stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
סוכנות הידיעות המרכזית הקוריאנית
מאפיינים וארגון

סוכנות הידיעות המרכזית הקוריאנית היא סוכנות הידיעות היחידה המורשית לפעול בקוריאה הצפונית. הסוכנות משדרת דיווח חדשות יומי לכל אמצעי תקשורת ההמונית במדינה, לרבות עיתונים, רדיו (באמצעות תחנת השידור המרכזית הקוריאנית וקול קוריאה), וטלוויזיה (באמצעות שידורי ערוץ הטלוויזיה המרכזי הקוריאני המשדר לתושבי קוריאה הצפונית בלבד). סוכנות הידיעות פועלת ומפוקחת מטעם ועדת השידורים המרכזית הקוריאנית, אשר מנוהלת על ידי מחלקת ההסתה והתעמולה במפלגת הפועלים של קוריאה, מפלגת השלטון במדינה. במהלך חודש דצמבר 1996 החלה הסוכנות לפרסם דיווחי חדשות באינטרנט, כאשר שרת האינטרנט שלה ממוקם ביפן. באוקטובר 2010 עלה לרשת אתר אינטרנט חדש לסוכנות, אשר מנוהל ישירות מפיונגיאנג, וממועד זה גדל היקף התוכן המפורסם באופן משמעותי, והחל לכלול גם דיווחי חדשות בנושאים כלליים, שאינם מקושרים ישירות לקוריאה הצפונית.
בעוד שמרבית התוכן המשודר מטעם הסוכנות מפורסם בקוריאנית, מהדורות חדשות של הסוכנות מתורגמות גם לאנגלית, רוסית, וספרדית. הגישה לאתר האינטרנט של הסוכנות, בדומה לאתרי חדשות בעלי אוריינטציה צפון-קוריאנית, נחסמה על ידי שלטונות קוריאה הדרומית החל משנת 2004, והגישה לאתרים אלו מתאפשרת רק באמצעות היתר פרטני מטעם הממשלה.
בנוסף לתפקידה כסוכנות ידיעות, הסוכנות גם אחראית על גיבוש ותדרוך פקידי ממשל צפון-קוריאנים בענייני מדיניות ופוליטיקה. עוד נטען כי בין תפקידיה של הסוכנות נכללת גם המשימה לבצע איסוף מודיעין חשאי.
בעוד שמשרדיה המרכזיים ממוקמים בבירת המדינה פיונגיאנג, הסוכנות מחזיקה מספר מתחמי שידור ברחבי המדינה. הסוכנות מקיימת גם הסכמי שיתוף פעולה עם כ-46 סוכנויות ידיעות זרות, לרבות רויטרס, Associated Press, וסוכנות הידיעות הדרום-קוריאנית Yonhap. עם זאת, שיתופי הפעולה העיקריים של הסוכנות הם מול סוכנויות טאס"ס הרוסית ושינחואה הסינית, כאשר הסוכנות מחזיקה לשכות מקומיות וכתבים בשש מדינות, בהן רוסיה והרפובליקה העממית של סין. הסוכנות חברה בארגון סוכנויות הידיעות של אזור אסיה-פסיפיק.
בשנת 2004 העסיקה הסוכנות בסך הכל כ-2,000 עובדים.
על פי אתר האינטרנט שלה, הסוכנות "מדברת בשם מפלגת הפועלים של קוריאה והממשלה הצפון-קוריאנית. ביוני 1964, במסגרת אחת מפעילויותיו הרשמיות הראשונות כיורש עצר, קים ג'ונג-איל ביקר מטה הסוכנות, ואמר כי תפקידה הוא צריך להיות "להפיץ את האידאולוגיה המהפכנית של המנהיג (קים איל-סונג) באופן נרחב ברחבי העולם". עם זאת, לדבריו הסוכנות גם משקפת תובנה ייחודית ביחס ל"מנטליות" הצפון-קוריאנית.
ריאיון שהתקיים מול גורמים בכירים בסוכנות, מ-12 ביוני 1964, מתאר את תפקידה של הסוכנות בראייתם:
תחת הנחייתה ושליטתה הישירה של מפלגת השלטון, הסוכנות מפרסמת באופן כמעט בלעדי דיווחי חדשות אופטימיים ועדכונים חיוביים ביחס לקוריאה הצפונית, על מנת לעודד את תושבי המדינה ולשפר את תדמית המדינה מחוץ לגבולותיה. עם זאת, במספר מקרים חריגים הסוכנות גם הכירה בקיומם של אירועים שליליים במדינה, כדוגמת המחסור במזון בשנות ה-90. הסוכנות גם דיווחה על אסון ריונגצ'ון משנת 2004, וזאת לאחר עיכוב של יומיים.
המנהל הכללי של הסוכנות הוא קים קי-ריונג.
מאפיינים וארגון > מאפיינים ייחודיים

הסוכנות עושה שימוש תדיר בשפה בעלת גוון שלילי, כגון "בוגדים", "מחרחרי מלחמה" או "חלאות אדם" ביחס לממשלות (בעיקר קוריאה הדרומית וארצות הברית), ארגונים או אישים אשר נתפסים כמתנגדים למדיניות ממשלת קוריאה הצפונית. לעומת זאת, למנהיג העליון מיוחסות תכונות חיוביות באופן יוצא מן-הכלל, כגון "חכמה חסרת גבולות", "יכולות ייחודיות" או "בעל מידות אציליות".
מאפיינים וארגון > מאמרי מערכת לרגל השנה החדשה

החל משנת 1996, הסוכנות, בשיתוף עם שלושה עיתונים הפעילים בקוריאה הצפונית, מפרסמת מגזין חגיגי לרגל השנה החדשה, אשר מפרט את מדיניות הממשלה לשנה הבאה. מאמרי המגזין כוללים בדרך כלל תשבחות למדיניות הממשלה בשנה שחלפה, וכן ביקורת על מדיניותן של קוריאה הדרומית, יפן, ארצות הברית ושאר ממשלות המערב כלפי המדינה.
מאפיינים וארגון > צנזורה

בעקבות החלטת הממשלה הצפון-קוריאנית להדיח את הפוליטיקאי ואיש המפתח בממשל הצפון-קוריאני צ'אנג סונג-טק מתפקידיו בחודש דצמבר 2013, כ-100,000 דיווחי חדשות בשפה הקוריאנית ובשפות מתורגמות נוספות, שהתייחסו לצ'אנג ולפועלו לאורך השנים, בצורה ישירה או מרומזת, נמחקו בצורה שיטתית מאתר האינטרנט של הסוכנות. דיווחים נוספים עברו עריכה, במטרה להשמיט את שמו של צ'אנג.
ראו גם

תקשורת המונים בקוריאה הצפונית
רי צ'ון-הי
קול קוריאה
הערות שוליים

↑  ק. מ. שריוואטסאבה, News Agencies from Pigeon to Internet, New Dawn Press Group, 2007, עמ' 211, מסת"ב 978-1-932705-67-6
↑  KWP Propaganda and Agitation Department, North Korea Leadership Watch, ‏נובמבר 2009
↑  KCNA significantly increasing output, North Korea Tech, ‏4 במרץ 2011
↑  רוברט הנדרסון, Brassey's International Intelligence Yearbook, מהדורת 2003, Brassey's, מסת"ב 978-1-57488-550-7
↑  ג'יימס הואר, Korean Central News Agency (KCNA), Historical Dictionary of Democratic People's Republic of Korea, Scarecrow Press, 2012, עמ' 231, מסת"ב 978-0-8108-7987-4
↑  Mass Media, Korea Scope
↑  Attacks on the Press 2003: North Korea, CPJ, ‏11 במרץ 2004
↑  Quick, A. C. (2003). World Press Encyclopedia: A Survey of Press Systems Worldwide. (2nd eds.) Gale. ISBN 978-0-7876-5584-6.
↑  Lee, H. (2001). North Korea: A Strange Socialist Fortress. Greenwood Publishing Group. pp. 67. ISBN 978-0-275-96917-2)
↑  Bennett, G. & Dresner, D. (1999). Directory of Web Sites. Taylor & Francis. pp.580. ISBN 978-1-57958-179-4.
↑  North Korea Hunger. Reuters Reuters. July 10, 2008.
↑  Daily News about North Korea. The Chosun Ilbo. July 15, 2005.
↑  Shortages of food in the DPRK. KCNA. September 25, 2000.
↑  Is North Korea facing famine?, BBC News, June 25, 2008.
↑  Reeling, hungry, N Korea heads to nuke talks. Asia Times Online. May 7, 2004.
↑  KCNA Report on Explosion at Ryongchon Railway Station, KCNA, April 24, 2004.
↑  "KCNA Commentary Blasts S. Korean Mandarin's Hysteric Remarks". KCNA, January 30, 2013. ארכיון מ-24 במאי 2013. נבדק ב-31 בינואר 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Kim Jong Un Elected First Chairman of NDC of DPRK". KCNA,April 13, 2012. ארכיון מ-10 במאי 2012. נבדק ב-31 בינואר 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  North Korea issues New Year denuclearization pledge. Reuters. December 31, 2008.
↑  N. Korea Vows to Rebuild Economy in New Year Message, the Korea Times, January 1, 2009.
↑  "Joint New Year Editorial Issued", KCNA, January 1, 2006.
↑  2009 Joint New Year Editorial Issued, KCNA, January 1, 2009.
↑  North Korea message is mild on US. BBC News. January 1, 2009.
↑  Kim, Sam (January 1, 2010). N. Korea calls for end to enmity with U.S., hints at return to nuclear talks. Yonhap.
↑  Florcruz, Michelle (16 בדצמבר 2013). "Korean Central News Agency (KCNA) Deletes Online Archive Of News After Execution Of Jang Song Thaek". International Business Times. ארכיון מ-7 בספטמבר 2017. נבדק ב-23 ביולי 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 253257-8  LCCN: n82216853  VIAF: 132553741   WorldCat (עם VIAF): 132553741
סיפורי ויומינג

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  אני פרו 
 שפת המקור:  אנגלית
 סוגה:  קובץ סיפורים קצרים
 הוצאה
 הוצאה:  צ'ארלס סקריבנר ובניו 
 תאריך הוצאה:  10 במאי 1999 
 מספר עמודים:  255
 הוצאה בעברית
 הוצאה:  כנרת זמורה-ביתן דביר
 תאריך:  2001, 2006
 תרגום:  שרה פ. פרידמן
 קישורים חיצוניים
 מסת"ב:  978-0-684-85221-8
 
סיפורי ויומינג (באנגלית: Close Range: Wyoming Stories) הוא ספר מאת הסופרת האמריקאית אני פרו שיצא לאור ב-1999. הספר הוא קובץ של סיפורים קצרים שעלילותיהם מתרחשות כולן בשטחי הספר של מדינת ויומינג במערב ארצות הברית. הספר תורגם לעברית על ידי שרה פ. פרידמן ויצא לאור פעמיים בהוצאת כנרת זמורה-ביתן דביר; בפעם הראשונה ב-2001 בשם "סיפורי ויומינג" ובפעם השנייה ב-2006 בשם: "הר ברוקבק, סיפורי ויומינג". "הר ברוקבק" הוא הסיפור הנועל את הספר והיווה את הבסיס לסרטו עטור הפרסים של הבמאי אנג לי, שיצא למסכים ב-2005.
הספר נכלל בשלושת המועמדים לפרס פוליצר בקטגוריית ספרות ב-2000.
המתרגמת לעברית, שרה פרידמן, כותבת באחרית דבר המסיימת את הספר:
שיטפונות ובצורת, תאונות ותאוות, נקמות ובגידות, נפילה משור בתחרות רודיאו ומסוס דוהר בערבה - זו מנת חלקם של האנשים האלה. כגודל המרחקים והמרחבים וכגודל יופיים, כך מצטמצם עולמם הפרטי לקטנות, לכיעור וליצרים שרק שואבים אותם עמוק יותר לתוך "הבוץ מתחת", כשמו של הסיפור השני בספר. לדמויות אין הצלה מן הייאוש, מן האכזבה ומן ההתבוססות בבוץ...
כתיבת הספר

פרו מעידה כי למרות שעסקה בכך בחלק הראשון של הקריירה העיתונאית והספרותית שלה, כתיבת סיפורים קצרים קשה לה. הסיפור שסלל את הדרך לקובץ הסיפורים היה "פר בחצי עורו", הוא נכתב על פי בקשת הרשות האמריקאית לשמירת הטבע (אנ') לקובץ סיפורים מטעמה. לצורך הכתיבה ביקרה פרו בשמורת טן סליפ (Tensleep Preserve), שבדרום הרי ביגהורן (אנ'). בעקבות הסיפור הראשון, המתרחש בטן סליפ (אנ'), התפתח אצלה הרעיון לכתוב קובץ סיפורים קצרים שיתרחשו כולם בוויומינג. עוד מעידה פרו, כי יש לה עניין מיוחד בהיסטוריה מקומית והיא אוספת יומנים וזיכרונות של אנשים באזורים שונים בצפון אמריקה וכי אלו סייעו לה בכתיבה. המוטו של הספר, "המציאות מעולם לא הואילה פה הרבה", היא ציטוט מפי חוואי אלמוני שהיא קראה במאמר מאת ג'ק היט באאוטסייד (אנ') ב-1997.
הסיפורים

הקובץ מכיל 11 סיפורים:
פר בחצי עורו - אלמן בן 80, החוצה את ארצות הברית, ממסצ'וסטס אל החווה בה נולד וגדל בוויומינג, כדי להשתתף בהלוויית אחיו. בדרך, תוך שהוא מתקרב למחוז חפצו ולסופת שלגים, הוא נזכר בסיפור פנטסטי שסיפרה בת זוגו של אביו בחווה בצעירותם, סיפור אודות "ראש־פח" ו"פר בחצי עורו". הסיפור מבוסס על סיפור עם איסלנדי בשם "הפר של פורגייר". הוא הופיע במקור ב"The Atlantic" בנובמבר 1997, ונבחר על ידי הסופר גאריסון קילר להכללה באוסף "הסיפור הקצר האמריקאי הטוב ביותר 1998", ומאוחר יותר על ידי הסופר ג'ון אפדייק להכללה באוסף "הסיפור הקצר האמריקאי הטוב ביותר של המאה", שיצא ב-1999.
הבוץ מתחת - סיפורו של רוכב שוורים בתחרויות רודיאו. הדרך בה הגיע לעיסוק זה וחייו העוברים בדרכים מתחרות לתחרות, יחד עם שאר המשתתפים בתחרויות אלו. שם הסיפור לקוח משם שירו של הזמר טום ראסל (אנ'), "השמים ממעל, הבוץ מתחת". הסיפור הופיע במקור ב"הניו יורקר", ב-22 וב-29 ביוני 1999 וזכה להיכלל בקובץ השנתי של סיפורי פרס או. הנרי ב-1999.
ניסיון מקצועי - סיפור חייו רצוף הכישלונות התעסוקתיים והעסקיים של אדם מן השורה.
סוס אדום כדם - מעשיה קצרה המתרחשת בחורף 1886–1887 (אנ') אודות סוס אדמוני שבעליו מאמין כי הוא אוכל אדם. הסיפור מבוסס על סיפור העם "העגל שאכל את הנוסע".
אנשים בגיהנום רוצים רק כוס מים - סיפורן של שתי משפחות בעלות חוות שכנות באזור לאראמי, המתעמתות על רקע התנהגותו החריגה של אחד מבניהן. הסיפור מבוסס על אירועים שהתרחשו במציאות ותועדו בספרה של הלנה תומאס רובוטם (Helena Thomas Rubottom) מ-1987, "חומות אדומות ואחוזות בית" (Red Walls and Homesteads).
קצהו המגודל־עשב של העולם - סיפורה של משפחת חוואים באזור מרוחק. האב - טייס צבאי בדימוס ואחת הבנות - "הבושה המשפחתית", הנוהגת לשוחח עם טרקטור ישן.
זוג דורבנות - בגידות, חיזורים והטרדות מיניות בין הדמויות המאכלסות מספר חוות שכנות, כשברקע נמצא זוג דורבנות מהודר שנקנה כמתנה לאחת הנשים.
חוף שומם - חיי השכרות, האלימות והמין של שלוש גרושות הפוקדות ברים באזורי החוות המרוחקות, מתוארים על ידי אישה שחיי הנישואין שלה במשבר.
מושלי ויומינג - סיפורה של משפחת חוואים ותיקה ומיוחסת, בה הבעלים חובר בסתר לפעיל סביבה הנלחם במגדלי הבקר.
88 קילומטר אל משאבת הדלק - סיפור קצרצר אודות התאבדותו של חוואי זקן וממצאיה של אשתו לאחר מותו.
הר ברוקבק - סיפור אהבתם של שני בוקרים שמבלים קיץ בשמירה על עדר צאן על הר, ומנסים לשמר את אהבתם במשך שני עשורים, למרות שבינתיים הקימו משפחות. הסיפור הופיע במקור ב"הניו יורקר" ב-13 באוקטובר 1997. הסיפור זכה להיכלל בקובץ השנתי של סיפורי פרס או. הנרי ב-1998, והיווה את הבסיס לסרט המצליח הר ברוקבק.
ביקורת

פרו כותבת בהקדמה לספר, כי המוטו של הספר, "המציאות מעולם לא הואילה פה הרבה", מרמז על השילוב של הפנטסטי והמציאותי בסיפורים וכי: "יש לא מעט מהפנטסטי בנחישות להתפרנס בעבודת חווה במקום הקשוח והלא סולח הזה".
האל קרימל (Hal Crimmel), כותב בכתב העת של Western Literature Association, כי כפי שגיבור הסיפור "הבוץ מתחת" מכור לרכיבת שוורים בתחרויות הרודיאו, והתמכרות זו גוברת על התנגדות משפחתו לעיסוקו, על הכרתו שהוא חשוף לפציעות קשות ועל ידיעתו כי העיסוק במקצוע זה הוא חסר תוחלת ועתיד; כך גם כל גיבורי הסיפורים האחרים, שבחרו לחיות בסביבה הקשה והבלתי סלחנית של ויומינג הכפרית, כלואים למעשה במצב של חוסר יכולת להביא לשינוי ממשי במצבם. המירב שהם יכולים לעשות הוא להשלים עם הסיטואציה בה הם נמצאים.
גם מייקל נייט, מבקרו של הוול סטריט ג'ורנל, מתייחס לנקודה זו. הוא מציין כי הסיפור הטוב ביותר הוא "הר ברוקבק" ואת המשפט האחרון בסיפור ובספר המתאר את תחושותיו של הגיבור:” היה שטח פתוח בין מה שידע לבין מה שהשתדל להאמין, אבל לא היה מה לעשות בעניין, ואם לא מסתדר - צריך לוותר”, הוא מביא כמשפט המאפיין גם את שאר הסיפורים בספר. לסיום, הוא משבח את קובץ הסיפורים וטוען כי הוא יחזק את מעמדה ותהילתה של פרו כסופרת.
ריצ'רד אדר (אנ'), שהיה מבקר קולנוע בניו יורק טיימס, כתב בביקורתו על קובץ הסיפורים: "זהו חומר משובח, המוגש בכאב ובחמלה, אך מעל לכל בהתבוננות עדינה שמביאה אלינו את החיים הארציים הקשים, באופן המסורתי שבו מובאים סיפורים: זר מגיע לדלתנו ומספר לנו על מקום שאיננו מכירים. אמריקה הנוחה של שוק המניות העולה ושל מודעות פוחתת לכל מה שנמצא מחוץ לדאגותיה, איננה יכולה אפילו לתפוס זאת. פרו יודעת מה שרק היא יכולה לדעת, לא רק באמצעות מגורים בוויומינג, אלא על ידי ראיית האינפרה אדום שלה המאפשרת למעט מאוד סופרים מבט בהיר בחושך הדמיון." הוא רואה את "הר ברוקבק" ובמיוחד את "הבוץ מתחת" כשני הסיפורים הטובים ביותר. לגבי האחרון, הוא גורס כי במשפט: ”טוב, ככה זה אצל אצל רוכבי רודיאו; אתה תרנגול ביום שלישי, מברשת נוצות לניגוב אבק ביום רביעי.” משיגה פרו צומת דרכים של כתיבה גדולה. זו הצטלבות של הפרטי ושל האוניברסלי, של הגורל שמציעה ויומינג הארצית שלה ושל המצב האנושי בכללותו."
מבקר הספרות של הניו יורק טיימס, כריסטופר להמן-האופט (אנ'), שואל בביקורתו: "מדוע אם כן כדאי לך לקרוא את הסיפורים האלה, אם חיי הדמויות כה מרושעים וגורלם כה בלתי נמנע? אתה קורא אותם בגלל האותנטיות המוחלטת שלהם, בתחושה שהם מעבירים, שאתה מעבר לעובדה או לבדיה בעולם שאינו יכול להתקיים בשום צורה אחרת. ואתה קורא אותם בגלל שפתם, לא לירית, אלא שירה סוערת של בדידות וכאב".
כפי שמבקרי הניו יורק טיימס, אדר ולהמן-האופט מציינים זאת, גם המתרגמת לעברית, ד"ר שרה פרידמן, מציינת במיוחד את שמות הדמויות בסיפורים השונים. היא כותבת: "מכלול השמות הסמליים והמשונים אומר דרשני כי אלה שמות לא רגילים, יוצאי דופן. הגודש הזה הוא המלמד כי לפנינו שמות ספרותיים על פי המסורת של קריאה לדמות בשם שישכיל את הקורא על אופייה של הדמות,על נסיבות חייה ועל החברה שהיא חיה בה." פרידמן מקדישה את אחרית הדבר בספר לבחינת הסמליות בשמות הדמויות והמקומות ב"סיפורי ויומינג". בהמשך העידה פרידמן, כי עבודת התרגום על הספר וההתמקדות בתרגום שמות הדמויות בספר, הביאו אותה לעסוק בסוגיה הכללית של תרגום שמות בספרות.
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6 7 8 9  אני פרו, הקדמת "תודות" בתחילת הספר "סיפורי ויומינג"
↑  Tensleep Preserve, באתר הרשות האמריקאית לשמירת הטבע
↑  Jack Hitt, Where the Deer and the Zillionaires Play, באתר מגזין Outside, אוקטובר 1997
1 2  Myers, B. R. (ביולי–באוגוסט 2001). "A Reader's Manifesto". The Atlantic Monthly. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Campbell, Duncan (16 באוגוסט 2001). "Critic savages 'pretentious' US literati". The Guardian. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  Past Winners List - The O. Henry Prize Stories, באתר הוצאת רנדום האוס
↑  Hal Crimmel, Close Range: Wyoming Stories by Annie Proulx (review), תקציר מאמר ב-Western American Literature, University of Nebraska Press Volume 35, Number 3, Fall 2000 pp. 320-322
↑  על פי התרגום לעברית של שרה פ. פרידמן
↑  Michael Knight, Trouble Under an Open Sky, וול סטריט ג'ורנל, 7 במאי 1999
1 2 3  Richard Eder, Don't Fence Me In, הניו יורק טיימס, 23 במאי 1999
↑  התרגום לעברית, מהדורת 2006, עמ' 50
1 2  Christopher Lehmann-Haupt, 'Close Range': Lechery and Loneliness Out West, הניו יורק טיימס, 12 במאי 1999
↑  ערגה הלר, שרה פ' פרידמן, מתרגמת וחוקרת תרגום, על הבניית הזהות העברית באמצעות תרגום שמות הדמויות בספרות, "קולות - כתב עת לענייני חינוך וחברה", גיליון מס' 14, יוני 2017, עמ' 9-6
אריך מילקה

| --- | --- |

 לידה:  28 בדצמבר 1907 ברלין, הקיסרות הגרמנית 
 פטירה:  21 במאי 2000 (בגיל 92) ברלין, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 שם לידה:  Erich Fritz Emil Mielke 
 מדינה:  הקיסרות הגרמנית, גרמניה המזרחית, ברית המועצות, רפובליקת ויימאר, גרמניה 
 מקום קבורה:  בית הקברות המרכזי פרידריכספלדה 
 השכלה:  הגימנסיה הקלנית 
 מפלגה:  מפלגת האיחוד הסוציאליסטי של גרמניה, המפלגה הקומוניסטית של גרמניה 
 פרסים והוקרה
 גיבור ברית המועצות (1987)  Military Order "For Services to the People and the Fatherland" (1954)  עיטור העמל (1960)  Artur Becker Medal in Gold (8 בפברואר 1961)  מסדר הידידות (17 בדצמבר 1982)  מסדר ההצטיינות הפטריוטי (אבזם כבוד) (1954)  מסדר ההערכה של הרפובליקה של פולין (1982)  מסדר ההצטיינות הפטריוטי (1954)  מסדר קרל מרקס (1957, 1973, 1975, 1977, יוני 1982, דצמבר 1982, 1987)  Artur Becker Medal in Gold (28 בדצמבר 1977)  גיבור גרמניה המזרחית (1975, 1982)  עיטור הדגל האדום (1958, 1968, 1977, 1980)  עיטור מהפכת אוקטובר (1975)  עיטור לנין (1973, 1982, 1987)  גיבור העמל של הרפובליקה הדמוקרטית הגרמנית (1964, 1967)  מדליה להנצחת 40 שנים לניצחון במלחמה הפטריוטית הגדולה 1941–1945  מדליה לציון 50 שנה למהפכה המונגולית  עיטור המלחמה הפטריוטית הגדולה דרגה ראשונה  מסדר הו צ'י מין  מדליה על חיזוק הברית הקרבית  מדליה על הצטיינות בהגנת גבולות ברית המועצות  מסדר שרנהורסט 
 
אריך מילקה, 1983
אריך פריץ אמיל מילקה (בגרמנית: Erich Fritz Emil Mielke;‏ 28 בדצמבר 1907 – 21 במאי 2000) היה מדינאי מזרח גרמני וראש המשטרה החשאית (השטאזי) של גרמניה המזרחית משנת 1957 ועד איחוד גרמניה ב-1989.
ביוגרפיה

אריך מילקה נולד למשפחה ממעמד הפועלים (אביו היה נגר) ברובע ודינג שבברלין. הוריו נמנו עם החברים הראשונים במפלגה הקומוניסטית הגרמנית. הוא עצמו קיבל הכשרה במסחר ובלוגיסטיקה. מילקה הצטרף למפלגה הקומוניסטית הגרמנית בשנות העשרים ובשנים 1928–1931 עבד ככתב בעיתון קומוניסטי. עוד בשנות העשרה שלו כבר שירת במחלקה הצבאית למחצה של המפלגה. הוא השתתף בקרבות רחוב נגד הנאצים וב-9 באוגוסט 1931, התנקש, ביחד עם אריך צימר ובהוראת בכירים במפלגה הקומוניסטית, בחייהם של שני קציני משטרה בברלין, פאול אנלאוף (Paul Anlauf) ופרנץ לנק (Franz Lenck). שוטר נוסף נפצע בהתנקשות אך שרד. אנלאוף היווה מטרה להתנקשות כיוון שהשתייך למפלגה הסוציאל-דמוקרטית, ופעל אישית לפיזור הפגנות בלתי-חוקיות של המפלגה הקומוניסטית, שהמטה שלה נמצא בשטח אחריותו. כדי לברוח ממעצר, נמלט מילקה לברית המועצות והצטרף לקומוניסטים גרמנים גולים אחרים במוסקבה. מילקה הורשע, שלא בפניו, במעשי הרצח בשנת 1934. שלושה קומוניסטים אחרים נעצרו בקשר למעשי הרצח, הועמדו לדין בפני בית משפט נאצי, הורשעו ונידונו למוות, ביניהם מקס מארטן.
במוסקבה השתלם בבית הספר על שם לנין בתחום התעמולה הפוליטית, ואף הוכשר כסוכן חשאי. מילקה היה אחד הבודדים מבין הקומוניסטים הגרמנים הגולים שלא נרצח בהוראת סטלין בתקופת הטיהורים הגדולים בשנים 1936–1939. בשנים אלו גם נשלח כנספח של שירות הריגול הסובייטי להשתתף במלחמת האזרחים בספרד לצידם של הרפובליקנים. אחרי נפילת הכוחות הרפובליקנים בספרד נעצר מילקה בצרפת ונכלא. קורותיו בשנים הבאות לוטות בערפל: ידוע כי ביולי 1945 שב מילקה לברלין, אך מעשיו בפרק הזמן שבו התנהלה מלחמת העולם השנייה שנויים במחלוקת. מילקה טען, שנים לאחר המלחמה, כי שיתף פעולה עם המפלגה הקומוניסטית הצרפתית במחתרת. לעומת זאת יש המייחסים לו את הטענה כי שימש סוכן סובייטי ביחידת עילית של האס. אס.,[דרוש מקור] לטענה זו לא נמצא אישור. יהיה אשר יהיה, שלל העיטורים בהם זכה במהלך המלחמה ואחריה מעידים כי שליטי ברית-המועצות רחשו הערכה לפעולותיו.
בשנת 1945 שב מילקה לגרמניה, כנראה בחסות השלטונות הסובייטיים. הוא חידש את חברותו במפלגה הקומוניסטית הגרמנית והחל משרת כקצין משטרה. בהמשך היה לחבר במפלגת האיחוד הסוציאליסטי של גרמניה, חברות שנמשכה משנת 1950 ועד לשנת 1989. כבר בסוף 1946 שימש מילקה כראש מחלק הביטחון בוועד המרכזי של המפלגה. מיולי 1946 ועד אוקטובר 1949 שימש סגן נשיא לענייני פנים. מאוקטובר 1949 ועד פברואר 1950 היה ראש המנהל להגנת הכלכלה העממית, הארגון שקדם לשטאזי. בשנים 1950–1953 שימש מזכיר כללי של השטאזי ולאחר מכן היה סגן ראש השטאזי. במקביל, החל מ-1950 שימש כסגן השר לביטחון המדינה. בשנת 1957, לאחר התפטרותו של ארנסט וולוובר מונה לראש השטאזי, תפקיד בו החזיק 32 שנים.
ראש השטאזי

מילקה כיהן כראש השטאזי משנת 1957 ועד לנפילת חומת ברלין ב-1989. שירות הביטחון שבראשו עמד מנה בשיאו 91 אלף עובדים במשרה מלאה, וכן 173,000 מלשינים מתנדבים (שנקראו "עובדים בלתי-רשמיים, inoffizielle Mitarbeiter ובקיצור IM). אנשי שירות הביטחון והמלשינים, שמנו במקובץ כאחוז וחצי מכלל אוכלוסיית מזרח גרמניה, קיימו מדינת משטרה בה התקיים פיקוח הדוק על 16 מיליון תושבי מזרח גרמניה. מספר משתפי הפעולה עם כוחות המשטר היה כה גדול, עד שכשנפתחו תיקי השטאזי לעיון הציבור התגלה כי בכל בית מגורים היה לפחות דייר אחד ששימש מלשין לטובת השטאזי. קציני השטאזי שתחת פיקודו של מילקה עצרו מאות אלפים מתושבי מזרח גרמניה, והיו אחראים למספר גדול של מעשי חטיפה, הטרדה, רצח וכליאה בתנאים קשים.
משפטו ואחריתו

אחרי נפילת המשטר הקומוניסטי במזרח גרמניה התפטר מילקה מתפקידו וכעבור שנה (אוקטובר 1990) נעצר באשמת רצח קציני המשטרה שביצע בשנת 1931. התביעה נעזרה במסמכים שהתגלו בכספת בביתו של מילקה, ובהם חומר החקירה המקורית ובמסמכים נוספים. מילקה נדון באוקטובר 1993 לשש שנות מאסר וזכה לשחרור מוקדם כעבור פחות משנתיים. ההליכים נגדו הופסקו בשנת 1998 בגלל בריאותו הרופפת.
מילקה מת בשנת 2000. בהלווייתו נכחו מעטים ואפרו נקבר בבית הקברות המרכזי פרידריכספלדה בברלין.
חייו האישיים

מילקה היה צייד נלהב והחזיק בבעלותו שטח ציד בו עסק בפעילות זו לצד בכירים מהמפלגה הקומוניסטית בארצו ובברית המועצות. מילקה גילה גם חיבה לכדורגל, ובשנים 1979–1988 סייע לקבוצת דינמו ברלין, שהוא היה פטרונה, לזכות עשר פעמים ברציפות בתואר האליפות של ליגת העל המזרח-גרמנית. מילקה נקט לצורך כך במגוון פעולות שחרגו הרבה מתחום הספורטיבי.
בסוף שנות הארבעים התחתן אריך מילקה עם עובדת מתפרה בשם גרטרוד מילר. לזוג היו שני ילדים - בן בשם אריק ובת בשם אינגריד. אינגריד מילקה שירתה כקצינה בשטאזי.
בתרבות

אריך מילקה מופיע כדמות שולית בסדרת המתח הגרמנית קליאו, אשר עלילתה מתרחשת בימי התפוררות הגוש המזרחי.
לקריאה נוספת

פרדריק טיילור, חומת ברלין: 13 באוגוסט 1961 – 9 בנובמבר 1989 (מאנגלית: עדי גינצבורג-הירש), הוצאת מטר, תשס"ט, 2008.
הערות שוליים

↑  טיילור, חומת ברלין: 13 באוגוסט 1961 – 9 בנובמבר 1989; (מאנגלית: עדי גינצבורג-הירש), הוצאת מטר, תשס"ט, 2008. עמ' 143. וראו שם עמ' 398 הערה 14.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007265449905171  PLWABN: 9810705734705606  GND: 118977490  ISNI: 0000 0000 5536 745X  LCCN: n88239059  NKC: xx0076289  NTA: 113315791  SUDOC: 070268436  VIAF: 10645774   WorldCat (עם VIAF): 10645774
משל עשר העלמות

משל העלמות החכמות והכסילות (1822) מאת ויליאם בלייק, גלריית טייט.
משל עשר העלמות (חיתוך) מאת פיבי טרקר, כנסיית מנספילד טרקר, אדינבורו.
משל עשר העלמות, הידוע גם בשם משל הבתולות או משל העלמות החכמות והכסילות או משל עשר השושבינות, הוא אחד ממשלי ישו הידועים ביותר. לפי הבשורה על-פי מתי כ"ה 13-1, חמש העלמות החכמות המוכנות לקראת בואו של החתן מתוגמלות על כך, בעוד שחמש העלמות הכסילות שלא היו מוכנות נדחות. למשל יש משמעות ברורה לנושא אחרית הימים: על המאמין להיות מוכן ליום הדין. זה היה אחד המשלים הפופולריים ביותר בתקופת ימי הביניים, והייתה לו השפעה עצומה על האמנות הגותית, הפיסול וגם על הארכיטקטורה של קתדרלות צרפתיות וגרמניות.
סיפור המשל על פי בשורת מתי

במשל עשר העלמות, מספר ישו משל על מסיבה של עלמות, שושבינות או נושאות לפידים בתהלוכה שנבחרו להשתתף בחתונה. כל אחת מן העלמות שבמשל נושאת מנורה או לפיד בהמתינן לחתן, אשר הן מצפות לבואו בזמן כלשהו במהלך הלילה. חמש מתוך העלמות הן חכמות, והביאו עמן שמן להבערת המנורות. חמש העלמות האחרות הן כסילות והביאו עמן את מנורותיהן בלבד, ללא השמן .
כל העלמות נרדמות ובחצות הלילה הן שומעות את הקריאה לצאת לפגוש את החתן. כאשר הן מבינות שמנורותיהן כבו, מבקשות העלמות הכסילות מן החכמות שמן להבערת מנורותיהן, אך העלמות החכמות מסרבות, בטענה שהשמן שבידן בהחלט לא יספיק (ביוונית ou mē) כדי לשתפו עם העלמות כסילות. בעוד העלמות הכסילות יוצאות בניסיון להשיג שמן, מגיע החתן. העלמות החכמות מלוות את החתן לחגיגה (לחופה). האחרות מגיעות מאוחר מדי, והן נותרות בחוץ.
תיאור המשל בבשורת מתי:
אָז תִּדְמֶה מַלְכוּת הַשָׁמַיִם לְעֶשֶׂר עֲלָמוֹת אֲשֶׁר לָקְחוּ אֶת־נֵרוֹתֵיהֶן וַתֵּצֶאנָה לִקְרַאת הֶחָתָן׃ 2 חָמֵשׁ מֵהֶן חֲכָמוֹת וְחָמֵשׁ כְּסִילוֹת׃ 3 וַתִּקַּחְנָה הַכְּסִילוֹת אֶת־הַנֵּרוֹת וְלֹא־לָקְחוּ עִמָּהֶן שָׁמֶן׃ 4 וְהַחֲכָמוֹת לָקְחוּ שֶׁמֶן בִּכְלֵיהֶן וְאֵת נֵרוֹתֵיהֶן׃ 5 וְכַאֲשֶׁר אֵחַר הֶחָתָן לָבוֹא וַתָּנֹמְנָה כֻלָּן וַתֵּרָדַמְנָה׃ 6 וַיְהִי בַּחֲצוֹת הַלַּיְלָה וַיִּשָׁמַע קוֹל תְּרוּעָה הִנֵּה הֶחָתָן צְאֶינָה לִקְרָאתוֹ׃ 7 אָז הִתְעוֹרֲרוּ כָּל־הָעֲלָמוֹת הָהֵן וַתֵּיטַבְנָה אֶת־נֵרוֹתֵיהֶן׃ 8 וַתֹּאמַרְנָה הַכְּסִילוֹת אֶל־הַחֲכָמוֹת תֵּנָּה לָּנוּ מִשַׁמְנְכֶן כִּי יִכְבּוּ נֵרוֹתֵינוּ׃ 9 וַתַּעֲנֶינָה הַחֲכָמוֹת לֵאמֹר לֹא כֵן פֶּן־לֹא יַסְפֹּיק לָנוּ וְלָכֶן כִּי אִם־לֵכְנָה אֶל־הַמּוֹכְרִים וּקְנֶינָה לָכֶן׃ 10 וַיְהִי הֵנָּה הֹלְכוֹת לִקְנוֹת וְהֶחָתָן בָּא וַתָּבֹאנָה הַנְּכֹנוֹת עִמּוֹ אֶל־הַחֲתֻנָּה וַתִּסָּגֵר הַדָּלֶת׃ 11 וְאַחַר בָּאוּ גַּם־יֶתֶר הָעֲלָמוֹת וַתֹּאמַרְנָה אֲדֹנֵינוּ אֲדֹנֵינוּ פְּתַח־לָנוּ׃ 12 וַיַּעַן וַיֹּאמַר אָמֵן אֹמֵר אֲנִי לָכֶן לֹא יָדַעְתִּי אֶתְכֶן׃ 13 לָכֵן שְׁקֹדוּ כִּי אֵינְכֶם יוֹדְעִים אֶת־הַיּוֹם וְאֶת־הַשָׁעָה (אֲשֶׁר יָבֹא בָהּ בֶּן־הָאָדָם)׃