stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מצור ימי (סרט)
עלילה

עלילת הסרט מתרחשת בשנת 1992. אוניית המערכה מיזורי מפליגה במסעה האחרון מפרל הארבור לכיוון סן פרנסיסקו, שם היא עתידה להיות מפורקת מנשקה ולצאת משירות פעיל. טבח האוניה רב המלחים קייסי רייבאק (סטיבן סיגל) מפר את פקודתו של סגן מפקד האניה סא"ל קריל (גארי ביוסי) ומכין אוכל לרגל יום הולדתו של מפקד האוניה והפלגתה האחרונה של האוניה. כשקריל מגיע למטבח כדי לנזוף ברייבאק ולהקניט אותו מתפתחת בין השניים קטטה אלימה, בסיומה נכבל רייבאק ונכלא במקרר הבשר בהוראתו של קריל, שמציב חייל לשמור עליו. במקום זאת, קריל מזמין למסיבה קייטרינג ומלצרים מהוואי ולהקת מוזיקה בהנהגתו של "בילי הרע". הלהקה והמלצרים מתגלים כקבוצה של שכירי חרב, ובילי הרע מתגלה כמנהיגם ויליאם סטרניקס (טומי לי ג'ונס), לשעבר איש אגף לפעולות מיוחדות של ה-CIA שנחשב למת לאחר שמעסיקיו ניסו להתנקש בחייו מכיוון שחשבו שהוא יצא משליטתם. בסיוע קריל, שהתגלה כבוגד, משתלטים שכירי החרב על האוניה וכולאים את המלחים בסיפון הקדמי. תוכניתם היא לגנוב את מלאי טילי הטומהוק שבספינה, להעבירם לצוללת אותה גנב סטרניקס מצפון קוריאה באחד ממבצעיו הקודמים ולהימלט.
במהלך ההשתלטות נזכר קריל ברייבאק הכלוא ובחייל ששומר עליו ומורה לשני שכירי חרב לחסלם. הם הורגים את החייל, אך רייבאק מצליח להתגבר על שניהם ולקחת את נשקם. הוא מתחיל להסתובב באוניה ולנהל קרב יחיד נגד שכירי החרב, ומצליח ליצור קשר עם הפנטגון ולתאם את פעולותיו עם אדמירל בייטס (אנדי רומנו) ומפקדו לשעבר קפטן ניק גארזה (דייל דיי). במהרה מתברר לסטרניקס ולקריל כי רייבאק היה בעברו לוחם ומפקד מעוטר בקומנדו הימי האמריקני, "אריות הים" (Navy SEALs), המתמחה בלוחמה בטרור. רייבאק הורד לדרגת רב מלחים והודח משורות הקומנדו לאחר שהכה את מפקדו לאחר שזה מסר לו מידע מוטעה במהלך מבצע מטרה צודקת שהביא למות אנשיו. רייבאק מצליח לשחרר חלק מחבריו לצוות, כמו גם את הדוגמנית ג'ורדן טייט (אריקה אלניאק), שהובאה ביחד עם שכירי החרב כחלק מצוות הבידור אך נרדמה תודות לכדורים שקריל נתן לה לפני ההשתלטות. כדי ללכוד את רייבאק, סא"ל קריל מפעיל את ברזי הכיבוי בסיפון הקדמי ומאיים להטביע את המלחים, אך רייבאק וקבוצת המלחים ששחרר מצליחים לסגור את הברזים ולכבות באופן זמני את מערכות ההגנה האווירית של האוניה ולאפשר לצוות אריות הים לנחות על הספינה. אך מסוקם של אריות הים מופל על ידי שכירי החרב, שמשתמשים בטילים ידניים- דבר המוביל את הפנטגון לקבל החלטה להפציץ את האוניה ולהטביעה. כאשר שכירי החרב מכינים את הצוללת לקראת העמסת הטילים ובריחתה משם, מצליח רייבאק לחבל בצוללת באמצעות פצצה מאולתרת ולתקוע אותה כך שלא תוכל לשקוע במים. ביחד עם המלחים ששחרר הוא מצליח להחזיר לפעולה את תותחי האוניה ולהטביע את הצוללת, ביחד עם סא"ל קריל.
סטרניקס, ששוהה ליד התותחים בעת הירי שלהם, סופג זעזוע מוח ומורה לאנשיו לעזוב את חדר הבקרה ומשגר שני טילים בעלי ראש נפץ גרעיני לכיוון הונולולו במטרה להשמידה. כשרייבאק מגיע לחדר הבקרה במטרה לעצור את השיגור, סטרניקס שובה אותו באיומי אקדח והשניים מזהים אחד את השני ממבצעי העבר שלהם. רייבאק מצליח לפרק את סטרניקס מנשקו ובין השניים מתפתח קרב סכינים שבסופו מצליח רייבאק להרוג את סטרניקס ולהשמיד את הטילים באמצעות מערכות ההשמדה העצמית שלהם רגע לפני שהם נוחתים בהונולולו. לאחר שרייבאק מודיע לפנטגון על הסרת האיום על הונולולו והדיפת שכירי החרב מהספינה, מבטל הפנטגון את המפציצים והאוניה חוזרת לסן פרנסיסקו.
הערות שוליים

↑  דנה קסלר, ‏תפקיד כפול: סטיבן סיגל חוזר בסרט חדש, והוא שוב האיש הטוב, באתר מעריב אונליין, 19 בפברואר 2015
↑  רון מייברג, גבר באדום, מעריב, ‏ 27.01.2014.
מעדנייה

חנות מעדנייה ברומא
מעדנייה (משם העצם: "מעדן") היא חנות מזון המתמחה במוצרים מיוחדים, נדירים או יוקרתיים. בנוסף, השם מעדנייה מתייחס גם לאגף בסופרמרקט (מכונה לעיתים "מעדנית") ולסוג של מסעדה או מזנון.
בישראל ובאירופה המונח מתייחס לרוב לחנות בעוד בארצות הברית המונח "דֵּלִיקָטֵסֶן" (Delicatessen) ובקיצור "דלי" (deli) מתייחס בעיקר למזנון המגיש מאכלים ייחודיים, לרוב בסגנון המטבח היהודי האשכנזי.
חנויות מעדנייה מתאפיינות במגוון הפריטים השונה משל סופרמרקט. במעדנייה אין מצרכי יסוד ומרבית המוצרים הם מוצרי גורמה או שמקורם במטבחים השונים מהמטבח המקומי.
בין מוצרי המעדנייה יש ארוזים ויש הנמכרים בתפזורת או לפי משקל. במעדניות עשויים להמכר חומרי גלם לבישול, מזון מוכן, ואף מנות או כריכים המוכנים על פי דרישת הלקוחות ונאכלים במקום או נארזים כ"איסוף עצמי". קשה למצוא הגדרה מדויקת למעדנייה המבדילה אותה מחנות מזון רגילה, ועל כן משרד הפנים התנגד למתן זכויות שונות למעדנייה ולחנות מכולת.
הערות שוליים

↑  "אין להבדיל בין מעדניה למכולת", חרות, 13 בדצמבר 1956
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4300589-5 
ערך זה הוא קצרמרבנושא מזון. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מסעדת "כץ דליקטסן" בניו יורק, בה צולמה סצנה מפורסמת מסרט הקולנוע "כשהארי פגש את סאלי..."
כריך "רובן" ב"כץ דליקטסן", אופייני למעדניות ניו יורקיות
מלכי מוקדון

אלכסנדר השלישי - המפורסם שבמלכי מוקדון
במשך כל שנות קיומה, הייתה ממלכת מוקדון מונרכיה. אין מידע מדויק על ייסוד הממלכה, והמידע על המלכים הראשונים הוא חלקי ומעורבב באגדות ומיתולוגיה. מאז המאה ה-7 לפנה"ס לכל המאוחר, נשלטה הממלכה בידי שושלת מלוכה שנקראה "השושלת הארגיאדית". שלטונם של הארגיאדים היה מבוסס בעיקר במרכז הממלכה, בעוד המחוזות ההרריים ומכוסי היערות בצפון ומערב הממלכה נשלטו בידי שושלות מקומיות שלרוב היו קשורות בקשרי דם עם הארגיאדים. להלכה היו שליטים אלו כפופים לארגיאדים, אולם בפועל נאמנותם וצייתנותם השתנתה בהתאם לכושרם של המלכים להטיל את מרותם.
צורת השלטון של המלכים לא השתנתה הרבה מאז התקופה ההומרית. המלך היה נבחר בידי המוקדונים מבין הנסיכים מבני השושלת הארגיאדית, ועם עלותו לשלטון היה המלך מרכז בידיו את כל כוח השלטון. המלך היה אדון הארץ, כהן דת, המפקד העליון של הצבא שופט ראשי וכו'. הוא היה בעליהן של כל האדמות, והאזרחים היו מחויבים בתשלום מס בגין האדמות שעיבדו. המלך לבדו יכל להכריז מלחמה, וחוזים והסכמים נעשו אך ורק בשם המלך. מבין בני האצולה היה בוחר המלך קבוצת נבחרים שכונו "הטיירוי" ("רעי המלך"), והם חיו יחד עם המלך בארמון, שרתו לצדו בצבא והיוו את חוד החנית של חיל הפרשים המוקדוני.
מוקדון נותרה ממלכה שולית יחסית עד עלותו לשלטון של פיליפוס השני, מלך מוקדון, שביסס את שלטונה של מוקדון במרבית יוון. בנו של פיליפוס, אלכסנדר הגדול, הפך את מוקדון לאחת האימפריות הגדולות ביותר בעולם העתיק. אלכסנדר מת ללא יורשים, ועם מותו פתחו מפקדי צבאו, שכונו בשם "דיאדוכים" ("יורשים"), בסדרת מלחמות, שבסופן נפלה מוקדון בידי השושלת האנטיפטרידית, שהוחלפה עד מהרה בידי השושלת האנטיגונידית. שלטונם של האנטיגונידים היה ברוטלי בהרבה מזה של הארגיאדים, אולם תחת הנהגתם הממלכה נותרה יציבה יחסית עד כיבושה בידי רומא בשנת 168 לפנה"ס בתום המלחמה המוקדונית השלישית.
השושלת האנטיפטרידית

| שם | תקופת חיים | תקופת מלוכה | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| קסנדרוס | 350 - 297 לפנה"ס | 305 - 297 לפנה"ס | דיאדוך בולט. בנו של אנטיפטרוס. רצח את שרידי השושלת הארגיאדית, והכתיר את עצמו כמלך מוקדון. |
| פיליפוס הרביעי |  ? - 297 לפנה"ס | תקופה קצרה במהלך שנת 297 לפנה"ס. | בנו של קסנדרוס. |
| אנטיפטרוס הראשון |  ? - 287 לפנה"ס | 297 - 294 לפנה"ס | אחיו של פיליפוס הרביעי. רצח את אמו כי התנגדה לשלטונו, ולאחר מכן הסתבך במלחמת אזרחים נגד אחיו אלכסנדר החמישי, שהסתיימה בניצחונו של אלכסנדר ובהדחתו של אנטיפטרוס. |
| אלכסנדר החמישי |  ? - 294 לפנה"ס | 297 - 294 לפנה"ס | אחיו של אנטיפטרוס הראשון. השיג את תמיכתו של פירוס, ותודות לו הצליח להשתלט על הכס. עם זאת, נרצח בידי דמטריוס פוליורקטס. |
השושלת האנטיגונידית

| שם | תקופת חיים | תקופת מלוכה | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| דמטריוס הראשון | 337 - 283 לפנה"ס | 294 - 288 לפנה"ס | בנו של אנטיגונוס מונופתלמוס. לקח את השלטון מידי אלכסנדר החמישי, והובס בידי סלאוקוס הראשון מלך הממלכה הסלאוקית. |
דיאדוכים

| שם | תקופת חיים | תקופת מלוכה | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| ליסימכוס | 361/355 - 281 לפנה"ס | 286 - 281 לפנה"ס | דיאדוך בולט. כבש את הארץ מידי דמטריוס הראשון, אולם הובס גם הוא בידי סלאוקוס הראשון, מלך האימפריה הסלווקית. |
| סלאוקוס הראשון | 356 - 281 לפנה"ס | תקופה קצרה במהלך שנת 281 לפנה"ס. | דיאדוך בולט, מייסד האימפריה הסלאוקית. "ירש" את מוקדון יחד עם כל ממלכתו של ליסימכוס שאותה כבש. נרצח כעבור תקופה קצרה בידי תלמי קראונוס. |
| תלמי קראונוס | 319/320 - 279 לפנה"ס | 281 - 279 לפנה"ס | נסיך מצרי בנו של תלמי הראשון, אשר רצח את סלאוקוס והכתיר עצמו כמלך. הוא נהרג בקרב נגד הגאלים. |
| מלאגרוס | לא ידוע במדויק. במהלך המאה ה-3 לפנה"ס. | חודשיים במהלך שנת 279 לפנה"ס. | אחיו של תלמי קראונוס. נבחר כמלך בידי החיילים בעקבות מותו של תלמי, אולם הודח כעבור חודשיים. |
| אנטיפטרוס השני | לא ידוע במדויק. במהלך המאה ה-3 לפנה"ס. | 45 יום במהלך שנת 279 לפנה"ס. | אחיינו של קסנדרוס, ובן דודו של תלמי קראונוס. נבחר כמלך בעקבות הדחתו של מלאגרוס, אולם עד מהרה הודח בעצמו בידי סוסתיניס. |
| סוסתיניס |  ? - 277 לפנה"ס | 279 - 277 לפנה"ס | מצביא נמרץ שתפס את השלטון בעקבות הדחתו של אנטיפטרוס. לא ברור אם אכן הוכתר כמלך באופן רשמי, או שמא שלט כמפקד הצבא בלבד. |
השושלת האנטיגונידית

| שם | תקופת חיים | תקופת מלוכה | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| אנטיגונוס השני | 319 - 239 לפנה"ס | 277 - 274 לפנה"ס | בנו של דמטריוס הראשון. תפס את השלטון בעקבות האנרכיה שהשתוללה עם מותו של סוסתיניס. הודח בידי פירוס הראשון. |
השושלת האייקידית

| שם | תקופת חיים | תקופת מלוכה | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| פירוס הראשון | 319 - 272 לפנה"ס | 274 - 272 לפנה"ס | מלך אפירוס. כבש את מוקדון מידי אנטיגונוס השני, אולם נהרג בקרב רחוב בארגוס. |
השושלת האנטיגונדית

| שם | תקופת חיים | תקופת מלוכה | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| אנטיגונוס השני | 319 - 239 לפנה"ס | 272 - 239 לפנה"ס | חזר לשלטון לאחר מותו של פירוס, והצליח להעניק למוקדון תקופה ארוכה של יציבות לאחר מלחמות הדיאדוכים. |
| דמטריוס השני | 275 - 229 לפנה"ס | 239 - 229 לפנה"ס | בנו של אנטיגונוס השני. כונה "איטוליקוס" בשל ניצחונות מזהירים על הליגה האיטולית. |
| אנטיגונוס השלישי | 263 - 221 לפנה"ס | 229 - 221 לפנה"ס | בנו של אנטיגונוס השני. עלה לשלטון לאחר מות אחיו, תחילה כעוצר ולאחר מכן כמלך. הוביל את מוקדון במהלך המלחמה הקלאומנית. |
| פיליפוס החמישי | 238 - 179 לפנה"ס | 221 - 179 לפנה"ס | בנו של דמטריוס השני. ירש את המלוכה לאחר מות דודו אנטיגונוס השלישי. היה מלך לוחמני שהוביל את מוקדון בסדרת מלחמות ששיאן היה במלחמות המוקדוניות נגד הרפובליקה הרומית. |
| פרסאוס | 212 - 166 לפנה"ס | 179 - 168 לפנה"ס | בנו של פיליפוס החמישי. הוביל את מוקדון למלחמה המוקדונית השלישית נגד רומא, ולאחר שזו הסתיימה בהפסד מוקדוני הודח ממלכותו והוגלה לרומא. בכך הושם קץ לעצמאותה של מוקדון. |
| פיליפוס השישי | במהלך המאה ה-2 לפנה"ס. | 149 - 148 לפנה"ס | התחזה לבנו של פרסאוס ומרד ברומאים. שלט למשך זמן קצר עד שהודח בידיהם. |
לקריאה נוספת

משה עמית, "תולדות יוון הקלאסית", הוצאת ספרים ע"ש י"ל מאגנס, 1984. (הספר בקטלוג ULI)
דוד גולן, "תולדות העולם ההלניסטי", הוצאת ספרים ע"ש י"ל מאגנס, 1983.
Hammond, Nicholas Geoffrey Lemprière, and Guy Thompson Griffith, "A history of Macedonia", Oxford: Clarendon Press, 1979.
הערות שוליים

↑  עמית, עמ' 495.
1 2  עמית, עמ' 496.
מעוגלות התנועות

מעוגלוּת תנועות היא מידת המעוגלות של השפתיים בעת הגיית התנועה. בעת הגיית תנועות מעוגלות מתבצע כיווץ של השפתיים ליצירת פתח עגול ואילו בעת הגיית תנועות בלתי מעוגלות השפתיים מצויות במצב רפוי.
ברוב השפות תנועות קדמיות נוטות להיות בלתי מעוגלות בעוד  שתנועות אחוריות נוטות להיות מעוגלות. למרות זאת, בשפות כמו גרמנית, וצרפתית ישנה הבחנה בין תנועות מעוגלות לבלתי מעוגלות באותם מיקום וגובה.
קיימות שתי דרכים ליצירת תנועות מעוגלות: באמצעות החצנת השפתיים ובאמצעות הפנמת השפתיים. הפנמת השפתיים בעת הפקת תנועה מעוגלת מאפיינת בדרך כלל תנועות קדמיות מעוגלות ואילו החצנת השפתיים בעת הפקת תנועה מעוגלת מאפיינת בדרך כלל תנועות אחוריות מעוגלות.
| מאפייני תנועה | בלתי־מעוגלת | מעוגלת |
| --- | --- | --- |
| תנועה אחורית, סגורה | ɯ | u |
| תנועה אחורית, חצי סגורה | ɤ | o |
| תנועה אחורית, חצי פתוחה | ʌ | ɔ |
| תנועה אחורית, פתוחה | ɑ | ɒ |
| תנועה מרכזית, סגורה | ɨ | ʉ |
| תנועה מרכזית, חצי סגורה | ɘ | ɵ |
| תנועה מרכזית, חצי פתוחה | ɜ | ɞ |
| תנועה כמעט קדמית, כמעט סגורה | ɪ | ʏ |
| תנועה קדמית, סגורה | i | y |
| תנועה קדמית, חצי סגורה | e | ø |
| תנועה קדמית, חצי פתוחה | ɛ | œ |
| תנועה קדמית, פתוחה | a | ɶ |
מעוגלות תנועות בעברית

סימני הניקוד קמץ קטן, חולם, קובוץ ושורוק מייצגים תנועות מעוגלות.
סימני הניקוד קמץ גדול, פתח, חיריק, צירי וסגול מייצגים תנועות בלתי־מעוגלות.
| צלילי שפות העולם> עיצורים.בסיסי החיתוך | צלילי שפות העולם> עיצורים.אופני החיתוך |
| --- | --- |
דו-שפתיים - שפתיים-שיניים - שיניים-שפתיים - לשוניים-שפתיים   שיניים - מכתשיים - בתר-מכתשיים - מכתשיים-חיכיים - כפופים   חיכיים - וילוניים - ענבליים - סדקיים - כיסוי-גרוניים - לועיים  בסיס חיתוך משני: מלועלעים - מוולנים - מחונככים - משופתתים: ריאתיים: אפיים - סותמים - חוככים - מקורבים   מקישים - רוטטים - צידיים - מחוככים  לא ריאתיים: מסודקים - מפונמים - מצוצים
תנועות
מיקום התנועות: גובה התנועות
אחוריות - כמעט-אחוריות - מרכזיות - כמעט-קדמיות - קדמיות: סגורות - כמעט-סגורות - חצי-סגורות - אמצעיות  חצי-פתוחות - כמעט-פתוחות - פתוחות
ראו גם: אלפבית פונטי בינלאומי – פורמנט
מניפתה של ליידי וינדרמיר

ערך זה עוסק במחזה קומי בארבע מערכות מאת אוסקר ויילד. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
מניפתה של ליידי וינדרמיר (באנגלית: Lady Windermere's Fan) הוא מחזה קומי בארבע מערכות מאת אוסקר ויילד. המחזה עובד להצגת תיאטרון לראשונה ב-22 בפברואר 1892 בתיאטרון סנט ג'יימס שבלונדון, והועלה לראשונה על הבמה בשנת 1893. בדומה לקומדיות אחרות של ויילד, גם כאן מדובר בסאטירה עוקצנית על המוסר והאתיקה בחברה הוויקטוריאנית, ובעיקר באופן שהם באים לידי ביטוי במסגרת מוסד הנישואין.
הסיפור מספר את קורותיה של ליידי וינדרמיר, שהחלה לחשוד שמא בעלה מנהל רומן עם אישה אחרת. לאחר שבחרה להעמיד בפניו את חשדה, הזמין בעלה את האישה האחרת (היא גברת אירלין) למסיבת יום ההולדת שלה, וליידי וינדרמיר, בכעס רב, החליטה בתגובה לעזוב את בעלה לטובת גבר אחר. משהבינה גברת אירלין במה הדברים אמורים, החלה לעקוב אחר ליידי וינדרמיר בניסיונות לשכנע אותה לחזור לבעלה. על אף שהשתלשלות העניינים העמידה אותה במצב מביך, היא המשיכה להקריב את עצמה ואת שמה הטוב במטרה להציל את נישואיה של ליידי וינדרמיר.
דמויות רבות במחזה קיבלו את שמם ממקומות אמיתיים בצפון אנגליה- ליידי וינדרמיר מאגם וינדרמיר, הדוכסית מבֶּריק, מבריק על הטוויד, לורד דרלינגטון מדרלינגטון.
ב- 5 בפברואר 1893 הוצג המחזה לראשונה בתיאטרון פלמר שבברודוויי בהופעה שהייתה גם הופעתה הראשונה בברודוויי של שחקנית התיאטרון והקולנוע ג'וליה ארתור שגילמה בתפקיד הראשי את ליידי וינדרמיר.
עלילת המחזה > מערכה ראשונה

תחילתו של המחזה בבוקרו של יום בסלון ביתם של ליידי וינדרמיר ובעלה שבלונדון. השעה היא שעת התה האנגלית המפורסמת, וליידי וינדרמיר, שיום זה הוא יום הולדתה, זוכה לביקורו של חבר העונה לשם לורד דרלינגטון. היא מציינת בפניו את דאגתה לנוכח המחמאות הרבות שהוא מרעיף עליה, אף על פי שברור לכל שהיא כלל לא מודעת לאהבתו הרבה כלפיה. גם הדוכסית מבריק ובתה, ליידי אגאת'ה, באות לבקרה ביום זה ומתוודעות באותה ההזדמנות ללורד דרלינגטון שעוזב זמן קצר לאחר מכן.
לאחר שהדוכסית שילחה את בתה מהחדר, היא מפנה את תשומת לבה של ליידי וינדרמיר שייתכן ובעלה בוגד בה, היות שנפוצו שמועות בכל רחבי לונדון שהוא מבקר לאחרונה פעמים רבות בביתה של מישהי בשם גברת אירלין, ובזאת גם לא די, וייתכן שהוא גם תומך בה מבחינה כספית.
לאחר עזיבתן של הדוכסית ובתה מחליטה ליידי וינדרמיר לבדוק את דפי החשבון של בעלה ולאחר שערכה חיפוש בספר החשבונות שבשולחן הכתיבה שלו ולאחר שלא מצאה בו שום דבר מחשיד, צץ לנגד עיניה ספר חשבונות אחר, ספר חשבונות נעול. לאחר שפרצה את המנעול ועיינה בספר החשבונות היא מגלה שאכן נעשו העברות כספיות גדולות למישהי בשם גברת אירלין. בשלב הזה נכנס לורד וינדרמיר לחדר ומגלה שרעייתו מעיינת בספר החשבונות. בין השניים מתפתחת מריבה ואף על פי שלורד וינדרמיר לא הכחיש את קשריו עם אותה גברת אירלין, הוא טען שהוא לא בגד בה מאחר שכל עניינו וכל רצונו היו אך ורק להגן עליה (על ליידי וינדרמיר) מפני סוד שעלול היה להמיט עליה חרפה גדולה. ליידי וינדרמיר מסרבת להאמין לדבריו, אך לורד וינדרמיר מתעקש ואף שולח לגברת אירלין הזמנה בכתב ידו למסיבת יום הולדתה של אשתו המתוכננת להיערך עוד באותו יום בשעות הערב, בעוד שליידי וינדרמיר מצידה טוענת שהיא תגרום לשערורייה אם גב' אירלין אכן תופיע למסיבתה, בתגובה, טוען לורד וינדרמיר, שזה יהיה אך ורק לטובתה אם היא לא תעשה כן.
עלילת המחזה > מערכה שנייה

המערכה השנייה נפתחת מאוחר יותר בערב, בחדר האורחים של משפחת וינדרמיר, במהלך מסיבת יום ההולדת.
האורחים נכנסים, ופארקר, רב המשרתים, מכריז על הגעתם. לורד וינדרמיר נכנס ומבקש מאשתו לשוחח עם גב' אירלין, אך ליידי וינדרמיר לא מתייחסת לבקשתו. לורד אוגוסטוס לורטון (הידוע בכינויו "טאפי"), חברם המשותף של הזוג וינדרמיר, נכנס, ובשיחה שהוא מנהל ביחידות עם לורד וינדרמיר הוא מבקש לדעת פרטים אודות גב' אירלין, אותה הוא מכיר זה לא מכבר. לורד וינדרמיר מציין בפניו שאף על פי שהוא נפגש פעמים רבות עם גב' אירלין, אין שום דבר פסול בקשר שלו עימה.
גב' אירלין מגיעה למסיבה וזוכה לקבלת פנים מאוד קרירה מצידה של ליידי וינדרמיר. לורד וינדרמיר ומספר חברים נוספים עורכים הכרה בין גב' אירלין לאורחים נוספים בשעה שרבות מהנשים המתוודעות אליה מודעות לסיפורים אודותיה מצד אחד, אך מצד שני, נשבות מקסמה ומאישיותה.
ליידי וינדרמיר ולורד דרלינגטון משוחחים ביניהם על הגעתה של גב' אירלין למסיבת יום הולדתה, ולורד דרלינגטון, שזעם על הזמנתו של לורד וינדרמיר את גב' אירלין בניגוד לרצונה של ליידי וינדרמיר, חושף בפניה את אהבתו אליה. ליידי וינדרמיר מופתעת מגילוי הלב שלו ונעצבת עוד יותר לאחר הודעתו שהוא עתיד לעזוב למחרת לצמיתות ושככל הנראה לא יהיה באפשרותם להיפגש בשנית. הוא מתחנן בפניה שתצטרף אליו ועוזב מיד לאחר מכן. בצידו השני של החדר באותה עת, משוחחת גב' אירלין עם לורד וינדרמיר על מספר דברים, ומודיעה לו שברצונה להתחתן עם הלורד אוגוסטוס (טאפי), אלא שהיא תהיה זקוקה למעט עזרה כספית ממנו.
ליידי וינדרמיר, שחשה מצד אחד התרוממות רוח מהבעתו של לורד דרלינגטון את אהבתו כלפיה אך גם כעס רב מצד שני על עצם נוכחותה של גב' אירלין במסיבת יום הולדתה, מגיעה לידי החלטה לעזוב מיד את הבית ומשאירה לבעלה מכתב בו היא מציינת בפניו שהיא עוזבת אותו. כשגב' אירלין שואלת את פארקר לאן הלכה ליידי וינדרמיר, הוא עונה לה שהיא עזבה את הבית והשאירה מכתב ללורד וינדרמיר.
גב' אירלין, שחשה אי נחת בשל כך, פתחה את המכתב, ונזכרה כי עשתה מעשה דומה לזה של ליידי וינדרמיר, עשרים שנה קודם לכן. היא לוקחת את המכתב ועוזבת את המסיבה במטרה לאתר את ליידי וינדרמיר ולהצילה מהטעות שהיא בעצמה עשתה.
עלילת המחזה > מערכה שלישית

ליידי וינדרמיר מופיעה לבדה בביתו של לורד דרלינגטון תוך ניסיונות להצדיק את מעשיה לעזוב את בעלה. גב' אירלין מגיעה ומנסה לשכנע את ליידי וינדרמיר לחזור לביתה אל בעלה ובנם, ואף על פי שליידי וינדרמיר מגלה התנגדות בתחילה, תחנוניה של גב' אירלין לחזרתה של ליידי וינדרמיר לבנה, גורמים לה בסופו של דבר להסכים להצעתה. אלא שבשעת התארגנותן לצאת הן שומעות ברקע את קולותיהם של לורד דרלינגטון וחבריו, לרבות לורד וינדרמיר, והן בתגובה, מתחבאות מפניהם.
בזמן שהחברים משוחחים ביניהם, מבחין אחד החברים בשם "ססיל גראהם" שהמניפה של ליידי וינדרמיר (זו שניתנה לה על ידי בעלה כמתנת יום הולדת) מונחת על השולחן. בדומה לאחרים, הוא מרשה לעצמו להניח שבביתו של לורד דרלינגטון מבקרת אישה, ושבשעת הכנותיו של לורד וינדרמיר לחזור לביתו, הוא מפנה את תשומת לבו אל המניפה. לורד וינדרמיר, מזדעזע לגלות כי מדובר במניפה של רעייתו, דורש לדעת מלורד דרלינגטון אם הוא מסתיר את רעייתו במקום כלשהו תוך סירובו לעזוב את הבית עד לעריכת חיפוש יסודי אחריה בבית. לורד דרלינגטון מסרב לעשות כן, ובשעה שלורד וינדרמיר דורש זאת בשנית, חושפת גב' אירלין את עצמה להפתעתם של הנוכחים, ובייחוד להפתעתו של לורד אוגוסטוס, תוך טענה שהמניפה נלקחה על ידה בטעות.
עלילת המחזה > מערכה רביעית

המערכה האחרונה נפתחת כשליידי וינדרמיר שוכבת על הספה בסלון ביתה תוך ניסיונות לבחור באופן שבו עליה לספר לבעלה על אירועי הערב הקודם. בעלה נכנס והם משוחחים ביניהם על האפשרות לעזוב את לונדון, בטרם התחילו לשוחח על גב' אירלין שליידי וינדרמיר מצד אחד סלחה לה על מעשיה ואף הביעה את רצונה להזמינה אליהם בשנית, ושלורד וינדרמיר מצד שני מציין את סלידתו המוחלטת ממנה. בשלב הזה נכנס רב המשרתים פארקר כשהוא נושא מגש עם מניפתה של ליידי וינדרמיר ופתק מגב' אירלין שממתינה בכניסה לבית.

ליידי וינדרמיר מתעקשת לפגוש אותה למרות מחאותיו של בעלה.
ליידי וינדרמיר מזמינה את גב' אירלין להיכנס לסלון. גב' אירלין מציינת בפניה שהיא נוסעת לחוץ לארץ אך מבקשת ממנה שתיתן לה תמונה שלה ושל הילד שלה, ג'רארד.
ליידי וינדרמיר עוזבת את הסלון כדי למצוא את התמונות המבוקשות וגב' אירלין ולורד וינדרמיר משוחחים על אירועי הערב הקודם וזהו הרגע בו נחשף הסוד כולו לפיו מתברר שגב' אירלין עזבה את אביה של ליידי וינדרמר לטובת מאהב זמן קצר לאחר שנולדה, אלא שזמן לאחר מכן עזב המאהב את גב' אירלין והיא חיה בעוני תחת זהות בדויה, וכשהודיעו לה שבתה עתידה להינשא לאדם עשיר, הוא לורד וינדרמר, היא החליטה לסחוט אותו כדי לקיים את עצמה מבחינה כספית וכדי לנסות לשקם את מעמדה בחברה הלונדונית. גב' אירלין התחננה בפני לורד וינדרמיר שלא יחשוף את זהותה האמיתית אך גם ביקשה שיתיר לה לשמור את המניפה לעצמה. 

ליידי וינדרמיר חוזרת עם התמונה המבוקשת ומוסרת אותה לגב' אירלין.
בזמן שלורד וינדרמיר בודק אם הנהג של גב' אירלין חזר, גם ליידי וינדרמיר וגב' אירלין החלו לשוחח אודות אירועי הערב הקודם וגב' אירלין מתחננת בפני ליידי וינדרמיר שלא תחשוף את סיפור התחבאותן בביתו של לורד דרלינגטון, בקשה שליידי וינדרמיר ניאותה לשמור בסוד.
בטרם עזיבתה של גב' אירלין, מכריז רב המשרתים על הגעתו של לורד אוגוסטוס שלאחר כניסתו מבקשת ממנו גב' אירלין ללוות אותה לכרכרה שלה, והוא ניאות לבקשתה. לאחר חזרתו לליידי וללורד וינדרמיר הוא מציין בפניהם את גרסתה של גב' אירלין לאירועי הערב הקודם ואת האופן שבו היא יישרה לדבריה את ההדורים עם הנוכחים, וזאת, בנוסף להסכמתה להצעתו להינשא לו ולעזוב יחדיו את אנגליה. גם לורד וינדרמיר וגם ליידי וינדרמיר לא מגלים את הסוד שהבטיחו לשמור אך ורק לעצמם.
עיבודים לקולנוע ולטלוויזיה

המחזה זכה לעיבודים רבים בקולנוע ובטלוויזיה. בסרט האילם שהופק בשנת 1925 כיכבו רונלד קולמן, מיי מק'אווי, ברט ליטל, אירין ריץ' ואדוארד מרטינדל. הוא עובד על ידי ג'וליאן ג'וספסון ובוים על ידי ארנסט לוביטש. גם רשות השידור הבריטית (ה-BBC) הפיקה את גרסתה למחזה בשנות השבעים.
עיבוד חדש שיצא היה הפקת סרט הקולנוע בשם "אישה טובה" שיצא לאקרנים בשנת 2004. שם הסרט לקוח מכותרת המשנה של המחזה "מחזה על אישה טובה", שיכולה להיות מכוונת באותה מידה ממש גם לליידי וינדרמיר מצד אחד וגם לגב' אירלין מצד שני, דבר הנתון לשיקולם ולטעמם של הצופים והמבקרים. הבדל משמעותי נוסף בין המחזה לעיבוד הקולנועי של 2004 הוא הרקע לאירועים: בסרט הרקע אינו אנגליה של סוף המאה ה-19, כי אם חופי אמאלפי באיטליה של שנות השלושים. במאי הסרט הוא מייק ברקר. בסרט מככבים הלן האנט שמגלמת את דמותה של גב' אירלין, סקרלט ג'והנסון שמגלמת את דמותה של ליידי וינדרמיר, וטום וילקינסון שמגלם את דמותו של "טאפי" הוא לורד אוגוסטוס.
תרגומים לעברית

מניפה של לידי וינדרמיר, מעשה באשה הגונה, מחזה בארבע מערכות, תרגם מאנגלית - י"ח טביוב, שטיבל ורשה, תר"ף 1920.
כל המחזות - אוסקר ויילד. מאנגלית: בן-ציון בן-משה. הוצאת חנות הספרים, 2006
כרזת הסרט "אשה טובה"
מנזר חורזו

מראה במנזר
הקלויסטר
מנזר חורזו (ברומנית: Mănăstirea Horezu, מבטאים:הורזו) הוא מנזר ליד העיירה חורזו במרכז רומניה, והוא המנזר הגדול במדינה. המנזר נבנה בסוף המאה ה-17 בידי הווייבוד קונסטנטין ברנקוביאנו, והוא נחשב ליצירת מופת של סגנון ברנקובאני - אסכולת אדריכלות וציור האיקונות והפרסקאות שהתפתחה בו החל במאה ה-18, ואשר הייתה ידועה ברחבי הבלקן כולו.
צורתו של המתחם היא כשל מלבן. בתווך, בהתאם לתפיסה שהתגבשה בהר אתוס שביוון, על ציר הנמתח ממערב למזרח, שוכנים ארבעה מבנים מחוברים - הקתוליקון והבולניצה על הציר המרכזי ושתי סקיטות, מצפון ומדרום, יוצרות צורה של צלב. מצפון להם שוכן הקלויסטר ובצידם הדרומי מגורי הנסיך. בחומה הדרומית קבוע מגדל הפעמונים ובו הכניסה. בשנת 1993 הוכרז המנזר כאתר מורשת עולמית.
היסטוריה

הקמת המנזר החלה בשנת 1690 בידי הווייבוד קונסטנטין ברנקוביאנו, שליט וולאכי, אשר, יחד עם בני משפחתו, תרם רבות להקמת מנזרים וכנסיות ברחבי ולאכיה. להקמתו, בחר ברנקוביאנו במקום שקט ליד יובלו של נחל קטן, הזורם בין ההרים המיוערים. הקולות היחידים שהפריעו את השקט באזור היו קולות של ליליות, ברומנית "הוהורז" (Huhurez), ואלה העניקו לאתר את שמו. במקום שכן קודם לכן מקום פרישה לנזירים, שמועד הקמתו אינו ידוע.
הקתוליקון במנזר, המוקדש לקונסטנטינוס ולפלוויה יוליה הלנה, הושלם ביוני 1692 וציורי הקיר והאיקונות בחלל המבנה הושלמו ב-30 בספטמבר 1694. באותה תקופה הוקמו במתחם מבנים נוספים, ובהם מגורי הנסיך, קלויסטר בן שתי קומות שהורכב משתי שורות של תאים וכן מטבחים. הבולניצה (בית מרפא הנסמך למנזר) הוקמה בידי אשתו של הווייבוד, הגבירה מריה (Maria Doamna), בשנת 1696 בסמוך לקתוליקון, וכן נבנו לידו שתי סקיטות, האחת הוקדשה לשליחים (Schitul Sfinţii Apostoli) ב-1698, והאחרת לסטפנוס הקדוש (Schitul Sfântul Ştefan) ב-1703. הכניסה אל המתחם נקבעה בחומתו המערבית, אך זמן מה לאחר מכן הוקם במקום רפקטוריום, והכניסה אל המנזר הועתקה אל החומה הדרומית, ונקבעה מתחת למגדל הפעמונים.
המנזר ניזוק במלחמת אוסטריה-טורקיה בשנים 1716–1718 ובמלחמה העות'מאנית-רוסית בשנים 1792-1787, וכל המבנים ששכנו מחוץ למתחם מוקף החומה הושמדו.