stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בראשית
תקופות בספר בראשית

לפי פרשנות מסורתית, ספר בראשית נמשך על פני תקופה של 2,309 שנים: אלפיים השנים הראשונות לבריאת העולם המכונות "אלפיים שנות תוהו, ועוד 309 שנה בחיי האבות הנכללות באלפיים השנים הנקראות "אלפיים שנות תורה". זאת, לפי המקובל במסורת היהודית. וכך מובא במסכת עבודה זרה: ”תנא דבי אליהו: ששת אלפים שנה הוי העולם, שני אלפים תוהו, שני אלפים תורה, שני אלפים ימות המשיח...” ומבואר בגמרא שאלפיים שנות תוהו נמשכו עד שהגיע אברהם אבינו לגיל 52 שאז, על פי חלק מהמפרשים, החל ללמד אנשים בחרן את דרך התורה. כלומר, אלפיים השנים הראשונות של העולם נקראות "שנות תוהו" מפני שבניגוד לתקופות שבאו אחריו, תקופה זו הייתה בלא תורה בעולם.
לפי פרשנות נוספת, משמעות המילה תוהו היא תהייה. אין זה אי סדר ללא סיבה, אלא תקופה של תהייה ושאלה. כמו "לתהות על קנקנו" שפירושו לשאול שאלה ולנסות להבין. בדומה, המילה "בוהו" באה מהמילה "בהִייה" שפירושה הסתכלות במשהו לא ברור, זהו מבט שעדיין לא נתבררו בו הצורות.[דרוש מקור]
בתקופה זו קמו האימפריות הגדולות: השומרית והאכדית מצפון לארץ ישראל, והמצרית מדרום לארץ ישראל, בעמק הנילוס. לממלכות אלו היו הישגים טכנולוגיים והתפתחה בהן תרבות עירונית כפי שניתן למצוא בממצאים הארכאולוגיים המיוחסים לתקופה זו.
אברהם אבינו הופיע בסוף שנות התוהו, הוא חי בתוך התרבות של ה"תוהו ובוהו". היוזמה שלו לצאת ממנה באה לידי ביטוי במדרש המתאר את שבירת הפסלים ואת לעגו למציאותם. הוא שולל את התרבות הקיימת מעיקרה. בהרס האלילים מבטא אברהם את התנגדותו הגדולה להגשמה ולאלילות. אברהם, בהוראת האלוהים, עוזב את מקומו, ביתו ומשפחתו והולך אל ארץ חדשה. מכאן החלה תקופה חדשה – אלפיים שנות תורה, תקופה שהמשיכה על פני אלפיים שנה והסתיימה בתחילת תקופת האמוראים.
נוסחים שונים

יש כמה נוסחים עיקריים לספר:
נוסח המסורה – קבוצה של נוסחים שערכו בעלי המסורה בטבריה במאה העשירית לספירה, וממשיכיהם.
הוולגטה – הגרסה הלטינית של כתבי הקודש הנוצריים שתרגם הירונימוס במאה הרביעית לספירה.
תרגום אונקלוס – תרגום יהודי של התורה לארמית, ככל הנראה מהמאה השלישית לספירה.
נוסח שומרון – אחד מהנוסחים הקדומים של חמישה חומשי תורה. נוסח זה נבדל מנוסח המסורה שבידי היהודים בפרטים רבים.
תרגום השבעים – תרגום חמשת חומשי תורה ליוונית קוינה במאה השלישית לפנה"ס. זהו התרגום הראשון של אסופה מקראית כלשהי.
חלקים ממגילות מדבר יהודה – כתבי היד העתיקים שנמצאו באזור ים המלח. קרובים לנוסח המסורה עם הבדלים קטנים רבים, ונראה שהם משקפים נוסחים שונים בתקופה בה החל להתקבע נוסח המסורה.
באופן כללי, נוסח המסורה הוא הנוסח המקובל על הציבור היהודי על כל גווניו.
חיבורו של הספר לפי ביקורת המקרא

במשך רוב שנות המאה ה-20 הסכימו רוב חוקרי המקרא על השערת התעודות, על פיה חמשת חומשי התורה הגיעו מארבעה מקורות עיקריים.
ארבעת המקורות המשוערים הם (מתוארכים לפי הצעתו של ולהאוזן, שהציע זאת לראשונה):
המקור היהוויסטי: נכתב כ-950 שנה לפנה"ס בממלכת יהודה.
המקור האלוהיסטי: נכתב כ-850 שנה לפנה"ס בממלכת ישראל.
המקור הדברימי: נכתב כ-600 שנה לפנה"ס בתקופת רפורמה דתית בירושלים.
המקור הכהני: נכתב כ-500 שנה לפנה"ס על ידי כהנים בגלות בבל, אם כי יש המקדימים את זמנו בהיותו נוגע לפירוטי המצוות - דווקא.
בחלוקה כללית, ספר בראשית מקורו בעיקר יהוויסטי, ספר שמות בעיקרו אלוהיסטי, ספרי ויקרא ובמדבר טבועים בחותם המקור הכהני (החוקתי) וספר דברים בעיקרו דברימי.
סיפורים חוזרים ונשנים בתורה משמשים את חוקרי-המקרא לזיהוי המקורות הנפרדים, גם אם הם משמשים באותו הספר – כך למשל בספר בראשית משתלבים שני סיפורי בריאה, שתי גרסאות של סיפור המבול, המעידים על שילוב מעודן ומכוון של שני המקורות. בספר שמות למשל מופיע גם המקור הכהני, בצד המקור האלוהיסטי, בדמות קובצי חוקים שונים, וכן הלאה.
חוקרי-המקרא רובם סבורים כי הניסוח הסופי של המקרא (בשילוב כל המקורות הנ"ל, ולאחר כל העריכות) היה תהליך שנמשך עד שלהי המאה ה-6 לפנה"ס.
לגבי הסיבות לעריכת הספרים הסופית עלו בחקר-המקרא השערות רבות, וכיוון אחד הוא "הרשאת האימפריאליזם הפרסי", שהחלה לקבל בתחילת המאה ה-21 תשומת לב רבה. ישנה הסכמה רחבה בין החוקרים שהצמיחה של התשתית הארגונית היהודית בארץ ישראל, בימי שיבת ציון, הייתה תחת השפעה (או לכל הפחות מתן לגיטימיות) מצד השלטון הפרסי, שעודד את צמיחתה של אוטונומיה יהודית מאורגנת באזור ירושלים, מתוך מחשבה על אינטרסים שונים של הממלכה הפרסית. מכאן מסיקים חלק מהחוקרים שהאוטונומיה בירושלים הצריכה חוק יהודי מוגדר ומוסכם אשר יאושר על ידי הממשל הפרסי. זה העלה את הצורך להפיק קוד-חוקים שיהיה מקובל על הכל, ולכן הקבוצות היהודיות איחדו את המסורות שלהן לטקסטים אחידים. בין החוקרים הישראלים ניתן למצוא את פרופ' ברוך שורץ למשל, האומר בחיבורו "התורה וארבע תעודותיה", כי הניסוח הסופי אכן התרחש בימי שיבת ציון, ומדגיש את הצורך לחזק את הזהות היהודית כלפי פנימה – באותם הימים – ולאו דווקא כלפי השלטונות, באותה תקופה סוערת של שיבת ציון וכינון המקדש.
מכל מקום, בחקר-המקרא אין קונצנזוס שהתאוריה הזו (ואף לא אחרת), מהוות הסבר מספק לתהליך שהביא ליצירת "כתבי הקודש", כפי שהם מוכרים לנו – השערת התעודות עצמה זכתה לגישות חולקות או מקבילות (כמו שיטת ה"קטעים" או שיטת ה"רבדים") – כל אחת מהן מחייבת תפישה שונה של ה"אבולוציה" של הטקסט המקראי, וראוי לקרוא גם את מיטב החוקרים הישראלים (כיחזקאל קויפמן או משה קאסוטו), והתייחסותם לצמיחת האמונה היהודית – והפילולוגיה שלה.
סוגה

הסיווג המתאים ביותר לספר בראשית הוא כנראה סוגת ההיסטוריה הקדמונית (antiquarian history) – סגנון ספרותי שמתאר, למשל, את ההופעה הראשונה של בני-האדם, את סיפורי אבות האומה, וגיבורים תרבותיים, וכמו כן מתאר את מקורותיהן של תרבויות, ערים וכיוצא בזה. הדוגמאות המוכרות ביותר של סוגה זו נמצאות בעבודותיהם של ההיסטוריונים היוונים של המאה ה-6 לפנה"ס – כוונתם הייתה לחבר בין משפחות נכבדות מתקופת חייהם לבין עבר מרוחק של גבורה מפוארת, ובתהליך זה לא יצרו הבחנה בכתביהם בין מיתוס, אגדה ועובדות.
בספר בראשית, מכל מקום, תהליך היצירה הסבוך אמור עם-זאת להפוך תערובת זו של מיתוס, אגדה, סאגה, ועובדות למסורת כתובה אחידה ומוסכמת, המעידה בעיקר על שורשי האומה ויעדיה.
השפעת הספר על החברה ועל המדע

הספר מתאר אירועים שונים הנוגעים לבריאת העולם, ראשית התפתחות החיים, ראשית האנושות, המבול, הסיבות למוות, היחסים בין האדם לחיות ולטבע, היסטוריה של האנושות והתפתחות גזעים שונים, מעמדו של האדם בטבע ועוד. במשך אלפי שנים תיאור זה היה מקובל כאמת היסטורית בקרב נוצרים ויהודים, והשפיע מאד גם על תיאור תפיסת העולם באסאלם. תפיסה זו השפיע במשך מאות שנים על המדע, והייתה נקודת המוצא בתחומי מחקר שונים כמו אסטרונומיה, גאולוגיה, היסטוריה וביולוגיה. בקרב חוגים נוצריים מסוימים, ערעור על גישה כזו היה עלול לגרור הוקאת המערער ככופר ולהטלת עונשים שונים.
בעת החדשה החלו מדענים מתחומים שונים לערער על הכתוב בספר ולפתח תאוריות אחרות לגמרי. במהלך השנים התקיימו דיונים על ההתאמה או אי-ההתאמה בין המסופר בספר בראשית לבין ממצאי המדע, בתחומים כמו סיפור בריאת העולם, לעומת גיל היקום, גיל כדור הארץ, מוצא החיים, תאוריית האבולוציה ואבולוציה של האדם, סיפור המבול אל מול הממצאים בגאולוגיה, סיפור התפזרות האנושות ברחבי כדור הארץ לאחר המבול אל מול מחקר התפתחות השפות והמחקר האנתרופולוגי, והכרונולוגיה של ספר בראשית לעומת תולדות האנושות.
בדיונים אלו הוצגו מספר גישות. גישה אחת, פונדמנטליסטית, טוענת שיש להבין את הדברים בספר בראשית כפשוטם ושממצאים מדעיים הסותרים את הנאמר בספר בראשית הם שגויים. גישה זו מיוצגת גם בקרב בריאתנים. גישה שנייה, מבקשת לפרש את ספר בראשית בהתאם לממצאים המדעיים וטוענת שהכתובים בספר בראשית תואמים את הממצאים המדעיים. גישה זו מיוצגת כיום לדוגמה בספר בראשית ברא מאת פרופסור נתן אביעזר. גישה שלישית מפרשת את הכתובים בצורה אלגורית שאינה באה להצביע על אמיתות מדעיות. גישה רביעית טוענת שלא ניתן לגשר בין התיאור בספר בראשית ובין הממצאים המדעיים וקובעת שהתיאור בספר בראשית שגוי ומטעה. גישה זו מיוצגת לדוגמה על ידי ברטראנד ראסל בספרו דת ומדע ובספרי אבולוציה כמו ההצגה הגדולה בתבל מאת ריצ'רד דוקינס.
לקריאה נוספת > עיונים בספר ובנושאים מתוכו

הרמן גונקל, אגדות בראשית: מבוא לספר בראשית, מוסד ביאליק, ירושלים, 1998 גרסה מקוונת של הספר (לבעלי הרשאה), באתר "כותר"
יונתן גרוסמן, סדרת נועם , ידיעות ספרים והוצאת תבונות, ארבעה חלקים:
בראשית: סיפורן של התחלות, 2017.
אברהם: סיפורו של מסע, 2014.
יעקב: סיפורה של משפחה, 2019.
יוסף: סיפורם של חלומות, 2021.
מרדכי ברויאר, פרקי בראשית (שני כרכים), הוצאת תבונות, תשנ"ט גרסה מקוונת של הספר (לבעלי הרשאה), באתר "כותר"
יהודה ראק, אחת דיבר: ריבוד ספרותי בתורה - בראשית-נח, אפרת: יהודה ראק (דרך אתר בוקפוד), תשפ"ה
יצחק בנימיני, צחוק אברהם: פירוש לספר בראשית כתאולוגיה ביקורתית, הוצאת רסלינג, תל אביב, 2011 גרסה מקוונת של הספר (לבעלי הרשאה), באתר "כותר"
יואל בן-נון, פרקי האבות: עיונים בפרשיות האבות בספר בראשית, הוצאת תבונות, תשס"ג גרסה מקוונת של הספר (לבעלי הרשאה), באתר "כותר"
ליאון קאס, ראשית חכמה: קריאה בספר בראשית, הוצאת שלם, ירושלים, 2010 גרסה מקוונת של הספר (לבעלי הרשאה), באתר "כותר"
גבי ברזילי, בראשית הייתה משמעות: סיפורי הראשית קריאה עכשווית, הוצאת משכל (ידיעות ספרים), 2012 גרסה מקוונת של הספר (לבעלי הרשאה), באתר "כותר"
רותי רביצקי (עורכת), קוראות מבראשית – נשים יוצרות כותבות על ספר בראשית, משכל, תל אביב 1999.
תניא ציון (עורכת), סיפורי ראשית – רב-שיח על שאלות אנושיות בספר בראשית, משכל, 2002.
יום יום (סרט)

| --- | --- |
כרזת הסרט
כרזת הסרט
 בימוי:  עמוס גיתאי, ג'קי קוקייה
 הופק בידי:  עמוס גיתאי, אייל שיראי מיכאל תפוח
 תסריט:  עמוס גיתאי 
 עריכה:  נילי ריכטר, ראובן קורנפלד
 שחקנים ראשיים:  משה איבגי ג'וליאנו מר
 מוזיקה:  פיליפ אדל
 צילום:  רנטו ברטה
 מדינה:  ישראל ישראל
 הקרנת בכורה:  1998 
 משך הקרנה:  88 דקות
 שפת הסרט:  עברית
 סוגה:  סרט דרמה 
 מקום התרחשות:  ישראל 
 דף הסרט ב־IMDb
 
יום יום הוא סרט קולנוע ישראלי משנת 1998 שנכתב ובוים על ידי עמוס גיתאי, עם משה איבגי וג'וליאנו מר בתפקידים הראשיים.
העלילה מתארת חיי יום יום בחיפה בה חיים יהודים וערבים זה לצד זה במשפחות מעורבות של יהודים וערבים.
תקציר העלילה

מוש/משה/מוסא (משה איבגי) בן 40, הוא בנם היחיד של חנה (חנה מרון) היהודיה ויוסוף (יוסף אבו ורדה) המוסלמי. למשפחה יש מאפייה בשוק של חיפה.
משה נשוי חמש שנים, ולא באושר, לדידי (דלית קהן). אין להם ילדים והיא מאשימה אותו שהוא עקר. הם מחליטים להיפרד. משה מתנחם בזרועותיה של גרישה (נטלי עטיה). הוא גם היפוכונדר ומתאהב ברופאה שלו (אן פטי לגראנז').
משה מבלה הרבה עם חבר ילדותו ג'וליאנו/ג'ול (ג'וליאנו מר), גם הוא בן למשפחה מעורבת. לג'ול יש חנות לחפצים משומשים בשוק חיפה. הם גם עושים מילואים משעשעים ביחד. גם ג'ול זוכה לחסדיהן של גרישה ודידי.
מימי (קרן מור) היא דודנית של חנה ועובדת משועממת במרכז בקרת הרמזורים של העירייה. היא איטית בעבודתה וכאשר היא מבחינה בשוד בבנק בו נמצא משה היא מדווחת רק כשהשודדים ברחו.
שמול (שמואל קלדרון) הוא אחיו של ג'ול וקבלן גדול בחיפה. באמצעות המתווך נאדים (גסאן עבאס) אחיו של יוסף, הוא מנסה לשכנע את יוסף למכור את בית הסבא ושטח צמוד כדי לבנות עליו קניון גדול.
חנה נפטרת באופן פתאומי ויוסוף משתכנע למכור את הבית אבל ברגע האחרון הוא מסרב בגלל קשר נפשי למקום.
מועמדויות ופרסים

הסרט היה מועמד ל-6 פרסי אופיר בטקס פרסי אופיר לשנת 1998: לסרט; לבמאי - עמוס גיתאי; לתסריט - עמוס גיתאי; לשחקן הראשי - משה איבגי; לשחקן המשנה - ג'וליאנו מר; לשחקנית המשנה - דלית קהן.
עמוס גיתאי זכה בפרס וולג'ין לסרט ולתסריט הטוב ביותר בפסטיבל הקולנוע ירושלים של שנת 1998.
בפסטיבל שלוש היבשות (אנ') בנאנט 1998 היה הסרט מועמד לסרט הטוב ביותר ומשה איבגי זכה בפרס השחקן הטוב ביותר.
צוות השחקנים

| שם השחקן/ית | שם הדמות | הערות |
| --- | --- | --- |
| משה איבגי | משה/מוש/מוסא |  |
| ג'וליאנו מר | ג'ול/ג'וליאנו |  |
| יוסף אבו ורדה | יוסוף/יוסף |  |
| חנה מרון | חנה |  |
| נטלי עטיה | גרישה |  |
| קרן מור | מימי |  |
| דלית קהן | דידי | אשתו של משה |
| שמואל קלדרון | שמול | קבלן |
| גסאן עבאס | נאדים | מתווך |
| אן פטי לגראנז' | רופאה | (Anne Petit-Lagrange) |
נישואין פיקטיביים (סרט)

| --- | --- |
 בימוי:  חיים בוזגלו 
 הופק בידי:  מיכאל שרפשטיין 
 תסריט:  חיים בוזגלו 
 שחקנים ראשיים:  שלמה בראבא אלי יצפאן עירית שלג עפרה ויינגרטן 
 מוזיקה:  יצחק קלפטר 
 צילום:  אמנון סלומון 
 מדינה:  ישראל 
 הקרנת בכורה:  1988 
 משך הקרנה:  90 דק' 
 שפת הסרט:  עברית, ערבית 
 סוגה:  סרט דרמה 
 דף הסרט ב־IMDb
 
נישואין פיקטיביים הוא סרט ישראלי סאטירי, משנת 1988, בבימוים של חיים בוזגלו ויוסי סויה, על פי תסריט שכתבו יחד. סויה גם ערך את הסרט ושיחק בו בתפקיד משנה.
הפקה

הפקת הסרט החלה בספטמבר 1987, לאחר שהתקבל תקציב מ"קרן וורנר" של חברת האחים וורנר, לתמיכה בסרטים ישראלים, להשלמת התסריט. עם זאת צילומי הסרט עצמו התעכבו, עקב קשיים בגיוס התקציב הדרוש. לאחר שהמפיק מיכה שרפשטיין גייס תקציב ממספר משקיעים הפקת הסרט הושלמה עד קיץ 1988. הסרט יצא לאקרנים ב-20 באוגוסט 1988.
למרות שבוזגלו היה בוגר לימודי קולנוע, ולמרות שהשתתף בכתיבת תסריטים אחרים, לפני עבודתו בסרט זה, הוא מעיד על עצמו, כי בביום סרט זה הוא היה, לראשונה, באתר צילום קולנוע. גם עבור אלי יצפאן זו הייתה ההופעה הראשונה בקולנוע.
חבורת השחקנים, ששיחקו את הפועלים העזתים, לוהקה ביפו. שניים מהם היו יהודים.
עלילה

אלדד, מורה לערבית מירושלים, בגיל העמידה, שחזר משירות מילואים בעזה, נפרד מאשתו ומילדיו ויוצא לניו יורק. אולם במקום לעלות על המטוס הוא חומק לתל אביב. מתברר, כי הוא מעולם לא תכנן לטוס, שכן מזוודתו הכילה רק חבילת גרעיני חמניות לפיצוח, ספר תנ"ך ותקליט של שלישיית הגשש החיוור. המשטרה מיידעת את אשתו של אלדד, על כך שלא עלה על המטוס לניו יורק. אשתו אינה מאמינה בלב שלם לטענת המשטרה, אך משתפת פעולה עם החקירה. על אף המאמצים המשותפים שלה ושל השוטר הממונה על החקירה הם אינם מצליחים למצאו.
אלדד עובר לגור בבית מלון זול בתל אביב, שם הוא האורח היחידי. פקידת המלון, ג'ודי, טועה לחשוב כי הוא יהודי אמריקני ולכן מחזרת אחריו. השניים מתיידדים, וכאשר אלדד מבין כי לפקידה יש אובססיביה לגבי עזיבת הארץ וטיסה לארצות הברית, הוא מציע לה בבדיחות הדעת כי יינשאו בנישואים פיקטיביים, על מנת שתוכל לקבל גרין קארד. ג'ודי אינה מבינה את המושג "נישואים פיקטיביים" וחושבת בטעות שמדובר בחתונה מפוארת.
במקביל, נקלע אלדד לחברתה של חבורת פועלי בניין פלסטינים המציעים לו להצטרף אליהם לעבודת הבניין, והוא עושה זאת תוך התחזות לאילם. אלדד מתוודע לעולמם של הפועלים הפלסטינים וחווה חוויות בלתי צפויות: יחסי מין עם שכנה בוהמית של אתר הבנייה, לינה משותפת על מזרנים עם שוהים בלתי חוקיים, ואף ביקור בביתו של אחד הפועלים בעזה - באותו רחוב בו סייר בתור חייל מילואים. יחסיו עם חבורת הפועלים מסתיימים באי נעימות, כשהוא טועה, וחושב, שהם עומדים להטמין פצצה. בעקבות התקרית, אלדד שב אל אשתו וילדיו.
הדמויות

אלדד (שלמה בראבא) - מורה ירושלמי שסובל ממשבר גיל המעבר.
ג'ודי (עירית שלג) - פקידת מלון קלת דעת. חלומה הגדול הוא להגר לארצות הברית.
באשיר (אלי יצפאן) - עובד השירות במלון. ערבי המנסה להתערות בתרבות היהודית כמיטב יכולתו.
שלומית (עפרה ויינגרטן) - אשתו של אלדד. סובלת ממשבר גיל המעבר של בעלה.
חוקר (יוסי סויה) - שוטר ציניקן ושלומיאלי, שחוקר את היעלמותו של אלדד, ומשמש ידיד לעת צרה לאשתו.
קאמל (אדיב ג'השאן) - הבולט בחבורת הפועלים העזתיים.
מוזיקה

את המוזיקה לסרט הלחין יצחק קלפטר. את שיר הנושא שנקרא "באמצע הרומן" שר שמוליק קראוס אותו הוא הלחין למילים של יענקל'ה רוטבליט.
הערות שוליים

↑  עירית שמגר, הנישואים של חיים בוזגלו, מעריב, 29 בספטמבר 1987
↑  רן גפן, הסרטות, חדשות, 18 באוקטובר 1987
↑  רן גפן, שרפשטיין נחלץ מהמצוקה, חדשות, 24 באפריל 1988
↑  נישואים פיקטיביים. סרט עלילתי ארוך ראשון לחיים בוזגלו, חדשות, 19 באוגוסט 1988
כביש 71

| --- | --- |

עמק חרוד וכביש 71 במרכזו
עמק חרוד וכביש 71 במרכזו
 מידע כללי
 סיווג:  כביש ארצי
 ציר:  כביש רוחב
 אורך:  31 ק"מ
 מיקום
 ערים ראשיות:  עפולה, בית שאן
 נקודת התחלה:  עפולה
 נקודת סיום:  מעבר נהר הירדן
 
 קואורדינטות:  32°33′30″N 35°22′15″E﻿ / ﻿32.55833333°N 35.37083333°E﻿ / 32.55833333; 35.37083333
  מפת מיקום  מפה מפורטת    he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
שילוט בכביש 71
כביש 71 הוא כביש רוחב ארצי בצפונה של ישראל, העובר בעמק יזרעאל ועמק בית שאן. תוואי הכביש מקביל לתוואי של נחל חרוד בעמק חרוד ולזה של מסילת הברזל עליה נסעה בעבר רכבת העמק. אורכו של הכביש הוא 31 קילומטר, והוא מוביל מעפולה במערב, דרך בית שאן, ומסתיים במעבר נהר הירדן.
היסטוריה

התוואי המזרחי של הכביש הסלול כיום, שימש במהלך ההיסטוריה – עוד מתקופת הברונזה – כדרך המובילה מבית שאן למגידו ומשם אל דרך הים. דרך זו הייתה מסועפת גם ברשת הדרכים הרומיות בארץ ישראל. סלילת הכביש המודרני התבצעה על ידי ממשלת המנדט שאישרה את סלילת הכביש מעפולה לבית שאן בתחילת 1936. בשלב הראשון נסלל הכביש מעפולה לבית השיטה. הכביש נסלל על ידי סולל בונה. בסיסו הוכן בחודשים ספטמבר–נובמבר 1936 והמשך העבודות והסלילה נעשו לאחר הפסקה לתקופת הגשמים, בין מרץ ליולי 1937. רוחב הכביש היה 6 מטר. סלילת הקטע משיטה לבית שאן נמסרה לקבלן לביצוע באוגוסט 1939.
באפריל 2016 נחנך בכביש מחלף בחיבור עם כביש 669. במסגרת העבודות להקמת המחלף הוכנה גם הפרדה מפלסית עבור מסילת העמק.
היסטוריה > כביש 71 החדש

במסגרת התוכנית למספור הכבישים של משרד התחבורה ל-2018, צפוי כביש 71 למוזג לקטע של כביש 675 (כביש התענכים), לאורך כל אורכו.[דרוש מקור] הקטע הישן ממחלף נבות ועד הכניסה המזרחית לעפולה ימוספר ככביש 711.[דרוש מקור]
צמתים ומחלפים לאורך הכביש

| קילומטרים | שם | סוג מפגש | מיקום | דרכים מצטלבות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
כביש 71 ממערב למזרח
| 0 | כיכר ללא שם |  | עפולה | שדרות בן-גוריון |
| 0.1 | צומת רובע יזרעאל, עפולה |  | עפולה | רחוב אודם |
| 0.5 | צומת קיבוץ מרחביה |  | עפולה | כביש 7155 |
| 2 | צומת מושב מרחביה |  | קיבוץ מרחביה | כניסה למושב מרחביה |
| 8 | מחלף נבות |  | כפר יחזקאל |   כביש 675 |
| 9 | מחלף גדעונה |  | כפר יחזקאל | כניסה לכפר יחזקאל, גדעונה וגבע |
| 11 | צומת יששכר |  | עין חרוד |   כביש 716 |
| 12 | צומת תל יוסף |  | תל יוסף | כניסה אל תל יוסף, עין חרוד מאוחד ועין חרוד איחוד |
| 14 | צומת ללא שם |  | בית הסוהר שטה | כניסה אל בית הסוהר שטה ובית הסהור גלבוע |
| 16 | מחלף השיטה |  | בית השיטה |   כביש 669 |
| 20.5 | צומת שדה נחום |  | שדה נחום | כניסה אל שדה נחום |
| 21 | צומת ללא שם |  | שדה נחום | כניסה אל אזור התעשייה צבאים |
| 22 | כיכר ללא שם |  | בית שאן | כניסה אל אזור התעשייה הצפוני |
| 23 | כיכר ללא שם |  | בית שאן | כביש 7078 |
| 23.5 | כיכר ללא שם |  | בית שאן | רחוב העמל |
| 25 | צומת שאן (צפון) |  | בית שאן |   כביש 90 |
| 25 | צומת שאן (דרום) |  | בית שאן |   כביש 90 |
| 26 | צומת תל אשתורי |  | מועצה אזורית עמק המעיינות | כביש 7109 |
| 27 | צומת ללא שם |  | נווה איתן | כניסה מערבית לנווה איתן |
| 27.5 | צומת נווה איתן |  | נווה איתן | כניסה מזרחית לנווה איתן |
| 29.5 | צומת מעוז חיים |  | מעוז חיים | כביש 6688 |
| 31 | צומת נהר הירדן |  | מעבר נהר הירדן | ירדן מעבר לירדן  |
אתרים לאורך כביש 71

הגן הלאומי מעיין חרוד
מוזיאון בית שטורמן
משכן לאמנות ע"ש חיים אתר
בית טרומפלדור
הגן הלאומי בית שאן
תל אשתורי
שמורת גאון הירדן
ראו גם

עמק יזרעאל
גלבוע
עמק חרוד
עמק בית שאן
הערות שוליים

↑  התחבורה בארץ ב-1935, דבר, 24 במרץ 1936
↑  התחבורה בארץ בשנת 1936, דבר, 26 במאי 1937
↑  כבישים חדשים בעמק יזרעאל, דבר, 2 ביולי 1937
↑  כביש שטה - בית שאן, דבר, 28 באוגוסט 1939
↑  אחיה ראב"ד, מחלף חדש על כביש 71, סמוך לבית השיטה, באתר ynet, 14 באפריל 2016
חלק ממוסך קואופרטיב בית שאן – חרוד (כיום נטוש) שתכנן אדריכל שמואל ביקלס לצד כביש 71 בכניסה לקיבוצים עין חרוד ותל יוסף ב-1950
אברהם ואזאנא

ציון רבי אברהם ואזאנא
אברהם ואזאנא, הידוע גם בכינוי בעל הארי, חי ופעל במרוקו בסוף המאה ה-18 ותחילת המאה ה-19.
תולדותיו

נולד בסכורה שבמרוקו, שמו של אביו היה יעיש. התחיל את דרכו בארץ ישראל עד שנבחר להיות שד"ר לאיסוף כסף ליהודי ארץ ישראל ממרוקו. משסיים את שליחותו ביקשה ממנו הקהילה המקומית שיישאר. נפטר ב-ג' בטבת.
בעל הארי

אל שמו של רבי אברהם מקושרת אגדה המספרת על אחד ממסעותיו. רבי אברהם רצה לצאת בשיירה לכיוון ביתו בורזאזאת. השיירה התכוונה לצאת ביום רביעי ורבי אברהם ביקש מראש השיירה לצאת ביום ראשון, על מנת להספיק להגיע לפני השבת, אך ראש השיירה סירב. בלית ברירה נאלץ רבי אברהם להצטרף לשיירה זו, וכך אחרי יומיים של מסע הגיע ערב שבת ורבי אברהם נאלץ להיפרד מהשיירה ולשבות מלכת, הוא ושמשו באמצע המדבר, למרות הפצרותיו של ראש השיירה כי המקום מסוכן. לאט לאט השיירה נעלמה. רבי אברהם חג במקלו בקרקע וסימן את התחום בו ישבות בשבת. משסיים קם, התפלל מנחה של ערב שבת ולאחר התפילה הדליק נרות וקיבל את השבת. במהלך תפילת השבת נשמעה שאגה. שמשו של ר' אברהם נבהל, הסתכל לכיוון השאגה וראה שני אריות מתקדמים לעברם. האריות הגיעו עד לקו שסימן באדמה רבי אברהם, והתיישבו שם עד יום ראשון לפנות בוקר. כאשר רבי אברהם ושמשו התארגנו להמשיך בדרכם, האריות עדיין רבצו על האדמה והם עלו עליהם ודהרו לכיוון העיר ורזאזאת, וכך בשעות הבוקר נראו האריות בעיר לעיניהם המפוחדות של התושבים, ומאז שמו של רבי אברהם ואזאנא נפוץ כבעל ניסים.
ישנו קלף עם חתימות של חכמי מרוקו שניתן למשפחת ואזאנא כאשר הם עלו לארץ ישראל ובו מעידים הם על המעשה שקרה.
גם לאחר מותו פורסם כצדיק שמחולל ניסים, ומספר סיפורי ניסים של המתפללים על קברו התפרסמו בספר 'השושלת לבית ואזאנא'.
לקריאה נוספת

הרב אליהו ואזאנא, השושלת לבית ואזאנא, באתר אוצר החכמה
יורם בילו, ללא מצרים - חייו ומותו של רבי יעקב ואזנה, הוצאת הספרים ע"ש י"ל מאגנס, ירושלים, 1993. מהדורה מורחבת - 2004.
אנציקלופדיה ארזי הלבנון עמ' 123.
נימפות בערפל (סרט)

| --- | --- |
עטיפת התקליטור
עטיפת התקליטור
 מבוסס על:  מחזה של יורם זקס
 בימוי:  יורם זקס
 הופק בידי:  שי ורקר
 תסריט:  יורם זקס
 עריכה:  שלומית כרמלי
 שחקנים ראשיים:  רועי שגב בני אבני שיר אידלסון
 מוזיקה:  אברהם טל
 צילום:  עידו ברלד
 מדינה:  ישראל ישראל
 הקרנת בכורה:  2008
 משך הקרנה:  87 דקות
 שפת הסרט:  עברית
 דף הסרט ב־IMDb
נימפות בערפל הוא סרט קולנוע ישראלי משנת 2008 בבימויו של יורם זקס, עם רועי שגב, בני אבני, שיר אידלסון ואפרת כהן בתפקידים הראשיים.
התסריט נכתב על ידי יורם זקס והוא מבוסס על מחזה שלו באותו שם שהועלה בצוותא ב-2001 בבימויו של אחיו, יגאל זקס. שגב, אידלסון וכהן שיחקו בהצגה ובסרט.
תקציר העלילה

יניב (רועי שגב) ויהודה (בני אבני) הם שני צעירים תל אביבים רווקים. יניב עובד בספריית וידאו ויהודה מתפרנס מהופעות לילדים קטנים וגר אצל סבתו (בתיה ורד).
יניב נמצא בדיכאון בגלל שחברתו ליאת (אפרת כהן) עזבה אותו. יהודה ויניב נמצאים בסדנה רוחנית אותה מדריכה גלי (שיר אידלסון).
יהודה מציע ליניב להפיק סרט בעיקר כדי שיוכל להכיר בחורות שמגיעות לאודישן. הם מחליטים ששם הסרט יהיו "נימפות בערפל" ובוחנים בחורות רבות אך יניב מתעקש לכתוב תסריט לסרט על הזוגיות שלו עם ליאת. ליאת מופיעה בדמיונו כל הזמן ומטיחה בו ביקורת. לבסוף פוגש יניב בגלי ומתפתח ביניהם רומן והוא מחליט שהיא מתאימה לשחק בתפקיד הראשי מולו.
הם פונים למפיק (יונתן צ'רצ'י) שהתסריט מצא חן בעיניו אך הוא זורק אותם מחדרו לאחר שיניב מגלה שהוא וגלי ישחקו בתפקידים הראשיים בסרט. יניב נכנס שוב לדיכאון ויהודה מנצל זאת ומנסה להתחיל עם גלי.
הסבתא מתה ומורישה ליהודה אלבום בולים יקר והוא מוכר אותו והופך למפיק הסרט בו משחקים יניב וגלי.
שחקנית (חני פירסטנברג) מכריזה על "נימפות בערפל" כזוכה בפרס האקדמיה לסרט הטוב ביותר. יניב עולה על הבמה ומשבח את יהודה שבלעדיו לא היה מופק הסרט.
יניב, יהודה וגלי חוגגים את הזכייה בפרס עד שגלי מזרזת את יהודה לחזור הביתה ולשחרר את הבייבי סיטר ויניב נשאר לבד עם הפסל בידו.
צוות השחקנים

| שם השחקן/ית | שם הדמות | הערות |
| --- | --- | --- |
| רועי שגב | יניב |  |
| בני אבני | יהודה |  |
| שיר אידלסון | גלי |  |
| אפרת כהן | ליאת |  |
| יונתן צ'רצ'י | אריה קוחנוביץ | מפיק |
| בתיה ורד | סבתא של יהודה |  |
| מורן אייזנשטיין | שחקנית באודישן | שכנה |
| עלמה זק | שחקנית באודישן |  |
| אילנה ברקוביץ' | שחקנית באודישן |  |
| יגאל זקס | בוס בספריית וידאו |  |
| חני פירסטנברג | מכריזה בטקס האקדמיה |  |
אצבע אלוהים (סרט)

| --- | --- |

 בימוי:  יגאל בורשטיין
 הופק בידי:  שוקי פרידמן הפקות; מפיק שותף: אלון אבוטבול
 תסריט:  יגאל בורשטיין
 עריכה:  ערה לפיד
 שחקנים ראשיים:  משה איבגי, אלון אבוטבול, דורית בר אור, זהבית פסי, ניר לוי, ליאת גורן
 מוזיקה:  ישראל ברייט
 צילום:  ולנטין בלונוגוב
 מדינה:  ישראל 
 הקרנת בכורה:  29 בינואר 2009
 משך הקרנה:  92 דקות
 שפת הסרט:  עברית
 סוגה:  סרט קומדיה 
 פרסים:  פרס השחקן הטוב ביותר למשה איבגי ואלון אבוטבול בפסטיבל הקולנוע בירושלים 2008; פרס אופיר למוזיקה 2008 לישראל ברייט.
 דף הסרט ב־IMDb
 
אצבע אלוהים הוא סרט קומדיה דרמטית ישראלית מאת הבמאי יגאל בורשטיין, שיצא לאקרנים בשנת 2009, בהפצת יונייטד קינג. הסרט זכה בפרס השחקן הטוב ביותר (משה איבגי ואלון אבוטבול במשותף) ביולי 2008 בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בירושלים; מועמד לתשעה פרסי אופיר ביולי 2008,  מתוכם זכה באחד, עבור המוזיקה לישראל ברייט. הסרט השתתף בפסטיבלים בינלאומיים במונטריאול (קנדה), ורשה (פולין) ומונפלייה (צרפת).