אלווש
היסטוריה > מהשבת המלוכה ועד הדיקטטורה של "המדינה החדשה"

בשל מעורבותה של פורטוגל במלחמת הירושה הספרדית, הייתה העיר שוב זירת פלישות ספרדיות ב-1704. מיקומה האסטרטגי החשוב עדיין, הפך את אלוש למקום מושבה של אחת משתי אקדמיות צבאיות שזה עתה נוצרו ב-1732 (השנייה הוקמה באלמיידה, ואילו השתיים הראשונות נשארו בליסבון ובוויאנה דו קשטלו). אלווש התכוננה שוב למלחמה כאשר פורטוגל הצטרפה למלחמת שבע השנים בשל דבקותה בברית עם אנגליה. פורטוגל הייתה לאחר מכן שוב יעד להתקפות ספרדיות. המצביא הגרמני וילהלם, רוזן שאומבורג-ליפה קיבל פיקוד על צבא פורטוגל מראש הממשלה האבסולוטי מרקיז פומבל והוביל לוחמה המתבססת על הגנה. הוא בנה עוד הגנות באלווש. העיר עצמה לא הושפעה במידה רבה מפעולות מלחמה, כשם שכמעט ולא הייתה לחימה בכל המדינה, ולכן המלחמה בפורטוגל ידועה בשם Guerra Fantástica ("מלחמת פנטזיה"). חוזה פריז ב-1763 סיים את המלחמה לפני שהיא הורגשה גם כאן. הביצורים של אלווש הורחבו עוד יותר, שכן התברר המשך החשיבות האסטרטגית הגבוהה של העיר. אלווש הייתה כעת אחד מהביצורים היבשתיים החזקים בעולם.
במהלך מלחמת התפוזים (אנ'), שבה ניצחה ספרד את פורטוגל, היה ניסיון ספרדי לא מוצלח תחת מנואל דה גודוי לכבוש את אלווש ב-1801. ב-11 במרץ 1808, כבשו כוחות ספרדים-צרפתים בפיקודו של פרנסיסקו סולאנו את העיר. ב-29 ביולי 1808, כוחות צרפתים בפיקודו של הגנרל לואי אנרי לואזון (אנ') הביסו כאן צבא מורדים פורטוגלי-ספרדי, ואלווש נבזזה ב-3 באוגוסט של אותה שנה. הצבא האנגלי תחת הגנרל לעתיד הדוכס מוולינגטון, שנחת בינתיים בלבוש ליד פיגיירה דה פוש הגיע לאלווש ב-15 באוגוסט. לאחר נסיגת הצרפתים, האנגלים נשארו בעיר עד שגם הם נסוגו לאחר ההסכם האנגלו-ספרדי בינואר 1809. לאור האיום של פלישה צרפתית חדשה, נבנו מחדש ביצורי אלווש בשנת 1810. העיר עצמה לא נפגעה מהלחימה הקרובה כאשר הגנרל הבריטי ויליאם ברספורד (אנ') הכין את חייליו כאן ב-4 באפריל 1811 למתקפה נגד צבאו של הגנרל הצרפתי ז'אן-דה-דייה סו באוליבנסה (אנ') ובבדחוס. במצור על בדחוס (1812) חנה הגנרל ולינגטון במונטה דה גראמישה, עיירה קטנה במחוז אלווש. רק במצור האחרון שלו על בדחוס הצליחו חייליו הפורטוגזים-בריטיים לכבוש את בדחוס בין ה-6 ל-9 באפריל 1812. המפקד של הכוחות הצרפתיים בבדחוס, ארמן פיליפון (אנ'), נכלא זמן קצר לאחר מכן באלווש. לאחר סיום הקרבות, הוקם כאן בית קברות למתים הבריטים הפרוטסטנטים בחלקת המצודה "באלוארטה דה קורוז'יירה" (Baluarte da Corujeira).
במהפכה הליברלית של 1820, הכנסייה והצבא ששלטו באלווש עמדו לצד המלוכנים. לאחר ניצחונם של הליברלים במלחמות הליברלים (אנ') הלכה וירדה חשיבותה של אלווש ללא הרף. כאשר נוצרו מחוזות הממשלה ב-1835, כחלק מהרפורמה המנהלית הליברלית, הפכה פורטלגרה (אנ') הקטנה יותר, אך הנאמנה יותר לממשלה החדשה, לבירת המחוז. באלווש, לעומת זאת, הצטמצמו המתקנים הצבאיים, ועם החוקים וההפקעות הליברליים, והאנטי-כנסייתיים, נעלמו מספר מנזרים מקומיים. בנוסף, אנז'לו דה נוסה סניורה דה בואה-מורטה (Ângelo de Nossa Senhora da Boa-Morte), שהיה בתפקיד מאז 1832, הפך לבישוף האחרון של אלווש. כתוצאה מכך, התגברה הגישה האנטי-ליברלית באלווש. כדי להתמודד איתה, מונה סא דה בנדיירה (אנ') בסוף 1840 למושל עיר חיל המצב, שתפקידו היה גם להפחית את מצב הרוח האנטי-ליברלי באלווש. במחצית השנייה של המאה ה-19 חוותה אלווש פריחה יחסית, במיוחד לאחר פתיחת הדרך החדשה (Estrada Real) לליסבון ב-1857, והגעת מסילת הברזל ב-1863. המסחר שגשג והתפתחו בעיר חוגים אינטלקטואלים כתוצאה מהצלחת התמריץ הכלכלי המכונה "השזיפים של אלווש" (בפורטוגזית: Ameixas de Elvas, סוג של קינוח). בשנת 1880 נפתחה ספריית העיר והופיעו בעיר מספר עיתונים.
לאחר נפילת המלוכה הפורטוגלית והכרזה על הרפובליקה הפורטוגזית הראשונה ב-1910, התקרר האקלים הפוליטי גם באלווש, שם המפלגה המלוכנית זכתה שוב בבחירות בשנת 1921. לאחר המרד המלוכני הכושל ב-18 באפריל 1925, מספר מהפעילים שלהם ריצו תקופות מאסר באלווש, כולל מנואל גומש דה קושטה. כאן הם תכננו את ההפיכה שלהם ב-28 במאי 1926, את הדיקטטורה הצבאית ואת "המדינה החדשה (אנ')" הפשיסטית למחצה, שעמדה מאז 1932 בראשות המשטר. המקום עבר מודרניזציה כמה פעמים בתמיכת המשטר החדש. עם הקמת בית הקולנוע ראו בעיר מספר חידושים, בעיקר בשנות הארבעים, ובהם רובע הבנייה החדש, ההרחבה הראשונה של העיר מחוץ לחומות העיר החיצוניות. בנוסף למספר רב של מבנים חדשים, הוקמה כאן הפוזדה (אנ') הראשונה בפורטוגל, ה"פוזדה דה סנטה לוזיה" (Pousada de Santa Luzia).