stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
משה מיכאל פויכטונגר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  14 ביוני 1927 מינכן, רפובליקת ויימאר
 פטירה:  17 בפברואר 2022 (בגיל 94)
 תאריך עלייה:  1936
 מקום קבורה:  הר המנוחות 
 לימודי רפואה:  ציריך, האוניברסיטה העברית
 התמחות:  ניתוח כללי ופדיאטרי
 פרסים והוקרה:  יקיר באר שבע, חבר של כבוד באיגוד המנתחים בגרמניה
 
משה מיכאל פויכטונגר (י"ד בסיוון ה'תרפ"ז, 14 ביוני 1927 – 17 בפברואר 2022) היה פרופסור לרפואה ומנתח ששימש ראש מחלקה במספר בתי חולים בישראל. היה מרצה בתחום הניתוח, וחיבר מאמרים מדעיים רבים. ב-2011 נבחר כיקיר באר שבע.
ביוגרפיה

נולד ב-1927 לד"ר אהרן מאיר (היינריך) והני ייטל (הנרייטה, לבית פויכטונג) במינכן, בן ראשון מבין שלושה ילדים. בשנת 1936 עלתה משפחתו לישראל.
לפני קום המדינה שירת בהגנה ובמשטרת היישובים העבריים. וכן לחם במלחמת העצמאות כחייל בצה"ל. את לימודי הרפואה שלו למד בציריך, שווייץ, והתמחה בניתוח כללי ופדיאטרי, את הדוקטורט עשה באוניברסיטה העברית שפתחה בית ספר ללימודי רפואה ב-1949, לאחר שהחל כבר את לימודיו בשווייץ.
ב-1949 התחתן בירושלים עם דינה לבנון. לזוג נולדו שתי בנות.
קריירה

בתקופות שונות לימד באוניברסיטה העברית (מרצה בכיר); באוניברסיטת תל אביב (מרצה בכיר); ובאוניברסיטת בן-גוריון (פרופסור). היה מרצה אורח בכנסים רפואיים ברחבי העולם, ופרופסור מבקר באוניברסיטאות לונדון, בלפסט, מינכן, המבורג, היידלברג, הנובר, גטינגן ואוניברסיטת קלן.
בתחילת שנות השישים היה עמית מחקר באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס. מאוחר יותר כיהן בעמדות בכירות במחלקות ניתוח בבתי חולים בארץ: סגן ראש מחלקת ניתוח בבית החולים הדסה הר הצופים; ראש המחלקה במרכז רפואי סורוקה.
פויכטונגר היה חבר באיגודים כירורגים בישראל ומחוצה לה, ולמשך תקופה אף היה יושב ראש איגוד הכירורגים בישראל. פויכטונגר היה חבר של כבוד באיגוד הכירורגים הגרמני.
פויכטונגר היה המחבר של מעל לשישים מחקרים מדעיים שהתפרסמו בכתבים אקדמיים רבים בארץ ובעולם, כולל האנציקלופדיה העברית.
נפטר ב-17 בפברואר 2022.
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6 7  Feuchtwanger Stammbaum, p. 137
משבר לבנון (1958)

משבר לבנון היה משבר פוליטי וצבאי שהתרחש בשנת 1958 בלבנון בין ממשלת לבנון בתמיכת ארצות הברית (שאליה הצטרפו הפלנגות הנוצריות והמפלגה הליברלית הלאומית) לבין האופוזיציה הלבנונית (המפלגה הסוציאליסטית הפרוגרסיבית והמפלגה הקומוניסטית) בתמיכת הרפובליקה הערבית המאוחדת. המשבר נגרם לאחר מתיחות אתנית רבה במדינה, ונמשך כחמישה חודשים, עד שנשיא לבנון כמיל שמעון סיים את כהונתו. עם סיום המשבר נסוגה ארצות הברית מלבנון.
רקע

לאחר סוף מלחמת העולם השנייה, החלה המלחמה הקרה שאופיינה במתיחות עולמית בין הגוש המערבי בהובלת ארצות הברית לבין הגוש המזרחי בהובלת ברית המועצות. לאחר מלחמת סיני בשנת 1956 עלתה רמת העוינות במדינות ערב כלפי ארצות הברית והמערב, וכן התגברה ההשפעה הסובייטית במצרים ובסוריה. בינואר 1957 הוכרזה דוקטרינת אייזנהאואר על ידי נשיא ארצות הברית דווייט אייזנהאואר, שמטרתה הייתה למנוע השפעה סובייטית על המזרח התיכון. הדוקטרינה נחקקה בקונגרס ב-9 במרץ של אותה השנה.
בשנת 1952 כמיל שמעון הנוצרי נבחר לכהן כנשיא לבנון. הוא נקט מדיניות פרו-מערבית אל מול מצרים וסוריה שנתמכו על ידי ברית המועצות. מצב זה הגביר גם את המתיחות העדתית והפוליטית הפנימיות בתוך לבנון. שמעון היה אמור לסיים את כהונתו ב-24 בספטמבר ותכנן להתמודד לכהונה נוספת (מה שהיה אסור בחוקה), ואף ביקש את תמיכת האמריקאים בעניין.
מהלך המרד

הפגנות של קבוצות שונות – בעיקר הסונים והדרוזים – החלו בפברואר כנגד הנשיא. אחד מנושאי המחאה המרכזיים היו כי שמעון לא הכניס את לבנון לרפובליקה הערבית המאוחדת. קרבות פרצו ברחובות ביירות כשאספסוף מוסלמי שרף את ספריית סוכנות ההסברה של ארצות הברית. במקביל חמושים שיעיים מהבקאע החלו לקבל אספקת נשק מסוריה. כתוצאה מהמצב, שמעון ביקש מארצות הברית לתגבר את התמיכה בו. ארגון האומות המאוחדות שלח אף הוא כוחות ב-11 ביוני על מנת למנוע הסלמה. ישראל, מצידה, סיפקה (באמצעות המוסד ובסיוע המודיעין האיראני) משלוחים של נשק בדרך האוויר לכוחותיו של שמעון.
ב-15 ביולי הכריז הממשל האמריקאי על התערבות גלויה בלבנון, ושלח את הצי השישי. במבצע השתתפו יותר מ-14,000 אמריקאים, בהם 8,509 אנשי צבא ארצות הברית ו-5,670 אנשי חיל הנחתים. בנוסף על כך, הנשיא שלח את רוברט מרפי לשמש כנציג הממשל בלבנון.
בסופו של דבר הוסכם כי כמיל שמעון יוכל לסיים את כהונתו כמתוכנן ב-22 בספטמבר, ולאחריו ייכנס לתפקיד פואד שהאב. בתום המשבר, הוקמה ממשלת אחדות לאומית בהובלת רשיד כראמי.
ראו גם

מלחמת האזרחים בלבנון
מלחמת לבנון הראשונה
לקריאה נוספת

קייס פירו, לבנון – אתגר השונות (ספר 5 בסדרה המזרח התיכון בימינו), האוניברסיטה הפתוחה, תשע"ג–2013, עמ' 74–100.
הערות שוליים

↑  יעקב כרוז, האיש בעל שני הכובעים, משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 2002 (עמ' 119)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007560512505171  LCCN: sh85075635  NARA: 10645736
מנקלה

לוח מנקלה מהמאה ה-19
נשים משחקות מנקלה
לוח משחק מנקלה מודרני
מַנקָלָה היא משפחה של משחקי לוח בעלי ידיעה שלמה המשוחקים היום בעיקר באפריקה, מהמשחקים העתיקים ביותר שעדיין משוחקים בעולם. כלי המשחק הם לוח צר וארוך בעל גומות ומספר רב של חרוזים הנחים בתוך גומות אלו.
בעולם המערבי ידועים בעיקר המשחקים קלהה ואווור. משחקים נוספים הם קנגקק, אוווסו, אוני טגלולקה, באו, סונגקה ויגיסורו. השם "מנקלה" נגזר מהמילה הערבית "נקל" (בערבית: نقل), שפירושה להעביר. המשחקים ידועים גם בשמות "זריעה" ו"ספור ולכוד".
היסטוריה

הראיה המוקדמת ביותר למשחק נמצאה בחפירה ארכאולוגית מצפון לעיר גדרה בישראל, שם נמצא לוח חרס בבית רומאי, המתוארך למאה ה-3. ראיות נוספות עם לוח חרס ומספר חלקי אבנים נתגלו במרוקו, אריתריאה ובאתיופיה. ארכאולוגים מתארכים פריטים אלה למאות השישית והשביעית.
חלקים

חלקי המשחק כוללים לוח שנבנה מחומרים שונים עם סדרת שקעים המסודרים בשורות, בדרך כלל בשתים או ארבע שורות. חלק מהמשחקים משוחקים בשקעים שנחפרו באדמה או סותתו באבן. לפעמים יש גם שקעים גדולים בצד של כל שחקן לשמירת הכדורים. תצורות הלוח שונה ממשחק למשחק ויש משחקים עם כמה תצורות לוח.
ה"זרעים" יכולים להיות זרעים, קטניות, אבנים, גולות או כל דבר שנוח להעביר משקע לשקע.
כללים

משחקי מנקלה חולקים תהליך משחק דומה. השחקנים מתחילים בפיזור מספר מסוים (לרוב ארבעה או שישה) של "זרעים" בכל השקעים בלוח. השחקנים יכולים לספור את הזרעים כדי לתכנן את מהלכם. כל שחקן בתורו אוסף את הזרעים מאחד השקעים ומעביר אותם לאחד הבורות הבאים ברצף. למרות שכללי המשחק שונים מאוד ממשחק למשחק, כללים אלה משותפים לכל המשחקים.
במשחקים עם שתי שורות, בדרך כלל כל שחקן שולט על צד אחד ומנסה לבצע מהלכים לצד השני. במשחקים עם ארבע שורות, כל שחקן שולט בשורה פנימית ובשורה חיצונית והזרעים יישארו בשורות אלו אלא אם השחקן השני לכד אותם.
השחקנים בוחרים בתחילת תורם את השקע שממנו הזרעים יילקחו לזריעה. בחלק מהמשחקים השחקנים יכולים לבחור רק שקעים בצד שלהם עם מספר מינימום של זרעים. הזרעים נזרעים אחד-אחרי-השני בשקעים הבאים. בחלק מהמשחקים כל החלקים נלקחים מהשקע האחרון שנזרע בתור. בחלק מהמשחקים יש שקע שסיום בו מזכה בתור נוסף.
כללים > לכידה

כתלות בשקע האחרון שנזרע, שחקן יכול "ללכוד" את הזרעים בשקע. בדרך כלל, השחקן נדרש לגמור את הזריעה בשקע עם מספר מסוים של זרעים, סיום עם זרעים בתצורה מסוימת לאורך הלוח, או סיום בשקע ריק סמוך לשקע של השחקן המתחרה המכיל אחד או יותר זרעים.
עוד דרך נפוצה ללכידה היא ללכוד את השקעים שהגיעו למספר זרעים מסוים. יש גם כמה משחקים שאפשר ללכוד בהם גם שקעים ובסיום המשחק הזרעים בשקעים אלו נלכדים על ידי לוכד השקע.
כללים > מטרה

המטרה במשחקי מנקלה היא ללכוד יותר זרעים מהמתחרה. לפעמים השחקן מנסה להשאיר את המתחרה בלי אפשרות למהלך חוקי או לגרום למתחרה לרוקן את השורה שלו.
תכנון מראש של המהלכים הבאים וציפיית תגובת היריב הוא חיוני לניצחון במשחק.
הערות שוליים

↑  אביגיל קדם, ההיסטוריה לא חוזרת: אתר ארכאולוגי נדיר ייקבר מתחת לבניינים, באתר מיינט רחובות, 10 באוגוסט 2018
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007545936705171  BnF: cb145753002 (data)  LCCN: sh85080385 
משחק מנקלה על לוח עץ
מעבר (סיפור קצר)

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  ה. פ. לאבקרפט
 שפת המקור:  אנגלית
 סוגה:  אימה
 הוצאה
 הוצאה:  חובב הפנטזיה
 מקום הוצאה:  ארצות הברית
 תאריך הוצאה:  יוני 1934
 
מעבר (באנגלית: From Beyond; מילולית: מהמעבר או מהעבר השני) הוא סיפור קצר מאת הסופר האמריקאי ה. פ. לאבקרפט, שנכתב ב-1920 ופורסם ביוני 1934 בכתב העת "חובב הפנטזיה". הסיפור הוא למעשה תיעוד עבודתו של המדען קרופורד טילינגהאסט, גאון מבריק ונועז, המפתח מכשיר חשמלי המעניק למשתמש בו יכולת "לראות מעבר" למציאות המוגבלת לחמשת החושים.
עלילה

הסיפור נפתח מנקודת מבטו של חברו חסר השם של קרופורד טילינגהאסט, מדען חסר מורא ופורץ גבולות, החושף בפניו את כוונתו לבנות מכשיר שיאפשר למשתמש בו לראות "מעבר לפיזי ומעבר למטאפיזי". חירש למחאותיו המפוחדות של חברו, מסלק אותו קרופורד מביתו כילד אשר אינו מסוגל להבין את הגדולה המונחת על כף המאזניים, ושב ללוח השרטוט להמשיך בעבודתו.
המספר מתאר את סדר ההתרחשויות שהובילו להולדת חזונו המעוות של קרופורד ונועץ את האשמה הראשונית בלימודי המדע והפילוסופיה, תחומים שלטענתו נועדו עבור טיפוסים פסיביים ומרוחקים, ולא לאנשי מעשה. בראיית עולמו הפסימית של המספר, ללימודיו של קרופורד היו רק שני סופים אפשריים; תסכול וייאוש, אם ייכשל במחקריו, ובמקרה הגרוע יותר, חשיפה לזוועות אשר לא ניתן אפילו להעלות בדמיון, אם אכן יצליח במטרתו לגלות את פשר טבעו האפל של היקום.
חזונו של קרופורד מצויר כפתרון לחוסר האונים של האדם אל מול היקום הגדול. "אנו רואים את העולם סביבנו כפי שתוכננו לראותו, ואנו מעמידים פנים שעם חמשת החושים העלובים שבידינו הצלחנו להבין את מורכבותו חסרת הגבולות". פתרונו מופיע בדמות מכשיר אשר עוקף את רצף המרחב והזמן, ומאפשר למשתמשים בו לראות נופים בתוליים שטרם נחזו ודברי סתר שאולי רק בעלי חיים וילדים קטנים יכולים להרגיש.
השניים נפגשים שוב כעבור עשרה שבועות. המספר נדהם לגלות כי קרופורד השתנה לכדי אדם כחוש, חיוור ורועד, הנתקף עוויתות מדי כמה רגעים. בכניסתו לבית הוא חש את ה"אימה החבויה בין הצללים" ורואה שרעיונו של חברו, עליו סיפר לו במפגשם הקודם, התגשם בדמות האפלה שבפינות החדר. קרופורד מתחמק משאלותיו בנוגע להיעלמותם של המשרתים ועונה לו כי הם עזבו לפני מספר ימים.
קרופורד שב לדבר על המצאתו ופחדיו של המספר נכנעים לבסוף לידי סקרנותו הגוברת. השניים הולכים למעבדה ומפעילים את המכשיר, מעין מכונה הבוהקת ב"זוהר מרושע", ומנגנונו הפנימי, המתואר כניצוץ חשמלי המפעיל את בלוטת האצטרובל, איבר רדום בגוף האדם המסוגל לחוש בנסתר ולשדר אותות למוח, נכנס לפעולה.
המראות החדשים מופיעים במהרה, תחילה בתור צללים בפינות החדר הנתפשים בעיני המספר כ"אי-מציאות" מעורפלת המזמינה את הדמיון להשלים את החסר עם סמליות ויצירה. הצללים מתחלפים לכדי תחושת הימצאות ב"מקדש השייך לאלים קדומים אשר מתו לפני זמן רב" אשר כעבור רגע משתנה ל"תפישה נוראית" של הריק המוחלט של הנצח.
בבהלתו פונה המספר אל קרופורד לעזרה, אך זה מחייך בזדון ומצווה עליו לשמור על שקט. הוא מזהיר אותו כי המכשיר אמנם מאפשר להם לראות אל הצד השני, אך גם מאפשר לצד השני לראות אותם, ומודה שהמשרתים "עזבו" לאחר שהדליקו את האור בעת פעולתו של המכשיר והתאדו מהעולם כהרף עין, מותירים אחריהם ערימות בגדים במקומות בהם עמדו.
בלית ברירה הוא נשאב בחזרה אל מערבולת המראות והצלילים, כשלפתע תוקפת אותו חדות פתאומית והחדר מתמלא באובייקטים משונים. האובייקטים מתגלים כיצורים בינוניים דמויי מדוזות המרחפים ברפיון באוויר החדר בנחילים אדירים, שקופים למחצה ומסוגלים לעבור אחד דרך השני ואף דרך חפצים. תנועתם המתמדת משדרת איזושהי כוונה מרושעת, ומעת לעת ניתן לראות אותם מסתערים זה על זה.
דמותו הנרעדת של קרופורד מתקרבת אל המספר והוא מגולל את סיפורו המלא, פוצח בנאום מטורף על מחקריו הגאוניים, על חציית הגבולות הידועים לאדם ועל כך שכעת הוא אדון היקום. המספר אינו זוכר את שהתרחש לאחר מכן, אך מתאר כיצד המשטרה מצאה את שניהם לצד המכונה המרוסקת, אותו באובדן הכרה ואת קרופורד מת לאחר שחווה התקף אפופלקסיה. הרופאים סבורים שהוא הופנט והסיפור תם בעדותו האומללה על כך שנפשו הושחתה ואף אחד אינו מאמין למה שראה.
ביקורת

הספר "מדע בדיוני: השנים המוקדמות" מתאר את סיפורו של לאבקרפט כ"מעניין מאוד, אם כי נוקשה, וכתוב בילדותיות". אס. טי. ג'ושי אמר בקצרה כי "אין זה סביר שהסיפור ייחשב אי פעם כאחת מיצירותיו הטובות יותר של לאבקרפט, וזאת בשל המלודרמה המוגזמת והעלילה המפורטת יתר על המידה". כמו כן מחשיב ג'ושי את התייחסויותיו של לאבקרפט לבלוטת האצטרובל כבדיחה על חשבונו של רנה דקארט, אשר הציע שאיבר זה הוא הגבול בין הגוף הגשמי לבין הנשמה המופשטת.
עיבודים

הסיפור עובד לסרט בעל אותו שם מ-1986 בבימויו של סטיוארט גורדון. בניגוד לסיפור מציג הסרט את דוקטור קרופורד טילינגהאסט, המגולם בידי ג'פרי קומבס, כעוזרה של הדמות המטורפת והאובססיבית של דוקטור אדוארד פרטוריוס. כמו כן היווה הסיפור מקור השראה לסרט נוסף בשם "פרק הבאנשי" מ-2013 בבימויו של בלייר אריקסון.
הערות שוליים

↑  E. F. Bleiler and Richard Bleiler. Science-Fiction: The Early Years. Kent State University Press, 1990. (p.454). ISBN 9780873384162.
↑  Joshi, S.T.; Schultz, David E. (2004). An H.P. Lovecraft Encyclopedia. Hippocampus Press. p. 18. ISBN 978-0974878911.
↑  Joshi, pp. 18–19.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz work: 987ca6b4-2970-4f72-b893-56497c9b2b62
מרגרט אדלר

מרגרט "גרטה" אדלר (בגרמנית: Margarete "Grete" Adler;‏ 13 בפברואר 1896 – 10 באפריל 1990) הייתה שחיינית וקופצת למים יהודייה-אוסטרית. בעלת מדליית ארד אולימפית.
ביוגרפיה

אדלר נולדה בווינה.
באולימפיאדת סטוקהולם (1912) זכתה אדלר במדליית ארד במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי, יחד עם קלרה מילך, יוזפינה שטיקר וברטה זאריק בתוצאה של 6:17.0 דקות, אחרי בריטניה שקבעה שיא עולם חדש של 5:52.8 דקות וגרמניה (6:04.6 דקות). בנוסף, היא סיימה במקום 14 במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 1:34.4 דקות.
באולימפיאדת פריז (1924) השתתפה אדלר בתחרויות הקפיצה למים וסיימה במקום שמיני ממקפצות 5 ו-10 מטר.
הישגים > אלופת אוסטריה

במשחה ל-100 מטר חופשי (1915, 1921–1924)
במשחה ל-300 מטר חופשי (1915–1916, 1918, 1921)
במשחה ל-400 מטר חופשי (1922–1924)
קפיצה למים (1915)
מקסימיליאן, דוכס הוהנברג

מקסימיליאן קרל פרנץ מיכאל הוברט אנטון איגנציוס יוזף מריה, דוכס הוהנברג (בגרמנית: Maximilian Karl Franz Michael Hubert Anton Ignatius Joseph Maria Herzog von Hohenberg;‏ 29 בספטמבר 1902 - 8 בינואר 1962) היה בנם של פרנץ פרדיננד, ארכידוכס אוסטריה וסופיה, דוכסית הוהנברג, אשר רציחתם בסרייבו ב-1914 הובילה למלחמת העולם הראשונה.
ביוגרפיה

מקסימיליאן נולד ב-29 בספטמבר 1902 בווינה, בירת האימפריה האוסטרו-הונגרית. אביו היה פרנץ פרדיננד, ארכידוכס אוסטריה ואמו הייתה סופיה, דוכסית הוהנברג. הוא היה בנם השני. חרף העובדה שאביו היה יורש העצר של האימפריה האוסטרו-הונגרית, ואמור היה לרשת את התואר קיסר אוסטריה ומלך הונגריה עם מותו של הקיסר המזדקן פרנץ יוזף הראשון, הרי שמקסימיליאן היה מנושל מכל זכות לרשת אי פעם את הכתר, כיוון שהוריו היו נשואים בנישואים מורגנטיים. מקסימיליאן ירש עם לידתו את התואר "נסיך הוהנברג" מאמו.
הוריו צפו עבור ילדיהם חיים נורמליים ורגילים של אצולה כפרית. אחותו סופיה העידה מאוחר יותר שהם חינכו אותם לדעת שהם אינם מיוחדים. הם השקיעו בהם זמן רב, ופרנץ פרדיננד שמח במיוחד על כך שבניו יוכלו בעתיד להינשא מאהבה בלבד, ולא נישואים פוליטיים לבן אצולה. ב-28 ביוני 1914 נרצחו הוריו ביריות בידי קבוצת לאומנים בוסנים וסרבים, רצח אשר הוביל למלחמת העולם הראשונה. אחד הרוצחים, נדלקו צ'ברינוביץ', שלח מכלאו מכתב אל הילדים ובו ביקש את סליחתם על שגזל מהם את הוריהם. מקסימיליאן כתב מכתב תשובה בו הודיע לצ'ברינוביץ' שהוא סולח לו. אחותו סופיה חתמה על המכתב, אולם האח השלישי, הנסיך ארנסט סירב לחתום.
מקסימילאן ואחיו עברו לידי ידיד של הוריהם, ולאחר מכן לידי סבתם החורגת הארכידוכסית מריה תרזה. שר הטקס הקיסרי הנסיך ממונטנובו, אשר היה אויב מושבע של פרנץ פרדיננד וסופיה, דאג גם להשפלתם של שלושת היתומים שלהם. הוא דאג שייאסר עליהם להשתתף בלוויה, ואף ניסה ללא הצלחה לאלץ אותם לשלם את העלות שלה מכספי הירושה שלהם. בעקבות הרצח, שודרג תוארו של מקסימיליאן ל"דוכס הוהנברג", והוא מונה לראש בית הוהנברג. בעקבות סיום מלחמת העולם הראשונה ב-1918, ביטול המונרכיה ופירוק האימפריה האוסטרו-הנגרית, הוחרמו מרבית נכסיהם בידי ממשלת צ'כוסלובקיה, והם עברו לגור בטירת ארססטן בדרום אוסטריה. ב-1926 קיבל מקסימיליאן תואר דוקטור למשפטים מאוניברסיטת גראץ, ונישא לרוזנת מריה אליזבת בונה פון ואלדנבורג צו וולפיג אונד ואלדזה. הוא עבד כעורך דין, וניהל את מה שנותר מנכסי המשפחה. הוא היה פעיל בתנועה מלוכנית, ועמד בקשר הדוק עם אוטו, נסיך הכתר של אוסטריה. בשנת 1934 הוא עמד בראש ועדה להחזרת נכסיה וזכויותיה של בית האבסבורג.
הוא ואחיו ארנסט, התנגדו לאנשלוס, ולפיכך ב-14 במרץ 1938 נשלחו יחד למחנה הריכוז דכאו. הם הועסקו בעבודות משפילות שנועדו לשבור את רוחם, אולם נשאו אותם באורך רוח, והיו ביחסים חבריים עם מרבית האסירים. אשתו של מקסימיליאן נפגשה עם הרמן גרינג, והצליחה לפעול לשחרורו לאחר חצי שנה. ארנסט לעומת זאת הועבר למחנה אחר ושוחרר רק ב-1943. מרבית נכסי בית הוהנברג הופקעו או נמכרו בכפייה בידי הנאצים. ב-1945, נבחר מקסימיליאן, בהסכמת שלטונות הכיבוש הסובייטיים לראש עיריית ארסטטן. הוא שימש בתפקיד במשך שתי קדנציות שנמשכו חמש שנים. לאחר סיום מלחמת העולם השנייה, הוא היה נציגו של הנסיך אוטו במשא ומתן מול ממשלת אוסטריה על החזרת נכסים של בית הבסבורג לידיים המקוריות ועל ביטול החוק ההבסבורגי אשר מנע מבני הבסבורג להיכנס לאוסטריה. הוא נכשל בכך כישלון חרוץ. הוא נפטר ב-8 בינואר 1962 בגיל 59, כתוצאה מהשפעות מאוחרות של ההתעללות שעבר בידי הנאצים.
משפחתו

הוא נישא לרוזנת מריה אליזבת בונה פון ואלדנבורג צו וולפיג אונד ואלדזה אשר ילדה לו שישה ילדים:
פרנץ (1927–1977) נישא לאליזבת, נסיכת לוקסמבורג, בתה של שארלוט, הדוכסית הגדולה של לוקסמבורג.
גאורג (1929–2019).
אלברכט (נולד ב–1931)
יוהנס (1933–2003)
פטר (נולד ב-1936)
גרהרד (נולד ב-1941)
הערות שוליים

↑  ועדה להחזרת בית האבסורג, דבר, 23 באפריל 1934
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 130183474  ISNI: 0000 0001 3917 0160  NKC: xx0004010  VIAF: 174961137   WorldCat (עם VIAF): 174961137
משוואת נרנסט

באלקטרוכימיה, משוואת נרנסט מגדירה את פוטנציאל האלקטרודה  \ E ביחס לפוטנציאל האלקטרודה התקני  \ E_{0} של זוג האלקטרודות או של חצאי התא של תא אלקטרוכימי. בפיזיולוגיה משמשת משוואת נרנסט למציאת הפוטנציאל החשמלי של קרום התא ביחס ליון אחד. המשוואה קרויה על שם הכימאי הגרמני-פולני חתן פרס נובל לכימיה ולטר נרנסט אשר ניסח אותה לראשונה.
\ R הוא קבוע הגזים וערכו  8.314510_{\frac {J}{mol\cdot K}}
\ T היא הטמפרטורה, בקלווין.
\ a היא האקטיביות הכימית בצד המחוזר והמחומצן, בהתאמה.
\ F הוא קבוע פאראדיי וערכו  96,485_{\frac {Coloumb}{mol}}
\ n הוא מספר מולי האלקטרונים אשר עוברים בחצי התגובה.
מכיוון שבמקרים רבים התגובה מתרחשת בטמפרטורת החדר, ניתן לקצר ולהציב את הערכים של  \ R ו- \ T בטמפרטורת החדר, להחליף את הלוגריתם הטבעי בלוגריתם לפי בסיס 10, ולקבל:
[{\mbox{red}}]  הוא ריכוז המחזר.
[{\mbox{ox}}] הוא ריכוז המחמצן.
לפוטנציאל בקרום התא ביחס ליון חיובי אחד (עבור יון שלילי יש לשנות את הסימן לפני הלוגריתם ל(-) (שלילי)
ראו גם

משוואת גולדמן - חישוב מתח קרום תא עם חדירות למספר יונים, שזהו המצב הטבעי בגוף
משה עזרא מזרחי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1863 ה'תרכ"ג ארם צובא
 פטירה:  25 ביולי 1955 (בגיל 92 בערך) ו' באב ה'תשט"ו
 תקופת הפעילות:  ? – 25 ביולי 1955 
 תחומי עיסוק:  ראב"ד ארם צובא
 רבותיו:  רבי חיים הכהן (מקובל), רבי משה סוויד
 חיבוריו:  שו"ת דברי משה
 צאצאים:  שלום מזרחי 
 
הרב משה עזרא מזרחי (ה'תרכ"ג 1863 - ו' באב ה'תשט"ו 25 ביולי 1955) היה רב, פוסק וראב"ד ארם צובא, מאחרוני הרבנים בסוריה, בעל שו"ת דברי משה.
ביוגרפיה

נולד בחלב בשנת ה'תרכ"ג - 1863 לרבי עזרא. אביו נפטר לפני לידתו, ולכן נקרא עזרא על שמו.
למד אצל רבותיו הרב חיים הכהן ורבי בכור מזרחי, ולאחר מכן למד אצל חכם באשי רבי משה סוויד, יחד עם הרב שלום הדאיה. חברו ללימודים היה רבי שאול קצין.
הרב משה עזרא נישא אך אשתו נפטרה בגיל צעיר, והוא נישא בשנית לרינה, בת המקובל רבי שלום הדאיה, אשר ילדה לו בת ובן - הוא רבי שלום יצחק מזרחי, אך גם היא נפטרה כעבור מספר שנים, בגיל 28.
רבנותו

בשנת ה'תרנ"ה, בהיותו כבן 32, החל לשמש כדיין בבית הדין שבראשות הרב אברהם עדס והרב מאיר לניאדו. בהמשך, כיהן כדיין לצד הרב יעקב שאול דוויק הכהן, והרב אליהו חמווי. בהמשך, כיהן כדיין לצד הרב עזרא חמוי והרב עזרא עבאדי-שעיו.
נחשב לבעל זיכרון צילומי ובקיאות רבה מאוד, והיה מקריא מזיכרונו לדייני בית הדין כל מקור שחפצו בו, מדברי הפוסקים ככתבם וכלשונם.
נפטר בו' באב ה'תשט"ו, 25 ביולי 1955, ונקבר בחלב.
רבנותו > חיבוריו

חיבר חיבורים וכתבים רבים, שחלקם התפרסמו בכתב העת "המאסף".
בספר אהלי שם העיד המחבר "יש בידי הרב המצוין הזה אוצר גדול של כ"י של חידושי תורה על הש"ס וחיבור שו"ת על פי סדר א-ב, רב חכמות ויקר העין, ומפני דוחק מצבו אין באפשרותו להדפיסו. ומהראוי מאד שימצאו גואלים להדפיס את ספריו לזכות הרבים ולהגדיל תורה ולהאדירה".
בשנת 2000 נמצא בכתב יד ספר שו"ת "דברי משה", ויצא לאור על ידי מכון דברי שלום.
הערות שוליים

↑  בהקדמה למהדורת הספר, שו"ת דברי שלום, ירושלים, ה'תשנ"ו
↑  תפארת בנים אבותם עמ' 136.
1 2  שמעון ואנונו, ארזי הלבנון, ירושלים תשס"ו, עמ' 1690
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007300517705171  LCCN: no2004053591  VIAF: 26775281   WorldCat (עם VIAF): 26775281
משה גברא

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  21 בפברואר 1958 (בן 66) רחובות, ישראל 
 ענף מדעי:  יהדות תימן, יהדות תימן 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת בר-אילן  ישיבת הר עציון 
 מוסדות:  המכללה האקדמית אשקלון 
 
ספרו הראשון של ד"ר משה גברא
משה גברא (נולד בא' באדר ה'תשי"ח, 21 בפברואר 1958) הוא חוקר ומחבר ספרים בנושא יהדות תימן.
ביוגרפיה

נולד ברחובות, בוגר ישיבת הר עציון שבאלון שבות, בעל תואר שלישי מאוניברסיטת בר-אילן במחלקה לתלמוד. עבודת הדוקטורט שלו (1991) עסקה ב"חכמי ההלכה בתימן במאה הי"ח".
מ-2008 משמש גברא מרצה בכיר במכללה האקדמית אשקלון. עוסק עשרות שנים בחקר יהדות תימן, גולת הכותרת של מחקרו הוא "אנציקלופדיה לחכמי תימן" המונה כ-3,200 שמות רבנים, החל מהחכמים שחיו בתימן מתקופת המשנה ועד לחכמי תימן שעלו לארץ ישראל. כן הוציא גם "אנציקלופדיה לקהילות תימן" ובה מיפה 2,600 יישובים וערים שבהם התגוררו יהודי תימן. במחקריו דן גברא בהשתלשלות ההלכה בתימן, בסידור התימני, ואף הוציא כתבי יד עתיקים לאור.
גברא ערך מאות ראיונות עם עולים מתימן ביישובים שונים ותיעד את ההווי והפולקלור שלהם.
נשוי ואב לחמשה ילדים.
פעילות

בשנת תשס"ח הקים את "מוזיאון יהודי תימן" בעיר בני ברק. במוזיאון שחזורים של: בית כנסת תימני, מורי, צורף, האשה והמטבח בתימן. בנוסף, ישנה תצוגה של כתבי יד וספרי דפוס עתיקים, שטרות ומסמכי בית דין, מצגות, סרטונים, שיקופיות והרצאות.
כמו כן, הקים בית כנסת בבני ברק - בו הוא משמש כגבאי.
פרסים

על מחקריו זכה בשנת ה'תש"ן בפרס שר החינוך ליוצרים בתחומי תרבות יהודית. ב-2017 זכה על עבודתו "העלייה הגדולה מתימן" בפרס ראש הממשלה לחקר יהדות המזרח.
חיבורים

מחקרים בסידורי תימן חלק א' הגדה של פסח, קריית אונו, תשמ"ט.
חכמי ישראל שבתימן- רבי דוד משרקי. בני ברק, תשנ"ג.
חכמי ישראל שבתימן - מהרי"ץ גדול חכמי תימן. בני ברק, תשנ"ד.
משנה ותלמוד עם פירוש המזרחי (מהרב יוחנן מזרחי) חלק א' מסכתות ברכות ופסחים, בני ברק, תשנ"ז.
רבי שלום רדאעי וחיבוריו, בני ברק, תשנ"ט.
אנציקלופדיה לחכמי תימן חלק א', בני ברק, תשס"א.
אנציקלופדיה לחכמי תימן חלק ב', בני ברק, תשס"ג.
עלית מרבד הקסמים, בני ברק, תשס"ג
מפת היישוב היהודי בתימן, בני ברק, תשס"ה
מחקרים בסידורי תימן חלקים א-ד, בני ברק, תש"ע.
התכלאל המדעי המהודר, בני ברק, תשע"ב.
כי במקלי- הווי והומור אצל יהודי תימן, בני ברק, תשע"ג
שמות המשפחה של היהודים בתימן, בני ברק, תשע"ד
העלייה הגדולה מתימן: תיאור עליית "על כנפי נשרים" מפי העולים, המכון לחקר חכמי תימן, בני ברק, תשע"ה.
השמות הפרטיים בקרב יהודי תימן, המכון לחקר חכמי תימן, בני ברק, תשע"ו.
חיי היהודים בתימן בדור האחרון, 3 כרכים, המכון לחקר חכמי תימן, בני ברק, תשע"ו
תולדות עם ישראל בגולת תימן, המכון לחקר חכמי תימן, בני ברק, תשע"ז
הרב ישעיהו משורר - חייו ותורתו, המכון לחקר חכמי תימן, בני ברק, תשע"ח
עבודת חיים - פירושים מקוריים לתורה, חומש בראשית, המכון לחקר חכמי תימן, בני ברק, תשע"ט
שמות 50,000 עולי תימן בעלייה הגדולה, ניתוח סיכומים וסטטיסטיקה, המכון לחקר חכמי תימן, בני ברק, תש"פ
הערות שוליים

↑  יעקב נחומי, בחדרי חרדים, אי של צנעא באמצע בני ברק • וידאו ותמונות, באתר בחדרי חרדים, 24 בינואר 2010
↑  שמעון כהן, 'מורשת המזרח מעניינת גם יוצאי אשכנז', באתר ערוץ 7, 23 בפברואר 2017
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007295973105171  BnF: cb16552170t (data)  ISNI: 0000 0000 6695 1600  LCCN: nr91030455  VIAF: 66326091   WorldCat (עם VIAF): 66326091
משה גוטרמן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מקום פעילות:  קייב
 פטירה:  א' בניסן תרפ"ג
 השתייכות:  ממשפחת חסידות סאווראן
 תפקידים נוספים:  אב בית דין בקייב
 רבותיו:  אביו רבי דוד גוטרמן מסאווראן   חותנו רבי מרדכי דוב מהורניסטייפול
 
רבי משה גוטרמן מקיוב (נפטר א' בניסן תרפ"ג), רב בקיוב, באימפריה הרוסית. בנו של רבי דוד גוטרמן, האדמו"ר מסאווראן.
קורות חייו

נולד לרבי דוד גוטרמן מסאווראן. נישא לחיה מלכה בתו של רבי מרדכי דוב מהורניסטייפול. היה תלמידם של אביו ושל חותנו.
נפטר בא' בניסן תרפ"ג ונטמן בקייב. בנו, יצחק גוטרמן היה נציג הג'וינט בוורשה. נספה בשואה, עם אשתו ובנו.
הערות שוליים

↑  ד"ר יצחק אלפסי ספר "טרקליני החסידות" חלק א', שושלת סאווראן מס' 10 עמוד 294; הנ"ל, החסידות מדור לדור, חלק א', 1995
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
משבר לוקסמבורג

ארמון אויגן בביאריץ שבו נערך המשא ומתן בין נפוליאון לביסמרק
אוטו פון ביסמרק. תשובותיו הלא-החלטיות דרבנו את נפוליאון
נפוליאון השלישי. השיפוט השגוי של הלך הרוח בציבור הפרוסי גרם להסלמת המצב
משבר לוקסמבורג (לוקסמבורגית: Lëtzebuerg-Kris; גרמנית: Luxemburgkrise; הולנדית: Luxemburgse kwestie) הוא עימות דיפלומטי בין צרפת ופרוסיה על המעמד הפוליטי של לוקסמבורג שהתרחש ב-1867. העימות כמעט והסלים לכדי מלחמה בין שתי המדינות, אך הסתיים בדרכי שלום במסגרת הסכם לונדון.