stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בוריס פודולסקי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  29 ביוני 1896 האימפריה הרוסיתטאגאנרוג,האימפריה הרוסית
 פטירה:  28 בנובמבר 1966 (בגיל 70) ארצות הברית סינסינטי, ארצות הברית
 שם לידה:  Бори́с Я́ковлевич Подо́льский 
 ענף מדעי:  פיזיקה
 מקום מגורים:  ברית המועצות, ארצות הברית
 מקום לימודים:  המכון הטכנולוגי של קליפורניה  אוניברסיטת דרום קליפורניה  בית הספר להנדסה ע"ש ויטרבי של אוניברסיטת דרום קליפורניה 
 מנחה לדוקטורט:  Paul Sophus Epstein 
 מוסדות:  המכון הטכנולוגי של קליפורניה  אוניברסיטת לייפציג  אוניברסיטת סינסינטי 
 תלמידי דוקטורט:  Philip Schwed 
 פרסים והוקרה:  עמית החברה הפיזיקלית האמריקאית 
 boris-heir.net
 תרומות עיקריות
 מהוגי הפרדוקס של איינשטיין-פודולסקי-רוזן
 
בוריס פּוֹדוֹלסקי (באנגלית: Boris Podolsky;‏ 29 ביוני 1896 – 28 בנובמבר 1966) היה פיזיקאי רוסי-אמריקאי יהודי הידוע בעבודתו עם אלברט איינשטיין ונתן רוזן על שזירה קוונטית והפרדוקס של איינשטיין-פודולסקי-רוזן. שנים רבות לאחר מותו נחשף כי הוא היה מרגל סובייטי אשר שיתף מידע מדעי מסווג עם ברית המועצות.
ילדות ולימודים אקדמיים

פודולסקי נולד ב-1896 למשפחה יהודית ענייה בטאגאנרוג שבאימפריה הרוסית. ב-1913 היגר לארצות הברית. לאחר שקיבל תואר בוגר בהנדסת חשמל מאוניברסיטת דרום קליפורניה ב-1918, שירת בצבא ולאחר מכן עבד בחברת החשמל של לוס אנג'לס. ב-1926 קיבל תואר מוסמך במתמטיקה מאוניברסיטת דרום קליפורניה. ב-1928 הוענק לו תואר דוקטור בפיזיקה תאורטית מטעם המכון הטכנולוגי של קליפורניה.
קריירה

במסגרת מלגה של המועצה הלאומית למחקר, פודולסקי בילה שנה באוניברסיטת קליפורניה בברקלי ואחר כך שנה באוניברסיטת לייפציג. בשנת 1930 חזר אל המכון הטכנולוגי של קליפורניה לעבוד עם ריצ'רד ס. טולמן במשך שנה. לאחר מכן עבר למכון האוקראיני לפיזיקה וטכנולוגיה בחרקוב שבברית המועצות, שם עבד בשיתוף עם ולדימיר פוק, פול דיראק (שהיה שם בביקור) ולב לנדאו. בשנת 1933 חזר לארצות הברית עם מלגה מטעם המכון למחקר מתקדם בפרינסטון.
במכתב מ-10 בנובמבר 1933 לאברהם פלֶקסנר, המנהל-המייסד של המכון למחקר מתקדם בפרינסטון, תיאר איינשטיין את פודולסקי כ"אחד המבריקים ביותר מבין הצעירים שעבדו ופורסמו עם פול דיראק". ב-1935 כתבו איינשטיין ואחרים במכון מכתבי המלצה לפודולסקי, שהופנו אל לואיס ט' מור, דקאן בית הספר ללימודי מוסמכים של אוניברסיטת סינסינטי, ובו כתב איינשטיין: "אני שמח לספר לך כי אני מעריך מאוד את יכולותיו של פודולסקי ... הוא חוקר עצמאי בעל כישרון שאינו מוטל בספק". בשנת 1935 קיבל פודולסקי משרה כפרופסור לפיזיקה מתמטית באוניברסיטת סינסינטי. ב-1961 עבר לאוניברסיטת זייווייר (Xavier) שבסינסינטי, שם עבד עד מותו ב-1966.
עבודתו

במסגרת עבודה עם אלברט איינשטיין ונתן רוזן הגה פודולסקי את הפרדוקס של איינשטיין-פודולסקי-רוזן. מאמר מפורסם זה עורר דיון על הפירוש של מכניקת הקוונטים, שהגיע לשיאו עם משפט בל ועם הופעת תורת האינפורמציה הקוונטית.
בשנת 1933 ביקשו פודולסקי ולב לנדאו לכתוב ספר לימוד על אלקטרומגנטיות המתחיל בתורת היחסות הפרטית ושם דגש על הנחות תאורטיות לעומת חוקים שמקורם בניסוי. פרויקט זה לא נשא פרי, בשל חזרתו של פודולסקי לארצות הברית. על אותו בסיס, חיברו פודולסקי וקייזר קוּנץ את "יסודות האלקטרודינמיקה" (1969), שבנו של פודולסקי, רוברט, תרם לו את רוב השאלות שבסוף כל פרק.
ריגול

בספר משנת 2009 בשם "מרגלים: עלייתו ונפילתו של הק.ג.ב. באמריקה" (Spies: The Rise and Fall of the KGB in America), מזוהה פודולסקי כמרגל בזמן מלחמת העולם השנייה. על פי הנטען שם, פודולסקי התקשר עם המודיעין הסובייטי והמליץ לברית המועצות על עיבוד אורניום-235. כפי שנראה ממסמכי הק.ג.ב. ומסמכי וינונה פודולסקי פעל תחת שם קוד "קוונטום", והעביר כנראה לידיעת הסובייטים מידע שצבר מהמגעים שלו בקהילה המדעית: משוואות כימיות מורכבות על תהליך של דיפוזיה גזית כדי להפריד אורניום-235 משאריות אורניום-238 לא רצויות. על פי מקורות סובייטיים שנותחו לאחרונה על ידי היסטוריונים, בניגוד למרבית המרגלים הסובייטיים שפעלו בארצות הברית, שהעבירו מידע רק מטעמים אידאולוגיים, נראה כי פודולסקי העביר את המידע הזה תמורת מחיר (300 דולר).
בתרבות

דמותו של פודולסקי מגולמת על ידי השחקן ג 'ין סאקס בסרט ההוליוודי אהבה אטומית (אנ')‏ (1994).
הערות שוליים

↑  Boris Podolsky: Physicist, Professor, Spy, Princeton, NJ.
↑  John Earl Haynes, Harvey Klehr and Alexander Vassiliev, Spies: The Rise and Fall of the KGB in America, Boston: Yale University Press, 2009.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007403107605171  BIBSYS: 90170967  GND: 1073141284  ISNI: 0000 0000 3583 8891  LCCN: n2005057547  MGP: 15059  NTA: 141462493  RERO: 02-A009108043  SNAC: w6bz8v1d  SUDOC: 193720469  VIAF: 43709449   WorldCat (עם VIAF): 43709449
בית קנר

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  גלריה לאמנות
 כתובת:  רחוב רוטשילד 7, ראשון לציון
 מיקום:  ראשון לציון 
 מדינה:  ישראל 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–2007
 תאריך פתיחה רשמי:  1900 
 תאריך פירוק:  2015
 קואורדינטות:  31°57′51″N 34°48′21″E﻿ / ﻿31.964127777778°N 34.805916666667°E﻿ / 31.964127777778; 34.805916666667
  מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת גוש דן מוגדלת) בית קנר(למפת גוש דן רגילה) בית קנר(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום בית קנר(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום בית קנר  he בית קנרhe בית קנרמפת  __ ראשון לציון (in English: Rishon LeZion)  __ בית דגן (in English: Beit Dagan) [‌גוש דן וסביבותיו‌]מצפון: __ חולון (in English: Holon), __ בת ים (in English: Bat Yam) ממזרח: __ מועצה אזורית שדות דן (in English: Sdot Dan Regional Council) מדרום: __ באר יעקב (in English: Be'er Ya'akov), __ נס ציונה (in English: Ness Ziona), __ מועצה אזורית גן רווה (in English: Gan Raveh Regional Council) ממערב: הים התיכון (in English: PAM) תחום בתוך שטח העיר: __ שפד"ן (in English: Shafdan) tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
"בית קנר" הוא בית משפחת יעקב ובתיה קנר, מוותיקי העיר ראשון לציון.
היסטוריה

הבית, נבנה בשנת 1890 על ידי יעקב קנר, נפח שהיגר לארץ ישראל מרומניה. לאחר מותו של קנר, הועבר הבית לרשות הציבור ושימש בין השנים 1940 ועד 1985 כבית מגן דוד אדום. בימי מלחמת השחרור שימש הבית כמרכז של ארגון "ההגנה", מרכז הדרכה רפואי ובמרתפו פעל בית חולים וחדר ניתוח. בשנות ה-90 של המאה ה-20 שימש הבית גם כגלריה מסחרית אותה הפעילה עמליה ארבל, שניהלה במקביל גם גלריה נוספת בתל אביב-יפו. בשנים 2007–2015 פעלה במקום גלריה עירונית לאמנות. בשנת 2016 עבר הבית לשמש כחממה עירונית לחברות הזנק.
לקריאה נוספת

רן אהרנסון, לכו ונלכה: סיורים במושבות העלייה הראשונה, הוצאת יד בן-צבי, תשס"ד-2004, עמ' 30
מאיר בן-יעקב, "מרתף הופך לבית-חולים", בתוך: אברהם פלג (עורך), ראשונים בהגנה: סיפור ה"הגנה" במרחב ראשון-לציון, ארגון חברי ה"הגנה" בראשון-לציון, תשנ"א-1990, עמ' 92–93
בית הכנסת בוויטרי-לה-פרנסואה

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  בית כנסת 
 מיקום:  ויטרי-לה-פרנסואה 
 מדינה:  צרפת 
 קואורדינטות:  48°43′31″N 4°35′02″E﻿ / ﻿48.725218°N 4.584005°E﻿ / 48.725218; 4.584005
  (למפת גראנד אסט מוגדלת) שטרסבורג מילוז מץ נאנסי אפינאל ורדן שאלון-אן שמפאן  ריימס שרלוויל מזייר  טרואה שומון בורגון-פראנש-קונטה איל דה פראנס  או-דה פראנס  בלגיה לוקסמבורג גרמניה שווייץבית הכנסת בוויטרי-לה-פרנסואה(למפת גראנד אסט רגילה) שטרסבורג מילוז מץ נאנסי אפינאל ורדן שאלון-אן שמפאן  ריימס שרלוויל מזייר  טרואה שומון בורגון-פראנש-קונטה א. דה פ.  או-דה פראנס  בלגיה לוקס. גרמניה שווייץבית הכנסת בוויטרי-לה-פרנסואה
 
בית הכנסת בוויטרי-לה-פרנסואה (בצרפתית: Synagogue de Vitry-le-François) הוא מבנה ששימש בעבר כבית כנסת ששוכן ברחוב רו דו מוטו 7 (rue du Mouton) בעיר ויטרי-לה-פרנסואה (אנ') במחוז מארן (אנ') שבחבל גראנד אסט שבצרפת.
קהילה יהודית

הקהילה היהודית הקטנה בעיר נוסדה במאה ה-16, כמקום מפלט של תושבי ויטרי-אן-פרטואה (Vitry-en-Perthois) (אנ'), שנהרס בדליקה. רבי שמחה בן שמואל מוויטרי, שאליו מיוחס מחזור ויטרי, היה תושב העיר שנשרפה. לאחר מלחמת צרפת–פרוסיה נהרו לעיר וסביבותיה פליטים יהודים מאלזס-לורן. ישנו בית עלמין יהודי בעיר, ברחוב rue de la Jouette 6. בית העלמין נעול מחשש למעשי השחתה, (בינואר 2009 צויר צלב קרס על השער) והמפתחות מופקדים בעירייה.
בית הכנסת

בית הכנסת הישן נבנה מכספי הקהילה והמדינה בשנות 1883-85 ונהרס בהפצצה גרמנית במלחמת העולם השנייה בשנת 1940. בשנת 1957 הוא נבנה מחדש באותו מיקום, ושימש את הקהילה עד שנת 2007. כיום המבנה משמש לאירועי תרבות. בפברואר 2008 הועמד שלט בחזית שעליו נחרט: "בניין זה, בית כנסת שנבנה בשנת 1957 היווה מקום דת עבור הקהילה היהודית בוויטרי-לה-פרנסואה עד שנת 2007. הוא החליף את בית הכנסת הראשון שנבנה באותו המקום בשנת 1883 ונהרס במהלך מלחמת העולם השנייה. כעת זהו מקום תרבות, חינוך, וזיכרון".
לקריאה נוספת

Dominique Jarrassé, L'âge d'or des synagogues, Éditions Herscher, Paris, 1991, 173 p. (ISBN 2-7335-0149-6) (בצרפתית)
הערות שוליים

↑  ויטרי, באתר הספרייה היהודית הוירטאולית (באנגלית)
אפיפון

| --- | --- |


 נתונים כלליים
 תקופת הפעילות:  1873–הווה (כ־151 שנים) 
 חברת אם:  גיבסון 
 מיקום המטה:  נאשוויל 
 מוצרים עיקריים:  גיטרה חשמלית, גיטרה אקוסטית בעלת מיתרי פלדה, גיטרה בס 
  
 www.epiphone.com/en-US/
 
Epiphone Emperor
אֶפּיפון (באנגלית: Epiphone) היא חברה אמריקאית לייצור כלי נגינה שהוקמה בשנה 1873 על ידי אנסטסיוס סטאתופולוס (Stathopoulos).
לפני שנקנתה על ידי חברת גיבסון בשנות ה-50 המאוחרות, אפיפון הייתה היריבה הגדולה של גיבסון בייצור גיטרות מסוג archtop (גיטרות חשמליות עם גוף נפח). אפיפון ייצרה גם גיטרות בס, בנג'ו וכלי מיתר אחרים.
חולשת החברה אחרי מלחמת העולם השנייה איפשרה לגיבסון להשתלט עליה.
מצב החברה היום

אפיפון היא חברת בת של חברת גיבסון, ולכן רבים ממוצריה דומים לגרסאות של גיבסון, אך אפיפון עדיין מחזיקה בקו הייצור שלה לדגמי נפח.
אפיפון מייצרת העתקים כמעט מדויקים של גיטרות גיבסון עם דגש על חיסכון, ובכך הן מיועדות להיות גיטרות לתקציב נמוך.
אפיפון מייצרת גם קולקציה של מגברים.
קו המוצרים בימינו > מגברים

גיבסון מייצרת מגברי אפיפון מאז שנות ה-60 המהווים העתקים של מגברי פנדר ו גיבסון.
גיבסון החליטה להשיק קו חדש של מגברים ב-2005 ביניהם דגמים מוכרים כמו "So Cal" או "Blues Custom".
קו המוצרים בימינו > גיטרות

דגמים אלה מיוצרים על ידי אפיפון:
קו המוצרים בימינו > העתקים - גיבסון

Les Paul
The Explorer
מספר דגמים של SG כולל גם G400, G310 ,SG Special וגם SG CUSTOM.
כ-20 דגמים של גיבסון לס פול ביניהם דגמי Custom
ה Dot (כולל ה Dot Studio),בדומה ל ES-335
The Flying-V
The Firebird
The Thunderbird
The Blackbird
The ES-175
The ES-295
The EDS-1275 Dual-neck
The Hummingbird
The LP-100
Blueshawk
Nighthawk
קו המוצרים בימינו > דגמי אפיפון (מסורים)

כמה גרסאות של Sheraton
כמה גרסאות של Casino
Riviera בגרסאות 6 וגם 12 מיתרים
The Broadway
The Emperor Regent
Several versions of the Zephyr:
Zephyr Blues Deluxe
Zephyr Regent
The Supernova
The Wildkat
The AlleyKat
The Flamekat
Nick Valensi Riviera P-94
The Viola Bass
Jack Casady Bass
The Coronet
Epiphone Wilshire
ראו גם

גיבסון (חברה)
פנדר
טקמיני גיטרות
הערות שוליים

↑  שם החברה "Epiphone" הוא הלחם של כינוי היוצר "Epi" והמילה "Phone" שפירושה ביוונית הוא "צליל".
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: n97029381  VIAF: 158445208   WorldCat (עם VIAF): 158445208 
סמל אפיפון - מופיע על מגן פיקאפים
אשראם

הכניסה לאשראם בסברמאטי
אשראם (בסנסקריט: आश्रम) הוא מושג הודי המתאר קהילה מבודדת שהשוהים בה מוכוונים להתפתחות רוחנית או דתית. לעיתים קרובות עומד בראש האשראם גורו שעצתו, תורתו, ולעיתים עצם נוכחותו, מהווה את מרכז תהליך הלמידה ואחד הכלים המרכזיים לה במקום.
מאפיינים

אנשים נוהגים לבקר באשראם כדי למצוא מקום להרהור על משמעות או מטרה עמוקה בחייהם, ללמוד תורות מסוימות או לתרגל רוחניות באופן אינטנסיבי. ברוב האשראמים קיימת רוח של שירות עצמי ואתוס של עבודה למען מטרה גדולה יותר מאשר סיפוק אישי בלבד. אשראמים שונים מדגישים דרכים ותורות שונות, אך כולם חולקים את האתוס הרחב של מאמץ ממוקד השואף לצמיחה פנימית ולטרנספורמציה.
באופן מסורתי, אם כי לא תמיד בימינו, אשראם היה ממוקם רחוק מהיישובים הומי האדם, ביערות או באזורים הרריים, בסביבות טבעיות מרגיעות שתומכות בהוראה רוחנית ובמדיטציה. דיירי האשראם עסקו באופן קבוע בתרגולים רוחניים ופיזיים, כמו סוגים שונים של יוגה. הם גם ערכו טקסי קורבנות. רבים מהאשרמים שימשו גם כבתי ספר פנימיים לילדים במסגרת המסורת של גורו שישיה.
אשראמים, שמקורם בתרבות ההינדואית, התפתחו לשמש כמרכזים המציעים חוויות רוחניות השואבות ממסורות מזרחיות כמו מדיטציה ויוגה, תוך שילוב עקרונות ופילוסופיות מערביות. הם משמשים כמוקדים להתרפקות רוחנית המיועדת להרחיב את התודעה הרוחנית של המשתתפים וליצור חיבור בין מסורות שונות.
אשראמים מודרניים

מאז שנות ה-60 של המאה ה-20, עם הגעת מערביים להודו, התפתחו אשראמים חדשים עם תנאים משופרים וגורואים דוברי אנגלית. אשראמים אלו מציעים סדנאות, קורסים, ותוכניות רוחניות המותאמות לקהל הבינלאומי. עם זאת, ישנה ביקורת על האשראמים המודרניים. רבים מהם הפכו לגסט האוסים או מוסדות רוחניים לעשירים, ואיבדו את המהות הרוחנית המקורית שלהם. הביקורת מתמקדת בכך שהאשראמים כיום מתמקדים יותר ברווח כלכלי ופחות בהעברת ידע רוחני אמיתי.
אטימולוגיה

המילה אשראם נגזרת מהשורש הסנסקריטי "śram" שמשמעותו "עבודה קשה" או "עינוי", עם התוספת "ā" שמשמעותה "לעבר". ניתן לראות כי האשראם הוא מקום שבו ניתן "לעבוד לעבר" מטרה מסוימת. בנוסף, המילה אשראם נגזרת גם מהשורש "ashraya" שמשמעותו "מקום מקלט" או "מנוחה", מה שמצביע על הערך של עבודה פנימית בסביבה שמיועדת לכך.
אשראמים מפורסמים

האשראם של אושו בפונה, מהאראשטרה, הודו
האשראם של מאטה אמריטננדמאיי ("האם המחבקת") בקראלה, הודו
האשראם של אורובינדו בפודוצ'רי, הודו
האשראם של פטר דנוב תחילה בסופיה "איזגרבה" (זריחת שמש) ולאחר מכן על הרי רילה בקיץ.
המרכזים של אומרם מיכאל איבנהוב בצרפת, שווייץ, קנדה ועוד.
האשראם של טיוהאר נקרא "פאצ'ה מאמה", בקוסטה ריקה.
אשרם במדבר - בית הארחה רוחני ברוח אושו, שיטים, ישראל.
ראו גם

פילוסופיה הודית
הינדואיזם
ויפאסנה
בודהיזם
מורה רוחני
לקריאה נוספת

ויליאם הארט, ויפאסנה - האמנות לחיות, הוצאת זמורה ביתן, 1994
יובל אידו טל, בודהיזם - מבוא קצר, הוצאת מפה, 2006
הערות שוליים

1 2  What is an Ashram?, Mandala Yoga Ashram
↑  harpley, R., & Sundaram, P, Tourism: A sacred journey? The case of ashram tourism, India, International journal of tourism research, 2005
↑  Babaji, אשראמים בהודו, התפתחות האשראמים ומהו אשראם?, באתר למטייל, ‏23 באוקטובר 2006
בית הכנסת בוויס-מרקס

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  בית כנסת 
 מיקום:  הסיטי של לונדון 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 נוסח תפילה:  נוסח הספרדים
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1701
 תאריך פתיחה רשמי:  1701 
 סגנון אדריכלי:  אדריכלות נאו-קלאסית 
 קואורדינטות:  51°30′52″N 0°04′45″W﻿ / ﻿51.5145°N 0.07905°W﻿ / 51.5145; -0.07905
 אתר רשמי
  (למפת לונדון מוגדלת) קנט סארי ברקשייר בקינגהאם הרטפורדשייר אסקסבית הכנסת בוויס-מרקס(למפת לונדון רגילה) קנט סארי בר. בקי. הרטפורדשייר אסקסבית הכנסת בוויס-מרקס
 
שער בית הכנסת
קהל קדוש שער השמים (באנגלית: Bevis Marks Synagogue) הוא בית הכנסת הפעיל העתיק ביותר בבריטניה. ממוקם בשכונת בוויס-מרקס בסיטי של לונדון.
היסטוריה

בשנת 1698 התגבשה קהילה של יהודים יוצאי ספרד ופורטוגל בסיטי של לונדון, תחת הנהגתו של הרב דוד ניטו. רוב אנשי הקהילה היו יוצאי קהילת יהודי ספרד ופורטוגל שבאמסטרדם. בית הכנסת הקטן ששימש אותם היה צר מלהכיל את כל המתפללים ולשם כך מונתה ועדה להקמת בית כנסת חדש. הקבלן שנשכר להקמת המבנה היה ג'וזף אוויס שהיה נוצרי חבר באגודת הידידים ("קוויקרים").
המבנה הושלם בשנת 1702. למעט הגג (אשר נהרס בשריפה בשנת 1738 ותוקן בשנת 1749), המבנה היום הוא כפי שהיה לפני 300 שנה.
עם התפתחותה וגדילתה של הקהילה היהודית הספרדית והפורטוגזית, ועזיבתם את אזור הסיטי והאיסט אנד של לונדון לאזורי הוסט אנד והפרברים, דרשו חברי הקהילה לבנות בית כנסת בווסט אנד. לאחר מאבקים ופילוגים נבנו בתי כנסת ספרדים נוספים בעיר לונדון. לימים מעמד בית הכנסת ירד כל כך עד שהחלו תוכניות למוכרו. כנגד מגמה זו קמה "הליגה נגד הריסת בוויס מרקס", והתוכניות להורסו נגנזו.
בית הכנסת נפגע בפיגוע של ה-IRA ב-24 באפריל 1993. נזק רב נגרם לבניין, והוא תוקן בעלות של 200,000 פאונד.
עיצוב הפנים

עיצובו הפנימי של בית הכנסת הושפע באופן מובהק מצורתן של הכנסיות באותה תקופה. השפעה נוספת היא של בית הכנסת הפורטוגזי באמסטרדם.
הפריט הבולט ביותר בבית הכנסת של הוא ארון הקודש הבנוי בסגנון הרנסאנס. הוא ממוקם במרכז הקיר המזרחי של המבנה. ארון הקודש עשוי כולו מעץ אלון.
שבע מנורות נחושת תלויות בתקרת בית הכנסת, והן מסמלות את שבעת ימי השבוע. הגדולה שבהן - תלויה מעל הבימה, והיא מייצגת את יום השבת. מנורה זו נתרמה על ידי הקהילה של בית הכנסת הפורטוגזי באמסטרדם. מנורות הנחושת שעליהן מדליקים נרות שעווה בשימוש כיום רק באירועים חגיגיים כחתונות. בשאר ימות השנה בית הכנסת מואר על ידי תאורת חשמל, וזאת החל משנת 1928.
שנים עשר עמודים, המסמלים את שנים עשר שבטי ישראל, תומכים את עזרת הנשים. עשרה פמוטים מוצבים סביב הבימה והם מסמלים את עשרת הדיברות.
שני מושבים בקדמת בית הכנסת שמורים לבכירי הקהילה והם נשמרים ריקים בהיעדרם. המושב השלישי המצויד בהדום, היה שייך במקורו לסר משה מונטיפיורי שהיה מחברי הקהילה, ושמו עדיין רשום בלוחית נחושת על גב המושב. על ספסל זה יושבים רק אורחים נכבדים ביותר. לאחרונה היה זה צ'ארלס, נסיך ויילס שישב במושב במהלך טקס יובל השלוש מאות שנה לבית הכנסת. גם ראש ממשלת בריטניה טוני בלייר ישב במקום לרגל חגיגות 350 שנה ליישובם מחדש של היהודים בבריטניה.
בית הכנסת כיום

כיום (2010) מתקיימות בבית הכנסת תפילות בימי שישי בערב ובשבת. בית הכנסת נותר מקום מפגש מועדף לחתונות וחגיגות ציון אחרות. בשאר ימות השבוע הוא משמש כאתר תיירותי, אותו פוקדים תיירים רבים, יהודים ושאינם יהודים. במתחם בית-הכנסת פועלת מסעדה כשרה.
ראו גם

בית הכנסת הפורטוגזי באמסטרדם
בית הכנסת הגדול של אמסטרדם
ארון הקודש
בלילות הקיץ החמים

בלילות הקיץ החמים הוא פזמון עברי שנכתב על ידי דן מינסטר והולחן על ידי מתי כספי. השיר נכתב לצוות הווי חיל התותחנים ובוצע על ידיו לראשונה בשנת 1973 עם הסולנית מלי ברונשטיין.
לדברי ברונשטיין, כספי הלחין ועיבד את השיר עבור הלהקה כחלק משירות המילואים שלו, ועשה זאת לבקשתה. תחילה השיר היה בסגנון ג'אז/בלוז, ולבקשתה הוחלף הלחן לקצבי יותר.
השיר היה אהוב על אורי זוהר, והוא הושמע בסיום כל תוכנית "ציפורי לילה" שהגיש בגלי צה"ל.באחת התוכניות השמיע זוהר את השיר שוב ושוב לאורך כל התוכנית.
אריק איינשטיין הקליט את השיר לאלבום ההופעה החיה "אנשים אוהבים לשיר". היה זה השיר היחיד שאיינשטיין ביצע ללחנו של כספי. כספי הקליט את השיר עבור האלבום "צד א' צד ב'" (1978), שכלל ביצועים שלו לשירים שהלחין לאמנים אחרים. ב-1997 הוציאה רונית שחר גרסת קאבר לשיר כחלק מפסקול הסדרה "לווייתן בחוף שרתון".
הערות שוליים

↑  להקות צבאיות באתר של מתי כספי.
↑  אסף ענברי, סוף עונת החילונים, באתר של אסף ענברי, פרק ב': המהפך, 2. בלילות הקיץ החמים.
↑  ציפי פליישר, מתי כספי - האיש והחידה, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2013, עמ' 190.
אשר שטרן

תמונת הרה"ג אשר שטערין זצ"ל בספרו של יחזקאל דוקקעס "אִוָה לְמוֹשָׁב", קרקוב 1903. לחצו על התמונה לדפדוף בספר מעמוד 148
הרב אשר יעקב (אנשיל) שטרן (בכתיב מיושן: שטערן; ה'תק"פ – כ"ח באדר ה'תרמ"ח, 1820~ – 1888) היה רב גרמני ומחנך אשר שימש כרבה של המבורג.
ביוגרפיה

אשר אנשיל שטרן נולד לר' מאיר בשנת ה'תק"פ (1820~) בשטיינבך (אנ'). למד תחילה אצל אביו, והחל מגיל 11 אצל הרב זקל לייב וורמסר, רבה של פולדה, שאף שכר עבורו מלמד מיוחד. לאחר מכן למד אצל הרב יצחק דב הלוי במברגר בוויזנברון (אנ'), שהתפרנס באותה עת ממסחר. לאחר שרבו נתמנה לרבה של וירצבורג – המשיך ללמוד עמו שם. כן התקרב לרב אברהם בנימין זאב המבורג, ראש הישיבה בפיורדה. במקביל למד באוניברסיטת וירצבורג, השלים את לימודיו בהצטיינות (Exzellenz), והתפרנס מחינוך בניו של הברון מוריס הירש.
בשנת ה'תר"ה (1845~), בהיותו רווק כבן 25, ערך והוציא לאור לצד חברו הרב יונה רוזנבוים, את הספר "גידולי טהרה" על הלכות מקוואות, מאת רבו הרב מנחם מנדל קרגוי, רבה של פיורדה. ידידו הרב רוזנבאום (ה'תקפ"ב – ה'תרנ"ה) היה בנו של מנדל רוזנבאום. לימים שימש ראש הישיבה בצלל (אנ') והיה חמיו של הרב דוד צבי הופמן וסבו של יונה עמנואל (הקרוי על שמו).
ביוגרפיה > רבה של המבורג

בשנת ה'תר"ח (1848~) התקבל למלמד דת ודרשן בעיר הומבורג. בהיותו שם נסמך לרבנות בידי הרב אברהם וקסלר רבה של שוואבך, רבו הרב יצחק דב במברגר והרב קופל במברגר רבה של וורמס. לאחר פטירת רבה של המבורג, הרב יצחק ברנייס, בשנת ה'תרי"א (1851), נבחר הרב שטרן לשבת על כסאו ולכהן ברבנות העיר. בתקופת כהונתו, במשך 37 שנה ועד לפטירתו, התאגדו כלל הקהילות בעיר תחתיו. סמוך לאחר תחילת רבנותו נסמך גם לדיינות בידי הרב קופל במברגר. היה מיודד במשך שנים עם הרב יעקב אטלינגר, בעל "הערוך לנר", ורבה של אלטונה הסמוכה להמבורג.
כרב העיר, ניהל הרב שטרן בהתנדבות את ה"תלמוד תורה" המקומי, לימד במוסד בעצמו, הוביל אותו להצלחה מרובה ואף בנה לו בניין גדול וחדש. בתלמוד תורה זה למדו בנים ובנות, במבנים שונים, גם לימודי חול. בשנת ה'תר"ך (1860~) קיבל משר החינוך בברלין הרשאה מיוחדת אשר הכירה במוסד כ"בית ספר יהודי מוכר" – תיכון ריאלי – דבר שאיפשר לתלמידיו לגשת לבחינות השנתיות הכלליות. כפי הנראה, בית ספר זה היה הראשון מסוגו בקרב יהודי אשכנז. לצד אלה, היה בעל השפעה גדולה בעיריית המבורג וכן אצל ראש העיר.
הרב שטרן נפטר בהיותו בן 68, ביום כ"ח באדר ה'תרמ"ח (1888). לצדו כרב העיר שימש הרב אליקים גצל שלזינגר כאב בית דין, אשר החליף את הרב שטרן כאשר נעדר מן העיר, וכיהן על כסאו לאחר פטירתו.
משפחתו

בשנת ה'תרט"ו (1855) ביקר הרב שטרן בלונדון, התארס בה לינטה, בתו של הרב נתן מרקוס אדלר רבה של אנגליה בין השנים 1845–1890, ונישא בהמבורג בחודש אייר של אותה שנה. גיסו הוא הרב נפתלי הרמן אדלר, רבה של אנגליה בין השנים 1891–1911. לרב שטרן ולרעייתו בן אחד, נפתלי, ושבע בנות. בתו הבכורה, יעטכן, נישאה בשנת ה'תרל"ח (1878) לרב מיכאל כהן, לימים רבה של פולדה.
חיבוריו

"דער אהלסדארפער בעראבניספלאטץ אין זיינעס פערהאלטינסס צו דען איזראעליטישען געמיינדען צו האמבורג" ("בית הקברות אולסדורף ויחסו לקהילה היהודית בהמבורג") – פסק דין בעניין בית העלמין אולסדורף בהמבורג שחולל פולמוס פנים רבני וציבורי רב השפעה בגרמניה, אשר עיקרו נסוב על סמכותו הבלעדית של רב בקהילתו (לאחר פטירתו נדפסה חוברת בעלת שם דומה, ובה הסכמות על פסקו ששלחו אליו רבנים מרכזיים, הרב יצחק דב במברגר, הרב יצחק אלחנן ספקטור, הרב נתן אלדר, רש"ר הירש, הרב ד"ר יוסף צבי דינר והרב שלמה זלמן שפיצר מווינה)
לקריאה נוספת

'הרה"ג אשר אנשל שטערן', בתוך: יחזקאל דוקס, בתוך: אוה למושב – תולדות הרבנים שישבו על כיסא הרבנות של שלוש קהלות אה"ו: אלטונה, המבורג, ונדבסק (אנ'), קרקא תרס"ג, עמ' 125–130
ישעיהו וולפסברג, 'אה"ו', בתוך: ערים ואמהות בישראל, כרך ב, ירושלים תש"ח, עמ' 37–38
הערות שוליים

↑  הרב משה אריה במברגר, 'הגאון ר' יצחק דב הלוי במברגר זצ"ל ראב"ד דק"ק וירצבורג', בתוך: המעין [יט,א], תשרי תשל"ט, עמ' 5
↑  הספר נדפס במהדורה חדשה בשנת ה'תש"ס.
↑  על אודותיו ראו: יחיאל גולדהבר, 'תולדות הגאון רבי אהרן אויערבאך אב"ד בונא', בתוך: בית אהרן וישראל קעח [ל,ד], תשע"ה, עמ' יז
↑  ראו: יצחק קאופמן, 'הערה למהדורה העברית', בתוך: משפחת הרבנים אדלר, בני ברק תשנ"ג, עמ' 14–15
↑  ראו: בנימין זאב יעקובזון, זכרונות, ירושלים תשי"ג, 24
↑  החסיד מהמבורג ומשפחתו – על הרב אליקים גצל שלזינגר, ירושלים תשנ"ח, עמ' נד
↑  בן ציון ראקאוו, שמן למאור סופרי המלך, ה, ירושלים תשע"א, עמ' 11
↑  עוד על פרשה זו, ראו: בנימין זאב יעקובזון, זכרונות, ירושלים תשי"ג, 41–42; דברי המבוא לספר תנובת יהודה, מעת הרב ראובן פינק, במהדורה החדשה, עמ' 8–11; ועוד
אריה (מטוס)

|  מאפיינים כלליים |
| --- | --- |
 ארץ ייצור:  ישראל ישראל
 יצרן:  התעשייה האווירית לישראל
 
אריה היה מטוס קרב שתוכנן בתעשייה האווירית בשנות ה-70 של המאה ה-20. הפרויקט נועד לבניית מטוס קרב שיהיה המתקדם בעולם. הפרויקט בוטל בשלב מוקדם, ותכנון ה"אריה" היה הבסיס לפרויקט הלביא (שבוטל בשלב מתקדם).
העיקרון שמאחורי פיתוח האריה

לאחר מלחמת ששת הימים והאמברגו הצרפתי שהוטל על ישראל בעקבותיה, קיבלה מערכת הביטחון של ישראל החלטה עקרונית לפתח באופן עצמאי את שלוש מערכות הנשק העיקריות: מטוס קרב, טנק וספינת מלחמה. המטרה הייתה להשתחרר מהתלות במדינות זרות, לסייע להתפתחותה של התעשייה המקומית, וכן ליצור מערכות נשק שיתאימו בדיוק לצרכיו של צה"ל, דבר שלא קרה בהכרח במערכות נשק שיוצרו במדינות אחרות. המפתחים העריכו שפיתוח מערכות נשק מתקדמות בישראל יסייעו לה לקבל טכנולוגיה מתקדמת מארצות הברית; זו סירבה למכור מוצרים מתקדמים לישראל, אך התירה זאת כאשר ישראל פיתחה מוצרים דומים או הייתה קרובה לפיתוחם.
מגמה זו הביאה לפיתוח טנק המרכבה וסדרות ספינות הטילים "סער". מערכת הביטחון הישראלית החלה עוד בסוף שנות ה-60 של המאה ה-20 לבחון את האפשרות לייצר מטוס קרב באופן עצמאי. תחילה הוצע שהתעשייה האווירית תרכיב מטוס קרב שתוכנן בחו"ל. הצעה זו נדחתה כאשר הסתבר שעלות ההרכבה תהיה גבוהה מעלות קניית המטוסים המוכנים בחו"ל. לפיכך, הוצע לשדרג את מטוסי המיראז' 5 על ידי הוספת מנוע מתוצרת ארצות הברית, מנוע סילון מדגם J-79. הצעה זו יצאה אל הפועל, והתוצר שלה היה מטוס הכפיר (מטוסי המיראז' 5 לא סופקו לישראל בשל האמברגו הצרפתי, אך התוכניות הועברו לישראל בהסכמה שבשתיקה).
"חדיש"

שדרוג מטוסי המיראז' נועד להיות השלב הראשון; השלב השני היה ייצור מטוס קרב חדש לגמרי. חיל האוויר הציג אפיון של מטוס שהיה אמור להיות מטוס קרב חד מושבי קל משקל. מהירותו המרבית הייתה אמורה להיות 2.4 מאך (כ-2,800 קמ"ש), וגובה הטיסה המרבי היה צריך להיות 75,000 רגל (22,800 מטרים). טווח המטוס היה אמור להיות 480 ק"מ. המטוס היה אמור להיות חמוש בתותח בקוטר 30 מ"מ ובטילים. חליפת האוויוניקה של המטוס כללה מכ"ם, כוונת קסדה – פיתוח חדשני במיוחד באותה תקופה – ומערכת לוחמה אלקטרונית. למטוס היו אמורים להיות מאפייני חמקנות, ותא טייס משוכלל ובעל ראות מצוינת.
האפיון שהוצג נקרא בשם "חדיש" ואכן היה זה אפיון חדיש מאוד, שגם המטוסים האמריקניים החדישים ביותר, ה-F-15 איגל וה-F-16 פייטינג פלקון לא עמדו בו. גם צוות התכנון חש שהדרישות גבוהות מדי. נעשה מאמץ לשתף פעולה עם יצרנית המטוסים דאסו מצרפת, אך גם מהנדסי החברה הצרפתית טענו כי לא ניתן לייצר מטוס שיעמוד באפיונים הללו.