stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יואנס מלאלס
הערות שוליים

1 2 3 4  ישראל שצמן, תולדות התקופה ההלניסטית, האוניברסיטה הפתוחה, יחידה 8, עמ' 111.
↑  תאריכים חלופיים: סביב 490 – סביב 570, לפי: Elizabeth Jeffreys, Michael Jeffreys, Roger Scott et al. 1986, The Chronicle of John Malalas: A Translation, Byzantina Australiensia 4 (Melbourne: Australian Association for Byzantine Studies). p xxxi-xxxii
↑  Jeffreys et al. The Chronicle of John Malalas: A Translation. p xxxi-ii.
↑  Brian Croke, "Malalas, the man and his work". in Elizabeth Jeffreys, Brian Croke, and Roger Scott (eds.), Studies in John Malalas (Leiden: Brill, 1990), p. 3.
↑  יוחנן מלאלס, כרוניקה, 7, 12.
↑  יוחנן מלאלס, כרוניקה, 10, 12
↑  Croke, "Malalas, the man and his work", p. 10.
1 2  Croke, "Malalas, the man and his work", p. 22.
↑  Croke, "Malalas, the man and his work", p. 15.
↑  רבקה פישמן-דוקר, "מרד בר-כוכבא במקורות נוצריים", בתוך: אהרן אופנהיימר, אוריאל רפפורט (עורכים), מרד בר כוכבא – מחקרים חדשים, הוצאת יד יצחק בן-צבי, ירושלים תשמ"ד, עמ' 241.
↑  מלאלס, כרוניקה, הקדמת המחבר.
1 2  Jeffreys et al. The Chronicle of John Malalas: A Translation. p xxxii.
↑  Roger Scott, Byzantine Chronicles and the Sixth Century (London: Routledge, 2012). pp. 41-43.
↑  J.H.W.G. Liebeschuetz, "Malalas on Antioch", Topoi 5 (2004). pp. 150-151.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007300100305171  PLWABN: 9810643747305606  BIBSYS: 90139323  BNC: 000166674  BNE: XX1190372  BnF: cb135178774 (data)  CANTIC: a12268148  GND: 118940295  ICCU: MILV060959  ISNI: 0000 0001 1683 2790  LCCN: n82225765  NKC: skuk0003887  NLA: 35591828  NLG: 290893  NSK: 000133765  NTA: 07189439X  RERO: 02-A000109552  SELIBR: 211834  SUDOC: 027469875  Trove: 1007053  VcBA: 495/21654  VIAF: 88969561   WorldCat (עם VIAF): 88969561
משולש עפר

מפה גאולוגית של משולש עפר - הלוחות סביב המשולש מסומנים בכתום בהיר ויתר הצבעים מציינים שטחים בתחומי המשולש
הדמיה ממוחשבת של משולש עפר
מפה של משולש עפר
משולש עפר או שקע עפר (אנגלית Afar Triangle או Afar Depression בהתאמה) הוא שקע גאולוגי וגאוגרפי בצפון קרן אפריקה, באזור המפגש שלה עם חופי ים סוף. השקע משתרע בתחומן של אתיופיה, ג'יבוטי, סומליה ואריתריאה.
במשולש עפר שוכן אגם עסל שהוא הנקודה הנמוכה ביותר באפריקה, בגובה 153 מטר מתחת לפני הים. נהר האוואש מתנקז אל השקע ומסיים את מסלולו בשורה של שישה אגמים קטנים שמליחותם הולכת ועולה. האזור הוא גם אחד המקומות החמים בעולם, והטמפרטורה במקום נעה מ-25°C בעונה הגשומה, בין ספטמבר למרץ, ועד 48°C בעונה היבשה.
משולש עפר נודע גם בשל מאובני האדם וקרוביו האבולוציוניים שנמצאו בעמק נהר אוואש התחתון, בפרט מאובני אדם אידלטו, ובשל חשיבותו הרבה לחקר אבולוציית האדם, מוכר כאתר מורשת עולמית.
גאולוגיה

שקע עפר שוכן על תוואי הבקע הסורי-אפריקני, בצומת המפגש של שלושה לוחות טקטוניים - לוח ערב ממזרח ושני תת-לוחות של הלוח האפריקאי: הלוח הנובי ממערב והלוח הסומלי מדרום. נקודת המפגש המדויקת של שלושת הלוחות שוכנת באזור אגם אַבְּהֶה באתיופיה. התפשטותם של שלושת הלוחות האלה אחראית ליצירתם של ים סוף ומפרץ עדן, והם ממשיכים להתרחק זה מזה בקצב של 1 עד 2 ס"מ לשנה. כתוצאה מכך מתחוללות באזור מאות רעידות אדמה בשנה, כמעט בלא הפסקה, והעתקים ובקעים באורך של מאות מטרים ובעומק של עד 100 מטר נחשפים. עוד מתרחשות במקום התפרצויות געשיות ולבה פורצת אל פני האדמה. הר הגעש הפעיל ביותר במשולש עפר הוא ארטה אלה, והוא מתפרץ בממוצע כל שנתיים; אבל גם הרי געש שהיו כבויים אלפי שנים יכולים להתפרץ, כפי שאירע בהר הגעש נברו ב-2011. שקע עפר הוא גם אחד משני המקומות על פני כדור הארץ בהם רכס מרכז אוקייני מתפשט אל היבשה (המקום האחר הוא באיסלנד).
גאוגרפיה

האקלים בשקע עפר חם ונתון לבצורות, ומדבר דנקיל משתרע על רובו של השטח. במהלך רוב השנה אין יורדים משקעים באזור, וכמות המשקעים השנתית נעה בין 100 מ"מ סמוך לחופי ים סוף ל-200 מ"מ בפנים הארץ. נהר אוואש, החוצה את השקע ממערב למזרח, יוצר רצועה חקלאית צרה, אך הוא מסתיים בשורה של אגמים מלוחים במרחק של 128 ק"מ מחופי ים סוף. מימי האגמים מתאדים במהירות וחושפים שטח אדמה מלוחה בהיקף של כ-1,200 קמ"ר. מלחים אלה הם מקור ההכנסה העיקרי לתושבי האזור.
הצמחייה בשקע מדברית בטבעה ומוגבלת לעצים קטנים, שיחים ועשבים עמידים לתנאי בצורת. הפאונה כוללת זברות גרבי, צביי גראנט, צביי סומרינג, צביי ספיקי, צביי קלארק, ביירות, דיקדיקים, קודואים זוטרים, ראמים מזרח-אפריקאיים וחמורים. העופות כוללים יענים, לבלרים ועוד.
במשולש עפר שוכנת גם העיירה דללול המוכרת גם כ"מקום המיושב החם בעולם".
ראו גם

הבקע הסורי-אפריקני
אוואש
זג צהוב-מקור

| זג צהוב-מקור |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: ציפורי שיר a
תת־סדרה:: דמויי־דרור
משפחה:: עורביים
סוג:: זג
מין:: זג צהוב-מקור
שם מדעי
 Pyrrhocorax graculus ‏לינאוס, 1766
תחום תפוצה


זג בתעופה

זג צהוב-מקור (שם מדעי: Pyrrhocorax graculus) הוא מין של עוף ממשפחת העורביים. בתי הגידול המועדפים עליו הוא הרים גבוהים. תחום התפוצה של הזג מתפרש מספרד מזרחה, לאורך דרום אירופה וצפון אפריקה לכיוון מרכז אסיה, הודו וסין, וכולל גם את ישראל. זגים צהובי-מקור מסוימים נצפו מקננים ברום גבוה יותר מכל מין עוף אחר שתועד. ביצי הזג מותאמות לסביבות עם מחסור בחמצן. התאמות אלה, בין השאר, מייעלות את אספקת החמצן לתוך הביצה ומפחיתות את איבוד המים ממנה.
טקסונומיה

הזג צהוב-המקור תועד לראשונה כ-Corvus graculus, על ידי לינאוס, בחיבורו Systema Naturae משנת 1766. הוא הועבר לסוג Pyrrhocorax על ידי האורניתולוג הבריטי מרמדוקה טונסטאל, בחיבורו Ornithologia Britannica משנת 1776. בנוסף לזג צהוב-המקור, טונסטאל העביר גם את הזג אדום-המקור לסוג זה. הזגים נחשבו בעבר כקרובים ביותר לעורבים מהסוג Corvus, במיוחד למינים מתת-המשפחה Coloeus (שכוללת בין השאר את הקאק); אך מחקרים ב-DNA ובכרומוזום b הוכיחו שהסוג Pyrrhocorax נפרד מוקדם יחסית משאר מיני העורביים.
שמו המדעי של הסוג, Pyrrhocorax, הוא הלחם של המילים πύρρος ("פורהוס"), "בצבע להבה", וκόραξ ("קוראקס"), "עורב"; משמעות שמו המדעי של המין, graculus, היא "קאק" בלטינית. שמו האנגלי של הזג (Cough) היווה במקור שם אונומטופיוני לקאק. הזגים אדומי-המקור, שהיו נפוצים בקורנוול, כונו באנגלית קורנוולית "Cornish chough" (קאק קורנוולי); השם השתנה במהלך הזמן ל-chough.
הפליאונתולוג המוראבי פרדיננד סטוליקזה, טען שהאוכלוסייה של הזג באזור ההימלאיה מהווה תת-מין שלישי, P. g. forsythi, אך הצעתו לא נתקבלה; אוכלוסייה זו נכללת כיום בתת-המין P. g. digitatus. מאובן שנמצא באירופה מזכיר מאוד במבנהו את הזג צהוב-המקור, ולעיתים הוא ממויין כ-P. g. vetus.
טקסונומיה > תת-מינים

ישנם שני תת-מינים:
P. g. graculus - מצוי באירופה, בצפון אפריקה, בטורקיה, בהרי הקווקז ובצפון איראן. זהו תת-המין השלט (של האוכלוסייה שתועדה לראשונה).
P. g. digitatus - תועד לראשונה על ידי הזואולוגים הגרמניים ויליאם המפריך וכריסטיאן גוטפריד אהרנברג ב-1883. הפרטים מתת-מין זה גדולים יותר, ורגליהם חזקות יותר מאשר אצל תת-המין השלט. הוא מצוי באסיה, בעיקר באזור רכס ההימלאיה.
תיאור

כל גופו של הזג הבוגר שחור בוהק. מקורו צהוב, עיניו חומות-כהות ורגליו אדומות. הזכר זהה במראהו לנקבה, למרות שהוא גדול ממנה במעט. צבע גופם של זגים צעירים דהוי יותר, צבע מקור צהוב דהוי ורגליהם חומות. הזג צהוב-המקור קטן מעט מהזג אדום-המקור: אורכו כ-37 עד 39 ס"מ, אורך זנבו כ-12 עד 14 ס"מ, ומוטת כנפיו היא כ-75 עד 85 ס"מ; זאת למרות שזנבו ארוך יותר וכנפיו קצרות יותר מאלה של אדום-המקור.
הפרטים מתת-המין P. g. digitatus גדולים מעט מהפרטים מתת-המין השלט - משקלם כ-191–244 גרם, לעומת 188–252 אצל תת-המין P. g. graculus; בנוסף, רגליהם חזקות יותר. ממצאים אלה מתאימים לכלל ברגמן, שטוען שתת-המינים או המינים הגדולים יותר של בעלי חיים יהיו באזורים קרים יותר, או ברום גבוה יותר. גפיו של הזג, מקורו ועצמות שורש הרגל שלו גדולים יותר באזורים חמים, מה שעולה בקנה אחד עם כלל אלן. הטמפרטורה היא הגורם המשפיע החשוב ביותר על השוני בין תכונות גופם של הזגים השונים.
קריאות ה"פריייפ" ו"סוויוווו" של הזג שונות מהקריאות האופייניות יותר למיני העורביים, "צ'ייי-אווו", שאותן משמיעים הקאק והזג אדום-המקור. הוא גם משמיע קריאת אזהרה, "צ'וווור", וכמה שריקות וציוצים שמושמעים על ידי זגים שנחים או אוכלים.
הזג צהוב-המקור הוא מעופף מצוין, והוא מבצע לעיתים סיבובים, התהפכויות וצלילות מסוגננות, שבמהלכן הוא מקפל את כנפיו, צולל כלפי הקרקע ונוסק למעלה ברגע האחרון. הוא נצפה מעופף בגבהים שמעל 8,000 מטרים מגובה פני הים. במחקר של צלילי זגים באזור הפלארקטי, נמצא שיש יחס הפוך בין תדירות הקול של הזגים לבין גודל גופם; משמע, קולם של זגים שגופם קטן גבוה יותר.
תפוצה ובית גידול

הזג צהוב-המקור מצוי ומתרבה באזורים הרריים. תחום התפוצה שלו מתפרש מספרד מזרחה, לכיוון דרום אירופה והאלפים; משם הוא ממשיך דרך מרכז אסיה והרי ההימלאיה למזרח סין. קיימות גם אוכלוסיות של זגים בכרתים, קורסיקה ומרוקו. האוכלוסיות, לכל אורך תחום התפוצה שלו, אינן נודדות; אך ידוע שלזגים במרוקו יש מושבה במאלאגה שבדרום ספרד. בנוסף, פרטים משוטטים נצפו בצ'כוסלובקיה, גיברלטר, הונגריה וקפריסין. בישראל הזג הוא חורף נדיר, ונצפה רק באזור החרמון.
הזג מצוי בגבהים של כ-1,260–2,880 מטרים מעל גובה פני הים באירופה, של כ-2,880–3,900 מטרים מעל גובה פני הים במרוקו, ושל כ-3,500–5,000 מטרים מעל גובה פני הים בהרי ההימלאיה. תועד זג צהוב-מקור שקינן בגובה של כ-6,500 מטרים מעל גובה פני הים, גבוה יותר מכל מין עוף אחר, אפילו מהזג אדום-המקור, שהתזונה שלו אינה מותאמת היטב לחיים בגבהים כאלה. זגים נצפו גם על ידי מטפסים בהר האוורסט, ברום של כ-8,200 מטרים מעל גובה פני הים. הוא מקנן בדרך כלל בחרכים ובסדקים בצוקים, למרות שהוא עשוי להשתמש גם בחללים בין סלעים במישורים.
הזגים מחפשים אוכל בעיקר במדרונות הרריים ובמישורים אלפיניים, מעל או מתחת לקו העצים (הקו בהר, שמסמן את המקום הגבוה ביותר בו עצים יכולים לגדול). בחורף, הם מתקהלים ליד ישובים, אתרי סקי, מלונות ומקומות נוספים שנבנו עבור תיירים.
התנהגות > רבייה

הזג צהוב-המקור הוא מונוגמי, והזכר מתרבה עם אותה נקבה כל שנה. עונת הקינון מתחילה בתחילת מאי. הזגים לא מקננים בלהקות, למרות שקינים של זוגות שונים עשויים להיות קרובים יחסית אחד לשני. הקינים בנויים משורשים, זרדים וגבעולים, ומרופדים בדשא, זרדים קטנים או שיער. הם עשויים להיות מוקמים על מדפי סלע, במערות, בסדקים בצוקים או במבנים נטושים. הנקבה מטילה 3–5 ביצים לבנבנות שגודלן כ-33.9 על 24.9 מ"מ, והן מכוסות בנקודות בצבע קרם, חום-צהבהב או ירוק בהיר ובכתמים חומים. הנקבה דוגרת עליהן במשך 14–21 ימים. הגוזלים בוקעים מכוסים בפלומה, בשונה מגוזלי הזג אדום-המקור, שבוקעים כמעט עירומים. הם מואכלים על ידי הזכר והנקבה, והם יכולים להיות מואכלים גם לאחר שפרחו והצטרפו ללהקה. הם פורחים מהקן 29–31 ימים לאחר הבקיעה. הזגים יכולים להתרבות בהרים הגבוהים, מכיוון שיש לביצים פחות נקבוביות יחסית לאלה של מיני השפלה, והן מאבדות פחות מים על ידי אידוי בלחץ אטמוספירי נמוך. בנוסף לכך, לעובר של הזגים שמתרבים באזורים גבוהים יש המוגלובין מיוחד, עם זיקה גדולה לחמצן שהוגדרה גנטית.
באלפים האיטלקיים המערביים, הזגים צהובי-המקור מקננים במגוון רחב יותר של אתרים מאשר הזגים אדומי-המקור; בין השאר בצוקים ובמבנים נטושים. לעומתם, הזג אדום-המקור מקנן באזור זה רק בצוקים טבעיים (למרות שהוא מקנן במבנים נטושים באזורים אחרים). נקבת הזג צהוב-המקור מטילה ביצים חודש אחרי אדום-המקור, למרות שאחוזי ההצלחה של הגוזלים והתנהגות הרבייה זהים בשני המינים. כנראה שהדמיון ברבייה שלהם בא בגלל שלשניהם יש את אותם לחצים סביבתיים.
מחקר שנעשה באוכלוסיות שונות של הזגים צהובי-המקור הראה שבממוצע, מוטלות 3.6 ביצים בתטולה; מהן בוקעים 2.9 גוזלים, ומהם 1.9 הצליחו להגיע לגיל פריחה מהקן. אחוז ההישרדות של הבוגרים הוא בין 83% ל-92%, בלי שוני ניכר בין הזכרים לנקבות. אחוזי ההישרדות של זגים בני שנה היה נמוך יותר, כ-77%. אספקה זמינה של אוכל מאתרי תיירות אנושיים לא השפיעה על אחוזי ההישרדות.
התנהגות > תזונה

בקיץ, הזג ניזון בעיקר מחסרי חוליות שהוא תופס בכרי מרעה, כמו חיפושיות, חלזונות, חגבים, זחלים ופגיות זבובים. בסתיו, בחורף ובתחילת האביב, הזג ניזון בעיקר מפירות; בין השאר מפירות יער, כמו המיש הדרומי וההיפופיאה, פירות ורדים, ופירות מבויתים כמו תפוחים, ענבים ואגסים, כשהוא יכול למצוא אותם. הזג גם נצפה אוכל את הפרחים של המין Crocus vernus albiflorus (מהסוג כרכום), לרבות העלי - כנראה על מנת להשיג קרוטנואידים. הזג עשוי להרחיב את תזונתו בחורף במזון שהוא מוצא באתרים שהוקמו עבור תיירים, כמו אתרי סקי, אזורי פיקניק ומטמנות. במקומות שבהם הזג יכול להשיג כמות רבה של אוכל, הלהקות בדרך כלל גדולות יותר, וכוללות אחוז גדול יותר של פרטים צעירים. הזגים הצעירים מבקרים בדרך כלל באתרים שבהם הכמות הרבה ביותר של מזון זמינה, כמו מטמנות. כמו הזג אדום-המקור, הזג צהוב-המקור מסתיר לעיתים מזון בסדקים, ומסתיר את השלל בחלוקי נחל.
הזגים מחפשים מזון בלהקות, שגדולות יותר בחורף מאשר בקיץ, ויש להן מבנה קבוע בכל עונה. כשמקורות האוכל מוגבלים, הבוגרים ניזונים על חשבון הצעירים, והזכרים ניזונים על חשבון הנקבות. אתרי חיפוש המזון משתנים במהלך השנה, בהתחשב באקלים, באיכות המזון ובזמינותו. במהלך עונת הרבייה, הזגים נשארים מעל לקו העצים, למרות שהם עשויים להשיג מזון ממטמנות ומאתרי פיקניק.
המעבר לגבהים נמוכים יותר מתחיל עם ירידת השלגים הראשונים, והזגים מחפשים אוכל ליד, או בתוך המקום הנמוך ביותר בעמקים, למרות שהם חוזרים אל ההרים כדי לישון. במארס ובאפריל, הזגים מבקרים בתכיפות בכפרים שממוקמים בעמקים, או בנקודות ללא שלג לפני שהם חוזרים לכרי הדשא הגבוהים. במהלך החיפוש אחר המזון, הזגים עשויים לעבור מרחק של כ-20 ק"מ, בהפרש גבהים של כ-1,600 מטרים. בהרי האלפים, התפתחות הסקי בגבהים של מעל 3,000 מטרים מאפשרת לזגים להישאר בהרים במהלך החורף.
באזורים בהם תחום התפוצה שלהם חופף, הזגים צהובי-המקור עשויים לחפש מזון במשותף עם הזגים אדומי-המקור, למרות שיש תחרות מועטה על אוכל. מחקר איטלקי הראה שהחלק בתזונת הזג אדום-המקור בחורף כלל בעיקר פקעות זהבית שהוצאו מהקרקע, בעוד הזגים צהובי-המקור אכלו בעיקר פירות יער ופירות ורדים. ביוני, הזגים אדומי-המקור אכלו בעיקר זחלים, בעוד הזגים צהובי-המקור ניזונו בעיקר מגלמי טיפולתיים. מאוחר יותר, במהלך הקיץ, הזגים צהובי-המקור ניזונו בעיקר מחגבים, והזגים אדומי-המקור הוסיפו גלמי טיפולתיים, פגיות זבובים וחיפושיות לתזונה שלהם.
בנובמבר, במזרח הרי ההימלאיה, הזגים מצויים בעיקר ביערות ערער וניזונים מענבי הערער; זאת בשונה מהזגים אדומי-המקור, שבזמן זה של השנה מוצאים את מזונם על ידי חפירה באדמת מרעה.
התנהגות > טורפים ומזיקים

הבז הנודד, העיט הזהוב והאוח המצוי נמנים עם טורפי הזגים הבוגרים, בעוד העורב השחור ניזון מגוזליהם. זגים צהובי-מקור נצפו צוללים על שועלים מצויים. התנהגות "בריונית" זו משמשת, כנראה, כאימון למצב שבו הזגים יצטרכו להגן על גוזליהם מפני טורפים.
הזג צהוב-המקור מהווה בית גידול לפרעוש Ceratophyllus vagabunda, שנפוץ אצל כל הציפורים, לשני המינים Frontopsylla frontalis ו-F. laetus, שמותאמים במיוחד לזגים אלפיניים, לשרשור Choanotaenia pirinica, ולמינים שונים של כינים, מהסוגים Brueelia, Menacanthus ו-Philopterus.
שימור

תחום תפוצתו של הזג צהוב-המקור הוא נרחב, אך לעיתים מקוטע, ומוערך בכ-1 עד 10 מיליון קמ"ר. אוכלוסייתו של הזג גדולה, ועומדת על כ-260,000 עד 620,000 פרטים באירופה. אוכלוסייתם של הזגים בקורסיקה עומדת, על פי ההערכה, על כ-2,500 פרטים. לאורך כל תחום התפוצה שלו, לא נראה שהזג הגיע לגבול ירידת האוכלוסייה של ארגון IUCN (דהיינו, ירידה של יותר מ-30% באוכלוסייה במשך 10 שנים או 3 דורות), ולכן נחשב כמצוי במצב שימור "ללא חשש".
בתקופה שבה היה ההיקף הכי גדול של עידן הקרח האחרון, לפני כ-18,000 שנים, דרום אירופה אופיינה על ידי אזורים פתוחים וקרים, והזג צהוב-המקור היה מצוי באזורים דרומיים כמו דרום איטליה, הרחק מתחום התפוצה העכשווי שלו. כמה אוכלוסיות נשארו מהתקופה ההיא, והתקיימו עד למאות האחרונות. בהרי הטטרה הפולניים, שרדה אוכלוסיית זגים מעידן הקרח האחרון, אך לא נראה באזור זג מקנן מאז המאה ה-19. בבולגריה, מספר אתרי הקינון של הזגים ירד מ-77 בין 1950 ל-1981, ל-14 בלבד מ-1996 ל-2006, ומספר הזוגות באתרי הרבייה שנותרו ירד מאוד. ייתכן שהירידה באוכלוסייה התרחשה בעקבות הפסקת הרעייה באזורים אלה. איבוד אתרי חיפוש מזון יכול לקרות גם בגלל בניית אתרי סקי ובניינים נוספים לתיירים על כרי דשא אלפיניים. אוכלוסיות הזגים יציבות או נמצאות בעלייה באזורים שבהם יש עדיין חקלאות מסורתית או בהיקף קטן, ונכחדו מקומית או שנמצאות בירידה במקומות שבהם יש פעילות חקלאית אינטנסיבית, כמו באנגליה, ברטאן, דרום-מערב פורטוגל וסקוטלנד היבשתית.
מספרם של הזגים עשוי לרדת מקומית בגלל הצטברות של חומרי הדברה ומתכות כבדות באדמה האלפינית, גשמים כבדים, יריות או הפרעות אנושיות אחרות, אבל ירידה עולמית באוכלוסייה מתרחשת בעקבות ההתחממות הגלובלית, שעלולה לגרום לאקלים האלפיני לעבור לאזורים אחרים, מוגבלים יותר, או להיעלם לחלוטין.
מאובנים של הזג צהוב-המקור ושל הזג אדום-המקור נמצאו גם באיים הקנריים; ההכחדה שלהם באיים אלה עשויה להיות תוצאה של שינוי באקלים או פעילות אנושית.
אברהם הכהן (ראש עיריית צפת)

ערך זה עוסק בראש עיריית צפת. אם התכוונתם לראש ישיבה תימני, ראו .
אברהם הכהן (20 באוקטובר 1911, כ"ט בתשרי ה'תרע"ב – 29 ביוני 2008, כ"ז בסיוון ה'תשס"ח) היה איש ציבור ישראלי, שעסק במגוון תפקידים במגזר הציבורי, כיהן כראש העיר צפת.
ביוגרפיה

הכהן נולד בשנת 1911 בעיר סאמוש איוואר בטרנסילבניה שבהונגריה למאיר ואידה הכהן והוא נכד של ר' יצחק יוסף הכהן, הרב הראשי בעיר (מצד אביו), ושל שרגא שיויטש, עסקן וגביר ידוע בטרנסילבניה. הכהן התחנך בחינוך מסורתי וכללי ועבר בשנת 1929 לעיר פרנקפורט שבגרמניה, בה לקח חלק פעיל בתנועות הנוער הציוני שפעלו בעיר במקביל ללימודי כלכלה באוניברסיטת פרנקפורט. בעקבות עליית היטלר לשלטון ומעשי האנטישמיות שבאו בעקבות אותם מאורעות, עלה לארץ בשנת 1935 והחל לשאת בתפקידים רבים בגזרה האזרחית והצבאית.
הכהן שירת במסגרת מלחמת העולם השנייה בצבא הבריטי בחיל ההנדסה המלכותי שהוצב במצרים, ולאחר תבוסתו של ארווין רומל הועבר לעיר טריפולי בלוב ואל רומא, שם פעל רבות למען העלייה של פליטי השואה לארץ ישראל. לאחר מכן 1946, פעל הכהן בימי המנדט והבריח ציוד צבאי מנמל חיפה לבסיסי ההגנה והיה פעיל בארגון ובנוטרות. לאחר הקמת צה"ל מונה לנהל את הטסת האספקה במטוסים עבור הנגב שנותק על ידי הצבא המצרי בימי מלחמת העצמאות. לאחר שחרורו, פעל למען חיילי צה"ל כיושב ראש האגודה למען החייל בצפת.
עשייה ציבורית

עם הקמת מדינת ישראל, הצטרף הכהן למפא"י והחל לעבוד בהתנדבות במועצת הפועלים בפתח תקווה בתחום התרבות, קודם למשרת מזכיר האיגוד המקצועי והיה אחראי על המצב הסוציאלי ועל פעילותם התרבותית של עובדים בבתי החולים, המפעלים ההסתדרותיים ואחרים. הוא החזיק בתפקיד זה עד לתחילת שנות ה-50, בה נקרא לסייע בפיזור אוכלוסיית העולים בפריפריה, תפקיד שהוביל אותו לקריית שמונה שהייתה אז מעברה. הכהן שימש כמזכיר מועצת הפועלים במקום והיה פעיל בוועד המקומי, בנוסף להיותו ציר בוועידת ההסתדרות השמינית וציר לוועידת מפא"י. במהלך תפקידו, דאג הכהן לאספקה סדירה של מים וחשמל, והעביר הרצאות בנושאים מגוונים כמו ארץ ישראל, היסטוריה, תנ"ך ואזרחות.
בשנת 1953, כונן בקרית שמונה רשות מקומית, והכהן מונה לראש המועצה הראשון. במהלך תקופה זו, הכהן לקח חלק בהקמת המכון לאספקת החשמל ועל עבודות ברשות החולה. בכל אותה תקופה התגורר הכהן בצפון לבדו ואשתו שהתה באזור המרכז.
במאי 1954 מונה למזכיר מועצת הפועלים בצפת. בתפקידו זה פעל להקמת תשתיות בריאות, חינוך ותעסוקה בצפת, לרבות מלטשת יהלומים, מפעל לייצור נס קפה והקמת אזור תעשייה ופתרון בעיית העלאת המים מוואדי טבחין לעיר. הוא גם היה מראשי המפגינים בעד העלאת יהודי מרוקו לישראל.
בשנת 1955, התמודד הכהן לתפקיד ראש עיריית צפת ברשימה מאוחדת, והיה הראשון שהשתמש בצירוף המילים 'אמת', של העבודה. רשימת אמ"ת קבלה 5 מתוך 11 מנדטים והכהן הקים קואליציה עם הפועל המזרחי ואגודת ישראל תוך שהבטיחו שצפת תהיה סגורה בשבתות לתנועת כלי רכב ותאסור מכירת בשר חזיר.
כהונתו כראש עיר

הכהן שימש בתפקיד זה בשתי קדנציות שנמשכו כעשר שנים בין השנים 1955–1965, והיה אחראי על מספר רפורמות, שיפורים ומהלכים כמו הקמת השיכון העממי הראשון בצפת ושכונות נוספות אחרות, סלילת כבישים, הקמת בית ספר תיכון מקצועי של רשת עמל, בניה וחיזוק של מקלטים, מועדון קשישים, הקמת מקומות תעסוקה ומפעלים נוספים בשילוב אטרקציות כמו אצטדיוני כדורגל וטניס, בתי מלון, מוזיאונים, בריכת שחייה, אתרי תיירות ועוד. פעולותיו נשאו פרי כאשר בראשית שנות ה-60 הפכה צפת לעיר פופולרית במיוחד בקרב תיירים. הצלחה נוספת נרשמה כאשר הצליח לשנות את החלטת הממשלה להקים בית חולים בגליל ולשנות את הייעוד לצפת, צעד שהושלם רק לאחר תום כהונתו.
את הבריכה הקים הכהן למורת רוחם של הדתיים שהיו עמו בקואליציה. ביוני 1956 הודיע הכהן על בניית הבריכה אותה הוא ראה כמרכיב חשוב בהפיכת צפת לעיר תיירותית. במרץ 1957 יצא מכרז ובאפריל 1958 הושלמה הבריכה. במאי 1958, לאחר שהדתיים חברו לחברי האופוזיציה והצביעו במועצת העיר על סגירת הבריכה בשבתות, פירק הכהן את הקואליציה. לאחר מכן החכיר הכהן את הבריכה לאדם פרטי שפתח את הבריכה בשבת, ומכר את הבריכה במחיר הפסד.
במהלך כהונתו, אירח הכהן בעיר אישים רבים כמו דוד בן-גוריון, אבא חושי, מנחם ספיר, אלינור רוזוולט, שמעון פרס (שגם תיווך בין הכהן לגורמים שהיו מעוניינים בהקמת רכבל בעיר), יצחק בן-צבי, יגאל אלון, לוי אשכול, מארק שאגאל שהיו חלק מרשימה שכללה אישים רבים מרחבי העולם כגון פוליטיקאים, שגרירים, אמנים, אנשי מדע, ומפורסמים רבים. בנוסף, ביקר הכהן מספר פעמים בבריטניה ובארצות הברית לצורכי גיוס תרומות, לימוד והשתלמויות. הכהן גם אירח את פרויקט הקמפינג השנתי בהר כנען, בו השתתפו מאות אנשי ציבור, ראשי ערים, שופטים ובכירים אירופאיים שהגיעו עם משפחותיהם והתארחו בתנאי מחנאות.
בתחילת 1965 לאחר שבסניף מפא"י בצפת נבחרו חברים לעומתיים אליו, ממתנגדי דוד בן-גוריון שהכהן היה מתומכיו הנלהבים, ולאחר שמועצת הסניף לא בחרה בו כנציגם למרכז מפא"י, הוא התפטר מתפקיד ראש העיר. לאחר הקמת רפ"י הודיע הכהן שהוא נגד הפילוג. בהמשך פורסם שבכוונת הכהן להתמודד בראש רשימת רפ"י למועצת עיריית צפת, אך לאחר פגישה עם ראשי המערך יצא בשליחות לארצות הברית ונעלם מצפת.
החיים לאחר הקריירה הפוליטית

בתום כהונתו, נשלח הכהן לקנדה בשליחות שמטרתה הייתה גיוס כספים עבור ההסתדרות, והוא התגורר במונטריאול עם אשתו ובנו הצעיר. במסגרת תפקידו, הצליח לגייס כספים גם למטרה הראשית וגם לטובת העיר צפת, וכך שמר על קשר עם העיר אותה שירת.
בתום השליחות, חזר לצפת ומונה למנהל חברת הבנייה אזורים. בהמשך, הופקד על פרויקט שיפוץ ושיקום העיר העתיקה של צפת. בספטמבר 1973 הוא הפסיד בהתמודדות במפלגת העבודה על מועמדות המפלגה לראשות העיר והוצב רק במקום השני. בעקבות זאת הוא הודיע על התמודדות ברשימה עצמאית. בבחירות זכתה רשימתו בשני מנדטים בלבד והוא נותר באופוזיציה. בתחילת 1976 הצטרף עם סיעתו לסיעת המערך בעיר.
לאחר מספר שנים, עבר הכהן עם משפחתו לחיפה, המשיך את פעילותו במפלגה והתנדב למשמר האזרחי בעיר.
חיים אישיים

הכהן נישא בשנת 1943 לרבקה כפרי, ששימשה כאחות הראשית בבית החולים בילינסון. לזוג נולדו שני בנים. לאחר פטירתה של ריבה בשנת 1980 בעת טיול משפחתי בברזיל, התחתן הכהן עם אנני רוזנבלט.
הוא הוציא לאור ספר אוטוביוגרפי בשם "מזכרונותי" המגולל את סיפור חייו ופועלו.
לקריאה נוספת

אברהם הכהן, מזכרונותי
הערות שוליים

1 2 3 4  תופסק תנועת רכב בשבת בצפת, מעריב, 12 בספטמבר 1955
↑  הכרזה, הארץ, 26 בינואר 1954
↑  אנשים ומוסדות, דבר, 25 במאי 1954
↑  מאות הפגינו לפני בנין הסוכנות למען פינוי מידי של יהודי צפא"פ, חרות, 30 באוגוסט 1955
↑  רשימת פועלים מאוחדת לעירית צפת, על המשמר, 24 ביוני 1955
↑  הסכם על הקמת קואליציה בצפת, למרחב, 30 באוגוסט 1955
↑  בכירת שחיה בצפת, שערים, 15 באוגוסט 1957
↑  בניית בריכת שחייה, דבר, 22 ביוני 1956
↑  עירית צפת, מזמינה הצעות מקבלנים לבנית בריכת שחיה, הארץ, 17 במרץ 1957
↑  בריכת מריבה בצפת, הצופה, 29 באפריל 1958
↑  בריכת השהיה בצפת תיסגר בשבתות, הצופה, 20 במאי 1958
בריכת צפת הפילה הקואליציה העירונית, מעריב, 20 במאי 1958
↑  הפוהמ"ז בצפת דורש הדחת ראש העיר, דבר, 15 ביולי 1958
↑  בריכת צפת עומדת למכירה, למרחב, 13 ביוני 1958
↑  בריכת השחיה בצפת - נמכרה, למרחב, 1 באוגוסט 1958
↑  פה אחד, מעריב, 21 במאי 1959
אידיש בעירית מונטריאול, מעריב, 28 באוקטובר 1962
165 אלף ל"י - תרומות לעירית צפת, חרות, 12 בינואר 1965
↑  בני צפת החביבים, דבר, 6 במרץ 1959
ג'וב רזרבי, מעריב, 13 בפברואר 1959
↑  י. בר שלמה, סניף מפא"י בצפת מתפורר - ראש העיריה התפטר עקב תככים, חרות, 16 בפברואר 1965
מנחם רוטנברג, מדוע התפטר ראש עיריית צפת?, הצופה, 22 בפברואר 1965
↑  מנחם רהט, א. הכהן יוצא לחו"ל "עד שיירגעו הרוחות", מעריב, 27 ביולי 1965
↑  מנחם רהט, סניף של רפ"י הוקם בצפת, מעריב, 1 באוגוסט 1965
↑  אברהם הכהן נעלם מצפת, הַבֹּקֶר, 31 באוגוסט 1965
↑  עדית זרטל, האם צפת נהרסת?, דבר, 11 באוגוסט 1972
אברהם הכהן, האם צפת נהרסת?, דבר, 25 באוגוסט 1972
↑  נחמיאס מועמד העבודה בצפת, מעריב, 12 ביוני 1973
↑  מנחם רהט, ראש עיריית צפת לשעבר רץ ברשימה עצמאית, מעריב, 18 בספטמבר 1973
↑  מעריב, אהרן נחמיאס מהמערך - ראש עיריית צפת, מעריב, 3 בפברואר 1974
↑  מנחם רהט, המיסים העירוניים בצפת יועלו ב־65 אחוזים ב־76, מעריב, 29 בפברואר 1976
↑  לבר מצווה של אבנר, דבר, 22 בדצמבר 1957
↑  מר אברהם הכהן ולרעיתו, דבר, 4 בספטמבר 1956
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007523283105171  VIAF: 308282803   WorldCat (עם VIAF): 308282803
שריל דאניה

| --- | --- |

 לידה:  13 במאי 1966 (בת 58) ליבריה 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1989
 מקום לימודים:  בית הספר לאמנויות מייסון גרוס  אוניברסיטת טמפל 
 יצירות בולטות:  The Watermelon Woman
 פרסים והוקרה:  Anonymous Was A Woman Award (1997)  מלגת גוגנהיים (2016) 
 פרופיל ב-IMDb
 
שריל דאניה (באנגלית: Cheryl Dunye, נולדה ב-13 במאי 1966) היא במאית, מפיקה, תסריטאית, עורכת ושחקנית קולנוע. דאניה, שהיא אפריקאית במוצאה ולסבית, עוסקת רבות בעבודתה בנושאים של גזע, מיניות, מגדר, ובעיקר בנושאים הנוגעים ללסביות שחורות.
דאניה נולדה בליבריה, וגדלה בפילדלפיה. היא סיימה את התואר הראשון שלה באוניברסיטת טמפל, ואת תואר ה-MFA באוניברסיטת ראטגרס. היא לימדה באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס, אוניברסיטת קליפורניה בריברסייד, מכללת פיצר, אוניברסיטת קלרמונט, מכללת פומונה, מכון קליפורניה לאמנויות, בית הספר החדש של מחקר חברתי, המכון לאמנות של שיקגו ובסן פרנסיסקו סטייט.
קריירה בקולנוע

דאניה החלה את הקריירה שלה עם שישה סרטים קצרים, שיצאו מאוחר ביותר ב-DVD כאוסף, The Early Works of Cheryl Dunye. רוב הסרטים משתמשים במדיה מעורבת, מאופיינים בטשטוש בין הבדיוני למציאות, וחקר נושאים הקשורים לחוויותיה כלסבית שחורה.