אחדות בדת הבהאית
אחדות האנושות

בהאא אללה ראה את העולם כמדינה אחת, שכל בני האדם הם אזרחיה וכי בעתיד, האנושות כולה תהא משפחה אחת מאוחדת: "כדור-הארץ הוא אך מדינה אחת, והאנושות אזרחיה". למעשה, משנתו של בהאא אללה שואפת לאחדות בין האנושות כולה ולא רק בתוך הקהילה הבהאית. אמונה זו באה לידי ביטוי גם בחזון הבהאי של שלום עולמי ואחדות עולמית. הבהאים מאמינים כי בני האדם הם בעלי אותו בסיס ואינם שונים זה מזה במהותם, אך דעה קדומה, בורות, חיפוש אחר כוח ואגואיזם, מנעו מאנשים רבים לקבל ולהכיר באחדות בסיסית זאת. המטרה העיקרית של בהאא אללה הייתה לשנות את המצב הזה ולהביא לידי מודעות אוניברסלית באחדות האנושות. כאשר המשפחה, השבט, העיר, המדינה והאומה מבטאים את ההתפתחות האנושית ביכולת לארגן את החברה בדרגות שונות של אחדות.
העיקרון של אחדות האנושות לא מרמז רק על מודעות אינדיבידואלית חדשה, אלא על ייסודה של האחדות במסגרת של אומות, ממשלות ולבסוף בציוויליזציה כלל-עולמית. משכך, זה לא מספיק שהאנושות רק תכיר באחדותה בעוד בפועל תמשיך לחיות בעולם מפולג מלא בקונפליקטים, דעות קדומות ושנאה. יש לבטא אחדות באמצעות מערכת חברתית אחידה ומאוחדת המבוססת על אותן עקרונות רוחניים. בניית מערכת זו מבטאת את המטרה האלוהית בהתפתחות החברה האנושית. על מנת להשיג אחדות זו, בהאא אללה הציע ליצור מוסדות חברתיים חדשים המבוססים על השתתפות והתייעצות. מוסדות אלו ישרתו את המטרה העיקרית של ביטול הקונפליקטים הנוצרים מאינטרסים מנוגדים, ובכך יפחיתו את הפוטנציאל לחוסר אחדות בכל רמות החברה. חזיון המוסדות החדשים כולל מספר גופים בינלאומיים, רבי עוצמה של שלטון עולמי: מחוקק עולמי עם ייצוג אותנטי ובעל סמכות, בית משפט בינלאומי בעל סמכות עליונה המחליט בכל מקרי המחלוקות בין האומות, וכוח משטרתי עולמי.
אם כן, על פי אמונתו של בהאא אללה האנושות היא שלם שלא ניתן לחלקו: "הפירות של עץ אחד, והעלים של ענף אחד". הארץ היא המולדת היחידה ועל האנשים לפעול לטובת רווחת כל האנושות. כך למעשה, אחדות האנושות תתקיים על ידי סובלנות ואימוץ של שפה עולמית, ויותר מכל על ידי איחוד של כל בני האדם תחת אמונה משותפת- דת ככוח מקשר שמאחד אנשים בעלי אמונות ומזגים שונים.
'שבעת הנרות של אחדות' תוארו על ידי עבד אל-בהאא, אחד ממנהיגי הדת, במכתבו לגברת ג.ה וייט של אדינבורג בתחילת המאה ה-20. במכתב זה ציין כי הדור הנוכחי ייחודי בכך שהתקשורת העולמית מתקדמת ומתפתחת ובהיווצרותה של תלות כלכלית ופוליטית בין כל חלקי העולם. למעשה, הוא תיאר את המאה ה-20 כ-'מאה של אור' בה יבואו לידי ביטוי התפתחויות משמעותיות שיקדמו אחדות אנושית. בסופו של דבר, 'שבעת הנרות של אחדות' יאירו את האופק הקודר בעולם: אחדות פוליטית; אחדות המחשבה; אחדות בחופש; אחדות דתית; אחדות של לאומים (בעיקר אלו שיוסדו במאה ה-20); אחדות של גזעים; אחדות של שפה.
"במחזורים עברו, למרות שההרמוניה הייתה קיימת, עדיין, בשל העדר האמצעים, האחדות של כל בני האדם לא הייתה ניתנת להשגה. שכן, יבשות נותרו מחולקות, אף בתוך עצמן, ותחלופת מחשבות הייתה כמעט בלתי אפשרית. עם זאת, בימינו, התרבו אמצעי התקשורת, וחמש היבשות של כדור הארץ התמזגו כמעט לאחת .... באופן דומה כל בני משפחת האדם, אם עמים או ממשלות, ערים או כפרים, הפכו תלויים יותר ויותר."
יש לציין כי הכוונה באחדות האנושות על פי האמונה הבהאית היא אחדות בגיוון ולאו דווקא אחידות. לא מדובר בדיכוי של הבדלים כדי להגיע לאחדות, אלא הגברת מודעות וכבוד לערך הפנימי לתרבות הנפרדת של כל פרט. כמו כן, לא הגיוון בין בני האדם הוא שייחשב כעילת הסכסוך, אלא הגישה שלנו כלפיו, חוסר הסובלנות שלנו וההחזקה בדעות קדומות. עבד אל-בהאא אחד ממנהיגי הדת, השווה את האנושות לגן פרחים שיופיו נובע מעצם הגיוון בו בצבעים ובצורות: "העולם של האנושות הוא כמו גן ורדים, והגזעים, הלשונות והאנשים השונים מהווים פרחים מנוגדים. המגוון של צבעים בגן הוורדים מוסיף לקסם והיופי שלו, ולמעשה המגוון שבו משפר אחדות".