stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מכס על תמלוגים
פסק הדין בעניין סמיקום לקסיס

בשנת 2015, ניתן פסק דין נוסף בסוגיה זו, הפעם במקרה של יבוא מוצרי חשמל ואלקטרוניקה: חברת סמיקום לקסיס בע"מ ייבאה לישראל, בין השנים 2005-2009, מוצרים שונים, הנושאים את השם "יונדאי". את המוצרים ייצרה החברה בעצמה במפעלים שונים בסין, ובגין הזכות להשתמש בסימן המסחר, שילמה לבעלת המותג "יונדאי" דמי תמלוגים.
בשנת 2010 הוציא בית המכס מרכז לחברה הודעות חיוב בסכום כולל של כ-850,000 ש"ח, בנימוק כי בשנים האמורות "החברה לא הוסיפה את ערך התמלוגים ששולמו לערך לצורכי מכס". החברה, אשר חלקה על הודעות החיוב, הגישה תביעה לסעד הצהרתי, במסגרתה עתרה כי בית המשפט יכריז על בטלותן של הודעות החיוב.
בית המשפט בחן את ההסכמים שבין החברה לבין בעלת המותג "יונדאי", וקבע כי על אף שמופיעות בהסכמים אלו תניות סטנדרטיות, המאפשרות לבעלת המותג להתערב בייצור המוצרים המיובאים, הרי שהחברה הביאה ראיות טובות לכך שבפועל, מעורבותה של בעלת המותג אינה משמעותית, ומסתכמת בבקרת איכות בלבד. על פי הלכת מרוידקס, בנסיבות בהן אין כל מעורבות של בעלת המותג בתהליך הייצור, אין מקום לכלול את דמי התמלוגים בערך הטובין המיובאים לצורכי מכס, ועל כן בנסיבות המקרה שבענייננו – נקבע, כי דין הודעות החיוב, שהוציאה רשות המיסים לחברת סמיקום, להתבטל. בית המשפט קיבל, אפוא, את התביעה במלואה, קבע כי הודעות החיוב בטלות, וכי על רשות המיסים להחזיר לתובעת את המכס ששולם על ידה אגב מחאה מיום הוצאות הודעת החיוב ועד ליום הגשת התביעה, וכן חייב אותה בתשלום החזר אגרת המשפט ושכ"ט עו"ד בסך של 17,700 ש"ח.
הערות שוליים

↑  ת"א (מרכז) 18199-06-10 מרוידקס ואחרים נגד אגף המכס והמע"מ, ניתן ב-30 במרץ 2013
↑  ע"א 5885/13 מרוידקס מוצרי גלישה (2004) בע"מ ואחרים נ' מדינת ישראל - אגף המכס והמע"מ, ניתן ב־1 בנובמבר 2016
↑  ת"א (ת"א) 1979-06-10 סמיקום לקסיס בע"מ נגד מדינת ישראל, ניתן ב-10 בינואר 2015
מיהאי רווס

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  16 בדצמבר 1884 קמנשמיהאיפה, הונגריה 
 פטירה:  18 במאי 1977 (בגיל 92) בודפשט, הרפובליקה העממית ההונגרית 
 שם לידה:  Reizner Miksa 
 מדינה:  הונגריה 
 שפות היצירה:  הונגרית 
 
מיהאי רווס (במקור מיקשה רייזנר, בהונגרית: Révész Mihály; קמנשמיהאיפה, 16 בדצמבר 1884 – בודפשט, 18 במאי 1977) היה עיתונאי, עורך, היסטוריון, פוליטיקאי סוציאל-דמוקרטי יהודי-הונגרי.
קורות חיים

מיהאי רווס נולד במשפחה יהודית בכפר קטן במערב הונגריה כבנם של דיולה רייזנר ושל נאקה פלנר. כבנו של חייט עם משפחה של שמונה ילדים הוא הפך לדור הראשון של אינטלקטואלים במשפחה. הוא סיים את לימודיו באוניברסיטת בבודפשט (לימים אוניברסיטת אטווש לוראנד) ובקלוז'-נאפוקה, שם קיבל את הדוקטורט במדע המדינה. הוא הפך לחבר במפלגה הסוציאל-דמוקרטית ההונגרית (MSZDP) בשנת 1903 והשתתף בעבודת הקבוצה הראשונה של הסטודנטים הסוציאליסטים שמנהיגם הרוחני היה ארווין סבו. הוא השתלב בפעילות האגודה ל"הכשרת פועלים לעתיד", שם הוא ועמיתיו סייעו בחינוך פועלים צעירים שהיו מעוניינים בכך. הוא ביצע פעילות זו במסגרות שונות במשך עשרות שנים. רווס החל את דרכו המקצועית כעיתונאי בעיר מאקו, ואחר כך בשנת 1906 הפך לעובד של העיתון נפסבה. הוא עבר את שלבי ההיררכיה העריכתית והפך תחילה למזכיר מערכת, בהמשך לעורך לילה, ולאחר מכן לבעל טור. כקצרן מצטיין, הוא רשם את דיוני הקונגרסים של המפלגה והוא ערך את פרוטוקולי אסיפות המפלגה.
קריירה מדעית וציבורית

עד מהרה התבררה רגישותו לאובייקטים ולנושאים היסטוריים. תחילה בחן את הסביבה הפוליטית והמשפטית של "תביעות הבגידה" כביכול של השנים 1871–1872 בדרך של פרסום עצמאי ואחר כך כתב את המונוגרפיה הקצרה שלו "תולדות תנועת הפועלים ההונגרית 1867–1913". גם ארווין סבו שיבח את המשמעות החלוצית של העבודה. בשנות מלחמת העולם הראשונה, כשחיי מערכת העורכים באופן כללי הפכו לקשה בשל הצנזורה הצליח לפרסם את פרוטוקול קונגרס המפלגה משנת 1890. מיד לאחר מהפכת החרציות, כתב את מחקרו שסיכם את האירועים, את החוברת בשם: "המהפכה ההונגרית המנצחת".
במהלך המהפכה הדמוקרטית הבורגנית הזו, ניתנה לו האפשרות לערוך חיפוש בארכיוני משרד הפנים והמשטרה. עבודת האיסוף שלו באותה תקופה איפשרה לחוקרים מאוחרים יותר לשחזר חלקית את מה שקרה בין השנים 1914–1918. לאחר הכרזת הרפובליקה הסובייטית ההונגרית קיבל על עצמו את ניהול הפרוטוקולים של ישיבות המועצה הממשלתית (למעשה הממשלה) למשך חודש וחצי. לאחר נפילת הרפובליקה היגר לברטיסלבה ואחר כך לווינה. שם ערך את כתב עת בשם "העתיד" שהקים ארנה גאראמי, ובמקביל שימש ככתב של הנפסבה בווינה. בשנת 1924 חזר להונגריה ומיד תפס את מקומו במערכת העיתון היומי של ה-MSZDP. כעבור שנה הפך לחבר ב"וועדת החקיקה של בודפשט" ובין השנים 1927–1933 ערך את כתב העת הרעיוני של המפלגה, ה"סוציאליזם". בנוסף לעבודתו המקצועית ולתפקידו הציבורי, המשיך באיסוף מסמכים ועבודה היסטוריוגרפית על חיי היומיום של תנועת העבודה ושימש כאיש הקשר בין מנהיגי המפלגה הרשמיים לבין נציגי המהגרים הסוציאליסטיים שהתווכחו איתם. בנוסף למספר מאמרים קצרים, הוא פרסם מונוגרפיה ששמה היה "חצי מאה", שהציגה את ההיסטוריה של המפלגה הסוציאל-דמוקרטית בהונגריה מאז הקמתה בשנת 1890 ועד 1940.
לאחר קריסת המערכת הפשיסטית בהונגריה (אחרי מלחמת העולם השנייה) בשנת 1945 הוא היה העורך הראשי של "סוכנות הידיעות ההונגרית" (MTI) וגם של עיתון אחר הצהריים של המפלגה הסוציאל-דמוקרטית בשם ה"אור". בין השנים 1945–1947 היה חבר באספה הלאומית ההונגרית. בנוסף לתפקידיו הבולטים בעולם העיתונות היו לו גם שנים פוריות כחוקר וכארכיבאי. במהלך השנים הללו התכונן להקים את ארכיוני המפלגה. בשנת 1950 הוא פוטר וזמן קצר לאחר מכן נאלץ לפרוש לגמלאות. בעזרת המשטרה החשאית ההונגרית (ÁVH) נשלל ממנו רוב האוסף שלו. מיהאי רווס המשיך בכל זאת את עבודות האיסוף ללא הפרעה עד סוף ימיו. הוא אגר את זיכרונותיו בשני תריסר כרכים של כתבי יד. בשנים האחרונות לחייו הוא עבר סדרה מקיפה של ראיונות ביוגרפיים בהם הוא נזכר בקריירה שלו ובדמויותיהם של רבים מבני דורו ולוחמיו.
מחקריו וכתיבתו

עד סוף ימיו ערך מחקר היסטורי של תנועת העבודה בארכיונים, באוספים ובספריות.
תוצאה יוצאת דופן של עבודתו כהיסטוריון היא "חצי מאה", אותה כתב על חמישים שנותיה של התנועה הסוציאל-דמוקרטית.
העבודה שלו. – פ.מ. מעגל הבגידה. פרק מתולדות השנים הראשונות של תנועת העבודה ההונגרית (בפ., 1911); תולדות תנועת העבודה ההונגרית 1867–1913, (בפ., 1913); המפלגה הסוציאליסטית ההונגרית. פיתוח ה-MSZDP הפרוטוקולים של ישיבת המפלגה ב-1890 והנאומים שנשאו בחגיגת יום השנה של רבע המאה (שאמו יאסאי, עורך 1916); המהפכה ההונגרית המנצחת 1918);
חייו ויצירתו של Béla Somogyi (1925);
במסגרת ההיסטוריה של נפסבה (1930)
התפתחות תנועת העבודה ההונגרית עד הקמת המפלגה הסוציאל-דמוקרטית ב-1890 (1933)
עשרים וחמש שנים מיום הקמת המפלגה הסוציאל-דמוקרטית ועד פרוץ המלחמה, 1890–1914 (1936);
יעקב ולטנר (1936); חצי מאה. חמישים שנה לתנועה הסוציאל-דמוקרטית בהונגריה, מתווה ההיסטוריה של תנועות העבודה הזרות והאינטרנציונל (1947);
קווי מתאר של ההיסטוריה של תנועת העבודה ההונגרית (1947);
סיפורה של נפסאווה (II. Bp., 1951).
לקריאה נוספת

ארכיון היסטורי של 1956
לקסיקון ספרותי הונגרי חדש. 1994 ISBN 963-05-6807-1
הערות שוליים

↑  "Születési bejegyzése a simonyi izraelita hitközség születési akv. 30/1884. folyószáma alatt".
מבט לאחור (ספר)

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  אדוארד בלאמי
 שפת המקור:  אנגלית 
 סוגה:  רומן 
 נושא:  אוטופיה 
 מקום התרחשות:  בוסטון 
 תקופת התרחשות:  September 10, 2000 
 הוצאה
 הוצאה:  Ticknor and Fields 
 תאריך הוצאה:  1888 
 סדרה
 הספר הבא:  Equality 
 
מבט לאחור - 2000-1887 (באנגלית: Looking Backward: 2000–1887) הוא רומן מדע בדיוני אוטופי מאת אדוארד בלאמי, עיתונאי וסופר ממסצ'וסטס; הוא פורסם לראשונה בשנת 1888. זה היה רב-המכר השלישי בהיקף מכירותיו באותם ימים, אחרי "אוהל הדוד תום" ו"בן חור- סיפורו של ישו". הוא השפיע על מספר רב של אינטלקטואלים, ומוזכר בכתבים סוציאליסטיים רבים עוד היום. "זהו אחד הספרים המעטים שפורסמו אי-פעם, שיצרו כמעט מיד עם הופעתה, תנועת המונים פוליטית".
מחבר הספר, אדוארד בלאמי
בארצות הברית לבדה נפתחו מעל 160 מועדוני מעריצים של בלאמי, כדי לדון בספרו ולהפיץ את רעיונותיו. מאחר שבספר הוצגה תוכנית הלאמת הרכוש הפרטי, ובנוסף לכך היה רצון לפעילי המעריצים להימנע מהשימוש במונח "סוציאליזם" - התנועה הפוליטית הזאת נודעה בשם "הלאומית". ראוי לא לבלבל אותה עם המושג הפוליטי של הלאומיות. הרומן גם נתן השראה לכמה קהילות אוטופיות.
היסטוריית הפרסום

העשורים של שנות השבעים והשמונים של המאה התשע-עשרה התבטאו בסערות כלכליות וחברתיות, כולל השפל הכלכלי הארוך של 1873-1879. הייתה זו תקופה של מיתון כלכלי ועלייתם של ארגוני עובדים ושביתות מאורגנות, ופרשת מהומות הפועלים בשיקגו שנודעו ״כפרשת היימרקט״ (שבעקבותם נקבע 1 במאי כחג הפועלים) ב־1886 ותוצאותיה השנויות במחלוקת . יתר על כן, החלה להתבהר נטייתו של הקפיטליזם האמריקאי לריכוז ארגוני-תאגידי ותחרותיות רבה יותר - מונופולים, אוליגופולים וחברות נאמנות. בעוד שהגירה מאירופה באותו הזמן, הרחיבה את היצע העובדים וגרמה לקיפאון בשכר. הייתה תחושה כי הגיעה השעה לרעיונות חדשים לפיתוח כלכלי, אשר עשויים לשפר את בעיות החברתיות של אותם ימים.
אדוארד בלאמי (1850-1898), סופר לא ידוע יחסית, יליד ניו אינגלנד, עם היסטוריה של טיפול בנושאים חברתיים, החל להעלות על דעתו לכתוב יצירה ספרותית שתעצב את קווי המתאר של עתיד אוטופי. עתיד - שבו חוקי הייצור והשיווק של הסחורות וארגון כוח עבודה, יהיו שונים מההווה שבו הוא חי. בכך הוא לא היה לבד - בין 1860 ל-1877, לא פחות מ-11 ספרי מדע בדיוני דומים פורסמו בארצות הברית על ידי סופרים שונים העוסקים ביסודם בשאלות של ארגון כלכלי וחברתי.
ספרו של בלאמי, שתוכנן בהדרגה במשך 1880, הושלם בשנת 1887 והועבר למו"ל בבוסטון בנימין טיקנור, שפרסם מהדורה ראשונה של הרומן בינואר 1888. המכירות הראשונות של הספר היו צנועות, אך הספר מצא קהל קוראים באזור בוסטון, וזכה לביקורות נלהבות של מבקרי הספרות בעיתונים החשובים של אותם ימים - הבוסטון גלוב ובוסטון הראלד.
זמן קצר לאחר הפרסום, נרכשה ההוצאה לאור של טיקנור על ידי מו"ל גדול בבוסטון - הוטון, מיפלין ושות ', שיצרו לוחות דפוס חדשים עבור הספר. תיקונים קלים נעשו בטקסט, והספר פורסם במהדורה השנייה, על ידי Houghton Mifflin בספטמבר 1889.
במהדורה השנייה, הרומן העתידני של בלאמי זכה להצלחה אדירה, עם יותר מ-400,000 עותקים שנמכרו בארצות הברית לבדה, כאשר רומן ההמשך הנוסף של בלאמי, Equality, פורסם ב-1897. המכירות עלו 532,000 בארצות הברית עד אמצע 1939. הספר זכה לקהל קוראים נרחב גם בבריטניה, עם יותר מ-235,000 עותקים שנמכרו שם בין הפרסום הראשון שלו 1890 ו-1935.
תקציר הספר

הרומן של בלאמי מספר את סיפורו של דמות גיבור בשם ג'וליאן ווסט Julian West אמריקני צעיר, אשר לקראת סוף המאה ה -19, נופל לתוך שינה עמוקה היפנוטית ומתעורר 113 שנים מאוחר יותר. הוא מוצא את עצמו באותו מקום (בוסטון, מסצ'וסטס), אבל בעולם שונה לחלוטין: זוהי שנת 2000. בעודו ישן, ארצות הברית הפכה לאוטופיה סוציאליסטית. שאר הספר מתאר את מחשבותיו של בלאמי על שיפור העתיד. הנושאים העיקריים כוללים בעיות הקשורות לקפיטליזם, פתרון סוציאליסטי מוצע של הלאמת כל התעשייה, ושימוש ב״צבא תעשייתי״ לארגון השיווק, כמו כן טיפל בסוגיה כיצד להבטיח יצירה תרבותית חופשית בתנאים כאלה.
הבחור מוצא בקלות מדריך - דוק׳ ליטי Doctor Leete שמראה לו את כל ההתקדמות בעידן החדש - כולל שעות עבודה מופחתות באופן דרמטי עבור אנשים שמבצעים עבודות כפיים כמו משלוח של סחורות. כולם פורשים עם הטבות מלאות בגיל 45, ויכולים לאכול בכל אחד מהמטבחים הציבוריים. כושר הייצור של ארצות הברית הוא בבעלות לאומית, ומוצרים של החברה מחולקים שווה בין אזרחיה.
חלק ניכר מהספר הוא דיאלוג בין המדריך ובין ג׳וליאן ווסט שבו הוא מבטא את הבלבול שחש לגבי האופן שבו פועלת החברה העתידית. דוק׳ ליטי מסביר את דבריו בשיטות שונות, כמטאפורות או השוואות ישירות עם החברה מהמאה ה-19.
אף על פי שהרומן של בלאמי לא דן בפירוט בטכנולוגיה או במבנה המשק הכלכלי, פרשנים משווים לעיתים קרובות את הספר "מבט לאחור" עם ההתפתחויות הכלכליות והטכנולוגיות שנוצרו מאז. הוא גם מציג מושג דמוי "כרטיסי אשראי", אבל אלה בעצם מתפקדים כמו כרטיסי החיוב המודרני. כל האזרחים מקבלים כמות שווה של "אשראי". אלה שעובדים בעבודה קשה יותר, מומחים גדולים בתחומם, או עובדים בעבודה מסוכנת יותר - עובדים פחות שעות (בניגוד למצב בעולם הנוכחי שבו נהוג לשלם להם שכר יותר גבוה על מאמציהם, באותו מספר שעות עבודה). בלאמי גם מנבא כי מוזיקה ושידורים וורבאליים יהיו זמינים בבתי האזרחים, באמצעות כבל "טלפון" (מכשיר שכבר הוכיח את יעילותו אבל הפך למסחרי רק ב-1890)
למרות האופי האתי של הסוציאליזם שלו, רעיונותיו של בלאמי משקפים במידה מסוימת את המרקסיזם הקלאסי. בפרק 19 בספר, למשל, הוא הסביר את המערכת המשפטית החדשה. רוב התביעות האזרחיות הסתיימו בעידן הסוציאליזם, ואילו הפשע יהפוך לבעיה רפואית. בסיפור - אחד השופטים ממנה את שני עמיתיו להיות האחראיים על התביעה וההגנה. אם כולם לא היו מסכימים עם פסק הדין, ההכרעה עוברת לשופט נוסף גבוה יותר בהיררכיה. בפרקים 15 ו-16 יש הסבר על האופן שבו ניתן יהיה לספק בחינם אמנות ציבורית עצמאית ולהפיץ חדשות במערכת החברתית הסוציאליסטית ליברלית יותר. בלאמי מגדיר את האומה כמעסיק היחיד שהוא קפיטליסטי.
אף על פי שבלאמי נטה להדגיש את עצמאות עבודתו, אפשר לראות בספר רעיונות משותפים עם כמה עבודות ספרותיות מוקדמות יותר, כמו הספר של אוגוסט בבל מ-1866. מבקרים ספרותיים אחדים טוענים כי חלק ניכר מרעיונותיו של בלאמי, שאובים מרומנים מוקדמים כאלה. בספרו של בלאמי יש גם דמיון עם טיעונים של תאורטיקנים סוציאליסטיים מוקדמים כאטיין צ'אבט, צ'ארלס פורייה, רוברט אוון, הנרי סיינט-סיימון, וכן ל"אגודה "של אלברט בריסביין שבלאמי נפגש איתם בשנות ה-70 .
תגובות

כאשר פורסם הספר "מבט לאחור" הוא זכה לשבחים על ידי "הפדרציה האמריקנית של העובדים". חברים רבים של ארגוני העובדים נוספים, קראו את הספר והצטרפו בעקבותיו למועדונים הלאומיים של בלאמי.
ב־1897 כתב בלאמי ספר המשך שנקרא "שוויון" שעסק בזכויות נשים, בחינוך ובעיות רבות אחרות. בלאמי כתב את ההמשך כדי לפרט ולהבהיר רבים מהרעיונות שנגע בהם בספר "מבט לאחור".
הצלחת ״המבט לאחור״ עוררה מבול של חיקויים, פרודיות, סאטירות, דיסטופיות ותגובות "אנטי-אוטופיות". להלן רשימה חלקית של פרסומים כאלה. (שמותיהם מתורגמים לעברית להדגשת הביקורתיות, הציניות או הערצה.)
תגובות ישירות נגד בלאמי: מיכאליס, ר., ס., מבט קדימה: תשובה ל"מבט אחורה" מאת אדוארד בלמי (1890); מוריס, ו., חדשות משומקום (1890); רוברטס, י., מבט מבפנים: מגמות מטעות של "מבט אחורה" ((1893); סנדרס, ג.א,. מציאות: או חוק וסדר מול אנרכיה וסוציאליזם, תשובה לאדוארד בלאמי, מבט לאחור ושוויון (1898); וילברנט, ג., חוויותיו של מר איסט בעולם של מר בלאמי (1891).
לצד אלה הופיעו תגובות חיוביות, לדוגמה: חוואנס, א., קהילת העתיד (1892); קרוזו, ר., מבט כלפי מעלה; או שום דבר חדש (1892);פלאוור, ב., ה., הזמן החדש (1894); סולסברי, ח., "לידת החירות", הלאומנית (נובמבר 1890, מרץ-אפריל 1891); שינדלר, ס, 'מכתב ד"ר ליטי לג'וליאן ווסט", הלאומני (ספטמבר 1890)
(Bachelder, J. A.D. 2050. Electrical Development at Atlantis (1890
(Michaelis, R.C. Looking Further Forward: An Answer to "Looking Backward" by Edward Bellamy (1890
(Morris, William, News from Nowhere (1890
(Roberts, J.W. Looking Within: The Misleading Tendencies of "Looking Backward" Made Manifest (1893
(Satterlee, W.W. Looking Backward and What I Saw (1890
(Vinton, A.D. Looking Further Backward (1890
(West, J. [pseud.] My Afterdream (1900
(Wilbrant, C. Mr. East's Experiences in Mr. Bellamy's World (1891
(Chavannes, A. The Future Commonwealth (1892
(Crusoe, R. Looking Upwards; or Nothing New (1892
(Flower, B.O. The New Time (1894
(Fuller, A.M. A.D. 2000 (1890
(Geissler, L.A. Looking Beyond (1891
(Giles, F.S. The Industrial Army (1890
תוצאת פרסומים אלה, הייתה "קרב ספרים" שנמשך לאורך סוף המאה ה-19 וראשית ה-20. אופיו של הדיון מתואר בכותרת המשנה של גיסלר משנת 1891 בספרו - "מבט קדימה", שהוא ההמשך ל"מבט אחורה" מאת אדוארד בלאמי וכתשובה ל"מבט קדימה "מאת ריצ'רד מיכאליס.
הספר תורגם לבולגרית בשנת 1892. בלאמי אישר באופן אישי בקשה של הסופרת הבולגרית איליה יובצ'ב לעשות "תרגום מותאם" על סמך המציאות של הסדר החברתי בבולגריה. היצירה שהתקבלה, כותרתה הייתה - "ההווה כפי שנראה על ידי צאצאינו הצצה אל התקדמות העתיד". הגרסה הבולגרית עקבה בדרך כלל אחרי אותה העלילה של הספר המקורי. האירועים, בגרסתה של יובצ'ב, מתקיימים בסופיה בירת בולגריה, שהיא עיר ידידותית לסביבה. החיים המתוארים בעיר מלמדים על דרכה הייחודית של בולגריה בהתאמתה לסדר החברתי החדש. הספר נחשב על ידי המבקרים המקומיים, כיצירה האוטופית הבולגרית הראשונה.
הספר של בלאמי השפיע גם על פעילים בבריטניה. הסופר אלפרד ראסל וולאס הזכיר את "מבט לאחור" בעניין משיכתו לסוציאליזם. הפוליטיקאי אלפרד סאלטר ציטט את "מבט לאחור" כמשפיע על המחשבה הפוליטית שלו. האוטופיה של ויליאם מוריס משנת 1890 נכתבה בחלקה כתגובה לאוטופיה של בלאמי, שמוריס לא ראה בה כיצירה חביבה.
מעבר לתחום הספרותי, תיאורי בלאמי כוללים גם התייחסות לתכנון עירוני אוטופי. תיאורים אלה השפיעו באופן מעשי על פעילותו של אבנעזר הווארד ותנועת "עיר הגנים" באנגליה.
השפעות נוספות

הספר זכה לקליטה מסוימת ואינטנסיבית בגרמניה, כולל פרודיות ותסריטים שונים, מאדוארד לוונטל, ארנסט מילר ופיליפ וסרבורג, ואחרים.
בשנות השלושים התחדשה התעניינות בספר "מבט לאחור". הוקמו מספר קבוצות לקידום רעיונות הספר. הגדולה ביותר הייתה האיגוד בניו יורק. חברי הכבוד שלה כללו את ג'ון דיואי, הייווד ברון ורוג'ר נ' בולדווין.
ארתור ארנסט מורגן, יו"ר רשות עמק טנסי, העריץ את הספר וכתב את הביוגרפיה הראשונה של בלאמי.
ב"מבט לאחור" נכתב מחדש ב-1974 על ידי הסופר הסוציאליסטי האמריקאי מאק ריינולדס כמתבונן אחורה משנת 2000.
מחזה חד פעמי, "הטלפון המוזיקלי של בלאמי", נכתב על ידי רוג'ר לי הול והוקרן לראשונה במכללת אמרסון בבוסטון ב-1988, במלאת 100 שנה לפרסום הרומן. הוא שוחרר כמו DVD שכותרתו "הטלפון המוזיקלי".
הערות שוליים

↑  Edward Bellamy in Encyclopedia of science fiction
↑  Edward Bellamy, Looking Backward 2000-1887, with a Foreword by Erich Fromm, Signet, 1960.
↑  ראה הקדמה למהדורה החדשה של הספר: Fromm's Foreword to Looking Backward, p. vi.
↑  Edward Bellamy. "What 'Nationalism' Means". The Eclectic Magazine of Foreign Literature (1844–1898); Vol. 52, No. 3 (September 1890); p. 289.
1 2  Sylvia E. Bowman, The Year 2000: A Critical Biography of Edward Bellamy. New York: Bookman Associates, 1958; pp. 87–89.
↑  Bowman, The Year 2000, pg. 107.
↑  Bowman, The Year 2000, pg. 115.
↑  Bowman, The Year 2000, pp. 115–116.
↑  Bowman, The Year 2000, pg. 121.
↑  (August Bebel's Woman in the Past, Present, and Future (1886
↑  Carl J. Guarneri, The Utopian Alternative, Fourierism in Nineteenth-Century America, (Cornell University Press, Ithaca, 1991), p. 368, p. 401
↑  Robert E. Weir, Workers in America: A Historical Encyclopedia.Santa Barbara, Calif. : ABC-CLIO, ©2013 ISBN 1598847198 (p. 68-70).
↑  Jean Pfaelzer,The Utopian Novel in America, 1886–1896: The Politics of Form, Pittsburgh, University of Pittsburgh Press; pp. 78–94 and 170–3.
↑  הרשימה הוכנה מתוך מקורות רבים (ראה הערך האנגלי בויקפדיה, הערת שוליים 22)
↑  Ivaylo Runchev (1985). "The Beginning". Narodna Mladezh. Retrieved 1 July 2013.
↑  Paul T Phillips, A Kingdom on Earth : Anglo-American Social Christianity, 1880-1940. University Park, Pennsylvania : Pennsylvania State University Press. 1996
↑  Fenner Brockway, Bermondsey Story : The Life of Alfred Salter. London : George Allen & Unwin, 1949. (p.6)
↑  (Edward Bellamy, Ein Rückblick aus dem Jahre 2000 auf das Jahr 1887, Translation Georg von Gizycki, editor Wolfgang Biesterfeld. Philipp Reclam jun., Stuttgart 1983 ISBN 3-15-002660-1 (Universal-Bibliothek 2660 [4]), Afterword of Biesterfeld, p.301f.)
↑  Aaron D. Purcell, Arthur Morgan: A Progressive Vision for American Reform. University of Tennessee Press, 2014 ISBN 9781621900580 (p. 214-9)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007258297705171  BnF: cb11955862v (data)  GND: 4592325-5  SUDOC: 027539873  VIAF: 187002650   WorldCat (עם VIAF): 187002650 
כריכת הספר ״מבט לאחור״, 1888
המהדורה הגרמנית של ״מבט לאחור״, פורסמה 1919
המהדורה הבולגרית של הספר ״מבט לאחור״, 1893
פרו קאריל אואסטה

קלוב פרו קאריל אואסטה (בספרדית: Club Ferro Carril Oeste; נקרא בפשטות פרו), הוא מועדון ספורט מהעיר בואנוס איירס שבארגנטינה. המועדון ידוע בעיקר בשל קבוצת הכדורגל שלו, המשחקת מאז שנת 2000 בליגת המשנה הארגנטינאית, אך בעבר השתתפה ב-80 עונות בליגת העל וזכתה בשתי אליפויות.
המועדון מיוצג גם בענפים נוספים: כדורסל, כדוריד, כדורעף, אתלטיקה, שחייה, כדורמים, שחמט, ג'ודו, קריקט, סייף וגלגיליות.
היסטוריה

המועדון נוסד ב-28 ביולי 1904 על ידי 95 עובדי "פרוקאריל דל אואסטה" (רכבת המערב) בשכונת קבז'יטו בעיר. בשנת 1912 זכתה הקבוצה באליפות הליגה השנייה ובגביע הליגה השנייה (קופה קומפטנסיה בולריץ') והעפילה לליגת העל. ב-1931 נטל המועדון חלק בהיווסדה של הליגה המקצוענית.
תור הזהב של פרו היה בראשית שנות השמונים, אז זכה המועדון ב-2 אליפויות (טורנירי הנסיונל של 1982 ושל 1984) ו-3 סגנויות (בטורנירי המטרופוליטנו של 1981 ושל 1984 ובטורניר הנסיונל של 1981). המועדון מדורג במקום ה-13 בטבלה ההיסטורית הכללית של ליגת העל הארגנטינאית. כמו כן זכה המועדון במהלך השנים ב-5 אליפויות ליגת המשנה הארגנטינאית (בשנים 1958, 1963, 1969, 1970 ו-1978).
השנים שבין 1978 ו-2000 היו התקופה האחרונה של פרו בליגת העל. בשנת 2000 המועדון נשר לליגת המשנה ובעונה שלאחריה באה ירידה נוספת, לליגה השלישית, שם שהה המועדון שתי עונות. מאז עונת 2003/04 משחק המועדון בליגת המשנה.
למועדון יריבות היסטורית (מאז 1920) עם מועדון ולס סרספילד והמשחק ביניהם מכונה "אל קלאסיקו דל אואסטה" - "הקלאסיקו של המערב" (מערב בואנוס איירס), אך הוא אינו מתקיים מאז שנת 2000 עקב ההיעדרות של פרו מליגת העל.
שחקנים בולטים

אנטוניו רומה
קרלוס אלברטו וידל - מלך השערים ההיסטורי של הקבוצה
אוסקר גארה - אלוף מונדיאל 1986, שיחק בהפועל כפר סבא והפועל באר שבע
הקטור קופר
אלברטו מרסיקו - כדורגלן השנה בארגנטינה ב-1984
אלחנדרו סאבלה
פביאן קנסלריץ'
חרמן בורגוס
רוברטו אז'אלה
סרחיו ואסקס
פדריקו פאסיו
תארים

אליפות ארגנטינה 2: (נסיונל 1982, נסיונל 1984)
סגנות: 3 (מטרופוליטנו 1981, נסיונל 1981, מטרופוליטנו 1984)
ליגת המשנה הארגנטינאית 5: (1958, 1963, 1969, 1970 ו-1978)
כדורסל

בתחילת שנות השמונים זכה המועדון בכמה אליפויות אזוריות בבואנוס איירס. ב-1985 נפתחה ליגת הכדורסל הלאומית (LNB) והמועדון זכה באליפות בשנים 1985, 1986 ו-1989. כמו כן זכה המועדון באליפות דרום אמריקה לאלופות בשנים 1981, 1982 ו-1987. ב-1986 הפסידה בגמר הגביע הבין-יבשתי בכדורסל לז'לגיריס קובנה.
שחקן בולט שיצא ממחלקת הכדורסל של המועדון הוא לואיס סקולה.
קילפתי תפוז

| --- | --- |
 שיר בביצוע אריק איינשטיין
 מתוך האלבום הייתי פעם ילד
 יצא לאור:  1989
 תאריך הקלטה:  1989
 סוגה:  שיר ילדים ג'אז פאנק
 שפה:  עברית
 אורך:  02:57
 חברת תקליטים:  NMC
 כתיבה:  נורית זרחי
 לחן:  יוני רכטר
 הפקה:  יוני רכטר
 
קילפתי תפוז הוא שיר שכתבה נורית זרחי, הלחין יוני רכטר ובוצע על ידי אריק איינשטיין. השיר הוא שיר ילדים אשר הופיע לראשונה באלבום "הייתי פעם ילד", אלבום שהוקדש לשירים בסגנון שירי ילדים. מלבד זאת, השיר מכיל כמה קטעי ג'אז, סולואים ממושכים של כלים המתקשרים לז'אנר זה ועוד.
נושא השיר

השיר הוא שיר סאטירי הומוריסטי, המתאר ילד (הדובר) שמספר על כך שקילף תפוז, ובתוך התפוז ישן ילד. הילד שבתפוז העיר לו על כך שפתח את התפוז ובכך נתן לפרץ אוויר קר להיכנס פנימה. הדובר הילד המבוהל ממהר למלא אחר פקודותיו של הילד הישן בתפוז, שמטיף לו על כך שהעיר אותו מהשינה, ודורש שיסגור בחזרה את הפלח שהוציא. בין הילד לישן בתפוז נוצר דו-שיח, שבסופו הדובר אומר "סליחה, שלום", כיאה לסיום שיחה ("אמרתי רגע / סליחה, שלום"). אחר כך הוא מחזיר את הפלחים לתפוז, ועוזב אותו. בסופו של השיר הדובר אומר לשומעים כי יכול להיות שעד עצם היום הזה, הילד ממשיך לישון בתוך התפוז ("ועד היום / אם הוא לא הצטנן / בתוך התפוז, ילד ישן, ילד ישן").
הליריקה של השיר מתחברת מאוד למחשבות וליצירתיות הטמונה בילדים, שכן מפעולה פשוטה כמו קילוף תפוז, יכול להיווצר סיפור שלם. השיר מעודד יצירתיות אצל הילדים השומעים אותו, וכתוב בצורה אופיינית לילד שמספר סיפור. גם דמותו של הדובר מלאה בתמימות ותורמת לאמינות של דמות הילד המנהל דו-שיח עם פרי מחשבתו.
סקירה מוזיקלית

פרק זה טעון שכתוב. אנא תרמו לוויקיפדיה . ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. הסיבה היא ניסוח עיתונאי ולא אנציקלופדי.
על אף ששיר זה הוא שיר ילדים, הלחן שכתב לו יוני רכטר מיועד לשיר אחר, כלומר, שיר שאינו שיר ילדים עליז וסאטירי[דרושה הבהרה]. הסגנון המוזיקלי של השיר מתחלק בין סגנון הפאנק (Funk) והג'אז, שני סגנונות שרכטר מזוהה איתם. השיר מכיל הרמוניות רבות, סולואי נגינה ממושכים ואף אלתור בסגנון ג'אז של רכטר על הפסנתר החשמלי שלו. מלבד זאת, המוזיקה המורכבת בשיר מתאפיינת בסינקופות, שינויי מקצב ועוד מאפיינים של המוזיקה המתקדמת.
השפעה

השיר הוכנס לספרי הלימוד של משרד החינוך ומלומד בכיתות א' - ג' בחלק מבתי הספר כחלק משיעור עברית. השיר מועבר לילדים כדי לפתח אצלם יצירתיות, שמופיעה בשפע בשיר. הילדים לומדים על מילות השיר, כותביו ואת הרקע לו, ולצד זה מקבלים עבודת כיתה בנושא השיר. לנורית זרחי שיר נוסף בנושא מגורים בתוך פרי. השיר נקרא אשה באבטיח.
יוני רכטר ביצע את השיר יחד עם אסתר רדא ורונה קינן בגרסת פופ חדשנית בשנת 2019 והוקלט כחלק מהופעה. הביצוע לשיר זכה להצלחה והושר בכמה הופעות של רדא, רכטר וקינן.
רונה קינן כתבה בדף הפייסבוק שלה על השיר כי "אני די בטוחה שאת השיר ״קילפתי תפוז״ שרתי השנה יותר מכל שיר אחר ששרתי בדבקות במשך ארבעים שנות קיום. ייתכן שאפילו יותר מ-Let it Be, שהיה השיר הראשון שלמדתי לנגן. הסיבות ברורות, זה שיר מעולה, אפשר לחתל תינוקות לצליליו והוא מאוד מדבק".
קרדיטים

אריק איינשטיין - שירה
יוני רכטר - שירה, לחן, עיבוד, הפקה מוזיקלית
יצחק קלפטר - גיטרה
זיו הרפז - גיטרה בס
מאיר ישראל - תופים
ירוסלב יעקובוביץ' - סקסופון
נורית זרחי - כתיבה
משפט מנהלי

משפט מנהלי הוא הענף המשפטי המסדיר את אופן פעולתם של גופים שלטוניים המצויים תחת הרשות המבצעת, המהווים רשויות מנהליות.