stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
חטיפתם של בטי ובארני היל
אחרית דבר

לאחר שהגיעו לביתם שבפורטסמות' בבוקר 20 בספטמבר טענו בני הזוג כי הם חשו בהרגשה מוזרה שאותה הם התקשו להסביר. הם הבחינו כי שעוני היד של שניהם מקולקלים וכי השעון בבית הורה על השעה חמש בבוקר. הדבר הוביל אותם למסקנה כי למעלה משעתיים מחייהם נעלמו. כמו כן, בארני גילה כתמים על מכוניתו, חבורות על עורפו, וכי נעליו היו בלויות. כמו כן, בטי החלה לסבול מסיוטים שבהם חלמה שהיא ובארני נחטפים על ידי חייזרים אל החללית. אובדי עצות, השניים ניסו ארוכות להיזכר את שאירע להם בין שמיעת שני הצפצופים, ללא הצלחה.
יום למחרת, ב-21 בספטמבר 1961, בטי התקשרה לבסיס חיל האוויר המקומי על מנת לדווח על העב"ם. ב-22 בספטמבר יצר עימה קשר סרן פול הנדרסון מחיל האוויר האמריקני על מנת לערוך עימה שיחה מפורטת יותר. בדו"ח של הנדרסון מ-26 בספטמבר 1961 קבע הנדרסון כי בני הזוג היל הבחינו ככל הנראה בכוכב הלכת צדק.
הזוג נבדק בהמשך על ידי שני רופאים במשך למעלה משנה. לאחר מכן הופנו השניים לפסיכיאטר מבוסטון בשם ד"ר בנג'מין סיימון אשר ערך היפנוזה רגרסיבית כדי לנסות ולשחזר מה אירע להם במהלך השעתיים שבהם כביכול חוו "זמן אבוד". בני הזוג הופנטו בנפרד ונחקרו בתהליך שארך שבעה חודשים, ובמהלכו שוחזרו פרטים רבים מהמפגש אותו קיימו לכאורה עם החוצנים. תחת השפעה היפנוטית סיפרו השניים שבאותו הלילה, לאחר שעצרו בצד הדרך, החוצנים גרמו לחושיהם להיות מעורפלים למחצה על מנת שלא יוכלו להתנגד וכי לאחר מכן הם נלקחו לתוך החללית בידי חוצנים דמויי אנוש, בעלי עור אפור, ראשים בצורת אגס, עם עיניים גדולות מלוכסנות, ואפים קטנים. בחללית הם הופרדו ונערכו עליהם מספר בדיקות רפואיות פולשניות כאשר בסיומם הם הוחזרו לרכבם כשהם עדיין במצב של ערפול חושים. בטי נזכרה גם במהלך הטיפול ההיפנוטי כי תחושתה במהלך החטיפה הייתה שלמרות הבדיקות שנערכו עליהם ושהיו לא נעימות ברובן (ייתכן כללו גם נטילת זרע מבארני), היא חשה שהחייזרים, ובמיוחד המנהיג שלהם, ניסו להיות ידידותיים ולא להפחיד את בני הזוג. היא אף ציינה כי אחד החייזרים הציע לה לקחת למזכרת חפץ מסוים מהחללית (שלדידה נראה כמו ספר), אך לאחר זמן קצר לדבריה התקיים מעין דיון סוער קצר בקרב החייזרים בעניין זה והחפץ נלקח ממנה.
בין הממצאים הרבים שעלו מההיפנוזה, בטי הצליחה לצייר סקיצה של מפת כוכבים בה לטענתה הבחינה כאשר הייתה בתוך החללית. בשנת 1968, עם גילוי מערכת הכוכבים ζ ברשת (Zeta Reticuli), ערכה החוקרת החובבת מרג'ורי פיש השוואה בין המפה ששרטטה בטי היל ומפת המערכת ומצאה דמיון מדהים בין המפות. ממערכת כוכבים זו התקבלו במהלך השנים אותות רדיו מסתוריים שטיבם לא ברור.
בארני היל נפטר לבסוף מדימום מוחי בשנת 1969, בהיות בן 46. בטי היל נפטרה מסרטן ב-17 באוקטובר 2004 בהיותה בת 85.
חטיפתם של בטי ובארני היל בתרבות

בשנת 1966 פורסם הספר "The Interrupted Journey", אותו כתב הסופר ג'ון פולר בשיתוף הפעולה עם בני הזוג היל וד"ר סיימון, אשר הפך במהרה לרב מכר.
בשנת 1975 הופק סרט טלוויזיוני העוסק במקרה בשם "The UFO Incident" בו כיכבו אסטל פרסונס וג'יימס ארל ג'ונס.
נעשה שימוש בפרטי המקרה בפרק ה-20 של העונה השלישית של סדרת המדע הבדיוני האמריקנית "תיקים באפלה".
המקור לגזע החוצנים "אפורים", אשר עם השנים הפך נפוץ במיוחד בתרבות הפופולרית בכלל ובספרות המדע בדיוני בפרט לאחר שהאירוע התפרסם, מיוחס לרוב לתיאור שניתן בעדות של בטי ובארני היל (חוצנים דמויי אנוש, בעלי עור אפור, ראשים בצורת אגס, עם עיניים גדולות מלוכסנות, ואפים קטנים).
הערות שוליים

↑  Betty and Barney Hill - Milne Special Collections - University of New Hampshire Library
↑  Little Green Men Celebrated in NH
↑  Captured!: The Betty and Barney Hill UFO Experience - Stanton T. Friedman, Kathleen Marden - page 37
↑  Captured!: The Betty and Barney Hill UFO Experience - Stanton T. Friedman, Kathleen Marden - page 47
| עב"מולוגיה ועב"מים |
| --- | --- | --- |
| טענות בולטות למקרים לכאורה של מפגשים מהסוג הראשון | תצפית העב"ם של הטייס קנת' ארנולד (1947) • תקרית מנטל (1948) • תקרית וושינגטון (1952) • תצפית העב"ם של הטייס רולנד יוז (1952) • תקרית קקסבורג (1965) • תקרית טהראן (1976) • היעלמותו של פרדריק ולנטיץ' (1978) • תקרית יער רנדלשם (1980) • התצפית בעב"מים במהלך טיסה 1628 של ג'פאן איירליינס (1986) • גל תצפיות העב"מים בבלגיה (1990) • אורות פיניקס (1997) • סרטוני העב"מים של הפנטגון (2004, 2014, 2015 ו-2019) • התצפית בעב"ם בנמל התעופה שיקגו או'הייר (2006) |  |
| טענות בולטות למקרים לכאורה של מפגשים מהסוג השני | הבעירות הספונטניות בעיירה קנטו (סיציליה) (2003-2005) |  |
| טענות בולטות למקרים לכאורה של מפגשים מהסוג השלישי | תקרית אורורה (1897) • תקרית רוזוול (1947) |  |
| טענות בולטות למקרים לכאורה של מפגשים מהסוג הרביעי | חטיפתו של אנטוניו וילאס בואס (1957) • חטיפתם של בטי ובארני היל (1961) • חטיפת פסקגאולה (1973) • חטיפתו של טרוויס וולטון (1975) |  |
| גזעי חוצנים | אפורים • רפטיליאנים • אינסקטואידים (איש העש) • פליאדיאניים |  |
| תאוריות קשר בולטות | אזור 51 • גברים בשחור |  |
| שונות | חוצנים • חטיפה בידי חוצנים • נתיחת גופת חוצן (סרטון תרמית) • כדור ברק • בילי מאייר • בוב לזר • דייוויד גראש • הסיווג של היינק • פרויקט הספר הכחול • מעגלי תבואה |  |
האינטרפרטציה של מרג'ורי פיש למפת הכוכבים שצוירה על ידי בטי היל במהלך ההיפנוזה
המקור לגזע החוצנים הבדיוני "אפורים" אשר הפך נפוץ בתרבות הפופולרית לאחר שהאירוע התפרסם, מיוחס לרוב לתיאור החוצנים בעדותם של בטי ובארני היל.
איידס בסנגל

מחלת האיידס החלה להתפשט בסנגל באמצע שנות ה-80 של המאה ה-20, והמקרה הראשון בה אובחן בשנת 1986. תגובתה של ממשלת סנגל להתפשטות האיידס הייתה מהירה. בניגוד למדינות רבות בהן אבד זמן רב וקופחו חיי אדם בעקבות הכחשות הממשל, סנגל ביססה תוכנית לאומית למאבק באיידס בשם SIDA (שם המחלה בצרפתית). עוד מימיה הראשונים ננקטו בתוכנית אמצעים משמעותיים למניעת הדבקות בנגיף בהם: קידום השימוש בקונדומים, שיתוף פעולה בין מנהיגי המדינה ומנהיגי הדת, סקרים מחוזיים לקביעת אזורי סיכון וקביעת התפשטות המגפה, ייעוץ ובדיקה חסויים לאזרחים, התייחסות לעוסקים בזנות כקבוצת סיכון ושילוב לימודים על הנגיף בתוכנית החינוך. תהליך הדרגתי זה הוביל לכך ששכיחות המחלה בסנגל היא הנמוכה ביותר באפריקה שמדרום לסהרה.
אפידמיולוגיה

על פי הערכת סוכנות האו"ם לטיפול באיידס (UNAIDS), כ-1% מתושבי סנגל הם נשאי HIV. עם זאת, בקרב העוסקים בזנות, שכיחות הנגיף עומד על כ-19.4% ובקרב גברים המקיימים יחסי מין עם גברים כ-21.5%. באזור הדרום, בחבל קסמאנס אשר ידוע כאזור עימות וכאזור נכשל יותר יש כ-2.2% נשאים וחולים.
שיעור הנשאים הזוכים לטיפול רפואי באיידס עלה מ-26% בשנת 2004 ל-56% בשנת 2007. כאחת המדינות העניות ביותר בעולם, עם תמ"ג לנפש של כ-1,936 דולר בשנה, סנגל מתקשה להעניק טיפול הולם לכל הנשאים וכ-2,600 אנשים מתים מאיידס בסנגל מדי שנה .
התמודדות עם הנגיף

את סיפור ההצלחה הסנגלי בהתמודדות עם הנגיף ניתן ליחס לשילוב בין כמה פקטורים מרכזיים הכוללים בראשיתם הנהגה פוליטית חזקה ומשטר יציב, אשר מוביל את המאבק תוך תיעדוף רשמי והקצאת משאבים לצעדי המניעה השונים, פיקוח, והבטחת מימוש התוכניות ואסטרטגיית התמודדות מקיפה החולשת על מערכת החינוך, הבריאות והתקשורת. דוגמה מרכזית להערכה העולמית אשר מקבלת ממשלת סנגל בדבר טיפולה בנגיף היא הפרס שארגון ה-SWAA (ארגון נשים ומאבק באיידס באפריקה) העניק הנשיא לשעבר עאבדו דיוף (Abdou Diouf) בשנת 1998. בנוסף לממשל, מעורבים במידה רבה מנהיגים מוסלמיים (ומנהיגים דתיים אחרים), משלב מוקדם של המגפה, מטעמים של שמרנות תרבותית ודתית. בנוסף לכל אלה תרומתם של ארגונים לא ממשלתיים: Alliance‏, UNAIDS (הארגון למלחמה באיידס של האו"ם) וה- USAID (הסוכנות האמריקנית לפיתוח בינלאומי), תורמים רבות למיגור הנגיף בקרב האוכלוסייה הכללית ובקרב אוכלוסיות ספציפיות.
התמודדות עם הנגיף > התמודדות בתחום הדתי

למעלה מ-90% מאוכלוסיית סנגל היא מוסלמית והיתר ברובו נוצרי. עוד מתחילת המאבק המאורגן במחלה, שולבו מנהיגי הדת בקמפיינים ובמסעות ההסברה בנושאי יחסי מין מוגנים, הימנעות מסמים ואלכוהול, ועידוד התנהגויות אשר מפחיתות את סיכויי ההדבקות במחלה. בשנת 1995 נוסדה הוועדה הלאומית, אשר ביססה את השותפות בין נותני השירותים הרפואיים ובין כוהני הדת הנוצרים והמוסלמיים. מנהיגים מוסלמיים בפרט עמדו ועודם עומדים בחזית המאבק הלאומי, ומטיפים בנושאי הישמרות מן המחלה והנגיף במסגדים ובמסגרות חינוכיות שונות. הן הארגונים הנוצריים והן הארגונים המוסלמיים מספקים שירותים רפואיים ופסיכולוגיים ומקדמים ערכים של סובלנות. בהקשר זה יש לומר שלמרות קידום ערכי הסובלנות, הומוסקסואליות עדיין נחשבת טאבו על ידי הדת המוסלמית וכך גם בסנגל, "התנהגותם" של ההומוסקסואלים נחשבת מתירנית ולטענת כהני הדת פוגעת במאמצי ריסון המגפה.
לדת ולתרבות המוסלמית בסנגל יש קשר ישיר להצלחה בבלימת המגפה. בראש ובראשונה הרוב המוחלט מהמוסלמים בסנגל נימולים, דבר הנחשב כמפחית באופן משמעותי את הסיכויים להדבק במחלת מין כלשהי לרבות ה-HIV. מעבר לכך, האסלאם בהסתמך על הקוראן מגנה מתירנות מינית ומעודד התנזרות לפני הנישואין (בעיקר אצל נשים). התנהגות זו נחשבת למפחיתת סיכון ומפחיתה את סיכוייהן של נשים להדבק בנגיף. אישה בסנגל נישאת לבעלה בראשית שנות ה-20 לחייה, ורק עמו תקיים יחסי מין, על פי הנורמות המוסלמיות. גברים לעומת זאת חיים בפוליגמיה לאחר הנישואים, דבר אשר גורם להם גם עוד בטרם הנישואין לצאת עם נשים במקביל, דבר אשר נחשב כמובן להתנהגות מסכנת. מנהיגי הדת המוסלמים מעודדים שימוש בקונדומים כאמצעי הגנה מפני נגיף ה-HIV (גם בתוך מסגרת הנישואין אם יש בכך צורך), ובכך מפחיתים את סיכויי ההדבקות למרות ההתנהגות היחסית מתירנית של הגברים לפני נישואיהם. לאחר הנישואים קיום יחסים מחוץ למסגרת אסורים בהחלט, ולכן הסיכוי להדבק בנגיף יורד באופן משמעותי.
האדיקות המוסלמית בסנגל גבוהה מאוד ולכן רוב הגברים והנשים חיים את חייהם תוך שמירה קפדנית על הנורמות והערכים המוסלמיים. בסנגל מספר זרמים אסלאמיים ומספר רב של תנועות מוסלמיות, שבכולן האיסור על שתיית אלכוהול ושימוש בסמים הוא מוחלט. האיסור לא רק מפחית באופן ישיר את סיכויי ההדבקות (לדוגמה מחט נגועה), אלא גם מפחית את הסיכויים באופן עקיף שמוריד משמעותית את הסיכוי לקיום מפגשי מין אקראיים מזדמנים.
התמודדות עם הנגיף > דוגמאות להתמודדות בתחום הרפואה

הממשל, בעקבות המלצת הארגונים הבינלאומיים הורה על יצירת בנק דם "בטוח" על ידי סריקה ובדיקה של מנות הדם נגד מחלות מין שונות, צהבת ונגיף האיידס. בנוסף, שיתוף הפעולה תרם לאספקת ציוד מתאים והכשרה אישית של עובדי הרפואה בכל בנקי- הדם האזוריים והארציים. עוד בתחום הרפואה, מתקיים רישום קפדני של כל העוסקים בזנות ובתוך כך גם בדיקות תקופתיות מחייבות לאותם העובדים. הזנות חוקית בסנגל, אך עובד אשר מאובחן כנושא בנגיף (או חולה במחלת מין אחרת), אינו רשאי להמשיך לעבוד בתחום.
מראשית התפרצות הנגיף עד לשנת 2001 (פעם אחרונה שהנושא נבדק) המחיר הממוצע של תרופות בסיסיות לטיפול באיידס ירד בכ-90% והתקציב הלאומי לרכישתן הכפיל את עצמו.
התמודדות עם הנגיף > דרכי ההתמודדות בתחום החינוכי הסברתי

מערכת החינוך של סנגל שילבה שיעורי חובה של חינוך מיני בבתי הספר התיכוניים ותחה תוכנית לימודים ממלכתית בנושא בריאות, תכנון המשפחה וחינוך מיני בדגש על מניעת איידס. התוכנית מושתת על מודלים הסברתיים ברורים, המדגימים את הקשר בין איידס למחלות מין נוספות, ויחסי מין בלתי מוגנים. בנוסף יש פרויקטים של הסברה והעלאת מודעות בקרב קבוצות סיכון, אשר בהם התלמידים לוקחים חלק פעיל.
הממשלה והארגונים הלאומיים משתמשים בגופים חברתיים דוגמת קבוצות ספורט, איגודים תרבותיים וקבוצות נשים כדי להפיץ חומר הסברה בנושא מניעת האיידס.
במהלך השנים נוצרו מרכזים קהילתיים לנוער בהם בא לידי ביטוי שיטת החינוך בשם "חינוך בין חברים" (Peer Education), שבה צעירים מחנכים אחד את השני בנושא האיידס. היתרון הגדול בשיטה זו שהיא מצליחה להתמודד עם הקושי שיש בקרב בני נוער לקיים שיח פתוח עם המבוגרים בנושאי מיניות. שיטה זו נעשית גם בקרב נשים.
התקשורת בסנגל היא חופשית ועם זאת התגייסה למאבק באיידס. הטלוויזיה, הקולנוע, התיאטראות, המוזיקה, והעיתונות משמשים להעברת מסרים הקשורים למאבק באיידס. רבים מהעיתונאים משתתפים באופן פעיל ועקבי יחד עם המנהיגים הפוליטיים והדתיים בכנסים בנושאי העלאת מודעות ומניעה של המגפה.
קידום השימוש בקונדומים הוא קמפיין נרחב ומצליח במיוחד בסנגל. חלוקת מיליוני קונדומים מתבצעת הן על ידי הממשלה (בתוכניות ייעודיות) והן על ידי ארגונים חברתיים- הקונדומים מחולקים לאוכלוסייה בכלל, אך בעיקר בקרב קבוצות הסיכון הגבוהה כגון עובדי ענף הזנות, פציינטים בעלי מחלות מין מדבקות, נוער והצבא. כיום בסנגל יש שימוש של למעלה מ-80% בקונדומים בקרב הגברים, ביחס ל-0% בעת התפרצות המגפה, ובענף הזנות, למעלה מ-99% מדווחות על שימוש בקונדום.
התערבותם של הארגונים הבינלאומיים

תרומתם הגדולה של הארגונים הבינלאומיים היא ראשית כל בכך שהם מעורבים בכל הנעשה במאבק בנגיף הן מבחינת התקציבים (באופן משמעותי) והן ברמת הפעולה בשטח, דוגמת חלוקת הקונדומים ואמצעי המניעה השונים לאוכלוסייה, הקמת מרכזי הסברה ומרכזים רפואיים הן באזורים העירוניים והן באזורים הכפריים. הארגונים הבינלאומיים מספקים ידע נרחב בנושא הנגיף לממשל ולגורמים הנוספים, ובכך מובילים ליצירת דרכי התמודדות פרקטיות וטובות כל העת.
מלבד הארגונים היודעים והמוכרים דוגמת ה-UNAIDS (של האו"ם) וה-USAID (של ארצות הברית), קיימים ארגונים חשובים נוספים המהווים חלק אינטגרלי במאבק נגד האיידס בסנגל.
ארגון Alliance (ארגון בין ממשלתי התומך במאבקים נגד מאבק האיידס במדינות מתפתחות) משמש כארגון גג לפרויקט המאבק הלאומי הסנגלי (ANCS), הארגון הוקם בשנת 1991, בעקבות דיון מתמשך בקרב ארגונים בין ממשלתיים וארגוני תרומה בינלאומיים על "כיצד לתרום יותר לחברות מתפתחות במאבק המתמשך באיידס", כאשר הוא מתחיל את פעולתו הרשמית בשנת 1993. האסטרטגיה של הארגון מתמקדת ביצירת מבנים וספקי שירות רפואי, שיפור איכות מתן השירות, חינוך בנושא המחלה ומניעתה והשפעה על מדינות בעניין הקצאת תקציבים למאבק במחלה ובנגיף. ההצלחה בולטת לעין עד מאוד בסנגל, כאשר אנו רואים את שיתוף הפעולה ההדוק בין הארגון והמדינה.
הארגון החל את פעולתו בסנגל בשנת 1995, מאז ועד היום שיתוף הפעולה רק הולך ומתהדק וידוע ברמת ואיכות הפעילות הקהילתית הנעשית, היכולת הארגונית, המקצועית וההתפתחות התמידית תוך כדי ראייה קדימה. דוגמאות להישגיו הבולטים של הארגון הם (נתונים משנת 2009): הארגון הגיע ל-118,853 אלף אנשים דרך פעילויות הקשורות למניעה, סיפק ייעוץ הנוגע לבדיקות איידס ל-136,211 אנשים ברחבי מרכזי הבדיקה השונים, הגיע ל-1,735 מנהיגים ומקבלי החלטות בעזרת שכנוע, הסברה וכדומה.
ארגון חשוב נוסף הוא ה-FCFA (הקרן הגלובאלית למלחמה באיידס, מלריה ושחפת) תרם השנה לסנגל 50 מיליארד פרנק מערב אפריקאי (מעל ל-100 מיליון דולר). כאשר 80% מיועדים למלחמה באיידס ו-20% מיועדים לתגבור וחיזוק המערכת הרפואית כולה. במהלך העשור האחרון קיבלה סנגל מהארגון למעלה מ-200 מיליון דולר.
סיבות סביבתיות

ישנו גורם נוסף אשר משפיעה על שכיחותו הנמוכה של הנגיף בסנגל, גורם זה אינו תולדה של פעילות ממשלתית מאורגנת, אלא נוצר בעקבות תנאים סביבתיים.
קבוצות של מהגרי עבודה בכל העולם נחשבות קבוצות סיכון עקב תנאי החיים הקשים, העוני, הפשיעה ושאר התופעות הלוואי. סנגל היא מדינה ענייה יחסית במשאבי טבע, יש בה מחסור במקומות עבודה, אין בה תעשייה מפותחת ולכן אינה מושכת קבוצות מהגרים אשר עלולות להעלות את רמת ההידבקות.
סיכום עם מבט לעתיד

אסטרטגיית המניעה של ממשלת סנגל ממשיכה להדגיש את השילוב הראוי בין הסקטורים הפרטיים, הדתיים, האזרחיים והממשלתיים במלחמה נגד התפשטות הנגיף. האסטרטגיה שמה דגש על החולים והנשאים עצמם, ורותמת אותם למאבק. כמו כן, בעתיד הנראה לעין, תמשיך להינתן עדיפות תקציבית לבדיקה וסריקת תרומות הדם, בדיקת מחלות מין בקרב האוכלוסייה ובדיקת נשים הרות. בנוסף, ארגון ה-ANCS (ארגון המאבק הלאומי הסנגלי), בשילוב עם ארגון Alliance ייסדו תוכנית לחמש השנים הקרובות שמטרותיה הן: הפחתת שיעור ההדבקות החדשות, שיפור רמת החיים של חולים, נשאים ומשפחותיהם, שיפור הניהול והתיאום בפרויקט עצמו, וחיזוק המוסדות החברתיים אשר לוקחים חלק במאבק במטרה שיגיעו לכל חלקי החברה (דמוגרפית וגאוגרפית).
כמה נתונים אשר משקפים את השאיפות העתידיות (תוכנית חומש החל משנת 2010) של הארגונים והמדינה: יותר מ-688,342 איש אשר יעברו בדיקת איידס, כ-8937 חולים ונשאים יקבלו תמיכה פסיכולוגית, 234 מבנים אשר מספקים שירות רפואי ישופצו ויצוידו מחדש, לגייס יותר מ-100 אחיות וסייעות חדשות, הציפייה היא להגיע הן במודעות והן ברמת הבדיקה הפיזית לכ- 12,905 עובדי ענף הזנות.
לקריאה נוספת

Gilbert S, 2008, "The influence of Islam on aids prevention among Senegalese university students", Aids education and prevention, 20, 5, pp. 399-407.
Baffour A, 2001, " Aids rhetoric and reality", New African, 394, pp. 26-36
Kalipeni E. & Mbugua N, 2005, "A review of preventative efforts in the fight against HIV and AIDS in Africa", Norwegian journal of geography, 59, pp. 26-36.
Meda N, Ndoye I, M'boup S, Wade A, Ndiaye S, Niang C, Sarr F, Diop I & Carael M, 1999, "Low and stable HIV infection rates in Senegal: natural course of the epidemic or evidence for success of prevention?", AIDS, 13,11, pp. 1397-1405.
הערות שוליים

↑  Leadership in Senegal’s AIDS response, 09 April 2009, UNAIDS
חולדה אוגרת גמביאנית

| חולדה אוגרת גמביאנית |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: מכרסמים
תת־סדרה:: דמויי עכבר
על־משפחה:: עכברים
משפחה:: נסומיים
סוג:: חולדה אוגרת ענקית
מין:: חולדה אוגרת גמביאנית
שם מדעי
 Cricetomys gambianus ‏וטרהאוס, 1840

חולדה אוגרת גמביאנית (שם מדעי: Cricetomys gambianus) הוא מין מכרסם אפריקני לילי החי ביערות הגשם של מערב אפריקה והוא אחד המכרסמים הגדולים ביותר בעל-משפחת העכברים. חולדה זו היא קרובתה לסוג של חולדה אוגרת אפריקנית.
מקור השם

מקור השם אוגרת הוא מכיסיה העצומים בהם היא מאחסנת מזון, אם כי היא שייכת למשפחה נפרדת מהאוגרים.
תיאור

אורכה של חולדה זו 35–40 סנטימטרים והזנב באורך של 37–45 סנטימטרים. משקלה מגיע ל-1–1.4 קילוגרמים ולעיתים אף יותר. חולדות אלה בעלות חוש ראייה חלש והן משתמשות בעיקר בחושיהם האחרים כמו השמע והריח. צבע הפרווה אפור עד כתום והזנב והאוזניים בצבע ורוד.
מזון

חולדות אלה יוצאות לחפש מזון בלילות, כשטורפיהן ישנים. הן מאחסנות את מזונן בתוך הלחיים ומסוגלות לסחוב כמה קילו של אגוזים. בנוסף לאגוזים הן אוכלות פירות, ירקות,זרעים, חרקים, סרטנאים וחלזונות, פירות של דקליים שונים, ואף בשר.
תפוצה

החולדות חיות בטבע ביערות מערב אפריקה מסנגל וקניה לאנגולה ומוזמביק וכן ברפובליקה הדמוקרטית של קונגו, שם חיים קרובי משפחתם מהמין Cricetomys emini. הן גם הובאו על ידי האדם לחופי פלורידה קיז, שם הן גורמות לנזק אקולוגי ומנסים להדבירן. הן מטפסות מצוינות על עצים וחיות גם בתילי טרמיטים.
רבייה

כמו רוב המכרסמים גם לחולדה זו ישנן המלטות גדולות של כמה צאצאים, שמגיעים לבגרות במהירות תוך 5–7 חודשים.
חולדות אלה אינן בסכנת הכחדה בטבע.
ייחודיות

על פי הארגון הבלגי "אפופו" הפועל לאיתור מוקשים ברחבי העולם, חולדות מזן זה מתאימות למשימת איתור המוקשים. הן מאומנות במקומות מסוימים, לזהות מוקשים וחומרים רעילים על התרכובות הכימיות שבחומרי הנפץ באמצעות חוש הריח החד שלהן, בזכות מהירותן וזריזותן בחציית שדות מוקשים, ובזכות ממדי גופן הקטן שלא מהווה גורם לפיצוץ המוקשים בעת איתורם. החולדות מקבלות בתמורה פינוקים טעימים. "העכברוש הגיבור - מגאווה" שסייע במשך כ-5 שנים באיתור מוקשים ונפלי תחמושת, קיבל בספטמבר 2020 את עיטור הגבורה האזרחי הגבוה ביותר בבריטניה לחיות, מארגון הצדקה הווטרינרי הבריטי PDSA, על חשיפת מוקשים ונפלים.
הערות שוליים

↑  חולדה אוגרת גמביאנית באתר הרשימה האדומה של IUCN
↑  מת "העכברוש הגיבור" שאיתר 71 מוקשים וזכה בעיטור כבוד, באתר ynet, 12 בינואר 2022
אדם מחזיק חולדה אוגרת גמביאנית
טדורנה דרום אפריקאית

| טדורנה ירוקת-ראש |
| --- | --- |
 זכר, בוגר  נקבה, בוגרת
מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: אווזאים
משפחה:: ברווזיים
תת־משפחה:: ברווזי צדפות
סוג:: טדורנה
מין:: טדורנה דרום אפריקאית
שם מדעי
 Tadorna cana ‏גמלין, 1789

טדורנה דרום אפריקאית (שם מדעי: Tadorna cana) הוא מין ברווז מהסוג טדורנה, המכילה מיני ציפורים גדולות דמויות אווז ממשפחת הברווזיים. מין זה נפוץ בעיקר בדרום אפריקה ומכאן קיבל את שמו.
ברווז זה שאורכו 64 ס"מ מתרבה בעיקר בנמיביה ובדרום אפריקה. בחורף הדרומי, עופות רבים נודדים צפון-מזרח מאזור הרבייה לאזורי גידול מועדפים, שבהם מתגוררות אוכלוסיות רבות.
מין זה חי בעיקר בקרבת אגמים ונהרות במרחבים פתוחים, ומתרבה במחילות יונקים שיצאו מכלל שימוש, בדרך כלל כאלו של השנבוב. זוגות נוטים לנדוד רבות כאשר אינם בעונת הרבייה.
טקסונומיה

הטדורנה הדרום אפריקאית תוארה רשמית בשנת 1789 על ידי חוקר הטבע הגרמני יוהאן פרידריך גמלין במהדורתו המתוקנת והמורחבת של Systema Naturae של קארולוס ליניאוס. הוא סיווג אותה יחד עם כל שאר האווזים, הברווזים והברבורים בסוג ברווז וטבע את השם המדעי Anas cana. גמלין ביסס את תיאורו על ה-"ברבור אפור הראש" מכף התקווה הטובה שתיאר הצפר והחוקר האנגלי ג'ון לאת'אם ב-1785 בספרו A General Synopsis of Birds. הטדורנה הדרום אפריקאית ממוקמת כעת עם חמישה מינים נוספים בסוג טדורנה שתואר על ידי הזואולוג הגרמני פרידריך בואי בשנת 1822. שם הסוג מגיע מהמילה הצרפתית Tadorne שתיאר תחילה את המין טדורנה ירוקת-ראש. שם המין cana הוא מהמילה הלטינית canus שפירושו "אפור". המין מונוטיפי: לא מזוהים תת-מינים.
תיאור

הטדורנה הדרום אפריקאית הבוגרת בעלת גוף אדמדם וכנפיים המסומנות באופן בוהק בשחור, לבן וירוק. לזכר יש ראש אפור, ולנקבה פנים לבנות וכתר שחור עם עורף וצוואר שחורים. ניצוי ראש הנקבה משתנה מאוד בין פרטים. בעת תעופה עשוי להיות קושי להבחין בין מין זה ליאורית מצרית. צעירים בעלי צבעים פחות עזים ועמומים יותר. לנקבות צעירות חסר הכתם הלבן בפנים, למעט עיגולים לבנים סביב העיניים. זכרים משמיעים קריאה גבוהה בצליל "הוֹנק" או "הוּ" ואילו הנקבה נוטה להשמיע קריאה חזקה וחדה יותר בצליל "הארק".
הטדורנה הדרום אפריקאית נמנית עם המינים המוגדרים במסגרת הסכם השימור של עופות מים נודדים אפריקנים-אירואסיתיים (AEWA). עקב נפוצותה היא אינה נחשבת למין מאוים על ידי IUCN.
הערות שוליים

↑  טדורנה ירוקת-ראש באתר הרשימה האדומה של IUCN
1 2 3 4  Kenneth Newman, Newman's birds of Southern Africa, Commemorative ed, Cape Town, South Africa: Struik Nature, 2010, ISBN 978-1-77007-876-5
↑  גמלין, יוהאן פרידריך (1789). Systema naturae per regna tria naturae : secundum classes, ordines, genera, species, cum characteribus, differentiis, synonymis, locis (בלטינית). Vol. 1, Part 2 (13th ed.). Lipsiae [Leipzig]: Georg. Emanuel. Beer. pp. 510–511.
↑  Latham, John (1785). A General Synopsis of Birds. Vol. 3, Part 2. London: Printed for Leigh and Sotheby. p. 458, No. 19.
↑  Mayr, Ernst, ed. (1979). Check-List of Birds of the World. Vol. 1 (2nd ed.). Cambridge, Massachusetts: Museum of Comparative Zoology. p. 450.
↑  Boie, Friedrich (1822). Tagebuch gehalten auf einer Reise durch Norwegen im Jahre 1817 (בגרמנית). Schleswig: Königl Taubstummen - Institut. pp. 140, 351.
1 2  Gill, Frank; Donsker, David; Rasmussen, Pamela, eds. (בינואר 2022). "Screamers, ducks, geese & swans". IOC World Bird List Version 12.1. International Ornithologists' Union. נבדק ב-3 ביולי 2022. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Jobling, James A. (2010). The Helm Dictionary of Scientific Bird Names. London: Christopher Helm. pp. 377, 87. ISBN 978-1-4081-2501-4.
חכלילית סלעים

| חכלילית סלעים |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: ציפורי שיר
תת־סדרה:: דמויי־דרור
משפחה:: חטפיתיים
סוג:: חכלילית
מין:: חכלילית סלעים
שם מדעי
 Phoenicurus ochruros ‏גמלין, 1774
תחום תפוצה


Phoenicurus ochruros
חכלילית סלעים (שם מדעי: Phoenicurus ochruros) היא מין של ציפור שיר ממשפחת החטפיתיים החיה באירופה, צפון אפריקה ואסיה.
משך חייהן של החכליליות, הארוך ביותר שנצפה הוא שמונה שנים וחמישה חודשים. את חכלילית הסלעים ניתן למצוא באזורים בהם מבנים או בתי גידול סלעיים והרריים. שמה העברי של החכלילית ניתן לה באשר מראה המיוחד ומקום מגוריה. חכלילי- אדום (מראה מיוחד). סלעים – מאפיין את מקומות מגוריה, ולכן היא נקראת חכלילית הסלעים.
תיאור

אורך גופה של חכלילית הסלעים נע בין 13.5 – 15.7 ס"מ, אורך כנפיה הוא 24 ס"מ, ומשקלה נע בין 14 – 18 גרם והיא ניזונה מחרקים כגון נמלים, חיפושיות וזחלים. את מזונה היא אוספת, לרוב, מהקרקע לאחר שצפתה בהם מנקודה בולטת לעין.
לזכר ולנקבת ציפור זו יש מראה שונה, כאשר הזכר נחשב נאה מהנקבה כדי שיוכל להרשים אותה לשם זיווג. השוני מתבטא בכך שלזכרים חלקי גוף עליוניים אפורים, וצבעי הגחון (החלק התחתון של הבטן) משתנים מאפור ועד לאדום בתת-המינים השונים. באחדים מתת-המינים מופיע גם כתם לבן בכנף, החזה והגרון שחורים. לעומת הזכר, הנקבה אפורה בגופה. הנקבה היא בעלת תפקיד הקן. היא בונה קן פשוט לגוזלים ובו מטילה 4 – 6 ביצים. הזכר גם הוא שותף לתהליך ודואג לצאצאיו, אף על פי שבכל זאת מזדווג עם נקבות אחרות, באותו הזמן. מלבד זאת, בעוד שהזכר יטפל בגוזלים עד התבגרותם, הנקבה תתחיל לגדל מחזור קינון שני ואף שלישי.
תת-מינים

לחכלילית הסלעים חמישה תת-מינים, מתוכם ארבעה שנראים בישראל (ארבעת הראשונים ברשימה):
P.0. gibraltariensis - החזה והבטן של תת-מין זה אפורים כהים. כתם לבן באחוריים וכתם בולט בכנפו. תת-מין זה הוא הנפוץ והשכיח ביותר בארץ.
P.O ochrurus - בשונה מתת המין הקודם, אחוריו בצבע חלודי שמתמזג עם הבטן האפורה. נדיר בדרום ישראל.
P.O phoenicuroides - בעל בטן אדומה המזכיר את תת-המין P.O semirufus.
P.O semirufus - בעל בטן אדומה המזכיר את תת-המין P.O phoenicuroides אך נבדל בגובה אליו מגיע הצבע האדום, בצבע של הגב, הראש והמצח.
P. o. rufiventris
התנהגות

לחכלילית יש תנועה מיוחדת המאפשרת לזהות אותה מיד. תנועה זו היא מעין קידה, המתחרשת על ידי כיפוף הרגליים ודומה לקפיץ. תנועה נוספת המייחדת את החכלילית היא להרטיט את זנבן הבולט.
תפוצה

חכלילית הסלעים נמצאת בתפוצה עולמית. היא נמצאת באירופה (מלבד מחלקה הצפוני), במזרח התיכון: בסוריה, ירדן, עיראק וישראל ועד למרכז אסיה.
הערות שוליים

↑  חכלילית סלעים באתר הרשימה האדומה של IUCN
1 2  מגדיר הציפורים של ישראל - חכלילית סלעים, באתר פורטל צפרות
↑  Black Redstart (Phoenicurus ochruros), www.hbw.com (באנגלית)
↑  חכלילית סלעים, באתר www.yardbirds.org.il
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007283262105171  GND: 4159276-1  LCCN: sh85014608