stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יחסי ברית המועצות – ישראל
לקריאה נוספת > מאמרים

אריה וינשל, ברית המועצות – ישראל: התקדים והטקטיקה של חידוש היחסים משנת 1953, בעיות בינלאומיות' כה (47), עמ' 74–75, 1986.
יהודה להב, המדיניות הסובייטית במזרח התיכון 1964–1967, באספקלריה של יחס ברית-המועצות לשני הפלגים הקומוניסטיים בישראל, שבות 8, עמ' 42–67, 1981.
בנימין פינקוס, התנועות הדיסידנטיות בברית המועצות ויחסן ליהודים ולמדינת ישראל 1945–1987, שבות 15, עמ' 235–261, 1992.
יחסי יוון–ישראל

| יחסי יוון–ישראל |
| --- | --- |
יוון: ישראל


יוון: ישראל
שטח (בקילומטר רבוע)
131,957: 22,072
אוכלוסייה
10,020,238: 9,961,867
תמ"ג (במיליוני דולרים)
238,206: 509,901
תמ"ג לנפש (בדולרים)
23,773: 51,185
משטר
רפובליקה: דמוקרטיה פרלמנטרית

ראש ממשלת יוון אלכסיס ציפראס משמאל, בעת ביקורו בישראל עם נשיא מדינת ישראל ראובן ריבלין, נובמבר 2015
יחסי יוון–ישראל הם היחסים הדו-צדדיים בין מדינת ישראל לרפובליקה ההלנית. מאז שנת 1990 לישראל שגרירות בבירת יוון, אתונה. ליוון יש שגרירות בתל אביב, קונסוליה מרכזית בירושלים וקונסול של כבוד בחיפה.
עד לשנת 2010

במשך עשרות שנים היו היחסים קרירים וכמעט לא היה קיים שיתוף פעולה בין המדינות, בעיקר בגלל תמיכתה של יוון בצד הערבי במסגרת הסכסוך הישראלי-ערבי והעדפתה של ישראל את טורקיה כשותפה אסטרטגית על פני יוון. יוון הצביעה באו"ם נגד תוכנית החלוקה בכ"ט בנובמבר 1947, יחד עם מדינות ערב, והייתה למדינה היחידה באירופה שעשתה זאת. הסיבה לכך נבעה בעיקר בשל אינטרסים כלכליים של יוון מול מדינות ערב ומתוך חשש שתמיכה בתוכנית או הימנעות תוביל לגירוש הקהילה היוונית ממצרים (מה שלבסוף קרה תחת שלטון נאצר).
עם הקמת מדינת ישראל, יוון הכירה בישראל דה-יורה ב-15 במרץ 1949 וקבעה יחסים דיפלומטיים איתה אבל ברמה נמוכה - של צירים בלבד.
הביקור הראשון של ראש ממשלת ישראל מחוץ למדינה היה ליוון ונערך בסוף 1950. לא נמסרה על הביקור הודעה מראש והוא הוגדר כפרטי. במהלכו נפגש דוד בן-גוריון עם ראש ממשלת יוון סופוקלס וניזלוס (Sofoklis Venizelos).
במשך רוב השנים יוון העדיפה לשמור על נייטרליות וחוסר התערבות בסכסוך הישראלי ערבי, למשל כאשר נמנעה בהחלטה 3379 של האומות המאוחדות שקבעה כי ה"ציונות היא צורה של גזענות ואפליה גזעית".
בשנות משטר הקולונלים ביוון (1967–1974) חל שיפור מסוים ביחסים בין המדינות. אולם לאחר נפילת השלטון הצבאי וחזרת המשטר הדמוקרטי, היחסים שבו לקדמותם.
ב-1981, עם עלייתו לשלטון של אנדראס פפנדראו ומפלגתו הסוציאליסטית PASOK, חלה הרעה ביחסים, בשל תמיכתו של פפנדראו בפלסטינים וביאסר ערפאת, עימו נפגש ראש הממשלה היווני פעמים רבות. פפנדראו ניהל מדיניות אנטי-אמריקאית, וראה בישראל גרורה של ארצות הברית.
בשנת 1990, עם הקמת ממשלת שמרנית, ביוזמת ראש הממשלה החדש קונסטנדינוס מיצוטאקיס, השתדרג מעמד היחסים מ"נציגות דיפלומטית" לרמת שגרירויות. כמו כן, מיצוטאקיס היה ראש הממשלה היווני הראשון שביקר בישראל, וכמוהו עשה גם שר החוץ שלו, אנדוניס סמאראס (שכיהן כעבור כעשרים שנה גם כראש ממשלה). זה היה חלק משינוי שערך מיצוטאקיס במדיניות האנטי אמריקאית והאנטי ישראלית של ראש הממשלה הקודם, אנדראס פפנדראו.
על אף שדרוג היחסים הפורמלי, יוון המשיכה להסתייג מישראל ונחשבה לאחת המדינות הפחות ידידותיות לה בתוך האיחוד האירופי, לצד מדינות כמו אירלנד ופורטוגל. קו זה הוקצן לאחר חזרתם לשלטון של פפנדראו ומפלגתו ב־1993.
משנת 1999 חל שיפור בשיתוף הפעולה בין המדינות, בעיקר בתחומי הסחר והביטחון.
התחממות היחסים החל מ-2010 > שיתופי פעולה בתחום הביטחון

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
באפריל 2023, חתמו ישראל וייוון על אספקת טילי 'ספייק' תוצרת רפא"ל לייוון תמורת 1.4 מיליארד ש"ח.
יחסי גאורגיה–גיאנה

| יחסי גאורגיה–גיאנה |
| --- | --- |
גאורגיה: גיאנה


גאורגיה: גיאנה
שטח (בקילומטר רבוע)
69,700: 214,969
אוכלוסייה
3,807,418: 832,318
תמ"ג (במיליוני דולרים)
30,536: 16,786
תמ"ג לנפש (בדולרים)
8,020: 20,168
משטר
רפובליקה פרלמנטרית: דמוקרטיה נשיאותית

יחסי גאורגיה–גיאנה הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין גאורגיה לבין הרפובליקה השיתופית של גיאנה.
סקירה כללית

היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין גאורגיה לבין הרפובליקה השיתופית של גיאנה כוננו ב-23 באפריל 2012.
שני משרדי החוץ של שתי המדינות הביעו נכונות לשיתוף פעולה רחב בין שתי המדינות לאחר סבב של התייעצויות וועידות. הדגש ביחסים הוא על סחר ותרבות. בין גיאנה לבין גאורגיה מתקיימת תוכנית חילופי סטודנטים ותלמידים ממגוון מוסדות אקדמאים בשתי המדינות.
נציגויות דיפלומטיות

גיאנה אינה מיוצגת בגאורגיה, הן בדרג השגרירות והן בדרג הקונסולרי.
גאורגיה אינה מיוצגת בגיאנה, הן בדרג השגרירות והן בדרג הקונסולרי. גאורגיה האמינה את שגרירותה שבברזיליה, בירת ברזיל הסמוכה, על גיאנה.
יחסי פיג'י–צ'ילה

| יחסי פיג'י–צ'ילה |
| --- | --- |
פיג'י: צ'ילה


פיג'י: צ'ילה
שטח (בקילומטר רבוע)
18,274: 756,102
אוכלוסייה
929,884: 19,788,712
תמ"ג (במיליוני דולרים)
5,495: 335,533
תמ"ג לנפש (בדולרים)
5,909: 16,956
משטר
דמוקרטיה פרלמנטרית: רפובליקה דמוקרטית

יחסי פיג'י–צ'ילה הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין הרפובליקה של פיג'י לבין הרפובליקה של צ'ילה.
היסטוריה

היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין הרפובליקה של פיג'י לבין הרפובליקה של צ'ילה הם יחסים דיפלומטיים שקטים, עם שיתופי פעולה אחדים בלבד במסגרת ארגונים מולטילטרליים בהן חברות המדינות כגון האומות המאוחדות. היחסים הדיפלומטיים שבין פיג'י לצ'ילה כוננו באופן רשמי ב-11 באוקטובר 1972.
אזרחי צ'ילה שרוצים להיכנס, לבקר ולשהות בפיג'י אינם זקוקים לאשרה על מנת לעשות כן למשך ארבעה חודשים. גם אזרחי פיג'י שרוצים להיכנס, לבקר ולשהות בצ'ילה אינם זקוקים לאשרה על מנת לעשות כן למשך תשעים ימים.
נציגויות דיפלומטיות

צ'ילה אינה מיוצגת בפיג'י בדרג השגרירות. צ'ילה מיוצגת בפיג'י בדרג הקונסולרי באמצעות קונסוליה רשמית שהיא מחזיקה בסובה, בירת המדינה. צ'ילה האמינה את שגרירותה שבולינגטון, בירת ניו זילנד הסמוכה, על פיג'י.
פיג'י אינה מיוצגת בצ'ילה, הן בדרג השגרירות והן בדרג הקונסולרי.
יחסי גאורגיה – מקדוניה הצפונית

| יחסי גאורגיה – מקדוניה הצפונית |
| --- | --- |
גאורגיה: מקדוניה הצפונית


גאורגיה: מקדוניה הצפונית
שטח (בקילומטר רבוע)
69,700: 25,713
אוכלוסייה
3,807,418: 1,820,681
תמ"ג (במיליוני דולרים)
30,536: 14,761
תמ"ג לנפש (בדולרים)
8,020: 8,108
משטר
רפובליקה פרלמנטרית: רפובליקה

יחסי גאורגיה–מקדוניה הצפונית הם היחסים שבין גאורגיה לרפובליקת מקדוניה הצפונית.
היסטוריה

ב-16 בפברואר 2019, במהלך ועידת מינכן לביטחון חתמו שרי החוץ של צפון מקדוניה וגאורגיה על פרוטוקול לייסוד יחסים דיפלומטיים פורמליים בין המדינות.
שנה קודם לכן נפגשו דוברי הפרלמנטים של שתי המדינות באיגוד הבין-פרלמנטרי בז'נבה, שם הגיעו השניים להבנות כי יש לחזק את היחסים הבילטראליים בין גאורגיה ומקדוניה, משום ששתי המדינות מתמודדות עם יעדים ואתגרים דומים, כמו ההצטרפות לאיחוד האירופי ולנאט"ו.
על פי העיתון היווני "אלפטרוטיפיה", גאורגיה תכננה להכיר במקדוניה בשנת 2010, אך משרד החוץ היווני איים על גאורגיה בווטו שיחסום את הצטרפותם לנאט"ו ואת הגישה שלהם לסיוע כספי של האיחוד האירופי, באם גאורגיה תחליט לעשות זאת. טענות אלה הופרכו מאוחר יותר על ידי משרד החוץ המקדוני.
יחסי יוון–קירגיזסטן

| יחסי יוון–קירגיזסטן |
| --- | --- |
יוון: קירגיזסטן


יוון: קירגיזסטן
שטח (בקילומטר רבוע)
131,957: 199,951
אוכלוסייה
10,020,238: 7,213,335
תמ"ג (במיליוני דולרים)
238,206: 13,988
תמ"ג לנפש (בדולרים)
23,773: 1,939
משטר
דמוקרטיה: רפובליקה

שר החוץ הקירגיזי צ'ינגיז איידרבקוב (מימין) נפגש עם מקבילו היווני ניקוס דנדיאס בשולי פסגה של הארגון לביטחון ולשיתוף פעולה באירופה בברטיסלבה, 2019
יחסי יוון–קירגיזסטן הם יחסי החוץ בין יוון לקירגיזסטן. שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים בשנת 1992. יוון מיוצגת בקירגיזסטן באמצעות שגרירותה באלמטי, קזחסטן. קירגיזסטן מיוצגת ביוון באמצעות שגריר שאינו תושב בבישקק, וכן באמצעות הקונסוליה הקזחית באתונה. השטח שבה שוכנת כיום קירגיזסטן יושב בעבר על ידי הסקיתים ונכבש על ידי אלכסנדר הגדול.
ביקורים רשמיים

בשנת 2002 ביקר סגן שר החוץ הקירגיזי, אסנבק אוסמונלייב ביוון כדי לדון בסיכויים ל"שיתוף פעולה פוליטי דו-צדדי ואפשרויות לארגן ביקור רשמי של נשיא קירגיזסטן, אסקאר אקייב, ביוון".
ב-1 בנובמבר 2004 ערך נשיא קירגיזסטן, אסקר אקייב, ביקור רשמי ביוון כדי לפגוש את נשיא יוון, קוסטנטינוס סטפנופולוס. אקייב אמר: "עברו 12 שנים מאז נוצרו יחסים דיפלומטיים בין שתי המדינות, וזו התחלה טובה לבנות שיתוף פעולה הדוק ויעיל. יש לנו סיכויים טובים לשפר את היחסים הקירגיזיים-יווניים לרמה גבוהה יותר ולהרחיב את היחסים בזירה הבינלאומית... מטרת ביקורי היא להעלות את יחסינו לרמה איכותית אחרת ולהניח את הבסיס לבסיסם המשפטי על ידי חתימה על מסמכים דו-צדדיים." משלחת משרד החוץ של יוון ביקרה בדושנבה לשיחות, וקיימה פגישות עם שר החוץ של טג'יקיסטן זריפי וסגן שר החוץ יולדשב בשנת 2008. שרת החוץ דורה בקויאניס נפגשה עם שר החוץ של טג'יקיסטן זריפי במהלך הפורום הראשון של האיחוד האירופי ומרכז אסיה בנושאי ביטחון בפריז בספטמבר 2008.
הגירה

בין 650 ל-700 אנשים ממוצא יווני חיים בקירגיזסטן; עם זאת, נתוני המזכירות הכללית ליוונים בחו"ל נותנים מספר נמוך עוד יותר (50 איש).
הסכמים דו-צדדיים

בשנת 2004, יוון וקירגיזסטן חתמו על הסכם דו-צדדי לתחבורה אווירית, תיירות ודיפלומטיה במהלך ביקורו של נשיא קירגיזסטן אסקר אקייב ביוון.
יחסי גאורגיה – הרשות הפלסטינית

| יחסי גאורגיה – הרשות הפלסטינית |
| --- | --- |
גאורגיה: הרשות הפלסטינית


גאורגיה: הרשות הפלסטינית
שטח (בקילומטר רבוע)
69,700: 6,220
אוכלוסייה
3,807,418: 5,519,031
תמ"ג (במיליוני דולרים)
30,536: 17,396
תמ"ג לנפש (בדולרים)
8,020: 3,152
משטר
רפובליקה פרלמנטרית: דמוקרטי (דה יורה)   סמכותי (דה פקטו)

יחסי גאורגיה–הרשות הפלסטינית הם יחסי החוץ בין גאורגיה לרשות הפלסטינית.
היסטוריה

גאורגיה הכירה במדינה פלסטינית ב-25 באפריל 1992. ומאז, שתי המדינות מקיימות יחסים דיפלומטיים.
ממשלת גאורגיה לא השתתפה בהצבעה של אונסק"ו על קבלת הרשות הפלסטינית. גאורגיה הצביעה בעד החלטה 67/19 של העצרת הכללית של האו"ם, שהעניקה לרשות הפלסטינית מעמד של מדינה משקיפה לא-חברה באו"ם. "גאורגיה סמוכה גאוגרפית למזרח התיכון ותומכת בהקמת מדינה פלסטינית לצד מדינת ישראל", קבעה טביליסי כשהסבירה את עמדת האזרחים בגאורגיה בעניין ההחלטה.
יחסי פינלנד – קוריאה הדרומית

| יחסי פינלנד – קוריאה הדרומית |
| --- | --- |
פינלנד: קוריאה הדרומית


פינלנד: קוריאה הדרומית
שטח (בקילומטר רבוע)
338,145: 99,720
אוכלוסייה
5,618,827: 51,704,841
תמ"ג (במיליוני דולרים)
300,187: 1,712,793
תמ"ג לנפש (בדולרים)
53,425: 33,126
משטר
רפובליקה

יחסי פינלנד–קוריאה הדרומית הם היחסים הדו-צדדיים בין פינלנד וקוריאה הדרומית.
סקירה כללית

פינלנד הכירה ברפובליקה של קוריאה ב-13 באפריל 1973, והיחסים הדיפלומטיים בין המדינות כוננו ב-24 באוגוסט 1973.
הסחר הבילטרלי בשנת 2014 עמד על כ-1.696 מיליארד דולר, וההשקעה הדו-צדדית בשנת 2014 הייתה כ-222.79 מיליון דולר.
נציגויות דיפלומטיות

פינלנד מחזיקה בקוריאה הדרומית שגרירות בסיאול.
קוריאה הדרומית מחזיקה בפינלנד שגרירות בהלסינקי וקונסוליה באואולו.
יחסי נאורו–שווייץ

| יחסי נאורו–שווייץ |
| --- | --- |
נאורו: שווייץ


נאורו: שווייץ
שטח (בקילומטר רבוע)
21: 41,277
אוכלוסייה
11,967: 8,933,409
תמ"ג (במיליוני דולרים)
154: 884,940
תמ"ג לנפש (בדולרים)
12,880: 99,060
משטר
רפובליקה: רפובליקה קונפדרטיבית

יחסי נאורו–שווייץ הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין רפובליקת נאורו לבין הקונפדרציה השווייצרית.
סקירה כללית

היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין הקונפדרציה השווייצרית לבין רפובליקת נאורו כוננו ב-2003 לאחר שהנהיגה שווייץ מדיניות חדשה השואפת לקשרי חוץ עם כמה שיותר מדינות ברחבי העולם. שיתופי פעולה העיקריים שבין שתי המדינות מתבצעים בפורומים בינלאומיים שונים דוגמת האומות המאוחדות.
נאורו מרוויחה מהתרומה השווייצרית לפרויקטים למען אזור האוקיינוס השקט, בו נמצאת נאורו, בעיקר בתחום השמירה על האקלים.
חוקרים ואמנים בתחומים שונים מנאורו יכולים להגיש בקשה למזכירות המדינה למחקר וחדשנות בחינוך השווייצרית ולקבל את מלגת ההצטיינות הממשלתית ללימודים גבוהים בשווייץ.
נציגויות דיפלומטיות

שווייץ אינה מיוצגת בנאורו, הן בדרג השגרירות והן בדרג הקונסולרי. שווייץ האמינה את שגרירותה שבקנברה, בירת אוסטרליה, על נאורו.
נאורו אינה מיוצגת בשווייץ, הן בדרג השגרירות והן בדרג הקונסולרי.
יינסי גייטס

| --- | --- |
יינסי גייטס במדי הפועל ירושלים
יינסי גייטס במדי הפועל ירושלים
 לידה:  15 באוקטובר 1989 (בן 34) סינסינטי, אוהיו שבארצות הברית
 עמדה:  סנטר
 גובה:  2.06 מ'
 מספר:  4
 מכללה:  אוניברסיטת סינסינטי
 קבוצות כשחקן
 2013-2012 2013 2014-2013 2015-2014 2015 2015   2016    2017-2016:  פיינו ז'ווייגז'דס פסווליס ברוחוס דה גואיאמה הפועל אילת הפועל תל אביב הפועל ירושלים  ← שאנשי דרגונס   טלקום בון   עירוני נהריה
יינסי גייטס (באנגלית: Yancy Gates; נולד ב-15 באוקטובר 1989 בסינסינטי) הוא כדורסלן אמריקאי. גובהו 2.06 מ' והוא משחק בעמדת הסנטר.
ביוגרפיה

גייטס נולד בסינסינטי שבמדינת אוהיו בארצות הברית. ב-2008 החל ללמוד באוניברסיטת סינסינטי, ושיחק בקבוצת הכדורסל שלה, סינסינטי ברקטס. בעונתו הראשונה בקבוצה נבחר לקבוצת השחקנים החדשים ("רוקיז") של אזור המזרח בליגת המכללות. במהלך כל ארבע העונות בהן שיחק בסינסינטי היה הריבאונדר המוביל של הקבוצה, הישג שאף כדורסלן אחר ששיחק בסינסינטי לא הגיע אליו מעולם. בסך הכל, קלע במהלך העונות 1,485 נקודות (המקום ה-14 בהיסטוריית הקלעים של סינסינטי) ולקח 916 כדורים חוזרים (מקום תשיעי בהיסטוריה של סינסינטי). בצד זאת, במהלך העונה האחרונה שלו בקבוצה היה מעורב בתקרית אלימה עם שחקן קבוצה יריבה, והושעה לשישה משחקים. עם סיום לימודיו ניסה ללא הצלחה להיבחר בדראפט ה-NBA.
בעונת 2012/2013 שיחק בפיינו ז'ווייגז'דס פסווליס מליגת העל הליטאית. בסיום העונה עבר לברוחוס דה גואיאמה מליגת העל הפוארטו ריקנית, שמשחקיה מתקיימים בקיץ. בעונת 2013/2014 עבר להפועל אילת, ובסיום העונה עבר עם מאמנו, עודד קטש, להפועל תל אביב.
ב-7 ביוני 2015 חתם על חוזה לשלוש שנים בהפועל ירושלים ובתחילת עונתו הראשונה בחוזה, הושאל לשאנשי דרגונס מהליגה הסינית.
ב-2016 חתם בבון הגרמנית אך שוחרר. בקיץ 2016 חתם בנהריה. באמצע עונת 2016-17 במדי עירוני נהריה נתפס גייטס על שימוש בחומרים אסורים והושעה עד תום העונה.
ילנה קונדוליינן

| --- | --- |

 לידה:  9 באפריל 1958 (בת 66) Toksovo, רוסיה 
 מדינה:  ברית המועצות, רוסיה 
 השכלה:  האקדמיה לאמנויות התיאטרון בסנקט פטרבורג 
 תקופת הפעילות:  מ-1979 
 פרסים והוקרה:  אמן כבוד של הפדרציה הרוסית (2002) 
 kondulaynen.ru
 
ילנה קונדוליינן (ברוסית:Елена Кондулайнен, נולדה ב-9 באפריל 1958) היא שחקנית שהחלה את הקריירה בברית המועצות וזכתה לפופולריות גדולה בתקופת הפרסטרויקה. בשנת 2002 הוענק לה תואר אמן הכבוד של הפדרציה הרוסית.
ביוגרפיה

ילנה קונדוליינן נולדה ב-9 באפריל 1958 בעיירה במחוז לנינגרד למשפחה בעלת שורשים פינים. לאחר סיום בית הספר היא למדה במכון לאמנויות הבמה בלנינגרד וסיימה אותו בשנת 1983. לאחר סיום הלימודים קונדוליינן החלה לשחק בתיאטרון בלנינגרד.
עוד בתקופת הלימודים ילנה קונדוליינן הצטלמה ססרטה הראשון. הצלחתה הגדולה הייתה בסרט "100 ימים לפני הפקודה" בה היא לראשונה בקולנוע הסובייטי הצטלמה בערום מלא. בעקבות כך היא זכתה לתואר "סמל מין של ברית המועצות".
במהלך הקריירה קונדוליינן שיחקה בכ-40 סרטי קולנוע אך לא הצליחה לשחזר את הצלחתה שהייתה לה בתחילת הקריירה.
ילנה קונדוליינין הייתה נשואה ארבע פעמיים ויש לה שני בנים.
יצחק הירשברג

| --- | --- |

יצחק הירשברג
 לידה:  23 באפריל 1907 ראדום, רפובליקת פולין 
 פטירה:  21 במרץ 1978 (בגיל 70)
 מדינה:  ישראל 
 
יצחק הירשברג (23 באפריל 1907, ראדום – 21 במרץ 1978, תל אביב) היה מורה ומתרגם ישראלי.
חייו ומשפחתו

יצחק הירשברג נולד בעיר ראדום שבפולין למשפחת סוחרים ציונית. סבו מצד אמו, אליעזר טרייסטמן, היה רב העיר ראדום (ומ-1912 רב העיר לודז'), וכבודו היה גדול לא רק בקרב היהודים אלא גם בקרב הפולנים, עד כדי כך, שמפקד המשטרה המקומי נתן לו היתר מיוחד לשאת אקדח.
בשנת 1911, בהיותו בן ארבע, עברה המשפחה ללודז', שם למד בחדר ואחר כך בגימנסיה העברית, שם רכש השכלה הומניסטית, שכללה גם לטינית ויוונית עתיקה, נוסף לעברית. כשהיה בן תשע מתה אמו ממחלת הסוכרת. כשנה אחר כך נשא אביו אישה שנייה, שילדה לו עוד בת, לוטי, אחות ליצחק ולאחיו יוסף, שהיה צעיר ממנו בארבע שנים.
בפסח של שנת 1925 עלתה המשפחה לארץ ישראל והתיישבה בתל אביב. יצחק נרשם סמוך לעלייתו לאוניברסיטה העברית, שנפתחה ממש באותו זמן בהר הצופים בירושלים, ללמוד מדעי הרוח ומדעי הטבע במקביל. לפרנסתו נתן שיעורים פרטיים בעברית, ובין תלמידיו הייתה נחמה לבית גרובשטיין, אותה נשא לאישה בשנת 1935.
מיד לאחר נישואיהם עברו בני הזוג לצמחונות מתוך הכרה הומנית, בתקופה שהדבר נתפס כמעשה תמהוני ובלתי מקובל והיה כרוך במאבקים בלתי פוסקים, בייחוד בכל הנוגע לגידול ילדים. יצחק הירשברג לא הטיף לצמחונות, אבל עצם מעמדו כמורה ומחנך הציב אותו כדגם חיקוי לרבים. בני הזוג התמידו בצמחונות עד יומם האחרון.
בשנת 1935 הקימו יצחק ונחמה, שהייתה מורה לתנ"ך ולספרות, את גימנסיון ערב, בית ספר תיכון לנוער עובד ולומד בתל אביב. לזוג נולדו שני ילדים, יהואש (1938), פרופסור אמריטוס בחוג למוזיקולוגיה באוניברסיטה העברית, ושלומית (1946), מתרגמת.
יצחק הירשברג נפטר ב-21 במרץ 1978, בתל אביב, שבה גר מאז עלותו ארצה.
פועלו

יצחק הירשברג ניהל את גימנסיון ערב משנת 1935 עד ערב מלחמת העצמאות, כשרוב התלמידים, אם לא כולם, התגייסו לארגון "ההגנה" ואחר כך לצבא והגימנסיה התרוקנה. בהמשך עבד בבתי ספר תיכוניים שונים, ביניהם גימנסיה מונטיפיורי, ובמקביל קיבל בבית תלמידים ותלמידים לשעבר, הן לשיעורים פרטיים והן לייעוץ ולשיחות. דלתו הייתה פתוחה תמיד, ותלמידים מילאו את הבית בשעות שונות ומשונות. קשריו עם תלמידי עבר לא ניתקו וגם שנים לאחר סיום לימודיהם שמרו איתו על קשר, שלחו עבודות מאסטר ודוקטורט, הביאו בני ובנות-זוג להיכרות והתייעצו בכל נושא.
בשנת 1960 הקים את בית הספר לאמנויות רננים בתל אביב, תחילה כבית ספר למוזיקה ובהמשך גם לציור, דרמה ומחול. "רננים" פעל במשך 15 שנים, חלקן בתנאים קשים ביותר ובמאבק בלתי פוסק, והוציא מתוכו תלמידים שעשו שם בתחומי האמנות השונים. מלבד היותו המנהל, מילא יצחק הירשברג לא פעם את מקומם של מורים במקצועות שונים, ביניהם מתמטיקה, פיזיקה, לשון, תנ"ך והיסטוריה. בשנת 1975 נסגר "רננים" מסיבות גיל, בריאות וקשיי מימון.
במקביל להוראה ולניהול פדגוגי, עסק יצחק הירשברג בתרגום, בעיקר להוצאות הספרים "בקר" ו"עדית". הוא תרגם ספרי מוזיקה רבים, רומנים היסטוריים משל שטפן צווייג, "דזירה" מאת אנמרי סלינקו, מספרי ויקי באום וקרל מאי, סיפורים קצרים של תומאס מאן ועוד.
הוא היה מוזיקאי מסור ונלהב, שהחזיק ברשותו אוסף תקליטים מן הגדולים, ואולי הגדול ביותר, בישראל של שנות החמישים. במשך שנים רבות, בשנות ה-50 וה-60, קיים בביתו חוג מוזיקלי בשבתות אחר הצהרים. במסגרת זאת השמיע לבאים מוזיקה מעל גבי תקליטים, בצירוף הסברים ואף חידון מוזיקלי, בהשתתפותו הפעילה של הבן יהואש. החוג המוזיקלי הזה נתן אפשרות, לפעמים היחידה, לרבים מן הבאים להאזין למוזיקה בביצועים מעולים מעל גבי גרמופון משובח, ובכלל זה המוזיקה של וגנר.
יצחק הירשברג היה גם חובב תיאטרון נלהב, ובצעירותו אף שיחק בתיאטרון חובבים. בשנות ה-40 שימש מבקר ספרות ותיאטרון בעיתון "קול העם", ביטאון המפלגה הקומוניסטית הישראלית, אך מעולם לא היה חבר במפלגה, אף כי דגל בסוציאליזם, בד בבד עם היותו ציוני מסור כל ימי חייו. בשנת 1953, אחרי משפט הרופאים ומות סטלין, עזב את "קול העם" וניתק כל קשר עם המפלגה הקומוניסטית ורעיונותיה.
ספרים שתרגם

הירשברג תרגם מהשפות: גרמנית, צרפתית, ואנגלית.
ספרים שתרגם > ספרים על מוזיקה ועל מוזיקאים

רבגוניותה של המוזיקה מאת ליאונרד ברנשטיין, הוצאת רשפים, 1973.
בטהובן, מאת פאול בקר, הוצאת בקר
מוצרט אפיו ויצירתו, מאת אלפרד איינשטיין, הוצאת עידית, 1957.
באך, מאת אלברט שווייצר, הוצאת עידית, 1955, מהדורה מחודשת בהוצאת חותם-תרבות, מאי 2010, כוללת פתח דבר מאת פרופסור יהואש הירשברג
ברטוק
אלבאן ברג מאת האנס רדליך, הוצאת עידית, 1958.
שוברט מאת אלפרד איינשטיין, הוצאת עידית, 1961
תולדות המוזיקה בעולם מאת קורט פאהלן, הוצאת ניב (אורל-פוסלי, שווייץ)
ספרים שתרגם > ביוגרפיות ורומנים היסטוריים

פושה, מאת שטפן צווייג, בהוצאת בקר 1950
מגלאן מאת שטפן צווייג, בהוצאת בקר, 1951
לבו של ביירון מאת אנדרה מורואה, הוצאת בקר, 1951
דזירה מאת אנמרי סלינקו, הוצאת עידית
ד'ישראלי (לורד ביקונספילד) מאת אנדרה מורואה, הוצאת בקר/סדרת "פנינים", 1951
ספרים שתרגם > רומנים והרפתקאות

מלון שנחאי מאת ויקי באום, הוצאת עידית
הקריירה של דוריס הארט, מאת ויקי באום, הוצאת עידית
הגברת הקטנה של הבית הגדול, מאת ג'ק לונדון
יד הנפץ, מאת קרל מאי
המטמון באגם הכסף מאת קרל מאי
וינטו ויד הנפץ, מאת קרל מאי
משתה בלשאצאר, מאת טדיאוש ברזה, הוצאת מדע וחיים 1955.
ספרים שתרגם > סיפורים קצרים

תומאס מאן, מבחר סיפורים, הוצאת עידית
יחסי פיג'י–שווייץ

| יחסי פיג'י–שווייץ |
| --- | --- |
פיג'י: שווייץ


פיג'י: שווייץ
שטח (בקילומטר רבוע)
18,274: 41,277
אוכלוסייה
929,884: 8,933,409
תמ"ג (במיליוני דולרים)
5,495: 884,940
תמ"ג לנפש (בדולרים)
5,909: 99,060
משטר
דמוקרטיה פרלמנטרית: רפובליקה קונפדרטיבית

יחסי פיג'י–שווייץ הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין הרפובליקה של פיג'י לבין הקונפדרציה השווייצרית.
סקירה כללית

היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין הקונפדרציה השווייצרית לבין הרפובליקה של פיג'י כוננו ב-1989 לאחר שהנהיגה שווייץ מדיניות חדשה השואפת לקשרי חוץ עם כמה שיותר מדינות ברחבי העולם. שיתופי פעולה העיקריים שבין שתי המדינות מתבצעים בפורומים בינלאומיים שונים דוגמת האומות המאוחדות.
פיג'י מרוויחה מהתרומה השווייצרית לפרויקטים למען אזור האוקיינוס השקט, בו נמצאת פיג'י, בעיקר בתחום השמירה על האקלים.
חוקרים ואמנים בתחומים שונים מפיג'י יכולים להגיש בקשה למזכירות המדינה למחקר וחדשנות בחינוך השווייצרית ולקבל את מלגת ההצטיינות הממשלתית ללימודים גבוהים בשווייץ. בסוף שנת 2011 התגוררו בפיג'י 32 שווייצרים, מהם אף לא אחד מחזיק באזרחות כפולה של שווייץ ושל פיג'י.
נציגויות דיפלומטיות

שווייץ אינה מיוצגת בפיג'י בדרג השגרירות. שווייץ מיוצגת בפיג'י בדרג הקונסולרי באמצעות קונסוליה רשמית שהיא מחזיקה בסובה, בירת המדינה. שווייץ האמינה את שגרירותה שבוולינגטון, בירת ניו זילנד, על פיג'י.
פיג'י אינה מיוצגת בשווייץ, הן בדרג השגרירות והן בדרג הקונסולרי.
ייספר גרונקיאר

ייספר גרונקיאר (בדנית: Jesper Grønkjær; נולד ב-12 באוגוסט 1977) הוא כדורגלן עבר דני, ששיחק בעמדת הקיצוני.
קריירה

גרונקיאר החל את הקריירה המקצוענית בקבוצת אולבורג הדנית בשנת 1995 ושיחק במדיה במשך שלוש עונות. בשנת 1998 עבר לקבוצת הפאר ההולנדית, אייאקס אמסטרדם, ושנתיים לאחר מכן חתם בצ'לסי האנגלית. בשנת 2004 עבר לברמינגהאם סיטי ובפגרה חתם באתלטיקו מדריד. בסיום אותה עונה עבר לשטוטגרט, ובשנת 2006 חזר לדנמרק וחתם בפ.צ. קופנהגן.
גרונקיאר זומן לראשונה לנבחרת דנמרק בשנת 1999.
יחסי גאורגיה – סן מרינו

| יחסי גאורגיה – סן מרינו |
| --- | --- |
גאורגיה: סן מרינו


גאורגיה: סן מרינו
שטח (בקילומטר רבוע)
69,700: 61
אוכלוסייה
3,807,418: 33,579
תמ"ג (במיליוני דולרים)
30,536: 1,855
תמ"ג לנפש (בדולרים)
8,020: 55,254
משטר
רפובליקה

יחסי גאורגיה–סן מרינו הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין גאורגיה לבין הרפובליקה המרוממת של סן מרינו.
ייצוג

גאורגיה אינה מיוצגת בסן מרינו בשום דרג, הן בדרג השגרירות והן בדרג הקונסולרי. השגרירות המייצגת שלה לסן מרינו היא זו המצויה ברומא, בירת איטליה.
סן מרינו אינה מיוצגת בגאורגיה בשום דרג, הן בדרג השגרירות והן בדרג הקונסולרי. השגרירות המייצגת שלה לגאורגיה היא זו המצויה בעיר טרני שבאיטליה.
הסכמים ואמנות

הסכם כינון יחסים דיפלומטיים בין גאורגיה לרפובליקה המרוממת של סן מרינו - 25 במרץ 1993.
הסכם בין גאורגיה לרפובליקה המרוממת של סן מרינו בנושא חילופי מידע בתחום המיסים הכולל בתוכו אמנה למניעת כפל מס - 28 בספטמבר 2012.
הסכם בין גאורגיה לרפובליקה המרוממת של סן מרינו בנושא שיתופי פעולה בתחום התיירות. - 8 במרץ 2013.
הסכם בין גאורגיה לרפובליקה המרוממת של סן מרינו בנושא שיתופי פעולה בתחום התרבות. - 3 ביולי 2014.
מזכר הבנות בין גאורגיה לרפובליקה המרוממת של סן מרינו בנושא כינון שיתופי פעולה פוליטיים. - 20 בנובמבר 2015.
יהדות קובה (יפן)

הקהילה היהודית בקובה היא הקהילה היהודית הוותיקה ביותר ביפן.
קובה היא עיר נמל באזור קנסאי ביפן על האי המרכזי הונשו.
תולדות הקהילה היהודית

יהודים הגיעו ראשונה ליפן בשנת 1860, לאחר שיפן פתחה את שעריה למסחר עם המערב. הם היו בעיקר סוחרים והתיישבו בערי הנמל קובה, יוקוהמה ונגסאקי. בתחילת המאה העשרים הייתה קיימת בקובה קהילה ספרדית קטנה המורכבת מיהודים שהגיעו מעיראק, מאיראן ומסוריה וקהילה אשכנזית קטנה שכללה בין היתר יהודים שברחו מרוסיה. לאחר רעידת האדמה שהתרחשה ביוקוהמה בשנת 1923, רוב האוכלוסייה היהודית של העיר עברה לקובה. לאחר מכן הגיעו גם יהודים שעזבו את נגסאקי עם החלשות קשרי המסחר עם רוסיה.
בשנת 1940 היו קיימים בקובה בית כנסת ספרדי ובית כנסת אשכנזי.
יהודי קובה במלחמת העולם השנייה

ביוני 1940 החליט צִ'יאוּנֶה (סֶמְפּוֹ) סוּגִיהַארַה, קונסול יפן בקובנה, ליטא, לסייע ליהודים הרבים שניסו להימלט מהאזור שעבר לשליטת ברית המועצות בעקבות הסכם ריבנטרופ-מולוטוב, על ידי הנפקה של אשרות מעבר ליפן עבור מי שהיו להם אישורי כניסה ליעד סופי אחר. בעקבות כך, בין השנים 1940 –1941 הגיעו לקובה 4,068 פליטים יהודים מתוכם 2,063 מפולין, 2,111 מגרמניה ו-37 מארצות אחרות. על פי התיעוד שנשמר, הקהילה היהודית בקובה (אשכנזית) הידוע גם בכינוי JEWCOM, בתמיכת ועד ההצלה והג'וינט, סייעה ליהודים אלה בתקופת שהותם בקובה בהשגת מזון ומגורים ואף במתן כספים שהיו דרושים להם להמשך המעבר לארצות היעד.
לחלק מהפליטים לא היו כלל ויזות מעבר ולחלקם היו ויזות מעבר מזויפות. בין הפליטים היו גברים, נשים וילדים בכל הגילאים. חלק מהפליטים היו תלמידי ישיבה ורבנים וחלקם בעלי מקצועות חופשיים כגון סוחרים, עורכי דין, סטודנטים, מהנדסים ועוד. קבוצה של 300 תלמידי ישיבת מיר, שלא יכלו להמשיך ליעד נוסף, נשארה בקובה במשך תשעה חודשים עד לפינוי כל יהודי העיר לשנגחאי.
מרבית הפליטים (1964) המשיכו לארצות הברית, לדרום אמריקה (592) ולמרכז אמריקה (260). 262 פליטים המשיכו לארץ ישראל. 1098 היהודים שנותרו בקובנה בנובמבר 1941 נשלחו לגטו שנגחאי.