stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ואופס
הערות שוליים

↑  גואאיניה באתר האגודה הגאוגרפית של קולומביה (בספרדית).
↑  תוצאות מפקד 2005 והערכות אוכלוסין לשנים 2005-2020, המחלקה הלאומית האדמיניסטרטיבית לסטטיסטיקה של קולומביה (DANE) (בספרדית)
| מחוזות קולומביה |
| --- | --- | --- |
| מחוז הבירה | בוגוטה |  |
| מחוזות | אטלאנטיקו • אמסונאס • אנטיוקיה • אראוקה • בויאקה • בוליבר • גואאיניה • גואביארה • ואופס • ואיה דל קאוקה • וילה • ויצ'דה • טולימה • לה גואחירה • מגדלנה • מטה • נורטה דה סנטנדר • נריניו • סוקרה • סן אנדרס ופרובידנסיה • סנטנדר • ססאר • פוטומאיו • צ'וקו • קאוקה • קונדינמרקה • קורדובה • קינדיו • קלדס • קסנרה • קקטה • ריסרלדה |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb11972441g (data)
הפיגוע בשגרירות איראן בביירות (2013)

| חלק מזליגת מלחמת האזרחים בסוריה ללבנון |
| --- | --- |
 תאריך:  19 בנובמבר 2013
 מקום:  ביירות
 מטרה:  שגרירות איראן בביירות, לבנון
 קואורדינטות:  33°51′22″N 35°29′22″E﻿ / ﻿33.85611°N 35.48944°E﻿ / 33.85611; 35.48944
 סוג:  פיגוע התאבדות, מכונית תופת
 הרוגים:  23
 פצועים:  160~
 מבצע:  גדודי עבדאללה עזאם (לקחו אחריות) שירות המודיעין הסעודי (טענת חזבאללה)
  (למפת ביירות מוגדלת) הפיגוע בשגרירות איראן בביירות(למפת ביירות רגילה) הפיגוע בשגרירות איראן בביירות
 
הפיגוע בשגרירות איראן בבירות היה פיגוע התאבדות כפול שהתרחש מול שגרירות איראן בביירות, לבנון ב-19 בנובמבר 2013, השגרירות
ממוקמת בשכונת ביר חסן, בשולי הפרוור הדרומי השיעי של בירות, מעוז חזבאללה. בפיגוע נהרגו 23 איש וכ-160 נוספים נפצעו.
רקע

הפיגוע נתפס כחלק מזליגת מלחמת האזרחים בסוריה ללבנון, שבה חזבאללה ואיראן תמכו בממשלת סוריה ובנשיא בשאר אל-אסד, בעוד שגדודי עבדאללה עזאם ואל-קאעדה נלחמו נגד ממשלת סוריה. ביום הפיגוע כבשו כוחות ממשלת סוריה את העיירה קראח מידי לוחמי המורדים בפעולת פתיחה בקרב על הרי קלמון.
המאמץ של ממשלת סוריה בזמנו לחסל את מעוז המורדים בקלאמון, אזור לאורך גבול לבנון עם קשרים חזקים עם העיירה הלבנונית-סונית ארסל, בתמיכת החזבאללה, הוערך על ידי כמה אנליסטים כגורם העלול להעלות את המתיחות בלבנון.
הפיגוע

הפיגוע החל כאשר מחבל מתאבד, שנהג באופנוע., פוצץ עצמו סמוך למחסום שבפתח השגרירות. כעבור מספר דקות הגיעה לפתח השגרירות מכונית תופת מסוג שברולט בלייזר 4X4, הנהוגה על ידי מחבל מתאבד נוסף, בה הוטמנו בין 50 למאה קילוגרם חומרי נפץ. עדי ראייה שהתראיינו לערוץ אל-מיאדין, המזוהה עם חזבאללה, טענו כי המחבל המתאבד הראשון לא פוצץ עצמו אלא נהרג מאש מאבטחי השגרירות. דווח כי שישה מבנים בקברבת השגרירות ניזוקו. הפצצות הרסו כמה חזיתות בניינים ופגעו קשות בשערי השגרירות, אך גרמו נזק קל למדי לבניין השגרירות עצמה.
הפיגוע נועד להשמיד את חלקו של המבנה שמול הכניסה משום שבצד זה נמצאת לשכת השגריר האיראני גזאנפר רוקנאבאדי (אנ'), שהיווה את מטרת הפיגוע, ואף היה אמור לעזוב את השגרירות כדי להשתתף בפגישה במשרד התרבות בסביבות זמן הפיגוע. השגריר לא נפגע, אך נספח התרבות האיראני אברהים אנסארי נהרג.
הפיגוע > קורבנות

לפי משרד הבריאות של לבנון לפחות 23 בני אדם נהרגו ו-147 נפצעו בפיגוע בפיצוץ נהרג גם ראש הביטחון של השגרירות, פעיל חזבאללה רצ'ואן מחמד פארס, וחמישה אנשי ביטחון איראניים נפצעו.
בימים שלאחר הפיגוע נערכו הלוויות לעשרה פעילי חזבאללה שנהרגו בפיגוע, שחלקם שימשו כמאבטחי השגרירות.
הפיגוע > המחבלים

מעין עדנאן אבו ט'הר: תושב צידון, נמנה עם תומכי השיח' הסוני הסלפי אחמד אלאסיר, העוין את חזבאללה. התגורר בעבר בדנמרק ובכווית, אך חזר לסוריה להשתתף במלחמת האזרחים.  אבו ט'הר נכנס ללבנון מסוריה דרך מעבר אלמצנע בזהות לבנונית.
עדנאן מוסא אלמחמד: ממוצא פלסטיני, תושב העיירה ביסריה שמדרום לצידון. אף הוא מתומכי שייח' אלסר.
לקיחת אחריות

השיח' הלבנוני הסוני סראג' אלדין זריקאת, המזוהה עם גדודי עבדאללה עזאם, ארגון טרור אסלאמי-סוני, דיווח בחשבון הטוויטר שלו כי גדודי עבדאללה עזאם עומדים מאחורי המתקפה. בקבלת האחריות נאמר, כי הפעולות בלבנון תמשכנה עד שימלאו שתי דרישות: האחת, נסיגת חזבאללה ("מחנה איראן") מסוריה, והשנייה, שחרור אסירי הארגון שבבתי הכלא הלבנונים. ב-31 בדצמבר, דווח כי הרשויות בלבנון עצרו את מג'ד בן מוחמד אל-מג'יד, המנהיג הסעודי של גדודי עבדאללה עזאם.
מנהיג חזבאללה חסן נסראללה אמר בראיון לטלוויזיה בדצמבר כי התקיפה "קשורה לשירותי המודיעין הסעודיים " בגלל "הזעם של ערב הסעודית על איראן בשל כישלונה" בסוריה.
תגובות

חזבאללה ערך הלוויה לעשרה מאנשיו בביירות ב-20 ו-23 בנובמבר, בהן השתתף גם השגריר האיראני. סגן מנהיג חזבאללה, נעים קאסם, הבטיח להמשיך בתמיכה בממשלת סוריה באומרו שההתקפות הן "כאבים בלתי נמנעים בדרך לניצחון". בראיון לתחנת רדיו בלבנון אמר נעים קאסם,  כי: " אלו [הם] ידיהם הנפשעות של התכפירים [קרי, אלקאעדה] ושל ישראל, שנהנים מחוסר היציבות במדינה" .
בראיון לערוץ אל-מיאדין ב-19 בנובמבר 2013 אמר השגריר האיראני כי "הישות הציונית וסוכניה עומדים מאחורי פיגוע הטרור". דוברת משרד החוץ האיראני, מרזיה אפקהאם, האשימה את ישראל בפיגוע, אותו כינתה "פשע בלתי אנושי ומעשה מרושע שנעשה על ידי הציונים ושכירי החרב שלהם".
בנוסף להאשמת ישראל, האשימו בתקשורת הלבנונית וברשתות החברתיות ,את ערב הסעודית במעורבות בפיגוע. יומיים לאחר הפיגוע קראה שגרירות ערב הסעודית בלבנון לאזרחיה לעזוב את לבנון ולנקוט באמצעי זהירות.
הרשות הפלסטינית גינתה ב-24 בנובמבר את הפיגוע נגד השגרירות. לדבריה, השתתפות פלסטיני "בפעולה נפשעת זו" הוא מעשה יחיד המשרת רק את אויבי הבעיה הפלסטינית.
ערב הסעודית קראה לכל אזרחיה השוהים בלבנון לעזוב את המדינה.
הפיגוע גונה על ידי מועצת הביטחון של האו"ם, סין, צרפת, סוריה, בריטניה וארצות הברית. טום פלטשר, שגריר בריטניה בביירות, תרם דם והביע סולידריות עם הנפגעים.
הערות שוליים

1 2 3  "Lebanon blasts hit Iran's embassy in Beirut". BBC News. 19 בנובמבר 2013. נבדק ב-19 בנובמבר 2013. {{cite news}}:  (עזרה)
1 2 3  "Beirut bombs kill 23; blasts linked to Syrian civil war". CNN. 19 בנובמבר 2013. {{cite news}}:  (עזרה)
1 2 3  Saigol, Lina (22 באוקטובר 2013). "Twin explosions leave 23 dead near Iran's embassy in Beirut". Financial Times. נבדק ב-19 בנובמבר 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Bill Roggio (27 ביוני 2012). "Abdullah Azzam Brigades names leader, advises against attacks in Syria's cities". The Long War Journal. נבדק ב-13 באוקטובר 2012. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  "Syrian army takes town along north-south highway: state media". Reuters. 19 בנובמבר 2013. נבדק ב-19 בנובמבר 2013. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Hezbollah deploys 15,000 troops for anticipated Qalamoun battle Al Arabiya. 1 November 2013. Retrieved 20 November 2013
↑  "Devastating blasts hit Iran embassy in Beirut". Al Jazeera. 19 בנובמבר 2013. נבדק ב-19 בנובמבר 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2 3 4 5 6  Laila Bassam; Erica Solomon (19 בנובמבר 2013). "Suicide bombings kill 23 near Iran embassy in Beirut". Reuters. Beirut. נבדק ב-19 בנובמבר 2013. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Lebanon blasts hit Iran's embassy in Beirut: As it happened BBC News 20 November 2013
1 2 3 4 5 6  פיגוע התאבדות מורכב ורב-נפגעים נגד שגרירות איראן בבירות מבטא את הגברת היכולות המבצעיות של גדודי עבדאללה עזאם, באתר מרכז המידע למודיעין וטרור ע"ש אלוף מאיר עמית, ‏27 בנובמבר 2013
1 2  "Lebanon's Hezbollah holds funeral for Iran Embassy bombing dead, pledges continued Syria fight". The Washington Post. 21 בנובמבר 2013. אורכב מ-המקור ב-4 בדצמבר 2013. נבדק ב-21 בנובמבר 2013. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Beirut probes Iranian embassy bomb attack". Euronews. 20 בנובמבר 2013. נבדק ב-20 בנובמבר 2013. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Ghosn confirms chief of Al-Qaeda-linked group arrested". The Daily Star. 1 בינואר 2014. נבדק ב-1 בינואר 2014. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Hosenball, Mark; Alistair Bell; Andrew Hay (31 בדצמבר 2013). "Leader of group linked to al Qaeda held in Lebanon: sources". Reuters. נבדק ב-1 בינואר 2014. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Saudis behind blasts at Iran embassy, Hezbollah says". BBC News. 2013-12-04. נבדק ב-2013-12-04.
↑  "Iran accuses Israel of being behind Beirut bombings". Agence France-Presse. 19 בנובמבר 2013. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Rebecca Collard (19 בנובמבר 2013). "With Beirut bombing, Iran takes direct hit for helping Assad". The Christian Science Monitor. Beirut. נבדק ב-20 בנובמבר 2013. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Saudi Arabia urges citizens leave Lebanon Al Jazeera 21 November 2013
↑  Foreign Ministry Spokesperson Hong Lei's Regular Press Conference on 20 November 2013 Foreign Ministry of China 20 November 2013
המנזר המלכותי של סנטה מריה דה גואדלופה

המנזר המלכותי של סנטה מריה דה גואדלופה (ספרדית: Real Monasterio de Nuestra Señora de Guadalupe) הוא מתחם מנזרי השוכן ברשות המוניציפלית גואדלופה שבנפת קסרס, הנמצאת בקהילה האוטונומית הספרדית אקסטרמדורה. המנזר היה אחד מהחשובים ביותר בספרד במשך כארבע מאות שנים, ובשנת 1993 הוא הוכרז על ידי אונסק"ו כאתר מורשת עולמית.
היסטוריה

מקורו של המנזר הוא בשלהי המאה ה-13, לאחר שרועה צאן מקסרס גילה על גדת נהר הגואדלופה פסל של המדונה, שככל הנראה הוחבא על ידי התושבים המקומיים מפני הפולשים המורים בשנת 714. באתר שבו התגלה הפסל נבנתה קפלה. הקפלה הפכה לכנסייה מספר שנים לאחר הקמתה, והיא הורחבה פעם נוספת על ידי המלך אלפונסו ה-11, שביקר בקפלה מספר פעמים. אלפונסו עשה זאת כהוקרה על ניצחונו בקרב ריו סלדו, אותו ייחס להתערבותה של המדונה. הוא הכריז על הכנסייה בגואדלופה כאתר קדוש מלכותי, והחל לבצע את תוכניתו לבנות את המקום מחדש.
הנזירים ההיירונימיטים תפסו את השליטה על המנזר ב-1389 והפכו אותו לאתר המרכזי של פעילותם. עבודות הבנייה נמשכו תחת חסותו של ראש המסדר הראשון, וב-1474 נקבר במקום אנריקה הרביעי לצד אמו.
אקסטרמדורה הייתה המקום הראשון שאליו כריסטופר קולומבוס עלה לרגל כדי להודות לאלוהים על שגילה את יבשת אמריקה. המנזר מכיל חפצים רבים הקשורים לעולם החדש, ומבנים רבים הוקמו שם לכבוד הבתולה מגואדלופה, בהם בזיליקת גואדלופה המקסיקנית.
החסות המלכותית נותרה על כנה גם לאחר שנזירים מגואדלופה הקימו את מנזר אל אסקוריאל המפורסם, שהיה קרוב יותר לעיר הבירה המלכותית מדריד. המנזר נחשב לאחד הקלויסטרים החשובים ביותר בספרד עד לחילון המנזרים ב-1835. בעקבות חילון המנזרים הועבר המנזר לבעלותה של ארכידיוקסיית טולדו, שהעבירה אותו ב-1908 לבעלותו של המסדר הפרנציסקני. במהלך המאה ה-20 שוקם המנזר על ידי המסדר, והאפיפיור פיוס ה-12 העניק לו מעמד של "בזיליקה אפיפיורית קטנה" ב-1955.
מחוץ למנזר, במזרקה שבמורד המדרגות, הוטבל לנצרות אברהם שניור קורונל, שר האוצר של המלכים הקתולים בשנת 1492, אחיו ושלושה יהודים נוספים. הסנדקים בטקס היו המלכים הקתולים.
תיאור

הכנסייה הראשית (Templo mayor), שנבנתה על ידי אלפונסו ה-11 ויורשיו במאה ה-14 והמאה ה-15, היא המבנה הבולט ביותר בכנסייה, שהאדריכלות שלה השתנתה והתפתחה לאורך השנים. הכנסייה ידועה בזכות דלתותיה, המקושטות באלמנטי ברונזה מהמאה ה-14. פנים הכנסייה כולל ספינה ושביל מזבח עם קמרונות. הקפלה המרובעת של קטלינה הקדושה (Santa Catalina) 
מתוארכת אף היא למאה ה-15, והיא ידועה בשל קבוצת קברים מקושטים מהמאה ה-16. קפלת השרידים הקדושים מהמאה ה-16 מחברת את קפלת קטלינה עם חדר תשמישי הקדושה (1638–1647), המקושט בציורים רבים מאת פרנסיסקו דה סורבראן.
מאחורי הבזיליקה נמצא הקמרין דה לה וירחן (Camarin de la Virgen), שהוא מבנה בארוק מתומן שנבנה בין 1687 ל-1696 עם חדר הבתולה הסטוקואי, ותשעה ציורים של הצייר לוקה ג'ורדנו. האלמנט החשוב ביותר בחדר זה הוא כס המלכות שעליו נמצא פסל המדונה, שעל שמו נקרא המנזר.
מבנים ידועים נוספים כוללים את הקלויסטר בסגנון מודחאר, שנבנה בין 1389 ל-1405, הידוע בזכות השער הפלטרסקי שלו; הקלויסטר הגותי, שנבנה בין 1531 ל-1533, והכנסייה החדשה, שנבנתה ב-1730 לפי הוראה של אחד מצאצאי קולומבוס וכוללת שלוש ספינות. בשנת 1856 נהרס הארמון של איזבלה הראשונה מקסטיליה, שנבנה בין 1487 ל-1491.
הסתדרות הרבנים דאמריקה

| --- | --- |
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  1923–הווה (כ־101 שנים) 
 www.rabbis.org
 
הסתדרות הרבנים דאמריקה (באנגלית: Rabbinical Council of America או בקיצור: RCA, שמתורגם לעיתים כהמועצה הרבנית של אמריקה) היא אחד הארגונים הגדולים בעולם של רבנים אורתודוקסים; הוא קשור לאיחוד האורתודוקסי (OU). זהו הארגון הרבני העיקרי בקרב אורתודוקסים מודרניים בארצות הברית. מרבית רבני ה-RCA שייכים לאורתודוקסיה המודרנית.[דרוש מקור]
היסטוריה

תחילתו של הארגון בשנת 1923, כאשר נוסד כמועצה הרבנית של איחוד הקהילות היהודיות האורתודוקסיות באמריקה. מטרתו הייתה להנציח ולקדם את היהדות האורתודוקסית בארצות הברית. חבריו ניסו כמה פעמים להתמזג עם קבוצות יהודיות אחרות לצורך פיתוח רבנות מסורתית מאוחדת לקהילה היהודית האמריקאית. נעשו מספר ניסיונות להצטרף לקבוצות כמו אגודת ישראל, אך כל הניסיונות הללו כשלו.
בשנת 1935, התרחש מיזוג בין המועצה הרבנית של התאחדות הקהילות היהודיות האורתודוקסיות לבין קבוצה רבנית אורתודוקסית נוספת, האגודה הרבנית של ישיבת רבינו יצחק אלחנן, חלק מישיבה יוניברסיטי. עם מיזוג זה, קיבלה הקבוצה המשולבת את השם הסתדרות הרבנים באמריקה, הידועה בקהילה היהודית בשם ה-RCA. בשנת 1942 התמזגו בוגרי המכללה התאולוגית העברית בשיקגו עם ה-RCA. בשנים מאוחרות, ניסתה RCA להתמזג עם קבוצה רבנית אורתודוקסית אחרת, ה-Rabbinical Alliance of America (אנ'), אך ניסיון זה נכשל.
מרבית חברי מועצת הרבנים באמריקה עובדים באופן פעיל כרבני קהילות; מיעוט משמעותי עובדים בחינוך יהודי.
הרב יוסף דוב סולוביצ'יק מילא תפקיד חשוב ב־RCA עד מותו בשנת 1993. במשך שנים רבות הוביל את ה־RCA הרב סטיבן דבורקין, שכיהן כסגן נשיא בכיר של הארגון עד פטירתו בינואר 2003. החליף אותו הרב בזיל הרינג, שכיהן בעבר כמנהל הפורום האורתודוקסי. בספטמבר 2012 הודיעה RCA כי הרב הרינג עובר לתפקיד העורך הראשי של פרסומי RCA, וכי הרב מארק דראץ' ייכנס לתפקיד סגן הנשיא החדש.
בשנים האחרונות עלו תלונות בתוך הקהילה היהודית האורתודוקסית על היעדר מנהיגות והכוונה של ה־RCA, וכי הארגון לא הצליח לעמוד באתגרים שהציבו השינויים האחרונים בקרב הקהילה היהודית האורתודוקסית.
במשך שנים רבות הארגון היה מזוהה עם שתי ישיבות בישראל – ישיבת הדרום וכפר הנוער גן יבנה. הקשרים עם שני המוסדות נותקו בשנת 2009 בשל קשיים כלכליים.
הארגון מפרסם רבעון באנגלית, Tradition: A Journal of Jewish Jewish Thinking, שהחל לראות אור בשנת 1958; וכתב עת בעברית, הדרום, היוצא החל משנת 1957.
נכון לשנת 2010 היו קרוב לאלף רבנים מוסמכים ב־RCA, הפרוסים על פני 14 מדינות בארצות הברית.
ועדת המדיניות והסטנדרטים לגיור

בשנת 2007 הקימה הסתדרות הרבנים את ועדת המדיניות והסטנדרטים לגיור, במטרה למסד הליכי גיור אחידים לרבנים הקשורים לארגון ולבתי הדין הרבניים המקומיים ברחבי ארצות הברית. במסגרת התהליך שנוצר על ידי הוועדה, הרבנים המקומיים מדריכים ומחנכים את המועמדים לגיור כפי שהיה בעבר, אך הגיור עצמו מאושר רק לאחר בחינה בבית דין אזורי.
המהלך היה שנוי במחלוקת, ולווה בביקורת על כך שהוא יהפוך את הגיור לקשה ולמפחיד יותר, יכביד על ילדים מאומצים שנדרשו לגיור, ושהוא מייצג כניעה לקולות שמרניים. תומכי המהלך גורסים כי הוא יבטיח ודאות למתגיירים – במיוחד עבור אלה המעוניינים לעלות לארץ ושהגיור שלהם יוכר במדינת ישראל; ייצור אמות מידה מוגדרות; יבטיח שהמתגיירים ישמרו על ההלכה לאחר הגיור; וימנע מצבים של גיורים מפוקפקים שהתקיימו בעבר כתוצאה מלחץ על רבנים מסוימים.
באוקטובר 2014 נעצר הרב בארי פרוינדל, חבר RCA מאזור וושינגטון די סי, שהואשם בכך שהתקין מצלמות נסתרות במקווה. בעקבות זאת חשש הארגון לנזק שייגרם לו בשל הפרסום השלילי, וב־20 באוקטובר 2014 הודיע הארגון כי ידרוש כעת למנות נשים שתהיינה אחראיות לשמירה על צרכיהן וזכויותיהן של נשים שעוברות גיור, תהליך המחייב טבילה במקווה. הארגון הודיע כי יקים גם ועדה שתזהה דרכים בהן ניתן למנוע ניצול ופגיעה במתגיירים במהלך תהליך הגיור. הארגון הודיע כי תהיינה גם נשים חברות בוועדה. הפשעים שביצע פרנקל, על פי החשד, הכו גלים של תדהמה בקרב הקהילה היהודית האמריקאית, ואיימו ליצור משבר בין הרבנות האמריקאית לישראל. בתחילה, דובר הרבנות הראשית לישראל, זיו מאור, ציין כי הגיורים שפרוינדל פיקח עליהם ייבדקו, אך לאחר ישיבת חירום פרסמה הרבנות הצהרה כי הגיורים שביצע פרוינדל לפני מעצרו ייחשבו כתקפים. בדצמבר 2014 נוסף ה־RCA כנאשם בתביעה שהוגשה בעקבות המציצנות לכאורה של פרוינדל. שתי תביעות נוספות הוגשו בסוף 2014, ובהן הארגון הואשם בכך שהיה מודע להתנהגות לא תקינה מצידו של פרוינדל, אך לא הצליח להדיח אותו מתפקידי סמכות. הרב מארק אנג'ל, שביקר את מערך הגיור החדש של RCA, טען כי אם ההאשמות נכונות, הם מחזקים את החששות לגבי ריכוז סמכויות הגיור. "זו דוגמה נוראה לפחדים שהיו לנו לאורך כל הדרך", אמר אנג'ל לעיתון הפורוורד. "אם מרכזים כוח רב מדי אצל ידיים מעטות, גדלים הסיכויים להתעללות, וזה רק מאשר את הפחדים העמוקים ביותר שלנו." בתגובה לתביעה, פרסם הארגון את ההצהרה הבאה: "RCA התנהלה כנדרש ועושה צעדים חשובים לשיפור פרוטוקולי הגיור שלה. אנו נגן על עצמנו במרץ בעניין זה".
ב־22 באוקטובר 2018 הושג הסדר תובענות ייצוגיות בסך 14.25 מיליון דולר על תביעות הקשורות לפרוינדל. RCA, יחד עם קהילת "קשר ישראל", המקווה, ובית הדין של אמריקה, נקראו כנאשמים מיישבים.
עמדה בנושא הסמכת נשים

בשנת 2015, ה-RCA קיבלה החלטה בה נאמר כי "חברי ה-RCA בעלי תפקידים במוסדות אורתודוקסים אינם רשאים להסמיך נשים לרבנות האורתודוקסית, ללא קשר לתואר שנעשה בו שימוש; או לשכור או לאשר שכירת אישה לתפקיד רבני במוסד אורתודוקסי; או לאפשר תואר המרמז על הסמכה לרבנות על ידי מורה לימודי קודש במוסד אורתודוקסי."
החלטה זו שימשה בין השאר כתגובה להקמתו של ארגון ה־IRF, ארגון רבני של האגף הליברלי יותר של האורתודוקסיה המודרנית בארצות הברית, שהוקם בשנת 2007 וחברות בו גם נשים שהוסמכו לרבנות אורתודוקסיות.
נשיאי הארגון > נשיאים

חיים שמשון הרברט גולדשטיין (1938–1940)
שמחה הלוי (1940–1942)
יוסף חיים לוקשטיין (1942–1944)
ויליאם דרזין (1944–1946)
אורי מילר (1946–1948)
ישראל טבק (1948–1950)
שמואל ברליאנט (1950–1952)
תאודור אדמס (1952–1954)
דוד הולנדר (1954–1956)
זלמן יוסף (סולומון) שרפמן (1956–1958)
עמנואל רקמן (1958–1960)
צ'ארלס ויינברג (1960–1962)
אברהם אברוטיק (1962–1964)
ישראל מילר (1964–1966)
פסח ליבוביץ (1966–1968)
זאב סגל (1968–1970)
ברנרד ברזון (1970–1972)
אליעזר ברנשטיין (1972–1974)
פביאן שונפלד (1974–1976)
וולטר וורצבורגר (1976–1978)
ברנרד רוזנצווייג (1978–1980)
סול רוט (1980–1982)
גילברט קלפרמן (1982–1984)
אליעזר ברנשטיין (1984–1986)
מילטון פולין (1986–1988)
מקס שרייר (1988–1990)
מארק אנג'ל (1990–1992)
משה גורליק (1992–1994)
אליעזר ברנשטיין (1994–1995)
רפאל גרוסמן (1995–1997)
יעקב רובינשטיין (1997–1999)
קנת' היין (1999–2001)
השי בילט (2001–2003)
קנת' אומן (2003–2005)
דייל פולקוף (2005–2007)
שלמה הוכברג (2007–2009)
משה קלטניק (2009–2011)
שמואל גולדין (2011–2013)
לאונרד מטנקי (2013–2015)
שלום באום (2015–2017)
אלעזר מושקין (2017–2019)
דניאל קורובקין (2019–מכהן)
נשיאי הארגון > סגן נשיא בכיר

ישראל קלבן (1950–1979)
בנימין וולפיש (1979–1994)
סטיבן דבורקין (1994–2003)
בזיל הרינג (2003–2011)
מארק דראטש (2012–מכהן)
הערות שוליים

↑  השם על פי האתר שלהם.
↑  "Rabbi Barry Freundel Arrested — Suspected of Peeping on Women in Mikvah". The Jewish Daily Forward. 14 באוקטובר 2014. נבדק ב-17 בנובמבר 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "The Jewish Press » » Rabbinical Council of America Issues Guidelines on Sexual Abuse". The Jewish Press. נבדק ב-17 בנובמבר 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Opposition slate challenges Orthodox Rabbinical Council". Jstandard.com. אורכב מ-המקור ב-11 באפריל 2023. נבדק ב-17 בנובמבר 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  The Wiley-Blackwell History of Jews and Judaism. נבדק ב-17 בנובמבר 2014. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  Nussbaum Cohen, Debra (5 במרץ 2008). "A Conversion Critique From Within". New York Jewish Week. אורכב מ-המקור ב-4 בדצמבר 2013. Rabbi Lookstein was part of the Rabbinical Council of America committee that drafted new guidelines for conversion, which are being called the GPS system, for Geirus [conversion] Policies and Standards. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Pruzansky, Steven (12 במרץ 2008). "The Truth About RCA Geirus". The Jewish Press. אורכב מ-המקור ב-5 בדצמבר 2013. And so goes the overheated, misleading, and at times blatantly false reaction by several of my distinguished RCA colleagues to the RCA's recent promulgation of the Geirus Policies and Standards (GPS). {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Lowenfeld, Jonah (13 ביולי 2010). "Courting Controversy, Orthodox Rabbis Address Women's Leadership, Conversion". Los Angeles Jewish Journal. אורכב מ-המקור ב-5 בדצמבר 2013. The IRF also established a Va’ad Giur (conversion committee), apparently in response to the RCA's Geirus (conversion) Policies and Standards (GPS) system of conversion, which it has promoted since 2007 as the most effective way to ensure uniform standards among Orthodox rabbis. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Rabbinical Council of America officially bans ordination and hiring of women rabbis | Jewish Telegraphic Agency". Jta.org. 2015. נבדק ב-2015-11-01.
הרי הייז

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 על שם:  ויל הייז 
 מיקום:  אזור הברית האנטארקטית,
 רכס הרים:  הרי המלכה מוד 
 קואורדינטות:  86°S 155°W﻿ / ﻿86°S 155°W﻿ / -86; -155
  (למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיהרי הייז(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיהרי הייז
 
הרי הייז או הרי ויל הייז (באנגלית: Hays Mountains או Will Hays Mountains) הם רכס הרים גדול, הכולל מספר רב של הרים ופסגות בהרי המלכה מוד, בשטח חסות רוס, שבאנטארקטיקה.
גאוגרפיה

הרי הייז מתנשאים מעל הרכס המפריד בין קרחון אמונדסן וקרחון סקוט.
הרכס משתרע בין הר ת'ורן שמצפון-מערב, ועד הר דיץ שמדרום-מזרח.
גאוגרפיה > אתרי הרכס

אתרי הרכס הם:
הרים: הר אסטור, הר ארמסטרונג, הר בורקיק, הר דיץ, הר סולסברי והר פגמטייט
קרחונים: קרחון סקוט וקרחון ברטלט.
היסטוריה > גילוי ומיפוי ההרים

ההרים התגלו על ידי אדמירל משנה ריצ'רד א. בירד בטיסתו אל הקוטב הדרומי שנערכה בין ה-28 וה-29 בנובמבר 1929.
ההרים מופו באופן חלקי על ידי המחלקות הגאולוגיות של משלחת בירד לחקר אנטארקטיקה שנערכו בשנים 1929 ו-1934.
היסטוריה > מקור השם

שמם של ההרים ניתן להם על ידי ריצ'רד בירד.
ההרים נקראו על שמו של ויל ה. הייז (Will H. Hays), ראש איגוד מפיקי הקולנוע ומפיצי סרטי הקולנוע של ארצות הברית.
הערות שוליים

↑  גאזט השמות האנטארקטיים הרשמי של ארצות הברית
1 2 3 4 5 6  מידע גאוגרפי והיסטורי
המנושל

| --- | --- |

עטיפת הספר המנושל
 מידע כללי
 מאת:  אורסולה לה גווין
 שפת המקור:  אנגלית
 סוגה:  מדע בדיוני
 נושא:  אנרכיזם 
 מקום התרחשות:  טאו בלווייתן 
 הוצאה
 מקום הוצאה:  ארצות הברית 
 תאריך הוצאה:  1974
 מספר עמודים:  הוצאה ראשונה - 275 הוצאה שנייה - 410
 הוצאה בעברית
 הוצאה:  הוצאה ראשונה - הוצאת כתר הוצאה שנייה - הוצאת מובי דיק
 תאריך:  הוצאה ראשונה - 1980 הוצאה שנייה - 2015
 תרגום:  הוצאה ראשונה - תמר עמית הוצאה שנייה - עמנואל לוטם
 פרסים
 פרס הוגו לרומן הטוב ביותר (1975)  100 ספרי המדע הבדיוני והפנטזיה הטובים ביותר של NPR  פרס גיגמש (1984)  פרס פרומתיאוס – היכל התהילה (1993)  פרס לוקוס לרומן הטוב ביותר (1975)  פרס נבולה לרומן הטוב ביותר (26 באפריל 1975) 
 סדרה
 ספר קודם:  The Word for World Is Forest 
 הספר הבא:  Four Ways to Forgiveness 
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  001969893
 
הַמְנוּשָּׁל (באנגלית: The Dispossessed) הוא ספר מדע בדיוני המתעסק בשאלת היתכנותה של אוטופיה שנכתב על ידי אורסולה ק. לה גווין בשנת 1974. הספר מתרחש באותו יקום (היקום האקומני) בו מתרחשים ספרים נוספים של הסופרת, בין השאר "מעבר לעלטה" ו"העולם כיער". הספר זכה הן בפרס הוגו והן בפרס נבולה בשנת 1975, וזכה להכרה ספרותית בלתי-רגילה יחסית ליצירות מז'אנר המדע בדיוני.
הספר תורגם לעברית על ידי תמר עמית ויצא לאור בהוצאת כתר ב-1980, ותורגם לעברית פעם נוספת תחת שם הכותר בידיים ריקות על ידי עמנואל לוטם ויצא לאור בהוצאת מובי דיק ב-2015.
היום שלפני המהפכה

ב-1974 פרסמה לה-גווין סיפור קצר בשם זה (The Day Before the Revolution) המהווה למעשה כעין הקדמה לעלילת "המנושל". הסיפור מתרחש ביוראס בשנים שטרם ההתיישבות האודוניסטית באנארס, ועוקב אחר יום בחייה של לאיאה אודו, מייסדת תורת האודוניזם, מנקודת מבטה. הסיפור זכה בפרסי נבולה ולוקאס לסיפור קצר.
בהקדמה לסיפור כתבה לה גווין: "אודוניזם הוא אנרכיזם. לא נשיאת פצצות בכיסים, שזה טרור, לא משנה באיזה שם הוא מכנה את עצמו. ולא הדרוויזניזם-החברתי הכלכלי, 'ליברטריאניזם', של הימין הקיצוני; אלא אנרכיזם, כפי שהוא משתקף  בכתבים טאואיסטים מוקדמים וכפי שפותח על ידי שלי וקרופוטקין, גולדמן וגודמן. האנרכיזם תוקף את המדינה הסמכותנית (קפיטליסטית או סוציאליסטית). העיקרון המוסרי-מעשי שלו הוא שיתוף פעולה (סולידריות ועזרה הדדית). זו האידיאליסטית, והמעניינת ביותר בעיניי מכל התאוריות הפוליטיות. על מנת לשלב אותה ברומן, דבר שלא נעשה קודם לכן, נדרשה עבודה ארוכה וקשה עבורי שחייבה השתקעות טוטלית במשך חודשים ארוכים. כשסיימתי, חשתי אבודה בגלות – עקורה. לפיכך, הייתי מלאת תודה כשאודו עלתה מן הצללים ומשטף האפשרויות, ורצתה שייכתב סיפור, לא על העולם שייסדה, אלה עליה עצמה".
הערות שוליים

↑  מקור שמו של הספר, בתרגום הישן "המנושל" ו-"בידיים ריקות" בחדש, מגיע מציטוט קאנוני של אודו – "אין כלום בבעלותך. ידייך ריקות. אתה חופשי. כל שיש לך הוא מה שאתה ומה שאתה נותן."
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007421597705171  BnF: cb156098546 (data)  GND: 4237614-2  LCCN: no2016090707  SUDOC: 075082063  VIAF: 218467810   WorldCat (עם VIAF): 218467810
הגנת תום הלב בלשון הרע

הגנת תום הלב בלשון הרע היא הגנה הקמה כנגד תביעות דיבה לאישים או לגופים, בהם גם אמצעי תקשורת, המפרסמים דבר מה המהווה לשון הרע. הגנה זו נרכשת בסיטואציות בהן המחוקק מצא שראוי להגן על ההתבטאות עצמה, על אף לשון הרע, גם אם הפרסום לא היווה דבר אמת, בשל אינטרסים חיוניים וציבוריים הראוי להגן עליהם.