stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
סינרגיה
הערות שוליים

↑  פעולות משורשים מורחבים, באתר האקדמיה ללשון העברית, ‏6 בינואר 2013
↑  synergy | Origin and meaning of synergy by Online Etymology Dictionary, www.etymonline.com (באנגלית)
↑  האנציקלופדיה של הרעיונות - סינרגיה, באתר האנציקלופדיה של הרעיונות
↑  Dunglison, Robley Medical Lexicon Blanchard and Lea, 1853
↑  Henri Mazel, La Synergie Sociale... (French Edition), Nabu Press. (בצרפתית)
↑  Margaret Werth, The Joy of Life: the Idyllic in French Art, circa 1900, University of California Press, 2002, עמ' 51
↑  Lester Frank Ward, Glimpses of the Cosmos, volume VI (1897–1912), G.P. Putnam and Sons, 1918, עמ' 358
סלע ויליאמסון (אנטארקטיקה)

ערך זה עוסק בסלע בסמוך לאי רוס שבאנטארקטיקה. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
|  נתונים גאוגרפיים |
| --- | --- |
 מיקום:  ים רוס 
 קואורדינטות:  77°27′S 169°15′E﻿ / ﻿77.45°S 169.25°E﻿ / -77.45; 169.25
 נתונים מדיניים
  (למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיסלע ויליאמסון(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיסלע ויליאמסון
 
סלע וילימסון (באנגלית: Williamson Rock) הוא סלע בולט, בסמוך לחוף הצפוני של האי רוס, שבאנטארקטיקה.
הסלע ממוקם 7 קילומטרים צפונית מערבית לכף קרוזייה.
היסטוריה > גילוי ומיפוי הסלע

הסלע התגלה וצולם על ידי המשלחת האנטארקטית הבריטית (משלחת טרה נובה) אשר חקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1910–1913, בפיקודו של רוברט פלקון סקוט.
היסטוריה > מקור השם

סקוט נתן לסלע את שמו.
הסלע קרוי על שמו של תומאס ס. וילימסון (Thomas S. Williamson), מהצי המלכותי הבריטי, שהיה ימאי ונגד בספינות שליוו את המשלחות של סקוט בשנים 1901–1904 ו- 1910–1913.
לקריאה נוספת

• Defense Mapping Agency 1992, , P 390
הערות שוליים

↑  גאזט השמות האנטארקטיים הרשמי של ניו זילנד
↑  גאזט השמות האנטארקטיים הרשמי של ארצות הברית
1 2 3 4 5  מידע גאוגרפי והיסטורי
1 2 3 4  מידע היסטורי
ספרינט קיאק

ספרינט קיאק
ספרינט קיאק הוא ספורט שנערך במים שקטים. השייט יושב שפניו קדימה ומשתמש במשוט כפול כדי להניע את קיאק קדימה. תחרות הספרינט קיאק נערכה לראשונה באולימפיאדת 1936.
היסטוריה ועיצוב

בסירות ישנו לעיתים הגה אשר נמצא במעטפת הסירה. ההגה נשלט על ידי רגלי השייט. הסירה מועצבת כך שהשייט יושב בתוכה ולא עליה, בניגוד לגלשן.
| סירות | K1 | K2 | K4 |
| --- | --- | --- | --- |
| אורך מקסימלי בס"מ | 520 | 650 | 1100 |
| משקל מינמלי ב-ק"ג | 12 | 18 | 30 |
צוותים או יחידים מתחרים במסלולים של 200 מ', 500m מ', 1000 מ' או 5000 מ' והזוכה היא הסירה הראשונה שחוצה את קו הסיום.
בתחרות של מספר שייטים בתוך הסירה K1 מסמל אדם אחד בקיאק, K2 זוג ו- K4 צוות של ארבעה.
קיאק K-3 פותח בדרום אפריקה לשימוש במרתון נהר הדגים.
כיום קיאקים בדרך כלל עשויים מרכיבים קלים מאוד כמו קבלר, סיבי פחמן או פיברגלס, אבל בעבר הסירות היו עשויות עץ. הם צרים, מאוד לא יציבים ויקרים. הקרן של הסירה בדרך כלל ברוחב הירכיים של השייט ודורשת מהשייט לכופף את הרגליים בסירה. קרן זו מאפשרת זווית ארוכה וצרה המפחיתה את הגרר.
הערות שוליים

↑  "Canoe Sprint". International Canoe Federation. אורכב מ-המקור ב-2010-10-08. נבדק ב-18 ביולי 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Rules for Canoe Sprint" (PDF). ICF. אורכב מ-המקור (PDF) ב-2014-07-26. נבדק ב-22 ביולי 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "K3 world record for Fish Canoe Marathon". אורכב מ-המקור ב-2016-03-03. נבדק ב-18 ביולי 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
סיגנום לאודיס (עיטור צבאי)

| --- | --- |

  
 פרטים
 מדינה:  האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 נוסד:  12 במרץ 1890 
 
סיגנום לאודיס או מדליית ההצטיינות הצבאית (בלטינית ובהונגרית: Signum Laudis (בגרמנית: Militär-Verdienstmedaille) הוא עיטור צבאי שנוסד על ידי מלך הונגריה פרנץ יוזף הראשון, שהוא פרנץ יוזף הראשון, קיסר אוסטריה.
לפני הקמתו היה זה רק ציון לשבח בכתב, אך מאז הקמתו כעיטור לווה במדליית הצטיינות כ"סימן גלוי", ועם הכתובת "SIGNUM LAUDIS" בגב המדליה התייחסה לכך. בתחילה ניתן היה להעניק את מדליית ההצטיינות לקצינים בלבד. בימי שלום היא הוענקה על רקע סרט אדום רגיל, ורק במלחמה הוצמד לה סרט הצלב הצבאי.
היסטוריה של ההכרה

העיטור נוסד ב-12 במרץ 1890 על ידי פרנץ יוזף הראשון, עם דרגה יחידה. לפני כן, קצינים בעלי ביצועים יוצאי דופן זכו להכרה בכתב, אליה נוספה גם מדליה מאותו היום ואילך. לאלו שזכו לציון לשבח בעבר, הוענק רטרואקטיבית מדליית ההצטיינות. בהתחלה, קצינים יכלו לקבל אותו, ובימי שלום הוא היה על רקע צבע אדום אחיד. מדליות ההצטיינות שהוענקו בזמן מלחמה ובזמן השלום הותר לענוד יחד, אבל קצינים שלא היו סדירים ביחידות לוחמות יכלו לענוד אותם רק על סרט אדום עד 1915.
היסטוריה של ההכרה > תולדות ההכרה מ-1911 עד 1918

מה-26 במרץ 1911, העיטור הפך לרב-דרגי והוצגו מדליית ההצטיינות הצבאית הכסף ומדליית ההצטיינות הצבאית ארד, תוך שמירה על גרסת המדליה הצבאית (הדרגה הגבוהה ביותר). התארים הוענקו גם על שני סוגי סרטים, וניתן לענוד את גרסאות המלחמה והשלום יחד, אך הענקת מדליית הכסף לאחר דרגת הארד גרמה לכך שהעונד נאלץ להסיר את הדרגה הנמוכה יותר.
על בסיס תקנות שהוכנסו מ-7 באפריל 1914 ניתן היה לענוד את המדליות בעלות הדרגים השונים בו-זמנית ומ-1915 היו זכאים לסרט המלחמה גם קצינים שלא היו סדירים ו/או ביחידות לוחמות שקיבלו גם את סרט המלחמתי.
מאפריל 1917 הוענק מדליית ההצטיינות הצבאית על ידי השליט החדש קרל הראשון, קיסר אוסטריה כשהיא הייתה מקושטת בדמותו של קרל וגם הכתר הקדוש ההונגרי שהוצב ליד הכתר הקיסרי.
היסטוריה של ההכרה > ההכרה לאחר 1918

עם הדחתו של בית הבסבורג, פסקה הענקת העיטור בהונגריה. גם ענידת העיטור נאסרה לזמן מה, אך ממלכת הונגריה, המערכת שנישאה את המורשת האוסטרו-הונגרית, איפשרה זאת מאוחר יותר.
ציון העוצר, שנוסד על ידי מיקלוש הורטי בשנת 1922, נשא רבים מהמאפיינים של מדליית ההצטיינות הצבאית.
היעדר עיטורים צבאיים הונגריים החיה את הסיגנום לאודיס במאי 1939. נוצרה מחדש האפשרות להעניק אותו כעיטור צבאי על הסרט או בחרבות.
מצטיינים מכובדים (חלקי)

אויגן, הארכידוכס אוסטריה
הארכידוכס פרידריך. דוכס טשן
אויגן בייר (Eugen Beyer)
אדוארד פון בהם-ארמולי
סבטוזר בורוייביץ'
פרדיננד השני. Cavallar von Grabensprung
קונרד פון הוצנדורף
אנגלברט דולפוס
הברון הרמן קבש יועץ סודי אימפריאלי ומלכותי.
אלכסנדר לר (Alexander Löhr)
ארתור פלפס (Artur Phleps)
מיקלוש הורטי, אדמירל לימים עוצר ממלכת הונגריה.
סטפן סרקוטייץ' פון לובצ'ן
מיאצ'יסלב סמורווינסקי
Józef Zając
גאורג פון טראפ
לאיוש פטריק
גוטפריד פון בנפילד
פוקורני הרמן - גנרל
הרמן סנקובסקי
קרל טרשצ'יאנסקי פון נאדוש
אמיל קלרמן
מאמרים קשורים

פאלריסטיקה
סדר ענידת המדליות של האימפריה האוסטרו-הונגרית לפי המצב ב-1918
סדר ענידת המדליות של האימפריה האוסטרו-הונגרית לפי המצב ב-1939
סדר ענידת העיטורים של הונגריה לפי המצב ב-1944
הערות שוליים

1 2 3 4  "Die Militaer-Verdienstmedaille A Katonai Érdemérem". A Magyar Királyi Honvédség története és felszerelése 1867-1945. militiahungarorum.extra.hu. אורכב מ-המקור ב-2009-03-12. נבדק ב-2010-05-31.
1 2 3  dr. Szentváry-Lukács János. "Signum Laudis Katonai Érdemérem". akm.jjsoft.hu. אורכב מ-המקור ב-2009-07-06. נבדק ב-2010-05-31.
↑  Turisták Lapja (1932. évi 7-8. szám)
מדליית כסף צבאית. עם דיוקנו של קרל ועל סרט מלחמתי
מדליית הצטיינות צבאית גדולה עם חרבות
מסמך הענקה בגרמנית
בקו אחד הסיגנום לאודיס, הגרסה האזרחית, ואחריה הגרסה הצבאית וגרסת המלחמה המעוטרת בחרבות סרט
מדליית זהב גדולה של הכתר ההונגרי משנת 1929
עיטור קטן של מדליית הזהב הגדולה של הכתר ההונגרי
סינרגיה (להקה)

| --- | --- |
 מוקד פעילות:  ישראל ישראל
 תקופת הפעילות:  מ-2002
 סוגה:  רוק, נו-מטאל
 חברת תקליטים:  הד ארצי
 www.synergia.co.il
 חברים
 רון הופמן - שירה וקלידים  רועי גפן - שירה וגיטרות גיא באר - גיטרה תומר מייזנר - תופים עירון שבתאי - גיטרה בס
 חברים לשעבר
 אריאל "ביבס" ברנסון (גיטרה) (2002-2004)  בנואה נחייסי (גיטרה) (2004-2018)  אורי רז (תופים) (2002-2006) איתן רז (תופים) (2006-2007) 
 
סינרגיה היא להקת רוק ישראלית. הלהקה קיימת מאז שנת 2002, והוציאה חמישה אלבומי אולפן.
דיסקוגרפיה

צועקים על אהבה (2005)
מרגיש אחר (2006, פלטינה)
השתקפות (2008)
סינרגיה אקוסטית - עם רמי קלינשטיין (2009)
חתום באש (2012)
הערות שוליים

↑  אור ברנע, בתופים, במחולות, באתר ynet, 9 בדצמבר 2007
↑  מערכת וואלה!, הליקון‏, בכורה: סקאזי ו-Void מארחים את סינרגיה, באתר וואלה, 26 ביולי 2009
| פרס עמ"י |
| --- | --- | --- |
| תגלית השנה | מאיה בוסקילה (פריצת השנה, 2005) • שירי מימון (זינוק השנה, 2006) • בית הבובות (תגלית השנה, 2006) • קרן פלס (2007) • רן דנקר ועילי בוטנר (2008) |  |
| זמר השנה | אהוד בנאי (2005) • עברי לידר (2006) • הראל סקעת (2007) • עידן יניב (2008) |  |
| זמרת השנה | מאיה בוסקילה (2005) • מירי מסיקה (2006) • נינט טייב (2007) • מירי מסיקה (2008) |  |
| הרכב השנה | הדג נחש (2005) • בית הבובות (2006) • סינרגיה (2007) • סינרגיה (2008) |  |
| אלבום השנה | ענה לי (2005) • מטרופולין (2006) • בעזרת הג'אם (2007) • פורטה (2008) |  |
| שיר השנה | "מי אוהב אותך יותר ממני" - ארקדי דוכין (2005) • "הוא" - איזבו ושוטי הנבואה (2006) • "ואת" - הראל סקעת (2007) • "זה ששומר עליי" - שרית חדד; "בואי נעזוב" - רן דנקר ועילי בוטנר (2008) |  |
| קליפ השנה | "שירת הסטיקר" - הדג נחש (2005) • "Perfect Cure" ‏- My Second Surprise‏ (2006) • "עם הזמן" - אביב גפן (2007) • "מכונת השירים הגדולה" - חמי רודנר (2008) |  |
| במאי השנה | ליאור מולכו (2005) • עמית עייני וקובי פלשמן (2006) • אסף בילט (2007) |  |
| תרומה מיוחדת למוזיקה העברית | שמוליק קראוס (2005) • אריק איינשטיין (2006) • שלמה ארצי (2008) |  |
| קטגוריות נוספות | די.וי.די השנה: משינה (2005) • "שבלול" - חבורת לול (2006) • מלחין השנה: ארקדי דוכין (2005) • תמלילן השנה: אהוד בנאי (2005) • צלם הקליפים של השנה: ניתאי נצר (2005) • מופע השנה: עברי לידר (2006) • חביבי הקהל: סינרגיה (2008) |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007496256605171  BnF: cb13778328c (data)  MusicBrainz: 393f8f3a-417a-4723-8a27-215c8a2f7f6c  VIAF: 133812115   WorldCat (עם VIAF): 133812115
סיסוריים

| סיסוריים |
| --- | --- |
 
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: מקריני סנפיר
מחלקה:: מקריני סנפיר
סדרה:: שפמנונאים
משפחה:: סיסוריים
שם מדעי
 Clariidae ‏בליקר, 1858

סיסוריים (שם מדעי: Clariidae), היא משפחה של דגי מים מתוקים מסדרת השפמנונאים החיים בנהרות ברחבי אסיה.
דגים אלו יכולים להגיע לאורך של 2 מטר ולהם סנפירים קטנים, זנב מפוצל וראשים ענקיים בעלי שפמים ישרים. הם חשים בתנועה סביבם על ידי שפמיהם. רבים מהם כהים ומוסווים במים והם יכולים לנשום אוויר.
הם חיים בטבע בנהרות ואגמים מטורקיה וסוריה עד לסין ולבורנאו. הם צמודי קרקעית וחיים בנהרות מלאי סחופת, בשל כך קשה להבחין בהם במקרים רבים.
המין שפמנון תניני ענק הוא מין ענקי המגיע לאורך 2 מטר וחי בנהרות דרום מזרח אסיה. מאמינים שדג זה ניזון מאנשים ששוחים בנהר.
סוגים

שפמנון תניני (Bagarius)
Gagata
Gogangra
Nangra
Sisor
Glyptothorax
Chimarrichthys
Creteuchiloglanis
Exostoma
סוג ומין יחיד Glaridoglanis andersonii
Glyptosternon
Myersglanis
Oreoglanis
Parachiloglanis
Pareuchiloglanis
Pseudexostoma
Pseudecheneis
Pseudolaguvia
סינרמה

ערך זה עוסק בטכניקה קולנועית. אם התכוונתם לאולם הסינרמה בתל אביב, ראו .
שרטוט המציג כיצד מוקרן סרט בשיטת סינרמה באמצעות שלושה מקרנים
סצנה מהסרט This Is Cinerama - הסרט הראשון שהופק בשיטת סינרמה
סינרמה היא טכניקה לצילום והקרנה של סרטי קולנוע, באמצעות שימוש במקביל בשלוש מכונות הקרנה של 35 מילימטר, המקרינות בצורה מסונכרנת על-גבי מסך רחב במיוחד שצורתו קעורה. השם "סינרמה" הוא סימן מסחר. טכניקה זו היא אחת מכמה שצמחו בשנות ה-50 של המאה ה-20 כמענה של תעשיית הקולנוע לתחרות הגוברת מצד הטלוויזיה.
מסך ההקרנה של שיטת סינרמה, במקום להיות משטח רציף כמו רוב המסכים, עשוי ממאות רצועות אנכיות בודדות של חומר מסך מחורר, כל אחת ברוחב של כ-22 מ"מ, כאשר כל רצועה פונה בזווית כלפי הקהל, כדי למנוע מאור המפוזר מקצה אחד של המסך המעוקל להשתקף על פני המסך ולשטוף את התמונה בקצה הנגדי.
היסטוריה ומפרט טכני

שיטת "סינרמה" הומצאה על ידי פרד וולר (1886–1954) אך נשארה כניסוי במעבדה במשך מספר שנים, עד שמספר יזמים השקיעו בפיתוחה, והפיקו הדגמה מסחרית של סינרמה בתיאטרון בברודוויי, ב-30 בספטמבר 1952. הסרט שכותרתו הייתה "This is Cinerama" התקבל בהתלהבות. המילה "סינרמה" נבחרה כי היא הלחם של המילים "סינמה" (קולנוע) ו"פנורמה". השיטה הוצגה כמה חודשים אחר כך בפסטיבל הקולנוע בקאן, במאי 1953.
מערכת הצילום של "סינרמה" השתמשה בשלוש מצלמות 35 מ"מ שלובות, המצוידות בעדשות 27 מ"מ, בערך באורך המוקד של העין האנושית. כל מצלמה צילמה שליש מהתמונה מצולמת בתבנית חוצה, המצלמה הימנית מצלמת את החלק השמאלי של התמונה, המצלמה השמאלית מצלמת את החלק הימני של התמונה והמצלמה המרכזית מצלמת ישר קדימה. שלוש המצלמות הותקנו כיחידה אחת, שנקבעו על 48 מעלות זו לזו. תריס מסתובב יחיד מול שלוש העדשות הבטיח חשיפה סימולטנית לכל אחד מהסרטים. שלוש המצלמות הזוויות צילמו תמונה שהייתה לא רק ברוחב של פי שלושה מסרט רגיל, אלא כיסתה קשת של 146 מעלות, קרוב לשדה הראייה האנושי, כולל ראייה היקפית. התמונה צולמה והוקרנה ב-26 פריימים לשנייה ולא ב-24 הרגילים.
בנוסף לזווית ההקרנה החדשנית, "סינרמה" היה אחד השיטות הראשונות בה נעשה שימוש בצליל מגנטי רב-ערוצי. המערכת, שפותחה על ידי אחד המשקיעים במיזם, כללה שבע רצועות צליל המכוונות לפריסת רמקולים הדומה לשיטת ה-SDDS המודרנית יותר. מאחורי המסך היו חמישה רמקולים, שניים בצד והאחורי של האולם עם מהנדס סאונד שמכוון את הצליל בין רמקולי הסראונד לפי תסריט. המקרנים ומערכת הקול סונכרנו על ידי המערכת.
למערכת סינרמה היו כמה חסרונות ברורים. אם אחד משלושת הסרטים נקרע, היה צריך לתקן אותו בדיוק רב. אחרת, היה צריך לחתוך את הקטעים משלושת הסרטים האחרים (שני סרטי התמונה הנוספים פלוס סרט הפסקול) כדי לשמור על הסנכרון. השימוש בעדשות זום היה בלתי אפשרי, מכיוון ששלוש התמונות לא יחפפו במהלך השוט. אולי המגבלה הגדולה ביותר של התהליך היא שהתמונה נראית טבעית לצופה, רק מתוך "נקודת זהב" מוגבלת למדי. מחוץ לנקודה זו, התמונה יכולה להיראות מעוותת עבור הצופה.
המערכת גם דרשה קצת אלתור מצד מפיקי הסרטים. לא ניתן היה לצלם שום סצנה שבה כל חלק מהסצנה היה קרוב למצלמה, מכיוון ששדות הראייה כבר לא נפגשו בדיוק. יתר על כן, לכל צילום תקריב היה עיקול ניכר במפרקים בין שלוש התמונות. כמו כן, היה קשה לצלם שחקנים מדברים זה עם זה כששניהם צולמו, מכיוון שכאשר הם הביטו זה בזה כשצולמו, התמונה שהתקבלה הראתה שהשחקנים נראים מסתכלים זה על פני זה, במיוחד אם הם מצולמים במצלמה אחרת. במאים מוקדמים עקפו את הבעיה האחרונה בכך שצילמו כל פעם שחקן אחד וחתכו ביניהם. במאים מאוחרים יותר תכננו מראש איך להציב את השחקנים וליצור צילום טבעי. כל שחקן נדרש לא להביט בחברו לסצנה, אלא במקום אחר שנקבע מראש.
בשנים הראשונות תיאטראות קיימים הותאמו להצגת סרטי סינרמה, בשנים 1961 ו-1962 עיצבה ובנתה חברה מנברסקה, שלושה תיאטראות "סופר-סינרמה" עגולים כמעט בדנבר, קולורדו; פארק סנט לואיס, מינסוטה; ואומהה, נברסקה. הם נחשבו לאולמות הטובים ביותר בהם ניתן לצפות בסרטי סינרמה. התיאטראות תוכננו על ידי האדריכל ריצ'רד ל. קרוותר מדנבר, חבר במכון האמריקאי לאדריכלים. בהמשך נבנו כעוד מספר אולומות ברחבי העולם שהתאמו מראש לשיטה.
במחצית השנייה של שנות ה-60 פתחו גרסאות חדשות שהשתמשו במצלמה אחת בלבד. אולם בסך הכל צלמו מעט מאוד סרטים בשיטת "סינרמה" ובגרסאות המאוחרות שלה, היא נכשלה מסחרית בתחילת שנות ה-70 נפסק השימוש בה.
שיטת סינרמה בישראל

מספר יזמים ביקשו להקים אולם קולנוע בשיטת סינרמה בישראל, בסוף שנות ה-50 ותחילת שנות ה-60, בתל אביב, חיפה, ונתניה. אך כל התוכניות לא יצאו לפועל. בנוסף, שיטת "סינמסקופ" המתחרה, הייתה פשוטה יותר ליישום והפעלה וצברה פופולריות בישראל.
בשנת 1966 חתם לבסוף יוסף אפשטיין על הסכם עם תאגיד "סינרמה" העולמי, להקמת בית קולנוע בשיטה זו, במימון בנק פויכטוונגר שגם היה בבעלותו. ביולי 1966 נחנך אולם "הסינרמה" בתל אביב, עם הקרנת הסרט "שבעת פלאי תבל". פחות משנה אחר כך, במאי 1967, נקלע אפשטיין לפשיטת רגל. "בנק פויכטוונגר" שמימן את המיזם קרס, ואפשטיין אף נידון לשש שנות מאסר ביולי 1969. אולם "הסינרמה" בתל אביב, המשיך לפעול כבית קולנוע אך לא הקרין סרטים בשיטת סינרמה, מאחר שלא הופקו יותר סרטים בשיטה זו.
ראו גם

סינמסקופ
סינאורמה
הערות שוליים

1 2  מה מקור שמו של מועדון הסינרמה, חדשות, 23 ביולי 1987
↑  דנה דינרי, פסטיבל הסרטים בקאן, על המשמר, 19 במאי 1953
↑  אפרים ירון, זוהי סינרמה, זמנים, 8 במרץ 1955
↑  סינרמה בחיפה, על המשמר, 4 במרץ 1959
↑  ד. פוקס: לא יועלו המסים בנתניה, הארץ, 28 בפברואר 1960
↑  4 בתי קולנוע חדשים בתל אביב, זמנים, 30 באוקטובר 1955
↑  מסך ."סינרמה" הגדול בעולם יוקם בת"א, הצופה, 19 באפריל 1966
↑  יוסף לפיד, מי אתה יוסף אפשטיין, מעריב, 27 בינואר 1967
↑  "שבעת פלאי תבל" - חונכים את הסינרמה, למרחב, 17 ביולי 1966
↑  צו לפירוק חמש חברות של אפשטיין, מעריב, 9 במאי 1967
↑  מונה מפרק לחב' "זירהטרון", למרחב, 1 בפברואר 1968
↑  יוסף צוריאל, ביהמ"ש העליון החמיר עונשם של מנהלי בנק פויכטוונגר, מעריב, 14 ביולי 1969
נתן רוטנשטרייך

.
| --- | --- |

 לידה:  31 במרץ 1914 סמביר, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 פטירה:  11 באוקטובר 1993 (בגיל 79) ירושלים 
 מקום קבורה:  הר המנוחות 
 מקום לימודים:  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 מוסדות:  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 תחומי עניין:  פילוסופיה, פוליטיקה, תרגום לעברית 
 עיסוק:  בלשן, סופר, פוליטיקאי, מתרגם, פילוסוף, מרצה באוניברסיטה, פובליציסט 
 מדינה:  ישראל 
 פרסים והוקרה:  פרס ישראל (1963) פרס ביאליק (1991) פרס טשרניחובסקי 
 
נתן רוטנשטרייך (31 במרץ 1914 – 11 באוקטובר 1993) היה פרופסור לפילוסופיה ורקטור של האוניברסיטה העברית. ממקימי האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים. חתן פרס ישראל במדעי הרוח לשנת תשכ"ג (1963).
ביוגרפיה

רוטנשטרייך נולד בעיירה סאמבור שבגליציה. אביו, אפרים פישל רוטנשטרייך, היה מנהיג מוכר בתנועה הציונית בפולין וכיהן כציר ציוני בפרלמנט הפולני, עד עלייתו לארץ ב-1932. לאחר עלייתו היה חבר הנהלת הסוכנות היהודית ויזם מפעלים כלכליים.
בנעוריו הצטרף לתנועת הנוער הציונית- חלוצית "גורדוניה". חברי התנועה היו מחויבים להגשמה: עלייה ארצה והצטרפות להתיישבות הקיבוצית, אולם הנהגת התנועה החליטה לאפשר לו ללמוד באוניברסיטה העברית בירושלים. עם עלייתו בשנת 1932, בגיל 18, החל את לימודיו, ובחופשותיו עבד בחקלאות בקיבוץ חולדה.
בשנת 1938 קיבל תואר דוקטור. הוא השתלם באוניברסיטת שיקגו והצטרף לסגל החוג לפילוסופיה באוניברסיטה העברית ב-1950. בשנים 1958–1962 כיהן כדיקן הפקולטה למדעי הרוח ובשנים 1965–1969 כרקטור האוניברסיטה.
נמנה עם מקימי האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים ובעת פטירתו היה סגן הנשיא שלה. היה בין הפעילים בהקמת הוועדה לתכנון ולתקצוב של המועצה להשכלה גבוהה, והיה היו"ר הראשון שלה.
פרסם 80 ספרים ויותר מאלף מאמרים בשפות שונות. בנוסף הרבה לכתוב מאמרים בעיתונות היומית ולהשתתף בשיח הציבורי.
היה מיוזמי ומנסחי מכתב בקשת החנינה עבור אדולף אייכמן, יחד עימו חתמו על המכתב הפרופסורים מרטין בובר, הוגו ברגמן, עקיבא ארנסט סימון ואחרים.
אחיו היה עורך הדין יהושע רוטנשטרייך.
ארכיונו האישי מופקד במחלקת הארכיונים בספרייה הלאומית.
פרסים

1954 – פרס טשרניחובסקי
1963 – פרס ישראל במדעי הרוח
1991 – פרס ביאליק לחוכמת ישראל
הנצחה

הוועדה לתכנון ותקצוב של המועצה להשכלה גבוהה ייסדה מפעל מְלַגות לדוקטורנטים מצטיינים במדעי הרוח בכל האוניברסיטאות בארץ הנושא את שמו. בירושלים ישנה כיכר על שמו ליד תיאטרון ירושלים, בבאר שבע ישנו רחוב על שמו לציון תרומתו לביסוסה של אוניברסיטת בן-גוריון בבאר שבע. כמו כן ספריית המכון הטכנולוגי בחולון נקראת על שמו.
ספריו > בעריכתו

האנציקלופדיה העברית, כללית, יהודית וארצישראלית. ירושלים-תל אביב: חברה להוצאת אנציקלופדיות בע"מ, תש"ט-תשנ"ה.
ספר דב סדן: קובץ מחקרים מוגשים במלאת לו שבעים וחמש שנה. המערכת: שמואל ורסס, נתן רוטנשטרייך, חנא שמרוק. ירושלים; תל אביב: הקיבוץ המאוחד, תשל"ז.
דת התבונה ממקורות היהדות/ הרמן כהן; תרגם צבי וויסלבסקי (שערים טו-כב בתרגום חנוך קלעי), ערכו הוסיפו הערות שמואל הוגו ברגמן ונתן רוטנשטרייך; פרקי מבוא וחתימה סיני אוקו ויוסף בן שלמה. ירושלים: מוסד ביאליק, תשל"ב, 1971.
דת ומדע: קובץ מאמרים והרצאות/ יצחק יוליוס גוטמן; תרגם שלום אש, ערכו שמואל הוגו ברגמן ונתן רוטנשטרייך. ירושלים" מאגנס, תשט"ו, 1955.
מבחר מאמרים/ אדמונד הוסרל; ערוך בידי שמואל הוגו ברגמן ונתן רוטנשטרייך. ירושלים: מאגנס, האוניברסיטה העברית, תשי"ב, 1952.
הגות: תשורה לשמואל הוגו ברגמן במלאת לו ששים שנה/ עורכים: מרטין בובר ונתן רוטנשטרייך. ירושלים: החברה הפילוסופית, תש"ד.
ספריו > תרגום לעברית

הדת בגבולות התבונה בלבד/עמנואל קאנט:תרגם והוסיף מבוא והערות נתן רוטנשטרייך. ירושלים: מוסד ביאליק, תשמ"ו, 1985.
לשלום הנצחי: שרטוט פילוסופי/ עמנואל קאנט. תרגמו, הוסיפו מבוא והערות: שמואל הוגו ברגמן ונתן רוטנשטרייך. ירושלים: מאגנס, האוניברסיטה העברית, תשל"ו, 1976.
ביקורת כוח השיפוט/ עמנואל קאנט; תרגמו והוסיפו מבוא והערות שמואל הוגו ברגמן, נתן רוטנשטרייך. ירושלים: מוסד ביאליק, תשכ"ט.
ביקורת התבונה המעשית/ עמנואל קאנט; תרגמו והוסיפו מבוא והערות שמואל הוגו ברגמן, נתו רוטנשטרייך. ירושלים: מוסד ביאליק, תשל"ג.
ביקורת התבונה הטהורה/ עמנואל קאנט. תרגמו והוסיפו מבוא ונספחים שמואל הוגו ברגמן, נתן רוטנשטרייך; העריכה הסגנונית: פרופ' דב סדן. ירושלים: מוסד ביאליק, תשכ"ו.
מסה על הפילוסופיה הטרנסצנדנטלית/ שלמה מימון; מתורגם וערוך בידי שמואל הוגו ברגמן ונתן רוטנשטרייך. ירושלים: חברה להוצאת ספרים על-יד האוניברסיטה העברית, תש"א, 1941.
ספריו > ביבליוגרפיה

יוסף גלרון-גולדשלגר (עורך), ביבליוגרפיה של כתבי נתן רוטנשטרייך, מוסד ביאליק, 2010. (הספר בקטלוג ULI)
הערות שוליים

↑  הר הצופים, הצופה, 1 במאי 1940
↑  צבי צמרת, כשאנשי הרוח ביקשו לחון את אדולף אייכמן, באתר מידה, 28 בינואר 2016.
↑  ארכיון נתן רוטנשטרייך, בספרייה הלאומית
↑  מלגות לדוקטורנטים מצטיינים, באתר המועצה להשכלה גבוהה
↑  שאלות ותשובות על מלגת רוטנשטרייך, באתר לימודים בישראל
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007267388005171  PLWABN: 9810677369205606  BIBSYS: 90136693  BNE: XX1037484  BnF: cb11987957n (data)  CiNii: DA00448355  GND: 104336331  ISNI: 0000 0001 0868 4919  LCCN: n79007753  LNB: 000050363  NKC: mub20211119703  NLA: 35464215  NLK: KAC199623563  NTA: 069675805  RERO: 02-A003763435  SELIBR: 88067  SNAC: w6nd9kp8  SUDOC: 02794591X  Trove: 962365  VcBA: 495/175626  VIAF: 9856138   WorldCat (עם VIAF): 9856138
ספרית מעריב

| --- | --- |

 נתונים כלליים
 מייסדים:  מעריב 
 תקופת הפעילות:  העשור של 1950 – הווה 
 בעלות:  כתר הוצאה לאור
 ענפי תעשייה:  הוצאת ספרים
 מוצרים עיקריים:  ספר, כתב עת 
 
ספריַּת מעריב הייתה הוצאת ספרים עברית במדינת ישראל.
היסטוריה

ההוצאה נוסדה באמצע שנות ה-50 של המאה ה-20 ברחוב קרליבך בתל אביב על ידי עיתונאים בעלי העיתון "מעריב" בראשות עזריאל קרליבך. בשנות פריחתו של העיתון נמנתה "ספרית מעריב" עם הוצאות הספרים הגדולות בישראל. בשנות ה-80 של המאה ה-20 עברה ההוצאה לקבוצת הד ארצי שבבעלות מעריב החזקות.
בדצמבר 2002, במסגרת צעדי התייעלות של "הד ארצי", פוטרו רוב עובדי ספרית מעריב ונחתם חוזה בינה ובין הוצאת כתר ספרים לפיו תספק כתר לספרית מעריב שירותי הפקה, ייצור, לוגיסטיקה ושיווק בעוד ספרית מעריב תמשיך לעסוק בענייני התוכן, בפרסום ויחסי ציבור כמערכת עצמאית וכותריה ימשיכו לשאת את לוגו ספרית מעריב.
החל מ-27 בדצמבר 2012 כתר היא הבעלים של ספרית מעריב, שחדלה להתקיים כישות עצמאית.
הערות שוליים

↑  שירי לב-ארי, פוטרו רוב עובדי ספרית מעריב, באתר TheMarker‏, 3 בדצמבר 2002
↑  רותם שטרקמן, כתר תהיה קבלן משנה של ספרית מעריב, באתר הארץ, 10 בדצמבר 2002
↑  שי שלו, ‏נמרודי מתייעל: העביר את ניהול ספרית מעריב לידי הוצאת כתר, באתר גלובס, 10 בדצמבר 2002
↑  אודות כתר ספרים
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: n96004581  VIAF: 125651924   WorldCat (עם VIAF): 125651924 
ערך זה הוא קצרמרבנושא ספרות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
סורת נוח

| --- | --- |

שם ומספר הסורה בערבית
 שם מתורגם:  סורת נח
 מספר הסורה:  71
 מספר פסוקים:  28
 מיקום:  מכה
 ויקיטקסט:  נוח (תרגום רקנדורף)
 → סורת אל-מעארג'סורת אל-ג'ן ←
סורת נוח (בערבית: سورة نوح) היא סורה מספר 71 בקוראן, והיא מכילה 28 פסוקים המורכבים מ-227 מילים המורכבות מ-965 אותיות.
הסורה מגוללת את סיפורו של הנביא נוח, אשר נחשב לשליח האל הראשון על פי המסורת האסלאמית.
כתב יד של הקוראן משנת 1492 המציג (בחלק התחתון) את הפסוקים הראשונים מסורת נוח.
תוכן

הסורה מגוללת את סיפורו של נוח, ומספרת כיצד במשך 950 שנה הוא הזמין את עמו אל המונותאיזם. לאחר שעברו כל כך הרבה שנים, מבין נוח שכמעט אף אחד מבני עמו אינו מוכן לקבל את המסר שלו, והוא פונה לאלוהים בתפילה. אלוהים עונה לכאורה לתפילתו של נוח, ומצווה עליו להזהיר את בני עמו ממבול שעתיד להציף אותם. אז, המבול מגיע, וכביכול מוכיח לבני עמו של נוח, שהוא לא שיקר להם, ושהוא היה דובר אמת באזהרותיו.
פסוקים 1–4 עוסקים במסר שנוח קיבל מהאל, מסר שעליו להעביר לבני עמו.
בפסוקים 5–20, נוח מודיע לאל שבני עמו אינם מוכנים לקבל את המסר. בד בבד, ממשיך נוח לנסות ולהסביר לבני עמו שכל היקום הוא הוכחה וראייה לקיומו וריבונותו של האל.
בפסוקים 21–24, נוח פונה לאלוהים ומבקש ממנו למחות את הרשעים.
בפסוקים 25–28 מתואר כיצד הרשעים הוטבעו במבול ונשלחו לגיהנום.
במסורת האסלאמית

ישנה מסורת אסלאמית שגורסת כי האדם שלומד את סורת נוח ומתמיד בקריאתה, יזכה לשכרם ומעמדם של אלו אשר הלכו בעקבות נוח.