stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דמצ'ר
הערות שוליים

↑  נתוני העיר באתר הלמ"ס ההונגרי
↑  דף קהילת דמצ'ר במפקד קהילות הונגריה
↑  תיעוד יהודי דמצ'ר שנרצחו בשואה
↑  מפקדי האוכלוסין של יהודי הונגריה, 1993
| יישובים במחוז סבולץ'-סטמאר-ברג |
| --- | --- | --- |
| ערי המחוז | נירג'האזה  |  |
| ערים |  איאק •  בקטלוראנטהאזה •  בלקאן •  צ'נגר •  דמצ'ר •  דומבראד •  פהרגיארמט •  איבראן •  קמצ'ה •  קישווארדה •  מאנדוק •  מאריאפוץ' •  מאטסלקה •  נאג'אצ'ד •  נג'הלאס •  נאג'קאלו •  נירבאטור •  נירלוגוש •  נירמדה •  נירטלק •  רקמז •  טיסלק •  טיסוושווארי •  אויפהרטו •  ואיה •  ואשארושנמן •  זאהון |  |
| כפרים | קנטוריאנושי • נירקאראס • אופאי • אפג' • הודאס • נירטורה • יאנד • נירבוגדאני • פאביאנהאזה • פילפשדרוץ • גבריין • גיורטלק • יארמי • קוצ'ורד • מרק • נאג'דובוש • נירצ'הוי • נירקאטה • נירמגייש • נירפרסניה • אקריטופילפש • פפוש • ראפולט • סמושסג • טיבורסאלאש • ואלאי • אנרץ' • דגה • פניישליטקה • גיולהאזה • יקה • קקצ'ה • לוופטרי • מזלדאן • נירלווה • נירטש • פפ • פאטרוהה • רטקזברנץ' • סבולצ'באקה • סבולצ'וורשמרט • טיסקניאר • אוידומבראד • אויקנז • נג'צ'רקס • נפקור • נירפזון • שנייה • סבולץ' • טימאר • טיסנג'פלו • בשנייד • לשקוד • לוולק • מג' • ניריברון • ניריאקו • נירקרץ' • פטנהאזה • רמוצ'האזה • רוהוד • ברבאש • ברגדרוץ • ברגשוראן • צ'רודה • גלנש • גמז'ה • גולאץ' • גיירה • הטפיירצ'ה • אילק • קישוורשאן • לוניה • מארוקפפי • מאטיוש • נג'וורשאן • אולצ'ווה • פוסטדובוש • טאקוש • טרפה • טיסאדון • טיסקרצ'ן • טיססלקה • טיסוויד • ואמושאטיה • ברקס • בסטרץ • גגן • קק • נירטט • סקיי • טיסראד • ושמגייר • בוטפלאד • צגנדאניאד • צ'הולץ • צ'אסלו • צ'גלד • דרנו • פילשד • גצ'אי • גרבולץ • גיגייה • יאנקמאיטיש • קרשמיין • קישר • קישהודוש • קישנמן • קישפלאד • קישסקרש • קלצ'ה • קמרה • מגושליגט • מאנד • מהטלק • מילוטה • נאבראד • נגיאר • נג'הודוש • נג'סקרש • נמשבורזובה • אולצ'וואפאטי • פניולה • פניגה • רוז'אי • שונקאד • סמושאיי • סמושאוילק • סטמארצ'קה • טיסבץ' • טיסצ'צ'ה • טיסקורוד • טיסטברק • טוניוגמטולץ' • טיוודר • טורישטוואנדי • טוריצ'ה • ואמושורוסי • זייטה • ז'רויאן • באטורליגט • אנצ'נץ' • קישלטה • נירבלטק • נירבוגאט • נירצ'אסארי • נירדרז' • נירגלשה • נירגיולאי • נירפיליש • נירוושווארי • אמביי • פנסלק • פיריצ'ה • פוצ'פטרי • טרם • בלשה • בוי • גאוואוונצ'לה • פסב • פורצ'למה • טיסברצל • טיסטלק • צ'נגרשימה • צ'נגראויפלו • קומלודטוטפלו • פאטיוד • סמושאנגיאלוש • סמושבץ' • סמושטטארפלווה • טיוקוד • אורה • בלקאן • בירי • בקן • ארפטק • גסטרד • קאלושמיין • סקוי • בנק • אפריישקה • גיירצ'קה • קומורו • טיסבזדד • טיסמוגיורוש • טיססנטמארטון • טוז'ר • ז'ורק • סורגלמטוש • טיסדדה • טיסדוב • טיסאסלאר |  |
| יישובים בנפת קמצ'ה |
| --- | --- | --- |
| יישובים | קמצ'ה • ברקס • בסטרץ • דמצ'ר • גגן • קק • נירבוגדאן • נירטט • סקיי • טיסראד • ושמגייר |  |
ֶ
הדיוויזיה ה-11 (בריטניה)

| --- | --- |

 פרטים
 מדינה:  הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת
 שיוך:  הצבא הבריטי הצבא הבריטי
 סוג:  דיוויזיה
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  1914–1919 (כ־5 שנים)
 מלחמות:  מלחמת העולם הראשונה
 פיקוד
 דרגת המפקד:   מייג'ור גנרל
הדיוויזיה ה-11 (הצפונית) של הצבא הבריטי הייתה דיוויזיה בריטית אשר לחמה במלחמת העולם הראשונה.
היסטוריה

הדיוויזיה הוקמה באוגוסט 1914 כחלק מצבא קיצ'נר, ובאביב 1915 נשלחה הדיוויזיה לגליפולי, שם לחמה בקרבות הקשים נגד הטורקים כחלק מהקורפוס ה-9. בדצמבר 1915 הועברה הדיוויזיה למצרים, שם הגנה על תעלת סואץ, ובשנת 1916 הועברה הדיוויזיה לצרפת. הדיוויזיה לחמה במהלך הקרב על הסום כחלק מהקורפוס ה-2, וספגה אבדות כבדות. לאחר מכן לחמה הדיוויזיה בקרבות השונים בחזית המערבית, ובכלל זה בקרב מסין כחלק מהקורפוס ה-9, קרב פשנדל כחלק מהקורפוס ה-18, מתקפת האביב ומתקפת מאה הימים. לאחר המלחמה שוחררו חיילי הדיוויזיה, וביוני 1919 פורקה הדיוויזיה.
מפקדים

מייג'ור-גנרל פרדריק האמרסלי (אוגוסט 1914 – אוגוסט 1915)
מייג'ור-גנרל סר אדוארד פאנשווה (אוגוסט 1915 – יולי 1916)
לוטננט-גנרל סר צ'ארלס וולקומב (יולי–דצמבר 1916)
בריגדיר ג'. ארסקין (בפועל) (דצמבר 1916)
מייג'ור-גנרל ארצ'יבלד ריצ'י (נפצע בפעולה) (דצמבר 1916 – מאי 1917)
מייג'ור-גנרל הנרי רודולף דייוויס (נפצע בפעולה) (מאי 1917 – ספטמבר 1918)
בריגדיר סר אורמונד וינטר (בפועל) (ספטמבר 1918)
מייג'ור-גנרל ה. דייוויס (ספטמבר–אוקטובר 1918)
הדניש

הדניש היה שליט (לוגל) חצי  מיתולוגי של העיר השומרית חמזי, ששכנה באזור שבין הדיאלה לזב התחתון. היה הנציג היחיד של שושלת חמזי, ושלט במאה 25 לפנה"ס. הוא נזכר ברשימת המלכים השומרית.
לפי  אפוס שומרי היה מצביא מצליח והצליח לכבוש את רוב מסופוטמיה. הדניש, כנראה היה באמת אישיות אמיתית ובאמת הצליח להשתלט על ניפור כי במשך זמן ארוך הוא נזכר במקדש אנליל בניפור. הדניש הובס על ידי אוחוב (Uhub), מושל (אנסי Ensi) כיש ונסוג צפונה. אחרי שכיש נכבשה על ידי מלך ארך אן-שקושנה, הדניש הצליח להפוך לזמן-מה את עירו להגמונית בצפון מסופוטמיה.
ראו גם

רשימת המלכים השומרית
רובר SD1

| --- | --- |

Rover SD1
 מאפיינים כלליים
 נקרא גם:  Rover 2000  Rover 2300  Rover 2600  Rover 3500
 יצרן:  רובר (באנגלית: "The Rover Company Limited") (אנ')
 שנות ייצור:  1972–1986
 הרכבה:  בריטניה בריטניה  הודו הודו  ניו זילנד ניו זילנד
 מודל קודם:  Rover P6 (אנ')
 מודל אחריו:  Rover 800 series (אנ')
 מרכב:  Front-engine, rear-wheel-drive layout (אנ')
 אורך:  4,740 מ"מ
 רוחב:  1,770 מ"מ
 גובה:  1,380 מ"מ
 משקל:  1,320-1,525 ק"ג
 בסיס גלגלים:  2,815 מ"מ
 מפרט טכני
 מנוע:  4 צילינדרים, 1,994 סמ"ק המפיק 101 כ"ס ב-5,250 סל"ד (מנוע בנזין, מסוג "BL O-series engine" (אנ')) מתוצרת חטיבת אוסטין-מוריס ב"בריטיש ליילנד", יוצר בין השנים 1982-1986)  6 צילינדרים, בטור, 2,350 סמ"ק המפיק 126 כ"ס, ב-5,000 סל"ד (מנוע בנזין, מסוג "Leyland PE166 engine" (אנ') מתוצרת "ליילנד", יוצר בין השנים 1977-1986)  6 צילינדרים, בטור, 2,597 סמ"ק המפיק 135 כ"ס, ב-5,500 סל"ד (מנוע בנזין מסוג "Leyland PE166 engine" (אנ') מתוצרת "ליילנד", יוצר בין השנים 1977-1986)  V8 צילינדרים, 3,528 סמ"ק המפיק 157 כ"ס, ב-5,250 סל"ד (מנוע בנזין, מסוג "Rover V8 engine" (אנ'), יוצר בין השנים 1976-1986)  V8 צילינדרים, 3,528 סמ"ק המפיק 193 כ"ס, ב-5,280 סל"ד (מנוע בנזין, מסוג "EFi/Vitesse", יוצר בין השנים 1982-1986)  4 צילינדרים, 2,393 סמ"ק המפיק 90 כ"ס, ב-4,200 סל"ד (מנוע טורבו דיזל מסוג "VM HR488" (אנ'), יוצר בין השנים 1982-1985)
 הילוכים:  תמסורת אוטומטית - 3 מהירויות  תמסורת ידנית - 5 מהירויות
 מהירות מרבית:  167 קמ"ש (מנוע 1,994 סמ"ק)  180 קמ"ש (מנוע 2,350 סמ"ק)  187 קמ"ש (מנוע 2,597 סמ"ק)  203 קמ"ש (מנוע 3,528 סמ"ק מסוג "Rover V8 engine")  217 קמ"ש (מנוע 3,528 סמ"ק מסוג "EFi/Vitesse")  165 קמ"ש (מנוע דיזל)
 מעצב:  David Bache (אנ')  Charles Spencer King (אנ')
רובר SD1 (באנגלית: Rover SD1) היא מכונית סלון, בתצורת האצ'בק, מתוצרת יצרנית הרכב הבריטית, רובר אשר יוצרה בין השנים 1972–1976.
סך הכול יוצרו 303,345 יחידות.
תצורות "רובר SD1"

5 דלתות - הצ'בק
5 דלתות - סטיישן
מנועי "רובר SD1"

מנועי בנזין
מנועי דיזל (טורבו דיזל)
דגמי "רובר SD1"

"Rover 2000"
"Rover 2300"
"Rover 2300 S"
"Rover 2300 SE"
"Rover 2400 SD Turbo"
"Rover 2600"
"Rover 2600 S"
"Rover 2600 SE"
"Rover 2600 Vanden Plas"
"Rover 3500"
"Rover 3500 SE"
"Rover 3500 Vanden Plas"
"Rover 3500 Vanden Plas EFi"
"Rover V8-S"
"Rover Vitesse"
תמונות

"רובר SD1"
"רובר SD1" דגם "3500"
"רובר SD1" דגם "3500", שנת 1986
"רובר SD1"
"רובר SD1", שנת 1981
"רובר SD1"
"רובר SD1"
"רובר SD1"
"רובר SD1"  - סטיישן, שנת 1975
"רובר SD1"  - סטיישן, שנת 1975
"רובר SD1"  - סטיישן, שנת 1977
"רובר SD1"  - מבט לתא הנהג
"רובר SD1" דגם "2300" - מבט למנוע 6 הצילינדרים, 2,300 סמ"ק
"רובר SD1"  - ניידת משטרה במחוז וסט מידלנדס הממוקם באזור מערב המידלנדס באנגליה
ראו גם

רובר
לקריאה נוספת

דגמי "רובר SD1" - תמונות
רובר - אוסטרליה (Rover SD1 Australia) (roversd1australia)
מועדון "רובר SD1" (roversd1club.net/home)
הערות שוליים

↑    Andrew B Roberts, ‏Rover SD1 at 40: the right car made by the wrong company, The Telegraph, 20 September 2016
↑  "רובר SD1" autoclassics.com/posts/buyer-guides/rover-sd1-buying-guide
↑  "רובר SD1" - הסיפור המלא amazon.com/Rover-SD1-1976-1986-Europa-Militaria
↑  דגמי "רובר SD1" classics.honestjohn.co.uk/reviews/rover/sd1
↑  "רובר SD1" independent.co.uk/life-style/motoring/features/rover-sd1
↑  "רובר SD1" דגם "2600" roversd1australia.com/wp-content/uploads/2011/11/Rover-2600-Leyland-South-Africa-Brochure
↑  דגם "רובר SD1" מודל "3500" web.archive.org/web/20140117193015
↑  דגם "רובר SD1" מודל "3500" classiccars4sale.net/classic-car-review/c2c-rover-sdi
רנטורציה

כך נראית תמונת המצב ממצב שבו החלבון עבר דנטורציה למצב שבו החלבון עבר רנטורציה.
רנטורציה הוא התהליך ההפוך מדנטורציה. ברנטורציה, החלבון מתקפל בחזרה למבנה הנטיבי (הטבעי) שלו. בדרך כלל, רנטורציה מתאפשרת בתנאי מעבדה מיוחדים או במקרם שבהם הדנטורציה של החלבון הייתה חלקית. חלבונים גלובולריים מעטים, רובם קטנים ובעלי מבנה נטיבי יציב מאוד, יכולים לעבור רנטורציה ספונטנית גם לאחר דנטורציה מלאה ללא עזרת גורם מסייע כגון אנזימים, שפרונים ושפרונינים.
רנטורציה תביא להתקפלות מחודשת של החלבון ולחזרה כמעט מלאה של התפקוד הביוכימי שלו, זאת משום שהאינפורמציה לגבי ההתקפלות של החלבון נמצאת ברצף חומצות האמינו, כלומר במבנה הראשוני של החלבון, אשר לא מושפע מהתהליך הדנטורטיבי.
הראיה הראשונה לכך שהמבנה הראשוני של הפוליפפטיד מכיל את כל המידע הנחוץ  להתקפלות למבנה הנטיבי שלו סופקה בדוגמה של אנפינסן, שהראה שהאנזים ריבונוקלאז A יכול לעבור רנטורציה מלאה ללא נוכחות של גורמים מסייעים. תהליכי הדנטורציה והרנטורציה הם בעלי אופי קואופרטיבי, כלומר יצירה של קשר כימי ראשון, מובילה ליצירת קשרים כימיים נוספים.
הערות שוליים

↑  4, לנינג'ר: עקרונות הביוכימיה, האוניברסיטה הפתוחה, 2018
שרגא סגל

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1939 פששניץ, פולין
 פטירה:  2006 (בגיל 67 בערך)
 ענף מדעי:  אימונולוגיה
 מקום מגורים:  באר שבע ועומר ישראל
 מקום לימודים:  אוניברסיטת בר-אילן, מכון ויצמן למדע
 מוסדות:  מכון ויצמן למדע   אוניברסיטת ג'ונס הופקינס   אוניברסיטת סטנפורד   אוניברסיטת בן-גוריון בנגב
 
שרגא סגל (1939 – 2006) היה פרופסור, דקאן (1994–2000) וממייסדי הפקולטה למדעי הבריאות באוניברסיטת בן-גוריון בנגב, ומשנה לרקטור האוניברסיטה. ראש המחלקה למיקרוביולוגיה, אימונולוגיה וגנטיקה בפקולטה למדעי הבריאות באוניברסיטת בן-גוריון בנגב. נשיא האגודה הישראלית לאימונולוגיה ויו"ר המועצה לניסויים בבעלי חיים. חוקר בתחום הסרטן.
ביוגרפיה

נולד בפששניץ שמצפון לוורשה שבפולין. אביו שירת בצבא פולין וסבא שלו לקח את המשפחה לוורשה, שם נתלה ואחיותיו נשלחו לאושוויץ. הוא נותר עם אמו. השניים גורשו לארכנגלסק שבצפון רוסיה. לאחר כמה שנים הצטרף אבא שלו אל המשפחה. בשנת 1949 עלה עם הוריו לישראל למעברת שער העלייה. אחר כך התיישבה המשפחה בבית דגן, בבית ערבי נטוש. כחמש שנים חיו ללא חשמל ומים זורמים.
סיים את לימודי התואר הראשון במחלקה למדעי החיים, מיקרוביולוגיה באוניברסיטת בר-אילן. את הדוקטורט שלו סיים במכון ויצמן למדע. ואת הפוסט דוקטורט שלו עשה באוניברסיטת ג'ונס הופקינס ובאוניברסיטת סטנפורד. הגיע לדרגת אלוף-משנה בחיל השריון והיה בשירות מילואים פעיל עד ליום מותו.
בשנת 1975 הקים את המחלקה לאימונולוגיה ולמיקרוביולוגיה בפקולטה למדעי הבריאות באוניברסיטת בן-גוריון בנגב, אשר ביססה את מעמדה כאחת המחלקות המובילות בארץ בתחומה. הוא שימש כראש המחלקה במשך שנים רבות, ובמקביל ייסד את החטיבה למדעי היסוד בפקולטה, ואף עמד בראשה בין השנים 1981–1984.
בין השנים 1994–2000 נבחר סגל לדקאן הפקולטה אף על פי שאינו רופא. תחת ניהולו הוקמו בית הספר למדעי המעבדה הרפואית, המחלקה לרפואת חירום, בית הספר לרפואה בינלאומית בשיתוף עם אוניברסיטת קולומביה, ותוכנית לימודי תואר שני בבריאות הציבור. הוא אף יזם והקים את בית הספר לרוקחות.
סגל כתב כ-200 מאמרים מדעיים אשר פורסמו בכתבי עת יוקרתיים.
סגל נפטר מאירוע לבבי בשנת 2006.
הנצחה

כיכר האור, בכניסה לשכונת רמות בסמוך לאוניברסיטת בן-גוריון בנגב קרויה על שמו של פרופ' שרגא סגל. בכיכר פסל פרי עבודתה של פאולה עובדיה.
כיכר האור ע"ש פרופ' שרגא סגל פסלת: פאולה עובדיה
הדיוויזיה ה-119 (האימפריה הגרמנית)

| --- | --- |

סמל מפקדת דיוויזיה בצבא הקיסרי הגרמני
 פרטים
 מדינה:  הקיסרות הגרמנית הקיסרות הגרמנית
 שיוך:   צבא הקיסרות הגרמנית
 סוג:  דיוויזיה
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  16 במרץ 1915 – 19 בדצמבר 1918 (3 שנים)
 מלחמות:  מלחמת העולם הראשונה
 פיקוד
 מפקדים
הדיוויזיה ה-119 (בגרמנית: 119. Division) הייתה דיוויזיה של צבא הקיסרות הגרמנית. הדיוויזיה לחמה במלחמת העולם הראשונה, ופורקה עם סיומה.
היסטוריה

הדיוויזיה הוקמה ב-16 במרץ 1915, ולמפקדה מונה גאורג קרל פון בהר. הדיוויזיה לחמה בחזית המזרחית, ובכלל זה במתקפת גורליצה-טרנוב, מתקפת אגם נארוץ' ומתקפת ברוסילוב. במאי 1917 הועברה הדיוויזיה לחזית המערבית, שם לחמה בקרב איפר השלישי ובקרב קמברה. בשנת 1918 היא לחמה במתקפת האביב, ולאחר מכן לחמה במתקפת מאה הימים. לאחר המלחמה חזרה הדיוויזיה לגרמניה, וב-19 בדצמבר 1918 פורקה הדיוויזיה.
מפקדים

קרל פון בהר (16 במרץ 1915 - 5 בספטמבר 1916)
פאול גרינרט (6 בספטמבר 1916 - 13 בנובמבר 1917)
קרל וילהלם אוסקר ברגר	(14 בנובמבר 1917 - 23 באוגוסט 1918)
אדוארד פון ינה (23 באוגוסט 1918 - 3 בספטמבר 1918)
גוסטב האגנברג (4 בספטמבר 1918 - 19 בדצמבר 1918)
לקריאה נוספת

Ruhmeshalle unserer Alten Armee. Herausgegeben auf Grund amtlichen Materials des Reichsarchivs, Militär-Verlag, Berlin 1927, S. 66, 113–114.
הדנברגיט

| --- | --- |

 תכונות המינרל
 הרכב כימי:  FeCaSi2O6
 מערך קריסטלוגרפי:  מונוקליני
 צורת הגביש:  גבישים קצרים דמויי מנסרה בעלי חתך ריבועי. לרוב מופע במקבץ סיבי, קומפקטי, או עמודי
 צבע:  שחור, שחור ירקרק, ירוק כהה וחום כהה.
 ברק:  זגוגי
 שקיפות:  שקוף למחצה עד אטום
 פצילות:  מושלמת בשני מישורים שביניהם זווית ישרה.
 שבירה:  בלתי שווה.
 קשיות:  5 עד 6 בסולם מוס
 משקל סגולי:  3.55-3.25
 שרטוט:  לבן עד ירקרק חיוור
 מינרלים נלווים:  וולאסטוניט, גרוסולאר, מגנטיט, גלנה, וקלציט
הדנברגיט הוא מינרל השייך לקבוצת הפירוקסן, קבוצה של מינרלים אינוסיליקטים (סיליקטים במבנה בצורת שרשרות) בעלי שרשרת בודדת. ההדנברגיט שייך לשורת המינרלים האיזומורפית (כלומר שורה של תרכובות אנלוגיות בהרכבן) הכוללת את הדיופסיד (MgCaSi2O6, בהדנברגיט מחליף ברזל את המגנזיום שבדיופסיד) והאוגיט. גבישי ההדנברגיט הם בדרך כלל בעלי גוון ירוק כהה עד שחור והגוון היא אחת הדרכים בהן ניתן להבדילו מדיופסיד שלו גוון ירוק בהיר.
הדנברגיט מצוי בסלעי יסוד ובמגוון של סלעים מותמרים, כמו בסקארן.
מקומות בהם ניתן למצוא הדנברגיט כוללים את נורדמרק בשוודיה שם נתגלה המינרל לראשונה, ברוקן היל באוסטרליה, האי אלבה, חבל טוסקנה באיטליה, קזחסטן ובמדינות קליפורניה וניו ג'רזי בארצות הברית.
תכונה מעניינת להדנברגיט היא התפרקותו בנוכחות חומצה קרבונית, שגורמת ריאקציה שהתוצרים שלה הם חומצה  אורתוסיליצית והמטיט. זוהי דוגמה קלאסית לתהליך של בלייה כימית של מינראלים, שמקורם בסלעים פלוטוניים וגם הסבר לכמויות גדולות של המטיט שמצויות בסמוך לאזורים מגמתיים.
את שם המינרל טבע הכימאי השוודי יונס יעקב ברצליוס ב-1819 על שם המינרלוג השוודי מ.א. לודוויג הדנברג (M.A. Ludwig Hedenberg) שגילה אותו.
הדנובה החדשה

| --- | --- |

הדנובה (משמאל) והדנובה החדשה (מימין) וביניהן אי הדנובה
 מידע כללי
 סוג:  ערוץ 
 מיקום:  וינה 
 מדינה:  אוסטריה 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1987
 תאריך פתיחה רשמי:  1987 
 מידות
 אורך:  21 ק"מ 
 קואורדינטות:  48°14′00″N 16°24′20″E﻿ / ﻿48.233333333333°N 16.405555555556°E﻿ / 48.233333333333; 16.405555555556
  (למפת וינה מוגדלת) הדנובה החדשה(למפת וינה רגילה) הדנובה החדשה
 
נקודת הפיצול של הדנובה החדשה מהדנובה
הדנובה החדשה (בגרמנית: Neue Donau) היא תעלת מים מלאכותית שמקורה בנהר הדנובה אשר בווינה שבאוסטריה וממוקמת מזרחית לו. התעלה נבנתה במאה ה-19 כדי להכיל עודפי מים מהדנובה על מנת למנוע הצפה של וינה בזמנים בהם הזרימה בדנובה היא חזקה, דבר שקרה מספר פעמים בהיסטוריה. האדמה שנחפרה מהדנובה החדשה יצרה את "אי הדנובה", רצועת אדמה באורך של 21.1 ק"מ וברוחב משתנה של 70-120 מטר, המפרידה בין הדנובה לדנובה החדשה.
הדמרק

הדמרק (בנורווגית: Hedmark) היה אחד ממחוזות נורווגיה. למחוז גבול משותף עם המחוזות טרנדלג, אופלנד ואקרסהוס. אסטפולד הוא המחוז ה-4 הגדול ביותר במדינה. מנהל המחוז נמצא בהאמאר. הדמרק ואופלנד הם המחוזות היחידים בנורווגיה ללא רצועת חוף. חלק מאירועי אולימפיאדת לילהאמר ב-1994 נערכו בהדמרק.
מקור השם בנורדית עתיקה Heiðmǫrk. האלמנט הראשון במילה הוא heiðnir – שם של שבט גרמאני עתיק. האלמנט האחרון של המילה mǫrk, פירושו "גבול", "יערות".
ב-1 בינואר 2020 הדמרק ואופלנד אוחדו למחוז ינלנה.
סמל המחוז הוא חדש יחסית, והוא עוצב בשנת 1987.
פוליטיקה

אחת לארבע שנים בחרו תושבי הדמרק 33 נציגים לאספת מחוז הדמרק. לאחר הבחירות בספטמבר 2007, רוב מושבי האספה הוחזקו על ידי קואליציית שלוש מפלגות המורכבת ממפלגת העבודה (14 מושבים), מפלגת המרכז (5 מושבים) ומפלגת השמאל הסוציאליסטי (2 מושבים). שמונה מפלגות היו מיוצגות באספה, כאשר חמש הנותרות היו מפלגת הקידמה (4 מושבים), המפלגה השמרנית (4), המפלגה הליברלית (2), המפלגה הנוצרית-דמוקרטית (1) ומפלגת הגמלאים (1). בראש האספה עמד ראש עיריית המחוז (נורווגית: Fylkesordfører). בין השנים 2007 ל-2011, ראש עיריית המחוז היה ארנפין נרגארד, שייצג את מפלגת המרכז.
בשנת 2003 הוקמה מערכת פרלמנטרית, שפירושה כי אספת המחוז בחרה בממשל פוליטי או במועצה להחזיק בכוח הביצועי. מועצה מחוזית זו שיקפה את רוב אספת המחוז וכללה את שלוש המפלגות המחזיקות ברוב מושבי האספה, כלומר מפלגת העבודה, מפלגת המרכז ומפלגת השמאל הסוציאליסטי. את המועצה הוביל סיב טורודבקקן, חבר מפלגת העבודה.
הדיוויזיה ה-11 (ארצות הברית)

| --- | --- |

תג הכתף של הדיוויזיה
 פרטים
 כינוי:  "פסל החירות"
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 שיוך:   צבא ארצות הברית
 סוג:  דיוויזיה
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  1917 1943 – 1919 1945 (כשנתיים)
 מלחמות:  מלחמת העולם הראשונה מלחמת העולם השנייה
הדיוויזיה ה-11 של צבא ארצות הברית הוקמה פעמיים במהלך מלחמת העולם הראשונה. לאחר מכן היא הוקמה מחדש בפעם השלישית כ"דיוויזיית פנטום" של מלחמת העולם השנייה כחלק מ-Fortitude South II.
היסטוריה > מלחמת העולם הראשונה

הדיוויזיה ה-11 הוקמה לראשונה כדיוויזיית המשמר הלאומי בתחילת 1917, והורכבה מיחידות של המשמר הלאומי של מישיגן וויסקונסין. בסוף אותה שנה הפכה הדיוויזיה ה-11 לדיוויזיית הרגלים ה-32.
הדיוויזיה ה-11 הוקמה מחדש כדיוויזיה של הצבא הלאומי באוגוסט 1918, ועליה פיקד לזמן קצר ג'וזף אלפרד גסטון ואחריו ג'סי מקי. קרטר. הדיוויזיה זכתה לכינוי דיוויזיית לה פאייט,  וסמל שרוולי הכתף שלה כלל צללית של לה פאייט.  רגימנט הרגלים ה-17 ורגימנט הרגלים ה-63 היו שתי היחידות שנבחרו כקאדר שסביבו תיווצר הדיוויזיה. רגימנטים הרגלים ה -71 וה-72 נוצרו מקאדרים של הרגימנטים ה -17 וה-63 . חטיבת ארטילריית השדה של הדיוויזיה הוכשרה בווסט פוינט, קנטקי, ומעולם לא הצטרפה לדיוויזיה במחנה מיד. הדיוויזיה החלה לנוע לאנגליה ב-25 באוקטובר 1918, והגיעה ב-8 בנובמבר 1918. עם שביתת הנשק, פעילויות נוספות הופסקו והדיוויזיה התפרקה ב-29 בנובמבר 1918 במחנה מיד, מרילנד.
היסטוריה > מלחמת העולם השנייה (היווצרות הונאה)

דיוויזיית הרגלים ה-11 הוקמה מחדש בפעם השלישית בשנת 1944 כחלק ממבצע Fortitude, והיא נועדה להחליף את דיוויזיית השריון ה-4 האמיתית כאשר היא תעבור לנורמנדי.
הדיוויזיה הוצגה לגרמנים כיחידה מאומנת היטב המבוססת באזור סביב נורת'וויץ', צ'שייר, כשהמפקדה שלה ממוקמת בבית דלאמיר. כאשר דיוויזיית השריון ה-4 עברה לנורמנדי, דיוויזיית הרגלים ה-11 תוארה כשהיא עוברת לתוך הרבעים שהתפנו סביב בורי סנט אדמונדס . שם, כחלק מהקורפוס האמריקאי ה-33 של הארמייה ה-14 היא הוצגה כמי שאמורה לבצע את הנחיתות בפה-דה-קאלה. בעקבות Fortitude South II, הדיוויזיה ה-11 תוארה כשהיא עוברת לווינצ'סטר בהמפשייר במהלך אוגוסט 1944. לאחר ההונאה עברה הדיוויזיה ה-11 לאברגאבוני שבדרום ויילס במהלך אוקטובר 1944, כאשר ההונאה הופסקה על ידי הודעה שהדיוויזיה ה-11 פורקה כדי לספק תחליפים ליחידות אחרות. בהטעיה הורכבה דיוויזיית הרגלים ה-11 מרגימנטים הרגלים ה-178, ה-352 וה-399, בנוסף ליחידות ארטילריה ותמיכה.
הערות שוליים

↑  Paul Dickson, War Slang, 2011, page 76
↑  The American Rifleman, Divisional Insignia Explained, 1 March 1919, page 451
1 2  Beamish, 2005, p. 562
↑  Hesketh, 1999, p. 244
1 2 3  Holt, 2005, p. 902
↑  Hesketh, 1999, p. 422
↑  Hesketh, 1999, p. 418
סמל שרוול כתף של דיוויזיית הרגלים ה-11 השלישית. הוא יוצר כדי להידמות לפנים של שעון, כאשר עמדת השעה 11 בצבע שחור כדי לייצג את הדיוויזיה ה-11.
הדיוויזיה ה-115 (האימפריה הגרמנית)

| --- | --- |

סמל מפקדת דיוויזיה בצבא הקיסרי הגרמני
 פרטים
 מדינה:  הקיסרות הגרמנית הקיסרות הגרמנית
 שיוך:   צבא הקיסרות הגרמנית
 סוג:  דיוויזיה
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  1 באפריל 1915 – 18 באוקטובר 1919 (4 שנים)
 מלחמות:  מלחמת העולם הראשונה
 פיקוד
 מפקדים
הדיוויזיה ה-115 (בגרמנית: 115. Division) הייתה דיוויזיה של צבא הקיסרות הגרמנית. הדיוויזיה לחמה במלחמת העולם הראשונה, ופורקה עם סיומה.
היסטוריה

הדיוויזיה הוקמה ב-1 באפריל 1915, ולמפקדה מונה אלפרד פון קלייסט. בתחילה לחמה הדיוויזיה בחזית המערבית, אולם באוגוסט אותה שנה הועברה הדיוויזיה לחזית המזרחית, שם לחמה בקרבות על וילנה וקובנה. בשנת 1916 הועברה הדיוויזיה לרומניה, שם לחמה עד לתום הקרבות בדצמבר 1917. באפריל 1918 הועברה הדיוויזיה שוב לחזית המערבית, שם היא השתתפה במתקפת האביב, ובכלל זה בקרב השלישי על האן ובקרב השני על המארן, ולאחר מכן לחמה במתקפת מאה הימים. לאחר המלחמה חזרה הדיוויזיה לגרמניה, וב-18 באוקטובר 1919 פורקה הדיוויזיה.
מפקדים

גנרל-לויטננט אלפרד פון קלייסט (1 באפריל 1915 – 5 בפברואר 1918)
גנרל-לויטננט תאודור מנגלבייר (6 בפברואר 1918 – 21 במרץ 1918)
גנרל-מיור פרידריך קונדט (22 במרץ 1918 – 1 בינואר 1919)
גנרל-לויטננט דיטריך פון רודר (2 בינואר 1919 – 18 באוקטובר 1919)
לקריאה נוספת

Ruhmeshalle unserer Alten Armee. Herausgegeben auf Grund amtlichen Materials des Reichsarchivs, Militär-Verlag, Berlin 1927, S. 66, 113–114.
הדיוויזיה ה-117 (האימפריה הגרמנית)

| --- | --- |

סמל מפקדת דיוויזיה בצבא הקיסרי הגרמני
 פרטים
 מדינה:  הקיסרות הגרמנית הקיסרות הגרמנית
 שיוך:   צבא הקיסרות הגרמנית
 סוג:  דיוויזיה
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  1 באפריל 1915 – 30 באפריל 1919 (4 שנים)
 מלחמות:  מלחמת העולם הראשונה
 פיקוד
 מפקדים
סמל היחידה
הדיוויזיה ה-117 (בגרמנית: 117. Division) הייתה דיוויזיה של צבא הקיסרות הגרמנית. הדיוויזיה לחמה במלחמת העולם הראשונה, ופורקה עם סיומה.
היסטוריה

הדיוויזיה הוקמה ב-1 באפריל 1915, ולמפקדה מונה ארנסט קונצה. בתחילה לחמה הדיוויזיה בחזית המערבית, והשתתפה בקרב ארטואה השני, קרב ארטואה השלישי והקרב על הסום. באוגוסט 1916 הועברה הדיוויזיה לרומניה, שם לחמה בקרבות השונים. באוקטובר 1917 הועברה הדיוויזיה לאיטליה, שם היא נטלה חלק בקרב קפורטו. במרץ 1918 הועברה הדיוויזיה שוב לחזית המערבית, שם היא השתתפה במתקפת האביב, ולאחר מכן לחמה במתקפת מאה הימים. לאחר המלחמה חזרה הדיוויזיה לגרמניה, וב-30 באפריל 1919 פורקה הדיוויזיה.
מפקדים

ארנסט קונצה (6 באפריל 1915 – 26 באוגוסט 1916)
פאול זיידל (27 באוגוסט 1916 – 24 בנובמבר 1917)
פאול פון דראביך-וכטר (25 בנובמבר 1917 – 12 באפריל 1918)
קרל הפר (13 באפריל 1918 – 30 באפריל 1919)
לקריאה נוספת

Ruhmeshalle unserer Alten Armee. Herausgegeben auf Grund amtlichen Materials des Reichsarchivs, Militär-Verlag, Berlin 1927, S. 66, 113–114.
הדיוויזיה ה-112 (ורמאכט)

| --- | --- |
סמל הדיוויזיה
סמל הדיוויזיה
 פרטים
 מדינה:  גרמניה הנאצית גרמניה הנאצית
 שיוך:   ורמאכט
 סוג:  דיוויזיית חיל רגלים
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  10 בדצמבר 1940 – נובמבר 1943 (כשנתיים)
 מלחמות:  מלחמת העולם השנייה
 פיקוד
 מפקדים
הדיוויזיה ה-112 (בגרמנית: 112. Infanterie-Division) הייתה דיוויזיית חיל רגלים של הורמאכט שלחמה במלחמת העולם השנייה.
היסטוריה

הדיוויזיה הוקמה ב-10 בדצמבר 1940, והועמדה תחת פיקוד פרידריך מית. במהלך מבצע ברברוסה לחמה הדיוויזיה כחלק מהקורפוס ה-35 כעתודת קבוצת ארמיות דרום, ולאחר מכן במסגרת הארמייה השנייה, עמה לחמה בקרב קייב. במהלך הקרב על מוסקבה לחמה הדיוויזיה כחלק מארמיית הפאנצר השנייה, והשתתפה בקרב הקשה על טולה. לאחר קרב קורסק לחמה הדיוויזיה במתקפת בלגורוד-חרקוב כחלק מארמיית הפאנצר הרביעית, ולאחר מכן לחמה בקרב דנייפר בו ספגה אבדות כבדות, ובעקבות כך פורקה הדיוויזיה בנובמבר 1943.
מפקדים

| שם | כהונה |
| --- | --- |
פרידריך מית: 10 בדצמבר 1940 - 10 בנובמבר 1942
אלברט נוויגר: 10 בנובמבר 1942 - 20 ביוני 1943
רולף ווטמן: 20 ביוני 1943 - 3 בספטמבר 1943
תיאובאלד ליב: 3 בספטמבר 1943 - נובמבר 1943