stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
רצועת כוח
יישומים > מנועי בעירה פנימית > מנועי דיזל

למנוע דיזל אופייני רצועת כוח צרה יותר, בה המומנט מגיע לשיא בסל"ד נמוך יותר (1,500–2,000 סל"ד) ויורד בחדות עם עליית הסל"ד. ההספק מגיע לשיוא סביב 3,500–4,500 סל"ד, ויורד גם הוא במהירות מעל מהירות זו. במקרה זה, בחירה נכונה של יחסי תמסורת חיונית במיוחד לצורך ניצול מיטבי של ההספק הזמין.
מנועי דיזל גדולים – למשל, לספינות גדולות – עשויים להסתובב במאות סל"ד בלבד או אפילו במהירות נמוכה יותר, ובמהירויות סרק של 20–30 סל"ד. מנועים אלו הם בדרך כלל מנועי דיזל דו-פעימתיים. מנועים אלו נעזרים גם בהנעה חשמלית על מנת להתגבר על הקושי בפעולה בסל"ד נמוך.
יישומים > מנועים חשמליים

מאפייני מנועים חשמליים משתנים מאוד עם סוג המנוע. המומנט המרבי של מנוע אוניברסלי (לשואבי אבק, מכונות קטנות, מקדחות, וסטארטרים) מתרחש בסל"ד 0. עבור מנועי אינדוקציה המחוברים למקור AC בתדר קבוע (הנפוץ ביותר ביישומים גדולים), המומנט המרבי הוא בדרך כלל ממש מתחת לסל"ד הסינכרוני, שוקע לאפס עבור סל"ד זה והופך לשלילי מעליו (מחולל אינדוקציה). בסל"ד נמוך המומנט בדרך כלל מעט נמוך יותר. ביישומים מודרניים, נעשה שימוש במנועי סינכרוניים ומנועי אינדוקציה עם בקרה אלקטרונית על התדר. במקרה זה, אלא אם יופעלו מגבלות חיצוניות, המומנט המרבי מושג בסל"ד נמוך.
לדוגמה, מנוע ה-AC שנמצא בטסלה רודסטאר (2008) מייצר מומנט מרבי כמעט קבוע מ-0 עד כ-6,000 סל"ד, בעוד שההספק המרבי מתרחש בכ-10,000 סל"ד, הרבה אחרי תחילת ירידת המומנט. הקו האדום של הרודסטר הוא 14,000 סל"ד. מנועים חשמליים אחרים עשויים לייצר מומנט מרבי לאורך כל טווח הפעולה שלהם, אם כי מהירותם המקסימלית מוגבלת לעיתים לצורך הגברת אמינותם.
יישומים > טורבינות גז

טורבינות גז פועלות בסל"ד גבוה יחסית, ולהן רצועות כוח צרות.
ראו גם

תיבת הילוכים רציפה
הערות שוליים

↑  "Torque and BHP explained". Alex Muir. נבדק ב-15 במאי 2024. {{cite web}}:  (עזרה)
לילות לבנים (אלבום)

"לילות לבנים" הוא אלבום האולפן השביעי של מוזיקאי הרוק הישראלי אביב גפן.
האלבום ראה אור במרץ 1999, ולווה בסיבוב הופעות שנפתח בקיץ של אותה השנה. האלבום הוכתר כאלבום פלטינה עם מכירות של למעלה מ-40,000 עותקים.
"לילות לבנים" ליווה את הפרידה המתוקשרת של גפן מאשתו לשעבר אילנה ברקוביץ', ומרבית השירים עוסקים בפרידה ובאהבה נכזבת.
סינגלים

כמעט כל הסינגלים שיצאו לתחנות הרדיו הפכו ללהיטים גדולים, ביניהם "רומיאו ויוליה", "מקסיקו", "השיר שלנו" ו"לילות לבנים". סינגל נוסף שזכה להשמעות מעטות יותר היה "שתיקה".
השיר "השיר שלנו" יצא כסינגל לתחנות הרדיו כבר בסוף יולי 1998, זכה להצלחה גדולה והגיע למקום ה-13 במצעד השנתי תשנ"ח 1998 של רשת ג' כאשר הוא צועד 3 שבועות במקום הראשון במצעדים השבועיים.
שאר הסינגלים שוחררו זה אחר זה, לפני ועם יציאת האלבום וכבשו את תחנות הרדיו, כאשר כמעט מגיעים למקום הראשון במצעדים השבועיים של רשת ג' פרט ל"לילות לבנים". במצעד השנתי תשנ"ט של רשת ג' התמקמו, "מקסיקו" במקום ה-10 (שיצא קצת אחרי יציאת האלבום, ונכנס היישר למקום הראשון וצעד בראש משך 5 שבועות) ,"לילות לבנים" הגיע למקום ה-19 ו"רומיאו ויוליה" למקום ה-29. (שיצאו קצת לפני יציאת האלבום בפברואר, "לילות לבנים" הגיע למקום ה-2 במצעדים השבועיים ו"רומיאו ויוליה" צעד בראש במשך 3 שבועות).
רשימת רצועות

כל השירים נכתבו והולחנו על ידי אביב גפן.
| מס' | שם | משך |
| --- | --- | --- |
| 1. | מקסיקו  | 3:38 |
| 2. | זה בא והולך  | 4:00 |
| 3. | איש הכמעט  | 3:13 |
| 4. | האמת  | 4:06 |
| 5. | רגעים  | 2:51 |
| 6. | אם את תבואי אליי  | 2:45 |
| 7. | שתיקה  | 3:51 |
| 8. | השיר שלנו  | 4:25 |
| 9. | גן החטאים  | 3:17 |
| 10. | רומיאו ויוליה  | 3:40 |
| 11. | משהו בין שנינו  | 3:27 |
| 12. | לא יכולתי להציל אותך  | 2:21 |
| 13. | שלוליות  | 3:52 |
| 14. | לילות לבנים  | 3:26 |
| משך כולל: | משך כולל: | 48:59 |
הערות שוליים

↑  25 שנה לאלבום ״לילות לבנים״ של אביב גפן | 15.03.24 - ספיישלים מוזיקליים!, באתר omny.fm
| אביב גפן |
| --- | --- | --- |
| אלבומי אולפן | זה רק אור הירח (1992) • עכשיו מעונן (1993) • אביב גפן III‏ (1994) • שומקום (1995) • המכתב (1996) • חלולים (1998) • לילות לבנים (1999) • יומן מסע (2000) • ממנטו מורי (2002) • עם הזמן (2006) • Aviv Geffen‏ (2009) • פסיפס (2012) • סדקים (2014) • היסטוריה של תאונות (2025) |  |
| אלבומי הופעה | Live‏ (2008) • עכשיו מעונן (2011) |  |
| אלבומי אוסף | ירח מלא – האוסף (1997) • רק שירי אהבה (2007) |  |
| סינגלים שלא נכללו באלבומים | רוקנרול (1999) • הילד של כולנו (2008) • אור קטן בלב (2009) |  |
| אלבומים עם בלאקפילד | Blackfield‏ (2004) • Blackfield II‏ (2007) • Welcome to My DNA‏ (2011) • Blackfield IV‏ (2013) • Blackfield V ‏(2017) • For the Music ‏ (2020) |  |
| מופעים | נשף רוק |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz release group: 916eb2ed-7daf-3344-8d93-bf72a8f480f1
מנזרי המאה ה-16 על מורדות הפופוקטפטל

מנזרי המאה ה-16 על מורדות הפופוקטפטל (בספרדית: Monasterios en las faldas del Popocatépetl) הם חמישה עשר מנזרים מהמאה ה-16 שנבנו על ידי האוגוסטינים, הפרנציסקנים והדומיניקנים במטרה להפיץ את הנצרות הקתולית באזורים מדרום וממזרח להר הגעש פופוקטפטל במרכז מקסיקו. מנזרים אלה הוכרו על ידי אונסק"ו כאתרי מורשת עולמית בשנת 1994, מכיוון שהם מהווים את המודל למבני המנזר והכנסייה המוקדמים וכן למאמצי ההתנצרות בספרד החדשה וכמה מקומות מעבר לאמריקה הלטינית. מנזרים אלה כוללים באופן אחיד כמעט אטריום גדול מאוד לפני כנסייה בת ספינה אחת עם קפייה אבירטה (אנ') (בספרדית: קפלה פתוחה). האטריום תפקד כנקודת המפגש בין העמים הילידים לבין הנזירים המיסיונרים, כשהמיסה עבור המומרים החדשים נערכה בחוץ במקום בתוך הכנסייה. סידור זה חזר על עצמו באזורים אחרים במקסיקו, כאשר הנזירים הללו הקימו מנזרים חדשים ברחבי ספרד החדשה.
חמש עשרה המנזרים פתוחים למבקרים, כאשר אחד עשר נמצאים בצפון מדינת מורלוס, שלושה במדינת פואבלה ואחד בטלקסקלה. לצורכי תיירות מפרסמים את אחד עשר המנזרים במורלוס גם כ"מסלול הרי הגעש" (Ruta de los Volcanes) או "מסלול המנזרים" (Ruta de los Conventos). במושב ה-44 בשנת 2021 הורחב אתר המורשת ונוספה לו קתדרלת טלקסקלה.
אזור

אתר המורשת העולמית כולל חמישה עשר מנזרים הממוקמים מדרום וממזרח לעיר מקסיקו סיטי, רובם במדינת מורלוס, למעט שלושה שנמצאים במדינת פואבלה, ואחד במדינת טלקסקלה. המנזרים במורלוס ממוקמים במועצות האזוריות של אטלאטלאווקאן (Atlatlahucan), קוארנבקה, טטלה דל וולקאן (Tetela del Volcán), יאוטפק (Yautepec), אוקואיטוקו (Ocuituco), טפוסטלאן (Tepoztlán), טלאיאקפן (Tlayacapan), טוטולפן (Totolapan), יקאפיסטלה (Yecapixtla) וסקואלפן דה אמילפס (Zacualpan de Amilpas). השלושה בפואבלה ממוקמים בקלפן (Calpan), וחוצינגו (Huejotzingo) וטוצ'ימילקו (Tochimilco) והמבנה בטלסקלה שוכן בעיר טלקסקלה. רוב המנזרים האלה ממוקמים בפאתי הר הגעש פופוקטפטל.
אף על פי שפופוקטפטל הוא הר געש פעיל, אף אחד מהמנזרים לא הושפע מפעילות זו, אם כי חלקם נפגעו מפעילות סייסמית. הסכנה של הר הגעש נמוכה במנזרים אלה ובעוד יותר ממאה המונומנטים ההיסטוריים של האזור, כי באזור זה יש מעט קילוחי לבה מהר הגעש ומכיוון שהמונומנטים לא נבנו באזורים בהם לבה נוטה לזרום.
אתר המורשת העולמית

חמישה עשר המנזרים הוכרזו אתר מורשת עולמית של אונסק"ו ב-17 בדצמבר 1994, בשל היותם המודל למנזרים והטפה להתנצרות ביבשת האמריקאית. הם נבנו בתחילת התקופה של התנצרות הילידים לאחר הכיבוש, והם מייצגים את אימוץ הסגנון האדריכלי על ידי המיסיונרים הפרנציסקנים, הדומיניקנים והאוגוסטינים הראשונים, שכלל שימוש בחלל פתוח חיצוני. שימוש זה בשטח פתוח בתכנון כנסיות ומנזרים אומץ ברוב מקסיקו ובחלקים אחרים של אמריקה הלטינית. קיימת מחלוקת אם המנזרים מייצגים אכיפה מוחלטת של עיצוב אירופי או שמא הם אימצו היבטים מסוימים של אתרי הטקסים המקומיים. עם זאת, השימוש בקפלות פתוחות ו"קפייס פוסס" (capillas posas) או קפלות פינתיות באטריום הוא ייחודי. האטריומים הגדולים אפשרו להכיל את המומרים הילידים הראשונים, שלא היו רגילים להיכנס למבנים סגורים גדולים. האטריום הפך חיוני כנקודת המפגש בין המיסיונרים לילידים.
לאחר שהמנזרים הוכרזו כאתר מורשת עולמית, התחייב המכון הלאומי לאנתרופולוגיה והיסטוריה (אנ') של מקסיקו (בראשי תיבות INAH) להשקיע מיליוני פסו מקסיקני לשיקום ושימור אחד עשר מאתרי המנזר. חלק גדול מהכסף הופנה לבעיות הנגרמות עקב לחות בקירות. אחד הפרויקטים הראשונים היה שיקום ציורי הקיר במנזר טטלה דל וולקאן. פרויקט מוקדם נוסף היה שיקום הגנים והשדות של מנזר אטלאטלאווקאן. בשדות אלה מגדלים כיום אבוקדו וגידולים אחרים הנמכרים כדי לסייע במימון התחזוקה.
למעלה מ-70% מהמנזרים שנבנו במאה ה-16 עדיין במצב טוב. עם זאת, ישנן טענות כי הכסף שהוקצה לעבודות השיקום אינו מספיק למטרה, והרבה פחות ממה שתוקצב עבור מונומנטים אחרים כגון הבזיליקה של גבירתנו מגוואדלופה (אנ') או אפילו ארמון המרקיז מאפרטדו (Palacio del Marqués del Apartado), שניהם במקסיקו סיטי. חלק ניכר מהעבודה שבוצעה כרוך בשיקום אזורי האטריום, מסדרונות התהלוכות וקפלות האטריום, במקומות שהם עדיין קיימים. מאמץ מרכזי נוסף הוא להיפטר מהאזוב ומהצמחים שגדלו על הבניינים עצמם. עבודות השיקום והשחזור במספר מנזרים הביאו במקרים מסוימים, לגילוי מחדש של ציורי קיר. עם זאת, עדיין יש צורך לבצע עבודות שיקום רבות.
אף על פי שפופוקטפטל הוא הר געש פעיל, אף אחד מהמנזרים לא הושפע מפעילות זו, אם כי חלקם נפגעו מרעידות אדמה. הסכנה למנזרים אלו ולמעלה מ-100 מונומנטים היסטוריים באזור מהר הגעש נמוכה, כי באזור זה יש מעט קילוחי לבה מהר הגעש ומכיוון שהמונומנטים לא נבנו באזורים בהם לבה נוטה לזרום.
כדי לפרסם עוד יותר את מנזרי המורשת העולמית במורלוס, המדינה מקדמת את אחד עשר המנזרים בתחומה כ"מסלול המנזרים" (Ruta de los Conventos) או כ"מסלול הרי הגעש" (Ruta de los Volcanes). המסלול מתחיל בקוארנבקה, בירת מורלוס, כאשר כנסיית המנזר משמשת כקתדרלה של העיר. המסלול עובר אז מזרחה ומעט צפונה דרך טפוסטלאן (Tepoztlán), אואסטפק (Oaxtepec), טלאיאקפן (Tlayacapan), טוטולפן (Totolapan), אטלאטלאווקאן (Atlatlahucan), יקאפיסטלה (Yecapixtla), אוקואיטוקו (Ocuituco), טטלה דל וולקאן (Tetela del Volcán) ווייאפן (Hueyapan) לפני הסיום בסקואלפן דה אמילפס (Zacualpan de Amilpas).
אלמנטים משותפים

הסיבה להכרזה על המנזרים כאתר מורשת עולמית היא שבנייתם שימשה מודל לתכנון אדריכלי ועירוני עבור המנזרים והעיירות שנבנו אחריהם. מנזרים אלה נבנו כמבנים מוצקים מאוד עם קירות עבים וצורה פשוטה מאוד. בחלק מהמתחמים אפשר לראות שינות מאבן שגורמים למתחמים להיראות כמו טירות או מבצרים. אלו נועדו למטרות הגנה, מכיוון שהנזירים פלשו לאדמות של מסו-אמריקה בכדי לכפות דת חדשה. מסיבה זו, כנסיות ומנזרים מסוג זה נקראים "מקדשי מבצר".
ברוב המנזרים יש אטריום גדול מול הכנסייה, קפלה פתוחה, ארבע קפלות בכל פינה של האטריום, וצלב במרכז האטריום, תחנות הצלב על קירות האטריום, כנסייה מקורה, ואזור הקלויסטר עבור נזירים. שלא כמו בכנסיות שנבנו לפני ובמאות השנים שלאחר מכן, לאטריום היה תפקיד קריטי במנזרים אלה, שנבנו בתחילה לצורך המרת הדת של הילידים. בכל מנזר היו רק קומץ נזירים, אך מאות מומרים ילידים שאמורים להשתתף במיסה. חלק מהסיבה הייתה להכיל את הכמות הגדולה של המשתתפים אבל גם משום שטקסים טרום ספרדיים בוצעו בחוץ. לשם ההטפה הדתית נבנו תחילה האטריום והקפלה הפתוחה הנלווית אליו. האטריומים מוקפים בקירות נמוכים, שגובה אף אחד לא עולה על חמישה מטרים, כדי לתת תחושה אינטימית יותר, אך לשמור על האזור בחוץ. הקפלות הפתוחות נבנו כמעט תמיד בצד הכנסייה הראשית ופונות לאותו כיוון, לעבר האטריום. מכיוון שרוב הילידים לא ידעו לקרוא או לכתוב, עוטרו הכנסיות והקפלות הפתוחות בסצנות תנ"כיות על מנת להפיץ את הדת באמצעות הציורים. בקירות האטריום יש לעיתים קרובות סימונים לתחנות הצלב וארבע קפלות, אחת בכל פינה. אלו נקראים קפייס פוסס (capillas posas). הם שימשו במהלך תהלוכות, במיוחד במהלך קורפוס כריסטי, כשהם מחזיקים בלחם הקודש. באמצע האטריום הוצב צלב אבן גדול. מבחוץ לכנסיות המוקדמות הללו, צלבים מופיעים כמעט תמיד ללא דמותו של ישו. הסיבה לכך היא שהנזירים לא רצו שהילידים יקשרו את המנהג הישן של הקרבת קורבנות אדם לדת החדשה וישתמשו בכך כהצדקה להמשך הנוהג.
לכנסיות היה גג גדול והיה להם שם אחד בלבד כשבצד אחד, בדרך כלל בדרום, נמצא אזור הקלויסטר של הנזירים. ברוב הקלויסטרים יש או היו ציורי קיר, גנים גדולים ומזרקות. אלמנטים דקורטיביים בשניהם משתנים, לעיתים קרובות מערבבים מגמות שונות שהיו נפוצות באירופה באותה תקופה, כגון חלונות רוזטות הנפוצים בקתדרלות צרפתיות, שערים דומים לאלה בספרד ואפילו מזבחות משולשות בסגנון אסלאמי. בכנסיות ניתן למצוא מספר אלמנטים חבויים כגון מספרים חשובים לאמונות של הילידים, כגון מספר המדרגות והיבטים של הדמויות הדקורטיביות. לא ידוע אם אלה נסבלו על ידי הנזירים או שנוספו בחשאי.
היסטוריה

המנזרים הם חלק מההיסטוריה של הניצור המוקדם של מקסיקו. הפרנציסקנים הוזמנו ראשונים להגיע על ידי הרנאן קורטס, ואחריו זמן קצר לאחר מכן הגיעו הדומיניקנים והאוגוסטינים. לאחר שהתבססו במקסיקו סיטי וביתרת עמק מקסיקו (אנ'), הם ניצרו את האזור מדרום וממזרח להר הגעש. בין המיסיונרים היו חואן דה טקטו (Juan de Tecto), חואן דה איורה (Juan de Ayora) ופדרו דה גאנטה (אנ'). האחרון למד נאוואטל כדי לתקשר עם הילידים. המנזרים הראשונים נבנו על ידי הפרנציסקנים בשנת 1524, שייסדו את המנזרים וחוצינגו, קוארנבקה, קלפן וטוצ'ימילקו. הדומיניקנים הלכו בעקבותיהם בשנת 1526, והקימו את המנזרים באואסטפק, טפוסטלאן, טטלה דל וולקאן ווייאפן. האוגוסטינים הגיעו בשנת 1533 והקימו את המנזרים באוקואיטוקו, טוטולפן, יקאפיסטלה, טלאקאפן, אטלאטלאווקאן וסקואלפן דה אמילפס. מאוחר יותר, אותם מנזרים שלחו מיסיונרים לחלקים אחרים של ספרד החדשה, כגון גררו, ואחאקה, צ'יאפס וגואטמלה.
המנזרים שימשו כאבני הפינה של העיירות שהוקמו או שהוקמו מחדש על ידי הספרדים בתקופה הקולוניאלית המוקדמת מאוד, כאשר שאר האוכלוסייה הילידית התיישבה או התיישבה מחדש סביבן. המנזרים שימשו גם כבתי חולים מוקדמים, בתי ספר ומתקני אחסון למזון ומים, כאשר לעיתים קרובות מובילה אליהן אמת מים. האוגוסטינים לא רק עסקו בניצור האוכלוסייה: הם הקימו את מרכזי החינוך הראשונים לילידים ללימוד מקצועות אירופאיים. הדומיניקנים נתנו עדיפות רבה יותר לפיתוח הכלכלי של האזורים שהם ניצרו, וניצלו את פוריות הארץ. הם היו בולטים יותר במקומות הגבוהים יותר.
חלקם, כמו זה בטלאיאקפן, שימשו קסרקטינים במהלך המהפכה המקסיקנית ונמצאו גרפיטי של חיילים מאותה תקופה. גם מנזרים אחרים, כמו יקאפיסטלה, מכילים כתובות גרפיטי מודרניות, בשל חוסר שמירה במקום.
הערות שוליים

1 2  Earliest 16th-Century Monasteries on the Slopes of Popocatepetl
↑  "UNESCO names Tlaxcala cathedral a World Heritage Site". Mexico News Daily. 28 ביולי 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Israel Velázquez (16 בנובמבר 2008). "Rescatan la Ruta del volcán Popocatépetl" [Rescue the Route of the Popocatepetl volcano]. Milenio (בספרדית). Mexico City. אורכב מ-המקור ב-2011-07-24. {{cite news}}:  (עזרה)
הר הגעש פופוקטפטל, כפי שהוא נראה ממעבר ההרים פאסו דה קורטס
הקפלה הפתוחה של קתדרלת קוארנבקה
מבט על המתחם בטוצ'ימילקו
מבט אל הקלויסטר ומגדל הפעמונים של המנזר ביקאפיסטלה
חזית כנסיית המנזר בטלאיאקפן
המרפסת והחזית של המנזר לשעבר על שם דומיניקוס הקדוש בווייאפן
מבט לאטריום של המנזר לשעבר עם אחד מציורי הפרסקו ששוחזרו לאחרונה בחזית.
השער הראשי של מנזר וחוצינגו
פרס פריצקר

| --- | --- |
 תיאור:  קריירה של הישגים באמנות האדריכלות
 מיקום הטקס:  שיקגו 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפרס:  1979–הווה (כ־46 שנים) 
 נקרא על שם:  משפחת פריצקר 
 www.pritzkerprize.com
 
פרס פריצקר לאדריכלות (באנגלית: The Pritzker Architecture Prize) מוענק מדי שנה, מאז היווסדו בשנת 1979, לאדריכל שתרם באופן בולט לתחום.
הפרס נהגה בשנת 1979 על ידי ג'יי ארתור פריצקר (Jay Arthur Pritzker), מנוהל על ידי משפחת פריצקר, ומוענק על ידי "קרן הייאט". הפרס מוגדר כפרס האדריכלות הבכיר ביותר וזוכה לרוב לכינוי "פרס נובל לאדריכלות".
זוכה הפרס מקבל 100,000 דולר, תעודת ציון ומשנת 1987 מדליון ארד. חתני וכלות הפרס זוכים לתהילה והכרה בינלאומית, לצד עניין רב מבעלי דעה בתחום הבנייה, האקדמיה והאדריכלות. בכל שנה מוענק הפרס בתוך או בסמוך למבנה אדריכלי בעל חשיבות. בשנת 2000 הוענק הפרס לרם קולהאס בטקס שנערך ברחוב ההרודיאני הסמוך לכותל המערבי של הר הבית בירושלים.
זהא חדיד הייתה לאשה הראשונה שזכתה בפרס פריצקר לאדריכלות בשנת 2004.
נכון ל-2024 זכו בפרס תשעה אדריכלים יפנים, שמונה אמריקאים וארבעה יהודים.
רשימת זוכים

1979 - פיליפ ג'ונסון מארצות הברית
1980 - לואיס ברגאן ממקסיקו
1981 - ג'יימס סטירלינג מבריטניה
1982 - קווין רוש מארצות הברית
1983 - איו מינג פיי מארצות הברית
1984 - ריצ'רד מאייר מארצות הברית
1985 - הנס הוליין מאוסטריה
1986 - גוטפריד בוהם (Gottfried Böhm) מגרמניה
1987 - קנזו טנגה מיפן
1988 - גורדון בנשפט מארצות הברית ואוסקר נימאייר מברזיל
1989 - פרנק גרי מארצות הברית
1990 - אלדו רוסי מאיטליה
1991 - רוברט ונטורי מארצות הברית
1992 - אלוורו סיזה מפורטוגל
1993 - פומיהיקו מאקי מיפן
1994 - כריסטיאן דה פורצמפאר (Christian de Portzamparc) מצרפת
1995 - טדאו אנדו מיפן
1996 - רפאל מונאו (Rafael Moneo) מספרד
1997 - סוורה פהן (Sverre Fehn) מנורווגיה
1998 - רנצו פיאנו מאיטליה
1999 - נורמן פוסטר מבריטניה
2000 - רם קולהאס מהולנד
2001 - ז'אק הרצוג ופייר דה מוירון משווייץ
2002 - גלן מורקוט (Glenn Murcutt) מאוסטרליה
2003 - יורן אוטזון מדנמרק
2004 - זהא חדיד מבריטניה
2005 - תום מיין מארצות הברית
2006 - פאולו מנדס דה רושה מברזיל
2007 - ריצ'רד רוג'רס מבריטניה
2008 - ז'אן נובל מצרפת
2009 - פטר צומטור משווייץ
2010 - קזויו סג'ימה וריואה נשיזאווה (Ryue Nishizawa) מיפן
2011 - אדוארדו סוטו דה מורה (Eduardo Souto de Moura) מפורטוגל
2012 - ואנג שו (Wang Shu) מסין
2013 - טויו איטו מיפן
2014 - שיגרו באן מיפן
2015 - פריי אוטו מגרמניה
2016 - אלחנדרו ארוונה מצ'ילה
2017 - קרמה פיג'ם (Carme Pigem), רמון וילאלטה (Ramón Vilalta) 
 ורפאל ארנדה (Rafael Aranda) מספרד
2018 - בלקרישנה דושי (B. V. Doshi) מהודו
2019 - אראטה איסוזקי מיפן
2020 - איבון פארל (Yvonne Farrell) ושלי מקנמארה (Shelley McNamara) מאירלנד
2021 - אן לקטון וז'אן-פיליפ ואסאל (Jean-Philippe Vassal) מצרפת
2022 - דיאבדו פרנסיס קרה (Diébédo Francis Kéré) מגרמניה
2023 -דייוויד צ'יפרפילד מבריטניה
2024 - ריקן יאמאמוטו (Riken Yamamoto) מיפן
2025 - ליו ג'יאקון מסין
ביאורים

↑  רוש נולד באירלנד.
↑  פיי נולד בסין.
↑  גרי נולד בקנדה.
↑  חדיד נולדה בעיראק.
↑  רוג'רס נולד באיטליה למשפחה אנגלו-איטלקית.
↑  הפרס הוענק לאחר פטירתו.
↑  הטקס נערך באינטרנט עקב מגפת COVID-19.
↑  קרה נולד בבורקינה פאסו.
↑  יאמאמוטו נולד בבייג'ינג, סין.
דניאל איבין

| --- | --- |

תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  16 באפריל 1932 קרלובץ ממלכת יוגוסלביה ממלכת יוגוסלביה
 פטירה:  20 ביוני 2021 (בגיל 89) זאגרב, קרואטיה 
 מדינה:  קרואטיה 
 מקום מגורים:  ישראל, שווייץ, זאגרב, קרואטיה, הממלכה המאוחדת 
 עיסוק:  פוליטיקאי, סופר ופעיל זכויות אדם
 שפות היצירה:  קרואטית 
 
דניאל איבין (במקור גולדשטיין, בקרואטית: Daniel Ivin;‏ 16 באפריל 1932 – 20 ביוני 2021) היה סופר, פוליטיקאי ופעיל זכויות אדם יוגוסלבי-קרואטי ממוצא יהודי. דניאל איבין ואחיו סלאבקו גולדשטיין הקימו את המפלגה הסוציאל-ליברלית של קרואטיה.
קורות חיים

דניאל איבין נולד בקרלובץ, ממלכת יוגוסלביה  כדניאל (דאנקו) גולדשטיין למשפחה שהיגרה מסרייבו. במהלך מלחמת העולם השנייה, לאחר כיבוש יוגוסלביה על ידי גרמניה הנאצית וכינון מדינת קרואטיה העצמאית אשר נשלטה על ידי האוסטאשה, הוחל ברדיפת יהודים. אביו של דניאל, יצחק (איבו) נרצח על ידי אנשי האוסטאשה במחנה הריכוז ידובנו ודניאל, אימו לאה ואחיו סלאבקו הצליחו להימלט וחברו לכוחות הפרטיזנים של טיטו. לאחר מלחמת העולם השנייה שינה את שם משפחתו לאיבין לזכר אביו.
ב-1949, עלו דניאל איבין, אחיו סלאבקו ואימו לישראל ובהמשך שירת שנתיים בצה"ל. ב-1952 שב ליוגוסלביה והשתקע בזאגרב. הוא נודע כפעיל זכויות אדם וב-1966 נעצר, נשפט ונדון למספר חודשי מאסר בשל ניסיונו להפיץ עיתון בשם "Slobodna riječ" (בעברית: מילה חופשית) ובו ביקורת על המשטר הקומוניסטי ביוגוסלביה. לאחר שחרורו מהכלא עזב את יוגוסלביה והתגורר לתקופה מסוימת בשווייץ ובבריטניה. ב-1989 הקימו דניאל איבין וסלאבקו גולדשטיין את המפלגה הסוציאל-ליברלית של קרואטיה. ב-1993 נמנה דניאל איבין עם מקימי ארגון זכויות האדם הקרואטי "ועדת הלסינקי הקרואטית" וב-2007 עמד בראשו.
נפטר ב-20 ביוני 2021.
הערות שוליים

↑  דף עדות - יצחק גולדשטיין, באתר יד ושם.
↑  משמעות השם איבין: הבן של איבו.
↑  דראגו פילסל, יום הולדת 80 לדניאל איבין, באתר regionalexpress.hr, אוחזר ב-29 באוקטובר 2015 (בקרואטית).
↑  אתר ועדת הלסינקי הקרואטית לזכויות האדם, אוחזר ב-16 באוגוסט 2014 (בקרואטית).
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007357060705171  PLWABN: 9810630151805606  GND: 124550908  ISNI: 0000 0001 0966 8937  LCCN: no00027151  SUDOC: 079208541  VIAF: 42774432   WorldCat (עם VIAF): 42774432
פוסט-פאנק (Punk)

| --- | --- |

 מקורות סגנוניים:  רוק, פאנק, דאב, מוזיקה אלקטרונית, קראוטרוק, פ'אנק, אוונגרד, דיסקו, מוזיקה ניסיונית, רוק ניסיוני, מוזיקת עולם, ארט רוק, ג'אז, גלאם רוק
 מקורות תרבותיים:  סוף שנות ה-70 באנגליה
 מוצא:  הממלכה המאוחדת 
 כלים:  סינתיסייזר, תופים, גיטרה
 פופולריות מיינסטרים:  אירופה, ארצות הברית
 נגזרות:  מוזיקת אינדי, רוק גותי
 סצנות אזוריות
 אנגליה, ארצות הברית
 נושאים קרובים
 רוק גותי, פאנק, ניו וייב
 
פוסט-פאנק (אנגלית: Post-punk; נקרא במקור ניו מיוזיק, באנגלית: New musick) הוא ז'אנר מוזיקלי פופולרי שהושפע מהפאנק והיווה בעצם את ה"גלגול הבא" שלו. הוא החל את דרכו בתחילת שנות ה-80, לאחר פריצת הפאנק לתרבות הפופולרית בסוף שנות ה-70.
היסטוריה

הפאנק החל את דרכו בשנות ה-70, עם להקות כמו הסקס פיסטולס, הקלאש, הראמונס ועוד, והוא אופיין בליריקה זועמת ואגרסיבית בנושאים פוליטיים וחברתיים על רקע של מוזיקת רוק מהירה אך בסיסית. לקראת סוף שנות ה-70 התפתח הז'אנר לכיוונים קצת שונים, ולהקות שונות החלו לחפש את הקול האישי שלהן בניסיון להפוך את המוזיקה ליותר אקספרימנטלית ואת הליריקה ליותר אישית ומורכבת. הפוסט פאנק החל להתבסס על תדמית קודרת יותר ומורכבת יותר, עם השפעות מאמנות וקולנוע, וגם מז'אנרים מוזיקליים שונים כמו דאב, רוק, וקראוטרוק.
בין להקות הפוסט-פאנק המובילות שקמו באותה תקופה ניתן למנות את ג'וי דיוויז'ן, באוהאוס, סוזי והבנשיז, PIL, סיסטרס אוף מרסי, הקיור, וייר, The Fall ועוד. למרות שרוב הלהקות קמו באנגליה, שם היה מרכז העניין המוזיקלי בסצנה הזו, ישנן עוד להקות חשובות שקמו מחוץ לאנגליה כמו U2 האירים, הסקר דו האמריקאים, וניק קייב האוסטרלי שהחל את דרכו בלהקת ה-Birthday Party.
להקות רבות נמנעו מאותו סאונד ראשוני ובועט והופעה מרדנית של הפאנק בשנות ה-70. את סיכות הביטחון וצבעי השיער החליפו בגדים כהים וגישה אמנותית. חלק מהלהקות שנחשבו לפוסט פאנק נחשבו מאוחר יותר לחלוצות של ז'אנרים אחרים, כמו הקיור וסוזי אנד דה בנשיז שאופיינו בהופעה אפלה וליריקה עגמומית ונחשבו לחלוצי הרוק גותי, או להקות כמו U2 ו-R.E.M שלקראת שנות ה-80 ותחילת ה-90 התקרבו אט אט אל המיינסטרים.
עם זאת, בשנות האלפיים זכה הפוסט-פאנק לעדנה כאשר גל של להקות אינדי שטף את סצנת המוזיקה, עם השפעות בוטות מהפוסט-פאנק המקורי ורוק אלטרנטיבי. להקות כמו פרנץ פרדיננד, אינטרפול, הסטרוקס ועוד הפכו ללהקות הרוק הבולטות של התקופה כאשר ניתן לשמוע את ההשפעה בליריקה, בהופעה ובסאונד עצמו.
פוסט פאנק בישראל

בישראל ובעיקר בחיפה ובתל אביב, פעלה סצנה פעילה מאוד של פוסט פאנק, שרובה הייתה מתכנסת במועדון הפינגוין. להקות בריטיות כמו באוהאוס וסוזי והבאנשיז (עם רוברט סמית' מהקיור בתור גיטריסט) הופיעו בתל אביב וכמו כן, להקות ישראלית ניסו את מזלן בבלגיה ובאנגליה ברמות הצלחות שונות.
אחת מלהקות הפוסט פאנק הראשונות בישראל הייתה מינימל קומפקט, אשר הונהגה על ידי רמי פורטיס, שבעצמו הוציא ב-1978 את אלבום הבכורה הפאנקיסטי "פלונטר". סגנונה של הלהקה, שפעלה בשנות השמונים בעיקר באירופה, הוא רוק אלטרנטיבי עם נגיעות של פוסט פאנק.
להקת בולטת נוספת הייתה סיאם שכלל את הדר גולדמן וג'ף שפירו
להקת הקליק ניגנה בתחילת דרכה פוסט פאנק, ואלבום הבכורה שלה "אמא אני לא רוצה להיגמל" הוא בסגנון זה.
ב-1986 פרצה להקת אפור גשום, אשר הונהגה על ידי המוזיקאית מיכל ספיר (נכדתו של פנחס ספיר) ואז הייתה עדיין צמד, עם הלהיט "מקום אחר", שנכלל בהמשך בקלטת "פברואר" שיצאה ב-1989.
חלק מיצירתו המוקדמת של ערן צור, עם להקות טאטו וכרמלה גרוס ואגנר מכיל אלמנטים מהפוסט פאנק.
הרכבים ואמנים נוספים שפעלו בישראל והייתה להם זיקה לז'אנר הם הרידינג ג', ניקי והפלאש, רפי פרסקי, פלסטיק ונוס, היחידה לטיפול נמרץ, כרומוזום, להקה רטורית עם הסולן יוסי אלפנט, אור כשדים עם הסולן רונן בן-טל ועוד.
ז'אנרים קרובים

מוזיקת אינדי
רוק אלטרנטיבי
רוק גותי
ניו וייב
בית הספר לחינוך ע"ש חיים וג'ואן קונסטנטינר

| --- | --- |

 בית ספר לחינוך
 תקופת הפעילות:  1973–הווה (כ־52 שנים) 
 מיקום
 מדינה:  ישראל ישראל
 קואורדינטות:  32°06′47″N 34°48′13″E﻿ / ﻿32.11296570331°N 34.803551322824°E﻿ / 32.11296570331; 34.803551322824
 education.tau.ac.il
 he
 
בית הספר לחינוך ע"ש חיים וג'ואן קונסטנטינר של אוניברסיטת תל אביב, אשר פועל במסגרת הפקולטה למדעי הרוח ע"ש לסטר וסאלי אנטין, הוקם בשנת 1973. מקום מושבו של בית הספר הוא בניין "שרת", אשר קרוי על שם ראש הממשלה לשעבר, משה שרת.
תוכניות הלימוד מאפשרות לימודים לתואר אקדמי ולתעודת הוראה, בנוסף להשתלמויות ללימודי המשך. בבית הספר פועלים 3 חוגים ובהן מספר מעבדות ומרכזי מחקר. כמה מחברי הסגל בבית הספר מופקדים על קתדרות.
ראש בית הספר לחינוך מאז ראשית שנת הלימודים תש"פ היא פרופסור מיכל אל-יגון, אשר החליפה בתפקיד את פרופ' פאדיה נאסר אבו אלהיג'א. בין חברי הסגל בעבר נמנים אורית איכילוב, מנוחה בירנבוים, דן גבתון, יובל דרור, אסתר דרומי, עמי וולנסקי, אבנר זיו, דוד חן, שמעון זקס, אריה לוי, מלכה מרגלית, דוד נבו, אפרים פישביין, גדעון צבס, נעמה צבר בן-יהושע, יצחק קשתי, רינה שפירא וס. יזהר. נכון לשנת 2022, ישנם 36 חברי סגל בכיר בבית הספר לחינוך.