stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דיקראוזאורוס
מאפיינים

הדיקראוזאורוס היה דינוזאור בעל מפרש גבי כמו האמרגזאורוס מאמריקה הדרומית שהיה קטן יחסית והגיע לאורך של 12 מטר בלבד. הוא היה בעל ראש עבה וצוואר קצר יחסית, בו היו 12 חוליות, שיכל להתרומם עד לגובה 3 מטר. חוליות אלה היו בולטים ודמו בצורתם לאות Y ולא היו ישרים כמו קרובי משפחתו, מה שנתן לו את שמו.
הוא חי בסופו של היורה לפני 155-150 מיליון שנה לצד הרביוורים שונים כמו הג'ירפטיטאן והקנטרוזאורוס. לדינוזאורים אלה היו גדלים אחרים וכנראה שהם ניזונו מצמחייה ברמות אחרות מבלי להתחרות אחת בשנייה.
שלד הדיקראוזאורוס במוזיאון בברלין.
דיקראוזאוריים

| דיקראוזאוריים |
| --- | --- |
 השוואת מינים שונים לאדם
תקופה
יורה עליון-קרטיקון תחתון 152.1–123 מיליון שנה לפני זמננו PreЄ Є O S D C P T J K Pg N       
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: זוחלים
סדרה:: בעלי אגן דמוי לטאה
אינפרא־סדרה:: זאורופודה
משפחה:: דיקראוזאוריים
שם מדעי
 Dicraeosauridae

דיקראוזאוריים (שם מדעי: Dicraeosauridae) היא משפחה של דינוזאורים ארוכי צוואר הקרובים לדיפלודוקיים ולניז'רזאורוס שנמצאו בעיקר ביבשות אמריקה הדרומית ובאפריקה (שבעבר היו מאוחדות יחדיו) והסוג Suuwassea חי גם באמריקה הצפונית, בסוף תקופת היורה ותחילת הקרטיקון.
הם דמו לאפטוזאורוס ולדיפלודוקוס בצורתם אך היו קטנים יותר ובעלי זיזים ארוכים בעמוד השדרה והחוליות שנעו לאורך גופם. ייתכן שהיה להם מפרש לאורך הגוף ששימש לוויסות טמפרטורה או לחיזור והרשמה. אפשרות נוספת היא שהוא עזר להם להתגונן מטורפיהם. היו להם שיניים קטנות דמויי-מחטים. צוואריהם היו קצרים יותר ורוב המינים היו קטנים יותר מרוב הדיפלודוקיים.
סוגים

אמרגזאורוס (Amargasaurus)
בחדזאורוס (Bajadasaurus)
דיסלוקוזאורוס (Dyslocosaurus)
Suuwassea
Dystrophaeus
ברכיוטרכלופן (Brachytrachelopan)
דיקראוזאורוס (Dicraeosaurus)
אמרגטיטאניס (Amargatitanis)
האנדרטה הלאומית (אינדונזיה)

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  national monument, מוזיאון, אתר הנצחה, אובליסק 
 על שם:  המאבק האינדונזי לעצמאות
 כתובת:  RT.5/RW.2, Gambir, Kecamatan Gambir, Kota Jakarta Pusat, Daerah Khusus Ibukota Jakarta 10110 
 מיקום:  מרכז ג'קרטה 
 מדינה:  אינדונזיה 
 בעלים:  אינדונזיה 
 מבקרים בשנה:  443,034 (נכון ל־2020)
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ? – 12 ביולי 1975
 תאריך פתיחה רשמי:  1975 
 מידות
 גובה:  137 מ' 
 גובה מעל פני הים:  4 מ' 
 קואורדינטות:  6°10′31″S 106°49′38″E﻿ / ﻿6.1753888888889°S 106.82713888889°E﻿ / -6.1753888888889; 106.82713888889
  (למפת אינדונזיה מוגדלת) ג'קרטה נוסאנטארה סורבאיה מדן מקאסאר פונטיאנאק ג'איאפורה מ האוקיינוס ההודי האוקיינוס השקט מלזיה פהאנדרטה הלאומית(למפת אינדונזיה רגילה) ג'קרטה נוסאנטארה סורבאיה מדן מקאסאר פונטיאנאק ג'איאפורה מ האוקיינוס ההודי האוקיינוס השקט מלזיה פהאנדרטה הלאומית
 
אולם העצמאות
האנדרטה הלאומית (באינדונזית: Monumen Nasional ובקיצור Monas) היא אנדרטה במרכזה של העיר ג'קרטה, בירת אינדונזיה המנציחה את מלחמת העצמאות של אינדונזיה.
הקמת האנדרטה

הרעיון להקמת אנדרטה לאומית במרכז ג'קרטה הועלה על ידי נשיא אינדונזיה סוקרנו מיד לאחר ההכרה ההולנדית בעצמאות אינדונזיה בסוף שנת 1949. חזונו של סוקרנו היה לאנדרטה דמוית מגדל אייפל וגבוהה ממקדש בורובודור. תחרות לעיצוב האנדרטה נפתחה פעמיים אך בחירת תוכנית עיצוב התעכבה במשך שנים עקב מחלוקות. לבסוף אומצה תוכנית שהוכנה במקור על ידי פרדריק סילבאן (Frederich Silaban) ופותחה לבקשת סוקרנו על ידי האדריכל ר"מ סודארסונו (R.M. Soedarsono).
עבודות הקמת האנדרטה החלו בשנת 1961 במרחב פתוח הנקרא כיום כיכר מרדקה. לצורך הבנייה נהרסו מספר מבנים שניצבו בו. בשנת 1963 הושלמה בניית האובליסק. לאחר מכן עוכבו העבודות עקב קשיי מימון וההשלכות של ניסיון ההפיכה הצבאית של תנועת 30 בספטמבר בשנת 1965. בשנת 1969 התחדשו העבודות והוקם המוזיאון שבתחתית האנדרטה. היא נפתחה לציבור ב-12 ביולי 1975.
מבנה האנדרטה

האנדרטה מועצבת כאובליסק הניצב על גבי בסיס רבוע דמוי גביע, שאורך צלעותיו 45 מטרים. גובהה הכולל של האנדרטה הוא 134.7 מטרים, מהם גובהו הכולל של האובליסק הוא 117.7 מטרים. בראש עמוד האובליסק, המצופה שיש, מצויה מרפסת תצפית שממנה נשקף נוף העיר. מעל המרפסת מתנשאת להבת העצמאות היצוקה ארד ומצופה עלי זהב, שגובהה 17 מטרים ומשקלה 24.5 טון. עיצובו של המבנה כולו מיועד לבטא את פילוסופיות הלינגאם והיוני.
בתוך מבנה הבסיס דמוי הגביע ממוקם אולם העצמאות. בטבורו, מוקף על ידי שורות מושבים נמוכות, ניצב חדר שקירותיו מצופים בשיש שחור ובו נשמר הנוסח המקורי של הכרזת העצמאות האינדונזית. דלתות מקושטות בקיר המערבי של החדר - שערי העצמאות - מובילות אל תוכו. יתר קירותיו החיצוניים של החדר מקושטים בסמלי עצמאות שונים. על גג מבנה הבסיס ממוקמת מרפסת תצפית נוספת.
מתחת למבנה האנדרטה נמצא מוזיאון ההיסטוריה הלאומית של אינדונזיה. זהו אולם רחב ממדים שבהיקפו ובטבורו מוצבות 51 דיורמות, המתארות את ההיסטוריה של אינדונזיה מאז המאה הרביעית לפני הספירה ועד ימי סוקרנו.
בכיכר סביב מבנה האנדרטה ניצבים תבליטים, המתארים אף הם את ההיסטוריה של אינדונזיה.
המרחב המרוצף שסביב האנדרטה הוא אתר לעריכת טקסים ואירועים לאומיים שונים.
מוצגים במוזיאון

בין המוצגים שבמוזיאון בבסיס ה"מונאס" נמצאים נוסח הכרזת העצמאות של אינדונזיה בכתב יד והנוסח המודפס של הכרזת העצמאות של אינדונזיה שניהם מיום ששי 17 באוגוסט 1945.
הערות שוליים

↑  תמונתו: https://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/b/bc/Proklamasi_Klad.jpg
↑  תמונתו: https://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/0/07/Proklamasi.png
דוד נבון

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1943 (בן 81 בערך) תל-אביב, פלשתינה (א"י) 
 ענף מדעי:  פסיכולוגיה 
 מקום לימודים:  האוניברסיטה העברית בירושלים  אוניברסיטת קליפורניה בסן דייגו 
 מוסדות:  אוניברסיטת חיפה 
 פרסים והוקרה:  פרס ישראל (1992) 
 
דוד נבון (נולד ב-1943) הוא פרופסור אמריטוס בחוג לפסיכולוגיה באוניברסיטת חיפה חתן פרס ישראל לפסיכולוגיה לשנת 1992 וחבר האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים.
דוד נבון נולד בתל אביב לקריקטוריסט ולימים חתן פרס ישראל לאמנויות הבמה אריה נבון. סיים את לימודיו לתארים ראשון ושני באוניברסיטה העברית בירושלים, ואת התואר השלישי (דוקטור בפסיכולוגיה) קיבל באוניברסיטת קליפורניה בסן דייגו. מאז 1975 הוא מלמד פסיכולוגיה קוגניטיבית באוניברסיטת חיפה, שם מונה לפרופסור מן המניין ב-1984.
זכה בפרס ישראל בשנת 1992, ובאותה שנה גם הצטרף לאקדמיה הלאומית הישראלית למדעים.
מחקריו > נושאי מחקריו ותחומיהם

פרסם למעלה מ-80 פרסומים (עד סוף 2008), שחלקם זכו לתהודה רחבה ולציטוטים רבים בפרסומים מדעיים אחרים (מעל 10,000 לכל פרסומיו).
תחומי המחקר העיקריים שלו - תפיסה וקשב. כמו כן תרם לתחומים אחרים בפסיכולוגיה קוגניטיבית ויישומית, בעיקר בכיוון של המשגת כמה בעיות מרכזיות או שיפור מתודולוגיות המחקר בהן. להלן סקירה של מספר תרומות מרכזיות.
מחקריו > קדימות גלובלית בתפיסה חזותית

תרומתו הידועה ביותר החלה במאמר שהתפרסם ב-1977 בכתב העת Cognitive Psychology

, העוסק ביחס בין עיבוד מידע אודות מבנהו הגלובלי של עצם הנתפס חזותית לעיבוד מידע אודות הפרטים הלוקליים. מוצגת בו השערה על מהלכו של תהליך הזיהוי, הנקראת "השערת הקדימות הגלובלית", לפיה תהליכי התפיסה מוטים לטובת עיבוד המבנה הגלובלי של גירויים או תמונות, ולעיתים קרובות אף מתחילים בעיבוד זה לפני עיבוד הפרטים הלוקליים. מאחר שהקושי העיקרי בבחינת השערה זו היא שבגירויים חזותיים המוכרים לנו, הרמות השונות - הגלובלית והלוקלית - אינן שוות במורכבותן, יצר נבון לשם בחינת ההשערה פרדיגמה ניסויית המבוססת על הצגת גירויים מיוחדים בהם המורכבות מבוקרת, למשל אותיות H ו-S העשויות מהרבה אותיות קטנות אחרות שכל אחת מהן אף היא H או S. ניתן לאמוד את מעמדן של שתי הרמות בתפיסה בכמה אופנים, למשל באמצעות המידה שבה האות בכל אחת מהרמות משפיעה באופן לא-רצוני על תגובה לגירוי שמיעתי שאף הוא יכול להיות אחת מהאותיות המופיעות ברמה הגלובלית או הלוקלית של הגירוי החזותי.
המאמר שהתפרסם ב-1977 מצוטט עד היום על ידי מחברים רבים (מעל 3700 ציטוטים). הפרדיגמה המוצגת בו הפכה לאחת מהמוכרות ביותר בתחום. בעקבות המחקר החלוצי נערכו מאות מחקרים בעשורים האחרונים, אחדים על ידי נבון עצמו או יחד עם שותפים למחקר, אך רובם על ידי חוקרים אחרים, הן בפסיכולוגיה והן בדיסציפלינות קרובות כמדעי המוח, שהשתמשו באותה פרדיגמה או בדומות לה לחקר יחסי כלל-פרט בתפיסה או לחקר נושאים אחרים. רובם עשו שימוש בגירויים המתוארים לעיל, הנקראים לחלופין: גירויים הירארכיים, גירויים מורכבים (compound), או Navon-letters.
בנושא זה פרסם נבון שורה של מאמרים מחקריים נוספים ושני מאמרים תאורטיים. בנוסף, במאמר סקירה של הפרדיגמה והממצאים בתחום עד אותה עת, שהתפרסם ב-2003 בכתב העת Acta Psychologica
נסקרות השפעותיהם של גורמים שונים על הממצאים האמפיריים שהצטברו במהלך השנים, מובהרות מהותן של מספר מחלוקות אודות פירושם של הממצאים, ומוצע מתווה לאינטגרציה שלהם.
מחקריו > תורת המשאבים

תרומה רבת מוניטין אחרת של נבון היא לנושא הקשר בין מגבלות קשב לביצוע מטלות, בעיקר במצבים בהם נדרש האדם לבצע שתי מטלות או יותר. במאמר קלאסי שפורסם על-ידו יחד עם פרופסור דניאל גופר ב-1979 בכתב העת Psychological Review

, פותחה השערה שרווחה עד אז בתחום, המניחה כי טיב ביצוע תלוי במידה מכרעת בהקצאת משאבים קוגניטיביים מתוך מאגר מוגבל ממנו ניזונות כל המטלות הרצוניות, לכלל תאוריה פורמלית ומקיפה. הנחות התאוריה, בגרסתה ההולמת את האינטואיציות והסברות הנפוצות, נדונו באופן בקורתי במאמר והותוו גבולות לאפשרויות ההיסק על סמך ממצאים אמפיריים. נוסח מורכב יותר של תורת המשאבים, המניח שמטלות עשויות להיות תלויות בהקצאת משאבים לאו דווקא ממאגר יחיד אלא ממאגרים שונים הנבדלים זה מזה באופי תרומתם לעיבוד מידע רלוונטי לביצוע, פותח ונדון אף הוא. למאמר זה נודעה השפעה ניכרת על המחקר שנעשה בתחום, לרבות מחקרים שנערכו על ידי מחבריו, ואף הוא זכה למאות ציטוטים.
ב-1984 פרסם נבון באותו כתב עת, Psychological Review

, בקורת על תורת המשאבים המצביעה על קשיים מתודולוגיים לבחון אמפירית מודלים המניחים קיומם של משאבי עיבוד. הטענה המרכזית בו היא שאישושם של מודלים כאלה, ושל תורת המשאבים בכלל, מבוסס על ניבויים הניתנים לגזירה גם מהנחות תאורטיות פחות יומרניות, כגון קיומם של קונפליקטים בין פלטים ותוצרי לוואי של עיבודי מידע הנעשים בסמיכות זמן לצרכים שונים. המאמר מסתיים בתהייה אם עצם הרעיון של הקצאת משאבים אינו אלא סרח עודף תאורטי (בלשון המאמר "אבן מרק", באנלוגיה לסיפור-עם ידוע). בעקבות ניתוח ספקני זה השתנו דגשים במחקרים שנערכו מאוחר יותר בתחום, והביטוי "אבן מרק" השתגר בז'רגון הפסיכולוגיה המחקרית כתווית לכשל המתודולוגי שבהנחת מבנה תאורטי מיותר.
במאמר ידוע אחר שפורסם על ידי נבון יחד עם פרופסור ג'ף מילר ב-2002 בכתב העת Cognitive Psychology

, נדונה תאוריה פופולרית אחרת להסבר הקושי בביצוע שתי מטלות יחד, "מודל צוואר הבקבוק", המניחה שמטלות אינן יכולות להתבצע ממש במקביל משום שלפחות חלק מהפעולות הנדרשות לעיבודן נזקקות למנגנון היכול לשרת רק מטלה אחת בנקודת זמן אחת. המאמר מראה כי כמעט כל הממצאים שנהוג היה לראותם כראיות אמפיריות לטובת המודל מתיישבים עם הסברים חלופיים, בעיקר הסברים מתורת המשאבים, וכי המודל איננו עולה על אותם הסברים בקריטריונים אחרים להערכת תאוריות מדעיות, כגון חסכוניות.
מחקריו > תרומות אחרות

מאמרים אחרים של נבון עוררו הדים אף הם. לדוגמה, אחד מהם מוצא ראיות לקיום היררכיה מושגית בה ממד הזמן גובר על ממד המרחב, ושניהם גוברים על ממדים תכונתיים כגון צבע.
מאמר אחר מציע הסבר אינטגרטיבי לתופעות קשב ומודעות המבוסס על ראיית ה- mind כמערכת אנרכית בה קיימת תחרות בין תהליכים, הנקראים מודולים, על חשיפה ל"עיניהם" של מודולים אחרים.
בשני מאמרים בפסיכולוגיה יישומית הוצעו רוויזיות בהערכת משקלן של עדויות זיהוי או באופן הרכבתם של מסדרי זיהוי.
במקביל לעבודתו המדעית כתב נבון מדי פעם החל מ-1993 מאמרים פובליציסטיים קצרים לעיתונות היומית, בעיקר ב"ידיעות אחרונות" וב"הארץ".
פרסומים נבחרים > בתפיסה וקשב

Navon, D. Irrelevance of figural identity for resolving ambiguities in apparent motion. Journal of Experimental Psychology: Human Perception and Performance, 1976, 2, 130-138.
(Also in D.P. Kimble (Ed.), Contrast and Controversy in Modern Psychology. Santa Monica, California: Goodyear Publishing Co., 1977).
Navon, D. Forest before trees: The precedence of global features in visual perception. Cognitive Psychology, 1977, 9, 353-383.
Navon, D., & Gopher, D. On the economy of the human processing system. Psychological Review, 1979, 86, 214-255. (Also in S. Maital and S. Maital (Eds.), Economics and Psychology, Cheltenham, U.K.: Edward Elgar).
Navon, D. The forest revisited: more on global precedence. Psychological Research, 1981, 43, 1-32.
Navon, D., & Norman, J. Does global precedence really depend on visual angle? Journal of Experimental Psychology: Human Perception and Performance, 1983, 9, 955-965.
Navon, D. Resources - a theoretical soup stone? Psychological Review, 1984, 91, 216-234.
Navon, D., & Miller, J. The role of outcome conflict in dual-¬task interference. Journal of Experimental Psychology: Hu¬man Perception and Performance, 1987, 13, 435-448.
Navon, D. The importance of being visible: On the role of atten¬tion in a mind viewed as an anarchic intelligence system: I. Basic tenets. The European Journal of Cognitive Psy¬chology, 1989, 1, 191-213. II. Application to the field of attention. The European Journal of Cognitive Psychology, 1989, 1, 215-238.
Navon, D. Testing a queue hypothesis for the processing of global and local information. Journal of Experimental Psy¬chology: General, 1991, 120, 173-189.
Navon, D. Does attention serve to integrate features? Psycho¬logical Review, 1990, 97, 453-459.
Navon, D., & Ehrlich, B. Illusory conjunctions: Does inattention really matter? Cognitive Psychology, 1995, 29, 59-83.
Navon, D. The puzzle of mirror reversal: A view from Clockland (a target article). Psycoloquy, 2001, 12(17).
Navon, D., & Miller, J. Queuing or sharing? A critical evaluation of the single-bottleneck notion. Cognitive Psychology, 2002, 44, 193-251.
Navon, D. What does a compound letter tell the psychologist’s mind? Acta Psychologica, 2003, 14, 273-309.
פרסומים נבחרים > בתחומים אחרים

Navon, D. The importance of being conservative: Some reflections on human Bayesian behavior. The British Journal of Mathematical and Statistical Psychology, 1978, 31, 33-48.
Navon, D. On a conceptual hierarchy of time, space and other dimensions. Cognition, 1978, 6, 223-228.
Navon, D., & Shimron, J. Does word naming involve grapheme-to¬-phoneme translation? Evidence from Hebrew. Journal of Verbal Learning and Verbal Behavior, 1981, 20, 97-109.
Navon, D. How critical is the accuracy of an eyewitness' memory? Another look at the issue of lineup diagnosticity. Journal of Applied Psychology, 1990, 75, 506-510.
Navon, D. Selection of lineup foils by similarity to the suspect is likely to misfire. Law and Human Behavior, 1992, 16, 575-593.
Navon, D. The paradox of driving speed limit: Two adverse effects on highway accident rate. Accident analysis and Prevention, 2003, 35, 361-367.
הערות שוליים

↑  ציטוטים בכתבי עת
↑  Navon, D. Forest before trees: The precedence of global features in visual perception. Cognitive Psychology, 1977, 9, 353-383.
↑  ציטוטים בכתבי עת
↑  Navon, D. What does a compound letter tell the psychologist’s mind? Acta Psychologica, 2003, 14, 273-309
↑  Navon, D., & Gopher, D. On the economy of the human processing system. Psychological Review, 1979, 86, 214-255. (Also in S. Maital and S. Maital (Eds.), Economics and Psychology, Cheltenham, U.K.: Edward Elgar).
↑  Navon, D. Resources - a theoretical soup stone? Psychological Review, 1984, 91, 216-23
↑  Navon, D., & Miller, J. Queuing or sharing? A critical evaluation of the single-bottleneck notion. Cognitive Psychology, 2002, 44, 193-251
↑  On a conceptual hierarchy of time, space and other dimensions (Cognition, 1978, 6, 223-228).
↑  The importance of being visible: On the role of attention in a mind viewed as an anarchic intelligence system: I. Basic tenets. (The European Journal of Cognitive Psychology, 1989, 1, 191-213
↑  How critical is the accuracy of an eyewitness' memory? Another look at the issue of lineup diagnosticity. (Journal of Applied Psychology, 1990, 75, 506-510).
↑  Selection of lineup foils by similarity to the suspect is likely to misfire. (Law and Human Behavior, 1992, 16, 575-593).
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007361537705171  ISNI: 0000 0000 2695 9608  LCCN: n83209616  VIAF: 45686272   WorldCat (עם VIAF): 45686272
דרור פולק

דרור פולק (6 באוקטובר 1959 – 1 באפריל 2024) היה טניסאי שולחן, שבע פעמים אלוף ישראל. השתתף בחמש אליפויות עולם (סרייבו 1973, ברמינגהאם 1977, נובי סאד 1981, טוקיו 1983 וגטבורג 1985) כשחקן בנבחרת ישראל.
ביוגרפיה

דרור פולק גדל בקריית מלאכי ולמד לשחק טניס שולחן בהדרכת אביו, בני (2006-1933), שהיה שחקן מצטיין וחבר נבחרת ישראל. בהיותו בן 10 זכה בטורניר עיר הנוער בתל אביב לגיל 15.
קריירה בספורט > ילדות ונעורים

בשנת 1970, בהיותו בן 11, היה פולק אלוף ישראל לנוער עד גיל 16 וזומן לנבחרת הלאומית לבוגרים, תחילה כיריב אימון לשחקנים האחרים, ואחר כך כשחקן מן המניין. קבוצתו, הפועל תימורים, עלתה בזכותו לליגה הארצית. באותה שנה הוא זכה באליפות הפועל לגילאי 18. בשנת 1971 היה אלוף ישראל לילדים. בשנת 1973, בהיותו בגיל 13, פולק שיחק במדי נבחרת ישראל באליפות העולם בטניס שולחן שנערכה בסרייבו שבבוסניה והרצגובינה, אז ביוגוסלביה. בגיל 15 פולק זכה באליפות ארצות הברית הפתוחה לנוער ושנה אחר כך נסע ללמוד ולשחק טניס שולחן בשוודיה, שהייתה באותן שנים מעצמה בענף זה.
קריירה בספורט > בגרות

בשנת 1975 הוא זכה לראשונה באליפות ישראל לבוגרים בטניס שולחן.
באליפות העולם בטניס שולחן שנערכה בטוקיו הצליח פולק להתברג בין 64 הראשונים.
באליפות העולם בטניס שולחן שנערכה בגטבורג, שוודיה, בשנת 1985, סיים פולק במקום ה-35 ביחידים. באותה אליפות הוא הגיע להישג השיא שלו בזוגות, בניצחון, יחד עם איריס שטיין, על זוג קוריאני, לי סו יה וקים קי טק, שהיו מדורגים במקום השלישי בעולם כזוג, וכל אחד מהם במקום ה-3–5 ביחידים ויחידות, דבר שהוביל אותם עד לשמינית הגמר.
כתוצאה מהישג זה, בין היתר, נבחרת ישראל בגברים דורגה באותה אליפות במקום ה-22 מתוך 66 מדינות.
קריירה בפיננסים

עבד בחברת איסתא ואמריקן אקספרס GBT והיה מנהל מחלקת הגביה של שתי החברות מעל 20 שנה.
תפקיד ציבורי

פולק שימש כסגן יו"ר הוועדה המקצועית של איגוד טניס השולחן בישראל.
תארים והישגים

בהיותו בן 16 זכה במלגת ספורטאי מצטיין להתאמן שנה בשוודיה.
פולק זכה שבע פעמים בתואר אלוף ישראל בטניס שולחן (1975, 1976, 1978, 1979, 1980, 1984 ו-1989) בפעמים נוספות הגיע לגמר וסיים שני.
פולק זכה שש פעמים באליפות הנוער של ישראל בטניס שולחן.
פולק השתייך לנבחרת ישראל 24 שנים, עד שפרש בשנת 1995.
חיים אישיים

היה אב ל-3 ילדים. נפטר מדום לב ב-1 באפריל 2024.
לקריאה נוספת

לארי הודג'ס, טניס שולחן, צעדים להצלחה, תרגום: עדי גרוס, רמת גן: פוקוס מחשבים, 2000
צבי רז רטהויז, טניס שולחן, נתניה: מכון וינגייט לחנוך גופני ולספורט, 1978
הערות שוליים

↑  בני פולק ז"ל, באתר איגוד טניס שולחן בישראל
↑  בן 11 צורף לסגל הנבחרת בטניס־שולחן, מעריב, 10 בנובמבר 1970
↑  דרור בן ה-11 באמון הנבחרת, מעריב, 12 בנובמבר 1970
↑  ילד הפלא של קרית מלאכי, מעריב, 24 בפברואר 1971
↑  מנחם שטיין-אלוף הנוער בטניס־שולחן, מעריב, 14 במרץ 1971
↑  , (הקישור אינו פעיל)
↑  International Table Tennis Federation, International Table Tennis Federation
1 2 3  אבל כבד בחברת איסתא ובספורט הישראלי: דרור פולק הלך לעולמו, באתר פספורטניוז, ‏2024-04-01
↑  פולק זכה באליפות השניה בטניס־שולחן, מעריב, 29 בדצמבר 1978
↑  אורן אהרוני, דרור פולק, גדול שחקני הטניס שולחן בישראל, הלך לעולמו בגיל 64, באתר ישראל היום, 1 באפריל 2024
דיקרוגלוסיים

| דיקרוגלוסיים |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: דו-חיים
סדרה:: חסרי זנב
על־משפחה:: צפרדעים
משפחה:: דיקרוגלוסיים
שם מדעי
 Dicroglossidae ‏אנדרסון, 1871

דיקרוגלוסיים (שם מדעי: Dicroglossidae) היא משפחה מסדרת חסרי זנב.
מאפיינים

בני המשפחה חיים בטבע בעיקר בדרום ודרום-מזרח אסיה וכן באפריקה. בעבר הם היו תת-משפחה במשפחת הצפרדעיים אך כיום הם משפחה עצמאית.
המינים במשפחה בעלי ראש מעוגל ולשון מפוצלת דמוית מזלג. רובם חיים באזורים לחים וצבועים בצבעי הסוואה.
בין המינים בולטת צפרדע הסרטנים שהיא הצפרדע היחידה בעולם היכולה לחיות במים מלוחים.
מיון

במשפחה זו ישנם 15 סוגים:
משפחה דיקרוגלוסיים (Dicroglossidae)
סוג Allopaa
סוג ומין יחיד Chrysopaa sternosignata
סוג Euphlyctis
סוג Fejervarya - בה צפרדע הסרטנים
סוג Hoplobatrachus
סוג Limnonectes
סוג Minervarya
סוג Nannophrys
סוג Nanorana
סוג ומין יחיד Ombrana sikimensis
סוג Quasipaa
סוג Sphaerotheca
סוג Zakerana
סוג Ingerana
סוג Occidozyga
האחים חנקין

האחים יבגניי (14 בדצמבר 1900 - 3 בינואר 1938) ויעקב (2 בדצמבר 1903 - 13 בדצמבר 1941) ממשפחת חֶנְקִין היו צלמים חובבים יהודים סובייטיים, שהתפרסמו בצילום יומיומי של חיי הערים לנינגרד בברית המועצות וברלין בגרמניה בין שתי מלחמות העולם. הם היו בני דודים של קיריל חנקין.
קורות חיים

האחים נולדו ברוסטוב על דון במשפחתם של אלכסנדר חנקין ואנה (שם נעורים: ארברג).
יבגני חנקין אחרי מהפכת אוקטובר היגר מברית המועצות ב-1926 והתגורר בברלין עד 1936 שם עבד כמוזיקאי שניגן על טרמין. לאחר מכן חזר לברית המועצות, נעצר על ידי נ.ק.וו.ד., נשפט והוצא להורג כ"מרגל גרמני". קבור בבית הקברות לבאשובו.
יעקב חנקין עבר ללנינגרד, שם עבד ככלכלן היה נשוי לפרידה ונולדה להם בת גלינה. ב-1941 התגייס כמתנדב לחזית לנינגרד, שם נפצע תוך זמן קצר ונפטר מפצעיו בבית חולים שדה. הוא נקבר בקבר אחים בבית הקברות פונדולובסקויה.
האחים הם אחייניהם של ולדימיר חנקין וויקטור חנקין, שניהם שחקנים ידועים בשנות ה-20 וה-30 של המאה ה-20 ובני דודים לקיריל חנקין, סופר ועיתונאי ברדיו אירופה החופשית
האוסף

אוסף התמונות של האחים כולל כ-7,500 צילומי נגטיב. הצילומים כוללים חיי יום יום בשתי הערים: לנינגרד וברלין. הוא נשמר עד לא מזמן אצל קרוביו של יעקב חנקין. רק בשנת 2016, היורשים פתחו את הארגזים וגילו את האוסף.
בשנת 2017 האוסף הוצג לציבור לראשונה בתערוכה שנערכה בארמיטאז'. בשנת 2019 החלה תערוכה נוספת במילאנו.
הערות שוליים

↑  פרסום על נסיבות ומקור קבורתו בבסיס הנתונים "ממוריאל" (ברוסית)
האנדאן סולטאן

האנדאן סולטאן (בטורקית עותמ'אנית: خندان سلطان; נולדה בתאריך לא ידוע – 9 בנובמבר 1605) הייתה בת זוגו של מהמט השלישי, וולידה סולטאן בתקופה מלכותו של בנה אהמט הראשון.
ראשית חייה

ממוצא בוסני, האנדאן סולטאן הייתה משרתת בביתו של ג'רה מהמט פאשה, ביילרבי של רומליה איילת. הוא היה בעלה של גברהאן סולטאן, בתו של הסולטאן סלים השני, אחותו של הסולטאן מוראט השלישי, ודודתו של הסולטאן מהמט השלישי. מהמט פשה היה מנתח ("ג'רה") ומל את שהזאדה מהמט ב-1582.
כבת זוג קיסרית

בשנת 1583, כאשר מהמט מונה לסנג'ק-ביי של מניסה, הוצגה בפניו האנדאן היפהפה לפני עזיבתו על ידי מהמט פאשה וגברהאן סולטאן. כשמהמט הומלך לאחר מות אביו בשנת 1595, הגיעה איתו האנדאן לאיסטנבול.
להאנדאן ולמהמט נולדו חמישה ילדים:
שהזאדה סלים (1585 - 1597)
שהזאדה סולימאן (נולד בשנת 1586 ונפטר צעיר)
אהמט הראשון (1590 - 1617)
שתי בנות
כולידה סולטאן > המלכתו של אהמט

כאשר אהמט הומלך בעקבות מותו של מהמט השלישי ב-22 בדצמבר 1603, הפכה האנדאן לולידה סולטאן. כאם של הסולטאן החדש, היא קיבלה 1,000 אקצ'ה ביום. ביום שישי 9 בינואר 1604, נשלחה הולידה סולטאן לשעבר, ספייה סולטאן, יחד עם שהזאדה מוסטפא (לימים מוסטפא הראשון) להתגורר ב"ארמון הישן" שנמצא בכיכר באיזיט. זמן קצר לאחר הכתרתו, אהמט רצה להביע את תודתו למהמט פאשה וגברהאן סולטאן שהכירו בין הוריו. אולם באותה העת, ג'רה מהמד פאשה היה קשיש וחולה ומת ב-9 בינואר 1604. לכן אהמט כיבד את אשתו של הפאשה המנוח. הוא גם קרא על שמה את אחת מבנותיו.
כולידה סולטאן > כעוצרת

כעוצרת שותפה, החלה מיד לבנות את רשת לקוחותיה והייתה מעורבת באופן פעיל בניהול עניינים שושלתיים וקיסריים יחד עם המורה של אהמט, מוסטפא אפנדי. אהמט הודיע מספר פעמים על להיטותו לצאת למלחמה. נראה כי האנדאן סולטן ומוסטפא אפנדי יעצו לו לנהוג בצורה זו כדי לתת לציבור את הרושם שהוא מסוגל לשלוט במדינה. הוא גם החל לבלות זמן רב מחוץ לארמון, בעיקר בציד או סייר בסתר, ללא קשר למזג האוויר. האנדאן סולטאן הבינה במהרה שבנה יכול בקלות להעמיד את עצמו בסכנה ולכן יש צורך לעקוב אחריו מקרוב.
היא העדיפה את חבריה הבוסנים בחצר של בנה. היא שכנעה את אהמט למנות את יבוז עלי פאשה לווזיר הגדול ושמרה על קשר הדוק איתו, במיוחד בחודשים הקריטיים הראשונים לשלטונו של אהמט. באביב 1604, היא ומוסטפא אפנדי הורו לעלי פאשה לקחת פיקוד בהונגריה. באוגוסט 1604 הורה אהמט להוציא להורג את סגן הווזיר הגדול קאסים פאשה, ובינואר 1605 את יורשו סריקצי מוסטפא פאשה, ובשני המקרים החלטתו אושרה ועודדה על ידי האנדאן סולטן ומוסטפא אפנדי שניסו להיפטר מאנשיה של ספייה סולטאן בחצר המלכות.
בגלל השפעתה של האנדאן סולטאן על בנה, דרוויש מהמט אגא החליף את באירן אגא כגנן הראשי בקיץ 1604. בכל פעם שהאנדאן, אהמט ודרוויש הגיעו לגני הארמון, היא גרמה לאהמט להבטיח כי הוא לא יעשה שום דבר בניגוד למה שדרוויש יגיד. הודות לתמיכתה הרציפה של האנדאן, הוא הצליח להפוך לחביב על אהמט.
האנדאן סולטן שימשה גם כמתווכת בין בנה לבין פקידי ממשל אחרים. כל מוזמן שרצה לתקשר עם אהמט היה צריך להגיש תחילה את עתירתו. ההיסטוריון בן זמננו, אבראהים פיסבי, הטיל ספק בחוכמתה, אך נתן לגיטימיות לסמכותה על בנה באמירה ישנה ופופולרית "זכות האם היא זכות האל".
מותה

האנדאן סולטאן נפטרה בארמון טופקאפי ביום רביעי, 9 בנובמבר 1605 לאחר מחלה ממושכת. בהלווייתה חולקו כמויות גדולות של אוכל ונדבה לעילוי נשמתה. היא נקברה לצד בעלה במאוזוליאום שלו במסגד איה סופיה באיסטנבול. אהמט למרות דרישותיהם של הווזירים להישמע למסורת האבל בן שבעה הימים, לא דחה את יציאתו מאיסטנבול למערכה נגד מרידות הג'לאלי. לאחר מותה של האנדאן, הפך האג'י מוסטפא אגא, לסריס הראשי של ההרמון הקיסרי (הסמכות הגבוהה ביותר בהרמון) לאורך שלטונו של אהמט.