stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ואט פהו (לאוס)
תיאור

בדומה למקדשי קמר אחרים, הציר הראשי של ואט פהו הוא בכיוון מזרח (עם סטייה של שמונה מעלות), והוא נקבע בעיקר על ידי ההרים והנהר. כאשר מכלילים את הבאראי אורכו של הציר הוא 1.4 קילומטרים מזרחית למוצא המעיין בבסיסו של צוק בגובה 100 מטרים. במרחק 6 קילומטרים מהמקדש, על הגדה המערבית של המקונג, שכנה העיר אנגקור, ואילו דרומית למתחם הייתה דרך שחיברה אותו למקדשים אחרים ולאנגקור.
החלק הראשון של המתחם שרואים כאשר מתקרבים אליו מהעיר הוא קבוצה של באראים. רק באראי אחד מהקבוצה הזו מכיל מים והוא נמצא בדיוק על ציר המקדש; במתחם היו באראים נוספים בכיוון צפון ודרום לבאראי ששרד, וזוג נוסף היה לצד הדרך שחיברה את הבאראי המרכזי עם הארמונות.
שני הארמונות ניצבים זה כנגד זה מול הציר והם בנויים על טראסה, והכינויים שלהם הם הארמון הצפוני והארמון הדרומי. כל אחד מהארמונות כולל חצר מלבנית עם מסדרון וכניסה הפונה אל הציר ודלתות מזויפות בקיר המזרחי ובקיר המערבי. בחצרות של שני המבנים יש קירות העשויים מחימר; הקירות של מסדרון הארמון הצפוני עשויים גם כן מחימר, ואילו הקירות של מסדרון הארמון הדרומי עשויים מאבן חול. מצבו של הבניין הצפוני טוב יותר. הארמונות ידועים בגלל הגמלונים והמשקופים שלהם, המעוצבים בסגנון אנגקור ואט.
בחלק הדרומי של הטראסה הבאה נמצא מקדש נאנדין (ההר של שיווה), הנמצא במצב שימור גרוע, ודרומית למקדש זה נמצאת הדרך המחברת ואט פהו עם אנגקור. כאשר ממשיכים ללכת בכיוון מערב נתקלים בגרמי מדרגות נוספים במעלה הטראסות; בין הטראסות נמצא דווראפאלה, שיש המחשיבים אותו כמייצג את המלך קאמאת'ה, מי שאחראי להקמת המקדש. על הטראסה הצרה הבאה נמצאים שרידיהם של שישה מקדשים קטנים שנהרסו על ידי שודדי עתיקות.
נתיב זה ממשיך לעבר שבע שכבות נוספות של אבן חול ומגיע עד הטראסה העליונה שעליה נמצא המקדש המרכזי, המחולק לשני חלקים. החלק הקדמי, העשוי מאבן חול, מכיל ארבעה פסלים של הבודהה, ואילו החלק האחורי, הבנוי מלבנים ושהכיל בעבר את הלינגאם, נותר ריק. לא נותרו שרידים לגג, אם כי בחלק הקדמי הוסף כיסוי מלאכותי. מימי המעיין הנובעים מהצוק הנמצא במרחק 6 מטרים דרומית-מערבית למקדש עוברים דרך כמה תעלות המובילות לתוך החדר האחורי, כך שהם שוטפים את הלינגאם באופן קבוע.
המקדש מתוארך לתקופת הבאפואון משלהי המאה ה-11, ולפיכך הוא שייך לתקופה מאוחרת יותר בהשוואה לארמון הצפוני והארמון הדרומי. בצד המזרחי יש שלוש דלתות: מדרום לצפון, כאשר הגמלונים שמעליה הם בצורת קרישנה המביס את הנאגה קאלייה, אינדרה הרוכב על אייראוואטה ווישנו הרוכב על גארודה. על הקיר המזרחי נמצאים דווראפאלות ודוואטות. מעל הכניסות הדרומית והצפונית נמצאים משקופים פנימיים וחיצוניים, כולל אחד הנמצא דרומית לקרישנה שעליו מתואר כיצד קרישנה הורג את קאמסה.
מאפיינים אחרים של המתחם הם הספרייה שמצבה לא טוב הנמצאת דרומית למקדש, ותצוגה של הטרימורטי ההינדי בכיוון צפון-מערב. כאשר ממשיכים ללכת צפונה נתקלים בתחריטים נוספים: טביעת רגל של בודהה על פני הצוק, וסלעים הדומים לפילים וקרוקודילים. הסלע הדומה לקרוקודיל זכה למוניטין גרוע כיוון שהוא נחשב כאתר שבו הוקרבו קורבנות אדם.
הערות שוליים

↑  מאגר מים מלאכותי המהווה אלמנט ידוע באדריכלות הקמבודית
↑  במהלך השנים התפתח השימוש במילה ארמון ביחס למבנים הללו. עם זאת, מדובר במוסכמה כיוון שהיעוד המדויק שלהם לא ברור
↑  סוג של פסל בודהיסטי הנחשב לשומר פתחים
↑  מונח באדריכלות קמבודית המתאר ישויות אלוהיות ממין נקבה העומדות במקום ואינן רוקדות (בניגוד לאפסארות). ראו עוד בערך Architecture of Cambodia בוויקיפדיה באנגלית
הצד הדרומי של המתחם
המשקוף המתאר את וישנו רוכב על גארודה
המשקוף המתאר כיצד קרישנה הורג את קאמסה
צ'אמוי

| --- | --- |

 
 מאכלים
 סוג:  רוטב
 מטבח:  מקסיקני
 מוצא:  מקסיקו מקסיקו
 אופן הגשה:  קר
 מרכיבים עיקריים:  צ'ילי, סוכר ומיץ ליים
צ'אמוי (בספרדית: Chamoy) הוא רוטב מקסיקני חריף העשוי מתבלינים שונים ופירות ונפוץ במדינות דרום-אמריקה.
הרוטב מורכב ממלח, סוכר, צ'ילי יבש, מיץ ליים, מנגו, משמש או שזיף, טעמו ייחודי ועשוי להשתנות בהתאם לסוג הפרי בו משתמשים.
נהוג לצרוך את הצ'אמוי כמטבל לירקות ופירות או לצד סוכריות מקסיקניות העשויות ממנגו, תמרהינדי ואבטיח.
סוכריות בטעם צ'אמוי
תפוח מצופה ברוטב הצ'אמוי
בקבוק ביתי של רוטב הצ'אמוי
ארטיק לימון עם צ'אמוי
הערות שוליים

↑  What Is Chamoy?, The Spruce Eats (באנגלית)
↑  להפוך את הקינוח המקסיקני המלכה של מנגו קרח מתובל, באתר thepoliticon.net
↑  Tostilocos: The Mexico street food nacho, Frito-pie hybrid, The Mija Chronicles, ‏6 במאי 2010 (באנגלית)
עזרא קליין

| --- | --- |

 לידה:  9 במאי 1984 (בן 40) אירוויין, קליפורניה קליפורניה 
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 השכלה:  אוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס  אוניברסיטת קליפורניה בסנטה קרוז 
 מעסיק:  MSNBC, בלומברג, ניוזוויק 
 בן או בת זוג:  אני לאורי 
 פרסים והוקרה:  Carey McWilliams Award (2013) 
 קישורים חיצוניים
 פייסבוק:  ezraklein
 טוויטר:  ezraklein
 
עזרא קליין (באנגלית: Ezra Klein; נולד ב-9 במאי 1984) הוא עיתונאי, בלוגר ופרשן פוליטי יהודי-אמריקאי בעל מדור בניו יורק טיימס ופודקאסט. קליין הקים את אתר החדשות Vox והיה העורך הראשי שלו.
ביוגרפיה

קליין נולד וגדל בבית יהודי באירוויין שבקליפורניה, בנם של אומנית ופרופסור למתמטיקה. למד באוניברסיטת קליפורניה בסנטה קרוז במשך שנתיים ועבר לאוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס, שם סיים את לימודיו ב-2005 במדעי המדינה.
ב-2003 החל לעבוד כמתמחה במגזין Washington Monthly והחל לכתב בלוג בנושאים פוליטיים. ב-2009 הצטרף לוושינגטון פוסט כבלוגר. בהמשך כתב טורי דעה ופרשנות עבור המהדורה המודפסת של העיתון. הוא גם החל לשמש, מאותה שנה, כפרשן פוליטי בערוץ MSNBC, ובפרט בתוכניות של רייצ'ל מדאו וכריס מתיוס. במאי 2011 כתב גם עבור בלומברג. בינואר 2014 פרש מהוושינגטון פוסט והקים עם מספר עיתונאים את אתר החדשות Vox ושימש כעורך ראשי של האתר.
קליין היה אחד מהיוצרים של התוכנית "מקרוב', המשודרת בנטפליקס החל משנת 2018. ב-2020 קליין הצטרף לניו יורק טיימס.
חיים אישיים

קליין נשוי מאז אוקטובר 2011 לאני לאורי (אנ'), כתבת לענייני כלכלה של "האטלנטיק" ולזוג שני ילדים.
הערות שוליים

1 2  Ezra Klein - The New York Times, www.nytimes.com (באנגלית)
↑  Ezra Klein Profile and Activity - Vox, www.vox.com
↑  washmonthly, The Trajectory of Ezra Klein, Washington Monthly, ‏2012-09-08 (באנגלית אמריקאית)
↑  Ezra Klein, Ezra Klein - Introduction, voices.washingtonpost.com, ‏May 18, 2009
↑  Benjamin Wallace, Ezra Klein on His New Vox Media Venture -- New York Magazine - Nymag, New York Magazine, ‏Jan. 31, 2014 (באנגלית אמריקאית)
↑  Nicholas Carlson, Here's What Everyone Is Too Polite To Say About Ezra Klein, Wonkblog, And Vox, Business Insider, ‏Jan 27, 2014 (באנגלית אמריקאית)
↑  Joshua Benton, Vox’s new Netflix series is really good, but it doesn’t get us any closer to figuring out what news on streaming platforms looks like, Nieman Lab, ‏May 23, 2018
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987008209087405171  PLWABN: 9812484553705606  BIBSYS: 1579001847446  BnF: cb17932947x (data)  GND: 1205120939  ISNI: 0000 0004 9415 8254  LCCN: no2020014968  MusicBrainz: 325e406c-201c-4012-b5f1-fcac64a941aa  RERO: 02-A028915066  SUDOC: 249831953  VIAF: 7565158127396315150009   WorldCat (עם VIAF): 7565158127396315150009
הגביע המקדוני

| --- | --- |

 ענף:  כדורגל
 תאריך ייסוד:  1992
 ארגון מפעיל:  התאחדות הכדורגל המקדונית
 מספר מתמודדים:  32
 מדינות משתתפות:  מקדוניה הצפונית מקדוניה הצפונית
 יבשת:  אירופה
 זוכה:  טיקבש (2023/2024)
 הכי הרבה זכיות:  וארדאר סקופיה (5 זכיות)
 מפעל מקביל:  ליגת העל המקדונית
 
גביע מקדוניה בכדורגל (במקדונית: Куп на Македонија או Kup na Makedonija) הוא טורניר כדורגל הנערך מדי שנה בידי התאחדות הכדורגל המקדונית ובו לוקחים חלק מועדוני כדורגל מצפון מקדוניה, והיא התחרות השנייה בחשיבותה בכדורגל המקדוני אחרי ליגת העל המקדונית.
במתכונתה המקורית, התחרות החלה בשנת 1947, כאשר מקדוניה הייתה רפובליקה של יוגוסלביה בפירמידת הליגה היוגוסלבית, אולם במתכונתה העצמאית והרשמית היא מתקיימת מאז 1992, אחרי התפרקות יוגוסלביה.
וארדאר סקופיה היא שיאנית הזכיות (5 במספר). הקבוצה שזוכה בגביע מתמודדת בעונה שלאחר מכן בסופר קאפ המקדוני מול זוכת אליפות מקדוניה. כמו כן, הזוכה בגביע משתתפת בקונפרנס ליג.
הגביע

את הגביע לגביע מקדוניה הכין הפסל האקדמי נאסו בקרובסקי. גובהו 51 סנטימטרים ומשקלו 10.5 קילוגרם ומשקף את כל הערכים והאוצרות ההיסטוריים, התרבותיים, הגאוגרפיים והטבעיים החשובים של מקדוניה. כדור הכדורגל מייצג פרג, והפרח העליון של הפרג עשוי מארבעה עלי כותרת המסמלים את ארבעת חלקיה של מקדוניה. מתחת לכדור נמצאות הלהבות המסמלות את המאבק בן מאות השנים של העם המקדוני. העמוד עטוף בגפנים וענבים המסמלים את הדלעת, הבסיס הוא עם שברי ההיסטוריה והמורשת התרבותית של מקדוניה, גשר האבן ותבנית השטיח המקדוני.
היסטוריה

משחקי הגביע הלאומיים בכדורגל ברפובליקה הסוציאליסטית של מקדוניה, החלו למעשה מ-1947, עוד בתקופה שבה שלטה יוגוסלביה בשטחה של מקדוניה, ובה השתתפו כלל מועדוני הכדורגל המקדונים.
ב-1992 עם התפרקות יוגוסלביה, הוקמה מדינת צפון מקדוניה והתחרות הראשונה תחת התאחדות הכדורגל המקדונית הייתה ב-1992.
היסטוריה > גביע הרפובליקה המקדונית בתקופה היוגוסלבית (1946 - 1991)

קבוצה המסומנת בכתב מודגש זכתה בליגת העל המקדונית היוגוסלבית באותה העונה והשלימה דאבל מקומי.
תחרות זו אינה מוכרת על ידי ההתאחדות המקדונית כיום.
גמר הגביע המקדוני (החל מ-1992)

קבוצה המסומנת בכתב מודגש זכתה גם באליפות ליגת העל המקדונית באותה העונה והשלימה דאבל מקומי.
| עונה | זוכה | תוצאה | פיינליסטית | אצטדיון | צופים |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1992/1993 | וארדאר סקופיה | 0:1 | פליסטר | האצטדיון העירוני, סקופיה | 20,000 |
| 1993/1994 | סילקס קראטובו | 1:1ה (2:4 פ) | פליסטר | האצטדיון העירוני, סקופיה | לא ידוע |
| 1994/1995 | וארדאר סקופיה | 1:2 | סילקס קראטובו | האצטדיון העירוני, סקופיה | 10,000 |
| 1995/1996 | סלוגה יוגומגנאט סקופיה | 0:0ה (3:5 פ) | וארדאר סקופיה | האצטדיון העירוני, סקופיה | 18,000 |
| 1996/1997 | סילקס קראטובו | 1:4 | סלוגה יוגומגנאט | האצטדיון העירוני, קבדרצי | 4,500 |
| 1997/1998 | וארדאר סקופיה | 0:2 | סלוגה יוגומגנאט | האצטדיון העירוני, סקופיה | 19,000 |
| 1998/1999 | וארדאר סקופיה | 0:2 | סלוגה יוגומגנאט | האצטדיון העירוני, סקופיה | 14,000 |
| 1999/2000 | סלוגה יוגומגנאט | 0:6 | פובדה פרילפ | אצטדיון גוצה דלצ'ב, פרילפ | 8,000 |
| 2000/2001 | פליסטר | 1:2 | סלוגה יוגומגנאט | האצטדיון העירוני, סקופיה | 5,000 |
| 2001/2002 | פובדה פרילפ | 1:3 | צמנטארניקה 55 | אצטדיון מלאדוסט, סטרומיצה | 6,000 |
| 2002/2003 | צמנטארניקה 55 | 4:4ה (2:3 פ) | סלוגה יוגומגנאט | האצטדיון העירוני, סקופיה | 7,000 |
| 2003/2004 | סלוגה יוגומגנאט | 0:1 | נפרדוק | האצטדיון העירוני, סקופיה | 5,000 |
| 2004/2005 | בשקימי | 1:2 | מדזארי סולדינרנוסט | האצטדיון העירוני, סקופיה | 10,000 |
| 2005/2006 | מקדוניה ג'ורצ'ה פטרוב | 2:3 | שקנדיה | האצטדיון העירוני, סקופיה | 14,000 |
| 2006/2007 | וארדאר סקופיה | 1:2 | פובדה פרילפ | האצטדיון העירוני, סקופיה | 5,000 |
| 2007/2008 | רבוטניצ'קי סקופיה | 0:2 | מילאנו קומאנובו | האצטדיון העירוני, סקופיה | 5,000 |
| 2008/2009 | רבוטניצ'קי סקופיה | 1:1ה (5:6 פ) | מקדוניה ג'ורצ'ה פטרוב | פיליפ השני ארנה, סקופיה | 5,000 |
| 2009/2010 | טטקס טטובו | 2:3 | רבוטניצ'קי סקופיה | פיליפ השני ארנה, סקופיה | 4,000 |
| 2010/2011 | מטלורג סקופיה | 0:2 | טטקס טטובו | אצטדיון גוצה דלצ'ב, פרילפ | 3,000 |
| 2011/2012 | רנובה | 1:3 | רבוטניצ'קי סקופיה | האצטדיון העירוני, שטיפ | 1,000 |
| 2012/2013 | טטקס טטובו | 1:1ה (5:6 פ) | שקנדיה | פיליפ השני ארנה, סקופיה | ללא קהל |
| 2013/2014 | רבוטניצ'קי סקופיה | 0:2 | מטלורג סקופיה | פיליפ השני ארנה, סקופיה | 1,000 |
| 2014/2015 | רבוטניצ'קי סקופיה | 1:2 | טטקס טטובו | פיליפ השני ארנה, סקופיה | 3,800 |
| 2015/2016 | שקנדיה | 0:2 | רבוטניצ'קי סקופיה | פיליפ השני ארנה, סקופיה | 8,000 |
| 2016/2017 | פליסטר | 0:0ה (3:4 פ) | שקנדיה | אצטדיון מלאדוסט, סטרומיצה | 6,000 |
| 2017/2018 | שקנדיה | 0:3 | פליסטר | אצטדיון מלאדוסט, סטרומיצה | 2,500 |
| 2018/2019 | אקדמיה פנדב | 2:2ה (2:4 פ) | מקדוניה ג'ורצ'ה פטרוב | טושה פרואסקי ארנה, סקופיה | 3,000 |
2019/2020: התחרות ננטשה עקב מגפת הקורונה העולמית
| 2020/2021 | סילקס קראטובו | 0:0ה (3:4 פ) | אקדמיה פנדב | טושה פרואסקי ארנה, סקופיה | ללא קהל |
| 2021/2022 | מקדוניה ג'ורצ'ה פטרוב | 0:0ה (3:4 פ) | סילקס קראטובו | טושה פרואסקי ארנה, סקופיה | 3,000 |
| 2022/2023 | מקדוניה ג'ורצ'ה פטרוב | 0:0ה (0:2 פ) | סטרוגה | מרכז האימונים פטר מילקובסקי, סקופיה | לא ידוע |
| 2023/2024 | טיקבש | 1:2 | ווסקה ספורט | טושה פרואסקי ארנה, סקופיה | 7,000 |
הופעות לפי מועדון

| מועדון | זכיות | סגנויות | שנות זכייה |
| --- | --- | --- | --- |
| וארדאר סקופיה | 5 | 1 | 1993, 1995, 1998, 1999, 2007 |
| רבוטניצ'קי סקופיה | 4 | 3 | 2008, 2009, 2014, 2015 |
| סלוגה יוגומגנאט סקופיה | 3 | 5 | 1996, 2000, 2004 |
| מקדוניה ג'ורצ'ה פטרוב | 3 | 2 | 2006, 2022, 2023 |
| סילקס קראטובו | 3 | 2 | 1994, 1997, 2021 |
| פליסטר | 2 | 3 | 2001, 2017 |
| שקנדיה | 2 | 3 | 2016, 2018 |
| טטקס טטובו | 2 | 2 | 2010, 2013 |
| פובדה פרילפ | 1 | 2 | 2002 |
| צמנטארניקה 55 | 1 | 1 | 2003 |
| מטלורג סקופיה | 1 | 1 | 2011 |
| אקדמיה פנדב | 1 | 1 | 2019 |
| בשקימי | 1 | – | 2005 |
| רנובה | 1 | – | 2012 |
| טיקבש | 1 | – | 2024 |
| נפרדוק | – | 1 | – |
| מדזארי סולדינרנוסט | – | 1 |  |
| מילאנו קומאנובו | – | 1 |  |
| סטרוגה | – | 1 |  |
| ווסקה ספורט | – | 1 | – |
הערות שוליים

↑  המשחק שוחק ללא קהל עקב מגפת הקורונה
| טורנירי גביע לאומיים בכדורגל (אופ"א) |
| --- | --- | --- |
| מפעלי הווה | אוסטריה • אוקראינה • אזרבייג'ן • איטליה • איי פארו • איסלנד • אירלנד • אלבניה • אנגליה • אנדורה • אסטוניה • ארמניה • בולגריה • בוסניה והרצגובינה • בלארוס • בלגיה • גאורגיה • גיברלטר • גרמניה • דנמרק • הולנד • הונגריה • ויילס • טורקיה • יוון • ישראל • לוקסמבורג • ליכטנשטיין • לטביה • ליטא •  מולדובה • מונטנגרו • מלטה • צפון מקדוניה • נורווגיה • סן מרינו • סלובניה • סלובקיה • ספרד • סקוטלנד • סרביה • פולין • פורטוגל • פינלנד • צ'כיה • צפון אירלנד • צרפת • קוסובו • קזחסטן • קפריסין • קרואטיה • רומניה • רוסיה • שוודיה • שווייץ |  |
| מפעלי עבר | ברית המועצות • יוגוסלביה • מזרח גרמניה • סרביה ומונטנגרו • צ'כוסלובקיה |  |
Don't Stop Me Now

"Don't Stop Me Now" (בעברית: "אל תעצור אותי עכשיו") הוא שיר של להקת הרוק הבריטית קווין, ונכלל באלבומה השביעי של הלהקה, Jazz. השיר יצא כסינגל בשנת 1979, והגיע למקום 9 במצעד הלהיטים הבריטי ולמקום 86 במצעד הלהיטים האמריקאי.
השיר נכתב והולחן על ידי סולן הלהקה, פרדי מרקיורי. בשונה מרוב שירי הלהקה, בשיר זה לא מבצע חלק עיקרי גיטריסט הלהקה, בריאן מיי, שבדרך כלל מוביל את שירי הלהקה. השיר הוקלט גם על ידי הלהקה מקפליי.
בשנת 2005 נבחר השיר ל"שיר המכוניות הטוב בעולם", בתחרות שנערכה בשיתוף עם תוכנית הטלוויזיה "טופ גיר".
השיר גם מופיע באלבום האוסף של הלהקה Greatest Hits מ-1981, וביוני 2011, במסגרת חגיגות ה-40 שנים של קווין, נכלל טייק ישן של השיר המכיל חלקים נוספים של גיטרות, במיני אלבום בונוס במהדורה המחודשת וההוצאה המחודשת של האלבום Jazz.
בשנת 2014, הקוראים של מגזין הרולינג סטון דירגו את השיר במקום השלישי האהוב עליהם של קווין.
קליפ

את הקליפ של השיר ביים ג'יי קליבנשטיין וצולם ביער הלאומי בבריסל, בלגיה ב-26 בינואר 1979.
בהופעות

בגרסת האולפן, החלק של בריאן מיי הוא רק בסולו הגיטרה שלו, אבל בגרסאות של ההופעות של Jazz ושל Crazy ב-1979, מיי שיחק קצת בקצב של הגיטרה בכל השיר כדי לתת יותר תחושה של מוזיקת רוק.
גרסה חיה של השיר מופיעה באלבום של הלהקה Live Killers משנת 1979.
סינגל

במהדורה היפנית, האמריקאית, הקנדית והאוסטרלית, השיר "More Of That Jazz" היה הבי-סייד.
משתתפים

פרדי מרקיורי - שירה וקולות ליווי, פסנתר.
בריאן מיי - גיטרה, קולות ליווי.
רוג'ר טיילור - תופים, כלי הקשה, תוף מרים, משולש, קולות ליווי.
ג'ון דיקון - גיטרה בס.
תומאס ריצ'רד ניידס

ניידס מגיש את כתב האמנתו לנשיא הרצוג, 5 בדצמבר 2021
תומאס (טום) ריצ'רד ניידס (באנגלית: Thomas Richard Nides; נולד ב-1961) הוא דיפלומט אמריקאי יהודי אשר כיהן כשגריר ארצות הברית בישראל. כיהן כסגן מזכיר המדינה בממשלו של הנשיא ברק אובמה.
ביוגרפיה

ניידס נולד למשפחה יהודית בדולות' שבמינסוטה, בנם של שירלי (לבית גברונסקי) וארנולד ריצ'רד ניידס. אביו ייסד את חברת "Nides Finance", ארגון לאומי למימון צרכנים, והיה נשיא בית הכנסת "טמפל ישראל" והפדרציה היהודית של דולות'. למד באוניברסיטת מינסוטה.
בשנים 1986–1989 עבד ניידס עבור מצליף סיעת הרוב בבית הנבחרים של ארצות הברית, טוני קולו (אנ'). בשנים 1989–1993 עבד גם בלשכתו של יושב ראש בית הנבחרים של ארצות הברית, טום פולי, ובמהלך 1994 שימש כראש הסגל של נציב הסחר של ארצות הברית מייקי קנטור. בתפקיד זה פעל למען אשרור הסכם הסחר החופשי של צפון אמריקה.
בשנת 1998 הצטרף לפאני מאי כסגן נשיא בכיר לענייני משאבי אנוש, ומילא את תפקידו עד שנת 2001. הוא היה אז ראש אגף המנהלה בסניף קרדיט סוויס שבבוסטון, חטיבת בנקאות ההשקעות בקבוצת קרדיט סוויס שבציריך, מנכ"ל ומנהל תפעול של בורסון-מרסטלר ברחבי העולם. בשנים 2005–2010 היה סמנכ"ל תפעול (COO) במורגן סטנלי. במרץ 2013, לאחר שירותו בשירות החוץ של ארצות הברית, שב למורגן סטנלי כסגן יושב ראש. הוא התמקד בלקוחות המשרד שמעבר לים וישב בוועדת הניהול והתפעול של התאגיד.
ב-29 בספטמבר 2010 הנשיא ברק אובמה מינה את ניידס לסגן מזכיר המדינה של ארצות הברית לענייני ניהול ומשאבים. ב-22 בדצמבר אותה שנה אישר הסנאט של ארצות הברית את המינוי, וב-3 בינואר 2011 ניידס הושבע לתפקידו. על שירותו הדיפלומטי העניקה לו מזכירת המדינה הילרי קלינטון, בינואר 2013, את פרס השירות הנכבד של מזכיר המדינה, אות ההוקרה הגבוה ביותר בארצות הברית לדיפלומטים. ב-2016 בחרה בו הילרי קלינטון, מועמדת המפלגה הדמוקרטית לנשיאות ארצות הברית בבחירות הנשיאותיות באותה השנה, כמועמדה לתפקיד ראש סגל הבית הלבן אם תיבחר לנשיאה. משהפסידה בבחירות, המינוי לא יצא לפועל.
ב-15 ביוני 2021 הודיע נשיא ארצות הברית ג'ו ביידן כי מינה אותו לשגריר בישראל, וב-5 בדצמבר 2021 הגיש ניידס את כתב האמנה לנשיא מדינת ישראל יצחק הרצוג.
במאי 2023 הודיע ניידס שהחליט לסיים את תפקידו בקיץ. ב-21 ביולי 2023 מונתה במקומו ממונה זמנית (Chargé d'affaires), סטפני האלט, שכיהנה לפני כן כדיפלומטית מהדרג  הנמוך.
חיים אישיים

בשנת 1992 נישא בנישואין נוצריים לווירג'יניה קרפנטר. לזוג בן ובת.
הערות שוליים

↑  אלכס מקגיליס, The Democrats’ Fight Over Finance, באתר הניו יורקר, 6 בנובמבר 2016 (באנגלית)
↑  Former Deputy Secretary of State Tom Nides Rejoins Morgan Stanley as Vice Chairman, באתר מורגן סטנלי, 26 בפברואר 2013 (באנגלית)
↑  Vilsack Could Play Key Role in Clinton Administration, באתר AG Net News‏, 5 באוגוסט 2016 (באנגלית)
↑  יורי ילון, אריאל כהנא, הנשיא הרצוג בטקס עם שגריר ארה"ב: "אם לא יושג פתרון דיפלומטי עם איראן - כל האופציות על השולחן", באתר ישראל היום, 5 בדצמבר 2021
↑  אמיר תיבון, שגריר ארה"ב בישראל טום ניידס עוזב את תפקידו "מסיבות אישיות", באתר הארץ, 9 במאי 2023.
↑  US ambassador to Israel expected to depart post this summer, sources say, CNN, ‏9 במאי 2023 (באנגלית).
↑  אריאל כהנא, שגריר ארה"ב בישראל טום ניידס יעזוב את תפקידו, באתר ישראל היום, 9 במאי 2023.
↑  הממונה הזמנית על שגרירות ארצות הברית, סטפני ל. האלט, באתר שגרירות ארצות הברית בישראל, ‏1 באוגוסט 2023.
↑  Israeli Foreign Minister meets with Interim US Envoy, Devdiscourse, ‏24 ביולי 2023 (באנגלית).
BAE סיסטמס הוק

BAE סיסטמס הוק (באנגלית: BAE Systems Hawk) הוא מטוס אימון וקרב סילוני דו-מושבי, שפותח במקור בבריטניה על ידי הוקר סידלי בשנות ה-70 (כיום מיוצר על ידי BAE סיסטמס) ונמצא בשירות במספר מדינות סביב העולם, בין היתר בחיל האוויר המלכותי וחיל האוויר ההודי. על בסיס ההוק פותח המקדונל דאגלס T-45 גושהוק המשמש את צי ארצות הברית ומטוס הקרב הקל הרב-משימתי הוק 200 המשמש בין היתר את חילות האוויר של אינדונזיה ומלזיה.
ברוב חיילות האוויר משמש ההוק כמטוס אימון והכשרה מתקדם, באופן מצומצם יותר משמשים מספר דגמי ההוק בתור מטוסי קרב קלים רב-משימתיים המהווים חלופה זולה בהרבה למטוסי הקרב הנפוצים.
דגמים עיקריים

הוק T1: דגם האימון הראשון שנכנס לשירות חיל האוויר המלכותי ב-1976.
הוק T1A: דגם שיועד להחליף את ההוקר האנטר ביחידות החימוש הטקטי וכלל נקודות עגינה לטילים וחימושים שונים, דגם זה משמש את החצים האדומים.
הוק 50: דגם היצוא הבסיסי של ההוק שכלל יכולות תקיפה מוגבלות.
הוק 51: דגם ההוק שנכנס לשירות חיל האוויר הפיני בתחילת שנות ה-80.
הוק 52: הדגם שנכנס לשירות חיל האוויר של קניה.
הוק 53: הדגם שנכנס לשירות חיל האוויר המלזי בתחילת שנות ה-80.
הוק 60: דגם יצוא משודרג הכולל מנוע רולס רויס אדור 861, עם ביצועים משופרים ויכולות נשיאת חימוש מוגברות. המקדונל דאגלס T-45 גושהוק מבוסס על דגם זה.
הוק 61, 63, 63B ו-63C: מספר דגמים שנכנסו לשירות חיל האוויר של איחוד האמירויות בין 1981 ל-1995.
הוק 66: הדגם שנכנס לשירות חיל האוויר של שווייץ בסוף שנות ה-80.
הוק 67: דגם שפותח עבור חיל האוויר של הרפובליקה של קוריאה הכולל אף מוארך (בדומה להוק 100).
הוק 100: שדרוג נוסף לדגם היצוא עם ביצועי טיסה ומכוונים משופרים ושדרוג יכולות נשיאת החימוש, נכנס לשימוש במספר מדינות במהלך תחילת שנות ה-90.
הוק 102: דגם שנכנס לשירות חיל האוויר של איחוד האמירויות.
הוק CT-115: דגם שנכנס לשירות חיל האוויר המלכותי הקנדי.
הוק 127: דגם שפותח בשיתוף פעולה עם חיל האוויר המלכותי האוסטרלי בתחילת שנות ה-2000 כמטוס אימון מתקדם.
הוק AJT: דגם מטוס אימון סילוני משופר (Advanced Jet Trainer) שפותח בתחילת שנות ה-2000, כולל מנוע רולס רויס אדור 951 משופר ומכוונים מודרניים כולל מסכי LCD.
דגמים עיקריים > הוק 200

ההוק 200 הוא מטוס קרב קל רב-משימתי שפותח על בסיס ההוק למטרת יצוא. ההוק 200 תוכן כמטוס קרב קל וזול יחסית למטוסי קרב אחרים בתקופה, הוא פותח בתחילת שנות ה-80 וטס את טיסת הבכורה שלו במאי 1986. כיום ישנם שלושה דגמים במשפחה: הוק 203 שיוצר עבור חיל האוויר של עומאן, הוק 208 שיוצר עבור חיל האוויר המלזי והוק 209 שיוצר עבור חיל האוויר האינדונזי. בנוסף, עוצב גם דגם ההוק 205 עבור חיל האוויר המלכותי הסעודי, אך הוא לא נכנס לשירות.
מלבד מנוע משופר, ציוד תקשורת, ניווט ומכ"ם משודרג, ההוק 200 פותח עם יכולת רבה יותר לנשיאת חימוש. הוא כולל שבע נקודות לחיבור חימוש: 2 נקודות מתחת לכל כנף, נקודה אחת מתחת לגוף המטוס ועוד נקודה בקצה כל כנף. בין היתר הוא יכול לשאת עד 3 מכלי דלק נתיקים להגברת טווח הטיסה שלו, מערכת תצפית חיצונית, משגר רקטות (SNEB או CRV7), טילי אוויר-אוויר (כגון AIM-9 סיידוויינדר), טילי אוויר-קרקע (כגון AGM-65 מאבריק) וטילים נגד ספינות (כגון סי איגל). בנוסף יכול ההוק 200 לשאת פצצות מסוגים שונים (בהם ה-MK-83 וה-MK-82) ומערכות נישאות נוספות כגון מכ"ם AN/APG-66 ועדשות אינפרה-אדום מרקוני.
דגמים עיקריים > מקדונל דאגלס T-45 גושהוק

במחצית השנייה של שנות ה-70, צי ארצות הברית חיפש חלופה למטוסי האימון הסילונים ששימשו אותו דאז, ה-T-2 באקאיי והדאגלס A-4 סקייהוק. צוות בריטי-אמריקאי הציע דגם מותאם לצורכי הצי שהתבסס על ההוק 60 ולאחר בחינת מספר הצעות, בדצמבר 1981, נבחר ההוק ונכנס לייצור בארצות הברית תחת רישיון על ידי חברת מקדונל דאגלס תחת השם T-45 גושהוק (Goshawk; נץ גדול).
מפעילות

אוסטרליה אוסטרליה - חיל האוויר המלכותי האוסטרלי מפעיל 33 מטוסי הוק 127 בשתי טייסות אימון.
איחוד האמירויות הערביות איחוד האמירויות הערביות - חיל האוויר של איחוד האמירויות מפעיל 18 מטוסי הוק מדגמי 61, 63 ו-102 בשתי טייסות אימון.
אינדונזיה אינדונזיה - חיל האוויר האינדונזי מפעיל 38 מטוסי הוק מדגמי 53, 109 ו-209 בשתי טייסות.
בחריין בחריין - חיל האוויר המלכותי של בחריין מפעיל שישה מטוסי הוק 129 בטייסת מס' 5.
דרום אפריקה דרום אפריקה - חיל האוויר הדרום-אפריקאי מפעיל 24 מטוסי הוק 120 בטייסת ההכשרה מס' 85.
הודו הודו - חיל האוויר ההודי מפעיל 106 מטוסי הוק 132 בבסיס האימון וההכשרה בידאר. חיל הים ההודי מפעיל 17 מטוסי הוק 132 נוספים.
הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת - חיל האוויר המלכותי מפעיל 81 מטוסי הוק T1 ועוד 28 מטוסי הוק T2 בשתי טייסות הכשרה בבסיס חיל האוויר ואלי, בנוסף לטייסת האימון 100, "החצים האדומים" ויחידות אימון נוספות. הצי המלכותי הבריטי מפעיל 17 מטוסי הוק T1 בטייסת מס' 736 של זרוע האוויר.
כווית כווית - חיל האוויר של כווית מפעיל עשרה מטוסי הוק 64 בטייסת האימון 12.
מלזיה מלזיה - חיל האוויר המלכותי המלזי מפעיל 19 מטוסי הוק מדגמי 108 ו-208 בטייסת מס' 6 "קקרה" וטייסת מס' 15 "פנתר".
עומאן עומאן - חיל האוויר המלכותי של עומאן מפעיל 15 מטוסי הוק מדגמי 103 ו-203 ועוד שני מטוסי הוק 166 המשרתים בטייסת מס' 6.
ערב הסעודית ערב הסעודית - חיל האוויר המלכותי הסעודי מפעיל 45 מטוסי הוק 65 בשלוש טייסות.
פינלנד פינלנד - חיל האוויר הפיני מפעיל 31 מטוסי הוק מדגמי 51, 51A ו-66 בטייסת הקרב 41 ובצוות האווירובטי "נצי חצות" (Midnight Hawks).
קנדה קנדה - חיל האוויר המלכותי הקנדי מפעיל 17 מטוסי הוק CT-155 בשתי טייסות אימון.
הערות שוליים

1 2  כלל החימוש הוא אופציונאלי ומתייחס לדגם הוק 128.
↑  נכון ליוני 2017, חיל האוויר המלכותי של עומאן קיבל שני מטוסי הוק 166 מתוך הזמנה של שמונה מטוסים סך הכל.
↑  נכון לתחילת 2016 חיל האוויר הסעודי הזמין 22 מטוסי הוק מדגם 165.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007529910805171  LCCN: sh89004552 
זוג מטוסי הוק T1 של טייסת 208, חיל האוויר המלכותי, 2010.
מטוס הוק 208 של חיל האוויר המלזי, 2017.
מפעילות של ההוק בכחול, מפעילות לשעבר באדום ומפעילות ה-T-45 גושהוק בכחול בהיר.