stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מקסימיליאן פון פריטוויץ
שירותו הצבאי

פריטוויץ התגייס לצבא הפרוסי ב-1866 והצטרף לרגימנט משמר הגרנדירים ה-3 (המלכה אליזבת), עמו נלחם ב-1866 במלחמת אוסטריה–פרוסיה ובמלחמת צרפת–פרוסיה בשנת 1870. לאחר מכן התקדם פון פריטוויץ בסולם הפיקוד, ב-1901 מונה למפקד הדיוויזיה ה-8, ב-1906 מונה למפקד הקורפוס ה-16, וב-1913 מונה למפקד האזור הצבאי הראשון, והועלה לדרגת דרגת גנרל-אוברסט.
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה מונה פון פריטוויץ למפקד הארמייה הגרמנית השמינית. הארמייה הוצבה בשטחי פרוסיה המזרחית ותפקידה הייתה להגן על השטחים מפני התקפות מצד האימפריה הרוסית. בנוסף קיבל הוראה שעל השטח להיות מוגן בכל מחיר, ורק אם קיימת סכנה ממשית שהארמייה תושמד לחלוטין אז על פריטוויץ להורות לארמייה על נסיגה כוללת משטחי פרוסיה המזרחית אל עבר קווי נהר הוויסלה. ההתקפות הרוסיות החלו ב-13 באוגוסט 1914 עם כניסת הארמיות הרוסיות הראשונה והשנייה אל שטחי פרוסיה המזרחית (הפלישה הרוסית לפרוסיה המזרחית). הקרב הראשון בחזית המזרחית בין הגרמנים לרוסים היה קרב שטלופנן, שבו הקורפוס הגרמני ה-1 יצא לתקוף את הארמייה הרוסית הראשונה בניגוד להוראה של פריטוויץ שלא לחתור למגע עם האויב הרוסי.
שלושה ימים לאחר מכן, ב-20 באוגוסט, החליט פון פריטוויץ לצאת להתקפה על הארמייה הרוסית הראשונה ליד גומבינן. בקרב זה (קרב גומבינן) נחלו הגרמנים תבוסה אל מול הרוסים עקב ההססנות שבפתיחת הקרב. פריטוויץ נתקף פחד שמא הארמייה תושמד לחלוטין ולכן הורה על נסיגה כוללת משטחי פרוסיה המזרחית אל עבר קווי נהר הוויסלה. כששמע זאת רמטכ"ל צבא גרמניה, הלמוט פון מולטקה הצעיר, הורה ב-22 באוגוסט להחליף את פריטוויץ  בגנרלים מנוסים יותר - פאול פון הינדנבורג ואריך לודנדורף. תחת הנהגתם של הינדנבורג ולודנדורף נחלה הארמייה הגרמנית השמינית לניצחונות מרשימים בקרב טננברג ובקרב הראשון על האגמים המזוריים.
לאחר החלפתו כמפקד הארמייה הגרמנית השמינית סיים פריטוויץ את שירותו הצבאי. הוא עבר לברלין, שם חי עד ל-29 במרץ 1917, אז נפטר כתוצאה מהתקף לב.
הערות שוליים

↑  המקבילה לגנרל ארבעה כוכבים ולעיתים נקראת גם "קולונל גנרל"
↑  למקורות ראו את הערך קרב גומבינן
↑  תאריך הפטירה שמצוין במקור זה אינו נכון
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 139237550  VIAF: 100528617   WorldCat (עם VIAF): 100528617
מרדכי דרורי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  16 בפברואר 1931 ירושלים, פלשתינה (א"י) 
 פטירה:  18 במאי 2020 (בגיל 89) ישראל
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 בן או בת זוג:  פלורנס דרורי 
 mordechaidrory.weebly.com
 
מרדכי דרורי (16 בפברואר 1931 - 18 במאי 2020) היה דיפלומט ישראלי, שכיהן כשגריר ישראל בבנין, באיטליה וליד הקהילה האירופית.
ביוגרפיה

מרדכי דרורי נולד בשנת 1931 בירושלים. קיבל תואר ראשון בהיסטוריה ומדע המדינה מהאוניברסיטה העברית. בשנת 1961 הצטרף למשרד החוץ. בשנת 1961 מונה למנהל חשבונות באגף הכספים של המשרד ובשנת 1962 מונה למנהל מדור חו"ל באגף הכספים. בשנת 1963 מונה לסגן מנהל אגף הכספים ובין השנים 1964 ל-1965 כיהן כמנהל הכספים. בשנת 1965 מונה לחשב משרד החוץ. בשנת 1967 לאחר שירותו כחשב מונה למנהל מנג"ן בחטיבה למשאבי אנוש.
בשנת 1968 מונה לתפקידו הדיפלומטי הראשון ונשלח לכהן כקונסול כללי במרסיי ובשנת 1970 מונה לשגריר בקוטונו, בנין. בשנת 1974 מונה לציר יועץ לענייני הסברה בשגרירות ישראל בפריז ובשנת 1975 מונה לציר בשגרירות ישראל בפריז. בשנת 1979 מונה לסמנכ"ל למינהל של משרד החוץ ובשנת 1983 לסמנכ"ל אגף הכלכלה.
בשנים 1986–1991 כיהן כשגריר ישראל באיטליה ובין השאר טיפל בתרעומת על חטיפתו של המרגל מרדכי ואנונו וביקש מחוסיין מלך ירדן ששהה באותה עת ברומא להשיב לישראל את הנערים שחצו את הגבול לפטרה, בשנת 1990. החל משנת 1988 כיהן גם כשגריר לא תושב במלטה. בשנת 1991 מונה לשגריר ישראל ליד הקהילה הכלכלית האירופית בבלגיה (היום האיחוד האירופי). פרש לגמלאות בשנת 1996.
לדרורי שני ילדים מאשתו הראשונה ושני ילדים מאשתו השנייה, פלורנס.
מרדכי דרורי נפטר ב-18 במאי 2020.
הערות שוליים

1 2 3 4 5  אתר ההנצחה של משרד החוץ, מרדכי דרורי Mordechai Drory, באתר mfa.gov.il
↑  אנשים ומוסדות, דבר, 24 באוגוסט 1970
↑  המפלגה הסוציאליסטית בצרפת קיבלה החלטה בזכות ישראל, מעריב, 3 בפברואר 1975
↑  מדיניות החוץ של הליכוד הוסברה בשגרירות בצרפת, מעריב, 7 ביוני 1977
↑  ישראל רוצה שהשגרירות תמוקם במרכז קהיר, מעריב, 13 בינואר 1980
↑  שרגא מקל, השוק המשותף החליט לקבוע מכסות ליצוא מוצרים ישראליים, מעריב, 22 בדצמבר 1985
↑  הצנזורה הצבאית יוצאת, מעריב, 24 בדצמבר 1986
↑  המלך חוסיין נענה ברומא לפניית ישראל - והורה לשחרר את הנערים, מעריב, 7 בספטמבר 1990
↑  מאיר חביב מועמד יהודי בבחירות בצרפת, ל'בחדרי': הגראי"ל אמר לרופאו להצביע, באתר בחדרי חרדים, 8 ביוני 2017
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb16238348q (data)  VIAF: 138955906   WorldCat (עם VIAF): 138955906 
ערך זה הוא קצרמרבנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מקרא מפורש

מקרא מפורש הוא הוצאה עממית של התנ"ך עם פירוש קצר שנכתב על ידי יוסף אליהו טריווש (שעשה את העבודה המדעית) והמורים דוד נוֹטיק וניסן לוין ויצא לאור בסוף העשור הראשון של המאה ה-20 בשלוש מהדורות – עברית, יידית ורוסית – בדפוס רוזנקרנץ ושריפטזצר בווילנה.
הספר מציג את נוסח התנ"ך מנוקד, אך ללא טעמי המקרא, עם פירוש קצר, המסביר בעיקר את המילים. הפירוש יצא גם במהדורת "ז'רגון", שבו נוסף על הפירוש העברי גם תרגום של חלק מהמילים ליידיש.
בשנת 1941 הוצאה מהדורה מתוקנת של מקרא מפורש בעריכת אברהם אריה עקביא ושיפורים שהוספו על ידו ועל ידי י' אמוראי, שלמה זלמן אריאל (תחת שם העט "ז' בהרב") וא"ל פאיאנס.
פירוש מקרא מפורש זכה להצלחה רבה ושימש כספר לימוד התנ"ך בבתי ספר עבריים רבים באירופה ובאמריקה. כבר בשנת 1941 צוין שחלק מחלקי הפירוש יצאו ביותר מעשרים מהדורות.
בשנת 1954 יצאה בשיתוף עם הוצאת מעריב מהדורה של מקרא מפורש בחמישה כרכים. בעקבות זאת פנתה מרים נוטיק לבית המשפט והוציאה צו מניעה נגד הפצת הספרים, מאחר שעקביא והמשפרים למהדורה המתוקנת צוינו בהם בתור הכותבים, במקום לציין את המפרשים המקוריים.
הערות שוליים

↑  פ. ה., יוסף אליהו טריווש, דבר, 9 באוקטובר 1938.
↑  דוד תדהר (עורך), "שלמה שרברק", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך ד (1950), עמ' 1681.
↑  מקרא מפורש - ספר ישעיהו, תל אביב, 1941, באתר היברובוקס.
↑  פשרה בעניין "מקרא מפורש", דבר, 12 במאי 1955.
מריה תרזה, נסיכת סבויה

מריה תרזה, נסיכת סבויה (באיטלקית: Maria Teresa di Savoia; 31 בינואר 1756 – 2 ביוני 1805), הייתה בתו של ויטוריו אמדאו השלישי, מלך סרדיניה, ואשתו של שארל העשירי, מלך צרפת.
ביוגרפיה

מריה תרזה נולדה בארמון המלכותי של בית סבויה בטורינו ב-31 בינואר 1756 לויטוריו אמדאו, דוכס סבויה ומריה אנטוניה פרננדה, נסיכת ספרד, בתם של פליפה החמישי, מלך ספרד ואליזבטה פארנזה.
ב-16 בנובמבר 1773 התחתנה מריה תרזה בארמון ורסאי עם שארל, רוזן ארטואה, נכדו של לואי החמישה עשר, מלך צרפת, ממנו נולדו לה 4 ילדים.
זמן קצר לאחר נפילת הבסטיליה ברחו מריה תרזה ומשפחתה מצרפת, והשתקעו בממלכת סרדיניה, וב-2 ביוני 1805 מתה מריה תרזה בעיר גראץ באוסטריה. בשנת 1824 עלה בעלה לשלטון בצרפת כשארל העשירי, מלך צרפת, אולם הוא הודח במהפכת יולי בשנת 1830.
משפחתה

ב-16 בנובמבר 1773 התחתנה מריה תרזה עם שארל העשירי, מלך צרפת, ממנו נולדו לה 4 ילדים:
לואי אנטואן, דוכס אנגולם (1775–1844)
סופי ד'ארטואה (1776–1783)
שארל פרדינן, דוכס ברי (1778–1820)
מארי תרז ד'ארטואה (1783)
הערות שוליים

| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb107167855 (data)  GND: 1078038988  ISNI: 0000 0000 0623 0879  NTA: 093163819  SUDOC: 158727282  VIAF: 71382190   WorldCat (עם VIAF): 71382190
מרכז (אלגברה)

באלגברה, המרכז של מבנה אלגברי הוא תת-מבנה, הכולל את האיברים המתחלפים עם כל האיברים במבנה. מקובל לסמן את המרכז של מבנה G באות  \,Z(G), מן המלה הגרמנית Zentrum, או בצירוף  \ {\mbox{Cent}}(G). באופן הזה מתקבל תת-מבנה שהוא קומוטטיבי בפני עצמו ומשתלב באופן פשוט יחסית עם המבנה המקורי, וכך אפשר להכניס כלים המתאימים לסיטואציה קומוטטיבית, גם כאשר המבנה שאותו חוקרים אינו כזה.
בדרך כלל המרכז כולל את האיברים a המקיימים את התנאי ax=xa לכל x; זוהי ההגדרה עבור חבורות ועבור חוגים. ההבדל העיקרי בין שני המקרים אינו בהגדרה, אלא בתכונות הבסיסיות, המובילות לתפקידים השונים שיש למרכז בתורת החבורות ובתורת החוגים. המרכז של חבורה הוא תמיד תת-חבורה נורמלית, אך הוא עשוי להיות טריוויאלי. מאידך, המרכז של חוג כמעט תמיד אינו אידיאל, אבל הוא כולל לפחות את תת-החוג הנוצר על ידי היחידה (כאשר מדובר בחוג עם יחידה).
באלגברות לי ההגדרה שונה, ומתאימה למרכז של האלגברה העוטפת:  \ Z(L)=\{a\in L:[a,x]=0\ \forall x\in L\}. שלא כמו במקרה האסוציאטיבי, המרכז הוא אידיאל של האלגברה L.
במבנים לא אסוציאטיביים, ובפרט באלגברות לא אסוציאטיביות, המרכז כולל רק איברים בגרעין, היינו איברים a שעבורם האסוציאטור מקיים  \ (a,x,y)=(x,a,y)=(x,y,a)=0 לכל x ו- y, ובנוסף שהם מתחלפים עם כל איבר באלגברה.
מקצץ

מקצץ מהאתר דמניסי שבגאורגיה; גילו מוערך בכ-1,850,000 שנה
מקצץ הוא כלי אבן מסותת אופייני לתעשיית כלי האבן של התקופה הפלאוליתית (תקופת האבן הקדומה) החל מהשלבים הראשונים התקופה הפלאוליתית התחתונה). המקצצים זוהו על ידי החוקרת מרי ליקי (Leakey) בערוץ אולדובאי כבר מהשלב הקדום של תעשיית כלי האבן האולדובאית, המיוחסת להומו האביליס שמלפני כ-2.4 מיליון שנה.
המקצצים הקדומים סותתו מחלוקי אבן, רובם מקוורציט ובזלת, בעזרת חלוק אחר ששימש כמקבת. מהשלבים הקדומים נמצאו כלים שדיוקם נמוך וחלקם מוגדרים כ"כלי קיצוץ" ולא כמקצצים. בתרבות האולדובאית המפותחת, שגילה 1.9 מיליון שנה, נמצאו מקצצים רבים יותר; ייצורם מדויק יותר וחלק ניכר מהם מסותתים על שני הפנים. בשלב זה הבחינו הסתתים הקדומים כי אם יהפכו את החלוק ויכו על צלקת ההתזה הקודמת, יקלו על המלאכה וישפרו את הכלי. סתתים אלו היו מפותחים יותר, כנראה מטיפוס הומו רודולפנזיס. לכלים שעובדו דו-פנית יש צלע זגזגית אופיינית, אך חלק מהם סותתו על פן אחד בלבד.
אין צורך במקצץ לחיתוך נתח בשר או יריעת עור – לשם כך יספיק נתז (אנ') חד. ראשוני האדם התחרו עם אוכלי נבלות כצבועים, תנים ונשרים על שיירי ארוחתם של טורפים גדולים מהם. לעיתים קרובות הגיעו אנשים אל זירת המזון במאוחר, כאשר בשטח נותרו רק עצמות גדולות וגולגולות שלא פוצחו על ידי הצבועים. כאן כנראה היה תפקידו החשוב של המקצץ, להגיע אל מח העצם; לולא כלי זה, היה מתבזבז המאמץ שהושקע בדרך אל המזון. ייתכן שהמקצץ שימש גם לקילוף עץ ולחפירה, פעולות שאף להן חשיבות גדולה במאמץ השרידה.
עם הופעת הומו ארגסטר (הטיפוס האפריקני הקדום של הומו ארקטוס), השתפרה והתגוונה ערכת הכלים של האדם. בין המקצצים נמצאו כלים מחודדים יותר: אלה התפתחו לדקר ולאבן יד, ואחרים דומים לקופיץ. בכך מגיעים לתעשיית כלי האבן האשלית הקדומה, המיוחסת להומו ארקטוס היוצא את אפריקה. אתרים ובהם מקצצים שונים נמצאו למשל באתר ליד תל עובדיה בעמק הירדן ובדמניסי (Dmanisi) שבגאורגיה.
מכאן התפתחו בעיקר אבן היד והקופיץ, אף כי ישנם מקצצים מעטים גם בתעשיות כלי אבן מאוחרות.
גלריה

מקצץ בזלת
מקצץ בזלת (העתק מודרני)
מקצץ צור (העתק מודרני)
מקסימיליאן פרטר-פיקו

| --- | --- |

גנרל מקסימיליאן פרטר-פיקו
 לידה:  6 בפברואר 1892 קרלסרוהה, האימפריה הגרמנית האימפריה הגרמנית
 פטירה:  4 באפריל 1984 (בגיל 92) קרויט, גרמניה המערבית גרמניה המערבית
 מקום קבורה:  Friedhof IV der Gemeinde Jerusalems- und Neue Kirche 
 מדינה:  גרמניה 
 השתייכות:  האימפריה הגרמנית האימפריה הגרמנית   רפובליקת ויימאר רפובליקת ויימאר   גרמניה הנאצית גרמניה הנאצית
 תקופת הפעילות:  1910–1945 (כ־35 שנים)
 דרגה:   גנרל חיל התותחנים (ורמאכט)
 תפקידים בשירות
 מפקד הדיוויזיה הקלה ה-97   מפקד הקורפוס ה-30   מפקד הארמייה השישית
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם הראשונה   מלחמת העולם השנייה
 עיטורים
   צלב האבירים של צלב הברזל עם עלי אלון   צלב הברזל דרגה ראשונה   צלב הברזל דרגה שנייה   הצלב הגרמני בזהב
 
גנרל מקסימיליאן פרטר-פיקו (בגרמנית: Maximilian Fretter-Pico;‏ 6 בפברואר 1892 – 4 באפריל 1984) היה מפקד בכיר בוורמאכט שפיקד על כוחות במלחמת העולם השנייה.
ביוגרפיה > קריירה מוקדמת

פרטר-פיקו נולד ב-6 בפברואר 1892 בקרלסרוהה, שהשתייכה לאימפריה הגרמנית. בשנת 1910 התגייס לצבא הגרמני הקיסרי, והצטרף לרגימנט הארטילריה ה-14 (באדן ה-1), ולחם בשורותיו בפרוץ מלחמת העולם הראשונה. בהמשך המלחמה שירת בתפקידים שונים ביחידות לאנדווהר, ונפצע כמה פעמים במהלך הקרבות. ב-18 בספטמבר 1915 הועלה לדרגת אובר-לויטננט, וב-18 באוקטובר 1918 הועלה לדרגת האופטמן. על פעולותיו בקרבות קיבל את עיטורי צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה, אות הפציעה בשחור, וצלב הכבוד של מלחמת העולם 1914/1918.
לאחר המלחמה נשאר פרטר-פיקו ברייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. ב-1 באוקטובר 1927 מונה למפקד סוללה 8 ברגימנט הארטילריה ה-6 (הפרוסי), וב-1 באוקטובר 1930 מונה לקצין מטה בדיוויזיית הפרשים ה-1. ב-1 באפריל 1932 הועלה לדרגת מיור, וב-1 באוקטובר 1933 מונה לקצין אג"ם בדיוויזיה ה-3 של הרייכסווהר. ב-1 במרץ 1935 הועלה לדרגת אוברסט-לויטננט, ובסתיו 1935 מונה לקצין מטה בOKH. ב-1 באוגוסט 1937 הועלה לדרגת אוברסט, וב-10 בנובמבר 1938 מונה לראש המטה פיקוד משמר הגבולות בסאר-פפאלץ.
ביוגרפיה > מלחמת העולם השנייה

בפרוץ המלחמה היה פרטר-פיקו ראש המטה פיקוד משמר הגבולות בסאר-פפאלץ, שהפך לקורפוס ה-24, והיה חלק מהארמייה הראשונה במסגרת קבוצת ארמיות C, ובמהלך המערכה על צרפת השתתף עם הקורפוס כחלק מהארמייה הראשונה במסגרת קבוצת ארמיות C. ב-1 במרץ 1941 הועלה לדרגת גנרל-מיור, ובאפריל 1941 מונה למפקד הדיוויזיה הקלה ה-97.
במהלך מבצע ברברוסה לחם פרטר-פיקו עם הדיוויזיה שבפיקודו כחלק מהקורפוס ה-52, ולאחר מכן כחלק מהקורפוסים ה-4 וה-49 לסירוגין במסגרת הארמייה ה-17, והשתתף עמה בקרב אומן, ובקרב קייב, ועל פעולותיו בקרבות קיבל ב-26 בדצמבר 1941 את עיטור צלב האבירים של צלב הברזל.
ב-27 בדצמבר 1941 מונה למפקד הקורפוס ה-30, שהיה חלק מהארמייה ה-11 במסגרת קבוצת ארמיות דרום, ולחם עמו בקרב הראשון על חצי האי קרים ובמצור על סבסטופול. ב-1 בפברואר 1942 הועלה לדרגת גנרל-לויטננט, וב-1 ביוני 1942 הועלה לדרגת גנרל חיל התותחנים. בספטמבר 1942 הועבר הקורפוס תחת פיקוד קבוצת ארמיות צפון, והשתתף בקרבות הקשים על לנינגרד, כחלק מהארמייה ה-18 ומהארמייה ה-11 לסירוגין. על פעולותיו בקרבות קיבל פרטר-פיקו ב-19 בספטמבר 1942 את עיטור הצלב הגרמני בזהב, ובדצמבר 1942 הועבר עם הקורפוס שבפיקודו תחת פיקוד הארמייה התשיעית שהשתייכה לקבוצת ארמיות מרכז.
ב-1 בינואר 1943 הוגדר הקורפוס ה-30 כפלגת הארמייה פרטר-פיקו, והוכפף לקבוצת ארמיות דון, עמה השתתף בקרבות הקשים באזור הדון והדונייץ. בפברואר הועמד הקורפוס תחת פיקוד ארמיית הפאנצר הראשונה, שפעלה כחלק מקבוצת ארמיות דרום, והשתתף עמה בקרב חרקוב השלישי. בינואר 1944 הועבר הקורפוס תחת פיקוד הארמייה השישית, שפעלה כחלק מקבוצת ארמיות A ולאחר מכן כחלק מקבוצת ארמיות דרום אוקראינה, והשתתף עמה במבצע דנייפר-קרפטי, וב-16 בינואר קיבל פרטר-פיקו תוספת עלי אלון לעיטור צלב האבירים של צלב הברזל.
ב-17 ביולי 1944 מונה פרטר-פיקו למפקד הארמייה השישית, שהייתה חלק מקבוצת ארמיות דרום אוקראינה, ולאחר מכן חלק מקבוצת ארמיות דרום, ובנובמבר 1944 מונה למפקד קבוצת הארמייה פרטר-פיקו שכללה גם את הארמייה ההונגרית השנייה, ופיקד עליה בקרב דברצן, שבו השמידו כוחותיו שלושה קורפוסי טנקים סובייטים. ב-23 בדצמבר 1944 פרש פרטר-פיקו מתפקידו, וב-30 במרץ 1945 מונה למפקד המחוז הצבאי התשיעי, ופיקד עליו עד סוף המלחמה. ב-22 באפריל 1945 נפל פרטר-פיקו בשבי האמריקני.
ביוגרפיה > לאחר המלחמה

פרטר-פיקו שוחרר מהשבי בשנת 1947. לאחר שחרורו התגורר בעיר קרויט, עד למותו ב-4 באפריל 1984, והוא בן 92 שנים.
מריה תרזה, נסיכת לוונשטיין-ורטהיים-רוזנברג

מריה תרזה, נסיכת לוונשטיין-ורטהיים-רוזנברג (בגרמנית: Maria Theresa, Prinzessin von Löwenstein-Wertheim-Rosenberg;‏‏ 4 בינואר 1870‏ - 17 בינואר 1935) הייתה נסיכה גרמנית ואשתו של מיגל, דוכס ברגנסה, התובע המיגליסטי לכס המלוכה של פורטוגל בשנים 1866 – 1920.
ביוגרפיה

מריה תרזה נולדה ב-4 בינואר 1870 ברומא, לקרל, נסיך לוונשטיין-ורטהיים-רוזנברג השישי, אחיה של אדליידה מלוונשטיין-ורטהיים-רוזנברג, ולסופיה, נסיכת ליכטנשטיין, בתם של אלויס השני, נסיך ליכטנשטיין ופרנציסקה קינסקי, רוזנת וצ'יניץ וטטאו, והייתה אחותו הבכורה של אלויס, נסיך לוונשטיין-ורטהיים-רוזנברג השביעי. ב-8 בנובמבר 1893 התחתנה מריה תרזה עם בן דודה מיגל, דוכס ברגנסה, בנו של מיגל הראשון, מלך פורטוגל, ממנו נולדו לה שמונה ילדים. בשנת 1920 ויתר בעלה על זכויותיו לטובת בנם דוארטה נונו, דוכס ברגנסה, ובשנת 1927 הוא נפטר, וב-17 בינואר 1935 מתה מריה תרזה בווינה.
משפחתה

ב-8 בנובמבר 1893 התחתנה מריה תרזה עם בן דודה מיגל, דוכס ברגנסה, ממנו נולדו לה שמונה ילדים:
איזבל מריה, נסיכת ברגנסה (1894–1970), התחתנה עם פרנץ יוזף, נסיך טורן וטקסיס התשיעי.
מריה בנדיטה, נסיכת ברגנסה (1896–1971).
מאפלדה, נסיכת ברגנסה (1898–1918).
מריה אנה, נסיכת ברגנסה (1899–1971), התחנה עם קרל אוגוסט, נסיך טורן וטקסיס העשירי.
מריה אנטוניה, נסיכת ברגנסה (1903–1973), התחתנה עם סידני אשלי צ'אנלר (בנו של ויליאם אסטור צ'אנלר).
פיליפה, נסיכת ברגנסה (1905–1990).
דוארטה נונו, דוכס ברגנסה (1907–1976), התחתן עם מריה פרנסיסקה מאורליאן-ברגנסה.
מריה אדליידה, נסיכת ברגנסה (1912–2012), התחתנה עם ניקולאס ון אודן.
הערות שוליים

1 2 3  Darryl Lundy (12 ינו' 2003). "Marie Therese Prinzessin von Löwenstein-Wertheim-Rosenberg". ThePeerage.com. נבדק ב-2009-07-20. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2 3 4  Paul Theroff. "LÖWENSTEIN". Paul Theroff's Royal Genealogy Site. נבדק ב-2009-07-20.
מרדכי דוד לוין

מרדכי דוד לוין
רבי מרדכי דוד לוין (ה'תרל"ט; 1879, ברעזא – ז' בשבט ה'תשכ"ז; 18 בינואר 1967, ירושלים) היה ראש ישיבת עץ חיים בירושלים, ומחבר סדרת ספרי "דרכי דוד" על הש"ס.
קורות חיים

נולד בברעזא שבליטא, ללאה ולרב ברוך לוין. בצעירותו גדל אצל סבו. למד בתלמוד תורה המקומי בעיירת הולדתו, ובהיותו בן 14 עבר ללמוד בישיבת לומז'ה, שם הוא התקרב לרב מלכיאל צבי טננבוים מחבר הספר "דברי מלכיאל". לאחר כשנתיים עבר ללמוד בסלובודקה, בישיבת "כנסת בית יצחק", שם למד כחמש שנים, לאחר מכן למד תקופה קצרה בבריסק ועבר לוולוז'ין, שם למד אצל הרב רפאל שפירא (לימים נישא לנינת אחיו). לאחר תקופת לימודו בוולוז'ין עבר הרב מרדכי דוד ללמוד במאלטש אצל הרב זלמן סנדר כהנא שפירא, שם הוא למד שלוש שנים, עד שנת ה'תרס"ג (1902-1903) כאשר נסגרה הישיבה. בסוף אותה שנה פתח הרב שמעון שקופ ישיבה במאלטש, וכשחיפש בחורים עילויים לפתוח איתם את הישיבה הוא פנה אל הרב מרדכי דוד במכתב, והוא נעתר, וכך נוצרה ביניהם ידידות עמוקה, שבאה לידי ביטוי בחילופי מכתבים תכופים בין השניים. בתקופת לימודו אצל הרב שקופ עלה אביו לירושלים, הרב מרדכי דוד נותר לבדו כשהוא מקדיש את זמנו ללימוד שיטת ההיגיון של הרב שקופ.
בסוף שנת ה'תרס"ו (1906) עלה לארץ ישראל, ובשנת תרס"ז (1906-1907) נכנס ללמוד בישיבת תורת חיים בירושלים, כשהוא נודע אז בכינוי "העילוי מברעזא".
בג' בחשוון ה'תרס"ח (1907) הוא נישא לשיינה גיטל (דור 27 לרש"י, דרך בתו הבכורה של רש"י יוכבד ודרך בנה הריב"ם), אחותו של הרב בן ציון שפירא ונכדתו של אב בית דין ירושלים הרב חיים יעקב שפירא.
לאחר נישואיו המשיך ללמוד בישיבת תורת חיים, שם למד בחברותא עם הרב יצחק מאלצאן מחבר ספר "שביתת השבת" שבו נכתבו הרבה מהערותיו של הרב לוין.
בראשות הישיבה

בשנת ה'תרע"ד (1914) עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה הרב לוין נקרא לעמוד בראשות ישיבה קטנה שהוסיף הרב ד"ר משה אוירבך לתלמוד תורה שבניהולו, בפתח תקווה, תפקיד שמילא במשך ארבע שנים. בתקופה זו קיבל סמיכה מהרבנים הרב חיים ברלין והרב אריה לייב רשקס.
בשנת ה'תרע"ח[דרושה הבהרה] הוא חזר לירושלים, ואז קיבל לידיו שורה ארוכה של הצעות משרה. לבסוף החליט לקבל את ההצעה שבצדה השכר הנמוך ביותר - ראשות ישיבת עץ חיים, שבה לימד כיובל שנים, עד יום פטירתו. התגורר בשכונת בתי הורודנא. נטמן בחלקת הרבנים בהר המנוחות.
הרב לוין היה נשיא החברה קדישא בירושלים.
חתניו היו הרב יעקב משה קורלנדסקי, מייסד ת"ת יבנה וישיבת תפארת צבי בירושלים, והרב משה פינקל, בנו של הרב אליעזר יהודה פינקל.
דרך לימודו הייתה העמקה בסוגיה. הרב מבריסק אמר כי "סברה שאמר ר' מרדכי דוד אינה ניתנת להיבטל על נקלה"[דרוש מקור].
ספריו

הותיר אחריו כתבי יד רבים. הספרים שהוצאו עד כה לאור הם:
דרכי דוד - ג' כרכים
כרך א' - מועד, יבמות
כרך ב' - בבא קמא, בבא מציעא, בבא בתרא, שבועות
כרך ג' - כתובות, נדרים, גיטין, קידושין
מרכז (תורת החוגים)

במתמטיקה, המרכז של חוג נתון הוא תת-חוג, הכולל את האיברים המתחלפים עם כל איבר אחר. מקובל לסמן את המרכז של R באות  \ Z(R). המרכז הוא תת-חוג קומוטטיבי, אבל בדרך כלל הוא איננו תת-החוג הקומוטטיבי הגדול ביותר שיש לחוג.
התפקיד העיקרי של המרכז בתורת החוגים הוא להכניס שיטות קומוטטיביות לסיטואציה שהיא בדרך כלל לא קומוטטיבית, ולכן מסובכת בהרבה. המרכז של חוג כולל לפחות את איבר היחידה, ולכן אפשר לראות את החוג כאלגברה מעל המרכז שלו (במובן הרחב של המושג – המרכז אינו חייב להיות שדה). בפרט, המרכז של חוג פשוט הוא שדה, וכך הופך החוג לאלגברה במובן המצומצם והמקובל יותר של המילה. את ה"מרחק" מן האלגברה למרכז שלה אפשר למדוד בכלים הסטנדרטיים: הממד (או הדרגה, כאשר המרכז אינו שדה והאלגברה חופשית מעליו), ובמקרה שהממד אינסופי, גם ממד גלפנד-קירילוב. ידוע שכל אלגברה בעלת ממד גלפנד-קירילוב 1 היא "כמעט קומוטטיבית", בהיותה חופשית ובעלת דרגה סופית מעל המרכז שלה.
ערך זה הוא קצרמרבנושא מתמטיקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מקסימיליאן פון אדלסהיים

| --- | --- |

מקסימיליאן פון אדלסהיים
 לידה:  6 ביולי 1897 ברלין, האימפריה הגרמנית האימפריה הגרמנית
 פטירה:  26 באפריל 1994 (בגיל 96) קונסטנץ, גרמניה גרמניה
 מדינה:  גרמניה 
 השתייכות:  האימפריה הגרמנית האימפריה הגרמנית   רפובליקת ויימאר רפובליקת ויימאר   גרמניה הנאצית גרמניה הנאצית
 תקופת הפעילות:  1914–1945 (כ־31 שנים)
 דרגה:   גנרל חיל השריון (ורמאכט)
 תפקידים בשירות
 מפקד דיוויזיית הפאנצר ה-11
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם הראשונה   מלחמת העולם השנייה
 עיטורים
   צלב האבירים של צלב הברזל עם עלי אלון וחרבות   צלב הברזל דרגה ראשונה   צלב הברזל דרגה שנייה   צלב הכבוד
 
גנרל מקסימיליאן פון אדלסהיים (בגרמנית: Maximilian von Edelsheim;‏ 6 ביולי 1897 – 26 באפריל 1994), היה מפקד בכיר בוורמאכט שפיקד על כוחות במלחמת העולם השנייה.
ביוגרפיה > קריירה מוקדמת

פון אדלסהיים נולד ב-6 ביולי 1897 בברלין, שהשתייכה לאימפריה הגרמנית, לקצין הפרוסי פרנץ פון אדלסהיים, שהיה בנו של השר הבאדני לודוויג פון אדלסהיים. עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה התגייס פון אדלסהיים לצבא הקיסרות הגרמנית, והצטרף לרגימנט האולאנים של המשמר ה-2, ולחם עמו במהלך המלחמה. ב-15 בדצמבר 1915 הוא הועלה לדרגת לויטננט, ובתחילת 1917 הוא הועבר לרגימנט הרגלים ה-59. על פעולותיו בקרבות קיבל פון אדלסהיים את עיטורי צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה, וצלב הכבוד של מלחמת העולם 1914/1918.
לאחר המלחמה הצטרף פון אדלסהיים לפרייקור, ולאחר מכן הצטרף לרייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. ב-1 באפריל 1931 הוא הועלה לדרגת ריטמייסטר, וב-1 במרץ 1936 הוא הועלה לדרגת מיור. ב-1 באפריל 1936 הוא מונה לקצין מטה האגד הפרשים ה-4, ובקיץ 1938 הוא מונה למפקד הגדוד ה-2 ברגימנט הפרשים ה-6. ב-10 בנובמבר 1938 הוא מונה למפקד גדוד האופניים ה-1 בטילזיט, וב-1 באפריל 1939 הוא הועלה לדרגת אוברסט לוטננט.
ביוגרפיה > מלחמת העולם השנייה

בפרוץ המלחמה פיקד פון אדלסהיים על גדוד האופניים ה-1, ולחם עמו במהלך המערכה בפולין, המערכה על צרפת ומבצע ברברוסה, כחלק מדיוויזיית הפרשים ה-1, וב-30 ביולי 1941 הוענק לו על פעולותיו עיטור צלב האבירים של צלב הברזל. ב-1 באוקטובר 1941 הוא הועלה לדרגת אוברסט, ומונה למפקד רגימנט הפרשים ה-22, אשר היה חלק מדיוויזיית הפאנצר ה-24, ואשר הפך בתחילת ינואר 1942 לרגימנט הרובאים ה-26, ובתחילת יולי 1942 הפך לרגימנט הפאנצרגרנדיר ה-26, ולחם עמו במבצע מקרה כחול ובמהלך קרב סטלינגרד. ב-7 בנובמבר 1942 מונה למפקד חטיבת הפאנצרגרנדיר פאנצר ה-20, אשר הייתה חלק מדיוויזיית הפאנצר ה-20, וב-23 בדצמבר 1942 הוענק לו תוספת עלי אלון לעיטור צלב האבירים של צלב הברזל. ב-1 במרץ 1943 הוא מונה למפקד דיוויזיית הפאנצר ה-24 שהוקמה מחדש בצרפת, וב-1 ביוני 1943 הוא הועלה לדרגת גנרל מיור. באוגוסט 1943 נשלחה הדיוויזיה לאיטליה, ובנובמבר אותה שנה נשלחה הדיוויזיה לחזית המזרחית, שם לחמה בקרב דנייפר כחלק מארמיית הפאנצר הראשונה. בינואר 1944 הועברה הדיוויזיה תחת פיקוד הארמייה השישית, ובאפריל לחמה הדיוויזיה כחלק מהארמייה השמינית במבצע יאשי-קישינב הראשון. ב-1 במרץ 1944 הוא הועלה לדרגת גנרל לוטננט, וב-20 באוגוסט 1944 הוא מונה למפקד קורפוס הפאנצר ה-24. ב-22 בספטמבר 1944 הוא מונה למפקד קורפוס הפאנצר ה-48, וב-23 באוקטובר 1944 הוענק לו תוספת חרבות לעיטור צלב האבירים של צלב הברזל. ב-1 בדצמבר 1944 הוא הועלה לדרגת גנרל חיל השריון, ובתחילת מאי 1945 הוא מונה למפקד היחידות הנכנעות של הארמייה ה-12, עמן נפל בשבי האמריקני ב-7 במאי 1945.
ביוגרפיה > לאחר המלחמה

באביב 1947 שוחרר פון אדלסהיים מהשבי, ולאחר שחרורו הוא התגורר בקונסטנץ, עד למותו ב-26 באפריל 1994.
מרכז קהילתי יהודי

מרכז קהילתי יהודי (באנגלית JCC - Jewish Community Center וכן YMHA ‏ - Young Men's Hebrew Association) הוא ארגון למטרות פנאי, חינוך, צדקה ופעילות חברתית בקרב קהילות יהודיות בארצות הברית. הפעילות מתקיימת לרוב בתחומי מתנ"ס מקומי שהארגון מפעיל. בצפון אמריקה פועלים כ-350 מרכזים השייכים לארגון הגג JCCA.
שלט מחוץ לבית ארגון הגג של המרכזים הקהילתיים היהודים ברחוב משה הס 12 בירושלים
הארגון מקיים מ-1982 מדי שנה תחרויות ספורט פופולריות לבני הנוער בגילאי 18-14 מהקהילות היהודיות בארצות הברית וקנדה בשם "משחקי JCC מכבי" המתקיימים מדי שנה במתנ"סים יהודיים בערים שונות בארצות הברית. ב-2011 אף קיימו מהדורה מיוחדת של "מכביית הנוער" הזאת בישראל מטעם מכבי העולמית שכלל הטסת מאות בני נוער לישראל לטייל בארץ ולהתחרות בטורניר (בו השתתפו כ-1500 בני נוער מצפון אמריקה וישראל). טקס הפתיחה עצמו התקיים באצטדיון העירוני בקריית שמונה ותחרויות נוספות התקיימו בקיבוצים בצפון הקרובים לעיר.
ראו גם

יהדות ארצות הברית
יהדות כתרבות
מרדכי קפלן
מרכז קאלימנטן

מרכז קאלימנטן (באינדונזית: Kalimantan Tengah) הוא אחד מחמשת מחוזות אינדונזיה שבאי בורנאו. המחוז מכיל כעיר אחת ו-13 נפות שונות. המחוז הוקם במאי 1957.
 בירת המחוז היא העיר פלנגקה ראיה. המחוז הוא השני בגודלו במדינה.
דמוגרפיה

החלוקה הדתית של המחוז:
70% – מוסלמים
16.4% – פרוטסטנטים
8.09% - הינדים
4.56% – קתולים
0.65% – בודהיסטים
0.1% – אחרים