stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דני יתום
הערות שוליים

↑  יעקב בר-און, מעריב המוסף, "מבצע דני", י"א בסיוון תשע"ו, 17.6.2016, עמוד 20-26
↑  דני יתום, "שותף סוד: מסיירת מטכ"ל ועד המוסד", ידיעות ספרים, 2009, עמודים 83-84.
↑  דני יתום, "שותף סוד: מסיירת מטכ"ל ועד המוסד", ידיעות ספרים, 2009, עמוד 134.
↑  עיטור המופת שהוענק לדני יתום, באתר "בעוז רוחם" של אגף כוח האדם בצה"ל.
↑  דני יתום, "שותף סוד: מסיירת מטכ"ל ועד המוסד", ידיעות ספרים, 2009, עמוד 84.
↑  עידן סונסינו, אתר צה"ל, "ברוב לילותיה, סיירת מטכ"ל עסוקה במבצעים מודיעיניים חשאיים", באתר צה"ל (דרך ארכיון האינטרנט), 11 במאי 2012.
↑  מרב לונדנר ועינת טורס, גם האבל במשפ' בן ארצי לא מקהה את כאב הגירושים מדליה רבין, באתר nrg‏, 11 ביולי 2010/
↑  רינת אביגור, איש הצללים, במחנה, 3 בפברואר 2010
↑  יוסי מלמן ודן רביב, פרסום בלעדי: המתנקשים; פרק מספרם החדש של יוסי מלמן ודן רביב על מלחמות הצללים של המוסד הישראלי, אתר "israeli life usa", ‏ 18 בספטמבר 2012
↑  אטילה שומפלבי, בתגובה למכתב הרבנים: "מכתב אלופים" בעד התנתקות, באתר ynet, 29 באפריל 2004
↑  מזל מועלם, עמי אילון: מרכז המפלגה יחליט האם לשבת בממשלה, באתר הארץ, 5 ביוני 2007
↑  מרב דוד, ח"כ דני יתום פורש: רה"מ כשל במבחן המוסרי, באתר nrg מעריב, 30 ביוני 2008
1 2 3  אייל לוי, ‏דני יתום שוקל להתמודד לראשות העבודה - ותוקף את גבאי: "נכשל", באתר מעריב אונליין, 9 ביוני 2019
↑  חדשות 2, ‏ראש המוסד לשעבר: "חייבים לתקוף באירן", באתר ‏מאקו‏, 6 בנובמבר 2011
↑   יהונתן ליס, דני יתום הודיע על הקמת מפלגה חדשה: "ותיקי ישראל", באתר הארץ, 6 בינואר 2021
↑  חדשות 0404, יו"ר מפלגת "ותיקי ישראל" דני יתום הודיע על פרישה, באתר חדשות 0404‏, 3 בפברואר 2021
↑  ליהיא גלמן רם, הביזנס החדש של דני יתום: הקים חברה לפרסום, יח”צ ולובינג, באתר "כסית", 3 באוגוסט 2021;
זקן, דני (2021-12-01). "איך הצליח ראש מוסד לשעבר להקים קואליציה בבולגריה". Globes. נבדק ב-2021-12-01.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007299974605171  BnF: cb16170177g (data)  GND: 139396683  ISNI: 0000 0000 7852 3849  SNAC: w6378tm6  VIAF: 101141418   WorldCat (עם VIAF): 101141418
הסמויה

| --- | --- |

 סוגה:  דרמה המשכית
 יוצרים:  דייוויד סיימון
 שחקנים:  דומיניק וסט, ג'ון דומן, אידריס אלבה, פרנקי פייסון, לארי ג'יליארד ג'וניור, ווד האריס, דיידרה לאבג'וי, וונדל פירס, לאנס רדיק, אנדרה רויו, סוניה סון, כריס באואר, פול בן ויקטור, קלארק פיטרס, איימי ריאן, איידן גילן, ג'ים טרו-פרוסט, רוברט ויזדום, רג'ינלד א. קאת'י, קלארק ג'ונסון, טום מקארתי, סת' גיליאם, דומיניק לומברדוזי, ג'יי די ויליאמס, מייקל קנת' ויליאמס, קורי פארקר רובינסון, צ'אד קולמן, ג'יימי הקטור, גלין טורמן, ניל האף, ג'רמיין קרופורד, טריסטן וילדס, מייקל קוסטרוף, מישל פרס, אייזה ויטלוק הבן וג'יימס רנסון.
 פסקול:  And All the Pieces Matter – Five Years of Music from The Wire, Beyond Hamsterdam – Baltimore Tracks from The Wire 
 ארץ מקור:  ארצות הברית
 שפות:  אנגלית
 מספר עונות:  5
 מספר פרקים:  60
 הפקה
 מפיק:  ג'ורג' פלקאנוס 
 חברת הפקה:  HBO 
 הפצה:  האחים וורנר טלוויזיה, הולו, HBO Max 
 אתר צילומים:  בולטימור 
 צלמים:  Uta Briesewitz 
 טכניקת צילום:  מצלמה יחידה 
 אורך פרק:  60 דק' בקירוב
 שידור
 רשת שידור:  HBO
 רשת שידור בישראל:  HOT Zone, yes Action
 תקופת שידור מקורית:  יוני 2002 – מרץ 2008
 קישורים חיצוניים
 www.hbo.com/the-wire
 דף התוכנית ב-IMDb
 
הסמויה (באנגלית: The Wire) היא סדרת דרמה המשכית אמריקאית שעלילתה מתרחשת בעיר בולטימור, מרילנד. הסדרה נוצרה על ידי הסופר והעיתונאי לשעבר דייוויד סיימון. הסדרה הופקה ושודרה באמריקה ברשת הכבלים HBO. בישראל הסדרה שודרה בערוץ אקסטרה הוט וב-VOD והחל ממרץ 2011 בערוץ yes Action. הסדרה עלתה לשידור בארצות הברית בחודש יוני 2002 וירדה בחודש מרץ 2008. סך הכל הופקו 60 פרקים, ששודרו לאורך 5 עונות.
תיאור הסדרה

עלילת הסדרה נסובה סביב מספר מערכות מקבילות: המשטרה, ארגוני הפשיעה, הפוליטיקה המקומית, מערכת החינוך, הנמל המקומי והעיתונות הכתובה. בכל עונה הושם הדגש על מערכת אחרת, כשמספר גיבורים מרכזיים מהווים חוט מקשר. העונה הראשונה מתארת את הקמתה ואת שיטות פעילותה של יחידת מודיעין במשטרת בולטימור. היחידה אוספת מודיעין ומנהלת מעקב סמוי בעיקר על ידי האזנת סתר לטלפונים ציבוריים ואיתוריות של סוחרי סמים (ומכאן שמה של הסדרה The Wire). בעונה השנייה תוארה בהרחבה ההידרדרות בכוחם של איגודי העובדים בנמל בולטימור ותופעת הברחת סמים ומהגרים בלתי חוקיים לארצות הברית. בעונה השלישית התמקדה הסדרה בארגוני הפשע, הלבנת הון וניסיונן של רשויות החוק לאפשר דה פקטו לגליזציה של סמים. בעונה הרביעית הושם הדגש על הבירוקרטיה והסיאוב במערכת בתי הספר והפוליטיקה המקומית, ובעונה החמישית על העיתונות הכתובה ועל תופעת חסרי הבית.
לסדרה היה צוות שחקנים רחב, שהשחקנים המרכיבים אותו היו אלמוניים יחסית לפני תפקידם בסדרה. בעת שידורה, הסדרה לא זכתה להצלחה מסחרית רחבה. היא הייתה מועמדת פעמיים לפרס אמי ב-2005 וב-2008 אך לא זכתה, וב-2003 זכתה בפרס פיבודי. רבים ממבקרי הטלוויזיה מכתירים את הסדרה כסדרת הדרמה הטובה ביותר בכל הזמנים ומוזכרת בנשימה אחת עם תוכנית מופת נוספת של HBO "הסופרנוס".
עלילה > פרקים

| עונה | עונה | פרקים | פרקים | שודרה לראשונה> הפרק הראשון | שודרה לראשונה> הפרק האחרון |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | 1 | 13 | 13 | 2 ביוני 2002 | 8 בספטמבר 2002 |
|  | 2 | 12 | 12 | 1 ביוני 2003 | 24 באוגוסט 2003 |
|  | 3 | 12 | 12 | 19 בספטמבר 2004 | 19 בדצמבר 2004 |
|  | 4 | 13 | 13 | 10 בספטמבר 2006 | 10 בדצמבר 2006 |
|  | 5 | 10 | 10 | 6 בינואר 2008 | 9 במרץ 2008 |
עלילה > עונה 1

דיאנג'לו בארקסדייל, גנגסטר וסוחר סמים עומד למשפט על רצח. עד אחד בשם ויליאם גאנט מעיד שרצח את הקורבן ואילו העדה השנייה, נקישה ליילס, משנה את עדותה בשנייה האחרונה וגורמת לניצחון של בארקסדייל במשפט. השופט פיילן מזמן לחדרו את הבלש ג'ימי מקנולטי שמסביר לו שדיאנג'לו הוא חלק מארגון הפשע של משפחתו ששולט במערב בולטימור. מקנולטי זוכה לנזיפה מהדרגים הגבוהים במשטרה על עקיפת סמכות שהובילה לפתיחת יחידה חדשה במשטרת בולטימור - היחידה לפשעים חמורים, שחקירתה הראשונה תעסוק בארגון של בארקסדייל.
ליחידה, בפיקודו של הסגן סדריק דניאלס, מצטרפים שוטרים נוספים - אליס קארבר, רולנד פריזבלוסקי, תומאס הרק, הבלשית קימה גרגס והבלשים לסטר פרימון וליאנדר סידנור.
החקירה מתבצעת באיטיות ותחילה מסתמכת על עבודת שיטור ברחוב בעזרת מודיע משטרתי המכונה באבלס. באבלס, מכור להרואין שמתפרנס ממכירת דברים ברחוב, מחליט לסייע למשטרה אחרי שאנשי הארגון של בארקסדייל מכים את חברו.
דיאנג'לו שחוזר מהמשפט פוגש את סטרינגר בל, יד ימינו של דודו, ראש הארגון אייבון בארקסדייל, שמודיע לו שהוא יעבוד בבניינים הנמוכים מעכשיו ביחד עם 3 נערים - פרסטון בודי, וולאס ופוט. דיאנג'לו מלמד את הנערים על עולם הפשע, מספר להם על אישה שרצח, ומפתח הערכה מיוחדת לוולאס. בלילה אחד שודד מקומי בשם עומאר ליטל שודד את מחסני הסמים של הארגון. השוד התבצע בסיוע של בן זוגו בראנדון. אייבון, שמנהל את עסקיו ממועדון החשפניות בבעלות אדם בשם אורלנדו, מציע סכום כסף תמורת עומאר ובראנדון.
באחד הלילות לאחר שהשתכר ביחד עם חברו למשטרה באנק מורלנד, ג'ימי מוצא זימונית על הרצפה באזור שבו מתנהל הסחר בסמים. הוא חוזר עם הרעיון להאזנה ומעקב אחרי זימוניות וטלפונים ליחידה שמצליחה להוציא צו האזנה מהשופט פיילן, ובעזרת פרימון הקוד בו משתמשים הסוחרים להעברת מסרים מפוצח. ערב אחד בזמן בילוי וולאס מזהה את בראנדון חברו של עומאר ומודיע על כך באמצעות טלפון ציבורי לסטרינגר בל. בראנדון נרצח באכזריות ווולאס שמבין שגרם לכך מספר למשטרה את כל הפרטים על המקרה. וולאס עובר לגור אצל סבתו רחוק מבולטימור, אך חוזר בסופו של דבר לבולטימור ולחבריו.
בינתיים החקירה מתקדמת בזכות מספר עדים נוספים - אורלנדו מנהל מועדון החשפניות, ושרדין - חשפנית שניהלה קשרים עם דיאנג'לו. במשימה מיוחדת יוצאת הבלשית קימה גרגס ביחד עם אורלנדו לעסקת סמים. המשימה משתבשת כשאחד הסוחרים מבין שהמשטרה עוקבת אחרי הנעשה. הוא הורג את אורלנדו ופוצע את קימה אנושות, אך היא מצליחה להשתקם. בזכות מצלמה שמושתלת במועדון של אורלנדו מצליחה היחידה לעצור משלוח של סמים מניו יורק אותו נשלח דיאנג'לו לאסוף. אייבון נעצר ביחד עם בן דודו ואילו סטרינגר בל נשאר חופשי עקב חוסר ראיות נגדו. כדי למנוע הרשעה שלו ולשפר את מצבם של דיאנג'לו ואייבון סטרינגר מורה על בודי להרוג את וולאס.
עומאר, נואש לנקום בארגון של בארקסדייל על מותו של בראנדון, הורג את אחד הסגנים בארגון בשם סטינקום ובסופו של דבר מחליט להעיד בבית המשפט נגד הרוצח האמיתי של חברו, חייל בארגון המכונה "בירד", במקרה הרצח של וויליאם גאנט (העד מהמשפט של דיאנג'לו שנרצח מאוחר יותר בהוראת סטרינגר). גם דיאנג'לו מתכוון להעיד אחרי שהוא מגלה על מותו של וולאס (זאת לאחר שביקש אישית מסטרינגר לעזוב את וולאס) - אך ביקור מאמו שמבקשת ממנו לשאת את גזר הדין שהוטל עליו בשביל המשפחה משנה את התמונה. אייבון נכנס לכלא ל-7 שנים, דיאנג'לו ל-20, ואילו ווי-ביי, חייל שאחראי על עשרות מקרי רצח נשפט למאסר עולם.
בסיום החקירה מקנולטי מועבר ליחידה הימית של משטרת בולטימור, כאשר גם הרק, קארבר ופריזבלוסקי עוברים ליחידות אחרות.
שחקנים ודמויות

| שם השחקן | שם הדמות | שיוך | תפקיד |
| --- | --- | --- | --- |
| אידריס אלבה | ראסל "סטרינגר" בל | עבריינים |  |
| איידן גילן | תומאס "טומי" קרקטי | פוליטיקאים | ראש עיריית בולטימור הנכנס |
| אייזה ויטלוק הבן | קלייטון "קליי" דייוויס | פוליטיקאים | סנטור מדינת מרילנד |
| איימי ריאן | ביאטריס "בידי" ראסל | שוטרים | משטרת הנמלים, קצינת משטרה |
| אנדרה רויו | באבלס | עבריינים | נרקומן חסר-בית, מודיע משטרתי |
| ג'ון דומן | ויליאם א. רולז | שוטרים | משטרת בולטימור, סגן המפכ"ל וראש אגף מבצעים |
| ג'יי די ויליאמס | פרסטון "בודי" ברואדוס | עבריינים |  |
| ג'יימי הקטור | מרלו סטנפילד | עבריינים |  |
| ג'יימס רנסון | זיגי | אנשי הנמל |  |
| ג'ים טרו-פרוסט | רולנד "פרז" פריזבילסקי | שוטרים |  |
| ג'רמיין קרופורד | דוקוואן "דוקי" ווימס | תלמידים |  |
| גלין טורמן | קלרנס ו. רויס | פוליטיקאים | ראש עיריית בולטימור היוצא |
| דומיניק וסט | ג'יימס "ג'ימי" מק'נולטי | שוטרים | משטרת בולטימור, בלש במחלק רצח |
| דומיניק לומברדוזי | תומאס "הרק" הוק | שוטרים | משטרת בולטימור, שוטר במחלק סמים |
| דיידרה לאבג'וי | רונדה פרלמן | משפטנים | עוזרת לתובע המדינה |
| ווד האריס | אייבון ברקסדייל | עבריינים |  |
| וונדל פירס | ויליאם "באנק" מורלנד | שוטרים | משטרת בולטימור, בלש במחלק רצח |
| טום מקארתי | סקוט טמפלטון | עיתונאים | כתב בעיתון "בולטימור סאן" |
| טריסטן וילדס | מייקל לי | תלמידים |  |
| לאנס רדיק | סדריק דניאלס | שוטרים | משטרת בולטימור, ראש מחלק פשעים חמורים |
| לארי ג'יליארד ג'וניור | דיאנג'לו ברקסדייל | עבריינים |  |
| מייקל קוסטרוף | מוריס "מורי" לוי | משפטנים | סניגור פלילי |
| מייקל קנת' ויליאמס | עומר ליטל | עבריינים |  |
| מישל פרס | אלמה גוטירז | עיתונאים | כתבת בעיתון "בולטימור סאן" |
| ניל האף | מייקל סטיינטורף | פוליטיקאים |  |
| סוניה סון | שקימה "קימה" גרגס | שוטרים | משטרת בולטימור, בלשית במחלק רצח |
| סת' גיליאם | אליס קרבר | שוטרים | משטרת בולטימור, בלש במחלק רצח |
| פול בן ויקטור | ספירוס "וונדס" וונדופאולוס | עבריינים |  |
| פרנקי פייסון | ארווין ה. בורל | שוטרים | משטרת בולטימור, מפכ"ל המשטרה |
| צ'אד קולמן | דניס "קאטי" ווייס | עבריינים | אסיר לשעבר, מאמן אגרוף |
| קורי פארקר רובינסון | לינדר סידנור | שוטרים | משטרת בולטימור, בלש במחלק פשעים חמורים |
| קלארק ג'ונסון | אוגוסטוס "גאס" היינס | עיתונאים | עורך מוסף העיר בעיתון "בולטימור סאן" |
| קלארק פיטרס | לסטר פרימון | שוטרים | משטרת בולטימור, בלש במחלק פשעים חמורים |
| רג'ינלד א. קאת'י | נורמן וילסון | פוליטיקאים |  |
| רוברט ויזדום | הווארד "באני" קולווין | שוטרים |  |
| ריס באואר | פרנק סובוטקה | אנשי הנמל |  |
רקע

כותבי הסדרה העיקריים, דייוויד סיימון, שהיה כתב לענייני משטרה בעיתון בולטימור סאן, ואד ברנס, בלש משטרה לשעבר ומורה במערכת החינוך הציבורית בבולטימור, שאפו ליצור מציאות טלוויזיונית של חיים עירוניים, אמיתית ככל שניתן, ולשם כך השתמשו בניסיון החיים שלהם. סיימון אמר שחלק מהדמויות מבוססות על אנשים אמיתיים מבולטימור. כך למשל שם דמותו של סטרינגר בל (Stringer bell) מבוססת על שמות שני פושעים אמיתיים מבולטימור, סטרינגר ריד ורולנד בל. הסדרה מציגה תיאור מציאותי של עבודת המשטרה ועולמם של הפושעים. קיימים דיווחים על כך שפשעים אמיתיים נעשו בהתבסס על טכניקות פשיעה שנלמדו תוך כדי צפייה בסדרה וכן נעשה שימוש בטכניקות לעמידה בחקירה שנלמדו מהסדרה.
רקע > פריקוולים

במהלך העונה החמישית שודרו ב־HBO שלושה פריקוולים קצרים, כשתי דקות בקירוב כל אחד, המתארים התרחשויות שקדמו לפתיחת הסדרה. האחד מציג את דמות הגאנגסטר "פרופוזישן ג'ו" כילד צעיר בשנת 1962, השני את דמותו של עומאר בשנת 1985 והשלישי את פגישתם הראשונה של באנק ומק'נולטי בשנת 2000. לקטעים אלה רלוונטיות תמאטית בלבד, הנראטיב של הסדרה מוצג בשלמותו בחמש העונות הרשמיות. הפריקוולים נכללים באריזת ה־DVD השלמה של הסדרה.
הערות שוליים

↑  הסמויה באתר פרס פיבודי
| תוכניות וסדרות טלוויזיה של HBO |
| --- | --- | --- |
| סדרות דרמה באורך שעה | אוז (1997–2003) • הסופרנוס (1999–2007) • עמוק באדמה (2001–2005) • הסמויה (2002–2008) • קרניבל (2003–2005) • דדווד (2004–2006) • רומא (2005–2007) • אהבה גדולה (2006–2011) • תגיד לי שאתה אוהב אותי (2007) • ג'ון מסינסינטי (2007) • דם אמיתי (2008–2014) • טרמיי (2010 ואילך) • אימפריית הפשע (2010–2014) • משחקי הכס (2011–2019) • לאק (2011–2012) • בלש אמיתי (2014 ואילך) • וסטוורלד (2016 ואילך) • שקרים קטנים גדולים (2017 ואילך) • נשות הלעולם לא (2021 ואילך) |  |
| תוכניות וסדרות קומדיה ודרמות קומיות | המופע של לארי סנדרס (1992–1998) • סקס והעיר הגדולה (1998–2004) • תרגיע (2000 ואילך) • זמן אמיתי עם ביל מאהר (2003 ואילך) • הפמליה (2004–2011) • טיסת הקונקורד (2007–2009) • מצויד (2009–2011) • מוארת (2011–2013) • בנות (2012 ואילך) • Looking‏ (2014–2015)  • עמק הסיליקון (2014–2019) • השבוע שעבר עם ג'ון אוליבר (2014 ואילך) • בארי (2018 ואילך) • בולרז (2015–2019) • מישהו איפשהו (2022 ואילך) |  |
| מיני-סדרות | מכדור הארץ לירח (1998) • אחים לנשק (2001) • מלאכים באמריקה (2003) • ג'ון אדמס (2008) • דור מזוין (2008) • ‏The Pacific ‏(2010) • מילדרד פירס (2011) • שומר אחי (2020) • היית צריכה לדעת (2020) |  |
| דרמות יומיות | בטיפול (2008–2010) |  |
| ריאליטי | אנחנו כאן (2020 ואילך) |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007381985905171  BnF: cb165995724 (data)  GND: 7691807-5  LCCN: n2005026818  VIAF: 209711469   WorldCat (עם VIAF): 209711469
ג'ואנה קסידי

| --- | --- |

ג'ואנה קסידי, 2007
 לידה:  2 באוגוסט 1945 (בת 79) האדונפילד, ניו ג'רזי, ארצות הברית
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1968
 מקום לימודים:  אוניברסיטת סירקיוז  Haddonfield Memorial High School 
 פרסים והוקרה:  פרס גלובוס הזהב
 פרופיל ב-IMDb
 
ג'ואנה קסידי (באנגלית:  Joanna Cassidy ; נולדה ב-2 באוגוסט 1945) היא שחקנית קולנוע וטלוויזיה אמריקאית. התפרסמה בזכות הופעותייה בסרטים "בלייד ראנר", "מי הפליל את רוג'ר ראביט" ובסדרת הדרמה "עמוק באדמה". קסידי היא זוכת פרס גלובוס הזהב לשנת 1983 על הופעתה בקומדיית המצבים "באפלו ביל".
ביוגרפיה

נולדה בשם ג'ואנה וירג'יניה קאסקי בהאדונפילד, ניו ג'רזי. בתם של וירג'יניה וג'ו קאסקי. למדה אמנות ב"אוניברסיטת סירקיוז" שבניו יורק, שם היא עבדה גם כדוגמנית.
כדי לפתח קריירת משחק עברה קסידי להתגורר בלוס אנג'לס.
קריירת משחק > קולנוע

קסידי החלה את דרכה בתור שחקנית קולנוע משנית בתחילת שנות ה-70 של המאה ה-20 וזכורה בעיקר בזכות תפקידה בדרמה של רוברט בנטון "מופע הלילה" בתור לאורה בירדוול.
קסידי התפרסמה לראשונה בשנת 1982 בסרטו המדע בדיוני האפל של רידלי סקוט "בלייד ראנר" בתפקיד הרפליקנית זורה. בשנת 1988 הופיעה קסידי בפנטזיה הקומית האפלה של רוברט זמקיס "מי הפליל את רוג'ר ראביט" בתפקיד דולורס חברתו של החוקר אדי וליאנט (בוב הוסקינס), עליו היא הייתה מועמדת לפרס סאטורן לשחקנית המשנה.
ב-1991 שיחקה קסידי בקומדיה "סוף סוף השאירו אותנו לבד" בתפקיד מנהלת בחברת האופנה בה עובדת הצעירה סו אלן קרנדל (כריסטינה אפלגייט). ב-1996 השתתפה קסידי בסרט הפעולה "תגובת שרשרת" לצידו של קיאנו ריבס.
ב-2001 השתתפה קסידי בסרט האימה "הרוחות של מארס".
קריירת משחק > טלוויזיה

קסידי החלה את דרכה בטלוויזיה בשנת 1979 בסדרת המשטרה "240- רוברט" בתפקיד טייסת המסוק המשטרתי מורגן ויינרייט.
בשנת 1983 שיחקה קסידי בקומדיית המצבים "באפלו ביל" בתור ג'ו ג'ו וייט המפיקה של תוכנית הטוק שואו של באפלו ביל ביטינגר (דבני קולמן). קסידי הופיעה בסדרה לאורך שתי עונותיה וזכתה על משחקה בפרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר בסדרה קומית. ב-1993 שיחקה קסידי בסרט הטלוויזיה המצליח של רשת HBO בבימויו של גלן ג'ורדן "ברבריים בשער".
בשנת 2001 הופיעה קסידי בסדרת הדרמה המצליחה "עמוק באדמה" בתפקיד הפסיכולוגית מרגרט צ'נווית', על תפקידה בסדרה הועמדה קסידי לפרס אמי.
ב-2011 השתתפה קסידי בסדרת הדרמה הרפואית "גוף ההוכחה" בתפקיד ג'ואן, שופטת בדימוס ואמה של הרופאה המנתחת מייגן האנט (דיינה דלייני).
חיים אישיים

קסידי היא אם לשני ילדים מגירושייה לפסיכיאטר ד"ר קנרד קוברין.
פילמוגרפיה > קולנוע

הגזרה (1973)
השוטר הצוחק (1974)
בנק שוט (1974)
המדליון המקולל (1975)
הישאר רעב (1976)
מופע הלילה (1977)
פעלולים (1977)
עונת הניצחון שלנו (1978)
הכפפה (1979)
משחקי לילה (1980)
בלייד ראנר (1982)
תחת אש (1983)
מועדון גן העדן (1986)
הפרוטוקול הרביעי (1987)
1969 (1988)
מי הפליל את רוג'ר ראביט (1988)
החבילה (1989)
מועדון גן העדן (1988)
גלגלי טרור (1990)
איפה שהלב (1990)
סוף סוף השאירו אותנו לבד (1991)
רוצח אמריקאי (1991)
ערפד בברוקלין (1995)
תגובת שרשרת (1996)
יופי מסוכן (1998)
הרוחות של מארס (2001)
מכשפות הקאריביים (2005)
חדר הקריאה (2005)
לארי איש הכבלים: מפקח הבריאות (2006)
נשק את הכלה (2007)
החוזה האנושי (2008)
חיים גנובים (2009)
For Sale by Owner‏ (2009)
שיעורי טיסה (2010)
הצלב של אנדרסון (2010)
חטיפה (2011)
מאוחר מדי (2015)
חזיונות (2015)
Don't Tell Mom the Babysitter's Dead‏ (2024)
Yesteryear‏ (TBA)
פילמוגרפיה > טלוויזיה

240-רוברט (1981-1979)
פלקון קרסט (1982)
באפלו ביל (1983–1984)
ברבריים בשער (1993)
טומינוקרס (1993)
מלחמת האזרחים השנייה (1997) - סרט טלוויזיה של HBO
לשרת ולהגן (1999)
אבחנה: רצח (2000-1999)
פילי (2001)
עמוק באדמה (2001–2005)
פחות ממושלמת (2003)
קוראים לי פיץ (2010–2012)
גוף ההוכחה (2011–2013)
אמא יוצאת דופן (2017-2015)
במשפחות הכי טובות (2018)
הילדים המגניבים (2019)
זקנים מכדי לגווע ולמות צעירים (2019)
NCIS: ניו אורלינס (2019)
Tacoma FD‏ (2019)
רוסיה במשחקים האולימפיים
אירוח המשחקים

אולימפיאדת מוסקבה (1980) נערכה בתחומי רוסיה בעת שהייתה חלק מברית המועצות. האולימפיאדה הראשונה שנערכה בשטחה של רוסיה כמדינה עצמאית הייתה אולימפיאדת החורף של 2014, בסוצ'י. סוצ'י הועדפה על פניהן של פיונגצ'אנג וזלצבורג. מוסקבה הגישה את מועמדותה לאירוח המשחקים של 2012, אך דורגה במקום החמישי, אחרי לונדון, פריז, מדריד וניו יורק.
היסטוריה > משחקי החורף > אולימפיאדת לילהאמר (1994)

הפעם הראשונה בה השתתפה רוסיה כמדינה עצמאית באולימפיאדת חורף הייתה באולימפיאדת לילהאמר (1994). 113 ספורטאים רוסים השתתפו במשחקים, ובסיומם דורגו במקום הראשון, לאחר שצברו 23 מדליות, מהן 11 מדליות זהב.
בהחלקה אמנותית זכו הרוסים ב-5 מדליות, בהן 3 מתוך 4 מדליות הזהב האפשריות. אלכסיי אורמנוב ניצח בתחרות היחידים, בתחרות הזוגות ניצחו יקטרינה גורדייבה וסרגיי גרינקוב וסגניהם היו נטליה מישקוטנוק וארתור דמיטרייב, ובתחרות הריקוד על הקרח ניצחו אוקסנה גרישוק ויבגני פלטוב וסגניהם היו מאיה אוסובה ואלכסנדר ז'ולין.
גם בביאתלון זכו הרוסים ב-5 מדליות, וב-3 מדליות זהב. סרגיי טרסוב זכה במדליית זהב במרוץ ל-20 ק"מ ובמדליית ארד במרוץ ל-10 ק"מ, סרגיי צ'פליקוב זכה במדליית זהב במרוץ ל-10 ק"מ, ושניהם זכו גם במדליית כסף במרוץ השליחים ל-7.5X4 ק"מ. במרוץ השליחות לנשים זכו הרוסיות במדליית הזהב, ועבור אנפיסה רזצובה הייתה זו מדליה אולימפית חמישית ומדליית זהב שלישית. בסקי למרחקים רשמו הרוסים מאזן דומה. ליובוב יגורובה זכתה ב-4 מהמדליות: מדליות זהב במרוצים ל-5 ול-10 ק"מ ובמרוץ השליחות ל-5X4 ק"מ, ומדליית כסף במרוץ ל-15 ק"מ. נינה גבריליוק זכתה במדליית ארד במרוץ ל-15 ק"מ.
גם בהחלקה מהירה זכו הרוסים ב-5 מדליות. אלכסנדר גולובב קבע שיא אולימפי במרוץ ל-500 מטר (36.33 שניות). סגנו, סרגיי קלבצ'ניה, זכה גם במדליית ארד במרוץ ל-1000 מטר. סווטלנה בז'נובה זכתה במדליית זהב במרוץ ל-3000 מטר וסווטלנה פדוטקינה זכתה במדליית כסף במרוץ ל-1500 מטר. בסקי חופשי זכה סרגיי שופלצוב במדליית כסף ויליזבטה קוז'בניקובה זכתה במדליית ארד. בסקי אלפיני זכתה סווטלנה גלדישבה במדליית כסף בסופר G. נבחרת ההוקי קרח סיימה במקום הרביעי, לאחר הפסד 3–4 לשוודיה בחצי הגמר, והפסד 0–4 לפינלנד במשחק על מדליית הארד.
היסטוריה > משחקי החורף > אולימפיאדת נאגנו (1998)

באולימפיאדת נאגנו (1998) השתתפו 122 ספורטאים רוסים. הם זכו ב-18 מדליות, מהן 9 מדליות זהב, ודורגו בסיום המשחקים במקום השלישי, אחרי גרמניה ונורווגיה.
הענף הבולט ביותר היה סקי למרחקים, בו זכו גולשות רוסיות ב-8 מדליות, בהן כל 5 מדליות הזהב האפשריות. לריסה לזוטינה זכתה במדליות בכל חמש התחרויות: מדליות זהב במרוצים ל-5 ול-10 ק"מ ובמרוץ השליחות ל-5X4 ק"מ, מדליית כסף במרוץ ל-15 ק"מ ומדליית ארד במרוץ ל-30 ק"מ. אולגה דנילובה, שהתחרתה לצדה במרוץ השליחות, זכתה במדליית זהב במרוץ ל-15 ק"מ ובמדליית כסף במרוץ ל-10 ק"מ. במדליית הזהב החמישית זכתה יוליה צ'פלובה, שניצחה במרוץ ל-30 ק"מ.
אוקסנה גרישוק ויבגני פלטוב שמרו על תוארם בריקוד על הקרח, וסגניהם היו אנייליקה קרילובה ואולג אובסיאניקוב. גם בתחרות ההחלקה האמנותית לזוגות זכו שני צמדים רוסים במקומות הראשונים: אוקסנה קזקובה וארתור דמיטרייב זכו בזהב, וילנה ברז'נאיה ואנטון סיחרולידזה זכו בכסף. בתחרות היחידים ניצח איליה קוליק. הביאתלטית גלינה קולקבה זכתה במדליית זהב במרוץ ל-7.5 ק"מ ובמרוץ השליחות ל-7.5X4 ק"מ. במרוץ השליחים זכו הרוסים במדליית ארד, ובמדליית ארד נוספת זכה ולרי סטוליארוב, בסקי נורדי משולב. נבחרת ההוקי קרח זכתה במדליית כסף, לאחר שגברה בחצי הגמר 4–7 על נבחרת פינלנד, והפסידה במשחק הגמר 0–1 לצ'כיה.
היסטוריה > משחקי החורף > אולימפיאדת סולט לייק סיטי (2002)

על השתתפותה של רוסיה באולימפיאדת סולט לייק סיטי (2002) העיבה פסילתן של גולשות הסקי למרחקים לריסה לזוטינה ואולגה דנילובה בשל שימוש בחומרים אסורים,
שגרמה לרוסיה לאיים בפרישה משחקים. המשלחת הרוסית רשמה את ההישג החלש בתולדותיה - 13 מדליות, מהן 5 מדליות זהב, והיא דורגה במקום החמישי בטבלת המדליות, אחרי נורווגיה, גרמניה, ארצות הברית וקנדה.
צמד המחליקים האמנותיים ילנה ברז'נאיה ואנטון סיחרולידזה הוכרז תחילה כמנצח בתחרות הזוגות, לאחר שחמישה שופטים דירגו אותם ראשונים, בעוד שארבעה שופטים העדיפו את הצמד הקנדי ג'יימי סאלה ודוד פלטייה. ואולם, לאחר מכן הודתה שופטת צרפתייה כי יושב ראש ההתאחדות בארצה הפעיל עליה לחצים למען זכייתו של הצמד הרוסי, ובשל כך נתנה לו ציון גבוה יותר. בעקבות זאת, החליטה התאחדות ההחלקה הבינלאומית כי שני הצמדים יזכו במדליית זהב. שיטת הניקוד שונתה בעקבות השערורייה, ובין היתר הונהג שיפוט אנונימי. פרט לכך, בתחרות היחידים ניצח אלכסי יגודין וסגנו היה יבגני פלושנקו, אירינה סלוצקאיה זכתה במדליית כסף בתחרות היחידות, ובתחרות הריקוד על הקרח זכו אירינה לובצ'בה ואיליה אוורבוך במדליית כסף.
בעקבות פסילתן של לזוטינה ודנילובה ירדו הישגי המשלחת הרוסית בסקי למרחקים ל-4 מדליות. יוליה צ'פלובה זכתה במדליית זהב במרוץ הספרינט, במדליית כסף במרוץ ל-10 ק"מ ובמדליית ארד במרוץ ל-15 ק"מ. מיכאיל איוואנוב זכה במדליית זהב במרוץ ל-50 ק"מ. הביאתלטית אולגה פילבה זכתה במדליית זהב במרוץ המרדף ל-10 ק"מ ובמדליית ארד במרוץ השליחות ל-5X4 ק"מ, וויקטור מאיגורוב זכה במדליית ארד במרוץ ל-20 ק"מ. נבחרת ההוקי קרח זכתה במדליית ארד, לאחר שהפסידה בחצי הגמר 2–3 לארצות הברית וגברה 2–7 על בלארוס במשחק על המקום השלישי.
היסטוריה > משחקי החורף > אולימפיאדת טורינו (2006)

באולימפיאדת טורינו (2006) השתפרו הישגיה של רוסיה. מספר שיא של 190 ספורטאים נטל חלק במשחקים, והם זכו ב-22 מדליות מהן 8 מדליות זהב. בסיום המשחקים דורגה רוסיה במקום הרביעי, אחרי גרמניה, ארצות הברית ואוסטריה.
בסקי למרחקים זכו הרוסים ב-7 מדליות. יבגני דמנטייב ניצח במרוץ ל-30 ק"מ וזכה במדליית כסף במרוץ ל-50 ק"מ. וסילי רוצ'ב ואיוואן אליפוב זכו במדליית ארד במקצה הזוגות. במרוץ השליחות ל-5X4 ק"מ זכו הרוסיות במדליית הזהב, ושתיים מהמחליקות זכו גם במדליות אישיות: יוליה צ'פלובה זכתה במדליית כסף במרוץ ל-30 ק"מ, ויבגניה מדבדבה זכתה במדליית ארד במרוץ המרדף ל-15 ק"מ. בכך, השלימה צ'פלובה מאזן של 6 מדליות ב-3 אולימפיאדות. מחליקה נוספת, אליונה סידקו, זכתה במדליית ארד בספרינט.
בהחלקה אמנותית זכו הרוסים ב-3 מתוך 4 מדליות הזהב האפשריות. יבגני פלושנקו שיפר את הישגו מסולט לייק סיטי וניצח בתחרות היחידים, בתחרות הזוגות ניצחו טטיאנה טוטמיאנינה ומקסים מרינין, ובריקוד על הקרח ניצחו טטיאנה נאווקה ורומן קוסטומרוב. בתחרות היחידות זכתה אירינה סלוצקאיה במדליית ארד. הביאתלטית סווטלנה אישמורטובה זכתה במדליית זהב במרוץ ל-15 ק"מ. אולגה פילבה זכתה תחילה במדליית כסף במרוץ זה, אך המדליה נשללה ממנה לאחר שנכשלה בבדיקת סמים. כתוצאה מפסילתה התקדמה אלבינה אחטובה מקום אחד, וזכתה במדליית ארד. אחטובה זכתה במדליית ארד גם במרוץ ל-10 ק"מ, וכמו אישמורטובה הייתה שותפה לזכייה במדליית זהב במרוץ השליחות. במרוץ השליחים זכו הרוסים במדליית כסף.
בהחלקה מהירה זכתה סווטלנה ז'ורובה במדליית זהב במרוץ ל-500 מטר, דמיטרי דורופייב זכה במדליית כסף במרוץ המקביל לגברים, ובמרוץ המרדף לנשים זכתה הנבחרת הרוסית במדליית ארד. גולש הלוז' אלברט דמצ'נקו זכה במדליית כסף, וכך גם רביעיית גולשי המזחלות, ואילו ולדימיר לבדב זכה במדליית ארד בסקי חופשי. נבחרת ההוקי קרח סיימה במקום הרביעי לאחר הפסד 0–4 לפינלנד בחצי הגמר, והפסד 0–3 לצ'כיה במשחק על מדליית הארד. נבחרת הנשים סיימה במקום השישי.