stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
האיגרת אל הרומאים
תוכן > משפט האל (א 18 - 32)

פאולוס יוצא כנגד הדת הרומאית, ונגד מי שהפכו את דמותו הלא גשמית של האל לדמות אליל. לאחר מכן הוא יוצא כנגד כל מי שעשה רע, ומפרט כמה מעשים כאלה: מי שעושה פסל של האל, מי שעוסק בפעילות הומוסקסואלית, או מבצע רצח, דינו מוות.
תוכן > הבטחה לגאולה

בפרקים 5 - 8 מבטיח פאולוס למאמינים כי הם ייגאלו לאחר שישתחררו מחבלי החטא, וכל מי שחטא וחוזר בתשובה יכול לזכות בגאולה.
תוכן > עם ישראל

בפרקים 9 - 11 דן פאולוס בהבטחת האל ואומר כי עם ישראל יזכה להבין את האמת ויאמין לבסוף בישו.
”כִּי לֹא־כֹל אֲשֶׁר מִיִּשְׂרָאֵל יִשְׂרָאֵל הֵמָּה׃ וְלֹא מִפְּנֵי שֶׁהֵם זֶרַע אַבְרָהָם כֻּלָּם בָּנִים כִּי בְיִצְחָק יִקָּרֵא לְךָ זָרַע׃ כְּלוֹמַר לֹא בְנֵי־הַבָּשָׂר הֵמָּה בְּנֵי הָאֱלֹהִים כִּי אִם־בְּנֵי הַהַבְטָחָה הֵם הַנֶּחֱשָׁבִים לְזָרַע”. (9:6-7)
פאולוס מצטט את פרשת תולדות ומלאכי ומסביר ”נֶאֱמַר לָהּ [לרבקה] כִּי־רַב יַעֲבֹד צָעִיר׃ ככָּתוּב וָאֹהַב אֶת־יַעֲקֹב וְאֶת־עֵשָׂו שָׂנֵאתִי”. (9:12-13), כלומר, על פי תפיסת הפרה-פיגורציה, אירועים מהברית הישנה הם למעשה מבשרים של זו החדשה, ועל כן היהדות (רב) תעבוד את הצעיר (הנצרות).
תוכן > השינוי של המאמינים

בפרקים 12 - 15 פאולוס דן בשינוי (טרנספורמציה) של המאמינים - שיחיו לא על פי התורה אלא תחת חסד האל אם יצייתו לאל.
תוכן > פסוקי הסיום

בפסוקי הסיום של האיגרת מתאר פאולוס את תוכניתו לנסוע לירושלים.
השפעות

האיגרת השפיעה רבות על הנצרות הפרוטסטנטית. מרטין לותר ציין כי האיגרת היא "החשובה בספרי הברית החדשה, והטהורה שבהם". דעות אלה היוו בסיס לפרסום 95 התזות שלו ולביקורת שלו על הכנסייה הקתולית.
לאיגרת זו הייתה השפעה דרמטית על ניסוח סעיף 4 של הצהרה נוסטרה אטאטה ("בעת הזאת"), שנוסחה במסגרת ועידת הוותיקן השנייה ועסקה ביחסה העדכני של הכנסייה הקתולית ליהודים. מנסחי ההצהרה עשו שימוש בעיקר בפסוק 29 מפרק י"א של האיגרת אל הרומאים (שֶׁהֲרֵי אֵין הָאֱלֹהִים מִתְחָרֵט עַל מַתְּנוֹתָיו וְעַל בְּחִירָתוֹ), וביססו עליו את הטענה שהברית של האל עם העם היהודי עודנה תקיפה, כאלטרנטיבה לתורת ההחלפה, לפיה הברית החדשה של האל עם הנצרות החליפה וביטלה את הברית הישנה עם עם ישראל.
ראו גם

פולחן הקיסר
תאולוגיית החילופין
הערות שוליים

↑  הקדמה שכתב מרטין לותר לאיגרת
| ספרי הברית החדשה |
| --- | --- | --- |
| הבשורות | הבשורה על-פי מתי • הבשורה על-פי מרקוס • הבשורה על-פי לוקאס • הבשורה על-פי יוחנן |  |
| מעשי השליחים | מעשי השליחים |  |
| איגרות פאולוס | אל הרומאים • הראשונה אל הקורינתים • השנייה אל הקורינתים • אל הגלטים • אל האפסים • אל הפיליפים • אל הקולוסים • הראשונה אל התסלוניקים • השנייה אל התסלוניקים • הראשונה אל טימותיוס • השנייה אל טימותיוס • אל טיטוס • אל פילימון • אל העברים |  |
| האיגרות הכלליות (קתוליות) | איגרת יעקב • איגרת פטרוס הראשונה • איגרת פטרוס השנייה • איגרת יוחנן הראשונה • איגרת יוחנן השנייה • איגרת יוחנן השלישית • איגרת יהודה |  |
| חזון יוחנן (ההתגלות) | חזון יוחנן |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007265940105171  BIBSYS: 90058204  BnF: cb12011320b (data)  GND: 4075940-4  LCCN: n79026730  NSK: 000763227  SUDOC: 028235851  VcBA: 492/8541  VIAF: 181440270   WorldCat (עם VIAF): 181440270
הגדת הרבי מחב"ד

| --- | --- |

עמוד השער
 מידע כללי
 מאת:  מנחם מנדל שניאורסון 
 שפת המקור:  עברית 
 סוגה:  ספרות תורנית 
 הוצאה
 הוצאה:  הוצאת ספרים קה"ת 
 תאריך הוצאה:  החל מ-ה'תש"ו
 סדרה
 סדרת ספרים:  ספרי הרב מנחם מנדל שניאורסון מחב"ד
 ספר קודם:  היום יום 
 הספר הבא:  לקוטי שיחות 
 
הגדת הרבי מחב"ד (שמה המלא: הגדה של פסח - עם לקוטי טעמים ומנהגים) היא הגדה של פסח שמהדורתה המקורית נכתבה ונערכה על ידי הרב מנחם מנדל שניאורסון, והודפסה לראשונה בשנת תש"ו (1945). ההגדה כוללת מקורות לנוסח ההגדה של חב"ד שערך רבי שניאור זלמן מליאדי בסידורו, טעמים לנוסח שבחר, מנהגי חב"ד ומנהגי 'בית הרב' בנוסף לפירוש ההגדה - מציאת מקורות, ביאורי קטעים, דקדוקי נוסח, ענייני חג הפסח ועוד.
על ההגדה

ההגדה יצאה לאור לראשונה בסביבות חג הפסח תש"ו. בהוצאה הראשונה הכילה ההגדה ארבעים ושבעה עמודים. גוף ההגדה בא בעמוד הימני וממולו ה'לקוטים' והמנהגים. במשך כל כמה שנים יצאה לאור מחדש בהוספת קטעים חדשים להגדה. ההוספות שולבו בסוף הספר. בשנת תשל"ג, שולבו ההוספות בתוך גוף ההגדה.
במהלך השנים - לאחר שהצטברו ביאורים רבים, גם בשיחותיו של הרבי על ההגדה. יצאה לאור ההגדה, עם הוספת 'ביאורים' מתורתו של הרבי. הוצאה זו אף קיבלה שם חדש "הגדה של פסח - עם לקוטי טעמים מנהגים וביאורים".
ההגדה הודפסה גם במהדורה עם פענוח מראי המקומות על מנת שהקורא יוכל ללמוד את ההערות בלי לפתוח את הספרים. הוצאה זו נקראת "הגדת הרבי".
הרב שלמה יוסף זוין כתב עליה ”הגדה נפלאה שמעטים דוגמתה, ומתאימה לכל אדם מישראל, כחסיד כאשר איננו חסיד. אלמלא הייתי חושש לסלידתם של חסידים מהגדרת חול לעבודת קודש, הייתי אומר שזוהי עבודה מדעית ממדרגה ראשונה. על כל פנים: פנינה בספרות ההגדית..”.
החוקר והבלשן מאיר מדן כתב: ”הגדה זו קטנת הכמות מפתיעה משתי בחינות: א) השפע העצום של מקורות מדברי חז"ל ומספרי ראשונים ואחרונים - קשה להבין כיצד נקלט שפע עצום זה של בקיאות בחוברת דקה וצנומה בת 47 עמודים, שרובם גוף ההגדה ומיעוטם דברי המלקט והעורך. ב) העובדה שהמחבר, אדמו"ר חסידי, מתגלה לא כאדמו"ר שחסידותו אומנותו ודבריו דברי רמז ודרוש כדרך שאר האדמו"רים, אלא כחוקר מדעי ממדרגה ראשונה, פילולוג בעל שיעור קומה, המפליא בבקיאותו העצומה, בשכלו הישר ובכושר הבירור והניתוח המדעי של מקורות, של נוסחאות, של מקודם ומאוחר, של פשוטו של מקרא, והכל בלשון קצרה, תמציתית ומדויקת למופת”.
מבנה ההגדה

פרק זה טעון עריכה. אנא תרמו לוויקיפדיה . ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. הסיבה היא: מופיע יידיש ללא תרגום. ועוד דברים שלא ברורים לקורא העברי.
רבי מנחם מנדל שניאורסון קרא לביאורו להגדה 'ליקוטי טעמים ומנהגים', מכיוון שהם בעיקר ליקוטי רעיונות מספרי הלכה והגדות בקשר להלכות הפסח והגדה, ומנהגים על סדר הפסח ובראשם:
מציאת המקור של קטעי ההגדה בתורה או בדברי חז"ל, וציון מקור לפסוקים המופיעים בתוך הקטע עצמו.
ביאור השינויים הקיימים בין הנוסח בהגדה לבין המקורות, במקומות שונים.
בירור נוסחאות שונות וטעמיהן, והטעם לנוסח שבו בחר האדמו"ר הזקן.
מקורות לדינים שמובאים בשולחן ערוך הרב או בספרי הקבלה.
טעמי הדינים, ודיוקים בלשון האדמו"ר הזקן.
מנהגי חב"ד ומנהגי 'בית הרב' – וטעמיהם.
בירורי שאלות המתעוררת במהלך לימוד ההגדה.
בירור חילוקי הדינים בנושאים השונים הקשורים לליל־הסדר, לדוגמה: הטעם שאין מברכים "וציוונו לספר ביציאת מצרים" ועוד.
שיחות המבארות את ענינו של החג.
ההגדה מתאפיינת בדיוק רב, כאשר בבחירת המילים המדויקת, בסדר הבאת מראי המקומות ובבחירה על איזה מקור להסתמך טמונה כוונה המסייעת להבין את ההגדה.
לאורך השנים עסקו כמה מגדולי רבני חב"ד בדיוק, דקדוק וביאור ההגדה. את החידושים היסודיים בהגדה גילה הרב עזרא שוחט, כשבכך סלל דרך בפני מדייקים נוספים כמו הרב שלום שפאלטר, הרב שלום דובער לוין ועוד.
בקובצי הערות וביאורים של חסידי חב"ד, מרבים לעסוק בדיון בדברי הרבי בהגדה ומדקדקים בכל מילה שבה.
מהדורות נוספות

ההגדה יצאה במספר מהדורות שונות.
ההגדה המורחבת - שני כרכים, הכוללים, מלבד ההגדה המקורית שחיבר הרבי את מנהגי חג הפסח מספר המנהגים; לקט מכתבים שכתב הרבי לאורך השנים ויש בהם ביאורים על נוסח ההגדה; פירושים וביאורים שהשמיע הרבי לאורך השנים על ההגדה. בכרך השני הודפסו שיחות ומכתבים מהרבי בקשר לחג הפסח, שיחות שאמר הרבי על סיום מסכת פסחים ועוד. בהוצאת קה"ת, תשמ"ו
הגדה מפוענחת - הטקסט מנוקד, ומראי המקומות והציונים מפוענחים ומובאים בהרחבה. בהוצאת קה"ת, תשס"ז
הגדת 'היכל מנחם' - הגדה המבארת, מנגישה ומרחיבה את לשונו של הרבי בהגדה המקורית. בעריכת הרב מנחם מענדל קפלן, בהוצאת היכל מנחם ירושלים.
הגדת דברי שלום - ביאור, השוואות והרחבות להגדה, מאת הרב שלום דובער לוין.
בשנת תשפ"א הודפסה "הגדה של פסח עם פירוש דברי מנחם". מהדורה זו משלבת בפירוש אחד את דברי הרבי בפירושו להגדה יחד עם פירושים נוספים שאמר במשך השנים. ערוכה בתמציתיות ובשפה קצרה. נכתבה על ידי הרב יוסף ביינדמן
לקריאה נוספת

הרב עזרא שוחט, דיוקים וביאורים בהגדה של פסח
הרב שלום שפלטר, שערי שלום על הגדה של פסח עם לקוטי טעמים ומנהגים
הרב שלום דובער לוין, הגדה של פסח עם לקוטי טעמים ומנהגים עם ביאור "דובר שלום", הוצאת ספרים קה"ת, תשע"ח
אוצרות ההגדה, אוצרות מתוך הגדת הרבי, בהוצאת מכון אור החסידות
הרב יוסף ישעיה ברוין, ביאורים על ההגדה של הרבי, בעניין כורך, מרור, אפיקומן
הרב משה שילת, שווה לכל נפש - הגדה של פסח, הגדת הרבי מחב"ד עם ביאורי חסידות בלשון עברית עכשווית, בהוצאת מעיינותך, תשפ"ג
ישראל נחמן לרנר, "כללי הגדה", "התמים" גיליון מח, ניסן תשע"ח
שמעון ויצהנדלר, "הגדת רבן של ישראל - סקירה ממצה על מהותה של ההגדה בכלל והגדת הרבי בפרט", פורסם בספר הגדת הרבי, הוצאת מכון תורת מנחם תשס"ו (2006)
הערות שוליים

↑  כנראה שהדפסה התעכבה וההגדה לא הספיקה להגיע לחנויות קודם החג
↑  "הגדת הרבי" במהדורה חדשה
↑  זוין, ספרים וסופרים ח"ג, עמ' 263
↑  מחניים, גיליון ל"ב, תשי"ז
↑  מנהגים שנהגו בבתי אדמו"רי חב"ד
↑  מקבץ מביאוריו ודיוקיו של הרב שוחט בהגדת הרבי
↑  שערי שלום על הגדה של פסח
↑  אחד הקבצים,  קובץ הערות ישיבת אוהלי תורה עמודים 43-114
↑  הגדה של פסח עם פירוש דברי מנחם, תדפיס
↑  תדפיס
| הגדות של פסח |
| --- | --- | --- |
| המאה ה-9 | סדר רב עמרם גאון |  |
| המאה ה-10 | סידור רב סעדיה גאון |  |
| המאה ה-11 | הגדה של פסח מגניזת קהיר |  |
| המאה ה-14 | הגדת הזהב (קטלוניה) • הגדת שאלתיאל (קטלוניה) • הגדת ריילנדס (קטלוניה) • הגדת ראשי הציפורים (גרמניה) • הגדת פובלט (קטלוניה) • הגדת סרייבו (קטלוניה) • הגדת וולף (צרפת) • הגדת קאופמן (קטלוניה) • הגדת האחות (קטלוניה) • הגדת ברצלונה (קטלוניה) • הגדה היספנית-מורסקית • הגדת פראטו (קטלוניה) • הגדת ששון (קטלוניה או דרום צרפת) • הגדת מודנה־בולוניה (קטלוניה) • הגדת גרציאנו (קטלוניה) • הגדת מוקטה (קטלוניה) • הגדת קיימברידג' (קטלוניה) • הגדת לומברד |  |
| המאה ה-15 | הגדת רוטשילד (צפון איטליה) • הגדת נירנברג הראשונה (גרמניה) • הגדת נירנברג השנייה (גרמניה) • הגדת וושינגטון (גרמניה) • הגדת דרמשטאדט • הגדת ארנה מיכאל (גרמניה) • סידור הרבי מרוז'ין (מזרח אירופה) • הגדת פארמה • הגדת יהודה (גרמניה) • סידור גאליקו (איטליה) • הגדת וואדי אל חגארה (וואדי אל חגארה) • הגדת לונדון של יואל בן שמעון • הגדת סינסינטי הראשונה • הגדת חילק ובילק • הגדת טגרנזי (גרמניה או אוסטריה) • הגדת ריילנדס האשכנזית |  |
| המאה ה-16 | הגדת פראג (פראג) • הגדת מנטובה (איטליה) • הגדת פריסול • הגדת מחזור רומא (בולוניה) |  |
| המאה ה-17 | הגדת ונציה (איטליה) • הגדת אמסטרדם (הולנד) |  |
| המאה ה-18 | הגדת המבורג • הגדת סינסינטי השנייה • הגדת לייפניק |  |
| המאה ה-19 | הגדת ניו יורק |  |
| המאה ה-20 | הגדת שיק (פולין) • הגדת פרחי (מצרים) • הגדת מקסוול האוס (ארצות הברית) • הגדת הרבי מחב"ד • הגדת הגדוד השלישי של הפלמ"ח (ישראל) |  |
| הגדות שונות | הגדה קיבוצית לפסח • הגדות קטלוניה |  |
הלנה חצקלס

| --- | --- |

 לידה:  25 ביולי 1882 קובנה, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  26 בינואר 1973 (בגיל 90) קובנה, ברה"מ 
 עיסוק:  סופרת מתרגמת מחנכת
 שפות היצירה:  יידיש
 תקופת הפעילות:  מ-1905
 פרסים והוקרה:  אות לנין (1947)
 
הלנה חַצְקֶלֶס (כאצקעלעס) (‏ 25 ביולי 1882 – 26 בינואר 1973) הייתה סופרת יידיש, מתרגמת ומחנכת.
קורות חיים

הלנה חצקלס נולדה בקובנה שבאימפריה הרוסית (בתחומי ליטא של ימינו), זכתה להשכלה בעיר, וסיימה בה את הגימנסיה לבנות. יצאה לסנקט פטרבורג להשלמת לימודיה באוניברסיטה, ושם הצטרפה לתנועת "הבונד". היא שמרה אמונים כל חייה לרעיונות ה"בונד". תחת שמה המחתרתי "רחל", חצקלס הפכה לפעילה ניידת של התנועה ונסעה מעיר לעיר לארגן יהודים צעירים לתנועה המהפכנית.
בשנת 1905 עברה חצקלס מקובנה לווילנה, לאחר שהשתחררה מתקופת מאסר שנגזרה עליה בשל פעילותה בבונד. בווילנה התמסרה להקמת רשת חינוך יהודית של בתי ספר עממיים, לימדה בבתי הספר הללו וניהלה גימנסיה לבנות. בעשור השנים שבין 1920 לשנת 1930 יצא שמה כמחנכת מעולה, המחנכת ברוח המהפכה, והיא גם השתתפה בעריכת כתב עת יידישאי פדגוגי, ברוח ה"בונד" והמשטר הסובייטי. גם פעילותה כמורה מדריכה ומנהלת בסמינר למורים יהודים בווילנה הייתה מוקדשת לניסיון להשתלב בעולם המהפכה הרוסית.
חצקלס יצאה לסיור בכמה מארצות אירופה בראשית שנות ה-40. במסעה הגיעה גם לארץ ישראל, ביקרה בכמה מוסדות לימוד והתעמתה עם החינוך הציוני. עם הפלישה הנאצית לפולין וההסכם בין הסובייטים לנאצים, נמלטה הלנה חצקלס עם משפחתה למרכז אסיה. לאחר הניצחון הסובייטי שבה לווילנה בשנת 1945, והתמסרה לשיקום והצלת שרידי החינוך היהודי בעיר ובליטא. היא הקימה, בין השאר, מעונות לילדים יהודיים שהוריהם נספו בשואה. בשנת 1947 זכתה הלנה חצקלס בעיטור הסובייטי הנכבד "אות לנין", ובהוקרת המשטר. היא הטביעה את חותמה על חינוך הילדים היהודים בברית המועצות, והייתה לאחת המעצבות של מערכת החינוך היידישיסטית הנאמנה ללא גבול למשטר.
חצקלס פרסמה קרוב לעשרים כרכים ביידיש: סיפורים, ספרי לימוד ותרגומים של סופרי אירופה. בין השאר תרגמה מיצירתם של הקטור מלו, לוסי פיץ'-פרקינס, ארווין סטיפנסון, פייר ז'יל סטאל, ואחרים. לעברית לא תורגם שום ספר מספריה.
חצקלס נפטרה בגיל 90 בקובנה.
הוגו ריגנולד

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  15 במאי 1905 קינגסטון, הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  30 במאי 1976 (בגיל 71) המפסטד, הממלכה המאוחדת 
 מוקד פעילות:  הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד, הממלכה המאוחדת 
 מקום לימודים:  האקדמיה המלכותית למוזיקה 
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 כלי נגינה:  כינור 
 פרופיל ב-IMDb
 
הוגו הנרי ריגנולד (באנגלית: Hugo Henry Rignold;‏ 15 במאי 1905 – 30 במאי 1976) היה מנצח וכנר אנגלי, הזכור בעיקר כמנהל מוזיקלי של הבלט המלכותי (1960-1957) ומנצח התזמורת הסימפונית של ברמינגהאם (1968-1960).
ביוגרפיה

ריגנולד נולד בקינגסטון על התמזה, באנגליה, למנצח הוגו צ'ארלס ריגנולד ולזמרת האופרה אגנס מאן. בשנת 1910,בן 5, היגר עם הוריו לויניפג, קנדה.
כילד החל ללמוד נגינה בכינור אצל ג'ון ווטרהאוז בוויניפג וניגן בתזמורת של תיאטרון ויניפג. לאחר שובו לאנגליה בשנת 1921, למד באקדמיה המלכותית למוזיקה ואחר עבד זמן מה כנפח.
בשנות ה-20' וה-30' של המאה ה-20, ניגן ריגנולד בכינור עם להקות ג'אז וריקודים שפעלו אותן שנים, בהן לה של מנטובני, ג'ק הילטון, ג'ק האריס, פרד הרטלי, אמברוז, ליו סטון וג'יי וילבור. ריגנולד זכה להערכה רבה כנגן ג'אז וב-1936 כתב עליו כתב העת גרמופון: ”להוציא אולי את האמן השחור, אדי סאות', ואריק סידי שלנו, השוהה בחו"ל, היו עד כה רק שני כנרים בעלי חשיבות בג'אז - ג'ואי ונטורי, כמובן, ולאחרונה המוזיקאי הצרפתי סטפן גרפלי. לדעתי, הוגו ריגנולד עולה על כל אחד מהם”. בשנות מלחמת העולם השנייה על תזמורות סימפוניות, הוא החל לנצח בבית האופרה המלכותית, קובנט גארדן ואחר על התזמורת הפילהרמונית המלכותית של ליברפול, החל בשנות ה-40' המאוחרות. בהמשך לכך באו תקופתו כמנהל המוזיקלי של הבלט המלכותי וכהונתו הממושכת בתזמורת ברמינגהאם. לאחר מכן, התקדם ריגנולד לניצוח על תזמורת משלו, תזמורת הקזינו של לונדון.
ריגנולד הוציא הקלטות רבות עם נגנים אלה, שלא מעט מהן הוצאו מחדש על תקליטורים מודרניים. מוזיקאים קלאסיים אחרים, כגון לאון וסידוני גוסנס עשו כמותו, אבל ההקלטות המוקדמות הללו של ג'אז וריקודים חוללו מידה מסוימת של סלחנות מתנשאת כלפי ריגנולד בהמשך הקריירה שלו (כפי שקרה מאוחר יותר לאנדרה פרווין. הקלטות משנות ה-20', שבהן ריגנולד מנגן עם תזמורתו של ג'ק הילטון, כוללות את "Oh, Lady Be Good" של ג'ורג' גרשווין מ-29 במרץ 1926, ואת "גברים מעדיפים בלונדיניות" של אירווינג ברלין מ-17 באוגוסט 1926. שתיהן לחברת קול אדוניו באולפני החברה בהייס, מידלאסקס. בהמשך, בהדרכת הילטון, ייסד וניהל להקה משלו, שניגנה בראשית מלחמת העולם השנייה.
ריגנולד התחתן שלוש פעמים: ב-1934 עם ריטה מרי גיילור (השחקנית מולי גיי); ב-1941 עפ פיליס סטנלי; וב-1948 עם פטרישה הורטון. משני נישואיו הראשונים היו לו שתי בנות.
הערות שוליים

↑  מפקד האוכלוסין של קנדה, לברוס פלייס, ויניפג, מניטובה
↑  קולין מקנזי, "מנטובני: חיים של מוזיקה", 2005, הוצאת מלרוז בוקס, isbn=1-905226-19-5, אנגליה, עמ' 25
↑  "גרמופון", פברואר 1936, עמ' 384
↑  p. 134 גוגל בוקס, "ריגנולד", עמ' 134
↑  לדוגמה, "המנצח פרווין, המוכר יותר כפסנתרן ג'אז ולאחרונה בפעילותו המוזיקלית בהוליווד, ממלא את תפקידו כיאות." "גרמופון", יוני 1965, עמ' 13
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007339660705171  PLWABN: 9810623442405606  BNE: XX1124758  BnF: cb139479097 (data)  CiNii: DA12958064  ISNI: 0000 0001 1934 3714  LCCN: n81146643  MusicBrainz: e8730f16-7bb8-471d-8e00-2013fbf59818  SNAC: w6kw6cbc  VIAF: 49413613   WorldCat (עם VIAF): 49413613
המפלגה הקומוניסטית של יפן

| --- | --- |

 מדינה:  יפן 
 מנהיגים:  קזואו שיאי
 מזכיר כללי:  אקירה קויקה
 תקופת הפעילות:  1922–הווה (כ־102 שנים)
 אידאולוגיות:  קומוניזם מרקסיזם פרוגרסיביזם פציפיזם
 מטה:  רובע שיבויה, טוקיו
 מיקום במפה הפוליטית:  שמאל רדיקלי
 ארגונים בינלאומיים:  המפגש הבינלאומי של המפלגות הקומוניסטיות ושל הפועלים
 נציגויות בפרלמנטים
 חברי פרלמנט:  10 (בית הנבחרים של יפן) 
 http://www.jcp.or.jp/english/
 
המפלגה הקומוניסטית של יפן (ביפנית: 日本共産党, בתעתיק: ניהון קיוֹסָן-טוֹ), או בשמה המקוצר JCP, היא מפלגת שמאל רדיקלי קומוניסטית ביפן.
המפלגה הקומוניסטית של יפן קוראת לייסוד חברה על בסיס סוציאליזם, דמוקרטיה ושלום, והתנגדות למיליטריזם. היא אף מציעה לעשות זאת תוך השארות במסגרת הקפיטליזם. אף על פי שהמפלגה דוגלת במרקסיזם היא אינה קוראת להפיכה חברתית; היא מציעה במקום הפיכה דמוקרטית שתביא לשינוי בפוליטיקה של יפן ובכלכלתה, וכמו כן קוראת להתנערות מהסכם ההגנה ההדדי עם ארצות הברית, אותו היא רואה כפוגע בריבונות יפן.
רקע

המפלגה הקומוניסטית של יפן היא אחת מהמפלגות הקומוניסטיות הגדולות ביותר שאינן-בשלטון, וחברים בה כ-400,000 אנשים ב-25,000 סניפים ברחבי המדינה. לאחר הפיצול הסיני-סובייטי החלה המפלגה להרחיק עצמה מהגוש המזרחי. לאחר התפרקות ברית המועצות הכריזה המפלגה שהיא מברכת על סיום רשע היסטורי גדול של אימפריאליזם ושל שליטה, ובאותה עת הטיחה ביקורת באזרחי ארצות מזרח אירופה על שזנחו את הסוציאליזם.
כתוצאה מריחוקה מהגוש המזרחי, לא השפיעה ההתמוטטות השפעה רבה על המפלגה, ואף לא נשקפה סכנה לקיומה כפי שקרה למפלגות קומוניסטיות במדינות אחרות. אף על פי שקיימת מגמת ירידה באחוזי הקולות אותם מקבלת המפלגה מדי בחירות, היא עדיין מייצגת כחמישה מיליון מצביעים, והיא המפלגה הקומוניסטית השנייה בגודלה בקרב ארגון המדינות המתועשות, אחרי רוסיה.
היסטוריה

המפלגה הקומוניסטית של יפן נוסדה ב-15 ביולי 1922 בתור אגודה פוליטית מחתרתית. בשנותיה הראשונות נחקקו חוקים שהוציא את המפלגה אל מחוץ לחוק וחבריה היו נתונים לרדיפה ולדיכוי בידי כוחות הצבא והמשטרה של האימפריה היפנית. הייתה זו המפלגה היחידה שהתנגדה למעורבותה של יפן במלחמת העולם השנייה. בראשית תקופת הכיבוש האמריקאי הפכה המפלגה לחוקית, ומאז שמרה על מעמד זה. בשנות ה-50 של המאה ה-20 מתחה ברית המועצות ביקורת על המפלגה, ודרשה ממנה לפעול בצורה תוקפנית יותר. המפקד העליון של כוחות הברית ניצל הזדמנות זו וערך את "הטיהור האדום" שבעקבותיו נאלצו מנהיגי המפלגה לרדת למחתרת. התמיכה במפלגה צנחה במהלך מלחמת קוריאה.
המפלגה הגיע לשיא כוחה הפוליטי בשנות ה-70. בבחירות הכלליות של 1972 קיבלה המפלגה הקומוניסטית 10.5% מהקולות והשיגה 38 מושבים בבית הנבחרים של יפן. מגמה זו נמשכה לאורך שנות השבעים וה-80. בבחירות הכלליות של 1996 ובשל 2000 עלה אחוז הקולות שקיבלה המפלגה ל-12%.
החל מאמצע 2008 החלה המפלגה ליהנות מתמיכה נרחבת יותר בקרב ציבור הפועלים היפני בשל המשבר הכלכלי העולמי, אולם היא לא הצליחה לנצל מצב זה בבחירות הכלליות של 2009.
מדיניות

אחת המטרות המרכזיות של המפלגה הקומוניסטית של יפן היא ביטול הסכם הביטחון בין יפן לארצות הברית ופירוק הבסיסים האמריקאים ביפן. היא שואפת להפוך את יפן למדינה בלתי-מזדהה ונייטרלית, בהתאם לעקרונותיה של הגדרה עצמית וריבונות לאומית.
בכל הנוגע לכוחות ההגנה העצמית של יפן, לא מתנגדת המפלגה לקיומו, אך שואפת לפרקו בעתיד, בהתאם לנסיבות הבינלאומיות. המפלגה מתנגדת לנשק גרעיני ולרעיון של גוש צבאי-מדיני, ומתנגדת בתוקף לכל שינוי בסעיף 9 לחוקת יפן, האוסר על יפן לקיים מלחמה, וקוראת ליפן לנהוג לפי מגילת האומות המאוחדות.
המפלגה התנגדה למוסד הקיסרות עוד מלפני מלחמת העולם השנייה. כיום מכירה המפלגה בקיסר כסמל יפן, כל עוד תפקידו סמלי בלבד, והיא הכריזה בעבר שאם תהפוך למפלגת השלטון היא לא תדרוש מהקיסר לוותר על תוארו. המפלגה מתנגדת לשימוש בדגל הלאומי ובהמנון, בהם היא רואה שרידים לעברה המיליטריסטי של יפן.
מהבחינה הכלכלית, שואפת המפלגה הקומוניסטית לשנות את כלכלת יפן כיום, אותה היא רואה כמשרתת את האינטרסים של התאגידים ושל הבנקים, ולהפוך אותה לכלכלה הפועלת לטובת האזרחים, תוך החלת חוקים דמוקרטיים לפיקוח על התאגידים.
בנושא הכלכלה הבינלאומית, שואפת המפלגה להקים כלכלה עולמית דמוקרטית המתבססת על כבוד לריבונות הכלכלית של כל מדינה. המפלגה רואה את ארצות הברית, תאגידים רב-לאומיים והון בינלאומי כגורמים המעודדים גלובליזציה, דבר המשפיע לרעה, לטענת המפלגה, על הכלכלה העולמית. גם בתחום זה קוראת המפלגה לפיקוח הדוק יותר על תאגידים רב-לאומיים מטרה למנוע פגיעה בכלכלות חלשות יותר.
ראו גם

מפלגות פוליטיות ביפן
פוליטיקה של יפן
הערות שוליים

↑  בורק.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007266062305171  CiNii: DA00224799  GND: 1088136-0  ISNI: 0000 0001 0679 3644  LCCN: n80049718  NDL: 00266254  NKC: uk2010600292  SUDOC: 114984883  VIAF: 122486074   WorldCat (עם VIAF): 122486074 
מטה המפלגה הקומוניסטית
המפלגה הדרום-אפריקאית (מושבת הכף)

| --- | --- |
 מדינה:  מושבת הכף 
 מייסד:  ויליאם פיליפ שריינר 
 מנהיגים:  ראשון: יאקובוס זאואר,  אחרון: ג'ון מרימאן
 תקופת הפעילות:  1890–1910 (כ־20 שנה)
 אידאולוגיות:  אנטי אימפריאליזם, ליברליזם
 התמזגה לתוך:  המפלגה הדרום-אפריקאית
 
כמה מבכירי המפלגה הדרום אפריקאית, לרבות ויליאם שרינר, בכינוס בלונדון בשנת 1909
המפלגה הדרום-אפריקאית (באנגלית: South African Party ובאפריקאנס: Suid-Afrikaanse Party) הייתה מפלגה פוליטית במושבת הכף בין השנים 1890 ו-1910. החל משנת 1908 ועד לשנת 1910, החזיקה המפלגה בשלטון על המושבה.
מפלגת מרכז-אפריקאנרית במצעה.
היסטוריה

לאורך רוב שנות ה-80 וה-90 של המאה ה-19 שלטו במושבת הכף ראשי ממשלה פרו בריטים אשר דגלו בהעמקת האימפריאליזם הבריטי בדרום אפריקה, כאשר הם מתבססים בעיקר על קהל בוחרים ממוצא אנגלי. כזה היה ססיל רודס, אשר החל לשמש כראש ממשלת מושבת הכף החל משנת 1890. לאחר נפילת ממשלתו בשנת 1896 נחבר גורדון ספריג לכהן תחתיו, אשר החזיק כמוהו בעמדות פרו בריטיות מובהקות. מקורה של המפלגה הדרום-אפריקאית הוא מעלייתם של כוחות פוליטיים ליברליים שונים בשלהי המאה ה-19 בקרב האוכלוסייה האפריקאנרית במושבת הכף. באותן השנים הקים חבר הפרלמנט האפריקאנרי יאקובוס וילהלם זאואר את "ההתאגדות הפוליטית של דרום אפריקה", אשר תהפוך תוך זמן קצר למפלגה הדרום-אפריקאית. מטרתו של זאואר הייתה לאחד את שורות האופוזיציה לשלטונם של רודז וספריג, באמצעות הקמת מפלגה פוליטית אנטי אימפריאליסטית. בנוסף ליחסה המסויג לבריטניה, תמכה המפלגה בסחר חופשי, החלת חוק חינוך חובה, ובגישה מתונה יחסית כלפי שחורים. לצד מאבקה של המפלגה הדרום-אפריקאית באימפריאליסטים הפרו בריטים, היא ניהלה גם מאבקים מרים עם מפלגת האפריקאנר בונד על אהדת קהל הבוחרים האפריקאנרי במושבה. בעוד האפריקאנר בונד הציעו יחס קיצוני ולאומני כלפי בריטניה והאוכלוסייה השחורה, המפלגה הדרום-אפריקאית הדגישה מצע מתון יותר.
בשנת 1898, נחלה המפלגה הדרום-אפריקאית הצלחה לאחר שגורדון ספריג הובס בבחירות ובמקומו נבחר לראשות הממשלה ויליאם שרינר, מועמד המפלגה. במהלך שתי שנותיו כראש ממשלה, בשבתם באופוזיציה, ארגנו רודז וספריג את אנשיהם תחת המפלגה הפרוגרסיבית הפרו אימפריאליסטית. מהלך זה אשר היווה במידה רבה תגובה להקמתה של המפלגה הדרום-אפריקאית צלח לבסוף, ובשנת 1900 הם חזרו לשלטון. הפרוגרסיבים החזיקו בשלטון על המושבה עד לשנת 1908, אז נערכו הבחירות האחרונות בתולדות מושבת הכף, ובהן זכה ג'ון מרימאן, מועמד המפלגה הדרום-אפריקאית. כך שבה המפלגה לשלטון לאחר שמונה שנים באופוזיציה. ממשלתו של מרימאן, נשענה בין השאר על תמיכתם של אנשי מפלגת האפריקאנר בונד. מרימאן כיהן כראש ממשלה במשך שנתיים, עד להקמתו של איחוד דרום אפריקה. תחת ממשלתו זכו האפריקאנרים תושבי המושבה לייצוג בולט בשלטון והממשלה קידמה יוזמות ליברליות שונות.
בשנותיה האחרונות של המושבה, כאשר כבר סברו כולם שהמושבות הבריטיות בדרום אפריקה לקראת איחוד קרב, החלו אנשי המפלגה לחפש אחר שותפים להקמתה של מפלגה אשר תשמר את כוחם הפוליטי במדינה הדרום-אפריקאית המאוחדת. מפלגה כזאת הוקמה לבסוף מיד עם הקמת האיחוד בשנת 1910, תחת אותו השם – המפלגה הדרום-אפריקאית. המפלגה היוותה איחוד של המפלגה הדרום-אפריקאית ומפלגת אפריקאנר בונד, אשר באותן שנים מאוחרות אלו היו שותפות פוליטיות כנגד הפרוגריסיבים. מעבר לשתי מפלגות אלו ממושבת הכף עצמה, את המפלגה הדרום-אפריקאית החדשה הרכיבו גם מפלגת העם ממושבת טרנסוואל, ומפלגת האורנג' ממושבת נהר האורנג'. למרות שהמפלגה הדרום-אפריקאית ממושבת הכף היא זו שתבעה את שמה של המפלגה החדשה, לואי בותה, מנהיג מפלגת העם מהטרנסוואל הוא זה שנבחר להנהגת המפלגה החדשה.
מנהיגי המפלגה

|  | שם | כהונה |
| --- | --- | --- |
| 1 | יאקובוס וילהלם זאואר | ראשית שנות ה-90 של המאה ה-19 |
| 2 | ויליאם שרינר | שלהי שנות ה-90 של המאה ה-19 |
| 3 | ג'ון מרימאן | העשור הראשון של המאה ה-20 |
ראו גם

המפלגה הדרום-אפריקאית (איחוד דרום אפריקה)
אפריקאנר בונד
המפלגה הפרוגרסיבית
| מפלגות בדרום אפריקה |
| --- | --- | --- |
| מושבות הכף, טרנסוואל ואורנג' (עד 1910) | המפלגה הפרוגרסיבית • המפלגה הדרום-אפריקאית • מפלגת העם • אפריקאנר בונד |  |
| דרום אפריקה (1910–1928) איחוד דרום אפריקה (1910–1961) | המפלגה היוניוניסטית • המפלגה הדרום-אפריקאית • המפלגה הלאומית • המפלגה המאוחדת • מפלגת הלייבור • מפלגת הדומיניון • המפלגה האפריקאנרית • הקונגרס הלאומי האפריקני • הקונגרס הפאן אפריקני • מפלגת העם • המפלגה הלאומית המאוחדת • המפלגה הלאומית המטוהרת • המפלגה הליברלית • המפלגה השמרנית הלאומית • המפלגה הפרוגרסיבית • המפלגה הקומוניסטית • הליגה הסוציאליסטית הבינלאומית |  |
| דרום אפריקה (1928–1994) רפובליקת דרום אפריקה (1961–1994) | המפלגה הלאומית • המפלגה המאוחדת • המפלגה הפרוגרסיבית • המפלגה הליברלית • מפלגת הלייבור • הקונגרס הלאומי האפריקני • הקונגרס הפאן אפריקני • המפלגה הפרוגרסיבית הפדרלית • מפלגת הרפובליקה החדשה • המפלגה השמרנית • מפלגת החופש של אינקטה • המפלגה הקומוניסטית |  |
| דרום אפריקה רפובליקת דרום אפריקה (החל מ-1994) | הקונגרס הפאן אפריקני • הברית הדמוקרטית • המפלגה הלאומית • לוחמי החופש הכלכלי • המפלגה הדמוקרטית • המפלגה הלאומית החדשה • מפלגת החופש של אינקטה • המפלגה הקומוניסטית • הקונגרס הלאומי האפריקני • המפלגה השמרנית • חזית החירות פלוס • הדמוקרטים העצמאיים |  |
ראו גם: התפתחות המערכת המפלגתית בדרום אפריקה בעידן המודרני