stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אנדור צ'רנה
ראו גם

Berényi Zsuzsanna Ágnes: Budapest és a szabadkőművesség. Budapest, 2005.
Blaha Lujza emlékalbum. Szerkesztette: Porzsolt Kálmán. [Budapest], Blaha Lujza Emlékbizottság, [1927].
Gulyás Pál: Magyar írók élete és munkái – új sorozat I–XIX. Budapest: Magyar Könyvtárosok és Levéltárosok Egyesülete. 1939–1944., 1990–2002, a VII. kötettől (1990–) sajtó alá rendezte: Viczián János
Gutenberg nagy lexikon. Minden ismeretek tára. Budapest, Nagy Lexikon Kiadóhivatal, 1931-1932.
Magyar irodalmi lexikon I. (A–K). Főszerk. Benedek Marcell. Budapest: Akadémiai. 1963.
A magyar muzsika könyve. Szerkesztette: Molnár Imre. Budapest, Havas Ödön, 1936.
Színészeti lexikon. Szerkesztette: Németh Antal. Budapest, Győző Andor, 1930.
Palatinus József: A szabadkőművesség bűnei. 4. kiadás. Budapest, 1938-1939.
Pótlás a Zenei lexikonhoz. A-Z. Szerkesztette: Szabolcsi Bence, Tóth Aladár. Budapest, Győző Andor, 1935.
Révai új lexikona V. (Cza–D). Főszerk. Kollega Tarsoly István. Szekszárd: Babits. 2000. ISBN 963-927-216-7
Tolnai új világlexikona. Budapest, Tolnai, 1926-1933.
Új magyar életrajzi lexikon I. (A–Cs). Főszerk. Markó László. Budapest: Magyar Könyvklub. 2001. ISBN 963-547-414-8
Új magyar irodalmi lexikon I. (A–Gy). Főszerk. Péter László. Budapest: Akadémiai. 1994. ISBN 963-05-6805-5
Magyar irodalmi lexikon. Szerk. Ványi Ferenc. Budapest: Studium. 1926.
Szabolcsi Bence–Tóth Aladár: Zenei lexikon I-III. Átdolgozott új kiadás. Főszerkesztő: dr. Bartha Dénes, szerkesztő: Tóth Margit. Budapest, Zeneműkiadó Vállalat, 1965.
לקריאה נוספת

Magyar életrajzi lexikon IV: 1978–1991 (A–Z). Főszerk. Kenyeres Ágnes. Budapest: Akadémiai. 1994. ISBN 963-05-6422-X (לקסיקון ביוגרפי הונגרי. עורכת ראשית אגנש קניירש)
לקסיקון יהודי הונגרי. 1929. עורך פטר אויווארי. גישה מקוונת
המוסד למורשת לאומית
הספד למותו של אנדור צ'רנה, בפשטי נפלו, 1933 március 24. 68. szám, 9. oldal
הערות שוליים

↑  "Születési bejegyzése a Pesti Izraelita Hitközség születési akv. 718/1885. folyószáma alatt". נבדק ב-2019-11-23.
↑  Halálesete bejegyezve a Bp. VI. ker. állami halotti akv. 692/1933. folyószám alatt.
↑  Auróra (1911–1912). Irodalmi, művészeti, színházi és zenei folyóirat. (Voit Krisztina szerint: 1911 áprilisától Auróra. Irodalmi és Művészeti Hetilap címen látott napvilágot.) Megjelent havonta egyszer, majd 1911 áprilisától hetilap. Felelős szerkesztője és tulajdonosa Cserna Andor volt, majd 1911 áprilisától tulajdonos még az Erdélyi és Társa Lapkiadó Vállalat. 1911 februárjától segédszerkesztő ifj. Bókay János. Kiadta Cserna Andor, nyomta a Lengyel Lipót Könyvnyomdai Műintézet, 1911 júniusától pedig a Jókai Nyomda. Kosztolányi munkásságára vonatkozó irodalom. Összesített, folyamatosan bővülő bibliográfia. Szerk. Dobás Kata. Szemlézett lapok listája. 2010. 7. oldal
↑  Magyarország, 1929. március 2. 51. szám
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810629504505606  GND: 127371419  ISNI: 0000 0000 7948 7093  VIAF: 121363387   WorldCat (עם VIAF): 121363387
אליס קולטריין

| --- | --- |

 לידה:  27 באוגוסט 1937 אלבמה, ארצות הברית 
 פטירה:  12 בינואר 2007 (בגיל 69) וסט הילס, ארצות הברית 
 שם לידה:  Alice McLeod 
 מקום קבורה:  Pinelawn Memorial Park 
 מוקד פעילות:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1962 
 מקום לימודים:  התיכון הטכני של קאס 
 סוגה:  ג'אז 
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 כלי נגינה:  עוגב, פסנתר, נבל 
 חברת תקליטים:  האחים וורנר רקורדס, אימפולס רקורדס 
 בן או בת זוג:  ג'ון קולטריין (1965–1967) Kenny Hagood (1960–?) 
 צאצאים:  ראבי קולטריין 
 www.alicecoltrane.org
 
אליס קולטריין (אנגלית: Alice Coltrane; במקור: אליס מקלאוד, Alice McLeod‏; 27 באוגוסט 1937 – 12 בינואר 2007), ידועה גם בשמה בסנסקריט טוריאסנאגיטנאנדה או טוריה אליס קולטריין, הייתה מוזיקאית ומלחינת ג'אז אמריקאית, ובשנותיה האחרונות גם סוואמי. קולטריין, שהייתה מהנבלנים הבודדים בהיסטוריה של הג'אז, הקליטה אלבומים רבים כמובילת הרכב החל מסוף שנות ה-60 בחברת אימפולס ובחברות תקליטים גדולות נוספות. אליס הייתה אשתו השנייה של הסקסופוניסט ג'ון קולטריין.
ביוגרפיה > נעורים ותחילת הקריירה (1937–1965)

אליס מקלאוד נולדה באלבמה ב-27 באוגוסט 1937 וגדלה בבית מוזיקלי בדטרויט, מישיגן. אמה, אנה מקלאוד, הייתה חברת מקהלת כנסייה, ואחיה למחצה, ארנסט פארו, היה בסיסט ג'אז. בעידודו של ארנסט, התקדמה אליס בלימודי המוזיקה והחלה להופיע במועדונים שונים באזור דטרויט, עד שעברה לפריז בסוף שנות ה-50. בפריז למדה אליס מוזיקה קלאסית, וכן ג'אז אצל הפסנתרן באד פאוול, ועבדה כפסנתרנית במועדון הבלו נוט בעיר ב-1960. הופעתה במועדון עם לאקי תומפסון, פייר מישלו וקני קלארק אף שודרה בטלוויזיה הצרפתית. ב-1960 נישאה לקני "פאנצ'ו" האגוד ולזוג נולדה בת. הנישואים הסתיימו זמן קצר לאחר מכן עקב התמכרותו של האגוד להרואין, ואליס חזרה לדטרויט עם בתה. היא המשיכה להופיע בדטרויט, עם שלישייה בהובלתה וכצמד עם הויברפוניסט טרי פולארד. בשנים 1962–1963 ניגנה עם רביעיית טרי גיבס. בתקופה זו פגשה את ג'ון קולטריין; ב-1965 נישאו השניים בחוארז שבמקסיקו. ג'ון קולטריין הפך לאביה החורג של בתה של אליס, מישל, ולזוג נולדו שלושה ילדים: ג'ון ג'וניור (1964–1982, מתופף); ראבי (נולד ב-1965, סקסופוניסט); ואוראניאן (נולד ב-1967, די ג'יי). אוראניאן אף ניגן כסקסופוניסט עם סנטנה.
ביוגרפיה > קריירת סולו (1967–1978)

בינואר 1966 החליפה אליס קולטריין את הפסנתרן מק'קוי טיינר בלהקתו של ג'ון קולטריין וניגנה בהרכב עד מותו של ג'ון ב-17 ביולי 1967. הקשר בין אליס וג'ון היווה השראה לאחת מיצירותיו המוערכות ביותר, האלבום A Love Supreme. לאחר מותו של ג'ון המשיכה אליס בדרכם המוזיקלית והרוחנית והחלה להקליט כמובילת הרכב ומלחינה. אלבומה הראשון A Monastic Trio יצא ב-1968. בין השנים 1968 ו-1977 הוציאה אליס קולטריין 13 תקליטים, כאשר סגנונה התפתח מהקלטה עם רביעיות ג'אז סטנדרטיות לעיבודים הכוללים כלי מיתר רבים ונגינת נבל דומיננטית. עד 1973 הקליטה אליס קולטריין בחברת אימפולס ולאחר מכן עברה לחברת וורנר בה הקליטה עד 1978.
ביוגרפיה > שנות האשראם (1975–1995)

לאחר מותו של ג'ון עברה אליס קולטריין תקופה קשה; היא איבדה משקל רב וסבלה מנדודי שינה והזיות. חוויות קשות אלו הובילו אותה לחפש עזרה רוחנית אצל הגורו סוואמי סאצ'ידינאנדה ומאוחר יותר אצל סאטיה סאי באבא. ב-1972 נטשה את אורח החיים החילוני ועברה לקליפורניה, שם הקימה ב-1975 מרכז לודאנטה. לאחר מכן, בשנות ה-70 המאוחרות היא שינתה את שמה לטוריאסנאגיטנאנדה. אליס קולטריין שימשה כסוואמי של האשראם שהוקם על ידי המרכז לוודאנטה ליד מאליבו ב-1983. בנוסף לטקסים שניהלה באשראם, קולטריין אף הקליטה מזמורים תוך כדי התנסות במבנים מוזיקליים מורכבים ושימוש בסינתיסייזרים. במהלך שנות ה-80 וה-90 הוציאה ארבע קלטות של מזמורים אלו. ב-2017 יצא אוסף מהקלטות אלו.
ביוגרפיה > שנותיה האחרונות (1995–2007)

בשנות ה-90 החל גל התעניינות מחודש במוזיקה של אליס קולטריין שהוביל ליציאת אלבום אוסף שלה. ב-2004 הוציאה את האלבום Translinear Light. בסתיו 2006, לאחר הפסקה של 25 שנה מהופעות גדולות, חזרה לבמה לשלוש הופעות בארצות הברית, שהגיעו לשיאן בהופעה בפסטיבל הג'אז של סן פרנסיסקו עם בנה ראווי, המתופף רוי היינס והבסיסט צ'ארלי היידן.
אליס קולטריין מתה מכשל נשימתי בבית חולים בלוס אנג'לס ב-2007, בגיל 69. היא נקברה לצדו של ג'ון קולטריין בפארמינגדייל, ניו יורק.
מורשת

פול וולר הקדיש את שירו Song For Alice (Dedicated to the Beautiful Legacy of Mrs. Coltrane) לזכרה של אליס קולטריין. גם להקת הדרון מטאל/דארק אמביינט האמריקנית (((Sunn O הקדישה את שירה "Alice" לזכרה של קולטריין.
הערות שוליים

↑  אליס קולטריין, באתר AllMusic
1 2  Beta, Andy (12 בינואר 2017). "Transfiguration and Transcendence: The Music of Alice Coltrane". Pitchfork (באנגלית). נבדק ב-7 בספטמבר 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "The Lucky Thompson Discography 1957–1974". אורכב מ-המקור ב-2011-07-07. נבדק ב-17 בפברואר 2011. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Voce, Steve (16 בינואר 2007). "Alice Coltrane – Obituaries". The Independent. אורכב מ-המקור ב-24 בדצמבר 2012. נבדק ב-9 באוקטובר 2015. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Swamini A. C. Turiyasangitananda". Sai Anantam Ashram. אורכב מ-המקור ב-21 במאי 2007. נבדק ב-9 ביוני 2007. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Hazell, Ed (2002). "Alice Coltrane".  In Kernfeld, B. (ed.). The New Grove Dictionary of Jazz. Vol. i. London: Macmillan. p. 494.
↑  Transfiguration (CD liner notes). Coltrane, Alice. Burbank, California: Sepiatone. 1978. STONE01.{{cite AV media notes}}:  תחזוקה - ציטוט: others in cite AV media (notes) (link) Coltrane wrote the liner notes as Turiyasangitananda. She had written liner notes as Turiya Aparna for Universal Consciousness (1971).
↑  "Background". Sai Anantam Ashram. אורכב מ-המקור ב-21 במאי 2007. נבדק ב-9 ביוני 2007. {{cite web}}:  (עזרה)
↑   בן שלו, התעלות רוחנית: המוזיקה מהאשראם של אליס קולטריין סוף סוף נחשפת, באתר הארץ, 22 ביוני 2017
↑  "Alice Coltrane Quartet featuring Ravi Coltrane with Charlie Haden & Roy Haynes". SFJAZZ. אורכב מ-המקור ב-10 בדצמבר 2008. נבדק ב-25 במאי 2007. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Ratliff, Ben (15 בינואר 2007). "Alice Coltrane, Jazz Artist and Spiritual Leader, Dies at 69". The New York Times. נבדק ב-11 באפריל 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007324533105171  BIBSYS: 4053059  BNE: XX1437811  BnF: cb139255364 (data)  GND: 129353469  ISNI: 0000 0000 5933 8429  LCCN: n86832981  MusicBrainz: d24fc285-7b2f-47da-8ac5-4070b08570b1  NKC: js20070202021  NTA: 097003182  RERO: 02-A005697655  SUDOC: 111871751  VIAF: 5120047   WorldCat (עם VIAF): 5120047
חאן אל-עומדאן

| --- | --- |
חאן אל-עומדאן באיור של ויליאם הנרי ברטלט, 1836
חאן אל-עומדאן באיור של ויליאם הנרי ברטלט, 1836
 מידע כללי
 סוג:  חאן 
 מיקום:  עכו 
 מדינה:  ישראל 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1785
 תאריך פתיחה רשמי:  1785 
 סגנון אדריכלי:  אדריכלות עות'מאנית 
 מידות
 קומות:  2 
 
 קואורדינטות:  32°55′12″N 35°04′09″E﻿ / ﻿32.919925°N 35.06904722°E﻿ / 32.919925; 35.06904722
 he
 
חאן אל-עומדאן (בערבית: خان العمدان, תעתיק מדויק: ח'אן אלעֻמדאן; מילולית: "חאן העמודים") שוכן בצמוד לנמל עכו בעכו העתיקה, והוא החאן הגדול והשמור בישראל.
היסטוריה

החאן הוקם ב-1784, בתקופת שלטונו של אחמד אל-ג'זאר, במקום בו שכן בעבר בית המכס של ממלכת ירושלים הצלבנית. תכנונו של החאן מיוחס באופן אישי לאל-ג'זאר, כמו בנייני ציבור נוספים שהקים. החאן כולל חצר גדולה מוקפת בשתי קומות של אכסדרות, ובהן 40 עמודים, והם שהקנו לחאן את שמו. העמודים נבנו מאבני גרניט שהובאו מקיסריה ומעתלית וכן ממבנים שהקימו הצלבנים בעכו עצמה ונהרסו לשם כך. מעבר לאכסדרות מקורות שתי קומות המבנה בתקרות בצורת קמרון חבית. במרכזה של החצר הוקמה בריכת שיש שהוזנה במים באמצעות אמת עכו.
קרבתו של החאן לנמל עכו הפכה אותו למרכז מסחר חשוב. הפעילות המסחרית נעשתה בקומת הקרקע, ובקומה השנייה פעל בית ההארחה. במהלך המאה ה-19, כאשר נמל עכו איבד מחשיבותו לטובת נמל חיפה, ירד גם מעמדו של חאן אל עומדאן, והקומה התחתונה שימשה למחסנים. ב-1868 שימש החאן את מייסד הדת הבהאית בהאא אללה, שקיבל בו את אורחיו. בהמשך פעל בו בית ספר בהאי.
ב-1900 נבנה מגדל שעון מעל לכניסה הראשית אל המבנה הנמצאת בצידו הצפוני. מגדל השעון בחאן, כמו גם מגדלי שעון נוספים ברחבי ארץ ישראל, הוקם לציון 25 שנים לשלטונו של הסולטאן עבדול חמיד השני. המגדל כולל 5 קומות עשויות כורכר ובכל ארבעת צדדיו שעון, שמעליהם סהר וכוכב. בשנת 2001 הוחלפו השעונים בשעונים חדשים, שכל אחד מהם שונה: באחד ספרות רגילות, בשני ספרות לטיניות, בשלישי ספרות ערביות וברביעי אותיות עבריות. מגדל השעון מופיע על בול של דואר ישראל משנת 1961 בערך של 0.25 ל"י וכן על בול משנת 2004 בערך של 1.30 ש"ח.
כיום אין בחאן כל פעילות, למעט מופעים שנערכים בו במסגרת פסטיבל עכו, אך הוא מהווה את אחד האתרים המועדפים על תיירים בעיר. במהלך השנים ננקטו בו מהלכי שימור בסיסיים, אך ההזנחה ניכרת בקירותיו המתפוררים והמעוטרים בכתובות גרפיטי, ובעשבים השוטים הצומחים בו פרא. בכוונת החברה לפיתוח עכו העתיקה להסב אותו ואת חאן א-שונה הסמוך למלון בוטיק, והוא נמכר לשם כך ב-2008 ליזמים אנגלים. בשנת 1991 שימש החאן אתר צילומים לסרט הקולנוע "לא בלי בתי", וצולמו בו הסצנות של בית הספר בטהראן.
בשנת 2018 זכו האחים נקש במכרז להקמת מלון בשטח החאן.
מבט לכיוון מגדל השעון בצידו הצפוני של המבנה; משמאל נראית בריכת השיש
מגדל השעון
העיר עכו מהאוויר, מבנה החאן מתחת למרכז התמונה, ינואר 2022
הערות שוליים

↑  חאן אל-עומדאן העתיק בעכו יהפוך למלון בוטיק, באתר וואלה, 31 בדצמבר 2018
בונה נוקס! את ממש פרה

Bona nox! bist a rechta Ox
בונה נוקס! את ממש פרה (בעברית: לילה טוב, את ממש פרה; Bona nox, bist a rechta Ochs) הוא קאנון בלה לארבעה קולות א קפלה מאת המלחין האוסטרי וולפגנג אמדאוס מוצרט ומספרו 561 ברשימת קכל. מוצרט הכניס את היצירה לקטלוג יצירותיו ב-2 בספטמבר 1788 כאחד מעשרה קאנונים. היצירה בת 16 תיבות כאשר כל 4 תיבות מצטרף קול נוסף לשיר.
כתב היד של הקאנון שמור בספרייה היאגֶלֹונית (Biblioteka Jagiellonska) בקרקוב.
מילות השיר

מילות השיר הן ככל הנראה מאת מוצרט עצמו. ישנו דמיון רב בינו לבין טקסט ממכתב שכתבה אימו של מוצרט לאביו ב-26 בספטמבר 1777. טקסט דומה נמצא במכתבו של מוצרט לאחותו משנת 1770. השיר נכתב בגרמנית עם ברכות לילה טוב במספר שפות. השיר מכיל שפה גסה ביותר ולכן חוברה לו גרסה מרוככת בגרמנית (זו המובאת בהמשך), כאשר שימש כשיר ערש.
| תרגום לעברית | גרמנית |
| --- | --- |
לילה טוב, לילה טוב,  אבוי, את ערה.  לילה טוב, לילה טוב,  לוטה היקרה.    לילה טוב, לילה טוב,  היום עלינו עוד להגיע רחוק.  לילה טוב, לילה טוב,  עלינו להגיע לעמק הירוק.    לילה טוב, חלומות מתוקים,  תחלמי הלילה על עמקים מוריקים.: Gute Nacht, gute Nacht,  Meine Liebe, bist du wach. Gute Nacht, gute Nacht, Lieber Hans. Gute Nacht, gute Nacht, Heute haben wir noch weiter zu gehen. Gute Nacht, gute Nacht, Wir müssen auf das grüne Tal erreichen. Gute Nacht, süße Träume, Morgen sieht üppige Täler.
סנטה קלריטה

סנטה קלריטה (באנגלית: Santa Clarita) היא העיר השלישית בגודלה במחוז לוס אנג'לס, קליפורניה. נכון לשנת 2015 מתגוררים בה 213,231 תושבים. העיר שוכנת על רוב 'עמק סנטה קלריט' כ56 ק"מ ממרכז לוס אנג'לס. סנטה קלריטה הוקמה בשנת 1987 כתוצאה מחיבור של מספר עיירות פרבריות (קניון קאונטי, ניוהול, סאוגס וולנסיה) של לוס אנג'לס לעיר אחת.
העיר מדורגת במקום השישי כ"עיר הבטוחה ביותר בארצות הברית עם מעל 100,000 תושבים" על ידי האף.בי.איי, מופיעה גם ברשימת "100 הערים המומלצות למגורים בארצות הברית" על ידי BBC ואחת מ25 הערים המומלצות למגורים על ידי מגזין 'איכות חיים'.
העיר היא ביתה של מכללת קליפורניה לאמנות, 'מאסטרס קולג', שהיא מכללה נוצרית למדעים חופשים, ו'קניונס קולג', שהיא מכללה ציבורית.
גאוגרפיה

סנטה קלריטה שוכנת על שטח של 123.9 ק"מ רבועים צפונית ללוס אנג'לס. היא נחשבת כחלק מהמטרופולין של לוס אנג'לס, אך אין רצף טריטוריאלי בינה ללוס אנג'לס ולא לפרבריה.
מיקומה של העיר בסמוך לשבר סן פרננדו גרם לרעידות אדמה תכופות, והעיקריות שבהן: בשנת 1971 ו-1994, אשר הסבו נזק רב לאזור.
דמוגרפיה

סנטה קלריטה מונה כ-178,000 תושבים ויחד עם אזורים מיושבים לא מוכרזים בפאתיה האוכלוסייה מגיעה ל-275,000 תושבים. צפיפות האוכלוסין בה הוא 423.4 תושבים לקילומטר מרובע. 30.3% מתושבי העיר הם מתחת לגיל 18, 8.1% מגיל 18 עד 24, 33.6% מגיל 24 עד 44, 20.8% מגיל 44 עד 64 ו-%7.1 מעל גיל 64. הגיל הממוצע בעיר הוא 33.החלוקה הגזעית בעיר נכון ל-2010 היא: 70.9% לבנים (מתוכם 56.1% לבנים שאינם היספנים), 3.2% שחורים, 0.6% אינדיאנים, 8.5% אסיאתים, 0.2% פולינזים, ו-12% מגזעים אחרים. למעשה 29.5% מכלל האוכלוסייה בעיר הם היספנים או ממוצא לטיני.
לפי הערכות של שנת 2007 ההכנסה הממוצעת בשנה של תושבי סנטה קלריטה היא בין 80 ל-90 אלף דולרים. סנטה קלריטה מחזיקה בתואר כעיר עם אחוז המובטלים הנמוך ביותר.
תחבורה

קו רכבת של מטרולינק מספק שירות רכבות מהיר מסנטה קלריטה לתחנת יוניון במרכז לוס אנג'לס. ישנן 3 תחנות רכבת בעיר. שירות הרכבות פועל 7 ימים בשבוע.
אסונות טבע

אסונות רבים פקדו את סנטה קלריטה ביניהם שתי רעידות אדמה חזקות בשנים 1971 וב-1994 אשר הסבו נזקים כבדים ושריפות טבע רבות. למעשה, סנטה קלריטה היא העיר שסבלה בהכי הרבה שריפות כתוצאה משרפות מאשר כל עיר אחרת בארצות הברית וזאת בגלל יערות רבים סביבה. בשנים 2001–2008 התרחשו 10 שריפות גדולות שגבו מספר קורבנות רב ואילצו את כוחות הביטחון לפנות חלק מסוים מתושבי העיר עד שיצליחו להשתלט על האש.
תעשיית הסרטים בעיר

מאז שהומצא הקולנוע, עמק סנטה קלריטה נחשב כיעד פופולרי לתעשיית הסרטים, בעיקר לצילומים. תעשיית הסרטים של הוליווד החלה להקים סניפים ואולפני צילומים שלה רק בשנות ה-90 של המאה ה-20 כמו 'אולפני צילום סנטה קלריטה', 'גולדן אוק רנץ' של דיסני, 'אולפני מלודי' ועוד.
בין הסרטים והסדרות שצולמו באזור ניתן למנות את: המלאכיות של צ'ארלי, הדיוקס קורעים את האזרד, ג'יי ובוב השקט מכים שנית הסדרה והסרט אביר על גלגלים, מלרוז פלייס, מלקולם באמצע, פאוור ריינג'רס ואחי איפה האוטו. חלק מהסרטים והסדרות הללו צולמו כולם בעיר וחלק רק בסצנות מסוימות.
שרפה ביער סמוך לסנטה קלריטה
רחוב טיפוסי בעיר
יחזקאל דאום

| --- | --- |

דאום, 1990
 לידה:  1 בדצמבר 1941 י' בכסלו ה'תש"ב מגדיאל, פלשתינה (א"י) פלשתינה (א"י)
 פטירה:  26 ביוני 1993 (בגיל 51) ז' בתמוז ה'תשנ"ג רמת מגשימים, ישראל ישראל
 מקום קבורה:  חיספין, ישראל
 מדינה:  ישראל ישראל
 מקום פעילות:  רבה של רמת מגשימים, ורב קונצרן תנובה
 תקופת הפעילות:  ? – 26 ביוני 1993 
 השתייכות:  ציונות דתית
 תחומי עיסוק:  בעיקר כשרות ושמיטה
 רבותיו:  הרב אברהם אלקנה שפירא
 צאצאים:  חנוך דאום שי דאום חיים שקד
 
 תפקידים נוספים:  יו"ר ועדת השמיטה של הרבנות הראשית ר"מ בישיבת הגולן רב יקב רמת הגולן
הרב יחזקאל דאום (י' בכסלו ה'תש"ב, 1 בדצמבר 1941 – ז' בתמוז ה'תשנ"ג, 26 ביוני 1993) כיהן כרבו של המושב רמת מגשימים, וכר"מ בישיבת הגולן. לצד פעילותו בגולן שימש כרב הראשון של תנובה, וכן מונה בזמנו ליו"ר ועדת השמיטה של הרבנות הראשית. בתפקידיו יצר סטנדרטים חדשים בנושא הכשרות ושיפר את רמת הכשרות בארץ בתחומים שונים.
חייו

יחזקאל דאום נולד במושבה מגדיאל כבן בכור לחנוך, חקלאי ומורה, ולפנינה. סבו, שמואל יונה דאום (1881–1953), יליד קאליש, שהיה סוחר ומעסקני "המזרחי" בוורשה עם היווסדה, עלה לארץ ישראל בשנת תרפ"ו (1924) ועלה על הקרקע עם ראשוני המתיישבים במגדיאל. הבית שבנה היה הראשון במושבה.
יחזקאל גדל במשפחה חקלאית המחנכת לאהבת הארץ. בצעירותו למד במדרשיית נועם, ולאחר מכן עבר ללמוד בישיבת מרכז הרב שם למד שנים רבות, ונמנה עם תלמידי הרב אברהם אלקנה שפירא. במשך לימודיו ב"מרכז" התגייס לצה"ל שם שירת כמדריך נוער בגדנ"ע. התגורר בירושלים עד לאחר מלחמת יום הכיפורים, ואז עבר להתגורר עם משפחתו ברמת הגולן. הוא אף הקים עם חבריו את הכולל ברמת הגולן. כיהן כרבה של רמת מגשימים, שימש כר"מ בישיבת הגולן וכן היה רבם של תנובה, יקב רמת הגולן ומלון כינר.
בעת שלימד בישיבת הגולן, בשנת ה'תשמ"ז, התעוררה בעיה עם מחלבת "תל יוסף". המחלוקת בעניין התפתחה והיה חשש להסרת הכשרות מהמחלבה. בעקבות כך החליטה הנהלת תנובה למנות רב לחברה, אך הציבה תנאי: שיהיה הרב איש חקלאות, כדי שיהיה בקי בכל שלבי הייצור. הרב דאום הוצע כמועמד, ובמינויו תמכה הרבנות הראשית. בעקבות לחץ תושבי רמת מגשימים נשאר לכהן גם כרב המושב. בשאלות כבדות המשקל של המושב היה מתייעץ עם הרב אברהם אלקנה שפירא והרב מרדכי אליהו.
נפטר מהתקף לב בגיל 51 בז' בתמוז ה'תשנ"ג, והובא למנוחות בבית העלמין האזורי של חיספין – רמת מגשימים.
משפחתו

היה נשוי לרחל, אחותו של הרב יעקב רוז'ה. בין ילדיהם:
הרב שי דאום, ר"מ בישיבת עוד יוסף חי ורב קהילת 'אור הצפון' בתל אביב.
פרופ' חיים שקד, נשיא מכללת חמדת הדרום.
העיתונאי חנוך דאום.
הרב דאום היה בן דודם של הרב אהרן דאום ושל פרופ' תמר אלאור.
הערות שוליים

↑  דוד תדהר (עורך), "שמואל יונה דאום", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך טז (1967), עמ' 4904
↑  מתוך דבריו של הרב שמואל אליהו
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007515274105171  ISNI: 0000 0000 5090 9985  LCCN: nr95045978  VIAF: 22037433   WorldCat (עם VIAF): 22037433
כנסיית בויאנה

כנסיית בויאנה (בולגרית Боянска църква) היא כנסייה השוכנת ברובע בויאנה שבדרום-מערב סופיה, בירת בולגריה. היא מורכבת משלושה חלקים שנבנו בסוף המאה ה-10, במאה ה-13 ובמאה ה-19. הכנסייה מעוטרת בפרסקאות עשירים במספר שכבות, הנחשבים לאחד הריכוזים השמורים והשלמים של אומנות מזרח אירופית ימי ביניימית. הכנסייה הוכרזה כאתר מורשת עולמית בשנת 1979.
המבנה

הכנסייה קטנה למדי - אורכה כ-19 מטר ורוחבה המרבי הוא תשעה מטרים. חלקה המוקדם ביותר שוכן בצידו המזרחי של המבנה והוא הוקם בסוף המאה ה-10 ובתחילת המאה ה-11. צורתו כשל צלב ולו אפסיס בודד בצידו המזרחי. חלקה השני של הכנסייה הוקם במאה ה-13 ממערב לראשון, על ידי קלויאן, צאר האימפריה הבולגרית השנייה, ובו שתי קומות. קומת הקרקע משמשת כקבר משפחתי ומעליה קמרון חבית. בקיר הדרומי והצפוני קבועים שני ארקוסוליה (Arcosolium). מעל לקומה זו שוכנת קומה שנייה ובה קפלה הדומה בצורתה ובממדיה למבנה המזרחי. אל הקפלה מוליך גרם מדרגות חיצוני. החלק השלישי של המבנה הוקם במחצית המאה ה-19 מכספי תרומות של תושבי בויאנה. שלושת חלקי המבנה מחוברים זה לזה, והכניסה אליו היא באמצעות פתח בקיר המזרחי של החלק החדש ביותר. שני המבנים המוקדמים מעוטרים מבחוץ בעיטורי קרמיקה.
הפרסקאות

בכנסייה 89 תמונות שבהן יותר מ-240 דמויות. שכבת הציורים המוקדמת ביותר נמצאת במבנה המוקדם של הכנסייה ומתוארכת למאה ה-11 ולמאה ה-12. רק חלקים מציורים אלה שרדו.
השכבה השנייה היא המקיפה והמפורסמת ביותר, והיא צוירה בשנת 1259 על ידי צייר בשם וסילי ששמו התגלה רק בשנת 2008 בעת עבודות שימור במבנה. פרסקאות אלה צוירו במבנה המרכזי של הכנסייה ועל גבי הפרסקאות הקודמות במבנה העתיק ביותר. בכיפת המבנה העתיק מתואר ישו המלך ומתחתיו נראים ארבעת המבשרים בחברת מלאכים. על קשתות המבנה מתוארות, בין היתר, סצנות מהפסיון, הבתולה מוקפת מלאכים וארבעה מאבות הכנסייה. במבנה האמצעי של הכנסייה מתוארים חייו של ניקולאוס הקדוש ב-18 תמונות. סצנות אלה מבוססות על אלמנטים מחיי היום-יום בבולגריה במאה ה-13. עוד מתוארים במבנה דמויותיהם של הקיסר קלויאן ואשתו דסיסלאבה, ושל הצאר קונסטנטין הראשון ואשתו אירינה.
בכנסייה מספר פרסקאות נוספים מהמאות ה-14, ה-16, ה-17 ומשנת 1882. הפרסקאות שוחזרו ונוקו במספר הזדמנויות במהלך המאה ה-20 ובעשור הראשון של המאה ה-21. בשיפוץ האחרון שנערך בין שנת 2006 ל-2008 בעלות של כ-200,000 אירו, הותקנו מערכת מיזוג ומערכת תאורה שאיננה פולטת חום. השהות במבנה הוגבלה ל-15 דקות לכל מבקר.
הצאר קונסטנטין הראשון והצארינה אירינה
ישו
הצאר קלויאן ואשתו דסיסלאבה
דמות אחד המלאכים
הערות שוליים

↑  The Newly Restored Boyana Church Opened Today
↑  UNESCO-listed Boyana church reveals identity of its medieval master
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007403556705171  LCCN: nr91044373  VIAF: 124765417   WorldCat (עם VIAF): 124765417 
האפסיס בצד המזרחי של הכנסייה
בולשוי (סרט)

| --- | --- |

 בימוי:  ואלרי טודורובסקי 
 הופק בידי:  ואלרי טודורובסקי אנטון זלאטופולסקי
 תסריט:  אנסטסיה פלצ'יקובה 
 שחקנים ראשיים:  אליסה פריינדליך ולנטינה טליצ'קינה אלכסנדר דומוגארוב 
 מוזיקה:  אנה דרוביץ'
 צילום:  סרהיי מיכאלצ'וק 
 מדינה:  רוסיה 
 הקרנת בכורה:  רוסיה 11 במאי 2017   ישראל 18 במאי 2017
 משך הקרנה:  132 דק' 
 שפת הסרט:  רוסית 
 סוגה:  סרט דרמה 
 מקום התרחשות:  מוסקבה 
 תקציב:  370 מיליון רובלים
 הכנסות:  234 מיליון רובלים
 http://bolshoi-film.ru
 דף הסרט ב־IMDb
 
בולשוי (ברוסית: Большой) הוא סרט דרמה רוסי בבימויו של ואלרי טודורובסקי, המספר את סיפורה של רקדנית בלט מעיר פרובינציאלית המנסה את מזלה על בימת תיאטרון בולשוי במוסקבה.
בכורת הסרט ברוסיה התקיימה ב-11 במאי 2017. הסרט שודר בטלוויזיה ב-9 במרץ 2018 על בערוץ הטלוויזיה "רוסיה-1"
עלילה

יוליה אולשנסקאיה היא רקדנית מוכשרת מעיירת כורים פרובינציאלית. יום אחד היא רוקדת ברחוב להנאתה ומבחין בה אמן הבלט הנודע פוטוצקי, שמשוכנע שמצפה לה עתיד מזהיר בעולם הבלט ועל במת הבלט הגדולה במדינה.
אך כדי להפוך לבלרינה אמיתית עליה ללמוד בבית הספר לבלט, המנוהל על ידי גלינה בלצקאיה הקשוחה. עם הזמן היא תגלה שאין זה פשוט להיות בלרינה וכי עליה לעבור הכשרה ארוכה ומפרכת בדרך לתהילה בעולם ריקודי הבלט.
שחקנים ודמויות

| שחקן | דמות |
| --- | --- |
ולנטינה טליצ'קינה: יוליה
אלכסנדר דומוגארוב: פוטוצקי
אליסה פריינדליך: גלינה
רפאל בנבנשתי

| --- | --- |

 לידה:  22 במאי 1937 (בן 87) ירושלים, פלשתינה (א"י) 
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 
רפאל (רפי) בנבנשתי (נולד ב-22 במאי 1937) הוא כלכלן והיסטוריון כלכלי המחזיק מניות יסוד במרכז ישראל פלסטין למחקר ומידע.
חיים אישיים

בנבנשתי אלמן, אב לשתי בנות ובן, סב לשש נכדות ונכדים וסבא רבא לנין.
פרסומים

הכלכלה בשחר ההיסטוריה: מוסדות כלכליים במסופוטמיה באלף השלישי ותחילת האלף השני לפסה"נ. הוצאת מאגנס, ירושלים 2016. ISBN 978-965-493-862-4.
Economic Life at the Dawn of History: The Birth of Market Economy in the Third and Early Second Millennia BCE. DeGruyter, Berlin, 2024. ISBN 978-311-106-510-6>
עורך שותף:
Development options for regional cooperation, עורכים: יוסי ורדי ורפי בנבנשתי, ירושלים: משרד האוצר ומשרד החוץ, 1994
Development options for cooperation : the Middle East/East Mediterranean region, עורכים: יוסי ורדי ורפי בנבנשתי, ירושלים: משרד האוצר ומשרד החוץ, 1995
Regional environmental cooperation and development options, עורכים: יוסי ורדי ורפי בנבנשתי, ירושלים: משרד האוצר ומשרד החוץ, 1996, באתר משרד החוץ
Partnerships in Development, עורכים: רפי בנבנשתי ויוסי ורדי, ירושלים: משרד האוצר ומשרד החוץ, 30 בספטמבר 1997, באתר משרד החוץ