stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בלה ואלד
פרסים והוקרה

מדליית ההצטיינות של הרפובליקה ההונגרית דרג ארד (1948
לקריאה נוספת

אנדראש גרגיי: לקסיקון של רופאים יהודים הונגרים מפורסמים ומצטיינים. בודפשט, הוצאת מכבי, 2001.
ג'רג' דיינש: הנצחה של ד"ר בלה ואלד (22 ביוני 1985) שבועון רפואי.
לקסיקון ביוגרפי הונגרי. עורכת ראשית אגנש קניירש. (1969).
ז'וז'ה ו. לייכנר: בלה ואלד (1904-1960) (6 במרץ 1960) שבועון רפואי, 101
הערות שוליים

↑  "Születési bejegyzése a Budapest VI. kerületi polgári születési akv. 2541/1904. folyószáma alatt". נבדק ב-2021-01-06.
↑  "Meghalt dr. Wald Béla". נפסבדשאג (עיתון). 1960-02-02. p. 10. נבדק ב-2021-01-06.
↑  "Halotti bejegyzése a Budapest XII. kerületi polgári halotti akv. 164/1960. folyószáma alatt". נבדק ב-2021-01-06.
↑  "Szülei házasságkötési bejegyzése a Budapest IX. kerületi polgári házassági akv. 206/1899. folyószáma alatt". נבדק ב-2021-01-06.
↑  "Házasságkötési bejegyzése a Budapest I. kerületi polgári házassági akv. 204/1933. folyószáma alatt". נבדק ב-2021-01-06.
↑  Detre Katalin: „A mozdulatművészet hivatalosan nem létezett többé”. Interjú Kármán Judittal = Ars Hungarica 40. évf. (2014) 1. sz. 101–110. l.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810554841305606  ISNI: 0000 0000 7955 1227  VIAF: 121468397   WorldCat (עם VIAF): 121468397 
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "בלה ואלד".
בית הכנסת בית אברהם (איסטנבול)

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  בית כנסת 
 מיקום:  איסטנבול 
 מדינה:  טורקיה 
 קואורדינטות:  41°00′52″N 28°58′38″E﻿ / ﻿41.014583333333°N 28.97725°E﻿ / 41.014583333333; 28.97725
  (למפת איסטנבול מוגדלת) בית הכנסת בית אברהם(למפת איסטנבול רגילה) בית הכנסת בית אברהם he
 
בית כנסת בית אברהם הוא בית כנסת הממוקם מאחורי תחנת הרכבת המרכזית בסירקצ'י באיסטנבול, טורקיה. זהו בית הכנסת הקרוב ביותר לאזור העיר העתיקה של איסטנבול (היפודרום) וניתן להגיע אליו בקלות ברגל על מנת להתפלל בשבתות.
רקע

יהדות טורקיה היא אחת הקהילות היהודיות העתיקות באזור הבלקן ובאזור המזרח התיכון. כבר בימי הבית השני התיישבו יהודים באסיה הקטנה. האימפריה העות'מאנית, אשר בה היו קהילות יהודיות שונות ומגוונות, הזמינה את היהודים שגורשו מספרד ומפורטוגל במאה ה-15 להתיישב בה ורבים התיישבו בטורקיה.
רוב יהדות טורקיה היגרה מהמדינה - רובם עלו לארץ ישראל במחצית השנייה של המאה ה-20 וחלקם היגרו למדינות אירופה וצפון אמריקה.
הקהילה היהודית בטורקיה מונה כיום כ-15,000 חברים, רובם המוחלט מתגורר באיסטנבול. כיום קיימים באיסטנבול 16 בתי כנסת.
ראו גם

יהדות טורקיה
רשימת בתי הכנסת בטורקיה
הערות שוליים

↑  "Chief Rabbinate of Turkey (Türkiye Hahambaşılığı)". אורכב מ-המקור ב-29 במרץ 2010. נבדק ב-30 במרץ 2008. {{cite web}}:  (עזרה)
↑    יאיר קראוס, ‏הנשיא הרצוג בבית הכנסת באיסטנבול: "בני כל הדתות יכולים וצריכים לחיות בשלום", בעיתון מקור ראשון, 10 במרץ 2022
↑  musevicemaati.com Turkish Jews Today "Turkish Jews Today: The present size of Jewish Community is estimated at around 26.000." (טורקית, אנגלית)
בסיס חיל האוויר מאירינגן

בסיס חיל האוויר מאירינגן, הידוע גם בשם שדה התעופה הצבאי אונטרבך, הוא בסיס טיסה שווייצרי הממוקם בסמוך לכפר אונטרבך והעיירה ממיירינגן, בקנטון ברן. הוא אחד משלושת בסיסי טיסה עיקריים של חיל האוויר השווייצרי.
שדה התעופה ממוקם בעמק האלפיני של נהר ארה, עם מסלול טיסה יחיד המקביל לנהר. הוא מוקף בצפון בכביש הראשי למירינגן, לנהר ולקו הרכבת ברוניג. מדרום, מסלולי הסעה מחברים את שדה התעופה לדירים תת-קרקעיים שנבנו בצד העמק.
היסטוריה

הבסיס החל לפעול ב-1 בדצמבר 1941. לאחר מלחמת העולם השנייה, נבנתה מערת מטוסים בבסיס. ב-1970 החלה בניית מערה נוספת עבור ה-A-7G Corsair II, אך מכיוון שה-A-7G לא נקנה, הושלמה בנייה זו כמערת אחסון תחמושת. בהמשך נבנתה מערכה עבור ה-F/A-18 Hornet.
כיום הבסיס עדיין חשוב עבור חיל האוויר השווייצרי. והוא אחד משלושת בסיסי מטוס קרב בלבד, יחד עם בסיס פיירן ובסיס אמן. זהו בסיס הבית של שתי טייסות קרב, טייסת 8 מצוידת ב-Northrop F-5E Tiger, וטייסת 11 מצוידת ב-F/A-18 Hornet.
זהו הבסיס השווייצרי היחיד שמשתמש במערת מטוסים בפעילות יומיומית. המסלול מצויד בהתקני עצירה נשלפים (בשימוש ה-F/A-18 ובמקרי חירום על-ידי ה-F-5) בשני הקצוות.
לתפעול הבסיס יש השפעות חיוביות ושליליות לאזור ולעיר מאירינגן: חתימת הרעש של המטוסים הצבאיים פוגעת באוכלוסייה וגם בעסקים בתחום התיירות. מנגד הבסיס מספק 190 מקומות תעסוקה ומהווה גורם כלכלי חשוב לאזור. בשדה התעופה יש מוזיאון קטן הפתוח בימי רביעי אחר הצהריים ממאי עד אוקטובר.
את מסלול ההמראה בבסיס חוצים שני כבישים ציבוריים ובכך כלי טיס צבאיים חולקים מסלול משותף עם כלי רכב אזרחיים. כאשר מבוצעת נחיתה או המראה של כלי טיס, נסגרים שערי המעבר בכבישים החוצים ומאובטחים על ידי שוטרים צבאיים. ייחודיות זו מהווה גורם משיכה תיירותי.
הערות שוליים

↑  "Flugplatz Meiringen · 3857 Meiringen, Switzerland".
↑  "Flugplatzkommando Meiringen" [Meiringen air base command] (בגרמנית). Swiss Air Force. אורכב מ-המקור ב-2014-10-08. נבדק ב-2014-09-15.
↑  "Permanenter Schutz für F/A-18". 23 באוקטובר 2003. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Fliegerstaffel 8" [Squadron 8] (בגרמנית). Swiss Air Force. אורכב מ-המקור ב-2016-05-09. נבדק ב-2014-09-15.
↑  "Fliegerstaffel 11" [Squadron 11] (בגרמנית). Swiss Air Force. אורכב מ-המקור ב-2016-05-09. נבדק ב-2014-09-15.
↑  "Archived copy" (PDF). אורכב מ-המקור (PDF) ב-2012-07-22. נבדק ב-2013-06-23. {{cite web}}:  (עזרה) From page22 on
↑  The military base where you drive over the runway, נבדק ב-2023-09-02
בית הכנסת בית אהרון (סקופיה)

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 סוג:  בית כנסת שנחרב 
 מיקום:  סקופיה 
 מדינה:  מקדוניה הצפונית 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1366
 תאריך פתיחה רשמי:  1366 
 תאריך פירוק:  1963 
 קואורדינטות:  41°59′55″N 21°26′01″E﻿ / ﻿41.9987°N 21.4336°E﻿ / 41.9987; 21.4336
  (למפת סקופיה מוגדלת) בית הכנסת בית אהרון(למפת סקופיה רגילה) בית הכנסת בית אהרון
 
בית הכנסת בית אהרון (במקדונית: Синагога „Бет Ахарон“) היה בית הכנסת הראשון שנבנה בסקופיה. בית הכנסת היה ממוקם ברובע היהודי, לצד בית הכנסת בית יעקב.
היסטוריה

בית הכנסת בית אהרון נבנה בסקופיה ב-1366.
בית הכנסת נפגע קשות לאחר השריפות ב-1628 וב-1637, ונבנה מחדש לאחר כל שריפה.
בית הכנסת נהרס לאחר רעידת האדמה בסקופיה ב-1963, ועל הריסותיו של בית הכנסת נמצא המרכז להנצחת השואה של יהודי מקדוניה.
ראו גם

יהדות מקדוניה הצפונית
בית הכנסת בית יעקב (סקופיה)
לקריאה נוספת

Жени, Лебл. „Плима и слом“. Фонд на Холокаустот на Евреите од Македонија. Скопје, ноември 2013 година. ISBN 978-608-65129-6-5.
בית הכנסת בימבול

ערך זה עוסק בבית כנסת בעיר ימבול בבולגריה. אם התכוונתם לבית כנסת בשכ' באלאט באיסטנבול, טורקיה, ראו .
| --- | --- |

מבנה בית הכנסת בימבול כפי שצולם ב-2019
 מידע כללי
 סוג:  בית כנסת
 כתובת:  גלריה לאמנות ע"ש גאורגי פאפאזוב רחוב הצאר סמואיל 2, ימבול
 מיקום:  ימבול
 מדינה:  בולגריה
 רב בית הכנסת:  הרב פינטו
 נוסח תפילה:  נוסח הספרדים
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1896
 תאריך פתיחה רשמי:  1896 
 מידות
 קומות:  2
 קואורדינטות:  42°28′58″N 26°30′22″E﻿ / ﻿42.48278°N 26.50611°E﻿ / 42.48278; 26.50611
  (למפת בולגריה מוגדלת) סופיה פלובדיב וארנה בורגס רוסה פלבן טורקיה יוון מקדונ. הצפו.  סרביה רומניה הים השחור בית הכנסת בימבול(למפת בולגריה רגילה) סופיה פלובדיב וארנה בורגס רוסה פלבן טורקיה יוון מקדונ. הצפו.  סרביה רומניה הים השחור בית הכנסת בימבול
 
בית הכנסת בימבול היה בית כנסת אשר פעל בעיר ימבול בדרום-מזרח בולגריה בין השנים 1896–1948.
היסטוריה

תיעוד לקהילה יהודית בימבול קיים מהמאה ה-14. במקום התגוררו יהודים רומניוטים. בהמשך, בשלהי המאה ה-16 ובתחילת המאה ה-17 הגיעו לעיר מגורשי ספרד ופורטוגל. בראשית המאה ה-20 נכללה קהילת ימבול ברשימת 34 הקהילות המאורגנות בנסיכות בולגריה ומנתה כ-1,000 נפשות. בפרוץ מלחמת העולם הראשונה נמנו בימבול 1,600 יהודים שהתגוררו בשכונה יהודית ובה בית כנסת, בית ספר יסודי ובית מרחץ. בפרוץ מלחמת העולם השנייה נמנו בימבול 1,193 יהודים, רובם עלו לישראל לאחר המלחמה במסגרת העלייה ההמונית. ב-1952 התגוררו בימבול 333 יהודים ובראשית המאה ה-21 נמנו בעיר 90 יהודים.
המבנה

בית הכנסת הספרדי בימבול נחנך ב-1896 במרכז השכונה היהודית. לצידו שכן בית מרחץ ובו מקווה, ובסמוך אליו בית הספר היהודי. המבנה היה בן 2 קומות והכיל מקום לכמה מאות מתפללים. הקומה השנייה שימשה לעזרת נשים. ב-1948 נמכר מבנה בית הכנסת לצבא בולגריה ושימש מחסן תחמושת עבור יח' ברית ורשה. ב-1971 רכשה עיריית ימבול את המבנה ושיכנה בו גלריה לאמנות. בחפירה ארכאולוגית שבוצעה במקום, נתגלו מתחת למבנה הקיים שרידי בית כנסת קדום. החפירה כוסתה והשרידים לא נחקרו מסיבות תקציביות.
הערות שוליים

1 2 3  צבי קרן, הקהילה היהודית בימבול, באתר "כולנו בולגרים".
↑  חיים קשלס, דורות הראשונים, בתוך: אנציקלופדיה של גלויות-יהדות בולגריה, ירושלים, 1967, עמוד 65.
↑  חיים קשלס, קורות יהודי בולגריה - כרך ד', מאחורי מסך הברזל, הוצאת דבר, תל אביב, 1969, עמוד 296.
↑  .Dimana Trankova, Anthony Georgieff, A Guide to Jewish Bulgaria, Vagabond Media Ltd, 2011, ISBN 9549230635, pages 154-155.
↑  ART GALLERY GEORGE PAPAZOV - YAMBOL, באתר museology.bg (באנגלית).
ג'ו ג'ונסטון

| --- | --- |

ג'ונסטון בכנס קומיק-קון 2010.
 לידה:  13 במאי 1950 (בן 74) פורט וורת', ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1977 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת המדינה של קליפורניה  אוניברסיטת המדינה של קליפורניה, לונג ביץ'  בית הספר לקולנוע של אוניברסיטת דרום קליפורניה 
 פרסים והוקרה:  פרס אוסקר לאפקטים הטובים ביותר (1980) 
 פרופיל ב-IMDb
 
ג'וזף איגלסון "ג'ו" ג'ונסטון השני (נולד ב-13 במאי 1950 באוסטין, טקסס) הוא אמן אפקטים מיוחדים, מפיק ובמאי קולנוע אמריקני, שידוע בעקבות עבודתו בסרטים מותק, הילדים התכווצו, ג'ומנג'י, הרפתקאות רוקטיר, פארק היורה 3, איש הזאב, קפטן אמריקה והדרמה התקופתית שמי אוקטובר.
ג'ונסטון החל את עבודתו כמעצב אמנותי וטכנאי אפקטים בסרטי מלחמת הכוכבים, אותם ביים ג'ורג' לוקאס. בשנת 1982 הוא זכה בפרס אוסקר עבור האפקטים בסרט הקולנוע שודדי התיבה האבודה של סטיבן ספילברג. בשנת 1988 הוא עזר בהפקת סרט הפנטזיה ווילו והנסיכה לפני שביים את סרטו הראשון, מותק, הילדים התכווצו.
בשנת 1991 ביים ג'ונסטון את הרפתקאות רוקטיר, עיבוד קולנועי מודרני לקומיקס משנות ה-80, אך לא זכה להצלחה אלא לאחר צאת סרטו ג'ומנג'י משנת 1995, בכיכובו של רובין ויליאמס. בשנות ה-2000, ג'ונסטון שב לשתף פעולה עם ספילברג בסרט ההמשך פארק היורה 3, ואף ביים את המערבון הידלגו משנת 2004. לאחר שש שנות הפסקה, הוא שב לביים, והפעם סרט אימה בשם איש הזאב, עיבוד מודרני לסרט קלאסי משנת 1941 בכיכובם של בניסיו דל טורו ואנתוני הופקינס.
בעקבות ניסיונו כבמאי סרט גיבורי העל "רוקטיר", ג'ונסטון נבחר בידי אולפני סרטי פרמאונט לביים את קפטן אמריקה, עיבוד מודרני תקופתי לקומיקס באותו שם בכיכובם של כריס אוונס כגיבור הראשי והוגו ויבינג בתפקיד יריבו, הגולגולת האדומה.
פילמוגרפיה חלקית

מלחמת הכוכבים - פרק 4: תקווה חדשה (1977) – אמן ומעצב אפקטים, יחידת מיניאטורות ואפקטים אופטיים
בטלסטאר גלקטיקה (1978-1979) – אמן ומעצב אפקטים
מלחמת הכוכבים - פרק 5: האימפריה מכה שנית (1980) – מנהל אמנותי לאפקטים ויזואליים, יחידת מיניאטורות ואפקטים אופטיים
שודדי התיבה האבודה (1981) – מנהל אמנותי, אפקטים מיוחדים בחברת Industrial Light & Magic
מלחמת הכוכבים - פרק 6: שובו של הג'דיי (1983) – מנהל אמנותי
אינדיאנה ג'ונס והמקדש הארור (1984) – מנהל אמנותי
נס ברחוב שמונה (1987) – מנהל יחידה שנייה, מנהל הפקה
מותק, הילדים התכווצו (1989) – במאי
הרפתקאות רוקטיר (1991) – במאי
ג'ומנג'י (1995) – במאי
שמי אוקטובר (1999) – במאי
פארק היורה 3 (2001) – במאי
איש הזאב (2010) – במאי
קפטן אמריקה (2011) – במאי
ברונו אונימאצ'י

סופורוצ'וקוו ברונו אונימאצ'י (באנגלית: Sopuruchukwu Bruno Onyemaechi; נולד ב-3 באפריל 1999 באוורי שבניגריה) הוא כדורגלן ניגרי המשחק בעמדת המגן השמאלי בקבוצת בואבישטה מליגת העל הפורטוגלית ובנבחרת ניגריה.
קריירת מועדונים

בשנת 2018 הצטרף אונימאצ'י אל מחלקתת הנוער של פיירנסה. בעונת 2020/2021 הושאל לווילה ריאל מהליגה הפורטוגלית השלישית, במדיה ערך 16 הופעות ליגה והבקיע שער אחד. לאחר תקופת ההשאלה חזר לפיירנסה, וערך במדיה 29 הופעות ליגה במסגרת הליגה הפורטוגלית השנייה, בהן הבקיע שני שערים.
ב-17 באוגוסט 2022 הושאל אונימאצ'י למשך עונת 2022/2023 לבואבישטה מליגת העל הפורטוגלית. ב-23 ביוני 2023 חתם על חוזה קבוע במועדון.
קריירה בין-לאומית

ב-10 בספטמבר 2023 ערך אונימאצ'י את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ניגריה, בניצחון 6-0 על נבחרת סאו טומה ופרינסיפה במסגרת מוקדמות גביע אפריקה לאומות 2023.
נכלל בסגל נבחרת ניגריה לטורניר גביע אפריקה לאומות 2023.
הערות שוליים

↑  Bruno Onyemaechi reforça o Boavista FC באתר הרשמי של בואבישטה, 17 באוגוסט 2022 (בפורטוגזית)
↑  Goodluck @NGSuperEagles ,we are behind you all the way! בחשבון הטוויטר הרשמי של פדרציית הכדורגל הניגרית, 29 בדצמבר 2023 (באנגלית)
| נבחרת ניגריה – גביע אפריקה לאומות 2023 |
| --- | --- | --- |
|  1 אוזוהו •  2 איינה •  3 סאנוסי •  4 יוסוף •  5 טרוסט-אקונג •  6 אג'יי •  7 מוסא •  8 אוניקה •  9 אוסימן •  10 אריבו •   11 צ'וקווזה •  12 אוסאי-סמואל • 13 אונימאצ'י •  14 איהנאצ'ו • 15 סימון • 16 אוג'ו • 17 איוובי • 18 לוקמן • 19 סאדיק • 20 אווזיים • 21 באסי • 22 אומרו • 23 נוובילי • 24 מופי • 25 אונידיקה • מאמן: פסיירו |  1 אוזוהו •  2 איינה •  3 סאנוסי •  4 יוסוף •  5 טרוסט-אקונג •  6 אג'יי •  7 מוסא •  8 אוניקה •  9 אוסימן •  10 אריבו •   11 צ'וקווזה •  12 אוסאי-סמואל • 13 אונימאצ'י •  14 איהנאצ'ו • 15 סימון • 16 אוג'ו • 17 איוובי • 18 לוקמן • 19 סאדיק • 20 אווזיים • 21 באסי • 22 אומרו • 23 נוובילי • 24 מופי • 25 אונידיקה • מאמן: פסיירו | ניגריה |
ברזאנית יהודית

| --- | --- |
 מדינות:  עיראק, ישראל 
 אזורים:  מחוז ירושלים 
 דוברים:  4 (2023)
 כתב:  אלפבית מבוסס על כתב עברי 
 קוד ISO 639-3:  bjf 
 ראו גם:  שפה • כתב • רשימת שפות
 
ברזאנית יהודית -  ארמית חדשה של יהודי בארזאן, היא שפה ארמית יהודית חדשה.
היא דוברה במקור בשלושה כפרים ליד עקרה בכורדיסטן העיראקית. הדוברים מכנים את שפתם לישאן דידני או לישאן דידן (״השפה שלנו״) או לישאן ג׳אנן (״השפה שלנו עצמנו״).
ארמית חדשה ברזאנית יהודית מסווגת כשפה אפרו-אסייתית, שמית וארמית.
מספר הדוברים כיום: 4 דוברות כשפת אם, כולן פסיביות ומשתמשות בעברית כשפת דיבור.
מקור ושימוש היום

התושבים היהודים של אזור רחב מצפון עיראק, מזרח טורקיה וצפון מערב איראן, המקביל לאזור כורדיסטן, דיברו ברובם דיאלקטים שונים של ארמית מודרנית. המצב לקראת סוף מלחמת העולם הראשונה והיישוב מחדש בישראל ב-1951 (כאשר שמונה משפחות מביג'יל עברו למדינה היהודית החדשה) הביאו לשקיעתן של שפות מסורתיות אלו. הניב המסוים והמובהק הזה של ארמית חדשה יהודית דובר בכפרים ביג'יל, ברזן ושאהה.
הדוברת האחרונה של ארמית חדשה ביג'ילית, רחל אברהם, נפטרה בירושלים בשנת 1998. דוברי הניבים האחרים כולם קרובי משפחתה ומעל גיל 70, ורובם מברזן. דוברים נוספים הם מאקרה. ברזן ואקרה נמצאות שתיהן בכורדיסטן העיראקית. השפה הראשונה של דוברים אלה היא עברית או כורדית, וחלקם דוברים גם ערבית או ניב אחר של הארמית החדשה. לפיכך, השפה למעשה נכחדה.
השפה כמעט נכחדה, עם רק כ-20 דוברים קשישים בשנת 2004. ב 2023 נותרו רק 4 דוברים.
דיאלקטים וזנים

בין השנים 1996–2000 התגלו שלושה ניבים של ארמית חדשה ברזנית יהודית. הם נקראים ברזן, שאה וביג'יל. ביג'יל כאמור נכחדה עם מותה של רחל אברהם.
ייתכן שיש קשר בין השפה הזו ללישאניד נושן, שיש לה מקורות סביב ארביל מדרום מזרח לברזן. ייתכן שיש קווי דמיון בין ברזני לבין תת-הדיאלקט של לישאניד נושאן שדובר בעבר בכפר דובה, 50 ק"מ צפונית לארביל. הניב הסנדו של הארמית החדשה היהודית דומה גם הוא לניב הברזאני. עם זאת, מחקרים מצביעים על כך שיש לשפה יותר במשותף עם לישאנה דני. יש עדויות לכך שהשפה דוברה גם בכפר נרים הסמוך, אך לא נותר דובר מאותו כפר.
בנוסף, הארמית החדשה הברזאנית־יהודית השאילה מילים מניב הארמית החדשה היהודית של זאקו עקב הקרבה הפיזית בין הכפרים. ניב זה הוא הגרסה המדוברת ביותר של ארמית המדוברת בירושלים. דיאלקט זה נתפס כיוקרתי יותר על ידי הדוברים והוא לרוב מובן ליותר אנשים.
דוגמאות

חזי מוצפי הקליט ותרגם שני טקסטים בארמית חדשה ברזאנית יהודית.
ראו גם

אלפבית ארמי
שפה ארמית
שפות יהודיות
ארמית יהודית
לישאנא דני
לישאניד נושאן
לישאן דידן
ארמית חדשה יהודית טרנס-זאבּית
בתנוראית יהודית
הערות שוליים

↑  Sabar, Ariel (2008-09-16). My Father's Paradise: A Son's Search for His Jewish Past in Kurdish Iraq. Algonquin Books of Chapel Hill. ISBN 978-1-56512-490-5.
↑  Sabar, Y. (1984). "The Arabic Elements in the Jewish Neo-Aramaic Texts of Nerwa and ʿAmādıya, Iraqi Kurdistan". Journal of the American Oriental Society. 104 (1): 201–211. doi:10.2307/602651. JSTOR 602651.
↑  MUTZAFI, H. (2002). "Barzani jewish neo-aramaic and its dialects". Mediterranean Language Review. 14: 41–70.
↑  Mutzafi, H. (2008). "Trans-Zab Jewish Neo-Aramaic". Bulletin of the School of Oriental and African Studies. 71 (3): 409–431. doi:10.1017/S0041977X08000815.
1 2  Hezy Mutzafi, Two texts in Barzani Jewish Neo-Aramaic, Bulletin of the School of Oriental and African Studies 67, 2004-02, עמ' 1–13 doi: 10.1017/S0041977X04000011
↑  Sabar, Yona (בספטמבר 1974). "Nursery Rhymes and Baby Words in the Jewish Neo-Aramaic Dialect of Zakho (Iraq)". Journal of the American Oriental Society. American Oriental Society. 94 (3): 329–336. doi:10.2307/600067. ISSN 0003-0279. JSTOR 600067. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  Khan, Geoffrey (2004-05-15). Jewish Neo-Aramaic Dialect of Sulemaniyya and Salabja [Halabja], The. Brill. ISBN 90-04-13869-2.
↑  "Endangered Languages Project – Barzani Jewish Neo-Aramaic". Endangeredlanguages.com. אורכב מ-המקור ב-2016-10-05. נבדק ב-2016-11-17.
↑  "Barzani Jewish Neo-Aramaic". www.endangeredlanguages.com. אורכב מ-המקור ב-2 בפברואר 2017. נבדק ב-23 בינואר 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2 3 4  MUTZAFI, H. (2004). "Two texts in Barzani Jewish Neo-Aramaic". Bulletin of the School of Oriental and African Studies. 67 (1): 1–13. doi:10.1017/s0041977x04000011.
בלה ואגו (שחקן)

זהו שם הונגרי; שם המשפחה הוא .
| --- | --- |

 לידה:  26 ביוני 1871 אוראדיה, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 פטירה:  30 בינואר 1931 (בגיל 59) בודפשט, ממלכת הונגריה 
 שם לידה:  Weinberger Baruch 
 מדינה:  הונגריה 
 מקום קבורה:  בית הקברות היהודי ברחוב קוזמה 
 
בלה ואגו (במקור ברוך ויינברגר, בהונגרית: Vágó Béla; אוראדיה, 26 ביוני 1871 – בודפשט 30 בינואר 1931) היה שחקן, במאי יהודי-הונגרי. הוא אחיו הם לאסלו ואגו ויוז'ף ואגו, האדריכלים ושל גזה ואגו, השחקן והמחזאי.
ביוגרפיה

בלה ואגו נולד במשפחה יהודית כבנם של מיהאי ויינברגר (1837–1917) ושל יוזפה מרקוביץ'. בשנת 1893 חתם חוזה בלהקתו של אנטל בוקודי בטרגו מורש, לימים הוזמן לקלוז'-נאפוקה, משם לפץ', ואז ב-1903 החתים אותו לאסלו באוטי בתיאטרון קיראי, שם הופיע לראשונה במחזה "גטו" של המחזאי היהודי-הולנדי הרמן היירמנס (Herman Heijermans), בהצלחה רבה. מתיאטרון קיראי הוא עבר ל"תיאטרון ההונגרי" (Magyar Színház) כבמאי הראשי. הוא הופיע גם בתיאטרון בלהה לואיזה ובתיאטרון האופרטה של בודפשט. מספטמבר 1930 ועד מותו הוא היה מנהל "תיאטרון מרכז העיר" ((Belvárosi Színház (1917–1951)).
חייו הפרטיים

אשתו הראשונה הייתה השחקנית שטפניה בורגר, איתה התחתן בבודפשט, ב-1 ביולי 1908, ואז התגרש בשנת 1912. אשתו השנייה הייתה מריה ויינברגר (1889–1931), אותה נשא לאישה ב-23 בספטמבר 1915. בלה ואגו הובא למנוחת עולמים בבית הקברות היהודי ברחוב קוזמה בבודפשט.
תפקידיו כשחקן

הרמן היירמנס: גטו. . . . זהל
דז'ה סומורי: המלך לאיוש השני. . . . פאלאטין בטורי
קפטן סילביו. . . . פרנץ נאג'סילאג'י
ויליאם שייקספיר: המלט. . . . פולוניוס
מקסים גורקי: מקלט לילה. . . . לוקה
יוז'ף קטונה: באנק באן . . . . טיבורק
ז'אן-פול סארטר: אסירי אלטונה. . . . ברזילאי
מריה דל כרמן. . . . דומינגו
פרנץ מולנר : משחק בטירה. . . . חֲגִיגָה
אימרה פלדש: האדונים הפקידים. . . . ברוהסר
מור יוקאי : בעל בית חדש. . . . גריזק
לאיוש בירו: הוטל אימפריאל. . . . טבקוביץ'
הציפור הכחולה. . . . סבא
פרנץ צ'פרגי: סייח צהוב. . . . בוטוס אייסיג
אן ניקולס: שושנת התאנה. . . . סמואלס ג'קאב דר.
בימוייו

שאנדור ברודי: מלכים
לאסלו פודור: ד"ר יוצי סבו
לאיוש בירו: שושן צהוב
לאסלו פודור: עט נובע
לורנס ג'ונסון: מוח המשפחה
דייוויס - ליפשיץ: גרטשן
ארפאד פאסטור: מגנטי
סרטיו

שימון יודית (1915)
בן המזל (1916)
המאהב (1918)
יונים לבנות בעיר שחורה (1923)
לקריאה נוספת

לקסיקון ביוגרפי הונגרי. IV: 1978–1991 (A–Z). Főszerk. Kenyeres Ágnes. Budapest: Akadémiai. 1994. ISBN 963-05-6422-X
לקסיקון אמנות הבמה. Főszerk. Székely György. Budapest: Akadémiai. 1994. ISBN 963-05-6635-4
הערות שוליים

↑  Az engedélyt tartalmazó BM rendelet száma/évszáma: 6078/1898. Forrás: MNL-OL 30808. mikrofilm 937. kép 3. karton. Névváltoztatási kimutatások 1898. év 101. oldal 30. sor
↑  "Házasságkötési bejegyzése Burger Stefániával a Budapest VIII. kerületi polgári házassági akv. 787/1908. folyószáma alatt".
↑  "Vágó Béláné Weinberger Mária halotti bejegyzése a Budapest VIII. kerületi polgári halotti akv. 1025/1931. folyószáma alatt".
↑  "Házasságkötési bejegyzése a Budapest VIII. kerületi polgári házassági akv. 1133/1915. folyószáma alatt".
בוזון היגס

| --- | --- |
חתימה אפשרית של בוזון היגס מסימולציית התנגשות של פרוטון־פרוטון
חתימה אפשרית של בוזון היגס מסימולציית התנגשות של פרוטון־פרוטון
 מידע כללי
 הרכב:  חלקיק אלמנטרי
 סטטיסטיקה:  בוזון
 תכונות
 מסת מנוחה:  פחות מ־‎2.2348×10-25‎ kg ‎125.03×103‎‏ (CMS) ‎125.36×103‎‏ (ATLAS)‏ MeV/c2
 מטען חשמלי:  0 e
 ספין:  0 ħ
 מטען צבע:  0
 אורך חיים:  ‎1.56×10-22‎ שניות
 היסטוריה
 נצפה?:  כן
 תאריך גילוי:  ב־4 ביולי 2012 הוכרז על גילוי בוזון בעל מאפיינים דומים לאלו הצפויים מבוזון היגס
בוזון היגס הוא חלקיק יסודי במודל הסטנדרטי של פיזיקת החלקיקים. זהו בוזון (כלומר חלקיק בעל ספין שלם) שהוא קוונטום של שדה היגס. השדה והחלקיק מספקים השערה הניתנת לאישוש למקור המסה בחלקיקי היסוד. החלקיק קרוי על שמו של המדען הבריטי פיטר היגס.
במשך מספר שנים קיומו של החלקיק היה היפותזה בלבד, אך ב־4 ביולי 2012, שתי קבוצות המחקר העיקריות במאיץ החלקיקים LHC שב־CERN, דיווחו בנפרד על קיום חלקיק במסה התואמת את הערך הצפוי לבוזון היגס. ב־14 במרץ 2013 הודיעו הפיזיקאים במאיץ החלקיקים בשווייץ כי הם משוכנעים במידה רבה שהחלקיק אותו הם גילו הוא אכן בוזון היגס. בעקבות הגילוי, פרס נובל לפיזיקה הוענק לפיטר היגס ופרנסואה אנגלר על ניבוי קיומו של החלקיק.
מאפייני התאוריה

המודל הסטנדרטי צופה את קיומו של שדה היגס אשר מאפיין את החלל. בחלל הריק יש משרעת שונה מאפס. קיומה של ציפייה למשרעת שונה מאפס שוברת באופן ספונטני את תורת הכיול והסימטריה האלקטרו־חלשה אשר בתורה מחזקת את מנגנון היגס. זהו התהליך הפשוט ביותר המאפשר לייחס מסה לבוזוני הכיול, תוך שמירה על תאוריות הכיול. אפשר לתאר את השדה כבריכת מולסה הנדבקת לחלקיקים יסודיים חסרי מסה אחרים הנעים דרכה, וממירה אותם בחלקיקים בעלי מסה היוצרים את מרכיבי האטום. נושא הכוח הצפוי של שדה זה יהיה בוזון סקלרי, המכונה "בוזון היגס".
במודל הסטנדרטי, שדה היגס מורכב משני שדות נייטרליים חשמלית, ושניים טעונים. שני הרכיבים הטעונים ואחד מהנייטרליים הם בוזוני גולדסטון, הפועלים בתחום הקיטוב השלישי ברכיבי האורך של בוזוני W ,-W+ ו־Z. הקוונטיות של הרכיב הנייטרלי הנותר מתאימה לתאוריית המאסיביות של חלקיקי בוזון היגס. מאחר ששדה היגס הוא שדה סקלרי, לבוזון היגס אין ספין ולכן גם אין לו תנע זוויתי פנימי. בנוסף, בוזון היגס הוא מעולם האנטי־חלקיקים, הוא בעל שבירת סימטריה CP זוגית והוא אף חסר מטען.
המודל הסטנדרטי אינו מנבא את המסה של בוזון היגס. אם המסה היא בין 115 לבין 180 GeV/c2, אזי המודל הסטנדרטי יכול לקבל תוקף בסקאלות האנרגיה עד לסולם פלנק (1016 TeV). תאורטיקנים רבים מצפים מהפיזיקה החדשה שמעבר למודל הסטנדרטי לצאת מסקאלת ה־TeV המבוססת על מאפיינים שאינם משביעי רצון במודל הסטנדרטי. היקף המסה האפשרית לחלקיק בוזון היגס (ולכמה ממנגנוני השבירה האחרים של סימטריית הגל האלקטרו־חלש) הוא 1.4 TeV. מעבר לנקודה זו, המודל הסטנדרטי הופך להיות לא־עקבי והיחידות מופרת בתהליכי פיזור מסוימים.
בתאוריה, המסה של החלקיק בוזון היגס ניתנת להערכה באופן עקיף. במודל הסטנדרטי, לבוזון היגס יש מספר השפעות עקיפות, שרובן אובחנו. לולאות היגס תורמות תיקונים זעירים במסה של בוזוני W ו־Z. מדידות של פרמטרים בגל האלקטרו־חלש, כגון קבוע פרמי ומסות בוזוני W/Z, יכולות להוות מגבלה על מסת בוזון היגס.
מדידות שנערכו החל מיולי 2011 לימדו כי מסת החלקיק נמוכה יותר מאשר 161 GeV/c2 בדיוק של 95%. הגבול העליון גדל ל־185 GeV/c2 כאשר כולל החיפוש LEP 2 ישירה מגבולו התחתון של 114.4 GeV/c2. אילוצים אלה מסתמכים על ההנחה כי המודל הסטנדרטי הוא הנכון. ייתכן כי עדיין אפשר לגלות בוזון היגס מעל 185 GeV/c2 אם הוא מלווה בחלקיקים אחרים מעבר לאלה שחזו המודל הסטנדרטי.
הרחבות של המודל הסטנדרטי כוללות סופר סימטריות (SUSY) הצופות את קיומן של משפחות חלקיקי בוזון היגס, בשונה מתאוריית חלקיק ההיגס הבודד של המודל הסטנדרטי. לצד תיאורית SUSY בסופר־סימטריה המינימלית המודל הסטנדרטי (MSSM), מנגנון היגס מניב את מספר בוזוני היגס הנמוך ביותר. יש שני צמדי היגס, המובילים לקיום חמישיית חלקיקי הסקלר. שני חלקיקים בעלי שבירת סימטריה CP זוגית, h0 ו־H0, חלקיק בעל שבירת סימטריה CP אי־זוגית A0, ושני חלקיקי היגס טעונים H+ ו־H-. מודלים סופר־סימטריים רבים צופים שהחלקיק הקל מבין בוזוני היגס יהיה בעל מסה בסביבת גבולות הניסוי הנוכחיות 120 GeV/c2.