stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
עג'ול

| --- | --- |
 טריטוריה:  הרשות הפלסטינית הרשות הפלסטינית
 נפה:  רמאללה ואל-בירה
 שטח:  6.6 קמ"ר
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בכפר:  1,450 (2006)
 קואורדינטות:  32°01′22″N 35°10′49″E﻿ / ﻿32.022777777778°N 35.180277777778°E﻿ / 32.022777777778; 35.180277777778 
 אזור זמן:  UTC +2
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת גוש דן מוגדלת) עג'ול(למפת גוש דן רגילה) עג'ול(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום עג'ול(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום עג'ול  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
עג'ול (ערבית: عجّول) הוא כפר פלסטיני, המשתייך לנפת רמאללה ואל-בירה וממוקם כ -19 ק"מ מצפון לרמאללה. ממזרח לכפר שני אתרים ארכאולוגיים וחורבות. אחת החורבות הן על שם תושב לשעבר של עג'ול, השייח' עבד. עג'ול נשלטת על ידי מועצת הכפר שבה שלושה חברים.
היסטוריה

לפי עדויות ארכאולוגיות האזור היה מיושב החל מתקופת הברזל בארץ ישראל. סביב הכפר שלושה אתרים ארכאולוגיים, ח'רבת אל-מושריקה ממזרח, ח'רבת וח'רבת ג'רוואן ממערב, בהם נערך סקר ארכאולוגי ונמצאו חרסים מתקופת הברזל II, התקופה הפרסית בארץ ישראל, התקופה ההלניסטית בארץ ישראל והתקופה הרומית בארץ ישראל. בקצה הצפוני של הכפר ממוקם שייח' ח'ליל, מבנה מקאם שלידו קברים נוספים, תושבי הכפר מתחזקים את המקום והמבנה נשמר בשלמותו.
במאות ה-12 וה-13, בתקופה ממלכת ירושלים הצלבנית, היה עג'ול מאוכלס על ידי מוסלמים, על פי כתבי ההיסטוריון דיה אל-דין. במסגד בכפר יש כיתוב בקיר הדרומי המתוארך לשנת 1196. הכתובת היא בכתב איובי. חוקר התקופה הצלבנית ריינהולד רריכט הציע כי עג'ול היה המקום הצלבני שנקרא גול; אולם קלוד קונדר, מנהל המשלחת של הקרן לחקר ארץ ישראל לא הסכים עם קביעתו.
בשנת 1517, הכפר שולב באימפריה העות'מאנית עם שאר ארץ ישראל, ובשנת 1596, עג'ול הופיעה במרשמי המס העות'מאניים ב'נאחיה' (נפת) קודס. בכפר נרשמו 79 משקי בית, כולם מוסלמים. הם שילמו שיעור מס קבוע של 33,3% על מוצרים חקלאיים, שכללו חיטה, שעורה, יבולי קיץ, כרמים ועצי פרי, זיתים, עיזים וכוורות; סך הכל החזיקו 8,745 דונם עות'מאני. מחצית מההכנסות הועברו לווקף.
בשנת 1863, ביקר חוקר ארץ ישראל ויקטור גרן.
גאוגרפיה

הכפר עג'ול ממוקם על מדרון סביב פסגה שגובהה 522 מטר מעל פני הים. בפסגה זו ממוקם מבנה מקאם "שייח' ח'ליל". מעיין הכפר "עין ע'גול" הוא בעל נביעה חזקה של כ-44,000 ק"ב בשנה. מי המעיין נאגרים לבריכה מקורה בשטח של כ-12 מ"ר ובריכה פתוחה בשטח של כ-10 מ"ר. המעין משקה בוסתן פרי. העמק שלמרגלות הכפר קרוי "ואדי עין דרא", במרכזו מעיין נוסף בשם "עין דרא". מעיין זה מספק את רוב תצרוכת המים של הכפר. מי המעיין נאגרים לבריכה מקורה וגדולה ומשם נשאבים דרך רשת של צינורות אל הכפר. רוב שטחו של העמק כולל חלקות אדמה המעובדות על ידי תושבי הסביבה. החקלאים באזור מגדלים ירקות אורגניים: שעועית, חסה, חציל, קישוא, פלפל, עגבנייה, כרוב וכרובית. עצי הדר: לימון, תפוז, קלמנטינה, אשכולית ופומלה, בנוסף יש במקום גם חלקות של רימונים וענבים.
נתונים דמוגרפיים

במפקד אוכלוסין 1931 של ארץ ישראל היו בכפר 79 בתים מאוכלסים, בהם התגוררו 292 תושבים, כולם מוסלמים.
על פי נתוני הלשכה הפלסטינית המרכזית לסטטיסטיקה, אוכלוסיית עג'ול מנתה 1,450 תושבים באמצע שנת 2006. במפקד של הלמ"ס בשנת 1997, רק 4.2% מאוכלוסיית עג'ול - שמנתה 1,026 איש - היו פליטים פלסטינים. קבוצת הגיל הגדולה ביותר בכפר הייתה ילדים עד גיל 14, המהווים 44.2% מהאוכלוסייה. כ -25.3% מהאוכלוסייה הם בין הגילאים 15 ל -29, 24.2% בין 30 ל -64, ותושבים מעל גיל 65, מהווים 6.3% מהאוכלוסייה. בפילוח המגדרי של עג'ול היו יותר גברים (51.7%) מאשר נשים (49.3%). במפקד של הלמ"ס בשנת 2007, הנתונים של אוכלוסיית עג'ול הראו שאוכלוסיית הכפר קטנה ל-1,237 בני אדם, מהם 601 גברים ו -636 נשים.
הערות שוליים

↑  Israel Finkelstein; Lederman, Zvi, eds. (1997). Highlands of many cultures. Tel Aviv: Institute of Archaeology of Tel Aviv University Publications Section. ISBN 965-440-007-3.
↑  Hütteroth and Abdulfattah, 1977, p. 136
↑  בסאם אלמוהור, גן העדן הנעלם: יום צילומים וירקות אורגניים בעין דרא, באתר "שיחה מקומית", 29 במאי 2014
↑  Mills, Census of Palestine, 1931, page 47
| דגל פלסטיןיישובי נפת רמאללה ואל-בירה |
| --- | --- | --- |
| ערים | אל-בירה • ביתוניא • רוואבי • רמאללה |   |
| מועצות מקומיות | אל-איתיחאד (ביתילו, דיר עמאר, ג'מאלא) • א-זיתונה (מזרעה אל-קיבליה, אבו שוחידם) • ביר זית • בית ליקיא • בני זייד (דיר ע'סאנה, בית רימא) • בני זייד א-שרקייה (עארורה, מזארע א-נובאני) • דיר ג'ריר • דיר דיבוואן • חרבתא אל-מצבאח • מזרעה א-שרקיה • נעלין • סילוואד • סינג'יל • תורמוס עיא |   |
| כפרים | אבו קש • אום צפא • א-לובן אל-ע'רבי • אל-ג'אנייה • אל-מוע'ייר • אל-מידיה • בודרוס • בורקה • בית סירא • ביתין • בית עור אל-פוקא • בית עור א-תחתא • בלעין • ג'יפנה •דורא אל-קרע • דיר אבו משעל • דיר איבזיע • דיר א-סודאן • דיר ניזאם • דיר קדיס • ח'ירבת אבו פלאח • ח'רבת'א בני חרית • טייבה • טירה • יברוד • כובאר • כפר מאליכ • כפר ניעמה • כפר עין • נבי סאלח • סאפא • סורדא • עאבוד • עבוין • עג'ול • עטארה • עין יברוד • עין עריכ • עין סיניא • עין קיניא • קיביה • קראוות בני זייד •  ראס כרכר • רמון • רנתיס • שוקבא • שיבתין |   |
| מחנות פליטים | אל-אמערי • ג'לזון • קדורה • קלנדיה |   |
נפות הרשות הפלסטינית
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007582050205171 
ערך זה הוא קצרמרבנושא הרשות הפלסטינית. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
סלימאן ששון

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1841 מומבאי, הודו הבריטית 
 פטירה:  1894 (בגיל 53 בערך) 
 בן או בת זוג:  פרחה ששון (?–1894) 
 צאצאים:  דוד סלימאן ששון
 
סלימאן דוד ששון (1841 - 1894) היה בן למשפחת ששון שמוצאה מבגדאד, תושב הודו, איש עסקים ופילנתרופ.
ביוגרפיה

סלימאן ששון נולד בבומביי, שבהודו בשנת 1841
סלימאן נסע לסין על מנת לעזור לאביו דוד ששון. לאחר שהות ארוכה בסין לצורכי עסקים, הוא חזר בשנת 1875 על מנת לקבל על עצמו את השליטה על עסקי משפחת ששון.
הוא עמד בראש חברת דוד ששון ושות' (David Sassoon & Co), חברת המסחר הבינלאומית הגדולה של המשפחה, עד לפטירתו. כמו כן כיהן כיו"ר חברת 'ששון לטוויה ואריגה', וחברת 'ששון ואליאנס משי'.
שנה לאחר חזרתו מסין, בשנת 1876 נישא לפרחה ששון.
כן כיהן כיו"ר מועצת המנהלים של חברת שימור ושיפור הקרקע בנמל, וחברת ביטוח חיים אוריינטלי, חברות שנסחרו בבורסה.
סלימאן לקח חלק במועצת המנהלים של בנק בומביי וקרן נמל מומבאי. סר ג'יימס פרגוסון הברונט השישי (1832–1907) מינה אותו פעמיים למועצת מושל בומביי.
היה נשיא האגודה ההתאחדות האנגלו-יהודית בסניף בומביי החל משנת 1894
חיים אישיים

סלימאן ניהל אורח חיים דתי, והיה לו בית כנסת פרטי בביתו.
הוא נישא לפלורה ששון (1859–1936), לזוג נולדו שלושה ילדים:
דוד סלימאן ששון (1880–1942; בנו הוא סולומון דוד ששון (1915–1985), ונכדו, יצחק ס.ד. ששון)
רחל ששון (עזרא) - 1877–1952, לימים ראש ההסתדרות הציונית בהודו, נישאה לסר דוד עזרא
מוזל (מזל-טוב) - 1884–1921)
הוא מת בבומביי בשנת 1894, כשבנו דוד היה בן 13.
אשתו פלורה, קיבלה לידיה את ניהול חלק ניכר מעסקי משפחת ששון לאחר פטירתו. לאחר פטירתו היא עברה לאנגליה יחד עם ילדיה.
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6  Jewish Encyclopedia
1 2  Isaac Landman, The Universal Jewish Encyclopedia ...: An Authoritative and Popular Presentation of Jews and Judaism Since the Earliest Times, 1943, Volume 9, p. 375 אנציקלופדיה היהודית
1 2 3 4 5  Jewish Women's Archive: Flora Sassoon
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007358517205171  VIAF: 34150940118126602672   WorldCat (עם VIAF): 34150940118126602672
סטריסורס

| סטריסורס |
| --- | --- |
 Hydropsalis torquata  Lampornis calolaemus
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
תת־מחלקה:: עופות בתראים
קבוצה:: סטריסורס
סדרה:: בעלי אגן דמוי לטאה
תת־סדרה:: תרופודה
שם מדעי
 Cypselomorphae

סטריסורס (שם מדעי: Strisores) הוא ענף של עופות בתראים, המכילים את הסדרות הקרובות לסיסים ולתחמסים המודרניים וכן הקוליברים יונקי הצוף. בני הקבוצה כוללים מינים קטנים יחסית. הקטן מביניהם הוא קוליברי הדבורה, הקטן בעופות, והם פרימיטיביים יותר משאר בני הקבוצה עופות מפותחים חסרי שיניים. המקורות המוקדמים ביותר שלהם התגלו בפלאוקן שלפני 60 מיליון שנה.
מינים אלה מיונו לראשונה ב-1847 לפי בדיקות מאפיינים סינפומורפים ומטבוליים משותפים. מספר מאפיינים משותפים ביניהם: גולגולת עגלגלה ולסתות מקוצרות יחסית. חלקם כמו התחמסים בעלי זיפים מסביב למקורם, וחלקם מותאמים לתנאי חשיכה כמו לחיים במערות או שהם פעילי לילה. רובם בעלי התמחות בתעופה, אך לא בהליכה, והם נעים לאיטם על הקרקע או במקרה של הסיסים בכלל אינם נוחתים. חלק מהתחמסים הותאמו לתנוחה זקופה על ענפי עצים, איתה הם יכולים להסתוות.
הקבוצה השתייכה לשבט "Macrochires", בתוך אותה קבוצה ולצד השבט "Amphibolae" (אליו שויכו ההואצינאים, הקוליוסאים והטוראקואים) וקובצו אליו גם הכחלאים. לעומתם בני המשפחה פודרגיים נחשבו למינים של דורסי לילה, אשר כיום אינם נחשבים לקרובים לסדרה.
מיון

סדרה סיסאים (Apodiformes)
משפחה סיסיים (Apodidae)
משפחה סיסים מצוייצים (Hemiprocnidae)
סדרה קוליבראים (Trochiliformes)
משפחה קוליבריים (Trochilidae)
סדרה תחמסאים (Caprimulgiformes)
משפחה תחמסיים (Caprimulgidae)
משפחה תחמסוניים (Nyctibiidae)
משפחה פודרגיים (Podargidae)
משפחה גואשריים (Steatornithidae)
משפחה תחמסונים אוסטרליים (Aegothelidae) - ייתכן ששייכת לסדרה נפרדת
סטריפה

| --- | --- |

 מידע כללי
 אורך:  147 קילומטרים
 אגן ניקוז:  1,610 קמ"ר 
 יובלים:  Vosushka, Western Strypa, Studenka, Vilkhovets (river), בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 שפך:  דניסטר 
 מדינות באגן הניקוז:  אוקראינה 
 he
 
הסטריפה בבוצ'אץ'
סטריפה (באוקראינית: Стрипа) הוא נהר הזורם דרומה לאורך 147 ק"מ במחוז טרנופול שבמערב אוקראינה ומתחבר אל הדניסטר. רוחב הנהר הוא כשלושים מטר. אגן הניקוז הנהר משתרע על 1,610 קמ"ר, שהם כ-12% משטחו של מחוז טרנופול. מי הנהר משמשים לתעשייה ולחקלאות. היישובים העיקריים לאורך הנהר הם זבורוב ובוצ'אץ'. בין שני יישובים אלה זורם הנהר בערוץ עמוק שבו מפלים רבים.
הנהר מוזכר באחדים מסיפוריו של ש"י עגנון העוסקים בעיר הולדתו בוצ'אץ'. בשנים 1915–1916 הנהר היה קו החזית בין צבא האימפריה הרוסית לבין הצבא האוסטרו-הונגרי. החורבן שהמיטה לחימה זו על בוצ'אץ' מתואר ברומן "אורח נטה ללון". בספרו "עיר ומלואה" מתאר עגנון את הסטריפה וגשריו שבבוצ'אץ':
הערות שוליים

↑  גבעה המרוחקת כשני ק"מ מבוצ'אץ'
↑  ש"י עגנון, עיר ומלואה, הוצאת שוקן, 1999, עמ' 283
סטרינגר דייוויס

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  4 ביוני 1899 בירקנהד, הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  29 באוגוסט 1973 (בגיל 74) צ'לפונט סנט גילס, הממלכה המאוחדת 
 שם לידה:  James Buckley Stringer Davis 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד, הממלכה המאוחדת 
 תקופת הפעילות:  מ-1938 
 בן או בת זוג:  מרגרט רתרפורד (1945–1972) 
 פרופיל ב-IMDb
 
גיימס באקלי סטרינגר דייוויס (באנגלית: James Buckley Stringer Davis;‏ 4 ביוני 1899 - 29 באוגוסט 1973) היה שחקן קולנוע בריטי.
ביוגרפיה

דייוויס נולד בבירקנהד, צ'שייר אנגליה. ב-1945 התחתן עם מרגרט רתרפורד. סטרינגר היה ידוע בשל הופעותיו כשחקן משנה בסרטים שונים וסדרות טלוויזיה, בהם לעיתים קרובות גילם את תפקיד הג'נטלמן האנגלי המבוגר. אשתו התעקשה תמיד שיינתן לו תפקיד קטן בכל סרט בו השתתפה, כך הוא הופיע לצידה במספר סרטים כולל ב-4 עיבודי קולנוע לספרי אגתה כריסטי כאשר אשתו מגלמת את דמותה של גברת מארפל.
דייוויס היה נשוי לשחקנית מרגרט רתרפורד והוא הלך לעולמו ב-1973 בשלפונט סיינט גיילס בבקהאמפשיר כשנה לאחר מותה של רעייתו.
רתרפורד ודייוויס נקברו בבית הקברות של כנסיית ג'יימס הקדוש בבקהאמפשיר.
סילביה פדריצ'י

| --- | --- |

 לידה:  24 באפריל 1942 (בת 82) פארמה, איטליה 
 מדינה:  ארצות הברית, איטליה 
 השכלה:  אוניברסיטת מדינת ניו יורק בבאפלו  אוניברסיטת בולוניה 
 מעסיק:  אוניברסיטת הופסטרה 
 
סילביה פדריצ'י (באיטלקית: Silvia Federici; נולדה ב-1942, בפארמה, איטליה) היא חוקרת, תאורטיקנית פוליטית, ופעילה ממסורת האוטונומיזם המרקסיסטי הפמיניסטי. היא פרופסור אמריטה ועמיתת הוראה באוניברסיטת הופסטרה, שם היא פרופסור למדעי החברה. היא עבדה כמורה בניגריה במשך שנים רבות, והיא גם מייסדת שותפה של ועדת החופש האקדמי באפריקה, וחברה בקולקטיב Midnight Notes Collective. עבודתה חושפת את אחד ממאפייני הבסיס של צבירת הון אשר התאוריה המרקסיסטית מדלגת עליהם - דיכוי של נשים והעבודה הפרודוקטיבית והרבייתית של נשים. פדריצ'י ידועה בשל התמקדותה במאבק נגד הגלובליזציה הקפיטליסטית, ואף פיתחה תאוריה פמיניסטית של נחלת הכלל.
רקע

פדריצ'י גדלה באיטליה, והגיעה לארצות הברית ב-1967 כדי ללמוד לתואר דוקטור בפילוסופיה באוניברסיטת מדינת ניו יורק בבאפלו. היא לימדה באוניברסיטת פורט הארקורט בניגריה, ומונתה כפרופסור חברה ולאחר מכן כפרופסור לפילוסופיה פוליטית בינלאומית באוניברסיטת הופסטרה, שם לימדה לימודי נשים, היסטוריה, חינוך ותרבות של נשים, לימודים בינלאומיים, ופילוסופיה פוליטית.
היא מייסדת-שותפה של הקולקטיב הפמיניסטי הבינלאומי (International Feminist Collective), הארגון שעמד מאחורי הקמפיין הבינלאומי בעד שכר עבור עבודות הבית, Wages For Housework. ב-1973, היא עזרה להקים קבוצות במסגרת הקמפיין ברחבי ארצות הברית. בשנת 1975 היא פרסמה את הספר Wages Against Housework, אחת העבודות המוכרות ביותר במסגרת התנועה.
בשנות ה-1990, לאחר תקופה בה לימדה בניגריה, היא הייתה פעילה בתנועה נגד גלובליזציה, ובארצות הברית, נגד עונש מוות במסגרת הפרויקטשל האגודה לפילוסופיה רדיקלית (RPA). היא מייסדת שותפה של ועדת החופש האקדמי באפריקה (CAFA), ארגון שמטרתו תמיכה במאבקי סטודנטים ומחנכים באפריקה, אל מול שינויים מבניים בכלכלות האפריקאיות ומערכות החינוך, והייתה מעורבת בקולקטיב Midnight Notes Collective.
תרומה לתאוריה חברתית

העבודה הידועה ביותר של פדריצ'י היא Caliban and the Witch: Women, the Body and Primitive Accumulation, המרחיבה על עבודתה של לאופולדינה פורטונאטי, אשר חקרה את הסיבות לציד מכשפות בתחילת התקופה המודרנית, אך עם פרשנות פמיניסטית. בעבודה זו, פדריצ'י טוענת נגד התאוריה של קרל מרקס שצבירה פרימיטיבית של הון היא בהכרח מקדם של קפיטליזם. במקום זאת, היא טוענת כי צבירה פרימיטיבית היא יסוד מאפיין של הקפיטליזם עצמו—שהקפיטליזם, על מנת לקיים את עצמו, דורש עירוי מתמיד של הון מופקע.
פדריצ'י מחברת בין הפקעה זו לבין עבודה ללא שכר של נשים, כזו שמקושרת לרבייה וכן עבודה אחרת, אותה היא מציבה כמקדם היסטורי לעלייה של כלכלה קפיטליסטית מבוססת עבודה בשכר. בהקשר זה, היא מציגה את המאבק ההיסטורי על נחלת הכלל והמאבק על קומונליזם. במקום לראות את הקפיטליזם בתור הכוח המשחרר והמביס של הפיאודליזם, פדריצ'י מפרשת את עלייתו של הקפיטליזם כמהלך ריאקציונרי אשר חותר נגד הגאות של הקומונליזם.
פדריצ'י ממקמת את מיסוד האונס והזנות, כמו גם את משפטי הכפירה וציד המכשפות, עם השריפות על המוקד והעינויים הנלווים, כחלק מרכזי בדיכוי שיטתי של נשים, וניכוס עבודתן. את הדיכוי הזה היא מקשרת להפקעה קולוניאליסטית, ומספקת מסגרת להבנת העבודה של קרן המטבע הבינלאומית, הבנק העולמי, ועוד מוסדות פרוקסי כעוסקים במחזור מחודש של צבירה פרימיטיבית, שבה כל מה שמוחזק במשותף (נחלת הכלל)—מים, זרעים, הקוד הגנטי שלנו—הופך למופרט בגרסה חדשה של גידור.
ספרים

(1975) Wages Against Housework. Bristol: Published jointly by the Power of Women Collective and the Falling Wall Press. Link goes to full text of the book.
(1984, with Leopoldina Fortunati) Il Grande Calibano: Storia del corpo social ribelle nella prima fase del capitale. Milan: Franco Angeli
(2004) "Il Femminismo e il Movimento contro la guerra USA", in DeriveApprodi #24
(2004) Caliban and the Witch: Women, the Body and Primitive Accumulation. Brooklyn, NY: Autonomedia.
(2012) Revolution at Point Zero: Housework, Reproduction, and Feminist Struggle, Brooklyn/Oakland: Common Notions/PM Press
(2018) Re-enchanting the World: Feminism and the Politics of the Commons. Oakland, CA: Kairos/PM Press
(2018) Witches, Witch-Hunting, and Women. Oakland, CA: PM Press
ספרים בעריכתה

(1995) (ed.) Enduring Western Civilization: The Construction of the Concept of Western Civilization and Its "Others". Westport, CT, and London: Praeger.
(2000) (ed.) A Thousand Flowers: Structural Adjustment and the Struggle for Education in Africa. Africa World Press.
(2000) (eds.) African Visions: Literary Images, Political Change, and Social Struggle in Contemporary Africa. Westport, CT, and London: Praeger.
ספרים בעריכתה > מאמרים נבחרים

Feminism and the Politics of the CommonsThe Commoner, 2011
On capitalism, colonialism, women and food politics, Politics and Culture 2009 (2) - Special Issue on Food (&) Sovereignty
Witch-Hunting, Globalization, and Feminist Solidarity in Africa Today, The Commoner, 2008
Precarious Labour: A Feminist Viewpoint, 2008
Notes on the edu–factory and Cognitive Capitalism, 2007 (with George Caffentzis)
Witches and Class Struggle, 2004
Theses on Mass Worker and Social Capital (1972, with Mario Montano)
War, Globalization and Reproduction
Mormons in space (with George Caffentzis)
Why Feminists Should Oppose Capital Punishment
Donne, Globalizzazione e Movimento Internazionale delle Donne
Genoa and the antiglobalization movement (with George Caffentzis)
The great Caliban:The struggle against the rebel body, from Caliban & the Witch
All the World Needs a Jolt: Social Movements and Political Crisis in Medieval Europe, from Caliban & the Witch
The Debt Crisis, Africa and the New Enclosures
The War in Jugoslavia. On Whom the Bombs are Falling? (1999, with Massimo De Angelis)
"Viet Cong Philosophy: Tran Duc Thao". TELOS 06 (Fall 1970). New York: Telos Press
Development and Underdevelopment in Nigeria (1985)
"On Elder Care" *
הרצאות (קובצי אודיו)

Silvia Federici, recorded live at Fusion Arts, NYC. (11.30.04)
Audio from a talk entitled The Body, Capitalist Accumulation And The Accumulation Of Labour Power by Silvia Federici for Bristol Radical History Group
"Academic Freedom and the Enclosure of Knowledge in the Global University" by Silvia Federici at Rhodes University in Grahamstown, South Africa. 19 September 2013.
הערות שוליים

↑  Silvia Frederici biography at Interactivist (אורכב 28.09.2007 בארכיון Wayback Machine)
↑  Silvia Frederici biography at Democracy Now (אורכב 20.04.2006 בארכיון Wayback Machine)
↑  On capitalism, colonialism, women and food politics(הקישור אינו פעיל, March 2018), Politics and Culture, 2009 (2) - Special Issue on Food & Sovereignty.
↑  "סילביה Federici, על קפיטליזם, קולוניאליזם, נשים ואוכל פוליטיקה", ראיון על ידי מקס Haiven, פוליטיקה ותרבות, 2009, גיליון 2.
↑  Vishmidt, Marina (במרץ 2013). "Permanent Reproductive Crisis: An Interview with Silvia Federici". Meta Mute. Mute. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "January 2018 (Volume 69, Number 8) | The Editors | Monthly Review". Monthly Review (באנגלית אמריקאית). 2018-01-01. נבדק ב-2018-01-28.
↑  Cervantes, Hugo (2018-01-22). ""Out of this World": How Mykki Blanco and i-D highlight Johannesburg's queer life - Highlander". Highlander (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2018-01-28.
↑  Duffau, Helene. "Caliban et la sorcière : femmes, corps et accumulation primitive". Club de Mediapart (בצרפתית). נבדק ב-2018-01-28.
↑  "Le corps, terrain originel de l'exploitation des femmes". Le Monde.fr (בצרפתית). נבדק ב-2018-01-28.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007455083305171  PLWABN: 9810684958205606  BIBSYS: 1048460  BNE: XX1106044  BnF: cb144120301 (data)  CANTIC: a19551629  CiNii: DA09660406  GND: 1025174429  ICCU: CFIV024107  ISNI: 0000 0000 2161 3288  LCCN: n80119094  NDL: 001255144  NKC: uk20191048992  NLK: KAC201116231  NSK: 000612094  NTA: 120126702  RERO: 02-A003235363  SUDOC: 059776285  VIAF: 59298964   WorldCat (עם VIAF): 59298964
סירת מגורים

אורח החיים בספינת מגורים יכול להידמות לזה שבמבנה מגורים סטנדרטי, עם הקצאת מקום לסלון ואף גידול חיות מחמד. נמל יפו, 2021
סירת מגורים היא סירה המשמשת בעיקר למגורים, בין אם נבנתה במיוחד לשם כך ובין אם הוסבה לשימוש זה; יש שעוגנות סמוך לחוף או רתוקות לרציף דרך קבע, ואחרות מצוידות במנוע ומסוגלות לשוט בכוחות עצמן. רובן אינן ממונעות מכיוון שהן בדרך כלל עוגנות, נשארות נייחות בנקודה קבועה, ולעיתים קרובות קשורות לקרקע כדי לספק שירותים. עם זאת, רבות מהן בעלות כושר שייט.
ניתן לראות בסירת מגורים בית צף, אולם מונח זה משמש לרוב בהתייחס למבנה מגורים שצף על גבי רפסודה.
סירות מגורים בעולם

באירופה, ניתן לראות כמה מהדוגמאות היקרות ביותר של סירת מגורים. בגלל מספר המעגנים המצומצם, המגורים בסירות שלאורך התעלות של אמסטרדם יקרים מאוד, מה שמגביל את כמות הסירות החדשות שמצטרפות. בתעלות מתגוררות כ-2,400 משפחות ויש בהן אפילו בתי מלון ושוק צף של פרחים. הבלומנמארקט, הוא שוק הפרחים הצף היחיד בעולם. השוק נמצא על סירות מגורים לאורך תעלת הסינגל של אמסטרדם. בעיירה מאסבומל (Maasbommel) נבנו אף בתים אמפיבים, אשר עולים עם גובה המים במקרה של שיטפון. בנמל המבורג יש קהילה של סירות מגורים ולהם אף סירות המשמשות כבתי תפילה, כמו "כנסיית סירת הנהר" (Flussschifferkirche) או כנסיית איש הסירות. בברלין יש גם כמה שכונות של סירות בתים, בעיקר בתעלת לאנדוור (Landwehrkanal) בפרידריכסהיין-קרויצברג.
בבריטניה הרשויות מבחינות בין כלי שיט ניידים, באמצעות מנוע או מפרש, לבין סירות מגורים נייחות. קרן התעלה והנהר (אנ') דורשת מכל סירה העוגנת דרך קבע להחזיק ב"תעודת סירת בית". לסירה כזו מותר לנוע מעת לעת, בתנאי שזה לא יהיה השימוש הקבוע שלה.
בית צף

באמריקה הצפונית קיימת הבחנה בין ספינת מגורים (Houseboat) למבנה מגורים על פונטון או רפסודה (Floathouse).
בטורונטו, קנדה, ישנה קהילה קטנה של 24 בתים במרינת פארק בלאפרס שב"בלאפס של סקרבורו" (אנ'). כמות זו הוגבלה באמצעות חוק עזר עירוני. הבתים בטורונטו בנויים על דוברות בטון המרותקות לתחתית האגם, ועוגנו במרינה כדי לאפשר מגורים לאורך כל השנה. בתים אלה אינם ממונעים ולכן לא נחשבים לכלי שיט. בשנת 1985 אושרה קהילת הבתים הצפים הראשונה בקנדה, קהילת "קאנו פאס" בנהר פרייזר, ליד האי ווסטהאם שבדלתה, קולומביה הבריטית.
בסיאטל, ארצות הברית, קיים קיבוץ נרחב של סירות מגורים המסוגלות לשוט בכוחות עצמן, ובתים צפים הבנויים על מצופים. בשיא, במחצית הראשונה של המאה ה-20, היו בעיר למעלה מ־2,500 בתים צפים, לא כולל סירות מגורים. תחילה כשכונות עוני צפות של בקתות עלובות, אולם כבר ב־1888 נבנו גם מבנים צפים למשפחות מבוססות. נכון לשנת 2010 היו כ-480 בתים צפים בלייק יוניון ומספר קטן יותר במקומות אחרים בעיר. בפורטלנד, אורגון, יש גם סירות בית רבות הן לאורך נהר וילאמט והן נהר קולומביה.
סירות מגורים משמשות גם למטרות מסחר: בחצי האי הצפוני של וירג'יניה, לבנק צֶ'סָפִּיק היה סניף בנק צף בשם Boat 'n Bank שסיפק שירותי בנק לאנשים שגרו על המים. להליבוט קוב (אנ'), אלסקה, יש את אחד מסניפי הדואר הצפים היחידים בארצות הברית. בשנות ה-60 של המאה ה-20 נפתח במיסטיק איילנד, ניו ג'רזי, "Boatel" (הלחם בסיסים של Boat – סירה ו־Hotel – מלון), מלון לשייטים עם גישה למים. גם השכרת סירות לצורכי מגורים הפכה לצורת הכנסה פופולרית. בסוף שנות ה-40 התפתח ענף פנאי של "שייט בתים" עבור אנשים שרצו לשייט לאורך זמן. אגם קמברלנד בקנטקי נחשב למקום הולדתו של שייט הבתים בארצות הברית.
סכנת זיהום

סירות מגורים רבות משתמשות בגנרטורים המונעים בבנזין, אשר פולטים פחמן חד-חמצני. המכון הלאומי של ארצות הברית לבטיחות ובריאות תעסוקתית, יחד עם שירות הפארקים הלאומיים ומשמר החופים, ביצעו מספר בדיקות איכות האוויר בסירות בתים החל מאוגוסט 2000. מאז אותה חקירה ראשונית זוהו יותר מ-600 הרעלות הקשורות לשיט בארצות הברית, יותר מ-100 מהן גרמו למוות. למעלה מ-250 מההרעלות אירעו על סירות מגורים, יותר מ-200 מהן יוחסו לפליטות הגנרטורים בלבד.
ראו גם

מעונוע – כלי רכב גדול בו ניתן לגור, ומשמש על פי רוב לטיולים. בישראל מכונה אף הוא "קרוואן" ולעיתים "אוטו-קרוואן"
תנועת הבתים הקטנים – תנועה חברתית הדוגלת במחיה בבתים קטני ממדים. רבים מהם מתוכננים מראש כך שלא יחרגו מהמידות החוקיות המתירות לניידם בכבישים במדינות המערב, והם אמנם מתניידים (אך לא בקלות ובתדירות שמעונוע מאפשר)
מבנה יביל - מבנה מגורים אשר נבנה במפעל ולאחר מכן מובל לכתובת קבועה
הערות שוליים

↑  Parry, M. H. (2000). Aak to Zumbra: a dictionary of the world's watercraft. Newport News, VA: Mariners' Museum. pp. 215–216. ISBN 0917376463.
↑  בעגה המקומית של וירג'יניה, מכונה כל אחד משלושת חצאי האיים בחופו המערבי של מפרץ צֶ'סָפִּיק "צוואר", ולכן חצי האי הצפוני מכונה "הצוואר הצפוני" - Northern Neck.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007529382005171  KulturNav: 55acc52c-729c-4640-ae24-d6dd4f43bc4e  LCCN: sh85062569  NKC: ph581454 
סירות מגורים ברובע התעלות של אמסטרדם
בתים צפים בגרמניה
סרט אפי

הסרט האיטלקי כביריה אחד מהסרטים האפיים המוקדמים ביותר
סרט אפי הוא סוגה קולנועית שמתאפיינת בסיפורים רחבי היקף, מורכבים ומלאי עוצמה, שמציגים לרוב עלילות היסטוריות, מיתולוגיות,או הרואיות. סרטים אפיים נוטים להתרחש בזמנים עברו או בעולמות פנטזיה, ולהתמקד בדמויות גדולות מהחיים ובאירועים חשובים. העלילות שלהם כוללות לרוב מאבקים על כוח, כבוד, חירות, ונושאים בעלי חשיבות חברתית, פוליטית או תרבותית רחבה. המונח מעט מעורפל ולעיתים מתייחס לז'אנר קולנועי מסוים ולעיתים פשוט לסרטים עתירי תקציב. דומה לשירה אפית בספרות הקלאסית, לרוב מתמקדים סרטים אפיים בדמות הגיבור. השאפתנות שבאפוס מבחינה אותו מז'אנרים אחרים, כמו דרמות תקופתיות או סרטי הרפתקאות.
סרטים אפיים היסטוריים לרוב מתמקדים באירועים היסטוריים או מיתיים ומשלבים עיצוב תפאורה מפואר, תלבושות מרהיבות, פסקול רחב היקף וקאסט רחב, מה שהופך אותם ליקרים במיוחד להפקה. הנושאים הנפוצים ביותר לסרטים אפיים הם מלכים ודמויות בולטות מתקופות שונות בהיסטוריה העולמית.