stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פרויקט מגדלנה
פרסומים

Magdalena: international women's experimental theatre - compiled and introduced by Susan Bassnett, this hardcover book records the early years of the Magdalena Project, illustrated with black-and-white photos. Contact the publisher: Berg, 77 Morrell Ave., Oxford, OX4 1NQ, UK. ISBN 0-85496-016-3.
The Way of Magdalena - by Chris Fry, published in 2007 by Open Page Publications, with the support of Odin Teatrets Forlag, Grenland Friteater, The Magdalena Project and CTLS - Centre for Theatre Laboratory Studies; ISBN EAN 978-87-87292-13-9.
The Open Page - an annual journal of women’s thoughts, questions and visions for theatre, published by Odin Teatret in association with the Magdalena Project
The Articulate Practitioner - Articulating Practice - produced and Compiled by Jill Greenhalgh and Mike Brookes This interactive DVD comprises research materials generated by The Magdalena Project: International Network of Women in Contemporary Theatre. The DVD includes documentary material from artist-led workshops, performances, performed lectures, presentations and academic papers.
2022 בספרות

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  |  | 2022  בספרות |  |
< · 2020 · 2021 – 2022 – 2023 · 2024 · >
כל ערכי השנים בספרות במאה ה-20 · כל ערכי השנים בספרות במאה ה-21 · פורטל הספרות
בערך זה מצוינים אירועים בולטים שהתרחשו במהלך שנת 2022 ונוגעים לתחום הספרות.
אירועים בולטים

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
1 בינואר – קניינו הרוחני של הספר פו הדב מאת אלן אלכסנדר מילן, אשר פורסם במקור בשנת 1926, הפך לרשות הציבור בארצות הברית. בעקבות כך חברת וולט דיסני איבדה את זכויותיה הבלעדיות על עיבוד הדמויות המתוארות בספר. הדבר אפשר בין היתר את הפקת סרט האימה "פו הדב: דם ודבש" שיצא לאקרנים בשנת 2023 מאת רייס פרייק-ווטרפילד.
12 באוגוסט – הסופר הבריטי-אמריקאי יליד הודו סלמאן רושדי נדקר מספר פעמים באירוע ספרותי במכון צ'וטקווה שבמדינת ניו יורק, לאחר שהתוקף הסתער על הבמה ותקף אותו.
ספרים חדשים נבחרים

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
ספרים חדשים נבחרים > סיפורת

בוני גרמוס – "שיעורים בכימיה"
גבריאל זווין – "מחר ועוד מחר ועוד מחר"
קולין הובר – "איתנו זה מתחיל" (אנ')
ספרים חדשים נבחרים > ספרי ילדים ונוער

עמאר רשי / ChatGPT – ‏"אליס וספארקל"
נפטרו

22 בינואר – טיק ניאט האן, נזיר בודהיסט, מורה, סופר, משורר ופעיל שלום וייאטנמי (נולד ב-1926)
1 בפברואר – שינטרו אישיהארה, מושל טוקיו וסופר, שחקן ובמאי יפני (נולד ב-1932)
22 בפברואר – רות באום, סופרת ועיתונאית יהודייה שפרסמה וכתבה ביידיש ובפולנית (נולדה ב-1922)
13 במרץ – ברנט רנו, עיתונאי, סופר, יוצר סרטים דוקומנטריים וצלם עיתונות אמריקאי (נולד ב-1971)
3 באפריל – גרדה וייסמן קליין, סופרת פעילת זכויות אדם יהודייה-אמריקאית (נולדה ב-1924)
9 באפריל – ג'ק היגינס, סופר אנגלי שנודע בשל המותחנים הרבים שכתב (נולד ב-1929)
9 במאי – מידג' דקטר, סופרת, פובליציסטית, עורכת עיתונות ועיתונאית יהודיה אמריקאית נאו קונסרבטיבית, אנטי פמיניסטית (נולדה ב-1927)
4 ביוני – ג'ורג' מולדובה, סופר, עיתונאי ומחזאי הונגרי-יהודי (נולד ב-1934)
26 ביוני – רפאלה לה קפריה, סופר ותסריטאי איטלקי (נולד ב-1922)
9 באוגוסט – ניקולס אוונס, עיתונאי, תסריטאי, מפיק טלוויזיה וקולנוע וסופר אנגלי (נולד ב-1950)
1 בספטמבר – ברברה ארנרייך, סופרת אמריקאית (נולדה ב-1941)
11 בספטמבר – חוויאר מריאס, סופר, מתרגם ופובליציסט ספרדי (נולד ב-1951)
23 בספטמבר – הילרי מנטל, סופרת בריטית (נולדה ב-1952)
24 באוקטובר – אלי ברקוביץ'-גרוס, סופרת ומשוררת יהודייה-אמריקאית (נולדה ב-1929)
26 באוקטובר – ג'ולי פאוול, סופרת אמריקאית (נולדה ב-1973)
19 בנובמבר – גרג בר, סופר מדע בדיוני אמריקאי (נולד ב-1951)
20 בנובמבר – הדי פריד, פסיכולוגית וסופרת יהודיה (נולדה ב-1924)
24 בנובמבר – הנס מגנוס אנצנסברגר, סופר ומשורר גרמני (נולד ב-1929)
פרסים

פרס מאן בוקר: שיהאן קרונטילאקה, "שבעת הירחים של מעלי אלמיידה"
פרס נובל לספרות: אנני ארנו
הערות שוליים

↑  Cavna, Michael (2022-01-12). "'Winnie-the-Pooh' just entered the public domain. Here's what that means for fans". Washington Post (באנגלית אמריקאית). ISSN 0190-8286. נבדק ב-2024-01-21.
↑  Goodman, Joshua (12 באוגוסט 2022). "Author Salman Rushdie attacked on lecture stage in New York" (באנגלית). AP News. ארכיון מ-12 באוגוסט 2022. נבדק ב-12 באוגוסט 2022. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Staniszewski, Eugene J. (12 באוגוסט 2022). "State Police are investigating an attack on author Salman Rushdie". New York State Police Newsroom (באנגלית). ארכיון מ-12 באוגוסט 2022. נבדק ב-12 באוגוסט 2022. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Alter, Alexandra (17 באוקטובר 2022). "Shehan Karunatilaka Wins Booker Prize for 'The Seven Moons of Maali Almeida'". The New York Times. ארכיון מ-18 באוקטובר 2022. נבדק ב-18 באוקטובר 2022. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Bushby, Helen (6 באוקטובר 2022). "Annie Ernaux: French writer wins Nobel Prize in Literature". BBC News. ארכיון מ-6 באוקטובר 2022. נבדק ב-6 באוקטובר 2022. {{cite news}}:  (עזרה)
| שנים בספרות |
| --- | --- | --- |
| המאה ה-20 | 1901 • 1902 • 1903 • 1904 • 1905 • 1906 • 1907 • 1908 • 1909 • 1910 • 1911 • 1912 • 1913 • 1914 • 1915 • 1916 • 1917 • 1918 • 1919 • 1920 • 1921 • 1922 • 1923 • 1924 • 1925 • 1926 • 1927 • 1928 • 1929 • 1930 • 1931 • 1932 • 1933 • 1934 • 1935 • 1936 • 1937 • 1938 • 1939 • 1940 • 1941 • 1942 • 1943 • 1944 • 1945 • 1946 • 1947 • 1948 • 1949 • 1950 • 1951 • 1952 • 1953 • 1954 • 1955 • 1956 • 1957 • 1958 • 1959 • 1960 • 1961 • 1962 • 1963 • 1964 • 1965 • 1966 • 1967 • 1968 • 1969 • 1970 • 1971 • 1972 • 1973 • 1974 • 1975 • 1976 • 1977 • 1978 • 1979 • 1980 • 1981 • 1982 • 1983 • 1984 • 1985 • 1986 • 1987 • 1988 • 1989 • 1990 • 1991 • 1992 • 1993 • 1994 • 1995 • 1996 • 1997 • 1998 • 1999 • 2000 |  |
| המאה ה-21 | 2001 • 2002 • 2003 • 2004 • 2005 • 2006 • 2007 • 2008 • 2009 • 2010 • 2011 • 2012 • 2013 • 2014 • 2015 • 2016 • 2017 • 2018 • 2019 • 2020 • 2021 • 2022 • 2023 • 2024 • 2025 |  |
קבוצת קליאני

| --- | --- |

 נתונים כלליים
 חברות בנות:  Bharat Forge 
 מיקום המטה:  פונה 
  
 www.kalyanigroup.com
 
קבוצת קליאני היא תאגיד רב לאומי הודי, הממוקד בארבע מגזרים שונים - הנדסת פלדה, אנרגיה מתחדשת, תשתיות וכימיקלים מיוחדים. הקבוצה גם עשתה צעדים לייצור אמצעי הגנה, שהוצגו ב-"DefExpo 2020". הכנסות החברה עלו על 2.5 מיליארד דולר בשנת 2011. כיום הקבוצה מעסיקה מעל 10,000 עובדים.
היסטוריה

הקבוצה נוסדה על ידי איש העסקים ההודי "Nilkanthrao". החברה הראשונה של הקבוצה, Bharat Forge, הוקמה ביוני 19, 1961. כיום, יושב הראש של הקבוצה הוא הבן של Nilkanthrao, ב.נ קליאני (Baba Kalyani).
חברות בת

הקבוצה מחזיקה מניות שליטה במספר רב של חברות בת, כולל:
Bharat Forge (אנ')
Automotive Axles
Kalyani Steels
CDP Bharat Forge
Kalyani Carpenter
Hikal Chemicals
Sharp India
BF Utilities
Kalyani Brakes
Kalyani Thermal
Kalyani Lemmerz
Alstom Bharat Forge Power Limited
Kalyani technologies
Kalyani Investment
הערות שוליים

↑  V. Rishi Kumar, Kalyani Group to set up Missile MRO in Hyderabad, BusinessLine, ‏2019-03-16 (באנגלית)
↑  Tamir Eshel, Kalyani Group Expands Defense Activities, into Artillery, Systems Modernization and Upgrading - Defense Update:, ‏2014-02-07 (באנגלית אמריקאית)
↑  "Kalyani Group and Junghans Defence partner to supply fuzing systems". The Times of India. 2016-04-01. ISSN 0971-8257. נבדק ב-2024-07-18.
↑  Business News Today: Read Latest Business news, India Business News Live, Share Market & Economy News, The Economic Times (באנגלית)
↑  Meet Baba Kalyani, MIT engineer & owner of Bharat Forge: Know about his journey, $2.4 billion net worth, Financialexpress, ‏2023-05-21 (באנגלית)
↑  Sharp India History | Sharp India Information, The Economic Times (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0004 1775 4693 
ערך זה הוא קצרמרבנושא כלכלה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
קבוצת קלארין

| --- | --- |

 נתונים כלליים
 מייסדים:  Ernestina Herrera de Noble 
 תקופת הפעילות:  1 בדצמבר 1998 – הווה (26 שנים) 
 מיקום המטה:  בואנוס איירס 
 ענפי תעשייה:  תקשורת המונים 
 מוצרים עיקריים:  עיתון 
 עובדים:  7,000 
  
 www.grupoclarin.com
 
קבוצת קלארין Grupo Clarín SA הוא קונגלומרט התקשורת הגדול בארגנטינה.
סקירה כללית

הוקם בשנת 1999 וככזה, הוא כולל את עיתון קלארין (שהוא הנפוץ ביותר הנרחב באמריקה הלטינית), Papel Prensa (המנהל את בית הדפוס של העיתון), Cablevision (טלוויזיה בכבלים), Artear (חברת מדיה) וכלי תקשורת רבים אחרים.
הקבוצה צמחה בהשקה המוצלחת ב-1945 של היומון המרכזי, קלארין, מאת רוברטו נובל המנוח, ופועלת בענפי הפרסום, העיתון, הטלוויזיה, הרדיו והתקשורת. בעלת המניות הגדולה ביותר שלה היא ארנסטינה הררה דה נובל. בעלי מניות גדולים אחרים כוללים את הקטור מגנטו, חוסה אנטוניו ארנדה, לוסיו רפאל פאליארו ובנק ההשקעות גולדמן זאקס. מגנטו הוא הנשיא והמנכ"ל של קבוצת התקשורת, בעוד שארנסטינה הררה דה נובל מנהלת את עיתון הדגל "קלארין".
לאחר שהפכה למפיצת העיתונים הגדולה ביותר בעולם דובר הספרדית עד 1980 (כאשר הכנסותיה הגיעו ליותר מ-900 מיליון דולר), הקבוצה פיצלה את עצמה באופן משמעותי בשנת 1990, כאשר נכנסה למגזר הטלוויזיה עם רכישת ערוץ 13 ונכנסה לרדיו ברכישת תחנת הרדיו Mitre. בעקבות ההתרחבות לטלוויזיה בכבלים בשנת 1992, הוקם Todo Noticias, ערוץ החדשות בכבלים של הקבוצה, בשנת 1993 ונותר אחד המשפיעים במגזר. הקונצרן שולט גם בקבוצת Patagonik Film ועיתונים אזוריים רבים (בעיקר לוס אנדס של מנדוזה ו-La Voz del Interior של קורדובה).
קלארין הונפקה בבורסות בואנוס איירס ולונדון בשנת 2007, עליה הועמד לרשות בעלי המניות נתח של 20% בקבוצה (והשאיר 9% לגולדמן זאקס ו-71% לבעלי המניות הפרטיים שלה). הכנסות הקבוצה בשנת 2011 נבעו  בעיקר מיחידות הטלוויזיה בכבלים שהיוו 46% מהמכירות ועל ידי הכנסות מפרסום (22%). ספקית שירותי האינטרנט Prima SA הניבה 14% מסך ההכנסות, וענייני הפרסום הרבים של הקבוצה רשמו 9% מכלל ההכנסות; וזכויות שידור, תכנות ותוכן דיגיטלי היוו את מרבית יתר ההכנסות.
גולדמן זאקס מכר את חלקה של 9% בקבוצה למנכ"ל קרן המניות פונטינליס פרטנרס, ראלף בות בשנת 2012. על רקע מחלוקות מתמשכות בין קלארין וממשלות בני הזוג קירשנר סביב חוק ההגבלים העסקיים 2009 שנועד להגביל את מספר רישיונות הרדיו והטלוויזיה שבידי קבוצת קלארין, הרשות הפדרלית לשירותי תקשורת אורקולית (AFSCA) הצטרפה לקבוצה ב-17 בדצמבר 2012, על מנת לפסול את עצמה מהתערבות.
מחדל חוב והשפעה פוליטית

אחת האחזקות של הקבוצה היא חברת הכבלים Multicanal SA בתחילת שנות האלפיים, שהייתה בהליך פשיטת רגל. על פי רישומי בית המשפט לפשיטת רגל בארצות הברית, החברה ביצע מהלכים פוליטיים שבסופו של דבר הפריעו ליכולתם של בעלי השטרות לקבל תשלום בחזרה.
בשנת 2002 ארגנטינה נקלעה למשבר פיננסי וכלכלי. הפסו הארגנטינאי היה קשור לערך הדולר האמריקני, אך בשנת 2002 הממשלה נתנה לשווי הפסו לצוף. כתוצאה מכך, ערכו ירד ב-75% ביחס לערך הדולר בארבעה חודשים בלבד.
Multicanal קנתה תכנות מארצות הברית. פיחות הפסו, יחד עם המגבלות של המדינה על הגישה לדולרים אמריקאים, ייקרה עבור Multicanal את רכישת התכנות. החברה גם התקשתה לבצע תשלומי ריבית בגין חוב של כ-509 מיליון דולר. עד אפריל 2002 ברירת המחדל של Multicanal הייתה מחייבת את כל התשלומים למחזיקי השטרות שלה. כאשר Multicanal נכנסה להליכי פשיטת רגל בארצות הברית, קבוצת משקיעים ומחזיקים בשטרות ומניות (קבוצה המכונה "הוף") הגישה עתירה לבית המשפט לפשיטת רגל בארצות הברית. הוף הגישה תיקים בבתי משפט במדינת ניו יורק כדי לנסות ולגרום לחברה להחזיר את השטרות הללו, Multicanal הגישה מה שמכונה עתירה של 304 מכיוון שהחברה לא רצתה לשלם להוף עבור תשלומים באיחור של שטרות החוב.
חוק חדש בארגנטינה משנת 2003, שקבוצת קלארין שידלה בהצלחה להעבירו, הקשה על הוף ובעלי השטרות. החוק הגביל את כמות המניות בחברת תקשורת שיכולה להיות בבעלות אנשים מחוץ לארגנטינה. בהמשך התלוננו הוף כי החוק העניק לקלארין ול-Multicanal יתרון לא הוגן.
הערות שוליים

1 2  Funding Universe: Grupo Clarín
↑  "2011 Annual Report" (PDF). Grupo Clarín. אורכב מ-המקור (PDF) ב-2016-03-04. נבדק ב-2020-10-01.
↑  "Goldman Sachs vende sus acciones en Clarín a un multimillonario". InfoNews.(הקישור אינו פעיל)
↑  "Argentina's government launches process to break up major media company Grupo Clarín". Washington Post. אורכב מ-המקור ב-2015-05-27.
1 2 3 4  Gropper, Allan L., Judge. MEMORANDUM OF DECISION. UNITED STATES BANKRUPTCY COURT SOUTHERN DISTRICT OF NEW YORK. 2004-08-27.
כלכלת יוון

| --- | --- |

 דירוג עולמי:  תמ"ג: 55; תמ"ג לנפש: 59
 מטבע:  אירו 
 סטטיסטיקה
 תמ"ג:  238,206
 תמ"ג לנפש:  23,838
 צמיחה כלכלית:  -0.20% (דירוג: 197; הערכה לשנת 2015)
 מדד ג'יני:  36.7 (דירוג: 81; הערכה לשנת 2012)
 כוח עבודה:  4,832,000 (הערכה לשנת 2015)
 אבטלה:  18.5 אחוז (נכון ל־דצמבר 2018) 
 
 הנתונים מבוססים בעיקר על:  ספר העובדות העולמי של ה-CIA הסכומים הנקובים בדולרים בערך זה, הכוונה לדולר אמריקאי, אלא אם כן צוין אחרת
 
כלכלת יוון היא ה-51 בגודלה בעולם בתוצר מקומי גולמי וה-56 בעולם בשווי כוח הקנייה, על פי נתוני הבנק העולמי לשנת 2017. על פי קרן המטבע הבינלאומית, כלכלת יוון מדורגת במקום ה-40 בעולם בתוצר מקומי גולמי ובמקום ה-49 בעולם בשווי כוח הקנייה ב-2017. יוון מוגדרת כמדינה מפותחת והיא חברה באיחוד האירופי. מאז שנת 2001 היא חלק מגוש האירו. היא חברה בארגון לשיתוף פעולה ולפיתוח כלכלי מאז היווסדו ב-1961 ובארגון הים השחור לשיתוף פעולה כלכלי. נכון ל-2017, מגזר השירותים תורם כ-79.1% מן התמ"ג (כולל תיירות שתורמת כ-15%), מגזר התעשייה 16.9% והחקלאות 4.1%. המגזר הציבורי מהווה כ-40% מן התוצר הכלכלי. במדד הגלובליזציה לשנת 2017 נמצאת יוון במקום ה-26 בעולם.
שותפות הסחר המובילות של יוון, נכון ל-2017 הן איטליה, גרמניה, טורקיה, קפריסין, ובולגריה. יותר מ-60% מהיצוא היווני מוכוון למדינות באירופה, ועל פי נתוני 2022 סך נפח היצוא מיוון עומד על 55.7 מיליארד דולר, כ-25% מהם דלק מזוקק. סך כל היבוא עומד על 94.5 מיליארד דולר, ורובו מגיע מסין, גרמניה, רוסיה, איטליה ועיראק.
מאז שנת 2009, אז פרץ ביוון משבר חוב חמור (החוב עמד ב-2011 על כ-170% מהתמ"ג) הייתה המדינה במיתון שנמשך עד שנת 2017 ובמשטר צנע. בשנת 2011 ו-2012, צנח התמ"ג ביותר מ-6% בכל שנה. שיעור האבטלה הגיע לשיא של 26.9% באפריל 2013, אך נמצא בירידה ונכון ל-2023 עומד על 12%.
היסטוריה

מחקר שבחן את התפתחותה ההדרגתית של התעשייה והספנות במדינה שרוב כלכלתה הייתה חקלאית והגיע למסקנה כי התוצר המקומי הגולמי ביוון בין השנים 1833 ל-1911 היה רק נמוך מעט מן הממוצע במדינות אחרות במערב אירופה. למרות זאת יוון ידעה בתקופה זו קשיים כלכליים והתמודדה עם אי-פרעון חובותיה בשנים 1826, 1843, 1860 ו-1893.
התפתחותה של יוון לאחר מלחמת העולם השנייה זכתה לכינוי "הנס הכלכלי היווני" (אנ'). בין השנים 1950 עד 1973 ידעה יוון שנים של צמיחה כלכלית מהירה בשיעור ממוצע של 7% בשנה, והייתה שנייה בעולם בקצב הגידול אחרי כלכלת יפן. שיעורי הצמיחה הגבוהים ביותר היו בשנות ה-50. לאחר 1970, האטה הכלכלה. השגשוג הכלכלי ביוון הסתיים בפתאומיות בשנת 1974 עם התמוטטות המשטר הצבאי ביוון.
היסטוריה > כניסה לגוש האירו

יוון התקבלה לקהילה הכלכלית האירופית ב-1981 ומתוקף כך הייתה גם חברה באיחוד האירופי עם הקמתו. עם זאת, בתחילת שנות ה-90 נתוניה הכלכליים היו עדיין רחוקים מלענות על הקריטריונים של האיחוד להצטרפות לאיחוד המוניטרי האירופי. ב-19 ביוני 2000, לאחר שעמדה במספר קריטריונים (שיעור אינפלציה, גירעון תקציבי, חוב ציבורי, שיעור הריבית ארוכת הטווח, שער חליפין) בהתבסס על נתוני שנת 1999, היא התקבלה לאיחוד המוניטרי והפכה לאחת ממדינות גוש האירו. לאחר ביצוע בקרה כלכלית שבוצעה על ידי הממשלה החדשה בשנת 2004, התברר על ידי אירוסטט כי נתוני הגירעון התקציבי לשנת 1999 לא דווחו במלוא היקפם לנציבות.
רוב התיקונים בנתוני הגירעון התקציבי באו כתוצאה משיטות דיווח חשבונאי שונות על ידי הממשל החדש, כך למשל, רישום הוצאות על הזמנות ציוד צבאי בעת ההזמנה ולא בעת קבלת הציוד. אולם, היה זה ישומו הרטרואקטיבי של תקן ESA95 (שיושם מאז שנת 2000) על ידי אירוסטט, אשר הביא לשינוי שיעור הגירעון התקציבי לשנת 1999 והעלה אותו ל-3.38% מן התוצר המקומי הגולמי, מעל לגבול 3% שהיה תנאי לכניסה לגוש האירו. חשיפה זו הביאה לטענות כי יוון לא עמדה למעשה בחמשת התנאים לכניסה לאיחוד הכלכלי, וכי למעשה נכנסה לאיחוד זה לאור נתונים מסולפים. בדו"ח ארגון ה-OECD לשנת 2005 על יוון נאמר במפורש כי "השפעת תקני החשבונאות החדשים על הנתונים הכלכליים לשנים 1997 עד 1999 הייתה בשיעור של 0.7 עד אחוז מן התוצר המקומי הגולמי; שינוי רטרואקטיבי זה בשיטת החישוב הניב נתוני גירעון העולים על 3% לשנת 1999, השנה שבה עמדה יוון בתנאי ההצטרפות לאיחוד הכלכלי האירופי." קביעה זו הביאה את שר האוצר היווני להודיע כי חישוב הגירעון התקציבי לפי תקן ESA97 הניבה פחות מ-3% גירעון תקציבי, וכי אותו תקן היה בתוקף בזמן החישוב ולכן יוון עמדה בתנאי ההצטרפות. בחודש ינואר 2010 גונתה יוון על ידי הנציבות האירופית על שסילפה מידע באשר לכלכלתה ואיפשרה ללחצים פוליטיים להשפיע על איסוף נתונים סטטיסטיים מדויקים. אחת השגיאות הנפוצות באשר לגורמים למשבר בכלכלת יוון היא לבלבל בין משבר האשראי העולמי בשנת 2008 לבין כניסתה של יוון לגוש האירו. אף שעסקת החלפת מזומנים עם גולדמן זקס איפשרה ליוון "להסתיר" מיליארד דולר של חוב לאומי, אולם לעסקה זו הייתה השפעה בשנת 2001, לאחר כניסת יוון לגוש האירו ואיננה קשורה לשיטות החשבונאיות שנקטה יוון לצורך עמידה בתנאי גוש האירו.
מחקר שנערך על ידי יועצים בתחום חשבונאות משפטית מצא כי המידע שהועבר על ידי יוון למינהל הסטטיסטיקה של האיחוד האירופי, אירוסטט, מכיל התפלגות סטטיסטית המעידה על מניפולציה.
אופי הכלכלה היוונית

יוון נהנית מרמת חיים גבוהה. מדד הפיתוח האנושי ביוון גבוה מאוד והיא מדורגת 29 בעולם במדד זה בשנת 2011. על פי נתוני אירוסטט (מינהל הסטטיסטיקה של הנציבות האירופית) כוח הקניה של תושבי יוון בשנת 2008 היה בשיעור 94% מן הממוצע באיחוד האירופי.
התעשיות העיקריות ביוון הן תיירות, ספנות, ייצור תעשייתי, מזון ועיבוד טבק, טקסטיל, תעשיות כימיות, תעשיות מתכת, מכרות ודלק. שיעור הגידול בתוצר המקומי הגולמי ביוון מתחילת שנות ה-90 היה גבוה מן הממוצע במדינות האיחוד האירופי. אולם, כלכלת יוון מתמודדת עם קשיים משמעותיים, כולל גידול מהיר בשיעור האבטלה, מגזר ציבורי לא יעיל, כולל תופעות של בירוקרטיה העלמת מס ושחיתות ותחרותיות נמוכה. ליוון את הדירוג הנמוך ביותר מבין מדינות האיחוד האירופי במדד תפיסת השחיתות (מקום 78 בעולם), מדד החופש הכלכלי (מקום 88) ומדד התחרותיות העולמי (מקום 90). שחיתות, לצד גביית מיסים נמוכה, הם גורמי המפתח למצוקתה הנוכחית של כלכלת יוון והאתגרים שעימם תצטרך להתמודד כדי להתגבר על המשבר החוב הלאומי.
יוון היא מדינת רווחה המספקת לאזרחיה שורה של שירותים חברתיים כגון מערכת בריאות ציבורית ותוכניות פנסיה. תקציב יוון לשנת 2012 מקצה למדינת הרווחה (לא כולל הוצאות על חינוך) כ-22,487 מיליארד אירו (מתוכם 6,577 מיליארד אירו לפנסיה, 15,910 מיליארד אירו לביטוח לאומי והוצאות בריאות), המהווים 31.9% מכל הוצאות הממשלה.
המגזר הראשוני > חקלאות ודיג

בשנת 2010 הייתה יוון היצרנית הגדולה ביותר באיחוד האירופי של כותנה (בהיקף של 182.8 אלף טונות), השנייה באיחוד בתנובת אורז (229.5 טונות) וזיתים (147.5 טונות), השלישית בתנובת תאנים (11 אלף טונות) עגבניות (1.4 מיליון טונות) ואבטיחים (578.4 אלף טונות), ורביעית בטבק (22 אלף טונות). החקלאות מהווה 3.3% מן התוצר הלאומי הגולמי ביוון ו-12% מכוח העבודה היווני עוסק בחקלאות.
יוון אחת המדינות המפיקות את התועלת הרבה ביותר ממדיניות החקלאות המאוחדת של האיחוד האירופי. כתוצאה מכניסת יוון לקהילה האירופית שופרה באופן ניכר התשתית החקלאית היוונית והתפוקה השתפרה. בין השנים 2000 ו-2007 עלה מספר העוסקים בחקלאות אורגנית ביוון ב-885%, השינוי הבולט ביותר באיחוד האירופי.
בשנת 2007 חלקו של הדיג היווני היווה 19% מן הדיג האירופי בים התיכון והיא הייתה שלישית בכמות הדגה (85,493 טונות) וראשונה במספר ספינות הדיג בים התיכון בין חברות האיחוד. יוון הייתה במקום ה-11 באירופה בכמות הכוללת של הדגה.
מגזר השירותים > ספנות

ענף ספנות היווה באופן מסורתי ענף תעסוקתי מרכזי בכלכלת יוון מאז ימי קדם. בשנת 1813 היו בצי הסוחר היווני 615 אוניות. צי הסוחר המודרני של יוון התהווה לאחר מלחמת העולם השנייה כאשר אנשי עסקים יוונים החלו קונים מספר רב של אוניות אותן מכר הממשל האמריקאי כעודפים שלאחר המלחמה. בשנות ה-60 של המאה ה-20 כמעט הוכפל גודלו של צי הסוחר היווני הודות להשקעות של אילי הספנות אריסטוטלס אונאסיס וסטאברוס ניארכוס.
על פי דוח של ועידת האומות המאוחדות לסחר ולפיתוח, משנת 2010, צי הסוחר היווני הוא הגדול בעולם ומהווה 15.96% מכלל מעמס צי הסוחר העולמי. המעמס הכולל של צי הסוחר היווני הוא 186 מיליון טונות. צי הסוחר היווני מייצג 41.9% מן המעמס הכולל של הצי הסוחר של מדינות האיחוד האירופי. זאת, על אף שמספר האוניות בצי הסוחר היווני הצטמצם במידה ניכרת משיא של כ-5,000 אוניות בשלהי שנות ה-70. בשנת 2010 הפליגו בצי הסוחר היווני 3,150 אוניות, עובדה המציבה אותו במקום הרביעי בין ציי הסוחר בעולם.
צי הסוחר היווני מכיל 22.5% מכלל מעמס המיכליות בעולם, ו-16.8% מכלל מעמס אוניות הצובר בעולם. תעשיית הספנות מהווה את אחת התעשיות החשובות ביוון. לספנות נתח של 6% מן התוצר הלאומי הגולמי וביוון 160,000 עובדי ספנות (4% מכוח העבודה). בשנת 2010 הכניסה תעשיית הספנות 15.4 מיליארד אירו. ביוון פועלות כ-750 חברות ספנות שונות.
מגזר השירותים > תקשורת

בין השנים 1949 ועד שנות ה-80 הייתה תקשורת טלפונית ביוון מונופול ממשלתי שהופעל בידי ארגון התקשורת ההלני (ביוונית:Οργανισμός Τηλεπικοινωνιών Ελλάδος Α.Ε.), הידוע יותר בראשי תיבות OTE. למרות ליברליזציה של שוק התקשורת ביוון החל משנות ה-80, OTE ממשיכה לשלוט בשוק זה והפכה לאחת מחברות התקשורת הגדולות בדרום-מזרח אירופה. מאז שנת 2011 הפכה חברת דויטשה טלקום (Deutsche Telekom) לבעלת השליטה ב-OTE והיא מחזיקה ב-40% ממניותיה, בעוד ממשלת יוון הותירה בידה 10% מן המניות. ל-OTE‏ 13 חברות בנות בארבע ממדינות הבלקן, כולל חברת הטלפון הסלולרי הגדולה ביוון "קוסמוט" (Cosmote).
חברות הטלפון הסלולרי נוספות הפעילות ביוון הן Wind Hellas ווודאפון. המספר הכולל של טלפונים סלולרים ביוון בשנת 2009, על פי נתוני החברות, הוא למעלה מ-20 מיליון, חדירה של 180% ביחס למספר אזרחי המדינה. ביוון אף 5.93 מיליון מנויי טלפון קוויים.
דירוגה של יוון במדד שימוש אישי באינטרנט הוא נמוך ביחס למדינות אירופה. מתוך 27 מדינות האיחוד האירופי יוון מדורגת במקום ה-26, יחד עם בולגריה, עם חדירה של 47% לשוק. נתון זה הוא הרבה מתחת לממוצע של 69% באירופה. מאותה סיבה יוון אף מדורגת במקום השני באיחוד האירופי באחוז האוכלוסייה אשר מעולם לא השתמש באינטרנט, 52% מאוכלוסייתה. בשנת 2009 השתמשו באינטרנט 4.791 מיליון איש ביוון.
מגזר השירותים > תיירות

תיירות, במובנה המודרני, החלה לשגשג ביוון לאחר שנות ה-50 של המאה ה-20, אף שכבר בימי קדם, לאחר סיפוחה של יוון לאימפריה הרומית, היו רומאים עשירים רבים שביקרו במרכזי ההגות של יוון כדי להרחיב השכלתם. מאז שנות ה-60 וה-70 של המאה ה-20 ענף התיירות ביוון גדל באופן ניכר, גידול נוסף בא בעקבות אולימפיאדת אתונה בשנת 2004.
מדי שנה מבקרים ביוון למעלה מ-17 מיליון תיירים. בשנת 2009 ביקרו ביוון 19.3 מיליון תיירים, גידול ניכר לעומת 17.7 מיליון תיירים בשנת 2008. הכנסות מתיירות היוו 18.2% מן התוצר הלאומי הגולמי בשנת 2008. על פי דו"ח ארגון ה-OECD, התייר הממוצע מוציא ביוון 1,073 דולר, דבר המציב את יוון במקום העשירי בעולם בהוצאות תיירים. מספר המשרות בשוק היווני הקשורות במישרין או בעקיפין לענף התיירות היה כ-840,000 עובדים בשנת 2008, 19% מכוח העבודה ביוון.
המשרד הממשלתי האחראי לענף התיירות ביוון הוא משרד התרבות והתיירות. ממשלת יוון אף מחזיקה בארגון התיירות היווני הלאומי אשר מטרתו לקדם תיירות ליוון. בשנת 2009 דירגה הוצאת לונלי פלנט את העיר סלוניקי במקום החמישי בעולם בין "ערי המסיבות", לצד ערים כמונטריאול ודובאי. בשנת 2001 דורג האי סנטוריני כאי הטוב באירופה על ידי המגזין Travel + Leisure, אותו מגזין דירג את האי מיקונוס במקום החמישי באירופה באותו דירוג.
מגזר השירותים > תחבורה

בשנת 2010 פעלו ביוון 81 שדות תעופה, מהם ב-67 היו מסלולי נחיתה סלולים, ב-3 היו מסלולים ארוכים מ-3 ק"מ. שני שדות תעופה ביוון מסווגים כ"בינלאומיים" על ידי רשות התעופה האזרחית ההלנית, אולם מ-15 שדות תעופה ביוון קיימות טיסות בינלאומיות. בנוסף פועלים ביוון 9 מנחתי מסוקים.
ליוון אין חברת תעופה לאומית, אולם ענף התעופה האזרחית ביוון נשלט על ידי חברת אולימפיק, החברה הגדולה במדינה במספר יעדיה, ועל ידי חברת אגאן איירליינס, הגדולה ביוון במספר נוסעיה. בין השנים 1975 - 2009 הייתה חברת אולימפיק, חברת התעופה הלאומית של יוון, אולם קשיים כלכליים אילצו את הפרטת החברה בשנת 2009. חברות אולימפיק ואגאן זכו בפרסים על שרות לנוסע. בשנת 2009 זכתה אגאן באות "חברת התעופה האזורית הטובה באירופה" המוענק על ידי חברת הייעוץ סקייטרקס (Skytrax) ואף לשני אותות זהב ואות כסף מהתאחדות חברות התעופה האירופית האזורית (ERA), בעוד אולימפיק זכתה לאות כסף כ"חברת התעופה של השנה" מאותו ארגון ולציון לשבח ממגזין התיירות קונדה נאסט טראבלר.
רשת הכבישים ביוון אורכה 116,711 ק"מ, מהם 948 ק"מ של כבישים מהירים, נתון המדרג את יוון במקום ה-37 בעולם. מאז הצטרפות יוון לאיחוד האירופי נבנו מספר כבישים מהירים במדינה כחלק מרשת הכבישים האירופית, במימון חלקי של האיחוד האירופי. בשנת 2007 דורגה יוון במקום השביעי באירופה בהיקף הסחורות ששונעו בכבישיה, כמעט 500 מיליון טונות.
אורך רשת מסילות הרכבת ביוון הוא על פי הערכה 2,548 ק"מ. הרכבות ביוון מופעלות על ידי חברת TrainOSE, חברה בת של ארגון הרכבות ההלני (ביוונית: Οργανισμός Σιδηροδρόμων Ελλάδος or Ο.Σ.Ε.‏ (OSE). רוב רשת מסילות הרכבת ביוון (1,565 ק"מ) הן ברוחב תקני ויתרתן הן מסילות צרות. 764 ק"מ מן המסילות מחושמלות. רשת מסילות הרכבת ביוון קשורה לרשתות מסילות רכבת בבולגריה, מקדוניה, וטורקיה. ביוון שני קווי רכבות פרבריים, באתונה ובסלוניקי, באתונה פועלת אף מערכת רכבת תחתית ומערכת נוספת נמצאת בשלבי בניה.
נמל הסחורות הגדול ביוון הוא אגיו תאודורי במחוז קורינתוס. נמל סלוניקי הוא השני בהיקף תנועת הסחורות ביוון, ונמל פיראוס השלישי. היקף תנועת הסחורות בנמלי יוון בשנת 2010 היה 124.38 מיליון טונות, ירידה משמעותית לעומת 164.3 מיליון טונות בשנת 2007. נמל המכולות העיקרי במדינה היה נמל פיראוס, בו עברו 513,319 TEU בשנת 2010. בשנת 2010 עברו בנמלי יוון 83.9 מיליון נוסעים, 12.7 מיליון מתוכם בנמל פאלוקיה באי סלמיס, ו-9.5 מיליון נוסעים בנמל פיראוס.