stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אסתר קרליבך
הערות שוליים

↑  Christine Lipp: Esther Carlebach, mother of twelve, writer and active rabbi's wife. In: Women in Lübeck's history, Women's Office of the City of Lübeck (ed.). Lübeck 2005, page 28
↑  Der Israelit, Issue 8, February 26, 1920, p. 9
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007589894605171  GND: 1145054307  ISNI: 0000 0000 3068 6294  LCCN: n86144765  VIAF: 26093068   WorldCat (עם VIAF): 26093068
נאנט בליץ קניג

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  6 באפריל 1929 (בת 95) אמסטרדם, הולנד 
 מדינה:  ממלכת ארצות השפלה 
 מקום לימודים:  Amsterdam Jewish Lyceum 
 
נאנט קניג-בליץ (Nanette Konig-Blitz; נולדה ב-6 באפריל 1929) היא ניצולת ברגן-בלזן ולשעבר בת כיתתה של אנה פרנק. מאז 1953 היא מתגוררת בסאו פאולו, ברזיל בשנת 2015 פרסמה ספר על הישרדותה במחנה ברגן-בלזן בשם Eu Sobrevivi ao Holocausto. ב-26 בינואר 2018, יום הזיכרון הבין-לאומי לשואה, פורסם הספר באנגלית תחת הכותרת Holocaust Memoirs of a Bergen-Belsen Survivor & Classmate of Anne Frank.
ביוגרפיה

נאנט קוניג נולדה ב-6 באפריל 1929 באמסטרדם, הולנד, למרטיין וילם בליץ, שעבד בבנק אמסטרדם, ולהלן ויקטוריה דייווידס, שניהם ממוצא יהודי. לה היה אח גדול, ברנרד מרטיין (נולד ב-1927), ואח צעיר, וילם, שנולד ב-1932 עם מום לבבי ("תינוק כחול") ונפטר בשנת 1936.
במאי 1940 פלשה גרמניה להולנד, ובתחילת 1941 חויבו תלמידים יהודים ללמוד בבתי ספר יהודיים בלבד. במסגרת זו הפכה נאנט לבת כיתתה של אנה פרנק.
בספטמבר 1943 נעצרה משפחת בליץ ונשלחה למחנה המעבר וסטרבורק. ב-15 בפברואר 1944 גורשה המשפחה למחנה הריכוז ברגן-בלזן.
אביה, מרטיין, נפטר בסוף נובמבר 1944. בתחילת דצמבר 1944 נשלחו אמה ואחיה ברנרד ממחנה ברגן-בלזן, ונאנט נותרה לבדה. ברנרד נספה במחנה הריכוז אורניינבורג, ואמה הועברה למכרות המלח בבאינדורף לעבודות כפייה; היא נפטרה באפריל 1945 ברכבת שהייתה בדרכה לשוודיה.[דרוש מקור]
בינואר 1945 הועברה ננט לחלק אחר של מחנה ברגן-בלזן, המכונה "מחנה הנשים הקטן". משם הבחינה באנה פרנק מעבר לגדרות התיל, בשטח שבו שהו אסירות רבות. לאחר מכן אוחדו שני המחנות, וננט התאחדה עם אנה ואחותה מרגוט.
"הייתי לבד במחנה, ולכן האיחוד עם מישהי שהכרתי היה רגע בלתי נשכח. אהבה וחברות היו מקור התקווה היחיד שלנו בתוך הכאוס. יום אחד, כאשר הלכתי מחוץ לאזור הצריפים, התקרבתי לגדר התיל שהפרידה ביני לבין שאר חלקי המחנה. מצדו השני של הגדר ראיתי פנים מוכרות. זו הייתה אנה פרנק! היא נראתה כחושה כמוני. שערי עדיין היה על ראשי, אך שערה שלה גולח. הצלחתי רק להציץ בה, מכיוון שהיינו במחנות נפרדים ולא יכולתי להתקרב יותר. עם זאת, זה הספיק כדי להעניק לי מוטיבציה ורצון לראותה ולדבר איתה. היה לנו ודאי הרבה לחלוק."
— ננט בליץ קוניג, Holocaust Memoirs of a Bergen-Belsen Survivor & Classmate of Anne Frank
נאנט שרדה את מחנה ברגן-בלזן וחולצה על ידי הקצין הבריטי ליאונרד ברני. לאחר השחרור היא אושפזה במשך שלוש שנים עקב טיפוס, המחלה שהביאה למותן של מרגוט ואנה פרנק. במהלך תקופה זו ביקר אותה אוטו פרנק, אביה של אנה, ושאל אותה על גורל בנותיו. מאוחר יותר מסר לה אוטו את יומנה של אנה פרנק.
לאחר שהחלימה, עברה נאנט להתגורר באנגליה, שם פגשה את בעלה לעתיד, ג'ון קניג, יליד הונגריה. בשנת 1953 נישאו השניים ועברו להתגורר בברזיל.
נאנט מקדישה חלק ניכר מחייה להרצאות על השואה ולשיתוף סיפורה האישי.
בשנת 2018 פורסמו זיכרונותיה תחת השם Holocaust Memoirs of a Bergen-Belsen Survivor & Classmate of Anne Frank בהוצאת Amsterdam Publishers. הספר, שמתאר בפרוטרוט את חוויותיה במהלך מלחמת העולם השנייה, זכה בשנת 2019 במדליית הזהב של Readers' Favorite.
ביבליוגרפיה

Blitz Konig, Nanette (2018). Holocaust Memoirs of a Bergen-Belsen Survivor & Classmate of Anne Frank. Amsterdam Publishers. ISBN 9789492371614.
הערות שוליים

↑  Draper, Lucy (2017-04-15). "A SOLDIER AND A SURVIVOR REMEMBER BERGEN-BELSEN". Newsweek. נבדק ב-2017-12-17.
↑  Leonard Berney (2015). Liberating Belsen Concentration Camp - A Personal Account. p. i. ISBN 978-1511541701.
↑  Nanette Blitz Konig (2015). Eu Sobrevivi ao Holocausto. Universo dos Livros. ISBN 978-8579308765.
1 2  Nanette Blitz Konig (2018). Holocaust Memoirs of a Bergen-Belsen Survivor & Classmate of Anne Frank. Amsterdam Publishers. ISBN 978-9492371614.
1 2  Monica Manis and Carol Pires (24 ביולי 2011). "O Estado de São Paulo - Memórias de adolescência" (בפורטוגזית). {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Dienke Hondius (2001). Absent. p. 169. ISBN 9789050003223.
↑  "Book of Remembrance". Prisoners in the Bergen-Belsen concentration camp. Vol. 1. Foundation for Memorials in Lower Saxony, Bergen Belsen Memorial. באפריל 2005. p. 111. {{cite book}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007574301905171  GND: 1078075026  ISNI: 0000 0004 6023 145X  LCCN: no2016068966  NTA: 409226157  SUDOC: 195426347  VIAF: 169144782699683674084   WorldCat (עם VIAF): 169144782699683674084
מסילת ישרים

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  רבי משה חיים לוצאטו (הרמח"ל)
 שפת המקור:  עברית 
 סוגה:  מוסר
 הסכמות:  הרב דוד ישראל עטיאס, הרב יצחק חיים, הרב רפאל בן הרב אלעזר מילדולה
 הוצאה
 תאריך הוצאה:  ה'ת"ק
 מהדורות נוספות
 תאריך מהדורה מדעית:  מכון אופק, תשנ"ד
 קישורים חיצוניים
 ויקיטקסט:  מסילת ישרים
 
מסילת ישרים הוא ספר שכתב רבי משה חיים לוצאטו – הרמח"ל, וכולל ענייני מוסר, תיקון מידות הנפש, והדרכה להתקרבות לאלוהים. הוא נדפס לראשונה באמסטרדם בשנת ה'ת"ק (1740), ובהמשך במהדורות רבות נוספות, והתקבל כספר יסוד בתורת המוסר היהודית בקהילות ישראל. רבי אליהו מווילנה, הגאון, ראה בו הופעת אור חדש בעולם, ואמר שאם הרמח"ל היה חי בזמנו – הוא היה הולך ברגל כדי לקבל את פניו.
רקע לכתיבת הספר

על פי המסורת, החל משנת 1727 חווה רמח"ל התגלויות רוחנית של "מגיד" שגילה לו סודות קבליים רבים.
אחרי זמן מה רמח"ל שיתף בסוד את תלמידיו, אך אלה פרסמוהו והדבר עורר את חמתו של רבי משה חגיז, רב ירושלמי שפעל באירופה נגד שרידי השבתאות. הרב חגיז ראה את רמח"ל כנביא שקר וכממשיכה של השבתאות, ופנה באיגרות אזהרה לרבני ונציה. הפולמוס הגדול שפרץ הקיף את מרבית רבני איטליה, ובסופו, בחודש אב ה'ת"ץ (1730), אולץ רמח"ל להפקיד את ארגז כתביו ולא לפותחו מבלי רשות רבו. כמו כן אולץ רמח"ל להצהיר בשבועה בפני רבני ונציה כי לא יעסוק בייחודים, בהשבעת מגידים, ובכתיבת ספרים בלשון הזוהר. רמח"ל עצמו התייחס לשבועה זו כאל שבועה שהוצאה בכפייה שהיא חסרת תוקף הלכתי.
במהלך ארבע השנים הבאות שרר שקט בין הצדדים.
בסוף שנת 1734 פנה לרבו על מנת לקבל רשות והסכמה להדפיס באמסטרדם את ספרו "חוקר ומקובל", המיועד להוכיח את אמיתות תורת הקבלה. לאחר שעיין בספר התיר הרב ישעיהו באסאן לרמח"ל להדפיסו, ורמח"ל עמד לצאת לאמסטרדם. השמועה הגיעה במהירות לוונציה, ורבני העיר חוללו שערורייה בטענה כי פרסום הספר מהווה הפרה של השבועה. מערכה זו עוררה הד ברחבי אירופה, ועוררה שנית את רבי משה חגיז נגד רמח"ל. רמח"ל הכחיש את כל ההאשמות נגדו, אך כשעבר בפרנקפורט בדרכו לאמסטרדם הובא רמח"ל בפני רב העיר, שאילץ את רמח"ל להודות בפני בית דין כי הפר את שבועתו, ולהישבע עליה שנית. הכתבים נידונו לגניזה ומיעוטם לשריפה. עותקים בודדים של חלק מספרי רמח"ל שרדו בכתבי יד, ומהם הועתקו והופצו בסתר עד הדפסתם במחצית השנייה של המאה ה-20.
רמח"ל המשיך בדרכו מפרנקפורט לאמסטרדם. הוא השתקע באמסטרדם ולפרנסתו עסק בליטוש יהלומים. באמסטרדם חיבר והדפיס את ספריו "דרך ה'" ו"מסילת ישרים" שאינם עוסקים בקבלה (לפחות לא באופן גלוי), אך יש המשייכים להם רמיזות קבליות נסתרות. "מסילת ישרים" הוא הספר העיקרי שהקנה לרמח"ל לגיטימציה היסטורית, והפך עם השנים לספר יסוד תורני, ובפרט בתנועת המוסר.
רקע לכתיבת הספר > גרסאות בכתיבת הספר

הרמח"ל כתב את הספר בשתי גרסאות, האחת היא סדר ויכוח והשנייה היא סדר פרקים. הגרסה המצויה והמוכרת היא סדר פרקים, אף שכנראה הגרסה המקורית היא סדר ויכוח, שמנוסח בסגנון של דו־שיח בין החכם לחסיד. כתב היד של סדר ויכוח היה מצוי בספריית לנינגרד, ולראשונה ראה אור בשנת תשנ"ד בהוצאת מכון אופק.
מבנה הספר ותוכנו

הספר מתווה דרך להתקדמות בעבודת הבורא ובתיקון המידות. בדומה לרוב הספרים התורניים, מקורות הידע והסמכות המרכזיים הם פסוקי התנ"ך ומאמרי חז"ל. עם זאת, פעמים רבות מובאות בספר טענות שמבוססות על ההיגיון האנושי.
בספר 26 פרקים, אך המחבר מציין בתחילת פרק י"ג, כי מעתה והלאה הוא עוסק במדרגה שונה של עבודת הבורא: ”ותראה שכל מה שביארנו עד עתה הוא מה שמצטרך אל האדם לשיהיה צדיק ומכאן והלאה הוא לשיהיה חסיד”.
הרמח"ל סידר את הספר על פי ברייתא המופיעה בתלמוד הבבלי:
"אמר ר' פנחס בן יאיר: תורה מביאה לידי זהירות, זהירות מביאה לידי זריזות, זריזות מביאה לידי נקיות, נקיות מביאה לידי פרישות, פרישות מביאה לידי טהרה, טהרה מביאה לידי חסידות, חסידות מביאה לידי ענוה, ענוה מביאה לידי יראת חטא, יראת חטא מביאה לידי קדושה, קדושה מביאה לידי רוח הקודש, רוח הקודש מביאה לידי תחיית המתים".
לדברי המחבר, אין בכוונתו לחדש דבר, אלא רק להזכיר ולהטמיע את דברי חז"ל, ובלשונו:
”החיבור הזה לא חיברתיו ללמד לבני האדם את אשר לא ידעו, אלא להזכירם את הידוע ומפורסם אצלם פרסום גדול... אלא שכפי רוב פרסומם... כך ההעלם מהם מצוי מאוד והשכחה רבה”.
לאחר ההקדמה והפרק הראשון הכללי, מסודר הספר בקבוצות של 3–4 פרקים, על פי הסדר של המידות בברייתא של רבי פנחס בן יאיר מן הזהירות ועד לקדושה. רמח"ל מבאר כל מידה ממידות הברייתא בפרק אחד, מפרט את חלקיה בפרק שאחריו ומביא את דרכי השגתה ואת המכשולים הקיימים בדרך להשגת המידה בפרקים לאחר מכן.
פירוט

הספר בנוי באופן שיטתי והדרגתי, במסלול של עלייה ממדרגה למדרגה. כשבכל מדרגה רוחנית הוא מגדיר את מהותה, מנתח אותה לחלקים, מציג את הדברים שמקרבים את האדם אליה, ולבסוף את הדברים שגורמים לאדם להתרחק ממנה.
בתחילת הספר הוא קובע שמטרת בריאתו של האדם היא להתענג על ה' וליהנות מזיו שכינתו, אך הנאה זו שמורה לעולם הבא והעולם הזה מיועד לעבודת הבורא ולמלחמה תקיפה ביצר הרע ובתאוות כל מנת שיכול להשיג את המטרה הזו.
טענה דומיננטית מאוד בספר, היא שכדי להתקדם בעבודת ה' צריך להתבונן ולהעמיק. טענה זו מופיעה בצורה מפורשת וברורה בהקדמה, בצורה של הנגדה לתפיסה שאין צורך בהתבוננות והעמקה בעבודת ה', אך גם בהמשך תפיסה זו חוזרת על עצמה שוב ושוב. בפרק א' הוא פותח בכך ש"יסוד החכמה ושורש העבודה התמימה היא שיתברר ויתאמת אצל האדם מה חובתו בעולמו ולמה צריך שישים מבטו ומגמתו כל ימי חייו" – כלומר יש כאן פתיחה בדרישה לבירור. לאחר מכן, בכל שלב בו הוא עוסק בקניית המידות הטובות (הזהירות, הזריזות וכו') הוא מציב את ההתבוננות בתור המנוע המרכזי בהתקדמות הרוחנית.
המדרגות של הספר > צדקות

זהירות – זהירות ממצוות לא תעשה וסייגיהם, מתוך התבוננות ופיקוח של האדם על מעשיו ודרכיו.
זריזות – זריזות בקיום מצוות עשה, והתגברות על העצלות ועל רדיפת תענוגות.
נקיות – נקיות שלמה מכל מידה רעה ומכל חטא, לרבות כאלו שלא ידועים בציבור, ובמיוחד בתחומים ממוניים, מיניים וחברתיים. אדם המקיים בצורה מלאה את כל הדרישות של נקיות מוגדר כצדיק על פי הרמח"ל.
המדרגות של הספר > חסידות

פרישות – הימנעות מדברים מותרים שבמהות אינם רעים, אך עלול להיגרם מהם רע; "קדש עצמך במותר לך".
טהרה – טהרת הכוונה והמחשבה ותיקון פנימי של הלב ומחשבותיו, שמהם נובעת עבודה לשמה ולא לשם השגת רווח אישי.
חסידות – עשייה מוסרית מאהבה שלא על פי קו הדין והרחבת קיום המצוות בכל הצדדים והתנאים על פי תפיסתו האישית של האדם עד היכן שידו מגעת, ובכלל זה הטבה לבריות בגוף, בנפש ובממון, מתוך כוונה להגדיל את כבודו של הבורא וקידוש שמו.
המדרגות של הספר > קדושה

ענווה – חוסר החשבה של האדם את עצמו מכל סיבה שהיא אף אם הוא בעל כישורים מיוחדים, וחוסר עניין של האדם בסטטוס חברתי וכבוד.
יראת חטא – יראת רוממות של הבורא, הרגשת האדם כאילו הוא מהלך בארמונו של מלך, וחרד לפגום בכבודו ואף חרד לאבד את המודעות העמוקה הזו.
קדושה – דבקות רוחנית של האדם באלוהים בכל עת ובכל מצב, אף בעשייה החומרית שלו, מחשבותיו יהיו קשורות לאלוהים, והוא יהיה כעין מקדש בזעיר אנפין.
המדרגות של הספר > רוח הקודש

רוח הקודש – קבלתה איננה בשליטת האדם אלא מתנה משמים, לאחר השתדלותו והתאמצותו.
תחיית המתים – היכולת להחיות מתים, כפשוטו, לרוב הדעות.
הספר מסתיים במדרגת ה"קדושה", כאשר "רוח הקודש", ו"תחיית המתים", הן אינן מדרגות ממש, אלא תוצאות של הקדושה שלא תלויות באדם עצמו.
יש הסוברים כי המדרגות העיקריות עליהן מושתת הספר הן: ישר, צדיק, חסיד וקדוש – בדומה להופעתן בפיוט נשמת כל חי:
בְּפִי יְשָׁרִים תִּתְרוֹמָם,
וּבְשִׂפְתֵי צַדִּיקִים תִּתְבָּרַךְ,
וּבִלְשׁוֹן חֲסִידִים תִּתְקַדָּשׁ,
וּבְקֶרֶב קְדוֹשִׁים תִּתְהַלָּל.
יש גם המחלקים את מידות הספר לשני נתיבים מקבילים: נתיב העשה, ונתיב הלא תעשה. נתיב הלא תעשה כולל את כל המידות הקשורות להתרחקות מהחטאים, ולמניעה מהם, ונתיב העשה לעומתו, עוסק בהתקרבות למצוות ובעשייתם. על פי חלוקה זו, נתיב הלא תעשה כולל ארבע מידות: הזהירות – שיזהר האדם מהחטאים, הנקיות – שיתנקה האדם לגמרי מכל חטא, הפרישות – שיוסיף האדם ויתרחק מהחטאים עוד מעבר לחובתו, ויראת החטא – שיהיה האדם ממש ירא מלעשות כל חטא. נתיב העשה, כולל גם הוא ארבע מידות: הזריזות – שיזדרז האדם לעשות המצוות, הטהרה – שיהיה האדם טהור לחלוטין מכל עיסוק שאינו במצוות עצמן, החסידות – שיוסיף האדם עוד לעשות בעבודת הבורא מעבר לחובתו, והענווה. בחלוקה זו, הקדושה אינה באף נתיב, והיא תוצאה של קניין כל המידות, וממנה, גם נובעות רוח הקודש ותחיית המתים.
הספר ומהדורותיו

אייזיק מאיר דיק, (תרגום), מסילת ישרים – ענייני מוסר... וחברו הגאון... מוה' משה חיים לוצאטו – דיזען ספר..., (האבין מיר אוף עברי דייטש גטאן איבר זעצן), מו"ל : יוסף ראובן ראם, תרי"ד, 1853, וילנא.
מסילת ישרים, בתיקון השיבושים וההשמטות מהדפוסים הקודמים, ירושלים: הוצאת אורות חיים, תשמ"ח (1987).
מסילת ישרים, מהדורה שלמה כוללת: מסילת ישרים א – סדר ויכוח, מסילת ישרים ב – סדר פרקים, על פי כתב ידו של המחבר ועל פי דפוס ראשון, עם מבואות והערות מאת יוסף אביב"י, ירושלים: מכון אופק, תשנ"ד.
מסילת ישרים, בתוספת ראשי פרקים ביאורים ומפתחות ("שמחת מרדכי"), ירושלים: הוצאת פלדהיים, תשנ"ח (1998).
מסילת ישרים – יחוד ההטבה. הסוד שמאחורי המסילה. פירוש על דרך הפנימיות. הוצאת קהילת הרמח"ל תשס"ט (2009).
מסילת ישרים– איך לבנות חיים. חברותא במסילת ישרים עם הדר גולדין.
מסילת ישרים – עם ביאור חובת האדם, הרב דן סגל.
הספר ומהדורותיו > מהדורה מעובדת

בשנת 2010 הופיעה באינטרנט מהדורה מעובדת לעברית קלה. מהדורה זו מיועדת לקורא המתקשה להבין את העברית הגבוהה בה כתוב הספר, העלולה להיות זרה לקרוא בן זמננו. מהדורה זו נתקלה בהתנגדויות מאנשים שהתעקשו כי הרמח"ל כתב את ספרו בהקפדה על לשון מסוימת, שממנה ניתן לדייק דברים חשובים בנושא בו הספר עוסק, ולכן אין לשנות כלל את הלשון המקורית בה נכתב הספר.
לקריאה נוספת

שיחות על "מסילת ישרים" לרמח"ל, ישעיהו ליבוביץ ותלמידים-חברים, הוצאה עצמית, 1995
אברהם יצחק הכהן קוק, מאמרי הראי"ה, עמ' 273. תקציר של מסילת ישרים שנכתב על ידי הרב קוק.
גבריאל יצחק רוונה, עקבות רס"ג ב"מסילת ישרים" לרמח"ל, המעין, מז, ד, הוצאת מוסד יצחק ברויאר, תשס"ז (2007), עמ' 5–12.
מרדכי שריקי, סוד לישרים, מבוא וביאור על פי הסוד של הספר מסילת ישרים, ירושלים: הוצאת מכון רמח"ל, תש"ס–2000
צבי ה' לובושיץ, '"דְּחוֹת עֲקַלָּתוֹן": למשמעות שמו ולתכלית כתיבתו של ספר מסילת ישרים', דעת: כתב עת לפילוסופיה יהודית וקבלה, 92 (2022), עמ' 245–275
הערות שוליים

↑  הרב יצחק מאלצאן, בפתח דבר לספר דרך ה', ירושלים תרע"ד.
↑  הרב אורי שרקי על כתבי הרמח"ל – YouTube
↑  הגרסה שמופיעה בהקדמת הספר שונה במקצת מהגרסה שמופיעה בתלמוד, כמו כן קיימות גרסאות נוספות לברייתא זו.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007515123005171  LCCN: no97012157   WorldCat (עם LCCN): no97-012157 
שלבי מסילת ישרים כתובים על גבי מדרגות בישיבת בני עקיבא פרחי אהרן
יחסי מצרים–רומניה

| יחסי מצרים–רומניה |
| --- | --- |
מצרים: רומניה


מצרים: רומניה
שטח (בקילומטר רבוע)
1,001,450: 238,391
אוכלוסייה
117,611,425: 18,952,319
תמ"ג (במיליוני דולרים)
395,926: 351,003
תמ"ג לנפש (בדולרים)
3,366: 18,520
משטר
רפובליקה

יחסי מצרים–רומניה הם יחסי החוץ בין מצרים לרומניה.
היסטוריה

ב-6 בדצמבר 1879 כוננו הנסיכויות הרומניות המאוחדות יחסים דיפלומטיים עם האימפריה העות'מאנית, שהייתה אחראית על יחסי החוץ של ח'דיוות מצרים. ב-1 באפריל 1906 כוננה ממלכת רומניה יחסים דיפלומטיים עם ח'דיוות מצרים, ופתחה בה נציגות דיפלומטית. ב-3 באפריל 1926 שדרגה רומניה את הנציגות לדרגת צירות. ב-15 בדצמבר 1941 נותקו היחסים הדיפלומטיים בין המדינות בעקבות מלחמת העולם השנייה, והם חודשו רק ב-2 באפריל 1947. ב-1 באפריל 1957 שדרגו המדינות את רמת הנציגות לרמת שגרירות. בשנת 2018 חגגו שתי המדינות 112 שנות יחסים דיפלומטיים.
יחסים כלכליים

בראייה היסטורית כלכלית ומסחרית קצרה ניתן להבחין בצמיחה מתמדת של יחסי הסחר הדו-צדדיים, שרמתם הגיעה בשנים 2014 ו-2015 לכמיליארד דולר, והבטיח למצרים את המקום הראשון בקרב שותפות הסחר של רומניה באפריקה.
בין הייצוא הרומני למצרים יש: דגנים (בעיקר חיטה), מוצרי נפט, עץ, כימיקלים, מוצרי מתכת, ציוד תעשייתי וחשמלי, מכוניות וחלקי חילוף, צמיגים, רהיטים וכו'. הייצוא המצרי לרומניה כולל: ירקות ופירות, מוצרי מזון, תרופות, כימיקלים, חומרי פלסטיק, קרמיקה וכלי זכוכית, טקסטיל, ציוד תעשייתי וחשמלי וכו'.
קיימת פרספקטיבה אמיתית של חברות רומניות להגדיל עוד יותר את שיתוף הפעולה הכלכלי בהתחשב בתוכניות הפיתוח המשמעותיות של המגזרים הכלכליים העיקריים במצרים כגון חשמל, נפט וגז, חקלאות ומשאבי מים, תשתיות, דיור, הובלות נהרות, רכבת וכבישים, תיירות. ועוד. כמה חברות רומניות המתמחות בתחומים אלה כבר הצהירו כי הן מעוניינות להשתתף בתוכניות אלו וחלק מהחוזים כבר נחתמו ונפרשו.
נציגויות דיפלומטיות

מצרים מחזיקה ברומניה שגרירות בבוקרשט.
רומניה מחזיקה במצרים שגרירות בקהיר.
לוסי אורטלפ

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  2 בפברואר 1883 נויברנדנבורג 
 נרצחה:  30 באוגוסט 1943 (בגיל 60) אושוויץ-בירקנאו 
 שם לידה:  לוסי בוק
 בן זוג:  פאול אורטלפ
 
לוסי אורטלפ (בגרמנית: Lucy Ortlepp; נולדה בשם לוסי בוק, 2 בפברואר 1883, נויברנדנבורג – נרצחה ב-30 באוגוסט 1943, אושוויץ-בירקנאו) הייתה ציירת יהודייה-גרמנייה.
ביוגרפיה

לוסי בוק נולדה למשפחת סוחרים אמידה. בראשית המאה ה-20 לא התקבלה ללימודים באוניברסיטה, מאחר שבאותה תקופה לא הייתה לנשים גישה חופשית להשכלה גבוהה. בגיל 16 עברה לברלין והצטרפה לאגודת נשות האמניות של ברלין, ארגון עצמאי של נשים, שם החלה ללמוד ציור ואמנות באופן פרטי. כעבור שנתיים השלימה את הכשרתה כמורה לרישום. לאחר מכן יצאה למסעות לימוד בשווייץ, איטליה ואנגליה. עם חזרתה לברלין המשיכה את לימודיה אצל הצייר לוביס קורינת. היא התמקדה בעיקר בציור דיוקנאות וטבע דומם, תוך שימוש בעיפרון, גיר, גיר אדום וצבעי מים. ככל הנראה, הכירה בברלין את פאול אורטלפ, ספרן בראשית דרכו. לאחר שסיים את לימודיו בשנת 1907, נישאו השניים בשנת 1908. לאחר נישואיה עברה להתגורר בוויימאר, שם לימדה ציור ורישום. עם נישואיה התנצרה והצטרפה לכנסייה הפרוטסטנטית, אך בעיני המשטר הנאצי לא היה בכך די כדי להסתיר את מוצאה היהודי.
ביוגרפיה > רדיפות ורצח

משנת 1933 החלו בני הזוג אורטלפ לסבול מהתנכלויות השלטון הנאצי. בשנת 1937 נאלץ פאול אורטלפ לפרוש לגמלאות מוקדמות, כעונש על סירובו להתגרש מאשתו היהודייה. בשנת 1939 ניסו השניים להגר לשווייץ, אך נכשלו בניסיונם. בשנת 1943 נעצרה לוסי אורטלפ ונשלחה למחנה הריכוז טרזיינשטט, ומשם גורשה למחנה ההשמדה אושוויץ-בירקנאו, שם נרצחה.
הנצחה

בשנים 1927–1928 נבנה בית טרטנר (Haus Trettner) ברחוב רטשטאננווג 21 בוויימאר, בסגנון הבאוהאוס. בשנת 1930 רכשו בני הזוג אורטלפ את הבית, אשר נחשב כיום למבנה לשימור. לזכרה של לוסי אורטלפ הונחה לוחית הנצחה מסוג אבן נגף על המדרכה מול ביתה.
ביבליוגרפיה

Sebastian Krumbiegel and others: Stolperstein Geschichten Weimar, Eckhaus-Verlag, Weimar 2016
הערות שוליים

1 2  Lydia. "Lucy Ortlepp". Stolperstein Geschichten (בגרמנית). נבדק ב-14 במאי 2024. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  "Lucy Ortlepp, Kunstlehrerin und Künstlerin, geboren 1883 in Neubrandenburg, ermordet 1943 in Auschwitz-Birkenau (VL) - Raum der Namen". www.holocaust-denkmal-berlin.de. נבדק ב-14 במאי 2024. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1244345636  VIAF: 1735163570578416620006   WorldCat (עם VIAF): 1735163570578416620006 
אבן נגף שהונחה ליד ביתה בויימאר
בית הקברות הצבאי הבריטי בבצרה

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  בית קברות באחזקת ועדת חבר העמים לקברי מלחמה 
 כתובת:  Basra (Basra) 
 מיקום:  בצרה 
 מדינה:  עיראק 
 
 קואורדינטות:  30°31′49″N 47°49′14″E﻿ / ﻿30.53014°N 47.8205°E﻿ / 30.53014; 47.8205
 he
 
מפת בית הקברות בבצרה, עיראק, 1945
שם בית הקברות הקבוע בראש השער של בית הקברות 
תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן.
נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
הצלב הגדול בבית הקברות בבצרה 
תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן.
נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
בית הקברות הצבאי הבריטי בבצרה הוקם על ידי צבא בריטניה בעיר בצרה בעיראק וקבורים בו כ-3,300 חללים שרובם היו חיילים בריטים שנהרגו במהלך המערכה במסופוטמיה במלחמת העולם הראשונה וכמה מאות מהם במהלך מלחמת העולם השנייה. בית הקברות נמצא באחריות ועדת חבר העמים לקברי מלחמה אולם לאחר נפילת סדאם חוסיין ב-2003 והתדרדרות המצב הביטחוני במדינה זו החלה גם התדרדרות בתחזוקת בית הקברות עד להרס כולל של המצבות.
רקע

בית הקברות הצבאי הבריטי בבצרה הוקם על בסיס ההכרה של ממשלת בריטניה שבגלל היקף הנפגעים הגדול והמאמצים הכרוכים בכך לא ניתן להחזיר את כל החללים לקבורה בארצות מוצאם ולכן הוחלט לקברם בארץ בה נפלו יחד עם חבריהם ליחידה שנפלו איתם. כמו כן התייחסה ההחלטה לאחידות באופן הקבורה וההנצחה ברחבי העולם.
ההיסטוריה של בית הקברות > מלחמת העולם הראשונה

המערכה במסופוטמיה במלחמת העולם הראשונה החלה בנובמבר 1914 עם פלישת כוח D של חיל המשלוח ההודי לאזור שאט אל ערב. העיר המשמעותית הראשונה שכבשו הבריטים, מידי הטורקים, במערכה זו הייתה בצרה שנכבשה במהלך קרב בצרה שהתחולל בנובמבר 1914. לאחר כיבוש העיר הקימו הבריטים במקום מרכז לוגיסטי גדול, בתי חולים וכן הקימו בית קברות. בית קברות המקורי היה בשימוש מדצמבר 1914 עד אוקטובר 1916. באוגוסט 1917 הורחב בית הקברות ושוב לאחר סיום המלחמה.
אל בית קברות זה הובאו חללים מהקרבות הרבים בהן השתתף הצבא הבריטי בניסיונותיו לכבוש את דמשק. עיקר החללים הובאו במהלך הקרבות לפריצת המצור על כות שהתחוללו בין דצמבר 1915 ואפריל 1916 במעלה החידקל. בגלל הקרבה לביצות ותנאי תברואה ירודים נפטרו רבים מחיילי בריטניה בגלל מחלות זהומיות כמו קדחת, כולרה ואחרות.
בסה"כ נקברו בבית הקברות בתקופת המערכה ולאחריה 2,560 חללים כש-76 מהם לא זוהו. כמו כן קיים ציון בבית קברות ה ל-227 חללים מכוח עזר של סינים מסינגפור שעבדו עבור הצבא הבריטי. רוב הנקברים באתר זה היו חיילים אנגלים כשהחללים ההודים נקברו בבית קברות צמוד הכולל קברים ואנדרטה לציון שמות החיילים ההודים שגופתם נשרפה בהתאם לאמונתם הדתית.
ההיסטוריה של בית הקברות > בין המלחמות

ב-1935 מצאה ועדת חבר העמים לקברי מלחמה שאדמת בית הקברות מלוחה מאוד וגורמת לקורוזיה מואצת של המצבות. בעקבות זאת הוסרו רוב המצבות ובמקומן הוקם במקום קיר זיכרון ועליו לוחות ברונזה עליהם רשומים שמות החללים. לאחר פעולה זו התאפיין בית הקברות בשער כניסה גדול עליו רשום שם המקום וצלב גדול המרכז בית הקברות.
ההיסטוריה של בית הקברות > מלחמת העולם השנייה

במאי 1941 כבשו הבריטים בשנית את בצרה והקימו בה ובסביבתה מרכז לוגיסטי והשתמשו בבית הקברות הקיים כדי לקבור את מתיהם. בסה"כ נקברו במקום במהלך מערכה זו 364 חיילים בריטים, 36 חיילים מצבאות אחרים וכן 109 חללים שמתו לא כתוצאה מהמלחמה. כשליש מהחללים הבריטים הובאו למקום מבתי קברות זמניים ברחבי עיראק ואיראן.
במהלך מערכה זו נהרגו ונקברו בבצרה 3 חיילים ארץ ישראלים שהתנדבו לשירות בצבא הבריטי:
חי יעקב דוידוב שנפל ב-11 באוקטובר 1945 ונקבר בבית הקברות הצבאי
זיגפריד פרנק שנפטר ממחלה ב-9 במרץ 1943 ונקבר בבית הקברות הצבאי
מאיר (מקס) שילר גנס שנפל ב-18 במאי 1944 ונקבר בבית הקברות היהודי של בצרה
ההיסטוריה של בית הקברות > בית הקברות בעת המודרנית

עד סיום שלטונו של סדאם חוסיין במלחמת עיראק ב-2003 שיתף השלטון פעולה עם "ועדת חבר העמים לקברי מלחמה" ואיפשר לחבריה לתחזק את בית הקברות וקיר הזיכרון. מ-2003 ועד 2007 שלטו כוחות הקואליציה, והצבא הבריטי ביניהם, בעיראק ואיפשרו את המשך תחזוקת בית הקברות ואף קיימו במקום טקסי זיכרון. מ-2007 החל פינוי הדרגתי של כוחות הקואליציה מהמדינה ובמקביל חל בה ערעור בביטחון הפנים דבר שאילץ את הוועדה לצמצם את הצוות המטפל בבית הקברות. כמו כן לא מינתה הוועדה גורמים מקומיים שיקבלו שכר כדי לשמור על הקיים. התוצאה הייתה שבית הקברות סבל מתופעות ונדליזם שהתבטאו בניתוץ לוחות הזיכרון והריסת המונומנטים שעמדן במקום. לאור מרכזיותו של בית הקברות קיים חשש שגורמים פרטיים ישתלטו עליו ויחלו לבנות במקום.
לפי דווח עיתונאי מ-2013 החלה הוועדה להשקיע בשיפוץ בית הקברות.
ב-2015 הגיעו חיילים מצבא בריטניה למקום ואספו את שאריות הלוחות שהיו במקום והעבירו אותם למחסן במחנה בריטי.
ההיסטוריה של בית הקברות > חללים בעלי שם

בבית הקברות נקבר זוכה צלב ויקטוריה מייג'ור ג'ורג' גודפרי מסי ווילר (אנ') שנהרג ב-13 באפריל 1915 במהלך קרב שוויבה כשהוביל את הפלוגה שלו להתקפה על עמדת אויב.
ראו גם

אנדרטת בצרה
בית הקברות הצבאי הבריטי בבגדאד
בית הקברות הצבאי הבריטי בעמארה
בית הקברות הצבאי הבריטי בכות
לקריאה נוספת

Haythornthwaite, Philip J. (1996). The World War One Source Book. London: Arms and Armour Press. ISBN 1-85409-351-7.
Moberly, F.J. (1997) [1923]. Official History of the War: Mesopotamia Campaign. London: Imperial War Museum. ISBN 1-870423-30-5.
Barker, A. J. (2009). The First Iraq War – 1914–1918: Britain's Mesopotamian Campaign. New York: Enigma Books. ISBN 978-0-9824911-7-1.
Knight, Paul (2013). The British Army in Mesopotamia, 1914–1918. Jefferson, NC: McFarland. ISBN 978-0-7864-7049-5.
Moberly, F. J. (1997) [1927]. The Campaign in Mesopotamia 1914–1918. History of the Great War Based on Official Documents. Vol. IV. Compiled at the Request of the Government of India, under the Direction of the Historical Section of the Committee of Imperial Defence (Imperial War Museum and Battery Press repr. ed.). London: HMSO. ISBN 978-0-89839-290-6.