפעלתם רק מצד אחד של הגבול הייתה חסרת תועלת. על כן הוחלט שקווים אלה ימשיכו לפעול רק עבור תושבי מערב ברלין, ותושבי מזרח ברלין לא יוכלו להשתמש בקווים אלה. הרכבות המשיכו לעבור במזרח העיר אולם לא עצרו בתחנות השונות (למעט תחנת פרידריכשטראסה).
זמן קצר לאחר הפעלת השיטה הזו החלו תושבי מערב ברלין לקרוא לתחנות החשוכות שנשמרו בקפידה על ידי שומרי גבול ממזרח גרמניה "תחנות רפאים". השם לא היה שם רשמי ובמפות קווי הרכבת במערב ברלין כונו התחנות: "תחנות בהן הרכבות לא עוצרות" ("Bahnhöfe, auf denen die Züge nicht halten"). במפות מזרח ברלין קווי רכבת אלה והתחנות לא הופיעו כלל.
שיטה זו יצרה קשיים לתחזוקת קווי הרכבת, שכן צוותים מערב גרמניים לא יכלו לתחזק את הקווים שעברו במזרח העיר, ואם התקלקלה רכבת במזרח העיר היו צריכים לבוא שומרי גבול מזרח גרמניים ולפנות מהקרון את הנוסעים, אולם השיטה המשיכה לפעול במשך 28 שנים.
היסטוריה > תחנות בהן נעשה שימוש חלקי > תחנת פרידריכשטראסה

תחנת פרידריכשטראסה שימשה הן קווי רכבת מזרח גרמניים והן קווי רכבת מערב גרמניים. התחנה הייתה ממוקמת במזרח העיר, ועל מנת ליצור הפרדה בין הקווים נבנה במקום טרמינל מופרד - האחד שימש את תושבי מערב העיר והאחר את תושבי מזרח העיר. במקום הייתה גם תחנת גבול שאיפשרה לתושבי מערב העיר (ולהם בלבד) לעבור בין שני חלקי העיר.
היסטוריה > תחנות בהן נעשה שימוש חלקי > תחנת בורנהולמר שטראסה

תחנת הרכבת המהירה ברחוב ברונהולמר הייתה תחנת הרפאים היחידה הממוקמת מעל הקרקע ולא בתוך מנהרה. התחנה הייתה ממוקמת בסמוך לגבול בין מזרח ומערב העיר, ועברו בה הן רכבות ממערב ברלין והן רכבות ממזרח ברלין. הרכבות המערביות לא עצרו בתחנה, אלא עברו בין גדרות תיל גבוהות.
היסטוריה > תחנות בהן נעשה שימוש חלקי > תחנת וולאנקשטראסה

תחנת וולאנקשטראסה הייתה ממוקמת במזרח העיר אולם בפועל עצרו בה רכבות מערביות מאחר שאחד מפתחי היציאה של התחנה היה ממוקם ממערב לחומה, במערב העיר.
היסטוריה > פתיחה מחודשת

עם נפילת חומת ברלין יכלו לראשונה תושבי מזרח ומערב ברלין להיכנס לתחנות אשר נותרו כפי שהיו בשנת 1961.
תחנת יאנוויצבריקה (בקו U8) הייתה הראשונה בתחנות הרפאים שנפתחו לציבור - ב-11 בנובמבר 1989 (יומיים לאחר נפילת החומה). בתחנה הותקנו מעבר גבול ומכס דרכם עברו תושבי מזרח העיר למערבה, אולם לא נמנע מהם המעבר. שלטים חדשים שנכתבו בכתב יד הוצבו בתחנות על מנת לאפשר התמצאות (ולאור השינויים בתחבורה מאז הותקנו השלטים בשנים 1961). התחנה השנייה שנפתחה הייתה תחנת רוזנתאלר פלאץ (בקו U8), ב-22 בדצמבר 1989, וגם בה הותקנו מעבר גבול ומכס.
ב-12 באפריל 1990 נפתחה תחנה ברנאואר שטראסה (בקו U8). תחנה זו עמדה בסמוך לגבול, ולכן הכניסה אליה הייתה מבעד לגבול ולא הותקנו בה מעבר גבול ומכס. הכניסה לתושבי מזרח העיר התאפשרה רק החל מה-1 ביולי 1990 - התאריך בו נפתחו כל התחנות האחרות בקו U6 ו-U8 שהיו במזרח העיר מבלי הקמת תחנות גבול.
ב-2 ביולי 1990 נפתחה תחנת אוראניינבורגר שטראסה - הראשונה מתחנות קו צפון דרום שנפתחו, וב-1 בספטמבר 1990 נפתחו תחנות אונטר דן לינדן ונורדבאנהוף בעקבות עבודות שיפוץ. תחנת בורנהולמר שטראסה נפתחה ב-5 באוגוסט 1991, והאחרונה בתחנות שנפתחה הייתה תחנת פוטסדאמר פלאץ ב-3 במרץ 1992 בעקבות שיפוץ נרחב.
בשנים שלאחר איחוד העיר השקיעו עיריית ברלין וממשל גרמניה כספים רבים בשיקום מערך התחבורה של העיר. מערכת האו באן חזרה לתפקוד מלא בשנת 1995 ומערכת האס באן בשנת 2002 עם פתיחת המסלול המעגלי.
היסטוריה > שמות תחנות הרפאים

רשימת התחנות כוללת רק את תחנות הרפאים בהן עברו רכבות ולא עצרו. הרשימה אינה כוללת תחנות שהוצאו מכלל שימוש בשל בניית החומה והפסקת פעילות של חלק מהקווים:
קו הרכבת צפון- דרום (Nord-Süd Bahn)
בורנהולמר שטראסה (Bornholmer Straße)
נורדבאנהוף (Nordbahnhof)
אוראניינבורגר שטראסה (Oranienburger Straße)
אונטר דן לינדן (Unter den Linden) - שם התחנה כיום Brandenburger Tor
פוטסדאמר פלאץ (Potsdamer Platz)
קו U6
שווארצקופפשטראסה (Schwartzkopffstraße)
נורדבאנהוף (Nordbahnhof), כיום התחנה נקראת נאטורקונדמוזיאום (Naturkundemuseum)
אוראנייבורגר טור (Oranienburger Tor)
פרנאצֶזישה שטראסה (Französische Straße)
שטאדטמיטה (Stadtmitte) (רק רכבות בקו U6; רכבות מזרח גרמניות בקו U2 המשיכו לעצור בתחנה)
קו U8
ברנאואֶר שטרסה (Bernauer Straße)
רוזנתאלר פלאץ (Rosenthaler Platz)
ויינמייסטרשטראסה (Weinmeisterstraße)
אלכסנדרפלאץ (Alexanderplatz) (רק התחנה בקו U8 הייתה סגורה; בתחנה זו עצרו רכבות בקווים U2, U5, וכן רכבות האס באן)
יאנוביצבריקה (Jannowitzbrücke) (רק התחנה בקו U8 הייתה סגורה; רכבות האס באן המשיכו לעצור בתחנה)
היינריך היינה שטראסה (Heinrich-Heine-Straße)
שלט תחנת אונטר דן לינדן - בשל היותה תחנת רפאים נשתמר השלט המקורי של התחנה משנות ה-30.
תומר אזולאי

תומר אזולאי (נולד ב-28 בנובמבר 1974) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת הבלם.
קריירה

אזולאי התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של בית"ר ירושלים ובעונת 1991/1992 החל לשחק גם במדי הקבוצה הבוגרת, איתה עלה מהליגה השנייה. בקיץ 1995 הושאל למכבי הרצליה במדיה שיחק שנתיים. ב-31 במאי 1997 הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה בתיקו 1-1 נגד הפעל חיפה. ב-30 בספטמבר 1997 שבר את אפו במהלך משחק נגד קלאב ברוז' במסגרת מוקדמות ליגת האלופות.
בעונת 1998/1999 הושאל להפועל ירושלים. בסיום העונה חזר לבית"ר, בה שיחק עד שנת 2002.
בהמשך הקריירה, שיחק גם בהפועל אשקלון, הפועל טירה והפועל רמת גן.
לזכותו של אזולאי 19 הופעות בנבחרת הצעירה.
תארים

אליפות ישראל: 1992/1993, 1997/1998
הערות שוליים

↑  שוקי לבנון, נותר כרטיס אחד בלבד, חדשות, 5 באפריל 1992
↑  שלמה חסיד, תומר אזולאי: "אני מתכוון לתבוע את פאדיגה", באתר ynet, 12 ביוני 2002
שמאי קנצפולסקי

| --- | --- |
שמאי קנצפולסקי - טופסי
 לידה:  15 באפריל 1915 יאלטה, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  24 במאי 1992 (בגיל 77) 
 מדינה:  ישראל 
 
שמאי ("טופסי") קַנְצֶפּוֹלְסְקִי (15 באפריל 1915 – 24 במאי 1992) היה מראשוני המצילים של תל אביב, עורך דין בהכשרתו, אבי ספורט גלישת הגלים ויצרן הגלשנים הראשון בישראל. פעל לפיתוח הספורט הימי, להכשרת מצילים והצלה בים ולקידום זכויות המצילים ובטיחות הרוחצים. על שמו של טופסי קרוי חוף טופסי במרכז תל אביב והוקם מרכז הגלישה הראשון בישראל.
סיפור חיים > ילדות ועלייה לארץ

שמאי קנצפולסקי, ידוע בכינוי "טופסי", נולד בעיירה יאלטה לצבי והלה קנצפולסקי. המשפחה, אשר מנתה את שמאי, הוריו ואת אחיו הצעיר, מישקה קנצפולסקי, עלתה לישראל ב-1922 באונייה בשם קוסטנצה והתיישבה בתל אביב. אביו של שמאי היה ממייסדי חברת התחבורה "המעביר", לימים דן חברה לתחבורה ציבורית, ואמו הייתה עקרת בית. שמאי למד במחזור ה' של בית הספר תל נורדאו בתל אביב. לאחר מכן התחנך קנצפולסקי בגימנסיה נורדיה בתל אביב, ובמהלך לימודיו קפץ כיתה פעמיים. קנצפולסקי קיבל את כינויו "טופסי" כבר כשהיה ילד צעיר וכינוי זה נשאר שמו המוכר למשך חייו.
סיפור חיים > לימודי משפטים והכשרה כמציל וכעורך דין

לאחר שסיים את לימודיו בתיכון, נשלח קנצפולסקי על ידי הוריו ללמוד משפטים באיטליה. במהלך הלימודים, שמע קנצפולסקי מחבר ישראלי שמחפשים מציל ראשון לחוף הים של שכונת בית וגן (כיום בת ים). בשל אהבתו לים, החליט קנצפולסקי לחזור לישראל כדי לאייש את משרת המציל בבית וגן. בעודו משמש כמציל הראשון והיחיד בבית וגן, בנה קנצפולסקי, יחד עם אביו, חסקות רבות. ב־1957 סיים טופסי, במקביל לעבודתו בים, את לימודי המשפטים בבית הספר למשפט וכלכלה בתל אביב. ב־1958 עמד טופסי בבחינות ההתמחות וקיבל רישיון עורך דין.
בהמשך קריירת ההצלה של טופסי, הוא עבד כמציל הראשי של חוף פרישמן בתל אביב ולאחר מכן כמנהל החוף של חוף הדרים (הילטון) בתל אביב.