stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בית קברות לחיות מחמד
הערות שוליים

1 2  תקנות מחלות בעלי חיים (פסדים), תשמ"א-1981, פרק שלישי.
1 2  קבורת כלב חוק בישראל. באחריות מי לקבור כלב או בעל חיים ואיפה - שיקס
↑  Grimm, David (26 בפברואר 2021). "Graves of nearly 600 cats and dogs in ancient Egypt may be world's oldest pet cemetery". Science. נבדק ב-28 ביולי 2023. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Siberia's Ancient Dog Burials". Archaeology. Archaeological Institute of America. 3 במרץ 2016. נבדק ב-28 ביולי 2023. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Stager, Lawrence E. (במאי–ביוני 1991). "Why were hundreds of dogs buried at Ashkelon". bib-arch.org. נבדק ב-29 בדצמבר 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Hiran Minar". Tourism, Archaeology and Museums Department, Government of the Punjab. נבדק ב-28 ביולי 2023. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "The Victorian Pet Cemetery of Hyde Park". Fun London Tours. 10 ביולי 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "The Pet Cemetery of Hyde Park". London Insight Blog. 6 באוקטובר 2010. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Hyde Park Pet Cemetery". London 365. 11 בנובמבר 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  A tour of Parisian pet cemetery Cimetière des Chiens (אורכב 22.02.2012 בארכיון Wayback Machine)
1 2  Keh, Andrew (7 בינואר 2024). "Who Was the Mysterious Woman Buried Alone at the Pet Cemetery?". The New York Times. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Apple orchard that became New York's famous Hartsdale Pet Cemetery".
↑  "National Register of Historic Places Listings". Weekly List of Actions Taken on Properties: 8/13/12 through 8/17/12. National Park Service. 2012-08-24.
↑  Blitz, Matt (11 בדצמבר 2015). "55,000 Pets—and 30 People—Are Buried in Silver Spring's Aspin Hill Memorial Park". Washingtonian. נבדק ב-28 ביולי 2023. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Kelly, John (3 בספטמבר 2019). "More than 50,000 animals are buried in this cemetery". The Washington Post. נבדק ב-28 ביולי 2023. {{cite news}}:  (עזרה)
1 2  "Grave of a Petey, Little Rascals Dog". Roadside America. נבדק ב-15 ביוני 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Pet lovers can be buried with their animals". Sunday Express. נבדק ב-25 בינואר 2010. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  ליזה שיפרין, ‏פה קבור הכלב: מצבה, שריפה או מסע הלוויה. בתי הקברות לחיות מחמד בארץ, באתר ‏מאקו‏, 2 באוקטובר 2012
↑  אלי רוטמן, ‏לוחמי 'עוקץ' העלו זיכרונות מול קברי הכלבים, באתר כיכר השבת, 11 באפריל 2018
↑   גל מי טל, 10 כלבים שמקום קבורתם לא נודע נפלו במלחמה. כך הנציחו אותם בעוקץ, באתר צה"ל, 18 ביולי 2024
↑  לאחרונה, במהלך שירות מילואים, הגעתי במקרה לבית קברות מיוחד במינו: בית הקברות הצבאי לכלבים בתוך, ביקור בבית הקברות לכלבים של יחידת 'עוקץ', בבלוג "עונג שבת", 21 ביוני 2019
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007538729705171  LCCN: sh85100300 
חתול חנוט בלובר
הכניסה לבית הקברות לכלבים בפריז ליד נהר הסן.
חייל אמריקאי וכלבו בבית קברות לכלבים, הממוקם בבסיס הצי בגואם
הרכבת התחתית של מקסיקו סיטי

| --- | --- |


 מידע כללי
 מדינה:  מקסיקו
 עיר:  מקסיקו סיטי 
 מידע על ההקמה
 פתיחת הקו:  4 בספטמבר 1969 
 מידע על הקו
 אורך הקו:  225.9 ק"מ 
 רוחב המסילה:  1435 מ"מ 
 מספר נוסעים ביום:  4,534,383 (נכון ל־2019) 
 מספר נוסעים בשנה:  1,605,000,000 (נכון ל־2016) 
 www.metro.cdmx.gob.mx
 תרשים הקו
  
 
הרכבת התחתית של מקסיקו סיטי (שמה הרשמי: Sistema de Transporte Colectivo, ובראשי תיבות STC) היא מערכת הסעת המונים המשרתת את מטרופולין העיר מקסיקו סיטי, בירת מקסיקו. היא הרכבת התחתית השנייה בגודלה בצפון אמריקה. בשנת 2019 השתמשו בשירותיה 1.655 מיליארד נוסעים, ובכך הייתה לרכבת התחתית העשירית בעולם מבחינת מספר הנוסעים שבה.
מאז החלה לפעול ב-1969 התרחב מערך הקווים של הרכבת התחתית בהדרגה, והוא כולל כיום 12 קווים באורך כולל של 226.49 קילומטרים, המשרתים 195 תחנות. מקצת התחנות מצויות מחוץ לתחומי המחוז הפדרלי של הבירה, בשטחה של מדינת מקסיקו.
פיתוח הרכבת התחתית

הרכבת התחתית באה לעולם בעקבות בעיות תחבורה חמורות שהתפתחו במקסיקו סיטי במחצית השנייה של המאה העשרים, כאשר כבישי העיר נפקקו מדי יום בתנועת 91 קווי אוטובוסים ובכ-150 אלף מכוניות פרטיות. התרומה הגדולה ביותר להקמת הרכבת התחתית הועלתה על ידי המהנדס ברנרדו קינטנה אריוחה (Bernardo Quintana Arrioja) אשר בעקבות מחקריו יצר את התוכנית הראשונית לרכבת. הוא פעל למימוש תוכניתו החל מסוף שנות החמישים, אך רק בשנת 1967 החליטה ממשלת מקסיקו לאמצה. בניית הרכבת התחתית החלה באותה שנה, והקו הראשון בה, באורך של 12.7 קילומטרים ובו 14 תחנות (מתוך 20 כיום) החל לפעול ב-4 בספטמבר 1969.
מאז פתיחת הקו הראשון הורחב מערך הקווים במספר שלבים. ב-1970 הופעלו שני קווים נוספים (2 ו-3). לאחר הפסקה ארוכה, במהלך שנות השמונים, נוספו לרכבת חמישה קווים (4, 5, 6, 7, ו-9), ובשנות התשעים נבנו והופעלו עוד שלושה קווים (קו 8 ושני הקווים הפרבריים המזינים המסומנים כ-A ו-B). הקו החדש ביותר של הרכבת, מס' 12, החל לפעול ב-2012. במקביל להקמת הקווים החדשים הוארך תוואי הקווים הוותיקים ונפתחו בהם תחנות חדשות.
מקצת קטעי קווי הרכבת ניבנו מעל פני הקרקע, במקומות שבהם הדבר הסתייע. עקב כך נמצאות 115 מתחנות הרכבת מתחת לפני הקרקע (בעומק של עד 35 מטרים), 54 מצויות בגובה פני הקרקע ו-26 תחנות פועלות במפלס מוגבה.
בעשרה מהקווים פועל ציוד נייד בעל צמיגי גומי, ורק בשניים מהם (A ו-12) פועל ציוד בעל גלגלי מתכת סטנדרטיים. באפריל 2012 פעלו בקווי הרכבת 335 רכבות בנות 6 עד 9 קרונות כל אחת.
בעת הקמת הקו הראשון של הרכבת הגיע שיעור האנאלפביתיות של תושבי מקסיקו לכשליש מהאוכלוסייה. לכן זוהתה כל תחנת רכבת גם על ידי לוגו מינימליסטי שעוצב במיוחד עבורה, ושיטה זו נוהגת גם כיום, למרות שכבר אין בה צורך כבעבר. מעצב השיטה שעל פיה נוצר כל לוגו היה המעצב הגרפי האמריקאי לאנס ויימן (Lance Wyman), שהיה גם אחד ממעצבי הלוגו של משחקי אולימפיאדת מקסיקו סיטי (1968). סימון התחנות על ידי לוגו אומץ גם על ידי מערכות הרכבות התחתיות בערים גוודלחרה ומונטריי שבמקסיקו.
לקווי הרכבת התחתית תחנות מעבר למערכות תחבורה אחרות של המטרופולין - המטרובוס, הרכבת הקלה (el Tren Ligero) ורכבת הפרברים (Ferrocarril Suburbano de la Zona Metropolitana del Valle de México). החיבור איננו מתקיים במסגרת תחנות מאוחדות אלא באמצעות מעבר הולכי רגל במפלס הרחוב.
קווי הרכבת

| קו | מספר התחנות | אורך (קילומטרים) | מועד פתיחה |
| --- | --- | --- | --- |
| קו 1 | 20 | 16.65 | 1969 |
|  קו 2 |  24 |  20.71 |  1970 |
|  קו 3 |  21 |  21.28 |  1970 |
|  קו 4 |  10 |  9.36 |  1981 |
|  קו 5 |  13 |  14.44 |  1981 |
|  קו 6 |  11 |  11.43 |  1983 |
|  קו 7 |  14 |  17.01 |  1984 |
|  קו 8 |  19 |  17.68 |  1994 |
|  קו 9 |  12 |  13.03 |  1987 |
|  קו A |  10 |  14.89 |  1991 |
|  קו B |  21 |  20.28 |  1999 |
|  קו 12 |  20 |  24.32 |  2012 |
ראו גם

התמוטטות גשר המטרו במקסיקו סיטי
ביאורים

↑  הרכבת התחתית הגדולה ביותר בצפון אמריקה פועלת בעיר ניו יורק שבארצות הברית.
הערות שוליים

↑  Metro CDMX, afluencia de estación por línea 2019, Metro CDMX (בספרדית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0000 9068 8179  LCCN: n82066625  VIAF: 132544536   WorldCat (עם VIAF): 132544536 
קהל נוסעים בתחנת טקובה, 2015
מועאז אל-ח'טיב

| --- | --- |

 לידה:  1960 (בן 64 בערך) דמשק, סוריה 
 מדינה:  סוריה 
 השכלה:  אוניברסיטת דמשק 
 
מועאז אל-ח'טיב (ערבית:  أحمد معاذ الخطيب الحسني, בתעתיק מדויק: אחמד מעאד' אלח'טיב אלחסני; נולד ב-1960) הוא נשיא הקואליציה הסורית הלאומית של האופוזיציה והכוחות מהפכניים ולשעבר אימאם המסגד האומיי בדמשק.
ח'טיב למד בצעירותו גיאופיזיקה שימושית, ועבד כמהנדס ומנהל במספר חברות נפט גדולות. בין השאר עבד בסניף הסורי של "Royal Dutch Shell", במשך שש שנים. הוא חבר החברה הגאולוגית הסורית והאגודה הסורית למדע פסיכולוגי. כיהן בעבר כנשיא ונשאר נשיא כבוד של האגודה האסלאמית לאורבניות.
ב-11 בנובמבר 2012 נבחר ח'טיב לנשיא הקואליציה הסורית, שהיא חלק מכוחות המורדים במלחמת האזרחים בסוריה.
הערות שוליים

↑  Syria cleric Moaz al-Khatib to lead opposition
↑  ראיון
↑  Moaz al-Khatib: ex-imam charged with uniting Syria's opposition
↑  Syrian opposition agrees deal, chooses preacher as leader
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: no2006007882  VIAF: 41585717   WorldCat (עם VIAF): 41585717 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
כלודולף ממץ

| --- | --- |

 לידה:  לורן
 פטירה:  8 ביוני 697 מץ, צרפת 
 חג:  8 ביוני 
 
כלודולף (Chlodulf או כלודולד, Clodould;‏ 605 – 8 ביוני 696 או 697, אחרים אומרים 8 במאי 697) היה הבישוף של מץ בערך משנת 657 עד שנת 697.
חייו

כלודולף היה בנו של ארנולף, הבישוף של מץ, ואחיו של אנסגיזל, המאיורדומוס של אוסטרזיה.
לפני הסמכתו התחתן כלודולף עם אישה לא ידועה והוליד בן בשם אונולף (Aunulf).
בשנת 657 הוא הפך לבישוף של מץ, יורשו השלישי של אביו, אף על פי שהיה לו מוניטין של כפירה בצעירותו. הוא כיהן בתפקיד זה 40 שנה. במהלך תקופה זו הוא עיטר בשפע את הקתדרלה סטפן הקדוש. הוא גם היה בקשר הדוק עם גרטרוד מניוול (אנ'), אחותה של בגה, אשת אחיו.
הוא נפטר במץ ונקבר בכנסיית ארנולף הקדוש. בניוול (אנ') הוא זכה להערצה מקומית כ"קלו הקדוש" (Clou), במיוחד בגלל הקשר שלו לגרטרוד הקדושה.
יום החג שלו הוא 8 ביוני.
הערות שוליים

↑  Guy Halsall, Settlement and Social Organization: The Merovingian Region of Metz, Cambridge University Press, 2002, p. 16
↑  June 8: St. Clou, or Clodulphus, Bishop of Metz, Confessor, Bartleby.com
| השושלת הקרולינגית |
| --- | --- | --- |
| שבט פפין | פפין הזקן (580–640) • גרימואלד הזקן (616–656) • כילדברט המאומץ (מת ב-662) |  |
| שבט ארנולף | ארנולף ממץ (582–640) • כלודולף ממץ (מת ב-696 או 697) • אנסגיזל (מת לפני 679) • פפין האמצעי (635–714) • גרימואלד הצעיר (מת ב-714) • דרוגו משמפאן (670–708) • תיאודואלד (708–741) • כילדברנד הראשון (מת ב-743 או 751) |  |
| השושלת הקרולינגית | קרל מרטל (686–741) • קרלומן (מת ב-754) • פפין הגוץ (714–768) • קרלומן הראשון (751–771) • קרל הגדול (מת ב-814) • לואי החסיד (778–840) |  |
| לאחר הסכם ורדן (843) | לותאר הראשון (795–855) • קרל הקירח (קרל השני) (823–877) • לואי הגרמני (לואי השני) (804–876) |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 135881978  VIAF: 80323023   WorldCat (עם VIAF): 80323023
מוזיקת באונס

| --- | --- |
 מקורות סגנוניים:  סאות'רן היפ הופ
 מקורות תרבותיים:  סוף של שנות ה-80 של המאה ה-20 – תחילת שנות ה-90 של המאה ה-20, ניו אורלינס, לואיזיאנה
 כלים:  סינתיסייזר, מכונת תופים, דוגם צלילים, סקוונסר, גיטרה בס, קול
 נגזרות:  ג'רזי קלאב, קראנק
 תת-סוגות
 מלבורן באונס, מוזיקת טראפ
 סצינות אזוריות
 ניו אורלינס
 נושאים קרובים
 מיאמי בס
 
מוזיקת באונס (באנגלית: Bounce music; באופן מילולי: מוזיקה מקפיצה) הוא תת-ז'אנר מוזיקלי של סאות'רן היפ הופ (אנ'), שמקורה כבר מסוף שנות ה-80 של המאה ה-20 – תחילת שנות ה-90 של המאה ה-20 בניו אורלינס, לואיזיאנה.
ז'אנר זה מאופיין במסיבות קריאה ותגובה (אנ'), במזמורי מרדי גרא הודיים ובשירי דאנס, שלעיתים קרובות היפר-מיניים ושנויים במחלוקת. הז'אנר מושפע בדרך כלל ממקצב טריגמן (אנ'), באמצעות טיקים כרומטיים, שימוש בצעקות ושריקות כאלמנט מוזיקלי, ושימוש בסינתיסייזרים, מכונות תופים ודוגמי צלילים. כמו כן, ביצירות מהז'אנר מוסיפים "צעקות" של מיקומים גאוגרפיים, במיוחד מניו אורלינס.
בין האמנים מהז'אנר המוכרים ניתן למנות את Partners-N-Crime (אנ'), די ג'יי ג'ובילי (אנ'), מגנוליה שורטי (אנ') וביג פרידיה (אנ').
הערות שוליים

↑  Miller, Matt (10 ביוני 2008). "Dirty Decade: Rap Music and the U.S. South, 1997–2007". Southern Spaces. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Bonisteel, Sara (August 28, 2006). "Bounce 101: A Primer to the New Orleans Sound" . FOX News.
↑  Twinkle and Glisten (April 29, 2008). "Bounce Blueprints 2". Twinkle and Glisten.
↑  Serwer, Jesse (November 28, 2007). "What is it? Bounce" (אורכב 24.12.2011 בארכיון Wayback Machine). XLR8R.
↑  Dee, Jonathan (22 ביולי 2010). "New Orleans's Gender-Bending Rap". The New York Times. {{cite news}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007579226205171  LCCN: sh2012000430
הפיגוע בפסטיבל אוקטוברפסט

| חלק מטרור בגרמניה |
| --- | --- |
אנדרטת זיכרון במקום בו התרחש הפיגוע
אנדרטת זיכרון במקום בו התרחש הפיגוע
 תאריך:  26 בספטמבר 1980
 מקום:  מינכן, בוואריה, גרמניה המערבית גרמניה המערבית
 קואורדינטות:  48°08′09″N 11°33′00″E﻿ / ﻿48.13583333°N 11.55°E﻿ / 48.13583333; 11.55
 סוג:  פיגוע תופת
 נשק:  מטען צינור
 הרוגים:  12
 פצועים:  213
 מבצע:  גונדולף קוהלר
 מספר מפגעים:  1
 מפגעים הרוגים:  1
 מניע:  נאו-נאציזם
 he
 
הפיגוע בפסטיבל אוקטוברפסט היה פיגוע תופת שאירע ב-26 בספטמבר 1980, במהלך פסטיבל הבירה השנתי "אוקטוברפסט" שהתקיים במינכן שבגרמניה המערבית. במהלך הפיגוע נרצחו 12 ממשתתפי הפסטיבל ומאות רבות נפצעו כאשר מטען חבלה מאולתר התפוצץ בסמוך לכניסה הראשית למתחם הפסטיבל. מטען החבלה הוכן והונח על ידי המחבל הנאו-נאצי גונדולף קוהלר, שנהרג בעצמו במהלך הפיצוץ.
זהו אחד מהפיגועים הקטלניים ביותר שהתרחשו על אדמת גרמניה המודרנית (לצד הטבח באולימפיאדת מינכן ופיגוע הדריסה בברלין), ואירוע האלימות הקטלני ביותר המשוייך לנאציזם מאז מלחמת העולם השנייה.
הפיגוע

פסטיבל אוקטוברפסט הוא פסטיבל בירה שנערך מדי שנה בעיר מינכן בבוואריה שבגרמניה (גרמניה המערבית דאז) מאמצע ספטמבר עד יום ראשון הראשון של אוקטובר. הפסטיבל נמשך כ-16 ימים והוא נדבך חשוב בתרבות הבווארית, ומטבע הדברים מושך אליו משתתפים רבים, מגרמניה ומחוצה לה.
הפיגוע אירע בשעות הערב של ה-26 בספטמבר, כאשר מטען החבלה, מטען צינור שהוטמן בתוך פח אשפה בסמוך לכניסה הראשית למתחם הפסטיבל, התפוצץ בשעה 22:19. כתוצאה מהפיצוץ נהרגו במקום 7 בני אדם. 218 בני אדם נוספים נפצעו, מתוכם 5 מתו מפצעיהם בזמן שחלף לאחר הפיגוע. רבים מהפצועים ששרדו נותרו מחוסרי גפיים כתוצאה מהפיצוץ העז. בפיגוע נהרג גם המחבל שהטמין את מטען החבלה, סטודנט לגאולוגיה נאו-נאצי בן 21 בשם גונדולף קוהלר, שנהרג לאחר שמטען החבלה ככל הנראה התפוצץ מוקדם מהצפוי. חקירת הפיגוע הראתה כי קוהלר הרכיב את מטען החבלה משאריות של פצצת מרגמה בריטית, ומילא אותה בחומרי נפץ שיועדו לשימוש צבאי ובבקבוק גז שנלקח ממטף לכיבוי אש.
מתחם הפסטיבל פונה כליל ממבלים מיד לאחר הפיגוע, ונפתח מחדש פחות מ-12 שעות לאחר מכן. ראש העיר של מינכן, אריך קיסל, נשא הצהרה שבה נאמר: "לא המדינה, לא העיר ולא תושביה יוחזקו כבני ערובה על ידי פושעים. סגירה (של הפסטיבל) רק תתמוך במניעיו הנפשעים של המחבל. מהסיבה הזו אנו חייבים להצהיר: החיים חייבים להמשך".
החקירה > חקירה ראשונית - 1980

המחבל, סטודנט לגאולוגיה בן 21 בשם גונדולף קוהלר, תואר כאדם לא יציב נפשית ובעל בעיות בקיום מערכות יחסים. ביום הפיגוע נודע לקוהלר כי נכשל באחד המבחנים שעשה במהלך לימודיו בתואר. קוהלר היה מקורב לחוגי ימין רדיקלי, ובתקופה שקדמה לפיגוע התאמן ביחד עם מחתרת נאו-נאצית חמושה בשם "Wehrsportgruppe Hoffmann". כמו כן, העריץ קוהלר את אדולף היטלר, ותמונתו הייתה תלויה על הקיר שמעל למיטתו. עם זאת, החקירה הראשונית אותה ביצעו כוחות הביטחון של בוואריה לא מצאה לנכון לסווג את הפיגוע כבעל מניעים פוליטיים, והתובע הכללי של גרמניה קבע כי קוהלר פעל בעיקר ממניעים אישיים. בנובמבר 1982 הורה התובע הכללי לסגור את תיק החקירה.
ב-1997, שנים לאחר סגירת תיק החקירה, התגלה כי ראיות רבות שנאספו בידי ועדת חקירה מיוחדת שנפתחה לאחר הפיגוע, הושמדו, וביניהן שאריות מטען החבלה, ושרידי יד אנושית שהחוקרים לא הצליחו לקשר אל מי מהקורבנות ושנטען כי נוכחותה מצביעה על מעורבותו של מחבל נוסף בפיגוע. 48 בדילי סיגריות שנמצאו בפברואר 1981 במכוניתו של קוהלר הושמדו אף הם, בטרם בוצעה בהם בדיקת DNA שהייתה יכולה לקשר אותם אל מי מהחשודים הנוספים.
החקירה > טענות למעורבותם של סייענים בפיגוע

מספר פרטים בחקירה העלו בפני משפחות וקרובי הקורבנות ומספר פוליטיקאים גרמניים ספק לגבי תוצאות החקירה הראשונית, בייחוד לגבי המניע האמיתי של המחבל והעובדה כי פעל לבדו. ארבעה אנשים שהיו עדים לפיגוע טענו כי כחצי שעה לפני הפיגוע, קוהלר היה מעורב בוויכוח עם שני אנשים קצוצי שיער ולובשי מעילים ועליהם סמלי הבונדסוור, אך אנשים אלו מעולם לא נמצאו. נטען כי קוהלר נשא עליו מזוודה קטנה בעת הפיגוע, שנצפתה בידי עדי ראייה במרחק של כמה מטרים מפח האשפה בה הוטמן מטען החבלה. עובר אורח נוסף טען כי לאחר הפיגוע, שני צעירים רכנו מעל גופתו של קוהלר כאשר אחד מהם צרח "לא רציתי את זה! זאת לא אשמתי! תהרגו אותי כבר!"; אותו הצעיר לא נחקר מעולם. עדת ראייה נוספת טענה כי שבוע לפני הפיגוע, ראתה מכונית ובה ישבו חמישה אנשים, וחפץ גדול, עטוף וחשוד למראה שהונח במושב האחורי. כשנשאלה האישה על מספר הרכב, התגלה כי הרכב היה שייך לאביו של קוהלר, אך התגלה כי הוריו של קוהלר לא היו בעיר במהלך אותה תקופה, ואמו מסרה אליבי לפיה הבן היה בבית באותה עת.
שנים לאחר מכן, אחד מחברי המחתרת "Wehrsportgruppe Hoffmann" שצוינה לעיל הודה כי נכח במקום הפיגוע רגעים לפני ששם קץ לחייו, בעוד שחבר אחר באותה המחתרת תועד בפאב מקומי כאשר הוא מתפאר בפני הנוכחים על נוכחותו ב"פעולת מינכן". שני מזכירי מדינה ממשרד הפנים הפדרלי ציינו כי הפיגוע "תוכנן על ידי קבוצות הקשורות לימין הרדיקלי", אך לא הוכח כי שני החשודים לעיל אכן השתתפו בפיגוע.
החקירה > חידוש החקירה ב-2014

לאחר מאבק ציבורי שהובל על ידי משפחות הקורבנות, נציגיהם, פוליטיקאים ועיתונאים, חודשה חקירת הפיגוע בדצמבר 2014. ב-2020 הכריז חוקר בכיר כי מתקפת הטרור בוצעה ממניעים נאו-נאציים בניסיון להטות את תוצאות הבחירות הכלליות במערב גרמניה שהיו אמורות להתרחש מאוחר יותר באותה השנה, וכי רצונו של המחבל היה לגרום לעלייתם של גורמים קיצוניים שיהפכו את גרמניה לדיקטטורה נוסח הרייך השלישי. הבחירות, שהתקיימו כ-9 ימים לאחר הפיגוע, הסתיימו בניצחונה של המפלגה הסוציאל-דמוקרטית ובבחירתו מחדש של הלמוט שמידט כקנצלר.
מהחקירה עלה כי בטרם המתקפה, קוהלר שוחח עם שניים מחבריו על אפשרות לביצוע פעולת דגל כוזב בה יואשמו תנועות שמאל רדיקלי כגון סיעת הצבא האדום, ובכך תתחזק תמיכת הציבור בגורמי ימין רדיקלי. אחד משני החברים שנחקרו הודה כי קוהלר הראה לו את חומר הנפץ שהוטמן בתוך מטען החבלה, אך איש מהם לא נחשד בסיוע פעיל למחבל מעבר לעובדה כי ידעו על פעולת הטרור הממשמשת ובאה.
לאחר חקירה שכללה איסוף עדויות מ-1008 עדי ראייה וניצולים ו-300,000 מסמכים, לרבות תמלילים שנאספו משנות ה-70 מידי ארגונים נאו-נאציים, קבע משרד התובע הכללי הפדרלי ב-2020 כי לא ניתן להוכיח את מעורבותם של סייענים נוספים בפיגוע, אך עדיין לא ניתן לשלול זאת.
ראו גם

אירועי טרור נוספים שאירעו במהלך פסטיבלים וחגיגות ציבוריות:
פיגוע הדריסה בניס
הטבח בפסטיבל נובה
הערות שוליים

1 2 3 4 5  Friedmann, Jan; Neumann, Conny; Röbel, Sven; Winter, Steffen (2010-09-14). "1980 Oktoberfest Bombing: Did Neo-Nazi Murderer Really Act Alone?". Der Spiegel (באנגלית). ISSN 2195-1349. נבדק ב-2024-10-09.
↑  Daniel Koehler, Right-Wing Terrorism in the 21st Century: The ‘National Socialist Underground’ and the History of Terror from the Far-Right in Germany, Routledge, 2016-10-04, ISBN 978-1-317-30105-9. (באנגלית)
↑  אולריך צ'אוסי, Oktoberfest – Das Attentat wie die Verdrängung des Rechtsterrors begann, Ch. Links, 2016, עמ' 167
1 2 3 4  Annette Ramelsberger, Die Asservatenkammer ist leer, Süddeutsche.de, ‏2010-05-17 (בגרמנית)
↑  "Wir dürfen vor der Gewalt nicht kapitulieren", כתבה שהתפרסמה ב-1 באוקטובר 1980, די ולט
1 2 3 4 5 6  Annette Ramelsberger, Oktoberfest-Attentat in München: Ermittlungen enden, Süddeutsche.de, ‏2020-07-07 (בגרמנית)
↑  פיטר ה. מרקל, Political Violence and Terror: Motifs and Motivations, הוצאת אוניברסיטת קליפורניה, 2021, עמ' 243
1 2  Probe into deadly Oktoberfest attack re-opened – DW – 12/11/2014, dw.com (באנגלית)
↑  Germany Reopens Case of Oktoberfest Bombing, הניו יורק טיימס, ‏11 בדצמבר 2014
1 2  Germany: 1980 Oktoberfest bombing a 'far-right attack' – DW – 07/08/2020, dw.com (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007538370005171  LCCN: sh2009001598 
הפגנה שהתקיימה ב-2005 ובה דורשים המפגינים לפתוח מחדש את תיק החקירה
חיל האוויר העיראקי

| --- | --- |

 פרטים
 מדינה:  עיראק עיראק
 שיוך:  חיל אוויר 
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  22 באפריל 1931 – הווה (93 שנים) 
 מלחמות:  המלחמה האנגלו-עיראקית, מלחמת יום הכיפורים, מלחמת איראן-עיראק, מלחמת ששת הימים, מלחמת העצמאות, מלחמת המפרץ 
 
רונדל חיל האוויר העיראקי
חיל האוויר העיראקי (בערבית: القوة الجوية العراقية) הוא זרוע האוויר של הכוחות המזוינים של עיראק. החיל מונה כיום כ-5,000 חיילים ומתפעל קרוב ל-350 כלי טיס. בשנות ה-80 של המאה ה-20 נחשב החיל לגדול מבין חילות האוויר במזרח התיכון.
היסטוריה

החיל נוסד ב-22 באפריל 1931 בזמן שלטון הבריטים בעיראק, כחיל האוויר המלכותי העיראקי. עד להקמתו, שלט חיל האוויר המלכותי הבריטי במרחב האווירי של עיראק. הפעילות המבצעית הראשונה בה השתתף החיל היה בשנת 1941 בעת המלחמה האנגלו-עיראקית. בשנת 1948 במלחמת העצמאות סייע החיל גם בלחימה לצד הכוחות הערבים בארץ ישראל.
כתוצאה מההפיכה הצבאית בשנת 1958 (הפיכת ה-14 ביולי) שינה החיל את שמו לחיל האוויר העיראקי, ועיראק כוננה יחסים דיפלומטיים עם ברית המועצות ושאר מדינות ברית ורשה. בהדרגה, הפכה ברית המועצות לספקית נשק עיקרית והחיל החל לקלוט מערכות נשק סובייטיות לצד מערכות הנשק הבריטיות אותן הפעיל. בשנת 1966 ערק הטיס ממוצא אשורי מוניר רדפא לישראל עם מטוס המיג-21 החדיש אותו הטיס. בתחילת מלחמת ששת הימים ביצע חיל האוויר העיראקי ארבע התקפות בשטח ישראל, אחת מהן באמצעות מפציץ טופולוב 16 שגרם ל-14 הרוגים ישראלים ולעשרות פצועים. בתגובה מהצטרפות עיראק למלחמה הותקף בסיס חיל האוויר העיראקי H-3 על ידי מטוסי חיל האוויר הישראלי במסגרת מבצע מוקד והחיל איבד מספר מטוסים.
במהלך שנות ה-70 החלה עיראק לרכוש מערכות נשק מתקדמות מצרפת שכללו בין היתר מטוסי מיראז' F1 ויגואר. עיראק העבירה מספר טייסות קרב לסוריה ומצרים ששימשו אותן במהלך מלחמת יום הכיפורים.
במהלך שנות ה-80 גדל החיל בצורה ניכרת מ-330 ל-950 מטוסים זאת בשל מלחמת איראן–עיראק. חיל האוויר העיראקי מילא תפקיד מרכזי בהתקפות העיראקיות על הכוחות האיראניים. למרות גודלו, קרס חיל האוויר העיראקי במהלך מלחמת המפרץ. רבים ממטוסיו הושמדו, הן באוויר והן על הקרקע, ומטוסים רבים נמלטו לשטח איראן. בתום המלחמה נאסר על חיל האוויר העיראקי לטוס בדרום ובצפון המדינה, זאת כדי למנוע את התקפת האוכלוסייה השיעית והכורדית שניסו למרוד בשלטון המרכזי. בשנים שלאחר מלחמת המפרץ ירדה יכולתו של חיל האוויר העיראקי בצורה משמעותית ומרבית המטוסים תוחזקו בצורה גרועה. החיל כמעט ולא השתתף בלחימה בעת מלחמת עיראק ב-2003 שהסתיימה בכיבושה של עיראק ובהפלת משטרו של סדאם חוסיין.
לאחר המלחמה עבר החיל תהליך שיקום, ובין השאר קלט מטוסי קרב מתקדמים מסוג F-16 פייטינג פלקון. התהליך לא עלה יפה, וכיום (2021) עדיין נמצא החיל במצב ירוד.
כלי התעופה שבשירות

| מטוסים> מטוסי קרב | מדינה> מטוסי קרב | גרסה> מטוסי קרב | בשירות> מטוסי קרב | הערות> מטוסי קרב | מטוסי קרב | מטוסי קרב |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| אארו L-159 ALCA | צ'כיה | L-159A |  | 10 |  |  |
| סוחוי Su-25 | רוסיה |  | 21 |  |  |  |
| ססנה 208 | ארצות הברית | AC-208 | 2 | הותאם לתקיפה |  |  |
| ג'נרל דיינמיקס F-16 פייטינג פלקון | ארצות הברית | F-16C/IQ | 26 |  |  |  |
מטוסי סיור
| ססנה 208 | ארצות הברית | RC-208 | 3 |  |  |  |
|  AMD Alarus | ארצות הברית | SAMA CH2000 | 7 |  |  |  |
| סופר קינג אייר | ארצות הברית | 350 | 6 |  |  |  |

| דה הבילנד DHC-6 טווין אוטר | קנדה |  | 2 | מטוס המראה ונחיתה קצרה |  |  |
תובלה
| סופר קינג אייר | ארצות הברית | 350 | 1 |  |  |  |
| לוקהיד C-130 הרקולס | ארצות הברית | C-130E | 3 |  |  |  |
| לוקהיד מרטין C-130J סופר הרקולס | ארצות הברית |  | 6 |  |  |  |
| אנטונוב An-32 | אוקראינה |  | 6 |  |  |  |
מסוקים
| מיל מי-8 | רוסיה |  | 2 |  |  |  |
| אירוספסיאל גאזל | צרפת | SA342 | 6 |  |  |  |
מטוסי אימון
| בל 206 | ארצות הברית |  | 9 |  |  |  |
| ססנה 208 | ארצות הברית |  | 4 |  |  |  |
| Lasta 95 | סרביה |  | 19 |  |  |  |
| KAI T-50 גולדן איגל | קוריאה הדרומית | T-50IQ | 24 |  |  |  |
| אארו L-159 ALCA | צ'כיה | L-159A | 1 |  |  |  |
| ג'נרל דיינמיקס F-16 פייטינג פלקון | ארצות הברית | F-16D/IQ | 8 |  |  |  |
| PAC סופר מוששק | פקיסטן | MFI-395 |  | 20 בהזמנה |  |  |
| T-6 טקסאן II | ארצות הברית |  | 15 |  |  |  |
טייסות חיל האוויר העיראקי

טייסת 2 - מפעילה מסוקי תובלה מסוג בל UH-1 שנתרמו מירדן ושופצו בארצות הברית. הטייסת פועלת מבסיס טאג'י.
טייסת 3 - טייסת סיור המפעילה מטוסי קינג אייר. הטייסת פועלת מבסיס קירקוק.
טייסת 4 - מפעילה מסוקי תובלה מסוג מיל מי-17 מבסיס טאג'י.
טייסת 12 - טייסת אימון הפועלת מבסיס קירקוק.
טייסת 15 - טייסת למשימות מיוחדות
טייסת 23 - מפעילה מטוסי תובלה מסוג C-130 הרקולס מבסיס בגדאד.
טייסת 70 - טייסת סיור המפעילה מטוסי SAMA CH-2000 מבסיס בצרה.
הערות שוליים

↑  שי לוי, ‏חיל האוויר הערבי שלא ממריא למרות הכסף האמריקאי, באתר ‏מאקו‏, 22 בינואר 2021
1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12 13 14 15 16 17 18 19 20 21 22  "World Air Forces 2021". Flightglobal Insight. 2021. נבדק ב-25 ביוני 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987009584276305171
לינדה מזרחי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  5 באוקטובר 1982 (בת 42) תל אביב
 מדינה:  ישראל 
 לאום:  ישראלית
 עיסוק:  סופרת ומוציאה לאור
 שפות היצירה:  עברית
 תחום כתיבה:  פרוזה ורומן
 תקופת הפעילות:  מ-2013
 
לינדה מזרחי-אמזלג (נולדה ב-5 באוקטובר 1982) היא סופרת ישראלית ומוציאה לאור.
ביוגרפיה

מזרחי נולדה בתל אביב וגדלה בחולון. בצה"ל שירתה בחיל הרפואה ולאחר השחרור עבדה כקוסמטיקאית. תחילה ניהלה בלוג אינטרנטי בשם "הרומן הרומנטי". לאחר שכתבה את ספרה הראשון, "תפסתי אותך", החליטה להוציא את הספר באופן עצמאי. לשם כך הקימה בשנת 2015 חנות אינטרנטית חדשה לממכר ספרים בשם "ביבוקס ספרים ברשת". בתחילה נמכרו באתר ספריה בלבד, אך כיום החנות משווקת גם ספרים של כותבים אחרים, בגרסה דיגיטלית ומודפסת כאחד.
בשנת 2016 הקימה מזרחי את הוצאת 'יהלומים', שעיקר עיסוקה הוא הוצאה לאור של ספרות מקור רומנטית, ובין היתר פרסמה את כל ספריה של עדי חזיזה.
בשנת 2017 הקימה את הוצאת 'אדל' המתמחה בהוצאה לאור של רבי מכר בין־לאומיים מהז'אנר הרומנטי־ארוטי.
בשנת 2019 הקימה את הוצאת 'מטאור', המתמחה בהוצאה לאור של ספרי מתח רבי מכר בין־לאומיים וספרי עזרה עצמית.
מזרחי נשואה, אם לשלושה ומתגוררת בבאר יעקב. בנוסף לעבודתה כמוציאה לאור, מזרחי מעבירה גם הרצאות וסדנאות כתיבה.