stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הנוסח המקובל (הברית החדשה)
לקריאה נוספת

Bruce M. Metzger, Bart D. Ehrman. The Text Of The New Testament: Its Transmission, Corruption and Restoration. הוצאת אוניברסיטת אוקספורד, 2005. עמ' 95–119.
המילים "הנוסח שהתקבל על כולנו" בהקדמת אלזביר, 1633.
הנמלטת האחרונה

| --- | --- |

עטיפת המהדורה העברית של הספר
 מידע כללי
 מאת:  טרייסי שבלייה
 שפת המקור:  אנגלית
 סוגה:  בדיוני היסטורי
 הוצאה
 תאריך הוצאה:  2013
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  003786162
הנמלטת האחרונה (באנגלית: The Last Runaway) הוא רומן היסטורי מאת טרייסי שבלייה שראה אור בשנת 2013. הרומן עוסק בחייה הבוגרים של נערה ואישה צעירה בשם אונור ברייט, הגירתה לארצות הברית עם אחותה, והתמודדותה עם טרגדיה אישית וקשיי קליטה.
הרקע ההיסטורי לספר הוא התמודדותם של לבנים, עם דגש מיוחד לקווייקרים, במדינות מרכז וצפון ארצות הברית עם עבדים נמלטים מהדרום במחצית המאה ה-19. כן בולט לאורך כל העלילה העיסוק בקווילטים (אנ') ובמלאכת הכנתם (קווילטינג, (אנ')) והמקום שתפסו בתרבות במסגרת הזמן שבה עוסק הספר.
העיר (ספר)

|  מידע כללי |
| --- | --- |
 מאת:  מקס ובר
 שפת המקור:  גרמנית
 סוגה:  ספר עיון
 הוצאה
 תאריך הוצאה:  1921
 הוצאה בעברית
 תרגום:  לא תורגם לעברית
 
העיר הוא ספר אשר נכתב על ידי הכלכלן והסוציולוג מקס ובר. הספר נכתב ככל הנראה בראשית שנות העשרה של המאה העשרים, פורסם לראשונה ב-1921, ובשנת 1924 הופיע כקובץ בתוך הספר The Wirtschaft und Gesellschaft. הספר תורגם לאנגלית מגרמנית ב-1958 אך מעולם לא תורגם לעברית.
הספר מנסה להגדיר מהי עיר ובמה שונה העיר מהכפר ומהסביבה. ניתוח מבנה העיר מבוסס על נושאים שונים, בין היתר על למידת עקרונות הדת, בעיקר הנצרות הפרוטסטנטית והתפתחות הדמוקרטיה באירופה המערבית.
בספר נטען כי התפתחות ערים בתרבות האירופאית (ערים אקראיות), באופן אוטנומי בעלות שלטון מקומי הושפעו ממספר גורמים ביניהם הדת הנוצרית, מעמד חוקי מועדף (פריווילגיות) לתושבי הערים, שהתבסס על מחויבות לשירות צבאי וכן החלשות עוצמת הסנקציות הדתיות כלפי סולידריות משפחתית, שהובילה ליצירת קהילה עירונית מאוחדת.
ערך זה הוא קצרמרבנושא סוציולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
הנמל החופשי של מלטה

| --- | --- |

מראה כללי
 מיקום
 מדינה:  מלטה מלטה
 מיקום:  בירזבוג'ה 
 קואורדינטות:  35°49′05″N 14°32′24″E﻿ / ﻿35.818°N 14.54°E﻿ / 35.818; 14.54
 פרטים
 תאריך פתיחה:  1988 
 שטח:  0.7 קילומטר רבוע
 www.maltafreeport.com.mt
  (למפת מלטה מוגדלת) ולטה ויקטוריה בירקירקארה לואה קומינוהנמל החופשי של מלטה(למפת מלטה רגילה) ולטה ויקטוריה בירקירקארה לואה קומינוהנמל החופשי של מלטה
 
הנמל החופשי של מלטה (אנגלית Malta Freeport; מלטית Il Port Ħieles ta' Malta) הוא נמל חופשי השוכן במפרץ מרסשלוק בתחומי העיר בירזבוג'ה (Birżebbuġa) בדרום-מזרחו של האי מלטה במלטה. הנמל העוסק בשינוע מטען בלבד, הוא השער הימי הגדול והחשוב ביותר במדינה. הוא מופעל על ידי "מלטה פריפורט טרמינלס בע"מ" (Malta Freeport Terminals Ltd) אשר נוסדה בשנת 2001, ושייך ל"חברת מלטה פריפורט בע"מ" (Malta Freeport Corporation Ltd) אשר נוסדה בשנת 1988 ומשמשת גם כגוף מפקח. שתי החברות פועלות לפי זיכיון מממשלת מלטה, שהוארך בשנת 2008 ל-65 שנים, והן פועלות בתיאום עם הרשות הימית של מלטה (Malta Maritime Authority, ראשי תיבות MMA).
בנמל המכולות שני טרמינלים ובהם חמישה רציפים בסך הכל, שאורכם נע בין 118 ל-1,000 מטרים, ומימיהם מאפשרים שקיעה של 9.5 עד 17 מטרים. רציף נוסף לאוניות גל-נוע (RORO) משתרע לאורך של 220 מטרים ומימיו מאפשרים שקיעה מרבית של 15.5 מטרים. שטחו הכולל של הנמל הוא 613,243 מ"ר ובו מקום לאחסנת 11,831 מכולות. בשנת 1990 טיפל נמל המכולות ב-94,500 יחידות, אך נתון זה גדל ל-1,461,174 בשנת 2004. אזור האחסנה בנמל משתרע על פני שטח של 14,400 מ"ר, מהם 6,000 מ"ר מקורים, ובאתר שוכן גם מבנה משרדים בשטח של 4,400 מ"ר המושכר לשימושן של חברות ספנות ומסחר.
הנמל החופשי שוכן במרחק של 1.5 ק"מ ממזרח לאזור התעשייה הגדול במדינה השוכן בחאל פאר וכ-6 ק"מ דרומית-מזרחית לנמל התעופה הבינלאומי של מלטה בלואה.
הלן שרמן

| --- | --- |
ד"ר הלן שרמן
ד"ר הלן שרמן
 לידה:  30 במאי 1963 (בת 61) שפילד, אנגליה
 מידע כללי
 בשירות:  קוסמונאוטית
 לאום:  אנגליה אנגליה
 השכלה:  אוניברסיטת שפילד (1984)  אוניברסיטת לונדון  בירקבק, אוניברסיטת לונדון 
 תקופת השירות:  1989–הווה (כ־35 שנים)
 זמן שהייה בחלל:  7 ימים 2 שעות ו-13 דקות
 עיסוק נוכחי:  כימאית
 משימות
 סויוז TM-11, סויוז TM-12,  תחנת החלל מיר
   
 עיטורים
 קצינה במסדר האימפריה הבריטית  מדליה על הישגים בכיבוש החלל  עיטור הידידות בין העמים  עמית האגודה המלכותית לכימיה 
 
ד"ר הלן פטריסיה שרמן (באנגלית: Helen Patricia Sharman; נולדה ב-30 במאי 1963 בשפילד, אנגליה) היא טייסת חלל בריטית שנשלחה כמדענית לתחנת החלל הסובייטית מיר. שרמן הייתה אזרח הממלכה המאוחדת הראשון בחלל.
ביוגרפיה מוקדמת

שרמן נולדה וגדלה בשפילד, אנגליה. למדה כימיה לתואר ראשון באוניברסיטת שפילד (1984), הדוקטורט שלה הוא מבירקבק, אוניברסיטת לונדון. היא עבדה במחקר ופיתוח בחברת ג'נרל אלקטריק האנגלית, ולאחר מכן בחברת מרס בפיתוח טעמים לשוקולד.
תוכנית ג'ונו

תוכנית ג'ונו הייתה יוזמה של קונסורציום בריטי פרטי לשלוח אסטרונאוט בריטי אל תחנת החלל הסובייטית מיר. זאת במסגרת שבה תוכנית החלל הסובייטית "מכרה מקומות" בתחנת החלל. הכסף נאסף באמצעות תוכנית הגרלות מיוחדת, מכירת זכויות לשידורי טלוויזיה ומכירת חסויות לחברות בריטיות. בסופו של דבר הבריטים לא הצליחו לאסוף את כל הסכום הנדרש, אולם שליט ברית המועצות מיכאיל גורבצ'וב הורה להמשיך את היוזמה במימון סובייטי.
הקונסורציום פרסם קריאה למועמדים: "דרוש אסטרונאוט, לא נדרש ניסיון קודם". 13000 איש נענו לקריאה מתוכם נבחרו 4 מועמדים: הלן שרמן, עוד מדען ושני טייסי קרב. בסופו של דבר שרמן והטייס טימותי מייס נבחרו להיות האסטרונאוטים ויצאו לרוסיה לאימונים שכללו גם לימוד רוסית.
המשימה בחלל

שרמן שוגרה אל תחנת החלל בחללית סויוז TM-12, יחד עם 2 קוסמונאוטים סובייטיים (אנטולי ארצברסקי היה מפקד צוות), ב-18 במאי 1991. היא הוחזרה בחללית סויוז סויוז TM-11 ב-26 במאי.
משימותיה של שרמן במהלך שהותה בתחנת החלל היו: ביצוע ניסויים בתחומי הרפואה ומדעי החקלאות, צילום מהחלל של האיים הבריטיים ותקשורת רדיו עם תלמידי בתי ספר בבריטניה. בין הניסויים שביצעה הייתה בחינה של מוליכות-על בטמפרטורות גבוהות באמצעות אלקטרוגרף ומספר ניסויים על התנהגות צמחים בתנאים של חוסר משקל: על הקרקע הם צומחים כלפי מעלה ובתנאים של חוסר משקל הם צומחים לכל הכיוונים.
לאחר הטיסה

שרמן עסקה בפופולריזציה של המדע בדגש על החלל. הנחתה תוכניות בטלוויזיה החינוכית של ה־BBC וברדיו, פרסמה אטוביוגרפיה בשנת 1993, וספר ילדים בנושא החלל (1997). בהמשך עבדה במעבדת המטרולוגיה הלאומית הבריטית. ב-2015 מונתה למנהלת התפעול של מחלקת הכימיה באימפריאל קולג'.
פרסים ואותות כבוד

ב-1992 הוענק לשרמן, על ידי המלכה אליזבת, תואר קצין מסדר האימפריה הבריטית (OBE).
ב-1993 הוכרזה כעמיתת החברה המלכותית לכימיה (FRSC).
ב-2015 הוכרזה כעמיתת כבוד של איגוד המדע הבריטי (British Science Association).
7 אוניברסיטאות בריטיות, ביניהן אוניברסיטת אקסטר העניקו לה תואר דוקטור לשם כבוד.
במסגרת חגיגות תחילת 2018 הוענק לה תואר עמית של מסדר מיכאל הקדוש וג'ורג' הקדוש על פעילותה בהנגשת המדע והטכנולוגיה לציבור.
הערות שוליים

↑  ריאיון עם הלן שרמן באתר האימפריאל קולג'.
↑  המינויים החדשים, The London Gazette, מספר 62150 עמוד N4 מתאריך 30 בדצמבר 2017
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1089131321  ISNI: 0000 0000 6482 6021  LCCN: nb2015017899  NLA: 35285391  Trove: 897660  VIAF: 92008000   WorldCat (עם VIAF): 92008000
הקודקס האזרחי הגרמני

הקודקס האזרחי הגרמני (2014)
הקודקס האזרחי הגרמני (בגרמנית: Bürgerliches Gesetzbuch; ידוע בר"ת BGB) הוא הקודקס האזרחי הנהוג בגרמניה מאז 1 בינואר 1900, ונחשב לפריצת דרך בתחום חקיקת המשפט האזרחי. ה-BGB שימש דגם לקודיפיקציה של המשפט האזרחי במספר מדינות אחרות בעולם, בהן פורטוגל, הרפובליקה הסינית, יפן, תאילנד, קוריאה הדרומית, סין, יוון ואוקראינה.
היסטוריה

לאחר שחוקק קודקס נפוליאון בצרפת בשנת 1804, עלה רצון דומה אף במערכת המשפט הגרמני. השאיפה הייתה ליצור אסופה שיטתית ומאוחדת בין חוקים שונים בתחום המשפט האזרחי, אשר היו בתוקף במדינות הקונפדרציה הגרמנית. אולם תוכנית זו לא יצאה אל הפועל מכיוון שלא היה קיים אותה עת גוף מחוקק מתאים.
לאחר שמדינות גרמניה השונות אוחדו באימפריה הגרמנית בשנת 1871 ניתן היה לגשת למלאכה. בשנת 1873 תוקנה החוקה הגרמנית ב"חוק מיקל-לסקר" (Lex Miquel-Lasker; על שם שני יוזמיו, יוהנס פון מיקל ואדוארד (יצחק) לסקר) אשר העביר את הסמכות המחוקקת לידי הרייך. בעקבות התיקון נוסדו ועדות שונות לניסוח החקיקה שתהיה לקודקס האזרחי לכל הרייך ואשר תחליף דברי חקיקה שונים בתחום זה בכל אחת מן המדינות.
טיוטת הקודקס הראשונה, משנת 1888, לא זכתה לאהדה. בעקבות הפרסום קמה ועדה בת 22 חברים, אשר הורכבה לא רק ממשפטנים אלא אף מנציגי ענפי כלכלה שונים ונציגים של זרמים אידאולוגים בציבור. ועדה זו ניסחה טיוטה שנייה לקודקס. בשנת 1896, לאחר תיקונים נרחבים, אושר ה-BGB ברייכסטאג. הוא נכנס לתוקף ב-1 בינואר 1900 ומאז משמש אבן פינה לקודיפיקציה של המשפט האזרחי בעולם.
ה-BGB נותר בתוקף אף בתקופת גרמניה הנאצית ותוכניות להחליפו בקודקס אזרחי אחר, ברוח האידאולוגיה הנאצית, לא יצאו אל הפועל. עם זאת בתי המשפט בגרמניה בתקופה הנאצית פרשו חלק מעקרונות הקודקס ברוח אידאולוגיה זו.
לאחר מלחמת העולם השנייה עם חלוקת שטחה של גרמניה לשתי מדינות: גרמניה המערבית וגרמניה המזרחית, המשיך ה-BGB לשמש בשתיהן. יחד עם זאת, לאורך השנים, שונו הוראות ה-BGB עם חקיקה חדשה בגרמניה המזרחית. החל משנת 1966 שונתה החקיקה בתחום דיני המשפחה, בשנת 1976 נחקק קודקס אזרחי חדש (Zivilgesetzbuch), ובשנת 1982 נחקק חוק חוזים חדש. מאז איחודה של גרמניה בשנת 1990, שב ה-BGB להיות הקודקס האזרחי המחייב בכל שטח גרמניה.
בגרמניה המערבית ובגרמניה המאוחדת תוקנו הוראות ה-BGB פעמים רבות מאז שנחקק. התיקונים המשמעותיים ביותר הוכנסו בשנת 2002, לאחר רפורמה מקפת בדיני ההתחייבויות, אחד מחמשת הפרקים העיקריים בקודקס. אף הפרשנות שמעניקים בתי המשפט בגרמניה להוראות הקודקס ידעה שינויים רבים לאורך השנים, והיא ממשיכה להתפתח. שינויים אלה אפשריים הודות למידת ההפשטה הרבה הקיימת בהוראות הקודקס. בשנים האחרונות קיימת מגמה של מחוקקים בגרמניה להשיב אל תוך ה-BGB דברי חקיקה שונים בתחום האזרחי, אשר נחקקו בנפרד. כך לדוגמה חקיקה על שכירות דירות שנחקקה בנפרד ושבה להיות חלק מן הקודקס.
ה-BGB ממשיך להוות אבן פינה לחקיקה גרמנית בתחום המשפט האזרחי ועקרונות הקודקס משמשים לחוקים אחרים בתחום המשפט האזרחי. כך למשל, בקודקס המסחרי הגרמני קיימות רק הוראות מיוחדות באשר לשותפויות מסחריות ושותפויות מוגבלות, אולם העקרונות הכלליים של שותפות הם שחלים אף במשפט המסחרי.
על שיטת הקודיפיקציה של ה-BGB נמתחה ביקורת בשל ביטויים של חוסר אחריות חברתית, אולם לאורך השנים המחוקק ומערכת המשפט עשו לשיפור השיטה ולהתאמתה בעניין זה. בשנים האחרונות, ניכרת השפעה של מערכת החוק של האיחוד האירופי על הוראות ה-BGB ושינויים רבים מתבצעים בקודקס לצורך התאמתו למערכת זו.
מבנה הקודקס

מבנהו של הקודקס האזרחי הגרמני הוא פיתוח של המבנה הפנדקטי (מלטינית: Digesta seu Pandectae) של החוק הרומי. בדומה לקודקסים אחרים השואבים השראתם מן החוק הרומי, הקודקס מקבץ חקיקה בתחום הפרסונלי, קניין, משפחה וירושה, אולם בניגוד לקודקס האזרחי הצרפתי, או האוסטרי, למשל, הפרק המכיל הוראות כלליות, הוא הפרק הפותח. משכך, לקודקס האזרחי הגרמני חמישה חלקים:
חלק כללי (Allgemeiner Teil), סעיפים 1 עד 240, עוסקים בכללים הישימים בכל ארבעת החלקים האחרים, כך למשל כללים הנוגעים לבעל אישיות משפטית, היכולת לכרות חוזים, הצהרת כוונות, ביטול התחייבות משנפלה טעות, יצירת חוזים, הגבלת פעולות ודיני שליחות.
חוק ההתחייבויות (Recht der Schuldverhältnisse), סעיפים 241 עד 853, מתאר את הצורות השונות של חוזים משפטיים והתחייבויות אחרות בין ישויות משפטיות, כולל חוקי הנזיקין.
חוק הקניין (Sachenrecht), סעיפים 854 עד 1296, מתאר את זכויות הקניין וזכויות הקשורות לקניין (נכסי מיטלטלין ודלא ניידי), וכיצד ניתן להעביר זכויות אלה.
חוק המשפחה (Familienrecht), סעיפים 1297 עד 1921, מתאר נישואים ויחסים משפטיים אחרים בין בני משפחה.
חוק הירושה (Erbrecht), קובע כיצד יש לנהוג בקניינו של מי שנפטר, כולל חקיקה על צוואות.
עקרון ההפשטה

אחד ההיבטים החשובים והמיוחדים לקודקס האזרחי הגרמני הוא עקרון ההפשטה (Abstraktionsprinzip), ועקרון ההפרדה (Trennungsprinzip). העיקרון שמקורו מעבודותיו של ההוגה המשפטי פרידריך קארל פון סאביניי (Friedrich Carl von Savigny), יוצר הבחנה קפדנית בין חוזי התחייבות, אשר הכללים להם מוגדרים בחלק השני של הקודקס, וחוזים על ההעברה בפועל של הקניין, במיוחד כפי שהדבר מוגדר בחלק השלישי של הקודקס העוסק בקניין. בסיכומו של דבר, שני העקרונות קובעים כי התחייבות להעביר בעלות על קניין, אינה הופכת צד שני לבעלים, אלא מעניקה לו רק את הזכות לדרוש את ביצועו של החוזה בפועל.
עקרון ההפרדה קובע כי חוזים על העברת קניין וההעברה של הקניין בפועל חייבים להיות מטופלים באופן נפרד, כל אחד על פי כלליו. עקרון ההפשטה אף קובע כי ההעברה בפועל של בעלות על קניין היא תקפה מבחינה חוקית ללא קשר לתקפות החוקית של חוזה ההתחייבות. מהבחנה זו נלמד כי חוזי התחייבות בפני עצמם אינם כרוכים בהעברת בעלות, עד שנכרת חוזה על ההעברה בפועל של הקניין. מנגד, העברת בעלות על קניין אשר נעשתה על יסוד חוזה התחייבות לא חוקי, עשויה להוות בסיס לחובת השבת הקניין מצד הנהנה (והשוו לעקרון עשיית עושר ולא במשפט), אולם עד אותו מועד שבו הקניין מושב, על יסוד עקרון ההפרדה בין החוזה ובין העברת הבעלות בפועל, הקניין נמצא בבעלות הנהנה.
כך למשל, חוזה מכירה לבדו לא יוביל לבעלות על הקניין מצידו של הקונה, אלא רק יצור התחייבות מצידו של המוכר להעביר את הבעלות בקניין נשוא החוזה. המוכר, בהתאם לחוזה ההתחייבות, מחויב לכרות חוזה נוסף ונפרד העוסק בהעברת הבעלות. רק לאחר שחוזה זה נכרת, הקונה הופך לבעליו של הקניין שרכש. שני ההליכים באים תחת שתי מערכות שונות של כללים משפטיים במסגרת הקודקס, כך המחויבויות של הצדדים לחוזה מוסדרות בסעיף 433, ואילו החוזה להעברת הבעלות על הקניין בפועל (במטלטלין) מוסדרת בסעיף 929 לקודקס. אף התשלום על הרכישה (דהיינו, העברת הבעלות על הכסף) מטופלת בקודקס באותו אופן.
בעסקים של יום-יום ההפרדה הזו אינה נדרשת, מכיוון ששני סוגי החוזים יכרתו בעת ובעונה אחת בהחלפת תשלום תמורת סחורה. אף שהעיקרון של הפשטה עשוי להראות כטכני, עד כדי שהוא עומד בניגוד לפרשנות המקובלת לעסקאות מסחריות, הוא מקובל ללא מחלוקת בקהילה המשפטית הגרמנית. היתרון העיקרי של עקרון ההפשטה הוא ביכולת לספק מסגרת משפטית בטוחה לרוב המוחלט של העסקאות הכלכליות, תהא מידת מורכבותן אשר תהא.
האלפים הפניניים

| --- | --- |

המון רוז
 מידע כללי
 גובה:  4,634 מטר – דופורשפיצה (אנ') (מון רוז)
 מדינה:  שווייץ, איטליה 
 מיקום:  שווייץ שווייץ איטליה איטליה
 רכס הרים:  הרי האלפים
 קואורדינטות:  46°03′N 7°30′E﻿ / ﻿46.05°N 7.50°E﻿ / 46.05; 7.50
 
 
האלפים הפניניים (בגרמנית: Penninische Alpen, בצרפתית: Alpes pennines, באיטלקית: Alpi Pennine) (נקראים גם האלפים הוואליים Valais Alps) הם רכס הרים בהרי האלפים בדרום מערב שווייץ וצפון מערב איטליה.
מקור השם הוא מימי רומא שכינו אותם ההרים הפונים, על שם הצבא הפוני (פיניקי) שחצה את ההרים תחת פיקודו של חניבעל.
מורפולוגיה

הרכס המרכזי (המהווה גם את קו פרשת המים בין הים התיכון והים האדריאטי) עובר ממערב למזרח לאורך קו הגבול שבין שווייץ (מצפון) ואיטליה (מדרום), מהר מון בלאן המהווה את הפסגה הראשונה הגבוהה ממזרח למעבר סן ברנאר. רוב הרכס הוא גבוה יחסית וחלקו הגדול אף מעל 4000 מטר מעל פני הים, אך מדי פעם יורד הרכס מעט ובנקודות מסוימות אף אל מתחת ל 3000 מטרים.
מהרכס המרכזי יוצאים רכסים רבים נוספים העוברים מדרום לצפון ויורדים בהדרגה אל עמק הרון.
בשונה מרכסי הרים אחרים הפסגות הגבוהות ביותר אינם ממוקמות בהכרח ברכס המרכזי וחלקם (כמו הגרנד קומבין, וייסהורן, מיסצ'בל, ווייסמיס) נמצאות באמצע רכסי המשנה.
גאוגרפיה

גבולות הרכס הם מעבר סן ברנאר הגדול (המפריד בין הרכס לבין רכס האלפים השבליים (Chablais Alps) ומסיב המון בלאן (Mont Blanc Massif)) ממערב, מעבר סימפלון (Simplon) (המפריד בין הרכס לבין רכס האלפים הלפונטיניים (Lepontine Alps)) ממזרח, עמק הרון (המפריד בין הרכס לבין רכס האלפים הברניים) מצפון. ועמק אאוסטה (המפריד בקצהו המערבי בין הרכס לבין רכס האלפים הגאריים (Graian Alps)) מדרום.
הנקודה הגבוהה ביותר ברכס היא הר המון רוז (Mont Rose), שהוא גם הנקודה הגבוהה ביותר בקנטון ואלה ובשווייץ כולה, והפסגה השנייה בגובהה בהרי האלפים ובאירופה כולה.
השלגים המפשירים ברכס האלפים הפניניים מתנקזים על ידי נהר הרון מצפון, בצדו השווייצרי של הרכס, אל אגם ז'נבה, ובצדו האיטלקי, על ידי הנהרות דורה בלטאה, ססיה (Sesia) וטוקה (Toce), אל נהר פו והים האדריאטי.
צידו הדרומי של הרכס מהווה לרוב אורכו את קו הגבול שבין שווייץ ואיטליה ובקצהו המערבי נכנס מעט לתוך השטח האיטלקי עד לסיומו בהר גרנד רושר (Grande Rochère).
רשימת הקרחונים

| שם הקרחון | שם בשפת המקור | קנטון | אורך בקילומטרים | שטח בקמ"ר |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| גורנר | Gorner Glacier | ואלה | 14 | 57 |
| קורבסייה | Corbassière Glacier | ואלה | 9.8 | 17.4 |
| פינדל | Findel Glacier | ואלה | 8 | 19 |
| זמוט | Zmutt Glacier | ואלה | 6 | 16.9 |
| זינל | Zinal Glacier | ואלה | 7 | 15.4 |
| אוטמה | Otemma Glacier | ואלה | 7.7 | 17.5 |
| אללי | Allalin Glacier | ואלה | 6 | 9.9 |
| פרפקל | Ferpècle Glacier | ואלה | 6.5 | 9.8 |
| מון דורנד | Mont Durand Glacier | ואלה | 5.9 | 7.5 |
| פי | Fee Glacier | ואלה | 4.7 | 7.5 |
| מון מיין | Mont Miné Glacier | ואלה | 7.9 | 11 |
| רייד | Ried Glacier | ואלה | 6 | 8.2 |
| טורטמן | Turtmann Glacier | ואלה | 5 | 5.9 |
| מוירי | Moiry Glacier | ואלה | 5 | 5.7 |
| ארולה | Arolla Glacier | ואלה | 4 | 13.1 |
| מומינג | Moming Glacier | ואלה | 3 | 6.4 |
| צ'יילון | Cheilon Glacier | ואלה | 3 | 4.5 |
מטרהורן
מון בלאן דה שיילון
ביסהורן
בסו
אלפהובל
אללינהורן
אדלרהורן
פלטשהורן
ליסקם
וייסהורן והגראן ז'נדארם
סיגנלקופה
נדלהורן
שטראלהורן
טשהורן
המקטע הרוסי בתחנת החלל הבין-לאומית

תצורת המודול הרוסי, 2010.
הדמיית מראה המודול הרוסי לאחר חיבור "נאוקה" לתחנת החלל הבין-לאומית.
תרשים מראה המודול, נכון לנובמבר 2021.
המודול הרוסי בתחנת החלל הבין-לאומית (ברוסית: Российский сегмент МКС) הם מודולים ומתחמים המרכיבים את תחנת החלל הבין-לאומית ושייכים לתאגיד החלל הרוסי רוסקוסמוס. מודולים אלה היו החלקים הראשונים שהרכיבו את תחנת החלל הבין-לאומית ובייחוד מודול זאריה הוותיק.
רכיבים > פעילים

| שם | מאפיים | יציאה למסלול (UTC) | משגר | משקל בטונות | נפח פנימי כולל |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| זאריה | מודול משא | 20 בנובמבר 1998 | פרוטון-К | 20.26 | 71.5 |
| זבזדה | מודול חיים | 12 ביולי 2000 | פרוטון-К | 20.3 | 75.0 |
| פואיסק | מודול מחקר | 10 בנובמבר 2009 | סויוז-U | 3.67 | 12.5 |
| ראסבט | מודול עגינה ומשא | 14 במאי 2010 | אטלנטיס, STS-132 | 8.0 | 17.4 |
| נאוקה | מודול מעבדה רב-תכליתי | יולי 2021 | סויוז 2.1B | 20.3 |  |
| פריצ'אל | מודול עגינה ומשא | 24 בנובמבר 2021 | סויוז-2.1b | 4.0 | 19 |
רכיבים > יצאו משירות

| שם | מאפיינים | יציאה למסלול (UTC) | הוצאה משירות | РН | משקל בטונות | נפח פנימי כולל |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| פירס | מודול עגינה | 14 בספטמבר 2001 | 26 ביולי 2021 | סויוז-U | 3.58 | 13 |
ראו גם

תחנת החלל המסלולית הלאומית
הערות שוליים

↑  Глава «Роскосмоса» Дмитрий Рогозин: «На появление нового поколения космической техники у нас есть от силы 3,5 года», kp.ru
↑  נוצר על ידי רוסיה אך נמצא בבעלות נאס"א, מאחר שממומן על ידי ארצות הברית.
↑  נועד להחליף את "פירס"
1 2  Александр Милкус. "Глава «Роскосмоса» Дмитрий Рогозин: «На появление нового поколения космической техники у нас есть от силы 3,5 года»". www.kp.ru. נבדק ב-2019-04-13.
| ברית המועצות תוכנית החלל הסובייטית והרוסית רוסיה |
| --- | --- | --- |
| תוכניות לא מאוישות | תוכנית ספוטניק • תוכנית לונה • תוכנית ונרה • תוכנית לונוחוד • תוכנית מארס • תוכנית זונד • תוכנית וגה |  |
| תוכניות מאוישות | תוכנית ווסטוק • תוכנית ווסחוד • תוכנית סויוז • תוכנית סאליוט • אינטרקוסמוס • פדרציה • מאדים 500 • תוכנית חקר הירח הרוסית • תחנת השירות המסלולית הרוסית |  |
| משימות בולטות | ספוטניק 1 • ספוטניק 2 • לונה 2 • ווסטוק 1 • סויוז 1 • סויוז 11 • ונרה 11 • אפולו-סויוז |  |
| חלליות, מעבורות ומשגרים | ווסטוק • ווסחוד • סויוז • מעבורת החלל בוראן • מעבורת החלל פטיצ'קה • מעבורת 2.02 • מעבורת 2.03 • תחנת החלל מיר • פרוגרס • קליפר • תוכנית מיר ומעבורות החלל • מיר-2 • תחנת החלל הבין-לאומית (המקטע הרוסי) • LK • משגר ווסטוק • משגר ווסחוד • משגר סויוז • משגר מולניה • פרוטון • זניט • N-1 • אנגרה • תחנת החלל המסלולית הלאומית |  |
| קוסמונאוטים ומתכננים | יורי גגארין • גרמן טיטוב • ולנטינה טרשקובה • אלכסיי ליאונוב • לייקה • (קוסמונאוטים נוספים) • סרגיי קורוליוב • ולנטין גלושקו • ולדימיר צ'לומי • קרים קרימוב • קונסטנטין ציולקובסקי |  |
| קוסמודרומים | קוסמודרום בייקונור • קוסמודרום פלסצק • קוסמודרום ווסטוצ'ני • קוסמודרום סבובודני • קפוסטין יאר |  |
| השר לבניית מכונות כלליות וראשי רוסקוסמוס | סרגיי אפאנסייב • יורי קופטב • אנאטולי פרמינוב • ולדימיר פופובקין • אולג אוסטפנקו • איגור קומארוב • דמיטרי רוגוזין • יורי בוריסוב |  |
| חברות ותאגידי חלל פרטיים | תאגיד החלל הרוסי אנרגיה • מחקר מדעי לבניית מכונות •  אנרגומאש • מערכות המידע הלווייניות רשטניוב |  |
ערך זה הוא קצרמרבנושא רוסיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
הדגל השחור

הדגל השחור
הדגל השחור (בערבית: راية السوداء - רָאיַת א (ל)-סַוְדַאא, באנגלית: Black Standard או The Black Banner) הוא אחד הדגלים שעל פי המסורת המוסלמית היו בשימוש מוחמד בקונטקסט דתי אסלאמי.
בהיסטוריה של האסלאם, הדגל השחור היה נס המרד אותו הוביל אבו מוסלים כנגד ח'ליפות בית אומיה, מרד שהביא לקץ הח'ליפות ולהקמת ח'ליפות בית עבאס, שאימצה את הצבע השחור וכן את הדגל. כמו כן הוא סימול אסכטולוגי המסמל את הציפייה למהדי, המשיח.
בעידן המודרני, וריאציות של הדגל השחור נמצאות בשימוש ארגונים ג'יהאדיסטיים והחל משנות ה-90 הפך למזוהה בעיקר עם הג'יהאד הסלפי. חוקרים משערים כי השימוש בדגל השחור על ידי ארגוני טרור סלפיים כדוגמת דאעש מבטא את שאיפתם לחדש את מוסד הח'ליפות.
מקור

הצבאות המוסלמיים במאה ה-7 לספירה השתמשו בדגלים וסמלים שונים על מנת להקל על זיהוים בשדה הקרב. אחד מהסמלים האלה הוא ה-רָאיַה - דגל מרובע. המסורת המוסלמית כי שבט קורייש השתמש בדגלים וסמלים שונים שהיו צבועים בשחור ובלבן, וכן היא מספרת כי למוחמד עצמו היה דגל שחור שנטען כי נתפר מכיסוי הראש של עאישה, אחת מנשותיו, ודגל גדול יותר שכונה "הנשר".
על פי המסורת המוסלמית, בקרב צפין השתמש הח'ליף עלי בליווא' (מעין סמל) בצבע לבן, המזוהה עם מוחמד, בעוד שהצבא שלחם כנגד עלי נשא דגלים שחורים.
כמו כן, החדית' הקרויה "חדית' הדגלים השחורים" מציינת כי באחרית הימים, עם ביאת המהדי יונפו דגלים שחורים (שעל פי חלק מהפרשנויות יישאו את השהאדה) מעל ח'וראסאן; אלו יהיו הדגלים של צבא המהדי בבואו להלחם בדג'אל, משיח השקר.
שימוש היסטורי

במהלך המרד של אבו מוסלים שהוביל להקמת הח'ליפות העבאסית, השתמשו הכוחות המורדים בדגל השחור; הסיבות לכך מגוונות, וכללו את השאיפה להיבדל מכוחותיו של הח'ליף האומיי מרואן השני שהשתמש בדגלים אדומים ומהשיעים שזוהו עם הצבע הלבן, וכן מראיית העבאסים את מלחמתם כמלחמה שמטרתה להביא את המשיח בהתאם לחדית' הדגלים השחורים.
במאה ה-18 הדגל השחור היה בשימוש על ידי השושלת ההותכית, שנוסדה על ידי המיעוט הסוני שישב בפרס, ומרדה כנגד שלטון הצפאווים, שהיו שיעים תריסריים.
מנהיג הבאביזם מולא חוסיין בושרואי הניף את הדגל השחור במשהד (שבמחוז ח'וראסאן) ב-1848 והחל במסע מערבה יחד עם מאמיניו על מנת להפיץ את אמונתו ברבים.
דגל הלאומנות הפאן-ערבית שעוצב בראשית המאה ה-20 מכיל את הצבע השחור כהתייחסות ישירה לבית עבאס.
כמו כן, וריאציה של הדגל השחור משמשת את תנועת האחמדים.
"הדגל השחור" בשימוש ארגוני טרור אסלאמי

הווריאציה הקרויה במערב "הדגל השחור של הג'יהאד" אומצה מאז שנות ה-90 על ידי מיליציות וארגוני טרור הדוגלים באסלאמיזם ובפונדמנטליזם מוסלמי, ומסמלת עבורם את הג'יהאד כפי שמתבטא בחדית' הדגלים השחורים. הגרסה הנפוצה ביותר של דגל הג'יהאד היא רקע שחור ועליו כתובה השהאדה בטקסט לבן (לרוב בקליגרפיה ערבית, אך לא בהכרח).
בין ארגוני הטרור שאימצו את הדגל השחור נמנים:
אל-קאעידה
א-שבאב
דאעש (המדינה האסלאמית)
הג'יהאד האסלאמי הפלסטיני
ארגונים ג'יהאדיסטים בצ'צ'ניה, כגון אמירות הקווקז
כמו כן ראויים לציון הם דגל הטליבאן, שמשתמש בגרסה בה הרקע הוא לבן והטקסט הקליגרפי הנושא את השהאדה הוא שחור; ודגל דאעש, שהוא ביחס של 4:3 ועליו כתובה השהאדה לא בקליגרפיה אלא בכתב יד פשוט ובצורת "החותם של מוחמד".
"הדגל השחור" בשימוש ארגוני טרור אסלאמי > הצעות איסור שימוש

באוגוסט 2014 הציע דייוויד קמרון שכל מי שיציג בציבור את הדגל יאסר. באותו זמן נאסר שימוש בדגל זה בהולנד.
מספטמבר 2014 נאסר שימושו בגרמניה למטרות שאינן חינוכיות במסגרת סעיף 86a לחוק העונשין הגרמני.
בהמשך לאיסור גרמניה נידון גם באוסטריה האם להוציאו אל מחוץ לחוק.
בדצמבר 2014 נאסר שימושו וכן מזהים אחרים של ארגוני טרור אסלאמי מובילים באוסטריה.
הדגל השחור של הג'יהאד, ועליו כתובה השהאדה בקליגרפיה ערבית
"החותם של מוחמד" שידוע כיום בשל היותו הדגל של המדינה האסלאמית
אחד הדגלים המשמשים את הבדלנים המוסלמים הקווקזים
לקריאה נוספת

דייוויד קוק, Studies in Muslim Apocalyptic (2002), הוצאת דרווין, בריטניה
הערות שוליים

↑  Austrian parliament passes anti-terrorist law forbidding IS, al-Qaeda symbols, באתר FoxNews, דצמבר 2014
דגל תנועת האחמדיה
המס היהודי

מטבע של נרווה עם הכיתוב "בוטלה אכזריות גביית המס היהודי"
המס היהודי (לטינית: Fiscus Iudaicus) היה מס שגבתה האימפריה הרומית מנתיניה היהודים בכל רחבי האימפריה אחרי חורבן בית המקדש השני, כעונש קולקטיבי לאחר המרד הגדול (66–70 לספירה). המס נקבע כתחליף למחצית השקל שנהגו להעלות עד אז לבית המקדש.
הטלת המס היהודי היא המקרה הראשון בהיסטוריה המתועדת, שבו חלה הוראה מטעם השלטון על כלל היהודים, בתור יהודים, באשר הם.
הטלת המס

המס היהודי הוטל על ידי הקיסר אספסיאנוס אחרי דיכוי המרד הגדול. שיעורו היה שתי דרכמות בשנה, בשיעור שווה למחצית השקל שהיהודים היו מעלים כתרומה לבית המקדש. כדי להשפיל את היהודים ולהדגים את ניצחון אלוהי הרומאים על אלוהי ישראל המס הועלה למקדש יופיטר שברומא. שמו של המס היה בתחילה "מחיר שני הדינרים של היהודים" שם זה השתמר לפחות עד שנת שלטונו השמינית של הקיסר דומיטיאנוס שנת 89 לספירה. לאחר מכן נקרא במסמכים השונים פשוט "מס היהודים".
בניגוד לתרומה שניתנה לבית המקדש, אשר נגבתה רק מגברים מגיל 20 ועד גיל 50, תשלום המס היהודי היה חובה על כל היהודים באימפריה כולל נשים, ילדים  מגיל 3 וזקנים עד גיל 65.