stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ProMUNers – בית הספר הרב-תחומי למנהיגות וניהול
הערות שוליים

↑  מושב מיוחד בנושא "ילדים חיילים" של חניכי ProMUNers, אתר עיריית ראשון לציון.
↑  חניכי ProMUNers מתנדבים עם קשישים ", מועצה אזורית עמק חפר.
↑  תוכנית מודל האו"ם של ProMUNers בעריית ראשון לציון.
↑  תוכנית מודל האו"ם של ProMUNers במועצה אזורית חוף השרון.
↑  תוכנית מודל האו"ם של ProMUNers במועצה אזורית גזר
↑  תוכנית מודל האו"ם של ProMUNers בעיריית קריית אונו
↑  תוכנית מודל האו"ם של ProMUNers בעיריית אריאל
↑  תוכנית מודל האו"ם של ProMUNers בתיכון רוטברג
ברוס פורניס

ברוס מקפארלן פורניס (באנגלית: Bruce MacFarlane Furniss נולד ב-27 במאי 1957) הוא שחיין עבר אמריקאי. אלוף אולימפי בעל שתי מדליות זהב, אלוף עולם ושיאן עולם שהתמחה בסגנון מעורב אישי ו-200 מטר חתירה. אחיו, סטיב זכה במדליה אולימפית, במדליה באליפות העולם ושיאן עולם לשעבר ובעל 4 מדליות זהב משני משחקים הפאן אמריקאים.
ביוגרפיה

ברוס פורניס נולד בפרזנו, קליפורניה. הוא החל לשחות בגיל 7 על מנת להקל על כאב שממנו סבל עקב דלקת מפרקים.
ביוגרפיה > קביעת שיאים עולמיים

במבחנים האמריקאים לאליפות העולם בשחייה שנערכו בלונג ביץ', קליפורניה בארצות הברית ביוני 1975 קבע פורניס 2 שיאים עולמיים באותו משחה, ב-200 מטר חופשי בתוצאה של 1:50.89 דקות.
לאליפות העולם בשחייה שנערכה בקאלי, קולומביה ביולי 1975 הגיע פורניס כשיאן עולם ובתחרות עצמה זכה פורניס בשלוש מדליות. מדליית זהב במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי בשיא עולם חדש בתוצאה של 3:24.85 דקות, לפני מערב גרמניה (2:29.55 דקות) ואיטליה (3:31.85 דקות). שתי מדליות כסף במשחים האישיים ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 1:51.72 דקות, אחרי בן ארצו טים שו (1:51.04 דקות) ולפני בריאן ברינקלי מבריטניה (1:53.56 דקות) וב-400 מטר חופשי בתוצאה של 3:57.71 דקות, אחרי שו (3:54.88 דקות) ולפני פרנק פיץ' ממזרח גרמניה (4:01.10 דקות). הוא וחבריו שהיו מועמדים בטוחים לניצחון גם במשחה ל-4x200 מטר חופשי, פסלו.
באליפות ארצות הברית בשחייה שנערכה בקנזס סיטי, מיזורי באוגוסט 1975 שיפר פורניס במשחה ל-200 מטר מעורב אישי את שיא העולם של אחיו, סטיב ושל דייוויד וילקי מבריטניה בתוצאה של 2:06.08 דקות.
ביוגרפיה > אולימפיאדת השיא

באולימפיאדת מונטריאול (1976) זכה פורניס בשתי מדליות זהב, במשחה ל-200 מטר חופשי בשיא עולם חדש בתוצאה של 1:50.29 דקות לפני חבריו לנבחרת ג'ון נייבר (1:50.50 דקות) וג'ים מונטגומרי (1:50.58 דקות). בשלב המוקדמות קבע פורניס שיא אולימפי חדש (1:50.93 דקות). במשחה ל-4x200 מטר חופשי בשיא עולם חדש 7:23.22 דקות, לפני ברית המועצות (7:27.97 דקות) ובריטניה (7:32.11 דקות). הוא קבע את הזמן המהיר בתחרות והיה לשחיין הראשון בעולם שירד מ-1:50 דקות עם "זינוק שליחים" (1:49.56 דקות). לרוע מזלו הוועד האולימפי הבינלאומי החליט באופן לא ברור לבטל את המשחים ל-200 מטר מעורב אישי ומשחה שליחים 4x100 מטר חופשי (משחה שארצות הברית לא הפסידה עד אז) ובכך מנעו ממנו לזכות בעוד שתי מדליות זהב במשחים שבהם שלט.
באליפות העולם בשחייה שנערכה בברלין, מערב גרמניה בשנת 1978 זכה פורניס במדליית זהב במשחה ל-4x200 מטר חופשי בשיא עולם חדש בתוצאה של 7:20.82 דקות, לפני ברית המועצות (7:28.41 דקות) ומערב גרמניה (7:33.29 דקות).
בשנת 1979 סיים פורניס את התואר הראשון בעיתונאות בבית ספר אננברג לתקשורת.
פורניס עובד בשיווק ויחסי ציבור. כמו כן הוא בעל טור במגזין השחייה האמריקאי, סווימינג וורלד.
הישגיו של פורניס מרשימים עוד יותר לנוכח העובדה שהוא נאלץ להילחם במחלת דלקת חוליות מקשחת (בלטינית Ankylosing spondylitis).
תארים

בסך הכל שיפר פורניס 10 פעמים את שיא העולם (1 ב-200 מטר מעורב אישי, 4 ב-200 מטר חופשי, ו-5 במשחי שליחים), 19 פעמים את שיא ארצות הברית, זכה ב-11 תוארי אליפות ארצות הברית ו-6 תוארי NCAA.
פורניס זכה בשנים 1975 ו-1976 בפרס קיפות'.
בשנת 1987 זכה פורניס להכלל בהיכל התהילה הבינלאומי של השחייה.
בשנת 2000 ניבחר פורניס לנבחרת השחייה האמריקאית של המאה העשרים לצדם של עוד 25 שחיינים גברים.
ראו גם

מדיה וקבצים בנושא  בוויקישיתוף
התפתחות שיא העולם במשחה ל-200 מטר חופשי
התפתחות שיא העולם במשחה ל-200 מטר מעורב אישי (ויקיפדיה האנגלית)
הערות שוליים

↑  BRUCE FURNISS (USA), באתר היכל התהילה הבינלאומי של השחייה
Private Show

| --- | --- |

 סינגל שיווקי בביצוע בריטני ספירס
 מתוך האלבום Glory
 יצא לאור:  4 באוגוסט 2016
 פורמט:  הזרמת מוזיקה • הורדה דיגיטלית
 סוגה:  R&B • דו-וופ
 שפה:  אנגלית
 אורך:  3:54
 חברת תקליטים:  תקליטי RCA
 כתיבה:  בריטני ספירס, סימון סמית', טרמיין ווינפרי, קרלה מארי ויליאמס
 הפקה:  טרמיין ווינפרי, תומאס דייוויד
Private Show (בעברית: מופע פרטי) הוא סינגל שיווקי שהקליטה הזמרת האמריקאית בריטני ספירס, והופיע באלבום האולפן השביעי שלה, Glory. השיר יצא לאור ב-4 באוגוסט 2016, על ידי חברת התקליטים תקליטי RCA, כחלק ממסע השיווק של ספירס לבושם שלה, הנושא את שם השיר.
וידאו קליפ

הקליפ לשיווק הבושם בוים על ידי רנדי סיינט ניקולס והוקניט ב-11 ביולי 2016. הווידאו הקליפ המלא יצא בלעדית על ידי Entertainment Tonight ב-13 ביולי 2016. במהלך הקליפ ספירס זורקת מתג הפעלה, תוך כדי שלובשת מעיל תחרה, ובהמשך היא לבושה במונוקיני שחור ורוקדת לצלילי השיר בתיאטרון ריק. סמוך לסיום הפרסומת, ספירס לובשת בגד גוף כסוף, שהושווה לזה בו השתמשה במהלך הקליפ של הסינגל "Toxic".
ב-13 ביולי 2016, הועלה קטע מאחורי הקלעים הרשמי של השיר לערוץ היוטיוב של העמוד Entertainment Tonight. בקטע מופיעה ספירס ומספרת על הבושם והמופע, ומתנגנת טעימה מהשיר עצמו.
בין היתר, הצליח השיר לצבור למעלה מ-12.3 מיליון השמעות ברשת הזרמת המדיה ספוטיפיי.
מיקומי שיא

|   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2016)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2016)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2016)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2016)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  ארצות הברית | בילבורד הוט 100 | - |  |
|  ארצות הברית | מצעד שירי הפופ הדיגיטליים | 31 |  |
|  סקוטלנד | מצעד הסינגלים הסקוטי | 92 |  |
|  צרפת | SNEP | 141 |  |
|  רוסיה | טופ-היט | 243 |  |
אבסארד

| --- | --- |

 מדינה:  איראן איראן
 פרובינציה:  טהראן
 נפה:  נפת דמאוונד
 גובה:  1,931 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  10,648 (2016)
 קואורדינטות:  35°37′23″N 52°09′12″E﻿ / ﻿35.623055555556°N 52.153333333333°E﻿ / 35.623055555556; 52.153333333333 
 אזור זמן:  Iran Standard Time Zone
 http://www.shahrdari-absard.ir
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת איראן מוגדלת) טהראן משהד כרג' אספהאן תבריז שיראז קום אהוואז רשת כרמאנשאה בנדר עבאס אפגניסטן פקיסטן טורקמניסטן אוזבקיסטן אזרבייג'ן ארמניה טורקיה עיראק כווית ערב הסעודית  קטר איחוד האמירויות הערביות ע. הים הכספי  המפרץ הפרסי  מפרץ עומאןאבסארד(למפת איראן רגילה) טהראן משהד כרג' אספהאן תבריז שיראז קום אהוואז רשת כרמאנשאה בנדר עבאס אפגניסטן פק. טורקמניסטן או. אזר. א. ט. עיראק כ. ערב הסעודית  ק. אי. ע. הים הכספי  המפרץ הפרסי  מפרץ עומאןאבסארד  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
אבסארד (בפרסית: آبسرد) היא עיר בנפת דמאוונד, בפרובינציית טהראן, איראן, המשמשת כמרכז המנהלי של המחוז הכפרי ג'מבורוד.
דמוגרפיה

במפקד האוכלוסין הלאומי של 2006, אוכלוסיית העיר הייתה 9,865 נפשות ב-2,438 משקי בית. במפקד הבא, שנערך בשנת 2011, נספרו 9,202 אנשים ב-2,441 משקי בית. מפקד 2016 העריך את אוכלוסיית העיר ב-10,648 אנשים ב-3,110 משקי בית.
גאוגרפיה > מיקום

אבסארד ממוקמת כ-70 קילומטרים מזרחית לעיר טהראן, במחוז טהראן. מרכז העיר נמצא מספר קילומטרים דרומית לכביש פירוזכּוּ (כביש N79).
האזור שבין הכביש למרכז העיר פופולרי כבית שני לתושבי טהראן ואחרים. סביבת אבסארד מלאה בווילות נופש של האליטה האיראנית. באזור ישנם שדות ירוקים בזכות השקיה חקלאית בקנה מידה קטן, שמקנים ניגוד בולט לגבעות וההרים הצהבהבים הסובבים את האזור, אשר מתנשאים לגבהים של מעל 3,500 מטרים (הר חאכי, וחגורת הרי זארין בצפון).
גאוגרפיה > אקלים

הטמפרטורה המינימלית והמקסימלית הייתה -24°C בינואר-פברואר ו-37°C ביולי-אוגוסט. כמות המשקעים השנתית הממוצעת עמדה על 333 מ"מ, בעוד שבשלושת החודשים הראשונים של השנה (שלב ההתפתחות והפריחה של הצמחים) ירדו 13 ו-130 מ"מ בשנים 2008 ו-2009, בהתאמה.
חקלאות

בין המוצרים החקלאיים הרבים הגדלים במטעי האזור ניתן למנות תפוחים, דובדבנים מתוקים וחמוצים, משמשים, אגסים ואגוזי מלך.
אירועים מיוחדים > חיסול מדען הגרעין האיראני מוחסן פח'רי-זאדה

אחד האירועים הבולטים ביותר שהתרחשו סמוך לעיר אבסארד היה חיסולו של מדען הגרעין האיראני מוחסן פח'רי-זאדה ב-27 בנובמבר 2020. פח'רי-זאדה נחשב לאחת הדמויות המרכזיות בתוכנית הגרעין של איראן, והיה תחת מעקב של גופי מודיעין בינלאומיים במשך שנים. הוא נהרג במתקפה מתוכננת היטב בזמן שהיה בדרכו לאבסארד, סמוך לטהראן. המתקפה כללה ירי ותקיפה עם כלי נשק מתקדמים, ונחשבת לאחת מהפעולות המורכבות ביותר שבוצעו נגד אנשי מפתח בתוכנית הגרעין האיראנית. חיסולו עורר סערה גדולה באיראן ובעולם, והאשים גורמים זרים בביצועו.
הערות שוליים

↑  "Creation and formation of eight rural districts including villages, farms and places in Damavand County under Tehran province". Islamic Parliament Research Center (בפרסית). Ministry of Interior, Board of Ministers. 18 במאי 1366. אורכב מ-המקור ב-20 בינואר 2015. נבדק ב-27 בדצמבר 2023. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Census of the Islamic Republic of Iran, 1385 (2006)". AMAR (בפרסית). The Statistical Center of Iran. p. 23. אורכב מ-המקור (Excel) ב-20 בספטמבר 2011. נבדק ב-25 בספטמבר 2022. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Census of the Islamic Republic of Iran, 1390 (2011)". Syracuse University (בפרסית). The Statistical Center of Iran. p. 23. אורכב מ-המקור (Excel) ב-20 בינואר 2023. נבדק ב-19 בדצמבר 2022. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Census of the Islamic Republic of Iran, 1395 (2016)". AMAR (בפרסית). The Statistical Center of Iran. p. 23. אורכב מ-המקור (Excel) ב-12 בדצמבר 2021. נבדק ב-19 בדצמבר 2022. {{cite web}}:  (עזרה)
בית הכנסת העתיק במעון

ערך זה עוסק בבית כנסת עתיק בנגב המערבי. אם התכוונתם לבית הכנסת העתיק בהר חברון, ראו .
מצפה
רמון
מצפה
רמון
מראה כללי של האתר
מראה כללי של הפסיפס
קטע מרצפת הפסיפס
עותק מרצפת הפסיפס עבור בית הנשיא מאת נעמי הנריק
בית הכנסת העתיק שוכן בחורבת מעון (ערבית חרבת אל-מעין) שהיא אתר ארכאולוגי השוכן ליד צומת מעון, ממזרח לקיבוץ נירים שבנגב הצפון-מערבי וכ-20 ק"מ מדרום לעזה.
במקום שכן יישוב יהודי בשם מעון המזוהה עם "מנואיס" שבמפת מידבא. היישוב הגיע לשיאו בתקופה הביזנטית במאות ה-5 וה-6, אולם למעט שרידי בית כנסת, כל שנותר ממנו הוא בור מים ושני מבנים. בית הכנסת נחשף בעת סלילת הכביש הסמוך בשנים 1957-1958. אורכו של המבנה 17 מטרים ורוחבו 15 מטרים. תקרתו הייתה עשויה קורות עץ וטין, והיו בו שלוש סיטראות שביניהן הפרידו שתי שדרות ובכל אחת מהן ארבעה עמודים. באמצע המאה ה-6 נפרץ הקיר הצפון-מזרחי של מבנה בית הכנסת והותקן בו אפסיס הפונה לכיוון ירושלים.
המבנה ידוע בעיקר בזכות רצפת הפסיפס הצבעונית שבו, שהשתרעה על פני אולם התווך שלו. אורכה של הרצפה עמד על 10.2 מטרים ורוחבה היה 5.4 מטרים, אך רק מחציתה המערבית השתמרה. בפסיפס נראית גפן שענפיה יוצאים מתוך אמפורה ונושאים 55 עיגולים ב-11 שורות, שבתוכם פירות ובעלי חיים. בחלקו התחתון של הפסיפס נראה טווס ובחלקו העליון מנורת שבעת קנים, שני אריות, סמלו של שבט יהודה, וכן שני עצי דקל, שופר, לולב, אתרוג וסמלים יהודיים נוספים. כתובת בארמית שרדה בחלקה והיא מציינת את מממני הפסיפס ומברכת את הקהילה כולה:
"(ד)כירין לטב כל קהלה / (די) עבדו הדן פספה / וכן דאישין תמה ויהודה /תיהבו תג תרי דינרין"
כלומר "זכורים לטוב כל בני הקהילה שעשו פסיפס זה. וכן דאישין, תומה ויהודה שתרמו סך שני דינרים". על הרצפה נמצאו מספר ממצאים נוספים ובהם מטבעות, חפצים שהיו ככל הנראה חלק מארון הקודש, קמעונות ושברי נרות חרס וזכוכית.
רצפת בית הכנסת דומה בסגנונה לרצפת פסיפס שהתגלתה בשרידי כנסייה בחירבת שלאל, כיום בגן לאומי אשכול, כתשעה ק"מ ממזרח למעון. חיילים אוסטרליים גילו את הפסיפס בחירבת שלאל במלחמת העולם הראשונה ב-17 באפריל 1917, והוא הועבר לקנברה בירת אוסטרליה, ושובץ שם באנדרטת המלחמה של אוסטרליה. על גבי הפסיפס בשלאל נמצאה הערה המתארכת את יצירתו לשנת 561 או 562 לספירה. ייתכן ששני הפסיפסים הורכבו על ידי אותו האמן בשליש השלישי של המאה ה-6. [דרוש מקור]
רצפת פסיפס מעוטרת מאותה תקופה נמצאה גם בכנסייה ביזנטית ליד כיסופים. כנסייה זו כמו בית הכנסת במעון היו חלק מההתיישבות הצפופה שהתקיימה בתקופה זו, באזור שבין עזה לבאר שבע.
מנורת שבעת קנים, שופר, לולב ואתרוגים מפסיפס בית הכנסת הופיעו בשטר של 50 לירה ישראלית
רצפת בית הכנסת במעון ניזוקה עם השנים, וב-2006 היא הועברה לשיקום במעבדות השימור במוזיאון רוקפלר בירושלים. בשנת 2009 הוחזרה הרצפה למקומה ומעליה הוקמה סככה. בשנת 1957 נתבקשה האמנית נעמי הנריק להכין עותק של הפסיפס עבור בית הנשיא.
לקריאה נוספת

צבי אילן: 78 טיולים ברחבי ישראל, הוצאת עם עובד, 1975
ד' בר"ג, "מעון, (נירים)", האנציקלופדיה החדשה לחפירות ארכאולוגיות בארץ-ישראל, כרך ג' ע' 969-968 בעריכת אפרים שטרן, איילת לוינזון-גלבוע, יוסף אבירם, 1992
הערות שוליים

↑  פסיפס בבית הנשיא, מעריב, 23 ביוני 1957
אברהם אליהו אלטמן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  ה'תרל"ח ליטא, האימפריה הרוסית
 פטירה:  1 במרץ 1948 (בגיל 70 בערך) כ"א באדר א' ה'תש"ח מזכרת בתיה
 מקום קבורה:  מזכרת בתיה
 מקום פעילות:  קסטינה (באר טוביה), עקרון (מזכרת בתיה)
 השתייכות:  ציונות דתית
 בת זוג:  רבקה רחל
 אב:  הרב שלמה זלמן אלטמן משובאץ
הרב אברהם אליהו הלוי אלטמן (ה'תרל"ח – כ"א באדר א' ה'תש"ח, 1 במרץ 1948) היה רבה של המושבה עקרון (מזכרת בתיה) במשך כעשרים ושמונה שנה.
ביוגרפיה

נולד בליטא בשנת ה'תרל"ח (1877/1878) לרב שלמה זלמן הלוי אלטמן, רב בשובאץ. למד בישיבה בעיר פוניבז' וב"קיבוץ חברה תורה" בווילנה, ולאחר מכן עלה לארץ ישראל.
כיהן כשוחט ובודק במושבה קסטינה (באר טוביה). בשנת 1920 (ה'תרע"ט) החל לכהן כרב, מוהל ושוחט ובודק במושבה עקרון (מזכרת בתיה). באותה שנה יצא יחד עם שאול חנא קוק ל"מסע מושבות" עצמאי בן כחודש ימים במושבות הגליל. נמנה עם פעילי תנועת המזרחי, והשתתף בוועידה השלישית של הסתדרות המזרחי בארץ ישראל בשנת 1928 וכן בכנסים של הרבנות הראשית לישראל. פרסם מאמרים הלכתיים בכתבי עת תורניים, והתכתב בהלכה עם הרב אברהם יצחק הכהן קוק.
כיהן כרב בעקרון עד לפטירתו ב-1 במרץ 1948, כ"א באדר א' ה'תש"ח. נקבר למחרת בבית העלמין במושבה.
משפחתו

נשא לאשה את רבקה רחל.
בנו שלמה נישא לפעשא, בתו של צבי פסח פרנק.
גיסו (בעלה של אחותו פייגא) היה הרב יהודה זונדל קובלנץ, מחבר הספר "רגשי יהודה", רב ודרשן ידוע בקהילות שונות בארצות הברית.
הערות שוליים

↑  "רבני ארץ-ישראל", "שערי ציון" גיליון י-יב, תרצ"ד, עמ' נג
↑  ראו שו"ת דעת כהן סימן לג משנת 1910 ושו"ת משפט כהן סימן לד משנת 1911.
↑  ראו "ליקוטי הראי"ה" חלק ג עמ' 259 - 260
↑  "הועידה השלישית של הסתדרות המזרחי בארץ-ישראל", ירושלים תרפ"ח, עמ' לב
↑  הרב שמואל אהרן ובר, "בעולם הרבנים והרבנות בארץ", "קול תורה" שנה ב חוברת ג-ו, כסלו-אדר א' תש"ח, עמוד ראשון.
↑  ראו: משפט כהן סימן לד; דעת כהן סימן לג וסימן קג; אורח משפט סימן עו. וראו מכתב הראי"ה הממוען גם אליו באגרות הראי"ה חלק א אגרת קסו
↑  הרב א. א. אלטמן ז"ל, הצופה, 2 במרץ 1948
↑  קברו באתר Billiongraves
↑  ראו אודותיו כאן (באנגלית)
↑  יהודה זונדל קובלנץ, רגשי יהודה, ניו יורק, תרע"ה, באתר היברובוקס
↑  בן-ציון אייזנשטט, "אנשי השם בארצות הברית", סנט לואיס תרצ"ג, ספר ראשון עמ'   61; הנ"ל, "דורות האחרונים" עמ' 606-607
JEM

| --- | --- |

 תחום:  מדיה דיגיטלית
 מטה הארגון:  ארצות הברית קראון הייטס, ניו יורק, ארצות הברית
 מנכ"ל:  הרב אלקנה שמוטקין
 עובדים:  כ-70  (2023)
 תקופת הפעילות:  1980 (כ-44  שנים) – הווה
 www.jem.co.il
 
גֶ'ם (JEM) ובשמו המלא Jewish Educational Media (בתרגום מילולי לעברית: תקשורת חינוכית יהודית) הוא ארגון המדיה של חסידות חב"ד הפועל תחת הגוף המרכזי של חב"ד - מרכז לענייני חינוך. המטרה העיקרית של הארגון היא תיעוד ושימור חייו ופועליו של האדמו"ר האחרון מחב"ד, הרב מנחם מנדל שניאורסון. הארגון אף מוציא לאור וידאו, תמונות וספרים אודות הרבי. בשנים 1980–1992 (תשמ"א-תשנ"ב) שידר הארגון את הופעותיו הציבוריות של הרבי, בכבלי הטלוויזיה.
אחת התוכניות הפופולריות של הארגון הוא מגזין הווידאו השבועי "תורת חיים". הפקות הווידאו של הארגון מוגשות בשפות: אנגלית, עברית, צרפתית, ספרדית, הונגרית, פורטוגזית, רוסית ויידיש. הארגון זכה להוקרה ולמענק פדרלי עבור פרויקט הארכיון של הארגון.
נכון לסוף שנת 2012 עבדו בארגון כארבעים איש. משרדי הארגון ממוקמים בשכונת קראון הייטס שבניו יורק (עד ה'תשע"א היו ממוקמים רק בבנין המשרדים של אגודת חסידי חב"ד העולמית שבסמיכות למרכז חב"ד העולמי – 770) מנהל הארגון הוא הרב אלקנה שמוטקין. הארגון עובד ללא מטרות רווח, ההכנסות מהמכירות מכסות רק כשלושים אחוז מהעלויות. רבני חב"ד התירו לתרום ואף לקנות מהם וידאו מכספי מעשר כספים.
עד ל-2020 היה לארגון סניף בישראל, שנוהל על-ידי הרב זושא וולף. הסניף היה אחראי לביצוע מאות ראיונות אישיים עם אנשים שנפגשו עם הרבי פרויקט "הפגישות שלי" וכן על ניהול מערך המנויים באירופה ואסיה.
היסטוריה

בתחילת כהונתו של הרב שניאורסון נעשו פעולות רבות לתיעד התוועדויות ושיחותיו של הרבי. בחודש שבט ה'תש"ל הוקמה חברה WLCC על ידי חיים ברוך הלברשטאם במטרה להשמיע את ההתוועדות של הרבי במוקדי חב"ד ברחבי העולם על ידי שידור טלפוני. בנוסף לכך, חלקים מתפילותיו והתוועדויותיו של הרבי הוסרטו לעיתים על ידי עיתונאים שונים. ההתוועדות הראשונה של הרבי שהוסרטה במלואה התקיימה בי"ט בכסלו ה'תשל"א, אז הוצב מסריט על ידי המזכיר יהודא קרינסקי.
היסטוריה > הקמת הארגון

בשנת ה'תש"ם הוסרטו חלקים מהתוועדות י' בשבט על ידי אנשי הטלוויזיה האמריקאית, שעמדו בקשר עם קרינסקי מתוקף תפקידו כדובר המרכז לענייני חינוך, והוא שלח את בנו הלל דוד קרינסקי לסייע להם. הלל דוד שמר את התשדיר הסופי, והכניס אותו לרבי באמצעות אביו, אך הרבי ביקש שאף הוא עצמו יכנס, באותו מפגש שאל אותו הרבי האם עושה משהו כדי לסייע יותר בעניין.
הוא ראה בדברי הרב שניאורסון עידוד לרעיון והתחיל לדאוג לשדר את התוועדויות של הרבי בשידור חי למוקדי קהילות חב"ד.
בעזרתו של אביו, הרב יהודא קרינסקי התקיים השידור הניסיוני ראשון בהתוועדות שנערכה לכבוד יום השנה לאמו של הרבי, הרבנית חנה שניאורסון בספטמבר 1980, תשמ"א. בחלוף זמן קצר, פרס המרכז לענייני חינוך את חסותו על הארגון ולארגון הוענק השם JEM.
היסטוריה > השידורים בטלוויזיה

השידור הראשון התבצע באמצעות כבלים בתוך קליפורניה בלבד. מהשידור השני ואילך הורחב מערך השידור והוא הועבר לכל רחבי ארצות הברית. בהתוועדות לכבוד י"ט בכסלו הורחב מערך השידור לדרום אפריקה ולאחר מכן, ללונדון, אוסטרליה, צרפת וישראל. השידורים בישראל בוצעו על ידי חברת 'ווידאו חי'.
עד לשנת 1988, אז הייתה הפעם האחרונה בה ערך הרבי התוועדות בימות החול, שידר הארגון בטלוויזיה את ההתוועדויות הגדולות דרך אולפני הרשת CBS שבניו יורק. בבניין המשרדים של מרכז חב"ד העולמי הוקם במיוחד חדר בקרה עבור שידורים אלו.
את ההתוועדויות צילם צוות של 3–2 צלמי טלוויזיה מקצועיים. אחד היה עומד מול הרבי, והשני היה עומד במקום מוגבה מצידו של הרבי והיה מסריט בעיקר את המתרחש בקרב הקהל.
בנוסף שידר הארגון גם את האירועים הגדולים בהם השתתף הרבי; תהלוכת ל"ג בעומר, מעמדי "חנוכה לייב", מעמד ברכת החמה בשנת ה'תשמ"א, מעמד המתקיים אחת לעשרים ושמונה שנים, שהתקיים בנוכחותו של הרבי בחזית מרכז חב"ד העולמי, ושידר קטעים ערוכים ממנו בטלוויזיה.
השידורים שודרו בערוץ טלוויזיה מיוחד שיועד עבור המיזם, לפני כל שידור הייתה במשך כחצי שעה הקדמה להתוועדות. בזמן השידור, כששרו את הניגונים שבין דרשותיו היו מישדרים קצרים באורך כדקה אודות מבצעי הרבי מחב"ד, אודות החגים הסמוכים וכדומה.
כל שידור היה מלווה בתרגום סימולטני לאנגלית, קולו של הרבי היה נשמע מצד אחד וקולו של המתרגם מצד השני.
ארכיון המדיה של הרבי מחב"ד

לארגון יש פרויקט ארכיוני של שימור תיעוד ושחזור של כל רגע מוסרט, מצולם או מוקלט מימי חייו של הרבי מנחם מנדל שניאורסון מחב"ד, קניית מדיה מצלמים וראיונות עם אלו שנפגשו אצלו.
ארכיון המדיה של הרבי מחב"ד > רכישת ארכיון "מרכז שידורי חב"ד - WLCC"

בשנים 1970–1992 (ה'תש"ל - ה'תשנ"ב) היה מרכז שידורי חב"ד (WLCC = World Lubavitch Comunication center) מעביר באמצעות הטלפון את ההתוועדויות והכינוסים של הרבי מחב"ד לרחבי העולם דרך "חדר השידורים" הממוקם בתוך 770 (בסוף שנות ה־80 הגיעה פעילות מרכז השידורים לשיא של כ־500 מרכזים ברחבי העולם וכן בערוץ רדיו בתוך ניו יורק) היה מקליט את הרבי בכל פעם שנאם בפני הציבור. משנת 1981 (ה'תשמ"א) אף החל לתעד בווידאו את התוועדויותיו של הרבי (בכל פעם שJEM לא שידרו בטלוויזיה), ומשנת 1986 (ה'תשמ"ו), החל לתעד בווידאו ותמונות כמעט כל רגע בו הרבי נראה ברבים, ובעיקר את מעמד חלוקת הדולרים המפורסם. (היום משמש חדר השידורים כבית חב"ד וכמרכז המבקרים של 770).
בשנת 2006 (ה'תשס"ו) רכש JEM את ארכיוני הווידאו, האודיו והתמונות של WLCC, אותו ניהל בעיקר הרב חיים ברוך הלברשטאם. עד למכירתו, עסק WLCC במכירת הווידאו והתמונות בעצמו, ולאחר מכירתו - הוקם המיזם האינטרנטי "הרגע שלי עם הרבי".
ארכיון המדיה של הרבי מחב"ד > רכישת ארכיונים נוספים

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
הארגון רכש את ארכיוני הווידאו והתמונות של הצלם לוי יצחק פריידין שצילם והסריט בחודשי תשרי ובמועדים מיוחדים בשנים ה'תשל"ו - ה'תשנ"ב; את ארכיון התמונות של הצלם יוסי מלמד. ארכיון משפחת גולדשטיין שהסריטו את הרבי, ניתן במתנה ל־JEM על ידי המשפחה. כמו כן, במשך השנים רכש הארגון ארכיונים נוספים של אנשים פרטיים שתיעדו את הרבי בתמונות ובקטעי ווידאו.
ארכיון המדיה של הרבי מחב"ד > פרויקט השחזור והשימור

נוסף לרכישות הארכיונים, נמצאים בארכיון JEM כל קטעי הווידאו ששודרו בטלוויזיה ביוזמת הארגון עצמו.
הסך הכללי של השעות בהן דיבר הרבי בפני הציבור עומד על כ־11,000 שעות, כשמתוכן כ־2,000 שעות מוקלטות, ובנוסף להן הסך הכולל של התיעוד בווידאו עומד על כ־2,500 שעות.
סרטי הצילום, הוידאו והתמונות נשלחים לחברות המתקדמות ביותר בתחום ההמרה והשחזור בארצות הברית, החומר מומר לפורמט דיגיטלי, עובדים מתמחים של הארגון מתקנים תיקונים חשובים בעזרת תוכנות כגון תיקון צבע הווידאו או רעשים בפסקול ועוד. בסיום התהליך, הווידאו והתמונות מקוטלגים בשיטות טכנולוגיות מתקדמות.
העלויות של השלבים הראשונים של פרויקט שימור סרטי הצילום עמדו על יותר מארבעה מיליון דולר, לצורך גיוס כספים, הארגון פנה בקריאה לחסידי חב"ד לקבלת תרומות וכמה מיליונרים גויסו לתרום לפרויקט (מהגדולים שבהם היו קרן משפחת רוהר וכן צעיר יהודי בשם בנימין פדרמן, שפרויקט הארכיון נקרא על שמו). מפעם לפעם מקיים הארגון ערבי התרמה בריכוזים יהודיים ברחבי תבל.
שם פרויקט השחזור והשימור הוא "The Living Archive" ("הארכיון החי"). שם זה נועד לסמל שארכיון זה, בשונה מארכיון רגיל, אינו ארכיון היסטורי על אישים שאינם קיימים עוד, אלא בהתאם ליחס החסידים אל הרבי כאל מנהיגם ומורה דרכם הרוחנית גם כיום, על פי הדברים שנהג הרבי להזכיר רבות, על אדמו"רי חב"ד ובעיקר על קודמו רבי יוסף יצחק, על פי מאמר הגמרא "יעקב אבינו לא מת - מה זרעו בחיים, אף הוא בחיים".
ארכיון המדיה של הרבי מחב"ד > הרגע שלי עם הרבי

במסגרת מיזם זה, חלק מהתמונות והווידאו שבידי הארכיון מועלים לאתר מיוחד שמקוטלג בשיטות מתקדמות של אתר האינטרנט של ה-MLB המטרה היא שדרך מיזם זה כל אדם שהיה אצל הרבי והמפגש צולם, יכול למצוא את התמונה והווידאו שלו אצל הרבי ולהזמינה.
התמונות והווידאו הם בעיקר ממעמד חלוקת הדולרים. במאגר יש כ־150,000 תמונות. הצורך במיזם נבע מהרכישה של ארכיון WLCC. ההשראה לראיון המיזם הועתקה ממכון סמית'סוניאן על השואה. המיזם עבד בשיתוף פעולה עם האתר Chabad.org.
במקביל אליו, בשנת 2014 (ה'תשע"ד) הושקה גרסת בטא לאתר העצמאי של JEM כשמו של פרויקט השימור "The Living Archive", שבו הועלו כ־240,000 תמונות ממאות אירועים שונים בהם תועד הרבי מחב"ד.
תיעוד זיכרונות ממפגשים עם הרבי

מטרת הפרויקט היא לתעד ולשמר את זיכרונותיהם האישיים של אנשים שהיו בקשר עם הרבי על ידי פגישות ביחידות או בהתכתבויות וכיוצא בזה וההדרכות האישיות שהרבי העניק להם - קשרים שלרוב לא תועדו בעדשות המצלמה. הפרויקט הושק בשנת תשנ"ח (1998). התיעוד נעשה על ידי צוות מראיינים שמסתובבים ברחבי העולם ומראיינים בגוף ראשון אישים שהיה להם קשר עם הרבי. בין הסרטונים של העדויות על המפגשים עם הרבי יש המספרים על נסים שאירעו בזכותו. בנוסף מרואיינים זקני החסידים על זכרונותיהם מהחיים בצל הרבי הריי"צ, והרבי הרש"ב.
התיעוד בעיקרו מתפרסם במדור במגזין "תורת חיים" השבועי החל משנת ה'תשס"ד. בשנת ה'תשע"ג החל לצאת גיליון שבועי באנגלית בשם "Here's my story" ובו סיפור מתוך הפרויקט, מג' בתמוז תשע"ה החל הגיליון לצאת גם בשפה העברית בשם "הסיפור שלי" - סיפור מעורר השראה לשולחן השבת.
בנוסף, ישנם מספר הפקות וספרים שיצאו לאור במסגרת פרויקט התיעוד העיקרית שביניהם היא "שנים ראשונות" סדרה תיעודית מיוחדת, המביאה לצופה אנקדוטות ומסמכים נדירים על חייו של הרבי לפני קבלתו את כתר נשיאות חב"ד. הווידאו מורכב בעיקר מראיונות עם אישים שחיו לצידו של הרבי במהלך השנים 1902–1941, ומסמכים נדירים. נכון לשנת 2016 יצאו 5 תקליטורים בסדרה זו; "אמונה וביטחון" היא סדרת וידאו בת 3 תקליטורים המספקת הצצה למעורבותו הרבה של הרבי עם אישי ממשל, צבא ועיתונאות בארץ ישראל. חלק ראשון מתעד את הקשר עם ראשי ממשלות ישראל; חלק שני מתעד את הקשר עם עיתונאים ופוליטיקאים שונים; חלק שלישי מתעד את הקשר עם בכירי הצבא ואנשי מודיעין; "להביט מעבר למסך" היא סדרת וידאו תיעודי, בה מופיעים אישיים המספרים על סיפורי מופת שחוו בעקבות הברכות שקיבלו מהרבי, החלק הראשון של הסדרה נקרא בשם "רפואה" - בו מופעים אישיים המספרים סיפורים בנוגע לרפואה על־טבעית שקרו להם; "רגישות" סרט בו מופיעים אישיים המספרים סיפורים על האכפתיות ותשומת הלב עד לצרכים הקטנים ביותר שלהם מצידו של הרבי.
במסגרת הפרויקט יצאו לאור גם: "הרבנית" עשרה אישים שהיו קרובים לרעייתו של הרבי, הרבנית חיה מושקא מספרים על אישיותה. "הרבנית חנה" אישיים שהיו קרובים לאמו של הרבי, הרבנית חנה שניאורסון מספרים על אישיותה.
הוצאה לאור והפקות

לאחר פטירתו של הרבי בשנת תשנ"ד, מטרתו העיקרית של הארגון הופנתה לשימור תיעוד חיי הרבי, בעיקר על ידי הוצאה לאור של וידאו.