stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ועדת העזרה האוטונומית בבוקרשט

ועדת העזרה האוטונומית בבוקרשט (ברומנית: Comisia Autonomã De Ajutorare) הוקמה בסוף חודש ינואר 1941, לאחר דיכוי מרד הלגיונרים ופרעות בוקרשט ונועדה תחילה לסייע לנפגעים היהודים של האירוע. הוועדה הוקמה על ידי אישים בהנהגת יהדות רומניה ופדרציית הקהילות היהודיות של רומניה ובהם וילהלם פילדרמן, אפרים שרגא, אמיל קוסטינר, מישו בנבנישטי, קורנל ינקו, אנשי עסקים ונשים פעילות במיוחד בהושטת עזרה. בראש הוועדה התמנה עורך הדין ארנולד שוופלברג.
המילה "אוטונומית" בשם באה להבדיל אותה מוועדה שהוקמה במצוות השלטונות הרומניים והייתה כפופה למרכז היהודים (רומניה) וציון השם "בוקרשט" בא להבדילה מוועדות דומות, שהוקמו במקומות אחרים, למשל בבודפשט.
הוועדה אספה כספים, בגדים וציוד כדי לסייע בהם לאוכלוסייה היהודית שנפגעה בפרעות. לאחר מכן הוועדה סייע לאוכלוסייה היהודית, כ-40,000, שגורשה מהכפרים ומהעיירות וליהודי יאשי, שהורחקו ממנה בימי פרעות יאשי ונשלחו למחנות ריכוז.
עם כניסת רומניה למלחמת העולם השנייה, כיבוש בוקובינה ובסרביה, הפרעות ביהודי חבלים אלה והגליית השורדים לטרנסניסטריה, התווסף קהל ענק של יהודים הזקוקים נואשות לעזרה והוועדה התגייסה גם לכך.
הוועדה העבירה כסף, מזון, כלי עבודה, כלי מטבח ותרופות ליהודים שגויסו לעבודת כפייה וגם ניסתה לעזור למשפחותיהם.
יהודי רומניה עשו מאמצים ליצור קשר עם היהודי שהוגלו לטרנסניסטריה, ביקשו שוב ושוב לאפשר להם לשלוח משלחת לטרנסניסטריה שתעמוד על מצבם של היהודים שם. למרות התנגדותו של המושל גאורגה אלכסיאנו, בדצמבר 1942 אישר יון אנטונסקו יציאת משלחת כזו. המשלחת הראשונה יצאה לדרך ב-31 בדצמבר 1942 והיא הייתה מורכבת מאפרים שרגא, יוסף אבר כהן, יעקב שכטר ויחיאל מרקוביץ' והם קיבלו ליווי של היועץ של ראש הממשלה, יוליו מומויאנו.
הערות שוליים

↑  יעקב גלר, "העמידה הרוחנית של יהודי רומניה בתקופת השואה" - Rezistența spirituală a evreilor români în timpul Holocaustului (1940 - 1944), הוצאת הספר, 2004, עמודים 298 - 299 (ברומנית)
הירי בקנושה

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  קליעה 
 מדינה:  ארצות הברית 
 מיקום:  קנושה 
 קואורדינטות:  42°34′49″N 87°49′17″W﻿ / ﻿42.580277777778°N 87.821388888889°W﻿ / 42.580277777778; -87.821388888889
 מספר משתתפים:  1 
 תאריך:  25 באוגוסט 2020 
 נפגעים
 הרוגים:  2 
 פצועים:  1 
 he
 
ב-25 באוגוסט 2020, במהלך המהומות בעיר קנושה שבוויסקונסין, ארצות הברית, ירה קייל ריטנהאוס, נער בן 17 מהיישוב אנטיוק שבמדינת אילינוי, בשלושה גברים שניסו לתקוף אותו והרג שניים מהם. המהומות פרצו לאחר שהשוטר רוסטן שסקי ירה בג'ייקוב בלייק יומיים קודם לכן. ריטנהאוס הועמד לדין, אך חבר המושבעים זיכה אותו מכל האשמות.
רקע

ב-23 באוגוסט 2020 נורה ג'ייקוב בלייק, צעיר אפרו-אמריקאי, בידי שוטר בעיר קנושה. בלייק, שכנגדו היה צו מעצר פעיל, נורה לאחר שתקף את השוטרים שניסו לעצור אותו ורכן בצורה חשודה אל תוך רכב. בעקבות הירי, פרצו בעיר הפגנות ומחאות אלימות, במסגרתן נבזזו והוצתו חנויות, נגרם נזק רב לרכוש ונערכו עימותים אלימים עם כוחות השיטור והאכיפה. על העיר הוטל עוצר לילי.
בעקבות ההפגנות הוקמו בעיר מיליציות חמושות של אזרחים, שסיירו ברחובות במטרה לתגבר את כוחות המשטרה, ואף פורסמו פוסטים ברשתות החברתיות הקוראים ל"פטריוטים האוחזים בנשק לבוא ולהגן על קנושה". ראש עיריית קנושה והשריף המחוזי התנגדו לקיומן של המיליציות, אך אלו זכו לתמיכה מקומית של חלק מהשוטרים העירוניים.
היורה

קייל ריטנהאוס היה נער בן 17, שהשתתף בתוכנית צוערים של המשטרה המקומית ביישוב אנטיוק בו הוא גר, אשר נמצא במרחק 30 קילומטרים מקנושה, והביע ברשתות החברתיות תמיכה בתנועת "Blue Lives Matter". הנער גר עם אימו, בעוד אביו וחלק גדול ממשפחתו התגוררו בקנושה, וריטנהאוס עצמו אף עבד בעיר במשך תקופה.
ב-24 באוגוסט נסע ריטנהאוס לחברו בקנושה, שהחזיק בביתו רובה חצי-אוטומטי בסגנון AR-15 שרכש עבור ריטנהאוס. ביום המחרת עמדו ריטנהאוס וחברו ליד מגרש למכירת כלי רכב משומשים, לאחר שהצתות של מגרשים דומים בלילה הקודם גרמו לנזק של כמיליון וחצי דולרים. מספר אנשים העידו כי בעל העסק שילם למספר חמושים על מנת שישמרו על המגרש, אף על פי שבעל המגרש הכחיש את הדבר לאחר מכן. ריטנהאוס דיבר עם השוטרים שהוצבו באזור, והציע עזרה רפואית לפצועים.
האירוע > הירי הראשון

בשעה 23:48 ב-25 באוגוסט, החלו חבורת מפגינים לרדוף אחרי ריטנהאוס בשטחו של מגרש חנייה, ומפגין בשם ג'וזף רוזנבאום השליך עליו שקית עם חפצים. עובר אורח בשם ג'ושוע זימינסקי ירה ירייה באוויר, ואז ריטנהאוס הפסיק לרוץ ופנה לעבר קול הירייה. כדי להרתיע את רוזנבאום, הפנה ריטנהאוס את נשקו לעברו. רוזנבאום התנפל על ריטנהאוס וניסה לחטוף את נשקו, וזה האחרון ירה לעברו ארבעה כדורים, ופגע במפשעתו, בגבו ובידו השמאלית. הכדורים חוררו את הלב, אבי העורקים, עורק הריאה והריאה הימנית של רוזנבאום, ולמרות מאמצי החייאה – הוא מת זמן קצר לאחר מכן.
התקרית תועדה על ידי צילומי אינפרה-אדום שצולמו ממטוס של ה-FBI וכן על ידי מספר מכשירים סלולריים מכמה זוויות. ריטנהאוס העיד במשפטו כי לפני שהחלו לרדוף אחריו אמר אדם אחר לרוזנבאום: "צריך לתפוס אותו ולהרוג אותו", אך גם העיד שידע כי רוזנבאום אינו חמוש. לאחר הירי, עמד ריטנהאוס במקומו במשך כחצי דקה, ואז התקשר לידידו, אמר: "הרגע הרגתי מישהו" ונמלט.
האירוע > הירי השני

ריטנהאוס החל לרוץ לעבר ניידות משטרה שחנו בסמוך, כשאחריו רודפים מספר פורעים וצועקים: "תרביצו לו" ו"תפסו אותו", ואדם אחד תקף אותו והעיף את כובעו.
זמן קצר לאחר מכן מעד ריטנהאוס ונפל את הקרקע. אחד הרודפים החל לבעוט בו בעודו על הקרקע, וריטנהאוס ירה לעברו פעמיים, אך החטיא.
פורע נוסף, אנטוני הובר, הכה את ריטנהאוס באמצעות סקייטבורד וניסה לחטוף את נשקו. ריטנהאוס לחץ על ההדק פעם אחת, והכדור פילח את ליבו ואת ריאתו הימנית של הובר, מה שהביא למותו המיידי.
האירוע > הירי השלישי

מיד לאחר הירי באנטוני הובר, בעוד ריטנהאוס על הרצפה, רץ מפגין נוסף, גייג' גרוסקרויץ, לעברו של ריטנהאוס וכיוון אליו את אקדחו השלוף. בתגובה, ירה ריטנהאוס בגרוסקרויץ ופצע אותו בידו.
בעדותו טען הובר כי הוא היה משקיף משפטי של האיגוד האמריקאי לחירויות אזרחיות, וכי כיוון את אקדחו לעבר ריטנהאוס מפני שהאמין שהיה יורה פעיל.
ריטנהאוס קם על רגליו והלך כלפי ניידות המשטרה כשידיו מונפות למעלה, אך השוטרים לא עצרו אותו, מפני שלא הבינו שהוא היה מעורב באירוע הירי אליו הוזעקו.
הליכים משפטיים > האישומים

כשעה לאחר האירוע, ריטנהאוס הסגיר את עצמו בתחנת המשטרה. על פי חוקי מדינת ויסקונסין, בה אירע הירי, הוא נשפט כבגיר, אף על פי שבעת הירי היה קטין.
בכתב האישום הופיעו שבעה סעיפי אישום:
רצח בכוונה תחילה של אנטוני הובר, עבירה שעונשה מאסר עולם ללא אפשרות של שחרור על תנאי.
רצח מדרגה ראשונה בקלות דעת של ג'וזף רוזנבאום, עבירה שעונשה עד 65 שנות מאסר.
ניסיון רצח בכוונה תחילה של גייג' גרוסקרויץ, עבירה שעונשה עד 65 שנות מאסר.
סיכון בטיחות אדם בקלות דעת (של כתב הטלוויזיה ריצ'רד מקגיניס), עבירה שעונשה עד 17 שנות מאסר.
סיכון בטיחות אדם בקלות דעת (של אדם לא ידוע, שריטנהאוס ירה לעברו פעמיים כששכב על הקרקע), עבירה שעונשה עד 17 שנות מאסר.
החזקת נשק מסוכן על ידי אדם שגילו פחות מ-18 שנים.
אי-עמידה בצו חירום מטעם המדינה או הממשל המקומי (על הפרת העוצר הלילי בעיר).
כל אחד מהאישומים לווה בסעיף "שימוש בנשק מסוכן", המפעיל חוק בוויסקונסין המוסיף עד חמש שנות מאסר לכל אישום בו מופיע הסעיף.
הצוות המשפטי של ריטנהאוס טען כי כל מעשיו היו הכרחיים, ומתוך הגנה עצמית, ובבית המשפט כפר ריטנהאוס בכל סעיפי האישום וטען כי הוא אינו אשם.
הליכים משפטיים > המעצר והשחרור

לאחר שהסגיר את עצמו, ריטנהאוס הוחזק במעצר בבית מעצר לנוער באילינוי, וב-30 באוקטובר 2020 הוסגר לוויסקונסין. ב-20 בנובמבר 2020 הוא שוחרר מהמעצר, לאחר שהפקיד ערבות של שני מיליון דולרים. לאחר שחרורו שהה בדירת מסתור, מחשש לשלומו.
ב-22 בינואר 2021 שונו תנאי שחרורו של ריטנהאוס כך שלא יוכל לצרוך אלכוהול, לקבל גישה לכלי נשק או להתרועע עם אנשים או קבוצות הידועים כמאיימים על אחרים על בסיס גזע או דת. הדבר נעשה לאחר שריטנהאוס תועד בבר כשהוא שותה בירה, שר שיר המזוהה עם ארגון הימין הקיצוני האנטישמי "הנערים הגאים" ומבצע בידו מחווה המזוהה עם תנועות עליונות לבנה.
הליכים משפטיים > קורבנות או פורעים

ב-25 באוקטובר 2021 הגדיר השופט ברוס שרדר אלו עדויות יהיו קבילות, הן על ידי ההגנה והן על ידי התביעה. שרדר הורה שלא ניתן להתייחס לגברים שנורו על ידי ריטנהאוס כקורבנות, אלא ניתן לתאר אותם כמציתים או בוזזים אם ההגנה מסוגלת לבסס ראיות שהם היו מעורבים בפעילויות הללו באותו לילה. השופט החליט כך מפני שהמונח "קורבן" יכול לגרום להשפעה רבה על חבר מושבעים על ידי קביעה מראש מיהם האנשים להם נגרם עוול באירוע.
המשפט ופסק הדין

המשפט נפתח ב-2 בנובמבר 2021, והטיעונים והעדויות הוצגו בבית המשפט המחוזי של קנושה עד 15 בנובמבר.
למושבעים הוצגו מספר הקלטות וידאו של האירועים. בחלק מהתיעודים, שצולמו זמן קצר לפני הירי, נראה רוזנבאום מתעמת עם מספר אנשים. שני עדים העידו שראו את רוזנבאום מתנהג באלימות וצועק לפני שהתקרב לריטנהאוס וניסה לחטוף את נשקו. עד התביעה ריאן באלץ', יוצא צבא שנשא גם הוא רובה באותו לילה, העיד כי רוזנבאום צעק "אם אתפוס מישהו מכם לבד הלילה, אני הולך להרוג אתכם לעזאזל!". עד שסיפר כי שוחח עם ריטנהאוס לאחר הירי העיד כי ריטנהאוס היה עצבני, חיוור ומזיע, ואמר שוב ושוב "יריתי במישהו". שלושה עדים נוספים, בהם שוטר, העידו כי ריטנהאוס פעל מתוך הגנה עצמית.
גייג' גרוסקרויץ הודה כי כיוון את אקדחו לעבר ריטנהאוס, אך טען שזה היה שלא בכוונה, וכי לא התכוון באף שלב להרוג את ריטנהאוס, אלא לעצור אותו בלבד.
ריטנהאוס העיד כי רוזנבאום איים פעמיים להרוג אותו, וארב לו לפני הירי הקטלני. ריטנהאוס נשבר כשסיפר על אותם אירועים, והשופט הורה על הפסקה. לאחר מכן, ריטנהאוס אמר כי רוזנבאום הסתער עליו והניח את ידו על קנה הנשק שלו. בחקירה הנגדית, ריטנהאוס הודה בביצוע הירי, תוך שהוא מציין כי הדבר נעשה כדי לעצור את ההתקפה עליו, וכי לא התכוון שהירי יביא למותו של רוזנבאום.
במהלך הדיונים דרשה ההגנה את ביטולו של המשפט, לאחר שצוות התביעה הפר בשלושה מקרים את התיקון החמישי ואת התיקון השישי לחוקת ארצות הברית.
במהלך המשפט ביטל השופט שרדר את האישומים על החזקת נשק בלתי חוקית ועל הפרת העוצר.
השופט גם הורה שלא לאפשר לרשת MSNBC להמשיך לסקר את המשפט, אחרי שהתברר שעובד שלהם עקב שלא כחוק אחרי האוטובוס שהוביל את המושבעים ליעד סודי.
ב-19 בנובמבר 2021 הגיע חבר המושבעים לפסק דין פה אחד, לאחר יותר מ-25 שעות של דיונים, שנמשכו ארבעה ימים. ריטנהאוס נמצא לא אשם בכל סעיפי האישום.
תביעות נוספות

בנובמבר 2020 הואשם דומיניק בלאק, ידידו של ריטנהאוס, בשני סעיפים של מכירת נשק לקטין בכוונה תחילה.
ג'ושוע זימינסקי, שירה באוויר זמן קצר לפני שריטנהאוס ירה ברוזנבאום, הואשם בהפרת סדר באמצעות נשק מסוכן.
ב-4 בינואר 2021, הוריו של הובר וגייג' גרוסקרויץ הגישו בנפרד תביעות על סך 10 מיליון דולר, הן נגד העיר והן נגד המחוז, בטענה לרשלנות בהגנה על זכויותיהם.
ב-17 באוגוסט 2021, הוריו של הובר הגישו תביעה נגד משטרת קנושה ומחלקת השריף של קנושה, בטענה שרשויות אכיפת החוק אפשרו לריטנהאוס לפגוע באנשים המפגינים בדרכי שלום נגד הירי של המשטרה בג'ייקוב בלייק.
תגובות

רשתות חברתיות כמו פייסבוק, טוויטר ו-GoFundMe הסירו תוכן שתומך בריטנהאוס, תוך ציטוט של כללים האוסרים על שבח או תמיכה ביורים המוניים או על האדרת אלימות. פייסבוק אף סגרה את חשבונות הפייסבוק והאינסטגרם שלו.
נשיא ארצות הברית לשעבר דונלד טראמפ תיאר את המשפט כ"ציד מכשפות של השמאל הרדיקלי", ושיבח את פסק הדין של חבר המושבעים.
לאחר זיכויו של ריטנהאוס, הצהיר נשיא ארצות הברית ג'ו ביידן: "אני עומד מאחורי פסיקת חבר המושבעים. המערכת עובדת ואנחנו צריכים לעמוד מאחוריה". מאוחר יותר באותו יום, דוברות הבית הלבן פרסמה הצהרה כתובה מאת ביידן, בה כתוב: "בעוד שפסק הדין בקנושה יותיר אמריקאים רבים כועסים ומודאגים, כולל אני, עלינו להכיר בכך שחבר המושבעים פסק כך".
לאחר זיכויו של ריטנהאוס פרצו מהומות במספר ערים בארצות הברית. בפורטלנד, 200 מפגינים התאספו במרכז העיר. הם שברו חלונות ודלתות ותקפו שוטרים. בשיקגו, 1,000 מפגינים התכנסו והפגינו נגד הכרעת הדין. בניו יורק, חסמו מפגינים את גשר ברוקלין. הפגנות נרשמו גם באוקלנד, סן דייגו ולוס אנג'לס.
וגרה

| --- | --- |
 מדינה:  אתיופיה אתיופיה
 מדינה:   אמהרה
 מחוז:  צפון גונדר
 שטח:  1,851.52 קמ"ר
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בנפה:  220,566 (2007)
  ‑ צפיפות:  119.13 נפש לקמ"ר (2007)
 קואורדינטות:  13°00′00″N 37°40′00″E﻿ / ﻿13°N 37.6667°E﻿ / 13; 37.6667 
 אזור זמן:  UTC +3
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת אתיופיה מוגדלת) אדיס אבבה דירה דאווה מקלה גונדר אווסה ג'ימה ג'יג'יגה אריתריאה סודאן דרום סודאן  קניה סומליה ג'יבוטיוגרה(למפת אתיופיה רגילה) אדיס אבבה דירה דאווה מקלה גונדר אווסה ג'ימה ג'יג'יגה אריתריאה סודאן דרום סודאן  קניה סומליה ג'יבוטיוגרה  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
וגרה (בגעז: ወገራ) מחוז היסטורי בצפון מערב אתיופיה, מדרום לסמן, וכיום נפה באמהרה.
היסטוריה

במסורת האתיופית נחשב האזור לחלק משטחי גדעון והיה לאזור שיושב בביתא ישראל. במאה ה-14 הגיעו לאזור צבאות האימפריה האתיופית תחת הקיסר עמדה ציון הראשון והחלו בפעילות מיסיון וסיפוח המחוז. ההתנגדות היהודית לסיפוח הגיעה בעיקר מממלכת הגדעונים אשר הובילה למלחמה בווגרה כנגד הקיסר יסחק בתחילת המאה ה-15 ושבה נטבע המושג פלאשים. לחימות נוספות בין הצדדים המשיכו לסירוגין עד לתחילת המאה ה-17 והחל ממאה זו החלו בווגרה תהליכי אמהריזציה עד שהאמהרים הפכו לרוב וביתא ישראל למיעוט הפזור ביניהם.
סטטיסטיקה

על פי נתוני הסוכנות המרכזית לסטטיסטיקה האתיופית לשנת 2007 אוכלוסיית וגרה מנתה 220,566 נפשות שרק  8.46% מהם חיים בערים. שטחה של הנפה היא 1,851.52 קמ"ר וצפיפות האוכלוסייה עומדת על 119.13 נפש לקמ"ר.
בנתונים הסטטיסטים משנת 1994 האוכלוסייה מנתה 183,589 נפש כאשר הרוב המכריע (90.48%) הוא אמהרי עם מיעוט כמנתי של 9.24%.
לקריאה נוספת

BaVerle B. Berry, "Wägära" in Siegbert Uhlig (Editor), Encyclopaedia Aethiopica: O-X, Harrassowitz, 2010, ISBN 3447062460, p. 1072-1073
James Arthur Quirin, The Evolution of the Ethiopian Jews: A History of the Beta Israel (Falasha) to I920, University of Pennsylvania Press, 1992, ISBN 9780812231168
הערות שוליים

↑  James Arthur Quirin, The Evolution of the Ethiopian Jews: a History of the Beta Israel (Falasha) to 1920, University of Pennsylvania, 1992, ISBN 9780812231168, p. 23
↑  Census 2007 Tables: Amhara Region, Tables 2.1, 2.4, 2.5, 3.1, 3.2 and 3.4.
↑  1994 Population and Housing Census of Ethiopia: Results for Amhara Region, Vol. 1, part 1, Tables 2.1, 2.7, 2.10, 2.13, 2.17, Annex II.2 (accessed 9 April 2009)
ונילה אייס

| --- | --- |

 לידה:  31 באוקטובר 1967 (בן 56) דאלאס, טקסס, ארצות הברית 
 שם לידה:  רוברט מתיו ואן וינקל 
 שם במה:  V-Ice, The Iceman, Bi-Polar 
 מוקד פעילות:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1985 
 מקום לימודים:  R. L. Turner High School 
 עיסוק:  ראפר, שחקן, מפיק מוזיקלי, זמר, מנחה טלוויזיה
 סוגה:  מוזיקת היפ הופ, נו-מטאל, ראפ רוק, ראפ מטאל 
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 כלי נגינה:  גיטרה בס, מערכת תופים, גיטרה, כלי מקלדת 
 חברת תקליטים:  סייקופטיק רקורדס, ריפבליק רקורדס, יוניברסל רקורדס, EMI רקורדס, Ichiban Records, SBK רקורדס, קלאופטרה רקורדס 
 שיתופי פעולה בולטים:  אם סי האמר, פאבליק אנמי, ניו קידס און דה בלוק
 בן או בת זוג:  מדונה (1990–1991) 
 פרסים והוקרה:  פרס פטל הזהב לשחקן החדש הגרוע ביותר (1992)  People's Choice Award for Favorite Hip Hop Artist (1991)  פרס המוזיקה האמריקאית לאמן הראפ/היפ-הופ האהוב ביותר (1991)  פרס המוזיקה האמריקאית לאמן הפופ/רוק האהוב ביותר (1991)  Kids' Choice Award for Favorite Male Artist (1991) 
 www.vanillaice.com
 פרופיל ב-IMDb
 
רוברט מתיו ואן וינקל (באנגלית: Robert Matthew Van Winkle, נולד ב-31 באוקטובר 1967), המוכר בשם הבמה ונילה אייס (Vanilla Ice), הוא ראפר, שחקן, מפיק מוזיקלי ומנחה טלוויזיה אמריקאי. ונילה התפרסם ב-1989 עם אלבומו Hooked. ב-1990 הפך הסינגל שלו, "אייס אייס בייבי" לשיר ההיפ-הופ הראשון שהגיע לראש דירוג הבילבורד.
קריירה

בשנת 1991 שיחק בתפקיד הראשי בסרט הקומי-מוזיקלי "קר כקרח" בתפקיד של ג'ון "ג'וני" ואן אוון, לצדה של נעמי קמפבל.
בשנת 2012 שיחק בתפקיד עצמו ונילה אייס בסרט "זה הבן שלי", לצד אדם סנדלר.
בשנת 2015 גילם את דמותו של מארק טוויין בסרט "השישה המגוחכים", שביים פרנק קורצ'י.
בשנת 2016 השתתף בתוכנית המציאות האמריקאית "רוקדים עם כוכבים", בעונתה ה-23 שם היה למודח הרביעי, בעוד הזוכה הייתה לורי הרננדז.
ולטר נובוטני

| --- | --- |

ולטר נובוטני
 לידה:  7 בדצמבר 1920 גמינד, הרפובליקה האוסטרית הראשונה אוסטריה
 פטירה:  8 בנובמבר 1944 (בגיל 23) בראש, גרמניה הנאצית גרמניה הנאצית
 מקום קבורה:  בית הקברות המרכזי בווינה 
 מדינה:  אוסטריה 
 כינוי:  "נובי"
 השתייכות:   לופטוואפה
 תקופת הפעילות:  1939–1944 (כ־5 שנים)
 דרגה:   מיור
 תפקידים בשירות
 מפקד כנף קרב 101 מפקד קומנדו נובוטני
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם השנייה
 עיטורים
   צלב האבירים של צלב הברזל עם עלי אלון חרבות ויהלומים   צלב הברזל דרגה ראשונה   צלב הברזל דרגה שנייה
 הנצחה
 כנף קרב 7 נקראה על שמו
 
מיור ולטר נובוטני (בגרמנית: Walter Nowotny;‏ 7 בדצמבר 1920 – 8 בנובמבר 1944) היה אלוף הפלות בלופטוואפה אשר לזכותו נזקפות 258 הפלות של מטוסי אויב במלחמת העולם השנייה, 255 מהם בחזית המזרחית, ו-3 בחזית המערבית. על הישגיו הפך לאחד מ-27 חיילי הוורמאכט שקיבלו את צלב האבירים של צלב הברזל עם עלי אלון חרבות ויהלומים. נובוטני נהרג ב-1944 במהלך קרב אווירי כנגד מטוסים של חיל האוויר האמריקאי.
ביוגרפיה > תחילת דרכו

נובוטני נולד ב-7 בדצמבר 1920, בגמינד, עיירה קטנה באוסטריה תחתית. אביו רודולף היה פקיד רכבת, והיו לו שני אחים שנקראו רודולף והוברט. שניהם היו קצינים בוורמאכט, והוברט אף נהרג במהלך קרב סטלינגרד. בגיל צעיר היה שר במקהלת מנזר, והתבלט בכישרונותיו בספורט. הוא זכה במקום שלישי בהטלת כידון למרחק של 1,000 מטר באליפויות אוסטריה תחתית. בשנת 1938, לאחר האנשלוס, הצטרף למפלגה הנאצית, וב-1 באוקטובר 1939, זמן קצר לאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה, התגייס ללופטוואפה – חיל האוויר הגרמני.
ביוגרפיה > מלחמת העולם השנייה

נובוטני החל את דרכו בלופטוואפה כפליגר. יתרת שנת 1939 עברה עליו בהדרכה ואימונים, וב-1 במרץ 1940 הועלה לדרגת גפרייטר (רב-טוראי). ב-1 באפריל של אותה שנה קודם לדרגת אונטר-אופיציר (מש"ק). ב-19 באוגוסט השלים את אימוניו וקיבל את תג הטייס שלו. הוא החל את דרכו בכנף קרב 54 שפעלה בחזית המזרחית, וב-1 באפריל 1941 הועלה לדרגת לוטננט. נובוטני טס במטוס מסרשמיט Bf 109, וב-19 ביולי של אותה שנה טען להפלות הראשונות שלו: שני מטוסים של חיל האוויר הסובייטי מדגם פוליקארפוב I-153 באזור סארמאה. באותה הזדמנות הוא הופל בעצמו, ורק כעבור שלושה ימים נאסף בידי כוחות גרמניים.
נובוטני התאושש במהירות, וב-11 ביולי 1942 כבר זקף לזכותו 30 הפלות. ב-14 ביולי הוענק לו גביע הכבוד של הלופטוואפה, ב-20 ביולי הפיל חמישה מטוסים ביום אחד, וב-2 באוגוסט שבעה ביום אחד. ב-11 באוגוסט הוא הפיל שלושה מטוסים מעל שדה התעופה שלהם, סופג אגב כך פציעות כבדות. ב-4 בספטמבר הוענק לו צלב האבירים של צלב הברזל, ומספר ההפלות הכולל שלו הגיע כעת ל-56. הוא קיבל אישור לצאת לחפשה בווינה, שם נפגש עם אחיו בפעם האחרונה לפני שאחד מהם מת בקרב סטלינגרד. ב-25 באוקטובר מונה למפקד "להק I" (1./JG 54) שהיה חלק מהכנף. בינואר 1943 עבר להשתמש במטוס פוקה-וולף Fw 190, ואתו צבר שיא הפלות חסר תקדים. במשך שבועות ארוכים הוא היה מפיל בממוצע לפחות שני מטוסי אויב ביום. ב-1 בפברואר הוא הקים יחד עם קרל שנורר, אנטון דיבל ורודולף רדמכר צוות שכונה "שרשרת של שדים", ולזכות הצוות נזקפו בסה"כ 524 הפלות.
ב-5 ביוני 1943 הוא הגיע ל-100 הפלות, והיה לטייס הלופטוואפה ה-42 שהגיע למטרה זו. ב-24 ביוני כבר הגיע מספר ההפלות שלו ל-124. ב-8 בספטמבר הוא הגיע למספר של 189 הפלות, והוספו עלי אלון לצלב האבירים שלו. היטלר בעצמו היה אמור להעניק לו את התוספת, ופגישתם נקבעה ל-22 בספטמבר. אולם עוד לפני תאריך זה, ב-15 בספטמבר, כבר הגיע נובוטני למספר של 215 הפלות, מה שהפך אותו לטייס הלופטוואפה בעל מספר ההפלות הגדול ביותר. ב-17 בספטמבר הפיל עוד שלושה מטוסים סובייטיים נוספים, והוחלט להוסיף גם חרבות לצלב האבירים עם עלי האלון שלו. ב-21 בספטמבר הוא הועלה לדרגת האופטמן. ב-14 באוקטובר הגיע למספר של 250 הפלות, וכשחזר לבסיס כדי לחגוג קיבל שיחת טלפון מהיטלר שבישר לו על כך שהוספו יהלומים לצלב האבירים שלו. בכך הפך נובוטני לשמיני שקיבל את עיטור צלב האבירים של צלב הברזל עם עלי אלון חרבות ויהלומים, ובין ה-27 היחידים שקיבלו אותו בסה"כ.
צוות "שרשרת של שדים" פורק כאשר ב-11 בנובמבר נהרג דיבל, ויום למחרת שנורר נפצע קשה. ב-15 בנובמבר השיג נובוטני את שתי ההפלות האחרונות שלו בחזית המזרחית. בסה"כ הוא הפיל 255 מטוסים בחזית המזרחית, וטען לעוד 50 הפלות שלא אומתו מעולם. ביום הולדתו, 7 בדצמבר, הוא הוצא מהחזית ונלקח לסיור תעמולה ברחבי גרמניה. הוא ביקר במפעלים לייצור מטוסים, וקיבל כיבודים שונים ללא חשק. ב-1 באפריל 1944 הועבר לחזית המערבית ומונה כמפקד כנף קרב 101 אשר בסיסה היה בעיר פו שבצרפת. בספטמבר מונה למפקד יחידת טייסים מיוחדת שנקראה "קומנדו נובוטני" על שמו. חיילי קומנדו נובוטני צוידו במטוסי מסרשמיט Me 262, ובתחילה התקשו להסתגל למנוע הסילוני של מטוס זה. ב-7 באוקטובר הפיל נובוטני מטוס B-24 משחרר של חיל האוויר האמריקני, והשיג בכך את ההפלה הראשונה שלו בחזית המערבית.
ביוגרפיה > המוות

ב-7 בנובמבר 1944 הגיעו הגנרלים אלפרד קלר ואדולף גאלאנד לביקור במטהו של נובוטני. שניהם הביעו חוסר שביעות רצון מההישגים הדלים שהשיג קומנדו נובוטני. כמה טייסים מחו בפניהם על המטוסים החדשים שלטענתם היו אשמים בכך, אולם למחרת בבוקר הצהיר קלר שהם הפכו לפחדנים וטען שהלופטוואפה איבד את רוח הלחימה שלו. זמן קצר לאחר מכן התקרב לאזור גל של מפציצים של בעלות הברית. הטייסים כולם עלו מטוסיהם, אולם מטוסו של נובוטני בתחילה לא הצליח להמריא בגלל בעיה בטורבינות. נובוטני טס מאחורי השאר, ועד מהרה הפיל B-24 נוסף ולאחריו P-51 מוסטנג. לאחר מכן דיווח בקשר שאיבד אחד ממנועיו. הדיווח שלאחר מכן היה מקוטע ולא ברור, ומתוכו ניתן היה להבין רק את המילה "בוער". מטוסו התרסק באזור העיר בראש, והוא בן 23 בלבד.
עד היום לא ברורה סיבת המוות שלו. ייתכן שמדובר בתקלה, אך גם ייתכן שהוא הופל בידי מטוסים אמריקאיים. גם אם ההנחה האחרונה היא הנכונה, לא זוהה בוודאות הטייס שפגע בו. ידיעת מותו פורסמה למחרת בביטאון הראשי של הוורמאכט. גופתו הובאה לווינה שהייתה אז חלק מגרמניה הנאצית, ונערכה לו הלוויה מכובדת שמשמר הכבוד בה הורכב מטובי טייסי הלופטוואפה. נאום ההספד נמסר בידי גאלאנד ואוטו דסלוך. הוא הובא למנוחות בבית הקברות המרכזי בווינה, וקברו זכה למעמד של כבוד בחסות עיריית העיר. מעמד זה הוסר מהקבר רק בשנת 2003 בעקבות יוזמה של המפלגה הסוציאל-דמוקרטית האוסטרית.
ז'יטבה

| --- | --- |
ז'יטבה הישנה בראדבן שעל הדנובה
ז'יטבה הישנה בראדבן שעל הדנובה
 מידע כללי
 אורך:  99.3 ק"מ
 ספיקה ממוצעת:  5.05 מ"ק לשנייה
 אגן ניקוז:  1,244 קמ"ר
 מוצא:  פוהרונסקי אינובץ
 גובה מוצא הנהר:  550 מטרים
 שפך:  שוראני (שפך האפיק החדש), מרטובצה (שפך האפיק הישן)
 מדינות באגן הניקוז:  סלובקיה
 
ז'יטַבה (בסלובקית: Žitava, בהונגרית: Zsitva ז'יטְבה) הוא נחל בדרום סלובקיה.
גאוגרפיה

מקורותיו נמצאים בגובה 625 מטר בסמוך לכפר מאלה להוטה בפוהרונסקי אינובץ (חלק מהרי וטאצ'ניק - "הרי הציפור") והוא זורם מצפון דרומה דרך המחוזות ז'רנוביצה, זלאטה מוראבצה, ניטרה, נובה זמקי וקומארנו.
ליד מרטובצה, אחרי מסלול שאורכו 99,3 ק"מ, הוא נשפך כיובל שמאלי אל נחל ניטרה. שטח אגן הניכוז שלו הוא
1,244 קמ"ר וזרימתו מגיע בסביבות הכפר וייסקה ל 2.5 מ"ק/שנייה ובשפך ל-3 מ"ק /שנייה.
קיים אפיק ישן של הנחל הנשפך לדנובה על יד ראדבן שעל דנובה (ראדבן נאד דונאיום).
בהיסטוריה נקשר שם הנחל למו"ם לשלום אחרי מלחמה ארוכה בין אוסטריה ובין האימפריה העות'מאנית. המו"ם התנהל ליד שפך הז'יטבה לתוך הניטרה, במקום הנקרא משום כך בהונגרית "ז'יטבה - טורוק" (Zsitvatorok, כלומר - שפך הז'יטבה).
הסכם השלום בז'יטבה-טורוק או הסכם ז'יטבה-טורוק משנת 1606 נקרא לפי המקום הזה.
אזור הנחל ז'יטבה נקרא פוז'יטביה (Požitavie) או גבעות פוז'יטביה, ובימינו הוא חלק מ"מיקרו-אזור הפיתוח" פוז'יטביה-שירוצ'ינה.
יישובים על גדות הנחל

זלאטה מורבצה (Zlaté Moravce)
נובה וס נאד ז'יטבו (Nová Ves nad Žitavou)
טסארסקה מליניאני (Tesárske Mlyňany)
וראבלה (Vráble)
ז'יטבצה (Žitavce)
מיכל נאד ז'יטבו (Michal nad Žitavou)
דבורי נאד ז'יטבו (Dvory nad Žitavou)
הורבנובו (Hurbanovo)
הערים החשובות של האזור הן וראבלה, צומת דרכים ידוע מזמנים עברו, וזלאטה מוראבצה.
יובלים

מימין
ז'יטביצה (Žitavica)
הוסטיאנסקי פוטוק (Hostiansky potok)
פלוסוק Pelúsok
צ'רשנובי פוטוק (Čerešňový potok)
דרבניצה (Drevenica)
הוסטיובסקי פוטוק (Hosťovský potok)
אבוססקי קאנאל (Abovský kanál)
משמאל:
שירוצ'ינה (נחל) (Širočina)
טלינסקי פוטוק (Telinský potok)
ליסקה (Liska)
ברנובסקי פוטוק (Branovský potok)
פריבטסקי קאנאל (Pribetský kanál)
ורוניקה הקדושה

| --- | --- |

 לידה:  המאה ה-1 מרג' עיון או בירושלים
 פטירה:  המאה ה-1 סולאק-סור-מר, צרפת 
 קדוש עבור:  נצרות קתולית, נצרות אורתודוקסית
 חג:  12 ביולי
 תכונות:  מחזיקה רעלה שעליה דמות ישו
 פטרונית של:  צלמים, כובסים, סוחרי צמר
 
מלאך מחזיק את המטפחת של ורוניקה הקדושה מאת  קוזימו פנצ'לי בגשר סנטאנג'לו.
ורוניקה, הקרויה גם ברניס או ברניקי היא קדושה בנצרות. על פי הספר מימי הביניים "מעשי הקדושים" (לטינית - Acta Sanctorum) היא הייתה אישה אדוקה מירושלים אשר נתנה לישו את המטפחת שלה, כך שיוכל לנגב את מצחו במהלך התקדמותו לגבעת הגולגולתא. ישו קיבל את הצעתה, מחה את זיעתו, וכשהחזיר את מטפחת, תוואי פניו הופיע עליו. השם "ורוניקה" הוא לטיניזציה של השם ברניקי, שם שמקורו במקדונית עתיקה, ומשמעותו "נושאת הניצחון". קיימת פרשנות (מוטעית) באטימולוגיה העממית הטוענת כי מקור השם ב"אמת" (vera בלטינית) ו"צלם" (eikon ביוונית).
לא קיים ביסוס לשימוש בשם ורוניקה בסיפור הצליבה בברית החדשה. המסורת מזהה את ורוניקה עם האישה זבת הדם המתוארת בבשורה על פי מתי:
הִנֵּה אִשָּׁה שֶׁהָיְתָה זָבַת דָּם שְׁתֵּים־עֶשְׂרֵה שָׁנָה הִתְקָרְבָה מֵאָחוֹר וְנָגְעָה בִּכְנַף בִּגְדוֹ, כִּי אָמְרָה בְּלִבָּהּ 'אִם רַק אֶגַּע בְּבִגְדוֹ אֶתְרַפֵּא'. פָּנָה יֵשׁוּעַ וְרָאָה אוֹתָהּ. אָמַר לָהּ: "חִזְקִי, בִּתִּי, אֱמוּנָתֵךְ הוֹשִׁיעָה אוֹתָךְ." מֵאוֹתָהּ שָׁעָה נִרְפְּאָה הָאִשָּׁה.
המסורת מוסיפה שוורוניקה הוזמנה לרומא על ידי הקיסר טיבריוס שסבל ממחלה קשה ונרפא מחוליו על ידי התבוננות במטפחת.
יום חגה הוא ה-4 בפברואר בכנסייה הקתולית וה-4 באוקטובר בכנסיות האורתודוקסיות.
התחנה הששית בוויה דולורוזה מוקדשת לוורוניקה, שכן על פי המסורת הנוצרית מן המאה ה-15 שם עמד ביתה. המקום נרכש על ידי הכנסייה המלכיתית היוונית-קתולית ב-1883 ושנתיים לאחר מכן נבנתה בו כנסייה. הכנסייה נבנתה מחדש על ידי אנטוניו ברלוצי ב-1953 וכוללת כנסייה וקריפטה. בוותיקן, בבזיליקת פטרוס הקדוש מציגים הנוצרים שרידים מהמטפחת הקדושה של ורוניקה.
על שמה של ורוניקה נקרא מין הצמחים ורוניקה, ממשפחת הלחכיים; וביניהם הורוניקה הסורית.