stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פלסמופור
מרחק הצימוד ועצמת הפלואורסצנציה

ישנם כמה מצבים בהם יכול להימצא פלסמופור. כאשר קצב הפליטה של המולקולות הפלואורסצנטיות הוא סביב תדר הפלסמון, ניתן לחלק את המצבים לשניים- כאלה שמתקבל בהם ניחות בעצמת הפלואורסצנציה, וכאלה שמתקבל בהם הגבר בעצמת הפלואורסצנציה. כל אחד מהמצבים נובע משילוב של כמה מנגנונים שבאים לידי ביטוי בצימוד של פלורופור למתכת. כאשר מדובר בחלקיקי מתכת ננומטריים, ובפרט במקרה של פלסמופור, המנגנון הדומיננטי הוא עירור של פלסמונים משטחיים.
כאשר מרחק הצימוד קטן מרדיוס דביי, ניכרת ההשפעה האלקטרוסטטית של נשאי המטען היוצרים את הפלסמונים המשטחיים שעל פני חלקיק המתכת. השפעת נשאי המטען גורמת לדעיכה בעצמת השדה החשמלי קרוב לפני החלקיק, בתהליך שנקרא מיסוך חשמלי. כאשר מולקולה פלואורסצנטית הקורנת סביב תדר הפלסמון ממוקמת קרוב לפני השטח של חלקיק המתכת במרחק הקטן מאורך דביי, ימדד ניחות בעצמת הפלואורסצנציה כתוצאת מהתופעה הנ"ל.
לעומת זאת, כאשר מרחק הצימוד גדול מרדיוס דביי, עירור של פלסמונים משטחיים עשוי להביא להגבר בעוצמת הפלואורסצנציה: כאשר פלסמופור ננומטרי מכיל פלורופור הקורן סביב תדר הפלסמון, חלקיק המתכת עשוי לתפקד כננו-אנטנה. מנגנונים שונים של פליטה יכולים לבוא לידי ביטוי, החל מקרינת חלקיק המתכת כדיפול בתהודה פלסמונית מקומית וכלה בפיזורים אופטיים שעצמתם בדרך כלל נמוכה כגון פיזור ראמאן מהגביש הפלסמוני. במקרה כזה, גלים אלקטרומגנטים הנפלטים ממולקולות פלואורסצנטיות המצומדות למתכת יכולים לקרון לשדה הרחוק בצורה מוגברת כך שעוצמת הפלואורסצנציה שתימדד תהיה גבוהה יותר.
התוצא המשותף לשני המצבים לעיל הוא השפעתם על זמן החיים של הפלואורסצנציה, פרק הזמן בו נשאר הפלורופור המעורר במצב היציב לפני פליטת פוטון בהיסט סטוקס. זמן זה נעשה קצר עם הקטנת מרחק הצימוד, בין אם מתקבל ניחות בעצמת הפלואורסצנציה ובין אם מתקבל הגבר.
דיאגרמת יבלונסקי של הפלסמופור

דיאגרמת יבלונסקי נועדה לתאר את המעברים בין רמות האנרגיה השונות של אטום או מולקולה כלשהם. פלסמופור (שבתצורו הפשוטה ביותר מורכב מחלקיק מתכת ומולקולה פלואורסצנטית) כאמור איננו אטום או מולקולה, ובהתייחס לדיאגרמת יבלונסקי של הפלסמופור- הכוונה תהיה תמיד לדיאגרמת יבלונסקי של פלורופור בסביבת מתכת. כלומר, דיאגרמת יבלונסקי של הפלורופור משתנה כאשר הוא בסביבת המתכת. כאשר פלורופור מרוחק מהמתכת, דעיכת האנרגיה שלו מושפעת משני המנגנונים האופייניים שלו בלבד- דעיכת אנרגיה קרינתית (בקצב  \Gamma ) בשל הפלואורסצנציה, ודעיכת אנרגיה שאינה קרינתית (בקצב  {{k}_{nr}}) הנובעת מתהליכים דינמיים המתרחשים תוך כדי עירור הפלורופור ושינוי מומנט הדיפול שלו. כאשר הפלורופור בסביבת המתכת, הן קצב דעיכת האנרגיה הקרינתית משתנה והן קצב דעיכת האנרגיה שאינה קרינתית משתנה. הניחות בעוצמת הפלואורסצנציה מתואר בדיאגרמת יבלונסקי על ידי תוספת  {{k}_{m}} לקצב דעיכת האנרגיה שאינה קרינתית, וההגבר בעוצמת הפלואורסצנציה מתואר בדיאגרמת יבלונסקי על ידי תוספת  {{\Gamma }_{m}} לקצב דעיכת האנרגיה הקרינתית. בפועל, תמיד יתקבל שילוב של שני המנגנונים המשפיעים על עוצמת הפלואורסצנציה, כאשר בהתאם לתנאים הנתונים מנגנון אחד יהיה דומיננטי ממשנהו. ניתן לסכם את היחסים בין הפרמטרים הקרינתיים של הפלסמופור באמצעות דיאגרמת רמות אנרגיה, כפי שניתן לראות באיור דיאגרמות יבלונסקי.
ליחסים בין הפרמטרים הקרינתיים הנ"ל השפעה ישירה על מאפיינים מסוימים של הפלורופור. באמצעותם ניתן לבטא בצורה יחסית פשוטה את היעילות הקוונטית של הפלורופור ( Q) ואת זמן החיים של הפלואורסצנציה ( \tau ). עבור פלורופור עם קצב דעיכת אנרגיה קרינתית  \Gamma  וקצב דעיכת אנרגיה שאינה קרינתית  {{k}_{nr}}, היעילות הקוונטית וזמן החיים של הפלואורסצנציה נתונים על ידי:
{\begin{matrix}Q={\frac {\Gamma }{\Gamma +{{k}_{nr}}}},&\tau ={\frac {1}{\Gamma +{{k}_{nr}}}}\\\end{matrix}}
ועבור אותו פלורופור, בסביבת מתכת מתווספים מנגנון דעיכת אנרגיה קרינתית ( {{\Gamma }_{m}}) ומנגנון דעיכת אנרגיה שאינה קרינתית ( {{k}_{m}}) כך שהיעילות הקוונטית וזמן החיים של הפלואורסצנציה נתונים על ידי:
{\begin{matrix}Q={\frac {\Gamma +{{\Gamma }_{m}}}{\Gamma +{{\Gamma }_{m}}+{{k}_{nr}}+{{k}_{m}}}},&\tau ={\frac {1}{\Gamma +{{\Gamma }_{m}}+{{k}_{nr}}+{{k}_{m}}}}\\\end{matrix}}
כלומר- בהשפעת המתכת ייתכן ועוצמת הפלואורסצנציה תגבר אך ייתכן גם ניחות בעוצמה זו, ובכל מקרה זמן החיים של הפלואורסצנציה יתקצר.
ראו גם

פלסמון
פלואורסצנציה
תהודה פלסמונית מקומית
מומנט הדיפול של פלורופור
נצילות קוונטית
ננו-חלקיק
לקריאה נוספת

Joseph R. Lakowicz (2006) Principles of Fluorescence Spectroscopy (3ed), Springer
הערות שוליים

↑  Ivan A. Larkin, et al. 2004. Dipolar emitters at nanoscale proximity of metal surfaces: Giant enhancement of relaxation in microscopic theory. PhysRev.
↑  Emmanuel Fort, Grèsillon. 2007. Surface enhanced fluorescence. J. Phys. D: Appl. Phys.
באיור לעיל מתוארות דיאגרמות יבלונסקי עבור שני מצבים שונים. בחלקו העליון של האיור מוצגת דיאגרמת יבלוסקי של פלורופור חופשי, כתוצאה מגורם עירור E, שני מנגנונים מפזרים אנרגיה בקצבי דעיכה שונים, קצב דעיכת אנרגיה קרינתית (מסומן בחץ ירוק) וקצב דעיכת אנרגיה שאינה קרינתית (מסומן בחץ אדום). בחלקו התחתון של האיור מוצגת דיאגרמת יבלונסקי של פלורופור בסביבת מתכת, או במקרה של חלקיק מתכת, דיאגרמת יבלונסקי של פלסמופור. ניתן לראות כי בהשפעת המתכת קיים גורם עירור נוסף Em ולצידו שני גורמי דעיכה: תוספת Γm לקצב דעיכת האנרגיה הקרינתית ותוספת km לקצב דעיכת האנרגיה שאינה קרינתית.
עמק הייל

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 סוג:  עמק 
 מיקום
 מיקום:  אזור הברית האנטארקטית 
 קואורדינטות:  79°52′00″S 156°40′01″E﻿ / ﻿79.8667°S 156.667°E﻿ / -79.8667; 156.667
  (למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיעמק הייל(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיעמק הייל
 
עמק הייל (באנגלית: Hale Valley) הוא העמק הצפוני ביותר מבין שלושה עמקים חשופים מקרח, בהרי דרווין, בארץ אואטס, שבאנטארקטיקה.
העמקים פונים לכיוון מזרח מרמת מידנייט.
עמק הייל נמצא בסמוך מדרום לרכס קנט.
גובהו של העמק 1,585 מטרים מעל פני הים.
היסטוריה > מקור השם

העמק נקרא על שמו של מייסון א. הייל (Mason E. Hale), חוקר חזזיות, במוזיאון הלאומי להיסטוריה של הטבע של מכון הסמית'סוניאן, בוושינגטון די. סי. בירת ארצות הברית.
מייסון חקר במשך שש עונות מחקר (עונות קיץ אנטארקטי) את העמקים היבשים מקמרדו החל משנת 1980.
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6  מידע גאוגרפי והיסטורי
↑  מידע גאוגרפי
| אתרים בהרי דרווין |
| --- | --- | --- |
| הרים | אליס • אש • פרידמן |  |
| רכסים ורמות | האסקל • טנטאקל • לינדסטרום • מידנייט • סמית' • קולוסיאום • קומיוניקיישן • קנט |  |
| גבעות | מטאוריט • ריצ'רדסון |  |
| מדרונות | אקסס |  |
| מצוקים | ג'אנקשן • דנקן • סלע טת'ר • קולוסאום |  |
| עמקים | אקסודוס • ארנת איילנד • גרנט • הייל • ולמן • מאצ'מור • מקקי • קוננט |  |
| מישורים | מישור ונטייג' |  |
| קרחונים | אוברטרן • אקסודוס • גרין • דרווין • הת'רטון • מקלירי |  |
| נונאטאקים | מייסון |  |
| מפלי קרח | סירקל • פרבל |  |
| קרקסים קרחוניים | קורל |  |
פיוטר

| --- | --- |

אגרטל שעשוי מסגסוגת פיוטר
 מרכיבים:  בדיל (מ-85 עד 99 אחוז), נחושת (1 עד 4 אחוז), עופרת (או אנטימון ו/או ביסמוט)
 טמפרטורת היתוך:  225-240°C
 צבע:  כסוף
פיוטר (בעברית: בְּדוֹלֶת) הוא סגסוגת מתכתית, שעשויה בדרך כלל מ-85 עד 99 אחוז בדיל, 1 עד 4 אחוז נחושת, המשמש כמקשיח, עם תוספת של עופרת לדרגות הנמוכות של הסגסוגת, שיש להם גוון כחול. באופן מסורתי, היו שלוש דרגות איכות של פיוטר, שנועדו לשימושים שונים, למשל לתכשיטים וכלי שולחן. המשתנה ביניהם היה אחוז החומרים בתערובת. בתערובות מודרניות מערבבים בדיל עם נחושת, אנטימון ו/או ביסמוט, בניגוד לעופרת.
מבחינה חיצונית, פיוטר הוא מתכת בהירה מבריקה שדומה מאוד במראה לכסף. כמו כסף, פיוטר גם יתחמצן לאפור עמום במשך הזמן אם יונח ללא טיפול. פיוטר הוא סגסוגת מאוד חשילה, והיא רכה מספיק כדי לפסל בה עם כלי יד, כמו כן אפשר לעצב אותה עם חבטות ולחיצות. בגלל התכונות האלו, פיוטר לא יכול לשמש להכנת כלים מעצמו. לפיוטר יש נקודת התכה נמוכה של בערך 225-240 מעלות צלזיוס, תלוי בריכוזים של החומרים בתערובת.
שימוש בפיוטר היה נפוץ מימי הביניים עד להתפתחות הייצור של זכוכית במאות ה-18 וה-19. פיוטר היה באותה תקופה החומר העיקרי שממנו עשו כלי שולחן עד לייצור של החרסינה. ייצור המוני של מוצרי זכוכית הביא לכך שהם החליפו את הפיוטר בחיי היום יום. השימוש בפיוטר נפסק בהדרגה עד שלא היה קיים בשנת 1850. במאה ה-20 השימוש בפיוטר חזר.
פייב פינגר דת' פאנץ'

| --- | --- |

פייב פינגר דת' פאנץ', 2017
 מקום הקמה:  לאס וגאס 
 תקופת הפעילות:  מ-2005 
 סוגה:  הבי מטאל, הארד רוק, מטאל אלטרנטיבי, גרוב מטאל
 חברת תקליטים:  EMI 
 fivefingerdeathpunch.com
 פרופיל ב-IMDb
 חברים
 Zoltan Bathory Darrell Roberts Jason Hook Ivan Moody ג'רמי ספנסר Chris Kael 
 
פייב פינגר דת' פאנץ' (באנגלית: Five Finger Death Punch - או בקיצור FFDP/5FDP) היא להקת הבי מטאל מלאס וגאס, נבדה, אשר מנגנת תערובת של הארד רוק מודרני, מטאל אלטרנטיבי וגרוב מטאל. שם הלהקה לקוח מסרט הקונג פו: The Five Fingers of Death.
היסטוריה

הלהקה הוקמה בשנת 2005 על ידי הסולן איוון מודי, הגיטריסט זולטן באתורי, הגיטריסט קיילב אנדרו בינגהאם, הבסיסט מאט סנל והמתופף ג'רמי ספנסר. בינגהאם הוחלף על ידי הגיטריסט דארל רוברטס בשנת 2006, שהוחלף על ידי ג'ייסון הוק בשנת 2009. הבסיסט מאט סנל עזב את הלהקה ב-2010 והוחלף על ידי כריס קאל
אלבום הבכורה של ffdp שנקרא the way of the fist שוחרר ב-2007 ומכר למעלה מ-500,000 עותקים ב-2009 שוחרר האלבום השני שניקרא war is the answar שגם היה פופולרי מאוד ומכר מעל מיליון עותקים האלבום השלישי של הלהקה שנקרא American Capitalist יצא ב 11 באוקטובר 2011 אחריו יצאו עוד שלושה אלבומים ( (The Wrong Side of Heaven and the Righteous Side of Hell, Volume 1 (2013) and The Wrong Side of Heaven and the Righteous Side of Hell, Volume 2 (2013), and Got Your Six (2015 שגם נחלו הצלחה מסחררת מה שהפך את ffdp לאחת מלהקות המטאל המצליחות בעשור עקב ההצלחה הלהקה הוזמנה לנגן בפסטיבלים בינלאומיים ביניהם פסטיבל Mayhem ב 2008, 2010 ו 2013, ו פסטיבל הורד 2009, 2010, 2013, 2015, ו 2017. לא מזמן שחררה הלהקה את אלבומה השביעי justice for none.
פאנה קאראסאו

| --- | --- |

 
 מאכלים
 סוג:  לחם שטוח 
 מוצא:  איטליה, סרדיניה 
 מרכיבים עיקריים:  דורום, קמח, מים, מלח
 
פאנה קאראסאו
פאנה קאראסאו (באיטלקית: Pane carasau) הוא הפיתה המסורתית של סרדיניה. מאכל זה נקרא באיטליה בשם "כרטא דה מוזיקה" (באיטלקית: carta da musica) על שם דקותו של המאפה ודמיונו (בצבעו ובדקותו) לדפי כתיבת תווים.
המאפה דק ופריך, וקוטרו כ-50 ס"מ. המאפה מיוצר על ידי חציית פיתה לשניים (בעובייה, היינו פותחים את הפיתה וחוצים את הפיתה לשתי פרוסות עגולות זהות בגודלן), ואלה נאפות בשנית. הפיתה ממנה עשוי הרקיק עשויה מקמח מלא, מים ושמרים.
הרקיק שמתקבל נשמר לאורך זמן (עד לשנה), ועל כן הוא שימש את רועי הצאן באי ששהו מחוץ לכפריהם חודשים ארוכים. הרקיק נאכל כשהוא יבש, או כשהוא מורטב ביין, מים או רוטב.
עדויות לאכילת המאכל התגלו בחפירות ארכאולוגיות באי, וככל הנראה הוא נאכל באי כבר בשנת 1,000 לפנה"ס.
מקור שם הרקיק במילה הסרדינית "carasare".
עמנואלה עמיחי

| --- | --- |

עמנואלה עמיחי
 לידה:  1978 (בת 46 בערך) ימין משה, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 מקום לימודים:  האקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים  סטודיו למשחק ניסן נתיב 
 http://www.emanuellaamichai.com
 
הווידאו ארט "חג המולד בהנטסוויל-וידאושיר" (2010)
Rail way - וידאודאנס
הווידאודאנס "פנים. בר" (2006)
הווידאודאנס "שיר אהבה" (2006)
"היום בו נקבר מרטין בובר" (2011)
עמנואלה עמיחי (נולדה ב-1978) היא במאית וכוריאוגרפית לבמה ווידאו.
ביוגרפיה

עמנואלה עמיחי נולדה וגדלה בשכונת ימין משה, ירושלים. אביה הוא המשורר וחתן פרס ישראל יהודה עמיחי ואמה, חנה, הייתה מרצה בבית הספר לחינוך באוניברסיטה העברית. היא בוגרת בית ספר התיכון האקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים במגמת מחול (1996).
עמיחי למדה משחק בבית הספר על שם "סטלה אדלר" בניו יורק (1998)
בשנת 2000 שהתה זמן מה באירופה ושם הופיעה ועסקה בתיאטרון פיזי ותיאטרון רחוב. בשובה לישראל פתחה יחד עם שותפה סדנת משחק בירושלים "יש מאין".
בשנת 2002 החלה בלימודים בסטודיו למשחק ניסן נתיב בתל אביב. באותה עת זכתה במלגת "קרן שרת" בתחום המשחק מטעם קרן התרבות אמריקה-ישראל.
בתקופה זו עבדה גם כבמאית וכתבת תרבות ברצועת תרבות לילית ב"רשת", ערוץ 2, במסגרת זאת סקרה וקיימה ראיונות אודות אירועי תרבות: מופעי מחול תיאטרון, פרפורמנס ועוד באותה שנה ביימה את הסרט התיעודי קצר "פייד אאוט", שהציג בפסטיבל הקולנוע ירושלים.
בשנת 2004 החלה בלימודים במסגרת התוכנית הרב-תחומית לאמנויות באוניברסיטת תל אביב במחלקות קולנוע ותיאטרון .
בין השנים 2008–2010 כיהנה כאחראית תחום תיאטרון ומחול ומפיקה ראשית ב"תיאטרון המעבדה" ירושלים וכחברת ועדת הפרינג' ב"מעבדה".
ב-2010 הייתה ראשת תחום מחול בעמותת מתא"ן לקידום נוער מצטיין באמנויות.
לאורך השנים היא מלמדת ומביימת פרפורמנס במסגרות שונות: החוג לתיאטרון באוניברסיטה העברית בירושלים, מכללה ירושלים, סטודיו למשחק ניסן נתיב תל אביב, גודמן - בית ספר למשחק בנגב וכן קורסים וסדנאות פרטיות.
עבודות הווידאו והבמה שלה הוזמנו והוצגו בפסטיבלים ברחבי העולם.
פרסים ומלגות

2015- זוכת תו איכות לתיאטרון חזותי באירופה, מטעם ועדת move award עבור יצירתה "ליזיסטרטה x" - עלתה בבכורה ב-2014 באתונה וב-2015 בפסטיבל ישראל .
2012 - זוכת תו האיכות ואחד משלושת המופעים החזותיים הטובים באירופה לשנת 2013, מטעם ועדת –emix על עבודתה "העצב של השכן עמוק יותר"
2011 - זוכת פרס עיצוב התנועה והכוריאוגרפיה ביצירתה "העצב של השכן עמוק יותר" תיאטרון מחול חזותי, פסטיבל עכו.
2011 - זוכת פרס עיצוב התלבושות ביצירתה "העצב של השכן עמוק יותר" תיאטרון מחול חזותי, פסטיבל עכו.
2011 - פרס אנסמבל השחקנים, פסטיבל התיאטרון הבינלאומי "ואליס", פולין.
2010 - פרס רבינוביץ' עבור יצירה רב תחומית "העצב של השכן עמוק יותר"
2002 - פרס רבינוביץ' עבור משחק.
הערות שוליים

↑  ביום בו נקבר מרטין בובר: תיאטרון קריאה על פי תסכית של יהודה עמיחי
עמק הכדים

עמק הכדים (בלאית: ທົ່ງໄຫຫິນ) הוא אתר ארכאולוגי ברמת סיאנגקואנג בלאוס בו פזורים מקבצי סלעים החצובים בצורת כדים. ב-2019 העמק הוכרז כאתר מורשת עולמית של אונסק"ו.
עמק הכדים נמצא במחוז סיאנגקואנג של לאוס, במישור פווסואוון שעל רכס הרי אנאם המפריד בין לאוס לווייטנאם. בעמק פזורים על פני כ-50 קילומטרים אלפי כדים עשויים סלע הניצבים באלכסון בקבוצות, חלק מן הקבוצות כוללות כדים ספורים וחלקן כוללות מאות כדים במקבץ. גודל הכדים נע בין מטר אחד לשלשה, ומשקלם נע בין מאות קילוגרמים לטון.
באזור נמצא מספר רב של נפלים בתקופת המלחמה שהתנהלה בשנות ה-70. נוכחות נפלים מונעת ביצוע חקר מעמיק של האזור. עם תחילת המאה ה-21 נערכו מספר מבצעים לניקוי השטח ועתה חלק מהאזורים פתוחים לציבור.
פתח אחד הכדים בעמק הכדים
מקור הכדים

אין חולק על כך שהכדים עתיקים מאוד וחוקרים מעריכים כי הם בני כאלפיים שנה, מלבד נתון זה אין עוד נתון שאינו שרוי במחלוקת, כך לגבי יוצרי הכדים, מקור האבן, שימושם וסיבת יצירתם.
ישנם חוקרים הטוענים שהכדים שימשו לקבורה אך המקומיים מתעקשים שהכדים שימשו להכנת אורז ויין, מסורת נוספת טוענת שהכדים שימשו להכנת משקה "לאו לאו" הנמכר עד היום באזור.
הערות שוליים

↑  אתרי כדים מגליתיים בסיאנגקואנג - עמק הכדים באתר אונסק"ו (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007529717005171  LCCN: sh86006975  VIAF: 315149565   WorldCat (עם VIAF): 315149565
פור ניאסנגבה

פוֹר נְיָאסֶנְגְּבֶּה (בצרפתית: Faure Gnassingbé; נולד ב-6 ביוני 1966) הוא נשיא טוגו משנת 2005.
חייו

ניאסנגבה הוא בנו של רודן טוגו ניאסנגבה איאדמה, שמת מהתקף לב אחרי ששלט במדינה במשך 38 שנים. הוא נולד במחוז לקס, במזרח המדינה. הוא למד בתיכון בלומה, בירת טוגו, ולאחר מכן בסורבון בפריז, שם קיבל תואר במימון ומנהל עסקים. לאחר מכן קיבל תואר שני במנהל עסקים מאוניברסיטת ג'ורג' וושינגטון בארצות הברית. בשנת 2002 נבחר לפרלמנט טוגו כסגן נציג מחוז מגוריו, ובשנת 2003 צורף לממשלה ונהג להופיע עם אביו באירועים רשמיים. בשנת 2009 מונה לשר המכרות והתקשורת.
לאחר מותו של אייאדמה הכריז רמטכ"ל צבא טוגו על פור ניאסנגבה כנשיא החדש. נשיא נציבות האיחוד האפריקאי, אלפא אומר קונרה, הודיע מיד שהכרזה זו היא למעשה הפיכה צבאית המנוגדת לחוקת המדינה. גם ארגונים אחרים, שהבולט בהם היה ECOWAS (הקהילה הכלכלית של מדינות מערב אפריקה) לא אישרו את מינויו כנשיא. תחת לחץ כבד מצד ארגונים אלה והקהילה הבינלאומית, פרש ניאסנגבה מתפקיד הנשיא ב-25 בפברואר, ואת מקומו תפס בונפו עבאס, שהיה יושב ראש הפרלמנט, שהיה אמור להתמנות מלכתחילה לנשיא על פי החוקה. באפריל 2005 נערכו בחירות לנשיאות, ובהן זכה פור ניאסנגבה ב-60% מהקולות. ב-24 באפריל 2005 מונה רשמית לנשיא.
ניאסנגבה נבחר שוב לנשיא בבחירות בשנת 2010 ובשנת 2015. בשנת 2012 ביצע רפורמות בשיטת הבחירות במדינה, שעוררו זעם רב.
דו"ח של מחלקת המדינה של ארצות הברית משנת 2010 מציין שתחת שלטונו של ניאסנגבה "נעשה שימוש מופרז בכוחות הביטחון, כולל עינויים, אשר הביאו להרוגים ופצועים. המענים לא נענשו. במדינה תנאי כליאה קשים והם מהווים סכנת חיים. מתבצעים מעצרים ומאסרים שרירותיים, הכוללים מעצר ממושך לפני משפט. קיימת השפעה של הרשות המבצעת על הרשות השופטת, יש הפרה מתמשכת של זכויות האזרח, הגבלות על חופש העיתונות, חופש ההתארגנות וחופש התנועה. יש שחיתות בקרב גורמים רשמיים, אפליה ואלימות נגד נשים, התעללות בילדים, כולל השחתת איבר המין הנשי וניצול מיני של ילדים. יש במדינה אפליה אתנית, סחר בבני אדם, בעיקר נשים וילדים, אפליית אנשים עם מוגבלויות, אפליה רשמית וחברתית נגד הומוסקסואלים, אפליית נשאי HIV, ועבודת כפייה, כולל ילדים."
בשנת 2019 תוקנו תיקונים חדשים לחוקה, כחלק מהתיקונים הוכנסו מחדש מגבלות הכהונה שבוטלו ב-2002. מגבלות אלו הגבילו את כהונתו של נשיא לשתי כהונות של חמש שנים. עם זאת, המגבלות לא חלו רטרוספקטיבית, ואיפשרו ניאסנגבה לכהן שתי כהונות עתידיות בנוסף לשלוש שכבר כיהן. על רקע זאת זכה בבחירות ב-2020 ונבחר לכהונה נוספת.
יחסו לישראל

פור ניאסנגבה ביקר מספר פעמים בישראל. ניאסנגבה ערך ביקור רשמי בישראל בשנת 2012 ונפגש עם נשיא המדינה שמעון פרס. השניים דנו בשיתופי פעולה בתחום החקלאות ובתחומים נוספים. ניאסנגבה אמר: "דעו כי אנו מבטאים את תמיכתנו בגאווה רבה גם במועצת הביטחון של האו"ם. איננו יכולים לוותר על ידידות כה נפלאה עם מדינה שהצליחה לשגשג בסביבה כל כך עוינת." בביקורו במפעל רותם אמפרט נגב. הוא אמר במהלך הביקור: "בהיותנו מדינה שמפיקה פוספט, התרשמנו מאוד מהיכולות ומהמומחיות שלכם בייצור פוספט. [...] פוספט הוא מרכיב מרכזי בייצור דשנים והוא מסייע במאבק העולמי ברעב".
באוגוסט 2016 שוב ביקר ניאסנגבה בישראל ונפגש עם נשיא המדינה ראובן ריבלין ועם ראש הממשלה בנימין נתניהו. נתניהו אמר בפגישה: "ברצוני להביע הכרת תודה עמוקה על עמדת טוגו בפורומים הבינלאומיים. הייתם ידידותיים שם כלפינו באופן עקבי ועמדתם לא רק למען ישראל, עמדתם למען האמת פעם אחר פעם".
בספטמבר 2016 שב לישראל לצורך השתתפות בהלוויית שמעון פרס.
הערות שוליים

↑  אי-פי, מחאה בטוגו: הנשיא לא מתפטר? אין סקס, באתר nrg‏, 27 באוגוסט 2012
↑  2010 Human Rights Report: Togo, באתר מחלקת המדינה של ארצות הברית, ‏8 באפריל 2011 (באנגלית).
↑  Togo changes law to let president stand for two more terms, www.aljazeera.com (באנגלית)
↑  נשיא טוגו לפרס: "נתמוך בכם גם במועצת הביטחון", באתר מגפון (אתר חדשות), ‏28 בנובמבר 2012.
↑  משה פריאל, אורח יוצא דופן ברותם אמפרט: נשיא טוגו, באתר nrg‏, 6 בדצמבר 2012.
↑  עדו בן פורת, נשיא טוגו לריבלין: מעריצים את ישראל, באתר ערוץ 7, 10 באוגוסט 2016.
↑  איציק וייס, נתניהו לנשיא טוגו: "רוצים להעמיק את שיתוף הפעולה", באתר חדשות 0404‏, 10 באוגוסט 2016.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb166163266 (data)  GND: 1024263339  ISNI: 0000 0000 4413 4968  LCCN: no2005096177  MusicBrainz: 20d2f21b-5193-40c6-ae02-93fbc5252a08  NTA: 29235892X  SUDOC: 119784637  VIAF: 51429300   WorldCat (עם VIAF): 51429300 
ניאסנגבה עם מזכירת המדינה, הילרי קלינטון
פאנדיירו

פאנדירו
פַּאנְדֵיירוֹ (בפורטוגזית: Pandeiro) הוא כלי נגינה ברזילאי עממי, השייך למשפחה של תופי הטבורין. הפאנדיירו משתייך לכלי ההקשה, ומשמש ככלי מלווה לקפואירה (אמנות לחימה ברזילאית). הוא מנגן במקצב דומה לאטבקי, אך מאפשר אלתורים רבים יותר.
הפאנדיירו עשוי חישוק עץ עליו מתוחה יריעת עור או חומר סינתטי אחר ובו משולבות מצילות קטנות. הנגינה בו כוללת הקשות מסוגים שונים על יריעת העור או החישוק, ניעור הפאנדיירו והעברת אצבע על גבי היריעה תוך כדי לחץ, ליצירת רעד בתדירות גבוהה.
הפאנדיירו מצטרף לשאר הכלים (הבירימבאו האטבקי והאגוגו) אחרי שהחלו לנגן ולאחריו מצטרפות מחיאות הכפיים של מעגל הקפואירה.
פומרניה השוודית

פומרניה השוודית (בשוודית: Svenska Pommern; בגרמנית: Schwedisch-Pommern) הייתה דומיניון תחת הכתר השוודי מ-1630 עד 1815 על מה שהוא כיום החוף הבלטי של גרמניה ופולין. לאחר המלחמה הפולנית-שוודית ומלחמת שלושים השנים, שוודיה החזיקה בשליטה נרחבת על האדמות בדרום החוף הבלטי, כולל פומרניה וחלקים מליבוניה ופרוסיה (dominium maris baltici).
שוודיה, שהייתה נוכחת בפומרניה עם חיל מצב בשטרלזונד מאז 1628, השיגה שליטה יעילה בדוכסות פומרניה עם הסכם שטטין ב-1630. בשלום וסטפאליה ב-1648 ובחוזה שטטין ב-1653, קיבלה שוודיה את מערב פומרניה, עם האיים ריגן, אוזדום ו-וולין, ורצועה של פומרניה הרחוקה (Hinterpommern). הסכמי השלום נערכו בעוד שהמלכה השוודית כריסטינה הייתה קטינה, והאימפריה השוודית נשלטה על ידי בני האצולה הגבוהה. כתוצאה מכך, פומרניה לא סופחה לשוודיה כמו הרווחים הצרפתיים במלחמה, מה שהיה אומר ביטול הצמיתות, שכן חוקי האיכרים של פומרניה משנת 1616 היו נהוגים שם בצורה החמורה ביותר. במקום זאת, היא נשארה חלק מהאימפריה הרומית הקדושה, מה שהפך את השליטים השוודים לרייכספירסטן (נסיכים אימפריאליים) והותיר את האצולה באחריות מלאה על האזורים הכפריים ותושביה. בעוד שאצילי פומרניה השוודים היו נתונים לצמצום כאשר המלכים של סוף המאה ה-17 חזרו לשלטון הפוליטי, הוראות השלום של וסטפאליה המשיכו למנוע את החתירה למדיניות האחידות בפומרניה עד לפירוק האימפריה הרומית הקדושה ב-1806.
בשנת 1679 איבדה שוודיה את רוב נחלותיה הפומרניות ממזרח לנהר האודר בהסכם סן ז'רמן-אן-לאי, ובשנת 1720 איבדה שוודיה את נחלותיה מדרום ל-Peene וממזרח לנהר Peenestrom במסגרת הסכם סטוקהולם. אזורים אלו נמסרו לברנדנבורג-פרוסיה ושולבו בפומרניה הברנדנבורגית. כמו כן, בשנת 1720, שוודיה השיגה את שארית שליטתה בחוזה פרדריקסבורג, שאבדה לדנמרק ב-1715. בשנת 1814, כתוצאה ממלחמות נפוליאון, נמסרה פומרניה השוודית לדנמרק בתמורה לנורווגיה בחוזה קיל, ובשנת 1815, כתוצאה מקונגרס וינה, הועברה לפרוסיה.
גאוגרפיה

הערים הגדולות ביותר בפומרניה השוודית היו שטרלזונד, גרייפסוואלד ועד 1720, שטטין (כיום שצ'צ'ין). ריגן הוא היום האי הגדול ביותר בגרמניה.
רכישה במהלך מלחמת שלושים השנים

פומרניה הייתה מעורבת במלחמת שלושים השנים במהלך שנות ה-20 של המאה ה-16, וכשהעיר שטרלזונד הייתה במצור על ידי חיילים קיסריים, שליטה בוגיסלאב הארבעה עשר, דוכס פומרניה, חתם על הסכם עם גוסטב השני אדולף, מלך שוודיה ביוני 1628. ב-10 ביולי 1630, החוזה הוארך לכדי הסכם 'נצחי' בהסכם שטטין (1630). עד סוף אותה שנה השלימו השוודים את הכיבוש הצבאי של פומרניה. לאחר נקודה זו, גוסטבוס אדולפוס היה השליט היעיל של המדינה, ואף על פי שהוכרו זכויות הירושה לפומרניה, המוחזקות על ידי גאורג וילהלם, הנסיך הבוחר מברנדנבורג בשל הסכם גרימניץ, המלך השוודי עדיין דרש ממרקיזות ברנדנבורג להיפרד מהקיסר פרדיננד השני. בשנת 1634, האצולה של פומרניה הקצתה את ממשלת הביניים לדירקטוריון בן שמונה חברים, שנמשך עד שברנדנבורג הורה על פירוק הדירקטוריון ב-1638 בזכות המינוי הקיסרי.
כתוצאה מכך, פומרניה עברה למצב של אנרכיה, ובכך אילצה את השוודים לפעול. משנת 1641 הובל הממשל על ידי מועצה ("סטטוס קונסיליום") משטטין (שצ'צ'ין), עד שהסכם השלום בשנת 1648 הסדר את הזכויות על המחוז לטובת שוודיה. במשא ומתן לשלום באוסנבריק קיבלה ברנדנבורג-פרוסיה את פומרניה הרחוקה (Hinterpommern), החלק של דוכסות פומרניה לשעבר ממזרח לנהר אודר מלבד שטטין. רצועת אדמה מזרחית לנהר האודר המכילה את המחוזות דאם וגולנוב והאי וולין ומערב פומרניה עם האיים ריגן ואוזדום, נמסרה לשוודים כמחסה מידי הקיסר פרדיננד השלישי הסכם שטטין ב-1653 יישב את הגבול עם ברנדנבורג בצורה נוחה לשוודיה. הגבול מול מקלנבורג, לאורך הטרבל והרקניץ, סודר בעקבות הסדר מ-1591.
חוקה ומינהל

האצולה של פומרניה התבססה היטב והחזיקה בהרשאות נרחבות, בניגוד לקצה השני של הספקטרום שהיה מאוכלס במעמד של צמיתים רבים. אפילו עד סוף המאה ה-18 היוו הצמיתים שני שלישים מאוכלוסיית הכפר. האחוזות שבבעלות האצולה חולקו למחוזות ותחומי המלוכה, שכיסו כרבע מהארץ, חולקו למשרדים ממשלתיים.
רבע מנחלות האצולה ה"אבירות" (Rittergut) בפומרניה השוודית הוחזקו על ידי אצילים שוודים.  האחוזות הדוכסיות (Domäne), שחולקו בתחילה בין אצילים שוודים (שני שלישים) ופקידים, הפכו ב-1654 לנחלות בניהולה של המלכה השוודית לשעבר כריסטינה.  האצולה השוודית והפומרנית נישאו זו בזו והפכו לבלתי ניתנות להבחנה מבחינה אתנית במהלך המאה ה-18.
מעמדה של פומרניה בממלכה השוודית היה תלוי בשיחות שנפתחו בין אצולת פומרניה לבין ממשלת שוודיה. השיחות הראו מעט תוצאות עד שניתן היה להציג את מכשיר הממשל מ-17 ביולי 1663 (שפורסם בהפסקה ב-10 באפריל 1669), ורק בשנת 1664 קיבלה האצולה הפומרנית את המלך השוודי כשליטם החדש.
הממשלה המלכותית של פומרניה (die königliche Landesregierung) הורכבה מהמושל הכללי, שתמיד היה חבר מועצת בית שוודי, כיושב ראש וחמישה חברי מועצה של הממשלה המלכותית, ביניהם נשיא בית המשפט לערעורים, הקנצלר וקפטן הטירה של שטטין, מעל המפקח של ה-Royal Amts. כאשר הנסיבות דרשו, ניתן היה לזמן את האצולה, הבורגנים, ועד שנות ה-90 של המאה ה-16 - הכמורה לישיבות של פרלמנט מקומי בשם לנדטאג. האצולה יוצגה על ידי סגן אחד לכל מחוז, והצירים הללו קיבלו בתורם מנדט על ידי מועצות מחוזיות של אצילים. אחוזת הבורגנים כללה סגן אחד לכל עיר בעלת זיכיון פוליטי, במיוחד שטרלזונד. בראש הלנדטאג עמד מרשל (Erb-landmarschall). מרכיב שלישי באספת האחוזות היו חמשת, בתחילה עשרה, חברי מועצת לנדטאג שמונו על ידי הממשלה המלכותית של פומרניה בעקבות מועמדותם על ידי האחוזות. חברי המועצה של לנדטאג הקימו את מועצת הקרקע, שתיווכה עם ממשלת שוודיה ופיקחה על החוקה.
האצילים, שהפעילו סמכות רבה תחת הדוכסים של פומרניה, לא יכלו להפעיל שום השפעה משמעותית על שוודיה, למרות שהחוקה משנת 1663 סיפקה להן וטו בכל הנוגע לפומרניה. אולם זכויות העתירה שלהם לא היו מוגבלות, ובזכותו של פרדריק הראשון, מלך שוודיה בשנת 1720 הייתה להם גם זכות מפורשת להשתתף בחקיקה ובמיסוי.
העיירות שטרלזונד, שטטין, גרייפסוואלד ואנקלם קיבלו סמכות שיפוט אוטונומית.