stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
1998 בישראל
אירועים בולטים

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
חגיגות שנת ה-50 למדינת ישראל
19 בינואר – מטוסי הקרב F-15I נוחתים לראשונה בישראל, בבסיס חצרים.
22 בינואר – נכשל שיגורו של הלוויין "אופק 4".
10 במרץ – חיילים במחסום תרקומיא פותחים באש אל רכב מסחרי והורגים שלושה פועלים פלסטינים שחזרו מיום עבודה בישראל.
1 באפריל – קומפלקס גורדי שחקים מרכז עזריאלי נפתח רשמית והופך לבניין הגבוה ביותר בישראל (גובה המגדל העגול הוא 187 מטר).
2 במאי – משחק השרוכים מעורר המחלוקת בעולם הכדורגל הישראלי
8 במאי – תשעה פועלי בניין זרים נופלים אל מותם מקצה ארובת תחנת הכוח רוטנברג. זוהי תאונת העבודה הקטלנית בתולדות המדינה.
9 במאי – דנה אינטרנשיונל זוכה בתחרות האירוויזיון עם השיר "דיווה".
22 במאי – אירועי ויגסטוק בגן העצמאות (תל אביב) מסתיימים בתגרה בין המשתתפים לבין שוטרי משטרת ישראל.
26 ביוני – מצעד הגאווה הראשון נערך בישראל ברחובות תל אביב-יפו.
14 באוגוסט – רכבת נוסעים אחרונה עוזבת את תחנת הרכבת ירושלים, והתחנה נסגרת.
23 באוקטובר – בנימין נתניהו ויאסר ערפאת חותמים על הסכם ואי.
29 בנובמבר – מפעל מלמ של התעשייה האווירית מוסר את הטיל "חץ 2" הסדרתי הראשון לידי צה"ל.
דנה אינטרנשיונל זוכה בתחרות האירוויזיון עם השיר "דיווה".
קומפלקס גורדי שחקים מרכז עזריאלי נפתח רשמית והופך לבניין הגבוה ביותר בישראל
בנימין נתניהו ויאסר ערפאת חותמים על הסכם ואי.
נולדו

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
(קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1998)
8 במרץ – שי המבר - זמרת ישראלית
19 ביוני – רז הרשקו, ג'ודוקא ישראלית
23 ביולי – דיאנה ויסמן - אתלטית ישראלית
26 ביולי – נופר סלמאן - זמרת ושחקנית ישראלית
7 בספטמבר – נונו - זמרת ישראלית
2 בנובמבר – נדב גדג' - זמר ישראלי
18 בנובמבר – יובל שמלא - מטפס מקצועי ישראלי וזוכה תוכנית הריאליטי "נינג'ה ישראל"
15 בדצמבר – אושר כהן, זמר-יוצר ישראלי
נפטרו

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
(קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1998)
20 בינואר – זבולון המר, יו"ר המפד"ל, חבר הכנסת ושר החינוך והתרבות (נולד ב-1936)
15 בפברואר – חיים בר און, מו"ל עיתונות ישראלי (נולד ב-1944)
10 במרץ – הרב חיים דוד הלוי, רבה הראשי של תל אביב (נולד ב-1924)
14 במאי – יצחק מודעי, מדינאי ישראלי, כיהן כשר בממשלת ישראל (נולד ב-1926)
16 במאי – אידוב כהן, פוליטיקאי ישראלי (נולד ב-1909)
20 במאי – יעקב כ"ץ, היסטוריון ישראלי, חתן פרס ישראל (נולד ב-1904)
13 ביוני – נסים אלוני, מחזאי ומתרגם ישראלי (נולד ב-1926)
הערות שוליים

↑  Tel Aviv's Azrieli Center opens to the public(הקישור אינו פעיל)
↑  זאב קליין ודוד חיון, ‏פולמן - האחראית העיקרית לאסון הארובה; חברת החשמל וסולל בונה נכשלו בפיקוח, באתר גלובס, 28 באפריל 1999
| שנים בישראל ישראל |
| --- | --- | --- |
| המאה ה-20 | 1948 • 1949 • 1950 • 1951 • 1952 • 1953 • 1954 • 1955 • 1956 • 1957 • 1958 • 1959 • 1960 • 1961 • 1962 • 1963 • 1964 • 1965 • 1966 • 1967 • 1968 • 1969 • 1970 • 1971 • 1972 • 1973 • 1974 • 1975 • 1976 • 1977 • 1978 • 1979 • 1980 • 1981 • 1982 • 1983 • 1984 • 1985 • 1986 • 1987 • 1988 • 1989 • 1990 • 1991 • 1992 • 1993 • 1994 • 1995 • 1996 • 1997 • 1998 • 1999 • 2000 |  |
| המאה ה-21 | 2001 • 2002 • 2003 • 2004 • 2005 • 2006 • 2007 • 2008 • 2009 • 2010 • 2011 • 2012 • 2013 • 2014 • 2015 • 2016 • 2017 • 2018 • 2019 • 2020 • 2021 • 2022 • 2023 • 2024 • 2025 • 2026 |  |
ערך זה הוא קצרמרבנושא ישראל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מטוסי הקרב F-15I ("רעם") בתצוגה עם חימוש להפצצה
יצחק מודעי
1995 בישראל

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
| «««  1994   1993  1992 |  דגל ישראל | 1995  בישראל |  »»»  1996   1997   1998 |
כל ערכי השנים בישראל • אירועים בולטים בעולם ב-1995 כרונולוגיה של אזור ארץ ישראל פורטל ישראל • לוח שנה של שנת 1995
1995 בישראל (ה'תשנ"ה-ה'תשנ"ו) הייתה השנה בה מדינת ישראל ציינה 47 שנים להקמתה. האירוע הבולט של אותה שנה היה רצח רבין.
הנהגה

נשיא המדינה – עזר ויצמן
ראש ממשלת ישראל  העשרים וחמש עד 4 בנובמבר – יצחק רבין,  העשרים ושש – שמעון פרס
יושב ראש הכנסת השלוש עשרה – שבח וייס
נשיא בית המשפט העליון – אהרן ברק
ראש המטה הכללי – אהוד ברק עד 1 בינואר, מאז אמנון ליפקין-שחק
מפכ"ל המשטרה – אסף חפץ
אירועים בולטים

1 בינואר – חוק ביטוח בריאות ממלכתי נכנס לתוקף
1 בינואר – אמנון ליפקין-שחק מתמנה כראש המטה הכללי של צבא הגנה לישראל.
17 בינואר – התנגשות אווירית בין שני מטוסי F-16 פייטינג פלקון ליד בסיס חיל האוויר פלמחים.
5 באפריל – לווין הריגול הישראלי אופק 3 שוגר.
18 ביולי – שלושה בני נוער נמחצים למוות באסון פסטיבל ערד
13 באוגוסט – אהרן ברק מתמנה לנשיא בית המשפט העליון
4 בספטמבר – חגיגות 3000 שנה לירושלים, מאז היום בו לפי המסורת קבע אותה דוד המלך כבירתו
4 בנובמבר – ראש ממשלת ישראל יצחק רבין נרצח לאחר עצרת השלום בכיכר מלכי ישראל בתל אביב-יפו, בידי יגאל עמיר, סטודנט יהודי ימני קיצוני.
6 בנובמבר – הלוויית יצחק רבין בהשתתפות נציגים מטעם 78 מדינות.
11 בנובמבר – מפקד אוכלוסין: כ-5,548,523 תושבים התגוררו בישראל בעת קיום המשאל
22 בנובמבר – לאחר שכיהן 18 יום כראש ממשלה בפועל, שמעון פרס מציג את ממשלתו (העשרים ושש במנין הממשלות) בפני הכנסת, ומתחיל כהונה שנייה כראש ממשלת ישראל
25 בדצמבר – דורית ביניש, לימים נשיאת בית המשפט העליון של ישראל, מושבעת לכהונת שופטת בבית המשפט העליון
אירועים בולטים > הסכסוך הישראלי-פלסטיני

22 בינואר – הפיגוע בצומת בית ליד: פיגוע התאבדות כפול מבוצע בתחנת אוטובוסים מרכזית בצומת בית ליד. בפיגוע נרצחו 22 ישראלים (19 חיילים ואזרח אחד, שנהרגו במקום, ושני חיילים שמתו מפצעיהם לאחר שבוע ימים) ונפצעו 66 אנשים נוספים, בהם אזרחים. זה היה אחד הפיגועים הקשים שידעה מדינת ישראל והפיגוע הכפול הראשון. ארגון הג'יהאד האסלאמי הפלסטיני נטל אחריות לפיגוע.
9 באפריל – פיגוע מכונית התופת בצומת כפר דרום: מחבל מתאבד פלסטיני התנגש בכוונה עם רכבו העמוס מטעני חבלה באוטובוס קו 36 של אגד בצומת הסמוך ליישוב כפר דרום והתפוצץ. האוטובוס היה עמוס בחיילים שחזרו לבסיסיהם מחופשת השבת. הרכב והאוטובוס נהרסו כליל. 6 ישראלים נרצחו בפיגוע ו-33 נפצעו. ארגון הג'יהאד האיסלמי נטל אחריות לפיגוע.
24 ביולי – הפיגוע בקו 20 ברמת גן: בפיגוע התאבדות באוטובוס ברמת גן בו התפוצץ מחבל מתאבד פלסטיני באוטובוס של חברת דן קו 20 נרצחו 6 ישראלים ו-33 נפצעו. חמאס נטל אחריות לפיגוע.
21 באוגוסט – הפיגוע בקו 26 בירושלים: בפיגוע התאבדות באוטובוס קו 26 בשכונת רמת אשכול בירושלים נרצחו 5 ישראלים ולמעלה מ-100 נפצעו. חמאס נטל אחריות לפיגוע.
28 בספטמבר – נחתם הסכם אוסלו ב', המעביר את השליטה בבית לחם, ג'נין, שכם, קלקיליה, רמאללה, טולכרם ועוד כ-450 כפרים לרשות הפלסטינית.
26 באוקטובר – המוסד למודיעין ולתפקידים מיוחדים מחסל את מייסד ומזכ"ל ארגון הג'יהאד האסלאמי פתחי שקאקי, במלון בו שהה במלטה.
12 בדצמבר – העיר שכם עוברת משליטה ישראלית לשלטון הרשות הפלסטינית.
21 בדצמבר – העיר בית לחם עוברת משליטה ישראלית לשלטון הרשות הפלסטינית.
נולדו

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
(קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1995)
27 בינואר – עדי אלון, שחקן ישראלי
7 בפברואר – גפן ברקאי, שחקן ודוגמן ישראלי
13 בפברואר – מרסל אפרוימסקי, שחמטאית ישראלית.
24 בפברואר – יואב רוטמן, שחקן טלוויזיה, תיאטרון וקולנוע ישראלי
1 במרץ – אור טרגן, זמר ושחקן ישראלי
11 במאי – שירה האס, שחקנית ישראלית
9 באוגוסט – עמית רהב, שחקן ישראלי
22 בנובמבר – גאיה גור אריה, שחקנית ישראלית
נפטרו

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
(קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1995)
10 במרץ – מתי פלד, איש פלמ"ח, אלוף בצה"ל וחבר הכנסת מטעם הרשימה המתקדמת לשלום (נולד ב-1923)
23 באפריל – דרורה חבקין, זמרת, מלחינה, פזמונאית ומעבדת מוזיקלית ישראלית (נולדה ב-1934)
11 במאי – דוד אבידן, משורר, צייר ואיש קולנוע ישראלי. (נולד ב-1934)
17 ביוני – הרב שאול ישראלי, ממנהיגי הציונות הדתית וחתן פרס ישראל למדעי היהדות (נולד ב-1909)
24 ביוני – מאיר זורע, סרן במלחמת העולם השנייה ואלוף בצה"ל, חבר הכנסת וממייסדי ד"ש. (נולד ב-1923)
27 ביוני – יוני חן, שחקן, במאי ומדבב ישראלי (נולד ב-1953)
30 ביוני – יעקב מרידור, לוחם ומפקד מחתרת האצ"ל, פוליטיקאי ישראלי. (נולד ב-1913)
16 ביולי – מרדכי (מוטה) גור, הרמטכ"ל העשירי של צה"ל (נולד ב-1930)
22 ביולי – תמי בן עמי, דוגמנית ישראלית (נולדה ב-1955)
5 באוגוסט – מנחם אבידום, מלחין ישראלי. (נולד ב-1908)
9 בספטמבר – בנימין מזר, ארכאולוג וחוקר יהדות. (נולד ב-1906)
27 בספטמבר – סשה ארגוב, מלחין ישראלי (נולד ב-1914)
4 בנובמבר – יצחק רבין, ראש ממשלת ישראל וזוכה פרס נובל לשלום. (נולד ב-1922)
12 בדצמבר – הרב משה צבי נריה, מייסד ישיבת בני עקיבא כפר הרואה, חבר הכנסת השביעית, מראשי "בני עקיבא" (נולד כ"א בשבט ה'תרע"ג, 1913)
24 בדצמבר – אהרן בקר, מנהיג פועלים, מזכ"ל ההסתדרות וחבר הכנסת מטעם המערך. (נולד ב-1905)
האנדרטה באתר רצח יצחק רבין
אנדרטה לזכר הקורבנות בפיגוע בצומת בית ליד
יצחק רבין
מרדכי (מוטה) גור
בתי זיקוק לנפט

ערך זה עוסק בחברה ציבורית בישראל. אם התכוונתם לשם כללי למפעל עיבוד נפט, ראו .
| --- | --- |


בניין ההנהלה של קבוצת בזן
 נתונים כלליים
 סוג:  חברה ציבורית
 בורסה:  הבורסה לניירות ערך בתל אביב
 סימול:  בזן
 מייסדים:  שלטון המנדט הבריטי
 תקופת הפעילות:  1938–הווה (כ־87 שנים)
 חברת אם:  החברה לישראל 
 מיקום המטה:  חיפה 
 משרד ראשי:  חיפה
 בעלות:  הציבור (75.39%), מפעלים פטרוכימיים בישראל (24.52%)
 ענפי תעשייה:  תעשיית הנפט 
 מוצרים עיקריים:  תזקיקי נפט
 שווי שוק:  3.14 מיליארד ש"ח (27 בינואר 2025)
 הכנסות:  8.32 מיליארד דולר (2023)
 רווח תפעולי:  573 מיליון דולר (2023)
 רווח:  408 מיליון דולר (2023)
 הון עצמי:  1.86 מיליארד דולר (2023)
 סך המאזן:  4.66 מיליארד דולר (2023)
 יו"ר:  משה קפלינסקי פלג
 מנכ"ל:  אסף אלמגור
 עובדים:  1271
  
 www.bazan.co.il
 
בתי זיקוק לנפט בע"מ (בראשי התיבות "בז"ן"), הידועה גם כ"קבוצת בזן", היא חברה ציבורית ישראלית העוסקת בזיקוק נפט גולמי ובייצור וייצוא מוצרי דלק בישראל, הקבוצה היא תשלובת הפטרוכימיה הגדולה בישראל.
לבתי זיקוק לנפט שתי חברות בנות: "כרמל אולפינים" ו"גדיב - תעשיות פטרוכימיות". החברה מחזיקה בבעלויות חלקיות בגופים עסקיים נוספים.
החברה מייצרת מוצרים לתעשייה הפטרוכימית וחומרים ארומטיים. תוצרי המפעל כוללים, בין היתר, דלק להנעת כלי רכב, חומרי גלם לתעשיות הדלק, הפלסטיקה, הגז, ולהכנת אספלט לסלילת כבישים.
בז"ן היא אחת החברות המזהמות בישראל. בדצמבר 2023 אישרה ועדת השרים לענייני פנים, שירותים, תכנון ושלטון מקומי את תמ"א 75, ובכך סללה את הדרך להוצאת המפעלים הפטרוכימיים ממפרץ חיפה.
בז"ן מוגדרת כחברה שלמדינת ישראל יש אינטרס חיוני בקשר אליה ולכן להעברת שליטה בה יש לקבל היתר מהמדינה.
היסטוריה > רקע

כשהחל פיתוחו של שדה נפט גדול בכירכוכ שבצפון עיראק ב-1927 החלו שלטונות המנדט וחברת הנפט העיראקית לתכנן את חיבור השדה בצינור לנמל בים התיכון. חיפה נבחרה כנמל מוצא לצינור הנפט בגלל מספר גורמים, בהם: רציפות השלטון הבריטי מעיראק עד חיפה; בחיפה כבר היה תכנון ותשתיות להקמת נמל חדש; מפרץ חיפה התאים לעגינת מכליות נפט, והיו לחופיו שטחים פנויים גדולים; ומסילת רכבת העמק עברה לאורך חלק מהתוואי.
כאשר הושלמה בניית צינור הנפט כירכוכ–חיפה ב-1934 החלה חברת הנפט העיראקית במגעים עם הממשלה הבריטית להקמת בתי זיקוק לחופי מפרץ חיפה. הממשלה הבריטית עודדה את הקמת בתי הזיקוק, בתנאי שיהיה זה פרויקט משותף עם חברת הדלק הגדולה רויאל דאטש של. לפי החלטתו של הנציב העליון, הוגדר באותה שנה המתחם, שבו הוקמו בתי הזיקוק, כשטח ללא מעמד מוניציפלי, לאחר שהוסר מתחומיה של חיפה, במסגרת הסכם בין ממשלת המנדט לחברה שבנתה את בתי הזיקוק, שכלל הסדרי מס שונים. לשם הקמת בתי הזיקוק הוקמה חברת Consolidated Refineries Limited–CRL (מפעלי זיקוק מאוחדים), בבעלות משותפת של חברת הנפט האנגלו-איראנית ("Anglo-Persian Oil Company") וחברת הנפט האנגלית-הולנדית "רויאל דאטש של".
עד שנת 1972 היה שמם של בתי הזיקוק "בתי זיקוק חיפה" ואז שונה ל"בתי זיקוק לנפט", או בראשי תיבות "בז"ן". בהמשך, מותגו כל חברות הקבוצה כ"קבוצת בזן".
ב-2006, עם מכירתו של בית הזיקוק שהחזיקה באשדוד לחברת פז, פורק המונופול של בז"ן על תחום זיקוק הנפט בישראל. שטחם הכולל של בתי הזיקוק, ללא המפעלים הסמוכים, הוא כ-1,700 דונם. כושר הזיקוק: כ-9 מיליון טון נפט גולמי בשנה.
על פי נתוני המשרד להגנת הסביבה, בשנת 2014 הייתה בז"ן המפעל המזהם ביותר בישראל, ויחד עם מפעלים נוספים בסמוך יוצרת מוקד זיהום נרחב באזור מפרץ חיפה. בשנת 2018 ירדו למקום השני, בעקבות אסון נחל אשלים. ב-2019 חזר למקום הראשון ברשימת המפעלים המסוכנים ביותר לסביבה בישראל. בשנת 2020, בז"ן דורגה במקום השמיני במדד העלויות החיצוניות.
ביולי 2021 קבוצת בז"ן הכריזה על כוונתה להיות הספק הישראלי הראשי לאנרגיות מתחדשות ודלקים חילופיים. בהשקעה של 1.5 מיליארד דולר עד 2030, החברה תפעיל אסטרטגיה בת שלושה מרכיבים בהתאם לפרוטוקולים בינלאומיים הכוללת מימן ירוק ודלקים חלופיים, פולימרים מתקדמים, ודלקים ותשתיות.
היסטוריה > הקמת בתי הזיקוק בחיפה

בתי הזיקוק הוקמו בעידוד שלטונות המנדט הבריטי במפרץ חיפה בשנת 1938, כחלק מהיערכותם לקראת אפשרות של מלחמה עתידית, שתדרוש הפקת מלאי גדול של דלק לצרכים מלחמתיים. בתי הזיקוק מוקמו על גדות נחל קישון משלוש סיבות:
החל מ-1934 הגיע לשם הדלק בצינור הנפט כירכוכ-חיפה.
באזור הקישון היה ניתן לשאוב מים לקירור מתקני הזיקוק.
זה היה מתחם שממנו היה אפשר לתכנן גישה נוחה בתחבורה ובהולכה בצנרת לנמל חיפה.
העבודה להקמת בתי הזיקוק החלה בשנת 1938, ונמשכה במלא התנופה בשנות מלחמת העולם השנייה. כבר ב-1939 החלו בתי הזיקוק לספק מזוט לאניות שעגנו בנמל חיפה. במשך כל תקופת הבנייה היה מאבק בין העובדים הערביים לעובדים היהודים על כיבוש העבודה במפעל הגדול, שהעסיק אלפי עובדים בתקופה של חוסר עבודה ומלחמה. עבודת הקמת בתי הזיקוק בוצעה במהירות רבה על ידי חברת "קלוג" האמריקאית, שהסתייעה בחברת "סולל בונה". עבודות שלב ההקמה הושלמו בשנת 1944.
במהלך מלחמת העולם השנייה סיפקו בתי הזיקוק תזקיקי נפט ושמנים תעשייתיים לצבא ולצי הבריטיים וכן לצבא האמריקאי שפעל בצפון אפריקה. בשל החשיבות האסטרטגית של בתי הזיקוק בחיפה למאמץ המלחמתי הבריטי, בשנים 1940–1942 נערכו 21 התקפות אוויריות על בתי הזיקוק, רובן על ידי חיל האוויר האיטלקי. התקפות אלו גרמו לנזקים, אך לא השביתו את עבודת הזיקוק. הצבא הבריטי הקים באזור מערכת הגנה נגד מטוסים, שכללה תותחים, מסכי עשן ובלונים, ובנוסף מוגנו מכלי האחסון.
בחודש מאי 1941 אירעה הפסקה זמנית של זרימת הנפט מכירכוכ לחיפה, עקב המלחמה האנגלו-עיראקית. הנפט חזר לזרום בקיץ 1941, זמן קצר לאחר שדוכאה המרידה, והמפעל בחיפה חזר לתפעולו הרגיל.
החל מ-1947 פעלו בתי הזיקוק בתפוקה מלאה, והבריטים תכננו את הרחבת המפעל והנחת צינור נפט חדש לעיראק, אך עם החלטת החלוקה בנובמבר 1947 הופסקו כל עבודות הפיתוח.
ארגון לח"י תקף את בתי הזיקוק פעמיים:
ב-1 בנובמבר 1945 (ליל הרכבות) ניסו ארבעה לוחמי לח"י להחדיר מטעני חומר נפץ לבתי הזיקוק. לפני הפריצה אירע אסון ופצצה התפוצצה, הרגה את מפקד הפעולה משה בר גיורא (ישראל), ופצעה קשה את אברהם יהודאי (אלחנן) שהצליח בכוחות אחרונים להגיע למקום מבטחים ולקבל טיפול. הוא נהרג כעבור שישה חדשים בהתקפה על בתי המלאכה של הרכבת בחיפה.
ב-30 במרץ 1947 הצליחו שלושה לוחמי לח"י, בחסות הלילה, לפרוץ את גדרות בתי הזיקוק מבלי להתגלות, להניח מטעני חומר נפץ בתוך שלושה מכלים גדולים ולסגת בשלום. בהתפוצצות עלו באש אחד עשר מכלים גדולים. הדליקה נמשכה ימים רבים. הנזק הכספי היה גדול, והממשלה הזדרזה להטיל היטל מיוחד על כל ליטר דלק, כדי לפצות את חברת הנפט העיראקית שבבעלותם.
ב-1 בדצמבר בשנת 1947 פרצה שביתה של העובדים הערבים בבתי הזיקוק, לאחר שהוועד הערבי העליון הכריז על שביתת מחאה בת שלושה ימים נגד החלטת החלוקה. העובדים הערבים בבתי הזיקוק הודיעו להנהלת המפעל שאינם יכולים לבוא לעבודה, כמחאה על כך שההסעה מתבצעת באוטובוסים של חברה יהודית, ודרשו שהחברה תספק להם אוטובוסים מטעם הנהלת המפעל או אוטובוסים ערבים. ההנהלה דחתה את דרישות העובדים הערבים, אבל מאוחר יותר באותו היום שינתה את דעתה והעמידה לצורך הסעתם אוטובוסים של חברה ערבית.
היסטוריה > טבח בתי הזיקוק

ערב ההצבעה על תוכנית החלוקה עבדו בבתי הזיקוק כ-1,700 ערבים וכ-470 יהודים, בנוסף למנהלים בריטים. בבוקר 30 בדצמבר 1947 תקפו אנשי אצ"ל, מתוך מכונית חולפת, קבוצה גדולה של פועלי-יום ערבים שהמתינו בשער הכניסה לבתי זיקוק לנפט. בהתקפה נהרגו שישה פועלים ונפצעו 42. מיד אחר כך, פרץ המון זועם לשטח בתי הזיקוק והרג 39 פועלים יהודים שעבדו שם ופצע 49 אחרים.
עוד באותו יום החליט פיקוד "ההגנה" לשלוח ארבע מחלקות מהגדוד הראשון של הפלמ"ח ושתי מחלקות מחי"ש חיפה לתקוף את הכפרים בלד א-שיח', (תל חנן) וחוואסה, שבהם התגוררו פועלים רבים מבתי הזיקוק. בתקיפה נהרגו שישים מתושבי הכפרים ושלושה מהתוקפים.
היסטוריה > אחרי קום המדינה

במקביל ליציאת הבריטים מהארץ הם הורו לחברת האנרגיה של להפסיק הזרמת נפט גולמי בצינור הנפט מעיראק. במהלך החודשים הראשונים של שנת 1948 פעלו בתי הזיקוק ובהם עבדו פועלים ערביים וגם יהודים. ההנהלה הבריטית צפתה ניצחון צבאי לכוחות הערביים, ולכן, כאשר פרצה שביתה של הפועלים הערבים במפעל באפריל 1948, עזבו המנהלים הבריטיים את המפעל ואת הארץ והפקידו את בתי הזיקוק בידי העובדים היהודיים. במקביל כבשו כוחות ההגנה והפלמ"ח את חיפה והודיעו לדוד בן-גוריון כי גם בתי זיקוק בידם, מהלך זה הפתיע ושימח מאוד את בן-גוריון.
במאי 1948 חזרו הבריטים למפעל בליווי צבא ואוניות קרב ורוקנו את הנפט מהמכלים, וב-1 ביוני הורה שר החוץ הבריטי, ארנסט בווין, על סגירת בתי הזיקוק בחיפה. ממשלת ישראל, שהייתה זקוקה לנפט, לצורכי הצבא וכדלק למכוניות, הורתה להפעיל את בתי הזיקוק מבלי לקבל את אישורה המפורש של ההנהלה הבריטית (בעקבות הבנה בין מועצת פועלי חיפה לבין ג'ון הופקינס, מנהל כוח האדם, כמייצג ההנהלה, כי הבריטים יתנו למועצת פועלי חיפה כנציגת המוסדות היהודים לנהל את המפעל, לשמור עליו ולהחזירו לבריטים כשיוכלו לשוב לישראל). עובדי בתי זיקוק גילו כי ניתן להוציא מהמכלים ומצינורות הנפט כמויות גדולות של דלק על ידי הצפתם במים, וכך התקיימה מדינת ישראל מספר חודשים על דלק זה, ולא קרסה מחוסר אנרגיה.
במהלך שנת 1949 חזרו המנהלים הבריטיים, אולם בתי הזיקוק היו מושבתים משום שלא זרם נפט בצינור. רק בסוף אותה שנה החלו להגיע מכליות נפט גולמי ממקורות אחרים ורחוקים לנמל חיפה.
היסטוריה > סיפוח לשטח המוניציפלי של חיפה

במשך כל השנים השטח עליו ישבו בתי הזיקוק היו שטח אקס-טריטוריאלי, שלא השתייך לשום רשות מקומית (על אף שמם הקודם, "בתי זיקוק חיפה", הם לא היו שייכים לשטח השיפוט של העיר חיפה). בנובמבר 2005, על פי החלטת שר הפנים אופיר פז-פינס, צורף שטח בתי הזיקוק לשטח המוניציפלי של חיפה, ובתי הזיקוק נדרשו לשלם ארנונה לעיר חיפה (בשיעור של 45%), וגם לכל הרשויות המקומיות הגובלות בהם: הערים קריית אתא (25%) ונשר (15%) וכן המועצה האזורית זבולון (15%). בתי הזיקוק התנגדו לצעד זה והגישו על כך עתירה לבג"ץ.[דרושה הבהרה]
היסטוריה > קו צינור הנפט מאילת

בעקבות סגירת תעלת סואץ (שמאוחר יותר הובילה למלחמת סיני), וכדי להבטיח הספקה סדירה של דלק לישראל הוקמה בשנת 1956 חברה ממשלתית "אפיקי נפט" לצורך קליטה בנמל אילת של נפט גלמי והזרמתו לבית הזיקוק בחיפה.
בשנת 1957 החלה הזרמת נפט איראני בצינור, בהתחלה מאילת לבאר שבע ומשם ברכבת ובמהלך שנת 1957 הונח קטע נוסף של הקו מבאר שבע לאשדוד ומשם הובל הדלק באוניות לחיפה, שם זוקק.
בשנת 1959 הושלמה הנחת הצינור עד בתי הזיקוק בחיפה, והוקמה "חברת קו צינור אילת בע"מ" (קצ"א) לשם תפעול הקו.
היסטוריה > שנות ה-60 ו-ה-70

בפברואר 1963, הצעה שהועלתה למכור את בתי הזיקוק בחיפה למשקיעים פרטיים הוקפאה, עקב התנגדותו של משרד האוצר.
במרץ 1964 נמנה בית הזיקוק בחיפה עם מקבלי פרס "יצואן מצטיין" במסגרת יום היצואן.
במאי 1965 חתמה הנהלת בזן על הסכם להקמת בית זיקוק בסיירה לאון. בעת חתימת ההסכם לא פורסם מיקום מדויק אך בהמשך נודע שם המדינה האפריקנית.
באוקטובר 1968 המפעלים הפטרוכימיים שולבו עם בזן. כעבור שנה, בדצמבר 1969, התחילו שיחות עם "החברה לישראל" לרכישת חלק מבתי הזיקוק.[דרושה הבהרה]
ב-1973 בתי הזיקוק ייצרו כ-10 מיליון טון של נפט.
היסטוריה > במאה ה-21

ב-2006, עם מכירתו של בית הזיקוק שהחזיקה באשדוד לחברת פז פורק המונופול של בז"ן על תחום זיקוק הנפט בישראל. שטחם הכולל של בתי הזיקוק, ללא המפעלים הסמוכים, הוא כ-1,700 דונם. כושר הזיקוק: כ-9 מיליון טון נפט גולמי בשנה.
ברבעון 4 לשנת 2018, הגיע דירקטוריון החברה להחלטה על הפסקת פעילות "שמנים בסיסיים חיפה" לנוכח ירידה בערך פעילות החברה.
ביולי 2019 חתמה בז"ן על שיתוף פעולה עם חברת האייר, יצרנית מכשירי חשמל, בתחומי חדשנות שונים ובהם טרנספורמציה דיגיטלית של התעשייה. בז"ן השקיעה בחברת H2PRO ומאמציה לייצור מימן באמצעות אנרגיה סולרית וללא פליטות פחמן דו-חמצני. בז"ן פועלת כזרוע השיווקית של H2PRO ומרחיבה את סל האנרגיה שהיא מציעה בישראל ובמזרח התיכון.
בדצמבר 2019 זכתה בזן, יחד עם חברת EDF Renewables מקבוצת האנרגיה הצרפתית ותאגיד הכימיה הבריטי Johnson Matthey, במכרז ממשלתי להקמת מעבדת החדשנות ESIL, המשקיעה בסטארט-אפים בתחומי סביבה, קיימות ואנרגיה נקיה.
בנובמבר 2020 בזן וחברת MAZURI LLC מאיחוד האמירויות חתמו על הסכם למיזם משותף בו תוכל חברת בזן לייבא סוגי פולימרים שאינם מיוצרים בישראל ולשווק אותם בישראל, באירופה, ובארצות הברית.
במסגרת האסטרטגיה החדשה שלה לאספקת פולימרים ממוחזרים ומתכלים לתעשיית הפלסטיק, חתמה בז"ן, באוקטובר 2022, על הסכם עם חברת UBQ Materials לאספקת חומר תרמופלסטי ידידותי לסביבה — שניתן להעביר אותו ממצב מוצק לנוזל ובחזרה מבלי לשנות את תכונותיו. החומרים התרמופלסטיים של UBQ ישולבו בפיתוח של כרמל אולפינים והחברה הבת ההולנדית דוקור בייצור פולימר מיוחד מסוג פוליפרופילן, Eco Capilene, בעל טביעת רגל פחמנית מופחתת.
במהלך מלחמת חרבות ברזל, פעלה בז"ן בתפוקה מלאה[דרוש מקור] בין היתר כדי לספק את צרכיה הגדלים של חברת החשמל ומערכת הביטחון בסולר, וגם כדי להיערך למצב בו גם הפקת הגז ממאגר לווייתן תושבת[דרוש מקור]. החברה דחתה, לבקשת הממשלה, את הטיפול התקופתי במתקן הזיקוק הגדול 4 (מז"ג 4), המספק חלק ניכר מכושר הזיקוק של החברה. החברה הגדילה את תקציב התרומות שלה ל-30 מיליון שקלים עבור תמיכה בעורף הישראלי.
היסטוריה > אסטרטגית המימן הירוק

קבוצת בזן, המייצרת גם מימן, בונה תשתית לאספקת מימן לתחבורה, לאחר שזכתה במענק של משרד האנרגיה והתשתיות עבור פרויקט חלוץ. המימן נחשב לדלק ידידותי לסביבה, מפני שתוצר הלוואי היחיד משרפתו הוא מים. בשלב הראשון לא מדובר על הפקת מימן 'ירוק' אלא מימן 'אפור', שמופק באמצעות שימוש בדלקי מאובנים דוגמת גז טבעי, אך כאשר ויוקם מתקן לספיגת פחמן דו-חמצני, המימן יהפוך ל'כחול', שמופק באמצעות שימוש בדלקי מאובנים, אך לטענת החברה ללא פליטות פחמן, זאת על אף מחקר המוכיח כי הטכנולוגיה ללכידת פחמן הוכחה עד עתה כלא יעילה.
בשנת 2020, חתמה קבוצת בזן על הסכמים להשקעה ושיתוף פעולה אסטרטגיים עם המיזם H2PRO, המפתח מימן ירוק.
במסגרת אסטרטגיית המימן, בזן הקימה יחד עם סונול תחנת דלק מימנית, וחתמה על הסכם משולש עם כלמוביל וסונול לשיתוף פעולה ראשון ליישום טכנולוגיית ייצור חשמל ממימן באמצעות תאי דלק ושימוש במשאיות חשמליות. כחלק מההסכם שלוש החברות יביאו לישראל משאיות המונעות במימן לצי הרכב שלהן.
באפריל 2022 רכשה כרמל אולפינים את השליטה (76%) בחברת VPM - שעוסקת במחזור מכני של פלסטיק, כלומר שטיפה, גריסה והפיכת החומר הממוחזר לגרעינים. VPM מייצרת פלסטיק ממוחזר בישראל בהיקף של 12 אלף טונה בשנה. בנוסף, כרמל אולפינים חתמה על מזכר הבנות עם חברת ורידיס להקמת מפעל מחזור פלסטיק בשנת 2023.
בתי הזיקוק > בתי הזיקוק באשדוד

ב-1969 קיבלה הממשלה החלטה להקים בית זיקוק נוסף באשדוד, וזאת הן לשם פיזור הסיכונים, ובעיקר בגלל הקרבה לחוות המכלים של קו צינור אילת-אשקלון (קצא"א).
ב-1973 הופעלו המתקנים בבתי הזיקוק באשדוד, והגדילו את יכולת הזיקוק של בתי הזיקוק. שטחם הכולל של בתי הזיקוק באשדוד הוא כ-1,000 דונם. כושר הזיקוק עומד על כ-4 מיליון טון נפט גולמי בשנה.
בשנת 2006 נמכר בית הזיקוק באשדוד לחברת פז.
בתי הזיקוק > בתי הזיקוק בחיפה

בתי הזיקוק בחיפה הם בעלי יכולת זיקוק של כ־25,000 טון נפט ביום. תהליך הזיקוק נעשה באמצעות חימום נפט גולמי, שמרכיביו השונים הם בעלי טמפרטורות רתיחה שונות. אדי הנפט עולים במגדל הזיקוק, שהטמפרטורה בו יורדת עם עלייה בגובהו, ונאספים במפלס המתאים לאחר שהתעבו. מאחר שהדרישה לתוצרי נפט אינה חופפת להרכב הנפט, נעשה בנוסף שימוש במתקני פיצוח לשינוי מולקולרי של חומרי הדלק השונים, כדוגמת המרת מזוט לבנזין.
לאחר הפקת חומרי הדלק מבוצעות בו פעולות השבחה, כגון העלאת רמת האוקטן (למניעת הצתה עצמית של הבנזין), הורדה למינימום של תכולת הגופרית בדלק, הוספת תוספים שונים לשיפור איכות הדלק ועמידה בדרישות החוק השונות, כדוגמת הוספת חומר ריח לגפ"מ וצבע אדום לסולר המיועד להסקה.
תוצרי הדלק השונים מוזרמים בצנרת אל הצרכנים המחוברים למערכת הצינורות, או מועברים במכליות כביש.
במסגרת מפעלי עזר לתהליך הייצור פועלת בתחום בתי הזיקוק תחנת כוח לאספקת חשמל וקיטור לצרכים תפעוליים של המפעל (פעלה בעבר במזוט והוסבה לפעילות בגז טבעי), מפעל טיהור שפכים, מתקני קירור, ולפידים שנועדו לשרוף גזים שמצטברים בעת תקלה על מנת למנוע פיצוץ הרסני.
בתי הזיקוק פועלים באופן רציף ללא הפסקה, לרבות בשבתות, חגים ויום כיפור. בבתי הזיקוק מעסיקים 1,500 עובדים ישירים ו-2,000 עובדי קבלן, כשמרבית העובדים הם תושבי אזור חיפה וצפון הארץ.
בתי הזיקוק > בתי הזיקוק בחיפה > ה"לבניות"

מאפיין בולט שהפך לסמל בתי הזיקוק בחיפה הוא ה"לֶבֶּנִיוֹת", צמד מגדלי קירור שנועדו לקרר את המים החמים המוזרמים אליהם ממתקני הזיקוק. המגדלים (שגובהם היה 76 מטר) זכו לכינוי הזה בגלל צורתם, שהזכירה את צנצנות הלֶבֶּנִיָה שנמכרו בארץ באותן שנים. מאחר שהלבניות הן מחליפי חום ונפלטו מהן אדי מים בלבד, הן לא זיהמו את הסביבה.
בשנת 2008 הפסיקו הלבניות לשמש לקירור, ובתי הזיקוק משתמשים בעזרים מודרניים יותר לקירור המים. עקב מצבן הרעוע של הלבניות בתחילה התקבלה החלטה לפרק אותן, אולם לאחר התלבטויות רבות וסקר שנערך בקרב תושבי האזור, הוחלט להשאירן כסמל של העיר חיפה. מאז הוארה לבנייה אחת באור ירוק והאחרת באור כחול, שני הצבעים של סמל החברה, עד לקריסת הלבנייה המזרחית.
בנובמבר 2011 החלה בניית פיגומים סביב הלבנייה המערבית במתחם בתי הזיקוק כדי לשקם את המבנה, כחלק מהפיכתו למרכז מבקרים במסגרת פרויקט של רון אסולין.
ביוני 2020 קרס חלקה העליון של הלבנייה המזרחית. לאחר הקריסה הורתה עיריית חיפה, באמצעות הוועדה המקומית המשותפת למתחם בז"ן, על ביצוע סקר מבנים מסוכנים במתחם המפעל וכן על שיקום ושחזור מבנה הלבנייה שקרס. החברה ביצעה תוכנית להריסת הלבנייה בלבד, אולם עיריית חיפה דרשה גם הצגת תוכנית לשיקומה.
ה"לבניות", אוקטובר 2007
מבט על ארובת הלבניות מבפנים
הלבניות ב־2015