stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יהדות סופיה
החינוך היהודי > לאחר עצמאות בולגריה > בממלכת בולגריה – תהליך החילון

ב-1891 פורסם בבולגריה חוק השכלת העם ובמסגרתו הוכרו בתי הספר של הקהילה כמוסדות רשמיים ובוגריהם יכלו להמשיך את לימודיהם במוסדות להשכלה גבוהה. בהמשך, תועדו ביקורים של מפקחים מטעם משרד החינוך הבולגרי בבתי הספר של הקהילה. שיטות הלימוד הישנות המתבססות על שינון הוחלפו בחדשות והוצאו לאור ספרי לימוד חדשים. ב-1894 פרסם הרב מרדכי גרינוואלד את הספר "מדריך למורים היהודים" שנכתב בלאדינו ושימש בסיס ראשוני להאחדת שיטות הלימוד המודרניות בבתי הספר. בסופיה החלה לצמוח שכבת אינטליגנציה אשר פעלה לקידום החינוך בכל רובדי הקהילה וב-1895 הוקם ארגון "השחר" שמטרתו סיוע ומתן מלגות לימודים לתלמידים נזקקים מקרב הקהילה. חלק מצעירי הקהילה הצטרפו לארגונים שמטרתם יישוב ארץ ישראל כגון ארגון "אהבת ציון" שחבריו הצטרפו לגרעין ההתיישבות בחורן, ו"אחים ליישוב ארץ ישראל" שחבריו הצטרפו לגרעין ההתיישבות בהרטוב.
במקביל להתפתחות החינוך המודרני, חל תהליך "בולגריזציה" של הקהילה היהודית שאופיין בחילון ובגידול במגדירי השפה הבולגרית על פני הלאדינו כשפתם העיקרית. בין 1898 ל-1910 ירד שיעור הלא אוריינים בבולגרית מ-8.7 אחוזים מבני הקהילה ל-1.52 אחוזים. ב-1926 הגדירו 89.43 אחוזים את הלאדינו ו-7.62 אחוזים את הבולגרית כשפת אימם וב-1934 הגדירו 57.86 אחוזים את הלאדינו ו-39.8 אחוזים את הבולגרית כשפת אימם. במקביל הצטמצמה כמעט לחלוטין עיתונות הלאדינו.
לתהליך זה הייתה השלכה על מספר התלמידים אשר למדו בבתי הספר היהודיים. למרות הגידול המשמעותי באוכלוסיית בני הקהילה בתקופה שבין מלחמות העולם, חלה ירידה מקבילה במספר התלמידים בחינוך היהודי. חלק ניכר מהמשפחות האמידות העדיפו לשלוח את בניהם לבתי ספר כלליים בסופיה ואף מחוץ לבולגריה. אחוז התלמידים בחינוך היהודי נותר גבוה יחסית בשכונת העוני יוצ'בונאר וזאת בשל הוצאות הלימוד הנמוכות. ב-1921 למדו 1,230 תלמידים במערכת החינוך היהודית, נתון המהווה 47 אחוזים מכלל התלמידים מקרב בני הקהילה. באמצע שנות ה-20 עמד תקציב מערכת החינוך היהודית על 2.14 מיליון לבות ומתוכו מומנו 23 אחוזים על ידי עיריית סופיה ועוד 0.7 אחוזים על ידי משרד החינוך הבולגרי.
החינוך היהודי > לאחר עצמאות בולגריה > מלחמת העולם השנייה ולאחריה

במהלך מלחמת העולם השנייה הוקפאה פעילותם של בתי הספר היהודיים והיא חודשה רק בשלהי 1944, לאחר ההפיכה שהובילה חזית המולדת הבולגרית וחזרתם של מגורשי סופיה לבירה. חזית המולדת היהודית בראשות פרופסור ז'אק נתן שמה לה למטרה להשתלט על כל מוסדות הקהילה ובכלל זה מערכת החינוך. החזית נקטה קו פרו-קומוניסטי מובהק ופעלה לביטול הזהות היהודית של המוסדות. בתחילה בוטלו לימודי העברית ובהמשך פוטרו כל המורים לעברית. מאוחר יותר, בוטלה חופשת יום השבת ובמקומו הונהגה חופשה בימי ראשון כמנהג הנוצרים. ב-1946 נמסרו בתי הספר מניהול הקהילה לידי משרד החינוך הבולגרי ובמהלך גל העלייה הגדול עם הקמת מדינת ישראל, הם נסגרו סופית. בשלהי 1946 יסדה רשת אורט ועד מרכזי בסופיה והפעילה מספר בתי ספר מקצועיים ברחבי בולגריה וגם בסופיה שכללו סדנאות לנגרות, חייטות, כריכת ספרים, תפירה ודפוס. ב-1951 למדו בבית הספר למלאכה של רשת אורט בסופיה 261 תלמידים ורק 109 מהם היו בני הקהילה היהודית. ב-1952 העבירה רשת אורט את בתי הספר שלה לרשות הקונסיסטוריון ובהמשך הם נמסרו לחזקת המדינה.
בראשית המאה ה-21 למדו כ-300 מבני קהילת סופיה בבתי ספר ממלכתיים, אשר בהם מועברים תכנים ייעודיים לבני הקהילה ובכלל זה שיעורי עברית ומסורת. חלק מצעירי הקהילה משתתפים במחנה קיץ שנתי בו משתתפים צעירים מכל קהילות בולגריה.
אגודות נשים, נוער וספורט > מכבי

ב-1900 הוקמה על ידי חברי אגודת "השחר" להשכלה עצמית, אגודת ספורט בשם "שמשון". ביוני 1903 הלכו ברגל מסופיה לבזל שלושה מחברי אגודת שמשון בסופיה במטרה להשתתף בקונגרס הציוני. בהגיעם לווינה קיבל אותם בנימין זאב הרצל לשיחה ומשם המשיכו לבזל. ב-1905 התפלגה אגודת שמשון, כאשר חלק מחבריה הקימו את תא אגודת "מכבי" בסופיה והנותרים חברו לאגודת "גיבור". בהמשך הפכה סופיה למקום מושבו של האיגוד הארצי של תנועת מכבי. ב-1921 נדחתה בקשת מכבי בולגריה להצטרף לארגון מכבי העולמי על רקע העובדה שהוועד המרכזי של מכבי בולגריה לא הכריז רשמית על הארגון כציוני. ב-1925 התקבל ארגון מכבי בולגריה לארגון מכבי העולמי. ב-1932 השתתפו חברי מכבי במכביה הראשונה, ובינואר 1933 ביקר בסופיה נשיא הכבוד של ארגון מכבי העולמי הנרי מונד, הברון השני מלצ'ט (אנ') ונפגש עם ראשי האגודה.
ב-1939, עם החמרת המדיניות האנטי יהודית בממלכה, הורה שר הפנים הבולגרי על סגירת אגודת מכבי והחרמת רכושה. האגודה עתרה לבית המשפט המחוזי בסופיה בנושא וזה ביטל את החלטת שר הפנים. ממשלתו של בוגדאן פילוב הביאה את העניין לדיון מיוחד בפרלמנט הבולגרי ובמסגרתו אושר חוק מיוחד שקבע שהחלטת שר הפנים איננה ניתנת לערעור על ידי בית המשפט. וכך, בראשית 1940 הופסקה פעילות האגודה ורכושה הוחרם. לאחר מלחמת העולם השנייה חודשה פעילותה של אגודת מכבי וכן המכבי הצעיר שפעל במסגרת תנועת "החלוץ המאוחד". ב-18 בינואר 1948 הודיעה תנועת מכבי הצעיר על הפסקת פעילותה ובראשית 1949 הפסיקה גם אגודת מכבי את פעילותה.
אגודות נשים, נוער וספורט > השומר הצעיר

ב-17 בספטמבר 1925 נערכה בסופיה הוועידה הראשונה של ארגון השומר הצעיר בבולגריה. פעילותו של השומר הצעיר השיקה לפעילות ארגון "מכבי" והנושא הוביל לתחרותיות ובהמשך לעימות בין ראשי הארגונים. ב-1934, לאחר ההפיכה שביצעו בבולגריה חברי הליגה הצבאית, הוצרו צעדיהם של ארגונים המזוהים עם השמאל הפוליטי והוטל פיקוח על ארגון השומר הצעיר. ב-1939 הפסיק הארגון את פעילותו. לאחר שחרור בולגריה על ידי הצבא האדום, חידש הארגון את פעולתו, בהמשך חבר לארגון "החלוץ המאוחד", ובקיץ 1946 נערכה הוועידה ה-11 והאחרונה של הארגון. הקומוניסטים היהודים, חברי חזית המולדת הפעילו לחץ כבד על ארגוני הנוער הציונים להפסיק את פעילותם. במקביל, החל גל העלייה ההמוני ומספר החברים הלך וקטן. ב-18 בינואר 1948 הודיע ארגון "השומר הצעיר" על הפסקת פעילותו. ב-1992 חודשה פעילותו של הארגון בסופיה ובהמשך גם של בני ברית.
אגודות נשים, נוער וספורט > ויצו

ב-1923 יסדה רחה פריאר את אגודת ויצו בבולגריה. פריאר הייתה רעייתו של הרב הראשי ליהודי סופיה, ד"ר מוריץ פריאר ושמה דגש על פעילות תרבותית יהודית, תוך שהיא מרצה בלאדינו בפני נשות העיר. ב-17 בינואר 1926 התקיימה בבית העם "הישן" בסופיה, הוועידה הראשונה של ויצו בבולגריה. לאחר שעזבו פריאר ובעלה את בולגריה עמדה בראש ויצו בולגריה, רגינה זילברשטיין ועד לסוף שנות ה-30 של המאה ה-20 עלה מספר חברות הארגון ל-3,500 נשים. לאחר החלת החוק להגנת האומה, הופסקה פעילות הארגון והיא חודשה לאחר עליית חזית המולדת הבולגרית לשלטון. בינואר 1948 הפעילו הקומוניסטים היהודים לחץ על ארגון ויצו בבולגריה להתפרק ולחדול מפעילות. ב-29 בינואר הגישו ראשי ויצו עצומה לראש הממשלה גאורגי דימיטרוב וב-2 בפברואר הוא הודיע שהארגון רשאי להמשיך את פעילותו. לאחר תום גל העלייה ההמוני לישראל הפסיק הארגון את פעילותו בשל חוסר בחברות.
אגודות נשים, נוער וספורט > החלוץ המאוחד

ב-19 בספטמבר 1944 הוקם בסופיה ארגון "החלוץ המאוחד" ואליו השתייכו כל חברי תנועות הנוער שפורקו במהלך המשטר הפאשיסטי. לארגון הצטרפו חברי המכבי הצעיר, בית"ר, השומר הצעיר, הנוער הציוני ועקיבא. אלפי בני נוער הצטרפו לארגון החדש, שעד מהרה נקלע לעימות עם הקומוניסטים היהודים במאבק על ההגמוניה בקרב בני הנוער. הקומוניסטים אסרו על תלמידי בית הספר להשתתף בכינוסי החלוץ המאוחד, אך הוראה זו לא קוימה. העימותים מול הקומוניסטים היהודים בשילוב גל העלייה הובילו להפסקת פעילות הארגון ב-18 בינואר 1948.
אגודות נשים, נוער וספורט > הכח

במרץ 1925 התאחדו המועדונים "ולדימיר ז'בוטינסקי ו"גלוריה", תחת השם הכח סופיה. מועדון הספורט היה מזוהה עם התנועה הרוויזיוניסטית וגולת הכותרת של פעילותו הייתה קבוצת הכדורגל "הכח סופיה" שפעלה עד 1944 ושיחקה בליגה השנייה והשלישית. אחד מכוכבי הקבוצה בשנות ה-30 היה משה מירנדה אשר לאחר עלייתו לישראל, נמנה עם מייסדי מכבי יפו.
הפוליטיקה הפנימית > הפעילות הפוליטית > בנסיכות בולגריה

בשלהי המאה ה-19 התחולל עימות גלוי על השליטה בקהילה, בין הצעירים חברי שכבת האינטליגנציה החדשה על זרמיהם הפוליטיים השונים ובין עשירי הקהילה שכונו "נוֹטָאבִּילִים", אשר שלטו במוסדות הקהילה ובכלל זה בהנהלות בתי הספר ובתי הכנסת והתנגדו לשינויים ובעיקר לניצני הציונות. ב-1898 לאחר יסוד התנועה הציונית הוסלם המאבק ובסופו נושלו הנוטאבילים מהנהגת הקהילה. בתקופה זו התחולל עימות גם בין חברי תא בני ברית בסופיה ולבין חברי הוועד הציוני המרכזי, על רקע האשמות מצד חברי התנועה הציונית על כך שחברי "בני ברית" תומכים בנוטאבילים. ראשית הפעילות הציונית בסופיה כרוכה בשני אירועים עיקריים. הראשון היה הגעתם לסופיה בשלהי המאה ה-19 של אקדמאים יהודים מהאימפריה הרוסית, רובם בהזמנת הממשלה הבולגרים. לאישים כדוגמת ראובן בירר, צבי בלקובסקי, בוריס שץ, הירש רימלובסקי וקרל הרבסט שהיו חברי או תומכי תנועת חובבי ציון, נודעה השפעה על ארגונה ומיסודה של התנועה הציונית בבולגריה בראשית דרכה. האירוע השני קשור לבואו של יוסף מרקו ברוך לבולגריה. מרקו ברוך הגיע במסע רגלי מבלגרד לסופיה בשלהי מרץ 1895 ולאחר הגעתו נפגש עם הרב הראשי ד"ר מרדכי גרינוואלד ועם ראובן בירר באוניברסיטת סופיה, וביקש סיוע להפצת רעיונותיו באמצעות כתב עת בצרפתית. למרות סיוע ראשוני נקלע מרקו ברוך לעימות מול ראשי הקהילה וביולי 1895 לאחר הפצת עותק ראשון מכתב העת שלו, עבר לפלובדיב ושם המשיך בפעילותו שהובילה להקמתה של ההסתדרות הציונית בבולגריה. ב-1897 הגיעה הזמנתו של בנימין זאב הרצל לקונגרס הציוני הראשון ולאחר אספה בבית הכנסת האשכנזי בסופיה, הוחלט לשלוח לקונגרס את קרל הרבסט, צבי בלקובסקי ויהושע כלב.
הפוליטיקה הפנימית > הפעילות הפוליטית > בממלכת בולגריה

בראשית המאה ה-20 החלו חלק מבני הקהילה לאמץ תפישת עולם סוציאליסטית וסוציאל-דמוקרטית, הם הצטרפו למפלגות השונות בבולגריה והתרחקו מהגישה הלאומית שהופגנה על ידי התנועה הציונית. לימים, עברו רבים מגרעין אידאולוגי זה לתנועה הקומוניסטית בממלכה. העניין הוביל לעימות רעיוני חריף מול התנועה הציונית. בהמשך, הוקם בעיר סניף של מפלגת פועלי ציון, אשר חבריו ניסו ליצור סינתזה בין שתי הגישות. עם התחזקות התנועה הקומוניסטית בבולגריה והקצנתה ההדרגתית, התקרבה תנועת פועלי ציון לתנועה הציונית וחיזקה את מעמדה.
בינואר 1915 נערכו בחירות לוועד הקהילה בסופיה אשר מנה 5 חברים. הרשימה הציונית זכתה ב-3 מושבים, הלא ציונים והנוטאבילים ב-2 והסוציאליסטים לא זכו באף מושב. ד"ר יהושע כלב נבחר לראש הקהילה. במהלך מלחמת העולם הראשונה נפלו מאות מבני הקהילה והמשבר הכלכלי, הפוליטי והחברתי שפקד את הממלכה לא פסח גם עליה. התנועה הציונית נחלשה וקמה לה אופוזיציה פנימית. במאי 1926 הוקמה בסופיה האגודה הרוויזיוניסטית. ב-16 בנובמבר 1926, ביקר בסופיה זאב ז'בוטינסקי ונאם בפני קהל המונים. בבחירות לקראת הקונגרס הציוני ה-15 שנערך בבזל ב-1927, זכו הרוויזיוניסטים ב-28.3 אחוזים מהקולות. שנתיים מאוחר יותר בבחירות לקראת הקונגרס ה-16 ירד כוחם של הרוויזיוניסטים ל-21 אחוזים מכלל הקולות, הציונים הכלליים זכו ב-49 אחוזים ורשימת "השמאל הציוני" ב-22.7 אחוזים.
המשבר הכלכלי והחברתי שפקד את בולגריה לאחר מלחמת העולם הראשונה, לווה בתהליך הגירה פנימית ומספר בני הקהילה עלה באחוזים ניכרים. הסוגיה הובילה ליחסים מתוחים בין בני הקהילה הוותיקים לבין המהגרים החדשים, שהיו בדרך כלל בעלי מעמד כלכלי נמוך ורבים מהם התרכזו ברובע העוני יוצ'בונאר. בבחירות לוועדי בתי הספר שנערכו ב-1932 ניגשו 4 רשימות. רשימה ציונית מאוחדת, סוציאליסטים, קומוניסטים, ורשימה בלתי תלויה שנקראה "התושבים" והורכבה מתושבים ותיקים בדרך כלל בני מעמד כלכלי בינוני וגבוה (חלק מהנוטאבילים). רשימת "התושבים" הביאה להחלשות משמעותית במעמד התנועה הציונית. הרשימה הציונית המאוחדת זכתה ב-40.5 אחוזים, רשימת "התושבים" ב-38.3 אחוזים, הקומוניסטים ב-14.2 אחוזים והסוציאליסטים ב-7 אחוזים. ב-1934, לאחר הפיכת הליגה הצבאית בממלכה בוטלו כל סוגי הבחירות למוסדות נבחרים בבולגריה והן חודשו רק בראשית 1937 על ידי ראש הממשלה גאורגי קיוסאיבנוב.
עם החלת החוק להגנת האומה נאסרה הפעילות הפוליטית ופורקה ההסתדרות הציונית. ב-6 באוקטובר 1944 לאחר שחרור בולגריה על ידי הצבא האדום, נערכה בסופיה ועידת היסוד המחודשת של ארגון פועלי ציון וב-7 באוקטובר, יוסדה מחדש ההסתדרות הציונית המאוחדת ולנשיאה נבחר ויטלי חיימוב. באפריל 1947 הוקם ארגון הנוער החלוצי של פועלי ציון שנקרא "בונה ומגן" ובהמשך היו יוצאיו מבין מתיישבי קיבוץ אורים. ב-5 באוקטובר 1944 הוקמה חזית המולדת היהודית בראשות פרופסור ז'ק נתן ובחסות השלטונות ותפקידה הוגדר כמתן תמיכה למשטר החדש בקרב בני הקהילה היהודית ולשמש כמוסד מפקח על פעילות המוסדות היהודיים בבולגריה. יחסי ההסתדרות הציונית עם חזית המולדת נעו בין עימות שלפרקים נשא אופי אלים לבין שיתוף פעולה מתוך הסכם עקרונות שנחתם בין הגופים. ככל שהתחזק מעמדה בשלטון של המפלגה הקומוניסטית הבולגרית, כך הוחרפו המתחים הפוליטיים בקהילה. באוגוסט 1946 נעצר ונכלא ויטלי חיימוב יושב ראש ההסתדרות הציונית בבולגריה. הוא שוחרר לאחר מספר חודשים ללא העמדה לדין. מנקודה זו והלאה פעלה חזית המולדת היהודית בכל האמצעים כדי להשתלט על מוסדות הקהילה.
הפוליטיקה הפנימית > הפעילות הפוליטית > תחת השלטון הקומוניסטי

לאחר השתלטות הקומוניסטים על הנהגת הקהילה, הם פעלו לפירוק כל מוסדות התנועה הציונית, אשר בפועל לא הייתה פעילה עקב גל העלייה ההמוני. בראשית דצמבר 1948 הופקעו "בית הציונים הכלליים", "בית העם" ו"בית מכבי". בפברואר 1949 הופקע "בית השומר הצעיר". ב-12 בפברואר 1949 הודיעה תנועת פועלי ציון בבולגריה על פירוקה בשל חוסר בחברים ובהמשך, ב-29 במרץ 1949 הודיעה בסופיה המועצה העליונה של ההסתדרות הציונית על פירוק ההסתדרות בשל חוסר בחברים. ביוני 1949 נערך כינוס של 27 ועדי הקהילות היהודיות בבולגריה שהיו נתונים כולם לשליטת הקומוניסטים. הוחלט להפסיק את החברות בקונגרס היהודי העולמי ולסגור סופית כל מוסד חינוך בעל אוריינטציה "עברית". ב-20 באפריל 1952 נערך בסופיה כינוס נוסף, אליו הגיעו נציגים מ-13 קהילות בלבד. דוד ירוחם יושב ראש הקונסיסטוריון, תקף את מדיניותו "האנטי עממית" של דוד בן-גוריון וכינה את ההנהגה הישראלית "משרתי האימפריאליזם האמריקני". הוחלט לסגור את ועדי הקהילה בכל יישוב בו מספר היהודים היה קטן מ-50 נפשות. כאמור, בראשית 1957 פורקה הקונסיסטוריה והוחלפה במועצה ממונה.
הפוליטיקה הפנימית > אישים

בסופיה הייתה פעילות ציונית ענפה ובהדרגה הפכה קהילתה למרכז הפעילות הציונית בבולגריה ובכלל זה תנועות הנוער והארגונים הנלווים.
בכור עזריה (1873 – 1911) היה מורה, עיתונאי ומראשי התנועה הציונית בבולגריה. עזריה כיהן כמנהל בית הספר היהודי בווידין ובהמשך מונה למזכיר הרבנות הראשית בסופיה. ב-1908 מונה לעורך ביטאון התנועה הציונית "השופר" והיה פעיל בתנועת מכבי.
אברהם דוידצ'ון לוי (1859 – 1947) היה ממנהיגי הקהילה ופעיל ציוני. ב-1886 נבחר ליושב ראש הקהילה היהודית הספרדית בסופיה ובמסגרת זו רקם קשרים ענפים עם ההנהגה הפוליטית הבולגרית. ב-1887 הובילו קשריו הטובים עם סטפן סטאמבולוב ודימיטר גרקוב לאישור ההצעה להקמת קונסיסטוריה לניהול קהילות יהודי בולגריה. ב-1903 כיהן כיושב ראש הוועדה להקמת בית הכנסת המרכזי בסופיה וב-1914 ניהל את הקמת בית היתומים לילדים שאבותיהם נספו במלחמות הבלקן. במהלך מלחמת העולם הראשונה הופעל ביוזמתו בית החולים היהודי לפצועי המלחמה ולוי זכה באות הוקרה מיוחד מארגון הצלב האדום. ב-1916 מונה ליושב ראש הקונסיסטוריון של יהודי בולגריה.
חיים אהרן פרחי (1877 – 1947, בית חנן) היה פוליטיקאי, חבר הפרלמנט הבולגרי, חבר מועצת עיריית סופיה, חבר מזכירות הקונסיסטוריון של יהודי בולגריה וב-1920 מונה ליושב ראשו. פרחי השתתף בקונגרס הציוני ה-9 בהמבורג ובהמשך עמד בראש המשלחת שניהלה את המשא ומתן להקמת המושב בית חנן. ב-1935 עלה לארץ ישראל ובה היה פעיל בתנועת איחוד עולי בולגריה, בתנועת הציונים הכלליים וכן נמנה עם מייסדי קופת העלייה.
יוסף חיים גרון (15 במרץ 1881 – 7 ביולי 1966, פרדס כץ) היה יושב ראש הקהילה היהודית הספרדית בסופיה ומ-1932 ועד 1943 כיהן כיושב ראש הקונסיסטוריון של יהודי בולגריה. במהלך מלחמת העולם השנייה, בעת גירוש יהודי סופיה לערי השדה, מצא גרון מסתור בביתו של הפוליטיקאי דימו קזאסוב אשר הוכר לימים כחסיד אומות העולם. גרון נמנה עם מייסדי אגודת האשראי "גאולה" וניהל את הבנק הציוני "בולגריה – פלשתינה". ב-1944 עלה לארץ ישראל.
רגינה זילברשטיין (19 באפריל 1880 – 1 בנובמבר 1963, מעברות) הייתה פעילה מרכזית באגודת הנשים הציוניות ובוויצו בולגריה ואחותו של קרל הרבסט ממייסדי התנועה הציונית בבולגריה. עסקה בארגון העבודה סוציאלית בתוך הקהילה היהודית ובמהלך גירוש יהודי סופיה, הגיעה לווידין ובה טיפלה במגורשים. ב-1945 נבחרה ליושבת ראש תא הנשים בחזית המולדת היהודית בבולגריה וב-1946 לצירה בקונגרס הציוני ה-22 שנערך בבזל. במאי 1949 עלתה לישראל והתיישבה בקיבוץ מעברות.
אליהו בן מאיור (1891 – 29 בינואר 1966, תל אביב) היה פעיל מרכזי בתנועת פועלי ציון ומראשי האיגודים המקצועיים ותנועת הקואופרציה. לאחר עלייתו לישראל היה ממקימי "איחוד עולי בולגריה".
מיכאל בר-זוהר (נולד ב-1938) סופר, היסטוריון, ביוגרף וחבר הכנסת בכנסות ה-10 וה-12.
תרבות ואמנות

ב-9 בספטמבר 1909 הופיעו בחנוכת בית הכנסת המרכזי בסופיה 35 מתלמידי בית הספר העברי במסגרת מקהלת חובבים. ב-22 בספטמבר 1909 הוקמה רשמית אגודת המקהלה שנקראה מאוחר יותר מקהלת צדיקוב על שם משה צדיקוב, אשר ב-1910 מונה למנצח המקהלה. השילוב בין שירת קודש לחול לא היה לרוחם של ותיקי הקהילה והמקהלה הפסיקה את פעילותה בבית הכנסת ועברה להופעות בפורומים חילוניים. לאחר מלחמת העולם הראשונה מנתה המקהלה 120 זמרים וזמרות, היא הופיעה ברחבי בולגריה וזכתה להערכה רבה בציבור הבולגרי.
עוד נוסדו בעיר מספר אגודות חובבי מוזיקה ובכללן תזמורת כלי הנשיפה של אגודת מכבי אשר הופיעה ברחבי בולגריה וכן במכביה הראשונה. מסגרות אלו העמידו יוצרים ואמנים אשר נודעו בהמשך גם מחוץ לבולגריה כגון זמר האופרה ובמאי התיאטרון ביטוש דוידוב. בעיר הוקמה להקת תיאטרון בהדרכת אליעזר אנסקי ובכיכובם של גיזלה אנסקי וליאון נאימוב קונפורטוב. בנובמבר 1935 העלה התיאטרון את ההצגה "הקרבן" מאת אלברט מיכאל והיא הוצגה ברחבי בולגריה ובבלגרד בירת ממלכת יוגוסלביה. מבין עולי סופיה שבלטו ביצירתם בישראל, ניתן למנות את השחקנים אבנר חזקיהו ואלברט כהן, המשורר ישראל פנקס, המלחין יצחק סדאי, הסופרים סבינה מסג, משה גיורא אלימלך ושלמה קאלו, הצייר שמואל לוי והפסלים אהרן אשכנזי ויוסף תגר.
לאחר מלחמת העולם השנייה חודשה הפעילות התרבותית והיא עמדה בסימן השתלטות הקומוניסטים על בולגריה והחלת משטר טוטליטרי, אשר קבע גם את התכנים האמנותיים המותרים לפרסום. יחד עם ההגבלות המשיכו להתבלט ביצירתם מספר אמנים ואנשי תרבות כגון הסופר והמחזאי ולרי פטרוב, שחקן התיאטרון והקולנוע יצחק פינצי, הסופר, העיתונאי ומבקר הספרות אמיל בסט (נולד ב-1949) ובימינו בולטת הזמרת מירה ארויו.
עיתונות

ב-1893 הוחל בהפצת הדו שבועון "איל אמיגו דל פואבלו" (לאדינו: ידיד העם) ונכללו בו עדכונים חדשותיים כלליים וכן על קהילות יהודי בולגריה, ובנוסף מאמרים פובליציסטיים. מערכת העיתון פעלה עד 1900. ב-12 ביולי 1896 יצא לאור כתב עת ציוני בלאדינו ובבולגרית (בלאדינו: לה ווס דה ישראל – "קול ישראל" ובבולגרית: אברייסקי גלאס – הקול העברי) וזכה לתפוצה רחבה בקרב צעירי הקהילה. ב-1898 יצא לאור הדו שבועון "לה בירדאר" (בלאדינו: האמת) אשר בנוסף לנושאים חדשותיים עסק בסוגיות חברתיות וכלכליות הנוגעות ליהודי בולגריה בכלל וסופיה בפרט. בשנה זו הועברה לסופיה מפלובדיב מערכת העיתון הציוני "איל דיאה" והעיתון הופץ בלדינו בקרב הקהילה. ב-1901 יצא לאור בפלובדיב השבועון הרשמי של ההסתדרות הציונית "השופר" ולאחר מלחמת העולם הראשונה הועברה מערכת העיתון לסופיה. בראשית שנות העשרים של המאה ה-20 הופיע בסופיה השבועון "אברייסקי פריגלד", "ההשקפה היהודית" אשר ניהל מאבק אידאולוגי חריף מול הזרם הקומוניסטי שצבר כוח ומעמד בקהילה. העיתונות הופיעה באופן סדיר עד לפרוץ מלחמת העולם השנייה ואז נאסרה פעילותה. ב-8 באוקטובר 1944, לאחר שחרור בולגריה על ידי הצבא האדום ועליית חזית המולדת הבולגרית לשלטון, יצא לאור ביטאון ההסתדרות הציונית המאוחדת וב-26 באוקטובר גם ביטאון תנועת פועלי ציון. לאחר השתלטות הקומוניסטים על בולגריה נסגרו בהדרגה כתבי העת ורק העיתון "אברייסקי וסטי" המשיך בפעולתו ובדיווחיו על התנהלות הקהילה.
כלכלה > התקופה העות'מאנית > חיי הכלכלה

בראשית המאה ה-16 הגיעו לסופיה מסלוניקי משפחות של יהודים מקרב מגורשי ספרד אשר שינו את המאזן הדמוגרפי והכלכלי של הקהילה. החל מאמצע המאה נודעו יהודי סופיה כסוחרי בדים, טווים, יצרני גבינות, מלווים בריבית וגובי מסים מטעם השלטונות העות'מאנים.
בשלהי המאה ה-16, בתקופת שלטונו של מוראט השלישי פרץ משבר כלכלי חריף עקב הפחתה משמעותית בערך המטבע העו'תמאני בשל החלפת חומרי הגלם מהם נטבעו המטבעות. הפגיעה המשמעותית הייתה בענף ההלוואה בריבית שהיה מקור פרנסה מרכזי בקהילת סופיה. בראשית המאה ה-17, בתקופת שלטונו של אהמט הראשון חלה התאוששות מסוימות במצבה של הקהילה ובניה מתועדים כסוחרים, חלקם אמידים אשר קיימו קשרי מסחר יבשתיים עם הרפובליקה של ונציה. קשרי המסחר נוהלו יבשתית באמצעות חמורים רתומים לעגלות משא שנתיבן עבר דרך סרביה עד לעיר הנמל רָאגוּזָה ומשם הועמסו הסחורות על אניות שהפליגו לוונציה.
בין 1617 ל-1623, תקופת שלטונם של הסולטאנים מוסטפא הראשון ועות'מאן השני חלה החמרה במצב ביטחון הפנים, סוחרים רבים הותקפו ונרצחו בדרכים ולעניין הייתה השלכה על מצבם הכלכלי של בני הקהילה ולהאטת הפעילות הכלכלית. בתקופת מוראט הרביעי, אשר שלט מ-1623 ועד 1640, הוחזר הסדר על כנו ויהודי העיר עסקו ביבוא ויצוא סחורות והועסקו גם כעמילי מכס. אחוז האוריינות הגבוה בקרב בני הקהילה ורב לשוניותם סייע להם בהשגת דומיננטיות במסחר והוא התנהל בתוך שטחי האימפריה העות'מאנית כגון המרכזים הכלכליים בבלגרד, בוקרשט וסלוניקי, אך גם מול ישויות שכנות. בשלהי תקופת שלטונו של מהמט הרביעי נתונים היו ענפי היבוא והיצוא ברובם בידי בני הקהילה.
במחצית הראשונה של המאה ה-18 שותק המסחר הימי העות'מאני בידי הצי הוונציאני, המסחר באזור בולגריה התבצע בעיקר בדרכים יבשתיות, עניין שהעלה את מעמדם של הסוחרים היהודים מקרב בני הקהילה. בשלהי המאה ה-18, בתקופת שלטונו של אבדילהמיט הראשון נתונה הייתה כלכלת האימפריה העות'מאנית במשבר כלכלי חריף, משום שההכנסות ממיסים לא כיסו את הוצאות אחזקת המנגנון השלטוני ואת הצבא בו נדרשה רפורמה ותוכנית הצטיידות מחודשת. כפועל יוצא מכך הוכרזה רפורמה מוניטרית שהובילה לירידה משמעותית בערך המטבע העות'מאני, עניין שהוביל למשבר כלכלי בקהילת יהודי סופיה. בנוסף, החלשות השלטון העות'מאני המרכזי הביא לכך שהואלים המקומיים הטילו מיסים חדשים על הסוחרים היהודים, סוגיה שהחמירה עוד יותר את המשבר. בראשית המאה ה-19, בתקופת שלטונו של מהמוט השני הורע מאוד מצב ביטחון הפנים, קשרי המסחר היבשתי למרכזים באדירנה, סלוניקי ואיסטנבול שובשו ומחזורי העסקים קטנו. אף על פי שלקראת מחצית המאה ה-19, בתקופת שלטונו של אבדילמג'יט הראשון חלה הטבה מסוימת במצב ביטחון הפנים שהשליכה על המצב הכלכלי, הרי שעם מותו חזר האזור לחוסר סדר שלטוני, תוך מלחמת אזרחים אשר שיתקה את חיי הכלכלה ובאפריל 1877 פלש צבא האימפריה הרוסית במטרה לשחרר את אזור בולגריה מהאחיזה העות'מאנית.
כלכלה > התקופה העות'מאנית > סוגיית המיסוי

במחצית השנייה של המאה ה-15, בתקופת שלטונו מהמט השני הוטלו על בני הקהילה שני סוגי מסים. האחד, מס גולגולת אחיד בו חויב כל תושב והשני, מס קהילה שנגבה באופן פרוגרסיבי על ידי רבני הקהילה. בהמשך, הוטל מס שכונה מס אקצ'סי ובמסגרתו שילמה הקהילה על זכותה להחזיק רב. בראשית המאה ה-16, בתקופת שלטונו של סלים הראשון הוטל מס מכר על סחורות בשיעור שנע בין 3 ל-5 אחוזים מהעסקה.
בראשית המאה ה-19, הטיל הסולטאן מוסטפא הרביעי על הסוחרים היהודים מס מכירות יין ומס השתתפות בירידי מכירות. בהמשך הוטל מס על בשר שכונה גאבלה. בני הקהילה שילמו גם מיסי קהילה פנימיים פרוגרסיביים לצורך מימון הנהגת הקהילה ומוסדותיה ובכלל זה בעלי התפקידים השונים. כמו כן היו מבצעי התרמה ייעודיים לצורכי סיוע לנזקקים ברכישת עצי הסקה לחורף או מצות לפסח וכן סיוע לפליטים יהודים שהגיעו לעיר על רקע המלחמות האזוריות.
כלכלה > מלחמת העולם השנייה ולאחריה

עם החלת החוק להגנת האומה הוטלו מגבלות כלכליות קשות על יהודי בולגריה. בין השאר נאסר על פעילותם של בנקים קואופרטיביים יהודיים. לאחר החלת החוק, נערכה האספה השנתית האחרונה של בנק גאולה ובמסגרתה נבחרו לראשונה חברי הנהלה לא יהודים. בהמשך, התאחד בנק גאולה עם "הבנק הפופולרי" שפעל באזור יוצ'בונאר והיה בבעלות חברי המפלגה הסוציאל-דמוקרטית בבולגריה, מתוך מטרה לשמור על ההון היהודי. ב-9 ביולי 1942 אישר הפרלמנט הבולגרי חוק המסמיך את הממשלה הבולגרית לאחוז בכל האמצעים לפתרון השאלה היהודית ובמסגרתו נקבע כי, 12 אחוזים מההון היהודי שהופקד בחשבונות בנק מוגבלים, יוחרם לצורך מימון פעולתו של הקומיסריון לשאלות יהודיות. עוד נקבע כי תופסק פעילותם של כל בתי העסק שנותרו עדיין בבעלות יהודית, עליהם להימכר ואת פיקדון המכירה יש להפקיד בחשבונות חסומים. במאי 1943 לאחר גירוש יהודי סופיה, נמסרו בתי המגורשים לתושבי העיר ורכושם המטלטל נמכר במכירות פומביות. לאחר שחרור בולגריה הותר ליהודים לשוב לסופיה, אך מצבם הכלכלי היה קשה ומרביתם היו בחוסר כל.
בפברואר 1945 התירה ממשלת חזית המולדת לייבא לבולגריה מארצות הברית, נעליים, בגדים ותרופות ללא מכס כדי לסייע ליהודי סופיה. דירותיהם של בני הקהילה אשר שרדו את ההפצצות על העיר הוחזרו לבעליהן, חלקן מרצון וחלקן בהתערבות המשטרה הבולגרית. מפעלים, עסקים והון שהופקעו, לא הושבו. עם מעברו ההדרגתי של המשק הבולגרי לכלכלה מתוכננת הוקמו קואופרטיבים רבים בסיוע ארגון הג'וינט, אשר השקיע עשרות מיליוני לבות ברכישת מכונות וציוד לתעשייה ובכך תרם להתאוששותה הכלכלית של המדינה כולה. למרות המאבק בין הציונים לחזית המולדת היהודית, הצליחו הקומוניסטים היהודים להביא לחידוש פעילותם של הבנקים הקואופרטיביים בסופיה ובהמשך התאחדו כולם תחת "בנק גאולה".
ב-21 בדצמבר 1946 אושר בפרלמנט החוק לשיקומם הכלכלי של יהודי בולגריה. הממשלה הבולגרית החליטה להעניק אשראי בסכום של מיליארד לבות שיפרש על פני 6 שנים, לצורך החזרת הכספים שהחרימה הממשלה הקודמת מיהודי בולגריה. ב-17 במרץ 1947 הוחלפו שטרות הכסף בבולגריה והמטבע הבולגרי איבד מערכו. במקביל הוטלו על תושבי בולגריה מיסים חדשים וחישוב המס על בני הקהילה בוצע לפי חישוב ערך הרכוש העתידי הכולל את האשראי המיועד. כך נדרשו בני הקהילה לשלם מס על כספים שטרם התקבלו, העניין עורר תסיסה עצומה והחיש את כוונתם לעלות לישראל. לאחר העלייה ההמונית לישראל והשתלטותם המוחלטת של הקומוניסטים על בולגריה פסקה כל פעילות כלכלית בעלת זיקה פרטית.
ראו גם

יהדות בולגריה
היסטוריה של בולגריה
לקריאה נוספת

חיים קשלס, קורות יהודי בולגריה, כרכים ג-ד, תל אביב: הוצאת דבר, 1971-1969.
סטיבן סייג', סופיה, אנציקלופדיה של המחנות והגטאות (כרך III, עמ' 34–36), מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה והוצאת אוניברסיטת אינדיאנה, בלומינגטון ואינדיאנפוליס (באנגלית)
פייטרו פרנקווילה

| --- | --- |

 לידה:  1548 קמברה, צרפת 
 פטירה:  23 באוגוסט 1615 (בגיל 67 בערך) פריז, ממלכת צרפת 
 זרם באמנות:  מנייריזם 
 הושפע על ידי:  ולנטין דה בולון 
 
פייטרו פרנקווילה (באיטלקית: Pietro Francavilla; ‏1548 – 25 באוגוסט 1615) פסל פרנקו פלמי שהתמחה בפירנצה המשתייך למסורת סגנון המנייריזם המאוחר של ג'אמבולוניה. נולד בקמבריי שבצרפת.
עבודותיו: ,ניצחון דוד על גלית, מונומנט קוזימו מדיצ'י בפיזה, פסל האביב בגשר סנטה טריניטה, פסל יאסון במוזיאון הלאומי ברג'לו