stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קנקן עזה
שימוש > תפוצה בישראל

לאורך השנים נערכו מספר חפירות ארכאולוגיות באזור מישור החוף הדרומי של ישראל, כמו החפירה באשקלון וחפירות נוספות. בהרבה מן האתרים התגלו כבשנים ליצור כלי החרס, נתון המוכיח קיום של בית יוצר. ריבוי בתי היוצר בסמיכות למתקנים חקלאיים ליצור יין מוכיחה כי תופעת יצור כלי החרס נשענה על תפוקת היצור החלקי ולמעשה נוצרה כתעשיית "לוואי" – ראשית נוצר היין וכתוצאה מכך נוצר הקנקן.
מחקרו של יגאל ישראל מראשית שנות ה-90 האיר את מפת תפוצת אתרי היצור של קנקני עזה. ישראל ערך סקר מטעם רשות העתיקות. בסקר נסקרו כעשרים אתרי יישוב מהתקופה הביזנטית. גבולות הסקר היו נחל לכיש מצפון, חלוצה מדרום, באר שבע ממזרח עד לחוף הים ממערב. באתרים נמצאו עדויות ליצור כלי חרס: פסולת כבשנים - לבני כבשנים, סיגים של כלים ושברים רבים. בחלק מהאתרים נראו הכבשנים על פני השטח ואובניים. כלל האתרים ממוקמים בסמוך לנחלים או וואדיות בקרבת חומר הגלם ששימש לבניית הכלים – הטין. עם זאת, אזור מישור החוף הדרומי וצפון הנגב הוא לא הגבול המוחלט של בתי היוצר. לאור מחקרים שנעשו על ידי אלי ינאי, יובל גדות ויותם טפר התגלו בתי יוצר בסביבת העיר יבנה. הקנקים נפוצים במספר רב בתוך מכלולים קרמיים מאתרים ארכאולוגים המתוארכים לתקופה הביזנטית מאזור דרום הארץ בעיקר. עדות לכך היא העדר קנקני עזה במספרים גדולים במכלולים קרמיים מאתרים בצפון הארץ.
נחל בוהו - אחד מאתרי הסקר של יגאל ישראל. האתר נמצא בדרום מזרח העיר עזה. בסמוך לאחד מיובלי הנחל נמצאו שרידים של בית יוצר קראמי. כשני כבשנים, אובניים וערמות של פסולת יצור נתגלו באתר. באזור הנחל אותרו שברי קנקני עזה רבים.
תל יבנה - חפירת הצלה של אלי ינאי מטעם רשות העתיקות חשפה בשנת 2010, בית יוצר גדול לכלי חרס בתל יבנה. נחפרו כשישה כבשנים גדולים, אשר התחלקו לשני אשכולות וביניהם מנהרות למעבר. בכבשנים נמצאו כלי חרס רבים משני סוגים עיקריים, קנקנים מטיפוס שק וקנקני עזה. מכלול קנקני עזה היה אחיד והכיל טיפוס עיקרי, החרוטי. על גבי הקנקנים נראו תוספות של טין על הכתף והצוואר, תופעה החוזרת על עצמה ונראה כי נוצרה בכוונה תחילה. הימצאות מספר כה רב של כבשנים מעידה של בית יוצר גדול מאוד לכלי חרס מהתקופה הביזנטית. חופר האתר מעיד כי פעילות כזאת על שטח כה נרחב יכולה לרמוז לנו על ארגון מנהלתי כלכלי, חזק שהיה אחראי ליצור כלי החרס ותפוצתם.
חורבת ברקה - חפירה של טפר וגדות בין השנים 1998–1999. האתר ממוקם בסמוך ליישוב גן יבנה. באתר נחפר בית יוצר לכלי חרס. חופרי האתר גילו כמות גדולה של שברי קנקני עזה שיוצרו במקום. האתר מתוארך לתקופה הביזנטית.
אחוזת המיל השלישי - חפירה של יגאל ישראל וטלי אריקסון גיני. באתר השוכן באשקלון נחפרו מבנים רבים כמו בית מרחץ, גתות, בית בד וכבשנים ליצור קנקנים. בשטח F1, המתוארך לתקופה הרומית נחפרו זוג כבשנים, שהיו כנראה ליצור קנקני עזה מטיפוס 1, הקדום ביותר. בשטח B, המתוארך לתקופה הביזנטית נחפרו שני כבשנים שככל הנראה היו חלק ממכלול גדול יותר של יצור. בתוך הכבשנים וסביבתם נמצאה כמות גדולה של קנקני עזה מטיפוס 4, המאוחר ביותר.
שימוש > תפוצה בעולם

קנקני עזה נמצאים במכלולים רבים באתרים מאגן הים התיכון כולל ארצות מערביות יותר כמו צרפת, ספרד, איטליה, אנגליה וגרמניה. מוכרים טיפוסים מאיסטנבול, טורקיה, ברניקה (Berenice, Cyrenaica) (עיר עתיקה באזור קירנאיקה מהתקופה הרומית-ביזנטית ליד בנגאזי, לוב), קרתגו, בתוניס, אלכסנדריה במצרים ומערים רבות באזור.
העיר אוסתרקינה (אל-פלוסיאת), סיני - בשנים 1976–1977 התקיימה במקום חפירת הצלה על ידי אליעזר אורן מטעם אוניברסיטת בן-גוריון, בה נחפרו מבני יישוב, בתי יוצר לכלי זכוכית וכלי מתכת כנסייה ובית קברות המתוארכים למאה הרביעית עד השביעית לספירה. התיארוך מתבסס על ממצא נומסמטי וקראמי. שברים רבים של קנקני עזה מהטיפוס החרוטי בעיקר, נמצאו באתר והם מהווים כ-39 אחוז ממכלול הכלים הכללי. העיר שוכנת לחופי ימת ברדוויל והים התיכון, בנקודת הגישה בין שרטון החול וחצי האי סיני. מיקום זה מעיד על אופי הכלכלה של העיר, אשר התבססה על מסחר ימי. שיא פריחתה של העיר התקיים בתקופה הרומית – ביזנטית ובראשית התקופה המוסלמית הקדומה. העיר נזכרת בתעודות ובמפות מהתקופה הרומית, בהקשר עם העיר עזה והדרך החופית שיש ביניהן.
הקנקן במקורות עתיקים

הפפירוס מאוכסירינוס - פפירוס שמקורו בעיר אוכסירינוס, מצרים. מתוארך למאה החמישית או השישית לספירה. כלי עזה מופיעים שם ביוונית, כחלק מרשימה של מוצרים ומצרכים שהובילו באוניה. ישנה אפשרות שכלי עזה הם קנקני עזה או אשקלון. בפפירוס זה מוזכרים פרטי מאכל המגיעים מעזה ואשקלון, כמו יין מאשקלון ודגים כבושים מעזה.
פסיפס כיסופים – מקור חזותי של הקנקן בצורתו החרוטית. נמצא בכנסייה ביזנטית המתוארכת למאה השישית לספירה. בכנסייה נמצאה כתובת עם תאריך לפי מניין עזה שפירשו על פי זמננו הוא אוגוסט שנת 576 לספירה. על רצפת הכנסייה נחפר מקטע פסיפס עם תיאור של אדם בשם אורביקון המוביל גמל ועל גבו קנקנים, הקנקנים זוהו כקנקני עזה. אורביקון מחזיק בידו ענף גפן, היכול להעיד על יצור היין באזור באותה עת או על תכולת הקנקנים.
פסיפס מתל חדיד המתאר משלוח יין למצרים, כנראה על הנילוס. הפסיפס מהתקופה הביזנטית ובו יש שתי דמויות על סירה עם מפרש, שטה על הנילוס ובתוכה קנקנים – כנראה קנקני עזה עם מכסה.
בחיבור "תיאור העולם כולו" (Expositio totius mundi et gentium) - חיבור המתוארך למאה הרביעית לספירה שמקורו בשפה היוונית. המקור לא שרד אך השתמרו תעתיקים של החיבור בלטינית. כותב החיבור הוא אנונימי, והוא כותב על הנעשה באימפריה הרומית בעת ההיא. בחיבור מוזכרות הערים אשקלון ועזה כערים חשובות והומות במסחר האזורי עם היין הטוב ביותר.
הפסקת השימוש

במהלך המאה השביעית לספירה נצפית ירידה חדה בתפוצת הקנקנים באתרים הארכאולוגים בארץ, תופעה ששיאה מתבטא בהעלמות כמעט מלאה של קנקן עזה מהמכלולים הארכאולוגים במאה השמינית לספירה.
הירידה החדה ביצור ושימוש בקנקנים בשלהי התקופה הביזנטית וראשית התקופה המוסלמית הקדומה יכולה להיות נעוצה בהאטה כללית של כלכלת המסחר והחקלאות בסוף התקופה הביזנטית. מידע זה מתבסס גם על צמצום נרחב בהיקף יצור היין באזור הנגב ומישור החוף הדרומי.
סברה נוספת קשורה לרעידות האדמה שפקדו את אזור ישראל במהלך המאות השביעית והשמינית לספירה, הידועות שבהן הן רעידת האדמה בשנת 659, ורעש שביעית בשנת 749. ההרס הרב שהותירו אסונות הטבע יכול להשפיע על המשכיות המסחר החקלאי באזור.
ראו גם

| --- | --- |
פורטל ארכאולוגיה של המזרח הקרוב:  לפורטל ארכאולוגיה של המזרח הקרוב
לקריאה נוספת

שרית עוקד, "קנקני עזה - היבטים כרונולוגיים וכלכליים", בתוך אשקלון - עיר לחוף ימים, הוצאת אוניברסיטת תל אביב, 2001, עמ' 228–235
אלי ינאי, "מכלול כבשנים לצריפת כלי חרס מהתקופה הביזנטית ביבנה", קדמוניות, 144, 2012, הוצאת החברה לחקירת ארץ ישראל ועתיקותיה עמ' 94–103
הערות שוליים

1 2 3  Majcherek, Grzegorz, Gazan amphorae: Typology reconsidered, Hellenistic and Roman Pottery in the Eastern Mediterranean: Advances in Scientific Studies, Acts of the Second Workshop at Nieborow, 1995, עמ' 166–178
1 2 3 4  Mayerson, Philip, The Gaza'Wine'Jar (Gazition) and the'Lost'Ashkelon Jar (Askalônion).", Israel Exploration Journal, 1992, עמ' 76–80
1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12 13  שרית עוקד, קנקני עזה - היבטים כרונולוגיים וכלכליים, אשקלון - עיר לחוף ימים, 2001, עמ' 235-228
1 2 3 4 5 6 7 8  אלי ינאי, מכלול כבשנים לצריפת כלי חרס מהתקופה הביזנטית ביבנה, קדמוניות 144, 2012, עמ' 94–103
1 2  Sperber, Daniel, Objects of trade between Palestine and Egypt in Roman times, Journal of the Economic and Social History of the Orient, 1976, עמ' 141–144
1 2  Israel, Y., Erickson-Gini, T, Remains from the Hellenistic through the Byzantine Periods at the'Third Mile Estate', Ashqelon, Atiqot, 2013, עמ' 174-175, 196–201
1 2 3  Erickson-Gini, Tali., Nabataean settlement and self-organized economy in The Central Negev: crisis and renewal., Archaeopress, 2010, עמ' 85,220
↑  אבשלום זמר, קנקני אגירה בסחר הימי הקדום, חיפה: קרן המוזיאון הימי הלאומי, תשל"ח 1977, עמ' 61
↑  גזית, דן וישעיהו לנדר., חורבת באר שמע, חדשות ארכיאולוגיות, רשות העתיקות, 1991, עמ' 35–37
1 2  יגאל ישראל, סקר בתי יוצר, נחל לכיש-נחל בשור, חדשות ארכיאולוגיות, 1993, עמ' 91–93
1 2  Yuval Gadot And Yotam Tepper, A late Byzantine pottery workshop at Khirbet Baraqa, Tel Aviv 30.1, 2003, עמ' 143–148
1 2  אשקלון, האנציקלופדיה החדשה לחפירות ארכיאולוגיות בארץ ישראל, כרטא, 1992, עמ' 107
↑  אוסתרקינה, האנציקלופדיה החדשה לחפירות ארכיאולוגיות בארץ ישראל, כרטא, 1992, עמ' 17–19
↑  אליעזר אורן, אוסתרקינה (אל-פלוסיאת), חדשות ארכיאולוגיות, 1977, עמ' 72–75
↑  כלים מתקופת המשנה והתלמוד : ממצאים ארכיאולוגיים לאור המקורות / [התערוכה והקטלוג: עוזה זבולון ויעל אולניק]., מוזיאון הארץ-מוזיאון הקרמיקה, תשל"ח 1978, עמ' 53
קנקני עזה בפסיפס כיסופים.
קפלוניה

| --- | --- |

 מדינה:  יוון יוון
 מחוז:  מחוז האיים היוניים
 חבל ארץ:  האיים היוניים
 בירת היחידה האזורית:  ארגוסטולי 
 שטח:  734.014 קמ"ר
 גובה:  1,620 מטרים
  ‑ הנקודה הגבוהה:  Mount Ainos 
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ ביחידה האזורית:  36,064 (2021)
 קואורדינטות:  38°15′54″N 20°33′09″E﻿ / ﻿38.265°N 20.5525°E﻿ / 38.265; 20.5525 
 אזור זמן:  UTC+2
 http://www.kefalonia.gr, http://www.cephalonie.fr, http://www.cephalonie.com
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת יוון מוגדלת) אתונה סלוניקי הרקליון פטרס לאריסה יואנינה קומוטיני מיטילנה פלופונסוס רודוס כרתים טורקיה אלבניה בולגריה מקדוניה הצפונית  הים האגאי הים היוני הים התיכוןקפלוניה(למפת יוון רגילה) אתונה סלוניקי הרקליון פטרס לאריסה יואנינה קומוטיני מיטילנה פלופונסוס רודוס כרתים טורקיה אלבניה בולגריה מקדוניה הצפונית  הים האגאי הים היוני הים התיכוןקפלוניה  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
קפלוניה (ביוונית: Κεφαλονιά), הוא אי יווני במרכז הים היוני, המהווה יחידה אזורית נפרדת במחוז האיים היוניים. האי הוא הגדול מבין האיים היוניים במערב יוון, והאי ה-6 בגודלו ביוון אחרי כרתים, אוויה, לסבוס, רודוס וכיוס. זוהי גם יחידה אזורית נפרדת של אזור האיים היוניים. עיר הבירה של קפלוניה היא ארגוסטולי.
ב-12 באוגוסט 1953 הרסה רעידת אדמה את רוב האי. חיל הים שלח את שייטת 1 שהגישה עזרה ראשונה עד להגעת כוחות הצלה נוספים. כאות הוקרה נקרא רחוב בארגוסטולי בירת האי בשם ישראל (ביוונית: Ισραήλ).
תחבורה

באי קיים שדה תעופה (אנ').
ראו גם

סיוע חיל הים לנפגעי הרעש באיי יוון
לקריאה נוספת

ברכה ריבלין, "קפלוניה", בתוך: הנ"ל (עורכת), פנקס הקהילות: (10) יוון, ירושלים: יד ושם, תשנ"ט 1998, עמ' 388–390.
קפלוגרביירה

| --- | --- |
 
 מאכלים
 סוג:  גבינה יוונית, גבינת כבשים 
 מוצא:  יוון 
 מרכיבים עיקריים:  חלב כבש 
 גבינות
 תו תקן:  כינוי מקור מוגן 
 
קפלוגרביירה (ביוונית: Κεφαλογραβιέρα) היא גבינת שולחן קשה יוונית מפורסמת המיוצרת משנות ה-60 של המאה ה-20 באופן מסורתי מחלב כבשים או מתערובת של חלב כבשים ועיזים. על פי הסמכת כינוי מקור מוגן (PDO) של האיחוד האירופי השם מתייחס רק לגבינה המיוצרת במערב מקדוניה, אפירוס והיחידות האזוריות של אטוליה-אקארנאניה ואבריטניה.
מאפיינים

הגבינה בעלת טעם מלוח וארומה עשירה. היא משמשת לעיתים קרובות במאכל היווני בשם Saganaki (פרוסות גבינה מטוגנות), חתוכה לחתיכות משולשות, מגולגלת בקמח מתובלת ומטוגנת קלות. זוהי גבינה מצוינת לגרירה ונמצאת בשימוש נרחב כתוספת למנות פסטה. על פי ספר בישול אחד,
"במיטבה, היא טובה או טובה יותר מרומנו או מאסיאגו המיושנת"
היא דומה מאוד לגבינת קפלוטירי ולפעמים נמכרת בשם זה.
מקור השם

קפלוגרביירה קיבלה את שמה על שם שתי גבינות מכיוון שהיא הכלאה בין קפלוטירי, גבינה מלוחה בעלת הטעם העז, לבין גבינת הגרביירה העדינה.
צריכה

היא נמכרת, בגלגלים או במשולשים, ומזוהה בקלות על ידי המרקם המוצק והקליפה החומה בהירה. הסטטיסטיקה מראה שהיא הופכת לאחת הגבינות הנפוצות ביותר ביוון, עם ייצור שנתי של כ-3,000 טון. לקפאלוגרביירה יש כאמור מעמד PDO.
הערות שוליים

↑  Hoffman, Susanna. 2004. The Olive and the Caper: Adventures in Greek Cooking. Workman Publishing. מסת"ב 978-1563058486
↑  EU Kefalograviera Profile (accessed 23 May 2009)
מערות בסומלילנד

חיות מצוירות בתוך האתר הארכאולוגי דהימול
מערות בסומלילנד הן מערות הנמצאות בסומלילנד, אזור בצפון מערב אפריקה. האזור מכיל מספר מערות מרתקות שמשמשות כאטרקציות תיירותיות ושימורן לאהובי הטבע והארכאולוגיה. מערות אלו מציעות תצפית על עולם תת-קרקעי מופלא ואומנות טבעית מדהימה. מהרגע שהאזור נמצא באפריקה המזרחית היבשתית, ישנן מגוון מערות בסומלילנד המשתרעות ממערות מסתובבות קטנות ועד למערות גדולות ועצומות. המערות מכילות פוטנציאל רב לחקר ולתיעוד תרבויות קדומות וגם למסעות רחצה מרעננים בבריכות המים התת-קרקעיות המתמלאות ממקורות מים טבעיים. אחת מהמערות המרשימות ביותר בסומלילנד היא מערת לאס גאזל. המערה מציעה למבקרים חווית טיול מדהימה וכוללת מערות תת-קרקעיות מרהיבות ואחת העשויה מטיט הארוכה ביותר בעולם. בנוסף לכך, המערה מספקת שפע של אומנות טבעית ייחודית ומרהיבה כמו דקורציות סלע, וכדורי סלע וסלעים בצורות מופלאות. בכל אופן, למערות בסומלילנד יש פוטנציאל רב לפתוח את הדלת למבקרים לגלות עולם תת-קרקעי מופלא ולחוות את היופי הטבעי והתרבותי הייחודי של האזור.
רשימת מערות ואטרקציות בסומלילנד

1. מערת נאסיבה (Naasa Hablood): מערת קרסט מרהיבה הנמצאת בקרבת העיירה זילינגה בסומלילנד. היא ידועה בקרסטים המרשימים שבתוכה ובנוף הסביבה היפה.
2. מערה אודגוב (Odub): מערה טבעית הנמצאת בסמוך לכפר אודגוב באזור סאהיל שבסומלילנד. המערה מציעה עולם תת-קרקעי ייחודי ותצפית מרהיבה על נוף הסביבה.
3. מערה עלי ג'ליב (Ali Gelib): מערה בעלת ייחודיות טבעית הנמצאת בקרבת העיירה סיימה במחוז סול שבסומלילנד.
4. מערת גסלה (Gacale): מערה מרהיבה במחוז סול שבסומלילנד, שנמצא בתוכה נטיפים וזקיפים מרהיבים.
5. מערת דמטאהלה (Dhambalahle): מערה יפהפייה באזור אודוין בסומלילנד, הידועה בצורת הכדור המופלאה שבתוכה.
6. נמל החוף הלבן: נמל תיירותי מקסים הנמצא בחוף הים האדן שבסומלילנד, המוכר בחופיו המדהימים והחול הלבן המשוגע.
ראשיא אל-פוח'אר

| --- | --- |

 מדינה:  לבנון לבנון
 מחוז:  א-נבטיה
 נפה:  נפת חאצביא
 גובה:  750–1250 מטרים
 קואורדינטות:  33°21′12″N 35°40′02″E﻿ / ﻿33.353333333333°N 35.667222222222°E﻿ / 33.353333333333; 35.667222222222 
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת לבנון מוגדלת) ביירות צור טריפולי צידון בעלבכ חלבא זחלה א-נבטיה ישראל סוריה הים התיכוןראשיא אל-פוח'אר(למפת לבנון רגילה) ביירות צור טריפולי צידון בעלבכ חלבא זחלה א-נבטיה ישראל סוריה הים התיכוןראשיא אל-פוח'אר  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
רַאשַׁ֫יַּא אל-פַחַּ֫'אר (בערבית: راشيا الفخار) הוא כפר לבנוני נוצרי בנפת חאצביא שבמחוז א-נבטיה שבדרום לבנון. הכפר ממוקם במורדות המערביים של החרמון, בגובה שמתחיל ב-750 מ' כשהפסגה הגבוהה ביותר היא ב-1,250 מ'. האוכלוסייה היא בעיקרה נוצרית יוונית אורתודוקסית.
אטימולוגיה

לפי החוקר אניס פריחה מקור המילה הראשונה ראשיא (راشيا) הוא מהמלה הארמית או הסורית "ראשאנה" שפירושו אדונים, כלומר האדונים שאכלסו את המקום. להערכת פריחה, עם הזמן, התושבים החלו להשתמש במילה רשאיה, משום שהיא קלה יותר להיגוי. משמעות המילה השנייה: אל-פַחַּ֫'אר (الفخار) הוא: חרס, כלי חרס וכן קַדָּר. תושבי המקום עסקו בקדרות (במאה העשרים ואחת נותרו מעט בעלי מלאכה העוסקים בקדרות.
התוספת באה כדי להבדיל את הכפר, מכפר אחר בשם ראשיא אל-וַאד.
היסטוריה

במחקרו בשנת 1838, במהלך התקופה העות'מאנית, ציין עלי סמית שתושבי ראשיא אל-פח'אר הם נוצרים "יוונים".
בשנת 1852 ציין אדוארד רובינסון שהכפר מפורסם בזכות כלי החרס שמייצרים בו ואפשר לראות שם תנורים גדולים בצורת כיפה לשריפת החימר. ברחבי הכפר אפשר לראות תצוגה של מגוון כלי חרס והם מוכרים אותם ברחבי לבנון וכן בסוריה.
בשנת 1875, ויקטור גרן כתב שבכפר חיים כ־700 תושבים, רובם "יוונית סכיזמטית". גם הוא ציין את ייצור כלי החרס.
אדמה, חקלאות ומים

הגידולים הבולטים של העיירה: כרמי זיתים, כרמי ענבים, תאנים וכן גידולי שדה כמו דגנים, עדשים וחומוס.
הגידולים החקלאיים מושקים (מלבד הגשמים) במימי כמה מעיינות.
אתרים

נמצאים שרידי ארמון עתיק, חלקי סרקופגים מהתקופה הפיניקית והרומית, וכן מעיין עתיק שבדפנותיו אבנים מגולפות.
ליד הכפר, על ראש הר, נמצא בניין עתיק המכונה "קבר עות'מאן" (אין פרטים).
אודות הכפר – כיום

בעידן המודרני פחת השימוש בכלי חרס, ולכן נשארו רק מעטים העוסקים במלאכת הקדרות. בשנת 2003 הוקם קואופרטיב לייצור ושיווק כלי חרס במטרה לשמר את האומנות והעברתה לדורות הבאים. לצד כלי הייצור המסורתיים, הקואופרטיב מצויד במכונות חדישות ובהן תנורים, מערבלים וארונות אחסון לייבוש, לפני השריפה.
הערות שוליים

↑  Profile of Rashaya - Lebanon - Rashaya.com, www.rashaya.com
↑  זאב וילנאי, אריאל - אנציקלופדיה לידיעת א"י, 1976, עמ' 7654-7653
↑  Robinson, E.; Smith, E., Biblical Researches in Palestine, Mount Sinai and Arabia Petraea: A Journal of Travels in the year 1838, Boston: Crocker & Brewster, 1841, עמ' 138
↑  Robinson, E.; Smith, E., Later Biblical Researches in Palestine and adjacent regions: A Journal of Travels in the year 1852, London: John Murray, 1856, עמ' 416-415
↑  Guérin, V., (1880). Description Géographique Historique et Archéologique de la Palestine (in French). Vol. 3: Galilee, pt. 2., Paris: L'Imprimerie Nationale, 1880, עמ' 285-284
↑  عمر يحيى - עמר יחיא, فخّار راشيّا... أبناء البلدة اللبنانية متمسّكون بتراثهم - קדרות ראשיא...אנשי הכפר הלבנוני נאחזים במורשתם, alaraby, 13 מרץ 2020
קפלוויק (כדורגל)

מועדון הכדורגל קפלוויק (באיסלנדית: Keflavík Íþrótta- og ungmennafélag) או בקיצור קפלוויק הוא מועדון כדורגל איסלנדי מהעיר רייקיאנסבר, אזור מוניציפלי המאחד מספר עיירות קטנות, אחת מהן, קפלוויק, ממנה ניתן השם לקבוצה. הקבוצה היא אחת מקבוצות הצמרת בכדורגל האיסלנדי, והשתתפה מספר פעמים במעפלים האירופיים השונים.
המועדון ידוע בישראל בשל העובדה שבעונת 1994/95 שיחקה הקבוצה במוקדמות גביע אירופה למחזיקות גביע, אז פגשה בקבוצת מכבי תל אביב הישראלית והפסידה לה 2-1 באיסלנד ו-4-1 בישראל.
הקבוצה ספגה חלק מההשפלות הגדולות ביותר בהיסטוריה של הכדורגל האירופאי, כולל הפסדים 9-0 לטוטנהאם הוטספר, 9-1 לפרנצווארוש, 7-1 להיידוק ספליט ו-6-0 לאוסטריה וינה ולאויפשט.
תארים

אליפות איסלנד: 4
1964, 1969, 1971, 1973
הגביע האיסלנדי: 4
1975, 1997, 2004, 2006
הופעות באירופה

שמ = שלבי מוקדמות
ס1 = סיבוב ראשון
ס2 = סיבוב שני
שבמ = שלב בתים מוקדם
| עונה | מפעל | סיבוב | מדינה | מועדון | בית | חוץ |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1965/1966 | גביע אירופה | שמ | הונגריה | פרנצווארוש | 4-1 | 9-1 |
| 1970/1971 | גביע אירופה | ס1 | אנגליה | אברטון | 3-0 | 6-2 |
| 1971/1972 | גביע אופ"א | ס1 | אנגליה | טוטנהאם הוטספר | 6-1 | 9-0 |
| 1972/1973 | גביע אירופה | ס1 | ספרד | ריאל מדריד | 1-0 | 3-0 |
| 1973/1974 | גביע אופ"א | ס1 | סקוטלנד | היברניאן | 1-1 | 2-0 |
| 1974/1975 | גביע אירופה | ס1 | יוגוסלביה | היידוק ספליט | 2-0 | 7-1 |
| 1975/1976 | גביע אופ"א | ס1 | סקוטלנד | דאנדי יונייטד | 2-0 | 4-0 |
| 1976/1977 | גביע המחזיקות | ס1 | גרמניה | המבורג | 1-1 | 3-0 |
| 1979/1980 | גביע אופ"א | ס1 | שוודיה | קאלמאר | 0-1 | 2-1 |
|  |  | ס2 | צ'כוסלובקיה | זברויובקה ברנו | 2-1 | 3-1 |
| 1994/1995 | גביע המחזיקות | שמ | ישראל | מכבי תל אביב | 2-1 | 4-1 |
| 1995 | גביע האינטרטוטו | שבמ | צרפת | מץ | 2-1 |  |
|  |  | שבמ | סקוטלנד | פרטיק ת'יסל |  | 3-1 |
|  |  | שבמ | קרואטיה | NK זאגרב | 0-0 |  |
|  |  | שבמ | אוסטריה | לאסק לינץ |  | 2-1 |
| 1996 | גביע האינטרטוטו | שבמ | שוודיה | ארברו |  | 3-1 |
|  |  | שבמ | סלובניה | מריבור | 0-0 |  |
|  |  | שבמ | אוסטריה | אוסטריה וינה |  | 6-0 |
|  |  | שבמ | דנמרק | פ.צ. קופנהגן | 2-1 |  |
| 1997/1998 | גביע אופ"א | שמ1 | הונגריה | אויפשט | 3-2 | 6-0 |
| 1998/1999 | גביע המחזיקות | שמ1 | לטביה | ליאפייס מטאלורגס | 0-1 | 4-2 |
| 2005/2006 | גביע אופ"א | שמ1 | לוקסמבורג | אטזלה אטלברוק | 0-2 | 0-4 |
|  |  | שמ2 | גרמניה | מיינץ | 2-0 | 2-0 |
| 2006 | גביע האינטרטוטו | ס1 | צפון אירלנד | דאנגנון סוויפטס | 1-4 | 0-0 |
|  |  | ס2 | נורווגיה | לילסטרום | 2-2 | 4-1 |
| 2007/2008 | גביע אופ"א | שמ1 | דנמרק | מיטג'ולנד | 2-3 | 2-1 |
| 2009/2010 | הליגה האירופית | שמ1 | מלטה | ולטה | 2-2 | 3-0 |
כדורגלנים מפורסמים בעבר ובהווה

איסלנד סטפן גיסלאסון
סקוטלנד מארק מקנלי
איסלנד היאלמאר יונסון
איסלנד האראלדור פרייר גודמונדסון
איסלנד אולאפור גוטסקאלקסון
איי פארו סימון סמואלסן
איסלנד האוקור אינגי גודנאסון
איסלנד יוהאן גודמונדסון
סקוטלנד בלדור סיגורדסון
איסלנד רגנר מרגיירסון
איסלנד סיגורברגר אליסון (הכדורגלן הצעיר ביותר בתולדות הליגה האיסלנדית)
מאמנים מפורסמים

איסלנד גודיון פורדארסון
אנגליה רון סמית'
אנגליה פרנק אפטון
איסלנד פטור פטורסון
מפלי מרמורה

| --- | --- |
המפלים
המפלים
 מידע כללי
 מיקום:  מחוז אומבריה באיטליה
 נהר:  נהר ולינו
 סוג מפל:  מעשה ידי אדם
 גובה כולל:  165 מטר
 נפילת מים רציפה:  83 מטר
 מספר נפילות מים:  3
 ספיקה ממוצעת:  1.6 מ"ק/שנייה
 קואורדינטות:  42°33′8.81″N 12°42′53.85″E﻿ / ﻿42.5524472°N 12.7149583°E﻿ / 42.5524472; 12.7149583
  (למפת איטליה מוגדלת) בארי נאפולי בולוניה רומא מילאנו טורינו קליארי פלרמו פירנצה ונציה קטנזארו סיציליה סרדיניה קור. צרפת שווייץ אוסטריה סלובניה הונגריה קרואטיה בוסניה והרצגובינה  מ. תוניסיה אלג'יריה הים האדריאטי  הים הטירני הים הליגורי  הים התיכוןמפלי מרמורה(למפת איטליה רגילה) בארי נאפולי בולוניה רומא מילאנו טורינו קליארי פלרמו פירנצה ונציה קטנזארו סיציליה סרדיניה קור. צרפת שווייץ אוסטריה סלובניה הונגריה קרואטיה בוסניה והרצגובינה  מ. תוניסיה אלג'יריה הים האדריאטי  הים הטירני הים הליגורי  הים התיכוןמפלי מרמורה(למפת אומבריה רגילה) פרוג'ה טרני פוליניו צ'יטה די קאסטלו  ספולטו גוביו אסיזי מארקה אברוצו לאציו טוסקנהמפלי מרמורה(למפת אומבריה מוגדלת) פרוג'ה טרני פוליניו צ'יטה די קאסטלו  ספולטו גוביו אסיזי מארקה אברוצו לאציו טוסקנהמפלי מרמורה
נהר ולינו בכניסה למפל
מפלי מרמורה (באיטלקית: La Cascata delle Marmore, תרגום - מפל השיש) הם שלושה מפלי מים רצופים במחוז אומבריה שבאיטליה. המפלים נוצרו בתקופה הרומית מהסטה מלאכותית של מי הנהר ולינו (Velino) אל צוקי מרמורה, ומשם לערוץ הנהר נרה (Nera) הנשפך לנהר הטיבר. המפלים הם בגובה כולל של 165 מטרים, בין המפלים הגבוהים באירופה, וביחד הם המפל הגבוה בעולם שהוא תוצאה של תכנון אנושי.
המפלים מועמדים להכלל ברשימת אתרי מורשת עולמית.
מיקום

מפלי מרמורה נמצאים 7.7 ק"מ מזרחית לטרני בירת נפת טרני, כ-156 ק"מ צפונית-מזרחית לרומא ו-50 ק"מ דרומית לפרוג'ה. המים במפלים זורמים בספיקה ממוצעת של 50 מיליון קוב לשנה.
כ-70% ממי הנהר מנותבים לשימוש תחנת כוח הידרואלקטרית. מספר פעמים ביום מופסקת העברת המים לתחנת הכוח וכל המים מנותבים דרך המפלים, כפי שהיה לפני הקמת תחנת הכוח. אתר המפלים מהווה אטרקטציה תיירותית וסביבו הוקמו אתרי תיירות נוספים, הכוללים גן בוטני, מתקני ספורט אתגרי כגלישת מצוקים, רחיפה וסיורי מערות.
תולדות המפל

נהר ולינו, הזורם בעמק גבוה בקרבת העיר ריאטי (Rieti) שבמחוז לאציו, היה עולה על גדותיו לעיתים קרובות, הציף את הסביבה וגורם להיווצרות ביצות ולהתפרצות מחלת המלריה. על מנת להסיר את האיום מעל תושבי העיר, הורה הקונסול הרומי קוריוס דנטאטוס (Manius Curius Dentatus) בשנת 271 לפנה"ס לחפור תעלה לניקוז מי הנהר. התעלה, אשר נקראה "התעלה הקוריאנית" על שמו, הוליכה את המים מהנהר ולינו ומהביצות דרך מורדות הצוקים הטבעיים של מרמורה, אל הנהר נרה, וכך נוצרו המפלים.
מי המפלים הגבירו את זרימתו של הנרה, העובר ליד העיר טרני. עם סיום בניית התעלה התעוררה בעיה חדשה: בתקופות שבהן זרם המים של נהר ולינו התעצם, המים הרבים שהגיעו לנהר נרה איימו להציף את העיר טרני. תופעה זו גרמה לחיכוכים בין תושבי הערים ריאטי וטרני, כשכל עיר מטילה את האחריות לפתרון הבעיה על רעותה. הנושא הוצג בפני הסנאט הרומי, אך פתרון לא נמצא.
במהלך ימי הביניים, תחזוקה לקויה ושקיעה של אבן באפיק התעלה הביאה להפחתת זרימת המים בתעלה עד שהביצות הופיעו מחדש. בשנת 1422 הורה האפיפיור גרגוריוס השנים עשר, אשר העיר הייתה בתחום שלטונו, לבנות תעלת מים חדשה כדי לשקם את הזרימה הטבעית של הנחל. התעלה כונתה "התעלה הגריגוריאנית" או "תעלת ריאטי". בשנת 1545 הורה פאולוס השלישי לבנות תעלת-מים נוספת חדשה, "התעלה הפאולינית", במטרה להרחיב את התעלה הרומית, ולאפשר לווסת את זרימת המים בין הנתיבים השונים. בניית התעלה ארכה כמעט 50 שנה, ובסיומה היא נחנכה בשנת 1598 על ידי האפיפיור קלמנס השמיני, אשר קרא אותה על שמו "התעלה הקלמנטינית".
במשך כמאתיים שנה לאחר פתיחת התעלה הקלמנטינית, זרימה חזקה של הוולינו גרמה לעיתים להצפת השטחים החקלאיים בצידי נהר הנרה. בשנת 1787 הטיל האפיפיור פיוס השישי על האדריכל אנדרה ויצ'י (Andrea Vici) לפתור את בעיית ההצפות. ויצ'י עיצב מחדש את מסלול המים במפלים למצבו הנוכחי, וכך נפתרו רוב הבעיות.
מאז שנת 1896, כאשר הוקמו ליד טרני בתי חרושת לייצור פלדה, הוחל להשתמש בזרם המים בתעלה להפקת אנרגיה לשימושם ומאוחר יותר, ועד ימינו, ליצירת חשמל.
האגדה

לפי אגדה המפלים נוצרו בעקבות האירועים הבאים: נימפה יפהפייה בשם נרה, דהיינו: השחורה, התאהבה ברועה צאן צעיר בשם ולינו. האלה יונו, בזעמה על הנימפה שהתאהבה בבן אנוש, הפכה את נרה לנהר. הרועה, שחשש שאהובתו טובעת בנהר שהופיע, קפץ מצוק המרמורה אל תוך הנהר כדי להצילה. כדי למנוע את מותו, יופיטר הפך את ולינו לנהר, וכך אוחדו שני האוהבים. הנהר ולינו היה ליובל של הנהר נרה.
בהשראת האגדה יש מעל המפל העליון מצפה המכונה "מרפסת האוהבים", מאחר שרק הם מסוגלים לצפות במראה המרהיב בלי לשים לב כי הם נרטבים עד לשד עצמותם.
מנחם אבירם

| --- | --- |

 לידה:  16 ביולי 1926 ראשון לציון, פלשתינה (א"י)
 פטירה:  13 בפברואר 2015 (בגיל 88)
 מקום קבורה:  בית עלמין גני אסתר 
 מדינה:  ישראל 
 כינוי:  "מן"
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 דרגה:    תת-אלוף
 תפקידים בשירות
 מפקד גדוד 13 של גולני  מפקד חטיבת הצנחנים  מפקד חטיבה 60  מפקד המכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה  מפקד אוגדה 49
 פעולות ומבצעים
   מלחמת העצמאות   מלחמת סיני   מלחמת ששת הימים   מלחמת ההתשה   מלחמת יום הכיפורים 
 תפקידים אזרחיים
 מנכ"ל ויו"ר מנהלים של מפעלי 'נשר'
 
מנחם ("מֶן") אבירם (אברמוביץ) (16 ביולי 1926 – 13 בפברואר 2015) היה איש צבא ישראלי, מלוחמי תש"ח, ממפקדי חטיבת הצנחנים ומפקד אוגדה 49.
ביוגרפיה

אבירם נולד בראשון לציון, בן למשפחת אברמוביץ ממייסדי המושבה. למד בבית הספר העממי "חביב" ובגימנסיה הריאלית במושבה. בעל תואר ראשון בחוגים לכלכלה ולמדעי המדינה מהאוניברסיטה העברית בירושלים, בוגר בית הספר לפיקוד ומטה École d'état Maior בצרפת. בוגר קורס גבוה למנהלים A.M.P. באוניברסיטת הרווארד בארצות הברית.