stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ננסי פזר
קריירה מוקדמת

בשנים 2007-2000 עבדה פזר כעורכת דין במשרד פרנקפורט של קליפורד צ'אנס.
קריירה פוליטית

בשנת 1988 הצטרפה פזר למפלגת SPD.
היא שימשה כחברה בוועדה לעניינים משפטיים בפרלמנט (2003–2009), בוועדה לבחירת שופטים (2003–2013), בוועדת הכלכלה, האנרגיה והתחבורה (2014–2018), ובוועדת הכלכלה האנרגיה והתחבורה (2014–2018), ועדת הפנים (משנת 2009). משנת 2009 היא הייתה הדוברת לענייני פנים של הקבוצה הפרלמנטרית שלה. בשנת 2019 נבחרה ליו"ר הקבוצה.
לאחר הבחירות ב-2021 במשא ומתן להקמת הקואליציה של מפלגת SPD, מפלגת הירוקים (גרמניה) והמפלגה הדמוקרטית החופשית (FDP), הייתה פזר חברה במשלחת של מפלגתה בקבוצה העובדת על הגירה ואינטגרציה. לאחר הקמת הקואליציה בהצלחה, הפכה פזר לשרת הפנים בקבינט תחת הקנצלר אולף שולץ.
הערות שוליים

| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1138251003  VIAF: 765150323686309970154   WorldCat (עם VIAF): 765150323686309970154
נטור

| --- | --- |

מדינה: ישראל ישראל
מחוז: הצפון
מועצה אזורית: גולן
גובה ממוצע: ‎423 מטר
תאריך ייסוד: 1980
סוג יישוב: מושב
נתוני אוכלוסייה לפי הלמ"ס לסוף 2022
  - אוכלוסייה: 958 תושבים
    - שינוי בגודל האוכלוסייה: ‎5.3% בשנה
 מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת הגליל העליון מוגדלת) נטור(למפת הגליל העליון רגילה) נטור(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום נטור(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום נטור32°51′11″N 35°45′11″E﻿ / ﻿32.8531938521591°N 35.7531064245983°E﻿ / 32.8531938521591; 35.7531064245983  heמפת היישובים של מועצה אזורית גולן (in English: Golan Regional Council) באדום - נטור בירוק - מיקום בניין המועצה tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
מדד חברתי-כלכלי - אשכול לשנת 2021: 4 מתוך 10

שלולית החורף בכניסה לנטור בחניון בג'וריה
נָטוּר הוא מושב הנמצא בדרום רמת הגולן. נטור היה קיבוץ של השומר הצעיר ובתחילת ינואר 2008 עבר שינוי והפך למושב.
מקור שמו של היישוב בא משמה הערבי של הגבעה הסמוכה ליישוב. היישוב נמצא על הרמה שבדרומה של רמת הגולן, כ-5 קילומטרים מערבה לרמת מגשימים, ובקרבת נחל סמך.
ליד צומת הכניסה למושב נמצאת חורשה של עצי אקליפטוס הכוללת חניון למטיילים שנקרא "חניון בג'וריה". בחורף אפשר לראות בה שלולית חורף.
היסטוריה

הקמת היישוב החלה בקיץ 1977 עם הקמת גרעין התיישבות של השומר הצעיר. בסוף 1978 הושלמו עבודת הכשרת הקרקע והחלו עבודות הבנייה. הקיבוץ עלה על הקרקע ב╓8 בפברואר 1980.
הקמת היישוב לוותה בוויכוח בין תנועת הקיבוץ הארצי ותנועת הנוער של השומר הצעיר שהתנגדה להקמת יישובים מעבר לקו הירוק, ואילו הקיבוץ הארצי העביר החלטה שהוא בעד תיקוני גבול ברמת הגולן והתיישבות במערב הרמה. לבסוף הוחלט על פשרה לפיה חברי נח"ל שהם חניכי השומר הצעיר יקימו את היישוב.
בשנת 1985 קיבל הקיבוץ, יחד עם שאר יישובי רמת הגולן ובקעת הירדן, סיוע חירום ממשלתי בעקבות משבר האינפלציה בישראל וחובות שצברו.
בשנת 1991, בעקבות ועידת מדריד ופתיחת שיחות השלום בין ישראל וסוריה, הכריזו תושבי הקיבוץ שיסרבו לעזוב את היישוב במסגרת הסדר שלום.
בדצמבר 2007, הפך הקיבוץ למושב מעורב של חילוניים ודתיים. למרות ניסיון של "המטה השיתופי", גוף שניסה לשמר את הקיבוצים השיתופיים מול מגמת ההפרטה שלהם, לפעול נגד השינוי.
כלכלה

כלכלת היישוב מתבססת על חקלאות, מסעדנות ותיירות. כמו כן, תושבי היישוב עובדים במקצועות חופשיים מחוץ ליישוב.
חינוך

במושב פועלים שתי ישיבות תיכוניות (ישיבת תמ"ר ורגבים) ושני בתי ספר יסודיים אחד בשם "שורשים" לכיתות א' עד ח', המשלב תלמידים מבתים חילוניים ודתיים, ובית חינוך "מעיינות" לכיתות א' עד ו', המשלב גישה לימודית אנטרופוסופית עם ערכים יהודיים.
בשנת 2014 נבנה בנטור קמפוס זמני המשמש את מדרשת השילוב נטור - מסגרת חדשה אשר החלה לפעול ב-2012, ובה לומדים בוגרי יב' חילונים ודתיים במסגרת גרעין נח"ל.
לקריאה נוספת

מיכה לבנה, גולן - 20 שנה ועוד 2000, משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 1993.
הערות שוליים

1 2  אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור 
סוף יולי 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור

סוף 2022.
↑  הנתונים לפי טבלת מדד חברתי כלכלי של למ"ס נכון לשנת 2021
↑  מאיר הראובני, השומר הצעיר מקים 11 גרעינים חדשים, מעריב, 11 באוגוסט 1977
↑  קיבוץ נטור: יוקם בקרוב. ברמת הגולן, מעריב, 21 בדצמבר 1978
↑  שמעון וייס, קיבוץ נטור עלה על הקרקע בגולן, דבר, 4 בפברואר 1980
↑  ארנון מגן, "מחלוקת בין השומר הצעיר ובין הקבוץ הארצי על ההתיישבות בגולן, דבר, 18 בינואר 1980
↑  יצחק בן-חורין, "אנו יושבים כאן על מקור המים של המדינה", מעריב, 3 בפברואר 1980
שמעון וייס, בקיבוץ נטור אין פנאי לטקסים, דבר, 13 בפברואר 1980
↑  אבי קרטין, סיוע קטן, צרות גדולות, חדשות, 5 בנובמבר 1985
↑  שרות "חדשות" (וושינגטון), אמנון ברזילי, אהרן ברנע, השיחות הדו־צדדיות יתחדשו בוושינגטון רק בסוף אוגוסט, חדשות, 27 ביולי 1992
↑  עינת ברקוביץ, שום פוליטרוק לא יוריד אותם מהרמה, חדשות, 22 במרץ 1991
↑  אלי אשכנזי, התפכחו מהחלום, אך לא ויתרו על הערכים - אחרי 27 שנים: קיבוץ נטור ברמת הגולן ייהפך למושב דתי-חילוני, באתר הארץ, 24 בדצמבר 2007
↑  אלי אשכנזי, כעס על הפיכת נטור למושב, באתר הארץ, 31 בדצמבר 2007
ננסי קאטו

| --- | --- |

 לידה:  11 במרץ 1917 Glen Osmond, אוסטרליה 
 פטירה:  3 ביולי 2000 (בגיל 83) Shire of Noosa, אוסטרליה 
 מדינה:  אוסטרליה 
 שם עט:  Nancy Norman 
 שפות היצירה:  אנגלית 
 פרסים והוקרה:  חבר מסדר אוסטרליה (11 ביוני 1984) 
 
ננסי קאטו (באנגלית: Nancy Fotheringham Cato;‏ 11 במרץ 1917 – 3 ביולי 2000) הייתה סופרת אוסטרלית. פרסמה למעלה מ-20 ספרי פרוזה ומספר ספרי שירה.
ביוגרפיה

ננסי קאטו נולדה בדרום אוסטרליה למשפחה אוסטרלית ותיקה. היא למדה ספרות בריטית באוניברסיטת אדלייד וסיימה את הלימודים בשנת 1939. בשנים 1935–1941 היא עבדה כעיתונאית בעיתון באדלייד.
היא נישאה לנהג מרוצים' אלדרד נורמן(אנ'), ונסעה איתו למקומות שונים מעבר לים. נולדו להם בת אחת ושני בנים.
עבודתה

בשנת 1948 היא הקימה קבוצה שמטרתה הייתה לפעול לפרסום יצירות של סופרים אוסטרלים. היא הייתה פעילה בארגון הסופרים האוסטרלים.
את הספרה הידוע ביותר "כל הנחלים זורמים לים" היא פרסמה ב-3 כרכים בשנים 1958, 1959 ו-1962. החל משנות ה-70 של המאה ה-20, היצירה מודפסת בכרך אחד. בשנת 1983 על בסיסה צולמה סדרת טלוויזיה כל הנחלים זורמים לים.
בהמשך היא פרסמה ספרים נוספים בעיקר על תרבות אוסטרליה וחיי הילידים.
בשנת 1983 היא התקבלה למסדר אוסטרליה. בנוסף לכך היא קיבלה מספר פרסים אוסטרלים בתחום הספרות.
הערות שוליים

↑  National Foundation for Australian Women and The University of Melbourne, Cato, Nancy - Woman - The Australian Women's Register, www.womenaustralia.info
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007283787905171  ADB: cato-nancy-fotheringham-30779  AWR: AWE0104b  BNE: XX1721420  BnF: cb12014454n (data)  GND: 172017173  ISNI: 0000 0001 0891 0218  LCCN: n50035822  NKC: xx0016213  NTA: 071052410  SELIBR: 180614  SNAC: w67s80wm  SUDOC: 028274865  Trove: 459041  VIAF: 41851090   WorldCat (עם VIAF): 41851090 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים ובנושא אוסטרליה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
נמל התעופה הבין-לאומי סנט-אכזופרי

נמל התעופה הבינלאומי סנט-אכזופרי (בצרפתית: Aéroport Lyon-Saint Exupéry; באנגלית: Lyon–Saint Exupéry Airport) הוא נמל התעופה הראשי של העיר ליון, וממוקם 20 ק"מ דרומית - מזרחית למרכז העיר.
הנמל קרוי על שמו של חלוץ התעופה אנטואן דה סנט-אכזופרי, והוא נבנה על מנת להחליף את נמל התעופה ליון-ברון.
מתקני הנמל

בנמל התעופה שני טרמינלים (טרמינל 3 בוטל) ושני מסלולי המראה/נחיתה.
תחנת הרכבת גאר דה ליון סנט-אכזופרי מקשרת את השדה עם פריז ועם ערים נוספות בצרפת ובאיטליה.
טיסות לישראל

איזי ג'ט וטראנסאוויה צרפת מפעילות מספר טיסות בשבוע לנמל התעופה בן-גוריון.
משחק השחמט בין נימצוביץ' וקפבלנקה במוקדמות תחרות סנקט פטרבורג ב-1914

המשחק התקיים במסגרת מוקדמות תחרות סנקט פטרבורג ב-1914. משתתפיו היו אהרון נימצוביץ' (לבן) וחוסה ראול קפבלנקה (שחור).
השחקנים

חוסה ראול קפבלנקה, יליד קובה, היה כוכב עולה בעולם השחמט הבינלאומי. הוא השיג שתי תוצאות מושלמות בתחרויות בשנה שקדמה לתחרות זו (13 מתוך 13 ו-9 מתוך 9). אהרון נימצוביץ היה יהודי, יליד ליטא שהייתה בזמנו תחת שלטון האימפריה הרוסית. נימצוביץ היה בשיא כושרו.
לקריאה נוספת

ניתוח המשחק מתבסס על הערות גארי קספרוב בספרו My great predecessors כרך ראשון, עמודים 246–249.
נערת הרוק

נערת הרוק הוא פזמון שכתב יצחק לאור, הלחין מתי כספי וביצעה ריקי גל. השיר יצא לאור בשנת 1987.
רקע

השיר נכלל באלבום "ריקי גל" שהיה לאלבום הבכורה שלה.
כשגל וכספי עבדו על אלבומה, הבחין כספי במילות השיר בעודו מעלעל בעיתון. כשיצא השיר הוא בתחילה נאסר לשידור ברדיו בגלל מילותיו הפרבוקטיביות ועיסוקו בסקס ושימוש בסמים. כך, אחד הבתים בשיר כלל את המילים:
היא מזדיינת בקלות 

(או כמעט לא זזה כמעט 

כל הדפיקה או מסייעת 

בתנועה קלה של הישבן שלה 

לאקט החדירה וקופאת 

או משתוללת) 

היא לא אוכלת או היא כן 

אוכלת או היא לא גומרת או 

היא כן גומרת או היא לא מדברת 

היא לא נותנת לא מזדיינת לא או כן 

מאוננת אולי רק מבשלת להם אולי רק מתבוננת 

בהם בשקט בשקט 

בסוד הם מעשנים מריחואנה ושותקים
השיר עוסק בנערה המחפשת להתחבר עם להקת רוק לא מצליחה במיוחד, ולגעת בעולם הזוהר של הרוק. הדרך לשם מבחינתה עוברת דרך מיטתם של חברי הלהקה. כשנחשפה ריקי גל למילים היא התלהבה מהן כי ראתה בנערת הרוק את דמותה, של גרופית ההולכת אחר מוזיקאים. גם השימוש בסמים היה נקודת דמיון ביניהן.
הערות שוליים

↑  דודי פטימר, ‏ריקי גל, "נערת הרוק" שרה על סקס וסמים, בשיר שהצנזורה אסרה, באתר מעריב אונליין, 19 ביולי 2017
↑  פינתי השבועית ברדיו: נערת רוק, באתר האינטרנט של אורי הייטנר, 25 בנובמבר 2013
↑  גאולה אבן סער בשיחה אישית עם ריקי גל, באתר תאגיד השידור הציבורי
נמל התעופה הבין-לאומי סימון בוליבר

נמל התעופה הבין-לאומי סימון בוליבר (בספרדית: Aeropuerto Internacional Simón Bolívar) הוא נמל התעופה הראשי והגדול ביותר של ונצואלה. הוא ממוקם בעיר מָאִיקֵטִיאַה (Maiquetía), כ-50 דקות ממרכז עיר הבירה קראקס. כמו כן הוא משמש כבסיס הפעולה המרכזי של חברת התעופה הלאומית של ונצואלה, קונביאסה ושל רוב חברות התעופה מוונצואלה.
נמל התעופה קרוי על שם "אבי האומה" של ונצואלה, סימון בוליבר, שנולד בקראקס. בשנת 2009 עברו בנמל התעופה 8,675,409 נוסעים, מהם 4,787,637 בטיסות פנים ו-3,887,772 בטיסות בינלאומיות.
היסטוריה

ב-22 באוגוסט 1942 אישרה ממשלת ונצואלה לחברת התעופה האמריקאית פאן אם את בניית נמל התעופה יחד עם עוד שני נמלי תעופה, של מרקאיבו ושל מטורין. ממשלת ארצות הברית סיבסדה את הבנייה כחלק מפרויקט ADP (באנגלית: Airport Development Program), שמטרתו הייתה ליצור בסיסים בים הקריבי בזמן מלחמת העולם השנייה וגם לסיים את התחרות האירופאית במסחר האווירי של אמריקה הלטינית. החברה המפעילה נקראה "פאן אמריקן איירפורטס" (Pan American Airports Corporation), שהפעילה גם מספר נמלי תעופה בברזיל, קולומביה, קובה, האיטי, פנמה והרפובליקה הדומיניקנית. החברה הפעילה את נמל התעופה עד 1 באוגוסט 1946, אז הועבר לידי ממשלת ונצואלה.
נמל התעופה נפתח ב-1 בינואר 1945 תחת השם "נמל התעופה של מאיקטיאה" על ידי נשיא ונצואלה איסאיאס מדינה.
בשנת 1978 התרחשה בנמל התרסקות מטוס ה-LAV HS 748 בוונצואלה.
הנמל הוא אחד מנמלי התעופה היחידים בעולם שקיבל את המטוס העל קולי קונקורד עד אמצע שנות ה-90 בטיסות סדירות על ידי שתי חברות התעופה שהמטוס היה בבעלותן, אייר פראנס ובריטיש איירווייז.
בשנות האלפיים הורחב נמל התעופה בצורה משמעותית.
חברות תעופה ויעדים

בנמל התעופה פועלות 10 חברות תעופה מוונצואלה, המגיעות לכל נמלי התעופה במדינה, ו-24 חברות תעופה זרות, המכסות 32 יעדים בינלאומיים, ובכך מחברות את קראקס אל רוב הערים המרכזיות במרכז ודרום אמריקה; וכן לארצות הברית, קנדה, ספרד, צרפת, פורטוגל, איטליה, גרמניה ודמשק שבסוריה.
ניר ברעם

| --- | --- |

ניר ברעם, 2012
 לידה:  2 ביוני 1976 (בן 48) ירושלים, ישראל
 מדינה:  ישראל 
 עיסוק:  סופר, עורך ספרותי, פובליציסט
 מקום לימודים:  אוניברסיטת תל אביב 
 שפות היצירה:  עברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1998
 פרסים והוקרה:  פרס היצירה לסופרים עבריים (2010) 
 
ניר ברעם (נולד ב-2 ביוני 1976) הוא סופר, עורך ספרותי ופובליציסט ישראלי. חתן פרס ראש הממשלה לסופרים עבריים לשנת 2010.
ביוגרפיה

ברעם נולד וגדל בשכונת בית הכרם בירושלים, בוגר התיכון ליד"ה. הוא בנו של השר וחבר הכנסת לשעבר עוזי ברעם ונכדו של השר לשעבר משה ברעם. אמו רות נפטרה מסרטן כשהיה בן 19. בעל תואר ראשון בספרות עברית מאוניברסיטת תל אביב. נשוי ואב לבן, מתגורר בתל אביב.
יצירתו הספרותית

ספרו השלישי, מחזיר החלומות, הפך בשנת 2006 לרב-מכר, זכה לשבחים רבים, וזיכה אותו במועמדות לפרס ספיר בשנת 2007. במרכז הספר עומדות שתי דמויות: יואל, מחזיר החלומות, הניחן ביכולת לחדור לתודעות של בני אדם ולהחזיר להם את חלומותיהם, כישרון שבהדרגה מתפתח גם ליכולת לשחק בזיכרונותיהם של אנשים, ואלון, הצעיר, העסוק במסע חסר סיכוי להפוך את זיכרונו לספרייה ולהתנתק ממערכת היחסים התובענית עם תאומתו ליאור. שניהם חשודים ברציחתו של מנהיג ארגון הקבצנים של תל אביב. אחת הפרשנויות לספר היא שברגע שמחזיר החלומות החל להחזיר חלומות לתושבי העיר תל אביב הוא הזמין סופה קשה המאיימת להחריב את העיר. הרומן משלב בין קטעים ריאליסטים כמו תיאור ילדותו של מחזיר החלומות בשכונה הבורגנית בית הכרם שבירושלים, ואלמנטים עתידניים ופנטסטים.
בשנת 2010 ראה אור "אנשים טובים", ספרו הרביעי, בהוצאת "עם עובד". זהו רומן רחב יריעה, המושפע במבנהו מן הרומן האירופי הקלאסי, ומתמקד בהתנהגותם של אנשים רגילים בימי מלחמת העולם השנייה. "אנשים טובים" מגולל את סיפורם של חוקר השווקים תומאס הייזלברג מברלין, מניפולטור בעל כישרון רב בהמצאת מודלים לחקר הפסיכולוגיה של עמים שונים באירופה, והצעירה אלכסנדרה וייסברג מלנינגרד, בת למשפחת אינטלקטואלים הנחשדת בסיוע לגורמי האופוזיציה. במהלך הספר מחליטים תומאס ואלכסנדרה לשתף פעולה עם המשטרים בארצותיהם ובמהרה עולים לגדולה: תומאס במשרד החוץ הנאצי (כהוגה "מודל האדם הפולני") ואלכסנדרה במשטרה החשאית הסובייטית (כעורכת הודאות של נאשמים). אך בעודם אחראים, מתוקף תפקידם, למעשים מזוויעים, השניים עדיין מאמינים שהם עושים את הרע במיעוטו. "אנשים טובים" עורר פולמוס רחב בישראל, היה לרב מכר, ונבחר לרשימה הקצרה של פרס ספיר לשנת 2010.
ברעם עורך את סדרת 972 בהוצאת "עם עובד". סדרה זו עוסקת בספרי עיון מנקודת מבט ביקורתית. שני הספרים האחרונים שראו אור בסדרה הם ספריהם של גלעד צוקרמן העוסק בשפה הישראלית, וספרו של יהודה שנהב העוסק בתודעת השמאל הישראלי. בנוסף, עורך ברעם את סדרת הקלאסיקה ב"עם עובד", ששמה לה מטרה להוציא ולערוך מחדש קלאסיקות מערביות ספרותיות.
ברעם כתב במוסף "ספרים" של העיתון "הארץ" וראיין אנשי ספרות שונים.
הסרט "הארץ שמעבר להרים"

ב-2018 יצר ברעם סרט דוקומנטרי בהשראת ספרו "הארץ שמעבר להרים", יחד עם הבמאי מיכאל אללו. הסרט שודר בערוץ הוט 8, וזכה בפרס אופיר בקטגוריית הסרט התיעודי הקצר הטוב ביותר לשנת 2018. בסרט יצא ברעם למסע בגדה המערבית ובמזרח ירושלים, בהן לא ביקר מזה שנים, פגש וריאיין פלסטינים, אנשי פת"ח וחמאס, וכן ישראלים מתנחלים, והאזין לעמדותיהם ביחס לפתרון אפשרי לסכסוך הישראלי-פלסטיני.
עמדותיו הפוליטיות

ברעם מזוהה עם מחנה השמאל הן בתחום המדיני והן בתחום החברתי. הוא כותב לעיתים טורי דעות, בין השאר בעיתון הארץ, ומרבה להופיע בתקשורת ולהציג את עמדותיו.
בקיץ 2006 היה ברעם אחד מיוזמי עצומת הסופרים הצעירים יחד עם דודו בוסי, יחזקאל נפשי, מתי שמואלוף, שמעון אדף ואחרים, שיצאו בקריאה להפסיק את הלחימה במהלך מלחמת לבנון השנייה. אחת ממטרות העצומה הייתה לצאת נגד מה שנתפס בעיניהם כסופרים השייכים לממסד ותומכים בהמשך הלחימה, ולהשמיע קריאה "רעננה" של הדור הספרותי הצעיר. ברעם היה ממקימי "התנועה החדשה", גוף פוליטי שמאלני שהוקם למטרת איחוד עם מפלגת מרצ, אולם לאחר מכן נסוג מתמיכתו וטען שתמיכת התנועה החדשה-מרצ במבצע עופרת יצוקה מהווה כישלון מוסרי, והטיל ספק ביכולתה להביא את השינוי בפוליטיקה שעליו הכריזו בעת הקמת המפלגה.
חיים אישיים

ברעם היה נשוי לתמר, ולהם בן. ב-2019 נפרד מאשתו.
ספריו

ספרי לי סיפור אהבה סגול (זמורה ביתן, 1998).
ילדי נשף התחפושות (זמורה ביתן, 2000)
מחזיר החלומות (הוצאת כתר, 2005).
אנשים טובים (עם עובד 2010)
צל עולם (עם עובד, 2013)
הארץ שמעבר להרים (עם עובד, 2016)
יקיצה (ידיעות ספרים, 2018)
העולם הוא שמועה (ידיעות ספרים, 2021)
ספרים בעריכתו

תהודות זהות: הדור השלישי כותב מזרחית בעריכת מתי שמואלוף, נפתלי שם-טוב וניר ברעם, 2007.
זרקאלו: יצירה רוסית עכשווית בשיח הישראלי בעריכת אירינה ורובל-גולובקינה וניר ברעם, 2005.
הנדון: אשכנזים, מאת מרב רוזנטל-מרמורשטיין, בעריכת ניר ברעם, 2005.
בכל העניין המזרחי יש איזה אבסורד, מאת דרור משעני, בעריכת ניר ברעם, 2006.
ההיסטוריון, הזמן והדמיון: מאסכולת האנאל ועד הרוצח הפוסט-ציוני, מאת שלמה זנד, בעריכת ניר ברעם ונעה גרינברג, 2004.
אדוני התרבות: אנטומיה של יצרני תרבות ישראלים, עורכי הספר: נעה גרינברג וניר ברעם, 2003.
ישראלית שפה יפה מאת גלעד צוקרמן, בעריכת ניר ברעם ומאיה פלדמן, 2008.
במלכודת הקו הירוק, מאת יהודה שנהב, בעריכת קרן דותן וניר ברעם, 2010
תיהנו מהסימפטומים: הוליווד על ספת הפסיכולוג , מאת סלבוי ז'יז'ק (תרגמה מאנגלית: רוני ידור), בעריכת ניר ברעם, הוצאת מעריב, 2004.
הערות שוליים

↑  רותי ברעם באתר GRAVEZ
↑  ניר ברעם, לדבר על עצמנו, באתר העוקץ
↑  אפרים דוידי, מערכת הבחירות של חד"ש: מה נשתנה?, זו הדרך, גיליון 4, 28 בינואר 2009
↑  ניר ברעם חוזר בספר חדש - "יקיצה": קראו את הפרק הראשון, באתר וואלה, 2 במאי 2018
↑   אסתי אדיבי שושן, מאיזו זווית שלא נבחר להסתכל על זה, בגדת בחבר הטוב ביותר שלך, לא?, באתר הארץ, 23 בספטמבר 2021
↑   בני ציפר, הקיטש ניכר בכל משפט כמעט, באתר הארץ, 22 בדצמבר 2021
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007296000805171  BIBSYS: 12056479  BNE: XX5348163  BnF: cb14544346h (data)  GND: 129091677  ISNI: 0000 0000 7843 4301  LCCN: no99009000  NSK: 000673623  NTA: 351112081  RERO: 02-A016712183  SUDOC: 172549396  VIAF: 76554075   WorldCat (עם VIAF): 76554075
נמל התעופה הבין-לאומי סלוניקי מקדוניה

נמל התעופה הבינלאומי סלוניקי "מקדוניה" (ביוונית: Κρατικός Αερολιμένας Θεσσαλονίκης «Μακεδονία») הוא נמל תעופה השוכן בקצהו הצפון-מערבי של חצי האי כלקידיקי לחופו המזרחי של מפרץ תרמה (Θερμαϊκός Κόλπος). השדה שוכן כ-15 ק"מ דרומית למרכז העיר סלוניקי אותה הוא משרת, ונקרא על שמו של חבל הארץ מקדוניה שבה הוא ממוקם.
היסטוריה

נמל התעופה הוקם בשנת 1930 במקום בו שכן מנחת כבר בזמן מלחמת העולם הראשונה, וב-1948 הוא החל משרת טיסות אזרחיות. מסלול 10/28 נסלל באספלט בשנת 1950, וב-1958 הוא הוארך לאורכו הנוכחי (2,440 מטרים). ב-1953 נסלל מסלול 16/34 שהוארך לאורכו הנוכחי ב-1972. בית הנתיבות הקיים נחנך ב-1965 והוא הורחב בשנים שלאחר מכן, ושוב בשנות ה-90 ובתחילת העשור הראשון של המאה ה-21. שטחו הנוכחי של בית הנתיבות הוא 32,000 מ"ר. מגדל הפיקוח שהיה חלק מבית הנתיבות חרב ברעידת אדמה שפקדה את סלוניקי ב-1978, והוא הוקם מחדש, הפעם כמבנה עצמאי.
השדה כיום

נמל התעופה מקדוניה הוא השלישי בהיקף התנועה האווירית ביוון והגדול ביותר המופעל על ידי המדינה. בשנת 2010 עברו דרכו 3,910,751 נוסעים, מהם 2,228,680 בטיסות בינלאומיות ו-1,682,071 בטיסות פנים. נמל התעופה הוא מרכז חשוב לחברות התעופה היווניות אולימפיק אייר ואגאן איירליינס, והוא משמש כבסיס הפעולה המרכזי עבור חברת אסטרה איירלנייס.
בשדה שני מסלולי המראה - 10/28 ו-6/34, ושני מסלולי הסעה. ב-1997 החלו עבודות להארכת מסלול  10/28, אך הן נידחו בגלל בעיות כספיות והסתיימו רק ב-2020.  המסלול הוארך ב-1,000 מטר אל תוך מי מפרץ תרמה, ואורכו מגיע ל-3,440 מטרים. מערכת התאורה והבקרה של המסלול החדש נמשכת לעומק 750 מטרים נוספים לתוך המפרץ. ב-2021 נפתח בית נתיבות שני בשטח של 115,000 מ"ר מצפון לטרמינל הקיים. טרמינל זה יכול לטפל בתעבורה שנתית של 8 מיליון נוסעים, ויש בו 14 גשרי עלייה למטוס.
ניקולאי בונר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1972 (בן 52 בערך) מולדובה 
 
ניקולאי בונר (ברוסית: Николай Боннер; נולד ב-1972) הוא רוצח סדרתי ישראלי שרצח ארבעה בני אדם בעיר חיפה בשנת 2005. מוכר בכינוי "רוצח ההומלסים", בשל הויקטימולגיה של הקורבנות. נכון ל-2024, הוא הישראלי היחיד שהורשע העונה להגדרה של רוצח סדרתי.
ביוגרפיה

ניקולאי בונר נולד בכפר במולדובה, שהייתה אז חלק מברית המועצות, כבן השלישי במשפחה בת ארבעה ילדים. אמו, שעבדה בבית חרושת, מתה בילדותו. אביו היה אלכוהוליסט. לאחר מות האם הוא נשלח ללמוד בפנימייה. כשהיה בן 19 נתפס בגנבה ונידון לעבודות שירות. בזמן שהותו בפנימייה, בונר החל לשתות וודקה כדי להקל על הבדידות שהרגיש. לאחר שסיים את לימודיו, הוא חזר לגור בבית הוריו והחל לעבוד כרועה צאן בחווה מקומית.
בונר היגר לישראל בשנת 2000, לאחר שנישא ליהודייה בת 18 שהכיר במולדובה, השניים עלו יחד עם אימה של הבחורה והשתקעו בחיפה ושכרו שם דירה. מלבד זאת, אחותו עלתה אף היא אך הייתה הומלסית ששהתה בתחנה המרכזית בתל אביב. בישראל עבד בעבודות מזדמנות, ולאחר מכן במפעל לצינורות בעכו. לדברי מעסיקו, יוסי בן דוד, בונר נחשב לעובד חרוץ ומכבד שביצע את משימותיו ללא תלונות.
בינואר 2003, נפטרה רעייתו משחפת. בעקבות מותה בונר התמכר לאלכוהול עוד יותר, הפך לחסר בית והחל להסתובב ברחבי המדינה. במהלך החודשים הבאים, הוא התיידד עם הומלס בשם סיימון ואף מצא בת זוג חדשה (שנפרדה ממנו תוך מספר חודשים). בספטמבר 2004 בונר עבר לגור עם אחותו, בתל אביב אך לאחר שזו גורשה בעקבות היותה שוהה בלתי חוקית הוא החל לעבוד ולהתגורר במושב אמונים עד פיטוריו בדצמבר של אותה שנה. לאחר שפוטר, החליט לחזור לחיפה ולאזור סביב שוק תלפיות בשכונת הדר שבחיפה. שם הוא היה מבלה בחברת חסרי בית אחרים בסביבת מגוריו, וישן במבנים נטושים הסמוכים לשוק.
רציחות

מעשה הרצח הראשון שביצע בונר אירע בפברואר 2005. הוא רצח את ריטה וולמן בת ה-52 שהתגוררה בגפה בשכונת חליסה ועמה היו לו קשרי ידידות. במועד הרצח וולמן ביקשה מן הרוצח שיתלווה אליה לביתה מכיוון שהתקשתה בהליכתה. היא הזמינה אותו להיכנס לביתה והם שתו בתוכו משקאות אלכוהוליים. וולמן הציעה לו להישאר לישון על הספה ופרשה לשינה. בונר רצה לקיים עימה יחסי מין, אך זו סרבה. הוא תקף אותה במכות ואנס אותה. לאחר מכן הצית את דירתה, וכתוצאה מכך גופתה נשרפה באופן חלקי.
חודש לאחר מכן (11 במרץ) ביצע בונר את הרצח השני. הוא נפגש עם ההומלס אלכסנדר לבנט בן ה-36 מקום בו הוא לן באופן קבוע, בשכונת הדר. לבנט, שכינויו היה "צ'צין" בעקבות שירותו הצבאי בצ'צ'ניה, שתה עמו אלכוהול. בין השניים פרץ ויכוח לאחר שבונר ביקש לקחת איתו מנעול צילינדר של דלת שהיה מונח במקום. לבנט סירב, ובונר הכה אותו למוות ושרף את המבנה.
הנרצח השלישי היה ולרי סצ'נוב בן ה-32. בסוף חודש אפריל 2005 נמצאה גופתו השרופה במבנה נטוש. במהלך החודש, בונר וסצ'נוב שתו אלכוהול והדליקו מדורה במבנה נטוש. במהלך ויכוח הכה בונר קשות את סצ'נוב וחנק אותו. סצ'נוב הופל על האש הבוערת, בעוד בונר עוזב את המבנה.
בעקבות מעשיו של בונר, שכללו למעט הרצח הראשון רצח של חסרי בית, כונה בונר "רוצח ההומלסים".
רק לאחר הרצח השלישי זיהתה המשטרה כי קיים דפוס פעולה דומה לרציחות, והחלה לחשוד כי הרציחות בוצעו על ידי רוצח סדרתי.
הרצח הרביעי התרחש ב-1 במאי 2005. בונר פגש את אלכסנדר קרס בן ה-39, ישב איתו ושתה עמו בדירה נטושה. על פי בונר, קרס קילל את אמו, ובתגובה הוא הכה אותו, חנק אותו, ושרף את הדירה.
12 ימים לאחר מכן, בונר הסתובב ברחובות בחיפה, כשנתקל בסרגיי בלושטיין בן ה-42, בחור הומלס שהכיר במשך שנתיים. כדי לחגוג את יום הולדתו של בלושטיין, שני הגברים הלכו לגן ילדים נטוש כדי לשתות וודקה, במהלך שיחתם בלושטיין שאל את בונר אם אי פעם גנב משהו מהשוק. לפתע, בונר התעצבן והתחיל לצעוק שכולם שונאים אותו, לפני שהספיק להרגיע אותו, בונר הכה את בלושטיין קשות, חנק ורקע עליו שוב ושוב. לאחר שסיים, מתוך אמונה שחברו מת, בונר עזב. עם זאת, בלושטיין שרד ולמחרת בבוקר הצליח לגרור את עצמו לרחוב מרכזי בשוק, שם נמצא על ידי עוברי אורח והועבר לבית החולים.
תפיסתו ומעצרו

בלושטיין הפצוע בילה שלושה ימים בחדר המיון בהחלמה מפציעותיו. לאחר ששוחרר, הוא נעצר כחשוד פוטנציאלי ברצח ולרי סוזנוב וזאת מאחר שפקד את הגן שבו נמצא מת. בחקירה סיפר בלושטיין למשטרה על חברו לשתייה האלכוהולית האלים, שאותו הכיר רק בשם 'ניקולאי'. השוטרים החליטו לבדוק את טענותיו, התחפשו לנוודים והתערבבו בקרב האוכלוסייה כדי לאסוף מידע נוסף על האיש המסתורי. בהתאם לדבריו של בלושטיין- רבים מחסרי הבית טענו שוב ושוב שאדם אלים בשם ניקולאי הצית לעיתים קרובות מבנים שבהם שתו לעיתים קרובות לאחר ששתו יחד אלכוהול. בסופו של דבר, זהותו של בונר נחשפה לאחר שהרשויות בדקו מאושפזים בבתי חולים מקומיים באזור חיפה והתברר כי יום לאחר הירצחה של ריטה וולמן, אדם בשם ניקולאי בונר הגיע לבית החולים רמב"ם עם חבלת ראש קשה.
ב-29 במאי 2005 נעצר בונר. הוא הודה במעשיו בתוך שעות ספורות מרגע מעצרו, אך חזר בו במהלך המשפט. הוא טען שהודה תחת לחץ, בעת שהיה שיכור ושהשוטרים איימו לפגוע בבתו ובחברתו. השופטים דחו את הטענות האלה.
בנובמבר 2006 הורשע בארבעה מעשי רצח ובמעשה אונס. הוא זוכה מביצוע מעשה סדום בנרצחת. במאי 2007 נידון בונר לארבעה מאסרי עולם מצטברים ועוד 17 שנות מאסר בגין אונס, חבלה, הצתה, השמדת ראיות ובשל שיבוש הליכי משפט. במהלך המשפט דחה בונר הסדר טיעון שהוצע לו לפיו יודה וירצה שני מאסרי עולם מצטברים ועוד שניים חופפים.
בונר הוא הישראלי היחיד שעונה על ההגדרה של רוצח סדרתי והורשע.
ראו גם

המרטש מאטלנטה
המפלצת מפירנצה
הערות שוליים

↑  אחיה ראב"ד, הרוצחים הסדרתיים הראשונים בישראל, באתר ynet, 27 באפריל 2016
↑  תומר לוי, נאשם ברצח חסרי בית טירפד את עסקת הטיעון עמו, באתר וואלה!, 12 ביוני 2006
↑  אחיה ראב"ד, רוצח ההומלסים נשלח לארבעה מאסרי עולם, באתר ynet, 6 במאי 2007
↑  אלי לוי, הורשע הרוצח הסדרתי מחיפה, באתר nrg‏, 7 בנובמבר 2006
↑  אחיה ראב"ד, רוצח ההומלסים נשלח לארבעה מאסרי עולם, באתר ynet, 6 במאי 2007
↑  איילה חננאל‏, עדואן יחיא פרחאן: דיוקן של רוצח סדרתי, באתר וואלה, 26 במאי 2009