מילהאוזן
היסטוריה > ימי הביניים

על פי האגדה נשאר אטילה ההוני בהר מילהוס (Burg Mulhus) כאורחם של בני בריתו משבט התורניגי (Thuringii), לפני שהוא המשיך בדרכו אל הקרב במישורים הקטאלונים. בחלקים הצפון-מזרחיים של מרכז העיר, בסביבת כנסיית גאורג הקדוש, נתגלו ממצאים ארכאולוגיים גדולים, המיוחסים ליישוב גדול מהתקופה התורינגית/פרנקית (המאה ה-6 עד ראשית המאה ה-10), שניתן לראותו כמקורה של מילהאוזן. העיר עצמה מוזכרת לראשונה בשנת 967 כחלק מהשטחים שהוענקו על ידי אוטו השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה לאשתו תאופניו (Theophanu). העיר לא נחשבה לרכוש אישי של הקיסר אלא שהוא היה אדונה מתוקף תפקידו והיא עברה ליורשו לאחר מותו, גם אם הוא לא היה בנו. הקיסרים החזיקו במילהאוזן חצר קיסרית (Kaiserpfalz) שאותה הם הקפידו לבקר החל מאוטו השלישי ועד להיינריך השלישי במהלך המאות ה-10 וה-11. בחירתו של פיליפ משוואביה, מלך גרמניה ב-1198 הסתיימה בטקס שבועת אמונים שהתקיים במילהאוזן ובו נכח ולטר פון דר פוגלוויידה.
ב-1135 מוזכרת מילהאוזן לראשונה בתואר villa ובכך ניתן לראות את תחילתו של תהליך הפיכתה מיישוב לעיר. בראשית המאה ה-12 הוקמה העיר העתיקה סביב לשוק התחתון (Untermarkt) ולאורך דרך הסן (Hessenweg), נתיב סחר שעבר בין קאסל וארפורט. ביצורי העיר הוקמו לאחר 1170 ובסיום בנייתם כללו 52 מגדלים. בראשית המאה ה-13 הוקמה העיר החדשה מצפון לנהר שוומונטה (Schwemmnotte) עם רשת רחובות מסודרת סביב לכנסיית מריה הקדושה כאשר השוק העליון (Obermarkt) ושטיינווג (Steinweg) היוו את רחובותיה הראשיים. המסדר הטבטוני קיבל מהקיסר את כנסיית בלזיוס הקדוש ב-1227 ואת כנסיית מריה הקדושה ב-1243, דבר שהבטיח להם השפעה ניכרת על העיר והכנסה כספית מכובדת. ב-1227 נוסד המנזר גדול ביותר בעיר. ברשותו היו קרקעות רבות באזור ובנייניו נהרסו ב-1884. הפרנציסקנים הגיעו לעיר ב-1225 ובנו את המנזר שלהם סביב שוק התירס של היום והדומיניקנים ייסדו את המנזר שלהם ב-1289 ליד שטיינווג. הכנסייה שלהם נחרבה בשרפה ב-1689 ורק כמה קירות שרדו ממנה. יהודים חיו במילהאוזן החל מסוף המאה ה-13 לכל המוקדם. רחוב היהודים (Jüdenstraße) משתרע במקביל לשטיינווג בעיר החדשה. במהלך הפרעות בימי המוות השחור ב-1349 נרצחו רבים מיהודי העיר.
באמצע המאה ה-13 קיבלו תושבי העיר בהדרגה מידה גדולה יותר של חופש משלטון הקיסר. למשל, קונראד הרביעי נאלץ לוותר על קיומה של החומה בין העיר לבין חצר המלכות (Kaiserpfalz) ובהמשך הרסו האזרחים את חצר המלכות. החל משנת 1251 אוזכרה מילהאוזן כעיר חופשית קיסרית (Freie Reichsstadt) והיא הפכה להיות העיר השנייה בעוצמתה בתורינגיה אחרי ארפורט. ספר החוקים של מולהאוזן משנת 1224 הוא העתיק ביותר שקיים בשפה הגרמנית ועל פיו התנהלו חיי העיר. ב-1308–1309 כרתה מילהאוזן ברית עם ארפורט ועם נורדהאוזן כנגד בית וטין שניסה לכפות את שלטונו על שלוש הערים ההללו. ברית מוצלחת זו החזיקה מעמד כמעט 200 שנה. לאחר 1348 לא נאלצה מילהאוזן יותר לשלם מיסים לקיסר, כך שעצמאותה הייתה מוחלטת. שלוש הערים ניהלו את מדיניותן הטריטוריאלית בעצמן כדי להגן על נתיבי הסחר שלהן מפני מעשי שוד ובכך נכנסו לעימותים עם אצילים מקומיים. היבט נוסף של מדיניות זו הייתה רכישתם של כפרים סביב לעיר על ידי ניצול כל הזדמנות שאצילים או מנזרים, שהיו בעליהם של כפרים אלה, נזקקו לכסף. העיר מילהאוזן רכשה בדרך זו 19 כפרים שקיימים עד היום ו-43 שננטשו מאוחר יותר והשתלטה על שטח של 220 קמ"ר שהשתרע על חלקו הצפון-מערבי של המחוז שבתוכו היא יושבת כיום. על הכפרים היה להעלות מס לעיר והם זכו לאבטחה מהצבא העירוני ומתעלת מגן באורך של 24 ק"מ עם מגדלי שמירה שהיו פזורים לאורכה.
תקופת השיא הכלכלית בין אמצע המאה ה-13 ועד לראשית המאה ה-16 הייתה תוצאה של סחר רחוק טווח של מוצרי טקסטיל, עץ וסחורות אחרות. ב-1286 הצטרפה מילהאוזן לברית ערי הנזה. באמצע המאה ה-15 היא הייתה לאחת הערים הגדולות ביותר בגרמניה.