stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בית משיח (שבועון)
כותבים ועורכים

העריכה הראשית של העיתון נעשית במשרדי המערכת בארצות הברית בידי העורך אברהם רייניץ והעורך הראשי הרב שלום יעקב חזן מניו יורק. בניו יורק מבוצעת גם העריכה וההוצאה לאור של חלק העיתון שבשפה האנגלית. מנכ"ל העיתון הוא מנחם מנדל הנדל מניו יורק.
עריכת חלקו המרכזי של העיתון שבשפה העברית, מתחלקת בין המערכת בארצות הברית בה נעשית העריכה הסופית והעיצוב של העיתון, לבין המערכת הישראלית הממוקמת בכפר חב"ד[דרוש מקור] בה מצויים מרבית הכותבים.
בין הכותבים הבולטים בעיתון נמנים העורך הראשי, הרב שלום יעקב חזן (עורך שותף של חלק מספרי אדמו"רי חב"ד), העורך בפועל הרב אברהם רייניץ (עורך ספרים ואיש חינוך), החוקר שניאור זלמן ברגר, הסופר מנחם זיגלבוים, הרב שלום דובער וולפא- מחבר ספרים, ישראל יהודה, ברל'ה קרומבי ונתן אברהם. על כותבי מאמרי ההגות בעיתון נמנים  הרב אסף פרומר (משפיע בישיבת חב"ד בחיפה), הרב גרשון אבצן (ראש ישיבה בסינסינטי), הרב יהודה ליפש (מנהל בית חב"ד רמת אביב ג'), הרב ניסים לגזיאל והרב מנחם מענדל ששון (מארגון איגוד תלמידי הישיבות המרכזי).
בעבר נמנו על צוות העיתון: שבתאי ווינטרוב (דובר ארץ ישראל שלנו), הרב חיים אשכנזי (רבה של קהילת חב"ד בתל אביב עד לפטירתו), הרב משה סלונים (יו"ר הנהלת רשת חינוך חב"ד "אוהלי יוסף יצחק"), הרב יוסף קרסיק (רב היישוב בת חפר) והמשפיע הרב חיים לוי יצחק גינזבורג,המשפיע, הרב שלמה הלפרן (רב חסידי חב"ד בתל אביב), שליח הרבי בקליפורניה הרב נפתלי אסטולין ושניאור זלמן חביב (שליח חב"ד ברמת אביב ג').
בית משיח באנגלית

העיתון בשפה האנגלית, יוצא מדי שבוע בניו יורק ומכיל 64 עמודים. נשלח למנויי המהדורה העברית לפי ביקוש ובמקביל למהדורה האנגלית יש מערכת עצמאית להפצה באמצעות מנויים וחנויות – בארצות הברית, בישראל ובכל העולם.
בית משיח באנגלית > התפתחות העיתון באנגלית

כעשרים שנה יצאה המהדורה האנגלית בתוך המגזין בשפה העברית. 
בשנת תשע"ט 2019 העיתון באנגלית החל לצאת לאור בפורמט עצמאי, צבעוני מלא ובגודל חדש, הוקם צוות עריכה מיוחד בראשות הרב שרגא קרומבי, והדבר הביא לגידול גם בכמות המנויים לעיתון בעברית. [דרוש מקור]
כיום זהו העיתון החב"די היחיד בשפה האנגלית הרואה אור מדי שבוע.[דרוש מקור]
יוצא לאור על ידי: מרכז חב"ד העולמי לקבלת פני משיח
מנהל: הרב מנחם מענדל הנדל
עורך אחראי: שרגא קרומבי (אחיו של ברל'ה קרומבי כתב לשעבר בבית משיח בעברית)
עורך: לוי ליברוב (עורך בית משיח באנגלית ושליח בפלטבוש)
ועדה רוחנית: יו"ר הרב יעקב חזן (עורך אחראי שבועון בית משיח בעברית)
לקריאה נוספת

חברי המערכת - הפנים מאחורי בית משיח. בית משיח גיליון 1000 עמודים 96-103.
הערות שוליים

↑  קונטרס בית רבינו שבבל הערה 92
↑  בעבר היה העיתון חוברת בעלת כ-120 עמודים המחולקת לשניים: חלק בשפה העברית וחלק באנגלית, אך בחודש תשרי תשע"ה פוצל החלק האנגלי מהעברי,הוקמה מערכת נפרדת לחלק האנגלי והם מופצים בנפרד.
↑  בית משיח באנגלית במהדורה משודרגת ומרתקת
↑  נינו של הרב מנחם מנדל פוטרפס
| דגל ישראל שבועונים בישראל |
| --- | --- | --- |
| אקטואליה | מעריב סופהשבוע • זו הדרך • בראשית |  |
| בידור ופנאי | לאשה |  |
| המגזר החרדי | משפחה • בקהילה • שעה טובה • יום ליום • הדרך • העדה • כפר חב"ד • בית משיח • המחנה החרדי • החומה |  |
| התנועה הקיבוצית | הזמן הירוק • ידיעות הקיבוץ |  |
| המגזר הדתי-לאומי | בשבע • מקור ראשון (מוצש) • שביעי |  |
| ילדים ונוער | מעריב לנוער • מעריב לילדים • אותיות וילדים • זרקור |  |
| רשתות מקומונים | רשת שוקן • ידיעות תקשורת • קו עיתונות (דתי-חרדי) • השקמה |  |
| מקומונים | העיר • כל העיר (ירושלים ומודיעין) • Time Out תל אביב • כלבו – חיפה והצפון • ערב ערב באילת • השבוע באשדוד • צומת השרון • מלאבס – פתח תקווה |  |
| בערבית | כל אל-ערב • א-סנארה • אלמיתאק • אח'באר א-נקב • פנורמה • חדית' א-נאס |  |
| בשפות אחרות | נובוסטי נדלי (רוסית) • אוי קלט (הונגרית) |  |
| שבועונים מהעבר | הארץ שלנו • דבר השבוע • דבר לילדים • העולם הזה • הפועל הצעיר • להיטון • כולנו • משמר לילדים • עיתון מיוחד • פנים אל פנים • קונטרס • רימון  • שישי  • עולמו של דיסני • רייטינג • ראש אחד • במחנה • פנאי פלוס • צוהר |  |
שער שבועון בית משיח - מהדורה אנגלית
בניין החברה התנ"כית

| --- | --- |
חזית בניין החברה התנ"כית. בראש המבנה - שבכת כיזאןחזית בניין החברה התנ"כית. בראש המבנה - שבכת כיזאן
 מידע כללי
 סוג:  בניין משרדים 
 מיקום:  ירושלים 
 מדינה:  ישראל 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ? – העשור של 1920
 תאריך פתיחה רשמי:  10 באפריל 1928 
 חומרי בנייה:  אבן ירושלמית 
 אדריכל:  קליפורד הולידיי, זולטן שמשון הרמט 
 סגנון אדריכלי:  הסגנון הבין-לאומי 
 מידות
 קומות:  4 
 קואורדינטות:  31°46′47″N 35°13′29″E﻿ / ﻿31.77962°N 35.224721°E﻿ / 31.77962; 35.224721
  (למפת ירושלים העתיקה מוגדלת) בניין החברה התנ"כית(למפת ירושלים העתיקה רגילה) בניין החברה התנ"כית(למפת ירושלים רגילה) בניין החברה התנ"כית(למפת ירושלים מוגדלת) בניין החברה התנ"כית
 
בניין החברה התנ"כית הוא בניין היסטורי מתקופת המנדט המהווה כיום חלק מבנייני קריית עיריית ירושלים.
היסטוריה

הבניין נבנה בשנות ה-20 של המאה ה-20 בתכנונו של האדריכל הבריטי קליפורד הולידיי ובשיתוף האדריכל זולטן שמשון הרמט, כחלק מרצף מבני השלטון שנבנו בתקופה זו בחלקו הדרומי של רחוב יפו (יחד עם בניין עיריית ירושלים ההיסטורי, בניין בנק לאומי ובניין הדואר המרכזי). בניין החברה התנ"כית נבנה בסמטת יוחנן מגוש חלב, למול גן העיר ולצד בניין עיריית ירושלים.
בניין ארבע קומתי זה נבנה עבור החברה הבריטית המיסיונרית להפצת הנצרות. אבן הפינה למבנה הונחה בטקס רשמי ב-22 בדצמבר 1926 בנוכחות נשיא החברה התנכ"ית, הדוכס מקונוט, הנציב העליון הבריטי באותה עת, הרברט פלומר והאדריכל קליפורד הולידיי. טקס החנוכה הרשמי של הבניין נערך ב-10 באפריל 1928.
הבניין עוצב בסגנון הבינלאומי - מבנה רבוע בעל קווים ישרים - אולם הולידיי שילב במבנה אלמנטים מקומיים ירושלמים ובהם כניסה מעוטרת בקרמיקה ארמנית, שמעליה כיפת נחושת. בגג המבנה עיצב הולידי שבכת "כיזאן" האופיינית לבתי העיר העתיקה (שבכה המאפשרת אוורור של מרפסת הגג מחד, ופרטיות מאידך).
במסגרת תוכנית מנספלד עבור הקמת קריית עיריית ירושלים, הוצע להרוס מבנה זה, אולם תוכניות מאוחרות יותר, כגון תוכנית ניב, הכירה בחשיבותו ההיסטורית והארכיטקטונית, והמבנה שומר, ומשמש כיום חלק ממשרדי עיריית ירושלים.
לקריאה נוספת

דוד קרויאנקר, סיפור קריית העירייה, ירושלים, הוצאת אריאל, 1993.
האריחים הארמניים המעטרים את כניסת המבנה
ג'וליאנו סארטי

ג'וליאנו סארטי (באיטלקית: Giuliano Sarti‏; 2 באוקטובר 1933 – 5 ביוני 2017) היה כדורגלן איטלקי, ששיחק בעמדת השוער. לאורך הקריירה המצליחה שלו שיחק בכמה קבוצות, על אף שזכור בעיקר בהצלחתו עם פיורנטינה, וכשוער של קבוצת "לה גרנדה אינטר" של שנות ה-60 שהגיעו להישגים ברחבי איטליה ואירופה.
תארים

אליפות איטליה: 1955/1956
הגביע האיטלקי: 1960/1961
גביע המחזיקות: 1960/1961
אליפות איטליה (2): 1964/1965, 1965/1966
גביע אירופה לאלופות (2): 1963/1964, 1964/1965
הגביע הביניבשתי (2): 1964, 1965
היכל התהילה של פיורנטינה: 2013
בן פקועה

בהלכה היהודית, בן פקועה הוא עובר שהוצא מבטן הבהמה לאחר שחיטתה. בתורה נאמר: "וכל בהמה המפרסת פרסה ושסעת שסע שתי פרסות מעלת גרה בבהמה אותה תאכלו". מהמילה 'בבהמה', דרשו חז"ל, שהעובר הנמצא בתוך הבהמה השחוטה, מותר באכילה אף ללא שחיטתו, שכן רואים בו חלק מגופה של אימו, שנשחטה כהלכה.
הביטוי "בן פקועה", משמעו שהעובר יצא לאחר שהתפקעה בטנה של אימו.
על פי המדרש, הדיבה שהוציא יוסף על אחיו היה בין השאר, שסיפר לאביו שראה אותם אוכלים "אבר מן החי", כשלאמיתו של דבר היה זה בן פקועה.
תנאי ההיתר

אם העובר שנמצא בשחיטה הוא בן שמונה חדשים, כלומר - עדיין לא נשלמה התפתחותו, הותר בוודאי, ואפילו אם נמצא חי. אמנם, במקרה שנמצא בבטן האם עובר חי בן תשעה חדשים, נחלקו התנאים האם הותר או לא. לדעת רבי מאיר, עובר זה הוא כבהמה בפני עצמה ואין שחיטת אמו מתירתו. לדעת חכמים, אף עובר זה מותר. למחלוקת זו משמעות נוספת, לגבי חֶלבו של העובר, וגיד הנשה שלו. שכן הדין הוא, שעובר שהותר על ידי שחיטת אמו, לא רק בשרו מותר אלא גם חלבו וגידו (ראה להלן: דינים נוספים). מכיוון שכך, לדעת חכמים המתירים עובר חי בן תשעה חדשים, יהיו חלבו וגידו מותרים גם כן. ואילו לדעת רבי מאיר המצריך שחיטה בעובר כזה, יהיה דינם של חלבו וגידו ככל הבהמות ולא יותרו באכילה.
גם לדעת חכמים המתירים עובר חי שנשלמה התפתחותו, ייושם ההיתר בפועל רק במקרה שהעובר לא הספיק לעמוד על רגליו על גבי הקרקע, לפני שהומת. אבל אם העובר עמד על רגליו לאחר שהוציאו אותו מבטן אמו, ישנה חובה לשוחטו, משום מראית עין - שלא יטעה הרואה ויאמר, שבהמה מותרת לאכילה בלא שחיטה. דין זה הוא תקנת חכמים, ואינו חיוב שחיטה מן התורה.
דינים נוספים

כאמור לעיל, כאשר מותר העובר על ידי שחיטת אמו, מותרים אף חלבו וגידו של העובר, וזאת למרות ששחיטה רגילה אינה מתירה איסורים אלו. המקור לכך הוא, משום שבתורה נאמר: "כל...בבהמה תאכלו", כלומר שכל מה שנמצא במעי הבהמה מותר, ובכלל זה אף החלב והגיד. איסור נוסף הקיים בגוף הבהמה, שאינו ניתר בשחיטה, הוא איסור דם. איסור זה נוהג אף בעובר, כמו בבהמה רגילה. אמנם, האמוראים נחלקו האם איסורו של דם זה חמור ככל דם, ויהיה עליו עונש כרת; זו דעת רבי יוחנן. או שאיסורו קל יותר, ולא יהיה בו עונש זה; זו דעת ריש לקיש. מחלוקת זו נאמרה לפי שיטת חכמים, המתירים גם עובר שהתפתחותו הושלמה ונמצא חי. לשיטת רבי מאיר האוסר עובר זה, אין כל הבדל בין דמו לבין דם שאר הבהמות.
בגמרא נשנו עוד דינים רבים הנוגעים למצבו יוצא הדופן של העובר, וכמה מחלוקות יסודיות נאמרו בעניינים אלו. הנושאים המדוברים כוללים, בין היתר, דין החֵלֶב של העובר אם נתלש ממנו כשהיה במעי אמו; דינו של עובר זה לגבי פדיון פטר חמור (האם הוא נחשב שה שניתן לפדות בו); ועוד נידונים רבים נוספים.
ראו גם

אבר היוצא
הערות שוליים

↑  ספר דברים, פרק י"ד, פסוק ו'.
↑  תלמוד בבלי, מסכת חולין, דף ע"ד, עמוד א'.
↑  זו דעת רוב הראשונים (רי"ף, רא"ש, רמב"ן, שם). אמנם הרמב"ם (משנה תורה לרמב"ם, ספר קדושה, הלכות מאכלות אסורות, פרק ז', הלכה ג'), אוסר את חלבו של העובר, אף על פי שהוא מתיר את יתר הבשר בלא שחיטה.
↑  בבלי שם עמוד ב.
↑  תוספות, בבלי שם דף עה עמוד א
↑  בבלי שם דף עד עמוד א.
בית גלעין

שכבות בית הגלעין, מודגמות באפרסק
בית גלעין (באנגלית: Drupe) הוא מונח בוטני המתאר תצורה מסוימת של פרי, המורכב מגלעין בולט וקשה, וסביבו ציפת הפרי הכולל את הקליפה.
בתי גלעין מתפתחים מתוך שחלה אחת, לרוב מפרחים בעלי שחלה עלית. בבתי גלעין הזרע הבודד של הפרי מוכל בתוך מעטפת נפרדת (הגלעין, באנגלית Endocarp), סביבה המעטפת העסיסית של הפרי (Mesocarp) וסביבה הקליפה (Exocarp). פירות בהן הזרע עצמו בעל קליפה קשיחה ואינו עטוף גלעין אינם עונים על ההגדרה.
דוגמאות

דוגמאות בולטות לבתי גלעין הן פירות מסוג פרונוס - אפרסק, שזיף, שקד (בו בשר הפרי אינו עסיסי, אך קיימות כל שכבות בית הגלעין), דובדבן וקרוביהם. סוגי צמחים רבים אחרים גם כן מניבים בתי גלעין, כגון קפה, מנגו, זית ועוד.
קיימים פירות מורכבים, אשר כל אחד מהפירות הזעירים המרכיבים אותם הוא בית גלעין בזעיר אנפין (Drupelet). דוגמה לפרי המורכב בתי גלעין הוא פטל.
הפצת הזרעים

מרבית הצמחים המניבים בתי גלעין מסתמכים על בעלי חיים להפצת זרעיהם. בתי הגלעין מושכים חיות האוכלות את הפרי בשלמותו, כולל הגלעין, וזה עובר ונשחק במערכת העיכול שלהן. לאחר מחזור עיכול מופרש הזרע ללא מעטפתו שנשחקה, בתוך דשן זמין. מספר בתי גלעין משתמשים בשיטות הפצה אחרות, כגון אגוז הקוקוס, שאינו מסתמך על חיה שתבלע אותו בשלמותו.
תזונה

בתי גלעין רבים מכילים סורביטול, שעשוי להחמיר מספר תסמונות עיכול באדם, כגון תסמונת המעי הרגיז.
ראו גם

פרי (אנטומיה)
בית הממשלה (מרילנד)

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  אחוזה 
 כתובת:  110 State Cir, Annapolis, MD 21401 
 מיקום:  אנאפוליס 
 מדינה:  ארצות הברית 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1870
 תאריך פתיחה רשמי:  1870 
 חומרי בנייה:  לבנה 
 אדריכל:  ריצ'רד סנודן אנדרוז 
 סגנון אדריכלי:  אדריכלות ג'ורג'יאנית 
 קואורדינטות:  38°58′45″N 76°29′31″W﻿ / ﻿38.9791°N 76.4919°W﻿ / 38.9791; -76.4919
 אתר רשמי
 he
 
בית הממשלה, המוכר גם בשם "אחוזת המושל", הוא מעונו הרשמי של מושל מדינת מרילנד שבארצות הברית.
הבית ממוקם במרכזה של העיר אנאפוליס, בירת מרילנד, בסמוך למתחם בית המדינה של מרילנד. הוא משמש כמעונו של המושל מאז שנת 1870. לפני כן, מ-1777 עד 1870, התגוררו מושלי המדינה בבית ג'נינגס (אנ') באנאפוליס.
מתכנן בית הממשלה היה האדריכל ר. סנודן אנדרוז (אנ') מבולטימור. הבניין תוכנן במקור בסגנון התקופה, עם גג בעל גג שיפוע כפול וחלונות מקושתים בסגנון איטלקי. הבית הוגדל בשנים 1935–1936 והוסב למראהו הנוכחי, בסגנון האדריכלות הג'ורג'יאנית, לפי תכנונו של קלייד נ. פריץ (Clyde N. Friz).
בשנת 1994 נחנכה בגן הבית מזרקת נוי בסגנון ויקטוריאני. היא הוקמה ביוזמת המושל ויליאם דונלד שייפר. (אנ')
המבנה מנוהל על ידי קרן בית הממשלה (Government House Trust), שהוקמה בשנת 1980. היא מופקדת בעיקר על ניהולם של שבעת החדרים הציבוריים הקיימים בבניין ושל תכולתם וחפצי האמנות שבהם, הנחשבים כולם כבעלי ערך היסטורי, וכן על ניהול הגן המקיף את הבית.
בין המבקרים הרשמיים בבית עם השנים נמנו אליזבת, המלכה האם מבריטניה והסופר מרק טוויין.
חדר ההסבה
חדר האוכל
גרם המדרגות הראשי
הערות שוליים

↑  מקור: אתר הבית.
בית גורדון

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  מוזיאון טבע, חקלאות, היסטוריה,  ארכאולוגיה ואנתרופולוגיה
 כתובת:  דגניה א'
 מיקום:  דגניה א 
 מדינה:  ישראל 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1935
 אדריכל:  מיכאל לשצ'ינר
 קואורדינטות:  32°42′36″N 35°34′26″E﻿ / ﻿32.709916666667°N 35.573925°E﻿ / 32.709916666667; 35.573925
 http://www.beitgordon.museumline.co.il
  (למפת עמק בית שאן מוגדלת) בית גורדון(למפת עמק בית שאן רגילה) בית גורדון(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום בית גורדון(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום בית גורדון
 
בית גורדון הוא מוזיאון טבע, חקלאות, היסטוריה, ארכאולוגיה ואנתרופולוגיה בדגניה א'.
היסטוריה

המוזיאון הוקם בשנת 1935 על שם אהרון דוד גורדון להנצחת ערכיו ומורשתו על ידי חברי קבוצת דגניה א'. יעקב פלמוני התבקש לקבל על עצמו את הקמת המוזיאון והוא זה שהנחה את עקרונות עיצובו ותכניו החינוכיים והתרבותיים של הבית. במוזיאון מוצגים פוחלצים של בעלי החיים והציפורים החיים באזור הכנרת, אוספי צמחים וחרקים, וכן, מאז שנת 1977 מוצגים במוזיאון ממצאים ארכאולוגיים וארכיטקטוניים שנמצאו בחפירות ארכאולוגיות מאזור הכנרת. המוזיאון שם דגש על ההיסטוריה של הדיג והשייט בכנרת.
בשנת 1983 נכנס למבנה בית ספר שדה כינרות שפעל מטעם החברה להגנת הטבע. בית ספר זה נסגר.
מבנה המוזיאון, משנת 1935, תוכנן על ידי האדריכל מיכאל לשצ'ינר (אך הדבר אינו ברור לגמרי וייתכן ובפרויקט היו מעורבים גם האדריכלים יוחנן רטנר ובנימין אנקשטיין). המבנה בולט בסגנון הבאוהאוס שלו ובצורה הייחודית של המגדל הבנוי בו, ונחשב מבנה לשימור על ידי המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל.
לקריאה נוספת

בית גורדון, ספר הכנרת, חלק ב': חופים ואתרים בעריכת יצחקי גל, משרד הביטחון, ההוצאה לאור.
בית גורדון, מטמוני הארץ, מסע אל אוצרות נעלמים, נירית שלו כליפא, מפה, 2006
הערות שוליים

↑  בית גורדון,  גורדון באתר המועצה לשימור אתרים
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007302363005171  LCCN: nr99016497   WorldCat (עם LCCN): nr99-016497
בית החולים לילדים מריאנשטיפט

| --- | --- |

חזית בית החולים לרחוב הנביאים, 2009
 מידע כללי
 סוג:  בניין 
 מדינה:  ישראל 
 מייסדים:  מקס סנדרצקי 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1872
 תאריך פתיחה רשמי:  1872 
 קואורדינטות:  31°47′01″N 35°13′21″E﻿ / ﻿31.78372222°N 35.22255556°E﻿ / 31.78372222; 35.22255556
 he
 
מקס סנדרצקי
סנדרצקי ומטופלים בחצר בית החולים, 1872
החצר ב-1885
החצר ב-2009
חדר אשפוז בבית החולים, 1885
חדר במבנה ב-2009
שער הסיכום השנתי של הכנסות והוצאות בית החולים, 1893
בית החולים לילדים מָרִיאנשְׁטִיפְט (בגרמנית: Kinderhospital Marienstift – בית החולים לילדים של הקרן על שם מריה) היה בית החולים הראשון לילדים בירושלים ובמזרח התיכון, ובין הראשונים מסוגו בעולם. בית החולים פעל במחצית השנייה של המאה ה-19, בין השנים 1872–1900.
בית החולים הוקם על ידי ד"ר מקס סנדרצקי (Max Sandreczky, 1839–1899), שהיה רופא ילדים, כירורג, מיילד ואיש אשכולות גרמני. המבנה שבו שכן בית החולים במאה ה-19 קיים עד היום ברחוב הנביאים 29 בירושלים.
רקע

עד שנות השלושים של המאה ה-19 לא היה בארץ ישראל ולו רופא אחד שפעל בה באופן קבוע. כן לא היו מרפאות או בתי חולים, עד להקמתו של בית החולים של המיסיון האנגלי בירושלים בשנת 1844. באותה שנה פתח משה מונטיפיורי בית חולים מתחרה ברובע היהודי בבעלות יהודית, וב-1854 הקימה משפחת רוטשילד בית חולים נוסף בין החומות, שנקרא על שמה. בעקבות פתיחתם של בתי חולים אלה, החלו להיפתח בזה אחר זה בתי חולים בכל רחבי ארץ ישראל, רובם המוחלט בידי מעצמות אירופה שביקשו לתקוע בכך יתד פוליטית בארץ, ולהגדיל בכך את השפעת המיסיון הנוצרי. אף לא אחד מבתי החולים הללו יועד לילדים דווקא, ובכל מקרה רמתם המקצועית של רוב בתי החולים הייתה ירודה. שיעור תמותת הילדים והתינוקות בארץ ישראל היה גבוה ביותר, ורוב בתי החולים לא הצליחו לתת מענה ראוי לכך.
הקמת בית החולים מריאנשטיפט

ד"ר מקס סנדרצקי נולד ביוון למשפחה גרמנית ב-1839, אך ילדותו עברה עליו בירושלים. מגיל צעיר הוא נחשף לתנאי ההיגיינה והתברואה הקשים בארץ ישראל, מהם סבלו בעיקר ילדים, והחליט להיות רופא ילדים. הוא השתלם במקצוע הרפואה בגרמניה, ובשנת 1868 שב לירושלים עם אשתו, במטרה להקים בה בית חולים לילדים.
במשך ארבע שנים עמל סנדרצקי לשכנע תורמים ונדיבים גרמנים להרים תרומה למפעלו, ובשנת 1872 הצליח להגשים את חלומו, בעזרת סיוע נדיב שקיבל מהדוכס הגדול ממקלנבורג-שוורין ורעייתו, שביקרו אז בארץ במסע צליינות. הזוג ניאות לממן את הקמת בית החולים, בתנאי שייקרא על שם הדוכסית מריה פון שוורצבורג-רודולשטאדט.
אופי בית החולים

בית החולים מריאנשטיפט פעל בבית אבן דו-קומתי קטן בסגנון ערבי-כפרי, שהוקם על ידי הבישוף הסיריאני-אורתודוקסי במחצית המאה ה-19, כחלק מתהליך היציאה מהחומות. למרות לאומיות מקימיו ומנהלו, שירת בית החולים ילדים בני כל הדתות ללא אפליה. ייחודו של בית החולים מריאנשטיפט, בניגוד לבתי חולים אחרים בארץ באותה עת, היה שסנדרצקי פעל באופן מוצהר לריפוי החולים בלבד, ולא עסק או עודד פעילות מיסיונרית כלל. הקהילה היהודית בירושלים, שהתייחסה בתחילה בחשש וחשדנות כלפי בית החולים הנוכרי, השתכנעה לבסוף בטוהר כוונותיו של סנדרצקי, וילדים יהודים רבים פקדו את המקום וטופלו בו. בשנת 1875 נפצע אחד מיושבי שכונת נחלת שבעה הצעירה בהתקפת שודדים על ביתו שמחוץ לחומות. הרופא היחיד שהסכים לבוא ולטפל בו בשעת לילה היה סנדרצקי, שהבהילו לבית החולים ביקור חולים, והציל בכך את חייו. מעשה זה הביא את יהודי ירושלים לתת אמון רב בסנדרצקי, עד כי 'הוועד הכללי כנסת ישראל' הקדיש תקציב חודשי קבוע לתמיכה בבית החולים מריאנשטיפט. בזכות מימון זה, ובזכות מימון קבוע שהגיע מתרומות מגרמניה, יכול היה סנדרצקי לטפל בילדים עניים ללא תשלום.
בית החולים היה חלוץ בשטחי רפואה רבים, והטיפול שניתן בו היה מתקדם ומודרני מאוד לזמנו. ההיגיינה נשמרה בו באופן קפדני, דבר שהפך למקובל רק מאוחר יותר, בעקבות מחקרי לואי פסטר. סנדרצקי טען כי כדי לרפא ילד, יש לדאוג גם לרוחו ולא רק לגופו. בשל כך עודד פעילות חווייתית בבית החולים כמו שירה ונגינה, משחק בצעצועים, הצגה וריפוי בעיסוק, וכן התיר לאמהות ללון לצד ילדיהן המאושפזים, דבר שהיה חריג מאוד באותה התקופה. הדבר משך לבית החולים חולים רבים, שהגיעו מערים כמו עזה וחברון, אך גם מהקווקז, ובמשך השנים גדל היקף הפעילות מאוד. לצורך ההשוואה, בשנה הראשונה לפעילות בית החולים טופלו בו 107 ילדים בכ-2,800 ימי אשפוז, בעוד שבשנת 1899 טופלו בו 555 ילדים ב-5,692 ימי אשפוז. פעלו של סנדרצקי זכה להערכה כה רבה, עד כי הסולטאן העות'מאני עבדול חמיד השני העניק לו תואר של כבוד.
סנדרצקי, שהתמחה בכירורגיה, הביא לכך שבית החולים לילדים מריאנשטיפט היה הראשון בבתי החולים בירושלים שהפעיל חדר ניתוח מיוחד לילדים. פרופ' שמואל ניסן, שערך עבודת מחקר מקיפה ביותר על תולדות בית החולים מריאנשטיפט, חשף דיווחים מפורטים על ניתוחים ועל פעילות רפואית שהתקיימה בבית החולים, המלמדים על ידע רפואי ומקצועיות יוצאי דופן ביחס לתקופה. רוב הניתוחים שביצע סנדרצקי היו ניתוחי עיניים וניתוחים פנימיים. הדו"חות השנתיים מלמדים כי הטיפול המסור הביא לשיעורי תמותה מן הנמוכים ביותר בבתי החולים באותה עת: בשנה הראשונה נפטרו חמישה ילדים מתוך 107 (כ־5%), ובשנה האחרונה נפטרו 9 ילדים בלבד מתוך 555 הילדים שטופלו (כ־1.5%).
מות סנדרצקי וסגירת בית החולים

למרות חשיבותו של בית החולים, הוא סבל כל שנותיו מקשיי מימון, עקב אי הצלחתו של סנדרצקי לרתום נדבנים נוספים למימון המפעל. הדוכס הגדול ממקלנבורג-שוורין ורעייתו נותרו התורמים העיקריים, ואליהם הצטרף חוג מצומצם של ידידים ותומכים, בהם ביסמרק ידידו. סנדרצקי גייס את כל משפחתו לתפעול בית החולים, כך שהוא היה המנהל; אשתו – האחות הראשית ומנהלת משק הבית; ושלוש בנותיו שימשו כאחיות. הצפיפות הגדולה במקום הלכה והחמירה מדי שנה, שכן שטחו המצומצם של בית החולים איפשר לטפל בו זמנית בפחות מעשרים ילדים. בסופו של דבר נאלץ סנדרצקי לשכור את הבניין הסמוך, ברחוב הנביאים 30, ולמרות המשאבים הדלים, לא הפסיק לקוות להקים יום אחד בית חולים חדש ומרווח לילדים בירושלים. כשוילהלם השני, קיסר גרמניה ביקר בירושלים בשנת 1898, ופמלייתו חנתה ממש מעבר לכביש ברחוב הנביאים, ביקש סנדרצקי להיפגש עמו ולשכנעו לתרום להקמת בית חולים לילדים בירושלים, אך הוא לא הורשה להיפגש עם הקייזר.
בשנת 1899 חלה סנדרצקי במחלת כליות קשה, שגרמה לו לדיכאון ולחשש שמא יהפוך לנטל על משפחתו, ולא יוכל להמשיך לטפל בחולים. בנוסף, השלטון העות'מאני הערים קשיים על פעילותו של בית החולים, בעקבות הלשנות והתססה של המיסיון בירושלים, שכעס על חוסר שיתוף הפעולה של סנדרצקי עם מטרותיו הדתיות. בבוקר ה-23 ביוני 1899 הוא התאבד, ובית החולים נסגר חודשים ספורים לאחר מכן, בראשית שנת 1900, בתום 28 שנות פעילות. החולים האחרונים הועברו לבית החולים מאיר רוטשילד הסמוך, והמשפחה עקרה לגרמניה. חלומו של סנדרצקי לבית חולים לילדים בירושלים לא הוגשם מעולם.
תולדות מבנה בית החולים

בית החולים שכן, כאמור, באחד המבנים הראשונים שנבנו מחוץ לחומות העיר העתיקה בירושלים. הוא מופיע במפה ששרטט צ'ארלס וילסון בביקורו בירושלים בשנת 1864 בתוך חורשת עצים. לאחר סגירתו של בית החולים בשנת 1900 התגורר במבנה הסופר ארתור קסטלר (1905–1983), שהיה בין היתר גם יד ימינו של זאב ז'בוטינסקי. בשנות ה-30 התגורר בבית קליפורד הולידיי, שהיה מהוגי תוכנית האב לעיר בתקופת המנדט הבריטי. בשנת 1945 עברו האחים האדריכלים דן ורפאל בן-דור להתגורר בבית, בו המציאו את "האבן המזויפת" – לבני מלט שעוצבו בתבנית שהקנתה להם מראה "טבעי". דוגמה ל"גדר אבנים" כזו ניתן לראות עדיין בחצר הקדמית. בראשית שנות האלפיים עברה לשכון במבנה העמותה הנוצרית 'שבת אחים', המסייעת במימון טיפולים רפואיים בישראל לילדים לא ישראלים. על שלט בכניסה למבנה היום נכתב:
"בבניין זה עמד בית החולים בו טופלו ילדי ארץ ישראל והארצות השכנות ללא הבדלי דת או לאום. ד"ר מקס סנדרצקי, אציל גרמני, המייסד והמנהל הרפואי הקדים את דורו בגישתו הרפואית והאנושית; היה אוהב אדם, אשר באמונתו חי ובאמונתו הלך לעולמו."
שימור המבנה

בסוף שנות ה-90 עמדה על הפרק תוכנית להפוך את קומתו הראשונה של המבנה לקומת מסחר, או לחלופין – לשמרו, אך לאפשר ליזם שקנה אותו, חברת ארלדן, לבנות עליו קומות נוספות. בעקבות התנגדות עזה מצד גופים אחדים, ובהם החברה להגנת הטבע והמועצה לשימור אתרים, וכן בהתערבותם של רופאים בכירים, הוקפאה התוכנית. בסוף 2003 אישרה הוועדה המחוזית לתכנון ולבנייה תוכנית לשינוי האזור ולהקמת בניין חדש על ידי חברת ארלדן, בסמוך למבנה בית החולים ההיסטורי, תוך שימור מרבי של מבנה בית החולים עצמו. הוועדה קבעה כי: "בבניין המיועד לשימור בצפון התוכנית לא יותרו תוספות. הבניין ישוקם וישוחזר. לאור העובדה שלא תותר תוספת קומות, לא ייקבע שימוש ציבורי בבניין. בקומת הקרקע ייקבע שימוש למסחר, ובו קיר תצוגה קטן להצגת ההיסטוריה של המבנה ותפקודו כבית חולים לילדים ברשות ד"ר סנדרצקי."
בפברואר 2011 בוטלו כל תוכניות השימור למבנה בית החולים ההיסטורי, והוחלט כי ייהרס ויפנה את מקומו לטובת מרכז מסחרי, אך שלוש שנים לאחר מכן, בעקבות לחץ ציבורי גדול, תוכניות השימור אומצו שוב והבית לא ייהרס.
גלריית תמונות

צילום פנורמי ממדריך בדקר 1875, המציג את בית החולים (מימין)
שלט הכניסה לבית החולים 2009
חדר האוכל ב-2009
גדר עשויה ב"אבן מזויפת" מתוצרת האחים בן דור
לקריאה נוספת

שמואל ניסן ואיתי בחור, ד"ר מקס סנדרצקי ובית החולים לילדים מרינשטיפט ירושלים, הוצאת איתי בחור, זכרון יעקב, 2011
נסים לוי, פרקים בתולדות הרפואה בארץ ישראל 1948–1799, הוצאת הפקולטה לרפואה על שם רפפורט, הטכניון, חיפה, 1998
בית הממשלה הישן (אוקלנד)

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  בניין מגורים, בית מגורים 
 כתובת:  Waterloo Quadrant, Auckland 
 מיקום:  אוקלנד 
 מדינה:  ניו זילנד 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1856
 תאריך פתיחה רשמי:  1856 
 אדריכל:  ויליאם מייסון 
 סגנון אדריכלי:  אדריכלות איטליאנית 
 קואורדינטות:  36°51′00″S 174°46′12″E﻿ / ﻿36.8499°S 174.77°E﻿ / -36.8499; 174.77
 אתר רשמי
  (למפת ניו זילנד מוגדלת) אוקלנד ולינגטון גיזברן טאורנגה דנידין ואנקה קווינסטאון כרייסטצ'רץ' אינברקרגיל ים טסמןבית הממשלה הישן(למפת ניו זילנד רגילה) אוקלנד ולינגטון גיזברן טאורנגה דנידין ואנקה קווינסטאון כרייסטצ'רץ' אינברקרגיל ים טסמןבית הממשלה הישן
 
בית הממשלה הישן בשנות ה-70 של המאה ה-19.
המבנה בשנות ה-80 של המאה ה-19.
בית הממשלה הישן (באנגלית: Old Government House) הממוקם באוקלנד שבניו זילנד שימש כבית ממשלה - בית המגורים הרשמי של המושל הכללי של ניו זילנד מאז שהושלם בשנת 1856 ועד שנת 1966 עת הוחלף בבית הממשלה הנוכחי.
בית הממשלה הישן היה בית הממשלה השני בעיר אוקלנד. המבנה תוכנן על ידי האדריכל ויליאם מייסון ובניתו הושלמה בשנת 1856. באותה עת הייתה אוקלנד בירה בפועל של ניו זילנד. לאחר שבשנת 1865 נבחרה העיר ולינגטון כבירת המדינה, הפך המבנה למבנה משני, והמושל התגורר בעיקר בבית הממשלה שבבירה.
המלכה אליזבת, מלכת ניו זילנד ובני משפחתה התגוררו במבנה שש פעמים, ובשנת 1953 שידרה אליזבת השנייה את נאום חג המולד שלה לכל ממלכותיה.
בשנת 1969 הועבר המבנה לידי אוניברסיטת אוקלנד, המשמשת בו כחדר לצוות המרצים, וכחדר הרצאות.
ראו גם

בית הממשלה
בית הממשלה בוולינגטון
מבנים נוספים המכונים "בית הממשלה הישן"
בנז'מן רובר

בנז'מן רובר (בצרפתית: Benjamin Robert; נולד ב-4 בינואר 1998) הוא אתלט צרפתי, סגן אלוף אירופה באולם (איסטנבול 2023) בריצת 800 מטר.
ביוגרפיה

רובר נולד וגדל בטולוז שבצרפת.