stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
היסטוריה של טרינידד וטובגו
התקופה הבריטית > ביטול העבדות ושינויים דמוגרפיים

ב-1833 אושר בבריטניה חוק האוסר על עבדות במושבותיה החל מ-1840. זאת, לאחר שב-1807 אסרה על סחר בעבדים, אך התירה את החזקתם. העבדים בטרינידד לא המתינו עד 1840, וב-1 באוגוסט 1834 קבוצה של עבדים, בעיקר מבוגרים, הפגינה מול ביתו של המושל בקריאות "לא עוד שש שנים". המחאה הלא-אלימה נמשכה עוד זמן מה, ובסופו של דבר שכנעה את המושל ג'ורג' פיצג'ראלד היל, לבטל העבדות בטרינידד החל מ-1 באוגוסט 1838, שנתיים לפני המתוכנן.
ביטול העבדות הביא למחסור בידיים עובדות, שכן עבדים משוחררים סירבו להמשיך לעבוד אצל אדוניהם לשעבר כעובדים רגילים. כתוצאה מכך, החלו בעלי האדמות לחפש אחר עובדים מעבר לים, בתחילה מסין, מערב אפריקה ופורטוגלים ממדיירה. בנוסף, היגרו לאי עבדים משוחררים מהאנטילים הקטנים.
החל מ-1839 הגיעו קבוצות גדולות של משרתים חוזיים מהודו, בעיקר מאזור כלכתה. לעובדים שהגיעו מהודו הוצעו חוזי עבודה לשלוש שנים, שבמהלכם נדרשו לעבוד שבע שעות וחצי ביום במשך שישה ימי עבודה. ב-1844 הוארכו תקופות החוזים לחמש שנים, עם התחייבות לנשיאה בעלויות השיט חזרה להודו בתום התקופה. ב-1853 שוב שונו הכללים, וניתן היה להאריך את החוזים בחמש שנים נוספות.
רבים מהעובדים ההודים נשארו בטרינידד, וחלקם אף הקימו חוות משלהם. הבולט שבהם היה האג'י גוקול מאה, יליד קשמיר, שהיה לאחד האנשים העשירים בטרינידד. הגעתם של ההודים חוללה שינוי דמוגרפי דרמטי נוסף באיים, וכיום צאצאי העובדים ההודים מהווים את הקבוצה האתנית הגדולה ביותר בטרינידד וטובגו (כ-40% מהאוכלוסייה).
התקופה הבריטית > תמורות בכלכלה

עד המאה ה-19 היו גידולי קני סוכר ותעשיית הסוכר המנוע העיקרי בכלכלתה של טרינידד, אך במהלך מאה זו ענף הסוכר פינה את מקומו בהדרגה לגידולי קקאו. השלטונות הבריטים עודדו את הגעתם של חוואים בעלי ניסיון זה מוונצואלה, וכך נוצרה באי קבוצה אתנית נוספת, שכונתה "קוקואה פניול" (Cocoa Panyols; שיבוש של Cocoa Español). שגשוג זה של ענף הקקאו נמשך עד שנות ה-30 של המאה ה-20. באותה תקופה קרס הענף, כתוצאה ממחלות שונות שפגעו בגידולי הקקאו, ומירידה בביקוש בעולם בשל השפל הגדול.
ב-1857 נמצא נפט בעומק של כ-85 מטרים באזור לה ברה, בקידוחים של חברת אמריקן מרימק אויל קומפני. בשנות ה-60 של המאה ה-19 נערכו באזור קידוחים נוספים, אך הם הופסקו בשל בעיות תקציב ולאחר שהמהנדס האמריקני שפיקח עליהם, וולטר דארוונט, מת מקדחת צהובה. ב-1893 חודשו ניסיונות הקידוחים באותו מקום, וב-1907 הם החלו באופן מלא, לאחר שהושלמה בניית התשתיות המתאימות לכך. ב-1910 כבר הופקו כ-47 אלף חביות נפט, והתפוקה עלתה במהירות בשנים הבאות. נכון ל-2005 מופקות בטרינידד וטובגו כ-150 אלף חביות נפט ביום
התקופה הבריטית > מתיחויות אתניות

אוכלוסיית טרינידד וטובגו גדלה מכ-83 אלף נפש ב-1851 לכ-274 אלף ב-1901. הקבוצות האתניות השונות שהרכיבו אותה הביאו איתן מסורות שונות, ואף פיתחו מנהגים חדשים לאחר שהשתקעו. הבריטים, ששלטו בטרינידד, היו מיעוט קטן בתוכו. במספר מקרים דיכאו הבריטים מנהגים של הקבוצות האתניות, באופן שעורר מתיחות.
במהומות הקנבולה שהתרחשו ב-1881, פעלו הבריטים נגד מנהגים שפיתחו השחורים בטרינידד. העבדים המשוחררים וצאצאיהם נהגו לחגוג מדי 1 באוגוסט את שחרורם מהעבדות בקרנבל בשם קָנְבּוּלֶה (Canboulay, שיבוש של "cannes brulées", שפירושו בצרפתית "קנים שרופים", על שם קני הסוכר הבוערים שנשאו עמם בתהלוכות כחלק מהקרנבל).
השלטונות הבריטים התנגדו לקיום הקרנבל, בשל האווירה הכאוטית ששררה בזמן האירועים, ולעיתים נאלצה המשטרה להתערב, כאשר חבורות שצעדו עם מקלות ולפידים התעמתו זו עם זו. ב-1868 אסרו הבריטים על קיומן של תהלוכות כאלה, מחשש להתפתחות תקריות אלימות, אך האיסור בדרך כלל לא נאכף. ב-1881 התעמתה המשטרה עם צועדים בפורט אוף ספיין על רקע זה, במה שנודע כמהומות הקנבולה. ב-1883 החמירו הבריטים את האיסורים, ואסרו גם על תיפוף. כתחליף לתופים, החלו החוגגים לנגן בטמבו-במבו - שני מקלות במבוק שהוכו זה בזה. ב-1884 שוב דוכאו חוגגים, בסן פרננדו ובפרינסס טאון, אך פרט לכך המדיניות הקשוחה של השלטונות הבריטים הביאה להפחתת אירועי האלימות. מנגד, ראו בכך התושבים דיכוי תרבותי, והעוינות שלהם כלפי השלטונות הבריטים גברה.
ב-30 באוקטובר 1884 התרחש טבח הוסיי. באותו היום ציינו טרינידדים שיעים ממוצא הודי את חג ההוסיי, גרסה קריבית ליום העשוראא. הבריטים, שחששו מהתקהלויות, הודיעו כמה ימים לפני כן, כי לא יאפשרו קיום תהלוכות בערים. אף על פי כן, הגיעו כ-6,000 צועדים לסן פרננדו, והמשטרה הדפה אותם תוך שימוש באש חיה. תשעה מהצועדים נהרגו וכמאה נפצעו.
התקופה הבריטית > בדרך לעצמאות

ב-1925 כוננו הבריטים אספה מחוקקת, ואפשרו לתושבי טרינידד וטובגו לקיים בחירות ראשונות. היה זה צעד ראשון שאפשר לתושבים השתתפות בקבלת ההחלטות באיים, אך לא הייתה זו דמוקרטיה מלאה. ראשית, רק שבעה מבין 13 חברי האספה המחוקקת נבחרו על ידי הציבור, והיתר מונו על ידי המושל הבריטי. שנית, זכות הבחירה לא ניתנה לכולם, אלא רק לגברים מעל גיל 21 ולנשים מעל גיל 30, בעלי הכנסה ורכוש בשיעור מסוים. רק ב-1946 הוסרו המגבלות הכלכליות והמגדריות על זכות הבחירה.
ב-19 ביוני 1937 פתחו עובדים בשדות הנפט בדרום טרינידד, בהנהגתו של טובאל יוריה באטלר, מהגר מגרנדה, בשביתה במחאה על תנאי עבודתם, שכרם והגזענות במקומות עבודתם. המשטרה ניסתה לעצור את באטלר, אך תומכיו מנעו זאת, ובמהלך העימותים נהרג שוטר. המהומות הובילו להתפשטות השביתה גם למפעלי הסוכר. באטלר הסתתר כל העת, וב-9 בספטמבר נעצר. הוא הוחזק במאסר עד מאי 1939, אך עם פרוץ מלחמת העולם השנייה נאסר שוב, והוחזק במאסר עד תום המלחמה. בעקבות השביתה הוקמו בטרינידד איגודי עובדים.
לאחר שחרור מהכלא, הקים באטלר מפלגה, שזכתה במרבית הקולות בבחירות שנערכו ב-1950, אך הממשל הבריטי חשש כי יהיה קיצוני מדי, ומינה את אלברט גומס לראש השרים. ב-1956 תפסה את השלטון מפלגה חדשה, התנועה הלאומית של העם (PNM; People's National Movement) בראשותו של אריק ויליאמס, שהנהיגה את טרינידד וטובגו במשך 30 השנים הבאות, גם בהיותה מדינה עצמאית.
ב-1958 הקימו הבריטים את הפדרציה של איי הודו המערבית, שכללה את רוב המושבות הבריטיות בים הקריבי. הבריטים שאפו להקים מדינה פדרלית בדומה לאוסטרליה וקנדה, אך האיחוד לא צלח. ב-1962 פרשה ג'מייקה, שבה חיו כמחצית מתושבי הפדרציה, בעקבות משאל עם. בהיעדרה, גדל חלקה היחסי של טרינידד וטובגו מכרבע מתושבי הפדרציה ללמעלה ממחצית, כאשר יתר התושבים היו פזורים ב-10 מושבות שונות. ויליאמס חשש כי ללא ג'מייקה, המושבות הקטנות יותר יעמיסו נטל כלכלי גדול מדי על טרינידד, וב-31 באוגוסט 1962 הכריז על עצמאותה.
טרינידד וטובגו העצמאית > מאי-יציבות פוליטית לשגשוג כלכלי

גם לאחר עצמאותה, נשארה טרינידד וטובגו חברה בחבר העמים הבריטי, וראש המדינה הייתה אליזבת השנייה, מלכת הממלכה המאוחדת, שיוצגה בידי מושל כללי. ב-1 באוגוסט 1976 הוכרזה טרינידד וטובגו כרפובליקה, ואחרון המושלים הכלליים, אליס קלארק, היה לנשיאה הראשון. על אף השינוי המשטרי, נותרה המועצה המלכותית הערכאה השיפוטית העליונה.
ב-1969 הקים גדס גריינג'ר את ועדת הפעולה המשותפת הלאומית, תנועה פוליטית שהושפעה מתנועת הכוח השחור בארצות הברית. ב-1970 החלה התנועה בסדרה של הפגנות פעולות מחאה, שראשיתן בקרנבל, בו הופיעו חברי התנועה במופע שנקרא "האמת על אפריקה", וכלל דמויות של מהפכנים כפידל קסטרו, סטוקלי קארמייקל וטובאל יוריה באטלר. בהפגנה שנערכה ב-6 באפריל נורה למוות אחד המפגינים בידי המשטרה. ב-18 באפריל החלו עובדי הסוכר בשביתת מחאה, והמדינה החלה להיערך לשביתה כללית. ב-21 באפריל הכריז ראש הממשלה אריק ויליאמס על מצב חירום, ו-15 ממנהיגי התנועה נעצרו. בתגובה למעצר, פרץ מרד בבסיס של הצבא בטטרון, והמורדים החזיקו בבני ערובה, עד לכניעתם ב-25 באפריל. בהמשך, נשא ויליאמס מספר נאומים, בהם הביע הזדהות עם מטרות תנועת הכוח השחור, והחליף מספר שרים בממשלתו באופן שהקנה יותר ייצוג לשחורים על חשבון המיעוט הלבן. עם זאת, ניסה להוביל מהלך חקיקה שיאפשר הגבלה של הפגנות ותהלוכות, אך מהלך זה נכשל. לקראת הבחירות שנערכו ב-1971 קראו ראשי מפלגות האופוזיציה להחרים אותן. אחוז ההצבעה עמד על כ-33% בלבד, וה-PNM זכתה בכל 36 המושבים בפרלמנט.
המצב הפוליטי והידרדרות במצב הכלכלי, הביאו את ראש הממשלה ויליאמס לשקול את התפטרותו ב-1973. עם זאת, בעקבות מלחמת יום הכיפורים ומשבר האנרגיה העולמי זינקו מחירי הנפט, והמגמות הכלכליות התהפכו. במהלך שנות ה-70 ושנות ה-80 נהנתה טרינידד וטובגו משגשוג כלכלי הודות לרווחים מתעשיית הנפט, תנאי השכר ורמת החיים השתפרו משמעותית, אך בצד זאת גם אירעו יותר מקרי שחיתות.
ויליאמס נפטר ב-1981, ובחמש השנים הבאות כיהן כראש הממשלה ג'ורג' צ'יימברס. ב-1986 אירע המהפך הפוליטי הראשון בתולדות המדינה, כאשר ה-PNM בראשות צ'יימברס הובסה וקיבלה 3 מושבים בלבד, ואת השלטון תפסה הברית הלאומית לשיקום (NAR; National Alliance for Reconstruction), בראשות א.נ.ר. רובינסון. המפלגה התהדרה בכך שהיא מכילה בתוכה נציגים מכל הקבוצות האתניות במדינה, אך ב-1988 פרשו ממנה חברים ממוצא הודי בהנהגת בסדאו פנדאי, והקימו את מפלגת הקונגרס הלאומי המאוחד (UNC; United National Congress).
טרינידד וטובגו העצמאית > ניסיון ההפיכה ב-1990

ב-1988 פשטה המשטרה על משרדי התנועה המוסלמית ג'מעת אל מוסלימין, בהנהגתו של יאסין אבו בכר, החרימה כלי נשק ועצרה 34 מהפעילים. נגד הפעילים הוגשו כתבי אישום בגין עבירות שונות, בהן גנבה, שוד, החזקה בלתי חוקית של נשק, ואף אונס ורצח.
חברי ג'מעת אל מוסלימין סברו שהממשלה רודפת את הארגון, ושתפסה את נכסיהם באופן בלתי חוקי. תגובתם הגיעה ב-27 ביולי 1990. 42 מחברי הארגון השתלטו על הבית האדום, משכנו של הפרלמנט, ולקחו את ראש הממשלה רובינסון ואת רוב שריו כבני ערובה. רובינסון נורה והוכה במהלך ההשתלטות. 72 מורדים אחרים השתלטו על תחנת הטלוויזיה היחידה במדינה באותה עת, טרינידד אנד טובגו טלוויז'ן, ועל משרדי טרינידד ברודקסטינג קומפני, שהחזיקה באחת משתי תחנות האדיו במדינה. ב-6 בערב הופיע אבו בכר בטלוויזיה, הודיע כי ביצע הפיכה, וקרא לתושבים להימנע מביזה.
יושב ראש הפרלמנט, עמנואל קארטר, ששימש כנשיא בפועל, הכריז על מצב חירום. השרים שלא נכחו בפרלמנט התכנסו במלון הילטון בעיר וקיימו ישיבת ממשלה מיוחדת. בפורט אוף ספיין ובפרווריה המזרחיים אירעו מקרי ביזה והצתות, אך בשאר חלקי המדינה לא נרשמו תקריות דומות. הצבא והמשטרה כיתרו את הבית האדום, וכבר בשעות הערב השתלטו בחזרה על תחנת הטלוויזיה. המשא ומתן עם ג'מעת אל מוסלימין נמשך, עד לכניעתם ב-1 באוגוסט. במהלך ניסיון ההפיכה נהרגו 24 בני אדם, בהם חבר פרלמנט אחד.
114 המורדים הועמדו לדין בגין בגידה, אך ב-1992 הורה בית המשפט לערעורים לשחררם, מאחר שחלק מההבנות שהובילו לכניעתם סוכם כי יקבלו חנינה. המועצה המלכותית קבעה מאוחר יותר כי החנינה לא הייתה חוקית, אך הם לא נעצרו מחדש.
טרינידד וטובגו העצמאית > שנות ה-90 והמאה ה-21

בבחירות שנערכו ב-1991, כשנה וחצי לאחר ניסיון ההפיכה, הובסה ה-NAR, וקיבלה שני מנדטים בלבד. מפלגת PNM, בראשותו של פטריק מאנינג שבה לשלטון, לאחר שקיבלה 21 מנדטים. מערכות הבחירות הבאות אופיינו בתוצאות צמודות בין PNM, שנתמכה בעיקר בידי האוכלוסייה ממוצא אפריקאי, לבין ה-UNC, שנתמכה בעיקר בידי האוכלוסייה ממוצא הודי. בבחירות 1995 זכו שתי המפלגות ב-17 מנדטים. ה-NAR הייתה לשון המאזניים, והיא חברה ל-UNC. יו"ר ה-UNC, בסדאו פנדאי, היה לראש הממשלה הראשון של טרינידד וטובגו ממוצא הודי.
בבחירות שנערכו בשנת 2000 זכתה ה-UNC ב-19 מנדטים לעומת 16 מנדטים ל-PNM, ונותרה בשלטון. עם זאת, הממשלה לא האריכה ימים, והיא נפלה לאחר ש-3 חברי מפלגה הסירו את תמיכתם בה בשל פרשיות שחיתות. בחירות נוספות נערכו בדצמבר 2001, ולא הושגה בהן הכרעה, לאחר ששתי המפלגות קיבלו 18 מנדטים, בעוד שה-NAR לא עברה את אחוז החסימה. הנשיא א.נ.ר רובינסון הטיל את הרכבת הממשלה על פטריק מאנינג מה-PNM, אף שה-UNC קיבלה מספר קולות מעט גבוה יותר. כך או אחרת, נוכח התיקו בפרלמנט, הממשלה לא הצליחה לתפקד, ובפעם השלישית בתוך שנתיים, נקראו תושבי טרינידד וטובגו אל הקלפיות באוקטובר 2002. בבחירות אלו זכתה ה-PNM ברוב של 20 מנדטים מול 16. בבחירות שנערכו ב-2007 ניצחה ה-PNM ברוב משכנע אף יותר, כשזכתה ב-26 מנדטים לעומת 15 ל-UNC (הפרלמנט הוגדל באותה שנה מ-36 חברים ל-41).
מאז 2003 חלה מגמת התחזקות נוספת בכלכלת המדינה, בעיקר הודות לתעשיית הנפט. בצד זאת, חוותה המדינה עלייה ניכרת בשיעור הפשיעה בעשור הראשון של המאה ה-21, ומספר מקרי הרצח במדינה זינק מ-93 ב-1999 ל-550 ב-2008. העלייה בפשיעה מיוחסת למיקומה של טרינידד וטובגו על ציר הסחר בסמים בין דרום אמריקה לצפונה.
בשנת 2009 אירחה טרינידד וטובגו שתי ועידות בינלאומיות חשובות. באפריל אירחה את הכינוס החמישי של פסגת האמריקות, בהשתתפות ראשי המדינות החברות בארגון מדינות אמריקה. היא הייתה המדינה הקריבית הראשונה שאירחה את הפסגה, ונכון ל-2015 גם היחידה. בנובמבר אותה שנה אירחה את ועידת ראשי מדינות חבר העמים הבריטי, ומאנינג החליף את נשיא אוגנדה יוורי מוסווני כיושב ראש חבר העמים הבריטי בפועל (בתואר הרשמי מחזיקה המלכה אליזבת).
בבחירות שנערכו בשנת 2010, לאחר שמאנינג הקדים אותן בשנתיים. ה-PNM קיבלה 12 מנדטים בלבד, לעומת 29 למפלגת שותפות העם (People's Partnership), מערך מפלגות המבוסס על ה-UNC, ושותפות בו גם מפלגות קונגרס העם, הארגון העממי של טובגו וועדת הפעולה המשותפת הלאומית. יושבת ראש המפלגה, קאמלה פרסאד-ביססאר, הייתה לאישה הראשונה שמכהנת כראש ממשלת טרינידד וטובגו. היא גם החליפה את מאנינג כיושבת ראש חבר העמים הבריטי בפועל, וגם בתואר זה הייתה לאישה הראשונה, עד להחלפתה בראש ממשלת אוסטרליה ג'וליה גילארד ב-2011.
כפר ארוואק (איור מהמאה ה-19)
הגעתו של וולטר ראלי לטרינידד
התקפה צרפתית על טובגו הבריטית ב-1781
הודים בטרינידד, 1885
פורט אוף ספיין ב-1885
דגל המושבה בין 1889 ל-1958
אליס קלארק
הבית האדום
פטריק מאנינג
ראשי מדינות אמריקה בפסגת האמריקות בפורט אוף ספיין
שלך, אסי

"שלך, אסי" הוא אלבום קונספט של הזמרת הישראלית מירי מסיקה. האלבום יצא לאור ב-3 בנובמבר 2024 תחת הוצאת חברת התקליטים הליקון ארומה מיוזיק. האלבום מורכב מטקסטים ומכתבים אישיים של אסי דיין ויצא 10 שנים לאחר מותו.
רקע

מסיקה פגשה את אסי דיין לראשונה בשנת 2007 בפסטיבל סרטים בפריז. היא הגיעה לפסטיבל עם הסרט "שלוש אמהות" ודיין קידם שם סרט בכיכובו. דיין פנה אל מסיקה באחת ההזדמנויות ונוצרו ביניהם קשר וחברות משמעותית. היא הופתעה לגלות אדם מתוק ונדיב שהתייחס אליה באופן מרגש וחיובי. מסיקה שמרה את המיילים שדיין כתב לה כמזכרת להיכרות ביניהם. לאחר מותו של דיין, פנתה מירי לליאור דיין, בנו, כדי לבדוק אם ישנם מיילים נוספים שאסי כתב לנשים אחרות, וגילתה שישנם רבים מהם. מסיקה החליטה להפוך את המיילים לשירים ולהפיק פרויקט מוזיקלי המבוסס עליהם.
האלבום תוכנן לצאת ב-8 באוקטובר 2023 אך נדחה עקב אסון השבעה באוקטובר.
הרכב

האלבום הוא אלבום קונספט וכולל 11 שירים, שנכתבו על בסיס טקסטים של אסי דיין המנוח, שהיה במאי, שחקן, סופר ומשורר ישראלי. מסיקה קיבלה חופש אמנותי ממשפחתו להשתמש בטקסטים שלו. מסיקה הייתה שותפה להלחנה, לכתיבה ולעריכת הטקסטים של דיין באלבום.
ניר מימון שימש כמפיק המוזיקלי של האלבום. מסיקה שיתפה פעולה ביצירת האלבום עם אמנים נוספים כמו אלון עדר, דודו טסה, קרן פלס, אלנתן שלום, ומאיה בלזיצמן. אמנים מיוחדים בעלי חיבור לדיין השתתפו באלבום: גילה אלמגור, גידי גוב, ושולי רנד.
הסינגלים שקדמו לצאת האלבום הם: "אחת בלילה" שהלחין שלום, הדואט "אבל אהבה" עם עדר ו"שלא ניפול למעלה" שהלחין טסה. בנובמבר 2024, השיר "אבל אהבה" יצא פעם נוספת, אבל הפעם כסינגל שיווקי לתחנות הרדיו הישראליות.
רשימת רצועות

| מס' | שם | מילים | לחן | משך |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | המוות לא בנוי לקראתי 1 (בביצוע שולי רנד)   | אסי דיין | מירי מסיקה וניר מימון | 2:02 |
| 2. | 1970  | דיין ומירי מסיקה | אלנתן שלום | 3:00 |
| 3. | אבל אהבה (עם אלון עדר)   | דיין | אלון עדר ומסיקה | 3:31 |
| 4. | למות מאהבה  | דיין ומסיקה | עדר ומסיקה | 3:24 |
| 5. | רוב הזמן אני לבדי  | דיין | מאיה בלזיצמן | 1:57 |
| 6. | אחת בלילה  | דיין ומסיקה | שלום | 3:46 |
| 7. | שלא ניפול למעלה  | דיין | דודו טסה | 4:23 |
| 8. | בראשית (בביצוע אסי דיין וגילה אלמגור)   | דיין | טסה | 2:38 |
| 9. | תמר  | דיין | קרן פלס | 3:30 |
| 10. | האושר האחרון (עם גידי גוב)   | דיין ומסיקה | עדר ומסיקה | 3:15 |
| 11. | המוות לא בנוי לקראתי 2 (עם אלון עדר)   | דיין | עדר ומסיקה | 3:15 |
| משך כולל: | משך כולל: | משך כולל: | משך כולל: | 34:47 |
הערות שוליים

1 2 3  מאיה גדש, ‏מירי מסיקה חושפת: כך הפכו המכתבים האישיים של אסי דיין לאלבום, באתר מעריב אונליין, 3 בנובמבר 2024
1 2 3 4  יובל אראל‏, מירי מסיקה – שלך, אסי, בבלוג של יובל אראל, מגזין מוזיקה ותרבות, 3 בנובמבר 2024
↑  19.11.pdf, Google Docs
| מירי מסיקה |
| --- | --- | --- |
| אלבומי אולפן | מירי מסיקה • שלום לאמונות • חדשות טובות • מלך • סימנים על החול • אלוהי הדברים הקטנים • אוקיינוס ‏•‏‏ שלך, אסי |  |
| אלבומי הופעה | הופעה אקוסטית בזאפה • הופעות במפעל הפיס • מירי מסיקה והפילהרמונית הישראלית Live |  |
| חברות תקליטים | הד ארצי • הליקון • התו השמיני • עננה |  |
| מירי מסיקה – סינגלים |
| --- | --- | --- |
| מירי מסיקה | "טיפה טיפה" • "נובמבר" • "לשם" • "אף אחת" • "באה אליכם" • "שיר לשירה" • "תן לי סימן" |  |
| שלום לאמונות | "שלום לאמונות" • "ממי" • "עכשיו אתה חוזר בחזרה" • "אם זאת האהבה שלך" • "שירה" • "הוא" |  |
| חדשות טובות | "חדשות טובות" • "פנינים בנהרות" • "יום ראשון" • "מה עשית" • "אהובי" |  |
| מלך | "מלך" • "ואולי" • "אני לא שם" • "יריות באוויר" • "אישה חרסינה" |  |
| סימנים על החול | "עזור לי" • "דמעות" • "שתדע" • "סוף טוב" • "סימנים על החול" |  |
| אלוהי הדברים הקטנים | "תשים תשים" • "אלוהי הדברים הקטנים" • "חייאתי" • "זהרה" • "לב מול לב" |  |
| אוקיינוס | "בכרם תימן" • "מפחד עלייך" • "אוקיינוס" •  "כמה כמה" • "חוה" • "משה" • "יש לך אותך" • "אמא" • "מרק צח" |  |
| שלך, אסי | "אחת בלילה" • "אבל אהבה" • "שלא ניפול למעלה" |  |
| סינגלים נוספים | "כלוב של זהב" • "האביב שלי יגיע" • "ברכת המלך" • "ככה זה (לאהוב אותך)" • "ערב חג" • "האור יזרח גם בנפרד" • "קולות הלב" • "למה למה ככה" • "תודה לחיים" • "בודדה" • "זוכרת את הים" • "קרקע יציבה" • "תן בי אור" • "שורפים ת'יום" • "ממרחק נשימה" • "מרחק הזמן" • "נשארנו ביחד" • "מפל" • "שתי גדות" • "הו ארצי מולדתי" |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz release group: 44d7e0c3-396a-4416-961d-b99299755f46
שישה עשר ואלסים, אופ' 39 (ברהמס)

שישה עשר ואלסים אופוס 39 (בגרמנית: Sechzehn Walzer) הוא קובץ של 16 ואלסים קצרים לפסנתר שנכתב על ידי יוהנס ברהמס. הוואלסים שהוקדשו למבקר המוזיקה אדוארד הנסליק, הולחנו ב-1865, והקובץ יצא לאור ב-1866.
רקע

הוואלסים נכתבו במקור לארבע ידיים, והמלחין עיבד כל אחד מהם לפסנתר סולו לפסנתר על ידי המלחין, ופורסמו בשתי גרסאות שונות - גרסה קשה וגרסה מפושטת. שלוש הגרסאות פורסמו באותו הזמן, והפכו לפופולריות, בניגוד לציפיות המלחין.
הוואלסים נכתבו בזמן שהמלחין התגורר בווינה, אך לפני שהשתקע בה באופן קבוע. הם נכתבו כמחווה לריקוד הוואלס שהיה פופולרי במיוחד באותן השנים בווינה.
מאפיינים

בגרסאות הסולו, שונו חלק מהסולמות ביחס לגרסת הדואט המקורית (ארבעה האחרונים בגרסה הקשה ומס' 6 בגרסה הקלה). ואלס מספר 15 בלה מז'ור התפרסם גם בנפרד והפך ליצירה הפופולרית ביותר בקובץ. לאחר מותו של המלחין יצא לאור עיבוד של חמישה מהואלסים בקובץ (מס' 1, 2, 11, 14 ו-15) לשני פסנתרים.
רוב הוואלסים כתובים בצורת נושא שחוזר פעמיים, עם מעבר בין החזרות. המעבר כתוב בדרך כלל בסולם אחר, ברוב הוואלסים סולם דומיננטה או סולם מקביל. החלק השני מנוגן בסולם הטוניקה.
הוואלסים

| תיאור | קובץ שמע | אורך | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| מס' 1 בסי מז'ור, Tempo giusto | ‏האזנהקובץ:Brahms-waltz01.ogg‏Ⓘ‏ | 1:03 |  |
| מס' 2 במי מז'ור | ‏האזנהקובץ:Brahms-waltz02.ogg‏Ⓘ‏ | 1:32 |  |
| מס' 3 בסול דיאז מינור | ‏האזנהקובץ:Brahms-waltz03.ogg‏Ⓘ‏ | 1:03 |  |
| מס' 4 במי מינור, Poco sostenuto | ‏האזנהקובץ:Brahms-waltz04.ogg‏Ⓘ‏ | 1:35 |  |
| מס' 5 במי מז'ור, Grazioso | ‏האזנהקובץ:Brahms-waltz05.ogg‏Ⓘ‏ | 1:10 |  |
| מס' 6 בדו דיאז מז'ור, Vivace | ‏האזנהקובץ:Brahms-waltz06.ogg‏Ⓘ‏ | 1:08 | הגרסה המפושטת כתובה בסולם דו מז'ור |
| מס' 7 בדו דיאז מינור, Poco più Andante | ‏האזנהקובץ:Brahms-waltz07.ogg‏Ⓘ‏ | 2:12 |  |
| מס' 8 בסי במול מז'ור | ‏האזנהקובץ:Brahms-waltz08.ogg‏Ⓘ‏ | 1:41 |  |
| מס' 9 ברה מינור | ‏האזנהקובץ:Brahms-waltz09.ogg‏Ⓘ‏ | 1:26 |  |
| מס' 10 בסול מז'ור | ‏האזנהקובץ:Brahms-waltz10.ogg‏Ⓘ‏ | 0:32 |  |
| מס' 11 בסי מינור | ‏האזנהקובץ:Brahms-waltz11.ogg‏Ⓘ‏ | 1:28 |  |
| מס' 12 במי מז'ור | ‏האזנהקובץ:Brahms-waltz12.ogg‏Ⓘ‏ | 1:21 |  |
| מס' 13 בדו מז'ור | ‏האזנהקובץ:Brahms-waltz13.ogg‏Ⓘ‏ | 0:48 | הגרסה המסובכת יותר כתובה ברה מז'ור |
| מס' 14 בלה מינור | ‏האזנהקובץ:Brahms-waltz14.ogg‏Ⓘ‏ | 1:35 | הגרסה המסובכת יותר והגרסה לשני פסנתרים כתובות בסול דיאז מינור |
| מס' 15 בלה מז'ור | ‏האזנהקובץ:Brahms-waltz15.ogg‏Ⓘ‏ | 1:29 | הגרסה המסובכת יותר והגרסה לשני פסנתרים כתובות בלה במול מז'ור |
| מס' 16 ברה מינור | ‏האזנהקובץ:Brahms-waltz16.ogg‏Ⓘ‏ | 1:01 | הגרסה המסובכת יותר כתובה בדו דיאז מינור |
הערות שוליים

↑  Chris Woodstra, Gerald Brennan, Allen Schrott, All Music Guide to Classical Music: The Definitive Guide to Classical Music, Hal Leonard Corporation, 2005, ISBN 978-0-87930-865-0. (באנגלית)
1 2  Opus 39 Listening Guide - Sixteen Waltzes for Piano Duet or Piano Solo (All Versions), www.kellydeanhansen.com
1 2  R. Larry Todd, Nineteenth-Century Piano Music, Routledge, 2013-10-08, ISBN 978-1-136-73128-0. (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb13908937w (data)  MusicBrainz work: 392e79df-0931-383b-93df-965791053282  VIAF: 771154381051530291910   WorldCat (עם VIAF): 771154381051530291910
נתנאל שמכה

| --- | --- |

 לידה:  16 באוקטובר 1986 (בן 38) ישראל ישראל
 מדינה:  ישראל 
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 דרגה:    אלוף-משנה
 תפקידים בשירות
 מפקד סיירת גבעתי  מפקד גדוד דקל  מפקד גדוד גפן  מפקד חטיבת אפרים
 פעולות ומבצעים
 האינתיפאדה השנייה    מלחמת לבנון השנייה  מבצע חורף חם  מבצע עופרת יצוקה  מבצע עמוד ענן  מבצע שובו אחים    מבצע צוק איתן  מלחמת חרבות ברזל
 עיטורים
   צל"ש מפקד אוגדה
 
נתנאל שמכה (נולד ב-16 באוקטובר 1986) הוא קצין בצה"ל בדרגת אלוף-משנה, המשמש כמפקד חטיבת אפרים. קודם לכן שימש כמפקד סיירת גבעתי, מפקד גדוד דקל ומפקד גדוד גפן. מעוטר צל"ש מפקד אוגדה.
ביוגרפיה

התגייס לצה"ל בשנת 2004, שובץ בחטיבת גבעתי, התקבל לפלס"ר גבעתי, ועבר מסלול הכשרה כלוחם, קורס מ"כים חי"ר וקורס קציני חי"ר. במבצע סולם יעקב, בצפון רצועת עזה, פיקד על צוות לוחמים מפלנ"ט גבעתי במהלך המבצע נורתה אש לכיוון הכוח וסגן שמכה נפגע מכדור שנבלם באפוד, אולם הוא לא נפצע, שמכה הסתער בראש הכוח על המבנה ממנו נפתחה האש. על מעשיו קיבל את צל"ש מפקד אוגדה ממשה תמיר מפקד אוגדת עזה. במבצע עופרת יצוקה כיהן כסגן מפקד פלס"ר גבעתי. בהמשך כיהן כמפקד קורס מ"כים סיירות (ביסל"ח 906), כמפקד הפלחו"ד של גדוד רותם, וכמפקד פלגה ביחידה דובדבן. בהמשך כיהן כסגן מפקד גדוד צבר ונפצע במארב בהר דב, לאחר מכן מונה לרע"ן גדס"ר במא"ש במל"י.
בשנת 2019 מונה למפקד סיירת גבעתי. בשנת 2021 מונה למפקד גדוד דקל, ובשנת 2022 מונה למפקד גדוד גפן. ב-2023 הועלה לדרגת אל"ם ומונה למפקד חטיבת אפרים.
בט' באב תשפ"ד חיסל בעצמו מחבל מבוקש שביצע פיגוע זמן קצר קודם במוסך בקלקיליה.
ב-22 בנובמבר 2024 פורסם כי ימונה למפקד חטיבת גבעתי.
נשוי ואב לארבעה מתגורר בכרם בן זמרה.
הערות שוליים

↑  סגן נתנאל שמכה, באתר www.gvura.org
↑  גל פרל פינקל, מתווה הרכש שאישרה הממשלה לצבא מלמד על סדר העדיפויות האמיתי שלו, באתר זמן ישראל, 10 בפברואר 2021.
↑   מערכת את"צ, אל"ם נתנאל שמכה נכנס לתפקידו כמפקד חטמ"ר אפרים, באתר צה"ל, 20 ביולי 2023
↑  הלל ביטון רוזן, בלעדי: המח"ט שחיסל את המחבל אמש משחזר את הדרמה, באתר עכשיו 14
ערך זה הוא קצרמרבנושא קציני צה"ל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
תחרות חיבורים תורניים של מפעל הפיס

תחרות החיבורים התורניים של מפעל הפיס מעודדת כתיבה תורנית במגזר החרדי ובמגזר הדתי לאומי.
בכל שנה נקבע נושא אחר שבו תעסוק התחרות. הנושאים שנבחרו הם בעלי אופי עיוני תלמודי ולרוב גם קשורים לסוגיות חברתיות, למשל: ערבות הדדית, פיקוח נפש, שמיטה, צדקה, יחסי שכנים, ועוד.
מדי שנה כותבים לתחרות למעלה מאלף בחורי ישיבות ואברכים ואף רבני קהילות בגילאים שונים. הבדיקה מתבצעת בעילום שם על ידי ועדת בדיקה מיוחדת שהוקמה לצורך הפרויקט. עד שנת תשע"ז התקיימו שש תחרויות למגזר החרדי וארבע תחרויות למגזר הדתי לאומי, והוגשו כ-7,500 מאמרים.
היסטוריה

פרק זה טעון שכתוב. אנא תרמו לוויקיפדיה . ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. הסיבה היא ניסוח יחצ"ני.
בשנת תש"ע החליט מפעל הפיס להשיק פרויקט ייחודי למגזר החרדי בשם "וקנה לך חבר", במסגרת המיזם נקראים תלמידי ישיבות ואברכים לכתוב חיבורים תורניים בנושא מסוים, והחיבורים הטובים ביותר זוכים לפרס שמוענק בטקס במעמד יו"ר מפעל הפיס רבנים ואישי ציבור נוספים. החיבורים הזוכים מתפרסמים בחוברת שמוציא מפעל הפיס, שנקראת "וזה הפיס הראשון", לצד מאמרים פרי עטם של הרבנים חברי ועדת הבדיקה.
כבר בשנתו הראשונה הצליח המיזם בצורה יוצאת דופן והוגשו למעלה מאלף חיבורים תורניים.
לאחר שהתקיימו שתי תחרויות לציבור החרדי, פנו ח"כ זבולון אורלב והשר אורי אורבך ליו"ר מפעל הפיס וביקשו לפתוח מיזם מקביל שיהיה מיועד למגזר הדתי לאומי, הוא נענה לבקשתם ומאז שנת תשע"ב מתקיימות שתי התחרויות במקביל.
המיזם מנוהל על ידי מפעל הפיס בשיתוף עם רשת החנויות אור החיים. מדי שנה מתפרסמת התחרות בריכוזים החרדיים והדתיים, ובעיתונים. המידע על התחרות מוגש בכל הדוכנים של מפעל הפיס ברחבי הארץ.
לאחר פטירתו של אורי אורבך הוגדל מספר הזוכים בתחרות והיא נקראה על שמו. את הפרס הראשון העניקה אשתו מיכל. האירוע הפומבי האחרון בו השתתף אורבך לפני שאושפז היה בטקס חלוקת הפרסים של התחרות, ושם אמר אורבך שהוא רואה בלימוד התורה בדרך אהבת הבריות והארץ את הערך החשוב שבשבילו העולם קיים.
לדברי יו"ר מפעל הפיס עוזי דיין הצלחתו הגדולה של המיזם שזכה להיענות גבוהה מצד הציבור הרחב ורמתם הגבוהה של החיבורים שהוגשו, מוכיחות מעבר לכל ספק ש"החיבור בין התרומה החברתית של מפעל הפיס לבין עולם התורה הוא טבעי ומתבקש".
בשנת תשע"ז-תשע"ח קיים המפעל לראשונה תחרות מקבילה ייעודית לנשים מהמגזר הדתי-תורני. בתחרות זו המשתתפות כותבות מאמר הגות ומחשבה, ולחמש הזוכות הראשונות מוענקים סכומים כספיים זהים בשווים לזוכי התחרות הכללית.
בתחקיר של עקיבא וויס, שהתפרסם במהדורת החדשות של כאן 11 נטען שמפעל הפיס יזם את הפרויקט על מנת לשפר את תדמיתו השלילית של מפעל הפיס במגזר החרדי כמפעל התומך בלומדי תורה, ועל ידי כך להעלות את מספר המהמרים החרדיים. לפי התחקיר המיזם ענה לציפיות ואכן מספר המהמרים במגזר החרדי עלה בצורה משמעותית בעקבות הפרויקט. מפעל הפיס הגיב שהוא יזם את התחרות כדי ליצור מקבילה חרדית לפרס ספיר, המיזם נוחל הצלחה רבה וזוכה לתמיכת הרבנים.