stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
סלובניה באירוויזיון
היסטוריה > הישגים

סלובניה נטלה חלק בתחרות כ-28 פעמים: מתוכן היא הגיעה פעמיים למקום השביעי בגמר התחרות שהוא הישגה הטוב ביותר בתחרות. הפעם הראשונה הייתה ב-1995 כאשר דריה שבייגר הופיעה עם השיר "Prisluhni mi" שסיים את גמר התחרות עם 84 נקודות. סלובניה הגיעה למקום השביעי בפעם השנייה ב-2001 כאשר הופיעה נושה דרנדה עם השיר "Energy" שסיים את גמר התחרות עם 70 נקודות.
סלובניה היא אחת הרפובליקות היוגוסלביות הפחות מוצלחות של התחרות, כאשר היא מעולם לא ניצחה בתחרות, מעולם לא סיימה את התחרות בתור אחת מחמש המדינות המובילות בגמר התחרות, כשלה מספר פעמים לצלוח את שלב הסינון המקדים של איגוד השידור האירופי וכשלה מספר פעמים לעלות לגמר התחרות משלב חצאי-הגמר. מהחלת שלב חצאי-הגמר ב-2004 סלובניה הצליחה לעלות לגמר התחרות משלב חצאי-הגמר שבע פעמים ב-2007, 2011, 2014, 2015, 2018, 2019 ו-2023.
היסטוריה > היעדרויות

סלובניה נעדרה משתי תחרויות אירוויזיון לאורך השנים:
במהלך שנות ה-90 ושנות ה-2000 המוקדמות, סלובניה הייתה אחת המדינות המושפעות בתחרות מהחלטתו של איגוד השידור האירופי לפסול מדינות שהגיעו להישגים נמוכים בתחרות בשנים קודמות, כדי לאפשר למדינות חדשות להצטרף לתחרות. נבע הדבר מריבוי המדינות שביקשו לקחת חלק בתחרות, דבר שחייב את איגוד השידור האירופי לסנן את המדינות שביקשו ליטול חלק בתחרות. שתי שיטות לסינון נקבעו לשם כך: סינון של השירים הפחות טובים ומניעה ממדינות שהישגיהן בשנים קודמות היו נמוכים לקחת חלק בתחרות. באותן שנים, הוחלט לערוך הצבעה מוקדמת של צוותי שיפוט מכל המדינות שלוקחות חלק על סמך גרסאות מוקלטות של השירים, ולנפות מן התחרות את השירים שהגיעו לשבעת המקומות האחרונים. זאת, כתוצאה מהצורך לנפות את מספרן הגדל של המדינות שביקשו ליטול חלק בתחרות בשל תוצאות נמוכות בתחרות, סלובניה לא נטלה חלק בתחרויות האירוויזיון ב-1994 ו-2000. ניפוי שיר לאחר שנבחר בתחרות מקומית, תוך השקעת משאבים בארגונה, גרמה אי-נחת בקרב רשתות השידור הלוקחות חלק בתחרות, ולפיכך שונתה המדיניות בשנים שלאחר מכן. כדי לפתור מחלוקות, החל מ-2004 הונהגה שיטת חצאי-גמר.
היסטוריה > הצבעות

סלובניה, שכנתה של קרואטיה, נוהגות להעניק לה מספר רב של נקודות. ב-1995, 1998, 1999, 2002, 2005 (חצי-גמר וגמר) ו-2017 (הצבעת הקהל), סלובניה העניקה לקרואטיה את מספר הנקודות הגבוה ביותר. הדבר דומה למדינות רבות אשר יש להן קשרים כמו יוון וקפריסין, מדינות ברית המועצות לשעבר, המדינות הבלטיות והמדינות הנורדיות.
ראו גם

יוגוסלביה באירוויזיון
קרואטיה באירוויזיון
סלובניה באירוויזיון לרוקדים צעירים
הערות שוליים

↑  ג'ון קנדי אוקונר, The Eurovision Song Contest. 50 Years. The Official History, Londres, Carlton Books Limited, 2005, p.133.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz: 0d5d2488-4d81-41dd-a7f3-b5ff2453d13b 
ליאה סירק בליסבון (2018)
משאל העם באוגנדה (2000)

משאל העם בנושא אישור דמוקרטיה רב-מפלגתית התקיים באוגנדה ב־29 ביוני 2000. המצביעים נשאלו האם הם רוצים להשאיר המצב הקיים בו מצביעים לפוליטיקאים עצמאיים, או להחליף לשיטת בחירות רב-מפלגתית.
במשאל השתתפו 51.1% מבעלי זכות ההצבעה, ונבחרה בו שיטת ההצבעה לפולטיקאים עצמאים. אפשרות זו זכתה עם 90.7% תומכים בעד.
משאל עם שני בנושא נערך בשנת 2005, והתקבלה בו תוצאה הפוכה.
תוצאות

| בחירה | הצבעות |  % |
| --- | --- | --- |
| פוליטיקאי עצמאי | 4,322,901 | 90.7 |
| רב מפלגתית | 442,843 | 9.3 |
| הצבעות לא חוקיות/ריקות | 148,800 | - |
| סך הכול | 4,914,524 | 100 |
הערות שוליים

1 2  Elections in Uganda, africanelections.tripod.com
| פוליטיקה של אוגנדה |
| --- | --- | --- |
| ממשל | חוקה • נשיא • ראש הממשלה • הפרלמנט • האספה הלאומית • מפלגות אוגנדה • יחסי החוץ של אוגנדה • מחוזות אוגנדה |  |
| בחירות ומשאלי עם באוגנדה | בחירות ומשאלי עם באוגנדה |  |
| בחירות לנשיאות | 1996 • 2001 • 2006 • 2011 • 2016 • 2021 |  |
| בחירות פרלמנטריות | 1958 • 1961 • 1962 • 1980 • 1989 • 1994 • 1996 • 2001 • 2006 • 2011 • 2016 • 2021 |  |
| בחירות למועצות המקומיות | 1964 • 1989 • 1998 • 1998 • 2002 • 2006 • 2018 |  |
| משאלי עם | 2000 • 2005 |  |
אירלנד באירוויזיון

| --- | --- |

 מדינה:  אירלנד אירלנד
 רשת שידור:  RTÉ
 השתתפות ראשונה:  איטליה נאפולי, 1965
 זכיות:  הולנד אמסטרדם, 1970 הולנד האג, 1980 בלגיה בריסל, 1987 שוודיה מאלמה, 1992 אירלנד מילסטריט, 1993 אירלנד דבלין, 1994 נורווגיה אוסלו, 1996
 השתתפויות:  56
 היעדרויות:  2
 אירוח האירוויזיון:  אירלנד דבלין, 1971 אירלנד דבלין, 1981 אירלנד דבלין, 1988 אירלנד מילסטריט, 1993 אירלנד דבלין, 1994 אירלנד דבלין, 1995 אירלנד דבלין, 1997
 השתתפות אחרונה:  שוודיה מאלמה, 2024
אירלנד השתתפה באירוויזיון כ-56 פעמים החל מהצטרפותה לתחרות ב-1965 ונעדרה מהתחרות פעמיים ב-1983 ו-2002. נכון ל-2025, אירלנד והיא שיאנית מספר הניצחונות בתחרות, עם שבעה ניצחונות בתחרות אך חולקת תואר זה עם שוודיה שניצחה מספר פעמים זהה. אירלנד היא המדינה היחידה שאירחה את התחרות שלוש פעמים ברציפות, המדינה היחידה שניצחה בתחרות שלוש פעמים ברציפות ואחת המדינות היחידות, יחד עם ספרד, לוקסמבורג וישראל, שניצחה בתחרות פעמיים ברציפות.
הישגים > אירוויזיון 2008: דסטין תרנגול ההודו

ב-23 בפברואר 2008, השיר "Irelande Douze Pointe" של דסטין תרנגול ההודו ניצח בתחרות קדם-האירוויזיון שערכה רשות השידור האירית, "Eurosong", לאחר שגבר על חמישה מתחרים אחרים. על אף הניצחון בקולות המצביעים, התקבל השיר באולם עצמו בתגובות מעורבות, כאשר חלקם קראו קריאות גנאי רמות לצד מחיאות כפיים נלהבות. גם פאנל המומחים שחיווה את דעתו אחרי כל שיר היה חלוק בדעתו, לאחר שדנה, המנצחת הראשונה ב-1970 מטעם אירלנד בתחרות, אמרה כי "עדיף שאירלנד תפרוש מהתחרות מאשר תשלח אליה תרנגול הודו". מדובר היה בפעם הראשונה בתולדות התחרות בה מדינה שולחת בובה כנציגתה לתחרות.
השיר הכיל במילותיו, בין היתר, התייחסות לריברדאנס: "Give us another chance, we're sorry for Riverdance!", לרקדן האירי מייקל פלטלי: "Sure Flatley he's a yank" וחנופה למדינות מזרח אירופה: "Eastern Europe we love you". דסטין ביצע את שירו בחצי הגמר הראשון של התחרות, ב-20 במאי 2008, אולם כשל להעפיל משלב חצי-הגמר לגמר התחרות. בנוסף, השיר הצליח לגרום לתקרית דיפלומטית בין אירלנד ליוון לאחר שבין המדינות המזרח אירופאיות אותן דסטין מונה במילות השיר נמצאה מקדוניה בשמה הוא ולא בשמה המלא כפי שמכנים אותה בארגונים בינלאומיים, וביניהם בתחרות האירוויזיון, כ"הרפובליקה היוגוסלבית לשעבר של מקדוניה" כפי שיוון דורשת שיקראו למדינה. בעקבות התקרית, ביקשו מארגני התחרות מהמשלחת האירית לשנות את מילות השיר.
יחסי אירלנד ובריטניה באירוויזיון

אירלנד נהנית מיחסי שכנות כאשר היא נותנת ומקבלת באופן עקבי נקודות מבריטניה. טרם כניסתה של שיטת הטלווטינג לתחרות, נטתה אירלנד להעניק לבריטניה פחות או יותר אותו מספר נקודות אשר מדינות אחרות העניקו לבריטניה. מכניסתה של שיטת הטלווטינג שתי המדינות נטו להעניק אחת לשנייה מספר נקודות גבוה יותר מבעבר; כ-8 נקודות. כמו כן, בשנים האחרונות אירלנד מעניקה מספר נקודות גבוה למדינות אשר אזרחים רבים שלה גרים כרגע באירלנד; מדינות כמו פולין, ליטא ולטביה. בשנת 2008, טרם שובם לתחרות של חבר השופטים על מנת להפחית את הצבעת יחסי השכנות בין מדינות, אירלנד העניקה 8 נקודות לבריטניה, 10 לפולין ו-12 ללטביה. בשנת 2015, בשני חצאי הגמר ובגמר, תוצאות ה"טלווטינג" באירלנד דירגו את לטביה במקום השלישי, פולין במקום שני ואת ליטא במקום הראשון.
באופן סטטיסטי, אירלנד היא המדינה ה-11 בטיבה בחיזוי המדינה המנצחת בתחרות. משנת 1975, אשר החלה מערכת ההצבעה הנוכחית של התחרות, מתוך 32 מקרים (ולמעט השנים בהן אירלנד עצמה הייתה המדינה המנצחת, כיוון שמדינה בתחרות לא יכולה להצביע לעצמה) אירלנד העניקה ממוצע של 8.5 נקודות למדינה המנצחת. כמו כן, אירלנד העניקה את מירב הנקודות שלה שתים עשרה פעמים למדינה המנצחת בתחרות (1979, 1982, 1984, 1985, 1986, 1989, 1990, 1997, 2000, 2012, 2013 ו-2014). רק פעמים בתולדותיה, בשנים 2003 ו-2011, אירלנד לא העניקה אף נקודה לשיר המנצח בתחרות.
גלריה

דנה באמסטרדם (1970)
רד וינסנט הארלי בהאג (1976)
ג'וני לוגן בהאג (1980)
דרביש בהלסינקי (2007)
דסטין תרנגול ההודו בבלגרד (2008)
ניב קבאנה באוסלו (2010)
ג'דווארד בדיסלדורף (2011)
ראיין דולאן במאלמה (2013)
קאן-לין וקייסי סמית' בקופנהגן (2014)
מולי סטרלינג בווינה (2015)
ברנדן מוריי בקייב (2017)
ראיין או'שונסי בליסבון (2018)
אירוח האירוויזיון

| שנה | העיר המארחת | מקום התחרות | מנחים |
| --- | --- | --- | --- |
| 1971 | אירלנד דבלין | תיאטרון גאיאטי | גמר: ברנדט ני גלקור |
| 1981 | אירלנד דבלין | האגודה המלכותית בדבלין | גמר: דורין ני וריאן |
| 1988 | אירלנד דבלין | האגודה המלכותית בדבלין | גמר: פט קני ומישל רוקה |
| 1993 | אירלנד מילסטריט | גרין גלנס ארנה | גמר: פינולה סוויני |
| 1994 | אירלנד דבלין | תיאטרון פוינט | גמר: סינת'יה ני וורכו וג'רי ראיין |
| 1995 | אירלנד דבלין | תיאטרון פוינט | גמר: מארי קנדי |
| 1997 | אירלנד דבלין | תיאטרון פוינט | גמר: קארי קראולי ורונאן קיטינג |
ראו גם

בריטניה באירוויזיון
אוריק גולדפינגר

| --- | --- |

גרט פרובה המגלם את דמותו של אוריק גולדפינגר בסרט "גולדפינגר"
 שם ספר:  סדרת ספרי ג'יימס בונד
 שם סרט:  סדרת סרטי ג'יימס בונד
 יוצרים:  איאן פלמינג 
 גילום הדמות:  גרט פרובה
 מידע
 תאריך לידה:  9 בנובמבר 1912 
 מקצוע:  טייקון, תכשיטן, מטלורגיסט, יזם, מבריח, מנהל כללי
 דמויות קשורות
 אויבים:  ג'יימס בונד 
 
אוריק גולדפינגר (באנגלית: Auric Goldfinger) היא דמות בדיונית בסדרת ספרי וסרטי ג'יימס בונד והאנטגוניסט הראשי ברומן "גולדפינגר", שנכתב על ידי איאן פלמינג ויצא לאור ב-1959. כמו כן, הדמות מופיעה בסרט המבוסס על הרומן, שם היא מגולמת על ידי גרט פרובה.
ב-2003 הציב מכון הסרטים האמריקאי את הדמות במקום ה-49 ברשימת "מאה שנים... מאה גיבורים ונבלים".
קולו של פרובה, שלא שלט היטב בשפה האנגלית (שכן היה גרמני), דובב על ידי השחקן האנגלי מייקל קולינס. בגרסה הגרמנית של הסרט דיבב פרובה בקולו שלו.
הסרט "גולדפינגר" נאסר להקרנה בישראל בשל עברו של פרובה כחבר המפלגה הנאצית, זאת אף על פי שעזב אותה טרם פרוץ מלחמת העולם השנייה. כעבור מספר שנים הוסר האיסור בעקבות גילוי לפיו הציל פרובה את חייהם של שני יהודים במהלך השואה, על ידי הסתרתם במרתפו.
אטימולוגיה

איאן פלמינג גר בסמוך לרחוב וילו 2 בשכונת המפסטד בלונדון, שם התגורר גם האדריכל ארנו גולדפינגר. בשנת 1938, נבנה במקום בית מגורים שצופה בלבנים אדומות ותוכנן על ידי גולדפינגר. המבנים הוויקטוריאניים שעמדו שם נהרסו למטרת בניית המבנה, על אף מחאות השכנים, בהם איאן פלמינג. בעקבות כעסו של פלמינג על גולדפינגר, ובשל שנאתו של פלמינג את המבנה ה"מכוער" בעיניו, קרא פלמינג לנבל נגדו צריך להילחם ג'יימס בונד על שם האדריכל.
הערות שוליים

↑  Matilda Battersby, 'No, Mr Bond, I expect you to die': Showdown between Goldfinger and Sean Connery voted greatest James Bond moment, The Independent, ‏2 בינואר 2013
מאט מונרו

| --- | --- |

מאט מונרו, 1966
 לידה:  1 בדצמבר 1930 הממלכה המאוחדת פינסבורי, לונדון, הממלכה המאוחדת
 פטירה:  7 בפברואר 1985 (בגיל 54) הממלכה המאוחדת קנזינגטון, לונדון, הממלכה המאוחדת
 שם לידה:  טרנס אדוארד פרסונס
 שם במה:  Matt Monro 
 מוקד פעילות:  הממלכה המאוחדת 
 תקופת הפעילות:  1956–1985 (כ־29 שנים)
 מקום לימודים:  בית הספר אליוט 
 סוגה:  פופ
 סוג קול:  בריטון 
 שפה מועדפת:  ספרדית 
 חברת תקליטים:  דקה רקורדס, פרלופון, קפיטול רקורדס
 צאצאים:  Matt Monro Jnr 
 פרסים והוקרה:  פרס ג'נסיס 
 www.mattmonro.com
 פרופיל ב-IMDb
 
מאט מונרו (באנגלית: Matt Monro; נולד בשם טרנס אדוארד פרסונס (Terence Edward Parsons); 1 בדצמבר 1930 – 7 בפברואר 1985) היה זמר אנגלי שהיה ידוע בתור "האיש בעל קול הזהב". במהלך 30 שנות פעילותו הוא הופיע ברחבי העולם ומכר 23 מיליון תקליטים. אתר האינטרנט "AllMusic" תיאר את מונרו כ"אחד מזמרי הפופ המוערכים ביותר של שנות ה-60" ש"היה בעל הבריטון הקל והמושלם ביותר". פרנק סינטרה אמר על מונרו לאחר מותו: "אם הייתי צריך לבחור שלושה מהסולנים הגברים הטובים ביותר בעסקי השירה, מאט היה אחד מהם."
מונרו הקליט 10 מהלהיטים המובילים ביותר בבריטניה באותה התקופה, ביניהם "Warum nur, warum?" וגרסת כיסוי של "Yesterday". הוא גם הקליט מספר שירי נושא לסרטים פופולריים כגון "מרוסיה באהבה", "לחופש נולדה" ו"הג'וב האיטלקי". כמו כן ייצג את הממלכה המאוחדת באירוויזיון 1964 עם השיר "I Love The Little Things".
מונרו, שהיה שתיין ומעשן כבד, אובחן כחולה בקרצינומה הפטוסלולרית. הוא נפטר מהמחלה בפברואר 1985 בבית חולים בקנזינגטון, בגיל 54.
הערות שוליים

↑  Hilary Porter, Son keeps 'man with the golden voice' music going, Daily Echo, ‏18 באוגוסט 2015
↑  John Triggs, Matt Monro: Tragedy of the singing bus driver, Express.co.uk, ‏30 בינואר 2010
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007398771105171  PLWABN: 9810671301605606  BNE: XX1036365  CiNii: DA13280384  GND: 134599381  ISNI: 0000 0001 1700 5957  LCCN: n91105114  MusicBrainz: 6965a0f4-6e7b-4feb-8709-508f83c1af93  NKC: xx0050297  NTA: 072195428  VIAF: 117475370   WorldCat (עם VIAF): 117475370
אנדרו לי

אנדרו אריקסון לי (באנגלית: Andrew Ericson Lee;‏ 18 במרץ 1847 –  19 במרץ 1934) היה פוליטיקאי אמריקאי מדקוטה הדרומית, איש המפלגה הפופוליסטית, שכיהן כמושל דקוטה הדרומית השלישי.
ראשית חייו

אנדרו לי נולד ליד ברגן שבנורווגיה (אז בשליטת האיחוד השוודי-נורווגי), כבנם של אריק לי ואוגוסטה (לבית ג'ונסון) לי. כשהיה ילד צעיר, היגרה המשפחה לארצות הברית, ואת ילדותו הוא העביר בחווה במחוז דיין שבוויסקונסין. ב-1867 עבר לי לטריטוריית דקוטה והתיישב בעיר ורמיליון. ב-1869 הוא פתח עסק מסחרי בשותפות עם צ'ארלס א. פרנטיס. ב-1872 נשא לי לאישה את אנני מ. צ'אפל, ולשניים נולדה בת אחת. לי היה גיסם של האנס גנדרסון וליימן בורגס, שנייהם כיהנו כחברי בית הנבחרים של טריטוריית דקוטה. הוא היה דודו של קארל גנדרסון, שגם הוא כיהן כמושל דקוטה הדרומית.
קריירה

ב-1896 התמודד לי בבחירות למשרת מושל דקוטה הדרומית כמועמד המפלגה הפופוליסטית, וניצח את א. א. רינגסרוד בהפרש של 319 קולות בלבד. לתקופת כהונתו השנייה הוא נבחר כמועמד מפלגת המיזוג (Fusion Party), ברית של פוליטיקאים עצמאיים במדינה, שהוקמה ב-1896 כאיחוד של דמוקרטים, רפובליקנים תומכי תקן הכסף, ופופוליסטים שהתנגדו למצע המפלגה הרפובליקנית במדינה. לי היה מושל דקוטה הדרומית היחידי שלא בא משורות המפלגה הרפובליקנית עד לבחירתו של ויליאם בולו ב-1926. סוגיה מרכזית במהלך תקופת כהונתו של לי כמושל הייתה חיסול חוסר היעילות והניהול הכושל בממשלת המדינה. נושא נוסף היה הארגון מחדש וההחזרה של המיליציה המדינתית ששירתה בפיליפינים במלחמת ארצות הברית-ספרד.
ב-1900 נבחר לי כמועמד המפלגה הפופוליסטית לקונגרס של ארצות הברית, והוא נאם אז בוועידת המפלגה שהתקיימה אז בסו פולס. בבחירות הכלליות, שבהן נחלו הרפובליקנים סדרה של ניצחונות, נוצח לי, ובכך הסתיימה השפעתם הפוליטית של הפופוליסטים בדקוטה הדרומית. ב-1908 הוא התמודד ללא הצלחה, הפעם מטעם הדמוקרטים, למשרת מושל דקוטה הדרומית.
מותו

אנדרו לי נפטר בביתו שבוורמילון ב-19 במרץ 1934, יום לאחר יום הולדתו ה-87. הוא נטמן, כמו כל בני משפחתו ובני משפחת גנדרסון, בבית הקברות בלאף שבעיר.
לקריאה נוספת

Sobel, Robert, and John Raimo, eds. Biographical Directory of the Governors of the United States, 1789–1978, Vol. 4, Westport, Conn.; Meckler Books, 1978, p. 1448.
ווקס (מפלגה)

| --- | --- |

 מדינה:  ספרד 
 מייסד:  סנטיאגו אבסקל, José Luis González Quirós, בפסקה זו 2 רשומות נוספות שטרם תורגמו 
 מנהיגים:  סנטיאגו אבסקל 
 תקופת הפעילות:  14 בדצמבר 2013 – הווה (11 שנים) 
 אידאולוגיות:  Spanish nationalism, Spanish unionism, ultraconservatism, ריכוזיות, ליברליזם כלכלי, שמרנות לאומית, אנטי-פמיניזם 
 מטה:  Calle del Bambú, Madrid 
 מיקום במפה הפוליטית:  ימין רדיקלי 
 ארגונים בינלאומיים:  פטריוטים עבור אירופה 
 צבעים רשמיים:  ירוק 
 נציגויות בפרלמנטים
 קונגרס הנציגים:  52 / 350
 הסנאט הספרדי:  3 / 265
 הפרלמנט האירופי:  4 / 59
 
 www.voxespana.es
 
ווקס (בספרדית: Vox, מלטינית "קול") היא מפלגה לאומנית שמרנית בספרד. המפלגה הוקמה בשנת 2013. נשיא המפלגה הוא סנטיאגו אבסקל והמזכ"ל הוא חביאר אורטגה-סמית'.
המפלגה נכנסה לפרלמנט הספרדי בפעם הראשונה בבחירות הכלליות באפריל 2019. המפלגה הפכה לכוח הפוליטי השלישי במדינה לאחר הבחירות הכלליות בספרד בנובמבר 2019, בהן זכתה ב-3.6 מיליון קולות ו-52 מושבים בקונגרס הנציגים.
היסטוריה

ווקס נוסדה ב-17 בדצמבר 2013, והושקה בפומבי במסיבת עיתונאים במדריד ב-16 בינואר 2014 כפילוג ממפלגת העם הספרדית. מצע המפלגה ביקש לשכתב את החוקה מחדש ולבטל את האוטונומיה האזורית והפרלמנטים. וידאל-קוואדרס נבחר ליו"ר הראשון במרץ 2014.
המימון הראשוני, כ-972,000 אירו, הגיע מהעברות כספים פרטניות של תומכי המוג'אהדין ח'לק.
ווקס התמודדה לראשונה בבחירות לאירופה ב-2014, אך היא לא הצליחה לזכות במושב בפרלמנט האירופי ומועמדה המוביל אלחו וידאל-קואדרס רוקה נותר בחוץ.
בספטמבר 2014 המפלגה בחרה בסנטיאגו אבסקל, אחד המייסדים, לנשיא החדש. ואת איבן אספינוזה דה לוס מונטרוס, למזכיר הכללי. בנוסף, נבחר ועד בן 11 חברים.
המפלגה השתתפה בבחירות 2015 ו-2016, אך קיבלה רק 0.23% ו-0.20% מהקולות בהתאמה.
לאחר משאל העם על עצמאות קטלוניה בשנת 2017 ותחילתו של משבר חוקתי בספרד, ווקס בחרה שלא להשתתף בבחירות האזוריות בקטאלוניה באותה השנה. לאחר הכרזת העצמאות הקטלאנית תבעה המפלגה את הפרלמנט הקטלוני וכמה פוליטיקאים עצמאיים מהאזור. בתקופה זו גדל מספר חבריה ב-20% בארבעים יום בלבד.
בסתיו 2018 ווקס הצליחה בבחירות האזוריות לשלוח מספר נציגים לפרלמנטים המקומיים. במקביל מועמד מטעם המפלגה נבחר לראשונה לסנאט הספרדי.
בבחירות הכלליות באפריל 2019 השיגה המפלגה 10.26% מהקולות, ונכנסה לקונגרס הצירים לראשונה בתולדותיה. מאוחר יותר, נכנסו נציגי המפלגה בפעם הראשונה לפרלמנט האירופי עם 6.2% מהקולות. לאחר בחירות אלה הצטרפה המפלגה לקבוצת השמרנים והרפורמים האירופיים. בבחירות הכלליות השניות באותה השנה ווקס הגיעה למקום השלישי והגדילה את מספר נציגיה מ-24 ל-52. זו הייתה המפלגה הפופולרית ביותר במורסיה והעיר האוטונומית סאוטה.
באוקטובר 2020 הגישה הקבוצה הפרלמנטרית של ווקס בקונגרס הצירים הצעת אי אמון נגד ראש הממשלה המכהן פדרו סאנצ'ז, והעמידה את סנטיאגו אבאסקל כמועמד חלופי. ההצעה כשלה לאחר שרק נציגי ווקס תמכו בה.
בתקופת הבחירות לנשיאות ארצות הברית בשנת 2020 ווקס תמכה באופן מלא במועמדותו של הנשיא הרפובליקני דונלד טראמפ, ואף הצהירה כי המועמד הדמוקרטי ג'ו ביידן הוא "המועמד המועדף על אל פאיס, פודמוס, ניקולאס מדורו, סין, איראן ופדופילים ברחבי העולם". לאחר פרסום התוצאות והפסדו של טראמפ, סירבה ווקס להכיר בניצחונו של ביידן.
אידאולוגיה

ווקס נחשבת למפלגת ימין רדיקלי. שלא כמו מפלגות ימין רדיקליות אירופיות אחרות, השיח המפלגתי נשען יחסית פחות על פופוליזם ויותר על לאומנות. האידאולוגיה משלבת לאומיות ונטיביזם עם חזון סמכותני של החברה, ומתנגד למה שהמפלגה מכנה "פמיניזם של השמאל רדיקלי" המעדיף נורמות מגדריות "מסורתיות". סדר היום הכלכלי שלה נחשב כ"נאו-ליברלי".
אידאולוגיה > יחס לישראל

המפלגה תומכת בישראל ומתנגדת להסכם הגרעין עם איראן. ראש אגף קשרי החוץ בליכוד, אלי חזן, נפגש עם נציגי המפלגה מספר פעמים ותיאר אותה כמפלגה אחות של הליכוד. במאי 2024, הוזמן ח״כ עמיחי שיקלי להשתתף בוועידת המפלגה שנערכה בהשתתפות מנהיגי ימין נוספים מיבשת אירופה ומהעולם ואף נשא בה דברים.
בעקבות קריאתו של נשיא ספרד סנצ'ז להכרה במדינה פלסטינית, ביקר אותו יו"ר המפלגה אבסקאל בחריפות ואמר שכשם שהוא לא מכיר בזכותה של ישראל להגן על עצמה כך יכשל בלהגן על ספרד כנגד טרור.
"
אוניברסיטת בזל

| --- | --- |
סמליל האוניברסיטה

בניין האוניברסיטה
 אוניברסיטת מחקר ציבורית
 מוטו:  Universitas Basiliensis
 תקופת הפעילות:  1460–הווה (כ־565 שנים)
 קמפוס:  בזל
 בעלי תפקידים
 נשיא:  אנדריאה שנקר-וויקי
 צוות:  317
 סטודנטים
 :  13,139 (2022)
 מיקום
 מדינה:  שווייץ שווייץ
 קואורדינטות:  47°33′31″N 7°35′00″E﻿ / ﻿47.55852°N 7.58346°E﻿ / 47.55852; 7.58346
 אתר האוניברסיטה
  (למפת בזל מוגדלת) אוניברסיטת בזל(למפת בזל רגילה) אוניברסיטת בזל
 
אוניברסיטת בזל (בגרמנית: Universität Basel) היא אוניברסיטה הממוקמת בבזל שבשווייץ, על גדת נהר הריין. האוניברסיטה ידועה בשל מחקרה החלוצי במדעי כדור הארץ, לימודים סלאביים ואסטרונומיה. האוניברסיטה חברה ברשת אוטרכט וחברה ב-EUCOR (אנ').
היסטוריה

אוניברסיטת בזל נוסדה ב-1460 והיא הוותיקה באוניברסיטאות של שווייץ. עם בוגריה הידועים נמנים ארסמוס מרוטרדם, פאראצלסוס, דניאל ברנולי, יעקב בורקהרדט, פרידריך ניטשה, אויגן הובר (אנ'), קרל גוסטב יונג, קרל בארת, הנס אוס וון בלתזר (אנ') וישעיהו לייבוביץ.
אוניברסיטת בזל נוסדה תוך שיתוף פעולה עם המועצה הכנסייתית של בזל. היא הוקמה כשהאפיפיור פיוס השני הוציא בולה אפיפיורית ב-12 בנובמבר 1459, וטקס ההשקה הרשמי נערך ב-4 באפריל 1460. במקור אוניברסיטת בזל כללה ארבע פקולטות, אמנויות, רפואה, תאולוגיה ומשפטים. הפקולטה לאמנויות התקיימה עד 1818 כתשתית לשלושה נושאים אקדמיים אחרים.
במרוצת המאות, כשהייתה העיר אבן שואבת למלומדים רבים, נהייתה בזל מרכז בראשיתי של הדפסת ספרים והומניזם. בערך באותו זמן שבה הוקמה האוניברסיטה, נוסדה גם ספרייתה. כיום היא מונה מעל שלושה מיליון ספרים וכתבים והיא הספרייה הגדולה ביותר בשווייץ.
ארגון אקדמי > פקולטות

אוניברסיטת בזל מאורגנת בשבע פקולטות:
הפקולטה לתאולוגיה
הפקולטה למשפטים
הפקולטה לרפואה
הפקולטה למדעי הרוח והחברה
הפקולטה למדעים
הפקולטה למנהל עסקים וכלכלה
הפקולטה לפסיכולוגיה
ארגון אקדמי > מוסדות בין־תחומיים

המכון האירופאי למחקרים גלובליים (1993)
המרכז ללימודי פילנתרופיה (CEPS) (2008)
המכון לאתיקה ביו-רפואית (IBMB) (2011)
המכון לחינוך (IBW) (2014)
ארגון אקדמי > מכונים עמיתים

המכון למחקר ביו-רפואי ע"ש פרידריך מישר (FMI) (1970)
סוויספיס (1988)
מכון בזל לממשל (2003)
המרכז השווייצרי לרפואת חירום, הצלה ואסון (SCRED) (2016)
מכון בזל לרפואת עיניים מולקולרית וקלינית (IOB) (2018)
המכון השווייצרי לאזור הטרופי ולבריאות הציבור (Swiss TPH) (2021)
הערה: בסוגריים שנת הייסוד של המכון/המרכז
דירוגים בין־לאומיים

דירוג שאנגחאי, מקום 83 (2022)
Times Higher Education, מקום 103 (2022)
דירוג QS לאוניברסיטאות, מקום 138 (2022)
דירוג CWTS Leiden (אנ'), מקום 87 (2022)
גלריה

החממה הוותיקה ביותר בגן בוטני של האוניברסיטה וברקע בניין הספרייה
הבניין המרכזי באוניברסיטת בזל הושלם ב-1939 בעקבות תחרות אדריכלים בה זכתה הצעת האדריכל רולנד רוהן
קטע מעבודת קיר פסיפס "השליחות" שיצר וולטר אגלין (Walter Eglin) הושלמה ב-1946 ומעטרת את המבואה הראשית למבנה המרכזי באוניברסיטה
לטביה באירוויזיון

| --- | --- |

 מדינה:  לטביה לטביה
 רשת שידור:  LTV
 השתתפות ראשונה:  שוודיה סטוקהולם, 2000
 זכיות:  אסטוניה טאלין, 2002 
 השתתפויות:  24
 היעדרויות:  0
 אירוח האירוויזיון:  לטביה ריגה, 2003 
 השתתפות אחרונה:  שוודיה מאלמה, 2024
לטביה נטלה חלק באירוויזיון כ-24 פעמים החל מהצטרפותה לתחרות ב-2000, בה הגיעה למקום השלישי כבר בפעם הראשונה בה היא נטלה חלק בתחרות. לטביה רשמה הישג מרשים נוסף כאשר ניצחה בתחרות ב-2002, כבר בפעם השלישית בה נטלה בה חלק, עם השיר "I Wanna" של מארי אן.
לטביה היא המדינה הסובייטית השנייה שניצחה בתחרות אחרי אסטוניה שניצחה ב-2001 והמדינה הבלטית שהצטרפה הכי מאוחר לתחרות, לאחר שאסטוניה וליטא הצטרפו, שתיהן, לתחרות ב-1994.
היסטוריה

לטביה התכוונה ליטול חלק לראשונה בתחרות ב-1999, אולם התחרטה בשלב מאוחר יותר ובכך נתנה להונגריה את האפשרות ליטול חלק בתחרות. הונגריה סירבה להצטרף, ובכך נתנה לפורטוגל את המקום הפנוי בתחרות.
לטביה עשתה את הופעתה הראשונה בתחרות ב-2000 עם להקת "בריינסטורם" שהופיעה עם השיר "My Star" והגיעה למקום השלישי עם 136 נקודות.
היסטוריה > הישגים

לטביה נטלה חלק בתחרות כ-23 פעמים: מתוכן היא ניצחה פעם אחת ב-2002 עם השיר "I Wanna" של מארי אן ונמצאת בטבלת הניצחונות של התחרות יחד עם אזרבייג'ן, אסטוניה, רוסיה, פורטוגל, פינלנד, יוגוסלביה, טורקיה, מונקו, בלגיה, סרביה ויוון. לטביה הגיעה להישג מרשים כבר בפעם הראשונה בה נטלה חלק בתחרות ב-2000, בה הגיעה להקת "בריינסטורם" עם השיר "My Star" למקום השלישי עם 136 נקודות. לטביה מעולם לא הגיעה למקום השני בגמר התחרות ולאחר ניצחונה בתחרות, הפכה לטביה לאחת המדינות שניצחו בתחרות אך מעולם לא התמקמו במקום השני בגמר התחרות יחד עם פורטוגל, סרביה, לוקסמבורג, יוון, אסטוניה, פינלנד, יוגוסלביה ואוסטריה.
הישגה הגרוע ביותר של לטביה בגמר התחרות הוא המקום ה-24 עם חמש נקודות אליו הגיעה בתחרות שנערכה בשטחה ב-2003 עם השיר "Hello From Mars" של להקת ".F.L.Y". לטביה מעולם לא סיימה את גמר התחרות במקום האחרון ומעולם לא סיימה את גמר התחרות עם אפס נקודות, אולם היא הגיעה ארבע פעמים למקום האחרון בשלב חצי-הגמר של התחרות.
ניתן לסכם את הישגיה של לטביה בתחרות כמעורבים: בשנים הראשונות בהן נטלה חלק בתחרות היא הצליחה להתמקם במקומות גבוהים בגמר התחרות, אולם מהחלת שלב חצאי-הגמר היא כשלה לעיתים להעפיל לגמר התחרות. מהחלת שלב חצאי-הגמר ב-2004 לטביה הצליחה לעלות לגמר התחרות 7 פעמים ב-2005, 2006, 2007, 2008, 2015, 2016 ו-2024.
לטביה, על אף הישגיה המעורבים, הייתה אחת המדינות היחידות בתחרות, יחד עם שוודיה, מלטה וקרואטיה, שלא הושפעו מהחלטתו של איגוד השידור האירופי לפסול מדינות שהגיעו להישגים נמוכים בתחרות בשנים קודמות כדי לאפשר למדינות לחדשות להצטרף אליה. במהלך שנות ה-2000 המוקדמות, איגוד השידור האירופי החליט לפסול מדינות שהגיעו להישגים נמוכים בתחרות בשנים קודמות, כדי לאפשר למדינות חדשות להצטרף לתחרות. נבע הדבר מריבוי המדינות שביקשו לקחת חלק בתחרות, דבר שחייב את איגוד השידור האירופי לסנן את המדינות שביקשו ליטול חלק בתחרות. שתי שיטות לסינון נקבעו לשם כך: סינון של השירים הפחות טובים ומניעה ממדינות שהישגיהן בשנים קודמות היו נמוכים לקחת חלק בתחרות. באותן שנים, הוחלט לערוך הצבעה מוקדמת של צוותי שיפוט מכל המדינות שלוקחות חלק על סמך גרסאות מוקלטות של השירים, ולנפות מן התחרות את השירים שהגיעו לשבעת המקומות האחרונים. כאמור, לטביה לא הושפעה מהחלטות האיגוד.
ב-2002, כאשר לטביה נטלה חלק בתחרות ובסופו של דבר ניצחה, הדבר היה לאור העובדה כי רשות השידור הפורטוגלית פרשה מהתחרות עקב בעיות כלכליות. לאחר פרישתה של פורטוגל, נתן איגוד השידור האירופי את האפשרות למדינה אחרת ליטול חלק בתחרות במקומה, ואותה מדינה הייתה לטביה.
היסטוריה > שפה

לטביה הצטרפה לתחרות ב-2000, לאחר שבוטל ב-1999 "חוק השפה" המחייב לשלוח לתחרות שיר בשפה הרשמית. לטביה שלחה כ-16 שירים באנגלית, שיר אחד בלטבית ב-2004, שיר אחד באיטלקית ב-2007 ושיר אחד ברוסית ב-2009. השיר עמו ניצחה לטביה בתחרות היה בשפה האנגלית ולטביה היא בין המדינות היחידות בתחרות אשר שלחה שיר שאינו בשפה הרשמית של המדינה כאשר הצטרפה לראשונה לתחרות.