stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ג'יימס לורנסון
פילמוגרפיה

| שנה | שם | שם באנגלית | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1969 | נשים אוהבות | Women in Love | שר |  |
| 1969 |  | The Magic Christian | איש צוות אוקספורד | ללא קרדיט |
| 1971 | אליזבת ר. | Elizabeth R | ז'אן דה סימייר | מיני-סדרה |
| 1971 |  | Assault | גרג לומקס |  |
| 1971–1972 | בוני | Boney | מפקח בילוש בונפרטה (בוני) | סדרת טלוויזיה |
| 1972 |  | The Shadow of the Tower | רוזן לינקולן |  |
| 1976 | הדוכסית מרחוב דיוק | The Duchess of Duke Street | קוליפורד (Culliford) | בפרק "No Letters, No Lawyers" |
| 1980 |  | Hammer House of Horror | מר רייבורן | בפרק "Rude Awakening" |
| 1980 |  | The Monster Club | רייבן |  |
| 1980 | פינק פלויד - החומה | Pink Floyd – The Wall | אבא של פינק |  |
| 1984 | שוברי הלבבות | Heartbreakers | טרי ריי |  |
| 1987 | המפקח מורס | Inspector Morse | טוני | בפרק "The Dead of Jericho" |
| 1987 | האיש שנפל מכוכב אחר | The Man Who Fell to Earth | פליקס הות'ורן | סרט טלוויזיה |
| 1988 | זהות כפולה | The Bourne Identity | ג'ילט | מיני-סדרה |
| 1989 |  | Countdown to War | הרוזן צ'אנו | סרט טלוויזיה |
| 1990 |  | The Man Inside | מולר |  |
| 1993 | שארפ | Sharpe | הקטור רוס | סדרת טלוויזיה (5 פרקים) |
| 1993 |  | A House in the Hills | רונלד רנקין |  |
| 1998 | רציחות במידסומר | Midsomer Murders | ג'יימס טייט | בפרק "Beyond the Grave" |
| 2003 | שם המשחק | State of Play | ג'ורג' פרגוס | מיני-סדרה |
| 2003 | עדות אילמת | Silent Witness | פרופ' פיטר סאקס | בפרק "Beyond Guilt" |
| 2004 | דיאל ופסקו | Dalziel and Pascoe | ריצ'רד מאטיס | בפרק "Soft Touch" |
| 2004 | הנוכלים | Hustle | פיטר ויליאמס | בפרק "The Con Is On" |
| 2004, 2007 | ספוקס | Spooks | שולטו / לורד יאנג | סדרת טלוויזיה (5 פרקים) |
| 2012 | הכתר החלול | Henry IV, Parts I and II | רוזן וסטמורלנד | הנרי הרביעי, חלק ראשון וחלק שני |
| 2015 | וולף הול | Wolf Hall | רוזן שרוסברי | מיני-סדרה |
| 2015 |  | Mr Duncan | מר דאנקן | סרט קצר |
| 2016 | הכתר | The Crown | ד"ר וייר | סדרת טלוויזיה |
| 2014, 2017 |  | Father Brown | פרופ' הילרי אמברוז | 2 פרקים |
| 2017 | אנדוור | Endeavour | פרופ' ג'ורג' אמורי | בפרק "Game" |
| 2018 | האימה | The Terror | סר ג'ון בארו | סדרת טלוויזיה (2 פרקים) |
הערות שוליים

↑  "Continuum Companion to Twentieth Century Theatre - Colin Chamber.  A&C Black, May 14, 2006". p. 179. ISBN 0-8264-4959-X.
↑  The Theatre of Ngaio Marsh - Brian McNeill published in Art New Zealand No.13 Spring 1979 (with Photograph)
↑  Ian McKellen's homepage Edward II
↑  "It was 15 years ago today: 42nd Street opens in London". The Independent. 8 באוגוסט 1999. נבדק ב-17 בדצמבר 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Cast confirmed for BBC Two's cycle of Shakespeare films" (הודעה לעיתונות). BBC Drama Publicity. 2011-11-24. אורכב מ-המקור ב-2011-12-30. נבדק ב-2012-07-20.
↑  BBC Interview with Helen Otter in June 2006
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987011289086905171  BnF: cb141969251 (data)  GND: 1062063716  ISNI: 0000 0000 7840 7637  LCCN: no2003025470  MusicBrainz: 69895e27-07a1-44e3-9eae-b6c052ad85dd  SUDOC: 138908443  VIAF: 56295646   WorldCat (עם VIAF): 56295646
קייט או'פלין

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1986 (בת 39 בערך) בורי (מנצ'סטר רבתי), הממלכה המאוחדת 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 תקופת הפעילות:  מ-2006 
 מקום לימודים:  האקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה (2006) 
 פרופיל ב-IMDb
 
קייט או'פלין (באנגלית: Kate O'Flynn; נולדה ב-1986) היא שחקנית אנגלייה. היא הופיעה בתיאטרון המלכותי הלאומי בהפקות של "Port" ו"קורטוב של דבש", וכן בסרטים "Up There" ו"מר טרנר".
ביוגרפיה

או'פלין נולדה בבורי שבמנצ'סטר רבתי. כנערה למדה בתיאטרון לנוער רויאל אקסצ'נג' שבמנצ'סטר. אחר כך נרשמה לאקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה (RADA). התפקיד המקצועי הראשון שלה היה ב-2008 בסרטו של מייק לי "חופשייה ומאושרת". בהמשך אותה שנה זכתה בפרס התיאטרון של TMA לשחקנית המשנה הטובה ביותר על הופעתה במחזה "שעת הילדים" עם להקת התיאטרון רויאל אקסצ'נג'.
ב-2009 הופיעה או'פלין יחד עם ראסל טובי במחזה "A Miracle" מאת מולי דייוויס בתיאטרון רויאל קורט בלונדון. מייקל בילינגטון העניק למחזה שלושה כוכבים מתוך חמישה בביקורת בעיתון הגרדיאן, ושיבח את הופעתה של או'פלין. היא זכתה לשבחים גם באיבנינג סטנדרד ובדיילי טלגרף.
ב-2011 שיחקה או'פלין בתפקיד אליזבת גוף בסרט הטלוויזיה "החשדות של מר ויצ'ר". ב-2012 גילמה את בריל בעיבוד של BBC Four, זוכה פרס הבאפט"א, לרומן "מקום בצמרת". עוד באותה שנה הופיעה בתפקיד ליז בסרט הקומדיה הבריטי "Up There", שזכה בפרס באפט"א הסקוטי לסרט הטוב ביותר. הסרט שודר בערוץ BBC Two בשנת 2015.
ב-2013 שיחקה או'פלין בהפקה של התיאטרון המלכותי הלאומי של המחזה "Port" מאת סיימון סטיבנס. על הופעתה זו זכתה בפרס על שם ג'ק טינקר של חוג המבקרים בקטגוריית אישיות התיאטרון החדשה המבטיחה ביותר. ב-2014 חזרה ושיחקה בתיאטרון הלאומי במחזה "קורטוב של דבש" מאת שילה דילייני.
ב-2014 הופיעה או'פלין בסרט "מר טרנר". ב-2015 שיחקה בתפקיד ד"ר דיפ בדרמה הקומית המשטרתית "No Offence". היא חזרה להופיע באותה דמות גם בעונה השנייה של הסדרה.
ב-2016 שיחקה או'פלין בסיטקום רדיופוני בשם "Dot" של רדיו 4 של ה-BBC. באותה שנה גילמה את ליידי אלכסנדרינה דה קורסי בדרמה התקופתית של ITV "דוקטור ת'ורן", המבוסס על רומן באותו שם מאת אנתוני טרולופ.
עוד ב-2016 הופיעה או'פלין בפרק "The Eagle and the Daw" בסדרה "האב בראון" של ה-BBC בתפקיד קתרין קורוון. ב-2017 חזרה שוב לסדרה וגילמה את קתרין בפרק "The Jackdaw's Revenge".
ב-2019 גילמה או'פלין את ויקטוריה וודקוק בדרמה הטלוויזיונית "Brexit: The Uncivil War" מאת ג'יימס גרהם.
ב-2024 גילמה את הנסיכה מרי בסדרת הקומדיה הרומנטית "ליידי ג'יין שלי" (אנ').
פילמוגרפיה

| שנה | שם | שם באנגלית | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2006 |  | Heartbeat | לורה היל | בפרק "Pretty Woman" |
| 2007 | משפט ועונש | Trial & Retribution | ג'יין דונלי | בפרק "Paradise Lost" |
| 2008 | חופשייה ומאושרת | Happy-Go-Lucky | סוזי |  |
| 2008 | הארמון | The Palace | רובי ריילי | מיני-סדרה |
| 2009 | קינגדום | Kingdom | אמילי קרטרייט | סדרת טלוויזיה |
| 2011 | החשדות של מר ויצ'ר | The Suspicions of Mr Whicher | אליזבת' גוף | בפרק "The Murder at Road Hill House" |
| 2011 |  | Up There | ליז |  |
| 2012 |  | Above Suspicion | ג'יני בייל | סדרת טלוויזיה (2 פרקים) |
| 2012 |  | The Syndicate | טניה | סדרת טלוויזיה (2 פרקים) |
| 2012 |  | Playhouse Presents | אישה | בפרק "The Snipist" |
| 2012 | מקום בצמרת | Room at the Top | בריל | מיני-סדרה |
| 2013 | תחבולות חדשות | New Tricks | גרייס קנדי | בפרק "Wild Justice" |
| 2014 | מר טרנר | Mr. Turner | זונה |  |
| 2015 | שקרים פשוטים | Ordinary Lies | ססקיה | סדרת טלוויזיה (פרק אחד) |
| 2015 |  | Eliana | אליאנה | סרט קצר |
| 2016 | דוקטור ת'ורן | Doctor Thorne | ליידי אלכסנדרינה דה קורסי | מיני-סדרה |
| 2016 | ברידג'ט ג'ונס בייבי | Bridget Jones's Baby | אליס |  |
| 2017–2018 |  | Father Brown | קתרין קורוון | 2 פרקים |
| 2015–2018 | בלי לפגוע | No Offence | ד"ר פיפ | 8 פרקים |
| 2018 |  | Peterloo | אישה מצ'דרטון |  |
| 2018 | תאוות נדודים | Wanderlust | אמילי ריילי | סדרת טלוויזיה (פרק אחד) |
| 2019 |  | Brexit | ויקטוריה וודקוק | סרט טלוויזיה |
| 2019 | שייקספיר והאת'ווי: חוקרים פרטיים | Shakespeare & Hathaway: Private Investigators | אווה פויל | בפרק "Nothing Will Come of Nothing" |
| 2019 | חדר מיון | Casualty | לו בריגס | סדרת טלוויזיה |
| 2019 |  | The Octopus Nest | בקי | סרט קצר |
| 2019 |  | Opening Pandora's Box | לולו |  |
| 2019 |  | China Towns | אנה | סדרת טלוויזיה |
| 2021 | סודות בחצר האחורית | Landscapers | אמה לנסינג | מיני-סדרה; 4 פרקים |
| 2023 |  | Everyone Else Burns | פיונה לואיס | תפקיד ראשי; 6 פרקים |
| 2024 | ליידי ג'יין שלי (אנ') | My Lady Jane | מרי הראשונה, מלכת אנגליה | תפקיד ראשי; 8 פרקים |
הערות שוליים

1 2  Costa, Maddy (24 בפברואר 2014). "Kate O'Flynn: 'You have absolutely no perspective after drama school'". The Guardian. London. נבדק ב-19 במרץ 2016. {{cite news}}:  (עזרה)
1 2  "Kate O'Flynn". National Theatre. אורכב מ-המקור ב-3 באפריל 2016. נבדק ב-19 במרץ 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "TMA Theatre Awards Winners & Nominees 2008". UK Theatre. נבדק ב-21 במרץ 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Billington, Michael (5 במרץ 2009). "A Miracle". The Guardian. London. נבדק ב-21 במרץ 2016. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  De Jongh, Nicholas (5 במרץ 2009). "A Miracle is a compelling take on life in a flat land". Evening Standard. London. נבדק ב-21 במרץ 2016. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Spencer, Charles (5 במרץ 2009). "A Miracle, Royal Court". The Daily Telegraph. London. נבדק ב-21 במרץ 2016. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "TV Baftas 2013: All the winners". The Guardian. London. 12 במאי 2013. נבדק ב-21 במרץ 2016. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Room at the Top". Room at the Top. September 2012. BBC Four. http://www.bbc.co.uk/programmes/b0103qm0.
↑  "British Academy Scotland Awards Winners in 2012 – Awards – Scotland – The BAFTA site". British Academy of Film and Television Arts (BAFTA). 18 בנובמבר 2012. נבדק ב-21 במרץ 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Writer / Director: Zam Salim (9 August 2015). "Up There". N/A. BBC Two. http://www.bbc.co.uk/programmes/b065ypy6.
↑  Edwardes, Jane (1 בפברואר 2014). "Critics' Circle Theatre Awards 2013: 25th anniversary". The Critics' Circle. נבדק ב-21 במרץ 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  Doran, Sarah (13 במרץ 2016). "Meet the cast of Doctor Thorne". Radio Times. London. נבדק ב-21 במרץ 2016. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Graham, Alison. "No Offence: Series 1-Episode 8". Radio Times. London. נבדק ב-21 במרץ 2016. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Writer: Ed Harris Director/Producer: Jessica Brown (2016). "Dot". Dot. BBC Radio 4. http://www.bbc.co.uk/programmes/b0714033.
↑  "Brexit: The Uncivil War". Channel 4 (באנגלית).
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: no2009102158  VIAF: 91117528   WorldCat (עם VIAF): 91117528
שיחות ליד האח

נשיא ארצות הברית, פרנקלין דלאנו רוזוולט בשיחה הראשונה ליד האח בנושא משבר הבנקים, 12 במרץ 1933
שיחות ליד האח (באנגלית: Fireside chats) הן סדרה של 30 שידורי רדיו ששודרו בשעות הערב על ידי נשיא ארצות הברית פרנקלין דלאנו רוזוולט בין השנים 1933–1944. רוזוולט שוחח בידידות עם מיליוני אמריקאים על קבלתו של חוק החירום הבנקאי (אנ'), שנחקק בתגובה על משבר הבנקים בארצות הברית, על המיתון של 1937–1938, על היוזמות שבמסגרת ה"ניו דיל" ועל מהלכי מלחמת העולם השנייה. בשידורי רדיו אלו עלה בידו של רוזוולט לְהָזֵם שמועות ולהסביר את צעדי המדיניות שלו.
סגנונו הרטורי הייחודי של הנשיא, ובפרט יכולתו לבאר נושאים מורכבים באופן בהיר ושווה לכל נפש, סייע להרגיע את הציבור האמריקני ולהשיב את אמונו במערכת השלטונית בתקופה של ייאוש וחוסר ודאות. רוזוולט היה מנהיג שידע לנצל היטב את המדיום, והשיחות ליד האח שמרו עליו במרכז ההתעניינות הציבורית לכל אורך תקופת נשיאותו.
סדרת השיחות ליד האח הייתה אחת מ-50 ההקלטות הראשונות שקוטלגו עם יצירת ארכיון ההקלטות הלאומי של ספריית הקונגרס, אשר תיאר את השיחות כ"סדרה רבת-השפעה של שידורי רדיו בהם ניצל רוזוולט את המדיום כדי להציג את תוכניותיו ואת רעיונותיו ישירות לציבור, ובכך הגדיר מחדש את מערכת היחסים בין הנשיא האמריקאי לבין עמו".
רקע > התפתחות הרדיו בארצות הברית

עד סוף העשור השני של המאה ה-20 היה מרבית השימוש ברדיו לצרכים של טלגרפיה אלחוטית. הרדיו שימש את הצבא וכוחות הביטחון בזמן מלחמת העולם הראשונה, ובכך הוכיח את חשיבותו, אך במרבית הבתים בארצות הברית לא היו עדיין מקלטי רדיו. מצב זה השתנה בתחילת שנות ה-20, כאשר בד בבד עם תחילת הייצור ההמוני של טכנולוגיית רדיו לצרכנים החלו גם שידורי רדיו מסחריים שנועדו להיקלט אצל צרכנים רבים בו-זמנית. שידור הרדיו המסחרי הראשון בארצות הברית היה בנובמבר 1920, על ידי תחנת הרדיו KDKA. עם זאת, פריחת עסקי הרדיו החלה רק בסוף שנת 1921, לאחר שהשתפר המצב הכלכלי ומקלטי רדיו הפכו לנפוצים יותר. בתחילת 1923 היו 556 תחנות רדיו פעילות בארצות הברית. מרבית התחנות הופעלו על ידי יצרנים וספקים של מכשירי רדיו, אך גם גופי תקשורת כתובה החלו להפעיל תחנות רדיו כהשלמה לעסקיהם.
בשנים 1923–1924 החלה AT&T ליצור רשת של תחנות רדיו מקומיות, שחוברו באמצעות רשת כבלי הטלפון של החברה. התחנות השונות יכלו לשדר באמצעות רשת זו תוכניות רדיו שנוצרו על ידי תחנות אחרות ברשת, וכך נוצרה מערכת הרדיו הראשונה שהייתה יכולה לטעון לתפוצה לאומית של תכניה. משיקולים רגולטוריים נמכרה רשת זו לחברת RCA, שיחד עם תחנות הרדיו הבולטות יצרה את NBC. ב-1929 כללה הרשת של NBC‏ 69 תחנות רדיו, ושידוריה כיסו את רוב צפון-מזרח ארצות הברית וחלקים מהחוף המערבי והאפלצ'ים. הרשת המתחרה, CBS, החלה לפעול ב-1927, וב-1934 כללה 100 תחנות.
רקע > שימוש פוליטי ברדיו לפני רוזוולט

הפוליטיקאי הראשון שהשתמש ברדיו לצורך קמפיין פוליטי היה, ככל הנראה, ראש עיריית ניו יורק ג'ון פרנסיס היילן (אנ'), שב-1921 הסביר למאזינים את מצע הבחירות שלו, יומיים לפני הבחירות. בשנתיים לאחר מכן התפתח השימוש ברדיו לצרכים פוליטיים, ותחנות הרדיו הגדולות החלו להציע את שירותיהן לפוליטיקאים בתמורה לתשלום.
וורן הרדינג היה הנשיא הראשון שעשה שימוש ברדיו כדי להגיע להמונים. ב-14 ביוני 1922 שודר ברדיו נאומו בטקס להנצחת פרנסיס סקוט קיו, ובשנים 1922–1924 שודרו מספר נאומים נוספים שלו. ב-8 בפברואר 1922, הרדינג התקין לראשונה מערכת לשידור רדיו בבית הלבן. הוא לא הספיק להשתמש במערכת זו, אך מוערך כי יותר ממיליון אנשים האזינו לנאומו על בית הדין הבין-לאומי לצדק ב-23 ביוני 1923.
קלווין קולידג', שירש את הנשיאות אחרי מותו של הרדינג, נשא לפחות ארבעה נאומים בשישה החודשים הראשונים לנשיאותו. הוא היה הנשיא הראשון שעשה שימוש בולט ברדיו לצרכים פוליטיים, ונאומיו משכו תשומת לב רבה. עם זאת, נאומיו של קולידג' היו תמיד בפני קהל חי, והם לא תוכננו מראש כנאומים לקהל בבית. במהלך נאומיו תוכננה מערכת השידור כך שקולו של קולידג' ישמע נמוך יותר, דבר שלטענת רבים הפך את נאומיו למשכנעים יותר. ב-1923 נשא הנשיא לשעבר וודרו וילסון, שהיה כבר מותש וחולה, נאום רדיו בשידור חי מביתו, בו ביקר את מדיניות ההתבדלות והביע תמיכה בחבר הלאומים. ביום למחרת, בו צוין יום שביתת הנשק, התקהל המון אוהד של כ-20,000 תומכים מחוץ לביתו כדי לעודד אותו, אף שבשנים מאז תום נשיאותו לא הייתה לו בולטות מיוחדת בציבור. אירוע זה ונאומיו של קולידג' המחישו את העוצמה הפוליטית של הרדיו. המפלגות הגדולות שמו לכך לב, ובקמפיין הבחירות של שנת 1924 השקיעו חלק מתקציבן לשידורי רדיו, אף שחלק זה עדיין התגמד לעומת התקציב שהוקדש לכלי תקשורת אחרים. לאחר ניצחונו, קולדג' סירב להרחיב את השימוש ברדיו ולקיים שידורים שייועדו מראש לרדיו. הוא המשיך לנאום מול קהל חי, ונאומים אלו שודרו לעיתים ברדיו.
במהלך הקמפיין להבחירות לנשיאות ארצות הברית 1928 הקדישו שתי המפלגות סכומים גדולים מתקציבן לשידור ברדיו, שהפך עם הזמן לפופולרי יותר ויקר יותר למפרסמים. לראשונה, זמני הנאומים של אישים פוליטיים שונו על מנת להתאימם להרגלי ההאזנה של הקהל בבית. בנובמבר 1928 היה הרברט הובר למועמד הראשון לנשיאות שנשא נאום במיוחד בשביל הרדיו, ללא נוכחות קהל חי. לאחר שנבחר הובר לנשיאות, הוא עשה שימוש תכוף יחסית ברדיו, אך השימוש לא היה בשעות רגילות ומתוכננות מראש, דבר שהפריע ללוח השידורים של התחנות. דווקא כשהחל השפל הגדול ומעמדו הפוליטי צנח, החל הובר להמעיט בשידורים. מבחינה כמותית נשא הובר כמעט 80 נאומים ששודרו ברדיו במהלך נשיאותו – כפול ממספר נאומי הרדיו של קולידג' ויותר ממספר הנאומים של רוזוולט בקדנציה הראשונה שלו. עם זאת, מבחינת האיכות, קיימת הסכמה שהשימוש שהוא עשה ברדיו היה נבון ומגובש פחות מזה של רוזוולט.
רקע > רוזוולט והרדיו לפני נשיאותו

רוזוולט החל להשתמש ברדיו ככלי פוליטי עוד לפני שהיה לנשיא. בשנים 1929–1932, כשהיה מושל ניו יורק, פנה רוזוולט למאזינים באמצעות הרדיו במטרה להפעיל לחץ על המחוקקים מהמפלגה היריבה, ששלטו בבתי המחוקקים במדינה. בכך המשיך את המושל הקודם, אל סמית', שהשתמש ברדיו לפניו. המפלגה הדמוקרטית השקיעה סכומי כסף ניכרים לצורך שידורי רדיו וערכה מחקר ללימוד הרגלי ההאזנה של תושבי מדינת ניו יורק. בסך הכל נשא רוזוולט במהלך כהונתו כמושל לפחות 39 נאומים ברדיו, 29 מתוכם בלעדית לרשת תחנות הרדיו WGY בניו יורק. נאומים אלו איפשרו לו לפתח את סגנון הדיבור שאפיין מאוחר יותר את השיחות ליד האח – סגנון שנשמע למאזינים מזמין ואמפתי, כחלק משיחה ידידותית ולא כנאום מהפודיום. מסיבה זו, חלק מההיסטוריונים טענו שהשידורים בתקופה זו היו למעשה המהדורה הראשונה של "שיחות ליד האח".
השידור הראשון של רוזוולט כמושל היה ב-3 באפריל 1929 מתחנת הרדיו WGY. רוזוולט התייחס לשידור כ"דוח" א-מפלגתי, שנולד מתוך תחושת החובה שלו לעדכן את תושבי המדינה על המתרחש במוסדות הפוליטיים של המדינה והציג את עצמו כמי שרק מציין את העובדות. עם זאת, בהמשך השידור הוא תקף את המחוקקים הרפובליקניים, שלטענתו לא פעלו באמת כדי לממש את מצע הבחירות שלהם.
לקראת סוף כהונתו כמושל התייחסו שידורי הרדיו של רוזוולט ישירות למצב הכלכלי שנגרם בעקבות השפל הגדול, ובהם החל להסביר את גישתו, שאותה ראה כפרוגרסיבית. השידור המפורסם ביותר מתקופה זו ניתן ב-7 באפריל 1932. רוזוולט הציג את המשבר הכלכלי כמצב חירום חמור יותר מזה של מלחמת העולם הראשונה. הוא השווה את ממשלו של הובר לשלטון של נפוליאון בונפרטה, שלדבריו הפסיד את קרב ווטרלו משום ש"שכח" את חיילי הרגלים כפי שהובר מפסיד את הקרב משום שהוא שוכח את הכוח הכלכלי של האנשים הפשוטים. רוזוולט קרא למדיניות חדשה שתתבסס על כוחו הכלכלי של "האדם הנשכח" (The 'Forgotten Man' Speech):
עתות אומללות אלה קוראות לתוכניות שמתבססות על אלו שנשכחו, על יחידות הכוח הכלכלי הבלתי-מאורגנות אך הכרחיות; לתוכניות כמו זו של 1917, שנבנות מלמטה ולא מוכתבות מלמעלה; שמסתמכות, שוב, על אמונה באדם שנשכח בתחתית הפירמידה הכלכלית.
המקור באנגלית
These unhappy times call for the building of plans that rest upon the forgotten, the unorganized but the indispensable units of economic power for plans like those of 1917 that build from the bottom up and not from the top down, that put their faith once more in the forgotten man at the bottom of the economic pyramid.
נאומים מעין אלה קנו לרוזוולט אויבים, כולל בן בריתו לשעבר אל סמית, שהתייחס אליהם כאל דמגוגיה שיוצרת קרע בין עשירים לעניים. עם זאת, הם התאימו לדעת הקהל במקומות רבים וגם קנו לו תומכים רבים לקראת הוועידה הדמוקרטית בשיקגו, במיוחד בדרום ובמערב.
אחת הסיבות להסתמכות של רוזוולט על הרדיו הייתה נכותו שהתבטאה בשיתוק וקשיים פיזיים. רוזוולט השתדל להסתיר את מצבו הרפואי, והפנייה לקהל האזרחים באמצעות הרדיו איפשרה לו להקרין בריאות ועזוז, מבלי לחשוף את גופו לעין הציבור. לפי איימוס קיוה, "הנכות הפיזית של רוזוולט ללא ספק סייעה לו להבין את הכוח של המדיום כאידיאלי עבור פוליטיקאי נייח, באפשרו לו להגיע למיליוני אנשים בקלות יחסית". עם זאת, רוזוולט לא תמיד בחר להימנע מחשיפה לציבור – הוא נשא נאומים רבים מול קהל, ובקמפיין הבחירות לנשיאות הוא התעקש, בניגוד לעצת חלק מיועציו, לא לנהל קמפיין "מהכורסא", אלא לערוך מסע ברכבת שבמהלכו הוא נאם ברחבי ארצות הברית.
השיחות ליד האח > השידור על בית המשפט העליון

בבחירות בשנת 1936 זכה רוזוולט לרוב מוחץ והמפלגה הדמוקרטית הבטיחה את הרוב הגדול ביותר שהיה למפלגה מאז תקופת השיקום. רוזוולט ראה בכך הבעת תמיכה שאינה משתמעת לשני פנים בתוכנית הניו דיל, אף שרבים עדיין ביקרו את התוכנית. רוזוולט חשב שהאופוזיציה הקשה ביותר למדיניותו נמצא בבית המשפט העליון. תחושה זו התחזקה אחרי 27 במאי 1935, "יום שני השחור", שבו פסל בית המשפט פעולות שונות של הנשיא ואת עיקרי החוק שעמד בבסיס מנהל השיקום הלאומי. בינואר 1936 קבע בית המשפט שהחוק שמכוחו הוקם מנהל התיאום החקלאי (AAA – סוכנות שמטרתה הייתה להקטין את ההיצע של התוצרת החקלאית ולעלות את מחיריה בשוק) אינו חוקתי וכן שחוק במדינת ניו יורק שקבע שכר מינימום אינו חוקתי. בתגובה ניסה רוזוולט לקדם הצעת חוק לשינוי בהרכב בית המשפט העליון (Judicial Procedures Reform Bill of 1937). ב-9 במרץ 1937, יום לפני שהחלה ועדת המשפט של הסנאט לדון בהצעת החוק, ניסה רוזוולט לגייס את תמיכת האזרחים באמצעות השיחה ה-9 ליד האח.
לפי דונובן ביסבי, הנאום של רוזוולט בשידור זה ניסה להשיג שלוש מטרות רטוריות. ראשית, רוזוולט ניסה ליצור תחושה של מצב חירום לאומי. רוזוולט טען שהשיקום שהושג עד כה הוא חלקי בלבד, ושקיים "משבר שקט" שצפוי להתפרץ אם לא ינקטו פעולות מתאימות. שנית, הוא ביקש לנסח נרטיב היסטורי לפיו בית המשפט העליון הוא המעצור המרכזי בפני התקדמות לפתרון המשבר. שלישית, הוא השתמש במטאפורות מתחום הרפואה כדי לבקר את המתנגדים לתוכניתו, לדחות הצעות אלטרנטיביות לפתרון ולצייר את השינוי של הרכב בית המשפט כמענה הסביר היחיד למשבר. רוזוולט סיים את הנאום בטענה שבמהלך חצי המאה האחרונה ה"איזון" בבית המשפט הופר ושתוכניתו נועדה להחזיר את האיזון וש"אתם שמכירים אותו תקבלו את הבטחתי שבעולם שבו הדמוקרטיה נמצאת תחת מתקפה, כוונתי היא לגרום לדמוקרטיה האמריקאית להצליח".
הניסיון של רוזוולט לגייס תמיכה בתוכניתו לגבי בית המשפט לא צלח. ולדו בריידן וארנסט ברנדנבורג כתבו ב-1955 שהרוב המוצק של רוזוולט "נמס" בדיון על בית המשפט העליון וש"השיחה ליד האח ונאומים אחרים של רוזוולט על נושא בית המשפט לא השכיכו את הספקות של הציבור וככל שעבר הזמן התמיכה בו בנושא זה דעכה". עם זאת, הפסיקות של בית המשפט העליון הפכו בהמשך לידידותיות יותר כלפי הממשל, ורוזוולט טען מאוחר יותר ל"ניצחון ברור" במאבקו.
התגובות לשידורים

חוקר תולדות הרדיו, ג'ון דנינג, כתב ש"הייתה זו הפעם הראשונה בהיסטוריה שפלח רחב באוכלוסייה יכול היה להאזין ישירות לדבריו של ראש הרשות המבצעת ולעיתים קרובות מיוחסת האהדה הציבורית הרחבה של רוזוולט לשיחות ליד האח". אחוזי ההאזנה הממוצעים לשיחות על האח עמדו על 18% לפני המלחמה ועל 58% במהלכה. השיחות משכו יותר מאזינים מאשר רוב תוכניות הרדיו הפופולריות של התקופה, שלהם האזינו בין 30% ל-35% מהמאזינים. לשיחה שקיים רוזוולט ב-29 בדצמבר 1940 האזינו 59% מקהל המאזינים. הנאום שאותו נשא ב-27 במאי 1940 זכה ל-70% האזנה, והשידור שהתקיים ב-9 בדצמבר 1941, יומיים לאחר המתקפה על פרל הארבור ויומיים לפני הכרזת המלחמה של גרמניה הנאצית נגד ארצות הברית, דורג על ידי חברת הופר עם שיא של מעל 62 מיליון מאזינים על פי ההערכות, שהיוו 79% מכלל מאזיני הרדיו.
מעל 61 מיליון מאזינים האזינו לנאום ששידר רוזוולט ב-23 בפברואר 1942 בפעם הראשונה מאז הצטרפות ארצות הברית למלחמה, ובו התווה הנשיא את מטרות המלחמה העיקריות. במהלך נאום זה ביקש רוזוולט ממאזיניו לשים לפניהם את מפת העולם בעודם מאזינים לו. לכותבי נאומיו אמר הנשיא: "אני עומד לדבר אודות מקומות מוזרים שרבים מהם לא שמעו עליהם מעולם – מקומות שהם כעת אתרי הקרבות שמתנהלים למען עתיד האנושות... אני מעוניין להסביר לאנשים דבר כלשהו על גאוגרפיה – מה הבעיות הניצבות לפנינו ומה צריכה להיות האסטרטגיה הכוללת של המלחמה... אם הם יצליחו להבין את הבעיה ואת הכיוון שאליו אנו חותרים, אני סמוך ובטוח שהם יהיו מסוגלים לקבל כל סוג של חדשות רעות שינחתו עלינו". המכירות של מפות ואטלסים חדשים הגיעו אז לשיעור חסר תקדים, ובמקביל, הוציאו אנשים רבים מפות ישנות מהמחסנים שלהם ותלו אותן על קירות בתיהם. הניו יורק טיימס כינה את הנאום הזה כ"אחד הגדולים בקריירה של רוזוולט".
חתן פרס נובל לספרות סול בלו נזכר באחת מהשיחות ליד האח ששמע בעודו מתהלך ברחובות שיקגו בליל קיץ. "החום עוד לא גרם להשלת עלי הבוקיצות ונהגים עצרו תחתם, נעמדו פגוש מול פגוש והדליקו את מכשירי הרדיו במכוניותיהם כדי להקשיב לרוזוולט. הם פתחו את החלונות והדלתות של כלי הרכב, ובכל מקום נשמע קולו של הנשיא בעל המבטא האופייני למדינות החוף המזרחי, שבנסיבות אחרות היה מקניט את אנשי המערב התיכון. יכולת לעקוב אחריו מבלי להחמיץ אף מילה בעודך מתהלך ברחובות. יכולת לחוש שאתה מצטרף לאותם נהגים אלמוניים, גברים ונשים, המעשנים את הסיגריות שלהם בדממה, פחות מתייחסים לתוכן מילותיו של הנשיא כמאשרים את הצדק שבדבריו, ויותר שואבים ביטחון מהם".
רמה זו של אינטימיות עם הפוליטיקה גרמה לאנשים לחוש כאילו הם חלק מתהליך קבלת ההחלטות של הממשל, ורבים הרגישו עד מהרה שהייתה להם היכרות אישית עם הנשיא, ומעל הכל, ביטחונם בו גבר. העיתונות הקונבנציונלית החלה לפתח הערכה כלפי רוזוולט בשל העובדה שגם היא קיבלה גישה חסרת תקדים לנעשה בחדרי הממשל.
חשיבות היסטורית והשפעה

בהיסטוריה של הרדיו נחשב רוזוולט לאחד המנהיגים שהתחברו בצורה המשפיעה ביותר לשידורי הרדיו.
כל נשיאי ארצות הברית מאז רוזוולט נשאו נאומים תקופתיים אל העם האמריקאי, בתחילה ברדיו ומאוחר יותר גם באמצעות הטלוויזיה והאינטרנט. הנוהג של נאומים תקופתיים סדירים החל ב-1982 כאשר הנשיא רונלד רייגן החל לשדר נאומים ברדיו מדי שבת.