stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
המקור האלוהיסטי
מאפייני המקור האלוהיסטי > אירועים חוזרים > התגלות המלאכים מהשמיים

בסיפור גירוש הגר וישמעאל, כישמעאל עומד למות מצמא, אלוהים שומע את זעקתה של אמו, הגר, ומלאך אלוהים קורא אליה מן השמיים: ”וַיִּשְׁמַע אֱלֹהִים אֶת קוֹל הַנַּעַר, וַיִּקְרָא מַלְאַךְ אֱלֹהִים אֶל הָגָר מִן הַשָּׁמַיִם.” (פרק כ"א, פסוק י"ז). זאת, להבדיל מסיפור בריחת הגר היהוויסטי, שבו מלאך ה' מוצא את הגר על האדמה, על עין המים, ולא קורא אליה מן השמיים: ”וַיִּמְצָאָהּ מַלְאַךְ ה' עַל עֵין הַמַּיִם בַּמִּדְבָּר.” (פרק ט"ז, פסוק ז').
כך גם בסיפור עקידת יצחק, שבו מלאך ה' קורא אל אברהם מן השמיים פן הלה יהרוג את בנו: ”וַיִּקְרָא אֵלָיו מַלְאַךְ ה' מִן הַשָּׁמַיִם, וַיֹּאמֶר: "אַבְרָהָם! אַבְרָהָם!", וַיֹּאמֶר: "הִנֵּנִי".” (פרק כ"ב, פסוק י"א).
אף בסיפור חלום יעקב רואה האחרון מלאכים העולים ויורדים מסולם שראשו בשמיים: ”וַיַּחֲלֹם, וְהִנֵּה סֻלָּם מֻצָּב אַרְצָה וְרֹאשׁוֹ מַגִּיעַ הַשָּׁמָיְמָה, וְהִנֵּה מַלְאֲכֵי אֱלֹהִים עֹלִים וְיֹרְדִים בּוֹ.” (פרק כ"ח, פסוק י"ב).
ראו גם

השערת התעודות
המקור היהוויסטי
תיארוך ספרי התנ"ך
לקריאה נוספת

אבי הורביץ, מבראשית לדברי הימים: פרקים בהיסטוריה הלשונית של העברית המקראית - אסופת מחקרים בלשון המקרא, מוסד ביאליק, אסופות טו, ירושלים תשע״ח 2017
הערות שוליים

↑  מנחם הרן, השגות גאוגרפיות משתנות ומצע  ארץ ישראל: מחקרים בידיעת הארץ ועתיקותיה. כרך י' ספר זלמן שזר, תשל"א - 1971
↑   יצחק אבישור, מבוא לספר שמות : הרכב הספר לפי "השערת המקורות", באתר הספרייה הווירטואלית של מטח
↑  אלכסנדר רופא, מבוא לספרות המקרא, ירושלים: הוצאת כרמל, 2006, עמ' 57-53
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007567953305171  LCCN: sh85040363
מאי ברנבאום

| --- | --- |

 לידה:  22 ביולי 1953 (בת 71) טרנטון, ארצות הברית 
 מקום מגורים:  אילינוי 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת ייל (1975)  אוניברסיטת קורנל (1980)  הקולג' לחקלאות ומדעי החיים של אוניברסיטת קורנל 
 מוסדות:  אוניברסיטת אילינוי באורבנה-שמפיין (21 באוגוסט 1980) 
 פרסים והוקרה:  עמיתת האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים  Honorary member of the British Ecological Society  המדליה הלאומית למדעים (2014)  מלגת גוגנהיים  עמית החברה האקולוגית של אמריקה (2012)  פרס טיילר להישג סביבתי (2011)  פרס רוברט ה' מק'ארתור (2004)  פרס ויצמן לנשים במדע (2004) 
 
מאי רוברטה בירנבאום (באנגלית: May Roberta Berenbaum; נולדה ב-1953) היא אנטומולוגית יהודיה אמריקאית, המתמחה באקולוגיה כימית. ידועה במחקריה על האינטראקציה הכימית בין חרקים פיטופגיים (אוכלי צמחים) לצמחים המארחים שלהם. עומדת בראש הוועדה למצב המאביקים בצפון אמריקה, והעידה בפני הקונגרס האמריקני בסוגיות הקשורות לבריאות דבורי הדבש. כמו כן, היא חברה באקדמיה הלאומית למדעים בארצות הברית ועורכת הראשית של כתב העת PNAS מאז 2019. בשנת 2014 הוענק לה המדליה הלאומית האמריקאית למדע.
קורות חיים

ברנבאום סיימה את לימודיה בהצטיינות באוניברסיטת ייל (תואר ראשון בביולוגיה בהצטיינות, 1975). היא סיימה את לימודי הדוקטורט באקולוגיה ובביולוגיה אבולוציונית באוניברסיטת קורנל בשנת1980. כיום חיה ברנבאום באורבנה-שמפיין, אילינוי עם בעלה וביתה.
קריירה

מאז 1980, ברנבאום חברה בפקולטה למחלקה לאנטומולוגיה באוניברסיטת אילינוי באורבנה-שמפיין ומשרתת כראש המחלקה מאז1992. היא עוסקת גם בלימוד אוריינות מדעית. בנוסף, היא מלמדת קורס בנושא הערכות ביקורתיות של תרופות צמחיות לתארים מתקדמים בביולוגיה. בשנת 1996 היא נבחרה כחברה באקדמיה האמריקאית לאמנויות ומדעים. באותה שנה, היא נבחרה כעמיתה בחברה הפילוסופית האמריקאית. היא פעלה כעורכת הסקירה השנתית של אנטומולוגיה משנת 1997 ועד 2018.
ב-2019, נבחרה כעורכת הראשית של כתב העתPNAS. ברנבואם כתבה מאמרים רבים במגזינים וכן שלושה ספרים על חרקים לקהל הרחב. כחברה באקדמיה הלאומית למדעים, כיהנה כיו"ר שתי ועדות מועצת המחקר הלאומית האמריקאית: ועדה לעתיד חומרי הדברה בחקלאות ארצות הברית (2000) והוועדה למצב המזהמים בצפון אמריקה (2007).
ברנבואם גם התפרסמה כמארגנת פסטיבל "Insect Fear Film Fesival" באוניברסיטת אילינוי, חגיגה שנתית של ייצוג האנטומולוגיה בהוליווד.
מחקר

ברנבאום חוקרת בביולוגיה אבולוציונית וביוכימיה. מחקריה תרמו רבות להבנת ההקשר הביוכימי באינטראקציות בין צמחים לחרקים עשבוניים, בין היתר היא חוקרת את נושא ניקוי רעלים כימיקליים טבעיים וסינתטיים. היא זיהתה כימיקלים הגנתיים חשובים בצמח וקבעה את דרכי הפעולה שלהם. היא פרסמה מאמרים במספר נושאים כגון אבולוציה של משפחת האנזימים ציטוכרום P450 (קבוצת חלבונים שתפקידה העיקרי הוא סילוק חומרים, כגון תרופות, מהגוף לרוב על ידי חמצון.) בצמחים משמשת בתהליך יצור הורמונים וחומצות שומן) וביולוגיה מולקולרית בהם, השפעות אקולוגיות של ייצור ביו-דלק, טוקסיקולוגיה של דבורת הדבש והשפעות של התחממות גלובלית על אינטראקציות בין חרקים צמחיים.
פרסים והוקרה

2009 - פרס ההבנה המדעית טכנולוגית בציבור שנת מהאיגוד האמריקאי לקידום המדע.
נובמבר 2014 - נקרא מין ג'וק על שמה Xestoblatta berenbaumae.
אוקטובר 2014 - העניק הנשיא ברק אובמה את המדליה הלאומית של ארצות הברית למדע לברנבאום.
ברנבאום היא חברת כבוד בחברה האקולוגית הבריטית. דמות בסדרה תיקים באפלה נקראה על שמה: ד"ר במבי ברנבאום, אנטומולוגית מפורסמת ואינטרס האהבה של הסוכן מולדר. ברנבואם פרסמה למעלה מ־200 פרסומים מדעיים, כמה מונוגרפיות, ספרי מדע פופולרי על חרקים ומאמרים רבים.
ספרים

Ninety-nine gnats, nits and nibblers. Champaign: University of Illinois. - 1989
Ninety-nine more maggots, mites, and munchers. Champaign: University of Illinois. - 1993
Bugs in the System: Insects and their Impact on Human Affairs. Reading (MA): Addison Wesley. - 1995
Buzzwords: A Scientist Muses On Bugs, Sex, and Rock and Roll. Washington: Joseph Henry Press. - 2000
2009 - The Earwig’s Tail: A Modern Bestiary of Multi-legged Legends. Cambridge: Harvard University Press.
2010 - Honey I’m Home-Made: Sweet Treats from the Beehive Across the Centuries and Around the World. Champaign: University of Illinois Press.
The Secret Life of Parsnips. Urbana: University of Illinois Press. - 2012
Chemical Communication: the Language of Life. Princeton University Press. - 2013
הערות שוליים

↑  מאי ברנבאום, "Lousy Designs"
1 2  Editorial Board | PNAS, www.pnas.org
1 2  President Obama Presents the National Medals of Science & National Medals of Technology and Innovation, whitehouse.gov, ‏2014-11-20 (באנגלית)
↑  May Berenbaum, www.sigmaxi.org
↑  Melissa Merli, Getting Personal: UI entomologist May Berenbaum, The News-Gazette (באנגלית)
1 2 3 4 5  May Berenbaum | School of Integrative Biology | University of Illinois at Urbana-Champaign, sib.illinois.edu (באנגלית)
↑  May Roberta Berenbaum, American Academy of Arts & Sciences (באנגלית)
↑  APS Member History, search.amphilsoc.org
↑  Angela E. Douglas, Preface, Annual Review of Entomology 64, 2019-01-07, עמ' v–vi doi: 10.1146/annurev-en-64-103018-100001
↑  Anna Herkamp, Berenbaum to be honored for efforts in public understanding of science, news.illinois.edu (באנגלית)
↑  PNAS Member Editor Details, nrc88.nas.edu
↑  Entomology Today, May Berenbaum Receives New Species of Cockroach Named After Her, Entomology Today, ‏2014-11-21 (באנגלית)
↑  Our Honorary members, British Ecological Society (באנגלית) (ארכיון)
↑  Steve Mirsky, To Bee or Not to Bee, Scientific American (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007455200005171  BIBSYS: 90565654  BnF: cb124699888 (data)  CiNii: DA00982913  GND: 115718737  ISNI: 0000 0001 1568 5979  LCCN: n85213224  LNB: 000067326  NDL: 00673401  NLK: KAC200503893  NTA: 09130153X  ORCID: 0000-0003-3165-8385  SUDOC: 033888566  VIAF: 44398144   WorldCat (עם VIAF): 44398144 
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "מאי ברנבאום".
מרקוס קולידג'

מרקוס אלן קולידג' (באנגלית: Marcus Allen Coolidge‏; 6 באוקטובר 1865 – 23 בינואר 1947) היה סנאטור דמוקרטי שייצג את מסצ'וסטס מ-4 במרץ 1931 עד 3 בינואר 1937.
ביוגרפיה

קולידג' נולד ב-6 באוקטובר 1865 בווסטמינסטר, מסצ'וסטס, והיה בנו של פרדריק ספולדינג קולידג'. דרך אביו, הוא היה צאצא הן מג'ון קולידג' (1604–1691) והן מתומאס הייסטינגס שהגיעו מאזור מזרח אנגליה באנגליה למושבת מפרץ מסצ'וסטס, בשנים 1630 ו-1634 בהתאמה.
לאחר שלמד בבתי ספר ציבוריים ובריאנט אנד סטראטון הקולג' המסחרי בקמפוס לשעבר בבוסטון, מסצ'וסטס, עבד קולידג' עם החברה של אביו בייצור כיסאות ראטאן. מאוחר יותר עבד בעסקי הקבלנות, בבניית מסילות ברזל ברחובות, בעבודות מים וגשרים.
בשנת 1916 נבחר קולידג' לראש עיריית פיצ'בורג, מסצ'וסטס. בשנת 1919 מינה הנשיא וודרו וילסון את קולידג' כשליח מיוחד לפולין לייצג את ועדת השלום. הוא הפך ליו"ר ועידת המדינה הדמוקרטית ב-1920. באותה שנה הוא הובס לתפקיד סגן מושל על ידי חבר הקונגרס הרפובליקני אלבן ט. פולר. קולידג' שימש גם כנאמן ונשיא של אקדמיית קושינג באשבורנהאם, מסצ'וסטס.
לאחר שנבחר לסנאט של ארצות הברית ב-1930, שימש קולידג' כיושב ראש הוועדה להגירה עבור הקונגרסים ה-73 וה-74, אך לא הועמד למינוי מחדש ב-1936.
לאחר שעזב את הסנאט, חזר קולידג' לפיצ'בורג ולעיסוקיו העסקיים הקודמים. הוא מת בבית החולים סנט פרנסיס במיאמי ביץ', פלורידה, ב-23 בינואר 1947, בגיל 81, ונקבר בבית הקברות מאונט פלזנט בווסטמינסטר, מסצ'וסטס. הוא תרם אדמה משמעותית לעיר פיצ'בורג עבור פארק פנאי הממוקם בחלק הצפוני. הפארק הנושא את שם משפחתו הוא הגדול ביותר בעיר ועליו חרוטה אבן המנציחה את פעילותו ותרומתו הציבורית.
הוא היה "קרוב משפחה רחוק" של מושל מסצ'וסטס ונשיא ארצות הברית קלווין קולידג'.
קולידג' היה חותנם של שר המלחמה הארי היינס וודרינג וראש העיר רוברט א. גרינווד מפיצ'בורג, מסצ'וסטס.
הערות שוליים

↑  "COOLIDGE, Marcus Allen – Biographical Information". bioguide.congress.gov. נבדק ב-25 בספטמבר 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Marcus A., Candidate in Massachusetts, Distant Kin to Calvin". 12 באוקטובר 1930. אורכב מ-המקור ב-25 במאי 2011. {{cite news}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0000 3855 8860  LCCN: n2004071488  SNAC: w64f37xp  US Congress: C000740  VIAF: 46155682   WorldCat (עם VIAF): 46155682
השקר של ארמסטרונג

| --- | --- |
 בימוי:  אלכס גיבני 
 הופק בידי:  פרנק מרשל 
 תסריט:  אלכס גיבני 
 שחקנים ראשיים:  לאנס ארמסטרונג 
 מוזיקה:  David Kahne
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברה מפיצה:  Sony Pictures Classics 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  2013 
 משך הקרנה:  122 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  דוקומנטרי
 הכנסות באתר מוג'ו:   armstronglie
 אתר רשמי
 דף הסרט ב־IMDb
 
השקר של ארמסטרונג (באנגלית: The Armstrong Lie) הוא סרט תיעודי אמריקאי משנת 2013 בבימויו של אלכס גיבני על רוכב האופניים לאנס ארמסטרונג. הסרט נקרא במקור "הדרך חזרה". שם הסרט נלקח מכותרת גיליון 23 באוגוסט 2005 של העיתון הצרפתי L'Équipe,‏ "Le Mensonge Armstrong" ב-2013 הוקרן הסרט בפסטיבל הסרטים של ונציה ובפסטיבל הסרטים הבין-לאומי בטורונטו.
תקציר

ב-2009, החל הבמאי אלכס גיבני לצלם את "הדרך חזרה", סרט תיעודי על הקאמבק של רוכב האופניים לאנס ארמסטרונג לאחר פרישה של ארבע שנים מהספורט ומאבק במחלת הסרטן. שלוש שנים מאוחר יותר, באוקטובר 2012, הובילה חקירה של שימוש בחומרים אסורים להרחקתו לצמיתות מהתחרות ולביטול שבעת תוארי הטור דה פראנס שלו, והסרט התיעודי נגנז.
ב-14 בינואר 2013, התראיין ארמסטרונג במופע של אופרה וינפרי והודה כי שיקר בנוגע להישגיו. הוא התבטא ואמר: "לא חייתי הרבה שקרים, אבל חייתי שקר אחד גדול". בעקבות ההודאה, ביקש גיבני מארמסטרונג להתראיין לסרט, ולספר את הסיפור בפני המצלמה.
צוות שחקנים

לאנס ארמסטרונג
ריד אלברגוטי
פרנקי אנדראו
בטסי אנדראו
יוהאן ברינאל
אלברטו קונטאדור
דניאל קויל
מישל פרארי
ג'ורג' הינקאפי
סטיב מאדן
פיליפו סימאוני
ביל סטייפלטון
ביל סטריקלנד
ג'ונתן ווטרס
דייוויד וולש
הסרט התיעודי כולל קטעים מ-לארי קינג לייב, הדיילי שואו וסאות' פארק.
קבלה

הביקורות על הסרט התיעודי היו חיוביות, עם דירוג של 83% ב-Rotten Tomatoes בהתבסס על 122 ביקורות, עם דירוג ממוצע של 6.90/10. הקונצנזוס של מבקרי האתר אומר: "ה'שקר של ארמסטרונג' בנוי בצורה חכמה וחדה, ומעלה כתב אישום נגד חוסר המצפון של מושא הסרט ונגד תרבות הספורט שהולידה אותו". באתר imdb זכה הסרט בציון 7.2/10 על סמך כ-8,100 דירוגים ובאתר Metacritic, לסרט ציון ממוצע משוקלל של 67 מתוך 100 על סמך 37 ביקורות, מה שמצביע על "ביקורות חיוביות בדרך כלל".
בביקורת שלו ל-The Observer, כתב מארק קרמוד: "ארמסטרונג נראה עמיד ביותר, אבל האנוכיות שלו והיחס שלו למבקריו מטרידה מאוד ... סירובו להיות מנוצח מרתק בצורה מוזרה", והעניק לסרט ציון של 4/5 כוכבים. פיטר האוול מ"טורונטו סטאר" (אנ') העניק לסרט ציון של 3/4 כוכבים, וכתב: "גיבני נותן את האמת בשידור מלא ככל שנראה אפשרי מבחינה אנושית, בהתחשב בכך שמושא הסרט הוא שקרן ברמה עולמית". גם פיטר טראוורס מ"רולינג סטון" העניק לסרט ציון של 3/4 כוכבים, וכתב: "הסרט נמשך מעל שעתיים, אבל הפרובוקציה אינה פוסקת." קייט מיור מ"הטיימס" כתבה: "הסיפור מרתק, לא רק לחובבי רכיבה על אופניים, אלא לאניני טעם של מצב האנושות".
הערות שוליים

↑  "EN IMAGES. Retour sur l'histoire d'Armstrong et du Tour de France". minutes. נבדק ב-16 באפריל 2014. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Buckley, Will (2005-08-27). "Armstrong must show cards". The Guardian (באנגלית בריטית). ISSN 0261-3077. נבדק ב-2024-09-16.
↑  "Out of Competition". labiennale. אורכב מ-המקור ב-28 ביולי 2013. נבדק ב-27 ביולי 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Venice film festival 2013: the full line-up". The Guardian. London. 25 ביולי 2013. נבדק ב-27 ביולי 2013. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "The Armstrong Lie". TIFF. נבדק ב-15 באוגוסט 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Lance Armstrong movie title changes to "The Armstrong Lie"". WJLA-TV. 7 בנובמבר 2013. נבדק ב-16 באפריל 2014. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "The Armstrong Lie". Rotten Tomatoes. נבדק ב-14 באוקטובר 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  The Armstrong Lie, 2013-11-14, נבדק ב-2024-09-16
↑  "The Armstrong Lie". Metacritic. נבדק ב-14 באוקטובר 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Kermode, Mark (2 בפברואר 2014). "The Armstrong Lie – review | Mark Kermode". The Guardian (באנגלית). נבדק ב-14 באוקטובר 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Howell, Peter (28 בנובמבר 2013). "The Armstrong Lie further exposes disgraced cyclist's deceptions: review". The Toronto Star (בCanadian English). ISSN 0319-0781. נבדק ב-14 באוקטובר 2021. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Muir, Kate (31 בינואר 2014). "The Armstrong Lie". The Times (באנגלית). ISSN 0140-0460. נבדק ב-14 באוקטובר 2021. {{cite news}}:  (עזרה)
איראן אסמאן איירליינס

ערך זה עוסק באיראן אסמאן איירליינס. אם התכוונתם לחברת התעופה הלאומית של איראן, ראו .
איראן אסמאן איירליינס (בפרסית: هواپیمایی ایران آسمان, באנגלית: Iran Aseman Airlines) היא חברת תעופה איראנית.
היסטוריה

החברה הוקמה ב-1970 בשם "פארס איר". משרדיה הראשיים של החברה נמצאים בטהראן, והיא פועלת מבסיסים מרכזיים בנמל התעופה הבינלאומי מהראבאד בטהראן.
בבעלות החברה 34 מטוסי נוסעים, רובם ישנים, והם טסים ל-40 יעדים שונים באיראן, ול-7 יעדים שונים בעולם, בהם: אפגניסטן, ארמניה, בחריין, קואלה לומפור, כוויית, קטאר, שוודיה, סוריה, טג'יקיסטן, טורקיה ואיחוד האמירויות הערביות.
ב-12 באוקטובר 1994 התרסק מטוס פוקר F28 בטיסה 746 של איראן אסמאן איירליינס מאספהאן לטהראן. המטוס התרסק באזור נתנז, 59 נוסעים ושבעה אנשי צוות נספו באסון. ב-18 בפברואר 2018 התרסק מטוס שהפעילה החברה בטיסה 3704 של איראן אסמאן איירליינס.
ב-13 בינואר 2019 ביצעה החברה את הטיסה המסחרית האחרונה במטוס הבואינג 727. זאת החברה האחרונה שהפעילה את הבואינג 727 בשירות נוסעים.
צי המטוסים

צי המטוסים של החברה נכון לדצמבר 2018:
| כלי טיס | בצי | בהזמנה | נוסעים> Y | נוסעים> סה"כ | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| איירבוס A320-200 | 6 | — | 156 | 156 |  |
| איירבוס A320-200 | 6 | — | 164 | 164 |  |
| איירבוס A340-300 | 1 | — | 240 | 240 |  |
| בואינג 737-400 | 4 | — | 144 | 144 |  |
| פוקר 100 | 9 | — | 100 | 100 |  |
| ATR 72-200 | 4 | — | 70 | 70 |  |
| סוחוי סופרג'ט 100 | — | 20 | טרם נקבע | טרם נקבע |  |
| סה"כ | 24 | 20 |  |  |  |
הערות שוליים

↑  Matt Falcus, Iran Aseman Retires Last Scheduled Boeing 727, Airport Spotting Blog, ‏2019-01-14 (באנגלית)
↑  פרטי צי המטוסים של איראן אסמאן איירליינס, באתר airfleets.net (באנגלית)
האסכולה הדויטרונומיסטית

בביקורת המקרא, ההשקפה הדויטרונומיסטית היא ההשקפה המיוחסת למערך של אמונות ודעות שהושפעו מ"המקור הדויטרונומי" (נאומיו של משה בספר דברים), הקרוי גם "המקור המשנה-תורתי". מקור המונח בשמו של ספר דברים בתרגום השבעים ליוונית (Δευτερονόμιον) וללטינית – הוולגטה (Deuteronomium).
המקור הדויטרונומי

חקר התורה מבחין בין החומש ספר דברים לבין המקור המשנה-תורתי (ספר דברים), הכלול כולו בחומש דברים כטקסט רציף כמעט (רק הפרקים האחרונים של הספר כוללים קטעים נרחבים מהמקורות האחרים). עיקרו של ספר דברים הוא נאומיו של משה, שבהם הוא סוקר את המסע של עם ישראל במדבר ואת החוקים שקיבל. בניגוד לפרשנות המסורתית, המפרשת את ספר דברים כחזרה על הסיפור שכבר תואר ביתר חומשי התורה וכהרחבה לחוקים שבהם, המחקר מלמד שכאשר ספר דברים נקרא כשלעצמו, מתברר שיש לו סיפור משלו וחוקה משלו. לפי ספר דברים, בעת מעמד הר סיני (הנקרא בלשונו "הר חורב") ניתנו לעם רק עשרת הדיברות, ואילו יתר החוקים נמסרים כעת לראשונה בערבות מואב.
סגנונו של ספר דברים ייחודי, ומבחינה נושאית הוא מדגיש עניינים כגון: חוק ריכוז הפולחן הקובע כי ישנו מקום פולחן לגיטימי אחד שה' בחר – "במקום אשר יבחר ה' לשכן שמו שם", הכולל איסור על הקרבת קורבנות מחוץ למשכן או בית המקדש; ערך העזרה לחלש והיחס לגר; תיאור החגים כחגים סוציאליים בהם יש לשתף את העבדים, היתומים והאלמנות, וכן את "הלוי אשר בשעריך" (יישום חוק ריכוז הפולחן בימי יאשיהו פגע במעמד הלויים שאיבדו את מקור פרנסתם במקדשים, ולכן הם מצטרפים לרשימת המעמדות החלשים בחברה). את ספר דברים זיהו חוקרי המקרא עם הספר שנמצא בבית המקדש בימי יאשיהו, וישנה הסכמה רחבה בקרב החוקרים כי לאורו התנהלה הרפורמה הפולחנית משנת 622 לפנה"ס ואילך.
כיום, חוקרי התורה נוטים להקדים את כתיבת ספר דברים לתקופת הקדם-גלותית. לטענתם, אין להניח כי ספר דברים הוא חיבור עתיק מימי משה, בין היתר מפני שבסיפורי התנ"ך שקדמו לתקופת יאשיהו מוזכרים מקדשים שונים שפוזרו בכל רחבי ארץ ישראל, כמו תל דן ומקדש ירבעם בבית אל, בלי לגנות את עצם ריבוי המקדשים. לפיכך נוטים חוקרים אלה לייחס את תאריך הכתיבה של ספר דברים קרוב לזמן פרסומו. יש המשערים שנערך בימי חזקיהו, שעורך ספר מלכים מייחס לו רפורמה פולחנית בעלת אופי דומה לחוק ריכוז הפולחן (עיין דברים, י"ב, א'–י"ד וספר מלכים ב', פרק י"ח, פסוקים א'–ח', פסוק כ"ב), ואילו אחרים סוברים כי העריכה החלה בימי יאשיהו מלך יהודה (ספר מלכים ב', פרק כ"ב-פרק כ"ג).
צמיחתה של אסכולה לאור מציאת ספר דברים

היה זה וילהלם מרטין לברכט דה וטה שהבחין לראשונה בכך שההשקפות הייחודיות של ספר דברים וניסוחים האופייניים לו מופיעים לאורך כל ספרי נביאים ראשונים, ובייחוד בספר מלכים. השקפה זו איננה באה לידי ביטוי בגוף הסיפורים אלא דווקא בכותרות, בסיכומים ובפסוקים מקשרים. רעיונותיו המובנים של ספר דברים ואוצר המילים האופייני לו מצויים באופן מרוכז גם בחלקים מספרות הנבואה, וישנם חוקרים הטוענים לעריכות בהשפעתו אף בארבעת חומשי התורה הראשונים. מכאן עולה הסברה המקובלת במחקר כי לאחר פרסומו של ספר דברים כ"ספר התורה" בימי יאשיהו הוא נעשה לבסיסה של תנועה דתית בעלת מפעל ספרותי, המכונה "האסכולה הדויטרונומיסטית". החוקרים חלוקים ביניהם בשאלת היקפה של אסכולה זו, ועד כה הועלו הצעות שונות ביחס לתוספות שניתן לייחס לעורך השייך לאסכולה זו.
צמיחתה של אסכולה לאור מציאת ספר דברים > צמיחתה של ההשקפה

רוב החוקרים מסכימים כי האסכולה החלה להתפתח במהלך המאה השביעית לפנה"ס ובנקודה זו נערכה גם ההיסטוריה המוקדמת.[דרושה הבהרה] חוק המלך סווג בין ההיסטוריוגרפיה האפרתית ובין ההיסטוריוגרפיה המשנה-תורתית ולכן היא קיבלה את המלוכה עם הסתייגות.[דרושה הבהרה] היא טענה כי "אקט" המלוכה כשלעצמו הוא פעולת חיקוי של הגויים. מצד שני, טענו אנשי האסכולה כי מאחר שה' ייחד כבר בעבר קבוצות כמו למשל את בני ישראל, הכוהנים והלויים, כך הוא ייחד את המלך.
אחדות העריכה הדויטרונומיסטית

במחקרו המפורסם משנת 1943 הציג מרטין נות השערה על קיומה של יצירה בשם 'ההיסטוריה הדויטרונומיסטית', שהיא יצירה של מחבר בודד שחי בתקופת הגלות ולא יאוחר משנת 562 לפנה"ס. נות הניח כי 'ההיסטוריה הדויטרונומיסטית' כוללת את הפרקים מספר דברים, פרק א' ועד ספר מלכים ב', פרק כ"ה, החיבור המספר את תולדות ישראל מהר חורב עד גלות בבל. חוקרים רבים קיבלו את השערתו ופיתחו אותה.
עריכה רבת רבדים

תלמידיו הגרמנים של נות פיתחו את התאוריה והצביעו על עורכים נוספים מתקופת הגלות. החוקרים הללו שיערו שקיימות שלוש עריכות דויטרונומיסטיות: 1. עריכה היסטורית; 2. עריכה נבואית; 3. עריכה נומיסטית (=תורני).
חוקרים אמריקנים הבחינו גם בעורכים קדם-גלותיים. הבולט בהם הוא קרוס, שהציע את 'שיטת הגושים' הכוללת את גוש הפרקים דברים – מלכים ב', כ"ג, כ"ד, וגוש שני הכולל את מלכים ב', כ"ג, כ"ה ואילך. חוקרים רבים פיתחו את השערתו של קרוס והציעו כי העורך הגלותי אחראי על תוספות של פסוקים נוספים בתוך הגוש הראשון.
תאוריות אחרות הציעו כי מדובר ב'אסכולה דויטרונומיסטית', שפעלה החל מהמאה השביעית לפנה"ס, משנת 622 לפנה"ס ושגשגה בתקופת גלות בבל ושיבת ציון במהלך המאה החמישית והשישית לפנה"ס. עקרונותיה ואמונותיה באים לידי ביטוי לאורך ספרי נביאים ראשונים.
עריכה רבת רבדים > מאפיינים כללים של האסכולה המשנה תורתית

רעיון ריכוז פולחן (על פי החוק בדברים, י"ב, א'–י"ד) – על פי החוק ישנו רק מקדש חוקי אחד בארץ כולה והוא המקדש בירושלים. המקדימים מייחסים את כתיבת החוק לחזקיהו מלך יהודה (ספר מלכים ב', פרק י"ח) והמאחרים סוברים כי הוא נכתב בימי הגלות.
בית דוד – האסכולה המשנה-תורנית העלתה על נס את המלכים משושלת דוד. על פי ספר שמואל ב', פרק ז' לדוד הובטח כי תצא ממנו שושלת מלכים נצחית בירושלים אחרי שהעביר אליה את המשכן. העורך הדויטרונומיסטי הדגיש את סדרי השלטון והפולחן שהנהיג דוד בממלכה, אשר המשיכו להתקיים כל ימי ממלכת יהודה. מנגד העורך גינה את ההתנהלות הקלוקלת של ממלכת ישראל הצפונית על ידי תיאור האנרכיה השלטונית והדתית ששלטה בה באמצעות הציטוט ”בַּיָּמִים הָהֵם אֵין מֶלֶךְ בְּיִשְׂרָאֵל אִישׁ הַיָּשָׁר בְּעֵינָיו יַעֲשֶׂה.” (ספר שופטים, פרק כ"א, פסוק כ"ה).
רעיון הברית – עקרון הברית בין ה' לעמו נמצא במרכזה של העריכה. המלך והעם מחויבים בחוקי ברית סיני, ועליהם להישמע לחוקיו ומצוותיו של האל. כל הפרה של החוקים הללו גוררת עונש. העם מחויב בעיקר לדיברות הראשונים הקובעים את החובה להיות נאמן לאל אחד.
ההסבר ההיסטוריוגרפי – הצגת תולדות העם כדוגמה להתממשות רעיון הברית. ספר דברים מציג את נוסח הברית, והספרים הבאים (יהושע עד מלכים) מציגים דוגמאות מתחום ההיסטוריה המראות כיצד העם קיבל את גמולו על שמירת הברית (למשל שגשוג הממלכה בימי דוד או יאשיהו) ועל הפרת הברית. באופן זה מוסברת הגלות כעונש הסופי על הפרת הברית.
ראו גם

תיארוך ספרי התנ"ך
מציאת ספר התורה בימי יאשיהו
לקריאה נוספת

אלכסנדר רופא, "ההיסטוגרפיה בשלהי תקופת המלוכה: החיבור האפרתי כנגד החיבור המשנה תורתי", בית מקרא ל"ח (תשנ"ג)
משה ויינפלד, מיהושע עד יאשיהו, ירושלים, 1992.(הספר בקטלוג ULI)
נדב נאמן, העבר המכונן את ההווה - עיצובה של ההיסטוריוגרפיה המקראית בסוף ימי הבית הראשון ולאחר החורבן, ירושלים 2002.(הספר בקטלוג ULI)
נח חיות, בין התנחלות לגלות, לחקר העריכה של נביאים ראשונים, ירושלים 2016.
הערות שוליים

↑  אלכסנדר רופא, מבוא לספרות המקרא, ירושלים: הוצאת כרמל, 2006, עמ' 60-58
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007540980005171  GND: 4149240-7  LCCN: sh85035338  VIAF: 209098787   WorldCat (עם VIAF): 209098787
ג'נדויה (שוקולד)

| --- | --- |

 
 מאכלים
 סוג:  שוקולד, ממרח שוקולד, ממרח אגוזי לוז 
 על שם:  Gianduja 
 מוצא:  איטליה 
 מרכיבים עיקריים:  שוקולד, אגוז לוז 
 
ג'נדויה (באיטלקית: Gianduja) הוא תערובת הומוגנית של שוקולד ואגוזי לוז טחונים שהומצא בטורינו בתקופת שלטון נפוליאון (1796–1814). ניתן לצרוך אותו בצורה של חטיפי שוקולד, כמילוי לשוקולד או כממרחי שוקולד. ג'נדויה עשוי להכיל גם אגוזים אחרים, כגון שקדים. ג'נדויה דומה לשוקולד רגיל, אך רך יותר בשל שמן אגוזי הלוז.
נקרא על שם ג'נדויה, דמות קרנבל ומריונטה המייצגת את הפיימונטזי הארכיטיפי, יליד אזור פיימונטה באיטליה שבו נפוץ שימוש באגוזי לוז.
היסטוריה

האמברגו הקונטיננטלי, שהוטל על ידי נפוליאון ב-1806, מנע כניסת סחורות בריטיות לנמלים אירופיים בשליטה צרפתית, והגביל את אספקת הקקאו. שוקולטייר בשם Michele Prochet בטורינו הגדיל את כמות השוקולד המועטה שהייתה לו בערבובו עם אגוזי לוז מגבעות לאנגה שמדרום לטורינו. על בסיס הג'נדויה הומצא ה-gianduiotto בשנת 1852.
ראו גם

נוטלה, נקראה במקור פסטה ג'נדויה.
הערות שוליים

↑  Beckett, Steve T. (2011). "Gianduja chocolate". Industrial Chocolate Manufacture and Use. John Wiley & Sons. ISBN 9781444357554.
↑  Medrich, Alice (2015). Pure Dessert: True Flavors, Inspiring Ingredients, and Simple Recipes. Artisan Books. p. 157. ISBN 9781579656850. gianduja resembles a bar of chocolate. It is softer on the tooth than a plain chocolate bar (because of the oil from the hazelnuts)
↑  Elena Kostioukovitch (2009) Why Italians Love to Talk About Food p.95, Farrar, Straus and Giroux, מסת"ב 978-0374289942
↑  ""Turin's chocolatiers" (Feb 2013) Gourmet Traveller Magazine". אורכב מ-המקור ב-2020-04-11. נבדק ב-2014-05-26.
↑   דוד שושן, מי חשב על הרעיון המופלא לחבר אגוזי לוז עם קקאו? הכל התחיל עם נפוליאון, באתר הארץ, 26 בדצמבר 2023
↑  "Caffarel – Finest Chocolate and the Best Hazelnuts". Caffarel.
↑  The History of Nutella (אורכב 12.09.2015 בארכיון Wayback Machine)