stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אפקט איקאה
הערות שוליים

1 2  Berman, Jillian, "The IKEA Effect: Study Finds Consumers Over-Value Products They Build Themselves", September 2011
↑  מייקל נורטון, אפקט איקאה: כשהעבודה מובילה לאהבה, באתר הארץ, 22 במרץ 2009
1 2  Faculty & Research - Harvard Business School, www.hbs.edu
↑  Landers, Richard (2012). "Unfolding the IKEA Effect: Why We Love the Things We Build". Journal of Consumer Psychology. 22 (3): 453–460. doi:10.1016/j.jcps.2011.08.002. נבדק ב-18 במרץ 2017. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  הרב יונתן זקס, אפקט איקאה: מה בין שוודיה למדבר סיני?, באתר ישראל היום, 15 בפברואר 2018
↑  Faculty & Research - Harvard Business School, www.hbs.edu
↑  Dibeehi, Qaalfa (2013-03-14). "Ever Heard of the IKEA Effect? Increasing perceived value while reducing costs". Beyond Philosophy. Beyond Philosophy. אורכב מ-המקור ב-15 במרץ 2013. נבדק ב-21 במרץ 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Faculty & Research - Harvard Business School, www.hbs.edu
↑  Norton, Michael; Mochon, Daniel; Ariely, Dan (9 בספטמבר 2011). "The IKEA effect: When labor leads to love" (PDF). Journal of Consumer Psychology. 22 (3): 453–460. doi:10.1016/j.jcps.2011.08.002. נבדק ב-18 במרץ 2017. {{cite journal}}:  (עזרה)
1 2 3 4 5 6  Norton, Michael; Mochon, Daniel; Ariely, Dan (9 בספטמבר 2011). "The IKEA effect: When labor leads to love" (PDF). Journal of Consumer Psychology. 22 (3): 453–460. doi:10.1016/j.jcps.2011.08.002. נבדק ב-18 במרץ 2017. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  "IKEA effect". Behavioral Economics. Behavioral Economics. נבדק ב-21 במרץ 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Tervooren, Tyler (2015-02-24). "Ikea Effect: The Science Of Labor, Love, And DIY Furniture". Riskology. Riskology. נבדק ב-21 במרץ 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Tervooren, Tyler (2015-02-24). "Ikea Effect: The Science Of Labor, Love, And DIY Furniture". Riskology. Riskology. נבדק ב-21 במרץ 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Dooley, Roger (3 ביולי 2012). "Build Product Love with the IKEA Effect". Forbes. נבדק ב-21 במרץ 2017. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Choi, Janet (5 במרץ 2015). "How to Activate New Customers With the IKEA Effect". Customer.io. נבדק ב-21 במרץ 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Carter, Travis. "The IKEA Effect: Why We Cherish Things We Build". Psychology Today. Psychology Today. נבדק ב-21 במרץ 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
בית אלכסנדר פלמינג

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  בניין 
 על שם:  אלכסנדר פלמינג 
 מיקום:  סאת'ק 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ? – העשור של 1960
 תאריך פתיחה רשמי:  שנות ה־60 של המאה ה־20 
 אדריכל:  ארנו גולדפינגר 
 קואורדינטות:  51°29′45″N 0°05′57″W﻿ / ﻿51.49581°N 0.09924°W﻿ / 51.49581; -0.09924
  (למפת לונדון מוגדלת) קנט סארי ברקשייר בקינגהאם הרטפורדשייר אסקסבית אלכסנדר פלמינג(למפת לונדון רגילה) קנט סארי בר. בקי. הרטפורדשייר אסקסבית אלכסנדר פלמינג(למפת סאת'ק רגילה) בית אלכסנדר פלמינג(למפת סאת'ק מוגדלת) בית אלכסנדר פלמינג
 
בית אלכסנדר פלמינג
בית אלכסנדר פלמינג (באנגלית: Alexander Fleming House) המכונה כיום מטרו סנטרל הייטס (באנגלית: Metro Central Heights) הוא בניין מגורים ברובע סאת'ק של לונדון, בסמוך לדרך ניואינגטון בקרבת צומת אלפנט אנד קאסל.
תיאור המבנה ושימושי המבנה

את המבנה תכנן ארנו גולדפינגר בשנות ה-60 של המאה ה-20 עבור חברת הנדל"ן אימרי (Imry Properties). תוכניתו של גולדפינגר נבחרה בשל הניצול היעיל של אחוזי הבנייה והשטח - התוכנית הבטיחה ניצול מקסימלי של שטחים, ועל כן הייתה הרווחית ביותר. המבנה, שזכה בפרס ה-Civic Trust Award בשנת 1964, מורכב משלושה מבנים, שניים בני 7 קומות ואחד בן 18 קומות (שגובהו 55 מטרים), הבנויים סביב כיכר מרכזית.
לאחר שהוקם שכר אותו המשרד לבריאות וביטוח לאומי הבריטי (משרד הבריאות הבריטי דאז), במטרה לשמש כמבנה העיקרי של המשרד, ובשל כך נקרא המבנה על שם אלכסנדר פלמינג, מגלה הפניצילין.
בעיות אוורור במבנה הביאו לכך שמשרד הבריאות הפסיק להשתמש בו בשנות ה-90, ועובדיו עברו למבנים אחרים.
בשל התכנון המודולרי של פנים המבנה נמנעה הריסתו והוא הפך לדירות מגורים. שמו שונה ל"מטרו סנטרל הייטס" בשנת 1997.
בילינגסגייט

|  מידע |
| --- | --- |
 עיר:  הסיטי של לונדון 
 שטח:  12.07 הקטאר 
 קואורדינטות:  51°30′34″N 0°05′01″W﻿ / ﻿51.5095°N 0.0837°W﻿ / 51.5095; -0.0837
  (למפת לונדון מוגדלת) קנט סארי ברקשייר בקינגהאם הרטפורדשייר אסקסבילינגסגייט(למפת לונדון רגילה) קנט סארי בר. בקי. הרטפורדשייר אסקסבילינגסגייט(למפת הסיטי של לונדון רגילה) בילינגסגייט(למפת הסיטי של לונדון מוגדלת) בילינגסגייט
 
בילינגסגייט (באנגלית: Billingsgate) היא שכונה בדרום מזרח הסיטי של לונדון, על גדתו הצפונית של נהר התמזה בין גשר לונדון לגשר מצודת לונדון.
באזור שכנו בימי הביניים הרציפים של לונדון, שפנו לבריכה של לונדון. הידוע מכולם היה רציף בילינגסגייט שהפך, יחד עם הרחובות הסמוכים לו, לשוק בילינגסגייט - שוק הדגים העיקרי של לונדון החל מהמאה ה-16.
השוק נוסד באופן רשמי - אף שהיה קיים קודם לכן - בצו של הפרלמנט הבריטי משנת 1699.
ראו גם

שוק בילינגסגייט
שוק בילינגסגייט הישן
ביקורי אפיפיורים בישראל

מאז הקמתה של מדינת ישראל ביקרו במדינה ארבעה אפיפיורים (מתוך שבעה). הביקור הראשון נערך בשנת 1964 על ידי האפיפיור פאולוס השישי. הביקור הרביעי התקיים במאי 2014.
ביקור האפיפיור פאולוס השישי בישראל

ב־5 בינואר 1964 ביקר האפיפיור פאולוס השישי בישראל. היה זה הביקור הראשון של ראש הכנסייה הקתולית במדינת ישראל והביקור הראשון של אפיפיור בארץ ישראל מאז גרגוריוס העשירי (המאה ה-13). הביקור נמשך כאחת עשרה שעות. לישראל הגיע האפיפיור מירדן, ובסיום הביקור שב אליה. את פניו של האפיפיור קיבלו נשיא מדינת ישראל זלמן שזר, ראש הממשלה לוי אשכול ובכירים נוספים בתל מגידו. הנשיא העניק לאפיפיור מדליון זהב שעליו מוטבעת מפת ישראל ומתחתיה נכתב בעברית ובלטינית "עלה לארץ הקודש". לאחר מכן ביקר האפיפיור באתרים הקדושים לנצרות בנצרת, טבחה, כפר נחום והר האושר. בירושלים התקבל בלחם ומלח על ידי ראש העירייה מרדכי איש-שלום. את ביקורו חתם האפיפיור בכנסיית הדורמיציון ועזב דרך שער מנדלבאום.
ביקור האפיפיור יוחנן פאולוס השני בישראל

בשנת 2000, לרגל שנת המילניום, ביקר האפיפיור יוחנן פאולוס השני בישראל, והיה לאפיפיור השני המבקר בארץ. מסעו של האפיפיור באזור כלל גם ביקור בירדן וברשות הפלסטינית. האפיפיור החל את הביקור בירדן ב-20 במרץ 2000, הגיע לישראל ב-21 במרץ 2000, ועזב לרומא ב-26 במרץ 2000.
בין היתר נפגש האפיפיור עם נשיא מדינת ישראל עזר ויצמן וראש הממשלה ברק, וביקר ביד ושם ובכותל המערבי. הוא קיים מיסה פרטית בחדר הסעודה האחרונה בירושלים, ומיסות פתוחות בהר האושר, בבזיליקת הבשורה בנצרת ובכנסיית הקבר בירושלים. האפיפיור הקדיש יום אחד לביקור בבית לחם שם נפגש עם יושב ראש הרשות הפלסטינית יאסר ערפאת, קיים מיסה בכיכר מאנגר וסייר במחנה הפליטים דהיישה.
ביקורו של האפיפיור הוגדר רשמית כ"מסע צליינות לארץ הקודש לרגל שנת המילניום" ("Jubilee Pilgrimage to the Holy Land"), וזאת בשונה מרוב יתר ביקוריו ברחבי העולם, המוגדרים כ"מסעות שליחות" ("Apostolic Voyages"). האפיפיור נפגש עם בכירי הכנסיות הסרות למרות הכס הקדוש, עם בכירים מכנסיות אחרות ועם מנהיגים דתיים יהודים ומוסלמים. כראש מדינת הוותיקן הוא התקבל על פי כל כללי הטקס ונפגש עם ראשי המדינות שבהן ביקר.
ביקור האפיפיור בנדיקטוס השישה עשר בישראל

האפיפיור בנדיקטוס השישה עשר ביקר בישראל ב־11–15 במאי 2009. האפיפיור נפגש עם נשיא מדינת ישראל שמעון פרס ועם ראש הממשלה בנימין נתניהו. הוא ביקר ביד ושם, בכיפת הסלע ובכותל המערבי. האפיפיור התפלל בחדר הסעודה האחרונה וקיים מיסה בעמק יהושפט. ברשות הפלסטינית ביקר בכנסיית המולד ובמחנה פליטים, ונפגש עם נשיא הרשות הפלסטינית מחמוד עבאס. כן ערך מיסה בהר הקפיצה וביקר בכנסיית הבשורה ובכנסיית הקבר. דברי האפיפיור בביקורו ביד ושם עוררו ביקורת, משום שלא היו נחרצים דיים בגנות השואה, אולם בנאום הפרידה בתום ביקורו הקפיד בנדיקטוס השישה עשר לומר דברים ברורים יותר בנושא.
ביקור האפיפיור פרנציסקוס בישראל

בשנת 2014 ביקר האפיפיור פרנציסקוס בישראל, והיה בכך לאפיפיור הרביעי המבקר במדינה. מסעו של האפיפיור באזור כלל גם ביקור בירדן וברשות הפלסטינית. האפיפיור החל בביקור בירדן ב-24 במאי 2014, הגיע לישראל ב-25 במאי 2014, ועזב לרומא ב-26 במאי 2014.
האפיפיור עמד על כך שמפגשו עם הפטריארך ברתולומאיוס מקונסטנטינופול, יעמוד במרכזו של הביקור. לוגו הביקור המתאר שני גברים חבוקים בסירה אחת, והמוטו שנבחר לו - "למען יהיו אחד" (Ut unum sint / ῗνα ὢσιν ἒν) - מציינים את יובל החמישים למפגש ההיסטורי בין האפיפיור פאולוס השישי ופטריארך קונסטנטינופול אתינגורס, שנערך בכנסיית וירי-גלילאי בירושלים ב-1964, ואשר סיים 910 שנות חרם הדדי בין הנצרות המזרחית והמערבית, החל בסכיזמה הגדולה ב-1054. המוטו נבחר בהשראת דברי ישו בעת הסעודה האחרונה:
"אוּלָם לֹא לְבַד בְּעַד־אֵלֶּה אָנֹכִי מַעְתִּיר לָךְ כִּי אִם־גַּם־בְּעַד הַמַּאֲמִינִים בִּי עַל־פִּי דְבָרָם׃ לְמַעַן יִהְיוּ כֻלָּם אֶחָד כַּאֲשֶׁר אַתָּה אָבִי בִּי אַתָּה וַאֲנִי בָךְ וְהָיוּ גַם־הֵמָּה בָּנוּ כְּאֶחָד לְמַעַן יַאֲמִין הָעוֹלָם כִּי אַתָּה שְׁלַחְתָּנִי׃ וַאֲנִי נָתַתִּי לָהֶם אֶת־הַכָּבוֹד אֲשֶׁר נָתַתָּ לִּי לְמַעַן יִהְיוּ אֶחָד כַּאֲשֶׁר אֲנַחְנוּ אֶחָד׃ אֲנִי בָהֶם וְאַתָּה בִי לְמַעַן יִהְיוּ מֻשְׁלָמִים לְאֶחָד וּלְמַעַן יֵדַע הָעוֹלָם כִּי אַתָּה שְׁלַחְתָּנִי וְאָהַבְתָּ אֹתָם כַּאֲשֶׁר אֲהַבְתָּנִי".
הערות שוליים

↑  מסעות הצליינות האחרים שערך האפיפיור לרגל שנת המילניום נערכו בהר סיני וביוון, סוריה ומלטה.
↑  MOTTO AND LOGO FOR POPE’S PILGRIMAGE
↑  הבשורה על-פי יוחנן 17, 20-23.
הפסל בקצה המזרחי של רחבת האכסדרה שבבזיליקת הבשורה בנצרת, המנציח את מפגשו של פאולוס השישי עם אתינגורס
בית המלכה

מבט על בית המלכה מכיוון השער הראשי
תרשים המבנה
בית המלכה - מבט ממצפה גריניץ'
גרם המדרגות במבנה.
בית המלכה (באנגלית: Queen's House) הוא מבנה בגריניץ' שבמזרח לונדון המהווה חלק מהמוזיאון הימי הלאומי של הממלכה המאוחדת ואתר מורשת עולמית של ארגון אונסק"ו.
הקמת המבנה

המבנה תוכנן על ידי האדריכל איניגו ג'ונס ונבנה בשנים 1616-1617 עבור אן מדנמרק, אשתו של המלך ג'יימס הראשון. המבנה עבר שיפוץ והרחבה תחת פיקוחו של ג'ונס בשנת 1635 כדי לשמש את המלכה הנרייטה מריה, אשת המלך צ'ארלס הראשון. המבנה נחשב לאחד המבנים החשובים ביותר בהיסטוריה האדריכלית הבריטית בשל סגנונו הקלאסי הפלדיאני והיותו המבנה הראשון שנבנה בבריטניה בסגנון זה.
בית המלכה נבנה בסמוך לארמון גריניץ' (שלימים כונה ארמון פלסנטייה), שהיה בנוי לבנים אדומות (בדומה לארמון המפטון קורט), ועל כן היווה ניגוד ארכיטקטוני לשאר מבני הארמון בשל צבעו הלבן וסגנונו.
המבנה שימש בית אירוח של המלכה, בו ארחה את מקורביה, ולא התקיימו בו אירועים רשמיים - אלה נערכו בארמון פלסנטייה עצמו.
בשנת 1642, בשל מלחמת האזרחים האנגלית הפסיק מבנה בית המלכה לשמש ארמון מלכותי לאחר שריפת ארמון פלסנטייה.
שימושי המבנה

בית המלכה נותר מבנה המשמש לאירועים רשמיים, אף ששרידי ארמון פלסנטייה נהרסו בין 1660 ל-1690 ובמקומם נבנה בין השנים 1696–1752 בית החולים גריניץ' עבור אנשי הצי המלכותי לפי תוכניותיו של האדריכל סר כריסטופר רן. על פי הוראות המלכה מרי השנייה נהרסו מבני הארמון הישן כך שניתן יהיה לראות מבית המלכה את נהר התמזה (ולהפך). בשל הנחיה זו נמצאים מבני בית החולים משני צדדי בית המלכה - ובין שני חלקים אלה חצר גדולה שרוחבה בדיוק כרוחב בית המלכה - 115 מטרים.
בשנת 1806 הפך הבניין לחלק מבית הספר לרפואה עבור בני ימאים. בשל מחסור במקום נבנו שני אגפים לבית הספר משני צידי בית המלכה. אגפים אלה קושרו לבית המלכה באכסדראות עמודים בשנת 1807. לאגפים אלה התווספו מבנים נוספים עד שנת 1876. בשנת 1933 הפסיק המבנה לשמש את בית הספר לרפואה שעבר להולברוק בסאפוק, ובית המלכה הפך לחלק מהמוזיאון הימי הלאומי שהוקם מכוח חוק של הפרלמנט הבריטי משנת 1934. המוזיאון נפתח לציבור בשנת 1937.
בשנים 1986-1999 שופץ הבניין, וכיום הוא מציג את אוסף האמנות של המוזיאון הימי הלאומי - ובעיקר יצירות שנוצרו בין המאה ה־17 למאה ה-20.
בית המלכה, גריניץ'
ביקור ראש הממשלה לוי אשכול בארצות הברית

ראש הממשלה הישראלי לוי אשכול בביקור בבית הלבן יחד עם נשיא ארצות הברית לינדון ג'ונסון
אשכול עם ראש עיריית ניו יורק, רוברט וגנר, לאחר קבלת מפתח העיר בטקס קבלת הפנים הרשמי, אולם העירייה בניו יורק, 1964
ביקוריו של לוי אשכול בארצות הברית היו שני ביקורים ממלכתיים של ראש ממשלת ישראל לוי אשכול, בארצות הברית. ביקורו הראשון כראש ממשלה התקיים ביוני 1964, והוא הוזמן על ידי נשיא ארצות הברית לינדון ג'ונסון. הוא היה ראש הממשלה הישראלי השני שביקר בארצות הברית, לאחר ביקורו של דוד בן-גוריון בשנת 1960, אך היה הראשון שהוזמן לביקור רשמי ולארוחת ערב ממלכתית בבית הלבן.
בינואר 1968 יצא אשכול לביקור ממלכתי שני בארצות הברית ונפגש עם הנשיא ג'ונסון בחוותו הפרטית בטקסס.
1964 > רקע

לאחר כ-8 שנים מאז מבצע קדש אשר יזמה ישראל, ישראל הייתה רגילה לייבא כלי נשק רק מאירופה, בעיקר מצרפת. עד למלחמת ששת הימים הייתה צרפת ספקית הנשק העיקרית של ישראל. ראש הממשלה לוי אשכול ניסה ליזום צעד כדי לייבא נשק לישראל מיעד חדש – ארצות הברית. החל מראשית שנות ה-60 החלה ארצות הברית למכור לישראל נשק, תחילה הגנתי (כמו טילי הוק שנקנו בשנת 1962) ולאחר מכן גם התקפי (טנקי פטון שנקנו בשנת 1965). השניים חתמו על מזכר הבנות חשאי כשנה לאחר מכן ב-10 במרץ 1965. שנתיים לפני כן ב-1962 הכריז הנשיא קנדי על כך שלארצות הברית יש יחסים מיוחדים עם ישראל במזרח התיכון כמו שיש לה יחסים מיוחדים עם הממלכה המאוחדת. הוא ראה אותה שווה בין שווים, מה שלא ניתן היה לומר על יחסי ארצות הברית וישראל בשנים קודם לכן.
1964 > מטרות הביקור

מטרת הביקור העיקרית הייתה מטרת סחר וייבוא נשק מארצות הברית בעיקר בהספקת הטנקים. בזמן ביקורו של אשכול התנהלו בחירות בארצות הברית והנשיא ג'ונסון הפגין אהדה ותמיכה כלפי ישראל ופירט את עמדותיו לגבי ישראל:[דרוש מקור]
ארצות הברית תתמוך בחלוקת מי הירדן על פי תוכנית ג'ונסטון.
ארצות הברית תסייע לישראל לרכוש טנקים.
ארצות הברית מחויבת לביטחון ישראל, והנשיא עומד איתן מאחוריה בכל הנושאים הנוגעים לאינטרסים החיוניים לישראל.
ארצות הברית סבורה שישראל מודאגת שלא לצורך מטילי הקרקע קרקע של מצרים (דרך דיפלומטית למנוע מישראל לפתח טילים משל עצמה).
ארצות הברית מתנגדת להתפשטות הנשק הגרעיני (דרך דיפלומטית למנוע מישראל לפתח נשק גרעיני).
ארצות הברית מוכנה לסייע לישראל בכל האפשר בפיתוח מתקני ההתפלה בישראל – גם גרעיניים.
רשימה זו מתמצתת את הנושאים המרכזיים של יחסי ישראל – ארצות הברית בתקופה הזו, אך הדיונים המרכזיים עם הנשיא התמקדו בעיקר בהספקת הטנקים, ובנוסף, כדי להרחיב את אופקיה וממדיה של ישראל בעולם בתור מדינה ובתור סוחרת.
מלחמת ששת הימים

לפני פרוץ מלחמת ששת הימים, ניסתה ארצות הברית למנוע את פריצת המלחמה, אבל בגלל שהיא לא הסירה את ההסגר מעל מצרי טיראן זה הקשה על התנגדותה לפעולה הישראלית. במהלך המלחמה הותקפה ספינת ביון של הצי האמריקני על ידי צה"ל, אירוע שנודע כתקרית ליברטי. לאחר המלחמה ארצות הברית ניסתה להתקרב לארצות ערב כדי לבלום את ההשפעה הסובייטית והביאה לקבלת החלטה 242, אבל בשל תוצאות המלחמה נטו מדינות ערב לצד הסובייטי שסייע להם להשתקם. מצב זה בצירוף ההידרדרות החמורה ביחסים בין צרפת וישראל והתקרבות של צרפת לברית המועצות הביא להידוק היחסים בין ישראל וארצות הברית, כאשר ארצות הברית הפכה לספקית הנשק העיקרית של ישראל.
1968

ב-4 בינואר 1968 יצא אשכול פעם נוספת לארצות הברית. לאחר ביקור בארגון האו"ם בניו יורק, יצא לטקסס ופגש את הנשיא ג'ונסון. טרם שובו לישראל ביקר אשכול בקנדה ובממלכה המאוחדת.
1968 > לאחר הביקור

בשובו לישראל ב-18 בינואר 1968 ציין אשכול: "הביקורים היו כדאיים, חשובים ומועילים ... בשיחותיי בארצות הברית מצאתי הבנה לעניינים ולצרכים שלנו".
לאחר הביקור והמלחמה, יחסיה של ישראל וארצות הברית השתפרו והתהדקו מלבד האירוע של הצי האמריקני והבעיה ששגריר ארצות הברית באו"ם הודיע כי היא אינה מכירה בו וב-1 ביולי 1969 הודיע מחליפו כי ארצות הברית רואה במזרח ירושלים שטח כבוש. בשנת 1969 הייתה שותפה ארצות הברית (יחד עם הממלכה המאוחדת, צרפת וברית המועצות) לשיחות הארבע שנועדו לפתרון הסכסוך הישראלי-ערבי ולאחר מכן מזכיר המדינה ויליאם רוג'רס הציע בשנים 1969–1971 שלוש תוכניות לפתרון הסכסוך, במיוחד בהקשר למלחמת ההתשה. אבל מלבד בעיה זאת יחסיה של ארצות הברית הדוקים וטובים עד היום. אפשר לראות זאת לפי ביקורו האחרון של הנשיא דונלד טראמפ (הנשיא האמריקני הראשון שביקר בכותל בזמן כהונתו).
ראו גם

יחסי ארצות הברית–ישראל
ביקור לוי אשכול באפריקה (1966)
יחסי החוץ של ישראל
בילי תומפסון

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1 בדצמבר 1963 (בן 60) קמדן שבארצות הברית
 עמדה:  סמול פורוורד
 גובה:  2.01 מטר
 מכללה:  אוניברסיטת לואיוויל
 דראפט:  בחירה מספר 19, 1986 אטלנטה הוקס
 קבוצות כשחקן
 1986–1988 1988–1991 1992 1993–1994 1994 1994 1994–1997 1997–1998:  לוס אנג'לס לייקרס מיאמי היט גולדן סטייט ווריורס ראפיד סיטי ת'ירלס (אנ') סן מיגל בירמן (אנ') פנרבחצ'ה הפועל ירושלים פניארול דה מר דל פלטה (אנ')
 הישגים כשחקן
 2 זכיות באליפות ה-NBA‏ (1987, 1988)   זכייה באליפות ליגת המכללות (1986)
 
ויליאם סטנסברי "בילי" תומפסון (באנגלית: William Stansbury "Billy" Thompson; ‏נולד ב־1 בדצמבר 1963) הוא כדורסלן עבר אמריקאי ששיחק בין היתר ב-NBA ובישראל, בקבוצת הפועל ירושלים.
קריירה

תומפסון, יליד ניו ג'רזי, שיחק חמש עונות בשורות לוס אנג'לס לייקרס ומיאמי היט ושיחק שנה אחת בשורותיה של גולדן סטייט ווריורס ב-1991. בתיכון שיחק תומפסון עבור תיכון קמדן. תומפסון, 198 סנטימטרים גובהו, שיחק כשחקן פינה באוניברסיטת לואיוויל וזכה בשורותיה באליפות ה-NCAA בעונת הסיניור שלו, ב-1986. הוא נבחר במקום ה-19 בדראפט של 1986 על ידי אטלנטה הוקס והועבר בעסקה מיידית ללייקרס, שם היה שחקן מחליף בקבוצה שזכתה באליפות ה-NBA בשנים 1986-87 ו-1987-88. בסיום אותה עונה מצא את מקומו במיאמי היט שם קלע 10.8 נקודות בממוצע למשחק, כשחקן חמישייה. בעונת 1989-90 תומפסון השיג 11 נקודות בממוצע למשחק.
בהמשך העשור עבר תומפסון להפועל ירושלים, במדיה שיחק מס' עונות, הצטיין על המגרש בזכות יכולתו האתלטית המרשימה ואף הפך לסמל של ממש במועדון ובקהילה בזכות החיבור הטוב שחווה עם אוהדי הקבוצה. זכר ליכולתו האתלטית הייתה חסימה שביצע על קונסטנטין פופה, הסנטר הרומני גבה הקומה (2.20) של מכבי תל אביב, אשר גבוה מתומפסון ביותר מ-20 ס"מ.
הוא כונה באותה התקופה "הכומר" עקב אדיקותו הדתית - שהתרחשה בזכות תהליך גמילה מסמים שעבר בצעירותו.
תומפסון, כאחד מכוכבי הקבוצה יחד עם עדי גורדון, מי שהיה שמה השני של הפועל ירושלים דאז, הוביל את הקבוצה לשתי זכיות רצופות והיסטוריות בגביע המדינה בכדורסל בעונות  1995/1996 ו- 1996/1997. תומפסון אף שיחק בטורקיה בקבוצת פנרבחצ'ה.
הוא אחד מכמה שחקנים בלבד שזכו באליפות לאומית בתור שחקנים בתיכונים, במכללות וב-NBA; באליפות התיכונים והמכללות זכה יחד עם מילטון ואגנר, שזכה גם הוא באליפות ה-NBA. תומפסון הוא אחד מחמישה שחקנים בלבד בהיסטוריה של ארצות הברית אשר זכו ברצף באליפות ה-NCAA ולאחריה באליפות ה-NBA - האחרים הם מג'יק ג'ונסון, ביל ראסל, הנרי ביבי וכריסטיאן בראון.
אתסיז אבן אוק

| --- | --- |
 לידה:  המאה ה־11 
 פטירה:  1078 או 1079 דמשק, בית עבאס 
 
אתסיז אבן אווק אל-חואריזמי (בערבית: الملك المعظم أتسز بن أوق الخوارزمي; מת ב-1078 או 1079 בדמשק) היה מצביא ומנהיג פוליטי טורקמני שעמד בראש פשיטה שכבשה את הלבנט מידי השושלת הפאטימית, והחלה את שלטון הסלג'וקים באזור.
חייו > הפשיטות הראשונות על סוריה הגדולה

אתסיז השתייך לשבט הטורקמני הנוואכי. הוא פיקד על כנופיה נוואכית, אחת מתוך כמה מליציות שביצעו פשיטות מתחומי האימפריה הביזנטית לעבר שטחי סוריה הפאטימית בחורף 1069–1070. הפושטים הטורקמנים התקדמו לאורך נהר האורונטס והגיעו לרפניה (אנ') וחומס ואולי אף לטבריה. ב-1071 הטילו חייליו של אתסיז מצור על העיר צור, ומשם יצאו לבזוז את כל רצועת החוף של ארץ ישראל פרט לאשקלון, את רמלה (בירת ג'ונד פלסטין של הפאטימים) ואת ירושלים. לאחר ששדדו ובזזו את ירושלים הם עזבו את העיר, והפאטימים השתלטו עליה מחדש ושיקמו אותה. המנהיג הפאטימי בדר אלג'מאלי שכר את שירותיהם של אתסיז ולוחמיו כדי להגן על יושבי הארץ מפני הבדואים, אך סירב לשלם להם את שכרם, דבר שגרר גל הרס וביזה נוסף. לאחר מספר חודשים, עזבו הלוחמים הטורקמנים את ארץ ישראל ושבו לסוריה, שם לקחו חלק במאבקים פנימיים בשושלות הסלג'וקיות.
חייו > כיבוש ארץ ישראל

ב-1073 שב אתסיז עם צבאו על ארץ ישראל, הפעם מתוך מטרה להישאר ולהחיל עליה את ריבונותו של הסולטן הסלג'וקי מלכשאה. הוא הביס את הפאטימים והבדואים, כבש את הארץ ואת ירושלים, ושלט בה מטעם מלכשאה. מיד לאחר הכיבוש, הוא דאג שהח'טבה במסגדי ירושלים תיאמר בשם הסולטן הסלג'וקי ובני בריתו העבאסים ולא בשם הפאטימים, ובכך ביטא את ריבונותו על העיר. כיבוש ירושלים לווה במעשי אלימות קשים. עוד לפני שפרצו את חומות העיר, השחיתו הטורקמנים שטחי חקלאות מחוץ לעיר, שרפו גדיש, עקרו עצי פרי וניתצו מצבות קבורה, שבהן השתמשו לבניית מחסות לצל עבור הלוחמים. את העיר עצמה הם כבשו ללא קרב, משום שמושל העיר מטעם הפאטימים היה טורקי, ורחש אהדה לסלג'וקים. לפי חלק מהחוקרים, לאחר שכבש אתסיז את ירושלים, טבח ורצח את יושביה, בעיקר היהודים, ואילו חוקרים אחרים טוענים שמדיניותו של אתסיז כלפי הנכבשים הייתה סובלנית בתחילה, ורק ב-1078, כאשר פרצה מרידה בירושלים (ראו להלן), הוא טבח באנשיה.
חייו > כשליט בדמשק

ירושלים שימשה עבור אתסיז רק כבסיס לכיבוש יעדו המקורי - דמשק. ב-1076 יצא עם חילו לעבר דמשק, וכבש אותה באביב של אותה השנה. לאחר כמאתיים ימי שלטון בדמשק בלבד, החליט לתקוף את הבירה הפאטימית, קהיר. הם צרו על קהיר למשך חודשיים, אך הובסו ב-23 בינואר 1077 על ידי בדר אלג'מאלי הפאטימי. אתסיז שב לארץ ישראל, וגילה כי תושבי רמלה, עזה וירושלים מרדו בו על ידי בזיזת רכושו ונשיו. הוא דיכא את המרידות באכזריות רבה, תוך שהוא ממיט חורבן על רמלה ועזה וטובח בתושבי ירושלים. ב-1079 הגיעו לדמשק כוחות פאטימיים וצרו עליה. אתסיז הבין שהוא לא יוכל לנצחם לבדו, ופנה למלכשאה בבקשת עזרה. מלכשאה שלח את תתש אחיו והכריז כי תתש יהיה הריבון על כל השטחים שיכבוש. משהגיע תתש לדמשק נסוגו הכחות הפאטימים חזרה למצרים. אתסיז מסר לידי תתש את מצודת דמשק, אך תתש אסר את אתסיז והוציאו להורג, בתואנה של חוסר כבוד לשליח הסולטאן, שכן היה עליו לצאת ולקבל פניו, ולא להמתין לו במצודה.
הערות שוליים

↑  שמעון גת סובר שרמלה הייתה חרבה כשהגיעו אליה הטורקמנים, בשל רעש אדמה שאירע קודם לכן, ושהם דווקא שיקמו ובנו אותה (שמעון גת, החורבן הנעלם של רמלה הקדומה, קדמוניות מא, עמ' 66 - 67).
↑  שמעון גת, החורבן הנעלם של רמלה הקדומה, קדמוניות מא, עמ' 66 - 67.
↑  משה גיל, היסטוריה פוליטית של ירושלים בתקופה המוסלמית הקדומה, בתוך: "ספר  ירושלים: התקופה המוסלמית הקדומה 638-1099", עמ' 29.
↑  יוסף יהלום, המקדש והעיר בראי השיר, בתוך: "ספר ירושלים: התקופה המוסלמית הקדומה 638-1099", עמ' 233.
↑  יהושע פראוור, תולדות היהודים בממלכת הצלבנים, עמ' 19.
↑  יש מחלוקת בין הכרוניקות המוסלמיות על תאריך נפילת אתסיז, כולן מדברות על אותה השנה (שנת 469 להג'רה, היא שנת 1077 לספירה הנוצרית), אך ישנה מחלוקת על התאריך המדויק. מקורות פאטימיים מציינים תאריך אחר מהתאריך שננקט למעלה, אך התאריך הזה, שמקורו בכרוניקה של סבט אבן אלג'וזי העוסקת כולה בסלג'וקים מוכרח גם משיר שבח יהודי שנכתב לרגל מפלת הסלג'וקים בקהיר (יוסף יהלום, המקדש והעיר בראי השיר, בתוך: "ספר ירושלים: התקופה המוסלמית הקדומה 638-1099", עמ' 232).
↑  בעקבות מצב היהודים בירושלים, עברה ישיבת ארץ ישראל לצור.
אתר (כימיה)

אתרים (Ethers) הם קבוצה של תרכובות אורגניות. חומרים ידועים רבים הם אתרים, כשהידוע בהם הוא דיאתיל אתר, הקרוי לעיתים בפשטות אתר, אחד החומרים הראשונים ששימשו להרדמה רפואית.
החומר משמש גם כסם שנצרך בשאיפה, ומשרה הרגשה כללית של אופוריה, ופגיעה קשה ביכולת המוטורית והקוגניטיבית.
מבנה

אתרים מורכבים משתי שרשראות פחמימניות המחוברת יחדיו באמצעות אטום חמצן. החיבור, הנקרא קשר אתרי או קבוצת אתר, מיוצג באופן כימי כך: R'-O-R. ה-R מייצגת כל שרשרת פחמימנית שהיא, וה-'R מייצגת אף היא כל שרשרת פחמימנית שהיא, אשר עשויה להיות שונה מהשרשרת הראשונה או זהה לה.
תכונות

האתרים קוטביים במקצת בשל 2 זוגות האלקטרונים הלא קושרים באטום החמצן, היוצרים מטען חלקי בצידם וכיפוף בקשר C-O-C בזווית של כ־110°, המשמר את הדיפול. קוטביות זו מאפשרת לאתרים יצירת קשרי מימן, ולכן האתרים מסיסים במים. האתרים קוטביים יותר מאלקאנים וקוטביים פחות מכהלים, אסטרים או אמידים.
אתרים טבעתיים (לעומת אתרים אליפטים), כדוגמת טטרה הידרו פוראן, בעלי מסיסות גבוהה, משום שהמטען החלקי השלילי באזור אטום החמצן חשוף יותר ליצירת קשרי מימן.
מולקולות אתר לא יוצרות קשרי מימן בינן לבין עצמן ולכן טמפרטורות הרתיחה של אתרים נמוכות מאלו של האיזומרים הכוהליים שלהם (למשל דימתיל אתר רותח ב־23°C- והאיזומר אתנול ב־78°C), ההפרש בטמפרטורות הרתיחה הולך וקטן ככל שהשרשרת הפחמנית ארוכה, בשל הגדלת השפעתן של אינטראקציות ואן דר ואלס ביחס לקשרי המימן.
שמות

למתן שמות לאתרים ראו מונחון IUPAC. נסכם בקצרה: השרשרת הקצרה מבין השתיים מקבלת תחילית המציינת את מספר אטומי הפחמן בה ואת הסיומת -אוֹקסי. השרשרת הארוכה נקראת בדיוק כפי שהייתה נקראת לו הייתה אלקאן נפרד.
האתר הפשוט ביותר הוא מתאוקסימתאן. הוא מורכב משתי "שרשראות" זהות, כשכל אחת מהן היא בעצם קבוצת מתיל (CH3).
בנוסף לשיטת IUPAC קיימת שיטה למתן שמות טריוויאליים לאתרים. השימוש בשמות אלו נפוץ יותר ביום-יום. בשמות הטריוויאליים נקראת כל אחת משתי השרשראות כקבוצת אלקיל (שוב, לפי מספר אטומי הפחמן שבה: מתיל (1), אתיל (2), פרופיל (3) וכן הלאה), והשם מקבל את הסיומת אתר. אם שתי השרשראות זהות, משתמשים בתחילית די-. מתאוקסימתאן, למשל, מכונה באופן טריוויאלי דימתיל אתר (או באופן מיושן יותר: אתר דימתילי). מתאוקסיאתאן יכונה באופן טריוויאלי אתיל מתיל אתר.
ראו גם

אתר (פיזיקה)
המבנה הכללי של אתר
בנות הריין

נערות הריין, ציור מאת ארתור רקהאם
בנות הריין (בגרמנית: rheintöcher) הן 3 דמויות אשר מופיעות במחזור האופרות טבעת הניבלונג של המלחין ריכרד וגנר. שמותיהן של בנות הריין הן ווגלינדה (Woglinde), וולגונדה (Wellgunde), ופלוסהילדה (Floßhilde), והן שלוש נערות דמויות ניאדות (נימפות מים) אשר חיות בנהר הריין ושומרות על זהב הריין. בנות הריין פותחות את האופרה הראשונה, זהב הריין וסוגרות את האופרה האחרונה, דמדומי האלים, ובכך נוצר מעין סגירת מעגל במהלך 3 האופרות. בניגוד לדמויות האחרות באופרות, אשר מבוססות על דמויות שונות במיתולוגיה הנורדית מתוך אדה פרוזאית ואדה פואטית, בנות הריין מבוססות על מעשיות שונות ברחבי אירופה ועל בנות הים והנימפות אשר מופיעות בשירת הניבלונג.
הופעותיהן במהלך האופרות

בנות הריין מופיעות ב-4 סצנות במהלך האופרות, 2 בזהב הריין ו-2 בדמדומי האלים.