stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
סטפן סאביץ'
תארים

אליפות סרביה: 2010/2011
הגביע הסרבי: 2010/2011
אליפות אנגליה: 2011/2012
מגן הקהילה: 2012
תארים > אתלטיקו מדריד

אליפות ספרד: 2020/2021
עודד שמשון

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1949 (בן 75 בערך) נהריה, ישראל 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת דרבי  אוניברסיטת נוטינגהאם טרנט 
 תחום יצירה:  צילום 
 
עודד שמשון (נולד ב-1949) הוא צלם ישראלי, משמש פרופסור לאמנות וצילום באוניברסיטת דרבי באנגליה ובמכללה האקדמית הדסה ירושלים. תערוכותיו הוצגו בישראל ובאנגליה.
ביוגרפיה

שמשון נולד בנהריה. שני הוריו הגיעו מגרמניה. למד בין השנים 1975 ל-1977 קולנוע ברמת גן. בשנת 1978 נסע לאנגליה ועבד שם תקופה קצרה כצלם. בין השנים 1980 ל-1983 למד בקולג' דרבישייר (היום אוניברסיטת דרבי), המשיך לתואר שני בין השנים 1986 ל-1988 בפוליטכניק בנוטינגהאם. בשנת 1988 סיים תואר שני בצילום ואמנות. בשנת 2004 מונה לפרופסור באוניברסיטת דרבי.
בין התערוכות שלו שהוצגו בארץ: "פלס מים" (מוזיאון רמת גן, 1999), "חצץ" (במשכן לאמנות עין חרוד, 2006), אבן שפה (גלריה הקיבוץ, 2006). בשנת 1984 זכה בפרס East Midlands Arts award.
סנדומייז'

סנדומייז' (בפולנית: Sandomierz, ‏האזנהקובץ:Pl-Sandomierz.ogg‏Ⓘ‏; ביידיש: צוזמיר; לעיתים מופיעה בעברית בכתיב השגוי סנדומיירז' או סנדומיירז) היא עיר בת כ-22,000 תושבים בדרום-מזרח פולין. מאז 1999 היא בירתו של מחוז סנדומייז'. העיר הייתה מרכז עירוני חשוב בפולין קטן ואף בפולין כולה, והעיר העתיקה שלה היא אתר תיירות מבוקש. בסנדומייז' התרחשו עלילות דם אחדות נגד יהודי המקום.
היסטוריה

סנדומייז' היא מהעתיקות ומהחשובות מבחינה היסטורית בערי פולין. ממצאים ארכאולוגיים מסביבות העיר מלמדים שהאזור היה מיושב החל מהתקופה הנאוליתית. העיר נוסדה בראשית ימי הביניים, כשהיא נהנית ממיקומה במפגש הנהרות ויסלה וסן, על נתיבי סחר חשובים. אזכור ידוע ראשון של העיר הוא מהמאה ה-12, כאשר גאלוס אנונימוס מנה אותה, יחד עם ורוצלב וקרקוב כאחת מהערים הראשיות של פולין. בהצהרה של בולסלאב השלישי, עקום הפה, מהשנים 1118-1115, שבה חילק את פולין בין ילדיו, הוא קבע את סנדומייז' כבירה של אחת הנסיכויות, דוכסות סנדומייז'.
במהלך המאה ה-13 סבלה העיר נזק רב מפשיטות של המונגולים בשנים 1241 ו-1259. בתי העץ של העיר נהרסו כליל. בעקבות זאת, בשנת 1286 העיר הוקמה למעשה מחדש, על פי זכויות מגדבורג.
באמצע המאה ה-14 העיר נשרפה פעם נוספת, בפשיטה של ליטאים. היא נבנתה מחדש בתקופת שלטונו של קז'ימייז' השלישי, מלך פולין. תבנית העיר נשמרה ללא שינוי למעשה, מאז ועד היום. עם איחוד פולין במאה ה-14, דוכסות סנדומייז' הפכה לוויוודת סנדומייז', שבה שטחים נרחבים מדרום-מזרח פולין. עד שנת 1474 היא הרכיבה, יחד עם וויוודת קרקוב, את פולין קטן. בשנה זו הוקמה וויוודת לובלין, מחלקה המזרחי של וויוודת סנדומייז'. בתקופה זו מנתה סנדומייז' כ-3,000 תושבים, והייתה מהגדולות שבערי פולין.
שלוש מאות השנים הבאות, עד לאמצע המאה ה-17, היו שנים של פריחה לעיר. המבנים ההיסטוריים החשובים ביותר נבנו בתקופה זו. תור הזהב בא לסיומו בשנת 1655, שבה כוחות שוודים כבשו את העיר, ולאחר זמן קצר נסוגו תוך גרימת נזק רב. במהלך מאה השנים הבאות סבלה כלכלת פולין ממיתון, שהשפיע גם על העיר. שרפה גדולה שהתרחשה בשנת 1757 וחלוקת פולין הראשונה, שנערכה בשנת 1772 ובה הועברה העיר לשליטת אוסטריה, הביאו לפיחות במעמדה. עקב כך איבדה סנדומייז' את מעמדה כבירה מינהלית.
בשנת 1809 ניזוקה העיר במהלך הקרבות בין אוסטריה לבין דוכסות ורשה, שנערכו כחלק מהמלחמות הנפוליאוניות. בשנת 1815 עברה העיר לשליטת האימפריה הרוסית, כשבה 2,640 תושבים.
העיר ניזוקה במהלך מלחמת העולם הראשונה, ובשנת 1918 הפכה לחלק מפולין העצמאית. בעקבות עבודות ציבוריות נרחבות שנערכו בשנות ה-30 העיר גדלה במהירות. בספטמבר 1939 נכבשה העיר על ידי גרמניה הנאצית ונכללה בגנרלגוברנמן. הקהילה היהודית של העיר, שמנתה כ-2,500 נפש, הושמדה בשואה, בעיקר במחנות ההשמדה בלז'ץ וטרבלינקה. באוגוסט 1944 שחרר הצבא האדום את העיר.
עלילות הדם

בשנת 1698 מת בעיר תינוק נוצרי, שנולד מחוץ לנישואים. תחילה אמרה אמו שהתינוק מת בנסיבות טבעיות, אך בהשפעת כמרים שינתה עדותה וטענה שמכרה את התינוק ליהודים. ראש הקהילה היהודית הועמד לדין והוצא להורג, ופרעות נערכו ביהודי העיר.
בשנת 1710 נעלם ילד נוצרי, ושוב הואשמו היהודים ברציחתו למטרות פולחן. המלך הורה על גירוש יהודי העיר, אך הגירוש לא בוצע. הכומר האנטישמי סטפן ז'וחובסקי (Stefan Żuchowski), הזמין מהצייר האיטלקי קרלו דה-פּרֶבוֹ (Charles de Prêvot) ציור גדול, המתאר את הרצח הפולחני לפרטיו. דה-פרבו צייר עד שנת 1728 סדרה של 16 ציורים מרטירולוגיים (Martyrologium Romanum), שארבעה מהם נמצאים בקתדרלה של סנדומייז'. באחד מהם מוצגים השלבים השונים של הרצח: קניית הילדים, שחיטתם והקזת דמם. גופות ילדים מונחות על הרצפה וכלב אוכל אותן. מאוחר יותר עוררה התמונה ויכוחים רבים, ובתחילת המאה ה-21 הוסתרה בכיסוי בד. בינואר 2014 התמונה נחשפה מחדש לציבור, כשלצידה שלט המסביר שמדובר בעלילת דם.
סנדומייז', הציור של קרלו דה-פּרֶבוֹ ועלילות הדם בסנדומייז' נמצאים במרכז העלילה של ספר המתח "גרעין של אמת", מאת זיגמונט מילושבסקי.
הקתדרלה של סנדומייז'
פרסקו אנטישמי בכנסיית פאולוס
פרט מהציור של קרלו דה-פּרֶבוֹ
הקהילה היהודית בשואה

ערב מלחמת העולם השנייה חיו בסנדומייז' כ-2,500 יהודים, שהיוו יותר משליש מאוכלוסיית העיר. רב העיר האחרון היה הרב מנחם מנדל ניי, שכיהן בעיר עוד מלפני מלחמת העולם הראשונה, ונפטר בי"א אדר תרצ"ט, כחצי שנה לפני תחילת מלחמת העולם השנייה. ב-12 בספטמבר 1939 כבשה גרמניה הנאצית את העיר. היהודים גורשו מהעיר ועברו התעללות, וכעבור יומיים הוחזרו לעיר. ב-20 בנובמבר 1939 הוקם בעיר יודנראט בראשות עורך הדין ד"ר גולדברג. רבים מהיהודים נלקחו לעבודות כפייה. בדצמבר 1939 חויבו יהודי סנדומייז' לשאת סרט זרוע מזהה, ובו מגן דוד והאות J, ונאסרה עליהם הליכה על המדרכות. באותו חודש גורשו אל העיר 1,200 יהודים מקאליש ומשיירדז (Sieradz).
ביוני 1942 הוקם בסנדומייז' גטו. בספטמבר 1942 גורשו לגטו מאות יהודים מיישובי הסביבה, וחלקם נרצחו בדרכם אליו. חיסול הגטו החל ב-29 באוקטובר 1942 ונמשך שבועיים. יותר מ-3,200 מיהודי הגטו גורשו למחנה ההשמדה בלז'ץ, ומאות נרצחו בעיר.
ב-10 בנובמבר 1942 ריכזו הגרמנים בעיר כ-8,000 יהודים מכל רחבי המחוז. בעקבות שמועות על אקציה נמלטו כ-3,000 מהם. ב-10 באוקטובר 1943 גורשו כ-6,000 יהודים מהגטו למחנה ההשמדה טרבלינקה. ניסיון ליצור קשר עם אנשי המחתרת הפולנית ארמייה קריובה הסתיים ברצח אנשי הקשר היהודים בידי אנשי המחתרת.
בית הכנסת של סנדומייז' משמש כיום כארכיון של המדינה.
ערים תאומות

איטליה וולטרה, טוסקנה, איטליה
בריטניה ניוארק על טרנט, אנגליה, בריטניה
אוקראינה אוסטרוה, אוקראינה
גרמניה אמנדינגן, באדן-וירטמברג, גרמניה
הערות שוליים

↑  מסמך ההקמה שמור בארכיון העירוני
↑  דוד אסף‏, רצח בצל תמונה: על הספר 'גרעין של אמת', בבלוג "עונג שבת", 7 במרץ 2014
↑  מידע על בית הכנסת באתר השטעטל הווירטואלי (באנגלית).
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007531822405171  BnF: cb12050051c (data)  GND: 4378952-3  LCCN: n81080123  MusicBrainz: f168e09f-82b7-4fcb-a4d1-0873f89c3370  NKC: ge227303  VIAF: 145426689   WorldCat (עם VIAF): 145426689 
תמונה פנורמית של סנדומייז'
ספריית הרנסנס היהודי

ספריית הרנסנס היהודי (בהונגרית: Zsidó Renaissance Könyvtár) היא סדרת הספרים שהוצאה על ידי "דפוס זוננפלד" באורדיאה.
הוצאת הסדרות

הסדרה הראשונה - ללא שם העורך - החלה עוד לפני מלחמת העולם הראשונה, בשנת 1910, בה יצאו לאור "מלחינים יהודים ואגדות אוקראיניות" של מור גילאני, זולטאן לייטנר-לוקאץ' כתב על "סוציאליזם והתנועה הלאומית היהודית",  שאנדור ס. אולמן כתב על "צוואת סבא רבא שלי" קלמן פוירשטיין כתב על "יהדות העתיד" כיצירה מקורית, כמו גם כרך האוטומנציפציה של יהודה לייב פינסקר (בתרגום לאיוש זינגר) וכן כרך בשם נובלות יהודיות-רוסיות. ההמשך היה בשנת 1919 מאת מקס נורדאו "מהי ציונות?" באותה שנה הופיעו עוד ארבעה פרסומים בסדרה, כולל אחד מאת המשורר ההונגרי אנדרה אדי "על היהדות" מבחר מאמרים עם הקדמה מאת הסופר ההונגרי-יהודי דז'ה פהר ו"גסיסת הכפר" של הנריק גוטמן. החוברות האחרות הן של שלום אש (אל הנקמה, בתרגום זולטן לייטנר), מקס נורדאו, אוסיאס תון ואוריאל זנגוויל.
הסדרה השנייה, בציון מקום ההוצאה כאורדיאה-סאטו מארה, הושקה בשנת 1923, בהוצאת דפוס Szabadsajtó Könyvnyomda Rt., עשר חוברות לרוב ללא תאריך, בעריכת זולטאן לייטנר. היצירה המקורית היחידה הייתה של ינה זילברמן "התרבות היהודית ותפיסת העולם המודרנית", חוברת הנושאת את המספר 10. שתי חוברות הכילו קטעים מהתלמוד. יוצרי ומתרגמי שאר החוברות היו: מקס ברוד, מרטין בובר, בן אלעזר, אחד העם.
כרכי הסדרה

1. מור גילאני: מלחינים יהודים. 1918
2. זולטאן לייטנר: סוציאליזם והתנועה הלאומית היהודית. 1918.
3. שאנדור אולמן: צוואת של סבא רבא שלי. 1918
4. יוז'ף מַנְדֶל: עקרונות המשפט הפרטי והפלילי היהודי. 1918
5. קלמן פוירשטיין: יהדות העתיד. 1918
6.י.ל.פרץ - ש"י עגנון: סיפורים קצרים רוסים-יהודים. 1918
7. יהודה לייב פינסקר: אוטומומנציפציה. ייעוץ של יהודי רוסי לאחיו היהודים. עם הקדמה מאת אחד העם. תרגום: לאיוש זינגר. 1918
8. מור גילאני: אגדות אוקראינה. עם הקדמתו של יוזף פטאי. 1918
9. מקס נורדאו: מהי ציונות? תרגום: בלה גרינברגר. 1919.
10. אנדרה אדי על יהדות. עם הקדמה של דז'ה פהר. 1919
11. ישראל זנגוויל: אוריאל אקוסטה. ממקור אנגלי. 1919.
12. הנריק גוטמן: גסיסת הכפר
13. שלום אש: אל הנקמות. מתרגם: זולטאן לייטנר
14. תון אוסיאס: חייו של בנימין זאב הרצל. ביוגרפיה של מייסד הציונות האלמותי. מתרגם: יוז'ף בלאו. 1919
מאמרים קשורים

רשימת סדרות ספרים שהוצאו בהונגריה
לקריאה נוספת

שאנדור קוזוצ'ה:ספרנות הונגרית 1911–1920 (I - II.), בודפשט, 1939–1942
לקסיקון ספרות הונגרית ברומניה :ספרות, פובליציסטיקה, ספרות מדעית, תרבות. בוקרשט-קלוז' נאפוקה
סרג'יו ברטוני

סרג'יו ברטוני (באיטלקית: Sergio Bertoni;‏ 23 בספטמבר 1915 – 15 בפברואר 1995) היה כדורגלן איטלקי, ששיחק בעמדת החלוץ. ברטוני מזוהה עם המועדונים פיזה וגנואה, ואף ידוע בזכייתו עם נבחרת איטליה במונדיאל 1938.
ביוגרפיה

ברטוני נולד בפיזה. ברטוני החל את הקריירה שלו בעיר הולדתו בפיזה, ושיחק מ-1932 עד 1938 בסרייה א' ולאחר מכן שיחק בסרייה ב'. ב-1938, לאחר המונדיאל הצטרף ברטוני לגנואה; רגע לפני תחילת עונת 1938-39, במשחק מול סלביה פראג הוא סבל משוק שבורה, פציעה שהשפיעה על הביצועים למשך שארית הקריירה שלו. ברטוני נשאר עם גנואה במהלך מלחמת העולם השנייה, עד 1946. במשך שארית הקריירה הפעילה שלו, שהסתיימה ב-1950, הוא שיחק במועדונים שונים באיטליה. הוא הפסיק את הקריירה שלו בספציה (שם המשיך כמאמן) ואימן את הקבוצה לסירוגין עד 1962.
נבחרת לאומית

באולימפיאדת 1936 הוא התחרה כחלוץ מרכזי וסייע לשער של אניבל פרוסי בניצחון 2-1 על נורווגיה בחצי הגמר. מחוץ לאולימפיאדה שיחק שלושה משחקים בינלאומיים נוספים, כשהבקיע פעם אחת נגד גרמניה ב-1940. הוא אף היה בנבחרת המנצחת של איטליה במונדיאל 1938, אך לא השתתף באף משחק.
תארים

מדליית זהב אולימפית: 1936
מונדיאל: 1938
הערות שוליים

↑  Sergio BERTONI, האתר הרשמי של האולימפיאדה
↑  תקציר משחק הידידות בין איטליה 3 - 2 גרמניה (5.5.1940), באתר TRANSFERMARKT
| נבחרת איטליה – מונדיאל 1938 (מקום ראשון) |
| --- | --- | --- |
|  1 אנדראולו •  2 ברטוני •  3 ביאבאטי •  4 סרסולי •  5 צ'יזו •  6 קולאוסי •  7 דונאטי •  8 פרארי •  9 פראריס •  10 פוני •   11 ג'נטה •  12 לוקאטלי • 13 מסטי •  14 מאצה • 15 מונצליו • 16 אוליביירי • 17 אולמי • 18 פסינאטי • 19 פיזיאולו • 20 פיולה • 21 ראבה • 22 סרנטוני • מאמן: פוצו |  1 אנדראולו •  2 ברטוני •  3 ביאבאטי •  4 סרסולי •  5 צ'יזו •  6 קולאוסי •  7 דונאטי •  8 פרארי •  9 פראריס •  10 פוני •   11 ג'נטה •  12 לוקאטלי • 13 מסטי •  14 מאצה • 15 מונצליו • 16 אוליביירי • 17 אולמי • 18 פסינאטי • 19 פיזיאולו • 20 פיולה • 21 ראבה • 22 סרנטוני • מאמן: פוצו | איטליה |
עודד שעשוע

| --- | --- |
עודד שעשוע במדי רמת השרון במשחק נגד הפועל חיפה
עודד שעשוע במדי רמת השרון במשחק נגד הפועל חיפה
 לידה:  10 בפברואר 1982 (בן 42) ישראל
 עמדה:  רכז
 גובה:  1.83 מ'
 מספר:  8
 קבוצות כשחקן
 2000–2004 2004–2005 2005–2006 2006–2009 2009–2010 2010–2011 2011–2012 2012–2013 2013–2015 2015–2016 2018–2020:  עירוני רמת גן הפועל תל אביב עירוני אשקלון מכבי ראשון לציון עירוני נהריה הפועל קריית טבעון הפועל חולון אליצור אשקלון עירוני רמת גן מכבי הוד השרון א.ס. רמת השרון
עודד שעשוע (נולד ב־10 בפברואר 1982) הוא כדורסלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת הרכז בקבוצות בליגת העל ובליגה הלאומית בין השנים 2000–2020. גובהו 1.86 מטרים. כיום משמש שעשוע כמנכ"ל ארגון שחקני הכדורסל.
קורות חייו

שעשוע גדל בהפועל גבעתיים אך כבר כנער עבר למכבי רמת גן, עימה זכה גם באליפות ליגת הנוער. במקביל היה השחקן המוביל בנבחרת הכדורסל של תיכון בליך.
עונת הפריצה שלו באה בעונת 2001/2002, במדי עירוני רמת גן, כשאת הקבוצה אימן ארז אדלשטיין. כבר בתחילת העונה ביסס את מעמדו כשחקן שישי, וכשרכז הקבוצה, ליאור ליובין, נפצע לקראת סיום העונה, מילא את מקומו בהצלחה רבה ובביטחון שהפתיע רבים. באותה עונה הגיעה רמת גן עד לגמר הפלייאוף, ושעשוע נבחר לתגלית העונה בליגת העל בכדורסל.
ב-2004 ירדה רמת גן לליגה הלאומית. שעשוע עזב את הקבוצה, ושיחק בהפועל תל אביב, באליצור אשקלון ובמכבי ראשון לציון. ב-2009 הצטרף לעירוני נהריה, וירד עמה לליגה הלאומית בסוף העונה.
שעשוע שיחק בנבחרת הנוער עד גיל 18 שזכתה במקום העשירי באליפות אירופה בשנת 2000, ובנבחרת העתודה שזכתה במקום העשירי בשנת 2002.
שעשוע נחשב לשחקן בעל אוריינטציה הגנתית, לשומר ולחוטף טוב, אך אחוזי הקליעה שלו אינם גבוהים.
ב-2020 לאחר כ-20 שנות קרירה הודיע שעשוע על פרישה ממשחק פעיל ומונה למנכ"ל ארגון שחקני הכדורסל.
הערות שוליים

↑  יעקב מאיר, "לשים את הכדורסלן הישראלי במרכז", באתר ישראל היום, 27 בספטמבר 2020
נתן דוד רבינוביץ' (שידלובצה)

| --- | --- |
 לידה:  1814 
 פטירה:  1865 (בגיל 51 בערך) 
 תקופת הפעילות:  ?–1865 
 אב:  ירחמיאל רבינוביץ' 
 צאצאים:  יצחק יעקב רבינוביץ (ביאלא) 
 
רבי נתן דוד רבינוביץ' משידלובצה (תשרי תקע"ד, 1813 – ז' בחשוון תרכ"ו, 1866), היה אדמו"ר מבית פשיסחה, נכדו של "היהודי הקדוש". היה אדמו"ר בולט בפולין, ורבים מצאצאיו כיהנו באדמו"רות. מבנו יצאה שושלת ביאלה.
ביוגרפיה

נולד בפשיסחא לרבי ירחמיאל רבינוביץ', שכיהן כאדמו"ר בעיר. נישא לדבורה פערל בת הרב שמואל ושליצקי. היה תלמידו של רבי ישכר בער מראדושיץ, תלמידם של "החוזה מלובלין" ו"היהודי הקדוש".
לאחר פטירת אביו, החל לכהן באדמו"רות בשידלובצה. הנהגתו הייתה בדרך אביו ולא בדרך פשיסחא, היה מקפיד על תפילה בזמנה והיה נוהג בפרישות ובקדושה גדולה, בעיקר הייתה הקפדתו במסירות נפש על טבילה במקווה אפילו אם יצרך לשבור קרח בשביל כך. נודע כבעל מופת גדול. גם בימי אדמו"רותו נסע אל רבותיו, וכך נסע גם אל השרף ממוגלניצא, רבי מאיר מפרמישלאן,  רבי ישראל מרוז'ין, השר שלום מבעלזא ועוד. במיוחד היה דבק בשנותיו האחרונות ברבי חיים מצאנז והיה נוסע אליו פעמיים בשנה. חלק מחסידי רבו מרדושיץ פנו אליו לאחר פטירתו.
רבי יצחק מאיר מגור אמר עליו: "רבי נתן דוד משידלובצה הוא כתר שם טוב".
נפטר ונקבר בשידלובצא. קברו היה למוקד עלייה לרגל.
בין תלמידיו היו רבי ירחמיאל מאוסטרובצה - בנו של רבי יהודה לייביש פסח מליפסק וממלא מקומו בליפסק, ולאחר מכן באוסטרובצה ורבי משה רויגנפיש - רבה של טומשוב.
אחריו כיהנו בניו: רבי צמח ברוך בשידלובצה, רבי פינחס בקינצק, רבי שרגא יאיר בביאלברזיג ורבי יצחק יעקב בביאלא. חתנו (בזיווג ראשון) של רבי נתן דוד היה רבי אפרים טאוב מקוזמיר.
דברי תורתו

דברי תורתו כונסו בספרים "תפארת אבות", "ישרי לב", "תפארת בנים", "סיפורי חסידים" על המועדים וכן בקונטרס "זר זהב" שבסוף ספר "ארן עדת" (דברי תורתו של בנו רבי שרגא יאיר).
בתורתו, חוץ מן הסגנון המאפיין של אביו רבי ירחמיאל הכוללת שילובים מתורת פשיסחא הנוקבת ותורת חסידות פולין העממית, נמצאים גם מוטיבים מתורתם של רבותיו מרדושיץ, מוגלניצא, צאנז ורוז'ין[דרוש מקור].
משפחתו > בניו

רבי צמח ברוך
רבי פינחס
רבי שרגא יאיר
רבי יצחק יעקב
בתו נישאה לרבי אפרים טאוב מקוזמיר.
לקריאה נוספת

יצחק אלפסי, החסידות מדור לדור, ירושלים תשנ"ה
יצחק אלפסי, תורת החסידות, ירושלים תש"ע, כרך שלישי עמ' 216,15,14,13,12,6,5
הערות שוליים

↑  תורת החסידות מאת יצחק אלפסי כרך שלישי, עמ' 5.
↑  מאיר עיני הגולה, אות תקצ"ח.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007296722505171  GND: 1152330217  LCCN: nr98040881  VIAF: 82452493   WorldCat (עם VIAF): 82452493
סמל יוון

| --- | --- |

 פרטים
 המחזיק בסמל:  יוון 
 תאריך אימוץ:  1967
 התקנים
 מגן:  כחול, צלב לבן
 תומכים:  שני ענפי דפנה
 פרטים נוספים
 גרסאות קודמות:   סמל ממלכת יוון.  (1863-1934) (1935-1973)
 
סמל יוון (ביוונית: Εθνόσημο της Ελλάδας) עוגן בחוק ב-15 במרץ 1822 והוא מוצג גם על מדי הצבא היווני וכוחות הביטחון.
מאז ייסודו עבר הסמל שינויים רבים, עקב שינויי שלטון. כיום, הוא כולל מגן כחול ובתוכו צלב יווני לבן. המגן מוקף בשני ענפי דפנה.
סמלה המקורי של יוון הורכב מהאלה אתנה וינשוף. קאפודיסטריס, ראש הממשלה הראשון של יוון המודרנית, הוסיף גם פניקס לסמל, לאות לידה מחדש. בתקופת שלטון המלך אוטו, נוסף כתר ושני אריות תומכים, מעוטרים בכתר. לאחר מכן השתנה הסמל שוב בתקופת המלך גאורגיוס הראשון. הסמל הנוכחי נכנס לתוקף עם סיום המלוכה ביוון, בשנת 1967.
סינון תכנים באינטרנט בישראל

בישראל ניתן סינון תכנים באינטרנט למשתמשים המבקשים זאת, כדי להימנע מחשיפה לתכנים שאינם הולמים את גישתם התרבותית, כגון תכנים מיניים. מתקיימים חסימה וסינון של אתרים בעלי פעילות פלילית, ועולות הצעות לסינון תכנים כפוי מסיבות נוספות.
שיעור השימוש באינטרנט בישראל הוא מהגבוהים בעולם, ובשנת 2013 71% מהאזרחים היו מחוברים לרשת. הממשלה בדרך כלל אינה מגבילה את הגישה לאינטרנט, אף על פי שקיימת חסימה של נתונים מסוימים. בנוסף, מעקב אחר ספקי שירותי אינטרנט ותשתית מתבצע למטרות ביטחוניות.[דרוש מקור] החל משנת 2006 החלו חברי כנסת להציע הצעות חוק לסינון תכנים על בסיס הגנה על קטינים, הסרת תכנים פוגעניים (תוכני אלימות, הימורים ופורנוגרפיה). בשנת 2011 שלחה המשטרה לספקי שירותי האינטרנט צווים שמורים להם למנוע את הגישה של לקוחותיהם לאתרי הימורים. כשנתיים מאוחר יותר, בית המשפט קבע כי למשטרה אין סמכות להורות לספקי אינטרנט לחסום אתרים.
סינון תכנים על ידי ספקי אינטרנט

בישראל, חוק התקשורת (בזק ושידורים) מחייב את ספקיות האינטרנט וחברות הסלולר לספק ללקוחותיהם בחינם, תוכנות סינון. בישראל פועלים מספר ספקי אינטרנט המעניקים שירותי גישה מסוננים, כמו אינטרנט רימון, נט-צח, נטפרי ועוד. כמו כן קיימות תוכנות המתוקנות על המחשב אשר מציעות פתרונות סינון - כמו תוכנת נתיב. כיוון שמניע עיקרי של צרכניהם הוא דתי, קרוי שירות זה "אינטרנט כשר".
ארגון זיר"ה פועל לסנן אתרים מהם ניתן להוריד או לצפות בצפייה ישירה בסרטים וסדרות תוך הפרת זכויות יוצרים, על ידי חסימת הגישה אליהם דרך ספקי האינטרנט.
הפעלת סינון על ערכים אנציקלופדיים של ויקיפדיה

כמה תוכנות סינון מסחריות מפעילות חסימה על ערכים ספציפיים מתוך ויקיפדיה. כך למשל, תוכנת 'תום' להגנה על ילדים מפני תכנים פורנוגרפיים, חוסמת גם ערכים אחדים מוויקיפדיה העברית אם יש להם זיקה ישירה ליחסי מין וכדומה. כמה תוכנות הגנה של אינטרנט כשר חוסמות ערכים הנוגעים לנצרות בוויקיפדיה בשפה האנגלית, אך אינן חוסמות את הערכים המקבילים המופיעים בוויקיפדיה העברית.
סינון תכנים בהוראת משרד המשפטים

בשנת 2016 נחסם לצפייה בישראל, בעקבות התערבות משרד המשפטים, ציוץ של הבלוגר האמריקאי ריצ'רד סילברסטיין על חקירה פלילית שהוטל על פרטיה צו איסור פרסום, בשל מעורבות קטינה. במקרים אחרים שבהם פרסם בלוגר זה פרטים שהוצא לגביהם בישראל צו איסור פרסום, הפרסום לא נחסם לצפייה בישראל, אם כי לעיתים הוא הוסר מתוצאות החיפוש בגוגל.
סינון תכנים מטעמי זכויות יוצרים

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
ראו גם

חוק סמכויות לשם מניעת ביצוע עבירות באמצעות אתר אינטרנט
אינטרנט כשר
המטה הלאומי להגנה על ילדים ברשת - 105
הפורום הדיגיטלי – שומרים על הילדים ברשת
הערות שוליים

↑  Israel | Country report | Freedom of the Press | 2014, freedomhouse.org (באנגלית)
↑  ההגבלה על רזולוצית תצוגת הלווין בגוגל מפות, במסגרת תיקון קייל-בינגמן, למשל.
↑  "שומרים על חופש הרשת". איגוד האינטרנט הישראלי. נבדק ב-2017-09-23.
↑  עומר כביר, ביהמ"ש העליון: "למשטרה אין סמכות לחסום אתרי הימורים", באתר כלכליסט, 24 במרץ 2013
↑  פתרונות הסינון של ספקיות אינטרנט וחברות סלולר, באתר איגוד האינטרנט הישראלי, ‏27/11/2018
↑  מיכל רז-חיימוביץ', ‏סינון תכנים באינטרנט: מה מציעות הספקיות וכמה זה עולה?, באתר גלובס, 19 באוגוסט 2008
↑  אהוד קינן, אושרה הצעת חוק סינון האתרים בוועדת הכלכלה, באתר ynet, 4 בפברואר 2008
↑  נועה פרג, ‏"ילד מחפש בגוגל 'שיר' - ומקבל את 'טירת הסקס של שיר'", באתר גלובס, 13 ביולי 2009
1 2 3  הצעת חוק להסרת תוכן שפרסומו מהווה עבירה מרשת האינטרנט, התשע"ז-2016
1 2  תזכיר חוק הסרת תוכן המהווה עבירה מרשת האינטרנט, התשע"ו-2016
↑  מאגר החקיקה הלאומי
1 2  תזכיר חוק זכות יוצרים (תיקון מס'...), התשע"ו-2016, הופץ ב-29 בספטמבר 2016 על ידי משרד המשפטים באתר החקיקה הממשלתי
↑  סעיף 53א(ב) לתזכיר חוק זכות יוצרים (תיקון מס'...), התשע"ו-2016,   באתר החקיקה הממשלתי
↑  סעיף 60ב לתזכיר חוק זכות יוצרים (תיקון מס'...), התשע"ו-2016,   באתר החקיקה הממשלתי
1 2  הצעת חוק הסרת פרסום הסתה שהתפרסם ברשת החברתית המקוונת, התשע"ו–2016.
↑  מאגר החקיקה הלאומי
1 2  ספר החוקים 2650, ‏ג' באב התשע"ז, 26.7.17
↑  ע"א 5977/07 האוניברסיטה העברית נ' שוקן, סד(3) 740, פס' 17 לפסק דינה של המשנה לנשיאה ריבלין (2011); ת"א (מרכז) 567-08-09 אליס נ' רוטר.נט, פס' 45, 57-56 לפסק דינו של השופט עופר גרוסקופף (פורסם בנבו, 8.8.2011).
1 2  הצעת חוק התקשורת (בזק ושידורים) (תיקון – חובת סינון אתרים פוגעניים), התשע"ו-2016.
1 2  הצעת חוק התקשורת (בזק ושידורים) (תיקון – סינון אתרי הימורים ותכנים המציגים דברי תועבה באינטרנט), התשע"ו–2016 (ארכיון)
1 2  מאגר החקיקה הלאומי
1 2  מאגר החקיקה הלאומי
↑  תיקון סעיף 4ט1(ג) להצעת חוק התקשורת (בזק ושידורים) (תיקון – חובת סינון אתרים פוגעניים), התשע"ו-2016.
↑  הקליניקה למשפט וטכנולוגיה באוניברסיטת חיפה, איגוד האינטרנט הישראלי, האגודה לזכויות האזרח בישראל והתנועה לחופש המידע, נייר עמדה בדבר הצ"ח הגבלת גישה לאתר אינטרנט לשם מניעת ביצוע עבירות ,התשע"ז-2017
↑  איגוד האינטרנט הישראלי, חסימת תכנים באינטרנט
↑  עומר כביר, צנזורה ישראלית על ציוץ אמריקאי, באתר כלכליסט, 9 באוגוסט 2016
↑  שוקי טאוסיג, "תנאי הצו מונעים מאיתנו לשתף איתך עותק שלו", באתר העין השביעית, 3 במאי 2017
↑  עומר כביר, גוגל צינזרה בישראל בלבד בלוגר שחשף את שם השוטר שירה בסלומון טקה, באתר כלכליסט, 10 ביולי 2019
סמל טרינידד וטובגו

| --- | --- |

 פרטים
 המחזיק בסמל:  טרינידד וטובגו 
 תאריך אימוץ:  9 באוגוסט 1962 
 
סמל טרינידד וטובגו אומץ רשמית ב-9 באוגוסט 1962 למדינה שעתידה הייתה לקום בסוף אוגוסט. הסמל התקבל שלושה שבועות ויום לפני ההכרזה על עצמאות המדינה.
הסמל עוצב על ידי ועדה, שקמה בשנת 1962, ומשימתה הייתה לבחור את הסמלים המתאימים לייצג את אנשי טרינידד וטובגו. בוועדה היו חברים האמן קרליס צ'נג והמעצב ג'ורג' ביילי. המגן נושא את צבעי דגל המדינה (שחור אדום ולבן). האדום מסמל את "נדיבות האנשים ואור השמש", הלבן מסמל את "השוויון והים" והשחור מסמל את "הדבקות באחדות העם".
הספינות הזהובות מסמלות את שלוש הספינות, שבהן השתמש כריסטופר קולומבוס במסעותיו לעולם החדש: סנטה מריה, נינה ופינטה. שתי הציפורים, הזהובות הקטנות, המצוירות על המגן הן ממשפחת הקוליבריים. במקרים מסוימים יש התייחסות לטרינידד כ"ארץ הקוליברי" משום שבאי זה נצפו לפחות 16 סוגים של הציפור.
שתי הציפורים הגדולות משני צדי המגן הן:
משמאל - מגלן שני, הציפור הלאומית של טרינידד.
מימין - צ'צ'לקה אדמונית, הציפור הלאומית של טובגו.
מתחת להן כתוב המוטו של המדינה: "יחדיו אנו שואפים, יחדיו אנו משיגים" (באנגלית: "Together We Aspire, Together We Achieve").
| סמלי מדינות אמריקה הצפונית, מדינות אמריקה המרכזית והאיים הקריביים |
| --- | --- | --- |
| מדינות | איי בהאמה • אל סלוודור • אנטיגואה וברבודה • ארצות הברית • בליז • ברבדוס • גואטמלה • ג'מייקה • גרנדה • דומיניקה • האיטי • הונדורס • הרפובליקה הדומיניקנית • טרינידד וטובגו • מקסיקו • ניקרגואה • סנט וינסנט והגרנדינים • סנט לוסיה • סנט קיטס ונוויס • פנמה • קובה • קוסטה ריקה • קנדה |  |
| שטחים תלויים | איי הבתולה הבריטיים • איי הבתולה של ארצות הברית • איי טורקס וקאיקוס • איי קיימן • אנגווילה • ארובה • ברמודה • גוואדלופ • גרינלנד • הולנד הקריבית (בונייר, סאבא, סנט אוסטתיוס) • מונטסראט • מרטיניק • סן ברתלמי • סן מרטן • סנט מארטן • סנט פייר ומיקלון • נבאסה • פוארטו ריקו • קוראסאו |  |
אירופה • אפריקה • אסיה • אוקיאניה • אמריקה הצפונית • אמריקה הדרומית
סויוז TM-10

סויוז TM-10 (ברוסית: Союз TM-10) הייתה חללית מסדרת סויוז, שהמריאה ב-1 באוגוסט 1990 מקוסמודרום בייקונור (אז בשטח ברית המועצות כיום בקזחסטן. המטרה הייתה לבצע עגינה בתחנת החלל מיר.
צוות

גנאדי מנאקוב - מפקד
גנאדי סטרקאלוב - מהנדס טיסה
יפן טויוחירו אקיאמה - אסטרונאוט חוקר (בנחיתה בלבד)
צוות > צוות גיבוי

ויקטור אפנסייב - מפקד
מוסה מנארוב - מהנדס טיסה
תיאור המשימה

"סויוז TM-10" שוגרה ב-1 באוגוסט 1990 מקוסמודרום בייקונור. החללית נבנתה על ידי תאגיד הטילים והחלל אנרגיה. זו הייתה חללית סויוז מדגם סויוז-TM. השיגור בוצע מכן שיגור מס' 1 בעזרת משגר סויוז U.
עגינה למודול "קוואנטי 1" של תחנת החלל מיר בוצע ב-3 באוגוסט ועברה ללא בעיות. בתחנת החלל כבר פעלה משלחת מס' 6 בפיקוד אנטולי סולוביוב. החל הליך חפיפה לקראת עזיבת משלחת מס' 6.
ב-9 באוגוסט משלחת מס' 6 עזבה את תחנת החלל בחללית סויוז TM-9.
משלחת מס' 7 החלה בעבודה הסדירה. חללית "סויוז TM-10" נותרה מחוברת כחללית חירום.
ב-4 בדצמבר לתחנת החלל הגיע חללית סויוז TM-11 בפיקוד ויקטור אפנסייב עם חברי משלחת מס' 8 וטויוחירו אקיאמה מיפן.
טויוחירו אקיאמה טס לחלל כעיתונאי של רשת יפנית "TBS". כל היום הוא שידר תוכנית של 10 דקות לטלוויזיה ו-20 דקות לרדיו. מכיוון שציוד יפני לא היה תואם את הציוד של התחנה היה צורך להביא לחלל ציוד במשקל של 170 ק"ג לפני הטיסה.
ב-10 בדצמבר 1990 סויוז TM-10 התנתקה מתחנת החלל מיר וחזרה לכדור הארץ כאשר על סיפונה בנוסף לצוות המראה גם טויוחירו אקיאמה שהגיע בחללית  "סויוז TM-11" שבוע לפני זה.
סויוז TM-16

סויוז TM-16 (ברוסית: Союз TM-16) הייתה חללית מסדרת סויוז, שהמריאה ב-24 בינואר 1993 מקוסמודרום בייקונור שנמצא בקזחסטן ומופעל על ידי רוסיה במטרה לבצע עגינה בתחנת החלל מיר.
צוות

גנאדי מנאקוב - מפקד
אלכסנדר פולישצ'וק - מהנדס טיסה
צרפת ז'אן פייר אניירה - אסטרונאוט חוקר (בנחיתה בלבד)
צוות > צוות גיבוי

וסילי ציבלייב - מפקד
יורי אוסצ'וב - מהנדס טיסה