stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פרידריך אנגלס
ביוגרפיה > שיבה לפרוסיה

בשנת 1848 התחוללה בצרפת מהפכה ששאפה להתפשט במהרה גם לשאר המדינות המערביות באירופה. אירועים אלו גרמו לאנגלס ולמרקס לשוב לעיר קלן מולדתם, פרוסיה. בזמן שהם גרו שם, הם יצרו וערכו עיתון יומי חדש בשם "נויה ריינישה צייטונג" (Neue Rheinische Zeitung). בנוסף למרקס ואנגלס, תרמו גם אחרים לעיתון, כולל קארל שפר, וילהלם וולף, ארנסט דרונקה, פטר נוטיונג, היינריך בירגרס, פרדיננד וולף וקרל קרמר. אמו של אנגלס הייתה עדה להשפעת ה"נויה ריינישה צייטונג" על ההתקוממות המהפכנית בקלן ב-1848. בביקורתה על מעורבותו במרד, היא כותבת במכתב אליו מ-5 בדצמבר 1848 כי "אף אחד, כולל אותנו, לא הטיל ספק בכך שהפגישות שבהן דיברתם, וגם השפה של (הנויה) ר.צ. היו ככל הנראה הגורם העיקרי למהומות אלו."
הוריו של אנגלס קיוו שהוא "יחליט לפנות לעיסוקים אחרים מאלו שהתעסקת בהם בשנים האחרונות וגרמו כל כך הרבה צרות". בשלב זה, הוריו הרגישו שהתקווה היחידה עבור בנם היא להגר לאמריקה ולהתחיל את חייו מחדש. הם אמרו לו שהוא צריך לעשות זאת או ש"הוא יפסיק לקבל כסף מאיתנו"; עם זאת, הבעיה ביחסים בין אנגלס להוריו נפתרה מבלי שיצטרך לעזוב את אנגליה או להיות מנותק מהסיוע הכלכלי של הוריו. ביולי 1851, אביו של אנגלס הגיע לבקר אותו במנצ'סטר, אנגליה. במהלך הביקור, אביו ארגן עבור אנגלס פגישה עם פטר ארמן ממשרד ארמן & אנגלס, על מנת שיעבור לליברפול וייקח על עצמו את ניהול המשרד במנצ'סטר.
ב-1849 נסע אנגלס לבוואריה כדי להשתתף בהתקוממות המהפכנית של באדן ופלטינה, מעורבות מסוכנת אף יותר. החל במאמר בשם "המאבק ההונגרי", שנכתב ב-8 בינואר 1849, אנגלס החל בכתיבת סדרת דיווחים על המהפכה ומלחמת העצמאות של הרפובליקה ההונגרית החדשה. מאמרים של אנגלס על הרפובליקה ההונגרית הפכו לחלק קבוע בעיתון "נויה ריינישה צייטונג" תחת הכותרת "מזירת הקרב"; עם זאת, העיתון הושבת במהלך הפיכת 1849 של פרוסיה. לאחר ההפיכה, מרקס איבד את אזרחותו הפרוסית, הוגלה ונמלט לפריז, אחר כך ללונדון. אנגלס נשאר בפרוסיה ולקח חלק בהתקוממות מזוינת בדרום גרמניה בתור עוזר-קצין במערך המתנדבים של אוגוסט ויליך. אנגלס גם לקח עמו שני ארגזים של כדורי רובה כשהצטרף להתקוממות באלבֶרפלד ב-10 במאי 1849. מאוחר יותר, כאשר חיילי פרוסיה הגיעו לקייזרסלאוטרן לדכא מרד שם, אנגלס הצטרף לקבוצת מתנדבים בפיקודו של אוגוסט ויליך, שנועדה להילחם בחיילים הפרוסים. כאשר ההתקוממות דוכאה, היה אנגלס אחד מהאחרונים מבין מתנדבי ויליך שנמלטו על ידי חציית הגבול השווייצרי. מרקס ואחרים חששו לחייו של אנגלס עד ששמעו ממנו.
אנגלס עבר דרך שווייץ כפליט והגיע בסופו של דבר בבטחה לאנגליה. ב-6 ביוני 1849 הוציאו הרשויות הפרוסיות נגדו צו מעצר, שבו תיארו את מראהו הפיזי: "גובה: 5 רגל ו-6 אינצ'ים; שיער: בלונדיני; מצח: חלק; גבות: בלונדיניות; עיניים: כחולות; אף ופנים: פרופורציונליים; זקן: אדום; סנטר: אליפטי; פנים: אליפטיות; עור: בריא; דמות: רזה. מאפיינים מיוחדים: מדבר מאוד מהר ולקוי ראיה." לגבי "הלקות בראיה", אנגלס הודה בכך במכתב שכתב ליוסף ויידמייר ב-19 ביוני 1851, שבו הוא אומר שהוא לא היה מודאג מקבלתו לצבא הפרוסי בגלל "הבעיה בעיניים שלי, כפי שגיליתי כעת פעם אחת ולתמיד שעושה אותי לא כשיר לשירות פעיל מכל סוג שהוא". לאחר שהוא היה בטוח בשווייץ, אנגלס התחיל לכתוב את כל הזיכרונות שלו מהמערכה הצבאית האחרונה נגד הפרוסים. כתיבה זו הפכה בסופו של דבר למאמר שפורסם בשם "המערכה לחוקת הקיסרות הגרמנית".
כתביו בעברית

התפתחות הסוציאליזם מאוטופיה למדע (או סוציאליזם אוטופי וסוציאליזם מדעי )
התפתחות הסוציאליזם מאוטופיה למדע, תרגום: מנחם נדל, ירושלים: הוצאת ספרים ע"ש בורוכוב, 1928.
התפתחות הסוציאליזם מאוטופיה למדע, תרגום: חיים שלום בן-אברם, תל אביב: הקיבוץ המאוחד, תשי"ד.
מצבו של המעמד העובד באנגליה: מתוך הסתכלות עצמית ולפי מקורות מוסמכים, תרגום: פסח בן-עמרם, תל אביב: הקיבוץ המאוחד, תשי"ט.
מוצא המשפחה, המדינה והקנין הפרטי, תרגום: דניאל בן-נחום, תל אביב: הקיבוץ הארצי השומר הצעיר, 1940.
אנטי-דיהרינג (הפיכת המדע בידי מר אויגן דיהרינג), תרגום: יצחק מן, 1959.
כתביו בעברית > עם מרקס

כתבים היסטוריים, תל אביב: הקיבוץ המאוחד, 1952, 1978.
כתבים נבחרים, מרחביה: הקיבוץ הארצי השומר הצעיר, 1942, 1955.
המניפסט הקומוניסטי
המניפסט הקומוניסטי , תרגום: דוד קלעי, תל אביב: אחדות-העבודה, תרפ"ב.
המניפסט הקומוניסטי, תרגום: דוד קלעי, תל אביב: הוצאת ספרים על שם זאב ברזלי, תרפ"ז.
המניפסט הקומוניסטי, תרגום: דוד קלעי, תל אביב: הקיבוץ המאוחד, תש"י 1950, תשי"ב.
המניפסט הקומוניסטי, מ' דורמן (עורך), עין חרוד: הקיבוץ המאוחד, תש"ב 1942.
מאניפסט המפלגה הקומוניסטית, תרגום: מ' דורמן, תל אביב: ספרית הפועלים, 1945?
המניפסט הקומוניסטי, תרגום: מ' דורמן, בני ברק: הקיבוץ המאוחד, תשי"ד, תשכ"ד 1964, תש"ל, 1975.
על אמנות וספרות, תרגום: חנה הוכברג, מרחביה: הקיבוץ הארצי השומר הצעיר, 1951.
מהפכת שנת 1848, תרגום: מ' חלמיש, מרחביה: הקיבוץ הארצי השומר הצעיר, 1953.
הערות שוליים

↑   זפירה דייוויס, ניו יורק טיימס, אחרי 147 שנים, פרידריך אנגלס קם לתחייה במנצ'סטר, באתר הארץ, 9 באוגוסט 2017
1 2  Robert C.Tucker, The Marx-Engles Reader, W. W. Norton & Company, 1978, p. xv
↑  Outlines of a Critique of Political Economy by Friedrich Engels, Deutsch-Französische Jahrbücher
↑  Friedrich Engels, The Condition of the Working Class in England
↑  Friedrich Engels and Karl Marx, The Holy Family
| סוציאליזם |
| --- | --- | --- |
| זרמים | אנרכו-סינדיקליזם • אנרכו-קומוניזם • הסוציאליזם האתיופי • לניניזם • מרקסיזם • נצרות סוציאליסטית • קומוניזם נוצרי • סוציאל-דמוקרטיה • סוציאליזם אסלאמי • סוציאליזם דמוקרטי • סוציאליזם ערבי • סינדיקליזם • פמיניזם סוציאליסטי • ציונות סוציאליסטית • קומוניזם • סוציאליזם ליברטריאני • נאציונל-סוציאליזם |  |
| סוציאליסטים | רוברט אוון • פרידריך אנגלס • מיכאיל באקונין • אוגוסט בבל • אדוארד ברנשטיין • משה הס • פרדיננד לסל •  קרל מרקס • קלוד-אנרי דה סן-סימון • פייר-ז'וזף פרודון •  שארל פורייה |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007260851805171  PLWABN: 9810680772205606  BIBSYS: 90071872  BNC: 000039538  BNE: XX845708  BnF: cb119017679 (data)  CANTIC: a10438154  CiNii: DA00034589  GND: 118530380  HDS: 028070  ICCU: CFIV006654  ISNI: 0000 0001 2137 9599  KulturNav: ed9b4cca-afb3-43c4-b9e5-f849d837e566  LCCN: n79023029  LNB: 000024568  MusicBrainz: 9722f17c-2e6d-4e70-b321-5e0c9ec60907  NDL: 00438920  NKC: jn19981000984  NLA: 35065123  NLG: 65355  NLK: KAC199608161  NSK: 000046416  NTA: 068384351  RERO: 02-A000057397  SELIBR: 174380  SNAC: w63j3h12  SUDOC: 026851350  Trove: 816311  ULAN: 500108438  VcBA: 495/80690  VIAF: 68928644   WorldCat (עם VIAF): 68928644 
ספרו המשפיע הראשון של אנגלס, "מצבו של המעמד העובד באנגליה" (Die Lage der arbeitenden Klasse in England).
בול של גרמניה המזרחית משנת 1970 המציג את פרידריך אנגלס עם כריכת הספר "אנטי-דירינג".
יאנוש אראן

| --- | --- |

תמונה של המשורר מאת מיקלוש ברבאש (1884)
 לידה:  2 במרץ 1817 סאלונטה, פרטיום, ממלכת הונגריה, האימפריה האוסטרית, כיום מחוז ביהור, טרנסילבניה, רומניה 
 פטירה:  22 באוקטובר 1882 (בגיל 65) בודפשט, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 מדינה:  הונגריה 
 מקום קבורה:  בית הקברות קרפשי 
 מקום לימודים:  המכללה הרפורמית של דברצן 
 שפות היצירה:  הונגרית 
 יצירות בולטות:  טרילוגיית טולדי 
 בן או בת זוג:  יוליאנה אֶרצֶ'אֶי 
 צאצאים:  Julianna Arany, László Arany 
 פרסים והוקרה:  מסדר אישטוון הקדוש של הונגריה (1867) 
 חתימה:   
 
דיוקן מצויר ב-1848 על ידי אוגוסט פרידריך ואלצל
יאנוש אראן (בהונגרית: János Arany‏ 2 במרץ 1817 סאלונטה – 22 באוקטובר 1882) היה משורר, סופר, עיתונאי ומתרגם הונגרי. נודע במיוחד בבלדות שכתב והטרילוגיה בחרוזים "טולדי". היה חבר באגודת קישפלודי ובאגודת פטפי. לצדם של שנדור פטפי ומיהאי טומפה נמנה אראן עם שלישיית המשוררים הגדולים הצעירים של הספרות הלאומית ההונגרית של המאה ה-19.
ביוגרפיה

יאנוש אראן נולד בשנת 1817 בעיירה סלונטה (בהונגרית: נאג'יסלונטה) בדרום חבל ביהור (בהונגרית: ביהר). אז בממלכת הונגריה באימפריה האוסטרית (כיום בטרנסילבניה, רומניה), במשפחה הונגרית קלוויניסטית דלת אמצעים שהשתייכה לאצולה הזעירה. היה בן הזקונים מבין עשרת הילדים של הוריו. אביו היה ג'רג' אראן, בן 60, ואמו - שארה, בת לבית מגיי'רי, בת 44. מכל עשרת הילדים הגיעו לבגרות רק שניים, מצב טראגי זה גרם להורים לטפח במיוחד את ילדם הקטן.
למד קרוא וכתוב בגיל מוקדם מאוד ובילדותו התאווה לקרוא כל ספר שבהישג ידו בהונגרית ובלטינית. התוודע בין היתר לסיפורי התנ"ך, לשירים של הורטיוס, אובידיוס, ורגיליוס וצ'וקונאי ולכתבי קורטיוס. מפני שהוריו המבוגרים נזקקו לסיוע בניהול משק הבית, אראן' התחיל לעבוד כבר בגיל 14 כמורה ממלא מקום.
החל משנת 1833 למד שפה וספרות גרמנית וצרפתית באוניברסיטת דברצן, בזמנו המכללה הרפורמית של דברצן. די מהר, אחרי כיתה י' מאס במסגרת הלימודים והצטרף ללהקת שחקני תיאטרון שנעה ונדה ברחבי הממלכה. מאוחר יותר התיישב ועבד כמורה, כעורך עיתונים ובתפקידים פקידותיים שונים בעיירת הולדתו (ב-1839 עוזר של נוטריון), סאלונטה, בדברצן ובבודפשט.
בשנת 1840 התחתן עם יוליאנה אֶרצֶ'אֶי (Julianna Ercsey) (1816-1885) שאיתה ניהל חיי משפחה שלווים וגידל שני ילדים: יוליאנה ולאסלו.
בשנת 1845 אראן זכה בתחרות הכתיבה של האגודה הספרותית ע"ש קישפאלודי עם יצירתו "החוקה האבודה" (Az elveszett alkotmány).
אחרי שפרסם את הטרילוגיה "טולדי", שהפכה למעין אפוס לאומי, אראן קישר יחסי ידידות עם מי שנחשב המשורר הלאומי של ההונגרים, שנדור פטפי. שניהם הלהיבו את ההמונים בעת מהפכת 1848–1849. מותו של פטפי בעת המהפכה גרם לאראן לצער עמוק.
אחרי דיכוי המהפכה, החל משנת 1850 אראן עבד כמורה בנאג'קרש. משנות ה-1860 עבר עם משפחתו לבודפשט. בשנת 1858 נבחר לחבר באקדמיה ההונגרית למדעים והחל משנת 1865 התמנה למזכיר שלה.
כמו כן עמד בראש האגודה קישפאלודי, הארגון הראשי של סופרי הונגריה וערך את כתב העת Szépirodalmi Figyelő ("הצופה הספרותי") (מאוחר יותר Koszorú - "הזֵר")
מותה בדמי ימיה של יוליאנה, בתו, פגע בו קשות וגרם לו להימנע מכתיבת שירים למשך 12 שנה.
רק בקיץ 1877 חזר לחבר שירים מקוריים - עם המחזור "Őszikék שלהבדיל מיצירות עבר, נגע בנושאים כמו זקנה או הציפייה למוות.
יאנוש אראן נפטר ב-22 באוקטובר 1882 בבודפשט.
יצירתו

השירה האפית של יאנוש אראן מציגה את העבר המיתי וההיסטורי של עמו.
גולת הכותרת של יצירתו האפית הייתה הטרילוגיה "טולדי" (Toldi) (1847), "אהבתו של טולדי" (Toldi szerelme ‏ (1848-1879) ו"הערב של טולדי" (Toldi estéje) ‏ (1854).
גבור הטרילוגיה, טולדי, לקוח מכרוניקה בחרוזים מהמאה ה-16 שכתב פטר אולשוואי שיימש.
טולדי היה גבור צעיר וחסון שחי, לפי האגדה, במאה ה-14. החלק הראשון של הטרילוגיה מתארת את דרכו זרועת ההרפתקאות אל חצר המלך. החלק השני מוקדש לאהבת חייו והחלק השלישי מספר על סכסוכיו עם המלך ועל מותו. מפואמה אפית אחרת, "אישטוק המשוגע" (Bolond Istók)‏ (1850) נשאר רק קטע אחד.
המשורר עבד גם על פואמה מוקדשת לתולדות ההונים, הנחשבים במסורת ההונגרית מעין אבות של ההונגרים. הספיק להשלים רק את חלקה הראשון "מות המלך בודה" (Buda halála)‏ (1864). יתר החלקים - "אילדיקו" ו"הנסיך צ'אבּה" נותרו בלתי גמורים.
בשנים 1853–1856 ו-1877 יצר את ה"בלדות", ז'אנר ששילב אגדות עממיות ויסודות היסטוריים בלדה מפורסמת של אראן, "הבארדים של ויילס" (A Walesi Bárdok) מספרת על מסעות הכיבוש של אדוארד הראשון, מלך אנגליה, נגד הוולשים ועל התנגדות העם הזה לדיכוי תרבותם. על ידי אימוץ נושא היסטורי זה, המשורר ביקש לרמוז על דיכוי ההונגרים בידי האוסטרים. הוא כתב אותה לרגל ביקור הקיסר פרנץ יוזף בהונגריה אחרי דיכוי מהפכת 1848–1849.
ביצירתו של אראן היו גם שתי תקופות "ליריות": אחת בשנות ה-1850, שבה יצר בהשפעת האבל על מותו של פטפי ותבוסת המהפכה ההונגרית, והשנייה בשנותיו האחרונות - כשחיבר את שירי Őszikék.
אראן כתב גם פואמה בשם "דנטה" שלדעת פטר אוסטינוב, "מעט משירי מערב ידעו לתפוס כמוה, את מלוא המשמעות והטרנסצדנטיות של חיי האדם". בשירים "החוקה האבודה" (1846) ו"הצוענים מנאג'דה" (1852) ביכה את השגיאות הפוליטיות של בני עמו.
יאנוש אראן תרגם להונגרית שלושה מחזות של שייקספיר - חלום ליל קיץ, המלט ו"חייו ומותו של המלך ג'ון". תרגומים אלה נחשבים לאחד משיאי עבודות התרגום בשפה ההונגרית. הוא תרגם גם מאריסטופאנס, לרמונטוב, פושקין ומולייר.
חייו הפרטיים

אראן היה נשוי החל מ-1840 ליוליאנה ארצ'אי (1885-1816). לזוג נולדו שני ילדים: יוליאנה שמתה בגיל צעיר מדלקת ראות, ולאסלו אראן, שנודע גם הוא כמשורר וכאוסף אגדות עממיות.
פרסים ואותות הוקרה

פרס קישפאלודי - בשביל הפואמה "טולדי"
חבר באקדמיה ההונגרית למדעים
כתביו

1845:  Az elveszett alkotmány  ("החוקה האבודה");
1846:  Toldi  (טולדי)
1847:המצור של מוראן
1850: קטלין
1852 הצוענים של נאג'-אידה
1853:  Ágnes asszony ("גברת אגנש");
1854:  Toldi estéje  ("הערב של טולדי");
1863:  A walesi bárdok  ("הבארדים של ויילס");
1868:  Buda halála  ("מותו של בודה");
1879:   Toldi szerelme  ("אהבתו של טולדי");
Őszikék ("זר של סתיו").
הערות שוליים

↑  בתרגומיו לעברית, המשורר איתמר יעוז קסט השתמש בכתיב 'אראן'
↑  הלקסיקון לספרות אירופאית ברשת "אי אנטנאטי" באיטלקית 2012-1984
↑  לקסיקון הספרות האירופאית ברשת - "אי אנטנאטי" באיטלקית
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007257873705171  PLWABN: 9810610721705606  BIBSYS: 90554369  BNE: XX1194665  BnF: cb12029046b (data)  CiNii: DA13223846  GND: 118645536  ISNI: 0000 0001 0927 3206  LCCN: n50023539  MusicBrainz: 3120f58a-2e89-4ee4-b4d3-9018cef89dcd  NDL: 00551374  NKC: jn20000600343  NLA: 35656518  NSK: 000006520  NTA: 06980740X  RERO: 02-A014017684  SELIBR: 249465  SUDOC: 028459083  Trove: 1029386  VcBA: 495/78965  VIAF: 95251869   WorldCat (עם VIAF): 95251869
אימרה מדאץ'

| --- | --- |

 לידה:  21 בינואר 1823 אלשוסטרגובה, בסלובקית - דולנה סטרהובה,  בממלכת הונגריה, באימפריה האוסטרית, כיום בסלובקיה 
 פטירה:  5 באוקטובר 1864 (בגיל 41) אלשוסטרגובה, בסלובקית - דולנה סטרהובה,  בממלכת הונגריה, באימפריה האוסטרית, כיום בסלובקיה 
 מדינה:  הונגריה 
 השכלה:  אוניברסיטת פשט (1840)
 תפקיד:  חבר האסיפה הלאומית של הונגריה (6 באפריל 1861–22 באוגוסט 1861) 
 מפלגה:  Resolution Party 
 בן או בת זוג:  Erzsébet Fráter 
 
אימרה מדאץ', לפי תוארי האצילות גם "סטרֶגובַאִי אֵש קִישׁקֶלֶצֵ'נִי", (בהונגרית: Madách Imre sztregovai és kiskelecsényi;
‏ 20 בינואר 1823, דולנה סטרחובה, כיום בדרום סלובקיה – 5 באוקטובר 1864) היה משורר וסופר הונגרי. עורך דין בהכשרתו. היה חבר באגודת קישפלודי.
יצירתו העיקרית הייתה "טרגדיית האדם" (Az ember tragédiája, 1861), דרמה ב-4000 חרוזים ו-15 מערכות, שבה דן ברעיונות דומים לאלו שב"פאוסט" של גתה והנחשבת פסגת השירה הפילוסופית בשפה ההונגרית.
רקע משפחתי

אימרה מדאץ' נולד בשנת 1823 באלשו-סטרגובה Alsósztregova, כיום דולנה סטרהובה, בסלובקיה של היום, פעם "הונגריה עליונה", במשפחה מן האצולה ההונגרית.
לפי המחקרים הגנאלוגיים שעשה הסופר אבות המשפחה פעלו עוד בימי המלכים אנדראש השני ובלה הרביעי. ב-1250 המלך בלה העניק למשפחת "מדאץ' דה אוסלאר" את תוארי אצולה ואדמות בזויום, כיום זבולן, גם כן בסלובקיה. בנים של משפחה זו התיישבו ברוזנות נוגראד (כיום נובוהראד) וסטרגובה בסביבות 1430. מתוך המשפחה קמו לוחמים נגד הטורקים ומשורר בשם (גשפאר מדאץ'). הסב, שאנדור מדאץ' (1756-1812) היה עורך דין מפורסם, בונה חופשי, שהגן בין היתר על הנאשמים במשפט הפוליטי של איגנאץ מרטינוביץ' וחסידיו, בתוכם גם המשורר יאנוש בתיאני.
אימרה מדאץ' נולד כילד בכור בין חמישה ילדים של אימרה מדאץ' האב ושל אנה, לבית מאיטֵני.
למשפחת אמו הייתה אחוזה ביישוב צֶ'סטְווֶה, בצפון הונגריה,
קורות חייו

אימרה מדאץ' הבן הצטייר מילדותו כילד חולני ומתבודד. בגיל 8 בשנת 1831 בעת מגפת הכולרה שהה בבודה. מדאץ' חונך על ידי כמה מורים בבית הוריו בעוד שללימודי התיכון התכונן לבד. בין השנים 1829-1837 התייצב לבחינות בגימנסיה הקתולית של מסדר הפיאריסטים בעיר ואץ.
בתום לימודי התיכון נרשם ללימודי משפטים באוניברסיטת פשט. בפשט הכיר את פרנץ קלצ'יי, מיהאי ורשמארטי, יוז'ף אטווש ודמויות אחרות מתולדות התרבות ההונגרית במאה ה-19. התוודע באותה תקופה ליצירות של שייקספיר, ויקטור הוגו, קרא ספרים בלטינית, בצרפתית ובגרמנית וצפה בהצגות של התיאטרון ההונגרי של פשט. את שיריו הראשונים והיחידים שפרסם בפשט - קובץ "פרחי הלירה" - הקדיש לאהובה משנות נעוריו, אטלקה לוניאי. בגלל בעיותיו הבריאותיות עבר כבר מגיל צעיר טיפולים במרחצאות מרפא. בשנת 1840 בשובו לאלשו-סטרגובה התכונן לבד לבחינות ובשנת 1841 סיים את לימודי המשפטים. כעבור שנה (1842) הוסמך כעורך דין. בהמשך עשה התמחות בעיר בלשג'רמט והתמנה שם לסגן נוטריון. נכנס לחיים הפוליטיים כנציג של הזרם האופוזיציוני המרכזי והצטיין כדוברו במחוז. פרסם מאמרים בעיתון "פשטי הירלאפ" גם אחרי שמסיבות מחלה נאלץ להפסיק את עבודתו כסגן נוטריון.
בשנת 1845 התחתן, בניגוד לעצת אמו וחבריו, עם נערה יתומה בשם ארז'בט פראטר אך נישואיו לא החזיקו מעמד יותר מ-9 שנים. התגוררו באחוזה שקיבל מאמו בצ'סטווה. לזוג נולדו שם שלושה ילדים, בן - אלאדאר ושתי בנות - יולאן ובורבאלה. התגרש בשנת 1854. 
מסיבות בריאות לא יכול היה מדאץ' להשתתף במהפכה של אביב העמים ב-1848-1849. אבל אחרי דיכויה, הלשינו עליו כי הסתיר מהפכנים בביתו ונעצר ב-20 באוגוסט 1852. הוחזק בבתי כלא בברטיסלבה ואחר כך בפשט. ואף נאסר משום כך.
בחזרתו לאחוזה הקטנה של המשפחה לאחר מכן מצא אותה במצב חרב. באותה תקופה התחיל ליפול למרה שחורה. בעידודו של המשורר יאנוש אראן כתב עד שנת 1860 את הפואמה "טרגדיית האדם".
אחרי 1861 נבחר לפרלמנט ההונגרי.
נפטר בעיר הולדתו אלשוסטרגובה בשנת 1864 בגיל 41.
יצירותיו

Lantvirágok 1840 פרחים מן הלירה (קובץ שירים)
Mária királynő 1840 – 1855 מריה המלכה
Férfi és nő 1843 גבר ואשה
Csák végnapjai 1843 – 1861 ימיו האחרונים של צ'אק
Vadrózsák 1844 ורדי פרא
Az ember tragédiája  1859 – 1860 טרגדיית האדם
A civilizátor 1859 הציוויליזטור
Mózes 1860 – 1861 משה - מחזה
Tündérálom 1864 חלום עם פֵיה (קטעים)
גורדון קופר

| --- | --- |

גורדון קופר הבן
 לידה:  6 במרץ 1927 שוני, אוקלהומה, ארצות הברית
 פטירה:  4 באוקטובר 2004 (בגיל 77) ונטורה, קליפורניה
 מידע כללי
 בשירות:  אסטרונאוט בשירות נאס"א
 לאום:  ארצות הברית אמריקאי
 השכלה:  בית הספר לטייסי ניסוי של חיל האוויר האמריקני  אוניברסיטת הוואי  Murray High School 
 עיסוקים נוספים:  טייס ניסוי
 תקופת השירות:  1959 – 31 ביולי 1970 (כ־11 שנים)
 דרגה:  קולונל בחיל האוויר של ארצות הברית
 זמן שהייה בחלל:  9 ימים, 9 שעות ו-14 דקות
 ביוגרפיה בנאס"א:  גורדון קופר
 משימות
 מרקורי-אטלס 9 (פיית' 7), ג'מיני 5
 
 עיטורים
      
 
לירוי גורדון "גורדו" קופר הבן (באנגלית: Leroy Gordon "Gordo" Cooper Jr; ‏6 במרץ 1927 – 4 באוקטובר 2004), היה מהנדס חלל, טייס ניסוי של חיל האוויר האמריקניי ואחד משבעת האסטרונאוטיים הראשונים שנבחרו במסגרת תוכנית מרקורי, תוכנית החלל המאוישת הראשונה של ארצות הברית. קופר טס לראשונה במשימת מרקורי-אטלס 9 והיה מפקד משימת ג'מיני 5.
במהלך טיסת מרקורי-אטלס 9 בשנת 1963 היה קופר האסטרונאוט האמריקני הראשון שישן בחלל והיה האחרון שטס בטיסת סולו מסלולית קופר שבר שיא מצטבר של שהות בחלל לאותה תקופה.
ביוגרפיה > בצעירותו ובשירות הצבאי

קופר נולד ב-6 במרץ 1927, בשאוני (Shawnee), אוקלהומה להוריו, לירוי גורדון קופר האב (1902–1960) ולאמו, האטי לי קופר (1900–1991). אמו הייתה מורה ואביו היה קולונל בחיל האוויר האמריקני ושירת כפרקליט צבאי. בצעירותו היה פעיל בתנועת הצופים האמריקנית, בה הגיע לדרגת הצופיות "צופה לחיים" (Life)(אנ'), השנייה ברמתה רק לדרגת "נשר", Eagle. קופר למד בבית הספר היסודי על שם ג'פרסון ובתיכון שוני והתעניין בתעופה עוד בגיל צעיר. כבר בגיל 16 היה בעל רישיון טיסה.
בשנת 1945, לאחר שנודע לו שבתי הספר לטיסה של הצבא והצי הפסיקו לגייס מועמדים נוספים לאותה שנה, החליט להתגייס לחיל הנחתים. מיד עם סיום לימודיו הגיע לבסיס הטירונות של חיל הנחתים, אולם מלחמת העולם השנייה נגמרה לפני שהוצב בחזית. הוא הוצב למכינה אקדמאית של האקדמיה הימית של ארצות הברית כהכנה לקבלה לאקדמיה, אך מועמד אחר נבחר והוא הוצב במשמר הכבוד של נשיא ארצות הברית בוושינגטון די. סי.. הוא שרת שם עד לסיום שירות החובה ושוחרר לשירות מילואים.
לאחר השחרור מהצבא, עבר להוואי לחיות עם הוריו. אביו שירת בבסיס חיל האוויר היקהאם פילד באותה תקופה. קופר למד באוניברסיטת הוואי, שם פגש את אשתו הראשונה, טרודי אולסון מסיאטל, וושינגטון. הם התחתנו ב-29 באוגוסט 1947 בהונולולו כאשר גורדון היה 20. הם נשארו בהונולולו עוד שנתיים בזמן שקופר המשיך את לימודיו באוניברסיטה.
ביוגרפיה > בחיל האוויר

במהלך לימודיו באוניברסיטה הצטרף קופר לתוכנית קציני המילואים לתלמידי קולג'ים, ROTC(אנ') והוסמך כלוטננט שני ביוני 1949. גורדון הצליח להעביר את מינויו לחיל האוויר של ארצות הברית ובספטמבר אותה שנה הוחזר לשירות פעיל והחל לעבור אימוני תעופה בבסיס חיל האוויר בפרין, טקסס, ובבסיס חיל האוויר ויליאמס באריזונה. עם סיום הכשרתו, ב-1950, הוצב בבסיס רמשטיין במערב-גרמניה. הוא שירת בבסיס זה ארבע שנים, במהלכן הטיס מטוסי F-84 ת'אנדרג'ט ומטוסי F-86 סייבר. בזמן שהותו בגרמניה למד בשלוחה האירופאית של אוניברסיטת מרילנד.
עם חזרתו לארצות הברית ב-1954 למד במשך שנתיים במכון הטכנולוגי של חיל האוויר באוהיו וסיים תואר ראשון בהנדסת אווירונאוטיקה ב-1956. באותה שנה התקבל קופר לבית הספר היוקרתי לטייסי ניסוי של חיל האוויר בבסיס חיל האוויר אדוארדס בקליפורניה. עם סיום הקורס שירת במרכז ניסויי הטיסה בבסיס. הוא שימש כטייס ניסוי וכמנהל פרויקט של מטוסי הקונבאייר F-102 דלתא דאגר (F-102A) ו-קונבאייר F-106 דלתא דארט (F-106B). הוא מצא ותיקן מספר ליקויים בF-106, ובכך חסך לחיל האוויר האמריקני כסף רב.
קופר צבר למעלה מ-7,000 שעות טיסה, בהן 4,000 שעות במטוס סילון. הוא הטיס מגוון סוגים של מטוסים מסחריים, מסוקים ומטוסי אזרחיים בענף התעופה הכללית.
בנאס"א > תוכנית מרקורי

בזמן שירותו בבסיס חיל האוויר אדוארדס, קופר הסתקרן לגבי הכרזה כי נחתם חוזר בין נאס"א וחברת מקדונל איירקראפט קורפוריישן מסנט לואיס, מיזורי, לבניית תא חללית.. קופר נקרא להשתתף בתדרוך של נאס"א על תוכנית מרקורי, הוא עבר את תהליך הסינון ובחירת האסטרונאוטים יחד עם עוד 109 טייסים והתקבל כצעיר מבין שבעה האסטרונאוטים האמריקאים הראשונים.
כל אחד משבעת האסטרונאוטים הוקצה לחלק מהפרויקט שאותו הוא ליווה בנוסף על מטלות נוספות. קופר היה מעורב בהכרת משגר מרקורי-רדסטון.
קופר היה גם ראש הוועדה לדרכי מילוט, היה ממונה לפתוח תהליכי חירום והמלטות בזמן שיגור.
בנוסף הוא גם פיתח סכין הישרדות אישית, מודל 17 "אסטרו" המבוסס על סכיני רנדל, שנועד עבור האסטרונאוטים במהלך המשימה.
קופר שימש כ-CAPCOM (איש התקשורת מול תא החללית) עבור טיסה התת-מסלולית הראשונה שבה היה אלן שפרד על גבי החללית במשימת במרקורי-רדסטון 3 (ליברטי 7) הוא היה גם הCAPCOM של סקוט קרפנטר במרקורי-אטלס 7 (אורורה 7), וטייס גיבוי לוואלי שירה במשימת מרקורי-אטלס 8 (סיגמא 7).
בנאס"א > תוכנית מרקורי > טיסת פיית' 7

קופר שוגר לחלל ב-15 במאי 1963, על סיפונה של מרקורי-אטלס 9 (אמונה 7) החללית האחרונה בתוכנית מרקורי.
קופר החליט לקרוא לחללית שלו פיית' 7 (faith 7): כאשר הספרה 7 נועדה לציין את שבעת האסטרונאוטים של תוכנית מרקורי (כמו שאר טיסות תוכנית מרקורי שקדמו לה), ופיית' (אמונה) לציון האמון שיש לו במשגר האטלס ותא החללית מרקורי לביצוע המשימה.
כמו כל טיסות מרקורי, MA-9 פיית' 7 תוכננה להיות בעלת בקרה אוטונומית. החלטה זו הייתה שנוייה במחלוקת שגרמה לתחושה כי תפקיד האסטרונאטים הוא להיות נוסע בלבד.
במהלך ההכנות לשיגור, שנמשכו זמן רב, קופר נרדם.
במהלך המשימה הוא הקיף את כדור הארץ 22 פעמים, וצבר זמן במצטבר שהוא יותר מכל חמש טיסות מרקורי המאוישות שקדמו לו - 34 שעות, 19 דקות ו-49 שניות. במהלך המשימה פיית' 7 הגיעה למסלול באפוגיאה מקסימלית של 267 ק"מ, ובאינקלינציה של 32.55 מעלות.
במהלך המשימה קופר היה אמור לעשות 11 ניסויים. הניסוי הראשון היה שיגור של מטרה כדורית בקוטר 152 מ"מ, עם אורות קסנון מחרטום החללית, ניסוי שנועד לבדוק את יכולתו לאתר ולעקוב אחר אור מהבהב בחלל. קופר הצליח לראות את המטרה באורות השקיעה ובלילה, ואיתר אותה מחדש בהקפה הרביעית, חמישית ושישית.
בהקפה השישית קופר הציב את המצלמות, וניסה לשחרר בלון מדידה הקשור לחללית שנועד לבחון את שינויי הגרר בין גובה הפריגיאה של 100 ק"מ ואפוגיאה של 260 ק"מ. למרות מספר ניסיונות קופר לא הצליח לשחרר את הבלון. חלק מניסויי החללית כללו צילום ותצפיות. קופר טען כי מגובהו הוא עדיין יכול לזהות בתים, כבישים ומסילות רכבת. בין ההקפות 10-13 קופר ישן בחלק מהזמן וצילם בחלק מהזמן, כמו גם התאים את טמפרטורת החליפה שלו שכל פעם השתנתה מקור לחום. קופר שבר שיא נוסף בכך שהיה האדם הראשון שישן בחלל.
בתחילת הקפה 17 קופר שידר צילומי טלוויזיה בשחור-לבן לחדר הבקרה. זו הפעם הראשונה שאסטרונאוט שידר בטלוויזיה מהחלל. בהמשך, הוא המשיך במדידות וצילומי מזג אוויר, ומדידות קרינה.
לקראת סוף המשימה התחילו תקלות טכניות. בהקפה ה-19 התרחשה הפסקת חשמל בתא החללית. בהקפה 20 קופר איבד את כל קריאות מדידי בקרת ההכוון. רמת הפחמן דו-חמצני החלה לעלות, וטמפרטורת התא עלתה מעל 38° מעלות צלזיוס. קופר לקח שליטה ידנית על תא החללית והעריך מחדש את המסלול הנדרש בשביל חדירה לאטמוספירה מחדש. החישוב היה צריך להתבצע בדייקנות כדי לא להיות תלול מדי (ואז תא החללית ירגיש תאוצות כבידה חזקות ועלול להרס בכניסה לאטמוספירה) ולא להיות בזווית נמוכה מידי המונעת נחיתה. קופר צייר קווים על חלון תא החללית כדי לבחון את חישובי ירי מנועי הכניסה לאטמוספירה, והסתכל דרך החלון בשביל חישוב הכוון הלווין. יכולותו לפתור את הבעיה וקור הרוח בזמן התקלה הביאה להערכה מחדש של תפקיד האסטרונאוט בחללית.
פיית' 7 נחתה במרחק 6 ק"מ מספינת האיסוף, ה-USS Kearsarge. זו הייתה הנחיתה המדויקת ביותר עד כה, למרות התמרונים שחושבו באופן ידני.
טיסה זו הייתה האחרונה בתוכנית מרקורי.
בנאס"א > פרויקט ג'מיני

קופר נבחר להיות מפקד משימת ג'מיני 5. המשימה, ששוגרה ב-21 באוגוסט 1965, הקיפה את כדור הארץ במשך 120 הקפות ונמשכה 190 שעות ו-56 דקות, שיא חדש לאותה תקופה. צוות החללית היה קופר ופיט קונראד.
המשימה נועדה להראות כי האסטרונאוטים יכולים לשרוד בחלל לשהות הנדרשת כדי לטוס לירח ובחזרה. קופר היה האסטרונאוט הראשון ששב לחלל בטיסה מסלולית.
קופר וקונארד התאמנו לבצע מפגש (rendezvous) עם פוד שנפרס מהחללית אולם עקב בעיות הספק חשמל הם אולצו להחליף ל"מפגש דמה", שכלל תמרון של החללית למיקום שנקבע מראש בחלל. בנוסף, קופר וקונראד צילמו צילומים ברזולוציה גבוהה בשביל משרד ההגנה האמריקאי. בעיות בתאי הדלק המספקים את האנרגיה והבעיות במערכת המפגש מנעו ביצוע חלק מהניסויים. על כן לאסטרונאוטים היה זמן פנוי.
לכבוד טיסת ג'מיני 5 ביקש קופר לעצב טלאי משימה ייעודי למשימה. לאחר ג'מיני 3 נאס"א ביטלה את הנוהג בו אסטרונאוטים נתנו שם ועד לטיסה זו לא היו טלאי משימה. קופר היה הראשון שעיצב את הטלאי עם פיט קונארד. הטלאי היה בד לבן עליו נרקמו שמו שלו ושמו של קונראד, עגלה מכוסה, והכיתוב "Days or Bust ‏8" (8 ימים או כלום) שהתייחס למשך המשימה. מנהל נאס"א דאז, ג'יימס ווב, אישר את העיצוב של קופר אך דרש להסיר את הכיתוב מהגרסה הרשמית של הטלאי. טלאי המשימה, שנקרא טלאי קופר, נתפר למדי האסטרונאוטים על החזה מצד ימין, מתחת ללוחית עם שמם ומול סמל נאס"א (שנתפר לשמאל החזה).
לאחר המשימה קופר שימש כגיבוי למפקד עבור טיסת ג'מיני 12.