stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
תאוריית ההתקבלות

תאוריית ההתקבלות היא אסכולה מרכזית בחקר התקשורת, ובהרחבה במדעי החברה שהתפתחה בארצות הברית במהלך שנות ה-70 בהשפעת תאוריות של חקר קהלים. הנחת היסוד של תאוריית ההתקבלות היא שקהלים שונים מפרשים את אותו הטקסט באופן שונה. בין הראשונים שתרמו לפיתוח תאוריה זו היה מדען אמריקאי סטיוארט הול שלצד תאוריה זו פיתח גם מודל הצפנה/פענוח. מחקרים שפורסמו בתקופה זו שונים ממחקרים קודמים בחקר התקשורת, הבוחנים את המסרים המקודדים בטקסט עצמו או ממחקרים מאוחרים יותר הבוחנים את השימושים והסיפוקים הנעשים בטקסט. תאוריית ההתקבלות עשתה מהפכה בפרשנות המודרנית. אחרי פרסום דעותיהם של וולפגנג איזר והנס רוברט יאוס, הפסיקו להתרכז בפרשנות ובביקורת והחלו להתייחס לבדיקת החברה עצמה והדרך בה היא מקבלת ומושפעת מהדברים.
התפתחות תאוריית ההתקבלות ומרכיביה המרכזיים
תאוריית ההתקבלות התפתחה מתוך חקר הקהלים שהחל בשנות ה-20 של המאה ה-20. התיאוריה מדגישה שני מרכיבים מרכזיים: תפיסת הצופה או הקורא כמפענח פעיל, וחשיבות ההקשר החברתי-תרבותי בתהליך הפענוח. בניגוד לגישות מוקדמות יותר בתקשורת המונים, תאוריית ההתקבלות רואה בקהל גורם אקטיבי בתהליך התקשורת, המסוגל לפרש ולהבין מסרים באופן עצמאי ומגוון.
התפתחות התיאוריה סימנה מעבר משמעותי מתפיסה של קהל פסיבי לתפיסה של קהל אקטיבי, המשפיע על משמעות המסרים התקשורתיים ומושפע מהם. גישה זו מדגישה כי צרכני התקשורת אינם רק מקבלים מידע, אלא מעבדים אותו באופן פעיל דרך הפריזמה של ניסיונם האישי, ערכיהם ואמונותיהם.
מרכיב מרכזי נוסף בתיאוריה הוא ההכרה בחשיבות ההקשר החברתי-תרבותי בתהליך קבלת המסרים התקשורתיים. לפי גישה זו, הפרשנות שנותן הקהל למסרים תקשורתיים מושפעת במידה רבה מהרקע התרבותי, החברתי והאישי של כל צופה או קורא. כתוצאה מכך, אותו מסר תקשורתי עשוי לקבל פרשנויות שונות ומגוונות בקרב קהלים שונים.
התיאוריה התפתחה כתגובה לגישות דטרמיניסטיות יותר בחקר התקשורת, והיא משקפת תפיסה מורכבת יותר של יחסי הגומלין בין יוצרי התוכן, המסרים עצמם, והקהל המקבל אותם. גישה זו הובילה למחקרים רבים בתחום לימודי התרבות והתקשורת, המתמקדים באופן שבו קהלים שונים מפרשים ומגיבים למסרים תקשורתיים
דוגמאות למחקרי התקבלות

לדוגמה, במחקר אתנוגרפיה מקובל לבדוק כיצד טקסטים משפיעים על קהלים ומעצבים את אמונתם והתנהגותם. ג׳ון פיסק הדגים במחקרו כיצד נערות משתמשות במדונה כמשאב של השראה למחווה של עצמאות, ביטוי עצמי ומרד אופנה. יש מיקוד השפעות של טקסטים ואופן בו קהלים משתמשים בטקסטים. לדעת החוקרים המצדדים באסכולה, שילוב של מחקר כמותי ואיכותני עם מחקרי התקבלות עדכניים תורם רבות להבנת היחסים בין קהלים לבין טקסטים תרבותיים.
דוגמה בולטת נוספת למחקר התקבלות הוא מחקרה של ג'אניס ראדווי (Radway) במסגרתו חקרה כיצד נשים הקוראות את "הרומן הרומנטי" מפרשות את הסוגה הזו. ראדווי רצתה לבחון האם יש מאפיינים משותפים לקבוצות שקוראות סוגה מסוימת. ראדווי מצאה שהנשים שקראו את הספרים היו עקרות בית, רעיות ואימהות שסדר יומן וחייהן סבב סביב הטיפול בילדים, בבית, ובמשפחה. הנשים השתייכו למעמד הבינוני-גבוה, והתגוררו בפרברים. חלקן לא עבדו בשוק העבודה, ואחרות עבדו במשרה חלקית. נשים אלו קנו את הספרים מאותה חנות והתייעצו עם אותה מוכרת באופן שהפך אותן לקהילה פרשנית הקוראת ומפרשת את הספרים במשותף.
באופן מסורתי האקדמיה תפסה את סוגת ה"רומן הרומנטי כז'אנר ספרותי נחות אינטלקטואלית, המשמר את הפטריארכיה על ידי שימור תפקידי מגדר מסורתיים, שכן ברומן הרומנטי" הנשים מוצגות כדמויות תלותיות, הממתינות לגבר שיבוא ויציל אותן ממצבן. אולם, הנשים איתן שוחחה ראדווי לא תפסו כך את הדמויות, ומצאו בקריאת הספרים מקור להפקת ידע ולהעצמה אישית. כלומר, הקריאה הייתה פעולה ששחררה אותן מתפקידיהן המסורתיים בבית. הקוראות פירשו את הסיפורים בין היתר כמודל למערכות יחסים בין גבר לאישה, שבהן הכל אפשרי והאהבה חייבת להתממש למרות המכשולים בדרך. ראדווי מציינת במחקרה כי הקריאה לעולם אינה מנותקת מההקשר התרבותי ומציאות חייו של הקורא.
הערות שוליים

↑  Morley, D. (1992). Television audiences and cultural studies. Routledge.
↑  Morley, D. (1992). Television audiences and cultural studies. Routledge.
↑  Morley, D. (1992). Television audiences and cultural studies. Routledge.
↑  Radway, Janice A., 1949-, Reading the romance : women, patriarchy, and popular literature, Chapel Hill: University of North Carolina Press, 1984
ערך זה הוא קצרמרבנושא תקשורת. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
פרקריאט

הפרקריאט או המעמד הפגיע הוא מושג בסוציולוגיה המתאר אוכלוסייה הסובלת מחוסר יציבות, כגון אוכלוסיות ללא ביטחון תעסוקתי או חוסר יכולת לתכנן את עתידם. הראשון שהשתמש במונח הוא חוקר מדעי המדינה האיטלקי אלכס פוטי והסוציולוג הצרפתי רובאר קסטל והמושג חזר לתודעה בעיקר דרך ספרו של גאי סטנדינג, "The Precariat: The New Dangerous Class" (הוצאת Bloomsbury‏, 2011).
המושג פרקריאט Precariat הוא הלחם של המילים Proletariat שהוא מעמד הפועלים ו-Precarious, שמשמעו בלתי יציב, מסוכן. בעברית נקרא הפרקריאט במאמרים שונים "המעמד הפגיע" ואף מוצע הביטוי המדויק יותר: "רופפות".
רקע להיווצרות המעמד

בעקבות שינויים גלובליים בכלכלה, בחברה ובפוליטיקה והתרחבות הגישה הנאו- ליברלית בשלושים השנים האחרונות, נפתחה אפשרות בינלאומית לתנועה, למסחר ולטכנולוגיה. לעולם העבודה נוספו כ-2 מיליארד עובדים חדשים אשר לא מצאו תמיד תעסוקה הולמת, הן באירופה, הן בארצות הברית והן במזרח אסיה. ההתפתחות הטכנולוגית הביאה להתקדמות אדירה ממנה נהנו והפיקו תועלת אוכלוסיות מסוימות - לרוב החזקות, ואילו האוכלוסיות החלשות, כגון הפרקריאט, נותרו עם השפעות מיטיבות מצומצמות.
אפיון המעמד

מעמד הפרקריאט מתאפיין בעובדים המצויים במצב פגיע בכל שלבי התעסוקה: החל מאופן גיוסם אשר נעשה באופן אקראי ולא מותאם לכישוריהם, המשך באופן העסקתם העצמאי או באמצעות מתווכים או חברות כוח אדם, בחוזים חלקיים או עבודות זמניות, וכלה בפיטוריהם הקלים. מצבם התעסוקתי אינו בטוח ואינו ודאי. הם מוחלשים, חווים חוסר יציבות ומצויים בסיכון תמידי. לרוב אין לאנשים אלו נרטיב או תקווה להתקדם או להיות גאים בעבודתם שכן הם סומכים על הזדמנויות עסקיות אקראיות. המעמד הפגיע מאופיין בחוסר ביטחון וחוסר תמיכה רפואי ותעסוקתי. כל תנודתיות או אירוע חריג עלולים לסכן את עבודתם ובכך גם את קיומם. אין להם הבטחה לפנסיה, חגים בתשלום, השתלמויות או תגמול נוסף על מאמץ מיוחד.
המעמד הפגיע מחליף את מעמד הפועלים בעל הזכויות של המאה העשרים. הוא דומה למעמד הפועלים של תחילת המאה ה-19, כאשר לפועלים עדיין לא היו זכויות. טענת החוקרים היא, שתנאי התעסוקה כיום נמצאים במגמת נסיגה. לדוגמה, בעקבות התפוצצות בועת הדוט-קום עובדים רבים בתעשיות הטכנולוגיות חוו ירידה בתנאי התעסוקה ובביטחון התעסוקתי.
מאפייני תנאי התעסוקה של המעמד הפגיע הם:
חוזה זמני או היעדר חוזה בכלל
אין למועסק יכולת השפעה על תנאי התעסוקה
אין הגנה על ידי איגוד מקצועי
שכר נמוך
לא כל התנאים חייבים להתקיים. גם מי שמשתכר שכר נאה, אך בלי חוזה ארוך טווח, בלי הגנה ובלי יכולת השפעה, שייך למעמד הפגיע.
קבוצות עיקריות

על פי ספרו של גאי סטנדינג, קיימות שלוש קבוצות עיקריות של הפרקריאט:
הראשונה, היא קבוצת האנשים המביטים בהוריהם אשר זכו לביטחון יחסי, לכבוד והערכה בקהילה. ההורים עסקו לרוב בעבודות פיזיות מסורתיות ולא חשו תחושת החמצה או חוסר שביעות רצון. קבוצה זו מרגישה מנוכרת, חרדה וכועסת משום שהנמנים עליה אינם יכולים לשחזר את העבר. זוהי הקבוצה, לפי סטנדינג, הנתונה להשפעה של לאומנות ופאשיזם ואם לא נטפל באוכלוסייה זו, לעמדתו, הרי שתתפתח "מפלצת": הפופוליזם הפוליטי והחברתי ינצל את מצב הפחד בו הם מצויים, ויסחף אותם לתמיכה במנהיגים לאומניים.
השנייה, הם קבוצת המהגרים, לעיתים פליטים או מיעוטים אתניים, שהם לרב "נוסטלגיים" משום שאין להם תחושת בית, לא במקום המצאם הנוכחי ולא במדינה ממנה נמלטו הם או הוריהם. קבוצה זו נאלצת לכפוף את ראשה על מנת לשרוד, הם מנוכרים, חרדים וכועסים, בשל תחושת הניתוק והריחוק מהחברה.
השלישית, היא הקבוצה המתקדמת ביותר ומורכבת ברובה מאנשים משכילים שהיו מלאי תקווה מכך שהתואר האקדמי יאפשר להם עתיד טוב ותחושה שתהיה להם היכולת לשלוט על חייהם ועל הקריירה שלהם, אולם הם מועסקים בתחומים נחותים, בשכר נמוך, בחוסר קביעות או משרות חלקיות. לעיתים הם בעלי חוב בגין לימודיהם שילך ויעמיק. גם הקבוצה הזו סובלת מניכור, כעס וזעם ובעיקר מתסכול בשל הפער בין יכולותיהם והשכלתם לבין עבודתם בפועל, ומחוסר האפשרות להתקדם בעתיד. הקבוצה הזו לא נוטה ללאומיות או לפאשיזם שכן היא יצרנית ומשתתפת בכוח העבודה מתוך רצון אמיתי להתקדם.
הפריקראט בישראל

בעוד שבשיח הישראלי המושג "פריקריאט" אינו נפוץ, הוא משמש חוקרים באקדמיה על מנת להסביר תופעות שונות בחברה הישראלית. המושג משמש לתיאור שכבת הביניים הרחבה בחברה הישראלית, המאופיינת בדפוסי העסקה לא יציבים וגישה מוגבלת לדיור. פרופ' דני גוטווין רואה במצב הפריקריאטי את הבסיס למה שהוא מזהה כתהליך אנטי דמוקרטי בישראל, השואב את כוחו מפגיעותם הכלכלית של האזרחים. המעמד הפריקריאטי בישראל, בדומה לעולם, תופס את מקומם של המעמדות המקוריים דוגמת מעמד הפועלים או מעמד הביניים.
דוגמה מובהקת לשיח המעמדי הפריקריאטי החדש מזהים חוקרים רבים במחאה החברתית שהתנהלה בישראל בקיץ 2011. המחאה נסבה סביב נושאים הקשורים לפגיעות וחוסר היציבות הכלכלית בישראל, כמו העסקה קבלנית, מחירי דיור ועלויות גידול ילדים. אולם, השיח המחאתי לא היה מעמדי במובן המסורתי של המילה. השימוש במושג "עם" בקריאה "העם דורש צדק חברתי", פורשה כזיהוי של החברה הישראלית כפריקריאטית, כלומר – מעמד פגיעה רחב הדורש את זכויותיו, ולא מעמד העובדים ההיסטורי.
להיווצרותו של מעמד הפריקריאט בישראל נמצאו ראיות אמפיריות במספר מחקרים של מכון "אדוה", שזיהה שחיקה במצבו ויציבותו של המעמד הבינוני בישראל שהתבטאה בכך ש-60% ממשקי הבית קרובים למצב של עוני. ממצאים אלו מטשטשים את ההבדל בין משפחות מהמעמד הבינוני למשפחה ממעמד נמוך. כך גם העלייה החדה במספר עובדי הקבלן וצורות העסקה פוגעניות אחרות בישראל מאז שנות השמונים משקפת את התרחבותו של הפריקאריאט.
לקריאה נוספת

גאי סטנדינג, הפרקריאט - המעמד המסוכן החדש, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2021
הערות שוליים

↑  פרופ' דני גוטווין, שלטון הנאמנות: ההתנחלויות ומיסוד ההיגיון האנטי-דמוקרטי של משטר ההפרטה הישר, תיאוריה וביקורת 47, עמ' 225-246
↑  אורי רם ודני פילק, ה־14 ביולי של דפני ליף: עלייתה ונפילתה של המחאה החברתית, תיאוריה וביקורת 41, עמ' 17-43
↑  שלמה סבירסקי, אביב ליברמן, אתי קונור-אטיאס, קרבת העוני: סיכון לעוני, סיכוי להצטרפות למעמד הבינוני, באתר מרכז אדוה, ‏13 במרץ 2019
שיטת חבר מביא חבר

שיטת חבר מביא חבר היא אסטרטגיה שיווקית וגיוסית המעודדת אנשים להפנות חברים או מכרים למוצר, שירות, או מקום עבודה. דרך זו מנצלת את האמון הקיים בין אנשים המכירים זה את זה ופועלת ויכולה לתרום לגיוון והעשרה של המועמדים בתחומים שונים, החל מקמעונאות ועד להייטק. היא מספקת יתרונות גם לממליצים וגם לממלצים עליהם, ובכך מעמיקה את הקשרים בין הצדדים לטובת שגשוג הארגון או העסק.
במגזר הקמעונאי

במגזר הקמעונאי, שיטת "חבר מביא חבר" פועלת על ידי הצעת הנחות, קופונים או תגמולים אחרים ללקוחות המזמינים חברים לקנות או להירשם לשירות. לדוגמה, רשת חנויות אופנה עשויה להציע הנחה של 10% לכל לקוח שמביא חבר המבצע רכישה. המודל הזה לא רק מגדיל את מספר הלקוחות, אלא גם מעמיק את הנאמנות של הלקוחות הקיימים, שכן הם מרגישים חלק מהמותג ומוערכים על ידיו.
בצה"ל

השימוש בשיטת "חבר מביא חבר" בצבא, במיוחד ביחידות הטכנולוגיה והסייבר, הוא לא רק נפוץ אלא גם מהווה את אחד האסטרטגיות המרכזיות לגיוס כוח אדם מוכשר ומיומן לתעשיית ההייטק הישראלית. חברות סטארט-אפ רבות, המהוות איים של קהילות מקצועיות, נבנות סביב בוגרי יחידות צבאיות מסוימות, ובכך ממחישות את הערך המוסף של הקשרים האישיים והמקצועיים שנרקמים במהלך השירות הצבאי.
חטיבת הצנחנים יצאה בקמפיין חבר מביא חבר בשנת 2019 שהמטרה היא לייצר רף סינון נוסף דרך בוגרי החטיבה שמכירים באופן אישי את הדרישות והמטרות שלה.
גם בסיירת מטכ"ל פועלים בשיטה הזו תוך ההנחה שאנשים איכותיים מסתובבים במעגל החברתי שלהם עם אנשים איכותיים אחרים.
בהייטק

בתעשיית ההייטק, שיטת "חבר מביא חבר" משמשת כאחת האסטרטגיות המרכזיות והאפקטיביות ביותר לגיוס עובדים. המחקרים המתוארים במאמר מדגישים כיצד גיוס דרך המלצות של חברים ועמיתים נחשב לגישה יעילה במיוחד, עם יתרונות ברורים בעלות, אפקטיביות זמן, ואריכות תקופת ההשארות בארגון.
בין יתרונותיה הבולטים של השיטה ישנו חיסכון משמעותי בעלות הגיוס בהשוואה למקורות אחרים, זאת בזכות תלות מופחתת בשירותי חברות גיוס והצורך בפרסום מודעות גיוס יקרות. יתר על כן, האפקטיביות של התהליך מתבטאת בכך שהזמן הדרוש לגיוס עובד נמוך משמעותית, מאחר שהממליצים מציעים מועמדים אשר הם מכירים אישית ואותם הם סבורים שישתלבו היטב בתרבות הארגונית. בנוסף, עובדים שהגיעו לארגון דרך המלצות של חברים נוטים להראות נאמנות ומחויבות גבוהה לעבודה, תוך שהם שוהים בחברה זמן רב יותר, מה שמחזק את הטענה כי זוהי אחת הדרכים המועדפות והיעילות ביותר לגיוס בסביבה ההייטקית.
הערות שוליים

↑  יסמין יבלונקו, ‏חבר מביא חבר: שיטת הגיוס האידיאלית או בעיה לטיפול?, באתר גלובס, 9 במאי 2019
↑  שי לוי, ‏חטיבת הצנחנים יצאה בקמפיין חבר מביא חבר, באתר ‏מאקו‏, 14 בנובמבר 2019
↑  איתי אילנאי, צבא העם? ליחידות המודיעין הנחשבות מגיעים בשיטת "חבר מביא חבר", באתר ynet, 16 בדצמבר 2022
↑  יעקב, 13 טיפים לשיפור החבר מביא חבר בארגונכם, באתר פורטל HR, ‏2019-03-28
קומיסר העם (הונגריה 1919)

קומיסר העם או נציב העם (בהונגרית: Népbiztos, ברוסית: народный комиссар) הוא חבר ממשלה (למעשה שר לענייני לאומים) במערכות מהסוג הסובייטי. סגנו הוא סגן נציב העם/סגן קומיסר העם, שמתכתב עם "מזכיר מדיני" (דומה לסגן שר בשיטת הממשל המקובלת בהונגריה).
קומיסרי העם במדינות שונות

השם אומץ כחיקוי של ממשלת הרפובליקה הסובייטית הפדרטיבית הסוציאליסטית הרוסית (לימים ברית המועצות) על ידי מדינות שונות בעלות מבנה קומוניסטי, כמו הרפובליקה הסובייטית ההונגרית, הרפובליקה הסובייטית הסלובקית, הרפובליקה הסוציאליסטית הפינית (1918) והרפובליקה הסובייטית הבווארית. תפקיד קומיסרי העם ברפובליקה הסובייטית ההונגרית היה שונה מעט מזה שברוסיה הסובייטית בכך שתפקידם לא היה פקידותי או פיקוחי בלבד אלא ביצועי ממש, כשרים, וכמעט לא מונו קומיסרי עם פוליטיים ביחידות הצבא.
הממשלה המהפכנית בתחילתה

"המועצה הממשלתית המהפכנית" (לעיתים רחוקות נקראת גם ממשלת גרבאי) הייתה הגוף המנהל, הגוף המבצע העליון, או ממשלת הרפובליקה הסובייטית ההונגרית. היא פעלה מה-21 במרץ 1919 עד ה-1 באוגוסט 1919, ועמד בראשותה שאנדור גרבאי לכל אורך הזמן. היא נקראה גם "ממשלת המועצה". חבריה כונו קומיסרי העם. עד 3 באפריל 1919 היו לקומיסרי העם גם סגנים, אך אז הוצבו בראש אותו מיניסטריון כמה אנשים בדרגה שווה לעניינים שונים בתחום סמכותו של אותו מיניסטריון, לכן המועצה המהפכנית הייתה הממשלה הגדולה ביותר בתולדות הונגריה: מ-7 באפריל עד 24 ביוני 1919 היו בה 35 חברים, בעוד במועד הקמתה היו במועצה רק 15 חברים. רוב קומיסרי העם הלאומיים היו פוליטיקאים סוציאל-דמוקרטים לשעבר, אחדים היו קומוניסטים. המפלגה השלטת ברפובליקה הסובייטית הייתה המפלגה הסוציאליסטית ההונגרית, שהוקמה על ידי מיזוג המפלגה הסוציאל-דמוקרטית ההונגרית ומפלגת הקומוניסטים של הונגריה.
לאחר פרסום החוקה הזמנית של הרפובליקה הסובייטית ההונגרית בתחילת אפריל, המועצה המהפכנית התארגנה מחדש כאמור. תפקיד סגן קומיסר העם בוטל והסגנים לשעבר נקראו גם הם רשמית קומיסר העם. מלבד בשנים מהמיניסטריונים (לענייני מיעוטים לאומיים), בראש כל אחד מהמיניסטריונים הוצבו שניים עד שישה קומיסרי עם.
קומיסרי העם לאחר אשרור החוקה

האספה הלאומית של המועצות (TOGY), הגוף העליון של הרפובליקה הסובייטית ההונגרית, התכנסה בין 14 ל-23 ביוני ואימצה את חוקת הרפובליקה הסובייטית ההונגרית. ביום האחרון לכינוסה, האספה בחרה בוועדת היגוי מרכזית של 150 חברים. זו למחרת מינתה את המועצה הממשלתית המהפכנית החדשה. הרכבה, בהתאם לחוקה שאושררה, היה כדלקמן (קומיסרי עם):
יו"ר המועצה הממשלתית המהפכנית: שאנדור גרבאי
סגן נשיא המועצה הממשלתית המהפכנית: אנטל דוֹבצַ'אק
חברי נשיאות המועצה הכלכלית העממית: ינה ורגה, ג'רג' ניסטור, דיולה לנדייל ופרנץ באיאקי
קומיסר העם לענייני פנים: ינה לנדלר
קומיסר העם למלחמה: בלה סאנטו
קומיסר העם לענייני משפט: פטר אגושטון (אנ') (בפועל לא נמסר לו התפקיד; קומיסר העם הקודם זולטאן רונאי, שימש גם בתפקיד זה)
קומיסר העם לחינוך ציבורי: יוז'ף פוגאן
קומיסר העם לענייני חוץ: בלה קון
קומיסר העם לענייני כספים: בלה סקיי
קומיסר העם למיעוט הגרמני: הנריק קלמר
קומיסר העם לרווחת הציבור ובריאות הציבור: אנטל גוט
קומיסר העם למיעוט הרוסיני (רותני) (זקרפטיה): שטפאן אגושטון
ראו גם

ממשלה (גוף ממשלתי)
לקריאה נוספת

"népbiztos". Magyar Katolikus Lexikon-הלקסיקון הקתולי ההונגרי.
תולדות תנועת הפועלים-לקסיקון היסטורי Munkásmozgalom-történeti lexikon. Szerkesztette Vass Henrik–Bassa Endre–Kabos Ernő. Budapest: Kossuth Könyvkiadó 1976
הערות שוליים

↑  A Magyarországi Szocialista Szövetséges Tanácsköztársaság alkotmánya
שומרי משקל

| --- | --- |

 נתונים כלליים
 בורסה:  נאסד"ק (2018–WW) 
 מייסדים:  ג'ין ניידץ' 
 תקופת הפעילות:  1963–הווה (כ־62 שנים) 
 מיקום המטה:  ניו יורק 
 מוצרים עיקריים:  ירידה במשקל 
 מנכ"ל:  מינדי גרוסמן 
 עובדים:  25,000 (נכון ל־2013) 
  
 www.weightwatchers.com
 
מרכז שומרי משקל במסצ'וסטס בארצות הברית
שומרי משקל (באנגלית: Weight Watchers International, כיום WW) היא חברה בינלאומית אשר הוקמה בארצות הברית במטרה לסייע בידי אנשים הסובלים מעודף משקל לרזות ולשמור על משקל קבוע תוך שינוי אורח החיים שלהם. כיום פועלת החברה גם לשיפור בריאותם של לקוחותיה דרך היבטים אחרים באורח חייהם, ואינה מתמקדת בהרזייה בלבד.
היסטוריה

החברה הוקמה ב-1963 על ידי ג'ין ניידץ', עקרת בית מברוקלין. החברה פועלת בכ-30 מדינות ברחבי העולם, ובדרך כלל שמה בכל שפה היה תרגום מילולי של "Weight Watchers".
בשנת 2015 קנתה אופרה וינפרי 10% ממניות החברה, ובעקבות כך מניית החברה זינקה ב-105%. לאחר הרכישה כיהנה וינפרי כדירקטורית בחברה משנת 2015 עד 2024. בסוף 2023 הודתה וינפרי שהיא משתמשת בתרופות הרזיה, ובעקבות זאת הודיעה על כוונתה לסיים את תפקידה כדירקטורית בחברה. מניית החברה ירדה ב-27% בעקבות ההודעה.
בספטמבר 2018 הודיעה החברה על שינוי שמה ל-WW, שינוי המייצג את כוונתה לקדם אורח חיים בריא, לא בהכרח באמצעות ירידה במשקל.
עקרונות ליבה ודרך פעולה

עיקרון הליבה אשר עומד מאחורי התוכנית הוא שימוש בידע מדעי על מנת ליצור הרגלי אכילה מועילים, אכילה מודעת יותר, תוך הוספת פעילות גופנית ותמיכה מורלית. סניפי שומרי משקל מקיימים פגישה שבועית שבהם המשתתפים בתוכנית נשקלים ומקבלים הסברים. המשתתפים מהווים גם קבוצת תמיכה.
שומרי משקל בישראל

הזכיינית בישראל, חברת שומרי משקל בע"מ, נוסדה בשנת 1968.
ב--31 במרץ 2022 ביקשה חברת שומרי משקל בישראל מינוי נאמן זמני, הגנה מפני נושיה וצו פתיחת הליכים, לאחר שצברה חובות של כ-20 מיליון ש"ח. ב-4 באפריל 2022 הוצא צו פירוק והשופט הסמיך את הנאמן, לפעול למכירת נכסי החברה לצורך חלוקת התמורה לנושים. וגם להודיע לבית המשפט אם יש להורות על חיסול החברה.
ראו גם

דיאטה
הערות שוליים

↑   ורונית דומקה, אופרה עזבה את שומרי משקל כי עברה לזריקות הרזיה — המניה צונחת ב-23%, באתר הארץ, 29 בפברואר 2024
↑  אחרי שהודתה שהשתמשה בגלולות הרזיה: אופרה ווינפרי עוזבת את דירקטוריון שומרי משקל, באתר כלכליסט, 29 בפברואר 2024
↑  שומרי משקל ממתגת את עצמה מחדש: תתמקד בבריאות, באתר גלובס, 25 בספטמבר 2018
↑  ליטל דוברוביצקי, בלעדישומרי משקל צברה חוב של כ-20 מיליון שקל ומבקשת הגנה מפני נושים, באתר כלכליסט, 31 במרץ 2022;
 ירדן בן גל הירשהורן, "אני בת 52, ומיום ראשון אין לי עבודה": מדריכות שומרי משקל חושבות על היום שאחרי, באתר TheMarker‏, 2 באפריל 2022;
ליטל דוברוביצקי, בית המשפט מינה נאמן זמני לרשת שומרי משקל, באתר כלכליסט, 3 באפריל 2022
↑  ליטל דוברוביצקי, ביהמ"ש הורה על פירוק שומרי משקל: "אין סיכוי סביר לשיקומה", באתר ynet, 4 באפריל 2022
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007580955205171  BnF: cb13619419h (data)  ISNI: 0000 0000 9072 9428  LCCN: n78005659  VIAF: 132608641   WorldCat (עם VIAF): 132608641 
ערך זה הוא קצרמרבנושא כלכלה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
קבלן שירות

קבלן שירות או קבלן שירותים הוא גוף שעיסוקו באספקת שירותים שונים למזמיני שירות באמצעות עובדים המועסקים על ידיו. על פי רוב מתייחסת ההגדרה לקבלנים בתחומי השמירה, הניקיון וההסעדה, אולם קיימים קבלני שירות בתחומים נוספים דוגמת מחשוב, תחזוקה, היסעים ועוד.
בעוד שקבלני כוח אדם מתמקדים בהשכרת עובדיהם ובהשמתם אצל ארגונים אחרים (על פי רוב ועל פי חוק לתקופה מוגבלת, ולעיתים בליבת העיסוק של הארגון) - קבלני שירות מציעים לארגונים את השירותים עצמם כגון ניקיון, שמירה והסעדה. השירותים ניתנים כ'מוצר מוגמר' ופעמים רבות נדרשים קבלני השירות לספק לא רק עובדים לצורך אספקת השירות אלא גם חומרים וציוד. ההיקשרות עם קבלני שירות מכונה על פי רוב מיקור חוץ.
החוק מבדיל בין שני סוגי הארגונים בין היתר במסגרת חוק העסקת עובדים על ידי קבלני כוח אדם הקובע כי עובד חברת כוח אדם שעבד במקום עבודה מסוים למשך 9 חודשים ייקלט בו להעסקה ישירה - זאת בניגוד לעובדי קבלני שירות שהעסקתם במתכונת העסקה קבלנית אינה תחומה בזמן.
חוק להסדרת העסקתם של עובדי קבלני שירות בתחומי השמירה והניקיון במגזר הציבורי

באוגוסט 2013 חוקק חוק העסקת עובדים על ידי קבלני שירות בתחומי השמירה והניקיון בגופים ציבוריים, שבא לשפר את תנאי העסקתם של עובדי קבלן בתחומי שמירה וניקיון במגזר הציבורי.
קדם לחוק זה, תיקון מספר 6 לחוק העסקת עובדים על ידי קבלני כוח אדם (ס"ח 2203, התשס"ט, עמ' 244, תיקון עקיף במסגרת חוק ההתייעלות הכלכלית), אשר החיל חלק מהוראות החוק, הנוגעות לקבלני כוח אדם, גם על קבלני שירות בענפים המפורטים בתוספת לחוק - לרבות החובה ברישוי.
ההבחנה בין קבלני כוח אדם וקבלני שירות נדונה בפסיקת בית הדין הארצי לעבודה.
במקביל לחוק שעבר בשנת 2013, יזמו מספר חברי כנסת את "הצעת חוק מניעת העסקה במיקור חוץ בשירות הציבורי", ההצעה ביקשה לאסור באופן גורף על רשות ציבורית לחתום על התקשרות עם חברות קבלן, כל עוד עובדי הקבלן מועסקים על ידי הרשות באופן קבוע. הצעה שתביא בעיקרון להפסקת ההעסקה של עובדי קבלן בגופים הנמצאים באחריות ישירה של המדינה, למעט במקרים שבהם נדרשים "ידע ומומחיות מיוחדים". ב-15 ביוני 2014 הצביעה ועדת השרים לענייני חקיקה נגד הצעת חוק זו שבסופו של דבר לא התקדמה.
מספר עובדי קבלני השירות בישראל

על פי סקר כוח אדם של הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה, בשנת 2000 היו בישראל כ-75 אלף עובדי קבלני שירות בענפי השמירה, האבטחה, הניקיון והסיעוד. מספרם עלה ל-112 אלף ב-2008 ול-124 אלף ב-2011. ב-2013 העריך הלמ"ס את מספרם ב-137 אלף. נכון לשנת 2021 מספר עובדי כוח האדם עמד על 16.1 אלף ומספר עובדי קבלני השירות בענפים אלו עמד על כ-148 אלף.
זכויות עובדי קבלני שירות

החוק להגברת האכיפה של דיני העבודה שנחקק בשנת 2011 נועד לשפר את האכיפה של זכויות עובדיהם של קבלני שירות בענפי השמירה, הניקיון וההסעדה. זאת, בין היתר באמצעות הטלת אחריות מינהלית, אזרחית ופלילית גם על מזמיני השירות לוודא ולפקח על זכויות עובדי הקבלן המועסקים אצלם בתחומים אלו באמצעות בודקי שכר מורשים.
בענפי השמירה, הניקיון ישנם הסכמים ענפיים שנחתמים בין ההסתדרות וארגוני המעסיקים: ארגון חברות הניקיון, ארגון חברות האבטחה בישראל. הסכמים אלו מורחבים על פי רוב באמצעות צו הרחבה של שר העבודה כך שיחולו על כלל העובדים בענף, ומקנים לעובדים זכויות נוספות מעבר למינימום הקבוע בחוק.
בענף השמירה נקבע בצו ההרחבה משנת 2022 כי העובדים יהיו זכאים לשכר מינימום הגבוה ב-10% משכר המינימום הקבוע בחוק, ונקבעו מדרגות שכר נוספות בהתאם לתפקיד ולמשך ההכשרה הנדרש לו.
צו ההרחבה האחרון שנחתם בענף הניקיון היה בשנת 2014 וקבע בין היתר את החובה להפריש לעובדים בענף לקרן השתלמות (2.5% מהשכר על חשבון העובד ו-7.5% על חשבון המעסיק). בנובמבר 2021 נחתם הסכם ענפי נוסף לענף הניקיון, שאמור להעלות את שכר המינימום בו ל-6,552 (36 שקלים לשעה) אולם נכון ליולי 2023 הסכם זה טרם הורחב על ידי שר העבודה וטרם נכנס לתוקף.
גם בענף ההסעדה נחתם הסכם קיבוצי ענפי מול לשכת המסחר תל אביב בשנת 2022, אולם נכון ליולי 2023 ההסכם טרם הורחב על ידי שר העבודה ולכן טרם נכנס לתוקף.
ביקורת שיפוטית

באחת מפסיקותיו, באמרת אגב ארוכה, מתח שופט בית המשפט המחוזי בירושלים, נועם סולברג, ביקורת חריפה על העסקת עובדי קבלן לצורך שמירה וניקיון בשירות הציבורי. סולברג הראה כיצד המנגנון שמחזיקה המדינה כדי לתחזק את המערך הזה, כביכול כדי לשמור על זכויותיהם של העובדים, לרבות המכרזים, הפיקוח על החברות, הזמנת דו"חות מרואי חשבון פרטיים וכו' - הוא מנגנון יקר ושמן, העולה למדינה הון רב, בעוד שעובדי הקבלן עצמם מקבלים שכר זעום ותנאיהם נפגעים.
ראו גם

העסקה קבלנית
קבלן כוח אדם
מיקור חוץ
חוק להגברת האכיפה של דיני העבודה
הערות שוליים

↑  חוק העסקת עובדים על ידי קבלני שירות בתחומי השמירה והניקיון בגופים ציבוריים, התשע"ג-2013
↑  ס"ח 2203, התשס"ט, עמ' 244.
↑  ראו לדוגמה את פסק הדין שניתן בעב' 11/07, אל אור אילת תפעול ואחזקות בע"מ - מדינת ישראל ואח'; ביום 11.8.08.
↑   אור קשתי, העקביות היחידה בממשלות ישראל: ההתנגדות לצמצום העסקת עובדי הקבלן, באתר הארץ, 24 בפברואר 2015
↑  רענן שמש-פורשנר, הממשלה הצביעה נגד העסקה ישירה, באתר "שיחה מקומית", 16 ביוני 2014
↑  נעם גרובר, עובדי קבלן בישראל, בדו"ח מצב המדינה 2015 של מרכז טאוב. (עמ' 88)
↑  ניצן צבי כהן, ‏היעדר נתונים והגדרה מוסכמת ל"עובדי קבלן" מקשה על המאבק בתופעה, באתר דבר העובדים בארץ ישראל, 20 בפברואר 2017
↑  נתונים מסקר כוח אדם לשנת 2021 באתר הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה
↑  הרחבת הזכויות של עובדי השמירה באתר משרד העבודה
↑  קרן השתלמות לעובדי חברות ניקיון ותחזוקה, באתר כל זכות
↑  ניצן צבי כהן, ‏שכר חודשי מינימלי של 6,552 ש״ח: ההסתדרות חתמה על הסכם קיבוצי כולל בענף הניקיון, באתר דבר העובדים בארץ ישראל, 17 בנובמבר 2021
↑  ניצן צבי כהן, ‏16% מעל שכר המינימום: הסכם קיבוצי חדש בענף ההסעדה, באתר דבר העובדים בארץ ישראל, 4 בינואר 2023
↑  עת"ם (י-ם) 210/10 מוקד יסעור נ' מדינת ישראל, ניתן ב-9 ביוני 2010, באתר "נבו"
קשרי קהילה

שולחנות עגולים, עכו 2015
קשרי קהילה הם מערכת היחסים שבין ארגון כלשהו (רשות ממשלתית, חברה, עמותה וכו') לבין האנשים שמושפעים מפעילותו. המטרה של הארגון בפיתוח קשרי קהילה היא בניית מערכת יחסים שתהיה מועילה באופן הדדי. תחום עיסוק זה נמצא בנקודת ההשקה שבין דוברות ויחסי ציבור לבין אחריות תאגידית.