נאסר א-דין שאה קאג'אר
שנותיו הראשונות ונסיך הכתר

נאסר א-דין מִירְזָא נולד ב-17 ביולי 1831 בקאהנמו שבחבל אסקו בפרברי העיר תבריז. הוא היה ילדם השלישי של מוחמד מירזא והנסיכה ג'האן חאנום. כאשר מוחמד מירזא היה בן שתים עשרה, בשנת 1827, בפקודת פֶתַח' עָלִי שָׁאָה קָאגָ'אר, הוא נישא לבת דודו בת הארבע עשרה, המלכה ג'אהן חאנום. נישואים אלה נעשו מתוך כוונה לבטל את החלוקה בין ענפי קוואנלו ודולו של שבט המלוכה הקאג'ארי.
נוכחותה של הנסיכה ג'האן חאנום בכפר קאהנמו נבעה ככל הנראה מהמטרה להימנע מלחלות בכולרה לאחר התפרצותה בתבריז. בזמן לידתו של נאסר א-דין מירזא, אביו יחד עם הנסיך עבאס מירזא, הכניעו שבטים סונים טורקמנים בח'וראסאן. במקביל, מוחמד מירזא הביא לניצחון טקטי כאשר הוביל לשחרור 20,000 האיראנים השיעים שנלכדו על ידי הסונים. לכבוד הניצחון הזה הוא כינה את בנו שזה עתה נולד "נאסר א-דין" (ناصرالدین; בתעתיק מדויק: נָאצֶר אַל-דִּין; משמע "ניצחון האמונה") במקום שמו של אבותיו. פתח' עלי שאה, שהיה אז במרכז איראן, חגג את צירופו של חבר חדש למשפחת המלוכה. בארבע השנים הבאות, עם מותם של ילדיו הצעירים של מוחמד מירזא, הפך נאצר אלדין מירזה לבנו הבכור שעוד נותר בחיים, וכתוצאה מכך הפך לנסיך הכתר וליורש המיועד אחרי אביו, אשר היה יורשו של פתח' עלי שאה.
פרט לנאסר א-דין, בין ילדיהם של מוחמד מירזא וג'אהן חאנום שהיו בוגרים מנאסר א-דין, עזאת א-דאולה הייתה היחידה ששרדה לבגרות. ההכתרה של נאסר א-דין מירזא כנסיך הכתר התקיימה בטבריז בשנת 1834, לאחר מותו של פתח' עלי שאה וירושת הכתר בידי מוחמד מירזא, שהוכתר תחת השם מוחמד שאה קאג'אר. נאסר א-דין היה אמור למנוע את ניתוק הענף המלוכני של השושלת הקאג'ארית מענף דולו. שליחותו הרשמית הראשונה של נסיך הכתר הייתה לרכב לירוואן כדי לברך את קיסר רוסיה, ניקולאי הראשון, שביקר באותה עת במחוזות שנכבשו לאחרונה בידי האימפריה הרוסית בחבל עבר הקווקז. במהלך הפגישה הניח הצאר הרוסי את נסיך הכתר על ברכו והעניק לו את טבעת היהלום שלו כאות חיבה. במהלך המשלחת, בשנת 1837, היה נאסר א-דין בן שש בלבד, והמשלחת הונהגה בידי הדיפלומט מִירְזָא תָּאקִי חָ'אן פָרְאַהאנִי (לימים אמיר כביר) ומספר אנשי דת.
בקיץ של אותה השנה, זימן מוחמד שאה את בנו נאסר א-דין לבירה. אז לא ראה את אביו כמעט חמש שנים באותה העת עקב ההפרדה התרבותית בין הילוד והוריו. במהלך שנת 1844, התחתן נסיך הכתר בן השלוש עשרה עם בת דודו של אביו, גלן. הנישואים הראשונים של נאסר א-דין סימלו את בואו לגיל ההתבגרות, מה שביטל את הצורך במינוי משנה למלך עת יוכתר, מכיוון שהוא כבר לא היה נסיך כתר קטין. באותה השנה, נמלט מושל אזרבייג'ן הפרסית, בהמאן מירזא לאימפריה הרוסית ונאסר א-דין הציע את שירותו לאביו למילוי המשרה. לבקשת בנו, מינה אותו מוחמד שאה למושל אזרבייג'ן הפרסית. במהלך תקופה זו התוודע נסיך הכתר לפרשיות מנהל מרכזיות שהרתיעו את ההנהגה המחוזית. במקביל הובא עלי מוחמד שיראזי, הבַּאבּ לתבריז למשפט וחקירה בצו של חאג'י מירזא אחאסי, והמשפט נערך בנוכחותו של נאסר א-דין. הבאב הכריז על עצמו בתור המהדי (המושיע) האסלאמי המובטח ובכך עורר מחלוקת דתית שערערה את מעמדה השלט של השושלת הקאג'ארית.
כשמוחמד שאה, שסבל משיגדון (גַאוּט בלועזית) במשך שנים רבות, נפטר בשנת 1848 בגיל 43, המדינה סערה ואזרבייג'ן נחשבה לחלק השקט היחיד ברחבי הממלכה הקאג'ארית הפרסית. בתקופה זו נאסר א-דין מירזא, נסיך הכתר, שהיה אז בן שבע עשרה; התגורר בתבריז במסגרת משרת ההנהגה שלו. עקב היותו יורש העצר החלו מדינאים ויועצים מחצרות ההנהגה מרחבי הממלכה לפגוש בו.
חאג'י מירזא אחאסי, שר בחצרו של מוחמד שאה, שלא יכול היה לשמור על רגיעה בבירה טהראן, תפס מקלט במקדש עבדול-עזים והתיישב על כס המלוכה הפרסי בתור הטוען לכתר. מירזא אחסאי שלט וקבע ברצונו בממלכה למשך 45 ימי שלטון. שגריר ממשלת רוסיה, שחש שהוא נאלץ לתמוך בנסיך הכתר, העביר מיד הודעה לקונסול שלו בתבריז, בהנאם אנסקוב, באמצעות שליחו, והודיע לו על מותו של מוחמד שאה ועל המצב בטהראן בכדי שזה יעביר את הידיעה לנאסר א-דין.
בשעה שנודע לו על מות אביו והמצב בבירה, רכב נאסר א-דין, בתמיכת פמלייתו שהונהגה בידי מירזא תאקי ח'אן פראהאני, לטהראן. עוד לפני שהגיע לעיר, מינה נאסר א-דין את מירזא תאקי ח'אן לשר הראשי שלו (תפקיד הדומה לזה של ראש ממשלה והנושא בו משמש היועץ הראשי למלך וממלא דברו), משרה שנקבעה רק בידי השאה. כשהגיע לטהראן, נפל מירזא אחסאי לנוכח התמיכה העממית בנאסר א-דין שאה. מבין פעולותיו הראשונות של נאסר א-דין הוא העניק לאמו ג'האן חאנום תפקיד של משנה למלך בשל יכולתה המדינאית והדיפלומטית לנהל את המדינה, והפך את אמו לשותפה בהנהגת הממלכה. נאסר א-דין שאה עלה על כס הטווס, מושב השאה, ב-13 בספטמבר 1848.