אברהם דוד סופר (משפטן)
קורות חיים

נולד ב-1938 במומבאי, הודו, למאיר סופר. הוריו ילידי בורמה, יוצאי יהדות עיראק ומצרים. בהיותו בן 14 היגרה המשפחה לארצות הברית. שירת במשך שלוש שנים (1956–1959) במסגרת חיל האוויר של ארצות הברית, בלוב. ב-1962 סיים בהצטיינות תואר ראשון בהיסטוריה אמריקאית בישיבה יוניברסיטי וכעבור שלוש שנים סיים לימודי משפטים (LLb) באוניברסיטת ניו יורק. בתקופת לימודיו בבית הספר למשפטים של אוניברסיטת ניו יורק כיהן כעורך הראשי של כתב העת המשפטי של האוניברסיטה. עבד כמזכיר המשפטי של שופט בית המשפט העליון של ארצות הברית ויליאם ברנן (1966–1967) ולאחר מכן (1967 - 1969) כעוזר לתובע הפדרלי המחוזי במחוז הדרומי של ניו יורק רוברט מורגנטאו.
במשך עשר שנים (1969 - 1979) כיהן כפרופסור למשפטים באוניברסיטת קולומביה ובתקופה זו כתב (יחד עם הנרי ברתולומיו קוק) ספר, הנחשב אוטוריטטיבי בתחום הסמכויות החוקתיות של הקונגרס והנשיא בנוגע לשימוש בכוח בזירה הבינלאומית - War, Foreign Affairs, and Constitutional Power‏ (1976). בתקופה זו כיהן גם כשופט מדינתי מנהלי (New York state administrative judge), במשך כשנה (1975 - 1976) ובתפקידו זה נתן את אחד מפסקי הדין הסביבתיים הראשונים כנגד ג'נרל אלקטריק, בגין זיהום נהר הדסון.
ב-19 בינואר 1979 מונה על ידי הנשיא ג'ימי קרטר, בהמלצתו של הסנאטור דניאל פטריק מויניהאן, לשופט פדרלי במחוז הדרומי של ניו יורק. הוא החל לכהן בתפקיד זה כעבור כחודשיים, משאושר מינויו בסנאט וכיהן כשופט פדרלי במשך כשש שנים, עד התפטרותו ב-1985, לקראת מינויו ליועץ המשפטי של משרד החוץ האמריקאי. בתקופה זו התפרסם גם בציבור הרחב ואף בישראל, עת שימש כשופט בתביעת הדיבה שהגיש אריאל שרון כנגד מגזין טיים ב-1984, בנוגע לאחריותו כביכול של שרון, לטבח סברה ושתילה. הוא שכנע את ממשלת ישראל להציג את המסמכים שהוכיחו שהמגזין טעה בדיווחיו בעניין ואף ניהל חקירה נגדית משלו לכתב המגזין דייוויד הלוי, בה הודה האחרון שלא היה לו מקור כלשהו לדיווחיו בנושא.
בשנים 1985 - 1990 כיהן כיועץ המשפטי של מחלקת המדינה. בתפקידו זה היווה גורם משמעותי בפתרון כמה מחלוקות בינלאומיות ידועות, לרבות המחלוקת בין ישראל למצרים בנוגע לטאבה, תביעה כנגד עיראק בגין ההתקפה על ספינת הצי האמריקאי "סטארק", הידועה כתקרית סטארק (אנ') ותביעות כנגד ממשלת צ'ילה של אוגוסטו פינושה, בגין הרצח הפוליטי של אורלנדו לטלייה (Orlando Letelier). פרשנותו המשפטית להסכם עם ברית המועצות, מ-1972, לאיסור פיתוח מערכות נגד טילים (ABM) אפשרה לממשל רייגן להתחיל ביוזמת ההגנה האסטרטגית, המכונה גם "מלחמת הכוכבים" ויצרה פולמוס סוער בסנאט. כך גם אירע עם ההצדקה המשפטית שנתן להפצצה האמריקאית בלוב ב-1986 ומצד שני עם התנגדותו העקשנית, בשליחות הממשל כנגד הקונגרס, לסגירת משרדי אש"ף בוושינגטון. ב-1988 קיבל את אות השרות המצוין, התואר הגבוה ביותר הניתן על ידי משרד החוץ האמריקאי למי שאינו עובד ציבור.
לאחר פרישתו ממחלקת המדינה עבד בשנים 1990–1994 כעורך דין פרטי ומאז 1994 כיהן כחוקר בכיר במכון הובר השייך לאוניברסיטת סטנפורד ולימד בה במקביל משפט בינלאומי ודיני בוררות.
בשנת 2010 ייצג את נובל אנרג'י במהלך הדיונים על העלאת התמלוגים שזו תשלם למדינת ישראל על הפקות הגז, ובהופעה בכנסת אף איים במרומז כי אם ישראל תעלה את התמלוגים רטרואקטיבית, הממשל בארצות הברית עלול לתבוע את ישראל בבית הדין הבינלאומי באירופה.
סופר הוא נאמן מייסד של מוזיאון הג'אז הלאומי בהארלם, כיום סגן יושב הראש ובעבר כיהן כיו"ר, עמית במוזיאון ישראל, חבר המועצה הבינלאומית המייעצת של המכון הישראלי לדמוקרטיה ושל המכון לחקר ארגונים לא-ממשלתיים וחבר מועצת המנהלים של קרן קורת (אנ'). נשוי למריאן (לבית שואר - Scheuer).