stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
סקסטוס לוקיליוס באסוס
תיעוד ארכאולוגי

קוהורטה של הלגיון העשירי פרטנסיס ישבה באבו גוש הממוקמת באמצע הדרך בין ירושלים ואמאוס ניקופוליס, ושמשה כתחנת דרכים חשובה. חשיבותה של אבו גוש נקבעה לא רק בגלל מיקומה המועדף אלא גם בשל שפע המעיינות בסביבתה. כתובת הקדשה של אחת מהקוהרטות של הלגיון העשירי פרטנסיס וסקסטוס יוליוס באסוס מוכיחה כי הלגיון העשירי פרטנסיס ישב באבו גוש לכל המאוחר משנת 73.
ראו גם

לוקיוס פלביוס סילבה
לקריאה נוספת

E. Dabrowa, Sextus Lucilius Bassus, in: Legio X Fretensis. A Prosopographical Study of its Officers (I-III c. A.D.), Stuttgart, 1993, pp. 28–29
E. Mary Smallwood Sextus Lucilius Bassus, in: The Jews under Roman rule: from Pompey to Diocletian, 1976, p. 546
Costel Chiriac, Lucreţiu Mihailescu-Bîrliba, Ionel Matei, Ein neues Militärdiplom aus Moesien, ZPE 150 (2004), pp. 265–269
H. Vincent, Eglise Byzantine et Inscription Romaine a Abou-Ghoch, RB 4 (1907)m pp. 414–418
Werner Eck, Sectus Lucillius Bassus, der eroberer von Herodium, in einer Bauinschrift von Abu Gosh, SCI 18, 1999, pags. 109-120.
W. Eck, The Language of Power: Latin Reflected in the Inscriptions of Judaea/Syria Palaestina, In: Semitic Papyrology in Context: A Climate of Creativity, (Ed. L.H. Schiffman) Boston, 2003, pp. 131 – 132
M. Fischer, B. Isaac, and I. Roll, Roman Roads in Judaea, Vol 2: The Jaffa - Jerusalem Roads (BAR International Series 628, Oxford 1996), p. 117, 429 pl. 94,95doi:10.30861/9780860548096
הערות שוליים

1 2  טקיטוס, דברי הימים ב', 100-101
↑  טקיטוס, דברי הימים ג', 12
↑  טקיטוס דברי הימים ד, 3
↑  CIL XVI 12-16
↑  מלחמות היהודים ז, 163, 190-215
↑  מלחמות היהודים ז, 101
↑  3 כתובות של הלגיון העשירי התגלו באבו גוש, ראו: Roll,I., There, There; Fischer, M., Isaac, B., in: Fischer/Isaac/Roll, (n. 213), p.120
↑  Fischer, M., Isaac, B., in: Fischer/Isaac/Roll, (n.213), p.117
↑  Werner Eck, 'Sectus Lucillius Bassus, der eroberer von Herodium, in einer Bauinschrift von Abu Gosh', SCI 18, 1999, pags. 109-120.
| מושלים בפרובינקיית יהודה / סוריה פלשתינה |
| --- | --- | --- |
| מגלות ארכלאוס עד המלך אגריפס (41-6 לספירה) | מגלות ארכלאוס עד המלך אגריפס (41-6 לספירה) |  |
| פראיפקטים | קופוניוס (9-6) • מרקוס אמביבולוס (12-9) • אניוס רופוס (15-12) • ואלריוס גראטוס (26-15) • פונטיוס פילאטוס (36-26) • מארקלוס (37-36) • מארולוס (41-37) |  |
| ממות אגריפס עד פרוץ המרד הגדול (66-44 לספירה) | ממות אגריפס עד פרוץ המרד הגדול (66-44 לספירה) |  |
| פרוקוראטורים | קספיוס פאדוס (46-44) • טיבריוס יוליוס אלכסנדר (48-46) • ונטידיוס קומאנוס (52-48) • אנטוניוס פליקס (60-52) • פורקיוס פסטוס (62-60) • לוקיוס אלבינוס (64-62) • גסיוס פלורוס (66-64) |  |
| בזמן המרד הגדול (70-66 לספירה) | בזמן המרד הגדול (70-66 לספירה) |  |
| מושלים זמניים | אספסיאנוס • טיטוס • מרקוס אנטוניוס יוליאנוס (תאריכים לא ידועים) |  |
| מחורבן בית שני עד דיכוי פולמוס קיטוס (117-70 לספירה) | מחורבן בית שני עד דיכוי פולמוס קיטוס (117-70 לספירה) |  |
| מושלים בדרגת פרו-פראייטורים | סקסטוס וטולנוס קריאליס (71-70) • סקסטוס לוקיליוס באסוס (73-71) • לוקיוס פלביוס סילבה (81-73) • סלווידנוס (אנ') (86-81) • פומפיוס לונגינוס (90-86) • טיטוס פומפוניוס באסוס (93-90) • סקסטוס הרמטידיוס קמפנוס (96-93) • סקסטוס אטיוס סוברנוס (?) • טיבריוס קלודיוס אטיקוס הרודס (אנ') (102-99) • גאיוס יוליוס קוודראטוס באסוס (105-102) • פומפיוס פלקו (108-105) • טיבריאנוס (117-114 לספירה) |  |
| מפולמוס קיטוס עד סוף מרד בר כוכבא (136-117 לספירה) | מפולמוס קיטוס עד סוף מרד בר כוכבא (136-117 לספירה) |  |
| מושלים בדרגת פרו-קונסולים | לוסיוס קווייטוס (118-117) • מרקוס טיטיוס לוסטריקוס ברוטיאנוס (120-118) • לוקיוס קוסוניוס גאלוס (122-120) • פאקיוס גארגיליוס אנטיקואוס (125-122) • קווינטוס טיניאוס רופוס (133-130) • יוליוס סוורוס (136-133) |  |
| סוריה-פלשתינה: מסוף מרד בר כוכבא (234-136 לספירה) | סוריה-פלשתינה: מסוף מרד בר כוכבא (234-136 לספירה) |  |
| מושלים בדרגת פרו-קונסולים | קאלפורניוס אטיליאנוס (סביב 139) • דומיטיוס סנקה (סביב 142) • ד. ואליוס פידוס (סביב 150) • קוינטיאנוס (סביב 152) • דומיטיוס קורבולו (151-154) • דקימוס סיוס סנקה (157-155) • מקסימוס לוקיליאנוס (סביב 160) • יוליוס קומודוס (165-162) • פלויוס בואתוס (עד 170/169) • ארוקיוס קלרוס (שנות ה-70) • יוליוס לפידיאנוס (סביב 186) • מרקוס אולפיוס ערביאנוס (אמצע שנות ה-90) • מרקוס יוניוס מקסימוס (199-198) |  |
עיוורון כרזות

ממדים סטנדרטיים של באנרים בדפי אינטרנט
עיוורון כרזות או עיוורון באנרים - היא תופעה משוערת בשמישות האינטרנט שבה המבקרים באתר מתעלמים באופן מודע או בלתי מודע ממידע בכרזות. יש הקוראים לכך גם "עיוורון פרסומות". ישנה מחלוקת לגבי קיום התופעה והיקפיה.
המונח הוטבע בידי חוקרים מאוניברסיטת רייס, כתוצאה ממחקר שמישות אינטרנט, בו רוב הנבדקים התעלמו במודע או שלא במודע מהמידע שהופיע בכרזות שבאתר. משימת הנבדקים הייתה למצוא מידע באתר. המידע שהתעלמו ממנו היה הן בכרזות פרסומת, והן ממידע בחלקי הניווט של הדף, כמו "קישורים מהירים". למיקומה של הכרזה בדף הייתה השפעה מועטה על תשומת הלב בה זכתה. תוצאות המחקר סתרו את ההנחיות המקובלות באותה עת לעיצוב אתרים, על פיהן: הרכיבים הגדולים והצבעוניים יותר באתר, הם אלו שיקבלו את מרב תשומת הלב.
אך במחקר נגדי, מיולי 2000, שהתפרסם בשם "בדיוק עד כמה אנו עיוורים לכרזות ברשת", הוכח שמשתמשים דווקא שמים לב לכרזות. ההוכחה באה דרך בדיקות מעקב תנועת עיניים ואישונים, ובדרכים נוספות. מחקר זה התרכז באופן התפישה של דף בודד בעת ההתבוננות, ומה הכירו או זכרו ממנו לאחר מכן. ביקורת נגד מחקר זה והדומים לו, טענה שחסרות בהם משימות מציאותיות, ולכן מחקרים אלו לוקים בשיטת המחקר, ואין לסמוך על תוצאותיהם.
הסבר אפשרי לתופעה, ולהבדל בין תוצאות המחקרים, ניתן על ידי פגנדרם ושאומברג, ב"ירחון המידע הספרתי", בכך שאופן התגובה והפעולה של המשתמשים באתר הוא הקובע את התייחסותם לכרזות. המשתמשים נוטים לאחד משני דפוסי-פעולה באתר: הראשון - חיפוש אחר מידע מסוים, והשני - שיטוט חסר מטרה, מדף לדף. לכל דפוס פעולה, המשתמשים מייצרים עם הזמן "תבניות פעולה". כאשר הם מחפשים מידע מסוים באתר, המשתמשים מתרכזים במקומות בהם, לדעתם, המידע עשוי להימצא: מלל באותיות קטנות או "רגילות", וקישורים. במצב זה, של חיפוש, הם נוטים להתעלם מחלקים חזותיים גדולים וצבעוניים, ומתמונות וכרזות. אישוש לגישה זו מגיע ממבחני שמישות, הבודקים את תפישת המשתמשים לגבי כרזות, שהשוו בין קבוצת הנבדקים המחפשים מידע לזו של קבוצות נבדקים המשוטטים בין הדפים בלא מטרת חיפוש שהוגדרה להם.
ראו גם

באנר
התניה קלאסית
שמישות
עיצוב אתר אינטרנט
הערות שוליים

↑  עוורון כרזות - המחפשים באינטרנט מחמיצים לעיתים קישורים לנגד עיניהם (אנגלית), 1998 י"פ בנווי וד"מ ליין הקבוצה הטכנית לאינטרנט, אוניברסיטת רייס (אנגלית)
↑  מישל ביילס, 
בדיוק כמה אנו עוורים לכרזות פרסומת ברשת. ירחון חדשות שמישות תכנה כרך 2 מהד' 2, יולי 2000, אוניברסיטת מדינת ויצ'יטה (אנגלית, אתר מעבדת החקר לשמישות תוכנה)
↑  יעקב נילסון, עוורון כרזות ממצאים ישנים וחדשים (אנגלית, אוגוסט 2007 באתר 'השתמש בו')
↑  מ' פנדגרם וח' שאומברג, 
מדוע המשתמשים עוורי כרזות - השפעת תגובתם מול אתר על התפישה של כרזות אינטרנט 2001, ירחון המידע הספרתי
↑  ד"א נורמן, פרשנות: עיוורון כרזות, התפישה האנושית ועיצוב הרשת, 1999, הקבוצה הטכנית של האינטרנט (אנגלית)
סורת אל-מואמנון

| --- | --- |

שם ומספר הסורה בערבית
 שם מתורגם:  המאמינים
 מספר הסורה:  23
 מספר פסוקים:  118
 → סורת אל-חג'סורת א-נור ←
עמוד מהקוראן המציג חלק מסורת אל-מואמנון
סורת אל-מוּאְמִנוּן (בערבית: سورة المؤمنون, "המאמינים") היא הסורה ה-23 בקוראן.
הסורה מונה 118 פסוקים, ושמה נגזר מהפסוק הראשון.
תוכן הסורה > נושאים

תכונותיהם של המאמינים
אותותיו של אללה.
סיפורים של חלק מהנביאים.
הזהרה מפני שאננות ויהירות.
תחיית המתים.
שלטונו של אללה בעולם.
העולם הבא.
תכלית בריאת האדם.
תוכן הסורה > לפי פסוקים

פסוקים 1–22 מתארים את גורלם הטוב של הצדיקים בעולם הבא.
פסוקים 23–51 מתארים את גורלם הטוב של הצדיקים בעולם הזה, ומנגד את גורלם הרע של הרשעים, גם בעולם הזה.
פסוקים 52–98 מתארים חלק מהסיבות שגורמות לכאורה לאללה להעניש עמים ואנשים.
פסוקים 99–117 מתארים את העונש הממתין כביכול לחלק מהאנשים בעולם הבא.
פסוק 118 מעודד את המוסלמי לפנות לאללה בתפילה ובקשת מחילה.
תוכן הסורה > סיפורי הנביאים

נח: פסוקים 23–29 מספרים חלק מסיפורו של נח. בין היתר, מוזכרת בניית התיבה, איסוף החיות אל תוך התיבה, ולבסוף המבול.
צאלח: פסוקים 31–41 מגוללים את סיפורו של צאלח, ומספרים כיצד בני עמו דחו אותם, דבר שלפי האמונה האסלאמית הביא עליהם עונש מאללה.
משה ואהרון: פסוקים 45–49 מזכירים את סיפורם של משה ואהרן, ומתארים כיצד הם הלכו אל פרעה אשר דחה אותם ולבסוף הושמד.
מרים וישו נזכרים בפסוק 50.
הערות שוליים

↑  הקוראן / אלמוני/ת / צבי חיים הרמן רקנדורף - פרויקט בן־יהודה, באתר benyehuda.org
↑  Surah Al-Mu'minun [23], Surah Al-Mu'minun [23] (באנגלית)
↑  TheLastDialogue, Surah Al Muminun Summary, The Last Dialogue, ‏6 במרץ 2019 (באנגלית)
↑  Surah al-Mu’minun, Chapter 23, Al-Islam.org, ‏24 בינואר 2014 (באנגלית)
↑  Talal Itani, Quran in English - Clear and Easy to Read.. (באנגלית)
↑  Sura al-Mu'minun, WikiShia (באנגלית)
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הסורה הקודמת: סורת אל-חג' | הקוראן | הסורה הבאה: סורת א-נור |
| הסורה הקודמת: סורת אל-חג' | סורה 23 | הסורה הבאה: סורת א-נור |
 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12 13 14 15 16 17 18 19 20 21 22 23 24 25 26 27 28 29 30 31 32 33 34 35 36 37 38 39 40 41 42 43 44 45 46 47 48 49 50 51 52 53 54 55 56 57 58 59 60 61 62 63 64 65 66 67 68 69 70 71 72 73 74 75 76 77 78 79 80 81 82 83 84 85 86 87 88 89 90 91 92 93 94 95 96 97 98 99 100 101 102 103 104 105 106 107 108 109 110 111 112 113 114
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987008877423705171  GND: 1049569164  LCCN: n93067810  SUDOC: 241037921  TDVİA: muminun-suresi  VIAF: 307316211   WorldCat (עם VIAF): 307316211
סרגיי בקולין

סרגיי בקולין (ברוסית: Сергей Бакулин; נולד ב-13 בנובמבר 1986) הוא אתלט רוסי, אלוף העולם (טגו 2011) בהליכה ל-50 ק"מ.
ביוגרפיה

בקולין השתתף לראשונה באליפות העולם בהליכה תחרותית שנערכה בלה קורוניה, ספרד בשנת 2006. הוא התחרה בתחרות ההליכה ל-20 ק"מ, וסיים במקום חמישי עם תוצאה של 1:20:10 שעות. באליפות אירופה באתלטיקה שנערכה בגטבורג, שוודיה אותה שנה הוא התחרה בתחרות ל-20 ק"מ וסיים במקום חמישי בזמן של 1:20:50 שעות.
באוניברסיאדה שנערכה בבלגרד, סרביה בשנת 2009 זכה בקולין במדליית הזהב כשסיים את התחרות בתוצאה של 1:20:52 שעות, לפני בן ארצו אנדריי רוזבין (1:21:08 שעות) והברזיאלי מואסיר צימרמן (1:21:08 שעות).
בשנת 2010 זכה בוקלין במדליית הארד בתחרות ל-50 ק"מ באליפות אירופה שנערכה בברצלונה כשסיים את התחרות עם שיא אישי של 3:43:26 שעות, אחרי גרזגורז סודול הפולני (3:42:24 שעות) והצרפתי יוהאן דיניז (3:40:37 שעות).
ביוגרפיה > אלוף העולם

שלושה חודשים לפני אליפות העולם, בתחרות שנערכה בסרנסק, רוסיה ביוני 2011, קבע בקולין את שיאו האישי בתחרות ההליכה ל-50 ק"מ עם 3:38:46 שעות. באליפות העולם עצמה שנערכה בטגו, קוריאה הדרומית בשנת 2011 זכה בקולין במדליית הזהב בתחרות ל-50 ק"מ עם תוצאה של 3:41:24 שעות, לפני דניס ניז'גורוגוב (3:42:45 שעות) והאוסטרלי ג'ארד טאלנט (3:43:36 שעות).
שיאים אישיים

הליכה ל-20 ק"מ: 1:18:18 שעות (2008)
הליכה ל-50 ק"מ: 3:38:46 שעות (2011)
עזרת תורה (ארגון)

הרב יוסף אליהו הנקין, מנהל עזרת תורה תרפ"ה-תשל"ג
עזרת תורה (מוכר גם כאגודת תומכי תורה; או כיום: עזרת תורה של אמריקה בישראל) הוא ארגון שהוקם למען רווחתם של בני הישיבות וסיוע להם בחייהם האישיים בעיקר בצד הכספי והכלכלי.
הקמת ופעולות הארגון

הארגון הוקם בשנת תרע"ה (1915) בארצות הברית שבאמריקה. הארגון נוסד בייסודו של הרב ישראל רוזנברג ועל ידי ארגון אגודת הרבנים האורתודוקסים של ארצות הברית וקנדה שהיה לנשיאה באותה התקופה. הארגון נועד בתחילה לעזור לרבנים ו"כלי קודש" (כך כונו העוסקים במקצועות קודש כמו שחיטה ומילה) באירופה שסבלו בזמן מלחמת העולם הראשונה. הארגון הוקם על ידי רבנים בשביל לעזור ולסייע בתחומים מגוונים לרבנים, וכך יצא שעיקר הפעילות בו נעשתה על ידי הרבנים בעצמם.
בסוף שנת תרפ"ה (1925) מונה הרב יוסף אליהו הנקין למנהלה של ארגון עזרת תורה, תפקיד בו כיהן 48 שנים, עד סוף ימיו. בתקופת כהונתו כמנהל הארגון פעל רבות ויש המציינים שאף יותר מכל נשיא אחר שכיהן בארגון. הרב יוסף אליהו הענקין נזכר כמי שתרם ופעל מעצמו לטובת הארגון על הצד הטוב ביותר ובמסירות רבה. בנוסף לרב אליהו הענקין עמדו במשך השנים בנשיאות ארגון עזרת תורה הרבנים: ישראל רוזנברג, נפתלי צבי יהודה ריף, דוד ליפשיץ, משה פיינשטיין ומנחם גטינגר.
תחת ניהולו של הרב הנקין חולקו מיליוני דולרים לרבבות אברכים וגם לראשי מוסדות תורניים שהעבירו כספים למוסדותיהם, באירופה ארצות הברית וארץ ישראל. המעשים הללו ומעשיו שעתידיים להתרחש בהיותו מנהל הארגון ינציחו את שמו כמי שתרם רבות וכמי שפעל ותרם בארגון עזרת תורה בנאמנות ובמסירות.
תקופת הניהול של הרב יוסף אליהו הנקין כללה את שנות התבססות השלטון הקומוניסטי ברוסיה תחת הנהגת יוסיף סטלין (שנות ה-20). היו אלה שנות המשבר הכלכלי הגדול בארצות הברית ובעולם (שנות ה-30), השנים שבין שתי מלחמות העולם באירופה, שנות מלחמת העולם השנייה והשואה (שנות ה-40) ושנות מדיניות הקיצוב (תקופת הצנע) בארץ ישראל לאחר הקמת המדינה (שנות ה-50). בעת כהונתו תרם הרב יוסף אליהו הענקין בתקופת השואה 1,300,000 דולר ובשנים הראשונות לאחר הקמת מדינת ישראל חילק ארגון עזרת תורה בראשותו 1,500,000 דולר ויותר. לאחר השואה הפנה הארגון את עיקר מאמציו לסייע לקליטת הפליטים בארצות הברית ובארץ ישראל.
בארץ ישראל הוקם סניף של הארגון ונוהל במשך השנים על ידי הרב ברוך סיניאק, הרב אליהו חיים שפירא, הרב יקותיאל שפירא, הרב רפאל ברנר, והרב מנחם גריינימן.
לאחר התייצבות המציאות הכלכלית בעולם המערבי, הוביל הרב יוסף אליהו הענקין את ארגון עזרת תורה לפרויקטים נוספים, ובראשם הקמת שיכונים במדינת ישראל ובהם מאות יחידות דיור מוזלות המיועדות לאברכים צעירים. שיכון ראשון בן 50 דירות נחנך בסנהדריה באוקטובר 1967. לאחר מכן נחנכו 12 דירות בקריית מטרסדורף, 72 דירות בתל ארזה ו-27 דירות ברמת אהרן בבני ברק, בספטמבר 1969. במקביל המשיך הארגון בתמיכה המסורתית; בשנת תשל"ג (1973), שנת חייו האחרונה של הרב יוסף אליהו הנקין נאמד מספר משפחות האברכים שנתמכו מן הארגון בשבעת אלפים.
לאחר פטירתו של הרב הנקין הקים הארגון בית כנסת על שמו, בשכונת סנהדריה המורחבת בירושלים. משרדי הארגון בארץ ממוקמים כיום בסמוך לבית הכנסת.
מזכיר הארגון בתקופת הרב הענקין היה הרב אברהם שמואל לוין.
במהלך השנים עבר הארגון ממטרה למטרה, בתחילה הייתה המטרה לעזור לתלמידי חכמים בתחום הכלכלי וכיום פועל הארגון בתחומי סיוע לנזקקים, הכנסת כלה, וסבסוד הוצאות רפואיות.
לקריאה נוספת

משה יעקב אסקוט, "ראשית דרכו של מוסד 'עזרת תורה' (תרע"ה - תרפ"ה)", ישורון כרך לב, ניו יורק/ירושלים תשע"ה (2015), עמ' תתקז-תתקלז.
משה יעקב אסקוט, "עוד על ראשית דרכו של מוסד 'עזרת תורה'", ישורון כרך מה, ניו יורק/ירושלים תשפ"ב (2022), עמ' א'צא-א'צו.
הערות שוליים

↑  "עזרת תורה" בארה"ב תשקיע מיליוני ל"י בהקמת שיכונים לבני ישיבות בארץ, הצופה, 9 באוקטובר 1967
השיכון של עזרת תורה בירושלים נחנך חגיגית, הצופה, 10 באוקטובר 1967
↑  50 דירות ב"קריית עזרת תורה" בירושלים ייחנכו אחרי ראש השנה, הצופה, 29 בספטמבר 1967
↑  "עזרת תורה" מקימה שיכונים לבני ישיבות, הצופה, 17 בספטמבר 1969
↑  חנוכת בתי "עזרת תורה" בשיכון "רמת אהרן" בבני ברק, דבר, 7 בספטמבר 1969
נחנכו בתי עזרת תורה בבני ברק, הצופה, 9 בספטמבר 1969
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007306814705171  LCCN: nr94014197  VIAF: 154145849   WorldCat (עם VIAF): 154145849
עוגיית מדלן

| --- | --- |

 
 מאכלים
 סוג:  עוגייה
 על שם:  Madeleine Paulmier 
 מוצא:  צרפת, ספרד 
 ממציא:  Madeleine Paulmier 
 מרכיבים עיקריים:  קמח 
 
תבנית מדלן
עוגיית מדלן (בצרפתית: madeleine או petite madeleine - "מדלן הקטנה") היא עוגייה מסורתית שמקורה בחבל המז בצפון מזרח צרפת.
לעוגיות המדלן צורה מסורתית של קונכייה, שמקורה בתבנית בעלת הצורה בה הם נאפות. לעוגייה מרקם של עוגת ספוג וטעמי חמאה ולימון מורגשים. ניתן להכין וריאציות של עוגיית המדלן המסורתית בטעמי וניל, תפוז ושוקולד.
מרכיבי העוגייה כוללים קמח, ביצים, חמאה וסוכר.
העוגיות בתרבות

עוגיות המדלן זכו לפרסום בכל רחבי העולם בשל ספרו של מרסל פרוסט "בעקבות הזמן האבוד" - À la recherche du temps perdu. בספר זה מספר פרוסט על עוגיות המדלן שצורתן כצורת קונכייה. המחבר מספר כי טבל את העוגייה בתה, ושילוב הטעמים העלה בו אושר גדול וזיכרונות ילדות:
"היא שלחה להביא מאותן עוגיות סמיכות וגוצות המכונות מדלנות קטנות, שנוצקו, כמדומה, בקשוה גלית כקונכיית סן-ז'אק. לא עבר זמן, ובמכאניות, מדוכדך מן היום המשמים ומהסתמנותו של מחר עגום, הגשתי אל שפתי כפית של תה, שבה טבלתי חתיכה מהמדלן. אבל בשבריר הרגע שבו נגעה בחכי הלגימה הבלולה בפתיתי העוגייה, עבר בי רעד, נדרכתי למופלא שהתחולל בקרבי. עונג פשט בי, מבודד, בלי שורש סיבתו. בן רגע הכה את תהפוכות החיים, עשה את אסונותיהם לסתמיים, את קוצר ימיהם לתעתוע, כדרך שפועלת האהבה, מציף אותי הוויה יקרה: ואולי, הוויה זו לא הייתה בי, היא הייתה אני. חדלתי להרגיש בינוני, מקרי, בן חלוף. מנין יכול היה לבוא בי ששון כזה? חשתי כי הוא קשור בטעם התה והעוגיות, אלא שחרג ממנו לאין שיעור, לא מאותו מין היה. מנין בא? מה משמעו? איך אשיג אותו?"
סקסטינג

מודעה שהתפרסמה בשווייץ בשנת 2013 במסגרת קמפיין המנסה להפנות את תשומת הלב לסכנות הכרוכות בסקסטינג ולהציע עזרה לאנשים שנפגעו מסקסטינג
סקסטינג (באנגלית: Sexting) הוא מתייחס לשליחת הודעות טקסט או תצלומים בעלי אופי מיני באמצעות טלפונים ניידים. בעוד שבתחילה המונח התייחס בעיקר להודעות SMS שכללו בעיקר טקסטים עם רמיזות מיניות או בעלות תוכן מיני מפורש, עם ההתקדמות הטכנולוגית, המונח מיוחס כיום בחלקו הגדול גם לשליחת תצלומים או סרטונים בהם האדם ששולח את ההודעה מצולם בעירום. סקסטינג הפך נפוץ עם השנים, בעיקר בקרב בני נוער וזוגות מבוגרים צעירים, ובמיוחד במדינות מערביות וליברליות. זוגות רבים שולחים הודעות סקסטינג זה לזה כיום.
המונח הוטבע במקור במאמר משנת 2005 שהתפרסם בעיתון האוסטרלי The Daily Telegraph (אנ').‏
במסגרת מחקר שנערך בשנת 2014 על ידי אוניברסיטת יוטה, בו השתתפו 1,130 סטודנטים מהמכללה (461 גברים ו-669 נשים), עלה כי 19.1% מהסטודנטים שלחו תמונות עירום לאדם אחר באינטרנט, בעוד ש-38% אמרו כי קיבלו תמונות מסוג זה, והיו יותר גברים שציינו כי קיבלו הודעות מסוג זה מאשר נשים.
אטימולוגיה

המילה היא הלחם בסיסים של המילים באנגלית "Sex" (מין) ו-"Texting" (שמשמעותה שליחת הודעות SMS).
השלכות אפשריות לסקסטינג

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
השלכות אפשריות לסקסטינג > בארצות הברית

במדינות רבות בארצות הברית ישנם חוקים מחמירים נגד בני נוער מתחת לגיל 18 ששולחים תצלומי עירום זה לזה כאשר הדבר נחשב במדינות מסוימות על פי החוק למקרים של החזקה והפצה של פורנוגרפיית ילדים.
הצעירה האמריקנית ג'סיקה לוגן בת ה-18 התאבדה בתלייה לאחר שהחבר שלה הפיץ תמונות עירום שלה בקרב התלמידים בתיכון בו למדה, ולאחר שהדבר גרם להתנכלות אליה מצד תלמידים אחרים.
ראו גם

שיחה ארוטית
סייברסקס
דיק פיק
הערות שוליים

↑  Yeung, Timothy H.; Horyniak, Danielle R.; Vella, Alyce M.; Hellard, Margaret E.; Lim, Megan S.C. (בספטמבר 2014). "Prevalence, correlates and attitudes towards sexting among young people in Melbourne, Australia". Sexual Health. 11 (4): 332–339. doi:10.1071/SH14032. PMID 25087581. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  Drouin, Michelle; Landgraff, Carly (במרץ 2012). "Texting, sexting, and attachment in college students' romantic relationships". Computers in Human Behavior. 28 (2): 444–449. doi:10.1016/j.chb.2011.10.015. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  Roberts, Yvonne (31 ביולי 2005). "The one and only". Sunday Telegraph Magazine. Sydney, Australia: News Corp Australia. p. 22. Following a string of extramarital affairs and several lurid "sexting" episodes, Warne has found himself home alone, with Simone Warne taking their three children and flying the conjugal coop. {{cite news}}:  (עזרה)
↑
↑
↑  Pilkington, Ed (2009-01-14). "Sexting craze leads to child pornography charges". The Guardian (באנגלית בריטית). נבדק ב-2020-04-29.
↑  Jessica Logan Suicide: Parents Of Dead Teen Sue School, Friends Over Sexting Harassment, HuffPost, ‏2010-03-18 (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007581582005171  NKC: ph1039454 
ערך זה הוא קצרמרבנושא תרבות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
עוגיות יין

| --- | --- |

 
 מאכלים
 סוג:  עוגייה 
 מוצא:  המטבח היהודי
 אופן הגשה:  קינוח
 מרכיבים עיקריים:  קמחים שונים, מי פירות
 
עוגיות יין נאפות מקמח מצה מחמשת מיני דגן שעורבב ב"מי פירות", ולכן לא נחשבות לחמץ על פי פוסקים מסוימים.
ככלל קמח מחמשת מיני דגן שהתערבב במים במשך למעלה מ-18 דקות, מבלי שלשו אותו, נחשב חמץ. לעומת זאת, אם עורבב הקמח מצות במי פירות הבצק אינו נחשב חמץ, גם אם הוא תופח וטעמו כטעם בצק חמץ. לצורך זה "מי פירות" כוללים: יין, דבש, שמן, חלב, מיץ פירות טבעי ועל פי פוסקים מסוימים גם ביצים.[דרוש מקור]
בצק שהוכן בדרך זאת יכול לשמש להכנת מצה עשירה ובכלל זה גם עוגיות יין.
עוגיות יין מסחריות נמכרות תחת השמות עוגיות פפושדו, עוגיות גטניו, עוגיות יין, או עוגיות מצה עשירה ונושאות חותמת "כשר לפסח" של גופים שונים. עוגיות יין מסחריות עשויות מקמח כשר לפסח ויין או מיץ ענבים.
עוגיות יין ביתיות עשויות להכיל קמח רגיל, קמח מצה או קמח תפוחי אדמה  ותוספות שונות כגון פתיתי קוקוס, שקדים טחונים, אגוזים ואף ביצים.
ראו גם

המטבח היהודי
המטבח היהודי בפסח
הערות שוליים

↑  חנן גרינוולד, אחת ולתמיד: מותר לאכול עוגיות יין בפסח?, באתר www.israelhayom.co.il
↑  נועם זיגדון, עוגיות יין לבן מעולות, באתר imaot.co.il (באנגלית)
↑  מתכון לעוגיות יין כשרות לפסח, באתר בחדרי חרדים
↑  עוגיות יין מדהימות, באתר בישולים מבית אסם
סאות'אנד-און-סי

| --- | --- |
סמל סאות'אנד-און-סיסמל סאות'אנד-און-סי
חוף סאות'אנד-און-סי ממבט הציפור
חוף סאות'אנד-און-סי ממבט הציפור
 מדינה:  הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת
 אומת הבית:  אנגליה אנגליה
 אזור:  מזרחה של אנגליה
 מחוז:  אסקס אסקס
 שטח:  41.76 קמ"ר
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  160,257 (2011)
  ‑ צפיפות:  4,174 נפש לקמ"ר
 קואורדינטות:  51°32′16″N 0°42′50″E﻿ / ﻿51.53789°N .71377°E﻿ / 51.53789; .71377
 אזור זמן:  UTC
 www.southend.gov.uk
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת הממלכה המאוחדת מוגדלת) לונדון בלפסט אדינבורו ליברפול ברמינגהאם ניוקאסל מנצ'סטר לידס פורטסמות' קארדיף גלאזגו פלימות' האוקיינוס האטלנטי  הים הצפוני  תעלת למאנש  האוקיינוס האטלנטי  צרפת אירלנד איי שטלנד  אורקני האיים ההברידיים סאות'אנד(למפת הממלכה המאוחדת רגילה) לונדון בלפסט אדינבורו ליברפול ברמינגהאם ניוקאסל מנצ'סטר לידס פורטסמות' קארדיף גלאזגו פלימות' האוקיינוס האטלנטי  הים הצפוני  תעלת למאנש  האוקיינוס האטלנטי  צרפת אירלנד איי שטלנד  אורקני האיים ההברידיים סאות'אנד(למפת אנגליה רגילה) לונדון ברמינגהאם לידס ברדפורד מנצ'סטר ליברפול בריסטול לסטר פורטסמות' פלימות' ניוקאסל סקוטלנד צרפת ויילס צ. אירלנד  איר. תעלת למאנש הים הצפוני  הים האירי סאות'אנד(למפת אנגליה מוגדלת) לונדון ברמינגהאם לידס ברדפורד מנצ'סטר ליברפול בריסטול לסטר פורטסמות' פלימות' ניוקאסל סקוטלנד צרפת ויילס צ. אירלנד  איר. תעלת למאנש הים הצפוני  הים האירי סאות'אנד  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
סאות'אנד-און-סי (באנגלית: Southend-on-Sea, נקראת בקיצור סאות'אנד (Southend)) היא עיר קיט ורשות אזורית בדרום מחוז אסקס שבדרום מזרח אנגליה. העיר, המונה 174 אלף נפש, אשר נמצאת 64 ק"מ ממזרח ללב לונדון, שוכנת על גדתו הצפונית של שפך נהר התמזה. בחוף ימה של העיר נמצא סאות'אנד פיר - המזח התיירותי הארוך בעולם, 2,158 מטר אורכו.
היסטוריה

במקור הייתה העיר "south end" (הקצה הדרומי) של העיירה פריטלוול (Prittlewell). היא הפכה לעיר קיט במהלך התקופה הג'ורג'יאנית (1837-1714) ומשכה נופשים בחודשי הקיץ אל חופי הרחצה הארוכים שבה. ב-1830 הוקם הפיר המפורסם של סאות'אנד ובסוף המאה ה-19 התפשטה העיר מערבה ואיחדה לתוכה גם את העיירה ליי-און-סי (Leigh-on-Sea). סמל העיר כולל נזיר ודייג, עבור נזירי פריטלוול ודייגי ליי-און-סי. מערכת מסילות ברזל טובה והקרבה היחסית ללונדון הביאו לכך שרוב כלכלת העיר התבססה על תיירות ולכך שסאות'אנד הפכה לעיר שינה עבור תושבים שהועסקו בלונדון. באותן שנים פקדו את העיר נופשים רבים, חלקם הגדול, אנשי לונדון שבאו לבלות יום חופש ליד הים, בפארק השעשועים המפורסם של העיר, קורסאל (Kursaal) ובמשחקי הארקייד שהיו מרוכזים באזור החוף.
החל משנות ה-60 של המאה ה-20, חוותה סאות'אנד, כמו ערי חוף אחרות בבריטניה, דעיכה כיעד מועדף לחופשה, בעת שטיסות אל יעדי חופשות מחוץ לאנגליה הפכו לזמינות יותר לציבור הרחב. בעקבות מגמה זו חלק נכבד ממרכז העיר שינה את ייעודו למסחר ומבנים מקוריים רבים נהרסו לטובת פיתוח האזור. עם זאת, העיר נחשבת עדיין כיעד תיירותי פנים אנגלי וכ-6.4 מיליון מבקרים פוקדים את סאות'אנד מדי שנה.
דמוגרפיה

סאות'אנד היא האזור השביעי בצפיפותו בממלכה המאוחדת מחוץ לרבעים של לונדון. חלקים מסוימים בסאות'אנד נחשבים כאזורים טעוני טיפוח מבחינה כלכלית וחברתית.
תחבורה

שני קווי רכבת של מערכת הרכבות הלאומית בבריטניה (National Rail) משרתים את סאות'אנד. קו מתחנת ויקטוריה שבמרכז העיר אל תחנת רחוב ליברפול (Liverpool Street Station) בלונדון וקו מתחנת סנטרל, הסמוכה יותר אל החוף, אל תחנת רחוב פנצ'רץ' (Fenchurch Street Station) בלונדון. שני קווי הרכבת מחברים גם את נמל התעופה סאות'אנד עם העיר ועם לונדון.
שני כבישים ראשיים מחברים את סאות'אנד עם לונדון: כביש A127, הצפוני יותר, העובר דרך רומפורד (Romford), וכביש A13, הדרומי יותר, העובר דרך טילברי (Tilbury) ומגיע לדוקלנדס בלונדון.
נמל התעופה לונדון סאות'אנד נמצא מצפון לעיר. הוא נבנה על בסיס שדה תעופה צבאי שהיה ברוצ'פורד הסמוכה והחל לפעול כבר ב-1914. כיום עוברים בשדה התעופה כמיליון נוסעים בשנה. הוא משמש כאחד מנמלי התעופה המשרתים את לונדון והטיסות העוברות בו הן בעיקר מאירופה ומבריטניה. חברת התעופה הבולטת מבין אלו הפועלות בנמל התעופה סאות'אנד היא איזיג'ט.
חינוך

בסאות'אנד נמצא אחד הקמפוסים של האוניברסיטה של אסקס אשר מרכזה בקולצ'סטר. הקמפוס בסאות'אנד החל לפעול ב-2006 ומתפתח מאז במהירות. בעיר נמצא גם הקולג' של דרום אסקס המשמש גם כשלוחה של האוניברסיטה של אסקס. הקולג' מציע קורסים לתלמידים בגילאי 19-14, לתלמידים חסרי השכלה אקדמאית, למבוגרים ולעסקים.