stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דראגוט
ביילרביי של הים התיכון

בעקבות ניצחון זה מינה סולימאן את טורגוט לביילרביי (המושל האזורי הראשי) של הים התיכון.
במאי 1553 הפליג טורגוט רייס מהים האגאי עם 60 גליאות, כבש את קרוטונה ואת קסטלו בקלבריה. מאוחר יותר הוא נחת בסיציליה ובזז את רוב האי עד שעצר בליקאטה כדי לחדש את מלאי המים של ספינותיו. לאחר מכן הוא תקף את סקיאקה ואת מודיקה בדרום סיציליה. משם הוא נסע לאי טאבולרה ולסרדיניה, ואחר כך פנה אל פורטו ארקולה ונחת על החוף, לפני שיצא להפליג לעבר אלבה, שם הוא כבש את מרציאנה מרינה, ריו וקאפוליבורי.
משם הוא הפליג לקורסיקה וכבש את בוניפאציו ובסטיה בשם צרפת, שהייתה אז בעלת ברית של האימפריה העות'מאנית, ושילמה לו 30,000 דוקאטים זהב על חשבון התחמושת שנדרשה לכיבוש. לאחר מכן עזב את קורסיקה, חזר לאלבה וניסה לכבוש את פיומבינו ופורטופראיו, אבל בסופו של דבר ויתר, כבש את האי פיאנוסה וכבש מחדש את האי קאפרי ואת הטירה שבו (שנכבשה בעבר על ידי ברברוסה בשנת 1535). לאחר מכן חזר לקונסטנטינופול.
בשנת 1554 הוא הפליג מן הבוספורוס עם 60 גליאות והעביר את החורף בכיוס. משם הוא הפליג אל הים האדריאטי ונחת בוויסטה ליד פוגיה, כבש את העיר ובזז אותה. לאחר מכן הוא הפליג לעבר דלמטיה והפציץ את נמל ראגוסה (דוברובניק), בירתה הימית של רפובליקת ראגוסה. באוגוסט 1554 נחת באורבטלו ופשט על חופי טוסקנה.
בשנה שלאחר מכן, ביולי 1555, נחת בקאפו ותיקנו בקאלבריה, ומשם צעד לסרמיצ'ה ולסן לוסידו, והפציץ את ערים אלו, לפני שכבש את פאולה וסאנטו נוקטו. לאחר מכן הוא הפליג לאלבה כבש את העיר פופולוניה ותקף את פיומבינו. משם הוא הפליג לקורסיקה, שדד את בסטיה, ולקח 6,000 אסירים. מאוחר יותר הוא תקף את קלווי, הפליג לעבר סרדיניה והפציץ את נמלי האי. משם פנה אל ליגוריה ונחת באוספדאלטי, כבש את העיר ואת קו החוף שסביבה. מאוחר יותר הוא נחת בסן רמו, וחזר לקונסטנטינופול.
הפחה של טריפולי

במרץ 1556 מונה טורגוט רייס לפאשה של טריפולי. שם חיזק את חומות המצודה סביב העיר ובנה מעוז שרפה (דאר אל ברוד). הוא גם חיזק את ההגנות של הנמל ובנה את מבצר טורגוט (דראגוט) במקום המבצר הישן של סן פייטרו. ביולי 1556 הוא הפליג שוב ונחת בקייפ סנטה מריה באי למפדוזה, שם תפס ספינה ונציאנית שהובילה תחמושת ונשק להגנה על מלטה. מאוחר יותר נחת בליגוריה וכבש את ברגגי ואת סן לורנצו. בדצמבר 1556 כבש את גאפסה בתוניסיה והוסיף אותה לשטחיו.
בקיץ 1557 הוא הפליג מהבוספורוס עם צי של 60 גליאות וכשהגיע למפרץ טאראנטו נחת בקלבריה, וכבש את העיר קריאטי. מאוחר יותר הוא נחת בנמלי אפוליה.
בשנת 1558 הוסיף את אזור גאריאן, כ-70 ק"מ מדרום לטריפולי, לשטחו. לאחר מכן הוא ניצח את שושלת בני אוליד עם כוח של יניצ'רים והוסיף את השטחים שלהם לאימפריה העות'מאנית. מאוחר יותר הוא לקח את טאורגה מיסראתה וטאגיורה, כבש שוב את האי ג'רבה והוסיף אותו למחוז שלו. ביוני 1558 הצטרף לצי של פיאלי פאשה במצר מסינה, ושני האדמירלים כבשו ובזזו את רג'יו קלבריה.
משם הפליג טורגוט רייס לאיים האיאוליים וכבש כמה מהם, לפני שנחת באמאלפי, במפרץ סלרנו, ותפס את מאסה לוברנס, את קנטון ואת סורנטו. מאוחר יותר הוא נחת בטורה דל גרקו שבחופי טוסקנה, ובפיומבינו. באוגוסט הוא כבש מספר ספינות ליד חופי מלטה. בספטמבר 1558 הוא הצטרף לפיאלה פאשה, ושני האדמירלים תקפו את חופי ספרד לפני לכדו את סיוטאדלה (מנורקה) וגרמו נזק רב לנמלי האי.
בשנת 1559 טורגוט הדף התקפה ספרדית על אלג'יר ודיכא מרד בטריפולי. באותה שנה תפס ספינה מלטזית ליד מסינה. לאחר שהבין מהצוות שלה שהאבירים התכוננו למתקפה גדולה על טריפולי, והחליט לחזור לשם ולחזק את ההגנות בעיר.
קרב ג'רבה

בינתיים הפך דראגוט לאויב של רבים מן השליטים העות'מאניים, אך למעשה עצמאיים, שבתוניס ובאזורים הסמוכים, וכמה מהם נכנסו לברית ב-1560 עם סגן המלך סרדה של סיציליה, שקיבל הוראות מהמלך פיליפ השני מספרד להצטרף לכוחותיו במאמץ לכבוש את טריפולי.
מאמציו של פליפה השני הסתיימו בכישלון כאשר הצי העות'מאני של 86 אוניות, בפיקודו של פיאלי פאשה וטורגוט רייס, ניצח את הצי של הברית הנוצרית של פיליפ השני, שהורכב מ-200 ספינות, בקרב ג'רבה.
מצורים ונחיתות בים התיכון

במארס 1561 טורגוט רייס ואולוץ עלי רייס כבשו את וינצנזו סיקאלה ואת לואיג'י אוסוריו ליד האי מרטימו. ביוני 1561 נחת טורגוט באי סטרומבולי. ביולי 1561 הוא כבש שבע גליאות מלטזיות בפיקודו של האביר גימארנס, שאותו שחרר מאוחר יותר תמורת כופר של 3,000 דוקאטים זהב. לאחר שעצר ליד גוזו כדי לחדש את הגליאות שלו במים, הוא הפליג חזרה לטריפולי. באוגוסט 1561 הוא הטיל מצור על העיר נאפולי וחסם את הנמל עם 35 גליאות.
באפריל 1562 הוא שלח ספינות סיור כדי לסרוק את כל האי מלטה. בהמשך הטיל מצור על העיר אוראן שבאלגיריה שהייתה תחת שליטה ספרדית.
בשנת 1563 נחת בחופי פרובינציית גרנדה שבספרד, וכבש את עיר החוף אלמונקאר, יחד עם 4,000 אסירים. מאוחר יותר הוא נחת במאלגה. באפריל 1563 הוא תמך בצי של סאלח רייס עם 20 גליאות בעת המצור העות'מאני על אוראן, והפציץ את מבצר מרס אל-כביר.
בספטמבר 1563 הפליג דראגוט לנאפולי ותפס שש אוניות ליד האי קאפרי, שנשאו סחורות יקרות וחיילים ספרדים. מאוחר יותר הוא נחת בשכונת צ'יאיה שבנאפולי ותפס אותה. משם הפליג אל ליגוריה וסרדיניה, כשהוא פושט על ערי החוף, בעיקר אוריסטאנו, מארקלינו וארקולנטו. לאחר מכן הוא הפליג אל הים האדריאטי ונחת על חופי אפוליה ואברוצו. מאוחר יותר הוא נחת פעמיים בסן ג'ובאני ליד מסינה עם כוח של 28 גליאות. באוקטובר 1563 הוא הפליג לעבר קאפו פאסרו בסיציליה ואחר כך נחת שוב בגוזו, שם נלחם נגד האבירים.
המצור על מלטה ומותו

כאשר סולטאן סולימאן הורה על המצור הגדול על מלטה בשנת 1565, הצטרף טורגוט רייס לפיאלה פאשה ולכוחות העות'מאניים עם כ-1,600 לוחמים (על-פי חלק מהמקורות 3,000) וכ-15 ספינות (13 גליאות ושתי גאליוטות, חלק מהמקורות מציינים 17 ספינות). ב-31 במאי 1565. הוא נחת עם חייליו בפתח מרסה מושצייטו, מקום שנקרא היום 'דראגוט פוינט' על שם טורגוט רייס.
שם דראגוט נפגש עם קיזילאחמדלי מוסטפא פאשה, מפקד כוחות היבשה העות'מאנים, אשר שם במצור את מבצר סנט אלמו. הוא יעץ לו ללכוד את הסיטדלה שהייתה בלתי מוגנת ואת העיר מדינה, אבל המפקד לא הקשיב לעצתו. הוא גם סידר שתותחים נוספים יתמקדו בפורט סנט אלמו, אשר שלט בכניסתו של הנמל הגדול ונראה חלש יותר מן המבצרים האחרים, והצטרף להפצצה עם 30 תותחים משלו. בתוך 24 שעות ירו העות'מאנים 6000 יריות תותחים. משהבין כי מבצר סנט אלמו ומבצר סנט אנג'לו (המטה הראשי של האבירים בצד השני של הנמל) עדיין יכולים לתקשר אחד עם השני, טורגוט רייס הורה למצור מלא של פורט סנט אלמו במטרה לבודדו ממבצר סנט אנג'לו.
ב-17 ביוני 1565, דראגוט נפצע אנושות מרסיסי תותח שפגע באדמה שבקרבתו. לא ברור אם הירי נורה מפורט סנט אנג'לו, או אם נפגע מאש ידידותית מתותח עות'מאני. טורגוט נכנע לפצעיו ומת ב-23 ביוני 1565. היסטוריונים ספרדים ואיטלקים שונים, כמו פרנסיסקו בלבי די קורג'יו, רשמו את התבוסה הסופית של כוחות דראגוט, לאחר מותו, במלטה. היסטוריונים רבים מאמינים שאם היה חי, היה המצור מצליח. אך מותו גרם למריבות בין שני קציני הצבא העות'מאנים הבכירים, שהובילו לשורה של החלטות הרסניות שעזרו להציל את האבירים. גופתו נלקחה לטריפולי על ידי אולוץ' עלי רייס, ונקברה במסגד דראגוט, הממוקם מאחורי הטירה. המסגד עדיין בשימוש כיום.
מורשתו

דראגוט מתואר ביצירות אמנות, וספרים רבים נכתבו על חייו וכיבושיו. אתרים ומבנים במקומות רבים נקראו על שמו הטורקי – טורגוט רייס. העיר שבה נולד, קאראטופראק, נושאת כיום את שמו. ספינות מלחמה של הצי הטורקי וספינות נוסעים נקראו בשם טורגוט רייס. טורגוט רייס ממשיך לקבל כבוד רב בטורקיה. הוא נחשב בהיסטוריה המלטזית ליריב מר. המצוק בקצה סלימה שבמלטה נקרא "נקודת דראגוט" (אנ'), שם הציב טורגוט רייס סוללות תותחים להפגזת מבצר סנט אלמו. האתר משמש כאנדרטה לקרבות הגדולים שהתרחשו שם ולתבוסה של דראגוט במצור הגדול על מלטה.
הדיוויזיה ה-47 (בריטניה)

| --- | --- |

 פרטים
 מדינה:  הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת
 שיוך:  הצבא הבריטי הצבא הבריטי
 סוג:  דיוויזיה
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  1908 1920 1947 – 1919 1936 1967 (כ־11 שנים)
 מלחמות:  מלחמת העולם הראשונה מלחמת העולם השנייה
 פיקוד
 דרגת המפקד:   מייג'ור גנרל
הדיוויזיה ה-47 של הצבא הבריטי היא דיוויזיה בריטית אשר לחמה במלחמות העולם.
היסטוריה > הקמת הדיוויזיה

הדיוויזיה הוקמה בשנת 1908 כחלק מהצבא הטריטוריאלי, ונועדה להחליף את הצבא הסדיר כאשר הוא היה במשימות מחוץ לבריטניה, והיא כללה יחידות מאזור לונדון.
היסטוריה > מלחמת העולם הראשונה

בקיץ 1914 גויסה הדיוויזיה והחלה באימונים, ובמרץ 1915 נשלחה הדיוויזיה לצרפת, שם לחמה בקרב איפר השני ובקרב לוס. בשנת 1916 לחמה הדיוויזיה בקרב על הסום, ובשנת 1917 היא נטלה חלק בקרב אראס, קרב מסין, קרב איפר השלישי וקרב קמברה. באביב 1918 היא לחמה במתקפת האביב הגרמנית, ולאחר מכן לחמה במתקפת מאה הימים, כאשר כראש מטה הדיוויזיה שימש ברנרד מונטגומרי. לאחר המלחמה שוחררו חיילי הדיוויזיה, ובשנת 1919 פורקה הדיוויזיה.
היסטוריה > בין המלחמות

בשנת 1920 הוקמה הדיוויזיה מחדש, כחלק מהצבא הטריטוריאלי, ובשנת 1936 היא הפכה לדיוויזיית הנ"מ ה-1.
היסטוריה > מלחמת העולם השנייה

בשנת 1939 הוחלט על הכפלת כוח הצבא הבריטי, ועל בסיס הדיוויזיה ה-56 (לונדון) הוקמה הדיוויזיה ה-47 (לונדון). עם פרוץ מלחמת העולם השנייה גויסה הדיוויזיה, אך היא לא נשלחה לצרפת ונותרה בבריטניה. בתחילה היא הייתה דיוויזיה ממונעת עם 2 חטיבות בלבד, אולם לאחר המערכה על צרפת היא שונתה לדיוויזיית רגלים וצורפה לה חטיבה שלישית. הדיוויזיה הוצבה בוויילס ולאחר מכן בדרום אנגליה, על מנת להגן מפני פלישה גרמנית לבריטניה. בשנת 1944 חלקים מהדיוויזיה סייעו למבצע פורטיטיוד, ויחידותיה שימשו כיחידות תגבור עבור קבוצת הארמיות ה-21. באוגוסט 1944 פורקה הדיוויזיה, אולם בספטמבר היא הוקמה מחדש כדיוויזיית מילואים על בסיס הדיוויזיה ה-76. הדיוויזיה שימשה כדיוויזיית אימונים עבור יחידות שונות, ובינואר 1946 פורקה הדיוויזיה.
סמל הדיוויזיה במלחמת העולם הראשונה
הזוג ריקרדו

| --- | --- |

כרזת הסרט הרשמית
 בימוי:  אהרן סורקין 
 הופק בידי:  טוד בלאק ג'ייסון בלומנטל סטיב טיש
 תסריט:  אהרן סורקין 
 עריכה:  אלן באומגרטן 
 שחקנים ראשיים:  ניקול קידמן חאווייר ברדם ג'יי קיי סימונס נינה אריאנדה טוני הייל אליה שווקאט ג'ייק לייסי קלארק גרג
 מוזיקה:  דניאל פמברטון 
 צילום:  ג'ף קרונוויית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  Amazon Studios Escape Artists
 חברה מפיצה:  Amazon Studios
 הקרנת בכורה:  10 בדצמבר 2021
 משך הקרנה:  131 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  דרמה ביוגרפיה
 דף הסרט ב־IMDb
 
הזוג ריקרדו (באנגלית: Being the Ricardos) הוא סרט דרמה ביוגרפי אמריקאי, שנכתב ומבוים על ידי היוצר אהרן סורקין. בסרט מככבים ניקול קידמן וחאווייר ברדם בתפקידים הראשיים.
הסרט עלה לאקרנים בבתי קולנוע נבחרים ב-10 בדצמבר 2021, לפני שהופץ בשירות אמזון פריים ב-21 בדצמבר 2021.
הסרט קיבל ביקורות חיוביות לרוב מהמבקרים ששיבחו את התסריט ואת משחקה של קידמן, שאף זכתה בפרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר - סרט דרמה בטקס פרסי גלובוס הזהב ה-79.
תקציר העלילה

עלילת הסרט מתפרשת על פני שבוע במהלך הפקת הסיטקום "לוסי אהובתי", במהלכו לוסיל בול ובעלה, דסי ארנז, נתקלים במשבר שעלול לסכן את הקריירה ואת חיי הנישואין שלהם.
צוות השחקנים והדמויות

ניקול קידמן – לוסיל בול
חאווייר ברדם – דסי ארנז, בעלה של לוסיל.
ג'יי קיי סימונס – ויליאם פראולי
נינה אריאנדה – ויויאן ואנס
טוני הייל – ג'ס אופנהיימר
אליה שווקאט – מדלין פיו
ג'ייק לייסי – בוב קרול ג'וניור
קלארק גרג
נלסון פרנקלין
ג'וש רובנשטיין
לינדה לאבין
רופרט פיין
כריסטופר דנהאם
הפקה > פיתוח וליהוק

הפקת הסרט הוכרזה בספטמבר 2015, ופורסם שהשחקנית קייט בלאנשט תככב בדמותה של לוסיל בול ושהיוצר והתסריטאי אהרן סורקין יהיה אמון על כתיבת התסריט. באוגוסט 2017 נרכשו זכויות הפקת הסרט על ידי אולפני אמזון.
בנובמבר 2019 הפקת הסרט קיבלה זיכוי מס עבור הצילומים בקליפורניה, ובינואר 2020 חשפו המפיקים שהם נפגשים עם במאים למשא ומתן. עם זאת, בינואר 2021 עזבה בלאנשט את ההפקה, וניקול קידמן הייתה במשא ומתן על החלפתה וחאווייר ברדם היה במשא ומתן על גילום דמותו של דסי ארנז. סורקין, שנהנה מחוויית הבימוי של הסרט "משפט השבעה משיקגו", בחר לביים בעצמו את הסרט. דבר ליהוקה של קידמן לדמותה של בול, זכה לביקורות מעורבות ברשתות החברתיות, ומנגד, לוסי ארנז, בתם של לוסיל ודסי, תמכה בליהוקה של קידמן. בפברואר 2021, לוהקו ג'יי קיי סימונס ונינה אריאנדה לגילום דמויותיהם של ויליאם פראולי וויויאן ואנס. ב-29 במרץ 2021, דווח על ליהוקם של טוני הייל, אליה שווקאט, ג'ייק לייסי וקלארק גרג.
הפקה > צילומים

צילומי הסרט החלו ב-29 במרץ 2021 בלוס אנג'לס, קליפורניה. ההפקה ביטלה את הצילומים במלון שאטו מרמונט בעקבות חרם נגד מנהלי המלון לאור טענות על העסקת עובדיו בתנאים לא-מוסריים במהלך התפרצות מגפת הקורונה ואף טענות לאפליה על בסיס גזענות והטרדות מיניות מצד הנהלת המלון.
הפצה

ב-19 באוקטובר 2021, נמסר כי הסרט עתיד לעלות לאקרנים בבתי קולנוע נבחרים ב-10 בדצמבר 2021, לפני שיופץ בשירות אמזון פריים ב-21 בדצמבר 2021.
הערות שוליים

↑  Hipes, Patrick (September 2, 2015). "Cate Blanchett Attached To Lucille Ball Biopic With Aaron Sorkin In Talks To Write; Who Should Play Desi?". Deadline Hollywood. Archived from the original on October 29, 2020. Retrieved January 11, 2021.
↑  Fleming Jr, Mike (August 7, 2017). "Amazon Studios Boards 'Lucy And Desi'; Aaron Sorkin Scripting, Cate Blanchett To Play Lucille Ball". Deadline Hollywood. Archived from the original on August 7, 2017. Retrieved January 11, 2021.
↑  Patten, Dominic (November 12, 2019). "Brad Pitt, Kerry Washington & Cate Blanchett Projects Among 13 Films Scoring California Tax Credits". Deadline Hollywood. Archived from the original on September 21, 2020. Retrieved January 11, 2021.
↑  Ramos, Dino-Ray (January 14, 2020). "Amazon "Meeting With Directors" For Aaron Sorkin's Lucille Ball Feature Starring Cate Blanchett – TCA". Deadline Hollywood. Archived from the original on December 3, 2020. Retrieved January 11, 2021.
↑  Kroll, Justin (January 11, 2021). "Nicole Kidman And Javier Bardem Eyed To Play Lucille Ball And Desi Arnaz With Aaron Sorkin Directing 'Being The Ricardos' For Amazon Studios". Deadline Hollywood. Archived from the original on January 28, 2021. Retrieved January 11, 2021.
↑  Del Rosario, Alexandra (January 19, 2021). "Lucille Ball's Daughter Defends Nicole Kidman Casting For Aaron Sorkin's 'Being The Ricardos'". Deadline Hollywood. Archived from the original on January 28, 2021. Retrieved January 28, 2021.
↑  Kroll, Justin (February 9, 2021). "J.K. Simmons And Nina Arianda Join Amazon's Lucille Ball-Desi Arnaz Pic 'Being The Ricardos'". Deadline Hollywood. Retrieved February 9, 2021.
1 2  Hipes, Patrick (March 29, 2021). "'Being The Ricardos' Adds Tony Hale, Alia Shawkat, Jake Lacy, More To Cast As Production Begins". Archived from the original on March 29, 2021. Retrieved March 29, 2021.
↑  Lattanzio, Ryan (March 29, 2021). "Aaron Sorkin, Nicole Kidman's Lucille Ball Movie Now Filming with Fincher DP Jeff Cronenweth". IndieWire. Archived from the original on March 30, 2021. Retrieved April 3, 2021.
↑  Baum, Gary (April 22, 2021). "Aaron Sorkin's Lucy-Desi Movie Scraps Chateau Marmont Shoot Amid Boycott (Exclusive)". Deadline Hollywood. Retrieved April 22, 2021.
↑  Lee Linker, Maureen (October 19, 2021). "Aaron Sorkin shows a new side of Lucille Ball and Desi Arnaz in Being the Ricardos teaser". Entertainment Weekly. Retrieved October 19, 2021.
האקדמיה הבין-לאומית למשפט השוואתי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 אקדמיה
 תקופת הפעילות:  13 בספטמבר 1924 – הווה (100 שנה) 
 מיקום
 מדינה:  צרפת צרפת
 קואורדינטות:  48°51′15″N 2°19′42″E﻿ / ﻿48.854302572241°N 2.3283459959266°E﻿ / 48.854302572241; 2.3283459959266
 iuscomparatum.info?lang=fr
 he
 
האקדמיה הבין-לאומית למשפט השוואתי (באנגלית: International Academy of Comparative Law - IACL) היא אקדמיה שנוסדה בהאג בשנת 1924, והיא מאגדת משפטנים ממדינות רבות בעולם העוסקים במשפט השוואתי.
נשיאת האקדמיה מאז 2014 היא פרופסור קתרינה בל-וולקי (גר') מגרמניה.
הצטרפות לאקדמיה נעשית על פי המלצה של חברים קודמים בה. מרבית חברי האקדמיה נמנים עם הסגל האקדמי באוניברסיטאות, וכן חברים בה שופטים. מישראל חברים בה הפרופסורים למשפטים דניאל פרידמן, יצחק אנגלרד, אהרן ברק, דפנה ברק-ארז וטליה איינהורן.
מדי ארבע שנים מקיימת האגודה כנס בין-לאומי למשפט השוואתי. במסגרת הכנס מוענק פרס קנדה - פרס בסך 10,000 דולר קנדי שנתרם על ידי ממשלת קנדה.
הערות שוליים

↑  IACL members by status, International Academy of Comparative Law
↑  General Congresses, International Academy of Comparative Law
↑  Canada Prize, International Academy of Comparative Law
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007592351905171  ISNI: 0000 0001 0264 9776  LCCN: n82047488  NKC: ko2008443311  SUDOC: 134116976  VIAF: 153135198   WorldCat (עם VIAF): 153135198
הדיוויזיה ה-14 (בוואריה)

| --- | --- |

סמל מפקדת דיוויזיה בצבא הקיסרי הגרמני
 פרטים
 מדינה:  ממלכת בוואריה ממלכת בוואריה הקיסרות הגרמנית הקיסרות הגרמנית
 שיוך:   הצבא הבווארי  צבא הקיסרות הגרמנית
 סוג:  דיוויזיה
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  14 באוגוסט 1916 – 10 בספטמבר 1918 (שנתיים)
 מלחמות:  מלחמת העולם הראשונה
 פיקוד
 מפקדים:  ראו בהמשך
הדיוויזיה המלכותית הבווארית ה-14 (בגרמנית: 14. Königlich Bayerische Division) הייתה דיוויזיה של צבא הקיסרות הגרמנית. הדיוויזיה לחמה במלחמת העולם הראשונה, ופורקה בספטמבר 1918.
היסטוריה

הדיוויזיה הוקמה ב-14 באוגוסט 1916 ולאחר מכן נפרסה בחזית המערבית ולחמה בקרב ורדן ובמהלך הקרב על הסום. בסוף אפריל 1917 הועברה הדיוויזיה לחזית המזרחית. לאחר כניסת הפסקת האש בחזית הרומנית לתוקף בדצמבר 1917, הדיוויזיה הועברה חזרה לחזית המערבית. הדיוויזיה לחמה שם בקרבות השונים, ובכלל זה בקרב אראס, מתקפת האביב הגרמנית וקרב אמיין, עד שפורקה עקב אבדות כבדות ב-10 בספטמבר 1918.
מפקדים

גנרל-לויטננט אוטו פון ראוכברגר (14 באוגוסט 1916 – 28 במאי 1918)
גנרל-מיור קרל פון קליינהנץ (29 במאי 1918 – 10 בספטמבר 1918)
לקריאה נוספת

Ruhmeshalle unserer Alten Armee. Herausgegeben auf Grund amtlichen Materials des Reichsarchivs, Militär-Verlag, Berlin 1927, S. 66, 113–114.
האקדמיה הגאורגית למדעים

| --- | --- |

 אקדמיה למדעים
 תקופת הפעילות:  10 בפברואר 1941 – הווה (83 שנים) 
 בעלי תפקידים
 יו"ר:  רואין מטרוולי 
 מיקום
 מיקום:  Rustaveli ave. 52 
 מדינה:  גאורגיה גאורגיה
 קואורדינטות:  41°42′11″N 44°47′27″E﻿ / ﻿41.703055555556°N 44.790833333333°E﻿ / 41.703055555556; 44.790833333333
 science.org.ge
  (למפת טביליסי מוגדלת) האקדמיה הגאורגית למדעים(למפת טביליסי רגילה) האקדמיה הגאורגית למדעים
 
האקדמיה הגאורגית למדעים
האקדמיה הלאומית למדעים של גאורגיה (בגאורגית: საქართველოს მეცნიერებათა ეროვნული აკადემია) מאגדת בתוכה 63 מוסדות מחקר מדעיים בגאורגיה ומחקר בסיסי. האקדמיה מתאמת את פעולות המחקר ושומרת על קשר עם מדינות אחרות. משרדה הראשי ממוקם בטביליסי.
סגל האקדמיה כולל 69 איש. נשיא האקדמיה הוא תמז גמקרלידזה. האקדמיה מחולקת למחלקות הבאות: מתמטיקה ופיזיקה, גאולוגיה, מכניקה שימושית, הנדסה ותהליכי פיקוח, כימיה וטכנולוגיה כימית, ביולוגיה, פיזיולוגיה ורפואה ניסיונית, בעיות מדעיות שלחקלאות, מדעי החברה, שפה וספרות.
האקדמיה כוללת בתוכה גם את הגנים הבוטניים של טביליסי והגנים הבוטניים של בתומי. האקדמיה מעורבת גם בחפירות מאובני הומו-גאורגיקוס מדמניסי.
האקדמיה חברה ב"פדרציה האירופאית לאקדמיות הלאומיות של מדעי-הטבע ומדעי-הרוח". ביטאונה המדעי נקרא "ביטאון האקדמיה הגאורגית למדעים".
מלבד האקדמיה הגאורגית למדעים ישנם בגאורגיה את האקדמיה הגאורגית למדעי-החקלאות והאקדמיה הגאורגית למדעים ביו-רפואיים והאקדמיה האבחזית למדעים. שתי האחרונות ממוקמות בטביליסי.
היסטוריה

| נשיאי האקדמיה> שם הנשיא | נשיאי האקדמיה> שנים | נשיאי האקדמיה>  |
| --- | --- | --- |
| ניקו מוסחלישווילי | 1941-1972 |  |
| ליה וקואה | 1972-1977 |  |
| אבגני צ'רדזה | 1977-1986 |  |
| אלברט טאווצ'לידזה | 1986-2005 |  |
| תמז גמקרלידזה | 2005-היום |  |
האקדמיה נוסדה בפברואר 1941 בטביליסי שבגאורגיה הסובייטית בשם האקדמיה הלאומית של גאורגיה ס.ס.ר. בנובמבר 1990 שונה שמה לשמה הנוכחי. המייסדים היו חברי הסניף הגאורגי של האקדמיה הרוסית למדעים שייסדה בשנות ה-20 וה-30 של המאה ה-20 לשכות מחקר של האוניברסיטה הממלכתית של טביליסי.
אנשי האקדמיה שייסדו אותה היו: הבלשן גיאורגי אחוולדיאני, הניורולוג איוואן בריטשווילי, המומחה לשפות איברו-קווקזיות ארנולד צ'יכובאווה, האמן גיאורגי צ'ובינאשווילי, ההיסטוריון סימון ג'נשיה, הגאולוג אלכסנדר ג'אנלידזה, הפילולוג קורנלי קקלידזה, הבוטניקאי ניקו קצחובלי, המומחה לתרבויות סובטרופיות, המתמטיקאי והמכניקאי ניקו מוסחלישווילי, שהיה גם הנשיא הראשון של האקדמיה, המתמטיקאי ליה וקואה, שהיה הנשיא השני של האקדמיה, הבלשן אקקי שנידזה, המינרולוג אלכסנדר טברצ'ארלידזה, הפסיכולוג דימיטרי אוזנדזה, בונה המכונות קיריאק זבריאב והזואולוג פיליפ זאטיצב.
בתקופת .
האקדמיה הגאורגית למדעים בלילה
הדיוויזיה ה-48 (בריטניה)

| --- | --- |

 פרטים
 מדינה:  הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת
 שיוך:  הצבא הבריטי הצבא הבריטי
 סוג:  דיוויזיה
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  1908 1921 – 1919 1945 (כ־11 שנים)
 מלחמות:  מלחמת העולם הראשונה מלחמת העולם השנייה
 פיקוד
 דרגת המפקד:   מייג'ור גנרל
הדיוויזיה ה-48 של הצבא הבריטי (דרום מידלנד) היא דיוויזיה בריטית אשר לחמה במלחמות העולם.
היסטוריה > הקמת הדיוויזיה

הדיוויזיה הוקמה בשנת 1908 כחלק מהצבא הטריטוריאלי, שנועד להחליף את יחידות הצבא הסדיר כאשר אלה היו במשימות מעבר לים.
היסטוריה > מלחמת העולם הראשונה

בקיץ 1914 גויסה הדיוויזיה והחלה באימונים, ובמרץ 1915 נשלחה הדיוויזיה לצרפת. ביולי 1916 לחמה הדיוויזיה בקרבות היום הראשון של הקרב על הסום, כחלק מהקורפוס ה-8, וספגה אבדות כבדות. בשנת 1917 לחמה הדיוויזיה בקרב איפר השלישי, ובנובמבר אותה שנה היא נשלחה לאיטליה. הדיוויזיה לחמה בקרבות החזית האיטלקית, ובכלל זה בקרב הנהר פיאווה ובקרב ויטוריו ונטו. לאחר המלחמה שוחררו חיילי הדיוויזיה, וביוני 1919 פורקה הדיוויזיה.
היסטוריה > בין המלחמות

בשנת 1921 הוקמה הדיוויזיה מחדש, כחלק מהצבא הטריטוריאלי, אולם היא סבלה ממחסור בציוד ובמהלך האימונים היא נהגה לשאול ציוד מהדיוויזיה ה-3.
היסטוריה > מלחמת העולם השנייה

בשנת 1939 הוחלט על הכפלת כוח הצבא הבריטי, ועל בסיס הדיוויזיה ה-48 הוקמה הדיוויזיה ה-61. עם פרוץ מלחמת העולם השנייה גויסה הדיוויזיה ונשלחה לצרפת כחלק מחיל המשלוח הבריטי, והוצבה תחת פיקוד הקורפוס ה-1. במהלך המערכה על צרפת לחמה הדיוויזיה בפיקוד אנדרו תורן, אולם לבסוף פונתה יחד עם שאר חיל המשלוח במהלך מבצע דינמו. לאחר חזרתה לבריטניה היא הוצבה כהגנה מפני פלישה גרמנית לבריטניה, ובשנת 1943 היא הוסבה לדיוויזיית מילואים והוצבה תחת פיקוד צפון. הדיוויזיה סיפקה מחליפים עבור קבוצת הארמיות ה-21 שלחמה בחזית המערבית, ובנובמבר 1945 פורקה הדיוויזיה.
הדרוט

| --- | --- |
 מדינה / טריטוריה:  רפובליקת ארצאך
 בירת המחוז:  הדרוט 
 שטח:  1,877 קמ"ר
 תאריך נטישה:  נובמבר 2020 
 קואורדינטות:  39°31′00″N 47°01′48″E﻿ / ﻿39.5167°N 47.03°E﻿ / 39.5167; 47.03 
 אזור זמן:  UTC+04:00
 http://gov.nkr.am/hy/regions/details/51/
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת נגורנו קרבאך מוגדלת) סטפנקרטהדרוט(למפת נגורנו קרבאך רגילה) סטפנקרטהדרוט  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
הדרוט היה מחוז בנגורנו קרבאך, היוצר את גבולה הדרומי. זהו אזור הררי מאוד והכפרים בו מצויים בעיקר לאורך שני עמקי הנהר ומפוזרים במורדות הרמות בקצה הדרומי. לאחר סיום מלחמת נגורנו קרבאך הראשונה ועד לשנת 2020 הוא כלל בתוכה גם שטחים של אזרבייג'ן שנכבשו בזמן המלחמה.
שטח המחוז 1,877 קמ"ר ונכון ל-2005 התגוררו בו 12,000 תושבים.
חפירות של מערת אזוק (Azokh Cave) מלמדות כי בני אנוש יישבו את האזור לאורך עשרות אלפי שנים, והוא ניחן בהיסטוריה עשירה.
האזור מורכב מהחצי הדרום-מערבי של המחוז האזרי חוג'אבנד והחצי השני הוא של המחוז מרטוני. האזור היה תחת שליטה מוחלטת של הארמנים.
במסגרת מלחמת נגורנו קרבאך השנייה נכבש כל השטח של המחוז בידי אזרבייג'ן, ומאז טוענות שלטונות ארצאך לריבונות עליו מחדש.
הדיוויזיה ה-13 (האימפריה הגרמנית)

| --- | --- |

סמל מפקדת דיוויזיה בצבא הקיסרי הגרמני
 פרטים
 מדינה:  הקיסרות הגרמנית הקיסרות הגרמנית
 שיוך:   צבא הקיסרות הגרמנית
 סוג:  דיוויזיה
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  24 בספטמבר 1815 – 8 באוקטובר 1919 (104 שנים)
 מלחמות:  מלחמת שלזוויג השנייה מלחמת אוסטריה–פרוסיה מלחמת צרפת–פרוסיה מלחמת העולם הראשונה
הדיוויזיה ה-13 (בגרמנית: 13. Division) הייתה דיוויזיה של צבא הקיסרות הגרמנית. הדיוויזיה לחמה במלחמת העולם הראשונה, ופורקה עם סיומה.
היסטוריה

הדיוויזיה הוקמה ב-24 בספטמבר 1815 כחטיבה במינסטר, וב-5 בספטמבר 1818 הפכה לדיוויזיה ה-13. בשנת 1864 היא לחמה במלחמת שלזוויג השנייה, והשתתפה בקרב דיבל ובקרב אלס. בשנת 1866 לחמה הדיוויזיה במלחמת אוסטריה–פרוסיה, שם הייתה חלק מצבא המיין, ולחמה נגד בעלות בריתה של אוסטריה בדרום גרמניה, כולל קרב לאנגנזאלצה, קרב טאוברבישופסהיים והמצור על המצודה הבווארית בווירצבורג. במלחמת צרפת–פרוסיה לחמה הדיוויזיה בקרב שפיכרן, קרב קולומבי, קרב גרבלוט והמצור על מץ, כחלק מהקורפוס ה-7.
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה באוגוסט 1914 הייתה הדיוויזיה חלק מהקורפוס ה-7 בפיקוד קרל פון איינם, אשר היה חלק מהארמייה השנייה בפיקוד קרל פון בילו. הדיוויזיה השתתפה במערכה על הגבולות לרבות קרב שרלרואה, ולאחר מכן השתתפה בקרב על המארן. בהמשך השתתפה הדיוויזיה במרוץ אל הים, בקרב אראס ובקרב איפר הראשון. בשנת 1915 היא לחמה בקרב נוב שאפל, קרב ארטואה השני וקרב ארטואה השלישי, ובשנת 1916 לחמה בקרב ורדן ובקרב על הסום. בשנת 1917 השתתפה הדיוויזיה בקרב השני על האן, ובשנת 1918 היא השתתפה במתקפת האביב ובמתקפת מאה הימים. לאחר המלחמה חזרו חיילי הדיוויזיה לגרמניה, וב-8 באוקטובר 1919 פורקה הדיוויזיה.