stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מרידת מאריץ
אחרית דבר

מרידת מאריץ גרמה לאיחור ניכר בהצטרפותם של כוחות דרום אפריקניים לצבאות האימפריה הבריטית ולסיוע למדינות ההסכמה במלחמה.
לאחר דיכוי המרד מאריץ נמלט לאירופה, וחזר למולדתו ב-1923, אז עמד בראש מפלגה לאומנית קיצונית, בעלת אופי פשיסטי, ואנטישמית. מנהיגי המרד האחרים נידונו לעונשי מאסר של מספר שנים ולקנסות כבדים. כשנתיים לאחר תום המרד הם שוחררו, כחלק ממדיניות פיוס לאומי שנקט בותה. מאז הם פעלו ברובם בתוך המסגרת החוקתית, הקימו את המפלגה הלאומית שזכתה בבחירות של 1948, והחלה מאז בהנהגת מדיניות האפרטהייד.
לקריאה נוספת

Brian Bunting. The Rise of the South African Reich, (1969), Chapter 1: The Birth of the Nationalist Party on the ANC website and says "The following books were written by or about ANC members and are provided here in full"
Sol Plaatje. Native Life in South Africa: Chapter XXIII — The Boer Rebellion .Correlated by J.G. Orford
לואי בותה (1919-1862), מנהיג דרום אפריקה במלחמת העולם הראשונה
סמאטס (ימין) ובותה בעת מלחמת העולם הראשונה
קוויק-סטפ אלפא וייניל

ערך זה עוסק בקבוצת אופניים. אם התכוונתם לריקוד, ראו .
| --- | --- |

 מידע על הקבוצות
 קוד UCI:  DQT
 אופניים:  ספשלייזד (אנ')
 מכלולים:  שימאנו (אנ')
 מיקום:  בלגיה בלגיה
 תאריך ייסוד:  2003
 תחום:  כביש
 סטטוס:  קבוצת UCI ProTour פעילה
 צוות מקצועי ראשי
 מנהל כללי:  פטריק לפברה (Patrick Lefevere)
 מנהל ספורטיבי:  וילפריד פטרס (Wilfried Peeters )  דווידה ברמאטי (Davide Bramati )  בריאן הולם (Brian Holm )  יאן שאפראט (Jan Schaffrath)   טום סטלס (Tom Steels )   ריק ון סליקה (Rik Van Slycke)
 שמות קודמים
 :  קוויק סטפ דויטאמון, קוויק סטפ אינרג'טיק,אומגה פרמה קוויק סטפ, קוויק סטפ פלורס, דקונינק קוויק-סטפ
 
קבוצת קוויק-סטפ אלפא וייניל (Quick-Step Alpha Vinyl Team) היא קבוצת אופניים בלגית המשתתפת בסבב המרוצים UCI World Tour (לשעבר, UCI ProTour). נותנות החסות העיקריות הן חברת דקונינק (המייצרת מערכות מ-PVC לחלונות ודלתות) וחברת קוויק-סטפ (המייצרת פרקטים ופרקטי למינציה). מנהלה המקצועי של הקבוצה הוא רוכב העבר, פטריק לפברה (Patrick Lefevere) הבלגי, הנחשב לאחד המנהלים הוותיקים והמשפיעים בתחום מרוצי אופני כביש.
קוויק-סטפ אלפא וייניל ידועה כקבוצה המתרכזת במיוחד במרוצים הקלאסיים וזכתה בהישגים רבים במרוצים אלו בשנות ה-2000. לעומת זאת, במרוצי הקטעים ובמיוחד בגרנד טורס, הישגיה פחותים באופן משמעותי. היא אחת משתי הקבוצות הבלגיות הבכירות וקיימת יריבות בינה ובין הקבוצה השנייה, לוטו–סודאל. במיוחד בולטת יריבות זאת במרוצים הקלאסיים החשובים במיוחד לשתי קבוצות אלו.
היסטוריה ופעילות

הקבוצה נוסדה בשנת 2003, אז נקראה קוויק-סטפ דוויטאמון, לאחר התפרקותה של קבוצת האופניים מאפי קוויק סטפ. מאפי קוויק סטפ הייתה קבוצה איטלקית מפורסמת אשר ניצחה במרוצים רבים בסבב. קוויק סטפ ייצבה במהירות את מעמדה בסבב, במיחד לאחר ניצחונותיו של פאולו בטיני בUCI Road World Cup, (הסבב שקדם לפרו טור) בשנים 2003 ו-2004, וניצחונו במשחקים האולימפיים באתונה. בשנת 2005 שונה שמה לקוויק סטפ - אינרג'טיק ורוכביה ניצחו במספר רב של מרוצים: טום בונן ניצח ברונדה ון פלנדרן ובפריז–רובה ופאולו בטיני ניצח בג'ירו די לומברדיה. שנה זו הסתיימה בהצלחות נוספות עבור הקבוצה, כאשר בונן ניצח באליפות העולם ומייקל רוג'רס ניצח במרוץ נגד השעון של אותה אליפות.
בשנת 2006 ניצח בונן שוב ברונדה, ואף לבש את החולצה הצהובה של המוביל בטור דה פראנס למשך מספר ימים. פיליפו פוזאטו ניצח במילאנו – סן רמו ובטיני הגן על תוארו בג'ירו די לומברדיה וניצח באליפות העולם.
בשנת 2007 ניצח בונן בשני קטעים בטור דה פראנס וזכה בחולצה הירוקה. בטיני הגן על תוארו כשניצח שוב באליפות העולם.
בשנים 2008 ו-2009 ניצח סטין דוולדר ברונדה וטום בונן ניצח בפריז - רובא.
לאחר שנתיים ללא הישגים מרשימים, שבו אומגה פרמה-קוויק סטפ וטום בונן לאור הזרקורים ב-2012, עם ניצחונות במרוצים E3 הארלבקה, פריז–רובה, רונדה ון פלנדרן וגנט–וייפלחם.
בשנים 2012 ו-2013 ניצחה הקבוצה באליפות העולם לקבוצות במרוץ הקבוצתי נגד השעון.
ב-2014 זכה מיכל קוויאטקובסקי בחולצת הקשת בענן לאחר שניצח באליפות העולם באופני כביש שנערכה בפונפרדה, ספרד, במדי נבחרת פולין, ובכך לבש את החולצה בעונת 2015.
ב-2018 הייתה לקבוצה עונה מדהימה שכללה 73 ניצחונות בקטעי מרוצים רבים, כולל ניצחונות ב-2 מונומנטים (לייז'–בסטון–לייז' עם בוב יונגלס ורונדה ון פלנדרן עם ניקי טרפסטרה). הרוכב ז'וליאן אלאפיליפ השיג עבורה את החולצה המנוקדת (חולצת המטפס) בטור דה פראנס. באותה העונה הצטרף לקבוצת מסקיי הספרינטר האיטלקי אליה ויוויאני, שערך הופעת בכורה מוצלחת מאוד בקבוצה והיה לאחד הרוכבים הבולטים בעולם באותה העונה, הישגיו הבולטים היו ניצחונות ב-4 קטעים והחולצה הסגולה בג'ירו ד'איטליה, 3 קטעים בוואלטה אספניה, שלושת הימים של ברוז'-דה פאנה, קלאסיקת יורו – אייס ועוד.
ויוויאני היה גם הראשון שניצח עבור הקבוצה בעונת 2019, כשניצח בקטע הראשון של טור דאון אנדר. למרות זאת, הרוכב הבכיר ביותר של הקבוצה בעונה הזו היה ז'וליאן אלאפיליפ, שניצח בסטראדה ביאנקה, מילאנו – סן רמו, שני קטעים בטור דה פראנס ואף הוביל את המרוץ ולבש את החולצה הצהובה בקטעים 3–5 ו-8-19, סיים חמישי את המרוץ הכללי וזכה בפרס הרוכב האגרסיבי של המרוץ, כשבתום העונה באופני הזהב.
ב-2020 עזב ויוויאני את הקבוצה לטובת קופידיס הצרפתית, והקבוצה החתימה את סם בנט מבורה–הנסגרוהה כמחליפו.
סגל הקבוצה

צרפת ז'וליאן אלאפיליפ
דנמרק קספר אסגרן
איטליה אנדרה באג'יולי
איטליה דוידה בלריני
איטליה מאטיה קאטאנו
צרפת רמי קאבנייה
בלגיה טים דקלרק
בלגיה טים דוונינס
בלגיה רמקו אוונפול
ארצות הברית איאן גאריסון
דנמרק מיקל הונורה
הולנד פאביו יאקובסן
צ'כיה יוזף צ'רני
בריטניה אית'ן ורנון
בלגיה סטאן ואן טריכט
בלגיה איילו קייסה
בלגיה איב למפרט
בריטניה ג'יימס נוקס
דנמרק מייקל מורקוב
צרפת פלוריאן סנשל
בלגיה פיטר סרי
בלגיה סטיין סטיילס
בלגיה יאניק שטיימל
צ'כיה זדנק שטיבר
בלגיה ברט ואן לרברגה
בלגיה מאורי ואנסוונאנט
הערות שוליים

↑  לא לבש את החולצה הצהובה בקטע השמיני, אך החזיר לעצמו את ההובלה במרוץ
קיילב אגאדה

| --- | --- |

 לידה:  31 באוגוסט 1994 (בן 30) ברלינגטון, קנדה 
 עמדה:  רכז 
 גובה:  1.91 מטרים
 מספר:  12
 מכללה:  אוניברסיטת אוטווה
 דראפט:  לא נבחר, 2016
 קבוצות כשחקן
 2017–2018   2018–2019   2018–2020   2020–2022   2022–:  פראט המילטון האני באדג'רס מלייה הפועל באר שבע פרומיתיי
 
קיילב אפוצ'י אגאדה (באנגלית: Caleb Apochi Agada; נולד ב-31 באוגוסט 1994) הוא כדורסלן ניגרי-קנדי, המשחק בעמדת הקלע והסמול פורוורד בפרומיתיי ובנבחרת ניגריה.
קריירה

אגאדה החל את דרכו באוניברסיטת אוטווה שם שיחק ארבע עונות. בעונת 2016/2017, עונתו האחרונה במכללה, הוא העמיד ממוצעים של 14.9 נקודות, 6.4 ריבאונדים ו-3.3 אסיסטים למשחק.
בשנת 2017, לאחר שלא נבחר בדראפט ה-NBA ב-2016, החל אגאדה לשחק בפראט מהליגה הספרדית השנייה. הוא העמיד ממוצעים של 14.4 נקודות, 4.5 ריבאונדים ו-3.3 אסיסטים.
בשנת 2018 חתם אגאדה במלייה, שם העמיד ממוצעים של 12 נקודות, 6.4 ריבאונדים ו -2.2 אסיסטים. הוא שיחק לסירוגין גם בהמילטון האני באדג'רס הקנדית שם שיחק בשני משחקים בממוצעים של 10 נקודות, 7.5 ריבאונדים ו-4 אסיסטים. בעונת 2019/2020 המשיך אגאדה במלייה בלונסטו והעמיד ממוצעים של 14.7 נקודות, 5.3 ריבאונדים ו-3.7 אסיסטים.
ב-19 במאי 2020, חתם בהפועל באר שבע מהליגה הישראלית בחוזה עד תום העונה עם אופציה לעונה נוספת. אגדה העמיד ממוצעים של 15 נקודות, 6 ריבאונדים, 3 אסיסטים ו-2 חטיפות למשחק. ב-26 ביולי, הוחלט לממש את האופציה שלו לעונה נוספת. אגאדה נבחר לשחקן חודש נובמבר 2020 לאחר שהעמיד ממוצעים של 26.3 נקודות, 7.0 ריבאונדים, 5.8 אסיסטים ו-2.8 חטיפות עם מדד 32.5.
בשנת 2021 ישחק אגאדה בליגת הקיץ של ה-NBA עבור הדנוור נאגטס.
קריירה > קריירה בינלאומית

אגאדה זומן בעבר לנבחרת קנדה. בנוסף, זומן אגאדה לנבחרת ניגריה במהלך משחקי המוקדמות של גביע העולם בכדורסל 2019. בקמפיין המוקדמות העמיד אגאדה סטטיסטיקה של 4.3 נקודות, 4.7 ריבאונדים ו-4.3 אסיסטים. אגאדה זומן לסגל הרחב לקראת משחקי גביע העולם, אך נופה ולא שותף בסגל הסופי.
הערות שוליים

↑  אגאדה במקום פטרוסלי בהפועל באר שבע, באתר מנהלת ליגת העל בכדורסל, ‏19 במאי 2020
↑  אריה ליבנת, הפועל באר שבע האריכה את חוזיהם של קיילב אגאדה ואמיר בל, באתר הארץ, 21 ביולי 2020
↑  שחקן חודש נובמבר: קיילב אגאדה, באתר מנהלת ליגת העל בכדורסל, ‏3 בדצמבר 2020
רעידת האדמה בסיסתאן ובלוצ'סתאן (2013)

| --- | --- |
 תאריך התרחשות:  16 באפריל 2013 
 שעה:  15:14 (שעון מקומי)
 מגניטודה:  7.8 בסולם ריכטר
 במדינות או באזורים:  מחוז סיסתאן ובלוצ'סתאן, איראן   דרום מערב פקיסטן
 הרוגים:  35 (מהם 1 באיראן ו-34 בפקיסטן)
 פצועים:  117 (מהם 12 באיראן ו-105 בפקיסטן)
 קואורדינטות:  28°03′22″N 62°04′48″E﻿ / ﻿28.056°N 62.08°E﻿ / 28.056; 62.08
  (למפת איראן מוגדלת) טהראן משהד כרג' אספהאן תבריז שיראז קום אהוואז רשת כרמאנשאה בנדר עבאס אפגניסטן פקיסטן טורקמניסטן אוזבקיסטן אזרבייג'ן ארמניה טורקיה עיראק כווית ערב הסעודית  קטר איחוד האמירויות הערביות ע. הים הכספי  המפרץ הפרסי  מפרץ עומאןמוקד הרעש(למפת איראן רגילה) טהראן משהד כרג' אספהאן תבריז שיראז קום אהוואז רשת כרמאנשאה בנדר עבאס אפגניסטן פק. טורקמניסטן או. אזר. א. ט. עיראק כ. ערב הסעודית  ק. אי. ע. הים הכספי  המפרץ הפרסי  מפרץ עומאןמוקד הרעש
 
ב-16 באפריל 2013 פגעה רעידת אדמה בדרגה 7.8 בסולם ריכטר בפרובינציית סיסתאן ובלוצ'סתאן שבדרום-מזרח איראן, בסמוך לגבולה עם פקיסטן. הרעידה, שאירעה בעומק של כ-82 קילומטר, הורגשה היטב באזורים נרחבים של איראן ופקיסטן ובמדינות נוספת באזור. עוצמת הרעש הייתה הגבוהה ביותר שנמדדה באיראן 40 שנה, והיא באה מספר ימים בלבד לאחר רעידת האדמה במחוז בושהר ב-9 באפריל.
כתוצאה מהרעש דיווחו תחילה הרשויות באיראן על 40 הרוגים ועל עוד מאות שנפצעו, אולם לאחר כמה שעות חזרו בהם והודיעו כי יש רק הרוג אחד ו-12 פצועים. מצדו הפקיסטני של הגבול דווח על 34 הרוגים ו-105 פצועים.
נגרם נזק רב לרכוש. מבנים רבים באזור הרעש קרסו, וקווי תקשורת ותשתיות נוספות נפגעו קשות עד שנוצר חשש לשלמותם של בתי בוץ המצויים בכפרים בסביבה.
הערות שוליים

↑  סוכנויות הידיעות, איראן רעדה: רעש אדמה עז בעוצמה 7.8 דרגות, באתר ynet, 16 באפריל 2013
ערך זה הוא קצרמרבנושא רעידות אדמה ובנושא איראן. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
רחוב הרכבת

| --- | --- |

רחוב הרכבת - בית הדר
 מידע כללי
 על שם:  תוואי מסילת הרכבת יפו–ירושלים
 מיקום
 עיר:  תל אביב
 רובע:  6
 שכונה:  שכונת הרכבת
 
 קואורדינטות:  32°03′42″N 34°46′50″E﻿ / ﻿32.061777777778°N 34.780666666667°E﻿ / 32.061777777778; 34.780666666667
  מפת מיקום  מפה מפורטת  תבנית:לשוניות2  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
רחוב הרכבת הוא רחוב מרכזי בתל אביב שנמצא בתפר שבין מרכז העיר ודרום העיר.
הרחוב מתחיל במחלף לה גוארדיה בנתיבי איילון וממשיך אל לב תל אביב, שם הוא מתחבר אל רחוב יהודה הלוי. הרחוב נקרא על שם תוואי מסילת הרכבת יפו–ירושלים שעברה לאורכו וחיברה בעבר בין שתי הערים. בקצה הרחוב הייתה תחנת הרכבת תל אביב דרום, שהייתה תחנת הקצה של הקו בין השנים 1950–1970. ב־1970 הועתקה התחנה אל מחוץ לעיר, מבניה נהרסו (למעט בית המכס הבריטי), והמסילה שעברה ברחוב הוסרה.
הרחוב מעוקל בשל היותו סלול לאורך קו האפיק הטבעי שחוצה אוכף על קו פרשת המים שבין הים התיכון ונחל איילון, והיה התוואי הנוח ביותר להנחת מסילת הרכבת עוד בתקופה העות'מאנית. קטעי המסילה המפורקת הוסבו לחניונים המקבילים לרחוב הרכבת ולרחוב יהודה הלוי עד קצה שכונת נווה צדק, לרבות הדרך העוברת מתחת לגשר שלוש (החניון שבה פורק לטובת פארק המסילה ותוואי הקו האדום מתחתיו).
בין השנים 2006–2009 התבצעו לאורך הרחוב עבודות לבניית מנהרת לה גוארדיה, במטרה להקל על העומסים בכניסה אל העיר. המנהרה מחברת את רחוב הרכבת אל רחוב לה גוארדיה ואל נתיבי איילון בכיוון דרום.
בשנת 2023 מתוכננות עבודות התחדשות ברחוב כחלק מפרויקט שדרת הקריה.
אתרים לאורך הרחוב

בתחילת הרחוב, על גבעה קטנה הפונה אל צומת הרחובות "הרכבת" ו"המסגר", נמצא בית האונייה, אחד הבניינים הידועים בעיר בסגנון הבינלאומי. הכניסה לבית האונייה היא מרחוב לבנדה ולרחוב זה פונה חזיתו הרחבה.
במפגש עם רחוב לבונטין היה בעבר בניין המטה הארצי של משטרת ישראל (תל אביב) שבו הוקם המטה הארצי של משטרת ישראל.
במפגש עם רחוב לבונטין בבית מספר 10 נמצא בניין מרכזת הטלפונים האוטומטית הראשונה של העיר תל אביב. הבניין בתכנונו של האדריכל בנימין צ'ייקין נבנה בשנת 1937 על ידי מחלקת הדואר והטלגרף של ממשלת המנדט הבריטי. המרכזת פעלה בטכנולוגיה שפיתח אלמון סטראוג'ר. הבניין שימש עד לשנת 2013 כמרכזת טלפונים ספרתית של חברת בזק ומאותה שנה שימש כאכסניה של רשת אכסניות אברהם.
במפגש עם דרך בגין נמצא בית הדר, בניין המשרדים הראשון של תל אביב שעוצב אף הוא בסגנון הבינלאומי.
בית המכס - מבנה הנמצא כיום על אי תנועה במרכז הרחוב, שלאורכו היו עוצרות רכבות לצורך תשלום מכס, בדרכן מנמל יפו לירושלים.
מטה משטרת מרחב ירקון.
בניין ממס"י.
פרנסיסקו פאסקואל אובמה אסואה

פרנסיסקו פאסקואל אובמה אסואה (בספרדית: Francisco Pascual Eyegue Obama Asue; נולד ב-21 באפריל 1949) הוא פוליטיקאי שכיהן כראש ממשלת גינאה המשוונית בין השנים 2016–2023. לפני שמילא תפקיד זה, כיהן כשר הבריאות והרווחה החברתית האקוואטוגואנית ושר הספורט.
הערות שוליים

↑  Nguema Mbasogo, Obiang (23 ביוני 2016). "Francisco Pascual Obama Asue named Prime Minister". Equatorial Guinea's Press and Information Office. נבדק ב-15 באוגוסט 2017. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Ndong Bma, Anatolio (25 ביוני 2016). "Ambassador to UNO congratulates Francisco Pascual Obama Asue". Equatorial Guinea's Press and Information Office. אורכב מ-המקור ב-16 באוגוסט 2017. נבדק ב-15 באוגוסט 2017. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  האישה הראשונה בתפקיד: מנואלה רוקה בוטיי מונתה לראשות ממשלת גינאה המשוונית, באתר ynet, 1 בפברואר 2023
↑  "Francisco Pascual Obama Asue, Equatorial Guinea's minister of health and social welfare spoke with Clottey". VOA. 14 בספטמבר 2010. נבדק ב-15 באוגוסט 2017. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Wilson, Jonathan (12 בפברואר 2015). "Letter from Equatorial Guinea: forget human rights – here comes the football". NewStatesman. נבדק ב-15 באוגוסט 2017. {{cite news}}:  (עזרה)
ערך זה הוא קצרמרבנושא פוליטיקאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "פרנסיסקו פאסקואל אובמה אסואה".
ריקרדו קישנה

ריקרדו קישנה (בהולנדית: Ricardo Kishna; נולד ב-4 בינואר 1995 בהאג שבהולנד) הוא כדורגלן הולנדי המשחק בעמדת קשר הכנף בקבוצת דן האג מליגת המשנה ההולנדית.
קריירת מועדונים

קישנה החל את הקריירה המקצוענית שלו באייאקס מליגת העל ההולנדית.
ב-29 ביולי 2015 חתם על חוזה לארבע עונות בלאציו מהסרייה א'. ב-31 בינואר 2017 הושאל לליל מליגת העל הצרפתית. בהמשך הושאל לדן האג מליגת העל ההולנדית, ולאחר מכן חתם על חוזה קבוע במועדון.
קריירה בינלאומית

קישנה היה חלק מסגל נבחרת הולנד עד גיל 21.
הערות שוליים

↑  Official: Lazio send Kishna to Lille באתר Football Italia, ‏ 31 בינואר 2017 (באנגלית)
שבע שנים בטיבט

| --- | --- |

כרזת הסרט – היינריך הארר (בראד פיט) והדלאי לאמה הצעיר על רקע שער הכניסה לארמון פוטאלה בלהסה
 מבוסס על:  הרומן שבע שנים בטיבט של הינריך הארר
 בימוי:  ז'אן-ז'אק אנו 
 הופק בידי:  ז'אן-ז'אק אנו
 תסריט:  בקי ג'ונסטון
 עריכה:  נואל בויסון 
 שחקנים ראשיים:  בראד פיט דייוויד ת'יוליס בי.די. וונג  מאקו אינגבורגה דפקונייטה
 מוזיקה:  ג'ון ויליאמס 
 צילום:  רוברט פרייז 
 מדינה:  ארצות הברית
 חברת הפקה:  Mandalay Entertainment, Applecross peninsula, סרטי טריסטאר 
 חברה מפיצה:  סרטי טריסטאר
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  8 באוקטובר 1997
 משך הקרנה:  136 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  סרט ביוגרפי, סרט שמבוסס על ספרים, סרט דרמה, סרט מלחמה 
 מקום התרחשות:  טיבט, Lhasa, גראץ 
 תקציב:  30,000,000‏$
 הכנסות:  131.5,000,000‏$
 הכנסות באתר מוג'ו:   sevenyearsintibet
 דף הסרט ב־IMDb
 
שבע שנים בטיבט (באנגלית: Seven Years in Tibet) הוא סרט ביוגרפי אמריקאי משנת 1997 בבימוי של ז'אן-ז'אק אנו עם בראד פיט ודייוויד ת'יוליס בתפקידים הראשיים.
התסריט מבוסס על הרומן האוטוביוגרפי "שבע שנים בטיבט" של מטפס ההרים האוסטרי היינריך הארר (Heinrich Harrer) משנת 1952.
הרומן מתאר את חייו של הארר (בראד פיט) ועמיתו פטר אופשטיינר (דייוויד ת'יוליס) בטיבט בשנים 1944–1951 שהסתיימו לאחר כיבוש טיבט על ידי צבא השחרור העממי של סין. בתקופה זו שימש כמורה לדלאי לאמה ה-14.
הסינים בסרט נראים אכזרים שלא נרתעים מהרס תרבות טיבט. על ז'אן-ז'אק אנו נאסר להיכנס לסין לצמיתות, כמו גם על כוכבי הסרט בראד פיט ודייוויד ת'יוליס. כניסתו הותרה מחדש לצורך בימוי הסרט הזאב האחרון שיצא לאקרנים ב-2015.
בסיום הסרט מופיעה כתובית: "מיליון טיבטים מתו כתוצאה מהכיבוש הסיני של טיבט ו-6,000 מנזרים נהרסו".
הסרט היה מועמד לפרס גלובוס הזהב לפסקול המוזיקה המקורית. בחלק מקטעי המוזיקה מנגן הצ'לן יו יו מא.
צילומי הטיפוס בהרים צולמו בהרי האנדים בארגנטינה. קטעים קצרים צולמו בהיחבא בטיבט.
תקציר העלילה

היינריך הארר (בראד פיט) הוא מטפס הרים אוסטרי בעל שם שמאחוריו כיבוש מספר פסגות גבוהות באירופה. הוא הצטרף למפלגה הנאצית ובשנת 1939 נבחר להשתתף בקבוצת מטפסי הרים גרמנית כדי לכבוש את הפסגה הקשה של הננגה פרבט שבהודו הבריטית (כיום בפקיסטן) במטרה להאדיר את שמה של גרמניה.
אשתו אינגריד (אינגבורגה דפקונייטה) נמצאת בהריון ומתנגדת לנסיעתו, אך הוא מבטיח לה שזה יארך רק ארבעה חודשים ובסיומם יחזור אליה. הוא עולה לרכבת ביחד עם עמיתו מפקד המשלחת, פיטר אופשטיינר (דייוויד ת'יוליס).
הם מתחילים בטיפוס הקשה, ובו הארר מתעמת מדי פעם עם פיטר. קשיי מזג האוויר מאלצים את פיטר להורות על ירידה טרם כיבוש הפסגה. הארר מתנגד אך נאלץ לקבל זאת. לרגלי ההר עוצר אותם קצין הצבא הבריטי, מודיע להם על פריצת מלחמת העולם השנייה, מכריז כי עתה הם נתיני אויב ושולח אותם למחנה שבויים.
הארר מנסה לברוח כמה פעמים, אך נתפס. לבסוף, בשנת 1944 לאחר חמש שנות שבי הוא מצליח לברוח עם פיטר ועוד מספר שבויים בבריחה מתוחכמת לאור היום כשהם לבושים בבגדי עובדים מקומיים. הארר נפרד מהם וממשיך לבד, אך לאחר זמן מצטרף אליו פיטר.
הם ממשיכים צפונה ומגיעים לטיבט, אך מגורשים משם היות שהכניסה לטיבט אסורה לזרים.
לאחר מסע תלאות קשה הם מגיעים ללהסה. כאן הם מתקבלים למזלם על ידי פקיד בכיר של הממשל בשם (מאקו) המכניס אותם לביתו ומקבל על כך אישור מהמושל הראשי נאוואנג ג'יגמה (בי.די. וונג).
נאוואג' שולח להם את פמה לקי (לאקפה צמשו) שתופרת להם בגדים חדשים. פיטר מתאהב בה והם מתחתנים ועוברים לגור בכפר.
עם סיום מלחמת העולם השנייה מקבל הארר אפשרות לחזור לאוסטריה, אך הוא מחליט להישאר בטיבט, לאחר שמקבל מכתב מבנו רולף המתכחש לו כאב. הוא מתבקש להיות מורה של הדלאי לאמה הצעיר ונענה לכך. הוא מלמד אותו מתמטיקה, אנגלית, גאוגרפיה ותרבות העולם המערבי, וממנו הוא לומד על בודהיזם.
בינתיים מורעים היחסים עם הסינים. גנרל סיני מגיע לארמון פוטאלה ומתייחס בזלזול לדלאי לאמה. פורצת מלחמה והסינים מנצחים בקרב הראשון. נאוונג מקבל את הצעת הכניעה שלהם ובתגובה מחזיר לו הארר את הבגד שתפר לו.
הוא מבקש מהדלאי לאמה לברוח מטיבט, אך זה מסרב לנטוש את נתיניו. לאחר הכתרתו הרשמית של הדלאי לאמה (ג'מיאנג ג'אמצשו ואנצ'וג) הוא נפרד ממנו וחוזר לאוסטריה. בנו רולף מסרב לראותו, אך מתרכך לאחר שהארר נותן לו תיבת נגינה מתנת הדלאי לאמה.
הסרט מסתיים כאשר הארר מתפייס עם בנו ושניהם יוצאים למסע טיפוס הרים.
הערות שוליים

1 2  אמיר בן-דוד, לאסה, טיבט / ארמון בארץ הלאמה, באתר הארץ, 29 בספטמבר 2001
↑  דיסני הרגיזה את הסינים, באתר גלובס, 5 באוגוסט 1997
יוסף רוזנבלט

| --- | --- |

החזן יוסף רוזנבלט, וחתימת ידו על גבי חמשה
 לידה:  9 במאי 1882 בילה צרקווה, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  19 ביוני 1933 (בגיל 51) ירושלים, פלשתינה (א"י) 
 מקום קבורה:  בית הקברות היהודי בהר הזיתים 
 מוקד פעילות:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1886 
 סוג קול:  טנור 
 חברת תקליטים:  קולומביה רקורדס 
 פרופיל ב-IMDb
 
יוסלה רוזנבלט בשנת 1918.
יוסף (יוסל'ה) רוזנבלט (ביידיש: יאָסעלע ראָזענבלאַט; 9 במאי 1882 כ' באייר ה'תרמ"ב – 19 ביוני 1933 כ"ה בסיוון ה'תרצ"ג) היה חזן ומלחין הנחשב לאחד מגדולי החזנים האשכנזיים בכל הזמנים. הותיר אחריו מורשת נכבדה של מוזיקה ליטורגית יהודית-אירופית, אשר תרמה רבות לעיצוב עולם החזנות בקהילות אשכנז. הלחין ועיבד למעלה מ-600 יצירות, רובן תפילות וחלקן שירי עם יהודיים. רבות מיצירותיו נחשבות לקלאסיקות של עולם החזנות.
משחרותו עסק בתפילות בבית הכנסת, וזכה לשבחים. בבגרותו זכה לפרסום רב, ובמהלך הקריירה כיהן במשרות החשובות בעולם החזנות ברחבי אירופה וארצות הברית.
בחפשו אחר מקורות פרנסה נוספים הגיע אל במות הבידור, ושר שירי מוזיקה פופולרית לצד קטעי חזנות. הוא אף תרם את קולו לפסקול הסרט המדבר הראשון, "זמר הג'אז". למרות זאת, סירב להצעות מעולם האופרה, בנימוק שאין מקומו של חזן ירא שמיים באופרה.
ילדותו

יוסף רוזנבלט נולד בחודש אייר תרמ"ב (מאי 1882), בעיירה בילה צרקווה שבאימפריה הרוסית. אביו רפאל שלום שימש חזן באחד מבתי הכנסת בעיירה. כישרונו בלט מגיל צעיר, וכבר בגיל 4 עמד ליד אביו, בסייעו לו בפרקי התפילה בקול אלט ילדותי. בשנת 1889, בגזירת השלטונות, נאלצה המשפחה להגר לגליציה כיוון שאביו היה נתין אוסטרי. בתחילה השתקעו בחצר הרבי בסדיגורא שבבוקובינה. בעצת הרבי החל לעבור עם משפחתו כ"חזן נודד" בערים הגדולות, בהן צ'רנוביץ, לבוב (למברג) וקרקוב, שם זכה לפרנסה ואף להצלחה מרובה. בשנת תרנ"ה (1895), בגיל 13, עבר בווינה, שם זכה לביקורות נלהבות ואף להצעות מהקונסרבטוריון הממלכתי, אך אביו, שהאמין כי מקום בנו הוא ליד "עמוד התפילה", סירב לכך.
משרותיו > מונקאטש

באוגוסט 1900, עם הגיעו לגיל 18, נישא החזן הצעיר לטויבעלע קאופמן בת ר' יודל מהעיירה בז'סקו. שלושה ימים אחרי כן, בעיצומם של ימי המשתה, חתם על חוזה עם אנשי קהילת מונקאטש לשמש כחזן קבוע בשכר של 25 זהובים לשבוע.
הקהילה במונקאטש הייתה שמרנית מאוד, ורוזנבלט חש כי לא יוכל להתפתח לכיוונים מוזיקליים מודרניים יותר בעיר זו. הוא החליט כי לא יישאר לכהן שם אלא שנה אחת בלבד. הסכסוך נתגלע עוד קודם לכך, כאשר פרנסי הקהילה לא הסכימו להקציב את הסכום הדרוש לשכירת משוררים למקהלה לימים הנוראים. רוזנבלט נשא עיניו אל קהילה מפוארת בהונגריה – בעיר פרשבורג.
משרותיו > פרשבורג

בימים הנוראים תרס"ב (קיץ 1901), החל רוזנבלט למלא את תפקיד החזן בקהילת-הרוב האורתודוקסית בפרשבורג, היא ברטיסלבה, בת 8,000 נפש. בניגוד למונקאטש הקנאית, פרשבורג הייתה קהילה מודרנית ספוגת תרבות גרמנית, כך שרוזנבלט יכול היה להשקיע בלימודי מוזיקה ולהתפתח לכיוונים שונים במוזיקה המודרנית. לשם כך נהג לנסוע לווינה (מרחק שעה נסיעה) להשתלם בפיתוח קול אצל פרופסור ון-דר-שטייטס.
בפרשבורג התחבב עד מהרה על הקהל וכן קשר קשרים אמיצים עם ישיבת פרשבורג ורבניה. הוא חש בנוח בקהילה זו, ותחושה זו היוותה קרקע פורייה ליצירה מקורית משלו. בתקופה זו פרסם את ספרו "שירי יוסף" המכיל 150 רצ'יטטיבים ופרקי מקהלה.
אחדות מיצירותיו המפורסמות מתוך תפילות הימים הנוראים כמו: "הנני העני ממעש" ו"ועל ידי עבדיך", מושתתות על הנוסח המקורי העתיק של פרשבורג.
בקיץ תרס"ה–1905 החל להקליט את תקליטיו הראשונים בפונוגרף. ההקלטה וייצור התקליטים נעשו על ידי חברת "אדיסון" בווינה. מאחר שהמשפחה גדלה והמשכורת כבר לא סיפקה את הצרכים, נאלץ רוזנבלט לחפש לו משרה מכניסה יותר.
משרותיו > המבורג

בשנת תרס"ו (1906), החל רוזנבלט לכהן כחזן ראשי באיחוד בתי-הכנסת (Deutsch-Israelitischer Synagogenverband) בהמבורג שהקיף את כל קהילות העיר תחת הרב הראשי מרדכי עמרם הירש. המעבר מפרשבורג, שאחרי הכל הייתה עיר במזרח אירופה, להמבורג, טמן בחובו מספר קשיים. הוא התקשה להסתגל לסדר ולרשמיות ששלטו בכל מקום. כדוגמה לכך, בתקופה הראשונה לשהותו, הוזהר על ידי הממשל כי אם לא יסדיר את עניין נישואיו הרשמיים עם אשתו ייאלץ לעזוב את גרמניה. באימפריה האוסטרו-הונגרית, תחת שלטון פרנץ יוזף, נהגו יהודים מסורתיים להסתפק בכתובה כעדות לנישואים, אך בגרמניה הייתה זו חובה להסדיר תעודת נישואים רשמית. מאחר שלא רצו לעורר רינונים בקהילה, נאלצו החזן ואשתו לנסוע לאנגליה כדי לקיים את הטקס הרשמי.
גם לנימוסי הקהילה ומנהגיה התקשה להסתגל. כאשר במסיבה חברתית הושיטה לו אחת הגברות את ידה ללחיצה, אך הוא כמנהג יהודי מזרח אירופה נמנע מלחיצת היד, הקים הדבר רעש גדול, ומאז לא חזר על "טעותו" זו. רוזנבלט נאלץ להקפיד על מנהגי הקהילה הקפדניים, להתענות אף בצומות בה"ב (תעניות רשות, שהיו נהוגות בחלק מהקהילות) ולהשתתף מדי בוקר בתפילת שחרית במניין. מאידך, המשכורת הייתה גבוהה פי כמה מאשר בפרשבורג (סכום גבוה של כ-7,000 מרק לשנה), הוא התוודע לתיאטרון ולאופרה, ונהנה מאוד מביקוריו שם. בשטאדט-תיאטר ההמבורגי התוודע לראשונה לטנור האגדי אנריקו קארוזו, ואילו קארוזו שמע אותו בתפילתו בבית הכנסת בהמבורג.
טעמה המוזיקלי של הקהילה ההמבורגית היה שונה מהקהילות שבהן כיהן עד אז. בין חבריה היו מבקרים קבועים בקונצרטים של התזמורת הפילהרמונית וטעמם היה קפדני ואנין. אמנם נהנו הם לעיתים לשמוע איזה ניגון חסידי או שיר עממי ביידיש, אך בבית הכנסת ציפו ליצירות של מלחיני מוזיקה ליטורגית מערבית דוגמת לואי לבנדובסקי וסלומון זולצר. רוזנבלט, שמתוקף החוזה לא היה יכול לצאת למסעות קונצרטים, הקדיש את מרצו וזמנו לכתיבת יצירות בסגנון זה, והקלטת תקליטים נוספים. את יום הולדתו ה-25 חגג בהמבורג בהוצאת קובץ שהכיל 25 פרקי תפילה בשם "תפילות יוסף" (שעליו נוספו מאוחר יותר "זמירות יוסף" ו"שבעה אופני הקידוש").
בשנת תרע"ב (1912), הכביד העול הכלכלי על משפחת רוזנבלט, שמנתה כבר תשע נפשות, והחזן נאלץ לפרנס אף את אחותו שהתאלמנה. הוא פנה לראשי הקהילה בבקשה להעלות את שכרו, ומשנענה בשלילה, פנה שוב לחפש לו מקור מחיה מכניס יותר.
משרותיו > ניו יורק, רובע הארלם

לאחר פטירת אימו ועיכובים שונים מצד קהילת המבורג, הגיע רוזנבלט ב-1 ביוני 1912 לחופי אמריקה. הוא הוזמן על ידי קהילת "אוהב צדק" של יוצאי הונגריה ברובע הארלם בניו יורק לתפילות מבחן, לאחר שהחזן הקודם של הקהילה, ישעיה (סול) מייזלש, התפטר. לאחר שתי שבתות בהן הרשימה תפילתו את חברי הקהילה, נערכה אספה בה הסכימו 400 החברים פה אחד למנות את רוזנבלט לחזן. לשכרו השנתי (2,400 דולר) נלוותה גם הכנסה צדדית מנדבות שינדרו עולים לתורה, עריכת חופות ולוויות. ביום העצמאות האמריקני, ביולי 1912, הגיעה משפחת רוזנבלט לניו יורק.
בניו יורק התפתחה הקריירה של רוזנבלט לממדים עצומים. הקהילה לא הגבילה אותו לצאת למסעות קונצרטים ברחבי ארצות הברית ואירופה, והוא אכן הרבה להופיע בקונצרטים מסחריים ולמטרות צדקה. בד בבד המשיך להקליט תקליטים חדשים, אשר הופצו ברחבי ארצות הברית ואירופה. בית הכנסת של הקהילה הפך למרכז חשוב בחיים המוזיקליים של יהודי ניו יורק, מספר האנשים שצבאו על דלתותיו לשמוע את החזן עבר את הקיבולת, ולעיתים נדרשה המשטרה לשמור על הסדר. הנהלת בית הכנסת החלה למכור כרטיסים לתפילת הסליחות הראשונות ולימים הנוראים. העיתונים, הכלליים והיהודיים, מלאו בביקורות נלהבות על הופעותיו, מלאות בסופרלטיבים כגון "תופעה מוזיקלית נדירה", ואף הכתירוהו ל"מלך החזנים". יוסל'ה רוזנבלט הפך ל"כוכב-על", ודמותו הייתה כה מוכרת, עד כי חברות ענק השתמשו בו לפרסום מוצריהן בעיתונות.