דניאל גולדשמידט
עבודתו ומחקריו > ה'הגדה של פסח' > הביקורת על ה'הגדה'

על ההוצאה הראשונה של ההגדה, משנת 1936, כתב החוקר אפרים אלימלך אורבך:
ההוצאה הראשונה של ההגדה... ראויה להיחשב כאחת ההוצאות והפירושים המעולים של יצירה עתיקה בספרותנו. דר' גולדשמידט לא ויתר מאומה על הדיוק הפילולוגי, האיר את כל השאלות ההיסטוריות, הסביר את ענייני ההלכה, ודייק בהשתלשלות הנוסחאות ובירורי המקורות. את חידושיו הצניע ונמנע מדברי פולמוס ולפיכך קריאת פירושו קלה היא גם לקורא המודרני שאינו מומחה.
ובהמשך הדברים, בהקשר למהדורה משנת 1960, הוסיף:
מתוך המבוא שהקדים להוצאה הנ"ל, צמח וגדל חיבורו 'הגדה של פסח, מקורותיה ותולדותיה במשך הדורות בצירוף הנוסח הבדוק'... דר' גודשמידט ביצע את משימתו בשיטה פילולוגית מובהקת ובדייקנות מופתית בפרטים. עיקר עיונו הוא בחומר המצוי הן בכתבי היד של ההגדה עצמה והן במקורות המקבילים ומגמתו הייתה להגיע לדורות הראשונים, מבעד לשינויים שחלו במשך הדורות בנוסח ההגדה ומבעד לעיבודים ולהוספות.
המהדורה העברית במתכונתה הנוכחית (הקיימת מאז שנת 1960), מורכבת משלושה פרקים: בפרק הראשון מנתח גולדשמידט את חלקי ההגדה, דן בסדר הבאתם ומשווה בין הנוסחים השונים, בעיקר על פי האמור בספרי הלכה, כתבי יד קדומים, תעודות מהגניזה הקהירית ומנהגי העדות השונות. בסוף הפרק דן גולדשמידט בסדר עריכתה של ההגדה; בפרק השני הוא עוסק בהגדה העתיקה ביותר שבידנו (מהגניזה הקהירית); בפרק השלישי מפרט את ההרחבות של ההגדה בימי הביניים; בסוף הספר, מלבד פרק מילואים, מובאת גם הגדה של פסח בהתאם לנוסח שתוקן על ידי גולדשמידט עצמו, וכן 40 צילומים מתוך הגדות שונות, כתובות ומודפסות, לרבות צילום כתב יד הגדה מן הגניזה. הנוסח שקבע גולדשמידט בספר זה נחשב לנוסח מהמדויקים ביותר.
מחקרו של גולדשמידט הפריך מספר פירושים תאולוגיים שהיו קיימים טרם זמנו וכן סברות היסטוריות-מדיניות מפי חוקרים אחרים, וכל העוסק בתחום חקר ההגדה, לרבות מי שאינו מסכים לקביעותיו, נזקק לחיבור זה. כך למשל, הפריך גולדשמידט את דעתו של פרופ' לואיס פינקלשטיין כי המדרש לפסוקי התורה המתחילים במילים: "ארמי אובד אבי" הוא מדרש קדום שנתחבר בזמן שלטון התלמיים, בשנת 220 - 240 לפני הספירה, ומוכיח כי דווקא הדעה המקובלת, לפיה המדובר במדרש תנאים, היא הדעה הנכונה.
החוקר יוסף היינימן שיבח את החיבור וציין כי "כל הניגש לנושא מכאן ולהבא בעל כרחו יזקק למחקריו (של גולדשמידט)", וכן כי "לפנינו ספר נאה מכל הבחינות, שהמעיין בו יפיק ממנו תועלת והנאה כאחת". עם זאת הוא מבקר את ההחלטה לצרף לחיבור הן את נוסח ההגדה מן הגניזה הקהירית (אשר נועד לדעת היינימן לאנשי המדע) והן את הנוסח הרגיל ותצלומי הגדות מימי הביניים (אשר נועד לקהל הרחב) וקורא לכך "תערובת מין בשאינו מינו". בנוסף, הוא מצביע על שגיאות דפוס שונות שנפלו במהדורה זו.
אשר לתוכן הספר, כותב היינימן כי "על אף היקפו המצומצם, הרי הוא מועט המחזיק את המרובה. נידונים בו לא רק הבעיות הנוגעות בהגדה של פסח במישרין אלא הרבה נושאים מכל תחומי הליטורגיה היהודית", אך הוא גם חולק על כמה מחידושיו. בין היתר, הוא אינו מקבל את קביעתו של גולדשמידט כי סדר השאלות ב"מה נשתנה" הוחלף במספר נוסחאות ("במקום להתחיל בטיבול לפי מהלך הסעודה, התחילו בחמץ ומצה"), וטוען כי "אין שאלת הטיבול מוסבת אלא על הטיבול השני לשם קיום מצות אכילת מרור, ואין שם אסמכתא להנחה שאכן הקדימו את אכילת מרור לאכילת (פסח ו)מצה". טענה אחרת של גולדשמידט אותה הוא דוחה, היא קביעתו שהפיוט "אתה גאלת" הוא "מהפיוטים העתיקים ביותר", מימי הגאונים הראשונים. במקרה זה נסתמך גולדשמידט על צונץ, והיינימן מציין כי כיום לא מסתמכים על צונץ בנושא זה ונוטים להקדים את הפיוטים העתיקים לתקופה הביזנטית, מאות שנים לפני הגאונים. לבסוף, ובקשר לניסיונותיו של גולדשמידט למצוא את הנוסח המקורי של כל ברכה, מזכיר היינימן כי לא תמיד אכן קיים לברכה נוסח מקורי אחד.