stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
עדינה מור-חיים
ביוגרפיה

עדינה (סניורה-אוז'ני) מור-חיים נולדה בבורסה, טורקיה והגיעה מאיסטנבול לישראל באוניית משא. עלתה עם הוריה לישראל ב-1948. כצאצאי מגורשי פורטוגל שמרו הוריה על מורשת שפת הלאדינו ותרבות יהדות ספרד.

בוגרת בית הספר התיכון לאזור רמלה-לוד.

ב-1968 שיחקה בהצגה "רימון בין לבבות" מאת משה עמיאל.

ב-1970 שיחקה בהצגה "פרנהיים" מאת ש"י עגנון, בעיבודו ובבימויו של יורם פאלק בתיאטרון המרתף.
היא בעלת תואר ראשון בספרות עברית ותיאטרון מאוניברסיטת תל אביב. מאמריה ושיריה פורסמו ב"מאזנים", "מעריב" ו"דבר". ערכה ספרי סיפורת, מחקר, וחינוך ב"ספרית פועלים" וב"פפירוס", הוצאת הספרים ליד אוניברסיטת תל אביב. במהלך השנים עבדה כמורה בכירה בהוראת כישורי שפה, כתיבה יוצרת ודרמה. בשנים 2008 -2011 עסקה בהעלאת חומרים לאתר של "איגוד כללי של סופרים בישראל". בנוסף לכך לקחה חלק בהוצאתן לאור של חוברות "גג" וספרים שיצאו בהוצאה שלו, הוצאת "ספרא", בתקופה זו בעריכה, הגהה וניקוד.
את התואר השני סיימה מור חיים בהצטיינות יתרה בשנת 2021 במחלקה לספרות עם ישראל של אוניברסיטת בר-אילן. בעבודת המוסמך בהנחיית ד"ר ורד טוהר היא טבעה כלי לקריאת שירה בשם פיזיופואטיקה באמצעות שירתו של רפי וייכרט. המחקר נקרא "פיזיופואטיקה ככלי פרשני: מרחב, זמן וטריטוריה בשירת רפי וייכרט שנכתבה בין השנים 1994–2019".
ספריה

1. הקו הלבן, שירים (תל אביב : ספרי עתון 77, 2008)
2. הקול הנכון, מאמרים (תל אביב: ספרי עיתון 77, 2012)
3. המצב והרוח, שירים (תל אביב: ספרי עיתון 77, 2014), בסיוע אקו"ם לשירה
4. עד הנשימה הבאה, שירים (תל אביב: 2015 חבר לעט, הוצאה לאור) ציור העטיפה (פחם ואקריליק על בד): סופי יונגרייז
5. בדרך לביתי, (2015) (Camino a Casa) - במתכונת דו לשונית, עברית ספרדית, בהוצאת Verbum הספרדית בשיתוף עם הוצאת ספרא בסיוע שגרירות ישראל ואקו"ם (התרגום לספרדית מאת פלורינדה גולדברג. ציור העטיפה: אתי אסף)
6. חוצה שערים למאה אחרת, קריאה ביצירתו של אשר רייך: שירים ותרגומים (תל אביב: ספרי עיתון 77, 2016)
7. פרדוקס הדופי: עיון ביצירתו של חיים נגיד (הוצאת ספרא ואסף מחקרים אוניברסיטת תל אביב. 2017)
8. המרחב שבינינו: קריאה בשירת רפי וייכרט (תל אביב: הוצאת רסלינג 2023)
מאמרים על ספריה

על "הקו הלבן"
זגורסקי שפרינגמן, ענת. "כיצד לבטא לבן על לבן", עתון 77, גל' טבת-שבט תשע"ב (ינואר-פברואר 2012), עמ' 1.
על "הקול הנכון"
רייך, אשר. "בעקבות הקולות". מאזנים, גל' מס' 2 כרך פ"ז. ניסן תשע"ג אפריל 2013. עמ' 53. (המאמר זמין לצפייה במאגר JSTOR לאחר הרשמה)
זגורסקי שפרינגמן, ענת. "העין הפנימית רואה את הקול הנכון", גג, כתב עת לשירה, גל' 28 (חורף 2012), עמ' 161.
על "המצב והרוח"
גנוסר, ורדה, "קריעת כיוון", קריאה בשירי עדינה מור-חיים עם הופעת ספרה המצב והרוח, גג, כתב עת לספרות, ביטאון איגוד כללי של סופרים בישראל, 2014, גיליון מס' 34, עמ' 143
על "עד הנשימה הבאה"
בן דוד, יערה, יונה לבנה, בנוצותיה מלחמה, על ספר שיריה החדש של עדינה מור-חיים עד הנשימה הבאה, גג, כתב עת לספרות, ביטאון איגוד כללי של סופרים בישראל, 2015, גיליון מס' 37, עמ' 123
על "בדרך לביתי, (2015) (Camino a Casa)
"מעברית לספרדית: שירה חדשה בעברית ובספרדית". נגיד, חיים, גג, כתב עת לספרות, ביטאון איגוד כללי של סופרים בישראל, 2015, גיליון מס' 36, עמ' 62
על "חוצה שערים"
לויתן, עמוס. מצד זה, על חוצה שערים למאה אחרת, קריאה ביצירות אשר רייך, על השירים הגנוזים של דליה רביקוביץ ועוד. עיתון 77 גיליון 393. שבט אדר תשע"ז. פברואר-מרץ 2017, עמ' 36
גנוסר, ורדה. ההיסטוריה של ליבי. גג גיליון 39
רשימת פרסומים חלקית

"יהודים על הים", סיפור קצר, גג, כתב עת לספרות, ביטאון איגוד כללי של סופרים בישראל, 2008, גיליון מס' גיליון מס' 17, עמ' 81.
"האנליזנט", פרק מרומן בתהליך כתיבה, גג, כתב עת לספרות, ביטאון איגוד כללי של סופרים בישראל, חורף 2012, גיליון מס' 28, עמ' 72–74.
"בשבח השיר הבודד", על ספרה של פרופ' אביבה דורון, נפלאות שיר, גג, כתב עת לספרות, ביטאון איגוד כללי של סופרים בישראל, חורף 2012, גיליון מס' 28, עמ' 74
"בין הזמן הריאלי למופשט" - על ספרה של יערה בן דוד איזון שביר - כיוונים חדשים, כתב עת לענייני ציונות, יהדות, מדיניות, חברה ותרבות, דצמבר 2016, עמ' 199
"על השפע ועל החסר", על בפגיית התכלת השמיימית של גד קינר (קיסינג'ר), גג, כתב עת לספרות, ביטאון איגוד כללי של סופרים בישראל, 2016, גיליון מס' 38, עמ' 139
"קול באישה שירה", כתב עת גג גיליון 40 2017 עמ' 54
"ישראלית", סיפור, כתב עת גג גיליון 40 2017 עמ' 133
"כל הזמן הזה". על מתעברת עם הזמן מאת אביבה חזק. עתון 77 גיליון 393. שבט אדר תשע"ז. פברואר- מרץ 2017, עמ' 14
מהספרים שערכה והביאה לדפוס

נגיב מחפוז, קבצן, בתרגום חניתה ברנד, הוצאת פפירוס, 1978.
פרופ' גוטהולד אליקים, וייל, מיכאל שוורץ, תשובת הרמב"ם, הוצאת פפירוס, 1979.
ריבה דותן, פרבום, הוצאת ספרית פועלים, 1980.
צבי לוז, אצל גנסין, ספרית פועלים, 1980
נורית ישראלי, שי אינו שומע, ספרית פועלים, 1981.
יהודית כפרי, לאהוב לווייתן כחול, ספרית פועלים, 1982.
מרגרט פישר, קרקס הבננות, בתרגום עודד בארי, ספרית פועלים, 1982.
מרים גולן, קריאה כהרפתקה, ספרית פועלים, 1983.
מיכאל זיו, שמואל אטינגר, יעקב. מ. לנדאו, דברי הימים, תולדות זמננו, כרך ד', הוצאת רכגולד, 1991.
גרשון פרייס, המוזיקה לעזרת הילד, ספרית פועלים, 1983.
נורית זרחי, אם את לא יכולה לדבר יפה – תשתקי, ספרית פועלים. 1983
דן אוריין, המסיכה בדרמה ובתיאטרון, ספרית פועלים, 1983.
רפאל גבעון, עקבות פרעה בכנען, ספרית פועלים, 1984.
הערות שוליים

↑  עדינה מור-חיים, 'המצב והרוח: שירים', על עטיפת הספר, 2014.
1 2  עדינה מור-חיים, ב"לקסיקון הספרות העברית החדשה".
↑  'המחזה "רימון בין-הלבבות" יוצג לראשונה במבואות-ביתר', בעיתון מעריב, 24 ביולי 1968, עמ' 21.
↑  'מדריך לאירועי השבוע', בעיתון "דבר", 27 בנובמבר 1970, עמ' 47.
↑  העבודה בקטלוג ספרית אוניברסיטת בר-אילן
↑  המרחב שבינינו
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007299621605171  BNE: XX5554055  BnF: cb16710219c (data)  ISNI: 0000 0004 0144 6418  LCCN: no2008075591  VIAF: 7201472   WorldCat (עם VIAF): 7201472 
שנת 1991 בהשקת קובץ מאמרים של השופט חיים כהן. בעריכת עדינה מור-חיים
פוסטהמונושטור

| --- | --- |
סמל פוסטהמונושטורסמל פוסטהמונושטור

אחוזת בלאז'וביץ'
 מדינה:  הונגריה הונגריה
 חבל:  צפון המישור הגדול
 מחוז:  יאס-נאג'קון-סולנוק יאס-נאג'קון-סולנוק
 נפה:  נפת יאסברן
 שטח:  24.62 קמ"ר
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בכפר:  1,567 (1 בינואר 2024)
  ‑ צפיפות:  62.14 נפש לקמ"ר (2013)
 קואורדינטות:  47°33′N 19°48′E﻿ / ﻿47.55°N 19.8°E﻿ / 47.55; 19.8 
 אזור זמן:  UTC +1
 http://www.posztamonostor.hu
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת הונגריה מוגדלת) בודפשט דברצן מישקולץ סגד פץ' גיור נירג'האזה קצ'קמט אוסטריה סלובקיה אוק. רומניה סרביה קרואטיה סל.פוסטהמונושטורן(למפת הונגריה רגילה) בודפשט דברצן מישקולץ סגד פץ' גיור נירג'האזה קצ'קמט אוסטריה סלובקיה אוק. רומניה סרביה קרואטיה סל.פוסטהמונושטורן  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
פוסטהמונושטור (בהונגרית: Pusztamonostor) הוא כפר במחוז יאס-נאג'קון-סולנוק בנפת יאסברן.
מיקום

הכפר ממוקם במישור הגדול, בפינה הצפון-מערבית של המחוז ושל האזור המכונה יאסשאג (Jászság), הגובל במחוז פשט. כ-70 ק"מ מבודפשט, כ-60 ק"מ מסולנוק. יישובים שכנים: Jászfényszaru (כ-8 ק"מ), יאסברן (כ-10 ק"מ), Jászágó (כ-8 ק"מ), Szentlőrinckáta (כ-3 ק"מ).
מיקום > נגישות

ניתן להגיע אל הכפר בכביש הראשי 32 או בכביש הצדדי מהכביש הראשי 31 מכיוון Szentmártonkáta דרך Szentlőrinckáta. תחבורה ציבורית מסופקת על ידי האוטובוסים של Volánbusz Zrt. ניתן להגיע לכפר גם ברכבת בקו MÁV 82 בין הטוון - סולנוק.
היסטוריה

מועד הקמת הכפר אבד בחשכת הזמן. תוואי תעלת צ'רס המחברת את הדנובה עם נהר הטיסה, שנבנתה על ידי הסרמטים בין השנים 324–337, עוברת מצפון ליישוב.
האזכור הכתוב הראשון שלו מתוארך לשנת 1315 ו-1331, בצורה של Poopmonustora. באותה תקופה היא הייתה שייכת למחוז ואץ. היישוב נקרא על שם מנזר בנדיקטיני ישן ששרידיו נראו עדיין במחצית הראשונה של המאה ה-19. אין נתונים מהימנים על השמדתו.
במאה ה-15 היישוב היה רכוש משפחת מונושטורי, ואז בתחילת המאה ה-17 היה שומם. למרות מיקומו הוא לא השתייך ליאסשאג ההיסטורי. הכפר הפך לכפר גדול ב--1872. כאשר נוסד מחוז יאס-נאג'קון-סולנוק, בשנת 1876, הוא התווסף לנפה העליונה של היאסשאג.
מקומות בעלי חשיבות

כנסייה רומית קתולית: נבנתה בשנת 1793.
פסל יאן מנפומוק.
פסל אישטוואן הראשון, מלך הונגריה
פסל מרים, אם ישו
אנדרטה הרואית.
אחוזת בלאז'וביץ': נבנתה על ידי האביר המלטזיאוסקר בלאז'וביץ' בסוף המאה ה-19. כיום בית תרבות.
בית כפרי
צלבי אבן (צלב גובה, צלב קוקאי, צלב אוסקר, צלב רוקח, צלב פטש, הצלב הגדול של הכנסייה)
ילידי המקום

אדן פרקס נולד כאן (27 בינואר 1851 - קולוז'וואר, 11 בספטמבר 1912) היה מלחין, מורה למוזיקה יהודי-הונגרי.
קנקארטה

קנקארטה שהונפקה על ידי השלטונות הגרמניים לאזרח פולני של הגנרלגוברנמן
קנקארטה (בגרמנית: Kennkarte, וברבים קנקארטן) הוא מסמך הזהות הבסיסי, שבו נעשה שימוש בשטחים רבים שנכבשו על ידי גרמניה הנאצית, בתקופת הרייך השלישי. מסמכים אלה נוצרו לראשונה ביולי 1938. הם הוענקו בדרך כלל מגורם משטרתי, ונשאו חותמות של משרדי הממשלה המנפיקים. כל אזרח גרמני בן 18 ומעלה ואזרחים מעטים יהודייים (זכר ונקבה) קיבלו תעודה זו, והצטוו להציגה כשעמד בפני גורמים רשמיים.
המדינות הכבושות

לאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה החלה גרמניה הנאצית בהוצאת קנקארטן של מדינות שכבשה, למשל פולין (הממשל הכללי). תעודות אלה הונפקו לתושבים בני 15 ומעלה בשנים 1941–1943, אך לעיתים קרובות זויפו על ידי תנועת ההתנגדות הפולנית.
בשבועות הראשונים לכיבוש הגרמני של פולין, היו בשימוש תעודות מלפני המלחמה שהונפקו על ידי הרפובליקה הפולנית השנייה. ב-26 באוקטובר 1939, בעקבות צו של הנס פרנק, הוכרזה חובת הנשיאה של קנקארטן. בשל סיבוכים משפטיים, לא הונפקו המסמכים הראשונים עד יוני 1941. השלטונות הגרמניים המשיכו להנפיקם עד 1943. קנקארטה הייתה מסמך קרטון דק, כ-30 על 14 ס"מ. מקופל וטקסט משני צדדיו. בסך הכל נוצר מסמך בן שישה עמודים, כל דף בו בגודל 10 על 14 ס"מ. צבעה של הקנקארטה התבסס על מוצא אתני: לפולנים חולקה קנקארטה אפורה. יהודים וצוענים: צהוב; רוסים, אוקראינים, בלארוסים וגאורגים: כחול. במסמכים סומן מוצאם האתני של הנושאים על פי האות הראשונה של המילה הגרמנית עבור האתניות (Juden - יהודי; Weissrussen - בלארוסי; Zigeuner - צועני וכו') J עבור יהודים, U עבור האוקראינים, R עבור הרוסים, W עבור בלארוסית, K עבור גאורגים, Z עבור הצוענים וכו'.
כדי לקבל קנקארטה נדרש המבקש למלא בקשה, ולספק מסמכים כגון תעודת לידה, תעודת זהות פולנית מלפני המלחמה ותעודת נישואין (במקרים מסוימים). אזרחים פולנים ממוצא אתני מתאים (למשל גרמנים אתניים עם אזרחות פולנית מלפני המלחמה) נאלצו להצהיר שהם שייכים לגזע הארי. עם קבלת הכרטיס, היה על המועמד לתת טביעות אצבע. לעיתים היו עובדי מדינה דוברי-פולנית מעורבים בתהליך הנפקת התעודות, וכך התאפשר זיוף התעודות לעיתים קרובות. כך התאפשר לחברי "ארמייה קריובה" וליהודי פולין לקבל זהות מזויפת. עוד פעלו בפולין הכבושה בתי דפוס בלתי חוקיים שהפיקו קנקארטן. הכרטיסים היו זמינים בשוק השחור. על פי הגסטפו, בשנת 1943 היו בוורשה עד 150,000 כרטיסים מזויפים. הצבא העריך כי בסוף 1942, כ-10% מתושבי הגנרלגוברנמן נעזרו בקנקארטן מזויפים.
הערות שוליים

↑  יהודי בפולין מספר על השגת קנקארטה מזויפת, באתר יד ושם
עיתונות יהודית בתוניסיה

העמוד הראשי של העיתון La Semiane Juive
העיתונות היהודית בתוניסיה היא מן הענפות ביותר בצפון אפריקה לאורך המאה התשע עשרה והמאה העשרים. היא מסמלת ולו חלקיק בתרבות העשירה ובפריחתה של החברה היהודית בצפון אפריקה.
העיתונות היהודית בצפון אפריקה

התעניינותם של יהודי המגרב בעיתונות הייתה קיימת עוד מן המאה הקודמת. עיתוני ההשכלה היהודית מן המזרח וממרכז אירופה הגיעו, באופן קבוע, מלוב במזרח ועד מרוקו במערב; "הצפירה", "המגיד", "המליץ", "האסיף", "היהודי" ועוד אחרים. יהודים מהמגרב שלחו מאמרים לעיתונים האלה בהם הציגו את בעיותיהם שונות בתחומים החברתיים, התרבותיים והכלכליים.
התעוררות העיתונות והספרות בצפון אפריקה הייתה בעיקרה הודות לכניסתו של הדפוס אל המרחב הציבורי. במשך תקופה ארוכה שלחו הקהילות היהודית את חומרי הכתיבה שלהם אל בתי הדפוס, שבעיר הנמל האיטלקית, ליבורנו. בשנת 1516 ייסדו אב ובנו, גולים מפורטוגל, שהתיישבו בעיר פז במרוקו, את בית הדפוס הראשון בצפון אפריקה.
העיתונות היהודית בתוניסיה

העיתונות היהודית בתוניסיה היא אחד מהביטויים העיקריים של התרבות היהודית של הקהילה היהודית בתוניסיה. העיתונות הזו יוצאת דופן בהיקפה ובמגוון דעותיה קריאה בעיתונים אלה פותחת בפנינו צוהר אל עולם של תרבות עשירה, ידע רחב ומחשבה מעמיקה בקרב בני הקהילה היהודית בתוניסיה, על כותביה וקוראיה, מסוף המאה ה-19 ועד לשנות השישים של המאה העשרים. בין השנים 1878 - 1967 יצאו לאור בתוניסיה 141 כתבי עת ועיתונים יהודיים; ארבעים ושמונה מתוכם כתובים בשפה הצרפתית.
במחצית השנייה של המאה ה-18, הדפיס ישועה כהן טנוג'י, בביתו שבעיר תוניס, את החיבור העברי הראשון; ציוד ההדפסה ששימש אותו יובא מעיר הנמל איזמיר. כאשר הפכה תוניס לקולוניה צרפתית, בשנת 1881, קיבל הדפוס המקומי תנופה אדירה. בשנת 1880 קיבל ויטוריו פינזי, אשר שורשיו בליבורנו, אישור להקים את בית הדפוס הראשון בתוניס. בהמשך הוקמו בתי דפוס נוספים בערים שונות כמו סוס, ג'רבה וסוסא. את פירותיהם ניתן לראות בדמותן של כ-141 הוצאות של עיתונים שהופצו בתוניסיה במהלך כמעט 100 שנים..
העיתון הראשון שראה אור בתוניס היה בשנת 1878. היה זה השבועון של "אל עמאלה אלתונסיה" (ממחוז תוניסיה). עיתון זה לא שרד זמן רב (2 גיליונות בלבד!) ולמעשה כלל לא הודפס בתוניס אלא בעיר הנמל ליבורנו. העיתון השני היה "אלמבושר" שנוסד בשנת 1884.
העיתונים הראשונים שהופיעו בתוניסיה היו בשפה הערבית-יהודית; ערבית כתובה באותיות עבריות. בשנת 1905 הופיע העיתון הראשון בשפה הצרפתית, ובשנת 1913 הופיע העיתון הראשון בשפה העברית. העיתונים הללו היו מגוונים ביותר; חלקם היו בעלי אופי ספרותי ולעומתם אחרים היו בעלי אופי פוליטי, והיו אף כאלה בעלי אופי פיליטוני - היתולי.
העיתונות היהודית בתוניסיה > עיתונות בשפה הערבית-יהודית

64 עיתונים מתוך 141 העיתונים שראו אור בתוניסיה היו עיתונים בשפה הערבית יהודית.
העיתונות היהודית בתוניסיה > עיתונים בשפה העברית

16 עיתונים בשפה העברית ראו אור בתוניסיה. למעט עיתון אחד בשם "העברי",העיתונים הללו יצאו לאור בעיר ג'רבה שעיקרם בעל אופי תורני או ציוני. התנופה האמיתי בתחום העיתונות בשפה העברית בתוניסיה התפתחה לאחר מלחמת העולם השנייה. הוכחה לכך היא העובדה כי עשרה מתוך שישה עשר העיתונים ראו אור לאחר המלחמה.
העיתונות היהודית בתוניסיה > עיתונים בשפה הצרפתית

בשנת 1905 יצא לאור העיתון הראשון בשפה הצרפתית מטעם כל ישראל חברים. מדובר היה בביטאון שאוכלוסיית היעד שלו היו המורים. בסך הכול יצאו לאור כ־48 עיתונים בשפה הצרפתית. עיתונים אלה כללו בתוכם 3 קבוצות עיקריות: עיתונים ציבוריים כללים- ששיקפו את המגמות העיקריות בחברה היהודית. בין העיתונים הללו היו העיתון "La Justice" ו "L'egalite". אלו עיתונים שנחשבו לאיכותיים הן בזכות תוכנן והן בזכות כותביהן. במקביל היו עיתונים שהביאו את חיי היום יום הפנים קהילתיים ולבסוף ביטאונים של מוסדות חינוך ובריאות.
לקריאה נוספת

אלמליח, אברהם (תרץ), "חלוצי העיתונות היהודית במזרח ובצפון אפריקה", ממזרח ומערב חוברת י"ג- י"ח, עמ' 207
הטל, אברהם (תשם), "על הדפוס העברי במגרב", ממזרח וממערב עמ' 129-121
הטל, אברהם (תש"ם), "מצב חקר העיתונות היהודית של צפון אפריקה-המצוי והרצוי", יד לקורא י"ט, חוברת א-ב, עמ' 55-52
הטל, אברהם (1983), "העיתון היהודי הראשון במגרב L’Israelïte Algerian (אדזירי) 1970",  פעמים, עמ' 91-89.
הטל, אברהם (1989), "עיתונות יהודית בתוניסיה", קשר 5, עמ' 87
הטל, אברהם (1996), כתבי עת ועיתונים יהודיים בצפון אפריקה, אוניברסיטת תל אביב: מכון לחקר העיתונות היהודית
סעדון, חיים (התשס"ו), תוניסיה, ירושלים: מכון בן צבי לחקר קהילות ישראל במזרח של יד בן צבי והאוניברסיטה העברית.
פורת, דינה ומאור, מרדכי (עורכים) (2002), העיתונות היהודית בארץ ישראל נוכח השואה 1939–1945, ישראל: הוצאה לאור משרד הביטחון
שטרית, יוסף (תשנו), "התגבשותה של לשון העיתונות הערבית-יהודית בתוניס בסוף המאה הי"ט", מחקרים בלשון העברית ובלשונות היהודים, עמ' 523- 538
הערות שוליים

↑  הטל, אברהם, כתבי עת ועיתונים יהודיים בצפון אפריקה, אוניברסיטת תל אביב: מכון לחקר העיתונות היהודית, 1996, עמ' 7-6
↑  הירשברג, חיים. זאב, תולדות היהודים באפריקה הצפונית: התפוצה היהודית בארצות המגרב מימי קדם ועד זמננו, כרך 2, ירושלים: מוסד ביאליק, 1965, מימי הכיבושים העותמאניים ועד זמננו, עמ' 161,158
↑  הטל, אברהם, על הדפוס העברי במגרב, ממזרח וממערב, תש"ם, עמ' 124-121
↑  סעדון, חיים, תוניסיה, ירושלים: מכון בן צבי לחקר קהילות ישראל במזרח של יד בן צבי והאוניברסיטה העברית, 2015, עמ' 141
↑  הירשברג, זאב. חיים, תולדות היהודים באפריקה הצפונית: התפוצה היהודית בארצות המגרב מימי קדם ועד זמננו, כרך 2, ירושלים: מוסד ביאליק, 1965, מימי הכיבושים העות'מניים ועד זמננו, עמ' 162,158
↑  הטל, אברהם, על הדפוס העברי במגרב, ממזרח וממערב, תש"ם
↑  סעדון, חיים, תוניסיה, ירושלים: מכון יד יצחק בן צבי והאוניברסיטה העברית, 2015, עמ' 142
↑  הטל, אברהם, כתבי עת ועיתונים יהודיים בצפון אפריקה, אוניברסיטת תל אביב: מכון לחקר העיתונות היהודית, 1996, עמ' 6
↑  הטל, אברהם, עיתונות יהודית בתוניסיה, קשר 5, 1989, עמ' 87
1 2 3  חיים, סעדון, תוניסיה, 2015, עמ' 142
קונדורוש

קונדורוש (בהונגרית: Kondoros) היא עיר בנפת סגהלם שבמחוז בקש בדרום מזרח הונגריה. עד לשואה הייתה בה קהילה יהודית.
כמו יישובים רבים באירופה גם בקונדורוש מספר התושבים נמצא בירידה. כך, בשנת 1990 חיו בכפר 6,482 תושבים ובשנת 2021 רק 4,590 תושבים.
שמה מופיע לראשונה במסמכים משנת 1228, והיא הפכה לעיר רשמית ב-15 ביולי 2013.
יהודי קונדורוש

יהודים חיו בקונדורוש במאה ה-19 ובתחילת המאה ה-20, הקהילה היהודית במקום הייתה כפופה לקהילת סרווש. בשנת 1944 נרצחו רוב יהודי העיר.
| שנה | מספר היהודים בעיר | כלל האוכלוסייה |
| --- | --- | --- |
| 1880 | 13 | 2,120 |
| 1910 | 34 |  |
| 1920 | 17 |  |
| 1930 | 31 |  |
| 1941 | 26 | 7,483 |
ילידי המקום

אנדראש בלצו, ספורטאי הונגרי בעבר, אלוף אולימפי (רומא 1960, מקסיקו סיטי 1968 ומינכן 1972) בקרב חמש מודרני, זוכה ב-5 מדליות אולימפיות מהן 3 זהב. הוענק לו תואר "ספורטאי האומה". בלצו נחשב לאחד הספורטאים הטובים בהיסטוריה בקרב חמש מודרני.
הערות שוליים

↑  נתוני הכפר באתר הלמ"ס ההונגרי
↑  סרווש בפנקס הקהילות הונגריה
↑  תיעוד יהודי קונדורוש שנרצחו בשואה
↑  מפקדי האוכלוסין של יהודי הונגריה, 1993
| יישובים במחוז בקש |
| --- | --- | --- |
| ערי המחוז | בקשצ'בה  |  |
| ערים |  בטוניה •  בקש •  • צ'ורוואש •  דוואוואניה •  אלק •  פיזשדיארמט •  גיומנדרד •  גיולה •  קונדורוש •  קרשלדאן •  מדגיישג'האזה •  מזברן •  מזהגייש •  מזקובאצ'האזה •  אורושהאזה •  שרקד •  סרווש •  סגהאלום •  טוטקומלוש •  אויקיגיוש •  וסטה |  |
| כפרים | בקשסנטאנדראש • צ'בסבדי • דובוז • גרנדאש • קטשופרון • סבדקיגיוש • טלקגרנדאש • דומבג'האז • קוורמש • אלמאשקמראש • דומבירטוש • קספר • קישדומבג'האז • קונאגוטה • מגיארבאנהגייש • מגיארדומבג'האז • מדגיישבודזאש • נג'באנהגייש • נג'קמראש • פוסטאוטלקה • וגג'האזה • צ'אדסאלאש • אצ'גפלבה • הוניה • בלמגייר • קמוט • קרשטרצ'ה • טרהוש • מורון • קרשויפלו • קרטססיגט • בוצ'ה • קטגיהאזה • לוקשהאזה • אורמניקוט • קרדוש • צ'בצ'וד • בקשאמשון • צ'נאדאפאצה • גאדורוש • קרדושקוט • נג'סנאש • פוסטפלדוואר • ביהראוגרה • גסט • קרשנג'הרשאן • קטגיאן • מהקרק • מזגיאן • שרקדקרסטור • אויסלונטה • ז'דאן |  |
| יישובים בנפת סרווש |
| --- | --- | --- |
| יישובים | סרווש • בקשסנטאנדראש • קונדורוש • אורמניקוט • קרדוש • צ'בצ'וד |  |
גלאסיס יונייטד

גלאסיס יונייטד הוא מועדון כדורגל, המשחק בליגת העל  בגיברלטר. המועדון זכה ב-17 אליפויות וב-5 גביעים.
היסטוריה

המועדון נוסד בשנת 1965. בעונתו הראשונה זכה באליפות הראשונה וזכה ב 8 אליפויות רצופות ב 8 העונות הבאות משנת 1967 ועד שנת 1974. בשנת 1975 זכה בפעם הראשונה בגביע של גיברלטר. בשנת 1976 זכה שוב באליפות. בשנים 1981, 1982 זכה באליפות ובגביע בכל שנה. בשנים 1983, 1985, 1989 זכה באליפות גיברלטר. בשנת 1997 זכה באליפות ובגביע. בשנת 1998 זכה בגביע ובשנת 2000 זכה באליפות.
בעונת 2013/2014 נערך בגיברלטר לראשונה טורניר גביע הליגה. המועדון השתתף בשלב הבתים וסיים את הבית במקום השלישי מתוך 4 קבוצות ולא עלה לשלב חצי הגמר. בעונת 2014/2015 השתתף בשלב הבתים וסיים את הבית במקום האחרון ולא עלה לשלב חצי הגמר.
תארים

אליפות גיברלטר: 17
1966, 1967, 1968, 1969, 1970, 1971, 1972, 1973, 1974, 1976, 1981, 1982, 1983, 1985, 1989, 1997, 2000
הגביע של גיברלטר: 5
1975, 1981, 1982, 1997, 1998
האצטדיון הביתי
קהילת יהודי ע'ריאן

מראה מודרני של בתי מערות בע'ריאן
קהילת יהודי ע'ריאן הייתה קהילה של יהודים תושבי מערות, הידועים גם כטרוגלודיטים (מהביטוי הצרפתי "Juifs troglodytes"), היו אלו קהילות יהודיות ששכנו במערות מעשה ידי אדם בהרים. הקהילות הידועות ביותר מסוג זה התקיימו באזור רמת ע'ריאן ("ג'בל ע'ריאן") של הרי נפוסה, באזור העיר ע'ריאן בצפון-מערב לוב, והן מכונות בדרך כלל יהודים ע'ריאנים. הקהילות הללו כבר אינן קיימות היום.
תיאור

נחום סלושץ כתב:
"מעת לעת חדי העין מגלים, בין עצי זית ותאנה, או ליד מסגד או חורבות, חורים פעורים בשפל של גבעה, הדומים בצורתם לדלת של מערה. דלת עץ קטנה נפתחת לפני הטייל, והוא נכנס למעין גלריה חשוכה ולא אחידה, משופעת כל הדרך, כדי לעבור אותה בבטחה דרוש תרגול. לאחר הליכה של חמישה-עשר עד עשרים מטרים, יורדים למעין חצר, מוארת מלמעלה בקלילות בכמה קרני אור; יש את האורווה, שקודמת לחדר המרכזי, ואשר משמשת לעיתים קרובות בית מלאכה לנפחים היהודים. בירידה מתמדת מגיעים לחצר תת-קרקעית המשמשת כבית מגורים מרכזי, מטבח ובית מלאכה, התאים נמצאים במערות שנחפרו בקירות החצר, מהן מקבלים מעט אור ואוויר. הילידים מוצאים את החיים התת-קרקעיים מאוד טבעיים ונוחים, אם כי המטייל אינו חש בנוח. גם בית הכנסת של הכפר בני-עבאס ממוקם במערה, אך הגישה אליו פתוחה וקלה, וגגו אפילו מעל מפלס הקרקע. בטיגרנה נבנה זה עתה בית כנסת שכולו מעל פני הקרקע."
לקריאה נוספת

מוריס רומני. "ע'ריאן." אנציקלופדיה של יהודים בעולם האסלאם. Brill Online, 2010 (גישה מקוונת; דורש התחברות)
הארווי א' גולדברג, שוכני מערות ומגדלי הדרים: קהילה יהודית בלוב ובישראל, 1972, פרק 4. "מעונות הטרוגלודיטים של הע'ריאנים", עמ'. 36–57
מערות מגורים בקהילה היהודית של יושבי המערות בע'ריאן: מבט מלמעלה, לוב 1947
יהודי ע'ריאן - המרכז למורשת לוב
יהודים שוכני מערות - מרכז אור שלום לשימור והנחלת מורשת יהדות לוב
הערות שוליים

1 2 3  Jewish community of Gharian | Databases – ANU Museum of the Jewish People, באתר "אנו – מוזיאון העם היהודי"
↑  היהודים שוכני המערות בארץ לוב / הרב פריג'ה זוארץ, באתר www.daat.ac.il
↑  יושבי מערות – אכן קרה? | יושבי מערות – אכן קרה? לפני כמה חודשים העלה גולש תגובה בדף בעברית וצירף הזמנה משנת 1949 להרצאה על היהודים יושבי המערות בלוב. הגולש נפגע מאוד וחשב שזה... | By יהודי צפון אפריקה בתקופת השואה | Facebook, באתר www.facebook.com
1 2 3  Ken Blady, Jewish Communities in Exotic Places, מסת"ב 146162908XISBN 146162908X, 2000, Section "Cave Rabbis? Cave Synagogues?", pp.311-329
1 2  "The Troglodyte Jews of the Sahara" (translated from the French of N. Slousch), ⁨⁨The Reform Advocate⁩⁩, 21 September 1907
↑  "Jewish cave homes at Gharyan, Libya"
↑  Marie-Louise Gumuchian Going underground: Libya's unusual cave dwellings, Reuters, July 1, 2013
↑  Josephus Flavius, Antiquities, 1.15.1
1 2 3 4  יהודי ע'ריאן – "יהודי המערות" | מרכז מורשת יהדות לוב
↑  בנעטיה פדהצור, יהודים שוכני מערות, באתר מרכז אור שלום, ‏2004
↑  מערות מגורים בקהילה היהודית של יושבי המערות בע'ריאן: מבט מלמעלה, לוב 1947, באתר מרכז תיעוד יהדות צפון אפריקה במלחמת העולם השנייה, ‏2017-09-05
↑  Wayback Machine, web.archive.org, ‏2021-11-13
↑  Salaheddin Mohammed Ali Ebrahim "A framework to assess the rehabilitation of historic cave dwellings in Libya using modernization theory and technology acceptance model ", Ph.D. thesis, 2020
↑  "Libya renovates ancient ‘cave houses", Al Arabiya, 31 May 2012.
עמנואל הרומי

| --- | --- |
 לידה:  בסביבות 1260 רומא
 פטירה:  1328 או 1336 באזור פרמו, איטליה
 לאום:  יהודי-איטלקי
 עיסוק:  משורר, סופר, פרשן מקרא ובלשן
 שפות היצירה:  עברית; איטלקית
 יצירות בולטות:  מחברות עמנואל
 
עמנואל בן שלמה בן יקותיאל הצפרוני (נודע כעמנואל הָרוֹמִי, באיטלקית: Manoello Giudeo, "עמנואל היהודי"; נולד סביב שנת 1260 ברומא, מת בין 1328–1336, באזור פרמו שבמארקה?[דרושה הבהרה]) היה משורר, סופר, בלשן ופרשן מקרא יהודי-איטלקי. יצירתו הגדולה "מחברות עמנואל" נודעה בתפוצה רחבה בשלהי ימי-הביניים, והייתה מהחיבורים הספרותיים העבריים הראשונים שזכו למהדורת דפוס. מוכר גם בשל פירושיו למקרא, ובמיוחד פירושו לספר משלי.