stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אריק שמיט
הערות שוליים

↑  ויל שמיט, Disabilities cost-saving campaign brings state treasurer to Springfield, באתר Springfield News-Leader‏, 26 ביוני 2017 (באנגלית)
↑  State treasurer launches transparency website, באתר ניוז טריביון, 22 באוגוסט 2018 (באנגלית)
↑  רודי קלר, Missouri Attorney General Argues Lawmakers Can Refuse To Fund Medicaid Expansion, באתר KCUR‏, 9 ביוני 2021 (באנגלית)
↑  כריסטין ביירס, Missouri AG concerned about inmates released due to COVID-19 concerns, באתר KSDK‏, 31 במרץ 2020 (באנגלית)
↑  AP‏, GOP Missouri Attorney General Eric Schmitt running for U.S. Senate, באתר PBS‏, 24 במרץ 2021 (באנגלית)
↑  סאמר באלנטיין, GOP Missouri Attorney General Schmitt running for US Senate, באתר WRIC‏, 24 במרץ 2021 (באנגלית)
↑  רודי קלר, After months of wavering, Schmitt comes out against McConnell days before Senate primary, באתר Missouri Independent‏, 28 ביולי 2022 (באנגלית)
↑  סטיב פיפלס, ‘Replacement’ theory promoted by Schmitt, Greitens, other GOP Senate candidates, באתר St. Louis Post-Dispatch‏, 17 במאי 2022 (באנגלית)
↑  קלואי פולמר, Trump endorsement of ‘Eric’ in Missouri triggers confusion, באתר The Hill‏, 1 באוגוסט 2022 (באנגלית)
↑  מארק קפוטו, Trump baffles GOP by endorsing ‘Eric’ in the Missouri Senate primary — a race with three Erics, באתר NBC News‏, 2 באוגוסט 2022 (באנגלית)
↑  אלכס אייזנסטאדט, Inside the wild Bedminster lobbying spree that led to Trump’s double Missouri endorsement, באתר פוליטיקו, 2 באוגוסט 2022 (באנגלית)
↑  ג'וש רוזנבאום, Eric Schmitt punches ticket to U.S. Senate with victory over Trudy Busch Valentine, באתר KCUR‏, 8 בנובמבר 2022 (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  US Congress: S001227
אריק שמידט

| --- | --- |

 לידה:  27 באפריל 1955 (בן 69) וושינגטון די. סי., ארצות הברית 
 שם לידה:  Eric Emerson Schmidt 
 ענף מדעי:  הנדסת מחשבים, הנדסת תוכנה 
 מקום מגורים:  בלאקסבורג, אתרטון, וושינגטון די. סי. 
 מקום לימודים:  תיכון יורקטאון (יוני 1972)  אוניברסיטת פרינסטון (1976)  אוניברסיטת קליפורניה בברקלי (1979)  אוניברסיטת קליפורניה בברקלי (1982)  אוניברסיטת קליפורניה בברקלי 
 מוסדות:  אלפאבית  אפל  אוניברסיטת סטנפורד 
 פרסים והוקרה:  מדליית המייסדים של IEEE (2014)  מדליית הכבוד של האליס איילנד 
 בן או בת זוג:  ונדי שמידט (1980–?)  Marcy Simon  Ulla Parker 
 צאצאים:  סופי שמידט 
 ericschmidt.com
 
אריק אמרסון שמידט (באנגלית: Eric Emerson Schmidt; נולד ב-27 באפריל 1955 בוושינגטון די. סי.) הוא מהנדס ונדבן אמריקאי. כיהן כמנכ"ל חברת גוגל, יושב ראש החברה, ויושב ראש חברת האם אלפאבית. היה חבר דירקטוריון במספר גופים בתעשייה ובאקדמיה כמו אפל ואוניברסיטת פרינסטון. שמידט מחזיק במשרת פרופסור באוניברסיטת סטנפורד ומלמד בה קורסים בעסקים במשרה חלקית. הוא חי באת'רטון, קליפורניה יחד עם אשתו ונדי.
ביוגרפיה

אריק שמידט קיבל תואר ראשון בהנדסת חשמל מאוניברסיטת פרינסטון ותואר שני ב-1979. קיבל תואר דוקטור בהנדסת חשמל ומדעי המחשב מאוניברסיטת קליפורניה בברקלי בשנת 1982. הוא אחד מהמחברים של lex, תוכנת ניתוח לקסיקלית וכלי חשוב למבנה מהדר.
היה חבר בצוות המחקר של מעבדת מדעי המחשב בזירוקס פארק, ועבד גם במעבדות בל ובחברת זילוג. ב-1983 הצטרף לסאן מיקרוסיסטמס כמנהל תוכנה. בסאן הוא הוביל את הפיתוח של Java, טכנולוגיית תוכנה עצמאית מפלטפורמה, ופיתח את אסטרטגית התוכנות האינטרנטיות בסאן. לאחר מכן כיהן כראש הטכנולוגיה (CTO) ומנכ"ל סאן. בין השנים 1997 עד 2001 היה מנכ"ל חברת נובל.
שמידט עזב את נובל אחרי הרכישה של Cambridge Technology Partners. ב-2001 מייסדי גוגל לארי פייג' וסרגיי ברין, גייסו את שמידט לנהל את החברה שלהם בעקבות לחץ מהמשקיעים מייקל מוריץ וג'ון דור.
במרץ 2001 הצטרף לדירקטוריון של חברת גוגל בתפקיד יו"ר, ובאוגוסט 2001 הפך למנכ"ל החברה, משרה שהחזיק בה עד לאפריל 2011. בגוגל, שמידט חלק עם פייג' וברין את האחריות על הפעילות השוטפת, מה שהפך את גוגל למעין טריומווירט - גוף בעל שלושה מנהיגים. שמידט החזיק באחריות האופיינית של מנכ"ל בחברה ציבורית והתמקד בניהול של סגן נשיא וארגון המכירות. על פי האתר של גוגל, שמידט התמקד גם ב"בניית תשתית התאגיד הנחוצה כדי לתחזק את הצמיחה המהירה של גוגל כחברה ולהבטיח שהאיכות תישאר גבוהה בזמן שהמוצרים יפותחו במינימום של זמן".
שמידט הוא אחד הבודדים שהצליחו להתעשר בעזרת מימוש אופציות שקיבל כעובד בחברה שהוא לא מהמייסדים או מקורב להם. שמידט דורג במקום ה-29 ברשימת האנשים העשירים בעולם של "פורבס" לשנת 2006, עם הערכת הון של כ-6.2 מיליארד דולר.
ב-26 באוגוסט 2006 נבחר שמידט לדירקטוריון חברת "אפל" והודח בשלהי שנת 2009 בשל חשד להעברת סודות מסחריים לגוגל.[דרוש מקור]ּּ
ב-2007 מגזין PC World דירג אותו במקום הראשון ברשימת 50 האנשים החשובים ביותר באינטרנט, יחד עם שני מייסדי גוגל, לארי פייג' וסרגיי ברין.
ב-2013 פרסם יחד עם ג'רד כהן את הספר "The New Digital Age". ב-2014 פרסם יחד עם ג'ונתן רוזנברג את הספר "גוגל - כך זה עובד" שתורגם לעברית ב-2015.
שמידט חבר במפלגה הדמוקרטית.
הערות שוליים

↑  מנכ"ל גוגל ד"ר אריק שמידט מצטרף לדירקטוריון אפל, באתר "אפל"
↑  Null, Christopher. "The 50 Most Important People on the Web." PC World. March 5, 2007. Retrieved on March 5, 2007.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007520859305171  PLWABN: 9810559795305606  ACM DL: 81539802556  BNE: XX5423568  BnF: cb167467728 (data)  dblp: 10/2128  GND: 142238074  ISNI: 0000 0003 5619 648X  LCCN: n2011066279  MusicBrainz: 64843560-f6a6-48db-af6e-6edf78a98e30  NDL: 001163668  NKC: ola2015857661  NLK: KAC201316191  NTA: 334541018  ORCID: 0000-0001-6595-1219  SUDOC: 171170954  VIAF: 181632109   WorldCat (עם VIAF): 181632109
אריק שטופלסהאוס

| --- | --- |

 לידה:  14 בדצמבר 1970 (בן 53) מילהיים על הרוהר
 מדינה:  גרמניה גרמניה
 פעילות בולטת:  המנהל הספורטיבי של לוקומוטיב מוסקבה
 מקצוע:  עסקן ספורט
אריק שטופלסהאוס (בגרמנית: Erik Stoffelshaus) הוא עסקן ספורט גרמני, שכיהן בעבר כמנהל ספורטיבי בלוקומוטיב מוסקבה.
קריירה

אחרי התנסות כפקיד תעשייתי בחברת המתכות תיסן (Thyssen Stahl AG) ותואר במדעי הספורט באוניברסיטת רוהר בוכום, אריק מונה בשנת 1998 למאמן קבוצת הילדים (עד גיל 11) של שאלקה 04 מגלזנקירכן.
ביולי 2000 עבר מאנשי צוות האימונים לניהול המועדון. שם הוא זכה לתמיכתו של בודו מנצה, מנהל מחלקת הילדים בשאלקה. במהלך כהונתו הגיעו קבוצות הנוער לשני תוארי אליפות גרמניה ושתי זכיות בגביע הגרמני.
בשנת 2002 קיבל רישיון אימון מאופ"א. ביולי 2006 מונה לעוזר מאמן הקבוצה הבוגרת, אנדריאס מולר. בין היתר הוא היה אחראי על רכישות של שחקנים כמו הייקו ווסטרמן, איוון רקיטיץ', ג'רמיין ג'ונס וג'פרסון פרפאן. כהונתו הסתיימה ב-26 במאי 2009.
בנובמבר 2013 נסע לקנדה והפך למנהל הטכני של מועדון הכדורגל מערב אוטווה. במרץ 2015, הוא לקח על עצמו את תפקיד המנהל הטכני של איגוד הכדורגל של אזור יורק בטורונטו.
ב-22 בינואר 2017 הוצג שטופלסהאוס כמנהל הספורטיבי החדש במועדון לוקומוטיב מוסקבה מהפרמייר ליג הרוסי, אחרי שהוזמן על ידי איליה גרקוס. רק חודשים ספורים לאחר שנכנס לתפקידו, היה עד לזכייתה של לוקומוטיב בתואר, כאשר ב-2 במאי 2017, המועדון זכה בפעם השביעית בגביע הרוסי. כתוצאה מכך, המועדון העפיל לשלב הבתים של הליגה האירופית בעונה הבאה. שם לוקומוטיב מוסקבה הפסידה בסיבוב השני לאתלטיקו מדריד, שזכתה בטורניר. בעונה השנייה שלו במועדון הקבוצה זכתה בפעם השלישית בתולדותיה באליפות רוסיה, אחרי ניצחון על זניט סנקט פטרבורג במשחק ליגה, ב-5 במאי 2018.
השכלה

אחרי זמנו בשאלקה, הוא קיבל תעודה כמורה לספורט. בשנת 2018 הוא קיבל תואר שני במנהל עסקים בתחום ניהול ספורט באוניברסיטת אירופה של מדריד (Universidad Europea).
הערות שוליים

↑  „Alle gucken nach Deutschland“, auf ikz-online.de, 7.2.2017.
ערך זה הוא קצרמרבנושא ספורט ובנושא גרמנים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אריק שטראוס

אריק שטראוס בהופעה בבית היוצר, מרץ 2014
אריה (אריק) שטראוס (נולד ב-15 במרץ 1962 בירושלים) הוא פסנתרן, מלחין, מעבד ומורה ישראלי.
עבד והופיע בארצות הברית, ביפן, באירופה ובישראל.
ביוגרפיה

אריק שטראוס נולד ב-1962 בירושלים, נינו של החוקר והפילוסוף מרטין בובר ונכדו של המשורר אריה לודוויג שטראוס. החל את לימודי המוזיקה בגיל שבע ולמד פסנתר קלאסי. אחרי השירות הצבאי חזר ללימודי מוזיקה והחל להלחין, להקליט ולהופיע בארץ.
שטראוס המשיך את לימודיו בניו יורק. שש שנים למד אצל ג'ק ריילי בהמלצת פסנתרן הג'אז והמוזיקאי דיק היימן (אנ') (התפרסם גם בזכות עבודתו המוזיקלית בסרטיו של וודי אלן). כמו כן למד קומפוזיציה וג'אז מודרני אצל ריצ'י ביירק (אנ') והשתלם אצל דון סבסקי (אנ') בכתיבת מוזיקה לסרטים.
בניו יורק הופיע עם נגנים ידועים כמו רון מקלוּר (אנ') (קונטרבס), אקירה טאנה (תופים) ושונזו אונו (חצוצרה). הופיע במועדוני ג'אז חשובים כמו Birdland ו-Yardbird Suite בניו יורק (שבו גם ניהל מוזיקלית את הג'אם סשן) ו-Blue Moon בפילדלפיה. בפילדלפיה גם הופיע במופעי מחווה לדיוק אלינגטון ועבד ישירות עם מרסר אלינגטון (אנ'), בנו של דיוק ומנצח התזמורת.
שטראוס היה המעבד והמפיק המוזיקלי של כמה זמרים בניו יורק. הוא עבד עם מנטיגו ג'ו (אנ'), נגן כלי הקשה שהופיע עם להקת Weather Report. באותה תקופה גם הוזמן להופיע ביפן במועדוני ג'אז באזור נגויה.
לאחר 12 שנים בניו יורק חזר לישראל ומאז הוא חי בה, מקליט, מופיע ומלמד. ב-2010 בחרה בשטראוס ועדה מטעם משרד התרבות והספורט לשהייה של שישה חודשים בקריית האמנים בפריז. בתקופת שהותו שם הלחין, הופיע והקליט עם מוזיקאים מקומיים.
שטראוס היה בין מקימי המחלקה לג'אז בבית הספר התיכון לאמנויות ע"ש צ'ארלס א' סמית בירושלים, עבד עם הרכבים ולימד הרמוניה ג'אז. כיום מלמד פסנתר ג'אז בקונסרבטוריון גבעתיים, שם גם יזם את הקמתה של מגמת ג'אז חדשה שבמסגרתה הוא מלמד הרמוניה ג'אז ועובד עם הרכבים.
דיסקוגרפיה

2002 – Songs: אלבום שכולו יצירות מקוריות. בין היצירות באלבום חמש עבודות שהפיק עוד בניו יורק עם תזמורת של חמישה-עשר נגנים קובנים ופורטוריקנים (הרכב ששטראוס ניהל מוזיקלית, הקליט והופיע אתו) וכן שירים שהקליט בארץ עם מוזיקאים מקומיים, ביניהם "שיר ידידות" שכתבה לאה גולדברג לסבו אריה לודוויג שטראוס.
2003 – דואו (Duo), עם אלי מגן: אלבום המסכם פעילות משותפת רבת שנים של השניים. ב-2005 זכה האלבום לביקורת נלהבת מפי דיק היימן: "!Terrific Duo CD"
2009 – חֶבלֵי מוזיקה (Music Pangs): אלבום סולו פסנתר שעיקרו מוזיקה מקורית מאת שטראוס. עם יצירות האלבום המקוריות נמנים השיר "מודה אני" למילים מן המקורות ושירה של לאה גולדברג "אישה צועדת".
2010 (בתקופת השהות בפריז) – שתי הקלטות שלא יצאו באלבום: Paris Trio: הקלטה של חומרים מקוריים פרי עטו ועיבודיו לסטנדרטים ידועים, עם מוזיקאים צרפתים; ו-Piano Solo at the Cité: הקלטת סולו פסנתר של חומריו המקוריים.
2012 – Mostly Ballads, בחברת התקליטים האמריקנית Dot Time Records: אלבום שכולו מוזיקה מקורית המעובדת לטריו מאת שטראוס ובהפקתו. באלבום מופיעים, לצד שטראוס, טל רונן (קונטרבס), דודו כוכב (תופים) וסיגל אדלר-שטראוס (קולות). המוזיקה נכתבה בששת החודשים ששהה שטראוס בקריית האמנים בפריז ולאחריה. האלבום זכה למענק מקרן הטיפוח של אקו"ם לקידום ולתמיכה ביוצר וביצירה הישראלית.
2015 - Adieu Tristess, בחברת התקליטים Dot Time Records: הקלטת סולו פסנתר שתצא באלבום ויניל בתמיכת קרן הטיפוח של אקו"ם לקידום ולתמיכה ביוצר וביצירה הישראלית. כל היצירות באלבום מקוריות וארבע מתוכן הן וריאציות על ציטטות מתוך יצירות של באך ושופן.
הופעות

2005 – הופעה עם אלי מגן בפסטיבל הג'אז תל אביב בערב שהביא מיצירות האלבום המשותף שלהם, Duo.
2011 – הופעה בפסטיבל הג'אז תל אביב בהופעה שכותרתה הייתה "בחזרה מפריז" עם טל רונן (קונטרבס) וגספר ברטונצ'ל (תופים).
אפריל 2013 – הופעה בוועידת הג'אז Jazzahead בברמן שבגרמניה, שם הופיע עם טריו ביצירות מתוך האלבום Mostly Ballads.
מאז 2013 – מופיע עם הטריו שלו במועדונים ברחבי הארץ.
בהרט רטנה

| --- | --- |

  
 פרטים
 מדינה:  הודו 
 נוסד:  2 ביוני 1954 
 הענקות
 סה"כ הוענקו:  43 (נכון ל־2014) 
 
בהרט רטנה (בהינדית: भारत रत्न; בתרגום חופשי: תכשיט הודו או פנינת הודו) הוא עיטור כבוד אזרחי הגבוה ביותר שניתן לאזרח בהודו. 
העיטור, אשר נוסד ב-2 ביוני 1954, מוענק כהוקרה על "תרומה יוצאת דופן למען הכלל" של אזרח, לרוב בתחום האמנות, הספרות והמדע, ללא הבדל דת, גזע, עיסוק או מין. מועמדים לפרס נבחרים על ידי ראש ממשלת הודו, ושמותיהם מועברים לנשיא הודו, אשר מעניק את העיטור. מדי שנה נבחרים שלושה מועמדים לכל היותר לזכות בתואר.
מקבלי עיטור נודעים

אטאל ביהארי ואג'פאיי
בהימרו רמג'י אמבדקאר
ביסמילה חאן
ונקאטה רמאן
סרוופלי רדהקרישנן
ראווי שנקר
אנחל ברני

אנחל ברני (בספרדית: Ángel Berni;‏ 9 בינואר 1931 – 24 בנובמבר 2017), היה כדורגלן פרגוואי, ששיחק בעמדת החלוץ.
קריירה

ברני החל את הקריירה בשנת 1949 במועדון קלוב אולימפיה מהעיר אסונסיון. לפני כן שיחק בין השנים 1945–1949 בקבוצת הנוער שלה. אחרי שנתיים בה, עבר ברני לבוקה דה קאלי הקולומביאנית עימה זכה במהדורה הראשונה של הגביע הקולומביאני בעונת 1950/1951. שנה אחר כך עבר לסן לורנסו הארגנטינאית, שם שיתף פעולה עם חלוצים גדולים כמו חוסה סנפיליפו ורנה פונטוני. ברני סיים כמלך שערי הליגה בשנת 1954 עם 19 שערים, ובעונתו האחרונה בה זכה באליפות בשנת 1959. הוא עבר לאחר מכן ליריבתה חימנסיה לה פלאטה, שם לא הצליח להתייצב, ועזב את דרום אמריקה אחרי פחות משנה. ברני עבר לריאל בטיס מספרד שבה סיים את הקריירה בשנת 1964.
במדי נבחרת פרגוואי היווה חלק מהסגל במשחקי מונדיאל 1950, אם כי לא לקח חלק כלל. ברני זכה עימה בקופה אמריקה 1953, תוארה הראשון בהיסטוריה של הנבחרת, תוך כדי שהוא כובש במהלך הטורניר 4 שערים.
תארים

הגביע הקולומביאני: 1950/1951
אליפות ארגנטינה: 1959
קופה אמריקה: 1953
מלך השערים בליגה הארגנטינאית: 1954
אנחל גורייה

חוזה אנחל גורייה (בספרדית: José Ángel Gurría Treviño; נולד ב-8 במאי 1950), ידוע בשם אנחל גורייה הוא כלכלן ודיפלומט מקסיקני. הוא המזכיר הכללי לשעבר של הארגון לשיתוף פעולה ולפיתוח כלכלי, ה-OECD. הוא כהן בתפקידו זה מאז 1 ביוני 2006 ועד 1 ביוני 2021.
ביוגרפיה

גורייה סיים תואר ראשון בכלכלה ב-Universidad Nacional Autónoma de México והמשיך ללימודים מתקדמים באוניברסיטת לידס שבממלכה המאוחדת ובאוניברסיטת הרווארד שבארצות הברית.
בשנים 1994–1997 כיהן כשר החוץ של מקסיקו וכשר האוצר של מקסיקו בשנים 1998–2000, בממשלו של ארנסטו סדייו. במשרד החוץ הוא התנגד לחוק הלמס ברטון ובעת שכיהן כשר אוצר הוא ארגן מחדש את החוב החיצוני. הוא אף נשא ונתן ביחס להסכם הסחר החופשי של צפון אמריקה (NAFTA) וביקש סיוע כספי במהלך המשבר הכלכלי שפקד את מקסיקו ב-1994. המשבר הסתיים לאחר שורה של רפורמות ופעולות שנקטו סדייו וגורייה, ולאחר שארצות הברית העניקה למקסיקו הלוואה בסך 50 מיליארד דולרים.
גורייה שימש גם כנשיא ומנכ"ל הבנק הלאומי לפיתוח של מקסיקו (Nafin) וכנשיא ומנכ"ל הבנק לסחר חוץ (Bancomext). בשנים 2003–2005 כיהן כחבר דירקטוריון קבוצת היועצים החיצונית של ה-Inter-American Development Bank (הבנק הבינאמריקני לפיתוח).
גורייה היה אדריכל הייצוב הכלכלי של מקסיקו, בין היתר באמצעות קיצוץ ההוצאה הממשלתית של מקסיקו שש פעמים במהלך כהונתו של ממשל סדייו. ההשפעה של פעילותו הורגשה כבר במהלך כהונת ממשלו של ויסנטה פוקס כנשיא מקסיקו, שמינה אותו להוביל את הארגון לשיתוף פעולה ולפיתוח כלכלי ביולי 2005.
החל מ-2010 כיהן גורייה כנציב ה-Broadband Commission for Digital Development אשר ממנפת את טכנולוגיית הפס הרחב כמפתח לפיתוח חברתי וכלכלי.
גורייה שולט בשש שפות: ספרדית, אנגלית, צרפתית, איטלקית, גרמנית ופורטוגזית.
ב-30 בספטמבר 2010 מונה גורייה לכהונה שנייה בת חמש שנים כמזכ"ל הארגון לשיתוף פעולה ולפיתוח כלכלי, לאחר שכהונתו הראשונה הסתיימה ב-1 ביוני 2011.
בשנת 2010, קיבל תואר דוקטור לשם כבוד מטעם אוניברסיטת חיפה.
בשנת 2016 הוענק לגורייה אות בן-גוריון למנהיגות מטעם אוניברסיטת בן-גוריון בנגב
ב-1 ביוני 2021 החליף אותו בתפקיד מזכ"ל ה-OECD מתיאס קורמן מאוסטרליה.
הערות שוליים

↑  מקבלי התואר דוקטור כבוד מאוניברסיטת חיפה, אוניברסיטת חיפה
↑  אות בן-גוריון למנהיגות הוענק למזכיר הכללי של הארגון לשיתוף פעולה ולפיתוח כלכלי (OECD) חוזה אנחל גוריה 1 בפברואר 2016, אוניברסיטת בן-גוריון
↑  מזכ"ל הארגון היוצא מר אנחל גורייה מסיים את תפקידו כראש ארגון ה-OECD אחרי 15 שנים באתר ישראל טרייד, 31 במאי 2021
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BNE: XX5268233  BnF: cb16657905z (data)  CANTIC: a11585791  GND: 170076547  ISNI: 0000 0004 0033 5783  LCCN: nr93008258  NLK: KAC200712517  SUDOC: 131484370  VIAF: 203956233   WorldCat (עם VIAF): 203956233
פולדי שצמן

פולדי שצמן
פּוֹלדִי שצמן (8 באוגוסט 1922 – 16 באוקטובר 1994) היה מלחין ומנהל מוזיקלי ישראלי, מהבולטים שבמלחיני המוזיקה לתיאטרון בישראל.
ביוגרפיה

פולדי שצמן נולד בשנת 1922 בעיר צ'רנוביץ שבממלכת רומניה (כיום באוקראינה). בוגר בית ספר למוזיקה בצ'רנוביץ. מלחמת העולם השנייה קטעה את מהלך הקריירה שלו ומכאן ואילך היו חייו מסע נדודים רווי אימת המלחמה עד שעלה לארץ ישראל בשנת 1949.
לאחר שהייה קצרה בקיבוצים בית השיטה וניר דוד, שבהם ארגן את הצד המוזיקלי בחגיגות הקיבוצים, הגיע לחיפה, ובהמלצתו של חיים טופול התקבל לעבודה כעוזרו של פרנק פלג בתיאטרון חיפה. במשך שנות עבודתו בתיאטרון הלחין מוזיקה ל-163 הצגות.
בשנת 1968 עבר לתל אביב, ועד שנת 1989 היה המנהל המוזיקלי של תיאטרון הבימה וכתב את המוזיקה לכל ההצגות הבולטות בתיאטרון.
ב-1978 פגש בחנוך לוין, ומאז ועד מותו בשנת 1994 הלחין מוזיקה למחזותיו. בשנת 1981 הוא כתב מוזיקה להצגה בבימוי של הלנה קורקין, ב-1985 כתב את המוזיקה לסרט גשר צר מאד של נסים דיין.
פולדי שצמן ביחד עם מתי כספי, שלמה גרוניך, אלכס וייס, סטו הכהן, וגיל אלדמע היו המעבדים של המופע של חבורת בימות (1972-1973).
לצד עבודתו בתיאטרון, לימד מוזיקה, עיבד וניהל מוזיקלית הפקות פרטיות, כתב קטעי ג'אז לילדים ויצירות מוזיקליות מגוונות.
יוסי מר חיים הגדיר את המוזיקה של פולדי שצמן כ"לירית, מזוקקת, רגשית מאוד ולא מתפרצת לעולם מעבר לטקסט, הוא חי ונשם תיאטרון".
באלבום הכפול "כשתחשכנה עיניי" – שירים ומוזיקה ממחזותיו של חנוך לוין, אפשר לשמוע את חנוך לוין שר כששצמן מלווה אותו בפסנתר. קטע זה הוקלט בחזרות על המחזה "הזונה הגדולה מבבל" ונשמר על ידי שצמן.
עבור כתיבת המוזיקה ל"הקיץ" שבוצעה בקונצרט באדינבורו קיבל פרס בינלאומי.[דרושה הבהרה]
שצמן נפטר ב-1994, בגיל 72. הותיר אשה, שתי בנות ובן.
לאחר מותו זכה בפרס אקו"ם ע"ש אהרן אשמן, על פועלו בתחום הלחנת מוזיקה לתיאטרון.
ארכיונו שמור בספרייה הלאומית.
המחזות הבולטים שהלחין להם מוזיקה

"הביתה, הביתה" (הבימה)
"מחזור אלכוהולי" (הבימה)
"המשיח"
"האשה המופלאה שבתוכנו" (הקאמרי)
"הוצאה להורג" (הקאמרי)
"הלוויה חורפית" (הבימה)
"הזונה הגדולה מבבל" (הקאמרי)
"יאקיש ופופצ'ה" (הקאמרי)
"ייסורי איוב" (הקאמרי)
"הילד חולם" (הבימה)
"הנשים האבודות מטרויה" (הקאמרי)
לקריאה נוספת

יוסי מר חיים, "פרידה ליריות מאחורי הקלעים", העיר, 21 באוקטובר 1994.
תמי לוביץ, "פולדי שצמן ז"ל – אבדה לתיאטרון", ערב ערב, 18 באוקטובר 1994.
הערות שוליים

↑  תאריכי הלידה והפטירה המדויקים על-פי הערך פולדי שצמן באתר אישים.
↑  חבורת בימות - שירי ארץ-ישראל 1972-1973
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007312787505171  ISNI: 0000 0000 6825 6003  MusicBrainz: 31397fb9-46c8-4c77-9d8a-07ff72ab1141  VIAF: 97334434   WorldCat (עם VIAF): 97334434
עמנואל לופטגלס

| --- | --- |

 לידה:  1896 חוצ'ניאה, פולין הקונגרסאית
 פטירה:  14 בספטמבר 1958 (בגיל 62 בערך) תל אביב-יפו, ישראל
 לאום:  ישראלי
 תחום יצירה:  עיצוב תפאורה, ציור
עמנואל לוּפְטְגְלַס (עמנואלי) (Emanuel Luftglas;‏ 1896 – 14 בספטמבר 1958) היה צייר, מורה לציור וראשון מעצבי הבמה המקצועיים בארץ ישראל.
ביוגרפיה

עמנואל לופטגלס נולד בשנת 1896 בעיירה חוצ'ניאה שבפולין הרוסית, והתחנך בגרמניה. למד בבית הספר הגבוה לאמנות בלייפציג ועיצוב במה בבית הספר לציור בוקסטהודה (Buxtehude) בעיר.
בשנים 1915–1926 פעל כמעצב במה להצגות התיאטרון העירוני ולאופרה של המבורג.
עלה לארץ ישראל בשנת 1926 והתיישב בתל אביב. בארץ נטל לעצמו את שם המשפחה "עמנואלי". עיצב במות במשך עשרות שנים לתיאטרון הארץ ישראלי, תיאטרון האהל, תיאטרון הבימה, האופרה הארצישראלית של מרדכי גולינקין ובשנים 1928–1951 היה מעצב תפאורה של תיאטרון המטאטא. משנת 1949 היה חבר הנהלת המטאטא.
בהבימה עיצב תפאורות לעשרות הצגות. הוא היה הראשון שהשתמש בארץ בבמה מסתובבת ובהקרנות קטעי סרטים ושקופיות על במות התיאטרון. במשך 25 שנה היה לופטגלס מעצב התפאורות המקצועי היחידי בארץ. סגנונו היה פיוטי ומלא דמיון.
הוא לימד עיצוב במה. בין תלמידיו היה דני קרוון.
הוא חקר את טכניקת הציור של הציירים הפלמים האחים ואן אייק ויישם אותם בציורי השמן שלו. פרסם ספר בגרמנית על יאן ואן אייק וג'ורג'ו וזארי בשם "ואן אייק וואסארי לאור עובדות חדשות" (תל אביב 1965).
הוא צייר את נופי הארץ וסצנות מהתנ"ך.
לופטגלס נפטר ב-1958. הניח את אשתו, מלכה, ובת: אורה וֶרְסֶס (נולדה ב-1930; אברהם, בעלה, היה דודנו של שמואל ורסס).
בת אחיו, רחל לופטגלס-פן, הייתה אשתו השלישית והאחרונה של אלכסנדר פן.
לאחר מותו נערכו מספר תערוכות מציוריו: 1959 (בית הבימה, תל אביב), 1964 ("תערוכת זכרון", ציורי שמן וסקיצות להצגות תיאטרון; ביתן האמנים, תל אביב), 1978 ("עמנואל לופטגלס: רישומי תיאטרון וציורים"; ספריית שער ציון, בית אריאלה, תל אביב),‏ 2001 ("עמנואל לופטגלס: ציורי שמן ומתווים לתיאטרון"; אצר: ד"ר אליק מישורי; בית ביאליק, תל אביב) ו-2006 ("עמנואל לופטגלס: התנ"ך בראי עבודותיו"; אצר: ד"ר פאול ליבוביץ; מוזיאון בית התנ"ך, בית דיזנגוף, תל אביב).
במרכז הישראלי לתיעוד אמנויות הבמה (המילא"ה) שבאוניברסיטת תל אביב שמורות 100 סקיצות לתפאורה ששרטט.
ספרו

Emanuel Emanuel, Van Eyck und Vasari im Lichte neuer Tatsachen. die Aufdeckung des Van Eyck Geheimnisses in dem Berichte Vasaris, Tel-Aviv: Maor-Verlag, 1965.
קטלוגים

עמנואל לופטגלס: תערוכת זכרון, 18 אפריל – 3 מאי 1964, ביתן האמנים ... תל אביב, תל אביב: אגודת הציירים והפסלים בישראל, 1964.
עמנואל לופטגלס: ציורי שמן ומתווים לתיאטרון; אוצר התערוכה: אליק מישורי; הפקת הקטלוג: מני ורסס, תל אביב: בית ביאליק, 2001.
הערות שוליים

↑  הנהלה חדשה ל"מטאטא", על המשמר, 28 ביוני 1949.
↑  מני ורסס, דוד שלי שמואל, בבלוג "על רצפת חדר העריכה", בפוסט-מגזין "במחשבה שנייה", 19 באוקטובר 2010.
↑  חגית הלפרין, צבע החיים: חייו ויצירתו של אלכסנדר פן, בני ברק: הקיבוץ המאוחד; תל אביב: המרכז לחקר הספרות והתרבות העברית על שם לאורה שוורץ-קיפ – אוניברסיטת תל אביב, 2007, עמ' 95.
↑  משה בן-שאול, תמונות בתערוכה, מעריב, טור 2, 16 בנובמבר 1978; 
ספרית שער־ציון, בית אריאלה: תערוכות, מעריב, 30 בנובמבר 1978.
↑  י. העליון, מסך ומסכה: תיקים בארכיון תיאטרוני, מעריב, טור 2, 17 במרץ 1980.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ICIA: 280612  NLI: 987007308616905171  GND: 174240619  ISNI: 0000 0001 1088 1372  RKD: 346072  ULAN: 500481927  VIAF: 128386338   WorldCat (עם VIAF): 128386338 
עמנואל לופטגלס (עומד שני משמאל) עם חברי המטאטא, ראשית שנות ה-40
לוחית זיכרון שקבעה עיריית תל אביב על ביתו של לופטגלס ברח' הרמן כהן 8 בתל אביב
עונת 2013/2014 בליגה האדריאטית

| --- | --- |

 תאריך התחלה:  4 באוקטובר 2013
 תאריך סיום:  27 באפריל 2014
 מספר משתתפות:  14
 מארחת:  פיינל פור - בלגרד ארנה, בלגרד
 זוכה:  קרואטיה ציבונה
 מספר משחקים:  185
 השחקן המצטיין:  קרואטיה דאריו שאריץ', ציבונה
 מלך הסלים:  קרואטיה דאריו שאריץ', ציבונה  16.30 למשחק
 מלך הריבאונדים:  קרואטיה דאריו שאריץ', ציבונה  9.50 למשחק
 מלך האסיסטים:  ארצות הברית ג'רל בלסינגיים, ציבונה  7.60 למשחק
 → 2012/20132014/2015 ←
 
עונת 2013/2014 בליגה האדריאטית הייתה העונה ה-13 של תחרות לקבוצות כדורסל. בתחרות השתתפו קבוצות מהמדינות הבאות: סלובניה - 2 קבוצות, קרואטיה - 3 קבוצות, בוסניה והרצגובינה - 2 קבוצות, סרביה - 4 קבוצות, מונטנגרו - קבוצה בודדת, מקדוניה - קבוצה בודדת בנוסף לכך להשתתף בעונה זו הוזמנה קבוצה מהונגריה.
המשחק הראשון התקיים ב-4 באוקטובר 2013 ותחרות הסתיימה ב-27 באפריל 2014. בתחרות השתתפו 14 קבוצות.
התחרות כללה העונה הסדירה (26 סיבובים) ושלב הפיינל פור.
העונה הסתיימה בניצחון של ציבונה מקרואטיה, בפעם הראשונה בתולדות המועדון.
טבלת הליגה

| מיקום | קבוצה | משחקים | ניצחונות | הפסדים | סלי זכות | סלי חובה | הפרש סלים | נקודות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | סרביה הכוכב האדום בלגרד | 26 | 22 | 4 | 2017 | 1725 | 292 | 48 |
| 2 | קרואטיה צדביטה זאגרב | 26 | 19 | 7 | 1917 | 1802 | 115 | 45 |
| 3 | סרביה פרטיזן בלגרד | 26 | 18 | 8 | 1837 | 1677 | 160 | 44 |
| 4 | קרואטיה ציבונה זאגרב | 26 | 17 | 9 | 2001 | 1919 | 82 | 43 |
| 5 | מונטנגרו בודוצ'נוסט פודגוריצה | 26 | 15 | 11 | 1921 | 1851 | 70 | 41 |
| 6 | בוסניה והרצגובינה איגוקאה | 26 | 13 | 13 | 1857 | 1935 | 78- | 39 |
| 7 | סלובניה קרקה | 26 | 12 | 14 | 1815 | 1810 | 5 | 38 |
| 8 | סרביה מגה לקס | 26 | 12 | 14 | 2111 | 2122 | 11- | 38 |
| 9 | מקדוניה מזט סקופיה | 26 | 12 | 14 | 1964 | 1974 | 10- | 38 |
| 10 | סלובניה יוניון אולימפיה | 26 | 11 | 15 | 1788 | 1804 | 16- | 37 |
| 11 | סרביה רדניצ'קי קרגוייבץ  | 26 | 10 | 16 | 1977 | 2099 | 122- | 36 |
| 12 | הונגריה סולנוקי אולאי  | 26 | 8 | 18 | 1793 | 1937 | 144- | 33 |
| 13 | קרואטיה זאדאר | 26 | 7 | 19 | 1776 | 1956 | 180- | 33 |
| 14 | בוסניה והרצגובינה שירוקי | 26 | 6 | 20 | 1789 | 1952 | 163- | 32 |
1 2  לא השתתפה בליגה בעונת 2014/2015
↑  תוך הורדת נקודה
פיינל פור

המשחקים נערכו בבלגרד ארנה, בלגרד
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|   | חצי גמר | חצי גמר |  |  | גמר | גמר |

|  | 25 באפריל | 25 באפריל |  |  |  |  |
|  |  סרביה הכוכב האדום בלגרד | 70 |   |  |  |  |
|  |  קרואטיה ציבונה זאגרב  | 75 |   |  |  |  |
|  |  |  |   |  |  |  |
|  |  |  |   |  | 27 באפריל | 27 באפריל |
|  |  |  |   |  |  קרואטיה ציבונה זאגרב | 72 |
|  |  |  |   |   |  קרואטיה צדביטה זאגרב | 59 |
|  |  |  |   |   |  |  |
|  | 25 באפריל | 25 באפריל |   |   |  |  |
|  |  קרואטיה צדביטה זאגרב | 81 |   |   |  |  |
|  |  סרביה פרטיזן בלגרד | 79 |   |   |  |  |
בהר נגוס יסחק

בהר נגוס יסחק (נפטר ב-1578) היה מושל ממלכת בהר מדיר שבאימפריה האתיופית מאמצע המאה ה-16 ועד מותו. תמיכתו בקיסר אתיופיה במהלך הפלישה של אחמד גראן, כאשר מספר רב של אריסטוקרטים העבירו את תמיכתם לאחמד גראן, הייתה מכרעת למניעת כיבוש האימפריה האתיופית.