stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יגאל עמדי
בפוליטיקה > בעיריית ירושלים

בין השנים 1993–2008 כיהן עמדי כסגן ומ"מ ראש עיריית ירושלים. במסגרת תפקידו היה אמון על תיקי התרבות והאומנות, התברואה, השכונות והמנהלים הקהילתיים, חברה, קידום נוער וספורט. כמו כן, היה חבר בוועדות שונות בעיר ובהנהלות ציבוריות של גופי חברה, קהילה ותרבות.
בשנת 2003 התמודד על תפקיד ראש עיריית ירושלים מטעם רשימת הליכוד וקיבל 3.25% מהקולות בלבד. הוא מונה לסגנו של אורי לופוליאנסקי על פי הסכם מוקדם ביניהם. בשנת 2008 חבר לארקדי גיידמק במערכת הבחירות לראשות עיריית ירושלים, אך הרשימה לא נכנסה כלל למועצת העיר.
עמדי היה מיוזמי חוק סיוע לנפגעי אסון אולמי ורסאי. בנוסף הוביל לחקיקתו של "חוק הרשות לפיתוח ולקידום התרבות, התיירות וקשרי החוץ של ירושלים".
בפוליטיקה > הכשרת השלטון המקומי

כיהן במספר מוסדות אקדמאיים כראש תוכנית ללימודי השלטון המקומי: מכללת בית ברל (ראש התוכנית ללימודי תואר ראשון בשלטון המקומי), מכללת רמת גן (ראש המרכז הישראלי ללימודי שלטון מקומי), מכללת עתיד (ראש תחום מדיניות ציבורית ושלטון מקומי) ובאוניברסיטה העברית במכון מגיד (ראש המרכז להכשרה בשלטון המקומי).
בפוליטיקה > ועדות ציבוריות

כיהן כיושב ראש של מספר ועדות ציבוריות:
ועדה לבחינת מעמדו של התיאטרון הלאומי הבימה,
ועדה לקציבת תקופת כהונה למנהלי מוסדות תרבות במדינת ישראל
ועדת ניצני – הוועדה לקביעת שכר מנהלי גופי תרבות גדולים.
במפעל הפיס

בין השנים 1999– 2008 היה חבר בדירקטוריון מפעל הפיס ומונה ליו"ר ועדת הביקורת. ב-2008 היה שותף להקמתה של המועצה לתרבות ואומנות של מפעל הפיס וכיהן בה כחבר עד 2015. במועצה לתרבות כיהן לסירוגין כיו"ר ועדת קולנוע וטלוויזיה, יו"ר ועדת אומנויות הבמה ויו"ר הוועדה הבינתחומית.
מבקר המדינה חשף כי עמדי היה מעורב ב-2006 במתן 4 תרומות בסך כולל של 74,000 ₪ לעמותות שאביו עמד בראשן או מילא בהן תפקיד מרכזי. המבקר "ראה בחומרה את מעורבותו של מר יגאל עמדי במתן התרומות" האלה ודרש שמפעל הפיס יבדוק את הנושא. כמו כן מצא המבקר פגמים בהתנהלות עמדי בקשר להעברות כספים של יותר ממיליון ש"ח לגופים שונים בירושלים.
חיים אישיים

עמדי נשוי ואב לארבעה. אחיו אורי עמדי הוא פעיל חברתי בירושלים.
הערות שוליים

↑  יאיר אשכנזי, הממשלה אישרה את מינוי יגאל עמדי ליו"ר המועצה הישראלית לתרבות ואמנות, באתר הארץ, 6 בדצמבר 2015
↑  הממשלה אישרה את הצעת שרת התרבות והספורט למנות את מר יגאל עמדי ליו"ר המועצה לתרבות ולאמנות, באתר משרד התרבות והספורט
↑  הממשלה אישרה מינוי יגאל עמדי ליו"ר המועצה הישראלית לתרבות ואמנות, באתר וואלה, 6 בדצמבר 2015
↑  ליאור גוטמן, יגאל עמדי בדרך לתפקיד יו"ר נתיבי ישראל, משה שמעוני אושר לתפקיד יו"ר הרכבת, באתר כלכליסט, 29 באוקטובר 2020
↑  יגאל עמדי - יו"ר הדירקטוריון, באתר נתיבי ישראל
↑  נבחרת הדירקטורים 2022, באתר gov.il
↑  דו"ח המבקר
| יושבי הראש ומנכ"לי נתיבי ישראל ומ> ע.צ |
| --- | --- | --- |
| יושבי ראש נת"י | עמירם לוין • מיכה גולדמן • יאיר שמיר • עודד שמיר • יגאל עמדי |  |
| מנהלים כלליים של מ.ע.צ | מרדכי שטרן • אליעזר אהרונוב • אביגדור ברתל • ברוך בסין • מיכאל גולן • משה שהמי • יהודה כהן • סלמן בן ציון • עמי לקס |  |
| מנהלים כלליים של נת"י | אלכס ויז'ניצר • שי ברס • ניסים פרץ |  |
קלייפדה

מפה של ממל בין שתי מלחמות העולם
20 מיליון טון סחורה משונעים דרך נמל קלייפדה בשנה
קְלַייפֶּדָה (בליטאית: Klaipėda, ‏האזנהקובץ:Lt-Klaipeda.oga‏Ⓘ‏; בגרמנית: מֶמֶל או ממלבורג) היא עיר הנמל היחידה של ליטא לחוף הים הבלטי. בשנת 2007 התגוררו בה 185,899 איש, ירידה מ-202,900 שהתגוררו בה ב-1989. כיום קלייפדה היא נמל מעבורות עיקרי לנמלים בשוודיה, דנמרק וגרמניה. העיר ממוקמת קרוב לשפך הנהר ניימן. האדריכלות הציורית של קלייפדה מזכירה מקומות בגרמניה, אנגליה ודנמרק. אתרי נופש ליטאיים פופולריים מצויים קרוב לקלייפדה בנרינגה ופלאנגה.
היסטוריה

אזור קלייפדה היה מיושב על ידי שבטים בלטיים במאה ה-12. קלייפדה נוסדה בידי אבירים טבטונים ב-1252 כ"קסטרום ממלה" (Castrum Memele, בגרמנית: ממלבורג וגם מימלבורג). במשך תקופה ארוכה היא השתייכה לפרוסיה המזרחית והייתה קרויה ממל.
ב-1254 זכתה ממל בחסותה של עיר ההנזה החשובה ליבק. תושבי האזור התנצרו בידי האבירים הטבטוניים. הסכם השלום של ים מלנו משנת 1422 קבע את הגבול בין הפרובינציה של פרוסיה וליטא. ממל נכללה בפרוסיה והגבול לא השתנה מאז ועד 1919. היה זה אחד מקווי הגבול הבודדים באירופה שלא עברו שינוי במשך תקופה ארוכה.
החל מ-1474 שלט בממל חוק קולם של ערי המדינה הפרוסיות. ב-1525 עברה ממל ללותרניזם, תחת שלטונו של אלברכט, דוכס פרוסיה. הייתה זו תחילתה של תקופה ארוכה של שגשוג לעיר ולנמל, כיוון שדוכסות פרוסיה הייתה אחוזה פיאודלית פולנית ולאחר מכן חלק מחבר העמים הפולני-ליטאי. עיר גבול זו שימשה כנמל לליטא השכנה, כשהיא נהנית ממיקומה סמוך לשפך הנהר ניימן. סוף תקופת השגשוג הגיעה כאשר ממל הותקפה, ניזוקה ונכבשה על ידי שוודיה בין 1629 ל-1635. היא נבנתה מחדש מספר פעמים, ו-75 שנה אחר כך מתו רבים מתושביה ממגפת הדבר. עם הקמת מדינת גרמניה המאוחדת ב-1871 הייתה ממל לעיר הצפון-מזרחית ביותר בגרמניה.
ב-1919 הפכה ממל לעיר חסות של מדינות ההסכמה. האזור סביבה נותק מגרמניה לאחר הסכם ורסאי, והוקמה אוטונומיה תחת כיבוש צרפתי. ב-1923 הותקפה העיר בידי כוחות ליטאיים בפיקודו של קולונל בודריס, והכוחות הצרפתיים עזבו.
ממל סופחה על ידי גרמניה הנאצית ב-22 במרץ 1939, בהמשך למהלכי היטלר בסיפוח אוסטריה ("האנשלוס"), חבל הסודטים וצ'כוסלובקיה. הסיפוח התבצע ללא שפיכות דמים לאחר שגרמניה איימה על ליטא בהפעלת כוח צבאי לשם השגת הטריטוריה.
במהלך מלחמת העולם השנייה, החל מסוף 1944 וב-1945 ברחו התושבים בשל הקרבות שניטשו על העיר. העיר נכבשה על ידי הצבא האדום בינואר 1945 וניתנה ל"רפובליקה הליטאית הסובייטית". רבים מהתושבים שנותרו נשלחו לסיביר והשאר גורשו לגרמניה. כיום העיר היא עיר נמל שנמצאת בשטח ליטא.
יהודים

האזכור הראשון להימצאם של יהודים הוא משנת 1567, בקשר לגירושם מהעיר על ידי דוכס פרוסיה. בשנת 1664 התגורר בעיר יהודי אחד בשם משה יעקובסון די יונגה. עד שנת 1812 היהודים הורשו רק להשתתף ביריד פרוות. בשנה זו הם קיבלו היתר רשמי להתיישב בעיר, והאוכלוסייה היהודית גדלה במהירות, היא הייתה מורכבת בעיקר מיהודי רוסיה וליטא. רוב המתיישבים התעסקו בסחר ביער. ב-1860 התיישב בעיר הרב ישראל מסלנט והקים בה בית מדרש ללימוד תורה ולהפצת תנועת המוסר. לאחר מספר שנים גם הוציא ירחון בשם "תבונה", שהפיץ את עיקרי שיטתו. בשנים 1898-1865 שימש כרב העיר ד"ר יצחק רילף, שהיה מתומכי חובבי ציון. הוא הקים בעיר בית ספר קהילתי ובית חולים. רבה האחרון של העיר היה הרב אברהם משה וויטקינד. בשנת 1923, עם צירוף העיר לליטא, האוכלוסייה היהודית הוכפלה.  בעיר פעלה קהילה והיה ייצוג לתנועות ציוניות שונות. בשנת 1929 גרשון גמזו הקים סניף של תנועת בית"ר.
ב-1939, עם השתלטות גרמניה, רוב היהודים גורשו לליטא. בזמן מלחמת העולם השנייה נרצחו למעלה ממחצית מיהודי העיר. 30 אחוז מחיילי הדיוויזיה הליטאית ה-16 של הצבא האדום ששחררה את העיר היו יהודים (ולכן כונתה הדיוויזיה בשם "הדיוויזיה היהודית"). בשנת 1970 מנתה האוכלוסייה היהודית בעיר כ-1000 איש. בסוף שנות ה-80 ובראשית שנות ה-90 החלו רוב היהודים להגר לישראל ולארצות הברית, וב-2004 עמד מספר היהודים על 150–200 נפש בלבד. בראש הקהילה עומד נ' שוסטרמנס.
ערים תאומות

לקלייפדה הערים תאומות הבאות:
פולין גדיניה, פולין
פולין שצ'צ'ין, פולין
הונגריה דברצן, הונגריה
שוודיה קרלסקרונה, שוודיה
רוסיה קלינינגרד, רוסיה
דנמרק קוגה (אנ'), דנמרק
פינלנד קוטקה, פינלנד
יפן קודזי, איווטה, יפן
גרמניה לייפציג, גרמניה
גרמניה ליבק, גרמניה
גרמניה מנהיים, גרמניה
גרמניה ריגן, גרמניה
דנמרק לייפאיה, דנמרק
בלארוס מוהילב, בלארוס
הרפובליקה העממית של סין צ'ינגדאו, הרפובליקה העממית של סין
רוסיה צ'רפובץ, רוסיה
אוקראינה אודסה, אוקראינה
ארצות הברית קליבלנד, ארצות הברית
ישראל חיפה, ישראל
ראו גם

הרצועה הקורונית
הערות שוליים

↑  דב כ"ץ, תנועת המוסר, ירושלים תשל"ד, כרך א', עמ' 183–186.
| ערי ליטא |
| --- | --- | --- |
| בירות מחוזות ליטא | אוטנה • אליטא • וילנה • טאורגה • טלז • מריאמפולה • פוניבז' • קובנה • קלייפדה • שיאוליאי |  |
| בירות מחוזות משנה של ליטא | אוקמרגה • איגנלינה • אלקטריינאי • אניקשט • בירז' • בירשטונאס • גרגז'דאי • דרוסקינינקאי • וילקובישק • ויסגינס • וריאנה • זרסאי • טרקאי • יאנובה • יורבורג • ינישוק • לזדיי • מולייטאי • מז'ייקיאי • נאויואי אקמנה • נידה • פגייגיאי • פאקרואוייס • פלאנגה • פלונגה • פסווליס • פרינאי • קדאיניאי • קופישוק • קזלו רודה • קאישיאדוריס • קלווריה • קרטינגה • ראסייניאי • רדווילישקיס • רוקישקיס • ריטובה • שאקי • שווינציאן • שלצ'ינינקאי • שילוטה • שיללה • שירווינטוס • שקוד |  |
| שאר ערי ליטא | אובליאי • אוז'וונטיס • אז'רליס • איישישוק • אקמנה • אריוגלה • בלטויי ווקה • גלגאודישקיס • גריגישקס • גרליאבה • דאוגאי • דוסיאט • דוקשטי • ובלנינקס • וייביס • וייסיאי • וילקי • וירבאליס • ונטה • וקשנה • ורניאי • זאגר • ז'ייז'מריאי • טרשקון • יונישקליס • יז'נאס • לינקובה • לנטבאריס • נמנצ'ין • סדה • סובצ'יס • סימנה • סלנט • סמלינינקאי • פבראדה • פנדליס • פנמוני • פרייקולה • ציטוביאן • קודירקוס נאומייסטיס • קוורסקס • קורשן • קיבארט • רודישקס • רמיגלה • שדובה • שוונצ'יונייליאי • שקודוויל |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007561934705171  GND: 4038577-2  MusicBrainz: 2657dda4-489a-4555-a399-0cc6d435033b  NKC: ge187276  VIAF: 8789154387502630970001   WorldCat (עם VIAF): 8789154387502630970001
מגה-מבנה

מגה-מבנה הוא עצם מלאכותי בעל גודל עצום. לרוב המונח מתאר בניין גדול מאוד או גבוה מאוד. באופן כללי, כל פרויקט הנדסי שלצורך הקמתו נדרשו שעות רבות של תכנון, עבודה ושימוש בכלים חדשניים או בכוח עבודה רב יכול להיחשב למגה-מבנה.
החומה הגדולה של סין היא דוגמה מובהקת למגה-מבנה (התמונה צולמה ליד בייג'ינג בחורף)
קתדרלת שארטר היא דוגמה למגה-מבנה באירופה של ימי הביניים. מלבד גודלה הרב מחוננת הקתדרלה הגותית בעושר רב של פרטים, קישוטים ועיטורים.
דוגמאות למגה-מבנים הם תוצרים של הנדסת מקרו או תוצרים של חקר החלל, כגון ספינת חלל או תחנת חלל. מגה-מבנים מופיעים בהרבה סרטים וספרים מז'אנר המדע הבדיוני, דוגמת ערים שלמות שלמעשה מכוסות בקפסולת-ענק או מגה-מבנים שיכול לאכלס בו זמנית עשרות אלפי בני אדם ויותר מכך.
מגה-מבנים קיימים

המבנים הבאים נחשבים למגה-מבנים:
הפירמידה הגדולה של גיזה – אחד משבעת פלאי תבל של העולם העתיק, מהמגה-מבנים הקדומים ביותר. שטח הבסיס הוא 53,000 מטר רבוע וגובה הפירמידה במקור היה 147 מטר.
החומה הגדולה של סין הוא דוגמה מובהקת של מגה-מבנה מעשה ידי אדם בלבד. רוחבה מטרים ספורים, אורכה 6,352 ק"מ והיא מכסה שטח של לערך 4,160,000 מטרים רבועים.
טרסות האורז של הקורדילרה הפיליפינית - שטח חקלאי עצום לצורך גידול אורז: 10,360 קמ"ר, שנחצב בהרים על ידי שבטים חופשיים לפני כ-2,000 עד 6,000 שנה.
קתדרלות גותיות היו מגה-מבנים של אירופה בתקופת ימי הביניים ובניית רבות מהן נמשכה מאות שנים. מלבד גודלן הרב הן חוננו בעושר רב של פרטים, קישוטים ועיטורים שהצריכו את עבודתם של מאות בעלי מלאכה מיומנים.
גורדי השחקים הגדולים והגבוהים בעולם.
מאיץ LHC כולל בנוסף למבנים אחרים מנהרה מעגלית בהיקף של 27 ק"מ ותשתית מחשבים שיכולה לטפל בכמויות מידע חסרות תקדים.
הכבישים המהירים של סין מהווים את מערכת הכבישים המהירים הארוכה ביותר בעולם.
מגה-מבנים שתוכננו

פרויקט אטלנטרופה - מיזם הנדסי שבו תוכנן לבנות סכר הידראולי תוך כדי הצרת מצרי גיברלטר והנמכת גובה פני הים התיכון בכ-200 מטרים בממוצע.
הכביש המהיר העולמי - רעיון להקים מערכת של כבישים מהירים שתחבר את כל שש היבשות המאוכלסות. מערכת זו תחבר גשרים ומנהרות ישנות וחדשות, ולא רק שתשפר את התחבורה הבינלאומית אלא גם תהווה תשתית לצינורות מים וגז. מערכת הכבישים הגדולה ביותר בעולם נכון להיום היא הכביש הפאן-אמריקאי, מערכת כבישים שמחברת בין יבשת דרום אמריקה לצפון אמריקה בלבד.
מגה-מבנים תאורטיים

בהיסטוריה של המדע וההנדסה הועלו מספר רעיונות למגה-מבנים, חלקם בקנה גודל עולמי ואחרים בקנה גודל אסטרונומי:
מנוע כוכבי - מגה-מבנה הנמצא ליד שמש, המנצל את האנרגיה שהיא פולטת כדי להזיז אותה ואת כל העצמים הקשורים אליה כבידתית.
כדור דייסון (מוכר גם כמעטפת דייסון) - מתייחס למבנה שמקיף לחלוטין כוכב על מנת לעשות שימוש מקסימלי באנרגיה הסולרית שלו.
מוח מטריושקה - אוסף של כדורי דייסון הכלואים וכולאים אחד את השני, על מנת לעשות שימוש באורכי הגל השונים של האור.
גליל אוניל - מושבת חלל שמורכבת משני מבנים צינוריים גדולים, כל אחד מסתובב בכיוון אחר על מנת לדמות שדה כבידה.
מעלית חלל - רעיון ליצור מעלית לכוכב לכת במערכת השמש או מחוצה לה. המעלית תגיע לגובה פני הים ובמסלול ישיר תחבר בין כדור הארץ לכוכב הלכת השני.
StarTram - רכב חלל שישוגר מכדור הארץ מתוך מסילה, כמו קרון של רכבת מגלב.
ראו גם

רשימת פלאי תבל
שבעת פלאי תבל של העולם העתיק
שבעת פלאי תבל של ימי הביניים
שבעת פלאי תבל החדשים
כדור דייסון

כדור דייסון ברדיוס יחידה אסטרונומית אחת
כדור דייסון הוא מגה-מבנה היפותטי, שתואר לראשונה במאמר "חיפוש אחר מקור מלאכותי דמוי כוכב לקרינה תת-אדומה" של הפיזיקאי פרימן דייסון בעיתון האמריקאי Science בשנת 1959. המאמר מתאר מבנה חלול דמוי כדור, המקיף כוכב ומאפשר לאגור את האנרגיה הנפלטת ממנו.
על אף שדייסון הוא שזכה לקרדיט על הפרסום של עקרונות הכדור, הרעיון תואר לפני כן על ידי אולף סטפלדון בספרו "Star Maker" משנת 1937. דייסון עצמו לא התמקד בפרטים הטכניים הכרוכים בבניית הכדור, אלא בעקרון לפיו תרבות מתקדמת דיה עשויה לנצל את מלא המשאבים הזמינים במערכת שמש שלמה. תרבות שכזו מסווגת כתרבות מטיפוס II בסולם קרדשב, המדרג תרבויות בהתאם להישגיהן הטכנולוגיים.
דרכי גילוי

אחד ההסברים שניתנו לתופעת הכוכבים הנעלמים הוא באפשרות שאלו כוכבים המוקפים בכדור דייסון, אך סקרים מאוחרים לאותם נעלמים לא זיהו מועמדים טובים להשערה זו.
הכוכב KIC 8462852, התפרסם בכך שחלה בבהירותו סדרת שינויים יוצאי דופן, שאינם ניתנים להסבר באמצעות תופעות אסטרופיזיקליות מוכרות. האסטרונום ג'ייסון רייט ציין כי הסתרת חלקים מהכוכב על ידי מגה-מבנה חוצני, כדוגמת כדור דייסון, עשויה ליצור תבנית אור דומה, אך השערתו נחשבת לבלתי סבירה.[דרוש מקור]
ישנה דרך לזהות אפשרות לכדור דייסון על ידי מדידת חריגות באור המגיע מכוכב, באופן שיש יחס שונה מכמות האור שצריכה להגיע לכדור הארץ בהתבסס על סוג הכוכב, לעומת הקרינה התת-אדומה. נעשו מחקרים שונים שהצביעו על כוכבים בהם יש חריגות בלתי מוסברות, ולכן עלתה האפשרות שאולי אותם כוכבים מוקפים בכדורי דייסון.
נחיל דייסון

נחיל דייסון הוא מגה-מבנה, הדומה לכדור דייסון במטרותיו, אך שונה בצורתו. הנחיל מונה לוחות סולריים רבים המקיפים כוכב בתצורת מערך מובנה ומסודר, ומנצלים את האנרגיה האלקטרומגנטית האצורה בפוטונים שנפלטים ממנו כאור וכחום. אפשרות נוספת לניצול האנרגיה הוא מערך מראות, אשר יחזיר את אור הכוכב וירכז אותו בתחנות איסוף.
נחיל דייסון > היתרונות שבנחיל דייסון על פני כדור דייסון > עמידות לנזקים

מכיוון שכדור דייסון הוא גוף קשיח, קיימת סכנה כי יינזק קשות מפגיעת מטאוריטים, עד לכדי השמדתו המלאה. לנחיל דייסון, לעומתו, ייגרם נזק נקודתי וזניח בסיטואציה דומה.
נחיל דייסון > היתרונות שבנחיל דייסון על פני כדור דייסון > שליטה בכמות האנרגיה

כדור דייסון חוסם את כל האור שפולט הכוכב, ולכן עלול להפר את המאזן האקולוגי המתקיים בכוכבי הלכת במערכת השמש ולהזיק לו. לעומתו, בנחיל דייסון ניתן לשלוט במדויק בכמות האור המנוצלת, ולאפשר לעודפי האנרגיה להמשיך בטבעיות אל כוכבי הלכת הזקוקים להם.
נחיל דייסון > היתרונות שבנחיל דייסון על פני כדור דייסון > משאבים

על מנת להשלים את הספירה האטומה שמהווה את כדור הדייסון יש צורך בכמות עצומה של חומרי גלם. לעומת זאת, נחיל דייסון בנוי מיחידות קטנות ובדידות שביניהן חלל ריק, ועל כן כמות החומר הדרושה להשלמתו פחותה בהרבה.
נחיל דייסון > היתרונות שבנחיל דייסון על פני כדור דייסון > מורכבות הבניה והתחזוק

כדור דייסון מחייב דיוק הנדסי רב מרגע תחילת העבודות להקמתו וכן לאחר השלמתו הסופית, כאשר כל טעות או חוסר דיוק עלולים להיות הרי אסון. לעומת זאת, היחידות המרכיבות את נחיל הדייסון עצמאיות, מודולריות ואינן תלויות זו בזו לשמירה על שלמות המבנה, דבר המקל משמעותית על יצירת הנחיל ועל תחזוקתו.
נחיל דייסון > החסרונות שבנחיל דייסון על פני כדור דייסון

כדור דייסון אוסף 100% מהאנרגיה שמפיק הכוכב, בעוד שכמות האנרגיה שנאספת על ידי נחיל דייסון בהכרח קטנה יותר.
בתרבות

בתרבות הפופולרית, זכה המבנה ההיפותטי להתייחסות ביצירות מדע בדיוני רבות, כדוגמת סדרת ספרי המדע הבדיוני "עולם טבעת" מאת לארי ניבן, "טבעת כארון" ו"הכדור שנופץ" מאת רוג'ר מקברייד אלן, ספר של דניס א. טיילור וסדרת המדע הבדיוני "מסע בין כוכבים: הדור הבא".
ראו גם

מוח מטריושקה
מנוע כוכבי (אסטרופיזיקה)
הערות שוליים

↑  https://iopscience.iop.org/article/10.3847/1538-3881/ab570f
↑  אסור לפספס‏, מאות כוכבים נעלמו מהחלל בלי להשאיר עקבות - האם זה בגלל ציוויליזציה מתקדמת?, באתר וואלה, 5 בדצמבר 2023
↑  A hundred stars have disappeared—and researchers aren’t ruling out aliens, Popular Science, ‏21 בדצמבר 2019
↑  https://academic.oup.com/mnras/article/531/1/695/7665761?login=false
↑  https://arxiv.org/html/2403.18941v1
↑  אסור לפספס‏, מדענים גילו סימנים לתחנות כוח חייזריות ענקיות בחלל העמוק, באתר וואלה, 27 במאי 2024
↑  מסע בן כוכבים: הדור הבא, עונה 6, פרק 4
אלפרד א. קנופף

| --- | --- |

צילום מאת קארל ואן וכטן משנת 1935
 לידה:  12 בספטמבר 1892 מנהטן, ארצות הברית 
 פטירה:  11 באוגוסט 1984 (בגיל 91) Purchase, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 השכלה:  אוניברסיטת קולומביה 
 מפלגה:  המפלגה הרפובליקנית 
 בן או בת זוג:  בלאנש קנופף (?–יוני 1966) 
 פרסים והוקרה:  מדליית AIGA 
 אתר רשמי
 
אלפרד אברהם קְנוֹפּף האב (באנגלית וגרמנית: Alfred Abraham Knopf‏, 12 בספטמבר 1892 ניו יורק - 11 באוגוסט 1984) היה מוציא לאור יהודי אמריקאי, מייסד ההוצאה לאור "אלפרד א. קנופף". נודע כמו"ל שהקפיד בספרים שפרסם על איכות התוכן וגם על העיצוב מבחינת הדפוס, הכריכה והאיור. בית ההוצאה לאור קנופף היה אחת החברות האחרונות מן התעשייה הישנה של ההוצאה לאור בארצות הברית, שכללה גם בתי הוצאה לאור כגון חברת הנרי הולט, ג'.פ. פטנאם'ס סאנס, טיקנור אנד פילדס.
קורות חיים > ילדות וצעירות

קנופף נולד במשפחה יהודית בסנטרל פארק וסט בניו יורק. אביו, סמואל קנופף, היה יועץ פיננסי וניהולי בתחום הפרסום. אמו, אידה לבית יפה, נפטרה כשבנה היה בן 4. אחיו, אדווין ה. קנופף היה לימים במאי ומפיק סרטי קולנוע.
הנער שהיה שוחר ספרים מילדותו החל משנת 1908 ללמוד היסטוריה וספרות במכללת קולומביה במסגרת מכינה לקראת לימודי משפטים. בזמן לימודיו היה פעיל ב"חברה הפיתולוגית" ("Peithologian Society",מועדון הספרותי ולדיונים) ובמועדון השירה "Boar's Head Society" ("הראש של חזיר הבר"). במשך הזמן הפך למנהל מחלקת הפרסום של מגזין ללומדים לתואר ראשון. נפוצה הטענה כי משיכתו לתחום ההוצאה לאור התעוררה אחרי התכתבות בינו לסופר הבריטי ג'ון גולסוורתי במסגרת הכנותיו לעבודה על הסופר במסגרת הלימודים. אחרי ביקור אצל גולסוורתי באנגליה ובעידוד המורה שלו לספרות השוואתית, ג'ואל ספינגרן, עזב קנופף את הקריירה המשפטית והתחיל את דרכו בתחום המו"לות. גולסוורתי המליץ לו לקרוא את ספרי ויליאם הנרי הדסון וג'וזף קונרד שתפסו בהמשך מקום חשוב בתוכניותיו כמו"ל.
קורות חיים > עיצוב הספרים

בקטלוג משנת 1916 טען קנופף:"אני אוהב ספרים באופן פיזי ואני רוצה אותם יפים...מצאתי שהמחשבה הנפוצה לפיה ספר יפה מראה חייב להיות יקר היא מוטעית לחלוטין"
כוכבי ההוצאה לאור היו בעיניו לא העורכים אלא המעצבים והדפסים - שמות כמו קלוד ברגדון, אלמר אדלר, פרדריק גאודי, וו.א. דוויגינס, רודולף רוזיצ'קה ופול ראנד.
ב-1925 הומצא הקולופון של החברה - הברזוי.
קורות חיים > שנותיו המאוחרות

כשבנו, אלפרד א. קנופף הבן עזב את החברה המשפחתית בשנת 1959 כדי לייסד את "Atheneum Publishers" (שנרכשה מאוחר יותר, בשנת 1978 על ידי Simon & Schuster
קנופף ואשתו, בלאנש, היו מודאגים מאוד לגבי עתיד עסקם. בסופו של דבר, בשנת 1960 נמצא פתרון במיזוג בית ההוצאה קנופף עם רנדום האוס שבבעלות ידידיהם, בנט סרף ודונלד קלופפר. קנופף שמר על פיקוחו המלא על ההוצאה לאור שלו למשך חמש שנים ואחר כך שמר לעצמו רק את זכות הווטו לגבי ההחלטות הפרסומיות של שאר המו"לים. המחלקות להוצאה לאור של שתי החברות נשארו נפרדות ובית ההוצאה קנופף שמר על צביונו המיוחד. קנופף קרא לעסקה הזאת "נישואים מושלמים".
מאוחר יותר רנדום האוס עצמו הפך לחלק מחברת בטרלסמן, חברה רב-לאומית שמקורה בגרמניה. בית הדפוס קנופף המשיך להתקיים.
אחרי שאשתו, בלאנש, נפטרה ביוני 1966, התחתן קנופף מחדש באפריל 1967 בריו דה ז'ניירו עם הלן נורקרוס הדריק. בשנת 1972 פרש לגמלאות והתמנה ליושב ראש אמריטוס של ההוצאה לאור.
הוא נפטר באוגוסט 1984 מסיבוך של אי ספיקת לב, באחוזתו בפרצ'ס (Purchase), ניו יורק.
חייו הפרטיים

אשתו, בלאנש לבית וולף (1966-1894), הייתה בת לתכשיטן מווינה שהיגר לארצות הברית. קנופף פגש אותה לראשונה ב-1911 והם התחתנו ב-14 באפריל 1916.
בלאנש קנופף שיחקה תפקיד חשוב ביותר בהקמת ההוצאה לאור המשפחתית ובניהולה. במשך הזמן היא התמנתה למנהלת ואחר כך לסגן יושב ראש החברה.
היא העדיפה לגור חלק מהזמן בנפרד בדירה במערב השדרה החמישית בניו יורק, בעוד שהוא בחר לבלות באחוזתם בפרצ'ס.
נולד להם בן יחיד, אלפרד א. קנופף הבן, שהמשיך את דרכו של אביו כמוציא לאור. לקנופף הבן נולדו שלושה ילדים.
פרט לאהבתו ליינות ואוכל ולמוזיקה קלאסית (התיידד, בין היתר, עם ארתור רובינשטיין), המשיך קנופף להתעניין בהיסטוריה והיה חבר במועצת המכון האמריקאי להיסטוריה ולתרבות מוקדמת וחבר בהתכתבות של החברה ההיסטורית והחברה הקולוניאלית של מסצ'וסטס. החל משנת 1948 תמך בשימור שמורות הטבע, הפרקים הלאומיים והיערות.
פרסים אותות הוקרה

1965 - ספר הוקרה בשני כרכים לכבוד יובל ההוצאה לאור - פורסם על ידי הארגון The Typophiles. השתתפו סופרים ובהם ג'ון הרסי, ג'ון אפדייק, פול הורגן, ג'ון קראו רנסום.
הערות שוליים

↑  מראיון ב-Literary Digest ידועה דרישתו להגות את שמו "קנופף" כולל ה-ק' ההתחלתית
1 2 3 4 5  Biographical Sketch, באתר הארכיון באוסטין
↑  McGrath באתר Literary Hub
↑  Clare Swanson
↑  בריטניקה
↑  C.McGrath
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007361113405171  PLWABN: 9811283503505606  BIBSYS: 6047194  BnF: cb12907202x (data)  CiNii: DA06477287  GND: 11625999X  ISNI: 0000 0000 8157 8525  LCCN: n86134128  NARA: 10571848  NLA: 35276965  NSK: 000084781  NTA: 070271860  PIC: 315917  RKD: 410432  SELIBR: 384558  SNAC: w68g8n8m  SUDOC: 133248895  VIAF: 77062560   WorldCat (עם VIAF): 77062560
הקונגרס העולמי למדעי היהדות

קהל בקונגרס העולמי למדעי היהדות ה-16
הקונגרס העולמי למדעי היהדות הוא כנס בינלאומי במדעי היהדות, אשר מארגן האיגוד העולמי למדעי היהדות. הקונגרס הראשון התקיים בקיץ 1947. הקונגרס השני התקיים בקיץ 1957 ומאז הוא מתקיים אחת לארבע שנים, בקמפוס הר הצופים של האוניברסיטה העברית בירושלים. הרעיון המקורי של קונגרס עולמי בתחום מדעי היהדות הועלה בשנות העשרים על ידי הרב פרופ' משה שור.
אודות הקונגרס

הקונגרס הוא הכינוס הבינלאומי הגדול והחשוב ביותר בתחומו, משתתפים בו כאלף חוקרים מרחבי העולם. הוא מיועד לאנשי אקדמיה, למורים, לסטודנטים ולקהל הרחב של שוחרי הדעת, והוא מציע שפע של פעילויות מדעיות, תרבותיות וחברתיות במגוון רחב של נושאים ושפות.
במסגרת הקונגרס מתקיימים אירועים אמנותיים, סיורים, יריד ספרים ודיונים ציבוריים בתחומי המחקר. המושבים של הכינוס עוסקים במכלול תחומי המחקר במדעי היהדות ובהם: חקר המקרא וארכאולוגיה; תולדות עם ישראל; ספרות חז"ל ומשפט עברי; הלכה; מחקרי גניזה ומגילות קומראן; מחשבת ישראל; קבלה; ספרות עברית וספרויות היהודים; לשון עברית; יידיש, ערבית יהודית ולאדינו; אמנות יהודית; תיאטרון וקולנוע; חקר השואה, ציונות והחברה היהודית בזמננו.
הקונגרס מתחלק למספר "מדורים", לפי תחומי העניין. בכל מדור מתקיימות בחלק מימי הקונגרס הרצאות מליאה, רחבות היקף ובעלות אופי חגיגי, בהן בדרך-כלל מצוין יובל חשוב (לחוקר או חיבור יסודי במדעי היהדות) ומוצגים מחקרים הנוגעים לנושא המרכזי. רוב הפעילות המחקרית מתקיימת בקבוצות קטנות יותר ("מושבים"), בהם מציגים חוקרים את מיטב מחקריהם. לכל מושב יו"ר ושלושה–ארבעה מרצים. בחלק מהמושבים מתקיים פאנל (דיון מומחים בפני הקהל) או שיח שאלות ותשובות. אורך מושב ממוצע בקונגרס הוא שעתיים. במסגרת הקונגרס השבעה-עשר (2017) התקיימו 945 מושבים.
על פי המסורת הנהוגה באיגוד העולמי למדעי היהדות מאז הוקם, הרצאות הקונגרס מוצאות לאור כאסופה המחולקת על פי חטיבות הקונגרס.
 מאמרי הקונגרס העולמי השלושה-עשר התפרסמו במסגרת פרויקט 'לקט' ברשת האינטרנט. מאמרים בעקבות הקונגרס הארבעה-עשר ראו אור בשלושה כרכים. דברי הקונגרס העולמי החמישה-עשר עלו לאתר האיגוד.
הערות שוליים

↑  נפתח הכינוס העולמי למדעי היהדות, דבר, 7 ביולי 1947
1 2  היסטוריה של הקונגרס, באתר האיגוד
↑  הקונגרס העולמי הרביעי למדעי היהדות ייפתח הערב בבנייני האומה בירושלים, דבר, 25 ביולי 1965
↑  הקונגרס העולמי למדעי היהדות ננעל בירושלים, הצופה, 2 באוגוסט 1965
↑  נפתח הקונגרס העולמי למדעי היהדות, דבר, 5 באוגוסט 1969
↑  הקונגרס העולמי למדעי היהדות ייפתח באוגוסט, דבר, 1 באוגוסט 1973
↑  עשרה פרקים ממפעל המקרא הוצגו בקונגרס העולמי למדעי היהדות, דבר, 20 באוגוסט 1973
↑  הקונגרס העולמי למדעי היהדות בירושלים, דבר, 3 באוגוסט 1977
↑  הקונגרס העולמי השביעי למדעי היהדות, מעריב, 9 באוגוסט 1977
↑  מפעל הקלטות לשימור מסורות הלשון של עדות ישראל, דבר, 11 באוגוסט 1977
↑  בכירי המדענים בישראל לעצרת מחאה בירושלים, דבר, 18 באוגוסט 1981
↑  פרקי אבות, דבר, 23 באוגוסט 1981
↑  מדעי היהדות 38 (תשנ"ח)
↑  אתר הקונגרס ה-18
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007269946805171  BIBSYS: 90796776  BnF: cb121164309 (data)  CiNii: DA12535843  GND: 12984-7  LCCN: n50067926  NKC: zmp2018984939  SUDOC: 029564905  VIAF: 125461266   WorldCat (עם VIAF): 125461266 
לוגו הכינוס ה-14, 2005
לוגו הכינוס ה-17, 2017
משתתפים סוקרים את תוכנית היום
כנה ורמן מרצה בקונגרס העולמי ה-18