stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
לטבייה רוברסון
קריירה > 2001–2003: אנג'ל

לאחר עזיבתן רוברסון ולאקט זכו בשני פרסי גראמי על תרומתן ל-"Say My Name". לאחר מכן הקימו להקה בשם "אנג'ל", יחד עם שתי בנות נוספות: נתי קווינונס וטיפני באודוין. בשנת 2000 ערכה לינדה קייסי, אמם של בריאן וברנדון מ-Jagged Edge, חיפשה אחר אמנים מוזיקליים חדשים בקונטיקט, שיצטרפו לאנג'ל. היא ביצעה זאת באמצעות תחרות כישרונות, שבסופה נבחרה נטשה ראמוס. בגלל פערים בין רצונה האישי לרצונן של שאר חברות הלהקה עזבה ראמוס אותה. לפני שעזבה הכירה לבנות את נתי קווינונס, והן החליטו לצרפה ללהקה. בפברואר 2001 אנג'ל קיבלה מועמדות לפרסי גראמי. מאוחר יותר באותה השנה הצטרפה טיפני באודוין לאנג'ל, והבנות החלו להקליט 22 רצועות דמו, שיכללו באלבום הבכורה שלהן, Heavenly.‏ אנג'ל אף הופיע בווידאו קליפ של "Where the Party At" של Jagged Ege. חברת התקליטים בהן הייתה חתומה, 581 Entertainment, נוהלה על ידי Jagged Ege, תחת סו סו דף רקורדינגס, שהייתה אז בבעלות קולומביה רקורדס. הבעלים של סו סו דף רקורדינגס החליט לעזוב את קולומביה בשל סכסוכיים כלכליים. הדבר השפיע על 581 Entertainment לרעה, רגע לפני הוצאת אלבום הבכורה של אנג'ל. בעקבות כך החליטו בנות הלהקה לפרוש, והוצאת האלבום נגנזה. לימים הרצועות הודלפו לאתרי אינטרנט שונים.
קריירה > 2004–2012: קריירת סולו

בשנת 2005 הוזמנה רוברסון להחליף את קנדי בלהקת Xscape. היא מאנה, בנימוק שאינה יכולה לעזוב את משפחתה ביוסטון לזמן רב. ביולי 2006 אושר על ידה כי היא הקליטה בסתר את אלבום הבכורה שלה לסירגון החל ממרץ. היא עבדה עם סקוט סטורץ' בהפקתו. שמו היה Black Summer's Night, שהיה שילוב של R&B, היפ הופ, ראפ, נשמה וג'אז, תוכנן לצאת לאור בשנת 2009. אולם יציאתו נגנזה, והוא מעולם לא פורסם.
בשנת 2007 הופיעו רוברסון לאקט ופרנקלין בתוכנית Boulevard of Broken Dreams, שם סיפרו את הצד שלהם בסכסוך שגרם לפרישתן מהדסטיניז צ'יילד. החל מ-18 באפריל עד 12 ביולי 2008 שיחה במחזה Those Jeans. בשנת 2009 השתתפה בשיר "Swagga Check" של יאנג סווין, שנכלל באלבומו The Goodie Room. הוא נקרא בטעות באייטונס "Holdin on to You".‏
קריירה > 2013–הווה: R&B Divas, סרטי קולנוע והצגות במה וחזרתה לעולם המוזיקה

בשנת 2013 כיכבה רוברסון בהצגה של ג'יי אף ביילי How to Love and Not My Family. באותה השנה הפכה לאם בפעם הראשונה. בשנת 2014 צורפה רוברסון לצוות השחקנים הראשי של העונה השלישית של R&B Divas: Atlanta.‏ בשנת 2015 דיווחה כי היא עתידה לפרסם מוצרי שיער בשם "Luxury Hair Direct". היא גם הפכה לפעילה בארגון הצדקה "Saving Our Daughters".‏
בשנת 2016 הפיקה סדרה מקוונת ביוטיוב בשם "היומן האינטרנטי של לטבייה רוברסון". בשנת 2017 הופיע בסרט האימה But Deliver Us from Evil בכיכובו של אריק רוברטס. היא גם הופיעה בשני הסרטים Dirty South House Arrest ו-The Hills.‏ באביב 2017 אישרה שהיא עתידה לפרסם את האוטוביוגרפיה שלה, "I Am LaTavia".‏ ב-23 ביוני אותה השנה פרסמה את סינגל הסולו הראשון שלה, "Best Time of Your Life".‏
חיים אישיים

בשנת 2010 חשפה כי בתקופה לאחר פרישתה מהדסטיניז צ'יילד סבלה מהתמכרות לאלכוהול. היא נעצרה בשל נהיגה תחת השפעה אלכוהולית. היא החליטה להילחם בהתמכרות שלה, והחלימה ממנה באמצעות טיפולים פסיכולוגיים. ב-21 באוגוסט 2013 ילדה את בתה, ליריק ריצ'רד, יחד עם המפיק דון ויטו. ביוני 2016 עברה לידה שקטה. ב-23 בספטמבר 2019 נולד לזוג ילד נוסף, לונדין ריצ'רד.
דיסקוגרפיה

1998: Destiny's Child (יחד עם דסטיניז צ'יילד)
1999: The Writing's on the Wall (יחד עם דסטיניז צ'יילד)
2003: Heavenly (אלבום שלא יצא לאור עם אנג'ל)
פילמוגרפיה > סרטים

| שנה | שם | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 1999 | Beverly Hood | Girl#4 |  |
| 2017 | But Deliver Us from Evil | סטייסי |  |
| 2017 | Dirty South House Arrest | טמיקה |  |
| 2017 | The Hills | מארי |  |
פילמוגרפיה > תוכניות טלוויזיה

| שנה | שם | תפקיד | פרקים |
| --- | --- | --- | --- |
| 1998 | Smart Guy | עצמה | "A Date with Destiny" |
| 1999 | Pacific Blue | עצמה | "Ghost Town" |
| 2007 | Boulevard of Broken Dreams | Herself | "פרק 2: דסטיניז צ'יילד/ג'ונתן ברנדיס" |
| 2010 | Real Housewives of Atlanta | עצמה | פרק אחד |
| 2014 | R&B Divas: Atlanta | עצמה | הקאט הראשי |
| 2014 | The Wendy Williams Show | עצמה | אורחת |
| 2017 | Real Housewives of Atlanta | עצמה | אורחת |
| 2017 | Great Day Houston | עצמה | אורחת |
משמר הירדן במלחמת העצמאות

בתחילת יוני 1948, במהלך מלחמת העצמאות הדפו מגיני משמר הירדן שתי התקפות של צבא סוריה שחצה את נהר הירדן ופלש לארץ ישראל. בהתקפה השלישית, ב-10 ביוני, המושבה נכבשה ונהרסה והנותרים בחיים הלכו בשבי. כתוצאה מכיבוש המושבה, הגליל העליון הועמד בסכנת ניתוק מיתרת שטחה של מדינת ישראל. במבצע ברוש במסגרת קרבות עשרת הימים נפלו כ-100 לוחמים בניסיון כושל של צה"ל לשוב ולהשתלט על המובלעת הסורית במשמר הירדן. השטח חזר לריבונות ישראל בעקבות הסכם שביתת הנשק עם סוריה ביולי 1949.
המושבה לא הוקמה מחדש ועל אדמותיה הוקמו הקיבוץ גדות ומושב העובדים משמר הירדן.
רקע

המושבה משמר הירדן נוסדה בספטמבר 1890. במאורעות תרפ"ט סבלה המושבה מהתנכלויות וממעשי שוד. בשנות ה-30 קיבל היישוב כתגבור גרעיני חיזוק של תנועת בית"ר. גם במאורעות המרד הערבי סבלה המושבה מהתנכלויות. בהמשך להצטרפותם של חברי בית"ר, הקים האצ"ל במושבה מחנה אימונים לחבריו. הדבר נודע לבריטים, וב-18 בנובמבר 1939 פשטו הרשויות הבריטיות על המושבה, ואסרו 38 מהמתאמנים. חברי בית"ר עזבו את המקום עד סוף 1940. בינואר 1947 התיישבו במשמר הירדן 42 חברי 'ארגון וג'ווד' (על שם ג'וזאיה וג'ווד, מדינאי בריטי פרו-ציוני), ארגון חיילים משוחררי הצבא הבריטי יוצאי בית"ר, אם כי רק כמחציתם נותרו במקום. מספר חודשים אחר כך התיישבו במקום, במספרים קטנים יותר, גם יוצאי מחנות המעצר בקפריסין ועולים משארית הפליטה.
חודשי המלחמה הראשונים

בהחלטת החלוקה נקבע נהר הירדן כגבול הבינלאומי בין סוריה, ממזרח לנהר, והמדינה היהודית, ממערבו. המושבה נותרה בשטח שנועד ליהודים. מצבה הטופוגרפי של המושבה היה נחות בהיותה נמוכה וגלויה, 'פרושה כעל כף היד' מכיוון רמת הגולן. עקב הרכב האוכלוסייה שכללה גרעין התיישבותי של בית"ר ואצ"ל, הפיקוד במקום כלל את המא"ז מטעם "ההגנה", אשר נטלה לידה את האחריות הכוללת להגנת האזור, את נציג מפקדת האצ"ל וכן נציג 'וג'ווד'. הפיצול בפיקוד נוסף לקושי בריכוז המשאבים להגנה, שנבע מכך שגרעין המושבה היה מורכב מאיכרים בעלי משקים פרטיים. מאז החלטת האו"ם האמורה, החמיר המצב הביטחוני במקום. בין השאר, הותקפו הדרכים למושבה ובדצמבר 1947 נשדד עדר צאן. ב-11 בינואר 1948 פוצץ הפלמ"ח את גשר בנות יעקב, כדי להקשות על חדירת לוחמים ערביים מכיוון סוריה. החל מאמצע מרץ 1948 התנהלו במשמר הירדן עבודות ביצורים בניצוחה של סולל בונה. בין השאר, תוכננה הקמת עשר עמדות המקושרות ביניהן, אך עבודה זו, אם כי נעשתה ברובה, לא הסתיימה עד התקפת הצבא הסורי. עמדות אלה יצרו קו הגנה מסביב למעין חומה שהקיפה את הבתים. בנוסף, נערמה ממזרח סוללת עפר בגובה של כשני מטרים, וזאת כדי למנוע תצפית ואש ישירה על המושבה מכיוון סוריה. כן הוקפה המושבה גדר. למושבה היה קשר טלפוני ואלחוטי, מורס ודיבור, עם מפקדת 'ההגנה' (מסוף מאי: צה"ל), ששכנה במחניים ואחר כך בראש פינה. באפריל 1948, כוחות 'ההגנה' עצרו בראש פינה כוח תגבורת של האצ"ל, בן 12 איש, ומנעו ממנו להגיע לעזרת המושבה. כמה מהם הסתננו בכל זאת והצליחו להגיע למשמר הירדן. במקום נמצאה תגבורת של לוחמים מישובי הסביבה. יחד עם התגבורת, מנה הכוח ביישוב כ-50 עד 60 לוחמים: כעשרה עד 15 בני המושבה, כ-20–25 מ'ארגון וג'ווד' והיתר תגבורת מיישובי הסביבה.
משמר הירדן שכנה על אחת הדרכים החשובות העוברות בין סוריה לארץ ישראל (כביש 91 של ימינו, שהמשכו במזרח מגיע לקוניטרה ולדמשק), ולפיכך, על ציר פלישה אפשרי. כמו כן, היו מצפון ומדרום למושבה מעברות בהן ניתן היה לחצות את נהר הירדן בקלות יחסית. לנוכח אפשרות של פלישה, פונו ב-14 במאי הבלתי לוחמים מן המושבה.
האחריות הכוללת על גזרת הגליל העליון המזרחי הייתה של חטיבת עודד, אשר הוקמה ב-1 ביוני. עם זאת, בפועל, ההגנה על יישובי קו החזית הוטלה בעיקר על תושביהם.
במקביל למאמץ הסורי תקף גם צבא ההצלה ממערב. ב־5 ביוני, ביום ההתקפה הראשונה על משמר הירדן, הצליח צבא ההצלה לכבוש את מלכיה. מכאן הוא איים בניתוק אצבע הגליל ממערב.
ההתקפה הסורית הראשונה

ב-5 ביוני 1948, לפנות בוקר, תקפו הכוחות הסוריים את היישוב, ובמקביל תקפו, ללא הצלחה, גם את הכפר טובא, ששיתף פעולה עם צה"ל. ההתקפה, בעוצמה גדודית ובסיוע ארטילרי ואווירי, נהדפה, והמקום קיבל תגבורת בת 16 איש מיישובי הסביבה. התגבורת ספגה אש ואבדות, והצליחה להגיע רק לאחר סיום ההתקפה. עם זאת, נראה כי בעצם האיום שבהתקרבותה, וכן בכך שמשכה אליה חלק מן האש, סייעה להדיפת הסורים. בשעות הלילה הגיעה כתגבורת פלוגה מגדוד 11 של חטיבת 'עודד', אך פלוגת התגבורת, אשר שימשה ככוח עתודה פיקודי, עזבה את המקום, כאשר למדה לדעת כי הקרב הסתיים.
ההתקפה הסורית השנייה

המושבה הותקפה שוב ב-6 ביוני (כ"ח באייר ה'תש"ח), זו הפעם בעוצמה דו-גדודית. במקביל, כהסחה, הסורים הפגיזו את דן, להבות הבשן וכפר סאלד והפציצו מהאוויר את מחניים ואיילת השחר. הסורים צלחו את הירדן מדרום למושבה, והחל משעות אחר הצהריים המוקדמות החלה התקפה גם מכיוון צפון. התקפה זו נהדפה גם היא, כאשר לעזרת המגינים פעלה סוללת תותחי 65 מ"מ שהוצבה מצפון למחניים. לאחר אותה התקפה קיבלה המושבה, כתגבורת נוספת, כיתת לוחמים מיישובי הסביבה.
כיבוש המושבה

לאחר הדיפת ההתקפה השנייה ננקטו מספר צעדים לחזק את הגנת המקום: ב-8 ביוני הועבר גדוד 23 של חטיבת כרמלי לחטיבת 'עודד', אם כי היה זה גדוד בשלבי התארגנות מוקדמים. בערבו של אותו היום נשלחה מחלקה מגדוד 11 של חטיבת עודד למקש את מעברות הירדן שליד המושבה. חלק מן המיקוש בוצע. המשכו, שהוטל בלילה שבין 9 ל-10 ביוני על פלוגה מגדוד 23 של חטיבת כרמלי, הופסק בשל אש סורית.
ב-10 ביוני לפנות בוקר, הותקף שוב היישוב, זו הפעם בידי כוח חטיבתי סורי, אשר כלל שלושה גדודי חי"ר ושני גדודי ארטילריה. גדודי החי"ר נועדו לתקוף את המושבה האחד מדרום, האחד ממזרח וגדוד נוסף מצפון. יחידה מאותו כוח, אשר פעולתה הקדימה את ההתקפות הגדודיות, הצליחה להפתיע את מגיני המקום, התקרבה אל המושבה בעודה מוסתרת על ידי סוללת העפר, וחדרה דרך גזרה ובה עמדות נטושות, אל המושבה פנימה. מספר לוחמים הבחינו בכוח הסורי החודר. חלקם נשבו וחלקם נמלטו, אך מבלי להתריע על הנעשה. בשלב זה אבד הפיקוד המרכזי על הכוח שבמושבה, וכל עמדה ובית לחמו למעשה בעצמם. לאחר שנערכו קרבות מבית לבית, ומעמדה לעמדה, הצליחו הסורים לכבוש את המושבה, כאשר חלק מן העמדות החזיקו מעמד שעות לא מעטות. פלוגה מגדוד 92 של חטיבת 'עודד' ניסתה לבוא לעזרת המושבה, אולם בשל אש סורית, לא הצליחה להגיע. בקרבות נהרגו 14 אנשים מתושבי וממגיני המושבה, ארבעה מתוכם בשתי ההתקפות הראשונות, ועשרה בקרב האחרון. 39 מהמגינים (כולל שש נשים ו-12 פצועים), אשר נותרו בחיים לאחר הקרב, נפלו בשבי הסורי ושהו בו כ-13 חודשים. לאחר שכבשו את המושבה, הסורים הרסו את המקום.
עם כיבוש משמר הירדן, איימו הסורים לנתק את הכביש הראשי לאצבע הגליל (חלקו הצפוני של כביש 90 של ימינו). ואכן, עד ההפוגה הראשונה ואף זמן מה לאחר הכרזתה, נמשכו קרבות עזים, שהסורים ניסו להעמיק את אחיזתם בשטח ישראל כדי לנתק את הגליל העליון וכוחות מחטיבות 'כרמלי', 'גולני' ו'עודד' בולמים אותם, תוך כדי קרבות מרים, במרחק קצר ממערב למושבה.
בהמשך המלחמה ואחריה

מבצע ברוש בקרבות עשרת הימים היה הניסיון האחרון במלחמת העצמאות לחזור ולכבוש את המובלעת הסורית במשמר הירדן ולהסיג את הצבא הסורי מזרחה לנהר הירדן. המבצע לא עלה יפה, כ-100 לוחמים ישראליים נפלו במהלכו וקו החזית עם הסורים לא השתנה כמעט. סביב המובלעת נמשכו תקריות אש עד סוף המלחמה.
בתום המלחמה, בכ"ב בתמוז תש"ט, 20 ביולי 1949 חזר השטח לשליטה ישראלית כאזור מפורז במסגרת הסכם שביתת הנשק בין ישראל לסוריה אולם נותר סלע מחלוקת וזירת התגוששויות צבאיות עד מלחמת ששת הימים משום הפרשנות השונה של הצדדים להגדרת שטח מפורז. נערכו חילופי שבויים אולם נמנע מאנשי המושבה שחזרו מהשבי לבנותה מחדש. על אדמותיה הוקמו הקיבוץ גוברים (לימים גדות) ומושב העובדים משמר הירדן. מהמושבה המקורית שרדו הריסות בתים.
המחלוקת ההיסטורית סביב הקרב

נסיבות נפילת משמר הירדן עוררו מחלוקת היסטורית. עיקר המחלוקת נסב סביב הטענה כי זיהוי המושבה עם האצ"ל הביא לקיפוחה בכל הנוגע לאמצעי התגוננות ולסיוע. הטוענים לקיפוח מציגים את חסימת תגבורת האצ"ל למושבה באפריל 1948. כן עלתה הטענה כי הגעת גדוד 23 מחטיבת כרמלי, שהוקצה כתגבורת, עוכבה על ידי מפקדת חטיבת עודד שהייתה אחראית על האזור, בשל הזיהוי האמור של המושבה. מנגד, טוענים אנשי חטיבת 'עודד' שהגדוד מ'כרמלי' לא הספיק להגיע לעזרת המושבה בגלל שהוא עבר לאזור מן הגליל המערבי, לא הספיק להתארגן בגזרה החדשה, ובכל מקרה, התארגנותו כגדוד הייתה עדיין בחיתוליה.
בהמשך, משרד הביטחון סירב להעניק את נס הקוממיות למושב העובדים משמר הירדן (שכונה בתחילה "בני צפת") שהוקם כשני קילומטרים מהמושבה שחרבה, בטענה שהנס מוענק רק ליישובים שעמדו במערכה ונותרו במקומם לאחריה. מאוחר יותר זכה המושב לקבל את הנס משהוחלט שגם יישוב שחרב במלחמה ראוי לו.
לקריאה נוספת

אהרן אבן-חן, כיצד נכבשה משמר-הירדן?, "הארץ", 2.6.1949
ישראל גרנית ודן יהב, התיישבות במלחמה - יישובים שעמדו, פונו, או נפלו במלחמת העצמאות 1948, 2015.
יצחק זיו-אב, אומרים ישנה ארץ, 1980
אברהם יערי, זכרונות ארץ ישראל, כרך ב', פרק ס"א, ייסוד המושבה משמר הירדן, דוד ב. שוב, 1891-1890
אריה יצחקי, גבורת משמר הירדן 1948, 2011
שעותיה האחרונות של משמר הירדן, הארץ, 17.2.1949
ראו גם

רבקה גרבובסקי
הערות שוליים

↑  בני גשור, חטיבה 9 במלחמת העצמאות, עלי זית וחרב, קובץ י"ד, עורך: ניר מן, המרכז לחקר כוח המגן, תשע"ד (2014), עמ' 303–342
↑  דיוויד סלע, מושבה בטראומה: תושבי משמר הירדן חוזרים אל ההריסות, באתר ישראל היום, 8 בנובמבר 2019
↑  הממונה על יחסי ציבור - משרד הביטחון, נס הקוממיות רק ליישובים קיימים, דבר, 19 במאי 1955
↑  נתן בן חיים, עוד לעניין נס הקוממיות למשמר הירדן - מכתב למערכת, דבר, 24 במאי 1955
אנדרטת משמר הירדן
המרתף בו התבצרו אחרוני מגיני משמר הירדן וממנו נלקחו לשבי
דראפט ה-WNBA

סמליל ליגת ה-WNBA
דראפט ה-WNBA (באנגלית: WNBA draft) הוא אירוע דראפט שנתי הנערך על ידי ליגת ה-WNBA ובו בוחרות קבוצות הליגה שחקניות חדשות ששיחקו בכדורסל המכללות או כדורסל מקצועני.
זכאות

שחקנית זכאית להיבחר בדראפט ה-WNBA אם מלאו או ימלאו לה 22 בשנה בה נערך הדראפט או סיימה (או עתידה לסיים עד שלושה חודשים אחרי הדראפט) את לימודיה במכללה או באוניברסיטה. בנוסף, שחקניות בין-לאומיות זכאיות להיבחר בדראפט אם מלאו או ימלאו להן 20 בשנה בה נערך הדראפט.
זכאות > הבדלים בין ה-WNBA ל-NBA

ה-WNBA וה-NBA מגדירים "שחקן בין-לאומי" באופן שונה: שחקן בין-לאומי בדראפט ה-NBA הוא "אדם ששהה דרך קבע מחוץ לארצות הברית במשך שלוש השנים שקדמו לדראפט בזמן ששיחק כדורסל (כחובבן או מקצוען), לא השלים לימודים תיכוניים בארצות הברית, ומעולם לא נרשם ללימודים במכללה או באוניברסיטה בארצות הברית. מקום הולדתו או אזרחותו של השחקן אינם רלוונטיים למעמדו כ"שחקן בין-לאומי" ב-NBA. לעומת זאת, ה-WNBA מגדיר "שחקנית בין-לאומית" כמי ש"נולדה ומתגוררת מחוץ לארצות הברית, ומשחקת כדורסל כחובבנית או מקצוענית" ומעולם לא "שיחקה כדורסל מכללות".
מגבלת הגיל לזכאות לדראפט NBA היא 19 (ב-31 בדצמבר של שנת הדראפט), ואילו בדראפט ה-WNBA על השחקניות להיות בנות 22 בשנה הקלנדרית של הדראפט, או 20 לשחקנית בין-לאומית.
בשני הדראפטים שחקנים יכולים להצהיר על זכאות מוקדמת ולוותר על מספר שנים במכללות, אך מגבלת הגיל הגבוהה יותר ב-WNBA מובילה לכך שלמעט מאוד שחקניות יש אפשרות לבצע צעד כזה.
עבור שחקנים שזכאים להכריז על מועמדות לדראפט, עיתוי ההכרזה שונה בין הליגות: ב-NBA על המועמדים להודיע לליגה על כוונתם להתמודד בדראפט לא יאוחר מ-60 יום לפני הדראפט, שמתקיים ביוני. כללי הליגה מאפשרים לשחקנים לפרוש מהדראפט ולהמשיך לשחק במכללות, כל עוד הם עומדים בכללי ה-NCAA בנוגע לסוכנים, לא חתומים על חוזה מקצועי ומודיעים לליגה על פרישתם לא יאוחר מ-10 ימים לאחר סיום ה-Draft Combine, מחנה האימונים לפני הדראפט. לעומת זאת, ב-WNBA על השחקניות להודיע לליגה על מועמדותן לא יאוחר מ-10 ימים לפני הדראפט, ועליהן לוותר על כל זכאות שנותרה להן לשחק במכללות על מנת להיכנס לדראפט. עם זאת, מכיוון שטורנירי סיום העונה (בעיקר טורניר אליפות המכללות בכדורסל) עדיין מתקיימים במהלך 10 הימים שקדמו לדראפט, שחקניות שמשחקות במהלך הימים הללו יכולות להודיע לליגה בתוך 24 שעות מתום משחקן האחרון, אך לא פחות מ-3 שעות לפני תחילת הדראפט.
מבנה > ההגרלה ("לוטרי")

במטרה לקבוע את סדר הבחירות בדראפט נערכת הגרלה (Lottery) בין ארבע הקבוצות שלא העפילו לפלייאוף ה-WNBA. בדומה ללוטרי בדראפט ה-NBA, גם בליגת הנשים ישנם 14 כדורים ו-






(


14
4


)



−
1
=



14
!


10
!
⋅
4
!



−
1
=
1001
−
1
=
1000


{\textstyle {\binom {14}{4}}-1={\frac {14!}{10!\cdot 4!}}-1=1001-1=1000}

 הצירופים האפשריים, ללא חשיבות לסדר, מוקצים לארבע הקבוצות (כשהצירוף 11–12–13–14 מבוטל אם מוגרל). מספר הצירופים המוקצה לכל קבוצה נקבע לפי מאזנה הכולל בשני העונות הקודמות, כך שלקבוצה עם המאזן הגרוע ביותר יש 442 צירופים, לבאה אחריה 276, לזו שאחריה 178 ולקבוצה עם המאזן הטוב ביותר מבין אלו שלא העפילו לפלייאוף יש 104 צירופים. שאר הבחירות בסיבוב הראשון ובשאר הסיבובים נקבעות בסדר הפוך למאזן הקבוצות בעונה הקודמת.
מבנה > היסטוריה

דראפט ה-WNBA הראשון ב-1997 חולק לשלושה חלקים: החלק הראשון היה הקצאה ראשונית של 16 שחקניות לשמונה הקבוצות, של שחקניות כמו סינתיה קופר ושריל סוופס. החלק השני היה דראפט ה-Elite, בו נבחרו בשני סיבובים 16 שחקניות שהתחרו בליגות מקצועניות אחרות. החלק האחרון של הדראפט היה דראפט "רגיל", בו נבחרו בארבעה סיבובים 32 שחקניות מכללות.
בשלוש העונות הבאות, 1998, 1999 ו-2000, התקיים דראפט הרחבה בו הוקצו בתחילה לכל קבוצה חדשה שתי שחקניות, ולאחר מכן התקיים דראפט רגיל בארבעה סיבובים. דראפט הרחבה נוסף נערך גם ב-2006.
עד 2002 התקיימו בדראפט ארבעה סיבובים, אך מאז 2003 מתקיימים שלושה סיבובים בלבד.
בשנים 2003 ו-2004 התקיים דראפט פיזור בעקבות פירוקן של פורטלנד פייר ומיאמי סול ב-2003 וקליבלנד רוקרס ב-2004, ולפני שלושת הסיבובים המקוריים הוקצו שחקניות הקבוצות המתפרקות לקבוצות הקיימות. דראפט פיזור נערך גם ב-2007 עם פירוק שארלוט סטינג, ב-2009 עם פירוק יוסטון קומטס וב-2010 עם פירוק סקרמנטו מונארכס.
מבנה > המבנה כיום

נכון ל-2024 מתקיים הדראפט בשלושה סיבובים בני 12 בחירות כל אחד (כלומר 36 בחירות בסך הכל). כמו כן, ניתן להעביר בחירות דראפט כחלק מעסקאות טרייד.
ישראליות בדראפט

לאורך השנים נבחרה ישראלית אחת בדראפט ה-WNBA, שי דורון שנבחרה במקום ה-16 בסיבוב השני בדראפט 2007 על ידי ניו יורק ליברטי. עם זאת, מספר שחקניות אמריקאיות שנבחרו בדראפט קיבלו אזרחות ישראלית וחלקן אף שיחקו בנבחרת ישראל בכדורסל נשים. שחקניות כאלו כוללות את אלישה קלארק (נבחרה במקום ה-17 בדראפט 2010 על ידי סן אנטוניו סילבר סטארס), ג'ני סימס (נבחרה במקום ה-18 בדראפט 2017 על ידי וושינגטון מיסטיקס) ואף סו בירד, שנבחרה ראשונה בדראפט 2002 על ידי סיאטל סטורם, זכתה בארבע אליפויות ונחשבת לאחת הכדורסלניות הגדולות בכל הזמנים.
ראו גם

ליגת ה-WNBA
דראפט ה-NBA
רוקי השנה ב-WNBA
הערות שוליים

1 2  חוקי הדראפט המלאים, באתר ליגת ה-WNBA
↑  What are the rules relating to international players and teams?, NBA Salary Cap FAQ, ‏1 ביולי 2018
1 2 3  Article XIII, Section 1: Player Eligibility (עמ' 110–11), ההסכם הקיבוצי של ארגון שחקניות ה-WNBA מ-2020
↑  NBA Draft: How can a player qualify for the NBA draft?, מארקה, ‏19 ביוני 2023
↑  Flexibility for going pro and getting a degree, NCAA, ‏20 בספטמבר 2018
1 2  2024 WNBA Draft: FAQ and Things to Know, ליגת ה-WNBA
↑  מתן סלע, ‏שי דורון נבחרה במקום ה-16 בדרפט ה-WNBA, באתר ONE‏, 4 באפריל 2007
| ליגת ה-WNBA |
| --- | --- | --- |
| הבית המזרחי | אטלנטה דרים • אינדיאנה פיבר • וושינגטון מיסטיקס • ניו יורק ליברטי • קונטיקט סאן • שיקגו סקיי • טורונטו |  |
| הבית המערבי | דאלאס וינגס • לאס וגאס אייסז • לוס אנג'לס ספארקס • מינסוטה לינקס • סיאטל סטורם • פיניקס מרקורי • גולדן סטייט ואלקיריז • פורטלנד |  |
| פרסים | MVP של העונה הסדירה • MVP של סדרת הגמר • שחקנית ההגנה של העונה • רוקי השנה |  |
| שונות | דראפט • משחק האולסטאר • קבוצת העשור • קבוצת השנה ה-25 |  |
טינה תומפסון היא שחקנית המכללות הראשונה שנבחרה בדראפט ה-WNBA, כשנבחרה ראשונה בסיבוב המכללות על ידי יוסטון קומטס ב-1997
סו בירד נבחרה ראשונה בדראפט 2002 על ידי סיאטל סטורם
דיאנה טוראסי נבחרה ראשונה בדראפט 2004 על ידי פיניקס מרקורי
קנדיס פארקר נבחרה ראשונה בדראפט 2008 על ידי לוס אנג'לס ספארקס
בריטני גריינר נבחרה ראשונה בדראפט 2013 על ידי פיניקס מרקורי
סברינה יונסקו נבחרה ראשונה בדראפט 2020 על ידי ניו יורק ליברטי
קייטלין קלארק נבחרה ראשונה בדראפט 2024 על ידי אינדיאנה פיבר
שעווה

ערך זה עוסק במוצק המתרכך בטמפרטורה נמוכה יחסית. אם התכוונתם לחומר המופרש בתעלת האוזן, ראו .
נר שעווה
שַׁעֲוָה היא שם כולל לקבוצת חומרים מוצקים, המתרככים בטמפרטורה נמוכה יחסית ורובם ניתכים בטמפרטורה נמוכה מ-100 מעלות. ישנן שעוות ממקור מחצבי, צמחי, סינתטי, וגם שעוות שמקורן מן החי. במשנה ובתלמוד שעווה היא דונג, לדוגמה: ”שעוה פסולתא דדובשא.” (בתרגום: שעווה היא פסולת הדבש)
רוב סוגי השעווה המלאכותיים הם חומרים אורגניים המיוצרים מנפט. בדרך-כלל מדובר באלקאנים ארוכי שרשרת, בעלי 20 אטומי פחמן ויותר. החומר הידוע ביותר מסוג זה הוא פרפין.
השימוש המוכר ביותר של השעווה הוא ככל הנראה ייצור נרות, ציפוי גבינות בשעווה, אך מכלול השימושים גדול יותר, וכולל בעיקר סיכוך ושימון בתעשייה. שימוש נפוץ נוסף הוא מריחת שעווה על כלי רכב, לשם הקניית ברק והגנה.
שימוש נוסף לשעווה בתחום הקוסמטיקה הוא הסרת שיער. על הגוף מניחים מדבקה המצופה בשעווה נוזלית. כשהשעווה מתקררת והופכת מוצקה נלכדות השערות בתוכה; אזי יש להסיר את המדבקה מהגוף. שיטה זו יעילה הרבה יותר מגילוח פשוט, שכן שורשי השיער מוסרים אף הם, דבר המונע גדילת שיער למשך זמן ארוך; חסרון השיטה הוא הכאב בו היא כרוכה, שנובע מכך ששורשי השיער קשורים לעצבים, ומשיכתם גורמת לכאב.
בגופם של בעלי חיים מיוצרת שעווה טבעית, בעלת הרכב אחר לגמרי. השעווה מופרשת לעיתים קרובות על ידי בלוטות חיצוניות (באוזניים, למשל, או על-גבי העור מבלוטות הזיעה), ומשמשת להגנה פיזית, סיכוך והרחקת פתוגנים.
שעווה בציור ופיסול

שעווה משמשת בכמה אופנים באמנות: כחלק משלב היציקה בפיסול. יוצקים שעווה בזמן יצירת דפנות תבנית היציקה. לאחר שהתבנית מוכנה מחממים את השעווה ומתיכים אותה כך שמתקבלת יציקה חלולה, דבר אשר יכול לחסוך חומר יקר וכן תורם ליציבות הפסל ולהפחתת משקל. המושג ביוונית עתיקה "ללא שעווה" פירושו שלם או נאמן מאחר שפסל אבן שנפגם הושלם בעזרת שעווה.
ברחבי העולם קיימים מוזיאוני שעווה רבים. הפסלים המוצגים בהם הם בדרך-כלל של אישים מפורסמים. במוזיאונים שוררת באופן תמידי טמפרטורה נמוכה כדי למנוע מפסלי השעווה להנמס. מוזיאון השעווה הידוע ביותר בעולם הוא מאדאם טוסו שבלונדון. גם בישראל היה מוזיאון שעווה ותיק - במגדל שלום שבתל אביב שנסגר ב- 1995. עד ל-2015, פעל מוזיאון שעווה ברחבת The MAX באילת.
סוג אחר של עבודה בשעווה הוא ציור שבו השעווה, המגוונת בפיגמנטים, משמשת כצבע. אמן בולט המשתמש בטכניקה זו כיום הוא הצייר האמריקאי ג'אספר ג'ונס.
ציור בעזרת שעווה היא טכניקה שהשתמשו בה במצרים העתיקה כדי לצייר על הקירות. הפיגמנטים עורבבו בשעווה נמסה וציירו על האבן או על הטיח ולבסוף ליטשו את הציור.
הערות שוליים

↑  המונח "מקור מחצבי" מתייחס לחומרים שמופקים מהאדמה, בדרך כלל דרך תהליכי כרייה או קידוח, כמו נפט, פחם, או מינרלים. שעוות פרפין, שמקורה בנפט, נחשבת ממקור מחצבי כי הנפט עצמו מופק מהאדמה בתהליך קידוח ומוכר כמחצב טבעי
↑  תלמוד בבלי, מסכת שבת, דף כ', עמוד ב'.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007553652005171  GND: 4137154-9  LCCN: sh85145802  LNB: 000172029  NDL: 00569584  NKC: ph165961
פקארי

| פקארי |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: מכפילי פרסה
תת־סדרה:: דמויי חזיר
משפחה:: פקאריים
סוג:: פקארי
מינים
 פקארי מגוון  פקארי ענק
שם מדעי
 Pecari ‏רייכנבאך, 1836
תחום תפוצה


פקארי (שם מדעי: Pecari) הוא סוג של יונקים דמויי חזיר אך שייכים למשפחת הפקאריים. בסוג ישנם 2 מינים:
פקארי מגוון  (Pecari tajacu) - המין המוכר המצוי ברחבי אמריקה מדרום ארצות הברית עד צפון ארגנטינה.
פקארי ענק (Pecari maximus) - מין שהתגלה בברזיל ותואר באופן מפורט ב-2007.
מינים אלה חיים באמריקה הדרומית ואמריקה המרכזית ובדרום אמריקה הצפונית והם הנפוצים שבמיני משפחת הפקאריים. הם חיים בחבורות קטנות במגוון אזורים חמימים סביב יערות, ערבות ואף מדבריות.
לקריאה נוספת

Roosmalen, M.G.M.; Frenz, L.; Hooft, W.F. van; Iongh, H.H. de; Leirs, H. 2007. A New Species of Living Peccary (Mammalia: Tayassuidae) from the Brazilian Amazon. Bonner zoologische Beitrage 55(2): 105-112.
ווקס קרנובה

שעוות קרנובה
ווקס קרנוּבָּה (וכן ווקס קרנאוּבָּה או שעוות קרנוּבָּה; אנגלית: Carnauba wax) הקרוי גם "ווקס ברזיל" ו"ווקס דקל", הוא שעוות עליו של עץ הדקל  Copernicia prunifera, שהוא צמח הגדל רק במדינות הברזילאיות הצפון-מזרחיות פיאאוי, סיארה וריו גראנדה דו נורטה. הוא ידוע כ"מלכת השעוות", ובצורתו הטהורה, מופיע בדרך כלל בצורת פתיתים קשים בצבע צהוב-חום. עלי הדקל נאספים ומיובשים, נחבטים לשחרור השעווה מתוכם, ולאחר מכן עוברת השעווה תהליך זיקוק והלבנה.
שימושים (תמצית)

כתוסף מזון המקודד במספר E‏ - E903.
בתחום הרכב, כווקס לשכבת גימור מבריקה.
שכבת גימור מבריקה לכלים.
שכבת גימור מבריקה לרהיטים ורצפות.
להברקת נעליים.
ציפוי חוט דנטלי.
ציפוי מוצרי נייר.
כמרכיב עיקרי בשעוות גלשנים.
לציפוי תפוחי עץ.
מחליף את השימוש בג'לטין בתעשיית הממתקים- בעזרת הקרנובה מכינים ממתקי גומי וסוכריות ג'ל צמחוניות/טבעוניות.
הערות שוליים

↑  מכון דוידסון למדע, עכשיו אתם יודעים - תפוח לא מרקיב, באתר youtube
ערך זה הוא קצרמרבנושא כימיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
קריית הפלדה

|  נתונים כלליים |
| --- | --- |
 תקופת הפעילות:  1950–2002 (כ־52 שנים) 
 מיקום המטה:  עכו 
 ענפי תעשייה:  תעשיית הפלדה 
 
קריית הפלדה הייתה תשלובת של מספר מפעלי מתכת בקריית ים ועכו, בשנים 1984–2002 פעלה בשם "מפעלי פלדה מאוחדים בע"מ". המושג "קריית הפלדה" שמש לעיתים גם לציון אזור התעשייה בו נמצאו מפעלי המתכת ואז הוא כולל גם את מפעלי צינורות המזרח התיכון שנוהלו בנפרד. ב-2000 נכנסה חברת "מפעלי פלדה מאוחדים" להליכי פירוק ואת מפעלי קריית הפלדה רכשה חברת "חד אסף תעשיות".
תולדות הקריה

קריית הפלדה הוקמה ליד עכו, כמספר מפעלי מתכת בתוך אזור תעשייה שכלל גם שני מפעלים של צינורות המזרח התיכון. בעת הנחת אבן פינה למפעל ראשון של צינורות המזרח התיכון, ב-1 בינואר 1950, פורסם על כוונה להקים במקום מפעל ערגול ומפעל להתכת גרוטאות פלדה, שיספק חומרי גלם למפעל הערגול.
המפעלים הוקמו בשותפות של סולל בונה וממשלת ישראל. מפעל הצינורות הראשון החל לפעול ב-18 ביוני 1951, אך בניית המפעלים של קריית הפלדה התעכבה.