stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
רזיאל רימר

נבחרת ישראל בשחייה ליד הגדר הטובה, חורף 1989.

מימין למעלה - אירית אפרתי, רוית אלון, המאמן חנן גלעד. באמצע מימין - המנהל דוד סיבור, סהר אלוני, איריס קומן, מיכל אמין, רויטל וילנאי, תמי לוין, הדס פדה, עינת גבאי, אורת בש. למטה מימין - גלעד רפאלי, יואב ברוק, רזיאל רימר, אליאב טל, שגיא שטיגמן, שגב פורת, ערן הירש, ברק עטר וכרמל לויתן
רזיאל רימר (נולד ב-8 במאי 1965) הוא פרופסור חבר במחלקה להנדסת תעשייה וניהול באוניברסיטת בן-גוריון בנגב. בעברו אלוף ישראל ושיאן ישראל בשחייה. התמחה במשחה ל-50 מטר חופשי והיה לשחיין הישראלי הראשון ששחה משחה זה מתחת ל-24 שניות. בעל מדליות מהמכביה.
ביוגרפיה

רימר נולד וגדל בקיבוץ אורים. הוא החל לשחות בגיל 6 יחד עם בני כיתתו, בקבוצת השחייה של הקיבוץ, בהדרכתו של עמי לויתן. ברבות השנים התאחדה הקבוצה עם קבוצות נוספות במועצה האזורית, לקבוצת הפועל אשכול. נוסף לכך, הוא שיחק כדורסל בקבוצת הנוער של המועצה. בתקופת שנת השירות הוא שחה בהפועל עמק יזרעאל בהדרכתו של נח רם. לאחר מכן, בתקופת שירותו הצבאי, שחה בקבוצת השחייה של הפועל גש"ם שהפכה אחר כך לקבוצת הפועל עמק חפר בהדרכתו של גרשון שפע.
ביוגרפיה > 1983

באליפות ישראל בשחייה שנערכה בווינגייט בסוף חודש אוגוסט 1983 זכה רימר במדליית ארד במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 25.03 שניות, אחרי ניר שמיר (24.36 שניות) וצבי רובינשטיין (24.80 שניות).
ביוגרפיה > 1984 > אלוף ישראל

באליפות ישראל בשחייה שנערכה בווינגייט בסוף חודש אוגוסט 1984 זכה רימר ב-3 מדליות זהב, במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 24.79 שניות, לפני חברו לקבוצת השחייה יזהר שנהר (25.22 שניות) ומשה שוורץ מהפועל ימק"א ירושלים (25.76 שניות), במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 54.41 שניות, לפני חברו לקבוצה יוחאי ליפשיץ (54.65 שניות) ושגב פורת (54.73 שניות) ובמשחה שליחים 4x100 מטר מעורב ביחד עם, יזהר שנהר, אייל שטיגמן ונדב שנל בשיא ישראלי חדש לקבוצות ושל הנבחרת הלאומית של 3:58.20 דקות.
ביוגרפיה > 1985

בתחרויות השחייה של המכביה השתים עשרה שנערכו באוניברסיטת תל אביב ביולי 1985 זכה רימר במדליית כסף במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי ביחד עם יוסי אפל, שגב פורת וזוהר וייס בתוצאה של 3:34.95 דקות, אחרי ארצות הברית (3:32.95 דקות). כשחיין ראשון הוא קבע שיא אישי של 53.82 שניות.
ביוגרפיה > 1986

באליפות ישראל בשחייה (בריכת 25 מטר) שנערכה בנהריה בפברואר 1986 זכה רימר במדליית זהב במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 24.44 שניות, לפני יוסי אפל שקבע שיא ישראלי חדש לגילאי 18 של 24.52 שניות.
באליפות ישראל בשחייה שנערכה בווינגייט באוגוסט 1986 זכה רימר בשתי מדליות זהב, במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 24.61 שניות, לפני יוסי אפל (25.04 שניות) ושגיא שטיגמן (25.08 שניות) ובמשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 54.02 שניות, לפני זוהר וייס (54.13 שניות) ואמיר שטרנפלד (54.20 שניות).
ביוגרפיה > 1987

רימר נסע להתאמן באוניברסיטת קלריון בפנסילבניה ארצות הברית שם למד כשנה פיזיקה ומדעי המחשב. הוא זכה בתואר אול אמריקה (II‏ NCAA) לאחר ששחה 50 יארד חופשי בתוצאה של 20.79 שניות ובמשחה ל-100 יארד חופשי בתוצאה של 45.57 שניות. לאחר מכן, נסע להתאמן מספר חודשים באוניברסיטת ברקלי, שבקליפורניה תחת הדרכתו של נורט תורטון.
בתחרות שמונה האומות שנערכה באנטוורפן, בלגיה ביולי אותה שנה הוא זכה בשתי מדליות, כסף וארד. מדליית כסף, במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 24.1 שניות, אחרי שיאן העולם בעבר משווייץ דאנו הלסל (23.01 שניות). מדליית ארד, במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב, ביחד עם זוהר גלילי, אייל שטיגמן ונדב שנל בתוצאה של 3:56.92 דקות. נוסף לכך, הוא סיים במקום שישי במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 55.10 שניות.
ביוגרפיה > 1988 > שיאן ישראל

בתחרות שמונה האומות שנערכה באדינבורו, סקוטלנד יולי 1988 קבע רימר במשחה ל-50 מטר חופשי שיא ישראלי חדש של 23.89 שניות, שיפור לשיאו של ניר שמיר (24.05 שניות). שיא זה נישבר על ידי יואב ברוק בשנת 1990 - 23.85 שניות. למרות ששיא זה היה טוב מזמן הכניסה לסגל האולימפי (24.05 שניות), לאכזבתו הוחלט שרק אייל שטיגמן ישתתף באולימפיאדת סיאול (1988).
ביוגרפיה > 1989

בתחרות שחייה שנערכה בגבעת חיים (בריכה של 25 מטר) בסוף חודש ינואר 1989, קבע רימר במשחה ל-50 מטר חופשי שיא ישראלי חדש של 23.38 שניות. שיא זה החזיק מעמד 6 שנים וחודש עד שנישבר על ידי ברוק (23.21 שניות).
רימר נסע שוב להתאמן באוניברסיטת ברקלי ולרוע מזלו ניפצע בשרירי בטנו, דבר שפגע מאוד בהישגיו בהמשך. למרות זאת, בתחרויות השחייה של המכביה ה-13 שנערכו באוניברסיטת תל אביב ביולי 1989 זכה רימר במדליית כסף במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 23.94 שניות. כחודש לאחר מכן, באליפות ישראל בשחייה שנערכה בווינגייט באוגוסט זכה רימר במדליית כסף במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 24.20 שניות, בצוותא עם ברוק (שקבע שיא גילאי 17 ו-18 חדש) אחרי המנצח, יוסי אפל (23.98 שניות).
חייו האישיים

רימר הוא פרופסור חבר במחלקה להנדסת תעשייה וניהול באוניברסיטת בן-גוריון בנגב. הוא נשוי לפרופ' הילה רימר ואב לשני ילדים, מתגורר עם משפחתו בלהבים.
הערות שוליים

1 2  חמישה שיאים ישראלים בסקוטלנד, מעריב, 4 ביולי 1988
↑  זיו סידרר, טבלת השיאים בשחיה נותרה שלמה ביום נעילת האליפות, דבר, 30 באוגוסט 1983
↑  אלכס פרסלמן, רק 3 שיאי נוער, מעריב, 20 באוגוסט 1984
↑  אלכס פרסלמן, רק שיא נוער, מעריב, 24 באוגוסט 1984
↑  אלכס פרסלמן, רביעיית יזרעאל שיפרה השיא במשחה המעורב, מעריב, 22 באוגוסט 1984
↑  אלכס פרסלמן, תודה, אייל - גם לישראל יש זהב במים, מעריב, 21 ביולי 1985
↑  אלכס פרסלמן, פורת מחק את גניאל מהטבלה, מעריב, 23 בפברואר 1986
↑  אלכס פרלסמן, זוהר בריכה - גלילי שבר השיא ב-100 גב, מעריב, 10 באוגוסט 1986
↑  סוף השבוע בבריכה, מעריב, 10 באוגוסט 1986
קתרינה קורנארו

דיוקן מ-1542 מאת טיציאן
קברה של קתרינה קורנארו בכנסיית סן סלבדור בוונציה
קַתֶרִינָה קוֹרְנַארוֹ (באיטלקית: Caterina Cornaro, ביוונית: Αικατερίνη Κορνάρο, בוונטית: Catarina Corner; ‏25 בנובמבר 1454 – 10 ביולי 1510) הייתה המלכה האחרונה של ממלכת קפריסין, והחזיקה גם בתארים של מלכת ירושלים וארמניה. היא הייתה מלכה רעיה של קפריסין מנישואיה לז'אק השני, מלך קפריסין (אנ'), עוצרת של קפריסין בתקופת בנה התינוק ז'אק השלישי, מלך קפריסין (אנ') בשנים 1473–1474, ולבסוף מלכת קפריסין. היא שלטה מ-26 באוגוסט 1474 עד 26 בפברואר 1489 והוכרזה כ"בתו של סן מרקו" על מנת שהרפובליקה של ונציה תוכל לתבוע את השליטה בקפריסין לאחר מות בעלה, ז'אק השני.
ביוגרפיה

קתרינה הייתה בתם של מרקו קורנארו (אנ') הוונציאני, Cavaliere del Sacro Romano Impero (אביר האימפריה הרומית הקדושה) ופיורנצה קריספו. היא הייתה אחותו הצעירה של האציל הפוליטיקאי ג'ורג'ו קורנארו (אנ') (1452 - 31 ביולי 1527), המכונה "אבי המדינה" ("Padre della Patria") ואביר האימפריה הרומית הקדושה.
ארבעה מבין דוכסי ונציה היו בני משפחת קורנארו (אנ'). למשפחתה של קתרינה קורנארו היו קשרים ארוכים עם קפריסין, במיוחד בכל הקשור לסחר ולמסחר. באזור אפיסקופי (אנ'), במחוז לימסול (אנ'), ניהלה משפחת קורנארו מפעלי סוכר שונים וייצאה מוצרים קפריסאים לוונציה.
ביוגרפיה > ירושה

עם מותו של ז'אן השני, מלך קפריסין (אנ') בשנת 1458, הייתה הירושה שלו שרויה במחלוקת בין בתו שרלוט (אנ') לבין ז'אק, בנו הבלתי חוקי של ז'אן השני, שניסה להשתלט על האי. ב-1458 הומלכה שרלוט על קפריסין, וב-1459 נישאה ללואי מסבויה (אנ'). אבל בשנת 1460 קרא ז'אק תיגר על זכותה לכס המלכות, ובתמיכתו הצבאית של הסולטאן הממלוכי המצרי, כבש את פמגוסטה וניקוסיה והטיל מצור במשך 3 שנים על שרלוט ובעלה, בטירת קירניה. כששרלוט נמלטה לרומא ב-1463, הוכתר ז'אק למלך קפריסין. בשנת 1468 הוצעה קתרינה בת ה-14, באמצעות משא ומתן של אביה ודודה, לז'אק כאשתו. הנישואים היו מועילים ביותר לרפובליקה של ונציה שכן הם יכלו להבטיח מעתה את הזכויות המסחריות והזכויות האחרות של ונציה בקפריסין. ההצעה התקבלה, והחוזה נחתם ב-1468, וחיזק את מעמדו של ז'אק.
ביוגרפיה > מלכה רעיה

ב-30 ביולי 1468 נישאו ז'אק השני, הידוע גם בשם ז'אק הממזר, מלך קפריסין וקתרינה בוונציה באמצעות מיופה כוח כשהייתה בת 14. לבסוף היא הפליגה לקפריסין בנובמבר 1472 ונישאה לז'אק באופן אישי בפמגוסטה.
ביוגרפיה > עוצרת

ז'אק מת זמן קצר לאחר החתונה עקב מחלה פתאומית, ולפי צוואתו, פעלה קתרינה, שהייתה אז בהריון, כעוצרת. ברגע שהצי הוונציאני הפליג נרקחה מזימה להדיח את התינוק ז'אק השלישי, מלך קפריסין (אנ') לטובת שרלוט, בתו הלגיטימית של ז'אן, וקתרינה נכלאה. הוונציאנים חזרו, והסדר הושב במהרה, אבל הרפובליקה החלה לחשוב על השתלטות על קפריסין.
ביוגרפיה > עוצרת > מלכה

קתרינה הפכה למלכה כאשר ז'אק השלישי מת באוגוסט 1474 לפני יום הולדתו הראשון, כנראה ממחלה, אם כי הייתה גם שמועה שהוא הורעל על ידי ונציה או התומכים של שרלוט. ממלכת קפריסין הלכה והידרדרה עם השנים, והייתה מדינת חסות של הממלוכים מאז 1426. תחת קתרינה, ששלטה בקפריסין מ-1474 עד 1489, האי נשלט בפועל על ידי סוחרים ונציאנים.
בשנת 1488 החלה הרפובליקה לחשוש שהסולטאן באיזיט השני מתכוון לתקוף את קפריסין, ולאחר שגילתה גם מזימה להשיא את קתרינה לאלפונסו השני, מלך נאפולי היא קבלה החלטה להחזיר את המלכה לוונציה ולספח רשמית את האי. בפברואר 1489, שכנעה הממשלה הוונציאנית את קתרינה לוותר על זכויותיה כשליטת קפריסין לדוג'ה של ונציה - ובהרחבה לממשלת ונציה כולה - כיוון שלא היה לה יורש.
ב-14 במרץ 1489 היא נאלצה לוותר על כס המלוכה ולמכור את הממשל של המדינה לרפובליקה של ונציה. לדברי גאורגיוס בוסטרוניוס:
ב-15 בפברואר 1489 יצאה המלכה מניקוסיה כדי לנסוע לפמגוסטה, לעזוב את [קפריסין]. וכשהיא רכבה על סוס לבושה גלימת משי שחורה, עם כל הגבירות והאבירים בחברתה [...] יתר על כן, עיניה לא הפסיקו להזיל דמעות לאורך כל התהלוכה. כמו כן, האנשים הזילו דמעות רבות.
ביוגרפיה > שארית חייה

המדינה הצלבנית האחרונה הפכה לקולוניה של ונציה, וכפיצוי, הותר לקתרינה לשמור על תואר המלכה והפכה לגבירת אסולו (אנ') באזור ונטו של הרפובליקה של ונציה, ב-1489. עד מהרה זכתה אסולו למוניטין של חצר אצילים של מצוינות ספרותית ואמנותית, בעיקר כתוצאה מהיותה התפאורה הדמיונית לדיאלוגים האפלטוניים של פייטרו במבו (אנ') על אהבה (Gli Asolani). קתרינה התגוררה באסולו עד 1509, כאשר ליגת קמברה בזזה את העיר, ואז נמלטה לוונציה, שם התגוררה שנה נוספת, ומתה ב-10 ביולי 1510.
מורשת

קתרין צוירה על ידי דירר, טיציאן, בליני (אנ') וג'ורג'ונה.
לברית המבוססת על חייה מאת ז'יל-אנרי ורנואה דה סן-ז'ורז' היווה את הבסיס לאופרות קתרינה קורנרו (1841) מאת פרנץ לכנר, "מלכת קפריסין (אנ')" (La reine de Chypre) (1841) מאת ז'אק פרומנטל הלוי, וקתרינה קורנארו (אנ') (1844) מאת גאטנו דוניצטי.
מכון קורנארו (אנ'), ארגון צדקה שהוקם על ידי האמן סטס פראסקוס (אנ') בעיר לרנקה, לקידום אמנות ותרבות אחרת, הנציח את שמה בקפריסין, לפני סגירתו על ידי עיריית לרנקה ב-2017.
באוקטובר 2011, הודיעה מחלקת העתיקות של קפריסין שארמון הקיץ ההרוס בחלקו של קתרינה קורנארו בפוטמיה (אנ') ישופץ בפרויקט שיקום בעלות של מיליון אירו, ויהפוך למרכז תרבותי.
הערות שוליים

↑  Wills, Garry.  Venice, Lion City (New York, Simon and Schuster, 2001), 136.
↑  McNeill, William H. (1974). Venice: The Hinge of Europe, 1081-1797. University of Chicago Press, page 76
1 2 3  1911 Encyclopædia Britannica/Cornaro, Caterina
↑  The last queen of Cyprus,  Cyprus Mail
↑  "Giorgione: Portrait of Caterina Cornaro, Queen of Cyprus". www.boglewood.com.
↑  Lachner, Franz. Catarina Cornaro. Libretto. German (באנגלית).
↑  Halévy, F.; Saint-Georges, Henri. La reine de Chypre; opéra en cinq actes. Paroles De Saint Georges. Paris Tallandier.
↑  "cornaroinstitute.org". אורכב מ-המקור ב-27 ביוני 2011. נבדק ב-21 בנובמבר 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: ז'אק השלישי, מלך קפריסין (אנ') | מלכי קפריסין | הבא: ממלכת קפריסין חדלה מלהתקיים |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007279952105171  PLWABN: 9810541024005606  BNC: 000488303  BnF: cb120758171 (data)  GND: 118990233  ICCU: VEAV521916  ISNI: 0000 0000 6148 1945  LCCN: n81104120  NKC: jo20181010240  NLG: 226004  NTA: 11458611X  SELIBR: 390296  SNAC: w62v511t  SUDOC: 114523185  VcBA: 495/52134  VIAF: 52489508   WorldCat (עם VIAF): 52489508
ארמון הספורט (ברלין)

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  אולם רב תכליתי, אולם ספורט, אולם מוזיקה, בית קולנוע 
 כתובת:  שנברג 
 מיקום:  טמפלהוף-שנברג 
 מדינה:  גרמניה 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ? – 17 בנובמבר 1910
 תאריך פתיחה רשמי:  17 בנובמבר 1910 
 תאריך פירוק:  13 בנובמבר 1973 
 אדריכל:  הרמן דרנבורג 
 
 קואורדינטות:  52°29′41″N 13°21′33″E﻿ / ﻿52.494722222222°N 13.359166666667°E﻿ / 52.494722222222; 13.359166666667
  (למפת ברלין מוגדלת) ארמון הספורט(למפת ברלין רגילה) ארמון הספורט
 
גלויה עם ציור האולם, 1910
נאום "המלחמה הכוללת" של יוזף גבלס באולם, 18 בפברואר 1943
ארמון הספורט של ברלין (בגרמנית: Berliner Sportpalast, "ברלינר שפורטפלסט") היה אולם ספורט רב-תכליתי שהוקם ברובע שנברג בברלין ב-1910 ונועד לאירועי ספורט בעונת החורף. האולם יכול היה להכיל עד 14,000 צופים והיה בשעתו האולם המקורה הגדול ביותר בברלין. בהמשך שימש האולם כמרכז הכינוסים והעצרות של המפלגה הנאצית.
עד עליית הנאצים לשלטון

האולם הוקם כזירת החלקה על הקרח ואולם הוקי קרח והיה אולם ספורט החורף הגדול מסוגו בעולם עם הקמתו.
בתקופת רפובליקת ויימאר אירח האולם תחרויות אגרוף ותחרויות מרוץ אופני מסלול באולם סגור (כולודרום) ובפרט את מרוץ אופני המסלול בן ששת הימים, שסחף את הציבור כולו. חוקר התקופה בעז נוימן, מציין בעקבות כותבים בני הזמן ש"כל מי שרוצה לראות את העם הגרמני בקדחת הטירוף [לספורט] אל לו להחמיץ אף רגע מחוויית 144 השעות של מרוץ האופניים המתרחש על מסלול העץ המשופע בשפורטפלסט העצום של ברלין".
אלוף האגרוף מקס שמלינג השיג במקום רבים מניצחונותיו והיה לאחד מכוכבי התקופה.
בנוסף לאירועי ספורט אירח האולם גם אירועים נוספים כגון פסטיבל הבירה והריקוד הבווארי וכינוסים מפלגתיים של המפלגה הסוציאל-דמוקרטית של גרמניה, המפלגה הקומוניסטית של גרמניה והמפלגה הנאצית.
בתקופת השלטון הנאצי

לאחר עליית הנאצים לשלטון ב-1933 הפך האולם למרכז ההתעמולה הנאצית בברלין ואירח את כינוסי המפלגה. במסגרתם נאמו אדולף היטלר, יוזף גבלס ואחרים את החשובים שבנאומיהם. התעמולה הנאצית ידעה לנצל היטב את הגודל המרשים של האולם ולתזמר את שאגות ההמון. גבלס כינה אותו Unsere große politische Tribüne ("היציע הפוליטי הגדול שלנו").
ב-13 בנובמבר 1933 נשא ריינהולד קראוזה, יו"ר הנוצרים הגרמנים בברלין רבתי, נאום בפני כ-20,000 מאזינים בארמון הספורט. בכך הוא הפיץ אידאולוגיה פגאנית אנטישמית בוטה של הנצרות הגרמנית וקרא לנצרות הגרמנית להתפנות משורשיה היהודיים. הנאום ששודר ברדיו הוביל לכך שגל חברים עזב את הנוצרים הגרמנים בשבועות שלאחר מכן.
ב-4 בספטמבר 1940 הכריז היטלר במקום על מבצע "עזרת-חורף" (Winterhilfe) וההפצצות הגדולות על לונדון ושאר ערי בריטניה. ב-18 בפברואר 1943 נשא במקום גבלס את הידוע שבנאומיו, הנאום בארמון הספורט. בנאום היסטרי, שנערך לאחר התבוסה הכבדה בקרב סטלינגרד, הצהיר גבלס שאם הוורמאכט, העם הגרמני ומדינות הציר ייכשלו בבלימת הסכנה הסובייטית, ייפול כל העולם אל תוך מלתעות הבולשביזם. הוא האשים במפלה את היהודים וקרא להתגייסות כללית ולמלחמה טוטאלית (Totaler Krieg).
לאחר המלחמה

האולם נפגע בהפצצות וגגו נהרס. ב-1951 נפתח מחדש כמוקד למשחקי חורף כגון החלקה על הקרח. אולם כיוון שטרם הושלם, שרר בו קור שהרחיק את הצופים. ב-1953 נפתח האולם מחדש, בין המופעים שהועלו בו היה מופע ההחלקה של סוניה הני.
בשנות השישים הופיעו באולם ג'ימי הנדריקס, הפינק פלויד, סגול כהה, הביץ' בויז ועוד.
ב-1973 נסגר האולם ונהרס ובמקומו הוקם פרויקט מגורים בשם Sozialpalast.
הערות שוליים

↑  בעז נוימן, להיות ברפובליקת ויימאר, עם עובד, 2007 עמ' 177
↑  הנאום בארכיון התעמולה הגרמני
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4250707-8  MusicBrainz: e844972e-5536-4e21-854e-edfc907e57b8  VIAF: 150707224   WorldCat (עם VIAF): 150707224 
פרויקט המגורים שהוקם במקום האולם
דני נוימן

דני נוימן (נולד ב-8 בפברואר 1955) הוא כדורגלן עבר ישראלי, ששיחק בעמדת הקַשָּׁר בקבוצת בית"ר ירושלים בשנות ה-70. לאחר פרישתו היה מאמן, ושימש פרשן ושדרן רדיו וטלוויזיה בתחום הספורט ברשות השידור. כיום משמש כפרשן ופאינליסט בתוכנית האולפן הפתוח, בערוץ 14.
ביוגרפיה

נוימן נולד בירושלים וגדל בשכונת רחביה. בן ללבנונה ולפרופסור צבי נוימן, שהיה רופא במקצועו ומומחה לכירורגיה פלסטית, ונשיא הכבוד של בית"ר ירושלים. נוימן הוא בעל תואר במשפטים מהקריה האקדמית אונו. בשנות האלפיים הוסמך כעורך דין ומאז הוא משמש בין היתר סוכן שחקנים.
ביוגרפיה > קריירה ככדורגלן

נוימן הצטרף לקבוצת הנוער של בית"ר ירושלים בגיל 15. מאמנו אותה עת, סמואל רזניק, הציב אותו בעמדת הקשר. בעונת 1971/1972 זומן לסגל הקבוצה הבוגרת, ושותף בשני המשחקים האחרונים של אותה העונה. בעונת 1972/1973 הפך אותו המאמן עמנואל שפר לשחקן הרכב. כבר בעונתו השנייה בקבוצת הבוגרים כבש שער בכורה במשחק הדרבי והחל בשיתוף פעולה פורה עם כוכב הקבוצה, אורי מלמיליאן, שיתוף פעולה זה נמשך באופן מוצלח לאורך שנים. השילוב בין השניים בצוותא עם הקשר ההגנתי ויקטור לוי, זכה בפי האוהדים לכינוי שלישיית "שוקולד מנטה מסטיק". לדעת פרשני כדורגל, לחוליית הקישור של בית"ר ירושלים בשנות ה-70 תרומה מכרעת להפיכתה לקבוצה בליגה העליונה בישראל. לצד יכולתו הבולטת כספורטאי, החל נוימן להתבלט בתקשורת בהתבטאויותיו ה"חצופות" והלא שגרתיות. נוימן גם נודע בקשריו הקרובים עם יושב ראש הקבוצה, אותה עת, ראובן ריבלין.
בעונת 1975/1976, הובילו מלמיליאן ונוימן את בית"ר ירושלים לזכייה ראשונה של הקבוצה בגביע המדינה. נוימן הבקיע את אחד השערים בניצחונה ההיסטורי של בית"ר על מכבי תל אביב 1:2. לכבוד הזכייה הולחן השיר הידוע "ירושלים של בית"ר", בביצועה של אהובה עוזרי, ובו השורה "עם מלמיליאן ודני נוימן- הביאו לנו התהילה". באותה העונה הוא זומן לשחק בנבחרת ישראל וערך, בצוותא עם מלמיליאן, את הופעת הבכורה שלו במשחק מול ארצות הברית. נוימן הופיע 13 פעמים בסגל נבחרת ישראל, אך לא הבקיע שערים במשחקיה.
בעונת 1978/1979 זכתה בית"ר ירושלים בגביע המדינה בפעם השנייה, כשנוימן בתפקיד קפטן הקבוצה. בגמר הגביע הבקיע נוימן את השער הראשון לזכות בית"ר ירושלים. בסיום אותה העונה פרסם נוימן, בצוותא עם עיתונאי הספורט דני דבורין, ספרון בשם: "אני דני נוימן, קפטן בית"ר ירושלים"
במהלך עונת 1979/1980 התראיין נוימן לטלוויזיה ודרש את התפטרותו של היושב ראש עמוס אהרוני, כשזה רצה לפטר את המאמן שמעון שנהר. בסיום העונה ירדה בית"ר ירושלים לליגה הארצית ונוימן עבר לשחק בקבוצת מכבי תל אביב. נטען אז שאמר לחבריו מבית"ר: "אתם תשחקו בליגה השנייה כשאני אשחק בדרבי התל אביבי", אולם נוימן הכחיש שאמר זאת.
את הקדנציה שלו במכבי תל אביב, פתח נוימן כשהוא מציג יכולת גבוהה, אך פציעות טורדניות השביתו אותו ממשחק במרבית העונה. כעבור שנה וחצי חזר לשחק בבית"ר ירושלים, תוך ירידה ביכולתו על המגרש. עונתו האחרונה כשחקן פעיל הייתה 1983/1984, בה מיעט לשחק, ופציעה בשרירי הבטן הביאה לפרישתו מקריירה של כדורגלן. לנוימן יש 264 הופעות במדי בית"ר ירושלים בהם כבש 34 שערים. מספר חולצתו היה 14.
ביוגרפיה > פעילותו לאחר פרישתו ממשחק פעיל

לאחר פרישתו שימש נוימן כמאמן כדורגל בקבוצות מכבי קריית גת, בית"ר רמלה, הפועל יהוד, בית"ר תל אביב, הפועל ירושלים, ובשנות ה-90 אימן אף במחלקת הנוער של בית"ר ירושלים. כמאמן הוא לא זכה לאותה הצלחה שהייתה לו ככדורגלן.
מאז פרישתו עובד נוימן בתחום התקשורת. הוא ערך את מגזין הספורט "על הטריבונה" שחולק באצטדיון טדי במשחקיה של בית"ר ירושלים, ושימש כשדרן ופרשן כדורגל בתוכנית הרדיו שירים ושערים. נוימן שימש כפרשן כדורגל בתוכניות הטלוויזיה של הערוץ הראשון "הראשון בשער" ו"חמשוש בספורט", וליווה כפרשן את שידור משחקיה של נבחרת ישראל בכדורגל ואת המשחק המרכזי של ליגת העל בכדורגל, לצידם של השדרים מאיר איינשטיין, עמית הורסקי ויורם ארבל. לאחר משחקי מונדיאל 2014 סיים את תפקידו בערוץ הראשון, והוחלף על ידי הפרשן מוטי איוניר.
בשנת 2005 התארח כזמר אורח בהקלטת השיר "The Yellow Sun" שהופיע באלבומו של הזמר שי נובלמן "Beautiful Life".
בדצמבר 2015 פורסמה כתבת תחקיר בחדשות 2 המציגה את נוימן, הפעיל בליכוד, כמאכער בעל קשרים עם צמרת משרדי הממשלה בישראל, ובעקבותיה הושעה לפרק זמן קצר אישור כניסתו למשכן הכנסת.
לאחר מכן התחיל להופיע כפרשן פוליטי בערוץ 14.
הערות שוליים

↑  "רופאיה של ארץ ישראל  1948-1799", נסים לוי, יעל לוי, הוצאת איתי בחור מהדורה שנייה, מרץ 2012, ערך: נוימן, צבי פרופ', עמודים 299–300
1 2  ערן נבון, "אנשים רעים הכפישו את שמי וניסו להרוס לי את החיים, בלי שעברתי שום עבירה", באתר ישראל היום, 20 ביוני 2019
1 2 3 4  אשר גולדברג‏, "נתנו הצגות, היה לנו את הקישור הכי טוב בארץ", באתר וואלה, 5 בינואר 2023
↑  רונית מזרחי, פרשן פוליטי: בגובה העיניים עם דני נוימן, באתר nrg‏, 5 במרץ 2011
↑  גידי ליפקין, ‏הג'וב החדש של דני נוימן: בורר מטעם ההתאחדות, באתר ONE‏, 11 בינואר 2015
↑  דני נוימן, דני דבורין, אני דני נוימן, קפטן בית"ר ירושלים, הוצאת שלגי, 1979
↑   נתי טוקר, במקום דני נוימן: מוטי איוניר ישמש פרשן משחקי הכדורגל בערוץ הראשון, באתר TheMarker‏, 21 באוגוסט 2014
↑  אסף שקד, ריאיון עם הזמר שי נובלמן, באתר בית"ר.נט, 23 באפריל 2006
1 2  חדשות 2, ‏דני יסדר: אלפי דולרים ודני נוימן יארגן לכם פגישה עם מנכ"ל משרד ממשלתי, באתר ‏מאקו‏, 29 בדצמבר 2015
↑  עמית סגל, ‏אחרי התחקיר: דני נוימן הורחק מהכנסת, באתר ‏מאקו‏, 30 בדצמבר 2015
↑  חדשות 2, ‏דני נוימן מגיב לתחקיר ה"מאכער": "התרברבתי, לא עברתי על החוק", באתר ‏מאקו‏, 30 בדצמבר 2015
↑   ניר גונטז', מאכר? קומבינות? פגישות בכסף? דני נוימן לא מבין על מה אתם מדברים, באתר הארץ, 31 בדצמבר 2015
קוד מקור

ערך זה עוסק באוסף הוראות שמרכיבות את התוכנה. אם התכוונתם לסרט קולנוע אמריקאי משנת 2011, ראו .
קוד מקור שנועד ליצור את הכיתוב Hello World
קוד מקור, או בקיצור קוד, הוא אוסף הוראות הניתנות למהדר (קומפיילר) לשם תרגום לשפת מחשב אחרת, בדרך כלל לשפת מכונה. בשפות תכנות שאינן עוברות הידור (קומפילציה), קוד מקור מתייחס לאוסף ההוראות הניתנות למפרש לשם ביצוען.
לרוב, קוד מקור נכתב על ידי מתכנת, או קבוצת מתכנתים, בשפת תכנות מסוימת, כחלק מתהליך הפיתוח של התוכנה.
כתיבתו של קוד מקור נעשית באמצעות עורך טקסט כללי, או באמצעות עורך קוד מקור בסביבת פיתוח משולבת, המסייע בכתיבה באמצעות הבחנה בין המילים השונות המרכיבות את הקוד: פקודות, משתנים וכדומה.
קוד פתוח

קוד מקור נחשב לקניין רוחני וכסוד מסחרי, ולכן ברוב המקרים לא נהוג לחשוף את קוד המקור מחוץ לקבוצת העבודה המפתחת את המוצר המשתמש בקוד המקור. לעומת זאת, בקהילת הקוד הפתוח, מפתחים דווקא חושפים את קוד המקור ומאפשרים לכל אחד לפתח תוכנות או סקריפטים המבוססות על הקוד ולהפיץ גם אותן (במקרים רבים, תוך שמירה על החופשיות של הקוד). מכאן השם "קוד פתוח".
בדרך כלל קוד מקור החשוף ברשת מכיל קובץ הוראות להידור, התקנה והפעלה של התוכנה.
קוד מקור של דפי אינטרנט

דפדפנים מאפשרים לגולשים בהם לצפות בקוד המקור של דפי אינטרנט. בבחירה באפשרות התפריט "הצג קוד מקור" (View source), הדפדפן מציג את קובץ קוד המקור של הדף הנוכחי, שכולל HTML, ומרכיבים נוספים כגון CSS ו-JavaScript, וכן קישורים למשאבים חיצוניים שהדף כולל, כגון קובצי קוד CSS ו-JavaScript, וכן קובצי תמונות וסרטים.
ראו גם

תוכנית Hello world
אני יכול להסביר: מדריך למבקר בכדור הארץ

| --- | --- |

עטיפת הספר "אני יכול להסביר" (איור: לי להב, עיצוב: אמרי זרטל)
 מידע כללי
 מאת:  דורון פישלר
 איורים:  לי להב
 שפת המקור:  עברית
 הוצאה
 הוצאה:  כנרת זמורה דביר
 תאריך הוצאה:  29 באוקטובר 2024
 מספר עמודים:  188
אני יכול להסביר: מדריך למבקר בכדור הארץ הוא ספר מאת המרצה ומגיש ההסכתים דורון פישלר, שיצא לאור באוקטובר 2024 בהוצאת כנרת זמורה דביר. הספר נכתב מנקודת מבט של אדם כהסבר לחייזרים על בני האדם ועל כדור הארץ. חלקים רבים מהספר מבוססים על פרקים בהסכת של פישלר, "התשובה" ו-"המובן מאליו", אך נכתבו בהרחבה תוך שימוש באיורי הסבר ובהערות שוליים. הספר נכנס לרשימות רבי המכר של סטימצקי ושל צומת ספרים שבועות ספורים לאחר השקתו.
בין היתר עוסק הספר בפעולות מוזרות ולא הגיוניות לכאורה ובסיבות שגורמות לבני האדם לעשות אותן, כגון אכילה מודעת של מאכלים מזיקים, או שימוש בכפולות של 10 כדי לספור כמעט כל דבר, אך במקביל מדידת זמן בכפולות של 7, 24, 12, 60 או 364.242. נושאים נוספים בספר הם מקלדת QWERTY, השפה, דת וסיפורי בריאת העולם, חלוקה למדינות, מלכים, דמוקרטיה, אמצעי תשלום, לוחות שנה ועוד.
הספר כתוב בסגנון קליל ומשובצות בו אנקדוטות רבות (למשל האנקדוטה שבחוק עזר עירוני להרצליה נקבע שבעונת הרחצה אין להביא לחוף הים כל בעל חיים "לרבות בקר, עז, גמל, סוס, חמור, חזיר, עוף־בית, חתול, קוף, דוב וכלב"). לקורא המעוניין להרחיב ידיעותיו בנושאי הספר ניתן בסוף הספר פרק "רשימת מקורות / לקריאה נוספת" ובו רשימת ספרים ומאמרים (בעיקר באנגלית) שעליהם (בין השאר) מבוסס המידע שבספר.
הערות שוליים

1 2  "אני יכול להסביר" הוא ספר. ממש. פיזי. עם דפים וכריכה והכל., בעמוד הפייסבוק של דורון פישלר נגד העולם, 29 באוקטובר 2024
1 2  אני יכול להסביר - ספר חדש מאת יוצר הפודקאסט "התשובה" דורון פישלר, באתר דורון פישלר
↑  העשירייה הפותחת שלנו שסוגרת את שנת 24!, בעמוד הפייסבוק של צומת ספרים, 1 בדצמבר 2024
ציוד מגן אישי

קסדת מגן אישית בענף הבניה
ציוד מגן אישי הוא כינוי לפרטי לבוש או פריטים אישיים אחרים המשמשים להגנה על גוף האדם מפני מחלות, זיהומים, תאונות, פעילות ספורטיבית ועוד.
הצורך בציוד מגן

גוף האדם חשוף לפגעים מסוגים שונים: מחלות וזיהומים החודרים דרך מערכת הנשימה או דרך מערכת העיכול, פציעה כתוצאה מסביבת עבודה מסוכנת, פעילות ספורטיבית ועוד.
כדי לצמצם את הסיכונים הללו פותחו במהלך ההיסטוריה ובייחוד בעת החדשה פריטי לבוש ואמצעי מגן שתפקידם להגן על גוף האדם מפני פגיעות אלו וכן כדי למנוע ממנו לפגוע בסביבתו בעת שהוא מצוי בסיכון או עשוי לגרום לסיכון.
סוגי ציוד מגן

ציוד המגן מותאם לסביבת הפעילות ולסיכונים המאיימים על הגוף והם מתחלקים לקטגוריות הבאות: