stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יחסי מרוקו–צ'כיה
סקירה כללית

שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים בשנת 1947, ובשנת 2007 הן חגגו 60 שנה ליחסים הדיפלומטיים. ראש ממשלת צ'כיה מירק טופולנק ביקר במרוקו בפברואר 2006. ב-4–5 בדצמבר 2018 ראש ממשלת צ'כיה אנדריי באביש ביקר במרוקו, שם פגש את ראש ממשלת מרוקו, סגן נשיא לשכת המייעצים, נשיא בית הנבחרים, ופתח פורום עסקי. ליוותה אותו שרת התעשייה והמסחר מרתה נובאקובה ומשלחת עסקים גדולה.
יחסי סחר

בשנת 2017 היצוא הצ'כי למרוקו הסתכם ב-316.8 מיליון דולר, ואילו היבוא הסתכם ב-181 מיליון דולר. לדברי ראש הממשלה באביש, ההזדמנויות העיקריות להמשך פיתוח הן בעיקר בתחומי האנרגיה, הרכב, תעשיות תעופה וביטחון, חקלאות, טכנולוגיות מזון ורפואה ותעשיית הכרייה.
נציגויות דיפלומטיות

צ'כיה מחזיקה במרוקו שגרירות ברבאט וקונסוליה כללית בקזבלנקה.
מרוקו מחזיקה בצ'כיה שגרירות בפראג.
יחסי יוון – סרי לנקה

| יחסי יוון – סרי לנקה |
| --- | --- |
יוון: סרי לנקה


יוון: סרי לנקה
שטח (בקילומטר רבוע)
131,957: 65,610
אוכלוסייה
10,020,238: 23,135,235
תמ"ג (במיליוני דולרים)
238,206: 84,357
תמ"ג לנפש (בדולרים)
23,773: 3,646
משטר
דמוקרטיה: רפובליקה

יחסי יוון–סרי לנקה הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין הרפובליקה ההלנית לבין הרפובליקה הדמוקרטית הסוציאליסטית של סרי לנקה.
סקירה כללית

שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים בשנת 1957. היחסים בין שתי המדינות טובים, שיתוף הפעולה הדו-צדדי והרב-צדדי משביע רצון. יוון נקטה בפעולה מיידית בעקבות החדשות על הצונאמי שפגע באזורים בדרום מזרח אסיה בדצמבר 2004 על מנת לספק הקלה ולעזור לנפגעי הצונאמי. ספינת תענוגות יוונית שנשאה 500 טונות של סיוע הומניטרי חירום, כולל אספקת תרופות וציוד רפואי, הפליגה מאתונה לסרי לנקה. הספינה נשארה בטרינקומאלי במשך 3 חודשים, ופעלה כמחלקה בבית חולים.
בכל הנוגע לסיוע לפיתוח ארוך טווח, יותר מ-8 מיליון אירו הוקצו כמימון לפרויקטים של שיקום ותשתיות בתחומי החינוך, הבריאות, הדיג והספנות. הסכם לשיתוף פעולה לפיתוח נחתם בין שתי המדינות ב-18 באפריל 2007.
יחסי סחר

הסחר הדו-צדדי של סרי לנקה עם יוון, שאינה שותפת סחר משמעותית, הוא צנוע. מחזור המסחר הכולל בין שתי המדינות בשנת 2009 עמד על 13.6 מיליון דולר, שהיווה ירידה של 17 אחוזים לעומת השנה שקדמה לה. מוצר הייצוא העיקרי של סרי לנקה ליוון הוא תה, המהווה 49% מהערך הכולל של היצוא של סרי לנקה ליוון בשנת 2009. יבוא תיל וכבלים מבודדים, שהיוו 26% משווי היבוא הכולל, היה המוצר העיקרי שיובא מיוון ב-2008.
נציגויות דיפלומטיות

סרי לנקה מיוצגת ביוון באמצעות שגרירותה ברומא, איטליה.
יוון מיוצגת בסרי לנקה באמצעות שגרירותה בניו דלהי, הודו.
יחסי יוון–עיראק

| יחסי יוון–עיראק |
| --- | --- |
יוון: עיראק


יוון: עיראק
שטח (בקילומטר רבוע)
131,957: 438,317
אוכלוסייה
10,020,238: 46,286,779
תמ"ג (במיליוני דולרים)
238,206: 250,843
תמ"ג לנפש (בדולרים)
23,773: 5,419
משטר
דמוקרטיה: רפובליקה

סגן שר החוץ ספירוס קובליס נפגש בבגדאד עם סגן שר החקלאות העיראקי, מהדי אל קאיסי.
יחסי יוון–עיראק הם יחסי החוץ בין יוון ועיראק. יחסי העמים היוונים והעיראקיים נטועים עמוק בהיסטוריה, שניהם פיתחו תרבויות שהשפיעו על מהלך האנושות. הם החלו כאשר חכמי יוון במהלך האלף הראשון לפני הספירה חיו ולמדו בבבל ובאשור, עד מאוחר יותר כאשר אלכסנדר השלישי, מלך מוקדון שלט במסופוטמיה (שמה הוא ממוצא יווני, כלומר "הארץ בין שני נהרות") ומת בבבל. יוון תומכת בתוקף בעקביות בעצמאות, בריבונות ובשלמות הטריטוריאלית של עיראק. באופן מסורתי יוון שמרה על יחסים טובים וידידותיים עם עיראק בשל קשרים היסטוריים ותרבותיים חזקים, עוד מימי קדם. שתי המדינות גובלות בטורקיה.
היסטוריה > היסטוריה מודרנית

מאז 1979, כאשר עלה סדאם חוסיין לשלטון היחסים הפוליטיים של יוון–עיראק היו טובים אך מוגבלים בשל המשטר הטוטליטרי בעיראק. הסכמים רשמיים שנחתמו על ידי יוון ועיראק מדגימים את רוח הסולידריות ושיתוף הפעולה של יחסי שתי המדינות. לדוגמה, בשנת 1979 ביקר ראש ממשלת יוון קונסטנדינוס קרמנליס בבגדאד; במהלך אותו ביקור חתמו שני הצדדים על הסכם שיתוף פעולה בנושאים טכניים וכלכליים.
יתר על כן, במהלך מלחמת איראן–עיראק התקיים שיתוף פעולה בתחום חומרי המלחמה. כפי שב-1985 חברת PYRKAL היוונית סיפקה לעיראק אמצעי לחימה בשווי 77 מיליון דולר וב-1987 חברת EBO היוונית סיפקה אמצעי לחימה בשווי 83 מיליון דולר. לאחר מלחמת המפרץ הראשונה הוטלו סנקציות של האו"ם על עיראק. יוון תמכה בתוכנית הנפט בעד מזון מכיוון שהייתה מעוניינת בעתיד העם העיראקי. כתוצאה מהאמברגו הכלכלי שלה עיראק חייבת סכומים גבוהים לחברות יווניות על בסיס שיתוף הפעולה שלהן במהלך מלחמת איראן–עיראק. למרות הבידוד הבינלאומי של עיראק שתי המדינות המשיכו בשיתוף הפעולה שלהן. באופן ספציפי, בשנת 1998 יוון ועיראק חתמו על הסכם שיתוף פעולה מדעי ותרבותי שכלל שיתוף פעולה בין אוניברסיטאות עיראקיות ויווניות בנוגע להכרה בתארים, הענקת מלגות והוראת יוונית עתיקה ומודרנית בעיראק. בנוסף, ביוני 1999 ביקר נשיא ועדת החוץ בפרלמנט העיראקי באתונה, וכך גם מנכ"ל סוכנות הידיעות העיראקית, שחתם על הסכם שיתוף פעולה עם סוכנות הידיעות באתונה. יתר על כן, ביוני 2000 התקיימה הפגישה השמינית של הוועדה הכלכלית המעורבת של שתי המדינות, ועם סיומה נחתם הסכם בין המדינות.
עמדת יוון בפלישה לעיראק בשנת 2003

הצהרת ראש ממשלת יוון קוסטאס סימיטיס ב-21 במרץ 2003 שיקפה את עמדת יוון הרשמית בנוגע לפלישה, כפי שהוא הצהיר
בנוסף, שר החוץ היווני, יורגוס פפנדראו הביע את התנגדותה של יוון לכך שארצות הברית תעשה זאת לבדה בעיראק. מפלגות פוליטיות רבות אחרות גינו את הפלישה, כמו המפלגה הקומוניסטית (KKE) ומפלגת השמאל היווני - סינאספיסמוס, שראו במלחמה הוכחה לשאיפות האימפריאליסטיות של ארצות הברית במזרח התיכון.
למרות התנגדותה למלחמה, יוון אכן הסכימה עם מדיניות ארצות הברית לפירוק נשק מעיראק ולהשמדת כל כלי נשק להשמדה המונית, שכביכול היה בעיראק. עם זאת, יוון לא הסכימה עם האסטרטגיה של בוש למלחמה מונעת כאמצעי למאבק בטרור. לעומת זאת יוון תמכה ביישוב הסכסוך על עיראק באמצעים דיפלומטיים ולא בכוח.
בניגוד לאופוזיציה למלחמת המפרץ השנייה, יוון אכן השתתפה במלחמת המפרץ הראשונה, כאמצעי להחזרת השלום במפרץ הפרסי, לאחר שעיראק פלשה לכווית.
עמדת יוון בפלישה לעיראק בשנת 2003 > תגובה מקומית

דעת הקהל ביוון הייתה באופן גורף נגד המלחמה בעיראק. סקר שפורסם ב-4 באפריל 2003 הראה כי 90.7% מהיוונים התנגדו לחלוטין להתערבות בעיראק, ואילו 3.4% די התנגדו לכך. רק 1.4% הסכימו לחלוטין עם המלחמה ו-2.0% הסכימו במידה מסוימת.
הפגנות רבות התקיימו בהם מפגינים צעקו סיסמאות אנטי-אמריקאיות וצעדו לשגרירות ארצות הברית באתונה ולקונסוליה האמריקאית בסלוניקי. לדוגמה, ב-14 בפברואר 2003 השתתפו כ-100,000 איש בהפגנה נגד המלחמה באתונה. בנוסף, התקיימו שביתות ארציות על ידי שתי התאחדות האיגודים המקצועיים הכלליים ביוון, ה-GSEE (המגזר הפרטי) ו-ADEDI (המגזר הציבורי) כדי למחות על המלחמה נגד עיראק. שביתות אלו השביתו את השירותים הציבוריים, חברות פרטיות, בתי ספר, אוניברסיטאות, חנויות וכו'; על מנת לתת לאנשים את ההזדמנות להביע את התנגדותם למלחמה בראשות ארצות הברית נגד עיראק.
עמדת יוון בפלישה לעיראק בשנת 2003 > תקשורת יוונית

התקשורת היוונית מתחה ביקורת חריפה על ארצות הברית ועל המניעים שלה למדיניות חוץ וגם גינתה את מדיניות ארצות הברית כלפי עיראק. התקשורת ראתה בגורם הנפט את הסיבה למלחמה. סקר שנערך על ידי Alco הראה כי 91.5% בקרב 94.5% מהצעירים היוונים שצפו בטלוויזיה, קראו עיתונים והאזינו לרדיו במהלך המלחמה האמינו שארצות הברית פלשה לעיראק מסיבות כלכליות בעוד רק 2.7% ראו זאת כמלחמה בטרור. על פי אותו סקר 93.2% מהצעירים היוונים החזיקו בתדמית שלילית לגבי ג'ורג' ווקר בוש.
הסכמים

ההסכמים העיקריים בין יוון לעיראק כוללים:
הסכם אגרות דרכון קונסולרי
הסכם תחבורה אווירית מסחרית.
הסכם סחר.
הסכם לשיתוף פעולה חינוכי ומדעי.
הסכם על תחבורה בינלאומית בדרכים.
הסכם לשיתוף פעולה כלכלי וטכני.
הסכם שיתוף פעולה תיירותי בין ארגון התיירות הלאומי היווני (GNTO) לבין ארגון התיירות הממלכתי בעיראק.
הסכם להכשרת עיראקים באקדמיה לחיל האוויר היווני.
פרוטוקול שיתוף פעולה בנושאים חקלאיים.
הסכם שיתוף פעולה לתיירות.
מאז 1978 התקיימו שמונה ישיבות של ועדת השרים המשותפת ליוון ועיראק.
נציגויות דיפלומטיות

יוון מחזיקה בעיראק שגרירות בבגדאד.
עיראק מחזיקה ביוון שגרירות באתונה.
יחסי יוון – קוסטה ריקה

| יחסי יוון – קוסטה ריקה |
| --- | --- |
יוון: קוסטה ריקה


יוון: קוסטה ריקה
שטח (בקילומטר רבוע)
131,957: 51,100
אוכלוסייה
10,020,238: 5,135,708
תמ"ג (במיליוני דולרים)
238,206: 86,498
תמ"ג לנפש (בדולרים)
23,773: 16,842
משטר
דמוקרטיה: רפובליקה

יחסי יוון–קוסטה ריקה הם יחסי החוץ בין יוון וקוסטה ריקה.
סקירה כללית

שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים ב-2 ביולי 1965.
על פי ההערכות חיים בקוסטה ריקה כ-250 יוונים (מתוכם 40 יוונים מהדור הראשון).
נציגויות דיפלומטיות

יוון מיוצגת בקוסטה ריקה באמצעות שגרירותה במקסיקו סיטי שבמקסיקו.
קוסטה ריקה מיוצגת ביוון באמצעות שגרירותה ברומא שבאיטליה.
יחסי מרוקו–רוסיה

| יחסי מרוקו–רוסיה |
| --- | --- |
מרוקו: רוסיה


מרוקו: רוסיה
שטח (בקילומטר רבוע)
446,550: 17,098,242
אוכלוסייה
38,168,990: 144,612,532
תמ"ג (במיליוני דולרים)
141,109: 2,021,421
תמ"ג לנפש (בדולרים)
3,697: 13,978
משטר
מונרכיה חוקתית: רפובליקה פדרלית נשיאותית

יחסי מרוקו–רוסיה הם היחסים הדו-צדדיים בין רוסיה לממלכת מרוקו.
יחסים מוקדמים

באופן יחסי היחסים הדו-צדדיים בין רוסיה למרוקו היו טובים מאוד מאז המאה ה-18. ואז היחסים ההדדיים החלו עם חילופי טובין בין האימפריות של הסולטאן מוחמד בן עבדאללה והקיסרית קתרין השנייה.
בשנים המאוחרות של הקיסרות הרוסית היא תמכה בעמדות הקולוניאליות הצרפתיות במרוקו.
בשנות ה-20 וה-30 של המאה ה-20, ברית המועצות לא חתמה על פרוטוקול טנג'יר.
המלחמה הקרה

במהלך המלחמה הקרה, מרוקו הייתה אחת משותפות המסחר החשובות ביותר של ברית המועצות באפריקה.
בתחילת שנות ה-60 היחסים הסובייטיים-מרוקאים התפתחו בצורה טובה מאוד. במהלך מחאת מוסקבה ב-1964, כ-50 תלמידים מרוקאים פרצו לשגרירות של מרוקו בברית המועצות במוסקבה ולאורך כל היום השתתפו במחאה נגד עונשי מוות שנגזרו על ידי בית משפט מרוקאי רבאט.
בשנת 1978 ברית המועצות השקיעה רבות בתעשיית הכרייה של מרוקו.
במלחמת סהרה המערבית, ברית המועצות תמכה בחזית פוליסריו ובאלג'יריה. בהקשר זה אמר המלך חסן השני בשנת 1980 כי מרוקו וברית המועצות "במלחמה".
יחסים עכשוויים

לרוסיה שגרירות ברבאט, ומשרד קונסולרי בקזבלנקה. מרוקו מיוצגת ברוסיה על ידי שגרירותה במוסקבה.
בשנות האלפיים יחסי הסחר הדו-צדדיים התרחבו באופן משמעותי, בעיקר בתחום הכרייה והחקלאות.
הנשיא הנוכחי ולדימיר פוטין ביקר במרוקו בספטמבר 2006 במטרה לחזק את הקשרים הכלכליים והצבאיים בין רוסיה למרוקו. היחסים בין מרוקו לרוסיה עדיין בפיתוח מתמיד, בעוד שהסחר בין המדינות הגיע לשני מיליארד דולר בשנת 2011. במרץ 2016 ביקר המלך מוחמד השישי ממרוקו ברוסיה ונפגש עם הנשיא פוטין. שני הצדדים חתמו על הסכם להגנה הדדית על מידע סודי.
על פי התקשורת המרוקאית, רוסיה תומכת בעמדת מרוקו בעימות בסהרה המערבית.
לאחר ירידה משמעותית בתיירות מאירופה, משרד התיירות של מרוקו מתכנן למשוך אליו יותר מטיילים מרוסיה.
בשנת 2019, ממשלת מרוקו וממשלת רוסיה הסכימו על השקעה בבתי הזיקוק במוחמדיה, שהושבתו מאז 2015. כך שיגיעו להספק זיקוק של כ-100,000 חביות ביום, בית הזיקוק אמורים להגיע מאוחר יותר ל-200,000 חביות ביום על ידי ניצול מתקני נמל נאדור. הרחבה זו מבטיחה לספק מספר השפעות נלוות, כולל הגברת יצירת מקומות עבודה ופיתוח תשתיות, במיוחד באזורים הצפוניים של מרוקו.
יחסי יוון–קטר

| יחסי יוון–קטר |
| --- | --- |
יוון: קטר (מדינה)


יוון: קטר
שטח (בקילומטר רבוע)
131,957: 11,586
אוכלוסייה
10,020,238: 3,065,289
תמ"ג (במיליוני דולרים)
238,206: 235,770
תמ"ג לנפש (בדולרים)
23,773: 76,916
משטר
דמוקרטיה פרלמנטרית: מונרכיה אבסולוטית

יחסי יוון–קטר הם היחסים הדיפלומטיים, הרשמיים והמלאים שבין הרפובליקה ההלנית למדינת קטר.
יחסים פוליטיים

היחסים שבין יוון לקטר נחשבים יחסים חמים, בין יוון לקטר נחתמים עשרות הסכמים במגוון תחומים כל שנה. למשל, הכשרת צוערים קטריים ביוון או ההסכם של התעשייה האווירית ההלנית עם ממשלת קטר. יוון מחזיקה שגרירות בדוחה אותה פתחה בספטמבר בשנת 2007. קטר מחזיקה שגרירות באתונה אותה פתחה בנובמבר אותה שנה. נשיא יוון קרולוס פפוליאס ביקר בקטר בשנת 2006. זה היה הביקור הראשון של נשיא יווני בקטר, והאמיר דאז, חמד בן ח'ליפה אאל ת'אני, ערך ביקור גומלין ביוון.
יחסי יוון – קוריאה הדרומית

| יחסי יוון – קוריאה הדרומית |
| --- | --- |
יוון: קוריאה הדרומית


יוון: קוריאה הדרומית
שטח (בקילומטר רבוע)
131,957: 99,720
אוכלוסייה
10,020,238: 51,704,841
תמ"ג (במיליוני דולרים)
238,206: 1,712,793
תמ"ג לנפש (בדולרים)
23,773: 33,126
משטר
רפובליקה

יחסי יוון–קוריאה הדרומית הם יחסי החוץ בין יוון לדרום קוריאה.
היסטוריה

מיד בשנת 1950 שלחה יוון כוח משלחת שיסייע לדרום קוריאנים נגד הקומוניסטים במהלך מלחמת קוריאה באותה תקופה, קיבלה הקהילה האורתודוקסית הקטנה של קוריאה תמיכה מצד הכמרים היוונים הצבאיים. לאחר מכן, נאמנים אורתודוקסים קוריאנים ביקשו להיכנס תחת חסותה של הפטריארכיה האקומנית של קונסטנטינופול בשנת 1955, והפטריארכיה האקומנית לקחה את הכנסייה האורתודוקסית הקוריאנית תחת חסותה בשנת 1956. שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים ב-15 באפריל 1961. דרום קוריאה פתחה את שגרירותה באתונה ב-6 ביולי 1973. יוון פתחה את שגרירותה בסיאול באוקטובר 1991. ליוון יש גם קונסוליית כבוד בטג'אן.
ביקורים דו צדדיים

מדרום קוריאה ליוון
מאי 1995, סגן השר לתכנון מדיניות וארגונים בינלאומיים באן קי-מון
מאי 2000, יו"ר האספה הלאומית פארק ג'ון-קיו
אוקטובר 2001, שר לענייני הימים והדייג יו סאם-נאם
אוגוסט 2002, שר המסחר הוואנג דו-יון
אפריל 2004, שר החוץ באן קי-מון
באוגוסט 2004 שר התרבות והתיירות יונג דונג-צ'ה
אפריל 2006 שר החוץ באן קי-מון
ספטמבר 2006, הנשיא רו מו-היון
יוני 2007, שר לענייני הימים והדייג קאנג מו-היון
אוקטובר 2007, שר לענייני הימים והדייג קאנג מו-היון
מיוון לדרום קוריאה
ביולי 1987 שר החוץ קרולוס פפוליאס
בנובמבר 1990 ראש ממשלת יוון קונסטנטינוס מיצוטקיס
מרץ 1998, שר הצי מרקנטיל סטוורוס סומאקיס
אוקטובר 2000, משנה שר החוץ אליזבט פפזוי
בפברואר 2003, שר החוץ טאסו ג'אניטיס
נובמבר 2004, שר הפיתוח החקלאי אוונג'לוס בסיאקוס
ינואר 2005, שר הסחר הימי מנוליס קפלוגיאניס
יוני 2007, שר התחבורה והתקשורת מיכאליס ליאפיס
הסכמים דו צדדיים

הסכם חינוך (23 ביולי 1970)
הסכם סחר (4 באוקטובר 1974)
הסכם לביטול דרישות הוויזה (25 בפברואר 1979)
הסכם לשיתוף פעולה מדעי וטכנולוגי (16 במאי 1994)
הסכם תעופה (25 בינואר 1995)
הסכם הגנה על השקעות (25 בינואר 1995)
הסכם בדבר הימנעות ממיסוי כפול (20 במרץ 1995)
יון פוסה

| --- | --- |

צילום מ- 2007
 לידה:  29 בספטמבר 1959 (בן 65) האוגסונד, נורווגיה 
 שם לידה:  Jon Olav Fosse 
 מדינה:  נורווגיה 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת ברגן 
 שפות היצירה:  נורווגית, נורווגית חדשה 
 יצירות בולטות:  The Name, בוקר וערב, Wakefulness, I Am the Wind, Olav's Dreams, Dream of Autumn, Melancholy II, Nightsongs, Melancholy, Weariness 
 בן או בת זוג:  Grethe Fatima Syéd (1993–2009)  Anna Fosse (2011–?) 
 פרסים והוקרה:  הפרס לספרות נינושק (1992)  פרס הספרות של המועצה הנורדית (2015)  הפרס האירופי לספרות (2014)  Language Prize (2012)  אביר במסדר ההצטיינות הלאומי (2003)  honorary doctor of the University of Bergen (2015)  פרס נובל לספרות (2023)  פרס בראגה (2021)  מפקד במסדר אולב הקדוש  הפרס הנורדי של האקדמיה השוודית (2007)  פרס איבסן הבינלאומי (2010)  Arts Council Norway Honorary Award (2003)  Samlagsprisen (1994)  Sokneprest Alfred Andersson-Ryssts fond (1992)  Brage Prize honorary award (2005)  Aschehoug Prize (1997)  פרס גילדנדל (1999)  פרס דובלוג (1999)  אביר הצלב הגדול של מסדר אולב הקדוש  הפרס לספרות נינושק (2003)  פרס נסטרוי 
 
יון אולף פוסה (בנורווגית: Jon Olav Fosse; נולד ב-29 בספטמבר 1959 בהייבגסון) הוא סופר, מחזאי ומסאי נורווגי. נודע בעולם בעיקר בזכות מחזותיו. כותב גם שירים וספרים לילדים. יצירתו תורגמה ליותר מארבעים שפות. הוא חתן פרס נובל לספרות לשנת 2023.
קורות חייו

יון פוסה נולד בהייגסון, שבחופה המערבי של נורווגיה, וגדל בסטרנדבארם. בני משפחתו היו קווייקרים ופייטיסטים, והוא מייחס לכך את עיצוב השקפותיו הרוחניות. בגיל 7 עבר תאונה קשה שסיכנה את חייו; הניסיון השפיע באופן משמעותי על כתיבתו בבגרותו. הוא התחיל לכתוב בסביבות גיל 12. כנער, פוסה רצה להפוך לגיטריסט רוק, והחל להקדיש זמן רב יותר לכתיבה כשוויתר על שאיפותיו המוזיקליות. הוא ניגן גם בכינור, וחלק ניכר מכתיבתו בגיל העשרה כלל יצירת מילים משלו לקטעים מוזיקליים. כשהתבגר, הוא הושפע מקומוניזם ומאנרכיזם והגדיר את עצמו כ"היפי".
פוסה למד ספרות השוואתית באוניברסיטת ברגן, ובמהלך לימודיו החל לכתוב בנינושק. רומן הביכורים שלו, Raudt, black ("אדום, שחור"), ראה אור ב-1983 והושפע מהסופר הנינושקי טרג'י וסאאס (Tarjei Vesaas). הרומן עמד בניגוד לסיפורת הריאליסטית החברתית הפופולרית בנורווגיה באותה תקופה והדגיש ביטוי לשוני ולא עלילה. הוא פרסם רומן שני, Stengd gitar ("גיטרה סגורה") ב-1985 ומחזור פיוטי, Engel med vatn i augene ("מלאך עם מים בעיניים") ב-1986. ב-1987 קיבל תואר שני בספרות השוואתית, גם הוא מאוניברסיטת ברגן, ופרסם את הרומן השלישי שלו, Blod. Steinen er ("דם. האבן היא"). ב-1987 לאחר פרידתו מאשתו ב-1989, פרסם רומן ואוסף המסות הראשון שלו. בתחילת שנות ה-90 המשיך לפרסם רומנים ועבד עם אשתו השנייה, גרטה פאטימה סייד, על מספר תרגומים.
הצגת הבכורה של המחזה הראשון שלו, "Og aldri skal vi skiljast" ("לא ניפרד לעולם"), התקיימה ב-1994. בגין מחזה אחר, "Nokon kjem til å komme" ("מישהו בדרך הנה") זכה בשנת 1996 בפרס איבסן.
כתביו תורגמו למעל ארבעים שפות.
חיים אישיים

פוסה נישא שלוש פעמים. בשנים 1980–1992 היה נשוי לביורג סיסל (Bjørg Sissel), אחות, ולהם בן. בשנה שלאחר מכן התחתן עם גרטה פטימה סייד (Grethe Fatima Syéd), מתרגמת וסופרת הודית-נורווגית. בשנת 2011 נישא לאנה, שהיא סלובקית, הם מתגוררים בחלק מהזמן בהיינבורג שעל הדנובה (Hainburg an der Donau) שבאוסטריה. יש לו גם בתים בברגן ושניים נוספים בחלקים אחרים של מערב נורווגיה. בשנת 2011 הציעה לו הממשלה הנורווגית לגור בבניין "גרוטן" ("המערה") במרכז העיר אוסלו, ששימש בעבר למגורים לאנשי רוח חשובים כמו המשורר הנריק ורגלנד, המלחין כריסטיאן סינדינג, המשורר ארנולף אוורלנד והמלחין ארנה נודרהיים.
במקורו היה חבר בכנסיית נורווגיה (אם כי תיאר עצמו כאתאיסט לפני 2012). בשנים 2012–2013 הצטרף לכנסייה הקתולית והצטרף מרצונו לטיפול גמילה כדי לטפל בבעיות אלכוהוליזם שלו.
בעברית

חלום על סתיו, מתרגם: גד קינר, 2005. במסגרת הפרויקט "קריאה ראשונה", הוצג בקריאה פומבית ב"קפה תיאטרון הקאמרי" בנוכחות המחזאי
מישהו בדרך הנה, מתרגם: דורון תבורי, 2009. הוצג בתיאטרון תמונע בבימויה של לילך דקל-אבנרי
בוקר וערב, מתרגמת: דנה כספי, הוצאת הקיבוץ המאוחד, סדרת ספרית פועלים, 2021
יהדות קונסטנצה

בית הכנסת הגדול בקונסטנצה
בית הכנסת הספרדי בקונסטנצה
בקונסטנצה, עיר הנמל הראשית של רומניה על חוף הים השחור, ישבו יהודים עוד במאה השנייה או השלישית לספירה, כשהעיר עדיין נשאה את השם הרומי "טומיס". ההיסטוריון היהודי קארול בלום, שניהל את המוזאון של קונסטנצה, גילה בו שלוש מצבות של יהודים מהמאה השלישית לספירה. בימי הביניים הגיעו לקונסטנצה יהודים יחד עם בני גנואה, שיזמו יישובים על חוף הים.
הקהילה האשכנזית של קונסטנצה קיימת משנת 1828, כשהגיעו לקונסטנצה סוחרים יהודים יחד עם הצבא הרוסי והתיישבו בעיר. בהמשך, כשהגיעו לקונסטנצה יהודים מהאימפריה העות'מאנית נוסדה גם הקהילה הספרדית. בעיר יש בית קברות יהודי משנת 1854. בשנת 1899 היו בעיר כאלף יהודים שהיוו 6,5% מאוכלוסיית העיר. במקום היו שני בתי ספר יהודיים, אחד אשכנזי ואחד ספרדי. בשנת 1930 היו במקום כאלפים יהודים והקהילה שימשה כמרכז גם עבור אלפים יהודים נוספים שחיו בחבל דוברוג'ה.
ביום 13 בדצמבר 1940 הלגיונרים המקומיים התקיפו את הקהילה היהודית במטרה לשדוד את רכושה במסגרת הרומניזציה. הלגיונרים נכנסו לחנויות היהודיות באקדחים שלופים ואילצו את בעליהן לחתום על מסמכי מכירה באפס מחיר של רכושם. המעשים התרחשו בעת שבמקום שהה סגן ראש ממשלת רומניה, הוריה סימה. תלונה ישירה, שהוגשה לידי הוריה סימה, כעבור יומיים, על ידי פדרציית הקהילות היהודיות של רומניה, מתנה את המתקפה והשיבה את רכושם של חלק מהיהודים, אלה שלא הספיקו לחתום על מסמכי ה"מכירה".
ביוני 1941 רוכזו מרבית יהודי המקום במחנה צבאי ומשם נשלחו לעבודות כפייה. קונסטנצה נשארה הנמל היחיד שדרכו יכלו יהודי אירופה לברוח מהשואה. אלפי יהודים יצאו דרך קונסטנצה, בעיצומה של מלחמת העולם השנייה, לא רק יהודים רומנים, גם פליטים יהודים מיהדות פולין, יהדות הונגריה ויתר המדינות בהן נרדפו באירופה. שתי אוניות מעפילים, סטרומה ומפקורה, טבעו או הוטבעו בים השחור. בחודש מאי 1946 יצאה מנמל קונסטנצה ספינת המעפילים "מקס נורדאו", שנשאה יותר מ-1,600 פליטי שואה, בדרכה לארץ ישראל, אולם בשל מדיניות ממשלת רומניה, הייתה זו ספינת המעפילים האחרונה שיצאה מנמלי המדינה.
בשנת 1956 חיו בעיר כ-600 יהודים, אך כיום נותרו בעיר עשרות בודדות של יהודים, רובם בגילאי ה-70+. בשנים האחרונות הצטרפו לקהילה היהודית המקומית סטודנטים ישראלים אשר לומדים רפואה כללית ורפואת שיניים באוניברסיטת "אובידיוס".
דמוגרפיה יהודית בקונסטנצה

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
| השנים | מספר היהודים בבראילה | אחוז מתוך האוכלוסייה |  |
| 1880 | 344 |  |  |
| 1887 | 542 |  |  |
| 1899 | 957 | 6,5 |  |
| 1910 | 1,200 |  |  |
| 1930 | 1,821 | 2,0 |  |
| 1941 | 2,067 | 2,5 |  |
| 1942 | 1,532 |  |  |
| 1947 | 2,400 |  |  |
| 1956 | 586 |  |  |
| 1969 | 300 |  |  |
| 2003 | 104 |  |  |
הערות שוליים

1 2  פנקס הקהילות רומניה, כרך א', עמוד 232, הוצאת יד ושם, ירושלים תש"ל
יחסי יוון–כווית

| יחסי יוון–כווית |
| --- | --- |
יוון: כווית


יוון: כווית
שטח (בקילומטר רבוע)
131,957: 17,818
אוכלוסייה
10,020,238: 4,957,430
תמ"ג (במיליוני דולרים)
238,206: 161,772
תמ"ג לנפש (בדולרים)
23,773: 32,632
משטר
דמוקרטיה: מונרכיה

יחסי יוון–כווית הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין הרפובליקה ההלנית לבין ממלכת כווית.
סקירה כללית

הרפובליקה ההלנית כוננה את יחסיה עם ממלכת כווית לראשונה בשנת 1964. השגרירות של יוון בכווית סיטי, בירת כווית, מייצגת את האינטרסים היווניים במדינה. כווית גם היא מיוצגת ביוון באמצעות שגרירות שהיא מחזיקה באתונה. בנוסף לשגרירות היוונית בכווית סיטי, מחזיקה יוון גם משרד לשיתוף פעולה כלכלי.
על פי משרד החוץ היווני, האקלים של היחסים הבילטרליים שבין יוון לכווית הוא "טוב מאוד". יוון הייתה חלק מקואליציית ה-34 שנוצרה בתמיכת ארגון האומות המאוחדות על מנת לעזור לכווית להתמודד עם הפלישה העיראקית אליה בשנת 1991. משרדי החוץ של יוון וכווית חתמו על מספר מזכרי הבנות בתחומים בילטרליים.
שתי משימות ממשלתיות ורשמיות של ארכאולוגים יוונים הגיעו לכווית בין השנים 2007–2009 על סמך הסכם בתחום הארכאולוגיה שנחתם בין שתי המדינות. הארכאולוגים היוונים חקרו מבצר מתקופת השלטון ההלניסטי במדינה, שנמצא בתחומי האי פילכה. גם השם של האי עצמו מגיע מהמילה היוונית "Φυλάκιον" שפירושה בעברית "מוצב". אלמנטים מהמיתולוגיה היוונית עדיין קיימים במיתוסים המקומיים-איסלאמיסטיים של תושבי האי.
יוונים בכווית

ישנה נוכחות מוגבלת של יוונים בכווית. רוב היוונים המתגוררים בכווית עובדים עבור חברות יווניות או בינלאומיות המגזרים הבולטים בכלכלתה של כווית.
נציגויות דיפלומטיות

יוון מיוצגת בכווית בדרג השגרירות באמצעות שגרירות רשמית שהיא מחזיקה בכווית סיטי, בירת המדינה.
כווית מיוצגת ביוון בדרג השגרירות באמצעות שגרירות רשמית שהיא מחזיקה באתונה, בירת המדינה.
יחסי יוון–קולומביה

| יחסי יוון–קולומביה |
| --- | --- |
יוון: קולומביה


יוון: קולומביה
שטח (בקילומטר רבוע)
131,957: 1,138,910
אוכלוסייה
10,020,238: 53,021,775
תמ"ג (במיליוני דולרים)
238,206: 363,540
תמ"ג לנפש (בדולרים)
23,773: 6,856
משטר
רפובליקה

שרת החוץ הקולומביאנית מריה אנחלה אולגין נפגשת עם מקבילה היווני ניקוס קוציאס, 2017
יחסי יוון–קולומביה הם יחסי החוץ בין קולומביה ליוון.
יחסים פוליטיים

במסגרת הדיאלוג בין האיחוד האירופי לקולומביה, יוון תומכת במאמצים לפתרון של שלום של בעיית הביטחון הפנים ארוכת השנים בקולומביה, הנובעת מפעילות של קבוצות גרילה בלתי חוקיות, חמושים ומסודרים, כמו גם מסחר בסמים, חטיפה מקצועית וכדומה.
נציגויות כלליות

קולומביה מיוצגת ביוון באמצעות שגרירותה ברומא, איטליה, ובנוסף היא מחזיקה קונסוליית כבוד באתונה.
יוון מיוצגת בקולומביה באמצעות שגרירותה בקראקס, ונצואלה, ובנוסף היא מחזיקה שתי קונסוליות כבוד בבוגוטה וקרטחנה.
טיילן הורטון-טאקר

| --- | --- |

הורטון-טאקר בשנת 2020
 לידה:  25 בנובמבר 2000 (בן 23) שיקגו, אילינוי, ארצות הברית
 עמדה:  קלע
 גובה:  1.93 מטרים
 מספר:  5
 מכללה:  אוניברסיטת המדינה של איווה
 דראפט:  בחירה מספר 46, 2019 אורלנדו מג'יק
 קבוצות כשחקן
 2019–2022   2022 -:  לוס אנג'לס לייקרס   יוטה ג'אז
 הישגים כשחקן
 זכייה באליפות ה-NBA‏ (2020)
טיילן ג'לי הורטון-טאקר (באנגלית: Talen Jalee Horton-Tucker; נולד ב-25 בנובמבר 2000) הוא כדורסלן מקצועני אמריקאי, המשחק בקבוצת יוטה ג'אז מליגת ה-NBA. לפני כן שיחק בקבוצת הכדוסל של אוניברסיטת המדינה של איווה.
ראשית חייו

הורטון-טאקר נולד בשיקגו, גדל בצפון שיקגו בשכונת אפטאון. הוא בנם של שירלי הורטון ומרלין טאקר. למד בבית הספר היסודי סנט מתיאס בשיקגו, שם הפרישו את הגופייה שלו – מספר 5.
לאחר מכן למד בבית הספר התיכון "אקדמיית סימאון", שם עזר לקבוצת ה"וולברינס" לזכות בשלוש אליפויות העיר ברציפות.
קריירת מכללות

הורטון-טאקר התחייב לאוניברסיטת המדינה של איווה באוקטובר 2017, ובחר אותה על פני אוניברסיטאות כמו אילינוי וזייבייר. ב-20 בנובמבר 2018 קבע הורטון-טאקר שיאי קריירה של 26 נקודות ו-14 ריבאונדים בניצחון מול אילינוי. כתלמיד שנה ראשונה, הורטון-טאקר העמיד ממוצעים של 11.8 נקודות, 4.9 ריבאונדים, 2.3 אסיסטים ו-1.3 חטיפות ב־27 דקות למשחק. הורטון-טאקר הכריז על כניסתו לדראפט ה-NBA‏ 2019 לאחר עונת השנה הראשונה שלו.