stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פיקוד הדרום
היסטוריה > מבצע צוק איתן

אחרי מבצע עמוד ענן שרר שקט יחסי, שהופר מדי פעם בשיגורי רקטות ופצמ"רים ובהתקפות על ציר הוברס. צה"ל הגיב באופן נקודתי להפרות וכמעט שלא ביצע פעילות צבאית התקפית בהיקף משמעותי. בחודש מרץ 2014 החל המצב להתדרדר, בירי של למעלה מ-60 רקטות על ישראל. הירי נמשך עד לתחילת יולי 2014, אז בעקבות ההסלמה והירי הגובר יצאה ישראל למבצע צוק איתן. המבצע החל ב-8 ביולי 2014, והסתיים ב-26 באוגוסט עם הפסקת אש. המבצע החל בעקבות ירי רקטי הולך וגובר מרצועת עזה לעבר אוכלוסייה אזרחית בדרום ישראל, כתגובה ל"מבצע שובו אחים" של צה"ל לאחר חטיפת שלושת הנערים ורציחתם ב-12 ביוני. בשלב הראשון כלל המבצע בעיקר הפצצות כבדות של חיל האוויר הישראלי, חיל השריון וחיל התותחנים ברצועת עזה, כשבמקביל ישראל ספגה ירי רקטי מרצועת עזה והתמודדה עם חדירה של מחבלים חמושים לשטחה שהגיעו מרצועת עזה דרך הים או דרך מנהרות. בשלב השני, שהחל ב-17 ביולי, נכנסו כוחות קרקעיים של צה"ל לרצועה, תחילה לעיירה בית חאנון, במטרה להרוס את מנהרות הטרור. בשלב שלישי, שהחל ב-5 באוגוסט הושלמה יציאת הכוחות הקרקעיים של צה"ל מרצועת עזה, אך הלחימה נמשכה במתכונת השלב הראשון. במהלך המבצע נמנו 12 ניסיונות לתיווך ולהשגת הפסקת אש, כאשר רוב הניסיונות התקבלו על ידי ישראל, אך נדחו על ידי חמאס. המבצע הסתיים לאחר 50 ימי לחימה, עם קביעת הפסקת האש.
עם תחילת המבצע נפרסו סוללות כיפת ברזל ברחבי ישראל כדי להגן גם על יישובים במרכז הארץ. במהלך המבצע נורו 4,594 רקטות ופצצות מרגמה לעבר ישראל, מתוכן 735 יורטו על ידי כיפת ברזל, 64 מהן נפלו בשטחי מגורים, 188 מהן כשלו ונפלו בתוך שטחי הרצועה ו-3,607 מהן נפלו בשטחים פתוחים. מנגד צה"ל תקף 6,231 מטרות טרור בשטחי רצועת עזה; 10,590 מבנים נפגעו בתקיפות, 4,024 מבנים נהרסו כליל עד היסוד ו-32 מנהרות טרור הושמדו בידי חיל ההנדסה הקרבית.
בצד הישראלי נהרגו 67 חיילים ו-5 אזרחים, ונפצעו 1,620 חיילים ו-837 אזרחים. מבחינת הפלסטינים, מבצע צוק איתן היה קטלני ביותר: 2,203 פלסטינים נהרגו במהלך המבצע, מתוכם, בין 1,068 ל-1,408 פעילי טרור ובין 805–1473 אזרחים הרוגים, מעל ל-11,000 פלסטינים פצועים, ומעל ל-200 פעילי טרור נשבו בידי ישראל. בנוסף, עשרות פלסטינים ברצועת עזה הוצאו להורג בידי חמאס בטענה ששיתפו פעולה עם ישראל. במהלך הלחימה בין 300 אלף לחצי מיליון מתושבי הרצועה נאלצו לנטוש את בתיהם.
היסטוריה > לאחר מבצע צוק איתן

ב-2016 הוקמה המעבדה הטכנולוגית לגילוי ואיתור מנהרות של פיקוד הדרום, ומאז 2017 החלה בגילוי, איתור והשמדה שיטתית של מנהרות הטרור חודרת הגדר שחפרו חמאס והג'יהאד האסלאמי הפלסטיני מרצועת עזה אל תוך שטח ישראל.
היסטוריה > מבצע שומר החומות

במאי 2021 התרחש מבצע שומר החומות שנפתח עקב שיגור רקטות פלסטיניות על ישראל מרצועת עזה. במבצע שיגרו החמאס והג'יהאד האסלאמי הפלסטיני למעלה מ-4000 רקטות על ישראל, כולל על עוטף עזה, אשקלון, אשדוד, השפלה, גוש דן וירושלים. מהירי נהרגו 9 ישראלים (8 אזרחים וחייל) ו-3 עובדים זרים. מנגד, צה"ל - ובעיקר חיל האוויר הישראלי - תקף אלפי מטרות טרור ברצועה, השמיד מעל 100 ק"מ של מנהרות לחימה ברצועת עזה, בניינים רבי-קומות ששימשו כמטות ומפקדות ארגוני הטרור, נכסי מודיעין צבאי ומשגרי רקטות. בתקיפות צה"ל נהרגו מעל ל-200 מחבלים ו-25 מחבלים בכירים.
היסטוריה > בין שומר החומות למלחמת חרבות ברזל

לאחר מבצע שומר החומות שרר שקט יחסי למשך שנה, שהופר מדי פעם בשיגורי רקטות ופצמ"רים ובהתקפות על ציר הוברס. צה"ל הגיב באופן נקודתי להפרות וכמעט שלא ביצע פעילות צבאית התקפית בהיקף משמעותי. המצב החל להתדרדר בליל 2 באוגוסט 2022 בו ערכו צה"ל, מג"ב והשב"כ, כחלק ממבצע שובר גלים, מבצע מעצרים נרחב בג'נין, שבמהלכו נעצר בסאם א-סעדי, ראש הג'יהאד האסלאמי בג'נין. המעצר הביא לאיומי הסלמה, מצד הג'יהאד האסלאמי, והעלאת המתיחות. לאחר שכל הניסיונות להפיג את ההסלמה נכשלו פתח צה"ל במבצע עלות השחר במסגרת המבצע תקף צה"ל מטרות המזוהות עם הג'יהאד האסלאמי הפלסטיני ברצועת עזה, כולל מחסני אמצעי לחימה ועמדות צבאיות, מתקני שיגור רקטות, מנהיגי הארגון ויעדים צבאיים נוספים.
לאחר מבצע עלות השחר שרר שקט יחסי במשך פחות משנה. ב-2 במאי 2023 מת בכלא בישראל האסיר הביטחוני ח'דר עדנאן, חבר בפלוגות אל-קודס של הג'יהאד האסלאמי הפלסטיני, אחרי שביתת רעב ממושכת. בתגובה למותו, בהמשך אותו היום שיגרו הג'יהאד האסלאמי הפלסטיני 102 רקטות לעבר שדרות, יישובי עוטף עזה וצפון הנגב. במטחים אלו נפצע קשה אדם (עובד זר) בשדרות ונפצעו עוד כ-6 אנשים. במשך שבוע נמנעה ישראל מלהגיב על הירי מהרצועה, עד 9 במאי, פתח צה"ל במבצע מגן וחץ.
היסטוריה > מלחמת חרבות ברזל

בבוקר 7 באוקטובר 2023, יום שבת, שמחת תורה, כ"ב בתשרי ה'תשפ"ד, פתחו ארגוני הטרור חמאס והג'יהאד האסלאמי הפלסטיני בטבח שבעה באוקטובר. בחסות שיגור כ-4,300 רקטות, חדרו כ-6,000 מחבלים מרצועת עזה לעשרות יישובים ישראליים ומתקנים צבאיים באזור עוטף עזה ובסביבתו, מ-119 פרצות שונות בגדר, תוך ניהול קרבות ירי נגד כוחות ביטחון מעטים. המחבלים ביצעו מעשי טבח ואונס, רצחו והרגו 1,163 בני אדם, מתוכם טבחו ב-779 אזרחים, וחטפו לרצועת עזה כ-251 אנשים, ובהם גברים, נשים, קשישים ותינוקות. בשעות הראשונות נלחמו נגדם כיתות הכוננות, שוטרי משטרת ישראל, לוחמי הימ"מ וחיילי צה"ל, שהיו בנחיתות מספרית. בקרבות נהרגו כ-1,609 מחבלים בשטח ישראל, ובצד הישראלי נהרגו 329 חיילים, 58 שוטרים ו-10 אנשי שירות הביטחון הכללי.
בעקבות המתקפה הכריזה ממשלת ישראל על מלחמת חרבות ברזל, שמטרותיה הן השמדת חמאס, שחרור החטופים והשבת הביטחון ליישובי עוטף עזה.
השלב הראשון של פעילות צה"ל, שהחל ב-7 באוקטובר, כלל הריגה של מאות מחבלים בשטח ישראל, טיהור עורף ישראל ממחבלים, יציבות קו הגבול והתקפה מהאוויר ומהקרקע של יעדי טרור ברצועת עזה. השלב השני היה תמרון קרקעי על ידי אוגדה 162, אוגדה 36 ואוגדה 252, בשילוב אש מהאוויר ומהים.
ראשי מטה הפיקוד

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| שם | תקופת כהונה | הערות |
| צבי צור | 1949-? |  |
יוסף איתן: 
יעקב פרי: 
| רחבעם זאבי | 1955-1957 |  |
| חיים הרצוג | 1957-1958 |  |
ברוך גלבוע: 
| אריה שחר | 1967 |  |
| אשר לוי | 1967-1970 |  |
| נתן שרוני | 1972-1973 |  |
| ששון יצחקי | 1973 |  |
אבירם גילעד: 
| חיים גרניט | 1978-1980 |  |
| יעקב לפידות | 1983-1984 |  |
יהודה דובדבני: 
יאיר נפשי: 
| יעקב אור | 1987-1990 |  |
יוסי מלמד: 
| יחיאל גוזל | 1998-? |  |
| צביקה פוגל | 2000-2003 |  |
| אפי עידן | 2005-2006 |  |
| שמעון דניאל | 2006-2007 |  |
| דוד סויסה | 2008-2009 |  |
| הראל כנפו | 2009-2010 |  |
| רועי אלקבץ | 2011-2013 |  |
| אודי בן-מוחה | 2013-2016 |  |
| עופר לוי | 2016-2019 |  |
| ציון רצון | 2019-2022 |  |
| מנור ינאי | 2022-מכהן |  |
ראו גם

פיקוד מרחבי
עוצבת סיני
אוגדת עזה
הערות שוליים

↑   ליאור נוישטיין, איך נראה השועל של פיקוד הדרום לאחר מתיחת הפנים?, באתר צה"ל, 25 בספטמבר 2019
↑  נחמן שי, ביטחון 50 : צה"ל, קהיליית המודיעין, משרד הביטחון, אלפא תקשורת, 1998
↑  מטרה אחר מטרה: האירועים המרכזיים של "צוק איתן", באתר דובר צה"ל
↑  ※ ישראל במלחמה - תמונת מצב, באתר המכון למחקרי ביטחון לאומי (טבח ה-7 באוקטובר, שקף 4) מעודכן ל-20 באוקטובר 2024
↑  ※ 100 ימי לחימה: 779 אזרחים נרצחו, 52,571 נפגעו, באתר ערוץ 7, 13 בינואר 2024
↑  ※ ישראל במלחמה - תמונת מצב, באתר המכון למחקרי ביטחון לאומי מעודכן ל-20 באוקטובר 2024
↑  ※ עמית סגל, ‏הבקשה של פיקוד הדרום בלילה שלפני הטבח - והסירוב, באתר ‏מאקו‏, 26 בפברואר 2024
↑  ※  מערכת את"צ, סיכום מספר הנפגעים בצה"ל בשנתיים החולפות, באתר צה"ל, 2 בינואר 2025
↑  ※ אלון חכמון, ‏גיבורים בכחול: 67 שוטרים ושוטרות חירפו נפשם בהגנה על ישראל בשנת המלחמה, באתר מעריב אונליין, 7 באוקטובר 2024
↑  ※ יואב זיתון, ההקפצה של צוות "טקילה" והאובדן של שב"כ, באתר ynet, 13 באוקטובר 2023
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007305522605171  VIAF: 142431651   WorldCat (עם VIAF): 142431651 
סמל ותג פיקוד הדרום הישן, שהיה בשימוש משנות ה-50 של המאה ה-20 ועד 2019. בספטמבר 2019 נכנס הסמל החדש עם שועל שעבר רענון ועיצוב מחדש
משמר כבוד של פיקוד הדרום בטקס חילופי אלוף הפיקוד בין אליעזר טולדנו לירון פינקלמן, יולי 2023
מלחמת יום הכיפורים, חזית הדרום. מוצב הפיקוד של פיקוד הדרום בג'בל אום-חשיבה. מימין לשמאל: אלוף שמואל גונן, מפקד פיקוד הדרום, שר הביטחון רא"ל (מיל) משה דיין, עוזר הרמטכ"ל אלוף רחבעם (גנדי) זאבי. בין שר הביטחון לאלוף זאב עומד סא"ל שי תמרי קצין האג"מ של פיקוד הדרום. מקום הצילום: סיני.
טנק מרכבה סימן 4מ עם מערכת "מעיל רוח" מסייר בציר הוברס.
אימון צמ"ה של "חתולי הפלדה"
פיר מנהרת טרור שאותר במהלך מבצע צוק איתן
הרמטכ"ל רא"ל הרצי הלוי בהערכת מצב במטה פיקוד הדרום במהלך מלחמת חרבות ברזל
דחפור משוריין D9R וכוחות הנדסה פועלים בעזה, מלחמת חרבות ברזל, 2 בנובמבר 2023
רז שלמה

רז שלמה (נולד ב-13 באוגוסט 1999) הוא כדורגלן ישראלי המשחק בעמדת הבלם במכבי תל אביב מליגת העל הישראלית ובנבחרת ישראל.
קריירת מועדונים

שלמה נולד וגדל באשקלון, והחל לשחק כדורגל בקבוצות הילדים של הפועל אשקלון. בגיל 13 הצטרף למחלקת הנוער של הפועל תל אביב, שם הוסב מעמדת הקשר האחורי לעמדת הבלם.
ב-30 ביולי 2016, לפני יום הולדתו ה-17, ערך שלמה את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של הפועל תל אביב, כשנכנס כמחליף בניצחון 2–0 על בני יהודה בגביע הטוטו. בעונה זו שותף שלמה בארבעה משחקים בגביע הטוטו ובמשחק אחד בגביע המדינה, וב-12 בינואר 2017 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל, כשפתח בהרכב בהפסד החוץ 1–2 לעירוני קריית שמונה באצטדיון בקריית שמונה, לאחר שהקבוצה נכנסה להליך של פירוק ושחקנים רבים נעדרו. שלמה שותף במשחק ליגה נוסף כמחליף, ובתום העונה ירדה הקבוצה לליגה הלאומית.
בעונת 2017/2018 המשיך שלמה לשחק בקבוצת הנוער, ובמקביל ערך 12 הופעות במדי הקבוצה הבוגרת בליגה הלאומית. ב-7 במאי 2018 כבש את שער הבכורה שלו בקריירה, בניצחון 3–0 על הפועל עפולה, ובתום העונה העפיל עם הקבוצה בחזרה לליגת העל. בעונת 2018/2019 שימש שלמה כבלם מחליף לאוראל דגני ואדי גוטליב וקיבל דקות משחק רבות יותר. ב-30 בדצמבר 2018 כבש את שער הבכורה שלו בליגת העל, בניצחון 2–0 על בני סכנין, ובסך הכל ערך בעונה זו 24 הופעות בליגת העל וכבש שני שערים. במקביל שותף כחריג גיל במשחקי קבוצת הנוער, וזכה עמה בגביע המדינה.
בעונת 2019/2020, לאחר עזיבתו של גוטליב, הפך שלמה לשחקן הרכב קבוע בהפועל תל אביב ופתח בכל 36 משחקי הליגה. בעונה זו כבש שלמה שער אחד, והעפיל עם הקבוצה לפלייאוף העליון ולחצי גמר גביע המדינה. עונה לאחר מכן העפיל עם הקבוצה לגמר גביע המדינה, בו עלה כמחליף בשניות סיום ההארכה בהפסד הפועל 1–2 למכבי תל אביב.
ב-2 באוגוסט 2021 הושאל למכבי נתניה למשך עונה-אחת, עם אופציה לרכישה בסיומה. לאחר שהאופציה מומשה, חתם על חוזה במועדון לשלוש שנים. בינואר 2023 זכה שלמה עם קבוצתו מכבי נתניה בגביע הטוטו לעונת 2022/2023.
ב-3 ביולי 2023 חתם על חוזה לארבע שנים במועדון לוון(אנ') מליגת העל הבלגית, לאחר שרכשה אותו בסכום של כ-1.2 מיליון יורו.
ב-2 בפברואר 2024 חתם על חוזה ל-3.5 שנים במועדון מכבי תל אביב, לאחר שרכשה אותו בסכום 1.2 מיליון יורו מהמועדון לוון מליגת העל הבלגית.
נבחרות ישראל

שלמה שיחק בכל נבחרות הנערים של ישראל ואף שימש כקפטן בנבחרת הנוער, במדיה ערך שמונה הופעות וכבש שער אחד. ב-26 במרץ 2019 ערך את הופעת הבכורה שלו במדי הנבחרת הצעירה עד גיל 21, במשחק ידידות מול גאורגיה עד גיל 21.
באוגוסט 2019 זומן שלמה לראשונה לסגל נבחרת ישראל הבוגרת לקראת משחקי מוקדמות יורו 2020. ב-24 בספטמבר 2022 ערך הופעת בכורה בנבחרת הבוגרת במשחקה האחרון בליגת האומות 2022/2023, כשנכנס כמחליף בניצחון הביתי 2–1 על נבחרת אלבניה. שלמה זומן גם לסגל הנבחרת במוקדמות יורו 2024 ופתח בכל ארבעת המשחקים הראשונים, כשאת שער הבכורה שלו בנבחרת הבקיע ממרחק בניצחון הביתי 2–1 על אנדורה באצטדיון טדי ב-19 ביוני 2023.
תארים

גביע הטוטו: 2022/2023
אליפות: 2023/2024
אלוף האלופים:2024
אישיים
נבחרת העונה בליגת העל מטעם אתר ONE וארגון שחקניות ושחקני הכדורגל בישראל: 2022/2023
הערות שוליים

↑  דוד לוי, "יש לו כריזמה ומנהיגות": רז שלמה מסתמן כדבר הבא בליגה, באתר כאן אשקלון, 6 בדצמבר 2019
↑  שירי אלג'ם, ‏משפט שלמה: האם בלם הפועל היה קרוב למכבי?, באתר ערוץ הספורט, 4 בדצמבר 2019
↑  מוטי פשכצקי, ‏רשמי: רז שלמה חתם במכבי נתניה, באתר ערוץ הספורט, 2 באוגוסט 2021
↑  אופיר סער‏, האופציה מומשה: מכבי נתניה רכשה את רז שלמה מהפועל תל אביב, באתר וואלה, 24 במאי 2022
↑  רז שלמה חתם רשמית בלובן, מאמנו: "הוא מנהיג עם ניסיון", באתר וואלה, 3 ביולי 2023
↑  רז אמיר, ‏רשמית: רז שלמה חתם במכבי ת"א ל-3.5 שנים, באתר ONE‏, 2 בפברואר 2024
↑  רז שלמה הצטרף למכבי, באתר מכבי תל אביב, ‏2 בפברואר 2024
↑  מאור רחמני, ‏קינדה ושלמה קיבלו זימון בכורה לנבחרת ישראל, באתר ONE‏, 29 באוגוסט 2019
↑  "מה עשית?!": צפו בשער הענק של רז שלמה, באתר ערוץ הספורט, 20 ביוני 2023
↑  אצילי וזהבי בפנים: ה-11 של העונה בליגת העל, באתר ONE‏, 18 במאי 2023
רז שלמה (משמאל) במדי מכבי נתניה בשיחת תדרוך עם עוזר-המאמן רן קוז'וך, 2022
שלח נא את עמי (סרט)

| --- | --- |
 בימוי:  מרשל פלאום 
 הופק בידי:  מרשל פלאום 
 תסריט:  מרשל פלאום 
 עריכה:  ניקולאס קלאופ 
 מוזיקה:  מרק לברי
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 חברת הפקה:  Wolper Productions 
 חברה מפיצה:  זירוקס
 הקרנת בכורה:  1965 
 משך הקרנה:  60 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט תיעודי
 פרסים:  פרס באפט"א לסרט התיעודי הטוב ביותר (1961), פרס אוסקר לסרט התיעודי הטוב ביותר (1965, מועמדות)
 דף הסרט ב־IMDb
 
שלח נא את עמי: סיפורה של ישראל (באנגלית: Let My People Go: The Story of Israel) הוא סרט תיעודי אמריקאי משנת 1965 בבימויו של מרשל פלאום (אנ'). הוא היה מועמד לפרס אוסקר לסרט התיעודי הטוב ביותר בשנת 1965 וזכה בפרס האומות המאוחדות בשנת 1961 מהאקדמיה הבריטית לאמנויות הקולנוע והטלוויזיה. פלאום גם הפיק וכתב את הסרט.
סקירה

הסרט מתאר את המאמצים ליצור בית לאומי לעם היהודי, תוך שזירת קטעי ארכיון של אנשים ואירועים, מבנימין זאב הרצל בקונגרס הציוני העולמי הראשון ב-1897 בבזל, שווייץ ועד נשיא ההסתדרות הציונית העולמית חיים ויצמן עם ארתור ג'יימס בלפור, שכתב את הצהרת בלפור. הסרט אף הציג פליטים יהודים על אוניות המעפילים שכניסותיהן לארץ ישראל המנדטורית נאסרו בעקבות הספר הלבן של 1939, וכלל סרטים שצולמו במהלך השואה ולא נראו עד אז המתארים את החיים היהודיים בגטו ורשה. הסרט גם הציג את "הבלתי חוקיים", העקורים שנעצרו במחנות המעצר בקפריסין. בסיום הסרט נראים אנשים מאזינים לשידור הרדיו של ההצבעה באומות המאוחדות על תוכנית החלוקה, שהובילה להקמת מדינת ישראל, מסתיים הסרט בנטיעות עצים לזכר שישה מיליון קורבנות השואה.
הסרט שודר בארצות הברית באפריל 1965, ברשת ארצית של תחנות עצמאיות בחסות תאגיד זירוקס.
ביקורת

הסרט תואר על ידי המבקר דונלד קירקלי מבולטימור סאן (אנ') כ"אחת מאותן תוכניות נדירות שמזכירות לנו את הגבהים אליהם יכולה הטלוויזיה להמריא כשהיא במיטבה". מבקר הטלוויזיה ג'ק גולד מהניו יורק טיימס כינה את הסרט "סרט תיעודי של ריאליזם חסר רחמים... שצרב את תודעתו של הצופה באצילות הבלתי נלאית ובברבריות החיה של המין האנושי".
הערות שוליים

↑  "NY Times: Let My People Go: The Story of Israel". הניו יורק טיימס. 2009. אורכב מ-המקור ב-27 במרץ 2009. נבדק ב-9 בנובמבר 2008. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "The 38th Academy Awards (1966) Nominees and Winners". פרס אוסקר. ארכיון מ-11 בינואר 2015. נבדק ב-19 במאי 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Marshall Flaum dies at 85; award-winning documentary maker". לוס אנג'לס טיימס. 6 באוקטובר 2010. נבדק ב-9 באוקטובר 2010. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "LET MY PEOPLE GO" (אורכב 15.05.2011 בארכיון Wayback Machine), Cinematographie des Holocaust. Accessed October 9, 2010.
1 2 3  גולד, ג'ק (1965-04-09). "TV Review; Israel's Story Told in 'Let My People Go'". הניו ירק טיימס (באנגלית). ISSN 0362-4331. נבדק ב-2023-04-01.
↑  קירקלי, דונלד. "Look and Listen with Donald Kirkley", הבולטימור סאן, April 8, 1965
מסור עגול

מסור עגול שולחני
מסור עגול הוא מסור הפועל עם להב עגול שחותך על ידי סיבובו במהירות.
היסטוריה

המצאת המסור הסובב מיוחסת לטביתא באביט. לבאביט מיוחסת התובנה שלהב עגול יהא יעיל יותר מלהב ישר, והמצאת המסור הסובב הראשון, אשר שימש במנסרה החל משנת 1813. המסור היה מחובר למנוע שהופעל בכוח מים, כדי להקל על ניסור עצים. ככל הנראה, צפתה באביט בגברים מנסרים עץ, ועלה בדעתה שמחצית התנועה שלהם מבוזבזת. המסור הסובב הראשון שייצרה מצוי באולבני במדינת ניו יורק. בהיותה שייקרית, לא ניסתה לרשום פטנט על אף אחת מהמצאותיה. שלוש שנים לאחר המצאת המסור הסובב, רשמו שני צרפתים פטנט על ההמצאה, עליה למדו מקריאת עיתונות שייקרית.
ההיסטוריון מ' סטיבן מילר גורס שבאביט לא הייתה הממציאה הראשונה של המסור הסובב, לפי מועד הצטרפותה לשייקרים. לדבריו, המסור הסובב הומצא בכפר השייקרים מאונט לבנון, בידי איימוס בישופ או בנג'מין ברוס, בשנת 1793, או לחלופין שלא היה המצאה שייקרית כלל.
כיום

המסור העגול נכנס לשימוש במהלך המאה ה-19, ובמהלך המאה ה-20 השתכלל מאוד, וכיום ישנם סוגים רבים של מסורים עגולים: מסור עגול לחיתוך עץ בצורות שונות כמו מסור עגול ידני, מסור עגול שולחני, מסור זווית (המכונה תכופות "גרונג/פנדל"); דיסק חיתוך, מסור שורף ומסור קר לחיתוך מתכת; מסורים לחיתוך אבן, בטון, קרמיקה ושיש; מסורים לחיתוך פלסטיק ועוד.
בארץ נפוצים הכינויים: סקיל סאו - מסור עגול חשמלי ידני (המסור יוצר לראשונה על ידי חברת סקיל, ומכאן שמו), קרייזיק - מסור עגול חשמלי שולחני, לרוב עם עגלה שדוחפת את החומר אל הלהב (קרייזיג - מסור עגול בגרמנית), גרונג/פנדל - מסור זווית (Miter Saw), מסור שורף - מסור שולחני לחיתוך מתכת עם דיסק הדומה לזה של דיסק חיתוך רק גדול. מסור וידיה - מסור קר לחיתוך מתכת. כמו כן, נפוץ בישראל להשתמש במונח "מסור עגול" לתיאור מסור עגול ידני בלבד, אף על פי שקיים מגוון סוגים של מסורים עגולים.
ראו גם

מסור
מסור אנכי
מסור חרב
מסור זווית
כלי עבודה



אזמל • גרזן • דיסק חיתוך • חוט בנאים • חוט משיכה • טסטר  •  כליבה‏ (קלמרה)  •  כף בנאים‏ • לדרמן • מברג • מחרטה • מסור • מסור אנכי • מסור חרב • מסור נימה • מסור עגול •  מסור שרשרת • מספריים • מעדר • מפתח ברגים • מפתח צינורות • מפתח שוודי • מקדחה • מקצועה • מרית • משפך • משרט • סולם • מלחציים • סכין • פטיש • פטיש אוויר • פלייר • פלס בנאים • קרדום • קת • רשת • שטיכמוס
הערות שוליים

1 2  כריסטיאן בקסוורט, The Shaker Legacy: Perspectives on an Enduring Furniture Style, הוצאת Taunton,‏ 2000, מסת"ב 9781561583577, עמ' 12.
↑  קלרה אנדיקוט סירז, Gleanings from Old Shaker Journals, הוצאת הוטון מיפלין, 1916, עמ' 275.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007286300905171  GND: 4033005-9  LCCN: sh85026069  NKC: ph249485 
ערך זה הוא קצרמרבנושא טכנולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אנג'לה קרטר

| --- | --- |

 לידה:  7 במאי 1940 איסטבורן, אנגליה, הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  16 בפברואר 1992 (בגיל 51) לונדון, אנגליה, הממלכה המאוחדת 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 מקום קבורה:  בית הקברות של פאטני וייל 
 שם עט:  Angela Olive Carter 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת בריסטול, Streatham and Clapham High School 
 שפות היצירה:  אנגלית 
 יצירות בולטות:  לילות בקרקס 
 תקופת הפעילות:  1966–1992 (כ־26 שנים) 
 פרסים והוקרה:  פרס לזכר ג'יימס טיט בלק (1984)  פרס ג'ון לואלין ריס (1968)  פרס סומרסט מוהם (1969) 
 www.angelacarter.co.uk
 
אנג'לה אוליב קרטר-פירס (אנגלית: Angela Olive Carter-Pearce; ‏7 במאי 1940 – 16 בפברואר 1992) כתבה בשם אנג'לה קרטר, הייתה מחברת רומנים, סיפורים קצרים ועיתונאית. ידועה בעמדות הפמיניסטית שלה. ב-2008 דירג אותה הטיימס במקום ה-10 ברשימת "חמישים הסופרים הבריטיים הטובים ביותר מ-1945". ב-2012 נבחר הרומן שלה, "לילות בקרקס", כיצירה הטובה ביותר שזכתה בפרס לזכרו של ג'יימס טיית.
מהלך חייה

נולדה כאנג'לה אוליב סטאלקר באיסטבורן, מזרח סאסקס, ב-1940, לסופיה אוליב והוג אלכסנדר סטאלקר. בתקופת מלחמת העולם השנייה פונתה קרטר מלונדון המופגזת ליורקשיר כדי להתגורר עם סבתה. כנערה מתבגרת היא סבלה מאנורקסיה. לאחר שסיימה את לימודיה בחטיבה העליונה בסטויאהם וקפלהם, בדרום לונדון, היא הלכה בעקבות אביה והחלה לעבוד כעיתונאית בקרודון אדוורטייסמנט.
קרטר למדה ספרות אנגלית באוניברסיטת בריסטול. היא הייתה נשואה פעמיים; נישואיה הראשונים היו ב-1960 לפול קרטר. גירושיהם התרחשו ב-1972. ב-1969 היא השתמשה בכספי הזכייה שלה מ"פרס סומרסט מוהם" כדי לעזוב את בעלה, ועברה להתגורר בטוקיו לשנתיים. את ניסיונה בטוקיו היא מתארת בספרה: "Nothing Sacred" כחוויה ממנה היא למדה מה המשמעות של להיות אישה. שם היא גם הפכה לפמיניסטית. קרטר המשיכה לפרסם כתבות רבות על חוויותיה בעיתונים ובספרים.
לאחר מכן תיירה קרטר בארצות הברית, אסיה ואירופה, כאשר היא נעזרת לשם כך בשליטתה בשפות צרפתית וגרמנית. בחלק ניכר משנות ה-70 המאוחרות ושנות ה-80 של המאה העשרים, בילתה קרטר כסופרת מרצה במספר אוניברסיטאות באנגליה.
ב-1977 נישאה קרטר למארק פיירס, שאיתו הביאה לעולם את בנה. ב-1979 יצא לאור ספרה "חדר הדמים". בנוסף להיותה סופרת בעלת דמיון פורה, תרמה קרטר מאמרים רבים בעיתונים בריטיים ידועים, כמו למשל הגרדיאן ואינידיפנדנט. חלקם קובצו בספרה Shaking a Leg. כמה מסיפוריה הקצרים הושמעו ברדיו, והיא גם כתבה שני תסכיתים לרדיו. שניים מספרייה עובדו לסרטים, כאשר היא לוקחת חלק פעיל בעיבוד.
זמן קצר לפני שנפטרה החלה קרטר לכתוב ספר המשך לספרה של שרלוט ברונטה, "ג'יין אייר". אמנם היא לא סיימה אותו, אך הותירה אחריה עלילת המשך בסיסית לרומן הידוע. אנג'לה קרטר נפטרה בביתה בגיל 51 ב-1992 בביתה בלונדון כתוצאה מסרטן הריאה.
עבודותיה

מתוך מגוון עבודותיה, תורגמו לעברית הספרים "חדר הדמים" (הקיבוץ המאוחד, 1997) ו"חנות הצעצועים המכושפת" (מאנגלית: מיכל אלפון, עם עובד, 2025).
עבודותיה > רומנים נוספים

Shadow Dance (1966) a.k.a. Honeybuzzard
The Magic Toyshop (1967)
Several Perceptions (1968)
Heroes and Villains (1969)
Love (1971)
The Infernal Desire Machines of Doctor Hoffman (1972) a.k.a. The War of Dreams
The Passion of New Eve (1977)
Nights at the Circus (1984)
Wise Children (1991)
עבודותיה > אוספי סיפורים קצרים

Fireworks: Nine Profane Pieces (1974) also published as Fireworks: Nine Stories in Various Disguises and Fireworks
The Bloody Chamber (1979)
The Bridegroom (1983) (Uncollected short story)
The Company of Wolves (1984)
Black Venus (1985) published as Saints and Strangers (US)
American Ghosts and Old World Wonders (1993)
Burning Your Boats (1995)
עבודותיה > אוספי שירה

Five Quiet Shouters (1966)
Unicorn (1966)
Unicorn: The Poetry of Angela Carter (2015)
לקריאה נוספת

לקניית הספרים שלה (אנגלית)
הערות שוליים

↑  The 50 greatest British writers since 1945. 5 January 2008. The Times. Retrieved on 2010-03-05.
↑  אנג'לה קרטר, חדר הדמים, הקיבוץ המאוחד, 1997
↑  The unconventional life of Angela Carter — prolific author, reluctant feminist
↑   מעין איתן, "חנות הצעצועים המכושפת" דומה מדי לספר ילדים, באתר הארץ, 12 במרץ 2025
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007579465605171  PLWABN: 9810552823905606  BIBSYS: 90090205  BNE: XX1038650  BnF: cb118953566 (data)  CANTIC: a11683338  CiNii: DA00834778  GND: 119058804  ICCU: CFIV030309  ISNI: 0000 0001 2127 2038  LCCN: n79088989  LNB: 000029583  MusicBrainz: 06fc69eb-5775-40ae-999a-c1d4106dfc47  NDL: 00435420  NKC: jo2004213804  NLA: 35086688  NLG: 65338  NLK: KAC199604535  NTA: 069043337  RERO: 02-A003080170  SELIBR: 180311  SNAC: w61v7cj4  SUDOC: 02676945X  Trove: 822468  VIAF: 34454299   WorldCat (עם VIAF): 34454299
Selena Gomez: My Mind & Me

| --- | --- |

 בימוי:  אלק קישישאן 
 שחקנים ראשיים:  סלינה גומז 
 מדינה:  ארצות הברית 
 שיטת הפצה:  video streaming 
 הקרנת בכורה:  4 בנובמבר 2022 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  תיעודי, סרט ביוגרפי 
 דף הסרט ב־IMDb
 
Selena Gomez: My Mind & Me (בעברית: "סלינה גומז: המוח שלי ואני") הוא סרט תיעודי אמריקאי משנת 2022 העוקב אחר הזמרת והשחקנית סלינה גומז במהלך שש שנים בקריירה שלה. הסרט מתעד את מאבקיה בתהילה ואת מצבה הפיזי והנפשי בעקבות האבחנה שלה עם זאבת והפרעה דו-קוטבית. הוא בוים על ידי אלק קשישיאן, בהפקת Lighthouse Media & Management וסרטי אינטרסקופ, והועלה לאפל TV פלוס ובתי קולנוע נבחרים ב-4 בנובמבר 2022.
בערב הבכורה של AFI Fest שאירע ב-2 בנובמבר 2022, Selena Gomez: My Mind & Me זכה לביקורות חיוביות; הוא זכה לשבחים רבים בשל התייחסותו לבריאות הנפש, כמו גם לבריאות הפיזית. בליווי יציאת הסרט, "My Mind & Me", שיר של גומז המופיע בקרדיטים הסופיים, הופץ כסינגל.
רקע

הסרט התיעודי עוקב אחר גומז במסע בן שש שנים החל מסביבות 2015, לאחר שקשישיאן ביים עבורה את הקליפ של "Hands to Myself". קשישיאן אמר: "לא היה לי עניין לעשות דוקו-פופ מסורתי. רציתי להראות משהו יותר אותנטי וגם סלינה רצתה. יש לה רגישות שכבשה אותי... לא היה לי מושג אז שזה יהפוך לסרט תיעודי שצולם במשך שש שנים".
פרסים ומועמדויות

| שנה | פרס | קטגוריה | מועמד (ים) | תוצאה | מקור |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2024 | פרס אמי האמנותי | הכתיבה הטובה ביותר לתוכנית עיונית | אלק קשישיאן ופול מרצ'נד | מועמדות |  |