stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
סחר בין-לאומי בפרימטים
היסטוריה > אמונה

מצרים העתיקה הייתה אחת המדינות הראשונות בהן נעשה פולחן של פרימטים. מבין האלילים והאלילות ניתן למנות את אתום "אל הבריאה" שמתואר כקוף ירוק, הפי "בנו של הורוס", רע "אל השמש" ותחות שמתואר כבבון. על פי אותה אמונה אלילית, בהיכל השיפוט שבעולם המתים ישנם ארבעה פרימטים ששומרים על אגם האש. ייתכן שעד האלף השלישי לפני הספירה לא היו פרימטים במצרים. הפרימטים שיובאו למצרים מהאלף השלישי לפני הספירה נלקחו מארץ פונט.
מקורותיהם של המקוקים הברבריים בגיברלטר אינם ברורים דים, אך עדות גנטית תומכת בסיפורים שלפיהם הם יובאו מצפון אפריקה לצוק גיברלטר, ושימורם במקום נעשה בשל אמונות טפלות או פולחן. במהלך מלחמת הירושה הספרדית (1701–1714), הבריטים שהשתלטו על גיברלטר האמינו כי הפרימטים מביאים מזל, ולכן שלטונם בגיברלטר יארך כל עוד הפרימטים יהיו שם. אותה אמונה היא גם זו שעוררה את יבוא המקוק מצפון אפריקה כדי לשמר את הקולוניה הבריטית בגיברלטר בזמן מלחמת העולם השנייה.
היסטוריה > רפואה מסורתית

ישנן עדויות לשימוש בעצמות של פרימטים למטרות יצירת שיקויים ותרופות עוד מתקופת מסופוטמיה העתיקה. באירופה במאה ה-2 נפוץ הרעיון כי ישנה תועלת בריאותית באכילת פרימטים.
בשלבים המוקדמים של העת החדשה הסחר באבני בזואר היה גדול. את אבני הבזואר ניתן היה להוציא מהקיבה או מהמעיים של קולובים, והשימוש בהם נעשה על מנת לנטרל רעל ארסן.
השימוש בפרימטים ברפואה המסורתית עדיין נפוץ כאשר בלמעלה מ-50 מדינות משתמשים בלמעלה מ-70 מינים למטרות אלו.
היסטוריה > אופנה

לפחות מאז ימי הביניים החל הסחר בפרוות של פרימטים. הפרווה השחורה-לבנה של הקולובוס גרזה שימשה ליצירת ביגוד טקסי, כיסויי מגנים ותחפושות מעוצבות. בימי הביניים ייצאו סוחרים ערבים את הפרווה של הקולובוס גרזה לאירופה, שם השימוש בה צבר תאוצה, בה בעת עם גדילת היצוא של הפרווה לאירופה. בשלבים מאוחרים יותר גבר השימוש והייצוא של הפרווה עם השימוש ברובים, במקום קשתות וחצים, למטרות ציד.
בשנת 1892, כ-175,000 פרוות יוצאו לאירופה. במהלך התקופה בה הפרווה של הקולובוסים הייתה בשיא האופנה, נהרגו כ-2 מיליון קולובוסים. מאוחר יותר, במאה ה-20, האופנה של פרוות הקולובוסים פסקה.
היסטוריה > חיות מחמד

פרימטים, בעיקר גנונים, יובאו למצרים העתיקה מרחבי אפריקה, ושימשו שם כחיות מחמד. ביוון העתיקה משפחות אמידות השתמשו בגנונים ובמקוקים ברבריים לפחות מהמאה ה-7 לפני הספירה, ומינים נוספים הגיעו לאירופה בשיירות סוחרים מהודו. כמו כן, הרומאים ייבאו פרימטים כחיות מחמד עוד משנת 50 לפני הספירה.
באמצע המאה ה-17 הפרימטים בבריטניה היו מקור גדול לשעשוע וחיות מחמד, ושר האוצר של אותה תקופה שקל להעלות את המס על פרימטים כפתרון להעלאה משמעותית של הפדיון המדיני. באופן בלתי נמנע, בתקופה מאוחרת יותר כאשר ניתן היה לקנות פרימטים בקנה מידה גדול, הם פסקו להיות סמל סטטוס גדול וערכם ירד.
היסטוריה > ניסויים

אחד המניעים העיקריים לסחר בין-לאומי בפרימטים הוא מחקרים. עוד מתקופת האימפריה הרומית השתמשו בפרימטים למחקרים רפואיים. אחד מכתביו המפורסמים ביותר של קלאודיוס גלנוס, רופא החצר של הקיסר הרומי מרקוס אורליאוס, בנושא אנטומיה התבסס על ביתור של מקוק.
בשנות ה-70 של המאה ה-19 חוקרים רבים הפנו את תשומת לבם למוחם של הפרימטים ולקווי הדמיון שלהם עם המוח האנושי. החוקרים מיפו את המוח של חלק מהפרימטים, והפרימטים נעשו למודל ביו-רפואי עיקרי.
במאה ה-20, מאות אלפי פרימטים יובאו ממגוון מדינות, בעיקר מהודו, קולומביה ופרו, למטרות תעשיית המחקר הביו-רפואית. הסחר הגיע לשיאו באמצע המאה ה-20. בשנות ה-50 של המאה העשרים הודו יצאה לארצות הברית בכל שנה בין 100,000 ל-200,000 מקוקי רזוס, ובעקבות חוסר היכולת לעמוד בכמויות הגדולות צנח יצוא מקוקי רזוס לכ-20,000 בשנת 1975. בשנת 1978 חדלה הודו לייצא מקוקים לארצות הברית, ומאוחר יותר לכל שאר המדינות.
בין השנים 1970–1975 סחרו ברחבי העולם בכ-4 מיליון פרימטים, כמעט כולם נתפסו בטבע, והשאר תוצר של הרבעה.
המדינות והחברות המעורבות > המדינות

ארצות הברית עומדת בראש רשימת המייבאות עם יבוא של כשליש מסך כל הפרימטים הנמכרים ברחבי העולם. אחריה ברשימה נמצאת בריטניה, ואחריהן יפן, רוסיה, הולנד, צרפת, טאיוואן, קנדה, ספרד ועוד.
הפרימטים מיובאים מהאזורים הטבעיים שלהם מהמדינות אינדונזיה, מלזיה, קניה, תאילנד, הפיליפינים, מאוריציוס, קמבודיה ווייטנאם, דרום אפריקה, סורינאם, ברבדוס ובראשן סין.
המדינות והחברות המעורבות > החברות

ברחבי העולם קיימות עשרות חברות המעורבות בסחר בפרימטים. בסין קיים מספר החברות הגדול ביותר. רוב הפרימטים הנמכרים על ידי החברות הסיניות מיובאים משכנותיה של סין, ומורבעים ומוחזקים במרכזי ההחזקה של החברות הסיניות שמהן הם מיוצאים. הסחר העיקרי של החברות הסיניות הוא בזן "מקוק ארוך זנב".
בווייטנאם נמצא מתקן ההחזקה וההרבעה הגדול ביותר בעולם, שבשיא יכולתו מכיל כ-30,000 פרימטים. המתקן נמצא קרוב לגבולה של וייטנאם עם קמבודיה, ושייך לחברת הבת "Nafovanny", שעל שמה נקרא גם המתקן. את הפרימטים שמגיעים למתקן לוכדים בסביבתם הטבעית, ומחזיקים בכלובים משותפים בתנאים מחפירים. במתקן ההחזקה מרביעים אותם, חלקם מתים, ואלו ששרדו נמכרים למעבדות ולחברות הרבעה ומכירה. המסע אל המדינות הזרות ממתקן "Nafovanny" נמשך בין-30 ל-70 שעות, ובמהלכו הפרימטים כלואים ואחוזי פחד.
מאוריציוס מהווה את מקור הסחר במקוקים ארוכי זנב השני בגודלו אחרי סין. חברת "Bioculture", שנוסדה בשנת 1984, היא החברה העיקרית הפועלת באי. לרשות החברה עומדים מתקני החזקה, למעלה מ-200 עובדים ומתקני הרבעה בהם היחס הוא 40–45 נקבות ל-2 או 3 זכרים. בשנת 2008 יצאה החברה 2,269 פרימטים לארצות הברית.
תהליך הלכידה וההחזקה

את הפרימטים לוכדים חקלאים ואנשי כפרים באמצעות הצבת פתיונות ברשתות ובכלובים. משפחות שלמות יכולות להיתפס ברשתות, וכל פרימט שנתפס ואינו רצוי מומת ונמכר כאוכל. לפעמים מפילים הלוכדים את האימהות מהעצים על ידי כך שהם יורים בהן, ובכך מורידים גם את צאצאיהן אחוזי הפאניקה שנצמדים לגוף של אימם. הפרימטים ששרדו מועברים עם מעט אוכל ומים, אם בכלל, בכלובים שבהם לרוב אינם יכולים לעמוד, ורבים מתים, למרכזי החזקה מטונפים ועמוסים יתר על המידה. לאחר מכן, נעשה ניפוי שבו האמהות והגורים מקבלים עדיפות, והחולים, הרזים והזקנים לא עוברים. משם הם מופצים ברחבי העולם במטעני מטוסים.
בחקירה שנעשתה בשנת 1992 על ידי "Cruelty Free International", נמצא כי כ-75% מהפרימטים המובאים אל מרכזי ההחזקה הם בעלי סיכוי להיהרג עוד כשהם במרכזים.
ניסויים בפרימטים

רוב הפרימטים משמשים לניסויים במעבדות למטרות מחקרים בנושאי בדיקת מינוני רעילות בחומרים רפואיים ולא רפואיים, מחלות זיהומיות כמו איידס, אבולה ודלקת כבד; נוירולוגיה, קוגניציה, התנהגות, התרבות, גנטיקה וקסגוגרפט.
בישראל חוק צער בעלי חיים משנת 1994 קבע את הקמת המועצה לניסויים בבעלי חיים האחראית על קביעת היתרים, כללים, דרכים לעריכת הניסויים, פיקוח על בריאות בעלי החיים, מניעת מחלות והמתתם של בעלי החיים בתום הניסוי במידת הצורך. החוק מוסיף וקובע כי ניסויים בהם יש גרימת סבל או כאב יבוצעו בהרדמה כללית או מקומית או באלחוש, ובמקרים בהם בעל החיים מחויב במיתה לאחר הניסוי המתתו תתבצע לפני שובו להכרה. כמו כן, שימוש בחיות מפותחות, דוגמת פרימטים, יוגבל ככל האפשר.
בשנת 2016 השתמשו במדינת ישראל ב-46 פרימטים למטרות מחקר.
בארצות הברית משתמשים למטרות ניסויים בכ-65,000 פרימטים בכל שנה, ועוד כ-7,000 פרימטים מנוצלים ברחבי מדינות האיחוד האירופי. רובם תוצר של הרבעה, והשאר נקנו לאחר שנתפסו בטבע.
השימוש העיקרי בפרימטים נעשה בשלושה סוגים של מקוק, וכמו כן נעשה שימוש מועט יותר במרמוסטים, טמרינים, קופי עכביש, דורוקולים, קופי ורווט, קופי סנאי ובבונים; ובנוסף נעשה שימוש בהומינידיים כגון בבונים גורילות, שימפנזות ואורנגאוטנים.
השימוש בפרימטים מעורר מחלוקת. על פי ארגון החסד "Nuffield Council On Bioethics", השימוש בהם נעשה משום שמוחם חולק מאפיינים תפקודיים ומבניים עם המוח האנושי. אך בעוד היתרון המדעי הזה נכון, משמעות הדבר היא שהם גם חווים סבל וכאב כמו בני אדם.
בשנת 2004 הקצתה ארצות הברית 5.6 מיליארד דולר אמריקני לפרויקט בשם "BioShield" שאחת ממטרותיו הייתה עריכת מחקר בנוגע למתקפה אטומית וביו-כימית. בשנה שלאחר מכן, מספר הפרימטים המיובאים לארצות הברית זינק מכ-18,500 בשנת 2004 (שנת תחילת הפרויקט) למעל 26,000 בשנת 2005, ומספר הפרימטים המיובאים בארבע השנים שלאחר מכן נותר במגמת עלייה.
המעמד המשפטי

פרימטים לא מוגדרים כבעלי זכויות כשל בני אדם ברוב תחומי השיפוט, ולכן ההגנה עליהם מפני הגדרתם כסחורה מוגבלת ואינה מתאפשרת ברוב המקרים.
המעמד של הפרימטים ממשיך לעורר ויכוח רב. הארגון "Great Ape Project" טוען כי יש לאסור באמצעות חוק את עינוים של הומינידיים (גורילות, אורנגאוטנים, שימפנזות ובבונים); וכי יש להעניק להם מעמד חוקי מוגבל, זכות לחיות והגנה על החופש האינדיבידואלי.
ב-25 ביוני 2008 הפכה ספרד למדינה הראשונה שהכריזה על הרחבת זכויותיהם של הומינידיים בהתאם להצעה של הארגון "Great Ape Project". המונח "עינויים" כולל ניסויים רפואיים וכליאה שרירותית, כמו זו שמתבצעת עבור צילומי סרטים ועבור קרקסים. משמעות הדבר הייתה צניחה משמעותית בסחר בהומינידיים בספרד.
ישנו מספר הולך וגובר של ממשלות שמעגנות בחוק איסורים על השימוש בהומינידיים, ובכך מפחיתות את הסחר. בין השנים 2000–2008 ניו זילנד, הולנד, שוודיה, אוסטריה ובלגיה אסרו את השימוש בהומינידיים למטרות מחקר.
בשנת 2013 אסר האיחוד האירופי את השימוש בהומינידיים למטרות מחקר תחת מספר תנאים. כמו כן, באותה שנה השימוש בפרימטים במחקרים הוגבל למקרים בהם אין שיטות אלטרנטיביות אופציונליות, למחקרים בסיסיים וישומיים ולמבחני איכות ובטיחות של מוצרים.
המחאה נגד חברות התעופה

ארגון PETA וקבוצות נוספות הפעילו ועודן מפעילות לחץ רב על חברות התעופה על מנת לשים סוף לשינוע פרימטים וחיות אחרות למעבדות. על פי PETA, למעלה מ-110 חברות תעופה מסרבות להטיס פרימטים, רבות מהן החלו לסרב רק לאחר איומים על פתיחה בקמפיינים.
חברת התעופה אל על הטיסה במשך שנים פרימטים שגידלו ב"חוות מזור" בישראל למכוני מחקר בחוץ לארץ. באוגוסט 2010 הודיעה אל על כי תפסיק להטיס פרימטים למטרות ניסויים, וזאת בעקבות מאבק שניהלו ארגונים לזכויות בעלי חיים מול אל על. עם זאת, בעקבות תביעה מצד חוות מזור, בית המשפט הוציא צו זמני אשר חייב את אל על להמשיך להטיס פרימטים. אל על חזרה בה מהחלטתה, ולאחר מכן חזרה לסרב להטיסם למטרות ניסויים ומחקר רפואי. באוגוסט 2014, בתום מאבק של כ-15 שנה בין אל על לחוות מזור, קבע בית המשפט העליון כי אל על רשאית לחדול מהטסת פרימטים למטרות ניסויים ומחקר רפואי.
חברת התעופה "אייר פראנס" נותרה חברת התעופה הגדולה האחרונה שממשיכה להטיס פרימטים למעבדות ומצדדת בפרקטיקה זו בטענה שיש בהם צורך למחקרים.
ראו גם

אמנת וושינגטון לחיות מוגנות
החפצה
סלפי הקופה
הערות שוליים

↑  המושג "פרימטים" בערך זה אינו כולל את האדם הנבון, שאף הוא מין בסדרה פרימטים.
↑  Estrada, Alejandro; Garber, Paul A.; Rylands, Anthony B. (18 בינואר 2017). "Impending extinction crisis of the world's primates: Why primates matter". Science Advances. doi:10.1126/sciadv.1600946. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2 3 4 5  Wich, Serge A.; Marshall, Andrew J. (7 ביולי 2016). An Introduction to Primate Conservation. OUP Oxford. ISBN 978-0-19-100850-4. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  National Research Council (US) Institute for Laboratory Animal Research, International Coordination of Nonhuman Primates, National Academies Press (US), 2011. (באנגלית)
↑  Cruelty Free International (2011-11-07), BUAV investigation inside the world's biggest monkey factory farm, נבדק ב-2017-10-15
↑  Primate testing in Europe: Save the primates*, www.savetheprimates.org (באנגלית)
↑  Primate Protection by IPPL, www.animalliberationfront.com
↑  National Research Council, Division on Earth and Life Studies, Institute for Laboratory Animal Research, International Perspectives: The Future of Nonhuman Primate Resources, Proceedings of the Workshop Held April 17-19, 2002, National Academies Press, 2003-08-29. (באנגלית)
↑  "Primates in Laboratories". PETA (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2017-10-11.
↑  .Trafficking in Misery: The Primate Trade, .Howard, Linda & Jones, Dena, 3.11.2000
↑  ד"ר איתי גל, ניסויים בבעלי חיים: למה הם הכרחיים - וכיצד מבוצעים?, באתר ynet, 19 בספטמבר 2014
↑  מיטל יסעור בית-אור, משרד הבריאות: עליה בניסויים על בעלי חיים, באתר ישראל היום, 17 במאי 2017
↑  The ethics of research involving animals. Nuffield Council on Bioethics. 2005. אורכב מ-המקור ב-2008-08-07. נבדק ב-2008-07-16.
↑  "A Demographic Analysis of Primate Research in the United States", ‏2008-06-25
↑  AgustÃn Fuentes, The International Encyclopedia of Primatology, 3 Volume Set, John Wiley & Sons, 2017-04-24. (באנגלית)
↑  "Spanish parliament to extend rights to apes". Reuters. 2008-06-25. נבדק ב-2017-10-13.
↑  Glendinning, Lee (2008-06-26). "Spanish parliament approves 'human rights' for apes". The Guardian (באנגלית בריטית). ISSN 0261-3077. נבדק ב-2017-10-13.
↑  "Canada's Position on Chimpanzees in Research" (באנגלית). נבדק ב-2017-10-13.
↑  Bree Rodrigues, eBree Web Design, Cambridge, MA, International Bans | Laws | Release & Restitution for Chimpanzees, www.releasechimps.org
↑  DIRECTIVE 2010/63/EU OF THE EUROPEAN PARLIAMENT AND OF THE COUNCIL (22 בספטמבר 2010). "on the protection of animals used for scientific purposes". pp. 33–79. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  איתמר לוין, סופית: אל-על תפסיק הטסת קופים לניסויים, באתר News1 מחלקה ראשונה, 10 באוגוסט 2014
↑  פסק הדין המלא: ע"א 6763/13 חוות בי אפ סי בע"מ נ. אל על נתיבי אויר, ‏ניתן באוקטובר 2014
↑  "Airlines That DO and That DO NOT Ship Primates to Labs". PETA (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2017-10-11.
↑  Meikle, James (2014-05-20). "Jane Goodall and Peter Gabriel urge Air France to stop ferrying lab monkeys". The Guardian (באנגלית בריטית). ISSN 0261-3077. נבדק ב-2017-10-11.
פרימט שצולם בחשאי במעבדה של קובנס (Covance) בווירג'יניה
אדם דרייבר

| --- | --- |

דרייבר בפאנל לסרט "מלחמת הכוכבים - פרק 7: הכוח מתעורר" בכנס קומיק-קון, 2015
 לידה:  19 בנובמבר 1983 (בן 41) סן דייגו, ארצות הברית 
 שם לידה:  Adam Douglas Driver 
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 תקופת הפעילות:  מ-2009
 מקום לימודים:  בית הספר ג'וליארד  אוניברסיטת אינדיאנפוליס  תיכון מישוואקה 
 בן או בת זוג:  ג'ואן טאקר (22 ביוני 2013–?) 
 מספר צאצאים:  1 
 פרסים והוקרה:  פרס סאטורן לשחקן המשנה הטוב ביותר (2016)  פרס אינדפנדנט ספיריט (2020)  Lucille Lortel Award for Outstanding Featured Actor (2012)  פרס הקולנוע של MTV לנבל הטוב ביותר (2016)  גביע וולפי לשחקן הטוב ביותר 
 פרופיל ב-IMDb
 
אדם דאגלס דרייבר (באנגלית: Adam Douglas Driver; נולד ב-19 בנובמבר 1983) הוא שחקן תיאטרון, קולנוע וטלוויזיה אמריקאי, מועמד שני פרסי אוסקר, שני פרסי גלובוס הזהב, ארבעה פרסי אמי ופרס טוני. בין תפקידיו הראשונים ניתן למנות את סרטו של סטיבן ספילברג, "לינקולן", וסרטם של האחים כהן, "בתוך לואין דייוויס". הוא מוכר גם בזכות הופעתו בסדרה הדרמה קומית שיצרה לינה דנהאם לרשת HBO, "בנות" עליו קיבל שלוש מועמדויות לפרס אמי לשחקן משנה בסדרה קומית.
בשנים 2015–2019 דרייבר גילם את קיילו רן, הנבל הראשי בטרילוגיית ההמשך של "מלחמת הכוכבים", בסרטים "מלחמת הכוכבים - פרק 7: הכוח מתעורר", "מלחמת הכוכבים - פרק 8: אחרוני הג'דיי" ו"מלחמת הכוכבים - פרק 9: עלייתו של סקייווקר".
ביוגרפיה

דרייבר נולד בסן דייגו, קליפורניה שבארצות הברית, למשפחה נוצרית אדוקה ממוצא בריטי, הולנדי, וגרמני. בנם של ננסי וג'ו. משפחת אביו היא מארקנסו ומשפחת אימו מאינדיאנה. אביו החורג הוא כומר בפטיסטי. כילד, דרייבר שר במקהלת הכנסייה. בנם של ננסי רייט (לבית נידהאם) וג'ו דאגלס דרייבר. גדל בעיירה מיצ'וואקה באינדיאנה. הוא סיים את לימודי התיכון בשנת 2001. בזמן השנה האחרונה בתיכון ניסה להתקבל לבית הספר ג'וליארד ונדחה. זמן קצר לאחר פיגועי 11 בספטמבר, דרייבר התגייס לחיל הנחתים של ארצות הברית. הוא שירת שנתיים ו-8 חודשים לפני שנפצע ברכיבת אופניים ושוחרר מסיבה רפואית לפני שנשלח לעיראק.
לאחר מכן למד שנה באוניברסיטת אינדיאנפוליס ואז עבר לג'וליארד ללימודי דרמה. הוא קיבל תואר בשנת 2009.
קריירה

לאחר תום הלימודים, דרייבר החל לשחק בניו יורק, והופיע בברודוויי ואוף ברודוויי ומדי פעם עבד כפיקולו וכמלצר.
בשנת 2010 שיחק בדרמת הטלוויזיה שביים בארי לוינסון לרשת HBO "ד"ר מוות ומיסטר ג'ק", שקיבלה 3 מועמדויות בטקס פרסי גלובוס הזהב ו-15 מועמדויות בטקס פרס אמי של אותה שנה.
בשנים 2012–2017 שיחק בסדרה "בנות" מבית HBO. בשנת 2013 שיחק בסרט "בתוך לואין דייוויס" של האחים כהן, בסרט האוסטרלי "מסלולים" לצד מיה וסיקובסקה, בסרט "ציפור כחולה", ובסרט "אולי בכל זאת" לצד דניאל רדקליף.
בשנת 2014 שיחק בסרט "לבבות רעבים" בסרט "כאן אני משאיר אותך" ובסרט "כשנהיה צעירים". על תפקידו בסרט "לבבות רעבים" זכה בגביע וולפי לשחקן הטוב ביותר בפסטיבל הסרטים של ונציה.
ב-2015 הוא השתתף בתפקיד הנבל הראשי, קיילו רן, בסרט "מלחמת הכוכבים - פרק 7: הכוח מתעורר".
בשנת 2016 כיכב בסרטו של מרטין סקורסזה "שתיקה", דרמה היסטורית שמתרחשת במאה ה-17 ביפן. באותה שנה הופיע בתפקיד הראשי בסרטו של ג'ים ג'ארמוש "פטרסון", ובסרטו של ג'ף ניקולס "ספיישל חצות".
בשנת 2017 שיחק לצד צ'נינג טייטום בקומדיה "לוגאן לאקי" של הבמאי סטיבן סודרברג. באותה שנה שב לגלם את דמותו של קיילו רן בסרט "מלחמת הכוכבים - פרק 8: אחרוני הג'דיי".
בשנת 2018 שימש כקריין בסרט הדוקומנטרי "ג'וזף פוליצר - קול העם", אודות חיו של ג'וזף פוליצר. באותה השנה שיחק את תפקיד הבלש פליפ צימרמן בסרט הפשע הביוגרפי "שחור על לבן" של הבמאי זוכה פרס האוסקר ספייק לי המבוססת על האוטוביוגרפיה "Black Klansman" שנכתבה על ידי רון סטולוורת'. על תפקידו בסרט, קיבל דרייבר מועמדות לפרס האוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר, לפרס גלובוס הזהב לשחקן המשנה הטוב ביותר - סרט קולנוע, לפרס באפט"א לשחקן הטוב ביותר בתפקיד משנה ולפרס גילדת שחקני המסך.
בשנת 2019 שיחק דרייבר בסרט הדרמה "סיפור נישואים", שנכתב ובוים על ידי הבמאי נוח באומבך, לצד סקרלט ג'והנסון. השניים מגלמים זוג נשוי שעובר הליך גירושין. על תפקידו בסרט זה, דרייבר קצר שבחים ואף קיבל מועמדות שנייה לפרס האוסקר, הפעם בקטגוריית פרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר, פרס גלובוס הזהב לשחקן המשנה הטוב ביותר, פרס באפט"א לשחקן הטוב ביותר בתפקיד ראשי ולפרס גילדת שחקני המסך. עוד באותה השנה, הספיק דרייבר לשחק בסרטו של ג'ים ג'ארמוש "המתים אינם מתים", ובסרטו של ג'יי ג'יי אברהמס - "מלחמת הכוכבים - פרק 9: עלייתו של סקייווקר" בדמותו של קיילו רן. בתיאטרון, שיחק בהפקה המחודשת של ברודוויי למחזה "תשרוף את זה" שעלתה לראשונה ב-1987. דרייבר היה מועמד לפרס טוני על משחקו במחזה.
בשנת 2020 לוהק לשני סרטים של הבמאי רידלי סקוט, הראשון – הדרמה ההיסטורית "הדו-קרב האחרון", כשכיכב לצדם של מאט דיימון, בן אפלק וג'ודי קומר; והשני הוא דרמת הפשע הביוגרפית "בית גוצ'י" בתפקיד של ראש בית האופנה גוצ'י לשעבר, מאוריציו גוצ'י. בהמשך, הוא לוהק לצד גרטה גרוויג לסרטו של נואה באומבך "רעש לבן", עיבוד קולנועי באותו שם לספרו של דון דלילו, אשר אמור לעלות בשירותי הסטרימינג של נטפליקס במהלך 2022.
במרץ 2023 כיכב בסרט המדע בדיוני "65".
חיים אישיים

ב-22 ביוני 2013 נישא לג'ואן טאקר, לאחר זוגיות של שבע שנים. טאקר ודרייבר מכירים מימיהם בג'וליארד. בנם הבכור נולד ב-2016, שאת לידתו הם שמרו בסוד מהתקשורת במשך שנתיים. נולד להם בן שני בתחילת 2023.המשפחה מתגוררת בשכונת ברוקלין הייטס, מנהטן.
דרייבר מנהל ארגון ללא מטרות רווח בשם "אומנות בכוחות המזוינים" אשר מבצע הופעות בפני אנשי צבא. הוא רואה בג'ון קסאווטס מודל לחיים יצירתיים.
פילמוגרפיה > קולנוע

| שנה | סרט | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2011 | ג'יי אדגר | וולטר לייל |  |
| 2012 | Gayby | ניל |  |
| 2012 | Not Waving but Drowning | אדם |  |
| 2012 | פרנסס הא | לב |  |
| 2012 | לינקולן | סמואל בקווית׳ |  |
| 2013 | ציפור כחולה | וולטר |  |
| 2013 | בתוך לואין דיוויס | אל קודי |  |
| 2013 | מסלולים | ריק סמולן |  |
| 2013 | אולי בכל זאת | אלן |  |
| 2014 | לבבות רעבים | ג'וד | גביע וולפי לשחקן הטוב ביותר (אנ') בפסטיבל הסרטים של ונציה (2014) |
| 2014 | כשנהיה צעירים | ג'יימי |  |
| 2014 | מכאן אני ממשיך | פיליפ אלטמן |  |
| 2015 | מלחמת הכוכבים - פרק 7: הכוח מתעורר | קיילו רן |  |
| 2016 | ספיישל חצות | פול סוויר |  |
| 2016 | פטרסון | פטרסון |  |
| 2016 | שתיקה | הכומר פרנסיסקו גארפה |  |
| 2017 | סיפורי מאירוביץ' | רנדי |  |
| 2017 | לוגאן לאקי | קלייד לוגן |  |
| 2017 | מלחמת הכוכבים - פרק 8: אחרוני הג'דיי | קיילו רן |  |
| 2018 | שחור על לבן | פליפ צימרמן | מועמד פרס גילדת שחקני המסך לשחקן המשנה הטוב ביותר (אנ') |
| 2018 | האיש שהרג את דון קישוט | טובי גראמט |  |
| 2018 | ג'וזף פוליצר - קול העם | קריין | סרט דוקומנטרי |
| 2019 | הדו"ח | דניאל ג'יי ג'ונס |  |
| 2019 | המתים אינם מתים | רונלד פטרסון |  |
| 2019 | סיפור נישואים | צ'ארלי ברבר |  |
| 2019 | מלחמת הכוכבים - פרק 9: עלייתו של סקייווקר | קיילו רן |  |
| 2021 | אנט | הנרי מק'הנרי |  |
| 2021 | הדו-קרב האחרון | ז'אק לה גריס |  |
| 2021 | בית גוצ'י | מאוריציו גוצ'י |  |
| 2022 | רעש לבן | פרופסור ג'ק גלאדני |  |
| 2023 | 65 | מיילס |  |
| 2023 | פרארי | אנצו פרארי |  |
| 2024 | מגלופוליס |  |  |
פילמוגרפיה > טלוויזיה

| שנה | סדרה | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2009 | הבלתי רגילים | וויל סלאנסקי | פרק: "The E.I.D." |
| 2010 | חוק וסדר | רובי ויקארי | פרק: "Brilliant Disguise" |
| 2010 | ד"ר מוות ומיסטר ג'ק | גלן סטטסון | סרט טלוויזיה של HBO |
| 2012 | חוק וסדר: מדור מיוחד | ג'ייסון רוברטס | פרק: "Theatre Tricks" |
| 2017-2012 | בנות | אדם סאקלר | תפקיד חוזר; 49 פרקים מועמדויות: פרס אמי לשחקן משנה מצטיין בסדרה קומית (2013, 2014, 2015) |
| 2015 | משפחת סימפסון | אדם סאקלר | דיבוב; פרק: "Every Man's Dream" |
| 2016, 2018, 2020 | סאטרדיי נייט לייב | מנחה | 3 פרקים מועמדויות: מועמד פרס אמי לבידור בפריים טיים לשחקן אורח יוצא מן הכלל בסדרה קומית (אנ') (2020) |
| 2017 | ההמבורגרים של בוב | ארט האומן | דיבוב; פרק: "The Bleakening: Part 1 & 2" |
הערות שוליים

↑  אמיר קמינר, אדם דרייבר: "זה צירוף מקרים שאני מגלם יהודים", באתר ynet, 9 באוגוסט 2018
↑  Schulman, Michael (2019-10-21). "Adam Driver, the Original Man". The New Yorker (באנגלית אמריקאית). ISSN 0028-792X. נבדק ב-2024-03-25.
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: 2019: ראמי מאלק – רפסודיה בוהמית | פרס האקדמיה האוסטרלית לאמנויות הקולנוע והטלוויזיה הבינלאומי – השחקן הטוב ביותר   2020: אדם דרייבר – סיפור נישואים  | הבא: 2021: צ'דוויק בוזמן – הבלוז של מא רייני |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007592251005171  PLWABN: 9810683878405606  BIBSYS: 15009121  BNE: XX5404063  BnF: cb167412809 (data)  GND: 1060407434  ISNI: 0000 0003 6610 7620  LCCN: no2012045483  MusicBrainz: a5b05509-5cec-427e-a9f9-c25d4f7dffa9  NKC: xx0216398  NTA: 380144026  SUDOC: 172656931  VIAF: 232805400   WorldCat (עם VIAF): 232805400 
דרייבר עם אשתו ג'ואן טאקר, 2014
פיני גרוב

| --- | --- |

פיני גרוב במשמרת מחאה
 לידה:  12 בדצמבר 1925 רפובליקת פולין 
 פטירה:  16 באוגוסט 2011 (בגיל 85) 
 מדינה:  ישראל 
 
פנחס (פיני) גרוב (12 בדצמבר 1925 - 16 באוגוסט 2011) היה פעיל חברתי ומנהיג פועלים, ראש ועד העובדים של מפעל הטקסטיל "אתא" ומי שעמד במרכזו של מאבק ציבורי נגד סגירת המפעל ב-1985.
ביוגרפיה

גרוב נולד בשנת 1926 בפולין למשפחת חסידי גור. גרוב עלה לארץ ישראל בנעוריו והחל לעבוד במפעל "אתא" כרתך דוודים בשנת 1942, בגיל 16, והמשיך כמסגר וכראש ועד העובדים של המפעל, שמנה בשיאו כ-2,600 פועלים.
מפעל "אתא" החליף במהלך השנים מספר בעלים, עד שבשנת 1977 נרכש על ידי חברה לישראל שהייתה אז בבעלות איש העסקים שאול אייזנברג.
ביולי 1983 הודיעה רשת החנויות הבריטית מרקס אנד ספנסר שתפסיק לרכוש את תוצרת המפעל. רשת "מרקס אנד ספנסר" רכשה באותן השנים כ-85% מתוצרת המפעל, בעקבות זאת הודיע המפעל מיד על פיטורי 550 עובדים מתוך 2,600. יו"ר ונשיא מרקס אנד ספנסר מרקוס זיו היה ציוני תומך ישראל, אך איכות המוצרים של המפעל לא עמדה בסטנדרט של הרשת, לאחר שנים של חוסר השקעה בציוד מודרני במפעל. בהמשך שנת 1983 ו-1984 המפעל הפסיד כ-1.5 מיליון דולר כל חודש, וביולי 1984 מלאי הכותנה שלו אזל והוא לא יכל לשלם על מלאי חדש. המפעל המשיך להפסיד, וניסיון מכירה שלו נכשל, מאחר שהציוד המיושן שלו הרתיע קונים פוטנציאלים. ב-29 באוקטובר 1984 מונה למפעל כונס נכסים, שהתבקש לנסות להמשיך להפעיל אותו במתכונת מצומצמת. במקביל החלו מגעים בין ההסתדרות והממשלה על הזרמת הון וביצוע תוכנית הבראה, שתכלול פיטורי עובדים נוספים. תחילה גרוב התנגד למהלך ונאבק מול מועצת פועלי חיפה שהסכימה לתוכנית. ב-26 בדצמבר 1984, אושרה תוכנית ההבראה בהסכמת גרוב, שכללה הזרמת הון ממשלתית והתחיבות של ההסתדרות לרכוש סחורה מהמפעל.
בראשית 1985 נעשנה ניסיון ליישום את תוכנית ההבראה של המפעל, אך חוב של כ-20 מיליון דולר לבנק לאומי הקשה על קידומה. מאחר שהבנק סירב לדחות את החזרתו. במרץ, פוטרו עוד כמה מאות עובדים, פיטורים עליהם הוסכם בתוכנית ההבראה. במקביל נמשכו הניסיונות למכירת המפעל, אך בפועל הוא חדל לייצר. גרוב הוביל מאבק ציבורי מר, שכלל התבצרות במפעל. במסגרת המאבק טבע גרוב את הסיסמה: היום זה "אתא" - מחר זה אתה. במשך כמה חודשים נמשך המאבק למניעת סגירת המפעל. גרוב עצמו כבר הגיעה לגיל פרישה, לאחר 43 שנות עבודה במפעל. ובסוף 1985 נסגר המפעל סופית וכל עובדיו פוטרו.
המאבק הסתיים אמנם בסגירת המפעל אך גם הפנה את עין התקשורת והציבור אל גרוב. דמות המנהיג של גרוב ונאומיו היו לסמלו של המאבק והוא כונה בתקשורת "לך ואלנסה של הצפון". בין היתר אמר עם סגירת המפעל: "זהו יום שחור לפועלי ישראל, שמשקף את חורבן היצירה ומסמל את תקומתה של קבוצה מתעשרת שעלתה לראש הסולם" ו"למה מעדיפים את כרישי הנדל"ן על פועלים, המבקשים רק דבר אחד לעבוד, הם מבקשים צדק חברתי". זאת לאחר ששטח המפעל נמכר לטובת הקמת המרכז המסחרי הקריון.
לאחר שביתת "אתא" וסגירת המפעל היה גרוב לפעיל חברתי בתחום התאגדות העובדים, פעל כמדריך ועדי עובדים וסייע במאבקים שונים. לקראת הבחירות לכנסת השתים עשרה בשנת 1988 הקים את תנועת "ועד 1 - מועצת ועדי העובדים", שביקשה להיות אלטרנטיבה להסתדרות. גרוב חבר למפלגת מפ"ם, שהתמודדה באופן עצמאי בפעם הראשונה מאז שנת 1965. גרוב הוצב מקום השביעי ברשימה אך היא זכתה רק בשלושה מנדטים.
גרוב נפטר בעיצומה של המחאה החברתית של קיץ 2011, עובדה שגררה תגובות מהציבור לפיהן גרוב חזה את תוצאות המצב הכלכלי ומחה כנגדן שנים רבות לפני התפרצות המחאה החברתית.