stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ברונו רוסי
איטליה > עקומת רוסי

זמן קצר אחרי ועידת רומא ביצע רוסי שני ניסויים שהובילו להתקדמות ניכרת בהבנת הקרינה הקוסמית. שניהם כללו שלושה צירופים של פולסים משלושה מוני גייגר. אבל בראשון היו המונים מסודרים בשורה ומופרדים על ידי בלוקים של עופרת בעוד שבשני הם הושמו במבנה משולש כך שחלקיק אחד לא היה יכול לעבור דרך כל השלושה כשהוא נע בקו ישר. התוצאות מהמבנה הראשון הוכיחו את קיומם של חלקיקים של קרינה קוסמית היכולים לחדור מטר של עופרת.
במבנה השני שהיה סגור בקופסת עופרת הראו התוצאות שחלק מן הקרינה הקוסמית והעופרת משפיעים זה על זה ויוצרים חלקיקי משנה רבים. בהרחבה של הניסוי השני הוא מדד את שעורם של צירופים משולשים כפונקציה של כמות העופרת מעל המונים. תרשים שעור זה לעומת העובי שנודע כעקומת רוסי הראה עלייה מהירה ככל ששכבת העופרת הוגדלה ובעקבותיה ירידה איטית. ניסויים אלה הראו שקרינה קוסמית בגובה פני הקרקע מורכבים משני רכיבים: רכיב "רך" שיכול לייצר שפע של אירועי חלקיקים מרובים ורכיב "קשה" המסוגל לעבור עובי גדול של עופרת. באותו זמן היה אופיים הפיזי של שניהם בגדר מסתורין משום שהם עדיין לא התאימו עצמם לגוף הידע הגדל והולך על פיזיקה גרעינית ופיזיקה של החלקיקים.
איטליה > פדובה

ב־1932 זכה רוסי בתחרות למשרה אקדמית באוניברסיטה איטלקית ומונה כפרופסור לפיזיקה ניסויית באוניברסיטת פדובה. זמן קצר אחרי שהגיע ביקש ממנו הרקטור לפקח על עיצוב ובניית המכון לפיזיקה החדש של פדובה. אף על פי שתפקיד זה הסיט אותו ממחקר והוראה הוא מילא אותו ברצון והמכון נפתח ב-1937.
איטליה > אפקט מזרח-מערב

למרות הסחות הדעת הצליח רוסי להשלים ב־1933 ניסוי על אפקט מזרח-מערב אותו התחיל מוקדם יותר. משום שאפקט זה בולט יותר ליד קו המשווה הוא ארגן משלחת לאסמרה באריתריאה שהייתה אז מושבה איטלקית לחופי הים האדום בקו הרוחב 15°. בשיתוף עם סרג'יו דה בנדטי (Sergio De Bennedetti) הוא הקים "טלסקופ של קרינה קוסמית" שהורכב משני מוני גייגר שונים בצירוף, שציר מקסימום הרגישות שלהם היה יכול להיות מכוון לכל כיוון. תוך זמן קצר התברר שעוצמת הקרינה הקוסמית מן המערב הייתה גדולה במידה משמעותית מזו שהגיעה מן המזרח. פירושו של דבר זה היה שהיה זרם גדול יותר של חלקיקים ראשוניים חיוביים מאשר של חלקיקים שליליים. באותה תקופה הייתה תוצאה זו מפתיעה משום שרוב החוקרים היו בדעה שגובשה מראש שהחלקיקים הראשוניים יהיו שליליים.
בזמן שרוסי עזב את אריתריאה הוא קיבל ידיעות על שתי תצפיות שנצפה בהן אותו אפקט של מזרח-מערב. אלה פורסמו ב-Physical Review. אחד היה מאת תומאס ה. ג'ונסון והשני מאת קומפטון ותלמידו לואיס אלוורז שדיווח על תצפיות במקסיקו סיטי בקו הרוחב 19°.
באריתריאה גם גילה רוסי תופעה אחרת שנעשתה נושא מרכזי במחקר על קרינה קוסמית אחרי המלחמה: מקלחות אוויר נרחבות של קרינה קוסמית. התגלית התרחשה בזמן בדיקות שנעשו כדי לקבוע את שיעור הצירופים האקראיים בין מוני הגייגר בגלאי שלו. כדי להבטיח שאפילו חלקיק אחד לא יפעיל את המונים הוא פיזר אותם במישור אופקי. בתצורה זו שכיחות צירופי המקרים הייתה גדולה יותר מאשר זו שחושבה על בסיס השיעורים הבודדים וזמן הפתרון של מעגל צירוף מקרים. רוסי הסיק ש: ... "מדי פעם פוגעת בציוד ההקלטה מקלחת נרחבת של חלקיקים הגורמים לצירופי מקרים בין המונים, אפילו כשהם נמצאים במרחק גדול זה מזה".
ב־1937 הכיר רוסי את נורה לומברוזו, ב־1938 נישאו ברונו ונורה ובנו את ביתם בפדובה.
אף על פי שהוא נמנע לעסוק בפוליטיקה הרי כמה משותפיו ותלמידיו היו מעורבים במאבק נגד הפשיזם האיטלקי. נוסף על כך רוסי ורעייתו היו יהודים והם דאגו ככל שהאנטישמיות באיטליה צמחה בהשפעת גרמניה הנאצית. בסופו של דבר פוטר רוסי ממשרתו כפרופסור בשל חוקי הגזע האיטלקיים. ובלשונו: "בסופו של דבר, בספטמבר 1938, למדתי שאני כבר לא אזרח של ארצי ושבאיטליה, פעילותי כמורה ומדען הגיעה לקיצה.
גלות

עם המכשול הזה בדרכו התחיל רוסי בשלב חשוב בקריירה שלו. הוא סיכם את התקופה במאמר: "דעיכת המזוטרונים (1939–1945): פיזיקה ניסויית של חלקיקים בתקופת התום" אותו הציג בסימפוזיון שהתקיים ב-Fermi National Accelerator Laboratory ב־1980. ב-12 באוקטובר 1938 עזבו בני הזוג רוסי לקופנהגן לשם הזמין אותם הפיזיקאי הדני נילס בוהר. לא הייתה לזוג שום כוונה לחזור לאיטליה ובוהר סייע בחיפושו של רוסי אחר משרה בטוחה יותר בכך שארגן ועידה שהשתתפו בה הפיזיקאים המובילים. הוא קיווה שאחד מהם ימצא לרוסי משרה ואכן תוך זמן קצר הוזמן רוסי לבוא לאוניברסיטת מנצ'סטר שם פיתח בלאקט מרכז חשוב למחקר קרינה קוסמית. אחרי חודשיים בדנמרק הגיעו רוסי ונורה למנצ'סטר.
גלות > מנצ'סטר

שהותו של רוסי במנצ'סטר הייתה קצרה אבל פרודוקטיבית. באותו זמן הושגה הבנה של המרכיב הרך. ב-1934 פרסמו הנס בתה וולטר הייטלר תיאור כמותי לא רק של ייצור זוגות של אלקטרון-פוזיטרון על ידי פוטונים אנרגטיים, כי אם גם על ייצור פוטונים על ידי אלקטרונים אנרגטיים ופוזיטרונים. במנצ'סטר שיתף רוסי פעולה עם לודוויג יאנוסי (Ludwig Jánossy) בניסוי שהוכיח את נכונות התאוריה של בתה-הייטלר על התהליך השני שעדיין לא אושש במלואו.
באותה תקופה הבהירו את אופיו של הרכיב הקשה. ב-1936 גילו אנדרסון ותלמידו חלקיקים של קרינה קוסמית שהמסה שלהם היית בין זו של האלקטרון ובין הפוזיטרון ולהם קרא אנדרסון בשם מזוטרונים. אלה נודעו, בסופו של דבר כ - μ meson שם שקוצר למיואון.
גלות > שיקגו

כשצל המלחמה מרחף מעל אירופה המליצו בלאקט ואחרים לרוסי לעזוב את בריטניה. רוסי כתב לקומפטון שהזמין אותו להשתתף בסימפוזיון בקיץ בשיקגו ורמז שייתכן ותימצא לו משרה בארצות הברית. ביוני 1939 הפליג הזוג רוסי לניו יורק והם התקבלו על ידי פרמי ורעייתו לאורה שעזבו, גם כן, את איטליה בשל חוקי הגזע. בני הזוג רוסי נסעו לשיקגו לשם הם הוזמנו על ידי בתה.
אחרי כנס שנערך על אי יציבות של מזוטרון הגיעו להסכמה שיש צורך בעוד תצפיות. רוסי וקומפטון התחילו לתכנן את הניסוי. משום שהעוצמה של הרכיב הקשה עולה עם הגובה, בזמן שצפיפות האוויר יורדת, הציע קומפטון שהמחקר יתקיים בהר אוונס בקולורדו שם הוא עבד בשנות ה-30 וניתן לעבוד שם בגובה של 4,310 מטר. רוסי ועוזריו מיהרו לאסוף ציוד, לפני שהשלג יחסום את הדרכים.
באותו זמן כבר היה ידוע שהתהליך העיקרי שבו מזוטרונים מאבדים אנרגיה הוא ביוניזציה שמתוארת על ידי הנוסחה של בתה והיא יחסית למסה לכל יחידת שטח של שכבת החומר שאותו חוצים. אם זה היה התהליך היחיד הרי עוצמת הרכיב הקשה העובר דרך שכבה של חומר מוצק הייתה יורדת באותה מידה כמו בשכבה מקבילה של אוויר. רוסי והשותפים שלו מצאו שהירידה הייתה גדולה באופן משמעותי באטמוספירה מאשר בשכבה מקבילה של פחמן מוצק. משום שהמרחק שעוברים באוויר הוא גדול בהרבה מאשר בפחמן הם פירשו את התוצאה הזאת כהוכחה להתפרקות של המזוטרון וכשלקחו בחשבון את האפקט של התארכות הזמן היחסית הם העריכו את ממוצע חייו בשתי מיקרו-שניות.
גלות > קורנל

משרתו של רוסי בשיקגו לא הייתה קבועה וקומפטון לא הצליח להבטיח לו קביעות. עקב כך הוא החל בחיפוש אחר משרה קבועה. במסגרת החיפוש הוא הרצה באוניברסיטת קורנל בתחום הפיזיקה. בעקבות המלצתו של בתה הוא קיבל את המשרה.
בקורנל פגש את תלמיד המחקר האמריקאי הראשון שלו קנת גרייזן (Kenneth Greisen). הוא כתב איתו מאמר בשם תאוריה של קרינה קוסמית שהתפרסם ב-Reviews of Modern Physics שהתפרסם בקרב חוקרי קרינה קוסמית כ"תנ"ך". בקיץ 1941 הצטרפו גרייזן ופיזיקאים מדנבר ובולדר לרוסי בהר אוונס שם הם הרחיבו את הידע על היחס בין מומנטום של מזוטרון ומשך החיים שלו לפני דעיכתו. גרייזן ורוסי גם ביצעו ניסויים שהוכיחו שלא כל החלקיקים ברכיב הרך יכולים להיווצר על ידי מזוטרונים של הרכיב הקשה. הם פירשו זאת כהוכחה לקיומם של אלקטרונים ראשוניים או פוטונים, אבל מאוחר יותר התברר שעודף ברכיב הרך מקורו בדעיכה של פאיונים נייטרליים.
בזיכרונותיו על מה שהוא כינה עידן התמימות כתב רוסי:
"איך ייתכן שתוצאות המתייחסות לבעיות יסודיות של פיזיקת החלקיקים האלמנטריים היו יכולת להיות מושגות על ידי ניסויים פשוטים בצורה כמעט ילדותית שעלו כמה אלפי דולרים בודדים ודרשו רק עזרה של שני סטודנטים לתואר שני"?
לוס אלמוס

עם השלמת עבודתו על מזוטרונים הפנה רוסי את תשומת לבו למאמץ המלחמתי. ב-1942 הוא התמנה כיועץ לפיתוח מכ"ם במעבדת הקרינה של המכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס. כאן, הוא המציא, יחד עם גרייזן, מעגל מעקב טווחים (range tracking circuit) שנרשם עליו פטנט אחרי המלחמה.
בתחילת יולי 1943 הזמין בתה את רוסי להצטרף לפרויקט מנהטן. בתוך חודש הוא התייצב במעבדה הלאומית לוס אלמוס. מנהל המעבדה, רוברט אופנהיימר ביקש מרוסי להרכיב קבוצה שתפתח מכשירי אבחון הנחוצים ליצור פצצה אטומית. רוסי הבין, תוך זמן קצר, שיש כבר קבוצה בעלת מטרה דומה שמנוהלת על ידי הפיזיקאי השווייצרי הנס שטאוב. השניים החליטו לאחד את מאמציהם ל"קבוצת גלאי" אחת. הם נעזרו על יד כעשרים חוקרים צעירים.
לוס אלמוס > חדר יינון מהיר

לשם פיתוח הפצצה היה צורך בגלאים גדולים של קרינה מיננת. מתחילת המחקר על רדיואקטיביות נמדדה הקרינה במונחים של יינון אבל חדרי היינון הקיימים היו בעלי תגובה איטית. כדי לפתור בעיה זו עשו רוסי ושטאוב ניתוח זהיר של הפולסים הנוצרים כאשר חלקיקים טעונים יוצרים יינון בתוך חדר יינון. הם הבינו שניעות (mobility) גבוהה של אלקטרונים חופשיים המוסרים מאטומים מיוננים פירושו של דבר שהפולסים המיוצרים על ידי חלקיקים יחידים יכולים להיות מאוד קצרים. יחד עם ג'יימס ס. אלן מצא רוסי תרכובות של גז בעלות ניעות גבוהה של אלקטרונים ולכידת אלקטרונים נמוכה. על בסיס בדיקות אלה המציאו אלן ורוסי את "חדר היינון המהיר" עליו הם רשמו פטנט אחרי המלחמה. היה זה גורם מכריע בהצלחת פרויקט מנהטן ונעשה בו שימוש נרחב אחרי המלחמה במחקר של פיזיקת החלקיקים.
MIT

עם הצלחת פרויקט מנהטן ומעבדת הקרינה עבר MIT לתחום חדש של Big science שמומן על ידי הממשלה האמריקאית. את ההתרחבות של MIT בתחום של פיזיקה גרעינית הנהיג ג'רולד זכריאס שהגיע ללוס אלמוס בסוף המלחמה. הוא הזמין את ויקטור וייסקופף ורוסי להיות פרופסורים ב-MIT. רוסי עזב את לוס אלמוס ב-6 בפברואר 1946.
תפקידו של רוסי במעבדה החדשה לפיזיקה גרעינית שנוהלה על ידי זכריאס היה לבנות קבוצת מחקר של קרינה קוסמית ב-MIT. לצורך זה הוא גייס ארבעה מדענים צעירים שהיו בלוס אלמוס כתחמידי דוקטורט: הרברט, ברידג', מתיו סנדס, רוברט תומפסון ורוברט ויליאמס. שניים נוספים שעבדו איתו במעבדת הקרינה באו גם כן: ג'ון טינלוט ורוברט הולסייזר. כל השישה היו מנוסים יותר מתלמיד דוקטורט רגיל משום שהיה להם ניסיון בן כמה שנים במחקר בזמן המלחמה.
MIT > חלקיקים יסודיים

עם גילוי הפאיון ב-1947 נעשה החיפוש אחרי חלקיקים יסודיים נושא מחקר פופולרי. כשהפעיל חדרי יינון מהיר הוכיח הרברט שפרצי היינון שהם תיעדו נוצרו בעיקר על ידי קרינה קוסמית בעלת אנרגיה נמוכה יחסית שהאינטראקציות הגרעיניות שלה כוללות בדרך כלל פליטה של שחרור חלקיקים רבים בגרעין. על בסיס תוצא זה הדגימו הוא ורוסי שההתנהגות של אינטראקציות אלה דומה לזו של מקלחות חלקיקים.
קבוצתו של רוסי התרכזה בשימוש בתאי ערפל כדי לחקור את תכונותיהם ואת האינטראקציות שלהם. ב-1948 הראו רוסי, גרגורי וטינלוט שמקור המרכיב האלקטרומגנטי באינטראקציות של הקרינה הקוסמית הייתה, בעיקרה, פוטונים אנרגטיים ולא אלקטרונים. תוצאה זו איששה את הצעתו של אופנהיימר מ-1947 שפאיונים נייטרליים נוצרים באינטראקציות, יחד עם פאיונים טעונים ושרכיב זה מקורו בדעיכה המהירה שלהם לפוטונים.
כדי לחקור את החלקיקים היסודיים החדשים הפעילו ברידג' ומרטין אניס (Martin Annis) חדר ערפל גדול ומרובה לוחות באקו לייק (Echo Lake). מחקר זה סיפק את הבסיס לתזה לדוקטורט של אניס בהנחייתו של רוסי. בשנה שלאחר מכן הראו מחברים אלה יחד עם עוד סטודנט של רוסי, סטניסלב אולברט, איך להשיג מידע על אנרגיות של חלקיקים ממדידה של הפיזור שלהם. דבר זה הוסיף עוד דרך להשתמש בחדרי ערפל כדי למדוד את תכונותיהם של חלקיקים יסודיים. בתחילת 1953 פרסם רוסי יחד עם ברידג', ריצ'רד סאפורד וצ'ארלס פיירו (Charles Peyrou) תוצאות של מחקר מקיף בחדרי ערפל על חלקיקים יסודיים שהתפרסמו בשם קאונים.
MIT > כנס באנייר-דה-ביגור

ב־1952 דווח על "גן חיות" מבלבל של חלקיקים יסודיים בעלי מסות שונות, סכמות של דעיכה, מינוחים ומהימנות של זיהוי. כדי להתמודד עם המצב ארגנו בלאקט ולפראנס-ראנגה (Leprince-Ringuet) כנס בינלאומי על קרינה קוסמית בבאנייר-דה-ביגור (Bagnères-de-Bigorre) ב-1953. ג'יימס קרונין סבר שכנס זה היה חשוב כמו שני הכנסים המפורסמים – כנס סולווה מ-1927 וכנס שלטר איילנד (Shelter Island) מ-1948.
לפראנס-ראנגה ביקש מרוסי שיסכם את המידע החדש שהוצג בכנס ושיציע מינוחים לחלקיקים החדשים. בתגובה לבקשה הפיץ רוסי הצעה שחלקיקים בעלי מסה קטנה מנייטרון יצוינו על ידי אות יוונית קטנה ואלה שמסתם גדולה מנייטרון יצוינו באות יוונית גדולה. בהרצאתו ב-11 ביולי 1953 הוא דיווח לכנס שהתוצאות, אליהן הגיע יחד עם פאואל ופרטר, היו עקביות עם הסכמה הזאת ובה השתמשו, בדרך כלל, אחרי כן.
נקודת שיא הייתה הכרזתו של לפראנס-ראנגה בהרצאת הסיום שלו ש"בעתיד אנחנו חייבים להשתמש במאיצי חלקיקים". הכרזה זו שיקפה קונצנזוס בקרב המשתתפים בכנס. כתוצאה מכך החלה הקבוצה של רוסי להפחית את הניסויים בחדרי ערפל.
MIT > מקלחות אוויר נרחבות

בזמן כנס באנייר-דה-ביגור הפנה, כבר, רוסי את תשומת לבו להשלכות של תופעות של קרינה קוסמית, במיוחד מקלחות אוויר נרחבות. אחרי שרוסי למד, באריתריאה, שתופעות כאלה קיימות הם נחקרו בצורה מקיפה ע ידי פייר אוז'ה, (Pierre Auger) וויליאמס. באותה תקופה התפתח במהירות השימוש במונה נצנץ שהציע דרך חדשה לחקור את המבנה של מקלחות אוויר. לצורך המחקר גייס רוסי את תלמידו ג'ורג' קלרק, שסיים את לימודי הדוקטורט ב-1952 ואת פיירו באסי שבא לבקר מאוניברסיטת פדובה. משום שלא היה ניתן להשיג חומר מנצנץ מוצק הם החליטו להשתמש בטרפניל (terphenyl) שהומס בבנזין שהוא נצנץ נוזלי יעיל. בעזרת שלושה מונים שהוצבו על הגג של בנין פיזיקה ב-MIT בחורף 1952/3 הם מצאו שמקלחת חלקיקים שהגיעה למרחק של מטר או שניים מדיסק שנעה במהירות הקרובה למהירות האור בכיוון של ציר המקלחת.
תוצאה זו הוכיחה שמוני נצנץ יכולים להעריך את מספר החלקיקים הפוגעים בכל גלאי.
MIT > ניסוי אגאסיז

הקבוצה של רוסי התחילה בניסוי גדול היה יכול למדוד גם אנרגיות ראשוניות וכיווני הגעה של מקלחות אוויר נרחבות. הם פיזרו חמישה עשר נצנצים נוזליים כל אחד בשטח של מטר מרובע בשטחי היער של מצפה אוק רידג'. זמן קצר אחרי תחילת הניסוי ברק הצית את החומר הדליק באחד מן המונים. הפסיקו את הניסוי. כדי למנוע שרפה בעתיד הקימו המדענים "בית חרושת" לייצור נצנצים מפלסטיק בלתי דליק.
אחרי המעבר לפלסטיק בסוף אביב של 1956 התקיים הניסוי בלי הפרעות והממצאים פורסמו ב - Nature וב - Physical Review. הממצאים החשובים ביותר סוכמו על ידי רוסי כ:
מדידה מדויקת של צפיפות החלקיקים במקלחת כפונקציה של מרחק ממרכז המקלחת.
מדידה של ספקטרום האנרגיה של החלקיקים היסודיים האחראים למקלחת מ-1015 אלקטרון וולט עד 1018 אלקטרון וולט.
הוכחה שחלקיקים אלה מגיעים במספר שווה מכל הכיוונים.
ההבחנה בחלקיק בעל אנרגיה הקרובה ל-1019 אלקטרון וולט.
MIT > מחקר בפלזמת חלל

בתגובה לשיגור ספוטניק 1 על ידי ברית המועצות ב־4 באוקטובר 1957 הקימה הממשלה האמריקאית את נאס"א ואת DARPA - סוכנות לפרויקטי מחקר מתקדמים. ב־4 ביוני 1958 נפגש דטלב ברונק – יושב הראש של האקדמיה הלאומית למדעים עם כמה מנהלי הסוכנויות האלה כדי ליצור גוף מייעץ חדש – המועצה למדעי החלל – כדי לייעץ לגבי הרחבת מחקר החלל וכדי להבטיח שמימון המחקר הבסיסי יודגש כראוי. רוסי הקים במועצה תת-ועדה שבה היו חברים תומאס גולד, פיליפ מוריסון והמיקרוביולוג סלבדור לוריא. עקב כך החליט רוסי להפנות את מאמצי הקבוצה שלו לכיוון מחקרי זה. יחד עם הרברט ברידג' עיצב רוסי ובדק מכשיר לבדיקת פלזמה שהיה מבוסס על גביע פאראדיי. כדי לחזק את תגובת המכשיר לפרוטונים המוטענים חיובית וכדי לדכא את התגובה שלו לפוטו אלקטרונים הנוצרים על ידי אור השמש פוזרו ארבע סבכות בתוך הגביע. המצאה חשובה ביותר הייתה ויסות הוולטז' שסופק לאחת הסבכות שהמירה את האות לזרם חילופין פרופורציונלי לשטף הפרוטוני ולא מזוהם על ידי פוטו אלקטרונים.
בטיסה לחלל של אקספלורר 10 הוצב מכשיר של רוסי. במהלך 52 השעות בהן פעל המכשיר, לפני שנגמרה לו הסוללה, מצא הצוות של רוסי מעבר בין שני אזרים מובחנים סביב הארץ. ליד כדור הארץ היו שדות מגנטיים חזקים ומסודרים למדי אבל לא הייתה שום אינדיקציה לפרוטונים בין כוכביים. במרחק השווה ל-22 פעמים רדיוס כדור הארץ נכנסה החללית לאזור שבו היו השדות המגנטיים חלשים יותר ופחות סדירים ושם נצפה שטף פרוטונים שהגיע מהאזור הכללי של השמש. במהלך הטיסה הזאת היו כמה מקרים בהם השטף נבלם ואז חזר שוב. דבר זה הצביע על כך שהחללית טסה קרוב לגבול בין שני האזורים ושהגבול נע באופן לא סדיר. בסופו של דבר הגבול הזה נעשה ידוע כמגנטופאוזה.
MIT > אסטרונומיה של קרני רנטגן

כיועץ לחברה האמריקאית למדע והנדסה יזם רוסי את הניסויים בטילים בהם גילו את המקור הראשון מחוץ למערכת השמש של קרני רנטגן. רוסי מונה לפרופסור ב-MIT ב־1966.
MIT > פרישה

רוסי פרש מ-MIT ב־1970. מ־1974 עד 1980 הוא לימד באוניברסיטת פלרמו. אחרי שפרש כתב כמה מונוגרפיות וב־1990 אוטוביוגרפיה = Moments in the Life of a Scientist (רגעים בחייו של מדען) שפורסמה ב - Cambridge University Press. הוא נפטר מדום לב בביתו בקממברידג' ב-21 בנובמבר 1993. גופתו נשרפה והאפר נמצא בבית הקברות של כנסיית סן מיניאטו אל מונטה (San Miniato al Monte) שמשקיפה על פירנצה וגבעת ארצ'טרי. (Arcetri)
פרסים ואותות כבוד > פרסים

פרס וולף לפיזיקה על תפקידו בפיתוח אסטרונומיה של קרני רנטגן (1987)
המדליה הלאומית למדעים (1985)
פרס ראמפורד שניתן על ידי האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים על "גילויים הקשורים בטבע ומקורות הקרינה הקוסמית" (1976)
מדליית אליוט קרסון (1974)
מדליית זהב של החברה האיטלקית לפיזיקה (1974)
תוארי דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטאות פלרמו, דרהאם ושיקגו
פרסים ואותות כבוד > מורשת

טלסקופ חלל RXTE. לוויין של נאס"א בו יש מצפה לקרני רנטגן שנשלח ב-1995 ופעל עד לשנת 2012.
פרס ברונו רוסי של המחלקה לאסטרופיזיקה של אנרגיה גבוהה באגודה האסטרונומית האמריקאית (American Astronomical Society)
יש קתדרה הנקראת על שם ברונו רוסי ב-MIT.
תעביר את זה הלאה (תוכנית טלוויזיה)

| --- | --- |
 מנחים:  יעל בר זוהר
 ארץ מקור:  ישראל
 שפות:  עברית
 הפקה
 מפיק:  רון כחלילי
 שידור
 רשת שידור:  ערוץ 2
 תקופת שידור מקורית:  2004
 
תעביר את זה הלאה היא תוכנית טלוויזיה, ששודרה בערוץ 2, בהנחיית יעל בר זוהר, המבוססת על פורמט בריטי, הרעיון ליצירת התוכנית בא מהסרט תעביר את זה הלאה.
בכל פרק בתוכנית התארחו ידוענים והצופים התבקשו לשלוח אליהם בקשת עזרה משמעותית שיכולה לסייע להם. בתמורה, האדם שהידוען יעזור לו התחייב להעביר את זה הלאה: לעשות דבר טוב לאדם אחר, וכך לייצר שרשרת של מעשים טובים.
בין האורחים בתוכנית היו עלמה זק ויאיר לפיד.
עמק טרנאבאוט

| --- | --- |

העמק נמצא ברביע השני מימין, בשורת הרביעים התחתונה במפה
 מידע כללי
 סוג:  עמק 
 מיקום
 מיקום:  אזור הברית האנטארקטית 
 קואורדינטות:  77°46′00″S 160°31′59″E﻿ / ﻿77.7667°S 160.533°E﻿ / -77.7667; 160.533
 
  (למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיעמק טרנאבאוט(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיעמק טרנאבאוט
 
עמק טֶרְנְאֶבַּאוּט (באנגלית: Turnabout Valley) הוא עמק חשוף מקרח בחלקו בין הר פינגר לבין הר פירמיד בהרי קווטרמיין, בארץ ויקטוריה שבאנטארקטיקה.
גובהו של העמק 1,630 מטרים מעל פני הים.
היסטוריה > מקור השם

שמו של העמק ניתן לו על ידי משלחת החקר האנטארקטית של אוניברסיטת ויקטוריה של ולינגטון (VUWAE), שחקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1958–1959.
לקריאה נוספת

• B. C. McKELVEY and P. N. WEBB, , Department of Geology, Victoria University of Wellington
• , P 722
הערות שוליים

1 2  מידע גאוגרפי והיסטורי
↑  מידע גאוגרפי
Zoo ארץ zoo?

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  ב. מיכאל, חנוך מרמרי, קובי ניב, אפרים סידון, דודו גבע, דיק קודור
 שפת המקור:  עברית
 סוגה:  הומור וסאטירה
 הוצאה
 תאריך הוצאה:  1975 (מהדורה ראשונה)
 מספר עמודים:  254
 הוצאה בעברית
 הוצאה:  הוצאת א.ל (מהדורה ראשונה)
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  003558676, 002105418, 003917129, 003666173
zoo ארץ zoo? ("זו ארץ זו?") הוא ספר הומור וסאטירה מאת ב. מיכאל, חנוך מרמרי, קובי ניב, אפרים סידון, דודו גבע ודיק קודור. הספר יצא לאור בשנת 1975 בהוצאת "א.ל". בשנות ה-80 יצאה לאור מהדורה חדשה (זהה כמעט לגמרי לקודמת) של הספר בהוצאת "דומינו". אחד ההבדלים: במהדורה השנייה (עמוד 233) הוחלפה הקריקטורה של שר האוצר יהושע רבינוביץ' בזו של יורם ארידור. בשנת 2016 יצאה מהדורה מחודשת זהה לזו שיצאה בשנות ה-80.
ראשיתו של הספר במדור ההומור "ZOO הארץ" שהופיע בשנים 1973–1976 בשבועון "העולם הזה". כותבי המדור, שכינו עצמם בספר "סחב"ק" על שם ראשי התיבות של שמותיהם, כתבו קודם לכן מדור סאטירי בעיתון הסטודנטים "פי האתון" ואחר כך כתבו לתוכנית הטלוויזיה "ניקוי ראש". בנוסף כתבו את ההצגות הקברטיות "איך אנחנו נראים" (1972) ו"המלחמה האחרונה" (1974).
הספר נושא ברובו מסרים בעלי השקפת עולם שמאלנית. ריבוי הכותבים, והעובדה שהחומרים לספר נאספו במשך שנים יצרו ספר מגוון, בו כל כמה עמודים (או אף באותו עמוד עצמו) משתנה הסגנון והנושא.
מבחינה סאטירית הספר נוטל דגמים קבועים מההווי הפובליציסטי והספרותי של ישראל בשנות ה-70 של המאה ה-20 ומגחיך אותם. כך ניתן למצוא סאטירות על סיפורי אפרים קישון, על עיתוני אותה התקופה, ועל ספרי הילדים "מקראות". כמו כן הספר עוסק רבות במין פרוורטי יותר או פחות. בנוסף, יש בספר אמרות ופתגמים ש"הותאמו" לרוח הזמן או לרוח הסגנון. הספר מלווה איורים וקריקטורות, פרי עטם ומכחולם של דודו גבע ודיק קודור.
על הבמות

ב-1981 הפיקה חברת טדי יזמות והפקות קומדיה סטירית המבוססת על הספר. במופע השתתפו דודו ירדני (בעל חברת ההפקה), רותי הולצמן ודובי גל.
הערות שוליים

↑  המדור "ZOO הארץ", באתר "העולם הזה"
↑  יעקב בר און, שיבתו של מלכיאל זוארץ, מעריב, 15 בינואר 1981
ערך זה הוא קצרמרבנושא ספרים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
סלעי ויליאמס

|  נתונים גאוגרפיים |
| --- | --- |
 קואורדינטות:  67°26′00″S 62°46′00″E﻿ / ﻿67.433333333333°S 62.766666666667°E﻿ / -67.433333333333; 62.766666666667
 נתונים מדיניים
  (למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיסלעי ויליאמס(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיסלעי ויליאמס
 
סלעי ויליאמס (באנגלית: The Williams Rocks) הם קבוצת איונים סלעיים, הממוקמים 17 קילומטרים מצפון למפרץ הולם, ולאיי פלאט, למול חופי אדמת מק. רובטרסון שבאנטארקטיקה.
היסטוריה > גילוי ומיפוי הסלעים

סלעי ויליאמס מופו לראשונה בשנת 1954, על ידי רוברט ג'י דוברס (Robert G. Dovers) מטעם משלחת החקר האנטארקטית הלאומית של אוסטרליה, שהיה המפקד של תחנת מוסון באותה עת.
מיקומם המדויק של האיונים התגלה באמצעות שילוש שבוצע בשנת 1962 על ידי ד. ר. קארסטנס (D.R. Carstens), שהיה סוקר בתחנת מוסון באותה שנה.
היסטוריה > מקור השם

שמם של האיים ניתן להם על ידי ועדת השמות האנטארקטיים של אוסטרליה.
האיים נקראו על שמו של ג'יי. ויליאמס (J. Williams), שהיה עוזר מכונאי דיזל בתחנת מוסון בשנת 1962. ויליאמס סייע בשילוש מיקום סלעי ויליאמס והקמת משואה עליהם.
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6 7 8  מידע גאוגרפי והיסטורי באתר הסקר הגאולוגי של ארצות הברית
1 2 3 4 5 6 7 8 9 10  מידע גאוגרפי והיסטורי באתר הגאזט האנטארקטי של ממשלת אוסטרליה
ניאאו

| --- | --- |
ניאאו תצלום נאס"א
ניאאו תצלום נאס"א
 נתונים גאוגרפיים
 מיקום:  האוקיינוס השקט
 קואורדינטות:  16°11′00″S 146°22′00″W﻿ / ﻿16.183333333333°S 146.36666666667°W﻿ / -16.183333333333; -146.36666666667
 ארכיפלג:  טואמוטו
 סוג:  אטול
 שטח:  33 קמ"ר
 נתונים מדיניים
 מדינה:  צרפתצרפת
 אוכלוסייה:  226
 אזור זמן:  UTC-10
 תאריך גילוי:  1820 
  (למפת פולינזיה הצרפתית מוגדלת) פפאטה פאאה טאיאוהא רורוטו האוקיינוס השקטניאאו(למפת פולינזיה הצרפתית רגילה) פפאטה פאאה טאיאוהא רורוטו האוקיינוס השקטניאאומפה פיזית של ניאאו
 
ניאאו (Niau) הוא אטול קטן בפולינזיה הצרפתית, בקומונה של איי פאקאראקה (איי טואמוטו). בתוך אטול זה יש שונית רחבת ידיים. האטול בהיקף של 8 קילומטר ושטח של 20 קמ"ר. הלגונה שבתוך האטול ביצתית וסגורה לחלוטין. רצועת קרקע צרה המקיפה את הלגונה מכוסה על ידי צימחייה. שטח הלגונה הוא 33 קמ"ר, ויש לו צבע ירוק יוצא דופן. כמות האנשים באי היא 226 אנשים (החל משנת 2012).
היסטוריה

הראשון שביקר באי ניאאו, בשנת 1820 היה אירופאי, חוקר גרמני פביאן גוטליב פון בלינגסהאוזן. הוא כינה את האי בשם גריג.
מנהל

ניאאו הוא חלק מינהלי מהקומונה של פאקאראקה.
אקולוגיה

ניאאו הוא אחד מכמה המקומות שבהם נשמרה המערכת האקולוגית הטרופית הלחה של איי טואמוטו. היער נשמר בחלקי האי המרכזיים. הוא מכיל כמה מינים של צמחים ובעלי חיים. ציפור בסכנת הכחדה קריטית מתגוררת ביער של ניאאו.
שדה התעופה ניאאו

שדה התעופה ניאאו הוא בקצה הצפוני של האי.
פדרו פיירלואיסי

פדרו רפאל פיירלואיסי אורוטיה (בספרדית: Pedro Rafael Pierluisi Urrutia; נולד ב-26 באפריל 1959) הוא עורך דין ופוליטיקאי פורטוריקני, שכיהן כמושל ה-14 של פוארטו ריקו בין השנים 2021–2025.
בעבר כיהן כשר המשפטים, כשר החוץ, כנציג פוארטו ריקו בבית הנבחרים של ארצות הברית, וכממלא מקום מזכיר המדינה של פוארטו ריקו.
ביוגרפיה

פיירלואיסי נולד ב-26 באפריל 1959 בסן חואן, פוארטו ריקו, לחורחה פיירלואיסי ודוריס אורוטיה.
לאחר שלמד היסטוריה אמריקאית ומשפטים, עבד כעורך דין בוושינגטון די. סי. ובפוארטו ריקו. בשנת 1993 מונה לשר המשפטים של פוארטו ריקו על יד המושל פדרו רוסלו.
בשנת 2008 מונה לנציג פוארטו ריקו בקונגרס של ארצות הברית, לאחר שניצח בבחירות המקדימות בהפרש גדול. הוא הושבע לתפקיד ב-6 בינואר 2009 על ידי יו"ר בית הנבחרים של ארצות הברית ננסי פלוסי.
בסוף יולי 2019 מונה לשר החוץ של פוארטו ריקו על ידי המושל פדרו רוסלו. ב-2 באוגוסט המושל רוסלו התפטר והכריז על פיירלואיסי כמושל בפועל, אך כמה ימים אחר כך קבע בית המשפט העליון של פוארטו ריקו שהמינוי אינו תקף.
ב-3 בנובמבר 2020 נבחר פיירלואיסי למושל פוארטו ריקו, לאחר שזכה ב-32.9% מהקולות.
ב-20 במרץ 2022, במהלך האספה הכללית של המפלגה הפרוגרסיבית החדשה, הכריז המושל פדרו פיירלואיזי כי יתמודד לכהונה שנייה. בראיון ב-28 באוגוסט 2022 הוא אישר בפני העיתונות כי הוא למעשה יתמודד שוב.
בפברואר 2023, פדרו פיירלואיזי ביקש מהסנאט האמריקאי לאשר את הצעת החוק הקובעת התייעצות אלקטורלית בפוארטו ריקו בין האפשרויות של מדינה אמריקאית, עצמאות או של עצמאות בשיתוף חופשי עם ארצות הברית.
ב-2 ביוני 2024 הפסיד פיירלואיסי לג'ניפר גונסאלס-קולון (אנ') בבחירות המקדימות של המפלגה הפרוגרסיבית החדשה.
הוא סיים את תפקידו כמושל פוארטו ריקו ב-2 בינואר 2025.
הערות שוליים

↑  מושל פורטו ריקו רוסלו התפטר ומחליפו הושבע לתפקיד, באתר מעריב אונליין, 3 באוגוסט 2019
↑  פוארטו ריקו: לאחר גל המחאות והתפטרות רוסלו – הושבע מושל חדש, באתר חדשות 13, 3 באוגוסט 2019
↑  Gobernador de Puerto Rico insiste en plebiscito no territorial para la isla en audiencia ante comité del Senado de EE.UU., El Diario NY, ‏9 בפברואר 2023
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1198363630  SNAC: w629108h  US Congress: P000596  VIAF: 4309157282929403640003   WorldCat (עם VIAF): 4309157282929403640003 
ערך זה הוא קצרמרבנושא פוליטיקאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.