stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בריסטול בופורט

| --- | --- |

בריסטול בופורט בסיור מעל האוקיינוס האטלנטי. הבופורט בתמונה הופל מעל לוראון, צרפת ב-20 בדצמבר 1940.
 מאפיינים כלליים
 סוג:  מפציץ טורפדו
 ארץ ייצור:  בריטניה בריטניה
 יצרן:  בריסטול אירופליין
 טיסת בכורה:  15 באוקטובר 1938
 תקופת שירות:  1939–1944 (כ־5 שנים)
 צוות:  4
 יחידות שיוצרו:  2,080
 משתמש ראשי:  אוסטרליה אוסטרליה
 משתמשים משניים:  בריטניה בריטניה פיקוד החופים של חיל האוויר המלכותי  זרוע האוויר של חיל הים המלכותי
הבריסטול בופורט (באנגלית: Bristol Type 152 Beaufort) היה מפציץ טורפדו דו-מנועי אשר תוכנן על ידי חברת בריסטול אירופליין ופותח מהמפציץ הקל בריסטול בלנהיים.
שימוש נרחב נעשה בבופורט עד לסוף מלחמת העולם השנייה בידי חיל האוויר המלכותי האוסטרלי בזירת האוקיינוס השקט, כאשר מרביתם יוצרו באוסטרליה ברישיון. הבופורט היה גם בשימוש פיקוד החופים של חיל האוויר המלכותי, כולל טייסות של חבר העמים הבריטי ששירתו תחתיו, ומאוחר יותר בידי זרוע האוויר של הצי המלכותי הבריטי מ-1940 ועד ליציאתו משירות ב-1944.
הבופורט לא היה מטוס מוצלח לגמרי. על אף שתוכנן כמפציץ טורפדו הוא שימש לרוב כמפציץ רגיל. לבופורט היו יותר שעות טיסה באימונים מאשר בפעילות מבצעית ויותר מטוסים אבדו כתוצאה מתאונות וכשלים טכניים מאשר מאש אויב. עם זאת, מן הבופורט פותח מטוס קרב כבד ארוך טווח בשם בופייטר, שהתגלה כמוצלח ביותר, ומטוסי בופורט רבים שודרגו בסופו של דבר למטוסי בופייטר.
תכנון ופיתוח

הבופורט תוכנן לפי דרישת משרד האוויר הבריטי למטוס דו-מנועי שישמש כמפציץ טורפדו הפועל מבסיס חופי וכמו כן, שיוכל לשמש כמטוס סיור. הבריסטול Type 152 קיבל את השם בופורט, על שם דוכס בופורט שהיה במוצאו מהמחוז הסמוך, גלוסטרשייר. מפציץ הטורפדו המתחרה תוצרת בלאקבורן (Blackburn) הוזמן גם הוא בשם בלאקבורן בוט'ה. בצעד חסר תקדים, הוזמנו שני המטוסים היישר מלוחות השרטוט, כתוצאה מהצורך הדחוף של חיל האוויר המלכותי במפציץ טורפדו חדש. 320 מטוסי בופורט הוזמנו, אך מאחר שבריסטול הייתה מחויבת גם לייצור הבלנהיים, נבנו על ידי בריסטול עצמה רק 78 מטוסי בופורט בעוד ה-242 הנוספים נבנו על ידי בלאקבורן. הקצאות אלה ישונו מאוחר יותר.
על אף שהעיצוב היה דומה בדרכים רבות לבלנהיים, הבופורט היה מעט גדול יותר, עם תוספת של כ-46 ס"מ למוטת הכנפיים, גוף המטוס היה גבוה יותר והחרטום הוארך כדי לספק מקום לאיש צוות נוסף, כתוצאה מכך היה הבופורט כבד יותר משמעותית. תא הפצצות הוגדל כדי לאכלס טורפדו או לחלופין, לשאת מטען פצצות גדול יותר. בעקבות העלייה במשקל הוחלף המנוע מסוג בריסטול מרקיורי במנוע חזק יותר מסוג בריסטול פרסיאוס (Bristol Perseus). התברר כי הבופורט עדיין איטי יותר מהבלנהיים והמנוע הוחלף שוב, לבריסטול טאורוס (Bristol Taurus). למנועים אלה, עיצב המהנדס הראשי רוי פדן (Roy Fedden) בתי מנוע אווירודינמיים ששולבו בתוך חריצים אנכיים בכנפיים, מה שהפחית את הגרר. על זרימת האוויר שלטו מדפים מותאמים.
אף על פי שהיה דומה לבלנהיים, עבר המבנה הבסיסי שיפורים כמו מתכת מחושלת והחלקה של זוויות חדות. הודות לשיפורים היה המשקל הכללי של מבנה הבופורט קל משל הבלנהיים. בנוסף, הוכנסו הכנפיים לתוך מרכז גוף המטוס ובית המנוע היווה חלק אינטגרלי מהצלעות להן הייתה התושבת המרכזית מחוברת. נעשה שימוש בחיבורים ניידים בגוף המטוס ובכנפיים, מה שאפשר לקבלני משנה לייצר את הביופורט בחלקים מיטלטלים נפרדים שחוברו לאחר מכן בקלות, דבר שסייע מאוד כאשר החלה הרכבת המטוס באוסטרליה.
כן הנסע הראשי מתוצרת ויקרס היה גדול מכן הנסע של הבלנהיים, מופעל הידראולית ועם מנגנון הורדת גלגלים בחירום.
אב הטיפוס הראשון ירד מפס הייצור של החברה בפילטון (Filton) באמצע 1938. כבר בשלב הניסויים על הקרקע סבלו מנועי הבריסטול טאורוס מהתחממות-יתר והיה צורך לתכנן ולהרכיב בתי מנוע קונבנציונליים יותר בעלי צינורות קירור היקפיים, שעיכבו את טיסת הבכורה שהתקיימה ב-15 באוקטובר של אותה שנה.
בזמן טיסת המבחן התברר שדלתות כן הנסע גורמות למטוס לסבסב בנחיתה. דלתות אלו הוסרו בטיסות הבאות, ולאב הטיפוס השני שנבנה (ולכל המטוסים הבאים שיוצרו) הותאמו דלתות קונבנציונליות יותר שהותירו חלק קטן של הגלגלים חשוף כאשר נסגרו.
תוצאות טיסות הניסוי בהפצצות מגובה רב שבוצעו בגובה של 10,000 רגל (3,048 מטר) ובמהירות של 238 מיל לשעה (כ-383 קמ"ש) הראו, לדברי טייס הניסוי, שהמטוס "הוא פלטפורמת הפצצה גרועה בצורה יוצאת דופן, והנטיה המוגזמת להתגלגל מקשה ביותר על קביעת דחף המטוס".
לאחר 1941, הותאמו למטוסי הבופורט הבריטיים לוחות חצי עגולים מאחורי בתי המנוע כדי "להחליק" את זרימת האוויר ולשפר את היציבות.
העדיפות שקיבל הבלנהיים והבעיות הנמשכות במנועי הבופורט עיכבו את תחילת הייצור. בעוד שהטיסה הראשונה הייתה באוקטובר 1938, נכנס המטוס לייצור רק בנובמבר 1939. המטוסים הראשונים השתתפו בטיסות ניסוי נוספות והבופורט נכנס לשירות מבצעי בטייסת מס' 22 של פיקוד החופים בדצמבר של אותה שנה.
תכנון ופיתוח > מטוסי בופורט בריטיים

בסך הכל יוצרו 1,013 מטוסי בופורט סימן I בעלי מנועי טאורוס ומספר שינויים הוכנסו לפס הייצור:
כיסוי הפרספקס הקמור בעמדת מטיל הפצצות בחרטום המטוס הוחלף בלוחות שטוחים כדי למנוע ראיה מעוותת החוצה, החל מהמטוס העשירי שנבנה.
נוספו גרסאות משופרות של מנועי הטאורוס, החל מהטאורוס סימן III ולאחריו הטאורוס סימן II האמין יותר. מנועים אלה סיפקו 860/900 כ"ס ולאחר שדרוג הגיעו ל-1,130 כ"ס. המנועים הניעו  מדחפי פסיעה קבועה מסוג DH5/19 של דה הבילנד.
הותקנו שני מקלעי ויקרס VGO נוספים בחרטום המטוס, ומקלע M1919 בראונינג נשלט מרחוק שמוקם תחת חרטום המטוס לירי לאחור. להתקן האחרון היה מעט מאוד שימוש מבצעי ומרבית היחידות נפטרו ממנו.
במספר מטוסים הותקנו מעצורי אוויר בחלק האחורי של כל כנף, אך בעקבות תלונות של טייסים הם ננעלו. בהמשך התברר שהצורה המעוגלת של המעצורים שיפרה את מאפייני הטיסה ולוחות דומים בצורתם הותקנו בכל מטוסי הבופורט הבאים.
כאשר התברר שלמנועי הטאורוס יש בעיות, החלה תוכנית לציוד מחדש של המטוסים במנועי פראט אנד ויטני טווין-ואספ (Twin-Wasp)‏ R-1830 כוכבי בעל 1,200 כ"ס, שדמה למנוע המקורי בהיקפו אך שקל מעט פחות. מנועים אלו הניעו מדחפי פסיעה משתנה מסוג המילטון סטנדרט (Hamilton Standard). ביצועי המטוס עם המנוע החדש השתפרו: המהירות עלתה מ-437 ל-446 קמ"ש, ורום הפעולה המרבי עלה מ-5,030 ל-5,486 מטר. לעומת זאת,התקצר טווח הפעולה מ-2,580 ל-2,330 ק"מ.
מגלה כיוון מעל תא הטייס בעל אנטנה עגולה שהחליפה את אנטנת הדיפול.
גרסה נוספת של המטוס, בעלת מכ"ם לגילוי ספינות (ASV סימן III), צוידה באנטנת יאגי על החרטום והכנפיים.
צריח מסוג בריסטול B1 סימן V בעל זוג מקלעי בראונינג החליף את צריח מקלעי הוויקרס.
הגרסה הסופית של הבופורט שנבנתה בבריטניה הייתה בעלת מנועי פראט אנד ויטני T סימן III. ב-250 המטוסים שנבנו מגרסה זו, החל מאוגוסט 1943, בוטלה עמדת הצריח האחורי. המטוס האחרון ירד מפס הייצור ב-25 בנובמבר 1944.
תכנון ופיתוח > מטוסי בופורט אוסטרליים

בזמן שהבופורט היה בשלבי תכנון, הזמינה ממשלת אוסטרליה ועדת מומחים אווירית בריטית כדי לדון בצרכי ההגנה של אוסטרליה וסינגפור, כאשר גם הגדלת תעשיית המטוסים המקומית עמדה על הפרק. הבופורט נבחר בתור מטוס הסיור הטוב ביותר בנמצא, וב-1 ביולי 1939 הוזמנו 180 שלדות מטוסים וחלקי חילוף, והוקמה המחלקה לייצור מטוסים (Department of Aircraft Production) או DAP. הגרסאות למטוסי הבופורט שיוצרו באוסטרליה נקראו לעיתים קרובות גם בופורט DAP.
הבופורט בגרסתו האוסטרלית נבנה בשני מפעלים עיקריים, במלבורן ובסידני. כדי לזרז את תחילת הייצור הועברו מבריטניה שרטוטים, חלקים מעובדים, כלי עבודה ואף מכלולים שלמים על ידי בריסטול. בהמשך, הגיעו מרבית חומרי הגלם לייצור המטוס מכרייה מקומית. אחת הסיבות המרכזיות לבחירה בבופורט הייתה היכולת לייצרו במקטעים, מה שהפך בעלי סדנאות אוסטרליות מקומיות לקבלני משנה חשובים.
עקב קשיים באספקת מנועי בריסטול טאורוס מבריטניה עם פרוץ מלחמת העולם השנייה, הוחלט לעשות שימוש במנועי פראט אנד ויטני טווין-ואספ, שכבר היו בשימוש במטוסים אחרים של חיל האוויר המלכותי האוסטרלי. המנוע סופק מארצות הברית וסומן כ-S1C3-4, וכמו כן יוצר מקומית וסומן כ-S3C4-G. למטוס הותאמו מדחפי שלושה להבים מתוצרת קרטיס-אלקטריק (Curtiss-Electric) או המילטון סטנדרט, והתאמות אלה הוכתרו בהצלחה לאחר טיסות ניסוי בתחילת 1941. החל מספטמבר 1941 עברו גם מטוסי הבופורט הבריטיים התאמות דומות.
למנועי הטווין-ואספ של הגרסה האוסטרלית היו מספר יתרונות על מנועי הטאורוס של הגרסה הבריטית: הטווין-ואספ היה אמין יותר מכנית והמדחף בעל העלרוד הנשלט שיפר את בטיחותו של מנוע יחיד ושיפר את ביצועי המטוס והטווח שלו באקלים טרופי. למנוע הטאורוס במטוסים המוקדמים נדרשה תחזוקה רבה, והוא נטה להתחמם יתר על המידה. העדר עילרוד נשלט במדחף גרם לכך שכשל במנוע, בתוספת העומס של הציוד המבצעי שעל המטוס והשפעת הגרר צמצם את טווח הבטיחות של מנוע יחיד והביא לסיכוי גבוה יותר לאיבוד המטוס. שיפורים אוסטרליים נוספים כללו הגה כיוון משודרג ששיפר את היציבות, מכ"ם צידי, כן נסע שנכנס כולו לגוף המטוס ומקלעי M2 בראונינג בשתי הכנפיים.
הבופורט הראשון שהורכב באוסטרליה טס ב-5 במאי 1941, והראשון מייצור מקומי טס באוגוסט. 745 מטוסי בופורט נבנו באוסטרליה במספר גרסאות (מסימן V ועד סימן IX) והם נבדלו בעיקר במנוע (פראט אנד ויטני מגרסאות שונות) ובסוג המדחף (קרטיס-אלקטריק או המילטון סטנדרט).
הבופורט האוסטרליים נבדלו מהבריטיים גם בסנפירי זנב גדולים יותר שנכנסו לשימוש מבופורט סימן VI והלאה וגם בסוג התחמושת הנישאת: המטוס היה מסוגל לשאת טורפדו בריטי או אמריקני ו-140 מטוסי בופורט סימן VII נבנו עם צריחים מטיפוס VE בעלי מקלעי M2 בראונינג בקוטר 0.50 אינץ'.
בופורט סימן XI היה הסבה למטוס מטען ללא חימוש, ציוד מבצעי או שריון. גוף המטוס תוכנן מחדש, והוא הגיע למהירות מקסימלית של 480 קמ"ש עם יכולת נשיאת מטען עד משקל של 2,100 ק"ג.
ייצור הבופורט באוסטרליה הסתיים באוגוסט 1944 והוחלף בייצור הבופייטר.
היסטוריה מבצעית

עבור תפקידו המיועד, חימושו וביצועיו של הבופורט נחשבו כמספקים. לרוב המפציצים הדו מנועיים שתוכננו בשנות ה-30 היה מספר קטן של מקלעים ורק מעטים מהם היו מהירים מהבופורט. כאשר התמודד הבופורט כנגד מטוסי קרב מודרניים יותר סביב חופי אירופה הכבושה או בזירת האוקיינוס השקט ואסיה, החימוש הקל והאיטיות הפכו אותו למטרה קלה. גם בשימוש במנועי הטווין-ואספ, שהיו המנועים החזקים ביותר שהותקנו, המטוס היה חסר כוח ובמקרה של איבוד מנוע אחד, לא ניתן היה להחזיק את המטוס באוויר לאורך זמן. עבור מטוס שיועד ללחימה בסביבה ימית, פירוש הדבר היה שלעיתים קרובות הצוות וגם המטוס אבדו.
תכונותיו החיוביות של הבופורט היו מבנהו הקשיח ומנועיו מקוררי האוויר, ללא מערכת קירור שיכולה להפגע. תכונות אלו הביאו לכך שמטוסי בופורט רבים שנפגעו קשות הצליחו במקרים רבים לחזור לבסיסם.
על אף שנעשה בו שימוש כמפציץ טורפדו, למשל בהתקפות כנגד סיירות המערכה שרנהורסט וגנייזנאו בזמן ששהו בברסט שבצרפת, בתקופת פעילותו באירופה היה הבופורט מצויד בעיקר בפצצות ובמוקשים.
בבופורט נעשה שימוש משמעותי בזירת הים התיכון שם הוא סייע במניעת מעבר אספקה לכוחות הציר בפיקודו של ארוין רומל בצפון אפריקה.
היסטוריה מבצעית > אירופה

בתחילת 1940, צוידה טייסת מס' 22 במטוסי בופורט, אך עדיין היה עליה להתמקצע בהטלת טורפדו באמצעות אימונים מרובים. עובדה זו, וחוסר במלאי מספיק של טורפדו זמינים הביא לכך שמשימתה הראשונה של הטייסת הייתה פיזור מוקשים מגנטיים ("גינון" בסלנג חיל האוויר המלכותי) בכבישים צפונית לוילהלמסהאפן בלילה שבין ה-15 ל-16 באוגוסט 1940. במשימה זו אבד מטוס אחד. בינתיים צוידה טייסת נוספת, מס' 42, במטוסי בופורט החל מאפריל 1940.
ב-7 במאי 1940, באחת מפעולות ההפצצה הראשונות של הבופורט, הוטלה הפצצה הבריטית הראשונה במשקל 910 ק"ג (2000 ליבראות) לעבר סיירת גרמנית שעגנה ליד האי נורדרני (Norderney) שבים הצפוני.
התקפת הטורפדו הראשונה של חיל האוויר המלכותי בוצעה ב-11 בספטמבר 1940 כאשר חמישה מטוסים מטייסת מס' 22 תקפו שיירה בת שלוש ספינות מטען גרמניות ליד חופי אוסטנדה, ופגעו בספינה אחת בת 6000 טון. ארבעה ימים לאחר מכן בוצע ה"רובר" (Rover) הראשון: הרובר היה טיסת סיור חמושה כנגד ספינות אויב באמצעות מספר קטן של מטוסים הפועלים עצמאית. ה"רובר" הפך לחלק העיקרי ממשימותיו של הבופורט במשך 18 החודשים הבאים. משימות חדשות ומסוכנות יותר הגיעו, ובמהלכן זכה טייס בופורט בצלב ויקטוריה לאחר מותו.
שתי הטייסות הנוספות היחידות שפעלו מבריטניה והפעילו מטוסי בופורט, ה-86 וה-217, הפכו למבצעיות באמצע 1941.
היסטוריה מבצעית > הטלת טורפדו

הטלת טורפדו מוצלחת דרשה את התנאים הבאים: בזמן ההתקרבות היה על המטוס להתיישר מול המטרה ולשמור על יציבות, גובה ומהירות על מנת ל"החליק" את הטורפדו דרך המים. טיסה בגובה רב מדי או נמוך מידי היה עלול לגרום לטורפדו "לנתר" דרך הגלים, לצלול או אפילו להתפרק. שמירה על הגובה מעל פני המים נערכה ללא עזרת מכשירים והיה קל לטעות בהערכה, במיוחד בים רגוע. הטורפדו בו נעשה שימוש היה טורפדו אווירי סימן XII בקוטר של 450 מ"מ והיה צורך להטילו מגובה ממוצע של 21 מטר וטווח השחרור הממוצע מהמטרה היה 610 מטר. בזמן ההתקרבות למטרה, היה המטוס פגיע לאש נ"מ, והיה צורך באומץ רב כדי לטוס היישר מול האש וללא תימרוני התחמקות. מהירות הטלת הטורפדו האופטימלית של הבופורט הייתה גדולה בצורה משמעותית מהמטוסים הישנים שאותם החליף והיה צורך באימון אינטנסיבי כדי להעריך את הטווח אל המטרה ואת מהירות המטרה עצמה. ספינה כמו השרנהורסט, למשל, תיראה ענקית ותמלא את החלון הקדמי של תא הטייס ממרחק של יותר מ-1.6 ק"מ, כך שקל מאוד היה לטעות בהערכת הטווח ולעיתים קרובות שוחרר הטורפדו ממרחק רב מידי מהמטרה. ברגע ששוחרר הטורפדו, ואם היה מקום לתימרון, סיבוב חד והתרחקות מהאויב הייתה האפשרות המועדפת. במקרים רבים היה על המטוס לעבור מעל או מצידה של הספינה אותה תקף, במהירות מקסימלית ובגובה נמוך ביותר. נסיקה חזקה הייתה לרוב קטלנית מכיוון שהמטוס היה חושף חלק גדול מעצמו לאש האויב.
היסטוריה מבצעית > מלטה והמזרח התיכון

היחידה הראשונה המורכבת ממטוסי בופורט בים התיכון הייתה הטייסת מס' 39 שהוקמה במצרים בינואר 1941. בתחילה שרתו בטייסת מטוסי בלנהיים ומרטין מרילנד אך באוגוסט היא צוידה מחדש במטוסי בופורט.
המבצע הראשון בו השתתף הבופורט היה תקיפת שיירה איטלקית ב-28 בינואר 1942. שלושת מטוסי הבופורט מטייסת מס' 39 הצליחו, כחלק מכוח תקיפה גדול יותר, לפגוע קשות בספינת המטען ויקטוריה, בת 12,700 טון, שהוטבעה לאחר מכן בידי מפציץ טורפדו אחר מדגם פיירי אלבקור.
במבצע אחר, בשעות הבוקר המוקדמות של ה-15 ביוני 1942 המריאו תשעה מטוסים מטייסת מס' 217, שהגיעו בטיסה מאנגליה זמן קצר לפני כן, מבסיס חיל האוויר המלכותי בלואה שבמלטה כדי ליירט ספינות של הרג'יה מרינה שהפליגו מטאראנטו. למעטים מצוותי הבופורט היה ניסיון בטיסת לילה: ארבעה מטוסים לא הצליחו למצוא את נקודת המפגש שנקבעה וטסו לעבר המטרה בצורה עצמאית. מטוס אחד גילה את הצי האיטלקי במרחק של 320 ק"מ מזרחית למלטה, וכמו במקרה התקיפה של הליצו, גם הפעם נהנה הבופורט מטעות בזיהוי מצד ספינות האויב. הטורפדו שוגר בהצלחה ופגע קשות בסיירת הכבדה טרנטו (Trento). אש הנ"מ החלה רק לאחר שהבופורט כבר נמלט.
רעש אש הנ"מ משך למקום את מטוסי הבופורט האחרים. בבלבול שנוצר בשל מסך העשן שיצרו הספינות האיטלקיות, טענו אנשי הטייסת למספר פגיעות אך למעשה אף ספינה נוספת לא נפגעה. בופורט אחד נפגע ונחת נחיתת-ריסוק בלואה. הטרנטו טבעה מאוחר יותר לאחר שספגה שני טורפדו נוספים מצוללת.
ביולי 1942 הגיעה גם טייסת מס' 86 למלטה ובמהרה אוחדה עם טייסת מס' 39, בזמן שטייסת מס' 217 הועברה לציילון. מרבית המטוסים היו מצוידים במנועי טווין-ואספ שעברו התאמה למזג אוויר מדברי באמצעות הוספת רשתות נגד חול על פתחי היניקה של הקרבורטורים, דבר שיצר גרר גדול יותר, שהאט את הבופורט וקיצר את טווח הפעולה שלו.
במהלך 11 החודשים הבאים שימשה טייסת הבופורט, שכעת נהנתה מליווי של מטוסי בופייטר, כלי חשוב בשיבוש שיירות האספקה שהיו חיוניות עבור קורפוס אפריקה של רומל. בלילות, היה גם למטוסי הויקרס ולינגטון של טייסת מס' 38 חלק חשוב בתקיפת שיירות. ספינות חשובות שהושמדו או ניזוקו קשות היו:
ספינת מטען Reichenfels, ‏ 7,744 טון, 21 ביוני 1942.
ספינת מטען Rosalino Pilo, ‏ 8,300 טון, 17 באוגוסט.
מכלית Pozarica, ‏ 7,800 טון, 21 באוגוסט.
מכלית Dielpi, ‏ 1,500 טון, 27 באוגוסט.
מכלית San Andrea, ‏ 5,077 טון, 30 באוגוסט.
מכלית Proserpina, ‏ 5,000 טון, 27 באוקטובר.
מכלית Thorsheimer, ‏ 9,955 טון, 21 בפברואר 1943.
ביוני 1943 צוידה מחדש הטייסת המבצעית האחרונה שהפעילה מטוסי בופורט, טייסת מס' 39, במטוסי בופייטר.
היסטוריה מבצעית > האוקיינוס השקט

בזמן המערכה באוקיינוס השקט, היה לבופורט תפקיד חשוב בשירות חיל האוויר המלכותי האוסטרלי, מכיוון שארצות הברית לא הייתה יכולה לספק מטוסים רבים לאוסטרליה, היווה הבופורט DAP חלק גדול מסדר כוחות האוויר האוסטרליים בין 1941 ל-1944.
ששת הבופורט הראשונים שהורכבו באוסטרליה הגיעו לסינגפור לאחר הפלישה היפנית למלאיה בדצמבר 1941. עד מהרה התברר שהמטוסים אינם מותאמים עדיין לפעילות מבצעית. חמישה הוחזרו לאוסטרליה והשישי נשמר למשימות של צילום אווירי. קצב הייצור המשיך לגדול והגיע לרמה של כמעט מטוס ביום ב-1943. הבופורט הרכיב 9 טייסות ומילא תפקיד חשוב בדרום מערב האוקיינוס השקט כמטוס סיור ימי וכמטוס תקיפה והפצצה. הבופורט טיבע מספר מרשים של ספינות סוחר וצי יפניות ולדברי היסטוריון התעופה ויליאם גרין (William Green): "תרומתו של הבופורט לתבוסת היפנים בדרום מערב האוקיינוס השקט הייתה מכרעת יותר מכל מטוס אחר בזירה זו".
שירות

הבופורט היה בשירות המדינות הבאות:
אוסטרליה אוסטרליה
דרום אפריקה
הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת
טורקיה טורקיה
ניו זילנד ניו זילנד
קנדה
מפרט טכני (בופורט) > תכונות כלליות

אנשי צוות: 4
אורך: 13.46 מטר
מוטת כנפיים: 17.63 מטר
גובה: 4.34 מטר
שטח כנפיים: 46.73 מ"ר
משקל ריק: 5,945 ק"ג
משקל מלא: 9,629 ק"ג
מנוע: 2 x כוכבי, בריסטול טאורוס XV ‏, 14 צילינדרים, 1,130 כ"ס כל אחד
מדחפים: 2 x המילטון סטנדרט (Hamilton Standard) או קרטיס-אלקטריק (Curtiss Electric), ‏ 3 להבים
מפרט טכני (בופורט) > ביצועים

מהירות מרבית: 420 ק"מ/שעה בגובה של 1,981 מטר
מהירות שיוט: 410 ק"מ/שעה בגובה של 1981 מטר
טווח: 2,600 ק"מ
סייג רום: 5,030 מטר
מטען כנף: 206 ק"ג/מ"ר
כוח/מסה: 0.175 קילוואט/ק"ג
מפרט טכני (בופורט) > חימוש

מקלעים
3 X מקלע ויקרס VGO ‏ (2 בצריח אחורי על גב המטוס, 1 על כנף ימין)
1 X מקלע M1919 בראונינג לירי לאחור בצריח תחת חרטום המטוס
פצצות
1 X ‏ טורפדו 457 מ"מ (728 ק"ג) סימן XII או
907 ק"ג פצצות או מוקשים
ראו גם

בריסטול בלנהיים
בריסטול בופייטר
לקריאה נוספת

Barker, Ralph. Ship-Busters: British Torpedo-Bombers in World War II. Stackpole Books, 2010. ISBN 0811706443
Barnes, Christopher Henry. Bristol aircraft since 1910. Putnam, 1988. ISBN 0851778232
Hobson, COL. From farmyards to Bogey Beauforts. BookSurge, LLC, 2005. ISBN 1921019158
הערות שוליים

↑  Barnes, עמוד 283
↑  הכוונה למשקל הכללי של המבנה הבסיסי, ללא הציוד הנלווה, אנשי הצוות והמנועים
1 2 3 4 5  Bishop, Chris. The encyclopedia of weapons of World War II. Sterling Publishing Company, Inc., 2002. ISBN 1586637622. עמוד 385
1 2  Barnes, עמודים 284-285
↑  Barnes, עמוד 285, לפיו החל השירות המבצעי בינואר 1940
↑  Barnes, עמוד 285
↑  הבופורט היה מסוגל לשאת פצצה בודדת במשקל 910 ק"ג באמצעות מנשא מיוחד
↑  Barker, עמודים 9-12
↑  victoriacross.org.uk
↑  Jackson, Robert. 101 Great Warships. The Rosen Publishing Group, 2010. ISBN 1435835964. Page 51
↑  Barker, עמודים 107-142
↑  Barker, עמודים 142-165
↑  Barnes, עמוד 288
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007282406405171  LCCN: sh85012713 
אב הטיפוס הראשון של הבופורט בתצוגה במאי 1939
בריסטול בופורט ASV סימן III עם אנטנות יאגי מתחת לחרטום והכנפיים, מקלעי ויקרס נוספים בולטים דרך חרטום המטוס.
בריסטול בופורט מטייסת מס' 42 של חיל האוויר המלכותי.
זוג מטוסי בופורט מטייסת מס' 217 של חיל האוויר המלכותי.
הבופורט הראשון בשירות חיל האוויר המלכותי האוסטרלי.
ג'וסי ביסט

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  5 באוקטובר 1970 (בת 54) סיאטל, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1989 
 http://www.josie-bissett.com/
 פרופיל ב-IMDb
 
ג'ולין כריסטין הויטמייקר (באנגלית: Jolyn Christine Heutmaker), הידועה בשם הבמה ג'וסי ביסט (באנגלית: Josie Bissett; נולדה ב-5 באוקטובר 1970) היא שחקנית אמריקאית.
ביוגרפיה

ביסט נולדה בסיאטל. היא התחילה את הקריירה שלה בגיל שתים עשרה כשדיגמנה לפוסטרים ולפרסומות לטלוויזיה. כשהייתה בת 16 נסעה ליפן כדי לקדם את הקריירה ולאחר שנה עברה להוליווד שבקליפורניה. בשנות התשעים היא נודעה בכך ששיחקה את אחד התפקידים הראשיים בסדרה מלרוז פלייס, היא שיחקה בפרקים של הסדרות דוגי האוזר, פרקר לואיס וזינוק לאתמול, ב-1990 הצטרפה לעונה החמישית של הסיטקום "משפחת הוגאן" (אנ'), ברשת CBS. ב-1991 שיחקה בסרטו של הבמאי אוליבר סטון העוסק בלהקת הדלתות, ב-2003 התארחה בפרק של הסדרה חוק וסדר: מדור מיוחד, ב-2008 החלה לשחק בדרמת הנעורים סודות ההתבגרות ובאותה שנה הופיעה בסרט "האישה האחרת" שבוים על ידי ג'ייסון פריסטלי.
בשנת 2015 שיחקה בסרט הטלוויזיה "אינסטינקט של אמא" לצדם של שרה גריי וריצ'רד הרמון. בין השנים 2019-2016 שיחקה בסדרת הסרטים של הולמרק "The Wedding March", בתפקיד הראשי של אוליביה פיליפס פרשינג, בכל חמשת סרטי הסדרה.
ביוגרפיה > חיים אישיים

היא הייתה פנים של קמפיין לטיפוח העור של חברת ניוטרוג'ינה. ביסט הייתה נשואה לשחקן רוב אסטס ולהם שני ילדים.
גז'גוז' רסיאק

גרגור רסיאק (בפולנית: Grzegorz Rasiak; נולד ב-12 בינואר 1979 בשצ'צ'ין) הוא כדורגלן עבר פולני ששיחק בעמדת החלוץ.
קריירה

ב-31 באוגוסט 2005 חתם רסיאק בקבוצת טוטנהאם לאחר שזו שילמה עבורו 2 מיליון פאונד לקבוצת דרבי קאונטי. בדרבי הוא הצליח מאוד כאשר כבש 17 שערים בעונה, והוביל את קבוצתו להעפיל לפלייאוף. המאמן הקודם שלו בדרבי, ג'ורג' בארלי, כיום בסהות'המפטון, החתים אותו מחדש בקבוצה לאחר שהשאילו מטוטנהאם ב-8 בפברואר 2006, בחוזה שקבע שהשחקן יושאל למועדון לתקופה של שלושה חודשים, אבל מאוחר יותר הוחלט להחתימו סופית בסהות'המפטון, בעסקה שקבעה שבקיץ 2006, השחקן יצטרף לקבוצה סופית תמורת סכום של 2 מיליון פאונד.
כאשר הגיע לטוטנהאם, אמר עליו המאמן, מרטין יול, "רסיאק הוא שחקן מטרה גבוה, עובד קשה, שחקן הוגן עם יכולת כיבוש טובה". עם גובהו הרב, היה אמור לחפות על שחקן המטרה מידו, וכאשר זה שיחק עבור נבחרתו בגביע אפריקה לאומות, רסיאק קיבל את מקומו.
רסיאק שיחק 37 משחקים עבור נבחרת פולין בכדורגל, כבש 8 שערים, והיה שותף להצלחת הנבחרת להעפיל למונדיאל 2006 בגרמניה.
ג'רי והפייסמייקרס

| --- | --- |

 מקום הקמה:  ליברפול 
 תקופת הפעילות:  1956–1966, 1972–2018, 2021–הווה
 סוגה:  מוזיקת ביט 
 חברת תקליטים:  קולומביה גרפופון קומפני, קפיטול רקורדס 
 אתר רשמי
 פרופיל ב-IMDb
 
ג'רי והפייסמייקרס (באנגלית: Gerry and the Pacemakers; מילולית: ג'רי והפוסעים, או: ג'רי והקוצבים) הייתה להקת רוק בריטית מהעיר ליברפול אשר פעלה בעיקר במהלך שנות ה-60 של המאה ה-20.
היסטוריה

הלהקה הוקמה בשנת 1959 על ידי ג'רי מרסדן יחד עם אחיו המתופף פרדי. הלהקה התחילה כשלישייה עם לס צ'אדוויק, ובשנת 1961 הפכה לרביעייה עם הצטרפותו של לס מגווייר. בתחילת דרכם נקראו הפייסמייקרס The Mars Bars, אך בעקבות תביעה של חברת הממתקים, נאלצו לשנות את שמם לשם הנוכחי. ג'רי והפוסעים היו ממובילי מוזיקת המרסיביט, והופיעו בהמבורג ובמועדון הקאוורן בליברפול יחד עם הביטלס. האמרגן של הביטלס, בריאן אפשטיין, הפך להיות גם האמרגן שלהם, ובתחילת שנת 1963 השיג להם חוזה הקלטה בחברת EMI.
הלהיט הראשון של הלהקה היה How do you do it של המחבר מיץ' מוריי. במקור ייעד ג'ורג' מרטין את השיר ללהקת הביטלס, אך הם סירבו להקליט שיר של מחבר אחר ובמקומו הקליטו את Please please me. ג'רי והפייסמייקרס הקליטו את How do you do it שהגיע לראש המצעד הבריטי. שיר נוסף של מיץ' מוריי, I like it, הגיע גם הוא לפסגה.
הלהיט השלישי של ג'רי והפייסמייקרס היה You'll Never Walk Alone של רוג'רס והמרשטיין מתוך המחזמר קרוסל. היה זה הלהיט הנמכר ביותר של הלהקה והוא אומץ על ידי אוהדי קבוצת הכדורגל ליברפול כהמנון של הקבוצה. בכך הפכו ג'רי והפייסמייקרס למבצע הראשון ששלושת הלהיטים הראשונים שלו הגיעו לפסגת המצעד הבריטי, הישג ששוחזר שנית רק לאחר 20 שנים על ידי להקת פרנקי הולך להוליווד.
הלהיט הרביעי של הלהקה היה I’m the one שחיבר ג'רי מרסדן ושהגיע למקום השני. בעקבותיו הוקלט Don’t let the sun catch you crying של לואיז קורדט. הלהיט המשמעותי האחרון של הלהקה היה Ferry cross the Mersey שנכתב על ידי מרסדן לסרט באותו שם שתיאר את הלהקות והזמרים של ליברפול והמרסיביט כמו הפורמוסט וסילה בלאק. גם הלהיט הבא, I’ll be there של בובי דארין, הגיע אל 20 הגדולים במצעדים. בהמשך לא הצליחה הלהקה לשחזר את ההצלחות הקודמות, ובחודש מאי 1967 התפרקה.
ג'רי מרסדן החל קריירת סולו ובשנים הבאות הקליט שישה שירים אך אף אחד מהם לא נכנס למצעד. במקביל זכה מרסדן להצלחה כשחקן תיאטרון ושיחק שנתיים בהצגה "הנערה של צ'ארלי" והופיע בקביעות בסדרת הטלוויזיה לילדים Sooty and Sweep. בשנת 1985 התאחדה להקת ג'רי והפייסמייקרס להופעה לטובת קורבנות אסון התמוטטות היציעים במגרש הכדורגל של קבוצת בראדפורד סיטי. כמו כן הופיע ג'רי מרסדן לעיתים במשחקים מיוחדים של קבוצת הכדורגל שלליברפול באצטדיון אנפילד ושר לקהל את השיר You’ll never walk alone.
ג'רי מרסדן נפטר ב-3 בינואר 2021 בגיל 78.
להיטי הלהקה

How do you do it #1UK #9US 04/63
I like it #1UK #17US 06/63
You’ll never walk alone #1UK #48US 11/63
I’m the one #2UK #82US 02/64
Don’t let the sun catch you crying #6UK #4US 05/64
It’s gonna be alright #24UK #23US 09/64
Ferry cross the Mersey #8UK #6US 01/65
I’ll be there #15UK #14US 04/65
Give all your love to me #68US 09/65
Walk hand in hand #29UK 12/65
La la la 04/66
Girl on a swing 10/66
תקליטי EP של הלהקה

How do you do it #2UK 1963
You’ll never walk alone #8UK 1963
I’m the one #11UK 1964
Don’t let the sun catch you crying #15UK 1964
It’s gonna be alright 1964
Gerry in California 1965
Hits from 'Ferry cross the Mersey' 1965
אלבומי הלהקה

How do you like it #2UK 11/63
Don’t let the sun catch you crying #29US 09/64
Ferry cross the Mersey #19UK 02/65
ראו גם

הפלישה הבריטית
הערות שוליים

↑  Freddie Marsden Remembered, spectropop.com
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007349810105171  BnF: cb139036909 (data)  ISNI: 0000 0001 2284 5416  LCCN: n88034861  MusicBrainz: fe5fb618-2f8b-4158-92b6-464f31672bca  NKC: xx0092450  VIAF: 121020641   WorldCat (עם VIAF): 121020641
גורמים לא מבוקרים

גורמים לא מבוקרים (פקטורים) הוא כשל לוגי מסוג שגיאות דגימה, השייך לקבוצת כשלי היקש, בו מגיעים למסקנה על בסיס השוואה בין שתי קבוצות או יותר, אף על פי שישנם הבדלים חשובים בין שתי הקבוצות, לבד מההבדל שנקבע בניסוי, היכולים להחשב אחראיים לתוצאות המושגות.
כשל זה ישים רק ביחס לטיעונים היקשיים המגיע למסקנות ממדגם "מבוקר", שבו המדגם מחולק לקבוצות מובחנות למטרת השוואה. החלוקה הפשוטה ביותר היא לקבוצת "ניסוי" ולקבוצת "בקרה". קשה מאוד ליצור שתי קבוצות שביניהן אין שום הבדל, אך כדי להימנע מכשל יש לעמוד על הגורמים העיקריים העשויים לחולל הבדל בין שתי הקבוצות (גורמים רלוונטיים) ולהכתים את הניסוי בגורמים לא מבוקרים.