stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
לווייתן גדול-סנפיר
הערות שוליים

↑  לווייתן גדול-סנפיר באתר הרשימה האדומה של IUCN
↑  Whales | Smithsonian Ocean, ocean.si.edu, ‏2020-03-03 (באנגלית)
1 2 3  https://www.adfg.alaska.gov/static/viewing/pdfs/whale_behaviors.pdf, alaska.gov (באנגלית)
↑   מנהיגים ילידים בפולינזיה חתמו על אמנה המעניקה זכויות ללווייתנים, באתר הארץ, 1 באפריל 2024
↑  Te Rina Kowhai, Maōri king and other indigenous Pacific leaders sign up to granting whales legal personhood, TE AO Maōri News, March 3, 2024
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007531294205171  BnF: cb122513586 (data)  GND: 4146842-9  LCCN: sh96002625  NARA: 10640866  NDL: 01210572 
אם לווייתנית שוחה עם גורה
לווייתן גדול-סנפיר מזנק מהמים
לווייתן גדול-סנפיר סמוך לפני המים
הלווייתן גדול-הסנפיר ידוע בשירתו המשמשת, בין השאר, לקשר עם חברי הלהקה האחרים
לווייתן בעת אכילת פלנקטון.
זוג לווייתנים גדולי-סנפיר בעת אכילה
ספקטרוגרם של שירת לווייתן גדול-סנפיר
תרשים סכמטי של שירת הלווייתן גדול-הסנפיר
אם ובנה נושפים בו זמנית, בצפון האוקיינוס השקט.
לווייתן גדול-סנפיר שנסחף לחוף בקליפורניה.
לווייתן בקפיצה.
זנב של לווייתן בצלילה.
שלדו של הלווייתן
לווייתן גדול-סנפיר מוציא את חרטומו מהמים כדי לנשום; קווינסלנד, אוסטרליה.
הסנפיר הגדול של הלווייתן גדול-הסנפיר. יש המאמינים כי הלווייתן משתמש בסנפיר גדול זה לציד; לדעתם, הוא מצליף בו במים ובכך יוצר גל הלם המהמם בדגים אותם הוא מעוניין לצוד.
מודל שני הקטבים של בלאט

מודל שני הקטבים של סידני בלאט (Two-polarities model) הוא מודל פסיכולוגי לתיאור התפתחות האישיות הבריאה והפרעות פסיכופתולוגיות, בהתאם ליחסי הגומלין בין שני ממדים המרכיבים את העצמי: קִרבה בין-אישית והגדרה עצמית, המובילים לבשלות פסיכולוגית.
תיאור המודל

על פי המודל, התפתחות האישיות היא תוצר של אינטראקציה דיאלקטית בין שני ממדים פסיכולוגיים:
קרבה בין אישית (התקשרות) - מימד המבוסס על טיב מערכות היחסים עם אחרים, אשר בהדרגה עם ההתפתחות, נהיות בוגרות, אינטימיות, מספקות והדדיות יותר.
הגדרה עצמית (ספרציה - נפרדות) - התפתחות של מושג העצמי, או "זהות" שהופכת בהדרגה ליותר מובחנת מההורים, אינטגרטיבית, מציאותית וחיובית ברובה.
התפתחות האישיות נעשית לאור שתי משימות התפתחותיות נפרדות: הראשונה היא חתירה לקרבה בין-אישית, המתבטאת במערכות יחסים מיטיבות. המשימה השנייה היא חתירה להגדרה עצמית נפרדת מן האחר, שהיא ברובה חיובית.
על פי המודל, בכל תקופה בחייו של הפרט ובהתאם לאתגרים ההתפתחותיים העומדים בפניו, הפרט עסוק באחת מהמשימות באופן יותר אינטנסיבי. עם זאת, המשימות מצויות בקשר הדדי ומשפיעות זו על זו בכל שלב. כך, תחושה חיובית של עצמי נפרד מובילה ליחסים בין-אישיים בריאים ומיטיבים, ומכך לקרבה רבה יותר, בעוד שמערכות יחסים מיטיבות מסייעות להתגבשות של הגדרה עצמית חיובית. פסיכופתולוגיה, אם כן, היא תוצר של דגש מופרז על אחד הממדים על חשבון השני.
התפתחות המודל

סידני ג'. בלאט (Blatt (אנ'); ‏ 1928–2014) היה פרופסור לפסיכיאטריה ופסיכולוגיה במחלקה לפסיכיאטריה באוניברסיטת ייל, פסיכואנליטיקאי ופסיכולוג קליני, חוקר אמפירי ותאורטיקן של האישיות. לאחר השלמת פוסט דוקטורט בשיקגו, עבר בלאט לחוף המזרחי, לניו-הייבן, והצטרף לסגל המחלקה לפסיכולוגיה בייל, שבאותו הזמן קיימה קשרים קרובים עם המכון הפסיכואנליטי בעיר.
ב-1974, בעקבות טיפול בשני מטופלי דיכאון קליני אשר היו שונים מאוד זה מזו, הציע בלאט שדיכאון כמצב רגשי, וכסינדרום קליני, הוא לא תופעה אחת, וישנם שני סוגים שונים של דיכאון. המטופלים נבדלו זה מזו באופן בו הדיכאון בא לידי ביטוי בהתנהגותם החיצונית ובמניעים בבסיס התנהגויות אלה. המטופלת הראשונה הייתה עסוקה בנושאים הקשורים לקרבה בין אישית: היא הרגישה לא אהובה, חששה מאוד מנטישה, והייתה בעלת נטייה ניכרת להתנהגות תלותית; המטופל השני לעומת זאת, חש תחושות עמוקות של אשמה וחוסר ערך, אף על פי שהיה בעל הישגים מרשימים בחייו, ונטה לביקורת עצמית. שני טיפוסי דיכאון אלו הגדירו את החלוקה הבסיסית של בלאט לסוגי הפסיכופתולוגיה. בהתבסס על עבודתו זו, החל לפתח את מודל שני הקטבים, אשר מאוחר יותר הורחב לתפקוד אישיותי ופסיכופתולוגיה בכלל.
סוגי פסיכופתולוגיה על פי המודל

לפי המודל, פסיכופתולוגיה נגרמת בעקבות דגש התפתחותי מופרז על אחד הממדים, אשר בא על חשבון הממד השני. סוגי תצורות של פסיכופתולוגיה על פי המודל:
פתולוגיה אנקליטית (Anaclitic) - מבוססת על דגש התפתחותי חד-צדדי ומופרז על קרבה בין אישית. אנשים הסובלים מפתולוגיה זו מאופיינים ברגשות של בדידות, חוסר אונים וחולשה. יש להם פחדים עמוקים מפני נטישה, ומפני היותם בלתי-מוגנים. לאנשים אלו יש צורך נואש להישאר בקרבה פיזית לאחרים המספקים את צורכיהם, משום שהם לא הצליחו להפנים כהלכה את חוויות הסיפוק הינקותיות שלהם. הם רוצים בכל מאודם להיות נאהבים, שידאגו להם, שיזינו אותם ושיגנו עליהם. אחרים חשובים להם במיוחד משום שהם דואגים להם ומספקים את צורכיהם, והם קריטיים עבור חוויית החיות שלהם. על כן, אנשים עם פתולוגיה אנקליטית מתקשים לכעוס על קרוביהם, שמא הם יאבדו להם. דוגמאות נוספות להפרעות בעלות תצורה זו: סכיזופרניה לא מובחנת, דיכאון בעקבות נטישה, הפרעת אישיות גבולית והפרעת אישיות תלותית.
פתולוגיה אינטרוייקטיבית (Introjective) - מבוססת על דגש התפתחותי חד צדדי ומופרז על הגדרה עצמית. פתולוגיה זו מאופיינת בביקורת עצמית ובחוויה של חוסר ערך, נחיתות, כישלון ואשמה. הסופר-אגו של אנשים אלו נוטה להיות ביקורתי ומעניש, והתוצאה היא אישיות שנוטה לבחון את עצמה בצורה נוקשה מאוד. אנשים אלו סובלים מפחד כרוני מפני ביקורת וחוסר אישור או קבלה. הם כל הזמן זקוקים לתחושת ערך, נוטים לפרפקציוניזם, ופעמים רבות מגיעים להישגים ניכרים, אך אלה מותירים אותם לא-מסופקים לאורך זמן. הם עלולים להיות ביקורתיים ותוקפניים כלפי אחרים, בשל נטייתם לתחרותיות. דוגמאות נוספות להפרעות בעלות תצורה זו: סכיזופרניה פרנואידית, הפרעת אישיות פרנואידית, הפרעת אישיות אובססיבית קומפולסיבית, דיכאון המובנה על ביקורת עצמית, הפרעת אישיות נרקיסיסטית.
על פי המודל, גיל ההתבגרות הוא זמן קריטי לסינתזה של תהליכים התפתחותיים, שיכולים ליצור אישיות מלוכדת או היווצרות של פסיכופתולוגיה על ידי עיסוק אובססיבי בקוטב אחד בלבד.
מודל שני הקטבים והשפעתו על מבנה האישיות > הקשר בין המודל לבין דיכאון

המודל התפתח על בסיס התבוננות בתצורות השונות של דיכאון. דיכאון המבוסס על המימד האנקליטי מתמקד בתחושות של בדידות, נטישה והזנחה, ויוצר תלותיות בהתאם; האדם חש חוסר ביטחון בקשריו הבין אישיים והתנהגותו אינה יציבה ומווסתת.
דיכאון המבוסס על המימד האינטרוייקטיבי מתמקד בנושאים של ערך עצמי ותחושות כישלון ואשמה; האדם חש חסר מסוגלות וערך.
מודל שני הקטבים והשפעתו על מבנה האישיות > הקשר בין המודל לבין מנגנוני הגנה

ישנם סוגים רבים של מנגנוני הגנה, הנבדלים זה מזה ברמת הבשלות הנפשית שהם מייצגים. סוג מנגנון ההגנה אשר בא לידי ביטוי בהתמודדותו של האדם ישפיע על סוג הפסיכופתולוגיה ממנה הוא עלול לסבול. תצורות האישיות האנקליטית והאינטרוייקטיבית, נבדלות זו מזו גם במנגנוני ההגנה המאפיינות כל אחת מהן. הגנות בפתולוגיה האנקליטית קשורות בעיקר להימנעות: הכחשה, הדחקה והתקה; מטרתם של מנגנוני ההגנה הללו היא לשמר מערכות יחסים בין אישיות תוך הזנחה של ההתפתחות של העצמי. לעומת זאת, הגנות בפתולוגיה האינטרוייקטיבית קשורות בתגובת נגד: השלכה, החצנה, אינטלקטואליזציה והזדהות עם התוקפן; המטרה היא להגן ולשמר על העצמי תוך הזנחה של פיתוח מערכות יחסים בין אישיות מספקות.
מודל שני הקטבים והשפעתו על מבנה האישיות > הקשר בין המודל לבין התקשרות

תאוריית ההתקשרות עומדת בבסיס השיח הפסיכולוגי העכשווי על התפתחות האישיות הנורמלית והפסיכופתולוגית. לפי תיאורית ההתקשרות, בשלבים הראשונים של ההתפתחות, התינוק (או הילד הקטן) מפנים את דפוסי ההתקשרות עם הדמויות המשמעותיות בחייו, ואלו הופכים למודלי עבודה פנימיים המלווים אותו לאורך כל חייו, העומדים בבסיס תפיסתו את עצמו ואת האחרים. לכן ההתקשרות מהווה גם הסבר בסיסי להפרעות נפשיות שונות. זאת ועוד, תיאורית ההתקשרות גורסת כי דפוסים ינקותיים מופנמים של התקשרות ניתנים לזיהוי בבגרות והם באים לידי ביטוי בקיטוב שבין הנטייה להתקרבות ולהימנעות מקשרים בין-אישיים (קרבה בינאישית וספרציה, לפי מודל שני הקטבים). מחקרים עדכניים הצליחו לקשר בין שני הקטבים (הנטייה להתקרב ולהתרחק) בבגרות לסגנונות התקשרות שונים של תינוקות, ואף לסגנונות שונים של דפוסי אימהות.
בריאות נפשית לפי המודל

התאוריה של בלאט נוצרה כדי לענות על הצורך בפרספקטיבה התפתחותית על היווצרות האישיות הנורמטיבית והתפתחותן של הפרעות פסיכופתולוגיות. המטרה הייתה לזהות את המאפיינים הדומיננטיים בהתפתחות הפסיכולוגית הנורמטיבית והאבנורמלית. מודל שני הקטבים, השם דגש על הדיאלקטיקה בין מימד הקרבה הבין אישית לבין ומימד ההגדרה העצמית, מאפשר להבין את התפתחות האישיות הבריאה, את ההבדלים בין אנשים שונים, וכן את היווצרותן של צורות שונות של פסיכופתולוגיה.
ארגון האישיות המתפקדת מבוסס על אינטגרציה או איזון בהתפתחות של קרבה בין אישית והגדרה עצמית. כל אדם, גם בטווח הנורמה, שם דגש גדול יותר במידת מה על אחד משני הממדים הללו. על פי בלאט, אנשים מסוימים, לרוב נשים, נוטים לשים דגש על מימד הקרבה הבין-אישית (ארגון אישיות אנקליטי), בעוד אחרים, לרוב גברים, נוטים לשים את מימד ההגדרה עצמית (ארגון אישיות אינטרוייקטיבי).
פסיכותרפיה על פי המודל

בהתאם להבדלים בין סוגי מבני האישיות, מטרות הפסיכותרפיה משתנות בין מטופלים הסובלים מפתולוגיות אנקליטיות ואינטרוייקטיביות, וההפרעות שהן פועל יוצא שלהן. מטופלים אנקליטיים זקוקים לעזרה בפיתוח של חוויית שליטה על רגשותיהם, במיוחד ביכולת להביע כעס וביכולת להיות מחוברים לעצמם. כמו כן, הם זקוקים לשיפור בחוויית תפיסת המציאות החיצונית, ביכולת להגיב כאשר הם נפגעים וגיבוש תחושת זהות מובחנת ומופרדת. לעומתם, מטופלים אינטרוייקטיביים זקוקים לעזרה בפיתוח היכולת לוותר על שליטה, בהפחתה של חרדה ווויסות רגשי, ובגיבוש עצמי אותנטי. כמו כן, הם זקוקים לעזרה בוויתור על מטרות לא-ריאליות, בהגמשה של הביקורת העצמית וביכולת "להיות" עם רגשותיהם ועם האחרים.
ביקורת על המודל

מודל שני הקטבים של בלאט נחשב לתקף במידה רבה, ונכתבה עליו ביקורת מועטה בלבד במהלך השנים. עם זאת, אחד המבקרים של המודל, דייוויד שפירו (Shapiro), מציין מספר בעיות העולות מהמודל. ראשית, "קרבה בין אישית" ו"הגדרה עצמית" הם מושגים רחבים מאוד ומעורפלים למדי. מצד אחד, הם מאוד כוללניים, אולם מנגד, קשה להשתמש בהם כדי לאפיין סוגי אישיות שונים. לדוגמה, אפשר לזהות מרכיב של "הגדרה עצמית" באישיות פרנואידית, אולם קשה לומר שזה הדבר המרכזי המאפיין אותה. כמו כן, קיימת עדיין שאלה פתוחה למדי של סיבה ותוצאה – האם הקרבה הבינאישית וההגדרה העצמית מייצרים סוגים שונים של אישיויות, או שמא הם בעצמם תוצרים של תהליכי אישיות שונים? לבסוף, לפי שפירו, המודל של בלאט הוא מבני אך לא דינמי; הוא מתאר מנגנוני פעולה שונים, אך מתעלם מהמורכבות האישית העצומה והדינמיקה הפנימית של הפסיכולוגיה של האדם. לדוגמה, ניתן לתהות האם מאפיינים שונים של המודל קיימים באדם בפני עצמם, או שמא הם בעצם הגנות מפני תכנים ותכונות אחרות בתכלית.
הערות שוליים

↑  Blatt, S. J.; Shichman, S. (בינואר 1983). "Two primary configurations of psychopathology". Psychoanalyses and contemporary thought. 6: 187–254. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  Cramer, P (2016), Working with Sidney Blatt: Developing interactions, Journal of Personality Assessment, Vol 98(1), pp., 26-29
↑  Auerbach, J. S. (2016), Sidney Blatt's contributions to personality assessment, Journal of Personality Assessment, Vol 98(1), pp. 1-4.
↑  Blatt, S. J. (2004), Clinical expression of anaclitic and introjective depression In Experiences of depression: Theoretical, clinical, and research perspectives (pp. 53-85), Washington, DC, US: American Psychological Association, xiii, 359 pp.
↑  Blatt, S. J., & Blass, R. B. (1992), Relatedness and self definition: two primary dimensions in personality development, psychopathology and psychotherapy. In .J. Barron. M. Eagle. and D. Wolitsky (eds, Interface of' Psychoanalysis and Psychology. Washington DC: American Psychological Association, pp. 399- 428.
↑  Blatt, S. J. (2004), Anaclitic and introjective depression in clinical and nonclinical settings In Experiences of depression: Theoretical, clinical, and research perspectives (pp. 153-186), Washington, DC, US: American Psychological Association, xiii, 359 pp.
↑  Cramer, P., Blatt, S. J. & Ford, R. Q. (1988), Defense mechanisms in the anaclitic and introjective personality configuration, Journal of Consulting and Clinical Psychology, Vol 56(4), pp. 610-616.
↑  Blatt, S. J., & Levy, K. N. (2003), Attachment theory, psychoanalysis, personality development, and psychopathology, Psychoanalytic Inquiry, 23(1), 102-150.
↑  Blatt, S. J., & Luyten, P. (2009), A structural–developmental psychodynamic approach to psychopathology: Two polarities of experience across the life span, Development and psychopathology, 21(03), 793-814.
↑  Werbart, A. & Levander, S. (2016), Fostering change in personality configurations: Anaclitic and introjective patients in psychoanalysis, Psychoanalytic Psychology, 33 (2), pp. 217-242.
↑  Piers, Craig (Ed); Shapiro, David (Col). (2011), Personality and psychopathology: Critical dialogues with David Shapiro , (pp. 88-91), New York, NY, US: Springer Science + Business Media, xxvi, 292 pp.
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "מודל שני הקטבים של בלאט".
מולינה דה סגורה

מולינה דה סגורה (בספרדית: Molina de Segura) היא עיר בקהילה האוטונומית מורסיה השוכנת בדרום-מזרח ספרד. במולינה עובר הכביש הלאומי 301, ויש לה חיבור לכביש המהיר המוביל לים התיכון. משמאלה שוכן נהר סגורה.
רקע > המתיישבים הראשונים

סקרים וממצאים ארכאולוגיים מצביעים על כך שהעיר יושבה לראשונה על ידי אנשים מהתקופה הפלאוליתית בין 2,500,000 ל-10,000 שנים לפני הספירה. זיהוי נוכחות אנושית התגלה מהתקופה הפלאוליתית התחתונה בסדנה לאבן צור בכפר אל פנסאר (El Fenazar) שבמולינה. אולם הממצאים הטובים ביותר מהתרבות הזו התגלו מהתקופה הפלאוליתית התיכונה, כמו פתיתי צור וכלי ידני לגירוד העשוי מאבן צור (הנקרא באנגלית Racloir). שרידים נוספים של קרמיקה בעבודת יד על האדם הנאוליתי התגלו בכפר אחר בעיר. קיימות ראיות רבות נוספות אותן אפשר למצוא ב"מוזיאון האתנוגרפי של קרלוס סוריאנו" הנמצא בעיר.
רקע > התרבות האיברית

התרבות האיברית היא מהתרבויות הנפוצות בעיר שנמצאות בעיקר בעיירות הקטנות, כמו לה אורנרה (La Hornera) ולוס וליינטס (Los Valientes). לאחרונה נמצאו שרידים נוספים של תרבות חשובה זו בחצי האי הדרום-מזרחי של ספרד.
רקע > העת העתיקה

בריו דל קסטייו (Barrio del Castillo) הפכה מיושבת זמן קצר לפני הגעתם של הרומאים אליה. בעיר זו נמצאו שרידים מהתקופה הרומית של כלי חרס וטרה סיגילטה (קרמיקה רומית יקרה).
הערות שוליים

| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007557319005171  BNE: XX451921  BnF: cb16547701n (data)  GND: 10030866-1  LCCN: n81039849  MusicBrainz: 334b0089-856e-4cb2-b2e9-61e1c4079acd  SUDOC: 149352336  VIAF: 131356752   WorldCat (עם VIAF): 131356752
מיטשל הוג

מיטשל הוג (באנגלית: Mitchell Hoog; נולד ב-20 במרץ 1999) הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה אמריקאי, שנודע בשל תפקידו בסרט "ללכת. לרכוב. רודאו.", ובסדרות "רוזוול, ניו מקסיקו" ו-"הצלצול הגואל".
| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  22 במרץ 1999 (בן 25) פורט קולינס, קליפורניה, ארצות הברית ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית
 פרופיל ב-IMDb
ביוגרפיה

מיטשל הוג גדל בפורט קולינס, קליפורניה. הוג היה אחד מאלופי הסקי בקליפורניה. הוא התחרה במקביל ללימודיו בתיכון.
פילמוגרפיה > סרטים

| שנה | פרויקט | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2017 | The Spookies | טאקר |  |
| 2019 | ללכת. לרכוב. רודאו. | ג'יי.סי שניידר |  |
| 2019 | אם חורגת לא נכונה | פטריק | סרט טלוויזיה |
| 2019 | Sleeping With My Student | איאן ג'ונסון | סרט טלוויזיה |
| 2019 | הארייט | ווינס |  |
| 2019 | ריצ'רד ג'וול | מתמחה צעיר |  |
| 2020 | פריקי | איון |  |
| 2020 | הפונדקאית | ריאן |  |
| 2021 | לזמן את הרוע 3: בשליחות השטן | אד הצעיר |  |
| 2021 | After Masks | קריין |  |
פילמוגרפיה > טלוויזיה

| שנה | פרויקט | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2019 | היום שאחרי (אנ') | נמרוד |  |
| 2019-2020 | רוזוול, ניו מקסיקו | ג'סי הצעיר |  |
| 2020-2021 | הצלצול הגואל | מאק מוריס |  |
הערות שוליים

↑  מסד IMDb
מילאן גורוביץ'

מילאן גורוביץ' (בסרבית: Милан Гуровић; נולד ב-17 ביוני 1975 בנובי סאד, יוגוסלביה) הוא כדורסלן עבר סרבי ששיחק בעמדת הקלע. גובהו 2.06 מטרים.
את שנותיו הראשונות כמקצוען, העביר גורוביץ' בקבוצת פריסטרי היוונית. ב-1998 עבר לברצלונה, במדיה שיחק שנתיים בהן זכתה קבוצתו באליפות ה-ACB ובגביע קוראץ'. בחמש השנים שלאחר מכן שיחק בא.א.ק אתונה, פלקנסטרו טריאסטה, אוניקאחה מאלגה, ק.ק וויבודינה, פרטיזן בלגרד וחובנטוד בדאלונה. ב-2005 חתם בכוכב האדום בלגרד לשנתיים, בהן זכה עם קבוצתו בגביע הסרבי (2006) ונבחר למלך הסלים של גביע יול"ב לעונת 2006/2007. בעונה שלאחר מכן עבר לפרוקום סופוט הפולנית וזכה עימה באליפות פולין. ב-8 באוגוסט 2008, חתם ג'ורוביץ' לעונת אחת בגלאטסראיי, שלאחריה הודיע על פרישתו ממשחק הכדורסל.
גורוביץ' שיחק גם בנבחרת יוגוסלביה בין השנים 1999–2002 וזכה עימה במדליית הארד באליפות אירופה 1999 ובמדליות הזהב באליפות אירופה 2001 ובאליפות העולם 2002. לאחר מכן היה חבר בסגל נבחרת סרביה ומונטנגרו ושיחק עימה באליפויות אירופה בשוודיה (2003), בסרביה ומונטנגרו (2005) ובספרד (2007).
מחוזות משנה של בלארוס

חלוקת בלארוס למחוזות משנה
מחוזות משנה של בלארוס (ברבים: ראיוני, וביחיד: ראיון) הם יחידות החלוקה המנהלית ברמה השנייה, בחלוקה המנהלית של בלארוס. מחוזות בלארוס מחולקים למחוזות משנה, ובסך הכל מחולקת בלארוס כולה ל-118 מחוזות משנה.
ראו גם

מחוזות בלארוס
מד הונדו

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  4 במאי 1936 אטאר, קולוניית מאוריטניה, הרפובליקה הצרפתית השלישית 
 פטירה:  2 במרץ 2019 (בגיל 82) הרובע הארבעה-עשר של פריז, צרפת 
 שם לידה:  Abid Mohamed Medoun Hondo 
 מדינה:  צרפת, מאוריטניה 
 פרסים והוקרה:  Stallion of Yennenga (1987)  נמר הזהב (1970) 
 http://www.medhondo.com/
 פרופיל ב-IMDb
 
מד הונדו (נולד בשם: Mohamed Abid Hondo; ב-4 במאי 1936 – 2 במרץ 2019) היה במאי קולנוע, מפיק, תסריטאי ושחקן מאוריטני, אשר היגר לצרפת ב-1959 והחל לעבוד בשנות ה-60 של המאה ה-20. הונדו הוא אחד מהבמאים המוצלחים והמוערכים ביותר באפריקה.
ביוגרפיה

הונדו נולד בשנת 1936 במחוז אטאר שבמאוריטניה. אמו הייתה מאוריטנית, ואביו סנגלי. ב-1954 עבר הונדו להתגורר ברבאט שבמרוקו, כדי ללמוד קולינריה. הוא היגר לצרפת ב־1959 ומצא עבודה תחילה במרסיי ואחר כך בפריז, כטבח, פועל חקלאי, מלצר, עובד חרושת ואיש משלוחים. בשנים אלו נחשף לראשונה לאפליה בין מהגרים אפריקאים למקומיים, והבחין כי הוא, ומהגרים אפריקנים אחרים, התקשו למצוא מקומות עבודה במקצועות שלהם, ואפילו בתפקידים הזוטרים שעבדו בהם הם השתכרו הרבה מתחת לשכרם של הצרפתים. הקושי להתפרנס בתקופה זו, כמו גם הגזענות שחווה, העניקו לו השראה לסרטיו, Soleil O ו-Les 'bicots-Nègres' vos voisins.
הונדו החל ללמוד שיעורי משחק ובימוי אצל השחקנית הצרפתייה פרנסואז רוזה, ששיחקה במחזות קלאסיים של שייקספיר, מולייר וג'ין ראסין. הוא לא היה מסוגל להביע את עצמו באופן מלא בתיאטרון הצרפתי, ולכן בשנת 1966 הקים חברת תיאטרון משלו עם השחקן הגוואדלופי רובר לינסול. שמה של החברה היה 'שאנגו', על שם אל הרעם של בני היורובה שבאפריקה; לאחר מכן השניים שינו את שמה לגריו-שאנגו (Griot-Shango). החברה הפיקה מחזות העוסקים בחוויות של אנשים שחורים, כולל עבודה של רנה דפסטרה, איימי סזאר, דניאל בוקמן וגיא מנגה.
בסוף שנות ה-60 החל הונדו לשחק בתפקידים קטנים בטלוויזיה ובסרטים. עם זאת, הוא החל ללמוד משחק לדבריו על ידי התבוננות מעמיקה בעבודתם של אחרים, והחל לעמוד מאחורי המצלמה. הוא החל את סרטו הראשון, Soleil O, בשנת 1965. עם תקציב של 30 אלף דולר, אוו הוא מימן באמצעות דיבוב סרטים אמריקאיים לצרפתית. הסרט זכה לשבחים רבים בפסטיבל קאן 1970 וזכה בפרס נמר הזהב בפסטיבל הסרטים הבינלאומי לוקרנו ב-1970. ב-1981 הונדו נבחר לעמוד בצוות השופטים בפסטיבל הקולנוע הבינלאומי ה-12 למוסקבה.
כמה מעבודת המשחק של הונדו הייתה כשחקן קול, בסרטים ובסדרות טלוויזיה כמו Funky Cops ו-Asterix and the Vikings. הוא עבד על דיבוב של סרטים רבים מאנגלית לצרפתית, כמו הקולות של אדי מרפי ודני גלובר, סידני פואטייה, מורגן פרימן ובן קינגסלי. הוא כיכב גם בכמה סרטים של אדי מרפי, כולל הפרופסור המטורף.
פילמוגרפיה > במאי

1967: Soleil O
1974: Les 'bicots-Nègres' vos voisins
1975: Sahel la faim pourquoi
1979: West Indies
1986: Sarraounia
1994: Lumière noire
1998: Watani, un monde sans mal
2004: Fatima, l'Algérienne de Dakar
פילמוגרפיה > שחקן

1964: Les verts pâturages
1965: Bob Moranei
1965: Belphégor
1965: Seule à Paris
1966: Retour à Bacoli
1967: Un homme de trop
1968: Tante Zita
1969: A Walk with Love and Death
1974: Aux frontières du possible
1975: Jo Gaillard
1977: The Ambassadors
1989–1991: Commissaire Moulin
1990: 1871
1997: La divine poursuite
2000: Antilles sur Seine
2003: Funky Cops
2006: Asterix and the Vikings
2006: Incontrôlable
פילמוגרפיה > דיבוב

1982: Gandhi
1984: Best Defense
1994: The Lion King
1995: Se7en
1996: The Nutty Professor
2001: Samurai Jack
2001: Shrek
2004: Shrek 2
2007: Shrek the Third
הערות שוליים

1 2 3 4  Med Hondo, africanfilmny.org
1 2 3  Sherzer, Dina, Cinema, Colonialism, Postcolonialism: Perspectives from the French and Francophone World, University of Texas Press., 1996, עמ' 173-187
1 2 3  Ukadike, Nwachukwu Frank, Questioning African Cinema: Conversations with Filmmakers, University of Minnesota Press, 2002, עמ' 57–72
↑  Murphy, David; Patrick Williams, Postcolonial African Cinema: Ten Directors, Manchester University Press, 2007, עמ' 71–90
1 2  Ukadike, Nwachukwu Frank, Questioning African Cinema: Conversations with Filmmakers, University of Minnesota Press, 2012, עמ' 57–72
1 2  Reid, Mark; Blum, Sylvie, "Med Hondo Interview: Working Abroad", Jump Cut, ‏31 במרץ 1986
↑  "Directors in Focus — African Perspectives: Med Hondo", Harvard Film Archive, ‏2006 (ארכיון)
↑  "Winners of the Golden Leopard", Locarno International Film Festival Official Site(הקישור אינו פעיל)
↑  MIFF, "(12th Moscow International Film Festival (1981", the original, ‏2013
↑  "Eddie Murphy Change de Voix, Med Hondo Evincé", the original, ‏9 באפריל 1997
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb14019287j (data)  GND: 119462524  ISNI: 0000 0000 7840 8031  LCCN: no95028650  SNAC: w6cv5drk  SUDOC: 147216184  VIAF: 58663514   WorldCat (עם VIAF): 58663514
מהומות חוק תעסוקת הצעירים בצרפת

מפגינים חוסמים צומת דרכים בקאן, מרץ 2006
מהומות חוק תעסוקת הצעירים בצרפת התחוללו בחודשים פברואר, מרץ ואפריל 2006. הן פרצו במחאה על חקיקת חוק שכיוון בין השאר להחמיר את תנאי העסקתם של עובדים צעירים במשק הצרפתי במטרה לעודד יצירת מקומות עבודה נוספים. המחאה הביאה לביטול חלקי של הוראות החוק.
רקע - הצעת החוק

בראשית 2006, בעקבות המהומות האלימות בצרפת בשנת 2005, יזמה ממשלת צרפת בראשותו של דומיניק דה וילפן הצעת חוק בשם "חוק שיויון ההזדמנויות". ההצעה כללה בין השאר את יצירתו של חוזה עבודה מדגם חדש, "חוק ההעסקה הראשונה" (CPE), שאמור היה לחול על עובדים שמתחת לגיל 26 ונועד לעודד יצירת מקומות עבודה עבור בני קבוצה זו. החוזה המוצע התיר למעביד לפטר עובדים שהחוזה חל עליהם ללא סיבה וזאת בתוך השנתיים הראשונות להעסקתם.
הצעת החוק כללה גם היתר להעסקת בני 14 כשוליות בעבודות פיזיות, היתר לעבודת לילה של בני 15 ויותר (לעומת בני 16 ויותר עד אז) וכן יכולת למנוע קצבאות רווחה ממשפחות שילדיהן אינם מתייצבים ללימודים בבית הספר (רעיון שלו הטיפה מכבר מפלגת החזית הלאומית).
תומכי ההצעה לחוזה העבודה החדש טענו כי שוק העבודה המוסדר בקפידה בצרפת מרתיע מעסיקים מיצירת מקומות עבודה חדשים, מצב המוביל לאבטלה גבוהה, במיוחד בקרב צעירים, ומונע מהם קידום למשרות משתלמות יותר, התפוסות על ידי עובדים מבוגרים יותר. לטענתם גורמת אבטלה זו לתסיסה חברתית בשכבות החלשות כלכלית בחברה והייתה בין הגורמים לפרוץ המהומות בשנת 2005. התומכים בהצעת החוק טענו גם שהמצב המתואר גורם לבריחת מוחות של עובדים צעירים מצרפת אל מדינות אחרות באיחוד האירופי ולארצות הברית.
המתנגדים להצעת החוק טענו כי חוזה העבודה החדש לצעירים יפגע בביטחון התעסוקתי, יאפשר העסקה במשכורות נמוכות ויקשה על עובדים לבקש סעד משפטי במקרה של הטרדה מינית או אחרת בעבודה.
סמוך לאחר הצגת הצעת החוק לראשונה הייתה דעת הקהל בצרפת חלוקה לגביה כשכמחצית הציבור תמכה בה ואילו כמחצית התנגדה לה. בעקבות המהומות שעוררה ההצעה (ראו להלן) גדל שיעור המתנגדים לה בציבור לכ-70%, ושיעור התמיכה בציבור בדה וילפן ירד עד לכ-42%.