stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
עדיה חורון
ביוגרפיה > עלייה לארץ

לאחר הקמת מדינת ישראל, עלה חורון לארץ והיה מקורב לתנועה הכנענית ולביטאונה "אלף". בזמן זה, עזר לו ערי ז'בוטינסקי לקבל מעורך האנציקלופדיה העברית, ד"ר בן־ציון נתניהו, משרת כתיבה באנציקלופדיה. בשל בעיות קליטה, וכן בעיות כלכליות ורפואיות, חורון חזר במהרה לארצות הברית, שם הוא פעל ליצירת קשרים עם פעילים מרונים פיניקיסטים, וכן הקים את "מכון אסיה", שמומן על־ידי ממשלת צרפת, בין השאר משום שהתנגד לעצמאות אלג'יריה במסגרת מאבקו בפן־ערביות. באותה עת הסתכסך עם רטוש, שהוכיח אותו על פעילותו למען ארץ העברים דווקא מארצות הברית. אולם, כאשר רטוש החל למשוך ידיו מהחיים הציבוריים בשל משברים אישיים בשנת 1951, חזר חורון להוות גורם משפיע בתנועה. בשנת 1960 שב לארץ, בהשפעת דרישות אשתו ובעקבות קטיעת המימון הצרפתי ל"מכון אסיה".
החל מ־1960 השתתף במפעל תרגומי המדע הישראלי, במדור מדעי הקרקע והגאוגרפיה.
בשנת 1965 השתתף חורון ב"מועדון למחשבה עברית" – גוף קטן ביוזמת אהרון אמיר, ובו היו חברים גם משה אלימלך, עזרה זהר, איתמר אבן־זהר, יגאל בן־נון, יוסף בן־מנשה, דניאל הרמן, רעיה הרמן, חיים באר ועוד (אך לא רטוש או אחיו עוזי אורנן), ובו נדונו בעיותיה הפוליטיות, הכלכליות, החברתיות והתרבותיות של מדינת ישראל. אף בזמן הזה המשיך לשמור חורון על קשר עם רטוש, והשתדל לקרבו לנעשה ב"מועדון למחשבה עברית" וברבעון "קשת" שהקים בלעדיו אהרון אמיר.
כאשר חזר רטוש לחיים הציבוריים בשנת 1966 בהקימו את "הועד להדרכה עברית", והשיב את כתב העת "אלף" ב־1968, חבר אליו חורון ושב לפרסם מאמרים ב"אלף". באותה תקופה הכירו בו הכנענים, ובראשם רטוש, כשותף מלא ליצירת האידאולוגיה כנענית והנהגת התנועה. "הועד להדרכה עברית" הוציא לאור ב־1970 את ספרו של חורון "ארץ הקדם", ובו מפות ונתונים דמוגרפיים המשתדלים להפריך את התפיסה לפיה בסהר הפורה יושבת אוכלוסייה ערבית אחידה עצומה.
חורון נפטר ב־21 בספטמבר 1972 בתל אביב, ונטמן בראש פינה.
ב־1976 יצא לאור הספר "מניצחון למפולת", שהוקדש לזכר חורון "חושף עולם הקדם העברי". הספר הורכב ממאמרים קצרים של חברי התנועה הכנענית, בעיקר יונתן רטוש ועוזי אורנן, והכיל באחד מפרקיו את השלד לספרו המתוכנן של חורון שלא יצא אל הפועל, והיה אמור לגולל את תולדות העברים. אותו ספר הוצא לאור, בהתבסס על עזבונו, על ידי בתו מרגלית שנער, בשם "קדם וערב, כנען – תולדות ארץ העברים".
חיים אישיים

במהלך שהותו בפריז, נישא חורון לעדה שטיינברג, לעתיד עדה גור, שהייתה בתו המאומצת של גיסו של ז'בוטינסקי. לזוג שתי בנות: עליזה, שנולדה בניס לפני מלחמת העולם השנייה, ומרגלית, שנולדה ב־1948. המשפחה חיה בארצות הברית ובישראל לסירוגין, ולבסוף השתקעה בישראל.
משנתו > משנתו ההיסטורית > גיור והפצת היהדות

חורון קיבל מאלכסנדר קולישר את הרעיון, לפיו תפוצת היהדות מסביב לים התיכון בימיה הראשונים התבססה על מושבות הפיניקים. לפי הרעיון הזה, הפצת היהדות החלה מאות שנים קודם לחורבן, בקרב פיניקים, ששפתם ועולמם התרבותי קרוב לאלה של היהדות, ולכן קיבלו את היהדות ביתר קלות. דוגמה לכך היא, ככל הנראה, האי קפריסין: האי שַפע כתובות כנעניות (אנ') בהן מתוארים יישובים וממלכות חסות לצור, אך בתקופה הרומאית נעלמים הכנענים מהאי, וצצים יהודים כה רבים, עד שהצליחו להשתלט על האי במרידה נגד רומא. עם זאת, ידועים גם מקרים רבים של מתייהדים שאינם פיניקים, אף מקרב אצולת רומא. הפיניקים היוו את חוט השדרה והיסוד לקהילות יהודיות מסביב לים התיכון ואולי אף את רוב המתייהדים, אך לא את כולם.
גיורים המוניים נעשו (מרצון או בכפייה) גם בממלכת החשמונאים: ממחוז המפרנס 200,000 איש בתחילתה, התפשטה במהרה והכפילה את גודלה (וכנראה גם את אוכלוסייתה) פי עשרה, כאשר בשטחיה רוב יהודי. הדבר חייב גיורים, שחלקם אף ידועים לנו (כגון גיורי האדומים והיטורים). מקרב מתגיירים אלה רבים הצטיינו בנאמנות ואף בקנאות ליהדות.
חורון האמין שהמרונים הם צאצאי הפיניקים, והדרוזים וערביי הלבנט הם צאצאי הכנענים בעיקרם.
משנתו > משנתו ההיסטורית > עולם בהשקפה עברית

עולם המונחים של ימינו הוא עולם מונחים יווני־אירופי. "המזרח הקרוב", "הים התיכון", "המזרח הרחוק", הם מונחים יחסיים לאזור אירופה ובפרט ליוון (המזרח הקרוב הוא קרוב ליוון ממזרח, המזרח הרחוק הוא רחוק מאירופה לכיוון מזרח, והים התיכון הוא לא צפוני ולא דרומי ליוון ולכן הוא 'תיכון'). בתנ"ך קיימת השקפת עולם שונה:
המזרח הוא מקדימה: "וְלִפְאַת קֵדְמָה מִזְרָחָה", "צָפֹנָה וָנֶגְבָּה וָקֵדְמָה וָיָמָּה".
הים התיכון הוא מאחורה, ממערב: "מִן הַמִּדְבָּר וְהַלְּבָנוֹן מִן הַנָּהָר נְהַר פְּרָת וְעַד הַיָּם הָאַחֲרוֹן", "וַיַּעַל מֹשֶׁה מֵעַרְבֹת מוֹאָב [...] וַיַּרְאֵהוּ יְהוָה אֶת כָּל הָאָרֶץ [...] עַד הַיָּם הָאַחֲרוֹן", "הַיָּם הַגָּדוֹל מְבוֹא הַשָּׁמֶשׁ".
הדרום הוא מימין: "לִפְאַת נֶגְבָּה תֵימָנָה", "וְשָׂא עֵינֶיךָ יָמָּה וְצָפֹנָה וְתֵימָנָה וּמִזְרָחָה", "שִׂים פָּנֶיךָ דֶּרֶךְ תֵּימָנָה וְהַטֵּף אֶל דָּרוֹם וְהִנָּבֵא אֶל יַעַר הַשָּׂדֶה נֶגֶב".
הצפון הוא משמאל: "וַיִּרְדְּפֵם עַד חוֹבָה אֲשֶׁר מִשְּׂמֹאל לְדַמָּשֶׂק", ממלכת שמאל התקיימה בצפון תחום השפה העברית, והמושג אף התגלגל לערבית במילה شمال המציינת את הצפון, אך לא את כיוון שמאל.
על כיוון ההשקפה כתב חורון: "להבנת הארץ ותולדותיה חשובה השקפה מקורית זאת. כי עמים שונים ראוה – אותה ואת עולמם – באור שונה, בהתאם להשקפתם הם לגבי מיקומם על פני כדור הארץ." חורון האמין כי תפיסה זאת נובעת מכיווּן ההגירות הקדומות לארץ העברים מצפון אפריקה, הן בדרך היבשה והן בדרך הים, כאשר המהגרים שהגיעו השקיפו על הארץ כאשר היא כולה לפניהם לכיוון מזרח, הים מאחוריהם, המדבר מימינם והרי הצפון משמאלם.
משנתו > משנתו הרעיונית

חורון, כיתר התנועה הכנענית, ראה ביישוב העברי לאום חדש המתהווה בארץ, על יסודות העם העברי הקדום. הוא האמין כי לאום זהה עם ארצו, ולכן כפר בראיית הציונות לפיה יכולה פזורה עולמית יהודית להוות לאום, ובראייה לפיה דוברי הערבית על ניביה, החיים בארצות שונות, הם בני לאום אחד. פן נוסף של הלאומיות העברית הוא החייאת התרבות העברית, ולשם כך שאף חורון לחשיפת התרבות דרך הארכאולוגיה, והפצתה במאמרים בעיתונות.
חורון האמין שמהות היהדות היא גלות. המסורת השואפת להגיע לארץ ישראל יכולה להתקיים בכל מקום, מלבד בארץ ישראל עצמה. לכן, הציונות לא יכולה להתבסס או לשתף פעולה עם היהדות – מאחר שהגשמת הציונות, השיבה לארץ ישראל, תחסל את מהות היהדות. את היהדות ראה כקשורה לאלפיים שנות הגלות, ולא מעבר לכך: "הדת, בצורתה של היום, אינה אלא גדר מסביב לעם שאיבד את לאומיותו". את עצמו לא ראה כשייך לדת, אך ידע להעריך את תרומת המסורת לקיום העם ושימור, במידה מסוימת, של תרבותו.
על אף הראייה לפיה הלאום זהה לארצו, חורון ראה בתפוצה היהודית מקור לתחיית העם העברי, אם יסכימו לעלות לארץ. בכך חלק על יונתן רטוש, שהאמין שאת העלייה לארץ יש לאפשר לפי צורכי הארץ וכישורי האדם בלבד, ללא קשר למוצאו, לאומו או עדתו. האמנציפציה נראתה לו כאשליה שנועדה לכישלון, הוא האמין בעלייה המונית, וטען (לפני השואה) ש"יש להעביר איפוא את 18 מיליון היהודים בעולם לארץ העברים ולכונן לשם כך מדינה עברית מיד". הוא לא התנגד לחלוטין למדיניות החלוקה. הוא האמין שהעיסוק במדינה עברית ברחבי העולם חיובי, ושניתן לקבל מדינת חלוקה אם גבולותיה בני־הגנה ושטחה יוכל לקלוט עלייה, כל עוד ז'בוטינסקי והרוויזיוניסטים ימשיכו לשאוף למדינה בשתי גדות הירדן. מלבד זאת, הוא שלל לחלוטין את המנדט הבריטי והאמין שאין לו זכות לשלוט על הארץ, ודחה כל הצעה שהיא פחות מעצמאות גמורה.
חורון טען כי הערבים מחולקים למעשה, לעדות, שבטים, כתות ואזורים רבים וזרים, והפן־ערבאות היא ניסיון העתקה של הלאומיות האירופאית לעולם שעודו שקוע בתפיסות ביניימיות. המדינות הערביות חולשות על שטח רחב, אך רק אחוזים בודדים מהשטח מיושבים ביישובי קבע, ואומדוני האוכלוסין הרשמיים של אותן מדינות מוגזמים ומציגים עלייה מופרזת בילודה. הערבים הם, בניגוד לתפיסה הנפוצה, רק אחוז קטן מהעולם המוסלמי, שכולל מאות מיליוני אירנים, הודים, אינדונזים ועוד.
את מדינת ישראל לא ראה כ"מדינת היהודים", אלא כשלב בתחייה הלאומית של כנען, בהיותה מולדת העברים עוד לפני הולדת היהדות. חורון ייעד את המדינה לשקם את ילידי הארץ והמהגרים אליה, המחולקים לעדות, דתות וכתות, ולשם כך דרש הפרדה בין דת ומדינה, ושויון זכויות וחובות, כולל חינוך לאומי חילוני בעברית לכולם ושירות בצבא. חורון קרא למדינת ישראל לשתף פעולה עם כל הגורמים באזור שאינם ערבים, לרבות המרונים והדרוזים, ליצירת פדרציה. את יחס ישראל כלפי העולים מארצות המזרח ביקר חורון בחריפות, וכינה את מדיניות ההפרדה לערי פיתוח "גיטאות". הוא טען שמדינת ישראל העלתה מארצות אלה בעיקר "מקרי סעד", מבלי להתחשב במרקם בייווצר בעקבות העלאת העניים בלבד, ושהפתרון נעוץ בפיזור ועירוב בין העולים החדשים לוותיקי הארץ.
פרסומיו > ספריו שיצאו לאור בעברית

עדיה גור חורון, ארץ הקדם: העולם הערבאי, הארץ, עמי ארצנו, 1967 והלאה, הוצאת חרמון, 1970.
ע. ג. חורון, קדם וערב, כנען – תולדות ארץ העברים, דביר, 2000.
שרל פיקר ז'ילבר וקולט, חיי יום יום בקרת חדשת בתקופת חניבעל, תרגם משה אלטבאואר, עריכה מדעית ע. חורון.
האנציקלופדיה העברית, כרכים א'–ה'. חורון כתב את ערכים בנושא פרהיסטוריה ונושאים קרובים, והוא מוזכר ברשימת הכותבים בתחילת הכרכים.
לקריאה נוספת

יונתן רטוש, ראשית הימים – פתיחות עבריות, הדר, 1982
יהושע פורת, שלח ועט בידו – חייו של יונתן רטוש, ראם, 1989
האי הנס

| --- | --- |

 נתונים גאוגרפיים
 מיקום:  תעלת קנדי שבמצר נארס
 קואורדינטות:  80°49′37″N 66°27′12″W﻿ / ﻿80.826944444444°N 66.453333333333°W﻿ / 80.826944444444; -66.453333333333
 סוג:  אי
 שטח:  1.3 קמ"ר
 אורך:  1.4 קילומטר
 רוחב:  1.1 קילומטר
 נתונים מדיניים
 מדינה:  ממלכת דנמרק, קנדה 
 אוכלוסייה:  0
 אזור זמן:  UTC -5
 על שם:  Hans Hendrik, כליה 
 מגלה:  מוזכר בספרו של צ'ארלס הנרי דייוויס
 תאריך גילוי:  1876
  (למפת גרינלנד מוגדלת) נוק קאקורטוק אילוליסאט סיסימיוט אסיאט מאניצוק טאסילאק פאמיוט נארסאק קאנאק קנגרטיטיווק קנדה איסלנד אוקיינוס הקרח הצפוני מפרץ באפין  ים גרינלנד  האוקיינוס האטלנטי  ים לברדור האי הנס(למפת גרינלנד רגילה) נוק קאקורטוק אילוליסאט סיסימיוט אסיאט מאניצוק טאסילאק פאמיוט נארסאק קאנאק קנגרטיטיווק קנדה איסלנד אוקיינוס הקרח הצפוני מפרץ באפין  ים גרינלנד  האוקיינוס האטלנטי  ים לברדור האי הנס(למפת קנדה רגילה) אוטווה אדמונטון ויניפג ונקובר טורונטו מונטריאול מיסיסוגה קוויבק סיטי סנט ג'ונס רג'יינה שארלוטטאון ילונייף איקאלואיט וייטהורס ארצות הברית אלסקה גרינלנד איס. ים בופור מפרץ הדסון  ה ש ק ט  האוקיינוס האטלנטי האי הנס(למפת קנדה מוגדלת) אוטווה אדמונטון ויניפג ונקובר טורונטו מונטריאול מיסיסוגה קוויבק סיטי סנט ג'ונס רג'יינה שארלוטטאון ילונייף איקאלואיט וייטהורס ארצות הברית אלסקה גרינלנד איס. ים בופור מפרץ הדסון  ה ש ק ט  האוקיינוס האטלנטי האי הנס
 
מפת תעלת קנדי ובה האי הנס
האי הַנְס (בדנית: Hans Ø; בגרינלנדית ואינוקטיטוט: Tartupaluk, בתרגום מילולי: אי בצורת כליה) הוא אי לא מיושב בתעלת קנדי שבאזור הארקטי, ששטחו 1.3 קמ"ר, והוא מחולק בין גרינלנד (טריטוריה של ממלכת דנמרק) לנונאווט (טריטוריה של קנדה).
עד 10 ביוני 2022, האי עמד במרכזו של סכסוך גבול בין קנדה לדנמרק באשר שתי המדינות טענו לחזקה על האי, אך לבסוף קנדה ודנמרק החליטו על חלוקת שטח האי בין שתי המדינות. הסכסוך סביב האי היווה אבן בוחן לקביעת ריבונות לאורך המעבר הצפון-מערבי והאוקיינוס הארקטי.
הצי המלכותי הקנדי השתמש בסכסוך על האי כטיעון לטובת תקצוב ספינות המתאימות לשיט במים הצפוניים, כמשקל נגד לספינות דומות שנמצאות בשירות הצי המלכותי הדני מזה שנים.
מקור השם

האי נקרא על שמו של החוקר הגרינלנדי הנס הנדריק (דנ'). האי מוזכר לראשונה בספרות בשנת 1876 בספרו של צ'ארלס הנרי דייוויס "עלילות משלחת החקר לקוטב הצפוני" (באנגלית "Narrative of the North Polar Expedition", עוד לא תורגם לעברית).
היסטוריה

עד ראשית המאה ה-19 לא נחקר כלל האזור של צפון קנדה וגרינלנד. בשנים 1850–1880 עברו באזור האי משלחות חקר בריטיות ואמריקאיות שניסו למצוא מעבר ימי בצפון היבשת בין האוקיינוסים, וכן על מנת לברר מה עלה בגורלו של החוקר ג'ון פרנקלין שנעלם על 128 חברי משלחתו בשנת 1854. מטרה נוספת של משלחות החקר הללו הייתה להגיע לקוטב הצפוני.
משלחת חקר דנית מיפתה את האזור בשנים 1920–1923.
בשנת 1972 נמדדו הקואורדינטות המדויקות של האי על ידי צוות של אנשי השירות ההידרוגרפי הקנדי ונציגים דניים.
מאז שנות ה-60 נערכו במקום מחקרים ומדידות רבות בנושאי ארכאולוגיה, מיפוי, מחצבים, זרימת קרחונים ועוד.
סכסוך הגבולות

עד 10 ביוני 2022, האי עמד במרכזו של סכסוך גבולות בין קנדה לדנמרק באשר שתי המדינות טענו לחזקה על האי. הגבול נקבע באמנה בין שתי המדינות בשנת 1973 בהתבסס על התיחום של הלוחות הטקטוניים בין גרינלנד וקנדה, אולם מעמדו של האי לא נקבע בשעתו.
האמנה מונה 127 נקודות ציון גאוגרפיות שלאורכן עובר הגבול. האי נחצה על ידי תוואי הגבול בין הנקודה ה־122 והנקודה ה־123, 875 מטרים זו מזו.
בשנת 2022 הסתיים הסכסוך על האי, כאשר דנמרק וקנדה סיכמו על חלוקת האי באופן כמעט שווה בין שתי המדינות.
סכסוך הגבולות > כרונולוגיה של סכסוך הגבולות

1984 – השר הדני לענייני גרינלנד, טום הויין, מגיע לאי במסוק.
1988 – סירת משמר חופים דנית מגיעה למקום, מקימה גל אבנים לנקודת ציון ומניפה את הדגל הדני.
1995 – קצין קישור של חיל האוויר המלכותי הדני בצפון גרינלנד מניף דגל דני נוסף על האי.
אוגוסט 1997 – ספינת משמר חופים דנית מנסה להגיע לאי, אך נכשלת עקב הקרח.
2001 – שני חוקרים מטעם שירות המחקר הגאולוגי של קנדה מגיעים לאי במסוק.
13 באוגוסט 2002 – ספינת מחקר דנית מגיעה לאי, מניפה דגל נוסף ומקימה נ.צ.
1 באוגוסט 2003 - צוות סירת קרב דנית מחליף את הדגל המונף במקום.
13 ביולי 2005 – חיילים קנדים מניפים דגל קנדי וקובעים במקום לוח זיכרון ואינוקשוק.
20 ביולי 2005 – שר ההגנה הקנדי, ביל גרהם, מבקר במקום כצעד סמלי.
25 ביולי 2005 – דנמרק מכריזה כי תגיש מחאה רשמית לקנדה.
26 ביולי 2005 – מושל גרינלנד מכריז כי האי נכבש על ידי קנדה, ומצהיר כי מומחים יקבעו בשטח של איזו מדינה צריך האי להיכלל.
28 ביולי 2005 – שגריר דנמרק בקנדה מפרסם מאמר בעיתון "אוטווה סיטיזן" בנוגע לעמדת דנמרק בנושא.
4 באוגוסט 2005 – שוברת הקרח הדנית טולוגק (Y388) נשלחה לאי הנס להבהיר את הריבונות הדנית.
8 באוגוסט 2005 – העיתונות הדנית דיווחה שקנדה הביעה רצון לשאת ולתת על עתידו של האי הנס. החדשות התקבלו על ידי ראש הממשלה הדני, אנדרס פוג ראסמוסן, בברכה ובהצהרה: "זהו הזמן לסיים את מלחמת הדגלים. אין לכך מקום בעולם המודרני, הבינלאומי. מדינות כמו דנמרק וקנדה חייבות להיות מסוגלות למצוא פתרון של שלום במקרה שכזה"
16 באוגוסט 2005 – שר החוץ הדני, פר סטיג מולר, הודיע כי קנדה ודנמרק הסכימו לפתוח במשא ומתן בנוגע לעתידו של האי הנס.
20 באוגוסט 2005 – שר החוץ הקנדי, פייר פטיגרו, הצהיר שלטענת קנדה על האי יש בסיס מוצק בחוק הבינלאומי.
19 בספטמבר 2005 – לאחר פגישה בניו יורק עם עמיתו הדני, פר סטיג מולר, הודיע שר החוץ הקנדי, פייר פטיגרו, שקנדה ודנמרק הסכימו על תהליך לפתרון הסכסוך על האי.
16 באוגוסט 2006 – גאולוג מוונקובר מקבל היתר לחיפוש מחצבים באי הנס מאת ממשלת קנדה.
17 במרץ 2007 – מדענים מאוניברסיטת טורונטו ומהאוניברסיטה הטכנית של דנמרק הודיעו על תוכניות להתקנת תחנה אוטומטית לפיקוח מזג-אוויר על האי, בקיץ 2007.
יולי 2007 – בעקבות תמונות לוויין מעודכנות קנדה הכירה בכך שקו הגבול הבינלאומי עובר באמצעו של האי הנס, ולא מזרחה ממנו כפי שטענה קודם לכן.
4 במאי 2008 – קבוצה בינלאומית של מדענים, מאוסטרליה, קנדה, דנמרק וסקוטלנד התקינו תחנה אוטומטית לפיקוח על מזג האוויר על האי הנס.
10 ביוני 2022 – דנמרק וקנדה מודיעות על החלטתן לחלק את האי בין שתי המדינות, כך שדנמרק מקבלת מעט יותר משטח האי מאשר קנדה, ובכך מסתיים הסכסוך על האי.
סכסוך הגבולות > הסכסוך בתקשורת

בשנת 1984 פרסם ההיסטוריון קן הרפר מאמר אודות האי בעיתון מקומי בצפון מערב גרינלנד. המאמר מצא את דרכו גם לעיתון בקופנהגן וכן לרדיו הקנדי וכך זכה האי לאזכור הראשון בתקשורת.
המאמר נכתב בעקבות מפגש של הרפר עם מדען מטעם חברת נפט קנדית שחבש כובע עם הכיתוב "האי הנס, הטריטוריה הצפון מערבית" ואשר ביצע מחקר באי מטעם אותה חברה. אותה חברת נפט חקרה את האי וסביבותיו בין השנים 1980–1983. האי הנס היה מיקום נוח לחברות הנפט לביצוע ניסויי עמידות בקרח ובזרימת קרחונים עבור אסדות קידוח המיועדות לאזורים הארקטיים.
במקביל ניהלו ממשלות קנדה ודנמרק מגעים להסכם שיתוף פעולה להגנת הסביבה הימית במצר נרס. ההסכם נחתם בסופו של דבר ב־26 באוגוסט 1983 ועמד בתוקפו עד 1991.
אחד הנושאים שנדונו בשיחות הייתה האפשרות לקיים ערוץ שיתוף פעולה בין המדינות בנוגע למחקר וליישומים הדדיים על האי ובסביבתו. אף על פי שלא הושגה הסכמה בנושא, הוחלט על דעת נציגי שני הצדדים כי לא תתבצע באי שום פעולה שעלולה לפגוע בטענת מי מהצדדים לחזקה באי בעתיד. אולם בלא ידיעת הצדדים, חברת "דום פטרוליום" הקנדית כבר ביצעה אותה שעה את מחקריה באי. המאמר של הרפר ופרסומו בדנמרק יצרו את האווירה שהביאה את טום הויין להגיע לאי בשנת 1984.
לאחר שבמשך 31 שנה לא זכה הסכסוך לתשומת לב רבה, עלה הנושא לפתע לפני השטח במאמר של אדריאן המפריז בעיתון "נשיונל פוסט" הקנדי במרץ 2004 ולאחר מכן בפרסומי רשת שונים.
תקציב שנת 2004 של קנדה הוצג במרץ אותה שנה, יומיים לפני תחילת הפרסומים בנושא וכלל גידול זעיר בתקציב ההגנה. המחלוקת סביב האי נוצלה על ידי גורמי אופוזיציה קנדיים על מנת לנגח את תקציב הביטחון.
ב־30 במרץ פרסם המפריז מאמר נוסף ובו חשף כי שגריר קנדה בדנמרק זומן למסור הבהרות בנושא טענות החזקה הקנדיות לריבונות באי ומשך תשומת לב ציבורית נוספת לנושא. למחרת פרסמו ממשלות קנדה ודנמרק הבהרה כי שום דיפלומט קנדי בדנמרק לא נדרש לתת הבהרות בפני משרד החוץ הדני. שתי הממשלות הכריזו כי המחלוקת סביב הריבונות על האי היא נושא ששתי המדינות חלוקות עליו מזה זמן רב וכי אין שינוי בעמדותיהן או בסטטוס של האי.
תמרוני הכוחות הקנדיים בתאריכים 9 באוגוסט–20 באוגוסט 2004 ("Narwhal 04"), שלהבו את הרוחות עוד יותר, אף שהתרחשו 2,000 קילומטרים מדרום לאי. היו שראו בתמרונים אלו תגובה על הנפות הדגל הדני, אולם למעשה התמרונים תוכננו עוד בספטמבר 2003. הצבא הקנדי הכחיש קשר בין סכסוך הגבול לבין התמרון. בתמרון השתתפו כ־600 אנשי צבא קנדיים, מתוכם 190 חיילי צבא היבשה.
התפתחות נוספת חלה לאחר ביקור שר ההגנה הקנדי באי. לאחר הביקור מסר ראש המחלקה לחוק הבינלאומי במשרד החוץ הדני בריאיון לסוכנות הידיעות רויטרס: ”אנו מחשיבים את האי הנס כטריטוריה דנית, ולפיכך נגיש תלונה בגין הביקור הקנדי שלא תואם מראש”. הייתה זו הפעם הראשונה בה נציג דני רשמי טען לריבונות דנית בלעדית באי.
הערות שוליים

↑  canadaandtheworld.com - canadaandtheworld Resources and Information. This website is for sale!(הקישור אינו פעיל, 10 בנובמבר 2022)
↑  Geologist to prospect on disputed Hans Island in Arctic - North - CBC News
↑  Satellite imagery moves Hans Island boundary: report - Technology & Science - CBC News
↑  http://www.sikunews.com/News/Denmark-Greenland/Still-Hans-5157
| --- | --- |
בקרת זהויות :  VIAF: 2428170868748922930002   WorldCat (עם VIAF): 2428170868748922930002
מהדורה מוגבלת

ערך זה עוסק במושג שיווקי. אם התכוונתם לתוכנית טלוויזיה בשם זה, ראו .
מהדורה מוגבלת ממוספרת של פולקסווגן GTI
פסלון של באגס באני מאבני סברובסקי במהדורה מוגבלת
בתחום השיווק, מהדורה מוגבלת מציינת הגבלה על מספר העותקים המיוצר ממוצר מסוים.
בכל מוצר קיימת הגבלה טבעית על מספר העותקים המיוצר ממנו, בהתאם לכושרם של אמצעי הייצור. תיאורו של מוצר כמהדורה מוגבלת לא נועד לשקף מגבלה זו, אלא להכריז על מגבלה מלאכותית שיזם היצרן, בדרך של קביעה מראש של מספר עותקים מוגבל או תקופת הפצה מוגבלת (גם אם הביקוש יצדיק ייצור בהיקף גדול יותר ואמצעי הייצור יאפשרו זאת).
יצרן שייצר כמות מסוימת של מוצר ולא ייצר אותה שוב בעתיד, או שתקופת הייצור מוגבלת לזמן מוגדר, רשאי לטעון על מהדורתו שהיא מוגבלת. עם זאת, בהוצאה לאור של ספר, מקובל יותר שמהדורה מוגבלת תציין כמות קטנה של ספרים מפריטים בודדים ועד אלפים מעטים. פירוש המושג פרוץ וניתן לפרשנות שונה בקרב היצרנים והציבור.
ייצור מהדורה מוגבלת מקובל ביצירות אמנות, ולעיתים משמש גם בספרים, בתקליטים, ביין, במכוניות ובמוצרים נוספים. לעיתים המהדורה המוגבלת היא היחידה הקיימת, ולעיתים המהדורה המוגבלת קיימת, עם מאפיינים ייחודיים לה, לצד מהדורה רגילה - מצב שבו המהדורה המוגבלת מיועדת לאספנים או למבקשי יוקרה.
הדפס אמנותי מיוצר בדרך כלל במהדורה מוגבלת. נהוג למספר את ההדפסים במספר סידורי המכיל את מספר העותקים הכולל ואת מספרו של ההדפס מתוך כל העותקים. סימון "20/100", לדוגמה, פירושו שהדפס זה הוא העותק ה-20 מתוך 100 עותקים שנוצרו. האמן חותם על כל אחד מהעותקים של ההדפס, כהוכחה למקוריותו. לעיתים נוצר ההדפס לאחר מותו של האמן, ללא חתימתו האישית.
הערות שוליים

↑  כאן, למשל, מושג זה מתייחס ל-550 עותקים.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4498336-0 
ערך זה הוא קצרמרבנושא כלכלה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
וילפורד ברימלי

| --- | --- |

 לידה:  27 בספטמבר 1934 סולט לייק סיטי, ארצות הברית 
 פטירה:  1 באוגוסט 2020 (בגיל 85) סנט ג'ורג', ארצות הברית 
 שם לידה:  Anthony Wilford Brimley 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1969 
 מקום לימודים:  בית הספר ג'וליארד 
 בן או בת זוג:  Lynne Bagley  Beverly Berry 
 מספר צאצאים:  4 
 פרופיל ב-IMDb
 
אנתוני וילפורד ברימלי (באנגלית: Anthony Wilford Brimley; נולד 27 בספטמבר 1934 – 1 באוגוסט 2020) היה שחקן אמריקאי. לאחר שירותו בחיל הנחתים של ארצות הברית ועבודות מזדמנות בשנות ה-50, החל ברימלי לעבוד כניצב וכפעלולן בסרטי מערבונים בסוף שנות ה-60. הוא התבסס כשחקן אופי בשנות ה-70 וה-80, והופיע בסרטים כמו הסינדרום הסיני, הטוב מכולם היצור וקוקון. ברימלי היה ידוע בגילום דמויות מבוגרות מגילו בפועל. הוא היה הפנים המוכרות של פרסומות הטלוויזיה של חברת Quaker Oats. בנוסף, הוא קידם מודעות לסוכרת והופיע בפרסומות טלוויזיה בנושא עבור Liberty Medical, תפקיד שהפך אותו למם אינטרנטי.
חיים אישיים

אנתוני ווילפורד ברימלי נולד בסולט לייק סיטי ב-27 בספטמבר 1934 הוא הצטרף לנחתים ב-1953 ושירת באיים האלאוטיים במשך שלוש שנים. הוא גם עבד כשומר ראש של איש העסקים הווארד יוז
ברימלי היה חבר בכנסייה של ישוע המשיח של קדושי אחרית הימים. הוא היה נשוי ללין בגלי מ-6 ביולי 1956 עד למותה ביוני 2000, ולהם היו ארבעה בנים: ג'יימס צ'ארלס, ג'ון מייקל, ויליאם קרמן ולורנס דין.
ב-31 באוקטובר 2007, הוא נישא לבוורלי ברי הם ייסדו את הארגון ללא מטרות רווח Hands Across the Saddle (HATS) בביגהורן באסין.
ברימלי נפטר בבית חולים בסנט ג'ורג', יוטה, ב-1 באוגוסט 2020, בגיל 85, לאחר שסבל מסיבוכים בכליות במשך חודשיים.
פילימוגרפיה

| שנה | כותרת הסרט | תפקיד |
| --- | --- | --- |
| 1968 | Bandolero! | פעלולן |
| 1969 | אומץ אמיתי | תפקיד קטן |
| 1971 | Lawman | מארק קורמן |
| 1979 | הסינדרום הסיני | טד ספינדלר |
| 1979 | הפרש החשמלי | חקלאי |
| 1980 | ברובייקר | רוג'רס |
| 1980 | Borderline | סוכן USBP 'סקוטר' ג'קסון |
| 1981 | ללא כוונת זדון | עוזר התובע הכללי של ארצות הברית ג'יימס א. וולס |
| 1982 | Death Valley | השריף |
| 1982 | היצור | ד"ר בלייר |
| 1983 | Tender Mercies | הארי |
| 1983 | 10 to Midnight | קפטן מלון |
| 1983 | High Road to China | בראדלי טוזר |
| 1983 | Tough Enough | ביל לונג |
| 1984 | Harry & Son | טום קיץ' |
| 1984 | The Hotel New Hampshire | בוב 'איווה בוב' |
| 1984 | The Stone Boy | ג'ורג' יאנסן |
| 1984 | הטוב מכולם | 'פופ' פישר |
| 1984 | Country | אוטיס |
| 1984 | Terror in the Aisles | ד"ר בלייר |
| 1985 | קוקון | בן לאקט |
| 1985 | Remo Williams: The Adventure Begins | מנהל CURE הרולד ו. סמית' |
| 1986 | Jackals | השריף מיטשל |
| 1986 | Shadows on the Wall | פלויד בקמן |
| 1987 | End of the Line | ויל הייני |
| 1988 | קוקון 2: החזרה | בן לאקט |
| 1990 | Eternity | קינג / אריק |
| 1992 | Where the Red Fern Grows: Part II | סבא ויל |
| 1993 | הפירמה | ביל דבשאר |
| 1993 | מטרה קשוחה | הדוד קלרנס דובי |
| 1994 | Heaven Sent | אל (שומר ביטחון) |
| 1995 | Mutant Species | דברו |
| 1995 | Last of the Dogmen | קריין |
| 1996 | נשיאים בצרות | ג'ו הוליס |
| 1997 | In & Out | פרנק בראקט |
| 1997 | Lunker Lake | המספר |
| 1998 | Chapter Perfect | מפקד הוקינס |
| 1998 | Progeny | ד"ר דייוויד וות'רלי |
| 1998 | A Place to Grow | ג'ייק |
| 1998 | Summer of the Monkeys | סבא סם פרנס |
| 2000 | Comanche | דוקטור |
| 2001 | Brigham City | סטו |
| 2001 | PC and the Web | לא ידוע |
| 2002 | Resurrection Mary | מורטי |
| 2003 | The Road Home | המאמן ויבר |
| 2009 | The Path of the Wind | הארי קולדוול |
| 2009 | על הזוג מורגן שמעתם? | ארל גריינג'ר |
| 2016 | Timber the Treasure Dog | 'הוק' ג'ונס |
| 2017 | I Believe | כומר |
הערות שוליים

↑  "Wilford Brimley Biography". Mahalo.com. אורכב מ-המקור ב-10 באוקטובר 2014. נבדק ב-2 במרץ 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Wilford Brimley Biography". Mahalo.com. אורכב מ-המקור ב-10 באוקטובר 2014. נבדק ב-2 במרץ 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Joseph, Joslin (3 באוגוסט 2020). "Marine Veteran and Renowned Actor Wilford Brimley Dies". Military.com. ארכיון מ-25 באפריל 2023. נבדק ב-25 באפריל 2023. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Tom, Lawrence (20 במרץ 2014). "'Just a feller,' Actor Wilford Brimley reflects on long career, stars he's known and the music he loves to sing". Powell Tribune. ארכיון מ-27 במאי 2015. נבדק ב-26 במאי 2015. Of course, Brimley has been around a lot of famous people. He was a bodyguard for reclusive billionaire Howard Hughes, although he doesn't care to discuss that very much. "He was a good guy," he said, adding that Hughes paid him well. Hughes preferred to hire members of the Church of Latter-day Saints as aides and staffers, and Brimley himself is a member of the LDS church {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Abanes, Richard (2009). "Chapter Two: Mormons in Movieland". Religion of the Stars: What Hollywood Believes and How It Affects You. Bloomington, Minnesota: Bethany House/Baker Publishing Group. ISBN 9780764206481. OCLC 263988104.
↑  "Anthony Wilford Brimley". Powell Tribune (באנגלית). 6 באוגוסט 2020. ארכיון מ-3 באפריל 2022. נבדק ב-31 ביולי 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007320262405171  PLWABN: 9810639905405606  BnF: cb14032280v (data)  GND: 1215062958  ICCU: RAVV092553  ISNI: 0000 0001 0973 3065  LCCN: no92022692  MusicBrainz: 899d3ce8-463a-4314-a51d-96e65e8d6fc2  NKC: xx0170582  SNAC: w67h3j55  SUDOC: 069461082  VIAF: 54346818   WorldCat (עם VIAF): 54346818
חתונה יהודית במרוקו

| --- | --- |

 מידע כללי
 צייר:  אז'ן דלקרואה 
 תאריך יצירה:  1839 
 טכניקה וחומרים:  קנבס, צבע שמן 
 ממדים בס"מ
 רוחב:  140.5 ס״מ 
 גובה:  105 ס״מ 
 נתונים על היצירה
 זרם אמנותי:  אוריינטליזם 
 מספר יצירה:  INV 3825 (מחלקת הציורים של הלובר) 
 מיקום:  Room 942
 
חתונה יהודית במרוקו הוא ציור שמן על בד של הצייר הצרפתי אז'ן דלקרואה משנת 1839. הציור מוצג במוזיאון הלובר.