stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יהודית חולודנקו (חלד)
קורות חיים

יהודית חולודנקו נולדה בקרבת פינסק במחוז ברסט בשטחי האימפריה הרוסית (בלארוס של ימינו) בחודש אב שנת תר"ס (1900) לאליהו פיינשרייבר (בן הרב יעקב מקוסויבי) ולשרה איטה בת רבי יעקב הרש זקהם-פיטקובסקי (ממשפחה מיוחסת לרבי ישראל מקדושי רוז'ינוי המתו על קידוש השם במאה ה-17). מוצא המשפחה מגזע גאונים וקדושים מצד אחד, עד רש"י ולמעלה ממנו עד הלל הכהן, ומצד שני שורשיהם בבית רב שרירא גאון ורב האי גאון, ומרבנו זרחיה הלוי בעל "המאור" וגאוני ספרד.
קיבלה חינוך יהודי מסורתי. למדה בגימנסיה בבריסק. במלחמת העולם הראשונה הוגלתה המשפחה על ידי הצבא הרוסי ועברה לעיירה רוז'ינוי. ברוז'ינוי פעלה כמורה ומחנכת לנוער הציוני ולימדה עברית ומורשת ישראל. משם עברה לקייב. למדה במחלקה הרפואית פדגוגית של האוניברסיטה, בקורסים לגננות, ולחינוך עברי אצל המורה יצחק אלטרמן שהעביר זה מכבר את בית ספרו מוורשה לקייב.
בעיר השתייכה לאגודת צעירי ציון והייתה גם יו"ר של סניף האגודה בפרבר קייב "סלובודקה". נאסרה יחד עם כל חברי הוועידה החשאית הכל-רוסית של "צעירי ציון" (1922). בין הנאסרים היו: אליהו אפשטיין, דוד בר-רב-האי, ברוך ויינשטיין, נחום ורלינסקי ומאיר ארגוב. מאסרה הוחלף בנסיעה לארץ ישראל (1923) לאחר שנישאה בשנת 1922 לד"ר אהרן חולודנקו (חלד), רופא קופת חולים עממית בת"א ובמושבות השרון ובנו של המחנך העברי, אברהם חולודנקו.
עם עלייתם ארצה, העלו בני הזוג חולודנקו את הוריה של יהודית והתיישבו בעיר תל אביב ברחוב יבנה 46.
הייתה חברה פעילה בהתאחדות נשים לשוויון זכויות בענייני תרבות עברית ופעלה לצד חברותיה שושנה פרסיץ ורחל כהן-כגן. תמכה בחברה אזרחית סולידרית, אך התנגדה למודל חברתי סוציאליסטי. כמו כן, חברה ומארגנת נשים נאמנות ללשון העברית שהתמזגה עם ברית עברית עולמית. השתתפה בשני הקונגרסים של ברית עברית עולמית וארגנה את הנשים האורחות מחוץ לישראל. כמו כן, הייתה חברה פעילה באגודת "מגן" שפעלה לעזרת אסירי ציון בברית המועצות. חברת המועצה של התאחדות יהודי רוסיה והשתתפה בכל אספותיה. עבדה שנים רבות ב"ועד ההורים המרכזי" למערכת החינוך בתל אביב ופעלה רבות לארגון הקייטנות לילדים נצרכים בשכונות העניות. בנוסף לפעילותה הציבורית בעיר, יהודית חולודנקו הייתה חברה פעילה באגודת "אלתירא" (אגודה לחקר תולדות רוסיה ואוקראינה) שהוציאה לאור את הרבעון "העבר".
נפטרה בתל אביב ב-26 באוגוסט 1956 והובאה למנוחות בבית העלמין הדרום הגובל עם חולון ובת ים.
משפחה וצאצאים

מנישואיה לד"ר אהרן חולודנקו נולדו שני ילדים, תמרה, מורה ומחנכת בתל אביב, נשואה לקריין הרדיו והעיתונאי לנחמיה בן אברהם. בנה השני הוא אמנון חלד מראשי עורכי הדין בישראל (בוגר המחזור הראשון באוניברסיטה העברית בהר הצופים) עורכו האחראי של עיתון "חדשות הספורט", נשוי לתמר חלד, בת דודתם של צבי ויורם דינשטיין.
אחיה הבכור יעקב עבד בעיריית תל אביב.
אחיה השני שבתאי בארי (פיינשרייבר) היה ממייסדי קיבוץ בית השיטה. בעוד אחותה יונה נישאה לאיש הצבא והמהנדס האזרחי מרדכי (מקס) קפלן.
נינתה של יהודית חולודנקו היא האסטרופיזיקאית פרופ' רוית חלד-איטה.
הערות שוליים

↑  יהודית חולודנקו באתר GRAVEZ
יחסי אלבניה – מקדוניה הצפונית

| יחסי אלבניה – מקדוניה הצפונית |
| --- | --- |
אלבניה: מקדוניה הצפונית


אלבניה: מקדוניה הצפונית
שטח (בקילומטר רבוע)
28,748: 25,713
אוכלוסייה
2,784,922: 1,819,897
תמ"ג (במיליוני דולרים)
22,978: 14,761
תמ"ג לנפש (בדולרים)
8,251: 8,111
משטר
רפובליקה

יחסי אלבניה–מקדוניה הצפונית מתייחסים ליחסים הדו-צדדיים של אלבניה ומקדוניה הצפונית.
היחסים בין המדינות

שר החוץ של מקדוניה בלגוג'ה הנדז'יסקי ערך ביקור רשמי באלבניה בשנת 1997, ביקור שהוסכם במהלך פסגת כרתים.
ראש ממשלת אלבניה, סאלי ברישה, ביקר בסקופיה בנובמבר 2008.
ראש ממשלת מקדוניה, ניקולה גרובסקי, ביקר בטירנה בנובמבר 2012. במהלך ביקורו הוטל על מכוניתו ביצים ובקבוקי פלסטיק ודגלי מקדוניה הוצאו והוצתו.
אלבניה היא חלק מנאט"ו מאז 2009, ומקדוניה הצפונית מנהלת משא ומתן לחברות בנאט"ו, כאשר ראש ממשלת אלבניה, אדי רמה, הודיע בשנת 2015 כי אלבניה תטיל וטו אם הסכם אוחריד משנת 2001 לא ייושם במלואו.
נציגויות דיפלומטיות

אלבניה מחזיקה במקדוניה הצפונית שגרירות בסקופיה וקונסוליה כללית בביטולה.
מקדוניה הצפונית מחזיקה באלבניה שגרירות בטירנה וקונסוליה כללית בדורס.
ניקפורוס ברייניוס

| --- | --- |
 לידה:  המאה ה־11 אדירנה, האימפריה הביזנטית 
 פטירה:  1095 אדירנה, האימפריה הביזנטית 
 מדינה:  האימפריה הביזנטית 
 
ניקפורוס ברייניוס האב (ביוונית: Νικηφόρος Βρυέννιος) היה גנרל יווני ביזנטי שניסה לבסס את עצמו כקיסר בסוף המאה ה-11. בני דורו ראו בו את הטקטיקן הטוב ביותר באימפריה.
קריירה מוקדמת

ניקפורוס טיפס בהתמדה בשורות הצבא, עד כדי כך שהוא קיבל פיקוד חשוב על ידי רומנוס הרביעי בקרב מנזיקרט ב-1071. הוא פיקד על האגף השמאלי של הכוחות הביזנטים, והיה אחד הגנרלים הבודדים שהצליחו באותו קרב.
בשנים 1072–1073 הוא שימש כדוקס של בולגריה, שם הטיל מחדש את השליטה הביזנטית לאחר סדרה של התקוממויות, ולאחר מכן הועלה לתפקיד החשוב של דוקס של דירכאיום. בשנת 1077 לערך ניקפורוס, המושל לשעבר של דירכאיום, הזדעזע מההסכם של מיכאל השביעי עם הטורקים הסלג'וקים, לפיו נמסרו להם חלקים גדולים של אנטוליה, והחליט שמיכאל אינו יעיל ואינו כשיר. חולשתו של הקיסר, קמצנותם של שריו הראשיים, והגילוי שראש ממשלתו של מיכאל, ניקפוריצס, סימן אותו כיעד לחיסול, עודדו אותו לעשות ניסיון לעלות על כס המלכות.
המרד והמשך החיים

ניקפורוס כינס צבא של ולאכים, בולגרים, סלבונים, איטלקים, פרנקים, אוזים וכוחות ילידים מהפלופונסוס, בנובמבר 1077 הגיעו כוחותיו לחומות קונסטנטינופול. ללא דאגה לתושבי קונסטנטינופול, הוא הרשה לחייליו לבזוז ולשרוף את פרברי העיר. התנהגות חייליו יצרה התנגדות כה נחרצת לטענותיו, עד שמיכאל הנתעב אילץ אותו להסיג את המצור ולסגת לתראקיה, תוך שימוש בתירוץ של פלישת פצ'נגים לתראקיה ככיסוי.
חולשתו הפוליטית אפשרה לניקפורוס השלישי בוטניאטס להפוך לקיסר, והוא הציע לברייניוס את התואר קיסר אם ייכנע לו. ברייניוס סירב, ובוטניאטס שלח נגדו את אלכסיוס קומננוס הצעיר עם צבא המורכב מכוחות ילידים, פרנקים ופרשים טורקים. למרות שהחזיק בצבא עדיף באופן משמעותי, בקרב קלבריה, ליד נהר האלמירוס, הובס ברייניוס ונלכד. לאחר מכן הוא עוור. מאחר שהוא כבר לא היווה איום, ניקפורוס השלישי אפשר להחזיר לו את אחוזותיו ורכושו, והעניק לברייניוס תארים חדשים. ברייניוס כנראה פרש לבסיס שלו באדריאנופול. למרות עיוורונו, הוא הוביל את ההגנה על העיר מפני התקפת קומנים ב-1094/1095, בראשות מתחזה שטען שהוא קונסטנטין דיוגנס, בנו של רומנוס הרביעי דיוגנס, שמת ב-1073.
משפחתו

לברייניוס היה לפחות בן אחד. לא ברור אם הגנרל וההיסטוריון ניקפורוס ברייניוס הצעיר, שהיה נשוי לבתו של הקיסר אלכסיוס הראשון קומננוס, אנה קומננה, היה בנו או נכדו.
גוסטיבר

גוֹסְטִיבָר (במקדונית: Гостивар, להאזנה) היא עיר בצפון מערב מקדוניה הצפונית בשטח האזור הסטטיסטי פולוג, השוכנת 67 קילומטרים מהבירה סקופיה, 27 קילומטרים מטטובו ומצויה על תוואי הנהר וארדאר.
היסטוריה

מקור שניוני לקיומה של העיר מצוי בכתביו של טיטוס ליוויוס מהמאה ה-1 לפנה"ס בהקשר למסע מלחמה קדום שערך פרסאוס מלך מוקדון. בהמשך, נשלט האזור על ידי האימפריה הרומית והאימפריה הביזנטית. מהמאה ה-9 ועד ה-14 נשלט השטח לפרקים על ידי הממלכה הבולגרית הראשונה, הביזנטים וממלכת סרביה. השם "גוסטיבר" מוזכר לראשונה בכתבים סרביים מ-1313.
במחצית השנייה של המאה ה-14 נכבשה גוסטיבר על ידי צבאו של מוראט הראשון, סולטאן האימפריה העות'מאנית. העות'מאנים שלטו בעיר כ-550 שנים ולאחר תבוסתם במלחמת הבלקן הראשונה השתלטו הסרבים על העיר ובהמשך הוכללה בשטח סרביה מתוקף הסכם בוקרשט אשר חתם את מלחמת הבלקן השנייה. במהלך מלחמת העולם הראשונה נכבש האזור על ידי צבא ממלכת בולגריה ולאחר תבוסת הבולגרים נכללה העיר בשטחה של ממלכת יוגוסלביה. באפריל 1941 במהלך מלחמת העולם השנייה, נכבשה העיר על ידי הוורמאכט ונמסרה לחזקתה של בולגריה שהייתה בעלת בריתה של גרמניה הנאצית מתוקף חתימתה על ההסכם התלת-צדדי. ב-19 בנובמבר 1944 שוחררה העיר על ידי כוחותיו של יוסיפ ברוז טיטו והיא נכללה בהמשך בשטחה של יוגוסלביה. ב-1991 לאחר פירוק יוגוסלביה ועם הקמת מקדוניה, נכללה גוסטיבר בשטחה.
היסטוריה > לאחר הקמת מקדוניה

רוב תושבי גוסטיבר הם מוסלמים ממוצא אלבני שטענו לקיפוח ודיכוי של השלטונות ועובדה זו הובילה למתיחות אתנית ולעימותים עם התושבים הנוצרים וכוחות הביטחון. כוחות הביטחון מצידם נקטו ביד קשה בדיכוי המהומות והעניין הגביר את התסיסה המתמשכת בעיר.
ביולי 1997 פרצו הפגנות המונים בגוסטיבר וטטובו. המפגינים הניפו את דגלי אלבניה וטורקיה ותלו אותם על מבני ציבור. כוחות מיוחדים של המשטרה המקדונית הגיעו לעיר ופיזרו את ההפגנות תוך שימוש באש חיה. 4 מפגינים נהרגו, כ-70 נפצעו ומאות נעצרו. ב-2001 פרץ מרד חמוש של המיעוט האלבני במקדוניה שמנה כרבע מאוכלוסיית המדינה. התחוללו קרבות בין הצבא המקדוני למורדים והמהומות לא פסחו על גוסטיבר. בלחצו של האיחוד האירופי נחתם הסכם אוחריד ובמסגרתו הוענק שוויון זכויות לתושבים ממוצא אלבני. עם זאת נותרה מתיחות גלויה בין המיעוט האלבני לשלטונות.
ב-2012 פרצו מהומות על רקע אתני ברחבי מקדוניה בין מוסלמים לנוצרים וזאת לאחר ששני גברים ממוצא אלבני נורו בידי המשטרה בגוסטיבר.
דמוגרפיה

מבחינת נתוני מפקד האוכלוסין שנערך ב-2002 עולה, כי 47.1 אחוזים מהתושבים היו ממוצא אלבני, 33.2 אחוזים ממוצא מקדוני, 12.7 אחוזים ממוצא טורקי, 5.3 אחוזים בני רומה ו-1.7 אחוזים היו בני לאומים שונים. מבחינת התמהיל המגדרי עולה, כי 48.88 מהאוכלוסייה היו גברים ו-51.2 אחוזים היו נשים. 66.1 אחוזים מהתושבים היו מוסלמים סונים ו-33.1 אחוזים היו נוצרים אורתודוקסים.
הערות שוליים

↑  מהומות אתניות במקדוניה: עשרות עצורים ופצועים, באתר ynet, 13 במרץ 2012
↑  נתוני מפקד האוכלוסין במקדוניה ל-2002, באתר stat.gov.mk, אוחזר ב-24 בינואר 2014 (באנגלית).
↑  תמהיל אתני של אוכלוסיית מקדוניה ב-2002, באתר stat.gov.mk, אוחזר ב-24 בינואר 2014 (באנגלית).
↑  נתוני אוכלוסין במקדוניה 1948 - 2002, באתר makstat.stat.gov.mk אוחזר ב-24 בינואר 2014 (באנגלית).
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007475832805171  LCCN: n2004043922  NKC: ge489626  VIAF: 125691670   WorldCat (עם VIAF): 125691670
פרגולה

ערך זה עוסק במבנה חוץ בגן שנועד להצללה. אם התכוונתם לשיר, ראו .
פרגולת ורדים בגני קיו, לונדון
פרגולה או מִצְלָלָה היא מבנה חוץ חסר קירות, שתקרתו היא משטח הצללה מישורי. בדרך כלל, פרגולות ממוקמות בגינות ומטרתן ליצור פינה מוצלת או שביל מוצל. פרגולות נתמכות על ידי עמודים אנכיים, שעליהם מונחות קורות צולבות. לעיתים קרובות מגדלים בסביבתן צמחים מטפסים שנכרכים מסביב למבנה, על מנת להעניק לפרגולה מראה טבעי יותר.
היסטוריה > מקור

המילה "פרגולה" מקורה בלטינית מאוחרת, ומתייחסת לחלקו התחתון המוצל של הגג, במקום שבו פוגש את הקיר. המונח האנגלי הושאל מאיטלקית. באיטלקית, המונח "פרגולה" הוזכר בשנת 1645 על ידי הסופר ג'ון אוולין (אנ') בקלויסטר של טריניטה דיי מונטי ברומא. הוא השתמש במונח כדי לתאר ציד ארנבות בפרגולה שנבנתה ליד העיר סולסברי לשם כך.
בשנת 1498, לאונרדו דה וינצ'י עיטר באמצעות פרגולה את סלה דלה אס (אנ') של קסטלו ספורצסקו (אנ') במילאנו, כדי להעניק אשליה של כיכר גדולה. הוא השתמש בפרגולה שהייתה מורכבת מענפים של שישה עשר עצי תות ענקיים השזורים זה בזה כדי ליצור אולם קבלה בעל תקרה מקומרת. הפרויקט הוזמן על ידי הדוכס ממילאנו, לודוביקו ספורצה.
היסטוריה > גנים היסטוריים

האופי המלאכותי למראה של הפרגולה גרם לה להיעלם בסגנונות הגינון הנטורליסטיים של המאות ה-18 וה-19. עם זאת, פרגולות נאות המורכבות מקורות צולבות חזקות ומוצבות על עמודי אבן לבנים, היו מאפיין של הגנים שתוכננו בסוף המאה ה-19 ובתחילת המאה העשרים על ידי סר אדווין לוטינס וגרטרוד ג'קיל.
פרגולה גדולה במיוחד שעוצבה על ידי תומאס מאוסון עבור הוויקונט ויליאם לבר (אנ') מוצגת בגנים בהמפסטד. הפרגולה בוורוצלב (אנ') תוכננה בשנת 1911 והפכה לאתר מורשת עולמית של אונסק"ו בשנת 2006.
היסטוריה > פרגולות מודרניות

בעת המודרנית, פרגולות נבנות מחומרים שונים מאלו שהן היו נבנות מהם בעבר. החומרים המודרניים הנמצאים בשימוש הם עץ, ויניל, פיברגלס, אלומיניום ופוליוויניל כלוריד (CPVC), במקום עמודי לבנים או אבן. פרגולות עץ נבנות מעץ עמיד בפני מזג אוויר, כגון ארז אדום מערבי או, בעבר, מעץ סקוויה נאה. העץ נצבע או מטופל בחומרים משמרים. שימוש בחומרים אחרים לא דורש צביעה שנתית כמו פרגולת עץ, וייצור מחומרים כאלו יכול להפוך את הפרגולה לחזקה ועמידה אף יותר מאשר פרגולת עץ.
תיאור > תכונות וסוגים

פרגולה היא מבנה חוץ היוצר שביל מוצל, מעבר או אזור ישיבה. הפרגולה מורכבת מעמודים אנכיים התומכים בדרך כלל בקורות צולבות ובסריג (אנ').
פרגולה היא סוג של גזיבו, וככזו היא עשויה להופיע במגוון צורות. בין היתר היא יכולה להיות מחוברת לבניין, לשמש כהגנה למרפסת פתוחה או לקשר בין ביתנים.
פרגולות יכולות לקשר בין מבנים, או להימשך מדלת הבניין לגן פתוח, למרפסת או לבריכה. פרגולות שאינן צמודות לבית או למבנה אחר, מספקות פינת ישיבה המאפשרת לחוש בריזה. הפרגולה חוסמות את אור השמש הישיר ומאפשרת להיחשף אליו בצורה מתונה.
ישנן פרגולות שגדלים עליהן צמחים מטפסים.
תיאור > מנהרות ירוקות

בשלהי ימי הביניים ובתקופת הרנסאנס המוקדמת, השתמשו במנהרות ירוקות כדי ליצור מרחבים מוצלים. אלו היו עשויים מצמחים גמישים שנקשרו יחד בראשם ליצירת סדרה של קשתות. מסביב לקשתות גדלו צמחים מטפסים כדי ליצור מעבר קריר ומוצל, שיכול להישאר יבש יחסית בזמנים גשומים. המנהרות הירוקות היו אבותיהן הקדומים של הפרגולות.
בווילה לה פטראיה, אחת מהווילות של משפחת מדיצ'י בטוסקנה, ישנן מספר מנהרות ירוקות שיוצרות תבנית שניתן לצפות בה מהמרפסת הממוקמת מעל למנהרות.
גלריה

פרגולה מכוסה בבוגונוויליה
פרגולה מכוסה בגפן נוי
סמטה עם פרגולה מכוסה גפנים במרכז הכפר קוילני, קפריסין
פרגולה מכוסה ויסטריה בבית פרטי באלבמה
פרגולה אוסטרלית טיפוסית עם מסגרת פלדה
ראו גם

פטיו
סורג (אדריכלות)
הערות שוליים

↑  מִצְלָלָה, באתר האקדמיה ללשון העברית
↑  תקנות התכנון והבנייה (עבודות ומבנים הפטורים מהיתר), תשע"ד-2014, באתר www.nevo.co.il
↑  Which Pergola Is Right for You? | Fox News, web.archive.org, ‏2018-09-11
↑  pergola | Etymology, origin and meaning of pergola by etymonline, www.etymonline.com (באנגלית)
↑  Diary and Correspondence of John Evelyn, F.R.S., 22 February 1645.
↑  Rocky Ruggiero, Ph.D., Episode 142 - Leonardo da Vinci's Sala delle Asse, Rocky Ruggiero, ‏2021-10-06 (באנגלית אמריקאית)
↑  UNESCO World Heritage Centre, Centennial Hall in Wrocław, UNESCO World Heritage Centre (באנגלית)
↑  How to Build a Free Standing Pergola, Ron Hazelton Online (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007536195405171  GND: 4126310-8  LCCN: sh85099845  NKC: ph136645 
קרני קשת מהמאה התשע עשרה שאורכן 180 מטרים, מחוז ליאז', בלגיה
פרגולה מודרנית בכיכר, בניקסים, ספרד
מנהרה ירוקה עשויה מחומרים מודרניים, מיראבלגרטן, זלצבורג
אליעזר פופקו

| --- | --- |

 לידה:  1886 ראדין, בלארוס 
 פטירה:  1961 (בגיל 75 בערך) פילדלפיה, ארצות הברית 
 השכלה:  ישיבת טלז 
 תקופת הפעילות:  ?–1961 
 
רבי אליעזר פופקו (18 במרץ 1886 – 23 בספטמבר 1961) היה רבה הראשי של קהילת יהודי וועליזש ברוסיה, ורב קהילת עץ חיים בפילדלפיה.
חייו

אליעזר נולד בראדין, ליטא, לחיים יהושע השל ולבלומה לבית אברמוביץ. בצעירותו למד בישיבת טלז. בשנת תרס"ז נישא לפעשה חיה, בתו של רבי יעקב משה ספיר, רבה של קנא שליד וילנה ולאחר מכן של סרטוב.
הוא נסמך לרבנות בשנת 1908, וכיהן במשך עשרים וארבע שנים כרבה הראשי של קהילת יהודי וליז' שברוסיה. במשך שנות פעילותו כרב ברוסיה, נשפט הרב פופקו פעמיים בשנות השלושים של המאה ה-20, בעקבות טענה כי הוא מפר את מדיניות הדת של ברית המועצות ונידון לשנתיים בכלא בסיביר. בפועל הוא ריצה רק חלק מהעונש, בשל שתדלנות של רבנים מארצות הברית.
בשנת 1931, היגר הרב פופקו לארצות הברית, שם שימש כרב בקהילות בהאוורהיל, מסצ'וסטס ופרובידנס, רוד איילנד. בהמשך בשנת 1942 מונה לרב קהילת עץ חיים בפילדלפיה. כן שימש כנשיא כבוד וחבר בוועד המנהל של אגודת הרבנים של ארצות הברית וקנדה.
ארבעת בניו הגדולים נשלחו ללמוד בישיבת ראדין אצל רבי ישראל מאיר הכהן (חפץ חיים). בניו מילאו תפקידים רבניים בעולם היהודי.
הרב פופקו נפטר בעת שאושפז במרכז הרפואי אלברט איינשטיין בפילדלפיה ב-23 בספטמבר 1961. 
אשתו פעשה חיה, נפטרה ב-1976 בגיל 87.
משפחתו

בנו, הרב ברוך אהרן פופקו, היה רב בפיטסבורג, פנסילבניה, ונשיא המזרחי בארצות הברית, ומחברם של מאמרים, ספרים ואנתולוגיות רבות.
בנו הרב חיים יצחק פופקו, שימש רב בברוקלין וסגן נשיא אגודת הרבנים, וממנהיגי אגודת הרבנים דארצות הברית וקנדה.
חתנו הוא הרב מרדכי סאוויצקי, "העילוי מלידא", שהיה רב אב"ד בוסטון, חיבר עשרים ושתיים חיבורים על התלמוד.
בנו, רבי ראובן פופקו פרסם ספר בשם תורת ראובן בפילדלפיה בשנת 1940, ובו הסכמה חמה מאת רבי איסר זלמן מלצר. נפטר צעיר לימים.
בתו, ריסיה (שושנה) נפטרה ב-2009, נישאה לרב גדליה דב שוורץ
בנו, הרב אברהם אריה פופקו רב קהילה בפילדלפיה.
בנו, הרב מרדכי פופקו שימש אף הוא כרב קהילה בפילדלפיה.
בנו, הרב שלמה פופקו רב בקולומבוס שבאוהיו, בג'קסונוויל שבפלורידה ובקהילת "חובבי תורה" בקראון הייטס, ניו יורק.
הערות שוליים

↑  רנד, אשר זלקא, תולדות אנשי שם חלק א, באתר היברובוקס
צ'אנג-אה 4

| --- | --- |

צ'אנג-אה 4 והרובר יוטו 2 על הירח
 מידע כללי
 סוכנות חלל:  סוכנות החלל הסינית
 מפעיל:  מינהל החלל הסיני 
 תאריך שיגור:  7 בדצמבר 2018 
 משגר:  צ'אנג ז'נג 3B
 אתר שיגור:  מרכז שיגור הלוויינים שיצ'אנג
 משימה
 סוג משימה:  נחתת ורובר
 מסלול:  מסלול הילה 
 אתר נחיתה:  מכתש פון קראמן
 תאריך נחיתה:  3 בינואר 2019 02:26 UTC
 משך המשימה הכולל:  7 בדצמבר 2018 – הווה (12 חודש) 
 מידע טכני
 משקל:  הרבה
 גובה:  רובר: 1.5 מטר
 קישורים חיצוניים
 מספר קטלוג לוויינים:  43845
 מאגר המידע הלאומי:  2018-103A
 
הצד הרחוק של הירח, לפעמים נקרא "הצד האפל" של הירח, מאחר שרובו לא נראה לעין מכדור הארץ בשל נעילת גאות.
צ'אנג-אה 4 (במנדרינית: 嫦娥四号) היא משימה סינית לחקר הירח שהשיגה את הנחיתה הראשונה על הצד הרחוק של הירח, ב-3 בינואר 2019. לוויין לממסר תקשורת שוגר לראשונה למסלול סביב נקודת לגראנז' במאי 2018. הנחתת הרובוטית והרובר יוטו-2 שוגרו ב-7 בדצמבר 2018 ונכנסו למסלול סביב הירח ב-12 בדצמבר 2018. הנחתת נחתה בצד הרחוק של הירח ב-3 בינואר 2019 בשעה 02:26. בכך הפכה לחללית הראשונה אי פעם שנחתה בצד הרחוק של הירח.
המשימה היא המשכה של משימת צ'אנג-אה 3, שהייתה המשימה הסינית הראשונה שנחתה על הירח. החללית נבנתה במקור כגיבוי לצ'אנג-אה 3 והפכה זמינה לשיגור לאחר שצאנג-אה 3 נחתה בהצלחה ב-2013. תצורת צ'אנג-אה 4 הותאמה כדי להתאים למשימה החדשה. כקודמיה, המשימה נקראת בשם צ'אנג-אה, אלת הירח הסינית.
סקירה

משימת לונה 3 הסובייטית, ששוגרה בשנת 1959 הייתה המשימה הראשונה שהצליחה לצלם את הצד הרחוק של הירח והייתה החללית הסובייטית השלישית להישלח לירח.
המשימה הסינית לחקר הירח נועדה להתבצע בשלושה שלבים מצטברים בהתאם להתקדמות הטכנולוגית: הראשונה הייתה להגיע למסלול סביב הירח, משימה שהושלמה על ידי צ'אנג-אה 1 ב-2007 וצ'אנג-אה 2 ב-2010; השנייה הייתה לנחות ולנדוד על פני הירח, שהתבצעה על ידי צ'אנג אה 3 ב-2013 וצ'אנג-אה 4 בינואר 2019; השלישית היא לאסוף דגימות מהירח ולשלוח אותם לכדור הארץ. המשימות העתידיות צ'אנג-אה 5 וצ'אנג-אה 6 צפויות ליישם מטרות אלה. מטרת התוכנית הוא להקל על אכלוס הירח ובניית מושבות ירח. על פי התוכנית זה אמור להתבצע בשנות השלושים של המאה ה-21, בין 2030 ל-2039 ואולי לבנות מאחז סמוך לקוטב הדרומי של הירח. התוכנית החלה לשלב השקעה פרטית של אישים וארגונים בפעם הראשונה, מהלך שמטרתו להאיץ את קצב החדשנות ופיתוח חלל, תוך הפחתת עלויות ייצור וקידום שיתוף פעולה ומערכות יחסית צבאיות–אזרחיות.
צ'אנג אה 4 תוכננה לשיגור ב-2015 במסגרת השלב השני של תוכנית חקר הירח. אבל המשימה סבלה מעיכובים ושוגרה סוף סוף ב-7 בדצמבר 2018, 18:23 בשעון מקומי. החללית נכנסה למסלול ירחי ב-12 בדצמבר 2018, 08:45 (על פי זמן אוניברסלי מתואם). אפסיד המסלול היה לרדת ל-15 ק"מ ב-30 בדצמבר 2018, 00:55 UTC.‏ הנחיתה התרחשה ב-3 בינואר 2019 בשעה 02:26 UTC‏.
משימה זו תנסה לקבוע את הגיל והרכב האזור הנחקר על הירח, כמו גם לפתח טכנולוגיות הנדרשות בשלבים מאוחרים יותר של התוכנית.
מטרות

אתר הנחיתה של המשימה הוא מכתש אשר נקרא אגן איטקן, מכתש זה הוא מכתש גדול מאוד שנוצר באירוע התנגשות קדום של אסטרואיד על הירח. כיום המכתש מגיע לעומק של כ-13 קילומטר ומעריכים כי עוצמת הפגיעה ככל הנראה חשפה את קרום הירח ואת חומרי המעטפת. אם המשימה תצליח לחקור את חומרים אלו, נוכל לקבל השקפה חסרת תקדים במבנה הפנימי של הירח ובמקורותיו. המטרות המדעיות הספציפיות הן:
למדוד את טמפרטורת פני השטח של הירח לאורך המשימה.
לחקור את המרכיבים הכימיים של אבני הירח ואדמת הירח באזורים אלה.
לערוך תצפית רדיו אסטרונומית בתדר נמוך באמצעות רדיו-טלסקופ.
חקר הקרן הקוסמית
חקר העטרה של השמש ומאפייני הקרינה שלה.
אתר הנחיתה

אתר הנחיתה הוא מכתש בשם פון קרמן אשר נמצא באזור אגן איטקן של קוטב הדרום (South Pole-Aitken Basin) על הצד הרחוק של הירח שטרם נחקר על ידי נחתות. לאתר חשיבות סמלית, כמו גם ערך מדעי. תיאודור פון קרמן היה המנחה של צ'יין שואה-סן, מייסד תוכנית החלל הסינית, במהלך לימודי הדוקטורט שלו.
הנחתת נחתה בשעה 02:26 UTC ב-3 בינואר 2019 והפכה לחללית הראשונה לנחות על הצד הרחוק של הירח. יוטו-2 נפרס מאוחר יותר באותו יום.
תגליות

בפברואר 2020 פורסמו תוצאות בדיקות עומק שביצע מכ"ם חודר קרקע על יו-טו. על פי ממצאי הבדיקה עומק שכבת הרגולית במכתש הוא כ-40 מטר - עמוק פי 4 ממה ששיערו המדענים בתחילה. 13 המטרים העליונים מכילים חומר נקבובי-גרגרי ומתחתיו סלעים שגודלם עד מטרים בודדים ולמטה יותר שכבה ובה רבדים של חלקיקים עדינים וגסים. בניגוד לתחזיות המוקדמות המכ"ם לא איתר סלעי בזלת שנוצרו מהיתוך הקרקע בפגיעת המטאוריט שיצר את המכתש, השערת החוקרים היא שהעדר הבזלת היא תוצאת בליה שעבר הסלע במיליוני השנים מאז היווצרות המכתש.
ראו גם

חקר הירח
תוכנית החלל הסינית
צ'אנג-אה 1
מקפת לסקר הירח
לונר פרוספקטור
SMART 1
צ'אנדריאן 1
הערות שוליים

↑  Lyons, Kate. "Chang'e 4 landing: China probe makes historic touchdown on far side of the moon" (באנגלית). The Guardian. נבדק ב-3 בינואר 2019. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  This map shows exactly where China landed its Chang'e-4 spacecraft on the far side of the moon. Dave Mosherand and Shayanne Gal, Business Insider. 3 January 2019.
↑  "China successfully lands Chang'e-4 on far side of Moon".
↑  China Prepares for Breakthrough Chang'e 4 Moon Landing in 2018. Sputnik News, 31 December 2017.
↑  China lays out its ambitions to colonize the moon and build a "lunar palace". Echo Huang, Quartz. 26.8.2018.
↑  China’s moon mission to boldly go a step further. Stuart Clark, The Guardian 31.12.2017.
↑  "China Outlines New Rockets, Space Station and Moon Plans". Space. 17 במרץ 2015. ארכיון מ-1 ביולי 2016. נבדק ב-27 במרץ 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Ouyang Ziyuan portrayed Chang E project follow-up blueprint". Science Times. 9 בדצמבר 2011. ארכיון מ-3 בפברואר 2012. נבדק ב-25 ביוני 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "China's Moon rover awake but immobile". Nature Publishing Group. 19 במרץ 2013. ארכיון מ-23 במרץ 2014. נבדק ב-25 במרץ 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  China launches historic mission to land on far side of the moon Stephen Clark, Spaceflight Now. 7 December 2018.
↑  "China's Chang'e-4 probe decelerates near moon". Xinhua. 12 בדצמבר 2018. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "China's Chang'e-4 probe changes orbit to prepare for moon-landing". XinhuaNet. 30 בדצמבר 2018. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Jones, Andrew (31 בדצמבר 2018). "How the Chang'e-4 spacecraft will land on the far side of the Moon". GBTIMES. אורכב מ-המקור ב-2019-01-02. נבדק ב-2019-01-04. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  China’s Moon Missions Are Anything But Pointless. Paul D. Spudis, Air & Space Smithsonian. 3 January 2017.
↑  Ye, Peijian; Sun, Zezhou; Zhang, He; Li, Fei (2017). "An overview of the mission and technical characteristics of Change'4 Lunar Probe". Science China Technological Sciences. 60 (5): 658. doi:10.1007/s11431-016-9034-6.
↑  "China Plans First Ever Landing On The Lunar Far Side". Space Daily. 22 במאי 2015. אורכב מ-המקור ב-2015-05-26. נבדק ב-26 במאי 2015. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Hsue-Shen Tsien". Mathematics Genealogy Project. נבדק ב-7 בדצמבר 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Chang'e 4: China probe lands on far side of the moon". The Guardian. 3 בינואר 2019. נבדק ב-3 בינואר 2019. {{cite news}}:  (עזרה)
↑   המדינה הראשונה שהגיעה לצד הרחוק של הירח חושפת מה טמון מתחת לפני הקרקע, באתר הארץ, 5 במרץ 2020
צ'אנג-אה 4 - נחתת (חץ שמאלי) ורובר (חץ ימיני) על פני הירח (צילום נאס"א, 8 בפברואר 2019)
ח'אלד בן אל-וליד

ח'אלד בן אל-וליד (בערבית: خالد بن الوليد, מכונה גם: سيف الله المسلول – סיף אללה אל-מסלול, שפירושו: חרבו השלופה של אללה; נולד בשנת 584 במכה, מת ב-642 בחומס) היה מצביא מוסלמי ערבי ואחד מבני לווייתו של הנביא מוחמד. הוא נחשב לאחד המצביאים הגדולים בהיסטוריה, לא הובס מעולם, ומילא תפקיד מפתח בשלבים הראשונים של הקמת האימפריה המוסלמית.
נעוריו

ח'אלד בן אל-וליד נולד בסביבות שנת 584 במכה. אביו היה וליד בן אל-מוע'ירה (אנ'), מנהיגם של בני מח'זום (אנ') משבט קורייש, שהיו אחראים על הלחימה בשבט. כבר כילד הפך ח'אלד לאחד הפרשים הטובים בשבטו, שנחשב לטוב שבשבטי ערב. לצד הרכיבה רכש ח'אלד ידע גם במקצועות הלחימה השונים ולמד להשתמש ברומח, כידון, חרב וחץ וקשת. עד מהרה הפכה החרב להיות כלי הנשק המועדף עליו.
תקופת מוחמד

ח'אלד בגר ונודע בקרב שבטו ביכולות הלחימה שלו. עם ביסוס האסלאם היו תומכיו של מוחמד מעורבים במספר קרבות עם אנשי מכה הפגאנים שלא הסכימו לקבל על עצמם את הדת החדשה. ח'אלד היה זה שבזכות תושייתו הצבאית הצליח להפוך על פיו את קרב אוחוד, שנראה בתחילה כתבוסה של הקוריישים. הוא עצמו התאסלם רק בעקבות הסכם חודייביה בשנת 628, אך לאחר שקיבל על עצמו את האסלאם התנצל אישית בפני מוחמד על מעשיו, וביקש ממנו שיתפלל עבורו למחילת האל. מאותו יום ואילך לחם לצד האסלאם.
קרב מואתה

שלושה חודשים לאחר שהגיע ח'אלד לאל-מדינה שלח מוחמד שליח אל הע'סאנים כשבידו איגרת עבור מנהיגם שקראה לו להתאסלם. כשעבר השליח במ֫וּאְתַה (אנ') הוא נתפס ונרצח על ידי מנהיג הע'סאנים שׁוּרַחְבִּיל בן עַמְר (אנ'), אף שהיה מקובל כי שליחים דיפלומטיים נהנים מחסינות מפני התקפות. הידיעות על המקרה עוררו את זעמם של המוסלמים במדינה, ומשלחת ענישה התארגנה במהרה כנגד הע'סאנים. מוחמד מינה את זייד בן חרית'ה (אנ') לעמוד בראש הכוח, ואת ג'עפר בן אבי טאלב לסגנו. לסגנו של ג'עפר התמנה עבדאללה בן רוואחה (אנ'). רק במקרה שכל השלושה ייהרגו ניתנה סמכות למשתתפי משלחת העונשין לבחור מקרבם מנהיג חילופי. לאחר שכל שלושת המפקדים נהרגו, בחרו 3,000 הלוחמים ששרדו בח'אלד למפקדם, והאחרון פיקד עליהם במהלך קרב מואתה נגד הכוחות הביזנטיים והערבים הע'סאנים.