stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
טלוויזיה במעגל סגור
הערות שוליים

↑  Glinsky, Albert. (2000). Theremin : ether music and espionage. Urbana: University of Illinois Press. pp. 46–47.
↑  Closed Circuit Television (CCTV), Physical, Electrical, Digital
↑  Marie Van Brittan Brown, Council on Science and Technology, Princeton University
↑  רשומות - קובץ התקנות 7240 (בנושא נגישות), ט"ו באייר התשע"ג, 25.4.2013
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007565711405171  GND: 4758780-5  LCCN: sh85133576 
מצלמת אבטחה על ענף של עץ
שלט על בית בירושלים המודיע על ניטור שוטף על ידי צילום האתר
קואופיו

| --- | --- |
סמל קואופיוסמל קואופיו

פוטומונטז' של קואופיו
 מדינה:  פינלנד פינלנד
 אזור:  סאבו הצפונית
 ראש העיר:  Jarmo Pirhonen
 רשות מחוקקת:  מועצת העיר קופיו 
 שפה רשמית:  פינית 
 תאריך ייסוד:  1653
 שטח:  2,317 קמ"ר
 גובה:  82–232 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  124,131 (29 בפברואר 2024)
  ‑ צפיפות:  60.62 נפש לקמ"ר (2011)
 קואורדינטות:  62°53′59″N 27°40′59″E﻿ / ﻿62.89972°N 27.68306°E﻿ / 62.89972; 27.68306
 אזור זמן:  UTC +2
 www.kuopio.fi
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת פינלנד מוגדלת) הלסינקי רובניימי אואולו קאיאני יואנסו מיקלי סייניוקי קוקולה ואסה טמפרה ייבסקילה פורי טורקו לאפנראנטה לאהטי המנלינה קוטקה מרייהאמן רוסיה שוודיה נורווגיה המפרץ הבוטני  המפרץ הפיני  הים הבלטי קואופיו(למפת פינלנד רגילה) הלסינקי רובניימי אואולו קאיאני יואנסו מיקלי סייניוקי קוקולה ואסה טמפרה ייבסקילה פורי טורקו לאפנראנטה לאהטי המנלינה קוטקה מרייהאמן רוסיה שוודיה נורווגיה המפרץ הבוטני  המפרץ הפיני  הים הבלטי קואופיו  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
קואופיו (בפינית: Kuopio) היא העיר התשיעית בגודלה בפינלנד, ובירת מחוז סאבו הצפונית, שוכנת לחופי אגם קלאווסי (Kallavesi). אוכלוסיית העיר מנתה ב-31 במרץ 2016 112,158 תושבים, שטח העיר 2,317 קמ"ר, מתוכו כ-719 קמ"ר מים.
העיר נוסדה בשנת 1653 על ידי מושל פינלנד פיטר ברהה, אולם העיר הוכרה רשמית ב-17 בנובמבר 1775, עת הורה גוסטב השלישי, מלך שוודיה לקרוא למקום בשמה הנוכחי.
היסטוריה

קואופיו נוסדה ב-1653 על ידי המושל פטר ברהה, אולם תאריך הקמתה הרשמי מזוהה כ-17 בנובמבר 1775, כאשר גוסטב השלישי, מלך שוודיה, ביקש לייסדה. מספר ערים התמזגו אל תוך העיר במרוצת השנים, ביניהן העיר נילסיה (Nilsiä) ב-2013, קרטולה (Karttula) ב-2011, ווהמרסלמי (Vehmersalmi) ב-2005.
ערים תאומות

לקואופיו 14 ערים תאומות:
הונגריה גיור, הונגריה
ארצות הברית מיניאפוליס, מינסוטה, ארצות הברית
קנדה ויניפג, קנדה
טורקיה טרבזון, טורקיה
שוודיה ינשפינג, שוודיה
דנמרק סבנדבורג (אנ'), דנמרק
רוסיה פיטקיאראנטה, רוסיה
רוסיה פסקוב, רוסיה
גרמניה קסטרופ-ראוקסל (אנ'), גרמניה
גרמניה גרה, גרמניה
נורווגיה בודה, נורווגיה
צרפת בזאנסון, צרפת
פולין אופולה, פולין
רומניה קראיובה, רומניה
אקלים

| אקלים בקואופיו> חודש.טמפרטורה יומית מרבית ממוצעת (C°).טמפרטורה יומית מזערית ממוצעת (C°).משקעים ממוצעים (מ"מ) | אקלים בקואופיו> ינואר.-6.2.-13.2.41.2 | אקלים בקואופיו> פברואר.-5.9.-13.4.31.1 | אקלים בקואופיו> מרץ.-0.3.-8.3.34.2 | אקלים בקואופיו> אפריל.5.5.-2.8.31.9 | אקלים בקואופיו> מאי.14.0.3.8.38.8 | אקלים בקואופיו> יוני.19.2.10.4.65.4 | אקלים בקואופיו> יולי.21.4.13.1.76.9 | אקלים בקואופיו> אוגוסט.18.5.11.3.80.2 | אקלים בקואופיו> ספטמבר.12.3.6.4.58.6 | אקלים בקואופיו> אוקטובר.5.9.1.5.52.8 | אקלים בקואופיו> נובמבר.-0.2.-4.5.51.1 | אקלים בקואופיו> דצמבר.-4.1.-10.3.45.6 | אקלים בקואופיו> שנה.6.68.-0.5.607.8 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
מקור: הארגון המטאורולוגי העולמי
הערות שוליים

↑  21 בינואר 2011 World Weather Information Service" – Kuopio"
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007559979805171  GND: 4110420-1  ISNI: 0000 0004 0608 337X  LCCN: n83172103  MusicBrainz: 56b70770-06fe-40fb-8e49-d3113ee0e4b8  NKC: ge307097  VIAF: 153645645   WorldCat (עם VIAF): 153645645
יבגני ליפשיץ

| --- | --- |

 לידה:  8 בפברואר 1915 (יוליאני) חרקיב, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  29 באוקטובר 1985 (בגיל 70) מוסקבה, ברה"מ 
 שם לידה:  Евгений Михайлович Лифшиц 
 ענף מדעי:  פיזיקה תאורטית, קוסמולוגיה, פיזיקה של מצב מוצק, כבידה 
 מקום קבורה:  בית העלמין קונצבסקויה 
 מקום לימודים:  המכון לפיזיקה ולטכנולוגיה בחרקוב (1933)  המכון הפוליטכני של חרקיב (1934) 
 מנחה לדוקטורט:  לב לנדאו 
 מוסדות:  המכון לפיזיקה ולטכנולוגיה בחרקוב (1934–1938)  המכון לסוגיות פיזיות (1939–1985) 
 תלמידי דוקטורט:  איגור דזיאלושינסקי 
 פרסים והוקרה:  חבר זר של החברה המלכותית (24 ביוני 1982)  מדליית הזהב ע״ש לנדאו (1974)  פרס לנין (1962)  פרס לומונוסוב (1958)  עיטור הדגל האדום של העמל (1954)  פרס סטלין (1953)  עיטור הידידות בין העמים  עיטור הכוכב האדום (1945)  פרס סטלין, דרגה 2 
 
יבגני ליפשיץ (ברוסית: Евгений Михайлович Лифшиц‏; (21 בפברואר 1915, חרקיב – 29 באוקטובר 1985, מוסקבה) היה פיזיקאי סובייטי-אוקראיני ממוצא יהודי. הוא התמחה בפיזיקה של מצב מוצק. פיזיקאי איליה ליפשיץ היה אחיו.
קורות חיים

יבגני ליפשיץ נולד בשנת 1915 בחרקיב (אז בתחומי האימפריה הרוסית, כיום באוקראינה) למשפחה יהודית. אביו היה רופא. לאחר סיום בית ספר הוא התחיל ללמוד פיזיקה במכון הפוליטכני של חרקיב אותו סיים בשנת 1934. לאחר סיום הלימודים הוא עבד במכון תחת לב לנדאו. ליפשיץ היה בין הראשונים שעברו מבחן לפיזיקה תאורטית אצל לנדאו. בשנת 1939 הוא סיים עבודת תואר שלישי באוניברסיטת סנקט פטרבורג.
בשנת 1939 ליפשיץ התחיל לעבוד במכון לבעיות פיזיקה של אקדמיה למדעים של ברית המועצות שנוהל על ידי פיוטר קאפיצה.
בשנים 1947–1950 ליפשיץ היה מלמד פיזיקה באוניברסיטת מוסקבה.
על החישובים שהוא עשה לצורכי פיתוח פצצה גרעינית בשנת 1953 הוענק לליפשיץ פרס ברית המועצות. הוא פיתח קריטריון בתחום מעבר פאזה. ביחד עם איסאק חלטניקוב ליפשיץ פיתח משוואות בתחום תורת היחסות.
ליפשיץ היה חברו הטוב של לב לנדאו עוד מהתקופה הם התגוררו בחרקיב. בשנת 1935 הם פיתחו משוואות לנדאו-ליפשיץ בתחום מגנטיות. הוא היה שותף של לנדאו בכתיבת סדרת הספרים לנדאו-ליפשיץ. לאחר פטירת לנדאו ליפשיץ המשיך בכתיבת 3 ספרים שהיו חסרים ועדכון והרחבה של ספרים שכבר יצאו לאור.
במשך כ-30 שנים ליפשיץ היה עורך ראשי של כתב עת מדעי של האקדמיה בתחום פיזיקה.
בשנת 1979 ליפשיץ נבחר כחבר באקדמיה למדעים של ברית המועצות.
בשנת 1958 ליפשיץ קיבל "פרס לומונוסוב" ובשנת 1974 "פרס לנדאו". ליפשיץ התקבל לשורות החברה המלכותית בשנת 1982.
ליפשיץ נפטר בשנת 1985 במהלך ניתוח לב. הוא נטמן בבית העלמין קונצבסקויה במוסקבה.
רומן חסין-לוריה

| --- | --- |

 לידה:  24 במרץ 1922 מוסקבה, הרפובליקה הסובייטית הפדרטיבית הסוציאליסטית הרוסית 
 פטירה:  14 ביולי 1985 (בגיל 63) מוסקבה, ברה"מ 
 ענף מדעי:  ביוכימיה, גנטיקה מולקולרית 
 מקום קבורה:  בית הקברות דונסקויה החדש 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת מוסקבה (1945)  הפקולטה לביולוגיה של אוניברסיטת מוסקבה 
 מנחה לדוקטורט:  אלכבנדר סרברובסקי 
 מוסדות:  מכון קורצ'טוב (1959–1977)  Institute of Theoretical and Experimental Biophysics  אוניברסיטת מוסקבה  אוניברסיטת ליטא למדעי הבריאות  Institute of Biomedical Chemistry  Institute of Molecular Genetics 
 תלמידי דוקטורט:  אלכסנדר גולדפרב 
 פרסים והוקרה:  פרס לנין (1986)  דרגה שנייה במסדר המלחמה הפטריוטית  פרס ברית המועצות (1982)  עיטור הדגל האדום של העמל 
 
רומן חסין-לוריה  (ברוסית: Роман Бениаминович Хесин-Лурье ‏; (24 במרץ 1922 - 16 ביולי 1985) היה ביוכימאי סובייטי ממוצא יהודי. הוא התמחה בתחום ביולוגיה מולקולרית.
קורות חיים

רומן חסין-לוריה נולד בשנת 1922 במוסקבה למשפחה יהודית. הוריו היו רופאים, אביו היה פרופסור באוניברסיטת מוסקבה. כבר בילדות רומן התעניין בביולוגיה והיה פעיל בחוגים בנושא. בשנת 1939 הוא התחיל ללמוד ביולוגיה באוניברסיטת מוסקבה.
לאחר פלישת נאצים לברית המועצות רומן התנדב לשורות הצבא האדום כמו אחיו (נהרג במלחמה). חסין לחם בחזית ונפצע פעמיים. לאחר הפציעה הראשונה הוא חזר לחזית. הפציעה השנייה הייתה קשה והוא נותר לזמן ארוך בבית חולים צבאי בקרבת החזית. הודות למאמצי אשתו לעתיד הוא ביחד עם חבריו מיכאיל גפטר הועברו לבית חולים במוסקבה.
לאחר החלמה חסין שוחרר מצבא וחזר לספסל הלימודים. בשנת 1945 הוא סיים את לימודי אוניברסיטה. הוא המשיך ללימודי תואר שלישי. בשנת 1947 באוניברסיטה התקיים דיון פומבי על תאוריות של טרופים ליסנקו. חסין הצעיר היה בין הנואמים. חסין סיים עבודת דוקטורט בתחילת 1948. זמן קצר אחרי זה החלו רדיפות של תומכי הגנטיקה וחסין פוטר מעבודה באוניברסיטה.
באוקטובר 1949 חסין נקלט לעבודה במכון לחקר ביולוגיה וכימיה והחל מחקרים בתחום ביוכימיה. בתחילת 1953 עם תחילת המאבק נגד קוסמופוליטיות חסין כמו יהודים רבים פוטר מעבודתו. כאשר לאחר פטירת יוסיף סטלין רוב היהודים שפוטרו חזרו לעבודה, חסין לא נכלל ברשימה. מעל לשנה הוא היה ללא עבודה ובשנת 1954 קיבל הזמנה לעבוד לקובנו וללמד במכון לרפואה.
בשנת 1956 חסין חזר למוסקבה והחל לעבוד במכון לביופיזיקה של אקדמיה למדעים של ברית המועצות. בשנת 1959 הוא קיבל הזמנה לעבוד ב"מכון קורצ'טוב". במכון זה הוא הקים מעבדה לחקר יסודות של גנטיקה מולקולרית וניהל אותה עד לפטירתו. בשנת 1957 חסין סיים עבודת פוסט-דוקטורט ובשנת 1964 קודם לדרגת פרופסור.
בשנת 1965 באופן טרגי בנו נהרג. חסין עבר מספר התקפות לב אך המשיך בעבודתו.
חסין-לוריה נכלל בסגר של אוניברסיטת מוסקבה ובשנים 1981–1985 כיהן כפרופסור.
בתקופת ברית המועצות חסין יתקשה לקבל אישור לנסיעות עבודה מחוץ לגבולות המדינה. הרצאות על עבודתו בכנסים בוצעו על ידי אחרים.
בשנת 1974 חסין התקבל כחבר בהתכתבות לאקדמיה למדעים של ברית המועצות.
בשנת 1982 לצד קבוצת חוקרים אחרים הוא קיבל פרס ברית המועצות. בשנת 1986 (אחרי מוטו) הוא קיבל פרס לנין לצד חוקרים אחרים לרבות יבגני סברדלוב.
בשנת 1984 חסין-לוריה חלה בסרטן. בתקופת מחלה הוא קיבל תמיכה גדולה מחברו גארי אבלב. הוא נפטר בשנת 1985 ונטמן בבית העלמין דונסקויה החדש
חסין-לוריה פרסם מספר ספרים בתחום התמחותו.
בנציון וול

| --- | --- |

 לידה:  9 במאי 1903 (יוליאני) בילה צרקווה, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  9 באפריל 1985 (בגיל 81) מוסקבה, ברה"מ 
 ענף מדעי:  פיזיקה, אלקטרוניקה קוונטית, חומר דיאלקטרי 
 מקום קבורה:  בית הקברות נובודוויצ'יה 
 מקום לימודים:  המכון הפוליטכני של קייב 
 מוסדות:  מכון לבדב לפיזיקה 
 פרסים והוקרה:  פרס סטלין  עיטור אות הכבוד  מדליה לגבורת העמל במלחמת המולדת הגדולה 1941–1945  עיטור הדגל האדום של העמל  עיטור מהפכת אוקטובר  גיבור העמל הסוציאליסטי  עיטור הכוכב האדום  עיטור לנין  פרס לנין 
 
בנציון וול (ברוסית: Бенцион Моисеевич Вул‏; ( 22 במאי 1903, בילה צרקווה - 9 באפריל 1985, מוסקבה) היה פיזיקאי סובייטי ממוצא יהודי. הוא התמחה בחקר חומר דיאלקטרי, מוליך למחצה ותחומים סמוכים.
קורות חיים

בנציון וול בשנת 1903 בעיירה בילה צרקווה (אז בתחומי האימפריה הרוסית כיום באוקראינה) למשפחה יהודית. לאחר לימודים של שנתיים בבית ספר יהודי הוא המשיך לתיכון.
בשנת 1920 וול התנדב לשורות הצבא האדום ולחם ביחידה של ארמיית הפרשים הראשונה. לאחר חזרה לעיר בו נולד וול נבחר למזכיר של סניף הקומסומול המקומי. בשנת 1921 הוא עבר לקייב והחל ללמוד הנדסת חשמל במכון הפוליטכני של העיר. במקביל הוא היה פעיל במוסדות המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות. בשנת 1928 הוא סיים את לימודי תואר והמשיך ללימודי תואר שלישי. את העבודה הוא סיים בשנת 1929.
בשנת 1932 הוא התחיל לעבוד במכון לבדב לפיזיקה. הוא נשלח להשתלמות באירופה.
בשנת 1934 וול קיבל נזיפה על חשד לפעילות שלא תואמת את עמדת המפלגה. בהמשך הוא תמך בגינויים של פיזיקאים בולטים כולל אברם יופה, אך יחסים ביינהם נותרו סבירים.
בשנת 1939 וול נבחר כחבר בהתכתבות לאקדמיה למדעים של ברית המועצות ובשנת 1972 קודם למעמד של חבר בפועל.
וול היה מעורב בפיתוח חומרים דיאלקטריים חדשים. לאחר מלחמת העולם השנייה הוא עבר לתחום חקר מוליכי למחצה. בשנת 1959 ביחד עם ניקולאי בסוב הוא הציע לבנות לייזר על בסיס מוליכי למחצה.
על תרומתו לקידום המדע וול קיבל עיטורים רבים לרבות עיטור לנין (5 פעמים) ותואר גיבור העמל הסוציאליסטי. בשנת 1946 הוא קיבל פרס ברית המועצות על פיתוח חומר חדש בתחום מוליכי חשמל. בשנת 1964 הוא קיבל פרס לנין על פיתוח בתחום מוליכי למחצה.
בשנת 1973 הוא חתם למכתב גלוי בגנות פעילותו של אנדריי סחרוב.
בנציון וול נפטר בשנת 1985 ונטמן בבית העלמין נובודוויצ'י.
המפלגה הדמוקרטית החוקתית

| --- | --- |

 מדינה:  האימפריה הרוסית, הרפובליקה העממית של אוקראינה, הרפובליקה הרוסית, המדינה האוקראינית 
 מייסד:  פאבל מיליוקוב 
 מנהיגים:  פאבל מיליוקוב 
 תקופת הפעילות:  18 באוקטובר 1905 – 1917 (כ־11 שנים) 
 אידאולוגיות:  ליברליזם חברתי, פלורליזם, חוקתנות, Russian nationalism, Russian imperialism 
 מטה:  סנקט פטרבורג 
 מיקום במפה הפוליטית:  מרכז (פוליטיקה), מרכז-ימין 
 צבעים רשמיים:  כחול, לבן 
 
המפלגה הדמוקרטית החוקתית (ברוסית: Конституционная Демократическая партия; חבריה כונו באופן בלתי-רשמי קדטים, על פי ראשי התיבות של שם המפלגה ברוסית, ק"ד) הייתה מפלגה פוליטית ליברלית מובילה באימפריה הרוסית בראשית המאה העשרים ובתקופת המהפכה. המפלגה, שהוקמה בעקבות אירועי מהפכת 1905 והורכבה בעיקר מבני מעמד הביניים המשכיל, אנשי מקצוע, אקדמאים וחברי ה"זמסטוו" (Земство -מועצות ממשל המקומי הנבחרות שהוקמו כחלק מהרפורמות של אלכסנדר השני ב-1864) שמה לה למטרה לקדם ברוסיה רפורמות פוליטיות, זכויות אזרח ודמוקרטיה ליברלית על פי קווים מערביים. המפלגה הונהגה על ידי ההיסטוריון פאבל מיליוקוב.
המפלגה החדשה

ב-1990 הוקמה ברוסיה, שהונהגו בה באותה עת חירויות ליברליות תחת המשטר הקומוניסטי, מפלגה בשם "המפלגה הדמוקרטית החוקתית - מפלגת החרות העממית", שביססה את מצעה על מפלגת הקדטים ההיסטורית.
לקריאה נוספת

יונתן פרנקל, נבואה ופוליטיקה - סוציאליזם, לאומיות ויהודי רוסיה 1917-1862, תל אביב, עם עובד 1989
הערות שוליים

1 2 3  Orlando Figes, A People's Tragedy: The Russian Revolution 1891-1924, Penguin Books, 1998, p. 162-67, 193, 207-8
↑  Figes, p. 195
↑  Figes, p. 218-20
↑  Figes, p. 220-21
↑  Figes, 224-25
↑  Figes, p. 232, 244-45
↑  Figes, p. 274-7
↑  Figes, p. 285-88
↑  Figes, p. 356-59
↑  Figes, p. 420
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007263889805171  PLWABN: 9810596945505606  BnF: cb13508788j (data)  CiNii: DA03379678  GND: 1220731-7  ISNI: 0000 0001 2180 1665  LCCN: n80013465  LNB: 000207709  NKC: ko20201085833  NLA: 35725101  RERO: 02-A012923162  SUDOC: 050283278  VIAF: 147740635   WorldCat (עם VIAF): 147740635 
צירי הדומה מגיעים לחתום על מניפסט ויבורג, 1906
מהפעילים הבולטים במפלגה, הנסיך גאורגי לבוב
מנהיג המפלגה, פאבל מיליוקוב, עם פיוטר קרופוטקין ב-1917
פיאצה ברה

| --- | --- |

מראה חלקי של הכיכר רחבת הידיים
  אתר מורשת עולמית
 כן
 מיקום
 עיר:  ורונה
 רובע:  העיר העתיקה
 רחובות מסתעפים:  ויה מציני, Via Degli Alpini
 מפגשים עיקריים:  ויה רומא
 אתרים:  הארנה של ורונה, ארמונות רבים
 
 קואורדינטות:  45°26′20″N 10°59′36″E﻿ / ﻿45.438785189783346°N 10.993340474382443°E﻿ / 45.438785189783346; 10.993340474382443
  מפת מיקום  מפה מפורטת  he  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
פיאצה ברה (באיטלקית: Piazza Bra) היא הכיכר המרכזית בעיר ורונה, ללא ספק היא הכיכר הגדולה ביותר בעיר, ויש הסבורים כי היא הגדולה ביותר באיטליה. אחרים אף חושבים שפיאצה ברה היא הכיכר הגדולה ביותר באירופה. הפיאצה הוכרה על ידי אונסק"ו בשנת 2000, ביחד עם אתרים אחרים בוורונה, כאתר מורשת עולמית, לפי סעיפים 2 ו-4. סביב הכיכר ובתוכה יש מספר מבנים בעלי חשיבות היסטורית, בכיכר עצמה קיימת גינה עם מזרקה, ומוצבים בה פסלים ולוחות זיכרון. במרכזה גינה ציבורית, ובשוליה טיילת, חנויות, מסעדות ובתי קפה רבים. לכיכר אין צורה גאומטרית מוגדרת.
מקור שם הכיכר

לשם "ברה"- "Bra" יש מספר מקורות אפשריים.
האפשרות הסבירה ביותר, היא ש-"Bra" התפתח מהמילה לומברדית, או הגרמנית "breit", שפירושן דבר מה רחב, שטח עם מרחב גדול. בשפה מקומית המילה התפתחה ל"ברדיה ורונזית" (Veronese braida), כלומר ההתרחבות או ההרחבה של ורונה. הסיבה לכך, היא שבעת העתיקה הייתה הכיכר מחוץ לחומות העיר. שם הפיאצה זהה לשם העיר האיטלקית "ברה", במחוז פיימונטה.
אפשרות אחרת היא קיטום של המילה הקלטית אבורה (ebora), שמשמעה גן בו מגדלים עשבי תיבול. אומנם, קיימת בעיר כיכר אחרת הנקראת כיכר עשבי התיבול (Piazza delle Erbe), אך כיכר זו התפתחה בתקופות מאוחרות ובנפרד. אפשרות נוספת היא שהמקור נורדי. במקרה זה, פירוש "Bra" הוא מעולה, מצוין, מפואר וכדומה. כלומר, שם תואר לדבר מה עם הקשר טוב מאד.
היסטוריה

פיאצה ברה היא דוגמה למקרים מסוימים, בהם חלק מהמבנים בכיכר ובשוליה מוקמים, אך הכיכר עצמה מוקמת ככיכר בתקופה הרבה יותר מאוחרת. הארנה של ורונה היה המבנה הראשון בכיכר, הוא הוקם במאה הראשונה לספירה. שערי ברה נבנו במאה ה-13, ובמאה ה-17 נבנה ארמון גראן גארדיה. הכיכר עצמה החלה את ההיסטוריה שלה ככיכר, רק בתקופה מאוחרת הרבה יותר. עד השנים המאוחרות של המאה ה-18 היה שטח הכיכר שטח של אדמת בור, שמידיי פעם נערכו בו ירידים שונים ופעילויות אחרות, כך למשל החל מאמצע המאה ה-12 נערכו במקום ירידים תקופתיים של קש, בקר וחפצי עץ, אך פיאצה ברה עדיין לא הייתה כיכר במובן המקובל של המילה. במאה ה-18, בין השנים 1770 ל-1782 רוצפה טיילת ליסטון. לאחר סיום עבודות הריצוף החל המקום לתפקד ככיכר, עם פעילויות הנהוגות בכיכרות אחרים באיטליה ובעולם, כך למשל מ-1897 אירחה הכיכר יריד סוסים שנתי אירופאי חשוב. בסוף המאה ה-18 ובמאה ה-19 החלה בניה מאסיבית של בניינים וארמונות סביב הכיכר, כך למשל נבנה מוזיאון לפידריו מאפיאנו. בניית המבנים הושלמה עוד במאה ה-19, אך הקמת רוב הפסלים, המתקנים ולוחות הזיכרון המתינה עד למאה ה-20.
מבנים בכיכר וסביבה

הארנה של ורונה- הארנה של ורונה נבנתה על ידי הרומאים במאה הראשונה לספירה, בשנים 40-42. צורתה אליפטית, אורכה המרבי 152 מטרים ורוחבה 123. מיקומה המקורי היה מחוץ לחומות העיר, אך מאוחר יותר הוכנסה בתוך החומות שבנה הקיסר גליאנוס במאה ה-3. במקור היא שימשה לקרבות של גלדיאטורים. בעבר היה מספר המושבים בה 30,000. כיום מספר המושבים המרבי הוא 20,000, אך בדרך כלל אין מושיבים קהל בגב הבמה ולכן, מספר הצופים נע בין 12 ל-15 אלף. מבנה בסדר גודל כזה מעיד על עושרה וחשיבותה של ורונה בבעת העתיקה, ועל מספר תושבים משמעותי מאד שהתגוררו בעיר ובאזור. הארנה שופצה בראשית המאה ה-21, ובין יוני לספטמבר מארחת בכל שנה מופעים שונים, בעיקר מופעי אופרה, המושכים אליהם המוני חובבי אופרה מאיטליה ותיירים מכל העולם. הארנה ממוקמת בתוך תחומי הכיכר.
שערי ברה (I Portoni della Bra) - הם בעצם שער אחד עם קשת כפולה. הקשתות נבנו בשולי הכיכר במאה ה-13. השעון הגדול והעגול הממוקם בין הקשתות נתרם במאה ה-14, על ידי הדוכס אנטוניו נוגרולה (Antonio Nogarola), על-מנת להראות את השעה לעוברים והשבים.
ארמון המשמר הגדול (Palazzo della Gran Guardia) - בניית הארמון הענק החלה ב-1610, אך העבודות הוקפאו לתקופה ארוכה מאד, עקב אילוצי תקציב. הבניה חודשה ב-1820 והושלמה רק ב-1853 על ידי האדריכל ג'וזפה ברביירי (אנ') (Giuseppe Barbieri). הארמון נשען על 12 עמודים איתנים. במאה ה-21 מארח מופעים, הצגות וקונצרטים.
פלאצו דלי הונורי – (Palazzo degli Honorij), הוזמן על ידי בונאוונטורה הונורי (Bonaventura degli Honorij) העשיר, ותוכנן על ידי הארכיטקט מיקלה סנמיקלי (Michele Sanmicheli). בנייתו החלה ב-1555, במקום בניין ישן שעמד במקום. מתחת לארמון עוברת ארקדה עם קשתות מעוגלות, וקיימת מרפסת ארוכה בקומת הביניים, הפונה אל פיאצה ברה. הארמון הוא אחד מבנייני הפאר לאורך טיילת ליסטון.
פלאצו ברביירי (Palazzo Barbieri)- ארמון ברביירי נבנה במחצית הראשונה של המאה ה-19, בין 1836 ל-1848. תוכנן על ידי האדריכל ג'וזפה ברביירי ונקרא על שמו. הוא נקרא גם ארמון המשמר הגדול החדש, כיוון שבמקור תוכנן כמפקדה של המשמר האזרחי האוסטרי. אל הפלאצו מוביל גרם מדרגות רחב במיוחד. הארמון משמש כבניין עיריית ורונה, ונמצא בתוך תחומי הכיכר.
מוזיאון לוחות אבנים על שם מפאי (Museo Lapidario Maffeio) - מאמצע המאה ה-18. נקרא על שם המרקיז סקיפיונה מפאי (Scipione Maffei), היזם שאסף את המוצגים שאיפשרו את פתיחתו. במוזיאון לוחות אבן מסותתות, חרוטות, תבליטים, עם כיתוב בכמה שפות עתיקות. בנוסף, המוזיאון מציג גם יצירות מאוספו הפרטי ומתקופת חייו של המרקיז, ציורים ויצירות אחרות.
פארק עם פסלים מזרקה ולוח זיכרון לשואה

לוח הזיכרון לקורבנות השואה- בקצה הגינה לכיוון טיילת ליסטון, מוצב לוח שיש גדול, לזכר קורבנות מחנות ההשמדה של הנאצים. הלוח הוצב בשנת 1975, שלושים שנה לאחר סיום מלחמת העולם השנייה. בלוח רשומים באותיות גדולות שמותיהם של 16 מחנות השמדה. בראש הרשימה כתובים השמות של מחנות אושוויץ וברגן בלזן.
פסל ויטוריו אמנואלה השני- פסל גדול מברונזה, מוצב על מעמד גבוה מאבן, ולמעשה צופה אל טיילת ליסטון. הפסל מציג את המלך ויטוריו אמנואלה השני רוכב על סוסו. את הפסל תכנן ובנה הפסל האיטלקי אמברוג'יו בורגי, והקמתו הסתיימה ב-1883.
הפארק ומזרקת הפארק (Fontana Delle Alpi) - הפארק ממוקם במרכז הכיכר, ואינו גדול במיוחד מידותיו. צורת הפארק ממבט על היא של פרח עם שלושה עלי כותרת. מזרקת הפארק הוקמה בשנת 1975, על ידי עיריית העיר הגרמנית מינכן, כסמל לכריתת ברית ערים תאומות עם ורונה. בתמורה, הקימה עיריית ורונה פסל של יוליה במינכן. למזרקה צורה מיוחדת, ומקומיים מכנים את המזרקה "מסחטת לימונים".
פסל הפרטיזן- פסל הפרטיזן מוצב במרכז שביל המוביל לקצה הפארק. הפרטיזן מסמל את כל מי שלחמו ומסרו את חייהם בהגנה על איטליה.
שימושים ופעילויות

טיילת ליסטון – טיילת ליסטון רחבה, היא עוברת בין הפארק שבתוך הכיכר, לשורת הארמונות הבנויים מול הפארק ומכונים "ארמונות הטיילת". מתחת לבניינים אלו יש בתי קפה, בתי יין ומסעדות. בעונת האופרות המתקיימות בארנה של ורונה, יושבים תושבים ותיירים רבים בבתי האוכל והשתייה, ומאזינים למוזיקה הבוקעת מהארנה, הנשמעת היטב באזור, כיוון שאין לארנה גג.
הפגנות- בהיותה המקום הפתוח הגדול ביותר בוורונה, הכיכר משמשת לקיום הפגנות מכל הסוגים, בעד ונגד במגוון רחב של נושאים, פוליטיים, גלובליים, כלכליים, מקומיים, איכות הסביבה וכדומה.
יריד סנטה לוצ'יה- ה-13 בדצמבר הוא יום סנטה לוצ'יה. לקראת יום זה, נערכים באיטליה חגיגות שונות. בפיאצה ברה בוורונה נערך בכל שנה יריד, בין 10-12 בחודש דצמבר. ביריד מוקמים דוכנים לממכר מוצרים שונים, מאכלים ושתייה.
שוק השנה החדשה (The Verona Christmas market) מתקיים לקראת כל שנה חדשה, החל מ-24 בדצמבר. שטחי הכיכר מתמלאים לכמה ימים בדוכנים מוארים, בעצי אשוח ושאר סממני החג. השוק מתקיים בפיאצה ברה וברחובות הסמוכים, ובשני באתרים נוספים בעיר.
סיורי תיירות- סיורי תיירות מאורגנת בוורונה מתחילים ומסתיימים בדרך כלל בכיכר ברה.
שירותים ציבוריים- בקצה הכיכר הקרוב לויה רומא (Via Roma), יש שירותים ציבוריים תת-קרקעיים.
רחובות המסתעפים מהכיכר ותחבורה

פיאצה ברה עצמה היא מדרחוב ללא תנועת כלי רכב ממונעים. מהקצה הצפונו של הכיכר מסתעפים כמה רחובות, אחד מהם הוא ויה מציני, שהוא מדרחוב קניות בפני עצמו. מאותו קצה מסתעפים גם סמטת Tre Marchetti, ורחוב ג'וליאלמו אוברדן (Guglielmo Oberdan). בקצה הנגדי משיקים לפיאצה ברא הרחובות ויה רומא ורחוב האלפיניסטים (Via Degli Alpini). באותו קצה יוצא בהמשך ישיר לטיילת ליסטון, קורוסו פורטה נובה (Corso porta Nuova). התחבורה הציבורית אל ומהכיכר מתנהלת ברחובות ויה רומא וקורסו פורטה נובה. תחנה לאוטובוסים של תיירים יש ברחבת דביזיית פסוביו (Largo Divisione Pasubio), הסמוכה לבניין העירייה. אוטובוסים תיירותיים אינם מורשים לעצור בסמוך לכיכר, להוריד או להעלות תיירים. אוטובוסי תיירים נוסעים לחניון מעבר לנהר האדיג'ה, משם חוזרים התיירים לכיכר ברה, עם אוטובוסים ייעודיים.
ראו גם

הארנה של ורונה
ורונה
ברה (פיימונטה)
גלריה

לוח זיכרון לזכר קורבנות הנאצים, שמות מחנות השמדה חרוטים באותיות גדולות.
ארמון ברביירי, המתפקד כבניין עירית ורונה.
מראה של שערי פיאצה ברה. מקורסו פורטה נובה. בין הקשתות נראים בנייני טיילת ליסטון.
הארנה של ורונה מכיוון טיילת ליסטון.
פסל המלך ויטוריו אמנואלה השני. הדמויות סביב ממחישות את גודלו של הפסל.
מבט מקרוב על הארנה.
מבט מהכיכר לשערי ברה. משמאל, חלק מארמון המשמר הגדול.
המזרקה במרכז פיאצה ברה.
טיילת ליסטון עם המסעדות ובתי הקפה.
הערות שוליים

↑  Verona: Take the pulse in the piazza, The Telegraph, ‏2008-01-05 (באנגלית)
↑  Piazza Bra - Verona, Italy, ItalyGuides.it (באנגלית אמריקאית)
↑  City of Verona, whc.unesco.org
↑  Piazza Bra, Italia.it (באנגלית)
↑  venere.it, The meaning and history of the name Bra, Venere, ‏2024-06-07 (באנגלית אמריקאית)
1 2 3  Piazza Bra, poi, https://www.visitverona.it/ (באנגלית)
↑  ALL VERONA NEW EDITION, Florence: Bonechi Edizioni, 1996, עמ' 15-21
↑  Arena - The Roman Amphitheater in Verona, www.veronissima.com (באנגלית)
↑  Monumenti di Verona: palazzo della gran guardia, www.verona.net (באיטלקית)
↑  Palazzo degli Honorij - Verona | poliartesacra.com, www.poliartesacra.com
↑  ITALYscapes, Palazzo Barbieri – Verona, Veneto | ITALYscapes, ‏2019-11-06 (באנגלית אמריקאית)
↑  Barbieri Palace (באנגלית), באתר www.comune.verona.it
↑  Comune Verona - Museo, Museo Lapidario Maffeiano - Museo, museomaffeiano.comune.verona.it (באיטלקית ובאנגלית), ‏2014-05-27
↑  Equestrian statue of Vittorio Emanuele ll in Verona Italy, Equestrian statues, ‏2016-04-06 (באנגלית אמריקאית)
↑  Fontana delle Alpi, www.outdooractive.com (באיטלקית)
↑  stefanato, The Santa Lucia Fair, Valpantena, ‏2023-12-04 (באנגלית בריטית)
↑  Jenoa Matthes, Verona Christmas Market 2024: All You Need to Know - The Travel Folk, ‏2022-11-09 (באנגלית אמריקאית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  VIAF: 238635091   WorldCat (עם VIAF): 238635091 
תוכנית סכמטית של פיאצה ברה. 1-הארנה, 2-בית היעיריה, 3-ארמון המשמר הגדול. בצבע-טיילת ליסטון
מראה הפיאצה בעת קיום יריד סנטה לוצ'יה
פלייטרדאר24

| --- | --- |


 סוג:  מעקב אחר כלי טיס
 תקופת הפעילות:  2006–הווה (כ־19 שנים)
 בעלות:  Flightradar24 AB
 הכנסה:  59m SEK; EBIT 10m SEK
 הרשמה:  Freemium
 Flightradar24.com
 
Flightradar24 (בתעתיק לעברית: פלייטרדאר24) הוא שירות שוודי מבוסס־רשת שמראה על מפה, בזמן אמת, נתוני טיסה של מטוסי נוסעים. הנתונים כוללים נתיבים, נקודות מוצא ויעד, מספרי טיסה, סוגי מטוסים, מיקומים, גבהים, הכיוונים אליהם פונה המטוס, גבהים ומהירויות. השירות גם יכול להראות שידורים חוזרים של טיסות קודמות לפי חברת תעופה, מטוס, סוג כלי טיס, אזור או שדה תעופה. השירות אוגר את המידע ממקורות מרובים, אך מחוץ לארצות הברית רוב המידע מתקבל במיקור המונים ממתנדבים עם מקלטי ADS-B. השירות הוקם כתחביב בשנת 2006 על ידי שני חובבי תעופה שוודיים. השירות זמין באתר האינטרנט וביישומים לסמארטפונים ומחשבי טאבלט. הגרדיאן מחשיב את השירות כ"סמכותי".