stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ההתערבות
הפקה

קני קריימר, אמן סטנד-אפ שהתגורר בחדר שממול זה של לארי דייוויד במלון "מנהטן פלאזה" במשך שש שנים והיווה את ההשראה לדמותו של קוזמו קריימר, הצהיר כי בעבר אכן התקיימה תחרות שכזו בין חבריו של דייוויד, אם כי דייוויד עצמו לא השתתף בתחרות כי הוא חשב שלא יוכל לנצח בה.
דייוויד נמנע מלספר לג'רי סיינפלד על רעיונו לעבד את הסיפור לפרק בסדרה במשך זמן רב, מכיוון שחשב שלא יצליח למכור את הרעיון לאנשי NBC‏
אך סיינפלד חשב שהפרק איננו פוגעני.
העלילה המקורית שכתב דייוויד הייתה נקייה פחות מזו ששודרה בסופו של דבר. סיינפלד החליט להסיר כל התייחסות מפורשת למעשהו של ג'ורג', וטען שהוא היה מצליח ככל הנראה לגרום לכך שהמילה "אוננות" תיאמר במהלך הפרק, אם כי הפרק היה הופך להיות מצחיק פחות. סיינפלד טען גם שגדולתו של הפרק נעוצה באופן שבו עלילות המשנה שלו מורכבות זו לזו.
סצנת הפתיחה כוללת קטעים שהיו אמורים במקור להיכלל בפרק הראשון של הסדרה, "סיפורי סיינפלד".
"ההתערבות" הוא הפרק הראשון של "סיינפלד" בו מופיעה הדמות אסטל קוסטנזה, אמו של ג'ורג'. השחקנית אסטל האריס, שגילמה את הדמות, לא צפתה בסדרה לפני שנבחנה לתפקיד. ג'ון קנדי ג'וניור מגולם בידי שחקן שאיננו כלול ברשימת הקרדיטים, ורק זרועו החשופה נראית לכל אורך הפרק.
הפרק כלל שתי סצנות שהוסרו בעריכה: הראשונה היא סצנת פתיחה חלופית בה משוחחת איילין עם מדריכת הכושר שלה, ג'רי וקריימר, ובשנייה האישה העירומה המאושפזת בחדרה של אסטל בבית החולים מועברת לחדר אחר לבקשתה של אסטל.
תגובות

"ההתערבות" נחשב בעיני רבים לאחד מפרקיה הטובים ביותר של "סיינפלד", בעקבות זכייתו במספר פרסים והביקורות החיוביות לו זכה. לארי דייוויד זכה בפרס אמי עבור הישג אינדיבידואלי יוצא דופן בכתיבת סדרה קומית וכן בפרס איגוד התסריטאים האמריקאי על כתיבתו של הפרק. במאי הפרק, טום צ'רונס, זכה על בימוי הפרק בפרס איגוד הבמאים האמריקאי והועמד לפרס אמי עבור הישג אינדיבידואלי יוצא דופן בבימוי.
הפרק נצפה על ידי 18.5 מיליון בני אדם בקירוב והשידור החוזר הראשון שלו העניק ל"סיינפלד" את הרייטינג הגבוה ביותר שלה עד אז. 31 תלונות בלבד התקבלו מצופי הפרק, למרות נושאו מעורר המחלוקת. מבקרים רבים ציינו לטובה את הצלחתו של הפרק לכסות נושא מעורר מחלוקת באופן שאיננו פוגעני.
הפרק אף סייע לעונתה הרביעית של "סיינפלד" לזכות בפרס אמי לסדרה הקומית הטובה ביותר, כאשר היא מנצחת בין השאר את סדרת הלהיט בעלת האופי המשפחתי "שפץ ביתך" של הרשת המתחרה ABC.
הפרק כולל כניסה דרמטית של קריימר לדירתו של ג'רי (מוטיב חוזר בסדרה) שנבחרה על ידי העיתון "טי. וי. גייד" לרגע השלישי המצחיק ביותר בתולדות הטלוויזיה האמריקאית. הפרק דורג במקום הראשון ברשימת "100 פרקי הטלוויזיה הטובים ביותר בכל הזמנים" של "טי. וי. גייד" מ-2009.
אזכורים

זהותו של המנצח בהתערבות אינה מוזכרת בפרק עצמו. בפרק ה-66, "החולצה התפוחה", נרמז כי ג'ורג' היה המנצח, אך בפרק האחרון של הסדרה מגלה ג'ורג' כי הוא רימה בתחרות, ומכאן שג'רי הוא המנצח. הפרק "היציאה מהארון" מהמשך העונה הרביעית כולל סצנה המהווה פרודיה על סצנת הביקור בבית החולים ב"ההתערבות". בסצנה מבקר ג'ורג' את אמו בבית החולים, לאחר שהיא נפלה מהאסלה כשקראה דיווח שקרי בעיתון על כך שג'ורג' וג'רי מהווים זוג הומוסקסואלי. הפעם, האם חולקת את חדרה עם מאושפז מושך שאח מושך מעניק לו אמבטיית ספוג.
הפרק אוזכר פעמיים בעונתה השנייה של הסדרה "תרגיע". בפרק "מוכר המכוניות", ג'ייסון אלכסנדר ודייוויד מתווכחים בשאלת תדמיתו של ג'ורג' קוסטנזה, דמות שהתבססה אף היא על דמותו של דייוויד. אלכסנדר מעלה את העובדה כי ג'ורג' השתתף ב"תחרות אוננות" כדבריו, כדוגמה לאופיה השלילי של הדמות, ודייוויד עונה לו כי הוא עצמו (דייוויד) השתתף בתחרות שכזו וכי אלכסנדר יודע זאת. תגובתו של דייוויד מסיימת את הוויכוח.
הפרק "שאק" של "תרגיע" מציג את דייוויד ושאקיל אוניל צופים יחדיו ב"ההתערבות". בפרק "אהבת ג'ונגל" של הסדרה "איש משפחה", מבקשת הדמות הראשית פיטר גריפין משבט דרום-אמריקאי להציג בפניו את "ההתערבות". בפרק של העונה השנייה של הסדרה "דני הוליווד", מוצע ליצור סדרה כמו סיינפלד בשנות ה-80. כדוגמה, הדמויות מתערבות מי יכול לשרוד הכי הרבה זמן בלי לאכול מקדייוויד.
בתוכנית הסאטירה הישראלית "מדינת הגמדים" התערבו ביניהם בנימין נתניהו, יעקב ליצמן, יאיר לפיד וזהבה גלאון על אי שימוש ציני ושימוש פוליטי בנושא השואה, כאשר יאיר לפיד מגלם את ג'ורג' שנתפס כותב פוסט על סבתו שהייתה במחנות.
הערות שוליים

↑  ג'ייסון אלכסנדר, מתוך ה-DVD "סיינפלד עונה 4: עונת הפריצה"
↑  יאדה יאדה: ההתערבות, באתר המסך המפוצל
↑  קני קריימר, מתוך ה-DVD "סיינפלד עונה 4: עונת הפריצה"
↑  לארי דייוויד, מתוך ה-DVD "סיינפלד עונה 4: עונת הפריצה"
1 2  ג'רי סיינפלד, מתוך ה-DVD "סיינפלד עונה 4: ההתערבות - יאדה יאדה יאדה"
↑  מתוך ה-DVD "סיינפלד עונה 4: ההתערבות - יאדה יאדה יאדה"
↑  ביקורת על "ההתערבות", באתר tvdvdreviews.com
↑  ביקורת על "ההתערבות", באתר audaud.com
↑  100 פרקי הטלוויזיה הטובים ביותר בכל הזמנים, מקומות 1-10, באתר "טי. וי. גייד"
| סיינפלד |
| --- | --- | --- |
| יוצרים | לארי דייוויד • ג'רי סיינפלד |  |
| שחקנים ראשיים | ג'רי סיינפלד • ג'וליה לואי-דרייפוס • מייקל ריצ'רדס • ג'ייסון אלכסנדר |  |
| דמויות | ג'רי סיינפלד • איליין בניס • קוזמו קריימר • ג'ורג' קוסטנזה • דמויות משנה |  |
| פרקים בולטים | ההתערבות • השומרוני הטוב |  |
הילסבורו

| --- | --- |

מפרץ הילסבורו
 מדינה / טריטוריה:  גרנדה (מדינה) גרנדה
 מחוז:  קוריקו ופטי מרטיניק
 שפה רשמית:  אנגלית
 גובה:  6 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיירה:  800 (2010)
 קואורדינטות:  12°29′N 61°28′W﻿ / ﻿12.483°N 61.467°W﻿ / 12.483; -61.467
 אזור זמן:  UTC -4
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת גרנדה מוגדלת) סנט ג'ורג'ס גרנוויל גוייב הים הקריבי האוקיינוס האטלנטי הילסבורו(למפת גרנדה רגילה) סנט ג'ורג'ס גרנוויל גוייב הים הקריבי האוקיינוס האטלנטי הילסבורו  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
הילסבורו (באנגלית: Hillsborough) היא בירת מחוז קוריקו ופטי מרטיניק והישוב הגדול ביותר באי קוריקו שבגרנדה.
ב-1796 יצאה ממפרץ הילסבורו ההתקפה הימית כנגד הספרדים בפיקודו של סר רלף אברקרומבי. 
בעיירה פועל מוזיאון קוריקו השוכן במנפטת כותנה שלעבר. מערכת החינוך במקום כוללת 5 בתי ספר ממשלתיים. הנמל המקומי הוא הנמל  הראשי של האי. ממנו יוצאים גם שירותי מעבורות המקשרות בין האי לבין איים סמוכים. כמו כן פועל במקום שדה התעופה של האי.
הערות שוליים

↑  Grenada - The Commonwealth
| --- | --- |
בקרת זהויות :  VIAF: 316430454   WorldCat (עם VIAF): 316430454
החיה מז'בודן

ציור של החיה מהמאה ה-18
איור של החיה בידי צייר בן התקופה
פרנסואה אנטואן יורה בזאב הענק אשר אותו זיהה בטעות עם החיה
גופת הזאב שאנטואן הרג מוצגת בפני לואי החמישה עשר, מלך צרפת
פסל של החיה בעיר אוברס במחוז הלואר העילי
החיה מז'בודן (בצרפתית: La Bête du Gévaudan) הוא הכינוי שניתן לבעל חיים טורף לא ידוע אשר ההנחה הייתה שהוא זאב מצוי, כלב פראי או כלב זאב, גדולים במיוחד. החיה קיבלה את כינויה כיוון שבין השנים 1764–1767 ערכה סדרת מתקפות על תושבי מחוז ז'בודן (כיום המחוזות לוזר והלואר העילי) שבממלכת צרפת. המתקפות כיסו שטח שהשתרע על בין 80 ל-90 קמ"ר, וגבו את חייהם של 210 בני אדם.
החיה

המתקפה הראשונה התרחשה ביוני 1764 כאשר רועת בקר צעירה חזרה לביתה פצועה, וסיפרה שהותקפה באכזריות בידי יצור משונה בעל שיניים וזנב אדירים. לטענתה, היא ניצלה רק תודות לעדר השוורים שלה שהניס את החיה. בני משפחתה ביטלו את הסיפור וסברו שמדובר בזאב מצוי חולה כלבת. עם זאת, כמה שבועות לאחר מכן, ב-30 ביוני נמצאה גופתה של נערה בת 14 בשם ז'אן בולה אשר ניכר היה שהותקפה בהפתעה בידי חיית טרף, בכפר לה הובס שליד העיירה לנגון. שבועיים לאחר מכן נהרגה נערה נוספת, ולאחר מכן הלכו המתקפות והתרבו ורובן הסתיימו במוות.
המתקפות הפילו אימה על תושבי האזור. החיה הקפידה תמיד לתקוף רק אנשים בודדים. היא פעלה במהירות לא מצויה, והמעטים שהצליחו בצורה כלשהי להינצל, בקושי הצליחו להבין מה תקף אותם. מבדיקת גופות עלה שהיא כיוונה את נשיכותיה בעיקר לאזור הצוואר והראש של הקרבן. מהתיאור הכללי עולה שמדובר ביצור דמוי זאב, אך גדול הרבה יותר. היה לו ראש גדול דמוי כלב, אוזניים ישרות קטנות, חזה רחב ופה גדול שחשף שיניים גדולות מאוד. פרוותו הייתה שחורה או אדומה או שניהם יחד. זנבו היה גדול מהממוצע אצל זאבים. היו שסברו שלמעשה מאחורי ההתקפות עומדות שתי חיות, שכן המתקפות נערכו בצפיפות רבה מדי. היו אף שטענו שראו את החיה מסתובבת עם בעל חיים נוסף הדומה לה.
ב-12 בינואר 1765, חרגה החיה ממנהגה ותקפה קבוצת אנשים שלמה. הגברים הניסו אותה ויצאו מהעניין בלי פגע, אולם התקרית הביאה את הנושא לידיעתו של לואי החמישה עשר, מלך צרפת. המלך העניק פרס לחברי הקבוצה, ויצא בהודעה רשמית שיסייע לאזרחי ז'בודן. המלך שיגר ליערות המחוז שני ציידים מקצועיים מלווים בשמונה כלבי ציד מאומנים היטב. הם שוטטו ביערות ארבעה חודשים והרגו זאבים רבים, אולם את החיה לא ראו אפילו פעם אחת. הם נאלצו להודות בכשלונם, והמלך שיגר למקום את הצייד האישי שלו פרנסואה אנטואן. בשבוע השלישי של ספטמבר 1765 ירה אנטואן למוות בזאב ענקי אשר אורכו הגיע ללמעלה משני מטרים ומשקלו היה 60 ק"ג. על גופו היו צלקות רבות, אשר רועים ואיכרים שונים זיהו אותן כצלקות שהם גרמו לחיה. בדו"ח הרשמי שהגיש למלך כתב אנטואן: "מעולם לא ראיתי זאב גדול כל כך שאפשר להשוותו עם הזאב הזה. זאת הסיבה שאנחנו משערים שאולי זאת החיה המפחידה שגרמה נזק רב כל כך".
תשבי ז'בודן האמינו שאנטואן אכן הרג את החיה ובא הקץ לסבלותם, אולם ב-2 בדצמבר של אותה שנה הגיחה החיה שוב וטרפה שני ילדים. לאחר מכן חזרו ההתקפות למתכונת הרגילה כשתושבי האזור נואשים ואינם יודעים מה לעשות. ביוני 1767 החליט המרקיז דאצ'ר - אחד מאצילי ז'בודן, לשים קץ לקיומה של החיה אחת ולתמיד. הוא ארגן מסע ציד בהשתתפות מאות בני אדם. ב-19 ביוני, הבחין צייד בשם ז'אן שסאטל בחיה מתקרבת לכיוונו בעת שהתפלל באזור הכפר סוג. שסאטל הרים את רובהו וירה בחיה בקור רוח. הירייה לא הרגה את החיה, אולם פצעה ובלמה אותה, ואפשרה לכלבי הציד של שסאטל להסתער עליה ולהרוג אותה. על פי מחקר מ-1987, בסך הכל נרשמו 210 התקפות שנערכו בידי החיה, אשר גבו את חייהם של 210 אנשים, ופצעו 49. 98 מבין ההרוגים נאכלו. מקורות אחרים מצביעים על מספרים נמוכים יותר.
זיהוי

המונים נהרו לראות את גופת החיה ששסאטל הרג, אולם איש מהם לא הצליח לזהות באיזה בעל חיים מדובר. הכל הסכימו שאין זה זאב, או כל בעל חיים מוכר אחר. שסאטל רצה להביא את הגופה לארמון ורסאי כדי להציג אותה בפני המלך ולאפשר למדענים לבדוק אותה, אולם היא החלה להירקב, ובלית ברירה נאלצו לקבור אותה באדמה. זהותה המדויקת של החיה נותרה עד ימינו בגדר תעלומה. ההשערה של שסאטל, שאומצה רשמית בידי המלך, הייתה שמדובר בסך הכל בזאב חריג במראהו. עם זאת, איכרים צרפתיים באותה תקופה פגשו זאבים על בסיס יומיומי כמעט, ולא יכלו לטעות בזיהויו. בנוסף על כך, זאבים נוהגים לנוע בלהקות, ומשתדלים בדרך כלל שלא לתקוף בני אדם. באופן כללי מהתיאורים עלה שהחיה דמתה יותר לכלב מאשר לזאב. לפיכך יש הסוברים שהחיה הייתה למעשה כלב ציד נגוע בכלבת מזן מסטיף ספרדי או שרינגר אשר ייתכן שאף עבר הכשרה כלשהי בלחימה בידי אדם. ייתכן גם שמדובר בפרי הכלאה בין זאב לכלב.
השערות נפוצות הרבה פחות הן שמדובר בבעל חיים אקזוטי, כגון צבוע או אריה, אשר יובא לצרפת ונמלט מבעליו. חוקרים קריפטוזואולוגים שונים תוהים האם לא מדובר באחד השרידים האחרונים של המזוניכיד אשר נכחד לקראת סוף תקופת אאוקן.
בתרבות

עלילת הסרט הצרפתי "אחוות הזאבים" (2001, Le Pacte des loups) מבוססת באופן חופשי על המקרה ועל המעשיות העממיות שהתפתחו בעקבותיו.
כמו כן, החיה מוזכרת בסדרת הטלוויזיה "זאב צעיר" בעונה הראשונה ובהמשך שוב בעונה החמישית.
אזכור אחר של המקרה מופיע בסרט "אדמה מקוללת" (2021).
ביוני 2021 יצא הסינגל ״החיה מז׳בודן״ (Beast of Gévaudan) של להקת powerwolf כקידום לאלבומם call of the wild.
לקריאה נוספת

ג'יילס מילטון, הערות שוליים מרתקות מן ההיסטוריה, הוצאת כתר, 2017. עמ' 364–366.
Smith, Jay M. (2011). Monsters of the Gévaudan. Cambridge, Massachusetts: Harvard University Press.
הערות שוליים

↑  ג'יילס מילטון, הערות שוליים מרתקות מן ההיסטוריה, הוצאת כתר, 2017. עמ' 364.
↑  ג'יילס מילטון, הערות שוליים מרתקות מן ההיסטוריה, הוצאת כתר, 2017. עמ' 365.
↑  זן של כלבי ציד אשר נכחד במהלך השנים, אולם היה נפוץ מאוד בצרפת באותה תקופה
↑  ג'יילס מילטון, הערות שוליים מרתקות מן ההיסטוריה, הוצאת כתר, 2017. עמ' 366.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb11934082m (data)  GND: 4594073-3
הומלוצפל

| הומלוצפל |
| --- | --- |
 
תקופה
קרטיקון עליון, 80 מיליון שנה לפני זמננו PreЄ Є O S D C P T J K Pg N     
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
קבוצה:: דינוזאוריה
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: זוחלים
סדרה:: בעלי אגן דמוי עוף
תת־סדרה:: צרפודה
אינפרא־סדרה:: פכיצפלוזאורים
משפחה:: פכיצפלוזאוריים
סוג:: הומלוצפל
מינים
 Homalocephale calathocercos
שם מדעי
 Homalocephale

הומלוצפל (שם מדעי: Homalocephale) הוא סוג של דינוזאור ממשפחת פכיצפלוזאוריים שחי לפני 80 מיליון שנה. מאובניו התגלו בערבות מונגוליה על ידי החוקרות הלצ'קה אוסמולסקה וטרזה מריאנסקה ותוארו ב-1974.
מאפיינים

משמעות שמו של דינוזאור זה היא ראש שטוח. אורכו של ההומלוצפל הגיע ל-1.8 מטר והוא היה הולך על שתיים זריז שדמה לפכיצפלוזאורוס אך היה בעל כיפה שטוחה וקרנית יותר עם זיזים קטנים וכן כמה זיזים לצד הלחיים. היה לו מקור קטן איתו הוא תלש צמחייה מהקרקע. זיזיו הגנו עליו כשהוא נלחם ביריבים על שטח ונקבות.
סוג זה קרוב מאוד לסוג פרנוצפל (Prenocephale) ובעבר חשבו שהם שייכים לאותו סוג.
בתרבות

ההומלוצפל מופיע בסדרה פלאווורלד ובמשחקי המחשב Jurassic Park: Operation Genesis, פארק היורה 3: בניית פארק, Jurassic World Evolution וJurassic World Evolution 2.
האיגוד הבין-לאומי לסייסמולוגיה ופיזיקה של פנים כדור הארץ

האיגוד הבין-לאומי לסייסמולוגיה ופיזיקה של פנים כדור הארץ (באנגלית: International Association of Seismology and Physics of the Earth's Interior, בראשי תיבות: IASPEI) הוא ארגון בין-לאומי, שאינו ממשלתי וללא מטרת רווח, שנוסד בשנת 1922 והמקדם חקר רעידות אדמה ומקורות סייסמיים אחרים, התפשטות גלים סייסמיים ואת המבנה הפנימי, התכונות והתהליכים של כדור הארץ. האיגוד יוזם ומתאם מחקרים בינלאומיים ודיונים מדעיים על סייסמולוגיה מדעית ויישומית והוא מורכב משבעה ועדות תמטיות וארבע ועדות אזוריות המקדמות סטנדרטים גבוהים של חינוך סייסמולוגי. פעילויות האיגוד מתמקדות בהשפעות החברתיות של רעידות אדמה וצונאמי, הוצאה לאור ושיתוף פעולה מדעי בינלאומי. בנוסף לכך, האיגוד מקיים אסיפות וכנסים בתדירות דו-שנתית לערך. החל משנת 2011 ובעקבות החלטה במהלך האספה הכללית במלבורן, הוחלט להעניק מדליה מטעם האיגוד, על שמירת מטרות ופעילויות האיגוד ועל הישגים מדעיים בתחומי הסייסמולוגיה והפיזיקה של פנים כדור הארץ. האיגוד הוא אחד משמונה איגודים המרכיבים את האיגוד הבינלאומי לגאודזיה וגאופיזיקה.
מטרות ומבנה האיגוד > מטרות האיגוד

הקלה על מחקר סייסמולוגיה תאורטית, תצפיתית ויישומית, כמו התפשטות גלים סייסמיים; דיון, תכנון ואימוץ תקנים לתצפית ואחסון נתונים; ובכלל כל הנושאים הקשורים לסייסמולוגיה.
קידום מחקר רב תחומי הקשור למדע רעידות אדמה, מבנה פנימי, תכונות ותהליכים של כדור הארץ.
יזום ותיאום התנהלות והתקשורת של מחקר התלוי בשיתוף פעולה בין מדינות שונות.
ארגון ותמיכה בכנסים ובפגישות בינלאומיות המתמקדות בנושאים שהוזכרו לעיל ולתמוך, כולל כלכלית אם התקציב מאפשר, השתתפות בפגישות כאלה של חוקרים צעירים ושל מדענים ממדינות מתפתחות.
מטרות ומבנה האיגוד > מבנה האיגוד

המבנה של האיגוד ופעילויותיו המדעיות הרבות מסווגות לפי הנושאים הבאים:
מבנה כדור הארץ וגיאודינמיקה
תהליך יצירת רעידת האדמה - פיזיקה, הדמיה ומעקב לתחזית
סכנת רעידת אדמה, סיכון ותנועה קרקעית חזקה
מכניקת מקור רעידת האדמה
חינוך והנגשת הקהל
זרימת חום
תצפית ופרשנות סייסמולוגית
טקטונופיזיקה ומבנה קרוסטלי
ועדות סייסמולוגיות אזוריות באפריקה, אסיה, אירופה ואמריקה הלטינית והקריביים
ועדות

ועדת החינוך והנגשה לקהל
הנציבות לתצפית ופרשנות סייסמולוגית
נציבות לטקטונופיזיקה ומבנה קרוסטי
הנציבות לתהליך יצירת רעידת אדמה - פיזיקה, מידול ומעקב לחיזוי
הנציבות למבנה כדור הארץ וגאודינמיקה
הנציבות למפגע רעידת אדמה, סיכון ותנועה קרקעית חזקה
הנציבות למכניקת מקור רעידת אדמה
ועדות אזוריות

הנציבות הסייסמולוגית האירופית
הנציבות הסייסמולוגית האסיאתית
הוועדה הסייסמולוגית באפריקה
הנציבות הסייסמולוגית של אמריקה הלטינית והקריבית
סטטוס הנציבות

הפדרציה הבינלאומית לרשתות סייסמוגרף דיגיטלי (באנגלית: The International Federation of Digital Seismograph Networks, בראשי תיבות: FDSN)
רשת האוקיינוס הבינלאומית (באנגלית: The International Ocean Network, בראשי תיבות: ION)
נציבות זרימת החום הבינלאומית (באנגלית: The International Heat Flow Commission, בראשי תיבות: IHFC)
הערות שוליים

↑  IASPEI
↑  IASPEI, Commissions.
↑  IASPEI, Assemblies and Conferences
↑  IASPEI, The IASPEI Medal.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007460612005171  BIBSYS: 23859  BNE: XX106986  BnF: cb12546324d (data)  CiNii: DA03297110  GND: 6008-2  ISNI: 0000 0001 2175 0896  LCCN: n82110274  NKC: ko2003198373  NLA: 35227184  SELIBR: 174349  SUDOC: 034740899  VIAF: 143890169   WorldCat (עם VIAF): 143890169
החידה של קספר האוזר

| --- | --- |

 בימוי:  ורנר הרצוג 
 הופק בידי:  ורנר הרצוג 
 תסריט:  ורנר הרצוג, יעקב וסרמן 
 עריכה:  ביאטה מאינקה-ילינגהאוס 
 שחקנים ראשיים:  ברונו שליינסטין (קספר האוזר) Kidlat Tahimik ריינהרד הוף פלוריאן פריקה אנו פטאלאס Henry van Lyck Clemens Scheitz Herbert Fritsch Johannes Buzalski אלפרד אדל Andi Gottwald (וולפגנג אמדאוס מוצרט) וולפגנג באואר בריגיטה מירה וולטר לדנגסט (גאורג פרידריך דאומר) Michael Kroecher (Philip Henry Stanhope, 4th Earl Stanhope) Willy Semmelrogge Volker Prechtel הרברט אטרנבוש Hans Musäus Volker Elis Pilgrim וולטר סטיינר 
 מוזיקה:  פלוריאן פריקה 
 צילום:  יורג שמידט-רייטוויין 
 מדינה:  גרמניה 
 חברת הפקה:  Filmverlag der Autoren, ZDF, Werner Herzog Filmproduktion 
 הקרנת בכורה:  1 בנובמבר 1974 
 משך הקרנה:  110 דק' 
 שפת הסרט:  גרמנית 
 סוגה:  סרט ביוגרפי, סרט דרמה 
 פרסים:  גרנד פרי של פסטיבל קאן 
 דף הסרט ב־IMDb
 
המסתורין של קספר האוזר (במקור הגרמני: Jeder für sich und Gott gegen alle כל אדם לנפשו ואלוהים נגד כולם) הוא סרט דרמה אותו ביים הבמאי הגרמני ורנר הרצוג בשנת 1974. הסרט מספר את סיפורו האמיתי של איש המסתורין קספר האוזר (בגילומו של ברונו שליינסטין), המבוסס על תמלילי מכתביו.
עלילה

הסרט עוקב אחר קספר האוזר, שחי את 17 השנים הראשונות של חייו כבול במרתף קטן עם סוס צעצוע, ללא כל מגע אנושי למעט אדם לבוש מעיל שחור וכובע, שהאכיל אותו מדי יום.
יום אחד בשנת 1828, אותו אדם הוציא את האוזר מתאו ולימד אותו מספר משפטים ואיך ללכת, ואז עזב אותו לבדו ברחוב בעיר נירנברג. האוזר הופך מושא לסקרנות רבה בקרב אנשי העיר ובהמשך אף מוצג בקרקס המקומי בטרם נלקח תחת חסותו של מר דאומר, שהשקיע בחינוכו. האוזר למד לקרוא ולכתוב ופיתח גישות מקובלות על היגיון ודת, אך בעיקר נמשך למוזיקה.
האוזר משך את תשומת לבם של אנשי האקדמיה, אנשי הדת ואנשי האצולה, אך בשיא פריחתו, הותקף פיזית על ידי אותו אדם שהחזיק בו במשך 17 שנים. האוזר נפגע בראשו אך הצליח להתאושש. לאחר מכן, באופן מסתורי, הוא נדקר בשנית, הפעם באזור החזה, פגיעה שהביאה למותו.
רגע לפני מותו מתואר האוזר בסרט כשהוא מוטל במיטה ומתאר את חזיונותיו על ברברים נוודים במדבר סהרה. בנתיחה שלאחר המוות נתגלה כי להאוזר כבד ומוח קטן גדולים מהמקובל.
הקשר היסטורי

הסרט עוקב אחר סיפורו האמיתי של קספר האוזר, על פי מכתביו שנמצאו עם גופתו ובעקבות פרטים שנתגלו לגבי כליאתו ושחרורו לחופשי.
האוזר היה בן 17 כשנתגלה לראשונה בנירנברג, אך גולם בסרט על ידי ברונו שליינסטין, שהיה בן 41 בעת הצילומים.
הפקה

ורנר הרצוג גילה את השחקן הראשי, ברונו שליינסטין, במסגרת סרט תיעודי על נגני רחוב. הרצוג הוקסם ממנו והציע לו לשחק בשניים מסרטיו: "המסתורין של קספר האוזר" ו-"סטרושק" (אנ'), וזאת למרות שלא הייתה לו הכשרה כשחקן. סקירת חייו של שליינסטין מעלה מספר קווי דמיון לחייו של קספר האוזר, ואישיותו באה לידי ביטוי לעיתים קרובות גם על סט הצילומים.
בפרשנותו של הרצוג בגרסת ה-DVD של הסרט, הוא מספר כי שליינסטין נותר לבוש בתלבושת התפקיד למשך כל הצילומים, וכי הרצוג ביקר אותו פעם בחדר המלון שלו ומצא אותו ישן על הרצפה ליד הדלת, לבוש באותם בגדים.
הסרט צולם בעיר דינקלסבוהל (Dinkelsbühl) ובעיר הסמוכה הסלברג (Hesselberg) בגרמניה.
מספר יצירות מוזיקה קלאסיות שולבו בסרט, בהם יצירותיהם של יוהאן פכלבל, אורלנדו לאסוס, תומאזו אלבינוני וכן של וולפגנג אמדאוס מוצרט.
פרסים

הסרט היה מועמד לפרס דקל הזהב בפסטיבל קאן בשנת 1975 וזכה בשלושה פרסים, בהם הפרס הגדול של חבר השופטים.
הסרט זכה בשלושה מפרסי הקולנוע הגרמני בשנת 1975, בהם הסרט הגרמני הטוב ביותר. למרות זאת הוא לא היה מועמד לפרס הסרט הזר הטוב ביותר במסגרת טקס פרסי האוסקר ה-48.
שחקנים

ברונו שליינסטין בתפקיד קספר האוזר
וולטר לדנגסט בתפקיד מר דאומר
בריג'יט מירה בתפקיד המשרתת
ריינהרד הוף בתפקיד החוואי
הרברט פריטש בתפקיד ראש העיר
פלוריאן פריק בתפקיד גברת פלוריאן
וילי סמלרוג בתפקיד מנהל הקרקס
מיכאל קרוצ'ר בתפקיד לורט סטנהופ
הנס מוסאוס בתפקיד איש לא ידוע
הומניזם דתי

הומניזם דתי הוא השקפה בפילוסופיה של המוסר המשלבת בין מנהגי דת להומניזם. ניתן להבין את ההומניזם הדתי גם כהומניזם ששילב לתוכו מנהגים דתיים, וגם כמסורת דתית שרק הושפעה מההומניזם.
ההומניזם בתחילת המאה ה-20 דחה את הרעיון של ידע שניתן מאלוהים, מוסר המבוסס על דת, ואת קיומם של כוחות על-טבעיים. עקב זאת, רבים מההוגים של ההומניזם ראו בו דת, וציפו שיכיל את התפקוד הכללי, את הטקסים, ואת ההנחיה הדתית שהדתות המסורתיות שואפות לספק. בחלקה השני של המאה ה-20 תנועת ההומניזם הדתי סבלה מהתנגשויות רבות גם עם קבוצות נוצריות קונסרבטיביות, וגם עם  ההומניזם החילוני שנעשה לזרם המוביל בתנועה ההומניסטית.
היסטוריה

תחילת ההומניזם הדתי בשנות החמישים של המאה ה-18, כאשר אוגוסט קונט, אבי הסוציולוגיה, ייסד את הפוזיטיביזם וכינה אותה "דת של הומאניות".
בשנת 1853 נוסד בלונדון אחד מהניצנים הראשונים של הפעילות ההומניסטית הממוסדת, ארגון ושמו "התאחדות הדת ההומאניסטית". הארגון היה דמוקרטי וכלל נשים וגברים בבחירות להנהגתו, וראה לנכון את קידום את הידע במדעים, פילוסופיה ואומנויות.
תנועת "התרבות המוסרית" נוסדה ב-1876. אביה המייסד, פליקס אדלר, חשב עליה כעל דת חדשה שתשיל מעליה את הדוגמות הלא מדעיות בעליל של הדתות המסורתיות תוך שמירה וטיפוח של המוקד הדתי והמוסרי שעומד במוקדן. אדלר האמין שהדת המסורתית לא תיטמע בראיית העולם המדעית, ושבכך תצא האנושות נפסדת מאובדן חלקים משמעותיים בדת שיישמטו יחד איתה. הדת היוותה מאז ומעולם השראה למעשים טובים, וסיפקה אמיתות חשובות לגבי העולם, גם אם אלו מוצגות באופן שאינו תואם עוד את הבנת עולמו של האדם המודרני. דוגמה לכך הן המטפורות של הדת שהושתתו על שלטון מונרכי כאידיאל, בעוד שכעת הדמוקרטיה מקבלת תואר זה. בהתחלה לא כללה תנועת "התרבות המוסרית" טקסים ומנהגים דתיים, אלא הייתה דתית במובן של ניסיון להוות חלק מכריע בחיי האנשים ופנייה לנושאים שהעסיקו אותם. חלק מהקהילות של "התרבות המוסרית" הכניסו מאוחר יותר מידה של טקסיות ככלי לסימון מועדי חג ודרך להציג באופן מוחשי את הערכים ההומניסטים המופשטים.
ב-1915 קרא הכומר היוניטארי ג'ון דיטריך במגזין הגדרה להומניזם ואימץ אותה עבור הדת שלו. יש המגדירים אותו כאב המייסד של ההומניזם הדתי. ב-1929 ייסד צ'ארלס פראנסיס פוטר, גם הוא כומר יוניטרי, את "החברה ההומאניסטית הראשונה של ניו-יורק", שכללה אישים כג'וליאן האקסלי, ג'ון דיואי, אלברט איינשטיין ותומאס מאן. ב-1930 פרסם פוטר יחד עם אשתו ספר בשם "הומאניזם: דת חדשה", ונודע כתומך נלהב בזכויות הנשים, לגליזציה של הפלות, גירושים אזרחים ושימת קץ למתן גזר דין מוות.
מניפסט הומניסטי, הידוע גם כמניפסט ההומניסטי הראשון, נכתב ב-1933 ובלט בשונותו בהשוואה למניפסטים מאוחרים יותר. כתב זה הציג דת חדשה, ודיבר על ההומניזם כתנועה דתית שנועדה להחליף ולהתעלות על דתות קודמות, מבוססות אלוהוּת. חרף דברים אלו נזהר המניפסט מלהציג תורה או דוֹגמות כלשהן שיעמדו בבסיסו. המסמך מציג ראיית עולם חילונית כחלופה לחברה החומרנית. חלופה זו כוללת חברה שוויונית שתתבסס על שיתוף פעולה פרי בחירה בין בני האדם.
מקורות השראה

ההומניזם הבודהיסטי היווה חלק שורשי בדת זו מראשית דרכה ועד ימינו. מטרת המאמין בהומניזם הבודהיסטי היא להפוך דרכו לאדם נמרץ, אמיץ ונאור, השואף לעזור לכל הישויות התבוניות לשחרר עצמן. ההומניזם הבודהיסטי מתמקד בבעיות ארציות ולא בהכנות לחיי העולם הבא, ושם דגש על עזרה לזולת ועל גאולה אוניברסלית במקום גאולה פרטית.
הומניזם רוחני הוא ניסיון לחזור למקורות דרכו של ההומניזם כחלופה הממלאת את כל הצרכים אותן מילאו הדתות מבוססות האלוהות, ועל כן ניתן לראות אותו כחלק מההומניזם הדתי, אך גם כזרם בפני עצמו. ההומניזם הרוחני בא כמענה לכישלונם של הארגונים ההומניסטים לגייס חברים נוספים ולענות על צורכי הרוח של האדם. המאמינים בהומניזם הרוחני מנסים לענות על צרכים אלו באמצעות טקסים דתיים ואורחות חיים המונחים על ידי הדת הקהילתית ולמעשה לצקת תכנים דתיים מסורתיים אל תוך החקר ההומניסטי.
כיום

בעבר נוצרו גרסאות הומניסטיות לדתות הגדולות, כאוניברסליזם יוניטריאני, הומניזם נוצרי והומניזם יהודי. דתות פעילות כהינדואיזם, בודהיזם, ודתות אסיאתיות אחרות המתמקדות בטבע האדם, כמו גם קונפוציאניזם, כוללות קו מנחה של אהבת-האדם בתורתן. נכון להיום רוב המאמינים בהומניזם נמנים עם הזרם החילוני, וכיום ישנן גרסאות חדשות להומניזם הדתי הקרובות בגישתן הפילוסופית להומניזם החילוני, אך שונות ממנו בהגדרתן את הדת, המנהגים הדתיים שאימצו להן ויחסן לכוחות על-טבעיים.
האיגוד הבין-לאומי של חברות לגנאלוגיה יהודית

| --- | --- |

 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  העשור של 1980 – הווה 
 www.iajgs.org
 
האיגוד הבין-לאומי של אגודות הגנאלוגיה היהודיות (בראשי תיבות: IAJGS) הוא ארגון עצמאי ללא מטרות רווח המאגד תחתיו כ-75 אגודות גנאלוגיה יהודיות מרחבי העולם ומתאם פעילויות וקשרים ביניהן. הארגון הוקם בסוף שנות ה-80 בארצות הברית כדי לספק שיתוף פעולה בין קהילות יהודיות ברחבי ארצות הברית ובשאר העולם ולקדם את הנושא של חקר המשפחה היהודית ושימור הזיכרון של קרובי משפחה יהודיים שהלכו לעולמם. האיגוד מארגן, מדי שנה, כנס בינלאומי בנושאי גנאלוגיה יהודית המתקיים בעיר אחרת בעולם.
החברה הגנאלוגית הישראלית היא חברה מלאה בארגון.