stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ניקולאי בורדנקו

| --- | --- |

 לידה:  22 במאי 1876 (יוליאני) Kamenka, רוסיה 
 פטירה:  11 בנובמבר 1946 (בגיל 70) מוסקבה, ברה"מ 
 מדינה:  האימפריה הרוסית, ברית המועצות 
 מקום קבורה:  בית הקברות נובודוויצ'יה 
 השכלה:  Imperial Tomsk University  אוניברסיטת טומסק  בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 מעסיק:  אוניברסיטת טרטו, Burdenko Neurosurgery Institute, אוניברסיטת מוסקבה 
 תפקיד:  חבר הסובייט העליון 
 מפלגה:  המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות 
 פרסים והוקרה:  doctor honoris causa from the University of Alger (1944)  honorary Fellow of the Royal College of Surgeons (11 במרץ 1943)  מדליה לגבורת העמל במלחמת המולדת הגדולה 1941–1945  צלב גיאורגי הקדוש  מדליית ההגנה על מוסקבה  עיטור המלחמה הפטריוטית הגדולה דרגה ראשונה  מדליה על ההצטיינות בקרב  עיטור הכוכב האדום  עיטור הדגל האדום  עיטור לנין  גיבור העמל הסוציאליסטי  מדליית הניצחון על יפן  מדליית הניצחון על גרמניה במלחמה הפטריוטית הגדולה 1941–1945  פרס סטלין 
 
ניקולאי בורדנקו על בול סובייטי
ניקולאי בורדנקו (ברוסית: Николай Нилович Бурденко‏ (22 במאי (הלוח היוליאני, 3 ביוני לפי הלוח הגרגוריאני) 1876 - 11 בנובמבר 1946) היה רופא רוסי, חבר האקדמיה הרוסית למדעים, גיבור העמל הסוציאליסטי המנתח הראשי של הצבא האדום בשנים 1937–1945.
ניקולאי בורדנקו נולד בכפר במחוז פנזה למשפחת מנהל משק קטן. החל משנת 1886 בורדנקו למד בבית ספר דתי. בשנת 1891 הוא המשיך בהשכלה דתית בפנזה ואחר כך בבית הספר הגבוה לכמורה בסנקט פטרבורג. בשנת 1897 בורדנקו עזב את הלימודים ועבר לאוניברסיטת טומסק בה נפתחה פקולטה לרפואה. בורדנקו השתתף בהפגנות סטודנטים, בשנת 1897 סולק מהלימודים ולאחר שנה קיבל הרשאה לחזור לאוניברסיטה. בשנת 1901 הוא עבר לאוניברסיטת דרפט. לאור השתתפות בהפגנות הוא סולק גם מאוניברסיטה זו. מכיוון שכבר הייתה לו השכלה רפואית (אך לא גמורה) הוא החל לעבוד בבית חולים לשחפת. לאחר שנה בורדנקו קיבל הרשאה לחזור ללימודים.
לאחר תחילת מלחמת רוסיה–יפן בורדנקו התנדב לצבא והיה חובש קרבי. במהלך קרב טליסו הוא נפצע תוך פינוי פצועים. על הגבורה בקרב הוענקה לבורדנו מדליה.
בדצמבר 1904 בורדנקו חזר לאוניברסיטה והחל להתכונן לבחינות ההסמכה. במשך שנה הוא עבר בבית חולים עירוני בריגה. בשנת 1906 בורדנקו קיבל הסמכה כרופא.
פעילות רפואית באימפריה הרוסית

בשנת 1907 בורדנקו החל לעבוד בבית חולים עירוני בפנזה. במקביל הוא החל לעבוד על הדוקטורט שהיה קשור לעבודות של איוואן פבלוב. בשנת 1909 הוא קיבל תואר דוקטור לרפואה ובקיץ נסע להשתלמות בגרמניה ובשווייץ.
בשנת 1910 בורדנקו חזר לאוניברסיטת טרטו והתקדם לתואר פרופסור.
ביולי 1914 בורדנקו ביקש להשתתף במאמץ המלחמתי ונשלח לבית חולים צבאי. בורדנקו פעל רבות להסדרת פינוי פצועים מהחזית תוך ביצוע מיון שהיה משפר סיכויי הפצועים להחלמה מהירה ומלאה. הוא ביצע ניתוחים מהפכנים והציל חיים של פצועים רבים. בשנת 1916 הוא מונה למנתח-יועץ של בתי החולים הצבאיים בריגה. בקיץ 1917 בורדנקו נפצע ולאור בריאותו הירודה חזר לאוניברסיטה. הוא מונה לניהול קתדרה שלפניו הייתה בניהול של ניקולאי פירוגוב.
פעילות בברית המועצות

זמן קצר לאחר חזרתו לאוניברסיטה, העיר טרטו נכבשה על ידי הגרמנים והאוניברסיטה פונתה לוורונז'. בוורונז' בורדנקו היה בין ראשי האוניברסיטה וארגן בתי חולים לפצועי הצבא האדום. הוא הקים בית ספר לאחיות והיה יועץ של מחלקת הבריאות של העירייה.
במהלך מלחמת העולם הראשונה בורדנקו קיבל ניסיון עשיר בטיפול בבעיות מערכת העצבים. הוא היה בדעה שצריך להרחיב לימודי נוירוכירורגיה ויש לראות בה תחום נפרד. בשנת 1923 הוא הגיע למוסקבה ופתח בבית חולים של אוניברסיטת מוסקבה מחלקה ניורוכירורגית. הוא החל ללמד בפקולטה רפואית של האוניברסיטה ובשנת 1930 פקולטה זו הופרדה לבית הספר לרפואה נפרדת. בשנת 1924 בורדנקו מונה מנהל של המחלקה הכירורגית ליד בית החולים של האוניברסיטה.
בשנת 1929 בורדנקו מונה למנהל קליניקה ניורוכירורגית במוסקבה. הוא פעל להקמת מחלקות ניורוכירוגיות בבתי החולים ברחבי ברית המועצות והחל משנת 1935 היה יוזם כינוסי ניורוכירורגים של ברית המועצות.
במקביל לפעילות זו הוא היה יועץ של מינהל הרפואה של הצבא האדום. בשנת 1937 בורדנקו מונה למנתח ראשי של הצבא.
עם תחילת מלחמת החורף בורדנקו שכבר היה בן 64 עבר לחזית. הוא עזר לארגון עזרה ראשונה בצבא הלוחם. בשנת 1941 לבורדנקו הוענק פרס סטלין.
בשנת 1941 הוא הצטרף למאמץ המלחמתי. למרות גילו בורדנקו עשה מאות ניתוחים והיה מגיע עד ליחידות רפואיות בגדודים. בשנת 1941 הוא נפצע בפעם השנייה. בסוף ספטמבר 1941 בורדנקו עבר שבץ מוחי וכמעט איבד את השמיעה. בעקבות מצבו הבריאותי בורדנקו הועבר לאומסק. מייד עם החלמתו בורדנקו החל לייעץ לרופאים בבתי חולים באזור אומסק. באפריל 1942 בורדנקו חזר למוסקבה והחל ללמדד רופאים צעירים.
החל משנת 1942 הוא פעל רבות לתחילת שימוש בתרופות אנטיביוטיות חדשות.
ב-12 בינואר 1944 בורדנקו מונה ליושב ראש ועדה סובייטית לחקירת טבח יער קטין. הוועדה בראשותו קבע שרצח בוצע על ידי הנאצים. כיום ידוע רצח זה בוצע על ידי נ.ק.וו.ד לפי פקודת ראשי המדינה.
ביולי 1945 לבורדנקו היה שבץ מוחי נוסף. הוא נפטר ב-11 בנובמבר 1946 ונטמן בבית העלמין נובודוויצ'יה.
מורשת

לזכר בורדנקו אקדמיה לרפואה הרוסית מעניקה פרס עבור עבודות בתחום נוירוכירורגיה על שמו.
בורדנקו פרסם מעל ל-300 עבודות מחקר. בשנים 1950–1952 במוסקבה יצאה לאור אוסף עבודותיו ב-7 כרכים. הוא היה חבר של ארגונים רפואיים בינלאומיים ורופאים מחוץ לגבולות ברית המועצות היו באים להשתלמות אצלו בקליניקה.
על שמו של בורדנקו נקראו מכון לניורוכירורגיה במוסקבה, אקדמיה רפואית בוורונז', בית חולים צבאי ראשי ומסודות רפואה נוספות ברוסיה.
בבניין בעיר פנזה בו עבר בורדנקו היה מתגורר עם הוריו הוקם מוזיאון.
צילה צבס

| --- | --- |

 לידה:  1945 (בת 80 בערך) אנטופול, בלארוס 
 שם לידה:  צילה צ'רניאק 
 לימודי רפואה:  הפקולטה למדעי הרפואה והבריאות, אוניברסיטת תל אביב 
 תפקידים:  רופאה גרעינית 
 בן או בת זוג:  גדעון צבס 
 
שפרה צילה צבס (לבית צ'רניאק) (נולדה ב-1945) היא רופאה ישראלית, מומחית לרפואה גרעינית, פרופסורית לרפואה גרעינית בבית הספר לרפואה באוניברסיטת תל אביב, לשעבר מנהלת המכון לרפואה גרעינית בבית החולים תל השומר (1992–2012)
תחומי עניין

צבס מתעניינת בתחומי האנדוקרינולוגיה -  התירואיד והפראתירואידים, באונקולוגיה - במיוחד בטיפול ביוד רדיואקטיבי ובאבחון האונקולוגי במיפויים המשולבים של PET-CT ו-SPECT-CT.
תחומי מחקרה: רפואה גרעינית ותחומים הנוגעים לאונקולוגיה, אנדוקרינולוגיה ובחקר הפרעות ומחלות מוחיות.
ביוגרפיה

צבס נולדה באנטופול שבבלארוס לרוקחת גניה (גיטל) לבית פלדשטיין ופנחס צ'רניאק - פרופסור לרפואה גרעינית וממייסדי הרפואה הגרעינית בעולם. אחות לעירית, יהודית ולאברהם. ב-1950 עלתה משפחתה לישראל. תחילה גרו במעברות, וכאשר החל אביה לעבוד כרופא בבית החולים הדסה, גרו בירושלים. בשנת 1951 עברו לרחוב שולמית 3 בתל אביב, בין השאר כדי להיות קרובים למשה סתוי, דודה של גניה.
צבס סיימה את לימודי הרפואה בית הספר לרפואה ע"ש סאקלר של אוניברסיטת תל אביב.
בשנת 1977 סיימה התמחות ברפואה גרעינית
בין השנים 1992–2012 ניהלה את המכון לרפואה גרעינית במרכז הרפואי חיים שיבא, לאחר צאתה לגמלאות מונתה ליועצת בכירה במכון. מכהנת כיועצת בכירה גם במכון לרפואה גרעינית בבית חולים השרון, מרכז רפואי רבין, בפתח תקווה
משפחה

צבס בת לפרופ' פנחס צ'רניאק, הייתה נשואה למתמטיקאי פרופ' גדעון צבס (1939–2000) מבית הספר למדעי המתמטיקה באוניברסיטת תל אביב.
אחיה, הפרופ' אברהם צ'רניאק, היה פרופ' לכירורגיה באוניברסיטת תל אביב, ואחיינה הוא טייס הקרב לשעבר אריק צ'רניאק.
אקדמיה, ומחקר

צבס היא פרופסור חבר לרפואה גרעינית בבית הספר לרפואה על שם סאקלר, באוניברסיטת תל אביב.
במהלך 30 השנים האחרונות נבחרה צבס לפתח ולנהל את הקורסים ללמודי ההמשך לרופאים ברפואה גרעינית במסגרת החוג לדימות של בית הספר ללמודי המשך באוניברסיטת תל אביב. כמו כן כיהנה צבס כיושבת ראש ועדת ה'בורד' לבחינות ההתמחות ברפואה גרעינית של ההסתדרות הרפואית בישראל (הר"י).
משמשת שנים רבות יועצת לנושאי הרפואה הגרעינית למשרד הבריאות בישראל. כיהנה כחברת ועדה מייעצת לסוכנות הבינלאומית לאנרגיה אטומית בווינה (סבא"א) ובוועדות המקצועיות של האיגודים האירופאי והאמריקאי לרפואה גרעינית. כיהנה כנשיאת האיגוד הישראלי לרפואה גרעינית
נושאים בהם פיתחה צבס שיטות מיפוי ואבחון חדישות נמנים התמחותה במיפויי מח לאבחון תהליכים מוחיים, ומיפויי עצם לאפיון ואבחון טראומות של שברי הליכה ומאמץ.
השתתפה בכתיבת 104 מאמרים מדעיים, וב-10 ספרים מאמרי מערכת ופרקים.
הערות שוליים

↑  רפואה גרעינית - הוא תחום מומחיות ברפואה בו משתמשים בחומרים רדיואקטיביים לצורך דימות
↑  פרופ' צילה צבס מומחה רדיולוגיה, רפואה גרעינית, באתר "דוקתורים"
↑  פרופ' צ. צבס - מומחית לרפואה גרעינית ותירואיד
↑  ערך על גניה צ'רניאק, אתר ארגון הפרטיזנים ולוחמי המחתרות והגיטאות
↑  צילה צבס - תעודת מומחה משרד הבריאות
↑  "צילה צבס" יועצת לרפואה גרעינית, מכון איזוטופים, מרכז רבין il.linkedin.com/in/tzila-zwas
↑  החוג לדימות - רפואה גרעינית, מרכזת הקורס: פרופ' צילה צבס מרכז אקדמאי ללימודי המשך, בית הספר לרפואה ע"ש סאקלר, אוניברסיטת תל אביב
↑  פרופסור צילה צבס יועצת בכירה במכון רפואה גרעינית בבי"ח שיבא דוקטורס אונלי - חדשות רפואה למקצוענים מבית הר"י
הז'נדרמריה הצרפתית

| --- | --- |

 Une force humaine   (= כוח הומאני)
 מידע כללי
 מדינה:  צרפת 
 תחום שיפוט:  צרפת צרפת
 משרד אחראי:   הכוחות המזוינים של צרפת
 סוכנות אם:  משרד הפנים ממשלת צרפת
 תאריך הקמה:  16 בפברואר 1791
 סוכנות קודמת:  Maréchaussée‏ (1337-1791)
 מטה מרכזי:  פריז
 עובדים:  100,000 (2014)
 תקציב:  7.7 מיליארד אירו
 http://www.defense.gouv.fr/gendarmerie
 
ז'נדרמים צרפתים, 2007
הז'נדרמריה הצרפתית, רשמית הז'נדרמריה הלאומית (בצרפתית: Gendarmerie nationale) הוא אחד משני כוחות המשטרה הלאומיים בצרפת, לצד המשטרה הלאומית. הז'נדמריה חלק מהכוחות המזוינים של צרפת והיא פועלת בכפיפות משותפת למשרד הפנים ומשרד ההגנה. לז'נדרמריה יש משימות שיפוטיות, משימות אדמיניסטרטיביות, ומשימות צבאיות.
הז'נדרמריה אחראית לאכיפת החוק בערים הקטנות, באזורי הכפר והפרוורים, בזמן שהמשטרה הלאומית, ככוח שיטור אזרחי אחראית לאכיפת החוק והסדר בערים עצמן. בשל מעמדה הצבאי, הז'נדרמריה מבצעת משימות צבאיות שונות ומשימות הגנה. לז'נדרמריה אגף למאבק בפשעי מחשב ונכון לשנת 2014 שירתו בה מאה אלף חיילי ז'נדרמריה.
הז'נדרמריה היא יורשת ה-maréchaussée, גוף השיטור הוותיק ביותר בצרפת שהחל את דרכו עוד מתקופת ימי הביניים. היא הוקמה בשנת 1721 והחוק מ-17 באפריל 1798 קבע את עקרונות הפעולה, והמשימות שלה.  לז'נדרמריה השפעה תרבותית ומסורות שהשפיעו על העולם כולו עוד מתקופת האימפריה הצרפתית.
המקבילה בישראל היא משמר הגבול, על יחידותיה כמו הימ"מ והימ"ס.
יחידות סמך

הז'נדרמריה הניידת, יחידת עלית לפיזור הפגנות
יחידת ההתערבות של הז'נדרמריה הלאומית, יחידת השתלטות עלית למלחמה בטרור
משמר הרפובליקה, יחידת משמר טקסית
הערות שוליים

↑  French Gendarmerie nationale, NATO STABILITY POLICING
CENTRE OF EXCELLENCE
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb133408709 (data)  ISNI: 0000 0001 2242 5825  LCCN: no2007129533  VIAF: 262302324   WorldCat (עם VIAF): 262302324 
ערך זה הוא קצרמרבנושא צרפת. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מרגרט מייאל

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  27 בינואר 1902 מחוז ססיל, ארצות הברית 
 פטירה:  6 בדצמבר 1995 (בגיל 93) קיימברידג', ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 השכלה:  מכללת רדקליף  מכללת סווארת'מור 
 פרסים והוקרה:  פרס אנני ג'אמפ קאנון (1958) 
 
מרגרט וולטון מייאל (באנגלית: Margaret Walton Mayall‏; 27 בינואר 1902 – 6 בדצמבר 1995) הייתה אסטרונומית אמריקאית, מנהלת הארגון האמריקאי של משקיפי כוכבים משתנים (AAVSO) (אנ') משנת 1949 עד 1973. זכתה בפרס אנני ג'אמפ קאנון לאסטרונומיה בשנת 1958..
ביוגרפיה

נולדה באיירון היל, מרילנד. בגיל שמונה הביעה לראשונה התעניינות בתחום האסטרונומיה, עת הזמין אותה אביה ללמוד עמו על הכוכבים ולצפות בהם. החלה ללמוד באוניברסיטת דלאוור לתואר ראשון במתמטיקה ובכימיה. הדוגמאות מעולם האסטרונומיה של שימוש במתמטיקה שניתנו על ידי ד"ר הארטר גרמו למייאל להתאהב בנושא האסטרונומיה. לכן, עברה לאחר שנתיים למכללת סווארת'מור ולמדה אסטרונומיה אצל ד"ר ג'ון מילר. בשנה השנייה במכללה למדה אצל ד"ר לזלי קומרי, שהיה מלא תשוקה לאסטרונומיה, ועזר למייאל להשיג עבודת קיץ במצפה הכוכבים של אוניברסיטת הרווארד. לאחר שסיימה את לימודיה במכללת סווארת'מור, חזרה למצפה הכוכבים בהרווארד ועבדה תחת אנני ג' קנון .
בשנת 1926 פגשה את רוברט ניוטון מייאל, אדריכל וחבר באיגוד משקיפי כוכבים משתנים. השניים התחתנו בשנת 1927. בשנת 1928 קיבלה תואר שני ממכללת רדקליף.
מחקר

את מאמרה הראשון פרסמה בעלון הרווארד ב-1927, והמשיכה לפרסם מאמרים בהרווארד על כוכבים משתנים עד 1954. בשנת 1941, לאחר שנים של עבודה ביחד, מתה דוקטור קנון, דבר אשר הוביל את מייאל להמשיך את עבודתה בסיווג כוכבים בספר שמוכר ככרך הזיכרון לקנון. עבודתה בסיווג זה נעצרה עקב מלחמת העולם השנייה כשעבדה במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס בקבוצת כלי נשק מיוחדים.
בשנת 1952 התנתק ארגון ה-AASVO מהרווארד. מייאל עבדה ללא משכורת מאותו רגע בכדי לתמוך בארגון. ב-1957 הוקמה תוכנית קיץ במצפה הכוכבים של מריה מיטשל למחקר סטודנטים על כוכבים משתנים, ומייאל עזרה לסטודנטים ופרסמה את מחקריהם ומאמריהם בעלון של AASVO. מייאל ובעלה פרסמו ותיקנו ספרי אסטרונומיה כדי לעזור לסטודנטים צעירים. בשנת 1958 קיבלה את פרס אנני ג'אמפ קנון באסטרונומיה. בין היתר, פיתחה שיטות עיבוד נתונים מודרניות ב-AASVO, עם דגש על מחשוב ומכונות. מייאל הייתה חברה באיגוד האסטרונומי הבינלאומי (IAU), והשתתפה בשתי עדות: ועדה 27 על כוכבים משתנים, וועדה 29 בנושא כוכבי ספקטרה.
בשנים האחרונות לעבודתה, התעוורה מייאל כמעט לחלוטין. בשנת 1973 פרשה לגמלאות. היא נפורה ב-6 בדצמבר 1995 מאי ספיקת לב. בעלה נפטר שש שנים לפניה, ללא ילדים. חודש לאחר מותה של מרגרט מייאל, הקימו לזכרה אנדרטה ביום הולדתה ה-94.
הערות שוליים

1 2 3 4 5  Margaret Walton Mayall (1902 - 1995) | American Astronomical Society, web.archive.org, ‏2016-03-22
↑  Margaret Mayall - Session I, www.aip.org, ‏2015-03-16 (באנגלית)
1 2 3  Margaret W. Mayall | People | The Collection of Historical Scientific Instruments, waywiser.rc.fas.harvard.edu (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007599376105171  BIBSYS: 90796800  CiNii: DA12883216  GND: 1089670443  ISNI: 0000 0000 7720 8871  LCCN: n85161655  NKC: mub2014844181  NTA: 146808703  SUDOC: 078801508  VIAF: 92148623   WorldCat (עם VIAF): 92148623
מועצת האיחוד האירופי

ערך זה עוסק בבית העליון של האיחוד האירופי, המכונה גם "מועצת השרים". אם התכוונתם לגוף הפוליטי העליון באיחוד האירופי, המורכב מראשי מדינות האיחוד, ראו .
סמליל מועצת האיחוד האירופי
מועצת האיחוד האירופי (לעיתים מכונה מועצת השרים או פשוט המועצה) היא הבית העליון של האיחוד האירופי, כלומר חלק מן הרשות המחוקקת שלו (המורכבת גם מהפרלמנט האירופי, שהוא הבית התחתון, ומהנציבות האירופית). עם זאת, המועצה איננה בית עליון רגיל (ראו להלן). במועצה חברים שרים מן הרשויות המבצעות של המדינות החברות באיחוד האירופי (ומכאן השם "מועצת השרים" ששימש בגלגוליה הקודמים).
בראש המועצה עומדת אחת מן המדינות החברות באיחוד (בישראל היא מכונה "הנשיאה התורנית של האיחוד"), ואלה משמשות בתפקיד במשך חצי שנה על-פי סבב (הנשיאה התורנית של האיחוד במחצית הראשונה של 2024 היא בלגיה, ובמחצית השנייה תחליף אותה הונגריה).
מבנה > חברים

במועצה חברים שרים מן הרשויות המבצעות של המדינות החברות באיחוד האירופי (ומכאן השם "מועצת השרים" ששימש בגלגוליה הקודמים). בכך נבדלת המועצה ממרבית הבתים העליונים בעולם, שחבריהם נבחרים על ידי האזרחים או על ידי הרשויות המחוקקות של המדינות (כשמדובר בפדרציות), ומשמשים בעיקר כמחוקקים. בית עליון שהרכבו דומה להרכב המועצה הוא הבונדסראט, הבית העליון של גרמניה.
מבנה > תצורות

בדומה לבתי מחוקקים אחרים בעולם, שחבריהם פועלים בוועדות שונות העוסקות כל אחת בנושא אחר, גם חברי מועצת האיחוד האירופי פועלים בקבוצות נפרדות. אלא שבניגוד לבתי מחוקקים אחרים, מועצת האיחוד האירופי כלל אינה מתכנסת כמליאה (כלומר, בהרכב מלא של חבריה, המונים לפחות 280), ובפועל אין מדובר במועצה אחת כי אם ב-10 מועצות נפרדות בנות 27 חברים או יותר כל אחת (השם "מועצת האיחוד האירופי" עלול להטעות). הדבר משול לסנאט שבו כל ועדה מבצעת את כל שלבי החקיקה בתחומה, ובעצם מתפקדת כסנאט בפני עצמה.
המועצות הנפרדות הללו מוגדרות כ"תצורות" (formations) של מועצת האיחוד האירופי. כל תצורה עוסקת בתחום ממשל מסוים וחברים בה השרים הרלוונטיים - לפחות שר אחד מכל אחת מ-27 מדינות האיחוד. כך, למשל, כאשר מכונסים במועצה שרי האוצר והכלכלה של מדינות האיחוד, הם נקראים "מועצת ענייני הכלכלה והכספים" או "תצורת ענייני הכלכלה והכספים של מועצת האיחוד האירופי".
כיום קיימות 10 תצורות של המועצה:
מועצה לעניינים כלליים (General Affairs Council; GAC).
מועצת ענייני החוץ (Foreign Affairs Council; FAC), המכונה גם מועצת שרי החוץ של האיחוד האירופי. בראשה עומד הנציג העליון של האיחוד לענייני חוץ ומדיניות ביטחון (כיום ז'וזפ בורל).
המועצה לענייני כלכלה וכספים (Economic and Financial Affairs Council; Ecofin).
לפני כינוסה נוהגים להתכנס חבריה שמדינותיהם חברות בגוש האירו, ולהרכב זה יו"ר משלו.
המועצה לענייני חקלאות ודיג (Agriculture and Fisheries; Agrifish).
המועצה לענייני משפט ופנים (Justice and Home Affairs Council; JHA).
המועצה לענייני תעסוקה, מדיניות חברתית, בריאות וצרכנות (Employment, Social Policy, Health and Consumer Affairs Council; EPSCO).
המועצה לענייני תחרותיות (Competitiveness; COCOM).
המועצה לענייני תחבורה, תקשורת ואנרגיה (Transport, Telecommunications and Energy; TTE).
המועצה לענייני סביבה (Environment; ENVI).
המועצה לענייני חינוך, נוער, תרבות וספורט (Education, Youth, Culture and Sport; EYC).
בנוסף קיימת הוועדה המדינית-ביטחונית (Political and Security Committee; PSC) שחבריה הם שגרירים ולא שרים, וועדה משותפת עם סוכנות החלל האירופית (Space Council).
במהלך הדיונים שמתקיימים במועצה, הנציגים רשאים לדבר בכל אחת מ-23 השפות הרשמיות של האיחוד האירופי. מסמכים רשמיים מתורגמים גם לבסקית, לגליסית ולקטלאנית או לוולנסית. לפני כניסתה לתוקף של אמנת ליסבון, רק מסמכים רשמיים ורישומי הצבעות הפכו לזמינים כאשר המועצה פעלה כגוף המחוקק. באותה התקופה פורסמו הנתונים הרלוונטיים בעיתון הרשמי של האיחוד האירופי. מאז כניסת האמנה לתוקף, כל הפגישות של המועצה בנושאי חקיקה פתוחות לעיון הציבור.
מבנה > נשיאות

"נשיאת המועצה" היא אחת מן המדינות החברות באיחוד (בישראל היא מכונה "הנשיאה התורנית של האיחוד"), ואלה משמשות בתפקיד במשך חצי שנה על-פי סבב (הנשיאה התורנית של האיחוד במחצית הראשונה של 2024 היא בלגיה, ובמחצית השנייה תחליף אותה הונגריה). כלומר, "נשיאות המועצה" אינה משרה פוליטית יחידה אלא תפקיד המקנה מספר משרות פוליטיות לחברי הרשות המבצעת של המדינה המשמשת בתפקיד זה. בפרט:
ראש הרשות המבצעת של הנשיאה התורנית משמש כאחד מבעלי התפקיד הייצוגיים של האיחוד האירופי (יחד עם נשיא המועצה האירופית, כיום שארל מישל, ונשיא הנציבות האירופית, כיום אורסולה פון דר ליין).
שרים בממשלת הנשיאה התורנית משמשים כיושבי ראש תצורות המועצה (למעט תצורת ענייני החוץ) בהתאם לתיק הממשלתי בו כל אחד מהם מחזיק (ראו רשימת התצורות לעיל).
כאמור, הנשיאות מתחלפת בין המדינות בכל מחצית השנה, על פי סדר שמוגדר מראש על ידי חברי המועצה, מה שמאפשר לכל מדינה חברה לעמוד בראשו של המוסד. החל משנת 2007, שלוש מדינות חברות משתפות פעולה בפרק זמן של 18 חודשים לקידום אג'נדה משותפת, אם כי רק אחת מהן מחזיקה בנשיאות לתקופה הרגילה של שישה חודשים. כמו כן, נציג של המדינה הבאה שתכהן כנשיאה מסייע לחבר המכהן ויכול, במקרה הצורך, לקבל לידיו את ניהול העבודה אם הדבר נדרש.
תפקיד הנשיאות הוא מנהלי ומדיני כאחד. בפן הניהולי היא אחראית על הנהלים וארגון העבודה של המועצה במהלך כהונתה, כולל זימון ישיבות המועצה, הכוונת העבודה של ועדת הנציגים הקבועים (COREPER) וועדות וקבוצות עבודה אחרות. הרכיב הפוליטי בא לידי ביטוי בטיפול ותיווך מוצלח בבעיות בתוך המועצה. בפרט נכללת בכך קביעת האג'נדה של המועצה, מה שמעניק לנשיאות השפעה משמעותית על עבודת המועצה, במהלך כהונתה. הנשיאות גם ממלאת תפקיד מרכזי בייצוג המועצה בתוך האיחוד האירופי ובייצוג האיחוד האירופי בזירה הבינלאומית, למשל באו"ם.
סמכויות > חקיקה

המועצה כמעט ואינה יוזמת חקיקה. עיקר תפקידה, יחד עם הפרלמנט האירופי, הוא לאשר חקיקה שיוזמת הנציבות האירופית (שהיא גם הרשות המבצעת של האיחוד). בכך, נבדלים המועצה והפרלמנט גם יחד מן המקובל בעולם בנוגע לרשויות מחוקקות.
למועצה יש סמכויות ליזום חקיקה רק בתחומים מצומצמים שהם בעלי רגישות. המועצה, יחד עם הפרלמנט, אף אוחזת בחזקתה את השליטה בעוצמה התקציבית של האיחוד ויש לה השפעה רבה, הגדולה מזו בה אוחז הפרלמנט, ביחס לתחומים הממשלתיים של האיחוד. בנוסף, המועצה החזיקה את סמכויות הביצוע של האיחוד האירופי, שהועברו לידיה של הנציבות האירופית כאשר אמנת ליסבון נכנסה לתוקף.
הרוב המכריע של החוקים באיחוד מתקבלים בהליך חקיקה רגיל, אשר פועל בהתאם לעיקרון לפיו נדרשת הסכמתם של שני הגופים, הפרלמנט והמועצה. הליך חקיקה מיוחד נדרש בתחומים: צדק, תקצוב, מיסוי והיבטים מסוימים של מדיניות בתחומים אחרים, דוגמת ההיבטים הכספיים של המדיניות הסביבתית. בתחומים אלו מחליטים המועצה או הפרלמנט לבדם.
הכלים המשפטיים בהם עושה שימוש המועצה הקובעת את מדיניות החוץ והביטחון המשותפת (CFSP) שונים מאלו המשמשים בעת ביצוע חקיקה. תחת ה-CFSP הם כוללים "עמדות משותפות", "פעולות משותפות" ו"אסטרטגיות נפוצות". ברגע שהוחלט על עמדה משותפת היא מחייבת את כל מדינות האיחוד האירופי אשר מחויבות לעקוב ולהגן על המדיניות, אשר נבחנת ומתוקנת באופן שוטף. פעולה משותפת מתייחסת לפעולות מתואמות של מדינות להשקיע משאבים על מנת להשיג מטרה, למשל להילחם בתפוצתו של נשק קל או לקדם ניקוי מכרות. אסטרטגיות נפוצות מגדירות יעדים ומחייבות את משאבי האיחוד האירופי למימון המשימות למשך ארבע שנים.
יתר על כן, הרשות המחוקקת מחזיקה רשמית בסמכות התקציבית של האיחוד. התקציב של האיחוד האירופי שעמד ב-2007 על כ-120 מיליארד אירו, כפוף להליך חקיקה רגיל עם קריאה אחת אשר נותן לפרלמנט שליטה על התקציב כולו (לפני 2009 הייתה ההשפעה מוגבלת באזורים מסוימים) במעמד שווה למועצה. אם יש ביניהם חילוקי דעות, הוא נלקח כפי שהוא לוועדת פישור להצעות חקיקה. אם הטקסט המוסכם לא יאושר, הפרלמנט רשאי לאמץ את התקציב באופן סופי. בנוסף לתקציב, המועצה מתאמת את המדיניות הכלכלית של המדינות החברות.
סמכויות > מדיניות חוץ

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
סמכויות > מדיניות תקציב

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
צדו המזרחי של בניין יוסטוס ליפסיוס בבריסל (בלגיה), בו שוכן מטה מועצת האיחוד האירופי.
חדר הכינוסים הראשי של מועצת האיחוד האירופי, בניין יוסטוס ליפסיוס.
יחסי לוב–מצרים

| יחסי לוב–מצרים |
| --- | --- |
לוב: מצרים


לוב: מצרים
שטח (בקילומטר רבוע)
1,759,540: 1,001,450
אוכלוסייה
7,420,006: 117,456,082
תמ"ג (במיליוני דולרים)
50,492: 395,926
תמ"ג לנפש (בדולרים)
6,805: 3,371
משטר
ממשלת מעבר: רפובליקה

יחסי לוב–מצרים הם יחסי החוץ הדו-צדדיים בין המדינות השכנות, מצרים ולוב. הם התאפיינו בתחילה בשיתופי פעולה, לאחר ששתיהן קיבלו עצמאות בראשית שנות ה-50. לוב סייעה למצרים במלחמת יום הכיפורים. מאוחר יותר התגלעו מתחים עקב התקרבות מצרים למערב. לאחר מלחמת לוב–מצרים בשנת 1977, הושעו היחסים למשך שתים עשרה שנים. עם זאת, מאז 1989 היחסים השתפרו בהתמדה. עם הסרתם ההדרגתית של הסנקציות של האו"ם וארצות הברית על לוב בין השנים 2003–2008, שתי המדינות פעלו יחד לפיתוח משותף של תעשיות הנפט והגז הטבעי שלהן.
רקע היסטורי > היסטוריה מוקדמת

הגופים המדיניים ששלטו באזור של לוב ומצרים המודרניות קיימו יחסים היסטוריים במשך אלפי שנים. השושלת העשרים ושלושה של מצרים הייתה משטר של מלכי לוב משווש ששלטו במצרים עילית בין 880 ל-734 לפני הספירה. היוונים הקימו מושבות בשתי המדינות כמו קירנה בלוב ואלכסנדריה במצרים. משנת 305 לפנה"ס ועד 30 לפנה"ס מזרח לוב (קירנאיקה) וצפון מצרים נשלטו על ידי היוונים התלמיים. לימים הפכו קירינאיקה ומצרים למחוזות האימפריה הרומית.
מצרים, קירינאיקה וטריפוליטניה (מערב לוב) נכבשו על ידי ערביי ח'ליפות אומיה בין 639 ל-644. לעיתים הייתה טריפוליטניה למעשה בלתי תלויה במצרים, כמו בתקופת השושלת האע'לאבית משנת 800 עד 909, בעוד שבזמנים אחרים שתי המדינות היו מאוחדות, כמו תחת השושלת הפאטמית משנת 909 עד 1171. מצרים הפכה לחלק מהאימפריה העות'מאנית בשנת 1517 וטריפולי בעקבותיה בשנת 1555. עם זאת, לשתי המדינות הייתה אוטונומיה ניכרת.
רקע היסטורי > תחת השפעה קולוניאלית

משנת 1882 הייתה מצרים עצמאית נומינלית אך בפועל בשליטת בריטניה, ואילו איטליה פלשה וכבשה את לוב בשנת 1912. עד אמצע המאה ה-20 היחסים בין האזורים הושפעו במידה רבה מהיחסים של המעצמות הקולוניאליות וממדיניותן.
הגבול בין לוב ומצרים היה זירת קרבות הרואיים בין הבריטים לכוחות הגרמנים והאיטלקים במהלך מלחמת העולם השנייה, והגיע לשיאו בקרב אל-עלמיין השני באוקטובר–נובמבר 1942 שבסופו של דבר ביטל את האיום על הבריטים במצרים והביא לגירוש איטליה מלוב.
היסטוריה של יחסי המדינות

הממלכה המאוחדת הכריזה על מצרים כמדינה עצמאית באופן חד-צדדי בשנת 1922. עם זאת, המדינה נותרה תחת השפעה כבדה של האימפריה הבריטית עד המהפכה המצרית בשנת 1952. מנהיג תנועה זו, גמאל עבד אל נאצר, הפך לנשיא השני של הרפובליקה של מצרים בשנת 1956, והחזיק בשלטון עד מותו בשנת 1970. אנואר סאדאת ירש את נאצר, ואחרי חיסולו בשנת 1981 הוחלף כנשיא הרביעי על ידי חוסני מובארכ, שהיה בשלטון עד המהפכה המצרית בשנת 2011.
לוב הכריזה על עצמאותה כממלכת לוב בדצמבר 1951, תחת המלך אידריס הראשון. בשנת 1969 הוביל קצין צעיר בשם מועמר קדאפי הפיכה שהפילה את המלוכה של המלך אידריס. מאותו נקודה, שלט קדאפי בלוב במשך 42 שנים עד למלחמת האזרחים הלובית שהובילה למותו והדחת ממשלתו.
יחסי המדינות מאז עצמאות לוב הושפעו בעיקר מגישת הממשלים לסכסוכים בינלאומיים ומאינטרסים כלכליים:
יחסים עם המעצמות ועם מדינות האזור – בזמן המלחמה הקרה ניסה נאצר לנהל מדיניות עצמאית שבמסגרתה לא הייתה מצרים מזוהה לחלוטין עם המערב או עם ברית המועצות. מצרים קיבלה סיוע מברית המועצות, בפרט עם פרויקט סכר אסואן, אך לאחר מלחמת יום הכיפורים בשנת 1973 היא אימצה עמדה פרו-מערבית בתמורה להחזרת סיני עם שדות הנפט שלה, ולקבלת סיוע רב מארצות הברית. קדאפי פעל במדיניות רדיקלית יותר, שכללה תמיכה בפאן-ערביות ותמיכה ברורה יותר בברית המועצות. קדאפי סיפק סיוע רב למדינות אפריקאיות מתפתחות לאחר הקולוניאליזם ותמך בהתקפות טרור על מדינות המערב וישראל. ממשלו תמך בגורמים עוינים לארצות הברית, כגון אידי אמין באוגנדה, מרקסיסטים בצ'ילה וכוחות אנגולים–קובנים במחלמת העצמאות של נמיביה. ההבדלים בגישת המדינות הביאו ליחסים צוננים יחסית בין המדינות, החל מ-1973. הפלתו של שינוי בגישה של קדאפי, בין השאר בעקבות הפלתו סדאם חוסיין בשנת 2003, הביאה להתחממות היחסים עם מצרים.
משאבים כלכליים ושוק האנרגיה – במצרים אוכלוסייה גדולה וצומחת, המוערכת בכ-83 מיליון ביולי 2009, אך יש לה משאבים מוגבלים. עם אוכלוסייה קטנה בהרבה, 6.3 מיליון בשנת 2009, לוב עשירה בנפט ובגז טבעי.