stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יהדות לבנון
הערות שוליים

↑  Jewish Refugees from Arab Countries, jewishvirtuallibrary.org
↑  קהילת יהודי לבנון, באתר אגף מורשת ופרויקטים, המשרד לשוויון חברתי וקידום מעמד האישה
↑  נתן שור, יהודי הלבנון בתקופה העות'מאנית בראי ספרות הנוסעים, פעמים: רבעון לחקר קהילות ישראל במזרח, 1985, עמ' 117–147
1 2  רישאר איון, הקהילה היהודית בלבנון עד סוף המנדט הצרפתי, Revue Européenne des Études Hébraïques 2, 1997, עמ' 82–84‏, JSTOR 23492736
1 2  ד"ר הגר הלל, "המיעוט היהודי בארצות המזרח התיכון 1920–1945 – אוריינטציה ורה-אוריינטציה", בתוך: המזרח התיכון בין מלחמות העולם, האוניברסיטה הפתוחה, ספר ה, עמ' 421.
1 2  גיא ברכה, בתופים עשויים מנפט: הדחתו של הרב שלמה תאג'ר מכהונת החכם באשי בבירות, פעמים 139–140 (ה'תשע"ד), עמ' 213-238
↑  אשר קאופמן, גבולות, זהויות וטריטוריאליוּת במזרח התיכון: שבעה כפרים שיעיים כמקרה מבחן, ג'מאעה יד, תשס"ו, עמ' 89-65
↑  אברהם אלמליח, יהודי סוריה ולבנון בשנת תש"א, הצופה, 21 בספטמבר 1941
↑  מסביב להכרזת העצמאות של לבנון, אשנב, 1 בינואר 1942
↑  היהודים בסוריה ובלבנון, דבר, 16 בדצמבר 1941
↑  בן ציון פט, שתי הופעות של נבחרת מכבי א"י בביירות, הארץ, 7 ביולי 1944
↑  האוניברסיטה האמריקנית בביירות, הארץ, 7 באוגוסט 1941
↑  גורלו של הציר הלבנוני שסייע לעליית יהודים, הצופה, 15 באוקטובר 1945
↑  חופש לנוצרים בלבנון וליהודים בארץ-ישראל, דבר, 3 באוקטובר 1947
↑  גורשו הסטודנטים היהודים מהלבנון בירות , הארץ, 6 בינואר 1948
↑  ⁨הוקלו ההגבלות על יהודים בארצות הליבנט, הצופה, 8 במאי 1949
↑  יהודי הלבנון - "שכונת ואדי אבו ג'מיל נאמנה לישראל", מעריב, 27 בפברואר 1958
↑  פנחס נאמן, היישוב היהודי בלבנון, על המשמר, 21 במאי 1948
↑  עשרות לבנונים נתקעו בישראל, דבר, 23 בספטמבר 1975
↑  הבישופים המרוניטיים חזרו ללבנון, הארץ, 24 ביולי 1960
↑  11 יהודים עלו מהלבנון באורח חוקי, קול העם, 20 במאי 1949
↑  ⁨לבנון אוסרת יציאת יהודים, דבר, 29 בינואר 1954
↑  ⁨"לבנון אינה מפלה יהודים לרעה", למרחב, 5 ביולי 1959
↑  ⁨"יהודים רוכשים קרקע בדרום לבנון", על המשמר, 24 בפברואר 1965
↑  אורי דן, ⁨"מדינות ערב לא רוצות מלחמה" - אומר שגריר לבנון באוזני פאריס, מעריב, 21 במאי 1967
↑  ⁨אל הייאת: "לבנון לא תחתום על חסכם חגנה עם מצרים", למרחב, 2 ביוני 1967
↑  ⁨בעקבות אזהרה ישראלית נמנעו פרעות ביהודי לבנון, למרחב, 13 ביוני 1967
↑  המפקד של הצבא הלבנוני סירב להתקיף את ישראל, מעריב, 21 ביוני 1967
"הרמטכ"ל בלבנון סירב להילחם נגד ישראל", למרחב, 22 ביוני 1967
↑  ביטאון הפ.ל.ן על "מבקשי שלום ערבים" ותוקף את לבנון, הצופה, 21 באוגוסט 1967
↑  ⁨מנהיג הפלנגות: על לבנון להיות נייטרלית, הצופה, 22 ביוני 1967
↑  ⁨הלבנון שוב מתחיל לשגשג, מעריב, 23 באוקטובר 1967
↑  אחרוני היהודים עוזבים את לבנון, למרחב, 11 באפריל 1969
↑  יוסף מיכלסקי, 5000 יהודים היגרו מלבנון לאחר מלחמת ששת הימים, למרחב, 12 בנובמבר 1969
↑  דוח ארגון אמנסטי מגלה: ראש הקהילה היהודית עונה בסוריה, מעריב, 14 בספטמבר 1975
↑  ⁨יהודים נקלעו לאש־צולבת בקרבות בבירת לבנון, מעריב, 9 בנובמבר 1975
↑  ⁨בכל לבנון נותרו 400 יהודים בלבד, דבר, 12 באפריל 1976
בית העלמין היהודי בביירות, לבנון (2008)
ספרות בבליות

לוח YBC 7289 (אנ') ופענוח הספרות בו. הלוח מציג בקירוב חישוב של שורש 2, האלכסון של ריבוע היחידה: 1+24/60+51/602+10/603
= 1.41421296... ≈  √2
הסְּפָרוֹת הבבליות עמדו בבסיס שיטת הספירה של הבבלים. הן נכתבו בכתב יתדות על גבי לוחות חרסית רכים (אשר חוממו והתקשחו, וכך השתמרו עד ימינו ושימרו את כתבי היתדות).
היא התבססה על בסיס 60, והיא העתיקה ביותר הידועה שמשתמשת בערכי מיקום (בדומה לשיטה העשרונית המקובלת כיום), כלומר שיטה שבה ערכה של ספרה נקבע לא רק לפי צורתה, אלא גם לפי מיקומה במספר.
השימוש בערכי מיקום היה התפתחות חשובה מאוד מבחינה מתמטית, שכן שיטות שאינן משתמשות בערכי מיקום זקוקות לרוב לסימנים רבים כדי לייצג מספרים בגודל בינוני ומעלה (כך למשל, בשיטת הספרות העבריות יש 22 סימנים, ואילו בשיטת הספרות הרומיות גם מספרים בינוניים יחסית עלולים להיכתב על ידי סדרה ארוכה של סימנים). הבבלים התגברו על הצורך להשתמש בסימן שונה לכל אחת מ-60 הספרות הדרושות לשיטה על ידי כך שהשתמשו במערכת ספירה משנית, המבוססת על קיבוץ: היה להם סימן אחד עבור 1 וסימן אחד עבור 10, וכל אחד מהמספרים בין 1 ו-59 יוצג על ידי כתיבת המספר המתאים של הסימנים (ראו בתמונה למטה).
אף ששיטת ספירה המבוססת על ערכי מיקום זקוקה לסימן מיוחד שייצג את 0, סימן כזה הוכנס לשימוש בספרות הבבליות רק בשלב מאוחר. עד אז הושאר רווח באמצע המספר כדי לציין אפס, וכאשר האפסים היו בתחילת המספר לרוב ניתן היה להבין זאת מההקשר.
מספר תאוריות שונות הועלו באשר לשאלה מדוע נבחר דווקא בסיס 60. תאוריה אחת מדברת על כך שהבבלים חילקו את השנה ל-360 ימים (60 כפול 6 הוא 360). עם זאת, כלל לא ברור שהבבלים לא ידעו כי יש בשנה יותר מאשר 360 ימים. יתר על כן, גם שיטת הספירה של המאיה ייחסה חשיבות למספר 360, והמאיה ידעו שבשנה יותר מ-360 יום. תאוריה אחרת מצביעה על תכונות ההתחלקות היפות של המספר 60: הוא מתחלק ב-1,2,3,4,5 וב-6, כלומר בכל ששת המספרים הטבעיים הראשונים (ולכן גם ב-10,12,15,20 וב-30). להשערה זו מצטרפת השערה נוספת לפיה שיטת הספירה הבבלית היא תוצאת איחוד שתי שיטות ספירה שונות, שאחת מהן השתמשה בבסיס 10 והשנייה בבסיס 6.
לשיטת הספירה של הבבלים יש הדים גם כיום: אנו מחלקים כל שעה ל-60 דקות, וכל דקה ל-60 שניות. כמו כן, כאשר אנו מודדים זוויות באמצעות מעלות, אנו מייחסים להקפה אחת של מעגל ערך של 360 מעלות.
ראו גם

פלימפטון 322
דמויות (אלבום)

דמויות הוא אלבומו השני של הראל סקעת שיצא ב-1 בספטמבר 2009.
הפקה

ב-20 במאי 2009 יצא לתחנות הרדיו סינגל הבכורה מהאלבום, "מובן לי עכשיו", שכתב והלחין עפר בשן. ב-8 ביולי יצא לתחנות הרדיו סינגל שני, "בואי היום"' שכתב והלחין יהלי סובול וב-1 בספטמבר 2009 יצא האלבום המלא. במקביל לצאת האלבום יצא סינגל נוסף, "סוף", שכתב סקעת עצמו והלחין עילי בוטנר. לאחר מכן יצא סינגל נוסף "עוד יאיר עלי" בנובמבר 2009.
באלבום זה גדל חלקו של סקעת בכתיבת השירים. פרט ל"סוף", הוא כתב גם את מילות השיר "דמויות", והשתתף בכתיבת השירים "ציפור" (עם מאיר גולדברג) ו"עוד יאיר עלי" (עם עפר בשן ובני בשן). סקעת גם עיבד את השיר "תמימותי" (מילים ולחן של אופיר קידר), הפותח את האלבום. ההפקה המוזיקלית של שאר השירים התחלקה בין פיטר רוט, יזהר אשדות וזיו קוז'ו.
רשימת השירים

| מס' | שם | משך |
| --- | --- | --- |
| 1. | תמימותי  |   |
| 2. | סוף  |   |
| 3. | שוב  |   |
| 4. | ציפור  |   |
| 5. | אלף  |   |
| 6. | הזמנו אורחים  |   |
| 7. | בואי היום  |   |
| 8. | עוד יאיר עלי  |   |
| 9. | מובן לי עכשיו  |   |
| 10. | אמרת שהשמש  |   |
| 11. | דמויות  |   |
זרזיר מתכתי

| זרזיר מתכתי |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: ציפורי שיר
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: זרזיריים
סוג:: זרזיר אפולו
מין:: זרזיר מתכתי
שם מדעי
 Aplonis metallica ‏טמינק, 1824

זרזיר מתכתי (שם מדעי: Aplonis metallica) הוא מין של עוף ממשפחת הזרזיריים החי בטבע באזור הטרופי של מזרח אינדונזיה באיי מאלוקו, בגינאה החדשה, קווינסלנד ובאיי שלמה. המין תואר למדע בידי הזואלוג ההולנדי קונרד יאקוב טמינק ב-1824.
תיאור

אורך הזרזיר בין 21 ל-26 ס"מ ושני הזוויגים דומים מאוד. זרזירים לא בוגרים הם בעלי כסות נוצות אפורה-כסופה מפוספסות בחום בהיר ועם כנפיים וראש חומים, בעוד הבוגרים שחורים-מבריקים בירוק עד סגול, מה שהביא לשמם. הם בעלי עיניים אדומות עזות, זנב שחור וארוך ומקור עבה וכהה.
הזרזירים חיים בלהקות קטנות וחברתיות באזורי יערות לחים וכן במנגרובים ובסוואנות לחות והם פעילי יום הניזונים בעיקר מפירות, צוף וזחלים. הם מתרבים על עצי יערות גבוהים ואינם חוששים מאנשים מתקרבים. הם מקננים בקבוצות לרוב סביב העונה הגשומה שבין אוקטובר למרץ ומקננים בקן כדורי המזכיר את קיני האורגיים.
זרזיר זה נפוץ ואיננו בסכנה בטבע.
תיאור > תת-מינים

לזרזיר ישנם 4 תת-מינים:
A. m. inornata
A. m. metallica
A. m. nitida
A. m. purpureiceps
הערות שוליים

↑  זרזיר מתכתי באתר הרשימה האדומה של IUCN
אשמן זנב-נדן זקוף

| אשמן זנב-נדן זקוף |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: עטלפים
תת־סדרה:: דמויי נשפון
משפחה:: אשמניים
סוג:: אשמן זנב-נדן זקוף
מינים
 8
שם מדעי
 Emballonura ‏טמינק, 1838

אשמן זנב-נדן זקוף (שם מדעי: Emballonura) הוא סוג של עטלף קטן במשפחת האשמניים ובו 8 מינים שחיים בדרום-מזרח אסיה ובאוקיאניה. הוא תואר מדעית לראשונה בשנת 1838 על ידי הזואולוג ההולנדי קונרד יאקוב טמינק ומשמעות שמו המדעי היא ״זנב זקוף/שלוח״. סוג זה קרוב מבחינה גנטית בעיקר לסוגים אשמן זנב-נדן מדומה ואשמן זנב-נדן שנפוצים ביבשת אפריקה.
תיאור

לאשמן זנב הנדן גוף קומפקטי וצר, ראש משולש וחרטום צר ומחודד שפונה כלפי מעלה ומזכיר במקצת מקור ציפור. האוזניים גדולות ומשולשות, והן מקופלות כלפי פנים ופונות אחורנית בקצה. האף זעיר וצינורי והעיניים בולטות. השפתיים מתאפיינות בקפלי עור גדולים. רובו של הזנב מוסתר בכנף הזנב הגדולה והמפותחת; קצה הזנב חשוף וזקוף וממנו מקור שמו של הסוג. אורך הראש והגוף של מיני האשמן 34–67 מ״מ, אורך הזרוע 37–53 מ״מ, אורך הזנב 10–22 מ״מ ומשקלו 14-3.5 גרם. השקע העמוק בין העיניים או שקיקי הכנף שמצויים אצל מספר סוגי אשמנים נעדרים אצל סוג זה.
הפרווה של האשמן זנב הנדן קצרה, חלקה ומבריקה. צבעה הכללי חדגוני, ונע בין חום אפרורי, לחום שוקולדי כהה, חום ערמוני, חום אדמדם, אוכרה או חום בהיר. הגחון, החזה והסנטר נוטים להיות חיוורים יותר ונעים בין בז׳ לצהבהב או כתמתם. האוזניים, הכנפיים והזנב צבועים בשחור פחם, שחור מבריק או שחור כחלחל. פנים האוזניים, הזרועות, השוקיים והפנים בצבע סגלגל, בורדו או ורוד. האזור שבין העין לאוזן בהיר ועירום בדרך כלל.
תפוצה וביולוגיה

מיני האשמן זנב הנדן מצוי בדרום מזרח אסיה, במלנזיה, מיקרונזיה ופולינזיה; טווח התפוצה של הסוג משתרע על חצי האי המלאי (מלזיה ותאילנד), איי הפיליפינים, סומטרה, ג'אווה, בורנאו, סולאווסי, חלק מאיי מאלוקו, גינאה החדשה, ארכיפלג ביסמרק, איי שלמה, איי מריאנה, מיקרונזיה, פיג'י, פלאו, טונגה וסמואה. בית הגידול של הסוג מורכב מיער גשם טרופי, יער עננים, יער מנגרובים, יער ביצות, בתה חופית, מטעים ואזורים מעובדים.
המינים בסוג פעילים בלילה ומבלים את שעות היום בסדקים, נקיקי סלע, מערות וחללי עצים. הם חיים בקבוצות קטנות של 2–20 פרטים או במושבות של 100–150 פרטים - תלוי במין ובמיקום הגאוגרפי. מלבד עונת הרבייה, רוב האשמנים בסוג חיים בדרך כלל בקבוצות נפרדות. התזונה שלהם מורכבת בעיקר מחרקים והם משלימים את תזונתם בפירות. האשמנים מאתרים את טרפם באמצעות איכון-הד ונוטים לתור אחר מזון לאורך נחלים או שבילים קבועים בצמחייה. הפולסים שהם מפיקים נמצאים בתדר קבוע של 48–51 קילוהרץ.
האשמנים מתרבים פעמיים מדי שנה: בין פברואר למרץ ובין אוקטובר לנובמבר. בכל פעם הנקבה ממליטה צאצא יחיד שמשקלו כרבע ממשקל האם. בתחילה היא נושאת את הגור על גופה ולאחר שהוא הופך לכבד מדי עבורה היא משאירה אותה במקום מוגן כשהיא יוצאת לצוד. הגור נגמל רק בגיל שנה ומגיע לבגרות זמן קצר לאחר מכן.
מינים

בסוג זה 8 מינים:
אשמן זנב-נדן פסיפי (Emballonura semicaudata)
אשמן זנב-נדן אוזנן (Emballonura dianae)
אשמן זנב-נדן גדול (Emballonura furax)
אשמן זנב-נדן זוטר (Emballonura monticola)
אשמן זנב-נדן קטן (Emballonura alecto)
אשמן זנב-נדן ראפראי (Emballonura raffrayana)
אשמן זנב-נדן סרי (Emballonura serii)
אשמן זנב-נדן בקארי (Emballonura beccarii)
פינלנדיה

ערך זה עוסק בוודקה פינית. אם התכוונתם לפואמה סימפונית מאת ז'אן סיבליוס, ראו .
| --- | --- |

 סוג:  וודקה
 אחוז אלכוהול:  40
 יצרן:  בראון-פורמן 
 מוצא:  פינלנד פינלנד
 מועד הכנה ראשוני:  1970
 צבע:  שקוף
 טעם:  ללא
 
פינלנדיה (פינית: Finlandia) וודקה פינית המיוצרת משעורה ועוברת זיקוק רציף. מכילה 40% אלכוהול וקיימת גם בניחוחות של מנגו, אשכולית אדומה, ליים וקרנברי. ייצורה של וודקה זו החל בשנת 1970 והיא מיוצרת בעיקר לייצוא.
ישנם גם פרליני שוקולד במילוי וודקה פינלנדיה מתוצרת יצרנית הממתקים "פאזר".
פינלנדיה בישראל

היבואן הבלעדי של פינלנדיה בישראל היא חברת אקרמן.
עטלף שחור-ראש

| עטלף שחור-ראש |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: עטלפים
תת־סדרה:: דמויי עטלפי פרי
משפחה:: עטלפי פרי
סוג:: עטלף שחור-ראש
מין:: עטלף שחור-ראש
שם מדעי
 Chironax melanocephalus ‏טמינק, 1825
תחום תפוצה


עטלף שחור-ראש (שם מדעי: Chironax melanocephalus) הוא סוג של עטלף קטן במשפחת עטלפי הפירות שמצוי בדרום-מזרח אסיה ומהווה מין יחיד בסוגו. הוא תואר מדעית בשנת 1825 על ידי הזואולוג ההולנדי קונרד יאקוב טמינק ובתחילה נחשב כמין בסוג כלב-מעופף. לעטלף שחור הראש 2–3 תת-מינים שתופסים אזורים גאוגרפיים נפרדים.
תיאור

העטלף שחור הראש בעל גוף קטן וגוצי, ראש גדול וכלבי וחרטום קצר במיוחד. האוזניים עגולות, קטנות וחסרות שיער. העיניים גדולות והנחיריים צינוריים ופונים לצדדים. השוקיים שעירים וקרום התעופה האחורי קצר ורצועתי. אורך הראש והגוף של העטלף שחור הראש 60–78 מ״מ, אורך הזרוע 41–47 מ״מ ואורך האוזן 9–11 מ״מ; משקלו עד 20 גרם והוא נטול זנב. המין קרוב חיצונית וגנטית לעטלף נקוד-כנף, אך קטן יותר, חסר נקודות ובעל נוסחת שיניים שונה.
הפרווה של העטלף שחור הראש קצרה, צפופה ורכה. צבעה הכללי חום אפרורי, אפור כהה או חום כהה כשהגחון נוטה להיות אפרפר חיוור, בז׳ או צהבהב. הראש בולט בצבעו השחור מבריק שמאפשר לזהותו בנקל ממינים אחרים. לזכרים יש ציציות שיער כתומות או צהובות סביב הכתפיים והצוואר. הכנפיים בצבע שחור מבריק או שחור-כחלחל, והשוקיים והזרועות ורודים.
תפוצה וביולוגיה

העטלף שחור הראש מצוי בדרום-מזרח אסיה; טווח התפוצה אינו רציף, וכולל את חצי האי המלאי (מלזיה ודרום תאילנד), לצד האיים סומטרה, ניאס, בורנאו, ג'אווה, סולאווסי ואולי גם באלי. בית הגידול מורכב בעיקר מיער עננים נמוך ויער שפלה טרופי.
העטלף שחור הראש פעיל בלילה. בשעות היום הוא שוכן בקבוצות קטנות של 2–8 פרטים על שרכים ומערות רדודות. הוא ניזון מפירות (בפרט מיני פיקוס) ואינו זקוק לשתיית מים. נקבות בהיריון נצפו בין ינואר לאפריל בחצי האי המלאי, ובין מרץ לאפריל באי סולאווסי. הנקבה ממליטה בכל פעם גור יחיד שנגמל לאחר מספר חודשים.
מצב

העטלף שחור הראש מסווג על ידי הרשימה האדומה של IUCN במצב השימור ללא חשש (LC), מכיוון שהוא עדיין נפוץ דיו בבתי גידול הרריים וסביר להניח שהירידה במספריו אינה עדיין ברמה המצדיקה סיווג בקטגוריה מאוימת יותר. בהערכה האחרונה שפורסמה בשנת 2020, הארגון ציין שיש אינדיקציות לכך שהמין נראה בתדירות נמוכה יותר מבעבר, ולאור האיומים עליו הוא צפוי להיות מסווג בעתיד כמין קרוב לסיכון.
האיום העיקרי על העטלף הוא אובדן בית גידול באמצעות בירוא יערות למטרות מגוונות כמו גם הפרעה אנושית. העטלפים נוטים יותר ויותר לחיות באזורים הרריים בשל ההפרעות הרבות ביערות השפלה. המין מצוי במספר אזורים מוגנים.
הערות שוליים

↑  עטלף שחור-ראש באתר הרשימה האדומה של IUCN
חורשת אוסישקין

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מיקום
 מדינה:  ישראל ישראל
 מיקום:  הוד השרון 
 קואורדינטות:  32°10′12″N 34°54′19″E﻿ / ﻿32.16991°N 34.90514°E﻿ / 32.16991; 34.90514
 מפהhe
 
חורשת אוסישקין (מכונה גם "יער אוסישקין") היא חורשת עצי אקליפטוס הנמצאת על הגבול בין כפר סבא להוד השרון, סמוך לבית הספר היסודי על שם מנחם אוסישקין. בנובמבר 2022 בעקבות ועדת גבולות שהתבצעה על ידי משרד הפנים, שטח החורשה הועבר מהוד השרון לכפר סבא יחד עם שטחים נוספים.
היסטוריה

חורשת אקליפטוסים שנקראה ע"ש של פרץ פסקל, אגרונום שעסק בתחילת המאה ה-20 ברכישת קרקעותיה של כפר סבא. יחד עם יצחק שיינפלד נטעו כאן חורשת אקליפטוסים. בעת מלחמת העולם הראשונה ב-1917 גירשו הטורקים את תושביה של תל אביב. רבים מהם הגיעו לכפר סבא ובחורשה זו נאלצו לגור בסוכות שבנו מענפי העצים. מפורסמים ציוריו של נחום גוטמן של החיים אז בחורשה. רבים מהאקליפטוסים נכרתו בזמן המלחמה על ידי הצבא הטורקי הנואש לחומר גלם. שנים לאחר מכן נבנה בסמוך בית ספר "אוסישקין" ושם החורשה שונה בהתאם.
היסטוריה > קבלת מגורשי תל אביב יפו

בראשית חודש ניסן תרע"ז, כשהכינו האנגלים את התקפתם הראשונה על ארץ ישראל, הוציא ג'מאל פחה פקודה לאמור:
"כל הנתינים העות'מאנים שאינם בני דת מוחמד וכל היהודים בלי הבדל נתינות חייבים לעזוב את יפו ואת המושבות אשר מדרום לה".
לאחר השתדלות רבה נדחתה פקודת הגירוש על בני המושבות לזמן בלתי מוגבל. אולם הפקודה בדבר גירוש יהודי יפו ותל אביב נשארה תקפה והוצאה לפועל באכזריות רבה בעצם הימים האחרונים שלפני חג הפסח תרע"ז. פתח תקווה וכפר סבא היו בתחום נפת טול-כרם ומחוז שכם ודינן היה כדין צפון הארץ. על כן יצאו הגולים לכפר סבא ולפתח-תקווה.
רוב הגולים הגיעו לפתח-תקווה ולכפר סבא והתגוררו שם בתנאים של מחנה, כי לא היו די בתים. את ארוחותיהם בישלו בתנורי טיט, שבנו במו ידיהם.
פנינה שיינפיין, תושבת כפר-סבא באותם ימים, מספרת:
"המוני מגורשים מפתח-תקווה ומתל אביב נהרו אלינו בתקווה למצוא כאן מחסה מאימת המלחמה, אך לא הייתה פינה פנויה לשכנם. אז קיבל אבא (יצחק שיינפיין) על עצמו להקים להם סוכות. שתילי האקליפטוס האהובים עליו, שבינתיים גדלו לעצים, נגדעו והוא בנה מהם סוכות וכיסה אותן בצמחי החילפה, שאינם חדירים למים. סוכות אלו היו מקלט עוני לגולים."
הפליטים שהו בכפר-סבא במשך למעלה מ-9 חודשים.
ביוזמת ועד ההגירה, שהוקם על ידי המגורשים, ובראשו עמדו מאיר דיזנגוף, מנחם יצחק קליונר ואחרים, אורגן בחורשת אוסישקין, שבכפר סבא, בית ספר בסוכות לילדיהם הרבים של הפליטים, וכן לילדיהם המעטים של המקומיים. הלימודים נמשכו עד סוף שנת הלימודים, ובסופה נערכה חגיגת סיום בהשתתפות כל תושבי המושבה והפליטים.
אחד המורים, א. ארנון, בירך את הילדים, שיזכו לבוא ולבקר בחורשה את מקום בית-ספרם בכפר סבא הגדולה והרחבה, אשר יהיו בה בתים למאות ותושבים לאלפים. דבריו נשמעו אז כהזיה.
העובדה שהמגורשים היו במקום כה קרוב לעירם הייתה למטרד בעיני אנשי השלטון. לגרש את המהגרים הלאה לא יכלו, כי הידיעות על האכזריות שבה בוצע הגירוש הועברו על ידי מחתרת ניל"י למצרים, ומאיסטנבול באה הפקודה הדחופה למצביא ג'מאל פחה לשפר את היחס כלפי המהגרים ולהקל עליהם את החיים.
לפי פקודתו הראשונה נמצאה כפר סבא מחוץ למחוז הגירוש ולא היה לו נימוק להרחיב את תוקף פקודת הגירוש גם על כפר סבא, אך בתוך גבולות החוק השתדלו אנשי השלטון להציק לגולים ככל האפשר.
אחד האמצעים לכך היה חיפוש אחרי "פרארים" – משתמטים מהשירות בצבא – אף כי לפי החוק העות'מאני לא חלה חובת גיוס על הגולים. מדי פעם באו חיילים טורקים למושבה, ולקחו איתם את כל הגברים שהצליחו למצוא לבית הסוהר בטולכרם. הנשים והטף במושבה חיו בפחד שמא הגברים נלקחים מכפר סבא, על מנת שיוכלו הערבים מקלקיליה לפשוט על המושבה. כדי להינצל מהחיפושים והמאסרים הונהג, שאיש אחד יעמוד תמיד על המשמר בסוכה שליד היער, על ראש הגבעה, ויסקור במשקפת את הדרך מקלקיליה. ואם יראה מרחוק חיילים באים, יסיר מעל הסוכה את הסמרטוט הלבן, שהיה תלוי מעליה. כשראו את הסמרטוט נעלם היו כל חייבי הגיוס בורחים אל הכרמים.
היסטוריה > רצח אסף שטיירמן

ב-4 בדצמבר 1996, נרצח אסף שטיירמן ביער (חורשת אוסישקין) על גבול כפר סבא-הוד השרון, על ידי רעי חורב וסיגלית חיימוביץ', בנוכחותה של ליהי גלוזמן. הרצח התבצע באמצעות דקירות פגיון, מכות אבן, וחניקה. שלושתם היו בני 17 באותו הזמן.
הרצח נותר בלתי מפוענח במשך ארבע שנים, עד שבדצמבר 2000 פנתה אשתו של רעי חורב, סנדרין בר דוד, למשטרה, והתלוננה על תקיפה מצד בעלה, וסיפרה כי גם התוודה בפניה על הרצח שביצע. חורב נידון למאסר עולם, ושנה מאוחר יותר נידונה חיימוביץ' ל-24 שנות מאסר, זאת על אף היותם קטינים בעת ביצוע המעשה.
היסטוריה > סלילת כביש 531 וצמצום שטח החורשה

בסוף שנת 2002, החלה סלילתו של כביש 531, שעובר במרכז החורשה. סלילת הכביש גדעה כמחצית משטחה של החורשה והפרידה אותה לשתי חורשות נפרדות, מצפון ומדרום לכביש.
בשנת 2018, אושרה גדיעתם של 170 עצים בחורשה, לטובת בניית רמפה חדשה בין מחלף תל חי למחלף סוקולוב.
בעקבות עבודות הסלילה נפגעו עצים רבים נוספים, ועצים רבים אחרים התייבשו. בעקבות כך הסכימו עיריית הוד השרון, מחלקת גנים ונוף בעיריית כפר סבא, משמר האילנות בכפר סבא והבעלים של השטח, לפעול לשיקומו. ב-31 בינואר 2020, נערכו נטיעות ראשונות בחורשה לאחר שנים רבות, וכן הוכנה תוכנית לשיקום היער.
לקריאה נוספת

מנחם יצחק קליונר, מגילת כפר סבא - קורות הגולים בכפר-סבא תרע"ז-תרע"ח, הוצאת מתתיהו אליהו, יפו, תר"פ-1920
הערות שוליים

↑  גל ניסים, ‏האחים רויכמן תסלול קטע ב-531 ב-200 מיליון שקל, באתר גלובס, 13 באוקטובר 2002
↑  אריאל ימיני, הסוף העצוב של יער אוסישקין: החלה כריתת העצים לקראת רמפת 531 (וידאו), באתר mynet‏ כפר סבא, 20 ביוני 2018
רועי הדרי, רמפות סוקולוב ותל חי בוטלו רשמית. האם אתם בעד העצים או בעד המחלפים? הצביעו, באתר צומת השרון כפר סבא, 25 באפריל 2018
↑  אריה אברמזון, מתגבשת תוכנית לשיקום יער אוסישקין. בנתיבי ישראל מכחישים שעצים נכרתו שלא לצורך, באתר צומת השרון כפר סבא, 10 במרץ 2019
↑  אריה אברמזון, יער אוסישקין: מדוע הוזמנה משטרה עם תחילת עבודות הסניטציה לשיקום המקום?, באתר צומת השרון כפר סבא, 26 באוגוסט 2019
↑  אריה אברמזון, "אנו רוצים להחזיר את התקווה": יו"ר משמר האילנות מזמין אתכם לנטיעות ראשונות ביער אוסישקין מזה שנים, באתר צומת השרון כפר סבא, 26 בינואר 2020
הלהקה

ערך זה עוסק בסרט הקולנוע הישראלי. אם התכוונתם להרכב הרוק אנד רול הקנדי-אמריקאי, ראו .
| --- | --- |

עטיפת ה-DVD של הסרט
 בימוי:  אבי נשר
 הופק בידי:  יצחק קול
 תסריט:  אבי נשר שרון הראל
 עריכה:  יצחק צחייק
 שחקנים ראשיים:  גידי גוב מאיר סוויסה דפנה ארמוני גלי עטרי ששי קשת טוביה צפיר חלי גולדנברג לירון נירגד גילת אנקורי סמדר ברנר דובל'ה גליקמן מאיר פניגשטיין אלי גורנשטיין מנחם עיני יוני חן עוזי אסנר
 מוזיקה:  יאיר רוזנבלום
 צילום:  יעקב קלח
 מדינה:  ישראל 
 הקרנת בכורה:  ישראל 8 באפריל 1978 ארצות הברית 11 באוקטובר 1981
 משך הקרנה:  112 דקות
 שפת הסרט:  עברית
 סוגה:  סרט קומדיה 
 דף הסרט ב־IMDb
 
הלהקה הוא סרט קולנוע ישראלי, שיצא לאקרנים בשנת 1978 בבימויו של אבי נשר. על קורותיה של להקה צבאית בימי מלחמת ההתשה. הסרט זכה להצלחה רבה בבתי הקולנוע בארץ, בעת צאתו לאקרנים צפו בו כחצי מיליון צופים. במהלך השנים הפך להיות מהסרטים המצליחים בתולדות הקולנוע הישראלי. את הסרט ליווה המלחין והמעבד יאיר רוזנבלום, שהיה מנהלה המוזיקלי של להקת הנח"ל והלחין את השירים ששרה הלהקה, ומופיעה איתם גם בסרט. השירים הוקלטו מחדש על ידי שחקני הסרט בעיבודים מחודשים שלו. בנוסף כל השחקנים בסרט, למעט חלי גולדנברג וגלי עטרי הם יוצאי להקות צבאיות בעצמם, מה שהביא לשחזור חוויותיהם מתקופתם באותן להקות.
במרכזו של הסרט סכסוך ומרד בלהקה בעקבות חילוקי דעות על סולו וכבוד. הוא מבוסס על אירועים אמיתיים, ובהם "המרד הגדול" שהתחולל בלהקת הנח"ל ב-1971, במהלך החזרות לקראת מופע גדול במלאת 30 שנה לייסודו של הפלמ"ח. את המופע ניהל יאיר רוזנבלום, שגם הלחין את רוב השירים בו, ובהם השיר "מסביב למדורה" שכתב נתן אלתרמן במלאת לפלמ"ח שבע שנים. רוזנבלום ייעד את הסולו בשיר לגידי גוב, אך היותו זמר חדש בלהקה הביאה למחלוקת קשה, שהביאה לפרישת רוזנבלום מהפקת המופע. בעקבות זאת העביר רוזנבלום את השיר אל צוות הוי חטיבת הצנחנים ושלישיית פיקוד המרכז עם הסולנית דורית ראובני, והוא הושר על ידם במשותף.
עלילה

הסרט, שמתרחש ב-1968 במהלך מלחמת ההתשה, מספר את סיפורה של להקה צבאית יוקרתית (התואמת את להקת הנח"ל במציאות). אל הלהקה מצטרפים שלושה חיילים חדשים, וחברי הלהקה הוותיקים מקבלים את פניהם בקבלת פנים צוננת הכוללת התבדלות מהם, התנכלות, החרמה וזאת בהתאם למסורת הנהוגה עם מצטרפים חדשים.
לאחר תקופת ההסתגלות של החיילים החדשים וכניסתה של הלהקה לשגרת הופעות, נודע למפקדי הלהקה כי הלהקה היא אחת מהמועמדות להופעה בטלוויזיה וכי ההכרעה תהיה על פי איכות הופעותיהם בימים הבאים. בתקופה זו נוצרים בלהקה סכסוכים ומתחים בין חבריה הוותיקים על רקע של כבוד ותפקידי סולו, וזאת מתוך שאיפה ורצון מצד חברי הלהקה להצליח ולעורר התלהבות אצל אמרגנים לצורך עבודתם בתום השירות הצבאי.
במקביל יוזמים מפקדי הלהקה (ובעיקר הבמאי) משטר חזרות ומשמעת נוקשים לנוכח ידיעתם אודות הסיכוי להופעה בטלוויזיה. כתוצאה מלחץ מפקדיהם ומהאווירה העכורה השוררת בלהקה, במהלך אחת מהחזרות לחברת הלהקה מיקי נשבר מהתנהגותו הבוטה של במאי הלהקה והיא שופכת עליו לבן, וכתוצאה מכך מעיפים את מיקי מהלהקה והיא מועברת לקומנדו הימי. לאחר מכן חברי הלהקה מכריזים על מרד כנגד הבמאי שלהם בתגובה לסילוקה של מיקי מהלהקה. מרד זה מגבש את חברי הלהקה אך גם מאיים על המשך קיומה, שכן המפקדים מחליטים לפרק את הלהקה. פקידת המפקד לא מספיקה להודיע לטלוויזיה על ביטול ההופעה, ובסופו של דבר חוזרים בהם המפקדים מהחלטת הפירוק וההופעה מתקיימת עם מיקי שחוזרת ללהקה, וחברי הלהקה מבצעים בהופעה את "שיר לשלום".
שחקנים ודמויות

| שם השחקן/ית | שם הדמות | אודות הדמות |
| --- | --- | --- |
| גידי גוב | גיורא דטנר (דטנר) | חבר חדש בלהקה |
| מאיר סוויסה | משה (בזוקה) אלבז | חבר חדש בלהקה |
| גלי עטרי | מלכה (מלי) לוי | חברה בלהקה |
| ששי קשת | דניאל (דני) סתיו | חבר בלהקה |
| חלי גולדנברג | אורלי נאמן | חברה בלהקה |
| דפנה ארמוני | נועה בר-און | חברה חדשה בלהקה |
| טוביה צפיר | פול אביב | במאי הלהקה (בן דמותו של דני ליטאי) |
| לירון נירגד | מיכל (מיקי) בנטוב | חברה בלהקה |
| גילת אנקורי | שרה (שרי) ליכטנשטיין | חברה בלהקה |
| דובל'ה גליקמן | מרדכי (מוטי) הלפרין | מפקד הלהקה |
| סמדר ברנר | יפה (יפצ'וק) חריש | חברה בלהקה |
| מאיר פניגשטיין | יהושע (שוקה) שטיין | חבר בלהקה (מתופף) |
| יוני רכטר | יוני | נגן הפסנתר של הלהקה |
| אלי גורנשטיין | זמר (זמי) קליין | חבר לשעבר בלהקה (חשמלאי) |
| מנחם עיני | בנימין (בני) רצון | חבר בלהקה |
| יוני חן | דורון רודנסקי | חבר בלהקה |
| קובי רכט | ליכט | המנהל המוזיקלי של הלהקה (בן דמותו של יאיר רוזנבלום) |
| עוזי אסנר | עמנואל (מוני) ברגסון | חבר בלהקה (קלידן) |
| עזרא כפרי | אלרן | קצין החינוך |
| שרי צוריאל | שולה כץ | ע. קצין החינוך |
| שמוליק בודגוב | שמוליק | נגן גיטרה חשמלית בלהקה |
| יוסי מנחם | יוסי | נגן גיטרה בס בלהקה |
| מוטי פליישר | מוטי | מילואימניק בשק"ם |
| אייל גפן | אייל | חבר לשעבר בלהקה |
| גלית ויגוצקי-מור | גלית | פקידה של פול אביב |
| אורי זוהר | בתפקיד עצמו | צופה באחת מהופעות הלהקה |
| אבי נשר | בתפקיד עצמו | במאי סרטים |
| ראובן גבירץ | יוני פוס | חבר לשעבר בלהקה |
| רפאל קלצ'קין |  | אבא של אחד הנבחנים ללהקה |
| מוצי אביב |  | מילואימניק בשק"ם |
| שלמה דלאל |  | מילואימניק |
| רפאל (רפי) צרפתי |  | מילואימניק |
| רבקה קרמר |  | בעלת הבית במסיבת יום העצמאות |
| אברהם הפנר |  | מפיק טלוויזיה |
| עוזי לודר |  | נציג מטעם הטלוויזיה |