stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הוצאת א. לוין אפשטיין
הערות שוליים

↑  דוד ליפקין, אל"מ בן־ארי התפטר מניהול "לוין - אפשטיין", דבר, 3 ביולי 1970
↑  לוין אפשטיין הפסידה ב-1969/70 298,000 ל"י, דבר, 29 במרץ 1971
↑  אל"מ (מיל) שלמון מנכ"ל הוצאת לוין אפשטיין, דבר, 3 באוגוסט 1970
↑  א. גוטסמן נתמנה מנכ"ל "לוין אפשטיין", דבר, 13 בפברואר 1972
↑  חברת מולדת רכשה את השליטה על לוין אפשטיין, דבר, 29 בדצמבר 1972
↑  דוד ליפקין, התפוצץ הסכם הרכישה של דפוס "לוין אפשטיין", דבר, 25 בינואר 1973
↑  דפוס מפא"י רכש את לוין־אפשטיין, דבר, 29 באפריל 1973
↑  ירכשו מניות לוין אפשטין בבורסה, דבר, 17 במאי 1973
↑  לוין אפשטיין מכר הוצאת הספרים ב־400,000 ל"י, דבר, 2 ביולי 1973
↑  אברהם תירוש, סכסוך עבודה פרץ בדפוס לוין אפשטיין, מעריב, 15 במאי 1974
↑  ספרים חדשים - שירי לחץ, דבר, 8 במרץ 1974
↑  ספרים חדשים - בדם ואש יהודה, דבר, 20 בדצמבר 1974
↑  שלושה בהוצאה אחת, מעריב, 16 בפברואר 1979
↑  מגרש לוין אפשטיין לבעליו החדשים, מעריב, 5 בנובמבר 1964
↑  מעריב רכש השליטה בדפוס לוין אפשטיין, מעריב, 3 ביוני 1979
↑  הילה רז, נתי טוקר, אדלסון ועזור נותרו בחוץ: "מעריב" יימכר לבן צבי, בית הדפוס לעמוס מימון, באתר TheMarker‏, 22 באוקטובר 2012
↑   נתי טוקר, "ישראל היום" רכש את בית הדפוס של "מעריב" ומעביר חלק מפעילותו לבת ים, באתר TheMarker‏, 15 בדצמבר 2013
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007314116705171  LCCN: nb2008022771  VIAF: 126929850   WorldCat (עם VIAF): 126929850
האינפנטה לואיסה פרננדה, דוכסית מונפנסייה

האינפנטה לואיסה פרננדה, דוכסית מונפנסייה (בספרדית: Luisa Fernanda de Borbón;‏ 30 בינואר 1832 – 2 בפברואר 1897), הייתה בתו של פרננדו השביעי, מלך ספרד.
ביוגרפיה

לואיסה פרננדה נולדה ב-30 בינואר 1832 במדריד, לפרננדו השביעי, מלך ספרד ולאשתו הרביעית מריה כריסטינה, נסיכת שתי הסיציליות, בתם של פרנצ'סקו הראשון, מלך שתי הסיציליות ומריה איזבלה מספרד. עד ללידת איזבלה, נסיכת אסטוריאס בשנת 1851, הייתה לואיסה פרננדה יורשת העצר של ממלכת ספרד.
ב-10 באוקטובר 1846 התחתנה לואיסה פרננדה עם אנטואן, דוכס מונפנסייה, בנו של לואי פיליפ, מלך הצרפתים, ולאחר החתונה התגוררו הזוג בפריז. בשנת 1848 הודח חמיה במהלך מהפכת פברואר, ובני הזוג עברו לבריטניה, ומשם עברו להתגורר בסביליה. בשל רצונו של אנטואן לרשת את כס המלוכה הספרדי, היו היחסים בין בני הזוג למלכה איזבלה קשים מאוד. במהלך המהפכה המהוללת בשנת 1868 תמך אנטואן בהדחת המלכה איזבלה, אולם לא הצליח להיבחר למלך בשנת 1870, ובעקבות כך עזבו בני הזוג את ספרד.
בשנת 1874 חזרו בני הזוג לספרד, ובשנת 1878 התחתנה בתם מרסדס, נסיכת אורליאן עם אלפונסו השנים עשר, מלך ספרד, אולם היא מתה כעבור 6 חודשים ללא ילדים.
בשנת 1890 מת בעלה אנטואן, דוכס מונפנסייה בביתו בסנלוקאר דה בראמדה, וב-2 בפברואר 1897 מתה אשתו לואיסה פרננדה בביתה בסביליה.
משפחתה

ב-10 באוקטובר 1846 התחתנה לואיסה פרננדה עם אנטואן, דוכס מונפנסייה, ממנו היו לה 10 ילדים:
מארי איזבל, נסיכת אורליאן (1848–1919), התחתנה עם הנסיך פיליפ, רוזן פריז
מארי אמלי, נסיכת אורליאן (1851–1870)
מארי כריסטין, נסיכת אורליאן (1852–1879)
מארי דה לה ראגל, נסיכת אורליאן (1856–1871)
בן מת (1857)
פרדיננד, נסיך אורליאן (1859–1873)
מרסדס, נסיכת אורליאן (1860–1878), התחתנה עם אלפונסו השנים עשר, מלך ספרד
פיליפ רמון מארי, נסיך אורליאן (1862–1866)
אנטואן, דוכס גליירה (1864–1930)
לואי מארי פיליפ אנטואן, נסיך אורליאן (1867–1874)
הייראפוליס

הייראפוליס (יוונית Ιεράπολις - "עיר קדושה"; טורקית Hierapolis) הייתה עיר עתיקה שהוקמה בראשו של תל המעיינות החמים פמוקלה, כ-19 ק"מ מצפון לעיר דניזלי, בדרום-מערב אסיה הקטנה שבטורקיה של ימינו. על פי האמונה הנוצרית, הוצא להורג בעיר השליח הנוצרי ותלמידו של ישו, פיליפוס הקדוש. העיר, כמו התל בפמוקלה, הוכרזה כאתר מורשת עולמית בשנת 1988.
אתר ידוע בה הוא "שער פלוטו", פלוטוניון אשר לפי האמונה הרומית היה הכניסה לגיהנום.
הדמיה של הייראפוליס
הנקרופוליס
היסטוריה

הייראפוליס הוקמה בשנת 190 לפנה"ס לערך על ידי מלך פרגמון בשל המעיינות החמים שבקרבתה, והייתה לעיר מרגוע ומרפא. רבים מהפוקדים את העיר נותרו לגור בה עד סוף חייהם, ובמקום משתרע נקרופוליס גדול. בתי המרחץ בעיר נבנו מאולמות סגורים ושטחים פתוחים, ובין היתר כללו גם ספרייה וגימנסיון. העיר עברה לשליטת הרפובליקה הרומית בשנת 129 לפנה"ס יחד עם ממלכת פרגמון כולה.
בעיר הייתה קהילה יהודית גדולה וקהילה נוצרית מוקדמת, והיא הגיעה לשיאה במאה ה-2 ובמאה ה-3. עם ביסוסה של קונסטנטינופול האימפריה הביזנטית, נודע להייראפוליס מעמד משני, אך היא המשיכה ושגשגה למרות מספר רעידות אדמה. בסופו של דבר אלה הכריעו אותה, והיא ננטשה בשנת 1334. העיר הפכה ליעד תיירותי בעקבות עליית הפופולריות של המעיינות החמים בפמוקלה. מספר מלונות נבנו בינות לעתיקות עצמן וגרמו להן לנזק, אך הם סולקו מאז.
האתר

אכסדרה שרצפתה מרוצפת אבן ולאורכה ניצבו פסלים וחנויות חצתה את העיר מצפון לדרום. במרכזו של האתר, המשתרע לאורך יותר מקילומטר וברוחב של כחצי קילומטר, ממוקמת בריכה עתיקה הפעילה גם כיום. מצפון לבריכה ניצב בסיסו של מקדש אפולו, אשר בעת העתיקה שימש את האורקל המקומי, וסמוך לו מבנה ה"פלוטוניום", שהוקדש לפלוטו אל השאול. בתוך המבנה הוליכו מדרגות אל מעיין שממנו השתחררו אדים רעילים וקטלניים. האדים שימשו לכאורה כמקור ההשראה לכוהנים הסריסים במקדש, ואלה נהגו לעצור את נשימתם בעת שירדו אל המעיין בלוויית אסירים או בעלי חיים שמצאו בדרך זו את מותם, ובכך הוכיחו הכוהנים את כוחותיהם העל-טבעיים. רחש שחרור האדים מהמים נשמע גם כיום, וידועים מספר מקרי מוות בקרב מבקרים באתר. כ-200 מטר צפון-מזרחית לבריכה ניצב האצטדיון הרומי, שהשתמר במצב מצוין ואשר יכול היה להכיל עד 15,000 צופים.
הנקרופוליס בהייראפוליס משתרע לאורך מאות מטרים בצדה הצפון-מערבי של העיר, ויש בו קברים, תלים, סרקופגים ומצבות מכל סוג ומין. קברים נוספים מפוזרים בחלקים אחרים של האתר. מצפון לעיר, במקום בו לפי האמונה הוצא להורג השליח פיליפוס הקדוש בשל אמונתו, ניצבת כנסיית פיליפוס הקדוש המתומנת, ולה שמונה קפלות. לפי האמונה קבור הקדוש באתר זה. לידה ניצב התיאטרון ההלניסטי ההרוס לחלוטין.[דרושה הבהרה]
ראו גם

פמוקלה
הבריכה בהייראפוליס
הישוב (כתב עת)

הגיליון הראשון של היישוב בעריכת בר-דרורא
הישוב היה שבועון מדיני-ספרותי, כהגדרתו, שראה אור בשנים תרפ"ה–תרפ"ז (מספטמבר 1924 עד אפריל 1927) בתל אביב.
המו"ל והעורך האחראי של שבועון "הישוב" היה יששכר-דב בר-דרורא, שגם הִרבה לכתוב בו בשמות-עט שונים, ובהם X ו-ב.ד. בערב ראש השנה תרפ"ה פרסם השבועון את מצעו הראשוני בדואר היום.
שבועון "הישוב" נוסד סמוך להתארגנותה של "הפדרציה הציונית הכללית", שביקשה ללכד את הציבור שמחוץ למסגרת ההסתדרות הכללית של העובדים בארץ ישראל. בפתח הגיליון הראשון של "הישוב" הוצהר כי ”באים אנו לעשות ניסיון של הוצאת שבועון א-מפלגתי בא"י, מתוך הכרה שיש בזה צרך. לא נרבה בהבטחות”. אבל בגיליון האחרון של השנה הראשונה (כ"ח באלול תרפ"ה) סיכם העורך ש"הישוב", אף שאינו שייך לארגון או מפלגה, יש בו ”נטייה בולטת להמעמד הבינוני, ביחוד שביחוד להמעמד החקלאי [...] 'הישוב' השתדל לתת פה למעמד זה, שכבר נחשב במתים.”
שבועון "הישוב" היווה שופר לעניינו של "המחנה האזרחי". חלק מן הכותבים, ובראשם העורך בר-דרורא, נמנו עם פעילי פדרציית הציונים הכלליים, והיו בכותבים מי שישמשו מאוחר יותר כראשי מפלגת "ההתאחדות האזרחית-לאומית" שנוסדה ב-1927, ובהם דוד איזמוז'יק, עובד בן עמ"י, זלמן דוד ליבונטין, משה סמילנסקי, זלמן אפשטיין, סעדיה שושני ויהושע סופרסקי. השבועון העניק במה לאנשי הסתדרות בני בנימין, שבר-דרורא כיהן באותה התקופה כמנהל הבנק שלה. תרמו מפרי עטם גם אנשי המושבות צבי נחמיה בוטקובסקי מחדרה ומשה איכילוב מפתח תקווה ואף אנשי התנועה הרוויזיוניסטית, ובהם ירוחם פיליפ קורנגרין, צבי אליהו כהן, וולפגנג פון וייזל ובצלאל אליצדק (קלוזנר).
השבועון היה מקורב לחוגי סופריו וקוראיו של "דואר היום", שבו הועסק בר-דרורא (בשמו – דרורי) כעורך האחראי. זיקתם של "הישוב" ושל בר-דרורא ל"דואר היום" באה לביטוי, בין היתר, בהגדרתו כ"שבועון מדיני-ספרותי" בדומה לכותר המשנה של "דואר היום" – "עיתון יומי מדיני ספרותי ומסחרי", וכן באימוץ כמה מחידושי הלשון של איתמר בן-אב"י, כגון "ירכתונים" (פיליטונים), שלא נקלטו במקומות אחרים.
מערכת "הישוב" פעלה גם כהוצאת ספרים. במסגרתה ראו אור ספרו של י. יערי (פולסקין), "מ. דיזנגוף חייו ופעולותיו" (תרפ"ז, 1926) וכן "ביוגרפיה של סיר הרברט סמואל" מאת י. יערי (פולסקין). פרקי ספרו של אהרון אהרונסון, "עכו", לוקטו מעזבונו ופורסמו לראשונה ב"הישוב" ואחרי כן נדפסו כספר. השבועון קיים את הבטחתו לפעול בשדה הספרות. פורסמו בו שיריו של י.צ. רמון ולקטים משירי היינה בתרגום ש. בן ציון. כמו כן הופיעו בו מדור "הערות בלשניות" של י. גרזובסקי וכן סקירות ספרים מידי אברהם כהנא. ב"הישוב" ראו אור – בהמשכים – המחזות "המשיח האילם" מאת דוד פינסקי (בתרגום ק.י. סילמן) ו"חנֻכָּה" מאת ק.י. סילמן וכן פרקים מזכרונותיו של זלמן דוד ליבונטין – "לארץ אבותינו".
לקריאה נוספת

יגאל דרורי, בין ימין לשמאל: "החוגים האזרחיים" בשנות העשרים. תל אביב: מפעלים אוניברסיטאיים להוצאה לאור, 1990
הערות שוליים

↑  "הישוב", דואר היום, 22 בספטמבר 1924
↑  הישוב, א' תשרי תרפ"ה, 1924
הטלת חיצים

חיצי הטלה על לוח המטרה
לוח חיצים סטנדרטי
משחק הטלת החיצים (באנגלית: Darts; נקרא גם זריקת חיצים) הוא משחק תחרותי בו השחקנים זורקים חיצים ללוח מטרה עגול התלוי על הקיר. בניגוד לחץ וקשת, החיצים נזרקים ביד ולא נורים. בעבר המושג התייחס למגוון רחב של משחקים המובדלים זה מזה בלוח המטרה, בחיצים ובחוקים, אך כיום המונח זריקת חיצים מתייחס למשחק אחד בעל סטנדרטים מקובלים.
המשחק שהיום הוא ענף ספורט תחרותי ומקצועי, שוחק באופן מסורתי בפאבים והיה מקובל מאוד באנגליה (שהייתה המדינה הראשונה בה המשחק קיבל הכרה כענף ספורט), בכל חבר העמים הבריטי, הולנד, אירלנד, המדינות הסקנדינביות, ארצות הברית וברחבי העולם.
הלוח עשוי, בדרך-כלל, מסיבי סיסל. הלוחות הזולים לעומת זאת עשויים מעיסת נייר או שעם. הלוח בקוטר 15.5 אינץ' (39.37 ס"מ) ומחולק ל-20 יחידות, כל אחת בצורת גזרה שקודקודה קרוב למרכז הלוח שבו נמצאים הטבעת הירוקה של ה 25 נקודות והעיגול הפנימי האדום של הבול 50 נקודות, כל יחידה מגודרת בחוט ברזל דק. מספרי הניקוד כתובים בדרך כלל מאותו חוט הברזל, בעיקר בלוחות איכות המיועדים לתחרויות מקצועיות, אך יכולים גם להיות מודפסים על גבי הלוח. קיימים 2 סוגי חיצים - עם חוד מתכתי ועם חוד רך (פלסטיק). גוף החץ עשוי מתכת (פליז, ניקל-כסף, טונגסטן, טיטניום). ישנן גרסאות בהן מיוצרים ראשי החיצים מפלסטיק והלוח בנוי כמעין רשת שכל חור בה יכול לקלוט את החץ. 
לילדים מיוצרים משחקי חיצים באופן כזה שראש החץ והלוח עשויים מגנט או צמדן. 
פגיעה בטבעת החיצונית מעניקה ניקוד כפול עבור פגיעה בה, ופגיעה בטבעת הפנימית משלשת אותו.
גובה ומרחק

למשחק זה סטנדרטים קבועים וידועים. הלוח תלוי באופן בו מרכז הלוח (המכונה ה"בול") נמצא במרחק 173 ס"מ מהרצפה, כלומר בגובה העיניים של שחקן בגובה 182 ס"מ. על השחקן המטיל לעמוד מאחורי קו הנמצא במרחק אופקי של 237 ס"מ מפני הלוח. סטנדרטים אלו נקבעו על ידי הפדרציה העולמית לחיצים ומשחקי הטלת חיצים רשמיים משוחקים כך בכל רחבי העולם.
סוגי משחקים

ישנם סוגים רבים של משחקים בעולם, אך הנפוץ והמקובל ביותר הוא 501. כל משתתף מתחיל מסכום של 501 ממנו מופחת מספר הנקודות שצובר המתחרה בהטלת 3 חיצים כאשר המטרה היא להגיע בדיוק ל-0 באמצעות פגיעת החץ האחרון בדאבל או בבול המרכזי (Bull's eye). משתתף שעבר את האפס חוזר למספר הנקודות שהיה לו בתחילת התור הקודם.
הישג יוצא דופן הוא סיום המשחק ב-9 חיצים. עד כה  50  שחקנים בלבד זכו להישג זה בשידור טלוויזיה חי. הישג זה מזכה את המתחרה בפרס כספי נאה בהתאם לחשיבות התחרות. השחקן שהשיג את המספר הגבוה ביותר של סיום ב-9 חיצים (11 פעמים) הוא Phil Taylor הבריטי הנחשב לגדול השחקנים ולשחקן המעוטר ביותר בתולדות תחרויות הטלת החיצים.
ראו גם

קורנהול – משחק הטלת שקיות תירס ללוח משחק עם חור
האקדמיה השוודית

ערך זה עוסק באגודה לקידום השפה השוודית. אם התכוונתם לאקדמיה למחקר מדעי, ראו .
| --- | --- |


 האקדמיות המלכותיות השוודיות
 מוטו:  Snille och smak 
 תקופת הפעילות:  20 במרץ 1786 – הווה (238 שנים) 
 מייסדים:  גוסטב השלישי, מלך שוודיה 
 מיקום
 מדינה:  שוודיה שוודיה
 www.svenskaakademien.se
 
האקדמיה השוודית (שוודית: Svenska Akademien) היא אגודה מדעית הפועלת בשוודיה מאז 1786 ונמנית עם האגודות המדעיות שנוצרו בצו מלכותי שוודי. מטרתה, לפי תקנונה, היא "קידום הטוהר, הכוח והנשגבות" של השפה השוודית. היא בוחרת אישים שלהם היא מעניקה שורה של מענקים בתחומים נחשבים ובהם, מאז ראשית המאה ה-20, פרס נובל לספרות – מה שהופך אותה לאחד מהגופים הספרותיים המשפיעים בעולם. מספרם הקבוע של חברי האקדמיה הוא 18 (מלבד כאשר אחד מהם נפטר וטרם נבחר לו מחליף), ועל כן היא מכונה "השמונה עשר" (De Aderton).
חברי האקדמיה

באקדמיה השוודית 18 חברים בכיסאות ממוספרים. חברים חדשים נבחרים בהצבעה חשאית בקרב חברי האקדמיה עצמם. חברות היא למשך כל החיים, ולא ניתן לפרוש. עם זאת, בסמכות המוסד להוציא משורותיו חבר שנחשב כמי שסרח, אם עבר על החוק, הפר צו מוסר או שבר את החשאיות. מדי חצי שנה נבחרים "דירקטור" ו"קאנסלר" (מקבילים ליו"ר וסגן-יו"ר בהתאמה). אחד מהחברים ממונה כ"מזכיר קבוע", לכהונה עד גיל 70.
עובדת היותם של החברים מנועים מן האפשרות להשתחרר מהתפקיד אם הם מעוניינים בכך עוררה לא מעט פולמוס. אחת ההשלכות של תקנת ה"חברות לכל החיים" היא שכיסאו של "עריק" לא יאויש בטרם הוא ימות. הפתח בתקנון שמאפשר, מנגד, לאייש כיסא בעקבות סילוק ביוזמת האגודה לא תאם אף לא אחד מארבעת המקרים הנוכחיים שתוארו לעיל. שני כיסאות - של אקמן ואנלונד, נותרים עד עתה ריקים.
חברי האקדמיה הנוכחיים, לפי מספר כיסא: (בסוגריים שנת היבחרם)
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  1. לוטה לוטאס (Lotass; ‏2009)  2. בו ראלף (Ralph; ‏1999)  3. סטורה אלן (Allén; ‏1980)  4. אנדרש אולסון (Olsson; ‏2008)  5. יראן מלמקוויסט (Malmqvist; ‏1985)  6. בירייטה טרוציג (Trotzig; ‏1993)  7. קנוט אנלונד (1983)  8. יספר סוונברו (Svenbro; ‏2006)  9. טורני לינדגרן (Lindgren; ‏1991) |  |  10. פיטר אנגלונד (Englund; ‏2002) – מזכיר קבוע  11. אולף לינדה (Linde; ‏1977)  12. פר וסטברג (Wästberg; ‏1997)  13. גונל ואלקוויסט (Vallquist; ‏1982)  14. קריסטינה לוגן (Lugn; ‏2006)  15. צ'רשטין אקמן (1978)  16. של אספמרק (Espmark; ‏1981)  17. הוראס אנגדאהל (Engdahl; ‏1997)  18. קאטארינה פרוסטנסון (Frostenson; ‏1992). |
ב-1957 קנה דאג המרשלד, מזכ"ל האו"ם וחבר האקדמיה השוודית, בית חווה בחוף הדרומי של סקונה, כמעון קיץ. האגף הדרומי של הבית שמור עד ימינו כבית נופש עבור שמונה עשר חברי האקדמיה.
פעילות

חברי האקדמיה מתכנסים ל-30 מפגשים בשנה.
פעילות > פרסים

פרס נובל לספרות: בשנת 1900, לאחר היסוס מה, קיבלה על עצמה האקדמיה השוודית את המשימה, ברוח צוואתו של אלפרד נובל - להעניק את הפרס לספרות. הפרס מחולק מאז 1901, ובשנים האחרונות צריכים חברי האקדמיה לבחור בין 200 ל-300 הצעות מדי שנה.
"הפרס הגדול" (Stora priset): מחולק מאז 1786 והוא למעשה הפרס הראשי של האקדמיה. הוא ניתן בצורת שתי מדליות זהב, לשירה ולרטוריקה. בין מקבלי הפרס: סלמה לגרלף (פעמיים), אסטריד לינדגרן וטובה ינסון.
אחרים: האגודה מחלקת כ-50 פרסים, מלגות ומענקים שונים, רובם שנתִיים. המשותף לכולם הוא שהם ניתנים ללא תחרות, וללא בקשה. מניין הפרסים רשם עלייה משמעותית במחצית השנייה של המאה ה-20, כשהשיא היה בשנות השמונים, אז נוספו עשרה פרסים חדשים. ניתן למנות את: "פרס דובלוג" לסיפורת שוודית ונורווגית, "המלגה על שם הרי מרטינסון", "פרס פינלנד", "פרס המסה", "פרס טבע ותרבות לתרגום", "מלגה לחוקרי שפה צעירים", "פרס לפרשנות", "פרס הספרן", "פרס התיאטרון".
פעילות > הוצאה לאור

מילון האקדמיה השוודית (בראשי תבות SAOB): אנציקלופדיית מילים מקיפה שיוצאת כרך אחר כרך, בהפסקות שונות, מאז 1898, אז הושלם הכרך הראשון (מילים המתחילות באות A ואילך). ב-2009 הושלמו הערכים באות T. הכרך האחרון צפוי לצאת ב-2017. המיזם מקיף את השפה השוודית מאז שנת 1521 (תקופת גוסטב הראשון), וזוהי האנציקלופדיה הגדולה ביותר שיצאה בארצות הנורדיות. מאז 1997 ה-SAOB זמין בצורה חופשית בפורמט דיגיטלי ברשת האינטרנט.
רשימת מילות השפה השוודית של האקדמיה השוודית (בראשי תבות SAOL): מילון מרוכז זה יוצא בכרך יחיד ומביא רק לעיתים הסברי מילים. מהדורתו הראשונה יצאה ב-1874 והמהדורה ה-13 והאחרונה לעת-עתה יצאה ב-2006. בכל הנוגע לאיות נחשב ה-SAOL מאז ומעולם כסמכות קובעת. ב-2007 הוציאה האקדמיה את המהדורה העדכנית על גבי תקליטור, עם אפשרויות חיפוש מתקדמות.
פרסומים וספרים :
"פעילות האקדמיה השוודית"
"קלאסיקות שוודיות"
"קלאסיקות נובל"
"דקדוק על פי האקדמיה השוודית"
"תורת הלשון של האקדמיה השוודית".
הערות שוליים

↑  הכוונה לאנשים שלהם ייחוס משפחתי וחברתי, בעלי הרגלים טובים.
↑  קנוט אנלונד: אחרי ילינק הפרס הרוס, 11 באוקטובר 2005.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007313616005171  PLWABN: 9810598547105606  BIBSYS: 90063220  BnF: cb11867519d (data)  CiNii: DA09533282  GND: 1001476-7  ISNI: 0000 0001 2097 7108  LCCN: n80030526  LNB: 000058476  NKC: kn20040301007  NLA: 36544899  RERO: 02-A022852643  SELIBR: 130540  SUDOC: 026425475  VIAF: 157826502   WorldCat (עם VIAF): 157826502 
לוגו האקדמיה מהמאה ה-18
גוסטב השלישי, מייסד האקדמיה
הייקי סבולאינן

| --- | --- |

 לידה:  28 בספטמבר 1907 יואנסו, פינלנד 
 פטירה:  29 בנובמבר 1997 (בגיל 90) קאיאני, פינלנד 
 מידע כללי
 שם לידה:  Heikki Ilmari Savolainen 
 מדינה:  פינלנד 
 משקל:  66 ק"ג 
 גובה:  1.72 מטרים
 ספורט
 ענף ספורט:  התעמלות מכשירים 
 הישגים
 פרסים והוקרה:  The Great Cross of Merit of Finnish Sports and Culture of Physical Exercise  צלב החירות, דרגה 4  אביר דרגה ראשונה במסדר הוורד הלבן של פינלנד  Memorial medal of the Winter War  צלב החירות, דרגה 3  צלב ההצטיינות האולימפית הפיני, דרגה ראשונה  צלב החירות, דרגה 3  Memorial medal of the Continuation War 
 
הייקי סבולאינן (בפינית: Heikki Ilmari Savolainen;‏ 28 בספטמבר 1907 – 29 בנובמבר 1997) היה מתעמל מכשירים פיני. הוא השתתף בחמש אולימפיאדות רצופות מ-1928 עד 1952 וזכה לפחות במדליה אחת בכל אחת מהן, מתוכן שתי מדליות זהב.
קורות חיים וקריירה

בשנת 1928, הוא זכה בארד על סוס סמוכות, שהייתה המדליה האולימפית הראשונה אי פעם בהתעמלות עבור פינלנד. לאחר שזכה במדליה האחרונה שלו באולימפיאדת הלסינקי (1952), הוא הפך למדליסט ההתעמלות המבוגר ביותר, בגיל 44. הוא נשא את השבועה האולימפית בטקס הפתיחה של משחקי 1952. בשנת 1932, לסבולאינן ולחברו לקבוצה איינרי טרסווירטה היה אותו ציון במתח, אך הנבחרת הפינית הצביעה בעד הענקת מדליית הכסף לסבולאינן. ב-1948, הוא שוב קיבל אותו הניקוד כמו חבריו לקבוצה ויקו הוהטנן ופאבו אלטונן על סוס סמוכות, ומדליית הזהב חולקה בין השלושה.
בנוסף, הוא התחרה באליפות העולם בהתעמלות מכשירים ב-1931, שם, על אף שהיה המסיים במקום הראשון בתרגילים המשולבים, הוא לא כונה "אלוף העולם" מכיוון שהיה סעיף מיוחד בכללים, שכדי כל אדם שייקרא כראוי 'אלוף עולם', היה עליו להפגין רמה מסוימת של מיומנות בין כל 14 האירועים, ולקלוע לפחות 60% מכל הנקודות שניתן להעניק בכל אירוע, דבר שהוא לא עשה. אף על פי כן, הוא אכן זכה במדליית זהב אישית באותה אליפות עולם 1931 במתח.
באליפות העולם זכה סבולאינן רק במדליה אחת, כסף קבוצתי ב-1950. במולדתו, הוא אסף 20 תארים בין השנים 1928 לבין 1950, כולל שישה תארים בודדים בין השנים 1928–1937.
סבולאינן סיים את לימודיו כמורה לחינוך גופני בשנת 1931, וכדוקטור לרפואה בשנת 1939, ולאחר מכן החל לעבוד כרופא בעיר הולדתו קאיאני, פינלנד. במלחמת החורף שירת בדרגת לוטננט קולונל כרופא ראשי בבית חולים צבאי. במקביל, עבד סבולאינן עבור מגזין הספורט הפיני Urheilulehti בשנים 1932–1937. בין השנים 1946 ל-1959 כיהן כסגן נשיא התאחדות ההתעמלות הפינית, ובשנים 1946–1956 כנשיא התאחדות ההתעמלות של קאיאני, העיר שבה התגורר רוב חייו המאוחרים יותר.
סבולאינן הוא המתעמל הפיני היחיד שנכנס להיכל התהילה הבינלאומי של ההתעמלות (2004).
לקריאה נוספת

רשימת זוכי מספר מדלייות אולימפיות
הערות שוליים

↑  IOC 1952 Summer Olympics. olympic.org
↑  Huguenin, Andre. 100 Years of the International Gymnastics Federation: 1881-1981 (PDF). תורגם ע"י Unger, Beatrice. International Gymnastics Federation. pp. 84–85.
↑  "HEIKKI SAVOLAINEN". International Gymnastics Hall of Fame. נבדק ב-12 במאי 2007. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0004 8488 7699 
סבולאינן בבית חולים שדה בתפקידיו בזמן המלחמה כרופא בדרגת רב-סרן
האקדמיה לאמנויות המופע

| --- | --- |

אין תמונה חופשית
 בית ספר למשחק
 תקופת הפעילות:  2010–הווה (כ־14 שנים) 
 מיקום
 מיקום:   תל אביב-יפו, ישראל
 מדינה:  ישראל ישראל
 קואורדינטות:  32°03′56″N 34°47′21″E﻿ / ﻿32.065611111111°N 34.789111111111°E﻿ / 32.065611111111; 34.789111111111
 www.performingart.co.il
  מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת תל אביב מוגדלת) האקדמיה לאמנויות המופע(למפת תל אביב רגילה) האקדמיה לאמנויות המופע(למפת גוש דן רגילה) האקדמיה לאמנויות המופע(למפת גוש דן מוגדלת) האקדמיה לאמנויות המופע  he האקדמיה לאמנויות המופעhe האקדמיה לאמנויות המופעמפת  מרכז __ תל אביב (in English: Tel Aviv) [‌גוש דן וסביבותיו‌]ממזרח: __ בני ברק (in English: Bnei Brak), __ רמת גן (in English: Ramat Gan), __ גבעתיים (in English: Givatayim) ממערב: הים התיכון (in English: PAM) tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
האקדמיה לאמנויות המופע היא מרכז תיאטרוני המאגד את תיאטרון אלפא לאמנויות המופע וביתא-ספר לאמנויות המופע, הפועל משנת 2010 בתל אביב, תוך שיתוף פעולה עם האוניברסיטה הפתוחה.
משנת 2016 הופרדו הפעילות האמנותית והפדגוגית של האקדמיה לאמנויות המופע: הפעילות התיאטרונית והמופעית נערכת במסגרת תיאטרון אלפא לאמנויות המופע, ואילו הפעילות הפדגוגית מתקיימת במסגרת "ביתא-ספר לאמנויות המופע". מאותה שנה הוכר תיאטרון "אלפא" על ידי משרד התרבות והספורט כמרכז אירוח של תיאטרון פרינג' בתל אביב.
בעקבות תרומות נדיבות של ספרים ופריטי מדיה נחנכה באקדמיה באוקטובר 2015 ספריית תיאטרון, אמנות ותרבות מן העשירות בסוגה בתל אביב. הספרים עומדים לרשות התלמידים וסגל ההוראה של האקדמיה בפינת העיון על שם גדעון תמיר שנחנכה בסמסטר האביב של 2015.
סגל בית הספר

האקדמיה לאמנויות המופע נוסדה בשנת 2010 בתל אביב על ידי קבוצת אנשי תיאטרון עליה נמנים פרופ' אברהם עוז, פרופ' אהובה בלקין, השחקנית סנדרה שדה, הבמאים והשחקנים מוני מושונוב ועודד קוטלר; הבמאי עמית גזית; ומעצבת התיאטרון והמתרגמת טל יצחקי, המכהנת כמנהלת האקדמיה מאז ייסודה; רוני פיסקר, שחקן, במאי ואיש תיאטרון בובות; וד"ר חן אלון, במאי תיאטרון קהילתי. אליהם הצטרפו, בין השאר, השחקנית ובמאית הקולנוע מיכל בת-אדם; הבמאית והמלחינה שוש רייזמן; זמר האופרה גבי שדה; הכוריאוגרף והרקדן רן בן-דרור; הבמאים ואמני הפנטומימה גנאדי בביצקי ואופירה לניאדו; הבמאי מוניר בכרי; יוצרי תיאטרון החוצות אבי גיבסון בר-אל וינון צפריר; המחזאים עלאא חליחל ד"ר מיכאל מוריס-רייך וגור קורן; במאי הקולנוע ינקול גולדווסר וקהת פינקל; הבמאים והשחקנים אמנון מסקין ז"ל, שרון אלכסנדר, מוחמד בכרי, שלום שמואלוב, דור פלס, נעם בן-אז"ר, ג'יטה מונטה, ד"ר יעל פיילר ותהל רן; הבמאית והיוצרת איילת רון; השחקניות נתלי פיינשטיין, קרן צור ואהובה קרן; ומעצבת התאורה ג'ודי קופפרמן.
השחקן והבמאי ג'וליאנו מר נמנה עם מורי בית הספר עד הירצחו ב-4 באפריל 2011. האקדמיה לאמנויות המופע מעלה לזכרו מדי שנה את "ההפקה השנתית לזכר ג'וליאנו מר-ח'מיס".
תוכנית הלימודים

תוכנית הלימודים של האקדמיה לאמנויות המופע איננה אחידה, ואינה פועלת על פי תוכניות או מגמות לימוד מובְנות. כל אחד מהתלמידים בונה לו את תוכנית הלימודים האישית על פי ייעוץ, והיא משקפת את נטיותיו וכישוריו. באקדמיה נלמדים תחומי המשחק והמופע במגוון שיטות ומכיוונים שונים, כשמסלולי ההתמחות העיקריים הם משחק לסוגיו, זמרה, נשימה ופיתוח קול, ומחול ותנועה. כמו כן ניתן ללמוד בימוי, כתיבה, עיבוד תיאטרוני, תרגום, עיצוב במה, עיצוב תלבושות, תאורה, מחול, תנועה, פנטומימה, סטנד-אפ, שירה, פיתוח קול, הפקה, ניהול, פרסום, תיאטרון קהילתי, תיאטרון בובות, תיאטרון רחוב, תסריטאות, בימוי סרטוני פרסומת, ומופעים באינטרנט. אחד מעקרונות היסוד של ההכשרה המקצועית באקדמיה הוא "הכשרה משולבת", המכוונת את התלמידים להיות אנשי תיאטרון יוצרים המתנסים בכמה תחומי לימוד. הדבר מאפשר להם לגוון את פירות יצירתם. מרבית הקורסים הניתנים הם בעת ובעונה אחת בגדר הכשרה מקצועית בתחומי אמנויות המופע וגם סדנאות יצירה המכוונות אל פרויקט סיום, המוצג בפני קהל פנימי או חיצוני.
בנוסף למערכת הלימודים הרגילה מקיימת האקדמיה הפקות תיאטרון, פרויקטים מיוחדים בנושאי תרבות (כגון מחוות מיוחדות ליוצרי תיאטרון), דיונים פומביים והרצאות בנושאי תיאטרון ואמנות, פעולות תרבות בבר האקדמיה (בין השאר: טקס אלטרנטיבי של ערב יום השואה, תיקון ליל שבועות), וכן במה פתוחה שבה ניתנת ההזדמנות לתלמידים להציג בפני קהל את פירות יצירתם העצמאית. הפקות האקדמיה, המשתפות לעיתים קרובות גם שחקנים מקצועיים לצד תלמידי בית הספר, מועלות בתל אביב באולמות האקדמיה ברחוב טברסקי 8/בית אלפא 13, וכן בתיאטרון "צוותא", תיאטרון אנסמבל עיתים, ובמקומות שונים ברחבי ישראל. באולם האקדמיה מתקיימת פעילות אמנותית רציפה, הכוללת גם הצגות ומופעים אורחים. החל משנת 2013 העניקה האקדמיה לאמנויות המופע בפסטיבל עכו לתיאטרון אחר את "פרס החשיפה", המעניק לאחת מהצגות התחרות, הנבחרת על ידי חבר השופטים בפסטיבל, אירוח חינם בתיאטרון האקדמיה בתל אביב לאחר תום הפסטיבל. בשנת 2013 זכתה בפרס הצגת "סתיו", מאת ובבימוי אמיר דוליצקי. החל משנת 2017 החל תיאטרון האקדמיה לאמנויות המופע לקיים בתל אביב, בשלהי הקיץ, את פסטיבל "אלפא 13".
תואר אקדמי

בדומה לכל בתי הספר למשחק המקבילים לו, ביתא-ספר לאמנויות המופע אינו מוכר כמוסד להשכלה גבוהה, ולכן אינו רשאי להעניק תואר אקדמי לבוגריו. ביתא-ספר (לשעבר האקדמיה לאמנויות המופע) מקיים שיתוף פעולה עם האוניברסיטה הפתוחה, במסגרתו הוא מוכר כמרכז למידה (מס' 698), שבו ניתנים מדי סמסטר מספר קורסים של האוניברסיטה הפתוחה, המונחים על ידי מורי האוניברסיטה הפתוחה. קורסים אלה של האו"פ משולבים במערכת הלימודים של ביתא-ספר לאמנויות המופע, ומרחיבים את התשתית העיונית של לימודי ההכשרה המקצועית הניתנים על ידי סגל ההוראה של האקדמיה. תלמידים שסיימו את שלוש שנות לימודיהם בתוכנית המלאה של ביתא-ספר לאמנויות המופע רשאים להגיש לוועדה ללימודים קודמים של האו"פ בקשת הכרה במספר נקודות זכות מלימודי התואר הראשון.
מבנה הלימודים הרגיל כולל בכל אחד מששת הסמסטרים שני קורסים של האוניברסיטה הפתוחה ועוד כעשרים שעות שבועיות מלימודי האקדמיה. את הקורסים הללו בוחרים התלמידים מתוך מגוון של כשלושים שיעורים בתחומי התיאטרון והמופע, וארבעה או חמישה קורסים של האוניברסיטה הפתוחה הנלמדים מדי סמסטר בקמפוס האקדמיה.
בנוסף לתוכנית הלימודים המלאה בת שלוש שנות הלימוד מקיימת האקדמיה לאמנויות המופע תוכניות של לימודי השלמה לתלמידים שלמדו לימודים חלקיים במוסדות מוכרים אחרים, תוך הכרה בקורסים שהושלמו במסגרות האחרות. בנוסף לכך מקיימת האקדמיה לאמנויות המופע מדי סמסטר מכינה בת שנים עשר שבועות, המיועדת לתלמידי תיאטרון לעתיד ואנשי הקהילה המבקשים השתלמות בסיסית במשחק ותנועה לתיאטרון.