stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אולוס גליוס

| --- | --- |

 לידה:  130? רומא, האימפריה הרומית 
 פטירה:  180? (בגיל 50 בערך) רומא, האימפריה הרומית 
 מדינה:  רומא העתיקה 
 שפות היצירה:  לטינית 
 יצירות בולטות:  Noctes Atticae 
 
אולוס גליוס (בלטינית: Aulus Gellius; בערך 125–180) היה סופר ולשונאי לטיני שנולד ככל הנראה ברומא.
גליוס למד דקדוק ורטוריקה ברומא ופילוסופיה באתונה, ואחרי כן שב לרומא, שם החזיק במשרה שיפוטית. עם מוריו וידידיו כלולים אנשים מכובדים רבים: סולפיקיוס אפולינריס (אנ'), הרודס אטיקוס ופרונטו.
עבודתו הידועה היחידה היא "לילות אטיקה" (noctes atticae) ושמה שאוב מלילות החורף הארוכים באטיקה שביוון, שם החלה כתיבתה. גליוס המשיך את כתיבת העבודה ברומא. העבודה כוללת הערות על דקדוק, גאומטריה, פילוסופיה, היסטוריה, וכמעט כל נושא אחר שעורר את עניינו של גליוס.
לעבודה, הנושאת אופי של הערות שנרשמו בחופזה במהלך הדברים, אין ארגון כלשהו והיא מחולקת לעשרים ספרים על–פי סדר הכתיבה. מן הספר השמיני לא נותר לנו דבר לבד ממפתח העניינים, אך שאר הספרים שרדו. ערכו העיקרי של הספר הוא בתובנות שהוא מציע ביחס לאופייה של החברה הרומית באותה תקופה והקטעים הרבים שהוא מצטט מעבודות של כותבים אחרים שאבדו מאז.
הבחירות לסנאט של ארצות הברית בדלאוור (1978)

הבחירות לסנאט של ארצות הברית בדלאוור 1978 (באנגלית: 1978 United States Senate election in Delaware) התקיימו ב-7 בנובמבר 1978. הסנאטור הדמוקרטי המכהן ג'ו ביידן זכה בבחירה מחדש לקדנציה שנייה, והביס את המועמד הרפובליקני ג'יימס ה. בקסטר ג'וניור בניצחון מוחץ. זוהי הבחירות הראשונות מבין חמש בהן זכה ביידן בכל המחוזות.
הפריימריז הרפובליקני

הפריימריז של המפלגה הרפובליקנית נערכו ב-9 בספטמבר 1978. ונמה היה בעבר עצמאי לפני שהכריז על עצמו כמועמד במרץ 1978. המועמדים ונמה ובקסטר תוארו על ידי הוושינגטון פוסט כ"שני שמרנים של רייגן שחושבים באופן זהה" אך נבדלו זה מזה מבחינת הרקע וה"סגנון האישי".
הפריימריז הרפובליקני > מועמדים

ג'יימס ה. בקסטר ג'וניור, רשם החוקים במחוז סאסקס
ג'יימס אלין ונמה, יצרן שלטי קרטון, פעיל באוטובוסים נגד ביטול הפרדה, נשיא הוועדה לפעולה חיובית והאיגוד הלאומי של בתי ספר בשכונה
הפריימריז הרפובליקני > תוצאות

| מפלגה | מועמד | קולות | % |
| --- | --- | --- | --- |
| המפלגה הרפובליקנית | ג'יימס ה. בקסטר ג'וניור | 12,107 | 53.74% |
| המפלגה הרפובליקנית | ג'יימס אלין ונמה | 10,422 | 46.26% |
| סך כל הקולות | סך כל הקולות | 22,662 | 100.00% |
הבחירות הכלליות > מועמדים

ג'יימס ה. בקסטר ג'וניור (R), רשם החוקים של מחוז סאסקס
ג'ו ביידן (D), סנטור מכהן מטעם דלאוור התמודד לבחירתו מחדש
דונלד ג. גיז (A), מהנדס, מועמד רב שנתי וקצין במילואים של חיל האוויר האמריקאי
הבחירות הכלליות > תוצאות

| מפלגה | מועמד | קולות | % | ±% |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| המפלגה הדמוקרטית | ג'ו ביידן | 93,930 | 57.96% | +7.48% |
| המפלגה הרפובליקנית | ג'יימס ה. בקסטר ג'וניור | 66,479 | 41.02% | −8.08% |
| המפלגה האמריקאית | דונלד ג. גיז | 1,663 | 1.02% | +0.68% |
| רוב | רוב | 27,451 | 16.94% | +15.56% |
| אחוז הצבעה | אחוז הצבעה | 162,072 |  |  |
| ניצחון דמוקרטי | ניצחון דמוקרטי |  |  |  |
הערות שוליים

1 2  Edmonds, Rick (9 בספטמבר 1978). "Conservative Rivals Face Delaware Vote". The Washington Post (Digital). נבדק ב-9 בפברואר 2023. {{cite news}}:  (עזרה)
1 2  "James H. Baxter Jr., farmer, politician". Cape Gazette. 13 באוגוסט 2018. נבדק ב-1 באוגוסט 2021. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "James Allyn Venema". Legacy.com. delawareonline. ארכיון מ-8 בספטמבר 2021. נבדק ב-8 בספטמבר 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Our Campaigns - Candidate - James E. Venema". www.ourcampaigns.com. נבדק ב-2021-09-08.
↑  "Our Campaigns - Candidate - Donald G. Gies". www.ourcampaigns.com. נבדק ב-2021-09-06.
↑  "DONALD GIES". Legacy.com. 21 במאי 2008. ארכיון מ-6 בספטמבר 2021. נבדק ב-2021-09-06. {{cite web}}:  (עזרה)
אריקס

| --- | --- |

 היסטוריה
 תרבויות:  אימפריית קרתגו
 בונה:  ילידים סיציליאנים
 מיקום
 מדינה:  איטליה איטליה
 מיקום:  סיציליה סיציליה
 קואורדינטות:  38°02′15″N 12°35′15″E﻿ / ﻿38.0375°N 12.5875°E﻿ / 38.0375; 12.5875
  (למפת איטליה מוגדלת) בארי נאפולי בולוניה רומא מילאנו טורינו קליארי פלרמו פירנצה ונציה קטנזארו סיציליה סרדיניה קור. צרפת שווייץ אוסטריה סלובניה הונגריה קרואטיה בוסניה והרצגובינה  מ. תוניסיה אלג'יריה הים האדריאטי  הים הטירני הים הליגורי  הים התיכוןאריקס(למפת איטליה רגילה) בארי נאפולי בולוניה רומא מילאנו טורינו קליארי פלרמו פירנצה ונציה קטנזארו סיציליה סרדיניה קור. צרפת שווייץ אוסטריה סלובניה הונגריה קרואטיה בוסניה והרצגובינה  מ. תוניסיה אלג'יריה הים האדריאטי  הים הטירני הים הליגורי  הים התיכוןאריקס(למפת סיציליה רגילה) פלרמו קטניה מסינה סירקוזה מרסלה ג'לה רגוזה טרפאני קלטניסטה אטנה ק. מלטה הים היוני  הים הטירני הים התיכוןאריקס(למפת סיציליה מוגדלת) פלרמו קטניה מסינה סירקוזה מרסלה ג'לה רגוזה טרפאני קלטניסטה אטנה ק. מלטה הים היוני  הים הטירני הים התיכוןאריקס
 
אריקס (יוונית עתיקה: Ἔρυξ) או ארך (פונית: 𐤀𐤓𐤊 – ארכ) הייתה עיר עתיקה והר של יוון הגדולה במערב סיציליה, כ-10 ק"מ מדרפאנה (אנ') (טרפאני המודרנית), ו-3 ק"מ מחוף הים.
הר אריקס

ההר, המכונה כיום מונטה אריצ'ה, הוא פסגה מבודדת לחלוטין, המתנשאת בעיצומה של אזור גלי נמוך, מה שגורם לגובה שלו להיראות הרבה יותר משמעותי ממה שהוא באמת, כך שהוא נחשב גם בעתיקות בתקופה המודרנית כמו הפסגה הנשגבה ביותר בכל האי ליד אטנה, אם כי גובהה האמיתי אינו עולה על 2184 רגל אנגלי. לפיכך אנו מוצאים את אריקס שמרומז על ידי ורגיליוס ומשוררים לטיניים אחרים כהר מסדר גודל ראשון, ומזוהה עם אתוס, אטנה וכו'. על פסגתו ניצב מקדש מהולל של ונוס או אפרודיטה, שהוקם, לפי האגדה הנוכחית, על ידי איניאס.
סיפורים

אגדה אחרת, הסופרה בידי דיודורוס סיקולוס, ייחסה את יסוד המקדש והעיר לגיבור בעל שם בשם אריקס (אנ'), שנאמר כי קיבל את הרקולס בביקורו בחלק זה של סיציליה, והתמודד עם הגיבור הזה בהיאבקות. ההיאבקות לקחה זמן רב, אך לבסוף, הוא הובס על ידי הרקולס. אריקס זה היה בנם של אפרודיטה ובוטס (אנ'), מלך הארץ, ומכאן ומרמז ורגיליוס שוב ושוב כאחיו של איניאס, אם כי המשורר הזה אינו מתייחס אליו ליסוד העיר. האגדות שחיברו אותו עם איניאס ועם מנהיג טרויאני בשם אלימוס (אנ') הצביעו כנראה על מה שאנו למדים מתוקידידס כעובדה היסטורית, כי אריקס, כמו גם סגסטה (אנ'), הייתה עיר של האלימי, שבט סיציליאני, המיוצגת על ידי כמעט כל הסופרים העתיקים ממוצא טרויאני.
גרסה נוספת הוצגה על ידי אפולוניוס מרודוס באפוס שלו ארגונאוטיקה. במקרה זה, בוטס היה ארגונאוט מאתונה, שנפל מהסיפון בהתלהבות תוך כדי האזנה לסירנות. הוא ניצל מטביעה כשקיפריס (אפרודיטה) ריחמה עליו. היא נשאה אותו לאריקס, שם שלטה, והושיבה אותו בכף ליליבאיום.
היסטוריה > התיישבות ילידית

נראה כי אריקס מעולם לא נחשבה מושבה יוונית אך הפכה בהדרגה ליוונית, כמו רוב הערים האחרות של סיציליה, במידה רבה. אם כי תוקידידס (460–395) עדיין מדבר על האלימי, כולל תושבי אריקס וסגסטה, כברברים. לא ידוע דבר על ההיסטוריה שלה לפני התקופה ההיא, אך סביר להניח שהיא עקבה ברובו אחר העיר החזקה יותר סגסטה, ולאחר כישלון המשלחת האתונאית, הפכה לבעלת ברית תלויה של הקרתגים.
בנייה קיקלופית (אנ') או קירות פיניקיים, והחלקים ששונו או נבנו מאוחר יותר על ידי האלימי, חבקו פעם את גבול אריקס.
היסטוריה > מושבה קרתגית

בשנת 406 לפנה"ס, התרחש קרב ימי בין צי קרתגי לצי סירקוזי ליד אריקס, בו ניצחה האחרונה. לרגל המשלחת הגדולה של דיוניסיוס הראשון מסירקוזה למערבה של סיציליה בשנת 397 לפנה"ס, אריקס הייתה אחת הערים שהצטרפה לצד הסירקוזי ממש לפני המצור על מוטיה (אנ'), אך היא הוחזרה במהירות על ידי חימילקו בשנה שלאחר מכן. היא נפלה שוב לידיו של דיוניסיוס זמן קצר לפני מותו, אך כנראה הוחזרה שוב על ידי הקרתגים וככל הנראה המשיכה בכפוף לשלטונם עד מסע פירוס לסיציליה (278 לפנה"ס). באותה הזדמנות נכבשה על ידי חיל מצב חזק, שבשילוב עם עוצמת מעמדה טבעית, אפשרו לה להתנגד להתנגדות נמרצת למלך אפירוס. עם זאת, היא נלקחה בהתקפה, פירוס עצמו הוביל את המתקפה, וניצל את ההזדמנות להציג את כושרו האישי כצאצא ראוי של הרקולס.
במלחמה הפונית הראשונה (256–262 לפנה"ס) אנו מוצאים את אריקס שוב בידי הקרתגים, ובשנת 260 לפנה"ס המצביא שלהם חמלקרת הרס את העיר, והרחיק את התושבים אל הצוק השכן דרפנום, שם ייסד עיירה באותו השם. אולם נראה שהאתר הישן לא היה נטוש לחלוטין, שכן כמה שנים מאוחר יותר נאמר לנו שהקונסול הרומי לוקיוס יוניוס הפך את עצמו לאדון בהפתעה הן על המקדש והן על העיר. נראה שהראשונה הייתה מבוצרת היטב, וממיקומה על פסגת ההר, היוותה מוצב צבאי בעל עוצמה רבה. מכאן כנראה שזה היה שחמלקרת ברקה, שנטש לפתע את העמדה הייחודית שהחזיק כל כך הרבה זמן בהר ארקטה, העביר את כוחותיו לאריקס, בהיותו מעוז עוד יותר בלתי חדיר. אך למרות שהפתיע והפך את עצמו לאדון בעיירה אריקס, ששכנה בערך באמצע ההר, הוא לא הצליח לצמצם את המקדש והמבצר שעל הפסגה, שחיל המצב הרומי שלו הצליח להתריס בכל מאמציו. בינתיים שמר חמלקרת על מעמדו בעיר, שאת שאר תושביה העביר לדרפנום; ולמרות שהיה נצור או נחסם בתורו על ידי צבא רומי למרגלות ההר, הוא שמר על קשריו עם הים, ונאלץ לנטוש את החזקה של אריקס ודרפאנום רק כאשר הניצחון הימי הגדול של גאיוס לוטאטיוס קאטולוס על הים. הקרתגים אילצו את האנשים לתבוע שלום, 241 לפנה"ס.
באריקס היה מרכז פולחני לאלה האלימית (אנשי מערב סיציליה), שזוהתה אצל בעלי בריתם הקדומים הפיניקים־קרתחדשתים כ"עשתרת ארך" (עשתרת של העיר ארך) ואצל הרומאים כונוס אריקינה (Venus Erycina), והייתה אלה חשובה בקרב הפיניקים במערב ואצל הרומאים.
ביאורים

↑  כתובת CIS I 135 (מסיציליה) היא כתובת בת שמונה שורות המוקדשת לעשתרת ארך, CIS I 140 (מכרלי) מקדישה לה מזבח נחושת, וכתובת נדר מקרתחדשת הנודרת ארשתבעל נושאת את התואר "עמת ש עשתרת ארך" (עמיתה של עשתרת ארך, כנראה עמיתה בחבורת פולחן האלה).
הערות שוליים

↑  נחום סלושץ, אוצר הכתובות הפניקיות, דביר, 1942, עמ' 134
↑  William Henry Smyth, Sicily, עמ' 242
↑  ERYX - Sicilian King of Greek Mythology, theoi project
↑  Phoenician Walls of Erice, Atlas Obscura
↑  דיודורוס סיקולוס, ביבליותקה היסטוריקה, כרך xiii, עמ' 80
↑  דיודורוס סיקולוס, ביבליותקה היסטוריקה, כרך xiv, עמ' 48, 55
↑  דיודורוס סיקולוס, ביבליותקה היסטוריקה, כרך xv, עמ' 73
↑  CIS I 135, p. 170
↑  María Giulia Amadasi Guzzo, "Astarte a Malta: il santuario di Tas Silġ", in: Antonio Caballos Ruﬁno et al. (ed.), El Carambolo, Universidad de Sevilla, 2010, Historia y Geografía 165, עמ' 469
↑  ראו נחום סלושץ, אוצר הכתובות הפניקיות, דביר, 1942, עמ' 249–250 (לכתובת הראשונה ראו עמ' 134)
↑  הרומאים בנו לה מקדשים ברומא (אנ') (אנ'), ראו: ליוויוס, Ab Urbe Condita,‏ 23.31
↑  Robert M. Kerr, Notre-Dame-de-la-Ḥuronie? A note on 'Štrt ḥr, Die Welt des Orients 43, 2013, עמ' 209
שרידי הטירה שנבנתה על מקדש עשתרת ארך/ונוס אריקינה באריקס
פשוש (סדרת טלוויזיה)

| --- | --- |

 סוגה:  הנפשה
 מדבבים בעברית:  עירית שילה, אורנה לביא פלינט, שרית סרי, שמעון כהן, ענת צחור, אהרן קפלן, שחר צרפתי, עודד מנשה
 ארץ מקור:  צרפת צרפת
 שפות:  צרפתית 
 מספר פרקים:  26
 הפקה
 אורך פרק:  12 דקות
 שידור
 רשת שידור בישראל:  הטלוויזיה החינוכית
 תקופת שידור מקורית:  1991–1992
 קישורים חיצוניים
 דף התוכנית ב-IMDb
 
פשוש (בצרפתית: Polochon) היא סדרת הנפשה צרפתית בת 26 פרקים שהופקה לטלוויזיה ב-1989. הסדרה שודרה בישראל בטלוויזיה החינוכית בין השנים 1991 -1992.
את שיר הפתיחה והסיום העברי של הסדרה ביצעה חני נחמיאס, לתרגום דפנה אילת.
תקציר העלילה

הדמות הראשית היא ילד בשם פשוש אשר גר באזור כפרי בחווה של סבו וסבתו יחד עם אחותו דנה. בכל פרק פשוש וחברתו הטובה שירלי נוהגים לקחת חלק בכל מיני הרפתקאות. פשוש נוטה לעיתים רבות להסתבך עם הילד של השכנים, גד. בנוסף, לפשוש יש את היכולת לזמן יצור כחול מסתורי בעל כוחות קסם המכונה קיסמוני אשר מסוגל לפתור את כל בעיותיו של פשוש.
דמויות

פשוש (עירית שילה)
שירלי (אורנה לביא פלינט)
בוב (שחר צרפתי)
גד (ענת צחור)
קיסמוני (שמעון כהן)
סבא יהושע (שמעון כהן)
סבתא בתיה (שרית סרי)
דנה (שרית סרי)
אליס (שרית סרי)
גרשון (עודד מנשה)
גמליאל (אהרן קפלן)
אוג'ניו קסטלוטי

אוג'ניו קסטלוטי (באיטלקית: Eugenio Castellotti;‏ 10 באוקטובר 1930 – 14 במרץ 1957) היה נהג מרוצים איטלקי, שהתחרה באליפות הפורמולה 1 עבור קבוצות לנצ'יה ופרארי. הוא נהרג בתאונה שאירעה במהלך נסיעת מבחן שערך במסלול המרוצים במודנה.
קריירת מרוצים

קסטלוטי נולד בעיר לודי, איטליה. בגיל 20 רכש מכונית פרארי ושנתיים אחר כך החל להשתתף במרוצי מכוניות ספורט. באותה שנה ניצח בגרנד פרי פורטוגל, סיים שלישי במרוץ שהתקיים בבארי ושני במרוץ שהתקיים במונקו. בשנת 1953 ניצח את מרוץ 10 השעות של מסינה וסיים שלישי במרוץ הקררה פאנאמריקה שהתקיים במקסיקו. בשנת 1954 חתם בקבוצת לנצ'יה והמשיך להתחרות במכוניות ספורט, בזמן שהוא ממתין למכונית הפורמולה של הקבוצה. בינואר 1955 ערך את הבכורה בפורמולה 1 כשהתחרה בגרנד פרי ארגנטינה, אך לא הצליח לסיים את המרוץ. בגרנד פרי מונקו הגיע אל הפודיום כשסיים במקום השני. בגרנד פרי בלגיה זינק מהפול פוזישן והיה לנהג הצעיר ביותר שעושה זאת (בגיל 24 שני, 7 חודשים ו-26 ימים), שיא שהחזיק מעמד במשך 13 שנים עד שנשבר על ידי ג'קי איקס.
במחצית העונה עבר להתחרות עבור קבוצת פרארי עבורה התחרה עד מותו. במהלך השנים התחרה ב-14 מרוצי גרנד פרי, סיים 13 פעמים על הפודיום וצבר 19.5 נקודות אליפות. בנוסף השתתף במספר מרוצים שלא נכללו כחלק מאליפות הפורמולה 1. בשנת 1956 ניצח את מרוץ 12 השעות של סברינג בשיתוף פעולה עם חואן מנואל פנג'יו. באותה השנה ניצח גם את המרוץ מילה מילייה בברשיה, איטליה ואת הגרנד פרי למכוניות ספורט ברואן, צרפת. במרוץ 1,000 הק"מ של נורבורגרינג סיים במקום השני.
מותו

ב-14 במרץ 1957 ערך קסטלוטי נסיעת מבחן במסלול מודנה. באחת הפניות הוא הגיע במהירות של כ-140 קמ"ש והתרסק. המכונית התגלגלה כמה פעמים וקסטלוטי הועף למרחק של כ-90 מטרים. רופא שהיה במקום קבע כי מותו היה מיידי כתוצאה משבר בגולגולת.
הערות שוליים

↑  Argentine GP, 1955
↑  XIII Grand Prix De Monaco, Motorsport Magazine, June 1955
↑  Death Of Castellotti, Motorsport Magazie, April 1957, Page 16
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0000 3397 0354  LCCN: n2002098341  VIAF: 58442949   WorldCat (עם VIAF): 58442949
וילה אמה

וילה אמה, נוננטולה, 1945 (ארכיון הפלמ"ח)
וילה אמה (באיטלקית: Villa Emma) היא בניין הממוקם בפאתי העיירה נוננטולה (Nonantola) (אנ') במחוז מודנה שבאיטליה. במהלך מלחמת העולם השנייה, בשנת 1942, ארגון דלאסם, סוכנות הסיוע של יהודי איטליה, שכר את הווילה ושיכן בה קבוצה של כ-70 צעירים יהודים מיוגוסלביה ומשאר רחבי אירופה. את ילדי הקבוצה הוביל יושקו אינדיג (לימים יוסף איתאי), מדריך נוער מהשומר הצעיר. לחברי הקבוצה סייעו הכומר אריגו בקארי וד"ר ג'וזפה מוריאלי. הארגון העביר לווילה את מחסן הבגדים המרכזי שלו, ובהמשך גם את המשרדים הראשיים.
לאחר פלישת גרמניה הנאצית לאיטליה ב-8 בספטמבר, הוסתרו ילדי וילה אמה בעזרת בקארי ומוריאלי, ולאחר מכן, בעזרת רשת ההצלה של פירנצה, הועברו למקום מבטחים בשווייץ. ילדי וילה אמה, למעט אחד מחברי הקבוצה, שרדו את המלחמה ועלו לישראל.
בקארי ומוריאלי הוכרו על ידי יד ושם כחסידי אומות עולם על פעולותיהם להצלת ילדי וילה אמה ויהודים נוספים.
כיום משמש המבנה כאולם אירועים.
הסיוע של דלאסם לילדי וילה אמה

בשנת 1942 הוקם בפירנצה "דלאסם די פיקולי" ("DELASEM dei Piccoli"), במטרה לספק סיוע לילדים יהודים שארגון דלאסם טיפל בהם והגן עליהם. אנשי דלאסם סיפקו להם ספרים, סיוע רפואי, צעצועים ובגדים. בתחום מחנה המעצר פרמונטי די טרזיה הוקם "שולחן ילדים" ("Mensa dei Bambini") שסייע באופן משמעותי בשיפור תנאי חייהם של תינוקות, ילדים וצעירים.
בקיץ 1939 יצאה קבוצה של כ-50 ילדים יהודים ומספר מדריכים מגרמניה הנאצית ומאוסטריה שלאחר האנשלוס, במסגרת "עליית הנוער". הקבוצה הגיעה ליוגוסלביה אך לא יכלה להמשיך בדרכה עקב פלישת איטליה ליוגוסלביה בתחילת 1941. הקבוצה הגיעה ללסנו ברדו (אנ') שבסלובניה. בשנת 1942 השיג הארגון אישור מהשלטונות לכך שהקבוצה מסלובניה תוכל להגיע לאיטליה. נציג דלאסם מבולוניה, מריו פינצי (Mario Finzi) (איט'), שכר מבנה בשם "וילה אמה" בנוננטולה על מנת לספק מגורים לקבוצת הפליטים היהודים. קבוצת הפליטים הגיעה לנוננטולה ב-17 ביולי 1942 והתאחסנה במבנה, שהיה נטוש לפני כן במשך שנים. הכומר אריגו בקארי, בעזרתו של ד"ר ג'וזפה מוריאלי, ובסיועו של אניו טרדיני, מורה נוסף מבית הספר של בקארי, דאגו לכל צורכיהם של הפליטים היהודים, החל במיטות וכלה בספרים לבית הספר. קבוצה נוספת של כ-40 יתומים הגיעה מקרואטיה באפריל 1943. במשך כשנה, עד לפלישה הגרמנית, יכלו היתומים לנהל חיים שקטים יחסית בנוננטולה, הודות לסיועה של האוכלוסייה המקומית, והקדישו את עצמם לכלכלת הבית, לעבודה חקלאית, לנגרות, לתפירה ולשיעורים בבית הספר אשר הועברו על ידי המורים ארמנדו מורנו, המדריך אינדיג, מרקו שוקי, והפסנתרן בוריס יוכבדסון.
לאחר הגעת קבוצת הפליטים היהודים לווילה אמה, הועבר גם המחסן המרכזי של דלאסם לעליית הגג של הבית. ממחסן זה נשלחה עזרה ליהודים בכל רחבי איטליה, במחנות, בכפרים, ובמקומות מעצר שונים. הפליטים הבוגרים יותר ששהו בווילה אמה התנדבו לעבוד במחסן זה. בהמשך, גם המשרד המרכזי של דלאסם לעזרת הפליטים הועבר מגנואה לווילה אמה. למשרד זה הוקצו שני חדרים בקומת הקרקע של המבנה. עובדי המשרד הגיעו גם הם והתגוררו במקום. המחסן והמשרד של דלאסם העניקו לווילה אמה חשיבות מרכזית ונחשבו לשני עמודי התווך שעליהם נשענו רבבות הפליטים ברחבי איטליה.
המבנה

על פי עדותו של יושקו אינדיג, מדריך קבוצת הילדים והנוער שחסו בווילה אמה:
וילה אמה היא מבנה מלבני רחב מידות, רכושו של יהודי איטלקי עשיר. מדובר בחווילת-קיץ הנושאת את שמה של אשת בעל המקום. אל הבית מובילות מדרגות רחבות המחלקות אותו לשני אגפים ארוכים. בכניסה ישנה דלת מזכוכית, ומבחוץ מעטרים את הבית עמודים יווניים, קישוטים בסגנון הבארוק ומתקופת הרנסאנס. הכל בנוי בקווים ישרים המשווים למקום בהירות ואווריריות. מעל לכניסה ישנה מרפסת רחבה אשר הייתה מעוטרת גם היא בקישוטים נאים. בין שני אגפי המשנה משתרעת חצר פנימית מרוצפת שבמרכזה ערוגת פרחים. בקצהו של כל אגף ניצב מגדל קטן עם שער ברזל.
עוד לפי עדותו של איתאי, הבית לא היה ערוך למגורים כאשר הגיעה אליו קבוצת הצעירים היהודים, ואולם תוך חודש ימים התמקמה הקבוצה בבית והחלה לנהל שגרת יום ואורח חיים קבוע. בווילה אמה אף נפתחה נגריה, שהובא אליה נגר מומחה ממחנה פרמונטי.
חיי היומיום בווילה אמה

קבוצת הצעירים היהודים שהגיעו לווילה אמה הסתגלו לחיים באיטליה בתוך כחודש ימים. הילדים ניהלו את חייהם בווילה בשגרת יום קבועה. באביב, קצרו הבנים בשדות הסמוכים לבית. בין הצעירים היה סידור-עבודה של תורנויות שונות, כגון שאיבת-מים באמצעות משאבה ידנית, אשר סיפקה לצעירים תעסוקה, וניקיון הבית. סביב סידור-העבודה צצו בעיות אשר עליהן התקוטטו קבוצות הצעירים השונות שהגיעו בשלבים שונים אל הווילה.
בית-חרושת לשימורים אשר נמצא בקרבת הווילה, הזמין עשרים עובדים מילדי הווילה לעבוד לפרנסתם. בספרו, מספר אינדיג שבמשך השבועיים שעבדו בבית-החרושת הכירו קומוניסטים, פאשיסטים ואנטי-פאשיסטים. הם רצו לגרום לחבלה, לשים משהו בקופסאות ולפגוע בגרמנים הנאצים, רק הם לא ידעו מה לשים. במרפסת הגדולה נהגו הבנות לקלף תפוחי אדמה.
לצורך חגיגת טקסים, כגון בר-מצווה, הוקצה חדר מיוחד בווילה, אשר שימש גם כבית כנסת - בו היו ספר תורה וספסלים לישיבה. הצעירים בווילה ניהלו אורח חיים שקט למדי במשך כשנה, במהלכה הקדישו את עצמם לכלכלת הבית, לעבודה חקלאית, לנגרות, לתפירה ולשיעורים בבית הספר. בווילה התארגנו גם מסיבות. מדריך הילדים, אינדיג מספר כי קשר יחסי ידידות חזקים ושאב עידוד מהרופא המקומי, ג'וזפה מוריאלי, אשר דאג לילדי הווילה. עוד הוא מספר כי בערבי-השבתות נהגו דיירי הווילה לקרוא חדשות מארץ-ישראל ולצחוק על מילות צופן שנשזרו במכתבים: "אז הייתה אווירת חג שאותה אהבנו ואליה ערגנו". באפריל 1943, נערך בווילה סדר חג-פסח חגיגי.
בקרבת הבית הייתה חלקת שדה ושדות תירס שבהם עבדו הצעירים בעונת האביב.
אחת מבנות הבית, סוניה, תיארה ביומנה כי בתקופה זו "עשינו מאמצים של הסחת הדעת. המצאנו משימות 'שאינן סובלות דיחוי' [...] התווינו תוכניות של קורסים לנהגות, לכתיבה במכונה ושל הקמת סדנה לתפירה".
ילדי וילה אמה לאחר פלישת גרמניה הנאצית

לאחר פלישת גרמניה הנאצית לאיטליה ב-8 בספטמבר 1943, נחרדו תושבי וילה אמה לגלות כי מעל בית הספר של כפר נוננטולה, אשר היה ממוקם מול הבית, הונף הדגל הנאצי עם צלב-הקרס במרכזו. כוחות האס.אס עברו במצעדים בחזית הבניין. לדיירי הבית נמסר מפורשות: "אין לעבור ליד בית הספר ואם אין ברירה - אין לדבר גרמנית...".
קבוצת ילדי וילה אמה, לא יכלו עוד להישאר בוילה. דאגתם הראשונה של מדריכי קבוצת הפליטים היהודים בנוננטולה הייתה להציל את הילדים. בתוך פחות מ-36 שעות, מסרו אריגו בקארי וג'וזפה מוריאלי את הילדים למשפחות מקומיות ודאגו להסתיר אחרים בתחומי המנזר. בקארי סיפר לאחר המלחמה שהמצב היה מסוכן מאוד:
חשבנו לקבל חלק מהם, כ-30 במספר, למנזר. המנהל, אוקטבינוס פלאטי ואני קראנו למורים הבוגרים ושאלנו אותם אם יסכימו לארח את ילדי הוילה בקומה העליונה שהייתה ריקה מאדם. דיברנו גם על הסיכון שהיה כרוך בדבר אך הם לא היססו והסכימו. כמו כן גם המשפחות בנוננטולה העניקו מחסה לילדי הוילה. חלק מהם התקבלו בבית הספר לאחיות של הנזירות המקומיות. ילדים אלו הוחבאו במשך 12 ימים והתלבשו כנזירות.
בסך הכול, כ-30 משפחות אירחו את ילדי הווילה, נוסף על הכמרים של המנזר ונזירות בית החולים.
לאחר מכן, אריגו בקארי סיפק לילדי וילה אמה מסמכים מזויפים לקראת העברתם לשווייץ, אשר התבצעה במספר שלבים בין התאריכים 6 - 17 באוקטובר 1943, בעזרת נציגי ארגון דלאסם, פינצי ולטו קזיני מרשת ההצלה של פירנצה, בראשות הקרדינל אליה לה קוסטה והרב ד"ר נתן קסוטו. הילדים הועברו בקבוצות קטנות דרך נהר טרסה בשעות החשיכה. צעיר אחד בלבד מילדי וילה אמה, שלמה פאפו, נספה באושוויץ מאחר שהיה חולה ולא יכול היה לשרוד את המסע, ולכן נשאר מאחור. כל מדריכי הילדים, למעט אחד, עברו איתם את המסע לשווייץ.
בשנת 1944 נחקר אריגו בקארי על מעשיו, אך לא הודה בהם. הוא נעצר למשך שבעה חודשים בכלא של בולוניה, שם נשאר עד לשחרור איטליה על ידי בעלות הברית. פינצי נעצר אף הוא בשנת 1944 כשהלך לשלם על אשפוז ילד יהודי בבית החולים. הוא נשלח לכלא סן ג'ובאני אל מונטה (San Giovanni al Monte) בבולוניה, ולאחר מכן במחנה הריכוז של פוסולי, משם הועבר לאושוויץ בירקנאו במאי 1944. על פי עדותו של יהודי מרודוס שהיה איתו במחנה, אליקים קורדובל, מת פיצי מזיהום במעי הדק ב-22 בפברואר 1945, כמעט חודש לאחר שחרור המחנה על ידי הצבא האדום. אחד מהאיטלקים שהסתירו את ילדי וילה אמה, גוטפריד פצ'יפיצ'י (Godfrey Pacifici), נעצר על ידי הגרמנים עקב מעורבותו בהצלת הילדים, וגורש למחנה ריכוז.
ג'וזפה מוריאלי המשיך עם ילדי וילה אמה את המסע לשווייץ. לאחר שחרורו של בקארי, הוא ומוריאלי המשיכו בפעולות הצלה לכל מי שנזקק למזון, בגדים, תמיכה כספית ומסמכים מזויפים במהלך המלחמה. הם גם סייעו לחיילים איטלקיים שניסו לחזור לבתיהם, לאסירים בריטים שנמלטו ממחנות הכליאה של מודנה וקרפי (איט') וליהודים זרים אחרים שהגיעו לנוננטולה מאזורים שונים באיטליה וקיוו למצוא עזרה בווילה אמה.
חברי הקבוצה שהו שנתיים בשווייץ. לאחר המלחמה עלו רוב ילדי וילה אמה לישראל באונייה "נון פלוס אולטרה", והיו שותפים להקמתם של קיבוצים רבים.
וילה אמה לאחר מלחמת העולם השנייה

כיום משמש המבנה של וילה אמה כאולם וגן אירועים. הרחוב המוביל לווילה אמה נקרא על שמו של ג'וזפה מוריאלי. כמו כן, הוקם גן משחקים לכבודם של ילדי וילה אמה מול הווילה.
ראו גם

אריגו בקארי
ג'וזפה מוריאלי
יוסף איתאי
לקריאה נוספת

יוסף איתאי, ילדי וילה אמה, ספריית פועלים, הוצאת קיבוץ הארצי השומר הצעיר: 1983
נלי שלזינגר, נלי - תמונות מחייה של נערה מווילה אמה, הוצאת יד ושם: 2005
הערות שוליים

↑  יוסף איתאי, 4: נוננטולה, ילדי וילה אמה, ספריית פועלים, הוצאת הקיבוץ הארצי, השומר הצעיר, 1983, עמ' 243-244. (בעברית)
↑  יוסף איתאי, 4: נוננטולה, ילדי וילה אמה, ספריית פועלים, הוצאת הקיבוץ הארצי, השומר הצעיר, 1983, עמ' 249,253. (בעברית)
↑  יוסף איתאי, 4: נוננטולה, ילדי וילה אמה, ספריית פועלים, הוצאת הקיבוץ הארצי, השומר הצעיר, 1983, עמ' 227-228. (בעברית)
1 2 3  יוסף איתאי, 4: נוננטולה, ילדי וילה אמה, ספריית פועלים, הוצאת הקיבוץ הארצי, השומר הצעיר, 1983, עמ' 235-238. (בעברית)
↑  יוסף איתאי, 4: נוננטולה, ילדי וילה אמה, ספרית פועלים, הוצאת הקיבוץ הארצי, השומר-הצעיר, 1983, עמ' 265. (בעברית)
↑  יוסף איתאי, 4: נוננטולה, ילדי וילה אמה, ספרית פועלים, הוצאת הקיבוץ הארצי, השומר-הצעיר, 1983, עמ' 233. (בעברית)
↑  יוסף איתאי, 4: נוננטולה, ילדי וילה אמה, ספרית פועלים, הוצאת הקיבוץ הארצי, השומר-הצעיר, 1983, עמ' 257. (בעברית)
↑  יוסף איתאי, 4: נוננטולה, ילדי וילה אמה, ספרית פועלים, הוצאת הקיבוץ הארצי, השומר-הצעיר, 1983, עמ' 269. (בעברית)
↑  יוסף איתאי, 4: נוננטולה, ילדי וילה אמה, ספרית פועלים, הוצאת הקיבוץ הארצי, השומר-הצעיר, 1983, עמ' 269. (בעברית)
↑  יוסף איתאי, 4: נוננטולה, ילדי וילה אמה, ספרית פועלים, הוצאת הקיבוץ הארצי, השומר-הצעיר, 1983, עמ' 294-284. (בעברית)
↑  [https://web.archive.org/web/20081010022005/http://www.ushmm.org/wlc/idcard.php?lang=en&ModuleId=10006246 MARIO FINZI
Born Bologna, Italy
1913], UNITED STATS HOLOCAUST MEMORIAL MUSEUM (באנגלית)
↑  אורי דרומי, אחרי מות  |  07.10.2011, באתר הארץ, 7 באוקטובר 2011
נערות באימוני פלמ"ח בווילה אמה, נוננטולה
זאלאן שארקאן

זאלאן שארקאן (בהונגרית: Sárkány Zalán; נולד ב-15 באוקטובר 2003) הוא שחיין הונגרי, זוכה מדליית ארד באליפות אירופה (בלגרד 2024) במשחה ל-800 מטר חופשי ובמשחה ל-1500 מטר חופשי.
ביוגרפיה

שארקאן נולד וגדל בהונגריה.
ביוגרפיה > 2024 > מדליות ארד באליפות אירופה

באליפות אירופה שנערכה בבלגרד שבסרביה ביוני זכה בשתי מדליות ארד: במשחה ל-800 מטר חופשי בתוצאה של 7:49.29 דקות, אחרי מיכאילו רומנצ'וק מאוקראינה (7:46.20 דקות) ודימיטריוס מרקוס מיוון (7:48.59 דקות), ובמשחה ל-1500 מטר חופשי בתוצאה של 15:06.67 דקות, אחרי קוזיי טונצ'לי מטורקיה (14:55.64 דקות) ומיכאילו רומנצ'וק (15:00.99 דקות). בנוסף, סיים במקום רביעי במוקדמות משחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 4:15.16 דקות, אך לא העפיל לגמר.
באולימפיאדת פריז שנערכה ביולי-אוגוסט סיים במקום 11 במשחה ל-1500 מטר חופשי בתוצאה של 14:52.42 דקות, במקום 14 במשחה ל-800 מטר חופשי בתוצאה של 7:48.90 דקות, ובמקום 14 במשחה ל-400 מטר חופשי בשיא אישי חדש של 3:47.33 דקות.
שיאים אישיים > בריכה אולימפית

400 מטר חופשי: 3:47.33 דקות (2024)
800 מטר חופשי: 7:48.90 דקות (2024)
1500 מטר חופשי: 14:52.42 דקות (2024)
400 מטר מעורב אישי: 4:15.16 דקות (2024)
שיאים אישיים > בריכת 25 מטר

400 מטר חופשי: 3:40.31 דקות (2023)
800 מטר חופשי: 7:34.41 דקות (2023)
1500 מטר חופשי: 14:23.31 דקות (2023)
400 מטר מעורב אישי: 4:05.35 דקות (2022)