stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אופנה במדינות המערב בשנים 1930–1945
אופנת גברים בשנים 1930–1945

המגמה הבולטת ביותר על אופנת הגברים בעולם המערבי הייתה ההשפעה של תקופת השפל הגדול על כך שמגוון הצבעים בשימוש ירד באופן מהותי.
אופנת גברים בשנים 1930–1945 > חליפות

בתחילת שנות ה-30, חליפת ה"Drape suit" הפכה פופולרית במיוחד בעולם המערבי. החליפה הייתה רכה וגמישה יותר מחליפות קודמות. בד עודף בכתפיים ובזרועות, ריפוד קל, מותניים צרים במעט, ושרוולים מלאים יותר אשר היו מתוחים במפרק כף היד גרמו ליצירת האשליה של כתפיים רחבות, ומותניים צרות יותר.
החליפה זכתה לפופולריות רבה באותה העת במיוחד לאחר שכוכבים הוליוודים בולטים כמו פרד אסטר, קארי גרנט, וגארי קופר השתמשו בה בסרטיהם.
אופנת גברים בשנים 1930–1945 > אביזרים נלווים

הכובע הנפוץ ביותר בתקופה זו היה כובע הפדורה, אשר לעיתים רבות גברים חבשו אותו כאשר הוא מוטה מעט על צידו.
כובע ההומבורג השמרני יותר נשאר גם פופולרי, במיוחד בקרב אנשים מבוגרים, ואפילו החל להיות בשימוש בשילוב עם בגדי ערב חצי רשמיים (במקום כובע טופ האט). העניבות היו רחבות, כאשר עיצובים גאומטריים נועזים היו פופולריים, כולל פסים, ועיצובים מרובעים.
1930
1934
1937
וולט דיסני עם כובע פדורה, 1938
פרד אסטר, 1941
1937
בגדי עבודה בעשור השני של המאה ה-20

הן גברים והן נשים שהיו תומכי לחימה במהלך מלחמת העולם השנייה לבשו מכנסיים או סרבלים. נשים נהגו ללבוש צעיפים שכיסו את שערותיהן.
1933
1942
1943
הערות שוליים

↑  Ewing, Elizabeth: History of 20th Century Fashion, London, 1974, p. 97, 1997 revised edition, ISBN 0-89676-219-X
↑  "Hollywood Influences Fashion - Fashion, Costume, and Culture: Clothing, Headwear, Body Decorations, and Footwear through the Ages". www.fashionencyclopedia.com. נבדק ב-2018-04-21.
↑  Garland, Madge, in J. Anderson Black and Madge Garland, A History of Fashion, pp. 324–239
↑  Rationed fashion
| ההיסטוריה של האופנה במדינות המערב במאה ה-20 ובמאה ה-21 |
| --- | --- | --- |
| המאה ה-20 | 1900–1909 • 1910–1919 • 1920–1929 • 1930–1945 • 1945–1959 • 1960–1969 • 1970–1979 • 1980–1989 • 1990–1999 |  |
| המאה ה-21 | 2000–2009 • 2010–2019 |  |
אופנות טיפוסיות במהלך שנות ה-30 באירופה
אליעזר מאיו

אליעזר מאיו, 1988
אליעזר מאיו (1 באוגוסט 1928 - 1 באוקטובר 1988) היה מתעמל, מאמן נבחרת ישראל בהתעמלות, מומחה להתעמלות ראווה, שופט בינלאומי בהתעמלות מכשירים, ממקימי בית ספר למאמנים במכון וינגייט ומחבר ספרי התעמלות.
ביוגרפיה

אליעזר מאיו נולד ברוסה שבבולגריה בשנת 1928. הוא החל את קריירת ההתעמלות שלו ב"מכבי רוסה", ובמקביל החל ללמוד נגינה על סקסופון ומפוחית פה אצל בן עירו יצחק גרציאני, אשר לימים נישא לאחותו דורה והפך לגיסו. כבר בהיותו נער אימן קבוצות ילדים ב"מכבי רוסה", שם פגש לראשונה את רעייתו לעתיד, ג'ני שיפרוט. הוא עלה לישראל בדצמבר 1948, והתגייס לתזמורת צה"ל הראשונה. כשהשתחרר הופיע כנגן סקסופון ואמן מפוחית בתזמורת ג'אז שהקים גרציאני.
מאיו התקבל למחזור השלישי של הקורס למורי התעמלות במכון וינגייט שהתקיים במחנה יונה. עם סיום לימודיו החל לעבוד בבית הספר היסודי "גבעת עלייה" ביפו. ב"גבעת עליה" החל להכין מופעי התעמלות ראווה, תחילה לאירועי בית הספר ובהדרגה לאירועים של אגודות "הפועל" ו"מכבי".
מאיו זכה במדליית כסף באליפות ישראל בשנת 1950 ובמדליית כסף בהתעמלות מכשירים במשחקי המכביה השלישית שהתקיימו באותה שנה.
הוא שימש כמאמן הלאומי של נבחרת ישראל בהתעמלות מכשירים בשנים 1963–1972, שימש כשופט בינלאומי בהתעמלות בשנים 1963–1967, ולאחר מכן שימש כיו"ר הוועדה המקצועית להתעמלות ב"הפועל" ומנהל הקורסים השנתיים למאמני התעמלות. מאיו היה מיוזמי ומקימי בית הספר למאמנים ומדריכים במכון וינגייט ב-1965.
מאיו התמחה במפגני ראווה מרובי משתתפים של התעמלות צורנית. במפגנים אלה באו לביטוי כישרונו המוזיקלי ויכולותיו ככוריאוגרף וכצייר. רבים מהמפגנים לוו במוזיקה חיה של תזמורת צה"ל, בניצוחו של גיסו, יצחק גרציאני. מבין המפגנים הרבים שהכין: מופעי הפתיחה של משחקי המכביה (מהמכביה החמישית ב-1957 ועד המכביה האחת עשרה ב-1981), מפגני התעמלות המוניים באפריקה בהזמנת משרד החוץ (סווזילנד ב-1974 ומלאווי ב-1975), מפגני התעמלות הקשורים לצה"ל (מפגן הנח"ל ב-1957, שני מפגני השריון ב-1972 ו-1974, ומפגן 40 שנות צה"ל, שהיה עבודתו האחרונה ב-1988). כמו כן, מאיו הכין מופעים וניהל את טקסי הסיום במכון וינגייט לאורך כל שנות עבודתו ועוד עשרות מופעים עם נבחרת ישראל בהתעמלות, בצה"ל ובחו"ל.
מאיו פרסם חוברות הדרכה רבות וספרים אשר את כולם אייר בעצמו. ספרו, "התעמלות ספורטיבית", שיצא לאור בשנת 1967, נמכר עד היום במכון וינגייט.
ב-1 באוקטובר 1988, חודשיים לאחר יום הולדתו ה-60, מאיו נפטר בפתאומיות והובא לקבורה בבית העלמין בחולון.
מאיו היה נשוי לג'ני, ואב לשלושה.
הנצחה

אחרי מותו יצא לאור ספרו "התעמלות ראווה" (1990). הספר, שהיה בשלבי סיום, נתרם על ידי משפחתו למכון וינגייט.
במכללה לחינוך גופני ולספורט ע"ש זינמן במכון וינגייט, מוקירים את זכרו בתחרות דו-שנתית בהתעמלות מכשירים הנושאת את שמו. כמו כן מוקדשים לזכרו, על ידי תלמידיו לשעבר, אירועי תנועה והתעמלות רבים ברחבי הארץ.
הערות שוליים

1 2 3  מול מועלם, אליעזר מאיו ז"ל, מעריב, 4 באוקטובר 1988
איציק חולבסקי

איציק חולבסקי (נולד ב-24 בנובמבר 1954) היה ראש המועצה האזורית מגידו עד 2024. קודם לכן כיהן כגזבר מועצה אזורית מגידו ומנכ"ל החברה הכלכלית לפיתוח מגידו. בעבר שימש גזבר קיבוץ עין השופט ולפני כן היה מזכיר הקיבוץ.
ביוגרפיה

חולבסקי נולד בקיבוץ עין השופט לאידה ושלום חולבסקי, אח לנאווה. למד בתיכון במוסד החינוכי הרי אפרים. בשירותו הצבאי היה מש"ק בגדוד 50 (נחל מוצנח), קצין בבית הספר למ"כים ומ"פ בגדוד נחל 932.
לאחר שחרורו מהצבא בשלהי 1978 עבד כשנתיים בענפי החקלאות של עין השופט, ובסוף 1980 הצטרף כשליח עין השופט להקמת קיבוץ נטור, שם שימש מרכז משק כשנה וחצי.
משנת 1982 ועד 1986 למד כלכלה לתואר בוגר באוניברסיטת תל אביב, ובסיום הלימודים חזר לקיבוץ לעבוד במטע ולנהל את ענף המזון.
בשנות ה-90 שימש מנהל משאבי אנוש במפעל "מיברג" במשך 9 שנים. משנת 2000 עד שנת 2004 כיהן כמזכיר ארגוני של קיבוץ עין השופט ומשנת 2004 עד 2008 כיהן כגזבר עין השופט ומנהל הכספים של המפעלים "מיברג", "אלת"ם" ו"מא"ג". משנת 2008 עד 2013 כיהן כגזבר מועצה אזורית מגידו וכמנכ"ל החברה הכלכלית לפיתוח מגידו.
בסוף שנת 2013 התמודד איציק חולבסקי על תפקיד ראש המועצה האזורית מגידו, ומ-7 בינואר 2014 מכהן בתפקיד זה. בסוף 2018 התמודד בשנית בבחירות לרשויות המקומיות ונבחר לכהונה נוספת בראשות המועצה. חולבסקי הודיע ב-2022 על כוונתו להתמודד לתקופת כהונה שלישית בבחירות 2023, ראש המועצה הראשון בתולדות מועצה אזורית מגידו המתמודד על קדנציה שלישית. בבחירות אלו ניצח יריבו גיל לין עם 45% מקולות המצביעים, בעוד חולבסקי זכה רק בכ-30% מהקולות.
ביוגרפיה > פעילותו כראש מועצה

בשנת 2017 הוחלט בקבינט הדיור לספח שטחים שבתחומה של המועצה האזורית מגידו לטובת בנייה ביקנעם עילית. השטחים שיועדו לסיפוח היו אמורים להיגרע מהמושבים עין העמק ואליקים. ראש המועצה פתח במאבק נגד החלטה זו כדי למנוע ממנה לצאת אל הפועל ועצר את ההחלטה בעזרת ערעור של השרים זאב אלקין ומירי רגב. נכון ל-2019 חולבסקי הצליח לבלום את תוכנית הסיפוח המקורית וכעת מתנהל דיון בוועדה הגאוגרפית במחוז חיפה בראשות עמרם קלעג'י על הצעה נגדית של המועצה האזורית מגידו.
בשנת 2019 אושרו העבודות לשדרוג כביש 66 בין צומת היוגב לצומת מגידו, לאחר קשיים סטטוטוריים ואחרים, ולאחר מאבק ארוך של המועצה האזורית מגידו, שהכביש עובר בתחומה. כביש 66 נחשב לכביש מסוכן, שבו אירעו תאונות קטלניות רבות. התכנון הראשוני של הרחבת כביש 66 הושלם, וכעת מתנהלים דיונים במשרד התחבורה על הכנסת שדרוג והרחבת הכביש לתוכנית החומש הבאה.
במרץ 2019 הכריזה הוועדה לתכנון ובנייה של מחוז צפון על תוכנית ליצירת שמורת טבע חדשה בתחום המרחב הביוספרי של המועצה האזורית מגידו, בשטח של כ-8000 דונם. השמורה תנוהל על ידי רשות הטבע והגנים. המועצה האזורית וקק"ל יהיו שותפים בניהול באמצעות המרחב הביוספרי.
חיים אישיים

איציק חולבסקי נשוי לג'וזפין ולהם 3 ילדים. מתגורר בעין השופט.
הערות שוליים

↑  "חולבסקי פעם ראשונה", אליענה שפר, קול יקנעם ורמת ישי, 27 בדצמבר 2013, עמ' 14
↑  "חולבסקי בניצחון מוחץ במגידו", שושן מנולה, רצוי מצוי, 2 בנובמבר 2018, עמ' 8
↑  כתבי ynet, המהפכים וההפתעות: כל התוצאות בערים המרכזיות, באתר ynet, 31 באוקטובר 2018
↑  דניאל דדון, לראשונה במגידו: ראש מועצה מכהן יתמודד לקדנציה שלישית ברציפות, באתר mynet‏ העמק, 27 ביוני 2022
↑  זליג אהרונוביץ', בגלל הסיפוח: איציק חולבסקי הורה על הקפאת שיתוף הפעולה עם יקנעם עילית, באתר "כוכב", ‏27 בדצמבר 2017 (ארכיון)
↑  שושן מנולה, המאבק בין מגידו ליקנעם: פניות לסמטוריץ' ולטראמפ, באתר כל בו חיפה והצפון, ‏7 במרץ 2017
↑  יניב אעידן, ציר 66: אושרה תוכנית לשדרוג הכביש מהיוגב למגידו, באתר עמק ניוז, ‏23 בינואר 2019
↑   צפריר רינת, בית גידול ייחודי בלב רמת מנשה יהפוך לשמורת טבע, באתר הארץ, 17 במרץ 2019
↑  "חגורת ביטחון בשמירה על הטבע שערכה לא יסולא בפז", שושן מנולה, רצוי מצוי, 22 במרץ 2019, עמ' 10
איזבלה סקורופקו

| --- | --- |

 לידה:  4 ביוני 1970 (בת 54) ביאליסטוק, רפובליקת פולין 
 שם לידה:  Izabella Dorota Skorupko 
 סוגה מועדפת:  מוזיקת פופ 
 מדינה:  פולין, שוודיה 
 תקופת הפעילות:  מ-1988 
 בן או בת זוג:  Mariusz Czerkawski (1996–1998) 
 פרופיל ב-IMDb
 
איזבלה סקורופקו (בפולנית: Izabella Scorupco; נולדה ב-4 ביוני 1970) היא שחקנית פולנית-שוודית שידועה במיוחד בשל היותה נערת בונד נטליה סמיונובה בסרט ג'יימס בונד "גולדן איי" משנת 1995. היא ילידת פולין הראשונה שמגלמת את תפקיד נערת בונד.
ביוגרפיה

נולדה בשם איזבלה דורותה סקרופקו (Izabela Dorota Skorupko) בביאליסטוק שבפולין למשפחה נוצרית. הוריה הם לך ומגדלנה, אך בהיותה בת שנה הם נפרדו ואיזבלה עברה לגור עם אימה. ב-1978 עברו השתיים ל-Bredäng[דרוש תעתוק] בסטוקהולם, שוודיה. היא הגיעה לשוודיה בהיותה בת 8 ולמדה לדבר שוודית ואנגלית, בנוסף לשפת אמה הפולנית.
סקורופקו עבדה כדוגמנית וב-1989 גילה אותה הבמאי סטפן הילדרבנד והיא כיכבה בסרט "Ingen kan älska som vi" ("אף אחד לא אוהב כמונו"). בראשית שנות ה-90; הייתה לה קריירה קצרה אבל מוצלחת כזמרת פופ, והיא הוציאה אלבום זהב בשוודיה.
סקורופקו התפרסמה לראשונה באופן בינלאומי כששיחקה ב-1995 בסרט "גולדן איי" מסדרת ג'יימס בונד. בסרט גילמה מתכננת מחשבים רוסיה בשם נטליה סימיונובה שעוזרת לג'יימס בונד (פירס ברוסנן) למנוע מסוכן נוכל לגנוב נשק גרעיני. מבחינה מסחרית, הסרט היה המצליח ביותר בסדרה מאז מונרייקר, והסרט הרביעי בהצלחתו בשנת 1995. הביקורות לסרט היו חיוביות מאוד. האתר Metacritic נתן לסרט ציון של כ-65%, בעוד שהאתר Rotten Tomatoes נתן לו ציון של כ-78%. האתר IGN דירג את גולדן איי כסרט החמישי הטוב ביותר בסדרה.
שיחקה בנוסף גם בשובר הקופות "מעבר לגבול הסכנה" בתור מוניק אוברטין, הרופאה של צוות החילוץ על הר K2 ובסרטים "שלטון האש" בתור טייסת ההליקופטר האמריקאית בלונדון העתידנית אלכס ג'נסן ו"מגרש השדים: ההתחלה" בתור הרופאה שרה.
הייתה נשואה לשחקן הוקי הקרח הפולני Mariusz Czerkawski בשנים 1996–2000. יש להם בת אחת (נולדה ב-16 בספטמבר 1997). ב-30 בינואר 2003 היא נישאה לאמריקאי ג'פרי ריימונד. יש להם ילד (נולד ב-24 ביולי 2003) והמשפחה מתגוררת בלוס אנג'לס.
פילמוגרפיה

גולדן איי (1995) – נטליה סימיונובה
With Fire and Sword‏ (1999) – Helena Kurcewiczówna; הסרט עלה $106,429,941 והכניס $348,895,621
מעבר לגבול הסכנה (2000) – הסרט עלה $69,243,859 והכניס $215,663,859
שלטון האש (2002) – Helena Kurcewiczówna; הסרט עלה $43,061,982 והכניס $82,150,183
Exorcist: The Beginning‏ (2004) – שרה; הסרט עלה $41,821,986 והכניס $78,000,586
Cougar Club‏ (2006) – פייג'
Solstorm‏ (2007) – רבקה מרטינסון
Sleepwalker‏ (2017) – ד"ר קופר
דיסקוגרפיה > אלבומים

IZA (1991/1992) Sweden # 11
דיסקוגרפיה > סינגלים

Year Title Chart positions Sweden Germany Austria Switzerland Norway
1990 "Substitute" # 3
1991 "I Write You a Love Song" # 10 # 93
1991 "Brando Moves" # 37
1992 "Shame, Shame, Shame" ‏ 3 # 37 # 22 # 39 # 2
הערות שוליים

↑  "Jag är en schizofren hemmafru", באתר mama.nu
↑  "Profile/Biography of Izabella Scorupco
↑  "Izabella Scorupco: Bond girl (Golden Eye)"
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007427515405171  PLWABN: 9810581217905606  BIBSYS: 69877  BNE: XX1316041  BnF: cb14038464m (data)  GND: 173880657  ISNI: 0000 0001 1944 2472  LCCN: no00013306  MusicBrainz: e50b3e3e-6cce-4d33-b651-d151521cd9c9  NKC: xx0179018  NLA: 40396220  NLK: KAC2020P0717  NTA: 284191604  SNAC: w6br9p23  SUDOC: 170406180  Trove: 1446266  VIAF: 211565   WorldCat (עם VIAF): 211565
אירנה פורמן

אירנה פורמן (בגרמנית: Irene Fuhrmann; נולדה ב-23 בספטמבר 1980) היא כדורגלנית עבר אוסטרית המאמנת את נבחרת הנשים האוסטרית בכדורגל.
קריירת משחק

פורמן נולדה וגדלה ברובע פנצינג בעיר וינה, והחלה לשחק כדורגל בצעירותה בעקבות אחיה.
בעת לימודיה באוניברסיטת וינה המליץ לה אחד המרצים לשחק כדורגל בצורה מקצוענית.
בשנת 2000 היא הצטרפה למועדון לינדהאוס וינה מהבונדסליגה האוסטרית, ובמדיו זכתה בשתי אליפויות, בשלושה גביעים ובסופר-קאפ האוסטרי. היא גם השתתפה בגביע אופ"א לנשים בפעם הראשונה בהיסטוריה של המועדון.
פורמן שיחקה בכל הקריירה שלה בלינדהאוס וינה, מלבד עונה אחת, בה שיחקה באינסברוק.
בשנים 2002–2008 שיחקה בנבחרת אוסטריה, ובסך הכל כבשה שלושה שערים ב-22 משחקים.
ב-2008 פרשה ממשחק פעיל עקב פציעה בברך. בסך הכל שיחקה בבונדסליגה האוסטרית 129 משחקים, בהם כבשה 45 שערים.
קריירת אימון

בשנת 2008 מונתה לעוזרת מאמן נבחרת אוסטריה בכדורגל נשים, ארנסט ובר.
בשנת 2011 מונתה למאמנת הנבחרת עד גיל 19, עמה העפילה בשנת 2016 לאליפות אירופה בכדורגל נשים עד גיל 19 שנערכה בסלובקיה.
בשנת 2017 שבה לשמש כעוזרת מאמן הנבחרת הבוגרת, תחת המאמן דומיניק טלהאמר. באותה שנה הפכה לאישה הראשונה באוסטריה שעברה קורס פרו למאמנים של אופ"א.
ביורו הנשים 2017 סיימה הנבחרת במקום השלישי, בטורניר שהיה הטורניר הבכיר הראשון שלה.
ב-27 באוגוסט 2020 הודיעה התאחדות הכדורגל האוסטרית כי פורמן תמונה למאמנת הנבחרת הראשית במקומו של טלהאמר. משחק הבכורה שלה כמאמנת ראשית היה הניצחון 5–0 על נבחרת קזחסטן במסגרת מוקדמות יורו הנשים 2022.
הערות שוליים

↑  Irene Fuhrmann, soccerdonna.de
↑  Irene Fuhrmann: Mit Konsequenz vom Käfig ins Kommando, DER STANDARD (בגרמנית)
↑  "Wollen nicht mit kurzen Höschen auffallen", DER STANDARD (בגרמנית)
↑  10 37 Uhr, 27 Juli 2020, Irene Fuhrmann: Die "Käfig"-Kickerin ist nun Teamchefin, www.kleinezeitung.at, ‏27 ביוחי 2020 (בגרמנית)
↑  guenther.pavlovics, Historisch: Der ÖFB macht mit Irene Fuhrmann erstmals eine Frau zur Teamchefin, kurier.at, ‏27 ביולי 2020 (בגרמנית)
↑  ORF at/Agenturen red, EM-Qualifikation: ÖFB-Frauen siegen bei Fuhrmann-Debüt, sport.ORF.at, ‏22 בספטמבר 2020 (בגרמנית)
אליזבת בוכסל

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  29 בינואר 1867 שטרלזונד, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 פטירה:  3 ביולי 1957 (בגיל 90) שטרלזונד, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 מקום קבורה:  בית הקברות סנט-יורגן 
 
אליזבת בוכסל (בגרמנית: Elisabeth Büchsel;‏ 29 בינואר 1867 – 3 ביולי 1957) הייתה ציירת גרמנייה הידועה בדיוקנאותיה בציור ובנופים בסגנון אימפרסיוניסטי.
ביוגרפיה

בוכסל נולדה ב־29 בינואר 1867 בשטרלזונד, גרמניה. היא למדה בברלין, פריז ומינכן. בין מוריה היו לוסיאן סיימון וכריסטיאן לנדנברגר. היא בילתה את הקיץ באי הידנזה וציירה נופים באזור צפון גרמניה והים הבלטי. היא בילתה באי ריגן. היא הייתה חברה בפדרציית האומניות של הידנזה
בין חברותיה היו קלרה ארנהיים, אליזבת אנדרה, קית'ה לוונטל וג'ולי וולפטורן אשר פקדו, והציגו את עבודותיהן באסם הכחול. מבנה האסם מתוארך למאה ה-19 ובמקור שימש כאסם, מאפייה ואזור מחיה לטוחן והאופה שגרו במקום. האסם הכחול תוכנן במקור בסגנון של בית עשן (Rauchhaus), מבנה נטול ארובה, שהעשן שבתוכו מתפזר בעיקר דרך דלת הכניסה הרחבה, הגבלון (הנקודה בה הקיר נפגש עם הגג המשופע) ודרך סדקים וחורים זעירים בתקרה. המקום זכה לפרסום בזכות פעילותה של האמנית הגרמנית הני להמן שהפכה אותו למרכז אומנות ותערוכות בשנות ה-20 וה-30 של המאה ה-20, ומאז המקום מוכר כאכסניה לתצוגות אומנות, ספריה, סדנאות ומפגשי אומנות.
להמן קנתה את המבנה בסביבות 1920 וצבעה אותו בכחול, מה שנתן לו את שמו. האסם הכחול התחיל להיות מוכר בציבור הודות לתערוכות אומנות של "פדרציית האומניות של הידנזה" (Hiddenseer Künstlerinnenbundes).
בוכסל נפטרה ב־3 ביולי 1957, בשטרלזונד.
הערות שוליים

↑  "Elisabeth Büchsel". Virtual State Museum of Mecklenburg-Vorpommern. נבדק ב-3 באוגוסט 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Elisabeth Büchsel". Artnet. נבדק ב-3 באוגוסט 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Elisabeth Buchsel". AskArt. נבדק ב-3 באוגוסט 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Elisabeth Büchsel – Hiddensoer Künstlerinnenbund". Hiddensoer Künstlerinnenbund. נבדק ב-3 באוגוסט 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 119387506  ISNI: 0000 0000 4821 2708  KulturNav: e1468f42-ec97-49da-a580-f10da4395037  LCCN: nr97010687  VIAF: 15579139   WorldCat (עם VIAF): 15579139
אליפות העולם בהוקי קרח 2026

| --- | --- |

 מידע כללי
 תאריך התחלה:  15 במאי 2026
 תאריך סיום:  31 במאי 2026
 מספר משתתפות:  16
 מדינה מארחת:  שווייץ שווייץ
 עיר מארחת:  ציריך פריבור
 סטטיסטיקה
 מספר משחקים:  64
 https://www.iihf.com/en/events/2026/wm
 → 2025 2027 ← 
אליפות העולם בהוקי קרח 2026 היא טורניר אליפות העולם בהוקי קרח שיתקיים בציריך ובפריבור שבשווייץ בחסות פדרציית ההוקי קרח הבינלאומית, ותהייה האליפות ה-90 במספר. הטורניר יתחיל ב-15 במאי ויסתיים במשחק הגמר ב-31 במאי 2026.
זו תהייה הפעם ה-11 ששווייץ תארח את אליפות העולם. אירוח האליפות הוענק לשווייץ לאחר שאליפות העולם 2020, אותה הייתה אמורה לארח, בוטלה עקב מגפת הקורונה.
אולמות

| --- | --- |
ציריך: פריבור
סוויס לייף ארנה קיבולת: 12,000: BCF ארנה קיבולת: 9,075
איסור הלנת המת

| --- | --- |
 מקרא:  דברים, כ"א, כ"ג
 משנה:  מסכת סנהדרין, פרק ו', משנה ה'
 משנה תורה:  הלכות סנהדרין והעונשין המסורין להם, פרק ט"ו, הלכות ז'-ח'
 שולחן ערוך:  יורה דעה, סימן שנ"ז
 ספרי מניין המצוות:  ספר המצוות, לאו ס"ו ספר החינוך, מצווה תקל"ו
 
איסור הלנת המת הוא מצוות לא תעשה מהתורה על עיכוב קבורת המת. פשט המקרא אמנם מתייחס להרוגי בית דין, אולם המשנה בסנהדרין מבארת שהאיסור נוגע לכל אדם.
בנוסף על איסור הלנת המת, קיימת מצוות עשה מקבילה לקבור את המת ביום מותו. לגבי מצווה זו נחלקו הפוסקים אם היא חלה להלכה על כל מת או דווקא על הרוגי בית דין.
מותר לפי ההלכה להלין את המת אם הדבר נעשה לכבודו של מת.
הציווי מופנה אל קרובי המשפחה של המת, ואם אין לו קרובי משפחה, מופנה הציווי אל בני עירו.
חכמי המשנה נחלקו אם האיסור מתייחס רק למגדף ועובד עבודה זרה כדעת חכמים או לכל מי שהתחייב סקילה (כל הנסקלין נתלין) כדעת רבי אליעזר. ההלכה נפסקה כדעת חכמים שרק לגבי מגדף ועובד עבודה זרה קיים האיסור.
מקור המצווה

מקור האיסור בספר דברים (כ"א, כ"ג), שם נאמר:
וְכִי יִהְיֶה בְאִישׁ חֵטְא מִשְׁפַּט מָוֶת וְהוּמָת, וְתָלִיתָ אֹתוֹ עַל עֵץ. לֹא תָלִין נִבְלָתוֹ עַל הָעֵץ, כִּי קָבוֹר תִּקְבְּרֶנּוּ בַּיּוֹם הַהוּא, כִּי קִלְלַת אֱלֹהִים תָּלוּי, וְלֹא תְטַמֵּא אֶת אַדְמָתְךָ, אֲשֶׁר ה' אֱלֹהֶיךָ נֹתֵן לְךָ נַחֲלָה.
אף שלפי רש"י המצווה היא רק במת מישראל, בספר יהושע מסופר כי יהושע במלחמותיו בארץ כנען, קיים את ההלכה הזו במלך העי (יהושע, ח', כ"ט), ובחמשת המלכים: מלך ירושלים, מלך חברון, מלך ירמות, מלך לכיש ומלך עגלון (יהושע, י', כ"ז), לאחר שתלה את גופותיהם במשך היום, לעת ערב הורידם מעל העצים וקברם.
נחלקו הראשונים אם איסור הלנת המת חל גם בחו"ל. דעת הרמב"ן ואחרים היא שאכן יש איסור, אלא שחומרתו פחותה מהאיסור בארץ.
טעם המצווה

רש"י מבאר כי טעם המצווה "קללת אלהים תלוי" שהוא "זלזולו של מלך הוא, שאדם עשוי בדמות דיוקנו, וישראל הם בניו. משל לשני אחים תאומים שהיו דומין זה לזה, אחד נעשה מלך ואחד נתפס ללסטיות ונתלה. כל הרואה אותו אומר 'המלך תלוי'". כלומר ישנו ביזוי של האל, בכך שהאדם שנברא בצלמו, מתבזה ונרקב על העץ.
פרטי המצווה

הערוך השולחן כותב בעקבות הספרי כי במצווה זו יש גם מצוות עשה וגם לא תעשה. עוד פוסק ערוך השולחן שעיקר עניין של איסור ההלנה הוא בשביל כבודו של המת והאיסור לנוולו, ולכן מותר להשהות את הקבורה במקום שיש פקודת מלכות, וכן "אם הלינו לכבודו להכין תכריכים, או שיבואו רבים ללוותו, או לעשות ארון, או שיבואו מקוננות, או להביא ספדן, וכיוצא בו – אינו עובר עליו" (יורה דעה שנז).
היחס בין המצווה לחוקים זרים

בשנת 1772, בעקבות פנייה שקיבל מאולוף גרהרד טיכסן, הוציא פרידריך השני, דוכס מקלנבורג-שוורין הוראה, שלפיה אסור לקבור אף אדם עד שיעברו שלושה ימים מיום מותו (מחשש שהמת רק נראה כמת, אולם הוא עדיין חי). הקהילה היהודית פנתה למשה מנדלסון ובקשה את עצתו בנושא. מנדלסון כתב לדוכס והסביר לו שאמנם דין התורה לא מחייב קבורה מיידית, אבל ההלכה מחייבת אותה מדרבנן. הוא הציע פשרה, שהקהילה היהודית תמשיך במנהג של קבורה מיידית אבל רק אחרי שרופא מוסמך יוודא שהנפטר באמת מת. הפשרה נתקבלה על ידי הממשלה.
כיום, לעיתים דוחים את הקבורה ביום או יותר, על מנת לאפשר השתתפות ציבור בהלוויה, או לאפשר את השתתפותם של קרובים שנמצאים במקומות רחוקים. אולם בירושלים נהוג לקבור כל מת ביום מותו, אף בשעות מאוחרות בלילה, ולא לדחות את קבורת הנפטרים מעבר ליום מותם. אולם לעיתים כן דוחים את הלוויתם של אישים חשובים גם בירושלים, כדוגמת הלוויתם של רבנים מפורסמים, על מנת לאפשר הלוויה מכובדת ורבת משתתפים. מנהג זה הוא אחד מהמנהגים המיוחדים לירושלים, ומקורו בהלכה מיוחדת שתוקפה ככל הנראה הוא לירושלים שבין החומות.
ראו גם

מת מצווה
קבורה ביהדות
הערות שוליים

↑  משנה, מסכת סנהדרין, פרק ו', משנה ה', הרדב"ז בפירושו על משנה תורה הלכות אבל פרק ד הלכה ח' כתב שאין זה לאו של תורה אלא רק בהרוגי בית דין, אולם בתשובת הרדב"ז סימן שי"א כתב שיש איסור מהתורה גם לשאר מתים
↑  משנה תורה הלכות אבל פרק ד הלכה ח'
↑  משנה, מסכת סנהדרין, פרק ו', משנה ד'
↑  משנה תורה לרמב"ם, ספר שופטים, הלכות סנהדרין והעונשין המסורין להם, פרק ט"ו, הלכה ו'
↑  פירוש הרמב"ן לדברים פרק כא פסוק כג
↑  ''Together with the shell, they have thown away the kernel - Arron Halle-Wolfssohn's Critique of Contemporary Judaism, Jutta Strauss, in Religious Pespectives in Modern Muslim and Jewish Literatures, ed. Glenda Abramsom, Hilary Kilpatrick, page 111, Routledge, 2006 . ראו גם מ' סמט, "הלנת המת", אסופות ג (ירושלים, תשמ"ט), עמ' 413-465.
הבהרה:  המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואין לראות בו פסיקה הלכתית.
אליזבת בוהם

| --- | --- |

 לידה:  12 בפברואר 1843 (יוליאני) סנקט פטרבורג, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  25 ביולי 1914 (יוליאני) (בגיל 71) סנקט פטרבורג, האימפריה הרוסית 
 שם לידה:  Елизавета Меркурьевна Эндаурова 
 מקום קבורה:  בית העלמין נובודוויצ'יה (סנקט פטרבורג) 
 מקום לימודים:  Imperial Society for the Encouragement of the Arts 
 תחום יצירה:  אמנות חזותית, איור, גרפיקה, ציור, view card 
 בן או בת זוג:  Ludwig Franzevich Boehm (1867–ערך בלתי־ידוע) 
 
אליזבת בוהם (ברוסית: Елизавета Бём‏: 1843–1914) הייתה ציירת רוסית, מעצבת פופולרית של גלויות.
קורות חיים

היא נולדה בסנקט פטרסבורג למשפחת אצולה רוסית של אנדאורוב שמקורה היה טטרי. היא בילתה את ילדותה באחוזת הוריה: הכפר שיפטסי, מחוז ירוסלב. בגיל 14 היא נכנסה לבית הספר לציור באגודה לקידום אמנים שם למדה אצל איוואן קראמסקוי ופאבל צ'יסטיאקוב.  בשנת 1865 סיימה את בית הספר עם מדליית הכסף הגדולה. היא לקחה שיעורים פרטיים מקראמסקוי ולמדה באקדמיה הקיסרית לאמנויות שם הוענקה לה מדליית עידוד גדולה על ציורי החיות שלה.
היא נישאה לכנר רוסי-הונגרי לודוויג בוהם, פרופסור בקונסרבטוריון סנט פטרבורג אליזבת ציירה בצבעי מים, איירה ספרי ילדים מסדרת הספרייה העממית שם היא הוצגה על ידי ליאו טולסטוי. היא גם התנסתה ביצירה בזכוכית וקרמיקה. עבור תחריטיה ויצירות הזכוכית שלה היא קיבלה מדליות בירידים העולמיים בשיקגו של 1893, פריז של 1900, מינכן של 1902 ומילאנו של 1906 (מדליית זהב).
היא ידועה בעיקר כאחת מיוצרות הגלויות הרוסיים הבולטים. היא יצרה יותר מ-350 גלויות. רוב הגלויות שלה הודפסו על ידי אגודת הרווחה של יוגניה. היא יצרה סגנון מזוהה של גלויות, המתארות פני ילדים וצלליות.
על פי מחקרם של טרטיאקוב וגוטרמן היא הייתה מחברת הגלויות החשובה ביותר באימפריה הרוסית.
אליזבת בוהם מתה בשנת 1914.
הערות שוליים

↑  "Зимняя Диана Елизавета Бем"
↑  Бем Елизавета Меркурьевна - Биография, www.biografija.ru
↑  ВОЗМОЖНОСТИ ИСПОЛЬЗОВАНИЯ ОТКРЫТОК ДЛЯ АНАЛИЗА НЕКОТОРЫХ ЯВЛЕНИЙ ОБЫДЕННОГО СОЗНАНИЯ РОССИЯН С 1900 ПО 1917 ГОД
↑  Французская культура в русской провинции. Вологодский край(2), www.booksite.ru
↑  Бем Елизавета Меркульевна, www.rulex.ru
↑  ВОЗМОЖНОСТИ ИСПОЛЬЗОВАНИЯ ОТКРЫТОК ДЛЯ АНАЛИЗА НЕКОТОРЫХ ЯВЛЕНИЙ ОБЫДЕННОГО СОЗНАНИЯ РОССИЯН С 1900 ПО 1917 ГОД Archived 2004-08-17 at the Wayback Machine by V. P. Tretyakov and A. A. Guterman "Клио" N 2 (14) за 2001 г.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007462033005171  PLWABN: 9810695987905606  GND: 134193490  ISNI: 0000 0001 0962 1805  LCCN: no88002985  NKC: xx0217491  ULAN: 500005709  VIAF: 28284133   WorldCat (עם VIAF): 28284133
איסור הלבנת פנים

| --- | --- |
 מקרא:  ויקרא, י"ט, י"ז
 משנה תורה:  ספר המדע, הלכות דעות, פרק ו', הלכה ח'
 שולחן ערוך:  חושן משפט, סימן ת"כ, סעיפים ל"ד-מ'
 ספרי מניין המצוות:  ספר המצוות, לאו ש"ג ספר החינוך, מצווה ר"מ
 
איסור הלבנת פנים הוא מצוות לא תעשה מתוך תרי"ג מצוות, לפיה אסור להכלים פני אדם מישראל.
המקור

איסור הלבנת פנים לא כתוב כמצווה מפורשת בתורה, אלא נזכר אגב מצוות תוכחה: ”הוֹכֵחַ תּוֹכִיחַ אֶת עֲמִיתֶךָ וְלֹא תִשָּׂא עָלָיו חֵטְא” (ספר ויקרא, פרק י"ט, פסוק י"ז).
על הפסוק אמרו חז"ל: "יכול אפילו את מוכיחו ופניו משתנות? תלמוד לומר – ולא תשא עליו חטא". למרות מצוות התוכחה המוטלת על האדם, עליו להוכיח את חבירו בדרך "שלא ישא עליו חטא", דהיינו שלא לביישו. אם במצב של מצווה על האדם להוכיח את חבירו בנועם, על אחת כמה וכמה שלא במקום מצווה.