stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פרנסיסקו דה פניילוסה
הערות שוליים

↑  טס נייטון, "פרנסיסקו דה פניילוסה" במילון גרוב למוזיקה ומוזיקאים אונליין
↑  נייטון, גרוב
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007296030105171  PLWABN: 9810648456305606  BNE: XX939317  BnF: cb13937745b (data)  GND: 123161460  ISNI: 0000 0001 1845 2804  LCCN: n85251498  MusicBrainz: 8d9b1676-b74f-4a98-b214-cac408c1048c  NKC: osa2010607207  NTA: 107623110  SUDOC: 110029550  Trove: 1518910  VIAF: 100221683   WorldCat (עם VIAF): 100221683
פרנצ'סקה סקאנאגאטה

| --- | --- |

פרנצ'סקה סקאנאגאטה
 לידה:  1 באוגוסט 1776 האימפריה הרומית הקדושה מילאנו, האימפריה הרומית הקדושה
 פטירה:  20 בנובמבר 1864 (בגיל 88) האימפריה הרומית הקדושה מילאנו, האימפריה הרומית הקדושה
 מדינה:  האימפריה הרומית הקדושה, האימפריה האוסטרית, ממלכת איטליה 
 השכלה:  האקדמיה הצבאית הטרזיאנית 
 בן או בת זוג:  Cölestin von Spini (15 בינואר 1804–?) 
 השתייכות:  צבא האימפריה הרומית הקדושה
 דרגה:  לויטננט
 פעולות ומבצעים
 המלחמות הנפוליאוניות
 
פרנצ'סקה סקאנאגאטה (באיטלקית: Francesca Scanagatta; בגרמנית: Franziska Scanagatta, פרנציסקה סקאנאגאטה; 1 באוגוסט 1776–20 בנובמבר 1864) הייתה איטלקייה שזכתה לפרסום נרחב כאשר התחזתה לגבר, התגייסה לצבא האימפריה הרומית הקדושה ולחמה בהצטיינות במהלך המלחמות הנפוליאוניות.
ביוגרפיה

סקאנאגאטה נולדה במילאנו ב-1 באוגוסט 1776. ב-1794 אביה החליט לרשום את אחיה ג'אקומו לאקדמיה הצבאית התרזיאנית בווינר נוישטאדט ואת פרנצ'סקה לרשום למנזר בווינה. ג'אקומו התוודה בפני פרנצ'סקה שהוא אינו רוצה להיות חייל והיא החליטה להתחלף אתו. למזלם, אביהם שלח אותם לאוסטריה עם אישה שלא הכירה אותם, וכך פרנצ'סקה יכלה פשוט להתחזות לנער ולהירשם ללימודים באקדמיה הצבאית תחת שמו של אחיה. היא לא התגוררה באקדמיה אלא בעיר וכך הצליחה להימנע מחשיפת זהותה. היא הייתה האישה היחידה שלמדה באקדמיה מאז הקמתה ועד שנת 2003.
ב-1797 היא סיימה את לימודיה בדרגת לויטננט משנה והוצבה כמפקדת מחלקה ברגימנט הרגלים השלישי של וארסדין בהונגריה. במהלך במלחמת הקואליציה הראשונה היא צעדה עם אנשיה מהונגריה בניסיון להגיע אל הריין ולהצטרף ללחימה. עם זאת, עד שהגיעו כבר הסתיימה המלחמה. לאחר מכן היא צעדה עם אנשיה לשלזיה ואז לשטיריה. ב-1798 היא הועברה לרגימנט הרגלים הרגלים ה-56 בגליציה. כדי לא לחשוף את זהותה, היא מיעטה לפגוש אנשים חדשים. עם זאת, היא פקדה בקביעות את הקזינו בסנדומיר לצד שאר הקצינים ברגימנט. עם פרוץ מלחמת הקואליציה השנייה היא החלה להצעיד את אנשיה לגרמניה כדי להשתתף בלחימה, אולם בדרך לקתה בהתקף שיגרון ונאלצה להתאשפז למשך חודשיים. לאחר החלמתה הועברה לרגימנט הרגלים ה-12 בפנצ'בו.
עם הרגימנט החדש שלה היא צעדה לאיטליה כדי להשתתף בלחימה. זהותה עמדה מספר פעמים בסיכון. באחת הפעמים אחד מחבריה הביע בפומבי את חשדו כי היא אישה, וסקאנאגאטה בתגובה הציעה לו "להוכיח את הגבריות" שלה על אשתו של אותו קצין. בהזדמנות אחרת כאשר קצין לעג למראה הנערי שלה, היא הזמינה אותו לדו-קרב ופצעה אותו. בדצמבר ב-1799 היא הובילה את המתקפה על השוחות הצרפתיות בברבגלטה. במהלך החורף היא נסעה למילאנו ונפגשה עם משפחתה. הוריה ניסו לשכנע אותה לעזוב את הצבא, אולם היא סירבה. היא נותרה במילאנו עד מרץ, אז הועלתה לדרגת לויטננט ונסעה לגנואה כדי להשתתף במצור האוסטרי על העיר. עוד במהלך המצור, אביה פנה לשלטונות הצבא וחשף את זהותה האמיתית של בתו. היא נאלצה לעזוב את הצבא ממש ביום נפילתה של גנואה - 4 ביוני 1800. המפקד שלה, פרידריך היינריך פון גוטסהיים, ערך לכבודה מסיבת פרידה מכובדת, אשר במהלכה התייחסו אליה כל הקצינים כקצינה מן המניין.
פרנץ השני, קיסר אוסטריה, החליט להעניק לה קצבה, אולם נאסר עליה לענוד את המדליות שזכתה בהן במהלך שירותה הצבאי. היא חזרה למילאנו ונפגשה שם עם צ'לסטינו ספיני (Celestino Spini) אחד מחבריה לשעבר באקדמיה התרזיאנית, אשר נדהם לגלות שחברתו היא למעשה אישה. הם נישאו ב-16 בינואר 1804. נולדו להם שני בנים ושתי בנות. בניה התגייסו גם כן לצבא האוסטרי. כאשר הם הגיעו לבגרות, הותר להם לענוד את המדליות של אמם. היא התגוררה במילאנו עד מותה ב-20 בנובמבר 1864 ועוד הספיקה לראות את נכדה מתגייס לצבא האוסטרי.
פרופסור מוריארטי

| --- | --- |

 הופעה ראשונה:  הבעיה הסופית (אנ')
 יוצרים:  ארתור קונאן דויל 
 גילום הדמות:  אנדרו סקוט, ארנסט טורנס, ג'ורג' זוקו, אנטוני היגינס, Hans Söhnker, Norman McKinnel, לין הרדינג, גוסטב פון סייפרטיטז, Viktor Yevgrafov, Booth Conway, אלכסיי גורבונוב, ליאו מק'קרן, ג'ון יוסטון, וינסנט ד'אונופריו, רייף פיינס, ג'ארד האריס, פול פרימן, אריק פורטר, לורנס אוליבייה, ריצ'רד רוקסבורו, הנרי דניאל, ליונל אטוויל, Dónal Finn 
 מידע
 מקצוע:  פושע, מרצה באוניברסיטה, מתמטיקאי
 אזרחות:  הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד 
 תאריך פטירה:  1891 
 מקום פטירה:  מפלי רייכנבאך 
 דמויות קשורות
 אויבים:  שרלוק הולמס, בילי, דוקטור ווטסון, מייקרופט הולמס 
 
פרופסור ג'יימס מוריארטי (באנגלית: Professor James Moriarty) הוא דמות בדיונית ספרותית משנית בסדרת סיפורי הבלשות שרלוק הולמס מאת ארתור קונאן דויל. פרופסור מוריארטי הוא האויב הגדול והמפורסם ביותר של שרלוק הולמס.
השראה

העבריין שדמותו שימשה השראה לפרופסור מוריארטי של הולמס,  היה אדם וורת' (אנ'). וורת', בן למשפחה יהודית שהגרה מממלכת פרוסיה לארצות הברית, פעל במחצית השנייה של המאה ה-19 ונודע בכינויו "נפוליאון הפשע" — כינוי שמאוחר יותר שימש את ארתור קונן דויל לתיאור מוריארטי.
וורת' היה ידוע בארגון פשעים מתוחכמים ובמיוחד בגניבות מתוחכמות ומעשי הונאה חוצי-גבולות. כמו מוריארטי, גם הוא נחשב לדמות כריזמטית ובעלת מוח מבריק, והצליח לחמוק מהחוק למשך תקופה ארוכה.
יצירת הדמות

בין השנים 1891–1893, פרסם דויל עשרים וארבעה סיפורים קצרים בעיתון הסטרנד, המתארים תעלומות שונות שפתר שרלוק הולמס. הולמס נהפך במהרה לדמות אהובה ואהודה, אך כתיבת סיפורי הולמס הסיחה את דעתו של דויל מנושאים אחרים שהתעניין בהם. הוא עצמו קיווה להיהפך למפורסם מכתיבת רומנים היסטוריים, ולא מספרי בלשות. על כן, הוא החליט להרוג את הולמס באחד מסיפוריו, וכך יוכל להתפנות לדברים אחרים. לשם כך, בסיפור "הבעיה הסופית", יצר דויל את דמותו של מוריארטי, הפושע היחיד שתואר כשווה להולמס, ועל כן האויב הגדול ביותר שלו. בסוף הסיפור שתי הדמויות נלחמות זו בזו והולמס ומוריארטי גורמים זה למותו של זה. המטרה הייתה שהמוות ההרואי של הולמס יספק את קוראיו של דויל.
הופעה ראשונה

כפי שנאמר לעיל, מוריארטי הופיע לראשונה בסיפור "הבעיה הסופית". בסיפור זה, הולמס הסביר שמוריארטי הוא ראש ארגון פשע גדול, הקשור באופן כלשהו כמעט לכל פשע המתרחש באנגליה, ובתמורה לכסף או טובות אחרות, הארגון דואג לטובת הפושע או הפושעים, ומנקה אותם מכל פשע. בנוסף, הולמס סיפר שבמפגש שלו עם מוריארטי הוא ראה שלפרופסור יש יכולות היקש ומחשבה מעולים, מה שהופך אותו ליריב הראשון של הבלש שבאמת משתווה לו. למרות איומיו של מוריארטי, סירב הולמס לנטוש את החקירה כנגדו. אנשיו של מוריארטי ניסו להרוג את הולמס מספר פעמים מפני שהוא מצא די ראיות לחשיפת הארגון של מוריארטי. לאחר שהולמס הביא את כל הראיות לידי המשטרה, הוא נסע עם שותפו, דוקטור ווטסון, אל מפלי הרייכנבאך, אך מוריארטי עקב אחרי הולמס עד לשם והתעמת איתו. הולמס הלך לעבר המפלים, שם נאבק עם מוריארטי, עד שנפל יחד איתו במורד המפלים ושניהם מתו.
הופעות נוספות בסיפוריו של הולמס

בעקבות הלחץ שנוצר על דויל להחיות את הולמס, ובעקבות הפיתוי הכספי שנלווה עם החייאת סיפוריו, דויל החזיר את הבלש לחיים בסיפור "הרפתקת הבית הריק", ב-1901. בסיפור זה מתגלה לווטסון שהוא טעה בהערכתו, משום שהולמס הצליח (על ידי שימוש באמנות הלחימה בריטסו) להפיל את מוריארטי לתוך אשד רייכנבך שבקרבת העיירה מיירינגן, והלה נהרג ואילו הולמס נותר בחיים. למרות מותו של מוריארטי, המשיך דויל להשתמש בדמותו בעקיפין. ב"פרשת הבית הריק" מסופר שכמה מבכירי ארגון הפשע של מוריארטי המשיכו לפעול, כמו גם סגנו של מוריארטי, שניסה להתנקש בחיי הולמס. לאחר מכן, מוזכר מוריארטי שוב ושוב בידי הולמס, בין אם כתלונה על כך שאין יותר נבלים כמוהו, או כהשוואה בינו לבין פושע אחר. ב-1915, השתתף מוריארטי בתפקיד פעיל יותר בספרו של דויל "עמק הפחד", שעלילתו מתרחשת לפני הסיפור "הבעיה הסופית". מוריארטי מוזכר בתחילת הסיפור, כשהולמס מכריז שהוא קיבל מידע מודיעיני על הארגון ואחד מפשעיו, ומוכיח למפקח סקוטלנד יארד מקדונלד שהפרופסור הוא פושע, לפי זה שברשותו של מוריארטי ציור שעולה הרבה מעבר למשכורת ממוצעת של פרופסור. בסוף הסיפור, מוזכר רצח אחת מהדמויות המרכזיות בספר, והולמס אומר שמדובר בעבודה של מוריארטי.
במדיות אחרות

בתור אויבו המושבע של הולמס, כמעט בכל העיבודים של סיפורי הולמס מופיע גם פרופסור מוריארטי, כמו בסרט מ-2009 "שרלוק הולמס" ובהמשכו, "שרלוק הולמס: משחק הצללים", בסדרה "אלמנטרי", וכן במיני-סדרה של ה-BBC משנת 2010, "שרלוק". עם הזמן, החל מוריארטי להיחשב כשם של פושע רב עצמה ומסוכן, ועל כן דמותו של מוריארטי מופיעה, מוזכרת או נרמזת בסיפורים שאינם קשורים להולמס, כמו בסרט הקולנוע "ג'נטלמנים מובחרים", בו הוא הופיע בתור הנבל העיקרי נגדו הג'נטלמנים נלחמים. דמותו מופיעה גם בשני פרקים של סדרת המדע הבדיוני, "מסע בין כוכבים: הדור הבא", ותופיע גם בעונתה השלישית של "מסע בין כוכבים: פיקארד".
בשנת 2020 יצאה לאור סדרת האנימה מסוגת מאנגה מסתורין "מוריארטי הפטריוט"(אנ') בה הדמות הראשית היא מוריארטי.
פרנסיסקו חאבייר רודריגס

פרנסיסקו חאבייר רודריגס (בספרדית: Francisco Javier Rodríguez; נולד ב-20 באוקטובר 1981) הוא כדורגלן מקסיקני המשחק בעמדת הבלם בלובוס BUAP ובנבחרת מקסיקו.
קריירה

רודריגס, יליד מסטלאן שבמקסיקו, החל את קריירת הכדורגל המקצועית בגוודלחרה מליגת העל המקסיקנית, הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה בעונת 2002. ב-9 במאי 2008, נודע כי רודריגס הועבר אל הקבוצה ההולנדית פ.ס.וו. איינדהובן תמורת סכום של 1.8 מיליון דולר והפך אותו למקסיקני השני בסגל ההולנדים יחד עם קרלוס סלסידו. רודריגס פתח את עונת הבכורה שלו במועדון בעיקר על הספסל. הוא כבש את שער הבכורה שלו במועדון ב-25 בנובמבר 2008, בבעיטה חזקה מ-25 מטרים במשחק הליגה נגד הראקלס אלמלו.
ב-14 ביולי 2011, רודריגס חתם על חוזה לשלוש שנים בקבוצת הבונדסליגה הגרמנית שטוטגרט תמורת סכום שלא פורסם. רודריגס ערך את הופעת הבכורה שלו בבונדסליגה ב-6 באוגוסט 2011 בניצחון 3-0 על שאלקה 04. במשחק זה, רודריגס בישל את השער השני לקאקאו.
ב-2 בינואר 2013, רודריגס עבר לקבוצה המקסיקנית קלוב אמריקה. בעונה שלאחר מכן, ב-4 ביוני 2014, הוא חתם בקרוס אסול.
תארים > קבוצתיים > גוודלחרה

ליגת העל המקסיקנית (1): 2006
תארים > קבוצתיים > פ.ס.וו.

מגן יוהאן קרויף (1): 2008
תארים > קבוצתיים > קלוב אמריקה

ליגת העל המקסיקנית (1): 2013
תארים > בינלאומיים > מקסיקו

גביע הזהב של CONCACAF‏: 2011, 2015
פרנץ הארטמן

| --- | --- |

 לידה:  22 בנובמבר 1838 דונאוורת, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 פטירה:  7 באוגוסט 1912 (בגיל 73) קאמפטן, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 מדינה:  ממלכת בוואריה 
 
פרנץ הארטמן (בגרמנית: Franz Hartmann;‏ 22 בנובמבר 1838 - 7 באוגוסט 1912 ) היה רופא, תאוסוף, מיסטיקן, אסטרולוג וסופר גרמני. בין הטקסטים המפורסמים שהוא כתב ניתן למצוא את הביוגרפיה של יאקוב במה ואת הביוגרפיה של פאראצלסוס. על פי עדותו של תאודור רויס, היה הארטמן בין המייסדים של "מסדר הטמפלרים של המזרח" (אנ'). נחשב על ידי רבים לאחד הסופרים התיאוסופיים החשובים ביותר בתקופתו. תרגם לגרמנית את הבהגווד גיטא
חייו

פרנץ הארטמן נולד ב-22 בנובמבר 1838 בדונאוורת, גרמניה. ב-1865, הארטמן סיים לימודי רפואה באוניברסיטת מינכן, ובאותה שנה גם הגר לארצות הברית. ב-1882, הצטרף הארטמן לאגודה התאוסופית, וב-4 בדצמבר 1883 הוא הגיע אל המרכז של האגודה באדיאר, שם הוא פגש את הלנה בלוואצקי. ב-1885, עזבו הארטמן ובלוואצקי את אדיאר ונסעו לאירופה. ב-1893, הוא התמנה לתפקיד עורך כתב העת "Lotusblüten" (אנ'). ב-3 בספטמבר 1897, ייסד הארטמן את האחווה התאוסופית הבינלאומית (גר'), אם כי על פי מקורות אחרי הוא ייסד אותה כבר בשנת 1896.
פטירה

הארטמן נפטר מדום לב ב-7 באוגוסט 1912, בקמפטן.
הערות שוליים

↑  Franz Hartmann - Theosophy Wiki, theosophy.wiki
↑  The Life and the Doctrines of Paracelsus : Franz Hartmann : 9781539832881, www.bookdepository.com
↑  Franz Hartmann - InfoHub, infohub.projecttopics.org
↑  Yoga in transformation : historical and contemporary perspectives, Göttingen, ISBN 978-3-8471-0862-7
↑  Spiro Dimolianis, Jack the Ripper and Black Magic: Victorian Conspiracy Theories, Secret Societies and the Supernatural Mystique of the Whitechapel Murders, McFarland, 2011-08-10, ISBN 978-0-7864-8472-0. (באנגלית)
↑  Hartmann, Franz | Theosophy World, www.theosophy.world
↑  Franz Hartmann Biography, Magick Books Library
↑  Franz Hartmann, US Grand Lodge, ‏2017-10-08 (באנגלית)
↑  Boris Mikhailovich de Zirkoff, De Zirkoff on Franz Hartmann, Philaletheians UK, 2018-06-21. (באנגלית)
↑  Franz Hartmann, The Talking Image of Urur, Literary Licensing, LLC, 2014-03-30, ISBN 978-1-4980-2753-3. (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007304147405171  PLWABN: 9810609023905606  BNE: XX1174046  BnF: cb10568783n (data)  GND: 118546287  ICCU: CFIV003993  ISNI: 0000 0001 1041 0933  LCCN: n50026762  LNB: 000045814  NDL: 00769183  NKC: jn20031021002  NLA: 35176039  NLG: 61597  NSK: 000172740  NTA: 067669859  RERO: 02-A012692314  SUDOC: 125991851  VIAF: 15561101   WorldCat (עם VIAF): 15561101
פריץ פון וילה

| --- | --- |

 לידה:  21 באפריל 1860 ויימאר, הדוכסות הגדולה של סקסוניה-ויימאר-אייזנך 
 פטירה:  16 בפברואר 1941 (בגיל 80) דיסלדורף, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 שם לידה:  Friedrich Gustav August Julius Philipp Rudolf von Wille 
 מקום לימודים:  האקדמיה לאמנות של דיסלדורף (1882) 
 הושפע על ידי:  אנדראס מילר, Heinrich Lauenstein, פטר יאנסן 
 פרסים והוקרה:  מסדר העיט האדום דרגה 4 
 צאצאים:  Otto von Wille 
 
פרידריך (פריץ) פון וילה (בגרמנית: Fritz von Wille‏; 21 באפריל 1860 – 16 בפברואר 1941) היה פרופסור וצייר נוף גרמני ובעל טירת קרפן (1911–1941).
משפחה

הוא היה בנם של זוג האמנים אוגוסט פון וילה (1828–1887) ואשתו קלרה (נולדה כפון באטשר, 1837–1883). אביו, צייר נוף ורומנטיקה מאוחרת, מונה לבית הספר לאמנות של ויימאר בשנת 1859 על ידי הדוכס הגדול קארל-אלכסנדר מסקס-וויימר-אייזנאך. אמו, תלמידה של הציירת הצרפתייה רוזה בונר, הייתה ציירת בעלי חיים. פריץ פון וילה גדל בדיסלדורף מאז 1863. הוא התחתן ב-20 באוגוסט 1892 עם בתו של יצרן הטבק אוטו שניידר.
לזוג נולדו שני בנים: אוטו (1901-1977) ופריץ ג'וניור (1903- 1972). אוטו פון וילה הפך לצייר בעל הכשרה אקדמית כמו אביו וסבו. הוא התמחה בפורטרטים ונופים.
יצירה

פריץ וילה היה אחד מציירי הנוף בבית הספר לציור בדיסלדורף. בין השנים 1879–1882 למד באקדמיה לאמנות בדיסלדורף. הוא פיתח את עצמו כצייר נוף.
בשנות השמונים של המאה ה-19 ערך מספר רב של טיולים דרך גרמניה (כולל הסן, הרץ, יער שחור, תורינגיה, הריין התיכון). בשנים 1885, 1886 ו-1891 ביקר בריביירה האיטלקית. הוא שהה בנורווגיה ב-1904 וב-1925. נסיעות אלה מתועדות על ידי רישומים, המתוארכים לעיתים קרובות ליום המדויק.
בתחילת דרכו הושפע פריץ וילה מבחינה סגנונית מאביו אוגוסט. עד מותו של אביו בשנת 1887, הוא חתם לעיתים קרובות על התמונות כ"פריץ פון וילה ג'וניור" על מנת למנוע בלבול עם עבודתו של אביו, שעבד גם בדיסלדורף. משנת 1886 היה חבר בעמותת האמנים דיסלדורף מלקסטן.
בשנות השמונים של המאה ה-19 הונחה וילה על ידי הריאליזם המפורט של בית הספר לציור בדיסלדורף. הוא צייר תמונות רומנטיות, שבוצעו בקפידה. במהלך לימודיו הוא עבר במהירות מציור מדויק למשיחת מכחול רופפת ואימפרסיוניסטית וממבט מקרוב על הטבע לפנורמה נרחבת של הנוף. ציורי הנוף שלו מציגים אלמנטים אופייניים לציור הנוף של דיסלדורף של המאה ה-19 מאז יוהאן וילהלם שירמר: שמים מעוננים עם רוח, כיוון אור מיוחד ותפאורות צדדיות. מאז מסעותיו באיטליה, וילה הבהיר את צבעיו. את הצביעה המדורגת כרומטית בשנות ה-90 של המאה ה-19 ניתן לייחס להשפעתו של יוגן גוסטב דוקר.
העבודות העיקריות של וילה נוצרו בין השנים 1890–1910. לאחר רישומים ספונטניים בטבע, צייר נופים מורכבים מפוארים בסטודיו שלו בדיסלדורף. הוא נותר במידה רבה לא מושפע מהחידושים הסגנוניים בתחילת המאה ה-20. מבנה המשטח והצבע של כמה ציורים בסביבות 1900 עד 1910 קרובים לארט נובו.
פריץ וילה טייל בקביעות באזור הרי אייפל, במערב גרמניה מאז 1885. היה לו שם בית מגורים שני לחודשי הקיץ. בשנת 1911 קנה את טירת קרפן, ועבר לשם. בעשור הראשון של המאה ה-20 התפתח וילה למומחה בייצוג אזור הרי אייפל, כפי שהוכיח בתערוכת היחיד שלו "אוסף אייפל", 1904 בדיסלדורף. אפילו במהלך חייו הוא כונה "צייר האייפל".
מאז 1895 וילה קיבל מספר מדליות על ציוריו. כמה מוזיאונים, כולל בברלין, קלן, דיסלדורף, קרפלד, דירן, אאכן, בון ושטוטגרט קנו תמונות שלו. בשנת 1908 קיסר וילהלם השני רכש את מה שהיה ככל הנראה הגרסה הראשונה של הציור "הפרח הכחול" בתערוכת האמנות הגדולה בברלין. בשנת 1910 הוענק לו תואר פרופסור, שלא היה קשור להוראה. בשנת 1911, לאחר שפגש את קייזר וילהלם השני, הוא קיבל את מסדר הנשר האדום.
למרות ההתפתחויות האמנותיות האחרונות בתחילת המאה ה-20 ויל דבק בסגנונו. לאחר מלחמת העולם הראשונה כמעט ולא היו לו יצירות יוצאות דופן. הוא איבד את הונו בעקבות האינפלציה ונקלע לקשיים כלכליים קשים.  בשנות השלושים ניסה להסתגל לטעמים החדשים בהצלחה מועטה.
וילה נפטר ב-16 בפברואר 1941 באולפן בדיסלדורף. ב-21 בפברואר 1941 הוא הועבר לקרפן ונקבר בקריפטה המשפחתית מאחורי הטירה. במהלך חייו תכנן את המאוזוליאום עם הסלע הגדול.
הערכה

לפני מלחמת העולם הראשונה נחשב פון וילה לאחד מ"נסיכי האמנים" של הציור בדיסלדורף" וייצג את הסגנון של סוף המאה ה-19. עבודותיו שוחזרו במגזינים, בלוחות שנה או כהדפסי אמנות.
ציוריו עזרו לשנות את דימוי אזור אייפל בצורה חיובית. בניגוד לאמנים אחרים שציירו באזור לפניו כמו יוהאן וילהלם שירמר (1807–1863) וקרל פרידריך לסינג (1808–1880), שציוריהם הציגו תבניות נופים אידיאליים בפורמט גדול, וילה יצר נופים ריאליסטים תואמים למציאות. כמה מציוריו מתעדים את הייחודיות הגאולוגית של אזור אייפל, כמו ה"ויינפלדר מאר " אותו הוא הנציח בציורו האחרון.
הערות שוליים

↑  Wille, Fritz von. In: Hans Vollmer (Hrsg.): Allgemeines Lexikon der Bildenden Künstler von der Antike bis zur Gegenwart. Begründet von Ulrich Thieme und Felix Becker. Band 36: Wilhelmy–Zyzywi. E. A. Seemann, Leipzig 1947, S. 11.
↑  M. Klütsch: Fritz von Wille und die Landschaftsmalerei der Düsseldorfer Schule. In: Ausstellungskatalog Daun 1979, S. 50–59.
↑  Eifel-Collection, Fritz von Wille. Ausstellungskatalog, Städtische Kunsthalle, Düsseldorf 1904–1905.
↑  Fritz von Wille. Leben und Arbeiten. Alte Buchkunst. Eifelmaler Rolf A. Tilemann-Schenck, Ausstellungskatalog, Bahnhof Jünkerath, mit Beiträgen von Alexandra Engelhardt, Hubertus Foester, Margot Klütsch, Hrsg. art collegium, Jünkerath/Eifel, Köln 2007, S. 8–17 (M. Klütsch); S. 18–22 (H. Foester).
↑  Volksfreund, Ein Maler entdeckt die Eifel: Fritz von Wille starb vor 75 Jahren, Volksfreund, ‏2016-02-15 (בגרמנית)
↑  Prof, www.heimatjahrbuch-vulkaneifel.de
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810566261805606  GND: 119024276  ISNI: 0000 0000 6678 7353  LCCN: no97031383  NTA: 068385382  RKD: 84587  SUDOC: 250277840  ULAN: 500011525  VIAF: 72195189   WorldCat (עם VIAF): 72195189
פיראס מוגרבי

פיראס מוגרבי (בערבית: فراس مغربي; תעתיק מדויק: פראס מע'רבי; נולד ב-24 ביולי 1991) הוא כדורגלן עבר ערבי-ישראלי ששיחק בעמדת הקשר ההתקפי.
קריירת מועדונים

מוגרבי גדל בשפרעם. בגיל 15 וחצי עבר למחלקת הנוער של מכבי נתניה. ב-12 בנובמבר 2008, כשהיה בן 17 בלבד, ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון, כשנכנס כמחליף בניצחון 0–2 על בית"ר ירושלים בגביע הטוטו, בו כבש את שערו הראשון בקריירה. ב-30 במאי 2009 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל, כשנכנס כמחליף בניצחון 2–1 על הפועל תל אביב במחזור האחרון של עונת 2008/2009.
בעונת 2009/2010 צורף מוגרבי לסגל הקבוצה הבוגרת של מכבי נתניה, ורשם מעל 30 הופעות בכל המסגרות. בעונת 2010/2011 הרבה מוגרבי לכבוש ולבשל שערים והיה גורם חשוב בהגעה של נתניה לחצי גמר גביע המדינה ולפלייאוף העליון בליגה. גם בעונת 2011/2012 היה מוגרבי ממצטייני הקבוצה שסיימה במקום הרביעי.
ביולי 2012 הוזמן מוגרבי למבחנים בסנט אטיין הצרפתית, אך לבסוף הוחתם בלאנס הצרפתית שהתרשמה ממנו במשחק אימון שקיימה נגד סנט אטיין. לאנס שילמה תמורתו כ-400 אלף אירו בנוסף ל-25% מסכום מכירתו העתידית, והוא חתם על חוזה לשלוש שנים תמורת 150 אלף אירו לעונה. ב-18 בנובמבר 2012 ערך מוגרבי את הופעת הבכורה שלו בלאנס, בניצחון 3–0 על לה לילה החובבנית במסגרת הגביע הצרפתי. את הופעת הבכורה שלו בליגת המשנה הצרפתית ערך מוגרבי ב-11 בדצמבר 2012, בתיקו 0–0 עם טורס.
לאחר חצי עונה בלאנס בה ערך הופעת ליגה אחת בלבד, הושאל מוגרבי בינואר 2013 בחזרה למכבי נתניה. מוגרבי לא הצליח לסייע לקבוצה להינצל מירידה לליגה הלאומית, ובתום תקופת השאלתו שוחרר מלאנס. ב-16 באוגוסט 2013 חתם מוגרבי לשנתיים בקבוצת בני סכנין. בעונתו הראשונה בקבוצה כבש שני שערים בליגת העל והוסיף שני בישולים. בעונת 2014/2015 רשם תשעה שערים ותשעה בישולים, ובעונת 2015/2016 כבש תשעה שערי ליגה והוסיף חמישה בישולים.
ביוני 2016 חתם מוגרבי במכבי חיפה. ב-30 ביולי 2016 ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, כשפתח בהרכב במשחק מול עירוני קריית שמונה בגביע הטוטו. בסך הכל ערך מוגרבי 18 הופעות בכל המסגרות במדי מכבי חיפה, וכבש ארבעה שערים בגביע הטוטו. ב-29 בדצמבר 2016 שוחרר מהמועדון.
ב-3 בינואר 2017 חזר לבני סכנין וחתם על חוזה לשלוש וחצי שנים במועדון. עד תום העונה כבש שני שערי ליגה במדי בני סכנין, ובעונת 2017/2018 כבש תשעה שערים. בתחילת עונת 2018/2019 כבש שלושה שערי ליגה, אך בנובמבר 2018 נפצע ולא חזר לשחק בעונה זו, אשר בסופה ירדה הקבוצה לליגה הלאומית.
ב-23 בינואר 2020 חתם בהפועל חדרה חוזה לשנתיים. ב-27 ביולי 2020 מוגרבי התיר את חוזהו ועזב את הפועל חדרה עקב פציעה ממושכת שממנה סבל. ב-5 באוגוסט 2020 חתם מוגרבי בקבוצת איחוד בני שפרעם מליגה ב'.
ב-11 בפברואר 2021 חזר מוגרבי לבני סכנין.
ב-5 ביולי 2021 פרש מכדורגל והתמנה למאמן איחוד בני שפרעם. ב-14 באפריל 2023 רשם עם הקבוצה שתי עליות ליגה ברציפות והעפיל עם הקבוצה לליגה הלאומית. בסיום העונה עזב את הקבוצה. ב-6 באוקטובר מונה בשנית למאמן איחוד בני שפרעם לאחר שעודד קוטר עזב את הקבוצה.
קריירה בינלאומית

מוגרבי שיחק גם בנבחרות הנערים והנוער של ישראל, ובמדי נבחרת ישראל הצעירה רשם שש הופעות. הופעת הבכורה שלו בנבחרת הצעירה הייתה ב-17 בנובמבר 2010, בניצחון 2–1 במשחק ידידות נגד נבחרת בלארוס הצעירה.
באוגוסט 2016 זומן לראשונה לסגל הבוגרים של נבחרת ישראל, לקראת משחקי מוקדמות מונדיאל 2018, אך לבסוף לא-ערך הופעה רשמית במדי הנבחרת הבוגרת.
הערות שוליים

↑  יגאל גולדשטיין, ‏מוגרבי חתם בחדרה, יצטרף לסגל בעונה הבאה, באתר ערוץ הספורט, 23 בינואר 2020
↑  יגאל גולדשטיין, ‏בלי לשחק דקה: מוגרבי עזב את הפועל חדרה, באתר ערוץ הספורט, 27 ביולי 2020
↑  דורון בן דור, ‏רשמית: עודד קוטר מונה למאמן בני שפרעם, באתר ONE‏, 27 במאי 2023
↑  תומר חבז, ‏רשמי: קוטר סיים את תפקידו בשפרעם, מוגרבי מונה, באתר ONE‏, 6 באוקטובר 2023
↑  תומר לוי, ‏הנבחרת מתחדשת: אצילי, מוגרבי וגולסה זומנו לסגל, באתר ערוץ הספורט, 26 באוגוסט 2016
צ'ארלס גודייר

| --- | --- |

 לידה:  29 בדצמבר 1800 ניו הייבן, ארצות הברית 
 פטירה:  1 ביולי 1860 (בגיל 59) ניו יורק, ארצות הברית 
 מקום מגורים:  ארצות הברית
 מקום קבורה:  בית הקברות גרוב סטריט 
 פרסים והוקרה:  היכל התהילה הלאומי לממציאים (1976) 
 צאצאים:  צ'ארלס גודייר הבן, William Henry Goodyear 
 תרומות עיקריות
 ממציא הגיפור.
 חתימה:   
 
צ'ארלס גוּדיִיר (באנגלית: Charles Goodyear; ‏29 בדצמבר 1800 – 1 ביולי 1860) היה כימאי ומהנדס אמריקאי. ממציא הגיפור, תהליך שאיפשר שימוש בגומי למטרות רבות ושונות; לפני כן היה הגומי משנה את צורתו בהשפעת הטמפרטורה: במזג אוויר קר נעשה שביר ואילו החום היה ממיס אותו.
חייו

גודייר נולד בניו הייבן שבקונטיקט. אביו היה סוחר בכלי-מתכת שאת חלקם תכנן בעצמו. צ'ארלס ביקש להכשיר עצמו לכמורה, אך אביו הפציר בו שילמד את מקצועו. בשנת 1821 הצטרף צ'ארלס לעסק של אביו. מצבו של בית-המסחר התדרדר, ובשנת 1830 פשט רגל.
בשנת 1834 החל גודייר לערוך ניסויים בגומי, על מנת לעשותו עמיד לכל מזג אוויר. הוא ניסה לשפר את תכונותיו של החומר על ידי ערבובו עם חומרים אחרים. אדם בשם נתניאל היוורד (Nathaniel Hayward) גילה כי גומי המעורב בגופרית אינו נעשה עוד דביק. גודייר שכר את היוורד כדי שימשיך לשכלל את התגלית, וכמו כן רכש את זכויותיו. לאחר שגודייר שיפר את ההמצאה, הוא קיבל עליה פטנט בשנת 1839. גודייר ניסה לערבב בצורות שונות גומי חם עם גופרית, ולשיטה המשוכללת ביותר הוא קרא "וולקניזציה" (גיפור) על שמו של אל הנפחות וולקן. לאחר ניסיונות רבים הוא גילה דרך לייצר גומי שהוא קשה, חזק וגמיש.
בשנת 1898 הוקמה חברת הצמיגים גודייר שנקראה על שמו.
פירגון

פירגון הוא מונח לא רשמי בעברית מודרנית, ומושג נפוץ בתרבות הישראלית, שמתאר פעולה חיובית של אהדה, עידוד ותמיכה באדם, שנועדה לחזק את הרגשתו הטובה. מטרת הפירגון היא להפגין נדיבות רוח, חיבה, אמפתיה ושמחה אמיתית כלפי האדם, לרוב בגין משהו שהוא עשה או קרה לו או עתיד לקרות.
צורת הפועל של המילה, "לפרגן", מתארת פעולה, שמטרתה לגרום למישהו להרגיש טוב ולתת לו חיזוק בלי מניעים נסתרים והעדר שליליות.
הגדרות

במילונים ולקסיקונים לעברית חדשה מוצעות מספר הגדרות למונח פירגון. במילון ספיר, למשל, מתואר המונח כ"מחווה של חוסר קנאה, ראייה בעין טובה, אהדה". ב"מילון הצירופים" יש התייחסות לפירגון עצמי - "פירגן לעצמו. יזם עבור עצמו אירוע מהנה, רכישה נחשקת או בילוי ... השימוש הוא בדרך כלל בהוראת תמיכה או עידוד של הזולת".
חלופות עבריות המוצעות במילונים למילה "לפרגן", הן 'לראות בעין טובה' (לעומת 'לראות בעין צרה או רעה'), 'לדרוש בטובתו של...', 'לקבל באהדה', 'לשמוח בהצלחה או הישג של אדם', וכדומה.
אטימולוגיה

מקור המילה על-פי האקדמיה ללשון העברית - הפועל 'פרגן' ושם הפעולה 'פירגון' - מיידיש, המילה "פארגינען" (ההגייה farginen), ומכאן גם הפ"א הרפה בראש המילה.
המקור הרחוק יותר הוא המילה הגרמנית Vergoennen, משם לקחה אותו היידיש, ומשם היא אומצה לעגה (סלנג) העברית.
יום הפרגון הבין לאומי

בשנת 2014, עמותת  Made In JLM פעלה ליצירת "יום הפרגון הבינלאומי", יום אשר מצוין בתאריך ה-17 ביולי בכל שנה.  ביום זה אנשים בוחרים לחלק מחמאות ושבחים לאנשים אחרים במדיה החברתית. . כדי לקדם את האירוע, ארגנה העמותה במשך יממה האקתון, כאשר אחד התוצרים שלו הוא ה"פירגונטור" - כלי אשר מחולל מחמאות במספר שפות.
הערות שוליים

↑  איתן אבניאון, מילון ספיר
↑  רוביק רוזנטל, מילון הצירופים. הוצאת כתר 2005
↑  פרגון, באתר האקדמיה ללשון העברית, ‏17 בינואר 2012
↑  יאיר מור, ‏כבר פרגנתם היום? "יום הפרגון" שוב כאן, באתר ‏מאקו‏, 17 ביולי 2017
↑  יניב אביטל, ‏נמאס לכם מכל הלכלוך ב-Secret? מחר יערך יום הפרגון הישראלי, באתר Geektime‏, 15 ביולי 2014