stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
חנוך יהודה קוהוט
ביוגרפיה

חנוך יהודה קוהוט נולד בעיר קישקונפלג'האזה שבהונגריה בשנת 1842, במשפחת רבנים, שהמפורסמים שבהם הם ר' ישראל ברי"ל, ר' עמרם רוזנבוים (עמרם חסידא), שכונה בשם "הגאון", שחי בסוף ימיו בצפת ונפטר שם ור' חיים קיצה, שהיה רב באירשא. אביו - ר' ישראל - ידע שפות והיה בקי בספרות תורנית, אך בשל עוניו לא היה יכול לשלוח את בנו לבית הספר של העיירה. וכיון שבעיר גם לא היה חדר יהודי, קוהוט גדל ללא ידיעה בסיסית בעברית ובהונגרית עד גיל שמונה. אחרי שהוריו עברו לעיר קצ'קמט, החל קוהוט לראשונה ללמוד בגימנסיה, ובמקביל למד גמרא אצל ר' גרשם לווינגר. בגמר לימודיו בגימנסיה, עבר לבודפשט ומשם לבית המדרש לרבנים בברסלאו, שם הקדיש את זמנו ללימוד השפות השמיות והמזרחיות.
בשנת 1864 קבל קוהוט תואר דוקטור לפילוסופיה באוניברסיטת לייפציג על עבודתו "Ueber die Jüdische Angelogie und Daemonologie in Ihrer Abhängigkeit vom Parsismus" (תורת המלאכים והדמונולוגיה ביהדות ותלותם במיתולוגיה הפרסית). עבודה זו פורסמה מאוחר יותר, בשנת 1866, בחסות החברה הגרמנית למזרחנות (אנ'). זאת העבודה היהודית הראשונה, שפורסמה בחסות חברה זו. בשנת 1865 נקרא לכהן כרב בעיר טרנוביץ שבשלזיה העליונה. בשנת 1867 הוסמך לרבנות, ונבחר לרב בעיר סקשפהרוואר שבהונגריה. הסופר והמשורר ההונגרי הברון יוז'ף אטווש, שהתמנה בהמשך לשר החינוך, מינה את קוהוט למפקח על כל בתי הספר בהונגריה, מינוי שניתן לידי יהודי בפעם הראשונה.
בשנת 1868 נתמנה למזכיר האספה של נכבדי היהודים בבודפשט, שלאחריה התפלגה יהדות הונגריה לקהילות נפרדות. בשנים 1872 – 1880 שימש כרב ראשי בפץ', שקהילתה נותרה במעמד סטטוס קוו. לאחר מכן היה רב באורדאה, שקהילתה הייתה נאולוגית, בשנים 1880 - 1884.
יצאו לו מוניטין של נואם מוכשר בשפה ההונגרית, עד שאנשי ציבור ונכבדי הכנסייה היו באים ממרחקים לשמוע את נאומיו. באורדאה נוצרו לו קשרי ידידות עם קלמן טיסה, ראש ממשלת הונגריה, ששמע אותו נואם באחת האספות, והוא קרא לו להיות נציג היהודים בפרלמנט ההונגרי.
בשנת 1884 נבחר לרב בקהלת אהבת חסד שבניו יורק. עם הגעתו לארצות הברית החל בסדרת נאומי תוכחה על פעולתם של רבנים רפורמים כמו קאופמן קוהלר. בסדרת הרצאותיו על פרקי אבות, שרק החלק הראשון שלהן נדפס כספר (ניו יורק 1885), בוטאו השקפותיו השמרניות. השפעתו הרבה על דעת הקהל הביאה את מנהיגי היהדות הרפורמית במדינה לנסח את מצע פיטסבורג כדי להדגיש את השקפתם העצמאית.
קוהוט היה שותף לייסוד בית המדרש לרבנים בניו יורק, יחד עם הרב שבתאי מוראיס, והוא מילא בו את תפקיד הפרופסור ללימודי התלמוד. בשנת 1889 השלים את עבודתו - "ערוך השלם".
בשנת 1891 הוא מונה להיות בוחן רבנים בקולג' "קולומביה".
כמה שבועות לפני מותו דרש בשבחו של לאיוש קושוט, מפעילי החופש בהונגריה. הוא הספידו בדברים נלהבים, לקה בהתקף לב, ונפטר אחרי שבועות מעטים.
משפחתו

אשתו של קוהוט מנישואים שניים הייתה רבקה קוהוט (לבית בטלהיים), דמות בולטת בציבוריות האמריקאית, נשיאת הפדרציה העולמית של הנשים היהודיות (היא כתבה את אוטוביוגרפיה בשם "My Portion", שם ספרה גם על נישואיה עם אלכסנדר קוהוט, 1925).
בנו, ג'ורג' אלכסנדר קוהוט, היה ביבליוגרף וסופר אמריקאי; נולד ב-11 בפברואר 1874, בשטוהלוויסנבורג בהונגריה.
אחיו, אדולף קוהוט (1848—1917) היה עיתונאי, היסטוריון הספרות והתרבות, מהדיר ומתרגם בגרמניה.
ערוך השלם

ספרו החשוב הוא "ערוך השלם" שיצא בין השנים 1878–1892. עוד בשנת 1873 הוא החל להכין מהדורה חדשה של ספר הערוך של ר' נתן ב"ר יחיאל מרומא, הכוללת, מלבד ההוספות של חכמים שונים לספר הערוך, גם הוספות מרובות משלו, המבוססות על המחקר הבלשני המודרני. בתחילה הוא חשב להוציא ספר זה בגרמנית, אך צונץ ובובר יעצו לו לכתוב אותו בעברית, כדי שיהיה מובן לכל לומדי התלמוד. ארבעת הכרכים הראשונים נדפסו עוד בהיותו בהונגריה, וארבעת האחרונים - בניו יורק.
הספר "ערוך השלם" מכיל כשלושת אלפים ומאתיים עמודים, ועוד למעלה משלוש מאות עמודי מפתחות. הוא מבוסס על דפוס ונציא רצ"א, עם השוואה לשבעה כתבי יד ודפוסים ראשונים, ומלווה במראי מקומות ומפתחות רבים. "ערוך השלם" הוא לקסיקון תלמודי ענק.
עבודתו של קוהוט עוררה ביקורת כבר עם פרסומה: חלק מהצעותיו האטימולוגיות זכו לביקורת על ידי טובי החוקרים בזמנו, כגון בנימין זאב באכר ודב גייגר. לדברי יעקב נחום אפשטיין מדובר במהדורה שרחוקה מלהיות מדויקת, ואשר לא ניתן לסמוך עליה. חרף הביקורת, ובהיעדר מהדורה מדעית מהימנה שעומדת בסטנדרטים מודרניים, נזקקים חוקרים גם היום לעבודתו של קוהוט.
עבודותיו האחרות

בין עבודותיו האחרות יש להזכיר את:
"Etwas über die Moral und Abfassungszeit des Buches Tobias", שפורסם לראשונה ב־Jüdische Zeitschrift für Wissenschaft und Leben (כרך X) של אברהם גייגר.
כמה מונוגרפיות שפורסמו ב־ZDMG (אנ'), בהם הוא מפתח את התזה המקורית שלו אודות ההשפעה הפרסית על היהדות.
"Kritische Beleuchtung der Persischen Pentateuch-Uebersetzung des Jakob ben Joseph Tavus" (לייפציג 1871).
בעיזבונו נמצאו חומרים, שהוכנו עבור המהדורה הביקורתית של הטקסט הפרסי של ספר זה.
בהיותו באורדאה (1881) הוא הוציא את "A zsidók története a biblia befejezésétől a jelenkorig", המשמש כספר לימוד בהרבה בתי ספר בהונגריה, ותרגם את התנ"ך כולו לשפה ההונגרית. חלק מכתב היד אבד והתרגום לא נדפס מעולם.
לקריאה נוספת

משה ריינעס, דור וחכמיו: לחקר תולדות ספרות ישראל וגדולי סופריה בדור הזה. חלק א. קראקא, תר"ן. עמ' 93–115.
חוברת זיכרון והוקרה שפורסמה על ידי קהילת "אהבת חסד" (ניו יורק, 1894)
ר. ר., "ערוך השלם" קוהוט־קרוים, הַבֹּקֶר, 13 בינואר 1956
Semitic Studies in Memory of Rev. Dr. Alexander Kohut, פורסם על ידי בנו (ברלין, 1897, כולל זיכרונות על חייו, שנכתבו בידי אחיו, אדולף קוהוט)
Proceedings of the Fourth Biennial Convention of the Jewish Theological Seminary Association (ניו יורק, 1894, נספח, רשימה מלאה של פרסומיו, נערכה על ידי בנו)
Tributes to the Memory of Rev. Dr. Alexander Kohut (ניו יורק, 1894, עמ' 49–64)
הערות שוליים

↑  Kinga Frojimovics, Neológ (kongresszusi) és status quo ante rabbik Magyarországon 1869-től napjainkig, MTA Judaisztikai Kutatócsoport, 2008. עמ' 97, 104.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007263825705171  BIBSYS: 90700847  BnF: cb10401281g (data)  CiNii: DA1605169X  GND: 137101597  ISNI: 0000 0000 8095 703X  LCCN: n79081807  NKC: zmp2013750281  NLA: 36507374  NTA: 075192489  RERO: 02-A012479363  SELIBR: 268726  SNAC: w6mc9mrx  SUDOC: 097718297  Trove: 1263439  VcBA: 495/200087  VIAF: 16049702   WorldCat (עם VIAF): 16049702
סעד א-שאזלי

| --- | --- |

סעד א-שאזלי במהלך מלחמת יום הכיפורים
 לידה:  1 באפריל 1922 שוברטנה, ממלכת מצרים מצרים (1922-1952)
 פטירה:  10 בפברואר 2011 (בגיל 88) קהיר, מצרים מצרים
 מקום קבורה:  קהיר 
 מדינה:  מצרים 
 השכלה:  האקדמיה הצבאית המצרית 
 השתייכות:  מצרים צבא מצרים
 דרגה:  לוטננט גנרל 
 תפקידים בשירות
 מפקד גדוד הצנחנים הראשון בצבא מצרים  מפקד הכוחות הערביים המאוחדים בקונגו  נספח צבאי בלונדו  מפקד הכוחות המיוחדים  רמטכ"ל צבא מצרים
 פעולות ומבצעים
 מלחמת ששת הימים  מלחמת ההתשה  מלחמת יום הכיפורים
 עיטורים
 מסדר הנילוס  מסדר כוכב סיני
 תפקידים אזרחיים
 שגריר מצרים בבריטניה ובפורטוגל
 
סעד א-שאזלי (בערבית: سعد الشاذلي; תעתיק מדויק: סעד אלשאד'לי; 1 באפריל 1922 – 10 בפברואר 2011) היה רמטכ"ל צבא מצרים בזמן מלחמת יום הכיפורים. תכנן והוציא לפועל את מבצע בדר.
תחילת הקריירה הצבאית

שאזלי נולד בשוברטנה שבמחוז אל-ע'רביה.
ב-1954 הקים את גדוד הצנחנים הראשון בצבא המצרי והיה מפקדו הראשון. בראשית שנות השישים פיקד על הכוח המצרי שנשלח לסייע מטעם האו"ם ברפובליקה הדמוקרטית של קונגו. בשנת 1962 היה נספח צבאי בלונדון. עוד לפני מלחמת ששת הימים יצא שמו של שאזלי למרחוק כמפקד משכמו ומעלה. גם נטען כי הוא שחצן ונוהג בתאטרליות. הוא פיקד על כוח אוגדתי מיוחד שנקרא "מג'מועת שאזלי" (מג'מוע - כוח משולב של רגלים ושריון) ונפרש בתקופת ההמתנה, תחילה באזור אל עריש, ומאוחר יותר כתוצאה ממבצע ההונאה של צה"ל, עבר דרומה ונפרש באזור ואדי קוריה בין נח'ל וכונתילה. לאחר שצה"ל הבקיע את מתחמי אום-כתף ואבו עגילה והתקדם עד ביר חסנה, בודד הכוח של שאזלי במזרח סיני ובשל חשש לכיתור נסוג במהירות לעבר מעבר המיתלה תוך שהוא סופג אבדות כבדות בקרב שריון בשריון מול גדוד 129 של חטיבה 8. שאזלי מילט מערבה את יתרת כוחו ובכך קלקל את שמו הטוב בקרב הקצונה הישראלית שאף נטתה לזלזל בו לאחר המלחמה. (אברהם אדן מעיד כי לאחר מלחמת יום הכיפורים, עיין בפקודות מבצעיות שכתב שאזלי ונתפסו במפקדת הארמייה השלישית והתרשם מאוד מכישרונו הצבאי).
בתקופת מלחמת ההתשה, לאחר שסדרת פשיטות ישראליות על חופה המערבי של התעלה, וביניהן מבצע תרנגול 53 נתפסו ככישלון מצרי, מונה שאזלי למפקד מרחב ים סוף המצרי
רמטכ"ל

ב-16 במאי 1971 התמנה שאזלי לרמטכ"ל צבא מצרים. בתפקיד זה היה אחראי לפעול על פי הנחיית הנשיא אנואר סאדאת לבניית הכוח המצרי לקראת ההתקפה במלחמת יום הכיפורים. התוצאה הייתה "הנחיית רמטכ"ל מס' 41" שהיוותה את התוכנית האופרטיבית ללחימת הצבא המצרי בשעותיה הראשונות של המלחמה.
שאזלי היה הוגה הרעיון למתקפה מוגבלת שנתקבלה לתוכנית של מלחמת יום הכיפורים, לאור ההכרה בעליונות הצבאית הישראלית. תוכניתו של שאזלי שיצאה לפועל, הייתה הברחת והעברת כלי נשק, ציוד לחימה ואספקה רבים, בחסות הלילות לעבר החזית המצרית, בערמה ובלי ששמו לב לכך בצד הישראלי. כך שאזלי בעצם בנה את כוחו הרב של צבאו והכין אותו לצליחת התעלה ולחימה ביתר שאת.
קיימת מחלוקת גרסאות ביחס להדחתו של שאזלי מתפקידו. שאזלי עצמו טוען בספרו כי הוא הודח בחודש דצמבר, במהלך שהוסבר על ידי הנשיא, סאדאת, על רקע החיכוכים הרבים בינו לבין שר המלחמה דאז, אחמד איסמעיל עלי. באותו ספר הוא גם מציין כי בשלב מסוים סאדאת החל לטעון כי שאזלי הודח כבר ב-19 באוקטובר, על רקע הצלחת המהלכים הישראליים. גם מספרו של שאזלי ברור כי השאלה המרכזית שעמדה ברקע ההדחה היא חיפוש אחראים להצלחת מבצע צליחת התעלה הישראלי ובאמצעותו כיתור הארמייה השלישית. שאזלי טוען כי האחריות על מאורעות אלו מונחת דווקא על כתפיהם של עלי וסאדאת. טענה נוספת היא כי שאזלי הודח בשל כך שניסה לארגן את הכוח המצרי בצד המערבי של תעלת סואץ, בעוד שמטעמים פוליטיים העדיף הנשיא סאדאת את כוחותיו מכותרים בסיני. כן נטען כי עוד ב-14 באוקטובר החלו החיכוכים בינו ובין סאדאת, כאשר קיבל הוראה להתקדם מעבר לראשי הגשר המבוססים בצד המזרחי של התעלה, על מנת להפחית את הלחץ הישראלי בחזית הסורית שבה היה צבא סוריה במצב קשה. התקפה זו כשלה ובה נגרמו לצבא המצרי אבדות כבדות.
על פי היסטוריונים צבאיים הפגין שאזלי בתפקיד הרמטכ"ל מקוריות וחדשנות, כמו גם תכנון מפורט ומדוקדק, שהיה בין הגורמים העיקריים שתרמו להישגי הצבא המצרי בתחילת המלחמה.
שגריר מצרים בבריטניה ובפורטוגל

בינואר 1974 דווח על מינוי שאזלי לשגריר מצרים בבריטניה. כנגד המינוי עלו מחאות של יהודים ומצד ישראל בטענה שחיילים מצרים תחת פיקודו של שאזלי הרגו שבויים ישראלים וכי שאזלי יצר קשרים עם נאצים בעת היותו נספח צבאי בלונדון.
באמצע 1975 מונה שאזלי לשגריר מצרים בפורטוגל. ביוני 1978 הפיץ לעיתונאים הודעה בו גינה את המשטר במצרים כמשטר רודני ויצא נגד הקטנת צבא מצרים. בעקבות הדברים פוטר שאזלי מתפקידו ונדרש לשוב למצרים. שאזלי סירב לשוב מבלי לקבל ערובות לכך שלא ייענש ועבר לאלג'יריה, בה שימש כיועץ לאש"ף. באותה תקופה חזה שאזלי התמוטטות קרובה של המשטר במצרים בהפיכה צבאית.
שאזלי גם התבטא בפומבי נגד הסכמי קמפ דייוויד. אחרי שפרסם, ללא אישור, את ספרו על מלחמת יום הכיפורים, נשפט בהיעדרו על גילוי סודות צבאיים ונדון ל-3 שנות מאסר, אותן ריצה עם שובו למצרים ב-1992. התגורר בקהיר עד מותו.
ספרו "צליחת התעלה"

רובה של פסקה זו אינו כולל מקורות או הערות שוליים, וככל הנראה, הקיימים אינם מספקים, וכן המקורות בפסקה הם מקורות ראשוניים בלבד, וחסר מקור שניוני לניתוח. 
אנא שקלו לשפר את אמינות הפסקה באמצעות הבאת מקורות לדברים ושילובם בגוף הפסקה בצורת קישורים חיצוניים והערות שוליים.
הספר "צליחת התעלה" נכתב ופורסם בסוף 1978, לאחר פיטוריו כמסה אפולוגטית אל מול הטענות של הממסד המצרי נגדו. הוא תיאר את ההכנות למלחמת יום הכיפורים, את מהלכה ואת המאורעות שאחריה. הוא תיאר את יחסיו הבעייתיים עם שר המלחמה עלי, ואת אי האמון שלו בסאדאת. סוגיה מרכזית שעולה בספר היא המחלוקת בין שאזלי לבין עלי וסאדאת בשאלת מטרות המלחמה.
בשני אירועים מרכזיים שאזלי הציג עצמו כמי שחולק, בשם ההגיון הצבאי על עמדתם. בראשונה - בשאלה שעלתה בין 11 ל-14 באוקטובר - האם על מצרים להמשיך ולפתח את הצלחתה במלחמה עד שלב זה ולהניע כוחות נוספים מעבר לתעלה. זאת, אם כסיוע לסורים ואם כניסיון להגיע עד למעברי הגידי והמיתלה. בעקבות החלטת הדרג המדיני המצרי על המשך התקיפה, מעבר לתוכנית המלחמה על פי שאזלי והכישלון הגדול של המתקפה המצרית ב-14 באוקטובר שחייבה העתקת כוחות מהגדה המערבית של תעלת סואץ אל זו המזרחית ונכשלה כישלון חרוץ, התפנה לדברי שאזלי, השטח ממערב לתעלה לצליחה הישראלית. לאחר מכן, על רקע מהלך הצליחה הישראלי, ביקש שאזלי להסיג כוחות לצד המערבי של התעלה כדי לעצור את מהלך ההבקעה, אך סאדאת ועלי התנגדו בכל תוקף לכל תנועה שכזו.
נראה, שניתן לנתח את המחלוקת בין שאזלי לדרג המדיני על רקע הבנת השוני בתפיסת מטרות המלחמה בין הדרגים. בעוד שאזלי מבטא בוויכוח זה את ההגיון הצבאי, התובע מענה ראוי והקצאת עתודה אל מול האפשרויות שניצבות בפני ישראל, נראה כי סאדאת היטיב להבין את ההגיון המדיני שמאחורי תוכנית המלחמה. הימנעותו של סאדאת מאישור נסיגת כוח מצרי כלשהו מן הצד המזרחי של התעלה תאמה את הבנתו (המשותפת עם עלי) כפי שהוא מנסח אותה. נראה שלדידו, על מנת לערער על תורת הביטחון הישראלית, כדי לשנות את מצבו המדיני בצורה שתאפשר את החזרת סיני ואף יותר מכך, עליו להשיג דריסת רגל משמעותית מעבר לתעלה, גם במחיר של הפסדים צבאיים מרחיקי לכת.
ראו גם

אחמד איסמעיל עלי
לקריאה נוספת

שאזלי, חציית התעלה, הוצאת מערכות, 1980
הערות שוליים

1 2  Joseph A. Kechichian, Commander who stuck to his guns, אתר Gulf News ‏, 13 ביוני 2008
1 2  לונדון תאשר מינוי שאזלי לשגריר - למרות המחאות, מעריב, 13 בינואר 1974
↑  צבי לביא, הנשיא החליט שאני צריך להיות דיפלומט, מעריב, 14 במאי 1974
↑  אברהם אדן, על שתי גדות הסואץ, הוצאת עידנים, 1979, עמ' 168
1 2 3  דני אשר, "פרידה מגנרל מצרי", מעריב, 23.2.2011
↑  גנרל שאזלי - רמטכ"ל מצרים, דבר, 17 במאי 1971
↑  גנרל צאדק: רק האל לבדו הציל את מצרים, מעריב, 12 באוקטובר 1986
↑  סעד אלדין אלשאזלי, חציית התעלה (מערכות: 1987) עמ' 218
↑  א-שאזלי, חציית התעלה, עמ' 220
↑  א-שאזלי, חציית התעלה, עמ' 178, וכן עמ' 193-194
↑  שאזלי שגריר מצרים באנגליה, מעריב, 6 בינואר 1974
↑  שאזלי - שגריר בפורטוגל, דבר, 23 במאי 1975
↑  גנרל שזילי: רודנות במצרים, דבר, 20 ביוני 1978
↑  שאזלי: לא אשוב לקאהיר בלי שיובטח שלא איעצר, דבר, 21 ביוני 1978
↑  מצרים בין שאזלי לתוהמי, דבר, 24 באוקטובר 1978
↑  הסכם השלום לא יביא ישועה כלכלית למצרים, דבר, 24 בדצמבר 1978
↑  שאזלי: סאדאת חולה יותר מהיטלר, מעריב, 27 בנובמבר 1978
↑  גנראל שאזלי מגלה סודות, דבר, 5 בדצמבר 1978
1 2  Trevor N. Dupuy, el Shazly: The Crossing of the Suez (Book Review),  Middle East Journal; Washington Vol. 35, Iss. 4,  (Fall 1981): 641
↑  א-שאזלי, חציית התעלה, עמ' 176
↑  א-שאזלי, חציית התעלה, עמ' 186
↑  אנוואר אלסאדאת, סיפור חיי, (ידיעות אחרונות: 1978), עמ' 250
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007257267505171  PLWABN: 9810608255805606  BnF: cb122233044 (data)  GND: 1156975301  ISNI: 0000 0000 8132 6424  LCCN: n81109967  NTA: 072999543  SELIBR: 37716  SUDOC: 030912040  VIAF: 54198670   WorldCat (עם VIAF): 54198670
ברטלן פרקש

| --- | --- |

 לידה:  1 באוגוסט 1949  (בן 75) גולחאזה, הונגריה
 מידע כללי
 בשירות:  קוסמונאוט בשירות תוכנית החלל הסובייטית
 לאום:  הונגריה הונגרי
 השכלה:  בית הספר הצבאי הגבוה לטייסי קרב  בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 עיסוק בעבר:  טייס קרב
 עיסוקים נוספים:  טייס קרב
 תקופת השירות:  1978–1980 (כשנתיים)
 דרגה:  בריגדיר גנרל
 זמן שהייה בחלל:  7 ימים, 20 שעות, 45 דקות
 משימות
 סויוז 35
 עיטורים
  
 
ברטלן פרקש  (בהונגרית: Bertalan Farkas; ‏נולד ב־2 באוגוסט 1949) הוא קוסמונאוט הונגרי שטס לחלל במשימה במסגרת תוכנית אינטרקוסמוס.
ביוגרפיה

ברטלן פרקש נולד בגיולחאזה. לאחר סיום בית הספר, הוא למד טייס בברית המועצות וסיים את הקורס בשנת 1972. פרקש חזר להונגריה והחל את שרותו בחיל האוויר ההונגרי.
בשנת 1978 נכלל פרקש ביחידת הקוסמונאוטים.
בשנת 1981 הוא ביצע טיסה בחללית סויוז 36 לצד ואלרי קובסוב. במהלך טיסה זו הוא ביצע מספר מחקרים.
לאחר סיום הטיסה חזר להונגריה והמשיך לשרת בחיל האוויר. לאחר נפילת המשטר הקומוניסטי המשיך פרקש את שרותו.
בשנת 1994, כאשר לשלטון חזרה המפלגה הסוציאליסיטית, הוא קודם לדרגת בריגדיר גנרל. בשנת 1995 נשלח פרקש לעבוד בשגרירות הונגריה בארצות הברית. לאחר 3 חודשי שירות הוא נעצר על ידי המשטרה המקומית, ונשלל ממנו רישיון נהיגה על נהיגה בהשפעת משקה אלכוהולי. פרקש הוחזר להונגריה ובשנת 1997 עזב את הצבא.
הוא המשיך בעבודה במספר חברות הקשורות לתחום התעופה.
מיכאיל יפרמוב

ערך זה עוסק בגנרל רוסי. אם התכוונתם לשחקן, ראו .
| --- | --- |

מיכאיל יפרמוב ב-1927
 לידה:  22 בפברואר 1897 טרוסה, האימפריה הרוסית האימפריה הרוסית
 התאבד:  19 באפריל 1942 (בגיל 45) מחוז סמולנסק, ברית המועצות ברית המועצות
 מקום קבורה:  סמולנסק 
 מדינה:  ברית המועצות 
 השכלה:  אקדמיית פרונזה 
 השתייכות:  הצבא האדום הצבא האדום
 תקופת הפעילות:  1915–1942 (כ־27 שנים)
 דרגה:   גנרל לייטננט
 תפקידים בשירות
 מפקד הדיוויזיה ה-33 מפקד הדיוויזיה ה-19 מפקד הדיוויזיה ה-18 מפקד הקורפוס השלישי מפקד הקורפוס ה-12 מפקד הארמייה ה-21 מפקד החזית המרכזית מפקד הארמייה ה-10 מפקד הארמייה ה-33
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם הראשונה מלחמת האזרחים ברוסיה מלחמת העולם השנייה
 עיטורים
     
 
מיכאיל גריגורוביץ' יפרמוב (ברוסית: Михаи́л Григо́рьевич Ефре́мов; 22 בפברואר 1897 - 19 באפריל 1942) היה גנרל לייטננט בצבא האדום אשר פיקד לזמן קצר החזית המרכזית.
ביוגרפיה > תחילת דרכו

יפרמוב נולד ב-22 בפברואר 1897 בעיר טרוסה שבמחוז קלוגה שבאימפריה הרוסית. הוא היה בן למשפחת איכרים ענייה, ובילדותו עבד בחווה של אביו ובהמשך עבר למוסקבה והועסק כשוליה. בספטמבר 1915 גויס לצבא האימפריה הרוסית. הוא הוצב ברגימנט המילואים ה-55, ולמד בבית הספר הצבאי בתלאווי עד אביב 1916. הוא לחם במלחמת העולם הראשונה בחזית המזרחית, והשתתף בין היתר במתקפת ברוסילוב. ב-1917 פוזר הצבא הקיסרי ויפרמוב חזר למוסקבה והחל לעבוד במפעל. בפברואר 1918 הוא התגייס לצבא האדום, ובקיץ של אותה שנה מונה למפקד פלוגה ובהמשך למפקד גדוד. הוא לחם במהלך מלחמת האזרחים ברוסיה, והוביל את לכידת באקו מידי הצבא הלבן. כיבוש העיר היווה מכה קשה לצבא הלבן, ועל חלקו במהלך המבצע קיבל יפרמוב את עיטור הדגל האדום כמו גם חרב זהב ואגרטל קריסטל מעוטר באבני חן מהרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית האזרית.
בפברואר 1921 הוא מונה למפקד הדיוויזיה השלישית, ובאפריל 1924 מונה למפקד הדיוויזיה ה-19. ב-1927 נשלח לסין כיועץ צבאי, וב-1928 מונה למפקד הדיוויזיה ה-18, במרץ 1931 מונה למפקד הקורפוס השלישי ובדצמבר 1933 למפקד הקורפוס ה-12. במאי 1937 מונה למפקד המחוז הצבאי וולגה, בנובמבר של אותה שנה הועבר למחוז הצבאי עבר הבאיקל וב-1938 מונה למפקד המחוז הצבאי אוראל. באותה שנה הוא הוזמן בדחיפות למוסקבה, שם נעצר בידי הנ.ק.ו.ד. במסגרת הטיהורים הגדולים, בחשד לקשירת קשר עם מיכאיל טוכאצ'בסקי. הוא שוחרר בין היתר בשל ידידותו עם קלימנט וורשילוב. ב-4 ביוני 1940 הוענקה לו דרגת גנרל מיור הוא מונה למפקד המחוז הצבאי צפון הקווקז. באוגוסט הועבר לפקד על המחוז הצבאי קווקז.
ביוגרפיה > מלחמת העולם השנייה

ב-24 ביולי 1941, לאחר פתיחת המתקפה הגרמנית ביוני של אותה שנה, מונה יפרמוב למפקד הארמייה ה-21. הארמייה שלו נסוגה מפני הגרמנים המתקדמים וניסתה לנהל מתקפות נגד. ב-7 באוגוסט מונה יפרמוב למפקד החזית המרכזית, והחזיק בתפקיד עד 25 באוגוסט. בספטמבר הוא מונה לסגן מפקד חזית בריאנסק ב-1 באוקטובר מונה למפקד הארמייה העשירית, וב-17 באוקטובר מונה למפקד הארמייה ה-33. הארמייה שלו נכללה במסגרת החזית המערבית של גאורגי ז'וקוב. באפריל 1942 החליט ז'וקוב לצאת למתקפה על מבלט רז'ב הגרמני. הארמייה של יפרמוב הצליחה לפרוץ פרצה במערך הגרמני, וחזר אליה קורפוס הפרשים הראשון של המשמר בפיקודו של פאבל בלוב. אולם אז הגרמנים התאוששו, וסגרו את דרך הנסיגה של הסובייטים. הסובייטים פעלו בעורף הגרמני באזור ויאזמה לצד הפרטיזנים, כשהם מתוספקים מהאוויר. באפריל ניתנה להם רשות לנסות לפרוץ ולחבור אל כוחות סובייטיים סמוכים. הפרשים של בלוב אמנם הצליחו בכך והגיעו אל הארמייה העשירית הסובייטית, אך הארמייה של יפרמוב כותרה והושמדה בידי הגרמנים. יפרמוב עצמו התאבד ב-19 באפריל בגיל 45 כדי לא ליפול בשבי.
על אומץ לבו, הוענק ליפרמוב עיטור הדגל האדום נוסף. בסוף שנת 1996 העניקה לו הפדרציה הרוסית את העיטור גיבור הפדרציה הרוסית. אנדרטה לזכרו נמצאת בעיר ויאזמה.
סיישרו איטגאקי

| --- | --- |

 לידה:  21 בינואר 1885 מוריאוקה, האימפריה היפנית
 הוצאה להורג:  23 בדצמבר 1948 (בגיל 63) טוקיו, יפן בתקופת הכיבוש האמריקאי
 מקום קבורה:  אאיצ'י 
 מדינה:  האימפריה היפנית, יפן 
 השכלה:  האקדמיה הצבאית הקיסרית 
 השתייכות:  האימפריה היפנית האימפריה היפנית הצבא הקיסרי היפני הצבא היפני הקיסרי
 תקופת הפעילות:  1904–1945 (כ־41 שנים)
 דרגה:  גנרל
 תפקידים בשירות
 מפקד הדיוויזיה ה-5, מפקד הצבא המוצב בקוריאה, מפקד הארמייה ה-7, שר המלחמה
 פעולות ומבצעים
 מלחמת רוסיה–יפן  מלחמת סין–יפן השנייה  המערכה באוקיינוס השקט
 עיטורים
 מסדר השמש העולה, דרגה ראשונה 
 
סַיְישֶׁרוֹ אִיטְגָאקִי (ביפנית: 板垣 征四郎;‏ 21 בינואר 1885 – 23 בדצמבר 1947) היה גנרל בצבא היפני הקיסרי ושר המלחמה של האימפריה היפנית בין 1938–1939. איטגאקי היה מיליטריסט ומראשי התוכנית לפלישה היפנית למנצ'וריה אשר אחריה שירת בתור ראש מטה צבא קוואנטונג, הזרוע הצבאית של יפן במנצ'וריה.
לאחר ההפסד לברית המועצות במהלך קרב חלקין גול בשנת 1939, איטגאקי פוטר מתפקיד שר המלחמה ובהמשך פיקד על מספר ארמיות עד לכניעת האימפריה היפנית בסיום מלחמת העולם השנייה. עם סיום המלחמה, בית הדין הבינלאומי הצבאי למזרח הרחוק דן את איטגאקי בפשעי מלחמה והוא הוצא להורג בתלייה.
ביוגרפיה

איטגאקי נולד בשנת 1885, (תקופת מייג'י), במוריאוקה, מחוז איווטה, האימפריה היפנית, למשפחת סמוראים לשעבר. לאביו היה תפקיד ציבורי ואיטגאקי חונך בזרם בניצ'ירן הבודהיסטי. לאחר שסיים לימודיו בתיכון נרשם לאקדמיה צבאית בעיר סנדאי. איטגאקי סיים את לימודיו באקדמיה הצבאית הקיסרית בשנת 1904 וזמן קצר לאחר מכן השתתף במלחמת רוסיה-יפן. בין השנים 1924–1926 הוא שירת בתור נספח צבאי בשגרירות יפן ברפובליקה הסינית (ממשלת בייאנג).
בין השנים 1926–1927 הוצמד למטה הכללי של הצבא. בשנת 1927 הוא מונה לקצין הפיקוד של בריגדת החי"ר ה-33 של הדיוויזיה העשירית שבסיסה בחצי האי קוואנטונג, בדרום מנצ'וריה, סין. כשם חצי האי כך היה שם הצבא היפני המוצב באזור; צבא קוואנטונג. בין השנים 1928–1929 איטגאקי שירת בגדוד החי"ר ה-33 של צבא קוואנטונג בסין. בשנת 1931 הוא מונה לראש אגף המודיעין של צבא קוואנטונג.
ביוגרפיה > במנצ'וריה

איטגאקי הוצב בקוואנטונג ביחד עם אישיווארה קנג'י בהוראת גנרל נגאטה טטסואן. איטגאקי כרבים אחרים בצבא היפני הושפע מספרו של הגנרל הגרמני לשעבר, אריך לודנדורף; המלחמה הכוללת אשר התאים לדעותיו האנטי-מערביות והאנטי-דמוקרטיות. איטגאקי היה מיליטריסט שתמך בסיפוח מנצ'וריה למען שימוש באוצרות הטבע הרבים שלה שיביאו לחיזוק מכונת המלחמה היפנית.
קנג'י ונגאטה שניהם גם כן התנגדו למערב כמו גם לממשלה הדמוקרטית בטוקיו. רבים מהקצינים טענו כי יש להכתיר את הירוהיטו, קיסר יפן כשליט עולמי. העובדה לכך שאיטגאקי היה שותף לתקרית מוקדן, שהיוותה תמריץ לפלישה יפנית אל מנצ'וריה מופיעה ביומנו האישי של אישיווארה קנג'י:
ביחד עם איטגאקי ושני קצינים נוספים רשמנו את תוכנית המלחמה היום בערב. נשתמש בחיילים ממשמר מסילת הברזל. התוכנית הסודית שלנו לפוצץ את מסילות הברזל חייבת להישמר בסוד מהמטה הכללי. אף חייל מלבד המעורבים לא צריך לדעת על אשר התרחש, לעולם.
לאחר שמטען חבלה התפוצץ ליד מסילות הברזל היפניות במנצ'וריה, ראשי צבא קוואנטונג האשימו את הממשלה הסינית הלאומית תחת מפלגת הקוומינטנג בהשמת הפצצה והחלו, נגד הוראות הממשלה בטוקיו, בפלישה למנצ'וריה. הקיסר הירוהיטו בעצמו התנגד לאירוע הפלישה והטיל וטו על העברת עוד כוחות מיפן אל מנצ'וריה למרות דרישת המוצב בקוואנטונג. אף על פי זאת, לא היה בכוחה של הממשלה היפנית לעצור את הכוחות שכבר היו במנצ'וריה. קנג'י, נגאטה ואיטגאקי לא היו המעורבים היחידים בתחילת הפלישה, היו גם קצינים בקוואנטונג כגון קנג'י דויהארה, היאשי סנג'ורו, הידקי טוג'ו ועוד.
ביוגרפיה > בהמשך המלחמה

בהמשך שנות השלושים תעלה השפעת הצבא על הממשלה והכוח בפועל יעבור לפלג הרדיקלי בצבא היפני הקיסרי. בין השנים 1932–1934 שירת איטגאקי בתור יועץ צבאי במנצ'וקוו, מדינת חסות יפנית שהוקמה במנצ'וריה הכבושה ופעלה כדי להראות לגיטימית בכך שהכתירה את פויי, קיסר סין לשעבר, כשליטה. בפועל פויי היה רק חלק מממשלת בובות ששלטה במנצ'וקוו בחסות צבא קוואנטונג. איטגאקי הפך לסגן ראש מטה צבא קוואנטונג בשנת 1934, וראש המטה בשנת 1936. בין השנים 1937–1938 פיקד איטגאקי על הדיוויזיה החמישית בסין. עם תחילת מלחמת סין–יפן השנייה פיקד על הקרב על בייג'ינג-טיינג'ין נגד הממשלה הסינית הלאומית.
בין 3 ביוני 1938 ל-30 באוגוסט 1939 כיהן איטגאקי בתור שר המלחמה בממשלתם של ראשי ממשלת יפן פומימרו קונואה והירנומה קיאיצ'ירו. בתור שר המלחמה, בדצמבר 1938, כאחד מחברי מועצת חמשת השרים בהנהגתו של ראש הממשלה פומימארו קונואה, הכריז איטגאקי כי גירוש היהודים ביפן, כולל בשטחים הכבושים בסין ובקוריאה, אסור בשום אופן; החלטה זו התקבלה בהתאם למדיניות האקו איצ'ו של קונואה ("כל העולם תחת גג אחד"). איטגאקי פוטר מתפקידו בתור שר המלחמה לאחר שתוכנית ההתפשטות הצבאית צפונה, לסיביר, נכשלה עוד לפני שהחלה בקרב חלקין גול נגד ברית המועצות.
בין השנים 1939–1941 איטגאקי שירת בתור ראש המטה של חילות המשלוח בסין. ביולי 1941 קיבל את הפיקוד על הצבא המוצב בקוריאה היפנית. באפריל 1945 הועבר מחדש לארמייה האזורית השביעית בסינגפור ובחצי האי המלאי. בספטמבר 1945, עם כניעת האימפריה היפנית, איטגאקי הורה לכל הכוחות היפניים בדרום מזרח אסיה להיכנע וחתם על כתב כניעה בפני האדמירל הבריטי לואי מאונטבאטן בסינגפור. הוא נמצא אשם בפשעי מלחמה על ידי בית הדין הבינלאומי הצבאי למזרח הרחוק בטוקיו ונידון למוות בתלייה. הוצאתו להורג התרחשה בדצמבר 1948 בכלא סוגאמו.
ראו גם

אישיווארה קנג'י
קרב חלקין גול
צבא קוואנטונג
הצלת יהודים במהלך השואה
הערות שוליים

↑   Imperial Japan: The Fall of Democracy, סרטון  באתר יוטיוב (אורך: 31:50)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb16643998m (data)  CiNii: DA17537212  ISNI: 0000 0000 7715 0067  LCCN: no2010017654  NDL: 00263358  VIAF: 107379579   WorldCat (עם VIAF): 107379579