stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ברונו פרטוס
ביוגרפיה > 2014

באליפות הפאן פסיפיק שנערכה בגולד קוסט, קווינסלנד, אוסטרליה באוגוסט 2014 הוא זכה בשתי מדליות, זהב וארד. מדליית זהב במשחה ל-50 מטר חופשי בשיא אליפות חדש של 21.44 שניות, לפני אנתוני ארווין (21.73 שניות) ונייתן אדריאן (21.80 שניות), שניהם מארצות הברית ומדליית ארד במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי בתוצאה של 3:13.59 דקות, אחרי אוסטרליה (3:12.80 דקות) וארצות הברית (3:13.36 דקות), כשחיין שלישי הוא קבע ב"זינוק שליחים" תוצאה של 48.00 שניות.
ביוגרפיה > 2015 > מדליית ארד באליפות העולם

באליפות העולם שנערכה בקאזאן שברוסיה ביולי 2015 הוא זכה במדליית ארד במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 21.55 שניות, אחרי פלורן מנודו מצרפת (21.19 שניות) ונייתן אדריאן (21.52 שניות). נוסף לכך, הוא סיים במקום רביעי במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי בתוצאה של 3:13.22 דקות, כשחיין שלישי הוא קבע ב"זינוק שליחים" תוצאה של 48.08 שניות.
ביוגרפיה > 2016

באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) הוא סיים במקום שישי במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 21.79 שניות. בשלב חצי הגמר הוא קבע תוצאה של 21.71 שניות.
ביוגרפיה > 2017 > סגן אלוף עולם

באליפות העולם שנערכה בבודפשט שבהונגריה ביולי 2017 הוא זכה בשתי מדליות כסף במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 21.27 שניות, אחרי קיילב דרסל מארצות הברית (21.15 שניות) ולפני בן פראוד מבריטניה (21.43 שניות) ובמשחה שליחים 4x100 מטר חופשי ביחד עם גבריאל סנטוס, מרסלו קיארגיני וסזאר סיילו בתוצאה של 3:10.34 דקות, אחרי ארצות הברית (3:10.06 דקות) ולפני הונגריה (3:11.99 דקות). כשחיין רביעי הוא קבע ב"זינוק שליחים" תוצאה של 47.18 שניות.
ביוגרפיה > 2018

בספטמבר 2018 עבר ניתוח לתיקון קרע חלקי בגיד התת-שכמי בכתף, כשהוא מחמיץ תחרויות בינלאומיות חשובות.
ביוגרפיה > 2019

באליפות העולם שנערכה בקוואנגג'ו שבקוריאה הדרומית ביולי 2019 הוא זכה בפעם השנייה ברציפות במדליית כסף במשחה ל-50 מטר חופשי ביחד עם כריסטיאן גולומייב מיוון בתוצאה של 21.45 שניות, אחרי קיילב דרסל שקבע שיא אליפות חדש של 21.04 שניות.
ביוגרפיה > 2019 > אלוף הפאן אמריקה

שבועיים לאחר מכן, במשחקים הפאן-אמריקאיים שנערכו בלימה, פרו באוגוסט אותה שנה הוא זכה בשתי מדליות זהב, במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 21.61 שניות, לפני נייתן אדריאן (21.87 שניות) וומייקל צ'דוויק מארצות הברית (21.99 שניות) ובמשחה שליחים 4x100 מטר חופשי בשיא משחקים חדש של 3:12.61 דקות, לפני ארצות הברית (3:14.94 דקות) ומקסיקו (3:17.70 דקות), כשחיין שלישי הוא קבע ב"זינוק שליחים" תוצאה של 48.18 שניות.
ביוגרפיה > 2021 > מדליית ארד אולימפית

באולימפיאדת טוקיו (2020) זכה פרטוס במדליית ארד במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 21.57 שניות, אחרי קיילב דרסל שקבע שיא אולימפי חדש של 21.07 שניות ופלורן מנודו (21.55 שניות) ובכך היה לשחיין המבוגר ביותר שזכה במדליה אולימפית ראשונה בקריירה שלו.
חיים אישיים

בשנת 2014 נישא לשחיינית האולימפית מברזיל מישל לנהרדט
שיאים אישיים > בריכה אולימפית

50 מטר חופשי: 21.27 שניות שניות (2017)
100 מטר חופשי: 48.58 שניות (2018)
שיאים אישיים > בריכת 25 מטר

50 מטר חופשי: 20.98 שניות (2020)
100 מטר חופשי: 47.71 שניות (2020)
הערות שוליים

↑  BY SPENCER PENLAND, TOKYO 2020, SOUTH AMERICA RECAP DAY 7: FRATUS POSTS 90TH CAREER SUB-22 LCM 50FR, באתר swimswam, ‏July 30th, 2021,  (באנגלית)
ג'סי ג'ונס

ג'סי הולמן ג'ונס (באנגלית: Jesse Holman Jones‏; 5 באפריל 1874 – 1 ביוני 1956) היה פוליטיקאי ויזם אמריקאי, איש המפלגה הדמוקרטית מיוסטון שבטקסס. לימים מזכיר המסחר של ארצות הברית בממשלו של הנשיא פרנקלין דלאנו רוזוולט.
ביוגרפיה

כניסתו של ג'ונס לחיים הציבוריים ולפוליטיקה החלה בנמל יוסטון ובתעלת האניות של הנמל. הוא הוביל קבוצת בנקאים מקומיים שרכשה איגרות חוב ציבוריות ומאוחר מונה לכהן כיו"ר מועצת המנהלים של נמל יוסטון. ג'ונס הוביל מאמץ לגיוס תרומות מקומי מטעם הצלב האדום האמריקאי לשם תמיכה בחיילי הכוחות המזוינים של ארצות הברית במלחמת העולם הראשונה. הנשיא וודרו וילסון מינה את ג'ונס לעמוד בראש חטיבה של הצלב האדום האמריקאי, תפקיד שמילא בשנים 1917–1919. בשנת 1928 יזם את כינוס הוועדה הדמוקרטית הלאומית ביוסטון לקראת הבחירות לנשיאות באותה השנה.
ג'ונס ניהל בית חרושת לייצור טבק בטנסי בגיל ארבע עשרה, ובגיל 19 כבר היה אחראי על מגרשי הקורות של דודו. כעבור חמש שנים, לאחר שמת דודו מ. ט. ג'ונס, עבר ליוסטון כדי לנהל את האחוזה שהותיר אחריו הדוד ופתח חברה לעצים, שחיש מהר החלה לשגשג. במהלך תקופה זו ייסד ג'ונס חברה פרי עמלו בשם "חברת סאות' לאמבר" (South Lumber Company). במקביל התמקצע בנדל"ן ובבנקאות. עיסוקיו בתחום הבניינים המסחריים ביוסטון כללו בנייני משרדים, גורדי שחקים, בתי מלון ודירות ובתי קולנוע. הוא הקים את "בניין פוסטר", מטה העיתון "יוסטון כרוניקל" (Houston Chronicle) בתמורה ל-50% מהשליטה בעיתון, עליו השתלט לגמרי ב-1926.
התפקיד החשוב ביותר של ג'ונס היה בתאגיד לשיקום פיננסי (RFC) בין השנים 1932–1939, סוכנות ממשלתית פדרלית שנוסדה במקור בממשל הרברט הובר, אשר מילאה תפקיד מרכזי במאבק בשפל הגדול ובמימון התרחבות התעשייה במהלך מלחמת העולם השנייה. לאחר שהובר מינה לראשונה את ג'ונס לתאגיד, הנשיא פרנקלין דלאנו רוזוולט הרחיב את סמכויות ה-RFC וקידם את ג'ונס לראש הסוכנות ב-1933. ג'ונס היה אחראי על הוצאת 50 מיליארד דולר אמריקני להמרצת התעשייה, בין היתר באמצעות מימון מסילות ברזל ובניית מפעלי תחמושת. ב-1939 התפטר מהתאגיד לשיקום פיננסי כדי לעמוד בראש סוכנות ההלוואות הפדרלית.
הוא כיהן כמזכיר המסחר של ארצות הברית בשנים 1940–1945, תפקיד שמילא במקביל להיותו ראש התאגיד לשיקום פיננסי. עם הסמכות המשולבת של תפקידים פדרליים שונים אלה, ניתן לומר כי ג'ונס נמנה בין האישים החשובים והחזקים באמריקה, מה שעשוי להתבטא בכינוי "ישו ג'ונס" אשר העניק לו רוזוולט. למעשה, כבר בעשור השני של המאה ה-20 הוצע לג'ונס תפקיד מזכיר המסחר בידי הנשיא וודרו וילסון אך ג'ונס העדיף להישאר ביוסטון ולהתמקד בפעילותו העסקית. במהלך הבחירות לנשיאות ארצות הברית 1940 נשקלה מועמדותו לתפקיד סגן הנשיא כעמיתו למירוץ של הנשיא, אך רוזוולט ראה בג'ונס שמרן מדי כדי להגשים את האידאולוגיה שלו.
לאחר שעזבו את וושינגטון הבירה, ג'סי ומרי ג'ונס התמקדו בנדבנות, תוך שהם עובדים באמצעות ב"יוסטון אנדוומנט", מוסד ללא כוונת רווח שהקימו בשנת 1937. אף שמרבית הפעילות הפילנתרופית שלהם התמקדה בטקסס, חלקה הייתה גם במסצ'וסטס ובטנסי. חלק גדול מנדבנותם בא לידי ביטוי בחינוך, דרך תרומות גדולות לבית הספר לעסקים באוניברסיטת דרום טקסס והקמת מכללת ג'ונס באוניברסיטת רייס. עם זאת, הם גם תרמו תרומות משמעותיות לבתי חולים ולאמנויות. בניינים רבים ביוסטון נקראים על שם ג'סי ג'ונס, כולל מרכז מוזיקה במרכז העיר יוסטון המכונה "ג'ונס הול".
הערות שוליים

↑  ג'סי ה. ג'ונס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007280136905171  GND: 124546625  ISNI: 0000 0000 8258 6834  LCCN: n86025578  NARA: 10571160  NTA: 067843794  SNAC: w66m3dzj  VcBA: 495/259084  VIAF: 69864360   WorldCat (עם VIAF): 69864360
ג'ף קולייר

ג'פרי ויליאם קולייר (באנגלית: Jeffrey William Colyer; נולד ב-3 ביוני 1960) הוא כירורג ופוליטיקאי אמריקאי שכיהן כמושל קנזס ה-47 מאז ראשית 2018 ועד ראשית 2019. מטעם המפלגה הרפובליקנית הוא שימש כסגן מושל קנזס ה-49 בשנים 2011–2018, כחבר בסנאט של קנזס 2009–2011, ובבית הנבחרים של קנזס בשנים 2007–2009. קולייר התמנה למושל קנזס כאשר קודמו בתפקיד, סם בראונבק, התפטר מתפקידו על-מנת לכהן כשגריר העליון של ארצות הברית לענייני חופש דת בינלאומי.
ביוגרפיה

קולייר נולד וגדל בעיר האייז. שם אביו, ג'יימס דניאל קולייר (נפטר ב-2015), עבד כרופא שיניים משנת 1955 עד 1985. את לימודיו התיכוניים הביא לידי גמר ב-1978. אחר כך נרשם לאוניברסיטת ג'ורג'טאון, שם למד קורסים קדם-דוקטורטיים והיה לבוגר בכלכלה מטעם האוניברסיטה ב-1981. לאחר שהיה למוסמך ביחסים בינלאומיים ממכללת קלייר הול שבאוניברסיטת קיימברידג' ב-1982, קיבל תואר דוקטור לרפואה מאוניברסיטת קנזס ב-1986.
קולייר עבר התמחות בניתוחים כלליים בבית החולים הכללי בוושינגטון הבירה בשנים 1986–1988 ולאחר מכן בשנים 1989–1991. בניתוח פלסטי התמחה באוניברסיטת מיזורי-קנזס סיטי בשנים 1991–1993, ובניתוח קרניופציאלי ופדיאטרי התמחה במכון הקרניופציאלי בדאלאס שבטקסס בשנים 1993–1994. קולייר היה עמית בבית הלבן תחת נשיאי ארצות הברית רונלד רייגן וג'ורג' הרברט ווקר בוש, ועסק בעניינים בינלאומיים.
בשנת 1994, קולייר פתח את המרפאה הקרניופציאלית הפרטית שלו בעיר אוברלנד פארק שבקנזס ובקנזס סיטי שבמיזורי. הוא מתנדב עם חיל הרפואה הבינלאומי, ומעניק מתן טיפולים רפואיים במדינות נחשלות כקוסובו וסיירה לאון. במסגרת זו הוא ביצע ניתוחים רבים בחינם והכשיר רופאים מקומיים. עבודתו של קולייר ככירורג מתנדב באזורי לחימה הובילה אותו אל עיראק ואפגניסטן, ולרואנדה בימי רצח העם שהתחולל בה.
במהלך הבחירות לבית הנבחרים של ארצות הברית ב-2002, קולייר התמודד בבחירות הפנימיות במפלגה הרפובליקנית לבחירת מועמד המפלגה לייצוג מחוז הקונגרס השלישי של קנזס בבית הנבחרים. הוא הובס על ידי אדם טאף, בעוד זה האחרון הפסיד בבחירות הכלליות לדניס מור המכהן.
ב-2006, קולייר נבחר לבית הנבחרים של קנזס מטעם מחוז 48, כשהוא זוכה ל-62% מקולות הבוחרים מבין שלושת המועמדים. כחבר בבית הנבחרים, הוא נבחר לשמש כיושב ראש כוח המשימה של בית המחוקקים לרפורמה במערכת הבריאות ב-2007. ב-2008 הוא נבחר לסנאט של קנזס מטעם מחוז 37, כשהוא זוכה הפעם ל-63% מקולות הבוחרים. ב-1 ביוני 2010 הודיע נציגה של קנזס בסנאט של ארצות הברית והמועמד הרפובליקני למושלות קנזס, סם בראונבק, כי הוא בחר בקולייר כעמיתו למרוץ. בראונבק וקולייר נבחרו ב-2 בנובמבר אותה השנה, והשניים הושבעו לתפקידם בינואר 2011. קולייר התפטר מהסנאט ב-10 בינואר 2011, בטרם נטל את תפקידו כסגן המושל.
ב-2014 נבחר קולייר בשנית לתפקיד סגן מושל קנזס. ב-26 ביולי 2017, הנשיא דונלד טראמפ מינה את בראונבק לשגריר העליון של ארצות הברית לענייני חופש דת בינלאומי בוושינגטון הבירה. בראונבק התפטר מתפקידו כמושל ב-31 בינואר 2018 על מנת לכהן כשגריר. מתוקף היותו הראשון בסדר הירושה של מושל קנזס, נשבע קולייר לתפקידו החדש כמושל. ב-16 במאי 2018 נמנה בין שישה ממושלי מדינות ארצות הברית שקראו לוועדה האחראית על הענקת פרסי נובל להעניק לנשיא טראמפ פרס נובל לשלום על פסגת ארצות הברית-קוריאה הצפונית בסינגפור.
קולייר התמודד בבחירות הפנימיות במפלגה הרפובליקנית לבחירת מועמד המפלגה לתפקיד מושל קנזס במהלך הבחירות בארצות הברית ב-2018, אך הובס בקושי על ידי מזכיר המדינה של קנזס, כריס קובאק, אשר קיבל בין היתר את תמיכתו של הנשיא טראמפ. הוא סיים את תפקידו עם השבעתה של לורה קלי לתפקידה ב-14 בינואר 2019.
הערות שוליים

↑  מיץ' סמית' וג'ון אליגון, מיהו סגן מושל קנזס?, באתר הניו יורק טיימס, 27 ביולי 2017 (באנגלית)
↑  סוכנויות הידיעות, שישה מושלי מדינות במכתב לוועדת הפרס בנורווגיה: "העניקו פרס נובל לשלום לנשיא טראמפ", באתר Hebrew News‏, 16 במאי 2018
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1197146032  LCCN: no2019008081  VIAF: 7881154801962756310003   WorldCat (עם VIAF): 7881154801962756310003
גאדורוש

| --- | --- |
סמל גאדורושסמל גאדורוש

 מדינה:  הונגריה הונגריה
 חבל:  המישור הגדול הדרומי
 מחוז:  בקש בקש
 נפה:  נפת אורושהאזה
 שטח:  38.13 קמ"ר
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בכפר:  3,181 (1 בינואר 2021)
 קואורדינטות:  46°40′00″N 20°36′00″E﻿ / ﻿46.666666666667°N 20.6°E﻿ / 46.666666666667; 20.6 
 אזור זמן:  UTC +1
 http://www.gadoros.hu
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת הונגריה מוגדלת) בודפשט דברצן מישקולץ סגד פץ' גיור נירג'האזה קצ'קמט אוסטריה סלובקיה אוק. רומניה סרביה קרואטיה סל.גאדורוש(למפת הונגריה רגילה) בודפשט דברצן מישקולץ סגד פץ' גיור נירג'האזה קצ'קמט אוסטריה סלובקיה אוק. רומניה סרביה קרואטיה סל.גאדורוש  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
גאדורוש (בהונגרית: Gádoros) הוא כפר בנפת אורושהאזה שבמחוז בקש בדרום מזרח הונגריה. עד לשואה הייתה בו קהילה יהודית קטנה.
כמו יישובים רבים באירופה גם מספר התושבים בגאדורוש נמצא בירידה. בשנת 1990 חיו בכפר 3,181 תושבים, ובשנת 2021 רק 4,319 תושבים.
יהודי גאדורוש

יהודים ישבו בגאדורוש במאה ה-19 והיו חלק מקהילת אורושהאזה, בשנת 1944 נרצחו בשואת יהודי הונגריה.
| שנה | מספר היהודים בכפר | כלל האוכלוסייה |
| --- | --- | --- |
| 1880 | 51 | 2,835 |
| 1910 | 29 |  |
| 1920 | 29 |  |
| 1930 | 13 |  |
| 1941 | 10 | 4,824 |
הערות שוליים

↑  נתוני הכפר באתר הלמ"ס ההונגרי
↑  קהילת אורושהאזה בפנקס הקהילות הונגריה
↑  תיעוד יהודי גאדורוש שנרצחו בשואה
↑  מפקדי האוכלוסין של יהודי הונגריה, 1993
| יישובים במחוז בקש |
| --- | --- | --- |
| ערי המחוז | בקשצ'בה  |  |
| ערים |  בטוניה •  בקש •  • צ'ורוואש •  דוואוואניה •  אלק •  פיזשדיארמט •  גיומנדרד •  גיולה •  קונדורוש •  קרשלדאן •  מדגיישג'האזה •  מזברן •  מזהגייש •  מזקובאצ'האזה •  אורושהאזה •  שרקד •  סרווש •  סגהאלום •  טוטקומלוש •  אויקיגיוש •  וסטה |  |
| כפרים | בקשסנטאנדראש • צ'בסבדי • דובוז • גרנדאש • קטשופרון • סבדקיגיוש • טלקגרנדאש • דומבג'האז • קוורמש • אלמאשקמראש • דומבירטוש • קספר • קישדומבג'האז • קונאגוטה • מגיארבאנהגייש • מגיארדומבג'האז • מדגיישבודזאש • נג'באנהגייש • נג'קמראש • פוסטאוטלקה • וגג'האזה • צ'אדסאלאש • אצ'גפלבה • הוניה • בלמגייר • קמוט • קרשטרצ'ה • טרהוש • מורון • קרשויפלו • קרטססיגט • בוצ'ה • קטגיהאזה • לוקשהאזה • אורמניקוט • קרדוש • צ'בצ'וד • בקשאמשון • צ'נאדאפאצה • גאדורוש • קרדושקוט • נג'סנאש • פוסטפלדוואר • ביהראוגרה • גסט • קרשנג'הרשאן • קטגיאן • מהקרק • מזגיאן • שרקדקרסטור • אויסלונטה • ז'דאן |  |
| יישובים בנפת אורושהאזה |
| --- | --- | --- |
| יישובים | אורושהאזה • טוטקומלוש • בקשאמשון • צ'נאדאפאצה • גאדורוש • קרדושקוט • נג'סנאש • פוסטפלדוואר |  |
ג'ורג' אנדרו רייזנר

| --- | --- |

 לידה:  5 בנובמבר 1867 אינדיאנפוליס, ארצות הברית 
 פטירה:  6 ביוני 1942 (בגיל 74) גיזה, מצרים 
 ענף מדעי:  ארכאולוגיה
 מקום מגורים:  ארצות הברית
 מקום לימודים:  אוניברסיטת הרווארד 
 מוסדות:  אוניברסיטת הרווארד 
 תרומות עיקריות
 חפירות בשומרון
 
ג'ורג' אנדרו רייזנר (באנגלית: George Andrew Reisner; ‏ 5 בנובמבר 1867 - 6 ביוני 1942 ) היה ארכאולוג אמריקאי שפעל בארץ ישראל בתקופה העות'מאנית, ובו קשורה החפירה הארכאולוגית הראשונה שנעשתה על ידי משלחת אמריקנית בארץ ישראל.
רייזנר נולד בעיר אינדיאנפוליס שבארצות הברית. בראשית דרכו התמחה באשורולוגיה. לאחר סיום לימודיו שימש זמן מה עוזר במחלקה המצרית במוזיאון ברלין, תפקיד שהביאו לשנות את תחום התעניינותו לארכאולוגיה מצרית. במצרים בילה עשרות שנים והיה לדמות הדומיננטית של הארכאולוגיה המצרית בחלקה הראשון של המאה. עבודתו בחקר בתי הקברות המצריים, וגילוי הקבר המפואר של המלכה חתפ-חרס, הקנו לו שם הן בקרב אנשי המדע והן בציבור הרחב.
החפירות בארץ ישראל

פעולתו של רייזנר בארץ ישראל הייתה קצרה, אך פעולתו בארץ מהווה ציון דרך מהחשובים ביותר בתולדות הארכאולוגיה של ארץ ישראל. בשנת 1905 קיבל המוזיאון השמי שליד אוניברסיטת הרווארד בבוסטון תרומה כספית גדולה מידיו של יעקב הנרי שיף לשם עריכת חפירה ארכאולוגית בארץ ישראל. מאחר שהמפעל אמור היה להיות מפעל מדעי לשמו, ללא כל יומרות דתיות, גלויות או נסתרות, חיפש המוסד בין חבריו מדען ראוי לשמו, בעל ניסיון בעבודת שדה, שינהל את מפעל החפירות. הבחירה נפלה על רייזנר, שכבר היו מאחוריו שנות פעילות אחדות במצרים, אך מבחינת המוסד, הייתה הבחירה בו למעשה האפשרות היחידה. לנוכח התרומה הנדיבה, אולי הגדולה ביותר שהוקצתה עד אז לחפירה ארכאולוגית בארץ ישראל, קיבל עליו רייזנר את התפקיד.
האתר שנבחר היה "סבסטיה", הלא היא שומרון בירת ממלכת ישראל. בתחילה שכר את שירותיו של גוטליב שומכר לסייע לו בחפירה, אך לאחר עונת חפירות לא היה מרוצה מעבודתו ופיטרו. אחר כך הביא לעזרתו את קלרנס פישר, שהיה בעל ניסיון בחפירות במסופוטמיה, ועבודתו בשומרון הייתה תחנה ראשונה בדרכו הארוכה בארץ ישראל.
במסגרת חפירות שומרון (1910-1908), תרמו רייזנר ופישר תרומה משמעותית להתפתחות המתודה הארכאולוגית, בכך שהפנו את תשומת הלב למרכיב נוסף ממרכיבי תל העתיקות ההולך ונחפר. נוסף לשרידי המבנים מצד אחד, ולחפצים המתגלים בהם מצד שני, התייחסו החופרים לעפר לסוגיו הממלא את אתר העתיקות. עפר זה נחפר ונחשף מן המבנים העתיקים. הוא מנופה ומוצאים ממנו החפצים. בסופו של התהליך, מוצא העפר מאתר החפירות נשפך ונערם בשולי התל. ככלות הכול, אין בו ערך מוזיאלי כלשהו. אמנם אין להבחין בערכו המדעי של מרכיב זה ממבט ראשון, כמו הרושם המידי המתקבל ממבנה או מחפץ עתיקים, אך הוא המקשר ביניהם ומאפשר לשחזר את תולדות האתר הנחפר. רייזנר הראה כי העפר הזה איננו מסוג אחיד. הוא הצליח להבדיל בו שישה סוגים. כך למשל, מצא הבדל ברור בין עפר המצטבר באתר תוך כדי מחייה ((debris of occupation לבין עפר המצטבר בו תוך כדי הרס ועזובה ((debris of decay, או זה המצטבר תוך כדי בנייה באתר מן הפסולת שמשאירים אחריהם הסתתים והבנאים (stonecutters' debris).
פלינדרס פיטרי הבחין אמנם ראשון בתופעת ההשתכבות האופיינית לתלי ארץ-ישראל, והשתמש בידיעת עיקרון זה כדי לחפור את תל אל-חסי, שכבה אחר שכבה. רייזנר בא והתקדם כאן צעד אחד נוסף, משמעותי ביותר, בכך שהראה כי ההשתכבות, אף שהיא קיימת, איננה מצויה בכל תל באופן אידיאלי, בדומה ל'עוגת שכבות'. הוא הראה כי במקרים מסוימים נחפרו יסודות המבנים המשתייכים לשכבה ולתקופה מסוימת אחת, עמוק אל תוך השכבה או השכבות הקודמות לה, תוך כדי הפרעת המבנים והעפר של השכבות ושיבוש הקווים המאוזנים והאידיאליים שהבחין בקיומם פטרי. חקירת רובדי העפר לסוגיהם השונים היא שנתנה בידו את האפשרות 'לקרוא' את התל באופן מדויק יותר.
להבחנות האלה הוסיף רייזנר גם את התיעוד הגרפי המדויק ובעיקר תיעוד חתכי העפר בשולי שטחי החפירה, כפי שהם נראים מן הצד, באופן שניתן להבחין כיצד מבנה משכבה אחת בנוי על-גבי מבנה משכבה קודמת, או בנוי לתוך, ויסודותיו 'חותכים' מבנה קדום לו, ובכך לשחזר את תולדות בנייתו והריסתו של התל.
רייזנר ופישר פיתחו את נושא התיעוד לרמה שלא הייתה מקובלת עד אז בארץ וזאת מתוך מודעות ברורה לעובדה כי החפירה הארכאולוגית היא ביסודו של דבר תהליך של הרס.
ראו גם

תרבות קבוצה A
תרבות קבוצה C
תרבות קבוצה X
לקריאה נוספת

| --- | --- |
פורטל ארכאולוגיה של המזרח הקרוב:  לפורטל ארכאולוגיה של המזרח הקרוב
,G.A. Reisner, C.S. Fisher & D.C. Lyon, Harvard Excavations at Samaria (1908-1910), 1924, Chap. I - Inception and Conditions of the Work; Chap. II - Methods of Excavation, pp. 3-45.
G.E. Wright, Archaeological Method in Palestine - An American Interpretation, Eretz-Israel 9 (1969), pp. 120-133.
R. Little, George Andrew Reisner and His Contemporaries, The Archaeology of Jordan and Other Studies, (eds. L.T.Geraty & L.G. Herr), S. Horn Volume, Berrings Springs, Michigan, 1986, pp. 183-204
בסמ"ת

| --- | --- |

הדריון - מבנה הספרייה והזיכרון של בית הספר
 בית ספר
 תקופת הפעילות:  1928–2007 (כ־79 שנים)
 שכבות לימוד:  ט' – י"ד
 מיקום
 מדינה:  ישראל ישראל
 קואורדינטות:  32°48′33″N 34°59′40″E﻿ / ﻿32.809138888889°N 34.994361111111°E﻿ / 32.809138888889; 34.994361111111
 he
 
כריכת תעודה של בית הספר למלאכה
כריכת תעודה של בית הספר המקצועי
"בסמ"ת (נהגה "בּוֹסְמָת") - בית ספר מקצועי תיכוני להנדסאים וטכנאים מוסמכים" הוא בית ספר תיכון לחינוך מדעי וטכנולוגי שהוקם על ידי הטכניון בחיפה בשנת 1928 והיה בית הספר המדעי-טכנולוגי הראשון בארץ ישראל.
מבנה בית הספר כלל מעבדות, ספרייה ומתקני ספורט. בית הספר נסגר בשנת 2007 ונפתח מחדש בשנת 2013. שמו של בית הספר הוסב ל"בסמת החדש" הוגדר כבית ספר מדעי טכנולוגי על אזורי.
היסטוריה > שנות השיא

בסוף שנות ה-60 של המאה ה-20 הגיע מספר התלמידים ל-1,600 שמהן 160 תלמידות. והוחל ביישום תוכנית להרחבת מתחם בית הספר בתכנון האדריכל שלמה גלעד. גלעד תכנן את הרחבת בניין הכתות הוותיק, את מבנה הסדנאות "בית אהרוני" (שנקרא על שמו של ד"ר גרשון אהרוני, שהיה מנהל המוסד) וכן את מבנה ההדריון, שנקרא כך על שמה של השכונה – הדר הכרמל. מבנה ההדריון, הוא מבנה מתומן ובו ספרייה, אודיטוריום ומספר אולמות נוספים. ובקומת הקרקע שלו יש רחבה בה נקבע קיר זיכרון לבוגרי בית הספר שנפלו במלחמות ישראל. לשיאו הגיע בסמ"ת בתחילת שנות ה-80 כשלמדו בו כאלפיים תלמידים, מהן 480 תלמידות.
בית הספר גם פעל כמכללה להכשרת טכנאים והנדסאים. חלקם היו תלמידי בית הספר שהמשיכו ללמוד ישירות בכיתות י"ג-י"ד, שנה או שנתיים נוספות, וחלקם היו תלמידים שהוכשרו כטכנאים והנדסאים אחרי השירות הצבאי, בשיתוף עם משרד העבודה.
היסטוריה > סגירת בית הספר

הטכניון היה הבעלים הבלעדי של בסמ"ת והיה האחראי על תקציבו, כולל ההתחייבויות האקטואריות לפנסיה של גמלאי המוסד. התקציבים שקיבל ממשרד החינוך ומשרד העבודה, וההכנסות משכר לימוד, לא כיסו אפילו את ההוצאות השוטפות, שהיו גבוהות יחסית, כבית ספר מקצועי בו ציוד יקר, מעבדות וסדנאות, ויחס נמוך של מספר תלמידים למורים. בסוף שנות ה-90 הגירעון המצטבר של בית הספר הלך וגדל מדי שנה. ובסוף 1998 כלל ההתחייבויות לגמלאות בסך 96.8 מיליון שקל, גירעון שוטף של 15.3 מיליון שקל - ובסך הכל הגיעה הגירעון לכ-112 מיליון שקל. בנוסף, עקב השינוי הדמוגרפי בעיר חיפה בעיקר וכן ירידה בהכוונת הנוער לחינוך תיכוני מקצועי בכלל, חלה ירידה במספר התלמידים הנרשמים לבית הספר.
לאחר מספר שנים של ניסיונות חיפוש אחר רשויות או מוסדות אחרים, דוגמת עיריית חיפה ורשת אורט, שייקחו מהטכניון את הבעלות על בית הספר. וניסיונות להעביר את האחריות התקציבית של בית הספר לתקציב המדינה. הודיע הטכניון, כי בשנת 2004, בית הספר לא יקבל עוד תלמידים חדשים, וכי הוא צפוי להיסגר ב-2007 לאחר שהמחזור האחרון של בוגרי בית הספר יסיים את חוק לימודיו. בקיץ 2007, עם סיום שנת הלימודים, אנשי המנהלה של בית הספר עסקו בפירוק המעבדות, מכירת ציוד או מסירתו, טיפול בבקשות בוגרים לאישורי תעודות וסידור ספרים ותיקיות. במהלך השנים 2007–2008 הועבר כל ארכיון בית הספר לארכיון העירוני בחיפה.
היסטוריה > סגירתו ופתיחתו מחדש

בשנת 2007 הפך בניין סדנאות המלאכה של בית הספר לחלק מהמוזיאון הלאומי למדע בחיפה. במבנה אחר ששימש את חטיבת הביניים של בית הספר, נפתח החל משנת הלימודים תשס"ז, בית הספר השש-שנתי "מופ"ת בסמת", המנוהל על ידי עמותת מופת. שני מבני הכתות ננטשו ואחד מהם נשרף. במבנה ה"הדריון" נפתח מרכז המשלב אקדמיה וקהילה, אולם הספורט שהפך למיבנה מסוכן בעקבות שרפה, נהרס בחודש ספטמבר 2020 בזמן שהוא משמש את פיקוד העורף לתרגיל חילוץ נפגעים מהריסות.
בשנת 2013 החליטה עיריית חיפה בעלת בית הספר, לחדש את פני בית הספר ולהשיבו לגדולתו. החטיבה העליונה שהייתה סגורה במשך מספר שנים נפתחה מחדש. בשנת 2016 התמנה אבי זיגלר למנהל בית הספר, ובינואר 2018 בהנהלתו עבר בית הספר למשכנו החדש הזמני בקריה הטכנולוגית בשכונת נוה דוד בחיפה. במתחם בית הספר 'שוב' הנטוש הסמוך לקריה צפוי לקום מגדל הלימוד החדש של ביהס. שמו של בית הספר הוסב ל"בסמת החדש" ומוגדר "מדעי טכנולוגי על אזורי". הגרשיים הוסרו משמו. בשנת הלימודים תשפ"ג לומדים בבית הספר למעלה מ-500 תלמידים הלומדים במגמות טכנולוגיות ומדעיות. בית הספר זכה בשנת הלימודים תשפ"ג למענק תגמול מיוחד ממשרד החינוך על הישגי התלמידים בבחינות הבגרות, והצטרף לתוכנית יהלום, נתיב הלמידה הדיגיטלית בהיסטוריה ממלכתי.
בית הספר הימי

חולמים יזמים וציונים עבריים ראו בראשית המאה העשרים צורך בהקמת אקדמיה לימאות ולתעופה וראו במפרץ העיר חיפה מקום אידיאלי להקמת אקדמיה טכנולוגית עברית. בין החולמים, העיתונאי איתמר בן-אב"י שכתב בהתלהבות על הצורך בימאות עברית. וד"ר מאיר גורביץ. חובב ימאות ששימש מורה ומחנך הגימנסיה העברית הרצליה שהקים בשנת 1928 את בית הספר הימי זבולון בתל אביב.
ב-1936 חשב ד"ר ברדין, מנהל בית הספר התיכוני-מקצועי, לפתוח מגמה ימית, ב-1938 הוקם על פי חזונו של ד"ר ברדין, בית ספר חדש בתוך מתחם בית הספר המקצועי, תחת אותה הנהלה, בית הספר הימי (בסי"מ), שלימים עבר לעכו והפך לבית הספר לקציני ים עכו. מנהלו הראשון של בית הספר הימי היה שלמה ברדין וכעבור כשנה החליפו ד"ר גרשון אהרוני. מנהל מגמת השיט היה קפטין מילר, קצין בריטי בדרגת לפטננט מהצי המלכותי שנשא דרגת רב חובל בצי המסחרי הבריטי. עם פרוץ מלחמת העולם השנייה חזר לצי, ואת מקומו בניהול מגמת השיט מילא זאב הים.
חלק מחברי הפלי"ם היו בוגרי בסי"ם. אחד מהמורים במגמת השיט היה שמואל טנקוס, לימים המפקד הרביעי של חיל הים הישראלי. בסי"מ קיבל הכרה מאת ממשלת המנדט.
הקשר עם התעשייה והאקדמיה

בית הספר בסמ"ת פעל בקשר הדוק עם טובי המהנדסים מן התעשייה. במגמת אלקטרוניקה לימדו מהנדסים מרפא"ל ואלביט. פרויקטים מתקדמים לתואר הנדסאות אלקטרוניקה בוצעו במעבדה לעיבוד אותות בפקולטה להנדסת חשמל בטכניון. בשנים 1976–1986 כיהן סטף ורטהיימר כחבר ויו"ר הוועד המנהל של בית הספר "בסמ"ת". בוגרי בית הספר הפכו לשם דבר בתעשייה בארץ ובית הספר הפך לבית הספר המקצועי המוביל בישראל.
מנהלי בית הספר וצוות המורים

מנהלי בית הספר היו:
ד"ר שלמה ברדין מייסד בסמ"ת ומנהלו הראשון
ד"ר גרשון אהרוני
אינג'ינר גרשון הר-אל
אינג'ינר (סא"ל) טוביה תורן - נפל במלחמת יום הכיפורים
פרופסור אלישע שקלרסקי (מהפקולטה להנדסה אזרחית וסביבתית בטכניון)
אינג'ינר (אל"ם) אריה גור
פרופסור אברהם שיצר (דיקן הפקולטה להנדסת מכונות בטכניון ובוגר בית הספר בקירור ומיזוג-אוויר)
עמירם ארליך
מאיר גור (אל"ם)
בריקנר רפי - עד סגירת בית הספר בשנת 2007
רחל ויינברג - מנהלת מופ"ת בסמת
אבי זיגלר - מנהל בסמ"ת החדש
מנהלי בית הספר וצוות המורים > פרופסור פרנץ אולנדורף

בעיני רבים, הרוח החיה בבית הספר היה פרופסור פרנץ אולנדורף. שהיה מדען ידוע שם בגרמניה ועלה לארץ ישראל בשנת 1937. חזונו של אולנדורף היה ש"ילד עברי צריך להתוודע למדעים בגיל צעיר" ולשם כך פעל להקמת מערכת חינוך טכנולוגית. אולנדורף לימד הן בטכניון, בו הקים את הפקולטה להנדסת חשמל והן בבסמ"ת בו הקים את המגמה לחשמל ורדיו שנפתחה כמגמת "זרם חזק" והורחבה לאחר מחצית שנה למגמת אלחוט ורדיו. פרופסור אולנדורף שאמר, "בסמת היה ביתי", לימד בבית הספר עד לשנת 1975.
תלמידי בית הספר

בבית הספר למדו תלמידים מכל רחבי ישראל ומחו"ל (בעיקר מליטא, מלטביה, מפולין, מגרמניה, מצרפת ומטורקיה). אחוז התלמידים מבתים אמידים היה קטן. בני הבורגנות הגיעו לבית הספר הריאלי ודומיו. רוב תלמידי בית הספר היו בני פועלים ומעמד בינוני נמוך. בתקופת המנדט היו רוב התלמידים חברי תנועות נוער חלוציות. ולכן עם פרוץ מלחמת העצמאות הגיעו רוב בוגרי בית הספר לפלמ"ח. מתוך 105 מגויסי בית הספר, נהרגו 45.
בסוף המאה ה-20 נוספו לבית הספר תלמידים בני העליות ממדינות חבר העמים של שנות ה-70 וה-90.
בסמ"ת היה אבן שואבת בחינוך הטכנולוגי. מלבד חיפאים, תלמידים הגיעו מנהריה, עכו, יקנעם, הקריות, זכרון יעקב, נצרת, מגדל העמק, כפרי הדרוזים בכרמל וישובים נוספים בסביבה.
את בית הספר סיימו כ-19,800 בוגרים, שהשתלבו בענפים מגוונים במשק וכאן נמצא למצוא את חלקם.