stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
עמותת מופת

| --- | --- |
 מדינה:  ישראל 
 מטה הארגון:  הכפר הירוק 
 עובדים:  185 
 תקופת הפעילות:  1992–הווה (כ־33 שנים) 
 www.reshetmofet.org
 
עמותת מופת (ראשי תיבות של מתמטיקה, פיזיקה ותרבות) הוקמה ב-1992 על ידי מדענים עולים מברית המועצות לשעבר, בראשותו של המתמטיקאי זאב גייזל, במטרה לקדם את לימודי המדעים המדויקים בישראל.
בעמותה נכללים בתי ספר רבים בישראל, והם מדגישים את מקצועות המדעים המדויקים: מתמטיקה, כימיה, פיזיקה. העמותה עורכת כל שנה מבחנים משווים, המתקיימים בכל בתי הספר של העמותה, אשר מטרתם להשוות את הרמה בין בתי הספר במקצועות אלו.
מוטו האגודה הוא "המצוינות היא מידת הרצון, השאיפה למצוינות היא מידת ההשקעה והשמיים הם הגבול". העמותה מקיימת מכינה לתלמידים הנכנסים לבית ספר של העמותה, המכינה מתקיימת בסוף השנה שקדמה לחטיבת הביניים. בין בתי הספר המשתייכים לעמותה נערכת תחרות (המכונה "אולימפיאדה"), במתמטיקה ופיזיקה. נערך מבחן בו נבחנים כל התלמידים של העמותה והתלמידים שהצליחו במבחן זה עולים לשלב הבא של התחרות, שם יש מבחן נוסף ברמה יותר גבוהה.
מאז אוקטובר 2002 פועלת העמותה בשיתוף עם תוכנית עתידים ומארגנת לתלמידי החטיבה העליונה ימי עיון באוניברסיטאות וימי כיף נוספים. ביולי 2011 העמותה החלה תהליך של הקמת מועדון בוגרים ארצי. מועדון הבוגרים של רשת מופת יפעל מתוך מטרה ליצור רשת חברתית, Networking, לטיפוח והידוק הקשר בין רשת מופת לבין בוגריה ובין הבוגרים לבין עצמם. המועדון ימשיך בקידום השתלבות הבוגרים בחברה הישראלית, תוך שימת דגש על מחויבות ותרומה לחברה.
מטרת התוכנית

העלאת רמתם של בוגרי מערכת החינוך במישור האישי, והתנהגותי, במישור החברתי ובמישור הקוגניטיבי בדגש על מדעים וטכנולוגיה.
הקטנת הפערים הלימודיים באוכלוסיית התלמידים על ידי התכוונות לצורכיהם, לכישוריהם ולסגנונות הלמידה של המצטיינים וכנ"ל לגבי הבינוניים והמתקשים תוך תמיכה וחניכה של התלמידים, אלה באלה.
העלאת אחוז בוגרי מערכת החינוך העל יסודית, שהתמחו במתמטיקה ובמדעי הטבע והטכנולוגיה.
הפיכת מקצוע המתמטיקה לשפה נגישה ושימושית יותר לאוכלוסיית תלמידים רחבה יותר.
העלאת איכות ההוראה באמצעות:
בחירה קפדנית של סגל ההוראה בדגש על הכשרה אקדמית הולמת בתחום הדיסציפלינארי מחד, וכישורי הוראה ותקשורת בין אישית מאידך.
טיפוח מצוינות וחדשנות אצל צוותי ההוראה ובניית מערכת תמיכה וליווי מתאימה לצרכים אלה.
פיתוח תוכניות לימוד וחומרי למידה, הנשענים על תוכנית הלימודים המחייבת, בתוספת העשרה והעמקה הן בתחום המיומנויות הקוגניטיביות והמעשיות.
ברמת הלומד: טיפוח תחושת מסוגלות בכל תלמיד- פיתוח היכולת להתגייס למשימות קשות ולהתמודד אתן. היכולת לדבוק במשימות המזמנות קשיים או חוויית כישלון, והיכולת לראות בהן אתגר.
העלאת רמת ההישגים האישיים של הלומד ואיכות תעודת הבגרות שלו, קרי רמה מוגברת של מתמטיקה ומקצועות מדעיים וטכנולוגיים.
הכשרת הלומד והכנתו לקראת השתלבות ותרומה לחברה הישראלית, בדגש על מדע וטכנולוגיה, מחויבות ותרומה לחברה.
מבוי סתום (עמותה)

| --- | --- |

 מדינה:  ישראל 
 מטה הארגון:  ירושלים 
 עובדים:  14 
 תקופת הפעילות:  1995–הווה (כ־30 שנה) 
 www.mavoisatum.org
 
מבוי סתום היא עמותה הפועלת למען עגונות ומסורבות גט בישראל. העמותה הוקמה ב-1995 על ידי לאה עין גלוב. לעמותה שני ענפי פעילות מקבילים: תמיכה במסורבות גט, ופעילות למען פתרון בעיית מסורבות הגט. מנכ"לית העמותה היא עו"ד אורית להב.
רקע

נישואין וגירושין של יהודים בישראל נקבעים על-פי ההלכה היהודית. לפי ההלכה, זוג נשוי יכול להתגרש רק כאשר הגבר מעניק לאישה גט מרצונם החופשי. עגונה היא אישה שבעלה נעלם או שהוא אינו מסוגל מכל סיבה שהיא לתת לה גט. מסורבת גט היא אישה שבעלה מסרב לתת לה גט (קיימים גם גברים מסורבי גט). מסורבות גט נאלצות לעיתים קרובות לשלם מחיר יקר בעבור הגט שלהן. רבים מהן מסכימות לוותר על דמי מזונות, רכוש ואפילו על משמורת ילדים.
פעילויות העמותה > תמיכה במסורבות גט

ב"מבוי סתום" מסייעים לעגונות ומסורבות הגט הזקוקות לעזרה בישראל. התמיכה שמציעה העמותה כוללת:
תוכנית מלוות - לכל עגונה הזקוקה לתמיכה וליווי מוצמדת מתנדבת אשר מלווה אותה בתהליך המורכב של קבלת הגט. החל בליווי לדיונים בבתי הדין, דרך סיוע רגשי, ועד למציאת פתרונות לבעיות ספציפיות.
סיוע נפשי - מתקיימות קבוצות תמיכה למסורבות גט.
תוכנית העצמה - תוכנית העוזרת לנשים "לעמוד על הרגליים", ועוזרת לפתח כישורי חיים שונים, כגון הכשרה מקצועית, עזרה בפתיחת עסק, ועוד.
סיוע משפטי - צוות משפטי עוסק במקרים משפטיים מורכבים במיוחד אליהן נקלעות נשים מסורבות גט.
פעילויות העמותה > פעילות לפתרון בעיית מסורבות הגט

מעבר לסיוע הפרטני, עמותת מבוי סתום פועלת ליישום פתרונות מערכתיים שיסייעו למסורבות גט או ימנעו את הפיכתן לכאלו מלכתחילה. זאת במספר אופנים:
מיזם "נישואים פרטיים כהלכה" - מסלול נישואים פרטי שמבקש לאפשר לזוגות אשר חפצים בכך להינשא כהלכה, בצורה שוויונית ומכבדת, שלא דרך הרבנות. המסלול מציע חתימה על הסכם קדם נישואין לכבוד הדדי וכן חתימה על תנאי בקידושין, על מנת להגן מפני אפשרות של סירוב גט או עגינות.
פעילות חינוך ומניעה - עבודה מול צעירים לפני נישואין ומול הקהל הרחב במטרה לקדם הסכמי קדם נישואין שימנעו סרבנות גט עתידית.
פעילות הסברה - העלאת הנושא על סדר היום הציבורי, כדי ליצור את ההבנה שמדובר בנושא שנוגע לכלל החברה הישראלית, וכן כדי ליצור דרישה ציבורית לפתרון הבעיה.
פעילות משפטית ושדלנות – עמותת 'מבוי סתום' פועלת על מנת לקדם שינויים ותיקונים בחוק האזרחי ובדין הרבני שייטיבו עם מצבן של נשים עגונות ומסורבות-גט. כחלק מפעילות הארגון מובאים בפני דייני בתי הדין הרבניים פסקי הלכה שבכוחם לסייע לנשים שנקלעו למצבי עגינות וסרבנות, ומוגשות הצעות חוק ועתירות לבג"ץ במטרה להיאבק בפגיעה בזכויות נשים במסגרת הממסד הדתי בישראל. בשנת 2014 ייצג הארגון את "העגונה מצפת", אישה שבעלה נכנס למצב של תרדמת, ולא היה סיכוי שיתעורר ממצב זה. בית הדין בצפת, בראשות הרב אוריאל לביא, זיכה את העגונה בגט על-פי העיקרון ההלכתי "זכין לאדם שלא בפניו". עקב ערעור שהוגש לבית הדין הרבני הגדול על פסק הדין בשנת 2017, עתרה כהנא-דרור נגד הרב הראשי יצחק יוסף לבג"ץ בטענה שאין לקבל ערעור ממי שאינו צד בגירושין. הרכב בג"ץ, בראשות אליקים רובינשטיין, קבע כי בית הדין אינו רשאי לעסוק בערעור. פרשה זו עוררה מחלוקת ציבורית חריפה, בעיקר בקרב העולם הרבני. ב-2014 קבע בג"ץ בעקבות עתירה של בתיה כהנא-דרור, מנכ"לית העמותה, כי אישה תוכל להתמנות למנכ"לית בתי הדין הרבניים (ניתנה בחודש אוגוסט 2017).
ראו גם

יום העגונה
חברה אזרחית
יד לאישה
הערות שוליים

↑  נטע סלע, סקר בתי הדין: יותר סרבניות גט מאשר סרבנים, באתר ynet, 26 ביוני 2007
↑  בג"ץ 9261/16 פלונית ואחרים נ' בית הדין הרבני הגדול לערעורים בירושלים ואחרים, ניתן ב־30 במרץ 2017
↑  מאיה פולק, מקור ראשון, העגונה מצפת במסר לנשים מסורבות גט: אל תפחדו, באתר nrg‏, 22 באפריל 2017
↑  קובי נחשוני ותלם יהב, בג"ץ: אישה תוכל לכהן כמנכ"לית בתי הדין הרבניים, באתר ynet, 16 באוגוסט 2017
מרטון

ערך זה עוסק ברובע העיר לונדון. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
רובע מֶרְטוֹן של העיר לונדון (באנגלית: The London Borough of Merton, ‏האזנהקובץ:En-uk-LBMerton.ogg‏Ⓘ‏) הוא אחד מרובעי העיר לונדון. הרובע נמצא בדרום מערב העיר.
הרובע נקרא על שם הרובע הכנסייתי ההיסטורי מרטון, שהיה ממוקם באזור וימבלדון של ימינו.
שכונות

הרובע כולל את השכונות:
בושי מיד (Bushey Mead)
וימבלדון (Wimbledon) ופארק וימבלדון
מוטספור פארק (Motspur Park)
מורדן (Morden) ומורדן פארק (Morden Park)
מיטצ'האם (Mitcham)
מרטון פארק (Merton Park)
גבעת פולארדס (Pollards Hill)
סאמרזטאון (Summerstown)
סנט הלייר (St.Helier)
קוטנהאם פארק (Cottenham Park)
קוליירז ווד (Colliers Wood)
ריינז פארק (Raynes Park)
היסטוריה

בשנת 1236 נפגש מלך אנגליה הנרי השלישי עם בארוניו במנזר באזור מורטון והסכים לצו מורטון - אחד מבסיסי המשפט המקובל האנגלי. בשנה זו שב המלך עם רעייתו אלינור מפרובנס למנזר מרטון ובו הוכתרה כמלכת אנגליה.
בשנת 1437 הוכתר הנרי השישי כמלך אנגליה במנזר מרטון (והיה המלך היחיד מבין מלכי אנגליה שהוכתר שלא במנזר ווסטמינסטר מאז כיבוש אנגליה בשנת 1066).
במנזר מרטון למדו תומאס בקט וניקולס ברייקספיר (לימים האפיפיור אדריאנוס הרביעי), וכן וולטר דה מרטון (לימים הלורד צ'נסלור של אנגליה, בישוף רוצ'סטר ומייסד מכללת מרטון באוניברסיטת אוקספורד בשנת 1264).
מנזר מרטון נהרס בשנת 1538 במסגרת הוראתו של הנרי השמיני לפירוק המנזרים.
עם פירוק המנזר הפך אזור מרטון למרכז מסחר, בשל מיקומו על נהר וונדל שאיפשר העברת סחורות במורד הנהר ולעבר התמזה. לצד הנהר נבנו טחנות קמח, וכן מפעלי ייצור צבע, עיבוד עורות ונפחיות.
בשנות ה-50 של המאה ה-18 הפך אזור מרטון למרכז ייצור קאליקו, ובשנת 1803 נבנתה במקום מערכת הרכבת הציבורית הראשונה - שנמשכה על ידי סוסים.
בשנת 1801 הקים הוריישו נלסון בית כפר ברחוב הראשי של מרטון, והפך את האזור לפופולרי.
בשנת 1881 הקים ויליאם מוריס מפעל לייצור בדים מודפסים, ריהוט וזכוכית במורטון.
הקמת מסילות ברזל לאזור מרטון איפשרו למעמד הגבוה של לונדון לעבור ולהתגורר ברובע, ובשנות ה-70 וה-80 של המאה ה-19 נפתחו ברובע חנויות שמכרו מוצרים לאנשי החברה הגבוהה. בשנת 1868 נוסד מועדון הקריקט "All England Croquet Club" הפועל עד ימינו.
בראשית המאה ה-20 חשמליות נבנו באזור מיטצ'ם (בשנת 1906) ווימבלדון (בשנת 1907) שברובע, ובשנת 1914 הוקם קו אוטובוס בין הרובע ורחוב ליברפול.
ב-1926 הגיעה הרכבת התחתית של לונדון אל הרובע.
התפתחות התחבורה איפשרה את פיתוח האזור, ומ-1,000 תושבים בשנת 1900 התגוררו בו 12,618 בשנת 1926.
במלחמת העולם השנייה, במהלך הבליץ נפגעו מבנים רבים ברובע, ושיקומו לאחר המלחמה ארך זמן רב, והושלם רק בשנת 1956.
רובע מרטון הוקם בשנת 1965 מכוח חוק השלטון בלונדון 1963 מאיחודם של הרובע המוניציפלי של מיטצ'ם, הרובע המוניציפלי של וימבלדון והרובע העירוני של מרטון ומורדן שהיו חלק ממחוז סאריי.
שלטון מקומי

בראשות הרובע עומדת מועצה בת 60 חברים. מאז הקמת המועצה, בשנת 1965 ועד שנת 1990 להמפלגה השמרנית היה רוב במועצה (למעט תקופה קצרה בין 1971–1974 בו הייתה למפלגת הלייבור רוב). בין השנים 1990–2006 הייתה למפלגת הלייבור רוב במועצה, ובשנת 2006 התהפך שוב הגלגל, וכיום למפלגה השמרנית 30 מושבים, למפלגת הלייבור 27, ולמפלגה מקומית - "תושבי פארק מרטון" - 3 מושבים במועצה.
תוצאות הבחירות למועצה זהות לתוצאות הבחירות לפרלמנט הבריטי בהתאם לשני אזורי הבחירה הפרלמנטריים מהם מורכב הרובע (באחד האזורים רוב לשמרנים ובשני רוב למפלגת הלייבור).
ב-23 במאי 2007 בחרה מועצת הרובע את חבר המועצה ג'ון דהני ממפלגת הלייבור כראש עיריית הרובע.
מרכז האמנות סטורם קינג

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  מוזיאון פתוח
 מיקום:  ניו יורק 
 מדינה:  ארצות הברית 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1960
 תאריך פתיחה רשמי:  1960 
 
 קואורדינטות:  41°25′30″N 74°03′33″W﻿ / ﻿41.4251°N 74.0593°W﻿ / 41.4251; -74.0593
 stormking.org
  (למפת ארצות הברית מוגדלת) וושינגטון ניו יורק לוס אנג'לס שיקגו סן פרנסיסקו אטלנטה דאלאס יוסטון בוסטון סיאטל מיאמי ה א ט ל נ ט י  ה ש ק ט  מפרץ מקסיקו  קנדה מקסיקו איי בהאמה מרכז האמנות סטורם קינג(למפת ארצות הברית רגילה) וושינגטון ניו יורק לוס אנג'לס שיקגו סן פרנסיסקו אטלנטה דאלאס יוסטון בוסטון סיאטל מיאמי ה א ט ל נ ט י  ה ש ק ט  מפרץ מקסיקו  קנדה מקסיקו איי בהאמה מרכז האמנות סטורם קינג(למפת ניו יורק רגילה) אולבני ניו יורק באפלו רוצ'סטר יונקרס סירקיוז יוטיקה ורמונט מסצ'וסטס קונטיקט האוק. האטל. ניו ג'רזי  פנסילבניה אירי ימת אונטריו קנדהמרכז האמנות סטורם קינג(למפת ניו יורק מוגדלת) אולבני ניו יורק באפלו רוצ'סטר יונקרס סירקיוז יוטיקה ורמונט מסצ'וסטס קונטיקט האוק. האטל. ניו ג'רזי  פנסילבניה אירי ימת אונטריו קנדהמרכז האמנות סטורם קינג
 
מרכז האמנות סטורם קינג הוא מוזיאון פתוח במדינת ניו יורק שבארצות הברית. האתר, ששטחו כ-2,020 דונם, נוסד בשנת 1960. הוא אחד ממוזיאוני הפיסול המודרני הפתוחים הגדולים ביותר בארצות הברית.
תולדות המוזיאון

האתר ממוקם בעיירה מאונטיינוויל (Mountainville), כ-60 קילומטרים מצפון לניו יורק. שמו ניתן לו משום קרבתו להר סטורם קינג. השטח הראשון שנכלל בו (כ-725 דונם) נרכש ב-1958 על ידי ראלף אוגדן (Ralph E. Ogden), לאחר שפרש מעבודתו בחברה המשפחתית שלו. ב-1960 הוא ייסד בו את המוזיאון והציב בו מספר פסלים קטנים שרכש באירופה. הפסלים הראשונים הוצבו סביב הבניין המרכזי של המוזיאון, אך ככל שגדלו המוזיאון ושטחו הוצבו פסלים באתרים מרוחקים יותר ממנו.
האתר עוצב על ידי מספר אישים - אדריכל הנוף ויליאם ראת'רפורד ואשתו ג'ויס ראת'רפורד; שותפו של אוגדן, פיטר סטרן, שהיה ליושב ראש ונשיא המוזיאון; ומנהל המוזיאון דייוויד קולינס. סטרן המשיך לנהל את המוזיאון לאחר פטירתו של אוגדן ב-1974.
הפסלים במוזיאון מוצבים בארבעה אזורים עיקריים. פני השטח שלו, הנראים כטבעיים, עברו עיצוב שתוכנן לצורכי הפסלים שהוצבו עליהם והם מוסיפים להשתנות עם הרחבת האוסף.
עם הזמן הוצבו במוזיאון בתצוגה זמנית גם פסלים אשר נתקבלו בהשאלה ממוזיאונים אחרים. כך, המוזיאון לאמנות מודרנית בניו יורק השאיל לסטורם קינג ארבעה פסלים למשך שנה, כאשר גן הפסלים שלו נמצא בבנייתו.
אוסף המוזיאון

אוסף המוזיאון מונה כיום כמאה פסלים. הוא כולל עבודות של אמנים ידועי שם וביניהם אלכסנדר קלדר, דייוויד סמית, הנרי מור, איסאמו נוגוצ'י, ריצ'רד סרה, מגדלנה אבקאנוביץ', אנדי גולדוורת'י, אלכסנדר ליברמן, סול לויט ורוי ליכטנשטיין.
ב-1975 נוספו לאוסף חמישה פסלים מונומנטליים בעיצובו של מרק די סוברו, שעמדו להיות מפורקים לאחר שהוצגו במוזיאון ויטני לאמנות אמריקאית. הם מהווים כיום חלק מליבת האוסף.
אחת התוספות האחרונות לאוסף היא פסל מאת מאיה לין, מעצבת אנדרטת וייטנאם בוושינגטון, שהוצב במוזיאון ב-2009.
הערות שוליים

↑  אודות המוזיאון באתר הרשמי
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007445768705171  BIBSYS: 90166967  CiNii: DA12617540  GND: 4195732-5  ISNI: 0000 0004 4661 5895  LCCN: n50022699  NKC: osd2017969579  NLA: 35527345  SUDOC: 069994153  ULAN: 500303255  VIAF: 156455764   WorldCat (עם VIAF): 156455764
יהודה פולקמן

| --- | --- |

 לידה:  24 בפברואר 1933 קליבלנד, ארצות הברית 
 פטירה:  14 בינואר 2008 (בגיל 74) דנוור, ארצות הברית 
 ענף מדעי:  tumor angiogenesis 
 מקום לימודים:  בית הספר לרפואה של הרווארד  אוניברסיטת המדינה של אוהיו  תיכון בקסלי 
 מוסדות:  אוניברסיטת הרווארד 
 פרסים והוקרה:  היכל התהילה הלאומי לממציאים (2010)  Scientific Grand Prize of the Lefoulon-Delalande Fondation (2005)  פרס קרן וורן אלפרט (2005)  פרס נסיכת אסטוריאס למחקר טכני ומדעי (2004)  פרס קרן רוברט וקלייר פסראו לתרומות ייחודיות למחקר קרדיווסקולרי (2003)  מדליית בנג'מין פרנקלין (2001)  הפרס הבינלאומי לרפואה על שם ג'. אלין טיילור (1999)  פרס קיו למחקר רפואי (1998)  Dr. Josef Steiner Cancer Research Award  פרס מסרי (1998)  מדלית ג'ון סקוט (1998)  פרס ארנסט יונג לרפואה (1997)  פרס צ'ארלס מוט (1997)  פרס ארנסט שרינג (1996)  פרס שארפי-שפר (1995)  פרס בריסטול מאיירס סקוויב למחקר סרטן (1995)  פרס וולף לרפואה (1992)  פרס לואיס וארתור לוסיאן למחלות קרדיווסקולריות (1992)  פרס קרן גיירדנר הבינלאומי (1991)  AACR-G.H.A. Clowes Award for Outstanding Basic Cancer Research (1985) 
 
משה יהודה פולקמן (באנגלית: Moses Judah Folkman;‏ 24 בפברואר 1933 – 14 בינואר 2008) היה מדען יהודי-אמריקאי שעסק בתחום מדעי הרפואה. פולקמן ידוע בעיקר בשל מחקרו על אנגיוגנזה (angiogenesis) בגידולים, תהליך שבו הגידול מושך כלי דם כדי להזין את עצמו. הוא התחיל את תחום המחקר האנגיוגנזי, שהוביל למציאת טיפולים רפואיים הכוללים מניעה של נאו-וסקולריזציה. לעיתים הוא מכונה "אבי האנגיוגנזה". מפרסיו הרבים: (Charles S. Mott Prize (1997), Massry Prize (1997),Keio Medical Science Prize (1998 ופרס וולף ברפואה (1992).
קורות חיים > שנות ילדותו

יהודה פולקמן נולד בשנת 1933 בקליבלנד, אוהיו, כבן לשושלת של רבנים. אביו היה רב ואת המשיכה למדע החדירה בו אמו, בסיפורים על חוקרים ידועים כאייזק ניוטון, לואי פסטר ומארי קירי.
קורות חיים > קריירה מדעית

בגיל 15 התקבל פולקמן ללימודים באוניברסיטת המדינה של אוהיו, ובתקופה זו עבד במשרה חלקית במעבדה של ד"ר רוברט זולינגר, שם רכש במהרה מיומנויות כירורגיות והפך למשתתף פעיל בתחום הכירורגיה האקדמית. לאחר שסיים את לימודיו באוניברסיטת המדינה של אוהיו בשנת 1952 עבר פולקמן ללמוד בבית הספר לרפואה של הרווארד, שם התקבל בברכה במעבדות של ד"ר רוברט גרוס, שהיה אז המנתח הראשי של בית החולים לילדים של בוסטון. במהלך עבודתו תחת ד"ר גרוס עזר פולקמן לפתח מחמצן בועות למכונת לב ריאה ותכנן אב-טיפוס לקוצב הלב המושתל הראשון.
עם סיום לימודיו בשנת 1957 החל פולקמן לעבוד כמנתח מתמחה בבית החולים הכללי מסצ'וסטס. עבודתו שם הופסקה כאשר הוא גויס לכוחות המזוינים של ארצות הברית והוצב במרכז הרפואי של צי ארצות הברית. במהלך ניסויים שערך עבור הצי שעסקו בהחזקת איברים בחיים ללא אספקת דם גילה פולקמן שגידולים סרטניים שהושתלו בבלוטת התריס שנלקחה מארנב ולא קיבלה אספקת דם לא התפתחו מעבר לגודל של מילימטר אחד, לעומת גידולים שהושתלו בעכברים חיים (שם הייתה אספקת דם רציפה) וגדלו ללא שליטה. בעקבות כך החליט פולקמן לכוון את מחקרו בכיוון האנגיוגנזה.
לאחר שנתיים של שירות בצי חזר פולקמן לבית החולים הכללי מסצ'וסטס וסיים שם את ההתמחותו כמנתח. הוא שימש כעוזר מנתח בביה"ח של בוסטון, ולאחר מכן התמחה התמחות נוספת בכירורגית ילדים בבית החולים לילדים של פילדלפיה בהנחיית צ'ארלס אוורט קופ. בשנת 1967 הוא מונה למנתח הראשי של בית החולים לילדים של בוסטון והיה לאדם הצעיר ביותר שנשא בתפקיד זה. הוא מונה לפרופסור לכירורגיה ילדים וביולוגיה של התא בבית הספר לרפואה של הרווארד, ולמעשה היה הפרופסור הצעיר ביותר בהיסטוריה של בית הספר לרפואה .
קורות חיים > מותו

יהודה פולקמן נפטר ב 14 בינואר 2008 מהתקף לב, במהלך נסיעת עבודה, והשאיר אחריו אשה, שתי בנות ונכדה אחת.
עבודתו על אנגיוגנזה

בשנת 1971 פרסם פולקמן בכתב העת הרפואי "New England Journal of Medicine" היפותזה שלפיה צמיחת גידולים תלויה בהתפתחות מהירה של כלי דם שמאפשרת אספקת דם אלגידול הגדל בקצב מהיר - אנגיוגנזה, ומאידך - חסימת האנגיוגנזה תוכל לשמש כטיפול יעיל בגידולים סרטניים. במאמר זה טבע פולקמן את המושג אנטי-אנגיוגנזה. על פי פולקמן, קיום של גידול סרטני מחייב הימצאותם של כלי דם שיזינו את הגידול, ובאמצעות הפסקת זרימת הדם אל הגידול ניתן להרעיב אותו עד לנסיגה מוחלטת. אף על פי שהתאוריה נתקלה בהתנגדות מצד חוקרים רבים בתחום, פולקמן המשיך במחקרו יחד עם הצוות שלו, ומהר מאוד זיהה כאחד מגורמי האנגיוגנזה את גורם הגדילה הפיברובלסטי (FGF), אך המחקר הראה שזה אינו הגורם היחיד. פולקמן יצר קשרים עם חברות ביוטכנולוגיה, ובשנת 1974 נחתם עם התאגיד מונסנטו הסכם למימון המחקר למשך 10 שנים. רוברט לנגר עבד באותו הזמן במעבדות של פולקמן, והתמקד במחקר על שילוח תרופות.
בסוף שנות ה-80 התגלו שני גורמי אנגיוגנזה נוספים על ידי קבוצות מחקר ששאבו השראה מעבודתו של פולקמן: האנגיוגנין והVEGF, ומרגע זה החל חיפוש אחר טיפולים. לאחר שתם ההסכם עם מונסנטו הפרויקט מומן על ידי שתי חברות נוספות, והחוקרים גילו את מעכב האנגיוגנזה פומאגילין (fumagillin) המופק על ידי הפטריה Aspergillus Fumigatus. ניסיון של מחקר מקביל לפתח את הפומאגילין הוביל לפיתוח מעכב האנגיוגנזה TNP-470. פולקמן ניסה אותו על מקרי המנגיומה, ולאחר חצי שנה של טיפול, הגידולים הצטמצמו משמעותית, בנוסף לירידה בכמות ה FGF בשתן. בשנת 1991 התגלו שני מעכבי אנגיוגנזה נוספים - אנגיוסטטין ואנדוסטטין, והמחקר הלך וצבר עניין בקרב הציבור הרחב.
בשנת 2004 מעכב האנגיוגנזה אווסטין היה הראשון שאושר על ידי ה FDA כטיפול בסרטן. עוד כ־10 מעכבי אנגיוגנזה נוספים אושרו, והם משמשים בימינו לטיפול בכ 1.2 מיליון חולי סרטן בעולם.
לקריאה נוספת

Academy of Achievements - Judah Folkman
Office for Faculty Affairs – Harvard Medical School & Harvard School of Dental Medicine
Judah Folkman – a biographical memoir” by Patricia K. Donahoe"
Ernst Schering foundation - Judah Folkman
הערות שוליים

↑  Judah Folkman Biography -- Academy of Achievement, www.achievement.org (ארכיון)
1 2  Judah Folkman | Harvard Medical School Office for Faculty Affairs, www.fa.hms.harvard.edu (ארכיון)
1 2 3 4 5 6 7 8 9  Patricia K. Donahoe, Judah Folkman – a biographical memoir
1 2  Prof. Dr. Judah Folkman | Schering Stiftung, www.scheringstiftung.de
1 2 3  Remembering Judah Folkman - Research Administration - Children's Hospital Boston, ‏2012-02-10
↑  Domenico Ribatti, Judah Folkman, a pioneer in the study of angiogenesis, Angiogenesis 11, 2008-03-01, עמ' 3-10 doi: 10.1007/s10456-008-9092-6
↑  Andrew Pollack, F.D.A. Approves Cancer Drug From Genentech, The New York Times
↑  תרופה חדשה מצליחה לראשונה לעכב גידולים סרטניים * | הידען, באתר הידען
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BIBSYS: 1060012  CiNii: DA16420978  GND: 133892530  ISNI: 0000 0000 7881 1197  LCCN: n92806282  NLK: KAC2020R4285  VIAF: 17149294080080520438   WorldCat (עם VIAF): 17149294080080520438
משרד החינוך של סוריה

|  מידע כללי |
| --- | --- |
 מדינה:  סוריה 
 תחום שיפוט:  סוריה 
 מטה מרכזי:  דמשק 
 moed.gov.sy/site/
 קואורדינטות:  33°31′31″N 36°17′30″E﻿ / ﻿33.5253542°N 36.2917624°E﻿ / 33.5253542; 36.2917624
 he
 
משרד החינוך של סוריה (בערבית: وزارة التربية) הוא משרד ממשלתי של הרפובליקה הערבית הסורית, האחראי על החינוך בסוריה. בשונה ממדינות אחרות, המשרד אחראי רק לרמות ההשכלה הנמוכות, בתי הספר היסודיים והתיכונים, ואילו למוסדות החינוך הגבוה משרד בפני עצמו בשם המשרד להשכלה גבוהה.
החוקה הסורית מבטיחה את הזכות לחינוך לכל אזרח, החינוך הוא בחינם וחובה בבתי הספר היסודיים אך אינו חובה בשלב העל-יסודי ובתשלום מצומצם עבור השכלה באוניברסיטה.
שלבי החינוך > גני ילדים

תקופת חינוך שאינה חובה של שנתיים עד שלוש, בהתאם לתוכנית הלימודים הנהוגה בכל גן ילדים. מרבית גני הילדים הם בבעלות המגזר הפרטי או מופעלים על ידי עמותות פרטיות או איגוד הנשים הכללי בסוריה.
שלבי החינוך > חינוך יסודי

חינוך בסיסי שהוא חינוך חובה וחינם לכל ילד שהגיע לגיל שבע ומחולק ל:
חלק ראשון מכיתה א' עד כיתה ו'. (ראשוני)
חלק שני מכיתה ז' ועד כיתה ט'. (הכנה)
שלבי החינוך > השכלה תיכונית

השכלה תיכונית כללית (מדעית - ספרותית)
השכלה תיכונית מקצועית (ענף מסחר: חקלאות; תיירות ומלונות; אינפורמטיקה)
חינוך תיכוני משפטי
נשיא קירגיזסטן

| --- | --- |


 איוש נוכחי:  סאדיר ג'פארוב
 תחום שיפוט:  קירגיזסטן 
 מעון:  הבית הלבן (בישקק) 
 ייסוד המשרה:  27 באוקטובר 1990 
 www.president.kg
 
נשיא רפובליקת קירגיזסטן (בקירגיזית: Кыргыз Республикасынын Президенти) הוא ראש המדינה הקירגיזית והמפקד העליון של הכוחות המזוינים של קירגיזסטן. זו המשרה הגבוהה ביותר בקירגיזסטן שסמכויות המחזיק בה מוגדרות בחוקת הרפובליקה הקירגיזית. המשרה נוצרה ב-27 באוקטובר 1990.
הנשיא נבחר על ידי אזרחי המדינה אחת לשש שנים, וכהונתו מוגבלת לקדנציה אחת בלבד. מועמד לנשיאות לא יכול להיות צעיר יותר מגיל 35 ומבוגר יותר מגיל 65. עליו לדעת את שפת המדינה ולחיות במדינה לפחות 15 שנים לפני הגשת מועמדותו לתפקיד הנשיא.
נשיא קירגיזסטן הראשון היה אסקר אקייב, שכיהן מאוקטובר 1990 ועד מרץ 2005. ביולי 2005 נבחר קורמאנבק באקייב, שכיהן עד 2010 כשמחאות עממיות אילצו אותו להתפטר. באפריל 2010 מונתה רוזה אוטונבייבה להחליפו כנשיאה זמנית. יורשה, אלמאזבק אטאמבייב, נבחר בבחירות שהתקיימו בשנת 2011. באוקטובר 2017 נבחר סואורונבאי ג'נבקוב להחליפו. שנתיים לאחר מכן, באוקטובר 2020, ג'נבקוב התפטר מתפקידו ולממלא מקומו מונה ראש ממשלת קירגיזסטן סאדיר ג'פארוב.
דרישות התפקיד

מועמד לתפקיד הנשיא לא יכול להיות צעיר יותר מגיל 35 או מבוגר יותר מגיל 65. עליו לדעת את שפת המדינה ולחיות בקירגיזסטן ב-15 השנים שקדמו להגשת מועמדותו לתפקיד הנשיא. הנשיא אינו יכול להיות חבר הפרלמנט ולהחזיק במשרות אחרות בעלות רקע כלכלי. עליו לחדול מפעילות במפלגה פוליטית או ארגונים בתקופת כהונתו.
בהיכנסו לתפקיד הנשיא נושא שבועה שתוכנהּ מעוגן בסעיף 45 לחוקת המדינה:
"אני, ..., בהיכנסי לתפקיד נשיא הרפובליקה הקירגיזית, בפני עמי והמולדת הקדושה נשבע:
לפקח ביראה ולהגן על חוקת וחוקי הרפובליקה הקירגיזית; להגן על ריבונותה ועצמאותה של המדינה הקירגיזית;
לכבד ולהבטיח את זכויות כל אזרחי הרפובליקה הקירגיזית; בכבוד ובאמונה למלא את האחריות האדירה של נשיא הרפובליקה הקירגיזית שהובטחה לי באמון העם כולו!".
הערות שוליים

↑  Kyrgyz Constitution, article 45, §3‏
דמעות של שתיקה

| --- | --- |

כרזת הסרט
 בימוי:  רולנד ג'ופה 
 הופק בידי:  דייוויד פטנאם
 תסריט:  ברוס רובינסון 
 עריכה:  ג'ים קלארק 
 שחקנים ראשיים:  סם ווטרסטון (סידני סאנברג) ביל פטרסון אתול פוגארד גראהם קנדי פטריק מאלאהייד נל קמפבל ספלנדינג גריי ג'וליאן סנדס (Jon Swain) קרייג טי. נלסון ג'ון מלקוביץ' (Al Rockoff) היינג נגור (Dith Pran) בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 מוזיקה:  מייק אולדפילד
 צילום:  כריס מנגס 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 חברת הפקה:  Enigma Productions, האחים וורנר, International Film Investors 
 חברה מפיצה:  האחים וורנר
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  2 בנובמבר 1984
 משך הקרנה:  141 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית, צרפתית, קמרית
 סוגה:  סרט ביוגרפי, סרט דרמה 
 מקום התרחשות:  קמבודיה 
 תקציב:  14,400,000‏$
 הכנסות:  34,700,291‏$
 הכנסות באתר מוג'ו:   killingfields
 פרסים:  פרס סולקלומפן לסרט הזר הטוב ביותר  פרס אוסקר לעריכה הטובה ביותר (ג'ים קלארק)  פרס אוסקר לצילום הטוב ביותר (כריס מנגס)  פרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר (היינג נגור)  מועצת ביקורת הקולנוע האמריקנית: עשרת הסרטים הטובים ביותר 
 דף הסרט ב־IMDb
 
דמעות של שתיקה (באנגלית: The Killing Fields, בתרגום מילולי: "שְׂדוֹת הָקֶטֶל") הוא סרט משנת 1984 אודות כתב הניו יורק טיימס הנמצא בקמבודיה בתקופת שלטון הקמר רוז' ומתאר את הטיהור האתני שבוצע בעם הקמבודי תחת שלטונו של הרודן פול פוט.
זהו סרט הקולנוע הראשון של במאי הטלוויזיה הבריטי רולנד ג'ופה. הסרט מתאר ידידות מופלאה בין עיתונאי אמריקאי ועוזרו הקמבודי, ומבוסס על סיפור אמיתי של כתב הניו יורק טיימס סידני סאנברג. רובו של הסרט מוקדש לעוזר העיתונאי הקמבודי פראן, המנסה לשרוד במחנות הכפייה של "החינוך מחדש" של האזרחים.
הסרט זכה להצלחה קופתית ולשבחי הביקורות מיד עם צאתו. בטקס האוסקר ה-57 קיבל שבע מועמדויות, כולל הסרט הטוב ביותר, וזכה בשלושה פרסים: שחקן המשנה הטוב ביותר ל-Haing S. Ngor, שהיה חסר ניסיון במשחק, וכן הצילום הטוב ביותר והעריכה הטובה ביותר. בטקס פרסי ה-BAFTA ה-38, הסרט זכה בשמונה פרסים, כולל הסרט הטוב ביותר והשחקן הראשי הטוב ביותר ל-Ngor.
בשנת 1999 דורג הסרט במקום ה-100 ברשימת הסרטים הבריטיים הגדולים של המאה ה-20 על ידי מכון הסרטים הבריטי, והוא נחשב כיום לאחד מהסרטים הגדולים בכל הזמנים.