stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קמלה פאנט
הערות שוליים

1 2  Rawat, Harish (11 בספטמבר 2014). "U'khand to Launch Food Security Scheme for Elderly Women". The Times of India. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Guha, Ramachandra (30 באפריל 1993). "Personality Clashes Lead to Internal Schisms". Down To Earth. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Rage of the River: The Untold Story of Kedarnath Disaster, Hridayesh Joshi, Penguin Books, 2016, ISBN 0143425749
↑  Tripathi, Shikha (13 במרץ 2014). "An Equal Gender". The Hindu. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Skhuja, Swarn Lata (2008). The Medical and Health Care of Women: A Sociological Study of Rural and Tribal Hilly Areas in Uttaranchal Pradesh. New Delhi: Gyan Publishing House. p. 10. ISBN 8121209994.
↑  "Mahila Manch Blames Government for Poor Condition of Schools". The Tribune. 3 במרץ 2015. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Doonites Want Death for Rape Accused". The Tribune. 30 בדצמבר 2012. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Azad, Shivani (29 באפריל 2015). "Appointment of Transgender to U'khand Women's Commission Kicks Up a Storm". The Times of India. {{cite news}}:  (עזרה)
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "קמלה פאנט".
4 בדצמבר

4 בדצמבר הוא היום ה-338 בשנה (339 בשנה מעוברת), בשבוע ה-49 בלוח הגרגוריאני. עד לסיום השנה, נשארו עוד 27 ימים.
אירועים היסטוריים ביום זה

771 – לאחר מות קרלומן הראשון, קרל הגדול סיפח את ממלכתו
1110 – מסע הצלב הראשון: הצלבנים כובשים את צידון
1248 – אליקנטה נכבשה על ידי צבא של אלפונסו העשירי, מלך קסטיליה
1259 – הסכם פריז נחתם בין לואי התשיעי מלך צרפת להנרי השלישי מלך אנגליה
1639 – התיעוד הראשון של מעבר נוגה על פני השמש על ידי ג'רמיה הורוקס וויליאם קראבטרי במקביל
1794 – האובזרבר יוצא לאור לראשונה
1864 – רומניה מחוקקת חוק המונע מיהודים לעבוד כעורכי דין
1872 – ספינת הרפאים מרי סלסט מתגלה סמוך לחופי פורטוגל
1881 – נוסד העיתון לוס אנג'לס טיימס
1943 – מלחמת העולם השנייה: המרשל יוסיפ ברוז טיטו מכריז ביוגוסלביה על ממשלה יוגוסלבית גולה
1945 – הסנאט האמריקני מאשר את הצטרפותה של ארצות הברית לאו"ם
1958 – דהומיי (כיום בנין) מקבלת שלטון עצמי
1961 – הגלולה למניעת היריון מאושרת לשימוש בשירות הבריאות הלאומי של בריטניה
1965 – שיגור ג'מיני 7 טיסת החלל המאוישת הרביעית בתוכנית ג'מיני לשהות של שבועיים בחלל
1975 – סורינאם מצטרפת לאו"ם
1980 – להקת לד זפלין מכריזה על פירוק רשמי
1981 – נשיא ארצות הברית רונלד רייגן מורה על הקמת קהילת המודיעין האמריקאית
1982 – מאושרת החוקה של הרפובליקה העממית של סין
1996 – מתרחש רצח אסף שטיירמן
1997 – שיגור הגשושית מארס פאת'פיינדר למאדים, על גביה נחתת ורובר
1998 – שיגור משימת מעבורת החלל אנדוור STS-88 משימת המעבורת הראשונה לתחנת החלל הבינלאומית, אשר הביאה את מודול יוניטי
2000 – נחקק בישראל חוק זכויות התלמיד, הראשון מסוגו בעולם
2017 – עלי עבדאללה סאלח נשיא תימן לשעבר, נהרג על ידי החות'ים לאחר קרב עם המורדים
2018 – צה"ל פותח במבצע מגן צפוני לנטרול מנהרות טרור חודרות גדר שחפר חזבאללה לתוך שטח ישראל
2021 – ליקוי חמה קוטבי המתרחש במערב אנטארקטיקה
נולדו

34 – פרסיוס, משורר וסאטיריקן רומאי (נפטר ב-62)
1428 – ברנהרד השביעי, הלורד של ליפה (נפטר ב-1511)
1595 – ז'אן שאפלן, משורר ומבקר ספרות צרפתי (נפטר ב-1674)
1866 – וסילי קנדינסקי, צייר (נפטר ב-1944)
1875 – ריינר מריה רילקה, משורר (נפטר ב-1926)
1892 – פרנסיסקו פרנקו, שליט ספרד (נפטר ב-1975)
1907 – רות יפה, פסיכיאטרית, פסיכואנליסטית, מנהלת מרכז לבריאות הנפש שלוותה ופרופסור לפסיכיאטריה בבית הספר לרפואה של אוניברסיטת תל אביב (נפטרה ב-1996)
1908 – אלפרד הרשי, בקטריולוג וגנטיקאי אמריקאי, חתן פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה (נפטר ב-1997)
1916 – יעקב בר-אור, פרקליט מחוז תל אביב (נפטר ב-2008)
1917 – יוסף אוריון, אצן ומאמן אתלטיקה ישראלי (נפטר ב-2020)
1922 – יוסף הרפז, אלוף-משנה, מפקד בית הספר לקצינים של צה"ל (נפטר ב-1999)
1925 – אלברט בנדורה, פסיכולוג קנדי (נפטר ב-2021)
1919 – אינדר קומאר גוג'ראל, ראש ממשלת הודו השנים עשר (נפטר ב-2012)
1930 – שילה בנסון, עיתונאית ומבקרת קולנוע אמריקאית (נפטרה ב-2022)
1931 – גבריאל שטרסמן, עיתונאי ושופט ישראלי (נפטר ב-2022)
1932 – נו טה-וו, מדינאי ואיש צבא דרום קוריאני, נשיאה השישי של קוריאה הדרומית בשנים 1988–1993 (נפטר ב-2021)
1933 – יונה עטרי, שחקנית וזמרת ישראלית (נפטרה ב-2019)
1934 – דוד לוין, במאי תיאטרון ומשורר ישראלי (נפטר ב-2022)
1935 – פול אוניל, מזכירהּ ה-72 של מחלקת האוצר של ארצות הברית (נפטר ב-2020)
1938 – אן סטליבראס, שחקנית אנגלייה (נפטרה ב-2021)
1938 – נאוה ארד, חברת הכנסת מטעם המערך ומפלגת העבודה (נפטרה ב-2022)
1938 – איבון מינטון, זמרת אופרה אוסטרלית
1945 – דן כנר, קריין ושדרן רדיו ישראלי
1949 – ג'ף ברידג'ס, שחקן אמריקאי
1950 – שמואל קלדרון, שחקן, במאי ומפיק תיאטרון, קולנוע וטלוויזיה ישראלי
1953 – ז'אן-מרי פפאף, שוערה של נבחרת בלגיה
1956 – הדס שטייף, עיתונאית ושדרנית רדיו ישראלית
1962 – שמוליק לוי, קומיקאי, שחקן, תסריטאי ויוצר טלוויזיה ישראלי
1963 – סרגיי בובקה, אתלט אוקראיני, גדול הקופצים במוט בכל הזמנים
1964 – מריסה טומיי, שחקנית אמריקאית
1967 – רפיק ידידיה, איש תקשורת ישראלי ומנחה סדנאות מדיטציה
1969 – ג'יי זי, זמר ומפיק מוזיקלי אמריקאי
1971 – גיא לואל, שחקן קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון ישראלי
1973 – טיירה בנקס, דוגמנית על, שחקנית ומנחת תוכנית אירוח אמריקנית, זוכת שני פרסי אמי
1978 – מירי בן-ארי, כנרת ומפיקה מוזיקלית
1981 – ורד פלדמן, שחקנית ישראלית
1985 – סחר, זמרת, מוזיקאית ורקדנית איראנית
1992 – ג'ין, זמר, כותב שירים ושחקן דרום קוריאני
נפטרו

530 לפנה"ס – כורש הגדול, המלך הראשון של ממלכת פרס האחמנית (נולד ב-600 לפנה"ס)
749 – יוחנן מדמשק, קדוש נוצרי (נולד בערך ב-676)
765 – ג'עפר א-צאדק, האימאם השיעי השישי (נולד ב-702)
771 – קרלומן הראשון, מלך הפרנקים (נולד ב-751)
1131 – עומר ח'יאם, מתמטיקאי, אסטרונום ומשורר פרסי (נולד ב-1048)
1214 – ויליאם הראשון, מלך סקוטלנד (נולד ב-1142 או 1143)
1334 – האפיפיור יוחנן העשרים ושניים (נולד ב-1249)
1408 – ולנטינה ויסקונטי, סבתו של לואי השנים עשר, מלך צרפת (נולדה ב-1371)
1456 – שארל הראשון, דוכס בורבון (נולד ב-1401)
1642 – הקרדינל רישלייה, מדינאי ואיש כנסייה צרפתי (נולד ב-1585)
1679 – תומאס הובס, פילוסוף אנגלי (נולד ב-1579)
1732 – ג'ון גיי, משורר ומחזאי אנגלי (נולד ב-1685)
1828 – רוברט ג'נקינסון, ראש ממשלת בריטניה בין השנים 1812–1827 (נולד ב-1770)
1972 – קדיש לוז, יושב ראש הכנסת ושר החקלאות (נולד ב-1895)
1975 – חנה ארנדט, פילוסופית יהודיה גרמניה (נולדה ב-1906)
1976 – בנג'מין בריטן, מלחין בריטי (נולד ב-1913)
1985 – שמואל איתן, ניצב במשטרת ישראל (נולד ב-1911)
1991 – קליף באסטין, כדורגלן אנגלי ששיחק בארסנל במשך 18 שנים (נולד ב-1912)
1993 – פרנק זאפה, מלחין, גיטריסט וזמר אמריקאי (נולד ב-1940)
2004 – רון ויליאמסון, שחקן בייסבול אמריקאי שהורשע ברצח מלצרית, נדון למוות וזוכה לאחר מאבק משפטי של 11 שנים (נולד ב-1953)
2009 – הרברט אדוארד ג'ון קאודרי, היסטוריון בריטי שהתמחה במסעי הצלב (נולד ב-1926)
2012 – רוזינה קמבוס, שחקנית תיאטרון וטלוויזיה ישראלית (נולדה ב-1951)
2012 – מיגל קלרו, כדורגלן קולומביאני ששיחק בתפקיד השוער (נולד ב-1971)
2013 – אמיל קנבל, צלם ובמאי ישראלי (נולד ב-1934)
2015 – יוסי שריד, פוליטיקאי, עיתונאי, פובליציסט, סופר ומשורר ישראלי (נולד ב-1940)
2019 – יצחק צורן, מנהל בכיר בתעשייה האלקטרונית (נולד ב-1944)
2021 – חיה יוסף, עיתונאית וסופרת ישראלית (נולדה ב-1920)
2022 – מגומדלי מגומדוב, מנהיג דאגסטני ממוצא דרגיני (נולד ב-1930)
2022 – לאה צבעוני, בלשנית, עורכת, סופרת ומו"לית ישראלית (נולדה ב-1946)
2024 – פאבל גויכמן, מאמן אתלטיקה רוסי-ישראלי (נולד ב-1929)
2024 – מולה עשת, צלם אופנה ופרסום ישראלי (נולד ב-1934)
חגים ואירועים החלים ביום זה

יום ברברה הקדושה בנצרות הקתולית
ברבוקה – יום הכורים בפולין
עיד אל בורברה – יום לציון הקדושה ברברה שנחגג בסגנון האלווין בסוריה, לבנון והרשות הפלסטינית
יום הצי בהודו
3 בדצמבר – 5 בדצמבר
דצמבר
לוח אירועים שנתי
קנדינסקי
פרנסיסקו פרנקו
ג'יי זי
כורש
תומאס הובס
פרנק זאפה
ריינר שטאהל

| --- | --- |

 לידה:  15 בינואר 1892 בילפלד, הקיסרות הגרמנית הקיסרות הגרמנית 
 פטירה:  30 בנובמבר 1955 (בגיל 63) איוואנובו, ברית המועצות ברית המועצות 
 מדינה:  גרמניה 
 השתייכות:  הקיסרות הגרמנית הקיסרות הגרמנית  פינלנד פינלנד  גרמניה הנאצית גרמניה הנאצית
 תקופת הפעילות:  1911–1944 (כ־33 שנים)
 דרגה:   גנרל לויטננט
 תפקידים בשירות
 מפקד דיוויזיית השדה של הלופטוואפה הרביעית
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם הראשונה  מלחמת האזרחים הפינית  מלחמת העולם השנייה
 עיטורים
   צלב האבירים של צלב הברזל עם עלי אלון וחרבות   צלב הברזל דרגה ראשונה   צלב הברזל דרגה שנייה
 
ריינר שטאהל (בגרמנית: Reiner Stahel;‏ 15 בינואר 1892 – 30 בנובמבר 1955) היה קצין גרמני אשר פיקד על כוחות במלחמת העולם השנייה. הוא ידוע בעיקר בשל נסיגתו מווילנה ובפיקוד על חיל המצב של ורשה במהלך מרד ורשה ב-1944. הוא נעצר על ידי ה-NKVD ברומניה, ובילה את שארית חייו בשבי הסובייטי.
ביוגרפיה > ראשית חייו

שטאהל נולד ב-15 בינואר 1892 בבילפלד. הוא התגייס לצבא הגרמני בשנת 1911 והצטרף לרגימנט הרגלים ה-130 (לורן ה-1), עמו לחם במהלך במהלך מלחמת העולם הראשונה. לאחר המלחמה, הוא עבר לפינלנד והצטרף לצבא הפיני שהשתתף במלחמת האזרחים הפינית.
ב-1933 נסע לגרמניה הנאצית שם עבד במשרד התעופה של הרייך, ולאחר מכן פיקד על גדודי נ"מ שונים של הלופטוואפה.
ביוגרפיה > מלחמת העולם השנייה

בסוף מרץ 1941 מונה שטאהל למפקד רגימנט הנ"מ ה-34 (דיוויזיית הנ"מ ה-18), שלחם במהלך מבצע ברברוסה בהתקפה על מרכז רוסיה. ב-18 בינואר 1942 הוא קיבל על פעולותיו את עיטור צלב האבירים של צלב הברזל, וב-1 במרץ 1942 הוא הועלה לדרגת אוברסט. באפריל 1942 הוא מונה למפקד רגימנט הנ"מ ה-99 בגזרה הדרומית של החזית המזרחית, ובספטמבר 1942 הוא מונה למפקד דיוויזיית השדה של הלופטוואפה ה-4. במהלך הקרב על סטלינגרד, שטאהל פיקד על צוות קרב בחלק הדרומי של החזית המזרחית, וב-4 בינואר 1943 קיבל על פעולותיו תוספת עלי אלון לעיטור צלב האבירים של צלב הברזל. ב-21 בינואר 1943 הועלה לדרגת גנרל מיור ולאחר מכן הועבר לצי האוויר ה-4.
בסוף מאי 1943 הוא מונה למפקד חטיבת הנ"מ ה-22 החדשה באיטליה והופקד על ההגנה על מצר מסינה. לאחר הנסיגה הגרמנית מסיציליה וכניעתה של איטליה, מונה שטאהל למפקד הצבאי של רומא בספטמבר 1943.
ביולי 1944 פיקד על חיל המצב של וילנה במהלך מתקפת וילנה והצליח לדחות את תפיסת העיר על ידי הצבא האדום. על מאמציו, ב-28 ביולי 1944, הוענק לו תוספת חרבות לעיטור צלב האבירים של צלב הברזל והועלה לדרגת גנרל לויטננט.
שטאהל הועבר לוורשה, שם היה אמור להגן על העיר מפני הצבא האדום המתקדם. עם זאת, המתקפה הסובייטית הופסקה. במקום זאת, ב-1 באוגוסט החל מרד ורשה על ידי הארמייה קריובה הפולני. ביום הראשון של המרד, שטאהל הוקף במטה שלו בארמון הסקסוני, והוא איבד שליטה על המצב. ב-4 באוגוסט ניתן הפיקוד על הכוחות הנאצים בוורשה למפקד הוואפן-אס-אס אריך פון דם באך-צלבסקי וכוחותיו של שטאהל הוכפפו למפקד החדש. עד 7 באוגוסט הגיעה חטיבת דירלוונגר לעמדות של שטאהל במרכז העיר, למרות שהוא לא שב לפקד על חיל המצב של העיר.
בסוף אוגוסט 1944, בעקבות ההפיכה ברומניה, שלח הפיקוד העליון של הוורמאכט את שטאהל לבוקרשט כמפקד קרבי. שטאהל נלקח בשבי על ידי הסובייטים יחד עם הגנרל אלפרד גרסטנברג לאחר מספר ימים, ושהה במחנות שונים עד מותו.
ביוגרפיה > אחריתו

בשבי, הוא נעצר באוגוסט 1951 על ידי המשרד לביטחון המדינה של ברית המועצות כפושע מלחמה. בפברואר 1952, בית הדין הצבאי של הק.ג.ב. גזר עליו 25 שנות מאסר.
ריינר שטאהל מת מהתקף לב ב-30 בנובמבר 1955 במחנה שבויים 5110/48 וויקובו ליד איוואנובו ונקבר בבית הקברות הצבאי בצ'רנזי הסמוך.
הערות שוליים

1 2  Władysław Bartoszewski; Muzeum Powstania Warszawskiego (2004). Dni walczącej stolicy : kronika Powstania Warszawskiego (בפולנית). Warszawa: Muzeum Powstania Warszawskiego, Świat Książki. ISBN 978-83-7391-679-1.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810602699505606  GND: 1049483219  VIAF: 18263296   WorldCat (עם VIAF): 18263296
גריגורי פרלמן

| --- | --- |
גריגורי פרלמן, 1993
גריגורי פרלמן, 1993
 לידה:  13 ביוני 1966 (בן 58) סנקט פטרבורג, ברה"מ 
 ענף מדעי:  מתמטיקה
 מקום מגורים:  רוסיה, שוודיה
 מקום לימודים:  הפקולטה למתמטיקה ומכניקה, אוניברסיטת סנקט פטרבורג (1987)  תיכון סנקט פטרסבורג 239 
 מנחה לדוקטורט:  Aleksandr Aleksandrov, Yuri Burago 
 מוסדות:  St. Petersburg Department of Steklov Institute of Mathematics of Russian Academy of Sciences (דצמבר 2005)  אוניברסיטת סטוני ברוק  מכון קורנט למדעים מתמטיים  אוניברסיטת קליפורניה בברקלי 
 פרסים והוקרה:  חתן מדליית פילדס לשנת 2006 (סירב לקבלה)  פרס מכון קליי למתמטיקה ב-2010 (סירב לקבלו)
 תרומות עיקריות
 הוכחת השערת פואנקרה
 
גריגורי (גרישה) יעקובלביץ' פֶּרֶלמן (ברוסית: ‏Григорий Яковлевич Перельманקובץ:Ru-Grigori Yakovlevich Perelman.oga‏Ⓘ‏; באנגלית: Grigori Perelman; נולד ב-13 ביוני 1966) הוא מתמטיקאי רוסי-יהודי, שהתפרסם בעיקר לאחר שהוכיח את השערת פואנקרה. בשנת 2006 סירב לקבל את מדליית פילדס. נימוקי השופטים להענקת המדליה היו: "על תרומתו לגאומטריה, והתובנות המהפכניות שלו באשר למבנה האנליטי והגאומטרי של זרימת ריצ'י (Ricci flow (אנ'))".
קורות חיים

פרלמן למד בצעירותו בבית הספר התיכון מס' 239 בלנינגרד שברוסיה הסובייטית (כיום סנקט פטרבורג), המתמחה בהוראת מתמטיקה ופיזיקה. בגיל 16 זכה במדליית הזהב באולימפיאדת המתמטיקה הבינלאומית, בהשיגו ציון מושלם. קיבל דוקטורט מהאוניברסיטה הממלכתית של סנקט פטרבורג, ולאחר מכן עבד במכון סטקלוב למתמטיקה. בסוף שנות ה-80 של המאה ה-20 עבר לארצות הברית. ב-1996 חזר למכון סטקלוב למתמטיקה בסנקט פטרבורג, שם עסק בגאומטריה של יריעות רימאניות.
בנובמבר 2002 פרסם את עבודתו על השערת פואנקרה - בעיה שניסח המתמטיקאי והפיזיקאי הצרפתי אנרי פואנקרה ב-1904. ההשערה נחשבה במשך שנים לאחת הבעיות הפתוחות החשובות ביותר בטופולוגיה, והיא עוסקת באפיון של הספֵירה התלת-ממדית מבין כל היריעות מאותו ממד. בעבודתו הציג פרלמן מתווה להוכחה של "השערת הגאומטריזציה של תרסטון", שהשערת פואנקרה היא מקרה פרטי שלה. העבודה פורסמה ב-arXiv. שלא כמקובל, פרלמן לא פרסם אותה לאחר מכן בכתב עת העובר ביקורת עמיתים.
בשנת 2003 נתן פרלמן סדרה של הרצאות על עבודתו ב-MIT, אוניברסיטת פרינסטון, אוניברסיטת קולומביה, אוניברסיטת ניו יורק וב-אוניברסיטת סטוני ברוק. מתמטיקאים אחדים עבדו במשך כמה שנים על הפיכת המתווה של פרלמן להוכחה פורמלית מפורטת. עד אמצע 2006 נכתבו שלוש עבודות בהיקף של מאות עמודים, שבכל אחת מהן נסקרה ההוכחה בשלמותה. תוך כך התגבשה הסכמה שהוכחתו של פרלמן הביאה את השערת פואנקרה אל פתרונה.
באוגוסט 2006 זכה פרלמן במדליית פילדס, אות ההוקרה החשוב ביותר למתמטיקאים, אך סירב לקבלה. אין זו הפעם הראשונה שבה פרלמן התכחש לממסד המדעי: קודם לכן סירב לקבל פרס של החברה המתמטית האירופית. בתחילת 2010 הודיע מכון קליי למתמטיקה שבכוונתו להעניק לפרלמן פרס בסך מיליון דולר על פתרון השערת פואנקרה, שהיא אחת מ"שבע בעיות המילניום" של המכון, אך פרלמן ויתר על הפרס. פרלמן הסביר שלדעתו תרומת המתמטיקאי האמריקאי ריצ'רד המילטון למציאת הפתרון שוות ערך לתרומתו והוא לא יכול לקבל את הפרס לבדו. בספטמבר 2011 החליט המכון לתרום את הסכום כמלגות.
פרלמן נמנע מראיונות עיתונאיים ואין מידע אודות עיסוקיו לאחר שעזב את עבודתו במכון סטקלוב ב-2005. ב-2014 דווח בתקשורת הרוסית כי פרלמן עוסק במחקר בנושא ננוטכנולוגיה.
לקריאה נוספת

מאשה גסן, חידת פרלמן: סיפור על גאון ועל פריצת הדרך המתמטית של המאה, מאנגלית: דפנה לוי, תל אביב: הוצאת ידיעות אחרונות, 2012.
דונל או'שיי, השערת פואנקרה: פתרונה של חידה מתימטית בת מאה שנים, מאנגלית: עמנואל לוטם, תל אביב: אריה ניר הוצאה לאור, 2008
הערות שוליים

↑  ציונו באתר האולימפיאדה למתמטיקה
↑  מתמטיקאי יהודי-רוסי ויתר על פרס של מיליון דולר על הוכחת השערת פואנקרה, באתר הארץ, 1 ביולי 2010
↑  Malcolm Ritter, Russian mathematician rejects $1 million prize, July 1, 2010
↑
| זוכי מדליית פילדס |
| --- | --- | --- |
| המאה ה־20 | אלפורס, דאגלס (1936) • סלברג, שוורץ (1950) • סר, קודאירה (1954) • רות, תום (1958) •  הרמנדר, מילנור (1962) • גרותנדיק, כהן, סמייל, עטיה (1966) • בייקר, הירונקה, נוביקוב, תומפסון (1970) • בומביירי, ממפורד (1974) • דלין, מרגוליס, פפרמן, קווילן (1978) • יאו, קון, ת'רסטן (1982) • דונלדסון, פאלטינגס, פרידמן (1986) •  ג'ונס, דרינפלד, ויטן, מורי (1990) • בורגיין, זלמנוב, יוקוז, ליון (1994) • בורכרדס, גוורס, מקמולן, קונטסביץ' (1998) |  |
| המאה ה־21 | וויבודסקי, לפורג (2002) • אוקונקוב, ורנר, טאו, פרלמן (2006) • וילאני, לינדנשטראוס, סמירנוב, צ'או (2010) • אבילה, בהרגבה,  היירר, מירזאח'אני (2014) • בירקאר, ונקאטש, פיגאלי, שולצה (2018) • דומיניל-קופן, הא, מיינרד, ויזובסקה (2022) |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007291110005171  PLWABN: 9810657839205606  BIBSYS: 10041661  BnF: cb16716433x (data)  GND: 136216218  ISNI: 0000 0000 5559 2454  LCCN: no2008107620  MGP: 84354  NLA: 49288152  NLG: 319210  NTA: 325554129  SUDOC: 124657249  Trove: 1491098  VIAF: 68746706   WorldCat (עם VIAF): 68746706
המלחמה הברברית השנייה

המלחמת הברברית השנייה (1815) או מלחמת ארצות הברית–אלג'יריה הייתה מלחמה בין ארצות הברית לבין מדינות החוף הברברי בצפון אפריקה טריפולי, תוניס ואלג'יר. המלחמה הסתיימה כאשר הסנאט של ארצות הברית אשרר את הסכם אלג'יריה של קומודור סטיבן דקאטור ב-5 בדצמבר 1815. עם זאת, דיי עומר אגה מאלג'יריה דחה את האמנה האמריקאית, סירב לקבל את תנאי השלום שאושררו על ידי קונגרס וינה ואיים על חייהם של כל תושבי אלג'יר הנוצרים. ויליאם שאלר היה הנציב האמריקני באלג'יר שניהל משא ומתן לצד דקאטור, אך הוא ברח על סיפונה של כלי שיט בריטיים במהלך הפגזת אלג'יר ב-1816. הוא ניהל משא ומתן על הסכם חדש ב-1816 אשר לא אושרר על ידי הסנאט עד 11 בפברואר 1822, בגלל פיקוח.
לאחר תום המלחמה, ארצות הברית ומדינות אירופה הפסיקו לחלוק כבוד למדינות הפיראטים; זה סימן את תחילת הקץ של הפיראטיות באזור זה, שהשתוללה בימי השליטה העות'מאנית במהלך המאות ה-16–18. מדינות המערב בנו ספינות מתוחכמות ויקרות יותר ששודדי הברברי לא יכלו להשתוות למספרים או בטכנולוגיה. עם זאת השוד הברברי הסתיים סופית רק ב-1830 כאשר צרפת כבשה את אלג'יר והפכה אותה לקולוניה. (אנ')
רקע

מלחמת הברברים הראשונה (1801–1805) הובילה להפוגה לא פשוטה בין ארצות הברית למדינות הברברים, אך תשומת הלב האמריקאית הופנתה לבריטניה ולמלחמת 1812. הפיראטים הברבריים חזרו לנוהג שלהם לתקוף ספינות סוחר אמריקאיות בים התיכון ותבעו כופר עבורם מממשלת ארצות הברית. במקביל, המעצמות האירופיות הגדולות עדיין היו מעורבות במלחמות נפוליאון, שלא הסתיימו במלואן עד 1815.
עם זאת, עם סיום מלחמת 1812, ארצות הברית חזרה לבעיית הפיראטיות של הברברים. ב-3 במרץ 1815, אישר הקונגרס את פריסת הכוח הימי נגד אלג'יר, והשייטת בפיקודו של קומודור סטיבן דקאטור יצאה להפלגה ב-20 במאי. היא כללה את גרייר (אוניית דגל), קונסטליישן, מסדוניין, אפרוויר, אונטריו, פיירפליי, ספארק, פלמבו, טורץ' וספיטפייר.
המלחמה

בעקבות מלחמת 1812, אלג'יר התייצבה לצד הבריטים (אף על פי שהמצור האטלנטי הבריטי הגביל את הסחר של ארצות הברית באזור הים התיכון). הנשיא מדיסון המליץ לקונגרס להכריז על "קיומו של מצב מלחמה בין ארצות הברית לבין הדיי והעוצר של אלג'יר". בעוד שהקונגרס לא הכריז רשמית על מצב מלחמה, הם אכן העבירו חקיקה, שנחקקה ב-3 במרץ 1815, שאישרה לנשיא להשתמש בצי האמריקני, "כפי שנקבע כנדרש על ידי הנשיא" כדי להגן על "המסחר הימי" של ארצות הברית על "האוקיינוס האטלנטי, הים התיכון והימים הסמוכים". הקונגרס גם אישר לנשיא להעניק לצי האמריקני את היכולת לתפוס את כל כלי השיט והסחורות השייכות לאלג'יר. החקיקה גם הסמיכה את הנשיא להפקיד פריבטירים לאותה מטרה.
ב-20 במאי 1815, שייטת בת 10 אוניות עזבה את ניו יורק (בעקבותיה צי גדול יותר בפיקודו של ויליאם ביינברידג'). זמן קצר לאחר שיצאה מגיברלטר בדרך לאלג'יר, השייטת של דקאטור נתקלה באוניית הדגל האלג'יראית משודה ולכדה אותה בקרב מול כף גאטה. הם גם הצליחו ללכוד את הבריג האלג'יראי אסטדיו בקרב מול כף פאלוס. ב-29 ביוני הגיעה השייטת לאלג'יר ויזמה משא ומתן עם הביי. ארצות הברית העלתה דרישות מתמשכות לפיצוי, איימה בהרס, והביי נכנע. הוא חתם על הסכם על סיפון הגרייר במפרץ אלג'יר ב-3 ביולי 1815, שבו הסכים דקאטור להחזיר את משודה ואסטדיו שנלכדו. האלג'יראים החזירו את כל השבויים האמריקאים, המוערכים בכ-10, בתמורה לכ-500 נתיני הביי. אלג'יריה שילמה גם 10,000 דולר עבור משלוח שנתפס. האמנה לא הבטיחה מחוות נוספות על ידי ארצות הברית והעניקה לארצות הברית זכויות סחר מלאות בים התיכון.
לאחר מכן

אף על פי שניהלו בהצלחה משא ומתן למען חירותם, כל 10 השבויים האמריקאים נספו כשהאונייה שהחזירה אותם לארצות הברית, "אפרוויר", טבעה באוקיינוס האטלנטי ב-9 באוגוסט 1815. אף על פי שהסכסוך היה קצר וקטן, הוא הראה נחישות של ארצות הברית והיה ניצחון לסחר חופשי.
בתחילת 1816, בריטניה לקחה על עצמה משימה דיפלומטית, מגובה על ידי שייטת קטנה של אוניות קו, לתוניס, טריפולי ואלג'יר כדי לשכנע את השליטים להפסיק את הפיראטיות שלהם ולשחרר את העבדים הנוצרים האירופאים. הדיי של תוניס והדיי של טריפולי הסכימו ללא כל התנגדות, אבל הדיי של אלג'יר פחות שיתף פעולה, והמשא ומתן היה סוער. מנהיג הנציגות הדיפלומטית, אדמירל אדוארד פליו, האמין שהוא ניהל משא ומתן על הסכם להפסקת עבדות הנוצרים וחזר לאנגליה. עם זאת, מיד לאחר חתימת ההסכם, טבחו חיילים אלג'יריים ב-200 דייגים קורסיקאים, סיציליאנים וסרדיניים שהיו תחת הגנה בריטית הודות למשא ומתן. הדבר גרם לזעם בבריטניה ובשאר אירופה, והמשא ומתן של פליו נתפס ככישלון.
כתוצאה מכך, פליו נצטווה להפליג שוב כדי להשלים את העבודה ולהעניש את האלג'יראים. הוא אסף שייטת של חמש אוניות קו, מחוזקות במספר פריגטות, וחוזק לאחר מכן בשייטת של שש ספינות הולנדיות. ב-27 באוגוסט 1816, לאחר סבב של משא ומתן כושל, הצי הפגיז בתגובה למשך תשע שעות את אלג'יר. המתקפה שיתקה רבים מסוללות הארטילריה של הדיי וסוללות החוף, ואילצה אותו לקבל הצעת שלום באותם תנאים שדחה יום קודם לכן. פליו הזהיר שאם התנאים לא יתקבלו, הוא ימשיך בפעולה. הדיי קיבל את התנאים, אבל פליו בילף מכיוון שהצי שלו כבר בילה את כל התחמושת שלו.
הסכם נחתם ב-24 בספטמבר 1816. הקונסול הבריטי ו-1,083 עבדים נוצרים נוספים שוחררו, וכספי הכופר של ארצות הברית הוחזרו.
ראו גם

המלחמה הברברית הראשונה
היסטוריה צבאית של ארצות הברית
ציר זמן של ביטול העבדות והצמיתות
ג'יימס מדיסון
הערות שוליים

↑  "Les Corsaires des Régences barbaresques - Page 6" (בצרפתית).
↑  Micheal Clodfelter (9 במאי 2017). Warfare and Armed Conflicts. McFarland. p. 198. ISBN 9780786474707. {{cite book}}:  (עזרה)
1 2  "Barbary Wars, 1801–1805 and 1815–1816". history.state.gov. נבדק ב-14 בינואר 2024. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Taylor, Stephen (2012). Commander: The Life and Exploits of Britain's Greatest Frigate Captain. London: faber and faber. pp. 289. ISBN 978-0-571-27711-7.
↑  Leiner, Frederic C. (2007). The End of Barbary Terror, America's 1815 War against the Pirates of North Africa. Oxford University Press, 2007. pp. 39–50. ISBN 978-0-19-532540-9.
↑  London, Joshua E. (2005). Victory in Tripoli: How America's War with the Barbary Pirates Established the U.S. Navy and Shaped a Nation. New Jersey: John Wiley & Sons, Inc. pp. 235–236. ISBN 978-1630260378.
↑  Gregory Fremont-Barnes, The Wars of the Barbary Pirates (London: Osprey, 2006) online
↑  Allen, Gardner Weld (1905). Our Navy and the Barbary Corsairs. Boston, New York and Chicago: Houghton Mifflin & Co. p. 281.
1 2 3  Jennifer K. Elsea; Matthew C. Weed (18 באפריל 2014). "Declarations of War and Authorizations for the Use of Military Force: Historical Background and Legal Implications" (PDF). Congressional Research Service. נבדק ב-17 במרץ 2023. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "The Second Barbary War: The Algerine War".
↑  "Treaty of Peace, Signed Algiers June 30 and July 3, 1815". avalon.law.yale.edu. נבדק ב-4 בפברואר 2022. ARTICLE 2d It is distinctly understood between the Contracting parties, that no tribute either as biennial presents, or under any other form or name whatever, shall ever be required by the Dey and Regency of Algiers from the United States of America on any pretext whatever. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Taylor, Stephen (2012). Commander: The Life and Exploits of Britain's Greatest Frigate Captain. London: faber and faber. pp. 10. ISBN 978-0-571-27711-7.
↑  Taylor, Stephen (2012). Commander: The Life and Exploits of Britain's Greatest Frigate Captain. London: faber and faber. pp. 292. ISBN 978-0-571-27711-7.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007563333205171  LCCN: sh85140197
ג'רג' לנארט

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  18 בדצמבר 1896 טרזווארוש (רובע 6), הונגריה 
 פטירה:  13 בספטמבר 1983 (בגיל 86) בודפשט, הרפובליקה העממית ההונגרית 
 שם לידה:  Löwinger György 
 לימודי רפואה:  אוניברסיטת אטווש לוראנד 
 תפקידים:  רופא, רופא ילדים 
 
ג'רג' לנארט (במקור לוינגר-Löwinger עד 1902, בהונגרית: Lénárt György;‏ בודפשט, טרזווארוש, 18 בדצמבר 1896 – בודפשט, 13 בספטמבר 1983) היה דוקטור לרפואה (MD) רופא ילדים, פרופסור באוניברסיטה.