stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מרדכי ליב קצנלנבוגן
ביוגרפיה

נולד בירושלים לאורה (ה'תרצ"ב – ה'תשע"ד) ולרב משה חיים הלוי קצנלבוגן (ה'תרפ"ז – ה'תשס"א) ממקימי מוסד הרב קוק ומנכ"ל המוסד, בנו של הרב רפאל קצנלבוגן. נקרא על שם סבו של אביו הרב מרדכי ליב רובין. למד בישיבת חברון. נישא לאילנה, בתו של הרב משה הרשלר, מראשוני העורכים התורניים המקצועיים בישראל. התגורר בשכונת בית וגן בירושלים.
הרב קצנלנבוגן שימש במשך שנים כעורך בכיר במוסד הרב קוק, במסגרת "המכון להוצאת ראשונים ואחרונים" והוביל בין היתר את עריכת סדרת תורת חיים הנפוצה על חמשת חומשי תורה ועל חמש מגילות, שבה נדפסו יחדיו לראשונה פירושי הראשונים, בנוסח מוגה ומוער. כן פרסם ספרי ראשונים בהלכה פרשנות והגות יהודית, מכתבי יד, בהוצאות מוערות ומבוארות. פרסם מפעם לפעם מאמרים בנושאים שונים בכתבי עת תורניים.
בשנת ה'תשנ"ט זכה בפרס הרב קוק לספרות תורנית מטעם עיריית תל אביב-יפו.
בשנותיו האחרונות פרש לגמלאות ממוסד הרב קוק. נפטר בירושלים ביום כ' בסיון ה'תשפ"א (31 במאי 2021) לאחר מחלה קצרה, והוא בן 67.
אחיו הרב מאיר יהושע הלוי קצנלבוגן אף הוא מעורכי מוסד הרב קוק.
לקריאה נוספת

ה. הלמן, 'היגיעה העצומה לברר מקחם של ראשונים' – ראיון עמו על עבודתו, מוסף שבת קודש של העיתון יתד נאמן, י"ד בניסן ה'תשס"ח, עמ' 61–62
הערות שוליים

↑  ערכה את ספר מפתח למאה כרכים – של כתב העת סיני, סיון תרצ"ז – אלול תשמ"ז; מפתחות לפירוש רש"י, ירושלים תשמ"ב; ועוד.
↑  על אודותיו: קובץ מאמרים ומחקרים בתורה ובמדעי היהדות: לזכרו של הרב משה חיים הלוי קצנלנבוגן, מוסד הרב קוק תשס"א.
↑  פרסמה בעבר מאמרים תורניים בגיליונות כתב העת סיני: "שבעים שמות לירושלים", (קטז, סיון-תמוז ה'תשנ"ה); "ירושלים – שמות רבים לה" (קיז, כסלו-טבת ה'תשנ"ו); "חלוקת פרשות התורה לפי מנין שבעה קרואים" (קיט, שבט-אדר תשנ"ז); "שמות הפרשות שבתורה בספרות הגאונים והראשונים" (חלק ראשון – קכב [א-ב], ניסן-תמוז, ה'תשנ"ח; חלק שני – קכב [ג], אב-אלול ה'תשנ"ח).
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007313039105171  GND: 1067903011  ISNI: 0000 0000 7190 7874  LCCN: n85015278  NLA: 35751691  NTA: 104765313  VIAF: 13159999589230111396   WorldCat (עם VIAF): 13159999589230111396
אלעד פלד

מפקדי חטיבת יפתח בצפת, 1948. פלד עם משקפיים, כשלשמאלו נמצא משה קלמן
אלעד פלד (11 בנובמבר 1927 – 26 ביולי 2021) היה אלוף בצה"ל, איש חינוך ישראלי ומנכ"ל משרד החינוך והתרבות בשנים 1970–1975.
ביוגרפיה

פלד נולד בשם אלעד רייספלד בירושלים בשנת 1927, ובגיל צעיר עבר עם משפחתו לתל אביב והתחנך בבית החינוך לילדי עובדים. בגיל עשר הצטרף לתנועת "המחנות העולים", ובהגיעו לגיל תיכון הצטרף לארגון "ההגנה", מטעמו יצא בשנת 1944 להכשרת "חיות הערבה", והתגייס עם גרעין ההכשרה לפלמ"ח.
ביוגרפיה > קריירה צבאית

במסגרת הפלמ"ח היה פלד חבר פלוגה ח', ובשנת 1945, לאחר הפילוג בתנועת המחנות העולים, הצטרף להכשרת "אפיקים" של הצופים העבריים. כעבור שנה יצא לקורס מפקדי כיתות, וכעבור שנה נוספת לקורס מפקדי מחלקות. בסיום הקורס, בשנת 1947, הוצב פלד כמפקד מחלקת אשדות יעקב ולאחר מכן פיקד על מחלקה חדשה שהקים במשגב עם וברמות נפתלי. עם פרוץ מלחמת העצמאות מוּנה למפקד מחלקה בגדוד השלישי - גדוד הגליל של חטיבת יפתח, מונה לפקד על העיר צפת וניהל את קרבות שחרור העיר, והשתתף בכיבוש העיר טבריה. בהמשך, לחם
במבצע יואב, ומונה לסגן מפקד הגדוד.
בתום המלחמה המשיך פלד בשירות בצה"ל, תחילה כמפקד קורס מפקדים ולאחר מכן כסגן מפקד חטיבה 9. הוא מילא תפקידים נוספים כקצין מבצעים של חטיבה 16 ומפקד גדוד 910 של הנח"ל, בטרם מונה בשנת 1952 להקמת חטיבת המודיעין הקרבי בחיל המודיעין. באותה עת נמנה גם עם מקימי המכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה (פו"ם).
משנת 1956, לאחר שובו מלימודים מטעם הצבא בבית הספר הגבוה למלחמה בפריז, החזיק פלד בשורת תפקידים ובהם קצין אג"ם בפיקוד הדרום בתקופת מלחמת סיני, מדריך ראשי בפו"ם.
בשנת 1958 מונה למפקד חטיבת גולני. פלד הוביל את כוחות החטיבה במבצע חרגול, פשיטה כנגד הכפר הסורי תאופיק.
לאחר מכן שימש כראש מחלקת מבצעים ועוזר ראש אג"ם במטה הכללי, מפקד המכללה לביטחון לאומי ומפקד עוצבת געש במלחמת ששת הימים. במהלך המלחמה הייתה האוגדה תחת פיקוד פיקוד הצפון, כבשה את השומרון הצפוני כולל הערים שכם וג'נין, ויחידות שלה היו מעורבות בקרב הקשה אשר התחולל בעמק דותן. ביום האחרון של המלחמה פיקד על כיבוש דרום רמת הגולן.
בשנת 1968, סיים פלד את שירותו, בדרגת אלוף. במהלך שירותו הצבאי, הוא השלים תארים בכלכלה ובפילוסופיה באוניברסיטה העברית.
ביוגרפיה > קריירה אזרחית

בתום שירותו, מונה פלד בשנת 1968 לסמנכ"ל חברת החשמל, עם הבטחה, שבקרוב יצא יעקב חושי לגמלאות ופלד יירש את מקומו כמנכ"ל. אולם לאחר שעברו שנתיים וחושי לא פרש, עזב פלד את חברת החשמל, וקיבל את ההצעה להיות מנכ"ל משרד החינוך.
בשנת 1970, מונה למנכ"ל משרד החינוך והתרבות. כמנכ"ל משרד החינוך, הציע רפורמה על פיה המורים יעבדו רק חמישה ימים בשבוע, אך ישהו בבית הספר במהלך כל יום הלימודים. תוכנית אופק חדש, שאומצה מעל 30 שנים מאוחר יותר, דומה במידת מה לתוכנית זו.
בשנת 1976 יצא ללימודי דוקטורט בחינוך באוניברסיטת קולומביה בארצות הברית, במימון מלגה של קרן ון-ליר. לצורך כך, נטל חופשה של שנה ממשרד החינוך, שלאחריה הוסכם מראש שלא ישוב לתפקידו.
בשובו לישראל, הוצב במקום בכיר ברשימת ירושלים אחת לעיריית ירושלים, בראשות טדי קולק, ואחרי הבחירות מונה לסגן ראש עיריית ירושלים, האחראי על תיקי השיקום, שיפור פני העיר ותברואה. באוגוסט 1981, הודיע על פרישה מתפקיד סגן ראש העיר כדי להתרכז בעבודתו כמרצה לחינוך באוניברסיטת בן-גוריון.
פלד גם עבד כיועץ בנושאי חינוך למוסדות בישראל ובעולם, בהם הבנק העולמי.
חיים אישיים

פלד נישא לזמרה, והשניים היו הורים לאמן יובל פלד, ולביולוגית ד"ר יעל גבריאלי.
פלד נפטר ב-26 ביולי 2021 בגיל 93.
פרסומיו

אלעד פלד, צפת בתש"ח: יומן המערכה (ערך: אלי שילר), ירושלים: אריאל, הוצאת ארץ הצבי, 2006 (עם במלחמתו – סדרת פרסומים בתולדות מלחמות ישראל ומורשת קרב).
פני הצבא כפני העם, דבר, 19 בדצמבר 1969
מול האיום הסובייטי, מעריב, 5 ביוני 1970
האם מהווה צה"ל סכנה של מיליטריזם לחברה הישראלית?, מערכות 287 (1983), עמ' 13–15
אידאולוגיה ועוצמה פוליטית – מולידיה של מדיניות חינוך: קווים במדיניות חינוכם של ילדים מקופחי-חינוך בישראל: 1940–1980, מגמות: רבעון למדעי ההתנהגות, כ"ח (1984), 355–369
מלחמת ששת הימים – מבט לאחר ארבעים שנה, שריון 26, יולי 2007, עמ' 26-22, באתר "יד לשריון"
הערות שוליים

↑  אלישע בן קימון, פרידה ממפקד: האלוף אלעד פלד הלך לעולמו, ידיעות אחרונות 27.7.2021, גיליון 25258, עמ' 17
↑  מבצע חרגול, מתוך אתר גדוד הסיור של חטיבת גולני.
↑  מ"המכללה הפרטית" למכללה הלאומית: אל"מ אלעד פלד נתמנה למפקד המכללה לבטחון לאומי, מעריב, 1 בדצמבר 1965.
↑  כשמשתבש חילוף החומרים, מעריב, 13 באוגוסט 1970
↑  אלעד פלד אושר מנכ"ל משרד החינוך, מעריב, 10 באוגוסט 1970.
↑  אלעד פלד מציע: לארגן מחדש עבודת המורים, מעריב, 3 בדצמבר 1974
↑  מנכ"ל מש' החינוך יצא להשתלם בארה"ב, מעריב, 12 באוגוסט 1976
↑  אלעד פלד מבקש להשהות מינוי מנכ"ל למשרד החינוך, דבר, 4 ביולי 1977
↑  דניאל בלוך, אלעד פלד - יפרוש מתפקיד מנכ"ל החינוך, דבר, 19 בנובמבר 1975
↑  אלעד פלד פורש מעירית ירושלים, דבר, 26 באוגוסט 1981
↑  קובי פינקלר, האלוף במיל' אלעד פלד הלך לעולמו, באתר ערוץ 7, 26 ביולי 2021
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007305848905171  GND: 132174960  LCCN: n85819393  VIAF: 256085466   WorldCat (עם VIAF): 256085466 
צילום משותף עם נשיא המדינה זלמן שזר בבית הנשיא עם המטה הכללי של צה"ל, יוני 1967. פלד עומד שלישי משמאל
עוזי שביט

| --- | --- |

 לידה:  1936 תחנת הכוח בנהריים
 פטירה:  28 בפברואר 2023 (בגיל 87 בערך)
 ענף מדעי:  ספרות עברית
 מקום לימודים:  אוניברסיטת תל אביב
 מוסדות:  אוניברסיטת תל אביב 
 
עוזי שביט (1936 – 28 בפברואר 2023) היה פרופסור לספרות עברית באוניברסיטת תל אביב, מנכ"ל הוצאת הקיבוץ המאוחד ועורכה הראשי.
ביוגרפיה

עוזי שביט נולד בשנת 1936 בשכונה של עובדי חברת החשמל בתחנת הכוח בנהריים, להורים, מהנדס וגננת, שעלו מגרמניה. עם מעבר אביו לתחנת הכוח רדינג בתל אביב, עברה המשפחה לגור ברמת גן.
בין השנים 1955–1957 שירת שביט בצה"ל, בגרעין נח"ל שהוצב בקיבוץ שדות ים, ומאז ועד מותו היה חבר הקיבוץ, ושימש גם מזכיר הקיבוץ. שביט למד באוניברסיטת תל אביב במקביל לעבודתו כמרכז ענף המספוא בקיבוצו. עבודת המוסמך שלו בחוג לספרות עברית, שהוגשה בשנת 1972, נשאה את הכותרת "לאופיה של הסיומת הדקטילית בשירת ביאליק ובני דורו". עבודת הדוקטור שלו, שהוגשה בשנת 1978, נשאה את הכותרת "לבטים והתפתחויות בשיטות משקל ביצירת ביאליק". הוא נמנה עם סגל אוניברסיטת תל אביב, ובה היה ראש מכון כ"ץ לחקר הספרות העברית, ראש החוג לספרות עברית, ראש בית-הספר למדעי היהדות וראש מרכז קיפ לחקר הספרות והתרבות העברית. בשנות האלפיים אף עמד בראש התוכנית של סמינר הקיבוצים לתואר שני בחינוך רב-תחומי במדעי הרוח.
היה חבר מערכת בהוצאת הקיבוץ המאוחד, ובשנת 1985 מונה למנכ"ל ההוצאה. כמו"ל הביע תמיכה בהצעת "חוק הספרים", שבאה להגביל מתן הנחות על ספרים, ואמר: "חוק הספרים בצורה זו או אחרת חיוני, כי היום ההשתוללות במבצעים היא נוראית, וזה בא על חשבון מה שהסופרים וההוצאות מקבלים. אם יהיו מבצעים מדי פעם על ספר חדש, הם יהיו מאוד מוגבלים, עד 20%. החוק יתקן את כל הנזקים של המצב הנוכחי". בשנת 2019 פרש מההוצאה.
שביט היה יו"ר ועדת רפרטואר תחום ספרות בסל תרבות ארצי של משרד החינוך. בשנת 2014 זכה בפרס ביאליק לחוכמת ישראל על מפעל חייו בחקר הספרות.
בשנת 2016, עם הגיעו לגיל 80, יצא לאור לכבודו ספר יובל בשם "הנאמן: מנחת הוקרה וידידות לעוזי שביט", בעריכת זיוה שמיר ומנחם פרי.
ספריו

חקר הספרות:
המהפכה הריתמית: לסוגיית המעבר המאוחר למשקל הטוני-סילאבי בשירה העברית החדשה, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1983
בפתח השירה העברית החדשה: מסת מבוא, אוניברסיטת תל אביב, מכון כץ לחקר הספרות העברית, 1986
שירה ואידאולוגיה: לתולדות השירה העברית והתפתחותה במאה ה-18 ובמאה ה-19, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1987
חבלי ניגון, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1988
חרוז ומשמעות: עיונים בפואטיקה היסטורית של השירה העברית, מוסד ביאליק, 1993
בעלות השחר: שירת ההשכלה: מפגש עם המודרניות, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1996
שירה מול טוטליטריות: אלתרמן ושירי מכות מצרים, הוצאת הספרים של אוניברסיטת חיפה, 2003, הספר זיכה את שביט בפרס בהט.
לא הכל הבלים והבל: החיים על קו הקץ על פי אלתרמן, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2007
השיר הפרוע: סגנון וריתמוס בשירה העברית החדשה, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2022
שירה:
כבר בחצי ימיו: שירים, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1972
ביום שידובר: שירים, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1983
ביאורים

↑  לעיון במכתב בכתב ידו אל המשורר והסופר אהרון אלמוג, בבקשה להוציא לאור את סיפורו "מכתבו של חפץ", כפי שחשף מכון גנזים בבלוג שלו, ראו כאן.
הערות שוליים

↑  תואר שני בחינוך רב תחומי במדעי הרוח, באתר של סמינר הקיבוצים
↑  מאיה נחום-שחל, פותחים את הספרים, באתר כלכליסט, 2 במאי 2010
↑   רבקה איילון ורינה בשן, עוזי שביט מבכה על ההליכה בתלם, באתר הארץ, 28 בספטמבר 2023
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007273234305171  BnF: cb12569285g (data)  GND: 115803458X  ISNI: 0000 0000 6649 0541  LCCN: n82231760  NLA: 35276619  NTA: 217652727  SUDOC: 191514322  VIAF: 34575803   WorldCat (עם VIAF): 34575803
שלומי יחיאב

| --- | --- |

שלומי יחיאב
 לידה:  30 במרץ 1987 (בן 37) עפולה
 מדינה:  ישראל
 השכלה:  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 תפקיד:  יושב ראש התאחדות הסטודנטים והסטודנטיות בישראל, יו"ר אגודת הסטודנטים באוניברסיטה העברית
 מספר צאצאים:  1 
 
שלומי יחיאב (נולד ב-30 במרץ 1987, כ"ט באדר ה'תשמ"ז) הוא פעיל ציבור שכיהן כיושב ראש התאחדות הסטודנטים והסטודנטיות בישראל וחבר המועצה להשכלה גבוהה ב-2019–2021. בעבר שימש יושב ראש אגודת הסטודנטים באוניברסיטה העברית.
ביוגרפיה

יחיאב נולד וגדל בעפולה. הוא בנם של דוד, מנהל סניף בנק הפועלים בעברו, ושולה, אחות אחראית במחלקת פוריות בבית חולים העמק בעברה.
יחיאב סיים את לימודי התיכון בקריית החינוך על שם דוד בן-גוריון בעפולה, ולאחר מכן לקח חלק בשנת שירות בארצות הברית במסגרת תוכנית "שותפות 2000" של הסוכנות היהודית. עם שובו לישראל התגייס לצה"ל ושירת כחמש שנים ביחידת רוכב שמיים. במסגרת שירותו הצבאי פיקד על מסלולי הכשרת הלוחמים, ושימש כקצין המבצעים הראשון של היחידה. בשירות מילואים פיקד על פלגת לוחמים במבצע עמוד ענן ובמבצע צוק איתן. נכון ל-2021 הוא משרת במילואים באגף המבצעים בדרגת סרן, והוא ממייסדי עמותת בוגרות ובוגרי היחידה.
בינואר 2022 הצטרף למפלגת כחול לבן ומשמש כראש מטה השטח של המפלגה.
לקראת הבחירות לכנסת העשרים וחמש, הוצב במקום ה-25 ברשימת המחנה הממלכתי מטעם חוסן לישראל.
יחיאב בוגר תואר ראשון במשפטים ולימודי האסלאם והמזרח התיכון מהאוניברסיטה העברית בירושלים, ונכון ל-2021 לומד לתואר מוסמך במדיניות ציבורית באוניברסיטה העברית.
פעילות סטודנטיאלית

במהלך השנה השנייה ללימודיו לתואר ראשון ייסד יחיאב את "הזדמנות אמיתית", תוכנית חברתית המסייעת לצעירות וצעירים מהפריפריה בדרכם לאקדמיה. כיום (2021) התכנית נמצאת בתהליך הרחבה ופריסה ארצית. לאחר מיסוד התכנית, התמודד ונבחר לכהן כנציג אגודת הסטודנטים בחוג למזרח-תיכון. לאחר מכן נבחר לסגן יושב ראש האגודה ולבסוף נבחר לתפקיד יושב ראש אגודת הסטודנטים באוניברסיטה העברית, בו כיהן בין השנים 2016–2018. במהלך כהונתנו הוביל יחיאב מאבק לקידום זכויות הסטודנטים בבית הספר לווטרינריה, פעל לשיפור התחבורה הציבורית בעיר ירושלים וייסד תוכנית חונכות לתלמידי שנה א', בה לוקחים חלק כ־3,000 סטודנטים מדי שנה.
עם סיום תפקידו כיושב ראש אגודת הסטודנטים באוניברסיטה העברית נבחר לתפקיד סגן יושב ראש התאחדות הסטודנטים והסטודנטיות בישראל, לצד יושב הראש רם שפע, ובחודש פברואר 2019 נבחר לכהן כיושב ראש ההתאחדות. במהלך כהונתו הוביל יחיאב מאבק סטודנטיאלי ארצי למתן סיוע לסטודנטים שנפגעו כלכלית במשבר הקורונה, מאבק שבזכותו אושרה תוכנית סיוע ממשלתית בהיקף של 900 מיליון ש"ח. סיוע מרכזי בתוכנית זו ניתן לסטודנטים מהשכבות הסוציו-אקונומיות הנמוכות ומהפריפריה החברתית והגאוגרפית. בפן החברתי ייסד מערך כוח משימה לאומי של אלפי סטודנטיות וסטודנטים לתמיכה באוכלוסיות שונות בחברה הישראלית שנפגעו עקב המשבר, וחיזוק הלכידות החברתית. לצורך הגברת ההשפעה בקרב רשויות השלטון, הוביל יחיאב את מעבר משרדי ההתאחדות לקריית הלאום בירושלים, ויזם את ועידת הצעירים והצעירות הראשונה, שהתמקדה בעתיד הדור הצעיר בישראל.
חיים אישיים

יחיאב מתגורר בירושלים, נשוי לאסתר אוטולנגי ואב לילד.
רותי רפופורט

| --- | --- |

רותי רפופורט, 2016
 לידה:  21 ביוני 1929 עמק יזרעאל, פלשתינה (א"י)
 פטירה:  1 ביולי 2024 (בגיל 95) תל אביב-יפו, ישראל
 מקום קבורה:  בית העלמין קריית שאול, תל אביב
 שם לידה:  רותי זקהיים 
 מדינה:  ישראל
 מקום לימודים:  תיכון חוגים 
 בן זוג:  עזריה רפפורט
 צאצאים:  טלי ליפקין-שחק 
 מספר צאצאים:  3
 
רותי רפופורט (זקהיים) (21 ביוני 1929 – 1 ביולי 2024) הייתה שחקנית תיאטרון ושדרנית רדיו ישראלית בגלי צה"ל ובקול ישראל.
ביוגרפיה

רפופורט נולדה בעמק יזרעאל למיכאל וציפורה זקהיים, חלוצים שעלו לארץ ישראל מאוקראינה בעלייה השנייה והיו ממייסדי כפר יחזקאל. רותי הייתה בת הזקונים אחרי שלושה ילדים (גלעדה, יחיאלה ודב).
כשהייתה בת עשר עברה עם משפחתה לחיפה, שם שימש אביה במשך עשרות שנים כמנהל המחלקה לשיווק פירות וירקות בתנובה. רפופורט למדה בבית הספר העממי "בית חינוך לילדי עובדים" ובתיכון חוגים.
בגיל 17 הצטרפה ללשכת מפקד מחוז חיפה של ההגנה, שם שימשה כשליחה וכקשרית. כך גם התוודעה למפקדי ההגנה - ביניהם מפקד חטיבת כרמלי משה כרמל, שגייס אותה ללהקה הצבאית של החטיבה, "להקת הכרמל", כזמרת וכשחקנית. בין החברים הנוספים לצידה בלהקה היו אריק לביא, בומבה צור, יהודה אפרוני ואחרים.
הלהקה העלתה שתי תוכניות בפני חיילי צה"ל תוך כדי מלחמת העצמאות, עד שחרורה של רפופורט מהצבא ב-1949, אז הצטרפה לתיאטרון "המטאטא", שם שיחקה בתפקיד מרכזי במחזה "חיות הנגב באות העירה", לצידם של בצלאל לונדון (אביו של ירון לונדון) ושמואל (וורניק) עומר, בתפקיד הקבצנית במחזה "בית ברנרדה אלבה" בתיאטרון הבימה - ואף זכתה לתמונת שער בעיתון "העולם הזה".
סמוך לאחר שחרורה מהלהקה נקראה רפופורט למבחני קול בתחנת הרדיו הצבאית שהייתה אז בשלבי ההקמה בבניין בית ספר "המנחיל" ברמת גן. היא עברה את המבחנים והייתה לאחת משתי הקרייניות הראשונות של התחנה הצבאית "גלי צה"ל". בקולה נפתחו שידורי התחנה מדי יום, והיא הגישה תוכניות מוזיקה, תוכניות ד"ש מחיילים ועוד. בתחנה הכירה את מי שהפך לבעלה, עזריה רפופורט, שהגיש בתחנה מדי שבת בערב את התוכנית "המחנה רוקד". רפופורט המשיכה לשדר בגלי צה"ל עד 1956.
עם תום שירותה בתחנה הצבאית עברה לשדר ב"קול ישראל", באולפני הרדיו בקריה שבתל אביב.
רפופורט לקחה חלק בסרטי הסברה שהופקו באותן השנים, וגם קריינה את הפסקולים של סרטים אחרים. בשנת 1953 השתתפה בהפקת סרט קולנוע הוליוודי שצולם אז בישראל, "גבעה 24 אינה עונה". בסרט שיחקה אחות רחמנייה בבית החולים משגב לדך בעיר העתיקה בזמן המצור, לצידו של בעלה ששיחק גם הוא בסרט וגילם קצין נאצי.
בשנת 1970 נסעה משפחתה לשליחות בארצות הברית ושבה ארצה בקיץ 1973. לאחר פרוץ מלחמת יום הכיפורים יצאה המשפחה פעם נוספת בשליחות של משרד החוץ לשרת בקונסוליה בניו יורק. בעלה שירת כקונסול הסברה ורפופורט עבדה במחלקה הקונסולרית. המשפחה שבה ארצה בשנת 1977.
בשנת 1978, עם הקמת מוזיאון "בית התפוצות" בקמפוס אוניברסיטת תל אביב, החלה רפופורט לעבוד כמנהלת צוות דיילות ההדרכה ואחראית על אולם הכניסה של המוזיאון, ועבדה שם עד לצאתה לגמלאות באמצע שנות ה-90, אך המשיכה להתנדב במוזיאון כמדריכה עוד מספר שנים לאחר מכן.
ביוגרפיה > חיים אישיים

ב-27 בינואר 1952 נישאה לעזריה רפופורט ב"מעון כרמליה" בחיפה. לבני הזוג נולדו שלושה ילדים: מפיק החדשות חנני רפופורט (שכיהן כמנכ"ל JCS אולפני הבירה ירושלים), העיתונאית טלי ליפקין-שחק ויעל רפופורט-חן.
אחותה של רותי, יחיאלה לב (זקהיים), היא אמה של הזמרת עדנה לב.
רותי רפופורט נפטרה ב-1 ביולי 2024 ונקברה בבית העלמין קריית שאול בתל אביב.
הערות שוליים

↑  בית ברנרדה אלבה, באתר ארכיון הבימה
↑  תמונת שער, באתר ארכיון "העולם הזה", ‏23 באוגוסט 1951
↑  אלון פרוכטר, השחקנית ושדרנית הרדיו רותי רפופורט הלכה לעולמה בגיל 95, באתר כאן – תאגיד השידור הישראלי, 1 ביולי 2024
↑  מאיה גדש, ‏רותי רפופורט, מהשדרניות הראשונות של גל"צ, הלכה לעולמה בגיל 95, באתר מעריב אונליין, 2 ביולי 2024
↑  אורן דגן, ‏שדרנית הרדיו והשחקנית רותי רפופורט הלכה לעולמה בגיל 95, באתר דבר העובדים בארץ ישראל, 2 ביולי 2024
עמי אנידג'ר

| --- | --- |

 לידה:  21 בנובמבר 1975 (בן 48) הוד השרון, ישראל ישראל
 מדינה:  ישראל 
 תקופת הפעילות:  מ-1992
 פרופיל ב-IMDb
 
עמי אָנידְגָ'ר (נולד ב-21 בנובמבר 1975) הוא שחקן, קומיקאי, סטנדאפיסט, סופר, יוצר ומנחה סדנאות צחוק.
חייו ויצירתו

בשנת 1992 הקים את מגמת התיאטרון הראשונה בהוד השרון (בבית הספר התיכון הדרים).
1992 הצטרף ללהקת "צעירי הוד השרון" בניהולו של מולי שי ז"ל.
בשנת 1997 סיים שירות סדיר במסגרת תיאטרון חיל האוויר.
בין השנים 1995 - 1998 היה חלק ממופע הבמה "דומינו גרוס".
בשנת 2001 סיים את לימודי המשחק בסטודיו למשחק ניסן נתיב, שיחק בתיאטרון החאן בירושלים בהצגות "מילה של אהבה" ו"מלחמה על הבית".
בשנת 2003 הופיע במחזמר "ספיד וגלגלי הקסם" של חנוך רוזן, יחד עם אמיר פיי גוטמן, אפרת בוימולד ועומר ברנע.
בשנת 2005 הופיע בסדרה "טיוליולים" בערוץ "הופ!" (יחד עם סיון ששון).
בין השנים 2001 - 2008 כתב והעלה מופע בידור בשם "עמי ואלי", יחד עם הקומיקאי ושותפו ללימודי המשחק בניסן נתיב, אלי בן דוד.
בשנת 2008 הופיע בתפקיד ראשי יחד עם אלי בן דוד ומלי לוי בהצגה "פרימיירה", שהועלתה במסגרת פסטיבל התיאטרון הקצר של צוותא.
בשנת 2009 כיכב בתור מנחה מקצועי בשם "בני בוק" בסדרה הקרמבויז, לצד מיכל גבריאלוב ואורן יאדגר.
בשנים 2010–2012 הופיע במספר תפקידי משנה בסדרות שונות.
השתתף בתוכניות וסדרות טלוויזיה רבות, בהן: "ערב אדיר", "יצפאן", "קומדי בר", "גם להם מגיע", "סרוגים", "מה קשור?", "פולישוק", "מי שואל אותך?", "נבחרת ישראל בטלוויזיה", "עם סגולה", "קאמבק", "רוני וקשיו", "חברות", "שנות ה-80" ועוד.
בשנת 2013 העלה את "עמי'לה", תוכנית הסטנדאפ הראשונה לילדים. בשנת 2014 החל להשתתף בתוכנית הנוער "שבט צוצלת". בשנת 2015 החל להנחות את "אלוף הסופר סטרייקה" בערוץ זום.
בשנת 2015 השתתף בקומדיה הקולנועית "מה כבר יכול לקרות?!", בכיכובם של הצמד דובדבני וקובץ'. בשנת 2016 השתתף בסרט "הלהקה האחרונה בלבנון". בנוסף השתתף בתוכנית הבידור "זה המצב" של הזכיינית רשת בערוץ 2.
בשנת 2017 שיחק בסרט "ג'סטה" של קובי מחט. באותה שנה שיחק בשובר הקופות הישראלי "מכתוב".
ב-2018 שיחק בסרט ההמשך "עד הקצה - ג'סטה 2".
השתתף בעונתה השלישית של סדרת הנוער "שבט צוצלת" ב-YES.
כתב, יצר והשתתף בתוכנית המערכונים "קצרצרים" שעלתה במהלך 2018 בערוץ ג'וניור.
ב-2021 עלתה העונה הרביעית של "שוסטר ושוסטר" בחינוכית  בו עמי מגלם את "פודי חלפון". באותה שנה פרסם את ספר הביכורים שלו, "בקרוב תהיה שמח" - 8 מפתחות לחיים שמחים".
מנהל ומנחה את הפודקאסט לחיים שמחים "בקרוב תהיה שמח" בספוטיפי.
ב-2023 שיחק בעונה החדשה של "המדובב".
2024 כיכב בתוכניות:"קופה ראשית","לבד בבית"," יניב".
כיום מופיע עם מופע הבידור "צחוק מנצח" בכל רחבי הארץ בבסיסי צה"ל, חברות עסקיות, בתי ספר ועוד, ומלמד כיצד ניתן להשתמש בצחוק ככלי להתמודדות מול אתגרי החיים ומפיץ את ספרו "בקרוב תהיה שמח".
בשנה האחרונה עובד על מופע סטנדאפ חדש ונמצא בבדיקת חומרים בכל הארץ.
עמי אנידג'ר, מתוך סדרת הילדים "עמי'לה"
חמדאן אל-כמאלי

חמדאן אסמאעיל מוחמד אל-כמאלי (בערבית: حمدان إسماعيل محمد الكمالي; נולד ב-2 במאי 1989) הוא כדורגלן אמירתי המשחק בעמדת הבלם בדיבא אל-חסן.
קריירה

אל-כמאלי התחיל את הקריירה שלו בקבוצת הילדים של אל-וחדה אבו דאבי אליה הצטרף בגיל 7. ב-12 בנובמבר 2006 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת בהפסד 1-0 לאל-ג'זירה במסגרת גביע הנשיאים. אל-כמאלי הורחק במהלך המשחק לאחר עבירה לאנטונין קוטוטאן. בשנת 2010 נבחר לאחד מ-100 הכדורגלנים הצעירים הטובים בעולם על ידי מגזין דון בלון.
ב-28 בינואר 2012 הושאל לחצי שנה לאולימפיק ליון מליגת העל הצרפתית. בחצי השנה שלו בליון שיחק 8 משחקים עם קבוצת המילואים ואף כבש שער אחד, אך לא זכה לדקות משחק בקבוצה הבוגרת. בסיום העונה חזר לאל-ווחדה.
בקיץ 2020 הצטרף לשבאב אל-אהלי דובאי.
ב-6 בפברואר 2023 הושאל לא-נסר עד לסיום העונה. בסיום העונה חתם על חוזה חדש בקבוצה.
ב-27 בדצמבר 2008 אל-כמאלי ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת איחוד האמירויות הערביות בתיקו 2-2 נגד עיראק. ב-7 ביולי 2011 הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 2-6 נגד לבנון. השתתף עם הנבחרת בגביע אסיה 2011, גביע אסיה 2015 ובאולימפיאדת לונדון (2012).
תארים

ליגת העל של איחוד האמירויות הערביות: 2009/2010
אוסקר סירקוביץ'-סער

| --- | --- |

 לידה:  26 בפברואר 1931 ארגנטינה ארגנטינה
 פטירה:  31 באוקטובר 2021 (בגיל 90)
 ענף מדעי:  הנדסה אזרחית
 תרומות עיקריות
 חקר תכנון מבנים עמידים ברעידות אדמה  מתכנן גשר טדי להולכי רגל  מתכנן השלד של אנדרטת חטיבת הנגב  אנדרטת פורצי הדרך לירושלים  אתר ההנצחה יד קנדי  מבנה בנק ישראל
אוסקר סירקוביץ' סער (26 בפברואר 1931 – 31 באוקטובר 2021) היה מהנדס בניין וחוקר ישראלי. מומחה בעל שם עולמי לשיטות בנייה מתקדמות בתחום עמידות מבנים ברעידות אדמה. שימש כמהנדס הקונסטרוקציה של פרויקטים רבים המהווים אבני דרך בתחום הבנייה בישראל, ביניהם מבני ציבור, גשרים ואנדרטאות.
ביוגרפיה

סירקוביץ' נולד בבואנוס איירס וגדל בטוקומן שבארגנטינה. הוא החל את לימודי ההנדסה האזרחית באוניברסיטה של טוקומן באמצע לימודיו בתיכון. במקביל היה סירקוביץ' פעיל בתנועת נוער "הדרור", שם הכיר את אולגה גורבן, לימים ד"ר אולגה סער ואשתו לשארית חייו. בני הזוג עלו לישראל בשנת 1956 והתיישבו בירושלים, שם עבד סירקוביץ' באגף ההנדסה של עיריית ירושלים ובמקביל כמהנדס שכיר במשרדו של המהנדס ד"ר ברגר. סירקוביץ' רואה בתקופה זו תקופה משמעותית מבחינת התפתחותו המקצועית. עם פטירתו של ד"ר ברגר המשיך סירקוביץ' את תכנון המבנה בית העם בירושלים ביחד עם האדריכל דוד רזניק, שם החלה חברות אישית ומקצועית בין השניים שנמשכה למעלה מחמישים שנה והניבה פרויקטים חשובים.
באמצע שנות השישים מונה סירקוביץ' למהנדס המועצה בית שמש. באותה תקופה גם הקים את משרד סירקוביץ'-סלע אשר הפך מאוחר יותר לסירקוביץ'-לבטון, במשך 23 שנים עד פרישתו בשנת 2001. המשרד ממשיך עד היום בשם לבטון מהנדסים ושות'. חלק גדול מהפרויקטים שרשומים מטה נעשו במסגרת השותפות סירקוביץ-לבטון, חלקם באחריות ישירה של מהנדס סירקוביץ וחלקם תחת אחריות ישירה של מהנדס לבטון (כגון מלון הייאט, מוזיאון המדע ירושלים, בית חולים אלוין, גשר החדש בדרך חברון,בניין בנק ישראל, מכון למחקר שדה בוקר,מרכז המבקרים ורכבל החדש במצדה ועוד).
במהלך השנים עוסק סירקוביץ' גם במחקר בתחום עמידות מבנים ברעידות אדמה וקונסטרוקציות מרחביות בהקמה עצמית. במהלך שנות השמונים והתשעים היה חבר הוועד המנהל של הקונגרס הבין-לאומי לתכנון מבנים עמידים ברעידות אדמה מטעם (Wessex Institute of Technology (WIT. כמו כן כתב בהזמנת WIT ספר הדרכה למהנדסים לתכנון מבנים עמידים ברעידות אדמה.
בנוסף סירקוביץ' שימש כיועץ מומחה במרכז הבינוי של צה"ל. לאחר שלחם כקשר חי"ר בחטיבת ירושלים במלחמת ששת הימים ובמלחמת יום כיפור, הוזמן לשמש כיועץ מומחה במילואים. בתפקיד זה שירת עד שחרורו, והמשיך לשרת בהתנדבות עוד כחמש עשרה שנים לאחר מכן. במסגרת תפקיד זה היה מעורב בהקמת בסיסי צה"ל רבים.
בשנות השמונים והתשעים שימש כמרצה בפקולטה לאדריכלות בבצלאל. זאת על מנת לבסס את הבנת הסטודנטים כי תפקידו של המהנדס לאפשר את מימוש החזון האדריכלי.
לאורך השנים סירקוביץ' התנגד לשימוש בשיטת פל-קל, ולאחר אסון אולמי ורסאי שימש כעד מומחה בוועדת זיילר. בנוסף שימש כיו"ר ועדת חוקת הבטון של מכון התקנים.
חלק מעבודותיו > חלק מהפרויקטים בהם סירקוביץ' שיתף פעולה כמהנדס עם האדריכל דוד רזניק

יד קנדי – אתר הנצחה
יד לבנים בירושלים
בית החייל בירושלים
מרכז אמיר בירושלים
מלון הייאט ריג'נסי בירושלים
בית המהנדס בירושלים
שגרירות ישראל בברזיליה
מוזיאון לעתיקות חצור בקיבוץ איילת השחר
בית העם בירושלים
חלק מעבודותיו > מתכנן ראשי של השלד במבנים בירושלים

בנק ישראל (אדר' אריה שרון ואלדר שרון)
בית שמואל - מרכז שמשון (אדר' משה ספדיה)
בית חולים שיקומי אלוין (אדר' משה ספדיה)
מוזיאון המדע בירושלים (אדר' הילל שוקן)
בניין חברת החשמל (אדר' ספקטור-עמישר)
מרכז קהילתי שאלתיאל (אדר' ספקטור-עמישר)
הקונכייה האקוסטית בבריכת הסולטן (אדר' אריה רחמימוב)
מכון ג'דה במזרח העיר (אדר' קרלוס אווטה)
מלון אריאל (כיום דן בוטיק) (אדר' פסקואל ברויד)
בית הארחה משכנות שאננים (אדר' גבריאל קרטיס)
חלק מעבודותיו > מתכנן השלד של אנדרטאות

אנדרטת פורצי הדרך לירושלים – אמנית נעמי הנריק
אנדרטת חטיבת הנגב – אמן דני קרוון
אנדרטת הראל בגבעת הרדאר - אדר' אריה ואלדר שרון
פארק הדסה באר שבע – פסל ישראל הדני
פארק נחל באר שבע – אדר' אריה רחמימוב
חלק מעבודותיו > גשרים

תכנן ועיצב את גשר אצטדיון טדי להולכי רגל
מתכנן הגשר התלוי הראשון בארץ בנחל אלכסנדר (אדר' יאשי סער)
גשר סנהדריה (אדר' דוד קאסוטו)
גשר להולכי רגל בדרך חברון (אדר' דוד קאסוטו)
יועץ הנדסי של גשר בני ברית בירושלים (גשר הסינמטק) (אדר' נחמיה גורלי)