stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מיצובישי קולט 1500/1200/1100/1000

| --- | --- |

Mitsubishi Colt 1100
 מאפיינים כלליים
 יצרן:  Mitsubishi Heavy Industries (אנ') (משנת 1970 מיצובישי מוטורס)
 שנות ייצור:  1963–1970
 הרכבה:  יפן יפן
 מודל אחריו:  Mitsubishi Galant (אנ')
 סיווג:  מכונית משפחתית קטנה
 אורך:  3,820 מ"מ (דגם "מיצובישי קולט 1000" סדאן)  3,905 מ"מ (דגם "מיצובישי קולט 1000" מסחרית)  3,855 מ"מ (דגמי "מיצובישי קולט 1100")  3,975 מ"מ (דגמי "מיצובישי קולט 1200")  3,910–3,995 מ"מ (דגמי "מיצובישי קולט 1500")
 רוחב:  1,490 מ"מ (דגמי "מיצובישי קולט 1000", דגמי "מיצובישי קולט 1100", דגמי "מיצובישי קולט 1200", דגמי "מיצובישי קולט 1500")
 גובה:  1,420 מ"מ (דגם "מיצובישי קולט 1000" סדאן, דגמי "מיצובישי קולט 1100)  1,470 מ"מ (דגם "מיצובישי קולט 1000" מסחרית)  1,410 מ"מ (דגמי "מיצובישי קולט 1200")  1,492–1,395 מ"מ (דגמי "מיצובישי קולט 1500")
 משקל:  865–880 ק"ג (דגם "מיצובישי קולט 1000")  790 ק"ג (דגם "מיצובישי קולט 1200" סדאן)
 בסיס גלגלים:  2,285 מ"מ (דגמים: "מיצובישי קולט 1000", "מיצובישי קולט 1100", "מיצובישי קולט 1200 דגמי מסחרית)  2,380 מ"מ ("מיצובישי קולט 1200" דגם סדאן)  2,285–2,350 מ"מ (דגמי "מיצובישי קולט 1500")
 מפרט טכני
 מנוע:  4 צילינדרים, 977 סמ"ק, המפיק 51 כ"ס ב-6,000 סל"ד מנוע "מיצובישי" סדרה "Mitsubishi KE engine" (אנ') סוג מנוע "KE43" (דגמי "מיצובישי קולט 1000" סדאן ומסחרית שיוצרו בין השנים 1963–1965)  4 צילינדרים, 977 סמ"ק, המפיק 55 כ"ס ב-6,000 סל"ד מנוע "מיצובישי" סדרה "Mitsubishi KE engine" (אנ') סוג מנוע "KE43" (דגם "מיצובישי קולט 1000" סדאן שיוצר בשנת 1965  4 צילינדרים, 1,088 סמ"ק, המפיק 58 כ"ס ב-6,000 סל"ד מנוע "מיצובישי" סדרה "Mitsubishi KE engine" (אנ') סוג מנוע "KE44" (דגמי "מיצובישי קולט 1100")  4 צילינדרים, 1,189 סמ"ק, המפיק 62 כ"ס ב-6,000 סל"ד מנוע "מיצובישי" סדרה "Mitsubishi KE engine" (אנ') סוג מנוע "KE46" (דגמי "מיצובישי 1200")  4 צילינדרים, 1,498 סמ"ק, המפיק 70 כ"ס מנוע "מיצובישי" סדרה "Mitsubishi KE engine" (אנ') סוג מנוע "KE45" (דגמי "מיצובישי קולט 1500")  4 צילינדרים, 1,498 סמ"ק, המפיק 85 כ"ס מנוע "מיצובישי" סדרה "Mitsubishi KE engine" (אנ') סוג מנוע "KE45" (דגם "מיצובישי קולט 1500 סופר ספורט")
 הילוכים:  תמסורת ידנית - 4 מהירויות (דגם "מיצובישי קולט 1000")  תיבת הילוכים חצי־אוטומטית - 3 מהירויות (דגם "מיצובישי קולט 1000")  תמסורת ידנית - 4 מהירויות (ידית ההילוכים ממוקמים על הרצפה / או במנוף ההגה, דגמי "מיצובישי קולט 1100")
 מהירות מרבית:  125 קמ"ש (דגם "מיצובישי קולט 1100", מסחרית, שנת 1968)
 צריכת דלק:  10.9 ליטר ל-100 ק"מ (דגם "מיצובישי קולט 1100", מסחרית, שנת 1968)
מיצובישי קולט 1500/1200/1100/1000 (ביפנית: 三菱・コルト1000, 1100, 1200, 1500, באנגלית: Mitsubishi Colt 1000, 1100, 1200, 1500) הן סדרות של מכוניות משפחתיות קטנות מתוצרת Mitsubishi Heavy Industries (אנ') (משנת 1970 התאגיד הרב-לאומי מיצובישי מוטורס) היפני, אשר יוצרו בין השנים 1963–1970.
"מיצובישי קולט 1000"

יוצרה בין השנים 1963–1966.
תצורות: 4 דלתות סדאן, 2 דלתות מסחרית.
5 נוסעים (דגם סדאן).
מנוע קדמי, מנוע "מיצובישי" סדרה "Mitsubishi KE engine" (אנ') סוג מנוע "KE43" (מנוע בנזין).
סוג הנעה: הנעה אחורית 4x2.
"מיצובישי קולט 1100"

יוצרה בין השנים 1966–1968.
תצורות: 4 דלתות סדאן, 3 דלתות מסחרית.
5 נוסעים (דגם סדאן).
מנוע קדמי, מנוע "מיצובישי" סדרה "Mitsubishi KE engine" (אנ') סוג מנוע "KE44" (מנוע בנזין).
סוג הנעה: הנעה אחורית 4x2.
תאוצה בין 0–100 קמ"ש היא 23.0 שניות (דגם "קולט 1100" מסחרית שנת 1968).
"מיצובישי קולט 1200"

יוצרה בין השנים 1968–1970.
תצורות: 4 דלתות סדאן, 3 דלתות מסחרית, 5 דלתות מסחרית
5 נוסעים (דגם סדאן).
מנוע קדמי, מנוע "מיצובישי" סדרה "Mitsubishi KE engine" סוג מנוע "KE46" (מנוע בנזין).
סוג הנעה: הנעה אחורית 4x2.
"מיצובישי קולט 1500"

יוצרה בין השנים 1965–1969.
תצורות: 4 דלתות סדאן, 2 דלתות סדאן (יוצר בין השנים 1968–1969), 2 דלתות מסחרית, 4 דלתות מסחרית (יוצר בין השנים 1970–1968.
5 נוסעים (דגם סדאן).
מנוע קדמי, מנוע "מיצובישי" סדרה "Mitsubishi KE engine" (אנ') סוג מנוע "KE45" (מנוע בנזין).
סוג הנעה: הנעה אחורית 4x2.
תמונות

"מיצובישי קולט 1000", שנת 1964
"מיצובישי קולט 1100"
"מיצובישי קולט 1100"
"מיצובישי קולט 1200", שנת 1968
"מיצובישי קולט 1500"
"מיצובישי קולט 1500"
ראו גם

מיצובישי מוטורס
מיצובישי קולט
מיצובישי קולט 600
מיצובישי קולט 800/1000F/1100F/11F
הערות שוליים

↑  מיצובישי מוטורס - היסטוריה web.archive.org/web/20050319071743/http://www.mitsubishi-motors.co.za
↑  היסטוריה של מיצובישי בין השנים 1960–1969 mitsubishi-motors.com/corporate/museum/history/1960
↑  מיצובישי קולט 1000 - היסטוריה .mitsubishi-motors.co.uk/discover/heritage/explore-colt-1000
↑  מיצובישי קולט 1100 מסחרית, שנת 1968 - מפרט automobile-catalog.com/make/mitsubishi/colt_1100/colt_1100_van
↑  מיצובישי קולט 1200 - ברושור flickr.com/photos
↑  "מיצובישי קולט 1200", "מיצובישי קולט 1500" mitsubishi-motors.co.uk/discover/heritage/explore-colt-1200-1500
מנגבי אפור-לחיים

| מנגבי אפור-לחיים |
| --- | --- |

מצב שימור
 מצב שימור: פגיע פגיע (VU) 
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: פרימטים
תת־סדרה:: בעלי אף יבש
משפחה:: קופים בעלי זנב
סוג:: מנגבי מצוייץ
מין:: מנגבי אפור-לחיים
שם מדעי
 Lophocebus albigena ‏גריי, 1850
תחום תפוצה


מנגבי אפור-לחיים (שם מדעי: Lophocebus albigena) הוא מין של קוף בעל זנב מהסוג מנגבי מצוייץ החי ביערות מרכז אפריקה.
התפוצה של קוף זה משתרעת מקמרון עד גבון. הם מזכירים בצורתם בבונים קטנים ושעירים עם פרווה שחורה כמעט לגמרי אף על פי שאזור החזה זהוב והפנים גם כהות. קופים אלה שוכנים בעיקר בין הענפים של היער.
אורכם הממוצע 40–100 ס"מ ומשקלם 1–4 ק"ג. הם אוספים מזון מקרקעית היער אך גם מבין הענפים. הם ניזונים בעיקר מפירות כמו התאנה ומירקות וגם מחרקים, פרחים ועלים.
הם חיים בלהקות המונות 5–30 פרטים ובראשם זכר בודד או כמה זכרים. הצעירים פורשים מהלהקה שלה בגיל צעיר ומחפשים להקה אחרת. הם הרבה יותר רגועים מקרוביהם הבבונים ויכולים לחיות בשטח מספק יחד עם נחלה שכינה.
למין זה 3 תת-מינים:
Lophocebus albigena albigena
Lophocebus albigena johnstoni
Lophocebus albigena osmani
בנוסף אליהם המנגבי האוגנדי (L. ugandae) בעבר נחשב לתת-מין של מנגבי אפור-לחיים אך בדיקת הגולגולות הובילה למסקנה שהוא מין עצמאי.
הערות שוליים

↑  מנגבי אפור-לחיים באתר הרשימה האדומה של IUCN
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007537198605171  LCCN: sh2001004342
מרק אנטל

| --- | --- |

 לידה:  18 באפריל 1880 דווצ'ר, הונגריה 
 פטירה:  29 באוקטובר 1942 (בגיל 62) קלוז'-נאפוקה, ממלכת הונגריה 
 מדינה:  הונגריה, רומניה 
 
קברו בבית הקברות היהודי בקלוז'-נאפוקה (דרך טורדאי 154–156)
מרק אנטל (במקור עד 1898 קוֹהְְן (כהן), בהונגרית: Antal Márk; דווצ'ר, 18 באפריל 1880 – קלוז'-נאפוקה, 29 באוקטובר 1942) היה מורה, מתמטיקאי, פוליטיקאי של חינוך יהודי-הונגרי, אביהם של יאנוש אנטל ושל אישטוואן אנטל. הוא ארגן וניהל את "בית הספר התיכון היהודי תרבות" בקלוז'-נאפוקה.
ביוגרפיה

מרק אנטל נולד במשפחה יהודית כבנם של שמעון קוהן (הגרסה ההונגרית-אוסטרית לכהן) ושל מריה פרייס. ב-6 ביולי 1905, בבודפשט הוא התחתן עם סרן וינטרניץ, בתם של אנטל וינטרניץ ושל פני פרידמן. בשנת 1907 התקבל מרק לתא הבונים החופשיים רפורם (Reform) בבודפשט. לאחר סיום לימודיו בבודפשט, עבד שם ומשנת 1907 היה העורך המשותף של "דפי המתמטיקה של בתי הספר התיכוניים" ובשנת 1919 בתקופת הרפובליקה הסובייטית ההונגרית עבד בוועדה העממית לחינוך ציבורי. הוא ראה במתמטיקה כלי נשק חשוב במאבק נגד איתני הטבע והעבודות שלו הרחיבו את תורת הצמדות והבניות בגאומטריה.
העיקרון המנחה של מדיניות החינוך שלו היה להבטיח את המשכיות החינוך על ידי ארגון מוסדות מחוץ לבית הספר. לאחר נפילת הרפובליקה הסובייטית ההונגרית, היגר תחילה לווינה, ואחר כך עבר לקלוז'-נאפוקה, ושימש כמנהל "אגודת בתי הספר הלאומיים היהודיים תרבות". הוא גייס אינטלקטואלים מתקדמים לצוות ההוראה של התיכון היהודי ללא הבחנה דתית.
הוא היה מרצה קבוע בבית הספר הפתוח (החינמי) של איגוד העובדים (1921–1925), אז ביחד עם ויקטור דזנאי (מקודם: דיטריכשטיין) ואחרים ערך כתב עת לנוער יהודי בשם "המזרח הצעיר" (1922). לאחר הפסקת פעילות בית הספר בשנת 1927 היה מתמטיקאי בחברת הביטוח מינרווה. הוא ארגן סמינרים של מדעי החברה המרקסיסטיים בדירתו.
כעובד המחלקה למדעי הטבע של איגוד המוזיאונים בטרנסילבניה (EME), הוא הציג את תורת היחסות של אלברט איינשטיין ושיבח את אנשי המתמטיקאי פרקש בויאי. בסתיו 1940 הוא נלחם להקמת גימנסיה יהודית בקלוז'-נאפוקה, שהוא היה מנהלה עד מותו. כתביו המתמטיים נותרו בכתב יד.
ספרות

ספר זיכרון למרק אנטל. אד. משה ויינברגר, קלוז'-נאפוקה, 1943.
אלמר יאנצ'ו: זכרו של מרק אנטל. יחידה, 1946/33; פרסם מחדש את בני זמננו . 1976. 216–219.
מיקו אימרה: מרק אנטל והחוג שלו. קורונק, 1972/12; 1976. 83-89.
יוליה סגה: זוכרת את מרק אנטל. תרבות, 1980/4.
מרק אנטל, בביצוע סרט על מרק אנטל, סרטון  באתר יוטיוב
לקריאה נוספת

Romániai magyar irodalmi lexikon: Szépirodalom, közírás, tudományos irodalom, művelődés I. (A–F). Főszerk. Balogh Edgár. Bukarest: Kriterion. 1981.
↑ Palatinus, 1939.: Palatinus József: A szabadkőművesség bűnei II: A magyarországi szabadkőműves páholyok tagjainak névsora 1868-tól 1920-ig. Budapest: Budai-Bernwallner József könyvnyomdája. 1939.
הערות שוליים

↑  A Belügyminisztérium 1898. évi 14978. sz. rendelete. MNL-OL 30789. mikrofilm 855. kép 3. karton. Névváltoztatási kimutatások 1898. év 41. oldal 39. sor.
↑  A házasságkötés bejegyezve Budapest V. ker. polgári házassági akv. 716/1905. folyószám alatt.
מנחם ברגר

מנחם ברגר ("אשר") (18 בינואר 1922 - 20 במאי 2002) היה עורך דין ישראלי בכיר, מומחה במשפט אזרחי, שכיהן כראש לשכת עורכי הדין בין השנים 1985 ל-1987.
ביוגרפיה

מנחם ברגר נולד בלודז' שבפולין ב-18 בינואר 1922 לחוה ושלמה ברגר, איש תנועת החרות ולו אחות, מרים ברגר (לאחר נישואיה, פישר). בשנת 1935 עלה לארץ ישראל ביחד עם משפחתו והם התיישבו ברמת גן. ברגר התגייס לאצ"ל. בשנת 1940 הלך בעקבות אברהם שטרן ("יאיר") והצטרף למחתרת הלח"י שם היה חניך בקורס מפקדים, בהמשך שימש כסגן מפקד קורס מפקדים ולאחר מכן, מפקד פלוגה תחת פיקודם של יריב הרן ואהרן צוקרמן. השתתף בפעולות רכש. הוא נחטף ועונה על ידי ההגנה כחלק מפעילותה נגד הלח"י והוסגר לידי הבריטים. הבריטים אסרו אותו לצד לוחמי מחתרות נוספים וביניהם חבריו, יעקב מרידור, מאיר שמגר ושמואל תמיר ביפו, כלא עכו, מחנה המעצר מזרעה ומחנה המעצר בלטרון עד לגירושם כחלק מהשילוח הראשון של גולי האצ"ל והלח"י לאריתריאה. הוא הוחזק במחנה סמבל שליד אסמרה, בירת אריתריאה, קרתגו שבמדבר סודאן וגילגיל שבקניה, השוכנת צפונית לניירובי. חודשיים לאחר קום המדינה ב-12 ביולי 1948 הושב ארצה ביחד עם שאר הגולים והתגייס לצה"ל. הוא החל ללמוד משפטים בפקולטה למשפטים החדשה שנפתחה באוניברסיטה העברית בירושלים בשנת 1949 וסיים בשנת 1954 את מחזור א' של הפקולטה. החל משנת 1968 שימש כאב בית המשפט הצבאי בעזה בדרגת רב-סרן ובשנת 1980 בבית המשפט הצבאי בשכם. השתחרר מצה"ל בדרגת סגן-אלוף. כל העת שימש כעורך דין במשרדו בשדרות רוטשילד בתל אביב.
מ-24 באפריל 1979 ועד שנת 1983 שימש כממלא מקום ראש לשכת עורכי הדין אמנון גולדנברג ומאוקטובר 1981 כחבר הוועדה לבחירת שופטים כנציג לשכת עורכי הדין במקומו של עו"ד יצחק טוניק. בשנת 1982 מונה על ידי שרי התחבורה והאוצר לעמוד בראש דירקטוריון סאן דור של אל על שהייתה חברה ממשלתית טרם הפרטתה ב-2003. בבחירות שנערכו לראשות לשכת עורכי הדין ב-23 בפברואר 1983 התמודד ברגר מטעם סיעת "המקצוע החופשי" המזוהה עם תנועת החרות בלשכת עורכי הדין אך הפסיד למועמד דוד ליבאי. בבחירות שנערכו בשנת 1985 ניצח וב-18 ביוני 1985 החליף רשמית את ליבאי שפרש בשל ריצה לכנסת מטעם המערך בתור ראש לשכת עורכי הדין (ליבאי פרש בנובמבר 1984 עם הקדמת הבחירות וברגר שימש כממלא מקומו). ברגר שימש בנוסף כאיש חבר הנאמנים של האוניברסיטה העברית וכחבר בוועדת הבחירה של שופטים צבאיים. בבחירות שנערכו לראשות הלשכה ב-9 במרץ 1987 הפסיד ברגר ברוב גדול של כ-1,000 קולות לעורך הדין, יעקב רובין שהחליפו בתפקיד. הייתה זו הפעם הראשונה בה ראש לשכה מכהן מתמודד פעם נוספת לתפקיד ומפסיד. לאחר סיום כהונתו בלשכת עורכי הדין ב-1987 המשיך לכהן כיושב ראש מועצת המנהלים של סאן דור ומונה ביוני ליו"ר העמותה החדשה "אגודת ידידי המועצה הלאומית למניעת תאונות" שייסדו עורכי דין ומשפטנים בכירים וביניהם השופט דב לוין עו"ד יוסף לפיד וחברי הכנסת דב בן מאיר ותמר אשל במטרה לגייס משאבים למען הגברת פעילותה של המועצה למניעת תאונות דרכים. בינואר 1987 מונה לאחד מ-11 חברי דירקטוריון בנק לאומי (כאחד משני נציגי הציבור לצד פרופסור שמעון שטרית בדירקטוריון זה) לאחר שהדירקטוריון הקודם התפטר בעקבות פרשת הפיצויים של יושב ראש מועצת המנהלים של בנק לאומי היוצא ארנסט יפת. בסוף 1988 סיים את כהונתו שלוותה ביחסים מתוחים עם נגיד בנק ישראל, מיכאל ברונו ונציג הציבור השני שמעון שטרית יחד עם שאר חברי הדירקטוריון.
חיים אישיים

התגורר בתל אביב. הוא נישא לרחל (לבית ברכט, נפטרה ב-2012) ב-25 במאי 1950 ולהם שלושה ילדים, צחי, אמיר וענת. ברגר נפטר ב-20 במאי 2002 והובא למנוחות למחרת בבית העלמין נחלת יצחק בתל אביב.
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6  ברגר מנחם – "אשר", באתר העמותה להנצחת מורשת לח״י
↑  איחולים, לחברנו מר שלמה ברגר ורעייתו, חרות, 2 במאי 1950
↑  מדור מודעות אבל, חוה ברגר, מעריב, 12 בדצמבר 1974
↑  הודעות אישיות - לתל אביב והסביבה, מנחם ברגר, הארץ, 13 במרץ 1947
↑  איחולים, לידידנו, חיים ברכט ורעייתו, שלמה ברגר ורעייתו, חרות, 29 במאי 1950
↑  חיים ברכט, מנחם ברגר, ברכת שנה טובה ומבורכת, הארץ, 14 בספטמבר 1958
↑  כתב הצפה, 5 שנות מאסר על החזקת נשק ברצועה, הצופה, 15 בנובמבר 1968
↑  כתב מעריב, מאסר למבריח חשיש, מעריב, 11 בנובמבר 1968
↑  שלושה חודשי מאסר לאחות מנוסיריאט, על המשמר, 8 באוקטובר 1969
↑  כתב מעריב, מאסר עולם - למי שהיה מפקד "פתח" ברצועה, מעריב, 15 באוקטובר 1971
↑  עמוס לבב, מאסר 15 שנה ל-2 מחבלים שהניחו פצצה בנתניה, מעריב, 24 באפריל 1980
↑  היהלומן מיכאלוביץ יחזור ארצה, על המשמר, 28 באוקטובר 1964
↑  כתב מעריב, התייר הבלגי החשוד בגניבת יהלומים - נעצר עד גמר ההליכים, מעריב, 22 בנובמבר 1971
↑  שאול הון, תושב עזה תובע את "אגד" בבימ"ש בתל-אביב, מעריב, 12 בפברואר 1973
↑  מודעות, למכירה חצי חנות בתל-אביב, מעריב, 10 במאי 1978
↑  כתב מעריב, נקבעה רוטציה בכהונת יו"ר מועצת עורכי הדין, מעריב, 25 באפריל 1979
↑  סופר דבר, עו"ד ברגר נבחר לוועדה למינוי שופטים, דבר, 9 באוקטובר 1981
↑  כתב מעריב, המנכ"ל שבא מ"אל על", מעריב, 30 באוגוסט 1987
↑  דוד פרל, אוריינטציה ימנית, באתר חדשות, ‏9 במרץ 1987
↑  איה אורנשטיין, ליבאי, ברגר ובך דרור מתמודדים על תפקיד ראש לשכת עורכי־הדין, מעריב, 5 בינואר 1983
↑  אלעזר לוין, רסיסי בל"ל, באתר חדשות, ‏27 בספטמבר 1988
↑  ברוך מאירי, היועץ המשפטי לממשלה זמיר: כפסע בין החלפת שלטון החוק בשלטון הרחוב, מעריב, 19 ביוני 1985
↑  כתב מעריב, ראשי ועדות בלשכת התיאום, מעריב, 20 בנובמבר 1984
↑  איה אורנשטיין, ליבאי מתפטר מראשות לשכת עורכי-הדין, מעריב, 25 בנובמבר 1984
↑  משה פרל, ברגר היה באצ״ל, באתר חדשות, ‏9 במרץ 1987
↑  עתי"ם, תוצאות סופיות של הבחירות ללשכת עוה"ד, באתר חדשות, ‏11 במרץ 1987
↑  איה אורנשטיין, המהפך בלשכה: עורכי הדין אמרו "לא" למפלגות הגדולות, מעריב, 11 במרץ 1987
↑  דן ארקין, 3 מיליון דולר הרוויחה חברת סאן דור ב-86/7, מעריב, 27 ביולי 1987
↑  דן ארקין, ב-9 החודשים האחרונים של 1987 היו הכנסות סאן דור 14.6 מיליון ד', מעריב, 26 באפריל 1988
↑  צחי נגה, השופט דב לוין בעמותה למלחמה בתאונות, באתר חדשות, ‏30 ביוני 1987
↑  דוד ליפקין, בדירקטוריון החדש של בל"ל בולט היצוג המפלגתי, מעריב, 25 בינואר 1987
↑  אלעזר לוין, כמעט בלתי אפשרי להזיז אותם, באתר חדשות, ‏15 בספטמבר 1988
↑  אלעזר לוין, "4 פעמים דחה הדירקטוריון הצעתי לתבוע את המנהלים לשעבר", באתר חדשות, ‏9 באוקטובר 1988
↑  אלעזר לוין, ברגר מהדירקטוריון: שטרית היה חייב ללכת כי הוציא כביסה מלוכלכת החוצה, באתר חדשות, ‏22 בספטמבר 1988
↑  מנחם ברגר, הרוב הדומם משמיע קולו, מעריב, 1 בספטמבר 1978
↑  הודעות נישואים, רחל ברכט, מנחם ברגר נשואים, הארץ, 26 במאי 1950
↑  מדור מודעות אבל, ר' חיים ברכט, מעריב, 18 במאי 1969
↑  איחולים, מזל טוב וברכותינו הלבביות להולדת הנכד והבן, הַבֹּקֶר, 10 במרץ 1955
↑  רחל ברכט ברגר ז"ל | בית עלמין נחלת יצחק, הארץ, חברה קדישא, ידיעות אחרונות, לשכת עורכי הדין | 23.04.12, באתר מודעות אבל, ‏2012-04-23
↑  מנחם ברגר באתר GRAVEZ
ברגר כאב בית המשפט צבאי בעזה בעת משפטה של אחות פלסטינית מעזה בגין פעילות טרור, אוקטובר 1969
מנג'ר (בייסבול)

מנג'ר בייסבול
מנג'ר הוא אדם, המדריך ומנווט את שחקני הקבוצה. האחראי לאסטרטגיה של הקבוצה ולמהלכי הטקטיקה תוך כדי משחק הבייסבול. המנג'ר שווה בסמכותו למאמן ראשי בקבוצות כדורגל או כדורסל תחת המנג'ר עובדים מספר מאמנים. (בין שנים לשישה), שלכל אחד מהם תחום התמחות שונה. בחבטות בהגנה ובתפיסות.
בדרך כלל הכינוי מנג'ר קיים רק בבייסבול המקצועני, בסוגים אחרים של בייסבול ישתמשו במונח מאמן. מאמני הבייסבול שונים משאר המאמנים בקבוצות הספורט. בכך שהם לובשים את מדי הקבוצה. ולחולצתם ישנו גם כן מספר. כמו השחקנים.
מאמנים מפורסמים

ג'ו טורה
טד ויליאמס
פוג אלן
טרי פרנקונה
מרדכי סלומון

ערך זה עוסק ברב ושד"ר, בנו של הראש"ז. אם התכוונתם לנכדו, ראו .
| --- | --- |
 לידה:  1806 
 פטירה:  1865 (בגיל 59 בערך) 
 מקום קבורה:  בית הקברות היהודי בהר הזיתים 
 תקופת הפעילות:  ?–1865 
 אב:  אברהם שלמה זלמן צורף 
 צאצאים:  יואל משה סלומון 
 
קברו של ר' מרדכי סלומון בבית הקברות בהר הזיתים
מרדכי סלומון (צורף) (ה'תקס"ו, 1806 – ט' בחשוון ה'תרכ"ו, אוקטובר 1865) היה רב ושד"ר, ממחדשי ההתיישבות החקלאית בארץ ישראל.
תולדותיו

נולד בשנת ה'תקס"ו (1806) בליטא (אז תחת שלטון האימפריה הרוסית) לאברהם שלמה זלמן צורף (הראש"ז). שנת ה'תקע"ב (1811) עלה עם הוריו ואחיו יצחק לארץ ישראל, והתיישבו בירושלים. שם היו מבין האשכנזים הראשונים בעיר מאז עליית ר' יהודה החסיד.
מרדכי היה הראשון שנשא את שם המשפחה "סלומון", אותו הנחיל למשפחתו הידועה. השם-משפחה הוא פטרונים, על-שם אביו, שלמה-זלמן.
סלומון היה פעיל בשטח המסחר הסיטונאי (יבוא מצרכי מזון ממצרים) שעליו שלטו עד אז סוחרים ארמנים ויוונים. בשנת ה'תקצ"ט (1839), חכר יחד עם שותף מהעדה הספרדית, שטח בכפר הערבי אל-מנסורה (בקרבתו הוקמה בהמשך המושבה מזכרת בתיה עקרון) והקימו בו משק חקלאי.
על סמך התנסות זאת חיבר תזכיר בצירוף תוכנית מפורטת בדבר ייסוד כפר חקלאי בארץ ישראל. את התזכיר העביר לשר משה מונטיפיורי בעת שהשר ביקר בירושלים.
למעשה ביקש סלומון ממונטיפיורי עזרה לביצוע תוכנית התיישבותית זו בשני שלבים: (א) להשתדל אצל יהודי הגולה לתרום מכספם למען תוכנית זו; (ב) לקבל מאת אבראהים פאשא ממצרים את הרישיון הדרוש לשם הקמת הכפר ולהעמיד לרשות התושבים, שומרים חמושים להגן מפני שודדים. אולם תוכנית זו לא הצליחה להתממש בין היתר גם מפני שאבראהים פאשא איבד את שלטונו במצרים, שחזרה לידי הטורקים .
בעזרתם של משה מונטיפיורי והברון רוטשילד למד מרדכי את מלאכת האריגה באנגליה. בשובו לארץ בשנת 1854, הקים מפעל אריגה קטן בירושלים ללימוד מלאכה זו לצעירים ואף לצעירות, אך גם מפעל זה לא החזיק מעמד זמן רב.
כאביו, נשלח אף הוא כמה פעמים לאירופה כשד"ר מטעם העדה האשכנזית לשם איסוף כספים לטובת העדה, שהייתה רוב הזמן במצב קיומי קשה מאד.
במסגרת מסעות אלו כשד"ר, שהה בטורקיה ופעל לשם השגת רישיון להקמת בית כנסת גדול עבור העדה האשכנזית בירושלים על מגרש החורבה שכבר היה בבעלות העדה האשכנזית ובכוונתם הייתה גם להקים בו בתים לתלמוד תורה וישיבה (שמה קמה ישיבת עץ חיים). אך גם ניסיונות אלו לא הביאו תוצאות, והמקום הוקם על ידי אחרים מספר שנים מאוחר יותר.
ב-ט' בחשוון ה'תרכ"ו, (1865) - נפטר ר' מרדכי צורף-סלומון ממגפת הכולרה, עשרה ימים לאחר מכן נפטרה ממגפה זו גם אשתו חנה. המוות הטראגי הותיר רושם עז בנפשו של בנו, ר' יואל משה סלומון שהמשיך את דרכו והיה מבין הדמויות הבולטות בתחיית היישוב היהודי בתקופה זו. בעקבות כך השתמש הבן בכינוי 'בהר"ם' - בן הרב רבי מרדכי - במשך כמה שנים, וזאת במקום השם סלומון. עדות לכך ניתן למצוא למשל, בפנקס ההכנסות וההוצאות של חברת 'נחלת שבעה' משנת 1869 בה היה סלומון הבן שותף, ואשר שם הוא מופיע תחת הכינוי בהר"ם.
לקריאה נוספת

זאב ענר, סיפורי משפחות, סיפורן של חמישים משפחות בתולדות היישוב, תל אביב: הוצאת משרד הביטחון.
ישראל ברטל, חברה וכלכלה ביישוב הישן - מיתוסים ומציאות: מרדכי צורף כיזם כלכלי, בית סלומון; שלושה דורות של מחדשי היישוב, בעריכת ישראל ברטל, שמעון שמיר, ירושלים: מרכז זלמן שזר לחקר תולדות העם היהודי, תשע"ד, עמ' 46-58 (מידע בקטלוג רמב"י)
יעקב סלומון, זכות ראשונים, חיפה, תשל"ח
הערות שוליים

↑  ראו: דוד תדהר (עורך), "מרדכי סלומון", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך א (1947), עמ' 50
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007518711005171  VIAF: 97266395   WorldCat (עם VIAF): 97266395
מענק שימור

מענק שימור (באנגלית: Retention Bonus) הוא מענק הניתן לעובדים בארגונים אשר מטרתו היא לשמר את העובד לפרק זמן מסוים.
ארגונים רבים מכירים בחשיבותם של עובדים מסוימים ומעוניינים לשמר את ההון האנושי שלהם. מענק שימור הוא אחת מהדרכים בהן נוקטים ארגונים על מנת למנוע זליגת כח אדם איכותי אל מחוץ לארגון.
כללי

מענק שימור הוא דרך ארגונית לפתות את העובד להישאר בארגון ולא לחפש מקום עבודה אחר על ידי הבטחת תגמול עתידי לאחר שיעבור פרק זמן מוגדר מראש.
שימור עובדים חיוניים בארגון הוא מטרה חשובה של כל חברה המכירה בערך עובדיה ואחד מכלי השימור הקיימים בידי מחלקות הגיוס ומשאבי האנוש הוא מענק השימור.
עובד בארגון מקבל תוכנית של שכר והטבות בהתאם לתפקידו וערכו לחברה, מענק שימור נקבע בעת חתימת חוזה בין המעסיק לעובד ונכלל בתוך תוכנית ההטבות.
מאפיינים

מענק שימור, בניגוד לבונוס תקופתי, או מענק גיוס, תלוי בפרק זמן מוגדר מראש המוסכם על המעסיק ועל העובד.
מענק שימור מוסכם על ידי שני הצדדים, כאשר יש אינטרס מובהק של המעסיק להשאיר את העובד בארגון אם
הארגון חש כי אותו עובד עלול לחפש מקום עבודה אחר מסיבות שונות.
הארגון מכיר בחשיבותו יוצאת הדופן של העובד לפעילותו התקינה של הארגון.
מתוכננת רכישה או מיזוג בין ארגונים (M&A).
יש אירוע מיוחד בארגון כגון סגירת עסקה גדולה.
בכל המקרים לעיל העובד הוא חיוני להצלחת הארגון והארגון מוכן לשלם יותר כדי לשמר את העובד.
שימוש במענק שימור שכיח יותר ככל שעולה דרגתו של עובד בארגון או שמיומנותו היא קריטית לארגון או נדירה בתחום עבודתו. פחות שכיח שעובדים זוטרים מקבלים מענק שימור.
מענק שימור מותנה בהשארות של העובד בארגון למשך תקופה מסוימת.
בתום תקופת השימור ותשלום המענק, יש אפשרות לחתום על תקופה נוספת שבסופה יינתן מענק חדש.
רכישה/מיזוג בין ארגונים (M&A)

שימוש במענק שימור נפוץ בעת תהליכי רכישה או מיזוג בין ארגונים.
בעת רכישת ארגון על ידי ארגון אחר, או בעת מיזוג של שני ארגונים, מועבר מוצר בין ארגון אחד לשני. עובדי הארגון הנרכש/ממוזג הם העובדים המכירים את המוצר באופן הטוב ביותר, כיוון שיוצר על ידם. במקרים אלו חשוב ואף חיוני לחברה הרוכשת שעובדים אלו יישארו לפרק זמן מסוים בחברה כדי לתמוך בהעברת המוצר לחברה החדשה וברב המקרים גם לבצע הטמעה מלאה של המוצר בחברה החדשה.
במקרה כזה על החברה הרוכשת מוטלת האחריות לדאוג להשאיר את העובדים החדשים אצלה ולמנוע ״בריחתם״ למקומות עבודה אחרים. מקרה זה הוא דוגמה מייצגת לשימוש בכלי מענק השימור - על ידי התחייבות הארגון להעניק לעובדים המצטרפים מענק בסוף תקופה מסוימת, הם מקווים להבטיח את הישארותם לפחות עד תום תקופת ההטמעה או זמן מספיק להעברת הידע על המוצר החדש לעובדים הקיימים של החברה.
במקביל, החברה הנרכשת/ממוזגת, אחראית לדאוג שעובדיה יישארו אצלה בתקופת המשא ומתן על הרכישה - תקופה המאופיינת באי ודאות וחוסר ביטחון תעסוקתי. החברה הנרכשת יכולה להשתמש גם היא להשתמש בכלי הזה כדי להבטיח שלפחות קבוצת העובדים המחזיקים את תפקידי הליבה בחברה, אוצרים את מרבית הידע ומהווים בעצם את ״ערכה״ האמיתי של החברה יישארו עד תום תהליך המכירה.
במקרים כאלו, אין זה נדיר שעובדים יקבלו מענקי שימור גם מהחברה הנמכרת וגם מהחברה הרוכשת.
מנגבי הביצות

| מנגבי הביצות |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: פרימטים
תת־סדרה:: בעלי אף יבש
משפחה:: קופים בעלי זנב
סוג:: מנגבי הביצות
מין:: מנגבי הביצות
שם מדעי
 Allenopithecus nigroviridis ‏פוקוק, 1907
תחום תפוצה


מנגבי הביצות (שם מדעי: Allenopithecus nigroviridis) הוא מין של קוף בעל זנב החי במערב אפריקה ומהווה מין יחידי בסוגו.
קוף זה הוא בינוני בגודלו ומגיע לאורך 45–60 ס"מ ולמשקל 6 ק"ג בזכרים והנקבות קטנים מהם מעט.
הם בעלי פרווה שעירה בצבע ירקרק-אפור והפנים אדמדמות. בדומה לרוב הקופים הם יודעים לטפס היטב וגם נוטים להיכנס למים ולשחות.
הקופים הללו חיים במערב אפריקה ברפובליקה של קונגו וברפובליקה הדמוקרטית של קונגו בשטחי יערות וביצות והם מחפשים את מזונם במים ועל היבשה.
כמו רוב הפרימטים הם אוכלי כל וניזונים מפירות, עלים, חרקים, תולעים וביצים.
הם עלולים להיטרף על ידי עופות דורסים, נחשים ושיפמנזת הבונובו. הם גם ניצודים עבור בשרם אך הם לא בסכנה למרות זו ואף על פי שיערות הגשם בהם הם חיים מתמעטים. תוחלת חייהם בטבע מגיעה ל-23 שנה.
הערות שוליים

↑  מנגבי הביצות באתר הרשימה האדומה של IUCN
מרטין קירשנר

| --- | --- |

תמונה הנמצאת באולם הרצאות בחוג לכירורגיה באוניברסיטת היידלברג.
 לידה:  28 באוקטובר 1879 ברסלאו, הקיסרות הגרמנית 
 פטירה:  30 באוגוסט 1942 (בגיל 62) היידלברג, גרמניה הנאצית 
 ענף מדעי:  כירורגיה 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת מינכן  האוניברסיטה של שטרסבורג  אוניברסיטת ציריך  אוניברסיטת פרייבורג 
 מוסדות:  אוניברסיטת טיבינגן  אוניברסיטת היידלברג  אוניברסיטת גרייפסוואלד 
 
מרטין קירשנר (בגרמנית: Martin Kirschner;‏ 28 באוקטובר 1879 – 30 באוגוסט 1942) היה מנתח גרמני. קירשנר תרם תרומות חשובות להתפתחות הכירורגיה הכללית והאורתופדית, הטראומטולוגיה ורפואת החירום. נודע במיוחד בהמצאת פיני קירשנר או חוטי קירשנר (K-wire) המשמשים לקיבוע חיצוני של שברים.