stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שיווק באינטרנט
אפיקים מרכזיים

שיווק באינטרנט מתחלק כיום לכמה אפיקים מרכזיים:
פרסום באינטרנט: פרסום באתרי אינטרנט ובמנועי חיפוש.
הקמת אתרים (Minisites ו-Company Pages) המוקדשים למסר הפרסומי.
קידום אתרים במנועי חיפוש (Search Engine Marketing) כך שהאתר יזוהה בצורה אופטימלית על ידי מנועי החיפוש ויגיע לשיבוץ גבוה (Search Engine Optimization - SEO).
חסות תוכן לאתרי אינטרנט (בדרך כלל בא לידי ביטוי בעיצוב הכללי של האתר).
שיווק מבוסס בלוגים (Blog Marketing).
שיווק מבוסס כתבות, מאמרים ופרסומי עיתונות (Article Marketing, PR Marketing).
שיווק וקידום מבוסס קישורים (לינקים).
שיווק מבוסס דואר אלקטרוני (Email Marketing).
פרסום ויראלי – סרטוני וידאו קצרים ופרועים שמופצים באינטרנט ממשתמש אחד לשני ויוצרים באזז - בדרך כלל הומוריסטיים ואקטואליים, או מבוססי גיפים וממים.
שיווק מבוסס דואר זבל אלקטרוני (ספאם).
שיווק במדיה חברתית (Social Media Marketing).
שיווק ופרסום באמצעות סרטונים (Video Marketing)
שיווק מבוסס תוכן (Content Marketing)
בדרך כלל נעשה שימוש בשילוב של מספר אלמנטים, למשל: באנר המקשר למיניסייט, או סרטון פרסומת המועלה כווידאו-בלוג או בתוך מאמר, כשהקישור מופץ בדואר אלקטרוני או ברשתות החברתיות.

באינטרנט נעשה שימוש רב בשיווק ויראלי - כאשר עיקר הפעילות בהעברת המסר נעשית על ידי קהל היעד.
שיווק באינטרנט מהווה כיום את אחד המרכיבים העיקריים של מסחר אלקטרוני (E-Commerce). ככל שמתפשטת רשת האינטרנט ונעשית פופולרית, הופך השיווק באינטרנט ליותר אטרקטיבי לעסקים גדולים וקטנים כאחד.
אחד המאפיינים החשובים בשיווק דיגיטלי הוא התוכן (Content) - כאשר מקובל שהמשווק מייצר תוכן חינמי במרחב הדיגיטלי והאינטרנטי, המושך ומניע אליו לקוחות באופן פסיבי (בגישת Pull), להבדיל מהגישה "הרגילה" שמחפשת לקוחות באופן אקטיבי (Push) באמצעות פרסום (בעיתון, בפלאייר, בטלמרקטינג, ברדיו). גישת התוכן השיווקי הזו נקראת "שיווק פנימי" (Inbound Marketing).
היסטוריה

תחילתו של השיווק באינטרנט בתחילת שנות ה-90, בדמות אתרי אינטרנט טקסטואליים פשוטים, שהציעו מידע חינם על מוצרי צריכה. ההתפתחות הבאה הייתה בכיוון של פרסומות טקסט ומאוחר יותר גם פרסומות גרפיות באתרי אינטרנט. ככל שמנועי החיפוש הפכו דומיננטיים, הם הפכו לכוח מרכזי בעולם האינטרנטי, ולמנוף עיקרי בעולם השיווק המקוון. מנוע החיפוש גוגל, שנוסד בשנת 1998, אחראי לקפיצת מדרגה נוספת בתחום. מערכת הקישורים הממומנים של גוגל (Google Adwords) הפכה במהרה לפלטפורמת הפרסום המקוונת הגדולה בעולם. הדומיננטיות של גוגל בשוק מנועי החיפוש, הביאה להיווסדן של חברות רבות המתמחות בקידום אתרי אינטרנט במנועי חיפוש.
כיום, בניית אתר אינטרנט המציע מידע ושירותים מקוונים ושיווקם באינטרנט, הם בגדר הכרח לכל חברה או ארגון שרוצים להתחרות בשוק כלשהו.
יתרונות

היתרונות העיקריים של שיווק האינטרנט ביחס לשיווק הערוצים מסורתיים הם:
מדידוּת: הצלחת הקמפיין המקוון מדידה יחסית, באמצעות ניטור תנועה באתרים. ניתן למדוד אילו משתמשים הגיעו מהיכן, אלו ביצעו רכישה וכיוצא בזה.
זמינות: האינטרנט זמין לצרכנים פוטנציאליים רבים שיכולים למצוא בו מידע זמין ולבצע רכישה בכל שעה ובכל מקום מבלי לצאת מהבית.
חיסכון: שיווק באינטרנט מאפשר לחברות לצמצם את כמות אנשי המכירות והשיווק שלהם ובכך לחסוך בהוצאות.
בינלאומיוּת: שיווק באינטרנט טומן בחובו פוטנציאל מהיר יחסית להרחבת העסק משוק מקומי לשווקים בינלאומיים.
שיתוף הצרכנים: שיווק באינטרנט מאפשר שיתוף של הצרכנים במגוון דרכים, כגון: הצעת רעיונות לחידוש/שיפור, יצירת מסרים תקשורתיים (תמונות, סרטונים, טקסט) וקידום העסק באמצעות המלצה ו/או שיתוף במידע.
חסרונות

הטרדה: משתמשים רבים מוטרדים על ידי דואר זבל ובמדינות רבות נשקלים צעדי חקיקה בנושא.
פרטיות: כחלק מתהליך השיווק באינטרנט נעשה שימוש בפרטי אישיים של המשתמשים.
איכות הקישור בצד הלקוח: קישור איטי מאט את הגישה לחומר לא טקסטואלי.
מודלים של מסחר מקוון ותוכנית שיווק באינטרנט

ישנם מספר מודלים עסקיים על פיהם ניתן לנתח את המכירות באינטרנט:
Business to Business - B2B: חברות העושות עסקים עם חברות אחרות.
Business to Consumer - B2C: חברות שמוכרות לצרכנים פרטיים.
Peer to Peer - P2P: משתמשים פרטיים המוכרים זה לזה.
Pay Per Lead - PPL: מודל תשלום בעבור לידים או שיחות טלפון.
Pay Per Click - PPC: מודל תשלום עבור קליקים במודעות חיפוש ממומנות.
בניית תוכנית שיווק באינטרנט

תוכנית שיווק באינטרנט מתייחסת למטרות השיווקיות של הארגון ולאופי הייחודי של רשת האינטרנט. הרשת לא דומה לערוצים אחרים והיא גם מתפתחת בקצב אחר.
תוכנית שיווק אינטרנט צריכה להתייחס ולתת מענה לנושאים הבאים:[דרוש מקור]
אפיון והגדרת קהל המטרה באינטרנט. קהל זה יכול להיות שונה מקהל המטרה הסטנדרטי של החברה.
הגדרת המטרות שיווקיות של החברה בפעילות דרך האינטרנט? (למשל: בניית בסיס נתונים, העמקת קשר עם לקוחות קיימים, הגברת כמות הפניות הטלפוניות עבור מוצרים א', ב' וג').
הגדרת הכלים בהם יעשה שימוש באתר החברה כדי להשיג את המטרות.
קבלת החלטות ביחס לחלוקת תקציב הפרסום העומד לרשות החברה בין ערוצי הפרסום השונים אשר זוהו כרלוונטיים. (פרסום במנועי חיפוש, פורטלים, אתרי צד ג', פורומים וכיוצא בזה).
הגדרת עמודים מקושרים באתר, אליהם יופנו הגולשים מקמפיינים פרסומיים, והחלטות ביחס לבנית עמודי נחיתה ייעודיים על פי חלוקה של קהלי מטרה לקהלי משנה.
אפיון טכנולוגיות מתקדמות היכולות לסייע ככלי שיווקי לחברה.
הגדרת פרמטרים למדידת הצלחת הפעילות.
ראו גם

יחס המרה
מסחר אלקטרוני
מיקוד התנהגותי
לקריאה נוספת

רוני הורוביץ ואריאל הוכשטנדט, שיווק באינטרנט, הוצאת מנטור, תל אביב, 2005
ירון אחר ואתגר שפיבק, שיווק (בעידן) דיגיטלי, הוצאת קיוון אחר, 2017
ליקיאון

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  גימנסיון, אתר ארכאולוגי, בית ספר 
 על שם:  Lyceus 
 כתובת:  אתונה 
 מיקום:  עיריית אתונה 
 מדינה:  יוון 
 מייסדים:  אריסטו 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ? – 335 לפני הספירה
 תאריך פתיחה רשמי:  335 לפנה״ס 
 תאריך פירוק:  86 לפנה״ס 
 מידות
 גובה מעל פני הים:  108 מ' 
 
 קואורדינטות:  37°58′26″N 23°44′36″E﻿ / ﻿37.97402°N 23.74334°E﻿ / 37.97402; 23.74334
  (למפת אתונה מוגדלת) ליקיאון(למפת אתונה רגילה) ליקיאון
 
ליקיאון (ביוונית: Λύκειον) היא חורשה שהוקדשה לאל היווני אפולו, ליד אתונה.
אחד משמותיו של אפולו היה אפולו ליקיוס Apollo Lyceios, כלומר אפולו מהיישוב ליקיה, והחורשה קרויה על שם כינויו זה. ליד החורשה היה גימנסיון בו לימד אריסטו את תלמידיו ומכאן נגזר שמו של בית ספר זה ל"ליקיאון".
בית ספר זה שכן במספר בניינים שהיו מוקפים בשבילים מכוסים. אריסטו נהג ללמד כשהוא מתהלך עם תלמידיו בשבילים אלה (peripatoi ביוונית), ומכאן הכינוי "פריפטטים" שדבק בתלמידיו.
הפריפטטים היו מדענים ומלומדים שהקדישו את זמנם למחקר ועסקו בזואולוגיה, בוטניקה, ביוגרפיה, היסטוריה של המדע, פילוסופיה, ספרות ומשפטים.
אחרי מות אריסטו ב-322 לפנה"ס עמד תלמידו תאופרסטוס בראש הליקיאון, ואחרי מות תאופרסטוס ב- 287 לפנה"ס, הליקיאון לא שרד זמן רב ולימוד המדעים עבר מאתונה לאלכסנדריה שבמצרים.
שימוש מודרני במושג

מהשפה היוונית התגלגלה המילה דרך הלטינית ככינוי לבית ספר גבוה. כיום משמשת בדרך כלל במשמעות של בית ספר תיכון ונעשה בה שימוש בעיקר בארצות קתוליות לשעבר, ובקרב דוברי שפות רומאניות; "ליסאו" (Liceo) בספרדית, "ליסֶה" (Lycée) בצרפתית, "ליצאום" (Lyzeum) בגרמנית (ולעיתים גם בעברית). באימפריה הרוסית נקראו בשם זה (ברוסית: Лицей) בתי ספר יוקרתיים להכשרת פקידות גבוהה.
גלריה

היפוקאוסט בליקיאון
חפירה ארכיאולוגית בליקיאון
מסגד פיטיה

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  מסגד
 כתובת:  פיטיה, בוטשירקה, מחוז סטוקהולם
 מיקום:  Botkyrka Municipality 
 מדינה:  שוודיה 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  1998–2007 (כ־9 שנים)
 תאריך פתיחה רשמי:  אפריל 2007 
 סגנון אדריכלי:  אדריכלות אסלאמית 
 
 קואורדינטות:  59°15′05″N 17°52′04″E﻿ / ﻿59.2515°N 17.8679°E﻿ / 59.2515; 17.8679
  (למפת סטוקהולם מוגדלת) מסגד פיטיה(למפת סטוקהולם רגילה) מסגד פיטיה
 
מסגד פיטיה (בשוודית: Fittja moské) הוא מסגד הממוקם במחוז סטוקהולם שבשוודיה, ושייך לקהילה טורקית אסלאמית מקומית שמונה כ-1,500 חברים. בניית המסגד, הבנוי בסגנון אדריכלי טורקי, החלה בשנת 1998 והסתיימה כעבור 9 שנים, בשנת 2007.
גובהו של מינרט המסגד הוא 32.5 מטרים והוא המינרט הגבוה ביותר באירופה (המסגד הגבוה ביותר באירופה ממוקם בפיר, אלבניה, וגובהו הכולל הוא 51 מטרים).
הערות שוליים

↑  http://sverigesradio.se/sida/artikel.aspx?programid=103&artikel=1298174
↑  http://www.botkyrka.se/omkommunen/pejlpabotkyrka/artiklar2004-2006/24397.html
↑  http://bashkiafier.gov.al/sq-al/Pages/default.aspx
ערך זה הוא קצרמרבנושא מסגדים ובנושא שוודיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "מסגד פיטיה".
חור הגדגד

מפה של נדודי בני ישראל משנת 1641
חֹר הַגִּדְגָּד (או "הגדגד". בכתבי יד אחרים[דרושה הבהרה] מופיע גם בשם "הר הגדגד" ובהעתק השומרוני: "גדגדה") הוא שמו של מקום הנזכר במקרא כאחת מהתחנות של בני ישראל במסעם ממצרים.
במקרא

האתר נזכר פעמיים בתנ"ך; שתיהן בהקשר של תחנות בני ישראל במדבר. בספר במדבר המקום מכונה "חור הגדגד": ”וַיִּסְעוּ מִבְּנֵי יַעֲקָן וַיַּחֲנוּ בְּחֹר הַגִּדְגָּד. וַיִּסְעוּ מֵחֹר הַגִּדְגָּד וַיַּחֲנוּ בְּיָטְבָתָה”, ובספר דברים מכונה "גדגדה": ”מִשָּׁם נָסְעוּ הַגֻּדְגֹּדָה וּמִן הַגֻּדְגֹּדָה יָטְבָתָה אֶרֶץ נַחֲלֵי מָיִם”.
במקורות חיצוניים מזמן המקרא מופיע שם דומה; ברשימת שישק הראשון, מלך מצרים במאה ה-10 לפנה"ס, מופיע אתר בשם "אלגד" (הרשימה נמצאת בכרנך, בתחריט על הקיר הדרומי של מקדש אמון).
זיהוי המקום

אין הצעה ברורה לזיהוי המקום, אך ניתנו לכך מספר השערות. ישעיהו פרס זיהה את המקום כהר כרכום הנקרא בערבית "גַ'בַּל עִידֵיד", שבקרבת הר פארן - בין אל בִּירֵין לבין עֵין אל-טַאבֶּה (מעיין הנמצא בסבח'ת א-טאבה, מקום המזוהה לדעת חלק מהחוקרים כיטבתה). עמנואל ענתי העלה כי במקום קיימים ממצאים רבים מתקופה הזהה לתקופת נדודי בני ישראל במדבר (מה שהביא אותו, בין היתר, לדעת מיעוט כי המקום הוא הר סיני), ויש הרואים כי ניתן ללמוד מכך על שהותם הממושכת של בני ישראל בחור הגדגד. לדעת לגראנז' ואַבֶל הכינוי גדגד מקורו בשם המקום ואדי עַ'צַ'אעֶץ', הנכנס לנחל פארן והשוכן צפונית לכונתילה. חוקר המקרא מרטין נות מזהה את המקום עם ביר ג'דיד הממוקמת כ-40 ק"מ צפונית לאל-ח'רדה.
אטימולוגיה

את השם גדגד ניתן לקשר עם המילה הערבית "ג'דג'ד" (جدجد) שפירושה קרקע שטוחה וקשה, או בהקשר אל האל גד.
יש המציעים כי הקידומת "חור" יכולה להיות קשורה לשם "חורי" המופיע במקרא באזור הר שעיר. אפשרות נוספת היא על דמיון המילה "נקב" (نقب) בערבית, שפירושה מעבר בין הרים.
בתרבות

הפיליטון "אצבע אלקים היא" של א"נ עזריקם שהודפס במאסף "הלבנון", עוסק בעיירה (דמיונית) בשם "חור הגדגד" שבתחום המושב.
הערות שוליים

1 2 3 4  שמואל אפרים ליונשטאם, אנציקלופדיה מקראית כרך ב', ירושלים, מוסד ביאליק, 1954, עמ' 431.
↑  ספר במדבר, פרק ל"ג, פסוקים ל"ב–ל"ג
↑  ספר דברים, פרק י', פסוק ז'
↑  ישעיהו פרס, אנציקלופדיה גאוגרפית-היסטורית של ארץ ישראל, ירושלים תשי"א, עמ' 145.
↑  דניאל משה לוי, מקרא וארכאולוגיה, ירושלים תשע"א, עמ' 31.
↑  יהודה קיל, דעת מקרא, ספר בראשית, חלק ב', מוסד הרב קוק, ירושלים תש"ס, עמ' תקל"ד.
1 2  יחיאל צבי מושקוביץ, דעת מקרא, ספר במדבר, מוסד הרב קוק, ירושלים תשמ"ח, עמ' ת"ז.
↑  ראו א"נ עזריקם, הלבנון, חלק א' (מו"ל: יהודה מרדכי אלבינגר), ורשה תרע"ב, עמ' 48 ואילך.
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| קודמת: בני יעקן | נדודי בני ישראל במדבר | הבאה: יטבתה |
הר כרכום. אחת ההשערות לזיהוי "חור הגדגד
אבי לניר

| --- | --- |

 לידה:  25 בינואר 1940 הרצליה, פלשתינה (א"י)
 נהרג:  אוקטובר 1973 (בגיל 33) סוריה
 מדינה:  ישראל 
 כינוי:  אבי
 השכלה:  בית הספר לטיסה 
 צאצאים:  נעם לניר 
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 תקופת הפעילות:  1959–1973 (כ־14 שנים)
 דרגה:   סגן-אלוף
 תפקידים בשירות
  מפקד טייסת 101
 פעולות ומבצעים
   מלחמת ששת הימים   מלחמת ההתשה   מלחמת יום הכיפורים
 עיטורים
   עיטור העוז
 
מטוס המיראז´ בו טס לניר ועמו הפיל מטוס אויב ב-12 באוקטובר 1973
אברהם (אבי) לניר (25 בינואר 1940 – אוקטובר 1973) הוא טייס הקרב הישראלי הבכיר ביותר שנפל אי פעם בשבי האויב. דמותו נחקקה בתודעה הישראלית כדמות הרואית, כאדם שמסר נפשו תוך עינויים קשים בשבי סוריה ולא הסגיר את סודות המדינה עליהם היה אמון - סודות שנגעו, כנראה, בנושא "הנשק שישראל מעולם לא הודתה בקיומו". על מעשה זה ניתן לו עיטור העוז.
ראשית ימיו

אבי לניר נולד בשם אברהם לנקין בהרצליה. הוריו, יעקב ומלכה, היו חברים פעילים באצ"ל. לימים הפך אביו לבכיר בשב"כ. דודו של לניר היה אליהו לנקין, מפקד אוניית הנשק "אלטלנה".
לניר למד בבתי ספר שונים, משום שתפקידיו של אביו בשירות המדינה חייבו את המשפחה להחליף מקומות מגורים לעיתים, בשנת 1953 עברה המשפחה לוושינגטון, במסגרת שירותו של אבי המשפחה בשירות המדינה. בגיל 17 חזר לניר לישראל עם משפחתו, ובשנה שנותרה עד לגיוסו למד במגמת אלקטרוניקה של בית הספר הטכני של חיל האוויר.
באוגוסט 1962 נשא לאישה את מיכל ברזילי. משפחתה של ברזילי הייתה מקורבת למפא"י ובעלת אידאולוגיות הפוכות לזו של משפחתו. דודה של מיכל, אריה פולונסקי, היה חבר בארגון "ההגנה" ונרצח בידי מתנקשים מהאצ"ל בשנת 1939. לזוג נולדו שני ילדים, נעם (לימים איש עסקים מצליח) ונורית.
קריירה צבאית

לניר התגייס לצה"ל בשנת 1959. כחניך בקורס טיס הצטיין לאורך הקורס ולימים נודע בקור רוחו ובתפקוד מושלם במהלך תרגיל המדמה נפילה בשבי.
ב-1963, כששירת כמדריך בבית ספר לטיסה, התנגש מטוסו, מסוג פוגה מגיסטר, במטוס ווטור בעת טיסת לילה מעל אזור התחנה המטאורולוגית בבית דגן. לניר הצליח לנטוש את המטוס, שלא היה מצויד בכסא מפלט אך החניך שישב במושב הקדמי נהרג בהתרסקות המטוס סמוך לקיבוץ גבעת ברנר. זו הייתה הנטישה האווירית הראשונה מדגם זה בשירות חיל האוויר הישראלי מאז כניסת המטוס לשירות ב-1956, לאחר מספר נטישות מוצלחות בחילות אוויר אחרים.
במסגרת שירותו כטייס קרב נשלח בשנת 1965 לטכניון ללמוד הנדסת אלקטרוניקה, וסיים בהצלחה את לימודיו בשנת 1969. בעקבות הכשרה זו היה מטייסי הניסוי של ה"טכנולוג", אב הטיפוס שקדם למטוס הכפיר.
באפריל 1967, הוזנק לניר ליירט מטוסי מיג סורים שחדרו לישראל. במהלך קרב אוויר שבו הופלו 6 מיגים, דלק לניר אחרי מטוס מיג-21 ופתח עליו באש תותחים מטווח של כ-200 מטר. מטוס המיג נפגע והתפוצץ, מטוסו של לניר חדר לאזור הפיצוץ וכוסה בשכבת פיח עבה שהקשה על הראות מבעד לחופה. על אף הראות הנמוכה הצליח לניר לשוב לשטח ישראל ולהנחית את המטוס בעזרת הנחיות של טייס אחר שטס לצדו והנחה אותו במכשיר הקשר. לימים כונה האירוע בשם "פרשת המיראז' השחור". סיפור זה הפך לאחת מאגדות החיל, בדומה להנחתת המיראז' ללא טייס בתוכו, שביצע רן פקר מספר שנים קודם לכן.
בשנת 1969, במהלך מלחמת ההתשה, יצא לניר לגיחת הפצצה מעבר לתעלה. לאחר ביצוע יעף מקלעים נמוך נפגע מטוסו של לניר מרסס התפוצצות מטען של מוקשים אותם הובילה המשאית. לניר נחת בשלום למרות חורים גדולים שהיו בכל גוף המטוס. באוגוסט 1971 מונה למפקד טייסת המיראז'ים, טייסת הקרב הראשונה (101), שהייתה מוצבת בבסיס חצור. מספר חודשים לאחר שהתמנה למפקד הטייסת נאלץ לנטוש את מטוסו שוב, לאחר שבן זוגו לטיסה התנגש בו. לניר נפצע באורח קשה, אך התעקש וחזר לטוס שבועות ספורים לאחר האירוע.
במסגרת שירותו הצבאי השתתף לניר בכ-200 גיחות קרב, שבהן הפיל שלושה מטוסי אויב מסוג מיג.
הנפילה בשבי

במהלך מלחמת יום הכיפורים, ב-13 באוקטובר 1973, סמוך לשעה 11 בבוקר, הוזנק לניר למשימת יירוט בעומק השטח הסורי. ככל הנראה לא נכח בתדריך הבוקר של הטייסת, ולא היה מודע למיקומן של סוללות הטילים הניידות שהסורים הציבו במהלך הלילה. בדרכו חזרה לישראל נקלעו לניר ומספר 2 שלו למארב טילים. מטוס המיראז' של לניר נפגע בחלקו האחורי מטיל קרקע אוויר SA-3 והחל לבעור. לניר הצליח לנווט את מטוסו הפגוע מערבה עד שנאלץ לנטוש אותו מעל שטח ישראל. לרוע מזלו, רוח מערבית חזקה סחפה את המצנח לכיוון הכוחות הסורים. לניר הגיע לקרקע בריא באזור מזרעת בית ג'אן. חיילי שריון ישראלים מחטיבה 188 ראו אותו צונח אך חשבוהו לטייס מיג. לאחר דקות אחדות יצר קשר מפקד יחידת החילוץ אליעזר כהן עם מג"ד השריון שבגזרה, ששלח במהירות מספר טנקים לחלץ את לניר. לניר התנתק מהמצנח והחל לרוץ לעבר השריון הישראלי. הסורים, שביקשו להפסיק את ריצתו של לניר, ירו עליו מספר פגזי ארטילריה. אך ככל שחלפו הדקות הצליחו חיילי קומנדו סוריים להקיף את לניר. לניר נצפה כשהוא מתרומם מהקרקע ומוכנס לנגמ"ש סורי, שהסתלק במהירות מזרחה.
משנודע דבר נפילתו בשבי של לניר, נרשמה תכונה ודאגה רבה בצה"ל ובצמרת המדינית של ישראל. חששם של אלו גבר משום שבניגוד למנהגם של הסורים להציג בטלוויזיה טייסים ישראלים שנפלו בשבי, לניר לא נראה בפומבי. על פי עדותו של פרופ' יובל נאמן, העבירה ראש הממשלה גולדה מאיר מסר להנרי קיסינג'ר, כי ממשלת ישראל מוכנה לוותר על שיא החרמון בתמורה ל-28 טייסים ישראלים (ולניר בתוכם) שנפלו בשבי הסורי. הצורך לחלץ את לניר מידי שוביו היה קריטי.
מעדותו של סרן עמיחי רוקח, איש צוות אוויר שנפל בשבי יום לפני נפילתו של לניר, התברר כי השניים שוחחו ביניהם בבית חולים סורי כשהם שוכבים משני עברי פרגוד. לשאלתו של רוקח ענה לניר "המצב שלי קשה מאוד, יש לי שברים בידיים וברגליים, שברו לי את העצמות".
ב-9 ביוני 1974 החזירו הסורים את גופתו המעונה של לניר. על הגופה ניכרו סימני חבלה רבים, כגון עצמות שבורות, ציפורניים עקורות וסימני מכות חשמל. מפקד חיל האוויר לשעבר, האלוף במיל' מוטי הוד, אמר שבידי לניר היה מידע שהיה מעמיד את קיומה של ישראל בסכנה, אילו היה נשבר וחושף את סודותיו.
אחרי בדיקה של הגופה במכון לרפואה משפטית, ואחרי תחקיר מקיף של ענף ביטחון מידע במחלקה לביטחון שדה של אגף המודיעין, שביקשה לדעת האם דלפו הסודות לסורים, נקבע בדוח מפורט שהתשובה היא חד־משמעית לא. במכתב פורסם לראשונה בשנת 2023 שכתב מפקד חיל האוויר במלחמת יום הכיפורים, בני פלד, אשר היה ממוען לידי הרמטכ"ל מוטה גור, וכותרתו היא "הנדון: הענקת צל"ש לסא"ל אבי לניר ז"ל", נכתב: "לאחר בדיקה ארוכה ומקפת על נסיבות מותו בשבי של אבי לניר בסוריה, הגעתי למסקנה שעליי להמליץ על הענקת עיטור העוז למפקד טייסת 101 ז"ל. בתפקידו כמפקד 101 היה סא"ל אבי לניר שותף סוד מלא (לפרויקט), והיה היחיד מבין כל השבויים ממלחמת יום הכיפורים שהיה בעל מידע כזה". פלד מגיע למסקנה כי סודותיה של המערכת נשמרו בקפידה, למרות שלניר "עונה ונחקר קשות", וממליץ כי מיכל, אלמנתו, תקבל את העיטור בשמו.
לניר נטמן בבית הקברות הצבאי בהר הרצל.
באפריל 1976 הוענק ללניר עיטור העוז. בתיאור הסיבות לעיטור נאמר:
ביום י"ז בתשרי התשל"ד (13 באוקטובר 1973), בעת טיסה קרבית ברמת הגולן, נפגע מטוסו של סגן־אלוף אברהם לניר ז"ל, והוא נאלץ לנטשו בשטח האויב. סגן־אלוף אברהם לניר ז"ל צנח והגיע לקרקע חי, נתפס ונלקח בשבי. סגן־אלוף אברהם לניר ז"ל עוּנה למוות על ידי חוקריו ולא חשף כל מידע. במעשיו אלה גילה סגן־אלוף אברהם לניר ז"ל אומץ לב, נאמנות והקרבה עילאית. על מעשה זה הוענק לו עיטור העוז.
את העיטור הפקיד הרמטכ"ל מרדכי גור בידי מיכל, אלמנתו של לניר.
ראו גם

אורי אילן
לקריאה נוספת

אלידע בר-שאול, אדם מול שמים - מסכת חייו של סגן-אלוף אבי לניר, ספריית משעול, 2017
רונן ברגמן, אור פיאלקוב, "אם זה לא יעזור, צריך להשתמש באמצעים קיצוניים": הסודות הגרעיניים של מלחמת יום הכיפורים, באתר ynet, 11 בספטמבר 2023
יעל ינאי, אבי לניר – סיפור חיים קצר, הוצאת אסיה, 2023
הערות שוליים

↑
אלישיב רייכנר, האיש ששתק: סיפורו של הטייס הבכיר ביותר שנפל בשבי, באתר nrg‏, 27 במאי 2017
↑  יאיר קליין, סיפור האהבה שניצח את האיבה בין ההגנה לאצ"ל, באתר סרוגים, ‏25.5.2021
↑  תיאור אירוע אווירי 63642, נטישה מוצלחת של פוגה AA+128 של חיל האוויר הגרמני ב-12 באוגוסט 1958, אתר aviation-safety
↑  רשימת אירועים פוגה מגיסטר, אתר aviation-safety
↑  לפי עדותו של כהן, המג"ד המדובר הוא יוסי בן-חנן, אך הלה הכחיש זאת וטען שבאותו זמן היה מאושפז בבית החולים רמב"ם בעקבות פציעתו בקרבות ביום הקודם. ראו אלידע בר-שאול, אדם מול שמים - מסכת חייו של סגן-אלוף אבי לניר, ספריית משעול, 2017, עמ' 252
↑  לפי עדות של תא"ל רפי נוי מחטיבה 9 לניר התבלבל ורץ דרום מזרחה הישר אל הסורים
↑  אליעזר (צ'יטה) כהן וצבי לביא, השמים אינם הגבול, בהוצאת ספרית־מעריב 1990, עמ' 490
↑  רונן ברגמן וגיל מלצר, זמן אמת, ידיעות אחרונות, תל אביב, 2004, עמ' 447
1 2  רונן ברגמן, אור פיאלקוב, "אם זה לא יעזור, צריך להשתמש באמצעים קיצוניים": הסודות הגרעיניים של מלחמת יום הכיפורים, באתר ynet, 11 בספטמבר 2023
↑  שי לוי, ‏מלחמת יום כיפור: השבוי שידע יותר מדי – ועונה למוות, באתר ‏מאקו‏, 24 בספטמבר 2012
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007302736405171  ISNI: 0000 0000 7018 0132  LCCN: no2017144847  VIAF: 97515031   WorldCat (עם VIAF): 97515031
אלי לרטר

| --- | --- |

 לידה:  28 בפברואר 1976 (בת 48) צ'רי היל, ארצות הברית 
 שם לידה:  Alison Elizabeth Larter 
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 תקופת הפעילות:  מ-1997 
 מקום לימודים:  Cherry Hill High School West 
 בן או בת זוג:  הייז מקארתור (1 באוגוסט 2009–?) 
 צאצאים:  Theodore MacArthur, Vivienne MacArthur 
 מספר צאצאים:  2 
 פרסים והוקרה:  פרס הקולנוע של MTV לקרב הטוב ביותר (2010) 
 http://alilarter.com/
 פרופיל ב-IMDb
 
לרטר, 2006
אליסון אליזבת' "אלי" לרטר (באנגלית: Alison Elizabeth "Ali" Larter; נולדה ב-28 בפברואר 1976) היא שחקנית ודוגמנית עבר אמריקאית. נודעת בעיקר בזכות תפקידיה בסדרות סרטי האימה "האויב שבפנים" ו"יעד סופי".
ביוגרפיה

לרטר נולדה בצ'רי היל, ניו ג'רזי, ארצות הברית. בתם של מרגרט, מתווכת ודנפורת' לרטר, מנהל חברות הובלות. היא למדה בחטיבת הביניים קארוסי ולאחר מכן בתיכון צ'רי היל ווסט, אך היא לא סיימה את שנתה האחרונה בתיכון בשל עבודות דוגמנות. אמה ליוותה אותה לכל מקום עד שמלאו לה 18. הוריה עברו מאז להתגורר באלנטאון, פנסילבניה.
היא החלה את קריירת הדוגמנות שלה בגיל 14 כאשר צייד דוגמנות גילה אותה ברחוב ולרטר קיבלה את עבודת הדוגמנות הראשונה שלה בפרסומת של קבוצת הבייסבול פילדלפיה פיליז; מה שהוביל לחוזה דוגמנות עם סוכנות הדוגמנות היוקרתית של פורד מודלס בניו יורק. לאחר מכן, לרטר ויתרה על שנתה האחרונה בתיכון ועברה לדגמן באוסטרליה, איטליה ויפן, האחרונה היא מדינה שבה היא התיישבה זמנית בגיל שבע עשרה. שנה לאחר מכן שבה לארצות הברית; ועברה להתגורר בלוס אנג'לס בעקבות בן זוגה דאז.
קריירה > המתיחה במגזין אסקוויר

בנובמבר 1996 הופיעה בחורה מסתורית בשם "אלגרה קולמן" על שער מגזין הגברים "אסקווייר". כתבה שפורסמה במגזין על ידי העיתונאית מרת'ה שריל תיארה את קולמן כ"דבר הבא בהוליווד". סופר על קולמן, על שמועות סביב סרט של וודי אלן בו היא צפויה לככב, על צילומי עירום שלה שצולמו על ידי צלמי פפראצי ועל רומן הנרקם בינה לבין השחקן דייוויד שווימר. אך אלגרה קולמן לא הייתה קיימת באמת. על שער המגזין הופיעה לרטר שגילמה את קולמן כחלק ממתיחה של המגזין שבא ללעוג לחוסר הרצינות שבכתבות פרופיל של מפורסמים. כתבת השער עוררה התעניינות מצד עיתונאים שהביעו ביקורת על כך שהמגזין מפרסם דמות כה שטחית (קולמן, לא לרטר), וגם מצד סוכנויות משחק שניסו לאתר את האישה הדמיונית, כנראה כדי לצרפה לשורותיהן. המתיחה שנחשפה על ידי המו"ל לא עוררה הדים של ממש. רבים ראו בכך תרגיל יחצני ותו לא. אך המתיחה הזניקה את קריירת המשחק של לרטר.
קריירה > המשך קריירת המשחק

המתיחה באסקוויר עזרה ללרטר לקבל תפקידים קטנים בסדרות טלוויזיה שונות. ב-1997 היא הופיעה בעונה הראשונה והיחידה של סדרת הטלוויזיה הכושלת "הבנים של שיקגו" בהשתתפות ג'ייסון בייטמן וגם בסדרה הקומית "סוף סוף סוזן" בכיכובה של ברוק שילדס ב-NBC. לאחר מכן ב-1998 הופיעה בסדרות הטלוויזיה הפופולריות "שיקגו הופ", "תהרוג אותי וזהו" ו-"דוסון קריק". ב-1999 קיבלה תפקיד בסרט הקולנוע הראשון שלה, "כוכב חדש נולד" בכיכובו של ג'יימס ואן דר ביק. בהמשך אותה השנה הופיעה בסרטים "לוותר על זה", "את מטריפה אותי" לצד אדריאן גרנייה ובסרט האימה "הבית על הגבעה הרדופה". בשנת 2000 שיחקה בסרט האימה "יעד סופי", וב-2003 לאחר מכן בסרט ההמשך "יעד סופי 2".
בשנת 2001 שיחקה לצד קולין פארל בסרט האקשן "הרעים שוב טובים" בבימויו של לס מייפילד, ובהמשך הופיעה בקומדיה המצליחה "לא רק בלונדינית", ובקומדיה אחרת "ג'יי ובוב השקט מכים שנית". בשנים שלאחר מכן שיחקה בפרק הפיילוט של הסדרה "הפמליה" ב-2004, ושיחקה בסרט נוסף "הכי דומה לאהבה" (2005) בכיכובם של אשטון קוצ'ר ואמנדה פיט.
ב-2006 החלה לשחק בתפקיד ראשי בסדרת הטלוויזיה הפופולרית מסוגת המדע הבדיוני "גיבורים". בסדרה גילמה את ניקי סנדרס ובהמשך את האלטר אגו שלה ג'סיקה סנדרס למשך כל ארבע העונות.
באוגוסט 2007 יצא לאור הסרט "מריגולד - המסע להודו", קופרודוקציה הודית-אמריקאית אשר מתמקדת במסעה של נערה צעירה להודו.
בסרט זה, הופיעה לרטר לצידו של השחקן הבוליוודי סלמאן ח'אן. בשנה זו גם שיחקה בסרט "האויב שבפנים: השמדה", השלישי בסדרת סרטי "האויב שבפנים" (המבוססת על משחקי המחשב "Resident Evil") בכיכובה של מילה יובוביץ'. בעוד המבקרים קטלו את הסרט, המעריצים שיבחו אותו והוא צלח בקופות.
בשנת 2009 כיכבה בסרט המתח "אובססיבית" בתפקיד ליסה, לצד ביונסה. בשנת 2010 שבה לשחק בסרט "האויב שבפנים: החיים שאחרי", הרביעי בסדרה ועד כה המצליח ביותר מבחינת הכנסות.
לאחר מספר שנים שלא הופיעה על המסך, ב-2014 שיחקה בסרטי הקולנוע "חולה אהבה", קומדיה לצד מאט לה-בלאנק, והסרט "כמו שאת", דרמה לצד הילרי סוונק. גם שיחקה בתפקיד הראשי בסדרת הטלוויזיה "זהות נרדפת" של רשת TNT, בתפקיד קריסטל מקגיוור, סוכנת FBI, שותפתו של מרטין אותו גילם שון בין, שיש לה היסטוריה רומנטית איתו.
בשנת 2016 שיחקה בסרט "האויב שבפנים: פרק הסיום", השישי בסדרת הסרטים "האויב שבפנים", בכיכובה של מילה יובוביץ'. הסרט הוא המצליח ביותר מכל הסדרה, הן מבחינת הביקורות והן מבחינת הכנסות.
בשנת 2017 שיחקה בתפקיד אורח בסדרה "תרגיע" של לארי דייוויד ב-HBO, ובשנת 2018 שיחקה בתפקיד אורח בסדרה "ביחד ולחוד" ב-ABC, בכיכובה של ג'נה פישר.
בשנים 2019–2020 שיחקה לרטר בסדרת הדרמה המשטרתית של רשת ABC; "הטירון" בתפקיד ד"ר גרייס סוייר.
בשנת 2024 החלה לככב בסדרת הדרמה "Landman" של פרמאונט+ בתור אנג'לה נוריס.
חיים אישיים

בגיל 18, בעת שדגמנה עברה לרטר להתגורר בלוס אנג'לס כדי לקדם את קריירת המשחק שלה. לאחר שמונה שנים, ב-2002 היא עברה לניו יורק לתקופה של שלוש שנים. בינואר 2005 חזרה להתגורר בלוס אנג'לס אחרי שקיבלה את התפקיד ב"גיבורים".
בדצמבר 2007 התארסה לשחקן הייז מקארתור אחרי זוגיות של שנתיים. ב-1 באוגוסט 2009 נישאו לרטר ומקארתור בטקס שנערך באחוזה של הוריו של מקארתור, במיין; בין המוזמנים הייתה חברתה הקרובה של לרטר, השחקנית איימי סמארט. מאוחר יותר רכשו בני הזוג בית בן שלוש קומות בשכונת הוליווד הילס בלוס אנג'לס תמורת 2.9 מיליון דולר. ב-20 בדצמבר 2010 נולד בנם הראשון, תיאודור הייז. ב-15 בינואר 2015 נולדה בתם, ויויאן מרגרט.