stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מיכאל אשכול
ביוגרפיה > פעיל עלייה > באתיופיה

פרוץ המהפכה האתיופית הביאה את ארגוני הפעילים, ההתאחדות, הארגון, האגודה לרווחת הפלאשים, הוועד הישראלי והאגודה האמריקאית לפעול לעלייה מידית של היהודים. הפעילות הראשונה הייתה ניסיון שצלח להבאת שבעה צעירים לעבוד בחברת כור ובמסווה של עובדים זרים לחברה צרפתית ולשם כך נשלח לאתיופיה מנכ"ל מנכור, מחלקת כוח האדם של כור, גבריאל סבג. הצלחת הפעולה הביאה אותם לארגן, בה לקח חלק אשכול, קבוצה גדולה יותר של עשרות צעירים. אולם בזמן ההכנות לכך באפריל 1975 היא הופסקה משום הדלפה לתקשורת בישראל ושהגיעה דרך המודיעין המצרי לשלטונות האתיופים שעצרו זאת. בעקבות זאת יזמו הפעילים פעולה אחרת בה ניסו להוציא צעירים דרך הגבול הקנייתי, אך הם נעצרו בידי משמר הגבול האתיופי, נשלחו למעצר ורק בהתערבות ישראלית שוחררו.
במקביל לפעילות העלייה במהלך 1976 מונה גרשון לוי כנציג ועד הפלאשים, אשר קיבל גם את הפיקוח על החינוך מידי בוגלה, ביקר בתגראי וזאת לאחר בקשות רבות. בתגראי נפגש עם הארגון המקומי ולאחר מכן החל הוועד לתמוך בארגון ובבית הספר שהקים אשכול במקום.
לאור ההתערבות הישראלית הועלה נושא העלייה באופן רשמי מול הממשלה האתיופית כחלק מעסקת יהודים תמורת נשק. המשא ומתן נוהל במספר מישורים ובהם המחוזי ונערך בין מושל גונדר, קולונל ילמה מנגיסטו, לבין נציג הקהילה קס ברהן ואשכול. רשימת העולים, שהייתה איחוד משפחות ליוצאי אתיופיה שבישראל, כללה 150 נפשות, אורגנה בידיו ובידי פעילים נוספים וחולקה לשלוש קבוצות. הקבוצה הראשונה כללה 62 איש, בראשם קס ברהן, עלתה באוגוסט 1977, השנייה בדצמבר, והאחרונה בוטלה לאור ניתוק היחסים הביטחוניים בין המדינות בעקבות חשיפתו של שר החוץ הישראלי, משה דיין, על אספקת הנשק לאתיופיה בזמן מלחמת אוגדן.
ביוגרפיה > פעיל עלייה > בסודאן

יציאתה של הקהילה, מתגראי, אל עבר סודאן וממנה לישראל, במסגרת מבצע אחים, הובילה אותו לאסוף את משפחתו, אשתו וילדיו, ולצעוד בשלהי 1979 במסלול שכלל התחמקות מהצבא האתיופי ומארגוני המורדים, לרבות היחאפה, ומנוחה בכפרי הקהילה. בכפרים אלו הפיץ את דבר העלייה, ומספר אנשים הצטרפו אליהם, בהמשך כשכבר לא היה ידוע התוואי שכרו מלווים שהובילו אותם לגבול. בסודאן עלו על משאית שלקחה אותם אל עבר העיירה ספואה ומשם נסעו אל גדריף והתמקמו לבסוף במחנה הפליטים ג'דידה. במחנה גויס על ידי זימנה ברהני כפעיל קומיטי והיה לאחראי על זיהוי, תחקור ורישום המועמדים לעלייה. בעקבות חילוקי דעות בינו לבין מועמדים על תורם, טענות על הטבות למקורבים, וחיפושו בידי שגרירות אתיופיה במדינה בהוראתו של מושל גונדר, מייג'ור תפרה מלקו, נלקח מהמחנה ועלה עם משפחתו ב-9 באוקטובר 1980.
ביוגרפיה > בישראל

בישראל אשכול ומשפחתו שוכנו במרכז הקליטה 'שאול המלך', בבאר שבע, והוא שימש כמדריך מטעם הסוכנות היהודית לעולים. לאחר כשנתיים במרכז הקליטה עבר עם משפחתו אל העיר קריית גת, ועבד במדור לעולי באתיופיה במחלקה לקליטה עלייה בהסתדרות הפועל המזרחי במשך כחמש שנים.
משפחה

אשתו של אשכול הייתה מזל (מאזה אלמיו), בתו של קס אלמיו יעקב איאסו ואברש זלקה אבנת. נולדה ב-1940 בכפר עדי שוואה, בנציבות אריתריאה, שבמזרח אפריקה האיטלקית (היום בנפה הצפון-מערבית שבתיגראי). במהלך מלחמת העולם השנייה משפחתה עברה לאזור גונדר וזמן קצר אחר כך אימה נפטרה והיא אומצה בידי משפחת אחי אביה, אלקה נגוסה יעקב איאסו, שלימד אותה ושלח אותה לבית הספר למען נדחי ישראל שבאסמרה. לאחר לימודיה קיבלה שיעורים בבית הספר למלאכת יד שהקימה ורד הראל אשתו של הרופא דן הראל, מנהלה הראשון של המרפאה שהקים הוועד לפלאשים. בני הזוג הכירו באמצעות שידוך, בעזרת אבבה ברהן, בהיות אשכול מורה ומזל תלמידה בבית הספר למלאכה ונולדו להם שישה ילדים, שאחת מהם נפטרה בינקותה. לעיתים כאשר אשכול נעדר לפעילות אחרות, מזל מילאה את מקומו כמורה לעברית.
בנוסף, אשכול היה אב לחמישה ילדים מנישואים קודמים.
נפטר ב-27 בדצמבר 2022.
לקריאה נוספת

עמי בארי ועדנה אשכול-דסטה, אדמס צ'קולה – מיכאל אשכול: בעל החלומות - סיפור פעילותו ועלייתו מאתיופיה לישראל, גומא, 2013.
Mitchell G. Bard, From Tragedy to Triumph: The Politics Behind the Rescue of Ethiopian Jewry, Greenwood Publishing Group, 2002, ISBN 9780275970000
Shemuel Yilma, From Falasha to Freedom: An Ethiopian Jew's Journey to Jerusalem, Gefen Publishing House Ltd, 1996, ISBN 9652291692
Gerrit Jan Abbink, 'An Ethiopian Jewish "Missionary" as Culture Broke' In Ethiopian Jews and Israel, M. Ashkenazi and A. Weingrod (eds.), 1987, Oxford, Transaction Books, pp. 21-32.
Gerrit Jan Abbink, the Falashas in Ethiopia and Israel: the Problem of Ethnic Assimilation, Institute of Cultural and Social Anthropology, 1984.
הערות שוליים

↑  עמי בארי ועדנה אשכול-דסטה, אדמס צ'קולה - מיכאל אשכול: בעל החלומות - סיפור פעילותו ועלייתו מאתיופיה לישראל, גומא, 2013, עמ' 0–35
↑  בעל החלומות, עמ' 36–59
↑  בעל החלומות, עמ' 59–62
1 2  בעל החלומות, עמ' 57–63
1 2 3  זוודו (זכריה) יונה, אדון יונה בוגלה - היסטוריה של בית ישראל, 2015, ורדיגר (באמהרית), עמ' 305-300; דניאל בלטה ואסלף טקטל, טביבאן - תולדות יהודי אתיופיה, 2017, עמ' 122–123
↑  Michele Anne Schoenberger, The Falashas of Ethiopia : an Ethnographic Study, University of Cambridge, 1975, p. 210–214
1 2  David Kessler, The Falashas - A Short History of the Ethiopian Jews (third edition), Frank Cass, 1996, pp. 159–160
↑  בעל החלומות, עמ' 84-71
↑  בעל החלומות, עמ' 84–101
↑  שיחות, תודת הפלשים, מעריב, 8 במרץ 1972, עמ' 10
↑  בעל החלומות, עמ' 101–103
↑  גבריאל סבג, מסעות גבריאל, אסיה הוצאה לאור, 2002, עמ' 117–122; יוסף וקסמן, 'עשרות צעירים פלאשים - יעלו; נקבע: "הם יהודים לכל דבר", מעריב, 11 באפריל 1975, עמ' 4
1 2 3  Mitchell G. Bard, From Tragedy to Triumph: The Politics Behind the Rescue of Ethiopian Jewry, Greenwood Publishing Group, 2002, p. 49-51
↑  בעל החלומות, עמ' 104–105
↑  בעל החלמות, עמ' 105–126
1 2  בעל החלומות, עמ' 52–58, 62, 100
↑  בלטה וטקטל, טביבאן, עמ' 137; יונה, אדון יונה בוגלה (באמהרית), עמ' 160
↑  עמוס אטינגר, ורד הירושלמית בכפר הפלשים, מעריב, 14 ביוני 1963, עמ' 8; נדב הראל, ורד הראל תיעוד היסטורי, באתר יוטיוב, 9 באפריל 2012
↑  בעל החלומות, עמ' 39, 50–51
תיקון עולם (חברה)

| --- | --- |

 נתונים כלליים
 סוג:  חברה בע"מ
 מייסדים:  צחי כהן
 תקופת הפעילות:  2005–הווה (כ־20 שנה)
 מיקום המטה:  תל אביב-יפו 
 שליטה בחברה:  קנביט פרמסוטיקלס בע"מ
 בעלות:  בן רוזן
 ענפי תעשייה:  קנאביס רפואי
 מוצרים עיקריים:  קנאביס רפואי
 שווי שוק:  32.8 מיליון ש"ח (5 בינואר 2025)
 הכנסות:  44.2 מיליון ש"ח (2023)
 רווח תפעולי:  הפסד של 91.4 מיליון ש"ח (2023)
 רווח:  הפסד של 94.0 מיליון ש"ח (2023)
 הון עצמי:  33.0 מיליון ש"ח (2023)
 סך המאזן:  76.6 מיליון ש"ח (2023)
 יו"ר:  איתן בן אליהו
 מנכ"ל:  יפעת קריב
 עובדים:  כ-200 (נכון ל-2022 דוחות כספיים)
  
 https://www.tikun-olam.org.il
 
סמלילה הקודם של החברה
תיקון עולם בע"מ היא חברה לגידול ואספקת קנאביס רפואי ברישיון ובפיקוח משרד הבריאות, הראשונה בתחומה בישראל.
החברה החלה את דרכה כגוף ללא מטרות רווח ב-2005. ב-2010, לאחר הסדרת התחום, הפכה לחברה בע"מ. החברה עוסקת בגידול ובפיתוח קנאביס רפואי ומוצרים על בסיס קנאביס רפואי למטרות רפואיות.
באמצע 2012 זכתה החברה לסיקור תקשורתי מקומי ועולמי נרחב בעקבות פיתוח זן של קנאביס רפואי אשר אינו מכיל את החומר הפסיכואקטיבי; פיתוח זה היה לחידוש בתעשייה זו, שזוהתה עם תופעת הלוואי המשכרת של הצמח.
היסטוריה, הקמה ופעילות

בסוף שנות ה-90 החל משרד הבריאות להתיר שימוש בקנאביס לצרכים רפואיים. הרישיונות ניתנו כרישיון להחזקה בלבד, ומספר רישיונות בודדים לגידול עצמי ניתנו לאלו מהחולים שיכלו פיזית לגדל לעצמם את הצמח. לעיתים היה מחולק הקנאביס בתחנות של משטרת ישראל לאחר שזו החרימה כמות של קנאביס מידי עברייני סמים, אך בעקבות התנגדותה של המשטרה פסק אופן חלוקה זה.
ב-2005 נוצר קשר ראשון בין משרד הבריאות למגדל הראשון ומייסד תיקון עולם, צחי כהן, מתוך הצורך לגדל 100 שתילי קנאביס לצרכים רפואיים ללא תמורה למען חולים אשר קיבלו את ההיתר לצרוך את הצמח להקלה במצבם הרפואי אך התקשו בהשגת הקנאביס עצמו. גידול הקנאביס הרפואי נעשה בביתו של כהן בצפון הארץ והתרכז בגידול זן קנאביס אחד ברישיון ובפיקוח של משרד הבריאות ושל משטרת ישראל. הקנאביס היה מחולק בחינם לחולים בעלי ההיתר לפי המינון שקבע להם משרד הבריאות. המוצר הסופי, תפרחת הקנאביס, הועבר למעבדות האוניברסיטה העברית בירושלים אל פרופסור רפאל משולם על בסיס קבע, עבור בדיקת אחוז החומרים הפעילים בתפרחת. הבדיקה הראתה, כי זן הקנאביס שגודל ושלאחר מכן נקרא על שמו של המטופל הראשון של החברה שהלך לעולמו, 'ארז', הכיל 23% מהחומר הפעיל הפסיכואקטיבי של הצמח. לאור התוצאות המרשימות בבדיקות המעבדה, ויחד עם עליית מספר ההיתרים שהנפיק משרד הבריאות, הוחלט להרחיב את רישיון הגידול של כהן ולהעתיק את מקום הגידול למתקן גידול סודי ומאובטח בצפון הארץ.
בשנת 2010 הסדיר משרד הבריאות את נושא הקנאביס הרפואי בישראל, ואיפשר לראשונה לחברת 'תיקון עולם' לגבות 360 ש"ח לחודש בעבור השירות. בתחילה הודגש, כי התשלום הוא על הנגשת הטיפול ועל השירות הניתן במסגרתו (נכון לשנת 2013 עלות הטיפול לפי התוויית משרד הבריאות הוא 370 ש"ח לחודש). בעקבות כך נפתח השוק ונוספו עוד חמש חברות המגדלות ומספקות קנאביס רפואי. באותה שנה הקימה החברה מרפאת אחים/יות מוסמכים להדרכה וליווי טיפול בקנאביס, הראשונה מסוגה בעולם.
בפברואר 2010 פתחה חברת 'תיקון עולם' את חנות הקנאביס הרפואי הראשונה בישראל, המשרתת את מטופלי החברה אשר קיבלו את ההיתר לטיפול ממשרד הבריאות, והחברה הפכה לחברה בערבון מוגבל. ב-2012 קיבלה החברה תו תקן של מכון התקנים הישראלי ISO 9000 בתחום הגידול, הייצור, המכירה, וההפצה של קנאביס רפואי, וכן בתחום הדרכת מטופלים. ב-2013 קיבלה החברה תו תקן של מכון התקנים הישראלי HACCP בתחום תקני המזון של החברה.
ב-2011 הקימה את קבוצת הטיפול הראשונה בעולם לטיפול בקשישים סיעודיים, בבית הסיעודי הדרים בקיבוץ נען, אשר קידמה את הטיפול בקנאביס עבור קשישים. מאז ועד היום החברה מובילה מחקרים עם בתי חולים שונים בנושאי מחלות כרוניות דוגמת: קרוהן, קוליטיס, אפילפסיה, אוטיזם, שיתוק מוחין, דמנציה ועוד.
ב־2014 תיקון עולם הקימה בשותפות את חברת MEDRELEAF בקנדה. ב-2016 הושקה חברת TIKUN OLAM USA וב-2017 MEDIFARM באוסטרליה.
נכון ל-2018 החברה מספקת קנאביס רפואי לכ-13,000 מטופלים (מתוך 30,000 מטופלים בעלי רישיונות פעילים), מתוכם למעלה מ-1,000 ילדים (רובם על הספקטרום האוטיסטי ASD) בעלות חודשית של 370 ש"ח. החברה מעסיקה כ-100 עובדים אשר קיבלו רישיון משרד הבריאות לעסוק בתחום, בהם אגרונומים, חוקרים, כימאים, אחים מוסמכים ועוד בעלי מקצוע הקשורים לנושא הבוטניקה והרפואה.
בשנת 2019, נרכשה הפעילות של תיקון עולם בישראל על ידי החברה הציבורית "קנביט" (Cannbit) בבעלות איש העסקים ברק רוזן, תמורת 42 מיליון דולר (23 מיליון דולר וכן מניות בשווי בחברה), ושתי החברות התמזגו תחת השם תיקון עולם קנביט פארמסוטיקלס בע"מ.
ייצור ופיתוח

מתקני הגידול של החברה ממוקמים בצפון ישראל ונמצאים תחת פיקוח משרד הבריאות ומשטרת ישראל וכן תחת אבטחה תמידית. עיקר הפעילות של החברה הוא בגידול ופיתוח זנים של קנאביס רפואי בעלי אחוזי חומר פעיל גבוהים לצרכים ולטיפולים רפואיים וכן מיצוי חומרים אלה מצמח הקנאביס לצורך הכנת שמנים, מוצרי אכילה, וקפסולות לבליעה. את בדיקות ואישור החומרים הפעילים ביצע פרופסור רפאל משולם באוניברסיטה העברית בירושלים, וכן מתבצעות בדיקות איכות וניקיון במעבדות כימיות.
פריצת הדרך של החברה הגיעה באמצע שנת 2012 כאשר מחלקת הייצור והפיתוח של החברה הצליחה לפתח זן של קנאביס רפואי ייחודי אשר אינו מכיל את החומר הפסיכואקטיבי טטראהידרוקנאבינול (THC), ללא תחושת השיכרון, ובעל אחוזים גבוהים של החומר ה"אנטי ממסטל" והאנטי דלקתי של הצמח הנקרא קנאבידיול (CBD - Cannabidiol). הישג זה הביא את משרד ההסברה והתפוצות לקיים מסיבת עיתונאים במתקני החברה בצפון הארץ יחד עם ערוצי תקשורת מובילים מהארץ ומהעולם, כדי לדווח על פריצת הדרך בתחום שהיה מוכר בעיקר עם תופעת הלוואי המשכרת של הצמח.
נכון לשנת 2018 מגדלת 'תיקון עולם' 20 זנים שונים, ובהם שני זנים של קנאביס רפואי אשר מכילים פחות מ-1% טטראהידרוקנאבינול ואחוזים גבוהים של קנאבידיול.
הערות שוליים

1 2 3 4 5  תיקון עולם: נתונים כספיים באתר מאי"ה.
↑  גלי וינרב, ‏קנביט השלימה את רכישת תיקון עולם – 23 מיליון דולר עברו לידי צחי כהן, באתר גלובס, 1 בינואר 2020
השיטפון בטבריה (1934)

| --- | --- |
 סוג:  שיטפון
 תאריך התרחשות:  14 במאי 1934
 משך האסון:  יום
 הרוגים:  32
 פצועים:  כ־100
 
השיטפון בטבריה התחולל ב-14 במאי 1934, כאשר שבר ענן, המלווה בברד וסופות ברקים ורעמים, גרם לזרימת סחף ממדרונות הבקע המערבי לתוך העיר טבריה. השיטפון גרם להרס רב בעיר העתיקה ולעשרות קרבנות בנפש, ובעקבותיו נעשו פעולות מנע רבות שהותירו את רישומן על העיר עד היום, במטרה למנוע את הישנותו. בין היתר נפתחו מספר רחובות אנכיים בכיוון לים, ופונו הבתים שהיו על שפת הכנרת, במקום שנבנתה מאוחר יותר הטיילת.
רקע

הצפות בעיר התחתית של טבריה היו תופעת טבע מוכרת בשל תנאי המדרון התלול הסמוך לעיר, חסימת הניקוז לים על ידי החומות, הרכב הקרקעות והיעדר פעולות מניעה כגון תיעול ואגירה במדרונות. לאחר שיטפון קצר בשנת 1925, בנו תעלות ניקוז אחדות מבטון, אך גודלן היה קטן והן לא מלאו את תפקידן בזמן השיטפון של 1934.
בין הימים 11 ל-16 במאי 1934 התחוללו בארץ מספר סופות גשמים, בעיקר באזור הפנימי של הארץ, כשהקשה שבהם אירעה ב-14 במאי (כ"ט באייר תרצ"ד), לכאורה לאחר עונת הגשמים של הארץ.
תיאור האירוע

השיטפון החל סמוך לשעה 11:30 בבוקר, כאשר שבר ענן התבקע על רכסי ההרים שממערב לעיר והוריד גשמי זלעפות. כמות עצומה של מי גשמים, המשוערת ב-52–54 מ"מ, ירדו בתוך פחות מ–45 דקות, ולוו בסופות רעמים וברקים. המסה הגדולה של הגשמים ארכה לא יותר מ-20 דקות, אז החלו המים לזרום לכיוון העיר.
הכמות העצומה של הגשמים בזמן כה קצר, יחד עם המבנה הטופוגרפי של האזור, גרמו לכך שהמים התפשטו בשיטפון אדיר לכיוון העיר התחתית, הרסו את גדר הבטון של גן העיר והציפו את הרחובות הצרים ואת הסמטאות המפותלות של העיר העתיקה, השוכנת בעומק 208 מטרים מתחת לפני הים. כמויות מים עצומות התנקזו בשני זרמים ראשיים והגיעו לעיר בשני נהרות עזים, אשר סחפו עמם גם סלעי בזלת גדולים, בני 5–8 טון. הרחוב הראשי של קריית שמואל, בגובה 120 מטרים הפך למשך חצי שעה לנהר של ממש. המים הזורמים בשצף קצף גרפו כל דבר שנקרה בדרכם, וסלעי ענק התדרדרו ממורדות ההרים ברמת פוריה והתגלגלו לעבר העיר. עוצמת הזרימה של השיטפונות הייתה כה חזקה, עד שקורת בית אחת נכרכה מסביב לעמוד טלגרף.
כתוצאה מכך, החלק התחתון של העיר הוצף. העיר העתיקה התמלאה במים שהגיעו לגובה 1.5 מטרים, ובמקומות מסוימים אף ל־3 מטרים, וגרמו להרס וחורבן בממדים עצומים. נחשולי מים אדירים סחפו והחריבו בתים, סחורות, אוטומובילים ומשאיות לכיוון הכנרת. מרצפות העיר נהרסו וחנויות נפרצו.
השיטפון שבא בזמן לא צפוי, שלהי האביב, מצא את תושבי העיר לא מוכנים וזרע בהלה ופאניקה בעיר העתיקה. התושבים, יהודים וערבים שלא הספיקו אף לסגור את חנויותיהם, ניסו להימלט בכל דרך מאימת השיטפון, ורבים עלו לגגות הבתים כשהם נושאים את ילדיהם. אחרים נאחזו בסבכות החלונות ובקורות הברזל שבלטו מהגגות, וכך נשארו תלויים עד בוא העזרה הראשונה. באחד המקרים ניסו שמונה תושבים למצוא מפלט באחת החנויות ללא הצלחה, עד שמשאית משא נשטפה בכוח עצום לתוך החנות ואלה עלו עליה ברגע האחרון. אדם אחד ניצל בנס כשנתלה על עמוד טלגרף, ושני זקנים "הפליגו" על מכונת תפירה גדולה שנקרתה בדרכם ונישאה על נחשולי המים. השיטפון נמשך גם ביום שלמחרת (15 במאי), אז החלו להתברר ממדי האסון.
תיאור האירוע > נזקי השיטפון

בעקבות השיטפון, 32 תושבים מצאו את מותם מהיסחפות במים, ומספר תושבים נוסף מתו בשל מפולות הבתים. כ-100 אנשים נוספים נפצעו. אחדים מהקורבנות, בעיקר ילדים, נסחפו עם המים לכנרת וגופותיהם נמצאו רק כעבור ימים אחדים. מזלה הגדול של הקהילה היהודית היה שרוב ילדיה שהו בשעת השיטפון בבית הספר אליאנס שבשכונת קריית שמואל, מחוץ לתחומי העיר העתיקה.
נזק כבד נגרם גם לרכוש. הבתים הרעועים בעיר העתיקה לא עמדו בזרמים וכמאתיים מהם קרסו. כ-400 משפחות ניזוקו (מחציתם יהודים), וכחמשת אלפים איש נותרו ללא קורת גג. מחצית החנויות נהרסו ורהיטים וסחורות רבות נספו בשיטפון. על פי הודעה שהוציאה עיריית טבריה יום למחרת האירוע (ה-16 במאי) ממדי האסון נאמדו בכחצי מיליון דולר. (בערכי 1934)
בין הבניינים הרבים שנהרסו היה גם בית הכנסת העתיק "עץ החיים" הסמוך לכנרת, ששוקם לאחר מכן רק בשנת 1950.
לאחר השיטפון

האסון גרם להלם וזעזוע בקרב תושבי ארץ ישראל, והעיתונים דיווחו על כך בהרחבה. יום למחרת האסון דיווח כתב הארץ על המצב מטבריה:
מראה העיר כאחרי חורבן. הכביש מלא סלעים ובוץ... המשטרה והצבא עובדים במרץ בחיפוש קורבנות ובהצלת המשפחות הנמצאות בסכנה... הרבה מאות משפחות נשארו בלי מחסה. מורגש חוסר בלחם. יש חשש שיהיה מחסור במים מפני שהצינור המוביל את המים מים כינרת נסתם.
לידיעות על האסון נוספו דיווחים על התגייסות לעזרה, מטבריה ומחוצה לה. משפחות שלא נפגעו חלקו את ביתן ושולחנן עם משפחות נפגעות, מדגניה נשלחו מצרכי מזון טריים וממקומות נוספים נשלחו משאיות עמוסות בלחם, בגדים, שמיכות ומזרנים. בית החולים "שוויצר" נפתח מחדש (לאחר שנסגר בשנת 1931, כשנה בלבד לאחר הקמתו), ובמקום טופלו פצועים רבים.
מיד עם היוודע האסון, הממשל הבריטי הכריז על טבריה כאזור אסון והתגייס למלאכת החילוץ וההצלה. הנציב העליון סר ארתור ווקופ ביקר באזור המוכה במסגרת סיור החקירה, והבטיח סיוע ממשלתי עבור הקורבנות. הרחובות והבתים נוקו בסיוע 800 פועלים ועוד 120 חיילים שעסקו בפינוי הסחף, ושוטרים נשלחו כדי לשמור על רכוש התושבים.
השיטפון הגדול שימש השראה לצלם ברוך אגדתי להפקת הכתבה המצולמת הראשונה בעברית. הכתבה, בליווי המשורר אביגדור המאירי ששימש כקריין, פותחת במילים: ”ביום ארבעה עשר וחמישה עשר לחודש מאי ניתכה חמת הטבע על עיר הקודש טבריה, נפתחו ארובות השמים, ומתוך ענן כבד שנפקע נשפכו גשמי זעף שהציפו את העיר העתיקה, וגרמו נזקים גדולים לכל תושביה וקורבנות אדם”.
לאחר השיטפון > בעקבות השיטפון

בעקבות השיטפון והנזקים האדירים שהסב לטבריה שונו פניה של העיר העתיקה, במטרה למנוע הישנות מקרים מעין אלו בעתיד. נעשו פעולות יעור וננטעו עצים על רכס ההר מעל טבריה, נבנו טרסות לעצירת השיטפונות ונהרסו בתים רבים כדי לפתוח רחובות נוספים שהוליכו לכנרת במטרה להקל על ניקוז זרמי המים. שלושת הרחובות שנפרצו הם אלו החוצים את העיר העתיקה גם היום: רחוב הירדן, רחוב הירקון (רחוב השוק) ורחוב הקישון. הם החליפו את הסמטאות הצפופות והמגובבות שמילאו את העיר העתיקה עד האירוע. הבתים על שפת הכנרת פונו ובמקומם נבנתה טיילת, שבנוסף לייעודה התיירותי, נועדה גם לחצוץ בין הים לבין שכונות המגורים והמסחר. עד אז, היו הבתים בנויים על החוף ורבים מהם אפילו בתוך המים. כל אזור הטיילת היה חלק מהרובע היהודי.
סופה נוספת שעברה העיר מספר חודשים לאחר מכן (דצמבר 1934), וגרמה לתושבים רבים להיכנס לבהלה, ואף לברוח לכיוון החלקים העליונים של העיר, עברה בשלום ובלי לגרום לנזק, בין היתר בזכות השיפורים שבוצעו ובניית הערוצים החדשים לכנרת.
לאחר השיטפון שפקד את העיר והיעדר היכולת להגיש סיוע רפואי ראוי נרתמו ועד הקהילה העברית, ועד השכונה ובסיוע הד"ר ראובן כצנלסון מנהלה של קופת חולים עממית, לפתיחה מחודשת של בית החולים על שם שוויצר. בית החולים נפתח ב-24 ביולי 1934.
הערות שוליים

↑  Marina, 018f1 - אלבום הקורפורל, באתר lib.haifa.ac.il
↑  Nathan 1934, geo.haifa.ac.il (ארכיון)
1 2  Tiberias Flood Ravages Area; 5,000 Homeless, Jewish Telegraphic Agency
↑  בית הכנסת "עץ החיים" בטבריה - היסטוריה, באתר homedir.jct.ac.il (ארכיון)
1 2  טבריה וסביבתה, באתר על ישראל (ארכיון)
↑  The Spielberg Jewish Film Archive - AGA - Tiberias Catastrophe, באתר יוטיוב
↑  שיטפון בטבריה 1934 תקציר הכתבה של מוטי קירשנבאום, באתר יוטיוב
↑  אתר למטייל, הטיילת של טבריה | למטייל, באתר למטייל (ארכיון)
↑  Tiberias Escapes Flood Devastation, Jewish Telegraphic Agency
↑  "פתיחת בית החולים שוויצר" ("ביישוב טבריה"), בן שמואל, 24 ביולי 1934
מודעה מטעם הרב הראשי הרב קוק לבוא לעזרת אנשי טבריה
הקמפיין לדקת דומייה לזכר חללי מינכן באולימפיאדת 2012

הקמפיין לדקת דומיה לזכר חללי מינכן באולימפיאדת 2012 היה קמפיין בינלאומי שנוצר על מנת לשכנע את הוועד האולימפי הבינלאומי לקיים דקת דומייה בטקס הפתיחה של אולימפיאדת לונדון 2012 כדי לזכור את הספורטאים הישראלים, שנרצחו בטבח הספורטאים באולימפיאדת מינכן שהתרחש ב-1972, טבח אשר בוצע על ידי ארגון הטרור הפלסטיני ספטמבר השחור.
התמיכה בקמפיין הגיעה ממספר אנשי ציבור וסלבריטים, בהם נשיא ארצות הברית, ברק אובמה, מזכירת המדינה האמריקאית, הילרי קלינטון, מועמד המפלגה הרפובליקנית בבחירות לנשיאות ארצות הברית שנערכו ב-2012, מיט רומני, שר החוץ הגרמני, גידו וסטרוולה, הפרלמנט האיטלקי, הפרלמנט האוסטרלי, הפרלמנט הגרמני והפרלמנט הקנדי.
חרף התמיכה של גורמים אלו, דחה הוועד האולימפי הבינלאומי את הבקשה לקיום דקת דומייה בטקס הפתיחה של התחרות, אך גורמים בוועד כיבדו את הקורבנות בטקס שאורגן על ידי שגרירות ישראל בלונדון והקהילה היהודית בלונדון ונערך ב-6 באוגוסט 2012. ב-5 בספטמבר 2012 נערך טקס זיכרון בבסיס חיל האוויר פירסטנפלדברוק שבגרמניה. נשיא הוועד, ז'אק רוג, שסירב בתוקף לדקת הדומייה הרשמית, ונימק זאת ב"אין לערב פוליטיקה באולימפיאדה", החליט בסופו של דבר לערוך דקת דומייה ספונטנית בטקס שהתקיים ב-23 ביולי. טקס זה היה הפעם הראשונה בה הוועד האולימפי כיבד את הקורבנות הישראלים מטבח מינכן במהלך טקס בכפר האולימפי.
באולימפיאדת טוקיו שנערכה ב-2020 הוזכר במפורש טבח הספורטאים הישראלים במינכן ונערכה דקת דומייה רשמית לזכרם, לזכר הרוגי כל האולימפיאדות ולזכר הרוגי מגפת הקורונה.
ניסיונות ראשונים

משפחות הספורטאים שנרצחו ניסו מאז הטבח לקדם טקסי זיכרון רשמיים עבור הנרצחים וכבר החל מאולימפיאדת מונטריאול, הראשונה שנערכה אחרי הטבח.
אנקי שפיצר, אלמנתו של מאמן הסיף הישראלי שנרצח בטבח, אנדרי שפיצר סייעה להובלת הקמפיין, היא תיארה את רעיון דקת הדומיה או אף צורה אחרת של הנצחת הספורטאים כ"טבעית בעינינו [של המשפחות]", עם זאת מאחר שמאז אולימפיאדת מונטריאול הוועד האולימפי מתבצר בעמדתו לא להנציח באופן רשמי את הקורבנות. שפיצר אומרת כי הוועד האולימפי הסביר לה ולמשפחות כי אין "בפרוטוקול של טקס הפתיחה סעיף לגבי קיום הנצחה", שפיצר הגיבה לטענה זו ואמרה כי "שבעלי חזר הביתה בארון מתים זה לא היה בפרוטוקול, זה היה העמוד השחור בהיסטוריה האולימפית, 11 הספורטאים הללו היו חלק מהמשפחה האולימפית, הם לא היו תיירים, צריך לזכור אותם במסגרת האולימפית".
הקמפיין

באפריל 2012, השנה בו ציינו כ-40 שנים לטבח מינכן, נוצרה עצומה מקוונות שכותרתה הייתה "תגידו לוועד האולימפי הבינלאומי: 40 שנים זה מספיק!" וזאת על מנת לגרום לוועד האולימפי לכבד את זכרם של אחד עשר הספורטאים שנרצחו בעזרת דקת דומייה. מרכז הקהילה היהודית במחוז רוקלנד שבמדינת ניו יורק יזם את העצומה יחד עם אנקי שפיצר, אלמנתו של אנדריי שפיצר. לקראת האולימפיאדה, שנקבע כנהוג ליולי של אותה שנה, מעל 100,000 אנשים חתמו על העצומה. עוד באותו החודש, סגן שר החוץ הישראלי, דני אילון כתב מכתב רשמי לוועד האולימפי הבינלאומי, בו ביקש להנציח את הספורטאים בדקת דומייה, איילון כתב במכתב כי "עלינו לשמור על ערנות נגד מעשה שנאה וחוסר סובלנות העומדים בניגוד לאידיאלים של האולימפיאדה הבינלאומית".
הקמפיין > התמיכה בקמפיין

התמיכה בקמפיין דקת הדומייה בטקס הפתיחה של אולימפיאדת לונדון, קריאות נשמעו מפרלמנטים שונים ברחבי העולם ומגורמי ממשל מרחבי העולם.
הקמפיין > התמיכה בקמפיין > אוסטרליה

ראש ממשלת אוסטרליה, ג'וליה גילארד, סגנה, וויין סוואן, שר החוץ בוב קאר ומנהיג האופוזציה, טוני אבוט וראשי מדינות אוסטרליה חתמו על מכתב שקרא לוועד האולימפי לקיים דקת דומייה, במכתב נאמר "הדומייה היא מחווה הולמת לספורטאים שאיבדו את חייהם על הבמה האולימפית, דומיה איינה מכילה הצהרות ואינה דורשת שום הבנה של שפה כדי לפרש אותה".
הקמפיין > התמיכה בקמפיין > קנדה

בית הנבחרם הקנדי אימץ פה אחד את הצעתו של חבר הפרלמנט היהודי מהמפלגה הליברלית, ארוין קוטלר לתמוך במחווה מיוחדת לקורבנות הטבח במינכן. שר הספורט הקנדי, באל גוסאל ושר החוץ, ג'ון ביירד הפצירו בנשיא הוועד האולימפי, ז'אק רוג לשקול מחדש את עמדתו נגד הנצחת הקורבנות, הוא כתב לרוג ש"פיגוע הטרור כוון לא רק כנגד ישראל, אלא נגד הרוח והמטרות של התנועה האולימפיית, לאור ההשפעה של הטרגדיה הזו על הקהילה האולימפית כולה ועל העולם, יש לציין אותה בפומבי כחלק מהטקס הרשמי של המשחקים האולימפיים ולא רק על ידי המשלחת הישראלית"
הקמפיין > התמיכה בקמפיין > גרמניה

שר החוץ הגרמני, גידו וסטרוולה תמך בדקת דומייה באולימפיאדת לונדון, במכתב לרוג כתב כי הטבח במינכן "היה גם מתקפה על המשחקים האולימפיים והרעיון האולימפי לקידום שלום וידידות בין האומות", וסטרוולה אמנם הסכים עם רוג שהאולימפיאדה אמורה להתקיים בספורט, אך חזר וביקש שתבוצע מחווה שתעביר באופן ראוי כי אלימות וטרור אינם תואמים את הרעיון האולימפי. הוא הוסיף כי גרמניה "מביטה לאחור בצער ובייסורים על טרגדיית מינכן".
שר החוץ גווידו ווסטרוול תמך בדקת שתיקה באולימפיאדת לונדון במכתב לז'אק רוג ', נשיא הוועד האולימפיאדה הבינלאומית. ווסטרוול כתב כי הטבח במינכן היה "גם מתקפה על המשחקים האולימפיים והרעיון האולימפי לקידום שלום וידידות בין האומות." ווסטרוול הכיר כי המוקד של האולימפיאדה חייב להיות תחרות הספורט, אך פנה גם לרוג 'בבקשה ל"הפסקה של רגע בשעה מתאימה "במהלך האולימפיאדה, שתהיה" מחווה הומניטרית ודרך ראויה להעביר את המסר כי אלימות וטרור אינם תואמים את הרעיון האולימפי. " ווסטרוול הוסיף כי גרמניה "מביטה אחורה בצער ובייסורים על הטרגדיה של מינכן" ומחשבותיהם הן עם הקורבנות, משפחותיהם ואנשי הצוות הישראלי ששרדו.
נשיא הבונדסטאג, נורברט למרט התחייב לתמוך בדקה דומייה במכתב רשמי למקבילו הישראלי, יושב ראש הכנסת, ראובן ריבלין. ריבלין אמר כי "גרמניה, שבשטחה בוצעו פיגועי הטרור, הצטרפה למטרה היא משמעותית ביותר".
הקמפיין > התמיכה בקמפיין > הממלכה המאוחדת

האספה בלונדון הסכימה פה אחד להציע לראש העיר, בוריס ג'ונסון להבטיח כי קורבנות הטבח במינכן יוזכרו במהלך משחקי 2012 בדקת דומייה שתצוין בפארק האולימפי במהלך טקס הפתיחה או טקס הסיום.