stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יוטו נגטומו
תחילת הקריירה

נגטומו נולד בסייג'ו שבמחוז אהימה שבדרום יפן. סבו ואח סבו היו רוכבי אופני מסלול (במרוץ קיירין) מפורסמים ביפן. הוא החל לשחק כדורגל בילדותו אך לא בלט ברמה האזורית. לאחר סיום לימודיו בתיכון הצליח הודות לציוניו הטובים, להירשם לאוניברסיטת מייג'י שבטוקיו כסטודנט מן המניין. הוא החל לשחק בקבוצת הכדורגל של האוניברסיטה אך סבל מבקע ורק ב-2006 החל לשחק ולבלוט בקבוצתו כבלם קדמי. במהרה נבחר לנבחרת האוניברסיטאות של יפן וייצג את יפן באוניברסיאדת בנגקוק ב-2007. הוא אף ייצג את נבחרת יפן הצעירה (עד גיל 22) במשחקים הקדם-אולימפיים ב-2007–2008. הוא נבחר לרשימת השחקנים המיועדים להתקדמות, דבר שאפשר לו לשחק במדי טוקיו בעת שהיה עדיין סטודנט. ב-2008 חתם באופן רשמי עם המועדון.
קריירה בקבוצות

נגטומו שיחק במשך קרוב ל-4 שנים בטוקיו. ביולי 2010 הוא הושאל לקבוצה האיטלקית צ'זנה, ששיחקה בסרייה א' והחל לשחק בה. כושרו הטוב בצ'זנה והצטיינותו במשחקי גביע אסיה בינואר 2011 הביאו להחתמתו בקבוצת הפאר האיטלקית, אינטר מילאנו בסוף ינואר 2011. בכך הפך לכדורגלן האסייתי הראשון במדי אינטר. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו כמספר 55 באינטר ב-6 בפברואר 2011 כשהחליף את וסלי סניידר בניצחון 3:5 על רומא. במהרה תפס נגטומו מקום בהרכב הראשון של הקבוצה, בין היתר, הודות לרב-גוניותו בתפקוד במערך האחורי של הקבוצה. בסיום העונה השלימה אינטר את רכישתו מצ'זנה לפי ערך של קרוב ל-11 מיליון אירו.
ב-31 בינואר 2018 נגטומו הושאל לגלאטסראיי הטורקית.
ב-31 באוגוסט 2020 חתם במרסיי הצרפתית.
בתחילת ספטמבר 2021, אחרי 11 שנים של משחק בליגות אירופאיות, הוא חתם עם קבוצת ליגת העל היפנית, טוקיו, חוזה עד ינואר 2023.
קריירה בנבחרת יפן

נגטומו שיחק בנבחרתה הצעירה של יפן במשחקי טורניר הכדורגל של אולימפיאדת בייג'ינג ב-2008. האוהדים היפנים תלו תקוות רבות בנבחרתם שכללה גם את קייסוקה הונדה ושינג'י קגאווה הצעירים, אך זו נכשלה כליל והפסידה בשלושת משחקי הבית המוקדם.
הוא ערך את הופעת הבכורה הבינלאומית שלו בנבחרת הלאומית של יפן ב-24 במאי 2008 במשחק ידידות נגד חוף השנהב. את שער הבכורה שלו במדי הנבחרת הלאומית הוא הבקיע במשחק ידידות נגד סוריה ב-13 בנובמבר 2008.
במונדיאל 2010 שנערך בדרום אפריקה שיחק נגטומו בשורות הנבחרת שהעפילה לשמינית הגמר שם נוצחה בדו-קרב בעיטות 11 לאחר 0:0 מול פרגוואי. נגטומו הצטיין במשחקו כמגן ונבחר על ידי מאמן ארסנל באותה עת, ארסן ונגר, כאחד ממצטייני הטורניר.
נכלל בסגל נבחרת יפן לטורניר מונדיאל 2022.
יחיאל דנציגר

רבי יחיאל דנציגר (תקפ"ח, 1828 - י"ד בשבט תרנ"ד, 21 בינואר 1894) היה האדמו"ר הראשון מאלכסנדר. מכונה "האדמו"ר הזקן".
ביוגרפיה

נולד לרבי שרגא פייבל מגריצא, שהנהיג את חסידי וורקא לאחר פטירת רבי ישראל יצחק מוורקא. לבקשתו של רבי יצחק, הרבי הזקן מוורקא, אביו שלחו לשהות אצלו.  בגיל 13 התארס עם רויזא מינדל בת רבי דוד יוזפובסקי מפשיסחא מחסידי רבי שלמה לייב מלנטשנה. מסיבת האירוסין נערכה בבית רבי יצחק ורבי יצחק הובילו לחופה. לאחר נישואיו נשאר שנה בוורקא ולאחר מכן עבר בהוראת רבו לגור אצל חמיו בפשיסחה, ובהיותו בן שבע עשרה נתמנה לכהן כרב בעיר טורצ'ין.
לאחר פטירת הרבי הזקן מוורקא באחרון של פסח תר"ח, נתמנה אביו רבי שרגא פייביל לאדמו"ר, אך לאחר חצי שנה נפטר, ורבי מנחם מנדל מוורקא, בנו הצעיר של רבי יצחק מוורקא, התמנה לכהן באדמו"רות וורקא. לאחר פטירתו קיבל עליו ביחד עם עדת חסידי וורקא את מרותו של רבי דוב בעריש מביאלה, והיה נוסע אליו הרבה עד לפטירתו  בשנת תרל"ו (1876). כיהן ברבנות בטורצ'ין, בגריצא ופילץ.
לאחר פטירת רבי בעריש מביאלה, בקשו החסידים להכתירו לאדמו"ר, אך הוא סירב, לאחר שראה שהחסידים מרבים לבוא אליו על אף התנגדותו, החליט לשאול את רבי ישראל יהושע טרונק מקוטנא בעל "ישועות ישראל" ולחתנו רבי חיים אלעזר וקס בעל "נפש חיה", והם כתבו לו 'אם יש אחד שראוי להורות דרך ה' לעם השם והוא אינו מקבל זאת על עצמו, הוא עון פלילי ח"ו', ומכתב זה שיכנע אותו לקבל את האדמו"רות. כעבור זמן עבר מפילץ לאלכסנדר לודז' בה כיהן גם ברבנות, והחל לנהל את חצרו. הוא כיהן באדמו"רות כ-18 שנה עד לפטירתו בשנת תרנ"ד, ונקבר באלכסנדר.
נודע בקדושתו ובענוותנותו הגדולה. במכתב לאחים רבי אלעזר מנדל ורבי יצחק דוד בידרמן מללוב הוא כותב שהוא קורא על עצמו "אוי לו למי שהעולם מטעין בו" ושהוא צועק לחסידיו שיעזבוהו, ומבקש מהאחים שיתפללו עליו שיחזור בתשובה. נכדו רבי יהודה משה דנציגר מאלכסנדר כתב שסבו האמין שחסידי וורקא מינוהו לאדמו"ר רק בגלל שרצו אדם גרוע ביותר, שלא יחשוב שהוא בר מעלה.
כדרך חסידות וורקא, בלט ופעל בנושא אהבת ישראל ושמחה. הוא אמר לחסידיו: "אל תלמדו ממני דבר כי אני הגרוע בכולם, רק זאת תלמדו, שאף שאני כל כך גרוע, אני תמיד שמח".
לאחר פטירתו הוכתר בנו הבכור רבי ירחמיאל ישראל יצחק למלא את מקומו. אחריו כיהן בן נוסף, רבי שמואל צבי. בן נוסף היה רבי בצלאל יאיר שהיה גר בלודז' שחתנו רבי יהודה משה דנציגר מילא את מקומם לאחר השואה.
מכתביו ודברי תורתו לא נשארו כי אם מעט מזעיר המובאים בתוך הספרים של בניו ונכדו, ועוד מעט בספר 'מאורן של ישראל' (שנדפס כהשלמה לספר ישמח ישראל).
צאצאיו

בנו רבי ירחמיאל ישראל יצחק הישמח ישראל
בנו רבי שמואל צבי התפארת שמואל
בנו רבי בצלאל יאיר, חותנו של האמונת משה
חתנו הרב בצלאל דמבינסקי
חתנו הרב אלעזר ליפשיץ, דומ"ץ בלודז' .
חתנו רבי ישעיה'לה וועלטפרייד מראספשא פשדבורז' בקאליש.
לקריאה נוספת

מעשה הגדולים החדש — סיפורים והנהגות טובות מצדיקים, ליקט וסידר ר' מתתיהו צבי סלאדווניק, פיטרקוב תרפ"ה.
אברהם יצחק ברומברג, מגדולי החסידות חלק ד', על רבי שרגא פייבל דנציגר, רבי יחיאל דנציגר ורבי ירחמיאל ישראל יצחק דנציגר. תשי"ד.
הערות שוליים

↑  רשימותיו, הובאו במוסף שבת המודיע ט' בשבט תשע"ד. ראו גם "אמרי מנחם" ויצא, עמוד ר"ז.
↑  בנו רבי שרגא פייבל שלום כיהן באדמו"רות באנטוורפן. נפטר בט' בשבט תשי"ד. ראו עליו כאן. בנו של רבי פייבל, רבי יצחק, כיהן באדמו"רות במקוב. היה חתן דודו רבי בצלאל יאיר.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007517254705171  GND: 1124177450  VIAF: 308274050   WorldCat (עם VIAF): 308274050
יחסי ברית המועצות – גרנדה

| יחסי ברית המועצות – גרנדה |
| --- | --- |
ברית המועצות: גרנדה (מדינה)


ברית המועצות: גרנדה
משטר
מדינה חד מפלגתית לניניסטית: רפובליקה פרלמנטרית

יחסי ברית המועצות–גרנדה מתייחסים ליחסים הדיפלומטיים בין ברית המועצות לגרנדה. היחסים הדיפלומטיים בין ברית המועצות לגרנדה נותקו בנובמבר 1983 על ידי המושל הכללי של גרנדה. בסופו של דבר, בשנת 2002 גרנדה כוננה מחדש יחסים דיפלומטיים עם רוסיה.
היסטוריה

בעת פעילותה של תנועת JEWEL החדשה(אנ') ניסתה ברית המועצות לגרום לגרנדה לתפקד כבסיס סובייטי. באוקטובר 1983 הודיע נשיא ארצות הברית רונלד רייגן על מבצע זעם דחוף, בו פלשה ארצות הברית לגרנדה, שנחשבה כבעלת ברית של ברית המועצות וקובה. בדצמבר פרסמה מחלקת המדינה של ארצות הברית דו"ח ראשוני על גרנדה, שבו נטען כי היא "אי של אינטרנציונליזם סובייטי". כאשר הגיע חיל הנחתים של ארצות הברית לאי, הם גילו כמות גדולה של מסמכים, שכללו הסכמים בין הממשלה הסובייטית לבין תנועת JEWEL החדשה, פרוטוקולים של ישיבות התנועה ודוחות משגרירות גרנדה במוסקבה.
יעקב מצנר

אין תמונה חופשית
יעקב מצנר (17 ביוני 1947 - 24 בנובמבר 2001) היה רופא המטולוג ישראלי, פרופסור לרפואה, אשר כיהן כדיקן בית הספר לרפואה של האוניברסיטה העברית בירושלים.
מצנר, יליד צ'כוסלובקיה, עלה לישראל בגיל שנתיים. לאחר שירותו הצבאי למד רפואה באוניברסיטה העברית והשלים את לימודיו ב-1973. הוא התמחה בהמטולוגיה במרכז הרפואי הדסה, ולאחר מכן עשה שנתיים באוניברסיטת טאפטס בבוסטון, במעבדתו של פרופסור ברנרד בביור. לאחר שובו לישראל ב-1982 היה לרופא בכיר במחלקה ההמטולוגית בהדסה.
מצנר עסק במחקר והרצה בבית הספר לרפואה באוניברסיטה העברית ובשנת 1994 הועלה לדרגת פרופסור מן המניין. אז היה לראש השירות ההמטולוגי בבית החולים הדסה הר הצופים. מצנר רכש מוניטין בינלאומיים בזכות מחקרו אודות מחלת הקדחת הים תיכונית המשפחתית. ב-1995 הוציא לאור את ספרו "דם ומחלות דם". בשנת 2000 נכנס לתפקיד דיקן בית הספר לרפואה של האוניברסיטה העברית.
מצנר נהרג בהתרסקות מטוס נוסעים בשווייץ בעת שהיה בדרכו חזרה מכנס מדעי בברלין. באותה תאונה אווירית נספו 24 אנשים וביניהם פרופ עמירם אלדור שחזר יחד עם מצנר מהכנס.
מצנר היה נשוי ואב לשניים.
לאחר מותו של מצנר ייסדו הדסה והאוניברסיטה העברית מלגה ופרסים המוענקים לזכרו.
לקריאה נוספת

עמוס יובל (עורך), יעקב מצנר: כ"ט בסיון תש"ז - י' בכסלו תשס"א, ירושלים: הפקולטה לרפואה, האוניברסיטה העברית והדסה, 2002.
הערות שוליים

↑  יעקב מצנר באתר GRAVEZ
הקבר של יעקב מצנר בהר המנוחות, באתר BillionGraves
יוהאן פאליזה

| --- | --- |

 לידה:  6 בדצמבר 1848 אופבה, שלזיה האוסטרית, האימפריה האוסטרית 
 פטירה:  2 במאי 1925 (בגיל 76) וינה, הרפובליקה האוסטרית הראשונה 
 ענף מדעי:  אסטרונומיה
 מקום מגורים:  אוסטריה
 מקום קבורה:  בית הקברות המרכזי בווינה 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת וינה 
 מוסדות:  אוניברסיטת וינה 
 פרסים והוקרה:  פרס לאלנד (1876)   פרס ולץ (אנ') (1906)
 צאצאים:  Florentine 
 תרומות עיקריות
 243 אידה 216 קלאופטרה 253 מתילדה,   גילה 122 אסטרואידים   קטלוגים מרכזיים למיפוי כוכבים
 
יוהאן פאליזה (בגרמנית: Johann Palisa; ‏6 בדצמבר 1848 – 2 במאי 1925) היה אסטרונום אוסטרי, הוא היה מגלה פורה של אסטרואידים, וגילה 122 אסטרואידים בין השנים 1874 - 1923.
בין האסטרואידים שגילה כלולים גם 243 אידה, 216 קלאופטרה, ו-253 מתילדה (אנ') שהגשושית NEAR Shoemaker חלפה לידו.
ביוגרפיה

נולד בדצמבר 1848 בטרופאו בשלזיה האוסטרית (היום חלק משלזיה בצ'כיה).
בשנים 1866 עד 1870 למד מתמטיקה ואסטרונומיה באוניברסיטת וינה; עם זאת, הוא לא סיים רשמית עד 1884. למרות זאת, כבר ב-1870 הוא היה עוזר במצפה הכוכבים של האוניברסיטה, ושנה מאוחר יותר זכה במשרה במצפה הכוכבים בז'נבה.
בשנת 1872, בגיל 24, הפך פאליזה למנהל של מצפה הכוכבים של חיל הים האוסטרי בפולה. בזמן שהותו בפולה, הוא גילה את האסטרואיד הראשון, 136 אוסטריה, ב-18 במרץ 1874. בזמן שהותו במצפה הוא גילה עשרים ושבעה כוכבי לכת מינוריים ושביט אחד. במחקרו הוא השתמש בטלסקופ שובר-אור בגודל 6 אינץ'. הוא היה מנהל מצפה הכוכבים של פולה עד שנת 1880, ובמהלך מינויו שם היה בדרגה של קומנדר.
בשנת 1880 עבר למצפה הכוכבים החדש בווינה. במהלך שהותו במצפה הוא גילה 94 אסטרואידים באמצעים טלסקופיים בלבד. סך הכל בין התאריכים 1874 ו-1923 פאליזה גילה 122 אסטרואידים ונחשב אחד מהמגלים הפורים ביותר של זיהוי אסטרואידים.
ב-1883 השתתף במשלחת לאטול קרוליין כדי לצפות בליקוי החמה המלא שהתרחש ב-5 במאי מעל האי. במהלך ליקוי החמה, הוא השתתף בתצפיות לחיפוש כוכב הלכת המשוער וולקן. כמו כן במהלך שהותו שם הוא אסף דגימות של חרקים למוזיאון לטבע של וינה.
בשנת 1885 הציע למכירה את האפשרות לתת שמות לחלק מהאסטרואידים שגילה, לשם מימון נסיעה לתצפיות ליקוי חמה ב-29 באוגוסט 1886 (אנ'). למרות שחלק מהשמות נמכרו נראה שלא אסף מספיק כסף ולא נסע.
בשל ריבוי תצפיות נוצר צורך באטלס למיפוי כוכבים. עם התפתחות הצילום, חבר למקס וולף ויחדיו הכינו את אטלס הצילומי הראשון לכוכבים Palisa-Wolf-Sternkarten, שפורסם במקטעים בשנים 1899, 1902, ו-1908, והכילו את המיקום של למעלה מ-4700 כוכבים.
כמו כן בשנת 1908 פאליזה פרסם קטלוג כוכבים משלו Sternenlexikon, המכיל מידע על כוכבים בין 1°- ל-19°+.
בשנת 1908 הפך להיות סגן מנהל מצפה הכוכבים בווינה.
פאליזה פרש מניהול המצפה ב-1919, אולם עדיין היו לו זכויות להמשיך תצפיות במצפה. הוא נפטר ב-2 במאי 1925.
משפחתו

לחלק מהאסטרואידים נתן פאליזה שמות על שם בני משפחתו, ובינם אמו קתרינה, שהוא קרא על שמה את האסטרואיד 320 Katharina (אנ').
פאליזה התחתן עם אשתו השנייה, אנה בנדה, בשנת 1902. האסטרואיד 734 Benda (אנ') נקרא על שמה.
האסטרואיד 321 Florentina (אנ') נקרא על שם בתו של פאליזה, פלורנטין.
נכדתו של פאליזה הייתה גרטרוד רידן (Gertrud Rheden) בתו של האסטרונום האוסטרי (Joseph Rheden). האסטרואיד 710 Gertrud נקרא על שמה.
תגליות

בין השנים 1874 ו-1923 פאליזה גילה 122 אסטרואידים.
הוא גם גילה את כוכב שביט C/1879 Q1 בשנת 1879.
אחת התגליות שלו היה 253 מתילדה (אנ'), אשר צולם מקרוב על ידי הגשושית NEAR Shoemaker ב-27 ביוני 1997. הגשושית ביצעה מספר יעפים ליד האסטרואיד, הקרוב מביניהם במרחק 1200 ק"מ מהאסטרואיד, וצילמה 500 תמונות אשר כיסו 60% מפני השטח שלו.
פרסים והנצחה

בשנת 1876 זכה בפרס לאלנד מהאקדמיה הצרפתית למדעים. ובשנת 1906 העניקה לו האקדמיה גם את פרס ולץ (אנ').
האסטרואיד 914 Palisana, שהתגלה על ידי מקס וולף, ב-1919 נקרא על שמו, וכן מכתש פאליזה (אנ') על הירח.
בנוסף,מתוך כוונה להנציחו, שלושה אסטרואידים נקראו על שם תכונות המייצגות אותו. השמות ניתנו על ידי האסטרונום ג'וזף רידן ובתמיכת אשתו של פאליזה, אנה. 902 Probitas על שם העמידה בעקרונות, 975 Perseverantia על ההתמדה ו-996 Hilaritas על מצב רוח של שביעות רצון.
האסטרואיד 1152 Pawona (אנ') נקרא על שמו ועל שם האסטרונום מקס וולף כהוקרה על שיתוף הפעולה בינם. שם האסטרואיד מכיל שילוב של שמותיהם (Pa, Wo) עם סיומת לטינית בנקבה. השם הוצע על ידי האסטרונום השוודי אספלינד.
יסמין (ספר)

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  אלי עמיר
 שפת המקור:  עברית
 סוגה:  רומן
 הוצאה
 הוצאה:  הוצאת עם עובד
 תאריך הוצאה:  2005
 מספר עמודים:  411
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  002473395
יסמין הוא רומן מאת הסופר אלי עמיר, שיצא לאור בשנת 2005 במסגרת "ספריה לעם" של הוצאת "עם עובד". הספר עוסק בסיפור האהבה הבלתי אפשרית של נורי, חייל ישראלי יליד עיראק, ויסמין, ערבייה משכילה, על רקע התקופה שלאחר מלחמת ששת הימים.
עלילת הספר

הסיפור מתמקד בתקופה שלאחר מלחמת ששת הימים. בתקופה זו כיהן אלי עמיר כעוזר ליועץ ראש הממשלה לענייני ערבים ופעל בעיקר במזרח ירושלים. הספר נותן ביטוי לרישומה של תקופה זו אצל עמיר, עם שחרורה של העיר העתיקה ואיחוד ירושלים. כרקע, מתוארים הלכי הרוח בקרב ערביי מזרח ירושלים, תגובתם לתבוסת צבאות ערב במלחמה והסתגלותם למצב החדש, כמו גם המאבקים הפנימיים בחברה הערבית והשסעים העמוקים שבה.
גיבור הסיפור, נורי, הוא חייל ישראלי אשר עלה ארצה מעיראק עם משפחתו. הוריו מתגוררים בירושלים, אחיו, העובד בשירות המוסד כמרגל, משרת בצבא ונפצע במלחמה. בזכות ידיעתו של נורי את התרבות והשפה הערבית הוא ממונה על ידי השר כיועצו המיוחד לענייני ערבים. במסגרת עבודתו, מנסה נורי לסייע לערביי מזרח ירושלים להשתקם ולנפץ את סטריאוטיפ ה"ישראלי המאיים" כפי שהערבים הורגלו לחשוב. כמו כן, מתחבר נורי למספר משפחות חשובות במזרח ירושלים, ונקשר לבתו של בעל ממון, יסמין, ערבייה נוצרייה משכילה אשר שבה מלימודים, עם תואר דוקטור מצרפת. לבקשת אביה, אשר רוצה להרחיקה מחבריה בצרפת, פעילי הפת"ח, מוצא לה נורי עבודה התואמת את כישוריה. בין השניים נרקם סיפור אהבה אשר אינו יוצא אל הפועל, בסופו של דבר. את מכתבה האחרון לנורי, מסכמת יסמין בשורות מהשיר "אינתָ עומרי" של אום כולתום.
הספר תורגם לשמונה שפות ובהן ערבית.
לקריאה נוספת

ניצה בן-דב, "שפה, מחסום ואהבה ביסמין של אלי עמיר", בתוך חיי מלחמה: על צבא, נקמה, שכול ותודעת המלחמה בפרוזה הישראלית, הוצאת שוקן, 2016, עמ' 236-195
הערות שוליים

↑  אלי עמיר, באתר המכון לתרגום ספרות עברית (באנגלית)
↑  שירי לב-ארי, "יסמין" של אלי עמיר יצא לאור במצרים, באתר הארץ, 12 בדצמבר 2007
ג'קי חוגי, ברית מילים - המתרגם חסיין סראג והסופר אלי עמיר, באתר nrg‏, 18 במאי 2008
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987008729435105171  LCCN: no2020051178  VIAF: 302444691   WorldCat (עם VIAF): 302444691
יעקב מנשרוב

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  29 באוקטובר 1980 (בן 43) טביליסי, ברה"מ 
 מידע כללי
 מדינה:  ישראל 
 משקל:  74 ק"ג 
 גובה:  1.73 מטרים
 ספורט
 ענף ספורט:  היאבקות 
 
יעקב מנשרוב (גם יאשה מנשרוב, נולד ב-29 באוקטובר 1980 בטביליסי, הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית של גאורגיה) הוא מתאבק יווני-רומי ישראלי חובב לשעבר, שהתמודד בקטגוריית המשקל הבינוני לגברים. מנשרוב סיים שמיני בקטגוריה במשקל 74 ק"ג באליפות העולם בהיאבקות ב-2003 בקרטיי, צרפת, ובהמשך ייצג את ישראל באולימפיאדת אתונה 2004.
הוא התאמן גם כחבר בקבוצת ההיאבקות במועדון הספורט של הפועל רחובות בהדרכת מאמנו האישי לבה צימקין.
מנשרוב הגיע מאחת ממשפחות ההיאבקות היוקרתיות ביותר בברית המועצות לשעבר, מנשרוב התמודד יחד עם בן דודו, שהשתתף שלוש פעמים באולימפיידה, ואלוף העולם 2003 גוצ'ה ציציאשווילי, בטורנירים עולמיים רבים.
מנשרוב העפיל לסגל הישראלי במשקל 74 ק"ג לגברים לאולימפיאדת הקיץ 2004 באתונה, אחרי שהגיע לבין שמונה המקומות הראשונים באליפות העולם.
מנשרוב הפסיד את משחק הפתיחה שלו 8–0 לדניל חלימוב הקזחסטני, ולאחר מכן, הפסיד מול חוסה אלברטו רקרו הספרדי בתחרות השנייה שלו, בתוך פרק זמן של שתי דקות. הוא סיים אחרון במוקדמות ובמקום תשע עשרה בסך הכל בטבלת הסיום, מנשרוב לא הצליח להתקדם לרבע הגמר.
הערות שוליים

↑  "Israeli eyes elusive gold". BBC Sport. 16 במרץ 2004. נבדק ב-21 ביוני 2014. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Abbott, Gary (22 ביולי 2004). "Olympic Games preview at 74 kg/163 lbs. in men's Greco-Roman". USA Wrestling. The Mat. אורכב מ-המקור ב-15 ביולי 2014. נבדק ב-21 ביוני 2014. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  רמי היפש, היאבקות: ניצחונות לבכירים באליפות ישראל, באתר הארץ, 9 בינואר 2004
↑  "Wrestling: Men's Greco-Roman 74kg". Athens 2004. BBC Sport. 15 באוגוסט 2004. נבדק ב-23 בספטמבר 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
|  משלחת ישראל לאולימפיאדת אתונה (2004)  |
| --- | --- | --- |
|  אתלטיקה | אלכס אברבוך • נילי אברמסקי • אסף בימרו • אירנה לנסקי • היילה סטאין |  |
|  ג'ודו | אודי וקס •  אריק זאבי • גל יקותיאל • מיכל פיינבלט • יואל רזבוזוב |  |
|  היאבקות | יורי יבסייצ'יק • יאשה מנשרוב • גוצ'ה ציציאשווילי |  |
|  התעמלות מכשירים | פבל גופמן |  |
|  התעמלות אמנותית | קטיה פיסצקי |  |
|  טאקוונדו | מאיה ערוסי |  |
|  טניס | יוני ארליך • אנה סמשנובה • אנדי רם |  |
|  טניס שולחן | מרינה קרבצ'נקו |  |
|  סיף | איילת אוחיון |  |
|  קיאק | רועי ילין • לריסה פסחוביץ' • מיכאל קולגנוב |  |
|  קליעה | אלכסנדר דנילוב • גיא סטריק |  |
|  שחייה | ורד בורוכובסקי • אניה גוסטומלסקי |  |
|  שחייה אמנותית | אנסטסיה גלושקוב • אינה יופה |  |
|  שיט | ורד בוסקילה • אודי גל •  גל פרידמן • לי קורזיץ • ניקה קורניצקי • גידי קליגר |  |
יחסי בוליביה–גרמניה

| יחסי בוליביה–גרמניה |
| --- | --- |
בוליביה: גרמניה


בוליביה: גרמניה
שטח (בקילומטר רבוע)
1,098,581: 357,022
אוכלוסייה
12,455,579: 84,431,715
תמ"ג (במיליוני דולרים)
45,850: 4,456,081
תמ"ג לנפש (בדולרים)
3,681: 52,777
משטר
רפובליקה: רפובליקה פדרלית

יחסי בוליביה–גרמניה הם היחסים הדיפלומטיים בין המדינה הרב-לאומית של בוליביה לבין הרפובליקה הפדרלית של גרמניה. שתי המדינות חברות באו"ם.
היסטוריה

בשנת 1825, זמן קצר לאחר שהכריזה בוליביה על עצמאותה מספרד; מדינת העיר המבורג (כחברה בקונפדרציה הגרמנית) הכירה באותה שנה בבוליביה. בשנת 1847 מינתה בוליביה שגריר בחצרו של פרידריך וילהלם הרביעי, מלך פרוסיה. בשנת 1871 פתחה הקיסרות הגרמנית קונסוליה בלה פאס. בסוף המאה ה-19 החלו הגרמנים לנדוד לבוליביה והיו מעורבים בעיקר במסחר ובכרייה. כתוצאה מהגירה גרמנית למדינה פתחה גרמניה צירות דיפלומטית בלה פאס בשנת 1902. ביולי 1908 שתי המדינות כוננו רשמית יחסים דיפלומטיים.
במהלך מלחמת העולם הראשונה ומלחמת העולם השנייה, בוליביה ניתקה את היחסים הדיפלומטיים עם גרמניה בשתי הפעמים בגלל לחץ בינלאומי. בשנת 1937, בוליביה בחרה לנשיא את גרמן בוש שהיה ממוצא גרמני. במהלך נשיאותו שוכנע הנשיא בוש על ידי ברון המכרות, מוריץ הוכשילד, ואיפשר כניסה של פליטים יהודים שנמלטו מרדיפות הנאצים לבוליביה. בין 1938 ל-1941 קיבלו למעלה מ-20,000 פליטים יהודים אשרות בקונסוליות בוליביה ברחבי אירופה והיגרו למדינה הדרום אמריקאית.
לאחר מלחמת העולם השנייה, בוליביה, כמו מדינות רבות באמריקה הדרומית, קיבלו נאצים שנמלטו משבי ומשפט. נאצי בולט אחד מבין אנשי האס אס והגסטאפו היה קלאוס ברבי שהיגר לבוליביה והתגורר בעיר קוצ'במבה במשך 30 שנה וקיבל אזרחות בוליבית. בארבי הפך למשפיע במדינה והיה ליועץ של כמה נשיאים. בשנת 1983 נעצר ברבי והוסגר לצרפת שם נשפט ונידון למאסר עולם.
בוליביה וגרמניה המערבית כוננו יחסים דיפלומטיים בדצמבר 1952. עד שנת 1956 שתי המדינות פתחו שגרירויות בבירותיהן בהתאמה. בשנת 1973 כינתה בוליביה יחסים דיפלומטיים עם גרמניה המזרחית.
לאחר איחוד גרמניה, היחסים בין שתי המדינות נותרו קרובים. נערכו מספר ביקורים של מנהיגים ושרי חוץ של שתי המדינות. גרמניה השקיעה ועבדה בפרויקטים של פיתוח בבוליביה המתמקדת בשלושה תחומי עדיפות: אספקת מי שתייה ותברואה; פיתוח כפרי וסביבה; ואנרגיה, עם דגש על אנרגיות מתחדשות ויעילות אנרגטית.
הסכמים דו צדדיים

שתי המדינות חתמו על כמה הסכמים כמו חוזה ידידות וחברות מסחר (1908); הסכם לשיתוף פעולה תרבותי (1966); והסכם לפיתוח משותף של תשתיות רכבת, כוח רוח ותחבורה בבוליביה (2016).
יחסי סחר

בשנת 2019 הסתכם הסחר הדו-צדדי בין בוליביה לגרמניה ב-300 מיליון אירו. הייצוא העיקרי של בוליביה לגרמניה כולל: משאבים מינרליים (עופרת, עפרות ומטילי כסף); תוצרת חקלאית (אגוזים, קפה, מוצרי סויה, קינואה ודוחן); מוצרי עור וטקסטיל. הייצוא העיקרי של גרמניה לבוליביה כולל: מכונות; מכשירי חשמל ביתיים; רכבים וחלקי רכב; מוצרים כימיים ותרופות; מוצרי חשמל ומדידה; ובקרת טכנולוגיה. חברות גרמניות בבוליביה השקיעו במגזרים הבאים: תשתיות (כבישים ומסילות רכבת), אנרגיה (מקורות אנרגיה קונבנציונליים ומתחדשים), שירותי בריאות, מיצוי ליתיום (כולל ייצור סוללות) ובתעשייה הכימית.
נציגויות דיפלומטיות

בוליביה מחזיקה בגרמניה שגרירות בברלין.
גרמניה מחזיקה בבוליביה שגרירות בלה פאס.
יחסי בולגריה–רוסיה

| יחסי בולגריה–רוסיה |
| --- | --- |
בולגריה: רוסיה


בולגריה: רוסיה
שטח (בקילומטר רבוע)
110,879: 17,098,242
אוכלוסייה
6,746,791: 144,612,532
תמ"ג (במיליוני דולרים)
101,584: 2,021,421
תמ"ג לנפש (בדולרים)
15,057: 13,978
משטר
רפובליקה: רפובליקה פדרלית נשיאותית

שגרירות בולגריה במוסקבה
יחסי בולגריה–רוסיה הם היחסים הדיפלומטיים בין מדינות הרפובליקה הבולגרית והפדרציה הרוסית.
לבולגריה יש שגרירות במוסקבה ושלוש קונסוליות כלליות בסנקט פטרבורג, נובוסיבירסק ויקטרינבורג. לרוסיה יש שגרירות בסופיה וקונסוליות כלליות ברוסה ווארנה.
שתי המדינות הן מדינות סלאביות, ומקושרות זו לזו על ידי תרבות נוצרית אורתודוקסית משותפת. בולגריה הייתה בעלת ברית של ברית המועצות במהלך המלחמה הקרה, ומקיימת מערכות יחסים טובות עם רוסיה. עם זאת, בעקבות צער על פרויקטים בתחום האנרגיה שכלל את צינור הזרם הדרומי שבוטל והפרויקט המוקפא של תחנת הכוח הגרעינית בלן, כמו גם סיפוח חצי האי קרים בשנת 2014 על ידי רוסיה, היחסים הידרדרו.
היסטוריה

היחסים הרשמיים בין המדינות כוננו ב-7 ביולי 1879.
היסטוריה > יחסים מוקדמים

אזרחי רוסיה ובולגריה המודרנית היו בקשר במשך מאות שנים. מקורו של האלף-בית הקירילי במאה ה-9, והוא התקבל לימים על ידי המדינות הסלאביות האורתודוקסיות כאלף-בית הרגיל. לשני העמים הייתה המסורת לקרוא למלכים צארים, מילה סלאבית לקיסר. רוסיה עזרה לבולגריה להשיג ריבונות מהאימפריה העות'מאנית. הבולגרים הקימו אז את כנסייה אורתודוקסית בסופיה על שם הקדוש הרוסי אלכסנדר נבסקי לכבוד החיילים הרוסים שעזרו לבולגריה באותה מלחמה.
היסטוריה > המאה ה-20

במלחמת העולם השנייה בולגריה בתחילה חברה למדינות הציר, אך כאשר הסובייטים פלשו לבלקן, בולגריה הצטרפה לצד הסובייטי. הצבא האדום הסובייטי גיבה את ההפיכה הבולגרית בשנת 1944 שהעלתה לשלטון את הקומוניסטים. בשנים 1945–1948 התבצרה המדינה בתחום ההשפעה הסובייטי בשליטת המפלגה הקומוניסטית הבולגרית (BCP) שפיקחה על תוכנית סטליניזציה בסוף שנות הארבעים והחמישים, והצטרפה לברית ורשה בשנת 1955. הדיכוי הפוליטי היה נרחב. בולגריה נעשתה תלויה מאוד בחסות סובייטית. הסיוע הטכני והפיננסי הסובייטי איפשר לה להשתקם במהירות. ברית המועצות סיפקה לבולגריה אנרגיה ושוק לסחורותיה. גם בולגריה קיבלו סיוע צבאי בהיקף גדול מברית המועצות, בשווי 16.7 מיליארד דולר בין 1946 ל-1990 בולגריה נותרה חלק מהגוש הסובייטי עד 1989, אז החל ה-BCP להתרחק מברית המועצות. הבחירות הראשונות הכלל מפלגתיות נערכו בשנת 1990 וה-BCP איבדה את השלטון בבחירות בשנה שלאחר מכן.
גיאורגי איבנוב, קצין צבא בולגרי היה הבולגרי הראשון שהגיע לחלל החיצון עם החללית סויוז 33 יחד עם הקוסמונאוט הסובייטי ניקולאי רוקאבישניקוב. מדענים בולגרים היו מעורבים בהכנות לטיסה. במהלך עידן זה הובלה בולגריה על ידי טודור ז'יבקוב, ידידו הקרוב של ניקיטה חרושצ'וב.
היסטוריה > אחרי 1989

לאחר נפילת הקומוניזם בשנת 1989 נכנסו יחסי בולגריה–רוסיה לשלב חדש. היחסים הושפעו מהנטייה הפוליטית של המפלגה בשלטון. השמאל תמך ביחסים קרובים יותר מהימין. ניסיונות ההתערבות הרוסיים נמשכו לאחר קריסת ברית המועצות. זה הביא לגירושם של שני דיפלומטים רוסים במהלך ממשלת ה- UDF‏ (СДС) במרץ 2001, כאשר איוואן קוסטוב, אז ראש ממשלת בולגריה, נודע לניסיונות להפיל את הממשלה הבולגרית על ידי סוכנים רוסים בממשלת בולגריה, רק חמישה חודשים לפני מועד הסיום הלגיטימי של הקדנציה הממשלתית. היחסים בין שתי המדינות נותרו מתונים למרות השתלבות בולגריה עם מערב אירופה וארצות הברית. בולגריה הצטרפה לנאט"ו בשנת 2004, ואל האיחוד האירופי בשנת 2007.
נשיא בולגריה מאוחר יותר, גאורגי פרבאנוב ממפלגת BSP, חיפש שיתוף פעולה באנרגיה בתוכנית שהוא כינה "גרנד סלאם". אף על פי שהצליח להשיג שני מנדטים, היה במידה רבה חסר תמיכה ציבורית. מאוחר יותר תוקנו מרבית ההסכמים, כשניתן היה סיכוי לפרויקטים מוצלחים, תוך הפסקת מאמצים לא מוצלחים, כמו NPP Belene, שהופסק בגלל אופיו הבלתי רווחי של הפרויקט עבור הצד הבולגרי. לכך התנגד ראש הממשלה לשעבר ומנהיג ה-PES הנוכחי סרגיי סטאנישב, שהבטיח להחליף את ממשלת הימין של בויקו בוריסוב.
יחסי רומניה–תאילנד

| יחסי רומניה–תאילנד |
| --- | --- |
רומניה: תאילנד


רומניה: תאילנד
שטח (בקילומטר רבוע)
238,391: 513,120
אוכלוסייה
18,988,203: 71,655,872
תמ"ג (במיליוני דולרים)
351,003: 514,945
תמ"ג לנפש (בדולרים)
18,485: 7,186
משטר
רפובליקה: מונרכיה (בפועל משטר צבאי)

יחסי רומניה–תאילנד הם יחסי החוץ בין רומניה לתאילנד.
סקירה כללית

שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים ב-1 ביוני 1973. שתי המדינות משתפות פעולה בתחומים שונים כגון שיתוף פעולה מסחרי וכלכלי, חילופי תרבות וחינוך, ענייני צדק, חקלאות ותיירות. במהלך השנים התקיימו כמה ביקורים רמי דרג בין המדינות.
נציגויות דיפלומטיות

רומניה מחזיקה בתאילנד שגרירות בבנגקוק וקונסוליית כבוד בפאטאיה.
תאילנד מחזיקה ברומניה שגרירות בבוקרשט.
יחסי ברית המועצות – טונגה

| יחסי ברית המועצות – טונגה |
| --- | --- |
ברית המועצות: טונגה


ברית המועצות: טונגה
משטר
מדינה חד מפלגתית לניניסטית: מונרכיה חוקתית

ברית המועצות וטונגה כוננו יחסים דיפלומטיים רשמיים באפריל 1976, טונגה הייתה האי הראשון באוקיינוס השקט שכוננה יחסים דיפלומטיים עם ברית המועצות.