stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ולדורה (ספינת לימוד)
לקריאה נוספת

ד"ר ג. אהרוני, "בשנה השמינית לקיום בית הספר". ים – גליונות החבל הימי לישראל, חוברת א' (י"ג), יוני 1946, עמ' 11. העתק דיגיטלי באתר 'שפת הים'.
זאב הים, ספינות מספרות. תל אביב, הוצאת ספרים אחיאסף בע"מ, 1968.
מאיר שָׂשׂ, עכו הימית. כ"ג יורדי הסירה – בית הספר לקציני ים עכו, אפריל 1981.
בים דרכך ושביליך במים רבים – יובל לבית הספר לקציני-ים עכו, 1938–1988. כתיבה ועריכה: שמחה בינות. כ"ג יורדי הסירה – בית הספר לקציני ים עכו, 1988. מהדורה שנייה מעודכנת – 2003.
צדוק אשל, המערכה לכיבוש הים – תולדות החבל הימי לישראל. תל אביב, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1996.
צדוק אשל, שמואל טנקוס, מהירקון עד חיל הים, משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 2003.
קובי כהן-הטב, המהפכה הימית: אחיזת היישוב היהודי בים ובחופי ארץ-ישראל, 1948-1917. ירושלים, הוצאת יד יצחק בן-צבי, 2019.
Lloyd's Register of Yachts for the Year 1921. London, May 1921. Digitized copy in books.google.
"מסיבה לתלמידי בית הספר הימי שחזרו ממצרים". 'הארץ', 27 ביולי 1944, עמ' 3. העתק דיגיטלי באוסף עיתונות יהודית היסטורית.
"תלמידי בית הספר הימי מפליגים לקפריסין (על פי יומן ההפלגה של הקפ. שינמן)." 'ים – גליונות החבל הימי לישראל', שנה א', חוברת ב', יולי 1945. העתק דיגיטלי באתר 'שפת הים'.
"ספינת האימונים „ולדורה“ הגיעה לחופנו". "ים" – גליונות החבל הימי לישראל, חוברת ב' (י"ד), יולי 1946, עמ' 2–3. העתק דיגיטלי באתר 'שפת הים'.
"„ולדורה“ תפליג לרודוס". 'הַבֹּקֶר', 12 באוגוסט 1947, עמ' 2. העתק דיגיטלי באוסף עיתונות יהודית היסטורית.
"בקור בספינת האימונים העברית „וואלדורא". 'הצופה', 18 בספטמבר 1946, עמ' 4. העתק דיגיטלי באוסף עיתונות יהודית היסטורית.
"„ואלדורה“ בנמלנו (תל אביב)". 'הצופה', 3 באוקטובר 1946, עמ' 4. העתק דיגיטלי באוסף עיתונות יהודית היסטורית.
"אנית האימונים „וואלדורה“ עוגנת בנמל תל אביב". 'הארץ', 11 באוקטובר 1946, עמ' 6. העתק דיגיטלי באוסף עיתונות יהודית היסטורית.
"תלמידי בית הספר הימי עמדו במבחן". 'דבר', 8 באוגוסט 1947, עמ' 9. העתק דיגיטלי באוסף עיתונות יהודית היסטורית.
"„וולדורה“ חזרה מהפלגתה". 'הצֹפה', 22 בספטמבר 1947, עמ' 3. העתק דיגיטלי באוסף עיתונות יהודית היסטורית.
"ימאים כותבים: ש. טנקוס / „ולדורה“ מפליגה לרודוס." "ים – גליונות החבל הימי לישראל", חוברת כ"ט, אוקטובר 1947, עמ' 12–14. העתק דיגיטלי באתר 'שפת הים'.
הערות שוליים

↑  בינות (1988, 2003), עמ' 8.
1 2  בינות (1988, 2003), עמ' 9.
↑  אהרוני, יוני 1946, עמ' 11.
↑  על 'ארלוזורוב' ראו: זאב הים, ספינות מספרות, עמ' 151–154; על 'פיניקיה' – שם, עמ' 140.
↑  'הארץ', 27 ביולי 1944, עמ' 3.
↑  "תלמידי בית הספר הימי מפליגים לקפריסין". 'ים', יולי 1945.
1 2  Lloyd's Register of Yachts for the Year 1921, p. 407.
↑  על המשמר, 3 באוקטובר 1946, עמ' 4.
↑  הצופה, 18 בספטמבר 1946, עמ' 4
1 2  ים, יולי 1946, עמ' 2–3.
↑  לימים רב חובל נמל חיפה. ביוגרפיה בתוך: זאב הים, 'על פני שבעת הימים' (1974), עמ' 229–232); הלל ירקוני, 'העם האנייה ועם ישראל' (2009), עמ' 266–267.
↑  ביוגרפיה קצרה של יעקב אגייב באתר משפחת אגייב.
1 2  זאב הים, 'ספינות מספרות', עמ' 158–159.
↑  הצופה, 18 בספטמבר 1946, עמ' 4.
↑  הארץ, 11 באוגוסט 1947, עמ' 3.
↑  הצופה, 22 בספטמבר 1947, עמ' 3.
↑  ים, אוקטובר 1947, עמ' 12–14.
'ולדורה' בכניסה לַמִּמְשֶׁה בביירות, 1947
קרל אייטל

| --- | --- |

 לידה:  12 בספטמבר 1862 Maichingen, ממלכת וירטמברג, הקונפדרציה הגרמנית 
 פטירה:  17 בספטמבר 1925 (בגיל 63) בנינג, ארצות הברית 
 שם לידה:  Karl Adolf Wilhelm Eytel 
 מקום קבורה:  פאלם ספרינגס 
 מקום לימודים:  האקדמיה הממלכתית לאמנויות היפות שטוטגארט 
 
קרל אייטל (באנגלית: Carl Eytel‏;  12 בספטמבר 1862 – 17 בספטמבר 1925) היה אמן אמריקאי, שבנה את המוניטין שלו בציורים ורישומים של נושאי מדבר בדרום מערב ארצות הברית. כשהוא היגר לארצות הברית בשנת 1885, הוא התיישב בפאלם ספרינגס, קליפורניה בשנת 1903. למרות ההצלחה כאמן, הוא חי כסגפן ומת בעוני.
ביוגרפיה > ראשית חייו

קרל אייטל נולד כקרל אדולף וילהלם אייטל במייכינגן (כיום במדינת באדן-וירטמברג, ליד שטוטגרט), לטוסנלדה (לבית שמיד) ופרידריק הרמן איטל, כומר לותרני בממלכת וירטמברג, גרמניה. אייטל התחנך בגימנסיה הגרמנית והתאהב במערב ארצות הברית בזמן שקרא את עבודותיו של אלכסנדר פון הומבולדט, אותם מצא בספרייה המלכותית של שטוטגרט.
בין השנים 1880 עד 1884 למד יערנות בטיבינגן ואז גויס לצבא הגרמני. הוא נסע לראשונה לארצות הברית בשנת 1885 ועבד בחווה בקנזס מאוחר יותר עבד בבית מטבחיים במשך 18 חודשים כדי להתפרנס. בשנת 1891 קרא מאמר על אזור פאלם ספרינגס והחליט לבקר במדבר קליפורניה.
ביוגרפיה > פאלם ספרינגס

אייטל חזר לגרמניה ללמוד אמנות במשך 18 חודשים (1897–1898) בבית הספר המלכותי לאמנות בשטוטגרט ואז היגר שוב לארצות הברית. הוא רצה להיות קאובוי, ועבד בעמק סן חואקין ובשנת 1903 השתקע בפאלם ספרינגס. הוא גר בבקתות קטנות שבנה בעצמו. פאלם ספרינגס תישאר ביתו. לעיתים קרובות טייל במדבר קולורדו. באחד ממסעותיו כמעט נעשה לו לינץ' שנחשד כגנב סוסים וב־1918, איימו עליו כמרגל גרמני.
עבודה

בעודו חי בעוני וכאמן רעב, טייל ברחבי דרום מערב אמריקה וליוו את הסופר ג'יי סמיאוטון צ'ייס והצייר ג'ימי סווינרטון במסעותיהם. שימש כמדריך של ג'ורג' וורטון ג'יימס (אנ') ואייר את שני הכרכים של ג'יימס "פלאי מדבר קולורדו". העבודה הייתה מוצלחת וזכתה לביקורות חיוביות. שיתוף הפעולה על הספר נמשך בין השנים 1903–1907. האיורים של אייטל שימשו גם את ג'יימס במאמרו משנת 1906 "המדבר בקולורדו: כפי שגנרל קיארני ראה זאת".
בשנת 1908 אייטל הציג כמה עבודות בפסדינה וגם תכנן לבנות בונגלו בביומונט, קליפורניה. ובשנת 1909 הוצגו עבודותיו במקומות מרכזיים ובגלריית קנסט בלוס אנג'לס. מאוחר יותר, בשנת 1911, הוא תרם 21 ציורי אמנות ריאליסטיים לספרו של צ'ייס, על עצים בהרי קליפורניה.
מלבד עבודתו באיור ספרים תרם אייטל (הן רישומים והן מאמרים) לכתבי העת הטובים ביותר, כולל לוס אנג'לס טיימס ובמשך כמעט 14 שנה, לניו יורקר סטטס-צייטונג. כמו אמנים רבים בדרום-מערב, הסגנון של אייטל היה אימפרסיוניסטי. רישומיו לעצים מחטניים של הרי קליפורניה ומראות מדבר קולורדו היו מפורטים במיוחד וכללו חיות מדבריות כזוחלים מדבריים ובקר.
אייטל תיאר את חייהם של הילידים בני נאוואחו, הופי, קאווילה, סראנו וקמיה, כולל נופים של שמונה הפואבלו הצפוניים בניו מקסיקו בסן אילדפונסו, לגונה, טסוק וטאוס פואבלו.
אחווה יצירתית

יחד עם חוקר הטבע אדמונד סי ייגר, והסופרים צ'ייס וצ'ארלס פרנסיס סונדרס, היה אייטל חבר במה שפרופסור פיטר ווילד מאוניברסיטת אריזונה כינה "אחווה יצירתית" שחי בפאלם ספרינגס בראשית המאה העשרים. במהלך השנים ההם אייטל שימש כ"דמות הרוחנית" שלהם.
גם לאחר שייגר עזב להשלים את לימודיו וצ'ייס התחתן עם איזבל ווייט (1917), החליפו השלושה לעיתים קרובות מכתבים. אייטל נשאר בפאלם ספרינגס, מרושש, וסווינרטון היה קונה עבורו ציוד אמנות. מאוחר יותר הפך אייטל למתבודד.
הערות שוליים

↑  "Picture Catalog – Holdings"
↑  Larson, Roger Keith (1996). "Part Five, Carl Eytel, 1862–1925". In Kurutz, Gary F. (ed.). California Book Illustrators: a Keepsake in Fourteen Parts for the Members of the Book Club of California (Keepsake Series ed.). San Francisco: The Book Club of California.
↑  German Immigrants, 1880s: Carl Eytel from Wurtemberg to Kansas in 1885
↑  Ainsworth, Ed (1970) [1960]. Painters of the Desert: Glimpses at Those Who Captured for Themselves and Their Fellowmen the Beauty and Message of the American Desert. Palm Desert, CA: Desert Magazine. p. 111.
1 2  James, George Wharton; Eytel, Carl (illustrator) (1906). The Wonders of the Colorado Desert (Southern California). Boston: Little, Brown and Company. pp. 547
↑  McKinney, John (2010). A Walk Along Land's End: Dispatches from the Edge of California on a 1,600-mile hike from Mexico to Oregon. Olympus Press. pp. 23, 32, 41
↑  Adams, Cyrus C. (March 2, 1907). "Wonders of the Far West: George Wharton James's New Book on the Colorado Desert" (PDF). The New York Times Saturday Review of Books. Retrieved August 30, 2012.
↑  "Charles Francis Saunders and Mira Culin Saunders Collection of Photographs and Negatives"
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0000 5406 8749  LCCN: nr88001524  SNAC: w62r4g5k  SUDOC: 179023527  VIAF: 4773082   WorldCat (עם VIAF): 4773082
מקורות ההשפעה של המדריך

מקורות ההשפעה של המדריך כוללים שישה עקרונות בהם משתמש המדריך על מנת ליצור הנעה בקרב חניכיו. עקרונות אלה באים לידי ביטוי בדרכי השכנוע של המדריך ובהתנהגותו מול הקבוצה והיחידים בה. בחירה בשימוש במקור השפעה מסוים יצור דיאלוג מתאים בין המדריך והחניכים. 
מקורות ההשפעה של המדריך מוכרים גם כ"מקורות הכוח של המדריך", "של המפקד" או "של המנהיג" וכדומה.
מקורות ההשפעה ותאוריית ההתפתחות המוסרית של קולברג

תאוריית ההתפתחות המוסרית של לורנס קולברג מייחסת לשלבי התפתחות שונים סוגים שונים של מוסריות. מקורות ההשפעה של המדריך מותאמות לרמות המוסריות השונות. לפיכך, לכאורה, נדרש המדריך להתאים בין מקור ההשפעה לשלב ההתפתחותי בו נמצא החניך, ולחניך יכולת משתנה להיענות למקור השפעה בהתאם לרמת ההתפתחות המוסרית שלו. עם זאת, כיוון שבמציאות שלבי ההתפתחות אינם חד-משמעיים (אין מעבר חד וברור בין שלב אחד לאחר), ייתכן מצב בו מספר מקורות השפעה יתאימו לחניך מסוים.
שימוש במקורות ההשפעה

מקורות ההשפעה בהם יבחר המדריך להשתמש תלויות לא רק ברמת ההתמחות של החניך, אלא גם בסגנון ההדרכה של המדריך. ניתן להבחין בסגנונות הדרכה שונים ולאפיין אותם באמצעות מקורות ההשפעה. הבחירה בין מקורות ההשפעה מושפעת כמובן גם מהמקרה, המטרה, הזמן הנדרש להשגת המטרה והערך של הגשמת המטרה. באופן זה, מדריך שנדרש לשמור על ביטחון חניכיו במהלך טיול על מצוק מסוכן יבחר בהסבר מפורט על הסכנה (מקור המומחיות) לפני הטיול עצמו, אך במהלכו יבחר בהטלת סנקציה על חניך לא ממושמע (מקור העונש). לפיכך, אף על פי שיש לכל מדריך סגנון הדרכה אישי, ואף על פי שניתן לאפיין כל חניך בשלב התפתחות מוסרית אחרת, על המדריך לדעת לנתב בין מקורות ההשפעה ולהתאימם למצב.
מקורות ההשפעה > מקור העונש ומקור השכר

הרמה הקדם מוסרית מאופיינת בשני סוגי מוסריות: מוסריות הנשענת על עונש וציות לבעלי סמכות, ולצידה מוסריות הדוניסטית, שמטרתה סיפוק צרכיו של היחיד. משני סוגי המוסריות נובעים שני מקורות השפעה מתאימים: מקור העונש ומקור השכר.
מקור העונש מתבטא ביצירת הנעה לפעולה באמצעות איום בעונש והפעלת העונש במידה שלא נוצרה ההנעה המתאימה. לדוגמה, "אם הסניף לא יהיה נקי עד 19:00 לא תהיה פעולה הערב." או "בלי תשלום דמי חבר אתה לא תכנס לפעולה הבאה ולזו שאחריה." 
מקור העונש מעביר מסר חד משמעי ומביא לתגובה מהירה מצד החניכים. בנוסף, הוא מקנה למדריך תדמית של בעל כוח. יתרונו הגדול של מקור העונש הוא עדיפותו במצבי לחץ כשנדרש ביצוע מהיר של הפעולה. 
מאידך, מקור העונש יוצר ריחוק ורתיעה מצד החניכים ולכן בטווח הארוך הוא פוגע בהנעה שלהם. משמעותו הערכית של מקור העונש הוא עשייה מתוך פחד ולא מתוך הבנה והפנמה של ערכים. אי ביצוע העונש יגרום לרוב לפגיעה בתדמיתו של המדריך.
מקור השכר מתבטא ביצירת הנעה לפעולה באמצעות הבטחת פרס במידה שהחניך יפעל על פי רצון המדריך. לדוגמה, "אם הסניף יהיה נקי עד 19:00 נאכל בערב אבטיח." או "אם תתנהגו יפה במסע, אתם תהיו הראשונים שיעלו על האבובים."
מקור השכר יוצר גם הוא תגובה מהירה, והוא גם יוצר עשייה מתוך רצון ולא פחד. הוא יוצר אווירה נעימה לחניכים ולמדריך ומעלה את הפופולריות של המדריך. עם זאת, העשייה היא מתוך רצון לפרס ולא הבנה והפנמה ערכית.
שני המקורות יוצרים מצב בו ללא שימוש מתמיד וחוזר בפרס ובעונש לא תהיה הנעה כלל.
מקורות ההשפעה > מקור החברתיות ומקור המומחיות

הרמה הקונבנציונלית-קונפורמית מאופיינת בשני סוגי מוסריות: מוסריות הנובעת מהצורך לספק את ציפיות הזולת (ברצון והצורך להיות 'בסדר' בעיני המדריך או הקבוצה), ומוסריות הנובעת מיחס של כבוד למקור סמכות שאין להמרות את פיה.
מקור החברתיות יוצר מערכת יחסים בה החניך רוצה לענות על ציפיותיו של המדריך לא בשל עונש או פרס אלא על בסיס הידידות ביניהם. לדוגמה, "אני איעלב מאוד אם בקשתי בעניין תשלום דמי החבר לא תבוצע." או "חבר'ה, אני מקווה שבשבילי תנקו את הסניף עד 19:00."
שימוש במקור החברתיות יוצר מוטיבציה גדולה ומחויבות של החניכים אל המדריך ולכן גם לתוצאות טובות במיוחד. בנוסף, הוא לא מחייב פיקוח מצד המדריך. הצורך להשביע את ציפיות המדריך, להבדיל מהפחד מעונש, קיים גם בהיעדר עינו הפקוחה של המדריך.
הבעייתיות יכולה להיווצר כיוון שנוצרת תלות הפוכה, כי המדריך תלוי בחניכיו. יתרה מזאת, ההנעה של החניכים תלויה במדריך עצמו, אם יתחלף המדריך – יהיה צורך בבניה של מערכת יחסים חדשה על מנת ליצור הנעה. מקור החברתיות, כמו המקורות הקודמים גורם לעשייה שאינה מונעת מהבנה והפנמה אלא מתוך טובה אישית למדריך.
מקור המומחיות מתבסס על ידיעותיו של המדריך המקנים לו סמכותיות, וכן כל יכולתו לשכנע בטיעונים לוגיים ורציונליים את החניכים לבצע פעולה מסוימת. לדוגמה, "תראו, מה שקורה זה שמצטבר לכלוך ולא נעים לפעול בסניף." או "אם אוספים כסף עכשיו, אז אפשר לקנות מצרכים בזול. אפשר לראות מה חסר ולהשלים, אפשר לתכנן יותר טוב ולארוז כמו שצריך."
הפנייה אל ההיגיון מביאה לביצוע יעיל יותר. אם לשם קבלת הפרס יפעלו החניכים למראית עין של ניקיון, הבנה של חשיבות הניקיון תגרום לחניכים לנקות באמת. שימוש במקור המומחיות מפתח הבנה והפנמה אצל החניך.
מאידך, שימוש חוזר במקור המומחיות מביא לתחושת נחיתות אצל החניך. כמו כן, הוא מצריך ידע מהמדריך, לוקח זמן ואינו מתאים למצבי לחץ.
מקורות ההשפעה > מקור הערכיות ומקור הדוגמה האישית

רמת הקבלה של עקרונות מוסר מבוססת על מוסריות הנובעת מהכרה בקיומם של עקרונות מוסר והפנמתם. רמה זו דורשת יכולת הפשטה גבוהה. סוג מוסריות אחד מרמה זו מבוסס על קבלה של חוזה חברתי-ערכי מסוים. החוזה יכול להיות חוזה קבוצתי או הגדרת ערכים מוסכמת או מוכתבת על ידי התנועה, ובקבוצות מתקדמות יותר ניתן להתייחס גם לחוזה לא כתוב בין בני האדם באשר הם. הסוג השני מבוסס על פיתוח עקרונות אוניברסליים אצל החניך, היוצרים מצפון ייחודי ומפותח. להבדיל מהחוזה החברתי המתבסס על הדדיות, זאת אומרת על הסכמה חיצונית, גיבוש העקרונות האוניברסליים הוא דבר שמתגבש מבפנים ואינו תלוי במחויבות האחר לעקרון.
מקור הערכיות מביא להנעה הנוצרת מהפנמה ערכית הנובע מתהליך ארוך בו העביר המדריך מערך פעילות דרכו הנחיל לחניכיו ערכים מסוימים (לרוב, ערכי התנועה או הארגון בו הם פועלים). לחלופין, קבעה הקבוצה, באמצעות תהליך זה, את רשימת ערכיה ועקרונות הפעולה המקובלים על חברי הקבוצה. לאחר שנוצרה הפנמה ערכית ניתן להביא את החניכים לכדי הנעה מתוקף אותם ערכים. לדוגמה, "המעבר למנהיגות העצמית הוא המבחן למימוש ערכי התנועה." או "תתנדבו עם כל הלב. הנתינה היא דרככם להשיב לחברה ממה שאתם קיבלתם."
מקור הערכיות, אם הוא מופעל על בסיס הפנמה ערכית, מביא לתוצאות טובות, הנעה גבוהה ואינו מצריך את פיקוח המדריך. עם זאת, התהליך ליצירת בסיס ההפנמה הוא מורכב, מצריך זמן ואינו יכול לפעול במצב של לחץ. כמו כן, הוא דורש הסכמה ערכית בין החניכים למדריך. התנגשות ערכית עלולה להקטין את מקור הסמכות של המדריך.
מקור הדוגמה האישית מביא להנעה באמצעות הפגנת התנהגות ערכית של המדריך העולה בקנה אחד עם המסרים הערכיים שהוא מעביר. התנהגות זו באה לידי ביטוי בכל מעשיו של המדריך ובכל עת: באופן בו הוא מחלק את הזמן שלו, בנושאים אותם הוא מעלה את הדיון מול החניכים ובתגובותיו על אירועים שונים. לדוגמה, "אני הייתי מהראשונים שתרמו דם במבצע של מד"א היום, מתי אתה תתרום?" או "חבר'ה, נפגש פה שעה לפני הפעולה ואני אנקה יחד איתכם את הסניף." מקור זה אינו מופיע בכל המודלים העוסקים במקורות ההשפעה.
שימוש נכון במקור הדוגמה האישית מעביר מסר חד משמעי, יוצר הנעה משמעותית, מעלה את הפופולריות של המדריך ויוצר מחויבות של החניכים אל המדריך ולכן גם לתוצאות טובות במיוחד. מאידך, סתירה בין המסר המילולי לבין המעשים יכשילו את המדריך ביכולתו להניע את החניכים. בנוסף, תהליך זה הוא ארוך וממושך ולכן אינו מתאים למצב לחץ.
תרבות ערבית

ענתר ועבלה, המהווים את רומיאו ויוליה הערבים.
התרבות הערבית היא התרבות במדינות שבהן השפה הרשמית והשלטת היא ערבית, ואשר המערב וחוקרים נהגו לקרוא להם "מדינות ערב" – מדינות המשתרעות מהים הערבי שבמערב אסיה ועד מרוקו שבצפון אפריקה. השפה, ספרות, גסטרונומיה, אמנות, ארכיטקטורה, מוזיקה, רוחניות, פילוסופיה, מיסטיקה וכדומה, הם כולם חלק מהמורשת של התרבות הערבית.
מדינות העולם הערבי, ממרוקו ועד עיראק, חולקות תרבות, מסורות, שפה והיסטוריה משותפות המעניקות לאזור זהות מובחנת ומבדילות אותו משאר חלקי העולם המוסלמי. העולם הערבי מחולק לעיתים לאזורים נפרדים בהתאם לתרבויות, ניבים ומסורות שונות הכוללים את חצי האי ערב (כווית, בחריין, קטאר, ערב הסעודית, עומאן, תימן ואיחוד האמירויות הערביות), מצרים, הלבנט (לבנון, סוריה, וירדן), המגרב (לוב, תוניסיה, אלג'יריה, מרוקו ומאוריטניה), מסופוטמיה (עיראק) וסודאן.
התרבות הערבית מחולקת לשלושה חלקים עיקריים, התרבות העירונית (אל-מודון), התרבות הכפרית (א-ריף), ותרבות הנוודים (אל-בדאוו). בדרך כלל, רוב מדינות המפרץ יחד עם חלקים של ירדן ועיראק נחשבים כבדאוו (בדואים). אזורים כפריים של מדינות אחרות כגון שטחי "הרשות הפלסטינית" ועזה, סוריה, לבנון, אלג'יריה ותוניסיה נחשבים תרבויות כפריות. הערים שלהם נחשבות לתרבויות עירוניות. למעשה, רוב הערים הגדולות הערביות מוכרות כתרבויות עירוניות, כגון קהיר, ביירות, רבאט, בגדאד, אלכסנדריה, דמשק, מרקש וכדומה. אזור הלבנט, במיוחד שטחי הרשות פלסטינית ועזה, לבנון, סוריה כמו גם מצרים ידועות בהיסטוריה ארוכת השנים של תרבות עירונית.
יצחק זאב הלוי סולובייצ'יק (השני)

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  27 בנובמבר 1964 (בן 60)
 מקום פעילות:  ירושלים
 השתייכות:  יהדות חרדית, חוג בריסק
 תחומי עיסוק:  גמרא, חינוך
 אב:  משולם דוד הלוי סולובייצ'יק 
 
 תפקידים נוספים:  ראש אחת מישיבות בריסק
 
הרב יצחק זאב הלוי סולובייצ'יק (נולד בכ"ב בכסלו ה'תשכ"ה, 27 בנובמבר 1964) הוא ראש אחת מישיבות בריסק בירושלים.
ביוגרפיה

נולד בירושלים ליהודית שטרנבוך ולרב משולם דוד הלוי סולובייצ'יק, והיה הראשון מנכדי הרב מבריסק שנקרא על שמו. למד בתלמוד תורה עץ חיים בירושלים, לאחר מכן למד אצל אביו, שם עשה את עיקר לימודו.
נישא לחוה בת הרב ברוך דב פוברסקי ראש ישיבת פוניבז'.
שנים ספורות לאחר נישואיו החל למסור חבורות לתלמידי הישיבה בראשות אביו, ובהמשך התמנה לר"מ שם. שיעורו ממוקד בחידושי אביו הרב וסבו הרב יצחק זאב.
כשנחלש אביו הוא החל להחליף אותו בתפקידו בישיבה ולאחר פטירת אביו הוכרז במסע הלוויה שהוא ימלא את מקומו בראשות הישיבה.
דמוגרפיה של רוסיה

| --- | --- |

 מדינה:  רוסיה רוסיה
 נתונים לתאריך:  1 בינואר 2020
 נתונים
 אוכלוסייה:  146,748,590
 צפיפות:  8.44
 תוחלת חיים בלידה:  70.1
 דירוג תוחלת חיים:  123
 HDI:  0.821
 דירוג HDI:  56
 שיעור ילודה ל-1,000:  11.60
 שיעור תמותה ל-1,000:  13.69
 שיעור פריון:  1.61
 תמותת תינוקות ל-1,000:  6.97
 שיעור הגירה נטו ל-1,000:  1.69
 התפלגות גילאים
 0-14 שנים:  17.28
 15-24 שנים:  10.49
 25-54 שנים:  42.43
 55-64 שנים:  12.62
 65+ שנים:  17.18
 יחס גברים/נשים
 יחס כללי:  0.86
 יחס בלידה:  1.06
 יחס 0-14 שנים:  1.06
 יחס 15-24 שנים:  1.05
 יחס 25-54 שנים:  0.96
 יחס 55-64 שנים:  0.75
 יחס +65 שנים:  0.45
 שפות
 שפות רשמיות:  רוסית 
 שפות מדוברות:  רוסית, ארזיה, צ'ובשית, לזגית, Bezhta, Dolgan, צ'צ'נית, Even, קלמיקית, Hinuq, קראצ׳י-בלקר, קברדינית, חקסית, וודית, בוריאטית, אליוטורית, ופס, מוקשה, Central Siberian Yupik, Chulym, Dargwa, אבזית, צ'וקצ'ית, טטרית, אווארית, בשקירית, Naukan Yupik, Ket, חנטית, Tsez, Tabasaran, Komi-Zyryan, Shor, טובאנית, Andi, Karelian Proper, Tundra Enets, סאחה, Russia Buriat, Pannonian Avar, Oroch, מנסית, Selkup, Ingrian, Negidal, סאמית קילדינית, קרלית, אוסטית, אינגושית, נוגאי, Itelmen, Ludic, Orok, Forest Enets, Sirenik, Tindi, Tat, Akkala Sami, Akhvakh, Khwarshi, Siberian Tatar, פינית, Hunzib, Godoberi, Chamalal, Botlikh, Southern Yukaghir, Karata-Tukita, Dargin, Medny Aleut, Khalkha Mongolian, Meadow Mari, Hill Mari, סלאבית כנסייתית, אלטאית צפונית, ג'והורי, מארי, Karagas, אלטאית דרומית, Kerek, אדיגית, Bagvalal, Kamassian, אודמורטית, Permyak, סאמית סקולטית, Nanai, Tundra Yukaghir, Udege, Yugh, שפת הסימנים הרוסית, Ulch, Tsakhur, Tofa, סלאבית כנסייתית עתיקה, Rutulian, Nganasan, ננצית, קומיקית, Oirat, קומי, Ter Sami, Lak, ניבחית, קוריאקית, Livvi-Karelian, Aghul, Archi 
 
אוכלוסיית רוסיה (המכונה כיום "הפדרציה הרוסית") היא התשיעית בגודלה בעולם. נכון לשנת 2022, מונה אוכלוסיית רוסיה 145.2 מיליון איש, ובשנת 2023 - 146.5 מיליון. הגורמים העיקריים לגידול האוכלוסייה ברוסיה הם סיפוח שטחים במאה העשרים ובעשור השני של המאה ה-21, וכן הגירה ממדינות רבות.
אוכלוסייה

על פי מפקד אוכלוסין 2010 של הפדרציה הרוסית, שנערך באוקטובר 2010, עמדה אוכלוסיית הפדרציה הרוסית על 142,905,200 איש. בכך, רוסיה היא המדינה המאוכלסת ביותר באירופה והמדינה התשיעית בעולם בגודל אוכלוסייתה.
צפיפות האוכלוסין נכון ל-2010 עמדה על כ-8.36 איש לקמ"ר, כאשר 78% מתושבי רוסיה מתגוררים בחלקה האירופי של המדינה, שמהווה כ-25% בלבד משטח רוסיה. המחוז הצפוף ביותר היא מוסקבה שבה חיים 4,626 איש לקמ"ר, כאשר צ'וקוטקה הא המחוז הפחות צפוף, עם פחות מ-0.07 איש לקמ"ר.
חלקה של האוכלוסייה העירונית בכלל האוכלוסייה בשנת 2010 היה 73%. נכון ל-1 בנובמבר 2018, ב-170 ערים ברוסיה יש אוכלוסייה של יותר ממאה אלף תושבים, כשמתוכם ב-15 ערים מתגוררים למעלה ממיליון תושבים.
אוכלוסייה > ערים עם למעלה מ-1,000,000 תושבים

| עיר | אוכלוסייה |
| --- | --- |
מוסקבה: ‏12,678,079
סנט פטרסבורג: ‏5,398,064
נובוסיבירסק: ‏1,625,631
יקטרינבורג: ‏1,493,749
ניז'ני נובגורוד: ‏1,252,236
קאזאן: ‏1,257,391
צ'ליאבינסק: ‏1,196,680
אומסק: ‏1,154,507
סמרה: ‏1,156,659
רוסטוב על הדון: ‏1,137,904
אופה: ‏1,128,787
קרסנויארסק: ‏1,093,771
פרם: ‏1,055,397
וורונז': ‏1,058,261
וולגוגרד: ‏1,008,998
אוכלוסייה > שיעורי צמיחה

כמעט בכל התקופה שלאחר התפרקות ברית המועצות, חלה ברוסיה ירידה באוכלוסייה בעקבות ירידה בשיעור הפריון. עם תחילת המאה ה-21, קצב הירידה הואט בזכות עליית שיעורי הילודה וירידה בשיעורי התמותה. מאז 2009 האוכלוסייה החלה לגדול. נכון ל-2020, מתרחש ברוסיה גידול אוכלוסייה טבעי, כששיעורי הילודה עולים על התמותה. בין נואר לאוקטובר 2012 שיעור הילודה ברוסיה הסתכם ב-13.3 לכל 1,000 איש, התמותה ב-13.3, וקצב הגידול הטבעי ב-0.0. בהשוואה לשנה שקדמה לה, ניכרות עלייה בשיעור הילודה, ירידה בתמותה ועלייה במקדם הגידול הטבעי.
| שנה | שיעור ילודה | שיעור תמותה | גידול |
| --- | --- | --- | --- |
| 1995 | 1,363,806 | 2,203,811 | − 840,005 |
| 1999 | 1,214,689 | 2,144,316 | − 929,627 |
| 2000 | 1,266,800 | 2,225,332 | − 958,532 |
| 2001 | 1,311,604 | 2,254,856 | − 943,252 |
| 2002 | 1,396,967 | 2,332,272 | − 935,305 |
| 2003 | 1,477,301 | 2,365,826 | − 888,525 |
| 2004 | 1,502,477 | 2,295,402 | − 792,925 |
| 2005 | 1,457,376 | 2,303,935 | − 846,559 |
| 2006 | 1,479,637 | 2,166,703 | − 687,066 |
| 2007 | 1,610,122 | 2,080,445 | − 470,323 |
| 2008 | 1,713,947 | 2,075,954 | − 362,007 |
| 2009 | 1,761,687 | 2,010,543 | − 248,856 |
| 2010 | 1,788,948 | 2,028,516 | − 239,568 |
| 2011 | 1,796,629 | 1,925,720 | − 129,091 |
| 2012 | 1,902,084 | 1,906,335 | − 4,251 |
| 2013 | 1,895,822 | 1,871,809 | + 24,013 |
| 2014 | 1,942,683 | 1,912,347 | + 30,336 |
| 2015 | 1,940,579 | 1,908,541 | + 32,038 |
| 2016 | 1,888,729 | 1,891,015 | − 2,286 |
| 2017 | 1,690,307 | 1,826,125 | − 135,818 |
| 2018 | 1,604,344 | 1,828,910 | − 224,566 |
| 2019 | ‏1,481,074 | ‏1,798,307 | ‏−317,233 |
מקור: השירות הפדרלי לסטטיסטיקה ממלכתית
אוכלוסייה > מבנה גיל

גילם הממוצע של אזרחי רוסיה הוא כ-39 שנים; 35.5 לגברים ו-4;.9 לנשים. שינויים במדד זה בקבוצות גיל שונות תואמים בדרך כלל את המגמה העולמית: 1.06 בלידה, 1.06 לאנשים מתחת לגיל 15, 0.91 לאנשים בני 15 עד 64 ו-0.43 לאנשים מעל גיל 65.
להלן התפלגות האוכלוסייה לפי גילאים:
0-14 שנים: 15.1% (גברים - 11.9 מיליון / נשים - 10.4 מיליון)
בני 15–64: 72.0% (גברים - 48.9 מיליון / נשים - 53.3 מיליון)
65 שנים ויותר: 12.9% (גברים - 5.7 מיליון / נשים - 12.6 מיליון) (2010)
אוכלוסייה > מבנה חברתי

יחס המינים לא שווה, ועומד על 0.86 גברים לאישה אחת.
מרבית האזרחים הם בעלי שכר עם הכנסה ממוצעת, קבוצה חברתית עם הכנסות נמוכות ונמוכות מאוד מהווה כ-30% מכלל האוכלוסייה, יש עלייה קלה במספר האזרחים העשירים, אפשרות לניידות חברתית אנכית. יש נציגים של קבוצות חברתיות בינוניות, בעוד שהקבוצה החברתית הגבוהה נותרה די סגורה; רוסיה עומדת בקנה אחד עם המגמה העולמית של הגדלת ריכוז ההכנסה החברתית במסגרת הקבוצה החברתית הגבוהה ביותר ואף כי אחוז העניים במדינה גבוה יחסית, מספר זה במגמת ירידה מאז שנת 2000.
בין ינואר למאי 2017 נולדו ברוסיה 679.2 אלף ילדים, נתון שירד בכמעט 11% בהשוואה לשנים קודמות.
הרכב דמוגרפי

| לאום | אחוז מכלל האוכלוסייה (2002) | אחוז מכלל האוכלוסייה (2010) |
| --- | --- | --- |
| רוסים | 80.64% | 80.90% |
טטרים: 3.87%
| אוקראינים | 2.05% | 1.41% |
| בשקירים | 1.16% | 1.15% |
| צ'ובשים | 1.14% | 1.05% |
| צ'צ'נים | 0.95% | 1.04% |
| ארמנים | 0.79% | 0.86% |
| אוורים | 0.57% | 0.66% |
| מורודובים | 0.59% | 0.54% |
| קזחים | 0.46% | 0.47% |
| אזרים | 0.43% | 0.44% |
| דרגינים | 0.35% | 0.43% |
| אודמורטים | 0.44% | 0.40% |
| מארי | 0.42% | 0.40% |
| אוסטים | 0.36% | 0.39% |
| בלארוסים | 0.56% | 0.38% |
| קברדינים | 0.36% | 0.38% |
| קומיקים | 0.29% | 0.37% |
| יקוטים | 0.31% | 0.35% |
| לזגינים | 0.29% | 0.35% |
| בוריאטים | 0.31% | 0.34% |
| אינגושטים | 0.29% | 0.32% |
| אחרים | 3.40% | 3.51% |
| ללא שייכות לאומית | 1,46 | 5,63 |
על פי מפקד אוכלוסין 2010 של הפדרציה הרוסית ברוסיה חיו למעלה ממאתיים לאומים (קבוצות אתניות שונות). חשיבותה של עובדה זו באה לידי ביטוי במבוא ההקדמה לחוקת הפדרציה הרוסית. כ-80% מאוכלוסיית רוסיה היא רוסית. הרוסים מפוזרים באופן לא אחיד בכל רחבי הארץ: באזורים מסוימים, כמו צ'צ'ניה, פחות משני אחוז מהאוכלוסייה.
סנוס

סְנוּס
סְנוּס (בשוודית: Snus, נהגה: [snʉːs]), או טבק פה שוודי, הוא ממריץ המכיל ניקוטין ואינו מיועד לעישון. סנוס שוודי מורכב משקיק המכיל טבק טחון-דק, המעורבב עם מלח ומים. לתערובת זו ניתן גם להוסיף חומרי טעם, כגון: שמן ברגמוט, שמן ורדים, או תמצית שוּש.
אין להחשיב סנוס שוודי כטבק ללעיסה או כמוצרים מתוצרת ארצות הברית, העוברים תהליך התססה לפני תהליך הייצור. לעומתם, הסנוס השוודי עובר פיסטור תוך-כדי תהליך תרמי (אך אינו עובר תהליך התססה).
הניקוטין אשר נספג דרך חלל הפה ומועבר דרך זרם הדם, פועל כממריץ. ישנם בשוודיה יותר גברים (19%) המשתמשים בסנוס מאשר גברים המעשנים סיגריות (10%).[דרוש מקור]