stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
רוצחי פרח הירח (סרט)
צוות השחקנים והדמויות

לאונרדו דיקפריו – ארנסט ברקהארט
רוברט דה נירו – ויליאם הייל
לילי גלדסטון – מולי ברקהארט
ג'סי פלמונס – טום וייט
טנטו קרדינל – ליזי קיו
קארה ג'ייד מאיירס – אנה
ג'אנה קולינס – רטה
ג'יליאן דיון – מיני
ויליאם בלו – הנרי רואן
לואי קנקלמי – קלסי מוריסון
ג'ייסון איזבל – ביל סמית'
סטרגיל סימפסון – הנרי גראמר
טטנקה מינס – ג'ון רן
מייקל אבוט ג'וניור – פרנק סמית'
פאט הילי – ג'ון ברגר
סקוט שפרד – בריאן ברקהארט
גארי בסאראבה – ויליאם ג'יי ברנס
סטיב איסטין – השופט ג'ון קלווין פולאק
ברנדן פרייזר – ו. ס. המילטון
ג'ק וייט –  כוכב רדיו
הפקה > פיתוח

ב-10 במרץ 2016 זכתה חברת ההפקות "Imperative Entertainment" במכרז על הפקת עיבוד קולנועי לספרו של העיתונאי דייוויד גארן "רוצחי פרח הירח", ושילמה תמורת כך 5 מיליון דולר; נציגי החברה, דן פרידקין ובראדלי תומאס, נבחרו לפקח על תהליך הפקת הסרט. באפריל 2017 נחשף כי צוות ההפקה שוקל לנהל משא ומתן עם הבמאי מרטין סקורסזה ועם השחקנים לאונרדו דיקפריו ורוברט דה נירו על הצטרפות להפקת הסרט, שהתסריט עבורו ייכתב על ידי התסריטאי אריק רות'. ביולי 2017 חשף מעצב ההפקה דנטה פרטי כי צילומי הסרט יתחילו בתחילת שנת 2018, עם סקורסזה כבמאי ודיקפריו כשחקן הראשי. עם זאת, הפקת הסרט נדחתה אז עד אוקטובר 2018, כאשר אז הוכרז כי בימוי הסרט יהיה הפרויקט הבא של סקורסזה לאחר סיום עבודתו על "האירי" (2019), ודווח כי הצילומים יתחילו בקיץ 2019.
הפקה > קדם הפקה וליהוק

ביוני 2019 הוכרז כי "סרטי פרמאונט" רכשה את זכויות הפצת הסרט. ב-26 ביולי 2019, סקורסזה נסע לקמפוס אוסייג' בפאווהוסקה, שבאוקלהומה, במטרה להיפגש עם מנהיג שבט האוסייג', ג'פרי סטנדינג ביר, ולנהל איתו משא ומתן על עזרתם של בני השבט בהפקת הסרט. מספר ימים לאחר מכן, פורסם כי דה נירו הצטרף לצוות השחקנים ואושר שצילומי הסרט יתחילו בקיץ 2020.
בדצמבר 2019, אישר הצלם רודריגו פרייטו כי צילומי הסרט עתידים להתחיל במרץ 2020. בטקס פרסי גילדת שחקני המסך ה-26 שנערך ב-19 בינואר 2020, דיקפריו הודיע רשמית כי הוא ודה נירו יככבו בסרט. באפריל 2020, הוכרז כי צילומי הסרט נדחו למועד לא ידוע בעקבות התפרצות מגפת הקורונה בארצות הברית. בינתיים, סקורסזה פנה לנטפליקס ואפל TV פלוס בהצעה לממן ולהפיץ את הסרט, מכיוון שב"סרטי פרמאונט" חששו כי תקציב הסרט הגיע ל-200 מיליון דולר. ב"סרטי פרמאונט" היו פתוחים לעסקה על מעורבות בהפקת סרט לצד שותפה נוספת. במאי 2020, אפל TV פלוס הכריזה שהיא תממן ותפיק את הסרט בשיתוף פעולה עם "סרטי פרמאונט".
בפברואר 2021, דווח על ליהוקם של לילי גלדסטון וג'סי פלמונס לצוות השחקנים. על אף שתפקידו של טום וייט, סוכן מהבולשת הפדרלית והפרוטגוניסט הראשי של הסרט, נכתב במקור עבור דיקפריו, דיקפריו היה מעוניין לגלם את דמות אחיינו של האנטגוניסט הראשי של הסרט, אותו מגלם דה נירו. כתוצאה מכך, נמסר כי פלמונס לוהק לדמותו של טום וייט, ואילו דיקפריו לוהק לדמותו של ארנסט ברקהארט. במרץ 2021, דווח על ליהוקם של טנטו קרדינל, קארה ג'ייד מאיירס, ג'אנה קולינס וג'יליאן דיון. באפריל 2021, דווח על ליהוקם של ויליאם בלו, לואי קנקלמי, ג'ייסון איזבל, סטרגיל סימפסון, טטנקה מיינס, מייקל אבוט ג'וניור, פאט הילי וסקוט שפרד. ביוני 2021, דווח על ליהוקם של סטיב איסטין וגארי בסארבה. באוגוסט 2021, דווח על ליהוקו של ברנדן פרייזר לצוות השחקנים.
באפריל 2021, דווח שמעצב ההפקה ג'ק פיסק ישתף פעולה לראשונה עם מרטין סקורסזה בעבודה על תהליך הפקת הסרט.
הפקה > צילומים

צילומי הסרט החלו באוקלהומה ב-19 באפריל 2021. במקור, צילומי הסרט התעתדו להתחיל בפברואר 2021, ולהימשך כשבעה חודשים. הצילומים התקיימו במחוז אוסייג' ובברטלסוויל. צילומי השלמה התקיימו במרץ 2022.
הפקה > פוסט-הפקה

אינדסטריאל לייט אנד מג'יק היו אחראים על האפקטים החזותיים של הסרט. זה השיתוף הפעולה השלישי של החברה עם סקורסזה, לאחר שקודם לכן שיתפו פעולה בסרטים "שתיקה" ו"האירי".
הפקה > הפצה

הסרט הוצג לראשונה בפסטיבל הקולנוע בקאן, ב-20 במאי 2023. הפריימריה של הסרט בארצות הברית הייתה ב-27 בספטמבר 2023, במרכז לינקולן, בניו יורק, ללא נוכחות אף אחד מהשחקנים בסרט עקב שביתת אמני הטלוויזיה והרדיו. לאחר מכן הופץ הסרט בהפצה מוגבלת ב-6 באוקטובר,2023 והחל מ-20 באוקטובר הופץ על ידי שירות הפצה של אפל TV פלוס. החל מינואר 2024 הוא זמין בשירות הסטרימינג של אפל. ההכנסות מהקרנת הסרט ברחבי העולם הגיעו לכ-157 מילון דולר.
מיכאיל מג'ארוב

מיכאיל איוואנוב מג'ארוב (בבולגרית: Михаил Иванов Маджаров‏; 12 בפברואר 1854, קופריבשטיצה, האימפריה העות'מאנית – 23 בינואר 1944, סופיה, ממלכת בולגריה) היה דיפלומט, משפטן, פובליציסט ופוליטיקאי בולגרי מראשי מפלגת העם של בולגריה, אשר בין 1919–1920 כיהן כשר החוץ הדתות של בולגריה בממשלתו של אלכסנדר סטמבוליסקי.
קורות חייו

מיכאיל מג'ארוב נולד בקופריבשטיצה ורכש השכלה תיכונית בפלובדיב. בהמשך סיים את מכללת רוברט בקונסטנטינופול ורכש השכלה אקדמית במשפטים באוניברסיטת מוסקבה. הוא הצטרף למפלגת העם של רומליה המזרחית ונמנה עם פעיליה הבולטים. ב-1886 לאחר הפוטש נגד אלכסנדר באטנברג, נסיך בולגריה נעצר מג'ארוב והואשם בקשירת קשר לביצוע עבירה. לאחר מספר חודשים שוחרר ועזב את בולגריה. הוא שהה בגלות שנתיים ולאחר שובו עסק בעריכת דין ופרסם מאמרים פובליציסטיים. מג'ארוב הצטרף למפלגת העם של בולגריה ובין 1894–1899 כיהן כשר למבני ציבור, דרכים ותקשורת בממשלתו קונסטנטין סטואילוב. בשנים 1913–1914 כיהן כשגריר בולגריה לבריטניה וחתם בשם ממלכת בולגריה על הסכם לונדון שסיים את מלחמת הבלקן הראשונה. בשנים 1914–1915 כיהן כשגריר בולגריה לאימפריה הרוסית.
מג'ארוב כיהן כשר הפנים בממשלתו של סטויאן דאנב, כשר המלחמה בממשלתו של תאודור תאודורוב וכשר החוץ בממשלתו הראשונה של אלכסנדר סטמבוליסקי. ב-1922 נכלא למשך מספר חודשים בהנחיית ראש הממשלה סטמבוליסקי. מג'ארוב שוחרר לאחר ההפיכה הצבאית אשר במהלכה הודח ונרצח סטמבוליסקי. בהמשך, הצטרף למפלגת "הברית הדמוקרטית הבולגרית". ב-1937, בגבור התופעות האנטישמיות בבולגריה, וההשפעה הגוברת של התנועה הנאצית על החברה בבולגריה, ערכה הקונסיסטוריה היהודית סקר בקרב 60 מדינאים, סופרים, אמנים ועסקני ציבור, בדבר גישתם לתורת הגזע ולאנטישמיות. מיכאיל מג'ארוב נמנה עם המשיבים ובתשובותיו שלל את תורת הגזע, וציין כי שוויון זכויות ליהודי בולגריה הוא דבר המובן מאליו.
בינואר 1944 נפצע מג'ארוב קשה במהלך הפצצה של בעלות הברית על סופיה, ונפטר בהמשך מפצעיו. מג'ארוב היה נשוי ואב לשני ילדים. ביתו אנה קמנובה (1982-1894) נישאה לפטקו סטאינוב לימים שר החוץ של בולגריה.
הערות שוליים

↑  שרי החוץ של בולגריה, באתר משרד החוץ של בולגריה (בבולגרית).
↑  The literary heritage of Mikhail Madjarov, באתר slovo.bg/old (בבולגרית).
↑  מיכאיל מג'ארוב - ביוגרפיה קצרה, באתר saedinenieto.bg (בבולגרית).
↑  אלברט רומנו, הציבור הבולגרי ויחסו לגזענות ולאנטישמיות, בתוך: אנציקלופדיה של גלויות - יהדות בולגריה, ירושלים, 1967, עמוד 606.
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: תאודור תאודורוב | שר החוץ והדתות של ממלכת בולגריה  6 באוקטובר 1919 – 16 באפריל 1920 | הבא: אלכסנדר סטמבוליסקי |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810555869805606  BnF: cb149785617 (data)  GND: 121253384  ISNI: 0000 0000 5522 0079  LCCN: n99012177  NKC: js2005312149  SUDOC: 248205897  VIAF: 74126719   WorldCat (עם VIAF): 74126719
שלוש אמהות

| --- | --- |

כרזת הסרט
 בימוי:  דינה צבי-ריקליס 
 הופק בידי:  ערן ריקליס, יפעת פרסטלניק
 תסריט:  עלמה גניהר, דינה צבי-ריקליס 
 עריכה:  טובה אשר
 שחקנים ראשיים:  גילה אלמגור מירי מסיקה  טלי שרון  דנה זילברשטיין ריימונד אמסלם  שמיל בן ארי  עמוס תמם  יורם חטב  יחזקאל לזרוב  יורם טולדנו רבקה רז
 מוזיקה:  שמוליק נויפלד  שיר הנושא: "ברכת המלך" מילים: מאיר גולדברג וסולימאן ג'ובראן  לחן, עיבוד והפקה מוזיקלית: שמוליק נויפלד   הפקה: יורם גלובוס ביצוע: מירי מסיקה
 צילום:  שי גולדמן
 מדינה:  ישראל
 חברה מפיצה:  גלובוס גרופ
 הקרנת בכורה:  16 בנובמבר 2006
 משך הקרנה:  106 דקות
 שפת הסרט:  עברית, ערבית, צרפתית
 סוגה:  סרט דרמה 
 פרסים:  2 פרסי אופיר
 דף הסרט ב־IMDb
 
שלוש אמהות הוא סרט קולנוע ישראלי, בבימויה של דינה צבי ריקליס. הסרט יצא לאקרנים בשנת 2006.
תקציר העלילה

הסרט מתאר את סיפורן של שלוש אחיות שנולדו כשלישייה: רוז, פלורה ויסמין, שגדלו במשפחה אמידה במצרים וזכו לביקורו וברכתו של המלך פארוק הראשון. הסרט עוסק במערכות היחסים של האחיות כיום, בהיותן בנות שישים, ובצעירותן. שלוש האחיות מספרות את סיפורן לרוחה, בתה של רוז.
האם נפטרה בצעירותה, עוד בזמן שהמשפחה גרה באלכסנדריה והאב מחליט לעבור עם בנותיו לתל אביב. שם הוא פותח חנות גדולה. רוז היא בעלת מזג חם, היא יוצאת עם בחור למרות התנגדותו של האב. נכנסת להריון, ובכך מקדמת את זמן הנישואין של כל שלוש האחיות. הסרט מלווה בשירתה של רוז הצעירה, אותה משחקת מירי מסיקה. ביום נישואיהן של שלוש האחיות, נפטר האב. על מערכת היחסים המסובכת בין שלוש האחיות אנו לומדים מתוך מפגשיהן עם רוחה (טלי שרון) בתה של רוז המבוגרת, בגילומה של גילה אלמגור. הדברים נאמרים אל מול מצלמתה של רוחה, והם גורמים לה מפח נפש, ועלולים לעצור את תהליך כניסתה להיריון, בו היא מתקשה עם יוני, בעלה.
הסרט בנוי בקטעי פלשבק אל העבר, בהתאם לדברי האחיות מול המצלמה של רוחה, ולאט אך בטוח נחשפת השלישייה, על שקריהן כלפי חוץ, וגם מעשים שלא ייעשו כלפי פנים. יסמין יולדת תאומים, דוד ואמנון. היא מעניקה לפלורה את אמנון, ולפני כן, פלורה משחקת בפני החברה, כאילו היא בהיריון, ומנפחת את בגדיה. אמנון מועבר מיסמין לפלורה, בגלל פציעתו של גבריאל בעלה, ואי יכולתם להביא ילד לעולם. אך היות שמישהו מלשין לרשויות הרווחה על האימוץ הזה, שהיה בניגוד לחוק, פלורה תנקום נקמה מפתיעה ואיומה במלשין.
פרסים ופסטיבלים

הסרט היה מועמד לתשעה פרסי אופיר, מתוכם זכה בשניים: פרסי "הצילום הטוב ביותר" ו"עיצוב התלבושות הטוב ביותר". בפסטיבל הקולנוע ירושלים שהתקיים ב-2006 זכה בפרס "הצילום הטוב ביותר", וכוכבת הסרט גילה אלמגור קיבלה פרס מיוחד.
הסרט השתתף בפסטיבל ההמפטונס בניו יורק, פסטיבל סאו פאולו בברזיל, פסטיבל הוף בגרמניה ופסטיבל הקולנוע היהודי בלונדון.
שחקנים

| שחקנ/ית | דמות |
| --- | --- |
גילה אלמגור: רוז המבוגרת
מירי מסיקה: רוז הצעירה
ג'וי ריגר: רוז כילדה
טרייסי אברמוביץ': יסמין המבוגרת
דנה זילברשטיין: יסמין הצעירה
אלה ארמוני: יסמין כילדה
רבקה רז: פלורה המבוגרת
ריימונד אמסלם: פלורה הצעירה
טלי שרון: רוחה
בני אבני: יוני
שמיל בן ארי: מנשה המבוגר
עמוס תמם: מנשה הצעיר
יחזקאל לזרוב: פליקס
יורם טולדנו: גבריאל
יורם חטב: אליהו חכים
נטלי עטיה: ראשל חכים
הערות שוליים

1 2 3  נירית אנדרמן, שלוש בדירה אחת, באתר הארץ, 8 בנובמבר 2006
↑  שלוש אמהות, באתר IMDb
↑  עכבר העיר, הסרט "שלוש אמהות" ישתתף במספר פסטיבלים יוקרתיים ברחבי העולם, באתר הארץ, 16 באוקטובר 2006
קליסטו (ירח)

| --- | --- |

 כוכב האם
 כוכב אם:  השמש
 מידע כללי
 סוג:  ירח
 ירח של:  צדק
 תאריך גילוי:  7 בינואר 1610
 מגלה:  גלילאו גליליי סיימון מריוס
 על שם:  קליסטו 
 מאפיינים מסלוליים
 ציר חצי-ראשי:  1.8827×106 ק"מ
 אקסצנטריות:  0.0074
 זמן הקפה:  16.6890184 ימים
 מהירות מסלולית
  ‑ ממוצעת:  8.204 ק"מ/שנייה
 נטיית מסלול:  0.192°
 מאפיינים פיזיים
 רדיוס קו משווה:  2,410.3±1.5 קילומטר
 ממדים:  4820.6 ק"מ
 שטח פנים:  ‎7.3×107‎ קמ"ר
 נפח:  59,000,000,000 קילומטר מעוקב
 מסה:  ‎1.075938×1023‎ ק"ג
 צפיפות ממוצעת:  1.8344 גרם/סמ"ק
 תאוצת הכובד בקו המשווה:  1.235 מטר/שנייה2
 זמן סיבוב עצמי:  16.6890184 ימים
 נטיית ציר הסיבוב:  0°
 אלבדו:  0.22
 בהירות נראית:  5.65
 מהירות מילוט:  2.44 ק"מ/שנייה
 טמפרטורה ממוצעת:  80 קלווין, 134 קלווין, 165 קלווין
 מאפייני אטמוספירה
 לחץ אטמוספירי:  7.5×10-12 בר פסקל
 
קליסטו (באנגלית Callisto; ביוונית Καλλιστώ) הוא אחד מהירחים של כוכב הלכת צדק. הוא נתגלה על ידי גלילאו גליליי בשנת 1610. זהו הירח השלישי בגודלו במערכת השמש, וקוטרו כ-4,820.6 ק"מ, בערך כקוטרו של כוכב חמה (אך רק שליש ממסתו). הוא השני בגודלו בין הירחים של צדק, לאחר גנימד. הוא קרוי על שמה של קליסטו מהמיתולוגיה היוונית.
קליסטו הוא הלוויין הטבעי השמיני במרחקו מצדק (כ-1,880,000 קילומטר), והרביעי מבין הירחים הגליליאניים במרחקו מצדק; זמן הסיבוב העצמי וזמן ההקפה שלו מתואמים, ולכן צידו האחד פונה באופן קבוע לצדק.
גילוי ושם

קליסטו התגלה על ידי גלילאו גליליי ב-13 בינואר 1610, יחד עם שלושה ירחים נוספים ממערכת צדק: איו, אירופה וגנימד; ארבעת הירחים ידועים כיום בשם "הירחים הגליליאניים".
הוא קרוי על שמה של הנימפה קליסטו מהמיתולוגיה היוונית, אחת המאהבות של זאוס, ומקושרת עם אלת הציד ארטמיס. השם ניתן על ידי סיימון מריוס זמן קצר לאחר שנתגלה הירח, אך זקף אותו לזכות יוהאנס קפלר. השמות לא זכו לפופולריות רבה עד אמצע המאה ה-20; בפרסומים קודמים, ההתייחסות לקליסטו הייתה לרוב בסימון המספרי כפי שהוצג על ידי גלילאו עצמו, Jupiter IV - כלומר, הלוויין הרביעי של צדק, או בשם קליסטן (Callistan) או קליסטואן (Callistoan).
תנועתו

קליסטו הוא החיצוני מבין ארבעת הירחים הגליליאניים; הוא סובב את צדק ממרחק של כ-1,880,000 קילומטר (פי 26.3 מרדיוסו של צדק עצמו). מסלול זה גדול משמעותית ממסלולו של גנימד, הירח הגליליאני הקרוב ביותר לקליסטו, הסובב את צדק במרחק של 1,070,000 ק"מ. כתוצאה ממרחקו של מסלולו, קליסטו אינו חלק מקשר התהודה המסלולית המשפיע על שלושת הירחים האחרים, וההשערה היא שגם בעבר לא היה חלק ממנו.
בדומה לירחים רגילים  אחרים, זמן ההקפה שלו מתואם עם מסלולו. משך סיבוב אחד (יממה קליסטונית) הוא כ-16.7 יממות כדור הארץ. מסלולו מעט אקסצנטרי ונטוי, ומשתנים קלות בצורה מחזורית: האקסצנטריות משתנה בין 0.0072 ל-0.0076 והנטייה בין 0.20°–0.60° (לקו המשווה של צדק). השינויים הללו במסלול גורמים לנטיית ציר הסיבוב בין 0.4° ל-1.6°.
בידודו של קליסטו משאר הירחים הגליליאניים גורם לכך שכוחות הגאות הפועלים על פני השטח שלו הם קטנים יותר, ולכך השפעה חשובה על המבנה הפנימי שלו והתפתחותו. מרחקו הגדול מצדק משמעותו גם כי שטף החלקיקים הטעונים המגיע מהמגנטוספירה של צדק קטן יותר, וכך גם הקרינה הנובעת משטף זה משפיעה פחות על פני השטח שלו; לשם השוואה, השטף שמגיע לאירופה גדול פי 300.
מאפיינים פיזיים > הרכב

מהצפיפות הממוצעת של קליסטו, 1.83 גרם לסמ"ק, ניתן לשער כי הוא מורכב מחלקים שווים לערך של סלעים וקרח, בתוספת יסודות נדיפים (קפואים) אחרים דוגמת אמוניה. חלוקת המסה של סוגי הקרח הוא 49%–55%.
ההרכב המדויק של סלעי קליסטו אינו ידוע עדיין, אך מניחים שהוא דומה לסלעים מסוג קונודריטים L/LL, המאופיינים בכמות כללית נמוכה של ברזל, מעט ברזל מתכתי ויותר ברזל מחומצן מאשר בקונודריטים H. יחס המשקל בין הברזל לצורן הוא 0.9:1.3 (לשם השוואה, היחס בשמש הוא 1.8).
האלבדו (היחס בין כמות הקרינה האלקטרומגנטית המוחזרת מגוף או משטח לכמות אשר שפגעה בו) של פני השטח של קליסטו הוא כ-20%. משערים כי הרכב פני השטח דומה מאוד להרכבו הכללי. בחינה ספקטרוסקופית בתחום קרוב לתת-אדום הראתה קווי-בליעה של מים קפואים בתחום של 1.04, 1.25, 1.5, 2.0 ו-3.0 מיקרומטר. חלקו של הקרח בפני השטח של קליסטו מוערך ב-25%–50%.
ניתוח הספקטרום בתחומים קרובים לתת-אדום ועל-סגול שנעשה על ידי הגשושית "גלילאו" ומהקרקע, מצא חומרים נוספים שאינם קרח: מגנזיום, סיליקט הידרטיים נושאי ברזל, פחמן דו-חמצני, גופרית דו-חמצנית ובנוסף כנראה גם אמוניה ותרכובות אורגניות נוספות. הניתוח הספקטרלי בקנה מידה קטן הראה גם שפני הירח הם הטרוגניים במיוחד. טלאים קטנים ובהירים של קרח-מים טהור מתערבבים עם טלאים של תערובת סלעים קפואים ואזורים חשוכים המורכבים מחומר שאינו קפוא.
פני השטח של קליסטו אינם סימטריים: חצי הכדור הפונה עם כיוון התנועה הוא כהה יותר מהשני, מצב הפוך משאר הירחים הגליליאניים. חצי הכדור הפונה לכיוון התנועה עשיר בגופרית דו-חמצנית ואילו השני עשיר בפחמן דו-חמצני. מכתשים רבים כגון לופן (Lofn) עשירים בפחמן דו-חמצני אף הם. בסך הכל, ההרכב הכימי של פני השטח של קליסטו, במיוחד באזורים החשוכים, דומה להרכבם של אסטרואידים מסוג D.
מאפיינים פיזיים > מבנה פנימי

פני השטח של קליסטו נמצאים מעל ליתוספירה קרה, קשיחה ומכוסה קרח, שעוביה בין 80 ל-150 קילומטרים. לאור מחקרים שנערכו על שדות מגנטיים מסביב לצדק וירחיו נטען כי בעומק של 50 עד 200 קילומטרים שוכן אוקיינוס מלוח. התברר כי קליסטו מגיב לשדה הרקע המגנטי של צדק בדומה לכדור מוליך מושלם; כלומר, השדה לא מצליח לחדור לתוך הירח כיוון שככל הנראה יש בו שכבת נוזל בעל מוליכות גבוהה שעוביה הוא לפחות 10 קילומטרים. קיומו של האוקיינוס הוא יותר סביר אם המים מכילים כמות קטנה של אמוניה או חומרים נוגדי קיפאון אחרים, בשיעור של עד 5% ממשקלו.
על סמך מדידות שונות נראה כי החלק הפנימי של קליסטו, הנמצא מתחת לליתוספירה והאוקיינוס המשוער, איננו אחיד או משתנה במידה רבה. לפי מידע שנאסף על ידי גשושית (בעיקר בנוגע למומנט ההתמד) החלק הפנימי מורכב מסלעים דחוסים וקרח, כאשר כמות הסלע הולכת וגדלה עם העומק. כלומר, הדיפרנציאציה של קליסטו היא חלקית בלבד. הצפיפות ומומנט ההתמד עקביים עם קיומה של ליבת סיליקט קטנה. הרדיוס של ליבה כזאת יכול להיות לכל היותר 600 קילומטרים, וצפיפותו תהיה בין 3.1 ל-3.6 גרם לסמ"ק.
מאפיינים פיזיים > אטמוספיריה ויונוספירה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
חקר

המפגשים של גשושיות פיוניר 10 ו-פיוניר 11 עם צדק בתחילת שנות ה-70 תרמו מידע נוסף מועט על המידע שהיה כבר בידי מדענים. הפריצה האמיתית התרחשה מאוחר יותר, ממדידות שהתקבלו מוויאג'ר 1 ו-2, בשנים 1979–1980. הגשושיות צילמו תמונות של יותר ממחצית שטח פניו של קליסטו, ברזולוציה של 1–2 קילומטר, ומדדו את הטמפרטורה, המסה והצורה.
הגשושית גלילאו ביצעה מדידות בשנים 1994 עד 2003, בשמונה מפגשים קרובים עם קליסטו, הקרוב מביניהם היה ב-2001 ובו הגיעה למרחק של 138 קילומטר בלבד מפני השטח של הירח. היא השלימה את צילום פני השטח שלו, ברזולוציה שהגיעה עד 15 מטר בחלק מהאזורים.
בשנת 2000 ביצעה החללית קאסיני מדידות ספקטרליות של הירחים הגליליאניים וקליסטו ביניהם. בחודשים פברואר ומרץ 2007 הגשושית ניו הוריזונס (בדרכה לפלוטו) צילמה תמונות נוספות של הספקטרום של קליסטו.
חקר > מחקר עתידי

שלוש גשושיות עתידות לחקור את קליסטו בעתיד הקרוב:
הגשושית JUICE של סוכנות החלל האירופית, ששוגרה ב-14 באפריל 2023, תבצע 21 יעפים בין 2031 ל-2034.
הגשושית אירופה קליפר (אנ') של נאס"א, שמתוכננת לשיגור באוקטובר 2024, תבצע 9 יעפים החל משנת 2030.
משימת טיאנוון-4 (אנ') של מינהל החלל הסיני, שמתוכננת לשיגור לצדק בסביבות 2030.
הערות שוליים

↑
↑  המבנה הפנימי של קליסטו ואירופה, Kuskov, O. L.; Kronrod, V. A,‏ 2005
↑  אוקיינוסים בירח הקפוא של צדק?, Spohn, T.; Schubert, G, ‏2003 ‏
↑  כלומר: מולקולות סיליט עם מולקולות מים וברזל
↑  Jonathan Amos, Esa selects 1bn-euro Juice probe to Jupiter, bbc.com, 2 May 2012
↑  Stefano Campagnola, Brent B. Buffington, Try Lam, Anastassios E. Petropoulos and Etienne Pellegrini, Tour Design Techniques for the Europa Clipper Mission, arc.aiaa.org, 6 Sep 2019
↑  Deena Theresa, China's Tianwen 4 to target Jupiter and Uranus with two spacecraft on one rocket, interestingengineering.com, Sep 23, 2022
| 95 ירחי צדק |
| --- | --- | --- |
| הירחים הפנימיים | מטיס • אדרסטאה • אמלתאה • תבה |  |
| הירחים הגליליאניים | איו • אירופה • גנימד • קליסטו |  |
| קבוצת תמיסטו | תמיסטו |  |
| קבוצת הימליה | לדה • הימליה • ארסה  • פאנדיה  • ליסיתאה • אלרה • דיה • S/2018 J 2 • S/2011 J 3 |  |
| קבוצת קארפו | קארפו • S/2018 J 4 |  |
| ולטודו | ולטודו |  |
| קבוצת אננקה (עיקריים) | יואנתה • יוקסטה • פרקסידייק • הרפלייקה • תיאונה • אננקה |  |
| קבוצת אננקה (שוליים) | יופורי • יופמה‏ • Jupiter LII • Jupiter LV • תלקסינואי • הליקה • אורתוסאי • S/2003 J 16 • נימה • הרמיפה •  Jupiter LIV‏ • Jupiter LXVIII‏ • Jupiter LXIV • Jupiter LXX • S/2021 J 3 • S/2021 J 2 • S/2022 J 3 S/2021 J 3 • |  |
| קבוצת קארמה | הרס • אייטנה • קאלה  • טייגטה • Jupiter LXI • קלדינה • S/2003 J 10 • ארינומה • קליקורה • קליקה • קארמה • פסיתאי • יוקלדה  • ארקה • איסונואי • ‏S/2003 J 9‏ • אירנה •‏ Jupiter LXVI • Jupiter LXIX •‏ Jupiter LXIII • ‏Jupiter LI‏ • Jupiter LXXII‏ • Jupiter LI‏ • Jupiter LXXII‏ • S/2003 J 24‏ • S/2016 J 3 • S/2018 J 3 • S/2021 J 4 • S/2021 J 5 • S/2021 J 6 • S/2022 J 1 • S/2022 J 2 |  |
| קבוצת פסיפאה | S/2003 J 23 • אאוידה • קלירואי • יורידמה • Jupiter LVI‏ • קורה • סילנה • S/2003 J 4 • ‏Jupiter LIX • פסיפאה • הגמונה • סינופה • ספונדה • אוטונואה • מגאקליטה ‏• Jupiter LXVII • פילופרוסינה • ‏Jupiter LIX • S/2016 J 4 |  |
| מסלול חיצוני | S/2003 J 2 |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007549320905171  GND: 4615523-5  LCCN: sh99005833  VIAF: 237455229   WorldCat (עם VIAF): 237455229 
קליסטו (למטה משמאל), צדק (למעלה מימין) ואירופה (בצידו השמאלי התחתון של צדק), התמונה לא בקנה מידה (נאס"א)
קרוב אינפרא אדום של הספקטרום מישורים מכתשים כהים (אדום) ואת המבנה השפעה אסגארד (כחול), מראה נוכחות של קרח מים (להקות הקליטה מ 1 עד 2 מיקרומטר) חומר סלעי פחות מכתש הפגיעה
איור של המבנה הפנימי של קליסטו (נאס"א)
מכתשים על פני השטח של קליסטו (נאס"א)
כאשאן

| --- | --- |

בית טבאטבאא'י בכאשאן, שנבנה בתחילת המאה ה-19
 מדינה:  איראן איראן
 פרובינציה:  אספהאן
 ראש העיר:  חוסיין טבאטבאא'י ניא
 שטח:  21 קמ"ר
 גובה:  1,600 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  304,487 (2016)
 קואורדינטות:  33°59′1″N 51°26′51″E﻿ / ﻿33.98361°N 51.44750°E﻿ / 33.98361; 51.44750
 אזור זמן:  UTC +3:30
 http://www.kashan.ir/en/
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת איראן מוגדלת) טהראן משהד כרג' אספהאן תבריז שיראז קום אהוואז רשת כרמאנשאה בנדר עבאס אפגניסטן פקיסטן טורקמניסטן אוזבקיסטן אזרבייג'ן ארמניה טורקיה עיראק כווית ערב הסעודית  קטר איחוד האמירויות הערביות ע. הים הכספי  המפרץ הפרסי  מפרץ עומאןכאשאן(למפת איראן רגילה) טהראן משהד כרג' אספהאן תבריז שיראז קום אהוואז רשת כרמאנשאה בנדר עבאס אפגניסטן פק. טורקמניסטן או. אזר. א. ט. עיראק כ. ערב הסעודית  ק. אי. ע. הים הכספי  המפרץ הפרסי  מפרץ עומאןכאשאן  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
שטיח קשאני טיפוסי
כאשאן (בפרסית: کاشان, בעברית נקראת גם קשאן) היא עיר בפרובינציית אספהאן באיראן. העיר נמצאת כ-260 ק"מ דרומית לבירה טהראן וכ-220 ק"מ צפונית לעיר אספהאן. מקור המילה הפרסית "כאשי", שפירושה "אריחים", בשמה של העיר.
היסטוריה וגאוגרפיה

כאשאן היא נווה המדבר הראשון לאורך הדרך הנמתחת בין קום לכרמאן, בקצה המדבריות המרכזיים של איראן. העיר נהנית מהניגוד בין מרחבים עצומים וצחיחים לבין ריאות ירוקות ומטופחות. ממצאים ארכאולוגיים שהתגלו בסביבות העיר, חלקם בני יותר מ-7000 שנה, מעידים על כך שהאזור היה אחד מהמרכזים העיקריים של תרבות אנושית בתקופה הפרה-היסטורית. מממצאים אלה מסיקים החוקרים כי כאשאן התקיימה כמקום יישוב עוד בימי עילם. חלק מהממצאים שהתגלו נמצאים כיום במוזיאון הלובר בפריז, במוזיאון המטרופוליטן לאמנות בניו יורק ובמוזיאון הלאומי של איראן בטהראן.
על פי חלק מהאמונות הנוצריות, שלושת האמגושים שהגיעו לבית לחם על מנת לברך את ישו לאחר לידתו - הגיעו מכאשאן.
הסולטאן הסלג'וקי מלכשאה הראשון הורה כבר במאה ה-11 על בניית מצודה במרכז העיר כאשאן. חומות המצודה ניצבות עד היום במרכז העיר. כאשאן שימשה כאתר נופש עבור מלכי האימפריה הספווית. בשטחה של העיר נמצאות מספר גינות מתקופה זו, הידועה בהן היא גינת פֿין (אנ') (בפרסית: באע' פֿין). גינה זו, על הבוסתנים, המעיינות הטבעיים ובריכת השחייה שבשטחה, תוכננה עבור השאה עבאס הראשון, שופצה והורחבה בתחילת המאה ה-19 בימי פתח עלי שאה קאג'אר. ב-2012 הוכרזה גינת פֿין כאתר מורשת עולמית.
רעידת האדמה שפקדה את כאשאן בשנת 1778 החריבה אותה עד היסוד וגרמה לכ-8,000 הרוגים. מאז העיר שוקמה, והיא מהווה כיום מוקד עניין תיירותי, בעיקר בשל המבנים הגדולים שבשטחה, בני המאה ה-18 והמאה ה-19, אשר מהווים דוגמה לאסתטיקה הקג'ארית.
הקהילה היהודית בכאשאן

יהודי כאשאן היו צאצאים של גולים יהודים שהגיעו לאזור בשנת 580 לפנה"ס, לאחר חורבן בית המקדש הראשון. עם גירוש ספרד הגיעו לעיר מספר משפחות יהודיות בראשותו של ר' משה הלוי. הם הקימו בעיר ישיבה וצאצאיהם היו ממנהיגי העיר במשך דורות.
קיימות עדויות לקיומה של קהילה יהודית בעיר לאורך השנים, כאשר לעיתים היוותה הקהילה מוקד מרכזי לרדיפות יהודים על ידי השלטונות הפרסיים, בדגש על שלטונו של שאה תהמאספ השני בתחילת המאה ה-18. היהודים בכאשאן עסקו בעיקר בעסקי הטקסטיל, שהיו מפותחים מאוד בעיר. במאה ה-20 זכתה הקהילה היהודית בכאשאן, יחד עם הקהילה היהודית באיראן כולה, ליחס חיובי מהשלטונות, אך השמועות אודות התנועה הציונית הביאו רבים מבני הקהילה לעלות לישראל. לאחר המהפכה האיראנית בשנת 1979, עם עליית שלטונו של האייתוללה ח'ומייני, זורז תהליך צמצום הקהילה - רבים מיהודי כאשאן היגרו לארצות הברית, וחלקם עלו בדרך-לא-דרך לישראל.
שמות המשפחה העבריים "כאשי" ו"קשאני" הם שרידים של יהדות כאשאן.
בקרב תושביה היהודים של כאשאן נודעה שפה ייחודית - כאשאנית יהודית (נקראת גם "קאשית"), ניב של פרסית יהודית. שפה זו התבססה על עקרונות הדקדוק של השפה הפרסית, אך השתמשה באוצר מילים שונה לחלוטין, שהתבסס לעיתים על מקורות עבריים. על פי עדותם של יוצאי כאשאן, הסיבה המרכזית לשימוש בשפה זו הייתה הרצון לנהל שיחות בין חברי הקהילה היהודית מבלי שיובנו על ידי שכניהם המוסלמים. השפה הכאשאנית כמעט ואינה מדוברת כיום, והיא ידועה רק למעטים מזקני היהודים הכאשאנים.
כיום

חרף היותה מוקד תיירותי פוטנציאלי, התיירות בכאשאן אינה מפותחת יתר על המידה, ומבקרים בה מאות תיירים בלבד מדי שנה. העיירות קמסאר ואביאנה הנמצאות בסביבתה של כאשאן מהוות גם הן מוקד עניין תיירותי. חרף התיירות הדלילה, ידועה כאשאן כעיר בעלת ערך ארכיטקטוני רב, בשל המבנים הייחודיים והעתיקים בשטחה.
כאשאן זכתה בפרסום עולמי בזכות תעשיית ייצור השטיחים, המשי והטקסטיל בשטחה. בכאשאן נמצאים כיום רוב המפעלים האיראניים לאריגה ממוכנת של שטיחים. כמו כן, קיימת בכאשאן תעשייה פעילה של כריית שיש ונחושת.
כאשאן מקושרת באמצעות כבישים מהירים לאספהאן, לנתנז ולקום. בכאשאן שני מוסדות השכלה גבוהה מרכזיים - האוניברסיטה של כאשאן, ואוניברסיטת כאשאן למדעי הרפואה.
על פי מפקדי האוכלוסין שנערכו בכאשאן במשך השנים, האוכלוסייה בעיר עמדה על כ-40,000 נפש בשנת 1932, 46,490 נפש בשנת 1938 ו-58,428 נפש בשנת 1966. בשנים שלאחר מכן חל גידול ניכר באוכלוסיית העיר, ובשנת 1976 היא עמדה על 84,836 נפש. נכון לשנת 2005, מונה אוכלוסיית העיר 272,359 נפש.
ערים תאומות

שוודיה אומאו, שוודיה
הערות שוליים

↑  אמנון נצר, "רבי משה הלוי מכאשאן", מחקרי ירושלים בפולקלור יהודי י"א-י"ב, תשמ"ט-תש"ן
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb15619997z (data)  GND: 4110031-1  MusicBrainz: 079837c0-4308-4ded-b1d6-e705fee04b38  NKC: ge1003957