להט"ב ונצרות
היסטוריה של הומוסקסואליות בנצרות > נצרות קדומה

לפני עליית הנצרות, מספר פרקטיקות הומוסקסואליות היו קיימות בקרב הקבוצות, עם דרגה מסוימת של קבלה חברתית ברומא העתיקה וביוון העתיקה, כגון פדרסטיה או אזרח רומאי שניהל מערכת יחסים מינית עם עבד. חלק מהחוקרים תפסו את ההתנגדויות של פאולוס ואנשי דת נוצרים חשובים אחרים כמופנות לפרקטיקות אלו, בעוד חוקרים אחרים ראו את התנגדויות נגד ההומוסקסואליות בכללותה.
ב-"דיאלוג על האהבה" של פלוטרכוס, המכונה "ארוטיקוס" (Erotikos), יש שיקוף של ערכי התקופה הרומית, במילותיו של פלוטרכוס:
"המאהב האצילי של היופי לוקח חלק באהבה בכל מקום שבו הוא רואה מצוינות וכשרון טבעי נעלה ללא קשר לאיזשהו שוני בפרטים הפיסיולוגים"
וכן כי
"אנו רואים בגברים המוצאים הנאה בכניסה פסיבית כפרקטיקה המבטאת את הדרגה הנמוכה ביותר של המידות הרעות"
עמדת הכנסייה שואבת מאבות הכנסייה. המסמך הנוצרי הקדום ביותר מחוץ לברית החדשה, הדידאכה (Didache), שנכתב בסוף המאה הראשונה או תחילת המאה השנייה לספירה, פותח רשימה של חטאים חמורים עם המשפט:
"לא תרצח, לא תנאף, לא תבצע פדרסטיה..."
אריסטידסט איש אתונה (Aristides of Athens), בן המאה השנייה, אמר כי התיאורים של היוונים על האלים שלהם כי:
"חלק מהם הפכו עצמם לבעלי חיים כדי לפתות את גזע הנשים בנות התמותה, ואחרים זיהמו את עצמם על-ידי משכב עם גברים"
תיאופילוס איש אנטיוכיה (Theophilus of Antioch) בן המאה השנייה כתב:
"לבלתי מאמינים, המתעבים את האמת וממרים אותה, אך מצייתים לעוול, כאשר הם מלאים בנאפופים וגילוי עריות ומעשים הומוסקסואלים וחמדנות ועבודת אלילים חסרת ריסון, ולכן מנת חלקם תהיה זעם וכעס, מצוקה ויגון, ולבסוף האש הנצחית"
קלמנס מאלכסנדריה, גם הוא בן המאה השנייה, כתב כי אלוהים:
"אסר את כל סוגי הנישואים הבלתי חוקיים, וכל הפרקטיקות הבלתי הולמות, והאיחוד של נשים עם נשים וגברים עם גברים"
בזיליוס הגדול איש קיסריה בן המאה הרביעית כתב:
"מי שאשם בבלתי ראוי עם זכרים, יהיה תחת אותו הדין ואותו הזמן כמו הנואפים"
בדרשה הרביעית על האיגרת אל הרומאים, טוען הבישוף יוחנן כריסוסטומוס במאה הרביעית כי מעשים הומוסקסואלים גרועים יותר מרצח והם כה מבזים שהם מהווים סוג של עונש בפני עצמו. בנוסף טען שהם מעליבים את הטבע עצמו. הנאה ממעשים שכאלו הופכת אותם לגרועים יותר
"שכן לו הייתי רואה אדם רץ ערום, גופו מלוכלך ברפש, והוא אינו מכסה את עצמו, והוא שמח במצבו, לא הייתי שמח יחד איתו, אלא מקונן על כך שהוא לא תופס את מעשיו מלאי הבושה"
הוא מוסיף
"אין דבר יותר חסר ערך מאשר גבר המסרסר עצמו לדבר עבירה. שכן לא רק הנשמה, אלא גם הגוף שמקבל יחס דומה, מושפל, ודינו שיהיה נע ונד בכל מקום"
אולם הוא מדגיש שפאולוס לא התייחס לשני גברים המאוהבים זה בזה, אלא לאלו שנשרפים בתאוותם האחד כלפי השני. הוא מסביר את ההתייחסות של פאולוס באיגרת אל הרומאים:
"הוא לא כתב שהם התאהבו אחד בשני [ארוס] או שהיו מלאי תשוקה אחד כלפי השני, אלא שהם נשרפו בתאבון שלהם אחד לשני"
עוד אמר כי:
"דבר עוד יותר בזוי מ[יחסים בין גברים], הוא מתי שאפילו הנשים מחפשות אחרי יחסי מין כאלו, שכן להן צריך להיות יותר בושה מלגברים"
ההיסטוריון ג'ון בוסוול טוען כי המנהג של אדלפופויסיס (Adelphopoiesis) המאחד שני אנשים מאותו המין כ"אחים/אחיות רוחנים/רוחניות", אפשר מוצא בהיתר לאהבה רומנטית ומינית בין זוגות חד מיניים. בוסוול הצביע גם על הקודשים סרגיוס ובאכוס (Sergius and Bacchus), שהאיקונה שלהם מציגה את שניהם עומדים ביחד עם ישו בניהם או מאחוריהם. ביקורת על טענה זו של בוסוול גורסת כי האיחוד שנוצר היה כמו אחוות דם, וכי אייקונה זו היא דוגמה טיפוסית לשני קדושים שמסרו את נפשם על קידוש האמונה יחד, עם דמותו הרגילה של ישו המופיעה על גבי איקונות דתיות רבות. לכן אין כאן כל אינדיקציה שאיקונת סרגיוס ובאכוס מייצגת חתונה. בוסוול מציין כי ההתייחסות לסרגיוס ולבאכוס הייתה כאל ארסטאי (erastai) בכתבי היד היווניים, מילה המקבילה למאהבים.
הקאנון ה-16 של מועצת הכנסייה (סינוד) אנקירה שהתקיימה במאה ה-4 לספירה קבעה עונש של לפחות 20 שנה למי "יבצע את הבלתי הגיוני". בזמן שבו עונש זה נכתב, הוא התייחס ליחסי מין עם בעלי חיים, לא להומוסקסואליות. אולם תרגומים לטינים מאוחרים תרגמו את המילה כך שהיא כוללת הן יחסי מין עם גברים והן יחסי מין עם בעלי חיים.
אוגוסטינוס, אבי הכנסייה, כתב בספרו "וידויים":
"יש לסלוד מן המעשים המגונים הנוגדים לטבע, ולהעניש את עושיהם תמיד ובכל מקום: כאלה היו מעשיהם של אנשי סדום".
המקורות הנוצריים הן שקישרו בין הומוסקסואליות לבין מה שהתרחש בסדום.
בתקופת קונסטנטינוס ב־342 לספירה נקבע במשפט הרומי כי גבר שייקח את התפקיד הפסיבי של כלה (במקום להתחתן כשווה עם גבר אחר) דינו עונש מוות. ב-390 לספירה הורה תאודוסיוס הראשון לשרוף זונות ממין זכר בפומבי. ב-544 לספירה הכליל יוסטיניאנוס הראשון את החוק על כל מי שיהיה מעורב ביחסי מין הומוסקסואליים ללא תלות בנסיבות.