stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אורידיקה (ארגוס)
הערות שוליים

↑  אפולודורוס, ביבליותקה, 2.2.2
↑  היגינוס (אנ'), פאבולות, 84
↑  היגינוס, פאבולות, 63; סכוליה, אפולוניוס, ארגונאוטיקה, 4.1091
ערך זה הוא קצרמרבנושא מיתולוגיה ובנושא יוון העתיקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
גאורג לשניצר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1885 טרנובסקי גורי, רפובליקת פולין 
 פטירה:  1951 (בגיל 66 בערך) תל אביב-יפו, ישראל 
 מקום לימודים:  האוניברסיטה לאמנויות בברלין 
 תחום יצירה:  פיסול, אדריכלות 
 
גאורג לשניצר (1885–1951) היה פסל וארכיטקט ישראלי, יליד פולין.
ביוגרפיה

לשניצר נולד בעיר טארנוביץ שבפולין בשנת 1885. הוא היגר לגרמניה והתחנך בברלין. הוא למד אדריכלות ופיסול באקדמיה לאמנות בברלין ועיצב כמה פרוטומות (פסלי ראש) כמו של השחקן ואגנר וקאינץ ושל הצייר לוביס קורינת (Corinth).
בשנת 1936 עלה לארץ ישראל ללא משפחתו והתיישב בתל אביב. למחייתו עבד כארכיטקט ועיצב את בית הקולנוע "הדר" בפתח תקווה ואת קולנוע אסתר בתל אביב. יצירותיו כללו דיוקנאות ריאליסטים של אנשי היישוב כגון ז'בוטינסקי, חיים ארלוזורוב ואחרים.
ג'רג' לוקאץ'

ערך זה עוסק בפילוסוף. אם התכוונתם למפיק ובמאי הקולנוע, ראו .
| --- | --- |

ג'רג' לוקאץ'
 לידה:  13 באפריל 1885 בודפשט, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 פטירה:  4 ביוני 1971 (בגיל 86) בודפשט, הרפובליקה העממית ההונגרית 
 שם לידה:  Löwinger György Bernát 
 מקום קבורה:  בית הקברות קרפשי 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת הומבולדט של ברלין, אוניברסיטת אטווש לוראנד 
 מוסדות:  ניוגט 
 מונחה לדוקטורט:  Mikhail Ovsyannikov 
 זרם:  מרקסיזם
 תחומי עניין:  אסתטיקה, פילוסופיה מדינית, ביקורת ספרות
 עיסוק:  פילוסוף, מבקר ספרות, היסטוריון אמנות, philosopher of culture, היסטוריון של הספרות, סוציולוג, סופר, מרצה באוניברסיטה, פוליטיקאי, מומחה ספרות 
 הושפע מ:  קאנט, הגל, מרקס, לנין, לוקסמבורג, קירקגור, ובר, זימל
 השפיע על:  קרל מאנהיים, רודי דוצ'קה, פרדריק ג'יימסון, אסכולת פרנקפורט, ולטר בנימין, לשק קולקובסקי, אימרה לקטוש, קרל פולאני, גי דבור, סנדרה הארדינג
 מדינה:  הונגריה 
 פרסים והוקרה:  פרס קושוט (1948) עיטור הדגל האדום (מרץ 1969) פרס קושוט (1955) פרס גתה (1970) מדליה להנצחת 100 שנים להולדתו של לנין 
 צאצאים:  Ferenc Jánossy, Lajos Jánossy 
 
גֶ'רג' לוקאץ' או גיירג' לוקאץ' (בהונגרית: György Lukács; בודפשט, ‏13 באפריל 1885 – בודפשט, 4 ביוני 1971), נולד בשם לוינגר (Löwinger), היה קומוניסט, פילוסוף מרקסיסטי ומבקר ספרות הונגרי-יהודי. נחשב למייסד אסכולת המרקסיזם המערבי. הוא היה ממייסדי חוג יום ראשון ומשתתפי חוג גלילאו ולמעשה מייסד אסכולת בודפשט שחבריה התרכזו סביבו.
קורות חיים

לוקאץ' נולד ב-13 באפריל 1885 בבודפשט, שהייתה אז חלק מהאימפריה האוסטרו-הונגרית, במשפחה יהודית. אביו היה יוז'ף לוקאץ' (במקור לווינגר), המנכ"ל של הבנק האנגלו-אוסטרי בבודפשט ובעל תואר אצולה שהוענק לו בשנת 1899 על ידי פרנץ יוזף הראשון, קיסר אוסטריה שהיה גם מלך הונגריה. אמו הייתה אדל ורטהיימר.
לאחר השלמת לימודיו לתואר דוקטור באוניברסיטת ברלין בשנת 1906, ערך לוקאץ' מספר מסעות לאיטליה, ולאחר מכן שהה ארבע שנים בהיידלברג, שם למד אצל הפילוסוף היינריך ריקרט והסוציולוג והפילוסוף מקס ובר. בגרמניה גם הושפע מתפיסות קומוניסטיות-מרקסיסטיות. ב-1919 היה קומיסר העם לענייני תרבות וחינוך בממשלת הרפובליקה הסובייטית ההונגרית קצרת הימים של הקומוניסט (ממוצא יהודי) בלה קון.
ב-1923, עם שובו להונגריה, פרסם את ספרו החשוב ביותר, "היסטוריה ותודעה מעמדית", שסתר מספר עקרונות מהתפיסה המרקסיסטית הלניניסטית, ולכן הוחרם על ידי המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות.
לוקאץ' תרם את רעיונות החפצון (ראיפיקציה) והתודעה המעמדית לפילוסופיה המרקסיסטית. בחיבורו "חזיון הראיפיקציה" (1923), הוא מבקר את הפטישיזם הנעוץ בקפיטליזם המודרני, ההופך את העובד לחפץ ולסחורה. בתחום ביקורת הספרות פרסם לוקאץ' את הספרים "הריאליזם בספרות" (1951) ו"הרומן ההיסטורי" (1955), שהשפיעו על המחשבה הריאליסטית בספרות.
בזמן המרד ההונגרי ב-1956 כיהן לוקאץ' תקופה קצרה כשר התרבות בממשלתו האנטי-סובייטית של אימרה נוג'. עם פלישת הכוחות הרוסים ודיכוי המרד הוא הוגלה, זמנית, כשאר חברי הצמרת המהפכנית לסנגוב, ברומניה. בשנת 1957 הוא שב להונגריה, הצליח לשרוד את הטיהורים של יאנוש קאדאר, ונפטר בשיבה טובה בבודפשט ב-1971.
ביבליוגרפיה נבחרת > בתרגום לעברית

גיאורג לוקאץ', הריאליזם בספרות, 1951
גיאורג לוקאץ', אכזיסטנציאליזם או מארכסיזם?, תרגום: א. ראובני, הוצאת הקיבוץ המאוחד, בשנת 1950
גיאורג לוקאץ', הרומן ההיסטורי - התפתחות המגמות והצורות בענפי הספרות,  תרגום: אריה סולה, הוצאת ספרית הפועלים, מדע-לכל, 1955
ביבליוגרפיה נבחרת > עד 1945

Ifjúkori művek (1902–1908) (Bp., 1977)
A lélek és a formák. Kísérletek; Franklin, Bp., 1910 (Die Seele und die Formen, 1911)
A modern dráma fejlődésének története, 1-2.; Kisfaludy Társaság, Bp., 1911
Esztétikai kultúra. Tanulmányok; Athenaeum, Bp., 1913 (Modern könyvtár)
Balázs Béla és akiknek nem kell. Összegyűjtött tanulmányok; Kner, Gyoma, 1918
Taktika és ethika; Közoktatásügyi Népbizottság, Bp., 1919
Die Theorie des Romans. Ein geschichtsphilosophischer Versuch über die Formen der grossen Epik; Cassirer, Berlin, 1920
Geschichte und Klassenbewusstsein. Studien über marxistische Dialektik; Der Malik, Berlin, 1923 (Kleine revolutionäre Bibliothek)
Lenin. Studie über den Zusammenhang seiner Gedanken; Malik, Wien, 1924 (Wissenschaft und Gesellschaft)
Lenin. Tanulmány Lenin gondolatainak összefüggéséről; németből ford. Gábor Andor; Ama, Wien, 1924
Georg Lukács: Lityeraturnije tyeorii XIX veka i markszizm; Goszlitizdat, Moszkva, 1937
Georg Lukács: K isztorii realizma; Goszlitizdat, Moszkva, 1939
Írástudók felelőssége; Idegennyelvű Irodalmi Kiadó, Moszkva, 1944
ביבליוגרפיה נבחרת > ספרים בתרגום לאנגלית

1950. Studies in European Realism. London: Hillway.
1962. [1937, Rus.; 1947, Hun.] The Historical Novel. London: Merlin.
1963. [1958, Ger.] The Meaning of Contemporary Realism. London: Merlin.
1964. [1947, Hun.] Essays on Thomas Mann. London: Merlin.
1968. [1947, Ger.] Goethe and His Age. London: Merlin.
1970. [1924, Ger.] Lenin: A Study on the Unity of his Thought. London: New Left Books.
1970. [1969, Ger.] Solzhenitsyn. London: Merlin.
1970. Writer and Critic, and Other Essays. Edited by Arthur Kahn. London: Merlin.
1971. [1923, Ger.] History and Class Consciousness. London: Merlin.
1971. [1916/1920, Ger.: Die Theorie des Romans.] The Theory of the Novel. London: Merlin.
1972. [1919, Hun.] Tactics and Ethics. Edited by Rodney Livingstone. London: New Left Books.
1973. Marxism and Human Liberation. Edited by E. San Juan, Jr. New York: Dell.
1974. Conversations with Lukács. Edited by Theo Pinkus. London: Merlin.
1974. [1910, Hun.] Soul and Form. London: Merlin.
1975. [1948, Ger.] The Young Hegel. London: Merlin.
1978. The Ontology of Social Being. 1, Hegel's False and His Genuine Ontology. London: Merlin.
1978. The Ontology of Social Being. 2, Marx's Basic Ontological Premises. London: Merlin.
1980. [1954, Ger.] The Destruction of Reason. London: Merlin.
1980. [1948, Ger.] Essays on Realism. Edited by Rodney Livingstone. London: Lawrence and Wishart.
1980. The Ontology of Social Being. 3, Labour. London: Merlin.
1983. Record of a Life. Edited by István Eörsi. London: Verso.
1983. Reviews and Articles from "Die Rote Fahne". London: Merlin.
1986. Selected Correspondence, 1902–1920. Edited by Judith Marcus and Zoltán Tar. New York: Columbia University Press.
1991. The Process of Democratization. Albany: State University of New York Press.
1993. [1951, Ger.] German Realists in the Nineteenth Century. Edited by Rodney Livingstone. London: Libris.
1995. The Lukács Reader. Edited by Arpad Kadarkay. Oxford: Blackwell.
2002. [1996, Ger.] A Defence of "History and Class Consciousness." London: Verso.
2010. [1910, Hun.] Soul and Form. New ed. Edited by John T. Sanders and Katie Terezakis. New York: Columbia University Press.
2012. The Culture of People's Democracy. Edited by Tyrus Miller. Leiden: Brill.
ראו גם

תאודור אדורנו
מקס הורקהיימר
אנטוניו גראמשי
לואי אלתוסר
לוקאץ' בשנת 1919 כקומיסר העם
לוקאץ ב-1971
ג'רג' מארקוש

זהו שם הונגרי; שם המשפחה הוא .
| --- | --- |

ג'רג' מארקוש מספר אנקדוטות על גזה בונץ (2007)
 לידה:  22 ביולי 1946 (בן 78) בודפשט, הרפובליקה ההונגרית 
 שם לידה:  Markstein György 
 מדינה:  הונגריה 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת אטווש לוראנד (1971)  האוניברסיטה לתאטרון ולקולנוע 
 פרסים והוקרה:  טבעת קארינתי (1991) 
 פרופיל ב-IMDb
 
ג'רג' מארקוש (במקור מרקשטיין, בהונגרית :Markos György; בבודפשט, 22 ביולי 1946) הוא שחקן יהודי-הונגרי, הומוריסטן זוכה טבעת קארינתי ופארודיסט.
ביוגרפיה

ג'רג' מארקוש נולד במשפחה יהודית כבנם של יוז'ף מארקוש (אלפונזו), השחקן, הקומיקאי והפרודיסט המפורסם, ושל אנה וייס. לאחר שסיים את לימודיו בתיכון, למד תחילה באוניברסיטה לאמנויות התיאטרון והקולנוע ולאחר מכן סיים את לימודיו גם באוניברסיטת אטווש לוראנד.
בין השנים 1971–1974 שיחק בתיאטרון תאליה, ואז בין 1974 לבין 1982 הופיע בעיקר מחוץ להונגריה. בשנת 1982 נרשם לפסטיבל ההומור של הרדיו ההונגרי, שם הופיע עם ג'רג' נאדאש וקצר הצלחה רבה, משם כמעט באופן טבעי הם המשיכו את הקריירה שלהם כצמד. מארקוש, עם יכולת האלתור המהירה, הפתאומית, אך הוודאית (כתוצאה מכך הוא לא מעבד את הטקסטים שלו במדויק, ולא מסיים אותם עד גמר). הוא הצליח כמעט מיד להתעלות לראש המצחיקנים. על פי הודאתו, לדבריו, לעיתים קרובות הוא לא יודע עם מה לסיים את המשפט שהתחיל.
תוך ניצול ההצלחה הם קיבלו חוזה בבימת מיקרוסקופ כבר באותה השנה, והצמד הפך לאטרקציה התקשורתית מספר אחת באותה התקופה. הם הופיעו יחד במיקרוסקופ עד שנת 1992. תקופת הזוהר של צמד מארקוש-נאדאש נמשכה עד אמצע שנות התשעים, ומאז הם הלכו בדרכים נפרדות, אם כי עדיין "מתאחדים" בקברט או בתוכניות טלוויזיה מפעם לפעם.
בריאותו הידרדרה בשנת 2000, הוא לקה בשבץ מוחי ממנו החלים לחלוטין. בשנת 2005 לקה בהתקף לב במהלך מבדק תקופתי בבית חולים והוא החלים גם ממנו.
פרסים

טבעת קארינתי (1991)
צלב הקצינים של מסדר הכבוד של הרפובליקה של הונגריה (2004)
הופעותיו

אלפונשו (Alfonshow)
ארבעה במחיר (1961)
פסטיבל ההומור של הרדיו ההונגרי (1982)
מופעי בידור וקברט
תוכניות טלוויזיה

טלוויזיה-מונית: כיוון 2007! מיום 31 בדצמבר 2006 M1
דיון גדול מאוד (31 בדצמבר 2005, M1)
מארקוש-נאדאש: האנשים הקשים ביותר (31 בדצמבר 2000, מועדון RTL)
שבע שבועי (31 בדצמבר 1999, מועדון RTL)
מארקוש-נאדאש-בונץ: אנשים קשים יותר (31 בדצמבר 1999, מועדון RTL)
מארקוש-נאדאש-בונץ: אנשים קשים מאוד (31 בדצמבר 1998, מועדון RTL)
מארקוש-נאדאש-בונץ: אסור לדבר בקול רם! – יוצר במקור לתוכנית הסילבסטר של tv2 בשנת 1997 בדצמבר 1997, אך ברגע האחרון – ימים לפני ערב השנה החדשה – tv2 עדיין לא איפשרה את השידור, במקום זאת הקברט של בימת מיקרוסקופ הוקלט במהירות. המופע שהוחמץ שוחרר מאוחר יותר ב – VHS.
שנה חדשה רדיואקטיבי! (31 בדצמבר 1993, MTV 1)
פרוטוקול פרודיה (31 בדצמבר 1992, MTV 2) – הוצג
נעלי שלג חיות: אגן קארפוט (31 בדצמבר 1991, MTV 2)
ראו גם

Kiss István Zoltán: Magyar könnyűzenei lexikon 1962-től. Bp., Zaj-Zone, 1998.
Magyar filmlexikon. Szerk. Veress József. Bp., Magyar Nemzeti Filmarchivum, 2005.
Ki kicsoda 2000. Magyar és nemzetközi életrajzi lexikon, csaknem 20000 kortársunk életrajza. Főszerk. Hermann Péter, vál., szerk. A. Gergely András et al. Bp., Biográf Kiadó–Greger Média Kft., 1999.
Magyar színházművészeti lexikon. Főszerk. Székely György. Bp., Akadémiai Kiadó, 1994.
Révai Új Lexikona. Főszerk. Kollega Tarsoly István. Szekszárd, Babits, 1996-.
לקריאה נוספת

לקסיקון ההומור. [עורך מיקלוס קפושי.] בודפשט, 2001, ISBN 963-86162-3-7
RNA מדיה
ג'רג' מארקוש ב PORT.HU (בהונגרית)
ג'רג' לאנג

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  4 באפריל 1908 בודפשט, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 פטירה:  3 באפריל 1976 (בגיל 67) בודפשט, הרפובליקה העממית ההונגרית 
 שם לידה:  Láng György 
 מקום קבורה:  בית הקברות היהודי ברחוב קוזמה 
 מוקד פעילות:  הונגריה 
 מקום לימודים:  האקדמיה למוזיקה פרנץ ליסט בבודפשט 
 שפה מועדפת:  הונגרית 
 מספר צאצאים:  2 
 
ג'רג' לאנג (בהונגרית: Láng György;‏ בודפשט, 4 באפריל 1908 – בודפשט 3 באפריל 1976) היה סופר, מלחין, מבקר מוזיקה, מנצח וגרפיקאי יהודי-הונגרי מוכשר ביותר שהתקפות פוליטיות עליו (בתקופה הקומוניסטית) פגעו באפשרויותיו להצליח על פי כישרונו הרב..
קורות חייו

ג'רג' לאנג נולד במשפחה יהודית כבנם של שאלאמון (שלמה) לאנג (1877–1948)  פקיד ברכבות הונגריה (מ.א.ב), ושל רוזליה גרינפלד (1878–1957). הוא סיים את לימודיו באקדמיה למוזיקה ע"ש פרנץ ליסט עם תואר בקומפוזיציה ובניצוח. הוא היה תלמידו של זולטאו קודאי. במקביל, סיים את לימודיו גם באוניברסיטה ההונגרית לאמנויות יפות. הוא הלחין יצירות סימפוניות, קאמריות ומקהלה. בשנות ה-30, ביקורות המוזיקה שלו הופיעו ברציפות וכל הזמן בשורה גדולה של עיתונים וכתבי עת:
Az Est Lapok
Budapester Montagszeitung
Budapesti Hírlap
Újság
Heti Hírek
Előre
ב-1940 יצאה לאור יצירתו הידועה ביותר, הספר "המנצח של כנסיית תומאס" (A Tamás-templom karnagya), המציג את חייו של באך. מלחמת העולם השנייה חתכה את הקריירה שלו כיהודי לשני חלקים נוספים. תחילה נלקח למחנות שרות העבודה (עבודות כפייה לגברים יהודים עבור הצבא ההונגרי), אחר כך נשלח למחנה הריכוז גונסקירכן התת-מחנה של מאוטהאוזן. הוא ניסה לערוך עיתון במחנה, שאכן יצא לאור כעיתון המגורשים היחיד, תחת השם "Alpenjäger Lager", כלומר "מחנה הצייד האלפיני". הוא שוחרר על ידי הכוחות האמריקאים ב-5 במאי 1945, בדיוק כמו הסופר גזה הגדוש, שעמו היו לו קשרי ידידות. לאחר השחרור שהה בגרמניה במשך שנתיים וחיפש נאצים כחבר ביחידה של בעלות הברית. בשנות החמישים הוא נתן הרצאות בנושאי מוזיקה ואמנויות וארגן מקהלות, אך כדי לפרנס את משפחתו הוא ניגן בלילות בפסנתר בבתי מרזח, כי בשל ההתקפות הפוליטיות עליו היה לו קשה להצליח. בשנות ה-60 היה מורה בסטודיו ללימודי המשך של איגודי האמנים.
בנוסף ליצירותיו הקאמריות, יצירתו המשמעותית ביותר נחשבת הקונצ'רטו לכינור "הקונצ'רטו היהודי" (Concerto Ebraico), המבוסס על מוטיבים יהודיים. כן הועלו לבמה שלוש ממחזותיו. שמו נודע בעיקר בשל ספריו המצליחים על מוזיקה. הרומן האחרון שלו, "חנה'לה", פורסם לאחר מותו. הוא כתב "מונוגרפיה קטנה" על בארטוק, ואייר את ספרו חנה'לה בגרפיקה משלו, כך אנו מקבלים מושג גם על הכישרון האמנותי שלו.
לאחר זמן רב, כמעט במקרה, התגלה חלק נוסף ממורשתו של ג'רג' לאנג כמלחין וכמבצע. את היצירות שנמצאו הקדיש המלחין, הסופר והגרפיקאי לילדיו. הודות לטכנולוגיית הסאונד הדיגיטלית המודרנית, הקלטות החובבים המקוריות הפכו לאיכות שניתן ליהנות ממנה גם באוזניים הרגישות של היום. בקונצרט של הקהילה היהודית בבודפשט (לאחר מותו) בוצעו לא מעט מיצירותיו שמעולם לא בוצעו. חלק מהיצירות מנוגגנות או מושרות על ידי המחבר עצמו.
אשתו הייתה איזבלה ויינשטיין. בניו טמאש ופטר. הוא הובא למנוחות בבית הקברות היהודי ברחוב קוזמה בבודפשט.
כתביו העיקריים

המנצח של כנסיית תומאס (לייפציג). רומן על חייו של יוהאן סבסטיאן באך (בודפשט, 1940; מתוקן, בודפשט, 1958)
חייו ויצירותיו של בלה בארטוק (בודפשט. 1947)
לב וסקסופון (רומן, בודפשט 1947)
יוזף היידן (בודפשט, 1959)
פרימוורה (חייו של סנדרו בוטיצ'לי, רומן, בודפשט, 1969)
האביב של בטהובן (רומן ביוגרפי, בודפשט, 1973)
חנה'לה (רומן, בודפשט. 1980)
Kárpátvölgy muzsikusa - Regényes fejezetek Erkel Ferenc életéből - Regényes fejezetek Erkel Ferenc életéből
כתביו העיקריים > מחזותיו

הדוד כ"ץ (מחזמר, תיאטרון כיכר ביתלן, 1935)
אלה ששרדו (תיאטרון מרכז העיר, 1946)
שני גברים מתחת למיטה (מבוסס על נושא של דוסטויבסקי, תיאטרון הקומדיה של בודפשט, 1949–1950)
לקריאה נוספת

Imre Bata: In memoriam György Láng (1 במאי 1993 ) כתב העת "שבת"
ג'רג' לאנג נולד לפני 100 שנה (breuerpress)
Magyar életrajzi lexikon III: כרך משלים (א–ז). ISBN 963-05-2500-3 (לקסיקון בוגרפי הונגרי. עורכת ראשית אגנש קניירש)
ג'רג' לאנג באתר התאחדות הקהילות היהודיות בהונגריה
הבכורה של הקונצ'רטו לכינור שנולד ברכבת למחנות הריכוז (2011) nol.hu
יאנוש בודנאר: חייו של פסנתרן פאב (2 באפריל 2016) ) נפסבה, מס' 77 גישה מקוונת
קטי ואני: הוא הלחין במחנה מוות - ג'רג' לאנג, הכישרון הנשכח (hetek.hu)
ראו גם

אתה, הילד הבלונדיני - זכרונות של פסנתרן פאב (גלוריה קיאדו, בודפשט, 2007)
הערות שוליים

↑  "Születési bejegyzése a Budapest VIII. kerületi polgári születési akv. 910/1908. folyószáma alatt". נבדק ב-2020-02-01.
↑  Meghalt Láng György (1976. április 4.) Magyar Nemzet, 32. évfolyam, 81. szám, 9. oldal Online elérés
↑  "Láng Salamon halotti bejegyzése a Budapest VI. kerületi polgári halotti akv. 25/1948. folyószáma alatt". נבדק ב-2020-02-01.
↑  "Szülei házasságkötési bejegyzése a Budapest VIII. kerületi polgári házassági akv. 874/1905. folyószáma alatt". נבדק ב-2020-02-01.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007277991205171  BIBSYS: 90649325  GND: 1057680834  ISNI: 0000 0000 7870 7795  LCCN: n88609386  NKC: jx20050613034  NSK: 000564155  NTA: 133661393  SUDOC: 176917918  VIAF: 37935250   WorldCat (עם VIAF): 37935250
ברית הבריונים

"השלישייה" - משמאל: אב"א אחימאיר, אורי צבי גרינברג ויהושע ייבין, בראשית שנות ה-30
ברית הבריונים הייתה תנועה לאומית רוויזיוניסטית שפעלה בארץ ישראל בשנות ה-30. התנועה התנגדה לשלטון הבריטי, שאותו הגדירה כ"כובש זר", ודגלה בשיבת העם היהודי לארצו, תוך שימוש בכוח הזרוע במקרה הצורך. מקימי התנועה היו "השלישייה": ד"ר אב"א אחימאיר, המשורר אורי צבי גרינברג וד"ר יהושע ייבין. הייתה זו למעשה התנועה הראשונה בארץ ישראל שפעלה באופן אקטיבי נגד הבריטים, ויש הרואים בפעולותיה את זרע המאבק המזוין בבריטים, שלימים הובילו מחתרות אצ"ל ולח"י.
הרקע להקמת התנועה

מחתרת ברית הבריונים האנטי-בריטית הוקמה מקרב הנוער הלאומי וצעירי בית"ר בשנת 1930 בעקבות פרעות תרפ"ט שהוכיחו, לטענתם, את חוסר יכולתו וחוסר רצונו של השלטון הבריטי לדאוג לביטחון היישוב היהודי. את התנועה המחתרתית הזו, שתשתיתה הרעיונית הייתה באגף המקסימליסטי בתנועת הצה"ר, הקימה קבוצת אינטלקטואלים, ובראשם "השלישייה": הראשון היה ד"ר אב"א אחימאיר, פילוסוף ופובליציסט שהתאכזב מהסוציאליזם הבינלאומי, וכבר ב-1927 הצטרף לתנועה הרוויזיוניסטית בראשות זאב ז'בוטינסקי, וקרא בלהט להתנגדות אקטיבית לשלטון הבריטי. אחימאיר התנגד לזרם הסוציאליסטי, וטען כי שיבת העם היהודי לארצו תתקיים רק במהפכה לאומית. רעיונו המקורי של אחימאיר (אותו ביטא במכתב שכתב בשנת 1928 לידיד) היה להקים ארגון חדש ובו "מקום רק לחיילים ומפקדים", ואשר יהיה מושתת "על איכות ולא כמות". השני היה המשורר אורי צבי גרינברג, שהזדהה עם הרעיונות הלאומיים והאקטיביים שהביע אחימאיר, והשלישי היה הסופר ד"ר יהושע ייבין. בהמשך הצטרפו לשורות התנועה אינטלקטואלים נוספים, כמו יוסף כצנלסון, אלכסנדר זאובר, ד"ר משה הר-אבן, מרדכי אבניאל וגרשון שץ.
שם התנועה

שם הקבוצה "ברית הבריונים" ניתן על ידי אצ"ג. מקור השראתו היה במונח "בריונים" המופיע בשיריו של המשורר יעקב כהן אשר אהד את הקנאים הלאומיים, בעקבות הכינוי בו מכנה התלמוד הבבלי את הסיקריים (מסכת גיטין נו, א). אחד משיריו של כהן, "שיר הבריונים", שחובר בשנת 1903, היה גם המנון "השומר" והיה אהוב במיוחד על צעירי הרוויזיוניסטים, ומכאן קצרה הדרך לאימוץ השם באופן רשמי. בריונים זה גם במשמעות - לוחמים. אחימאיר ביקש לקרוא לתנועה "אגודת ש. א." - על שם שרה אהרנסון. שם נוסף היה "ברית ציונים מהפכנים".
האידאולוגיה של התנועה

חברי התנועה ראו עצמם כממשיכי דרכם של הקנאים מימי המרד הגדול ברומאים, שכונו 'סיקריקים', שכן גם הם התנגדו לשיתוף פעולה עם השלטון המקומי הזר, ודרשו בכל מחיר עצמאות לאומית ומדינית. 'הבריונים' קראו להפסקת השותפות של המוסדות הציוניים עם הממסד הבריטי, ולשחרור הארץ בכוח המרי העברי.
בתחילה ראה ז'בוטינסקי את פעילותם בעין יפה, אך בהמשך, כשדעותיהם הקצינו, הוא התנער מהם וטען כי גישתם נוגדת את עמדתה הרשמית של התנועה הרוויזיוניסטית. ז'בוטינסקי טען אז שחובה לנסות להגיע להישגים מדיניים על ידי הידברות ושיתוף פעולה עם הממשל הבריטי, לפני כל שימוש בכוח. בוועידה העולמית החמישית של ברית הצה"ר יצא ז'בוטינסקי בחריפות כנגד חברי הקבוצה ה"מקסימליסטית". אולם למרות חילוקי הדעות במישור האידאולוגי, חלק ז'בוטינסקי כבוד רב ל"שלישייה" ולשאר חברי הקבוצה בשל אמונתם העזה בצדקת דרכם. הוא אף כינה את אחימאיר "מורי ורבי", בשל מסירותו לחינוך ולהוראה בקרב הנוער העברי וחברי תנועת הנוער בית"ר.
פעילות התנועה > פובליציסטיקה

ראשית פעילותה של התנועה הייתה בהפצת ביטאון בשם "חזית העם", אותו יסד וניהל יהושע ליכטר ("איש ברוריה") וערכו ייבין ואחימאיר, וכן פרסום עלון בשם "הבריון". בעיתונים אלה פרסמו ראשי התנועה את דעותיהם במאמרים הפובליציסטיים, בהם הביעו את דעתם בעיקר בנושאי חינוך ולאומיות.
פעילות התנועה > תעמולה וחינוך

עיקר פעולותיה של האגודה במגזר היהודי היו תעמולה נגד רעיונות תנועת העבודה וברית שלום, ולא פעם הם הפריעו לדובריהם בהרצאות ובכנסים. בערים שונות הוקמו קבוצות קטנות של צעירים שהיו חברי בית"ר והצה"ר. הקבוצות העיקריות פעלו בתל אביב, בירושלים ובקרב פלוגות העבודה הבית"ריות, ובייחוד בראש פינה. בירושלים פעלה קבוצת תלמידים מהסמינר למורים, אשר עיקר תרומתם לתנועה הייתה העמקת רעיונותיה והשמשתם לתוכנית לימודים מסודרות.
פעילות התנועה > התנגדות לשלטון הבריטי

עם התבססות התנועה והתחזקותה, החלו חבריה לפעול באופן אקטיבי להגשמת רעיונותיהם. הם ארגנו הפגנות כנגד פקידים וחברי ממשל בריטים, בהן קראו לסילוקה של בריטניה מארץ ישראל. הפעולה הראשונה הייתה ב-9 באוקטובר 1930, עת הפגינו אחימאיר וחבריו מול מלון פלטין בתל אביב נגד סגן שר המושבות הבריטי דרומונד שילס, הוכו, נאסרו - פעולה שהיא ראשית המרי האקטיבי נגד השלטון הזר הבריטי. בעקבות האיסור שהטילו הבריטים על יהודים לתקוע בשופר ליד הכותל המערבי במוצאי יום הכיפורים, קיימו אנשי התנועה טקס שנתי קבוע, בו אחד מחבריהם תקע בשופר על אפו ועל חמתו של השלטון. ראשון התוקעים היה משה צבי סגל. 'הבריונים' פעלו אף נגד מפקד האוכלוסין שערכו הבריטים בקרב היישוב היהודי.
פעילות התנועה > הגנה על רכוש יהודי

חברי התנועה שמרו במספר מקומות בארץ על רכוש יהודי (בעיקר חקלאי) שהיה מועד דרך קבע להתנכלות וגנבה מצד ערביי הסביבה, וכן הגנו על יהודים שחיו באזורי ספר או במקומות מבודדים.
פעילות התנועה > חרם על גרמניה

בעקבות עליית הנאצים לשלטון בגרמניה ב-1933, קרא ז'בוטינסקי לחרם על מוצרים גרמניים. חברי ברית הבריונים פשטו על בתי קולנוע במטרה למנוע את הקרנתם של סרטים גרמניים. כן הם הסירו את דגלי צלב הקרס מבנייני הקונסוליה של גרמניה ביפו ובירושלים. פעילותם זכתה להצלחה חלקית (סרטים גרמניים לא הוקרנו עוד בארץ), אך במקרים רבים אחרים הם נעצרו בידי השלטונות, אם כי לזמן קצר וללא הגשת כתב אישום. מעצריהם הפכו אותם לאסירים הפוליטיים הציוניים הראשונים, אחרי מאסרו של ז'בוטינסקי ואנשי ההגנה ב-1920.
סופה של התנועה

את סופה של ברית הבריונים ניתן לקשר גם לפרשת רצח ארלוזורוב. חיים ארלוזורוב, מנהיג ציוני וחבר בהנהלת הסוכנות היהודית, נרצח בתל אביב ב-16 ביוני 1933. עם הוודע דבר הירצחו, נעצרו מנהיגי ברית הבריונים (אב"א אחימאיר, יהושע השל ייבין, חיים דבירי, משה סבוראי, יעקב אורנשטיין, יוסף כצנלסון, מרדכי אבניאל ויהושע ליכטר. אצ"ג, שהה אז בחו"ל) על ידי השלטונות הבריטיים. אב"א אחימאיר הואשם בשותפות לרצח בטענה כי הסית את הציבור לפגוע באופן פיזי בארלוזורוב במאמריו הקיצוניים בעיתון "חזית העם", על רקע המשא ומתן שניהל ארלוזורוב עם השלטונות הנאצים בגרמניה. את אחימאיר יצג הסנגור צבי אליהו כהן. עוד בטרם החל המשפט בוטל האישום על הסתה שהוליכה לרצח. במשך השנה בה התנהל משפטו שהה אחימאיר במאסר. הבריטים הותירו את אחימאיר במאסר שנה וחצי נוספות באשמת ארגון "תנועת הסתה לאומית". בתקופת שבתו במאסר בבית הסוהר המרכזי בירושלים בשנים 1933–1935 כתב יומן שראה אור בשם רפורטז'ה של בחור "ישיבה".
אחר שחרורו פנה אחימאיר להוראה ופובליציסטיקה, ונמנע מפעילות פוליטית בשל החשש מהמשטרה הבריטית. באין מנהיג שייקח על עצמו את הפעילות המתמדת והתובענית, בא הקץ לברית הבריונים.
ראו גם

אב"א אחימאיר
אורי צבי גרינברג
אלכסנדר זאובר
חיים דבירי
יהושע ייבין
זאב ז'בוטינסקי
התנועה הרוויזיוניסטית
ברית שלום
יהושע ליכטר
לקריאה נוספת

יהודה לפידות, "לידתה של מחתרת - האצ"ל בשנות השלושים", תל אביב: הוצאת מכון ז'בוטינסקי (לקריאה מקוונת)
יוסף קיסטר (עורך), "אחימאיר ובית"ר", הוצאת המרכז למורשת ירושלים ע"ש זאב ז'בוטינסקי
יוסף אחימאיר ושמואל שצקי (עורכים), "הננו סיקריקים - עדויות ומימסכים על ברית הבריונים", הוצאת "ניצנים", 1978
אב"א אחימאיר, "ברית הבריונים", כתבים נבחרים, כרך ג', רמת גן, הוועד להוצאת כתבי אחימאיר
חיים דבירי, "יום אביב שלא יישכח", הוצאת יאיר, תשמ"ו-1986
הערות שוליים

↑  שיר הבריונים.(הקישור אינו פעיל, 20 במאי 2021)
↑  שרה סלומון אבניאל - ראיון מלא 1 מתוך 2, נבדק ב-2022-01-15
↑  ארכיון זאב ז'בוטינסקי
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007525258705171  LCCN: nr91036888  VIAF: 134135423   WorldCat (עם VIAF): 134135423 
פעילי ברית הבריונים מובאים למשפט בירושלים, 1933
ג'ונתן הווארד

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  23 בינואר 1987 (בן 37) לנקשייר, הממלכה המאוחדת 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 תקופת הפעילות:  מ-2001 
 מקום לימודים:  האקדמיה למוזיקה ולאמנויות הדרמה של לונדון 
 בן או בת זוג:  אלודי יונג (2016–?) 
 מספר צאצאים:  1 
 פרופיל ב-IMDb
 
ג'ונתן הווארד (באנגלית: Jonathan Howard) הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה אנגלי.
ביוגרפיה

הווארד נולד בלנקשייר, אנגליה ומתגורר בלונדון מאז 2005.
קריירה

הווארד החל לשחק בשנת 2001. תפקידו הראשון היה בתוכנית טלוויזיה חינוכית לנוער, "Looking After the Penneys". הוא היה חלק מהקאסט הסופי בין 2005 ל-2007 של סדרת הטלוויזיה הבריטית "Dream Team". הוא גילם את גאווין מודי, כדורגלן צעיר.  לאחר מכן החל ללמוד באקדמיה היוקרתית למוזיקה ואמנות דרמטית של לונדון (LAMDA) בין 2008 ל-2011. בשנת 2012, שיחק במיני סדרת הטלוויזיה "טיטאניק" . הוא הופיע בתור סם ת'אולי, פטרון בר צעיר ונאה, בעונה הרביעית של סדרת הטלוויזיה אחוזת דאונטון.
בשנת 2013, הוא הופיע בסרט המלחמה הזומבים מלחמת העולם Z עם בראד פיט כאחד מחייליו של קאמפ האמפרי ובסרט של אולפני מארוול, תור: העולם האפל בתור איאן בותבי.  בשנה שלאחר מכן, הוא הופיע בעונה השנייה של סדרת הטלוויזיה מר סלפרידג' בתור אד ובכמה פרקים של הסיטקום הבריטי/אמריקאי אפיזודס.