stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
נייג'ל לינדזי
ביוגרפיה > קריירה

בתחילת הקריירה שלו עבד לינדזי בעיקר בתיאטרון. אחד מתפקידיו הראשונים היה בדמות מלך צרפת במחזה "המלך ליר" בתיאטרון רויאל קורט עם טום וילקינסון בתפקיד ליר ואנדי סירקיס בתפקיד השוטה. בערב פוקר אצל השחקן סמואל וסט ביקש פטריק מרבר מלינדזי להשתתף בסדנת אלתורים של מחזה על פוקר. הצגת הבכורה של המחזה "Dealer's Choice" הייתה בפברואר 1995 בתיאטרון הלאומי, לינדזי שיחק בתפקיד מאגסי וכן השתתפו בקאסט המקורי ריי וינסטון ופיל דניאלס. המחזה הועבר לתיאטרון וודוויל, וזה באותה שנה בפרס איבנינג סטנדרד לקומדיה הטובה ביותר ובפרס גילדת הכותבים למחזה הטוב ביותר. עוד בתיאטרון שיחק לינדזי בתפקיד מקס במחזה "הדבר האמיתי" מאת טום סטופארד שזכה בשנת 2000 בשלושה פרסי טוני. ב-2004 הופיע בתפקיד אריאל בהפקה זוכת פרס אוליבייה של התיאטרון הלאומי למחזה "איש הכריות" מאת מרטין מקדונה יחד עם ג'ים ברודבנט ודייוויד טננט. בשנת 2005 כיכב בתפקיד נתן דטרויט במחזה "ברנשים וחתיכות" בתיאטרון פיקדילי, וב-2010 שיחק בדמות צ'ארלי מאגס במחזה "Sucker Punch" מאת רוי ויליאמס בתיאטרון רויאל קורט. לינדזי שיחק בחמישה מחזות בתיאטרון אלמיידה, בתפקיד לני במחזה "הביתה" מאת הרולד פינטר עם קן קרנהאם ודני דייר ב-2009, ובתפקיד מו אקסלרוד במחזה " Awake and Sing" מאת קליפורד אודטס לצדן של סטוקרד צ'אנינג וג'ודי ויטאקר. על הופעתו זו היה מועמד בשנת 2008 לפרס Whatsonstage לשחקן המשנה הטוב ביותר.
לינדזי הופיע בתפקידים רבים בסדרות טלוויזיה בהן "ספוקס", "עדות אילמת", "להעיר את המתים", "רציחות במידסומר", "תחבולות חדשות" ו"בין השורות". ב-1997 גילם את אודו סטיבנס בעיבוד של ערוץ 4 לרומנים "A Dance to the Music of Time". הוא שיחק בתפקיד רון בייקר הבוס של יואן מקגרגור בסרט "ההונאה הגדולה"; היהודי לוי בסדרת הטלוויזיה "רומא"; שריף ג'וני ביהאן ב-"Gunfight at the O.K. Corral" של ה-BBC; לוטננט קולונל מרווין גונין בדרמה "The Relief of Belsen" עם איאן גלן; ובקומדיה "Tunnel of Love" לצדם של ג'ק די וסיימון ניי. לינדזי עבד עם סטיב קוגן בסרטי "אלן פרטרידג'", עם ארמנדו יאנוצ'י ב"המופע של ארמנדו יאנוצ'י", עם ג'ניפר סונדרס בשתי עונות של "ג'אם וג'רוזלם", ועם כריס מוריס בסדרה הקומית "Brass Eye".
ב-2011 זכה לינדזי בפרס Whatsonstage לשחקן המשנה הטוב ביותר על הופעתו בתפקיד ד"ר הארי היימן במחזה "Broken Glass" מאת ארתור מילר בתיאטרון טריסייקל. ב-27 בפברואר 2012 סיים לשחק בתפקיד שרק בהפקה של הווסט אנד למחזמר "שרק". הצגת הבכורה הייתה ב-14 ביוני 2011 בתיאטרון דרורי ליין וב-2012 הוא היה מועמד לפרס אוליבייה ולפרס Whatsonstage.com לשחקן הטוב ביותר במחזמר. עוד בתיאטרון שיחק לינדזי לצדו של דייוויד טננט בתפקיד בולינגברוק במחזה "ריצ'רד השני" בהפקת RSC בסטרטפוד ובברביקן; וכן הופיע בדמות ג'ק מקרקן בהפקה מחודשת של התיאטרון הלאומי למחזה "עסק משפחתי" בתיאטרון אוליבייה.
פילמוגרפיה > קולנוע

| שנה | שם | שם באנגלית | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1999 |  | Rogue Trader | רון בייקר |  |
| 2001 | מייק באסט: מנהל את אנגליה | Mike Bassett: England Manager |  |  |
| 2003 | בלאק בול | Blackball | יו"ר טרגיטקס |  |
| 2005 | איזה יום יפה | On a Clear Day | Sharp Suit |  |
| 2006 | סקופ | Scoop | עובד עם סטרומבל | בבימויו של וודי אלן |
| 2010 |  | Four Lions | בארי | מועמדות לפרס הקומדיה הבריטית |
| 2010 |  | First Night | מרטין מייס |  |
| 2013 |  | Alan Partridge: Alpha Papa | ג'ייסון טרסוול |  |
| 2013 |  | Breakfast with Jonny Wilkinson | נייג'ל מייטלנד |  |
| 2013 | ריצ'רד השני | Royal Shakespeare Company: Richard II | בולינגברוק | שידור חי של הצגה בבתי קולנוע |
| 2014 |  | National Theatre: A Small Family Business | ג'ק מקרקן | שידור חי של הצגה בבתי קולנוע |
| 2017 |  | Access All Areas | מאק |  |
| 2020 | שש דקות לחצות | Six Minutes to Midnight | וויט'לי |  |
תפקידים בתיאטרון

| שנה | שם | שם באנגלית | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1991 |  | The Girl Who Fell to Earth | פוטוריק / דנילו | ליליאן בייליס וסיבוב הופעות |
| 1992 | אנה קארנינה | Anna Karenina | סטיבה | טריסייקל וסיבוב הופעות |
| 1992 |  | Relative Values | לורד מרשווד | סליסברי פלייהאוס |
| 1993 | המלך ליר | King Lear | מלך צרפת | תיאטרון רויאל קורט |
| 1995 |  | Dealer's Choice | מוגסי | התיאטרון המלכותי הלאומי / וודוויל |
| 1995 |  | The Tower | לנדרי | תיאטרון אלמיידה |
| 1996 |  | Blue Remembered Hills | ג'ון | התיאטרון המלכותי הלאומי |
| 1998 |  | The London Cuckolds | טאונלי | התיאטרון המלכותי הלאומי |
| 1999 |  | Morphic Resonance | ג'ים | דונמאר ורהאוס |
| 1999–2000 | הדבר האמיתי | The Real Thing | מקס | דונמאר / אלברי / אתל בארימור - ברודוויי |
| 2002 |  | Push Up | פרנק | תיאטרון רויאל קורט |
| 2002 |  | Bedroom Farce | ניק | תיאטרון אולדוויץ' |
| 2003 | הסערה | The Tempest | סטפנו | אולד ויק |
| 2003 |  | World Music | ג'ף פלון | תיאטרון שפילד קרוסיבל |
| 2003 | איש הכריות | The Pillowman | אריאל | התיאטרון המלכותי הלאומי |
| 2004 |  | Earthly Paradise | ויליאם מוריס | תיאטרון אלמיידה |
| 2005 |  | Woman Before | פרנק | תיאטרון רויאל קורט |
| 2005 |  | Romance | נאשם | תיאטרון אלמיידה |
| 2005 | ברנשים וחתיכות | Guys and Dolls | נתן דטרויט | תיאטרון פיקדילי |
| 2007 |  | Awake and Sing | מו אקסלרוד | תיאטרון אלמיידה |
| 2008 |  | The Homecoming | לני | תיאטרון אלמיידה |
| 2008 |  | Under the Blue Sky | רוברט | תיאטרון הדוכס מיורק |
| 2010 | סאקר פאנץ' | Sucker Punch | צ'ארלי מאגס | תיאטרון רויאל קורט |
| 2010 |  | Broken Glass | ד"ר הארי היימן | תיאטרון טריסייקל |
| 2011 | שרק | Shrek the Musical | שרק | תיאטרון דרורי ליין |
| 2013 |  | The Same Deep Water as Me | בארי פטרסון | דונמאר ורהאוס |
| 2013 | ריצ'רד השני | Richard II | בולינגברוק | הלהקה השייקספירית המלכותית סטרטפורד / ברביקן |
| 2014 |  | A Small Family Business | ג'ק מקרקן | התיאטרון המלכותי הלאומי |
| 2014 |  | Speed the Plow | צ'ארלי פוקס | תיאטרון פלייהאוס |
| 2015 |  | Bull | קרטר | יאנג ויק |
| 2016 | ברנשים וחתיכות | Guys and Dolls | נתן דטרויט | תיאטרון פניקס |
| 2016 |  | Harrogate | הוא | תיאטרון רויאל קורט וסיבוב הופעות |
הערות שוליים

↑  Nigel Lindsay, IMDb
↑  Darvill, Josh. "In Full: British Comedy Awards 2010/2011 winners announced". אורכב מ-המקור ב-2018-05-20. נבדק ב-2017-05-12.
↑  "The 2008 Theatregoers' Choice Award Winners".
↑  "Whatsonstage Awards 2011 - Your Winners for 2011". אורכב מ-המקור ב-2012-02-02. נבדק ב-2017-05-12.
↑    Jasper Rees, ‏Nigel Lindsay: Into the limelight, wearing a mask, The Telegraph, 4 May 2011
↑  CB (22 בדצמבר 2005). "The Big Interview: Nigel Lindsay". officiallondontheatre.co.uk. נבדק ב-14 באוגוסט 2011. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BNE: XX5213258  BnF: cb14648461t (data)  ISNI: 0000 0000 0883 7391  LCCN: no2006131877  MusicBrainz: 23d3a0fb-e83e-4146-bf47-70671888861f  NKC: xx0163362  SUDOC: 164038175  VIAF: 270428   WorldCat (עם VIAF): 270428
קבר יונגלינג

קבר יוּנְגְלִינְג (בסינית: 永陵, בפין-יין: Yonglíng) הוא המאוזוליאום של ארבעה מהאבות הקדמונים של נורהאצ'י, מייסד שושלת צ'ינג, השוכן בסמוך לעיירה יונגלינג בנפת שִׂינְבִּין (Xinbin) שבנציבות עירונית פושון במחוז ליאונינג שבצפון מזרח סין.
ב-2004 הוסיף ארגון אונסק"ו את המאוזוליאום לאתר המורשת העולמית "קברים קיסריים של שושלות מינג וצ'ינג", שהוכר לראשונה בשנת 2000.
היסטוריה

שושלת צ'ינג הוקמה בתחילת המאה ה-17 על ידי נורהאצ'י, מנהיג מקומי של שבטי היורצ'ן מאזור מנצ'וריה, עוד בתקופה שתחום שלטונו היה בצפון מזרח סין בלבד. ההשתלטות על סין כולה והעברת בירת השושלת לבייג'ינג התרחשה רק כשנכדו עלה לשלטון. קודם להקמת שושלת צ'ינג היו שבטי היורצ'ן כפופים להלכה לשלטון שושלת מינג. נורהאצ'י היה צאצא של מנהיגים של אחד משבטים אלו וב-1648 בסמוך לעליית שושלת צ'ינג לשלטון החליט נכדו, הקיסר שונג'ה, לשדרג את מעמדם של מקצת מאבותיו הקדומים ולרכז את קבריהם באתר אחד.
האתר שנבחר היה אתר קברו של פֿוּמָאן, אבי סבו של נורהאצ'י, ונקברו בו האישים הבאים:
מן טמו (במנצ'ורית: ᡩᡠᡩᡠ ᠮᡝᠨᡨᡝᠮᡠ, בסינית 孟特穆 בפין-יין Mèngtèmù) - חי בשנים 1370-1433 והפך מנהיג שבטו ב-1384, בשנה ה-17 לשלטונו של חוונגוו, הקיסר הראשון בשושלת מינג. שבטו היה כפוף לשושלת מינג ובשנת חייו האחרונה הוא מונה לפקד על חיל המשמר השמאלי של גְ'ייֵנְג'וֹאוּ (建州女真).
פֿוּמָאן (ᡩᡠᡩᡠ ᡶᡠᠮᠠᠨ, בסינית 福滿, בפין-יין: Fuman) - חי בשנים 1566-1506. פֿוּמָאן, אבי סבו של נורהאצ'י, ירש את אביו כמפקד חיל המשמר השמאלי של גְ'ייֵנְג'וֹאוּ, והגדיל את כוחו במשך השנים באמצעות השתלטות על שבטים אחרים. בסוף ימיו שלט על שטח של מאה קילומטרים רבועים באזור יונגלינג.
ג'יוקנגה (בסינית 覺昌安, בפין-יין Juéchāng'ān) חי בשנים 1583-1524. ג'יוקנגה, בנו הרביעי של פֿוּמָאן וסבו של נורהאצי, המשיך את מסורת אבותיו כמפקד חיל המשמר השמאלי של גְ'ייֵנְג'וֹאוּ, והביס שני שבטים נוספים והרחיב את תחום שלטונו. ב-1583 נהרגו ג'יוקנגה ובנו טקשי בטעות על ידי צבא שושלת מינג.
טקשי (בסינית 塔克世, בפין-יין Tǎkèshì) - חי בשנים 1583-1540. בנו הרביעי של ג'יוקנגה ואביו של נורהאצ'י. מונה כמפקד חיל המשמר השמאלי של גְ'ייֵנְג'וֹאוּ ב-1574 לאחר שהביס ראש שבט ידוע. הוא נהרג ב-1583 יחד עם אביו בטעות על ידי צבא שושלת מינג.
בנוסף נקברו באתר שני בנים נוספים של ג'יוקנגה: לידון (Lidun), וביילה טצ'פיאנגו (Beile Tachapiangu).
אצל היורצ'ן היה מקובל לשרוף את הנפטרים (מנהג שהופסק על ידי הקיסר שונג'ה) ולקבור את האפר. ב-1636 העניק הקיסר חְוָאנְג טָאיְגִ'י, הקיסר השני משושלת צ'ינג, את התואר "מלכים" לארבעת הקבורים באתר, וב-1651 העניק להם בנו, הקיסר שונג'ה, את התואר קיסר לאחר המוות וכינה את ההרים שבהם נקברו הרי צִ'ייוּ'ן (Qiyun). ב-1653 הורה שונג'ה לשפץ לראשונה את המאוזוליאום. ב-1659 קיבל המאוזוליאום את שמו הנוכחי. ב-1661 נוספו אסטלות ההצטיינות למאוזוליאום. ב-1676 בשנה ה-15 לשלטון הקיסר קאנגשי הושלם מבנה הקבר והוחלפו הרעפים השחורים במבנים השונים לרעפים צהובים (הצבע הצהוב מציין קיסרים). מכאן ואילך החלה תקופה ארוכה של שיפוצים של המבנים באתר, הן בתקופתם של כל קיסרי סין משושלת צ'ינג, הן אחרי שסין הפכה לרפובליקה ואחר-כך תחת שלטון המפלגה הקומוניסטית של סין. שיפוצים נרחבים נעשו לקראת קבלת תואר אתר מורשת עולמית, אותו קיבל האתר ב-2004.
תיאור

אתר המורשת העולמית משתרע על שטח בן 2.36 קמ"ר, בעמק מוקף הרים למרגלות הרי צִ'ייוּ'ן (Qiyun) מצפון והנהר סוּדְזְה (Suzi) מדרום, ומוקף באזור חיץ נרחב המשתרע על שטח של 13.4 קמ"ר. אל אתר הקבורה מובילה מדרום לצפון "הדרך הקדושה" או "נתיב הנשמות" באורך 816 מטרים המתחילה כיום בכביש המהיר. ארבע אסטלות המורות לפרשים את המקום שבו הם חייבים לרדת מסוסיהם וללכת רגלית לאות כבוד לקבורים הוצבו בשתי קצות הדרך הקדושה ובשתי קצות הדרך ממזרח למערב. האסטלות נבנו במקור מעץ וב-1783 הוחלפו באסטלות מאבן בגובה 5 מטרים.
המבנים הבולטים באתר (מדרום לצפון) הם:
שער אדום - שער הכניסה הראשי למתחם הקבר. מבנה ברוחב שלושה חדרים. אחרי מעבר השער הופכת הדרך הקדושה לשלוש דרכים מקבילות מרוצפות באבנים. מיד אחרי השער מתחילה החצר הקדמית
ביתני האסטלות  - ארבעה מבנים ריבועיים זהים במרכז החצר הקדמית. קירותיהם צבועים באדום והם מחופים ברעפים זהובים מזוגגים. לביתן יש פתח קשתי שאליו מוביל גרם מדרגות קצר מקדימה ומאחורה. כל ביתן מוקדש לאחד מה"קיסרים" לפי בכירות, כאשר הבכיר ביותר מצד שמאל, וזה שבא אחריו מימין וחוזר חלילה, ולכן הביתן המרכזי השמאלי הוא של מן טמו, המרכזי הימיני של פֿוּמָאן, הקיצוני השמאלי של ג'יוקנגה, והאחרון של טקשי. בכל ביתן מוצבת אסטלת ההישגים הצבאיים וההצטיינות הקיסרית. גובה האסטלות 6.12 מטרים. הן מוצבות על בסיס בצורת פסל צב, ומקושטות בחלק העליון בצורת ראש דרקון. על כל אסטלה כתובת המהללת את הנקבר בשלוש שפות: מאנצ'ו, מונגולית ובסינית.
אולמות השירות - מבנים בצדי החצר הקדמית הבנויים מלבנים אפורות ומחופים ברעפים שחורים הכוללים במזרח החצר את "חדר המשמר" ו"חדר האוכל", ואת "חדר הבּוֹבּוֹ" ו"חדר הפירות" במערב החצר, מלבד חדר המשמר שימוש האחרים לאחסון מוצרי מזון למנחות. בּוֹבּוֹ (Bobo) הוא מאכל מנצ'ורי מסורתי אותו נהגו להכין כמנחה.
שער צִ'ייוּ'ן - מבנה שער הכניסה אל המתחם הפנימי של המאוזוליאום ובו שש דלתות אדמות מעוטרות במסמרים מוזהבים. משני צדי השער קירות המעוטרים בתבליטים של דרקונים.
העיר המרובעת - המתחם הפנימי של המאוזוליאום.
היכל צִ'ייוּ'ן - המבנה המרכזי במתחם הקבר ונועד עבור עריכת טקסי פולחן של העלאת מנחות על ידי קיסרי צ'ינג כאשר הגיעו לחלוק כבוד לקבורים. האולם מחופה ברעפים צהובים מזוגגים. רוחבו 19.25 מטרים וגובהו 13.5 מטרים. לאולם יש דלת בחזית ודלת אחורית המובילה ישירות אל הקברים ב"עיר האוצר". ארבעה ביתנים נבנו בתוך ההיכל עבור ארבעת ה"קיסרים". בכל ביתן שוכנים מיטה, מקדש קטן ואסטלת זיכרון. לפני כל ביתן יש מזבח להבערת קטורת ושולחן מנחות שעליו הניחו את אביזרי הפולחן והמנחות. בדומה לאולמות דומים במתחמי קבורה אחרים בסין ההיכל בנוי על בימה, אבל בימה זו היא פשוטה בלא מעקות מגולפים והחלק המרכזי במדרגות העולות אל ההיכל הוא אבן חלקה ואיננו מגולף בדמויות דרקונים ועננים כמקובל.
האולמות הצדדים - שני אולמות זהים משני צדי היכל צִ'ייוּ'ן המחופים ברעפים זהובים מזוגגים. האולם המערבי מאחסן אסטלה שעליה חקוק שיר בן 500 תווים שחיבר הקיסר צ'יינלונג ב-1754 לכבוד העץ שניצב על תל הקבר.
מכלול הקבורה - תל הקבורה מכונה בָּאוצֶ'נְג (Baocheng – עיר האוצר) בנוי מבימה בת שתי קומות. בקומה העליונה הכיפות בגודל של קבר רגיל המכילות את קבריהם של ארבעת הקיסרים ובקומה התחתונה הכיפות המכילות את קבריהם של שני הנסיכים הנלווים.
אסטלת הירידה מהסוסים
שער הכניסה האדום
שער צִ'ייוּ'ן והאולם הצדדי המערבי
קבר ג'אולינג

קבר ג'אולינג (סינית 福陵, פין-יין Zhàolíng – מילולית "הקבר המאיר"), מכונה גם "הקבר הצפוני" (北陵, בפין-יין Beiling, תעתיק בֵּיילִינְג) הוא המאוזוליאום של חְוָאנְג טָאיְגִ'י, הקיסר השני בשושלת צ'ינג ואשתו, הקיסרית בורג'יטה, השוכן כ-5 קילומטרים מצפון לעיר העתיקה של שן-יאנג במחוז ליאונינג שבצפון מזרח סין.
ב-2004 הוסיף ארגון אונסק"ו את המאוזוליאום לאתר המורשת העולמית קברים קיסריים של שושלות מינג וצ'ינג שהוכר לראשונה בשנת 2000.
היסטוריה

חְוָאנְג טָאיְגִ'י (皇太極, בפין-יין: Huáng Táijí) נולד ב-1592 כבנו השמיני של הקיסר נורהאצ'י. נורהאצ'י שהיה ראש שושלת ג'ין המאוחרת של שבטי היורצ'ן מאזור מנצ'וריה של ימינו מת ב-1626. הוא הוריש לבנו אימפריה באזור שכיום הוא צפון מזרח סין, ובירתה בעיר מוקדן (כיום שן-יאנג). בנו ניהל סדרה של מערכות צבאיות מוצלחות. הוא פלש לקוריאה ואילץ את שליטיה משושלת צ'וסן לנתק את יחסיהם עם סין בשלטון שושלת מינג ולהפוך למדינת חסות של שלטונו. הוא הביס את המונגולים והחל לתכנן את כיבוש סין, כפי שאביו תכנן לפניו, אבל מת משבץ בספטמבר 1643, כמה חודשים לפני שמפקדי צבאו ממשו את החלום והשתלטו על סין.
שבטי היורצ'ן שלטו בעבר על צפון סין כשושלת ג'ין המוקדמת לאחר שהביסו את הסינים בשלטון שושלת סונג, בטרם הובסו על ידי ג'ינגיס חאן. מכיוון שחְוָאנְג טָאיְגִ'י התכוון להשתלט על סין, והיה מודע לרגשות השליליים שעוררו השמות יורצ'ן ושושלת ג'ין (שהיה גם שם השושלת שבחר אביו) בקרב הסינים, הוא החליט לשנות את שם עמו מיורצ'ן למאנצ'ו, וב-1636 הוא שינה את גם שם השושלת לשושלת צ'ינג. זו הסיבה שלעיתים הוא מוגדר כמייסד שושלת צ'ינג, אף על פי שבפועל היה השליט השני ממשפחתו.
מיד עם מותו בשלהי 1643 נשרפה גופתו כנהוג אצל בני המאנצ'ו עד אז (מנהג שהופסק על ידי בנו) והאפר נקבר במאוזוליאום שקיבל את השם קבר ג'אולינג. מכאן החלה תנופת בנייה שהתמשכה על פני כמה שלבים. השלב הראשון הסתיים ב-1651, בשנה השמינית לשלטון בנו, הקיסר שונג'ה שהיה הקיסר הראשון משושלת צ'ינג ששלט על כל סין. המאוזוליאום כלל אז את פסלי האבן, אסטלת לינגאן ותל העפר.
בשנת 1663, השנה השנייה לשלטונו של הקיסר קאנגשי, נכדו של חְוָאנְג טָאיְגִ'י, החל השלב השני, שלב ההרחבה והוא הושלם ב-1688. מרבית המבנים העיקריים של המאוזוליאום הושלמו בתקופה זו. מכאן ואילך החלה תקופה ארוכה של שיפוצים של המבנים באתר, הן בתקופתם של כל קיסרי סין משושלת צ'ינג, הן אחרי שסין הפכה לרפובליקה ואחר-כך תחת שלטון המפלגה הקומוניסטית של סין. שיפוצים נרחבים נעשו לקראת קבלת תואר אתר מורשת עולמית, אותו קיבל האתר ב-2004.
מוסא חסדייה

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  18 באפריל 1956 (בן 68) פוריידיס, ישראל 
 מדינה:  ישראל ישראל
 השכלה:  אוניברסיטת תל אביב 
 
מוסא חסדייה (נולד ב-18 באפריל 1956) הוא פרסומאי, מוציא לאור, מנהל, יזם ואיש עסקים מוסלמי ערבי ישראלי. מייסד קבוצת המדיה "כל אל-ערב", מייסד ומנכ"ל משותף בחברת הפרסום "סקטורס אל בוסתאני". לשעבר מבעלי ערוץ הטלוויזיה בשפה הערבית, הלא TV.
ביוגרפיה

תבנית עיתונאי הארץ
מוסא חסדייה נולד בפרדיס כילד שביעי מתוך עשרה. למד בתיכון הערבי אורתודוקסי בחיפה. בוגר כלכלה וסטטיסטיקה (בשנת 1978) ומוסמך במנהל עסקים (בשנת 1981), שני תאריו מאוניברסיטת תל אביב. עבד במקביל ללימודיו כעוזר הוראה.
בשנת 1981 עבר לעבוד במשרד הפרסום "אריאלי". החל כעוזר תקציבאי ואחר כך הקים ועמד בראש המחלקה הערבית במשרד. בשנת 1985 הקים יחד עם אמנון אריאלי (שייסד את משרד הפרסום אריאלי) את משרד הפרסום "אלבוסתאני" שפנה לשווקים הפלסטיני והערבי. חסדייה כיהן כמנכ"ל המשרד. המשרד נמכר לקבוצת משקיעים ואחר כך לסוכנות הפרסום הבינלאומית "פובליסיס". החל מ-2003, המשרד פעל בשם "פובליסיס סקטורס" היה הגדול ביותר במגזר הערבי, ופנה גם למגזר החרדי ולמגזר הרוסי.
בשנת 2008 קנה את החלק של פובליסיס ונכנס בתחום המדיה לשותפות עם משרד הפרסום "מקאן". במסגרת פעילות המשרד יזם עבור קוקה קולה תחרות כישרונות למגזר בסגנון כוכב נולד.
בשנת 1988 הקים יחד עם אריאלי את קבוצת המדיה "כל אל-ערב" הכוללת (נכון ל-2016) את השבועון כל אל-ערב, את מגזין הנשים "ליידי" ואת האתר "אל ערב". בשל ניגוד עניינים עם חברת הפרסום שלו מכר בשנת 2013 את חלקו בקבוצה לשותפו פאיז אשתווי תמורת כ-7 מיליון שקלים.
היה חבר מועצת מנהלים ובעל מניות בערוץ הלא TV. ב-2012 מכר את מניותיו בערוץ לזיאד אל עומרי.
בשנת 1998 הקים חסדייה את "ערב מרקט", חברת קידום מכירות למגזר הערבי. בשנת 2006 הקים בפרדיס מרכול בשם "המרכז לשיווק מזון". בנוסף, הקים את "אל מדאמין", חברת תוכן למובייל. השקיע בחברת הסטארט אפ "סלאריקס", שפיתחה יישומון של ארנק סלולרי. מפרסם מעת לעת מאמרי דעה בעיתונות הישראלית.
חיים אישיים

חסדייה נשוי ללילה, מורה במקצועה, ואב לארבעה.
חברויות ציבוריות

1999-1984 - חבר הוועדה לתכנון ובנייה השומרון.
1987-1986 - חבר דירקטוריון בנק הדואר.
2005-2003 - ממלא מקום יו"ר האגודה לזכויות האזרח בישראל וחבר הנהלה.
בנוסף, חסדייה מכהן כחבר מועצת מנהלים במספר חברות פרטיות.
מאמרי דעה נבחרים שחסדייה פרסם בעיתונות

הפצצה לא באיראן, היא כאן, באתר ynet, 1 במאי 2014
עוד גטו לערבים, באתר ynet, 20 בנובמבר 2014
ערבים, תתאחדו, באתר ynet, 3 בינואר 2015
סלמה הרוקחת לא לבד, באתר וואלה, 5 במרץ 2015
אנחנו לא רוצים דמי אבטלה, באתר כלכליסט, 12 ביוני 2015
יותר מאלף נרצחו ואין פתרון, באתר ynet, 17 בספטמבר 2015
מי מפחד ממדינה דו לאומית, באתר הארץ, 30 בנובמבר 2015
דמוקרטיה בערבון מוגבל, באתר ynet, 19 בדצמבר 2015
אלוהים לא מרחם על פועלי הבניין, באתר ynet, 14 בפברואר 2016
ומה עם שידור ציבורי טוב בערבית?, באתר הארץ, 20 בנובמבר 2016
הערבים בונים בלתי חוקי מחוסר ברירה, באתר TheMarker‏, 20 בפברואר 2017
הערות שוליים

1 2  תלמה אדמון, מוסא מקדם מכירות בערבית, מעריב, 6 בדצמבר 1982
↑  ענת מידן, פרסום- טורק במקום גליקשטיין, חדשות, 29 ביולי 1985
↑  זהבה דברת, בין נרגילה לנרגילה, חדשות, 16 בינואר 1990
↑  נורית שר, פובליסיס אריאלי 2000 תעביר 15% מההחזקה בחברה לבכירי העובדים, באתר TheMarker‏, 29 בדצמבר 2000
↑  איילה צורף, פובליסיס אריאלי ובאומן בר ריבנאי מיזגו את פעילות שירותי הפרסום המגזריים שלהם, באתר TheMarker‏, 3 במרץ 2003
↑  ענת ביין-לובוביץ', ‏פובליסיס מכרה את מניותיה בפובליסיס-סקטורס למנכ"ל, באתר גלובס, 1 ביוני 2008
↑  איילה צורף, משרד פרסום המגזרי פובליסיס סקטורס רכש את כל שקופיות החסות של תחרות ה"ערוויזיון", באתר TheMarker‏, 3 במרץ 2005
↑  מעיין כהן, "צעיר ערבי גולש באינטרנט יותר מיהודי", באתר TheMarker‏, 19 באוגוסט 2008
↑  לי-אור אברבך, ‏מוסא חסדייה מכר את חלקו בקבוצת "כל אל ערב", באתר גלובס, 11 באוגוסט 2013
↑  אופיר בר-זהר, נציג קבוצת הערוץ הייעודי בערבית: "מתכוונים לעלות לשידור כבר באוגוסט", באתר TheMarker‏, 21 בפברואר 2011
↑  אלכסנדר כץ, מוסא חסדייה עוזב את הלא TV; זיאד אל עומרי יחזיק ב-31% ממניות הערוץ הערבי, באתר אייס, 19 באוגוסט 2012
↑  שחר קיסינג'ר, עכבר העיר, עתידות: בקרוב כולנו נעבור לחיות ללא מזומן, באתר הארץ, 6 ביולי 2016
איציק וייס

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1948 (בן 77 בערך) 
 מדינה:  ישראל 
 פרופיל ב-IMDb
 
איציק וייס (נולד ב-1948) הוא שדרן רדיו, שחקן טלוויזיה, קולנוע ותיאטרון ישראלי.
ביוגרפיה

וייס שירת בלהקת הנח"ל והשתתף בתוכניותיה "מהנח"ל באהבה" (1966) "הנח"לאים באים" (1967) ו"תוכנית 21" (1968).
ב-1970 השתתף במחזמר "עיר הגברים".
עיקר פרסומו בא לו כששיחק בסדרת טלוויזיה לילדים בשנות השבעים בנושא זהירות בדרכים את דמותו של "בולבול הקבולבול", ילד שהיה כל כך מבולבל שכדי לעזור לו, תיקן לו אביו כובע מיוחד שבכל פעם שהיה מבצע פעולה מסוכנת היה הפעמון מצלצל והפנס בכובע נדלק, ובכך היו מאותתים לו על טעותו.
שידורים חוזרים של הסדרה הובאו עד אמצע שנות השמונים.
בשנת 1971 הופיע בתוכנית 'לול' השלישית בפרודיה 'חמוץ חמוץ' על השיר 'מתוק מתוק'.
וייס שיחק בסרטים כמו "חסמבה ונערי ההפקר", "מתנה משמיים", "תיק ירושלים" ו"אבא גנוב 2" ובמיני-סדרה לילדים "ילדי הים האדום". משנת 1996 עובד וייס בתחנת הרדיו המקומית "קול הים האדום" באילת ומשדר בה את תוכנית הבוקר המוקדמת "בוקר באוויר". כמו כן הוא משתלב בצוות טכנאי האולפן של התחנה האילתית ובהגשת תוכניות מוזיקה נוספות בסופי שבוע.
קבר שיינלינג

קבר שְׂייֵנְלִינְג (בסינית: 显陵, בפין-יין: xiǎnlíng) הוא המאוזוליאום של הנסיך ג'וּ יוּאוּיְוֵּ'אן משושלת מינג ואשתו, השוכן בנפה העירונית ג'ונְגְשְׂיָאנְג (鐘祥, פין-יין Zhōngxiáng) במחוז חוביי, כ-7.5 קילומטרים צפונית מזרחית למושב הנפה וכ-1,000 קילומטרים דרומית מערבית לבייג'ינג בירת סין.
בשנת 2000 הכריז ארגון אונסק"ו על אתר המורשת העולמית קברים קיסריים של שושלות מינג וצ'ינג, שכולל את קבר שיינלינג ואת קברי צ'ינג המזרחיים וקברי צ'ינג המערביים.
היסטוריה

ג'וּ יוּאוּיְוֵּ'אן (朱祐杬, בפין-יין: Zhū Yòuyuán) נולד ב-1476 כבנו הרביעי של הקיסר צ'נגחווה, הקיסר השמיני בשושלת מינג. אביו העניק לו את התואר הנסיך שיאן (獻). ב-1494 הוא קיבל אחוזה פיאודלית באָנְלוּ (ג'ונְגְשְׂיָאנְג של ימינו) שם חי עד יום מותו ב-1519. הוא נקבר כנסיך בהרי סונגלין הסמוכים לג'ונְגְשְׂיָאנְג. מעמדו השתנה לאחר מותו עקב הנסיבות. אביו הקיסר מת בשנת 1487 ובנו הבכור (אחיו החורג של ג'וּ יוּאוּיְוֵּ'אן) הוכתר כקיסר מינג התשיעי בשם חונגג'ה. חונגג'ה מת ב-1505 ובנו היחיד הוכתר כקיסר מינג העשירי בשם ג'נגדה. ג'נגדה מת ב-1521 ומותו גרם למשבר משום שהוא היה נטול ילדים. האדם הבא בסדר הירושה היה ג'וּ חוֹאוּצונְג, בנו בן ה-14 של ג'וּ יוּאוּיְוֵּ'אן שמת כאמור שנתיים לפני כן. הוא נלקח מג'ונְגְשְׂיָאנְג לבייג'ינג והוכתר כקיסר מינג האחד עשר בשם ג'יאג'ינג (שלט מ-1521 ועד 1567).
למרות התנגדות נמרצת של אנשי חצרו הייתה אחת מפעולותיו הראשונות להכריז על אביו המת כקיסר בשם גונְגְזְ'ווֵיְשְׂייֵן וב-1524 הוא הורה לפיכך להפוך את קברו מקבר נסיך לקבר של קיסר, על בסיס המבנה של קברי שושלת מינג ליד בייג'ינג, ושינה את שם הקבר לשְׂייֵנְלִינְג. ב-1532 הושלמה הבנייה מחדש של הקבר. ב-1538 מתה אמו של ג'יאג'ינג והוא הורה לקברה כקיסרית גָ'אנְגְשֶׁנְג יחד עם אביו בתל קבורה נפרד. הקיסר הורה להרחיב את מערך הקברים, עבודה שבוצעה בין 1556 ל-1559 ושיפוצים נוספים בוצעו ב-1566.
ב-1642 שרף לִי דְזְה-צֶ'נְג, מורד סיני שעמד בראש צבא איכרים, חלק ממבני העץ של מתחם הקברים. שנתיים אחר-כך הביס לי את הקיסר האחרון של שושלת מינג ונכנס לבייג'ינג, אלא שתקופת שלטונו הייתה קצרה והמאנצ'ו שפלשו ממנצ'וריה הביסו אותו ועלו לשלטון בסין כשושלת צ'ינג. השליטים החדשים דאגו בתקופתם לשמור על המתחם ומצויה בתחומו אסטלת אבן ובה התחייבות הפקידות המקומית לשמור על המקום.
הערות שוליים

1 2  The Xianling Mausoleum
דיוקנו של ג'וּ יוּאוּיְוֵּ'אן
מפה סכמטית של האתר
שאניה טוויין

| --- | --- |

 לידה:  28 באוגוסט 1965 (בת 59) וינדזור, קנדה 
 שם לידה:  שאניה טוויין
 שם במה:  Shania Twain 
 מוקד פעילות:  וינדזור, אונטריו, קנדה
 תקופת הפעילות:  מ-1991
 מקום לימודים:  בית ספר תיכון בטימינס, קנדה
 עיסוק:  זמרת-יוצרת, פזמונאית, מוזיקאית
 סוגה:  פופ • קאנטרי
 סוג קול:  קונטרה אלט
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 כלי נגינה:  גיטרה
 חברת תקליטים:  פולידור • יוניברסל • UMG נאשוויל
 בן זוג:  פרדריק טיבאוד
 פרסים והוקרה:  פרסים שונים
 http://shaniatwain.com/
 פרופיל ב-IMDb
 חתימה:  
 
שאניה טוויין (באנגלית: Shania Twain; נולדה ב-28 באוגוסט 1965) היא זמרת קאנטרי-פופ וכותבת שירים קנדית, הנחשבת לזמרת הקאנטרי המצליחה בעולם, בזכות היותה הראשונה אשר עשתה את המעבר ממוזיקת הקאנטרי השמרנית למוזיקת הפופ. במהלך כל הקריירה שלה הצליחה טוויין לעשות שבעה להיטים שכבשו את מצעד שירי הקאנטרי.
במהלך הקריירה הצליחה טוויין לזכות ב-187 פרסים שונים כשהבולטים ביותר מביניהם הם; חמישה פרסי המוזיקה האמריקאית, שישה פרסי המוזיקה של בילבורד, חמישה פרסי גראמי, פרס מוזיקת העולם, וכולי. טוויין הפכה לאחת מהאמניות הנמכרות ביותר כאשר; אלבום הבכורה שלה אשר שנשא את שמה Shania Twain, הצליח להימכר בעולם בסדר גודל של כ-2.3 מיליון עותקים, אלבומה השני The Woman in Me, נמכר בסדר גודל של כ-16 מיליון עותקים, ואלבומה השלישי Come On Over, הוא האלבום הנמכר ביותר בעולם על ידי זמרת, כמו גם האלבום הנמכר ביותר בארצות הברית במהלך שנות התשעים. מכירותיו של האלבום נאמדות בעולם בסדר גודל של כ-40 מיליון עותקים שנמכרו. לאחר מכן הוציאה את אלבומה הרביעי Up!, שזכה להצלחה עולמית גם הוא ומכירותיו עומדות על למעלה מ-15 מיליון עותקים. לבסוף, הוציאה את אלבומה החמישי לאחר 15 שנים שעברו מצאת אלבומה הרביעי, Now. בנוסף לכך, הפכה טוויין לאמנית היחידה בכל הזמנים שלה שלושה אלבומים שזכו לתואר מעמד היהלום, בארצות הברית בלבד.
מכירות שיריה ואלבומיה של טוויין מסתכמות בכ-100 מיליון עותקים, כאשר השיר הנמכר ביותר מבין שיריה הוא "You're Still the One", שנמכר בסדר גודל של כ-4 מיליון עותקים בעולם, והצליח בשיאו להגיע למקום ה-2 במצעד הבילבורד הוט 100, ולמקום ה-10 במצעד הבריטי.