stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אלה לנדאו-טסרון
מחקריה > מלחמות הרדה ותפקודם של שבטים

הדעה הנפוצה במחקר הייתה כי מותו של הנביא מחמד בשנת 632 לסה"נ נתפס בעיני שבטים ערביים כסיום ההתחייבות כלפיו, והם התמרדו כנגד סמכות יורשיו. המסלמים בערי חצי האי ערב ראו בכך נטישת הדת, (בערבית: רדה) ויצאו למלחמות כנגד השבטים כדי לאסלמם מחדש.
בעבודת הדוקטורט "אספקטים של מלחמות הרדה" טוענת לנדאו-טסרון כי אירועי המרד החלו עוד לפני מותו של מחמד, כך שלא מותו הוא שגרמם. זאת ועוד: המסורת המסלמית כינתה בשם "רדה" את כל הפעולות הצבאיות שאירעו בין השנים 632–633, גם אם לא היה להן קשר למרד כנגד יורשי מחמד או לאיסלום.
מלחמות הרדה היו שלב מכונן בהתגבשות הקהילה המסלמית אשר הפכה תוך זמן קצר לאימפריה גדולה. לפני האסלאם לא היו הערבים מאוחדים במסגרת מדינית אחת, והנביא מחמד רק נתן את האות להתפתחות זו. קשה היה לחברה השבטית לקבל על עצמה שלטון מרכזי, ותהליכי ההתגבשות לכלל אימפריה נמשכו כמה עשרות שנים; הם נסקרים ומבוארים במאמרה "המעבר מחברה שבטית לגוף פוליטי ריכוזי: פרשנות של האירועים ואנקדוטות בתקופה המעצבת של האסלאם".

לנדאו-טסרון מעניקה גם פרשנות חדשה לשלבים המכוננים בתולדות האימפריה המוסלמית ומנסה להראות כי אירועים שהיו לכאורה נפרדים זה מזה הוו למעשה רצף עקיב של התפתחות, אשר בסופה נוצרו חברה חדשה ומבנה פוליטי חדש. ההשקפה הנפרשת באותו מאמר מאתגרת במידת מה את התאוריה המהפכנית של קרון והיינדז בספרם God’s Caliph.

חוקרים אלה טוענים כי השליט המסלמי, הח'ליף, נתפס כנציגו של אללה עלי אדמות מאז ראשית מוסד הח'ליפות בשנת 632 (מיד עם מותו של מחמד). לנדאו-טסרון טוענת כי השקפה זו באשר לח'ליפות התפתחה במשך כמה עשרות שנים והבשילה רק בתקופה המרואנית (684–750).
אחד המאפיינים העיקריים בעבודתה הוא השקפתה על המערכת השבטית הערבית. בדרך כלל נתפס "שבט", במקורות כבמחקרים, כיחידה סולידארית הפועלת לפי מדיניות משותפת תחת הנהגה משותפת. בעבודת הדוקטורט ובמאמרים נוספים היא טענה כי הדבר איננו כך. כל אחת מן המסגרות הקרויות בדרך כלל בשם "שבט" היא קבוצה שחלקיה עשויים לפעול בנפרד, ואף הסולידאריות השבטית המפורסמת איננה מתקיימת בגבולות אותן המסגרות הקרויות בדרך כלל "שבטים", אלא במסגרות קטנות יותר. תובנה זו פותרת קשיים רבים בשחזורים היסטוריים ספציפיים.
בסדרת מאמרים שהתפרסמה בשנות האלפיים המוקדמות המשיכה וחקרה את המוסדות החברתיים של בריתות בין קבוצות שבטיות ואימוץ. מאמרים אלה מספקים, ראשית, הסבר מפורט של דפוסי המערכת השבטית הערבית ודרך תפקודה. שנית, מובהר בהם התפקיד המבני שמילאו בריתות במערכת השבטית. שלישית, המחקר לא הבחין עד כה בין אימוץ, הכרה באבהות, וזיוף שושלות יוחסין. המאמר העוסק באימוץ מאפיין כל אחת משלוש התופעות האלה, וההבחנה ביניהן שופכת אור על מסורות רבות שהיו מעורפלות עד כה.

תמצית השקפתה בעניין המבנה השבטי רשומה בערך שתרמה לאנציקלופדיה של הקוראן.
מחקריה > הכתיבה ההיסטורית (היסטוריוגרפיה)

בעבודתה עמדה לנדאו-טסרון לא רק על סוגיות היסטוריות אלא גם על בעיות בהיסטוריוגרפיה המוסלמית. אחת הבעיות העיקריות היא המגמתיות והשפעתה של זו על שחזור מאורעות היסטוריים. זוהי בעיה ידועה אשר חוקרים רבים מתייחסים אליה בעבודותיהם, שכן חשיפת המגמתיות במסורות משנה את הערכת המשקל ההיסטורי שיש לתת להן. אולם לטענתה של לנדאו-טסרון ישנן בעיות היסטוריוגרפיות נוספות אשר לא זכו לתשומת לב מספקת. כזו היא למשל התערבותם של מחברים מוסלמים בחומר הקדום שהיה מונח לפניהם, שלא מתוך כוונה לסלפו לפי השקפתם, אלא בשל שיקולי עריכה. היא מצאה כי היסטוריון מוסלמי ידוע, ואקדי, (מת בשנת 819) הנחשב לאמין בדרך כלל "שינה" את ההיסטוריה משיקולי עריכה. מקרה המבחן היה משלחת של אנשים משבט בשם "תמים" אל הנביא. ואקדי תיאר שתי משלחות שונות, מענפים שונים של השבט, כאילו היו משלחת אחת. חשיפה זו של תהליכי העריכה מוסיפה לחוקרי ההיסטוריה של האסלאם עוד מדד לשיפוט חומר המקורות: כדי להעריך נכונה מסורות היסטוריות יש להתחשב לא רק במגמתיות המשתקפת בהן אלא גם בפעולות עריכה שעשו ההיסטוריונים המוסלמים, לעיתים בתום לב.
חידוש נוסף של לנדאו-טסרון בתחום ההיסטוריוגרפי הוא הדיון בשחזור מקורות עתיקים, אחד ממאמריה "שחזורם של המקורות האבודים"

בא לערער על הדעה הנפוצה בין חוקרי האסלאם כי מקורות מאוחרים מצטטים נאמנה את המקורות הקדומים להם. חוקרים נוהגים להתייחס לחומר מצוטט כאילו הוא החומר המקורי, ולעיתים משחזרים ספרים קדומים שאבדו מתוך ציטוטים במקורות מאוחרים (ראו דוגמאות לכך בראשית המאמר). המאמר מציג טענה כי התערבותם של היסטוריונים מאוחרים בחומר שהיה תחת ידיהם מהווה מכשול רציני בניסיונות לשחזור החומר הקדום. היא ערכה בדיקה מדוקדקת של שלושה ספרי היסטוריה המצטטים זה את זה והראתה כי הסופרים המאוחרים נטלו לעצמם מידת חירות גדולה בטיפולם בטקסטים שציטטו, עד כדי סילוף ממש. מכאן היא טוענת, שלא תמיד ניתן לסמוך על הציטוטים ולשחזר לפיהם אירועים או ספרים קדומים שאבדו. גלגולן של מסורות נדון גם במאמר אחר שלה "מידע חדש על כתב יד ישן: גרסה אנדלוסית של החיבורים הנקראים בשם "פתוח אל-שאם"
תרומה נוספת של לנדאו-טסרון בחקר ההיסטוריוגרפיה היא שינוי ההשקפה שרווחה בקרב חוקרים אודות ההיסטוריון הקדום סיף בן עמר (מת בסביבות שנת 800). חשיבותו העצומה של היסטוריון זה היא שלעיתים הוא המקור היחיד לאירועים מכוננים בהיסטוריה המוסלמית הקדומה. סיף גם שימש אחד המקורות העיקריים להיסטוריון טברי (מת 923) שספרו מוגדר כספר ההיסטוריה האוניברסלית החשוב ביותר שנכתב בעולם האסלאם. מאז הערותיו של החוקר הגרמני הגדול יוליוס וולהאוזן
, נחשב סיף כשקרן מועד, וחוקרים תמיד העדיפו לדחות את גרסתו מפני גרסה אלטרנטיבית.

במחקר אודות היסטוריון זה התחקתה אחר מקור הדעה השלילית עליו, והגיעה למסקנה כי אין הוא גרוע (או טוב) יותר מן ההיסטוריונים המסלמים הקדומים האחרים, ולפיכך אין סיבה לדחות תמיד את גרסתו מפני גרסאות אחרות.
לנדאו-טסרון השתתפה במפעל התרגום המוער לספר ההיסטוריה המונומנטלי של ההיסטוריון טברי שנזכר לעיל: הקדמה, תרגום והערות לכרך החותם את היצירה. מטרת המפעל הייתה להפוך ספר יסוד זה לנגיש לקהל שאינו עוסק ישירות בתחום האסלאם. לאמתו של דבר, בשל שפתו הארכאית ומנהגו לרמוז ולא לפרט, הספר קשה לעיתים להבנה גם לחוקרי האסלאם. את המפעל יזמה אוניברסיטת ניו יורק והשתתפו בו 38 חוקרים מכל העולם. הכרך החותם איננו חלק מספר ההיסטוריה עצמו אלא נספח שכתב טברי לספרו ובו פרטים ביוגרפיים על רבים מחברי הנביא. הכרך התפרסם ב–1998.
מחקריה > נושאי מחקר נוספים

במאמרים שונים דנה לנדאו טסרון בנושאים פרטניים שמחוץ לתחומים שנזכרו לעיל. אחד מהם הוא המסורת הידועה המצוטטת מפי הנביא מחמד בעניין חידוש הדת: "בראשית כל מאה ישלח אללה לאומה זו אדם שיחדש בעבורה את הדת".

מסורת זו פורשה על ידי מזרחנים כביטוי למכניזם פנימי של רפורמות באסלאם, אף שהיו גם מי שעמדו על אספקטים אחרים של המסורת

במחקרה טענה לנדאו-טסרון כי במקורה נוצרה מסורת זו על רקע של פולמוס בין אסכולות הלכה. בכת השיעית הזיידית יש למסורת זו יישום מיוחד, היינו, הצדקת עלייתם ושליטתם של המנהיגים

המסורת, אם כך, איננה ביטוי להכרה מוסלמית בפגמים פנימיים הדורשים חידוש מחזורי, תמידי, אף כי תנועות תיקון אכן קמו לרוב במשך ההיסטוריה המוסלמית. מטרתן של אלה הייתה תמיד חזרה אל העבר כפי שנתפס בעיניהן, ולא "חידוש".
נושא אחר שחקרה הוא תחייתה במאה ה-16 של דמות פרה-אסלאמית עתיקה. היא גילתה כי קברו של נביא פרה-אסלאמי מחצי האי ערב, ח'אלד בן סנאן, התגלה, כביכול, באלג'יריה. סביב קברו קם יישוב הקיים עד היום, בסקרה (Biskra), והתושבים קיימו פולחן סביבו לפחות עד שנות החמישים של המאה העשרים, ואולי אף עד היום הזה. היא עקבה אחרי התהליך הייחודי הזה של החייאת זכרה של הדמות, ואחרי התפקיד הכלכלי וחברתי שמילאו הפולחנים סביבה בחיי אותו היישוב.
מחקריה > מחקריה העכשוויים

בקרוב עתיד לראות אור מאמר גדול פרי עטה ב-
New Cambridge History of Islam
הפורש את ההיסטוריה של חצי האי ערב מן המאה השביעית ועד למאה ה-11.
משנות האלפיים המוקדמות עוסקת בג'יהאד ודיני מלחמה באסלאם, וכן בהגות פוליטית.
מחקריה > מחקריה העכשוויים > ג'יהאד

ג'יהאד היה מאז ומתמיד נושא טעון ביותר, ובמיוחד הדבר כך בשנות האלפיים לנוכח ריבוי תנועות האסלאם הרדיקאלי והתגברות האלימות מצדן. ניתנים לו פירושים רבים ושונים ועם זאת, מעטים המחקרים הרציניים בנושא הזה.
לפי השקפתה של לנדאו-טסרון, ג'יהאד איננו – ואף לא היה- כלי פוליטי בלבד, או כיסוי לשאיפות התפשטות והשתלטות של המוסלמים, אלא זוהי אידאולוגיה שמילאה תפקידים מכריעים גם במישור החברתי ובמישור האישי. בשל ההצלחות הצבאיות שנחלו המוסלמים עוד בפיקודו של הנביא עצמו, הם הגיעו למסקנה כי תמיכתו של אללה נתונה להם במלחמותיהם. ג'יהאד מעולם לא ציין רק "יציאה למלחמה", אלא גם פעולות אחרות שהמסלמי מבצע כדי לרצות את אללה, החל בעצם קיום המצוות וכלה בחיפוש אחר ידע דתי. בעת החדשה כונו בשם ג'יהאד אף פעולות ממשלתיות שונות לרווחת עמיהן.
בהקשר המלחמתי התגבשו סביב הג'יהאד דיני מלחמה סבוכים כבר במאה השמינית. דיני מלחמה נמצאים בימינו במוקד הדיון הציבורי בהקשרים שונים, תחת הכותרות "מלחמה צודקת" (just war), "החוק הבינלאומי" ו"אמנות בינלאומיות". בנושא זה ערכה את מחקרה בנושא דיני ה"אזרחים" ("בלתי לוחמים") שהתפרסם בדברי האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים.

כמו כן תרמה את הערך "ג'יהאד" לאנציקלופדיה של הקראן היוצאת לאור על ידי בית ההוצאה האקדמי בריל, בליידן, הולנד

הרצאתה על מקור רעיון הג'יהאד באסלאם אשר נישאה בכנס החברה ההיסטורית הישראלית ב–2006 התפרסמה ב–2010 בקובץ "מלחמה ושלום" בהוצאת מרכז זלמן שזר לתולדות ארץ ישראל.
אליפות העולם בשחמט 1993

אליפות העולם בשחמט 1993 הייתה תחרות שאורגנה על ידי פיד"ה. בשלב הסופי אלוף העולם גארי קספרוב היה אמור להיפגש עם מנצח תחרות המועמדים. אומנם לקראת מפגש זה התברר שקיימת אי-הסכמה בין השחמטאים לבין פיד"ה. כתוצאה מכך, קספרוב ומנצח תחרות המועמדים נייג'ל שורט פרשו מפיד"ה וארגנו מפגש בחסות "איגוד השחמטאים המקצוענים" שהוקם על ידי קספרוב. במפגש זה ניצח קספרוב. פיד"ה ארגנה מפגש בין אנטולי קרפוב שסיים את תחרות המועמדים במקום השני לבין יאן טימן שסיים אותו במקום הרביעי. במפגש זה ניצח אנטולי קרפוב.
כתוצאה מכל נוצר המצב שבשחמט היו שני אלופי העולם - אנטולי קרפוב וגארי קספרוב.
רקע

בהתאם למתכונת שאושרה על ידי פיד"ה האליפות התקיימה במספר שלבים. בשלב הראשון התקיימו תחרויות אזוריות. בסיום שלב זה במנילה התקיימה תחרות בין-אזוריות עם 64 משתתפים. 11 שחמטאים העפילו לתחרות המועמדים ולתחרות זו הוזמנו גם אנטולי קרפוב, יאן טימן, ג'ון ספילמן וארטור יוסופוב. בשלב זה בסרייבו התקיימו מפגשים מקדימים בהם נקבעו 8 עולים לשלבי הגמר. התקיימו מפגשי חצי הגמר והגמר. מנצח הגמר קיבל זכות למפגש עם גארי קספרוב על התואר.
שלבי הפלייאוף

שלב רבע הגמר התקיים במהלך אוגוסט 1991 בבריסל, חצי הגמר נערך באפריל 1992 בלינרס ומפגש הגמר התקיים בינואר 1993 בסן לורנזו דה אל אסקוריאל.
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | רבע גמר | רבע גמר |  |  | חצי גמר | חצי גמר |  |  | גמר | גמר |
:  
|  | אוגוסט 1991 - בריסל | אוגוסט 1991 - בריסל |   |   |  |  |   |   |  |  |
|  | אוגוסט 1991 - בריסל | אוגוסט 1991 - בריסל |   |   |  |  |   |   |  |  |
|  |  הולנד יאן טימן |  ½4 |   |   |  |  |   |   |  |  |
|  |  הולנד יאן טימן |  ½4 |   |   | אפריל 1992 - לינרס | אפריל 1992 - לינרס |   |   |  |  |
|  |  שווייץ ויקטור קורצ'נוי |  ½2 |   |   | אפריל 1992 - לינרס | אפריל 1992 - לינרס |   |   |  |  |
|  |  שווייץ ויקטור קורצ'נוי |  ½2 |   |   |  הולנד יאן טימן |  6 |   |   |  |  |
|  | אוגוסט 1991 - בריסל | אוגוסט 1991 - בריסל |   |   |  הולנד יאן טימן |  6 |   |   |  |  |
|  | אוגוסט 1991 - בריסל | אוגוסט 1991 - בריסל |   |   |  רוסיה (1991-1993) ארטור יוסופוב |  4 |   |   |  |  |
|  |  ברית המועצות ארטור יוסופוב |  ½5 |   |   |  רוסיה (1991-1993) ארטור יוסופוב |  4 |   |   |  |  |
|  |  ברית המועצות ארטור יוסופוב |  ½5 |   |   |  |  |   |   | ינואר 1993 - סן לורנזו דה אל אסקוריאל | ינואר 1993 - סן לורנזו דה אל אסקוריאל |
|  |  ברית המועצות וסילי איוונצ'וק |  ½4 |   |   |  |  |   |   | ינואר 1993 - סן לורנזו דה אל אסקוריאל | ינואר 1993 - סן לורנזו דה אל אסקוריאל |
|  |  ברית המועצות וסילי איוונצ'וק |  ½4 |   |   |  |  |   |   |  הולנד יאן טימן |  ½5 |
|  | אוגוסט 1991 - בריסל | אוגוסט 1991 - בריסל |   |   |  |  |   |   |  הולנד יאן טימן |  ½5 |
|  | אוגוסט 1991 - בריסל | אוגוסט 1991 - בריסל |   |   |  |  |   |   |  אנגליה נייג'ל שורט |  ½7 |
|  |  אנגליה נייג'ל שורט |  5 |   |   |  |  |   |   |  אנגליה נייג'ל שורט |  ½7 |
|  |  אנגליה נייג'ל שורט |  5 |   |   | אפריל 1992 - לינרס | אפריל 1992 - לינרס |   |   |  |  |
|  |  ברית המועצות בוריס גלפנד |  3 |   |   | אפריל 1992 - לינרס | אפריל 1992 - לינרס |   |   |  |  |
|  |  ברית המועצות בוריס גלפנד |  3 |   |   |  אנגליה נייג'ל שורט |  6 |   |   |  |  |
|  | אוגוסט 1991 - בריסל | אוגוסט 1991 - בריסל |   |   |  אנגליה נייג'ל שורט |  6 |   |   |  |  |
|  | אוגוסט 1991 - בריסל | אוגוסט 1991 - בריסל |   |   |  רוסיה (1991-1993) אנטולי קרפוב |  4 |   |   |  |  |
|  |  הודו וישוואנתן אנאנד |  ½3 |   |   |  רוסיה (1991-1993) אנטולי קרפוב |  4 |   |   |  |  |
|  |  הודו וישוואנתן אנאנד |  ½3 |   |   |  |  |   |   |  |  |
|  |  ברית המועצות אנטולי קרפוב |  ½4 |   |   |  |  |   |   |  |  |
|  |  ברית המועצות אנטולי קרפוב |  ½4 |   |   |  |  |   |   |  |  |
מפגש הגמר - איגוד שחמטאים

לפני תחילת המפגש גארי קספרוב ונייג'ל שורט התלוננו על פיד"ה והאשימו את המארגנים בחוסר מקצועיות בארגון ומפגש ושחיתות. בסופו של דבר המפגש בלונדון אורגן מחוץ למסגרת של פיד"ה. הוא היה במתכונת של 24 משחקים והסתיים לאחר המשחק מס' 20. גארי קספרוב ניצח בהפרש משמעותי וטען שממשיך להיות אלוף העולם בשחמט.
|  | מד כושר | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 | 13 | 14 | 15 | 16 | 17 | 18 | 19 | 20 | סה"כ |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| רוסיה (1991-1993) גארי קספרוב | 2805 | 1 | ½ | 1 | 1 | ½ | ½ | 1 | ½ | 1 | ½ | ½ | ½ | ½ | ½ | 1 | 0 | ½ | ½ | ½ | ½ | ½12  |
| אנגליה נייג'ל שורט | 2730 | 0 | ½ | 0 | 0 | ½ | ½ | 0 | ½ | 0 | ½ | ½ | ½ | ½ | ½ | 0 | 1 | ½ | ½ | ½ | ½ | ½7 |
מפגש הגמר - פיד"ה

פיד"ה לא הכירה בדו-קרב של קספרוב נגד שורט כקרב על האליפות. הם הוצאו מחוץ למסגרת של פיד"ה לרבות הוצאתם מרשימות מד כושר. אורגן מפגש בין אנטולי קרפוב לבין יאן טימן שהחל בהולנד והסתיים באינדונזיה. המפגש זה היה יכול לכלול 24 משחקים והסתיים בפועל לאחר משחק מס' 21. אנטולי קרפוב הוכרז אלוף העולם על ידי פיד"ה.
|  | מד כושר | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 | 13 | 14 | 15 | 16 | 17 | 18 | 19 | 20 | 21 | סך הכל |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| הולנד יאן טימן | 2620 | 0 | 1 | ½ | ½ | ½ | 0 | ½ | ½ | ½ | 0 | ½ | ½ | ½ | 0 | 0 | 0 | ½ | ½ | ½ | 1 | ½ | ½8 |
| רוסיה (1991-1993) אנטולי קרפוב  | 2750  | 1 | 0 | ½ | ½ | ½ | 1 | ½ | ½ | ½ | 1 | ½ | ½ | ½ | 1 | 1 | 1 | ½ | ½ | ½ | 0 | ½ | ½12  |
אירוויזיון למוזיקאים צעירים 1992

| --- | --- |
 מספר התחרות:  6
 חצי גמר 1:  3 ביוני 1992
 חצי גמר 2:  4 ביוני 1992
 גמר:  9 ביוני 1992
 מנחים:  רונלד זולמן
 מנצח ראשי:  רונלד זולמן
 תזמורת:  התזמורת הלאומית הבלגית
 רשת השידור המפיקה:  RTBF
 מיקום האירוע:  בלגיה Cirque Royal, בריסל, בלגיה
 השיר הזוכה:  פולין פולין־ברטלומיי ניציול
 שיטת הניקוד:  חבר השופטים בוחר את 3 האהובים עליו בהצבעה חשאית.
 מספר משתתפות:  8
 מדינות שמשתתפות לראשונה:  הונגריה הונגריה   פולין פולין
 מדינות שפרשו מהתחרות:  איטליה איטליה   אירלנד אירלנד   הולנד הולנד   יוון יוון   פורטוגל פורטוגל   צרפת צרפת   שוודיה שוודיה
 המדינות המשתתפות
 
   מדינות משתתפות בגמר   מדינות משתתפות שלא העפילו לגמר   מדינות שהשתתפו בעבר, אך לא בשנה זו
 → אירוויזיון למוזיקאים צעירים 1990 אירוויזיון למוזיקאים צעירים 1994 ← 
 
האירוויזיון למוזיקאים צעירים 1992 הייתה המהדורה השישית של האירוויזיון מוזיקאים צעירים, שהתקיימה ב־Cirque Royal בבריסל, בלגיה ב־9 ביוני 1992. מאורגן על ידי איגוד השידור האירופי (EBU) והמארח Radio Télévision Belge Francophone (RTBF), מוזיקאים משמונה מדינות השתתפו בגמר המשודר בטלוויזיה. בסך הכל השתתפו 13 מדינות בתחרות. כל המשתתפים ביצעו יצירה קלאסית לבחירתם בליווי התזמורת הלאומית הבלגית בניצוחו של רונלד זולמן. הונגריה ופולין ערכה את הופעת הבכורה שלה, בעוד שאיטליה, אירלנד, הזוכה הקודמת הולנד, יוון, פורטוגל, צרפת ושוודיה פרשו מהתחרות ב־1992.
זו הייתה אחת משלוש תחרויות שבהן המדינה הזוכה במהדורה הקודמת לא חזרה להגן על תוארה (המקרים האחרים היו גרמניה שפרשה מהתחרות ב־1998 לאחר זכייתה ב־1996 ורוסיה פרשה מהתחרות ב־2020, וב־2022 אחרי שהתחרות ב־2020 התבטלה, לאחר זכייתה ב־2018).
המדינות שלא העפילו לגמר הגדול היו גרמניה, הונגריה, יוגוסלביה, קפריסין שווייץ. ברטלומיי ניציול מפולין ניצח בתחרות, כאשר ספרד ובלגיה ממוקמות במקום השני והשלישי בהתאמה. זו הייתה הפעם הראשונה שמדינה כלשהי זכתה בהשתתפותה הראשונה באירוע אירוויזיון כלשהו פרט לתחרויות הראשונות מכל סוג תחרות. מבחינה טכנית, זה גם יציין את הפעם היחידה שבה מדינה זכתה באירוע אירוויזיון מבלי שהשדר שלה יהיה חבר מלא ב־EBU, שכן רשות השידור הפולנית (TVP) לא תצטרף רשמית ל־EBU עד השנה שלאחר מכן.
התחרות סימנה גם את השתתפותה האחרונה של יוגוסלביה בתחריות אירוויזיון. במועד התחרות, החלטת מועצת הביטחון של האו"ם 757 (האומצה ב-30 במאי 1992) כבר הטילה סנקציות על יוגוסלביה, שכללה איסור על השתתפותה בתחרויות ובאירועי תרבות בינלאומיים. לכן, זו הייתה ההשתתפות האחרונה של יוגוסלביה בכל אירוע אירוויזיון.
מיקום

Cirque Royale (בצרפתית) או Koninklijk Circus (בהולנדית) מקום בילוי בבריסל, בלגיה, היה המקום המארח למהדורת 1992 של האירוויזיון למוזיקאים צעירים. המבנה, שהגה האדריכל וילהלם קוהן, בעל מראה מעגלי אך למעשה בנוי כמצולע רגיל. הוא יכול להכיל 3,500 צופים, וכיום הוא משמש בעיקר למופעי מוזיקה חיה.
המדינות המשתתפות > חצאי הגמר

הטבלה הבאה מציגה את כל 13 המדינות המשתתפות משני חצאי הגמר בסדר אלפביתי
המדינות שהעפילו לגמר הגדול
| מדינה | מוזיקאי | כלי נגינה | יצירה/ות |
| --- | --- | --- | --- |
| אוסטריה אוסטריה | אנדראס שאבלאס | קלרינט | Concerto In A Major For Clarinet And Orchestra Kv 622 מאת וולפגנג אמדאוס מוצרט |
| בלגיה בלגיה | מארי האלינק | צ'לו | Concerto N°1 For Cello And Orchestra (Allegretto) מאת דמיטרי שוסטקוביץ' |
| גרמניה גרמניה | פלורנס סיטרוק | נבל | ? |
| דנמרק דנמרק | מארי רורבך | פסנתר | Concerto N ° 3 For Piano And Orchestra מאת בלה ברטוק |
הונגריה הונגריה: ?
| הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת | פרדריק קמפף | פסנתר | Rhapsody On A Theme By Pagannini Op. 43 מאת סרגיי וסילייביץ' רחמנינוב |
| יוגוסלביה יוגוסלביה | אוגנין פופוביץ' | קלרינט | ? |
| נורווגיה נורווגיה | הנינג קרגרוד | כינור | Concerto In D Major For Violin And Orchestra מאת פיוטר איליץ' צ'ייקובסקי |
| ספרד ספרד | אנטוניו סראנו | מפוחית | Concerto For Harmonica And Orchestra, Op. 46 מאת יוהנס ברהמס |
| פולין פולין | ברטלומיי ניציול | כינור | Concerto In D Major For Violin And Orchestra, Op. 77 מאת יוהנס ברהמס |
| פינלנד פינלנד | הלן לינדן | צ'לו | Concerto In E Minor For Cello And Orchestra, Op. 85 מאת אדוארד אלגר |
| קפריסין קפריסין | מנוליס נפיטו | פסנתר | ? |
| שווייץ שווייץ | אריאן הרינג | פסנתר | ? |
המדינות המשתתפות > הגמר הגדול

פרסים הוענקו לשלוש המדינות המובילות. הטבלה שלהלן מדגישה את אלה באמצעות זהב למקום הראשון, כסף למקום השני וברונזה למקום השלישי. תוצאות המיקום של המשתתפים הנותרים אינן ידועות ומעולם לא פורסמו על ידי איגוד השידור האירופי.
| סדר ההופעה | מדינה | מוזיקאי | כלי נגינה | יצירה/ות | מקום |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | פולין פולין | ברטלומיי ניציול | כינור | Concerto In D Major For Violin And Orchestra, Op. 77 מאת יוהנס ברהמס | 1 |
| 2 | פינלנד פינלנד | הלן לינדן | צ'לו | Concerto In E Minor For Cello And Orchestra, Op. 85 מאת אדוארד אלגר | לא פורסם |
| 3 | בלגיה בלגיה | מארי האלינק | צ'לו | Concerto N°1 For Cello And Orchestra (Allegretto) מאת דמיטרי שוסטקוביץ' | 3 |
| 4 | נורווגיה נורווגיה | הנינג קרגרוד | כינור | Concerto In D Major For Violin And Orchestra מאת פיוטר איליץ' צ'ייקובסקי | לא פורסם |
| 5 | אוסטריה אוסטריה | אנדראס שאבלאס | קלרינט | Concerto In A Major For Clarinet And Orchestra Kv 622 מאת וולפגנג אמדאוס מוצרט | לא פורסם |
| 6 | הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת | פרדריק קמפף | פסנתר | Rhapsody On A Theme By Pagannini Op. 43 מאת סרגיי וסילייביץ' רחמנינוב | לא פורסם |
| 7 | דנמרק דנמרק | מארי רורבך | פסנתר | Concerto N ° 3 For Piano And Orchestra מאת בלה ברטוק | לא פורסם |
| 8 | ספרד ספרד | אנטוניו סראנו | מפוחית | Concerto For Harmonica And Orchestra, Op. 46 מאת יוהנס ברהמס | 2 |
חברי חבר המושבעים

האדם היחיד שידוע כי היה חבר בחבר המושבעים הוא קרלוס פאיטה שהיה היו"ר.
שידור

גופי השידור הבאים שידרו את התחרות:
אוסטריה אוסטריה (ORF)
בלגיה בלגיה (RTBF)
גרמניה גרמניה (ZDF)
דנמרק דנמרק (DR)
הונגריה הונגריה (MTV)
הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת (BBC)
יוגוסלביה יוגוסלביה (JRT)
נורווגיה נורווגיה (NRK)
ספרד ספרד (TVE)
פולין פולין (TVP)
פינלנד פינלנד (Yle TV1)
קפריסין קפריסין (CyBC)
שווייץ שווייץ (SRG SSR)
האלבום הרשמי

תחרות האירוויזיון ה־6 למוזיקאים צעירים היה אלבום האוסף הרשמי של תחרות 1992, שהוקם על ידי איגוד השידור האירופי ויצא על ידי Pavane Records לאחר התחרות ביוני 1992.
ראו גם

אירוויזיון 1992
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6  https://web.archive.org/web/20141018211012/http://www.youngmusicians.tv/page/history/by-year/contest?event=1973#About
1 2  https://web.archive.org/web/20141018211012/http://www.youngmusicians.tv/page/history/by-year/contest?event=1973#Participants
↑  United Nations Security Council Resolution 757 (Implementing Trade Embargo on Yugoslavia), S.C. res. 757, 47 U.N. SCOR at 13, U.N. Doc S/RES/757 (1992)., hrlibrary.umn.edu
↑  Florence Sitruk, Harfe | Kunst & Justiz im Bundesverwaltungsgericht e.V., web.archive.org, ‏2018-05-01
1 2  RENDEZ-VOUS A BRUXELLES! LE TOURNOI EUROVISION DES JEUNES MUSICIENS, Le Soir (בצרפתית)
↑  Ognjen Popović | Belgrade Philharmonic Orchestra, web.archive.org, ‏2015-06-15
↑  “Russian Fireworks”, web.archive.org, ‏2016-03-04
↑  https://web.archive.org/web/20160509140019/https://www.houstonsymphony.org/media/Sub16ProgramNotes.pdf
↑  Various - 6th Eurovision Competition For Young Musicians (באנגלית), נבדק ב-2022-07-13
אימרה פלדש (מחזאי)

| --- | --- |

 לידה:  15 בספטמבר 1881 קאפושוואר, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 פטירה:  5 במאי 1958 (בגיל 76) בודפשט, הרפובליקה העממית ההונגרית 
 שם לידה:  Fleischmann Imre 
 מדינה:  הונגריה 
 שפות היצירה:  הונגרית 
 צאצאים:  פטר פלדש 
 
אימרה פלדש (במקור פליישמן, בהונגרית: Földes Imre; קאפושוואר, 15 בספטמבר 1881 – בודפשט, 30. באפריל. 1958) היה סופר, מחזאי יהודי-הונגרי וליברטיסט.
משפחתו

אימרה פליישמן (פלדש) נולד במשפחה יהודית כבנם של יונה פליישמן וסידוניה פליישמן. רעייתו הייתה ולריה קאופמן (1883–1957), איתה התחתן ב-17 בספטמבר 1905 בבודפשט. ילדיהם הם פירושקה פלדש, האמנית אווה פלדש והסופר פטר פלדש. נכדו הוא אימרה פלדש, היסטוריון מוזיקה.
ביוגרפיה

פלדש עבד בבודפשט. הקריירה שלו כסופר החלה בכתיבת מחזות היסטוריים פואטיים מחורזים. המחזה הראשון שלו, "כלת המלך" (1904) הועלה בתיאטרון הלאומי בבודפשט. עם הדרמות הרומנטיות שלו, הוא זכה במספר פרסים של האקדמיה ההונגרית למדעים בתחילת המאה העשרים (כלת המלך, נשמות מתריסות, ההוסרים של אדיק).
הוא קצר את הצלחה בקרב הקהל עם מחזותיו החברתיים, בהם עבד על נושאים אקטואליים. בחיילי הקיסר (1908) תיאר ברוח אופוזיציוני את העולם האנטי-הונגרי בתוך הצבא המשותף האוסטרו-הונגרי. האדונים הפקידים (1909) הציג את חייהם של הפקידים על במת התיאטרון; העובדים מגלמים אדונים בעוד סובלים מבעיות קיום יומיומיות. "מחזותיו הסוציאליסטיים" פחות או יותר יצרו אפקט רועש על ידי חידוד הסצנות המזעזעות ותיאורן באופן חי. תיאור יהדות בודפשט היה טוב במיוחד במחזותיו. במחזותיו המאוחרים יותר הודחק הקול השופט החברתי, תיאור המציאות נסוג ונחלש. הוא כתב גם קומדיות קלות ותרם לכתיבת לבריות של אופרטות (עם מחברים משותפים, למשל האופרטות: ויקטוריה, וורד הוואי). בנוסף, רבים מסיפוריו הקצרים הופיעו בעיתונים ובמגזינים.
יצירותיו

כלת המלך (קומדיה פיוטית, בודפשט, 1907)
המלכה (טרגדיה, בודפשט, 1907)
נשמות מתריסות (קומדיה פיוטית, בודפשט, 1907)
חיילי הקיסר (דרמה, בודפשט, 1908, תיאטרון הונגרי;
האדונים הפקידים (דרמה, בודפשט, 1909, התיאטרון ההונגרי; בעיקרון אנשים טובים מגיעים לפת לחם, אנשים פגומים ונחותים משגשגים)
רופא האליל (הצגה, תיאטרון הונגרי: 1909, הרופא והקהל שלו)
אין הלאה (מחזה, קומדיה: 1911, דרמה כיוונית: הקלף, הרס מוסרי וחומרי בעקבות ההימורים)
הארץ השחורה (רומן, בודפשט, 1912, רומן סאטירי נגד הסדר החברתי השמרני. ביקורתו הרדיקלית-סוציאליסטית מופנית בעיקר נגד הכנסייה)
שלום! (קומדיה, בודפשט, 1913, תיאטרון הונגרי; הצגה בגרמנית בווינה, הצגה בקרואטית בזאגרב)
הציפורן האדום (מחזה, בודפשט, 1914, סיפורו של תסיסה סוציאליסטית)
לילי גרין (קומדיה, בודפשט, 1916, תיאטרון הונגרי; השתקפות של הבורגנות הזעירה היהודית של פשט. המחזה הוצג גם בעברית בארץ ישראל)
טֶרִיקֶה (הצגה, 1919, תיאטרון מרכז העיר,; סיפור כפרי שליו)
שריפות בלילה (דרמה, 1928, תיאטרון חדש; מראה את המאבק של חברת תיאטרון הונגרית באזור מנותק ברומניה)
העיר הבוערת (דרמה, 1928, תיאטרון חדש; המחזה הקודם הציג את המציאות ברומניה, בדרמה זו מוצגות כמה סצנות עצובות של השלטון הצ'כי.
פאל הורבאט הצעיר (הצגה, בודפשט, 1936, התיאטרון הלאומי; הצגת בוגרי האוניברסיטאות המובטלים).