stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
סולומון חלפון
לקריאה נוספת

Contribuţia evreilor din România la cultură şi civilizaţie - Editura Hasefer.
הערות שוליים

↑  Radio România Internaţional
נקודה עשרונית

תמרור נורווגי שבו ההפרדה העשרונית מסומנת בפסיק
תמרור סינגפורי שבו ההפרדה העשרונית מסומנת בנקודה
מחיר בחנות וולמארט
מטבע ספרדי משנת 1953 בערך נקוב של 2.50 פסטות, שבו סימן ההפרדה דומה לגרש
בכתיבה של שבר עשרוני, הנקודה העשרונית היא הסימן המפריד בין החלק השלם, שנכתב משמאל לה, ובין השבר, שנכתב מימין לה. סימן זה מקובל ברבות ממדינות העולם, בהן ארצות הברית, בריטניה וישראל, ואילו במדינות אחרות, בהן מרבית מדינות אירופה ואמריקה הדרומית, מקובל פסיק כסימן המפריד. בהתאם לכך נבדלות המדינות בסימן המפריד בין אלפים: פסיק במדינות שבהן נהוגה נקודה עשרונית ונקודה במדינות שבהן נהוג פסיק עשרוני.
היסטוריה

בימי הביניים, לפני המצאת הדפוס, נהוג היה לסמן קו מעל ספרת היחידות, כך שהמספר 9875, למשל, משמעותו  98.75 בכתיב עכשווי. בהמשך קו מפריד קטן שימש מתמטיקאים מוסלמים להפרדה בין השלם לשבר, למשל 98ˌ75, ובאנגליה שימש למטרה זו קו ניצב, למשל 98|75.
שברים עשרוניים הוצגו לראשונה במאה העשירית בספרו של המתמטיקאי הערבי אבו'ל חסן אל-אוקלידסי. השימוש הראשון בנקודה עשרונית באירופה מיוחס לג'ובאני ביאנקיני(אנ') אשר כתביו ראו אור בשנות ה-40 של המאה ה-15 ושימשו לחישובים מטאורולוגים ואסטרונומיים. בהמשך נעשה שימוש בנקודה העשרונית על ידי המתמטיקאי והאסטרונום הישועי גרמני כריסטופר קלאוויוס, שהיה המתכנן הראשי של הלוח הגרגוריאני. סימון זה הפך לפופולרי בעקבות השימוש שנעשה בו בלוחות הלוגריתמים שפרסמו בתחילת המאה ה-17 הסקוטי ג'ון נפייר וממשיך דרכו האנגלי הנרי בריגס, וכך הפכה הנקודה לסימן ההפרדה המקובל בין השבר לשלם בעולם הדובר אנגלית. בצרפת ובאיטליה בחרו להשתמש בפסיק לסימון ההפרדה.
מחירים נכתבים פעמים רבות בצורה 9875 שפירושה (במטבע ישראלי) 98.75 ש"ח או 98 ש"ח ו-75 אגורות (ובאופן דומה במטבעות אחרים).
בסוף שנות ה-60 של המאה ה-20, כאשר בריטניה עברה לשיטת מטבע עשרונית, המליץ מכון התקנים הבריטי להשתמש בפסיק כסימן הפרדה בהצגת סכומי כסף, ואילו ועדת המטבע העשרוני המליצה על נקודה. בשנת 1968 הכריע משרד הטכנולוגיה הבריטי שסימן ההפרדה יהיה נקודה.
השפות המתוכננות הבינלאומיות, אספרנטו, אידו ואינטרלינגואה, בחרו בפסיק כסימן ההפרדה.
הכנס הכללי ה-22 למשקלות ומידות (אנ') משנת 2003 קבע שההפרדה העשרונית תיעשה באמצעות נקודה או פסיק. כך נקבע גם בתקן ISO 80000-1 משנת 2009 של ארגון התקינה הבינלאומי. בהתאם לכך המליץ המכון הלאומי לתקנים וטכנולוגיה של ארצות הברית להשתמש בנקודה לשם הפרדה עשרונית, ובמקרה שהשבר קטן מ-1 לציין 0 משמאל לנקודה העשרונית (למשל: רבע ייכתב בצורה 0.25 ולא בצורה .25).
סימן ההפרדה בין החלק השלם לשבר משמש גם בשיטות ספירה שאינן השיטה העשרונית. דוגמה: המספר 10.1  בבסיס בינארי שווה למספר 2.5 בבסיס עשר.
בתוכנה

בשנת 1958 מחלוקת על סימן ההפרדה עיכבה את פיתוחה של שפת התכנות ALGOL: הנציגים האמריקאים העדיפו נקודה, והנציגים האירופיים העדיפו פסיק.  מרבית שפות התכנות משתמשות בנקודה כסימן ההפרדה.
מערכות הפעלה ותוכנות שונות (למשל מיקרוסופט אקסל) מאפשרות למשתמש לבחור את סימן ההפרדה העשרוני המתאים לו (נקודה או פסיק).
דוגמאות לשימוש במפריד אלפים ונקודה עשרונית מסביב לעולם

| סגנון | מדינות |
| --- | --- |
1 234 567,89: SI (הגרסה הצרפתית), אלבניה, אוסטריה, בלגיה, בוסניה, ברזיל, בולגריה, צ'כיה, דנמרק, אסטוניה, פינלנד, צרפת, גרמניה, יוון, הונגריה, איטליה, אירופה הלטינית, ליטא, הולנד (במספרים שאינם במטבע), פולין, פורטוגל, רומניה, רוסיה, סרביה, סלובקיה, סלובניה, דרום אפריקה, ספרד, שוודיה
1 234 567.89: SI (הגרסה האנגלית), קנדה, סין
1,234,567.89: אוסטרליה, סין, הונג קונג, אירלנד, ישראל, יפן, קוריאה, מלזיה, מקסיקו, ניו זילנד, פיליפינים, סינגפור, טאיוואן, תאילנד, בריטניה, ארצות הברית
1,234,567·89: אירלנד, קוריאה, מלזיה, ניו זילנד, פיליפינים, סינגפור, טאיוואן, תאילנד, בריטניה, ארצות הברית (ישנה, בדרך כלל בכתב היד)
1.234.567,89: טורקיה, אוסטריה, ברזיל, דנמרק, גרמניה, יוון, אינדונזיה, איטליה, הולנד (מטבע), פורטוגל, רומניה, רוסיה, סלובניה, ספרד, שוודיה
1˙234˙567,89: איטליה (כתב יד)
12,34,567.89: הודו
1'234'567.89: שווייץ
1'234'567,89: שווייץ (כתב יד)
1.234.567'89: ספרד (כתב יד)
123,4567.89: סין (חלופי)
הערות שוליים

↑  Glen Van Brummelen, Decimal fractional numeration and the decimal point in 15th-century Italy, Historia Mathematica, 2024
↑  יוגב ישראלי, התגלית המפתיעה על הנקודה העשרונית, באתר ynet, 21 בפברואר 2024
↑  "Victory on Points". Nature. 218 (5137): 111. 1968. Bibcode:1968Natur.218S.111.. doi:10.1038/218111c0.
↑  TEXT OF THE RESOLUTIONS ADOPTED BY THE 22nd GENERAL CONFERENCE ON WEIGHTS AND MEASURES, Resolution 10
↑  Guide for the Use of the International System of Units (SI), NIST, 2008, paragraph 10.5.2
↑  HT de Beer, The History of the ALGOL Effort, Eindhoven, August 2006
↑  How to Change Number Format in Windows 10, Password Recovery, October 25th, 2016
Lori Kaufman, How to Change Excel’s Decimal Separators from Periods to Commas, How-To Geek, July 5, 2017
סלונצוקור

| --- | --- |

 
 מאכלים
 סוג:  סוכרייה 
 מוצא:  הונגריה 
 מרכיבים עיקריים:  בצק סוכר 
 
סַלוֹנְצוּקוֹר (בהונגרית: Szaloncukor; מילולית, סוכריות סלון), הוא שמן של סוכריות בהן מקשטים ההונגרים את עצי חג המולד.
לקראת כל חג מולד, נוהגים ההונגרים הנוצרים לקנות כקילו וחצי של סוכריות (מדי חג מולד נקנים לפחות 6,500 טון סוכריות), המשמשות לקישוט עצי האשוח כעצי חג המולד.
הסוכריות הן כדוריות שוקולד הממולאות במגוון טעמים, ובהם מרציפן, קוקוס, ג'לי פירות, ערמונים וקקאו. הסוכריות עטופות בעטיפות נוצצות וצבעוניות המאוירות במלאכים, ונתלות על העצים בעזרת ווי מתכת קטנים.
היסטוריה

מקורו של מנהג תליית סוכריות הסלון הוא בראשית המאה ה-19, עת נשות החברה הגבוהה באימפריה האוסטרו-הונגרית הכינו את סוכריות הסלון מקרמל, עטפו אותן בעטיפות משי וקישטו בהן את עץ חג המולד, שהוצב בסלון (ומכאן בא שמן של הסוכריות).
לאורך השנים התפשט המנהג, והחל משנות ה-60 של המאה ה-20 החלו לצפות את הסוכריות בשוקולד.
כיום, מרבית המקיימים מנהג זה אינם מכינים את סוכריות הסלון בעצמם, אלא קונים אותן בחנויות.
מנהג זה משמש כבסיס למשחקי חג מסורתיים, בהם מנסים ילדי המשפחה "לגנוב" את הסוכריות מן העצים בלי שיבחינו בכך המבוגרים.
סאיאת נובה

| --- | --- |

דיוקן של סאיאת נובה מאת הצייר א.ק. קוג'ויאן (אנ') משנת 1945
 לידה:  14 ביוני 1712 טביליסי, ממלכת כארתלי 
 הוצאה להורג:  22 בנובמבר 1795 (בגיל 83) הארפאט, ממלכת כארתלי-קאחתי 
 שם לידה:  Արութին Սայադյան 
 מדינה:  ממלכת כארתלי, ממלכת כארתלי-קאחתי 
 מקום קבורה:  Saint George's Church 
 שפות היצירה:  ארמנית, אזרית, גאורגית 
 www.sayat-nova.am
 
קברו של סאיאת נובה בקתדרלה הארמנית קבורק הקדוש בטביליסי
שיר שכתב סאיאת נובה בכתב ידו. הכתב משולב באלפבית הגאורגי והאלפבית הארמני
סאיאת נובה (ארמנית Սայաթ-Նովա' בגאורגית: საიათნოვა בפרסית: سایات‌نوفا או سایات‌نووا או صیاد نوا, באזרית Sayad Nova, שמו בלידה הרוּתיוּן סאיאדיאן, בארמנית: Հարություն Սայադյան, ‏ 14 ביוני 1712‏ טביליסי – 22 בספטמבר 1795 טביליסי) היה משורר וזמר-יוצר -"אשוג" (אנ') - ארמני, כומר. חיבר והלחין שירים בכמה משפות אזור הקווקז, ושירת האהבה שלו הפכה למורשת משותפת לעמי גאורגיה, ארמניה ואזרבייג'ן. אימץ את הכינוי "סאיאת נובה", שאחת המשמעויות המשוערות שלו, כנראה ממקור פרסי, היא "מלך השירים" או לחלופין "צייד השירים" או "לוכד השירים".
רקע משפחתי

סאיאת נובה נולד כהראוּתיוּן סאיאתיאן (אַרוּתין, לפי הניב הארמני המקומי בטביליסי, או אַראוּתיוּן סאיאדיאן) בעיר טביליסי בגאורגיה כבן למשפחה ארמנית ענייה. לפי גרסה אחרת (של הנסיך המלומד תאימורז בגרטיוני (אנ')), האמן ואמו היו צמיתים של משפחת המלוכה הגאורגית בגרטיוני באחוזתה בסנאין (אנ'), עיר עתירת מנזרים מצפון ארמניה. אביו, מחטסי קאראפט סאיאתיאן, בעל מלאכה במקצועו, חי בצעירותו בחלב. הוא היה נוצרי אדוק ואף עשה בזמנו עלייה לרגל לירושלים, משם התואר "מחטסי" שמובנו "שעלה לירושלים" (מהערבי "מקדסי" או המילה הארמית המקבילה). אמו של המשורר, שרה, הייתה ילידת סאנאין, וחיה שנים רבות בשכונה הארמנית אוולאבּארי (אנ') בטביליסי. אחרי הנישואים בני הזוג התגוררו בשכונה זו.
שנות ילדותו וצעירותו

חייו של האמן לוטים בערפל כשפרטים שונים, לפעמים סותרים, מופקים מתוך הצהרות או רמזים שבשיריו. הצטיין מגיל צעיר בכתיבת שירים ולחנים ובנגינה בקמנצ'ה, צ'ונגורי (אנ') (הלאוטה הגאורגית) וסאז או טמבורה (הדומה לטאר הקווקזי). רוב יצירותיו חוברו בין השנים 1730–1759. 

לא ברור אם קיבל השכלה מסודרת בבית ספר. ייתכן כי אביו היה מורו הראשון ואחר כך לפחות בחלק מלימודיו היה אוטודידקט
לפי ו.ס. נלבנדיאן, למד בבית הספר של מנזר ארמני בסנאין. שלט היטב לא רק בארמנית וגאורגית אלא גם בכמה ניבים של השפה הטורקית-אזרית, וגם בפרסית, לרבות בגרסה הבלוג'ית הספרותית שלה. כדי לעזור בפרנסת המשפחה למד מלאכת האריגה מילדותו ולדברי אחברדיאן, היה מיומן אף בכך. אומרים שהמציא סוג של נול נייד שהיה יכול להשתמש בו בבית. עד אז הממדים הגדולים של הנולים בסביבתו איפשרו לעבוד בהם רק מחוץ לבתים. בשלב מסוים, מגיל 18 עזב ארוטיון סאיאתיאן את עיסוקו במלאכת האריגה והיה ל"אשיג", או לפי המינוח הארמני "גוסאן" או "קוסאן" - זמר-יוצר נווד. בשיריו הביע דברי חכמה ומוסר, הוקיע את עוולות העולם, את היהירות והשחיתות, אך הנושא הראשי שלהם היה האהבה. שיריו בשפות השונות לא חזרו על עצמם אף פעם, לא בצורה ולא בתוכן. לעומת זאת נראו כמשלימים זה את זה. הם התאפיינו בשפה מוזיקלית מקורית ששילבה את המסורת המלודית הארמנית עם יסודות קצביים של המסורות המוזיקליות של הגאורגים, האזרים והפרסים.
מקור הכינוי "סאיאת נובה"

ארוטיון סאיאתיאן קרא לעצמו בשיריו "סאיאת נובה". לכינוי זה, המקורב בצלילים לשם משפחת אביו, הוצעו הסברים רבים: "הצייד הידוע", "המורה החדש", "מלך השירים", "אדון המוזיקה" ,"חוטף לבבות השירים", "לוכד המנגינות". כולם התבררו כחסרי יסוד, כאשר המשמעות הסבירה והקרובה יותר לאמת היא "הנכד של סאיאת". בעיני העם כינויו הוא "מלך השירים".
זמר ומשורר חצר בטביליסי

לשיא הקריירה שלו הרשמית הגיע סאיאת נובה בחצרו של מלך גאורגיה, ארקלה השני. לפי גרסאות שונות, היה בהתחלה צמית של יורש הכתר של ממלכת כארתלי-קאחתי וחבר בפמלייתו. היכרותו עם המלך ארקלה נעשתה בנסיבות שונות בהתאם לכל אגדה ואגדה. גרסה אחת מספרת כי סאיאת נובה נחטף על ידי לזגינים שפלשו פעם אחר פעם לטביליסי ושמלך גאורגיה קנה אותו לאחר מכן בשוק עבדים או במקום אחר בעת מסע בטורקיה. המלך ארקלה השני היה זה שהבחין בהמשך בכישוריו וקרא לו להישאר בחצרו כמשורר וזמר של המלך. מעשיה אחרת מספרת כי האמן השתתף במסע צבאי של נאדיר שאה (אנ') מזרחה, כחבר בפמלייתו של ארקלה השני. זאת הסיבה שאזכורי בלוג'יסטן (אנ') ואפגניסטן בשירי סאיאת נובה נכתבו כמו מנקודת מבט של מישהו שראה את המקומות בעיניו. לפי מעשיה אחרת המלך הבחין בו לרגל הזמנת מוזיקאי הממלכה ל כינוס המג'ליס (הפרלמנט) של גאורגיה.
עם מינויו של סאיאת נובה לזמר ולמוזיקאי - "סזנדאר" (אנ') - של מלך גאורגיה, התחילה מסורת ה"אשוגים", זמרי העם הגאורגים, אחרי שעד אז בחצר בטביליסי היו מזמינים מפרס זמרים כאלה. המלך העניק למשורר מעמד מכובד ביותר, כשפרט לעבודתו האמנותית, שיחק סאיאת נובה גם תפקיד דיפלומטי, קיבל שליחות לטורקיה ועזר בכריתת ברית בין גאורגיה, ארמניה ושירוואן נגד האימפריה הפרסית. (לפי אי. סטפניאן). הוא היה זמן ממשך מקובל על האצילים ואהוד אף על ידי המלכה.. כאשר, כפי שמצא החוקר הגאורגי מתאצמינדלי (זכריה צ'יצ'ינאדזה (אנ')), כמה מהאצילים האשימו את הזמר בחתרנות בגלל שירים שהוקיעו את מוסד הצמיתות ושלעגו לקתוליקוס אנטוניוס (שהודח בשנת 1755) וכשדרשו לאסור עליו לכתוב, המלך לא התייחס בהתחלה לטענותיהם. בסופו של דבר, הצטברות של דברי רכיל והשמצות נגדו הביאו לגירושו מהחצר המלך. אמנם הורשה לשוב כעבור 2 -3 שנים אבל כעבור פרק זמן נוסף גורש סופית. לפי האגדה הגירוש נגרם על ידי התאהבותו באחות המלך, הנסיכה אנה בטונישווילי, או, לפי גרסאות אחרות, בבתו של המלך. מאותו רגע נאלץ סאיאת נובה לעזוב הכל ולנדוד כמו טרובדור כל שאר ימי חייו.
שנותיו האחרונות

ככל הנראה בעקבות תככי אויביו, הוגלה הזמר למנזר הארמני אנזלי (אנ') במחוז גילן שבפרס ואולץ בשנת 1759 לכפר את עוונותיו ככומר-נזיר של הכנסייה האפוסטולית הארמנית תחת השם טר סטפאנוס בכפר קאח (אנ') שבאזרבייג'ן. אחרי תקופה מסוימת הותר לו לחזור לגאורגיה. 
אבל בשנת 1768 אשתו מרמאר נפטרה והשאירה אותו לבד עם ארבעה ילדים: שני בנים - אוגאן ומליכּסט, ושתי בנות - שרה ומרים. אחרי שהוענקה לו דרגת הוורדאפט - כומר מלומד -, שירת סאיאת נובה  כנזיר בטביליסי ואחר כך במנזר הארפאט במחוז לורי (אנ') שבצפון ארמניה. בתקופה של סכנת מלחמה, הועבר יחד עם שאר הנזירים של הארפאט בחזרה לטביליסי.. לפי אגדה אחת, כשפעם ביקר בטביליסי אשיג שטען שאיש אינו שווה לו בכישרון,  התחפש סאיאת נובה בבגדים אזרחיים, ניצח את הזמר הזר בתחרות והציל את כבוד העיר.. בשנת 1795 נרצח במנזר בטביליסי בעת פלישת הצבא הפרסי הקאג'ארי בראשות אגה מוחמד חאן (אנ'). הכובשים ערכו טבח בעיר. האגדה מספרת שהפושלים מצאו את סאיאת נובה מתפלל בכנסייה, דרשו ממנו לצאת ולהתאסלם. הוא דחה את דרישתם והשיב להם בחרוזים.אז נרצח על סף הכנסייה. הוא נקבר בקתדרלת גיאורגי הקדוש (סוּרב קבוֹרק) (אנ') בטביליסי.
יצירותיו

שרדו עד לימינו כ-60 שירים של סאיאת נובה בשפה הארמנית, כ-34 בשפה הגאורגית ו-115 בטורקית-אזרית. ייתכן כי שיריו הראשונים היו אלה שנכתבו בטורקית-אזרית  ואחרי זמן קצר עבר לכתוב בשפת אמו - ארמנית, אך בכתב גאורגי. בהמשך עבר לכתוב בגאורגית.
בשנת 1852 החוקר ואספן שירי העם פ. אחברדוב (גאו')‏ (1818–1861) הוציא לאור במוסקבה את הקובץ הראשון של שיריו בארמנית. בשנת 1914 פורסם קובץ שירים מובחרים בבאקו ו"קובץ כלל השירים" בשנת 1932 בעיר ירוואן.
הנצחה במדיה האמנותית

פסטיבל וַרדַטון (רו') - פסטיבל שנתי שנחוג לזכרו בטביליסי בחודש מאי. מסורת הפסטיבל החלה ב-15 במאי 1914, תאריך בו הוצבה אנדרטת סאיאת נובה בטביליסי. באותו יום הגיעו המונים לחנוכת האנדרטה עם ורדים אדומים ומכאן השם. במאי 2014 נערכה חגיגה גדולה בכנסיית אצ'מיאדזין (אנ') שבטביליסי לציון 100 שנה למסורת הפסטיבל.
הארגון הארמני העולמי AGBU (שמושבו בניו יורק) ייסד תחרות להלחנה על שם סאיאת נובה, לשם הפצת המורשת המוזיקלית הארמנית בעולם.
שירים של סאיאת נובה מבוצעים על ידי זמרים ארמנים שונים כמו שארל אזנבור ואופליה המברדזומיאן.
בשנת 1969 ביים סרגיי פאראג'אנוב סרט על סאיאת נובה. הצנזורה הסובייטית אסרה על הקרנתו והבמאי ערך אותו מחדש ושינה את שם הסרט מ"סאיאת נובה" ל"צבע הרימונים".
לקריאה נוספת

Sergiu Selian Sayat Nova -ב Antologie de poezie armeană clasică și contemporană, Biblioteca pentru toți,   .Editura Minerva, București  1981 p.141-142
הערות שוליים

↑  כמו בנוגע לפרטים רבים בקורות חייו גם סביב שנת לידתו היו בעבר השערות שונות - 1712, 1717 או 1722. שנת 1712 שנתמכה על ידי הביוגרף הראשון של האמן, גאורג אחוורדיאן (Геворк Ахвердян), נבחרה כסבירה ביותר
1 2 3 4 5  S.Selian עמ'141
↑  C.Dowset (1997) p.4
↑  נ. טגמיזיאן (1978)
↑  לפי אי. סטפניאן - http://www.sayat-nova.am/nm-rus-8.html
1 2 3 4  S.Selian עמ' 142
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007267641905171  PLWABN: 9810704589405606  BnF: cb119238784 (data)  GND: 119527472  ICCU: UBOV491608  ISNI: 0000 0001 1771 5780  LCCN: n84099172  MusicBrainz: 2f9bace8-8d4e-47ae-9925-b1250b0caaa4  NKC: js20061201013  NTA: 073976008  SNAC: w6k073nh  SUDOC: 081917104  Trove: 1140271  VIAF: 77715540   WorldCat (עם VIAF): 77715540 
בול סובייטי משנת 1962,
שהונפק לכבוד שנת ה-250 להולדתו
נקודה חמה (גאולוגיה)

הנקודות החמות על מפת כדור הארץ
מפת נקודות חמות בעולם – 1: גבול פתיחה, 2: גבול חילוף (טרנספורם), 3: גבול סגירה, 4: אזורים פעילים, 5: נקודות חמות נבחרות
בגאולוגיה, נקודה חמה היא אזור קטן יחסית על-פני כדור הארץ בו מתרחשת געשיות פעילה במשך תקופה ארוכה, שלא בשולי לוח טקטוני, ולכן לא ניתן להסבירה כתופעה של טקטוניקת הלוחות. ג'ון טוזו וילסון (John Tuzo Wilson), גאולוג קנדי, הגה ב-1963 לראשונה את הרעיון כי שרשרת של הרי געש דוגמת הוואי הם תוצאה של תנועה איטית של לוח טקטוני מעל נקודה חמה ה"קבועה" עמוק מתחת לפני כוכב הלכת. מאז זיהו הגאולוגים כ-60 נקודות חמות כאלה בהיקף כדור הארץ, כשהפעילות ביותר מביניהן מצויות מתחת לאיי הוואי, האי ראוניון, פארק ילוסטון, איי גלאפגוס ואיסלנד.
הנקודות החמות שזוהו אינן מפוזרות על-פני כדור הארץ בצורה אקראית. כל הנקודות החמות מצויות בשטח המהווה כ-50% משטח הפנים של כדור הארץ. יותר מכך, מתוך הנחה כי נקודה חמה יכולה לזוז ממקומה עד כ-20 מ"מ בשנה, זוהו כ-22 נקודות חמות (כ-50% מכלל הנקודות החמות הידועות) שהן אנטיפודיות (כלומר המצויות משני צדי כדור הארץ על ציר העובר דרך מרכז כדור הארץ), שמיקומן, והעובדה כי גיל היווצרותן המשוער קרוב, שוללים את האפשרות שמדובר בתופעה מקרית.
שרטוט סכמתי של היווצרות הרי געש במעבר הקרום מעל לנקודה חמה
השערות לסיבת קיומן של נקודות חמות

קיימות מספר השערות למקורה של נקודה חמה:
היפרדות השכבות: היפרדות חלקה התחתון של הליתוספירה היבשתית, שהוא דחוס יותר, מהחלק שמעליו ושקיעתו בתוך המעטפת. אירוע זו גורם להתרחשות שתי תופעות: האחת, החלק שנותר נעשה קל יותר והוא מתרומם ויוצר רכסי הרים בתהליך של אורוגנזה; והשנייה, מתאפשרת חדירה של האסתנוספירה החמה לתוך החלק הדק יותר שנוצר בקרום, המסתו ויצירת רמות בזלתיות יבשתיות.
אפקט השוליים: הליתוספירה היבשתית העבה מבודדת את האסתנוספירה שמתחתיה, וגורמת להצטברות גדלה והולכת של חום המובילה להגדלת יכולת הציפה. האסתנוספירה בעלת כושר הציפה זורמת כלפי שולי הליתוספירה הקראטונית, שם היא יכולה להתרומם ולהינתך. מודל זה מוצמד בדרך-כלל להסבר על שבר בקרום היבשתי על-מנת להסביר את היווצרות אגני האוקיינוסים.
התנגשות מטאוריט: התנגשות של מטאוריט גדול בקרום הימי עשויה לגרום לחלקים נרחבים בקער הזמני שנוצר להינתך, ויוצרת יריעות מותכות הדומות בנפחן לרמות הבזלת. מודל זה עובד טוב פחות כאשר מטאוריט מתנגש בקרום היבשתי החסר את ההרכב הבזלתי של הקרום הימי. התומכים בתאוריה זו מציגים את עובדת קיומן של זוגות נקודות חמות אנטיפודיות, כחיזוק לטענה זו. כאשר נקודה חמה אחת נוצרה מפגיעת מטאוריט גדול באוקיינוס, נוצרת הנקודה הנגדית מגלים סייסמיים שמקורם בפגיעה הראשונית, שעברו לצדו השני של כדור הארץ וסדקו את הקרום.
תימרת מעטפת: מונח המתאר תופעה משוערת שבה זרם של חומר סלעי, שהוא חם יותר מסביבתו, מיתמר מעלה בתנועה איטית מעומק רב במעטפת כדור הארץ כלפי קרום כדור הארץ בשל תופעת הקונבקציה, שמקורה בגבול בין המעטפת לגלעין כדור הארץ. עם זאת, יש גאולוגים המשערים כי מקור התימרה בהסעת חום הנובעת מן החלק העליון בלבד של המעטפת. כיום זו ההשערה המקובלת ביותר למקורן של נקודות חמות. התומכים בתאוריה זו מסבירים את תופעת זוגות הנקודות החמות האנטיפודיות בסימטריה של הסעת החום שבין הגלעין למעטפת ויצירת שתי תימרות על אותו ציר.
המאפיינים של הפעילות הגעשית בנקודה חמה

מרביתם של הרי הגעש שמקורם בנקודה חמה הם בזלתיים, משום שהם מתפרצים דרך הקרום הימי (דוגמת הוואי וטהיטי). משום כך, הם סוערים פחות מהרי געש שנוצרו באזורי הפחתה, שבהם נלכדו מים מתחת ללוח הטקטוני העליון. כאשר נוצרות נקודות חמות מתחת לקרום היבשתי, מאגמה בזלתית נלכדת בקרום היבשתי, שהוא דחוס פחות מהקרום הימי, והוא מתחמם, ניתך ויוצר ריוליטים. ריוליטים אלה עשויים להיות חמים למדי וליצור התפרצויות עזות, על-אף תכולת המים הנמוכה בהם. לדוגמה: הקלדרה של ילוסטון נוצרה בעקבות מספר התפרצויות רבות עוצמה שהן בין העזות ביותר המוכרות בהיסטוריה הגאולוגית. עם זאת, כאשר המאגמה הריוליטית התפרצה לחלוטין, עשוי הר הגעש לפלוט מאגמה בזלתית שאינה לכודה יותר בקרום היבשתי הדחוס פחות. דוגמה לפעילות כזו היא רכס אילגאצ'וז (Ilgachuz Range) בקולומביה הבריטית שבקנדה שנוצר במקור בסדרה מורכבת של התפרצויות טרכיט וריוליט, ואחר כך פליטה של סדרת זרמי לבה בזלתית.
נתיב נקודה חמה

כאשר יבשות וקרקעית הים נודדים מעל לתימרת מעטפת, משאירים הרי געש עדות מכרעת למעבר הקרום היבשתי או הימי בעבר מעל לנקודה חמה. במקרה של הנקודה החמה בהוואי, האיים עצמם הם עדות שיורית לתזוזת קרקעית האוקיינוס מעל לנקודה חמה במעטפת כדור הארץ. הנקודה החמה של ילוסטון הופיעה ברמת קולומביה בצפון מערב ארצות הברית. משטח הבזלת הנרחב בהודו המכונה מדרגות דקאן הוא תוצאה של הופעת נקודה חמה שכיום מצויה מתחת לאי ראוניון, מזרחית לחופה של אפריקה.
גאולוגים עושים שימוש בנקודות חמות על-מנת לעקוב אחר תנועתם של הלוחות הטקטוניים על-פני כדור הארץ. נקודות חמות אלה פעילות עד כדי כך שהן גורמות בעקיפין לביצוע רישום מדוקדק של השינויים בכיוונם של הקטבים המגנטיים. הודות לזרמי לבה מסדרה של התפרצויות ברמת קולומביה יודעים מדענים כיום כי היפוך הקוטב המגנטי אורך כ-5,000 שנה, כשהוא דועך עד שכמעט ואין כל סימן למגנטיות, ואז מופיע מחדש בכיוונים הפוכים כמעט לחלוטין.
השוואה בין נקודות חמות לקשת איים

אין לטעות בין הרי געש שמקורם בנקודה חמה להרי געש שמקורם בקשת איים, אף-על-פי שבשניהם מופיעה מחרוזת של איים געשיים. קשת איים נוצרת כתוצאה מחדירה של לוח אוקייני מתחת ללוח אחר. באזור החדירה נוצר שקע אוקייני צר ועמוק, המהווה סמן גבול בין הלוח המופחת ללוח העליון ("הלוח הרוכב"). שקע זה נוצר בקצה הלוח המופחת עקב הכבידה הנוצרת בשל צפיפותו הגבוהה יחסית. באזור ההפחתה מאבד הלוח האוקייני המופחת חומרים נדיפים (פחמן דו-חמצני, מים ועוד) וסלעיו ניתכים חלקית בתוך המעטפת של הלוח הרוכב והופכים למאגמה בינונית עד בזלתית בעלת צפיפות נמוכה. כתוצאה מכך, המאגמה עולה וחודרת לליתוספירה של הלוח הרוכב ויוצרת שרשרת של הרי געש, דוגמת האיים האלאוטיים סמוך לאלסקה.
הערות שוליים

↑  ג'ונתן ט. הגסטרום, נקודות חמות אנטיפודיות וקטסטרופות דו־קוטביות. האם הסיבה היא פגיעת גוף גדול באוקיינוס?
↑  תימרות מעטפת חמות
↑  לורה רייט, נקודות חמות מתרוממות מפנים כדור הארץ
↑  רוברט כריסטיאנסן, ג. ר. פולגר וג'ון ר. אוונס, מקור הנקודה החמה של ילוסטון במעטפת העליונה
↑  פיטר הולבק, דו"ח על גאולוגיה מקדמית וגאוכימיה של קבוצת אילגה
סטייה מינית

סטייה היא סוג של התנהגות אנושית החורגת ממה שמקובל כהתנהגות אורתודוקסית או נורמלית. אף על פי שהמונח סוטה יכול להתייחס למגוון צורות של סטייה, הוא משמש לרוב לתיאור התנהגויות מיניות הנחשבות לא נורמליות, דוחות או אובססיביות במיוחד.
סטייה שונה מהתנהגות סוטה, בכך שהאחרון מכסה תחומי התנהגות (כמו עבירות קלות) שעבורן סטייה תהיה מונח חזק מדי. לעיתים קרובות "סוטה" נחשב לכינוי גנאי, ובספרות פסיכולוגית המונח פאראפיליה שימש כתחליף, אם כי מונח זה שנוי במחלוקת, ולעיתים משמש סטייה במקומו.
משחק מנצ'קין גרסה ראשונה

יש השקפה הגורסת שמושג הסטייה הוא סובייקטיבי, ויישומו משתנה בהתאם לאדם. השקפה אחרת, שמקורה בשנות השישים של המאה ה-16, כשסוטה הוגדר במקור כ"מי שנטש דוקטרינה או מערכת הנחשבת לנכונה, רואה בסטייה השפלה של מוסר אמיתי אובייקטיבי." המובן של הסוטה כמונח מיני השתנה בשנת 1896, והוא חל על גרסאות מיניות או התנהגות מינית שנחשבו כמזיקות לאדם או לקבוצה המשתמשת במונח.
שימושים מיניים > פרויד על תפקיד הסטייה

האסטרטגיה הדידקטית של פרויד בשלושת המאמרים שלו על תאוריית המיניות ניסתה לבנות גשר בין "הסטיות" ובין המיניות "הרגילה". פרויד בדק קלינית "אוסף מגוון עשיר של התנהגויות ונטיות ארוטיות: הרמפרודיזם, פדופיליה, מעשי סדום, פטישיזם, אקסהיביציוניזם, סאדומאזוכיזם, קופרופיליה, נקרופיליה", מהם הסיק פרויד כי "כל בני האדם סוטים כלפי פנים". הוא מצא את שורשיהן של סטיות כאלה במיניות הילדית - ב'נטיות סוטות בצורה פולורפורפית של הילד...' הנטייה 'לסטיות שכאלה הוא מולד'. "האירוניה המכריעה בדברי פרויד בשלושת המסות הייתה שהסטייה בילדות הייתה הנורמה". לאחר ששיפר את הניתוח שלו כעבור עשור, הדגיש פרויד כי בעוד שמיניות בילדות הייתה כרוכה במגוון רחב ובלתי ממוקד של פעילויות סוטות, בניגוד לסטייה של מבוגרים, "היה הבדל חשוב ביניהן. מיניות סוטה היא ככלל ממוקדת בצורה מצוינת: כל פעילויותיה מכוונות למטרה - בדרך כלל אחת; אינסטינקט אחד השיג את העליונות. מהבחינה הזו אין הבדל בין מיניות סוטה ונורמלית מלבד העובדה שהאינסטינקטים המרכיבים השולטים שלהם וכתוצאה מכך מטרותיהם המיניות שונות. בשניהם, אפשר לומר, הוקמה עריצות מאורגנת היטב, אבל אצל כל אחד מהשניים משפחה אחרת תפסה את מושכות הכוח'.
כמה שנים אחר כך, בסרט "מכים ילד" (1919), פרויד שם דגש רב יותר על כך שסטיות "עוברות תהליך של התפתחות, שהן מייצגות תוצר קצה ולא ביטוי ראשוני... הסטיות המיניות של הילדות, כמו גם אלה של החיים הבוגרים, הן הסתעפויות של אותו מקור" - תסביך אדיפוס. אוטו פניכל העלה את העניין בדבר תפקוד ההגנתי של סטיות - של "חוויות של סיפוקים מיניים שהעניקו בו זמנית תחושת ביטחון בהכחשה או סתירה של פחד כלשהו"; והוסיף כי בעוד "שיש אנשים שחושבים כי סוטים נהנים מעונג מיני אינטנסיבי יותר מאנשים רגילים. זה לא נכון... [אם כי] נוירוטים, שהדחיקו געגועים סוטים, עשויים לקנא בסוטים המבטאים את הגעגועים הסוטים בגלוי".
שימושים מיניים > ארלין ריצ'רדס על תפקיד הסטייה אצל נשים

פרויד כתב בהרחבה על סטייה אצל גברים. עם זאת, הוא וממשיכיו הקדישו תשומת לב מועטה לסטייה אצל נשים. בשנת 2003 פרסמה הפסיכולוגית, הפסיכואנליטיקאית והפמיניסטית ארלין ריצ'רדס מאמר מקורי בנושא סטייה נשית, "מבט רענן על סטייה", בכתב העת של האיגוד האמריקני לפסיכואנליטיקה. בשנת 2015 ציין הפסיכואנליטיקאי לין פרידמן, בסקירת העבודות השלמות של ארלין ריצ'רדס בכתב העת של האיגוד הפסיכואנליטי האמריקני, לפני אותה תקופה, "כמעט ואף אנליסט לא כתב על סטייה נשית. העבודה החלוצית הזו ללא ספק סללה את דרכם של אחרים, כולל לואיז קפלן (1991), לחקור את הטריטוריה הזו הבלתי מוגדרת יחסית."
שימושים מיניים > החברה המתירנית

בעקבות המהפכה המינית של המאה העשרים המאוחרת, נושאים רבים שפרויד טען למענם הפכו לחלק מהקונצנזוס הליברלי החדש והרחב, אמונה מעין-נורמטיבית ש"כל אחד זכאי לחיי המין שלו... יש אנשים שחובבים בגדי גומי שחור. הסכמת מבוגרים וכדומה". לעיתים זה עלול להוביל למעין תפיסת עולם אופטימית". לכל גבר שנתלה על הנעליים, יש אישה שמוכנה לטפל בו ולחריץ אותו, ולכל גבר אשר משיג את הריגוש שלו משיער, יש אישה שמקבלת את שלה מלהאנס את מנעוליה. להאבלוק אליס יש מקרים רבים של מפגש זה עם הנפש: הגבר המשתוקק להילחץ על עקבים גבוהים במוקדם או במאוחר פוגש את האישה שחלמה בהקיץ כל חייה של לחיצת עקב ".
מחלוקת פנימית התגלעה בקונצנזוס הליברלי ביחס להיבטים המדויקים של הווריאציות של התפתחות נורמלית - חלקם שוקלים בעקבות פרויד, ש"את הנטיות המיניות השונות הללו ניתן להסביר ולהבין בצורה הטובה ביותר בהשוואה להתפתחות תקינה".