stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אדם בן כלב (סרט)

| --- | --- |

כרזת הסרט בישראל
 מבוסס על:  אדם בן כלב 
 בימוי:  פול שרדר
 הופק בידי:  אהוד בלייברג ורנר וירסינג
 תסריט:  נח סטולמן על פי ספרו של יורם קניוק
 עריכה:  Sandy Saffeels 
 שחקנים ראשיים:  ג'ף גולדבלום וילם דפו דרק ג'קובי איילת זורר
 מוזיקה:  גבריאל יארד 
 צילום:  סבסטיאן אדשמיד 
 מדינה:  גרמניה, ישראל, ארצות הברית 
 חברה מפיצה:  3L Filmverleih (גרמניה)
 הקרנת בכורה:  ארצות הברית 12 בדצמבר 2008 ישראל 19 בפברואר 2009
 משך הקרנה:  106 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  סרט דרמה, סרט מלחמה 
 תקציב:  $10,000,000
 דף הסרט ב־IMDb
 
אדם בן כלב (באנגלית: Adam Resurrected) הוא סרט דרמה אמריקאי-גרמני-ישראלי שיצא לאקרנים ב-2008 ומהווה עיבוד לספר בעל אותו שם של יורם קניוק מ-1968. הסרט עוסק ביהודי שלפני השואה נחשב לגדול בדרני גרמניה, המאולץ בידי מפקד מחנה ריכוז לחיות חיי כלב ולבדר את הנידונים למוות, ולאחר המלחמה, בתחילת שנות ה-60, מאושפז בבית חולים פסיכיאטרי לניצולי השואה במדבר יהודה.
בסרט, שבוים בידי פול שרדר וצולם בישראל, ברומניה ובגרמניה, מככבים בין השאר ג'ף גולדבלום בתפקיד אדם שטיין, וילם דפו בתפקיד קולונל קליין, דרק ג'קובי בתפקיד ד"ר גרוס, מספר שחקנים גרמניים ובהם מוריץ בליבטרו, והשחקנים הישראליים איילת זורר, יבגניה דודינה, חנה לסלאו, עידן אלתרמן, חנה מרון ודרור קרן. הסרט מצולם בחלקו בצבע ובחלקו בשחור-לבן.
זהו העיבוד הקולנועי הראשון לספר "אדם בן כלב". הספר עובד בעבר למחזה בתיאטרון גשר, שהציג אותו בהצלחה במשך כ-15 שנה ולאחר מכן המשיך להציגו מדי שנה ביום הזיכרון לשואה ולגבורה.
שיטת עלי-ערבה

| שיטת עלי-ערבה |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: צומח
מערכה:: בעלי פרחים
מחלקה:: דו-פסיגיים
סדרה:: קטניתאים
משפחה:: קטניות
תת־משפחה:: קסאלפיניים
שבט:: Mimosoid clade
סוג:: שיטה  Acacia
מין:: שיטת עלי-ערבה
שם מדעי
 Acacia salicina ‏לינדלי, 1838
תחום תפוצה

שיטת עלי-ערבה (שם מדעי: Acacia salicina) היא שיח או עץ קטן ירוק-עד ולא קוצני השייך לסוג שיטה (Acacia) ממשפחת הקטניות. מקורו של מין זה במרכז אוסטרליה ובמזרחה בעיקר באזורים מדבריים וצחיחים. הוא ניטע לצורך מספוא ומרעה ושמושים אחרים בתוניסיה בספרד, בישראל, בהודו, בקליפורניה ובדרום מערב מקסיקו. בישראל הוא ניטע בעיקר באזורים הצחיחים למחצה לשם ייצוב גדות נחלים וכנראה גם לייצוב חולות. כיום שיטת עלי-ערבה נחשבת כמין פולש בעל קצב פלישה מהיר ונזק בינוני. בישראל היא הוכרזה כמין שלא רצוי לשתול אותו בשל נזקה הפוטנציאל הגבוה שלה ויכולתה לשנות את אופי הכיסוי של הצומח המקומי. בנוסף, הומלץ לפעול לצמצום גודל מוקדי התבססותה לאורך נחלי אכזב.
מאפיינים

סימני ההיכר העיקריים של שיטת עלי-ערבה: שיח או עץ ירוק-עד, לא קוצני וסבוך, שגובהו בישראל 3 עד 5 מטר. ענפיו קירחים, משתלשלים כלפי הקרקע. עליו (הפילודים) ארוכים ובעלי עורק מרכזי אחד. פרחיו ערוכים בקרקפות כדוריות ולבנות, ופריו הוא תרמיל המכיל זרע עם עוקץ אדום ומפותל.
שיטת עלי-ערבה יוצרת כיסוי צפוף המשנה לחלוטין את אופי הכיסוי של הצומח המקומי.  תחת צמרותיה לא צומח אף מין צמחי אחר. בנוסף לדחיקת מינים מקומיים, היא מתחרה איתם גם על ניצול מי הקרקע. הריבוי נעשה באמצעות זרעים וגם באמצעות נצרי שורש והיא מתחדשת מגדמים לאחר כריתה ויוצר כיסוי צפוף מחדש.
שיטת עלי-ערבה מהירת צמיחה, מאריכה ימים ומשך חייה מגיע עד 50 שנה.
בישראל, תקופת הפריחה נמשכת מסוף הקיץ ועד תחילת דצמבר. היא מצטרפת לקבוצת העצים המועטים שפורחים בסתיו: חרוב ושסק.
בית גידול

בית הגידול המועדף על שיטת עלי-ערבה הוא קרקעות חרסיתיות עד חוליות בגדות נחלים ובמישורים של האזור הצחיח למחצה ועד לשולי האזור הצחיח. שיטת עלי-ערבה היא צמח חצי צל ואור מלא, עמידה בקרה, בשרב, במליחות גבוה ובגיר, וגדלה בקרקעות מנוקזות. ריבוי נעשה באמצעות זרעים בסתיו או באביב.
מורפולוגיה

מערכת השורשים של שיטת עלי-ערבה מעמיקה אך מתפרשת גם בצורה אופקית..
העלים מסורגים, פשוטים ותמימים, בצהע ירוק חיוור, ירוק-אפרפר או כחלחל. העלים משתלשלים, בעלי שונות צורתית רבה - הם יכולים להיות ישרים, מוארכים (דמויי סרגל צר) או דמויי אזמל מעוקם מעט. אורכם 7 עד 20 ס"מ ורוחבם 0.5 עד 4 ס"מ. העלים חלקים, גלדניים (עבים) ועם עורק מרכזי בודד ובולט. בבסיס העלה מצויות 2 עד 5 בלוטות.
למעשה, אין מדובר בעלים אמיתיים, אלא בפילודים - בדמויי עלים (phyllode, phyllodium). הפילוד אינו אלא התרחבות הפטוטרת (ציר העלה) שהפכה לאיבר הטמעה דמויי טרף, במקום הטרף המנוצה פעמים. רק בנבט או בנצר צעיר צומחים עלים מנוצים, ובשלב מוקדם בהתפתחות הצמח הם מוחלפים בפילודים. בשתילים צעירים אפשר שייראו רק עלים מנוצים פעמיים (בעלי שני סעיפים) ובסוף שלושה חודשים השתיל יצמיח עלי פילוד בלבד. השינוי מתרחש במהלך של ארבעה שלבים עיקריים.
התפרחת היא אשכול באורך 5 עד 6.5 ס"מ, הנושא 2 עד 8 קרקפות כדוריות בצבע לבן-קרם עד צהוב חיוור. לעיתים יוצאת תפרחת אחת מחיק העלה. הקרקפת, שקוטרה כ-8 מ"מ, נושאת 15 עד 25 פרחים זעירים.
הפרחים דו-מיניים, סימטריים וזעירים מאוד, עם שחלה עילית.
הגביע דמוי פעמון זעיר בעל 5 עלי גביע.
הכותרת מורכבת מעלי הכותרת 5 זעירים וקירחים.
האבקנים רבים ובולטים מחוץ לעטיף.
השחלה עילית בת עלה שחלה אחד כאשר השליה עוברת לאורך תפר הבטן של שחלה.
הפרי הוא תרמיל הנפתח לשתי קשוות, ארוך וצר, ישר או מעט עקום. התרמיל עבה ומעוצה משני צדי השקע של הזרע (מוצר בין הזרעים) ואורכו 2 עד 7 ס"מ, לעיתים רחוקות 12 ס"מ ורוחבו 7 עד 13 מ"מ.
הזרעים מוארכים ואליפטיים, באורך של 4.5 עד 6 מ"מ, בצבע שחור מבריק.  עוקץ הביצית המחבר את הזרע לתרמיל הוא עבה, וצבעו אדום כהה או כתום.
תמונות להמחשה

עלים מוארכים (פילודים)
תפרחות על ענפים
תפרחת
פרח בקרקפת
תפרחת
פריחה בחודש דצמבר בקריית שמונה
פריחה בספטמבר של שיטת עלי-ערבה בקריית שמונה, ישראל
גזע יחיד או מספר גזעים
הערות שוליים

↑  שיטת עלי-ערבה באתר הרשימה האדומה של IUCN
↑  .Acacia salicina Lindl, POWO plants of the World Online. Published on the Internet, ‏9-2023
1 2  ד"ר ז'אן-מארק דופור-דרור, שיטת עלי-ערבה, באתר פורטל הערכות הסיכון לטבע בישראל, ‏21-8-2023
1 2 3 4  א. פאהן, ד. הלר, מ. אבישי, מגדיר לצמחי התרבות בישראל, תל אביב: הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1998, עמ' 184
1 2  ז'אן-מרק דופור-דרור, הצמחים הפולשים בישראל, מהדורה שנייה מורחבת ומעודכנת, ירושלים: דן פרי, 2019, עמ' 2012
↑  שיטת עלי-ערבה, באתר צמחיית ישראל וסביבתה, ‏9-2023
תרמיל פתוח בשתי קשוות, למעלה הזרע
תקריב של תפרחת
חנה נוה

| --- | --- |

 לידה:  1948 (בת 77 בערך) ישראל
 ענף מדעי:  ספרות עברית ומגדר
 עיסוק:  מרצה וחוקרת
 מקום לימודים:  אוניברסיטת תל אביב
 מוסדות:  אוניברסיטת תל אביב 
 
פרופ' (אמריטוס) חנה נוה (נולדה ב-1948) היא מרצה חוקרת ספרות עברית ומגדר. הייתה בין מקימי התוכנית ללימודי נשים ומגדר באוניברסיטת תל אביב הראשונה שהוקמה בישראל ועמדה בראשה, וכיהנה כדקאנית הפקולטה לאמנויות באוניברסיטת תל אביב בשנים 2006–2013.
נוה עוסקת בתחומי הספרות העברית החדשה, התרבות הישראלית, מגדר, חברה ותרבות. היא פרסמה מאמרים וספרים והשתתפה בהקמת מערכת "מגדרים" בהוצאת הקיבוץ המאוחד, לפרסום מחקרים וכתבים בתחום לימודי נשים, מגדר ותיאוריות פמיניסטיות.
ביוגרפיה

נוה נולדה בישראל. בשנים 1968–1971 שירתה בצה"ל. בתפקידה האחרון הייתה מפקדת קורס קצינות.
בשנת 1971 החלה את לימודיה בחוג לספרות באוניברסיטת תל אביב.
בשנים 1972–1993 לימדה נוה ספרות בתיכון חדרה, ובמקביל סיימה לימודי תואר שלישי בספרות באוניברסיטת תל אביב.
בשנת 2000 היא הובילה עם קבוצת חברות סגל באוניברסיטת תל אביב מהלך להקמת תוכנית לימודים מלאה לתואר ראשון בתחום לימודי נשים ומגדר. היא עמדה בראש התוכנית הזאת עד 2006, אז מונתה לדקאנית הפקולטה לאמנויות ע"ש דוד ויולנדה כץ באוניברסיטת תל אביב.
בין הספרים שכתבה: "בשבי האבל: האבל בראי הספרות העברית" (1993), "מין, מגדר, פוליטיקה" יחד עם חוקרות-שותפות. הספר שערכה "Women's Time: Gender and Israeli Society; Israeli Family and Community" מ-2003 זכה בפרס The Jewish Book Award בארצות הברית ב-2004.
ב-2002 יצא לאור ספרה "נוסעים ונוסעות סיפורי מסעות בספרות העברית החדשה" בהוצאת האוניברסיטה המשודרת. קציעה אלון כתבה על הספר בעיתון הארץ: "בספר המרתק בוחנת חנה נוה דגמים שונים של מסעות בספרות העברית, על פי סיפורים מאת י"ח ברנר, י"ד ברקוביץ, ש"י עגנון, יהושע קנז, עמליה כהנא-כרמון, דוד שחם, א"ב יהושע, אלי עמיר ורבים נוספים הגודשים את 12 פרקי הספר עד להתפקע, בבחינת תרמיל רוחני לנסיעה ארוכה ולא "ספר טיסה" קליל".
נשואה לשמעון נוה, קצין צה"ל במילואים בדרגת תת-אלוף העומד בראש הסדנא למצביאות מערכתית, ולזוג ארבעה ילדים.
לקריאה נוספת > ספרים שכתבה

צאנה, צאנה, יחד עם צלה אברמוביץ רטנר, הוצאת הקיבוץ המאוחד, בשנת 2015. הספר עוסק בייצוג הספרותי ומשמעותם הסמלית של חפצי הנדוניה כהרחבה של זהות האשה, דרך ספריהם של דבורה ברון, י"ד ברקוביץ' ויעקב שטיינברג.
נוסעים ונוסעות סיפורי מסעות בספרות העברית החדשה, האוניברסיטה המשודרת, 2002.
סיפורת הווידוי: הז'אנר ובחינתו, הוצאת פפירוס, בשנת 1988.
בשבי האבל: האבל בראי הספרות העברית החדשה, הוצאה: הקיבוץ המאוחד, 1993. הספר מציג יצירות, בהן סיפורים של ש"י עגנון, א"ב יהושע, יעקב שבתאי ויהודית הנדל, העוסקים באבל על מותו של אדם קרוב.
Gender and Israeli Society: Women's Time - קובץ מאמרים של חוקרי החברה הישראלית העוסקים במעמד הנשים. הספר יצא ב-2003.
לקריאה נוספת > ממאמריה

"'שכול וכישלון': האופציה האחרת", דפים למחקר בספרות 8 (1992-1991), 252-237.
"פוליטיקה של השתקה: משמעותו של העיוורון בסיפורו של יעקב שטיינברג 'העיוורת'", בתוך: ספר ישראל לוין ב (1995), אוניברסיטת תל אביב, 143-168.
"הישראליות בין זיכרון השואה לשיכחתה: דור ראשון, דור שני בסיפורה של לאה איני 'עד שיעבור כל המשמר כולו'", בקורת ופרשנות 34 (תש"ס), 145-115.
"לב הבית, לב האור: דיוקן המשפחה בספרות העברית החדשה", בתוך: על אהבת אם ועל מורא אב (2004), אוניברסיטת תל אביב וכתר, 176-105.
"Women's Time: New Studies from Israel (Introduction)", The Journal of Israeli History 21 (2002), xi-xxiv.
"On the Appreciation of Authorial Intention", in: Reading Hebrew Literatue, 2003, Brandeiss University Press, 195-209.
"Wasteland revisited: an ecofeminist strategy", in: Israeli Feminist Scholarship; Gender, Zionism, and Difference, 2014, University of Texas Press, 223-243.
הערות שוליים

↑  דנה גילרמן, פרופ' חנה נוה תהיה דקאן הפקולטה לאמנויות באוניברסיטת תל אביב, באתר הארץ, 31 ביולי 2006
↑  נוסעים ונוסעות סיפורי מסעות בספרות העברית החדשה, באתר בוקספר
↑  הסופרת חנה נוה, באתר סימניה
↑  חנה נוה, צלה אברמוביץ רטנר, צאנה, צאנה, באתר הקיבוץ המאוחד - ספרית פועלים
↑  חנה נוה, סיפורת הווידוי : הז'אנר ובחינתו, פפירוס, 1988
↑  חנה נוה, בשבי האבל, הקיבוץ המאוחד, 1993
↑  חנה נוה, Gender and Israeli Society: Women's Time, אמזון, ‏2003 (ב־)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007265820905171  BnF: cb15029451f (data)  ISNI: 0000 0000 6663 2116  LCCN: nr90021639  SUDOC: 074092162  VIAF: 59365952   WorldCat (עם VIAF): 59365952
נשים באדום

| --- | --- |

 מייסדים:  רוזי סטפנסון-גודנייט, רוג'ר במקין 
 תקופת הפעילות:  18 ביולי 2015 – הווה (9 שנים) 
 אתר רשמי
 
נשים באדום הוא מיזם ויקימדיה המתייחס לפער המגדרי בוויקיפדיה הנוכחית בתוכן בוויקיפדיה. המיזם מתמקד ביצירה והרחבה של ערכי נשים, יצירות ועבודות הנעשו בידי נשים וסוגיות נשיות.
המיזם נקרא על שם הקישורים הפנימיים בערכי ויקיפדיה, בהם ערך שטרם נוצר מופיע בצבע האדום, וערך קיים בצבע הכחול. מאז ראשיתו של יום עדה לאבלייס, המעלה מודעות לתרומתן של נשים בתחומי המדעים, צברו מיזמי עריכה ממוקדי נושא בנוגע לנשים משפיעות פופולריות רבה. מחקר בנוגע לאירועים אלה גילה, כי לעיתים קרובות לנשים בולטות בתחומי המדע השונים, לא היו ערכים בוויקיפדיה, ובכך נוצר קישור אדום לערך אודות אותה אישה.
היסטוריה

המיזם נשים באדום נוצר על ידי עורך הוויקיפדיה המתנדב רוג'ר במקין בשנת 2015, והעורכת המתנדבת רוזי סטפנסון-גודנייט איחדה עמו כוחות זמן קצר לאחר מכן. במקין קרא למיזם תחילה, "מיזם XX", אבל שם זה שונה במהירות לטובת השם WikiProject Women in Red (ויקי-מיזם נשים באדום).
לאחר שהפרויקט התחיל לפעול, העורכת המתנדבת אמילי טמפל-ווד הצטרפה לתוכנית, והוסיפה ערך חדש בוויקיפדיה על מדענית בכל פעם שספגה הטרדה על עריכותיה.
בכנס ויקימניה 2016, שנערך באזינו לאריו, איטליה, העניק ג'ימי ויילס, אשר ייסד את ויקיפדיה ב-2001, לסטפנסון-גודנייט ולטמפל-ווד את תואר ויקיפד השנה, על 12 החודשים שהקדישו השתיים למאמצים לצמצם את הפער המגדרי בוויקיפדיה.
דרכי פעולה

המיזם נשים באדום עורך מפגשי כתיבה ממוקדי נושא בערים ברחבי העולם, ומארח באופן רציף מפגשי עריכה וירטואליים. בנוסף מתקיימים אירועים ממוקדים במטרה להכשיר תורמים חדשים להרחבת התוכן על נשים בולטות בכדי לצמצם את הפער המגדרי בוויקיפדיה. מטרה נוספת של המיזם היא להגדיל את מספר העורכות. אף על פי שסיסמתה של ויקיפדיה היא "האנציקלופדיה החופשית שכל אחד יכול לערוך", נכון לשנת 2015 רק 10 אחוז מכלל העורכים היו נשים.
נכון ל-22 בדצמבר 2016, במסגרת המיזם נכתבו מעל 45,000 ערכים בויקיפדיה האנגלית ואחוז ערכי הנשים עלה ל-16.8 מסך ערכי האישים בוויקיפדיה האנגלית (לעומת 15 אחוז ביולי 2015).
בוויקיפדיה העברית

ב-22 בדצמבר 2014, החל בויקיפדיה העברית מיזם "ויקי נשים" שנוצר בשיתוף עמותת ויקימדיה ישראל. מטרות המיזם הן הגדלת שיעור העורכות בוויקיפדיה העברית, שעמד באותה תקופה על כ-20%, והגדלת מספר הערכים על נשים בוויקיפדיה העברית. נכון לפברואר 2020,‏ 19.8% מסך ערכי האישים נכתבו על נשים. ב-7 בנובמבר 2016, החל מיזם נשים באדום את דרכו בוויקיפדיה העברית בשיתוף מיזם ויקי נשים.
במסגרת מיזם ויקי נשים נערכו מפגשי עורכות בהם התקיימו הרצאות, סדנאות, מרתוני כתיבה וקורסי כתיבה בוויקיפדיה. בשנת 2017, נערך מפגש לציון 3 שנים למיזם.
בספטמבר 2023 הוקם "מועדון 51%", שמטרתו "לקדם שוויון מגדרי בוויקיפדיה העברית ולצמצם את הפער המגדרי בוויקיפדיה".
נכון ל-10 במרץ 2025, נכתבו 1480 ערכים בוויקיפדיה העברית במסגרת מיזמים אלו והורחבו ערכים רבים אחרים. נכון ל-2022, מספר העורכות בוויקיפדיה גדל לכ-33%.[דרוש מקור]
פרסים

2016, פרס יישום טכנולוגיה להעצמת נשים והכללה דיגיטלית, בטקס פרסי GEM-TECH לנשים, איגוד הטלקומוניקציה הבין-לאומי.
ראו גם

הפער המגדרי בוויקיפדיה
הערות שוליים

↑  "UK Women in Science Wikipedia edit-a-thon - Mill Hill, London | Royal Society". royalsociety.org. נבדק ב-2022-11-03.
1 2 3  Redden, Molly (19 במרץ 2016). "Women in science on Wikipedia: will we ever fill the information gap?". The Guardian. ארכיון מ-8 בנובמבר 2017. נבדק ב-25 בנובמבר 2017. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Chemistry, The Royal Society of (18 באוגוסט 2017). "Improving gender balance on Wikipedia". www.rsc.org (באנגלית). ארכיון מ-12 באוקטובר 2017. נבדק ב-25 בנובמבר 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  "Wikipedia editing marathons add women's voices to online resource". Houston Chronicle. ארכיון מ-9 בנובמבר 2017. נבדק ב-25 בנובמבר 2017. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Andrew Lih (20 ביוני 2015). "Can Wikipedia Survive?". www.nytimes.com. Washington. ארכיון מ-21 ביוני 2015. נבדק ב-21 ביוני 2015. ...the considerable and often-noted gender gap among Wikipedia editors; in 2011, less than 15 percent were women. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Statistics based on Wikimedia Foundation Wikipedia editor surveys 2011 (Nov. 2010-April 2011) and November 2011 (אורכב 05.06.2016 בארכיון Wayback Machine) (April – October 2011)
↑  Hill, Benjamin Mako; Shaw, Aaron; Sánchez, Angel (26 ביוני 2013). "The Wikipedia Gender Gap Revisited: Characterizing Survey Response Bias with Propensity Score Estimation". PLOS ONE. 8 (6): e65782. Bibcode:2013PLoSO...865782H. doi:10.1371/journal.pone.0065782. PMC 3694126. PMID 23840366. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  Kessenides, Dimitra; Chafkin, Max (22 בדצמבר 2016). "Is Wikipedia Woke? The ubiquitous reference site tries to expand its editor ranks beyond the Comic Con set". Bloomberg.com. ארכיון מ-23 בספטמבר 2017. נבדק ב-25 בנובמבר 2017. {{cite news}}:  (עזרה)
1 2  ויקיפידיה מפגשים: מפגשי ויקי נשים באתר ויקיפדיה העברית
↑  מיזמי ויקיפדיה: נשים באדום באתר ויקיפדיה העברית
רוזי ורוג'ר (מופיעים דרך סקייפ) מכריזים על הקמת מיזם נשים באדום במהלך כנס ויקימניה 2015 במקסיקו סיטי
סיכה להצגת יום האישה הבין-לאומי 2017 עליה מופיע סמל מיזם נשים באדום והכתיב "הפכתי את האינטרנט לפחות סקסיסטי"
מפגש לציון שלוש שנים למיזם ויקי נשים
פעולות התגמול

פעולות התגמול הוא השם שניתן בישראל בשנות החמישים והשישים לפעולות הרתעה של צה"ל, פשיטות שהתבצעו בעקבות פעולות טרור נגד תושבי ישראל ופעולות הטרדה של צבאות המדינות הגובלות בישראל.
המדיניות מאחורי פעולות התגמול

המובילים של מדיניות פעולות התגמול היו ראש הממשלה, דוד בן-גוריון, והרמטכ"ל, משה דיין. ביסוד מדיניות זו הייתה גישה של "יד חזקה" כלפי הערבים, תוך הבהרה שכל פעולת חבלה או לחימה תזכה לעונש הולם, משום שדם יהודי אינו הפקר. מאחורי פעולות אלו עמדה אסטרטגיה של פגיעה באויב, כדי לגרום לו להפסיק את פעולות האיבה שלו. פעולות התגמול התבצעו כתגובה על פעולות הטרור של המסתננים.
ב-1959 הגדיר משה דיין את פעולות התגמול:
לא היה בידינו להבטיח כל צינור מים מפיצוץ וכל עץ מעקירה. לא היה בידינו למנוע רצח עובדים בפרדס ומשפחות בשנתן. אך היה בכוחנו לקבוע מחיר גבוה לדמינו, מחיר יקר מכדי שכדאי יהיה לישוב הערבי, לצבא הערבי, לממשלות הערביות לשלמו. משמעות פעולת התגמול היא כי ישראל רואה בהסתננות כפעולת איבה בלתי נסבלת והיא מורה את כוחותיה לעבור את הגבול ולפגוע בארץ הערבים. הפגיעה אינה פעולת נקם. זו פעולת עונש והתראה שאם אותה ממשלה לא תשתלט על תושביה ולא תמנע את פגיעותיהם בישראל יעשו הכוחות הישראלים שמות בארצה.
את טיב האיזון שבין הדרג המדיני לדרג הצבאי בקביעת פעולות התגמול תיאר מאוחר יותר אריאל שרון, שהופקד על ביצוען של פעולות התגמול, תחילה כמפקדה של יחידה 101, שהוקמה במיוחד למטרה זו, ולאחר מכן כמפקדו של גדוד 890 של חטיבת הצנחנים, שיחידה 101 מוזגה לתוכה:
אפשר לומר שהאידאולוגיה של פעולות התגמול התגבשה במידה רבה ביחידות הצנחנים. חשוב לציין, שאת רוב היעדים שביצענו הצענו אנו למטה הכללי, וזאת בגלל היכרותנו המלאה את האזורים השונים ואת השטח והיעדים שמעבר לגבול, שבהם סיירנו ללא הפסקה. הביטחון והיכולת לבצע זרמו מלמטה למעלה. תפקידנו כלוחמים היה לרקוע ברגליים - מוכנים לקרב. הדרג המדיני בדרך כלל הוא זה שצריך למתן. הוא רואה את השיקולים כולם - שיקולים מדיניים ואחרים. מלמטה צריכה תמיד להיות רקיעה ברגליים, ואנחנו רקענו.
גישה זו הייתה הגישה הדומיננטית, אך לא היחידה. משה שרת, שכיהן אף הוא כראש ממשלה בתקופת פעולות התגמול התנגד לגישה זו, ולאחר טבח מעלה עקרבים כתב ביומנו: ”מעשה תגובה על מרחץ דמים זה רק יטשטש את רשמו המחריד, ויעמיד אותנו בדרגה שווה עם המרצחים מהצד שכנגד. מוטב לנו לעשות מעניין מעלה עקרבים מנוף להתקפה מדינית על המעצמות, למען יפעילו לחץ על ירדן שכמוהו עוד לא היה.”
ב-1956 הגיעה מדיניות התגמול למבוי סתום. בתקופת פעולות התגמול של שנות ה-50 חל גם גידול ברור בהסתננות של מחבלים, שלעתים נועדה לנקום את נקמת ההרוגים בשיטות הישראליות, ובנוסף על כך, גם מספר ההרוגים בקרב חיילי צה"ל היה רב בתקופה זו.
אולם לדעת בני מוריס, גם מדיניות "האיפוק" של משה שרת בתקופת כהונתו כראש הממשלה כשלה, שכן מדיניות זו לא הביאה לפחיתת מספר ההסתננויות או מספר ההרוגים הישראלים כתוצאה מההסתננויות הללו, היא לא הביאה לגידול ממשי בסיוע מערבי או במכירת נשק מערבי לישראל, ולא העניקה לה שום ערובות ביטחון מערביים, ולא הובילה למשא ומתן ישראלי-ערבי לשלום. פעולות הגמול, לעומת זאת, הביאו לשיפור יכולותיו של צה"ל.
לדברי מוריס, מדיניות התגמול היתה גורם ראשי להידרדרות האזור למלחמה ב-1956, אך גם להכנת צה"ל והציבור הישראלי למלחמה. מוריס סבור כי מלחמת סיני היתה במובן מסוים "פעולת הגמול האולטימטיבית והגדולה ביותר", והיא פתרה את בעיית ההסתננות האלימה, שמדיניות התגמול ביקשה לפתור, ופתרה גם את הבעיות שעוררה מדיניות זו: התקפות הפדאיון וההתחמשות הערבית.
המדיניות מאחורי פעולות התגמול > ההיבטים המשפטיים

מועצת הביטחון גינתה את ישראל על ביצוע פעולות התגמול, אך ישראל עמדה על כך ששמורה לה הזכות לבצע פעולות אלו למען ביסוס ההרתעה במלחמה המתמשכת נגדה.
פרופ' אסא כשר ואלוף (מיל') עמוס ידלין סבורים שענישה אינה תכלית ראויה לפעולה צבאית (להבדיל מפעולה מונעת). לעומתם דר' רפאל בן לוי סבור שככל שההיבטים המשפטיים ביחס לפעולת תגמול עודם מושפעים מהמשפט המנהגי, הרי שמדיניותה הממושכת של ישראל בנקיטת פעולות תגמול מהווה חלק ממנו.
פעולות תגמול עיקריות > ינואר 1960 - נובמבר 1966

מלחמת סיני, שהחלה ב-29 באוקטובר 1956, סיימה את הפרק הראשון בפעולות התגמול. מדיניות התגמול נמשכה גם לאחר מבצע סיני, אך התמקדה בירדן ובסוריה, שהגבולות אתן היו פחות שקטים. בפעולות התגמול לאחר מלחמת סיני נכללו:
פעולת תאופיק: בליל 31 בינואר 1960, יצא כוח מחטיבת גולני לפעולת התגמול הראשונה מאז מלחמת סיני, נגד הכפר הסורי תאופיק, שסומן כבסיס לפעולות סוריות באזור, כתגובה על תקריות באזור תל קציר. בפעולה, שנחשבה הצלחה, נכבש הכפר ונהרס תחת ארטילריה סורית. שלושה חיילי צה"ל נהרגו ושבעה-עשר נפצעו. בצד הסורי נהרגו תשעה חיילים ונפצעו חמישה-עשר.
מבצע סנונית (מבצע נוקייב): פעולה נוספת שבאה בעקבות התנכלות של הסורים לדייג בכנרת. ב-16 במרץ 1962 פשט כוח של חטיבת גולני על המוצבים הסוריים בנוקייב. לסורים נגרמו 30 הרוגים ולצה"ל - 7 הרוגים.
מבצע צוק סלע (פעולת שונה): ב-27 במאי 1965 היה חלק מפעילות מבצעית יזומה ומתמשכת של צה"ל כנגד יעדים בירדן במטרה ללחוץ על שלטונות הממלכה הירדנית להפסיק את פעילות המחבלים מתחומה. במבצע פעלו בו-זמנית צוותי קרב חטיבתיים מחטיבות גולני והצנחנים. צוות-קרב משולב דו-גדודי מחטיבת גולני פעל נגד חוות עדנן צדקי ליד ח'ירבת שונה: כוח מגדוד 13 (גדעון) וסיירת גולני, בפיקוד גרובר, מג"ד "גדעון", ביצע את הפשיטה ופוצץ את מבני החווה. כוח בפיקודו של מיכאל פייקס, מפקד גדוד 51 איבטח את ראש הגשר ליד קיבוץ נווה-אור. שתי כיתות מבית הספר למ"כים פעלו כחסימות. בדרך הנסיגה התפוצץ מטען-צד, ו-7 חיילים נפצעו. צוות-קרב של גדוד 202, בפיקוד סא"ל אפרים חירם, פעל נגד יעדים בקרבת ג'נין, וצוות-קרב מגדוד 890, בפיקוד אריה רגב, פעל כנגד יעדים בקלקיליה.
מבצע יהלום (ליל הבארות) - ב-4 בספטמבר 1965 תקפו כוחות צנחנים וסיירת מטכ"ל באזור קלקיליה בשנת 1965, בו פוצצו 11 משאבות מים.
מבצע חולה: ב-27 באוקטובר 1965 התקיף כוח גולני בסיסי מחבלים בכפרים חולא ומיס אל-ג'בל בלבנון.
מבצע קלעת: ב-29 באפריל 1966 התקיף כוח גולני בסיס מחבלים בקלעת שבעמק הירדן.
פעולת סמוע: ב-13 בנובמבר 1966 פשט צה"ל על הכפר סמוע שמדרום לחברון, בעקבות פעולות חבלה שנעשו נגד מטרות ישראליות. בפעולה פוצצו עשרות בתים. לירדנים נגרמו 18 הרוגים, ולצה"ל הרוג אחד - מפקד גדוד צנחנים, סא"ל יואב שחם. במקביל לפעולה הקרקעית נערך קרב אוויר בין כשמונה מטוסי הוקר האנטר של חיל האוויר הירדני לבין ארבעה מטוסי מיראז' של חיל האוויר הישראלי. במהלך קרב האוויר, הפיל רן פקר את אחד ממטוסי ההאנטר. טייסו של המטוס הירדני נטש את המטוס, אך הוא נהרג כאשר כיסא המפלט התנגש בדופן הוואדי. טייס המטוס היה מואפק סאלטי, מפקד טייסת ההאנטרים.
הנצחת פעולות התגמול

האתר המנציח את מורשת התגמול של הצנחנים ואת פעולות התגמול השונות נקרא אנדרטת "חץ שחור". אתר זה שוכן בנגב ליד בית שביתת הנשק (כביש 232 בין שדרות למפלסים).
ראו גם

פיגועי טרור נגד ישראלים בישראל (1948–1959)
פיגועי טרור נגד ישראלים בישראל בשנות ה-60 של המאה ה-20
פדאיון
לקריאה נוספת

רס"ן משה ינוקא, מקיביה עד המיתלה, הוצאת ביתן, תל אביב. תשכ"ז/ 1967.
בני מוריס, מלחמות הגבול של ישראל 1956-1949, הוצאת עם עובד, 1996.
שאול ברטל, הפלסטינים מהנכבה לפדאאיון, 1956-1949, הוצאת כרמל, 2009.
עוזי עילם, פשיטה לילית: פעולות התגמול: מהגנה ליוזמה, ראשון לציון: משכל - הוצאה לאור, 2020; גרסה מקוונת של הספר (לבעלי הרשאה), באתר "כותר"
Carl N. Raethner (ed.), Arab-Israeli Dispute: January 1 - July 26, 1956 (FRUS, XV), Washington D.C., 1989, 892 pp.
הערות שוליים

↑  מיכה בר, קווים אדומים באסטרטגיית ההרתעה הישראלית, מערכות, 1990, עמ' 92.
1 2  בני מוריס, מלחמות הגבול של ישראל 1949–1956, עמ' 450.
↑  בני מוריס, מלחמות הגבול של ישראל 1949–1956, עמ' 453.
↑  רפאל בן לוי, ‏להשיב את הצדק למלחמה, השילוח, 13, פברואר 2019
↑  נורת' אמריקן P-51 מוסטנג, אתר חיל האוויר
↑  מבצע עין תחת עין - פעולת כיסופים, באתר "הצנחנים - עשור ראשון"
↑  מבצע הר געש
↑  מבצע חרגול, באתר גדוד הסיור של חטיבת גולני
↑  אורי שגיא, אורות בערפל. תל אביב, ידיעות אחרונות, 1998, עמוד 47.
↑  יוסף ארגמן, מלחמת הצללים: 25 פרשיות מודיעין וביטחון בישראל, הוצאת משרד הביטחון, 2007, עמוד 330.
↑
אייל כפכפי, ‏פנינו במראה האמריקנית, קתדרה 67, מרץ 1993, עמ' 187-165
| היסטוריה של מדינת ישראל  |
| --- | --- | --- |
ביטחון • תעשייה • מדע וטכנלוגיה • חינוך • כלכלה • משפטים • דת • תרבות
| שנות ה-40 | הכרזת העצמאות • מלחמת העצמאות • אלטלנה • הסכמי שביתת הנשק • הממשל הצבאי על ערביי ישראל • מבצע על כנפי נשרים |  |
| שנות ה-50 | העלייה ההמונית • תקופת הצנע • המדיניות הכלכלית החדשה • הסכם השילומים • חינוך ממלכתי • העסק הביש • פעולות התגמול • ייבוש החולה • מלחמת סיני • אירועי ואדי סאליב |  |
| שנות ה-60 | הקמת המוביל הארצי • המלחמה על המים • משפט אייכמן • הקמת הקריה למחקר גרעיני - נגב • מיתון 1966 • תקופת ההמתנה • מלחמת ששת הימים • מלחמת ההתשה |  |
| שנות ה-70 | הפנתרים השחורים • מלחמת יום הכיפורים • הקמת גוש אמונים • מבצע יונתן • יום האדמה • המהפך • הקמת שלום עכשיו • מבצע ליטני • הסכם השלום עם מצרים |  |
| שנות ה-80 | מלחמת לבנון הראשונה • המערכה ברצועת הביטחון • פרשת קו 300 • האינפלציה • משבר מניות הבנקים • תוכנית הייצוב הכלכלית של 1985 • משבר הקיבוצים • האינתיפאדה הראשונה |  |
| שנות ה-90 | מלחמת המפרץ • העלייה מברית המועצות לשעבר • ועידת מדריד • הסכמי אוסלו • טבח מערת המכפלה • הסכם השלום עם ירדן • רצח יצחק רבין • המהפכה החוקתית • אסון המסוקים |  |
| עשור ראשון של המאה ה-21 | הנסיגה מרצועת הביטחון • אירועי אוקטובר 2000 • האינתיפאדה השנייה • מבצע חומת מגן • חומת מגן כלכלית • הקמת גדר ההפרדה • תוכנית ההתנתקות • מלחמת לבנון השנייה • מבצע עופרת יצוקה |  |
| עשור שני של המאה ה-21 | אסון הכרמל • המחאה החברתית • מבצע עמוד ענן • מבצע צוק איתן • הכרת ארצות הברית בירושלים כבירת ישראל • הכרת ארצות הברית בריבונות ישראל על רמת הגולן • המשבר הפוליטי |  |
| עשור שלישי של המאה ה-21 | מגפת הקורונה בישראל • הסכמי אברהם • אסון הר מירון • מבצע שומר החומות • הרפורמה המשפטית • טבח שבעה באוקטובר ומלחמת חרבות ברזל |  |
פורטל ישראל • היסטוריה של עם ישראל • היסטוריה של ארץ ישראל • ציר הזמן של ההיסטוריה של ישראל
תקיפת תחנת המשטרה הירדנית בקלקיליה, 1956
אנדרטה לחללי מבצע שומרון, מזרח כפר סבא
טמאש אמד

| --- | --- |

 לידה:  11 באוגוסט 1888 ברקבסרמן, הונגריה 
 פטירה:  22 בספטמבר 1938 (בגיל 50) אוראדיה, ממלכת רומניה 
 שם לידה:  Fleischer Ernő 
 מדינה:  הונגריה 
 
טמאש אמד (במקור ארנה פליישר, בהונגרית: Emőd Tamás; ברקבסרמן, 11 באוגוסט 1888 – אוראדיה, 22 בספטמבר 1938) היה משורר, עיתונאי ומנהל תיאטרון יהודי-הונגרי, אחיו הגדול של הצייר מיקלוש פליישר.