stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פאוסט (גתה)
מבנה המחזה

בפתח המחזה שלושה קטעי מבוא, היוצרים מבנה מסגרת מסביב לגוף המחזה.
בהקדשה מתאר גתה את תהליך היצירה, בדגש על נקודת המבט האוטוביוגרפית.
אחרי ההקדשה מופיעה ההקדמה בתיאטרון, בה דנות שלוש דמויות: האמרגן, המשורר והבדחן בשאלת מהותו של התיאטרון. לאמרגן חשובות במיוחד ההכנסות הגבוהות, הבדחן מבקש לעצמו תהילה כשחקן, בעוד שלמשורר חשובה איכות המחזה.
כפי שנעשה לרוב בעת שהמחזה מועלה על הבמה, דעותיהן של הדמויות בהקדמה מזכירות את הדמויות במחזה עצמו: הבדחן מזכיר את מפיסטופלס (מפיסטו), המשורר את פאוסט והאמרגן את וגנר.
מבנה המחזה > פרולוג בשמים: ההתערבות

הפרולוג בשמים (שורות 243–353) עוסק לראשונה בעלילה הראשית של המחזה. בדומה להתערבות שבספר איוב המקראי מתערב מפיסטו עם אלוהים על נפשו של פאוסט. השקפת עולמו הניהיליסטית של השטן מודגמת כאן בניגוד לגישתו הפוזיטיביסטית והמחייבת של אלוהים.
אלוהים נחוש בדעתו להוביל את פאוסט, אשר משרת אותו "במחשך", אל התובנה: "עינו חיש אפקח ולאור אוציאנו". הסכמתו לכך שמפיסטו יפתה את פאוסט, כל עוד זה בין החיים, נועדה רק להעמיד את פאוסט במבחן. אלוהים מכריז: "תועה אדם, כל עוד הוא שואף". הפרולוג רומז כי פאוסט יעמוד במבחן, ומכאן שההתערבות היא רק התערבות מדומה: "איש טוב, ביצר לבו העמום, ידע את השביל הנכון לפניו". מפיסטו מקבל רשות לפתות את פאוסט, כדי שזה יגיע אל האמת מתוך שגיאותיו.
חלק ראשון של המחזה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
חלק ראשון של המחזה > לילה (807-354): גבולות ההכרה, מחשבת ההתאבדות

מתוך מונולוג של הגיבור הראשי למדים הצופים כי המלומד יוהאן פאוסט ניצב בפני מפנה בחייו: למרות ידיעותיו הרבות והשכלתו המקיפה הוא נותר מתוסכל מהכרתו את העולם. הוא מבקש להגיע אל משמעות הקיום, אל הדבר אשר "מחזיק את העולם מבפנים". מתוך ספקותיו וייאושו הוא מסיק כי "איננו יכולים לדעת דבר".
שיטות המדע נדמות בעיניו בלתי מספיקות למטרה זו. הוא סבור כי הצליח למצוא את החוקים המאגיים של ההרמוניה הטבעית בספר של נוסטרדמוס. הוא מזמן את רוח-האדמה, אשר לועגת לו ומשיבה אותו לממדיו: "הינך דומה לרוח שאתה תופס, לא לי!".
ידידו תאב-הלימוד של פאוסט, וגנר, בא אל חדרו וזוכה מצד פאוסט להתעלמות ודחייה. וגנר מסמל את טיפוס המדען קר-המחשבה, הרציונליסט והפוזטיביסט, אשר מלקט את כל ידיעותיו מתוך ספרים. הוא יהיר ומייצג בכך בורגנות משכילה ויומרנית. בניגוד אליו, פאוסט מבקש לחוש את הטבע מקרוב, ואת צעדיו מכוונים הכמיהה אחר ידע אלוהי, רגש ואינטואיציה.
לאחר שווגנר עוזבו לנפשו, מבקש פאוסט להתאבד בשתיית רעל, כצעד ייאוש של ניסיון אחרון להתעלות על מגבלותיו האנושיות. צלצולי הפעמונים של חג הפסחא מניאים אותו משליחת יד בנפשו, לא בשל משמעותם הנוצרית אלא בשל הזכרונות שהם מעוררים מימי הילדות המאושרים: "הזיכרון ורגשו הילדותי / מונעים ממני את הצעד האחרון".
חלק ראשון של המחזה > לפני השער (1177-808)

בניגוד לבדידות של חדר העבודה שלו, יוצא פאוסט ביום המחרת בחברת וגנר אל הטבע האביבי שבחוץ, שבו מטיילים רבים להנאתם ולשם מפגש חברתי. באידיליה זו של הטיול בטבע חושף פאוסט בפני וגנר את צמאונו הרוחני והנפשי, את השסע הפנימי שלו: "שתי נשמות דרות, האח, בחזי....". כלב פודל משונה מתלווה אל פאוסט ווגנר ועוקב אחריהם.
חלק ראשון של המחזה > חדר הלימוד (2337-1178): הברית עם השטן

פאוסט עוסק בתרגום הבשורה על-פי יוחנן, ומתלבט קשות על אופן תרגום פתיחת הספר. לבסוף הוא מחליט לתרגם את הפתיח "בראשית היה הדבר/המילה" לפסוק "בראשית היה המעשה". המעשה והעשייה הופכים מעתה למורי דרכו. הוא מוצא את הגשמתו העצמית בשירות לציבור (בתור מהנדס סכרים). בהשפעת לחשי הכישוף של פאוסט, הופך כלב הפודל בדרך של מטמורפוזה למפיסטו בתחפושת של תלמיד נודד, המציג עצמו בפני פאוסט כ"חלק מאותו כוח / השואף תמיד לרע ויוצר תמיד את הטוב" ובתור "הרוח השוללת תמיד".
פאוסט מציע לשטן ברית, אך מפיסטו הכלוא בחדרו של פאוסט בשל הנסיבות איננו רוצה עדיין לקבל את הצעתו. הוא מרדים את פאוסט ומשתחרר מהשפעתו הקסומה. מהתמונה הבאה במחזה מובן כי מפיסטו שב לבסוף לפאוסט.
פאוסט מקלל את קיומו על פני האדמה, ואז מציע לו מפיסטו את הברית. פאוסט מבקש את "מעמקי התבונה", ומפיסטו אמור לעזור לו להגיע אליהם במהלך כל ימי חייו. מפיסטו מבטיח לו "מסע בעולם הקטן, אז בעולם הגדול" בתמורה לשירותיו של פאוסט בעולם הבא. בנוסף מתערב פאוסט, כי לא יעלה בידו של מפיסטו להביאו ל"רגע עליון" זה. פאוסט מקבל את ההצעה, ובהתאם למסורת הברית נחתמת בדם.
התמונות הבאות במחזה מציגות את המסע בעולם "הקטן" ובעולם "הגדול". הן מאשרות את אשר היה ברור לפאוסט שהעריך יתר על המידה את כוחו: הוא איננו יכול להפסיד בהתערבות, מפני שלעולם לא יהיה שבע רצון ולפיכך אותו "רגע עליון" לא יגיע אף פעם. נדמה כי מפיסטו אינו יכול לקיים את הברית, שכן איננו רוצה למלא את מבוקשו של פאוסט אלא להסיח את דעתו ב"עולמו שלו". הוא אף פעם אינו מספק לפאוסט את אשר זה מבקש, אלא מנסה תמיד לטמטם את רוחו בהנאות שטחיות ולאחר מעשה גם לסבך אותו בחובות כבדים.
מפיסטו מעורר בעזרת קסמי-יין אימה בקרב סטודנטים שיכורים, שאמורים לבדר את פאוסט בתחנה הראשונה במסע-העולמות שלו (בתמונה "מרתף אאורבך"), אבל פאוסט רק משתעמם. ניסיון הפיתוי הראשון של מפיסטו נכשל, מפני שפאוסט מצפה ממנו לדברים אחרים.
חלק ראשון של המחזה > מטבח המכשפה (2604-2338): פאוסט הופך צעיר

בתיווכו של מפיסטו הופך פאוסט לצעיר לאחר שתיית שיקוי במאורתה של מכשפה. גרטכן היפה הניבטת בפניו מראי קסמים, הופכת אותו לחולה אהבה.
חלק ראשון של המחזה > רחוב, ערב, טיול (2864-2605): גרטכן

לאחר שפאוסט מבחין במרגרטה (גרטכן) ברחוב בעיר קטנה, עת היא שרה שיר אודות מלך תּוּלֶה, הוא דורש ממפיסטו להשיג לו אותה. מפיסטו נתקל בקשיים בשל תומה של גרטכן. הוא טומן קופסת תכשיטים בארונה של גרטכן, אשר מעוררת את סקרנותה; היא מביאה אותה אל אמה, וזו מוסרת אותה לכומר. השטן נאלץ עתה להטמין תכשיט חדש.
חלק ראשון של המחזה > בית השכנה, רחוב (3072-2865)

גרטכן מראה לשכנתה מרתה שוורדטליין את התכשיט החדש וזו מציעה לה להביא אותו אליה בחשאי.
מפיסטו מודיע למרתה את הידיעה הכוזבת כי בעלה שנעלם מת. באמתלה שיש ביכולתו להביא לכך עד נוסף, הוא קובע להיפגש עם מרתה בחצר, ובפגישה אמורה גם גרטכן להשתתף.
בתמונה הבאה מסרב תחילה פאוסט לשקר בעדותו. רק שכנועיו המיומנים של מפיסטו מביאים אותו להתאהב (או לחשוק) כל כך בגרטכן, עד שהוא מוכן לשקר רק על מנת לפגוש בה.
חלק ראשון של המחזה > החצר ואחריה (3835-3073): שאלתה של גרטכן

בפגישה מחזר מפיסטו באירוניה אחר מרתה ודוחה בחוצפה את כל הצעותיה הרומנטיות הברורות. גרטכן מתוודה בפני פאוסט על אהבתה, אבל חשה בצורה אינסטינקטיבית כי למחזרה יש מניעים נסתרים.
גרטכן שואלת את פאוסט את שאלת-גרטכן הנודעת: "אמור נא, מה לך ולדת?" [המונח 'Gretchenfrage' נגזר מכאן והפך למטבע-לשון, לכל שאלת-זהות המביכה את הנשאל, שהיה מעוניין להתחמק מתשובה גלוית-לב]. גרטכן אמנם רוצה להביא את פאוסט לחדרה, אבל חוששת מפני אמה. פאוסט נותן לה בקבוקון ובו סם-שינה, שמתגלה למרבה הטרגדיה כרעל. בתמונות הבאות חשה גרטכן לראשונה כי היא בהיריון.
חלק שני של המחזה

בחלק השני הסיפור הרומנטי של פאוסט וגרטכן מונח בצד, ופאוסט מתעורר בשדה של פיות כדי ליזום מחזור חדש של הרפתקאות ותכלית. היצירה מורכבת מחמש מערכות, שכל אחת מהן מייצגת נושא אחר. במערכה הרביעית, למשל, פאוסט מוצא את עצמו נלקח מארקדיה לפסגת הר בגרמניה. כשהוא מתבונן בענן המתחלק לשני חלקים, הוא מזהה את הלן בחלק אחד ואת גרטכן בחלקו השני. הענן עם צורת הלן נע מזרחה, בעוד הענן של גרטשן עולה לשמיים. ואז מפיסטו, שהשאיר מאחוריו את הופעתו היוונית, מצטרף שוב לפאוסט. מפיסטו מעורר מחלוקת על יצירת פני השטח היבשתיים ובמיוחד על אזור ההר.  לאחר מכן, פאוסט קובע אותו כייעד גבוה יותר חדש שלו, שהוא רוצה להחזיר אדמה חדשה. מאחורי רצונו עומד הרעיון לשלוט באלמנטים או אפילו להיכנע לטבע. לאחר מכן, פאוסט מתמקד בשליטה בים, שממנו הוא מחזיר קרקע חדשה על ידי סכרים ותעלות ניקוז. אבל אז פורצת מלחמה בין הקיסר לקיסר יריב, שבאמצעותה נקטעות תוכניותיו של פאוסט. מפיסטו מציג את שלושת הגברים האדירים (בגרמנית: Die drei Machtigen) ששמותיהם הם ראופבול, האבאלד והאלטפסט. שלושתם אמורים לעזור לדכא את המרד וליישם את הפרויקט השאפתני של פאוסט. בעזרת שלושתם פאוסט משי את הניצחון של הקיסר. השלושה חושפים התנהגות מפוקפקת כבוזזים, המטילים צל ארוך על שירותיהם העתידיים. כפרס על שירותו הצבאי פאוסט מקבל מחוז בחוף לניהול.
במערכה האחרונה פאוסט עולה לגן עדן. הוא הפסיד את ההימור שלו מול מפיסטו, שלעולם לא יבקש להישאר ברגע טרנסצנדנטי ולהאריך אותו לנצח. עם זאת, אלוהים זכה בהימור שלו מהפרולוג (ועל כן זכה גם בנשמתו של פאוסט) שכן הרגע הטרנסצנדנטי נגזר מעיסוקיו הנכונים. מלאכים, המגיעים כשליחי רחמים אלוהיים, מכריזים בסוף מערכה ה': "מי שמתאמץ וחי להתאמץ / עדיין יכול לזכות בגאולה" (V, 11936–7).
פאוסט אצל יוצרים אחרים

המלחין הצרפתי הקטור ברליוז הושפע מגתה, וכתב יצירה מוזיקלית בשם "קללת פאוסט", והמלחינים שארל גונו, לואי שפור, אריגו בויטו ופרוצ'ו בוזוני כתבו אופרות על נושא זה (בהתאמה: "פאוסט", "פאוסט", "מפיסטופלה", "דוקטור פאוסטוס"). ייחוסים שונים לפאוסט מופיעים ביצירותיו של פרנץ ליסט, שכתב את "סימפוניית פאוסט", הסונטה לפסנתר המבוססת על עלילת המחזה, וכן סדרת "מפיסטו ולס". ביצירותיו של המלחין רוברט שומאן (לרבות האינטרמצו השני באופ. 4), ובחלקה השני של הסימפוניה השמינית ("סימפוניית האלף") מאת המלחין גוסטב מאהלר שהלחין את הסצנה האחרונה של המחזה למקהלה ותזמורת בביצועם של כאלף משתתפים. ריכרד וגנר הלחין פתיחה שנקראת "הפתיחה פאוסט", וכך עשתה גם המלחינה אמילי מאייר.
מאז נכתבו עשרות ספרים על פאוסט ויצירות עם וריאציות שונות על הדמות שלא נלאים מלנתח אותה לאורך ולרוחב. מכל אלה ראויה לציון יצירתו של הסופר הגרמני תומאס מאן בשם "דוקטור פאוסטוס" (אף בנו, קלאוס מאן, כתב רומאן בנושא זה בשם "מפיסטו"), ואף יצירתו של הסופר הרוסי מיכאיל בולגקוב, "האמן ומרגריטה", בה הגיבור הראשי, האמן, הוא במידה רבה וריאציה של פאוסט. תימוכין לטענה זו ניתן למצוא בעובדה שבגרסאות המוקדמות של הרומן נקרא הגיבור "פאוסט" ולא "האמן".
כמו כן ידועה טרילוגיית הסרטים הגרמנית, בבימוי אישטוואן סאבו ההונגרי, העוסקת בתחום ומתרחשת בתקופת מלחמת העולם השנייה. הסרטים: "מפיסטו", "הנוסן", "קולונל ראדל".
קדם ליצירתו של גתה מחזהו הטרגי של המחזאי האנגלי כריסטופר מארלו, "דוקטור פאוסטוס", שנכתב והוצג לראשונה ככל הנראה בין השנים 1588 לבין 1590. מארלו היה למעשה הראשון שהפך את סיפורו של פאוסט ("אגדת פאוסט") למחזה טרגי. יוהאן וולפגנג פון גתה נחשף לגרסה גרמנית של מחזהו של מארלו רק בשנת 1818, ושיבח אותה מאוד.
תרגומים לעברית

המחזה תורגם שבע פעמים לעברית:
מתרגם: מאיר הלוי לעטעריס, הוצאת י. שלוסברג, וינה, 1865. בתרגום זה מי שמכר נשמתו לשטן הוא אלישע בן אבויה.
מתרגם: משה שולבוים (Moses Schulbaum), [תרגום מן המחצית השנייה של המאה הי"ט לחלק הראשון], ראה אור בסדרת "סְדָר - לספרות גנוזה", הוצאת 'דחק', 2022.
מתרגם: יעקב כַּהַן, הוצאת שוקן, ירושלים, 1943. תרגום רק של החלק הראשון. (על תרגום זה זכה לפרס טשרניחובסקי בשיתוף עם י"ל ברוך בשנת 1952)
מתרגם: זאב ז'בוטינסקי, 1947. תרגום פרגמנטים אחדים שנדפסו בעיתונות במהלך שנות השלושים, ורוכזו בכרך ב' של כתבי ז'בוטינסקי בהוצאת ערי ז'בוטינסקי.
מתרגם: י"ל ברוך, הוצאת טברסקי, 1952. תרגום מלא של שני החלקים. (על תרגום זה זכה לפרס טשרניחובסקי בשיתוף עם יעקב כהן בשנת 1952)
מתרגם: יצחק כפכפי, הוצאת דביר, 1975. תרגום מלא של שני החלקים.
מתרגמת: ניצה בן-ארי, ההוצאה לאור של אוניברסיטת תל אביב, 2006. תרגום מלא של שני החלקים עם ביאורים.
הערות שוליים

↑  התרגום לעברית בפסקה זו בתרגומו של יעקב כהן, פאוסט, הוצאת שוקן, תש"ג
↑  לוגוס (λόγος) מהבשורה על-פי יוחנן, פרק 1 פס' 1.
↑  נקודה זו בטקסט היא מקור למחלוקות פרשנות שונות. יש המפרשים כי זוהי ברית, אחרים רואים בה התערבות.
↑  אשר רייך, הלילה בא. מקיץ הטוב שבנפשנו, באתר הארץ, 7 באוקטובר 2011
↑  יוהאן וולפגנג פון גתה תרגום: זאב ז'בוטינסקי (מגרמנית), "מתוך 'פאוסט'" בפרויקט בן-יהודה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007568698605171  BNE: XX1997209  BnF: cb11955753m (data)  GND: 4128140-8  LCCN: n82089580  MusicBrainz work: ac4bc884-7ab3-4cc0-b572-9cc9336b045c  VIAF: 185891132   WorldCat (עם VIAF): 185891132 
פסל מפיסטו (משמאל) ופאוסט במרתף אאורבך בלייפציג
פסל מפיסטו והסטודנטים במרתף אאורבך בלייפציג
פרחים של מרציפן

| --- | --- |
כרזת הסרט
כרזת הסרט
 בימוי:  אדם קלדרון
 הופק בידי:  טאז פילמס - אודי ירושלמי ואורי הוד, אנג'ליקה ברמן
 תסריט:  אדם קלדרון
 עריכה:  יוני אוחיון, שלמה חזן
 שחקנים ראשיים:  נולי עומר טל קלאי אפרת אביב
 מוזיקה:  אדם קלדרון, יואב בריל
 צילום:  איתי גרוס
 מדינה:  ישראל ישראל
 הקרנת בכורה:  2015
 משך הקרנה:  74 דקות
 שפת הסרט:  עברית
 סוגה:  סרט דרמה 
 דף הסרט ב־IMDb
 
פרחים של מרציפן הוא סרט קולנוע ישראלי משנת 2014 בבימויו של אדם קלדרון שכתב גם את התסריט, המוזיקה ועיצב את התלבושות, עם נולי עומר, טל קלאי ואפרת אביב בתפקידים הראשיים.
הסרט מספר על אלמנה בת 48 שעוזבת את הקיבוץ בו חיה כל חייה לתל אביב, שם היא עוברת לגור עם אישה טרנסג'נדרית ומתוודעת לסביבה חדשה אותה לא חוותה מעולם.
בסרט משתתפים גם חברי קיבוץ בארי, קיבוצו של אדם קלדרון.
אדם קלדרון היה מועמד לפרס אופיר לעיצוב התלבושות הטוב ביותר בטקס פרסי אופיר לשנת 2014.
הסרט היה הבחירה הרשמית לפסטיבל הקולנוע ירושלים ב-2015 ובמסגרת פרינג'ידר - זכה ב"פרס אביר הפרינג'".
תקציר העלילה

הדס רגאל (נולי עומר) היא חברת קיבוץ בנגב שעובדת כבר 20 שנה במכבסת הקיבוץ. היא נשואה למשה (דני גבע) ואין להם ילדים. יום אחד מודיעים לה במכבסה ללא הכנה כי משה נהרג בתאונת אופנוע. בשנייה אחת מתרסק עולמה כשאיבדה את היקר לה מכל.
לאחר שנת אבל כואבת, שבה גברי הקיבוץ לוטשים עיניים על האלמנה ונשותיהם מרכלות עליה, היא מרגישה מחנק ומבקשת לעזוב את הקיבוץ בו חיה מיום היוולדה לטובת חיים חדשים בתל אביב. הקיבוץ מאפשר לה חצי שנה של ניסיון בו תישמר דירתה.
הדס שמה את כל חסכונותיה בתוך גרב ונוסעת לעיר הגדולה. היא שוכרת חדר בדירתה של פטל (טל קלאי), אישה טרנסג'נדרית. היא מחפשת עבודה ופטל לוקחת אותה למועדון לילה שם היא מצליחה לשכנע את המארח נבט (עומר פרלמן) שגם הוא עוזב קיבוץ שיקבל אותה כמלצרית. במועדון מופיעה זמרת (א'ראה נגרות(אנ')) ששרה את השיר "רוח" בליווי רקדניות. אחד הבליינים, עידו (עופר גלעד), מנסה להתחיל אתה, מגיע לביתה ומסרב להתפנות עד שפטל מגרשת אותו.
באתר הכרויות היא פוגשת בגיא (שרון פרידמן) בחור יפה וצעיר ששוכב אתה, משכנע אותה להלוות לו כסף ונעלם. פטל מתפרנסת ממתן שירותי מין וחלק מהכסף היא נותנת לאביה (גלי רשף). הדס מיואשת וברגע מסוים היא מסכימה אפילו לעבוד במכבסה עירונית, עבודה ממנה ברחה מהקיבוץ.
בקומת קרקע של הדירה יש בית קפה קטן ובלתי מצליח של סתיו (אפרת אביב) ששואפת להופיע כרקדנית במחזמר. הדס מציעה לעזור ולשדרג את בית הקפה. בעזרת אמה היא לוקחת את כל השקדים שיש שם והופכת אותם לפרחים של מרציפן (מכאן שם הסרט). לקוחות רבים מתווספים לבית הקפה בגלל פרחי המרציפן.
אביה של פטל גונב את כל כספה של הדס. פטל מגלה זאת ומכריחה אותו להחזיר את הכסף. האב מתנפל עליה והם נאבקים קשות במאבק שמסתיים במות האב. הכסף מוחזר להדס והיא רוכשת את בית הקפה, משדרגת אותו וכולם באים לחגוג שם.
צוות

| תפקיד | שם |
| --- | --- |
במאי: אדם קלדרון
ע.במאי: דני מוזס, גילי פורת, עדי גולן
תסריט: אדם קלדרון
מפיקים: אודי ירושלמי, אורי הוד
מפיקים בפועל: אנג'ליקה ברמן, אלנס דיאמנט
צוות השחקנים

| שם השחקן/ית | שם הדמות | הערות |
| --- | --- | --- |
| נולי עומר | הדס רגאל |  |
| טל קלאי | פטל | שותפה טרנסג'נדרית |
| אפרת אביב | סתיו | בעלת בית קפה |
| דני גבע | משה רגאל |  |
| עומר פרלמן | נבט |  |
| שרון פרידמן | גיא |  |
| עפר גלעד | עידו |  |
| נילי צרויה | דפנה |  |
| דניאל מוזס | רענן | חבר קיבוץ |
| גלי רשף | אבא של פטל |  |
| א'ראה נגרות | זמרת במועדון |  |
עמק תפארת

| --- | --- |
כרזת הסרט
כרזת הסרט
 בימוי:  הדר פרידליך 
 הופק בידי:  אילון רצ'קובסקי, יעל פוגל, יוסי עוזרד, יוחנן קרדו, קובי הולי
 תסריט:  הדר פרידליך
 עריכה:  הדר פרידליך, נלי קטיה
 שחקנים ראשיים:  בתיה בר  גילי בן אוזיליו רות גלר
 מוזיקה:  אורי אופיר
 צילום:  טליה (טוליק) גלאון
 מדינה:  ישראל ישראל
 הקרנת בכורה:  2011
 משך הקרנה:  85 דק' 
 שפת הסרט:  עברית
 סוגה:  סרט דרמה 
 תקציב:  5,231,833 ש"ח
 דף הסרט ב־IMDb
 
עמק תפארת הוא סרט קולנוע ישראלי שהועלה לאקרנים בשנת 2011 בבימויה של הדר פרידליך, עם בתיה בר, גילי בן אוזיליו ורות גלר בתפקידים הראשיים. התסריט הוא על חברת קיבוץ, אלמנה בת 80 שעולמה מתמוטט כאשר הקיבוץ שהקימה נמצא בתהליך של הפרטה.
את התפקיד הראשי מגלמת בתיה בר (1929–2022), חברת קיבוץ גשר, ולצידה משחקת גילי בן אוזיליו כבתה. זהו סרטה האחרון של גילי בן אוזיליו, שנפטרה מסרטן לאחר תום הצילומים, והסרט הוקדש לזכרה.
הדר פרידליך זכתה בפרס בימויו של סרט ביכורים בפסטיבל הקולנוע ירושלים. בתיה בר הייתה מועמדת לפרס אופיר לשחקנית הראשית הטובה ביותר. טליה גלאון הייתה מועמדת לפרס אופיר לצילום הטוב ביותר.
הסרט זכה בפרס המבקרים בפסטיבל הקולנוע הים תיכוני במונפלייה ובציון לשבח בפסטיבל הסרטים הבין-לאומי סן סבסטיאן.
תקציר העלילה

חנה מנדלסון (בתיה בר) היא אלמנה בת 80 באחד הקיבוצים בעמק בית שאן. היא ממקימי הקיבוץ ועובדת שנים בגינון. כעת מבקש ממנה מנהל הגינון (אלי טל) להפסיק לעבוד כי אין לו ביטוח עליה. בתיה ממשיכה בסתר לעבוד בגינון בלילות עד שהגנן הראשי מחליף לאכזבתה את מנעול המשתלה.
הקיבוץ על סף פשיטת רגל. בחדר האוכל גובה עודדה (הדס פורת) תשלום מהחברים. בתהליך ההפרטה נאלצת בתיה לפתוח חשבון בנק ולקבל פנקס צ'קים. כל זה פוגע ביסודות השוויון וההדדיות בקיבוץ, לו הקדישה את כל חייה.
בקיבוץ גרה גם בתה היחידה יעל (גילי בן אוזיליו) שמונתה ל"מנהלת הקהילה" ומקבלת החלטות קשות כמו סגירת חדר האוכל. הדבר מביא לחיכוכים ביניהן, והיחס בין בתיה ליעל הולך ומתערער. יעל מקבלת לבסוף משרת ניהול קיבוץ אחר והיא נפרדת מאמה. את מקומה של יעל תופסת הנערה נעמה (הדר אביגד), שמתייחסת לבתיה כמו אמא שלה.
האדם היחידי בקיבוץ שאותו אוהדת בתיה הוא מנהל הארכיון שמעון (אלי בן רעי). כשהוא מאושפז היא מבקרת אותו בבית החולים ואחר כך סועדת אותו בבית האבות בקיבוץ, עד שהוא נפטר.
בשכנות לבתיה גרה מרים (רות גלר) שנוטרת טינה לבתיה במשך שנים, על שמנעה ממנה המשך לימודי נגינה בפסנתר. בתיה מקווה שהקיבוץ ישפץ את הארכיון אך מודיעים לה שזה לא רווחי והארכיון יחוסל. בתיה נכנסת לדיכאון ובדיוק בזמן זה מתקרבת אליה מרים, מכינה לה מרק והן צועדות לבסוף ביחד בשבילי הקיבוץ לאחר עשרות שנות טינה.
צוות השחקנים

| שם השחקן/ית | שם הדמות | הערות |
| --- | --- | --- |
| בתיה בר | חנה מנדלסון |  |
| גילי בן אוזיליו | יעל | בתה של חנה |
| רות גלר | מרים | קיבוצניקית |
| אלי בן רעי | שמעון | מנהל ארכיון הקיבוץ |
| הדר אביגד | נעמה | קיבוצניקית |
| הדס פורת | עודדה | קיבוצניקית |
| אלי טל |  | מנהל הנוי |
הערות שוליים

↑  פרס סרט הביכורים ניתן בתחילה לסרט "עמק תפארת". אחרי שהתברר שהשופט מישל ריאק היה מצוי לכאורה בניגוד עניינים מכיוון שהיה מנהל מחלקת הקולנוע של ערוץ ארטה שהיה מעורב בהפקת "עמק תפארת", הגיעה הנהלת הפסטיבל להחלטה מחודשת לפיו הפרס יוענק לשני סרטים: "עמק תפארת" ו"השוטר". בעקבות זאת החליטו יוצרי "השוטר" לוותר על קבלת הפרס.
פנסיון פראכט

| --- | --- |
כרזת הסרט
כרזת הסרט
 מבוסס על:  ספר של אהרון אפלפלד "לילה ועוד לילה"
 בימוי:  תמר ירום
 הופק בידי:  מרק רוזנבאום, משה אדרי, לאון אדרי, דוד מנדיל, מיכל גריידי
 תסריט:  תמר ירום
 עריכה:  טלי הלטר-שנקר, טל קלר
 שחקנים ראשיים:  צחי גראד מיכאלה עשת ולדימיר פרידמן
 מוזיקה:  רועי ירקוני
 צילום:  עמית יסעור
 מדינה:  ישראל ישראל
 הקרנת בכורה:  2014
 משך הקרנה:  92 דקות
 שפת הסרט:  עברית
 תקציב:  3,357,656 ש"ח
 הכנסות:  1262 צופים בישראל
 דף הסרט ב־IMDb
פנסיון פראכט הוא סרט קולנוע ישראלי משנת 2014 בבימויה של תמר ירום, עם צחי גראד, מיכאלה עשת וולדימיר פרידמן בתפקידים הראשיים.
התסריט נכתב על ידי תמר ירום והוא מבוסס על הספר "לילה ועוד לילה" של אהרון אפלפלד (2001).
העלילה מתרחשת בשנות ה-60 בפנסיון בירושלים בו מתגוררים ניצולי שואה שמנסים להחיות משהו מחייהם שלפני המלחמה ובעיקר את השפה ותרבות היידיש. הם מתנגשים כל הזמן בבעלת הפנסיון שלא הייתה בשואה ולא מבינה את צורכיהם, התנגשות שנגמרת בתוצאה טרגית.
רוב הצילומים נערכו בחוות שפון בקיבוץ נצר סרני. הקרנת הבכורה של הסרט נערכה במסגרת פסטיבל הסרטים הבינלאומי חיפה, באוקטובר 2014.
תקציר העלילה

מנפרד (צחי גראד) הוא ניצול שואה אלמן שעבר להתגורר לאחר מות אשתו בפנסיון פראכט בירושלים. בעלת הפנסיון היא גב' פראכט (מיכאלה עשת) שמנסה ללא הצלחה לשמור על סדר ונקיון במקום. מנפרד כרוב הדיירים איבד את כל משפחתו בשואה. הוא כואב גם על תרבות היידיש שנחרבה ומבקש לעזור לשקם אותה. אתו נמצאים בפנסיון נחמן (משה פרסטר) שאוסף ספרים ביידיש וממלא את חדרו, זיידל (אורי קלאוזנר) שמתגורר במקום עם אשתו הנוצריה קריסטינה (אוליאנה סתוי), הצייר קירצל (ולדימיר פרידמן) שגר עם חברתו תרזה (סיגלית פוקס), באום (סשה אגרונוב) ופאולה, צ'לנית בודדה שמנגנת כל היום בצ'לו (הדס קליינמן).
מנפרד הולך למועדון יידיש כדי לשמוע את הזמרת הצעירה והיפה חנה ריגלר (מרינה מקסימיליאן) שרה ביידיש שירים שאהובים עליו. במועדון הוא פוגש בצילה (יעל טוקר) רוקחת שמכירה אותו מהתקופה בה היה מגיע לקבל תרופות לאשתו. גם צילה אבדה את כל משפחתה בשואה. הם מתחילים לצאת ביחד והיא עוברת לגור אתו בפנסיון. מנפרד מבטיח לתמוך בה בהקמת בית מרקחת משלה.
למנפרד יש שני ילדים, ארתור (מעיין בלום) שמטפל בכלבים עזובים וקלרה (מיכאלה אלקין). הוא מנותק רגשית מילדיו, מוכר את דירתו למר רוזנבאום (אשר צרפתי) ורוצה להשקיע 50.000 לירות אצל ועד היידיש בפנסיון של זיידל וקירצל כדי לתמוך בהנחלת היידיש אך הם מסרבים לקבל ממנו סכום כזה גדול. צילה עוזבת אותו בשל כך.
לגב' פראכט יש מאהב בשם דרוקס (ירון ברובינסקי) שהוא גם רואה החשבון שלה. הוא מגלה לה כי מצבו הכספי של הפנסיון הוא בכי רע אך היא מתעלמת מזה. היא מחליטה לעשות סדר בחדרים ומעלה את חמתם של הדיירים, בעיקר באום וקירצל שמכנה אותה "פשיסטית". נחמן מת וגב' פראכט מחליטה לקרוא למחלקת התברואה כדי לסלק את כל ספרי היידיש מהחדר. בהתלהטות הרוחות נוטל באום אקדח והורג אותה. הוא נעצר מיד והדיירים נחקרים במשטרה על ידי חוקר (חיים זנאתי).
לבסוף מקריא להם דוקס את צוואתה של גב' פראכט שציוותה את גופתה למדע והורישה לו את הפנסיון ומאחר שהפנסיון צבר חובות הוא מחליט למכור אותו ולפנות את כל הדיירים, שוב הם חסרי בית.
צוות השחקנים

| שם השחקן/ית | שם הדמות | הערות |
| --- | --- | --- |
| צחי גראד | מנפרד | ניצול שואה |
| מיכאלה עשת | גב' פראכט | בעלת פנסיון |
| ירון ברובינסקי | דרוקס | בן זוג של פראכט |
| יעל טוקר | צילה | רוקחת, ניצולת שואה |
| ולדימיר פרידמן | קירצל | ניצול שואה |
| אורי קלאוזנר | זיידל | דייר בפנסיון |
| אוליאנה סתווי | קריסטינה | אשתו של זיידל |
| משה פרסטר | נחמן | ניצול שואה |
| מרינה מקסימיליאן | חנה ריגלר | זמרת יידיש |
| סשה אגרונוב | באום | ניצול שואה |
| מעיין בלום | ארתור | בנו של מנפרד |
| מיכאלה אלקין | קלרה | בתו של מנפרד |
| סיגלית פוקס | תרזה | חברתו של קירצל |
| הדס קליינמן | פאולה | דיירת בפנסיון |
| אשר צרפתי | רוזנבאום | רוכש דירה |
| חיים זנאתי |  | חוקר במשטרה |
הערות שוליים

↑  אורי קליין, ירושלים של הקולנוע הישראלי היא בלוף אחד גדול, באתר הארץ, 16 בנובמבר 2014
↑  אור סיגולי, עכבר העיר, פסטיבל חיפה: איך סרט גיאורגי גנב את ההצגה?, באתר הארץ, 14 באוקטובר 2014
סינמה סבאיא

| --- | --- |

 בימוי:  אורית פוקס רותם
 הופק בידי:  רועי קורלנד   גל גרינשפן   מאיה פישר   אורליין בודינו   ריאן ויאלווה
 תסריט:  אורית פוקס רותם
 עריכה:  נטע דבוקיס
 שחקנים ראשיים:  דאנה איבגי   אמל מורקוס   מרלן בג'אלי   רותי לנדאו   חאולה חאג'־דיבסי  ג'ואנה סעיד   יוליה טגיל   אסיל פרחאת   אורית סמואל   ליאורה לוי
 מוזיקה:  קרני פוסטל
 צילום:  איתי מרום
 מדינה:  ישראל 
 חברת הפקה:  גרין פרודקשינס-קורלנד גרינשפן בע"מ
 משך הקרנה:  91 דקות
 שפת הסרט:  עברית, ערבית 
 סוגה:  סרט דרמה 
 https://www.cinemasabaya.com
 דף הסרט ב־IMDb
 
סינמה סבאיא הוא סרט קולנוע ישראלי משנת 2021, זוכה פרס סרט הביכורים הטוב ביותר בפסטיבל ירושלים ופרס אופיר לסרט העלילתי הטוב ביותר לשנת 2022. הסרט נשלח לייצג את ישראל בפרס אוסקר לסרט הבין-לאומי הטוב ביותר, אולם לא העפיל למועמדות בקטגוריה. את הסרט ביימה אורית פוקס רותם. בסרט מככבות דאנה איבגי, אמל מורקוס, מרלן בג'אלי, רותי לנדאו, חאולה חאג'־דיבסי, ג'ואנה סעיד, יוליה טגיל, אסיל פרחאת, אורית סמואל וליאורה לוי.
עלילה

קבוצת נשים יהודיות וערביות, עובדות עירייה תושבות חדרה והמשולש, משתלמות בסדנת צילום וידאו שמעבירה רונה, במאית צעירה (דאנה איבגי). היא מלמדת את קבוצת הנשים לצלם ולתעד את עולמן. לסרט שמונה חלקים, כמספר מפגשי הסדנה. העלילה עוקבת אחר מערכת היחסים והקשרים הנרקמים שמתפתחים בקורס שאותם מלווים קטעי וידאו. הנשים מצלמות ומקרינות על הבד הלבן ומעלות נושאים שונים ומגוונים הנוגעים לעולמן בהם עצמאות, זוגיות, אימהות, פגיעות מיניות, פחד ועוצמה, ובין היתר חולקות סודות ופרטים אינטימיים מעולמן. הנושאים המועלים מביאים לריחוק ולקרבה בין משתתפות הסדנה, שכן ללא הקורס לא היו מוצאות את עצמן יחד באותו מקום. רונה הבמאית מתעדת ומצלמת. ייתכן שעוד תעשה מזה סרט.
שחקניות ודמויות

דאנה איבגי - במאית ומנחת הסדנה
ליאורה לוי - אישה בודדה, ימאית המתגוררת ביאכטה
מרלן בג'אלי - קשישה ערביה המנדבת עצות למשתתפות מניסיון חייה
יוליה טגיל - ישראלית ממוצא רוסי המתגוררת עם בנותיה אצל אמה לאחר גירושין.
רותי לנדאו - ספרנית שנמצאת בפרק ב' של חייה לאחר גירושין מבעל אלים.
אורית סמואל - אישה נשואה שבעלה הדיכאוני מרוחק ממנה
אמל מורקוס - עורכת דין ופעילה חברתית ופוליטית שחלמה להיות זמרת.
אסיל פרחאת - צעירה פלסטינית המאתגרת את אורח החיים השמרני בסביבתה.
ג'ואנה סעיד - אם לשישה, דתייה המבקשת להוציא רישיון נהיגה אך מפחדת מתגובתו של בעלה
פרסים ומועמדויות

סינימה סבאיא זכה בפרס סרט הביכורים הטוב ביותר בפסטיבל ירושלים וחמישה פרסי אופיר: פרס אופיר לסרט העלילתי הטוב ביותר, פרס אופיר לבמאית הטובה ביותר לאורית רותם פוקס, פרס אופיר לשחקנית המשנה הטובה ביותר שהוענק לג'ואנה סעיד, פרס אופיר לעיצוב התלבושות הטוב ביותר שהוענק לרייצ'ל בן דהן, פרס אופיר לליהוק הטוב ביותר שהוענק לעמנואל מאייר. הסרט זכה בפרס וייל בלוך לשנת 2021. את הפרס הגישה גל גדות.הסרט נשלח לייצג את ישראל בקטגוריית הסרט הזר הטוב ביותר בטקס פרסי האוסקר 2022, אך לבסוף לא העפיל למועמדות בקטגוריה.