stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
משימה בלתי אפשרית: אומת הנוכלים
הפקה > פיתוח ושיווק

בדצמבר 2011 סיימון פג אישר שהוא וטום קרוז מעוניינים בהפקת סרט חמישי בסדרה, כאשר אולפני פרמאונט הביעו תמיכתם עקב הצלחתו המסחרית של הסרט משימה בלתי אפשרית 4. אף שהבמאי בראד בירד לא הסכים לשוב ולביים את הסרט החמישי, קרוז הסכים ליטול חלק בצילומים ובהפקת הסרט.
באוגוסט 2013 דווח כי תסריטאי הסרט הרביעי בסדרה, כריסטופר מק'קווארי יביים את הסרט. הצילומים היו אמורים להתחיל בלונדון בפברואר 2014 אך התחילו רק בקיץ אותה שנה.
ב־23 במרץ 2015 הופץ הטריילר הרשמי והטריילר השני שוחרר ביוני 2015.
הפקה > צילומים

צילומי הסרט החלו באוגוסט 2014 בווינה שבאוסטריה. הצילומים נערכו באוסטריה ומרוקו כמו גם מונקו ולונדון והושלמו בסוף ספטמבר 2014.
סרט המשך

בנובמבר 2015 נודע שכריסטופר מק'וויירי נבחן על ידי פרמאונט כמי שצפוי לביים את סרט ההמשך "משימה בלתי אפשרית 6", כאשר טום קרוז ורבקה פרגוסון צפויים לשוב לגלם את דמויותיהם. אליהם צורף גם הנרי קאוויל. צילומי הסרט יצאו לדרך ב-8 באפריל 2017.
הערות שוליים

↑
↑  More Photos from the Set of Mission: Impossible 5 // Source: WENN.com | ComingSoon.Net
↑  ועוד בצילומי ״משימה בלתי אפשרית 5״: מפוצצים מכונית, מאקו
↑  Christopher McQuarrie בטוויטר
| "משימה בלתי אפשרית" |
| --- | --- | --- |
| סדרת הסרטים | משימה בלתי אפשרית (1996) • משימה בלתי אפשרית 2 (2000) • משימה בלתי אפשרית 3 (2006) • משימה בלתי אפשרית - קוד הצללים (2011) • משימה בלתי אפשרית: אומת הנוכלים (2015) • משימה בלתי אפשרית 6 (2018) • משימה בלתי אפשרית 7 (2023) • משימה בלתי אפשרית 8 (2025) |  |
| דמויות | ג'ים פלפס • אית'ן האנט • לות'ר סטיקל • ויליאם ברנדט • בנג'י דאן |  |
טום קרוז • פיטר גרייבס • בריאן דה פלמה • ג'יי ג'יי אברהמס • ברוס גלר
אצטדיון גבעת רם

| --- | --- |

 כתובת:  שדרת המוזאונים
 מיקום:   גבעת רם, ירושלים, ישראל
 קואורדינטות:  31°11′55″N 26°31′46″E﻿ / ﻿31.19861°N 26.52944°E﻿ / 31.19861; 26.52944
 תקופת הפעילות:  1958–הווה (כ־66 שנים)
 שופץ:  1997, 2004, 2016, 2021
 בעלים:  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 מפעיל:  עיריית ירושלים
 אדריכל:  יוסף קלארווין גולדשמידט ארדיטי בן נעים אדריכלים
 קבוצות:  בעבר: אסא ירושלים, מכבי ירושלים, הפועל קטמון ירושלים, בית"ר נורדיה ירושלים
 מושבים:  16,000 (1958) 4,000 (2016-1998) 3,600 (2022)
  מפת מיקום  מפה מפורטת  he  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
אצטדיון גבעת רם בעת המכביה בשנת 2022
אצטדיון האתלטיקה הבינלאומי בגבעת רם (או בשמו הרשמי "האצטדיון הלאומי והאוניברסיטאי ע"ש גרוסברג" ולפי רשם החברות "האצטדיון הלאומי ירושלים"), הוא אצטדיון ספורט רב-תכליתי בקמפוס האוניברסיטה העברית בגבעת רם בירושלים, השייך כעת לעיריית ירושלים ומהווה חלק ממרכז הספורט האוניברסיטאי בגבעת רם על-שם הווארד קוסל.
מבנה

האצטדיון ממוקם במתחם הספורט של האוניברסיטה העברית, בסמוך לכנסת ולקריית הממשלה ומבני ציבור נוספים כגון קריית המוזיאונים והספרייה הלאומית החדשה. באצטדיון היו במקור מעל 16,000 מקומות ישיבה בשני יציעים אליפטיים, המזרחי והמערבי. היציעים נבנו על סוללת עפר ובטון בגובה של כ-8 מטר, שעליה הותקנו ספסלים מאזבסט. האצטדיון הוקם לפי תכנון כללי של האדריכל יוסף קלארווין ותכנונה המפורט של מ.ע.צ. (מחלקת עבודות ציבוריות) שגם הקימה אותו. באצטדיון נסלל מסלול אתלטיקה, משטח דשא לאתלטיקה וכדורגל, ובמה מצידו המערבי.
לקראת מופע פעמוני היובל ב-1998, פורקו ספסלי האזבסט והותקנו כ-4,000 מושבים מפלסטיק ביציע המערבי וחלק מהסוללה שהקיפה את האצטדיון יושרה.
בשנים 2016–2017 עבר האצטדיון שיפוץ בעלות משוערת של כ-50 מיליון ש"ח לקראת תחרויות האתלטיקה במכביה העשרים בקיץ 2017. במסגרת השיפוץ נהרס היציע המזרחי הישן שלא היה בשימוש לטובת מסלול חימום לתחרויות בעוד היציע המערבי ששופץ קלות ב-1998 נהרס והוחלף ביציע מודולרי זמני לתחרויות המכביה. סמוך ליציע הוקם גם "מגדל תוצאות" עם מערכות המדידה לתוצאות תחרויות האתלטיקה. כמו כן הוקמו גם עמודי זרקורים חדשים בפינות המגרש. מאז מתפקד המתחם כמתקן לאימוני אתלטיקה בו מסלולי ריצה אולימפיים ומשטח דשא, אך לא כלל יציע קבוע לאירועים המוניים.
ביוני 2022 הושלם בצידו המערבי של אצטדיון יציע קבע חדש מקורה חלקית המכיל כ-3,600 מקומות ישיבה ומשלב בתוכו את מגדל התוצאות, לצד הצבת מסך תוצאות גדול בדרום המגרש ושדרוגים נוספים בעלות ביצוע של כ-55 מיליון שקלים. תוכנית הבנייה של היציע החדש בוצעה על ידי משרד גולדשמידט ארדיטי בן נעים אדריכלים.
היסטוריה

הסכם על הקמת האצטדיון במימון משותף של הממשלה והאוניברסיטה העברית נחתם במרץ 1957. המדינה הקצתה לטובת האצטדיון שטח של 100 דונם בחכירה ל-99 שנים, והוא נועד לשמש כמתקן לאומי למצעדים ואירועים לאומיים לצד מרכז ספורט לסטודנטים. מיקום האצטדיון בעמק בין קמפוס האוניברסיטה לקריית הממשלה כך שהמדרונות הטבעיים מסביב יכלו להכיל צופים נוספים בעת הצורך, מעבר ליציעים שנבנו, כך שעד 60,000 איש יכלו לצפות באירועים במקום. האצטדיון הוקם במהירות ונחנך ביום העצמאות, 24 באפריל 1958, עת שנערך מצעד צה"ל השנתי שכונה "מצעד העשור". במצעד נכללו טנקים מסוג "שרמן", ו-AMX 13. זה היה בניגוד להסכמי שביתת הנשק, ולפני המצעד גברה המתיחות בקו הגבול בירושלים בין ישראל לממלכת ירדן, בגלל מחאות ירדן על עריכת המצעד. באצטדיון היו כ-15,000 צופים וכ-10,000 צופים נוספים ישבו על המדרונות סביבו. אירוע הספורט הראשון נערך באצטדיון היה ב-4 ביוני 1958, יום ספורט של הסטודנטים באוניברסיטה (באותה תקופה הייתה התעמלות מקצוע חובה לסטודנטים).
בשנות ה-70 וה-80 נעשה שימוש מועט באצטדיון, והוא נשקל כאתר חלופי להקמת אצטדיון כדורגל חדש לקבוצות העיר, במקום אצטדיון ימק"א ומגרש קטמון.
בעבר שיחקו באצטדיון קבוצות הכדורגל אס"א ירושלים ומכבי ירושלים. בעונת 2009/10 אירח האצטדיון את משחקי הכדורגל הביתיים של הפועל קטמון ירושלים בליגה ג'. וכן שימש כמגרש האימונים של הפועל קטמון ירושלים ואף אירח את משחקיה הביתיים של בית"ר נורדיה ירושלים אך כיום אינו מארח בשגרה משחקי כדורגל ועיקר שימושו כאצטדיון אתלטיקה. האצטדיון גם מארח אימונים ומשחקים של קבוצות הרוגבי הירושלמיות לגברים ונשים.
היסטוריה > אירועים משמעותיים בתולדות האצטדיון

ביום העצמאות ה-10 למדינת ישראל בשנת ה'תשי"ח (1958) התחיל מצעד צה"ל, שכונה "מצעד העשור" באצטדיון גבעת רם, ומשם המשיך לרחובות העיר.
ב-7 במאי 1962 אירח האצטדיון את המשחק חוזר של גמר גביע המדינה בין מכבי תל אביב ומכבי חיפה.
בשנת 1964 התקיים באצטדיון המשחק על המקום ה-3 בין נבחרת קוריאה הדרומית לנבחרת הונג קונג במסגרת אירוח טורניר גביע אסיה בכדורגל 1964 בישראל.
ביום העצמאות ה-19 למדינת ישראל בשנת ה'תשכ"ז (1967) התחיל באצטדיון מצעד צה"ל נוסף, שהיה מצומצם בהיקפו וכונה "המצעד הקטן".
בשנת 1968 התקיים באצטדיון טקס הפתיחה של המשחקים הפאראלימפיים, אל מול קהל של כ-10,000 צופים.
ביום העצמאות ה-30 למדינת ישראל בשנת ה'תשל"ח (1978) התקיים באצטדיון מסדר צבאי ומצעד של ותיקי המחתרות – כתחליף למצעד צבאי מלא. בו הוצג לראשונה לציבור טנק המרכבה.
בשנת 1998 התקיים באצטדיון מופע פעמוני היובל אשר היה האירוע הממלכתי הרשמי לציון 50 שנים להקמת מדינת ישראל.
בשנת 2004, לראשונה לאחר 37 שנים, התקיימה אליפות ישראל באתלטיקה באצטדיון בתאריכים 4-5 ביולי 2004. האצטדיון אירח אותה שוב ביוני 2022 לאחר ששופץ ושודרג באופן מקיף וכן ביולי 2023.
בשנת 2006, בעקבות איומים באלימות מצד קנאי דתות שונות הועבר מצעד הגאווה של ירושלים מרחובות העיר לאצטדיון זה.
ב–19 באוקטובר 2007 התקיים באצטדיון משחק הבכורה של קבוצת האוהדים הפועל קטמון ירושלים אשר היה למשחק הכדורגל הראשון בישראל בו השתתפה קבוצה בבעלות האוהדים. במשחק זה נכחו כ-2,500 צופים. ב–17 באוקטובר 2014 התקיים באצטדיון משחק הבכורה של קבוצת האוהדים בית"ר נורדיה ירושלים בנוכחות כ-500 צופים.
בשנת 2017 אירח האצטדיון לראשונה תחרויות אתלטיקה וכדורגל של המכביה עם יציע זמני לאחר שיפוצו ואירח אותן שוב ב-2022 עם יציע קבוע ושדרוגים נוספים.
ביולי-אוגוסט 2018 אירח את תחרויות האתלטיקה ב"אולימפיאדת הילדים הבינלאומית" (International Children's Games) שאירחה ירושלים באותו קיץ.
האצטדיון אירח ב-2022 את אליפות אירופה באתלטיקה לנוער עד גיל 18. ב-2023 נבחר לארח את אליפות אירופה באתלטיקה עד גיל 20 ומועמד לארח את אליפות אירופה באתלטיקה לצעירים עד גיל 23 ב-2027.
תמונות

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  האצטדיון בעת בנייתו ב-1957  |  האצטדיון לקראת סיום הבנייה במרץ 1958  |  מצעד העשור יום העצמאות, 24 באפריל 1958 |  |
הערות שוליים

↑  עמוד על האצטדיון באתר עיריית ירושלים
↑  יהושע ביצור, גם אצטדיון נולד בתשעה ירחים, מעריב, 13 במרץ 1958
האיצטדיון הגדול בירושלים יושלם לקראת יום העצמאות, דבר, 11 במרץ 1958
↑  לקראת אירועי המכביה: מתקני ספורט ברחבי העיר בשיפוצים, באתר כל העיר, 9 במאי 2017
↑  רפי גמיש, עם תקן בינלאומי: נחנך אצטדיון האתלטיקה המשודרג בגבעת רם, באתר כל העיר, 23 ביוני 2022
↑  אצטדיון גדול בבירה, הַבֹּקֶר, 17 במרץ 1957
↑  איצטדיון לאומי־אונינרסיטאי לעשרות אלפי צופים בירושלים, הַבֹּקֶר, 10 במרץ 1958
↑  איצטדיון ל־60 אלף צופים מוקם בבירה, דבר, 19 בפברואר 1958
↑  ישראל תבצע סעיפי הסכם שביה"ג הנוגעים להר הצופים, שערים, 28 באפריל 1958
↑  ישראל פז, מיסדר צה"ל עמד במרכז חגיגות העשור, על המשמר, 25 באפריל 1958
↑  איצטדיון גבעת־רם ייפתח ביום ספורט, דבר, 28 במאי 1958
↑  מרכז כדורגל בגבעת-רם יהרוס את איכות חיינו, מעריב, 21 בספטמבר 1979
↑  האיצטדיון הריק, כותרת ראשית, 27 במאי 1987
↑  מסדר צבאי באיצטדיון האוניברסיטה בירושלים - במקום מסדר המחתרות, דבר, 26 באפריל 1978
↑  אביבה קרול, ‏במת "פעמוני יובל" אושרה לאחר שחוזקה בשקי חול, באתר גלובס, 28 באפריל 1998
↑  רמי היפש, אתלטיקה: אליפות ישראל תתקיים בירושלים, באתר הארץ, 22 ביוני 2004
↑  יהונתן ליס,יובל יועז,יאיר אטינגר, הוותיקן קורא לא לקיים את מצעד הגאווה בירושלים, באתר הארץ, 8 בנובמבר 2006
↑  נטע סלע, רבנים נגד הגאווה: "נחסום המצעד בגופנו", באתר ynet, 3 ביולי 2006
↑  אלעד זרט, היום לפני: 10.11.2006 | מצעד הגאווה מתקיים במתכונת מוגבלת בירושלים, באתר ynet, 9 בנובמבר 2015
↑   עמרי זרחוביץ', "שינינו את ההיסטוריה": סיפור ההצלחה שהתחיל ב-500 אוהדים - ו-1,000 שקל, באתר TheMarker‏, 11 באוקטובר 2017
עפרה חזה מופיעה בפעמוני היובל בגבעת רם, לכבוד יום העצמאות ה-50 של מדינת ישראל, 30 באפריל 1998
אנה מוזיצ'וק

| --- | --- |

אנה מוזיצ'וק באליפות אוקראינה בשנת 2014
 לידה:  28 בפברואר 1990 (בת 34) לבוב, ברה"מ 
 הדרגה הגבוהה ביותר:  רב-אמן
 מד כושר מרבי:  2606 (יולי 2012)
 מד כושר נוכחי:  2524 ‏(אוקטובר 2024)
 השכלה:  אוניברסיטת לבוב לתרבות הגוף 
 מקצוע נוסף:  שחמטאית
 מדינה:  אוקראינה אוקראינה, סלובניה סלובניה
 פרסים והוקרה:  מסדר הנסיכה אולגה, דרגה 3 (7 במרץ 2017) 
 
אנה אולהיבנה מוזיצ'וק (באוקראינית: Ганна Олегівна Музичук; נולדה ב-28 בפברואר 1990, סטרי, אוקראינה הסובייטית) היא שחמטאית אוקראינית בדרגת רב-אמן. בין השנים 2004 ו-2014 שיחקה עבור סלובניה, ומאז 2014 חזרה לשחק עבור אוקראינה.
אחותה הצעירה, מריה מוזיצ'וק, זכתה באליפות העולם בשחמט לנשים בשנת 2015, שנערכה בסוצ'י.
בשיאה דורגה במקום ה-197 בעולם בסך הכל, והשנייה בעולם מבין הנשים והייתה ביולי 2012, בגיל 22 בלבד, לאישה הרביעית בהיסטוריה להגיע למד-כושר של מעל 2600.
נכון לנובמבר 2024 היא מדורגת במקום ה-525 בעולם (תשיעית מבין הנשים) ומקום 27 בדירוג הכללי וה-1 מבין הנשים באוקראינה.
קריירה

מוזיצ'וק זכתה בגיל 11 בתואר אמן (נשים) בשנת 2001, ובתואר אמן בינלאומי (נשים) בשנת 2002.
היא החלה לשחק עבור סלובניה במקרה: בגיל 14 הוצע לה חוזה מטעם איגוד השחמט הסלובני, והיא נהנתה מתמיכת האיגוד במשך עשר שנים. היא שיחקה במסגרת מועדון בליובליאנה, והשתתפה בנבחרת האולימפית של סלובניה בשחמט משנת 2004. במהלך אותן שנים הפכה לשחקנית החזקה בסלובניה, והגיעה למקום השלישי בדירוג העולמי לנשים. מוזיצ'וק המשיכה לשחק עבור סלובניה גם לאחר ששבה לגור באוקראינה.
באולימפיאדת השחמט 2004 הביסה, בין השאר, את אלופת העולם לשעבר, אנטואנטה סטפנובה. באותה שנה זכתה בתואר רב אמן (נשים). באולימפיאדת השחמט 2006 עלתה מהמקום ה-17 למקום ה-10.
בשנת 2007 זכתה בתואר אמן בינלאומי ובשנת 2012 בתואר רב אמן.
באפריל 2014 זכתה מוזיצ'וק באליפות העולם בשחמט בזק לנשים. במאי 2014 שבה לאיגוד השחמט האוקראיני. באולימפיאדת השחמט 2014 השתתפה בנבחרת האוקראינית שזכתה במקום השלישי, אחרי רוסיה וסין.
בשנת 2017 החליטה להחרים את אליפות העולם שנערכה בסעודיה כיוון שסירבה לעטות על עצמה כיסויי גוף וראש (עבאיה וחיג'אב) כמקובל במדינה זו. היא שיתפה החלטה זו ברשתות החברתיות וזכתה לתמיכה רבה, בין היתר של שחמטאים נוספים, בהם היקארו נקמורה שכתב כי "תחרויות עולמיות לא יכולות להתקיים במקומות שבהם מפרים זכויות אדם בסיסיות".
אנה מוזיצ'וק באולימפיאדת השחמט

בין השנים 2006 ל-2022 השתתפה אנה מוזיצ'וק ב-9 אולימפיאדות שחמט:
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| שנה | לוח | קבוצה | מד כושר | נקודות | תוצאות |  % | מקום |
|  2004 | 1 | סלובניה | 2383 | 7.5  מ-13 | 5+ 5= 3- | 57.7 | 19 קבוצתי, 27 אישי |
|  2006 | 1 | סלובניה | 2418 | 8  מ-11 | 6+ 4= 1- | 72.7 | 9 קבוצתי, 10 אישי |
|  2008 | 1 | סלובניה | 2508 | 7 מ-11 | 5+ 4= 2- | 63.6 | 37 קבוצתי, 20 אישי |
|  2010 | 1 | סלובניה | 2535 | 7  מ-10 | 4+ 6= 0- | 70.0 | 32 קבוצתי, 5 אישי |
|  2012 | 1 | סלובניה | 2606 | 5.5 מ-10 | 3+ 5= 2- | 55.0 | 41 קבוצתי, 27 אישי |
|  2014 | 1 | אוקראינה | 2555 | 6  מ-10 | 3+ 6= 1- | 60.0 | 3 קבוצתי, 9 אישי |
|  2016 | 1 | אוקראינה | 2629 | 7.5  מ-10 | 5+ 5= 0- | 75.0 | 3 קבוצתי |
|  2018 | 1 | אוקראינה | 2555 | 7  מ-10 | 5+ 5= 0- | 70.0 | 2 קבוצתי |
|  2022 | 2 | אוקראינה | 2529 | 7  מ-10 | 5+ 4= 1- | 70.0 | 1 קבוצתי |
אליפויות

להלן רשימת אליפויות שבהן זכתה מוזיצ'וק במקום הראשון:
אליפות אירופה לנוער בשנים 1996 (בנות עד גיל 8), 1998 (בנות עד גיל 10), 2000 (בנות עד גיל 10), 2002 (בנות עד גיל 12), 2003 (בנות עד גיל 14), ו-2004 (בנות עד גיל 14).
אליפות אוקראינה בשנים 2000 (בנות עד גיל 10), 2002 (בנות עד גיל 12), 2004 (נשים עד גיל 20) ו-2014 (נשים).
אליפות העולם לנוער בשנת 2005 (בנות עד גיל 16)
אליפות אירופה בשחמט בזק לנשים 2007
אליפות מוסקבה הפתוחה, נשים, 2008
אליפות סקנדינביה הפתוחה, נשים, 2008
אליפות העולם 2010 לנשים עד גיל 20
אליפות העולם בשחמט בזק לנשים 2014
אליפות העולם בשחמט מהיר ובשחמט בזק לנשים 2016.
הערות שוליים

↑  Women's Live Chess Ratings, Chess.com (באנגלית אמריקאית)
↑  ידיעה על הזכייה (אנגלית) באתר פיד"ה.
↑  כתבה על מוזיצ'וק והחזרה לאוקראינה (אנגלית), באתר Chess-news.ru.
↑  תוצאות הטורניר (אנגלית) באתר Chess-Results.com.
↑  Muzychuk, Anna - Women's Chess Olympiads, באתר OlimpBase
↑  http://chess-results.com/tnr368909.aspx?lan=1&art=20&fed=UKR&flag=30
↑  http://chess-results.com/tnr653632.aspx?lan=1&art=20&fed=UKR&flag=30
↑  אתר התחרות (אנגלית)
↑  "Ukrainian Leads Women’s Blitz Chess World Championship" באתר Worldwide News Ukraine,‏ 28 באפריל 2014.
תינוקה של רוזמרי

| --- | --- |

 מבוסס על:  Rosemary's Baby 
 בימוי:  רומן פולנסקי
 הופק בידי:  ויליאם קסטל
 תסריט:  רומן פולנסקי
 עריכה:  סאם אוסטין, Bob Wyman 
 שחקנים ראשיים:  מיה פארו ג'ון קסאווטס רות גורדון סידני בלאקמר ראלף בלאמי
 מוזיקה:  קריסטוף קומדה
 צילום:  ויליאם אי פראקר 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  פרמאונט 
 חברה מפיצה:  סרטי פרמאונט
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  12 ביוני 1968
 משך הקרנה:  136 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  סרט אימה, סרט חג המולד, סרט שטני, סרט דרמה, אימה פסיכולוגית, סרט אימה על־טבעי 
 תקציב:  2,300,000‏$
 הכנסות:  33,395,426‏$
 הכנסות באתר מוג'ו:   rosemarysbaby
 פרסים:  פרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר (רות גורדון)  פרס דוד די דונטלו לשחקנית הזרה הטובה ביותר (מיה פארו)  פרס דוד דה דונטלו לבמאי הזר (רומן פולנסקי)  פרס גלובוס הזהב לשחקנית המשנה הטובה ביותר - סרט קולנוע (רות גורדון) 
 סרט הבא:  דירה 7א (2023)
 דף הסרט ב־IMDb
 
תינוקה של רוזמרי (באנגלית: Rosemary's Baby) הוא סרט אימה של רומן פולנסקי משנת 1968, המבוסס על רב-המכר של איירה לוין.
עלילה

רוזמרי וודהאוס חיה עם בעלה גאי, שחקן כושל, שמתפרנס מהופעה בפרסומות מזדמנות ובמחזות קטנים. בחיפוש אחר דירה בניו יורק הסואנת, השניים מגיעים אל בניין דירות יוקרתי, "בית בראמפורד", בעל היסטוריה של מקרי מוות מסתוריים ודיירים בעלי מוניטין שעסקו בעבודת השטן; על כך הם שומעים מחברם המבוגר, אדוארד האצ'ינס (האץ'), אשר עזר לרוזמרי כשרק הגיעה לעיר. הדירה עצמה הייתה בעבר מחציתה של דירה גדולה יותר, כאשר מחיצה שעוברת לרוחב הדירה הפרידה אותה מהדירה השכנה.
לאחר שהם משתכנים בדירה, רוזמרי וגאי מתיידדים עם זוג קשישים תימהוניים, מיני ורומן קאסטבט, שדירתם נמצאת מעבר למחיצה. בהמשך גאי מתיידד גם עם שאר האנשים המוזרים שבבניין, למורת רוחה של רוזמרי.
זמן קצר לאחר שהם נכנסים לדירה, גאי מקבל תפקיד במחזה מצליח, לאחר שהשחקן המיועד לתפקיד התעוור במפתיע. גאי ורוזמרי מתכננים להביא ילד לעולם, ובערב המתוכנן, לאחר ארוחת ערב רומנטית שכוללת קינוח שהכינה מיני, רוזמרי מתעלפת. בלילה היא חווה חיזיון מוזר, שבו דמות מפלצתית אונסת אותה. למחרת רוזמרי קמה מותשת וחבולה, ומגלה כי נכנסה להיריון. כל הדיירים מתחילים לתמוך בה, במיוחד מיני ורומן, המטפלים לפי הוראות הרופא המיילד שלה, שעליו המליצו לה בעצמם.
לאורך כל תקופת ההיריון, שכוללת כאבים מתמידים ותשישות, היחיד שחושד במצבה של רוזמרי הוא האץ'. לאחר שיחה עם רומן קאסטבט על הטיפולים השונים שרוזמרי מקבלת, האץ' מחליט לבדוק את העניין לעומק, ובאותו ערב הוא מבקש מרוזמרי להיפגש איתו למחרת; אבל לפני שהם נפגשים, הוא נכנס לתרדמת באופן פתאומי.
לקראת סוף תקופת ההיריון מצבה של רוזמרי משתפר. האץ' מת ומוריש לרוזמרי ספר העוסק באישים חשובים מעולם הכישוף. בעזרת הרמזים שהשאיר מגלה רוזמרי שרומן קאסטבט הוא בנו של אחד האישים האלה. רוזמרי חוקרת את העניין ומגלה שכל הסובבים אותה, כולל גאי, חברו לכת מכשפים (Coven), החורשת מזימה סביב התינוק שלה: מטרתם של חבריה הקשישים היא להשתמש בתינוקה לביצוע מעשי כשפים, וגאי חובר אליהם כדי שיכשפו את השחקן שהיה מיועד לתפקיד במחזה שלו, כדי שהתפקיד יעבור אליו.
רוזמרי עוזבת מיד ובורחת מדירתה כדי ללדת את התינוק, אך אז היא מגלה שגם הרופא שלה, ד"ר ספרסטיין, הוא חלק מהמזימה. בניסיון נואש אחרון היא פונה אל רופא מיילד אחר ומספרת לו את כל ההתרחשויות. הוא לא מאמין לה ומסגיר אותה בחזרה לידי גאי ושאר דיירי הבניין. רוזמרי מצליחה להימלט מהם ונועלת את עצמה בדירה, אך הדיירים חודרים פנימה. בתוך הדירה, כשכולם סוגרים עליה, מתחילים צירי לידה, ורוזמרי יולדת תחת השפעת סמים מרדימים.
לאחר התעוררותה, מספרים לרוזמרי שהתינוק מת בלידה, אך היא מבינה שהוא נלקח, כי היא שומעת מעבר לקיר המחיצה בכי של תינוק. באחד הערבים, כשהיא לבדה בדירה, חומקת רוזמרי ממיטתה אל ארון הבגדים שבקצה הדירה, באזור המחיצה, ומגלה מעבר סודי בין שתי הדירות. משם היא עוברת אל הדירה של מיני ורומן ומפתיעה את כולם. היא מתקרבת חמושה בסכין לעבר התינוק כדי לקחת אותו. שם היא מגלה כי המזימה לא הייתה להשתמש בתינוק שלה לביצוע מעשי כשפים, אלא שהוא היה למעשה בן השטן; השטן עיבר אותה בעזרת חברי הכת, שהעלו אותו באוב בערב שבו תכננה להיכנס להיריון, והחיזיון שראתה היה אמיתי.
לאחר התגלית האיומה, רוזמרי מבינה שאין היא יכולה להיאבק עוד נגד חברי הכת, ומחליטה למרות הכול להיות אימא לתינוק שלה ולגדל אותו.
צוות שחקנים

מיה פארו - רוזמרי וודהאוס
ג'ון קסאווטס - גאי וודהאוס
רות גורדון - מיני קאסטבט
סידני בלאקמר - רומן קאסטבט
מוריס אוונס - האץ'
ראלף בלאמי - ד"ר אברהם ספרסטיין
צ'ארלס גרודין - ד"ר היל
Thrilla in Manila

Thrilla in Manila (המותחן במנילה) הוא שמו של קרב האגרוף במשקל כבד בין שני האלופים הבלתי מעורערים מוחמד עלי וג'ו פרייז'ר. הקרב נערך סמוך למנילה בירתה של הפיליפינים ב-1 באוקטובר 1975. והסתיים בניצחונו של עלי לאחר קרב אפי. הסלוגן "Thrilla in Manila" ליווה את הפרסומים והקדימונים לקרב. קרב זה היה הקרב השלישי בין שני המתאגרפים הללו.
הקרב נחשב ומדורג כאחד הקרבות הגדולים ביותר בהיסטוריה של האגרוף ובפרסומים רבים כגדול ביותר.
רקע

הקרב במנילה היה השלישי והאחרון בין עלי לפרייזר. עלי היה אלוף העולם הבלתי מעורער כבר ב-1964 והחזיק בתוארו עד 1967 בשנה זאת נשללו תאריו עקב סירובו להתגייס לצבא האמריקני בשל מלחמת וייטנאם. ג'ו פרייז'ר הוכתר כאלוף, ב-1970 לאחר שגבר על מספר יריבים, אך לא נחשב כאלוף ראוי, עד שהתמודד נגד עלי. פרייזר סייע לעלי לחזור לזירת האגרוף, כשהוא תומך בו פומבית, ואף נפגש עם בכירים בממשל בעניינו. ב-1970 הוחזר רישיון האגרוף לעלי, בצו בית המשפט. והשניים נערכו ל"קרב המאה" שנערך במדיסון סקוויר גארדן ב-8 במרץ 1971.
במהלך ההכנות והראיונות לקראת הקרב, עלב עלי בפרייזר, בכינויים שונים, כשהבולט שבהם, בוגד ו"הדוד תום" (כינוי לשחום עור המשתף פעולה עם הלבנים) דברים אלה גרמו לאיבה עמוקה בין השניים. בקרב עצמו גבר פרייזר על עלי שאף הופל לקרשים במהלכו. זה היה הפסדו הראשון של מוחמד עלי כמקצוען.
בקרב החוזר ניצח עלי, בהחלטת שיפוט מעוררת מחלוקת. היריבות האישית בין המתאגרפים הגיעה לשיא לפני הקרב במנילה, כשעלי התראיין וסנט שהוא הולך להכניס ל"גורילה במנילה".
למיקום הקרב, נשקלו מספר חלופות, ולבסוף נבחרה הצעתו של נשיא הפיליפינים פרדיננד מרקוס.
הקרב

הקרב נקבע לשעה 10:30 שעון מקומי, כדי להתאים לשעות הפריים טיים בארצות הברית, שעת צהריים חמה. האולם לא היה ממוזג והזירה הגיעה ל-43 מעלות צלזיוס.
עלי היה מהיר מיריבו, סגנונו טקטי, וקופצני בזירה, בנוסף היה גבוה יותר, זרועותיו ארוכות יותר. לפרייזר הייתה מכת הוק שמאלית אימתנית, והוא היה מתקרב ומתקרב ליריביו כשהוא סופג חבטות רבות, וממתין כדי לתת את המכה האחת שתכריע. הוא עבד בעיקר על הגוף, אגרופים לחזה ולבטן בגישה הוותיקה שאם הגוף גמור, הראש יצעד בעקבותיו. הקרב נקבע לחמישה עשר סיבובים. בחמישה הראשונים שלט עלי והיה דומיננטי יותר, בחמישה הבאים שלט פרייזר. בסיבובים האחרונים שני המתאבקים היו תשושים והתקשו לסיים את הקרב במהלך הסיבוב ה-12 אחת ממכותיו של עלי פגעה בעינו הימנית של פרייזר, עינו התנפחה והוא התקשה לראות בה. פרייזר לא ראה מאומה בעינו השמאלית (הדבר לא היה ידוע בעולם האגרוף) מפציעה שספג בנערותו. ולמעשה נלחם שני סיבובים כשהוא כמעט נטול ראייה.
מאמנו של פרייזר אדי פאץ' חשש לבריאותו, ולאחר שמגן השיניים של פרייזר עף מפיו כתוצאה ממכה של עלי. החליט לעצור את הקרב בסיבוב ה-14 למורת רוחו של חניכו. ועלי ניצח, מרוב תשישות התקשה לחגוג ולקבל את הפרס.
לאחר הקרב

לאחר הקרב אמר עלי כי זה היה הקרב הקשה ביותר שלו ואגרוף לפה אגרוף לשם וזהות המנצח הייתה שונה. פרייזר כתב בספרו כי הערעור הגדול על עלי היה שאינו יודע לספוג מכות ובקרב זה הוא הוכיח שעלי יודע לספוג היטב.
פרייזר נלחם פעם נוספת שנה לאחר מכן, ופרש. עלי הגן על תוארו 10 פעמים נוספות עד שנוצח ב-1978.
הערות שוליים

↑  למשל עשרת קרבות האגרוף הגדולים בהיסטוריה; קרבות האגרוף הטובים בעולם
↑  היו פרסומים שמרקוס חפץ בקרב בארצו, בשל רצון להסיט את תשומת הלב מהמשטר הצבאי שהוחל אז בפיליפינים.
↑  מנחם לס, הופס
פסטיבל בסוודר

להקת טיפקס בפסטיבל בסוודר בבארבי תל אביב, 2016 (צילום - גלית סבג)
פסטיבל בסוודר הוא אירוע מוזיקלי שנתי, שמטרתו גיוס ביגוד חם למען חסרי הבית בתל אביב. בפסטיבל משתתפים מוזיקאים המופיעים בהתנדבות. "כרטיס הכניסה" לפסטיבל הוא ביגוד חם שנתרם על ידי הקהל לחסרי הבית. הפסטיבל הראשון התקיים בחורף 2009, ביוזמת ליאור לוי ובשיתוף מועדון לבונטין. בהמשך השנים הפסטיבל גדל ועבר למועדון הבארבי בקיבוץ גלויות. בשנת 2020 -2021 לא התקיים פסטיבל בשל פרוץ מגפת הקורונה. בשנת 2022 חזר הפסטיבל במתכונת שונה והוא קורה במספר ערים ברחבי הארץ בחודשי החורף (ינואר - פברואר) במועדונים שונים, בין היתר בערים ראשון לציון, כפר סבא, הוד השרון, נתניה, קריית אונו, פתח תקווה, פרדס חנה ועוד..
היסטוריה

ליאור לוי תושב תל אביב הפעיל מערך של איסוף וחלוקת בגדים לנזקקים ובשיתוף עם יונתן קוטנר, עלה הרעיון של הפקת ערבי התרמה בהם יופיעו אמנים והקהל "משלם" על ההופעה בבגדים. קוטנר השתתף בהפקת שני הפסטיבלים הראשונים.
נינט טייב, שהסכימה לפתוח את "פסטיבל בסוודר" הראשון בחורף 2009. בשנת 2010 הפסטיבל השני התקיים גם הוא במועדון "לבונטין 7" בהשתתפות אמנים ולראשונה גם חסרי בית סיפרו את סיפורם. בשנים 2011–2012 לא התקיים הפסטיבל, בין היתר בשל המחאה החברתית. דפני ליף הצטרפה למארגנים ב-2013. בשנת 2015, פסטיבל בסוודר 5, הצטרף לצוות ההפקה שהתרחב עם השנים גם המפיק והמוזיקאי רון דבני והפסטיבל עבר לראשונה למועדון הבארבי בת"א, כשבפסטיבל זה, בין היתר, השתתפו להקת הדג נחש. בשנת 2020 -2021 לא התקיים פסטיבל בשל פרוץ מגפת הקורונה.
בשנת 2022 חזר הפסטיבל במתכונת שונה והוא קרה במספר ערים ברחבי הארץ בחודשי החורף (ינואר - פברואר) באותה שנה התרחש הפסטיבל בראשון לציון, קריית אונו, פרדס חנה וכפר סבא.
בשנת 2023 התקיים הפסטיבל בהוד השרון, כפר סבא, ראשון לציון, קריית אונו.
בשנת 2024 התקיים הפסטיבל בראשון לציון, כפר סבא ונתניה.
השפעה

הרעיון של "מחזור אורבני" הושפע ישירות מתרבות הנגד של שנות ה-60 ומפסטיבל "Burning Man", בנוואדה ארצות הברית, כשרוח הפסטיבל היא להעניק דברים לאחרים ללא תמורה. בנוסף, הפסטיבל גם הושפע מפסטיבל Live Aid, פסטיבל שהוקם על ידי המוזיקאי Bob Geldof והרעיון המרכזי בו הוא עזרה לאפריקה באמצעות המוזיקה[דרוש מקור].