שלומית פלאום
על ספרה: בת ישראל נודדת והגותה

בשנת 1935, רואה אור לראשונה ספרה "בת ישראל נודדת", בהוצאת בית מסחר ספרים "ל. מאיר", ירושלים. שנה אחר כך יצא לאור שוב במהדורה מתוקנת בהוצאת אחיאסף. בשנת 2019, הוצאת רעב בחרה להוציא מהדורה מורחבת הכוללת נספחים לספר שנעלם מן המדפים.
הספר הוא מסמך נדיר ואותנטי, יומן מסע אוטוביוגרפי של רווקה, המעיד הן על שהתחולל כאן ובעולם בראשית המאה העשרים. המחברת דברה שפות רבות, חלקן מבית ואת האחרות רכשה במהלך מסעותיה: רוסית, גרמנית, אנגלית, צרפתית, איטלקית, סנסקריט, עברית וערבית. כך מתארת אותה חוקרת הספרות נורית גוברין בראיון:
במושגים של היום, שלומית פלאום היא התרמילאית הארצישראלית הראשונה. היא קמה ונסעה בתנאים הקשים של אז, ולא רק על מנת להגיע. היא אהבה את הנסיעה עצמה. היא היתה אישה משכילה, שקלטה שפות בקלות, והקפידה ללמוד ולהתכונן היטב לקראת כל מקום אליו הגיעה. היא טיילה, רכשה ידידים רבים וצברה חוויות.
המחברת העולה מתוך הספר היא אשה בוגרת, שאיננה נכנעת למוסכמות, ומאתגרת את תפקיד האשה המסורתי שהחברה הכתיבה לה. במובנים רבים ניתן לזהות במחברת גישות פרוטו-פמיניסטיות שהקדימו את זמנה. פלאום שהייתה גם רושמת מחוננת כללה בספר גם רישומים פרי עטה שהוסיפו לספר מימד אנושי ואישי שלא אחת היה חסר בספרות התקופה.
כפי שעולה מספרה, פלאום עסקה בסוגיות פמיניסטיות בכל מקום שביקרה: מצב האשה מבחינה סוציו-אקונומית, נגישותה להשכלה, מידת חירותה ומעורבותה בחברה ובפוליטיקה. היא בחנה את החינוך המקומי ואילו מתודות פדגוגיות חדשות ניתן לאמץ ולהביא לארץ. הספר מתאר את התרשמותה ויחסיה עם שועי עולם כאלברט איינשטיין, תומאס אלווה אדיסון, לואיג'י לוצאטי מדינאי וסופר איטלקי, נשות חברה כמרגריטה צרפתי מנהיגים ומחנכים. פלאום, שבארצות נכר, זכתה לכבוד וייקר בשובה הביתה לארץ ישראל נתפסה כעוף מוזר ורבים התרחקו ממנה.
זהותה המורכבת של פלאום קרעה אותה בין יבשות ותרבויות והותירה אותה בכמיהה תמידית למקום האחר. היא הייתה אירופאית שהמולדת הביוגרפית שלה היא ליטא, מולדתה הרוחנית הודו ומולדתה ההיסטורית-לאומית היא ארץ ישראל. פלאום ראתה בישראל ובהודו ארצות אחיות הסובלות מעול הקולוניאליזם של האימפריה הבריטית וחלמה על היותן עצמאיות וחופשיות. כבר אז היא כותבת על שיתופי פעולה אפשריים ביניהן. פלאום שיווקה את החלום הציוני לעולם הגדול, ונסתה לייבא רעיונות מודרניים והומניים לכאן. היא שכנעה את טאגור בחשיבות המעשה הציוני, וטאגור בזכותה של פלאום האמין שהציונות תהווה גשר אמיתי בין מזרח למערב ושלמעשה הציונות היא המפתח לשלום עולמי.
פלאום האינדיבידואליסטית פעלה מטעם עצמה, איש לא מינה אותה לנציגת העם היהודי בעולם, ולנציגת העולם בארץ ישראל. מפלאום עלה ריח עז של אוניברסליזם ומודרניות שכאן בארץ ישראל השמרנית והקרתנית של אז, שתושביה היו עסוקים בעניינים לוקליים ובמינוף החזון הציוני, עדיין לא היו בשלים להכיל.
דמוקרטיה אמיתית מקורה בחברת אנשים בני חורין וברי-דעת. ואת זה אין להשיג על ידי הדיקטטורה (...) ואני מאמינה בעתידות טובות. בעיני רוח יהנני רואה את חזון העולם החדש, שבו בין-לאומיות ואחוה כללית יאחזו את הגה השלטון, שלטון האמת על כדור הארץ.
מנגד כשכולם כאן דברו בגוף ראשון רבים פלאום דברה בגוף ראשון יחידה, וחגגה את הגשמת חלומותיה. אין ספק שבהרבה תחומים הקדימה את זמנה. באותם ימים לא אהבו את הרעיון של נשים הנוסעות בגפן לחו"ל. ואף על פי שהייתה תקופה שמחנכות צעירות נשלחו ללמוד באירופה הדבר נתפש כפגיעה במיניותן, ובחילול תומתן. אפשר רק לשער, איך נתפשה בעיניהם פלאום הנוסעת הנצחית.
פלאום לא הסתפקה בפרסום יומניה, ובשנת 1946 פרסמה בהוצאה עצמית "שנטי" את הספר "רבינדרא-נת טאגור: המשורר, הפילוסוף, הסופר, המחנך, הקומפוזיטור, הצייר, המרצה והנוסע", ביוגרפיה מקיפה הכוללת גם תרגומים.