איבר על שבב
איברים שהודמו

ריאה

מערכת איבר על שבב מדמה פעילות של היחידה הבסיסית של הריאה, שהיא הממשק בין הנים לנאדית. הושם דגש רב על יצירת מערכת המדמה במידת האפשר את המצב הפיזיולוגי של ריאה אנושית, בדגש על הדמיה מבנית, תפקודית ומכנית נאותה.
ממברנה מלאכותית אלסטית מצופה בשכבת תאי אפיתל של נאדית, מצידה האחד, ושכבת תאי אנדותל של הנים, מצידה השני, יכולה לדמות את ממשק הנים לנאדית. הממברנה נתונה במבנה בו היא מהווה חציצה בין מערכת מיקרופלואידית בה זורם גז הנשימה מן הצד בו הממברנה מצופה בתאי האפיתל ומערכת זרימת דם מהצד בו הממברנה מצופה בתאי אנדותל.

חשיבות של שבבים אלה היא ביישומם בחקר מחלות דלקת ריאתית וזיהום פולמנארי ובמחקר טוקסוקולוגי של פעילות הריאות בהשפעת נשימת רעלנים.



לב

חוקרים הצליחו לייצר מערכת מיקרופלואידית המכילה קרדיומיוציטים, שתפקידם בחיה השלימה לייצר אותות המווסתים את קצב פעילות הלב. בבניית "לב על שבב" החוקרים נתקלו לא אחת בבעיות בחיקוי התכווצות ותגובות אלקטרופיזיולוגיות, בשל מורכבות פיתוח מערכת שאינה סטטית.
כליה

קבוצות מחקר שונות פועלות להדמות תאים כלייתיים ונפרונים במכשירים מיקרופלואידיים.
כיום ישנן מספר תוכניות מחקר לדימות הנפרון המהווה את היחידה הבסיסית של הכליה, התקנים אלו נקראו "נפרון על שבב".
ישנם שני כיוונים עתידיים ל"כליה-על שבב": א. מחקר על תפקוד פיזיולוגי של הכליה כאיבר. ב. פתוח "כליה על שבב" כחלק מהמאמצים לפתח כליה מלאכותית, אשר תוכל בבוא העת לפצות על אי-ספיקה של כליה אנושית. הרצון להיפטר מן הסרבול והקושי במכונות דיאליזה גורמת להשקעת מאמצים בפיתוח כליה מלאכותית באמצעות תהליכי מזעור. הצפי לעתיד הוא פיתוח כליה מלאכותית קטנה, ניידת ואף בת־השתלה.
עורק

מערכות מיקרופלואידיות המדמות את התגובות הפיזילוגיות של עורקים צפויות לשמש מערכת בדיקה של השפעת תרופות על המערכת הקרדיו-ווסקולארית וגם בחקירת השינויים הפתולוגיים החלים בעורקים.
מחלות קרדיו-ווסקולאריות נגרמות, לעיתים קרובות, על ידי שינויים קטנים במבנה ובתפקוד של כלי דם קטנים. פיתוח של "עורק על שבב" יאפשר ליצור מערכת המדמה רכיבים זעירים ורגישים כאלו. ואכן, כיום כבר ישנם מערכות עורק על שבב המכילים תאי שריר חלקים ותאים אנדותליים.
כבד

מערכות "כבד על שבב" נמצאות בפיתוח בכמה קבוצות מחקר שכבר הצליחו לפתח שבבים המדמים יחידות תפקודיות בכבד הכוללות בין השאר הפטוציטים (תאי כבד), פיברובלסטים, תאי אנדותל ותאי סינוס של כיס המרה.
פיתוח נוסף הוא בתחום מחקר פתוגנים. קבוצת מחקר הצליחה לייצר "כבד על שבב” הבנוי מתצורה תלת-ממדת של תאים הפטוציטיים. המחקר שלהם התמקד במחזור החיים של הווירוס הפטיטיס C, הגדל בתאי כבד. נקודת הצלחה בעבודתם היא עקיפת הצורך להשתמש בתרביות תאים סרטניים (הפאטומה), שאינם מדמים כהלכה את הפעילות התקינה של האיבר.
עין

פותחה מערכת תרבית רקמה על שבב לגידול מיקרו-רקמות דמויי-קרנית, היכולות לשמש לסריקת רעילות של תרופות. בפיתוח זה השתמשו במצע PDMS שעליו שתי שכבות של קולגן ויטריג'ל (CV) המשמשים כמצע לייצור רקמת האפיתל של הקרניות. מקבעים את ה-CV על השבב על ידי דה-הידרציה בעזרת וואקום, כאשר חלקו של הקולגן ישמש לתמיכה במבנה הקרנית וחלקו פונקציונלי בשבב. השלמת התהליך מבוצעת על ידי רה-הידרציה של הקולגן אשר יוצרת כעין-ג'ל אשר מהווה את הבסיס לתרבית תאי הקרנית. שתי שכבות של קולגן שימשו בסיס ליצירת רקמת אפיתל דו-שכבתית על ידי חיבור תאי האפיתל לכל אחת משכבות הקולגן. בתווך הוכנס הנוזל ותאי סטרומה המחברים בין שתי שכבות האפיתל. לאחר מכן ניתן להסיר את הרבדים של הקולגן אשר אין בהם צורך ונועדו רק לתמיכה מבנית לייצור הרקמה ולבצע בדיקות שונות על רקמת הקרנית. בחנו את יעילות המערכת על ידי ביצוע מבחן חדירות אפיתליית (TEP) כדי לראות את עמידותם ושלימותם של המיקרו-קרניות שנוצרו. השיטה הזו בעלת פוטנציאל להחליף את מבחן דרייז (draize test) שמשתמש בארנבות לבחינת רגישות העין לחומרים שונים.
מוח

מההיבט המחקרי, המוח הוא האיבר המורכב ביותר באדם. המחקר במידול "מוח על שבב” מתמקד כיום בהדמיית מאפיינים מוגדרים של תפקוד מוחי; לדוגמה – ממשק אקסון-גליה.
חוקרים מטקסס ייצרו שבב המאפשר לחקור ממשקים בין-תאיים במוח. הם רצו ליצור מערכת שבה יוכלו לחקור את תהליך המיאלינציה באקסונים של תאי עצב. מיאלינציה הוא תהליך שבו האקסונים נעטפים במיאלין, שהוא חומר דיאלקטרי החשוב לתפקודם של תאי העצב. בתחילת תהליך המיאלינציה האקסונים חסרי-המיאלין מתפשטים מהסומה של תא העצב ויוצרים מגע עם תא אחר במוח ואז מתחילה המיאלינציה. החוקרים עבדו עם תאי עצב ממערכת העצבים המרכזית אשר עוברים מיאלינציה על ידי תאי גליה מסוג אוליגודנדרוציטים. ככל הנראה ההשפעה כאן היא הדדית: בהתחלה האקסון גורם לאוליגודנדרוציט להתמיין לתא אוליגודנדרוציט בוגר ואז המיאלינציה מתרחשת.
בשבב שנבנה הניחו החוקרים את הסומה בבארית אחת ואת האוליגודנדרוציטים בבארית אחרת וביניהם יצרו תעלה שדרכה יוכלו האקסונים להתפשט. הפרדה זו נעשתה כדי לדמות מצב שבו אקסונים עוברים אינטראקציה עם אוליגודנדרוציטים במרחק רב מן הסומה, כך שהסומה אינה משפיעה על אינטראקציה זו. לאחר חודש של גידול התאים יחד ראו שהאקסונים התפשטו דרך התעלות והם אכן הצליחו להגיע אל תאי הגליה. בכך הם הכתירו כהצלחה את השבב כמערכת המאפשרת לחקור אינטראקציית אקסון-גליה.
סרטן על שבב

תהליך התפתחות סרטן מושפע רבות מהסביבה שבה מתפתח הגידול ומהמיקרו-סביבה שבתוך הגידול. היכולת לזהות ולהבין תהליכים תאיים ומולקולאריים ברקמה סרטנית קשה ומוגבלת בשל מחסור בתרביות המדמות כיאות את הסביבה הטבעית של הגידול ואת התהליכים הפיזיולוגיים אשר בו. ייצור מערכות "סרטן על שבב" יכול לסייע בדימות תופעות ברמת הרקמה תוך שמירה על תכונותיה של הרקמה ברמת המיקרו, כגון נוכחות אותות תאיים על ידי מתן חומרים כימיים בריכוזים מדויקים, שמירת התפקוד של המטריצה החוץ תאית ושימור התכולה התוך-תאית הטבעית של תאי הסרטן.
מספר מערכות איבר על שבב נבנו עד כה על מנת לגדל רקמות סרטניות לשם מחקר רפואי. חלקן נועדו לבחון את הגדילה של הרקמה הסרטנית וחלקן נועדו לדמות פעילות פתופיזיולוגית שלה, כדוגמת אנגיוגנזה או תנועת גרורות. כמובן, בשתי השיטות ניתן לבחון את ההשפעה של מצבים ביוכימיים ספציפיים והשפעה תרופתית על הרקמה הסרטנית.
בכך תאפשר טכנולוגיית "סרטן על שבב" להמשיך את פיתוח המחקר הin vitro באופן שידמה את הגידול והפעילות הטבעית של הרקמה הסרטנית.