stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
כריס קראפט
מנהל ומנטור > מנטור

מהנדסי אפולו רבים, שהפכו מאוחר יותר למנהלים בכירים, חשבו שקראפט היה אחד המנהלים הטובים ביותר בתוכנית. הוא באופן אישי בחר ואימן דור שלם של מנהלי טיסות של נאס"א, כולל ג'ון הודג', גלין לוני וג'ין קרנץ. הם כינו אותו "המורה". במילותיהם של היסטוריוני החלל מורי וקוקס, קראפט "נתן את הטון לאחד המאפיינים הבולטים ביותר של מבצעי טיסה: אמון ללא התנגדות - לא של ממונים על ידי כפיפים, אלא להפך."
העקרונות שלימד קראפט המשיכו להשפיע במרכז החלל ג'ונסון הרבה אחרי שפרש, כפי ששיקף לוני ב-1998:
"הוא נתן תחושה של מה נכון, מה לא בסדר, מה אתה צריך לעשות, כמה טוב אתה צריך להיות, והסטנדרטים האלה שהוא סוג של הכלי לכל אחד, לפי הדוגמה שלו, ולפי מה שהוא עשה איתנו, המשך היום. מרכז הבקרה היום... הוא השתקפות של כריס קראפט."
עם זאת, קראפט היה יכול להיות מנהל משימה קשוח, והבהיר שאין מקום בחטיבת מבצעי הטיסה למי שלא הצליח לעמוד בסטנדרטים המדויקים שלו. "לטעות זה אנושי", נכתב באחת האמירות האהובות עליו, "אך לעשות זאת יותר מפעם אחת זה מנוגד למדיניות מנהלת מבצעי הטיסה." הכפופים שלא מצאו חן בעיני קראפט היו עלולים למצוא לעצמם את ההזדמנות להמציא זאת לו. לקראפט היה את הכוח לסיים את הקריירה במרכז החלל ג'ונסון; כפי שמזכיר המשימה סי ליברגוט, אמר: "אם הוא היה מאחוריך, היה לך מינוף ככל שהיית צריך; אם הוא היה נגדך, היית בשר מת."
מנהל המרכז

בשנת 1969, קראפט מונה לסגן מנהל מרכז החלל המאויש (MCS). ב-14 בינואר 1972 הוא הפך למנהל ה-MSC, במקום גילרות', שקראפט עבד עבורו מאז הגעתו ללנגלי ב-1945. פרשן החלל אנתוני יאנג תיאר את קראפט כ"יורש מעולה" של גילרות' אחריו בהיסטוריה של מנהלי המרכז.
קראפט יכל לפרוש בתחילת שנות ה-80, אך הוא בחר שלא לקחת את האופציה. הוא נשאר כמנהל המרכז במעמד של "מקבל תשלום חוזר", מקבל את הפנסיה הממשלתית שלו, אך עדיין מועסק על ידי נאס"א. בשנת 1981 הוא היה מעורב בסכסוך עם מנהל נאס"א ועם בכירים אחרים על ניהול משימת STS-2, ועל הנושאים הקשורים לארגון וניהול נאס"א. זה הביא להפיכת מעמדו בנאס"א לחלש יותר.
באפריל 1982 פרסם קראפט את מה שדיווחי העיתונים כינו "הודעה מפתיעה" כי בכוונתו לפרוש מתפקיד מנהל המרכז בסוף אותה השנה. הוא הכחיש כי להתפטרותו יש קשר לאפשרות שמרכז החלל ג'ונסון יאבד את תפקידו המוביל בפעילות מעבורת החלל או בפיתוח חופש תחנת החלל של נאס"א.
יציאה לפנסיה > יועץ

לאחר פרישתו, קראפט שימש כיועץ עבור החברות רוקוול אינטרנשיונל ו-IBM, וכמנהל כללי של לשכת המסחר של יוסטון.
ב-1994 הוא מונה ליושב ראש צוות הביקורת העצמאי של ניהול מעבורות החלל, פאנל שהורכב ממומחים מובילים בתחום התעופה והחלל, שתפקידו היה לחקור כיצד נאס"א יכולה להפוך את תוכנית מעבורות החלל שלה לחסכונית יותר. דו"ח הפאנל, המכונה "דו"ח קראפט", פורסם בפברואר 1995. הוא המליץ להעביר את פעולות מעבורת החלל של נאס"א לקבלן פרטי יחיד, וכי "נאס"א צריכה לשקול התקדמות לקראת הפרטת מעבורת החלל."
הדו"ח היה שנוי במחלוקת גם בזמן פרסומו. ג'ון פייק, מנהל מדיניות החלל של פדרציית המדענים האמריקאים, הצהיר כי "דו"ח קראפט הוא מתכון לאסון. הם בעצם אומרים לפרק את מנגנוני הבטיחות והבטחת האיכות שהוגדרו לאחר אסון מעבורת החלל צ'לנג'ר."
פאנל הייעוץ לבטיחות אווירית וחלל של נאס"א התייחס לדוח, והצהיר במאי 1995 כי "ההנחה שמערכות מעבורות החלל הן כעת 'בוגרות' מעידה על שאננות שעשויה להוביל לתקלות חמורות." אף על פי כן, נאס"א קיבלה את המלצות הארגון, ובנובמבר 1995, האחריות על פעולות המעבורות הועברה לברית החלל המאוחדת.
תשע שנים מאוחר יותר, דו"ח קראפט זכה שוב לביקורת, הפעם על ידי הוועדה לחקירת תאונות בקולומביה (אנ') כחלק משיקוליה של הסיבות הארגוניות והתרבותיות לאסון מעבורת החלל קולומביה.
יציאה לפנסיה > אוטוביוגרפיה

בשנת 2001 פרסם קראפט את האוטוביוגרפיה שלו, "Flight: My Life in Mission Control" (טיסה: חיי בבקרת המשימה). הוא עסק בחייו עד סוף תוכנית אפולו, והזכיר רק בקצרה את תקופתו כמנהל המרכז באפילוג. סופר החלל הניו יורק טיימס, הנרי קופר ג'וניור, כינה אותו כ"ספר זיכרונות קריא מאוד", בעוד שהמגזין האמריקאי "קירקוס ריוויו" סיכם אותו כ"תיאור חיתול, מפורט מאוד של המאה ה-20 ביותר באמריקה. הישג טכנולוגי דרמטי."
חיים אישיים

בשנת 1950, קראפט נישא לבטי אן קראפט (לבית טרנבול) אותה הכיר בתיכון. ולהם נולדו שני ילדים.
קראפט היה אפיסקופלי, ששימש כ"קורא הדיוט" (אנ') בכנסייה המקומית שלו. במהלך שנות השישים, משפחת קראפט הייתה מעורבת עמוקות בפעילויות הכנסייה: בטי אן לימדה בית ספר יום ראשון ושירתה במזבח; גורדון היה אקוליט (אנ'); וכריסטי-אן הייתה שרה במקהלה.
קראפט היה שחקן גולף מושבע מאז שהוצג למשחק בשנות ה-40 על ידי חברו בנאס"א סיג סיוברג.
קראפט נפטר ב-22 ביולי 2019 ביוסטון, בגיל 95, יומיים לאחר יום השנה ה-50 להליכות הירח של אפולו 11. הסיבה לא ידועה.
פרסים וכבוד

קראפט קיבל פרסים והצטיינות רבים על עבודתו. בתום תוכנית מרקורי, הוא הוזמן להשתתף בטקס גן הוורדים של הבית הלבן, שם קיבל את מדליית המנהיגות המצוין של נאס"א (אנ') מהנשיא ג'ון פיצג'רלד קנדי וממנהל נאס"א ג'יימס וב. "לאף אחד מאיתנו אין ימים רבים בחיינו כמו זה", אמר קראפט. מדליית השירות המצטיין של נאס"א הוענק לו פעמיים בשנת 1969 (עבור אפולו 8 ואפולו 11), בשנת 1981 עבור מעבורת החלל, ובשנת 1982 כפרס מיוחד.
הוא זכה בפרס האזרח המכובד, שניתנה לו על ידי העיר המפטון, וירג'יניה ב-1966; פרס ג'ון ג'יי מונטגומרי ב-1963;מדליית "ASME" (אנ') ב-1973; וגביע הזיכרון של גודארד, המוענק על ידי מועדון החלל הלאומי, ופרס "רוג'ר וו. ג'ונס" (אנ') למנהיגות מבצעת ב-1979. בשנת 1999 הוענק לו גביע החלל הלאומי מטעם "הקרן הלאומית של רוטרי להישגי חלל", שתיאר אותו כ"כוח מניע בתוכנית הטיסות לחלל האנושית בארצות הברית מראשיתה ועד לעידן מעבורת החלל, אדם שהישגיו הפכו להיות אגדיים".
בשנת 2006, נאס"א העניקה לקראפט את פרס "שגריר החקר", שנשא עמו דגימה של חומר ירח שהוחזר מתוכנית אפולו 11. קראפט בתורו העניק את הפרס לאלה שלו, אלמה מאטר, וירג'יניה טק, לתצוגה במכללה להנדסה שלה. הוא הוכנס להיכל התהילה הלאומי לתעופה (אנ'), ב-1 באוקטובר 2016.
מרכז בקרת המשימה במרכז החלל ג'ונסון שונה לשם "מרכז בקרת המשימה כריסטופר סי קראפט ג'וניור" (על שמו) לכבודו בשנת 2011, ובית הספר היסודי "קראפט בהמפטון", וירג'יניה, ליד עיר הולדתו, נקרא על שמו.
בתקשורת

קראפט התראיין במיני-סדרה "מכדור הארץ עד הירח" (אנ') מ-1998. הוא התראיין במספר רב של סרטים תיעודיים על תוכנית החלל, כולל בסרט "אפולו 13: אל הקצה והגב" (ברשת PBS). בשנת 2018, דמותו גולמה על ידי ג'י. די. אברמור (אנ') בסרט "האדם הראשון". בשנת 2020 גילם אריק לדין את דמותו של קראפט במיני-סדרה "The Right Stuff".
יצחק פירוז'ניקוב

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  8 במאי 1859 חורטיצה, מחוז אלכסנדרובסקי, פלך יקטרינוסלב, רוסיה
 פטירה:  14 ביוני 1933 (בגיל 74) ניו יורק, ארצות הברית
 
יצחק פִּירוֹז'ניקוב (ביידיש: פּיראָזשניקאָוו; ברוסית: И. І. Пирожников; באנגלית: Isaac Piroshnikoff;‏ 8 במאי 1859, חורטיצה, מחוז אלכסנדרובסקי, פלך יקטרינוסלב, רוסיה (אוקראינה) – 14 ביוני 1933, ניו יורק) היה מוזיקאי יהודי, מנצח תזמורות ומקהלות, מלחין שירים עממיים ונגן קונצרטינה וירטואוז שהוכתר בתואר "מלך הקונצרטינה", ומו"ל ובעל בית דפוס, שפעל בעיקר בווילנה ובאחרית ימיו בניו יורק.
קורות חיים

יצחק בן יוסף (יוסיפוביץ') פירוז'ניקוב נולד בשנת 1859 בכפר חוֹרטיצָה (Хортица) שבמחוז אלכסנדרובסקי, פלך יקטרינוסלב, בדרום-מערב רוסיה (אוקראינה), במשפחה יהודית. למד מוזיקה בקונסרבטוריון של ורשה, והיה למוביל הרכב צבאי בעיר וילנה. בהמשך כיהן כמורה לזמרה בסמינר הממלכתי למורים יהודים בווילנה וכמנצח תזמורת המוסד. שיטת הוראת הנגינה בקונצרטינה (מפוחית יד) שפיתח סייעה לנגנים מתחילים לתפוס את יסודות הנגינה, ונפוצה ברבים מהסמינרים למורים ברוסיה. פירוז'ניקוב סייע להפיץ את השימוש בקונצרטינה ככלי עזר להוראת הזמרה בבתי הספר ברוסיה.
פירוז'ניקוב ניצח על מקהלות נוספות, בהן המקהלה הלאומית שנוסדה ליד האגודה הספרותית-אמנותית בווילנה.
בשנת תרנ"ט-1899 ייסד בווילנה הוצאת ספרים ובית דפוס. בהוצאתו ובבית דפוסו הופיעו מאות ספרים, מהם בעריכתו ובתרגומו – ספרי לימוד ביידיש ובעברית, ספרי יהדות, ספרי קודש ותפילה בלוויית תרגום רוסי, מספרי המקרא בתרגומו לרוסית, סיפורים מקוריים ביידיש, וכן סדרה של 24 חוברות תחת הכותרת "פּיראָזשניקאָווס ביבליאטָעק: בארימטע דערציילונגען איבערזעצט פון פארשיעדענע שפראכן" ('הספרייה של פירוז'ניקוב: סיפורים מפורסמים מתורגמים משפות שונות'), שבה הופיעו תרגומים ליידיש של סיפורים מהספרות האירופית (בעיקר הרוסית והצרפתית).

בשנת 1908 החל להופיע בווילנה כתב העת העברי לילדים "החבר", שהיה היומון העברי הראשון לילדים. את כתב העת יזם וערך המחנך והסופר י"ח טביוב, ושותפו היה המו"ל פירוז'ניקוב.
באביב 1909 הגיע פירוז'ניקוב לביקור בארץ ישראל עם י"ל גולדברג ויעקב שסקין (מראשי ציוני וילנה). בקונצרט המוני שערך ביפו הפליא לנגן בקונצרטינה – כלי נגינה שעד אז טרם נראה ביישוב – והרשים את שומעיו (בהם הסופר והמחנך מרדכי אזרחי-קריצ'בסקי, שפרסם למחרת ביקורת נלהבת שבה הילל את נגינתו הווירטואוזית). בתוך זמן קצר נרכשו בארץ עשרות קונצרטינות, והיא הייתה לכלי הנגינה המרכזי של המורים לזמרה בארץ.
בשנת 1912 היגר פירוז'ניקוב לארצות הברית והתיישב בניו יורק, בשדרות פורט וושינגטון (Fort Washington Ave.‎ 461, בשכונת וושינגטון הייטס שבצפון מנהטן.
בניו יורק ניהל את המקהלה של הארבעטער רינג (חוג הפועלים), את מקהלת "פרייהייט געזאנג פאריין" ('אגודת זמר החרות'; בהמשך נקראה Paterson Jewish Folk Chorus) וכן כמה מקהלות ילדים.
פירוז'ניקוב נפטר בקיץ 1933 בביתו מהתקף לב, בגיל 74.
תרגומיו

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
מגלת אסתר: עם תרגום רוסי מאת פּיראָזשניקאָוו, ועם ציורים ותמונות מאת הציר גוסטאוו דאָרע, וילנה: דפוס פיראזשניקאוו, תר"ס 1900. (Книга Есфирь) (עברית ורוסית עמודה מול עמודה)
מגלת איכה: עם תרגום רוסי מאת י’ פּיראָזשניקאָוו ועם ציורי ... גוסטאוו דאָרע ועוד, וילנה: דפוס י’ פיראזשניקאוו, תר"ס. (Плач Иеремии) (עברית ורוסית עמודה מול עמודה)
אנטאָן פּאוולאָוויטש טשעכאָוו, ראָטשילדס פיעדעל: בעריהמטע ערצאהלונגען, וילנה: פיראזשניקאוו, 1900.
הערות שוליים

↑  בדיווח על הופעת הבכורה של המקהלה בעיתון הווילנאי "הזמן" ממרץ 1909 נמסר: "עלתה על הבמה המקהלה-הלאומית של פירוז'ניקוב, שנסתדרה על-יד האגודה הספרותית-האמנותית... המקהלה עשתה רושם עוד יותר טוב ועמוק, מכפי ששערו מראש. זה היה נצחון לאומי אמיתי. הנגינות העבריות והיהודיות-הלאומיות משכו את הלב אחריהן והמקהלה היתה כל-כך מסודרת, המנגינות עברו בהארמוניה כל-כך גדולה עד כי עוררו תרועות-שמחה בקרב הנאספים. הקהל הרב התפלא על האמן המצוין, מר פירוז'ניקוב, יוצר היש מאין, יוצר המקהלה הלאומית הנפלאה, שהיא כמעט יחידה במינה, וכולם דרשו מאתו, שיוסיף להשמיע את המנגינות היפות, הלאומיות, שהוא חבר להשירים העממיים." (נשף-הפורים בווילנה, הזמן, 11 במרץ 1909).
↑  וראו מודעה: דפוס עברי חדש בווילנא נוסד זה עתה מאת יצחק בהרב ר' יוסף פיראָזשניקאָוו, המליץ, 3 בנובמבר 1899.
1 2  אליהו הכהן, ‏כשביאליק כועס...: כ"א בתמוז – במלאת 77 שנים למותו, "חדשות בן עזר" 664, 28 ביולי 2011.
↑  יום-יום: אורחים לפסח, הצבי, 25 במרץ 1909.
↑  לכבוד ביליק, הצבי, 1 באפריל 1909.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007305393705171  PLWABN: 9810611958805606  ISNI: 0000 0000 5267 1720  LCCN: nr96003251  VIAF: 24496030   WorldCat (עם VIAF): 24496030
נוסח אשכנז

נוֹסַח אַשְׁכְּנַז הוא נוסח התפילה המקובל אצל חלק מהיהודים יוצאי ארצות אשכנז.
הארצות בהן מקובל הנוסח

נוסח התפילה של היהודים האשכנזים מוצאו בגרמניה (היהודים כינו בשם "אשכנז" את גרמניה) והוא מבוסס ביסודו על חיבור בין נוסח התפילה של הגאונים לבין נוסח התפילה הארץ-ישראלי הקדום. חיבור זה מקורו כבר בנוסח איטליה. במהלך הדורות הושפע נוסח אשכנז מהכרעותיהם ההלכתיות של חכמי אשכנז.
בימי הביניים, היו הבדלי נוסח לא מעטים בין קהילה לרעותה, ונוסחים אחידים התקבעו באופן סופי רק לאחר הופעת הסידורים המודפסים. כאשר יהודים אשכנזים נדדו מגרמניה לארצות מזרח אירופה הם הביאו עמם את הנוסח האשכנזי, אך נוצרו שינויים נוספים בין הנוסח שנוצר בארצות המזרחיות לנוסח בארצות המערב. לפי מחקריו של ליפמן צונץ על נוסח התפילה, במאה ה-14 התקבעו שלושה ענפים עיקריים של נוסח אשכנז: הענף המערבי, שנהג במערב גרמניה וכונה "נוסח ריינוס", הענף המרכזי, שכונה "מנהג סקסוניה", וממנו התפתח הנוסח בארצות המזרח כפולין וביהם, והענף המזרחי שנהג במזרח גרמניה וכונה "מנהג אוסטרייך". במאה ה-15 הטשטשו ההבדלים בין ענפי סקסוניה ואוסטרייך ונוצר מנהג מזרחי מאוחד שכונה "מנהג אוסטרייך", ובהמשך     "מנהג פולין". בעקבות סידור ר' עזריאל ור' אליהו מווילנא התאחד הנוסח במזרח אירופה ונותרו מעט מאוד הבדלים בין "נוסח אשכנז המערבי" ל"נוסח אשכנז המזרחי" בנוסח התפילה גופו, אך בפיוטים (ראו לקמן) ובמנהגי החגים קיימים הבדלים רבים ביניהם, כאשר הראשון הוא המקובל ברוב גרמניה ובעוד מדינות במערב אירופה ומבוסס בעיקר על מנהגי מהרי"ל, והשני הוא המקובל במרכז ומזרח אירופה ומבוסס יותר על מנהגי ר' יצחק אייזיק מטירנא. במאות השנים האחרונות הגבול בין המנהגים היה נהר האלבה, אולם בימי הביניים הוא כנראה היה מערבה יותר.
לאחר שתנועת החסידות חיברה את נוסח ספרד במקום נוסח אשכנז, האחרון כבר לא היה הנוסח הבלעדי של יהדות אשכנז באירופה. במזרח אירופה היו פילוגים חריפים בין החסידים והמתנגדים בכמעט כל הקהילות הגדולות, ופילוג זה השתקף גם בנוסחי התפילה בבתי הכנסת השונים בעיר. כמעט תמיד, בבתי הכנסת העירוניים הגדולים המשיכו להתפלל בנוסח אשכנז בהתאם למנהג הישן, והאוכלוסייה החסידית (שלפעמים הייתה רוב הקהילה) התפללה בבתי מדרש ושטיבלאך שבהם התפללו בנוסח ספרד.
לעומת זאת נוסח אשכנז נשאר הנוסח הכמעט-בלעדי במערב אירופה ובמרכזה (לפחות עד לתקופת מלחמת העולם הראשונה, שאז הגיעו מהגרים חסידים ממזרח אירופה לגרמניה), וכן אצל מהגרים יהודים מאירופה לעולם החדש (ארצות הברית, קנדה, מקסיקו, ארגנטינה) ולשאר ארצות דוברות-אנגלית (כגון אוסטרליה ודרום אפריקה). בארצות אלו, רק חסידים מובהקים או משפחות עם מסורת חסידית חזקה החזיקו בנוסח ספרד, וכל השאר התפללו מסידורים בנוסח אשכנז. זה כולל את סידורי התפילה של התנועות הלא-אורתודוקסיות, שמבוססים עליו. לכן נוסח אשכנז הוא כיום נוסחם של הרוב המכריע של אשכנזים בחו"ל.
בארץ ישראל לעומת זאת, נוסח ספרד של החסידים מהווה את נוסח התפילה של חלק גדול מהיהודים ממוצא אשכנזי, בין השאר מכיוון שזה הנוסח בו מתפללים ברוב מוסדות החינוך הממלכתי דתי.
נוסח אשכנז הארץ ישראלי

הנוסח האשכנזי המקובל כיום בארץ ישראל משתייך ל"נוסח אשכנז המזרחי" מסיבות היסטוריות: היהודים האשכנזים הראשונים שהגיעו לארץ היו מתלמידי הגר"א שהיו ממוצא ליטאי. כאשר הגיעו תלמידי הגר"א לארץ ישראל רוב היישוב היהודי היה ספרדי. מתוך תפיסה הלכתית שעליהם לקבל את מנהגם של יהודי המקום[דרוש מקור] הם שינו כמה דברים מנוסח אשכנז והתאימו אותם לנוסח הספרדים (למשל אמירת הלל בליל פסח בבית הכנסת ואמירת אין כאלהינו ופיטום הקטורת בכל יום) כאשר חלק משינויים אלה תאמו גם את דעת הגר"א (למשל אמירת "מוריד הטל" בקיץ, אמירת פרק "במה מדליקין" בקבלת שבת לפני תפילת ערבית ולא אחריה ועוד שינויים רבים).
הרב בנימין שלמה המבורגר טוען שיוצאי אשכנז (גרמניה) בארץ ישראל לא קיבלו מנהגים אלו, ועל פי הוראתו, הוקמו בשנים האחרונות כמה מניינים בארץ לפי נוסח אשכנז הישן.
הפיוטים בנוסח אשכנז

בעוד שיהודי ספרד דחו את הפיוטים של משוררי ארץ ישראל הקדומים (כדוגמת יניי והקליר), יהודי אשכנז נטו לקבלם, ואף חיברו פיוטים נוספים בהשפעתם של אותם פייטנים. ביחס לאמירת הפיוטים קיים הבדל מהותי לא רק בין מזרח אירופה למערבהּ, אלא גם בין הקהילות השונות שהתקיימו בכל אחד משני האזורים הללו: דומה כי כמעט לכל עיר באירופה, שבה התקיימה קהילה ותיקה, ישנו מנהג מיוחד ביחס לפיוטים. בשל גורמים היסטוריים (מהפכת הדפוס, ההגירה לעולם החדש, רפורמה דתית וקיצור התפילה לשם הנוחות, ומאוחר יותר השואה והקמת מדינת ישראל) כמעט נעלמו כל המנהגים הללו, והתקבל ברוב הקהילות נוסח אחיד של פיוטים, המודפס במחזורים כ"נוסח אשכנז" (למעשה, שני נוסחים אחידים, אחד במנהג המזרחי ואחד במנהג המערבי). בסליחות, נשארו הרבה חילוקי מנהגים אפילו בדפוס.
כיום,  ברוב הקהילות המתפללות בנוסח זה, ניכרת השמטה רבה של הפיוטים שנאמרו בעבר במנהג אשכנז, ורק במספר קהילות בודדות אומרים פיוטים כמנהג הקדמון. ישנן קהילות המשמיטות את כל הפיוטים, וישנן כאלה האומרות חלק מהם, כגון בימים נוראים בלבד, או רק בחגים, או שאומרים פיוטים בחזרת הש"ץ, אבל משמיטים את אלה שבברכות קריאת שמע.
נוסחים מוזיקליים

הנוסח המוזיקלי של התפילה הוא בעיקרו מסורת שעוברת בעל פה. עם זאת, מאז המאה ה-18, ובעיקר מאז המאה ה-19 קיים תיעוד בתווים של חלקים מן התפילה האשכנזית ואף של תפילות שלמות. בפנקסי חזן שנשתמרו (בין השאר בספרייה הלאומית) רשמו חזנים את היצירות שחיברו, או שלמדו מחזנים אחרים או שהעתיקו מספרים של חזנים אחרים. בנוסף, היו מלחינים, מנצחי מקהלות וחזנים שהוציאו לאור אנתולוגיות של חזנות וקבצים של לחנים שונים לתפילה, בעיקר במערב אירופה. בין האנתולוגיות החשובות של נוסח אשכנז אפשר למנות את:
"שיר ציון" (1840–1866) מאת סלומון זולצר (וינה)
"שירי בית ה'" (1859) מאת הירש ויינטראוב (קניגסברג)
"זמירות ישראל" (1864) מאת סמואל נאומבורג (אנ') (פריז)
"תודה וזמרה" (1876) ו"קול רנה" (1882) מאת לואי לבנדובסקי (ברלין)
"בעל תפלה" (1877) מאת אברהם בער (אנ') (גטנבורג)
בקהילות גרמניה סביב מפנה המאה ובתחילת המאה ה-20 יצאו לאור מספר ספרי תווים המתעדים את המסורת המוזיקלית של דרום גרמניה ובעיקר של קהילת פרנקפורט דמיין:
Shirë Jeschurun Gesänge für dem Israelitischen Gottesdienst (1856, 1903, 1922) מאת ישראל מאיר יפת
Die gottesdienstlichen Gesänge der Israeliten für das ganze Jahr (1912) מאת זליג שויירמן
Der Frankfurter Kantor (1930) מאת פאביאן אוגוטש
בישראל בלטו במשך שנים רבות ספריו של החזן והמורה יהושע לייב נאמן:
נסח לחזן, כרך א' לימים נוראים (1963) כרך ב' לשבת (1973), ירושלים, הוצאת המכון הישראלי למוזיקה דתית
בארצות הברית נודעו ספריו של החזן והמורה פנחס ספיירו (שפירא) ללימוד נוסח התפילה לחול, לימים נוראים, ולקריאת הפטרה.
ראו גם

יהדות אשכנז
נוסח ספרד
מכון מורשת אשכנז
לקריאה נוספת

ישראל מ' תא שמע, "התפילה האשכנזית הקדומה - קווים לאופייה ולתולדותיה",  הוצאת מאגנס, ירושלים, תשס"ג.
יונה ואברהם פרנקל, תפילה ופיוט במחזור נירנברג, ירושלים תשס"ח.
Steven Lowenstein‏, The Shifting Boundary between Eastern and Western Jewry,‏ Jewish Social Studies, סתיו 1997.
הערות שוליים

↑  יש לציין שנוסח אשכנז לא הגיע ישיר מנוסח איטליה המוכר לנו, אלא מנוסח איטלקי קדום, שגם נוסח איטליה של היום התגבש ממנו.  ולכן, יש לראות את נוסח אשכנז לא כ"בן" של נוסח איטליה, אלא כ"אחיו".
↑  ברנהרד צימליך, "מחזור נירנברג: תרומה לחקר מנהג התפילה וספרות הפרשנות של המחזור הגרמני" (נירנברג, 1886), תרגמה אסתר גוגנהיים (ירושלים, 2009), עמ' 12.
↑  כגון בנוסח "אל ארך אפים" שלפני הוצאת ס"ת ובנוסח "אבינו מלכנו".
↑  נוסח אשכנז בתפילה
↑  עיינו דניאל גולדשמידט, מחזור לימים נוראים, קורן תש"ל, חלק א (ראש השנה) עמ' יד (בהקדמה).
↑  בנימין שלמה המבורגר, הקריטריון - אל תטוש תורת אמך! ואידך זיל גמור, בתוך ירושתנו, כרך ד (תש"ע), עמ' קפד ואילך.  יש לציין גם את קהילת וויען בירושלים, שמתפללים לפי נוסח אשכנז הישן, אבל בניגוד למנינים של מכון מורשת אשכנז, מתפללים לפי נוסח אשכנז המזרחי.
↑  יש לציין שהיו מנהגים מקומיים בודדים שהגיעו לדפוס, כגון מנהג וורמייזא, שנדפס בפפד"מ ב-1714 (וזמין בהיברובוקס), ונדפס עוד פעם אחת בזולצבאך ב-1737. וכן הקונטרס של מנהג פוזנן נדפס כמה פעמים, עיינו לדוגמה בהיברובוקס (חסרים כמה עמודים בסריקה).
↑  עיינו בערך סליחות.
↑  בארכיונו של החזן י"ל נאמן בספרייה הלאומית נמצאה טיוטה מלאה לכרך שלישי של "נסח לחזן" עם השלמות לתפילות החול, השבת, החגים ואירועים שונים, שאותו נאמן לא הספיק להביא לדפוס.
| נוסחי תפילה ביהדות |
| --- | --- | --- |
| נוסחים קדומים | נוסח ארץ ישראל • סדר רב עמרם גאון • סידור רב סעדיה גאון • סידור רש"י • מחזור ויטרי • סידור רבי שלמה בן נתן |  |
| נוסחי עדות | נוסח הספרדים • נוסח אשכנז • תכלאל (נוסח תימן) • נוסח איטליה • נוסח רומניא • נוסח צרפת (צפון צרפת) • נוסח פרובאנס (דרום צרפת) • נוסח קטלוניה • נוסח ארם-צובא • נוסח פרס • נוסח צפון אפריקה |  |
| נוסחי זרמים חדשים | נוסח האר"י •  נוסח ספרד • נוסח אדמו"ר הזקן • נוסחים לא אורתודוקסיים • נוסח צה"ל האחיד |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007554970505171
X (חברה)

| --- | --- |

 נתונים כלליים
 סוג:  חברה פרטית
 תקופת הפעילות:  2010–הווה (כ־15 שנים) 
 חברת אם:  גוגל (2010-2015)   אלפאבית (החל מ-2015)
 מיקום המטה:  מאונטיין ויו 
 ענפי תעשייה:  מחקר ופיתוח 
 מוצרים עיקריים:  בינה מלאכותית 
  
 x.company
 
X (לשעבר Google X), היא חברה בת של אלפאבית, העוסקת בפיתוח טכנולוגיות פורצות דרך. היא הוקמה בשנת 2010 כמחלקה בגוגל, עם פיתוח פרויקט המכונית-ללא-נהג, והחל מאוקטובר 2015 פועלת כחברה בת של אלפאבית. החברה ממוקמת כקילומטר וחצי מגוגלפלקס, במאונטיין ויו, קליפורניה.
החברה מנוהלת על ידי היזם-מדען אסטרו טלר, שאמר כי המטרה העיקרית שלה היא לשפר טכנולוגיות בקפיצה של פי 10 ולפתח "פתרונות הנשמעים מדע-בדיוני". המשימה המוצהרת של X היא לפתח טכנולוגיות שהופכות את העולם למקום טוב יותר, באמצעות שילוב של בעיה גדולה, פתרון רדיקלי וטכנולוגיה פורצת דרך.
הגישה המקצועית

צוותי פרויקטים קטנים וממוקדים הכוללים מדענים, ממציאים ומהנדסים משלבים מידע מדיסציפלינות שונות, מחפשים רעיונות קיצוניים שנראים בלתי ישימים ומחפשים דרכים חדשניות להפוך אותם למציאות, כדי לייצר השפעה בעולם האמיתי. בדרך זו מנסה החברה לחקור, להבין ולסייע לפתרון בעיות עולמיות.
בפברואר 2016, אסטרו טלר נשא הרצאת TED שבה תיאר את גישת ה-X לפרויקטים. מאפיינים בולטים של הגישה כללו ניסיון מתמיד למצוא סיבות לסיים פרויקטים על ידי התמודדות עם החלקים הקשים ביותר שלהם, וגם חגיגה ותגמול של הצוות כאשר פרויקטים הופסקו עקב כישלון.
פרויקטים פעילים > Tapestry

פתרון שנועד להאיץ את המעבר למערכת חשמל עמידה ונטולת פחמן בעזרת פיתוח כלים חישוביים, שייצרו תמונה הוליסטית ודינמית של הרשת. כלים חישוביים אלו יאפשרו לחזות ולדמות מה עלול לקרות ברשת - מננו-שניות ועד עשרות שנים קדימה, ובכך לספק תובנות חשובות בנוגע לרשת החשמל.
פרויקטים פעילים > Tidal

פיתוח כלים חדשים להגנה על האוקיינוס תוך שמירה על יכולתו לתמוך בחיים ולעזור להאכיל את האנושות, באופן בר קיימא. צוות הפרויקט עובד עם חקלאי האוקיינוסים לצורך פיתוח מערכת של מצלמות תת-ימיות, חיישנים ומערכות למידת מכונה, שנועדו לנטר את סביבת האוקיינוסים, לספק הבנה טובה יותר של האקוסיסטם שלהם ולהגן עליהם. כיום המערכת יכולה לזהות ולפרש התנהגויות של דגים (כגון האכלה), ולסייע לעוסקים בחקלאות ימית לקבל החלטות טובות יותר וידידותיות יותר לסביבה בנוגע להאכלת דגים ובריאותם.
פרויקטים פעילים > Taara

הרחבת הגישה הגלובלית של יותר מ-4 מיליארד אנשים לאינטרנט מהיר, בעזרת שימוש באלומות אור. המידע מועבר באוויר כאלומה צרה ובלתי נראית, ואינו מצריך שימוש בכבלים. השימוש בטכנולוגיה מאפשר פריסה מהירה של אינטרנט במהירויות גבוהות בערים וכפרים במדינות באפריקה, בהודו ובמיקומים נוספים ברחבי העולם, שבהם פריסת כבלים נתקלת בקשיים.
פרויקטים פעילים > Chorus

פיתוח טכנולוגיית חיישנים חדשה, תוכנה וכלי למידת מכונה שנועדו לשפר את האופן שבו מייצרים, מעבירים ומנהלים את הסחורה העולמית, באמצעות קבלת תובנות בזמן אמת לגבי היכן הדברים נמצאים ובאיזה מצב הם נמצאים.
פרויקטים בוגרים

פרויקטים שיצאו מ-X והפכו לחברות עצמאיות של אלפאבית או לחטיבות בתוך גוגל.
פרויקטים בוגרים > Intrinsic

תוכנות רובוטיקה ובינה מלאכותית שנועדו למצות את הפוטנציאל היצירתי והכלכלי של רובוטיקה תעשייתית עבור מיליוני עסקים, יזמים ומפתחים. הצוות של הפרויקט מפתח כלי תוכנה המיועדים להפוך רובוטים תעשייתיים לגמישים וקלים יותר לשימוש, כך שיותר אנשים יוכלו להשתמש בהם לייצור מוצרים, עסקים ושירותים חדשים. המיזם הפך לחברת בת של אלפאבית.
פרויקטים בוגרים > Mineral

שימוש בבינה מלאכותית, חיישנים ורובוטיקה כדי להבין את עולם הצומח, ולמצוא דרכים לגדל יותר מזון בצורה בת-קיימא. הפרויקט מפגיש מקורות מידע מגוונים שבעבר היה מורכב להצליב ולעבד, כדי להבין בצורה טובה יותר את המורכבות של עולם הצומח. המיזם הפך לחברת בת של אלפאבית.
פרויקטים בוגרים > Wing

רחפנים אוטונומיים שמטרתם להגביר את הגישה לסחורות, להפחית עומסי תנועה בערים ולעזור להקטנת פליטת הפחמן המיוחסת להובלת סחורות. Wing פיתחה גם פלטפורמת ניהול תעבורה בלתי מאוישת המאפשרת לרחפנים לנווט סביב כלי טיס מאוישים ובלתי מאוישים וסביב מכשולים אחרים כמו עצים, מבנים וקווי חשמל. המיזם הפך לחברת בת של אלפאבית.
פרויקטים בוגרים > Waymo

מיזם ליצירת מכונית אוטונומית, שהפך לחברת בת של אלפאבית.
החברה מנוהלת כיום על ידי מהנדס בשם סבסטיאן ת'ראן, מנהל המחלקה לבינה מלאכותית באוניברסיטת סטנפורד, (יזם-שותף של Udacity‏ ושותף ביצירת גוגל תצוגת רחוב). ת'ראן וקבוצתו בסטנפורד זכו ב-2005 בפרס בתחרות "מרוץ האתגר הגדול של דארפ"א" וקיבלו פרס ממחלקת ההגנה של ארצות הברית בסך שני מיליון דולר. צוות פיתוח הרכב כולל 15 מהנדסים אשר עבדו אף הם בתחרות של דארפ"א.
ביוני 2011 אישרה מדינת נבדה בארצות הברית חוק המסדיר הפעלת מכוניות אוטונומיות בשטחה. גוגל נמנתה עם מקדמי החוק. החוק נכנס לתוקף ב-1 במרץ 2012, ומשרד הרישוי בנבדה הוציא לראשונה רישיון לרכב רובוטי במאי 2012. הרישיון הוצא לרכב מדגם טויוטה פריוס מיוחד, שהוטמעה בו הטכנולוגיה הנסיונית של נהיגה ללא נהג. כיום בכל זמן נתון נוסעות ברחבי נבדה 12 מכוניות שכאלו. בחודש אוגוסט 2012, הודיעה הקבוצה כי הם השלימו נסיעה ללא תאונה של 480,000 קילומטרים בנהיגה אוטומטית ללא נהג. התאונות שכן התרחשו, קרו בשל רשלנות מצד הנהג ברכב השני, ולא בזה של גוגל. בשל כך הוחלט להוריד את מספר נהגי הביקורת ברכב משניים לאחד.
פרויקטים בוגרים > Verily

מיזם שהחל ב-X כאוסף של מספר פרויקטים המשלבים טכנולוגית כמו למידת מכונה, מזעור חיישנים ומכשירים לבישים לצורך סיוע בהתמודדות עם מחלות ובעיות בריאות. זאת מתוך הבנה שפריצות דרך רפואיות עשויות להתרחש בעתיד בעזרת צוותים המשלבים מידע מדיסציפלינות שונות. בהמשך הפך המיזם לחברת בת של אלפאבית.
פרויקטים בוגרים > Google Glass

גוגל גלאס היה פרויקט מחקר ופיתוח של Google X שהתמקד ביצירת אבטיפוס של משקפיים עם מסך תצוגה אשר יוכלו להציג מציאות רבודה (שילוב של שכבות עצמים וירטואליים לתוך מציאות אמיתית). בינואר 2015 הודיעה גוגל על השעיית המיזם במתכונת בה פעל עד לאותו היום, תוך ציון כי תקים חטיבה נפרדת שתעסוק בפיתוח משקפיים חכמים.
פרויקטים בוגרים > Brain

פרויקט השואף לשלב טכנולוגיות בינה מלאכותית ולמידת מכונה במוצרים יומיומיים. הפרויקט הפך לחטיבה עצמאית בתוך Google, והטכנולוגיה של Brain מניעה כיום מגוון מוצרים ברחבי החברה.
פרויקטים שהסתיימו > פרויקט Loon

פרויקט מחקר ופיתוח שחתר לאספקת גישה לאינטרנט לאנשים באזורים נידחים. הפרויקט שאף לעצב ולשגר בלוני הליום לסטרטוספרה בגובה של כ-18 קילומטר כדי ליצור רשת אלחוטית אווירית עד למהירות 4G-LTE.