stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קרב זלה
השלכות הקרב

ניצחון בקרב זה היווה נקודת מפתח בקריירה הצבאית של קיסר. המערכה בת חמשת הימים נגד פרנקס הייתה כה מוצלחת ומהירה, שאותה סיכם מאוחר יותר קיסר (לפי פלוטארכוס) במשפט המפורסם "באתי, ראיתי, ניצחתי" (בלטינית: Veni, vidi, vici, קרי: וֶני, וידי, ויצ'י). פרנקס עצמו נמלט משדה הקרב וניסה לגייס צבא נוסף אך זמן קצר לאחר מכן הובס ונהרג על ידי חתנו אסנדר. קיסר מינה את מיתרידטס מפרגמון כמלך החדש של ממלכת הבוספורוס כתודה על עזרתו במהלך המערכה במצרים.
סקו טידיאני באנגורה

סקו טידיאני באנגורה (בצרפתית: Sékou Tidiany Bangoura; נולד ב-5 באפריל 2002 בגינאה) הוא כדורגלן גינאי המשחק בעמדת הקשר ההתקפי בקבוצת עירוני קריית שמונה מליגת העל הישראלית, בהשאלה מאיסטנבול בשאקשהיר.
קריירת מועדונים

באנגורה נולד בגינאה, ובשנת 2020 הצטרף למחלקת הנוער של איסטנבול בשאקשהיר. הוא הושאל ליאמרבוגט מליגת המשנה הדנית, ולקבוצות גנצ'לרבירלי וטוזלספור מליגת המשנה הטורקית.
ב-11 ביולי 2024 הושאל לעירוני קריית שמונה, העולה החדשה לליגת העל הישראלית.
קריירה בינלאומית

באנגורה נכלל בסגל נבחרת גינאה עד גיל 23 לטורניר גביע אפריקה לאומות עד גיל 23 בשנת 2023, וערך שתי הופעות בטורניר.
נכלל בסגל הנבחרת האולימפית של גינאה לטורניר הכדורגל באולימפיאדת פריז (2024).
הערות שוליים

↑  הדר יעקבי, ‏קרית שמונה השאילה שחקן גינאי של בשקשהיר, באתר ערוץ הספורט, 11 ביולי 2024
↑  18 joueurs, 4 réservistes, voici le groupe retenu par le sélectionneur Kaba Diawara en vue des JO Paris 2024 בחשבון הפייסבוק הרשמי של פדרציית הכדורגל הגינאית, 4 ביולי 2024 (בצרפתית)
| נבחרת גינאה – אולימפיאדת פריז 2024 |
| --- | --- | --- |
|  1 סילה •  2 אולארה •  3 סיסה •  4 סומה •  5 דוקורה •  6 א. דיאוורה •  7 בלדה •  8 נ. קייטה •  9 ה. קמארה •  10 מוריבה •   11 ע. קמארה •  12 בה • 13 מא. קייטה •  14 דיאלו • 15 א. קמארה • 16 מו. קייטה • 17 טורה • 18 באנגורה • מאמן: ק. דיאוורה |  1 סילה •  2 אולארה •  3 סיסה •  4 סומה •  5 דוקורה •  6 א. דיאוורה •  7 בלדה •  8 נ. קייטה •  9 ה. קמארה •  10 מוריבה •   11 ע. קמארה •  12 בה • 13 מא. קייטה •  14 דיאלו • 15 א. קמארה • 16 מו. קייטה • 17 טורה • 18 באנגורה • מאמן: ק. דיאוורה | גינאה |
אחמד ג'יבריל

| --- | --- |

 לידה:  1938 יאזור, פלשתינה (א"י) 
 פטירה:  7 ביולי 2021 (בגיל 83 בערך) דמשק, סוריה
 לאום:  פלסטיני
 מקום קבורה:  Yarmouk Martyrs Cemetery 
 השכלה:  האקדמיה הצבאית בחומס 
 מפלגה:  החזית העממית לשחרור פלסטין - המפקדה הכללית, החזית העממית לשחרור פלסטין, החזית לשחרור פלסטין 
 
 
אחמד ג'יבריל (בערבית: أحمد جبريل; 1938 – 7 ביולי 2021) היה טרוריסט פלסטיני, המנהיג והמייסד של ארגון הטרור "החזית העממית לשחרור פלסטין - המפקדה הכללית".
ביוגרפיה

ג'יבריל נולד ב־1938 ביאזור (במקום שבו שוכנת בימינו אזור). ב-1948 נכבשה העיירה והתרוקנה מתושביה. המשפחה נמלטה לסוריה. ג'בריל למד באקדמיה הצבאית בקהיר, וסיים את לימודיו ב-1959. באותה עת יסד את "החזית לשחרור פלסטין".
הוא שב לסוריה, התגייס לצבא ושירת כקצין בחיל ההנדסה. במהלך השירות צבר ניסיון בשימוש בחומרי נפץ. הוא סיים שירותו בצבא ב-1963. הקים יחד עם ג'ורג' חבש ב־1967 את החזית העממית לשחרור פלסטין, ארגון בעל אידאולוגיה מרקסיסטית שהתנגד לתנועת הפת"ח הלאומנית של יאסר ערפאת.
בשנת 1968, על רקע סכסוך עם ג'ורג' חבש התפלג מהחזית העממית וייסד את ארגון "החזית העממית - המפקדה הכללית", שהצטרף לאש"ף. ג'יבריל נותר נאמן לסורים ומפקדת ארגונו נותרה בדמשק.
מבחינה אידאולוגית לא היה הבדל גדול בין ארגונו לבין "ארגוני סירוב" אחרים, אך הוא דגל מאז ומעולם בטרור אלים כדרך היחידה לשחרור הפלסטיני, והוביל פעולות טרור רבות, בהן "ליל הגלשונים". ב-21 במאי 1985 נערכה עסקת ג'יבריל - עסקת חילופי שבויים בין ישראל לבין ארגונו של ג'יבריל, במסגרתה שוחררו 1,150 אסירים ועצירים ביטחוניים שהיו כלואים בישראל כנגד שלושה שבויי צה"ל.
ג'יבריל היה גם בין ראשוני הפלסטינים שנהנו מתמיכת איראן, חזבאללה והג'יהאד האיסלאמי. בהיותו מוסלמי, שלא כחבש הנוצרי, עלה בידו לשלב את האידאולוגיה שלו ביתר קלות עם האסלאם הקיצוני. עם עליית כוחו של החמאס הפסיק להיות ארגונו של ג'יבריל בבחינת איום ממשי.
ג'יבריל נפצע קשה בפיצוץ במהלך תרגיל בבקאע בשנת 1997. כמו כן, בשנת 2000, נעשה ניסיון להתנקש בו בירי על רכבו סמוך למפקדת החזית העממית - המפקדה הכללית מדרום לביירות.
בנו הבכור של ג'יבריל, ג'יהאד אחמד ג'יבריל, אשר אמור היה לרשת את אביו בהנהגת הארגון, נהרג בפיצוץ מכונית תופת בביירות ב־20 במאי 2002. אביו האשים את ישראל באחריות למותו.
בראיון לערוץ הטלוויזיה אל-מיאדין בפברואר 2017 הביע תקווה שהמשטר האיראני יתמוך צבאית בפלסטינים בעימות עתידי עם ישראל.
בשנותיו האחרונות סבל ג'יבריל משורת בעיות רפואיות.
אחמד ג'יבריל מת בבית חולים בדמשק, ב־7 ביולי 2021, בגיל 83.
הערות שוליים

↑  John W. Amos II, Palestinian Resistance: Organization of a Nationalist Movement, Pergamon Press, 1980, p. 92
↑  אייל ערביד, אחמד ג'יבריל, מייסד ארגון הטרור "החזית העממית לשחרור פלסטין", מת בדמשק, באתר ynet, 7 ביולי 2021
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007263572905171  GND: 11903252X  ISNI: 0000 0000 5870 5573  LCCN: n92095983  NKC: jo2002163125  VIAF: 20481572   WorldCat (עם VIAF): 20481572
התאחדות יהודי רומניה

התאחדות יהודי רומניה (ברומנית: Uniunea Evreilor Români) היה ארגון פוליטי, שפעל ברומניה, במחצית הראשונה של המאה העשרים.
התאחדות יהודי רומניה פנתה לכל יהודי רומניה, שקיבלו אזרחות ודגלו בתוכנית ההשתלבות במדינה הרומנית. הארגון היה בנוי על בסיס קהילות יהודיות גאוגרפיות, ללא התחשבות במעמד חברתי. ההתאחדות לא ראתה עצמה כמפלגה פוליטית, אלא כארגון פעולה, שקידם אינטרסים יהודיים.
ההתאחדות קראה לאמנציפציה ליהודים, ואחרי איחוד טרנסילבניה עם רומניה, לאיחוד הזכויות בהן זכו היהודים במחוזות השונים ולהשתתפותם של כל יהודי רומניה בחיים הפוליטיים של המדינה. ההתאחדות נלחמה על הקלה בתהליך אזרוח היהודים, שהגיעו לרומניה לאחר 1918, ולארגון חיים תרבותיים ודתיים אוטונומיים. העיתונים הרשמיים של ההתאחדות היו Înfrâțirea ("האחווה"; 1909-1919) ו-Curierul Israelit ("השליח הישראלי"; 1940-1940, 1944-1945).
היסטוריה

תחילה נקראה הקבוצה, שנוסדה בבוקרשט, ב-27 בנובמבר 1909, "איחוד היהודים הילידים" (Uniunea Evreilor Pământeni, UEP). האיחוד התמודד באופן פעיל בשמם של יהודי רומניה, פנה בתזכירים לשלטונות רומניה וביקש עזרה מחוץ למדינה, בעיקר מצרפת ובריטניה, בנות הברית המסורתיות של רומניה. במקביל הוא ביקש מיהודים למלא את תפקידם כלפי המדינה הרומנית, שהחלה להעניק ליהודים בודדים אזרחות על בסיס אינדיבידואלי החל משנת 1879.
בקונגרס, בפברואר 1923, הפך האיחוד של היהודים הילידים ל"התאחדות יהודי רומניה" והרחיב את פעילותו לכל הארץ, שהוגדלה מאוד בעקבות סיפוחי טריטוריות לאחר מלחמת העולם הראשונה. רשמית, התאחדות יהודי רומניה קראה להשתתף בבחירות לפרלמנט ברשימות של המפלגות הרומניות, נקודת מבט שלא הייתה משותפת לקהילה כולה. מועמדים יהודיים לא התמודדו ברשימות נפרדות בבחירות 1919, אך לבחירות 1920 הופיעו מספר קואליציות פוליטיות יהודיות, שהחשובה בהן הייתה הגוש היהודי (Blocul Evreiesc), שהריץ מועמדים בעשר מחוזות ולא זכה במושבים. בבחירות של 1922 התמודדה סיעה אחת, הקבוצה הלאומית היהודית (Grupul Evreiesc Naţionalist), אך לא השיגה הצלחות בולטות. במקביל, מספר משמעותי של יהודים נכנסו לפרלמנט, כשנבחרו ברשימות של מפלגות אחרות, בעיקר אלה של המפלגה הלאומית הרומנית ומפלגת האיכרים .
בקונגרס בשנת 1929, שהפגיש את הנציגים של כל יהודי רומניה, אימצה התאחדות יהודי רומניה יסוד פרוגרמטי חדש, בו צוין כי ההתאחדות נלחמת "להגן על הזכויות הפרטניות והקולקטיביות של האוכלוסייה היהודית ברומניה, הנובעות מהחוקה והחוקים של המדינה, כמו גם מהסכמים בינלאומיים ". ההתאחדות שמרה על נטייתה הטקטית, וסירבה לשתף פעולה עם אותם ארגונים, שרצו להקים מפלגה יהודית לאומית. התעצמות הסכסוכים הפוליטיים הפנימיים הובילה להקמתה של המפלגה היהודית בשנת 1931.
אחרי 1933 חלק מהאוכלוסייה היהודית הצטרפה למפלגה היהודית וחלק אחר למפלגה הסוציאל-דמוקרטית ולמפלגות נוספות. התגברות האנטישמיות של הימין הקיצוני הובילה את התאחדות יהודי רומניה לשיתוף פעולה עם המפלגה היהודית עד 1936, כשנוסד הוועד המרכזי של יהודי רומניה (Consiliul Central al Evreilor din România)
ב-30 במרץ 1938, כשבפקודת המלך פורקו כל המסגרות הפוליטיות ברומניה, פורקה גם התאחדות יהודי רומניה. היא שבה לפעילות לאחר הפיכת 23 באוגוסט 1944, ששמה קץ לשלטון הפשיסטי. ההתאחדות השתתפה יחד עם מפלגת האיחוד ועם הוועד הדמוקרטי היהודי בבלוק "פלסטינה עובדת" (Palestina Muncitoare), שהכין יהודים, שרצו לעלות לארץ ישראל. ההתאחדות הפסיקה את פעילותה במהלך 1946.
ההנהגה

אדולף שטרן הנהיג את ההתאחדות בשנים 1909 - 1919. וילהלם פילדרמן ירש את מקומו של שטרן והנהיג את ההתאחדות עד 1938, כשפורקה בפקודת המלך.
פלורליזם אפיסטמולוגי

פלורליזם אפיסטמולוגי (באנגלית - Epistemological Pluralism), הוא מונח טרמינולוגי בפילוסופיה של המדע, המורכב משני מושגים פילוסופיים: פלורליזם, אשר משמעותו ריבוי דרכי חשיבה, ואפיסטמולוגיה, אשר משמעותה חקר היווצרות הידע. צירופן של מילים אלו יחדיו, מעניקות להן את המשמעות האיטימולוגית של ריבוי ומגוון של מתודולוגיות ותאוריות מדעיות שונות, המתאחדות כתלכיד אחד למסגרת רב ובין-תחומית לצורך מחקר.
אפיסטמולוגיה

פלורליזם אפיסטמולוגי הינה השקפה פילוסופית, הטוענת כי יצירת מדע אופטימלי, מאפשר באופן פעיל לכמה תאוריות מקבילות ומתחרות ב"אקלים המדעי", להבין ולהסביר את אותן תופעות (למשל, כלכליות, פיזיקליות, פסיכולוגיות או כימיות), ברמות שונות של ניתוח. דוגמאות לרעיונות מפורסמים לכך מההיסטוריה של המדע, הם דואליזם ובעיית גוף-נפש. זאת בניגוד לעמדה המונו-תאורטית, כדוגמת המוניזם, הגורסת שבאופן עקרוני ישנה רק תאוריה אמיתית אחת, המסוגלת בסופו של דבר להסביר קבוצה מסוימת של תופעות נחקרות.
פלורליזם

זאת ועוד, פלורליזם אפיסטמולוגי, מכיר בכך שבכל הקשר מחקרי נתון, עשויות להיות מספר דרכים חשובות, להסביר, להבין ולדעת, אודות המציאות הנחקרת. התאמה וגמישות לריבוי אפיסטמולוגי זה, יכולה להוביל למחקר משולב, פורה ומוצלח יותר. לדוגמה, הסבר מדעי של ADHD על בסיס רדוקציה, במונחים של הנוירובילוגיה, מתמקד במנגנונים ביוכימיים הקשורים אל המוח כאלו או אחרים. זאת לעומת הסבר ברמת המאקרו של מדעי ההתנהגות, המתמקד במנגנונים פסיכו-חברתיים-תרבותיים הקשורים לאישיות ולקבוצה, שבו משתמשים להבנת השפעתן ותפקידן של פרקטיקות כיתתיות וחברתיות, כדי להסביר את ההתנהגות המוסחת של הילדים.
שונות מדעית ובין-תחומיות מחקרית

אשר-על-כן, מרכז הכובד לקיומו של פלורליזם אפיסטמולוגי הינה מסגרת אפיסטמולוגית ראויה, המתייחסת ברצינות לרעיון מדעי אשר קיימים בו הבדלים מבניים משמעותיים בין סוגים שונים של ידע, שואפת להכיל ולהסביר הבדלים אלה. ובו-זמנית, אף להסביר כיצד מיני וסוגי הידע השונים יוצרים מסגרת חשיבה בין ורב-תחומית מאוחדת כמקשה אחת, והמשפיעים בצורה ניכרת על תגליות מדעיות והתפתחות המדע.
ראו גם

סוציולוגיה של המדע
פילוסופיה של מדעי החברה
מטא-תאוריה
סיבתיות
לקריאה נוספת

תומאס קון, המבנה של מהפכות מדעיות, 1977. (הגרסה האנגלית יצאה לאור ב-1962).
קרל המפל, פילוסופיה של מדע הטבע, תל אביב: הוצאת האוניברסיטה הפתוחה, 1979. (הגרסה האנגלית יצאה לאור ב-1966).
זאב בכלר, פילוסופיה של המדע, תל אביב: סדרת "אוניברסיטה משודרת", 1979.
זאב בכלר, שלוש מהפכות קופרניקניות, הוצאת הספרים של אוניברסיטת חיפה, 1999.
אריה וורם, רציונליות וקדמה במדע, תל אביב: סדרת "אוניברסיטה משודרת", 2005.
עופר מגד, המתמטיקה והמציאות האובייקטיבית, 2011 (סיינטיפיק אמריקן ישראל).
הערות שוליים

↑  sciencedirect, Epistemic Pluralism, sciencedirect
↑  Lucy Campbell, Epistemological Pluralism, Warwick Mind and Action Research Centre (WMA)
↑  David Ludwig and Stéphanie Ruphy, Scientific Pluralism, The Stanford Encyclopedia of Philosophy, ‏First published Wed Nov 3, 2021
↑  JONARDON GANERI, Epistemic Pluralism: From Systems to Stances, Journal of the American Philosophical Association Volume 5 Issue 1, January 30 2019, עמ' pp. 1 - 21
↑  Thaddeus R. Miller, Timothy D. Baird, Caitlin M. Littlefield, Gary Kofinas, F. Stuart Chapin III, Charles L. Redman, Epistemological Pluralism: Reorganizing Interdisciplinary Research, Ecology and Society Vol. 13, No. 2, Dec 2008
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NKC: ph293845
חוקת ברזיל

| --- | --- |

 פרטי החוק
 מדינה:  ברזיל ברזיל
 שם רשמי:  החוקה של הרפובליקה הפדרטיבית של ברזיל
 סוג:  חוקה
 תאריך חקיקה:  1988
 שטחים שעליהם חל החוק:  ברזיל 
 רקע לחקיקה:  סיום שלטון החונטה הצבאית
 
חוקת ברזיל (בפורטוגזית: Constituição da República Federativa do Brasil) היא חוקה המהווה את הבסיס המכונן המשפטי והפוליטי העליון של ברזיל. היא מגדירה את ארגון השלטון, זכויות האדם, היחסים בין הממשלה הפדרלית למדינות, והכללים הבסיסיים לפיהם מתנהלת החברה הברזילאית. החוקה הנוכחית של ברזיל אושרה בשנת 1988, מייצגת עקרונות יסוד של דמוקרטיה, זכויות האדם ושלטון החוק. היא נכתבה בעקבות משטר צבאי, ומכילה לא רק עקרונות של ממשל, אלא גם מאפיינים של חברה הוגנת ושוויונית. מערכת החוקה הברזילאית מעמידה את זכויות האזרח במרכז, וכוללת מנגנונים של איזונים ובלמים בין הרשויות השונות במערכת הפוליטית של המדינה.
היסטוריה

לכל אורך קיומה ברזיל חוותה מספר רב של חוקות, כל אחת משקפת את המציאות הפוליטית, החברתית והכלכלית של התקופה בה נכתבה. החוקה הנוכחית, כאמור, נכנסה לתוקף בשנת 1988 והיא משקפת את השאיפה לבניית חברה יותר שוויונית ודמוקרטית.
היסטוריה > החוקה המונרכית (1824)

החוקה הראשונה של ברזיל, שנכתבה לאחר עצמאותה מפורטוגל, הייתה חוקה מונרכית ליברלית בהשראת החוקה הצרפתית. היא הקימה מונרכיה חוקתית, שמרה על עקרונות הפרדה בין הרשויות (מחוקקת, מבצעת ושופטת), הכרה בזכויות מסוימות של האזרחים, אך במידה מוגבלת, ושמירה על מעמדו של הקיסר כסמכות עליונה.
היסטוריה > החוקה הרפובליקנית הראשונה (1891)

עם נפילת המונרכיה ב-1889, נכתבה חוקה רפובליקנית חדשה, שהושפעה רבות מהחוקה האמריקאית. היא הקימה רפובליקה פדרלית, הדגישה את זכויות הקניין הפרטי, והיוותה התמקדות בחיזוק מעמד האוליגרכיה החקלאית. חוקה זו חיזקה את מעמד האוליגרכיה ויצרה בסיס למערכת פוליטית מבוזרת.
היסטוריה > חוקות בתקופת ורגאס (1930–1946)

בשנות ה-30 וה-40 של המאה ה-20, עלייתו לשלטון של ז'טוליו ורגאס בשנת 1930, חוותה ברזיל מספר שינויים חוקתיים. ורגאס, שהגיע לשלטון בהפיכה צבאית, פירק את הקונגרס והשעות את החוקה, כשהוא מבקש לרכז את השלטון בידיו. בתקופה זו החוקה העניקה התערבות ממשלתית נרחבת בכלכלה, והושפעה מהחוקות הפשיסטיות באירופה. בשנת 1937, עם הכרזת "המדינה החדש
ה", בוטלה החוקה של 1934 ונוסחה חוקה חדשה, אוטוריטרית יותר. תקופת ורגאס סימנה את המעבר מ"רפובליקה ישנה" מבוזרת למדינה מודרנית יותר, אך במחיר של פגיעה בזכויות האדם ובדמוקרטיה.
היסטוריה > החוקה של 1946

לאחר נפילת משטרו של ורגאס, חזרה ברזיל לדמוקרטיה ונוסחה חוקה חדשה. חוקה זו, שהושפעה מהחוקה של 1934, הדגישה את זכויות האדם והעבודה וכן חיזקה את מעמד הקונגרס הלאומי.
היסטוריה > החוקה של 1967

בעקבות הפיכה צבאית נוספת בשנת 1964, נכתבה חוקה חדשה שהגבילה את זכויות האדם והעניקה סמכויות נרחבות לצבא. חוקה זו ביטאה את אופי המשטר האוטוריטרי והגבילה את חופש הביטוי וההתארגנות.
היסטוריה > החוקה הנוכחית – 1988

לאחר תקופה ארוכה של דיקטטורה צבאית, נערכו בחירות חופשיות בברזיל, והעם אישר חוקה חדשה ודמוקרטית. חוקה זו, שהיא החוקה הנוכחית, נחשבת לאחת החוקות הדמוקרטיות המתקדמות בעולם.
מבנה

החוקה הברזילאית של 1988 היא מסמך מקיף ומפורט, המורכב מכמה פרקים :
מבנה > פרק 1: העקרונות הכלליים של המדינה (המשטר הדמוקרטי)

הפרק הראשון מגדיר את עקרונות היסוד של המדינה, את מבנה המשטר, ואת זכויות האזרח. בפרק זה נדונים העקרונות המרכזיים של החוקה, המנחים את פעולתה של מדינת ברזיל:
מדינה דמוקרטית.
שלטון החוק.
אכיפת זכויות האדם.
שלטון מרכזי, אך עם כיבוד זכויות המקומות והקהילות.
עקרון השוויון בפני החוק.
מבנה > פרק 2: זכויות וביטחון חברתי

הפרק השני מתאר את זכויות האדם וביטחונם החברתי של האזרחים, כולל את הזכויות הכלכליות, החברתיות והתרבותיות. החוקה מעניקה לאזרחים את הזכויות המובילות כמו:
חופש הביטוי וההפגנה.
זכות לחינוך ולבריאות.
זכות לגישה לשירותים ציבוריים, ביניהם חינוך, בריאות, דיור ותחבורה.
זכות לעבוד ולשאת בעבודה בתנאים הוגנים.
זכויות שוויון לפי מגדר, דת, וגזע.
מבנה > פרק 3: המבנה הפוליטי של המדינה

הפרק השלישי עוסק בהגדרת המבנה הפוליטי של ברזיל ובמערכת השלטון שלה. בפרק זה מוצגות שלוש הרשויות המרכזיות:
הרשות המבצעת: הממשלה ומוסדותיה, בראשם הנשיא.
הרשות המחוקקת: הקונגרס הלאומי, המורכב מ-2 בתים: הסנאט והמועצה התחתונה (החדר הנמוך).
הרשות השופטת: מערכת בתי המשפט ברמות שונות.
הפרק מגדיר גם את אופן הבחירות והמשטר הפוליטי הכללי.
מבנה > פרק 4: הבחירות

הפרק הרביעי מפרט את כללי הבחירות במדינת ברזיל. בבחירות כלליות במדינה יש שיטה של הצבעה חובה, כל אזרח ברזילאי בגיל 18–70 מחויב להצביע. גם בחירות לרשויות המקומיות מתקיימות תחת כללים דומים. הפרק מפרט גם את הסמכויות של מערכת הבחירות, את חובת היושרה בבחירות, וכולל עקרונות של שוויון.
מבנה > פרק 5: הארגונים הפוליטיים וההסכמים בין רשויות המדינה

הפרק הזה עוסק בחלוקת הסמכויות בין הגופים השונים במדינה, בפרט בין הרשויות השונות, והדרך שבה כל רשות פועלת ומפקחת על האחרות, על מנת למנוע ריכוז כוח או שחיתות. הפרק מכסה גם את היבטי הבקרה והאיזון של כל רשות, כולל סמכויות קריטיות של בית המשפט העליון והמוסדות השיפוטיים.
מבנה > פרק 6: האומה הברזילאית

פרק זה עוסק בהגדרה של האומה הברזילאית מבחינה פוליטית ותרבותית, ומדגיש את משמעותה של אזרחות ברזילאית, ואת ההזדמנויות והחובות הנובעות ממנה. כאן נמצאים גם המוסדות המייצגים את המדינה ברמה הבינלאומית.
מבנה > פרק 7: השלטון המקומי

הפרק השביעי מתאר את המבנה הפוליטי של הרשויות המקומיות בברזיל: המדינות והערים. כל מדינה בברזיל נחשבת ישות משפטית בעלת סמכויות רבות, כולל חקיקה מקומית, ולכן הפרק מפרט את השיטה הממשלתית ברמה המקומית.
מבנה > פרק 8: השפעת החוקה על הארגונים והחוקים במדינה

בפרק זה נדונים הארגונים והמוסדות השונים במדינה (כגון: מועצות ציבוריות) ותפקודיהם במסגרת החוקה. בפרק זה מוגדרות גם ההוראות לגבי מתי אפשר לשנות או לתקן את החוקה, ובעיקר כשיש צורך בתיקונים חוקתיים שיכולים לשנות את עקרונות היסוד של המדינה.
מבנה > פרק 9: מנגנון לתיקון לחוקה

החוקה הברזילאית כוללת גם מנגנון לתיקונים, כך שניתן לשנות חלקים מהחוקה במקרה של צורך. בפרק זה מפורטות דרכי השינוי, את תהליך החקיקה הנוגע לתיקון החוקה, כולל אישור על ידי הקונגרס הלאומי ודרישות פוליטיות שקשורות לשינויים גדולים בחוקה.
תיקונים

החוקה הברזילאית של 1988 כוללת מנגנון לתיקונים, ובמהלך השנים מאז נחקקו מספר תיקונים שנגעו בתחומים שונים של מדיניות, זכויות פרטיות, מבנה הממשל ותחומים נוספים. התיקונים לחוקה בברזיל חשובים מאוד, שכן הם מבטאים את התפתחותה של המדינה ואת הצרכים המשתנים שלה. נכון לשנת 2024, החוקה ברזילאית עברה יותר מ-100 תיקונים. ביניהם ניתן למנות מספר תיקונים שהיוו נקודות מפנה בהיסטוריה הברזילאית:
תיקונים > תיקון 1 (1992): הרחבת זכויות עובדים

תיקון זה שיפר את המעמד של עובדים, בעיקר בעניינים הקשורים לזכויות פרנסה, אבטלה, ושכר מינימום. התקבלו גם חוקים שעסקו בזכויות עובדים במצבים של פרישה.
תיקונים > תיקון 45 (2004): רפורמה במערכת המשפט

תיקון זה קבע תיקונים חשובים למערכת המשפט, במיוחד בנוגע לתקנות ולזכויות האדם. בין השאר, תיקון זה הרחיב את הגישה לבית המשפט העליון של ברזיל לצורך שמירה על זכויות אדם ודיכוי שחיתות, והקל על האפשרות להגיש תביעות לבית המשפט העליון.
תיקונים > תיקון 66 (2010): שיפור זכויות הנשים

תיקון זה כלל את הרחבת הזכויות לנשים, בעיקר בתחום החינוך, הבריאות והשוויון בעבודה. בנוסף, תיקון זה הגביר את הענישה נגד אלימות כלפי נשים והחמיר את הענישה נגד גילוי עריות.
תיקונים > תיקון 73 (2013): חיזוק זכויות של אוכלוסיות ילידיות

תיקון זה היה צעד חשוב בהגנה על זכויות האוכלוסיות הילידיות בברזיל. הוא הגדיר מחדש את זכותן של קבוצות ילידיות לקרקע ולתנאים חיים בכבוד, והדגיש את הצורך בשמירה על תרבויותיהם וניהולם העצמאי של אזורי מגוריהם.
תיקונים > תיקון 81 (2014): תיקון בחוק הבחירות המקומיות

תיקון זה כלל את ההתאמות הנדרשות לאור השינויים הדינמיים בעולם הבחירות, והביא לאיזון בין המשטר הפוליטי המקומי למערכת הפוליטית הכללית בברזיל. התיקון הקנה לכל ראש עיר סמכויות משולבות על תחומי הממשל המקומי והארצי.
הערות שוליים

1 2  Supremo Tribunal Federal, Constitution of the Federative Republic of Brazil, 1988
| חוקות מדינות העולם |
| --- | --- | --- |
| המזרח התיכון | איחוד האמירויות הערביות • איראן • אלג'יריה • בחריין    • טורקיה • ירדן • ישראל • כווית • לבנון • לוב • מצרים • מרוקו • סוריה • עומאן • ערב הסעודית • עיראק  • קטר  • תוניסיה • תימן |  |
| אסיה | אוזבקיסטן • אינדונזיה • אפגניסטן • בהוטן • בנגלדש • ברוניי • הודו • הונג קונג • המלדיביים • הפיליפינים • טאיוואן • הרפובליקה העממית של סין • וייטנאם • טג'יקיסטן • טורקמניסטן • יפן • לאוס • מונגוליה • מזרח טימור • מיאנמר • מלזיה  • נפאל • סינגפור • סרי לנקה • פקיסטן • קוריאה הדרומית • קוריאה הצפונית • קזחסטן • קירגיזסטן • קמבודיה • תאילנד |  |
| אירופה | אוסטריה • אוקראינה • אזרבייג'ן • איטליה • איסלנד • אירלנד • אלבניה • אנדורה • אסטוניה • ארמניה • בולגריה • בוסניה והרצגובינה • בלארוס • בלגיה • גאורגיה • גרמניה • דנמרק  • הולנד • הונגריה • הממלכה המאוחדת • יוון • לוקסמבורג • לטביה • ליטא • ליכטנשטיין • מולדובה • מונטנגרו • מונקו • מלטה • מקדוניה הצפונית • נורווגיה • סן מרינו • סלובניה • סלובקיה • ספרד • סרביה • פולין • פורטוגל • פינלנד • צ'כיה • צרפת • קוסובו • קפריסין • קרואטיה • רומניה • רוסיה • שוודיה • שווייץ |  |
| אפריקה | אוגנדה • אנגולה • אסוואטיני • אריתריאה • אתיופיה • בוטסואנה • בורונדי • בורקינה פאסו • בנין • גאנה • גבון • ג'יבוטי • גינאה • גינאה ביסאו • גינאה המשוונית • גמביה • דרום אפריקה • דרום סודאן • זימבבואה • זמביה • חוף השנהב • טוגו • טנזניה • כף ורדה • ליבריה • לסוטו • מאוריטניה • מאוריציוס • מאלי • מדגסקר • מוזמביק • מלאווי • הרפובליקה המרכז-אפריקאית • ניגריה • ניז'ר • נמיביה • סאו טומה ופרינסיפה • סודאן • סומליה  • סיירה לאון • סיישל • סנגל • צ'אד • קומורו • הרפובליקה של קונגו • הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו • קמרון • קניה • רואנדה |  |
| אמריקה | אורוגוואי • איי בהאמה    • אל סלוודור • אנטיגואה וברבודה • אקוודור • ארגנטינה  • ארצות הברית • בוליביה • בליז • ברבדוס • ברזיל   • ג'מייקה • גואטמלה • גיאנה • גרנדה  • דומיניקה • האיטי  • הונדורס • הרפובליקה הדומיניקנית • ונצואלה • טרינידד וטובגו • מקסיקו • ניקרגואה • סורינאם • סנט וינסנט והגרנדינים • סנט לוסיה • סנט קיטס ונוויס  • פנמה • פרגוואי • פרו • צ'ילה • קובה • קולומביה • קוסטה ריקה • קנדה |  |
| אוקיאניה | אוסטרליה • איי מרשל   • איי שלמה  • ונואטו • טובאלו • טונגה • מיקרונזיה • נאורו • ניו זילנד • סמואה  • פיג'י • פלאו • פפואה גינאה החדשה • קיריבטי |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007604184305171  LCCN: n90616625  VIAF: 185959607   WorldCat (עם VIAF): 185959607
בית הספר למשחק של סמינר הקיבוצים

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 בית ספר למשחק
 תקופת הפעילות:  1969–הווה (כ־55 שנים) 
 בעלי תפקידים
 מנהל:  יחזקאל לזרוב
 מיקום
 מיקום:  אחד העם 9 
 מדינה:  ישראל ישראל
 קואורדינטות:  32°03′49″N 34°46′09″E﻿ / ﻿32.063555555556°N 34.769222222222°E﻿ / 32.063555555556; 34.769222222222
 אתר רשמי
  (למפת תל אביב מוגדלת) בית הספר למשחק של סמינר הקיבוצים(למפת תל אביב רגילה) בית הספר למשחק של סמינר הקיבוצים(למפת גוש דן רגילה) בית הספר למשחק של סמינר הקיבוצים(למפת גוש דן מוגדלת) בית הספר למשחק של סמינר הקיבוצים
 
בית הספר למשחק של סמינר הקיבוצים נוסד בשנת 1969 והוא מהווה כיום חלק מהפקולטה לאמנויות של הסמינר. בית הספר מציע מגוון שיעורים עיוניים ומעשיים הכוללים עבודה על מונולוגים, ריקוד, תנועה, משחק עם מסיכות, דיקציה והגשת טקסט, עיצוב קול ושירה, מוזיקה וכתיבה, לשון, תולדות התיאטרון, ניתוח מחזות, משחק אישי, משחק מול מצלמה, וסדנאות העשרה.
הצעה להקמת בית ספר להכשרת חברי קיבוץ בתחום המשחק עלתה ב-1968, ובעקבותיה הוקם בית הספר בשיתוף עם בימת הקיבוץ ותיאטרון בימות.
בית הספר מעודד את הסטודנטים ליצירה ולמודעות חברתית-פוליטית וזאת מתוך תפיסת השחקן כאמן יוצר בעל אחריות ולא רק ככלי קיבול. התפיסה נובעת, בחלקה הניכר, מהיות בית הספר חלק ממכללה לחינוך בעלת אג'נדה דמוקרטית ברורה. בסוף שנה ג' מעלים הסטודנטים הצגות סיום שרבות מהן זכו לאורך השנים להיות מוצגות על בימות התיאטראות בארץ.
הלימודים בבית הספר נמשכים שלוש שנים ובסיומם מקבלים הסטודנטים תעודת גמר. בוגרי בית הספר שהשלימו לימודים לתעודת שחקן יכולים להשלים את לימודי תעודת הוראה ותואר .B.Ed לאחר שיעמדו בתנאי הקבלה לתואר ראשון וראיון אישי. בנוסף מציע בית הספר מציע מכינה למשחק.
רבים מבוגרי בית הספר השתלבו עם השנים בתיאטראות השונים. קבוצת הצעירים החדשה של תיאטרון הבימה מורכבת רובה ככולה מבוגרי בית הספר וכך גם קבוצת הצעירים של תיאטרון יפו.
ב-2003 נבחר השחקן והבמאי איציק ויינגרטן לעמוד בראש בית הספר, והחליף את ישל סקר, שכיהן בתפקיד 12 שנים. החל מיוני 2022 השחקן והבמאי יחזקאל לזרוב בראש בית הספר.
ראו גם

קטגוריה:בוגרי בית הספר למשחק של סמינר הקיבוצים
הערות שוליים

↑  בית הספר לאמנויות הבמה (בית הספר לדרמה) - העשור הראשון 1969-1979, באתר smkb.localtimeline.com
↑  איציק ויינגרטן ינהל את בית הספר לאמנויות הבמה במכללת לווינסקי, באתר הארץ, 6 באוגוסט 2003
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007372897305171
טרה (מחלבה)

| --- | --- |

 נתונים כלליים
 סוג:  תעשייה
 מוטו:  להכניס טוב הביתה.
 מייסדים:  שבעה רפתנים מנחלת יצחק
 תקופת הפעילות:  1942–הווה (כ־82 שנים)
 מיקום המטה:  אזור התעשייה נועם
 בעלות:  החברה המרכזית לייצור משקאות קלים
 עובדים:  360
  
 http://www.tara.co.il
 
טרה הוא מותג של מחלבה שנוסדה בשנת 1942 בנחלת יצחק, ומשנת 2004 נמצאת בבעלותה של החברה המרכזית לייצור משקאות קלים. המחלבה מייצרת ומשווקת מוצרי חלב.