stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
עקורים

ערך זה עוסק במונח. אם התכוונתם לסדרת הטלוויזיה, ראו .
עקורים נמלטים מביתם בקונגו עקב מלחמת אזרחים, 2008
עקורים (באנגלית: Internally displaced persons - IDPs) הם בני אדם שאולצו לנטוש את מקום מגוריהם הקבוע עקב נסיבות מסוימות, בעיקר עקב מלחמות, אך אינם פליטים. נכון ל-2019 יש בעולם כ-43,503,362  עקורים, כ-42% מהם באפריקה.
דו"ח האו"ם "Guiding Principles on Internal Displacement" (קווים מנחים לגבי סוגיית העקורים) מגדיר עקורים כך:
"עקורים הם אנשים או קבוצות אנשים שאולצו להימלט או לעזוב את מקומות מגוריהם הקבועים בעיקר כתוצאה מעימות מזוין או כתוצאה מניסיון להימנע מעימות כזה, ממצבי אלימות כלליים, מהפרת זכויות אדם, מאסונות טבע או מעשה ידי-אדם, אשר לא חצו גבולות בינלאומיים מוכרים."
למרות ההגדרה המכלילה, הנטייה היא להתייחס כעקורים בעיקר לבני-אדם שנפגעו מעימותים אלימים, ולמעשה להתייחס כעקור לכל מי שהיה מוגדר כפליט אילו חצה גבול בינלאומי.
אין התייחסות בחוק הבינלאומי לעקורים, ואין אמנות המסדירות סוגיה זו. ב-1992 מינה מזכ"ל האו"ם דאז, בוטרוס בוטרוס ראלי, את פרנסיס דנג, פרופסור למשפט בינלאומי באוניברסיטת ג'ון הופקינס, לשמש כמרכז הנושא מטעמו במסגרת האו"ם, והוא כיהן בתפקיד עד שנת 2004. במסגרת תפקידו הוציא דנג את הדו"ח לעיל, המפרט את חובותיהן של המדינות שבשטחן מתגוררים עקורים.
נציבות האו"ם לפליטים מרכזת נתונים על עקורים בעולם מאז 1989. בדו"ח משנת 2014 צוין כי מספר העקורים בעולם הוא 38.2 מיליון, המספר הגבוה ביותר מתוך הנתונים הקיימים. המדינות המובילות במספר העקורים הן סוריה (7.6 מיליון עקורים במלחמת האזרחים בסוריה), קולומביה (6 מיליון עקורים במלחמת האזרחים בקולומביה), עיראק (3.6 מיליון), הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו (2.8 מיליון), סודאן (2.2 מיליון), דרום סודאן (1.6 מיליון) פקיסטן (1.4 מיליון), ניגריה (1.2 מיליון) וסומליה (1.1 מיליון). על פי דוח של ארגון IDMC בסוף 2022 היו 71 מיליון עקורים בעולם, 62 מיליון מהם בעקבות סכסוכים אלימים ו9 מיליון בעקבות אסונות טבע.
בישראל

בישראל חיים שני סוגי עקורים:
כ-90,000 בדואים המתגוררים בכפרים לא מוכרים.
בין 150,000 ל-420,000 נפקדים נוכחים, חלקם מתגוררים בשטחי הרשות הפלסטינית.
בעקבות מתקפת הפתע ב-7 באוקטובר 2023 ומלחמת חרבות ברזל נאלצו כ-330,000 איש לעזוב את בתיהם ביישובי עוטף עזה וביישובים הקרובים לגבול ישראל–לבנון. כמחציתם לא שבו לביתם גם לאחר חודשים רבים, ויש הרואים בהם עקורים.
הערות שוליים

↑  נציבות האו"ם לפליטים, דו"ח שנתי 2019 (עמ' 36) (באנגלית)
↑   גדעון לב, אזרחים כבר פונו מבתיהם במלחמות ברחבי העולם. המקרה הישראלי אחר מכולם, באתר הארץ, 22 בפברואר 2024
↑  דפנה אבירם-ניצן, רועי קנת פורטל, כ-330 אלף ישראלים פונו או התפנו מבתיהם בעקבות מלחמת "חרבות ברזל", באתר המכון הישראלי לדמוקרטיה, 19 באוקטובר 2023
↑  רוית תלמי-כהן, סבטלנה צ'אצ'אשווילי-בולוטין, פליטים בארצם (עקורים) בישראל בעקבות מלחמת "חרבות ברזל": תמונת מצב ועקרונות ראשוניים, באתר המכון להגירה ושילוב חברתי במרכז האקדמי רופין, ‏27 באוקטובר 2023
ערך זה הוא קצרמרבנושא סוציולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
חיים נסים ברוך

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1814 ה'תקע"ד ירושלים
 פטירה:  7 באפריל 1899 (בגיל 85 בערך) כ"ז בניסן ה'תרנ"ט
 מקום פעילות:  ירושלים
 תקופת הפעילות:  ? – 7 באפריל 1899 
 תחומי עיסוק:  דיינות
 בני דורו:  הרב יעקב שאול אלישר והרב רפאל מאיר פאניז'ל
 
 תפקידים נוספים:  איש עסקים
 
הרב חיים נסים ברוך (1814 – 1899) היה איש עסקים, ראש ועד העדה הספרדית בירושלים, ואב בית הדין של העדה בעיר.
קורות חיים

נולד בירושלים בשנת 1814 (ה'תק"ע) לרב שמואל ברוך. בעקבות ניסים שקרו לאביו במסעותיו בחו"ל, קרא האחרון לבנו בשם "נסים". כשבגר נישא לשרה בת הרב בכר אברהם, שהיה עסקן ופקיד כוללות ירושלים.
לפרנסתו עסק במשך חייו במסחר, ונודע כציוני נלהב בעל השפעה בעיר, וכן בקשריו המסחריים עם המוסלמים תושבי ארץ ישראל. לקראת סוף ימיו עמד בראש ועד העדה הספרדית בירושלים, ושימש כאב בית הדין של העדה.
במשך חייו למד בחבורת 12 רבנים בישיבת "כנסת אליהו", בהם הרב רפאל מאיר פאניז'ל, הרב יוסף נסים בורלא, הרב יוסף מיוחס, הרב שמואל מיוחס, הרב יעקב שאול אלישר, והרב יוסף רפאל עוזיאל (שלצידו גם כיהן כחבר בבית הדין של העדה הספרדית בירושלים).
הלך לעולמו ב-7 באפריל 1899, כ"ז בניסן ה'תרנ"ט.
קורות חיים > משפחתו

בנו שמואל היה חתנו של הרב יעקב ספיר, נמנה עם מייסדי שכונת מאה שערים לצד הרב בן ציון ליאון, ושימש כחבר ועד "עזרת נדחים" וועד העדה הספרדית בירושלים.
נכדו נפתלי (בן שמואל ברוך) שימש כגבאי וגזבר ועד העדה הספרדית, חבר הנהלת בית החולים משגב לדך וגבאי ומנהל ישיבת המקובלים בית אל.
נכדתו ריקה נישאה לרב יוסף שאול אלישר.
נכדתו רוזה (בת הרב אברהם ברוך) נישאה לרב בן-ציון מאיר חי עוזיאל.
נכדתו ציפורה נישאה לרב יוסף חי פאניז'יל.
נכדתו לאה אבושדיד (בת ריינה) נישאה לאיתמר בן-אב"י.
נינו אלעזר אלישר היה איש ציבור ירושלמי.
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 | 13 | 14 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  |  |  |   |   |   |  |  |  |  |  חיים נסים ברוך  חיים נסים ברוך     |  חיים נסים ברוך  חיים נסים ברוך     |  חיים נסים ברוך  חיים נסים ברוך     |  |  |
|  |  |  |   |   |   |  |  |  |  |  |   |  |  |  |
|  |  |  | עץ משפחת אליעזר בן-יהודה |   |   |  רחמים שלמה אבושדיד  רחמים שלמה אבושדיד     |  רחמים שלמה אבושדיד  רחמים שלמה אבושדיד     |  רחמים שלמה אבושדיד  רחמים שלמה אבושדיד     |     |  ריינה  ריינה     |  ריינה  ריינה     |  ריינה  ריינה     |  |  |
|  |  |  |   |   |   |  |   |   |     |   |   |  |  |  |
| תבנית:עץ משפחותחובב-אלדר |  |  איתמר בן-אב"י  איתמר בן-אב"י     |  איתמר בן-אב"י  איתמר בן-אב"י     |  איתמר בן-אב"י  איתמר בן-אב"י     |     |  לאה אבושדיד  לאה אבושדיד     |  לאה אבושדיד  לאה אבושדיד     |  לאה אבושדיד  לאה אבושדיד     |   |  אברהם אבושדיד  אברהם אבושדיד     |  אברהם אבושדיד  אברהם אבושדיד     |  אברהם אבושדיד  אברהם אבושדיד     |  |  |
|   |  |  |  |   |   |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
|  משה חובב  משה חובב     |  משה חובב  משה חובב     |  משה חובב  משה חובב     |     |  דרורה בן אב"י  דרורה בן אב"י     |  דרורה בן אב"י  דרורה בן אב"י     |  דרורה בן אב"י  דרורה בן אב"י     |   |  מונרו פולארד  מונרו פולארד     |  מונרו פולארד  מונרו פולארד     |  מונרו פולארד  מונרו פולארד     |   |  ז'אן פרו  ז'אן פרו     |  ז'אן פרו  ז'אן פרו     |  ז'אן פרו  ז'אן פרו     |
|   |   |   |     |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |
|  איתמר  איתמר     |  איתמר  איתמר     |  איתמר  איתמר     |   |  גיל חובב  גיל חובב     |  גיל חובב  גיל חובב     |  גיל חובב  גיל חובב     |  |   |   |   |   |   |   |   |
לקריאה נוספת

משה דוד גאון, יהודי המזרח בארץ ישראל, חלק א' (עמ' 172)
הערות שוליים

↑  עיתון חבצלת, כ"ז בניסן תרנ"ט, גיליון 26.  מ"ד גאון כותב בטעות שיום הפטירה הוא כ"ח בניסן תרנ"ז. בעיתון החבצלת נאמר שהוא היה בן 85 במותו, ומכאן שנולד בשנת תקע"ד.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007503698205171  VIAF: 316603535   WorldCat (עם VIAF): 316603535
צ'יק פילה

| --- | --- |


 נתונים כלליים
 מייסדים:  סמואל טרוט קת'י
 תקופת הפעילות:  1967–הווה (כ־58 שנים)
 מיקום המטה:  ג'ורג'יה 
 משרד ראשי:  קולג' פארק, ג'ורג'יה
 שליטה בחברה:  משפחת קת'י
 ענפי תעשייה:  מסעדה 
 מוצרים עיקריים:  כריכי עוף, בשר עוף
 הכנסות:  11.3 מיליארד דולר (הערכה ל-2019)
 מנכ"ל:  דן ק'תי
  
 www.chick-fil-a.com
 
צ'יק פילה (באנגלית: Chick-fil-A) היא רשת מסעדות מזון מהיר אמריקאית המתמחה בכריכים ומאכלי בשר עוף. הרשת כוללת מעל 2,400 מסעדות ברחבי ארצות הברית והכנסותיה הסתכמו בכ-11.3 מיליארד דולר במהלך 2019, נתון המציב אותו במקום השלישי בין רשתות המסעדות בארצות הברית, לאחר מקדונלד'ס וסטארבקס, והיא בעלת היקף ההכנסות הגבוה ביותר לסניף. הרשת ידועה בערכים הנוצרים המסורתיים שהנחיל בה מייסדה, ובהם סגירה של כלל המסעדות בימי ראשון, בחג ההודיה ובחג המולד.
היסטוריה

מקור הרשת במסעדת "Dwarf Grill" שפתחו ב-1946 סמואל טרוט ק'תי ואחיו בפרבר של אטלנטה. הצלחת כריך בשר העוף הביאה את קת'י לפתוח ב-1967 מסעדה מזון מהיר המבוססת על הכריך. למסעדה קרא "Chick-fil-A" כשה-A נועדה לייצג את איכות העוף. מאז פתיחתה קבע קת'י כלל כי המסעדה וכן שאר המסעדות שנפתחו עם על ידי החברה ועם על ידי זכיינים יהיו סגורות בימי ראשון. תחילה התמקדה הרשת בהקמת מסעדות בקניונים, בעיקר בג'ורג'יה ובמדינות סמוכות בדרום ארצות הברית. ב-1986 נפתחה המסעדה הראשונה מחוץ לקניון. בתקנון החברה שהוסכם גם על יורשיו של קת'י שהיה נוצרי בפטיסטי אדוק, נקבע כלל יסוד שהחברה תישאר פרטית ומניותיה לא יונפקו לציבור, וכן שכלל המסעדות לא יפעלו בימי ראשון.
לאורך שנות קיומה תרמה החברה ומשפחת ק'תי לארגונים נוצרים המתנגדים לנישואים חד-מיניים, מדיניות זו הביאה לקריאות להחרמת הרשת ולניסיונות למניעת פעילותה בערים שונות בארצות הברית ובאתרים פדרליים. בנובמבר 2019 הודיע נשיא הרשת כי בכוונתה להפסיק לתרום לארגונים כגון צבא הישע על רקע ביקורת זו.
הערות שוליים

↑  אתר restaurantbusinessonline.com
↑  Chick-fil-A is now the 3rd-largest restaurant chain in America, and McDonald's and Starbucks should be terrified, ‏businessinsider.com, ‏18 ביוני 2019
↑  Chick-Fil-A Named America’s Favorite Restaurant Chain For The Sixth Straight Year, פורבס, 30 ביוני 2020
↑  Chick-fil-A Stops Giving to Salvation Army, FCA Amid LGBT Protests, ‏christianitytoday.com, ‏18 בנובמבר 2019
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: n83130480  VIAF: 123193540   WorldCat (עם VIAF): 123193540
יצחק בן-רובי

ערך זה עוסק בסופר. אם התכוונתם לפילוסוף, ראו .
| --- | --- |

יצחק בן-רובי
 לידה:  25 במרץ 1903 כ"ו באדר תרס"ג סרס, האימפריה העות'מאנית 
 פטירה:  2 בנובמבר 1977 (בגיל 74) כ"א בחשוון תשל"ח 
 מדינה:  יוון, ישראל 
 לאום:  יהודי
 מקום קבורה:  בית הקברות נחלת יצחק 
 מקום מגורים:  סלוניקי 
 שפות היצירה:  לאדינו, ספרדית ועברית
 
יצחק בן-רובי (בספרדית: Yitzhak Ben-Ruby;‏ 25 במרץ 1903 – 2 בנובמבר 1977) היה איש ציבור ופעיל ציוני יליד יוון, סופר, עורך, משורר, מחזאי ועיתונאי לאדינו וספרדית שפעל ביוון ובישראל. שימש כמנהל סניף קרן קיימת לישראל בסלוניקי, וכציר בקונגרס הספרדי העולמי השני.
קורות חיים

נולד ב-25 במרץ 1903 (בספרדית: Yitzhak Ben-Ruby;‏ כ"ו באדר ה'תרס"ג) בסרס שביוון, בנם של לאה בת יצחק דה-בוטון, ממשפחת בנקאים מקושטא, וביטי בן-רובי, רוקח ונצר למשפחת רבנים ורופאים ידועים.
בשנת 1913 עברו עמו הוריו לסלוניקי, ושם למד בבית הספר של כל ישראל חברים ובבית הספר "לה מיסיון לאיר פראנסיז", אצל המשורר רוז'יר מילליט, מומחה ההיסטוריה היהודית קאידו קובו והמשורר הנרי מרקס.
כשבגר נישא לדורה בת יוסף קמחי, והחל לעבוד בבנק "די-שלוניק" ושימש גם כמזכירו הראשי. בהמשך גם נמנה עם מייסדי ומנהלי אגודת פקידי הבנקים ביוון, ושימש כמזכיר וכחבר ההנהלה של חברת הטבק "אוסטרו איליניק" שהעסיקה אלפי עובדים יהודים.
כפעיל ציוני, שימש כחבר אגודת צעירי ציון בסלוניקי, כמזכירה הראשי של הפדרציה הציונית ביוון, כמנהל הסניף המקומי של קרן קיימת לישראל וכיושב ראש האגודה הציונית "התחיה" שבאתונה. כן נמנה עם פעילי ומנהלי מוסדות הסיוע הסוציאלי מטעם ועד הקהילה היהודית, ובהם הליגה למלחמה בשחפת ובית החולים לחולי רוח.
עבודתו הספרותית כללה כתיבת שירים, פואמות ומחזות תיאטרון. כעיתונאי, כתב בעיתוני הלאדינו "לה רינאסינסיה ג'ודיאה" ו"לי-פרוגרי", ובירחון הצרפתי "קוניטר".
ב-8 באוגוסט 1945 עלה לארץ ישראל עם אשתו, כמנהל עליית הנוער מיוון, שבמסגרתה עלו עמו ארצה 250 נערים.
בישראל המשיך בכתיבת מחזות ונובלות, וכתב גם מאמרים עבור העיתונים "אנאליס סירב' אנטינוס" ממדריד, וב"הבמה העברית" ממקסיקו. כן היה מרצה בפני עולים במעברות ובמושבים ברחבי הארץ, ופעמיים בשבוע היה סוקר את המתרחש במחנות העולים בפינה מיוחדת ברדיו קול ישראל בספרדית.
בארץ גם נמנה עם פעילי ארגון ההגנה, ובהמשך שירת במילואים בצה"ל. כן היה פעיל בלשכת הבונים החופשיים "מוריה", שימש כחבר ההסתדרות, וניהל וערך מטעמה את העיתונים "איל-אב'יניר" בספרדית ו"לאב'יניר" בצרפתית. ב-9 באפריל 1954 נבחר לשמש כציר בקונגרס הספרדי העולמי השני מטעם סניף תל אביב של הסתדרות העובדים הכללית.
כשיצאה לאור בישראל גרסה מחודשת של עיתון הלאדינו הטורקי "איל טיימפו", שימש כעורכו.
כפעיל מפא"י, הרצה בכנסים שונים של המפלגה שנערכו ברחבי הארץ.
בחודש פברואר 1960 נערך לכבודו ערב הוקרה בתל אביב, בהשתתפות חבר הכנסת מנחם כהן, לילי מנחם, אברהם אלמליח והרב יעקב משה טולידאנו.
הלך לעולמו ב-2 בנובמבר 1977 (כ"א בחשוון ה'תשל"ח), ונקבר בבית העלמין נחלת יצחק.
חיבוריו

בלום היהודי - מחזה קומדיית דרמה, שלושה חלקים
מטורפים ברצינות - מחזה ששוחק על ידי מחלקת הדרמה של מחלקת התרבות בהסתדרות, שלושה חלקים
193 - נובלה
איל סיקריטו דיל מידו - רומן
שימון-שימון - חיבור הומוריסטי, שהוקרא ב"קול ישראל לגולה" בספרדית
הערות שוליים

↑  מסיבה ליצחק-בן רובי מעסקני יהדות יוון, בעיתון דבר, 29 בפברואר 1960
↑  יצחק בן-רובי באתר חברה קדישא ת"א–יפו; הקבר של יצחק בן-רובי בבית העלמין נחלת יצחק, באתר BillionGraves.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007258568405171  PLWABN: 9810621199205606  GND: 105307624X  ISNI: 0000 0000 4770 150X  LCCN: nr00008789  RERO: 02-A009388674  VIAF: 298898057   WorldCat (עם VIAF): 298898057
הפסטיבל הבינלאומי לתיאטרון ולסרטי בובות

הפסטיבל הבינלאומי לתיאטרון ולסרטי בובות הוא פסטיבל קיץ שנתי הנערך בעיר חולון. הפסטיבל, הנערך ביוזמת מרכז תיאטרון בובות חולון, מתקיים ברציפות מאז שנת 1995.
מטרת הפסטיבל היא לחשוף לקהל את איכויות אמנות תיאטרון הבובות ולשקף את המתרחש בתחום זה בארץ ובעולם.
פעילויות הפסטיבל כוללות העלאת הצגות ומופעים של תיאטרון בובות מישראל ומחוץ לארץ – מקצתם כהצגות בכורה - ובכללם מופעים לילדים; הצגת סרטים, תוכניות טלוויזיה ופרסומות בהשתתפות בובות והקרנת סרטי תעודה על בובנאים; הצגת תערוכות של בובות תיאטרון ותערוכות של אמני בובות בולטים. עוד כולל הפסטיבל העלאת תערוכות בשיתוף פעולה עם בתי ספר לאמנות, מופעי חוצות, סדנאות וכיתות אמן לאנשי מקצוע, לקהל הרחב ולילדים. בחסות הפסטיבל נערך גם כנס ארצי אודות תיאטרון בובות טיפולי.
הפסטיבל, האורך כתשעה ימים, נערך במרכז תיאטרון בובות חולון.
המנהל האמנותי של הפסטיבל הוא הבובנאי ומנהל מרכז תיאטרון בובות אילן סביר.
הערות שוליים

↑  מרב יודילוביץ', בובנאי "להיות ג'ון מלקוביץ'" יתארח בחולון, באתר ynet, 20 ביוני 2012
פרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר בסדרת קומדיה או סדרה מוזיקלית

| --- | --- |

הזוכה לשנת 2024, ג'ין סמארט
 מדינה:  ארצות הברית
 הגוף המעניק:  איגוד העיתונאים הזרים בהוליווד
 תקופת הפרס:  1962–הווה (כ־63 שנים)
 המספר הרב ביותר של זכיות:  קרול ברנט (5)
 המספר הרב ביותר של מועמדויות:  קרול ברנט (12)
 www.goldenglobes.org
פרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר בסדרת קומדיה או סדרה מוזיקלית הוא פרס המוענק מדי שנה על ידי איגוד העיתונאים הזרים בהוליווד. הוא ניתן לשחקנית שהציגה הופעה יוצאת מן הכלל בתפקיד ראשי בסדרת טלוויזיה מוזיקלית או קומית.
הוא הוענק לראשונה בטקס פרסי גלובוס הזהב ה-19 ב-5 במרץ 1962, תחת התואר כוכבת הטלוויזיה הטובה ביותר, המקבץ את כל הז'אנרים של סדרות הטלוויזיה, לפאולין פרדריקס. המועמדות לפרס הוכרזו מדי שנה החל משנת 1963. הפרס ניתן בתחילה לשחקניות בז'אנר הקומדיה והדרמה עד 1969, בה הפרס חולק לקטגוריות שניתנו להופעות קומיות ודרמטיות בנפרד. היא הוצגה תחת השם החדש שחקנית הטלוויזיה הטובה ביותר - מוזיקלי או קומדיה ובשנת 1980 תחת השם הנוכחי שלה.
מאז הקמתו הוענק הפרס ל-43 שחקניות. איו אדבירי היא הזוכה הנוכחית בפרס על תפקידה בהדוב.
קרול ברנט היא שיאנים הפרסים בקטגוריה זו עם חמש זכיות ושיאנית המועמדויות עם כ-12.
ג'ק לאודן

| --- | --- |

לאודן, 2017
 לידה:  2 ביוני 1990 (בן 34) צ'למספורד, הממלכה המאוחדת 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 תקופת הפעילות:  מ-2010 
 מקום לימודים:  הקונסרבטוריון המלכותי של סקוטלנד  Earlston High School 
 פרסים והוקרה:  פרס לורנס אוליבייה לשחקן הטוב ביותר בתפקיד משנה (2014)  גביע שופאר  פרסי יאן צ'רלסון 
 פרופיל ב-IMDb
 
ג'ק אנדרו לאודן (באנגלית: Jack Andrew Lowden; נולד ב-2 ביוני 1990) הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה סקוטי. ההצלחה הבינלאומית הגדולה הראשונה שלו על המסך הייתה במיני-סדרה "מלחמה ושלום".
לאודן כיכב בתפקיד אריק לידל במחזה "מרכבות האש" בלונדון ב-2012. בשנת 2014 הוא זכה בפרס אוליבייה לשחקן הטוב ביותר בתפקיד משנה על תפקידו כאוסוולד במחזה "רוחות" של איבסן. בשנת 2013 החל לשחק בתפקידים משמעותיים בסדרות טלוויזיה וסרטי קולנוע בריטיים, כולל "The Tunnel" בשנת 2013 ו-"71" בשנת 2014. הוא שיחק בתפקידים ראשיים במיני-סדרות "The Passing Bells" ו"מלחמה ושלום" (2016).
מאז מלחמה ושלום הופיע בתפקיד הראשי כטומי מוריס שחקן הגולף בסרט "כבודו של טומי" (2016), הוא שיחק בתפקיד הזמר מוריסי בסרט הביוגרפי "אנגליה היא שלי" (2017). הוא שיחק בתפקיד הראשי כטייס קרב של חיל האוויר המלכותי בסרט המלחמה "דנקרק" שביים כריסטופר נולאן בשנת 2017. הוא כיכב במותחן "קליבר" בשנת 2018, עליו זכה בפרס האקדמיה הבריטית בסקוטלנד לשחקן בטוב ביותר בסרט קולנוע. הוא שיחק בתפקיד לורד דרנלי בסרט "מרי, מלכת הסקוטים".
קריירה

בשנת 2009, בגיל 18, כיכב לאודן בפרסומת טלוויזיה של אירן-ברו. בשנת 2010 שיחק בתפקיד קטן בפרק בסדרת הטלוויזיה שרשת הטלוויזיה של גלאזגו "להיות ויקטור".
בשנים 2010–2011 שיחק, בהפקת ההתחדשות של התיאטרון הלאומי של סקוטלנד בהצגת זוכת פרס אוליבייה - "המשמר השחור". המחזה הוא מבט חותך ואקטואלי על המציאות הקשה של המלחמה, ומתאר את חיילי גדוד המשמר השחור הסקוטי האגדי המשרת בעיראק. הוא ושאר חברי הצוות עברו אימונים גופניים מפרכים במהלך תקופת החזרות כדי להיכנס לכושר צבאי. הפקת "המשמר השחור" סיירה בלונדון (ברביקן), גלאזגו, אברדין ובלפסט, ובארצות הברית בניו יורק, וושינגטון, שיקגו, אוסטין וצ'אפל היל. בין התאריכים 9 במאי 2012 ל-5 בינואר 2013, כיכב לאודן בתפקיד הרץ והמיסיונר הסקוטי אריק לידל ב"מרכבות האש", העיבוד הבימתי לסרט באותו שם. המחזה בנושא האולימפי, שנוצרה והופקה במיוחד לכבוד אולימפיאדת קיץ לונדון 2012, הוצג לראשונה בתיאטרון המפסטד בלונדון והועברה לתיאטרון גילגוד בווסט אנד ביוני 2012. הופעתו של לאודן זכתה לשבחים רבים, כולל ב"טיימס".
ביוני 2014 בחר המגזין "סקרין דיילי" את לאודן לאחד מכוכבי המחר בבריטניה. הוא שיחק בתפקיד אורסטס במחזה "אלקטרה" באולד ויק בסתיו 2014. בהפקה כיכבה קריסטין סקוט תומאס בתפקיד אחותו אלקטרה, ודיאנה קוויק שיחקה את אמם קליטמנסטרה.
בטלוויזיה הוא כיכב בסדרת הדרמה "The Passing Bells" בשנת 2014 במלחמת העולם הראשונה. זהו סיפורם של שני צעירים, אחד מגרמניה ואחד מבריטניה, המתגייסים בתחילת המלחמה.
בשנת 2016 לאודן שיחק בתפקיד ניקולאי רוסטוב, אחת הדמויות הראשיות, במיני-סדרה של ה-BBC "מלחמה ושלום".
בקולנוע שיחק בתפקיד הראשי בסרט "כבודו של טומי", אודות אלוף הגולף הסקוטי האגדי אולד טום מוריס, אותו שיחק פיטר מולאן. על משחקו בסרט היה מועמד לשחקן הקולנוע הטוב ביותר בטקס פרסי BAFTA של סקוטלנד לשנת 2016.
בשנת 2016 הוא גילם את הפוליטיקאי הבריטי טוני בן בסרט "הממלכה המאוחדת". בהמשך הוא שיחק בתפקיד משנה את אחד מעורכי הדין של דברה ליפשטדט (רייצ'ל וייס) בסרט "הכחשה" משנת 2016, סרט דרמה משפטית המבוסס על סיפורה של ליפשטט.
בשנת 2018 הוא כיכב יחד עם מרטין מקאן במותחן סקוטי, "קליבר" שעלה לראשונה בפסטיבל הקולנוע הבינלאומי באדינבורו 2018, ושוחרר לנטפליקס העולמי ב־29 ביוני 2018. לאודן זכה בפרס האקדמיה הסקוטית לשנת 2018 עבור השחקן הטוב ביותר בסרט קולנוע. בהמשך שנה זו, הוא גילם את לורד דרנלי בסרט "מרי, מלכת הסקוטים", לצד סירשה רונאן.
בשנת 2019 הוא גילם את זק "זודיאק" בוויס בסרט הדרמה הקומית "זירה משפחתית" המבוסס על חייה של המתאבקת המקצוענית פייג'.
בשנת 2020 שיחק לצד אדוארד הולקרופט בסרט "Kinderd" שאותו גם הפיק. בהמשך, הוא שיחק בתור סוכן האף-בי-איי קרופורד בסרטו הביוגרפי של ג'וש טראנק "קפונה" אודות חייו של אל קפונה בכיכובו של טום הארדי.
בשנת 2021 גילם את סיגפריד ששון בצעירותו בסרט הקולנוע הביוגרפי "Benedicion". באותה שנה לוהק לאודן לתפקיד במיני סדרת הריגול "סוסיים איטיים", שעלתה לשידור ברשת Apple TV ב-1 באפריל 2022.
הוא גילם את סאורון, בסצנת פלאשבק בעונה השנייה של שר הטבעות: טבעות הכוח.
חיים אישיים

לאודן נולד בצ'למספורד, אסקס, בנם של גורדון וג'קי לאודן. הוא גדל בכפר הסקוטי אוקסטון. בראיון לשנת 2019 סיפר: "אני תינוק הפריה חוץ גופית. וכך גם אחי. שם [אנגליה] היה אחד המקומות הבודדים שעשו זאת."
אחיו הוא רקדן ראשי בבלט השוודי המלכותי.
כשהיה בן 10 הוריו של לאודן רשמו אותו לתיאטרון הנוער הסקוטי באדינבורו. בגיל 12 שיחק את ג'ון במחזה "פיטר פן" בתיאטרון המלך באדינבורו. הוא למד בבית הספר התיכון ארלסטון, שם הופיע בהפקות ובקונצרטים. במהלך לימודיו בתיכון למד במהלך חופשת הקיץ באקדמיה המלכותית לאמנויות דרמטיות בלונדון. לאודן קיבל תואר ראשון מהאקדמיה הסקוטית המלכותית למוזיקה ולדרמה בגלאזגו בשנת 2011.
פרסים ומועמדויות

| פרס | שנה | קטגוריה | עבור | תוצאה |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| פרס גלובוס הזהב | 2025 | שחקן המשנה הטוב ביותר בסדרה, מיני-סדרה, סדרת אנתולוגיה או סרט טלוויזיה | סוסים איטיים | מועמדות |
| פרס באפט"א לקולנוע | 2020 | פרס הכוכב העולה | ג'ק לאודן | מועמדות |
| פרס אמי לבידור בפריים טיים | 2024 | שחקן המשנה הטוב ביותר בסדרת דרמה | סוסים איטיים | מועמדות |
| פרס באפט"א לטלוויזיה | 2023 | שחקן המשנה הטוב ביותר | סוסים איטיים | מועמדות |
| פרס באפט"א לטלוויזיה | 2024 | שחקן המשנה הטוב ביותר | סוסים איטיים | מועמדות |
| פרס אוליבייה | 2014 | השחקן הטוב ביותר בתפקיד משנה | רוחות | זכייה |
| פרס הקולנוע הבריטי העצמאי | 2024 | הסרט העצמאי הבריטי הטוב ביותר | בריחה | מועמדות |
הערות שוליים

↑  James White, Benediction: See An Exclusive Trailer For Terence Davies' Siegfried Sassoon Biopic, Empire, ‏4 בינואר 2022
↑  Erick Massoto, Slow Horses TV Show Images Reveal Gary Oldman's Apple TV+ Spy Series, Collider, ‏6 בינואר 2022
↑  Matthew Barnard, NOMINATIONS ANNOUNCED FOR 82nd ANNUAL GOLDEN GLOBES®, Golden Globes, ‏2024-12-09 (באנגלית אמריקאית)
↑  Leo Barraclough, Jacques Audiard’s ‘Emilia Pérez’ Wins Best Film, Director, Screenwriter and Actress at European Film Awards, Variety, ‏2024-12-07 (באנגלית אמריקאית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007355250505171  GND: 1149698306  ISNI: 0000 0004 6470 703X  LCCN: no2016083726  MusicBrainz: 04827ac9-c478-44f8-bf31-1bbd51508376  NKC: xx0222785  NTA: 393521826  SUDOC: 225348349  VIAF: 104149196294774790962   WorldCat (עם VIAF): 104149196294774790962
יגאל בורשטיין

| --- | --- |

 לידה:  27 במאי 1941 (בן 83) מנצ'סטר, הממלכה המאוחדת 
 מדינה:  ישראל 
 מקום לימודים:  האוניברסיטה העברית בירושלים  אוניברסיטת תל אביב 
 פרסים והוקרה:  פרס אופיר לתסריט המקורי הטוב ביותר 
 פרופיל ב-IMDb
 
יגאל בורשטיין (נולד ב-27 במאי 1941) הוא במאי קולנוע, מפיק, תסריטאי ופרופסור אמריטוס נלווה בחוג לקולנוע ולטלוויזיה באוניברסיטת תל אביב.
ביוגרפיה

יגאל בורשטיין נולד במנצ'סטר שבאנגליה. אביו מפולין ואימו מאוקראינה. הם שרדו את מלחמת העולם השנייה באנגליה. ב-1949 הם שבו לוורשה שבפולין במטרה לבנות מולדת חדשה ושוויונית ברוח הסוציאליזם, אולם התאכזבו ועלו לישראל ב-1957 בעליית גומולקה. אביו עבד ככימאי במכון ויצמן ואמו עבדה שם כספרנית.
בוגר תיכון עירוני ה' (תל אביב). בורשטיין שירת בסדיר ובמילואים כתותחן. בשנים 1962-1961 למד מתמטיקה באוניברסיטה העברית; בשנים 1965-1962 למד לתואר ראשון בפילוסופיה באוניברסיטת תל אביב והיה עוזר לפרופסור בן-עמי שרפשטיין בעריכת האנציקלופדיה לפילוסופיה מערבית.
בשנים 1967-1966 למד בורשטיין קולנוע בבית הספר לטכניקת סרטים בלונדון. בשנים 1967-1965 כתב ביקורת ספרות וקולנוע בעיתונים "על המשמר", "למרחב", "הארץ" ו"קשת". בשנים 1991-1985 שימש מבקר קולנוע בעיתונים "הארץ", "מעריב" ו"העיר". ב-1970 הרצה והדריך בבית הספר לאמנות הקולנוע של בית צבי, מאז 1973 מלמד בחוג לקולנוע ולטלוויזיה באוניברסיטת תל אביב, ב-1984 קיבל קביעות, ב-1995 התמנה לפרופסור חבר נלווה וב-2008 התמנה לפרופסור מן המניין נלווה.
בורשטיין שהה כפרופסור אורח בבית הספר לקולנוע הדני בקופנהגן, בבית-ספר סם שפיגל לקולנוע בירושלים, באוניברסיטת ניו יורק ובמכללה הטכנולוגית של תל אביב-יפו.
פרסים והוקרה

ב-1993 זכה בורשטיין בפרס משרד החינוך והתרבות לאמנות הקולנוע. בשנת 2020 הוענק לבורשטיין פרס מפעל חיים על ידי הפורום הדוקומנטרי לישראל.
חיים אישיים

בורשטיין היה נשוי לשחקנית הבימה יעל דרויאנוב.
לזוג בת, היוצרת והזמרת מאיה בורשטיין ובן, עו"ד אלכסנדר (אלי) בורשטיין.
הוא נשוי בשנית לרותה כהן, מנהלת אדמיניסטרטיבית ושותפה במרפאה לטיפול מיני.