stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אה"מ לאיון (1910)
בנייה ושירות > המשך השירות לאחר קרב יוטלנד

היא הצטרפה מחדש לצי הקרב, שוב כאוניית הדגל של ביטי, ב-19 ביולי 1916 ללא צריח 'Q', אך לאחר מכן הוחלף הצריח במהלך ביקור בארמסטרונג ויטוורת' באלסוויק שנמשך בין 6 ל-23 בספטמבר. בינתיים, בערב 18 באוגוסט יצא הצי הגדול לים בתגובה להודעה שפוענחה על ידי חדר 40 שציינה שצי הים הפתוח, בניכוי השייטת השנייה, תצא מהנמל באותו לילה. המטרה הגרמנית הייתה להפגזי את סנדרלנד ב-19, עם סיור נרחב שסופק על ידי ספינות אוויר וצוללות. הצי הגדול הפליג עם 29 אוניות מערכה דרדנוט ושש סיירות מערכה. אף על פי שאף מקורות לא מציינים במפורש ש"לאיון" הייתה חלק מהצי בזמן זה, משבעת סיירות המערכה של הצי המלכותי שהיו אז בשירות, 'אינדומיטבל' הייתה בשיפוץ עד אוגוסט והיחידה שלא הייתה זמינה לפעולה. במהלך 19 באוגוסט, קיבלו ג'ליקו ושר מידע מודיעיני סותר, וכתוצאה מכך לאחר שהגיע למפגש בים הצפוני, כיוון הצי הגדול צפונה מתוך אמונה מוטעית שהוא נכנס לשדה מוקשים לפני שפנה שוב דרומה. שר כיוון דרום-מזרח כשהוא רודף אחר סיירת מערכה בריטית בודדת שדווחה על ידי ספינת אוויר, שהייתה למעשה כוח הארוויץ' בפיקודו של קומודור טירוויט. לאחר שהבינו את טעותם, עיצבו הגרמנים את מסלול הבית. הקשר היחיד הגיע בערב כשטירוויט ראה את צי הים הפתוח אך לא הצליח להשיג עמדת התקפה מועילה לפני רדת החשיכה, וניתק מגע. גם הצי הבריטי וגם הצי הגרמני חזרו הביתה, הבריטים איבדו שתי סיירות בהתקפות צוללות והגרמנים ספגו דרדנוט שנפגעה מטורפדו.
לאיון הפכה לאוניית הדגל של תת-אדמירל ויליאם פאקנהאם בדצמבר 1916 כאשר קיבל את הפיקוד על צי הקרב עם קידומו של ביטי לפיקוד על הצי הגדול. לשארית המלחמה לאיון לא חוותה אירועים מיוחדים, כשערכה סיורים בים הצפוני, שכן על צי הים הפתוח נאסר להסתכן בהפסדים נוספים. היא סיפקה תמיכה לכוחות קלים בריטים שהיו מעורבים בקרב מפרץ הלגולנד השני ב-17 בנובמבר 1917, אך מעולם לא הגיעה לטווח של כוחות גרמניים כלשהם. שייטת סיירות המערכה הראשונה, כולל לאיון, הפליגו ב-12 בדצמבר בניסיון עקר ליירט את המשחתות הגרמניות שהטביעו את השיירה בדרך לנורווגיה מוקדם יותר באותו יום, אך חזרו לבסיס למחרת. לאיון, יחד עם שאר הצי הגדול, יצאו לפעולה אחר הצהריים של 23 במרץ 1918 לאחר ששידורי רדיו חשפו שצי הים הפתוח נמצא בים לאחר ניסיון כושל ליירט את השיירה הבריטית הסדירה לנורווגיה. אולם הגרמנים הקדימו יותר מדי את הבריטים ונמלטו מבלי לירות ירייה. כשצי הים הפתוח הפליג לסקפה פלו ב-21 בנובמבר 1918 כדי להיכלא, היא הייתה בין ספינות הליווי. יחד עם שאר שייטת סיירות המערכה הראשונה היא שמרה על הספינות הכלואות עד ששובצה לצי האטלנטי באפריל 1919 ולאחר מכן הוכנסה לעתודה במרץ 1920. היא הוצאה משירות ב-30 במרץ 1922, למרות מסע עיתונאים להצלתה למען האומה כאנדרטה, לאיון נמכרה לגרוטאות ב-31 בינואר 1924 תמורת 77,000 ליש"ט כדי לעמוד במגבלות הטונאז' של הסכם הצי של וושינגטון.
הערות שוליים

↑  "HMS Lion". MaritimeQuest. 22 בפברואר 2007. נבדק ב-17 בפברואר 2010. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  על פי אתר German Navy. על פי אתר זה נקראה משחתת של הצי הגרמני במלחמת העולם השנייה על שמו של היידקאמפ. Massie אינו מזכיר שם זה, ומציין שמות של שלושה קצינים שנקטו את הפעולה. ראו אצלו, עמ' 394.
↑  בסיירות המערכה, כמו גם באוניות המערכה של אותה תקופה, היה צריח תותחים אחד או יותר שהיה ממוקם במרכז האונייה, וכונה בדרך כלל Q (או P‏, R לצריחים נוספים). הצריחים הקדמיים כונו A ו-B, אם היו, והאחוריים X ו-Z.
↑  לא ברור מה ראה ביטי. רישומי הצי הגרמני אינם מראים נוכחות של צוללות באותו אזור בזמן זה. ייתכן שביטי ראה טורפדו שנורה מספינת הטורפדו הגרמנית V-5 כרבע שעה לפני כן; לאחר שיוט במשך כ-15 דקות, ומשלא מצא מטרה, הפסיק הטיל את פעולתו ועלה על פני המים. ייתכן שזה מה שנדמה היה לביטי כפריסקופ.
↑  ההוראה הייתה לפנות שמונה נקודות שמאלה, eight points to port, שהן שוות ערך לפנייה בת 90°.
↑  ליצו הייתה אוניית הדגל של פרנץ פון היפר שפיקד על כוח סיירות המערכה של הצי הגרמני
תרשים האונייה מ-Jane's Fighting Ships משנת 1918; האזורים הכהים מראים את מיקום השריון שלה
עמדות יחסיות של הכוחות הבריטיים והגרמנים בערך בשעה 12:00
הפקודה של ביטי, הטעות של פלי והמצב שנוצר בשל הטעות שלו. השרטוט סכמתי ונועד להמחשה בלבד. מומלץ להגדיל.
ציור של לאיון, שנפגעה מאוד מירי האויב במהלך קרב שרטון דוגר
"בליכר" מתהפכת וטובעת
תרשים של קרב יוטלנד המציג את התנועות העיקריות
צריח 'Q' שפגע בו פגז 305 מ"מ מסיירת המערכה ליצו לאחר הסרת השריון
קומפוזיציה של שתי תמונות של לאיון (משמאל) מוקפת בנד מים מירי אויב ומימין קווין מרי מתפוצצת
לאיון נפגעת מאש במהלך קרב יוטלנד
פאקנהאם על אוניית הדגל שלו, לאיון, פברואר 1917
אה"מ רויאל סובריין (1915)

| --- | --- |
אה"מ רויאל סובריין בפילדלפיה, ספטמבר 1943
אה"מ רויאל סובריין בפילדלפיה, ספטמבר 1943
 תיאור כללי
 סוג אונייה:  אוניית מערכה
 צי:  הצי המלכותי הבריטי הצי המלכותי הבריטי   הצי הסובייטי הצי הסובייטי
 סדרה:  רוונג'
 ציוני דרך עיקריים
 מספנה:  בסיס הצי המלכותי בפורטסמות' 
 תחילת הבנייה:  12 בינואר 1914
 הושקה:  29 באפריל 1915
 תקופת הפעילות:  מאי 1916 – ינואר 1949 (כ־32 שנים)
 אחריתה:  נגרטה
 מלחמות וקרבות:  מלחמת העולם השנייה מלחמת העולם הראשונה 
 מידות
 הֶדְחֶק:  סטנדרטי: 30,450 טון, מקסימלי: 31,630 טון
 אורך:  189.2 מטר
 רוחב:  27 מטר
 שוקע:  10.2 מטר
 נתונים טכניים
 מהירות:  23 קשרים
 גודל הצוות:  1,240 איש
 טווח שיוט:  12,960 ק"מ במהירות 10 קשר
 הנעה:  18 דוודים המזינים 2 טורבינות בהספק 40,000 כוחות סוס
 צורת הנעה:  4 מדחפים
 אמצעי לחימה
 שריון:  שריון עיקרי – 330 מ"מ, שריון סיפון – 25–102 מ"מ, צריחי תותחים – 279–330 מ"מ, ברבטות – 152–254 מ"מ, מחיצות הגנה – 102–152 מ"מ, מגדל הניווט – 76–279 מ"מ
 חימוש:  8 תותחים 15 אינץ' (381 מ"מ), 14 תותחים 6 אינץ' (152 מ"מ), 2 תותחים נ"מ 3 אינץ' (76 מ"מ), 4 תותחים 3 ליטראות (1.9 אינץ', 47 מ"מ), 4 צינורות טורפדו 21 אינץ' (533 מ"מ)
 
אה"מ רויאל סובריין הייתה אחת מחמש אוניות המערכה מסדרת רוונג' שנבנו עבור הצי המלכותי בהדחק של 29,970 טונות ארוכות (30,450 טונות) וחמושה בשמונה תותחי 15 אינץ' (381 מילימטרים) בארבעה צריחים עם תותחים. היא הונחה בינואר 1914 והושקה באפריל 1915; היא הושלמה במאי 1916, אך לא הייתה מוכנה לשירות בזמן כדי להשתתף בקרב יוטלנד בסוף החודש. היא שירתה עם הצי הגדול למשך שארית מלחמת העולם הראשונה, אך לא ראתה פעולה. בתחילת שנות ה-30, היא שובצה בצי הים התיכון והתבססה במלטה.
שלא כמו אוניות המערכה מסדרת קווין אליזבת, רויאל סובריין ואחיותיה לא זכו לחידוש במהלך התקופה שבין המלחמות. רק שינויים קלים בסוללת הנ"מ שלה בוצעו לפני פרוץ מלחמת העולם השנייה בספטמבר 1939. על האונייה שהוצבה בצי הבית, הוטלה משימה להגנת שיירה עד מאי 1940, אז שבה לצי הים התיכון. רויאל סובריין נכחה במהלך קרב קלבריה ביולי 1940, אך מהירותה האיטית מנעה ממנה לירות באוניות המערכה האיטלקיות. עד מרץ 1942, היא שובצה בצי המזרחי באוקיינוס ההודי, אך לאחר הפשיטה באוקיינוס ההודי על ידי Kido Butai של אדמירל נגומו, האונייה נסוגה למזרח אפריקה כדי ללוות שיירות. בינואר 1944 היא חזרה לבריטניה, ובמאי העביר הצי המלכותי את רויאל סובריין לצי הסובייטי, ששינה את שמה לארכנגלסק. לאחר מכן היא ליוותה שיירות ארקטיות לתוך קולה עד סוף המלחמה. הסובייטים החזירו את האונייה ב-1949, ולאחר מכן היא פורקה לגרוטאות.
תיאור

אוניות המערכה מסדרת רוונג' (המכונה לפעמים סדרת רויאל סובריין או סדרת R) תוכננו כגרסאות קטנות מעט יותר, איטיות יותר ומוגנות בכבדות יותר מהסדרה הקודמת קווין אליזבת. כאמצעי חסכוני הם נועדו לחזור לנוהג הקודם של שימוש גם במזוט וגם בפחם, אך לורד הים הראשון ג'קי פישר ביטל את ההחלטה לגבי פחם באוקטובר 1914. בזמן הבנייה, האוניות עוצבו מחדש כדי להשתמש בדוודי נפט שהגדילו את עוצמת המנועים ב-9,000 כוחות סוס (6,700 קילוואט) מעל המפרט המקורי.
לרויאל סובריין היה אורך כולל של 620 רגל 7 אינץ' (189.2 מטרים), רוחב של 88 רגל 6 אינץ' (27 מטרים) ושוקע עמוקה של 33 רגל 7 אינץ' (10.2 מטרים). הייתה לה תפוסה מתוכננת של 27,790 טונות ארוכות (28,240 טונות) והדחק של 31,130 טונות ארוכות (31,630 טונות) במעמס מלא. היא הונעה על ידי שני סטים של טורבינות קיטור של פארסונס, שכל אחת מהן הניעה שני צילינדרים, תוך שימוש בקיטור מ-18 דוודי Yarrow. הטורבינות דורגו ב-40,000 כוחות סוס (30,000 קילוואט) ונועדו להגיע למהירות מרבית של 21 קשרים (38.9 קמ"ש). היה לה טווח שיוט של 7,000 מיילים ימיים (12,964 ק"מ) במהירות שיוט של 10 קשרים (19 קמ"ש). הצוות שלה מנה 1,241 קצינים ומלחים בשנת 1921. עלות הבנייה הייתה 2,570,504 ליש"ט.
תיאור > חימוש

האונייה הייתה מצוידת בשמונה תותחים נטעני מכנס (BL) 15 אינץ' (381 מ"מ) Mk I בארבעה צריחי תותחים תאומים, בשני זוגות ירי-על מלפנים ומאחור של המבנה, המסומנים 'A', 'B', 'X' ו-'Y' מלפנים לאחור. 12 מתוך 14 תותחי BL 6 אינץ' (152 מ"מ) Mk XII היו מותקנים בקזמטים לאורך הצד הרחב של כלי השיט באמצע האונייה; הזוג הנותר הורכב על סיפון המקלט והיו מוגנים על ידי מגני תותחים. חימוש הנ"מ שלהם היה מורכב משני תותחי ירי מהיר (QF) 3 אינץ' (76 מ"מ) 20 cwt‏ Mk I. האוניות היו מצוידות בארבעה צינורות טורפדו שקועים בקוטר 21 אינץ' (533 מ"מ), שניים בכל צד רוחב.
באוגוסט-ספטמבר 1924, תותחי ה-3 אינץ' הוחלפו בזוג תותחי QF‏ 4 אינץ' (102 מ"מ) Mk V. במהלך השיפוץ של האונייה בשנים 1927–1928, הוסרו תותחי סיפון המקלט בקוטר 6 אינץ' ונוספו זוג נוסף של תותחי נ"מ 4 אינץ'. אלו הוחלפו בשמונה תותחי QF‏ 4 אינץ' Mk XVI בצריחים תאומים במהלך השיפוץ של רויאל סובריין בשנים 1937–1938. זוג צריחי תותחי 2 פאונד "פום-פום" מתומנים נוספו ב-1932 לצד הארובה, ושני תותחי "פום-פום" מרובעי קנים נוספו בתחילת 1942 על גבי צריחי 'B' ו-'X'. עשרה תותחי אורליקון 20 מ"מ נוספו גם ב-1941. עוד שישה נוספו בשנת 1943. רויאל סובריין צוידה בתחילה בארבעה צינורות טורפדו שקועים בקוטר 21 אינץ' (533 מ"מ), שניים בכל צד רוחב, אם כי צמד הצינורות האחוריים הוסרו ב-1932. הזוג הקדמי הוסר גם הוא בשנים 1937–1938, במהלך השיפוץ האחרון של האונייה לפני המלחמה.
תיאור > בקרת אש

רויאל סובריין הושלמה עם שני מנהלי בקרת אש מצוידים במדי טווח 15 רגל (4.6 מטרים). האחד היה מורכב מעל מגדל הניווט, מוגן על ידי חיפוי משוריין, והשני היה גבוה על תורן החצובה. בכל צריח הותקן גם מד טווח של 15 רגל. החימוש הראשי יכול להיות גם נשלט על ידי צריח 'X'. החימוש המשני נשלט בעיקר על ידי מנהלי בקרת האש שהותקנו בכל צד של פלטפורמת המצפן על התורן הקדמי לאחר שהותקנו במרץ 1917. מד טווח 30 רגל (9.1 מטרים) החליף את הקטן יותר שהותקן במקור בצריח 'X' ב-1919. באופן דומה, מד טווח גדול נוסף הותקן בצריח 'B' במהלך השיפוץ של האונייה בשנים 1921–1922. מד טווח זווית גבוהה נוסף מעל הגשר במהלך אותו תיקון.
בערך בשנת 1931, מערכת בקרת זווית גבוהה (HACS) Mk I החליפה את מד הטווח הזווית הגבוהה בחלק העליון. במהלך השיפוץ של 1932 נוספו שתי עמדות למנהלי בקרת אש לתותחי הנ"מ 2 פאונד "פום-פום" על פלטפורמות חדשות ליד ומתחת למנהל בקרת האש במרומי האונייה. בשיפוץ 1937–1938 החליף מנהל בקרת אש HACS Mark III את ה-Mk I בחלק העליון והשני נוסף למגדל הפיקוח על הטורפדו מאחור. עד 1942 הותקנו מכ"ם אזהרה אווירי מסוג 279, מכ"ם חיפוש עילי מסוג 273, מכ"ם ירי מסוג 284 ושני מכ"מים נגד מטוסים מסוג 285. עד ספטמבר 1943, מכ"ם מסוג 284 הוחלף במכ"ם מסוג 284B משופר ושני מכ"מים מסוג 282 הותאמו לתותחי "פום-פום".
תיאור > הגנה

חגורת קו המים של האונייה הייתה מורכבת משריון מוצק של קרופ (KC) בעובי 13 אינץ' (330 מילימטרים) בין ברבטות 'A' ל-'Y' שהצטמצמה ל-4–6 אינץ' (100–150 מילימטרים) לכיוון קצות האונייה, אך הוא לא הגיע לא לחרטום ולא לירכתיים. מעל זה היה רצועה של שריון 6 בעובי סנטימטרים שנמשך בין ברבטות 'A' ל-'X'. מחיצות רוחביות בעובי של 4 עד 6 אינץ' עברו בזווית מקצות החלק העבה ביותר של חגורת קו המים אל הברבטות 'A' ו-'Y'.
צריחי התותחים היו מוגנים על ידי 11–13 אינץ' (279–330 מילימטרים) של שריון KC, מלבד גגות הצריח שהיו בעובי 4.75–5 אינץ' (121–127 מילימטרים) עבה. עובי הברבטים נע בין 6–10 אינץ' (152–254 מילימטרים) מעל הסיפון העליון, אך היו בעובי רק 4 עד 6 אינץ' מתחתיו. לאונייה היו מספר סיפונים משוריינים שנעו בין 1–4 אינץ' (25–102 מילימטרים) בעובי. למגדל הניווט הראשי היו 13 אינץ' של שריון בצדדים עם גג 3 אינץ'. למנהל הטורפדו במבנה העילי האחורי היו 6 אינץ' של שריון שהגן עליו. לאחר קרב יוטלנד, נוספו 1 אינץ' של פלדה בעלת מתיחה גבוהה לסיפון הראשי מעל מחסני התחמושת והותקן ציוד נוסף נגד רשף במחסני התחמושת. בשנת 1918 הוחלפו מגני התותחים עבור של תותחי 6 אינץ' cסיפון העליון על ידי קזמטים משוריינים.
כדי להגן מפני פיצוצים תת-מימיים, הספינה צוידה במחיצות נגד טורפדו אורכיות בעובי 1 עד 1.5 אינץ' (38 מילימטרים) שעברו ממחסני התחמושת הקדמיים לאחורים. במהלך השיפוץ שלה ב-1921, רויאל סובריין צוידה בבליטה נגד טורפדו שנמשכה לאורך האונייה בין הברבטות הקדמיות והאחוריות. היא חולקה לתא תחתון אטום למים ולתא עליון מלא ב"צינורות ריסוק" אטומים למים שנועדו לספוג ולהפיץ את כוח הפיצוץ. החלל בין הצינורות היה מלא בעץ ומלט.
תיאור > מטוסי קרב

האונייה צוידה בסיפוני טיסה, שהותקנו על גגות צריחי 'B' ו-'X', ב-1918; שמהם יכלו להשיק מטוסי קרב ומטוסי סיור. ב-1932 הוסרו סיפוני הטיסה מהצריחים ועל סיפון הרבע שלה הותקן מעוט מסתובב, יחד עם עגורן לחילוץ מטוס ימי. המעוט והמנוף הוסרו עד מרץ 1937.
היסטוריית שירות > מלחמת העולם הראשונה

רויאל סובריין הונחה ב-15 בינואר 1914 במספנה המלכותית, פורטסמות'. האונייה הושקה ב-29 באפריל 1915 ונכנסה לשירות במאי 1916. ב-30 במאי 1916, שלושה שבועות לאחר כניסתה לשירות, רויאל סובריין נכחה בסקפה פלו כאשר מפקד הצי, אדמירל ג'ון ג'ליקו הורה על הצי הגדול לצאת לים. ג'ליקו השאיר בכוונה את רויאל סובריין מאחור בנמל עקב חוסר הניסיון של הצוות שלה; מה שגרם לה להחמיץ את קרב יוטלנד למחרת. בחודשים שלאחר הקרב, רויאל סובריין הוכנה במהירות לשירות עם הצי כדי להגביר עוד יותר את העליונות המספרית של הצי הגדול על צי הים הפתוח הגרמני.
הצי הגדול התייצב ב-18 באוגוסט 1916 כדי לארוב לצי הים הפתוח בזמן שהתקדם לדרום הים הצפוני, אך שורה של תקלות וטעויות מנעו מג'ליקו ליירט את הצי הגרמני לפני שחזר לנמל. שתי סיירות קלות הוטבעו על ידי צוללות גרמניות במהלך המבצע, מה שגרם לג'ליקו להחליט שלא לסכן את היחידות העיקריות של הצי דרומית ל-55° 30' צפון עקב שכיחות הצוללות והמוקשים הגרמניים. האדמירליות הסכימה וקבעה שהצי הגדול לא יצא לפעולה אלא אם הצי הגרמני ינסה לפלוש לבריטניה או שתהיה אפשרות חזקה שניתן יהיה לכפות עליו קרב בתנאים מתאימים.
ב-22 באפריל 1918 הפליג צי הים הפתוח צפונה בפעם האחרונה בניסיון לא מוצלח ליירט שיירה לנורווגיה, ונאלץ לחזור יומיים לאחר מכן לאחר שלסיירת המערכה SMS מולטקה נגרם נזק למנוע. הצי הגדול יצא לפעולה מרוזית' ב-24 עם גילוי הפעולה, אך לא הצליח ללכוד את הגרמנים. ב-21 בנובמבר, לאחר שביתת הנשק, כל הצי הגדול, כולל רויאל סובריין, יצא מהנמל כדי ללוות את הצי הגרמני שנכנע למעצר בסקפה פלו.
היסטוריית שירות > תקופת בין המלחמות

יחידת הנחתים המלכותית שהוקצתה לרויאל סובריין עזבה את האונייה ב-21 ביוני 1919 לצורך אימונים. האונייה נכנסה בינתיים למבדוק באינברגורדון בספטמבר. במהלך השחרור לאחר המלחמה ב-1919 כ-500 אנשי צוות עזבו את האונייה בזמן שהיא הייתה במבדוק. עם החזרה לשירות בסוף 1919, הוקצתה האונייה לשייטת אוניות המערכה הראשונה של הצי האטלנטי. סכסוכים בין יוון לאימפריה העות'מאנית המתפוררת הניעו את הצי המלכותי לפרוס כוח למזרח הים התיכון. באפריל 1920, רויאל סובריין ואחותה רזולושן יצאו לאזור דרך מלטה. בהיותם בבירה העות'מאנית קונסטנטינופול, רויאל סובריין ושאר ספינות המלחמה הבריטיות תפסו מהגרים לבנים שנמלטו מהצבא האדום הקומוניסטי. בין אותם פליטים על סיפון רויאל סובריין הייתה נסיכה ממשפחת גליצין.
הסכם הצי של וושינגטון משנת 1922 חתך את כוח אוניות המערכה של הצי המלכותי מארבעים אוניות לחמש עשרה. אוניות המערכה שנותרו פעילות חולקו בין צי האוקיינוס האטלנטי והים התיכון וערכו פעולות משותפות מדי שנה. רויאל סובריין נשארה עם הצי האטלנטי עד 1926. ב-4 באוקטובר 1927, האונייה הוכנסה למילואים כדי לבצע שיפוץ גדול. הותקנו ארבעה מדי טווח ושמונה זרקורים. ב-15 במאי 1929, הסתיים השיפוץ, והאונייה שובצה בשייטת אוניות המערכה הראשונה של צי הים התיכון. השייטת הורכבה מרויאל סובריין, אחיותיה רזולושן ורוונג', וקווין אליזבת, ובסיסה היה במלטה. בשנות ה-30 של המאה ה-20, חמש האוניות מסדרת קווין אליזבת עברו מודרניזציה נרחבת. רויאל סובריין ואחיותיה, לעומת זאת, היו קטנות ואיטיות יותר מסדרת קווין אליזבת, ולכן לא זכו לחידוש נרחב בתקופה שבין המלחמות. השינויים היחידים שבוצעו היו הגדלות לסוללות הנ"מ שלהם.
תרגילי צי ב-1934 נערכו במפרץ ביסקאיה, ולאחר מכן נערכה ריגטת צי במפרץ נווארינו מול יוון. בשנת 1935 חזרה האונייה לבריטניה לרגל סקירת הצי בספיטהד לרגל יובל הכסף של המלך ג'ורג' החמישי. באוגוסט 1935 הועברה רויאל סובריין לשייטת אוניות המערכה השנייה של הצי האטלנטי, שם שימשה כאוניית הדגל של אדמירל משנה צ'ארלס רמזי. האונייה שימשה ככלי אימון עד 2 ביוני 1937, אז שוב הוכנסה למילואים לצורך שיפוץ גדול. השיפוץ נמשך עד 18 בפברואר 1938, ולאחר מכן היא חזרה לשייטת אוניות המערכה השנייה. ב-1939 ערך המלך ג'ורג' השישי ביקור ממלכתי בקנדה; רויאל סובריין ושאר הצי ליוו את ספינתו באמצע הדרך על פני האוקיינוס האטלנטי ופגשו אותה בדרך חזרה מהמסע.
בתחילת 1939, האדמירליות שקלה תוכניות לשלוח את רויאל סובריין וארבע אחיותיה לאסיה כדי להתמודד עם ההתפשטות היפנית. הם טענו כי "אסטרטגיית סינגפור" שנקבעה אז, שקראה להקים צי בבריטניה שיישלח כדי להתמודד עם מתקפה יפנית הייתה מסוכנת מטבעה בשל העיכוב הארוך. הם טענו שצי קרב ייעודי יאפשר תגובה מהירה יותר. התוכנית נזנחה, עם זאת, מכיוון שאוניית המערכה החדשה קינג ג'ורג' החמישי לא תתחיל את שירותה עד 1941. בשבועות האחרונים של אוגוסט 1939, הצי המלכותי החל להתרכז בבסיסים של ימי מלחמה כשהמתיחות עם גרמניה עלתה. רויאל סובריין יצאה לאינוורגורדון, שם הצטרפה לאחיותיה רזולושן ורויאל אוק, רודני, ולסיירת המערכה ריפאלס. עד 31 באוגוסט, אל הכוח הצטרפה נלסון, אוניית הדגל של אדמירל צ'ארלס פורבס, מפקד צי הבית.
היסטוריית שירות > מלחמת העולם השנייה > שירות עם הצי הסובייטי

לאחר שחזרה לבריטניה, רויאל סובריין נשלחה לבסיס הצי בסקפה פלו. ב-30 במאי 1944 היא הועברה בהשאלה לצי הסובייטי כארכנגלסק במקום פיצויי מלחמה מאיטליה, מכיוון שהיו חששות לגבי מרד מצד מלחים במדינה שזה עתה הצטרפה לבעלות הברית. האונייה יצאה מבריטניה ב-17 באוגוסט 1944 כחלק מהליווי לשיירה JW 59, שהכילה 33 אוניות סוחר. שישה ימים לאחר מכן, בעודה בדרך, הותקפה השיירה על ידי U-711. קפטן הצוללת, הנס-גינתר לאנגה, דיווח בטעות על פגיעות בארכנגלסק ובמשחתת, למרות שהטורפדות שלו התפוצצו בטרם עת. בהתרשמותם שהם פגעו באוניית המערכה, ערכו הגרמנים כמה התקפות צוללות על האונייה בזמן שהיא עגנה בקולה. עם זאת, רשתות נגד טורפדו הבטיחו את כישלון ההתקפות. הגרמנים תכננו לאחר מכן להשתמש בשש צוללות ננסיות ביבר כדי לתקוף את האונייה, אך קשיים מכניים אילצו בסופו של דבר את ביטול התוכנית. בלי קשר, ארכנגלסק כבר עזבה את קולה כדי לפטרל בים הלבן עד שהצוללות הננסיות היו מגיעות. צוות סובייטי עלה על האונייה ב-29 באוגוסט 1944 בפוליארני. ארכנגלסק הייתה האונייה הגדולה ביותר בצי הסובייטי במהלך המלחמה. בזמן השירות בברית המועצות, היא הייתה אוניית הדגל של האדמירל גורדי לבצ'נקו והוטל עליה לפגוש שיירות של בעלות הברית באוקיינוס הארקטי וללוות אותן לתוך קולה. האונייה עצמה עברה חורף גרוע לפני העברתה לצי הסובייטי, והיא חסרה מערכות חימום בכלל האונייה וכן חומרי סיכה לצריח המתאימים לתנאי השיירות הארקטיות.
ארכנגלסק עלתה על שרטון בים הלבן בסוף 1947; היקף הנזק, אם בכלל, אינו ידוע. הצי הסובייטי החזיר את הספינה לצי המלכותי ב-4 בפברואר 1949 לאחר שאוניית המערכה האיטלקית לשעבר ג'וליו צ'זארה הועברה לצי הים השחור הסובייטי. הצי הסובייטי - מתוך כוונה לשמור על כלי השיט - ביקש תחילה להימנע משליחת האונייה חזרה, בטענה שהיא אינה כשירה מספיק כדי לבצע את ההפלגה חזרה לבריטניה. אולם לאחר בדיקה של קצין בצי המלכותי, הצי הסובייטי הסכים להחזיר את כלי השיט בינואר 1949. עם החזרה לבסיס הצי רוזית', אנשי הצי המלכותי בדקו היטב את האונייה ומצאו שחלק ניכר מהציוד שלה אינו ניתן לשירות. לפקחים נראה היה שצריחי הסוללה הראשיים לא סובבו בזמן שהאונייה הייתה בשירות סובייטי (למרות שקיימות תמונות כדי להפריך אמונה זו), ונתקעו בקו המרכז. היא נמכרה עבור גרוטאות, והייתה האונייה האחרונה שנותרה מהסדרה שלה. האונייה הגיעה ל-Thos. W. Ward ב-Inverkeithing, סקוטלנד, ב-18 במאי לפירוק. מאוחר יותר נעשה שימוש חוזר במנגנוני ההגבהה מצריחי תותחי הסוללה העיקריים שלה בטלסקופ רדיו 250 רגל (76 מטרים) Mark I מצפה הכוכבים ג'ודרל בנק, צ'שייר שנבנה בשנים 1955–1957.
איור של אה"מ רוונג', אוניית האחות של רויאל סובריין, כפי שהופיעה ב-1916
רויאל סובריין עורכת אימוני ירי במהלך מלחמת העולם הראשונה
רויאל סובריין עוגנת בסקפה פלו
רויאל סובריין מפליגה בלב ים באוקיינוס ההודי
רויאל סובריין בתור ארכנגלסק בשירות סובייטי
מוחמד בן סלמאן אאל סעוד

מוחמד בן סלמאן בן עבד אל-עזיז אַאל סעוד (בערבית: محمد بن سلمان بن عبد العزيز آل سعود; שמו המלא בתעתיק מדויק: מחמד בן סלמאן בן עבד אלעזיז אַאל סעוד; מכונה גם MBS; ‏31 באוגוסט 1985, ריאד) הוא נסיך סעודי, יורש העצר וראש ממשלת ערב הסעודית. הוא בנו השביעי של סלמאן, מלך ערב הסעודית, ונכדו של מייסד האומה הסעודית, אבן סעוד. בעיני רבים, נחשב לשליט בפועל של ערב הסעודית.
מוחמד הוא בנם הראשון המשותף של המלך סלמאן ואשתו השלישית, פהדה בנת פלאח אאל חית'ליין. לאחר שסיים את לימודי התואר הראשון באוניברסיטת המלך סעוד, הפך ליועץ לאביו. הוא מונה לסגן יורש העצר ולשר ההגנה לאחר שסלמאן הפך למלך, ולאחר מכן מונה ליורש העצר ב-2017. הוא החליף את אביו בתפקידו כראש ממשלה ב-2022.
מאז מינויו ליורש העצר ב-2017, הציג בן סלמאן שורה של רפורמות חברתיות וכלכליות, הכוללות תקנות המגבילות את סמכות המשטרה הדתית ושיפור זכויות הנשים במדינה, הסרת האיסור על נהגות ב-2018, והחלשת מערכת האפוטרופסות הגברית (אנ') ב-2019. תוכניתו, חזון סעודיה 2030 (אנ'), שואפת לצמצם את התלות הכלכלית של סעודיה בנפט באמצעות השקעה במגזרים שונים, כולל תיירות וטכנולוגיה. תחת בן סלמאן, החלה סעודיה לתאם את מדיניות האנרגיה של עם רוסיה וגם חיזקה את יחסיה עם סין.
בן סלמאן מוביל ממשלה אוטוריטרית. מתנגדיו הפוליטיים מדוכאים באופן שיטתי באמצעות שיטות הכוללות כליאה ועינויים. דו"ח ה־CIA שפורסם ב-2021 מצא כי בן סלמאן הגה ויזם את ההתנקשות בעיתונאי הסעודי ג'מאל ח'אשוקג'י. הוא הכחיש כל מעורבות ברצח. בן סלמאן היה אדריכל ההתערבות הסעודית במלחמה בתימן (מבצע סופה נחרצת), והיה מעורב בהסלמת המשבר הדיפלומטי הקטארי ובעימות הדיפלומטי עם קנדה ב-2018. בין 2017 ל-2019, הוא הורה על מעצרם של נסיכים ומיליארדרים סעודים שהיו חשודים בשחיתות פיננסית, דבר שהוביל, על פי הדיווחים, לעיקול נכסים בשווי 100 מיליארד דולר.
ביוגרפיה

מוחמד נולד ב-31 באוגוסט 1985 לנסיך סלמאן בן עבדלאזיז ולאשתו השלישית, פהדה בנת פלאח אאל חית'ליין. פהדה היא נכדתו של רקאן בן חית'ליין ונינתו של דידאן בן חית'ליין, שהיו ראשי שבט עג'מאן. בשנת 1915 העג'מאן, בראשו של דידאן, נלחמו נגד בית סעוד, בקרב קנזאן במהלכו נהרג בן דוד של סלמאן, סעד בן עבדול רחמן.
מוחמד הוא הבכור מבין ששת ילדיה של אמו והוא הילד השמיני והבן השביעי של אביו. אחיו המשותפים מאב ואם כוללים את הנסיך טורקי בן סלמאן והנסיך ח'אלד בן סלמאן. מוחמד הוא בעל תואר ראשון במשפטים מאוניברסיטת המלך סעוד.
ביוגרפיה > קריירה מוקדמת

לאחר שסיים את לימודיו באוניברסיטה, מוחמד בילה מספר שנים במגזר הפרטי לפני שהפך לעוזרו של אביו. הוא עבד כיועץ עבור ועדת המומחים הסעודית, שעובדת עבור הקבינט הסעודי. ב-15 בדצמבר 2009, בגיל 24, הוא נכנס לפוליטיקה כיועץ מיוחד לאביו כאשר האחרון היה מושל מחוז ריאד. בזמן זה החל מוחמד לעבור מתפקיד אחד למשנהו, כגון מזכ"ל המועצה התחרותית של ריאד, יועץ מיוחד ליו"ר הדירקטוריון של קרן המלך עבדולעזיז למחקר וארכיון, וחבר במועצת חבר הנאמנים של חברת הצדקה אלביר באזור ריאד. באוקטובר 2011 מת יורש העצר הסעודי סולטן בן עבד אל-עזיז. הנסיך סלמאן החל את עלייתו לשלטון בהיותו סגן ראש הממשלה השני ושר ההגנה דאז. הוא הפך את מוחמד ליועץ האישי שלו.
ביוגרפיה > ראש החצר של יורש העצר

ביוני 2012 מת יורש העצר, נאיף בן עבד אל-עזיז. מוחמד עלה לעמדה מספר שתיים בהיררכיה, כאשר אביו הפך ליורש העצר החדש ולסגן ראש הממשלה הראשון של ערב הסעודית. ב-2 במרץ 2013, ראש החצר של יורש העצר, סעוד בן נאיף אל-סעוד, מונה למושל מחוז א-שרקייה, ומוחמד ירש אותו כראש החצר של יורש העצר. הוא גם קיבל דרגת שר, וב-25 באפריל 2014 מונה מוחמד לשר המדינה הסעודי.
עלייה לשלטון > שר ההגנה

ב-23 בינואר 2015 מת המלך עבדאללה וסלמאן עלה לכס המלכות. בן סלמאן מונה לשר ההגנה ולמזכיר הכללי של חצר המלוכה. בנוסף, הוא שמר על תפקידו כשר המדינה.
מלחמת האזרחים בתימן (שהחלה להסלים ב-2011) הפכה מיד לנושא הדחוף ביותר על שולחנו של שר ההגנה החדש, כאשר החל מרד החות'ים, והתפטרות הנשיא התימני דאז, עבד רבו מנסור האדי והקבינט שלו. הצעד הראשון של מוחמד כשר ההגנה היה לגייס קואליציית פאן-GCC (המועצה לשיתוף פעולה אזורי של מדינות המפרץ), על מנת להתערב במלחמה בעקבות סדרת פיגועי התאבדות בבירת תימן צנעא, באמצעות תקיפות אוויריות נגד החות'ים, והטלת מצור ימי על המדינה. במרץ 2015, סעודיה החלה להוביל קואליציה של מדינות בעלות ברית נגד המורדים החות'ים. בעוד שהייתה הסכמה הנסיכים הסעודים שעמדו בראש שירותי הביטחון לגבי הצורך בתגובה להשתלטות החות'ית על צנעא, שאילצה את ממשלת תימן לברוח מהמדינה, פתח מוחמד בהתערבות ללא תיאום מלא בין שירותי הביטחון. שר המשמר הלאומי הסעודי, מוטייב בן עבדאללה אל-סעוד, שהיה מחוץ למדינה, נותר מחוץ למעגל המבצעים. בעוד מוחמד מכר את המלחמה כניצחון מהיר על המורדים החות'ים בתימן וכדרך להחזיר את הנשיא האדי לשלטון, היא הפכה למלחמת התשה ארוכה.
אפריל 2015 מינה המלך סלמאן את אחיינו מוחמד בן נאיף ליורש העצר ואת בנו מוחמד לסגן יורש העצר. בסוף 2015, בפגישה בין סלמאן לברק אובמה, הפר בן סלמאן את הפרוטוקול הדיפלומטי, ונשא מונולוג המבקר את מדיניות החוץ של ארצות הברית. כשהכריז על ברית צבאית נגד טרור של מדינות אסלאמיות בדצמבר 2015, כמה מדינות מעורבות אמרו שלא התייעצו איתם בנושא.
בנוגע לתפקידו בהתערבות הצבאית במלחמה בתימן, בן סלמאן העניק את הראיון הראשון שלו ב-4 בינואר 2016 ל"אקונומיסט", שכינה אותו "אדריכל המלחמה בתימן". בראיון הוא הכחיש את הכינוי, והסביר את המנגנון של מוסדות קבלת ההחלטות בצד הסעודי, לרבות מועצת הביטחון והמדיניות במשרד החוץ הסעודי. הוא הוסיף כי החות'ים השתלטו על השלטון בצנעא לפני שהיה שר ההגנה.
בתגובה לאיום של ארגון המדינה האסלאמית (דאעש), בן סלמאן הקים בדצמבר 2015 את הקואליציה האסלאמית למלחמה בטרור (אנ') ברית אסלאמית בראשות סעודיה נגד טרור. הפגישה הראשונה של הקואליציה התרחשה בנובמבר 2017 בריאד, בה לקחו 41 שרי הגנה ופקידים בכירים ממדינות שונות.