stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
לגאאן
הערות שוליים

↑  Zilko, Christian; Chapman, Wilson; Foreman, Alison (24 באפריל 2023). "The 57 Best Movie Musicals of All Time, Ranked". IndieWire. נבדק ב-2 ביולי 2023. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  Bisset, Susan; Chris Hastings (25 בנובמבר 2001). "Anti-British Indian film in chase for Oscar". The Daily Telegraph. London. אורכב מ-המקור ב-12 בינואר 2004. נבדק ב-20 בינואר 2008. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Rings lords over Oscar with 13 nominations". CNN. 12 בפברואר 2002. אורכב מ-המקור ב-2 בפברואר 2008. נבדק ב-20 בינואר 2008. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Chandran, Rina (3 במרץ 2002). "A "golden" push for Indian cinema". Business Line. ארכיון מ-10 באוגוסט 2011. נבדק ב-20 בינואר 2008. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Mahajan, Nupur (10 במאי 2002). "It's Lagaan for Luhrmann". The Times of India. ארכיון מ-11 בנובמבר 2012. נבדק ב-20 בינואר 2008. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Bollywood's hopes for Oscar dollars". BBC. 13 בפברואר 2002. ארכיון מ-22 בנובמבר 2008. נבדק ב-20 בינואר 2008. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Murari, Timeri N. (15 בפברואר 2002). "Lagaan lives on". Business Line. ארכיון מ-10 באוגוסט 2011. נבדק ב-20 בינואר 2008. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Gangadhar, V. (23 בפברואר 2002). "Lagaan's ultimate test". The Tribune. ארכיון מ-18 בינואר 2008. נבדק ב-20 בינואר 2008. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Bosnian war film gets Oscar". CNN. 25 בפברואר 2002. ארכיון מ-11 באוקטובר 2008. נבדק ב-20 בינואר 2008. {{cite news}}:  (עזרה)
1 2  "Indians mourn Oscar miss". BBC News. 25 בפברואר 2002. נבדק ב-20 בינואר 2008. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Americans must learn to like our films: Ashutosh". The Times of India. 15 באפריל 2002. ארכיון מ-13 בינואר 2009. נבדק ב-20 בינואר 2008. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "South takes the lion's share; Lagaan wins 8 national awards". The Hindu. 27 ביולי 2002. אורכב מהמקור ב-16 בינואר 2008. נבדק ב-13 בינואר 2008. {{cite web}}:  (עזרה)תחזוקה - ציטוט: unfit URL (link)
↑  "Lagaan walks away with eight Filmfare awards". Apunkachoice.com. 17 בפברואר 2002. אורכב מ-המקור ב-21 בינואר 2008. נבדק ב-13 בינואר 2008. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Lagaan scoops Bollywood awards". BBC News. 6 באפריל 2002. ארכיון מ-23 בנובמבר 2008. נבדק ב-13 בינואר 2008. {{cite news}}:  (עזרה)
לוב האיטלקית

לוב האיטלקית או צפון אפריקה האיטלקית הייתה מושבה של ממלכת איטליה שהוקמה בשנת 1934, מאיחוד של טריפוליטניה האיטלקית וקירנאיקה האיטלקית, אשר הוקמו בשנת 1912, לאחר ניצחונה של איטליה במלחמה האיטלקית–עות'מאנית. במהלך מלחמת העולם השנייה נערכה בשטחי המושבה המערכה במדבר המערבי, ובסיומה נכבשה המושבה בידי הצבא הבריטי, והועברה לשליטה של בריטניה וצרפת, אשר שלטו במושבה עד לשנת 1951, אם כי איטליה ויתרה באופן רשמי על המושבה רק בחוזה פריז בשנת 1947.
היסטוריה > כיבוש

המאמצים האיטלקיים ליישב את לוב החלו בשנת 1911, והתאפיינו בתחילה במאבקים גדולים עם מוסלמים לוביים שנמשכו עד 1931. בתקופה זו שלטה ממשלת איטליה באזורי החוף בלבד. בין השנים 1911 ל-1912 שירתו ביחידות קרביות יחד עם חיילים אריתראים ואיטלקים במלחמת איטליה-טורקיה, מעל 1,000 סומלים ממוגדישו, בירת סומלילנד האיטלקית דאז. מרבית הכוחות הסומלים נותרו בלוב עד שהועברו חזרה לסומלילנד האיטלקית לקראת הפלישה לאתיופיה בשנת 1935.
לאחר שכבשה האימפריה האיטלקית את טריפוליטניה העות'מאנית (לוב העות'מאנית), במלחמת איטליה-טורקיה 1911–1912, בחלק גדול מהתקופה הקולוניאלית המוקדמת ניהלה איטליה מלחמת דיכוי נגד אוכלוסיית לוב. האימפריה העות'מאנית מסרה את שליטתה בלוב בחוזה לוזאן משנת 1912, אך ההתנגדות העזה לאיטלקים נמשכה מהמסדר הפוליטי-דתי הסנוסי, קבוצה לאומנית מאוד של מוסלמים סונים. קבוצה זו, בתחילה בהנהגתו של עומר אל-מוח'תאר, אשר התרכזה בהרי ג'בל אכדר בקירנאיקה, הובילה את תנועת ההתנגדות הלובית נגד ההתיישבות האיטלקית בלוב. כוחות איטלקים תחת הגנרלים פייטרו באדוליו ורודולפו גרציאני ניהלו מערכת ענישה באמצעות נשק כימי, הוצאות להורג המוניות של חיילים ואזרחים ומחנות ריכוז. רבע מאוכלוסיית קירניאקה שמנתה 225,000 איש מתו במהלך הסכסוך. לאחר כמעט שני עשורים של מסעות דיכוי הכוחות הקולוניאליים האיטלקיים טענו לניצחון.
בשנות השלושים המדיניות של הפאשיזם האיטלקי כלפי לוב החלה להשתנות, וגם קירנאיקה האיטלקית וגם טריפוליטניה האיטלקית, יחד עם פזאן, אוחדו ללוב האיטלקית בשנת 1934.
היסטוריה > מסעות הרגעה

בשנת 1923 ארגנו מורדים מקומיים הקשורים למסדר הסנוסי את תנועת ההתנגדות הלובית נגד ההתיישבות האיטלקית בלוב. המרד דוכא על ידי הכוחות האיטלקיים בשנת 1932, לאחר מה שמכונה "מסע הרגעה", שהביא למותם של רבע מאוכלוסיית קירניאקה שמנתה 225,000 איש. איטליה ביצעה פשעי מלחמה גדולים במהלך הסכסוך, כולל שימוש בכלי נשק כימיים בלתי חוקיים, מקרים של סירוב לקחת שבויי מלחמה ובמקום זאת הוצאתם להורג של לוחמים שנכנעו והוצאות להורג המוניות של אזרחים. הרשויות האיטלקיות ביצעו טיהור אתני על ידי גירוש בכוח של 100,000 בדואים מקירנאיקה, כמעט מחצית מאוכלוסיית קירניאקה, מיישוביהם, ומסרו אותם למתיישבים איטלקים.
הכיבוש האיטלקי גם צמצם את מספר בעלי החיים על ידי הרג, החרמה או הובלת בעלי החיים מארצם הפסטורלית[דרוש מקור] לאדמה בלתי מתאימה ליד מחנות הריכוז. מספר הכבשים ירד מ-810,000 בשנת 1926 ל-98,000 בשנת 1933, עזים מ-70,000 ל-25,000 וגמלים מ-75,000 ל-2,000.
בין השנים 1930–1931 הוצאו להורג 12,000 קירנאים, וכל העמים הנודדים בצפון קירנאיקה הוצאו בכוח מהאזור והועברו למחנות ריכוז ענקיים בשפלה הקירנאיקית. תעמולה של המשטר הפשיסטי הכריזה כי המחנות הם דוגמה של הציוויליזציה המודרנית ומנוהלים ביעילות - אולם במציאות היו במחנות תנאים סניטריים ירודים שכן במחנות היו בממוצע כ-20,000 בדואים יחד עם גמליהם ובעלי חיים אחרים, אשר הצטופפו בשטח של קילומטר רבוע אחד. המחנות התקיימו בשירותי רפואה ראשוניים בלבד, כאשר במחנות סולוך וסיסי אחמד אל מגרון, לפי ההערכות, כ-33,000 אסירים טופלו רק על ידי רופא אחד. טיפוס ומחלות אחרות התפשטו במהירות במחנות כיוון שהעצירים נחלשו פיזית ממנות מזון דלות שסופקו להם ועבודות כפייה. עד לסגירת המחנות בספטמבר 1933, 40,000 מתוך 100,000 העצירים מתו במחנות.
היסטוריה > הסכמים טריטוריאליים עם מעצמות אירופה

המושבה התרחבה לאחר וויתורים מהמושבה הבריטית סודאן והסכם טריטוריאלי עם מצרים. מחוז כופרה צורף להלכה על ידי הבריטים בעת כיבוש מצרים עד 1925, אבל למעשה, נותר המרכז למען ההתנגדות הסנוסית עד שנכבש על ידי האיטלקים בשנת 1931. ממלכת איטליה דרשה בוועידת השלום בפריז לקבל חלק מהמושבות הגרמניות, אך כפיצוי, בריטניה העניקה לה את אולטר ג'ובה וצרפת הסכימה לתת כמה שטחים במדבר סהרה ללוב האיטלקית.
לאחר דיונים ממושכים בשנות ה-20 של המאה ה-20, בשנת 1935 במסגרת הסכם מוסוליני-לוואל קיבלה איטליה את רצועת אוזו, שנוספה ללוב. עם זאת, הסכם זה לא אושר מאוחר יותר על ידי צרפת.
בשנת 1931 עברו מספר עיירות לשליטת איטליה. מצרים הבריטית מסרה את אל־כופרה וא־גרבוב ללוב האיטלקית ב-6 בדצמבר 1925, אך רק בתחילת שנות ה-30 של המאה ה-20 זכתה איטליה בשליטה מלאה במקום. בשנת 1931, במהלך המערכה בירנאיקה, כבש הגנרל רודולפו גרציאני בקלות את מחוז אל־כופרה, שנחשב לאזור אסטרטגי, והוביל כ-3,000 חיילי חי"ר וארטילריה, שנתמכו על ידי כעשרים מפציצים. מטאן א-סהרה הועבר לאיטליה בשנת 1934 כחלק ממשולש סהרה לאיטליה הקולוניאלית על ידי השלטון המשותף האנגלי-מצרי, אשר ראה את האזור כחסר ערך, לבניטו מוסוליני. במהלך תקופה זו, הכוחות הקולוניאליים האיטלקיים בנו מבצר בסגנון מלחמת העולם הראשונה באל טאג באמצע שנות השלושים.
היסטוריה > מלחמת העולם השנייה

בשנת 1939 הוענקה אזרחות איטלקית למספר מצומצם של אזרחים מלוב על פי צו מלכותי מס' 70 מ-9 בינואר 1939. אזרחות זו הייתה הכרחית לכל לוב בעל שאיפות להתקדם בצבא או בארגונים אזרחיים. לוב הפכה ל"חוף הרביעי של איטליה "(Trye 1998). שילוב לוב באימפריה האיטלקית העניק לצבא האיטלקי יכולת גדולה יותר לנצל לוביים ילידים לשירות צבאי. לובים ילידים שירתו בדיוויזיות איטלקיות מראשית הכיבוש האיטלקי של לוב. ב-1 במרץ 1940 הוקמו דיוויזיות לוב 1 ו-2. הארמייה האיטלקית החמישית קיבלה את דיוויזיית חיל הרגלים הלובית השנייה, אשר שולבה בקורפוס ה-13. הארמייה העשירית האיטלקית קיבלה את דיוויזיית חיל הרגלים הלובית הראשונה, אותה שילבה בעתודת הארמייה. דיוויזיות הרגלים הלוביות האיטלקיות היו דיוויזיות קולוניאליות ("קולוניאליות" במובן המורכב מכוחות ילידים). ביחידות אלו פיקדו עליהם קצינים איטלקיים, עם מש"קים וחיילים לוביים. האימונים והמוכנות של דיוויזיות אלו היו שווים לדיוויזיות האיטלקיות הרגילות בצפון אפריקה. המקצועיות ורוח הלחימה שלהם הפכו אותם לכמה מדיוויזיות החי"ר האיטלקיות הטובות ביותר בצפון אפריקה.
בשנת 1940 קיבלו הלובים באזורי החוף אזרחות איטלקית כחלק מהמאמצים הפשיסטיים ליצור את איטליה הקיסרית בטריפוליטניה ובקירנאיקה. זה הפחית את ההתנגדות של תנועת ההתנגדות הלובית, אשר נותרה מרוכזת בעיקר באזור פזאן, אבל נותרה היה כמעט אפסית עד להגעת כוחות צרפתיים באזור בשנת 1942.
לאחר התרחבות לוב האיטלקית עם רצועת אוזו, כיוונה איטליה הפשיסטית להמשך הרחבה דרומה. ואכן התוכניות האיטלקיות, במקרה של מלחמה נגד צרפת ובריטניה הגדולה, הציגו את הרחבת לוב עד דרום אגם צ'אד והקמת גשר יבשתי רחב בין לוב למזרח אפריקה האיטלקית. במהלך מלחמת העולם השנייה, הייתה תמיכה חזקה באיטליה מצד לובים מוסלמים רבים שנרשמו לצבא איטליה. כוחות לובים אחרים (סווארי [גדודי הפרשים] והספאחי או שוטרים רכובים) נלחמו למען ממלכת איטליה מאז שנות העשרים. מספר קרבות גדולים התרחשו בלוב במהלך המערכה בצפון אפריקה. בספטמבר 1940 החלה הפלישה האיטלקית למצרים מלוב.
בדצמבר אותה שנה, הארמייה הבריטית השמינית פתחה במתקפת נגד בשם מבצע מצפן והכוחות האיטלקיים נדחקו חזרה ללוב. לאחר שאיבדה את כל קירנאיקה וכמעט את כל הארמייה העשירית שלה, איטליה ביקשה סיוע גרמני כדי לסייע למערכה הכושלת שלה.
בתמיכת גרמניה, השטח הלובי האבוד הוחזר במהלך מבצע זוננבלום ובסיום מבצע "בריביטי" נכנסו כוחות גרמנים ואיטלקיים למצרים. המצור הראשון על טוברוק באפריל 1941 סימן את הכישלון הראשון בטקטיקות הבליצקריג של רומל. בשנת 1942 נערך קרב גזאלה כאשר כוחות הציר כבשו סופית את טוברוק ודחפו שוב את הכוחות הבריטיים המובסים לעבר מצרים. תבוסה במהלך קרב אל עלמיין השני במצרים הטילה אבדון על כוחות הציר בלוב והביאה לסיום המערכה במדבר המערבי.
בפברואר 1943 נאלצו כוחות גרמניים ואיטלקיים נסוגים לנטוש את לוב כשהם נדחקו מקירנאיקה וטריפוליטניה ובכך הסתיימה השליטה האיטלקית בלוב. פזאן נכבשה על ידי צרפת החופשית בשנת 1943. בסיומה של מלחמת העולם השנייה, הבריטים והצרפתים שיתפו פעולה כנגד התנגדות חדשה קטנה.
היסטוריה > עצמאות

בין השנים 1943–1951, טריפוליטניה וקירנאיקה היו תחת ממשל צבאי בריטי, ואילו הצרפתים שלטו בפזאן. על פי תנאי הסכם השלום עם בעלות הברית משנת 1947, ויתרה איטליה על כל התביעות בלוב. נערכו דיונים לשמירה על מחוז טריפוליטניה כמושבה האיטלקית האחרונה, אך אלה לא צלחו.
אף על פי שבריטניה וצרפת התכוונו לחלק את האומה בין האימפריות שלהן, ב-21 בנובמבר 1949 קיבלה העצרת הכללית של האו"ם החלטה לפיה לוב צריכה להיות עצמאית לפני ה-1 בינואר 1952. ב-24 בדצמבר 1951 לוב הכריזה על עצמאותה כממלכת לוב המאוחדת, מונרכיה חוקתית ותורשתית.
ראו גם

המלחמה האיטלקית–עות'מאנית
המערכה בצפון אפריקה
סנוסים
יחסי איטליה–לוב
תהליך התרחבות לוב האיטלקית:


ירוק כהה: 1912 – מהאימפריה העות'מאנית, במסגרת חוזה לוזאן (איט') (טור') שסיים את המלחמה האיטלקית–עות'מאנית


בעקבות לחימת ממלכת איטליה במלחמת העולם הראשונה לצד מדינות ההסכמה:

– אפור: 1919 – מאלג'יריה הצרפתית ומאפריקה המערבית הצרפתית, במסגרת חוזה ורסאי

– לבן (מחוז כופרה): ב־1923 נמסר רשמית מהאימפריה העות'מאנית במסגרת הסכם לוזאן, אך למעשה נכבש מהסנוסים רק ב־1931

– ירוק בהיר: 1926 – מממלכת מצרים

– אדום בהיר: 1934 – מסודאן האנגלו-מצרית

– אדום כהה: 1935 – מאפריקה המשוונית הצרפתית, במסגרת ההסכם הצרפתי–איטלקי (איט') (צר'). עם זאת, מסירה זו לא קיבלה תוקף חוקי איטלקי.
כוס של אליהו

| --- | --- |

כוס של אליהו מנחושת עם הקדשה מישיבת רבינו חיים ברלין
 תלמוד בבלי:  מסכת פסחים, דף קי"ח, עמוד ב' (לפי גרסאות מסוימות)
 שולחן ערוך:  שולחן ערוך, אורח חיים, סימן תפ"א, סעיף א'
כוס של אליהו גם כוס חמישי הוא מנהג נפוץ, כחלק ממסורת ליל הסדר, לפיו מוזגים כוס נוספת, מלבד ארבע כוסות. כוס זה מכונה של כוס של אליהו הנביא, ובספרות האחרונים נאמרו מספר טעמים על כך. יש שעושים כוס זו גדולה משאר הכוסות.
בחלק מהמקורות נראה שאין קשר בין 'כוס אליהו הנביא' לכוס חמישית'. אך ברבים מהמקורות מדובר על אותה הכוס.
רקע

בליל הסדר תיקנו חז"ל לשתות ארבע כוסות. תקנה זו מופיעה בדברי המשנה במסכת פסחים: ”ערבי פסחים סמוך למנחה, לא יאכל אדם עד שתחשך. ואפילו עני שבישראל לא יאכל עד שיסב. ולא יפחתו לו מארבעה כוסות של יין, ואפלו מן התמחוי.” במשנה נוספת מופיע: ”מזגו לו כוס שלישי מברך על מזונו רביעי גומר עליו את הלל ואומר עליו ברכת השיר.”
מדברי המשנה, נראה כי ישנן ארבע כוסות בלבד, ולא יותר. ומאחר ואסור להוסיף על הכוסות, אין לשתות כוס נוספת כלל.
מקור המנהג > כוס חמישי

בתלמוד, הובאה על אתר ברייתא נוספת, שלפי גרסת רש"י ורשב"ם, וכן מופיע בכל הגרסאות המודפסות, עוסקת אך היא בכוס הרביעית:
ת"ר רביעי גומר עליו את ההלל ואומר עליו הלל הגדול וי"א ה' רועי לא אחסר
אמנם על פי גרסה שמובאת ברי"ף הברייתא מדברת על 'כוס חמישית': ”ת"ר חמישי גומר עליו הלל הגדול דברי ר' טרפון”.
הרמב"ם בספרו משנה תורה כתב אף הוא - כנראה על פי גרסה זו - שיש מצווה למזוג כוס חמישית, אמנם הוסיף שכוס זו אינה חובה: ”יש לו למזוג כוס חמישי ולומר עליו הלל הגדול מהודו לה' כי טוב עד על נהרות בבל וכוס זה אינו חובה כמו ארבע כוסות”.
בראב"ד בהשגותיו על בעל המאור כתב בביאור המחלוקת בין התנאים: ”בוודאי יש סמך למנהג הזה מדברי ר' טרפון שאמר, חמישי אומר עליו הלל הגדול, ומצוה לעשות כדבריו... ותנא קמא נמי 'לא יפחתו לו מארבע כוסות' קאמר, אבל המוסיף עליהם חמישי הרי זה משובח”.
וברא"ש כתב שלגרסת הרי"ף, חובה לשתות כוס חמישית, ולא רשות. אמנם במרדכי כתב שהוא כעין עצה למי שתאב לשתות יין, שיעשה כוס חמישית. וכן כתב רבי יוסף טוב עלם בפיוטו אבוא בחיל להתיצבה, אמנם התוספות דחו דבריו, שמאחר שאסור לשתות לאחר הכוס הרביעית האיך תיקנו לו לשתות כוס חמישית.
לדעת הסבורים שישנה כוס חמישית, הסדר הוא לשתות את הכוס הרביעית לאחר אמירת ההלל, ואת הכוס החמישית יש לשתות לאחר סיום הלל הגדול והברכה שלאחריו.
מקור המנהג > להלכה

בשולחן ערוך הזכיר רק חובת שתיית ארבע כוסות, ושאין לשתות לאחר הכוס הרביעית. אמנם ברמ"א כתב שבדיעבד מי שתאב לשתות עוד, ימזוג כוס חמישית כדברי המרדכי: ”ומי שהוא איסטניס או תאב הרבה לשתות יכול לשתות כוס חמישי ויאמר עליו הלל הגדול” (שולחן ערוך, אורח חיים, סימן תפ"א, סעיף א').
למעשה כתבו רבים מהפוסקים, שמאחר שהדבר נתון במחלוקת ראשונים האם תיקנו כוס חמישית, יש למוזגה, אך אין שותים ממנה[דרוש מקור].
מנהג נוסף מובא במהר"ל לפיו הכוס חמישית שהיא כוסו של אליהו, שותה בעל הבית לבדו.
כוס של אליהו

כוס חמישית זו, נקראת 'כוס של אליהו'. הראשון שמזכיר אותה הוא רבי זליקמן מבינגא הראשון המזכיר אותה בפוסקים הוא רבי יעקב ריישר הכותב:
ונוהגין באלו המדינות, למזוג כוס אחד יותר מהמסובין וקורין אותו כוס של אליהו הנביא
בספרי האחרונים נאמרו טעמים שונים רובם דרשניים. כך למשל מבאר הגאון מווילנא, שכוס של אליהו היא הצעת פשרה בשאלת כוס חמישית מוזגים אבל לא שותים, מכנים אותה כוס של אליהו שעליו נאמר תשבי יתרץ קושיות ואיבעיות.
סיבה נוספת כתב רבי נפתלי צבי יהודה ברלין:
ואינו חובה אלא מצוה משום דיש לשון חמישי "וידעתם כי אני ה'" וזהו השגת רוח הקודש, ולנו אין אותו עד שיבא אליהו, ונקרא כוס של אליהו
טעמים פשטי יותר נאמר על ידי רבי חיים בנבנישתי לדבריו זוהי כוס ששימשה לשיירי הכוסות, הרב אהרן וירמס טען שהמנהג התגלגל מנוהג להשתמש מכוס גדולה ולמזוג ממנה לכולם, דבר שנחשב ל'דרך חירות'. כששאלו הילדים הסבירו להם שזה כוס של אליהו.
בראב"ד כתב שאחר שמצינו שתיקנו ארבע כוסות כנגד ארבע לשונות של גאולה, והצאתי והצלתי וגאלתי ולקחתי, וכפי שלמדו בירושלמי: ”מניין לארבעה כוסות? רבי יוחנן בשם ר' בנייה: כנגד ארבע גאולות... והוצאתי, והצלתי, וגאלתי, ולקחתי.” (תלמוד ירושלמי, מסכת פסחים,  פרק י', הלכה א') אזי הכוס החמישית היא כנגד והבאתי. לפי דברי הראב"ד הכוס החמישי מכוונת כנגד והבאתי, והוא הגאולה העתידית, שתהיה כאשר יבשר לנו אליהו על ביאת המשיח, כתבו האחרונים שלכן נקראת הכוס החמישית 'כוס של אליהו'.
זמן מזיגת הכוס

על זמן מזיגת הכוס ישנם דעות שונות, כך למשל כותב בקיצור שולחן ערוך: ”נוהגין למזוג כוס אחת יותר מן המסובין, וקורין אותה כוס של אליהו הנביא” (קיצור שולחן ערוך סימן, קיט). מדבריו עולה כי מזיגת הכוס היא מיד בתחילת הסדר. המנהג הנפוץ הוא למזוג כוס זו קודם אמירת 'שפוך חמתך'. ומיזגת כוס רביעית נעשית בדרך כלל לאחר שפוך חמתך. קיימים מנהגים נוספים חפיהם מוזגים את הכוס הרביעית עם כוס של אליהו.
מעיון בהגדות ישנות עולים 2 זמנים שונים למזיגת כוס זו, בחלק מההגדות מופיע למזוג את הכוס מיד בתחילת ליל הסדר, ובהגדות אחרות מופיע למזוג את הכוס לאחר ברכת המזון וקודם אמירת חציו השני של ההלל.
מנהגים

לדעות שאין שותים את היין שבכוס, ישנם כמה מנהגים:
מנהג חב"ד להחזיר את היין שבכוס חזרה לבקבוק, בשעה שמחזירים המסובין מנגנים הניגון שעל הפסוק אלי אתה ואודך.
יש שנהגו לשמור את הכוס עם היין לקידוש למחרת היום.
מנהג נוסף הוא לשפוך מכוס זו, לכוס הרביעית של המסובים.
הרב מנחם מנדל כשר בהגדה שהוציא כתב והמליץ לשתות את הכוס החמישית, לאור כך שעם ישראל זכה לעלות וליישב בארץ ישראל:
בזמננו אנו שזכינו לראות חסדי ה' וישועתו בהקמת מדינת ישראל שהיא אתחלתא דגאולה וישועתה מגלות אדום, וקיום הבטחת "והבאתי אתכם אל הארץ", טוב ויפה לקיים מצוה מן המובחר בשתיית כוס חמישי, ולומר עליו הלל הגדול 'שבשפלנו זכר לנו ויפרקנו מצרינו, ולהודות לה' על הנסים ועל הנפלאות ועל המלחמות שעשה לנו בימינו… וכשם שזכינו לראות באתחלתא של 'והבאתי' כך נזכה לגאולה שלימה"
הערות שוליים

↑  ראו למשל אצל רבי משה חגיז, שתי הלחם, באתר היברובוקס שמזכיר ומבאר ידיעה זו.
↑  מקור לכך ראו בסידור יעב"ץ, ובמנהגי חת"ס.
↑  הרחבה על כך ראו בספר חבל נחלתו כרך כ סימן יז.
↑  פסחים, כו ב מדפי הרי"ף
↑  משנה תורה לרמב"ם, ספר זמנים, הלכות חמץ ומצה, פרק ח', הלכה י'
↑  (פסחים תשצד)
↑  מהר"ל על הגדה של פסח.
↑  ישראל מרדכי פלס ואחרים (מהדירים), מהר"ז בינגא: חידושים ביאורים ופסקים לרבנו זעליקמן מבינגא, מכון ירושלים, תשמ"ה, מסכת פסחים יג., באתר אוצר החכמה
↑  הרב אליהו קרמר, קול אליהו על הגדה של פסח, על פי הסברו של הרב יונתן זקס, פסח על שום מה, הוצאת מגיד 2015, מאמר יד "הנעלם החמישי" עמ' 259
↑  הרב חיים בנבנישתי, פסח מעובין, אות קפב
↑  להרחבה ראו: הרב ירוחם פישל פערלא, כוס של אליהו, קובץ הר המור, גיליון פסח ירושלים תשמ"ה, עמ' קעט, באתר אוצר החכמה (צפייה מוגבלת למנויים)
↑  הרב אהרן וירמש, מאורי אור, חלק עוד למועד דף ל:
↑  לביסוס טענה זו ראו: יהודה אבידע, כוסו של אליהו הנביא, באתר אוצר החכמה
↑  מנחם מנדל כשר, כוס חמישי, ‏ניו יורק, תש"י, באתר היברובוקס
| חג הפסח |
| --- | --- | --- |
| ערב פסח | קמחא דפסחא • אפיית מצות • שבת הגדול • הגעלת כלים • בדיקת חמץ • ביטול חמץ • ביעור חמץ • מכירת חמץ • תענית בכורות • ערב פסח שחל בשבת |  |
| סיפור יציאת מצרים | שעבוד מצרים • עשר מכות מצרים • יציאת מצרים • קריעת ים סוף • שירת הים |  |
| ליל הסדר | הלכות ליל הסדר • קערת ליל הסדר • חרוסת • כרפס • מצה • מרור • זרוע • ארבע כוסות • כוס של אליהו • הסבה • אפיקומן |  |
| סדר ההגדה | סימני הסדר • הא לחמא עניא • מא כ'בר • מה נשתנה • עבדים היינו • ארבעה בנים • והיא שעמדה • דצ"ך עד"ש באח"ב • דיינו • אמונים ערכו שבח • קריאת ההלל (התחלה) • שפוך חמתך • הלל (המשך) • הלל הגדול • ברכת השיר • חסל סידור פסח • לשנה הבאה בירושלים • ובכן ויהי בחצי הלילה • ובכן ואמרתם זבח פסח • אדיר במלוכה • אדיר הוא • אחד מי יודע • חד גדיא |  |
| מצוות החג | איסור חמץ • קורבן פסח • סיפור יציאת מצרים • אכילת מצה • אכילת מרור • ארבע כוסות • מנחת העומר |  |
| מהלך החג | ערב פסח • ליל הסדר • חול המועד פסח • שביעי של פסח • פסח שני |  |
| מנהגים | סעודת אסתר • סהרנה • אמירת שירת הים • סעודת משיח • מימונה |  |
| תפילות ופיוטים | קריאת ההלל • אבוא בחיל להתיצבה • תפילת טל • ליל שמורים אותו אל חצה |  |
| חמץ ומצה | מצה עשירה • מצה שמורה • שרויה • קטניות בפסח • חמץ נוקשה • חמץ שעבר עליו הפסח |  |
| שונות | מסכת פסחים • לא בד"ו פסח • מטבח פסח • רומפלנאכט |  |
חגי ישראל ומועדיו • שלוש רגלים
לוס פרלוס

לוס פרלוס הייתה אוניית מעפילים, שאורגנה על ידי בית"ר רומניה ב-1939 במסגרת עליית אף על פי.
הפליגה מנמל קונסטנצה ברומניה, ביוני 1939 כשעל סיפונה 370 מעפילים. האונייה שלא הייתה מצוידת כהלכה ניסתה להיכנס לנמלי איים יווניים אך נדחתה וגורשה. בסופו של דבר הצליחה להצטייד בנמל מארמריס בטורקיה.
התוכנית הייתה כי בנקודה מסוימת בחוף הטורקי תגיע ספינת מפרש טורקית, אליה יועברו המעפילים. הספינה לא הגיעה ו"לוס פרלוס" המשיכה בעצמה לכיוון ארץ ישראל. משחתות בריטיות תפסו אותה בסביבות נתניה. היא הובלה ב-3 ביולי לנמל חיפה. המעפילים נאסרו, שוחררו אחרי זמן קצר כשמספרם נוכה ממספר המכסות הרשמי ליהודים של ממשלת המנדט.
הערות שוליים

↑  עליית "אף על פי" של האצ"ל
ערך זה הוא קצרמרבנושא ציונות ובנושא כלי שיט. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
כמה טוב שנפגשנו

כמה טוב שנפגשנו הוא אלבום סולו מספר 23 של הזמר החסידי אברהם פריד. האלבום יצא באוגוסט 2017 בחברת גל פז. חלק משירי האלבום הוקלטו במהלך אותה שנה במסגרת מספר הופעות שביצע פריד: הופעת האלבום היה באירוע הקיץ של עיתון בשבע בבריכת הסולטן. האלבום כולל מבחר שירים ישראלים של מוזיקאים אחרים. האלבום הולחן על ידי מנהלו המוזיקלי יובל סטופל. האלבום הגיע למעמד אלבום זהב על מכירות של למעלה מ-20,000 עותקים.
רשימת הקטעים בדיסק

| מס' | שם | מילים | לחן | משך |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | מסלול מחדש  | חמוטל בן זאב | יובל סטופל | 3:56 |
| 2. | עובר מה שעובר  | אודי דמארי | אודי דמארי | 3:37 |
| 3. | אני שר  | אודי דמארי | אודי דמארי | 3:53 |
| 4. | רק מילים פשוטות  | ישי ריבו | ישי ריבו, ברונו גואז ואלדד ציטרין | 2:57 |
| 5. | פשוט אנשים  | אודי דמארי | אודי דמארי | 3:42 |
| 6. | אחים בנפש  | אודי דמארי | אודי דמארי | 3:50 |
| 7. | זה לזה  | אברהם פריד ותומר הדדי | תומר הדדי | 2:56 |
| 8. | אל האור  | יאיר ניצני | מאיר בנאי | 3:42 |
| 9. | שלח לי כח  | נועם חורב | רמי קליינשטיין | 3:50 |
| 10. | ירושלים שבלב  | אברהם פריד ותומר הדדי | תומר הדדי | 3:44 |
| 11. | שירת העשבים  | נעמי שמר | נעמי שמר | 3:56 |
| 12. | השם ילחם  | ברק רוני | ברק רוני | 3:56 |
| 13. |  כמה טוב שנפגשנו  | חמוטל בן זאב | יובל סטופל | 3:44 |
השתתפו בהקלטות

אברהם פריד - שירה
הערות שוליים

↑  הפתעה כפולה לאברהם פריד - על הבמה, ערוץ 7 2017.
↑  אברהם פריד - ירושלים שבלב
| אברהם פריד |
| --- | --- | --- |
| אלבומים | אף יהודי לא ישאר מאחור • זה הזמן • תנו שבח • קץ לגלות • מלווה מלכה • מעגל השנה 2 • אנחנו מוכנים • מעגל השנה 3 •   אדרבה • אוצרות יהודיים (שני חלקים, כל אחד ביידיש ובעברית) • שטר התנאים • ברכה והצלחה • האפ קאזאק • חזק! • ניגון הבעש"ט • יחיד ורבים • אבינו מלכנו • בין כך ובין כך • הלהיטים הגדולים • יענקל יענקל • אוסף להיטי העשור • רצוננו לראות את מלכנו • א מחייה •  אוצר של יראת שמיים • כמה טוב שנפגשנו • פרויקט רילקס עם אברהם פריד (שני חלקים) • Good Old Days • אברהם פריד בהופעה חיה בישראל (אלבום כפול) |  |
| סינגלים | עלה קטן שלי • כי הרבית • כמה טוב שנפגשנו • ירושלים שבלב • הנני בידך • אחים בנפש • עובר מה שעובר • אבא • אוטוטו • בצורת • רצוננו |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz release group: 1562408a-68fc-4ad9-a324-8fa64e2fa5ef
כמה אירוני

כמה אירוני הוא סינגל חמישי מתוך האלבום תפתח חלון של הזמרת-יוצרת הישראלית ריטה, שיצא לאור בנובמבר 1999. השיר נכתב והולחן על ידי שלמה ארצי ועובד על ידי משה לוי ולואי להב.
רשימת השמעה

| כמה אירוני> מס' | כמה אירוני> שם | כמה אירוני> מילים | כמה אירוני> לחן | כמה אירוני> עיבוד | כמה אירוני> משך | כמה אירוני>  | כמה אירוני>  | כמה אירוני>  | כמה אירוני>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | כמה אירוני  | שלמה ארצי | שלמה ארצי | משה לוי, לואי להב | 3:43 |  |  |  |  |
מיקומי שיא

|   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (1999)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (1999)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (1999)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (1999)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  ישראל | מדיה פורסט ישראל | - |  |
|  ישראל | רשת ג' | 3 |  |
למען נדחי ישראל

למען נדחי ישראל היה בית ספר עברי, סמינר למורים ופנימייה שפעל למענם של ביתא ישראל בעיר אסמרה שבאריתריאה, אז כחלק מפדרציה עם אתיופיה, בשנות ה-50 של המאה ה-20.
בית הספר הוקם ב-27 בדצמבר 1953 על ידי שליח המחלקה לתרבות וחינוך תורניים בגולה של הסוכנות היהודית, הרב שמואל בארי, והיה כמרכז להכשרת מורים ומוסד חינוכי ולימודי לקהילת ביתא ישראל. המוסד הופעל על ידי הרב בארי ששימש כמורה ויונה בוגלה שהתפטר מתפקידו במשרד החינוך האתיופי והיה לסגנו ולמורה. ב-1956 הוחלף הרב בארי ברב יהודה סיוון. תוכנית הלימודים לתלמידים כללה שיעורים ביהדות, דינים, אגדה, עברית, מולדת וחשבון.
תוכנית הכשרת המורים שהופעלה במוסד עם הקמתו כללה חמישה כהנים בנוסף לשליחתם של שתי קבוצות של תלמידים, האחת ב-1955 והשנייה ב-1956, לתוכנית הכשרת מורים בכפר בתיה. תוכנית הכשרת הכהנים הסתיימה ב-1955 שלאחריה קמה רשת של בתי ספר בישובי הקהילה, לאחר מכאן עם חזרתה של הקבוצה הראשונה מהכשרתה בכפר בתיה נפתחו בתי ספר נוספים.
המוסד חדל מלהתקיים ונסגר ב-1957 ופעילותו הועברה אל מחוז בגמדר, שבו חייו רובם של ביתא ישראל, והיה למרכזה של רשת בתי הספר שהוקמה.
הערות שוליים

1 2  מנחם ולדמן, מעבר לנהרי כוש - יהודי אתיופיה והעם היהודי, משרד הביטחון, תשמ"ט, עמ' 241 - 247
1 2 3  יונה בוגלה, בתי-הספר של בית ישראל באתיופיה, פעמים 22, תשמ"ה, עמ' 89 - 92
↑  ולדמן, מעבר לנהרי כוש, עמ' 256 - 258
↑  ולדמן, מעבר לנהרי כוש, עמ' 247 - 489
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007365822005171 
ערך זה הוא קצרמרבנושא יהדות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
לא תשתוק

לא תשתוק היא תנועה בחברה החרדית, הקוראת להשמעת קולם של נפגעי ונפגעות אלימות במגזר החרדי ולתמיכה קהילתית בהם. בטאון "צריך עיון" תיאר זאת כ"MeToo חרדית".
כיום עמותת "הנני - למען הקהילה" עוסקת בפעילות הציבורית ועמותת מגן עוסקת בסיוע משפטי וטיפולי לנפגעים.