stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ארזינג'אן
אתרים

מעיינות מים חמים: ארזינג'אן ואקשיסו.
מבצרים: ארזינג'אן, קמאך, שירינלי
ארזינג'אן הישנה (אסקי ארזינג'אן)
שרידי העיר הישנה נמצאים בקרבת שדה התעופה בדרך לצ'אלאיאן. ניתן לראות חומת העיר שנודעה להגן עליה עד למאה ה-16. בפינה הדרום-מערבית נותר שריד של מגדל משושה. 20 מטר צפונית נשמר שער גדול מן התקופה העות'מאנית. בין שדות ירקות נצאים שני בתי מרחץ - חמאם, עם כיפות רדודות. נשארו גם שרידי מדרסה.
כנסיות:
מרים אנה (על שם הבתולה הקדושה מרים)
עיסא ווריץ'
ואנק
מסגדים: גיולאבי ביי
קברות: של טוגאי חטון, מליק גאזי, בהראם שאה, גילג'י באבא, מאמה חטון
בתי מרחץ: בק, צ'אדרג'י, גילאבי בק
קרוואן-סראי "מאמה חטון"
גשר קטיר
לקריאה נוספת

Ronald Grigor Suny The Making of the Georgian Nation, Indiana University Press 1994 p.22
, Raymond Janin Dictionnaire d'Histoire et de Géographie ecclésiastiques, vol. XII, Paris 1953, art. Celtzene coll. 130-131
Michel Lequien, Oriens christianus in quatuor Patriarchatus digestus, Paris 1740, Vol. I, coll. 435-436
Jacques de Morgan (préf. Constant Vautravers et Edmond Khayadjian), Histoire du peuple arménien, Académie de Marseille, Venise, 1981, p. 57-58
Ye. M. Baghdasaryan, « Երզնկայի հայկական իշխանությունը XIII-XIV դարերում » (« La principauté arménienne d'Erznka aux XIIIe et XIVe siècles »), dans Lraber Hasarakakan Gitutyunneri, n° 2, 1970, p. 36-44
Raymond Kevorkian The Armenian Genocyde: The complete History, I.B.Tauris, 2011, London תרגום מצרפתית, עמוד 308- 309
Wolfgang Gust The Armenian Genocyde:Evidence from the German Foreign Office Archives Berghahn Books, in association with Zoryan Institute 2014
Viscount James Bryce The Treatment of Armenians in the Ottoman Empire: Documents Presented to Viscount Grey of Falloodon, secretary of state for foreign affairs, Textor Verlag Frankfurt am Main 2008
Ara Sarafian, James Bryce and Arnold Toynbee The Treatment of Armenians in the Ottoman Empire, 1915-1916:Documents Presented to Viscount Grey of Falloodon, secretary of state for foreign affairs, Uncensored Version Taderon Press and Gomidas Institute ,2000 '
Stanford J.Shaw, Ezel Kural Shaw History of the Ottoman Empire and Modern Turkey: Volume 2, Reform, Revolution and Republic.The Rise of Modern Turkey 1808-1975, Volume II Cambridge University Press 1977
הערות שוליים

↑  Turkey: Administrative Division (Provinces and Districts) - Population Statistics, Charts and Map, citypopulation.de
↑  Raymond Janin 1953 הערך Celsene, עמודים 130-131
↑  סטרבון "גאוגרפיה" י"א, ד, י"ד
↑  האנציקלודפיה האיראנית "מרקוס אנטוניוס" לפי פליניוס הזקן 83-82 Historia naturalis" 33
↑  Michel Lequien
↑  Seto B.Dadayan 2013 עמוד 32
↑  Seto B.Dadayan 2013 עמודים 32-33
↑  מסעות מרקו פולו פרק 3 לפי התרגום לאנגלית של הנרי יול ותיקונו של הנרי קורדייה, 1903, 1920 Chapter III Description of the greater Hermenia
↑  Encyclopaedia Iranica 2015
↑  כרונולוגיה של רצח העם - אתר מכון המוזיאון של רצח העם בירוואן
↑  ראו Regulation related to Settlement and Board and Lodging and Other Affairs of Armenians relocated to Other Places because of War Conditions and Emergency Political Requirements משרד הפנים, המחלקה להתיישבות השבטים והמהגרים 30 במאי 1915 מסמך (112) 1916
↑  טקסט ההערה
↑  W.Gust דו"ח סודי של שויבנר -ריכטר, נציג גרמני בארזרום, אל השגריר הוהנלוהה-לגנבורג, ב-5 באוגוסט 1915
↑  J.M.Carzou מצטט מקורות גרמנים על גורל הארמנים מארזינג'אן
↑  Bryce עמוד 246 - עדות שת אחיות רחמניות דניות של הצלב האדום שהובאו לידיעת אזרח שווייצרי מז'נבה
↑  Ara Sarafian, James Bryce, Arnold Toynbee 2000 עמוד 257 עדותו של המיסיונר האמריקאי רוברט סטייפלטון ואשתו שפעל בארזורום
↑  ניקולאי מורל- ביוגרפיה
↑  Stanford J. Shaw, Ezel Kural Shaw 1977 עמוד 325
↑  Documents on Ottoman Armenians vol.2 Turkey Prime Minister Directorate General og Press and Information
↑  , William Edward David Allen and Paul Nuratoff Caucasian Battlefield:A History of the Wars on the Turko-Caucasian BorderCambridge University Press 1953, digital ed 2010
↑  Yalcin Murgul עמוד 46 לפי Belen Birinci Cihan Harbinde Türk Harbi: 1918 Yılı Hareketleri עמוד 152
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007559902405171  GND: 4488338-9  LCCN: n85105588  VIAF: 131412437   WorldCat (עם VIAF): 131412437 
חלוקת ארמניה בין פרס ולאימפריה הרומית המזרחית בעקבות הסכם השלום באקיליסלנה, בשנת 387
מוסה קזם קראבקיר והמטה שלו בארזינג'אן, לצד קבוצת ילדים, בשנת 1923
מראה ברחוב המרכזי
בתי מגורים רחבי ידיים בצפון העיר
מדרחוב במרכז המערבי של העיר
מנזר הילריון הקדוש

מנזר הילריון הקדוש (בערבית: دير القديس هيلاريون) הוא אתר ארכאולוגי ברצועת עזה, השוכן בתל אום-עאמר בנוסייראת שבנפת דיר אל-בלח, כ-10 ק"מ דרומית-מערבית לעיר עזה. המקום קרוי על שם הנזיר הנוצרי הילריון, אשר לפי המסורת נולד בקרבת מקום בשנת 291 והמנזר שהקים שכן באתר. בהיותו המנזר הראשון שהוקם בארץ ישראל, המקום הוצע כאתר מורשת עולמית על ידי הרשות הפלסטינית, ומועמדותו התקבלה בוועדת המורשת העולמית שהתקיימה בחודש יולי 2024 בניו דלהי שבהודו, בהליך חירום על רקע השלכות מלחמת חרבות ברזל, ובנוסף הוא הוכרז כאתר מורשת עולמית בסיכון.
היסטוריה

היישוב הראשון באתר קם בתקופה הרומית סמוך לנחל הבשור ולחוף הים התיכון, והוא מופיע במפת מידבא בשם תבאתא (ΘΑΥΑΘΑ). המנזר הוקם בשנת 340 לערך, 500 מטרים מחוף הים. לפי המסורת פקדו את האתר מבקרים כה רבים, ובמיוחד נשים, עד שהילריון ביכר לברוח מן המקום. המקום שימש כתחנה עבור סוחרים ועולי רגל החוצים את ארץ ישראל לאורכה של דרך הים, כפי שמעידים המבנים שבו. האתר חרב בפלישת הסאסאנים לארץ ישראל בשנת 614. החפירות במקום נערכו בשנים 1995–2005 על ידי הארכאולוג הצרפתי ז'אן-בטיסט אומבר (אנ'). המנזר עצמו התגלה ב-1999.
האתר

המנזר המשתרע על פני שטח של 7.2 דונם, כמחצית משטח האתר כולו, נתגלו שרידים של כנסייה, קפלה, אתר קבורה, אולם טבילה, בית קברות ציבורי, אולם שימוע, בית מרחץ שבו פריג'ידריום, טפידריום (חדר הביניים, בריכה פושרת) וקלדריום, בית הארחה וחדרי אוכל ששימשו את עולי הרגל. עוד מצויים במקום בורות מים, תנורים ותעלות ניקוז. רצפת המבנה עשויה אבן גיר, שיש ופסיפסים המתארים מוטיבים מעולם הצומח והחי. עוד נראית בפסיפס כתובת ביוונית מעוטרת במוטיבים מעגליים. תאי הנזירים היו עשויים מחומרים מתכלים כגון לבנות בוץ וכפות תמרים ולא השתמרו.
הערות שוליים

↑  The Monastery of Saint Hilarion/Tell Umm Amer in Palestine is inscribed on the List of World Heritage in Danger
↑  Tell Umm Amer
↑  The monastery of Hilarion
↑   ארכיאולוגיה בעזה: לא רק מנהרות, באתר הארץ, 22 באוגוסט 2013
רפי כהן (שף)

| --- | --- |

רפי כהן, 2011
 לידה:  1976 (בן 49 בערך) ירושלים, ישראל 
 
רפי כהן (נולד ב-1976) הוא שף ישראלי, בעליה לשעבר של מסעדת ביסטרו "רפאל".
ביוגרפיה

רפי כהן נולד בירושלים וגדל במושבה הגרמנית. הוא החל לבשל בחיק משפחתו בגיל צעיר. את רזי המטבח המרוקאי למד בגיל תשע מסבתו עזיזה, ילידת קזבלנקה, שהתגוררה בקטמונים. כהן התקבל בגיל שלוש עשרה כמתלמד במחלקת קונדיטוריה של מלון המלך דוד בירושלים.
כנער עבד במסעדת גראפה. במהלך שירותו הצבאי עבד במסעדת ארקדיה מיום פתיחתה תחת השף עזרא קדם. לאחר שחרורו מצה"ל, שהה במשך שנתיים בפריז, ושם התלמד אצל אלן פאסאר ופייר גנייר. לאחר מכן עבר ללונדון למשך שנה וחצי, ושם התלמד אצל השף מרקו פייר וייט, באיטליה למד במלון-מסעדה "דון אלפונסו" במאסה לוברנסה, ביישוב סנט'אגאטה סואי דואה גולפי, שעל יד נאפולי. ארבעת המורים שלו היו בעלי שלושה כוכבים במדריך מישלן כל אחד. בשובו לישראל שב לעבוד במלון המלך דוד, במסעדת "לה רז'אנס", הפעם כשף ראשי.
ב-17 באוקטובר 2001 פתח כהן את מסעדת רפאל בתל אביב. התבשילים מבוססים על המטבח הישראלי, ולהם נוספו בשרים ופירות ים. המסעדה זכתה לתשבחות במדורי ביקורת המסעדות השונים. בשנת 2004 נפתח במקום בר חמארה, שבו מוגש מגוון של משקאות אלכוהוליים יחד עם מנות בר. במסעדה העסיק בין השאר את השף יובל בן נריה כטבח, אשר הקים בהמשך מספר מסעדות משלו.
מאז שנת 2009 מפתח כהן קו סלטים ביחד עם סלטי צבר.
בסוף 2013, פתח כהן מסעדה נוספת, "חמש" ברחוב מנדלי בתל אביב. באפריל 2014 סגר רפי כהן את המסעדה לחודש לאחר שלטענתו התגלתה מעילת ענק בכספי המסעדה באמצעות מערכת המחשוב. בשיאה של הפרשה התמוטט כהן ואושפז. באפריל 2017 נסגרה המסעדה שוב ועובדיה ביקשו לקבל צו פירוק מאחר שלטענתם לא שולמו להם משכורות מאז פברואר וכהן אינו ניתן להשגה. קדמו לסגירה זו שנתיים בהן רפי כהן הסתבך בתביעות משפטיות מול עובדים לשעבר.
ב-7 בספטמבר 2017 שב כהן לישראל ונעצר בנתב"ג עם שובו בגין היעדרותו מדיונים משפטיים המתנהלים נגדו בגין תקיפה. ב-6 בנובמבר נעצר שוב בחשד כי איים לרצוח את שותפו העסקי לשעבר. הלה הגיש תלונה במשטרה ולאחר זמן קצר, כהן נעצר.
באפריל 2018 הוכרז כהן כפושט רגל. בפברואר 2023 הורה בית המשפט המחוזי בתל אביב להקצות 450 אלף ש"ח מתוך הכספים שהצטברו בתיק פשיטת הרגל לשיקומו של כהן.
באפריל 2021 נעצר כהן לאחר שפרץ לבית הכנסת ותקף את בתו של רב בית הכנסת לאחר שניסתה להניסו החוצה.
ספריו

אופים בבית, ישראל אהרוני ורפי כהן, הוצאת מודן, 2004.
סלטים, רפי כהן, 2013.
ממולאים, רפי כהן, הוצאת כתר, 2016.
לקריאה נוספת

נתן דונביץ', מקיוסק גזוז עד מסעדת שף - מאה שנות אוכל בתל אביב, הוצאת אחוזת בית, 2012; עמ' 247–248, 332, 450, 458.
"רפאל" בתוך: חיליק גורפינקל, מסע קולינרי: מדריך מפה לטיולי אוכל, הוצאת מפה, תל אביב, 2009, עמ' 153.
הערות שוליים

↑  ליטל דוברוביצקי, השף רפי כהן פותח דף חדש: קיבל הפטר מבית המשפט על יתרת חובותיו, באתר כלכליסט, 14 ביוני 2022
↑  נתנאל אלפסי, דניאל זרחי, צילום: ינאי יחיאל, על גג דוד שמש ואנטנה גם, באתר הארץ, 4 ביוני 2008
↑  גלי וולוצקי, שף רפי כהן: אני לעולם לא עושה סרוויס, באתר כלכליסט, 22 ביוני 2008
↑  אושרת יקותיאל, עכבר העיר אונליין, רפאל: עסקית כמעט מושלמת של שף פרפקציוניסט, באתר הארץ, 14 בפברואר 2011
↑  לילך רובין, מוסד: רפאל, על השולחן גיליון 186
↑  תיקי גולן, עכבר העיר תל אביב, עכבר העיר מכניס אתכם למטבח של מסעדת רפאל, באתר הארץ, 11 ביוני 2009
↑  אביבית שיין, TheMarker, עסקית ברפאל: שווה כל שקל, באתר הארץ, 6 ביוני 2010
↑  גלי וולוצקי, הפסקה לעסקית: קלאסיקה מודרנית, באתר כלכליסט, 14 בנובמבר 2011
↑  רפי, תעשה לי מטבוחה, באתר rest.co.il ‏, 29 ביולי 2009
↑  רועי גולדנברג וענת ביין-לובוביץ', ‏רפי כהן על סגירת המסעדה: "שטויות, בקרוב הכול יתבהר", באתר גלובס, 24 באפריל 2014
↑  תיקי גולן, ‏מסעדת רפאל נסגרה עד לתחילת חודש מאי, באתר "Time Out ישראל", 21 באפריל 2014
↑  שירי כץ, ‏ארוחה מפסקת - מה באמת קורה במסעדת רפאל של רפי כהן?, באתר "Time Out ישראל", 23 באפריל 2014
↑  שני מוזס, ‏עובדים מבקשים לפרק את מסעדת רפאל: "השף רפי כהן נעלם", באתר גלובס, 27 באפריל 2017
↑  אלה לוי-וינריב, ‏דוח המפרק של מסעדת "רפאל" חושף: כך נפל השף רפי כהן, באתר גלובס, 15 במאי 2017
↑  גלעד שלמור, ‏"אהרוג אותך ואחתוך אותך לחתיכות", באתר ‏מאקו‏, 10 בספטמבר 2017
↑  "פלילים - השף רפי כהן חשוד באיום על שותפו | רשת 13". רשת 13. אורכב מ-המקור ב-2017-11-07. נבדק ב-2017-11-07.
↑  ליטל דוברוביצקי, השף רפי כהן הוכרז כפושט רגל, באתר ynet, 23 באפריל 2018
↑  ליטל דוברוביצקי, בית המשפט בהחלטה יוצאת דופן: יקצה 450 אלף שקל לשיקומו של השף רפי כהן, באתר כלכליסט, 7 בפברואר 2023
↑  אלי סניור, השף רפי כהן נעצר: פרץ לבית כנסת בת"א ותקף אישה, באתר ynet, 28 באפריל 2021
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007450772305171  VIAF: 1823148876447449740009   WorldCat (עם VIAF): 1823148876447449740009
צטיה חלודית

| צטיה חלודית |
| --- | --- |
 צטיה חלודית
מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: ציפורי שיר
משפחה:: צטיות
סוג:: צטיה
מין:: צטיה חלודית
שם מדעי
 Cettia cetti ‏טמינק, 1820
תחום תפוצה
 תחום התפוצה של צטיה חלודית   מקייצת   יציבה   חולפת   חורפת

צטיה חלודית או בקיצור צטיה (שם מדעי: Cettia cetti) היא מין של ציפור שיר קטנה הנפוצה בדרום ומרכז אירופה, בצפון מערב אפריקה ובמזרח האזור הפלארקטי עד אפגניסטן וצפון מערב פקיסטן. הציפור נקראת על שם הזואולוג האיטלקי בן המאה ה-18 פרנצ'סקו צ'טי. קשה לצפות במין זה בשל חיבתו לסבך בו הוא נותר חבוי.
בישראל היא יציבה ומצויה, ומקננת בעיקר בצפון הארץ ומרכזה. חורפת ומשוטטת בכל חלקי הארץ.
טקסונומיה

הצטיה תוארה בשנת 1820 על ידי הזואולוג ההולנדי קונרד יאקוב טמינק מפרטים שנאספו על ידי אלברטו דלה מרמורה בסרדיניה. טמינק טבע את השם המדעי Sylvia cetti. שם המין הספציפי cetti נבחר כדי להנציח הזואולוג האיטלקי פרנצ'סקו צ'טי. הצטיה ממוקמת כעת בסוג Cettia שתואר בשנת 1834 על ידי חוקר הצפרות הצרפתי שארל לוסיאן בונפרטה עם הצטיה כמין הטיפוסי בסוג.
ישנם שלושה תת-מינים מוכרים:
C. c. cetti (טמינק, 1820) - מערב אירופה עד יוון והבלקן, צפון מערב אפריקה
C. c. orientalis טריסטראם, 1867 - טורקיה לאיראן ואפגניסטן
C. c. albiventris סוורטוב, 1873 - קזחסטן וטורקמניסטן עד צפון מערב סין וצפון אפגניסטן
תיאור

הצטיה החלודית באורך של כ-13–14 ס"מ מהמקור עד לזנב. משקלו של הזכר כ-15 גרם ושל הנקבה כ-12 גרם. לצטיה ראש מעוגל עם פס אפור חיוור צר המתעקל מעל עיניים שחורות בולטות, וכנפיים קצרות ומעוגלות. החלקים העליונים בגוון ערמוני עשיר או חום-אדמדם כהה עם שונות מסוימת בין הפרטים. הגרון והחזה בצבע אפרפר חיוור. הזנב ארוך ורחב יותר מסבכיים רבים אחרים. לזוויגים ניצוי דומה, אך הזכר כבד בכ-26% עד 32% מהנקבה ואורך הכנף  שלו גדול בכ-11.2% עד 13%: לזכר יש כנף ארוכה מ-60 מ"מ, ולנקבה כנף קצרה מ-55 מ"מ. ניתן לקבוע מה הגיל של פרטים לפי הניצוי שלהם: צעירים דומים למבוגרים אך יש להם ניצוי טרי ושני כתמים אפורים כהים או כהים על הלשון. הצטיה יוצאת דופן בקרב ציפורי השיר בהיותה בעלת עשר נוצות זנב, ולא שתים-עשרה.
הצטיות מגלות את נוכחותן בשירה רמה. השירה שלהן בולטת, מאופיינת בהתפרצויות חזקות, ובעלת מבנה ייחודי המאפשר לצטיות להימנע מהזדווגות עם מינים אחרים.
תפוצה ובית גידול

הצטיות קשורות לאזורים לחים, כולל בריכות, אגמים, ביצות ונהרות. הן אוכלות חרקים.
מספר הצטיות גדל מאוד ברחבי אירופה מאז 1990. האוכלוסייה הנוכחית של צטיות באירופה מוערכת בכ-1,600,000-600,000 זוגות מקננים. ידוע שהאוכלוסיות באיטליה ובטורקיה יציבות או גדלות. החריגה למגמת האוכלוסייה האירופית החיובית הכללית היא יוון, שבה האוכלוסייה ירדה מעט בין 1990 ל-2000. עם זאת, בסך הכל, מצב הצטיות מוערך כבטוח ומצב השימור שלהן מוגדר ללא חשש. הצטיה תועדה לראשונה בבריטניה בשנת 1961. אוכלוסיית הצטיות בבריטניה ירדה בלמעלה משליש בין השנים 1984 ל-1986. עם זאת, האוכלוסיות באזורים אחחרים המשיכו לגדול. היא נצפתה לראשונה באירלנד ב-2013, וכיום היא מזדמנת נדירה שם.
התנהגות > קינון

במהלך הקיץ, הזכרים מבלים את רוב זמנם בביסוס הטריטוריות שלהם. בזמן שהם עושים זאת, הם מבלים זמן מועט בטיפול בביצים או בצעירים. לאחר מכן, הזכרים בדרך כלל מושכים יותר מנקבה אחת לטריטוריה שלהם. השירה שלהם ממלאת תפקיד חשוב בחיזור.
באירופה התקופה העיקרית להטלת הביצים היא מאמצע חודש יוני ועד סופו. הקן ממוקם בצמחייה צפופה עבה, בדרך כלל 30 עד 45 ס"מ מעל הקרקע. הקן בצורת גביע לא מסודר, עשוי מעלים וגבעולים ומרופד בנוצות, שיער וחומר עדין אחר. הוא נבנה כולו על ידי הנקבה. הביצים מוטלות בשעות הבוקר המוקדמות במרווחים יומיומיים וצבען אדום ערמוני. התטולה מורכבת מ-4 עד 5 ביצים שגודלן בערך 18.0 על 13.9 מ"מ. הנקבה דוגרת על הביצים החל מסוף ההטלה והן בוקעות לאחר 16 עד 17 ימים. הצעירים מואכלים בעיקר על ידי הנקבה. הם פורחים לאחר 14 עד 16 ימים אך ההורים ממשיכים להאכילם לפחות עוד 15 ימים. הצעירים הופכים לעצמאיים ב-30 יום. באירופה יש לצטיות בדרך כלל שני מחזורי הטלה בכל שנה. הן מתרבות לראשונה בגיל שנה.
התנהגות > תזונה

הצטיה אוכלת פרוקי-רגליים כמו זחלים וחרקים קטנים ורכים. הצטיות מעדיפות חרקים זעירים מכיוון שהן יכולות לעכל אותם מהר יותר.
גלריה

צטיה חלודית
צטיה בשירה
ביצי צטיה ממוזיאון טולוז
הערות שוליים

↑  צטיה חלודית באתר הרשימה האדומה של IUCN
↑  צטיה חלודית-אתר הצפרות הישראלי, באתר www.birds.org.il
↑  Temminck, Coenraad Jacob (1820). Manuel d'ornithologie, ou, Tableau systématique des oiseaux qui se trouvent en Europe (בצרפתית). Vol. Part 1 (2nd ed.). Paris: H. Cousin. pp. 194–195.
↑  Jobling, James A. (2010). The Helm Dictionary of Scientific Bird Names. London: Christopher Helm. p. 97. ISBN 978-1-4081-2501-4.
↑  Bonaparte, Charles Lucian (1834). Iconografia della fauna italica per le quattro classi degli animali vertebrati (באיטלקית). Vol. 1. Roma: Tip. Salviucci. Fascicle IX text, Plate 29.
1 2  Gill, Frank; Donsker, David; Rasmussen, Pamela, eds. (2020). "Cupwings, crombecs, bush warblers, Streaked Scrub Warbler, yellow flycatchers, hylias". IOC World Bird List Version 10.1. International Ornithologists' Union. נבדק ב-12 ביוני 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Colin J., Bibby; Thomas, Derek K. (1984). "Sexual dimorphism in size, moult and movements of Cetti's Warbler Cettia cetti". Bird Study. 31 (1): 28–34. doi:10.1080/00063658409476811.
↑  Blasco-Zumeta, Javier; Herinze, Gerd Michael. "Cetti's Warbler". Laboratorio Virtual Ibercaja: 1–5.
↑  Svensson, Lars (1992). Identification Guide to European Passerines (4th ed.). Stockholm: L. Svensson. p. 156. ISBN 978-91-630-1118-4.
↑  Hamao, Shoji; Veluz, Maria J. S.; Saitoh, Takema; Nishiumi, Isao (ביוני 2008). "Phylogenetic relationship and song differences between closely related bush warblers (Cettia seebohmi and C. diphone". The Wilson Journal of Ornithology. 120 (2): 268–276. doi:10.1676/07-039.1. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  "Bird Guides-Cetti's Warbler". אורכב מ-המקור ב-2008-04-12. נבדק ב-31 אוק' 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Molina, Javier; Hodar, José A.; Camacho, Ismael (1998). "Diet of Cetti's warblers Cettia cetti (Temmink, 1820) in a locality of southern Spain" (PDF). Ardeolo. 45 (2): 217–220.
צטיה במגדיר קרוסלי
המערכה בטיראה

מפת זירת הלחימה
המערכה בטיראה התחוללה בשלהי 1897 ותחילת 1898 בין כוחות של צבא הודו הבריטית לבין פשטונים משבט האפרידים (אנ') באזור שמדרום למעבר ח'ייבר על גבול פקיסטן ואפגניסטן. המלחמה החלה בעקבות התקוממות של מספר שבטים פשטונים כנגד השאיפה הבריטית לשלוט באזורים שמצפון להודו כדי למנוע פלישה להודו. המערכה הסתיימה בניצחון הבריטים.
רקע > המשחק הגדול

במהלך רוב המאה ה-19 התחולל סכסוך בין האימפריה הבריטית לבין האימפריה הרוסית באזור הגבול בין הודו ורוסיה. אזור זה כלל, בעיקר, את פקיסטן ואפגניסטן. במהלך סכסוך זה שאף כל צד להשתלט על עמדות שולטות וצירים ראשיים וזאת כדי למנוע פלישה לשטחיו על ידי הצד השני.
השטחים עליהם ניסו המעצמות להשתלט היו מאוכלסים על ידי שבטים מקומיים (בעיקר פשטונים) בעלי שאיפות לעצמאות לכן חלק מתהליך ההשתלטות על אזורים אלו כלל מלחמות ובריתות של המעצמות עם אותם שבטים. בשלהי המאה ה-19 התייצב חלק גדול מקו גבול זה אך היו עדיין אזורי ספר בהם התקיימו פעולות התגדות של בני השבטים. אחד מאזורים אלו היה מעבר ח'ייבר והאזורים הסמוכים לו. מעבר זה, בין פשוור שבפקיסטן וג'לאלאבאד וקאבול שבאפגניסטן, חיבר, במשך מאות שנים, בין צפון אפגניסטן לפקיסטן ולהודו ולכן נתפס בעיני הבריטים כנקודה אסטרטגית.
מדרום למעבר חי שבט הפשטונים האפרידים (אנ') ומצפון ישב שבט הפשטונים המוהמנדים (אנ'). שני שבטים אלו סירבו להיכנע למרות של בריטניה ויצרו תסיסה מתמדת באזור דבר שאילץ את הבריטים להחזיק במקום כוחות משמר וכן לשלוח מדי פעם תגבורות כדי לדכא התקוממויות (1851, 1852, 1854, 1864, 1879, 1880).
ב-1893 פעל הדיפלומט הבריטי מורטימר דוראנד (אנ') יחד עם שליט אפגניסטן לקבוע את קו הגבול בין אפגניסטן לאימפריה הבריטית (נקרא "קו דוראנד" (אנ')). קו זה הכניס את בני השבטים הללו לשליטתה של בריטניה דבר שהעצים את התסיסה כנגד הבריטים. למרות התסיסה הצליחו הבריטים לחתום על הסכם עם ראשי שבט האפרידים שאנשי השבט ישמרו על העמדות הבריטיות במעבר ח'ייבר.
טרום המערכה בטיראה > ההתקוממות של 1897

החל מיוני 1897 התגברה ההתנגדות לבריטים מצד השבטים הפשטונים ובאה לידי ביטוי בסדרה של התקפות על מצודות בריטיות ושיירות שנעו בדרכים:
התקפה על משלחת קצינים בריטים מלווים בחיילים הודים (10 ביוני 1897)
התקפה על מבצרי צ'קדרה (אנ') ומלקנד (אנ') שמצפון לפשוור (29 ביולי 1897)
התקפה על מבצר שבקאדר (אנ') מצפון לפשוור (8 באוגוסט 1897)
התקפה על עמדות בריטיות ברכס סמאנה (אנ') מדרום למעבר ח'ייבר. התקפה זו בוצעה גם נגד חיילים משבט האפרידים שסייען לבריטים להחזיק על עמדותיהם במעבר.
בסיומן של התקפות אלו הצליחו הפשטונים לסלק את הבריטים מרוב עמדותיהם ולהשתלט על מעבר ח'ייבר דבר שאילץ את הבריטים לצאת למלחמה להחזרת שליטתם במעבר ובסביבותיו.
טרום המערכה בטיראה > המערכה המוהמנדית הראשונה

השלב הראשון בדיכוי המרד הפשטוני התחולל מצפון למעבר ח'ייבר ובמהלכו פעלו הבריטית נגד השבטים המוהמנדים שבצפון פקיסטן. מערכה זו נמשכה עד תחילת 1898 ובסופה נהרסו בסיסי הכוח של המורדים משבט זה. עם התקדמות מערכה זו וההצלחות הראשונות התפצל הכוח הבריטי וחלק ממנו פנה דרומה להילחם בשבטים האפרידים.
טרום המערכה בטיראה > קרב סאראגארהי

קרב סאראגארהי (אנ') היה קרב ההגנה האחרון שניהלו הבריטים ברכס סמאנה (אנ') מדרום למעבר ח'ייבר ומדרום מערב לפשוור. על רכס זה בנו הבריטים מספר מצודות אותן תקפו הפשטונים. מבצר סאראגארהי הוחזק על ידי 21 חיילים סיקים מהרגימנט הסיקי ה-36 (אנ') שהותקפו על ידי אלפי מורדים פשטונים. לאחר קרב מר נהרגו כל מגיני המבצר כשהם מצליחים לפגוע עד נפילתם בכ-450 פשטונים. הקרב עיכב את התקדמות המורדים ואיפשר לבריטים לשלוח תגבורות לחזק את המבצרים שלא נפלו.
המערכה בטיראה > הכוחות הלוחמים > הצבא הבריטי

במהלך ספטמבר-אוקטובר 1897 קיבץ הצבא הבריטי כוחות לוחמים בהיקף של כ-35,000 לוחמים בפיקודו של גנרל סר ויליאם לקוהארט (אנ'). בסיס ההתארגנות הייתה העיר קוהאת (אנ') (כ-70 ק"מ מדרום לפשוור).
המערכה בטיראה > הכוחות הלוחמים > המורדים הפשטונים

המורדים הפשטונים גייסו למערכה כ-45,000 לוחמים וזאת לאחר ששבטי האפרידים (אנ') איחדו כוחות עם השבטים האורקזים (אנ') והשבטים החמקנים (אנ'). בראש כוחות המורדים הוצב גול בדשאש (Gul Badshah).
המערכה בטיראה > מהלך הקרבות > אוקטובר

ב-18 באוקטובר 1897 החלו הכוחות הבריטים לנוע מערבה לאורך רכס ההרים בדרכם לעמק טיראה (אנ') לשם הגיעו בתחילת נובמבר. בקרבות לאורך הדרך סבלו הבריטים מכ-200 נפגעים והתקדמותם הואטה בגלל מחסור במי שתייה.
המערכה בטיראה > מהלך הקרבות > נובמבר

לקראת ההתקפה על עמק טיראה פוצלו הכוחות הבריטים ותקפו את הכוחות המורדים ממספר כיוונים כשהם הורסים מוצבים פשטונים והודפים את המורדים מערבה. הפשטונים שהיו בנחיתות מבחינת כוח האש נקטו באסטרטגייה של מלחמת גרילה מול הבריטים וגרמו לנפגעים רבים בקרבם. בסופו של דבר מהלכי הענישה נגד המורדים עזרו ובשלהי החודש החלו השבטים להגיש כתבי כניעה.
המערכה בטיראה > מהלך הקרבות > דצמבר

בתחילת החודש הרימו כל שאר השבטים דגל לבן והסכימו לשבת לשולחן הדיונים. בעקבות הפסקת האש החלו כוחותיו של גנרל ויליאם לקוהארט לחזור לבסיסיהם בפשוור ובקוהאת (אנ') וכן לתפוס את המבצרים באזור מעבר ח'ייבר. על אף הסכמת השבטים המורדים להפסקת אש נתקלו הכוחות הבריטים הנסוגים בירי של חלק מכוחות אלו דבר שהביא לנפגעים רבים במהלך החודש. בנוסף התמודדו הבריטים בנסיגתם עם מזג אוויר קר ומושלג שגרם גם הוא לנפגעים רבים.
המערכה בטיראה > הסכם השלום

השיחות עם ראשי השבטים הפשטונים נמשכו עד אפריל 1898 אז הסכימו המורדים לתנאים של הבריטים שכללו קנסות ומסירת כלי הנשק. איום בריטי ליציאה למסע עונשין נוסף כנגד השבטים הפשטונים היה בין מנופי הלחץ ששיכנעו את ראשי השבטים לחתום על ההסכם. עם החתימה פורק הכוח הצבאי שפעל בעמק טיראה.
הנצחה

ב-1900 הקימו תושבי אוקספורד גלעד בכיכר בעיר לזכר חיילי רגימנט הרגלים של אוקספורדשייר ובקינגהאמשייר (אנ').
בעיר דורסט הונצחו חללי רגימנט דורסט (אנ') שנפלו במערכה.
בעיר אדינבורו הונצחו חללי רגימנט הרגלים הסקוטי (אנ') שנפלו במערכה.
במחוז מזרח סאסקס הונצחו חללי רגימנט סאסקס המלכותי (אנ') שנפלו במערכה.
במחוז נורת'האמפטונשייר הונצחו חללי רגימנט נורת'האמפטונשייר (אנ') שנפלו במערכה.
אותות

לאחר הוענקה למשתתפי המערכה מדליית הודו (אנ') עם אבזם המערכה.
לקריאה נוספת

Hernon, Ian (2003). Britain's Forgotten Wars, Colonial Campaigns of the 19th Century. Sutton Publishing. ISBN 9780750931625. (Chapter 18)
Hutchinson, Col. H.D. (1898). The Campaign in the Tirah 1897-1898: An Account of the Expedition Against the Orakzais & Afridis under Gen. Sir. William Lockhart. London: Macmillan.
James, Colonel Lionel (1898). The Indian Frontier War: Being an Account of the Mohamud & Tirah Expeditions 1897. London: Heinemann.
Johnson, Rob. "The 1897 Revolt and Tirah Valley Operations from the Pashtun Perspective" (PDF). Tribal Analysis Center.
Shadwell, Leonard Julius (1898). Lockhart's advance through Tirah. London: W. Thacker.
Callwell, C. E. (1911). Tirah 1897. London: Constable.
Henty, George A (1904). Through Three Campaigns A Story of Chitral, Tirah and Ashanti. - historical fiction
Churchill, Randolph Spencer; Gilbert, Martin (1967). Winston S. Churchill: Youth, 1874–1900, Part 2 (1876–1900). Vol. 1. Houghton Mifflin. p. 860.
הערות שוליים

↑   קרב סאראגארהי, סרטון  באתר יוטיוב
↑   קרב סאראגארהי, סרטון  באתר יוטיוב
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007543459405171  LCCN: sh85064925 
מדליית הודו עם אבזם המערכה בטיראה
קימברלי (אוסטרליה)

| --- | --- |

 מדינה:  אוסטרליה אוסטרליה
 על שם:  ג'ון וודהאוס, רוזן קימברלי 
 שטח:  423,517 קמ"ר
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בחבל ארץ:  50,113
 קואורדינטות:  16°S 126°E﻿ / ﻿16°S 126°E﻿ / -16; 126 
 https://www.kdc.wa.gov.au/
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת אוסטרליה מוגדלת) בריזבן סידני קנברה מלבורן הובארט אדלייד פרת' דרוויןקימברלי(למפת אוסטרליה רגילה) בריזבן סידני קנברה מלבורן הובארט אדלייד פרת' דרוויןקימברלי  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
נהר בקימברלי
קימברלי (באנגלית: Kimberley) הוא האזור הצפוני ביותר מבין תשעת האזורים המרכיבים את אוסטרליה המערבית. גבולות האזור הם הים ההודי ממערב, ים טימור בצפון, מדבר החול הגדול ומדבר טאנאמי שבאזור פילבארה מדרום, והטריטוריה הצפונית ממזרח.
האזור נקרא על שמו של מזכיר המדינה לענייני מושבות בממשל הבריטי ג'ון וודהאוס (1826–1902), הרוזן הראשון מקימברלי.
היסטוריה

קימברלי היה האזור המיושב הראשון ביבשת אוסטרליה עם הגעת האדם לשם לפני 41,000 שנה, ככל הנראה דרך קבוצת האיים המוכרת היום כאינדונזיה.