stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שרפת יהודים בעלילות דם (הונגריה)
עלילת הדם באורקוטה

עלילת הדם השלישית בהונגריה התרחשה באורקוטה (Orkuta)(הו') שכיום היא שכונה בעיר סבינוב (Sabinov)(אנ') בסלובקיה של היום (אז ממלכת הונגריה) 20 ק"מ מפרשוב, 55 ק"מ מקושיצה. ב-3 ביוני 1764 נעלם באורקוטה ילד נוצרי בשם אישטוואן בַּלָה. גופתו נמצאה בגבול הכפר כעבור יומיים כשהוא ללא בגדים ועל צווארו היה כרוך חבל. היהודים הואשמו בכך שלצרכים ריטואליים, דהיינו פולחניים, רצחו את הילד למען השימוש בדמו. טענת המעלילים הייתה שאותיות עבריות נמצאו מקועקעות על הגופה. ביישוב הסמוך, בסדיקרט, כיתרו אנשי הרשויות ושלושים מתפללים שהתכנסו לתפילת חג השבועות והם נאסרו מייד. השופט הורה להכין ציור של הגופה בגודל טבעי ושלח את הציור לווינה למיניסטריון ההונגרי. גם הקיסרית מריה תרזה ראתה את הציור שהועבר משם לגנזך המדינה (שם ראה אותה גם קארוי אטווש כמאה שנים לאחר מכן ואמר שרק ראש ספוג אמונות טפלות יכול היה לראות בשרבוטים אותיות עבריות).
21 יהודים שוחררו כעבור חודש ונגד 9 הוגשו כתבי אישום ונשארו במאסר. היהודים ששוחררו ברחו. פביאן מרקוביץ', לזר ברקוביץ', אברהם הירשל ברחו לברטיסלבה וביקשו את התערבות הקהילה היהודית. אברהם תֶבּּן, נשיא הקהילה נסע מייד לווינה כדי להתקבל אצל מריה תרזה שנטתה לו חסד, אבל ההליך לא נפסק. אחד הנאשמים הראשיים שמואל שאפסה התנצר ומייד שוחרר מהמאסר. שנים עשר בניו של יעקב לבקוביץ' הופיעו במבצרו של לאסלו בורנמיסה וביקשו להתנצר אף הם. זה אכן קרה ב-27 ביוני בחגיגה גדולה.
הקהילה היהודית של ברטיסלבה הגישה תביעה נגד לאסלו בורנמיסה בשל ההתנצרות שנכפתה על היהודים והרב הראשי של ברטיסלבה, הרב ברבי נסע לפגישה דחופה למריה תרזה. הבדיקה אכן נפתחה, אך זה לא עזר הרבה. בית המשפט הורה על עינויים של יעקב לבקוביץ' ומשה יוזפוביץ' עד להוצאת הודאות מהם. יעקב לבקוביץ', קדוש מעונה של עלילת הדם באורקוטה היה חוכר קרקע. הוא היה אחד הנאשמים של עלילת הדם. במהלך העינויים מת מידיו של התליין של פרשוב. יוזפוביץ' שרד.
באביב 1765 בית המשפט קיבל החלטה: לבקוביץ' קיבל את עונשו במותו, יוזפוביץ' קיבל את עונשו בעינויים וכל יתר היהודים זוכו.
העינויים לצורך הוצאת הודאות בוטלו על ידי הפרלמנט ההונגרי בשנת 1990. שמו של לבקוביץ' שמת מות קדושים הוזכר מאז בכל אזכרה בבית הכנסת של פרשוב.
עלילות נוספות

פר (בהונגרית: Pér) הוא כפר במחוז גיור-מושון-שופרון שבצפון-מזרח הונגריה. ושמה נקשר בעלילה ובדרישה לשרפת יהודים, אבל אין על כך תיעוד מיוחד.
צ'נגר אף הוא כפר במזרח הונגריה על הגבול של היום עם רומניה וגם שמה נקשר לאירוע לא מתועד של דרישה לשרפת יהודים.
שני האירועים מתועדים לשנת 1791 ובשני המקרים הנאשמים זוכו.
הערות שוליים

↑  עלילות הדם בהונגריה מתוך לקסיקון פאלאס (בהונגרית)
↑  הפוליטקאי המצרי חאלד זעפרני
↑  יהושע בן חיים בלקסיקון יהודי הונגרי
↑  לקסיקון יהודי הונגרי. עלילת הדם באורקוטה
תומאס ואסון

| --- | --- |

 לידה:  8 בפברואר 1896 גרייט פולס, מונטנה, ארצות הברית 
 נרצח:  23 במאי 1948 (בגיל 52) ירושלים, ישראל 
 מדינה:  ארצות הברית 
 פעילות בולטת:  קונסול כללי של ארצות הברית בירושלים
 תקופת הפעילות:  1924–1948 (כ־24 שנים)
 תפקיד:  קונסול
 פרסים והוקרה:  מדליית החירות
 
תומאס קמפבל ואסון (באנגלית: Thomas Campbell Wasson;‏ 8 בפברואר 1896 – 23 במאי 1948) היה דיפלומט אמריקאי, ששירת כקונסול ארצות הברית בירושלים וכחבר ועדת הפסקת האש מטעם מועצת הביטחון של האו"ם בעת מלחמת העצמאות. נרצח בידי מתנקש בעיצומה של המערכה על ירושלים במאי 1948.
ביוגרפיה

ואסון נולד בגרייט פולס, מונטנה וגדל בניוארק, ניו ג'רזי. הוא שירת באירופה כחייל במלחמת העולם הראשונה, ולאחריה נסע ברחבי היבשת, דבר שחשף אותו להיכרות עם שפות ותרבויות שונות. בעת שהותו ביוון ללימודי יוונית, הציע לו דיפלומט אמריקאי במקום להצטרף לשירות החוץ.
ביוגרפיה > בשירות החוץ האמריקני

ב-1924 הצטרף לשירות החוץ של ארצות הברית, תחילה כפקיד במחלקת המדינה, ובמהרה טיפס בסולם הדרגות הדיפלומטי. ב-1926 מונה לסגן-קונסול במלבורן, אוסטרליה ובהמשך באדלייד. ב-1932 קיבל מינוי של סגן-קונסול בפוארטו קורטס, הונדורס, שלאחריו הועלה לדרגת קונסול ונשלח לפירנצה, איטליה. ב-1938 מונה לקונסול בלאגוס, ניגריה.
ב-1940, בעיצומה של מלחמת העולם השנייה, מונה כקונסול בדקר, סנגל – עיר נמל אסטרטגית שהייתה בשליטת צרפת של וישי. השירות שם היה רווי סכנות, ובמהלכו בנה ואסון את שמו כדיפלומט אמיץ שאינו נרתע משירות במקומות מסוכנים, ואף זכה על כך במדליית החירות. הוא חזר לאחר מכן לתפקיד במחלקת המדינה בוושינגטון, ולאחר המלחמה נשלח לאירופה. ב-1946 הוצב בפריז, וב-1947 באתונה.
ביוגרפיה > קונסול כללי בירושלים

באפריל 1948 מונה לקונסול כללי בירושלים לאחר שקודמו בתפקיד, רוברט מקאטי, התריע על סכנה לחיי הדיפלומטים האמריקאים בעיר וביקש לסיים את שירותו. ואסון, למוד ניסיון בתנאי שירות מסוכנים, נענה לאתגר. לבקשת הנשיא הארי טרומן, קיבל על עצמו להיות גם חבר בוועדה של מועצת הביטחון של האו"ם שניסתה לתווך הפסקת אש. ואסון הגיע לעיר בעיצומה של המערכה על ירושלים במלחמת העצמאות, ומצא עצמו בעיר שסועה הנתונה תחת קרבות עזים בין כוחות יהודים וערבים. הוא הזרים לוושינגטון דיווחים מאוזנים על מצב הקרבות הקשה בעיר, ועל הסכנה הנשקפת לחיי דיפלומטים זרים. ב-14 במאי 1948 דיווח לוושינגטון על מאבטח הקונסוליה תומאס גאנון שנורה בגבו בסמוך לקונסוליה ונפצע קשה. בהמשך אותו יום דיווח על ירי לעבר רכב בו נסעו 5 מאנשי הקונסוליה, הרכב נוקב בקליעים אך נוסעיו שרדו ללא פגע.
ב-18 במאי 1948 דיווח ואסון לוושינגטון כי "הביזה באזורים הערביים הכבושים הפכה לתופעה כה נרחבת וההתייחסות אליה כה אדישה, עד כי קשה שלא לחשוב שהיא מקובלת רשמית". בהמשך, דיווח לוושינגטון על ניסיונותיו לפעול להפסקת הפגזת הלגיון הערבי על בית החולים הדסה וקמפוס האוניברסיטה העברית בהר הצופים. על פי דיווחו, דרישת מפקד הלגיון להפסקת ההפגזה הייתה כניעה של הכוחות היהודיים הלוחמים, מסירת נשקם והליכה לשבי, ואז יועברו אנשי הרפואה והאקדמיה שבשני הקמפוסים לידי הצלב האדום.
ביוגרפיה > ההתנקשות

באותו יום בו פורסם דיווחו האחרון, 22 במאי 1948, השתתף ואסון בישיבה של ועדת הפסקת האש שהתקיימה בקונסוליה הצרפתית בירושלים שבסמוך למלון המלך דוד. בסביבות השעה 14:00, בדרכו חזרה מהקונסוליה הצרפתית לקונסוליה האמריקאית שבדרך ממילא (כיום רחוב אגרון), מרחק הליכה של כמה מאות מטרים, בעודו צועד ברחוב ווקופ (כיום רחוב משה הס), נורה בידי צלף ונפצע פצעים אנושים. צוות הקונסוליה האמריקאית גרר אותו לתוך בית הקונסוליה, נתן לו טיפול ראשוני, ואז הובהל באמבולנס משוריין לבית החולים הדסה, באותה עת במשכנו הזמני בבית החולים של המיסיון האנגלי ברחוב הנביאים. מאמצי הצוות הרפואי להצילו לא צלחו, והוא מת למחרת היום. במקביל, נורה ונפצע קשה דיפלומט זוטר יותר, הרברט ווקר מיחידת הקשר של הצי האמריקאי, ובהמשך מת מפצעיו.
זהותו של המתנקש מעולם לא נודעה, ומקורות שונים מסרו מידע סותר לגבי השתייכותו הלאומית. המושל הצבאי של ירושלים, דב יוסף, מסר כי ואסון נורה בידי צלף ערבי. לעומתו עבדאללה הראשון, מלך ירדן צוטט בניו יורק פוסט כטוען שהיורה היה ישראלי. הניו יורק טיימס סיפר שאחיות בית החולים שטיפלו בוואסון העידו כי על ערש דווי אמר להן שערבים ירו בו. ואסון הספיק לכהן בירושלים לאורך 7 שבועות בלבד, טרם נרצח.
טקס ההלוויה של תומאס ואסון והרברט ווקר התקיים ב-24 במאי 1948 במנזר האחיות רוזרי הסמוך לקונסוליה האמריקאית ברחוב אגרון בירושלים. העיתונאי ג'ון רוי קרלסון, שסיקר את מלחמת העצמאות, נכח בהלוויה ותיעד אותה בספרו "מקהיר עד דמשק". גופתו הועברה בהמשך לארצות הברית ונטמנה בקתדרלה הלאומית של וושינגטון.
בעקבות מותו של ואסון קיבל סגנו, ויליאם בורדט, מינוי זמני של קונסול בפועל ואת מושבו של ואסון בוועדת הפסקת האש. הוא המשיך במאמצי תיווך הפסקת אש בין הכוחות הלוחמים בירושלים, וביולי 1948 היה בין אדריכלי הסכם הפירוז של הר הצופים.
הערות שוליים

1 2  Special Collections, Voices from the Wasson Papers: The Career of Thomas C. Wasson, Special Collections News (באנגלית אמריקאית)
↑  Vita, Lorena De. "Perspective | Moving the U.S. Embassy to Jerusalem created a dangerous situation". Washington Post (באנגלית אמריקאית). ISSN 0190-8286. נבדק ב-2021-04-30.
1 2  Editorial, Thomas Campbell Wasson, The American Foreign Service Journal
↑  www.bibliopolis.com, The William C. Burdett Papers, Acting U.S. Consul General in Jerusalem during the 1948 Arab-Israeli War and Middle East Diplomat, 1942-73 by William C. BURDETT on Between the Covers, Between the Covers (באנגלית אמריקאית)
1 2  Andrew Glass, Thomas C. Wasson died, May 23, 1948, POLITICO (באנגלית)
↑  Shooting of US Consul-General Jerusalem - Telegram from United States Representative, Question of Palestine (באנגלית אמריקאית)
↑  www.bibliopolis.com, The William C. Burdett Papers, Acting U.S. Consul General in Jerusalem during the 1948 Arab-Israeli War and Middle East Diplomat, 1942-73 by William C. BURDETT on Between the Covers, Between the Covers (באנגלית אמריקאית)
טקס ההלוויה של תומאס ואסון והרברט ווקר במנזר האחיות רוזרי, ירושלים, מאי 1948
תכביר

.
התַּכְּבִּיר (בערבית تَكْبِير) הוא המונח הערבי לביטוי "אַללָּהֻ אַכְּבַּר" (آللّٰهُ أَكْبَر, מילולית: "האל גדול", "האל הוא כביר" או "האל הוא הגדול ביותר"; בכתיב לטיני: Allahu Akbar).
שימושים

"תכביר" משמעותו אמירת הביטוי "אללהו אכבר", שהיא רימום שם האלהים.
זהו ביטוי ערבי מוסלמי נפוץ, והוא קיים בשימוש בהקשרים רבים, ובהם: בתפילה הרשמית, כביטוי ספונטני לאמונה, כביטוי הנאמר בזמני מצוקה, כביטוי בעת חגיגת ניצחון, כביטוי המביע נחישות או התרסה נחרצת. כמו כן, נשמעו באירועי טרור כריזות אלו.
הביטוי נאמר במהלך האד'אן (הקריאה לתפילה) ובמהלך התפילה המוסלמית. הוא נאמר גם כביטוי לאמונה, בפרט לפני ביצוע משימה קשה או מסוכנת. הביטוי משמש גם נוצרים דוברי ערבית, כביטויי אמונה אחרים דוגמת אינשאללה ("בעזרת האל") או אלחמדולילה ("השבח לאל").
בתקופות מסוימות הייתה מוטלת חובה לומר זאת, ובספרות השריעה נידונה אמירתו, כאשר יש פעמים שאסור להפסיק במצוות שצריכות להיות עובר לעשייתן.
לפעמים משלבים את התכביר עם התחמיד לנוסח הבא: الله أكبر ولله الحمد ("אַללָּהֻ אכּבַּר וַלִלָּהִ-לְחַמְד" – "אללה הוא הגדול מכול ולאללה השבח").
התכביר מופיע על דגל עיראק מאז שנת 1991, וכן 22 פעמים על דגל איראן מאז המהפכה האיראנית.
בציבור הישראלי

בציבור היהודי הישראלי קיבל הביטוי משמעות שלילית, כיוון שהוא נשמע פעמים רבות מפי טרוריסטים מוסלמים לפני ביצוע פיגוע טרור או בזמן התאספויות, מתוך כוונה לשלהב את הציבור ולתת תוקף דתי לפעולתם.
מוסלמים ברחבי העולם נמנעים מלקרוא את הביטוי בהתאספויות בעלות פרופיל תקשורתי גבוה מאותה הסיבה.
ראו גם

אסלאם - מונחים
בסמלה
שמע ישראל
הערות שוליים

↑  יעקב שמעוני, ערבי ארץ ישראל, ביאור מונחים ערביים, עמ' 457.
↑  'We Palestinian Christians say Allahu Akbar'
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: sh86007312  TDVİA: tekbir 
דגל עיראק הנוכחי עם הכיתוב "אללה אכבר".
סמלה הנוכחי של סומלילנד עם הכיתוב "אללה אכבר" בעיגול האמצעי.
תשואת נוחות

תשואת נוחות (באנגלית: Convenience yield) היא תשואה מרומזת על החזקת מלאי.  זוהי התאמה לעלות האחזקה בנוסחת התמחור ללא ארביטראז' עבור מחירי פורוורד בשווקים עם מגבלות או אילוצי מסחר.
הסבר

אם  F_{t,T} הוא מחיר פורוורד של נכס עם מחיר התחלתי  S_{t} ובשלות  T . ואם נניח ש  r היא שיעור הריבית דרבית ברציפות למשך שנה אחת, אזי לאחר מכן, נוסחת התמחור ללא ארביטראז' צריכה להיות:
F_{t,T}=S_{t}\cdot e^{r(T-t)}
עם זאת, קשר זה אינו מתקיים ברוב שוקי הסחורות, בין היתר בשל חוסר היכולת של משקיעים והספקולנטים לבצע שורט בנכס הבסיס,  S_{t} . במקום זאת, ישנו תיקון לנוסחת התמחור פורוורד הניתנת על ידי תשואת הנוחות  c.
על כן:
F_{t,T}=S_{t}\cdot e^{(r-c)(T-t)}
זה מאפשר צפייה "אחורה". אחורנית רגילה, שנקראת לעיתים גם "אחורה", היא מצב השוק שבו המחיר של חוזה עתידי או חוזה קדימה (פורוורד) של סחורה הוא מתחת למחיר הספוט הצפוי במועד פדיון החוזה. מחיר ספוט הוא המחיר שיש לשלם כדי לרכוש כל נכס, לרבות ניירות ערך, סחורות ומטבעות, באופן מיידי. בשם אחר זהו מחיר מזומן.
דוגמה

סוחר הבחין כי המחיר (F) של חוזי זהב עתידיים לעוד שישה חודשים ( T) הוא 1,300 דולר לאונקיה, בעוד שמחיר הספוט (S) הוא 1,371 דולר לאונקיה. עלות האשראי (ברבית פשוטה) עבור הלוואה לחצי שנה ( r) הוא 3.5% לשנה, ועלות האחסון של הזהב היא זניחה (0%). מכיוון שאנו יודעים שיש לנו את הקשר:
F=S\left[1+(r-c)T\right]
מהי תשואת הנוחות המשתמעת מהמחיר העתידי?
מהנוסחה לעיל, אנו מבודדים את תשואת הנוחות ( c), ומקבלים:
c=r+{\frac {1}{T}}\left(1-{\frac {F}{S}}\right)
c=0.035+{\frac {1}{0.5}}\left(1-{\frac {1300}{1371}}\right)=0.13857=13.9\% (שנתי, רבית פשוטה)
(לידיעה בלבד) :לו היה לנו שיעור אשראי מתמשך של 6 חודשים ולו היינו מחפשים את תשואת הנוחות ברבית דרבית ברציפות, הייתה לנו הנוסחה:
F=S\cdot e^{(r-c)T}
תשואת הנוחות תהיה אפוא:
c=r-{\frac {1}{T}}\ln \left({\frac {F}{S}}\right)
c=0.035-{\frac {1}{0.5}}\times \ln \left({\frac {1300}{1371}}\right)=0.14135=14.1\% (שנתי, ברבית דרבית)
מדוע צריכה להתקיים תשואת נוחות?

משתמשים של נכסי צריכה עשויים לקבל תועלת מהחזקה פיזית של הנכס (כמלאי) לפני T (הבשלה) שאינה מתקבלת מהחזקת החוזה העתידי. יתרונות אלו כוללים את היכולת להרוויח ממחסור זמני, ואת היכולת לשמור על תהליך ייצור.
אחת הסיבות העיקריות שזה כך היא בשל זמינות מלאי ומלאים של הסחורה המדוברת. לכל מי שבבעלותו מלאי כזה יש את הבחירה בין צריכה (מכירה) היום לבין השקעה (מכירה) לעתיד. משקיע רציונלי יבחר את התוצאה הטובה ביותר עבור עצמו.
כאשר המלאי גבוה, הדבר מצביע על מחסור נמוך יחסית של הסחורה כיום, לעומת זמן כלשהו בעתיד. אחרת, המשקיע לא יבחין או יקלוט שיש תועלת כלשהי בהחזקה המלאי ולכן ימכור את המלאים שלו. לפיכך, המחירים העתידיים הצפויים צריכים להיות גבוהים ממה שהם כרגע. חוזים עתידיים או מחירי פורוורד  F_{t,T} של הנכס צריכים להיות אז גבוהים ממחיר הספוט הנוכחי,  S_{t} . מהנוסחה לעיל, זה רק אומר לנו:  r-c>0 .
קו ההיגיון המעניין מגיע כאשר המלאי נמוך. כאשר המלאי נמוך, אנו מצפים שהמחסור כעת הוא גדול יותר מאשר בעתיד. בניגוד למקרה הקודם, המשקיע לא יכול לקנות מלאי כדי לפצות על הביקוש היום. במובן מסוים, המשקיע רוצה ללוות מלאי מהעתיד אך אינו מסוגל. לכן, אנו מצפים שהמחירים העתידיים יהיו נמוכים מהיום ומכאן זה  F_{t,T}<S_{t} . זה מרמז על כך  r-c<0 .
כתוצאה מכך, תשואת הנוחות עומדת ביחס הפוך לרמות המלאי.
הערות שוליים

↑  "The theory of storage and the convenience yield" (PDF). Pims.math.ca.
↑  "Contango and Backwardation in Arbitrage-Free Futures-Markets" (PDF). mpra.ub.uni-muenchen.de.
תישארי את (שיר)

"תישארי את" הוא שיר של הזמרת הישראלית יובל דיין והסינגל הראשון מתוך אלבום האולפן הרביעי  שלה שיצא ביוני 2024. הוא יצא לאור ב-28 במאי 2023 תחת הוצאת חברת התקליטים הליקון ארומה מיוזיק.
רקע והרכב

מבחינה לירית, השיר הוא מסר של עידוד והרגעה, המדגיש את החשיבות של להישאר נאמנה לעצמך ולא להיקלע לאופי התחרותי של החיים. השיר מציים שהכל יהיה בסדר ויתיישב במקום, וקורא למאזינה להאמין ולשמור את דמעותיה. המשפט החוזר "תישארי את" מדגיש את החשיבות של להישאר אותנטית ולא לאבד את עצמך בלחצים והציפיות של אחרים. המילים נוגעות גם בחוויה האנושית האוניברסלית של חיפוש אחר משמעות ותכלית, וקובעות שדיין היא אחת מני רבים שעמוסים בשאלות ומנסים להרשים את הסובבים אותם. עם זאת, היא מדגישה שלמרות אתגרים אלו, למאזינה יש מקום ושהיא לא נשכחה. השיר מעודד את המאזינה להאמין במזל שלה ולסמוך שדברים יסתדרו, גם כשהעולם נראה כאוטי וחסר כיוון.
השיר נכתב בשיתוף עם המוזיקאי והמפיק פטריק סבג, שעבד בעבר עם דיין באלבום הבכורה שלה, לאסוף.
לדברי דיין, השיר מבטא את רצונה להישאר נאמנה לעצמה ולשמור על דרכה בעולם המשתנה במהירות. היא מקווה שהשיר יכול לעורר השראה באנשים, כמו בנות שעוברות מצבים קשים או אנשים שמחכים למשהו שעדיין לא הגיע, להתמיד ולהחזיק מעמד עוד קצת. דיין שיתפה כי בתחילה כתבה את השיר כמכתב עידוד לחברה שניסתה להיכנס להריון, אך תוך כדי התהליך היא הבינה שהיא גם מעודדת את עצמה.
וידאו קליפ

הווידאו קליפ, אותו ביים עומר אלוני, יצא בצמוד לצאת השיר. בקליפ משתתפת השחקנית מאי מלר.
מיקומי שיא

|   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  ישראל | מדיה פורסט ישראל | 6 |  |
הערות שוליים

1 2  מאיה כהן, "אני רוצה להיות נאמנה לעצמי": יובל דיין פותחת את הלב, באתר ישראל היום, 28 במאי 2023
1 2  רינת קרמר יבלינוביץ, ‏יובל דיין בשיר חדש: "רצון להישאר נאמנה לעצמי", באתר "סרוגים", 28 במאי 2023
תיאודור ברמלד

| --- | --- |

 לידה:  20 בינואר 1904 
 פטירה:  1987 (בגיל 82 בערך) 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת שיקגו, מכללת ריפון 
 עיסוק:  פילוסוף 
 מדינה:  ארצות הברית 
 
תיאודור ברגהרד הרט ברמלד (Theodore Burghard Hurt Brameld;‏ 20 בינואר 1904–18 באוקטובר 1987) היה פילוסוף של החינוך ואחת מהדמויות המובילות במה שמכונה רקונסטרוקציוניזם חברתי. הקדיש את מרבית חייו להשגת שינוי חברתי-פוליטי באמצעות החינוך, מתוך אמונה כי בתי-ספר יכולים להפוך לכוח אמיתי והכרחי להשגת דמוקרטיה, שוויון, רב-תרבותיות ושחרור מדיכוי.
חייו ועבודתו

ברמלד נולד בשנת 1904 בנאשוויל, ויסקונסין. סיים את לימודי התואר הראשון באנגלית ב 1926 (בריפון קולג'), ולימודי דוקטורט באוניברסיטת שיקגו בשנת 1931. לעבודה זו, A Philosophic Approach to Communism, שפורסמה כספר בשנת 1933, נודעה משמעות בעיצוב דרכו הפילוסופית בהמשך, ובאופן שבו נתפש על ידי סביבתו כ"בעל נטייה קומוניסטית".
בשנות ה-30 השתייך ברמלד לקבוצת אקדמאים אקטיביסטים בבית הספר להוראה (Teachers College) של אוניברסיטת קולומביה, שעימם נמנה הפילוסוף ג'ורג' קאונטס, אשר האמין בניסיון המתהווה של החינוך הסוציאליסטי בברית המועצות, והשפיע עמוקות על ברמלד בכל הקשור ליחס בין חינוך לאפשרות השינוי החברתי. בתקופה זו כתב ברמלד לעיתון הביקורתי The Social Frontier, בעיקר כנגד נוכחותם העמוקה של אפליה, דעות קדומות וקיפוח בחינוך הציבורי, וחולשת הממסד החינוכי בהגנה על מהגרים, שחורים ועניים. ביקורתו החריפה של ברמלד פורסמה ב-1945 כספר בשם Minority Problems in Public Schools.
אמונתו העיקשת של ברמלד בתבונתו, ביושרו ובכוחו של האדם-הפשוט הביאה אותו להפיכת הדמוקרטיה, בניסוחהּ הרדיקלי, לציר המרכזי שעליו נשענה הגותו החינוכית-חברתית; בשנת 1950, בספרו Ends and Means in Education: A Midcentury Appraisal, טען ברמלר כי החינוך זקוק לפרספקטיבה של "הבנייה מחדש" (רקונסטרוקציה), אשר הפכה לסימן ההיכר של הפילוסופיה שלו.
את גישתו החינוכית, המעודדת ביקורתיות חברתית, פתיחות, שיתוף תלמידים בקביעת יעדי-הלמידה ושינוי במבנה הפוליטי של בית הספר, יישם ברמלד בבית הספר פלדווד (Floodwood) שבמינסוטה, שבו עבד עם תלמידים, מורים ומנהלים על גיבוש תוכניות-לימוד ויעדים דמוקרטיים. בעבודתו הקפיד ברמלד להציג כל נושא, ובמיוחד נושאים השנויים במחלוקת, כלגיטימי לדיון עם תלמידים וכהכרחי לעבודה חינוכית.
ברמלד נותר קול חינוכי אמיץ במהלך כל שנות ה-50 – למרות הפחדות ואיומים שקיבל בתקופת המקרתיזם – והמשיך להדגים את אמונתו כי אין ערך לפילוסופיה המנותקת מעשייה ממשית, וכי תפקידו של הפילוסוף לפעול למימוש הערכים בהם הוא מאמין.
הסיכום הממצה ביותר של הפילוסופיה של ברמלד הופיע בספרו Education as Power ‏(1965; נדפס מחדש בשנת 2000), שבו שטח את עיקרי משנתו הרקונסטרוקציוניסטית. בשנת 1976 חיבר ברמלד ספר מיוחד בשם The Teacher As World Citizen: A Scenario of the 21st Century‏. הספר נכתב כמונולוג של מורה מפרספקטיבה של 25 שנים מאוחר יותר (לכאורה, בשנת 2001), שבו מוצג חזונו החברתי הקוסמופוליטי והנאיבי של ברמלד על חברה עתידית טובה וצודקת יותר.
בשנת 1969 הפך ברמלד לפרופסור אמריטוס של אוניברסיטת בוסטון, אך המשיך ללמד ולהרצות ברחבי העולם, באוניברסיטאות ובכנסים, ואף המשיך להנחות בתי ספר, תוך שהוא ממשיך גם את פעילותו החברתית-פוליטית כנגד הפצת נשק גרעיני, והנחת בסיס רעיוני למה שהיום מוכר כ"אקולוגיזם".
בשנות ה-30 של המאה ה-20 תיאודור ברמלד היה בין התומכים הבוטלים של ברית המועצות וכתב מאמרים בירחונים פרו-סובייטיים. בשנת 1973 הוא חתם על עצומה Humanist Manifesto II לצד מתנגדי משטר הסובייטים בולטים לרבות אנדריי סחרוב.
תיאודור ברמלד נפטר ב-1987 בדורהאם שבצפון קרולינה, בגיל 83.
רקונסטרוקציוניזם

על-פי ברמלד, תפקידיו העיקריים של בתי ספר – ושל החינוך בכלל – הם "להנחיל תרבות, ולעצב, או לשנות את התרבות". וכאשר התרבות במשבר, כמו התרבות האמריקאית של שנות ה-40 וה-50, הרי שיעד השינוי הופך לדומיננטי. הרוקנסטרוקציוניזם פירושו פילוסופיה של משבר, אך גם של ערכים ושל העצמת הדמוקרטיה, השוויון והמאבק באפליה ובדיכוי. הרקונסטרוקציוניסט, "המַבנה-מחדש", מסביר ברמלד, יודע היטב ובאופן ברור לאן אמורים פניה של החברה לפנות, ויחד עם זאת, אין לו שום מושג לאן החברה אכן תפנה. הפער הזה בין הרצוי-האידֵאי לבין ההתרחשות התרבותית-פוליטית-היסטורית בפועל הוא המגדיר את מקומו של החינוך ואת יעדי הרקונסטרוקציה – ממנו יש לגזור את הפעולה החינוכית ואת תכניה, ועל פיו יש לעצב את הסביבה הלימודית. סוג זה של התייחסות מחייב אמונה באוטופיה, בבחינת ידיעת "המצב הרצוי"; ואכן ברמלד "הואשם" לא פעם על ידי מבקריו ב"אוטופיוניזם".
על אף שהרקונסטרוקציוניזם מכוון באופן ברור ליצירתהּ של חברה טובה יותר וצודקת יותר, הוסיף ברמלד לראות במעשה החינוכי גם עניין של מימוש עצמי; אך כמו פילוסופים חברתיים אחרים, גם הוא ראה במימוש העצמי של הפרט חלק מן הדיאלוג בינו לבין הזולת, והגדיר את הרקונסטרוקציוניזם גם כ:
The realization of the capacity of the self to measure up to its fullest, most satisfying powers in cooperative relationship with other selves.
מספריו

Patterns of Educational Philosophy: Divergence and Convergence in Culturological Perspective, New York: Holt, Rinehart, and Winston, 1971.
The Teacher as World Citizen: A Scenario of the 21st Century, Palm Springs, CA: ETC Publications, 1976.
Archival Papers, Special Collections of the Bailey/Howe Library, University of Vermont, Burlington.
Education as Power, San Francisco: Caddo Gap Press, 1965 (again: 2000).
לקריאה נוספת

Stanley, W. B. (1992). Curriculum for Utopia: Social Reconstructionism and Critical Pedagogy in the Postmodern Era. Albany: State University of New York Press.
Conrad, David R. (1985). 'Profile: Theodore Brameld: visionary educator', The New Era ,Vol. 66, No. 2.
הערות שוליים

↑  במקור: "to transmit culture and to modify culture".
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007274710005171  PLWABN: 9810704532005606  BNE: XX1211658  BnF: cb13479655t (data)  ISNI: 0000 0001 1455 060X  LCCN: n50043199  NLG: 118885  NTA: 071755985  SNAC: w66t82xx  SUDOC: 035312505  Trove: 795460  VIAF: 110296910   WorldCat (עם VIAF): 110296910
1170-1179 לפנה"ס

שימו לב: ערך זה מכיל אירועים מן השנים 1179 - 1170 לפני הספירה
אירועים ומגמות

1180-1178 לפנה"ס - חורבן הממלכה החיתית באנטוליה. בירתם, חתושש, נפלה בסביבות 1180 לפנה"ס.
16 באפריל 1178 לפנה"ס: אודיסאוס חוזר הביתה לאחר מלחמת טרויה.
1175 לפנה"ס: העילמים כובשים את בבל, ומביאים כשלל אל שושן, בירתם בעת ההיא, את הלוחות המקוריים עליהם נכתבו חוקי חמורבי.
1170 לפנה"ס: סוף תקופתו של השופט גדעון בן יואש (על פי התיארוך המקראי).
אנשים משמעותיים

אכילס מת בעשור זה במהלך מלחמת טרויה.
| עשורים במאה ה-12 לפנה"ס |
| --- | --- | --- |
|  | << • 1190–1199 לפנה"ס • 1180–1189 לפנה"ס • 1170–1179 לפנה"ס • 1160–1169 לפנה"ס • 1150–1159 לפנה"ס • 1140–1149 לפנה"ס • 1130–1139 לפנה"ס • 1120–1129 לפנה"ס • 1110–1119 לפנה"ס • 1100–1109 לפנה"ס • >> |  |
ערך זה הוא קצרמרבנושא כרונולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
תמורה דמוגרפית

תמורה דמוגרפית או מעבר דמוגרפי היא תופעה דמוגרפית שבאה לתאר את מעברן ההדרגתי של מדינות בלתי מפותחות מילודה, ותמותה גבוהות לילודה ותמותה נמוכות.
את המונח טבע לראשונה הדמוגרף האמריקאי וורן תומפסון ב-1929, לאחר ששם לב כי במדינות המפותחות (בעיקר במערב) החלו שיעורי התמותה לרדת (בעיקר בגלל צניחה בתמותת תינוקות) מהמחצית השנייה של המאה ה-19, ובעקבות זאת ירדו גם שיעורי הילודה.
כיום, כל המדינות המפותחות השלימו את התמורה הדמוגרפית והן מאופיינות בשיעורי ילודה נמוכים; רוב המדינות המתפתחות נמצאות בתהליך, חלקן כבר לקראת סיומו. יוצאות מן הכלל הן מדינות עניות, בעיקר באפריקה שמדרום לסהרה ומספר מדינות באסיה.
רקע היסטורי

בתחילת המאה ה-19 אופיינו מדינות במערב בשיעורי פריון גבוהים - עד כדי 5–7 ילדים לאישה (ארצות הברית סביב 7, בריטניה 5, צרפת 4.4). במקביל, שררו שיעורי תמותה גבוהים בקרב תינוקות וילדים עד גיל 5 - שהגיעו עד כדי שליש ויותר מהילדים. תוחלת החיים באירופה בתחילת המאה הייתה סביב 40 שנה. המהפכה התעשייתית הביאה לשיפור ניכר ברמת החיים, להקפדה על היגיינה ושיפורים במערכות הרפואה, ובעקבותיה החלה במחצית השנייה של המאה ה-19 צניחה בתמותת תינוקות וילדים. בעקבותיה ירדו שיעורי הפריון לרמות של כ-3 ילדים לאישה ואף למטה מכך. (ב-1900 היה שיעור הפריון בארצות הברית 3.9, בבריטניה 3.5 ובצרפת 2.8).
שלבי התמורה הדמוגרפית

התמורה הדמוגרפית מחולקת בדרך כלל לארבעה או חמישה שלבים:
בשלב הראשון רמות הילודה והתמותה גבוהות.
בשלב השני שיעורי תמותת תינוקות וילדים יורדים
בשלב השלישי שיעורי הפריון יורדים בחדות ובעקבותיהם שיעורי הילודה
בשלב הרביעי שיעורי הילודה והתמותה מתייצבים ברמות נמוכות
התמורה הדמוגרפית השנייה

החל משנות השבעים של המאה העשרים החלה במדינות המפותחות תופעה חדשה שזכתה לשם "התמורה הדמוגרפית השנייה: תוחלת החיים החלה לעלות בעיקר בשל שיפור ניכר ברפואה ובמניעת תמותה, ובמקביל המשיכו שיעורי הפריון לרדת אל מתחת לשיעור התחלופה הדמוגרפי -2.1. ברוב המדינות שיעור הפריון ירד מתחת ל-2 ילדים לאישה, ובמדינות מסוימות אף לפחות מ-1.5.
הערות שוליים

↑  מקור https://www.gapminder.org/data/documentation/gd008/
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007548142605171  BnF: cb120755621 (data)  LCCN: sh85036658
ריינקה שועל

וילהלם פון קולבאך, "ריינקה שועל" כמנצח. איור, פורסם ב-1846; חרוט בנחושת על ידי אדריאן שליך, מינכן
רֵיינֶקֶה שׁוּעָל (בגרמנית: Reineke Fuchs) הוא הדמות הראשית של אפוס בחריזה ובפרוזה, שהמסורת שלו מתחילה בימי הביניים באירופה. נוסח בחרוזים בגרמנית תחתית, Reynke de vos (גר'), שנדפס בליבק ב-1498, הפך לרב מכר בארצות דוברות גרמנית במאה ה-16. הוא מספר כיצד ריינקה השועל הרשע, מציל את עצמו מכל המצבים המסוכנים באמצעות מעשי זדון ושקרים מתוחכמים, ובסופו של דבר יוצא מנצח מול מתנגדיו.
המהדורות בשפות גרמניות עיליות שיצאו לאור מאז המאה ה-16, במיוחד תרגום הפרוזה של יוהאן כריסטוף גוטשד ב-1752, העבירו את הסיפור בגרסתו בת מאות השנים לשפה הגרמנית כמעט ללא שינוי עד היום. היצירה ודמות הכותרת שלה היוו השראה למתרגמים, סופרים ומאיירים מאז אמצע המאה ה-16. צורת השם Reineke Fuchs המשמשת כיום נקבעה על ידי הפואמה האפית של יוהאן וולפגנג פון גתה באותו השם (גר').