stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שכונת אחווה
ייסוד השכונה

השכונה נוסדה בשנת 1908 על ידי אגודת אחווה. בשנת ה'תרס"ו (1906) נרכש על שם שני חברי האגודה בעלי נתינות עות'מאנית, מגרש לצורך בניית שכונה מאדמות מחנה שנלר. עבודת בניית השכונה הוטלה על חברי האגודה הקבלנים אברהם המבורגר וחותנו יעקב מן, וכעבור שנתיים הוקמה השכונה.
בספר התקנות לייסוד השכונה נכתב:
ובאנו בברית לכונן לנו מקום מושב משניים ועשרים בתים, בית וחצר לכל אחד, עם בית כנסת הבנוי כמו רמים לתורה ולתפילה... וקראנו שם המושבה שערי אחוה, למען יהיה השם הזה לנו אות לטובה, כי מפעל זה יהיה לנו כמו שער גדול פתוח לרווחה
לשכונה שני חלקים. ביניהם מפריד רחוב רבי יעקב מאיר. חלקה המערבי, שרחובותיו נושאים את שמות של חכמים שהיו ידועים כבעלי מלאכה כרבי יוחנן הסנדלר, רבי יצחק נפחא ורבנו תם נקרא "יגיע כפיים" (שרכישת המגרש עליה היא יושבת מומן על ידי אגודת בעלי המלאכה בירושלים, "אומנים המפרנסים את עצמם ללא כל נדבות") וחלקה שממזרח לרחוב יעקב מאיר נקרא "אחווה", אולם הן נכללות תחת אותה הנהגה ואותו ועד ונבנו באותה שנה ובאותה תבנית. רוב תושבי "יגיע כפיים" היו ספרדים, בעוד שתושבי "אחווה" היו ברובם אשכנזים. באופן יוצא דופן שמות הרחובות ניתנו כבר אז, עם הקמת השכונה, דבר שלא היה מקובל, עם זאת חלק מהשמות המקוריים שונו ברבות הימים.
בבתים הראשונים התיישבו חברי האגודה, אך עקב מוראות מלחמת העולם הראשונה הופסקה הבנייה המתוכננת, חלק מחברי האגודה נפטרו וחלק עזבו את המקום. כתוצאה מכך נכנסו לשכונה תושבים שאינם חברי האגודות המייסדות ואף נבנו בה מספר בתים פרטיים, שאינם לפי הדפוס האפייני.
מבנה השכונה

השכונה בנויה רחובות רחבים יחסית היוצאים מהרחובות המרכזיים (יעקב מאיר ואשתורי הפרחי), בין כל שני רחובות רחבים נמשכת סמטה צרה מקבילה להם. מבני המגורים, טור ארוך של בתים דו-קומתיים המכילים כל אחד שתי דירות בעלות שני חדרים (חדר קדמי וחדר אחורי) דירה בקומה התחתונה ודירה בקומה העליונה, נמשכים לאורך הרחובות כך שפתחי הבתים והחדר הקדמי שבהם פונים אל הסמטא ואילו החדר האחורי וחלונותיו פונים אל הרחוב. אל הקומה השנייה מובילות מדרגות חיצוניות ולאורך הקומה נמשכת מרפסת ארוכה, ממנה נפתחות דלתות הדירות שבקומה השנייה. כך מהוות הסמטאות כעין "חצרות" ארוכות. ברבות הימים התווספו למבנה זה תוספות בנייה ומתקנים שונים המטשטשים את התבנית בשטח.
השכונות אחוה ויגיע כפיים נחשבו למודרניות ונאות בשל בתיהן המסודרים, רחובותיהם הישרים והסלולים והגינות הקטנות שלפני הבתים.
מוסדות בשכונה > ישיבת "חיי עולם"

הישיבה נוסדה במקורה בתרמ"ו בעיר העתיקה (ברחוב הגיא (רחוב חברון דאז) ברובע המוסלמי), בעקבות שורת אירועים ובניהם רעידת האדמה של 1927 שהזיקה קשות למבנה ומאורעות תרפ"ט (1929) נרכש עבור הישיבה מגרש בשולי שכונה אחווה ("כיכר השבת" של ימינו), בשנת 1933 עברה הישיבה הגדולה למשכנה החדש.
הישיבה מספקת לשכונה צורכי דת וצדקה קהילתיים כגון מקווה, שירות הגעלת כלים, איסוף גניזה ובית תמחוי.
מוסדות בשכונה > ישיבת המקובלים ק"ק חסידים בית אל

משכנה של ישיבת המקובלים בית אל במערב העיר. הישיבה נוסדה בשנת תצ"ז (1737) ברובע היהודי ופעלה שם עד שנת 1948, אז נהרס בניין הישיבה עם כיבוש הרובע. בשנת תשי"ח (1958) הקים הרב עובדיה הדאיה את הישיבה מחדש ברחוב רש"י, בשולי שכונת יגיע כפיים.
מוסדות בשכונה > חברת עזר יולדות

גמ"ח לכל צורכי היולדת נוסד בשכונה על ידי אגודת אחווה בשנת תרס"ח (1908) וממשיך להתקיים באותו מקום עד היום, בסמטא הנושאת שם זה. בראש המוסד שנוסד על ידי נשים ולמען נשים עמדו, בין השאר, ציפורה ברדקי (כלת-נכדו של ר' ישעיה ברדקי), גיטל אמדורסקי (אשתו של חבר האגודה ירחמיאל אמדורסקי) והרבנית רבקה רייזל קוק (אשתו של הרב אברהם יצחק הכהן קוק). המוסד מהווה, בנוסף לקופת סיוע כספי והשאלת ציוד ומזון ליולדת ולתינוק גם "טיפת חלב" להדרכת האם בטיפול הראשוני, במעקב רפואי ליילוד ובהמלצות לגבי תזונה נכונה.
השכונה בספרות

עמוס עוז, שילדותו עברה בשכונת כרם אברהם הסמוכה, מזכיר את שכונת אחווה הן במיכאל שלי שם מספר על גיבורת הספר, חנה, שהיא
גרה בחדר שכור בבית אנשים אדוקים בשכונת אחוה. בשעות הבוקר אני גננת בגן הילדים של חנה זלדין בכרם אברהם
והן בסיפור על אהבה וחושך:
היינו חוצים את רחוב גאולה, נכנסים אל סבך סמטאות העיירה החרדית המרופטת שבמעלה שכונת אחוה, חולפים תחת חבלי כביסה עמוסי שחורים צהובים ולבנים, בין מעקות ברזל מחלידים של גזוזטראות מוזנחות ושל גרמי מדרגות חיצוניים...
בהבשורה על פי יהודה פרק 16 עוז מציין שבשכונת יגיע כפיים היה שמואל אש נפגש פעם עם חבריו לאוניברסיטה.
גם הספר העיר שאיננה עוד - ירושלים שלי 1920-1940 מאת אביבה גלי, (הוצאת אריאל, ירושלים 2005) מספר את סיפור השכונה.
לקריאה נוספת

יצחק שפירא, ירושלים מחוץ לחומות ירושלים תש"ח, עמודים 83 - 85.
דוד קרויאנקר, אדריכלות בירושלים תקופות וסגנונות - שכונות ומבני ציבור יהודיים מחוץ לחומות 1860 - 1914, ירושלים 1983 עמודים 24 - 25
שבתי זכריה, שכונות בירושלים : א. שכונת "אחוה", ב. "בתי הורנשטיין" של "כולל ווהלין", ירושלים, תשס"ד 2004
הערות שוליים

↑  מפת ירושלים מאת ליברמן, 1958, עם ציון שני חלקי השכונה 'יגיע כפיים' ו- 'אחווה'  (סרוקה לצפיה מתוך בנין הספרייה), באתר הספרייה הלאומית, אוסף המפות ע"ש ערן לאור
↑  יהושע בן-אריה, ‏עיר בראי תקופה - ירושלים החדשה בראשיתה, ירושלים: הוצאת יד יצחק בן-צבי, 1979, באתר "כותר", עמוד 294
↑  רוב הרחובות המרכזיים בשכונות ירושלים קיבלו שמות רק לקראת סוף ימי המנדט הבריטי והסמטאות קיבלו שמות רק לאחר קום המדינה.
↑  יהושע בן אריה, עיר בראי תקופה - ירושלים החדשה בראשיתה עמוד 295.
↑  פנחס גרייבסקי, בנות ציון וירושלים, יד יצחק בן-צבי, תש"ס, עמודים 72 - 77.
| שכונות חרדיות בירושלים |
| --- | --- | --- |
| תחילת היציאה מהחומות, לפני 1890 | בית ישראל • בתי ויטנברג • מאה שערים |  |
| בנייה בתקופה הטורקית, מ-1890 | בתי אונגרין • בתי הורנשטיין • בתי ורשה • בתי נייטין • בתי ברוידא • בתי ראנד • כנסת ישראל • זיכרון משה (התחרדה) • חצר שטרויס • שכונת אחווה (התחרדה) • גבעת שאול (התחרדה) • כרם אברהם (התחרדה) • שערי חסד • רוחמה |  |
| בנייה במנדט הבריטי | בתי מונקאטש • גאולה • מחניים • סנהדריה • שיכון פאג"י • תל ארזה (התחרדה) • בית וגן (התחרדה) • מקור ברוך (התחרדה) |  |
| בנייה ישראלית לפני מלחמת ששת הימים | קריית אונסדורף • קריית מטרסדורף • קריית צאנז • קריית שומרי אמונים • שיכון חב"ד • שמואל הנביא (התחרדה) • כרם • רוממה (התחרדה) |  |
| בנייה ישראלית אחרי מלחמת ששת הימים | גבעת משה • הר נוף • קריית איתרי • סנהדריה המורחבת • נוה יעקב מזרח • עזרת תורה • קריית בעלז • רמת אשכול (התחרדה) • רמות פולין • רמת שלמה • רמות אלון (התחרדה)  |  |
שכונות ירושלים
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007493939305171
תוכנית קימברלי

תוכנית קימברלי הייתה יוזמה להתיישבות מסיבית של יהודים בחבל קימברלי שבצפון מדינת מערב אוסטרליה באוסטרליה.
התוכנית נהגתה על ידי קבוצת אינטלקטואלים ואנשי עסקים יהודים באירופה החל משנת 1933, לרבות אלברט איינשטיין, בעקבות עלייתו לשלטון של היטלר בגרמניה והתגברות האנטישמיות בכל רחבי היבשת.
התוכנית היוותה בסיס לפולמוס בעיתונות ובממשל באוסטרליה, ועוררה התנגדות ניכרת בשל הכוונה ליצור מדינת-לאום יהודית, דוברת עברית או יידיש – השפה הרווחת באותה תקופה בקרב היהודים המאוימים באירופה – בשטח גאוגרפי נבדל, בתקופה שבה שאפה אוסטרליה להטמיע את המהגרים אליה במסגרת לאומית-אוסטרלית אחידה. יחד עם זאת, חוגים שונים באוסטרליה, לרבות תנועות פועלים סוציאליסטיות, תמכו בהקמת בית לאומי ליהודים בקימברלי, מסיבות דתיות, הומניטריות וכלכליות.
מסעותיהם ופעילותם של מלך ראוויטש ויצחק שטינברג

בשנת 1933, קודם להגירתו לאוסטרליה, נסע משורר היידיש הנודע מלך ראוויטש למערב אוסטרליה, באישור ממשלת אוסטרליה, במטרה לחפש מקום התיישבות בטוח ליהודים בחבל קימברלי. נסיעתו מומנה על ידי קבוצת אינטלקטואלים ואנשי עסקים יהודים. כשהוא מצויד בהיתר ממשלתי רשמי, וכשבאמתחו מכתב מאלברט איינשטיין ומצלמת קודאק, יצא ראוויטש מהיישוב אליס ספרינגס בליווי עוזר אבוריג'יני ונהג משאית ממוצא איטלקי. ראוויטש סקר את חבל קימברלי, והסיק כי המקום מתאים להתיישבות יהודית מסיבית.
בהמשכו של אותו עשור קודמה תוכנית קימברלי גם על ידי הסוציאליסט היהודי הנודע יצחק שטינברג, אשר פעל בהצלחה להפצת התוכנית וגייס תמיכה בה בקרב תנועות הפועלים באוסטרליה.
התנועה הציונית הייתה כמובן ידועה ופעילה כאשר החלה יוזמת קימברלי. היוזמים, אשר היוו המשך ישיר לטריטוריאליסטים, סברו כי בניגוד לארץ ישראל הקטנה, שבה אוכלוסייה ערבית משמעותית המתנגדת בתקיפות למפעל הציוני, מאפשרת תוכנית קימברלי התיישבות יהודית בלתי מוגבלת, ללא מגבלות השטח החמורות הקיימות בארץ ישראל, וללא חיכוכים עם האוכלוסייה המקומית. כתוצאה מפרוץ מלחמת העולם השנייה, התחזקותה של התנועה הציונית בעקבות השואה והקמתה של מדינת ישראל - תוכנית קימברלי ירדה מהפרק.
ראו גם

תוכנית אוגנדה
לקריאה נוספת

אליהו בנימיני, ״מדינות ליהודים״, הקיבוץ המאוחד וספריית הפועלים, 1991
אליהו בנימיני, ״תוכנית קימברלי: אפשרויות ההתיישבות היהודית ההמונית באוסטרליה״, 'דבר', 20 בנובמבר 1988
אליהו בנימיני, ״כך כמעט הפכנו לאוסטרלים״, 'הארץ', 8 במאי 1996
שיטת סן-רייז

שיטת סן-רייז (במקור: Son-Rise) או שיטת אופשן (במקור: Option) היא שיטת טיפול במשחק שפותחה על ידי בני הזוג ברי וסמריה קאופמן בארצות הברית בשנות ה-70, ונועדה לטפל בילדים עם אוטיזם קלאסי באמצעות קשר ומשחק עם הוריהם או מבוגר משמעותי אחר.
היסטוריה

בני הזוג קאופמן פיתחו את השיטה לאחר שבנם אובחן עם אוטיזם קלאסי קשה. הם עיצבו לבנם תוכנית בה הילד במרכז, במטרה להצליח "להגיע" אל עולמו של בנם, שביטא קשיי תקשורת משמעותיים עם העולם החיצוני. לאחר שלוש שנות עבודה בתוכנית, ההורים טענו כי הבן "נרפא" וכי גדל להיות מבוגר נורמטיבי, עם חיי חברה ושפה עשירה, וללא סממנים אוטיסטים כלל.
ההורים פתחו מרכז לטיפול באוטיזם, "Autism Treatment Center of America", ומכון בשם "The Option Institute", בהם הם מפתחים, מלמדים ומכשירים הורים ומטפלים על פי השיטה.
עקרונות השיטה

השיטה מבוססת על ניסיון "להיכנס לעולם של הילד" על ידי הצטרפות כנה לפעילויות שהוא בוחר לעסוק בהן, גם אם הן אינן נתפסות בעיני המבוגר כמשחק. המטרה היא לתת לילד את השליטה על האינטראקציה בחדר, ללא הצבת כל דרישה ולחץ כלפיו על ידי המבוגר. מידת המעורבות של המפעיל במשחק תלויה בקבלת "אור ירוק" מהילד לכך שהוא מעוניין בשיתוף.
על מנת ליצור אווירה נוחה ובטוחה לילד, מבצעים את הפעילות בחדר מותאם, ללא גירויים עד כמה שניתן: ללא תמונות, מוזיקה, רהיטים או מסכים. מכניסים לחדר משחקים בודדים בלבד. בחדר הילד לומד לשחק עם אחרים, להבין סיטואציות חברתיות, לבטא את רצונותיו ולהשיג את מבוקשו.
בגישה זו ניתן מקום מרכזי לפעילויות המעודדות את הילד ליצור קשר עין ולקשר זאת לתקשורת בינאישית, מיומנות שהיא קשה עבור ילדים עם אוטיזם קלאסי. בנוסף, בשיטה זו, ההתנהגויות החזרתיות של הילד (האופייניות לאוטיזם קלאסי) הן בעלות חשיבות וערך ביצירת הקשר איתו; ההורה יכול לנסות להצטרף לתנועות החזרתיות, להתעניין במשחקים המונוטוניים של הילד, ובדרך זו אמור בהדרגה להיווצר קשר גם מצידו של הילד.
התוכנית מלווה בתמיכה והדרכה להורים מטעם מדריכים שהוכשרו במרכז הטיפולי בארצות הברית.
בסיום כל פעילות הנעשית בין מפעיל ובין הילד, ניתן להעריך את הפעילות על פי הנקודות הבאות, וכך להבין איך להתאים, לשנות ולשפר לפעילות הבאה:
פעילויות חזרתיות – אילו היו?
קשר עין – האם היה? אם היה, באילו מצבים?
תקשורת מילולית – האם היו פניות לבקשות? האם היו בקשות להשתתפויות של המפעיל?
משחקים – האם היו? תורות? מי שיחק? מי ניהל את החוקים?
גמישות – האם הייתה? האם אפשר היה להכניס שינויים קטנים או גדולים?
מוטיבציות חדשות אפשריות להעשיר את הלמידה
האם היו שינויים מיוחדים לטובה או לרעה?
מחקר על השיטה

במחקר שפורסם ב-2013 ובו השתתפו 6 ילדים בגילאי 4–6 שנים שטופלו בשיטת סן-רייז במשך 13 יום, נמצא כי בהשוואה לקבוצת ביקורת של ילדים שלא קיבלו שום טיפול, ביטאו הילדים המטופלים מספר שיפורים במדדי תקשורת שונים (עלייה בתדירות הג'סטות הספונטניות המכוונות לתקשורת חברתית, ועלייה במשך האינטראקציה החברתית הדיאדית).
ביקורת על השיטה

חוקרים רבים הביעו ספק בכך שניתן לרפא אוטיזם לחלוטין באופן כללי, ובאמצעות שיטה זו בפרט. לגבי המקרה הספציפי של בנם של הזוג קאופמן, נטען כי לא ברור האם הוא אכן לקה מלכתחילה באוטיזם; הוא עבר 5 אבחונים שונים, ורק באבחון השישי אובחן עם אוטיזם. מרבית החוקרים טוענים כיום, בהתייחס לכלל שיטות הטיפול כולל סן-רייז, כי לא הוכח עדיין שיש טיפול ה"מרפא" אוטיזם, באופן שנבדק בכלים מדעיים אובייקטיביים ונייטרליים ותוך השוואה קפדנית לקבוצות ביקורת מתאימות, באף מאמר שפורסם בכתבי עת מדעיים ועבר ביקורת עמיתים. בנוסף, באחד המחקרים נמצא כי במקרים רבים השיטה לא מיושמת בדיוק באופן בו היא אמורה להיות מופעלת בתאוריה, דבר המקשה על בדיקה מהימנה של תוצאות הטיפול במחקר רחב היקף וארוך טווח.
לקריאה נוספת

Kaufman, B. N. (1976). Son rise. New York: Harper & Row.
Kaufman BN (1997). Son rise: the miracle continues. Option Indigo Press, Sheffield MA
הערות שוליים

↑  אוטיזם; 11- שיטת אופשן, באתר "דעת"
↑  Houghton, Kat; Schuchard, Julia; Lewis, Charlie; Thompson, Cynthia K. (2013), Promoting child-initiated social-communication in children with autism: Son-Rise Program intervention effects, Journal of Communication Disorders, 46 (5): 495–506
↑  Herbert JD, Sharp IR, Gaudiano BA (2002). Separating fact from fiction in the etiology and treatment of autism: a scientific review of the evidence. Sci Rev Ment Health Pract. 1 (1): 23–43.
↑  Howlin P (2005). The effectiveness of interventions for children with autism. In Fleischhacker WW, Brooks DJ. Neurodevelopmental Disorders. Springer. pp. 101–119
↑  Williams KR (2006). The Son-Rise Program intervention for autism: prerequisites for evaluation. Autism. 10 (1): 86–102
שיטת סנגר

שיטת סנגר לריצוף DNA מבוססת על חיבור סלקטיבי של דידאוקסינוקליאוטיד (dideoxynucleotide) המונע את המשך התארכות שרשרת ה-DNA בתהליך שכפול הנעשה על ידי DNA פולימראז במבחנה. השיטה מוסחרה לראשונה על ידי חברת Applied Biosystems בשנת 1986. מאז שהשיטה פותחה על ידי פרדריק סנגר ועמיתיו בשנת 1977 ועד היום (2021), זוהי שיטת הריצוף הנפוצה ביותר, ועליה מתבססות גם חלק משיטות הדור החדש לריצוף בתפוקה גבוהה. על אף פיתוחן של שיטות אלו, שיטת סנגר עודנה נמצאת בשימוש נרחב מכיוון שהטכנולוגיה מאפשרת קריאות ארוכות יותר (1000~ בסיסים) ואמינות גבוהה יותר. לעיתים משתמשים בשיטת סנגר כדי לאמת ריצופים משיטות אחרות.
שיטה זו זיכתה את סנגר, יחד עם וולטר גילברט ועם פול ברג, בפרס נובל השני שלו בכימיה בשנת 1980.
השיטה

שיטת סנגר מבוססת על תהליך שכפול DNA. כדי לשכפל רצף DNA במבחנה, יש לספק DNA חד גדילי, תחל (מקטע DNA קצר המשלים לרצף ה-DNA אותו מרצפים), DNA פולימראז, נוקליאוטידים (ידוע בראשי התיבות dNTP, deoxynucleotide triphosphate) ובנוסף נוקליאוטידים שעברו שינוי כימי המונע חיבור של נוקליאוטידים נוספים לאחריהם – דידאוקסינוקליאוטיד (ידוע בראשי התיבות ddNTP, di-deoxynucleotide triphosphate). השינוי הוא שבעמדה 3' מוחלפת קבוצת ההידרוקסיל הדרוש ליצירת קשר פוספודיאסטרי בין שני נוקליאוטידים במימן, מה שגורם ל-DNA פולימראז לעצור את תהליך השכפול בנקודה זו. ה-ddNTP מסומן בצורה רדיואקטיבית או פלואורסצנטית.
השיטה > שימוש בתיוג על התחל

תגובת השכפול נערכת בארבע מבחנות שונות המכילות תחל מתויג, DNA פולימראז, DNA חד גדילי, ובנוסף כל ארבעת הנוקליאוטידים ללא שינוי כימי (דידאוקסינוקליאוטידים), ואחד מארבעת הנוקליאוטידים בעלי השינוי הכימי (ddATP, ddTTP, ddGTP או ddCTP), כאשר הנוקליאוטיד הרגיל נמצא בריכוז פי מאה מאשר ה-ddNTP (לדוגמה, 0.5 מילימולר dTTP לעומת 0.005 מילימולר ddTTP). בצורה כזו נוצרים העתקים של גדיל ה-DNA המקורי באורכים שונים, כאשר בכל פעם שמתווסף נוקליאוטיד ללא קבוצת ההידרוקסיל התגובה נעצרת. לאחר ביצוע כמה סבבים של תגובת השכפול, מבצעים דנטורציה ל-DNA והרצה בג'ל אלקטרופורזה, בארבע באריות סמוכות, ומפתחים את הג'ל לפי סוג הסימון שהיה על ה-ddNTP.
בתמונה משמאל, הג'ל פותח בצורה רדיוגרפית, והפסים השחורים מסמנים את התחל הנמצא בראש כל אחד ממקטעי DNA באורכים שונים שנוצרו עקב חסימת השכפול שנוצר על ידי ה-ddNTP. מהמיקום היחסי של הפסים בג'ל בארבעת הבאריות ניתן להסיק מהו רצף ה-DNA המקורי.
מגבלות השיטה כוללות מצבים של זיווג התחל למקום לא ספציפי ב-DNA, ויצירה של מבנים שניוניים ב-DNA הפוגע בהפרדה בין המקטעים השונים. אמינות הקריאה יורדת אם ישנן מספר הופעות ברצף עוקב של אותו הבסיס.
שימוש בסמן פלואורסצנטי מאפשר קריאה אופטית מהירה, זולה ופשוטה יותר לניתוח ולאוטומציה. התאמות מסוגים אלו נעשו על ידי לירוי הוד ועמיתים, מה שאפשר את המעבר לשיטות מהדור החדש לריצוף בתפוקה גבוהה. ניתן לרכוש מארזים המכילים את ארבע המבחנות הנדרשות עם החומרים הדרושים לתגובה, והמשתמש צריך להוסיף את גדיל ה-DNA הרצוי יחד עם תחל המתאים לו.
השיטה > שימוש בצבען מתייג על קצה הדידאוקסינוקליאוטיד

במקום השימוש בתחל מתוייג, ניתן להשתמש בצבען פלואורסצנטי המתייג את קצה ה-3' של ה-ddNTP ומאפשר איחוד של ארבע המבחנות הנפרדות למבחנה אחת בלבד. בשיטה זו, כל אחד מארבעת הדידאוקסינוקליאוטידים מסומן בצבען פלואורסצנטי אחר (ראו תמונה), כך שהם פולטים אור באורכי גל שונים זה מזה. הפלט המתקבל בשיטה זו הוא גרף של פליטות האור של התיוגים, כפי שמוצג בתמונה משמאל.
שיטה זו מאפשרת מהירות גבוהה יותר, והתאמה יותר טובה לאוטומציה, ולכן זוהי השיטה המרכזית לריצוף בשיטת סנגר. מגבלות השיטה כוללות השפעות הנובעות מחיבורים שונים של התיוג הפלואורסצנטי, כך שרמת מדידת האור הנמדדת אינה שוויונית. נעשו שיפורים שונים באמצעות שימוש ב-DNA פולימראזות שונים ובתיוגים שונים, מה שהניח את היסודות לשיטות מהדור החדש לריצוף בתפוקה גבוהה.
השיטה > אוטומציה

מכונות ריצוף יכולות לרצף במקביל 384 רצפים שונים בהרצה אחת, ועד 24 ריצות ביום אחד. רצפי ה-DNA מופרדים לפי אורכם באמצעות שימוש באלקטרופורזה קפילרית, והפלט המתקבל הוא כרומטוגרפיה.
השיטה > מגבלות

אחת המגבלות העיקריות של ריצוף לפי שיטת סנגר היא איכות הקריאה הנמוכה בקצוות ה-DNA. קריאת עשרות הנוקליאוטידים הראשונים (15–40~) נפגמת עקב קישור התחל באזור. יעילות ה-DNA פולימראז הולכת ופוחתת, כך שלאחר כמה מאות בסיסים האיכות יורדת. אמינות הקריאה יורדת במידה וישנן מספר הופעות ברצף עוקב של אותו הבסיס.
ראו גם

ריצוף DNA
פרדריק סנגר
הערות שוליים

↑  DNA sequencing with chain-terminating inhibitors, המאמר שפרסמו ב-1977 ב-PNAS
↑  בריטי קיבל פרס נובל לכימיה בפעם השניה, מעריב, 15 באוקטובר 1980
↑  ראו כיווניות (ביולוגיה)
חלק מג'ל עם מקטעי DNA מסומנים. בכל קו גובה ייתכן פס רק באחד מארבע הבאריות, המייצג עמדה ברצף החד גדילי אותו מרצפים. הגבהים השונים נוצרים עקב הכנסה של ddNTP בנקודות שונות במקטע.
ארבעת הדידאוקסינוקליאוטידים מסומנים פלואורסצנטית.
מימין, דוגמה לשימוש בצבען מתייג על קצה הדידאוקסינוקליאוטיד. משמאל, הדמיה של שימוש בתיוג על התחל.
רצף DNA כפי שהוא מוצג על ידי תוכנת מחשב המפרשת את התוצאות של מכשיר אוטומטי לריצוף DNA בשיטת סנגר. ככל שהגרף גבוה יותר, כך הקריאה אמינה יותר. הבסיסים הראשונים, בעלי רמת אמינות נמוכה, מסומנים בצהוב.
שרשיר קרוליינה

| שרשיר קרוליינה |
| --- | --- |
שרשיר קרוליינה שרשיר קרוליינה
מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: אווזאים
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: ברווזיים
סוג:: ברווז
מין:: שרשיר קרוליינה
שם מדעי
 Anas carolinensis ‏גמלין, 1789
תחום תפוצה
מפת תפוצה

זכר שרשיר קרוליינה בפארק הלאומי אוורגדלייס
שרשיר קרוליינה (שם מדעי: Anas carolinensis) הוא מין של ברווז אמריקאי בן למשפחת הברווזיים. הוא מצוי בעיקר באמריקה הצפונית והאיים האלאוטיים, אך נמצא גם במרכז אמריקה ולעיתים גם דרומה יותר. בעבר נחשב לתת-מין של שרשיר מצוי (Anas crecca), החי באירואסיה. חלק מהחוקרים עדיין רואים בו תת-מין.
תיאור

ברווז זה הוא מהקטנים שבברווזי אמריקה. אורכו 31-39 ס"מ, מוטת כנפיו 52-59 ס"מ ומשקלו 140-500 גרם בממוצע. הברווז דומה במראהו לשרשיר מצוי אך בעל חזה בהיר יותר ואזור שת לבן ואין לו פס לבן לאורך צידי כנפיו. הזכר בעל ראש ערמוני עם עורף ירוק ומקור ארוך ואפור. הנקבה קטנה מהזכר, דהויה, ומזכירה במראה נקבה של ברכיה.
ברווזים אלה חיים בקבוצות קטנות במקווי מים כמו אגמים בין דרום אלסקה וקולומביה הבריטית, מערבה עד להוואי ודרומה לאמריקה המרכזית כשכמה פרטים נצפו גם בצפון אמריקה הדרומית.
ברווז זה, בדומה לרוב הברווזים המצויים, ניזון בשכשוך מצמחייה ויצורי מים קטנים, אותם הוא מסנן במקורו.
הוא מקנן על גדות המים בקן עשוי צמחייה מימית או עשבים ולעיתים גם מתחת לעצים.
הטורפים העיקריים של הביצים והאפרוחים הם ראקונים, בואשים, שועלים, עורבים ועורבנים.
הערות שוליים

↑  שרשיר קרוליינה באתר הרשימה האדומה של IUCN
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007407567305171  LCCN: sh2014100034
תוכנית פרסים ליוצרים של יוטיוב

תוכנית "פרסים ליוצרים" של יוטיוב (באנגלית: YouTube Creator Awards), המכונה גם "הכפתורים של יוטיוב", היא סדרת פרסים שיוטיוב מעניקה לערוציה הפופולריים. הזכאות לפרס מתבססת על כמות המנויים של הערוץ (ועם זאת כפופים לשיקול דעתה של יוטיוב). לפני הנפקת הפרס הערוץ עובר בדיקה על מנת לוודא שעומד בהנחיות הקהילה של יוטיוב. יוטיוב שומרת את הזכות לא להעניק את הפרס, בעיקר בערוצים המכילים אימה, תוכן פוליטי או ביקורת בתחומים שונים.
הטבות ופרסים > הטבות

הטבות אלו לא כוללות פרסים פיזיים או הכרזה מיוחדת, אלא מספקות לזוכה פונקציונליות נוספת לשימוש באתר:
Graphite (גרפיט), עבור ערוצים שעברו את רף 100 המנויים. ההטבה מאפשרת ליוצר להשתמש בשם משתמש מותאם אישית עבור הערוץ, וכן כתובות URL מותאמות אישית, למשל youtube.com/channel/Example, במקום רצף אקראי של מספרים ואותיות.
Opal (לשם), עבור ערוצים שעברו את רף 1,000 המנויים. קבלת פרס זה הוא אחד התנאים להרשמה לתוכנית השותפים של יוטיוב לצורכי מונטיזציה, כאשר השניים האחרים הם סך של 4,000 שעות צפייה בערוץ ב-12 בחודשים האחרונים וסקירה של העמוד על ידי יוטיוב לבדיקה שעומדים בתנאים. ערוצים עם מונטיזציה יכולים גם לאפשר צ'אט מרובה משתמשים ובארצות מסוימות גם הרשמה לתוכן למנויי פרימיום (בתשלום חודשי) בלבד.
Bronze (ארד), עבור ערוצים שעברו את רף 10,000 המנויים.
הטבות ופרסים > פרסים

כשערוץ יוטיוב מאומת עובר נקודות ציון מסוימות ונמצא זכאי לתוכנית 'פרסים למנויים' של יוטיוב, הערוץ זוכה בגביע. הגביע הוא בצורה שטוחה מלבנית ועטוף מתכת עם סמל כפתור ההפעלה של יוטיוב עליו. הגביעים מגיעים בגדלים שונים: עם גודל ההישג גדלים המלבן והכפתור בתוכו. פרס הכסף והזהב הושקו ב-2012, בעוד פרס היהלום הושק ב-2015. הפרסים מיוצרים על ידי החברה הניו-יורקית, "Society Awards".
ישנן שלוש רמות פרסים שונות, ורמה רביעית וחמישית שהוענקו פעמים בודדות בלבד.
פרס כפתור הכסף, מוענק לערוצים שעברו את רף 100,000 המנויים. גרסתו הקודמת הייתה מצופה סגסוגת קופרניקל מצופה ניקל. הגרסה החדשה (החל מ-1 במרץ 2017) עשויה מ-92% ניקל, 5% פחמן ו-2.5% אבץ, כשהשאר הוא מיני מתכות נוספות. במרץ 2018, מראה כפתור הכסף עודכן מכפתור מתכתי הממוקם בקופסה עם חלון עם שם הערוץ מודפס על הזכוכית שבחזית הגביע, למלבן שטוח בעיצוב מתכתי בעל מראה נקי יותר כששם הערוץ מובלט עליו. ערוצים ברמה זו זכאים להגיש בקשה ל'וי כחול', המייצג עמוד שאומת על ידי יוטיוב.
פרס כפתור הזהב, מוענק לערוצים שעברו את רף מיליון המנויים. הוא עשוי מנחושת המצופה זהב. במרץ 2018, המראה של כפתור הזהב עודכן מכפתור מתכתי הממוקם בקופסה עם חלון עם שם הערוץ מודפס על הזכוכית שבחזית הגביע, למלבן שטוח בעיצוב מתכתי בעל מראה נקי יותר כששם הערוץ מובלט עליו. הערוץ הישראלי הראשון שהגיע למעמד זה הוא של הזמר אייל גולן במאי 2020. ביוני 2021 הצטרף למעמד הערוץ של הזמר עומר אדם.
פרס כפתור היהלום, מוענק לערוצים שעברו את רף 10 מיליון המנויים. הוא עשוי ממשבצת מתכת מצופה כסף עם חלק גדול מקריסטל שקוף בצורה של כפתור הפעלה משולש. כשהושק, 35 ערוצים זכו בו. ביוני 2020, היו 653 ערוצים שהגיעו לרמה זו.
פרס כפתור בהתאמה אישית, מוענק לערוצים שעברו את רף 50 מיליון המנויים. עד דצמבר 2021, 29 ערוצים הגיעו לרמה זו, ביניהם:
פיודיפאי (8 בדצמבר 2016)
טי סיריז (27 ביוני 2018)
יצירה ב-5 דקות (21 בפברואר 2019)
WWE (24 באוקטובר 2019)
ג'סטין ביבר (3 בפברואר 2020)
דוד פרפקט (24 במרץ 2020)
בלאקפינק (4 באוקטובר 2020)
מרשמלו (22 בנובמבר 2020)
MrBeast (4 בינואר 2021)
אריאנה גרנדה (28 באוקטובר 2021)
אד שירן (13 בנובמבר 2021)
EminemMusic (2 בדצמבר 2021)
פרס כפתור היהלום האדום, מוענק לערוצים שעברו את רף 100 מיליון המנויים. בהשראת פרס היהלום, הוא נראה ככפתור הפעלה משולש עם קריסטל אדום כהה גדול. עד כה רק חמישה עמודים זכו בפרס זה:
טי סיריז (29 במאי 2019)
פיודיפאי (25 באוגוסט 2019)
קוקומלון (12 בדצמבר 2020)
SET India (28 במרץ 2021)
MrBeast (28 ביולי 2022)
ראו גם

ערוצי היוטיוב בעלי מספר המנויים הגדול ביותר
ערוצי היוטיוב הישראליים בעלי מספר המנויים הגדול ביותר
הערות שוליים

↑  "התרגשות גדולה": אייל גולן שבר שיא חדש בישראל, באתר "סרוגים", 27 במאי 2020
↑  יאיר מור, כך עומר אדם מקבל עשרות אלפי דולרים מיוטיוב בשנה, באתר ice, ‏17 ביוני 2021
שינה איסטון

| --- | --- |

שינה איסטון
 לידה:  27 באפריל 1959 (בת 65) בלשיל, לנארקשייר, סקוטלנד
 שם לידה:  שינה שירלי איסטון
 מוקד פעילות:  סקוטלנד 
 תקופת הפעילות:  מ-1980
 מקום לימודים:  הקונסרבטוריון המלכותי של סקוטלנד
 עיסוק:  זמרת-יוצרת, מפיקה, שחקנית
 סוגה:  פופ • דאנס • R&B • קאנטרי
 סוג קול:  סופרן
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 כלי נגינה:  קול
 חברת תקליטים:  יוניברסל • MCA • EMI
 פרסים והוקרה:  פרסים ומועמדויות
 www.sheenaeaston.com
 פרופיל ב-IMDb
 
שינה שירלי איסטון (באנגלית: Sheena Shirley Easton; נולדה ב-27 באפריל 1959) היא זמרת-יוצרת, שחקנית ומפיקה סקוטית-אמריקאית, הידועה בזכות להיטה הבינלאומי "9 to 5", אשר היה לאחד מהלהיטים הגדולים ביותר בשנת 1980 ובשנות השמונים. השיר כבש את פסגת מצעד הבילבורד הוט 100.
האלבום Take My Time, בו נכלל אותו הלהיט, קיבל על ידי איגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי את התואר תקליט זהב על מכירות של למעלה מ-500,000 עותקים במדינה. איגוד תעשיית ההקלטות הבריטי העניק לו את תואר הזהב גם כן, על מכירות של למעלה מ-100,000 עותקים במדינה.
קורות חיים

שינה שירלי איסטון, נולדה ב-27 באפריל 1959 והייתה הצעירה מבין ששת האחים שלה. עוד בהתחלה, ניסתה איסטון לפתח את הקריירה המוזיקלית שלה בשלל דרכים שונות, תוך שהשתתפה באחד מהפרקים של תוכנית הטלוויזיה "The Big Time: Pop Singer", ובעקבות כך, חתמה על חוזה עם EMI.
במהלך החיים שלה, הייתה איסטון חתומה על חוזים עם יוניברסל מיוזיק גרופ, EMI ו-MCA רקורדס.