stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בוב הוברגס
קריירת משחק

הוברגס נלקח על ידי מילווקי הוקס בבחירה השנייה של דראפט ה-NBA‏ 1953, אחרי ריי פליקס שנלקח ראשון. כבר לאחר 11 משחקים עם ההוקס הועבר הוברגס בטרייד לבולטימור בולטס, בתמורה לקלע הוותיק מקס זסלופסקי. בולטימור סיימה את אותה עונה במקום האחרון ב-NBA, עם מאזן שלילי 16–56.
במהלך העונה העוקבת התפרק מועדון הבולטס, ובוסטון סלטיקס צירפה אליה את הוברגס במהלך "דראפט הפיזור" שנערך על שחקני הבולטס. לאחר משחק אחד בבוסטון שוחרר מהקבוצה, וחתם בקבוצת "פורט ויין פיסטונס" (אשר הפכה בהמשך לדטרויט פיסטונס), במדיה שיחק ב-3 העונות הבאות. בעונות 1955 ו-1956 הפסיד עם הפיסטונס בגמר ה-NBA, מול סירקיוז נשיונלס (3–4) ופילדלפיה ווריורס (1–4), בהתאמה. לאחר 17 משחקים בעונת 1957/1958 עזב הוברגס את הפיסטונס ופרש ממשחק, בגיל 25 בלבד.
לאחר הפרישה ממשחק

בנובמבר 1969 מונה לג'נרל מנג'ר של סיאטל סופרסוניקס, ונשאר בתפקיד זה עד סיום עונת 1972/1973. בין פעולותיו הבולטות ביותר ניתן למנות את החתמתו של ספנסר הייווד (1970), בחירתו בפרד בראון בדראפט ה-NBA‏ (1971), ושליחתו של מאמן ורכז הקבוצה לני וילקינס לקליבלנד קאבלירס (1972).
בשנים הבאות התגורר בעיר אולימפיה שבמדינת וושינגטון, ועבד בחברת ההנעלה קונברס. ב-28 במאי 2014 נפטר הוברגס, בגיל 82.
הערות שוליים

↑  סטטיסטיקות הקריירה של הוברגס ב-NBA, באתר basketball-reference.com
↑  ביוגרפיה, באתר היכל התהילה
↑  סטטיסטיקות המכללות של הוברגס, באתר sports-reference.com
1 2  ההודעה על פטירתו של הוברגס, באתר סיאטל טיימס, 28 במאי 2014
↑  סטטיסטיקות המשחק בין וושינגטון ללואיזיאנה סטייט, באתר sports-reference.com
↑  ההודעה על פטירתו של הוברגס, באתר ה-NBA,‏ 29 במאי 2014
↑  רשימת הנבחרים בדראפט 1953, באתר basketball-reference.com
↑  דראפט הפיזור על שחקני הבולטס, באתר realgm.com
↑  פעולותיו של הוברגס כג'נרל מנג'ר, באתר basketball-reference.com
↑  ההודעה על פטירתו של הוברגס, באתר הניו יורק טיימס, 29 במאי 2014
באסקט קורוניה

מועדון הכדורסל קורוניה (בגליסית: Club Básquet Coruña SAD) היא קבוצת כדורסל ספרדית מלה קורוניה, גליסיה, המשחקת בליגת העל הספרדית בכדורסל.
היסטוריה

CB קורוניה נוסדה ב-1996 כמיזוג של המועדונים CB Ventorrillo ו-CB Arteixo והחליפה את Baloncesto Coruña CAB ששיחקה בליגת ה-EBA לפני שפורקה.
לאחר שנתיים ב-EBA, הליגה השלישית, עלה המועדון לליגה השנייה בה שיחק ארבע שנים. ב-2002 מכרה הקבוצה את מקומה בליגה השנייה לבאסקט סרגוסה וחזרה לליגה הרביעית.
ב-2004 לא השתתפה הקבוצה באף תחרות מסיבות כלכליות, אך חזרה לשחק ב-EBA בשנת 2005. בשנת 2007 הוזמנה קורוניה לליגת ה-LEB Bronce החדשה שהחליפה את ה-EBA כליגה הרביעית, ובעונתה הראשונה בליגה זו סיימה במקום השלישי ועלתה ל-LEB Plata, הליגה השלישית. הקבוצה סיימה עונה זו במקום ה-15 והייתה אמורה לרדת ליגה, אך נשארה ב-LEB Plata עקב מקומות פנויים.
ב-2012 עלתה באסקט קורוניה בחזרה לליגה השנייה בזכות מקומות פנויים, ונשארה בה מאז במשך 12 עונות. בעונת 2023/24 העפילה לראשונה לגביע נסיכת אסטוריאס (בו הפסידה 72–80 לאסטודיאנטס מדריד) וסיימה ראשונה בעונה הסדירה, מה שהעניק לה לראשונה בתולדותיה את הכרטיס לליגת ה-ACB, הליגה הראשונה.
כבר במשחקה הראשון בליגת העל ניצחה קורוניה את האלופה ריאל מדריד 86–85.
סמלים ואולם

צבעי הקבוצה הם כתום וכחול, וסמלה הוא מגדל הרקולס, אחד מסמלי העיר לה קורוניה, על רקע כדור כדורסל. קורוניה מארחת את משחקיה בהיכל הספורט ריאסור בעיר, הסמוך לאצטדיון ריאסור, ביתה של קבוצת הכדורגל דפורטיבו לה קורוניה.
עונה אחר עונה

| עונה | רמה | ליגה | מקום | נ'–ה' | גביע | גביע |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1996/97 | 3 | Liga EBA | 1 |  | Copa EBA | סגנות |
| 1997/98 | 3 | Liga EBA | 1 | 23–3 | Copa EBA | חצי גמר |
| 1998/99 | 2 | LEB | 13 | 10–20 |  |  |
| 1999/00 | 2 | LEB | 13 | 12–18 |  |  |
| 2000/01 | 2 | LEB | 14 | 13–20 |  |  |
| 2001/02 | 2 | LEB | 14 | 12–22 |  |  |
| 2002/03 | 4 | Liga EBA | 4 | 22–8 |  |  |
| 2003/04 | 4 | Liga EBA | 3 | 27–8 |  |  |
2004/05: לא התחרתה
| 2005/06 | 4 | Liga EBA | 8 | 15–15 |  |  |
| 2006/07 | 4 | Liga EBA | 2 | 21–9 |  |  |
| 2007/08 | 4 | LEB Bronce | 3 | 21–15 |  |  |
| 2008/09 | 3 | LEB Plata | 15 | 9–21 |  |  |
| 2009/10 | 3 | LEB Plata | 10 | 17–15 |  |  |
| 2010/11 | 3 | LEB Plata | 11 | 9–19 |  |  |
| 2011/12 | 3 | LEB Plata | 7 | 13–13 |  |  |
| 2012/13 | 2 | LEB Oro | 9 | 13–18 |  |  |
| 2013/14 | 2 | LEB Oro | 6 | 14–14 |  |  |
| 2014/15 | 2 | LEB Oro | 10 | 12–16 |  |  |
| 2015/16 | 2 | LEB Oro | 5 | 22–18 |  |  |
| 2016/17 | 2 | LEB Oro | 6 | 22–17 |  |  |
| 2017/18 | 2 | LEB Oro | 8 | 18–21 |  |  |
| 2018/19 | 2 | LEB Oro | 12 | 14–20 |  |  |
| 2019/20 | 2 | LEB Oro | 3 | 16–8 |  |  |
| 2020/21 | 2 | LEB Oro | 3 | 21–10 |  |  |
| 2021/22 | 2 | LEB Oro | 7 | 19–18 |  |  |
| 2022/23 | 2 | LEB Oro | 6 | 24–12 |  |  |
| 2023/24 | 2 | LEB Oro | 1 | 27–7 | גביע נסיכת אסטוריאס | סגנות |
1 2  הבית הצפוני
1 2  העפילה בעקבות מקום פנוי
↑  מכרה את מקומה בליגה לבאסקט סרגוסה
1 2 3 4  בית A
↑  נשארה בליגה בעקבות מקום פנוי
↑  העונה הופסקה בעקבות מגפת הקורונה בספרד
תארים

זכייה (1): 2024
זכייה (1): 1996
הערות שוליים

↑  מטורף: ריאל הפסידה לעולה החדשה בבכורה, באתר ערוץ הספורט, 29 בספטמבר 2024
היכל הספורט ריאסור, אולמה הביתי של באסקט קורוניה
בוב דייוויס

| --- | --- |

דייוויס במדי רוצ'סטר רויאלס
 לידה:  15 בינואר 1920 האריסברג שבפנסילבניה
 פטירה:  22 באפריל 1990 (בגיל 70) הילטון הד שבקרוליינה הדרומית
 עמדה:  רכז
 גובה:  1.85 מטר
 מספר:  11
 מכללה:  אוניברסיטת סיטון הול
 היכל התהילה:  נבחר כשחקן בשנת 1970
 קבוצות כשחקן
 1943–1944   1944–1945   1945–1955:  ברוקלין אינדיאנס (ABL)   ברוקלין גות'המס (ABL)   רוצ'סטר רויאלס
 הישגים כשחקן
 אליפות ה-NBA‏ (1951)   4 הופעות במשחק האולסטאר (1954-1951)   4 בחירות לחמישיית העונה (1952-1949)   בחירה לחמישיית העונה השנייה (1953) מספר 11 הופרש על ידי סקרמנטו קינגס ואוניברסיטת סיטון הול
רוברט אדריס "בוב" דייוויס (באנגלית: Robert Edris "Bob" Davies;‏ 15 בינואר 1920 - 22 באפריל 1990) היה כדורסלן אמריקאי ששיחק במשך שבע עונות בליגת ה-NBA מעמדת הרכז, וחבר היכל התהילה של הכדורסל משנת 1970. בעונת 1950/1951 זכה באליפות ה-NBA כשחקן קבוצת רוצ'סטר רויאלס, במדיה שיחק לכל אורך קריירת ה-NBA שלו. כשחקן, דייוויס הרבה לכדרר מאחורי הגב ובין הרגליים וניחן ביכולות כדרור מרשימות, אשר הקנו לו את הכינוי "הודיני מהאריסברג" ("Harrisburg Houdini").
נעורים ומכללות

דייוויס החל ללמוד באוניברסיטת סיטון הול בשנת 1939, לאחר שקיבל מלגת לימודים כשחקן בייסבול, אך החליט להתמקצע ככדורסלן רק לאחר ששכנע אותו מאמן קבוצת הכדורסל של המכללה, ג'ון "האני" ראסל. כבר במכללות התבלט דייוויס כ"עושה משחק" ומוסר מצוין, ופחות כקלעי, כשקלע 11.8 נקודות בממוצע למשחק. סגנון משחקו המלהיב של דייוויס משך את קהל הצופים הגדול ביותר למשחק כדורסל אי פעם, עד אז, כשהגיעו למשחקה של סיטון הול מול אוניברסיטת רוד איילנד באולם המדיסון סקוור גארדן שיא של 18,403 צופים. בין 1939 ל-1941 הוביל דייוויס את סיטון הול ל-43 ניצחונות רצופים, כשבעונת 1939/1940 ניצחה הקבוצה את כל 19 משחקיה. בסיום עונת 1941/1942 נבחר לחמישיית העונה של ליגת המכללות ("First-Team All-American"). בשנת 1942, במהלך מלחמת העולם השנייה, גויס דייוויס לחיל הים האמריקאי.
קריירה מקצועית

לאחר שחרורו מהצבא שיחק דייוויס בקבוצות "ברוקלין אינדיאנס" ו"ברוקלין גות'המס" מליגת ה-ABL, ובשנת 1945 חתם בשורות רוצ'סטר רויאלס מליגת ה-NBL. בעונת 1945/1946 הוביל את קבוצתו לאליפות ליגת ה-NBL וזכה בסיום העונה בתואר ה-MVP של הליגה. בעונת 1947/1948, בזמן ששיחק עבור הרויאלס, אימן דייוויס את קבוצת הכדורסל של אוניברסיטת סיטון הול והוביל אותה למאזן ניצחונות חיובי של 24-3. בעונת 1948/1949, בה עברו הרויאלס לשחק בליגת ה-BAA (שהפכה בעונה העוקבת לליגת ה-NBA), הוביל דייוויס את טבלת המוסרים של הליגה עם 321 אסיסטים בסך הכול. יחד עם הקלע בובי ואנזר, שחבר לדייוויס ברוצ'סטר בשנת 1947, הציגו הרויאלס את הקו האחורי האיכותי ביותר בליגת ה-NBA בעונותיו הראשונות. בעונת 1950/1951 הובילו דייוויס וואנזר את הרויאלס, יחד עם הסנטר ארני רייסן, לאליפות ה-NBA היחידה בתולדות המועדון. לאורך סדרת הגמר, בה גברו הרויאלס על ניו יורק ניקס בתוצאה 4-3, קלע דייוויס 17 נקודות בממוצע למשחק. בסיום עונת 1954/1955, בגיל 35, פרש דייוויס ממשחק פעיל.
לאחר פרישתו אימן דייוויס את קבוצת הכדורסל של מכללת גטיסבורג במשך שנתיים, בהן העמידה הקבוצה מאזן של 28 ניצחונות ו-19 הפסדים בסך הכול. לאחר מכן עבד כמקדם מכירות בחברת הנעלה. ב-22 באפריל 1990 מת דייוויס בבית חולים בהילטון הד שבקרוליינה הדרומית, בגיל 70.
מורשת והישגים

ממוצעיו של דייוויס לאורך קריירת ה-NBA עומדים על 14.3 נקודות ו-4.9 אסיסטים למשחק. בעת פרישתו דורג במקום השביעי ברשימת קלעי ה-NBA בכל הזמנים, עם 6,594 נקודות, ורביעי ברשימת מוסרי האסיסטים, עם 2,250 אסיסטים בסך הכול. לאורך הקריירה נבחר דייוויס ארבע פעמים לחמישיית העונה ב-NBA, ופעם אחת לחמישייה השנייה, וכמו כן שותף בארבעה משחקי אולסטאר. ב-11 באפריל 1970 הוצג כחבר היכל התהילה של הכדורסל כשחקן. בשנת 1971 נבחר ל"קבוצת כל הזמנים של ה-NBA", אשר הורכבה מעשרת השחקנים הבולטים ב-NBA ב-25 שנות קיומה עד אז. גופייתו עם המספר "11" נתלה על תקרת אולמה הביתי של רוצ'סטר רויאלס, כהוקרה על תרומתו לקבוצה, וכיום מתנוססת על תקרת אולמה של סקרמנטו קינגס. בשנת 2006 הוכרז כחבר בהיכל התהילה של כדורסל המכללות שבקנזס סיטי, מיזורי.
הערות שוליים

1 2  דף השחקן של דייוויס באתר היכל התהילה של הכדורסל
1 2 3  ההודעה על פטירתו של דייוויס, באתר ניו יורק טיימס
↑  חמישיות העונה של ליגת המכללות, באתר ליגת המכללות
↑  סטטיסטיקת הקריירה של דייוויס ב-NBA, באתר basketball-reference.com
↑  רשימת הקלעים המובילים ב-NBA, נכון ל-1955, באתר basketball-reference.com
↑  רשימת המוסרים המובילים ב-NBA, נכון ל-1955, באתר basketball-reference.com
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: n2016010013  VIAF: 486145858087723021936   WorldCat (עם VIAF): 486145858087723021936
בדאלונה

בדאלונה (בספרדית ובקטלאנית: Badalona) היא עיר בקטלוניה שבספרד. העיר ממוקמת על הגדה השמאלית של נהר בזוס ועל הים התיכון, באזור המטרופולין של ברצלונה. בדאלונה נוסדה ב-1897, והיא העיר השלישית בגודלה בקטלוניה.
היסטוריה

במהלך המאה ה-19 נשארה בדאלונה כמרכז חקלאי ודיג, אולם זה השתנה מאז 1848 עם הגעתה של מסילת הרכבת המחברת בין הערים מאטרו וברצלונה. בגלל התקנת תעשיות הפכה בדאלונה גם למרכז חשוב של תנועת פועלים. הודות לכך, הכפר הפך לקוטב משיכה של אנשים שהכפיל את אוכלוסיית העיר מ-5,733 (1851) ל-10,485 (1857) תושבים, ועד סוף המאה מנתה בדאלונה כ-19,000 תושבים. בשנת 1897, העיר קיבלה את התואר עיר ממריה כריסטינה, ארכידוכסית אוסטריה.
בשליש הראשון של המאה ה-20 העיר המשיכה לצמוח מבחינה דמוגרפית. בתקופת הדיקטטורה של פרימו דה ריברה ניסתה מועצת העיר לצמצם את הבעיות של העיר בביצוע עבודות ציבוריות ובנתה בית ספר חדש, שוק ובית מטבחיים והרחבת רשת ביוב, אולם זה לא הספיק. במהלך שנות הרפובליקה השנייה העיר הייתה סוערת, וכן במהלך מלחמת האזרחים, כאשר העיר הופצצה משום שהייתה מרכז תעשייתי חשוב. לאחר תום המלחמה, בשנת 1940 ראש העיר פרדריק שיפרה הוצא להורג על ידי הפרנקואיסטים.
משמעות הדיקטטורה של פרנקו - המדינה הספרדית - הייתה דעיכת חיי התרבות הרבים שהיו בעיר לפני המלחמה. התקופה גם עמדה בסימן הגעת המהגרים החדשים בעיקר מדרום ספרד, מה שגרם לעיר לצמוח דמוגרפית אפילו מהר יותר מבעבר. אוכלוסיית העיר צמחה ל-92.200 תושבים ב-1960 ול-201,200 חמש עשרה שנים מאוחר יותר. בתקופת המנדט של ראש העיר פליפה אנטוג'ה, העיר קיבלה את הגעתם של אנשים עניים מברצלונה שחיו בפחונים ויצירת שכונות באיכות ירודה, פשע רב ומצוקה, שהפכו את בדאלונה לאחד ממקומות הדיור הגרועים ביותר.
מאז מותו של פרנקו, ובמיוחד משנת 1979, סבלה העיר גם משינוי כלכלי ממרכז תעשייתי למרכז שירותים. ב-1992 בדאלונה הייתה מושב המשנה של המשחקים האולימפיים והיה המקום שבו נערכו תחרויות הסל והאגרוף.
בבדאלונה יש את האוכלוסייה המרוקאית והפקיסטנית השנייה בגודלה בקטלוניה. קהילות משמעותיות אחרות כוללות את הסינים וההודים.
אליפות אירופה בכדורסל 1979

| --- | --- |
 תאריך התחלה:  9 ביוני 1979 
 תאריך סיום:  19 ביוני 1979 
 מספר משתתפות:  12
 מארחת:  איטליה איטליה
 זוכה:  ברית המועצות 1955 ברית המועצות
 סגנית:  ישראל ישראל
 השחקן המצטיין:  ישראל מיקי ברקוביץ'
 מלך הסלים:  פוליןמייצ'יסלב מלינרסקי  26.6 למשחק
 האתר הרשמי של האליפות באתר פיב"א-אירופה
 → 19771981 ←
 
אליפות אירופה בכדורסל 1979, הידועה גם בשם המקוצר יורובאסקט 1979, הייתה האליפות היבשתית לנבחרות לאומיות באירופה ה-21 שאורגנה על ידי פיב"א. התחרות התקיימה באיטליה בין התאריכים 9 וה-19 ביוני.
באליפות זכתה נבחרת ברית המועצות לאחר שהביסה בגמר את נבחרת ישראל 98-76.
נבחרת ישראל באליפות

המקום השני שהושג באליפות זו נחשב עד היום להישג הגדול בתולדות הכדורסל הישראלי.
נבחרת ישראל הגיעה לאליפות לאחר שסיימה את האליפות הקודמת שנערכה בבלגיה במקום החמישי.
בסיבוב המוקדם התמודדה הנבחרת עם נבחרות צרפת, פולין ואלופת אירופה והעולם יוגוסלביה. במשחק הפתיחה ניצחה ישראל את פולין 86-78, משחק פתיחה ראשון שהנבחרת מנצחת מזה חמש אליפויות. במשחק השני נכנעה ישראל לצרפת בתוצאה 92-83 (קלעים לנבחרת:ברקוביץ' 33, סילבר 14, קפלן 9, מנקין 8, ינאי 7, ארואסטי ולייבוביץ' 4 כ"א, מוסקוביץ' ושוורץ 2 כ"א),בצרפת הצטיין דוביסון 30, הפסד שסיבך מאוד את מצבה של ישראל שהייתה חייבת ניצחון על יוגוסלביה במשחק האחרון כדי לא ליפול למשחקי הדירוג (מקומות 7 עד 12) ובנוסף לגרור איתה למשחקי הדירוג את ההפסד לצרפת.
המשחק, שנערך ב-11 ביוני נחשב קרוב לוודאי לניצחון הגדול ביותר בתולדות נבחרת ישראל, נערך בעיירה גוריציה. האולם היה מלא באלפי יוגוסלבים (סלובנים) קנאים שעברו את הגבול מגוריציה היוגוסלבית (סלובנית) הסמוכה ונתנו לנבחרת שלהם הרגשה ביתית מלאה, רק קומץ מאמנים ישראלים ואוהד אחד נכחו במשחק. הצוות הישראלי היה כל כך בטוח בהפסד כך שעוזר המאמן הישראלי בוב גונן אף לא נכח במשחק מאחר שנשלח למסטרה הסמוכה לצפות בנבחרות שעתידות כביכול להיות בבית 7 עד 12. במחצית הובילו היוגוסלבים 45-42, אולם לאחר ההפסקה חוללה נבחרת ישראל מהפך ועלתה ליתרון בן 12 נקודות בתוצאה 68-56. היוגוסלבים חזרו למשחק ולהובלה כאשר נותרו שתי דקות וחצי לסיום, 76-71. ישראל צמצמה לנקודה 21 שניות לסיום, ובמצב זה איבדו היוגוסלבים את הכדור, מיקי ברקוביץ' נשלח להתקפה מתפרצת על ידי מוסקוביץ' והעלה את ישראל ליתרון 77-76. היוגוסלבים יצאו להתקפה אחרונה חמש שניות לסיום בה קיצ'נוביץ' נבלם בכניסה לסל על ידי פיני חוזז, הכדור הגיע לסטיב קפלן שזרק אותו לתקרת האולם. ניצחון סנסציוני 77-76 שהעלה את ישראל לבית הגמר. קלעו לנבחרת: ינאי 18, ברקוביץ' 17, קפלן 12, חוזז 9, מנקין 8, סילבר 4,לייבוביץ' 3, מוסקוביץ', שוורץ וארואסטי 2 כ"א. ליוגוסלביה: דליפגיץ 18,קיצנוביץ 13, סלבניץ 7, דליבשיץ 4, וילפאן 4, גרקו 4,וילפאן 4,ירקוב 3.
מלבד נבחרת ישראל העפילו לבית הגמר גם יוגוסלביה מהבית הישראלי, ברית המועצות, צ'כוסלובקיה, איטליה המארחת וספרד. כיוון שיוגוסלביה הייתה הנבחרת שעלתה עם ישראל לבית הגמר, גררה איתה ישראל לבית הגמר את הניצחון על יוגוסלביה - מקדמה גדולה וחשובה להמשך.
ישראל פתחה את בית הגמר בהפסד למארחת 90:78, אולם בשני המשחקים הבאים ניצחה את ספרד 88:84 ואת צ'כוסלובקיה לאחר הארכה 94:93 (שוויון 83 בתום 40 דקות). במשחק האחרון הובסה הנבחרת על ידי ברית המועצות 92:71. בסיום שלב הגמר נוצר שוויון בין נבחרות ישראל ויוגוסלביה, ובגלל הניצחון בשלב המוקדם נבחרות ברית המועצות וישראל העפילו למשחק הגמר.
משחק הגמר היה שחזור של המשחק בין הנבחרות בבית הגמר. ישראל לא היוותה יריב ראוי לברית המועצות שהביסה אותה שוב 98:76.
קלעו לישראל: ינאי 18, ברקוביץ' 16, סילבר 12, מנקין 10, ארואסטי וקפלן 6 כ"א, שוורץ 4, לייבוביץ' ובן ארי 2 כ"א.
לברית המועצות: טקצ'נקו 29, בלוב 22, טראקאנוב 22, ז'ארמוחמדוב 6, ירמין 4, חומיצ'יוס 4, לופטוב אדשקו ומישקין 2 כ"א, ז'יגלי 2 ובלושטני 1.
הנבחרות שהעפילו

| בית א' | בית ב' | בית ג' |
| --- | --- | --- |
|  יוון יוון  צ'כוסלובקיה צ'כוסלובקיה  איטליה איטליה  בלגיה בלגיה |   ספרד  ברית המועצות 1955 ברית המועצות   לטביה הולנד    בולגריה |  יוגוסלביה יוגוסלביה  ישראל ישראל   צרפת צרפת  פולין פולין |
מיקומים

| עיר | שלב בתחרות | מס' מקומות |
| --- | --- | --- |
| מסטרה | בית א' | - |
| סיינה | בית ב' | - |
| גוריציה | בית ג' | 6,000 |
| טורינו | שלב הדירוג והגמר | 10,000 |
מהלך התחרות

12 הנבחרות חולקו לשלושה בתים בשיטת ליגה. הראשונה והשנייה בכל בית עולות לשלב הגמר, המקומות השלישי והרביעי בכל בית יורדות לשלב הדירוג, כאשר הנבחרות גוררות עימן את תוצאת המשחק מול הנבחרת מולה שיחקה בבית המוקדם לשלב הבא. בשלב הדירוג 6 הנבחרות שהעפילו מתחרות בשיטת בית על המקומות 12-7. בשלב הגמר 6 הנבחרות שהעפילו מתחרות על העלייה למשחק הגמר (דירוג 1-2) ועל המשחק על המקום השלישי. 2 הראשונות בשלב הגמר עולות למשחק הגמר, הנבחרות שסיימו במקומות 3-4 בשלב הגמר מעפילות למשחק על המקום השלישי.
מהלך התחרות > שלב הבתים

| --- | --- |
: עלתה לשלב הגמר
: עלתה לשלב הדירוג
מהלך התחרות > שלב הבתים > בית א' (מסטרה)

| נבחרת | נקודות | נ' | הפ' | קליעה | ספיגה | הפרש |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. צ'כוסלובקיה צ'כוסלובקיה | 6 | 3 | 0 | 238 | 204 | +34 |
| 2. איטליה איטליה | 5 | 2 | 1 | 235 | 202 | +33 |
| 3. יוון יוון | 4 | 1 | 2 | 211 | 223 | -12 |
| 4. בלגיה בלגיה | 3 | 0 | 3 | 213 | 268 | -55 |
|  |
| --- | --- | --- | --- |

| בלגיה | 69 - 90 | צ'כוסלובקיה |  |
| איטליה | 81 - 52 | יוון |  |

| יוון | 67 - 74 | צ'כוסלובקיה |  |
| בלגיה | 76 - 86 | איטליה |  |

| צ'כוסלובקיה | 74 - 68 | איטליה |  |
| בלגיה | 68 - 92 | יוון |  |
מהלך התחרות > שלב הבתים > בית ב' (סיינה)

| נבחרת | נקודות | נ' | הפ' | קליעה | ספיגה | הפרש |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1.  ספרד | 6 | 3 | 0 | 291 | 254 | +37 |
| 2.ברית המועצות 1955 ברית המועצות | 5 | 2 | 1 | 286 | 256 | +30 |
| 3. הולנד הולנד | 4 | 1 | 2 | 254 | 279 | -25 |
| 4.  בולגריה | 3 | 0 | 3 | 234 | 276 | -42 |
|  |
| --- | --- | --- | --- |

| בולגריה | 81 - 85 | ספרד |  |
| ברית המועצות | 92 - 84 | הולנד |  |

| הולנד | 83 - 105 | ספרד |  |
| ברית המועצות | 104 - 71 | בולגריה |  |

| הולנד | 87 - 82 | בולגריה |  |
| ספרד | 101 - 90 | ברית המועצות |  |
מהלך התחרות > שלב הבתים > בית ג' (גוריציה)

| נבחרת | נקודות | נ' | הפ' | קליעה | ספיגה | הפרש |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. ישראל ישראל | 5 | 2 | 1 | 246 | 246 | 0 |
| 2. יוגוסלביה יוגוסלביה | 5 | 2 | 1 | 258 | 237 | +21 |
| 3. פולין פולין | 4 | 1 | 2 | 258 | 264 | -6 |
| 4. צרפת צרפת | 4 | 1 | 2 | 233 | 248 | -15 |
|  |
| --- | --- | --- | --- |
9 ביוני 1979: 
| ישראל | 86 - 78 | פולין |  |
| צרפת | 65 - 80 | יוגוסלביה |  |
10 ביוני 1979: 
| ישראל | 83 - 92 | צרפת |  |
| פולין | 95 - 102 | יוגוסלביה |  |
11 ביוני 1979: 
| צרפת | 76 - 85 | פולין |  |
| ישראל | 77 - 76 | יוגוסלביה |  |
מהלך התחרות > שלב הדירוג (טורינו)

| נבחרת | נקודות | נ' | הפ' | קליעה | ספיגה | הפרש |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. פולין פולין | 9 | 4 | 1 | 435 | 405 | +30 |
| 2. צרפת צרפת | 9 | 4 | 1 | 423 | 401 | +22 |
| 3. יוון יוון | 8 | 3 | 2 | 418 | 381 | +37 |
| 4. הולנד הולנד | 8 | 3 | 2 | 438 | 404 | +34 |
| 5.  בולגריה | 6 | 1 | 4 | 436 | 450 | -14 |
| 6. בלגיה בלגיה | 5 | 0 | 5 | 433 | 542 | -109 |
|  |
| --- | --- | --- | --- |

| יוון | 74 - 76 | צרפת |  |
| פולין | 110 - 84 | בלגיה |  |

| בולגריה | 78 - 85 | פולין |  |
| צרפת | 80 - 67 | הולנד |  |

| בולגריה | 114 - 98 | בלגיה |  |
| יוון | 79 - 75 | הולנד |  |

| צרפת | 111 - 98 | בלגיה |  |
| פולין | 77 - 73 | יוון |  |

| בולגריה | 77 - 80 | צרפת |  |
| הולנד | 94 - 78 | פולין |  |

| בולגריה | 85 - 100 | יוון |  |
| הולנד | 115 - 95 | בלגיה |  |
מהלך התחרות > שלב הגמר (טורינו)

| --- | --- |
: עלתה למשחק הגמר (דירוג 1-2)
: עלתה למשחק על המקום השלישי (דירוג 3-4)
| נבחרת | נקודות | נ' | הפ' | קליעה | ספיגה | הפרש |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1.ברית המועצות 1955 ברית המועצות | 9 | 4 | 1 | 439 | 399 | +40 |
| 2. ישראל ישראל | 8 | 3 | 2 | 408 | 435 | -27 |
| 3. יוגוסלביה יוגוסלביה | 8 | 3 | 2 | 453 | 432 | +21 |
| 4. צ'כוסלובקיה צ'כוסלובקיה | 7 | 2 | 3 | 419 | 430 | -11 |
| 5. איטליה איטליה | 7 | 2 | 3 | 403 | 417 | -14 |
| 6.  ספרד | 6 | 1 | 4 | 465 | 474 | -9 |
|  |
| --- | --- | --- | --- |

| צ'כוסלובקיה | 79 - 97 | יוגוסלביה |  |
| איטליה | 90 - 78 | ישראל |  |

| ספרד | 84 - 88 | ישראל |  |
| יוגוסלביה | 77 - 96 | ברית המועצות |  |

| צ'כוסלובקיה | 66 - 71 | ברית המועצות |  |
| איטליה | 81 - 80 | ספרד |  |

| ישראל | 94 - 93 | צ'כוסלובקיה |  |
| איטליה | 80 - 95 | יוגוסלביה |  |

| יוגוסלביה | 108 - 100 | ספרד |  |
| ברית המועצות | 92 - 71 | ישראל |  |

| ספרד | 100 - 107 | צ'כוסלובקיה |  |
| איטליה | 84 - 90 | ברית המועצות |  |

| ישראל | 77 - 76 | יוגוסלביה |  |
| ברית המועצות | 81 - 92 | ספרד |  |
מהלך התחרות > מקום שלישי

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 19 ביוני | יוגוסלביה יוגוסלביה | 99- 92 | צ'כוסלובקיה צ'כוסלובקיה | טורינו |
מהלך התחרות > גמר

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 19 ביוני | ברית המועצות ברית המועצות | 98- 76 | ישראל ישראל | טורינו |
דירוג סופי

| מיקום | נבחרת |
| --- | --- |
1: ברית המועצות 1955 ברית המועצות
2: ישראל ישראל
3: יוגוסלביה יוגוסלביה
4: צ'כוסלובקיה צ'כוסלובקיה
5: איטליה איטליה
6:  ספרד
7: פולין פולין
8: צרפת צרפת
9: יוון יוון
10: הולנד הולנד
11:  בולגריה
12: בלגיה בלגיה
סגלי הנבחרות שזכו במדליות

ברית המועצות: סטאניסלב ירמין, סרגיי בלוב, סרגיי טאראקאנוב, אלזאן ז'ארמוחמדוב, ולדימיר טקצ'נקו; איוון אדשקו, אלכסנדר סאלניקוב, אנדריי לופאטוב, אנאטולי מישקין, אלכסנדר באלוסטני, ולדימיר ז'יגלי, ואלדאמאראס חומיצ'יוס. מאמן: אלכסנדר גומלסקי
ישראל: אביגדור מוסקוביץ', מיקי ברקוביץ', סטיב קפלן, לו סילבר, בועז ינאי; מוטי ארואסטי, בארי לייבוביץ', פיני חוזז, אורי בן ארי, אריק מנקין, שוקי שוורץ, שי שרף. מאמן: רלף קליין, עוזר מאמן: בוב גונן. מנהל: עמירם שפירא
יוגוסלביה: זוראן סלאבניץ', מירזה דליבאשיץ', דראז'ן דליפאגיץ', ז'ליקו ירקוב, קראז'ימיר צ'וסיץ'; דראגאן קיצ'נוביץ', פטר וילפאן, ז'ארקו ואראייץ', ראייקו זיזיץ', ראטקו רדובאנוביץ', מיחוביל נאקיץ', דוז'ה קרסטולוביץ'. מאמן: פטר סקאנסי
נבחרות ישראל וברית המועצות על הפודיום, אליפות אירופה בכדורסל 1979, מימין: ארואסטי, ברקוביץ', מוסקוביץ' ולייבוביץ'
אנטון פון ארקו ואליי

| --- | --- |

 לידה:  5 בפברואר 1897 Sankt Martin im Innkreis, אוסטריה 
 פטירה:  29 ביוני 1945 (בגיל 48) זלצבורג, אוסטריה 
 שם לידה:  Anton von Padua Alfred Emil Hubert Georg Graf von Arco auf Valley 
 מדינה:  גרמניה 
 מקום קבורה:  Sankt Martin im Innkreis 
 השכלה:  אוניברסיטת מינכן  Gymnasium Leopoldinum 
 מפלגה:  המפלגה העממית 
 השקפה דתית:  נצרות קתולית 
 בן או בת זוג:  Marie-Gabrielle Gräfin von und zu Arco-Zinneberg (1934–1945) 
 מספר צאצאים:  5 
 
אנטון פון ארקו ואלי (בגרמנית: Anton Graf von Arco auf Valley;‏ 5 בפברואר 1897 - 29 ביוני 1945) היה אציל גרמני ממוצא יהודי, רוצחו של קורט אייזנר.
ביוגרפיה > ראשית חייו

נולד במחוז ריד אים אינקראיס באוסטריה עילית. אביו, מקס מקסימיליאן היה איש עסקים ובעל אחוזה ואמו, Emily Freiin Von Oppenheim הייתה בת למשפחת בנקאים יהודית עשירה. אחרי שירות ברגימנט בוארי בשנה האחרונה למלחמת העולם הראשונה, חזר ואליי מהחזית לאומן גרמני זועם ומאוכזב.
ביוגרפיה > המשך חייו וההתנקשות

למרות היותו אוסטרי במוצאו ובאזרחותו, הזדהה ואליי כגרמני שורשי. הוא למד באוניברסיטת מינכן והזדהה בתור לאומן גרמני ובשל מוצאו היה אריסטוקרט, כמו כן אמץ ערכים מלוכנים והכריז על עצמו כאנטישמי למרות היות אמו ממוצא יהודי. בשל כל הנסיבות האלו, תעב ואליי את קורט אייזנר, מנהיגה היהודי של Independent Social Democratic Party of Germany ולבסוף התנקש בו. ההתנקשות באה על רקע רצונו של ואליי להראות כי למרות היותו יהודי יש לו ערך אחרי שנדחה מלהצטרף לאגודת תולה. ב-21 בפברואר 1919 ברחוב במינכן, ירה ואלי בפעולת יחיד באייזנר למוות. בעיני בוארים רבים נתפס כעת כגיבור וסטודנטים הכריזו עליו כגיבור. פעולתו גרמה לפעולות תגמול של אנרכיסטים ושל קומוניסטים אשר גרמה להרג של אנשי אצולה. הרצח גרם לבסוף לייסודה של רפובליקה סוציאליסטית בוארית.
הערות שוליים

↑  Nicholas Goodrick-Clarke,(1985)The Occult Roots of Nazism, p. 148
↑  "clublet.com". clublet.com. אורכב מ-המקור ב-12 באוגוסט 2013. נבדק ב-12 באוגוסט 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Rudolf von Sebottendorff (1933). Bevor Hitler Kam: Urkundliches aus der Frühzeit der nationalsozialistischen Bewegung (בגרמנית). p. 82.
↑  Peter Padfield (2014). Hess, Hitler & Churchill, The Real Turning Point of the Second World War. p. 25.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007257989905171  BnF: cb121546933 (data)  GND: 118833952  ISNI: 0000 0000 6677 5408  LCCN: n88201336  NTA: 074140426  SUDOC: 030052408  VIAF: 52486485   WorldCat (עם VIAF): 52486485
ארנו גרבן

| --- | --- |

 לידה:  18 ביוני 1907 שופרון, הונגריה 
 פטירה:  16 במאי 1988 (בגיל 80) תון, שווייץ 
 הדרגה הגבוהה ביותר:  אמן בינלאומי (מ-1950)
 מדינה:  הונגריה, שווייץ
 
ארנו גרבן (במקור ארנסט גרינפלד, בהונגרית: Gereben Ernő;‏ 18 ביוני 1907, שופרון האימפריה האוסטרו-הונגרית (כיום בהונגריה) – 16 במאי 1988, תון, שווייץ) היה שחמטאי יהודי-הונגרי-שווייצרי.