stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אמנת חמאס
הערות שוליים

↑  טל שלו‏, אמנת חמאס החדשה פורסמה; נתניהו: "מצג שווא, אין שינוי אמיתי", באתר וואלה, 1 במאי 2017
↑  Joseph S. Spoerl, Parallels between Nazi and Islamist Anti-Semitism, Jewish Political Studies Review 31, 2020, עמ' 210–244
1 2 3 4  Hamas in 2017: The document in full, Middle East Eye (באנגלית)
| חמאס חמאס |
| --- | --- | --- |
| מחלקות | הלשכה המדינית של החמאס • גדודי עז א-דין אל-קסאם |  |
| היסטוריה | אמנת חמאס • תמיכת איראן בחמאס • תמיכת טורקיה בחמאס |  |
| קרבות ומלחמות | האינתיפאדה הראשונה • האינתיפאדה השנייה • עימות חמאס–פת"ח ברצועת עזה • מבצע עופרת יצוקה • מבצע עמוד ענן • מבצע צוק איתן • מבצע שומר החומות • מבצע חגורה שחורה • מתקפת הפתע על ישראל  • מלחמת חרבות ברזל |  |
| פיגועים | רצח אבי סספורטס ואילן סעדון • חטיפת נסים טולדנו ורציחתו • הפיגוע בקו 5 • הפיגועים באוטובוסים בקו 18 בירושלים • הפיגוע בדיזנגוף סנטר • הפיגוע בדולפינריום • הפיגוע במסעדת סבארו • הפיגוע במלון פארק • הפיגוע במסעדת מצה • רצח שלושת הנערים |  |
| מנהיגים | אחמד יאסין • יחיא עיאש • אחמד ג'עברי • עבד אל-עזיז א-רנתיסי • ח'אלד משעל • יחיא סנוואר • אסמאעיל הנייה |  |
| תקשורת, תעמולה וחינוך | ערוץ אל-אקצא • האוניברסיטה האסלאמית בעזה • תקוף, תעשה פיגועים • חלוצי המחר • מערך ההסברה של החמאס • סוכנות הידיעות שהאב • מרכז המידע הפלסטיני |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987012882069905171
אמיליה דייר

| --- | --- |

 לידה:  1838 בריסטול, הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד 
 הוצאה להורג:  10 ביוני 1896 (בגיל 58 בערך) כלא ניוגייט, הממלכה המאוחדת 
 שם לידה:  Amelia Elizabeth Hobley 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד 
 תקופת הפעילות:  מ-1880 
 
אמיליה אליזבת הובלי (באנגלית: Amelia Elizabeth Hobley; 1838 –  10 ביוני 1896), הייתה רוצחת סדרתית בריטית שרצחה תינוקות שהיו תחת טיפולה וזאת במשך שלושים שנים במהלך התקופה הוויקטוריאנית.
ביוגרפיה

דייר הייתה אחות בהכשרתה וכשהתאלמנה בשנת 1869, היא פנתה לתחום ה"בייבי פארמינג" (באנגלית: baby farming בתרגום חופשי: חקלאות תינוקות) - פרקטיקה של אימוץ תינוקות שאינם רצויים בתמורה לכסף - בכדי לפרנס את עצמה.
בתחילה היא טיפלה בילדים באופן לגיטימי, בנוסף לשני הילדים הביולוגיים שלה, אך בין אם שבכוונה או לא, חלקם מתו כשהיו בהשגחתה, דבר שהוביל להרשעתה בהזנחת הילדים ועבודת עונשין במשך שישה חודשים.
לאחר מכן היא החלה לרצוח ישירות את הילדים ש"אימצה", חנקה לפחות כמה מהם, ונפטרה מהגופות כדי להימנע מתשומת לב.
דייר סבלה מחוסר יציבות נפשית, ואושפזה במספר בתי חולים לחולי נפש במהלך חייה, למרות שחשדו שהעמידה פנים, ושרדה לפחות ניסיון התאבדות חמור אחד.
מעשיה של דייר נחשפו כאשר גופת תינוק התגלתה בנהר התמזה, עם ראיות שקשרו אותן אליה.
היא נעצרה ב-4 באפריל 1896. באחד המשפטים הסנסציוניים ביותר בתקופה הוויקטוריאנית, היא נמצאה אשמה ברצח התינוקת דוריס מרמון ונתלתה ב-10 ביוני 1896.
בזמן מותה, קומץ רציחות יוחסו לדייר, אבל לא קיימת מחלוקת שהיא הייתה אחראית להרבה יותר מקרי מוות דומים - עד 400 (או אולי אפילו יותר), מה שהופך אותה לרוצחת הסדרתית הפורה ביותר בהיסטוריה.
אמציה אבני

| --- | --- |

 לידה:  17 בדצמבר 1954 (בן 69) 
 מדינה:  ישראל 
 
אמציה אבני (נולד ב-17 בדצמבר 1954) הוא פסיכולוג ישראלי, שחמטאי המחזיק בדרגת אמן פיד"ה בשחמט תחרותי ואמן בינלאומי בקומפוזיציה שחמטית. אבני נטל חלק חמש פעמים בגמר אליפות ישראל בשחמט, בשלוש מתוכן סיים בין עשרת הראשונים. חיבר סיומי שחמט (אטיודים) רבים, שזכו להצלחה ופורסמו ברחבי העולם.
ביוגרפיה

אבני סיים לימודי תואר ראשון ושני בפסיכולוגיה חברתית-תעשייתית בשנת 1983 באוניברסיטת בר-אילן. בצבא שירת כפסיכולוג ארגוני בחילות השדה ובחיל המודיעין תחת מחלקת מדעי ההתנהגות, והשתחרר בדרגת רס"ן.
כתב מספר רב של מאמרים וספרים העוסקים בשחמט ובנושאים שבתפר שבין פסיכולוגיה לבין שחמט, שחלקם תורגמו למספר שפות. שימש כעורך מגזין השחמט הישראלי.
עובד כמרצה ומנחה סדנאות בתחום מדעי ההתנהגות ובהכנת מועמדים למבדקי תעסוקה.
מספריו

הפסיכולוג הכשיל אותי; להצליח להתקבל לעבודה – מדריך למועמד הנבוך, ePublish, 2014 (דיגיטלי)
גיוס מוצלח - מדריך לארץ הצבא, עם גדי אמיר, אור-לי להט. הוצאת כתר. 2002
"עד הרגלי האחרון" מאת יוחנן אפק והורסיו וולמן. עורך: אמציה אבני. הוצאת "גמביט",  2000
The Amazing Chess Adventures of Baron Munchausen, Mongoose Press, 2011
Chess Tips for the Improving Player, Quality Chess, 2008
Devious Chess: How to Bend the Rules and Win, Batsford, 2006
The Grandmaster's Mind, Gambit Publications, 2004,Russian Chess House, 2016
Practical Chess Psychology: Understanding the Human Factor, Batsford, 2001
Danger in Chess: How to Avoid Making Blunders, Cadogan Chess 1994, Dover, 2003
Surprise in Chess, Cadogan Chess, 1998
Creative Chess, Pergamon Chess 1991, Prisma Editori 1992, Cadogan Chess 1997.
הערות שוליים

↑  מס' רישיון 27-4970
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007589951405171  LCCN: n91023521  VIAF: 270113251   WorldCat (עם VIAF): 270113251 
ערך זה הוא קצרמרבנושא שחמטאים ובנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אסכולת לבוב במתמטיקה

המחברת מ"הקפה הסקוטי", ובה הערותיהם של בנך ואולם
אסכולת לבוב במתמטיקה, 1930
אסכולת לבוב במתמטיקה (בפולנית: lwowska szkoła matematyczna) היא קבוצה של מתמטיקאים שפעלו בין שתי מלחמות העולם בלבוב, שהייתה באותה עת חלק מפולין.
חברי הקבוצה נפגשו לעיתים קרובות ב"הקפה הסקוטי", דנו בנושאים מתמטיים, ובפרט באנליזה פונקציונלית. הבעיות שבהן דנו נכתבו במחברת שהוחזקה דרך קבע בבית הקפה, והפכה למסמך מדעי רב ערך. את ממצאיהם פרסמו בכתב העת Studia Mathematica שנוסד בשנת 1929 על ידי ראשי הקבוצה, בנך ושטיינהאוס, והפך לכתב עת מרכזי לאנליזה פונקציונלית.
אחדים מחברי הקבוצה, ובראשם סטניסלב אולם, היגרו אל מחוץ לפולין. רבים מחברי הקבוצה נספו במלחמת העולם השנייה, בפרט בטבח הפרופסורים בלבוב ובגטו לבוב. לאחר המלחמה נעשה ניסיון לחדש את פעילות הקבוצה בוורוצלב, בהשתתפות שטיינהאוס ואחדים מחברי הקבוצה המקורית.
חברים בולטים של אסכולת לבוב במתמטיקה הם:
סטפן בנך (1892–1945)
הוגו שטיינהאוס (1972-1887)
סטניסלב אולם (1984-1909)
פליקס ברנסקי (2006-1915)
ולדיסלב אורליץ (1990-1903)
סטניסלב סאקס (1942-1897)
סטניסלב מזור (1981-1905)
יוליוס שאודר (1943-1899)
מארק כץ (1984-1914)
אנטוני לומניצקי (1941-1881)
סטפן קצמרץ (1940-1895)
הרמן אורבך (1942-1901)
ולודזימיירז סטוז'ק (1941-1883)
סטניסלב רוזייביץ' (1941-1889)
אנדראה קונטי

אנדראה קונטי (באיטלקית: Andrea Conti; נולד ב-2 במרץ 1994) הוא כדורגלן איטלקי המשחק בעמדת המגן הימני בסמפדוריה.
קריירת מועדונים

קונטי נולד בעיר לקו שבמחוז לומברדיה שבאיטליה. בשנת 2002 נבחן בשורות מילאן ואף הותיר רושם טוב, אולם לא הצטרף לנוער של הקבוצה עקב ריחוק מחנה האימונים מביתו. הוא קיבל גם הצעה מהיריבה העירונית, אינטר, אך בסופו של דבר הצטרף לאקדמיית הנוער של אטאלנטה.
בחודש יולי 2013 הושאל קונטי לקבוצת פרוג'ה מהליגה השלישית באיטליה. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בהרכב הקבוצה ב-4 באוגוסט בהפסד הבית 0–1 לקבוצת סבונה במסגרת הגביע האיטלקי. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה חודש לאחר מכן בתיקו 2-2 מול נוצ'רה. בעונה הבודדת שבה שיחק בשורות הקבוצה הספיק לרשום 17 הופעות ליגה, וסייע לקבוצתו להעפיל לליגה השנייה בחשיבותה, הסרייה ב'.
ב-10 ביולי 2014 הושאל לווירטוס לנצ'יאנו. בקבוצה רשם 24 הופעות כשקבוצתו סיימה במקום ה-14 מתוך 22. בקיץ 2015 הוא שב לאטלנטה ונכלל בהרכב של משחקי הקבוצה.
ב-30 בספטמבר 2015 חתם על הארכת חוזה עד ליולי 2019. את הופעת הבכורה שלו באטלנטה ערך ב-2 בדצמבר בהפסד 1–3 לאודינזה במסגרת הגביע האיטלקי. את הופעת הבכורה שלו בסרייה א' ערך חודש לאחר מכן בהפסד 1–2 לאותה אודינזה. את שערו הראשון כבש ב-3 בפברואר, בניצחון 1–2 על הלאס ורונה. בעונת 2016/2017 כבש שמונה שערים ב-32 הופעות ליגה.
ב-7 ביולי 2017 הצטרף למילאן תמורת כ-24 מיליון אירו. את הופעת הבכורה שלו ערך עשרים ימים לאחר מכן כאשר נכנס כמחליפו של איניאציו אבאטה במשחק הכנה לקראת העונה החדשה מול CSU קראיובה. את הופעת הליגה הראשונה שלו רשם בניצחון 0–3 על קרוטונה. ב-15 בספטמבר נפצע ברצועה הצולבת הקדמית וזמן ההתאוששות שלו הוערך בחצי שנה. ב-21 בינואר 2021 הושאל לפארמה עד לסוף העונה. ב-10 בינואר 2022 חתם בסמפדוריה.
קריירה בינלאומית

בחודש אוגוסט 2017 זומן קונטי לראשונה על ידי מאמן הנבחרת הבוגרת, ג'יאן פיירו ונטורה, לצמד משחקים נגד נבחרת ספרד ב-2 בספטמבר ונבחרת ישראל ב-5 בספטמבר במסגרת מוקדמות מונדיאל 2018. את הופעת הבכורה שלו במדים הלאומיים ערך במשחק הניצחון 0–1 על נבחרת ישראל, אך הוחלף על ידי דוידה זפאקוסטה, עקב פציעה.
הערות שוליים

↑  קונטי הושאל לפרוג'ה
↑  קונטי חותם על הארכת חוזה באטלנטה
↑  קונטי משלים את המעבר למילאן
אנדרה בייצ'י-ז'ילינסקי

| --- | --- |
אנדרה בייצ'י-ז'ילינסקי (1930)
אנדרה בייצ'י-ז'ילינסקי (1930)
 לידה:  6 ביוני 1886 סרווש, בקש האימפריה האוסטרו-הונגרית האימפריה האוסטרו-הונגרית
 הוצאה להורג:  24 בדצמבר 1944  (בגיל 58) שופרונקהידה, גיור-מושון-שופרון,  ממלכת הונגריה
 שם לידה:  Bajcsy-Zsilinszky Endre Kálmán 
 מדינה:  ממלכת הונגריה
 מקום קבורה:  טרפה
 ידוע בשל:  פעילותו להפסקת הטבח בדרום באצ'קה
 השכלה:  משפטים באוניברסיטה ע"ש פרנץ יוזף בקלוז'-נאפוקה, ד"ר למדע המדינה מאוניברסיטת היידלברג
 מעסיק:  ניוגט, Magyar Nemzet 
 תפקיד:  פוליטיקאי
 תואר:  דוקטור
 תקופת כהונה:  1919–1944
 מפלגה:  מפלגת החוואים ועובדי האדמה של הונגריה
 השקפה דתית:  לותרניזם 
 בן או בת זוג:  Endréné Bajcsy-Zsilinszky (11 באוגוסט 1944–?) 
 
גלעד הנצחה לאנדרה בייצ'י-ז'ילינסקי המוצב בבודפשט
אנדרה בייצ'י-ז'ילינסקי (בהונגרית: Bajcsy-Zsilinszky Endre; ‏6 ביוני 1886 – 24 בדצמבר 1944) היה פוליטיקאי וחבר פרלמנט הונגרי רב-השפעה, חבר מפלגת החוואים ועובדי האדמה של הונגריה, אשר נודע בהתנגדותו לגרמניה הנאצית ובפעילותו הציבורית להפסקת הטבח בדרום באצ'קה. בדצמבר 1944 הוצא להורג על ידי הגסטפו.
קורות חייו > ראשית חייו

אנדרה בייצ'י-ז'ילינסקי נולד בעיירה סרווש שבמחוז בקש במשפחה לותרנית ממוצא סלובקי שהיגרה מהעיר בקשצ'בה. ב-1904 החל בלימודי משפטים באוניברסיטה על שם "פרנץ יוזף" בקלוז'-נאפוקה. בהמשך, ב-1908 רכש דוקטורט במדע המדינה באוניברסיטת היידלברג. במהלך מלחמת העולם הראשונה לחם בצבא האוסטרו-הונגרי בקרבות החזית האיטלקית ובהמשך בקרבות החזית המזרחית.
קורות חייו > הקריירה הפוליטית

לאחר מלחמת העולם הראשונה התיישב בסגד והצטרף למפלגת האחדות בהנהגת גיולה גמבש וב-1922 נבחר מטעמה לפרלמנט. ב-1923 הקים ביחד עם גיולה גמבש את מפלגת העצמאות הלאומית של הונגריה. ב-1930 ייסד את המפלגה הלאומית-רדיקלית של הונגריה וב-1935 נבחר מטעמה לפרלמנט. ב-1938 התאחדה המפלגה הלאומית-רדיקלית עם מפלגת החוואים ועובדי האדמה של הונגריה. הוא נודע בהתנגדותו לתפישת מרחב המחיה של הנאציזם. לאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה התנגד בייצ'י-ז'ילינסקי להצטרפות כוחות צבא הונגריים לקרבות החזית המזרחית.
קורות חייו > הטבח בדרום באצ'קה ואחריתו

בינואר 1942 ביצע הצבא ההונגרי את הטבח בדרום באצ'קה. משנודעו האירועים לבייצ'י-ז'ילינסקי, הוא הוביל גל מחאות מול הממשל ותבע להעמיד לדין את הקצינים האחראים לטבח. בעקבות המחאות הורה הממשל ההונגרי להפסיק את הפעילות בבאצ'קה. במרץ 1944, לאחר כיבוש הונגריה על ידי גרמניה הנאצית במסגרת מבצע מרגרטה, נעצר בייצ'י-ז'ילינסקי על ידי הגסטפו. ב-11 באוקטובר 1944 שוחרר ממעצרו, ולאחר הפיכת צלב החץ בהונגריה ירד למחתרת. בראשית נובמבר 1944 הוא נלכד ונעצר. ב-24 בדצמבר 1944 הוא הוצא להורג בתלייה על ידי הגסטפו במתקן כליאה בכפר שופרונקהידה. ב-27 במאי 1945 הובא לקבורה בהלוויה ממלכתית בכפר טרפה שבמחוז סבולץ'-סטמאר-ברג.
הערות שוליים

↑  אודות השואה - באצ'קה, באתר יד ושם.
1 2 3  אנדרה בייצ'י-ז'ילינסקי, באתר mek.oszk.hu (בהונגרית).
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810604717105606  BIBSYS: 90818974  BnF: cb11273916p (data)  GND: 119351072  ISNI: 0000 0000 8381 5141  LCCN: n83025467  NTA: 338828060  RERO: 02-A002961641  SELIBR: 336193  SUDOC: 075220830  VIAF: 50034081   WorldCat (עם VIAF): 50034081
אסכולת מנהיים

חצר ארמון מנהיים
אסכולת מנהיים (Mannheim school) מתייחסת הן לטכניקה התזמורתית שחלוצה לה הייתה תזמורת החצר של מנהיים במחצית השנייה של המאה ה-18 והן לקבוצת מלחינים, שכתבה מוזיקה כזאת לתזמורת מנהיים ולתזמורות אחרות.
חצר האלקטור קרל פיליפ עברה מהיידלברג אל מנהיים בשנת 1720, כשברשותה כבר תזמורת גדולה מזו שבכל אחת מן המדינות שסביבה. התזמורת גדלה עוד יותר בעשורים הבאים ובמשך הזמן החזיקה כמה מטובי הווירטואוזים של זמנה. יוהאן שטאמיץ, הנחשב בדרך כלל למייסד אסכולת מנהיים, הצטרף לתזמורת בשנים 1741–1742 והיה למנהלה בשנת 1750.
הראויה ביותר לציון בין הטכניקות המהפכניות של תזמורת מנהיים הייתה טיפולה העצמאי יותר בכלי הנשיפה והקרשנדו המפורסם שלה, שהקיף את כל התזמורת והיה לסימן ההיכר העיקרי של האסכולה. עוד חידושים היו הסמיך (אפוג'אטורה) ופתרונו ו"זיקוקית מנהיים", מערך של אקורדים משולשים בתבנית עולה, שדוגמה לו אפשר למצוא בפתח הסימפוניה בסול מז'ור, אופוס 3 מס' 1 של יוהאן שטאמיץ. סגנון שטורם אונד דראנג במוזיקה התפתח מאוד במנהיים, והשפיע על דור שלם של מלחינים קלאסיים ואף רומנטיים מוקדמים.
חברי אסכולת מנהיים כללו את יוהאן שטאמיץ, פרנץ קסאפר ריכטר, קרל שטאמיץ וכריסטיאן קאנאביך, והייתה לה השפעה ישירה מאוד על הרבה מלחיני סימפוניות של התקופה, ביניהם יוזף היידן וליאופולד הופמן. קאנאביך, אחד ממנהלי התזמורת אחרי מותו של יוהאן שטאמיץ, היה גם ידידו הקרוב של וולפגנג אמדיאוס מוצרט מאז שמוצרט ביקר במנהיים בשנת 1777. לתזמורת מנהיים הייתה השפעה עצומה על מוצרט, שהתוודע שם לראשונה אל הקלרינט. מוצרט התרשם מאוד מתזמורת מנהיים וכמה מן הסימפוניות והאופרות שלו נכתבו עבורה, במיוחד לאחר שהתזמורת והחצר כולה עברו למינכן ב-1779, עם עלייתו של האלקטור קרל תאודור לכס המלוכה בבוואריה. גם בכמה מן הסונאטות של מוצרט לפסנתר פטישים ניכרת השפעת האסכולה (ומוצרט, כמתברר ממכתביו, היה מודע לכך).
גם המוזיקולוג הבריטי צ'ארלס ברני התרשם מאוד מתזמורת מנהיים בביקורו בארמון הקיץ של הנסיך קארל תיאודור, כפי שתיאר במאמר "על המצב הנוכחי של המוזיקה בגרמניה ובארצות השפלה":
עלי לציין במיוחד את תזמורת הוד מלכותו, הידועה כל כך, בצדק, בכל רחבי אירופה [...] ברור שיש בה יותר נגני סולו וקומפוזיטורים טובים, מאשר בכל תזמורת אחרת באירופה: זהו צבא של מצביאים, המסוגל לתכנן קרב כשם שהוא מסוגל ללחום בו
ברני מציין לרעה רק פרט אחד, חוסר הניקיון בכלי הנשיפה, אך מסכים, שבעיה זו משותפת לכל התזמורות ששמע, אם כי מאנשים שקדנים ומוכשרים כנגני תזמורת מנהיים היה מצפה שיתגברו עליה.
הערות שוליים

↑  באזיל סמולמן, "אסכולת מנהיים", מילון גרוב למוזיקה ומוזיקאים אונליין
↑  "אלפיים שנות מוזיקה", פ. ע. גרדנוויץ (עורך), עמ' 97
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4168830-2
אנדראה פיזאנו

| --- | --- |

 לידה:  1290 פונטדרה, איטליה 
 פטירה:  1348 (בגיל 58 בערך) אורבייטו, איטליה 
 תחום יצירה:  אדריכלות גותית 
 יצירות ידועות:  קתדרלת אורבייטו, South Doors of the Florence Baptistery 
 צאצאים:  נינו פיזאנו, טומאסו פיזאנו 
 
אנדראה פיזאנו, דלתות הבפטיסטריום של פירנצה
אנדריאה פיזאנו (באיטלקית:  Andrea Pisano ;‏1290–1348), הידוע גם כאנדראה דה פונטדרה (באיטלקית: Andrea da Pontedera), היה פסל ואדריכל איטלקי.
ביוגרפיה

פיזאנו, יליד פונטדרה, קיבל את הכשרתו הראשונית בסדנה של מינו די ג'ובאני. בהמשך עבד עם ג'וֹטו, וסגנון עבודתו הושפע בעיקר ממנו. ב-1340, לאחר מותו של ג'וטו, מונה אנדראה פיזאנו במקומו כמנהל הבנייה של הדואומו של פירנצה. ב-1347 מונה כמנהל הבנייה של קתדרלת אורבייטו.
יצירתו המפורסמת ביותר היא תבליטי הנחושת בדלתות הדרומיות של הבפטיסטריום של פירנצה – 1336.
בין תלמידיו היו אנדראה די צ'ונה (Andrea di Cione), ולדעת חלק מהחוקרים גם ג'ובאני די בלדוצ'ו (Giovanni di Balduccio).
אנדראה פיזאנו נפטר באורבייטו בשנת 1348 ממחלת הדבר.
ביוגרפיה של אנדראה פיזאנו נכללת בספרו של ג'ורג'ו וזארי "חיי הציירים, הפסלים והאדריכלים הדגולים ביותר", מהדורת 1568, כרך שני, עמוד 157.
גלריה

אנדראה פיזאנו, "קבורתו של יוחנן הקדוש", פרט מדלתות הבפטיסטריום בתוך מסגרת קווטרופוליו
תבליט בריאת האדם להשלמת העיטור סביב קמפנילה די ג'וטו
תבליט בריאת חווה להשלמת העיטור סביב קמפנילה די ג'וטו
תבליט לייצוג פידיאס ואמנות הפיסול להשלמת העיטור סביב קמפנילה די ג'וטו
תבליט לייצוג אמנות הציור להשלמת העיטור סביב קמפנילה די ג'וטו
המדונה והילד במוזיאון בודה
הערות שוליים

↑  Richard K. Emmerson. (2005). Key Figures in Medieval Europe: An Encyclopedia. Routledge Encyclopedias of the Middle Ages. Routledge. p.536. ISBN 978-0415973854
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007280870105171  BIBSYS: 99024208  BNE: XX1401292  BnF: cb119963031 (data)  GND: 118742736  ICCU: CFIV001254  ISNI: 0000 0001 1844 9189  LCCN: n85084473  NKC: xx0030202  NLA: 35655875  NTA: 155700804  RERO: 02-A000131080  RKD: 130063  SUDOC: 028049837  Trove: 1029156  ULAN: 500005015  VcBA: 495/309148  VIAF: 316880790   WorldCat (עם VIAF): 316880790 
ערך זה הוא קצרמרבנושא פסלים (מקצוע) ובנושא איטלקים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אנדראה קולפאני

אנדראה קולפאני (באיטלקית: Andrea Colpani; נולד ב-11 במאי 1999) הוא כדורגלן איטלקי המשחק בעמדת הקשר והקיצוני הימני בפיורנטינה בהשאלה ממונצה.
קריירת מועדונים

קולפאני הוא תוצר מחלקת הנוער של אטאלנטה, כאשר בעונת 2016-17 הוא שיחק עבור קבוצת הנוער עד גיל 19. בשתי העונות שבאו לאחר מכן, הוא זומן מספר פעמים לסגל הקבוצה הבוגרת של המועדון כולל לגמר הגביע האיטלקי 2019, אך לא נטל חלק באף משחק.
ב-17 ביולי 2019, קולפאני הושאל לעולה החדשה לסרייה ב', טרפאני. הופעת הבכורה שלו בליגה עבור הקבוצה התקיימה ב-24 באוגוסט מול אסקולי. את אותה העונה סיים עם 34 הופעות בליגה ואף רשם צמד הופעות בגביע האיטלקי.
ב-22 באוגוסט 2020, קולפאני נשלח לשתי עונות השאלה לעולה החדשה בליגה, מונצה בחוזה עם חובת רכישה. שערו הראשון הגיע ב-16 במרץ 2021, כשנכנס כמחליף בניצחון הבית 0–2 על רג'אנה. ב-1 בנובמבר, קולפאני כבש את שערו הראשון בעונת 2021-22, כשעזר למונצה לגבור על אלסנדריה 0–1. לאחר ההעפלה של מונצה לסרייה א' ב-29 במאי 2022, סעיף חובת הרכישה הופעל.
הופעת הבכורה של קולפאני הגיעה ב-21 באוגוסט במסגרת המחזור השני, כאשר נכנס כמחליף בתבוסת החוץ 4–0 לנאפולי. שער הבכורה שלו בליגה הבכירה נכבש ב-26 באוגוסט בהפסד הבית 2–1 לאודינזה. ב-10 באוגוסט 2023, מונצה חידשה את החוזה של קולפאני עד ל-30 ביוני 2028.
ב-26 באוגוסט 2023, קולפאני כבש צמד בניצחון 0–2 על אמפולי.
ב-26 ביולי 2024, קולפאני הצטרף בהשאלה לפיורנטינה בחוזה לעונה אחת עם אופציית רכישה.
קריירה בינלאומית

קולפאני זומן לראשונה לסגל נבחרת איטליה עבור משחקי מוקדמות יורו 2024 נגד נבחרת צפון מקדוניה ונבחרת אוקראינה ב-17 וב-20 בנובמבר, בהתאמה.
הערות שוליים

↑  אנדראה קולפאני בהשאלה לטרפאני (באיטלקית)
↑  תוספת חדשה לקישור: אנדראה קולפאני (באיטלקית)
↑  הגול של קולפאני בדקה השישית קבע את תוצאת המשחק מול אלסנדריה (באיטלקית)
↑  מונצה מממשת את סעיפי הרכישה שלה על די גרגוריו, בטלה וקולפאני (באיטלקית)
↑  קולפאני הרשית צמד לשערה של אמפולי והעניק למונצה את 3 הנקודות (באיטלקית)
↑  אנדראה קולפאני לפיורנטינה (באיטלקית)
אמלין פנקהרסט

| --- | --- |

 לידה:  15 ביולי 1858 Moss Side, לנקשייר, הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  14 ביוני 1928 (בגיל 69) המפסטד, הממלכה המאוחדת 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד 
 מקום קבורה:  Tomb of Emmeline Pankhurst 
 מקום מגורים:  הריביירה הצרפתית, לונדון, מנצ'סטר 
 השכלה:  אקול נורמל סופרייר 
 תפקיד:  registrar (1898)  poor-law guardian 
 מפלגה:  Women's Party, מפלגת הלייבור העצמאית, המפלגה השמרנית 
 בן או בת זוג:  ריצ'רד פנקהרסט (18 בדצמבר 1879–?) 
 פרסים והוקרה:  Hunger Strike Medal (1 במרץ 1912) 
 
אמלין פנקהרסט (באנגלית: Emmeline Pankhurst‏; 14 ביולי 1858 – 14 ביוני 1928) הייתה אחת המייסדות של התנועה הסופרג'יסטית בבריטניה, ופעילה מרכזית בתנועה זו עד לאחר מלחמת העולם הראשונה.
תחילת חייה

נולדה כאמלין גולדן (Goulden) במנצ'סטר שבאנגליה, לזוג הורים בעלי דעות פוליטיות רדיקאליות. אביה, רוברט גולדן, היה איש עסקים מצליח, והשתתף במאבקים למען ביטול העבדות ולביטול חוקי הדגן; אמה, סופיה קריין (Craine), הייתה פמיניסטית אדוקה, וכבר בשנות 1870 המוקדמות החלה ללכת אמלין לישיבות למען זכויות לנשים. לאחר מספר שנים בהן למדה בבית ספר במנצ'סטר, אמלין נשלחה לבית ספר בפריז בגיל 15.
ב-1878 חזרה אמלין למנצ'סטר וזמן קצר לאחר מכן היא פגשה עורך דין בשם ריצ'רד מרסדן פנקהרסט. ריצ'רד היה סוציאליסט נלהב ותומך חזק של התנועה הסופרג'יסטית. הוא היה אחראי לתיקון חוק מוניציפלי ב-1869 שאיפשר לנשים לא נשואות שבבעלותן בית להצביע בבחירות מקומיות. והוא כתב וקידם את "חוק הנשים הנשואות" משנת 1870 ו-1882 שהתיר לנשים נשואות להחזיק ברכוש או בהכנסות בהן זכו לפני או אחרי נישואים.
בשנת 1879 אמלין וריצ'רד נישאו בסלפורד. אמלין ילדה ארבעה ילדים בשש שנות הנישואים הראשונות: כריסטבל (1880), סילביה (1882), פרנק (1884) ואדלה (1885).
ייסוד ארגונים סופרג'יסטים

לכל אורך השנים אמלין המשיכה להילחם למען זכויות נשים, וב-1889 היא וריצ'רד עזרו לייסד את "הליגה לזכות הצבעה לנשים", למאבק למען התרת זכות הצבעה לנשים נשואות בבחירות מקומיות.
בשנת 1895 אמלין נתמנתה לאפוטרופוס במסגרת חוק העניים. במסגרת תפקידה זה היא ביקרה פועלים רבים במפעלים ובמקום מגוריהם והיא נדהמה מהסבל והאומללות של הדיירים, במיוחד מהיחס לו זכו הנשים. דבר זה חיזק את אמונותה בחשיבות המאבק למען זכויות בחירה לנשים.
בני הזוג פנקהרסט היו פעילים מאוד גם במפלגת הלייבור העצמאית, וריצ'רד ניסה מספר פעמים להיבחר לבית הנבחרים הבריטי ללא הצלחה. בשנת 1898 נפטר ריצ'רד עקב כיב פפטי בקיבה.
אמלין המשיכה להיות מעורבת בפוליטיקה. במשך הזמן התערער ביטחונה בארגוני הנשים הפוליטיים הוותיקים, ובשנת 1903 היא ייסדה את "איגוד הנשים החברתי והפוליטי" (WSPU), שלימים פנה לדרכים מיליטנטיות. חברותיו הן הראשונות שכונו "סופרג'טס" (להבדיל מהמונח הכללי "סופרג'יסטיות"), כינוי לפעילות מהזרם הנצי יותר של המאבק. בין חברות הארגון היו אנני קני, אמילי דייוויסון, והמלחינה דיים אתל מרי סמית'(אנ').
גם בנותיה של אמלין, כריסטבל פנקהרסט וסילביה פנקהרסט, הצטרפו לארגון ובהמשך תרמו לתנועה הסופרג'יסטית באופנים שונים. בתה הנוספת, אדלה פנקהרסט (אנ'), היגרה לאוסטרליה, שם היא הייתה פעילה, ראשית במפלגה הקומוניסטית של אוסטרליה ולאחר מכן בתנועה הפשיסטית הראשונה באוסטרליה.
מאבק מיליטנטי

עד שנת 1905 התמעט העניין של העיתונות בבריטניה בנושא זכויות הנשים. העיתונים דווחו רק לעיתים רחוקות על פגישות הארגונים ופעמים רבות סירבו לפרסם מאמרים של תומכי הנושא. בשנת 1905 חברות הWSPU החליטו על טקטיקות חדשות ונועזות יותר כדי לזכות בתשומת לב ציבורית ולקדם את עניינן.
קו המאבק של פנקהרסט וחברותיה היה בלתי מתפשר, והן טענו כי כל עוד אין לנשים זכות הצבעה ויכולת ייצוג בפרלמנט והממשל הן לא תשתפנה פעולה עם מוסדות המדינה. הסופרג'יסטיות הוציאו עיתון וקיימו תהלוכות והפגנות רבות. בהמשך, המאבק הפך יותר גם מיליטנטי. הן הפריעו לאסיפות פוליטיות רבות בדרישה שהדוברים יתייחסו לשאלת זכויות ההצבעה של נשים, וקראו לנשים שלא להשתתף במפקד האוכלוסין, היות שכל עוד אין להן זכות הצבעה, הן לא נחשבות לאזרחיות.
ב-13 באוקטובר 1905, אנני קני וקריסטבל פנקהרסט השתתפו בישיבה בה נאם אדוארד גריי, שהיה אז שר בממשלה. שתי הנשים שיסעו את הנאום שוב ושוב בצעקות "האם הממשלה הליברלית תיתן זכות הצבעה לנשים?", וסירבו להפסיק. אחד השוטרים שהוזעקו לפנותן טען כי הן בעטו וירקו עליו והן הואשמו בתקיפה ונעצרו. קריסטבל ואנני
נמצאו אשמות בתקיפה ונקנסו ב-5 שילינג האחת. משסרבו לשלם הן נשלחו לכלא. פרשה זו גרמה לזעזוע בבריטניה.
בשנת 1907, עברה פנקהרסט ללונדון והצטרפה למאבק המיליטנטי של שתי בנותיה. עד שנת 1914 היא נאסרה מספר פעמים, אם כי בשל מעמדה החברתי הגבוה, היא נהנתה בתחילה מתנאים טובים יותר בהשוואה לתנאים של אסירות סופרג'יסטיות אחרות שבאו ממעמד הפועלים. מעשיה היוו השראה לנשים רבות ללכת בעקבותיה ולבצע פעולות של מרי אזרחי.
בכלא, הסופרג'יסטיות המשיכו בקו תקיף וקיימו שביתות רעב וצמא, וכתוצאה מכך רבות מהן חלו באופן קשה. בתקופה אחת של 18 חודשים השתתפה פנקהרסט ב-10 שביתות רעב. בתגובה לכך שלטונות הכלא האכילו בכפייה אלימה את האסירות. בשנת 1913, בתגובה לגל של שביתות רעב, יזמה הממשלה הבריטית חוק שנודע כ"חוק החתול והעכבר" לפיו שוחררו אסירות ששבתו רעב עד שהיו חזקות מספיק, ולאחר מכן הן נכלאו בחזרה.
ב-1912 הסופרג'יסטיות החלו להשתמש בהצתות וחומרי נפץ נגד רכוש. אחת מהן התאבדה בהפגנתיות. הסופרג'יסטית אמילי דייוויסון נהרגה לאחר שהשליכה את עצמה במחאה תחת סוסו של מלך בריטניה ג'ורג' החמישי במהלך מרוץ דרבי ב-1913, וסיפור מותה הכה הדים.
לא כל הסופרג'יסטיות הסכימו עם הקו הבלתי מתפשר ועם הדרך המיליטנטית שהנהיגה פנקהרסט והיו מספר פיצולים בתנועה כתוצאה מכך. האוטוביוגרפיה של פנקהרסט ,"הסיפור שלי", יצאה לאור בשנת 1914.
מלחמת העולם הראשונה

בשנת 1914 פרצה מלחמת העולם הראשונה ובדומה לפילוג שהתרחש בארגונים סוציאליסטים, גם ארגוני נשים התפצלו סביב השאלה האם לתמוך במאמץ המלחמתי או להתנגד לו על רקע מאבקן. פנקהרסט חשבה שאין להפריע לניסיונות ארצה לנצח. היא וחלק מחברותיה (בעיקר בנות המעמד הבינוני הגבוה) השהו את המאבק למען זכויות הצבעה לנשים, בטענה שסדר הקדימויות השתנה: כעת יש להגן על המולדת ולהוכיח שנשים מסוגלות לתרום למאמץ המלחמתי, ודרישתן לזכויות הצבעה תקבל כתוצאה מכך משנה תוקף לאחר המלחמה. היה זה שינוי דרמטי מהקו הקודם של אי שיתוף פעולה עם הממסד הגברי.
עמדה זו, וצרכי המלחמה שינו באופן דרמטי גם את היחס של הממשלה כלפי פנקהרסט והסופרג'יסטיות. האסירות הסופרג'יסטיות זכו לחנינה ושוחררו מהכלא. מאמציה של פנקהרסט כוונו כעת לשכנע נשים לעבוד בעבודות שבוצעו בידי גברים כך שאלה יוכלו להילחם במלחמה. בתמיכתו של דייוויד לויד ג'ורג', שהיה אז שר האוצר של בריטניה ותוך שימוש במימון של 2,000 פאונד מצד הממשלה, היא ארגנה מצעד של 30,000 נשים, כדי לעודד מעסיקים לשכור נשים למשרות של גברים בתעשייה. אלפי נשים נכנסו לתפקידים שונים, ורבות מהן החלו לעבוד במפעלי תחמושת.
ב-8 בספטמבר 1914 קריסטבל הופיעה מחדש בבית האופרה של לונדון, לאחר גלות ממושכת, כדי להשתתף בהצהרה על "הסכנה הגרמנית". אמלין עצמה קיימה מסע ברחבי המדינה ונשאה נאומי גיוס. תומכותיה חילקו נוצות לבנות לכל גבר צעיר שלבש בגדים אזרחיים בו נתקלו, ומילאו את הפגישות בהייד פארק בשלטים עם הכיתוב "גייסו את כולם". שם העיתון של האיגוד שונה ל"בריטניה".
סילביה פנקהרסט, שהייתה סוציאליסטית ופאציפיסטית, התנגדה במרץ למלחמה ופרשה מ-WSPU. אמלין וקריסטבל תקפו את הפציפיסטים בתוקפנות וגינו בפומבי גם את סילביה.
ב-1917 נסעה אמלין לרוסיה כדי לעודד את "בריגדות הנשים" שם. נשים אלה אומנו במשך שבועיים ולאחר מכן נשלחו לחזית כדי שנוכחותן תבייש את הלוחמים הגברים ותמריץ אותם להילחם. באותה שנה קריסטבל ואמלין יצרו את "מפלגת הנשים", שתמכה בשכר שווה לנשים; שירותים לאם, לתינוק ולילד ושינויים בחוקי הנישואים. שתיהן התרחקו מאוד מהאמונות הסוציליסטיות בהן החזיקו בעבר, וקראו לדוגמה לביטולם של איגודי העובדים.