stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אל-פותווה
הארגון בעיראק

קבוצות הנוער של אל-פותווה קישרו את הנוער הפלסטיני לתנועות נוער פשיסטיות במקומות אחרים במזרח התיכון.
בסוף 1935 ותחילת 1936 הקימו פאדל אל-ג'מאלי וסאמי שווכת תנועת נוער במדים בשם "אל-פותווה", שחיקתה באופן כמעט מלא את תנועת "נוער היטלר" הנאצית, על סמליה, סיסמאותיה, מצעדיה והערצתה את הכוח והאלימות. ב-1938 יצאה משלחת של "אל-פותווה" לגרמניה כאורחת "נוער היטלר", והשתתפה כמשקיפה במפגן העוצמה הנאצית באותה שנה בנירנברג.
בשנת 1939, כאשר שימש שווכת כמנכ"ל משרד החינוך העיראקי, מיסד את ארגון אל-פותווה כגוף השייך רשמית למשרד החינוך. על פי הנחויותיו, כל תלמידי התיכון ומוריהם חויבו להצטרף לארגון, ללבוש מדים ולענוד דרגות וסמלים על פי סולם היררכי, שבראשו עמד שווכת עצמו, שנטל לעצמו את הכינוי "מגן האבירות" (חאמי אל־פתווה). התלמידים היו חברים ב"גדודים" ("פוג") של אל-פותווה.
לאחר הפיכת ריבוע הזהב הפרו-נאצית ב-1941, התחולל במהלך חג השבועות הפוגרום ביהודי עיראק הידוע בשם "הפרהוד".
את האות לתחילת הפרעות, נתן מנגנון מאורגן שהוקם מקרב בני הנוער והסטודנטים של "אל-פותווה" ושל "מועדון אל-מות'נא", שמאז שנות ה-30 היו חשופים לתעמולה גרמנית נאצית, ובמהלך החודשיים של ממשלת רשיד עאלי, אורגנו במסגרת "פלוגות הנוער" (כתאאב א־שבאב) על פי מתכונת פלוגות הסער של ה"היטלריוגנד". האחראי על ארגון "פלוגות הנוער" היה שר הפנים והכלכלה (הממונה גם על המשטרה) בממשלת אל-כילאני, יונס א-סבעאוי, שהיה מעריצם של מוסוליני והיטלר. הוא החזיק בהשקפות נאציות ואנטישמיות, והפיץ את התורה הזו בשיטתיות בקרב "פלוגות הנוער", וצייד אותן בנשק.
הכנופיות החמושות הללו קיבלו סמכויות שיטור שנוצלו לרדיפת היהודים.
הערות שוליים

↑  מצטפא כבהא, המזרח התיכון בימינו: הפלסטינים – עם בפזורתו, האוניברסיטה הפתוחה, עמ' 69: רוח הנעורים. הערה 47: "המלה 'פֻתֻוַה' עברה גלגולים רבים מבחינת השימוש: לפעמים לתיאור הלוחמים הצעירים הנועזים, לפעמים לתיאור 'רוח הנעורים התוססת' ולפעמים לתיאור בריוני הרחוב ששירתו את אדוני השכונות בערים".
↑  Aharon Cohen, Contemporary Arab world, Sifriyat Poʻalim, 1960. (בiw) עמ' 302
↑  "Righteous victims: a history of the Zionist-Arab conflict, 1881-1999". p.24. Benny Morris, Random House, Inc. 1999
↑  Benny Morris, "1948: a history of the first Arab-Israeli war", (Yale University Press, 2008, p. 89
↑  
כריסטופר סייקס, "מאבקים על ארץ ישראל : מבלפור עד בווין". מערכות, 1966. עמ' 297
https://books.google.com/books?id=K6IJAQAAIAAJ&dq=%22ארגון+%22אל-פותווה%22+שבהנהגת המופתי%22
↑  אורי מילשטיין, את הפולשים הציונים נשחט עד האחרון, באתר News1 מחלקה ראשונה, 6 במרץ 2015
1 2  Arab Revolt/Great Arab Uprising in Palestine. By Ami Isseroff
↑  Jillian Becker,, "The PLO: the rise and fall of the Palestine Liberation Organization", Volume 1984, Part 2. (Weidenfeld and Nicolson, 1984). p. 21
↑  זאב שיף, איתן הבר, "לקסיקון לביטחון ישראל" (1976), עמ' 416
↑  התקופות הגדולות בהיסטוריה של ארץ ישראל, ו', רביבים, 1981 עמ' 62
↑  Benny Morris, "Righteous victims: a history of the Zionist-Arab conflict, 1881-1999". (Random House, Inc. 1999) p.24
↑  Klaus-Michael Mallmann, Martin Cüppers, "Nazi Palestine: The Plans for the Extermination of the Jews in Palestine". (Enigma Books, Jun 23, 2010). p.14
↑  
התקופות הגדולות בהיסטוריה של ארץ ישראל, 7. רביבים 1981. עמ' 62
 Revivim, 1981
https://books.google.com/books?id=_R0uAAAAMAAJ&q=מופתי+פותווה&dq=מופתי+פותווה
1 2  David M. Rosen, "Armies of the young: child soldiers in war and terrorism", (Rutgers University Press, 2005), p.106
1 2  Efraim Karsh, Rory Miller, Israel at Sixty: Rethinking the birth of the Jewish state, Routledge, 2013-10-23, ISBN 978-1-317-96776-7. (באנגלית) עמ' 98
1 2 3  מצטפא כבהא, המזרח התיכון בימינו: הפלסטינים – עם בפזורתו, האוניברסיטה הפתוחה, עמ' 69–70.
↑  מצטפא כבהא, המזרח התיכון בימינו: הפלסטינים – עם בפזורתו, האוניברסיטה הפתוחה, עמ' 70.
1 2  מצטפא כבהא, המזרח התיכון בימינו: הפלסטינים – עם בפזורתו, האוניברסיטה הפתוחה, עמ' 71.
↑  חגי ארליך, המזרח התיכון בין מלחמות העולם, האוניברסיטה הפתוחה, ספר ד, עמ' 258.
↑  חגי ארליך, המזרח התיכון בין מלחמות העולם, האוניברסיטה הפתוחה, ספר ד, עמ' 262.
↑  חגי ארליך, המזרח התיכון בין מלחמות העולם, האוניברסיטה הפתוחה, ספר ד, עמ' 259.
↑  חגי ארליך, המזרח התיכון בין מלחמות העולם, האוניברסיטה הפתוחה, ספר ד, עמ' 263.
↑  הפרהוד - שריגים (הקישור אינו פעיל)
↑  
אבנר-יעקב ירון, "כנורות בבל: . sefer 3. ha-Periḥah be-Yiśraʼel". בהוצאת קרל על"ה, 2007
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007555556005171  GND: 4384079-6  LCCN: sh85052621 
כאמל עריקאת, מפקד אל-פותווה, 1946
דולורס איברורי

דולורס איברורי גומס (בספרדית: Dolores Ibárruri Gómez‏; 9 בדצמבר 1895 – 12 בנובמבר 1989), הידועה גם בכינוי "לה פסיונרייה" (La Pasionaria), הייתה מנהיגה קומוניסטית ספרדייה, דמות בולטת במלחמת האזרחים של ספרד, המזכירה הכללית של המפלגה הקומוניסטית הספרדית בשנים 1944–1960, וחברת בית המחוקקים הספרדי.
ביוגרפיה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. יש להרחיב על הנאמר.
דולורס נולדה בגאלארטה, עיירה בנפת ביסקאיה שבחבל הבסקים, בספרד. היא הייתה הילדה השמינית מתוך 11 ילדים במשפחה קתולית ענייה. למרות היותה תלמידה מצטיינת לא המשיכה בלימודיה בגלל עונייה. כבר בצעירותה הייתה מעורבת בפעילות פוליטית. בשנת 1916 התחתנה עם פועל מכרות ופעיל פוליטי בשם Julián Ruiz. לזוג היו שישה ילדים, אך ארבעה מתו בצעירותם בגלל עוני המשפחה. בנה נהרג בגיל 22 בקרב על סטלינגרד ורק בת אחת, אמיה, שרדה אחריה. בשנת 1917 השתתף Julián Ruiz בשביתה כללית ונכלא. איברורי החלה לקרוא בכתבי מרקס ואחרים וכתבה את המאמר הראשון שלה ב-1918 בעיתון הכורים המקומי. המאמר עסק בצביעות דתית וכדי להצניע את זהותה חתמה בשם עט שהפך לכינוי שלה: la pasionaria (ה"פסיפלורה", פרח הייסורים). ב-1920 הצטרפה עם אחרים למפלגה הקומוניסטית של ספרד. אחרי עשר שנים של פעילות מקומית נבחרה לוועדה הארצית של המפלגה ב-1930. בין השנים 1931 ו-1936 חיה במדריד. מונתה לעורכת עיתון המפלגה. נעצרה מספר פעמים ובכל פעם יזמה פעולות לחיזוק האסירים ולהעלאת המודעות הפוליטית שלהם. כתבה עוד שני מאמרים בבית הסוהר. ב-1932 נבחרה למועצה המרכזית של המפלגה בקונגרס הרביעי שנערך בסביליה. ב-1933 יסדה ארגון נשים המתנגד לפאשיזם ולמלחמה ובסוף אותה שנה נסעה למוסקבה, כנציגת המפלגה, לכנס היסוד של האינטרנציונל הקומוניסטי, שם דנו בסכנה הנשקפת מן הפאשיזם ובאיום המלחמה. הוקסמה ממוסקבה ולא חזרה לספרד. ב-1934 נכחה בכנס הראשון של נשים כנגד המלחמה והפשיזם שנערך בפריז וחזרה לספרד. ב-1936 נאסרה שוב ועברה התעללות בכלא. מיד עם שחרורה התגייסה לפעילות למען הבחירות ומפלגתה הצליחה לצבור די קולות למושב אחד בפרלמנט שאותו היא איישה. בשנים 1936–1939 התרחשה מלחמת האזרחים בספרד. איברורי הייתה פעילה בעידוד הכוחות המורדים בסדרת נאומים, אך הבינה כי ללא עזרה מבחוץ לא יוכלו לנצח, וקראה למתנדבים מכל העולם הדוגלים בחופש וקידמה לבוא לספרד ולסייע.
משפחתה

דולורס איברורי הייתה נשואה לחוליאן ראויז גבינה (Julián Ruiz Gabiña) פעיל בארגון עובדים. בני הזוג נפרדו בסוף שנות ה-30. לזוג נולדו 6 ילדים, אך ארבעה מהם מתו בגיל צעיר מאוד ממחלות. בנם, רובן ראויז איברורי לחם במלחמת האזרחים בספרד. לאחר המלחמה הוא ברח עם אביו דרך צרפת לברית המועצות. בברית המועצות למד בבית הספר לקצינים ושירת בצבא האדום. הוא נפל בקרב סטלינגרד, על גבורתו בקרב הוענק לו תואר גיבור ברית המועצות לאחר מותו. הבת אמייה איברורי הייתה נשואה לארטיום סרגייב, גנרל בצבא האדום ובנו המאומץ של יוסיף סטלין. בשנת 1975 חזרה אמייה יחד עם אמה דולורס ושלושת ילדיה לספרד. היא מתה במדריד בשנת 2018.
ראו גם

הם לא יעברו!
הערות שוליים

↑  Luis del Almo, [Dolores Ibárruri. Luis del Olmo con La Pasionaria onYouTube. COPE Radio program Protagonistas. COPE Radio, 1988, seconds 13 to 32. Dolores Ibárruri], ‏1988
↑  Enrico Galavotti: HomoLaicus. ., "Storia della Spagna—La Pasionaria.", storia -spania -pasionaria, ‏September 3, 2005
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007601571705171  PLWABN: 9810602011105606  BIBSYS: 10026413  BNC: 000203839  BNE: XX956783  BnF: cb121308233 (data)  CANTIC: a10102383  CiNii: DA01950060  GND: 118555197  ISNI: 0000 0001 1479 8736  LCCN: n79066727  LNB: 000166738  NDL: 00444177  NKC: jn19990210294  NLA: 35828136  NSK: 000073440  NTA: 069322902  RERO: 02-A003397657  SELIBR: 63235  SNAC: w6cz3g6h  SUDOC: 027765474  Trove: 1106005  VIAF: 109366304   WorldCat (עם VIAF): 109366304
גבריאל קלינג

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  21 בפברואר 1934 קרקוב, הרפובליקה הפולנית השנייה 
 פטירה:  21 בדצמבר 2022 (בגיל 88) ישראל ישראל
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  הפקולטה למשפטים, אוניברסיטת תל אביב  אוניברסיטת לונדון 
 השתייכות:  מערכת בתי המשפט הישראלית ולשכת עורכי הדין
 תקופת כהונה:  1960 – 21 בדצמבר 2022 (כ־62 שנים) 
 תקופת הפעילות:  1960–2004 (כ־44 שנים)
 תחומי מחקר:  אתיקה, הגנת הפרטיות, לשון הרע ודיני נזיקין
 תפקידים בולטים:  שופט וסגן נשיא בבית המשפט המחוזי בתל אביב  מרצה בכיר לאתיקה באוניברסיטת תל אביב  מרצה בכיר במרכז האקדמי כרמל
 
גבריאל קלינג (21 בפברואר 1934 – 21 בדצמבר 2022) היה שופט וסגן נשיא בבית המשפט המחוזי בתל אביב, ומרצה בכיר לאתיקה, הגנת הפרטיות, לשון הרע ודיני נזיקין באוניברסיטת תל אביב ובמרכז האקדמי כרמל.
ביוגרפיה

גבריאל קלינג נולד בקרקוב פולין להנריק (יחזקאל) ונלה (נולדה פביאן). עם פלישת הנאצים משפחתו ברחה ברגל דרך יוגוסלביה לטורקיה. לאחר כשנה עלה לישראל עם הוריו ואחיו בהיותו כבן שבע. הוא למד בתיכון עירוני א' בתל אביב, ולאחר שירותו בצה"ל למד משפטים בפקולטה למשפטים, האוניברסיטה העברית בירושלים (סיים בהצטינות). בשנת 1960 הוסמך כעורך דין. בשנת 1961 יצא ללימודי דוקטורט באוניברסיטת לונדון (במלגות מהמועצה הבריטית ומהאוניברסיטה העברית בירושלים), שסיים בשנת 1963. בשנים הבאות שימש כעורך דין פרטי, וכמרצה בכיר בפקולטה למשפטים באוניברסיטת תל אביב. כמו כן היה פעיל בוועדות ציבוריות ובלישכת עורכי הדין.
ב-1966 התחתן עם הלנה שומברג מקולצ'סטר אנגליה. ביחד גידלו שני בנים ובת: יחזקאל (אלי), אסא, ואסתר.
ביולי 1990 מונה לשופט בבית המשפט המחוזי בתל אביב, ובדצמבר 2001 החל לכהן כסגן נשיא בית המשפט המחוזי בתל אביב. פרש לגמלאות ב-21 בפברואר 2004.
לאחר פרישתו מכס השיפוט החל ללמד במרכז האקדמי כרמל.
בשנת 2014 יצא לאור ספרו של קלינג אתיקה בעריכת דין, אשר עוסק בסיטואציות הרבות בהן עלול השופט להיתקל בדילמה אתית, החל מניגוד עניינים ועד פתיחת פרופיל בפייסבוק. בשנת 2015 זכה השופט קלינג בפרס צלטנר על מפעל חיים בתחום המשפט.
גבריאל נפטר ב-21 בדצמבר 2022, והובא למנוחות בבית העלמין בחולון.
שנות ציון

1934 נולד בקרקוב שבפולין
1941 עלה ארצה עם משפחתו
1941–1948 בי"ס יסודי "הכרמל" בתל אביב
1949–1952 בי"ס תיכון עירוני א' ע"ש מירוז בתל אביב
1952–1955 שירות בצה"ל
1955–1958 לימודים באוניברסיטה העברית לתואר מוסמך למשפטים (.Ll. M).
1957–1958 לימודים באוניברסיטה העברית לתואר ראשון (.B.Sc) ביחסים בין-לאומיים ובכלכלה.
1957–1958 התמחות בבית המשפט העלין (כב' השופט צ' ברנזון) ובפרקליטות המדינה (פרקליט המדינה 'ולין גילון).
1959 בתמחות במשרד עורכי הדין י' סלומון ונ' לפשיץ.
1960 קבלת רישיון לעריכת דין
1960–1961 עבודה משמרד עו"ד א' פולונסקי.
1961–1963 לימודים לתואר .PH.D באוניברסיטת לונדון, במלגה של המועצה הבריטית.
1962–1963 יו"ר התאחדות הסטודנטים הישראלים בבריטניה.
1963–1981 שותפות עם עו"ד יצחק שבו.
1966 – נשא לאישה את הלנה לבית שומברג.
1967–1990 בילואים עוזר היועץ המשפטי לראש המינהל האזרחי באזור יו"ש.
1981–1990 המשך ניהול אותו משרד לאחר פרישתו של עו"ד שבו. בין השאר שימש כיועץ משפטי של חברת מבני תעשייה בע"מ מ-1963 ועד 1990 ועסק בהנפקתה לבורסה. על לקוחות המשרד נמנו קופת חולים של ההסתדרות ושיכן עובדים.
1990–2004 שופט בית המשפט המחוזי בתל אביב יפו.
2001–2004 סגן נשיא בית המשפט המחוזי בתל אביב יפו.
אקדמיה

1960–2019 הוראה בפקולטה למשפטים באוניברסיטת תל אביב (דיני נזיקין; אתיקה בעריכת דין; סדר דין אזרחי; סדר דין פלילי; דיני ראיות; שלטון מקומי; הגבלים עסקיים; מפגעים חיים ונזיקין; הגנת חופש הביטוי במשפט האזרחי).
1975–1990 הוראה בפקולטה למשפטים באוניברסיטת בר-אילן (דיני נזיקין; דיני שכירות; תזכירים משפטיים; סדר דין אזרחי; דיני ראיות; אתיקה מקצועית; תחרות מסחרית).
1976–1991 חבר הנהלת המכון להשתלמות עורכי דין.
1984–1991 יו"ר הנהלת המכון להשתלמות עורכי דין.
הוראה במסלול האקדמי של המכללה למינהל בראשון לציון (אתיקה בעריכת דין).
הוראה בבית הספר למשפטים במרכז אקדמי "כרמל" (אתיקה בעריכת דין, דיני נזיקין והגנת הפרטיות ולשון הרע).
ועדות מל"ג

חבר בוועדה להכרה בלימודי משפטים באוניברסיטת חיפה;
יו"ר הוועדה להכרה בלימודי משפטים במכללה בקרית אונו;
יו"ר הוועדה להכרה בלימודי משפטים במכללת רמת גן;
חבר בוועדה להכרה בלימודי משפטים לתואר שני לשאינם משפטנים.
לשכת עורכי הדין

חבר בלשכת עורכי הדין מ-1960
1972–1990 חברות בוועדות של לשכת עורכי הדין
1975–1987 יו"ר ועדת החקיקה ונציג לשכת עורכי הדין בוועדות הכנסת.
1984–1985 מזכיר כללי של לשכת עורכי הדין.
1986–1987 מ"מ ראש הלשכה.
1987–1990 יו"ר המועצה הארצית של לשכת עורכי הדין.
יו"ר הנהלת המכון להשתלמות עורכי דין של הפקולטה למשפטים בת"א ושל לשכת עורכי הדין.
ועדות ממלכתיות

ב-8 באפריל 1973 נבחר לחבר ועד מרכזי חדש של מלר"ז – המועצה הציבורית למניעת רעש וזיהום אוויר בישראל (מלר"ז) (ע"ר)
1976 חבר בוועדה להכנת חוק הגנת הפרטיות (ועדת כהן);
1976–? חבר ועדת המעקב לעניין חוק פיצויים לנפגעי תאונות דרכים שמינה שר המשפטים;
1981–1990 חבר המועצה הציבורית להגנת הפרטיות;
1989–? חבר בוועדה לבדיקת יישומו של חוק הפיצויים לנפגעי תאונות דרכים (ועדת ברנזון השנייה) שמונתה על ידי שר המשפטים;
1993 יו"ר הוועדה לעניין הפיצוי על פגיעה בטיפול רפואי (ועדת קלינג) שמונתה על ידי ממשלת ישראל;
1997–2003 חבר הוועדה לסדר דין אזרחי (ועדת וינוגרד);
1996–? חבר ועדת האתיקה של מערכת המשפט;
2001–? חבר בוועדה לניסוח כללי אתיקה לשופטים על ידי נשיא בית המשפט העליון;
חבר הצוות הציבורי שמונה על ידי שופטי בית המשפט העליון הכללים מתכונת העבודה;
חבר בוועדה לבחינת אמצעות סיוע באמצעי תקשורת (ועדת גרוס) שמונתה על ידי ממשלת ישראל.
ספרים

2001 "אתיקה בעריכת דין"
2014 "אתיקה לשופטים"
מאמרים

זכותו בנזיקין של הזכאי לגמלה מהמוסד לביטוח לאומי, הפרקליט י"ח (תשכ"ב) 16
מבחן סובייקטיבי לאחריות שילוחית, הפרקליט י"ח (תשכ"ב)
קנקן חדש לפקודת הנזיקין, הפרקליט כ (תשכ"ד) 433
לפירושו של סעיף 60 לפקודת הנזיקין, הפקרליט כ (תשכ"ד) 241
שביתה הגורמת להפרת חוזה, הפקרליט כ"א (תשכ"ה) 524
מגמות חדשות בקביעת תחומי חובת הזהירות, הפרקליט כ"ג (תשכ"ז) 504
הבטים נזיקיים של הצעת חוק הליכות המסחר, תשל"ב–1972 הפקרליט כ"ח (תשל"ב) 248
חוק פיצויים לנפגעי תאונות דרכים, תשל"ה –1975, הפרקליט ל׳ (תשל"ו) 146
בית משפט לתביעות קטנות, הפרקליט ל׳ (תשל"ו) 520
אכיפת הוראות ענשיות באמצעות דיני הנזיקין, הפרקליט ל"א (תשל"ז) 431
החייל בדיני הנזיקין, הפרקליט ל"א (תשל"ז) 83
אחריותו של בעל אניה לנזק מזיהום הים, הפרקליט 542
ניגודי עניינים, הפרקליט גילון מיוחד לכבוד 25 שנה ללשכת עורכי הדין (תשמ"ז) 75
אמצעים לגביית שכר טרחה של עורכי דין, מנחה ליצחק (1999)
עורך דין ועדים, ספר שמגר
ביקורות

טדסקי (עורך) י׳ אגולרד, א׳ ברק ומ' חשין, דיני הנזיקין (תורת הנזיקין הכללית) משפטים ד׳ 218 (1972)
ד"ר א׳ זליגסון, דיני סימני מסחר, הפרקליט כ"ח (תשל"ב) 609
Elliott & Street, Road Accidents הפרקליט 553
גיל אפשטיין

| --- | --- |

 לידה:  26 בדצמבר 1964 (בן 60) תל אביב-יפו, ישראל 
 ענף מדעי:  כלכלה, סטטיסטיקה 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת פנסילבניה (1995)  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 מוסדות:  אוניברסיטת בר-אילן 
 https://faculty.biu.ac.il/~epsteig/
 
גיל אפשטיין (נולד ב-26 בדצמבר 1964) הוא כלכלן וסטטיסטיקאי ישראלי, פרופסור מן המניין באוניברסיטת בר-אילן, מופקד על הקתדרה למחקר כלכלי על שם אייזיק וולפסון ולשעבר דיקן הפקולטה למדעי החברה. בנוסף הוא יועץ בתחומי הכלכלה והסטטיסטיקה ועוסק כיום גם בתחום הבינה המלאכותית.
ביוגרפיה > משפחה ולימודים

גיל אפשטיין נולד בתל אביב, ללורה וססיל אפשטיין, שעלו מאירלנד באותה שנה. את ילדותו בילה בנתניה.
סיים את לימודיו (תואר ראשון, שני ושלישי) בכלכלה וסטטיסטיקה באוניברסיטה העברית בירושלים, והשלים פוסט דוקטורט באוניברסיטת פנסילבניה בארצות הברית.
הוא נשוי לאיילת אפשטיין, מנחת הורים ויועצת זוגית, הם מתגוררים בנס ציונה ולהם ארבעה ילדים.
ביוגרפיה > כחוקר

פרופ' אפשטיין הוא מומחה לכלכלה פוליטית וציבורית, קבוצות לחץ, כלכלת עבודה והגירה.
בשנת 1996 הצטרף למחלקה לכלכלה באוניברסיטת בר-אילן, ולאחר 11 שנים קיבל דרגת פרופסור מן המניין. מאז 2018 הוא מופקד על הקתדרה למחקר כלכלי על שם אייזק וולפסון.
אפשטיין בעל מעמד בינלאומי בתחומו, הוא חבר במכוני מחקר בגרמניה (IZA, Bonn ו-GLO -Global Labor Organization), אנגליה (CReAM, London) ואיטליה (Ld’A Centro Studi Luca d’Agliano, Milano). חבר במרכז טאוב לחקר המדיניות החברתית בישראל. ב-2020 נבחר לחבר בארגון Academiae Europaeae (אנ').
הוא חבר מערכת בכמה כתבי עת לכלכלה: Journal of Population Economics, Journal of Economics, Management and Religion ו-Economics.
לפרופסור אפשטיין מעל 100 מאמרים מדעיים שפורסמו בכתבי עת שפיטים. על פי הדירוג של Repec (אנ'). הוא מדורג בין 6% הכלכלנים המובילים בעולם.
ב-2007 יצא לאור בהוצאת שפרינגר ספרם של אפשטיין ושמואל ניצן, ובו סיכם את התאוריות שפיתחו בתחום קביעה אנדוגנית של מדיניות ציבורית בתחרות פוליטית. בנוסף לכך, הוא ערך מספר ספרים ועיתונים בתחומי התמחותו.
על שמו של אפשטיין נקראת הפונקציה: the Epstein and Spiegel Utility Function.
ביוגרפיה > כמנהל באקדמיה

מאז 2003 הוא לקח על עצמו גם תפקידים מנהליים בנוסף לתפקיד האקדמי. התחיל כסגן ראש המחלקה לכלכלה, ובהמשך היה יו"ר הוועדה לתואר שני של האוניברסיטה, דיקן בית הספר ללימודים מתקדמים של אוניברסיטת בר-אילן, ראש המערך לתוכניות ייעודיות (לשעבר מערך המכללות).
מ-1 באוקטובר 2019 במשך 5 שנים, כיהן כדיקן הפקולטה למדעי החברה.
במסגרת תפקידו, דאג לפיתוח המצוינות האקדמית בפקולטה. בין היתר, היה אחראי לקידומם של חוקרי הפקולטה, פיתוח תוכניות לימודים חדשות כדוגמת תוכניות בתחום ניהול, הייטק, בנקאות. היה שותף לשינויים משמעותיים במבנה הניהול האוניברסיטאי והאקדמי.
בנוסף, חבר סנאט, חבר ועדת ההוראה, ועדת הערעורים לוועדת המשמעת, חבר ועדת תקנונים, יו"ר ועדת אד הוק לבדיקת וקביעת דרכי פעילות ועדת ההוראה של האוניברסיטה, חבר הוועדה הפקולטטיבית לתואר שלישי, יו"ר ועדת המלגות לתואר שני ושלישי, יו"ר ועדת מלגות נשיא, יו"ר ועדת אד הוק לבחינת מעמד התעודות השונות באוניברסיטה, חבר ועדת הכספים, יו"ר ועדה מטעם הסנט לבחינת המצב התקציבי של האוניברסיטה והשלכותיו על האקדמיה, חבר ויו"ר ועדות מקצועיות בפקולטה ומחוצה לה.
החל משנת 2011 ובמשך 5 שנים, כיהן פרופ' אפשטיין כדיקן בית הספר ללימודים מתקדמים. במהלך תפקידו, הוציא לפועל את רעיון בית הספר ללימודים מתקדמים אותו הגה פרופ' יוסף מניס בהיותו רקטור האוניברסיטה. בית הספר ללימודים מתקדמים מאחד את הטיפול בלימודים לתארים מתקדמים (לימודי תואר שני ושלישי) ממחלקות האוניברסיטה השונות, לשם מינוף המחקר באוניברסיטה על ידי יצירת תנאים נוחים וסביבת מחקר תומכת.
כיהן כראש המערך לתוכניות ייעודיות במשך 3 שנים (מ־2016 עד 2019). המערך לתוכניות ייעודיות כולל את: המדור לזרועות הביטחון, המדור לתוכניות מובנות (תואר ראשון רב תחומי במדעי החברה), המדור למכינות (מכינות בגרותיות וייעודיות) והקמפוס החרדי של האוניברסיטה. המערך כולל כמה אלפי סטודנטים. במסגרת התפקיד, פיתח אפשטיין מספר תוכניות בתחומים שונים, בהם: תוכנית חכ"ם -תואר רב-תחומי במדעי החברה עם התמקדות בחשבונאות, כלכלה ומנהל עסקים, תוכנית רום - תואר רב-תחומי בתחום הנדל"ן ותוכנית מגן - רב תחומי במדעי החברה בהתמקדות בניהול, טיפול במצבי חירום וסייבר.
בין השנים 2013–2019 היה חבר ועדת הכספים של אוניברסיטת בר-אילן.
ביוגרפיה > בינה מלאכותית AI

במסגרת מרכז טאוב, היה יו"ר הכנס הראשון בארץ בנושא ההשפעה הצפויה של הבינה המלאכותית על שירותים חברתיים: בין הווה לעתיד.
כתב ביחד אם עמיתים ממרכז טאוב את המחקר הראשון על השפעת הבינה המלאכותית על שוק העבודה הישראלי.
כמו כן, פרופ' אפשטיין נמצא בוועדה המייעצת של מכון מוזאיק למדיניות בינה מלאכותית, הפועלת לגיבוש מתווה לאומי שיתמודד עם השפעות ה-AI על שוק התעסוקה והחברה הישראלית.
בדצמבר 2024 מונה על ידי גילה גמליאל, שרת החדשנות, המדע והטכנולוגיה כחבר פורום המומחים המייעץ לממשלה בתחום הבינה המלאכותית.
ביוגרפיה > בעולם העסקי

בין השנים 2000–2006 כיהן כחבר הדירקטוריון וכיו"ר ועדת הביקורת של חברת EcTel ‏(NASDAQ: ECTX).
בשנת 2007 הקים את Perfector, המתמחה ביישומים ליצירה, ערבול והערכת מבחנים רב-ברירתיים - TestPerfector. במסגרת זו, הוציא בנו, אופיר אפשטיין, פטנט למערכת ממוחשבת לעריכת מבחנים.
כיועץ כלכלי, כתב אפשטיין חוות דעת לחברות בישראל ואף כתב חוות דעת לתובענה ייצוגית גדולה. בנוסף, הוא מופיע כעד מומחה בבתי משפט.
ספריו

Epstein, Gil S., Nitzan, Shmuel, Endogenous Public Policy and Contests , Springer, 2007.
Book review on the book
Epstein, Gil S., Gang, Ira (eds.), "Volume 8 - Migration and Culture", Frontiers of Economics and Globalization, Emerald, 2010.
הערות שוליים

↑  סגל הפקולטה, הפקולטה למדעי החברה, אוניברסיטת בר-אילן
↑  הפקולטה למדעי החברה באוניברסיטת בר-אילן
↑  איילת אפשטיין
↑  Gil S. Epstein, ‏IZA - Institute of Labor Economics
↑  ‏Gil S. Epstein, ‏GLO -Global Labor Organization
↑  ‏Gil S. Epstein, ‏Centre for Research and Analysis of Migration (CReAM)
↑  ‏Fellows, ‏Ld’A (Centro Studi Luca d’Agliano, Milano)
↑  גיל אפשטיין, חוקר ראשי, במרכז טאוב לחקר המדיניות החברתית בישראל
↑  ‏Gil Epstein, ‏The Academia Europaea
↑  ‏Editors, ‏Journal of Population, Economics
↑  ‏Editorial Board, Journal of Economics Management and Religion‏
↑  ‏About this journal, ‏Economics
↑  רשימת מאמרים של פרופ' אפשטיין, באתר ResearchGate
↑  Gil S. Epstein, ‏RePEc (Research Papers in Economics)
↑  Gil S. Epstein,Uriel Spiegel‏, ‏A Production Function with an Inferior Input‏, December 2002
↑  Masaki Fujimoto, ‏‏A Geometrical Approach to Giffen Behavior: The Epstein and Spiegel Utility Function Revisited, 16 July 2017
↑  בית הספר ללימודים מתקדמים של אוניברסיטת בר-אילן
↑  מחזון למציאות - דקנים, באתר בית הספר ללימודים מתקדמים, אוניברסיטת בר-אילן
↑  המערך לתוכניות ייעודיות אוניברסיטת בר-אילן
↑  דיקן הפקולטה למדעי החברה, פרופ' גיל אפשטיין, באתר אוניברסיטת בר-אילן
↑  הכנס הבין-לאומי ע"ש הרברט מ' סינגר בנושא ההשפעה הצפויה של הבינה המלאכותית על שירותים חברתיים: בין הווה לעתיד, באתר מרכז טאוב, ‏2 בספטמבר 2024
↑  בינה מלאכותית ושוק העבודה הישראלי | מרכז טאוב, באתר מרכז טאוב, ‏30 במאי 2024
↑  מכון מוזאיקלמדיניות בינה מלאכותית
↑  אתר הבית של חברת Perfector
↑  פטנט 217605 - מערכת, שיטה ותוכנת מחשב לעריכת מבחנים, נבו
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007605309005171  BIBSYS: 2034968  CiNii: DA1635947X  GND: 122096819  ISNI: 0000 0000 4950 7794  LCCN: nr2001014256  NLA: 49787098  NTA: 166215678  RERO: 02-A006089204  SUDOC: 244711038  Trove: 1503328  VIAF: 91156675132033580286   WorldCat (עם VIAF): 91156675132033580286
בלדה לעוזב קיבוץ

| --- | --- |
 סינגל בביצוע כיף התקווה הטובה
 יצא לאור:  1970 
 שפה:  עברית 
 אורך:  4.25 דק' 
 כתיבה:  יעקב רוטבליט 
 לחן:  שמוליק קראוס 
 
"בלדה לעוזב קיבוץ", המוכר גם לפי תחילת הפזמון שלו: "הוא עוד ישוב", הוא שיר עברי שכתב יעקב רוטבליט ב-1970 והלחין שמוליק קראוס, ואשר מתאר את הכמיהה של חברי קיבוץ לחזרתו של בן הקיבוץ שעזב אותם. השיר נכתב במקור ללהקת כיף התקווה הטובה. במהלך השנים נוצרו לשיר גם כמה גרסאות כיסוי, בהן בין היתר בביצוע של שמוליק קראוס ושל חמי רודנר.
להקת "כיף התקווה הטובה"

כאמור השיר נכתב על ידי יעקב (יענקל'ה) רוטבליט והולחן על ידי שמוליק קראוס. את השיר ביצעו בביצוע המקורי להקת כיף התקווה הטובה, כאשר הסולנים ששרו הם: ג'וזי כץ ואלי מגן בליווי קולות ונגינה של חבריי הלהקה. השיר הוקלט בשנת 1970.
רקע

הפזמון נכתב על רקע תחילת תהליך של עזיבת בני הקיבוץ, שהלך והתגבר במשך השנים. שנבע מהרצון של צעירים בני הקיבוץ לחפש לעצמם חיים חדשים, המשוחררים מהמגבלות שהכתיבה האידאולוגיה הקיבוצית, כמו החוסר ברכוש פרטי. עזיבת הקיבוץ נתפסה ככישלון חינוכי והפניית גב לערכים שהקיבוץ הושתת עליהם. על תהליך העזיבה הזה כתב רוטבליט את שירו, ונוצרו באותה תקופה סדרות כמו "חדווה ושלומיק".
ישנן כמה טענות שהשיר נכתב על יעקב אגמון שעזב בצעירותו את קיבוץ הראל.
תוכן השיר

הבית הראשון מתאר בן קיבוץ אשר עזב אותו לפני כמה שנים. "עם מזוודה אחת ובלוריתו המתנפנפת" המעידה שעזב אותה עם מעט רכוש ובגיל צעיר. אשר בני הקיבוץ מלגלגים עליו, ושבסוף יחזור "על ארבע אל הרפת". הוא מתגורר בעיר אצל קרובת משפחה וחי בהקפה. כלומר, מראה על כך שבדומה לחברי קיבוץ אחרים שלא היה להם חשבון בנק, הוא לא ידע איך מתנהלים עם כסף. כאשר גם כשהגיע לביקורים בקיבוץ, הגיע בשביל לבקר את הוריו, ולא בשביל לבקר את החברים, כאשר היה מתחמק כדי שלא יזהו אותו חברי הקיבוץ. במהלך הדיבורים הוא לא היה מדבר הרבה, ובסופם לקח מהקיבוץ כמות גדולה של תפוחי עץ "רק בשביל הדרך". עם התבגרותו של חבר הקיבוץ, אף על פי שהמשיך להחזיק בהשקפות עולם סוציאליסטיות, הוא חי חיים בורגניים, הכוללים וילה בהרצליה פיתוח, מכונית מפוארת, ונישואים לשחקנית. בסוף השיר מתואר שאף על פי שנטש את חיי הקיבוץ, כאשר מגיעים אליו לביתו חברים מהקיבוץ, הוא מרבה לתאר את חייו בקיבוץ, אף על פי שעזב אותו בצעירותו.
בעיתונות

בכותרות בעיתונות משתמשים בביטוי "בלדה לעוזב קיבוץ" כדי לתאר אנשים שהיו בקיבוץ ועזבו אותו.
הערות שוליים

↑  בן שלו, יענקל'ה רוטבליט: האיש שכתב את חייו של שמוליק קראוס, באתר הארץ, 21 בפברואר 2013
↑   ניצן הורוביץ, בלדה לעוזב קיבוץ | דעה, באתר הארץ, 9 בפברואר 2016
↑  יהודה קונפורטס, בלדה לקיבוצניק הסארטאפיסט, באתר News1 מחלקה ראשונה, 14 באוגוסט 2018
↑    איציק שאשו, בלדה לעוזב קיבוץ, באתר "ידיעות אחרונות", 14 בנובמבר 2017
דאשה פולנקו

| --- | --- |

דאשה פולנקו בטקס פרסי פיבודי, 2014
 לידה:  3 בדצמבר 1982 (בת 42) הרפובליקה הדומיניקנית
 מדינה:  הרפובליקה הדומיניקנית 
 תקופת הפעילות:  מ-2011
 מקום לימודים:  מכללת האנטר  American High School 
 מספר צאצאים:  2
 פרופיל ב-IMDb
 
דאשה יולן פולנקו (באנגלית: Dascha Yolaine Polanco; נולדה ב-3 בדצמבר 1982) היא שחקנית טלוויזיה וקולנוע דומיניקנית-אמריקאית. ידועה בזכות תפקידה כדאייה דיאז בסדרה "כתום זה השחור החדש", ובשל תפקידה כקוקה בסרט המוזיקלי "שכונה על הגובה" .