stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Something to Remember
נתוני מכירות

| מקום | תארים | מכירות |
| --- | --- | --- |
| אוסטריה (IFPI Austria) | פלטינה | 50,000 |
| אוסטרליה (ARIA) | פלטינה 4× | 280,000 |
| ארגנטינה (CAPIF) | פלטינה | 60,000 |
| ארצות הברית (RIAA) | פלטינה 3× | 3,000,000 |
| בלגיה (BEA) | זהב | 25,000 |
| ברזיל (Pro-Música Brasil) | פלטינה | 250,000 |
| בריטניה (BPI) | פלטינה 3× | 900,000 |
| גרמניה (BVMI) | פלטינה | 500,000 |
| דרום אפריקה (RiSA) | זהב | 25,000 |
| הולנד (NVPI) | פלטינה | 100,000 |
| יפן (RIAJ) | פלטינה 2× | 400,000 |
| ישראל (IFPI ISR) | פלטינה 2× | 80,000 |
| מקסיקו (AMPROFON) | פלטינה | 250,000 |
| ניו זילנד (RMNZ) | פלטינה | 15,000 |
| ספרד (PROMUSICAE) | זהב | 50,000 |
| פולין (ZPAV) | זהב | 50,000 |
| פינלנד (Musiikkituottajat) | פלטינה 2× | 93,043 |
| צרפת (SNEP) | זהב 2× | 200,000* |
| קנדה (Music Canada) | פלטינה 2× | 200,000 |
| שוודיה (GLF) | פלטינה | 100,000 |
| שווייץ (IFPI Switzerland) | פלטינה | 50,000 |
סיכום
| אירופה (IFPI) | פלטינה 3× | 3,000,000 |
| בכל העולם | — | 10,000,000 |
* נתוני מכירות המבוססים על הסמכה בלבד. ^ נתוני משלוחים המבוססים על הסמכה בלבד.  נתוני מכירות + סטרימינג המבוססים על הסמכה בלבד.
היסטוריית יציאות לאור

| מדינה | תאריך יציאה | פורמט | חברת תקליטים | מקור |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| צרפת | 3 בנובמבר 1995 | תקליטור • קלטת שמע | מאבריק • האחים וורנר |  |
| גרמניה | 3 בנובמבר 1995 | תקליטור • קלטת שמע | מאבריק • האחים וורנר |  |
| איטליה | 3 בנובמבר 1995 | תקליטור | מאבריק • האחים וורנר |  |
| בריטניה | 6 בנובמבר 1995 | תקליטור | מאבריק • האחים וורנר |  |
| ארצות הברית | 7 בנובמבר 1995 | תקליטור • קלטת שמע | מאבריק • האחים וורנר |  |
| יפן | 10 בנובמבר 1995 | תקליטור | מאבריק • האחים וורנר |  |
| גרמניה | 27 בספטמבר 2013 | תקליט | רינו • האחים וורנר |  |
| בריטניה | 30 בספטמבר 2013 | תקליט | רינו • האחים וורנר |  |
ביאורים

↑  מכירות בישראל נכון לאוגוסט 2001.
ג'רמי לנגפורד

| --- | --- |

 לידה:  1956 (בן 68 בערך) לונדון, הממלכה המאוחדת 
 תחום יצירה:  אמנות זכוכית 
 www.jeremylangford.com
 
ג'רמי לנגפורד (נולד ב-1956) הוא אמן ופסל בזכוכית בריטי-ישראלי. פיתח שיטות עבודה ייחודיות באמנות הזכוכית. יצירותיו מוצגות באתרים רבים ברחבי העולם, חלקם אתרים יהודיים. יצירתו המוכרת ביותר בישראל היא "שרשרת הדורות" במנהרות הכותל.
ביוגרפיה

ג'רמי לנגפורד נולד בלונדון שבאנגליה. אביו, בארי לנגפורד (אנ'), היה עורך ובמאי ב-BBC, ומן הבמאים הראשונים של הטלוויזיה הישראלית. אחותו של ג'רמי, היא קרוליין לנגפורד, שחקנית ואשתו השנייה של אסי דיין ואחיינו הוא ליאור דיין. שם המשפחה המקורי של ג'רמי לנגפורד היה לליוולד, משפחתו ילידת הולנד. לנגפורד קשור לג'וזף לליוולד (אנ'), עורך העיתון "הניו יורק טיימס", ולרב ארתור לליוולד (אנ'), פעיל זכויות האזרח. סבא רבא של ג'רמי לנגפורד היה בדרן חצר מלכותי בבריטניה (שהתמחה בשריקות) ששירת בחצרו של אדוארד השביעי ופתח את מפעל הסבון של סלומאן.[דרוש מקור]
ג'רמי לנגפורד עבר מאנגליה למלבורן שבאוסטרליה כשהיה בן 13. בגיל 15 התחיל להתעניין ולעבוד עם זכוכית. תחילה הוא המיס בקבוקי זכוכית בתנורי קרמיקה ישנים ומחומרי הגלם המותך הכין את עבודות הוויטראז' הראשונות שלו.
בגיל 18 חזר לאנגליה ללמוד בבית הספר לקולנוע בלונדון, ושם פגש אמן זכוכית אשר לימד אותו טכניקות שונות לשימוש בזכוכית.
בשנות ה-70 פתח לנגפורד סטודיו בלונדון, ובמקביל שהה גם בישראל. בתקופה זו התנסה בעבודה בזכוכית רבודה (שכבות זכוכית) ליצירת פסלים אמנותיים. כיום הוא רב אמן בתחום הפיסול בזכוכית וויטרז'ם ויצירותיו מוצבות במקומות רבים בעולם.
לנגפורד היה נשוי ליעל (שם רווקות: ז'וסלין איתח), חוקרת כימיה קוונטית (נפטרה ב-15 בנובמבר 2009), יחד יש להם 5 ילדים. בני הזוג עסקו בפרויקט העוסק בחקירת הקשר שבין אמנות, גלי מוח ומודעות.
פעילות מקצועית

לנגפורד עסק לאחרונה בפרויקטים במקומות שונים בארצות הברית. בין היתר מוצגות עבודות שלו בניו יורק, בלוס אנג'לס ובפלורידה. עבודות מגוונות שלו מוצבות בבתי כנסת רבים ברחבי ארצות הברית. עבודה נוספת שלו, הכוללת אנדרטה להנצחת זיכרון השואה ובה נעשה שימוש בשלושים טכניקות שונות לעבודה בזכוכית, תוצב בקרוב בבוורלי הילס שבקליפורניה.
הפרויקט המפורסם ביותר של לנגפורד בישראל הוא מרכז שרשרת הדורות-פרויקט המוצב ליד מנהרות הכותל בירושלים. המיצג כולל 9 יצירות זכוכית (במשקל כולל של 150 טון) המתארות בשפה מיוחדת את ההיסטוריה של העם היהודי מימי האבות ועד לימינו אלה. האתר זכה בפרס THEA לאתרים מיוחדים מחברת דיסני (2007).
עבודות בולטות

עבודותיו מוצבות בין היתר ב:
שרשרת הדורות במנהרות הכותל. העיר העתיקה, ירושלים
אוהל קדושים בישיבת פוניבז', בני ברק
מלון וולדורף אסטוריה, ירושלים
מוזיאון מגדל דוד, העיר העתיקה, ירושלים
אוניברסיטת בר-אילן, רמת גן
נמל התעופה בן-גוריון, לוד
המוזיאון הבריטי, לונדון, אנגליה
מלון הילטון, Mayfair, לונדון, אנגליה
מרכז עולמי ליהדות בוכרה ניו יורק
קהילת "עץ חיים" –לוס אנג'לס, לוס אנג'לס
המגדלים של טראמפ, Sunny Isles Beach, פלורידה - שלושה פסלים מונומנטליים.
מלון ארבע העונות, מיאמי
קידוש לבנה בית הכנסת המרכזי, רבבה
יוהאן ברוינל

| --- | --- |

 לידה:  23 באוגוסט 1964 (בן 60) בלגיה בלגיה
 גובה:  182 ס״מ 
 משקל:  71 ק"ג 
 תחום:  כביש
 קבוצות עבר:  כרוכב: Lotto, ONCE, ראבובנק. כמנהל: רשות הדואר האמריקני, דיסקברי
 הישגי שיא:  ניצחון ב-2 קטעי טור דה פראנס, ניצחון קטע בוואלטה אספניה, ניצחון בטור דה ל'אווניר.
 www.johanbruyneel.com
 
יוהאן ברוינל (בפלמית: Johan Bruyneel, נולד ב-23 באוגוסט 1964) היה המנהל הספורטיבי של קבוצת האופניים רדיושק, ורוכב עבר בלגי.
ברוינל, לשעבר מנהלה הספורטיבי של קבוצת רשות הדואר האמריקאית, פרש ממרוצים ב-1998, מונה לתפקיד המנהל הספורטיבי, ולזכותו נזקפים תשעה ניצחונות בטור דה פראנס עם לאנס ארמסטרונג ואלברטו קונטאדור כרוכביו העיקריים. באוקטובר 2012 פרש מתפקידו כמנהל הספורטיבי של רדיושק-ניסאן-טרק בשל מעורבותו, לכאורה, בפרשת הסמים בה הואשם לאנס ארמסטרונג על ידי הרשות האמריקאית למלחמה בסמים. ב-2012 הורחק מהספורט על ידי הרשות למלחמה בסמים למשך 10 שנים. באוקטובר 2018 קבע בית הדין לבוררות בספורט כי הרחקתו מהספורט היא לצמיתות.
נולד באיזגם שבפלנדריה המערבית. הצלחתו הגדולה ביותר כרוכב היא ניצחונו בשלב 7 של הטור דה פראנס בשנת 1995 אשר הסתיים בארץ הולדתו, בלגיה. ברוינל זכה גם בפרס החולצה הצהובה לאחר שהצליח להצמד למיגל אינדוראין (זוכה המרוץ הכללי בסיום) שיצא לבריחה מפתיעה מהדבוקה באמצע השלב. אינדוראין רכב בבריחה כאילו מדובר במרוץ נגד השעון, בניסיון לצבור פער זמן על יריביו העיקריים. ברוינל, שבקושי עמד בקצב שהכתיב אינדוראין, ניצח אותו בספרינט הסיום. ברוינל אמר כי חש אי נוחות ביחס לאופן שבו ניצח. בעקבות הניצחון בשלב, זכה ברוינל לפגישה עם מלך בלגיה. באותה שנה, סיים ברוינל שלישי בוואלטה אספניה.
בטור דה פראנס של 1996 שגה ברוינל בבחירת נתיב רכיבה והחליק מעבר לסיבוב בעת ירידה בקטע הררי, טיפס משפת הגיא, עלה על אופניו והמשיך לרכוב.
ספרו של ברוינל "We Might As Well Win", ראה אור ביוני 2008 ויצא לאור בעברית בשם "אולי אפילו ננצח", בהוצאת מודן, ב-2011.
ברוינל מונה בשנת 2007 למנהל הספורטיבי של קבוצת אסטנה והביא עמו את הרוכבים אלברטו קונטדור ולוי ליפהיימר. לאחר שובו של לאנס ארמסטרונג לרכיבה ב-2009, נטען על ידי רבים כי בטור דה פראנס של 2009 העדיף ברוינל את לאנס ארמסטרונג על פני רוכב הקבוצה, אלברטו קונטדור, שהיה בעל סיכויים טובים יותר לניצחון. ברוינל ענה לטענות אלו במשך המרוץ כי מטרת הקבוצה היא לנצח במרוץ; מטרה שאמנם הושגה כשקונטדור ניצח וארמסטרונג סיים שלישי. לקראת סיום עונת 2009 עזבו ברוינל וארמסטרונג את אסטנה והקימו קבוצה חדשה, קבוצת רדיושק, אליה גם עברו רוב הרוכבים הבכירים של אסטנה, למעט אלברטו קונטדור ואלכסנדר וינוקורוב.
ניסיונה של קבוצת רדיושק להריץ את ארמסטרונג כמועמד לניצחון בטור דה פראנס 2010 נכשל והוא סיים במקום ה-23. כמו כן, נתקלה הקבוצה בהתייחסות עוינת של מארגני הג'ירו ד'איטליה והוואלטה אספניה ולא הוזמנה למרוצים אלו למרות הרכב הרוכבים החזק שהבטיחה להעמיד למרוצים.
ברוינל דובר שש שפות באופן שוטף: הולנדית, אנגלית, ספרדית, צרפתית, איטלקית וגרמנית.
לקריאה נוספת

יוהאן ברוניל וביל סטריקלנד, אולי אפילו ננצח, מודן, 2011.
הערות שוליים

↑  Johan Bruyneel Statement on Recent USADA and Team News, האתר הרשמי של יוהאן ברוינל, 12 באוקטובר 2012
↑  Laura Weislo, Bruyneel banned for life by CAS, says 'we were children of our era', באתר cyclingnews.com, ‏24 באוקטובר 2018
↑  גיא חלמיש, אולי אפילו ננצח – ספר מאת יוהאן ברוניל בהוצאת מודן, באתר בייקפאנל, 12 ביוני 2011
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007502524605171  GND: 136163173  ISNI: 0000 0000 7149 8521  LCCN: n2007077097  NDL: 01139992  NKC: xx0099484  NTA: 303707216  VIAF: 91220212   WorldCat (עם VIAF): 91220212 
ערך זה הוא קצרמרבנושא ספורטאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
קבוצת נובו נורדיסק

| --- | --- |

לוגו הקבוצה
 מידע על הקבוצות
 קוד UCI:  TNN
 אופניים:  קולנאגו
 מיקום:  ארצות הברית ארצות הברית
 תאריך ייסוד:  2008
 תחום:  כביש
 סטטוס:  UCI ProTeam
 צוות מקצועי ראשי
 מנהל כללי:  וסילי דווידנקו
 מנהל ספורטיבי:  Massimo Podenzana, Pavel Cherkasov, Paolo Artuso, Lionel Marie 
 שמות קודמים
 2008–2010   2011   2011–2012   2013–:  Team Type 1   Team Type 1–Sanofi   Aventis   Team Type 1–Sanofi
 
קבוצת נובו נורדיסק (באנגלית: Team Novo Nordisk) היא קבוצת אופני כביש אמריקאית בדרג ה-UCI ProTeam, השני בחשיבותו לקבוצות. הקבוצה נתמכת על ידי חברת התרופות הדנית נובו נורדיסק, וידועה בשל מדיניות הרכש שלה, כשכל אנשי הרוכבים מאובחנים עם סוכרת מסוג 1, וגם מספר אנשי הצוות של הקבוצה, שביניהם הדירקטורים, מאובחנים עם מחלה זו.
היסטוריה

הקבוצה נוסדה בשנת 2008 בידי פיל סוטרלנד וג'ו אלדריג, ונקראה "Team Type 1", במטרה לתת לרוכבים שמאובחנים עם סוכרת להגיע לרמות הגבוהות ביותר של הספורט. בשנת 2010 הפכה הקבוצה למקצוענית, כשעלתה לסבב הפרו קונטיננטל, השני בחשיבותו לקבוצות. באותה העונה הקבוצה גם עלתה מדרגה מבחינת רכש, כשצירפה לזלו בודרוגי, וב-2011 צירפה את אלכסנדר אפימקין, שלבש בעבר את החולצה הצהובה בטור דה פראנס, וזו הייתה הקבוצה האחרונה שאפימקין רכב בה.
ב-2013 הפכה קבוצת נובו–נורדיסק לקבוצה המקצוענית היחידה בעולם שכל רוכביה מאובחנים עם סוכרת. ב-2015 קיבלה הקבוצה הזמנה למונומנט מילאנו – סן רמו, ומאז היא בקביעות למרוץ וזה המרוץ הבכיר ביותר בה היא משתתפת.
סגל הקבוצה

ניו זילנד היימיש ביידל
שווייץ אוליבר ברינגר
צרפת מהדי בנהמודה
בריטניה סם ברנד
אירלנד סטיבן קלנסי
הולנד חרד דה קייזר
פינלנד ג'ונאס הנטאלה
אוסטרליה דיקלאן אירווין
הולנד בריאן קמסטרה
הונגריה פיטר קוצ'ור
ספרד דויד לוזאנו
אוסטרליה סמואל מאנדיי
איטליה אנדראה פרון
צרפת שארל פלאנה
איטליה אומברטו פולי
אוזבקיסטן אולוגבק סאיידוב
הערות שוליים

↑  Team Type 1 becomes Team Novo Nordisk, all-diabetic roster in 2013, VeloNation.com
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "קבוצת נובו נורדיסק".
יוסיפון (ספר)

|  מידע כללי |
| --- | --- |
 סוגה:  היסטוריה סיפורית, כרוניקה 
 נושא:  היסטוריה של עם ישראל, עם ישראל בשלהי העת העתיקה, המרד הגדול 
 הוצאה
 תאריך הוצאה:  953 
 
יוסיפון הוא שמו של חיבור בעברית הסוקר את ההיסטוריה של עם ישראל בתקופת בית שני עד למרד הגדול. על פי החוקרים, חובר הספר או נערך בשנת 953 לספירה, באחת מערי דרום איטליה, והוא עיבוד של התרגומים הלטיניים של כתבי יוסף בן מתתיהו (המכונה ביוונית: יוספוס), המכונים "פסאודו-הגסיפוס" (על שם שגיאת תעתיק שזיהתה את יוספוס עם הגסיפוס, אחד מההיסטוריונים הקדומים של הכנסייה שהעיבוד יוחס לו), וליקוט של מקורות נוספים.
הספר מחולק לשישה ספרים, וכל ספר מחולק לפרקים. בסך הכל יש תשעים ושישה פרקים.
מקורותיו של הספר

המחבר האנונימי מציין כי הוא מעתיק מחיבוריו של יוסף בן מתתיהו, אותו הוא מכנה בשיבוש "יוסף בן-גוריון", ובכתבי היד המאוחרים שובשו דברי המחבר, והחיבור יוחס ל"יוסף בן-גוריון" עצמו (ובתולדות יהודי המרד הגדול בסוף ימי בית שני אכן היה מנהיג ששמו יוסף בן גוריון), ובשל כך המחבר אף זוהה במשך הדורות עם התנא רבי יוסי הכהן. מלבד התרגום לעברית נעשו בעריכת ספר יוסיפון מאמצים להתאים את תיאוריו של יוסף בן מתתיהו לדברי חז"ל.
מטרת הספר

מטרת הספר היא סיפור מלחמות היהודים והרומאים ותולדות חורבן בית המקדש. לשם כך הביא הסופר סקירה היסטורית נרחבת מתולדות בני יפת בן נח לשמותיהם ולמקומותיהם, מלכות בבל ומפלתה, קורות בני ישראל וזרובבל, תולדות אלכסנדר מלך מוקדון ויורשיו עד לחורבן הבית בידי הרומאים.
היחס לספר

החיבור היה נפוץ בקרב חכמי אשכנז וצרפת, פרשני המקרא ופרשני התלמוד, ואף בקרב חכמים לא-יהודיים, וכבר בימי הביניים הוא תורגם לערבית ולשפת געז.
כמה עשרות שנים לאחר חיבורו, העתיק רבנו גרשום את הספר בכתב ידו, וישנם שלושה כתבי יד המבוססים על כתב יד זה. מאוחר יותר השתמש רש"י בחומר שהגיע אליו דרך "יוסיפון" לצורך פירוש ספר דניאל ופירוש הגמרא. גם בספרד (של המאה ה-12) שימש יוסיפון מקור עיקרי לחיבורו של אברהם אבן דאוד "תולדות מלכי ישראל", חלק מחיבורו ההיסטוריוגרפי 'דורות עולם'.
הרב דוד גנז, תלמידם של הרמ"א והמהר"ל, מסכם את ידיעות בני זמנו (המאה ה-16) על ספר יוסיפון:
"יוסף בן גריון הכהן, ממיוחסי ושועי הכהנים שבירושלים ומשוח מלחמה. הוא חבר את ספרו אחר חורבן הבית ואם מקצת דבריו נראים קצת כסותרין את דברי רז"ל ... תדע מאחר שזה האיש היה גדול בחכמה ובתבונה איש צדיק וישר והוא קודם בזמן מחכמי הגמרא כמה מאות שנה. ראה את כל הנעשה בימיו, על כן אין אנו מחזיקים אותו לסופר בלתי נאמן, ומפני זה אנשים חכמים וידועים הלמו יחד סיפוריו וסיפורי חז"ל, באופן שאין דבריהם יהיו סותרים זה לזה."
אמנם יש לציין, כי אף על פי כן - נראה שרבו המהר"ל לא ראה ביוסיפון מקור מחייב, ולא נמנע מלבקר את דברי יוסיפון על כך שכתב על טיטוס שאינו רשע ואף היה רחמן ופקד על חייליו לא לשרוף את בית המקדש השני, ואילו לדעת המהר"ל טיטוס היה רשע גמור ואף אם אכן פקד לא לשרוף את בית המקדש - אין זה אלא מתוך רשעותו ורצונו לבזות את בית המקדש.
בזכות סגנונו הרבני, זכה הספר ללגיטימציה מסוימת כספרות יהודית מסורתית. מיכה יוסף ברדיצ'בסקי מתאר ברשימת זיכרון ('בדרך רחוקה'. נכלל בזכרונותיו 'מערפילי הנוער') כיצד נחשף לספר יוסיפון בילדותו בעיירה יהודית מסורתית בתחום המושב, ועד כמה השפיע עליו הספר. ברדיצ'בסקי מצא בספר שבחים לגבורה הירואית של יהודים בקרב, ומצא בכך אנטיתזה לנטייה מסורתית של היהדות הרבנית ה'גלותית'. אולי כהד לכינויו של המחבר הימי-ביניימי או לדמות הגיבור בן התקופה המתוארת בספר (יוסף בן גוריון), החליט ברדיצ'בסקי המבוגר לעברת גם את שם משפחתו שלו ל'בן-גוריון'.
שינויים

אחרית גורלם של הסיקריים במצדה זכתה לתיאור שונה לחלוטין בספר יוסיפון מאשר ב"מלחמת היהודים" של יוספוס, והפסאודו-הגספוס של כתביו. יוספוס תיאר התאבדות המונית של מתבצרי מצדה, ולעומתו בחר מעבד היוסיפון לאמץ את המודל הקלאסי-יווני בתארו את אחריתם של נאמני אלעזר בן יאיר כמוות אציל של גיבורים בקרב בשילוב דימויים של פולחני קורבן מרטירולוגיים. בנוסף, ביוסיפון נפתח סיפור זה במילים 'ויהי אחר הדברים האלה...' הרומזות למעשה העקדה (ספר בראשית, פרק כ"ב) הנפתח באלו המילים, הקשר שלא קיים בחיבורו של יוספוס.
הר יוסיפון נקרא כך על שם הספר.
מהדורות

הרב יהודה (ליאון) בן הרב משה (משקוני) התבסס על חמש מהדורות שונות של הספר, והשתדל ליצור מהם ספר מתוקן. ביניהן היו לדבריו מהדורות 'מקוצרות' מאת רבי שמואל הנגיד והראב"ד הראשון, מגדולי ספרד הקדומים, אך הוא העדיף ככלל את המהדורות הארוכות יותר, שנחשבו בעיניו מלאות. עם זאת, ייתכן שדווקא במהדורות הארוכות נוספו קטעים, ואילו המהדורות הקצרות קרובות יותר למקור. במהדורה זו חולק הספר לשישה חלקים, מה שכעדות הרב לא היה בחלק מכתבי היד שלפניו. כמו כן הוסיף הרב חלוקה לפרקים קצרים ביותר שלא התקבלה בהמשך.
בראשית הדפוס יצא הספר בשלוש מהדורות:
מהדורת דפוס מנטובה (1480)
מהדורת דפוס קושטנטינה (1510)
מהדורת דפוס וינציאה (1544)
בעת החדשה הוציא דוד פלוסר את הספר במהדורה מדעית אקלקטית המורכבת מליקוט קטעים שונים מכתבי יד שונים בשאיפה ליצור מסמך הקרוב ביותר לטקסט המקורי המשוער. שנתיים לפני שנסתיימה העבודה על המהדורה המדעית, נמצא כתב יד קדום של הספר הקרוב למהדורתו של פלוסר.
לקריאה נוספת

ביבליוגרפיה של ספר יוסיפון ב"שרי האלף",  באתר ויקיטקסט
ספר יוסיפון,  באתר ויקיטקסט
יוסיפון, מנטובה, ה'ר"מ (1480), במאגר הספרים הסרוקים של הספרייה הלאומית
יוסיפון מהדורת קושטא ה'ע"ר (1510) (ההתחלה חסרה) באתר HebrewBooks
ונציה ה'ש"ד (1544) באתר HebrewBooks
יוסיפון מהדורת ורשא ה'תרמ"ט (1889) (חסרים עמודים) באתר HebrewBooks
יוסיפון מהדורת לובלין ה'תרפ"ז (1927), באתר "דעת"
יוסיפון (על פי כתבי יד ובצירוף ניתוח מילוני), באתר המילון ההיסטורי ללשון העברית
דוד פלוסר, ספר יוסיפון, מוסד ביאליק, ירושלים, 1978. ובמהדורה מעודכנת בת שני כרכים, כולל הגהה, ניקוד ופירושונים, 2009
ספר יוסיפון, הנוסח המקורי: צילום כתב יד ירושלים, עם הוספות, בעריכת דוד פלוסר, ירושלים: מרכז זלמן שזר, תשל"ט (1978), באתר אוצר החכמה
יוסיפון (ספר), ב"אנציקלופדיה יהודית" באתר "דעת"
דוד פלוסר, "מחבר ספר יוסיפון, דמותו ותקופתו", ציון יח, ג–ד, החברה ההיסטורית הישראלית, תשי"ג (1953), עמ' 109–126 (המאמר זמין לצפייה במאגר JSTOR לאחר הרשמה)
כרמלה סרגנה, "Between the Book of Jossipon and teh Book of Jasher", The Jews in Italy (pp. 127-160), Academic Studies, Boston 2019
הערות שוליים

↑  דוד פלוסר, יוספוס פלביוס, אוניברסיטה משודרת, עמ' 79–80.
↑  תולדות מלחמת היהודים ברומאים, תרגום: ליזה אולמן; מבוא: יונתן פרייס, הוצאת כרמל, ירושלים 2009, עמ' 16 במבוא
↑  דוד פלוסר, יוספוס פלביוס, אוניברסיטה משודרת, עמ' 80.
↑  דוד פלוסר, יוספוס פלביוס, אוניברסיטה משודרת, עמ' 81.
↑  יוסיפון פרקים עח, עט, פ ועוד
↑  נצח ישראל פרק ה', באר הגולה באר ו' פרק י"ז, ובמקומות נוספים
↑  יעל פלדמן, יוספוס או יוסיפון?, באתר הארץ, 16 ביולי 2010
↑  הרב יהודה משקוני, "הקדמה", יוסיפון (באתר ויקיטקסט)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007270155505171  VIAF: 177010705   WorldCat (עם VIAF): 177010705
אהרן אהרונוב

| --- | --- |

 לידה:  12 ביולי 1937 דופניצה, ממלכת בולגריה 
 פטירה:  15 ביולי 2022 (בגיל 85) סופיה, בולגריה 
 מוקד פעילות:  בולגריה 
 מקום לימודים:  האקדמיה הבולגרית הלאומית למוזיקה 
 אתר רשמי
 
אהרן שבת אהרונוב (בבולגרית: Арон Сабат Аронов;‏ 12 ביולי 1937 – 15 ביולי 2022) היה זמר אופרה, אופרטה ושחקן יהודי–בולגרי. אהרונוב היה בעל קול טנור, נמנה עם זמרי האופרה הבולטים בבולגריה והקריירה שלו התפרשה על פני 45 שנים.
קורות חיים

אהרן אהרונוב נולד ב-1937 בדופניצה במשפחה יהודית. מגיל צעיר עסק באתלטיקה, שחמט וטניס שולחן. היה אלוף מחוז קיוסטנדיל לנוער בריצת 100 מטר וזכה במקומות גבוהים בטורנירים שנערכו בעיר הולדתו בשחמט ובטניס שולחן. במקביל, עוד במהלך לימודיו התיכוניים החל לשיר באופרטות וכישרונו לשירה התגלה. אהרונוב עבר לסופיה וסיים את האקדמיה הלאומית למוזיקה (אנ') במגמת שירה. הופעת הבכורה שלו הייתה ב-1965, עם בית האופרה של וארנה בתפקיד אלפרדו באופרה לה טרוויאטה. הופעה זו סללה את דרכו להופעות במסגרת האופרה והבלט הלאומיים בסופיה.
בשנה זו הצטרף לסגל התיאטרון המוזיקלי של סופיה (בול') והשתלב בהדרגה בתפקידי הטנור המובילים. אהרונוב הופיע בתיאטרון המוזיקלי בין השנים 1965–2007, נחשב לאמן המוביל בו, וזכה לפופולריות גדולה בקרב קהל המוזיקה בבולגריה. הוא הופיע במאות תפקידים ראשיים באופרות ואופרטות והוזמן כאמן אורח לרבות אחרות. לאחר פרישתו משירה פעילה לימד אהרונוב פיתוח קול.
אהרונוב היה חבר המפלגה הקומוניסטית של בולגריה. עם זאת, ב-1973 בעת הופעה בסליבן ביקר אהרונוב בחריפות את יחסה של ברית המועצות כלפי יהודי המדינה המבקשים לעלות לישראל. עוד הביע תמיכה במדינת ישראל ועמדותיה, וטען שהחיים בישראל טובים יותר מהחיים בבולגריה. כפועל יוצא מהצהרות אלו נחקר על ידי אנשי המינהל השישי של הוועדה לביטחון המדינה ואולץ לחזור בו מהצהרותיו.
ב-2016 הוציא לאור הסופר, הזמר והמלחין הבולגרי גאורגי ג'יליאנוב (בול') את הספר "הטנור: סיפורו של אהרן אהרונוב".
אהרן אהרונוב נפטר בסופיה ב-2022 והוא בן 85, והובא למנוחות בבית הקברות המרכזי בסופיה. הוא היה נשוי לזדראבקה פיסארבה, קלינאית תקשורת, ואב לבת בשם סבינה, פילולוגית.
הערות שוליים

1 2  אהרן אהרונוב-ביוגרפיה, באתר הרשמי של אהרן אהרונוב (בבולגרית).
↑  פרטי התיק בוועדה לביטחון המדינה, באתר pametbg.com (בבולגרית).
↑  הספר "הטנור" אודות אהרן אהרונוב, באתר knizhen-pazar (בבולגרית).
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810679639805606  VIAF: 311486809   WorldCat (עם VIAF): 311486809
ג'ורג' הינקאפי

| --- | --- |

 לידה:  29 ביוני 1973 (בן 51) ניו יורק, ארצות הברית, ארצות הברית
 כינוי:  ג'ורג' הגדול
 גובה:  190 ס״מ 
 משקל:  77 ק"ג 
 תחום:  כביש
 קבוצה נוכחית:  קבוצת BMC
 קבוצות עבר:  מוטורולה (1994-1996) רשות הדואר האמריקאית (1997-2007) קולומביה היי-רואד (2008-2009)   קבוצת BMC ‏ (2010-2012)
 הישגי שיא:   אלוף ארצות הברית (שלוש פעמים) ניצחון שלב בטור דה פראנס
 www.georgehincapie.com
 
ג'ורג' הינקאפי גרסיאס (באנגלית: George Hincapié Garcés; ‏נולד ב־29 ביוני 1973) הוא רוכב אופניים אמריקאי לשעבר.
קריירה

הינקאפי, יליד קווינס, ניו יורק, מזוהה הן כרוכב בעל הישגים במרוצי קטעים קצרים ובמרוצים חד-יומיים והן כחברו לקבוצה וכפועל של לאנס ארמסטרונג, לו סייע רבות בשבעת ניצחונותיו בטור דה פראנס. בנוסף סייע הינקאפי לאלברטו קונטדור (2010) ולקאדל אוונס (2011) לנצח בטור דה פראנס ובכך העלה ל-9 את מספר הפעמים בהם רכב כפועל לצדו של מנצח המרוץ. באוקטובר 2012 הוציא הינקאפי הודעה לעיתונות בה הודה בשימוש בחומרי אמרוץ אסורים במהלך חלק מהקריירה המקצוענית שלו.
הישגו הבולט במרוצים הקלאסיים הוא ניצחון במרוץ גנט–וייפלחם ב-2001. כמו כן, ניצח במרוצים של קורנה–בריסל–קורנה וגראן פרי דה פלואה ב-2005. ניצחונותיו הבולטים במרוצי קטעים קצרים הם במרוצים: הטור של לוקסמבורג, שלושת הימים של ברוז'-דה פאנה והטור של מיזורי. כמו כן זכה בקטעים בודדים במרוצים, כולל שלב אישי בטור דה פראנס ושלושה שלבים במסגרת מרוץ נגד השעון קבוצתי ושני שלבים בדופינה ליברה. באמצע העשור הראשון של המאה ה-21 נחשב באופן קבוע מועמד לניצחון בפריז–רובה וברונדה ון פלנדרן.
הינקאפי הוא הרוכב היחיד שרכב עם ארמסטרונג בכל אחד משבעת ניצחונותיו בטור דה פראנס. ארמסטרונג העריך מאוד את הינקאפי והקפיד שהינקאפי תמיד יהיה חלק מסגל הקבוצה לטור. במרוצים שלפני הטור, לעיתים נדירות, שימש ארמסטרונג כפועל עבור הינקאפי. הינקאפי ניצח לראשונה שלב בטור ב-17 ביולי 2005. זהו ניצחונו היחיד של הינקאפי בטור (השתתפותו העשירית) והראשון של פועל של לאנס מאז 1999. ב-2011 זינק הינקאפי בפעם ה-16 לטור דה פראנס. בכך הישווה את שיאו של ההולנדי יופ זוטומלק שאף הוא זינק וסיים 16 מרוצים של הטור דה פראנס. ב-1 באפריל 2012 שבר הינקאפי את שיאו של הבלגי בריק סכוטה כשסיים את מרוץ הרונדה ון פלאנדרן בפעם ה-17.
בשנים האחרונות עיקר כוחו של הינקאפי במרוצים אישיים נגד השעון. הוא ניצח בפרולוג של הדופינה ליברה ב-2005, סיים שלוש פעמים במקום השני בפרולוגים במרוצים שנערכו ב-2006 וניצח את שלב המרוץ נגד השעון בטור של בנלוקס.
בשנת 2004 השיק קו בגדי ספורט ביחד עם אחיו. הינקאפי הגיע אל ספורט האופניים בעזרת אביו. אביו שכנע אותו להרשם למרוץ בסנטרל פארק. הוא נשוי לדוגמנית ונערת פודיום של הטור, מלאני סימיאונה. בשנת 2004 נולדה לזוג בת.
ב-10 באוקטובר 2012 פרסם הינקאפי הודעה באתרו הרשמי בה הודה בשימוש בסמים אסורים, וכי סוכנים פדרליים וסוכני הסוכנות האמריקאית למניעת סמים בספורט פנו אליו בנוגע לפעילותו זו. מאוחר יותר באותו היום התפרסמה הצהרה לפיה הסכים הינקאפי להשעייה בת חצי שנה מפעילות, החל מה-1 בספטמבר 2012 עד 1 במרץ 2013, ולביטול כל תוצאות המרוצים בהם השתתף בין 31 במאי 2004 ועד 31 ביולי 2006.
הערות שוליים

↑  George Hincapie confesses to drug use, אתר יורוספורט, 12 באוקטובר 2012
↑  Hincapie part of nine Tour de France victories, cyclingnews.com, ‏ 23 ביולי 2011
↑  BMC Racing Team Finishes 3-4 At Tour of Flanders, אתר קבוצת האופניים BMC‏, 1 באפריל 2012
↑  http://www.georgehincapie.com/news/Statement-from-George-Hincapie/
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BNE: XX5647986  LCCN: no2014094985  VIAF: 310521074   WorldCat (עם VIAF): 310521074
פפירוס רינד

חלק מפפירוס רינד
פפירוס רינד (באנגלית: Rhind Mathematical Papyrus (RMP)), הוא פפירוס מצרי המהווה אחד המקורות הקדומים ביותר העוסקים במתמטיקה בכלל ובמתמטיקה מצרית עתיקה בפרט. הוא נכתב בתקופת הביניים השנייה של מצרים (סביבות 1650 לפנה"ס) בכתב היראטי, והוא נקנה בידי עורך-הדין וחובב העתיקות הסקוטי אלכסנדר הנרי רינד ב-1858 בעת סיורו בשוק בלוקסור שבמצרים. חשיבותה של המגילה לא הוכרה מיד. היה זה רק ב-1923, לאחר שהאגיפטולוג תומאס א. פיט פרסם תרגום מקיף ראשון שלה, שהיסטוריונים של המתמטיקה הבינו את מלוא חשיבותה. בשנת 1926 פרסם אוטו נויגבאואר בגטינגן את הספר "יסודות חשבון השברים המצרי" (Die Grundlagen der ägyptischen Bruchrechnung), שניתח ופירש את הפפירוס וחשיבותו.
גלגוליו של הפפירוס

את תוכנו המתמטי של פפירוס רינד מקדימה פתיחה, בה מביא כותב הפפירוס, אדם בשם אחמס, פרטים רבים הן אודות מקורות הפפירוס ומטרותיו והן אודותיו הוא. אחמס כותב בהקדמתו כי הפפירוס נכתב בשנה ה-33 של אפופיס הראשון מלך החיקסוס, והוא למעשה מעתיק מחדש פפירוס קדום יותר מתקופת אמנמחת השלישי (המאה ה-19 לפנה"ס). על הצד האחורי של המגילה נמצא גם כתב מאוחר יותר, אך הוא שייך כנראה לממשיך דרכו של אפופיס - ח'מודי. אף על פי שהדבר אינו חד משמעי, ככל הנראה נחשף הפפירוס בחפירות ארכאולוגיות לא-מאושרות ברעמסאום, ועבר בין סוחרי עתיקות עד שהתגלגל לשוק בלוקסור.
בשנות ה-50 של המאה ה-19 יצא אלכסנדר הנרי רינד, שסבל מבעיית ריאות, למצרים כדי לשלב את צרכיו הרפואיים עם חיבתו לתרבות ועתיקות. במהלך מסעותיו לאיסוף חומרים ומידע לספרו על "תבאי - קבריה ושוכניהם" (שיצא לאור בשנת 1862) רכש רינד בין היתר את הפפירוס של אחמס, אך באותה עת איש מהמעורבים בעסקה לא הכיר בחשיבותו. רינד הלך לעולמו בשנת 1863 בגיל 30, אך טרם מותו העביר חלקים גדולים מאוספו, ובכלל אלו את פפירוס רינד ואת מגילת העור המתמטית המצרית, פפירוס מתמטי בעל מאפיינים דומים, למוזיאון הבריטי. פפירוס רינד השלם הוא למעשה מגילה בגובה 33 סנטימטרים הנפרשת לרוחבה לאורך יותר מחמישה מטרים. מרבית הפפירוס נמצא במוזיאון הבריטי בלונדון, אך חלקים ממנו נמצאים במוזיאון ברוקלין בניו יורק.
תוכן הפפירוס

פרט להקדמה של אחמס נהוג לחלק את פפירוס רינד לשלושה חלקים (ספרים, כפי שנקראו על ידי ראשוני החוקרים) - החלק הראשון כולל את טבלת ה-2/n וכן 40 שאלות בעלות אופי אריתמטי ואלגברי, החלק השני כולל 19 בעיות בגאומטריה של המישור והמרחב, והחלק השלישי כולל שוב 24 בעיות בעלות אופי אלגברי.