stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אל-ערוב
גאוגרפיה ואתרים

שטח מחנה הפליטים כ-350 דונם (0.4 קילומטר רבוע) כך שצפיפות האוכלוסין במחנה היא כ-26,000 איש לקמ"ר.
32 אמות מים נחצבו ונבנו בארץ ישראל בין תקופת בית ראשון והתלמוד. גולת הכותרת בהן הייתה האמה שנמשכה מעיינות ערוב ובה הובלו המים להר הבית, לאורך 68 קילומטר. על פי יוספוס, מפעל חשמונאי זה הזרים 60 מ"ק מים בשעה, ומימיו שימשו למטרות פולחן, טהרה והיגיינה בבית המקדש בירושלים עבור כמיליון עולי רגל שעלו להקריב כ-255,550 קורבנות במקדש בכל אחד משלושת הרגלים. המים וההפרשה של הקורבנות זרמו לנחל קדרון, השקו ודישנו את גן המלך, בו גידלו הכוהנים צמחי קטורת ובשמים עבור בית המקדש.
בקצה המזרחי של מחנה הפליטים נובעים עינות ערוב, המזרימים את מימיהם לתוך "בריכת הערוב" הסמוכה, שהיוותה חלק ממערכת אספקת המים לירושלים בתקופה הרומית. את הבריכה הזינה בנוסף אמת הערוב, שמקורה במעיינות כוזיבה, כ-2 קילומטרים דרומית לאל ערוב, וקצה בבריכות שלמה שעל יד בית לחם.
גבולו המערבי של המחנה צמוד לכביש 60, בנקודה בה יש עיקול חד המכונה "צומת אל-ערוב". מצידה השני של הצומת שוכנת "מכללת אל-ערוב", מכללה חקלאית פלסטינית שהוקמה כתחנת ניסיונות חקלאית בשנות השלושים תחת שלטון המנדט הבריטי. תחת שלטון ירדן נבנה לצידה בית ספר חקלאי בשנות ה-60 של המאה ה-20, שהפך לתיכון הפעיל בימינו, בו לומדים נערי אל ערוב.
ממערב לאל ערוב, בין הכפר ובין בית אומר, שוכן יער אל-קרן. היער נשמר והורחב בשנות השלושים על ידי השלטון המנדטורי, שהכריז עליו כשמורת טבע. בלב היער שוכנת חורבת אל-קרן, ובה שרידי מצד רומאי.
כ-400 מטר מצפון לאל ערוב נמצא בית הברכה (במקור בערבית: בית אל-ברכּה), מתחם בן כארבעים דונם שנבנה החל מסוף שנות הארבעים של המאה העשרים על ידי תומאס למבי, מיסיונר נוצרי אמריקאי. ב-2015 פורסם כי פעיל הימין אריה קינג רכש את המתחם. המתחם יסופח למועצה אזורית גוש עציון.
גאוגרפיה ואתרים > קריית ערביה

בתחילת שנות ה-70 של המאה ה-20, התגלתה בסמוך לכפר אלערוב מערכת מסתור גדולה. באתר חפרו יעקב משורר ויורם צפריר. במערכת המסתור נמצאו ממצאים מימי מרד בר כוכבא כולל מטבעות בר כוכבא. בעקבות מציאת מערכת המסתור בכפר אלערוב הוצע לזהות את המקום עם קריית ערביה. ליד הכפר מצויים כמה מעיינות, ולפיכך גדלו שם כנראה ערבות והדסים בשפע. פרט זה תואם את אזכורה של קריית ערביה ב"איגרת ארבעת המינים" של בר כוכבא, בה מתבקשים אנשי עין גדי להביא מקריית ערביה ארבעת המינים כדי לחוג את חג הסוכות.
בספטמבר ואוקטובר 2015 הרסו פלסטינים בכלים כבדים את אתר העתיקות של מערכות המסתור באלערוב.
הערות שוליים

1 2  מפקד אוכלוסין 2016, באתר של הלשכה הפלסטינית המרכזית לסטטיסטיקה
↑  אל-ערוב - אתר מפה, באתר wap.mapa.co.il (ארכיון)
↑  נסגרה תחנת המשטרה, דבר, 6 בפברואר 1938
↑  מביקור הנציב, דבר, 5 באפריל 1936
↑  Al 'Arrub Refugee Camp Profile
↑  אבינועם בר יוסף, מתנחלים מתאמנים בהתחמקות מהתקפת אבנים בעזרת כדורי טניס, מעריב, 26 באוגוסט 1988
ברוך מאירי, תושבת קריית־ארבע נאשמת בידוי אבנים במכונית ערבית, מעריב, 1 באוגוסט 1988
↑  אפי לנדאו, ‏החברות אחים שחר ואסם זכו במיכרזים לסלילת שני כבישים עוקפים בגדה, באתר גלובס, 15 בדצמבר 1998
↑   יותם ברגר, נתניהו התחייב בפני ראשי המתנחלים להשקיע מאות מיליוני שקלים בפיתוח תשתיות בגדה, באתר הארץ, 25 באוקטובר 2017
↑  צו ההפקעה
↑  'Localities in Hebron Governorate by Type of Locality and Population Estimates, 2007-2016 ,' Palestinian Central Bureau of Statistics, 2016.
↑  מלחמות היהודים פרק ו',ט;ב
↑  מנשה הראל ,קדמוניות נופי ארץ-ישראל : הביוגרפיה של העם על פי הגאוגרפיה של הארץ,עמוד:64
↑  שמורת יער אל קרן – iNature, באתר www.inature.info
↑   חיים לוינסון, אנשי ימין מקימים בחשאי התנחלות אסטרטגית שתחזק את השליטה בין גוש עציון לחברון, באתר הארץ, 22 במאי 2015
↑  ענבל תמיר, ‏בלעדי: יעלון הורה לספח התנחלות חדשה לשטח גוש עציון, באתר גלי צה"ל, 1 באוקטובר 2015
↑  י' צפריר, מערה מימי בר כוכבא ליד עין ערוב, קדמוניות ח', תשל"ה, עמ' 24-27; Y. Tsafrir, B. Zissu, A hiding complex of the Second Temple period and the time of the Bar-Kohkba revolt at ‛Ain-‛Arrub in the Hebron hills, The Roman and Byzantine Near East 3, ed. J. H. Humphrey (Journal of Roman Archaeology. Supplementary Series 49), (Portsmouth, Rhode Island, 2002), pp. 7–36.
↑  אפרת פורשר, גוש עציון: פלשתינים הרסו אתר מתקופת מרד בר כוכבא, באתר ישראל היום, 2 באוקטובר 2015.
| דגל הרשות הפלסטיניתיישובי נפת חברון |
| --- | --- | --- |
| ערים | חברון • דורא • חלחול • יטא • דאהרייה |  |
| מועצות מקומיות | בני נעים • בית עווא • בית אולא • בית אומר • דיר סאמת • אידנא • ח'אראס • נובא • סעיר • א-סמוע • צוריף • תרקומיא • תפוח |  |
| כפרים | אום אל-ח'יר • אל-בקעה • בית עמרה • בית ענון • בית כאחיל • בית א-רוש אל-פוקא • אל-בורג' • דיר אל-עסל אל-פוקא • א-דווארה • חדב אל-פוואר • אל-חילה • חוריז • אמריש • ג'בעה • ח'ירבת כרמה • אל-כרמל • ח'אלת אל-מאיה • חֻ'רסא • אל-כום • ח'ירבת סאפא • ח'רבת זנוטה • ח'ירבת א-סימיא • מג'ד • קַלְקַס • קילה • רמאדין • א-ריחייא • א-שויוח' • שיוח' אל-ערוב • א-סורה • א-טבקה • אל-עודייסה • זיף • ראבוד • קורייסה |  |
| מחנות פליטים | אל-ערוב • אל-פוואר |  |
נפות הרשות הפלסטינית
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987008370777305171
אל-קרארה

| --- | --- |
 מדינה / טריטוריה:  חמאס (דה פקטו, מאז יוני 2007), הרשות הפלסטינית
 נפה:  ח'אן יונס
 גובה:  40 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיירה:  29,004 (2017)
 קואורדינטות:  31°22′23″N 34°19′59″E﻿ / ﻿31.373125°N 34.333111111111°E﻿ / 31.373125; 34.333111111111 
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת מערב הנגב מוגדלת) אל-קרארה(למפת מערב הנגב רגילה) אל-קרארה(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום אל-קרארה(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום אל-קרארה  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
אל-קרארה (בערבית: القرارة, בהגייה המקומית קרויה גם אל-גרארה) היא עיירה פלסטינית הנמצאת בנפת ח'אן יונס, צפונית לח'אן יונס. לפי נתוני הלשכה הפלסטינית המרכזית לסטטיסטיקה העיירה מנתה כ-29,004 תושבים בשנת 2017.
מרכזי תרבות

בעיירה הוקם מוזיאון אל-קרארה, מרכז תרבות ומוזיאון היסטורי וארכאולוגי, בסמוך למסגד המרכזי.
בין המוצגים במוזיאון כלי חרס מהתקופה הכנענית, מטבעות רומיים, פסיפסים ביזנטיים, חרבות מהתקופה הצלבנית, ציוד חקלאי מהמאה ה-19, כלי בישול מנחושת וגלביות פלסטיניות מסורתיות רקומות. המוזיאון מומן חלקית על ידי קרן עומאר אל-קטאן.
כחלק מיחסי הרשות הפלסטינית–יפן מימנה יפן הקמת גשר להולכי רגל בעיירה, מעל לדרך סלאח א-דין, המאפשר גישה בטוחה למוסדות חינוך ובריאות. הגשר נחנך בספטמבר 2023.
בסכסוך הישראלי-פלסטיני

העיירה מהווה יעד קבוע לתקיפות צה"ל ברצועת עזה.
בשנת 2008 נהרגו בסמוך לאל-קרארה חמישה חברי חוליה של הג'יהאד האסלאמי הפלסטיני.
בינואר 2017 נכנסו כוחות צה"ל למבצע קרקעי בעיירה, ושוב בדצמבר 2017.
בשנת 2022 במבצע עלות השחר נפגעו חקלאים ורועי צאן מהעיירה כתוצאה מתקיפות צה"ל ברצועת עזה.
בשנת 2023 במבצע מגן וחץ תקפו כוחות צה"ל חוליית שיגור רקטות של הג'יהאד האסלאמי הפלסטיני בעיירה.
ביולי 2023 דיווח ממרי כי בעיירה מתקיים מחנה קיץ של חמאס לילדים ונוער, בו הם עוברים אימונים צבאיים. במחנה נתלו תמונות של מחבלים שביצעו פיגועים ורצחו אזרחים, אשר הוצגו כדמויות מופת.
הערות שוליים

↑  Al-Qarara, Palestine: A Hidden Gem in the Southern Gaza Strip, Flybreak, ‏24 April 2023 (באנגלית)
↑  In Gaza, a museum filled with history ‘picked up’ along the way, The Christian Science Monitor, ‏14 September 2021 (באנגלית)
↑  Completion of a pedestrian bridge in Gaza’s al Qarara funded by Japan celebrated, Wafa, ‏19 בספטמבר 2023 (באנגלית)
↑  Dozens of Palestinian Civilians Killed or Wounded by Israeli Attacks in Khuza'a, 'Abassan and al-Qarara Villages, ReliefWeb, ‏24 July 2014 (באנגלית)
↑  אבי יששכרוף, עמוס הראל ויובל אזולאי, ההרוגים בעזה: חברים בארגון שחטף את שליט, באתר הארץ, 17 ביוני 2008
↑  Israeli army vehicles make limited incursions in Gaza border areas, Middle East Observer, ‏26 January 2017 (באנגלית)
↑  Limited Incursion by Israeli Forces into Al Qarara, Al Mezan Center for Human Rights, ‏19 December 2017 (באנגלית)
↑  Israel occupation forces open fire at farmers, fisherman in Gaza, Middle East Monitor, ‏21 March 2022 (באנגלית)
↑  IDF says it carried out strike on rocket launch site in southern Gaza, The Times of Israel, ‏10 May 2023 (באנגלית)
↑  מחנות הקיץ של חמאס לילדים ונוער ברצועת עזה: "מכשירים את הדור שישחרר את פלסטין", ממרי, ‏18 ביולי 2023
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007602629205171  VIAF: 148146461601327731819   WorldCat (עם VIAF): 148146461601327731819
אנדריי מלניצ'נקו

| --- | --- |

 לידה:  8 במרץ 1972 (בן 52) הומל, ברה"מ 
 מדינה:  ברית המועצות, רוסיה 
 מקום מגורים:  מוסקבה 
 השכלה:  האוניברסיטה הרוסית לכלכלה ע"ש פלחנוב  אוניברסיטת מוסקבה 
 בן או בת זוג:  Aleksandra Melnichenko 
 פרסים והוקרה:  עיטור הצדקה  עיטור אלכסנדר נבסקי 
 
אנדריי איגורביץ' מלניצ'נקו (ברוסית: Андрей Игоревич Мельниченко; בבלארוסית: Андрэй Мельнічэнка; נולד ב-8 במרץ 1972) הוא תעשיין ופילנתרופ מיליארדר רוסי.
מלניצ'נקו הוא המחזיק העיקרי ביצרנית הדשנים יורוכם (אנ') ובחברת אנרגיית הפחם SUEK (ראשי תיבות של "חברת אנרגיית הפחם של סיביר" (אנ')). הוא חבר בדירקטוריון של שתי החברות אך לא מנהל אותן.
נכון ל-11 במאי 2021, העריך מדד המיליארדרים של בלומברג את הונו האישי של מלניצ'נקו ב-17.7 מיליארד דולר, מקום 121 בעולם כולו, ועשירי ברוסיה.
בדירוג פורבס, המתחשב בנכסי המשפחה כולה, מדורג מלניצ'נקו במקום השביעי בקרב המיליארדרים הרוסים (ו-95 בעולם כולו) והונו מוערך, נכון ל-12 ביוני 2021, ב-19.8 מיליארד דולר.
מלניצ'נקו נמנה עם הדור הצעיר של בעלי הון ברוסיה ולא עשה את הונו בהפרטות של החברות הממשלתיות של ברית המועצות, לאחר התפרקותה בראשית שנות ה-90, כפי שעשו אוליגרכים רוסים אחרים.
לאחר נפילת ברית המועצות הוא החל לסחור במטבעות עם שני חברים בעודו סטודנט לפיזיקה באוניברסיטת מוסקבה, ואף רשם בנק, בנק MDM. הוא התעניין בשוק הסחורות והחל לקנות נכסים - מפעלים ומכרות בתחום הפחם והדשנים, שרבים מהם נקלעו למצוקה ונמכרו במחירים נמוכים.
הוא חיסל את אחזקותיו בתחום הבנקאות ב-2007, לפני פרוץ המשבר הכלכלי העולמי של 2008, ועובדה זו איפשרה לו להגדיל את הונו בהשקעה בתעשייה, ברכישת מפעלים ואיחודם. לפי בלומברג, פעל מלניצ'נקו בתעשיות שלא נחשבו אסטרטגיות לכלכלה הרוסית ולפיכך גם לא היו נתונות להשפעה פוליטית משמעותית כבמגזרים אחרים של הכלכלה הרוסית, כמו כריית יהלומים וזהב והפקת גז ונפט. סדרת השקעותיו אלו של מלניצ'נקו הובילו בסופו של תהליך ליצירת שתי חברות הענק שבאמצעותן הוא שולט באימפריית הדשנים והפחם שלו.
מלניצ'נקו הוא מגדולי הפילנתרופיים החברתיים ברוסיה. הוא מפעיל תוכניות צדקה והשקעות חברתיות, וקרן הנושאת את שמו ומפעילה פרויקטים בתחום המדע והחינוך ותומכת בילדים מחוננים באזורים שבהם פועלות חברות התעשייה שלו, כדי ליצור ולאפשר ניעות חברתית ברוסיה.
ב-2022 בעקבות הפלישה הרוסית לאוקראינה הטיל האיחוד האירופי סנקציות על אוליגרכים רוסיים בהם מלינצ'קו. ב-11 במרץ דווח כי הרשויות באיטליה עיקלו יאכטה בשווי 580 מיליון דולר בבעלותו.
הערות שוליים

↑   ארה"ב: ייתכן כי הסופר-יאכטה המסתורית בטוסקנה היא של פוטין, באתר TheMarker‏, 12 במרץ 2022
ערך זה הוא קצרמרבנושא רוסיה ובנושא כלכלה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
פרנקפורטר רינדוורסט

| --- | --- |

 
 מאכלים
 סוג:  נקניק 
 מרכיבים עיקריים:  בשר בקר 
 
הקצבייה של Gref-Völsing, ביתה של נקניקיית הבקר המקורית של פרנקפורט
פרנקפורטר רינדוורסט (בגרמנית: Frankfurter Rindswurst, שפירושה: "נקניקיית בקר של פרנקפורט") היא נקניקייה מבשר בקר. היא הוצגה בשנת 1894 על ידי הקצב מהעיר פרנקפורט בשם גרף-ולסינג (Gref-Völsing) כדי לענות על הדרישות של האוכלוסייה היהודית הגדלה בעיר ומאז הפכה לאחד המעדנים המפורסמים ביותר שלה. הנקניקייה יכולה להיות מבושלת, מורתחת או בגריל. היצרן הידוע ביותר שלה הוא חברת Gref-Völsing בפרנקפורט.
תהליך הייצור

תכולת הבשר של הנקניקייה מורכבת מ-100% בשר בקר, כאשר חלק מהבשר הרזה מוחלף בשומן. לייצור הפרנקפורטר, הבשר נטחן תחילה גס לאט ובזמן קצר במטחנה, עם מלח אשפרה וניטריט (מלח אשפרה משמש בעיבוד בשר, כדי ליצור גוון ורדרד וכן להארכת חיי המדף של המוצר). לאחר מכן, מוסיפים פתיתי קרח ושומן, ומגדילים את מהירות הקיצוץ עד שהמסה נטחנת לדק. לבסוף, מתבלים בפלפל לבן ובפפריקה ומוסיפים מייצב צבע במידת הצורך. את הנקניקיות מעשנים 60–90 דקות. לנקניקייה יש משקל יחידה של 100 גרם והמלית נדחסת למעי בקר בקוטר של 32–34 מ"מ. היחידות הבודדות נקשרות לשרשרת. לייצור בראטוורסט בקר, משתמשים במלח בישול במקום במלח האשפרה וניטריט.
לקריאה נוספת

הרמן קוך, מרטין פוקס: ייצור מוצרי בשר ונקניקיות משובחים. מהדורה 22, Deutscher Fachverlag, 2009,מסת"ב 978-3-86641-187-6
הערות שוליים

↑  Peter Badenhop, Frankfurter Gerichte : Fünf Spezialitäten, die man probiert haben sollte (five inevitable dishes of Frankfurt) in: Frankfurter Allgemeine Zeitung dated 25. August 2021
↑  Frankfurter Rindswurst dated 2 February 2022
↑  "hương sơn food". נבדק ב-13 באפריל 2023. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  6 German Sausages to eat in Frankfurt dated 14 July 2018
↑  The Sausage Saga, part 2: Weenies, Wieners, Frankfurters, Würstchen,
אל-עקרבאניה

| --- | --- |
 טריטוריה:  הרשות הפלסטינית הרשות הפלסטינית
 נפה:  שכם
 קואורדינטות:  32°15′11″N 35°22′40″E﻿ / ﻿32.253055555556°N 35.377777777778°E﻿ / 32.253055555556; 35.377777777778 
 אזור זמן:  UTC +2
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת צפון השומרון מוגדלת) אל-עקרבאניה(למפת צפון השומרון רגילה) אל-עקרבאניה(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום אל-עקרבאניה(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום אל-עקרבאניה  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
אל-עקרבאניה (בערבית: العقربانية) הוא כפר בנפת שכם, בשיפולים המזרחיים של רכס טמון, כחמישה ק"מ מדרום-מזרח לצומת תרצה, בכביש המוליך לצומת בקעות.
מקור השם והכפר

השם הישן של המקום הוא "ח'ירבת אל-עקרבאניה" (خربة العقربانية), משום שהיה מושבן של כמה משפחות בלבד.
על פי זאב וילנאי, פירוש השם הוא יוצאי (כפר) עקרבה, השוכן כ-13 ק"מ דרומה.
האתר PalQura (אנציקלופדיה לכפרים הפלסטיניים) מצטט את א-דבאח (1991), ששם הכפר מתייחס לעקרבים הרבים שישנם באזור, וכי מוצאם של התושבים הוא מכפר קליל, סאלם וכן פליטים משנת 1948.
היסטוריה

הכפר חדש יחסית. ככל הנראה הוקם בראשית המאה העשרים.
כשני ק"מ מדרום לכפר נמצאת חורבה בשם תל אל-פוח'אר (בערבית: تل الفخار. פירוש השם: תל הקדרות, או: תל הקדרים).
אוכלוסייה

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
מפקדי אוכלוסין – אל-עקרבאניה
| שנה | תושבים | מקור | הערות |
| 1931 | 38 |  | גרו ב-8 בתים |
| 1945 | 90 |  |  |
| 1967 | 120 |  | נערך על ידי מדינת ישראל |
| 1982 | 915 |  | נערך על ידי מדינת ישראל |
| 1987 | 766 |  | נערך על ידי מדינת ישראל |
| 2007 | 986 |  | נערך על ידי הרשות הפלסטינית. 157 משפחות שגרו ב-196 בתים. |
אדמות ותשתיות

שטח הכפר אל-עקרבאניה הוא כ-13,574 דונם, לפי גבולות הרשויות המקומיות החדשות שהוגדרו על ידי משרד הפנים של הרשות הפלסטינית.
לאחר הסכמי אוסלו בשנת 1995 כ-13,299 דונם, שהם כ־98% משטח הכפר סווגו כשטח B (הרש"פ אחראית על העניינים אזרחיים וישראל אחראית לביטחון) ו-275 דונם, כ-2% מהשטח סווגו כשטח C (שבו לישראל יש אחריות מלאה על הביטחון והמנהל האזרחי). רוב אוכלוסיית אל-עקרבאניה מתגוררת בשטח B.
מים: תושבי אל-עקרבאניה מקבלים מים ממקורות פרטיים, הבעלים של הבארות בכפר, באמצעות רשת המים הציבורית שהוקמה בשנת 2009.
חשמל: בשנת 1994, אל-עקרבאניה חוברה לחברת החשמל הקטרית הישראלית.
הערות שוליים

1 2 3  זאב וילנאי, אריאל - אנציקלופדיה לידיעת א"י, 1976, עמ' 5978
1 2 3 4 5 6  العقربانية - قضاء نابلس - אל-עקרבאניה נפת שכם, באתר PalQura - אנציקלופדיה לכפרים הפלסטיניים
1 2  Al ‘Aqrabaniya - Village Profile, The Applied Research Institute – Jerusalem, 2014
1 2 3 4  Kh. al-'Aqrabaniyya - خربة العقربانية - ח'ירבת אל עקרבאניה, באתר Palestine Remembered, ‏2007
אל-מוע'ייר (נפת רמאללה)

| --- | --- |

 טריטוריה:  הרשות הפלסטינית הרשות הפלסטינית
 נפה:  רמאללה ואל-בירה
 גובה:  700 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בכפר:  2,872 (2017)
 קואורדינטות:  32°01′10″N 35°20′46″E﻿ / ﻿32.019444444444°N 35.346111111111°E﻿ / 32.019444444444; 35.346111111111 
 אזור זמן:  UTC +2
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת דרום השומרון מוגדלת) אל-מוע'ייר(למפת דרום השומרון רגילה) אל-מוע'ייר(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום אל-מוע'ייר(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום אל-מוע'ייר  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
מוע'ייר
אל-מוּעַַ'יֶּיר (בערבית: المغيّر, תעתיק מנוקד: אל-מֻעַ֫'יֶּר, הגייה נפוצה: לֶמְעַ֫'יֶּר) הוא כפר פלסטיני בשומרון, המשתייך לנפת רמאללה ואל-בירה של הרשות הפלסטינית. הכפר נמצא בשומרון, על יד כביש אלון, מזרחית לח'ירבת אבו פלאח ותורמוס עיא, בגובה של כ- 700 מ' מעל פני הים.
לפי נתוני הלשכה הפלסטינית המרכזית לסטטיסטיקה (PCBS), הכפר מנתה 2,872 תושבים בשנת 2017.
מקור השם

הפירוש המילולי של המילה אל-מֻעַ֫'יֶּר הוא "המחליף", והכפר כנראה נקרא כך עקב השינויים החריפים באקלים עקב מיקומו. הכפר ממוקם באזור הררי המשקיף על עמק הירדן, ואקלימו מושפע בקיץ מטמפרטורות גבוהות בעמק, ובחורף הטמפרטורות נמוכות באזור ההר.
הסבר אלטרנטיבי הן המערות הרבות בסביבת הכפר (בערבית, מערות הן: مغاور – מַעַ֫'אוֶר).
היסטוריה

לפי עדויות ארכאולוגיות אזור הכפר היה מיושב החל מהתקופה ההלניסטית בארץ ישראל.
ברשומות המס של האימפריה העות'מאנית, בשנת 1596 נרשם שבכפר היו 7 משקי בית וכן 9 רווקים, כולם מוסלמים. הם שילמו מס על הכנסות מחקלאות, בשיעור של 4,500 אקצ'ה.
בשנת 1838 ביקר בכפר החוקר אדוארד רובינסון ורשם שמצא כפר בגודל ניכר, בנוי באבן, וציין שהתושבים היו "מיושבים למדי" ("quite civil") וענו על כל השאלות.
בשנת 1870, ביקר חוקר ארץ ישראל ויקטור גרן באזור ותיעד את אל-מוע'ייר, אִסתוּנא וח'ירבת כולס'ון. גרן כתב: ”בשעה ארבע וחמש עשרה דקות הגענו לכפר אסתונא. על גבעה לא גבוהה, שמדרונה המערבי תלול יחסית וטרשי ואילו מדרוניה האחרים נוחים הרבה יותר לגישה, פזורים עיי כפר ערבי. קבר שעודנו עומד על תלו, הקרוי על שם שיח' מחמד, חוסה בצל אלה זקנה. הוא נבנה בחלקו הגדול מאבנים עתיקות יפות. על המשקוף של פתחו עוצבו משולש, מעגל וריבוע. בכפר הזה היו בתי מגורים קטנים שקמרון תקרתם עגול או מחודד כלשהו, והם גובבו במתחמו של מבצר שקדם להם, ושעכשיו קשה לעמוד היטב על היקפו. הוא עצמו נבנה מאבני גזית גדולות. שרדו ממנו קווי הקירות של אולם מלבני, שאורכו שלושים ושמונה צעד ורוחבו שישה. עובי הכתלים היה מטר. פה ושם רואים בין החורבות בורות מים חצובים בסלע וכמה נציבי עמודים פזורים על הארץ”.
בשנת 1882 בסקר של ה-PEF תואר הכפר כ"קטן" בנוי אבן, יושב על רכס, עם מטעי זיתים וגידולי תירס.
אוכלוסייה

המשפחות העיקריות בכפר הן נעסאן, אבו עליא, אל-חאג' מוחמד, אבו נעים ועסּאף.
במפקד אוכלוסין 1922 של א"י שנערך על ידי שלטונות המנדט הבריטי, גרו בכפר 179 נפש, כולם מוסלמים.
במפקד 1931 נמנו בכפר 41 בתים מאוכלסים בהם התגוררו 204 תושבים, כולם מוסלמים.
בסקר הכפרים של המנדט הבריטי, בשנת 1945 האוכלוסייה בכפר הייתה 290 מוסלמים.
המפקד הירדני של 1961 נמצאו בכפר 365 תושבים.
אתרים

הכפר מוקף במספר אתרים ארכאולוגיים, שהעיקרי בהם הוא "אִסתוּנא", כקילומטר מצפון מערב לכפר. האתר כולל ממצאים ארכאולוגיים מהתקופה ההלניסטית, התקופה הרומית, התקופה הביזנטית והתקופה המוסלמית המוקדמת בארץ ישראל. האתר ממוקם בראש גבעה מוקפת אורנים בקצה הדרום מזרחי של עמק שילה. עד תחילת המאה ה-20 המקום היה מיושב והיה נקודת ההתיישבות המרכזית באזור עמק שילה, ומכאן שמו הערבי של העמק "סהל כפר אִסתוּנא". במקום שרידי בריכות חצובות, בורות מים, חורבות מבנים מהתקופה הרומית והביזנטית, עמודים, כותרות ומשקופים מעוטרים. המבנה המרכזי בנוי מאבני גזית ונקרא "אל חבס". מממדיו ומגודל אבניו נראה שהוא נועד להגן על המבוא המזרחי של העמק. בסמוך נמצא גם מקאם "שייח' מוחמד".
אדמה, חקלאות ומים

בסקר הכפרים בשנת 1945 נמצא ששטח הכפר היה 33,903 דונם, שמתוכם הוקצו 361 לחקלאות שלחין, ו-6,908 לגידולי דגנים.
בשנת 1976 הוקם צפונית לכפר, על בסיס צו תפיסה של אדמות לצרכים צבאיים, בסיס צה"ל מבוא שילה.
בעקבות הסכם אוסלו ב' בשנת 1995, חולקו אדמות הכפר אל-מוע'ייר. כ-1,934 דונם המהווים כ-5.9% מכלל אדמות הכפר, סווגו כשטח B (שבו לרש"פ יש שליטה מלאה בעניינים אזרחיים, וישראל אחראית על הביטחון). בשטח זה מתגוררת רוב אוכלוסיית הכפר. שאר אדמות הכפר, 31,121 דונם המהווים כ- 94.1% מכלל השטח, סווגו כשטח C (שבו יש לישראל שליטה מלאה, הן ברמה האזרחית והן ברמה הביטחונית).
אדמה, חקלאות ומים > אירועי אלימות

ב-1998 הוקם המאחז עדי עד מצפון לכפר, בסמוך לאדמות השייכות לתושביו או מעובדות על ידם (בהסכם עם בעליהן מכפרים סמוכים). במהלך השנים פרצו מספר תקריות וחיכוכים בין תושבי הכפר לתושבי המאחז, כאשר תושבי הכפר מאשימים את תושבי המאחז בכריתת עצי זית השייכים לתושבי הכפר, או השחתתם באמצעות שימוש בכימיקלים, וכן פגיעה בכלי רכב בכפר, כל זאת במסגרת תג מחיר ולעיתים עם ריסוס כתובות המצהירות על מטרה זו. מנגד, מספר תושבים מהכפר ומכפרים נוספים בסביבה תועדו מיידים אבנים לעבר מכוניות ישראליות הנוסעות בכביש אלון.
ביולי 2023 נעצרו שישה מבני הכפר בחשד לירי לעבר כוחות צה"ל.
באפריל 2024 הוטמן מטען חבלה בסמוך לדגל פלסטין בפאתי הכפר והופעל כאשר חייל מילואים בחופשה ניגש כדי להסיר אותו. זמן קצר לאחר מכן נעצר אחד מתושבי הכפר שייצר והטמין את המטען במקום.
ב-12 באפריל בזמן החיפושים אחר בנימין אחימאיר הקיפו מתנחלים את הכפר וכ-500 מהם (להערכת ראש מועצת הכפר) פרצו אליו, שרפו בתים וכלי רכב, כולל כבאית שהוזעקה לטפל בשריפות, ותקפו תושבים בירי ובאבנים. תושב הכפר, ג'יהאד אבו עליה בן 26 נהרג ו־25 תושבים נפצעו. על פי עדי ראייה כוחות צבא הגיעו למקום אך לא ניסו לבלום את המתקפה. למחרת הותקף הכפר שוב ושלושה מתושביו נפצעו, מהם אחד קשה. באותו יום תקפו מתנחלים רעולי פנים את צלם ynet, שאול גולן, בן 74, ושרפו את ציוד הצילום שלו.
שוק (מסחר)

שוק רמלה
שוּק (ברבים: שְׁוָקִים) הוא מקום פיזי המשמש למסחר, בעיקר במוצרי מזון אך גם במוצרים אחרים. שוק קמעונאי או שוק סיטונאי או שוק בלבד הוא מקום מפגש בין סוחרים לבין הצרכן הסופי, להבדיל משוק סיטונאי שבו הלקוחות אף הם סוחרים כגון (דגים, ממתק, בשר), הקונים סחורה כדי להמשיך ולשווקה. פעמים רבות השוק אינו מקורה, והמכירה בו נעשית באמצעות דוכנים, אך יש גם שווקים הפועלים בתוך מבנים. לעיתים פועל השוק דרך קבע, ולעיתים הוא נפתח רק ביום מסוים בשבוע (או בימים מסוימים), בכיכר המשמשת למטרה זו (כיכר השוק). מימוש נפוץ של שוק הפועל ביום מסוים בשבוע הוא שוק איכרים, שבמסגרתו מוכרים האיכרים שבאזור את תוצרתם.
ישנו סוג של שוק הנקרא: "שוק קח-תן" המשמש בתור החלפה של סחורות או מוצרים ללא תשלום כספי. שוק מעין זה שכן בעבר בשכונת "נווה צדק" בתל אביב וכיום פועל בכמה מוקדים ברחבי הארץ.
על בסיס המשמעות המקורית של שוק, שבו נמכרים מוצרים מוחשיים, נוצרה בהגות הכלכלית מטאפורה המגדירה שוק כמערכת יחסים מוכללת של מוכרים וקונים, גם של מוצרים שאינם מוחשיים, ללא אתר פיזי קונקרטי כגון שוק ההון, שוק הסחורות ושוק המטבע העולמי.
מקור המילה 'שוק' הוא בספר שיר השירים:
אָקוּמָה נָּא וַאֲסוֹבְבָה בָעִיר בַּשְּׁוָקִים וּבָרְחֹבוֹת אֲבַקְשָׁה אֵת שֶׁאָהֲבָה נַפְשִׁי בִּקַּשְׁתִּיו וְלֹא מְצָאתִיו.
תרבות השוק

מאז ומתמיד שימש השוק מקום מפגש בין אנשים, לא רק בין קונים ומוכרים. בהיותו פתוח ללא גבולות מסומנים, נחשב השוק מקום צבעוני ותוסס, בו כללי ההתנהגות בין אנשים מושפעים מאווירת המסחר, וכוללים צעקות ומריבות. מכאן הושאל הביטוי "תרבות השוק" כמבטא התנהגות חסרת נימוס. גם המבחר הגדול בסוגי התוצרת והתחרות המקומית בין הסוחרים הוסיפה לו ממד של מקום נוח לקניות.
בשנות האלפיים מטפחים הסוחרים את המראה החיצוני של השווקים ומקפידים בהם על אסתטיקה. השוק כמקום הקניות המועדף, פינה את מקומו לטובת בתי מסחר של רשתות שיווק גדולות (סופרמרקטים ומינימרקטים). למרות זאת נותרו השווקים הומי אדם. הבאים לשוק עושים זאת מסיבות שונות:
מעוטי יכולת שרואים בשוק מקום בו ניתן לרכוש תוצרת זולה.
נאמני השוק, האוהבים את הטעמים והריחות האופייניים לו.
תיירים הרואים בשוק מקום אותנטי המשקף חלק מתרבות המקום.
ישנם שווקים המוכלים בתוך "מבנה שוק" וישנם כאלה הממוקמים על פני כמה רחובות.
שוק של שבט המסיי בטנזניה
השוק הבדואי בבאר שבע, ספטמבר 2008
דוכן פירות וירקות בשוק במדיירה, פורטוגל