stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הלן סויר הוג
פרסים והוקרות > פרסים

פרס אנני ג'אמפ קאנון לאסטרונומיה של החברה האסטרונומית האמריקאית בשנת 1950.
פרס קלומפק-רוברטס מן החברה האסטרונומית של האוקיינוס השקט בשנת 1984.
פרס סאנדפורד פלמינג מהמכון המלכותי הקנדי בשנת 1985.
מדליית כסף מהחברה האסטרונומית ריטנהאוס בשנת 1967.
מדליית המאה של קנדה ב-1967.
פרסים והוקרות > כבוד והקדשות

מונתה לקצינה במסדר של קנדה ב-1968, הועלתה לדרגת שותף בשנת 1976 - נחשב לאחד מתארי הכבוד הגבוהים ביותר של האומה הקנדית.
האסטרואיד 2917 סויר הוג נקרא על שמה.
המוזיאון הלאומי למדע באוטאווה אונטריו מוקדש להלן, וכך גם הטלסקופ של אוניברסיטת טורונטו במצפה הכוכבים של אוניברסיטת דרום צ'ילה.
לקריאה נוספת

הלן סויר הוג: חיים שלמים של ציפייה בכוכבים Webb, Michael (1991) ISBN 9780773050471.
לקריאה נוספת > מודעות האבל

JAVSO 22 (1993) 83
JRASC 86 (1993) 351
PASP 105 (1993) 1369
הערות שוליים

↑  Tanya Zanish-Belcher, נשים בולטות במדעי הפיזיקה: מילון ביוגרפי. בנימין פ. שירר, ברברה ס, Isis 89, 1998-03, עמ' 174–175 doi: 10.1086/383994
1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12 13 14 15 16 17 18 19 20 21  Kaia Stavig Esau, Sheerer, B.F., & Shearer, B.S. (1997). נשים מדעניות: ביוגרפיה / מילון. ווסטפורט, קונט., Art Libraries Journal 22, 1997, עמ' 40–41 doi: 10.1017/s0307472200010415
1 2 3 4 5 6 7  DR. Helen Sawyer Hogg, Jack Newton, Philip Teece, Helen Sawyer Hogg, מדריך אסטרונומיה לחובבים, Cambridge: Cambridge University Press, עמ' ix–x
1 2 3 4 5 6 7 8  , שנתון הנס 2006, 2006 doi: 10.15385/yb.miracle.2006
1 2 3 4  אסטרונומיה. (2002, 25 במרץ). פיטסבורג פוסט - Gazette, pp.C-8., באתר Electronic Enlightenment document collection, ‏2000 (באנגלית)
1 2  Kansas State University, John Lankford, פרסומי RASC היסטורית המדפסת שלנו; מתוך ספרים ישנים. (2013). מקור: החברה המלכותית האסטרונומית של קנדה:, Journal for the History of Astronomy 26, 1995-08, עמ' 275–275 doi: 10.1177/002182869502600307
1 2 3  הלן בטאלס סוייר (1905-1993). (1998). במילון הפינגווין הביוגרפי של נשים., באתר search.credoreference.com (באנגלית)
↑  האנדטרה של הלן הוג בבית הקברות לואל, אונטריו קנדה (באנגלית)
↑  , הלן באטלס סוייר הוג, אוניברסיטת טורונטו: אינטרנט., SpringerReference, Springer-Verlag
↑  , עותק בארכיון ב-WebCite (22 בנובמבר 2005)., Neurology 65, 2005-11-21, עמ' 1518–1519 doi: 10.1212/01.wnl.0000189271.44513.6c
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1195086776  ISNI: 0000 0000 7517 9296  NKC: mub20201095557  SNAC: w6t155ch  SUDOC: 179013920  VIAF: 105861687   WorldCat (עם VIAF): 105861687 
מצפה הכוכבים על שם הלן סויר הוג
הקפת ניצחון

הקפת ניצחון של לואיס המילטון, המחזיק בדגל בריטניה, לאחר שניצח בגרנד פרי בריטניה ב-2021
הקפת ניצחון (באנגלית: victory lap או lap of honor) הוא מונח המשמש לתיאור הקפה נוספת של מסלול המרוצים שעורך המנצח במרוץ לאחר תום המרוץ. הקפה זו, הנעשית במהירות נמוכה, מאפשרת למנצח לחגוג את ניצחונו ונותנת לצופים הזדמנות לברך ולכבד את המתחרים. בפורמולה 1, למשל, המרשלים האחראים על דגלי המרוץ יניפו את דגליהם במחוות הצדעה. במהלך ההקפה האוהדים מוחאים כפיים או מנופפים בידיהם לעבר המתחרים, ולפעמים אלו מנופפים להם בחזרה בתגובה. לעיתים, בעיקר כאשר מתחרה מנצח במרוץ במדינת מוצאו, המנצח מנופף בדגלהּ של מדינתו.
איירטון סנה יושב על מכוניתו של נייג'ל מנסל בהקפת הניצחון בגרנד פרי בריטניה 1991
במהלך הקפת הניצחון היו מספר פעמים שבהם אחד המתחרים העלה אל מכוניתו נהג אחר כדי להחזיר אותו למקומו. כך, למשל, נייג'ל מנסל העניק "טרמפ" לאיירטון סנה בהקפת הניצחון של גרנד פרי בריטניה 1991, לאחר שהדלק במכוניתו של האחרון נגמר.
באתלטיקה, ג'ון אקיאי-בואה האוגנדי היה הראשון שערך הקפת ניצחון עם דגל מדינתו בדיו, לאחר שזכה במדליית זהב בריצת 400 מטר משוכות באולימפיאדת מינכן (1972), מדליית הזהב האולימפית הראשונה אי־פעם של אוגנדה.
הערות שוליים

↑  עמית לוינטל, פורמולה 1: המילטון שוב אלוף, באתר ישראל היום, ‏23 בנובמבר 2014
ערך זה הוא קצרמרבנושא ספורט. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
הילד של פילה

| --- | --- |

כריכת הספר
 מידע כללי
 מאת:  דלין מתיה
 שפת המקור:  אנגלית
 סוגה:  רומן 
 הוצאה
 הוצאה בשפת המקור:  Tafelberg Publishers Ltd
 תאריך הוצאה:  1986
 הוצאה בעברית
 הוצאה:  הוצאת הקיבוץ המאוחד  ספרית פועלים
 תאריך:  2002
 תרגום:  דלי שלו
 מספר עמודים:  342
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  99002371561
 
הילד של פילה (באנגלית: Fiela's Child) הוא רומן מאת הסופרת דלין מתיה, שפורסם בשנת 1986. עלילת הספר מתרחשת ביערות נייסנה שבדרום אפריקה במאה ה-19, ומביאה את סיפורו של בנג'מין, ילד לבן שגדל במשפחה צבעונית. הספר עוסק בנושאים כגון גזענות, מעמד נשים בחברה, ויכולתו של האדם לבחור את זהותו ולעצב את גורלו.
המתיקות שאחרי (ספר)

| --- | --- |

עטיפת הספר "המתיקות שאחרי" בעברית
 מידע כללי
 מאת:  ראסל בנקס
 שפת המקור:  אנגלית
 סוגה:  רומן
 מקום התרחשות:  ניו יורק 
 הוצאה
 הוצאה:  הרפר קולינס 
 הוצאה בשפת המקור:  הרפר קולינס מוציאים לאור
 תאריך הוצאה:  1991
 מספר עמודים:  262
 הוצאה בעברית
 הוצאה:  ספרי עליית הגג וידיעות ספרים
 תרגום:  מולי מלצר
 פרסים
 Rochester Reads (2002) 
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  002722633
 
המתיקות שאחרי (אנגלית: The Sweet Hereafter) הוא רומן מאת הסופר האמריקאי ראסל בנקס, שיצא בשנת 1991. הוא מתרחש בעיירה קטנה על רקע אסון שאירע בה - תאונת אוטובוס בה נהרגו מרבית ילדי העיירה. הספר עובד לסרט קולנוע באותו שם, שיצא ב-1997 בבימוי אטום אגויאן הקנדי, וזכה בפרסים ושבחים רבים.
עלילה

עלילת הספר מתרחשת בעיירה קטנה בצפון מדינת ניו יורק, ששגרת חיי תושביה השלווה נקטעת באחת בעקבות טרגדיה קשה, בה אוטובוס תלמידים סוטה מנתיבו ומדרדר לתהום, ורוב ילדי העיירה נהרגים.
במהלך הספר מספרות ארבע דמויות שונות את האירועים, כל אחת מנקודת מבטה:
דולורס דריסקול, נהגת האוטובוס, שמתגעגעת לילדי העיירה אותם הסיעה יום יום לבית הספר.
בילי אנסל, אלמן שאיבד את שני ילדיו היחידים בתאונה.
מיצ'ל סטיבנס, עורך דין שמגיע מניו יורק ומנסה לשכנע את הורי הילדים לתבוע פיצויים כספיים בעקבות התאונה; הוא מתמודד במקביל עם קשייו כהורה המזניח את בתו, המדרדרת לזנות וסמים ומגלה שהיא חולה באיידס.
ניקול ברנל, נערה בת 14 שניצלה בתאונה והפכה למשותקת בפלג גופה התחתון, ומשמשת כעדה מרכזית בתביעה שמוגשת בעקבות התאונה; במהלך עדותה היא טוענת במפתיע כי נהגת האוטובוס הגבירה את מהירות נסיעתה ולכן התרחשה התאונה, ובעקבות זאת נגוזה כל תקווה של ההורים להצלחת התביעה ולפיצויים, זאת למרות שחלק מהמעורבים יודעים כי ניקול שיקרה.
הספר מתאר מפי ארבע הדמויות את מערבולת הרגשות הקשים המציפה את תושבי העיירה בעקבות התאונה, את הניסיונות להבין מי אשם בה, ואת ההתמודדות עם החיים שאחרי האסון. במקביל מתוארים סודות וחטאים מוסריים שונים של בני משפחות - אלכוהוליזם, ניאוף, גילוי עריות ועוד.
הבסיס העובדתי לאירועים בספר

האירועים מבוססים בחלקם על תאונת אוטובוס שאירעה בעיירה אלטון שבדרום טקסס ב-21 בספטמבר 1989. בתאונה פגעה משאית באוטובוס תלמידים והוא הידרדר לבור חצץ. 21 תלמידים נהרגו ו-49 נפצעו. המועצה הלאומית לבטיחות בתעבורה קבעה כי נהג המשאית הוא האשם בתאונה, וכי גורם נוסף שתרם לתוצאותיה החמורות היה מיעוט דלתות יציאת חירום באוטובוס.
לאחר התאונה, עשרות עורכי דין מיהרו אל העיירה בניסיון לשכנע את המשפחות לתבוע פיצויים מגורמים שונים - חברת קוקה-קולה שהייתה בעלת המשאית, חברת האוטובוסים שלא יצרה דלתות יציאת חירום נוספות באוטובוס, והעירייה שלא כיסתה כראוי את בור החצץ. חלק מהמשפחות שקיבלו פיצויים תבעו שוב לאחר שגילו שמשפחות אחרות קיבלו פיצויים גבוהים יותר. לבסוף נקבע הסדר בסכום כולל של 150 מיליון דולר, מרביתו מחברת קוקה-קולה, ומתוכו 50 מיליון דולר קיבלו עורכי הדין. המשפחות קיבלו 4.5 מיליון דולר עבור כל ילד שנהרג ו-500-900 אלף דולר על כל ילד שניצל.
הערות שוליים

↑  Highway Accident Report
↑  Alton Journal; In Deaths of Children, Lives Are Transformed
המלט (סרט, 1969)

| --- | --- |

כרזת הסרט
 מבוסס על:  המחזה "המלט" מאת ויליאם שייקספיר
 בימוי:  טוני ריצ'רדסון
 הופק בידי:  הנס גוטצ'לק ניל הרטלי מרטין רנסוהוף
 תסריט:  טוני ריצ'רדסון
 עריכה:  צ'ארלס ריס
 שחקנים ראשיים:  ניקול ויליאמסון מריאן פיית'פול אנתוני הופקינס ג'ודי פארפיט 
 מוזיקה:  פטריק גאוורס
 צילום:  גרי פישר 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת
 חברת הפקה:  Woodfall Film Productions
 חברה מפיצה:  סרטי קולומביה
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  ספטמבר 1969
 משך הקרנה:  117 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  דרמה
 הכנסות:  350,000 דולר
 דף הסרט ב־IMDb
 
המלט (באנגלית: Hamlet) הוא סרט בריטי משנת 1969, עיבוד למחזה "המלט" מאת ויליאם שייקספיר, בכיכובו של ניקול ויליאמסון בתפקיד הנסיך המלט. את הסרט ביים טוני ריצ'רדסון והוא מבוסס על הפקה בימתית בתיאטרון ראונדהאוס בלונדון. בסרט מככבים אנתוני הופקינס בתפקיד המלך קלאודיוס, ג'ודי פארפיט בתפקיד המלכה גרטרוד, מריאן פיית'פול בתפקיד אופליה, מארק דיגנאם בתפקיד פולוניוס, גורדון ג'קסון בתפקיד הורציו, ומייקל פנינגטון בתפקיד לארטס.
בניגוד לסרטים הוליוודיים של יצירות קלאסיות שנעשו בתקציבי ענק, סרט זה הופק בתקציב קטן ובתפאורה מינימליסטית, הכוללת אביזרים ותלבושות בסגנון הרנסאנס, ושימוש בחללים אפלים ומוצלים. מנהרה של לבנים משמשת לסצנה שעל החומות. רוח הרפאים של אביו של המלט מוצגת רק באור שזוהר על המתבוננים. הסרט שם דגש רב על ההיבטים המיניים של המחזה, ורומז על יחסים של גילוי עריות בין לארטס ואופליה.
צוות השחקנים

ניקול ויליאמסון – המלט
ג'ודי פארפיט – גרטרוד
אנתוני הופקינס – קלאודיוס
מריאן פיית'פול – אופליה
מארק דיגנאם – פולוניוס
מייקל פנינגטון – לארטס
גורדון ג'קסון – הורציו
בן אריס – רוזנקרנץ
קלייב גרהם – גילדנסטרן
פיטר גייל – אוסריק
רוג'ר לייבסי – השחקן הראשון / קברן
ג'ון ג'. קארני – השחקן שמגלם את המלך
ריצ'רד אוורט – השחקן המגלם את המלכה
רובין צ'דוויק – פרנציסקו
איאן קולייר – כומר
מייקל אלפיק – קפטן
אנג'ליקה יוסטון – גבירה בחצר המלוכה
ביל ג'רוויס – חצרן
רוג'ר לויד פק – ריינלדו
ג'ון טרנמן – ברנרדו
DVD

הסרט "המלט" יצא ב-DVD ב-3 ביולי 2012 בהוצאת Sony Pictures Home Entertainment.
הערות שוליים

↑  Alexander Walker, Hollywood, England, Stein and Day, 1974 p452
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: no2015056476   WorldCat (עם LCCN): no2015-056476
המלט (סרט, 1959)

| --- | --- |

 מבוסס על:  המחזה "המלט" מאת ויליאם שייקספיר
 בימוי:  רויסטון מורלי 
 שחקנים ראשיים:  ויליאם ג'וב (Prince Hamlet) ג'פרי קינג (פולוניוס) Charles McCallum (Voltemand) John Fegan (The Ghost) Lou Vernon ג'יימס אליוט (גילדנשטרן) ג'פרי היל (Fortinbras) פרנק טיילור (הוראטיו) Gordon Glenwright Henry Gilbert (קינג קלאודיוס) Grahame Webb (Francisco) Georgie Sterling (גרטרוד (דמות)) Delia Williams (אופליה) Owen Weingott (לארטס) John Hurrell (Osric) 
 מדינה:  אוסטרליה 
 חברת הפקה:  (של אוסטרליה) ABC
 חברה מפיצה:  תאגיד השידור האוסטרלי 
 שיטת הפצה:  direct-to-video 
 הקרנת בכורה:  13 ביוני 1959
 משך הקרנה:  120 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית 
 דף הסרט ב־IMDb
 
המלט (באנגלית: Hamlet) הוא סרט טלוויזיה אוסטרלי בכיכובו של ויליאם ג'וב, ובהפקה של רויסטון מורלי. זהו עיבוד למחזה "המלט" מאת ויליאם שייקספיר.
שתי הפקות של מחזות שייקספיריים שודרו ברשת ABC, השנייה הייתה של המחזה "אנטוניוס וקלאופטרה". באותה תקופה הפקות דרמה היו נדירות בטלוויזיה האוסטרלית.
צוות השחקנים

ויליאם ג'וב – המלט
הנרי גילברט – המלך
ג'ורג'י סטרלינג – המלכה
אוון ויינגוט – לארטס
דליה ויליאם – אופליה
גורדון גלנרייט – הקברן
ג'יימס לינץ' – ברנרדו
גרהם וב – פרנצ'סקו
פרנק טיילור – הורציו
ווהן טרייסי – מרצלוס
צ'ארלס מקאלום – וולטמאנד
ג'פרי קינג – פולוניוס
ג'ון פיגאן – הרוח
מוריס טראוורס – רוזנקרנץ
ג'יימס אליוט – גילדנשטרן
לו ורנון – השחקן המגלם את המלך
דניס קרול – השחקן המגלם את המלכה
ג'ון הארל – לוציאנוס
טוני ארפינו – קפטן נורווגי
ג'פרי היל – פורטינבראס
דאגלס הייז – קברן
גורדון גלנרייט – קברן
הפקה

ב-1952 שיחק ויליאם ג'וב בתפקיד המלט על במת התיאטרון באדלייד. אחר כך נסע לאנגליה ולקנדה. כשחזר לאוסטרליה הופיע בהפקה טלוויזיונית של המחזה "השחף". זה היה התפקיד השלישי של ג'ורג'י סטרלינג בטלוויזיה, אחרי הופעה ב-"The Multi-Coloured Umbrella" ו-"Sorry Wrong Number".
ליצירת רוחות הרפאים השתמשו בסרט בכמה אפקטים מיוחדים בסיסיים.
הערות שוליים

↑  "Shakespeare Dramas ABC TV Project". The Age. 23 באפריל 1959. p. 12. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "TV Guide". The Age. 16 ביולי 1959. p. 35. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Interview with Len Richardson". ABC TV at Gore Hill. אורכב מ-המקור ב-2020-08-01. נבדק ב-2020-06-13.
↑  "TV Scores with Ghost in Hamletdate=July 16, 1959". The Age. p. 14.
↑  "Hamlet on TV". The Australian Women's Weekly. Vol. 26, no. 5[?]. 27 במאי 1959. p. 50. נבדק ב-21 במאי 2016 – via National Library of Australia. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Vagg, Stephen (18 בפברואר 2019). "60 Australian TV Plays of the 1950s & '60s". FilmInk (בAustralian English). {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Famous Drama On Channel 2". Sydney Morning Herald. 20 באפריל 1959. p. 25. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "TV Scores With Ghost Hamlet", Sydney Morning Herald, p. 14, 16 ביולי 1959 {{citation}}:  (עזרה)
ערך זה הוא קצרמרבנושא סרטים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
היצע כסף

בכלכלה, היצע הכסף הוא הסכום הכולל של הנכסים המוניטריים הזמינים בכלכלה מוגדרת ברגע נתון. קיימות מספר הגדרות שונות ל"כסף", אך הוא לרוב כולל מזומנים (אמצעי תשלום המונפקים על ידי השלטון של אותה מדינה או שטרות ומטבעות אחרים המקובלים על הציבור כדוגמת דולר ארצות הברית) ופיקדונות הניתנים לפתיחה מידית.
במרבית מדינות העולם בהיסטוריה, הוגדר מטבע אשר נקבע על ידי השלטון ככלי החוקי ליישוב חובות, אשר מונפק על ידי השלטון, וחקיקה מחייבת את אזרחי המדינה להשתמש בו לעסקיהם. בישראל מהווה השקל מטבע כזה. בעבר, אמצעי תשלום המאושרים על ידי השלטון הוגבלו למטבעות, ומאוחר יותר גם שטרות אשר הונפקו על ידי גוף אשר קיבל הסמכה להדפסת כספים מהשלטון. עם זאת, בנקאות ברזרבה חלקית מאפשרת לבנק להיות חייב סכום כסף רב משהופקד לתוכו. למשל, אם משה הפקיד 100 שקלים בבנק, הבנק שמר 10% מהם (10 שקלים) כרזרבה, והלווה 90 שקלים לדוד, היצע הכסף הכולל הוא 190 שקלים (על אף שכמות הכסף הזו אינה קיימת כלל במערכת, ולו משה יבקש את כספו בטרם החזיר דוד את ההלוואה, הוא יגלה שהבנק אינו מסוגל לשלם לו).
בשל מורכבותם, קיים קושי באיסוף נתונים על היצע הכסף במדינה, ונתונים הרומזים עליו נאספים לרוב על ידי משרד האוצר או הבנק המרכזי של המדינה. קיימות תאוריות רבות המקשרות בין היצע הכסף ובין תופעות מוניטריות אחרות כדוגמת אינפלציה, דפלציה, רמות המחירים של מוצרים נתונים במדינה וכו', אך אין הסכמה על השפעתם של אלה על אלה, ובעוד שיש הטוענים שתופעות אלה נגרמות על ידי היחס בין היצע הכסף ובין כמות הסחורות והשירותים במדינה (והערך שיש לאנשים עבורם), טוענים אחרים כי תופעות מוניטריות אלה מקורן באופי חלוקת הכסף בין חברי המדינה.
מדדים להיצע הכסף במערכת הרזרבה הפדרלית בארצות הברית

כאמור בתחילת הערך, קיימים סוגים שונים של נכסים כלכליים, המתארים כולם כסף באופנים שונים, ונבדלים זה מזה בין השאר בנזילותם.
הרכיבים השונים של היצע הכסף מכונים "M"s (מהמילה Money, כסף). לרוב הדיון נעשה ב-M0 (הצר ביותר) עד ל-M3 (הרחב ביותר), אך הבחירה באילו מבין מדדים אלה להשתמש למדידת היצע הכסף במדינה תלוי בשיקול דעתו של הבנק המרכזי ונגידו.
חלוקה אופיינית ל-"M"s:
| Type of money | M0 | MB | M1 | M2 | M3 | MZM |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| שטרות ומטבעות במחזור (מזומן) | ✓ | ✓ | ✓ | ✓ | ✓ |  |
| שטרות ומטבעות השמורים בכספות בנקים (מזומן כספות) |  | ✓ |  |  |  |  |
| אשראי של הפדרל רזרב |  | ✓ |  |  |  |  |
| Traveler's checks המונפק על ידי גופים חוץ בנקאיים |  |  | ✓ | ✓ | ✓ | ✓ |
| Demand deposits |  |  | ✓ | ✓ | ✓ | ✓ |
| פיקדונות בעלי נזילות נמוכה יותר |  |  | ✓ | ✓ | ✓ | ✓ |
| חסכונות |  |  |  | ✓ | ✓ | ✓ |
| פיקדונות לזמן מוגבל בני עד 100 אלף דולר |  |  |  | ✓ | ✓ |  |
| פיקדונות לטווח ארוך |  |  |  | ✓ |  |  |
| כספים המוחזקים בשוק ההון |  |  |  |  |  | ✓ |
M0: בחלק מהמדינות, כדוגמת בריטניה, כולל M0 רזרבות בנקאיות, ולכן מכונה הבסיס המוניטרי, או הכסף הצר.
MB: הבסיס המונטרי (Monetary Base), המציין את כלל המטבעות במחזור. מרכיב זה נובעים כל רכיבי היצע הכסף האחרים בכלכלה.
M1: רזרבות בנקאיות לא כלולות ב-M1.
M2: מציין את M1, והן אמצעים הדומים ל-M2. M2 מהווה כלי מרכזי לצפיית אינפלציה.
M3: אמצעי אשר אינו מפורסם על ידי הפדרל רזרבה מאז 2006. מציין את M2 ופיקדונות גדולים וארוכי טווח. עם זאת, קיימים גופים פרטיים אשר מנסים להעריך רכיב זה באופן עצמאי.
MZM: Money with zero maturity. סך הכסף הנזיל במדינה. מדידת קצב החלפת הידיים של ה-MZM שימשה כאמצעי לחיזוי אינפלציה.
יחס בין שני רכיבים כאלה (לרוב M2 / M0) מכונה "מכפיל הכסף".
מדדים להיצע הכסף במערכת הרזרבה הפדרלית בארצות הברית > בנקאות ברזרבה חלקית

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
המקור לקיומם של סוגי כסף רבים הוא בשיטת הבנקאות ברזרבה חלקית. כאשר בנק מלווה כסף שאין ברשותו, הוא מייצר דה פקטו כסף חדש לשוק (כסף זה על סוגיו השונים הוא המרכיב את כל הרכיבים אשר מעבר ל-M0). במערכת זו קיימים שני סוגי כסף - כסף אשר יוצר על ידי הבנק המרכזי (מטבעות, שטרות, ושטרות חוב שהונפקו על ידי הבנק המרכזי), וכסף בנקאי (התחייבויות של בנקים כלפי לקוחותיהם).
בשיטת הרזרבה החלקית הבנק בדרך כלל מחויב על פי חוק לשמור על יחס קבוע מינימלי בין ההפקדות לתוכו ובין הכסף שהוא מלווה ללקוחותיו. יחס זה מגביל את יכולתו לייצר כסף ביחס לכמות הכסף הכוללת במדינה, זאת אף אם הבנק מלווה את הכסף לבנק אחר, אשר משתמש בו לבצע הלוואות נוספות (היות שהטור ההנדסי מתכנס, כיוון שיחס הרזרבה תמיד חיובי).
דוגמה

M0
לורה מחזיקה בעשרה שטרות של 100$ אמריקאיים, המציינים סכום כסף בין 1,000$ אמריקאיים יחד (MB = $1000, M0 = $1000, M1 = $1000, M2 = $1000).
לורה שורפת את אחד השטרות שברשותה. כמות הכסף הכוללת ירדה ב-$100 (MB = $900, M0 = $900, M1 = $900, M2 = $900).
M1
לורה מפקידה את 900 הדולרים הנותרים בידיה בחשבון עובר ושב (MB = $900, M0 = 0, M1 = $900, M2 = $900).
הבנק מחשב לעצמו את הרזרבה (לפי יחס רזרבה של 10%), ומבין שהוא יכול להלוות 810$ ללקוח נוסף. פרד מגיע ולוקח הלוואה בסך זה מהבנק (MB = $900 M0 = $810, M1 = $1710, M2 = $1710).
לורה רושמת צ'ק מס' 7771 על סך $400. מדד M1 לא השתנה, הוא כולל צ'ק על סך 400$ ו-500$ אשר יוותרו לאחר שייפדה בחשבונה של לורה (MB = $900, M0 = 0, M1 = $1710, M2 = $1710).
הצ'ק של לורה נותר במכנסייה ומושמד במכונת הכביסה. גם הפעם, רכיבי הכסף (כמו גם החשבון הפרטי של לורה) לא משתנים כיוון שהצ'ק לעולם לא ייפדה (MB = $900, M0 = 0, M1 = $1710, M2 = $1710).
לורה כותבת צ'ק חדש, במספר 7772, על סך 100$ לחברתה אליס, והאחרונה מפקידה אותו לתוך חשבון העובר ושב שלה. בסיס הכסף נותר ללא שינוי (עדיין כולל 900$ אשר מתחלקים בין 100$ בידי אליס, ו-800$ בידי לורה (MB = $900, M0 = 0, M1 = $1710, M2 = $1710).
הבנק מלווה למנדי 810$, והיא מפקידה אותם בבנק שלה, אשר שומר 81$ מהם כרזרבה, ויכול להלוות 729$ ללקוחות נוספים. הבטחת תשלום חדשה זו מגדילה את כמות הכסף M1 על ידי 729$ (MB = $900, M0 = 0, M1 = $2439, M2 = $2439).
הבנק של מנדי מלווה ללקוח נוסף, השייך לבנק שלישי, את 729$. כמקודם, הבנק יכול להלוות 90% מסכום זה ללקוחות נוספים, ושומר לעצמו רק 10% ממנו. ניתן לראות כי לאחר שתהליך זה חוזר על עצמו מספר גדול דיו של פעמים, יגדל היצע הכסף הכולל ל-9000$ (מתקבל טור הנדסי, כיוון שכל בנק בשרשרת יכול להלוות 9/10 מהסכום שהופקד לתוכו).
M2
לורה כותבת צ'ק מספר 7774 על סך 1000$ ומביאה אותו לבנק לפתיחת חשבון מסחר בשוק ההון. חשבונות אלה, בשונה מחשבונות עובר ושב, אינם מאפשרים לבנק להלוות אותם ללקוחות נוספים.
מסחר במטבע חוץ
לורה כותבת צ'ק מספר 7776 על סך $200, מוסרת אותו לסוחר מט"ח, ומבקשת להמיר את הדולרים הללו לשקלים, לפי יחס המרה של 1 דולר = 2 שקלים. הסוחר לוקח ממנה 200$, ונותן לה 400 שקלים בתמורה. מאחר שהדולרים לא נעלמו מהעולם אלא רק עברו ידיים, פעולה זו לא שינתה את רכיבי היצע הכסף (אם כי ייתכן שחלק מהיצע זה עשה את דרכו לישראל).
שינוי היצע הכסף

לכל כלכלה מודרנית קיים מטבע ייחודי, אשר לשלטון מונופול על הנפקתו (לרוב באמצעות הבנק המרכזי של המדינה). על כן, עשוי השלטון לנסות להשפיע על כלכלת המדינה באמצעות שליטה על היצע הכסף (בין אם הגדלתו, ובין אם הקטנתו).
פעולה של הגדלת היצע הכסף מכונה הרחבה כמותית, ונעשית במספר אופנים, אשר שני העיקריים שלהם הוא קניית איגרות חוב על ידי המדינה (אשר מזרימה את התשלום עליהן חזרה למשק, ומעלה את ערך איגרות החוב שטרם נקנו), והדפסת כסף (ייצור כסף יש מאין בחשבונות המדינה). בדומה, יכולה המדינה למכור איגרות חוב נוספות לציבור על מנת להוציא כסף מהמחזור, ולהקטין את היצע הכסף במדינה. כאשר מדינה בעלת חוב הנקוב במטבע שלה, ואינו צמוד למדדים אובייקטיביים חיצוניים, הרחבה כמותית תעזור לה להקטין את היקף החוב שלה על חשבון אזרחיה (אשר הכסף בכיסם יפחת בערכו). הרחבה כמותית בולטת מבוצעת מאז שנת 2008 על ידי ארצות הברית, וכוללת קניית התחייבויות חזרה של הממשלה האמריקאית בהיקפים של מעל ל-2 טריליון דולרים, אשר בעקבותיה פעל הבנק האירופאי באותו האופן, ובחר לבצע הרחבה כמותית באותו היקף גם כן.
מאחר שהביקוש לכסף של אותה המדינה נותר ללא שינוי, הגדלת היצע הכסף תקטין את ערכו מול מטבעות אחרים ומול נכסים, ותייצר אינפלציה. מצד שני, הקטנת היצע הכסף במדינה תגדיל את ערכו, ותייצר דפלציה. השפעות תופעות אלה על המשק מורכבות, וקיימות תאוריות מרובות על ההשפעות שלהן, לחיוב ולשלילה.
ראו גם

הבנק המרכזי האירופי
הערות שוליים

↑  באנגלית מכונה מונח זה legal tender, וכל אמצעי תשלום בארצות הברית מכיל ציון לכך שהוא מהווה כלי כזה לפי חוק המדינה
↑  The Money Supply – Federal Reserve Bank of New York. Newyorkfed.org
↑  Milton Friedman (1987). “quantity theory of money”, The New Palgrave: A Dictionary of Economics, v. 4, pp. 15–19
↑  "money supply Definition". אורכב מ-המקור ב-2019-04-12. נבדק ב-2008-07-20.
↑  Lance Taylor: Reconstructing Macroeconomics, 2004
↑  "Gold, Oil, Stocks, Investments, Currencies, and the Federal Reserve: Growth of Global Money Supply". DollarDaze Economic Commentary Blog by Mike Hewitt.
↑  M1 Money Stock (M1) – FRED – St. Louis Fed. Research.stlouisfed.org.
M3 Definition. Investopedia (February 15, 2009)
↑  M0 (monetary base). Moneyterms.co.uk
↑  "M2". Investopedia. נבדק ב-2008-07-20.
↑  "M2 Definition". InvestorWords.com. אורכב מ-המקור ב-2008-07-13. נבדק ב-2008-07-20.
1 2   דפנה מאור, הרחבה כמותית - Quantitative Easing, באתר TheMarker‏, 15 בספטמבר 2013
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007543688305171  GND: 4132844-9  HDS: 013749  LCCN: sh85086809  NARA: 10644241
המלט (סרט, 1921)

| --- | --- |

 מבוסס על:  המחזה "המלט" מאת ויליאם שייקספיר
 בימוי:  סוון גאדה, היינץ שאל 
 הופק בידי:  אסטה נילסן 
 תסריט:  ארווין גפרד (תסריט) א. וינינג (ספר)
 שחקנים ראשיים:  אסטה נילסן פול קונרדי
 מוזיקה:  ג'וזפה בצ'ה 
 צילום:  קורט קורנט אקסל גראטצ'ר (Graatkjær)
 מדינה:  גרמניה
 חברה מפיצה:  Asta Films
 הקרנת בכורה:  1921 
 משך הקרנה:  131 דק' 
 שפת הסרט:  סרט אילם כתוביות בגרמנית
 סוגה:  סרט דרמה, סרט אילם 
 דף הסרט ב־IMDb
 
המלט (באנגלית: Hamlet) הוא סרט גרמני משנת 1921, עיבוד למחזה באותו שם מאת ויליאם שייקספיר. בסרט מככבת שחקנית הראינוע הדנית אסטה נילסן. את הסרט ביימו סוון גאדה והיינץ שאל.
בעיבוד זה, שנכתב בהשראת הספר "The Mystery of Hamlet" מאת ד"ר אדוארד פ. וינינג, המלט הוא אישה המחופשת לגבר כדי לשמר את השושלת. על אף הגישה הרדיקלית של הסרט נכתב עליו בעיתון הניו יורק טיימס ש"שמור לו מקום יחד עם הטובים ביותר".
צוות השחקנים

אסטה נילסן – המלט
פול קונרדי – המלך המלט
מתילדה ברנדט – המלכה גרטרוד
אדוארד פון וינטרשטיין – המלך קלאודיוס
היינץ סטידה – הורציו
הנס יונקרמן – פולוניוס
אנטון דה ורידר – לארטס
לילי ג'קובסון – אופליה
פריץ אכטרברג – פורטינברס
לקריאה נוספת

Buchanan, Judith (2009). Shakespeare on Silent Film: An Excellent Dumb Discourse. Cambridge: Cambridge University Press. Ch. 7. ISBN 0-521-87199-9
Howard, Tony (2007). Hamlet as a Woman. Cambridge: Cambridge University Press. ISBN 0-521-86466-6
הערות שוליים

↑  Shakespeare Survey, Volume 45, Page 43
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb16462548s (data)  GND: 7688458-2  LCCN: no2019115301  VIAF: 207956724   WorldCat (עם VIAF): 207956724
הסגנון הארץ-ישראלי

ערך זה עוסק בסגנון אדריכלי. אם התכוונתם לסגנון באמנות, ראו .
| --- | --- |

משכנו הראשון של הטכניון בחיפה. כיום שוכן בבניין המוזיאון הלאומי למדע, טכנולוגיה וחלל
 מידע כללי
 טווח תאריכים:  שני העשורים הראשונים במאה העשרים
 מבנים עיקריים:  הטכניון בחיפה, הגימנסיה "הרצליה" בתל אביב
 סגנון אדריכלות קודם:  אדריכלות טמפלרית
 סגנון האדריכלות הבא:  הסגנון האקלקטי בארץ ישראל
ציור חזית הגימנסיה הרצליה בתל אביב
הסגנון הארץ-ישראלי הוא סגנון ארכיטקטוני שנוצר בארץ ישראל על ידי ראשוני האדריכלים הציוניים שפעלו בה – אלכסנדר ברוואלד, יוסף ברסקי, עקיבא אריה ויס, ברוך פפירמייסטר ואחרים. סגנונם הארכיטקטוני, שהתפתח בעיקר בשני העשורים הראשונים של המאה העשרים, מתאפיין במאמץ לייצר סינתזה בין האדריכלות המערבית-אירופית לבין האדריכלות הערבית-מקומית. מאמץ זה ביטא את אמונתם של אנשי העלייה השנייה ביכולתם להתערות בארץ ישראל ולהפוך לחלק אורגני מהתרבות המקומית – אמונה שבאה לביטוי גם בלבושם הכמו-ערבי; באימוץ מקצועות "מקומיים" כמו שמירה, רעייה וחקלאות מקומית; בשאיפתם ללמוד את השפה ואת המנהגים; וכדומה.
שני המבנים הבולטים ביותר של התקופה (והסגנון) הם מבנה הטכניון בחיפה (ברוואלד) וגימנסיה הרצליה בתל אביב (ברסקי). הקומה הראשונה בביתו של עקיבא אריה ויס בפינת הרחובות הרצל ואחד העם בתל אביב מהווה דוגמה נוספת, וכן מבנים נוספים של ברסקי ושל ברוואלד: חצר מרחביה, בית הספר הריאלי וביתו הפרטי של ברוואלד; בית "הרצל" ביער חולדה ובתי התימנים בכרם בן שמן של ברסקי.
מאפייני האדריכלות של הסגנון הארץ-ישראלי הם:
ציוריות
שימוש רב באלמנטים מזרחיים כגון קשתות מחודדות, שיני חומה, כיפות אבן ועוד
קומפוזיציות סימטריות
עומס חזותי רב
לאחר הכיבוש הבריטי של ארץ ישראל והפרעות ב-1921 חלה התרחקות מודעת מהסגנון הערבי המקומי, ונוצר "הסגנון האקלקטי", המלקט משלל מקורות השראה. מעטים בלבד מבין אדריכלי הסגנון האקלקטי המשיכו לשאוב השראה דווקא מהסגנון המקומי, והבולטים מבין אלה היו יוסף מינור (מתכנן בית ביאליק, שאיננו סימטרי) ויהודה מגידוביץ' בחלק מעבודותיו.