stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יחסי ברזיל–פורטוגל
לקריאה נוספת

Bethell, Leslie. The Cambridge History of Latin America: Volume 1, Colonial Latin America. (Cambridge University Press, 1985). ISBN 978-0-521-23223-4
Boxer, Charles R.. The Portuguese seaborne empire, 1415-1825 (1969)
Pedreira, Jorge Miguel Viana. "From Growth to Collapse: Portugal, Brazil, and the Breakdown of the Old Colonial System (1750-1830)." Hispanic American Historical Review 80.4 (2000): 839-864.
Santos, Paula Marques. "Relations Between Portugal and Brazil (1930-1945) The Relationship Between the Two National Experiences of the Estado Novo." Titulo: E-journal of Portuguese History 4.2 (2006).
יחסי הפיליפינים–קטר

| יחסי הפיליפינים–קטר |
| --- | --- |
הפיליפינים: קטר (מדינה)


הפיליפינים: קטר
שטח (בקילומטר רבוע)
300,000: 11,586
אוכלוסייה
116,080,711: 3,065,289
תמ"ג (במיליוני דולרים)
437,146: 235,770
תמ"ג לנפש (בדולרים)
3,766: 76,916
משטר
דמוקרטיה נשיאותית: מונרכיה אבסולוטית

אמיר קטר חמד בן ח'ליפה אאל ת'אני והמשלחת שלו בפגישה עם נשיא הפיליפינים בניגנו אקינו (השלישי) והמשלחת שלו, 2012
היחסים הדיפלומטיים בין רפובליקת הפיליפינים למדינת קטר החלו באופן רשמי ב-5 במאי 1981. הפיליפינים ניהלו את יחסיהם עם קטר באמצעות השגרירות הקיימת באיחוד האמירויות הערביות. נוהל זה היה נהוג עד מאי 1992, כאשר נפתחה שגרירות הפיליפינים בדוחה אשר בקטר.
יחסים כלכליים

קטר משמשת כיעד השלישי בגודלו לעובדים הפיליפיניים בחו"ל (OFW). ישנם כ-250,000 עובדים פיליפיניים בקטר, שהם כ-17 אחוזים מכלל אוכלוסיית קטר הזרה (שהיא כ-1.5 מיליון אנשים). העיסוקים של הפיליפיניים בקטר מגוונים מאוד וכוללים בנייה, תיירות, טכנולוגיית מידע, תקשורת, בתי מלון, בנקים, ואחיות סיעודיות. ישנם גם 44 ארגונים וחברות פיליפיניות בדוחה.
יעל גראדוס

| יעל גראדוס |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: מכפילי פרסה
משפחה:: פריים
תת־משפחה:: יעלים
שבט:: יעלים
סוג:: יעל
מין:: יעל איברי
תת־מין:: יעל גראדוס
שם מדעי
 Capra pyrenaica victoriae ‏Cabrera, 1911

יעל גראדוס (שם מדעי: Capra pyrenaica victoriae; קרוי גם יעל ספרדי מערבי), הוא אחד מארבעת תת-המינים של יעל איברי החי במרכז-מערב חצי האי האיברי. תואר מדעית לראשונה בשנת 1911 על ידי חוקרת הטבע הספרדייה אנג'ל קבררה.
באופן טבעי תת-מין היה מוגבל לרכסי ההרים המערביים של ספרד, אולם בתקופות מוקדמות או מאוחרות הוא הובאה גם לצפון ספרד וכן לפורטוגל בה הוא מיישב את תחומי המחייה ההיסטוריים של יעל פורטוגזי שנכחד. שמו הנפוץ ניתן לו על שם האזור העיקרי שבו הוא מצוי - רכס ההרים סיירה דה גראדוס.
מאפיינים

ליעל גראדוס זוג קרניים גדולות וארוכות בעלות צורה ספיראלית, וקרני הנקבות קטנות וישרות יותר משל הזכרים. הוא מתאפיין בפרווה בעלת צבע חום-אפרפר/אדמדם/צהבהב בהיר או כהה, ובחורף היא נוטה להיות עבה עם צבעים ברורים יותר. לזכר היעל יש סימונים שחורים גדולים סביב החזה, המותניים, ארבעת הרגליים, החרטום והלוע, והם גדולים וברורים יותר מאלו של יעל ספרדי. הנקבה חסרת סימונים ופרוותה בצבע אחיד יותר.
התפוצה הטבעית של יעל גראדוס היא בקהילות האוטונומיות הספרדיות: קסטיליה ולאון, קסטיליה-לה מנצ'ה, אקסטרמדורה, ומדריד. בין האזורים שעליהם הוא הובאה ניתן למנות את הקהילות גליסיה, אסטוריאס, וקנטבריה שבספרד וכן את המחוזות הצפוניים בפורטוגל.
בין רכסי ההרים שבהם הוא מצוי ניתן למנות את: סיירה דה גראדוס, סיירה דה גטה, סיירה דה פרנקייה, סיירה דה סיירה דה גוואדארמה, ההרים הקנטבריים, סרה דה אשטרלה, סרה דה גרס, פיקוס דה אירופה, ורכסי הרים קטנים נוספים במערב ובצפון-מערב ספרד.
ההעדפות בית הגידול והאקולוגיה שלו זהים לתת-המינים האחרים.
גלריה

זכר בוגר בסיירה דה גראדוס.
נקבה מתבגרת בסיירה דה גראדוס.
ראו גם

יעל איברי
יעקב ניצן (נציב שירות המדינה)

יעקב ניצן (29 בנובמבר 1921 - יוני 2015) היה נציב שירות המדינה בשנים 1968–1977.
ביוגרפיה

נולד כיעקב ריצ'מן ברובנו. עלה עם משפחתו לארץ ישראל בשנת 1935 ולמד באוניברסיטה העברית מדעי המדינה ויחסים בינלאומיים. התגורר בפלורנטין והיה מפקד בהגנה בחי"ש תל אביב. במלחמת העצמאות הוא היה קצין מנהלה בחטיבת גבעתי.
בתחילת 1952 מונה לסגן מנהל אדמיניסטרטיבי של תה"ל. בהמשך היה עובד מנהלתי בכיר במשרד הביטחון. בראשית 1958 מונה לממונה על הכספים והמינהל בקונסוליה הישראלית בניו יורק. בתפקידו זה, היה אחראי מנהלתי על הנציגויות הישראליות ברחבי ארצות הברית ויבשת אמריקה. הוא שב לישראל באוקטובר 1961 ובדצמבר 1961 מונה לסמנכ"ל משרד החוץ לענייני מנהל. ביולי 1965 יצא לגרמניה להכין את הקמת שגרירות ישראל בבון. בסוף 1967 הוא סיים את תפקידו כסמנכ"ל משרד החוץ והגיש מועמדות להיות נציב שירות המדינה.
באפריל 1968 החליטה הממשלה על מינויו לנציב שירות המדינה החל מיוני 1968. בשנת 1969 הוא חתם על תקנות המאפשרות לעובד מדינה להמשיך לעבוד לאחר הגעה לגיל הפנסיה במשך עד שנתיים נוספות, גם אם אינו נחשב עובד חיוני. במסגרת תפקידו עמד ניצן בראש ועדה לבדיקת ההוראות לגבי פעילות פוליטית של עובדי מדינה שהוקמה בסוף 1971. ניצן סיים את כהונתו לאחר המהפך ועלו טענות שהוא הודח. ניצן הכחיש טענות אלו וטען שביקש לסיים את כהונתו עוד לפני הבחירות.
באוקטובר 1977 מונה ליו"ר מועצת המנהלים של עמידר.
חיים אישיים

בשנת 1946 נשא לאשה את חוה ברלב, ממנה התאלמן ב-2010.
נפטר ביוני 2015, והובא למנוחות לצד אשתו חווה בבית העלמין בקיבוץ מעלה החמישה.
הערות שוליים

↑  דוד תדהר (עורך), "יעקב ניצן (ריצמן)", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך יח (1969), עמ' 5423
1 2  קצין מחמיר, מעריב, 6 בדצמבר 1961
↑  מועצה חדשה לחברת תכנון המים לישראל, דבר, 5 במרץ 1952
↑  הופסקה עבודת הממונה על הכספים בקונסוליה בניו־יורק, למרחב, 13 בפברואר 1958
↑  אישים ומוסדות, מעריב, 22 באוקטובר 1961
↑  ש. בנצור מונה שגריר בברן, דבר, 4 בדצמבר 1961
↑  מיכה לימור, נציגי משרד החוץ יצאו לבון להכין את הקמת השגרירות, מעריב, 21 ביולי 1965
↑  א. קדרון ימונה סמנכ"ל משרד החוץ, מעריב, 4 בדצמבר 1967
צפויים שינויים במשרד החוץ, למרחב, 7 בדצמבר 1967
↑  4 מועמדים לתפקיד נציב שרות המדינה במקום שרי, דבר, 30 בנובמבר 1967
↑  הממשלה החליטה על מינוי יעקב ניצן לנציב שרות המדינה, דבר, 22 באפריל 1968
↑  איראל ויינשטיין, הוראות מקילות להשארת עובד־מדינה בעבודתו לאחר שהגיע לגיל הפנסיה, מעריב, 20 במרץ 1969
↑  אהוד גוט, ייבדקו ההוראות בעניין פעילותם הפוליטית של עובדי המדינה, מעריב, 2 בדצמבר 1971
↑  נציב שירות המדינה פורש מתפקידו ב-1 בספטמבר, מעריב, 27 ביולי 1977
↑  יעקב ניצו — יו"ר מועצת מנהלי "עמידר", מעריב, 23 באוקטובר 1977
↑  פרסום נישואין, הצופה, 29 בנובמבר 1945
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007597388305171  VIAF: 316605293   WorldCat (עם VIAF): 316605293 
ערך זה הוא קצרמרבנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
יונייטד פרס אינטרנשיונל

| --- | --- |


 נתונים כלליים
 מייסדים:  E. W. Scripps 
 תקופת הפעילות:  1907–הווה (כ־117 שנים) 
 חברת אם:  News World Communications 
 מיקום המטה:  וושינגטון די. סי. 
 ענפי תעשייה:  עיתונאות 
  
 www.upi.com
 
יונייטד פרס אינטרנשיונל (באנגלית: United Press International;‏ UPI) היא סוכנות ידיעות אמריקאית שסיפקה חומר חדשותי, תמונות, סרטים ושמע לאלפי עיתונים, מגזינים, תחנות רדיו וטלוויזיה במהלך המאה ה-20. בשיאה היו לה יותר מ-6,000 מנויי מדיה. מאז הראשון מבין כמה קיצוצים במכירות ובצוות ב-1982, ומכירת רשימת לקוחות השידור שלה ב-1999 ליריבה הראשית בארצות הברית, Associated Press, התרכזה UPI בנישות קטנות יותר של שוק המידע.
היסטוריה

סוכנות הידיעות הוקמה ב-1907 כ-United Press Associations, אך נודעה בציבור בשם United Press או UP. סוכנות הידיעות נוצרה מאיחוד של שלושה סינדיקטים קטנים יותר של חדשות על ידי מוציא לאור של עיתוני המערב התיכון EW Scripps. בראשה עמד יו ביילי (1890–1966) בין השנים 1935 ל-1955. בזמן פרישתו, ל-UP היו 2,900 לקוחות בארצות הברית, ו-1,500 בחו"ל.
ב-1958 היא הפכה ל-United Press International לאחר שקלטה את שירות החדשות הבינלאומי (INS) במאי. כ-UP או UPI, הסוכנות הייתה בין שירותי החדשות הגדולים בעולם, והתחרתה בתוך ארצות הברית במשך כ-90 שנה עם Associated Press (AP) ובעולם עם AP, רויטרס וסוכנות הידיעות הצרפתית (AFP).
בשיאה היו ל-UPI יותר מ-2,000 עובדים במשרה מלאה, 200 לשכות חדשות ב-92 מדינות והיו לה יותר מ-6,000 מנויי מדיה. עם העלייה בפופולריות של חדשות הטלוויזיה, הידרדרו עסקיה של UPI כאשר ירדה תפוצתם של עיתוני אחר הצהריים שהיוו את קטגוריית הלקוחות הראשית שלה. דעיכתה הואצה לאחר מכירת UPI ב-1982 על ידי חברת Scripps.
מאז מכירתה ב-1982 שינתה UPI בעלות מספר פעמים והייתה פעמיים בארגון מחדש בהתאם לצ'פטר 11 של חוק פשיטת הרגל האמריקאי. עם כל שינוי בבעלות הגיעו שירותים וצמצומים עמוקים יותר בצוות ושינויי מיקוד וצמצום מקביל של בסיס לקוחות המדיה המסורתית שלה. מאז המכירה ב-1999 של רשימת לקוחות השידור שלה ליריבה הגדולה, AP, התרכזה UPI בנישות קטנות יותר של שוק המידע.
בשנת 2000 נרכשה UPI על ידי News World Communications, חברת מדיה בינלאומית שנוסדה בשנת 1976 על ידי סון מיונג מון מנהיג כנסיית האיחוד.
החברה מפעילה אתר חדשות ושירות תמונות ומפרסמת מספר חבילות של מוצרי מידע. האתר מבוסס ברובו על איגוד מידע ממקורות אחרים באינטרנט שנאסף על ידי צוות מערכת קטן, התוכן היומי של UPI מורכב משירות סיכום חדשותי בשם "NewsTrack", הכולל דוחות כלליים, עסקיים, ספורט, מדע, בריאות ובידור, ו"דברים מוזרים בחדשות." החברה מפעילה גם שירות פרימיום שכולל כיסוי וניתוח מעמיקים יותר של איומים מתעוררים, תעשיית הביטחון ומשאבי אנרגיה. התוכן של UPI מסופק בשפות אנגלית, ספרדית וערבית.
המשרד הראשי של UPI נמצא במטרופולין מיאמי. החברה מחזיקה במשרדים בחמש מדינות נוספות ונעזרת בעיתונאים עצמאיים בערים גדולות אחרות.
היסטוריה > United Press Associations

אדוארד סקריפס (1854–1926) החל להפיץ בארצות הברית רשת של עיתונים שהראשון מביניהם היה קליבלנד פרס (Cleveland Press). באותה העת סירבה Associated Press שעברה ארגון מחדש למכור את שירותיה לכמה מהעיתונים שלו, שרובם היו עיתוני ערב שהתחרו עם בעלי זיכיונות קיימים של AP. בשנת 1907 מיזג סקריפס שלושה סינדיקטים קטנים יותר בבעלותו או בשליטתו, Publishers Press Association, Scripps-McRae Press Association, ו-Scripps News Association, שהתאגדו יחד ל-United Press Associations. מטה החברה היה בעיר ניו יורק.
סקריפס היה מנוי בסוכנות ידיעות קודמת, שנקראה גם כן יונייטד פרס, שהתקיימה בסוף המאה ה-19, בחלקה בשיתוף פעולה עם הנהלת ה-AP המקורית בניו יורק ובחלקה בתחרות קיומית עם שני ארגונים משיקגו שעשו שימוש גם בשם AP.
סקריפס על סמך ניסיונו מהמאבק בין יונייטד פרס הקודמת לסוכנויות AP השונות, דרש שלא יהיו הגבלות על מי שיכול לקנות חדשות משירות החדשות שלו, כולל מתחריו. סקריפס גם קיווה להרוויח ממכירת החדשות הללו לעיתונים בבעלות אחרים. באותה תקופה ועד מלחמת העולם השנייה, רוב העיתונים הסתמכו על סוכנויות חדשות לכתבות מחוץ לאזורים הגאוגרפיים הקרובים שלהם.
בשנת 1935, שנים לפני שהמתחרה AP שהייתה בשליטת תעשיית העיתונים עשתה זאת, וחרף התנגדות בתעשיית העיתונים, החלה UP למכור חדשות למדיום הרדיו החדש והמתחרה.
יונייטד פרס של סקריפס נחשבה למקור חדשותי אלטרנטיבי ל-AP. כתבי UP כונו "Unipressers" ונודעו באגרסיביות והתחרותיות העזה שלהם. סימן היכר נוסף של תרבות החברה היה הכשרה רשמית מועטה של כתבים; עובדים חדשים נדחקו לעיתים קרובות למצב של "לטבוע או לשחות" של דיווח על נושא לא מוכר. הם נגמלו מהסיסמה המפורסמת והמתועדת היטב של UP של "קבל את זה קודם, אבל קודם כל, עשה זה נכון". למרות הביקורות, הפכה UP (ולאחר מכן UPI) לבית ספר עבור דורות של עיתונאים.
כמו יתר הסוכנויות שעוסקות במידע חדשותי, ל-UP ולימים UPI היו טעויות. אחת המפורסמות שבהן הייתה כשנשיא UP, רוי וו. הווארד, שטייל אז בצרפת, מסר בטלגרף כי שביתת הנשק של 1918 שסיימה את מלחמת העולם הראשונה הוכרזה ארבעה ימים לפני שהתרחשה. המוניטין של הווארד שרד ומאוחר יותר הוא הפך לשותף של סקריפס, ששמו הופיע באחת מחברות הבת של סקריפס, סקריפס-הווארד. למרות זאת הצליחו הכתבים של הסוכנות לעיתים קרובות לספר סיפורים בצורה מהירה ומדויקת ביחס למתחרים. בשנת 1950, למשל, UP דיווחה על פלישת קוריאה הצפונית לדרום קוריאה שעתיים וארבעים דקות לפני יריבתה, ה-AP. הניו יורק טיימס התנצל מאוחר יותר בפני UP על כך שסירב להדפיס מידע על הפלישה עד ש-AP אישר זאת.
היסטוריה > יונייטד פרס אינטרנשיונל

בשנת 1955 הפך פרנק ברתולומיאו לנשיא UP. ברתולמיאו היה האחרון שעלה לתפקיד הבכיר של הסוכנות ישירות מכתבי החדשות שלה, ולא מהמכירות, והיה אובססיבי למיזוג UP עם שירות החדשות הבינלאומי (International News Service), סוכנות חדשות שנוסדה על ידי וויליאם רנדולף הרסט ב-1909.
ב-1958 התאחדו UP ו-INS התאחדו ל-United Press International (ובקיצור UPI). בארגון החדש היו 6,000 עובדים ולו היו 5,000 מנויים, כאלף מהם עיתונים.
המיזוג נועד ליצור ישות כלכלית חזקה יותר מ-UP או INS שתוכל להתחרות מול Associated Press. ליונייטד פרס אינטרנשיונל שהוקמה לא מכבר היו 950 עיתוני לקוחות. מחשש לבעיות אפשריות של הגבלים עסקיים עם משרד המשפטים של ממשל אייזנהאואר, סקריפס והרסט מיהרו לבצע את המיזוג במהירות ובסודיות בלתי רגילה.
רוב עובדי INS איבדו את עבודתם כמעט ללא אזהרה, ומעטים יחסית אכן הצטרפו ל-UPI החדש.עם זאת העמודים של כותבי INS פופולריים, כמו בוב קונסידין, לואלה פרסונס ורות מונטגומרי, המשיכו ב-UPI.
המתחרה AP הייתה איגוד של מוציאים לאור יכול היה להיעזר במוציאים החברים לסייע בתשלום של הוצאות יקרות של כיסוי חדשות כדוגמת מלחמות, משחקים אולימפיים ואספות פוליטיות. לעומתם לקוחות UPI שילמו סכום קבוע שנתי; כתלות בחוזים עצמאיים, UPI לא הייתה יכולה לבקש מהם עזרה בכיסוי הוצאות כבדות של סיקור חדשותי. בתקופת השיא של UPI, שילמו עיתונים לרוב כחצי מהמחיר ששילמו ל-AP באותן ערים עבור אותם שירותים: לדוגמה בנקודת זמן מסוימת "Chicago Sun-Times" שילמו ל-AP סכום של 12,500 דולר לשבוע, אך ל-UPI רק 5,000 דולר, ואילו וול סטריט ג'ורנל שילמו ל-AP סכום של 36,000 דולר ואילו ל-UPI רק 19,300 דולר. סוכנות AP ששירתה 1,243 עיתונים באותו הזמן נותרה המתחרה העיקרית של UPI. ב-1959 היו ל-UPI בסך הכל 6,208 לקוחות ב-92 מדינות וטריטוריות, 234 לשכות חדשות והוצאות שכר שנתיות של 34,000,000 דולר.
המיזוג של UP-INS כלל מרכיב עסקי נוסף שעתיד היה לפגוע קשות בחברת UPI החדשה בשנים שלאחר מכן. מכיוון ש-INS הייתה חברת בת של סינדיקט קינג פיצ'רס של הרסט וכיוון שסקריפס שלט בכמה סינדיקטים אחרים של עיתונים, חששו שתי החברות מבעיות אפשריות של הגבלים עסקיים, והסינדיקטים שלהם נותרו מחוץ לחברת UPI המשולבת. מהלך הזה עלה ל-UPI בהכנסות של חברת הבת הקודמת שלה United Feature Syndicate, שבשנים מאוחרות יותר השיגה רווחים גדולים מהסינדיקציה של פינאטס ורצועות קומיקס וטורים פופולריים אחרים.
בדיווח על התנועה לזכויות האזרח של שנות ה-50 וה-60 נהנתה UPI מיתרון של עצמאות על פני AP. מכיוון ש-AP היה קואופרטיב שבעיקרו בבעלות העיתונים, העיתונים בדרום ארצות הברית השפיעו על סיקור התסיסה הגזעית והמחאות, ולעיתים קרובות התעלמו, צמצמו או הטו את הדיווח. ל-UPI לא היה סוג כזה של לחץ, וההנהלה, איפשרה לעיתונאים חופש רב בתיאור אירועי המאבק לזכויות האזרח.
כתבת הבית הלבן הלן תומאס הפכה לפנים הציבוריים של UPI, כשהחל מתחילת שנות ה-60 הופיעה במסיבות עיתונאים בטלוויזיה. בדיווח על ההתנקשות בנשיא ארצות הברית ג'ון קנדי ב-22 בנובמבר 1963 הייתה UPI הראשונה לדווח על האירוע, ולפני מתחרתה AP. כתב הבית הלבן של UPI, מרימן סמית', היה עד ראייה, והוא פיקד על הטלפון היחיד של מכונית העיתונות כדי להכתיב את הסיפור ל-UPI בזמן שכתב AP ג'ק בל ניסה – ללא הצלחה – לקחת את הטלפון כדי שיוכל להתקשר למשרדו. סמית' ו-UPI זכו בפרס פוליצר על דיווח זה.
היסטוריה > תמונות וסרטים חדשותיים

בעקבות לחץ של חברת האם Scripps שרצתה להתחרות טוב יותר בשירותי החדשות והצילום של AP, קלטה ב-1952 יונייטד פרס שירות צילום רדיו ACME Newspictures בבעלות משותפת.
גם במדיום הוויזואלי החדש יותר של הטלוויזיה הייתה UP מעורבת. בשנת 1948 היא נכנסה לשותפות עם Fox Movietone News, שהייתה חברת בת של פוקס המאה ה-20, כדי לצלם סרטי חדשות עבור תחנות טלוויזיה. בין לקוחותיו של שירות זה שנקרא United Press Movietone (או UPMT), היו רשתות גדולות ותחנות מקומיות, בהן גם חדשות ABC. בעשורים שלאחר מכן, הוא עבר מספר שינויים בשותפויות ובשמות, ונודע בעיקר בשם United Press International Television News (UPITN). מנהלים בכירים של UPITN עזרו מאוחר יותר לטד טרנר ליצור את CNN, כששני הנשיאים הראשונים שלה, ריס שונפלד וברט ריינהרדט, הגיעו משורות UPITN.
ב-1958 נוצר שירות האקטואליה של UPI Audio עבור תחנות רדיו. לאחר מכן שונה שמו ל-United Press International Radio Network. השירות היה ספין-אוף משירות הסרטים החדשותיים ובסופו של דבר סיפק חומר חדשותי ליותר מאלף תחנות רדיו ורשתות ארצות הברית וזרות, כולל NPR.
הערות שוליים

↑  Eleonora W. Schoenebaum, ed.
↑  "Merger joins UP and INS". Milwaukee Journal. UPI. 24 במאי 1958. p. 2. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "UP, International News Service merged". Bend Bulletin. (Oregon). UPI. 24 במאי 1958. p. 1. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "UPI reaches deal to gain financing". Eugene Register-Guard. (Oregon). Associated Press. 28 באפריל 1985. p. 13A. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Kaplan, David (23 באוגוסט 2011). "The AP And Corbis Combine Image Libraries In Distribution Deal". GigaOM: paidContent. נבדק ב-9 במרץ 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Reuters Editorial. "Visual China buys Corbis Entertainment". U.S. (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2018-05-21.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007269130205171  ISNI: 0000 0001 2229 3105  LCCN: n50057803  NKC: ko2004244918  PIC: 3600  SUDOC: 080231446  VIAF: 152412970   WorldCat (עם VIAF): 152412970 
חדר החדשות של יונייטד פרס בניו יורק, 1933
תצלום דיוקן של אדוארד ויליס סקריפס, בסביבות 1912
יעקב צור (קצין)

| --- | --- |

 לידה:  22 באפריל 1936 (בן 88) רמת טיומקין, פלשתינה (א"י)
 מדינה:  ישראל 
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 דרגה:   אלוף-משנה
 תפקידים בשירות
 מפקד גדוד 332  מפקד עוצבת כדור האש  ראש מחלקת אמצעי לחימה יבשה  נספחי לענייני מו"פ בארצות הברית
 פעולות ומבצעים
   מלחמת סיני   מלחמת ששת הימים   מלחמת ההתשה   מלחמת יום הכיפורים  מבצע ליטני   מלחמת לבנון
 עיטורים
   מדליית השירות הראוי לשבח (ארצות הברית)
 
יעקב צור (נולד ב-22 באפריל 1936) הוא קצין צה"ל במילואים בדרגת אלוף-משנה, שירת בחיל התותחנים ובצנחנים ופיקד על עוצבת כדור האש.
ביוגרפיה

צור הוא בנם הבכור של הלל צור (שטיין) שעלה מריגה ושולמית (מבית סלוצקי מנהלל). גדל בבית ציוני רוויזיוניסטי ברמת טיומקין (כיום בנתניה). אביו היה חבר בארגון האצ"ל והיה מבוקש על ידי הבריטים. ב-1939 נשלח אביו מטעם תנועת בית"ר והאצ"ל לפולין ומשפחתו הצטרפה אליו. בפרוץ מלחמת העולם השנייה נמלטה המשפחה חזרה לארץ ישראל. ב-1944 הוגלה אביו על ידי הבריטים למחנה מעצר באפריקה. אחרי שובו מאפריקה נעצר שוב והושם במחנה המעצר בלטרון ואחר כך במחנה המעצר בעתלית, שם שהה עד 1948. באותן שנים, למד צור בבית הספר "תחכמוני" והיה חבר בתנועת הנוער בית"ר.
צור התגייס לצה"ל באוגוסט 1954. בסוף שנת 1955 סיים קורס קציני תותחנים. לאחר הקורס שובץ בגדוד מרגמות כבדות 332 וצורף על ידי אריק שרון לפלוגה המסייעת של גדוד 890 בצנחנים כקצין תצפית קדמי. במלחמת סיני השתתף בקרב המיתלה כקצין תותחנים של הצנחנים. לאחר המלחמה מונה למפקד סוללת מרגמות 120 מ"מ בגדוד 890. הוא השתחרר משירות החובה בסוף שנת 1957. בשירות המילואים שירת כקצין תותחנים בחטיבת הצנחנים הסדירה. במלחמת ששת הימים שימש קצין ניהול אש בגדוד 332 של חטיבת הצנחנים. ב-1969 מונה למפקד גדוד 332, גדוד מכמ"ת מוצנח. הוא פיקד על הגדוד במלחמת יום הכיפורים ושימש מפקד הסיוע החטיבתי של חטיבת הצנחנים. לאחר מכן פיקד על גדוד תותחים מתנייעים 8196.
בשנים 1972–1977 שהה בטהראן, לסירוגין, ושימש כיועץ לחיל הים האירני.
עם הקמת עוצבת האש מונה ב-1977 למפקד הסיוע האוגדתי ופיקד על האגד הארטילרי של האוגדה, עוצבת כדור האש. שירת בתפקיד זה עד 1982, כולל במהלך מבצע ליטני ובהכנות למבצע של"ג. צור נענה לפניית הצבא והתגייס לשירות קבע בשנת 1979 לתפקיד ראש מחלקת אמצעי לחימה יבשה. בהמשך שירותו מונה לנספח לענייני מחקר ופיתוח בנספחות צה"ל בוושינגטון, ארצות הברית. עם סיום תפקידו זה, העניק לו מזכיר הצבא של ארצות הברית את "מדליית השירות הראוי לשבח" (אנ') כאות הערכה להישגיו. הוא השתחרר מהשירות בשנת 1987.
בשנת 2018 הוענקה ליעקב צור תעודת הערכה מיוחדת "על תרומתו הייחודית למערך חיל התותחנים לרגל ציון 70 שנה לעצמאות מדינת ישראל ולהקמת צה"ל".
צור הוא בוגר הטכניון בפקולטה להנדסת מכונות (1961) ובקריירה האזרחית שלו מילא תפקידים בכירים בניהול פרויקטים בתחום זה. מאז שחרורו מהצבא, משמש כיועץ בנושאי מחקר ופיתוח וטכנולוגיה צבאית. מכהן כחבר בצוות פיתוח הרק"ם העתידי של צה"ל במשרד הביטחון.
בשנת 2018 הוענק ליעקב צור תואר יקיר העיר רמת השרון "בהוקרה ובהערכה על עשייה ותרומה משמעותית לחיי העיר והמדינה".
נשוי לזיוה ולזוג נולדו שלושה ילדים, שני בנים ובת. בנו הבכור אייל שירת כקצין תותחנים ונהרג בלבנון באפריל 1982.
צור הוא מחברם של ארבעה ספרים:
בכף ידי הריקה, ספר שירה, יצא ב-1998
ימי הצריף 1936-1949, על ילדותו ברמת טיומקין, יצא ב-2010
עפיפון בשמי קריית-שאול, אסופת סיפורים בנושא השכול, יצא ב-2014
ישראלי אחד, שש מלחמות, בהוצאה עצמית, יצא ב-2021
הערות שוליים

↑  הלל צור, באתר מורשת העיר נתניה
↑  שולמית צור, באתר מורשת העיר נתניה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007310569405171  GND: 142266523  ISNI: 0000 0001 0803 7420  LCCN: no2010202005  VIAF: 97266278   WorldCat (עם VIAF): 97266278 
חיל התותחנים - תעודת הערכה
יחסי ישראל–סורינאם

| יחסי ישראל–סורינאם |
| --- | --- |
ישראל: סורינאם


ישראל: סורינאם
שטח (בקילומטר רבוע)
22,072: 163,820
אוכלוסייה
9,961,867: 635,793
תמ"ג (במיליוני דולרים)
509,901: 3,782
תמ"ג לנפש (בדולרים)
51,185: 5,949

יחסי ישראל–סורינאם הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שמתקיימים בין מדינת ישראל לבין רפובליקת סורינאם.
היסטוריה

היחסים בין שתי המדינות כוננו בפברואר 1976.
בנובמבר 2014 נפגש שגריר ישראל שאינו תושב בסורינאם, מגיד עמירם, עם שר החוץ של סורינאם, וינסטון לקין. במהלך הפגישה הצהיר השגריר על הסיוע שהעניקה ישראל לסורינאם במסגרת תוכנית מש"ב.
ביולי 2017 התקיימה מהדורתה ה-20 של תחרות הספורט המכביה עם 10,000 ספורטאים באצטדיון טדי בירושלים בה השתתף הג'ודוקא יגאל קופינסקי, הנציג היחיד של סורינאם.
בנובמבר 2020, שר החוץ של סורינאם אלברט רמדין נפגש עם הנשיא צ'אן סנטוהי, וכן עם נציגים שונים של מדינות זרות בסורינאם, כולל קונסול הכבוד הישראלי יוסף חיים הרוש. כתוצאה מהפגישה אמר רמדין כי ארצו רוצה להגביר את רמת היחסים הדיפלומטיים ולמנות שגריר שאינו תושב בישראל.
שיתוף פעולה

ישראל סייעה לסורינאם בבניית אודיטוריום באוניברסיטת אנטון דה קום, פארק תעשייה וחממות.
החל מסוף 2020, שתי המדינות משתפות פעולה בחקלאות ובחינוך. בסוף נובמבר 2020 קיים ראש משרד החוץ של סורינאם שיחות עם ראשי משרד החינוך, המדע והתרבות בסורינאם ומשרד החקלאות והסביבה במטרה לבחון את הפוטנציאל לשיתוף פעולה בין סורינאם לבין ישראל.
נציגויות דיפלומטיות

ישראל מחזיקה קונסוליה בבירת סורינאם פרמריבו, ואילו סורינאם מחזיקה בישראל קונסוליה בתל אביב.
ב-30 במאי 2022 התקיים הביקור הראשון בישראל של שר חוץ סורינאמי, אלברט רמדין. בפגישה עם מקבילו הישראלי יאיר לפיד הודיע רמדין כי מדינתו מתכננת להעביר את שגרירות סורינאם בישראל בירושלים "בעתיד הקרוב". לפיד הכריז בתגובה על נכונותה של ישראל לשלוח מטען של סיוע הומניטרי לסורינאם עבור מאבק בתוצאות של שיטפונות במדינה. אולם, חודש לאחר מכן ב-24 ביוני, אמר נשיא סורינאם צ'אן סנטוחי לאספה הלאומית כי פתיחת השגרירות לא תתקיים לאור מחסור בתקציב. עם זאת, לא שלל אפשרות שהשגרירות תפתח בעיר בעתיד.
יהדות סורינאם

בעבר התגוררה בסורינאם קהילה יהודית גדולה, אשר אף קלטה פליטים יהודים מגרמניה הנאצית במלחמת העולם השנייה. אולם, לאחר המלחמה היגרו יהודים רבים, חלקם לישראל וחלקם למדינות אחרות, וכיום הקהילה מונה רק כמה עשרות משפחות.
החל משנת 2017 פועל בפרמריבו בית הכנסת נווה שלום.
ראו גם

יודנסוואנה
יחס (תורת הקבוצות)

במתמטיקה, ובפרט בתורת הקבוצות, יחס בינארי או רלציה בין קבוצות כלשהן  A,B הוא קבוצה של זוגות סדורים של איברים, כך שהאיבר הראשון בכל זוג שייך ל- A והשני ל- B. קיימים גם יחסים  n-אריים, שהם קבוצות של  n-יות מקבוצות נתונות  A_{1},\ldots ,A_{n}. יחס n-ארי על הקבוצה A הוא יחס n-ארי שבו הקבוצות  A_{1},\ldots ,A_{n} שוות כולן ל-A.
אם  (a,b)\in {\mathcal {R}} נאמר כי " a עומד ביחס עם  b" ונסמן  a{\mathcal {R}}b.
שוויון, אי-שוויון, וכל פונקציה במשתנה אחד או יותר, כולם דוגמאות ליחסים.
הגדרה פורמלית

יחס  {\mathcal {R}} בין הקבוצות  A,B הוא קבוצה המקיימת  {\mathcal {R}}\subseteq A\times B.
יחס  n-ארי  {\mathcal {R}} בין הקבוצות  A_{1},\ldots ,A_{n} הוא תת-קבוצה  {\mathcal {R}}\subseteq \prod _{i=1}^{n}A_{i}.
תכונות של יחסים

יחס  {\mathcal {R}}\subseteq A\times A ייקרא:
רפלקסיבי אם לכל איבר בקבוצה  a\in A מתקיים  a{\mathcal {R}}a.
אי-רפלקסיבי אם לכל איבר בקבוצה  a\in A לא מתקיים  a{\mathcal {R}}a.
קו-רפלקסיבי אם לכל זוג איברים בקבוצה  a,b\in A המקיים  a{\mathcal {R}}b מתקיים  a=b.
סימטרי אם כל זוג איברים בקבוצה  a,b\in A מקיים  a{\mathcal {R}}b\iff b{\mathcal {R}}a.
אנטי-סימטרי (או אנטי-סימטרי חלש) אם כל זוג איברים בקבוצה  a,b\in A המקיים  a{\mathcal {R}}b וגם  b{\mathcal {R}}a מקיים  a=b.
א-סימטרי (או אנטי-סימטרי חזק) אם כל זוג איברים בקבוצה  a,b\in A המקיים  a{\mathcal {R}}b אינו מקיים  b{\mathcal {R}}a.
טרנזיטיבי אם לכל שלושה איברים בקבוצה  a,b,c\in A המקיימים  a{\mathcal {R}}b וגם  b{\mathcal {R}}c מתקיים  a{\mathcal {R}}c.
אי-טרנזיטיבי אם לכל שלושה איברים בקבוצה  a,b,c\in A המקיימים  a{\mathcal {R}}b וגם  b{\mathcal {R}}c לא מתקיים  a{\mathcal {R}}c.
יחס שקילות אם  {\mathcal {R}} הוא רפלקסיבי, סימטרי וטרנזיטיבי.
יחס סדר אם  {\mathcal {R}} הוא רפלקסיבי, אנטי-סימטרי וטרנזיטיבי.
דוגמאות לאינטראקציות שבין תכונות של יחסים

יחס טרנזיטיבי אי-רפלקסיבי הוא א-סימטרי.
יחס אי-טרנזיטיבי רפלקסיבי הוא א-סימטרי.
יחס א-סימטרי הוא אנטי-סימטרי אי-רפלקסיבי.