stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הסכם הפרדת הכוחות בין ישראל לסוריה
ביצוע ההסכם

ב-6 ביוני 1974 ביצעו ישראל וסוריה את חילופי השבויים, ובמסגרתם הועברו גם גופותיהם של חיילים שנהרגו ונותרו בידי הצד השני. ישראל נסוגה מהחרמון ומהמובלעת בשלושה שלבים. הנסיגה לקו החדש הושלמה ב-26 ביוני 1974.
הסכם הפרדת הכוחות נשמר מאז, בניגוד לכל התחזיות שהעריכו שהוא יחזיק מעמד בין מספר חודשים לשנים ספורות. הסכם זה נמצא בתוקף זמן רב יותר מכל הסכם אחר של ישראל עם מדינה ערבית. השקט היחסי בגולן נשמר גם בתקופות שבהן התעמתו כוחות ישראל וסוריה בלבנון. בשנים הראשונות היו לעיתים מתיחויות לקראת מועדי חידוש מנדט כוח אונדו"ף. הסדרי הדילול נשמרו לרוב, אם כי ידוע כי סוריה ביצרה את אזור החיץ ובמיוחד את קוניטרה, וכן שהגבילה כניסת אזרחים לאזור החיץ. העיר קוניטרה עצמה נותרה הרוסה, וממשלת סוריה, שמאשימה את ישראל בהרס מכוון של העיר, הקימה את "קוניטרה החדשה" כחמישה קילומטרים צפונית מזרחית לעיר. סוריה נוהגת לערוך בקוניטרה סיורים כדי להראות את מה שהיא רואה כפשעים שביצעה ישראל במהלך כיבוש העיר.
כעשר שנים אחרי חתימת ההסכם נבנו כמה יישובים (למשל העיר בעת') באזור קוניטרה.
חדירות מחבלים ספורות אירעו במשך התקופה, בעיקר באזור החרמון.
בדצמבר 2024, בעקבות הפלת שלטונו של אסד והשתלטות המורדים על המדינה, הודיע ראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו על קריסת ההסכם. טנקים וכוחות חי"ר של צה"ל הוצבו בתוך רצועת השטח המפורז שבגבול ישראל-סוריה ברמת הגולן, כדי למנוע אפשרות לכניסת מורדים לשטח ישראל בחסות ההפיכה. בנוסף, באותו היום כוחות מיחידת שלדג השתלטו על עמדות צבאיות שהיו מאוישות על ידי צבא סוריה ברום החרמון, עם נטישתן על ידי כוחות הצבא הסורי, לראשונה מאז הסכם הפרדת הכוחות.
ראו גם

מלחמת ההתשה במובלעת הסורית#מהפסקת האש ועד להפרדת הכוחות
הסכם שביתת הנשק עם סוריה בתום מלחמת העצמאות
נפילת משטר אל-אסד בסוריה
לקריאה נוספת

מוטה גור, ראש המטה הכללי, הוצאת מערכות (1998), עמ' 29–71
איתן הבר, זאב שיף, לכסיקון מלחמת יום הכיפורים, (2003) הוצאת זמורה ביתן/דביר
משה גבעתי, המערכה בחרמון - הקרבות ברכסי החרמון במלחמת יום הכיפורים ולאחריה, תל אביב: הוצאת מערכות והוצאת מודן, תשע"ה-2015, עמ' 527-520
שמעון גולן, הפרדת כוחות בצל התשה - קבלת ההחלטות ברמה האסטרטגית במשא ומתן על הסכמי הפרדת הכוחות אחרי מלחמת יום הכיפורים, בן שמן: מודן, צה"ל - המחלקה להיסטוריה, 2019 (הספר בקטלוג ULI)
הערות שוליים

↑  ניר דבורי, ‏מבצע "חץ הבשן": כ-80% מהיכולות האסטרטגיות הסוריות נפגעו, באתר ‏מאקו‏, 10 בדצמבר 2024
↑  יעקב ארז, צפייה בלוד לשבויים מסוריה, מעריב, 6 ביוני 1974
↑  יעקב ארז, זוהו החללים שהוחזרו ע"י הסורים, מעריב, 13 ביוני 1974
↑  צה"ל כבש את החרמון הסורי, באתר ‏מאקו‏, 8 בדצמבר 2024
↑  יואב זיתון, יאיר קראוס, ליאור בן ארי, "טנקים וכוחות חי"ר חצו את הגבול ונכנסו לאזור החיץ בגולן, הותקף מאגר נשק כימי", באתר ynet, 8 בדצמבר 2024
↑  דיווח: צה"ל כבש את החרמון הסורי, באתר ערוץ 7, 8 בדצמבר 2024
↑  צה"ל השתלט על החרמון בצידו הסורי; ההחלטה אושרה אמש בקבינט בפה אחד, באתר ישראל היום, 8 בדצמבר 2024
↑  לאחר נפילת משטר אסד: לוחמי שלדג כבשו את הגולן הסורי, באתר ‏מאקו‏, 8 בדצמבר 2024
↑  יואב זיתון, ליאור בן ארי, במקביל לתקיפת חיל האוויר הסורי: צה"ל השמיד את הצי הצבאי של אסד, באתר ynet, 10 בדצמבר 2024
קוניטרה והר אביטל
מתאר הגבולות בין ישראל וסוריה. קו קדמי ישראלי של קווי הפרדת הכוחות בין ישראל וסוריה 1974 – מצוין בכוכבית כחולה. קו קדמי סורי של קווי הפרדת הכוחות בין ישראל וסוריה 1974 – מצוין בכוכבית אדומה.
רעידות האדמה בטורקיה ובסוריה (2023)

| --- | --- |

מימין לשמאל, מלמעלה למטה: איש יושב אל מול מבנים הרוסים בנפת הטאי בטורקיה, דגל טורקי מתנוסס בחצי התורן לאות אבל לאחר רעידת האדמה, מבנים הרוסים בגזיאנטפ, תחנת משטרה הרוסה בגזיאנטפ, מקלט לתושבים שהפכו לחסרי בית לאחר שביתם התמוטט
 סוג:  רעידת אדמה
 תאריך התרחשות:  6 בפברואר 2023 
 שעה:  04:17 ו-13:24 (שעון טורקיה)
 מגניטודה:  7.8 בסולם מגניטודה לפי מומנט
 במדינות או באזורים:  טורקיה טורקיה סוריה סוריה
 מוקד:  מערבית לעיר גזיאנטפ, טורקיה
 הרוגים:  מעל 59,259 טורקיה טורקיה כ-50,783 סוריה סוריה כ-8,476
 פצועים:  מעל 121,704 טורקיה טורקיה מעל 107,204 סוריה סוריה מעל 14,500
 נעדרים:  297
 חסרי קורת גג:  מעל ל-500,000
 נזק:  מעל 118.8 מיליארד דולר (מוערך)
 בניינים שקרסו או נשרפו:  מעל 12,000
 קואורדינטות:  37°10′26″N 37°01′55″E﻿ / ﻿37.174°N 37.032°E﻿ / 37.174; 37.032
  (למפת טורקיה מוגדלת) אנקרה איסטנבול איזמיר בורסה אדנה גזיאנטפ קוניה אנטליה דיארבקיר קייסרי סמסון ארזורום גאורגיה אר. א. עיראק סוריה יוון בולגריה הים האגאי  הים התיכון הים השחוררעידות האדמה בטורקיה ובסוריה(למפת טורקיה רגילה) אנקרה איסטנבול איזמיר בורסה אדנה גזיאנטפ קוניה אנטליה דיארבקיר קייסרי סמסון ארזורום גאורגיה אר. א. עיראק סוריה יוון בולגריה הים האגאי  הים התיכון הים השחוררעידות האדמה בטורקיה ובסוריה(למפת נפת גזיאנטפ רגילה) קהרמאנמרש אוסמנייה האטיי קיליס האטיי שנלאורפה אדיאמן א. סוריה גזיאנטפ ארבן ניזיפרעידות האדמה בטורקיה ובסוריה(למפת נפת גזיאנטפ מוגדלת) קהרמאנמרש אוסמנייה האטיי קיליס האטיי שנלאורפה אדיאמן אדנה סוריה גזיאנטפ ארבן ניזיפרעידות האדמה בטורקיה ובסוריה
 
רעידות האדמה בטורקיה ובסוריה הן סדרה של רעשי אדמה הרסניים שהתרחשו בתחילת פברואר 2023 וגרמו למותם של עשרות אלפי בני אדם. האסון החל ב-6 בפברואר עת התרחשה רעידת האדמה הראשונה בשעה 04:17 לפנות בוקר לפי שעון טורקיה, בעוצמה של כ-7.8 בסולם מגניטודה לפי מומנט, והייתה רעידת האדמה החזקה ביותר שתועדה בטורקיה מאז רעידת האדמה בארזינג'אן (1939). מוקד הרעידה היה בדרום טורקיה, מערבית לעיר גזיאנטפ, בקצהו הצפוני של הבקע הסורי-אפריקני, בעומק של 17.9 ק"מ. לאחר כ-8 שעות התרחשה רעידת אדמה גדולה נוספת בעוצמה של כ-7.7 בסולם מגניטודה לפי מומנט. בנוסף לשני הרעשים הגדולים, התרחשה סדרה של רעידות אדמה חלשות יותר לאורך קו השבר. כתוצאה מהרעידות נספרו מעל ל-62 אלף הרוגים הרוגים במזרח טורקיה וצפון סוריה, מעל 121,704 פצועים ומעל ל-200 נעדרים. מה שהפך אותה לעשירית בקטלניות שלה מבחינת מספר הקורבנות בתקופה שבין 1923 ל-2023. הרעידות הורגשו ברדיוס של אלף קילומטרים ממוקד הרעש. בין היתר בלבנון, בקפריסין, ביוון, ברוסיה, ברומניה, בגאורגיה, בעיראק, בירדן, במצרים ובישראל.
רעידות האדמה

מוקד הרעידה הראשונה, בעוצמה 7.8 בסולם מגניטודה לפי מומנט, היה באזור העיר גזיאנטפ שבדרום טורקיה. הרעידה הורגשה ברחבי המזרח התיכון לרבות בסוריה, בלבנון, בדרום קפריסין ובישראל, והובילה לרצף של רעידות משנה עוקבות. כמה דקות לאחר הרעש הראשון אירעה רעידת אדמה נוספת בטורקיה בעוצמה 6.2. לאחר מכן, הורגשו לפחות חמש רעידות משנה נוספות בעוצמה 5.6-5. שר הפנים הטורקי סולימאן סוילו טען כי בסך הכל 42 רעשים עוצמתיים ורעשי משנה הורגשו באותו לילה ברחבי טורקיה.
רעידת האדמה הייתה אחת החזקות שנמדדו בתולדות טורקיה מאז החלו המדידות, ומשתווה בעוצמתה לרעידת האדמה שהתרחשה בשנת 1939.
שמונה שעות לאחר שהתרחשה רעידת האדמה הראשונה, בשעה 13:24 בצהריים (בשעון טורקיה), פקד את טורקיה רעש חזק נוסף בעוצמה של 7.7, גורמים בטורקיה הדגישו כי הרעש החזק בצהריים לא היה רעש משנה, אלא רעידת אדמה עצמאית, שהמוקד שלה היה בקהרמאנמרש שבדרום טורקיה, כ-80 ק"מ ממוקד הרעש שאירע ליד העיר גזיאנטפ.
בחודשים שלאחר הרעידה התרחשו מעל ל-10,000 רעידות עוקבות ומעל 485 מהם בעלות עוצמות מגניטודה מעל 4.
ב-17 בפברואר דווח על יותר מ-4,300 רעידות משנה מאז הרעש הראשון.
אבידות ונזקים > אבידות ונזקים בסוריה

נכון ל-15 בפברואר מספר ההרוגים בסוריה עומד על 6,680. ולפחות 14,500 פצועים. חלקם באזורים המוחזקים על ידי הממשלה הסורית וחלקם באזורים שבשליטת המורדים הסורים. באזורים שבשליטת ממשלת סוריה דווח על 2,068 הרוגים ו-2950 פצועים. באזורים שבשליטת המורדים היו לפחות 4,400 הרוגים וכ-2,200 פצועים.
רק ב-10 בפברואר איפשרה ממשלת סוריה להעביר סיוע ואספקה לאזורים שבשליטת המורדים, דבר שפגע באפשרות להציל נפגעים.
אבידות ונזקים > אבידות ונזקים בטורקיה

בטורקיה לבדה היו מעל 51,000 הרוגים. זוהי כמות ההרוגים הגדולה ביותר בטורקיה, כתוצאה מרעש אדמה, מזה מאות שנים. כתוצאה מרעידות האדמה נפצעו לפחות 108,000 בני אדם ו-345,000 דירות נהרסו . על פי הערכה ראשונית, כמעט 42,000 בניינים נהרסו או נפגעו קשה. כ-150,000 איש נותרו ללא קורת גג וכמיליון מתגוררים במבנים ארעיים. אלפים נלכדו מתחת למבנים שקרסו. חלק מהלכודים שידרו בשידור חי בקשות לעזרה ברשתות החברתיות. הרשויות בטורקיה פרסמו צווי מעצר ל-113 בני אדם, בהם קבלנים, יזמים, אדריכלים ומהנדסים, בחשד למעורבותם בבנייה באיכות ירודה ולא חוקית של מבנים שקרסו ברעידות האדמה.
טירת גזיאנטפ נפגעה קשה מרעידת האדמה.
צונאמי

גלי צונאמי קטנים התרחשו מול חופי קפריסין, ללא גרימת נזק. מחלקת ההגנה האזרחית של איטליה פרסמה התראת צונאמי ולאחר מכן חזרה בה. לתושבי החוף הומלץ לברוח למקומות גבוהים יותר ולפעול על פי הנחיות הרשויות המקומיות. שירותי הרכבות הושבתו זמנית בסיציליה וחודשו בבוקר.
תגובות בעולם וסיוע

פרק זה טעון שכתוב. אנא תרמו לוויקיפדיה . ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. הסיבה היא יש להתמקד בסיוע ממשי שהוגש, אין שום צורך לציין מילות השתתפות בצער.
האומות המאוחדות האומות המאוחדות - הנציב העליון של האו"ם לפליטים פיליפו גרנדי הביע סולידריות עם הנפגעים בשתי המדינות, ואמר כי סוכנות האו"ם "מוכנה לעזור לספק סיוע דחוף לניצולים באמצעות צוותי השטח של האומות המאוחדות בכל מקום אפשרי". מזכ"ל האו"ם אנטוניו גוטרש, הגיב גם כן לאירועי רעידת האדמה ההרסנית ואמר כי "צוות האומות המאוחדות נמצא בשטח בטורקיה ובסוריה כדי להעריך את הצורך ולספק סיוע. אנחנו סומכים על הקהילה הבינלאומית שתעזור לאלפי המשפחות שנפגעו באסון הזה, שרבות מהן כבר היו זקוקות מאוד לסיוע הומניטרי באזורים שבהם הגישה היא אתגר". בנוסף, ראש ארגון הבריאות העולמי של האו"ם, תאודרוס אדהנום גברה-יסוס, אמר כי צוותי חירום רפואיים הופעלו על מנת לספק טיפול רפואי חיוני לפצועים הקשים ביותר.
האיחוד האירופי האיחוד האירופי - נשלחו עשרה צוותי חילוץ והצלה משמונה מדינות שונות באיחוד האירופי לסייע לנפגעי רעידת האדמה בטורקיה. היחידות נשלחו מן המדינות: בולגריה, קרואטיה, צ'כיה, צרפת, יוון, הולנד, פולין ורומניה.
נאט"ו נאט"ו - מזכ"ל נאט"ו, ינס סטולטנברג, הביע סולידריות מלאה עם טורקיה, אמר בטוויטר: "אני בקשר עם הנשיא רג'פ טאיפ ארדואן ושר החוץ מבלוט קאווסוגלו, ובעלות ברית נאט"ו מגייסות תמיכה כעת".
הודו הודו - מממשלת הודו נמסר כי שני צוותים מכוח התגובה הלאומי שלה לאסונות, הכוללים 100 אנשי צוות, מוכנים להטסה לאזור האסון לצורך פעולות חיפוש והצלה. בנוסף הוכנו צוותים רפואיים וחומר סיוע נשלח בתיאום עם הרשויות הטורקיות.
איראן איראן - משרד החוץ האיראני הביע "תנחומים ואהדה עמוקה" למדינות שנפגעו ברעידת האדמה והביע נכונות לעזור לקורבנות. בברכה על "היחסים הטובים" של איראן עם שתי המדינות, אמר דובר משרד החוץ כי: "אם יהיה צורך בנוכחות של מוסדות סיוע ובריאות של הרפובליקה האסלאמית של איראן באזורים מושפעי רעידת האדמה, נמלא את אחריותנו המוסרית".
ישראל ישראל - משלחת חילוץ ראשונה בהובלת פיקוד העורף יצאה לטורקיה למחרת. לאחריה יצאה משלחת נוספת עם כ-230 אנשי רפואה. המבצע זכה לשם "מבצע ענפי זית". שר הביטחון יואב גלנט הציע לטורקיה הקמה של בית חולים שדה. ישראל הציעה להעביר לסוריה ציוד כגון תרופות, אוהלים ושמיכות, והודיעה כי תהיה מוכנה לקלוט נפגעים ולהעניק להם סיוע רפואי. "איחוד הצלה" שלח גם הוא משלחת שכללה 30 אנשי צוות בהם רופאים, פרמדיקים ואנשי חילוץ. משלחת הסיוע הישראלית מנתה 450 איש – משלחת הסיוע הזרה השנייה בגודלה אחרי אזרבייג'ן.
פולין פולין - משרד הפנים של פולין מסר כי מדינתו תשלח את קבוצת החילוץ HUSAR, המורכבת מ-76 כבאים ושמונה כלבי חילוץ.
ספרד ספרד - משרד הפנים הספרדי הודיע כי צוותי חילוץ ספרדיים מתכוננים לנסוע לטורקיה, וכי גורמים ממשרד ההגנה ומחלקות אחרות תיאמו לשלוח את הצוותים מיד לטורקיה.
רוסיה רוסיה - נשיא רוסיה הבטיח לשלוח צוותים רוסים לשתי המדינות בשיחות טלפון עם נשיא סוריה ונשיא טורקיה. "בשעות הקרובות ימריאו מחלצים ממשרד החירום הרוסי לסוריה", נמסר מהקרמלין.
הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת - ממשרד החוץ הבריטי נמסר כי בריטניה תשלח 76 מומחי חיפוש והצלה, ארבעה כלבי חיפוש וציוד חילוץ שיגיעו לטורקיה. עוד הוסיף שר החוץ כי מדינתו תהיה מוכנה לספק תמיכה נוספת לפי הצורך.
קרוליס פוז'לה

| --- | --- |

 לידה:  29 בפברואר 1896 Bardiškiai, ליטא 
 הוצאה להורג:  27 בדצמבר 1926 (בגיל 30) קובנה, ליטא 
 מדינה:  ליטא, האימפריה הרוסית 
 מקום קבורה:  Cemetery in Aukštieji Šančiai 
 השכלה:  האוניברסיטה האימפריאלית של דרפט 
 מפלגה:  המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות, המפלגה הקומוניסטית של ליטא 
 
קרוליס יוזוביץ' פוז'לה (בליטאית: Karolis Juozovic Požėla; ‏29 בפברואר 1896 - 27 בדצמבר 1926) היה מנהיג המפלגה הקומוניסטית של ליטא משנת 1921 ועד הוצאתו להורג על ידי שלטון אנטאנס סמטונה. בתקופת השלטון הקומוניסטי נחשב למרטיר ולגיבור לאומי, הוקמו פסלים שלו, בית ילדותו הפך לאחר לאומי ועל שמו נקראו רחובות ובתי ספר.
תולדות חייו

נולד בכפר ליד ז'יימליס. החל מ-1915 למד רפואה באוניברסיטת טרטו וב-1916 הצטרף שם למפלגה הבולשביקית והחל בפעילות פוליטית. לאחר מהפכת פברואר היה לחבר הסובייט של טרטו. עם סגירת האוניברסיטה ב-1918 שב למולדתו והחל לארגן בה תאים של המפלגה הקומוניסטית. באוקטובר 1918 היה חבר ועידת היסוד של המפלגה הקומוניסטית של ליטא. המפלגה הייתה אסורה בחוק, הן כהתארגנות לאומית עצמאית בתקופה הקצרה בה הייתה ליטא רפובליקה סובייטית (דצמבר 1918 עד פברואר 1919) והן כמפלגה קומוניסטית בתקופה בה פעלה כמדינה עצמאית. פוז'לה הוציא עיתונים מחתרתיים בראסייניאי בשם "דבר העובדים" (Darbo žodis) ו"אמת" (Tiesa) כמו גם את העיתון החוקי של איגוד העובדים "חיי הפועלים" (Darbininkų gyvenimas) והיה יו"ר הוועידה הראשונה של איגוד העובדים הליטאי. ב-1921 התפזרה הנהגת המפלגה המבוזרת באזורי בלרוס, פולין וקלינינגרד ופוז'לה נותר למעשה הבכיר היחיד על אדמת ליטא.
עקב פעילותו נאסר פוז'לה מספר פעמים. מראשית 1921 ועד סתיו 1922 היה אסיר במחנה ליד קובנה, אך הצליח להמלט. הוא נעצר שוב בדצמבר, כאשר ניסה לחצות את הגבול על מנת להשתתף בוועידה הרביעית של המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות ונכלא לשלושה חודשים בשווינציאן. ב-1926 הכין את המפלגה לבחירות לסיימאס כחלק מחזית רחבה שקראה לשיתוף פעולה של קומוניסטים, סוציאליסטים וסוציאל-דמוקרטים. בספטמבר העביר את מרכזה המפלגה לקובנה.
ב-17 בדצמבר 1926 התארגנה הפיכה צבאית במסגרתה העלו הכוחות המזוינים של ליטא את אנטאנס סמטונה לתפקיד של דיקטטור על מנת לסכל הפיכה קומוניסטית כביכול. 350 פעילים קומוניסטים נאסרו. ששת הבכירים, פוז'לה ועוד חמישה, הואשמו בבגידה בבית דין צבאי כמתכנני ההפיכה. ארבעה מהם, פוז'לה ביניהם, הוצאו להורג בפורט השישי של מבצר קובנה. הארבעה (בנקראים בליטאית "ארבעת החברים", keturi komunarai) הפכו למרטירים של המפלגה הקומוניסטית של ליטא ובעת השלטון הקומוניסטית הפכו לגיבורים לאומיים. בשנת 1947 נקברו שרידיהם מחדש בגן מוזיאון ויטאוטאס הגדול בקובנה.
ב-1965 הפך בית ילדותו של פוז'לה לאתר לאומי. על שמו נקראו רחובות, פארקיפ, בתי ספר וקולחוזים.
דוריס סטיבנס

| --- | --- |

 לידה:  26 באוקטובר 1888 אומהה, נברסקה, ארצות הברית
 פטירה:  22 במרץ 1963  (בגיל 74) ניו יורק, ארצות הברית 
 שם לידה:  דוריס קרולין סטיבנס
 מדינה:  ארצות הברית 
 השכלה:  אוברלין קולג' 
 
דוריס סטיבנס (באנגלית: Doris Stevens;‏ 26 באוקטובר 1888 – 22 במרץ 1963) הייתה סופרג'יסטית וסופרת אמריקאית.
ביוגרפיה

נולדה בשם דורה קרולין סטיבנס באומהה, נברסקה בשנת 1892. משפחתה ממוצא אנגלי והולנדי, הוריה היו רפובליקנים מן המעמד הבינוני.
בשנת 1911 סיימה תואר ראשון באוברלין קולג'. לאחר סיום לימודיה עבדה כעובדת סוציאלית ומורה באוהיו ומישיגן.
בשנת 1921 נישאה לדאדלי פילד מאלון, עורך דין שייצג אותה ונשים נוספות שהיו חברות בקונגרס למען זכות הצבעה לנשים (Congressional Union for Women Suffrage) לאחר שנעצרו בהפגנות. בשנת 1923 התגרשו. בשנת 1935 נישאה לג'ונתן מיטשל, עיתונאי בעיתון "ניו יורק וורלד". בשתי הפעמים בהן נישאה, סטיבנס החליטה לשמור על שם נעוריה ולא להחליפו לשם המשפחה של בעלה, מעשה שנחשב לא שגרתי באותה עת.
נפטרה בשנת 1963 בגיל 74.
פעילות פמיניסטית

סטיבנס התוודעה למאבק הסופרג'יסטי במהלך לימודיה באוברלין קולג'.
עברה להתגורר בגריניץ' וילג' ושם הצטרפה לקהילה פמיניסטית שבין חברותיה היו קריסטל איסטמן, אינז מילהולנד, מרי היטון וורס, סוזן גלאספל, דורותי דיי, ונשים נוספות.
יחד עם נשים נוספות, בהן אליס פול, לוסי ברנס, מרי ריטר בירד ואחרות, הקימו את הקונגרס למען זכות הבחירה לנשים (Congressional Union for Women Suffrage), בארגון זה שאפו ליישם גישות רדיקליות שבהן נקט איגוד הנשים בבריטניה באותה עת כחלק מן הדרישה לזכות בחירה לנשים במדינה. הן ערכו הפגנות ענק באופן יום יומי מול הבית הלבן, במהלכן ורבות מהן נעצרו.
בשנת 1914 הפכה סטיבנס למארגנת של הקונגרס למען זכות הבחירה לנשים בוושינגטון די סי.
בשנת 1915 ארגנה את הכנס הראשון לנשים בוחרות בסן פרנסיסקו.
בשנת 1916 הפך הקונגרס לזכות בחירה לנשים למפלגת הנשים הלאומית, תוך קריאה לתיקון החוקה. סטיבנס הובילה את ועידת המפלגה בקולורדו ולאחר מכן סייעה לנהל את קמפיין הבחירות בקליפורניה של מפלגת הנשים.
סטיבנס נעצרה בשנת 1917, במהלך הפגנות "המשמר הדומם" מול הבית הלבן. היא ישבה במעצר במשך שלושה ימים מתוך 60 הימים שנגזרו עליה, ולאחר מכן קיבלה חנינה. מכתבים ששלחה סטיבנס במהלך מעצרה אודות התנאים הקשים בבית המעצר התפרסמו בעיתון המפלגה, מה שתרם להעלאת המודעות הציבורית למעצרי הנשים והגביר את אהדת הציבור כלפיהן.
סטיבנס נעצרה בשנית בשנת 1919, במהלך הפגנת מפלגת הנשים בבית האופרה המטרופוליטנית בניו יורק. את עדותה על התנאים בבית המעצר והיחס לפעילות הפמיניסטיות מן "המשמר הדומם" פרסמה בשנת 1920 בספרה "כלואות למען החופש" (Jailed for Freedom). בספר מתוארים התנאים הקשים בבית המעצר, לרבות אלימות שהופעלה כלפי הנשים, מזון מקולקל ומלא רימות שניתן להן, צנזור המכתבים שנשלחו אליהן ומניעת פרטיות. כמו כן, תיארה כיצד נשים ששבתו רעב הואכלו בכפייה.
במהלך השנים הבאות מילאה סטיבנס מספר תפקידים בכירים במפלגת הנשים הלאומית, לרבות חברות בוועד המנהל, סגנית יושבת הראש של סניף המפלגה בניו יורק והובלה של קמפיין המפלגה לקונגרס. היא פעלה במדינות שבהן מועמדות נשים התמודדו לסנאט.
לאחר קבלת זכות הבחירה לנשים, המפלגה עברה לעסוק בנושאים כגון שוויון זכויות בתעסוקה וזכויות נשים במעגל המשפחה. המפלגה פעלה ליצירת קשרים עם מדינות נוספות מחוץ לארצות הברית כדי לקדם את המאבק הפמיניסטי, סטיבנס התמקדה בפעילותה בקידום שוויון זכויות לעובדות באמריקה הלטינית. בשנת 1933, יחד עם אליס פול, הייתה בין הפעילות המרכזיות שקידמו את חתימת "אמנת מונטווידאו", שהייתה בין המסמכים הראשונים שקבעו בחוק שוויון זכויות לנשים.
בשנת 1947 עזבה סטיבנס את מפלגת הנשים הלאומית. היא הצטרפה לפעילות "הליגה למען לוסי סטון", ארגון נשים שפעל לפי ערכיה של לוסי סטון לשימור שם הנעורים לאחר הנישואין, ונאבק למען זכויות נשים נשואות. בין השנים 1951–1963 שימשה סגנית נשיאת הארגון.
פרסומים נבחרים

Stevens, Doris (1919). The militant campaign. Washington, D.C.: The National Woman's Party.
Stevens, Doris (1920). Jailed for Freedom. New York, New York: Boni and Liveright.
Stevens, Doris (1933). Tribute to Alva Belmont: late president of the National Woman's Party. Washington, D.C.: Inter American Commission of Women, Pan American Union..
Stevens, Doris (1934). History of equal rights treaty signed at the VII International Conference of American States by Uruguay, Paraguay, Ecuador and Cuba. Washington, D.C.: Inter American Commission of Women, Pan American Union.
Stevens, Doris (1936). A comparison of the political and civil rights of men and women in the United States : statement interpreting the laws of the United States and presented for action by the 7th International Conference of American States. Washington, D.C.: U.S. Government Printing Office.
הערות שוליים

↑  Doris Stevens, Arlington Public Library
1 2  Jill Zahniser, Biographical Sketch of Doris Stevens, Alexander Street
1 2  Doris Stevens, Spartacus Educational
↑  כתבה שהתפרסמה בעיתון "ניו יורק טיימס" אודות נישואיה של סטיבנס, 1925
↑  Officers and National Organizers, Library of Congress
↑  California Historical Society, Women, the City and the 1915 World’s Fair, Panama Pacific International Exposition
↑  Women's Suffrage Timeline, American Bar Association
↑  Terence McArdle, The suffragists beaten and tortured for demanding the vote outside White House, The Washington Post
↑  Kathryn Coker, Jailed For Freedom: Virginia’s Occoquan Workhouse, Richmond Public Library
↑  Judy Mann, We Stand On The Shoulders Of Giants, The Washington Post, ‏1995
1 2  Paolo Amorosa, Pioneering International Women’s Rights- The US National Woman’s Party and the 1933 Montevideo Equal Rights Treaties, European Journal of International Law 30, 2019, עמ' 415–437
↑  Doris Stevens - American suffragist, Outlived
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987011096299305171  GND: 1097790916  ISNI: 0000 0000 3596 3377  LCCN: n86114756  NKC: mub20191019765  NTA: 315481226  SNAC: w6136j3d  SUDOC: 15927480X  VIAF: 47125048   WorldCat (עם VIAF): 47125048 
דוריס סטיבנס (שלישית משמאל) יחד עם סופרג'יסטיות נוספות
דוריס סטיבנס, ג'. הופקינס ונ. וינטרס במדי אסירות
תוכנית פהד

תוכנית פהד, תוכנית להסדר מדיני במזרח התיכון שהוצעה ב-7 באוגוסט 1981 על ידי נסיך הכתר הסעודי, לימים פהד מלך ערב הסעודית.
התוכנית כללה את שמונה הנקודות הבאות:
נסיגה מלאה של ישראל מכל השטחים שכבשה ב-1967 לרבות "ירושלים הערבית".
הכרה בזכות השיבה של הפלסטינים ותשלום פיצויים למי מהם שלא יהיו מעוניינים לנצל זכות זו.
מדינה פלסטינית עצמאית שבירתה ירושלים.
פירוק כל ההתנחלויות שהוקמו בשטחים האמורים לעיל.
חופש פולחן למאמיני כל הדתות במקומות הקדושים.
תקופת מעבר, בת לא יותר ממספר חודשים, בה יהיו נתונות יהודה ושומרון ורצועת עזה תחת חסות האו"ם.
זכותן של כל המדינות באזור לחיות בו בשלום.
האומות המאוחדות או מדינות החברות בארגון יערבו לביצוע התוכנית.
התוכנית אומצה על ידי הליגה הערבית בוועידה שנערכה בפאס בסוף 1982, אך לא בלי תוספות משמעותיות: הכרה באש"ף כמייצג הלגיטימי והבלעדי של הפלסטינים ובזכותם להגדרה עצמית. יוזמה זו נדחתה על ידי ישראל אשר הטילה ספק בכנות נכונותם של הסעודים להכיר בה ומצידה לא נטתה בזמן ההוא להכיר באש"ף ובזכות השיבה.
מה שבולט בהיעדרו מהתוכנית, בשתי הגרסאות, היא הסדרת היחסים בין מדינות ערב וישראל. עם זאת, עצם הנכונות להכיר בקיומה ולחיות עימה בשלום היוותה התקדמות ביחס לשלושת הלאווים של ועידת חרטום ב-1967.
ראו גם

יוזמת השלום הערבית, 2002
ערב יום הכיפורים

ערב יום הכיפורים חל בט' בתשרי, ונהוגים בו מנהגים אחדים הקשורים בחג שבא מיד אחריו, יום הכיפורים.
על מנת למנוע מיום הכיפורים לחול בצמוד לשבת (מיד לפניה או מיד לאחריה) וכן למנוע מהושענא רבה לחול בשבת, נקבע הכלל לא אד"ו ראש, ולפיו ערב יום הכיפורים אינו חל בימים שני, חמישי ושבת, כלומר הוא יכול לחול רק בימים ראשון, שלישי, רביעי ושישי.
רחבת הכותל המערבי מלאה במעמד אמירת סליחות בערב יום הכיפורים תשע"א 2010
אכילה בערב יום הכיפורים

על פי הנאמר בפסוק "בתשעה לחודש בערב, מערב עד ערב תשבתו שבתכם", למדו חז"ל ש"כל האוכל ושותה בתשיעי – מעלה עליו הכתוב כאילו מתענה תשיעי ועשירי". ישנה מחלוקת בפוסקים האחרונים האם מצווה זו מדאורייתא או מדרבנן, אך על כל פנים ישנה מצווה להרבות בסעודות יום זה. לפי הרא"ש טעם המצווה הוא כדי להקל על ישראל בתענית של יום הכיפורים, על ידי ציווי יום לפני להרבות בסעודה. עם זאת ישנם החולקים על הטעם וסוברים בדיוק להפך, שזה נועד להגדיל את העינוי ביום כיפור, בגלל ההרגל לאכול הרבה. טעם נוסף הוא שיום זה נתקן כיום שמחה על מחילת העוונות, כתחליף ליום הכיפורים עצמו שבו צריך להתענות.
על אף שהמצווה נמשכת כל היום, מעיקר ההלכה מספיקה סעודה אחת, הסעודה המפסקת, המתבצעת סמוך לכניסת הצום. בכל זאת ישנם פוסקים שמצריכים מספר סעודות, הכף החיים אומר לעשות לפחות שתי סעודות עם לחם, ומנהג המקובלים הוא שש סעודות עם לחם. מסופר על הגר"א שנהג לאכול צימוקים במשך כל היום, כדי לא להפסיק ממצוות האכילה.
ישנם שנוהגים לאכול מאכלים מיוחדים ביום זה:
הטור מביא מדרש שממנו משתמע שצריך לאכול דגים.
האשכנזים נוהגים לאכול "קרעפלך" – כיסוני בצק ממולאים בשר. הבשר מסמל את עולם החומר שאחראי לחטאים, והבצק העוטף – את התקווה ל"כיסוי" החטאים ברחמי שמים.
בקרב יוצאי תוניס יש מנהג לאכול ריבת חבושים, הריבה מסמלת את המתקת הדין, והחבוש – את כל החבושים בבית האסורים.
ישנו מנהג 'לבקש' ולאכול מיני מזונות הנקרא 'לקח'. עניינו הוא שבאם נגזר על האדם שיזדקק לבריות, יצא ידי חובה בבקשת ה'לקח'. אצל החסידים נוהגים לקבל לקח מהאדמו"ר. הבעש"ט היה אומר שנתינת לקח בערב יום הכיפורים הוא מנהג עתיק, ובעת נתינת הלקח היה נוהג לומר "איך גיב דיר לקח און דער אויבערשטער זאָל דיר געבן אַ גוט יאָר",(תרגום: אני נותן לך 'לקח' ושהקב"ה יתן לך שנה טובה).
היו שנהגו להכין בערב יום הכיפורים חלות עגולות בדמות עופות עם כנפיים, משום שלפי המסורת, ביום הכיפורים דומים ישראל למלאכים.
מנהגי טהרה וכפרה > מנהג הכפרות

יש הנוהגים, כהכנה ליום כיפור, לסובב תרנגול מעל לראש ולומר "זה התרנגול ילך למיתה ואני אלך ואכנס לחיים טובים ארוכים ולשלום", ולבסוף לשחוט אותו ולעשות ממנו ארוחה לעניים. יש הנוהגים לסובב סכום כסף סביב הראש ולתת אותו לצדקה ככופר נפש. ישנם השוללים מנהג זה משום "דרכי האמורי", והמחלוקת בדבר היא עוד בתקופת הראשונים, ובאה לידי ביטוי ברשב"א ור' יוסף קארו ששללו, לעומת הרמ"א שהתיר.
מנהגי טהרה וכפרה > עלייה לקברות צדיקים

עלייה לקבר יקירים וקברות צדיקים היא מנהג המעוגן במסורת היהודית. כך, הוזכר ברמ"א סימן תרו שנהגו לילך בערב ראש השנה ויום הכיפורים לקברות קרובים וצדיקים. הוזכר קודם במהרי"ל וכל בו, שזהו המנהג.
מנהגי טהרה וכפרה > טבילה במקווה

מקובל שגברים הולכים לטבול במקווה טהרה אחרי חצות היום. ישנו מנהג קדום שהתקבל בכמה מקומות וקהילות, בו נהגו אף הנשים (כולל אלו שאינן נשואות) לטבול במקווה בערב יום כיפור כדי להיטהר לכבוד היום. אולם היו שביטלו את מנהג זה, בעיקר כדי למנוע את "איסור פנויה" (שהוא פחות חמור מאיסור נידה, האסור מדאורייתא, ועל כן עלולים אנשים לזלזל בו).
מנהגי טהרה וכפרה > מנהג המלקות

ישנו מנהג עתיק בו הזכרים היו מתאספים במקווה או בבית הכנסת וכל אחד בתורו היה כורע ברך וסופג 39 מלקות בגב ובחזה, זכר לעונש המלקות הקדום מימי המקרא. גם היום יש כאלה שממשיכים ללקות בבית הכנסת 39 מלקות בגב תוך כדי אמירת הפסוקים המקובלים (ההלקאה כיום היא בחגורה בלבד ולא בשוט) אבל בדרך כלל מדובר באקט סמלי בלבד. בדרך כלל המצליף היה משתמש ברצועה מעור של עגל. לפי תיאורו של יוסף יואל ריבלין[דרוש מקור], בקרב אנשי העיר העתיקה היו נוהגים לערוך שחזור (סמלי) של 4 מיתות שהיו נהוגות בימי הסנהדרין: סקילה, שרפה, הרג וחנק. כל זאת כדי לעורר את האנשים לתשובה לפני כניסת היום הקדוש.