stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
כלכלת סן מרינו
הערות שוליים

↑  The World Factbook — Central Intelligence Agency, www.cia.gov (באנגלית)
| כלכלת מדינות העולם |
| --- | --- | --- |
| המזרח התיכון | איחוד האמירויות הערביות • איראן • אלג'יריה • בחריין • המדינה האסלאמית  • הרשות הפלסטינית • טורקיה • ירדן • ישראל • כווית • לבנון • לוב • מצרים • מרוקו • סוריה • עומאן • ערב הסעודית • עיראק  • קטר  • תוניסיה • תימן |  |
| אסיה | אוזבקיסטן • אינדונזיה • אפגניסטן • בהוטן • בנגלדש • ברוניי • הודו • הונג קונג • המלדיביים • הפיליפינים • טאיוואן • הרפובליקה העממית של סין • וייטנאם • טג'יקיסטן • טורקמניסטן • יפן • לאוס • מונגוליה • מזרח טימור • מיאנמר • מלזיה  • נפאל • סינגפור • סרי לנקה • פקיסטן • קוריאה הדרומית • קוריאה הצפונית • קזחסטן • קירגיזסטן • קמבודיה • תאילנד |  |
| אירופה | אוסטריה • אוקראינה • אזרבייג'ן • איטליה • איסלנד • אירלנד • אלבניה • אנדורה • אסטוניה • ארמניה • בולגריה • בוסניה והרצגובינה • בלארוס • בלגיה • גאורגיה • גרמניה • דנמרק  • הולנד • הונגריה • הממלכה המאוחדת • יוון • לוקסמבורג • לטביה • ליטא • ליכטנשטיין • מולדובה • מונטנגרו • מונקו • מלטה • מקדוניה הצפונית • נורווגיה • סן מרינו • סלובניה • סלובקיה • ספרד • סרביה • פולין • פורטוגל • פינלנד • צ'כיה • צרפת • קוסובו • קפריסין • קרואטיה • רומניה • רוסיה • שוודיה • שווייץ |  |
| אפריקה | אוגנדה • אנגולה • אסוואטיני • אריתריאה • אתיופיה • בוטסואנה • בורונדי • בורקינה פאסו • בנין • גאנה • גבון • ג'יבוטי • גינאה • גינאה ביסאו • גינאה המשוונית • גמביה • דרום אפריקה • דרום סודאן • זימבבואה • זמביה • חוף השנהב • טוגו • טנזניה • כף ורדה • ליבריה • לסוטו • מאוריטניה • מאוריציוס • מאלי • מדגסקר • מוזמביק • מלאווי • הרפובליקה המרכז-אפריקאית • ניגריה • ניז'ר • נמיביה • סאו טומה ופרינסיפה • סודאן • סומליה  • סיירה לאון • סיישל • סנגל • צ'אד • קומורו • הרפובליקה של קונגו • הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו • קמרון • קניה • רואנדה |  |
| אמריקה | אורוגוואי • איי בהאמה   • איי קיימן • אל סלוודור • אנטיגואה וברבודה • אקוודור • ארגנטינה  • ארצות הברית • בוליביה • בליז • ברבדוס • ברזיל   • ג'מייקה • גואטמלה • גיאנה • גרנדה  • דומיניקה • האיטי  • הונדורס • הרפובליקה הדומיניקנית • ונצואלה • טרינידד וטובגו • מקסיקו • ניקרגואה • סורינאם • סנט וינסנט והגרנדינים • סנט לוסיה • סנט קיטס ונוויס  • פנמה • פרגוואי • פרו • צ'ילה • קובה • קולומביה • קוסטה ריקה • קנדה |  |
| אוקיאניה | אוסטרליה • איי מרשל   • איי שלמה  • ונואטו • טובאלו • טונגה • מיקרונזיה • נאורו • ניו זילנד • סמואה  • פיג'י • פלאו • פפואה גינאה החדשה • קיריבטי |  |
מוזערבים

המוזערבים (בספרדית: mozárabes שמקורה בערבית: مستعرب, מוסתערב) היו הנוצרים תושבי איבריה שחיו תחת השלטון המוסלמי וכן צאצאיהם שחזרו לחיות תחת שלטון נוצרי.
החל בשנת 711 ובמהלך 7 השנים הבאות כבשו שליטים מוסלמים מצפון אפריקה כמעט את כל חצי האי האיברי מידיהם של הנוצרים הוויזיגותים. נראה כי במהלך הכיבוש היו מעט מקרים של טבח וביזה של היישובים הנוצרים וברוב המקרים הייתה כניעה יחסית מסודרת ושקטה (חוזה כניעה ששרד נחתם בין תאודמיר ממורסיה והכובש המוסלמי עבד אל-עזיז). הכיבוש המוסלמי המהיר וכניעת רבים מהיישובים הנוצרים הביאו לכך שרוב הנוצרים של חצי האי נפלו תחת שלטונם של השליטים המוסלמים החדשים. אולם, רוב האצולה הוויזיגותית ברחה צפונה והשתלבה בממלכות הצפוניות. מכיוון שנוצרים מוגדרים על ידי האסלאם כבני חסות (בערבית: ד'ימי), מותר להם, וליהודים, שמעמדם דומה, לחיות תחת שלטון מוסלמי כל עוד הם משלמים את מס הגולגולת, הג'יזיה.
כך נוצר מצב שבו עד אמצע המאה ה-9 היו היחסים בין הנוצרים, שככל הנראה עדיין היוו את רוב האוכלוסייה שתחת השלטון המוסלמי, והשלטון עצמו, שלווים. הותר להם להתפלל בהתאם לדתם, להקים לעצמם רשויות ולשפוט את עצמם בבתי משפט משלהם. חלקם אף החזיקו במשרות בכירות במנגנון המדינה המוסלמית. המרת הדת לאסלאם עודדה אך לא נדרשה.
באמצע המאה ה-9 החל גל של התאבדויות מרטיריות על ידי כמה עשרות נוצרים שקיללו וביזו את מחמד והאסלאם בכוונה ובפומבי ונענשו בעריפת ראשם על ידי השלטונות שלא יכלו לסבול את חילול הדת. אולוגיוס, שתיעד את תופעת המרטירים הזו והיה אחד מראשיה, הסביר את התופעה ברצון לנקום במוסלמים על התנהגותם כלפי הנוצרים - התנהגות שלפי דבריו כללה טבח, השפלות, מיסוי גבוה ועוד. גם אם הבסיס אולי נכון הרי שתיאורו המזוויע וההתלהמות שלו נגד השלטון המוסלמי הם ככל הנראה מוגזמים. נראה סביר יותר להניח שתנועת המרטירים רצתה לחזק את הזהות הנוצרית שהחלה נחלשת לנוכח המשך השלטון המוסלמי, עליית השימוש בשפה הערבית, בייחוד בקרב צעירים, ואחוזי ההתאסלמות שהלכו וגדלו. התופעה נרגעה אחרי כעשור וההיטמעות התרבותית-דתית-לשונית של הנוצרים בתוך החברה הערבית-מוסלמית חזרה למסלולה.
החל משנת 880 התקיים בדרום החלק המוסלמי של ספרד (אל-אנדלוס) מרד שהנהיג עומר בן-חפסון. מוצאו של בן-חפסון היה ממשפחה מתאסלמת, והוא המיר את דתו לנצרות במהלך המרד. עם זאת, אין ראיות לכך שבן-חפסון מרד על רקע לאומי-מוזערבי, וניתן לשער שהוא ניצל את חולשתו של שלטונו הריכוזי של עבד אל רחמן השלישי כדי למרוד. המרד המשיך לאחר מותו של בן-חפסון בהנהגת בניו ודוכא סופית ב-928.
ככל שהתקדם כיבושו מחדש של חצי האי על ידי הממלכות הצפוניות הנוצריות (תהליך הרקונקיסטה) החלו יותר ויותר מוזערבים ליפול תחת שלטון נוצרי. בתחילה נוצלו נוצרים אלה, שהכירו מקרוב את התרבות הערבית-מוסלמית, ליישוב השטחים שנכבשו על ידי הנוצרים וכן כיועצים לנושאי האסלאם, אולם במהלך הזמן החלו לאבד ממעמדם זה.
המוזערבים שימרו בפולחנם הנוצרי את הפולחן הוויזיגותי ולא הושפעו מהכמרים הצרפתים שגרמו לנוצרים בצפון איבריה לעבור להתפלל בלטינית. כיום עדיין מתקיים פולחן מוזערבי בקפלה אחת בקתדרלה של טולדו.
ראו גם

אמנות מוזערבית
הערות שוליים

↑  DiPippo, Gregory. "Pictures of the Mozarabic Mass in St Peter's Basilica". The New Liturgical Movement. נבדק ב-2018-10-13.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4285738-7  NDL: 00567861  NKC: ph849408
כימיה פולימרית

כימיה פולימרית (נקרא גם כימיה מקרומולקולרית; באנגלית: Polymer chemistry) הוא ענף מדעי רב תחומי בכימיה העוסק בסינתזה, במבנה ובתכונות הכימיות והפיזיקליות של פולימרים ומקרומולקולות. לרבות פיתוחן של השיטות הסינתטיות לייצורן - תגובות פילמור.
כימיה פולימרית התפתחה אחרי המלצה של איגוד הכימיה הבינלאומי, IUPAC, שאומרת כי שרשראות פולימרים ומקרו-מולקולות הם נושאים רחבים דיו בכימיה כדי להיות תת-תחום בכימיה.
תחומים משיקים לכימיה של פולימרים הם: כימיה אורגנית, ביוכימיה, ביופיזיקה, ביולוגיה מבנית, ביוטכנולוגיה, והנדסה כימית.
ראו גם

מקרומולקולה
פולימר
ביופולימרים
פילמור
פלסטיק
רשימה של פולימרים סינתטיים
לקריאה נוספת

נאוה מילנר, הכימיה - אתגר: פולימרים סינתטיים, חומרים כבקשתך, מכון ויצמן 1998
כאפר (אסלאם)

כּאפִר (בערבית: كافر) במסורת האיסלאמית הוא אדם שאינו מאמין באלוהים לפי האסלאם, או שולל את סמכותו, או דוחה את עקרונות האסלאם.
המונח מתורגם לעיתים קרובות כ"כופר", "פגאני", "דוחה", "מכחיש", "לא מאמין", "לא מוסלמי". המונח משמש בדרכים שונות בקוראן, כשהמשמעות הבסיסית ביותר היא "כפירה" (כלפי אלוהים). כפירה פירושה חוסר אמונה, "להיות חסר תודה", "להיות חסר אמונה". ההפך שלה הוא "אימאן", אמונה.
האסלאם רואה בתופעות מסוימות בתוכו ככפירה, ההבדלים העמוקים והסכסוכים עקובי הדם בין הסונה והשיעה גרמו לכמה זרמי אסלאם סוניים קיצוניים, דוגמת הוהאביה והסלפיה, לראות בשיעה סוג של כפירה.
אתאיסטים נקראים "דהריה".
יהודים ונוצרים נדרשו לשלם לג'יזיה בזמן שאנשי עובדי אלילים נדרשו לקבל את האסלאם או למות.
המילה כּאפִר נחשבת מעליבה; לכן חלק מהמוסלמים ממליצים להשתמש במילה "לא מוסלמי".
מקור המילה

המילה "כופר" (كافر) היא צורה פועלת של הפועל הערבי "كَفَرَ" (kafara) שמקורה בשורש הערבי כ-פ-ר (K-F-R). לפני תקופת האסלאם, המילה שימשה לתיאור חקלאים הטומנים זרעים באדמה. גם באחת מהופעותיה בקוראן משמעות המילה היא חקלאי. מכיוון שחלק מתהליך הזריעה כולל כיסוי הזרעים באדמה, המילה "כופר" קיבלה גם משמעות של אדם שמכסה או מסתיר.
במישור הרעיוני, המילה מרמזת על אדם שמכסה או מסתיר את האמת. משוררים ערבים נהגו לכנות את חשיכת הלילה "כופר", אולי כשארית משימוש דתי או מיתולוגי ערבי פרה-איסלאמי.
בקוראן

הקוראן מדגיש מאוד את ההבדל בין מאמינים ללא-מאמינים. המילה "כופר" (יחיד) ו"כופרים" (רבים) מופיעות רבות לאורך הטקסט. "כופר" לבדה מופיעה 134 פעמים, ומילים נרדפות לה מופיעות מאות פעמים נוספות.
מקור המילה "כופר" הוא בפועל שמשמעותו "לכסות". משמעות זו משפיעה על השימוש שלה בקוראן. כאן, "כופר" יכולה לתאר:
התעלמות או חוסר הכרה במסר של אללה.
דחייה או כפיות טובה על ברכותיו של אללה.
בעוד "חוסר אמונה" היא פרשנות נפוצה ל"כופר", משמעויות אלו נשארות רלוונטיות גם בקוראן. המונח כולל כל דבר שנחשב על ידי אללה כלא מקובל או פוגע. מעניין לציין שעל פי הקוראן, לא בהכרח שלילת קיומו של אללה הופכת מישהו ל"כופר". אבליס (דמות השטן המוזכרת בקוראן) נקרא "כופר" לא בגלל ששלל את אללה, אלא בגלל התנגדותו לציווי של אללה.
ישנם חילוקי דעות בין חוקרים לגבי המשמעות העיקרית של "כופר" בקוראן. יש הטוענים שהיא מייצגת כפיות טובה, סירוב מכוון להכיר בברכותיו של אללה ובמסרים שגילה.
נראה שהתפיסה של הקוראן לגבי "כופר" משתנה ככל שהטקסט מתקדם. בתחילה, המונח התייחס ללא-מאמינים שהתנגדו לנביא מוחמד. מוסלמים צוווּ להתאזר בסבלנות כלפיהם. עם זאת, פסוקים מאוחרים יותר תומכים בהפרדה ואפילו במלחמה נגד אותם "כופרים".
חאלד אבו אל-פדל טוען שסורה 2, פסוק 62 בקוראן דווקא תומכת ברב-דתיות. פסוק זה מזכיר מאמינים, יהודים, נוצרים וצבאים שיקבלו שכר על מעשיהם הטובים. זה מרמז לכך שלא כל הלא-מוסלמים נחשבים "כופרים" בקוראן.
הערות שוליים

↑  Types of Kufr (www.islaam.org.uk), web.archive.org, ‏2009-02-05
↑  Kufr - Oxford Islamic Studies Online, www.oxfordislamicstudies.com
↑  ד"ר מרדכי קידר, זירה מדממת: הקללה השיעית על הסונים, באתר www.makorrishon.co.il
↑  Swartz, Merlin (30 בינואר 2015). A medieval critique of Anthropomorphism. Brill. p. 96. ISBN 978-9004123762. נבדק ב-16 בינואר 2022. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  Goldziher, I. (2012-04-24). "Dahrīya". BrillOnline Reference Works. Brill Online. נבדק ב-16 בינואר 2022. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  "Islam". Encyclopedia Britannica. New York. 17 באוגוסט 2021. נבדק ב-12 בינואר 2022. {{cite encyclopedia}}:  (עזרה)
↑  Winn, Patrick (8 במרץ 2019). "The world's largest Islamic group wants Muslims to stop saying 'infidel'". The World, Public Radio International. נבדק ב-15 בנובמבר 2020. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "NU calls for end to word 'infidels' to describe non-Muslims". The Jakarta Post. Niskala Media Tenggara. 1 במרץ 2019. נבדק ב-15 בנובמבר 2020. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Sheikh Muhammad Al-Mukhtar Al-Shinqiti (2005). "General Fatwa Session, "...kafir is now a derogatory term..."" (HTML). Living Shariah>Live Fatwa. Islamonline.net. נבדק ב-2007-02-23.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007548484705171  LCCN: sh85073365  TDVİA: kafir 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אסלאם. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ין ין (תלמיד של קונפוציוס)

| --- | --- |

 לידה:  506 לפנה"ס
 פטירה:  ?
 השקפה דתית:  קונפוציאניזם 
 
יֵן יֵן (בסינית מסורתית: 言偃, בסינית מפושטת: 言偃, בפין-יין: Yán Yǎn. 506-? לפנה"ס), ידוע בשם הכבוד דְזְה יוּאוּ ((סינית: 子游, פין-יין: Zi You, וייד-ג'יילס: Tzu-yu)), בכינוי יֵן דְזְה (סינית: 言子, פין-יין: Yan Zi ,וייד ג'יילס: Yen Tzu) או מאסטר יֵן, ובכינוי יֵן יוּאוּ (סינית: 言游, פין-יין: Yan You, ווייד-ג'יילס: Yen Yu), היה תלמיד בולט של קונפוציוס, ונחשב על ידי קונפציוס לתלמיד המוביל בלימוד הקלאסיקות. הוא היה יליד מדינת וו, והיחיד מבין תלמידי קונפוציוס שידוע עליו כי היה מדרום סין.
חייו

יֵן יֵן נולד בשנת 506 לפנה"ס במדינת ווּ. הוא היה צעיר מקונפוציוס ב־45 שנים.
יֵן יֵן שירת כמפקד העיר ווּ במדינת לוּ. מסופר עליו כי הצליח לשנות את אופיים של אנשי העיר בכך שלימד אותם תקינות טקסית ומוזיקה, וקונפוציוס הילל אותו.
לאחר מותו של קונפוציוס, שאל גִ'י קָאנְגְדְזְה, ראש הממשלה של לוּ את יֵן מדוע האבל על קונפוציוס לא קיבל תפוצה רחבה כמו האבל על דְזְה צֶ'ן, ראש הממשלה של מדינת גֶ'נְג. יֵן ענה: "ההשפעה של דְזְה צֶ'ן ושל המורה, ניתן להשוותן לזו של מים מציפים ושל גשם מרווה. האדם יודע על כל מקום אליו מגיעים המים בזרימתם, בעוד שהגשם המרווה יורד מבלי שאיש ישית דעתו".
במקרה שמתועד בקלאסיקה של הטקסים, הוזמן יֵן יֵן ללוויה של סְה-קוֹאוּ חְווֵיְדְזְה (司寇惠子), שר בכיר במדינת וֵיי. חְווֵיְדְזְה ייעד בן שנולד לאישה משנית להיות היורש שלו, בניגוד לנוהג המקובל. יֵן יֵן לבש בכוונה בגדים שלא מתאימים ללוויה, ועמד במיקום שגוי. אחיו של סְה-קוֹאוּ חְווֵיְדְזְה, וֶנְדְזְה (司寇文子) הזכיר ליֵן יֵן היכן מקומו הנכון, אך יֵן יֵן סירב לזוז. אחרי שהבין את כוונתו של יֵן יֵן, מיקם וֶנְדְזְה את יורשו הראוי של חְווֵיְדְזְה, בנו הבכור מאשתו הראשית, במיקום השמור ליורש.
תוארי כבוד

במקדשי קונפוציוס, לוח רוחו של יֵן יֵן נמצא רביעי מבין תריסר החכמים, במערב.
במהלך שושלת טאנג, הקיסר שׂוֵ'אנְדְזונְג העניק לזָ'אן צְ'יוֹ את תואר האצולה "מרקיז ווּ'" (吳侯). במהלך שושלת סונג הוסיף לו הקיסר גֶ'נְדְזונְג את התואר דוכס דָאן-יָאנְג (丹陽公) והקיסר דוּדְזונְג את התואר דוכס ווּ (吳公).
קברו וצאצאיו

מוצאו של יֵן יֵן הוא כנראה מהעיר שקרויה כיום צָ'אנְגְשׁוּ שבמחוז גְ'יָאנְגְסוּ, אשר הייתה באותה תקופה, תקופת האביבים והסתוים, בשטח מדינת ווּ. במהלך שלטונו של הקיסר ווּ מהָאן (שלט ב-156-87 לפנה"ס), בנו צאצאיו של יֵן יֵן מתחם קבר עבורו בצָ'אנְגְשׁוּ, אשר חודש מספר פעמים לאורך ההיסטוריה. ביום קברו הוא אטרקציה מרכזית לתיירים בצָ'אנְגְשׁוּ, ואף הוכנס בידי ממשלת מחוז גְ'יָאנְגְסוּ לרשימת אוצרות התרבות של המחוז ב-1982.
צאצאים של יֵן יֵן החזיקו בתואר "דוקטור לחמש הקלאסיקות" (五經博士; Wǔjīng Bóshì).
אנשים רבים מצָ'אנְגְשׁוּ טוענים כי הם צאצאים של יֵן יֵן, הידועים מביניהם הם יֵן דְווָאנְמוּ (言敦源, 1869-1932), שר הפנים של סין בתקופה הרפובליקנית, והקליגרף יֵן גונְגְדָה (言恭达, נולד ב-1948).
הערות שוליים

1 2  Confucius 1997, p. 203.
1 2  言子在常熟传90世 孔门七十二贤唯一南方人 (בסינית). Phoenix TV. 2013-04-23.
1 2 3 4  Legge 2009, p. 116.
↑  Han 2010, pp. 4603–4.
1 2  Wu Xiaoyun. "Yan Yan" (בסינית). Taipei Confucian Temple. אורכב מ-המקור ב-2015-09-23. נבדק ב-10 בנובמבר 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  H.S. Brunnert; V.V. Hagelstrom (15 באפריל 2013). Present Day Political Organization of China. Routledge. pp. 494–. ISBN 978-1-135-79795-9. {{cite book}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0000 6430 4338  LCCN: nr94028041  VIAF: 44182157   WorldCat (עם VIAF): 44182157 
הראשון מבין שלושה שערים בקבר יֵן דְזְה
רון עומר

| --- | --- |

 לידה:  1973 (בן 52 בערך)
 מדינה:  ישראל 
 מקום לימודים:  בית צבי  אוניברסיטת ניו יורק 
 פרסים והוקרה:  פרס אופיר לעריכה הטובה ביותר (2013) 
 פרופיל ב-IMDb
 
רון עומר (נולד ב-1973) הוא עורך קולנוע ויוצר ישראלי.
ביוגרפיה

עומר הוא בנם של הסופרת דבורה עומר ושמואל עומר, שהיה מנכ"ל תיאטרון הבימה. עומר גדל בכפר מעש.
בנעוריו, עבד כדוגמן והצטלם לפרסומות לקולנוע, לטלוויזיה ולמודעות בעיתונות.
ב-1992, שיחק בסרט "נערי החוף".
לאחר שירותו הצבאי למד משחק בבית צבי. לאחר סיום לימודי המשחק בבית צבי, עבר להתגורר בניו יורק, חי שם במשך שנתיים ועבד כסאונדמן בקולנוע וטלוויזיה. במהלך שנותיו בניו יורק, למד עריכת סרטים ב-NYU. בשנת 1998 חזר לארץ והשתלב בתעשיית הפרסומות הישראלית, כעורך.
ב-1996 הופיע בתפקיד אורח בסדרה "עניין של זמן" ושיחק בסרט "צעירים לנצח".
בשנת 2003 החל לערוך סרטים עלילתיים, דוקומנטריים וסדרות טלוויזיה.
הסרט הקצר "גשם בעיניים", שביים וערך עומר אודות אימו, הוצג בפסטיבל "דוקאביב" וזכה בפרס אופיר לסרט התיעודי הקצר הטוב ביותר לשנת 2020. הסרט מספר את סיפור חייה ויצירתה של דבורה עומר, סוקר את ילדותה של דבורה ותעלומת מות אימה, נטישת אביה שהתנדב לבריגדה, והגילוי המאוחר של האמת.
עומר זכה גם בפרס אופיר לשנת 2013, על עריכת הסרט "בית לחם". כמו כן, היה חבר בצוות העורכים של סדרת הטלוויזיה "אייכמן, ההקלטות האבודות", אשר זכתה בפרס האקדמיה הישראלית לטלוויזיה לשנת 2022 על העריכה.
עומר ערך את הסרט התיעודי "חיילות של אף אחד" משנת 2024, אשר גולל את סיפורן של שלוש תצפיתניות צה"ל שנרצחו במתקפת חמאס על מוצב נחל עוז ב-7 באוקטובר 2023.
חיים אישיים

עומר נשוי ללירון, מפיקת פרסומות, ואב לשלושה ילדים.
פרסים והוקרה

זוכה פרס האקדמיה לקולנוע על העריכה הטובה ביותר על המיני סדרה "מישהו לרוץ איתו"
זוכה פרס האקדמיה לקולנוע על העריכה הטובה ביותר על הסרט "בית לחם"
זוכה בפרס סרט הביכורים פסטיבל דוקאביב, על הסרט "גשם בעיניים"
זוכה פרס האקדמיה לקולנוע 2020 לסרט הדוקמנטרי הטוב ביותר "גשם בעיניים"
סרטים

המפתח
סימה וקנין מכשפה
השפנפנה הציונית הראשונה
מישהו לרוץ איתו - נערך גם כמיני סדרה.
זוהי סדום
בית לחם
בננות
מיסטר גאגא
Dead Women Walking
גשם בעיניים
Who's Gonna Love Me Now
זרים מושלמים
שיר ערש לעמק
המספר העגול
סדרות טלוויזיה

בשורות טובות
הכל דבש
אבדות ומציאות
תמרות עשן
רד בנד (סדרה)
תמיד אותו חלום
אבודים באפריקה
היהודים באים
חגיגה לעיניים – סיפורו של הקולנוע הישראלי
הדוקומנטריסטים
ואז הגיע ילד - יוצר ועורך
מצולמים - עונה 2
מנאייכ
הערות שוליים

↑  סמדר שילוני, "גשם בעיניים": סיפור חייה של דבורה עומר מרתק אך כואב, באתר ynet, 16 בנובמבר 2020
| פרס אופיר לעריכה הטובה ביותר |
| --- | --- | --- |
| 1990–2000 | טלי הלטר-שנקר (1990) • ענת לוברסקי (1991) • איילת מנחמי (1992) • טלי הלטר-שנקר (1993) • ערה לפיד (1994) • טלי הלטר-שנקר (1995) • דב שטויר (1996) • דב שטויר (1997) • עינת גלזר-זרחין (1998) • טלי הלטר-שנקר ועינת גלזר-זרחין (1999) |  |
| 2000–2010 | טובה אשר (2000) • יעל פרלוב (2001) • עינת גלזר-זרחין (2002) • טלי הלטר-שנקר (2003) • עינת גלזר-זרחין (2004) • עינת גלזר-זרחין (2005) • עינת גלזר-זרחין (2006) • זוהר סלע (2007) • נילי פלר (2008) • ירון שני וסכנדר קובטי (2009) |  |
| 2010–2020 | עמי טיר, מאור קשת (2010) • עינת גלזר-זרחין (2011) • יצחק צחייק (2012) • רון עומר (2013) • אריק להב ליבוביץ (2014) • אריק להב ליבוביץ (2015) • שירה ארד (2016) • גיא נמש, אריק להב ליבוביץ (2017) • מיכל אופנהיים (2018) • אריק להב ליבוביץ (2019) |  |
| 2020 ואילך | נטע דבורקיס (2020) • יוסף גרינפלד, אורי בן דב (2021) • נילי פלר, שאולי מלמד (2022) • איילת מנחמי (2023) • שאולי מלמד (2024) |  |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: 2021: שמעון ספקטור, טל הייק ואפי כהן ורטש (טיפול זוגי) | פרס האקדמיה הישראלית לטלוויזיה – עריכת תמונה בסדרה עובדתית וסדרת תעודה  2022: רון עומר, יואב גורפינקל, שי כרמלי פולק, הדס איילון, יסמין נובק, מלאני מרגלית, טומי שלז שפריר, נואית גבע (אייכמן, ההקלטות האבודות) | הבא: 2023: |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1061784940  VIAF: 311656288   WorldCat (עם VIAF): 311656288
טאהרה

| --- | --- |
 לידה:  1817? קזווין, איראן הקאג'ארית 
 הוצאה להורג:  27 באוגוסט 1852 (בגיל 35 בערך) טהראן, איראן הקאג'ארית 
 מדינה:  איראן הקאג'ארית 
 כינויים נוספים:  קורת אל-עין, זרין-תאג', אום סלמה
 פעילות בולטת:  משוררת, פרשנית קוראן, מחדשת דתית
 ידועה בשל:  האישה היחידה בקרב אותיות הח"י
 תקופת הפעילות:  מ-מאי-יוני 1844
 השקפה דתית:  באבית
 
טאהרה (פרסית: طاهره. "הטהורה". 1817/1814 - 1852), כינוייה של פאטמה ברע'אני הידועה גם בכינויים קרת אל-עין (ערבית: قرة العين. "בבת העין"), אום סלמה וזרין-תאג' (פרסית: زرین تاج. "בעלת כתר הזהב"), הייתה מנהיגה דתית, תאולוגית ומשוררת חשובה באמונה הבאבית, ואחת מן החסידות הקרובות של הבאב, עלי מחמד שיראזי. טאהרה פעלה באיראן ובעיראק והובילה זרם מהפכני ורדיקלי בתוך האמונה הבאבית והייתה מן הגורמים המשמעותיים בפיצולה מן האסלאם ובעיצובה.
תולדות חייה

נולדה בשם פאטמה ברע'אני למשפחה מלומדת דתית בכירה בקזוין, איראן. אביה, חאג'י מולא מחמד סאלח, היה מג'תהד (סמכות עליונה בחוקי דת אסלאמיים) חשוב ומוערך, וכך גם דודה מצד אביה, חאג'י מולא טאקי בראע'אני. אמה, אמנה ח'אנום קזוויני, הייתה מלומדת דתית בעצמה, בת למשפחה משכילה של אנשי דת.
בילדותה, אביה של טאהרה דאג שהשכלתה תינתן על ידי מורה מלומד בדת. במהלך לימודיה רכשה טאהרה ידע רב בלשונות הערבית והפרסית, וכן בקוראן ובפרשנותו ובלימודים אסלאמיים נוספים, על אף שתחומים אלו היו סגורים בפני נשים במאה ה-19 באיראן. לימודיה המתקדמים בתחום האסלאם הקנו לה מעמד גבוה כמלומדת אסלאמית, והיא השיגה מיומנות כה גבוהה בכתבים עד אשר אביה אמר לה שאילו הייתה בנו ולא בתו – הוא היה ממנה אותה כיורשת שלו.
טאהרה נישאה לבן-דודה מולא מחמד, בנו של מולא תקי, בגיל צעיר. נולדו להם שלושה ילדים: בת ושני בנים.
השתייכות לאסכולת השיח'יה

על אף ההתנגדות הנחרצת של אביה ודודה לאסכולת השיח'יה, היו לטאהרה מספר קרובי משפחה שיח'יים. על פי המסורת הבאבית והבהאית, מצאה טאהרה בצעירותה ספרים של שיח' אחמד אחסאא'י וסייד כאזם רשתי בספרייתו של קרוב משפחתה. הספרים סיפקו עבורה מענה לשאלות רבות שהעסיקו אותה כל חייה. היא ביקשה לשאולם אך סורבה בתוקף שכן אביה של טאהרה היה ידוע בהתנגדותו הנחרצת לתורת אחסאא'י. על אף התנגדות זו, אחרי זמן מה הסכים בעל הספרים להשאילם. כשגילה זו אביה התווכח עמה אך טאהרה עמדה על שלה, כפי שהמשיכה לעשות בבגרותה בעת ויכוחים תאולוגיים חריפים מול אביה. במטרה להבין לעומקן סוגיות נוספות, החלה טאהרה בהתכתבות סודית עם רשתי בנושאים תאולוגיים. בהתכתבויותיהם כינה אותה רשתי בשם "קרת-אלעין" שמשמעותו בבת העין.
הפערים הדתיים הגדולים בינה ובין בעלה והצמא לידע וללימוד הובילו לעזיבתה את הבית ונסיעתה לכרבלא. טאהרה רצתה במשך שנים רבות להגיע לכרבלא כדי להיפגש עם רשתי. לכן החליטה לנסוע בשנת 1843 עם אחותה לעיר במסגרת עלייה לרגל, ייתכן כמסווה אורתודוקסי ומקובל לפגישה עם רשתי. עם הגעתה לכרבלא שבעיראק, היא התערתה בקרב אסכולת השיח'יה ובעיקר בקרב תלמידיו הקרובים של סיד כאט'ם רשתי. ביניהם היה מולא חסין בושרואי, שלימים יהיה חסידו הראשון של הבאב. לצערה הגדול, היא הגיעה עשרה ימים אחרי מותו של סיד רשתי ולא זכתה לפגשו. עם בואה התוודעה למסר שנתן רשתי לתלמידיו לפני מותו כי עליהם לצאת ולחפש אחר "המיועד". טאהרה נשארה בכרבלא למשך שלוש שנים, ושהתה בביתו של רשתי תחת טיפולה הצמוד של אלמנתו. סופר עליה שהעבירה שיעורים לתלמידיו של רשתי מאחורי וילון, כדי שלא להפר את כללי הצניעות.
פעילותה כחסידה של הבאב > ראשית תמיכתה בבאב וההצטרפות לאותיות הח"י

על פי המסורת, בלילה אחד בהיותה בכרבלא חלמה טאהרה חלום ובו התגלה עלם צעיר מרחף ואומר תפילות. טאהרה האזינה ושיננה את התפילות ועם הקיצה בבוקר העלתה אותן במהרה על הכתב. לאחר שפרסם הבאב, עלי מחמד שיראזי, את ספרו הראשון "קיום אל-אסמאא" גילתה טאהרה בין דבריו את אותו המשפט מן החלום. כך ידעה טאהרה שהוא הנבחר ומאז הקדישה עצמה לתורתו. על פי סיפור נוסף, נתנה טאהרה מכתב בידו של חוסין בושרואי, שלימים יהיה בין אותיות הח"י וישמש כיד ימינו של הבאב, כאשר האחרון יצא למסע חיפושים אחר "המויעד". מטרתה של טאהרה הייתה שבושרואי ימסור את המכתב לאיש האלוהים לכשיפגשהו. חוסין פגש את הבאב ונתן לו את מכתבה של טאהרה. הבאב בתמורה כלל באופן מידי את טאהרה בין שמונה עשר אותיות הח"י ונתן לה את שמה "טאהרה" שמשמעותה בפרסית הוא "הטהורה". כך, הפכה טאהרה לאישה הראשונה באמונה הבאבית. בנוסף, היא הייתה היחידה מבין שמונה-עשר חסידי הבאב הקרובים שלא נפגשה עמו מעולם. טאהרה תרגמה את הספר "קיום אל-אסמאא" לפרסית וכתבה הערות ופרשנויות עבורו. היא כתבה ספרים נוספים בפרסית ואף חיברה שירים שעסקו בבאב ובחוויה הדתית האדוקה והחילו תפילות בניסוחה האישי.
פעילותה כחסידה של הבאב > טאהרה תחת רדיפות

בזמן שהיה הבאב כלוא בבית המאסר, ראשית בשיראז ולבסוף ב-1847 במאכו שבמחוז אזרבייג'ן, הקימה טאהרה מרכז באבי חשוב בכרבלא שבעיראק. אך במהרה נאלצה טאהרה לעזוב לבגדאד בשל תרעומת קשה כנגדה מצד אנשי העולמא שהופנתה לממשל העות'מאני ששלט באזור באותה התקופה. בבגדאד שהתה טאהרה בביתו של המופתי הראשי, שיח' מחמוד אלוסי, אשר התרשם מידיעותיה ומחכמתה. שם המשיכה טאהרה בהוראתה את תורתו של הבאב. הוראתה משכה רבים אשר הגיעו ופקדו את הרצאותיה. הקהל הרב כלל בין היתר את תלמידיה הקודמים אשר הגיעו מכרבלא לבגדאד כדי להקשיב לדבריה. במרץ 1847 היא גורשה על ידי הממשל העות'מאני מעיראק, ונאלצה לשוב לאיראן. ראשית שהתה עם חסידיה בכרמאנשאה, אך בשל ניסיונות פגיעה בהם נאלצו לברוח מן המחוז ועברו למחוז המדאן. בקרב המאמינים הבאבים היו שסלדו מכך שבתור אישה טאהרה דורשת ומלמדת בציבור ופנו אל הבאב בתרעומת על כך. בתגובה, לא רק שאישר הבאב את פועלה של טאהרה אלא גם שנתן לה הכינוי "ג'נאב טאהרה" (טאהרה המכובדת), שאישש את מעמדה הגבוה של טאהרה באמונה הבאבית.
כשנודע לאביה של טאהרה על מיקומה, הוא שלח את בנו וקרובי משפחה נוספים כדי להחזירה לבית אביה שבקזוין. טאהרה הסכימה לחזור לקזוין, אך דרשה את ליווי חסידיה ותלמידיה. עם שובה, גירש אותה בעלה ונטל את חזקתו על שלושת ילדיהם. היא מצידה, ראתה בבעלה ככופר, סירבה בין כה וכה לחיות לצידו ושהתה בבית אחיה. טאהרה המשיכה בפעילות תועמלנית אינטנסיבית למען הבאב, גם בכתב וגם בעל-פה, ואף הייתה עמו בקשר בהתכתבות. משפחתה, ובעיקר אביה, דודה ובעלה, לא הסכימו לקבל את מעמדו של שיראזי כבאב ולכן התנגדו לפעולותיה ולתורה שהקנתה טאהרה.
שהותה של טאהרה בקזוין הגבירה את המתח שהיה בין כה וכה קיים כנגד הבאבים המקומיים. דודה של טאהרה (שהיה גם אבי בעלה) חאג'י מולא טאקי בראע'אני היה מעורב בפעילות אלימה ואגרסיבית נגד הבאב ותורתו הדתית. בשנת 1847 נרצח דודה של טאהרה במסגד, ומקורבים רבים לו הפנו אצבע מאשימה כלפי טאהרה והמאמינים הבאבים האחרים. גם מושל המחוז חשד בטאהרה ובחסידיה במעורבות ברצח ולכן הוביל אותם בכוח לביתו, שם תיחקר אותם. טאהרה נאלצה לשהות בבית אביה מנועה ממגע עם העולם החיצון לאורך זמן הרדיפות אחר המאמינים הבאביים, בין היתר במטרה להגן על חיה ממחפשי הנקמה על רצח. בעזרתם של חסידי הבאב, נמלטה טאהרה מקזוין וברחה לטהראן, המקום בו שהה בהאא אללה. בתקופת שהותה בטהראן התארחה טאהרה בביתו של בהאא אללה שם גם נשאה דרשות ולמדה מאמינים רבים.