stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שלמה בר-שביט
ביוגרפיה > קריירה בתיאטרון

בתחילת 1948 גילם את "הגידם" בהצגה "יום ולילה" וזכה לתשבחות. באותה שנה התגייס לצה"ל, יחד עם חבריו לספסל הלימודים כלהקה צבאית בשם "צעירי הבימה". עם החלטת מחלקת התרבות לאחד את כל הלהקות הצבאיות ללהקה אחת, הצטרף ההרכב ללהקה הארצית. לאחר מכן עבר בר שביט ללהקת הזמר של הפלמ"ח - "הצ'יזבטרון".
בר-שביט שכר במשותף חדר עם שמוליק סגל ברחוב גורדון 36 בדירת צ'מרינסקי. השניים היו אורחים קבועים בקפה "כסית" באותה עת. בר-שביט טוען ש"כסית" הייתה לו לבית שני.
בפברואר 1949 גילם את בן הקיבוץ, דני, בהצגה "בערבות הנגב", מחזה על מלחמת העצמאות מאת יגאל מוסינזון, שבו ניתנו בפעם הראשונה לצעירי התיאטרון תפקידים מרכזיים. משחקו זכה לביקורות מעורבות. עזרא זוסמן כתב עליו: "היה צלול ויפה ונגע ללבנו" ובקול העם נכתב: "שחקן צעיר זה שהכרנוהו עד עתה רק מתפקידים שניים במעלה, גילה הפעם כישרון רב. אמנם לא קשה לאדם צעיר בימינו לשחק את עצמו, אולם כאן דווקא אורבת הסכנה של חריגה מן המסגרת, אך הוא נשאר מרוסן וטבעי כאילו לא היה כלל על הבמה.". לעומת זאת, שושנה שרירא כתבה: "ש. בר־שביט עדיין איננו נותן במשחקו את בן־הקיבוץ המקריב את חייו בפשטות, מבלי לשאול ומבלי להסס, כאילו טבע שני הוא לו. הוא חיוור אף כי פשטותו נעימה מלכתחילה עד הסוף והוא נזהר מאפקטים כל שהם. אולם עדיין אין במשחקו כדי לגלם דמות (דמות שקשה כנראה אף למחבר לפסלה כראוי)".
בר שביט המשיך לשחק בתפקידים משניים ב"הבימה", בין השאר ב"בני ערובה", "אותלו", "בקץ הימים", "בית הלל" ו"בדרך לאילת".
בתחילת 1952 שיחק את אחד המשרתים ב"אילוף הסוררת". רנה טרלר כתבה על משחקו בהצגה בעיתון "חרות": "שלמה בר־שביט, ליצני, תוחב אפו לכל מקום, מלא תנועה — מבשר את טיפוס המשרתים מסוגו של פיגארו: הוא שחקן אינטליגנטי, מלא יזמה וחוש הסגנון." ד"ר חיים גמזו ב"הארץ" פחות אהב את משחקו וכתב: "בר שביט אף הוא שחקן צעיר ומוכשר, אך אין ידו משגת ... למרות פרקודיו, היפוכיו, פיזוזיו וכרכוריו. יש במשחקו משהו "משונן" והוא חסר את החופש המוחלט ואת הווירטואוזיות הנדרשים מאת שחקן ...".
בר שביט גילם ב"הבימה" כ-260 תפקידים (שיא ישראלי) במחזות קלאסיים, יהודיים, מודרניים ומקוריים.
בין השנים 1958–1960 היה חבר בהנהלת התיאטרון. בשנים 1977–1978 שימש גם כמנהל האמנותי שלו.
בין ההצגות בהשתתפותו: "פר גינט" (1952), "שמו הולך לפניו" (1953), "המלך ליר" (1955) - שם גילם את תפקיד השוטה, "איי לייק מייק" (1956), "הבט אחורה בזעם" (1959), "בגדי המלך" (1961), "ממלא המקום" (1964), "משפט פיתגורס" (1965), "הכיסאות" (1970), "ריצ'רד השלישי" (1976), "הלוויה חורפית" (1978), "הקמצן" (1980), "מרי סטיוארט" (1981), "הפרדס" (1985), "המלביש" (1988), "טרטיף" (1989), "רוח האש" (1992), "המפקח בא" (1995), "יוליוס קיסר" (1999), "יום הולדת לג'וזפה" (2001), "צור וירושלים" (2003) ועוד.
בר-שביט שיחק גם במחזות הזמר "אירמה לה דוס", "קזבלן", "כנר על הגג" (בגרסה ביידיש), "גבירתי הנאווה", "סינדרלה", ו"סיפור הפרברים". והקליט אלבומים עם סיפורים ואגדות לילדים והשתתף גם בתסכיתי רדיו.
בשנת 1962 העלה הבימה את מחזהו, "דירה להשכיר", בבימויו של ישראל בקר.
ב-1999 ביים בהבימה את המחזה "הבעל הנצחי", על פי ספרו של דוסטויבסקי.
במסגרת חגיגות 80 שנה להולדתו העלה הצגת יחיד בשם "שחקן מפתח" שביים משה בקר, שבה סיפר את סיפור חייו תוך מחווה ל"הבימה" באמצעות סרטונים והקלטות של מיטב שחקני התיאטרון הלאומי.
ביוגרפיה > קריירה בקולנוע וטלוויזיה

ב-1964 השתתף בסרט "הבו בנות לאילת" בהפקתו של נתן אקסלרוד. ב-1968 השתתף בסרט "נס בעיירה" בתפקיד שדכן והשתתף בסרט "הבן האובד". ב-1970 השתתף בסרט "התמהוני" של דן וולמן ובסרט "לופו" של מנחם גולן.
בתחילת שנות השבעים שיחק בתוכנית "חימדו לשון" של הטלוויזיה הלימודית בתפקיד פרופסור לשונאי.
בשנת 1982 שיחק בסרט האמריקאי "אישה ושמה גולדה".
ב-1993 השתתף בסרט "הירושה", בבימויו של אמנון רובינשטיין.
בין השנים 2002–2003 שיחק בסדרה "תיק סגור" בערוץ 10.
ב-2010 השתתף בסרט "פובידיליה" לצד עפר שכטר ובסרט "2048" לצד גילה אלמגור.
בין השנים 2009–2011 שיחק בדרמה הקומית "פולישוק" בתפקיד כתריאל, אביו של רובי פולישוק. ב-2011 הופיע בפרק הבכורה של העונה התשיעית בסיטקום "החיים זה לא הכל".
ב-2012 שיחק בסרט "ד"ר פומרנץ". ב-2015 שיחק בסרט "חרדת הבמאי" ובסדרה "רון".
בשנת 2001, פרסם אוטוביוגרפיה בשם "הנשמה התשיעית", ובנוסף נעשה סרט דוקומנטרי אודותיו, בבימויו של יהודה יניב.
ביוגרפיה > קריירה בדיבוב

בשנת 1989 דיבב את פייגין בסרט "אוליבר וחבורתו", ודיבב את ג׳ספר בסרט "על כלבים וגנבים", בשנת 1994 דיבב את ראפיקי בסרט "מלך האריות", בשנת 1998 חזר לדבב את ראפיקי בסרט "מלך האריות 2: מלכות סימבה", בשנת 2001 דיבב את פרסטון בי וויטמור בסרט "אטלנטיס האימפריה האבודה", ודיבב את אלבוס דמבלדור בסרט "הארי פוטר ואבן החכמים", בשנת 2002 דיבב שוב את אלבוס דמבלדור בסרט "הארי פוטר וחדר הסודות", והוחלף בתפקיד זה על ידי אלברט כהן. ובשנת 2004 חזר לדבב שוב את ראפיקי בסרט "מלך האריות 3: האקונה מאטאטה".
חיים אישיים

בר-שביט היה נשוי לדיתה ולשניים בן ושתי בנות. התגורר בתל אביב.
נפטר ב-8 בספטמבר 2019, בגיל 90, כתוצאה מסיבוכי דלקת ריאות, אחרי התמודדות ארוכת שנים עם שלל בעיות בריאות, בהן מחלת פרקינסון, ולאחר שהיה מרותק לכיסא גלגלים.
קבור בבית הקברות האזרחי "מנוחת עולם" נתניה.
פרסים והוקרה

ב-1987 הדליק משואה בטקס הדלקת המשואות ביום העצמאות
ב-1999 זכה בפרס התיאטרון הישראלי על מפעל חיים.
ב-2002 זכה לתואר יקיר העיר תל אביב-יפו.
ב-2012 הוענק לו התואר דוקטור לשם כבוד על ידי אוניברסיטת בר-אילן.
לקריאה נוספת

שלמה בר-שביט: הנשמה התשיעית, הוצאת זמורה ביתן, 2001 (הספר בקטלוג ULI)
הערות שוליים

↑  אתלטיקה קלה, משמר, 7 ביולי 1946
↑  חיים גמזו, "יום ולילה"—ב"הבימה", הארץ, 30 בינואר 1948; המשך
↑  שלמה בר שביט, זה היה ביתי: שלמה בר שביט גר בבית קפה, באתר nrg‏, 10 באוקטובר 2009
↑  עזרא זוסמן, "בערבות הנגב" ב"הבימה", דבר, 25 בפברואר 1949
↑  בערבות הנגב, קול העם, 25 בפברואר 1949
↑  שושנה שרירא, "בערבות הנגב" ב"הבימה", הַבֹּקֶר, 25 בפברואר 1949
↑  בני ערובה בהבימה, דבר, 8 ביולי 1949
↑  אותילו בהבימה, הצופה, 10 במרץ 1950
↑  בקץ הימים בהבימה, חרות, 23 ביוני 1950
↑  בית הלל בהבימה, מעריב, 4 בדצמבר 1950
↑  בדרך לאילת, דבר, 14 בדצמבר 1951
↑  אילוף הסוררת בהבימה, הארץ, 21 במרץ 1952
↑  באתר אוניברסיטת בר-אילן
↑  https://archive.habima.co.il/showPage/?itemId=411
↑  נילי ברקן, ‏אף אחד לא מציל את הדייסה הזו, באתר גלובס, 8 בדצמבר 1999
↑  מיכאל הנדלזלץ, שלמה בר שביט לא פוחד מהמוות, באתר הארץ, 22 בדצמבר 2008
↑  פלייליסט באתר יוטיוב
↑  יואב בירנברג, אהבה תחת אינקוויזיציה - אבי טולדנו ויעל אבקסיס מככבים ב"הירושה", חדשות, 20 באפריל 1993
↑  אורון שמיר, עכבר העיר, פובידיליה: עפר שכטר עולה כיתה, באתר הארץ, 25 בפברואר 2010
↑  אורי קליין, "ד"ר פומרנץ": רגש בראש ובראשונה, באתר הארץ, 27 בפברואר 2012
↑  חגי חיטרון, התגלה ניגוד אינטרסים, באתר הארץ, 27 ביולי 2005
↑   יאיר אשכנזי, השחקן שלמה בר שביט, מוותיקי הבימה, מת בגיל 90, באתר הארץ, 8 בספטמבר 2019
↑  ynet, שלמה בר שביט מציג: הקשר שלי לרב אלישיב, באתר ynet, 21 במאי 2012
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודמים: 1998 - ליא קניג, ניסן נתיב | פרס התיאטרון הישראלי - פרס מפעל חיים 1999 - שלמה בר-שביט, נולה צ'לטון | הבאים: 2000 - זהרירה חריפאי, מישא אשרוב |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007288636605171  GND: 1061586979  ISNI: 0000 0000 4723 151X  LCCN: nr92013401  MusicBrainz: 744ece8f-6264-4191-ae52-c7a7e9c6ce5d  VIAF: 7117162481020337680001   WorldCat (עם VIAF): 7117162481020337680001
צ'כיה באירוויזיון 2024

צ'כיה השתתפה באירוויזיון 2024, שהתקיים במאלמה שבשוודיה, עם השיר "Pedestal" בביצוע אייקו. תהליך הבחירה, שנשאר בשמו המסורתי ESCZ 2024, אורגן על ידי רשות השידור הצ'כית (ČT).
רקע

קדם לאירוויזיון 2024 השתתפה צ'כיה אחת-עשרה פעמים בתחרות מאז הצטרפותה בשנת 2007. בשלוש שנותיה הראשונות היא כשלה בניסיון להעפיל לשלב הגמר. באירוויזיון 2009 ביצעה הלהקה הצ'כית Gipsy.cz את "Aven Romale", והגיעה למקום ה-18 והאחרון ללא נקודות. בעקבות המיקום הנמוך אליה הגיעה, רשות השידור הממלכתית בצ'כיה נעדרה מן התחרות בשנים 2010–2014. מאז חזרתה לתחרות בשנת 2015 צלחה המדינה שלוש פעמים את שלבי חצאי הגמר. באירוויזיון 2021 שלחה המדינה את בני כריסטו עם השיר "Omaga". הוא הגיע למקום ה-15 בחצי הגמר, ולא העפיל לגמר הגדול. בשנה העוקבת הגיעה להקת We Are Domi למקום ה-22 בגמר התחרות עם השיר "Lights Off"‏. בשנת 2023 רשמה להקת וסנה את המיקום הגבוה ביותר (10) אליו הגיעה המדינה בעשור השלישי של המאה ה-21 עם "My Sister's Crown".
רשות השידור הצ'כית, Česká televize‏ (ČT), מפיקה מדי שנה את הקדם הלאומי בו יבחרו הנציג והשיר הצ'כי לאירוויזיון. ČT אישרה את השתתפותה באירוויזיון 2024 ב-16 באוקטובר 2023. מאוחר יותר פרסמה כי נציג המדינה יבחר באמצעות הקדם הלאומי שמשודר משנת 2009.
לפני האירוויזיון > ESCZ 2024

ESCZ 2024 הייתה המהדורה השישית של הקדם הצ'כי המסורתי ESCZ, שאורגנה על ידי ČT כדי לבחור את המשלחת לאירוויזיון 2024. היא כללה שידור חי אחד, שנערך ב-4 בדצמבר 2023 בפראג, ואחריו סבב הצבעה שנמשך עד 11 בדצמבר.
לפני האירוויזיון > ESCZ 2024 > המשתתפים

עם אישור השתתפותה באירוויזיון 2024 ב-16 באוקטובר 2023 פתחה ČT את תקופת הגשת המועמדויות, שנמשכה כחודש. על פי התקנון, לפחות אחד מהמבצעים נדרש להיות בעל אזרחות צ'כית או סלובקית על מנת שייחשב כשיר להשתתפות באירוע. כותבי השיר יכולים להיות מכל לאום.
ב-14 בנובמבר 2023 הודיעה כי חמישה מתוך 200 המועמדים נבחרו על ידי היועץ המוזיקלי סזאר סמפסון (נציג אוסטריה באירוויזיון 2018) ועל ידי הפקת האירוע. מאוחר יותר הוהבר כי מספר המשתתפים בקדם עלה לשבעה, וזהותם נחשפה ב-28 בנובמבר. חלק מהשירים, שבוצעו בהופעת בכורה ביום השידור החי, יצאו לאור קודם לכן.
| אמן | שיר | כותב (ים) |
| --- | --- | --- |
| אייקו | "Pedestal" | סטיבן אנסל, אלנה שירמנובה-קוסטבלובה |
| אלי | "The Angel's Share" | ארגילה סינג, אלישקה טונקובה, יאן ואברה, רוני יאנצ'ק |
| גיאנה ליי | "Starlet" | גיאנה לילאני ריבולובה, מורטן ברגהולט |
| לני | "Good Enough" | לנקה פייליפובה, מרקוס טראן, אוטאקר פטרינה |
| מידי | "Red Flag Parade" | יאקוב סבובודה, מאריה ברוברג, מיקולאס פייקה, אונדריי סלאנסקי, פאוול "לאון" קרזסניאק, ז'ופי דארבויאנובה |
| טום שון | "Dopamine Overdose" | אדווין לינדברג, יאן בברה, לוקאס הללגרן, תומאס שון |
| תומאס רובין | "Out of My Mind" | מרטין זאויק, תומאס צ'רווינקה, תומאס לוב |
לפני האירוויזיון > ESCZ 2024 > ערב הגמר

ב-4 בדצמבר 2023 ביצעו שבעת המשתתפים את שיריהם בהופעה חיה באולפני רוקסי שבפראג. את האירוע הגיש בפעם השנייה ברציפות אדם מישיק אליו הצטרף סמפסון, והוא שודר ב-ČT art, דרך פלטפורמת הסטרימינג iVysílání ובאתר היוטיוב של תחרות הזמר של האירוויזיון. לייק מלאווי ו-We Are Domi (נציגי צ'כיה לאירוויזיון 2019 ולאירוויזיון 2022 בהתאמה) ביצעו את שיריהם כמופעי אורח. זהות הזוכה נקבעה באמצעות שילוב של הצבעות הקהל בצ'כיה (30%) וקולות המצביעים בזירה הבין-לאומית (70%). חלון ההצבעה נפתח לאחר המופע עד ל-11 בדצמבר. הזוכה, אייקו עם "Pedestal", הוכרזה יומיים אחר כך, לאחר שגרפה כמעט 98 אלף הצבעות. התוצאות המלאות פורסמו זמן קצר לאחר מכן באינסטגרם.
| סדר | אמן | שיר | הצבעות צ'כיות> הצבעות | הצבעות צ'כיות> ציון משוקלל | הצבעות בין-לאומיות> הצבעות | הצבעות בין-לאומיות> ציון משוקלל | סך הכול | מיקום |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | אייקו | "Pedestal" | 2,410 | 723 | 33,107 | 23,175 | 23,898 | 1 |
| 2 | אלי | "The Angel's Share" | 24,679 | 7,404 | 7,817 | 5,472 | 12,876 | 2 |
| 3 | גיאנה ליי | "Starlet" | 372 | 112 | 773 | 541 | 653 | 7 |
| 4 | לני | "Good Enough" | 4,216 | 1,265 | 1,586 | 1,110 | 2,375 | 5 |
| 5 | מידי | "Red Flag Parade" | 6,443 | 1,933 | 7,283 | 5,098 | 7,031 | 3 |
| 6 | טום שון | "Dopamine Overdose" | 3,331 | 999 | 3,573 | 2,501 | 3,500 | 4 |
| 7 | תומאס רובין | "Out of My Mind" | 728 | 218 | 1,563 | 1,094 | 1,313 | 6 |
באירוויזיון

על פי חוקי האירוויזיון נדרשות כל האומות, למעט המדינה המארחת ו"חמש הגדולות" (צרפת, גרמניה, איטליה, ספרד והממלכה המאוחדת), להעפיל מאחד משני חצאי הגמר על מנת להתמודד בגמר; עשר המדינות המובילות מכל חצי גמר עולות לגמר. איגוד השידור האירופי (EBU) פיצל את המדינות המתחרות לחמישה סלים שונים על בסיס דפוסי הצבעה דומים וקשרים גאופוליטיים משותפים, על מנת להפחית את הסיכוי לתיאום הצבעות על רקע זה. ב-30 בינואר 2024 נערכה הגרלת הקצאה שהכניסה כל מדינה לאחד משני חצאי הגמר, וכן באיזו מחצית מהמופע הם יופיעו. ‌צ'כיה שובצה לחלקו הראשון של חצי הגמר השני.
לאחר שפורסמו כל השירים המתחרים לתחרות של 2024 הוחלט סדר השירים לחצי הגמר על ידי מפיקי התוכנית ולא באמצעות הגרלה נוספת, כך ששירים דומים לא הוצבו זה ליד זה. צ'כיה הופיעה חמישית, אחרי שווייץ ולפני אוסטריה.
באירוויזיון > ביצוע

אייקו השתתפה בחזרות טכניות ב-29 באפריל וב-2 במאי, ולאחר מכן בשלוש חזרות גנרליות ב-8 וב-9 במאי. ביצועה ל-"Pedestal" בתחרות בוים על ידי מתיאש וורדה (אחראי על עיצוב מסך LED ואור) וויט בלוחרדסקי (אחראי על זוויות הצילום במהלך ההופעה הבימתית), ואילו התלבושת שלה, שחורה עם נצנצים ורשת, עוצבה על ידי לוקאש מחאצ'ק. היא לוותה על הבמה על ידי ארבע רקדניות סלובקיות, שכל אחת מהן ייצגה את ארבעת השלבים הראשונים של אבל במהלך פרידה, כלומר: הכחשה, כעס, מיקוח ודיכאון; כאשר הזמרת מייצגת את השלב האחרון, הקבלה. הכוריאוגרף הסלובקי מיניו קרש החליט על שגרת הריקוד של ההופעה.
באירוויזיון > חצי הגמר

צ'כיה הופיעה חמישית, אחרי שווייץ ולפני אוסטריה. בתום המופע, צ'כיה לא הוכרזה כאחת מעשר המדינות שהעפילו לשלב הגמר, ולכן כשלה בניסיונה להעפיל לגמר שהתקיים ב-11 במאי. מאוחר יותר התברר כי צ'כיה הגיעה למקום ה-11 בחצי הגמר עם 38 נקודות.
באירוויזיון > הצבעה

במהלך שלושת המופעים העניקה כל מדינה שני סטים של הצבעה (הקהל והשופטים של אותה המדינה). מספר הנקודות ששתי הקבוצות יכולות להעניק נע בין 1–8, 10 ו-12 נקודות. ההרכב המדויק של חבר השופטים הלאומי ופירוט הנקודות שלהם ושל הקהל של כל מדינה פורסמו לאחר הגמר. חבר השופטים הצ'כי הורכב ממרק סלבי, ירוסלב שפולאק, אונדריי במבס, קריסטינה קוריס ובארה יורנקובה.
באירוויזיון > הצבעה > נקודות שהוענקו לצ'כיה > חצי הגמר

| קהל> ציון | קהל> מדינות | קהל> סך הכל |
| --- | --- | --- |
| 12 נקודות |  | 0 נקודות |
| 10 נקודות |  | 0 נקודות |
| 8 נקודות |  | 0 נקודות |
| 7 נקודות |  | 0 נקודות |
| 6 נקודות |  סן מרינו | 6 נקודות |
| 5 נקודות |  אוסטריה,  ישראל | 10 נקודות |
| 4 נקודות |  גאורגיה | 4 נקודות |
| 3 נקודות |  לטביה,  נורווגיה | 6 נקודות |
| 2 נקודות |  איטליה,  אסטוניה,  מלטה,  ספרד | 8 נקודות |
| נקודה אחת |  ארמניה,  דנמרק,  הולנד,  העולם | 4 נקודות |
| סך הכל | 13 מדינות ושאר העולם1 | 38 נקודות |
1החל משנת 2023 גם המדינות שלא משתתפות יכולות להצביע, והצבעותיהן נספרות כקבוצה אחת ששמה הוא "שאר העולם" (באנגלית: Rest of the world; בראשי תיבות: ROTW).
באירוויזיון > הצבעה > נקודות שהוענקו על ידי צ'כיה > חצי הגמר

| קהל> ציון | קהל> מדינות |
| --- | --- |
12 נקודות:  ישראל
10 נקודות:  הולנד
8 נקודות:  שווייץ
7 נקודות:  ארמניה
6 נקודות:  אסטוניה
5 נקודות:  לטביה
4 נקודות:  יוון
3 נקודות:  נורווגיה
2 נקודות:  אוסטריה
נקודה אחת:  גאורגיה
סך הכל: 10 מדינות
באירוויזיון > הצבעה > נקודות שהוענקו על ידי צ'כיה > חצי הגמר > תוצאות הצבעה מפורטות

החל מאירוויזיון 2023 המדינות העולות מחצאי הגמר אל הגמר נקבעות רק על בסיס הצבעות הקהל. נוסף על כך, משנה זו, קהל במדינות אשר לא משתתפות בתחרות יכול אף הוא להצביע. כל ההצבעות של המדינות האחרות אשר לא משתתפות מחוברות יחד לסל הצבעות נוסף של 1–8, 10 ו-12 נקודות ונקרא הצבעות שאר העולם.
| סדר | מדינה | קהל> דירוג | קהל> נקודות |
| --- | --- | --- | --- |
| 01 |  מלטה | 13 |  |
| 02 |  אלבניה | 15 |  |
| 03 |  יוון | 7 | 4 |
| 04 |  שווייץ | 3 | 8 |
| 05 |  צ'כיה |  |  |
| 06 |  אוסטריה | 9 | 2 |
| 07 |  דנמרק | 12 |  |
| 08 |  ארמניה | 4 | 7 |
| 09 |  לטביה | 6 | 5 |
| 10 |  סן מרינו | 14 |  |
| 11 |  גאורגיה | 10 | 1 |
| 05 |  בלגיה | 11 |  |
| 13 |  אסטוניה | 5 | 6 |
| 14 |  ישראל | 1 | 12 |
| 15 |  נורווגיה | 8 | 3 |
| 16 |  הולנד | 2 | 10 |
באירוויזיון > הצבעה > נקודות שהוענקו על ידי צ'כיה > גמר > תוצאות הצבעה מפורטות

צוותי השיפוט בתחרות מונים חמישה אנשי מקצוע בתעשיית המוזיקה, אזרחי המדינה אותה הם מייצגים. שמותיהם פורסמו לפני התחרות בשם השקיפות. כל צוות שיפוט דירג את 26 השירים שהתחרו בגמר על פי יכולות ווקאליות, ההופעה על הבמה, הרכב השיר ומקוריותו. בנוסף, נאסר על כל שופט להיות קשור בצורה כלשהי עם אחד האמנים המתחרים. הדירוגים האישיים של כל שופט וכן תוצאות הצבעות הקהל פורסמו זמן קצר לאחר מכן.
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |

| סדר | מדינה | שופטים | שופטים | שופטים | שופטים | שופטים | שופטים | שופטים | קהל | קהל |
| סדר | מדינה | שופט 1 | שופט 2 | שופט 3 | שופט 4 | שופט 5 | דירוג | נקודות | דירוג | נקודות |
| 01 |  שוודיה | 1 | 3 | 4 | 4 | 6 | 3 | 8 | 8 | 3 |
| 02 |  אוקראינה | 4 | 1 | 1 | 3 | 2 | 1 | 12 | 1 | 12 |
| 03 |  גרמניה | 6 | 6 | 7 | 17 | 4 | 6 | 5 | 17 |  |
| 04 |  לוקסמבורג | 25 | 12 | 22 | 20 | 23 | 22 |  | 12 |  |
| 05 |  הולנד | 19 | 25 | 10 | 14 | 25 | 19 |  | N/A |  |
| 06 |  ישראל | 16 | 14 | 13 | 18 | 11 | 16 |  | 2 | 10 |
| 07 |  ליטא | 26 | 16 | 12 | 10 | 14 | 15 |  | 10 | 1 |
| 08 |  ספרד | 20 | 24 | 24 | 21 | 12 | 21 |  | 21 |  |
| 09 |  אסטוניה | 14 | 7 | 16 | 12 | 8 | 12 |  | 14 |  |
| 10 |  אירלנד | 2 | 2 | 11 | 2 | 7 | 4 | 7 | 5 | 6 |
| 11 |  לטביה | 12 | 15 | 17 | 13 | 9 | 14 |  | 15 |  |
| 12 |  יוון | 13 | 13 | 6 | 6 | 18 | 11 |  | 9 | 2 |
| 13 |  הממלכה המאוחדת | 11 | 19 | 15 | 16 | 22 | 18 |  | 19 |  |
| 14 |  נורווגיה | 9 | 10 | 5 | 11 | 13 | 10 | 1 | 20 |  |
| 15 |  איטליה | 22 | 11 | 18 | 5 | 21 | 13 |  | 11 |  |
| 16 |  סרביה | 18 | 18 | 19 | 22 | 16 | 23 |  | 16 |  |
| 17 |  פינלנד | 21 | 20 | 20 | 19 | 24 | 25 |  | 13 |  |
| 18 |  פורטוגל | 10 | 4 | 8 | 8 | 20 | 8 | 3 | 25 |  |
| 19 |  ארמניה | 5 | 5 | 3 | 7 | 15 | 5 | 6 | 6 | 5 |
| 20 |  קפריסין | 8 | 23 | 21 | 24 | 19 | 17 |  | 23 |  |
| 21 |  שווייץ | 3 | 9 | 2 | 1 | 3 | 2 | 10 | 4 | 7 |
| 22 |  סלובניה | 17 | 22 | 25 | 26 | 17 | 24 |  | 22 |  |
| 23 |  קרואטיה | 15 | 17 | 14 | 15 | 1 | 9 | 2 | 3 | 8 |
| 24 |  גאורגיה | 23 | 21 | 23 | 23 | 10 | 20 |  | 24 |  |
| 25 |  צרפת | 7 | 8 | 9 | 9 | 5 | 7 | 4 | 7 | 4 |
| 26 |  אוסטריה | 24 | 26 | 26 | 25 | 26 | 26 |  | 18 |  |
ביאורים

↑  הולנד נפסלה כמה שעות לפני הגמר.
רבי אילעא (אמורא)

רבי אילעא (נקרא גם: רבי אלעאי, רבי אילא, רבי לייא, רבי הילא - ובעוד צורות כתיבה) היה אמורא בדור השלישי לאמוראי ארץ ישראל, מצעירי תלמידיו של רבי יוחנן.
ביוגרפיה

רבי אילעא נולד בבבל. בתלמוד אינו מוזכר יחד עם רב ושמואל, ככל הנראה מפני גילו הצעיר. לאחר תקופה, עלה לארץ ישראל, שם זכה לקבל תורה מפי זקני הדור, כמו רבי חנינא, רבי ינאי, רבי אושעיא, ובחכמתו הרבה, אף זכה להיות בר פלוגתא.
רבותיו העיקריים היו רבי יוחנן, ושני גדולי תלמידיו - ריש לקיש ורבי אלעזר, והוא מזכיר הרבה אמרות בשמם.
על תלמידיו נמנים מגדולי הדור שאחריו, ביניהם רבי אבין שמזכיר רבות מאמרותיו.
אחיו היה רב ברונא והוא חיבבו מאוד. הוא ביקש מעולא שכאשר אחיו רב ברונא מגיע לבבל ידרוש בשלומו במעמד כל החבורה, "דאדם גדול ושמח במצוות" הוא, שכן יום אחד סמך גאולה לתפילה (סמך את ברכת "גאל ישראל" שאחרי קריאת שמע לתפילת העמידה) ולא פסק שחוק מפיו כל היום.
ספר הדורות כותב בשם רש"י שהיו שני אמוראים בשם זה. הרב אהרון היימן מתקן את דבריו, ומעיר שברש"י כתוב שאחד היה תנא ואחד אמורא, אך לא היו שני אמוראים בשם זה.
יחסיו עם רב חנינא

רבי אילעא למד יחד עם רב חנינא, והוא היה אומר לו לפעמים על סברות שאמר רב חנינא ”רחמנא ליצלן מהאי דעתא” - ישמור אותי ה' מדעתך, כשהוא מסתייג מדבריו אך לא מוכן להסביר את הטעות הלוגית בה טועה רבי חנינא לשיטתו, מכיוון שהוא סבר שמדובר בסברא שלא ניתן להסבירה למי שלא מבין אותה. שלושה מהדיונים ביניהם שהיו בסגנון זה מתועדים בתלמוד.
האחד הוא אודות דין שינוי. רבי אילעא קבע כי הגונב טלה ונעשה איל נחשב הדבר כשינוי וקנאו, לעניין שאינו משלם תשלומי ארבעה וחמשה אם טבח או מכר את בעל החיים. על כך הקשה רבי חנינא מברייתא האומרת שמשלמים במקרה כזה תשלומי ארבעה וחמשה כשעת הגנבה. שאל אותו רבי אילעא: לא ניתן לפסוק מברייתא זו שכן היא סותרת את עצמה; אם השינוי מטלה לאיל נחשב לשינוי לעניין זה שמשלם כעין שגנב ולא כמו עכשיו, למה שישלם בכלל תשלומי ארבעה וחמשה? על כך השיב רבי חנינא שהוא מבין את החילוק: השינוי נחשב לשינוי לעניין זה שלא ניתן להחשיב את המכירה או השחיטה שהתבצעו לאחר השינוי כהמשך של מעשה הגנבה שרק באופן כזה חייבה התורה תשלומי ארבעה וחמשה, אך לא לעניין שיחשב כשל הגנב, מכיוון שהוא שינוי הבא מאליו ולא נעשה על ידי הגנב על כך השיב לו רבי אילעא: רחמנא ליצלן מהאי דעתא. מכיוון שסבר שחילוקו של רב חנינא שגוי ולא ייתכן לחלק בין שינוי הבא מאליו לשינוי שבא על ידי מעשה הגנב.
השני הוא אודות דין קנס באדם שבא על נערה המאורסה. רבי אילעא הסביר שכאשר אנו מתייחסים לנערה עצמה, העונש יהיה בהתאם לשעת העונש מכיוון שהתורה אמרה "הנערה" בה"א הידיעה שלוש פעמים שאחת מהם בא ללמד שגם אם הייתה נערה בשעת העמדה בדין גם עונשה כנערה. לעומת זאת אדם שבא על אשה והוציא שם רע על נערה לאחר שבגרה, אין אמור דין זה. רבי חנינא לא הבין את ההבדל ורבי אילעא אמר לו "רחמנא ליצלן...". הגמרא מסבירה לאחר מכן שקיים הבדל בין נערה שבגרה שהמעשה המחייב היה בשעה שהייתה נערה לבין אדם שמוציא שם רע על אשה שחטאה בהיותה נערה, שמעשה החטא היה בשעה שבגרה.
מכון סמולני

ערך זה עוסק במבנה שבו שוכנת עיריית סנקט פטרבורג. אם התכוונתם לגוף המנהל את העיר, ראו .
| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  בניין בית ספר 
 על שם:  Smolny Convent 
 מיקום:  Smolny Passage 
 מדינה:  רוסיה 
 הקמה ובנייה
 אדריכל:  ג'קומו קברנגי 
 סגנון אדריכלי:  קלאסיציזם 
 
 קואורדינטות:  59°56′47″N 30°23′47″E﻿ / ﻿59.946388888889°N 30.396388888889°E﻿ / 59.946388888889; 30.396388888889
  (למפת סנקט פטרבורג מוגדלת) מכון סמולני(למפת סנקט פטרבורג רגילה) מכון סמולני
 
המראה המודרני של המבנה, עם פסל לנין בחזית.
העיצוב המקורי של קברנגי עבור המכון (1806).
מכון סמולני (ברוסית: Смольный институт; תעתיק: סמול'ני אינסטיטוט) הוא מבנה היסטורי הבנוי בסגנון פלדיאני בסנקט פטרסבורג שברוסיה. במקור תוכנן הבניין לשכן מרכז חינוכי לבנות אצולה, אך לאורך השנים שימש בין השאר כמקום מגוריו הזמני של לנין וכמטה המפלגה הקומוניסטית בעיר. כיום זהו מקום עבודתו של מושל סנקט פטרבורג, והוא מאכלס גם מוזיאון המוקדש ללנין.
היסטוריה

תכנון הבניין הוזמן מג'קומו קברנגי על ידי החברה לחינוך עלמות אצילות והוא נבנה בשנים 1806–1808 ושיכן את מכון סמולני לעלמות, שהוקם בעידודו של איוון בצקוי ועל פי צו של יקתרינה השנייה (הגדולה) ב-1764, כששמו מושאל ממנזר סמולני הסמוך. הקמת המכון הייתה צעד משמעותי בהפיכת החינוך לזמין עבור נשים ברוסיה: "מתן השכלה לנשים החל רק בשנים 1764–1765 כאשר יקתרינה השנייה הקימה לראשונה את מכון סמולני לבנות האצולה בסנקט פטרבורג ולאחר מכן את מכון נובודוויצ'י עבור בנות פשוטי העם."
סמולני היה המוסד החינוכי הראשון של רוסיה לנשים, והמשיך לתפקד ככזה תחת חסותם האישית של השליטים הרוסים עד זמן קצר לפני מהפכת 1917. גינה וסורגי ברזל הקיפו את המכון למן תחילת המאה ה-19.
בשנת 1917, הבניין נבחר על ידי ולדימיר לנין, כמטה הבולשביקים במהלך מהפכת אוקטובר. המקום שימש כמעון המגורים של לנין במשך מספר חודשים, עד שהממשלה עברה לקרמלין במוסקבה במרץ 1918. לאחר מכן הפך סמולני למטה המקומי של המפלגה הקומוניסטית, שפעלה כעירייה לכל דבר. בשנת 1927, הוצבה אנדרטת לנין בחזית הבניין, שתוכננה על ידי הפסל וסילי קוזלוב והאדריכלים ולדימיר שוצ'קו וולדימיר גלפרייך.
ב-1934 התבצעה במקום ההתנקשות בסרגיי קירוב, ראש העיר וממקורביו של יוסיף סטלין. אחרי 1991 שימש סמולני כמקום מושבו של ראש העיר (מאז 1996 - המושל) ומועצת העיר. ולדימיר פוטין עבד במבנה בשנים 1991–1997 תחת אנטולי סובצ'ק, ראש העיר דאז.
כיום משמש הבניין ההיסטורי כמקום עבודתו הרשמי של מושל סנקט פטרבורג, ונמצא בו גם מוזיאון המוקדש ללנין. המבקרים במוזיאון יכולים לסייר בחדרי המגורים ובמשרדיו של לנין ולראות את אולם האספות שבו הוכרז על ניצחון מהפכת אוקטובר בשנת 1917.
השם "סמולני" הוא שם היסטורי הנובע מהמיקום. בימיה הראשונים של העיר סנקט פטרבורג היה המקום בקצה העיר, היכן שהיה המגרש ששימש לבניית ספינות ותחזוקה, ועשו בו שימוש רב בזפת (Смола, "סמולה" ברוסית). כתוצאה מכך, האזור נקרא "סמולני" - "מקום הזפת". השם גם נחשב למילה נרדפת לממשל העירוני ולעיריית סנקט פטרבורג.
ראו גם

האספה המחוקקת של סנקט פטרבורג
מושל סנקט פטרבורג
הערות שוליים

↑  Bisha, Robin (2002). Russian Women, 1698-1917 Experience and Expression: An Anthology of Sources. Bloomington, IN: Indiana University Press. pp. 162–163.
↑  The Michelin Travel store, travelguide.michelin.com (באנגלית)
↑  Sergey Kirov – Russiapedia Politics and society Prominent Russians, russiapedia.rt.com
פיטון דה לה פורנז

| --- | --- |

פיטון דה לה פורנז
 מידע כללי
 סוג הר:  חרוט מגן
 גובה:  2,632 מטרים
 מדינה:  צרפת 
 מיקום:  האי ראוניון באוקיינוס ההודי
 רכס הרים:  מסיב פיטון דה לה פורנז
 מספר הר געש:  233020‏
 התפרצות אחרונה:  מאי 2015
 העפלה ראשונה:  1751
 מסלול ההעפלה הקל:  מסלול הפסגה היוצא ממעבר בלקומב (Pas de Bellecombe)
 קואורדינטות:  21°14′37″S 55°42′54″E﻿ / ﻿21.243622°S 55.714903°E﻿ / -21.243622; 55.714903
  (למפת ראוניון מוגדלת) סן-דני סן-בנואה סן-פייר סן-פול האוקיינוס ההודיפיטון דה לה פורנז(למפת ראוניון רגילה) סן-דני סן-בנואה סן-פייר סן-פול האוקיינוס ההודיפיטון דה לה פורנז
 
לוע פורמיקה לאו
פִּיטוֹן דֶה לָה פוּרנֶז (בצרפתית: Piton de la Fournaise, מילולית "פסגת הכבשן") הוא הר געש פעיל מטיפוס חרוט מגן השוכן במזרח האי ראוניון, מחוז צרפתי מעבר לים באוקיינוס ההודי. ההר הוא אחד מהרי הגעש הפעילים ביותר בעולם, יחד עם קילוואה באיי הוואי (באוקיינוס השקט), סטרומבולי ואטנה באיטליה והר ארבוס באנטארקטיקה.
התושבים המקומיים מכנים את ההר "לה וולקן" (le Volcan – "הר הגעש"), והוא מהווה אחד מאתרי התיירות החשובים ביותר באי ראוניון. בעבר הייתה כוונה להקים בהר תחנת כוח לניצול אנרגיה גאותרמית, אך התוצאות הבינוניות של המחקר שנערך בנושא והחשש שתחנה כזו תפגע בסיכוי של הר הגעש לקבלת מעמד של אתר מורשת עולמית של אונסק"ו עצרו את הפרויקט.