stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אמין אל-חוסייני
בלבנון 1959–1974 > קשרים עם עיראק 1959–1963

בנובמבר 1959, שלח אמין אל-חוסייני בשם המוסד הערבי העליון תזכיר לכל ממשלות ערב, בו תבע מהן "לטפל בבעיה הפלסטינית" במטרה לממש את השאיפה "לשרש את התוקפנות היהודית נגד פלסטין ולטהר אותה מציונות", ושיש להקים צבא פלסטיני, שיהיה הראשון מבין צבאות ערב "אשר יצעדו כדי לשחרר את פלסטין". ראש ממשלת עיראק, עבד אל-כרים קאסם, הגיב מיד לתזכיר ועל פי הוראתו גויסו צעירים פלסטינים מתוך כ-5000 פליטים שחיו בעיראק ואומנו על ידי הצבא העיראקי. בינואר 1960 הביע אל-חוסייני את תמיכתו בתוכניתו של קאסם בעניין הקמתה של רפובליקה פלסטינית. ירדן ראתה בחומרה את פעילותו של אל-חוסייני למען הקמת מדינה פלסטינית בגדה המערבית ודרשה ממשלת לבנון לאסור עליו להמשיך את פעולתו ממנה. לבנון נענתה לדרישה ואסרה עליו פעילות פוליטית, אולם אל-חוסייני המשיך את פעילותו מביירות, ממנה יצא מספר פעמים לבגדאד, כדי לעקוב אחר אימוני הצבא של הפלסטינים.
קאסם העניק למופתי סיוע כספי, בנוסף על זה שקיבל מסעודיה, שאפשר לו לנהל מנגנון הסברה ולנהל פעילות פוליטית בקרב ריכוזי הפלסטינים בארצות ערב. כלי התקשורת העיראקיים פרסמו בהרחבה את פעילותו המדינית ואת הודעותיו הרבות. בעקבות ביקור של אל-חוסייני בבגדאד ביולי 1961, נפתח בעיר משרד הוועד הערבי העליון. בתום ביקורו בבגדאד ב-8 במאי 1962, אמר אל-חוסייני כי "תוכנית קאסם לשחרור פלסטין, שלפיה יוטל על העם הפלסטיני עצמו לשחרר את ארצו בתמיכת המדינות הערביות, היא תוכנית נכונה העולה בקנה אחד עם רצונו של העם הפלסטיני". מבגדאד יצא המופתי למכה, ל"ועידת האגודה המוסלמית", בה הבטיח קבלת החלטה ששללה את הניסיונות ליישב את הפליטים הפלסטינים בארצות ערב. בסוף מאי חזר לבגדאד ועמד בראש "הקונגרס האסלאמי העולמי". באוקטובר 1962 הגיע לאלג'יריה בראש משלחת פלסטינית שהשתתפה בחגיגות העצמאות שנערכו במדינה. בשנת 1962, עדיין בתור יו"ר הוועד הערבי העליון, פרסם אל-חוסייני את אמנת הוועד. אמנה זו היא האמנה הפלסטינית הראשונה אשר עקרונותיה שימשו מאוחר יותר כבסיס לאמנות המוכרות יותר של אש"ף (הנוסח עודכן ב-1968).
בתחילת 1963 תפסה את השלטון בעיראק מפלגת הבעת'. במסיבת עיתונאים אמר השר לענייני נשיאות האשם ג'ואד שהשלטון החדש יפסיק את הקשרים המיוחדים עם אל-חוסייני. היחס השלילי כלפיו מצד השלטון החדש נבע הן מקשריו עם השלטון הקודם והן מהרצון ליצור יחסי הבנה עם נאצר.
בלבנון 1959–1974 > ירידת קרנו ומותו 1969–1974

בסוף שנות ה-60 כבר איבד אל-חוסייני את השפעתו הפוליטית, מה שהביא גם לפיחות במעמדו בזירה האסלאמית. בוועידת הפסגה של ראשי המדינות המוסלמיות, שהתכנסה בספטמבר 1969 ברבאט, נכחה משלחת של אש"ף, אולם הוא עצמו כלל לא הוזמן אליה. ב-1972 פנה אמין אל-חוסייני, באמצעות עורך דין ישראלי, לממשלת ישראל, בבקשה להחזיר לו את ביתו שעל הר הצופים, אולם שר המשפטים, יעקב שמשון שפירא, השיב בתשובה לשאילתה בכנסת כי הבית לא יוחזר. בפברואר 1974 התכנסה ועידת פסגה שנייה של המדינות המוסלמיות בלאהור, פקיסטן, ואת הפלסטינים ייצג יאסר ערפאת. אמין אל-חוסייני הוזמן אליה והושב על ידו, אולם ללא מעמד רשמי כלשהו.
באותה שנה אמר: "אין כל מקום לדו־קיום של שלום עם אויבינו. הפתרון היחיד הוא חיסולו של הכיבוש הזר בפלסטין... והקמת מדינה לאומית פלסטינית על יסוד תושביה המוסלמים והנוצרים והיהודים שחיו כאן לפני הכיבוש הבריטי וצאצאיהם".
ב-2 ביולי 1974 לקה אמין אל-חוסייני בהתקף לב והועבר לבית החולים האמריקני בביירות, וב-4 ביולי מת. ראשי אש"ף, שזמן קצר לפני כן נמנעו מלהיפגש איתו, באו אל ביתו באל-מנצוריה שבביירות מיד כשנודע על מותו. בנו, צאלח, הגיע מספרד וקיבל את פני המנחמים. אל-חוסייני ביקש שגופתו תיקבר על הר הבית, אך ממשלת ישראל דחתה את בקשת המועצה המוסלמית העליונה לערוך לו הלוויה בירושלים. ב-7 ביולי נערכה לו הלוויה ממלכתית בביירות, וחרף הסכסוך המדיני הממושך, בראש מלוויו צעדו מנהיגי אש"ף ובראשם יאסר ערפאת. משפחת אל-חוסייני בירושלים קבעה שלושה ימי אבל וקיבלה את המנחמים בבתים פרטיים ובבתי מלון. נכבדי הגדה המערבית פרסמו מודעות אבל וזכרו הועלה בדרשות יום שישי במסגדים ברחבי הארץ. שנתיים לאחר מותו בזזו הפלנגות הנוצריות בלבנון את הווילה שלו וגנבו את מסמכיו ואת הארכיון שלו.
משפחתו

לעיישה ואמין אל-חוסייני נולדו מספר ילדים. לא ברור מספר הבנות (בין שתיים לשש). שתיים מהן היו זיינב (נולדה ב-1924) וסועד (נולדה ב-1925). אחד מחתניו של אל-חוסייני נתמנה ב-1973 לשר התחבורה בממשלת ירדן. לאל-חוסייני היה בן אחד, צאלח (נולד ב-1930). בתחילת אוקטובר 1945 הוא הגיע ללמוד ב"אל-אזהר" בקהיר, כמו אביו. כשבגר, עבד במשרד החוץ של סעודיה, בין היתר כקונסול במוגדישו, סומליה. נכדתו של אל-חוסייני נישאה לעלי חסן סלאמה, מייסד ארגון ספטמבר השחור.
ראו גם

התנועה הלאומית הפלסטינית
המועצה המוסלמית העליונה
הוועד הערבי העליון
יחסי גרמניה הנאצית עם העולם הערבי
לקריאה נוספת

אליהו אילת, חאג' מוחמד אמין אל חוסייני, מופתי ירושלים לשעבר, הוצאת רשפים, תשכ"ח 1968
יובל ארנון-אוחנה, קו החריש והאש, תל אביב, אחיאסף 2013.
צבי אל פלג, המופתי הגדול, משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 1989
צבי אל פלג, מנקודת ראותו של המופתי - מאמרי חאג' אמין מתורגמים ומבוארים, מרכז משה דיין, אוניברסיטת תל אביב, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1995
ג'ני לבל, חאג' אמין וברלין, תל אביב, 1996. מחקר הסוקר את הקשרים בין חאג' אמין אל-חוסייני להנהגה הנאצית ופעולותיו להשמדת יהודי אירופה.
דן מכמן, אדולף היטלר, תהליך קבלת ההחלטות בדרך ל"פתרון הסופי של שאלת היהודים", והמופתי של ירושלים חאג' אמין אל-חוסייני: מצב המחקר, סדרת עיון וחקר - הרצאות ומסות, יד ושם, 2017.
יעקב סיקא אהרוני, בעקבות המופתי עם דוד רזיאל, הוצאת המחבר, 2000
אילן פפה, אצולת הארץ. משפחת חוסייני - ביוגרפיה פוליטית, ירושלים, מוסד ביאליק, 2002
יהודה עציון, עלילות המופתי והדוקטור, הוצאת ספריית בית אל, תשע"ד 2014.
יהושע פורת, צמיחת התנועה הלאומית הערבית הפלסטינית 1918–1929, עם עובד, 1976
יהושע פורת, ממהומות למרידה: התנועה הלאומית הערבית הפלסטינית 1929–1939, עם עובד, 1978
דותן גורן, "שותף אמין לרכישת הכותל המערבי: חאג' אמין אל חוסייני בשירות "ועד הצירים", 1920-1918", עת־מול, 243 (דצמבר 2015), עמ' 18–20
אדי כהן, המופתי והיהודים, 2021
צילה הרשקו, "המופתי חאג' אמין אל חוסייני בצרפת, מאי 1945 - מאי 1946", עלי זית וחרב, תשס"ד, כרך ה', עמ' 32–55
Moshe Pearlman, Mufti of Jerusalem: The story of Haj Amin el Husseini. V Gollancz, 1947
Schechtman, Joseph B., The Mufti and the Fuehrer: The rise and fall of Haj Amin el-Husseini, T. Yoseloff, 1965
המתבגרים

| --- | --- |
 סוגה:  דוקומנטרי
 יוצרים:  אור סיט, ירדן סטפנסקי, בונית בן עמי
 בימוי:  אור סיט
 משתתפים:  אדוה קסאי, טופז וליפז חלפון, ירדן אמיתי, ליפז קוליאז, מיכאל גלנסקי, עדי בוסקילה, קים אור אזולאי, רון אלג'רסי, שקד רז, תומר טליאס
 ארץ מקור:  ישראל 
 שפות:  עברית 
 מספר עונות:  1
 מספר פרקים:  7
 הפקה
 חברת הפקה:  sitt&stefansky בשיתוף ערוץ הילדים
 שידור
 תקופת שידור מקורית:  2015
 
המתבגרים היא סדרת טלוויזיה דוקומנטרית עבור ילדים ונוער שעוסקת בחינוך מיני ובגיל ההתבגרות המשודרת בערוץ הילדים. את הסדרה יצרו אור סיט, ירדן סטפנסקי ובונית בין עמי. הסדרה עלתה לשידור ב-2015.
על הסדרה

בכל פרק בסדרה מתראיינים בני נוער בגילי 14–16, ומספרים על נושאים שנוגעים לנוער בגילם כמו שינויים גופניים במהלך גיל ההתבגרות, יחסי מין, מחזור, הטרדות מיניות, דימוי גוף, מגדר, סיפוק מיני ואחרים.
יוצרי התוכנית פתחה אותה במטרה לתווך תכנים הקשורים לחינוך מיני לנוער. תחילה חשבו היוצרים להציג בתוכנית דמות מקצועית שעל דבריה יגיבו הילדים המשתתפים בתוכנית, אולם לאחר שעשו אודישנים החליטו שהילדים משרתים את המטרה טוב יותר, משום שבשונה מדמות סמכותית ילדים יזדהו טוב יותר עם דוברים בגילם המדברים אליהם בגובה העיניים, לא מתוך מטרה לחנך אלא מתוך מטרה לשתף.
הפולמוס הציבורי על התוכנית

התוכנית עוררה ביקורת ציבורית בטענה שהתוכנית אינה מתחשבת בכך שגם ילדים צעירים מאוד צופים בערוץ, במיוחד לאור העובדה שהיא משודרת בשעה מוקדמת. ח"כ זוהר טען כי "אין לי שום התנגדות לחינוך מיני אבל לא בגיל חמש או שש או עשר — וזה הגיל הממוצע של הצופים בערוץ". בעקבות פניית ארגון "שומרים על הילדים" הוא אף זימן ישיבה בוועדת החינוך של הכנסת. בהמשך הוצא צו מניעה לתוכנית ונדחה שידור פרק שעוסק בפורנוגרפיה משעה שמונה וחצי לשעה עשר.
מנגד טענו המצדדים שכיום ילדים חשופים מגיל צעיר לנושא, ואם לא ידברו איתם ויחנכו אותם בצורה מבוקרת, הם עלולים לקבל את כל המידע שלהם על מיניות מהאינטרנט ומחבריהם, ללא יד בוגרת ומכוונת.
לקריאה נוספת

חינוך מיני
רעש מופע

בעיבוד אותות ובמערכת תקשורת, רעש מופע (רעש פאזה) הוא ההצגה בתחום התדר של תנודות אקראיות, מהירות וקצרות במופע הגל. תנודות אלה הן נראות במרחב הזמן כריצודים באות.
בתחום הRF מתייחסים לרעש זה כרעש המופע של מתנד, ואילו במערכות דיגיטליות הכוונה היא לריצוד של אות השעון.
באופן כללי (עבור רוחב פס קבוע) רעש מופע הוא גבוה יותר ככל שעולים לתדר גבוה יותר. רעש המופע הוא יחסי ליציבות של המקור המייצג את האות הנבדק.
רעש מופע הנמדד במעגל חשמלי על ידי מכשיר SSA. ניתן לראות את רעש המופע של גל הנושא המרכזי, 3 אותות נוספים ו"גבעת רעש" ביניהם.
אות חלש נעלם ברעש המופע של האות החזק יותר
הגדרות

מבחינה היסטורית קיימות שתי הגדרות שונות עבור רעש מופע. חלק טוענים שהרעש מוגדר עבור צפיפות הספק ספקטרלית וחלק מגדירים אותו עבור ספקטרום המופע המתקשר עם ספקטרום המשרעת. בפועל שתי ההגדרות מתייחסות לתופעה בה קיימת סטיית תדר מהתדר המרכזי של גל הנושא.
ארגון IEEE מגדיר את רעש המופע על ידי הנוסחה ℒ(f)=Sφ(f)/2
כאשר חוסר היציבות בפאזה  S_{\varphi }(f) הוא הסטייה בפאזה של פונקציית צפיפות ההספק הספקטרלית החד צדדית (אך בפועל היא מייצגת את תנודות הפאזה הדו צדדיות).
(ℒ(f הוא רעש הפאזה.
רקע

רעש מופע הוא סוג של רעש ציקלוסטציונרי והוא מסווג לעיתים לתנודות בזמן. הרעש הזה מיוצר בעיקר על ידי מתנדים.
מתנד אידיאלי מייצר גל סינוס טהור. כאשר במישור התדר, זה יהיה מיוצג בזוג הלמים חיובי ושלילי אשר יהיו בתדר המתנד ובתדרים הללו ירוכז גם כל ההספק של האות.
במתנדים לא אידיאליים יש רכיבי רעש העוברים אפנון מופע ומופיעים בתדרים סמוכים לתדר המתנד המקורי דבר אשר גורם לפיזור ההספק של התדר המרכזי של המתנד. הרכיבים כוללים לעיתים קרובות "רעש ורוד" ועשויים לכלול גם רעש לבן.
דוגמה לאות בעל משרעת A ותדר נדנוד  f_{0}:
רעש מופע (ℒ(f נמדד בדר"כ ביחידות של dBc/Hz, והוא מייצג את הספק הרעש ביחס לגל הנושא ברוחב פס של הרץ אחד.
ניתן להבין את היחסים בין התדר לזמן גם לפי הקשר בין הפאזה (מופע) לבין זמן ותדר: φ = 2πft.
כאשר התדר או הזמן (או שניהם) אינם יציבים ישנה גם אי יציבות בפאזה ולכן נוצר רעש מופע.
לדוגמה, לאות מסוים יש רעש מופע של dBc/Hz -80 ברוחב סרט של 10 קילוהרץ ו-95- dBc/Hz ברוחב סרט של 100 קילוהרץ.
רעש מופע אינטגרטיבי - iPN או iPHN - הוא מדד אשר סוכם את רעש המופע עבור רוחב פס מסוים ונמדד בdBc. למשל לאות מסוים יש iPN של 40- dBc ברוחב הפס בין 1-10 MHz.
המרות רעש מופע בתדר למדד נדנוד בזמן

רעש מופע נמדד במישור התדר על פני טווח תדרים מסוים (במעלות) וניתן להמירו גם למדד נדנודים בזמן באמצעות הקשר הבא
{\text{Jitter (seconds}})={\text{Phase error (degrees)}}/(360\times {\text{Frequency (Hertz)}})
במידה ואנו לא באזור הרעש הוורוד (המתנהג כמו f^-1) והרעש בעל שיפוע של 20- דציבל לדקאדה ניתן לקשר מחזור RMS של הנדוד באמצעות הקשרים הבאים:
\sigma _{c}^{2}={\frac {f^{2}{\mathcal {L}}\left(f\right)}{f_{osc}^{3}}}
{\mathcal {L}}\left(f\right)={\frac {f_{osc}^{3}\sigma _{c}^{2}}{f^{2}}}
מדידה

ניתן למדוד רעש מופע (ורעש מופע אינטגרטיבי) באמצעות נתח תדר (המכיל יישום מתאים), אך זאת בתנאי ורעש המופע של המכשיר הנמדד (DUT) גבוה מרעש המופע של המתנד הפנימי של נתח התדר.
יש לשים לב לבצע מדידה לפי רוחב הסרט הרלוונטי לאות ולא לרוחב הסרט לפי המסנן הפנימי של נתח התדר.
ניתן למדוד רעש מופע גם באמצעות מכשיר SSA - Signal source analyzer, מכשיר זה מציג את רעש המופע כתלות בתדר (ומתעדכן בזמן) והוא מכשיר אשר מיועד לביצוע המדידות הללו ולכן ישיג גם מדידה מדויקת יותר מנתח התדר. מכשיר זה מודד גם רעש מופע אינטגרטיבי.
השפעות

במערכת תקשורת דיגיטלית הכוללת משדר ומקלט רעש מופע גבוה על האות עלול לגרום לסיבוב של סימבול ולפגיע ביכולת של המודם לפענח / לשדר את המידע באופן תקין.
במערכות תקשורת נדרש רעש מופע נמוך ככל האפשר, כאשר עבור אפנונים גבוהים יותר (המסוגלים להעביר מידע רב יותר) נדרש רעש מופע נמוך יותר עבור שידור אמין.
ראו גם

רעש ורוד
רעש לבן
צפיפות הספק ספקטרלית
אסתר רזיאל-נאור

אסתר רזיאל-נאור (29 בנובמבר 1911 – 11 בנובמבר 2002, ו' בכסלו ה'תשס"ג) הייתה חברת הכנסת מטעם תנועת החרות וקודם לכן חברת מפקדת האצ"ל, מורה במקצועה. אחותו של מפקד האצ"ל דוד רזיאל.
ביוגרפיה

נולדה בעיירה סמרגון שבאזור וילנה, כנצר למשפחת רבנים, בתם של בלומה לבית גורדין ומרדכי רזיאל (רוזנסון) (1880–1962), מחנך עברי. בבית דיברו עברית. ב-1914 עלתה עם הוריה ואחיה, לארץ ישראל, בעקבות הזמנה שקיבל אביה ללמד בבית הספר "תחכמוני" בתל אביב. עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה הוגלתה משפחתה למצרים על ידי הטורקים יחד עם כל יהודי הארץ שהיו נתינים רוסיים, משם חזרה לרוסיה ושבה לארץ בשנת 1923.
סיימה את בית-המדרש למורות על שם לוינסקי בתל אביב, וב-1935 עברה לירושלים, שם לימדה בבית-ספר בשכונת תלפיות.
ב-1932 הצטרפה לבית"ר וארגנה את "התאים הלאומיים". במקביל לפעולתה באצ"ל ובבית"ר, המשיכה לעסוק בהוראה. היא הקפידה שלא לנהל תעמולה בקרב תלמידיה בבית הספר היסודי בו לימדה, אך סיכת בית"ר שענדה באחד הימים הובילה לפיטוריה. לאחר שפוטרה, חזרה רזיאל-נאור לתל אביב, שם צורפה בשנת 1934 לקורס מפקדי כיתות בפיקודו של אהרון חייכמן.
ב-1936, עם פרוץ המרד הערבי הגדול, הצטרפה לאצ"ל בעקבות אחיה דוד רזיאל. באצ"ל גברו קולות הקוראים לתגובה צבאית נגד הערבים. כחלק מההכנות לקראת פעולות תגמול, נשלחה אסתר לבית-החולים "הדסה" בתל אביב כדי לעבור הכשרה בקורס לעזרה ראשונה. באוגוסט 1936 לקחה רזיאל-נאור לראשונה חלק בפעולת תגמול. הפעולה, שכללה יריות וזריקת רימונים לעבר רכבת חולפת, באה כתגובה לזריקת רימון יד מתוך רכבת שעשתה דרכה ליפו, אל רחוב הרצל בתל אביב, שכתוצאה מהתפוצצותו נהרג ילד ומספר אנשים נפצעו.
שלוש שנים לאחר מכן, ב-1939, הייתה לקריינית הראשונה בתחנת השידור של האצ"ל, קול ציון הלוחמת, וכן עסקה בכתיבה בעיתון "המשקיף", ולאחר סגירתו, בביטאון תנועת החרות. בתרצ"ט נישאה ליהודה נאור. בשנת 1943 צורפה למפקדת האצ"ל.
ב-4 במרץ 1944 הובא לבית הוריו של דוד רזיאל משדר רדיו, לאחסון ללילה אחד. באותו לילה ערכה המשטרה הבריטית חיפוש בבית, החרימה את המשדר ועצרה את רזיאל-נאור ואת בעלה יהודה נאור. בעקבות המקרה, פתח שירות המודיעין של האצ"ל בחקירה כדי לחשוף את זהות המלשין. לידי הארגון הגיע מכתב סודי ששלח מטה הבולשת הבריטית ובו אינפורמציה על קשריו של יעקב חילביץ', מראשי המוסד הכספי "מס חזית ישראל" שעסק באיסוף כספים עבור האצ"ל, עם הבולשת. חודשיים לאחר מכן, משלא הצליחו חברי האצ"ל להביא את חילביץ' לארץ ישראל למסור את גרסתו, גזר עליו בית דין מיוחד של הארגון עונש מוות. רזיאל-נאור הובאה לבית הסוהר לנשים בבית לחם כשהיא בהריון. בעלה, יהודה, נלקח לבית-הסוהר בעכו ומאוחר יותר הוגלה לאפריקה, שם שהה ארבע שנים וחצי, עד להקמת מדינת ישראל. ב-18 באוגוסט 1944, לאחר שבעה חודשי מעצר, שוחררה, וכעבור זמן קצר ילדה את בתה. על רזיאל-נאור הוטל מעצר בית, והיא נלקחה לחקירה לעיתים תכופות.
ב-22 ביולי 1946, לאחר פיצוץ מלון המלך דוד, נעצרה שוב ונשלחה למחנה המעצר בלטרון, שם שהתה מספר שבועות. לאחר שחרורה המשיכה המשטרה הבריטית לפקח עליה, ולכן נמנע ממנה להמשיך בפעילות מחתרתית.
לאחר החלטת האו"ם בכ"ט בנובמבר 1947, חזרה רזיאל-נאור לפעילות בתחנת השידור של האצ"ל, ולאחר קום מדינת ישראל הצטרפה לתנועת החרות ונבחרה מטעמה לכנסת, מהכנסת הראשונה ועד הכנסת השביעית. לאורך 25 שנות כהונתה בכנסת שימשה יו"ר הסיעה והייתה נציגתה בוועדת החינוך והתרבות. בשנת 1974, בבחירות לכנסת השמינית, התמודדה במקומה במשבצת הנשים גאולה כהן.
אסתר רזיאל-נאור נטמנה בבית הקברות סנהדריה בעיר. היא הותירה אחריה שלושה ילדים: אריה נאור, מזכיר הממשלה בשתי ממשלותיו של מנחם בגין, דוד ואפרת. בשנת 2011 קראה עיריית ירושלים רחוב על שמה בשכונת חומת שמואל (הר חומה).
הערות שוליים

↑  דוד תדהר (עורך), "אברהם מרדכי רזיאל (רוזנסון)", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך ב (1947), עמ' 987; א. ר.,'"`UNIQ--nowiki-00000003-QINU`"'ר' מרדכי רזיאל איננו, חרות, 2 בינואר 1962.
1 2 3  אבי כצמן,'"`UNIQ--nowiki-00000005-QINU`"'מתה אסתר רזיאל-נאור, בעבר חברת כנסת וממפקדי האצ"ל, באתר הארץ, 11 בנובמבר 2002
| חברי הכנסת הראשונה |
| --- | --- | --- |
| מפא"י | דוד בן-גוריון • משה שרת • אליעזר קפלן • (דוד רמז) • יוסף שפרינצק* • גולדה מאיר • יצחק בן-צבי • זלמן שזר • דב יוסף • חיים בן אשר • אברהם הרצפלד • עדה מימון • שלמה לביא • שמואל דיין • יוסף ברץ • יחיאל דובדבני • בבה אידלסון • פרץ נפתלי • פנחס לבון • זלמן ארן • בן-ציון דינור • אליהו הכרמלי • נטע הרפז • (יהודית שמחוני) • (אבא חושי) • יזהר סמילנסקי • ראובן שרי • יונה כסה • אפרים תבורי • (יוסף מיכאל לם) • (אריה שפטל) • (אברהם טביב) • צבי יהודה • עקיבא גוברין • יוסף אפרתי • אריה בהיר • חסיה דרורי • אליעזר ליבנה • דוד הכהן • ישראל גורי • עמי אסף • מאיר ארגוב • דבורה נצר • שרגא גורן • השל פרומקין • דוד בר-רב-האי • (יצחק קנב) • (הרצל ברגר) • (ז'ניה טברסקי) • (ישראל ישעיהו-שרעבי) • (ברוך אזניה) • (מנחם כהן) • (רפאל בש) |  |
| מפ"ם | (יצחק טבנקין) • מאיר יערי • יעקב חזן • נחום ניר-רפאלקס • אהרן ציזלינג • מרדכי בנטוב • ישראל גלילי • יעקב ריפתין • משה סנה • ברל רפטור • אליעזר פרי • משה ארם • חנה למדן • חנן רובין • ישראל בר-יהודה • מנחם בדר • פייגה אילנית • יצחק בן-אהרן • (דב בר-ניר) • (מנחם רצון) • (דוד ליבשיץ) |  |
| החזית הדתית המאוחדת | יהודה לייב פישמן מימון • יצחק מאיר לוין • חיים משה שפירא • משה אונא • בנימין מינץ • דוד צבי פנקס • מאיר דוד לוונשטיין • זרח ורהפטיג • אליהו-משה גנחובסקי • קלמן כהנא • מרדכי נורוק • יוסף בורג • אהרן-יעקב גרינברג • אברהם יהודה גולדראט • אברהם-חיים שאג • (משה קלמר) • (אליהו מזור) |  |
| תנועת החירות | מנחם בגין • אורי צבי גרינברג • יעקב מרידור • אריה בן-אליעזר • אברהם רקנאטי • יוחנן בדר • הלל קוק • חיים לנדאו • שמואל מרלין • חיים כהן-מגורי • אליהו לנקין • שמואל כץ • ערי ז'בוטינסקי • אסתר רזיאל-נאור |  |
| הציונים הכלליים | פרץ ברנשטיין • ישראל רוקח • שושנה פרסיץ • יוסף ספיר • יעקב קליבנוב • יעקב גיל • יוסף סרלין |  |
| המפלגה הפרוגרסיבית | פנחס רוזן • אברהם גרנות • אידוב כהן • יזהר הררי • ישעיהו פורדר |  |
| ספרדים ועדות מזרח | בכור-שלום שטרית • אליהו אלישר • אברהם אלמליח • משה בן-עמי |  |
| מק"י | שמואל מיקוניס • תופיק טובי • אליעזר פרמינגר • מאיר וילנר |  |
| הרשימה הדמוקרטית של נצרת | סיף א-דין א-זועבי, אמין-סלים ג'רג'ורה |  |
| מפלגת הלוחמים | נתן ילין-מור |  |
| ויצו | רחל כהן-כגן |  |
| התאחדות התימנים בישראל | זכריה גלוסקא |  |
בסוגריים - כהונה חלקית, * יו"ר הכנסת
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987011913074305171  VIAF: 2646167025395053390008   WorldCat (עם VIAF): 2646167025395053390008
Desmos

Desmos (בעברית: דסמוס) הוא מחשבון גרפי חינמי הניתן לשימוש באינטרנט ולהורדה כיישומון.
בנוסף, ישנו רכיב בשם Desmos Classroom המאפשר בניית פעילויות אינטראקטיביות. כל פעילות בנויה מרצף של מסכים, המשלבים רכיבים כמו המחשבון הגרפי וכלים נוספים.
החל מספטמבר 2012, התוכנה קיבלה מימון של כ-1,000,000 דולר מגורמים שונים: קפור קפיטל, קינדלר קפיטל, אלם סטריט ונצ'רס ו-Google Ventures. מעבר לשימוש לצורך איור משוואות ואי-שוויונים, התוכנה כוללת גם אפשרויות מתמטיות נוספות כגון: רשימות, רגרסיות, משתנים אינטראקטיביים, הגבלת גרפים, ציור גרפים בעלי נקודות חיתוך באותו מישור, גרף פונקציה קוטבית, שני סוגים של מערכות צירים ועוד. התוכנה תומכת במספר שפות, ביניהן: אנגלית, צרפתית ואיטלקית; כיום באופן חלקי גם בעברית.
מקור השם הוא מיוונית, ומשמעותו קשר.
אופן השימוש

המשתמשים יכולים ליצור חשבון או להירשם עם חשבון ה-Google+ שלהם ובכך לשמור את הגרפים שיצרו. ההרשמה לאתר כלולה באפשרות לשתף גרפים באמצעות קישור. בנוסף ישנה אפשרות לפרסם את הגרף לציבור והוא מוצג בדף הבית של התכנה בכניסה מאתר האינטרנט. בתחילת השימוש, התוכנה מגיעה עם 35 גרפים שונים המשמשים לצורך לימוד השימוש בתוכנה וללימוד מתמטיקה.
בתוכנה נעשה שימוש להדגמת נושאים במתמטיקה במישור והתנהגויות של פונקציות. חלק מהמשתמשים בנוסף לשימוש המתמטי, משתמשים ביישום כדי לצייר ציורים בעזרת גרפים ופונקציות. חלק מהיצירות שפורסמו ניתן לראות באתר.
בנוסף למחשבון הגרפי שמציע האתר והיישומון, באתר של Desmos מוצעים גם שירותי מחשבון מדעי, ממשק דו-ממדי עם צורות גאומטריות ואיזומטריות, וממשק של פעולות עם מטריצות בתור גרסת בטא. התוכנה גם מציעה פלטפורמות לימוד שונות הכוללות משחקים עם גרפים ופונקציות ללימוד תכונות שונות של פונקציות ומשוואות שונות.
כמו כן, ניתן גם לתכנת משחקים שונים באמצעות המחשבון הגרפי. זאת אף על פי שאין בתוכנה אפשרות להכניס פקודת תנאי.
ראו גם

גאוגברה
וולפרם אלפא
הערות שוליים

↑  Desmos | Staff Picks: Creative Art, Desmos.com
↑  Desmos
↑  PONG vs. Computer, Desmos Graphing Calculator'"`UNIQ--nowiki-00000002-QINU`"'(באנגלית)'"`UNIQ--templatestyles-00000003-QINU`"'
המקוללים

| --- | --- |

 סוגה:  מיני סדרה מוקומנטרי
 יוצרים:  חגי לוי, לירן עצמור
 כותבים:  חגי לוי, נעם קפלן, שחר מגן, מיכל ויניק, מיכל וייס
 בימוי:  חגי לוי, יונתן גורפינקל, חליל אפרת
 פרסים:  פרס האקדמיה לטלוויזיה (2011)
 ארץ מקור:  ישראל ישראל
 שפות:  עברית
 מספר עונות:  1
 מספר פרקים:  5
 הפקה
 מפיק:  חגי לוי, לירן עצמור, אורית זמיר, יואב רועה
 צלמים:  שרק דה מאיו
 שידור
 רשת שידור:  HOT
 תקופת שידור מקורית:  2014–הווה
המקוללים היא מיני סדרה מוקומנטרית ישראלית בת 5 פרקים, שיצרו חגי לוי ולירן עצמור, והוקרנה בערוץ 8 בשנת 2014.
כל פרק בסדרה מציג את סיפור חייו של אישיות בולטת בתרבות הישראלית: פנחס שדה, יונה וולך, משה קרוי ואביבה אורי. הפרק החמישי והאחרון הוא אפילוג, המציג את חגי לוי וחושף את שלוש שנות עבודתו על הסדרה בדיאלוג עם בנו.
פרקי הסדרה מצולמים ומבוימים באופן היוצר בצופה תחושה שזהו סרט דוקומנטרי המשתמש בחומרים מצולמים ישנים שנמצאו.  אחד האמצעים לכך הוא השימוש במצלמת סופר 8.  אמצעים אחרים הם שיחזורים מוקפדים של חומרים כמו צילומים של מושאי הסדרה ושילובם בתוך הסרט (למשל הצילום של יונה וולך בכתב העת מוניטין, שצילם מיכה קירשנר). כמו כן יש שימוש במשפטים שגיבורי הסדרה אכן אמרו, למשל בראיונות שנתנו לתקשורת. הסדרה מציגה כביכול את חגי לוי בצעירותו כשהוא נפגש עם האמנים שהעריץ. רק בפרק האחרון מתגלה שכל הסדרה מבוימת.
שחקנים

יהודה אלמגור בתפקיד פנחס שדה
נטע שפיגלמן בתפקיד יונה וולך
איתי ברנע בתפקיד משה קרוי
חוה אורטמן בתפקיד אביבה אורי
חגי לוי בתפקידו עצמו
עמנואל יצחק לוי בתפקיד עצמו (בנו של חגי)
הערות שוליים

↑  המקוללים, באתר "דוקאביב גליל"
יורם אבנימלך

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1933 (בן 92 בערך) ירושלים, פלשתינה (א"י) 
 מקום לימודים:  האוניברסיטה העברית בירושלים  הפקולטה לחקלאות, מזון וסביבה ע"ש רוברט ה. סמית 
 מוסדות:  הטכניון – מכון טכנולוגי לישראל (1968)  המשרד להגנת הסביבה (1988–1994) 
 פרסים והוקרה:  פרס מפעל חיים מטעם האגודה הישראלית לאקולוגיה ומדעי הסביבה (2020) 
 
יורם (יוריק) אבנימלך (נולד ב-1933) הוא חוקר ישראלי בתחום מדעי הסביבה, שמכהן כפרופסור אמריטוס בפקולטה להנדסה אזרחית וסביבתית בטכניון. אבנימלך היה דיקן הפקולטה להנדסה חקלאית בטכניון בשנים 2000–2002, המדען הראשי הראשון במשרד איכות הסביבה וחבר בוועדת החקירה הממלכתית בנושא ניהול משק המים. מחקרו על סביבת הכנרת ואגם החולה, החל משנות ה-60, העלה את המודעות לסכנה שנשקפת לאיכות מי הכנרת ולסביבתה הטבעית, והוא תרם רבות לפעולות שעזרו לשיקום האזור. על מחקרו ופעילותו הציבורית למען איכות הסביבה בישראל זכה אבנימלך בפרס מפעל חיים מטעם האגודה הישראלית לאקולוגיה ומדעי הסביבה.
ראשית חייו והשכלה

אבנימלך נולד בירושלים וכנער השתתף במערכה על ירושלים במלחמת העצמאות. ב-1950 התגייס לנח"ל וב-1951 התיישב בקיבוץ צרעה, שם הכיר את אשתו. שניהם עבדו בקיבוץ בחקלאות ולאחר זמן מה החליטו לעזוב.
את לימודיו האקדמיים החל אבנימלך באוניברסיטה העברית מתוך כוונה ללמוד חקלאות. במהלך לימודיו החל להתעניין במדעי הקרקע. הוא המשיך בתחום זה לתואר שני ולדוקטורט בפקולטה לחקלאות של האוניברסיטה העברית ברחובות בשיתוף עם מכון ויצמן למדע. לאחר לימודיו הרצה במשך שנתיים בטכניון ולאחר מכן עשה פוסט-דוקטורט בוושינגטון די. סי..