stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שלום יורן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  29 ביוני 1925 רצ'ונז', רפובליקת פולין 
 פטירה:  9 בספטמבר 2013 (בגיל 88) ניו יורק, ארצות הברית 
 שם לידה:  Selim Sznycer 
 מדינה:  ישראל 
 מקום קבורה:  בית העלמין קריית שאול 
 מספר צאצאים:  2 
 
שלום יוֹרָן (Shalom Yoran;‏ 29 ביוני 1925 – 9 בספטמבר 2013) היה ניצול שואה ופרטיזן יהודי. ספר זיכרונותיו מהשואה, "הקורא תיגר", יצא לאור בשנת 2003.
לקריאה נוספת

"הקורא תיגר; סיפורו של אדם שלא נכנע 1939-1946", שלום יורן (תרגום מאנגלית), הוצאת מורשת.
הערות שוליים

↑  שלום יורן באתר חברה קדישא ת"א–יפו.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007588069805171  PLWABN: 9810596684005606  GND: 120046709  ISNI: 0000 0000 3033 9487  LCCN: n96041589  VIAF: 13128685   WorldCat (עם VIAF): 13128685
זירת מרחב שלמה במלחמת יום הכיפורים

אלוף (מיל') ישעיהו גביש, מפקד מרחב שלמה החל מ-9 באוקטובר 1973
מרחב שלמה היה חלקו הדרומי של חצי האי סיני
בימיה הראשונים של מלחמת יום הכיפורים התנהלה לחימה ניכרת בזירת מרחב שלמה שבדרום סיני, בעקבות מתקפות אחדות של הצבא המצרי.
בתחילת המלחמה היה מרחב שלמה חלק מפיקוד הדרום. ב-9 באוקטובר 1973 הופרד מרחב שלמה מפיקוד הדרום והפך לפיקוד עצמאי, פיקוד מרש"ל, בפיקודו של האלוף (מיל') ישעיהו גביש. הפיקוד עסק בבלימת ניסיונו של הצבא המצרי להתקדם לכיוון ראס סודר, ובמרדף אחר שלושה גדודי קומנדו מצריים שהונחתו בתחומו.
גבולו הצפוני של מרחב שלמה היה גוש ההרים החוצה את סיני מצפון לאבו זנימה. במהלך הקרבות הוכפף גם אזור ראס סודר, הצפוני יותר, למרחב שלמה.
אזור שארם א-שייח'

בשארם א-שייח' ובסביבתה שכנו בסיסי צה"ל אחדים: שדה אופיר של חיל האוויר הישראלי, יב"א 528 בהר צפרא ובסיס מפרץ שלמה של חיל הים הישראלי.
קרב האוויר הראשון במלחמת יום הכיפורים נערך ב-6 באוקטובר 1973 סמוך לשעה 14:00, מיד עם פרוץ המלחמה, באזור בסיס חיל האוויר שדה אופיר בשארם א-שייח'. בקרב השתתפו שני מטוסי F-4 פנטום ("קורנס") של חיל האוויר הישראלי, ומולם עשרים ושמונה מטוסי מיג-17 ומיג-21 של חיל האוויר המצרי (שבע רביעיות), שתקפו מטרות במרחב שלמה (אזור דרום חצי-האי סיני). בסיומו של הקרב, שנמשך כשש דקות, הופלו שבעה מטוסי מיג (אחד מהם הופל, כנראה, באש נ"מ של יחידות חיל הים הישראלי). חלק ממטוסי המיג 17 הטילו את פצצותיהם והוציאו מכלל פעולה את סוללת טילי ההוק יטנ"מ 136 של חיל האוויר הישראלי, חייל אחד נהרג ומספר חיילים נפצעו. כן נפגעו האנטנות של עורק הזירוי הטרופוספירי, ששימש לקשר רדיו בין יחידות צה"ל בשארם א-שייח' למרכז הארץ.
בהמשך אותו יום הותקפה יב"א 528, יחידת בקרה אווירית משנית של חיל האוויר הישראלי בדרום סיני, שהייתה ממוקמת על מצוק שרוחבו 20 מטרים ואורכו 150 מטרים בפסגת הר צפרא, כ-20 ק"מ דרומית לשדה אופיר. בערך בשעה תשע בערב שיגר מפציץ מדגם טופולב 16 שני טילי שיוט רוכבי מכ"ם מדגם "קלט" לעבר היחידה. טיל אחד התפוצץ באוויר. הטיל השני ניהג עצמו אל האנטנות, התפוצץ והרג חמישה חיילים, ששהו במשמרת באנטנות ובגנרטורים.
כאשר ראו אנשי חיל האוויר הישראלי ששהו בשדה אופיר את האש שאחזה ביחידת הבקרה על ההר, הם הניחו שהיחידה נכבשה על ידי כוח קומנדו מצרי מוסק. למוצב נשלח כוח של חיל השריון ובו ארבעה טנקים, כדי "לכבוש" אותו מחדש. מטוסי קורנס שפטרלו באזור התבקשו לסייע לטנקים על ידי ירי על השביל לפניהם כדי לסכל מארב לטנקים העולים בהר. הטנקים הישראליים היו טנקי טירן, טנקי שלל שהוכנסו לשירות בצה"ל. בשל צורתם זיהו אותם חיילי היחידה כטנקים מצרים וירו לעברם; חיילי השריון סברו שהם מותקפים בידי הקומנדו המצרי שכבש את ההר והשיבו אש, שממנה נהרגו שני חיילי מילואים מיחידת האבטחה במקום. חילופי האש המבולבלים הסתיימו לבסוף כאשר הבין מפקד היחידה – סרן אבי אמיתי (שהגיע ליחידה בשעה 6 בערב) שהקרב מתנהל בין כוחות צה"ל שטועים בזיהוי הדדי. הוא יצא עם גופייה לבנה ו"נכנע" לכוחות השריון הישראלי.
שעתיים מאוחר יותר אכן ניסו המצרים לבצע מהלך נוסף לכיבוש החוף בשארם א-שייח', תוך תקיפה חוזרת של יחידת הבקרה בטילים, אך נהדפו על ידי מטוסי חיל האוויר הישראלי וכוחות חיל הים הישראלי. 12 מסוקי סער מדגם מי-8, ובהם כוחות קומנדו חדרו בגובה נמוך לאזור שדה אופיר. הם נתקלו במטוסי פנטום שהפילו שמונה מהם על החיילים שבהם. ארבעה מסוקים בלבד הצליחו להנחית את חיילי הקומנדו וחזרו לבסיסם במצרים. חיילי הקומנדו המצריים הושמדו לאחר נחיתתם.
לאחר חצות ליל, שני סטי"לים מצריים מדגם "קומאר" שיגרו ארבעה טילים אל שלוש נחתות של חיל הים הישראלי, שסיירו לאורך חוף שארם א-שייח'. שני הפנטומים של שדה אופיר לא הצליחו ליירט את ה"קומארים" התוקפים. הנחתות (שצוותיהן מנו יחד 60 איש) נחתו על הריפים, על פי הוראה מחמ"ל זירת ים סוף, והטילים חלפו מעל תרני הנחתות והתנפצו על היבשה. הנחתות וצוותיהן ניצלו.
מאוחר בלילה ניסה קומנדו מצרי מובל בסירות גומי לנחות בשארם א-שייח' במטרה להשתלט עליה, אך הם נהדפו והוברחו על ידי שני דבורים בפיקוד רס"ן אברהם בן-שושן.
ירי טילים מהים לעבר שארם א-שייח' וראס מוחמד נמשך עד 17 באוקטובר. עם זאת, חזית שארם א-שייח' הפכה לחזית היחידה של צה"ל שלא נפרצה במלחמת יום הכיפורים.
אזור אבו רודס

באזור אבו רודס הפעילה ישראל שדה נפט שסיפק חלק ניכר מתצרוכת הנפט שלה. בליל 6 באוקטובר 1973, ביום הראשון של המלחמה, הונחת על אבו רודס מטח ארטילרי כבד שהצית חלק ממאגרי הנפט והמתקנים. לאחר מתקפה זו הופסקה פעילות השאיבה. במהלך המלחמה נפגעו מתקני הנפט שנית בפעילות אנשי קומנדו מצרים. במהלך כל המלחמה נותר אזור אבו רודס בשליטת ישראל.
בתחילת המלחמה נשלחה פלוגה ד' (מאי 73) של גדוד 890, שעדיין לא עברה קורס צניחה ורק החלה את מסלול הלוחם, לשמור על היישוב שלהבת (אבו רודס). משימה זו הפכה למרדפים מוּטָסִים (במסוקים) נגד לוחמי הקומנדו המצרי במרחב אבו רודס. במהלך כעשרה מרדפים הצליחו חיילי הפלוגה, בפיקודו של המ"פ עמנואל בן ישי, להרוג ולשבות כ-350 לוחמי קומנדו מצרים, כולל המג"ד וסגנו. במרדף האחרון נהרג בן ישי, כשביקש לבצע בעצמו ירי RPG-7, כדי לא לסכן חייל צעיר. חייליו המשיכו ללחום, הרגו תשעה לוחמי קומנדו ושבו עוד עשרים. בערב סוכות (10 באוקטובר 1973) הטיל מטוס טופולב מצרי פצצה על מבנה בו היו לוחמים מהפלוגה. בהפצצה נהרגו 8 לוחמים.
זמן קצר לאחר המלחמה הובער מגדל הקידוח F-10 בשדה הימי של אבו רודס כתוצאה מפגיעה של טיל הוק ישראלי שנורה בשוגג לאחר שהמערכת התבייתה על מאוורר מניפה, והמפעיל חשבו למסוק מצרי.
אזור ראס סודר

את אזור ראס סודר תקפו יחידות קומנדו מצריות מוסקות. חלק מהמסוקים הופלו על ידי חיל האוויר הישראלי ויחידות ישראליות פגעו בשאר הכוחות. בהמשך הקרבות הוכפפה ראס סודר למרחב שלמה שעבר לפיקודו של ישעיהו גביש והתקיימו באזור קרבות בין כוחות מצריים שניסו לנוע מכיוון עיון מוסה ובין כוחות ישראלים. חיל הים הישראלי מנע ניסיונות נחיתה מצריים על ידי תקיפת בסיסים מצריים במערב מפרץ סואץ.
הערות שוליים

↑  מלחמת יום הכיפורים, אתר דובר צה"ל
מתקן הפקת נפט בים מול אבו רודס F-10 שימש גם עמדת תצפית וקשר לחיל הים הישראלי
ליגת העל הסקוטית

| --- | --- |
 שם מלא:  הפרמיירשיפ הסקוטית
 תחום:  כדורגל
 ארגון:  SPFL
 מדינות:  סקוטלנד סקוטלנד
 קונפדרציה:  אופ"א
 קבוצות:  12
 תקופת הפעילות:  1890   2013 (במתכונתה הנוכחית) – הווה
 שמות קודמים:  הפוטבול ליג הסקוטי (1890 - 1893)   פירסט דיוויזן (1893 - 1975)   פרמייר דיוויזן (1975 - 1998)   הפרמייר ליג הסקוטי (1998 - 2013)
 אלופה נוכחית:  סלטיק (2023/2024)
 מירב הזכיות:  גלאזגו ריינג'רס (55 זכיות)
 מפעל מקביל:  הגביע הסקוטי
 מפעל נמוך:  הצ'מפיונשיפ הסקוטי 
 אתר רשמי
 
הפרמיירשיפ הסקוטית (באנגלית: Scottish Premiership), או מטעמי חסות, שמה הרשמי הוא לדברוקס פרמיירשיפ (באנגלית: Ladbrokes Premiership), היא ליגת הכדורגל הבכירה בסקוטלנד. הליגה הוקמה בשנת 1890, ובמתכונתה הנוכחית היא נוסדה בשנת 2013 לאחר מיזוג "ליגת הכדורגל הסקוטית" עם "הפרמייר ליג הסקוטי".
לאורך שנות התקיימותה של ליגת העל הסקוטית היא הייתה תחת שליטה כמעט מוחלטת של הקבוצות גלאזגו ריינג'רס וסלטיק, שזכו ביחד ב-107 מתוך 126 האליפויות בליגה, ובכל האליפויות מאז 1986.
הקבוצות בליגה

להלן הקבוצות המתמודדות בליגת העל הסקוטית בעונת 2024/2025:
| קבוצה | עיר | אצטדיון | מספר מושבים |
| --- | --- | --- | --- |
| אברדין | אברדין | אצטדיון פיטודרי | 20,866 |
| הארט אוף מידלות'יאן | אדינבורו | אצטדיון טיינקאסל | 19,852 |
| דנדי | דנדי | דנס פארק | 11,506 |
| דנדי יונייטד | דנדי | טנדיס פארק | 14,223 |
| היברניאן | אדינבורו | איסטר רואד | 20,421 |
| מאת'רוול | מאת'רוול | פיר פארק | 13,677 |
| סט. ג'ונסטון | פרת' | מקדיארמיד פארק | 10,696 |
| סלטיק | גלאזגו | סלטיק פארק | 60,411 |
| סנט מירן | פייזלי | סנט מירן פארק | 7,937 |
| קילמרנוק | קילמרנוק | ראגבי פארק | 17,889 |
| רוס קאונטי | דינגוול | ויקטוריה פארק | 6,541 |
| ריינג'רס | גלאזגו | אצטדיון אייברוקס | 50,817 |
היסטוריה

עם הקמת הליגה ב-1890, היה נהוג מבנה של שתי ליגות כאשר בתום כל עונה הקבוצה הפחות טובה בליגה הראשונה התחלפה עם הקבוצה הטובה בליגה השנייה. בשנות ה-70 של המאה ה-20 הונהג מבנה שלוש הליגות (הפרמייר דיוויזיה, הדיוויזיה הראשונה והדיוויזיה השנייה). בשנות ה-90 נוספה הדיוויזיה השלישית.
בשנת 1998 החלו מועדונים בליגות הסקוטיות לפרוש מהליגה הסקוטית בגלל מבנה הליגה וכן שליטתן המוחלטת של החזקות בליגה וחולשת שאר הקבוצות, והוקמה הפרמייר ליג הסקוטית. בשנת 2000 שונה מבנה משחקי הליגה. לפי השיטה החדשה, לאחר שכל הקבוצות שיחקו 33 משחקים (3 משחקים נגד כל קבוצה אחרת בליגה) הליגה מחולקת לשתי קבוצות של 6 קבוצות בכל "תת-ליגה" והן משחקות חמישה משחקים ביניהן, משחק אחד בין כל קבוצה לקבוצה, כאשר הקבוצות "גוררות" איתן את הנקודות שצברו בסיבוב הראשון. בדרך זו, ייתכן מצב שקבוצה שהייתה במקום השביעי למשל תצבור יותר נקודות מאשר קבוצה במקום השישי, אך אין מעבר בין "תתי-הליגות". לפי שיטה זו בסוף העונה יורדת הקבוצה שהייתה במקום ה-12 לליגה הסקוטית השנייה והקבוצה הטובה בטבלת הליגה השנייה עולה לליגה הראשונה.
בשנת 2013 התאחדו "ליגת הכדורגל הסקוטית" עם "הפרמייר ליג הסקוטית", והוקמה הליגה החדשה - הפרמיירשיפ הסקוטית.
אליפויות לפי עונה

קבוצה המסומנת בכתב מודגש זכתה בגביע הסקוטי באותה העונה והשלימה דאבל מקומי.
↑  הוכרזה זכייה משותפת לאחר שהקבוצות סיימו עם אותו מספר נקודות ומשחק הפלייאוף ביניהן הסתיים בתיקו
↑  הליגה הושעתה בגלל מלחמת העולם השנייה, אולם התקיימו ליגות מקומיות לא רשמיות
↑  הליגה הוקפאה עקב התפרצות נגיף הקורונה, חושב מספר נקודות ממוצע למשחק על מנת לקבוע את הטבלה הסופית והאלופה בעונה זו
טבלת אליפויות לפי קבוצה

| מועדון | זכיות | סגנויות | מקום שלישי | עונות זכייה |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| גלאזגו ריינג'רס | 55 | 35 | 20 | 1890/1891*, 1898/1899, 1899/1900, 1900/1901, 1901/1902, 1910/1911, 1911/1912, 1912/1913, 1917/1918, 1919/1920, 1920/1921, 1922/1923, 1923/1924, 1924/1925, 1926/1927, 1927/1928, 1928/1929, 1929/1930, 1930/1931, 1932/1933, 1933/1934, 1934/1935, 1936/1937, 1938/1939, 1946/1947, 1948/1949, 1949/1950, 1952/1953, 1955/1956, 1956/1957, 1958/1959, 1960/1961, 1962/1963, 1963/1964, 1974/1975, 1975/1976, 1977/1978, 1986/1987, 1988/1989, 1989/1990, 1990/1991, 1991/1992, 1992/1993, 1993/1994, 1994/1995, 1995/1996, 1996/1997, 1998/1999, 1999/2000, 2002/2003, 2004/2005, 2008/2009, 2009/2010, 2010/2011, 2020/2021 |
| סלטיק | 54 | 32 | 17 | 1892/1893, 1893/1894, 1895/1896, 1897/1898, 1904/1905, 1905/1906, 1906/1907, 1907/1908, 1908/1909, 1909/1910, 1913/1914, 1914/1915, 1915/1916, 1916/1917, 1918/1919, 1921/1922, 1925/1926, 1935/1936, 1937/1938, 1953/1954, 1965/1966, 1966/1967, 1967/1968, 1968/1969, 1969/1970, 1970/1971, 1971/1972, 1972/1973, 1973/1974, 1976/1977, 1978/1979, 1980/1981, 1981/1982, 1985/1986, 1987/1988, 1997/1998, 2000/2001, 2001/2002, 2003/2004, 2005/2006, 2006/2007, 2007/2008, 2011/2012, 2012/2013, 2013/2014, 2014/2015, 2015/2016, 2016/2017, 2017/2018, 2018/2019, 2019/2020, 2021/2022, 2022/2023, 2023/2024 |
| אברדין | 4 | 17 | 9 | 1954/1955, 1979/1980, 1983/1984, 1984/1985 |
| הארטס | 4 | 14 | 19 | 1894/1895, 1896/1897, 1957/1958, 1959/1960 |
| היברניאן | 4 | 6 | 14 | 1902/1903, 1947/1948, 1950/1951, 1951/1952 |
| דאמברטון | 2 | 0 | 0 | 1890/1891*, 1891/1892 |
| מאת'רוול | 1 | 7 | 9 | 1931/1932 |
| קילמרנוק | 1 | 4 | 4 | 1964/1965 |
| דנדי | 1 | 4 | 1 | 1961/1962 |
| דנדי יונייטד | 1 | 0 | 8 | 1982/1983 |
| ת'רד לאנארק | 1 | 0 | 2 | 1903/1904 |
| איירדריאוניאנס | 0 | 4 | 2 |  |
| פלקירק | 0 | 2 | 1 |  |
| גרינוק מורטון | 0 | 1 | 4 |  |
| קלייד | 0 | 0 | 3 |  |
| פרטיק ת'יסל | 0 | 0 | 3 |  |
| סט. ג'ונסטון | 0 | 0 | 3 |  |
| דנפרמלין אתלטיק | 0 | 0 | 2 |  |
| איסט פייף | 0 | 0 | 2 |  |
| סנט מירן | 0 | 0 | 2 |  |
| אינברנס | 0 | 0 | 1 |  |
| ליווינגסטון | 0 | 0 | 1 |  |
| רייט רוברס | 0 | 0 | 1 |  |
| סנט ברנרד'ס | 0 | 0 | 1 |  |
| הארט אוף מידלות'יאן | 0 | 0 | 1 |  |
טבלת אליפויות לפי קבוצה > לפי עיר

| עיר | אליפויות | מועדונים זוכים |
| --- | --- | --- |
| גלאזגו | 110 | גלאזגו ריינג'רס (55), סלטיק (54), ת'רד לאנארק (1) |
| אדינבורו | 8 | הארטס (4), היברניאן (4) |
| אברדין | 4 | אברדין (4) |
| דאמברטון | 2 | דאמברטון (2) |
| דנדי | 2 | דנדי (1), דנדי יונייטד (1) |
| מאת'רוול | 1 | מאת'רוול (1) |
| קילמרנוק | 1 | קילמרנוק (1) |
ראו גם

ליגות כדורגל מוספות
הערות שוליים

↑  סקוטלנד: גלאזגו ריינג'רס הבטיחה רשמית זכייה באליפות - לראשונה זה עשור, באתר וואלה, 7 במרץ 2021
| כדורגל בסקוטלנד סקוטלנד |
| --- | --- | --- |
| ניהול | התאחדות הכדורגל הסקוטית • SPFL • קבוצות • אצטדיונים • תחרויות |  |
| תחרויות ליגה | הפרמיירשיפ הסקוטית • הצ'מפיונשיפ הסקוטי • הליגה הסקוטית הראשונה • הליגה הסקוטית השנייה • מבנה הליגות |  |
| תחרויות גביע | הגביע הסקוטי • גביע הליגה הסקוטית • גביע האתגר הסקוטי |  |
| נבחרות | הנבחרת הלאומית • הנבחרת הצעירה |  |
| ליגות הכדורגל העליונות של אירופה (אופ"א) |
| --- | --- | --- |
| מפעלי הווה | אוסטריה • אוקראינה • אזרבייג'ן • איטליה • איי פארו • איסלנד • אירלנד • אלבניה • אנגליה • אנדורה • אסטוניה • ארמניה • בולגריה • בוסניה והרצגובינה • בלארוס • בלגיה • גאורגיה • גיברלטר • גרמניה • דנמרק • הולנד • הונגריה • ויילס • טורקיה • יוון • ישראל • לוקסמבורג • לטביה • ליטא •  מולדובה • מונטנגרו • מלטה • מקדוניה הצפונית • נורווגיה • סלובניה • סלובקיה • סן מרינו • ספרד • סקוטלנד • סרביה • פולין • פורטוגל • פינלנד • צ'כיה • צפון אירלנד • צרפת • קוסובו • קזחסטן • קפריסין • קרואטיה • רומניה • רוסיה • שוודיה • שווייץ |  |
| מפעלי עבר | הפוטבול ליג (אנגליה) • ברית המועצות • יוגוסלביה • מזרח גרמניה • סרביה ומונטנגרו • צ'כוסלובקיה |  |
פיקוד האינדו-פסיפי של ארצות הברית

| --- | --- |

 פרטים
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 שיוך:  מחלקת ההגנה של ארצות הברית
 סוג:  פיקוד קרבי מאוחד
 בסיס האם:  הוואי בסיס ה. מ. סמית', הוואי
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  1947–הווה (כ־77 שנים)
 מלחמות:  מלחמת קוריאה  מלחמת וייטנאם
 פיקוד
 דרגת המפקד:  גנרל או אדמירל
 מפקד נוכחי:  סמואל פאפרו
פיקוד האינדו-פסיפי של ארצות הברית (באנגלית: United States Indo-Pacific Command; בראשי תיבות: USINDOPACOM) הוא הוותיק והגדול מבין הפיקודים הקרביים המאוחדים של משרד ההגנה האמריקני והכוחות המזוינים של ארצות הברית. מפקד הפיקוד הוא אדמירל. ממאי 2024 מכהן בתפקיד אדמירל סמואל פאפרו.
נכון ל-2016 הפיקוד כולל כ-380,000 חיילים ואזרחים העובדים בו. מתוכם כ-140,000 אנשי צי ארצות הברית, 86,000 אנשי חיל הנחתים של ארצות הברית, 106,000 אנשי צבא ארצות הברית ו-46,000 אנשי חיל האוויר של ארצות הברית. הפיקוד כולל יותר מ-1,200 אנשי כוחות מיוחדים ו-38,000 אזרחים העובדים עבור מחלקת ההגנה של ארצות הברית באזורים תחת אחריות הפיקוד.
מפקדת הפיקוד ממוקמת בבסיס ה. מ. סמית', שבהוואי.
גבולות אחריות מרחביים

הפיקוד אחראי על שטח של כמחצית מכדור הארץ ובתוכו כלולים 36 מדינות מאסיה, אוקיאניה, אנטארקטיקה, האוקיינוס השקט והאוקיינוס ההודי.
הפיקוד הוקם כפיקוד משולב ב-1947 תחת השם פיקוד האוקיינוס השקט, על בסיס פיקודים שפעלו במלחמת העולם השנייה בזירת אסיה והאוקיינוס השקט תחת דאגלס מקארתור וצ'סטר נימיץ. תחילה היה הפיקוד אחד משלושה שפעלו באזור האוקיינוס השקט וכללו את פיקוד האוקיינוס השקט, פיקוד המזרח הרחוק ופיקוד אלסקה. ב-1956 פורק פיקוד המזרח הרחוק והוטמע לתוך פיקוד האוקיינוס השקט וסמכויות מפיקוד אלסקה הועברו אף הם לאחריות הפיקוד. ב-1975 פורק פיקוד אלסקה והוטמע בתוך פיקוד האוקיינוס השקט, ב-1976 הורחבו גבולות הפיקוד עד לחוף המזרחי של אפריקה. ב-1989 הוקם מחדש פיקוד אלסקה כחלק מפיקוד האוקיינוס השקט, ואזורים מהמזרח התיכון הועברו לפיקוד מרכז של ארצות הברית. בשנת 2000 הועברו אזורי מערב האוקיינוס ההודי לאחריות פיקוד אירופה של ארצות הברית. לאחר הקמת פיקוד צפון של ארצות הברית ב-2002 הועברו אליו מפיקוד האוקיינוס השקט האחריות לאזור החוף המערבי ואילו אזור אנטארקטיקה עבר לאחריות הפיקוד. ב-2008 הועברו כל האזורים ממערב לקו אורך 68° מזרח לאחריות פיקוד אפריקה של ארצות הברית (בהם האיים ראוניון, קומורו, מדגסקר ומאוריציוס). ב-2014 עברה האחריות לפיקוד אלסקה לפיקוד הצפון.
ב-30 במאי 2018 שונה שם הפיקוד לפיקוד האינדו-פסיפי.
יחידות הפיקוד

| סמל | שם היחידה | שיוך חיילי | מפקדה | ייעוד |
| --- | --- | --- | --- | --- |
|  | חילות האוויר של האוקיינוס השקט (PACAF) |  חיל האוויר של ארצות הברית | בסיס פרל הארבור, הוואי | כוללים את חיל האוויר החמישי של ארצות הברית, חיל האוויר השביעי של ארצות הברית וחיל האוויר ה-11 של ארצות הברית. חילות האוויר כוללים כ-420 כלי טיס. |
|  | פיקוד צבא ארצות הברית באזור האוקיינוס השקט (USARPAC) | צבא ארצות הברית | בסיס פורט שפטר, הוואי | כולל בין השאר את הארמייה השמינית, ארמיית יפן, הקורפוס הראשון, הדיוויזיה המוטסת ה-11, דיוויזיית הרגלים השביעית, דיוויזיית הרגלים ה-25. כוחות הצבא כוללים מעל 300 כלי טיס וחמישה כלי שיט. |
|  | צי האוקיינוס השקט (USPACFLT) |  הצי של ארצות הברית | בסיס פרל הארבור, הוואי | כולל בין השאר את הצי השלישי של ארצות הברית, הצי השביעי של ארצות הברית, כוחות הצי ביפן, כוחות הצי בקוריאה הדרומית, מפקדת אזור איי מריאנה. כוחות הצי כוללים 200 ספינות בחמש קבוצות קרב של נושאות מטוסים וכ-1,100 כלי טיס. |
|  | פיקוד חיל הנחתים באזור האוקיינוס השקט (MARFORPAC) |  חיל הנחתים של ארצות הברית | בסיס סמית', אואהו, הוואי | כולל בין השאר את כוח המשלוח הראשון של חיל הנחתים וכוח המשלוח השלישי של חיל הנחתים, כוח הנחתים בגואם וכוח הנחתים בדרווין שבאוסטרליה. כוחות הנחתים כוללים כ-640 כלי טיס. |
|  | כוחות החלל של פיקוד האינדו-פאסיפי |  חיל החלל של ארצות הברית | בסיס פרל הארבור, הוואי | המרכיב של חיל החלל האמריקני של הפיקוד האינדו-פאסיפי של ארצות הברית |
יחידות נוספות
|  | מפקדת המבצעים המיוחדים פאסיפיק |  פיקוד המבצעים המיוחדים | בסיס סמית', אואהו, הוואי | אחראי על תיאום וביצוע פעולות של כוחות מיוחדים באזור תחומי האחריות של הפיקוד האינדו-פאסיפיק ואסיה. |
|  | פיקוד כוחות ארצות הברית ביפן (USFJ) |  | בסיס יוקטה שביפן | פיקוד משולב של הזרועות השונות בכוחות המזוינים של ארצות הברית המשתייך לפיקוד האוקיינוס השקט. משימת הפיקוד היא היערכות להגנה על יפן ומילוי משימות נוספות בהוראת פיקוד האוקיינוס השקט. |
|  | פיקוד כוחות ארצות הברית בקוריאה (USFK) |  | מחנה האמפריז, קוריאה הדרומית | פיקוד משולב של הזרועות השונות בכוחות המזוינים של ארצות הברית המשתייך לפיקוד האוקיינוס השקט. משימת הפיקוד היא הרתעה, הגנה על קוריאה הדרומית, ושמירת היציבות בדרום-מזרח אסיה. |
יהדות יפן

| --- | --- |

בית עלמין יהודי בנגסאקי
 אוכלוסייה
 1,000
 ריכוזי אוכלוסייה עיקריים
 יפן יפן
 שפות
 יפנית
 דת
 יהדות
בניין הקהילה היהודית ביפן
יהדות יפן היא קהילה יהודית קטנה אשר התקיימה באיי יפן. זוהי הקהילה היהודית הממוקמת במיקום המזרחי ביותר מבין קהילות אסיה.
התיישבויות יהודיות מוקדמות ביפן

היהודים הראשונים שנודעו ביפן, באו משושלת סונג. היו 5 קהילות סוחרים, שהיו פזורות בהונשו ובשיקוקו. עד שנת 1600 בעקבות עקירה והתבוללות, נותרו רק שתי קהילות עיקריות שזוהו כיהודיות, בקנזאי.
בשנת 1572 הגיעו לנאגאסאקי יהודים נפוליטנים ספרדים שהוכרחו להתנצר וברחו על גבי אוניות שחורות ממקאו הפורטוגזית. בזמן שהתגוררו בנאגאסקי, חלקם חזרו ליהדות, ואפילו החזירו את שמות המשפחה המקוריים שלהם (בעיקר לוי).
בשנת 1586, הקהילה היהודית מנתה לפחות 3 משפחות קבועות, ונעקרה על ידי כוחות שימאזו. יהודי סטסו קלטו אחדים מהם בקהילתם (אז, אוכלוסייה של יותר מ-130 יהודים) בעוד שמיעוט עזב או נהרג.
היישובים היהודיים החל מתקופת אדו ואילך

בין השנים 1848 - 1854, בנאה, במחוז סצומה, ברנרד ז'אן בטלהיים - רופא יהודי ממוצא בריטי התגורר עם משפחתו. כך גם מעיד שלט שנמצא בגוקוקאג'י ג'ינג'ה (נהא).
בשנת 1861 עברו פליטי פוגרום מרוסיה ומפולין לנמל נאגאסאקי; אלה היו היהודים הראשונים בנאגאסאקי מאז 1584 בקירוב.
בשנת 1867, במשך שבוע אחד בקירוב, נדחקה הקהילה היהודית של סטטסו כמעט להכחדה, ונעלמה לחלוטין לאחר הרסטורציה של מייג'י.
בשנת 1845 פתחו היפנים את שערי ארצם בפני מהגרים מהמערב, ובין המהגרים ליפן היו גם יהודים. בני הקהילה הראשונים ביפן היו בעיקר מיהדות סין השכנה, ובעיקר משאנגחאי והונג קונג. עד לסוף המאה ה-19 עברו ליפן עשרות יהודים, ובשנת 1870 כבר היו ביוקוהמה כ-50 משפחות יהודיות. קהילות גם נוצרו בקובה ובנגסאקי, שבה הוקם גם בית הכנסת היהודי הראשון בתחומי יפן. בנגסאקי הייתה הקהילה היהודית הגדולה מבין השלוש. עד היום נותרו בשלוש הערים הללו שרידי בתי קברות יהודים ישנים.
בזמן מלחמת רוסיה–יפן נשבה יוסף טרומפלדור, שלחם לצידה של רוסיה, בשבי היפני, אך הורשה לו להקים חוג ציוני בקרב היהודים שהיו איתו בהיותו בשבי. בזמן מלחמה זו נעזרו היפנים בבנקאי היהודי יעקב שיף, אשר נתן הלוואה כספית גדולה ליפן לבניית צי אוניות מודרני, לאחר שמדינות אמריקה ואירופה סירבו לבקשת ההלוואה מחשש כי יפן לא תוכל לעמוד במתן ההחזר. בתום המלחמה קיבל יעקב שיף את עיטור "השמש העולה" מידי הקיסר מוצוהיטו.
בשנת 1920 נשלחו חיילים מהצבא היפני הקיסרי כדי לסייע לתנועה הלבנה, שם נחשפו לפרוטוקולים של זקני ציון ובכך החלה להתפתח האנטישמיות ביפן.
בשנת 1923 התרחשה רעידת האדמה הגדולה בקאנטו, שפגעה קשות גם בעיר יוקוהאמה, והקהילה היהודית עברה לעיר קובה, שבה ישבו בשנות ה-20 כ-1,000 יהודים.
בשנת 1931 נכבשה מנצ'וריה בידי יפן, וכ-13,000 מיהודי חרבין שישבו בה נכללו תחת השלטון היפני, אך לא נפגעה האוטונומיה הדתית שהייתה שמורה לבני הקהילה.
במלחמת העולם השנייה לא מסרה יפן את יהודי יפן ומנצ'וריה לידי גרמניה[דרושה הבהרה], אף על פי ששיתפה איתה פעולה. במהלך המלחמה נמלטו יהודים רבים מאירופה לסין ויפן, דרך סיביר. בין היתר הגיעה אליה ישיבת מיר במרץ 1941, שם התקיימה במשך זמן קצר, עד שעברה לשאנגחאי.
במהלך המלחמה הציל צ'יאונה סוגיהארה, הקונסול היפני בליטא, את חייהם של אלפים מיהודי ליטא בכך שנתן להם אשרות מעבר דרך יפן, לפני שפגעו בהם הליטאים והגרמנים. על מעשיו אלה זכה לתואר חסיד אומות העולם אחרי המלחמה. אדם נוסף, שבשל אהדתו ליהדות, עזר רבות לפליטים הוא הפרופסור סצוזו קוצוג'י. פרופסור קוצוג'י פעל להאריך את שהותם הזמנית ביפן ודאג להם למזון, בפעילותו זו הסתכן בנפשו ואף נכלא ועונה. כמה שנים לאחר המלחמה עלה לארץ והתגייר.
עם פרוץ המלחמה בין יפן לארצות הברית עזבו אותה רוב יהודי המדינה ועברו לארצות הברית או לסין.
יהודי יפן בימינו

לאחר מלחמת העולם השנייה, חלק גדול של היהודים שהיו ביפן עזבו ועלו למדינת ישראל. חלק מאלה שנשארו התחתנו עם המקומיים והתבוללו בתוך החברה היפנית.
בהווה, יש כמה מאות משפחות בטוקיו, ומספר קטן של משפחות יהודיות שחיות בקובה ומסביב לה. מספר קטן של יהודים נמצאים ביפן באופן זמני למטרות עסקים, מחקר, שנת מעבר[דרושה הבהרה] וכדומה. מלבד זאת ישנם יהודים המשרתים בצבא ארצות הברית שנמצאים באוקינאווה ובסיסים צבאיים אחרים של אמריקה ברחבי יפן. חלק מהיהודים המתגוררים ביפן הם ישראלים שהגיעו ליפן בעקבות סיבות עסקיות.
ביפן שתי קהילות פעילות - קהילה קונסרבטיבית בטוקיו וקהילה אורתודוקסית בקובה. כמו כן יש בתי חב"ד בטוקיו ובקובה.
ראו גם

תוכנית דג הפוגו
פולמוס השבת ביפן
לקריאה נוספת

מירון מדזיני, בצל השמש העולה: יפן והיהודים בתקופת השואה, אוניברסיטה משודרת, 2012.
הערות שוליים

↑  עמר לחמנוביץ, הוויזה עדיין בתוקף, באתר ישראל היום, 6 בדצמבר 2018
אצל חמדת

|  מידע כללי |
| --- | --- |
 מאת:  שמואל יוסף עגנון 
 שפת המקור:  עברית 
 סוגה:  סיפור קצר 
 מקום התרחשות:  רומניה 
 הוצאה
 תאריך הוצאה:  1943 
 
אצל חמדת הוא סיפור קצר בן אחד עשר פרקים מאת ש"י עגנון, שהתפרסם לראשונה בלוח הארץ בעיתון הארץ בשנת ה'תש"ג, ולאחר מכן נדפס בכרך סמוך ונראה שהופיע בהוצאת שוקן בשנת תשי"א (1950). הסיפור עוסק בערב יום הכיפורים בעיר יאס (יאשי) ברומניה ובדמותו של חמדת, שליח הציבור של בית הכנסת.
תקציר העלילה

הסיפור עוסק בנער יהודי תושב וואסלוי שברומניה, שהתייתם מאמו וסובל מאמו החורגת, ולפי בקשת אביו הלך לעיר יאס לשמוע את שליח הציבור חמדת בתפילות יום הכיפורים. לאחר שהוא מגיע לעיר, הוא מחפש את חמדת ושואל מספר אנשים היכן הוא נמצא, אך לא מוצא את חמדת. לאחר מכן הוא רואה אדם יושב במספרה, וחושב בליבו שזה חמדת. האדם אומר לו שהוא אינו חמדת, אך מוביל אותו אל חמדת. כשהוא מגיע אל חמדת, הוא מוצא אותו יושב ואוכל, ומתלווה אל חמדת למקווה, לבית המדרש, לחלוקת לקח ולארוחה מפסקת. חמדת ואשתו מתארגנים לקראת תפילת ערבית, והולכים לתפילה. הכותב מתאר את תפילת חמדת והקהל, ואת סליחת הקב"ה לעם ישראל.
פרשנות > חמדת

חמדת מופיע בסיפורים בארה של מרים או קטעים מחיי אנוש, גבעת החול, לילות, תמול שלשום, מעצמי אל עצמי, שכתב ש"י עגנון, אבל בניגוד לחמדת המוזכר בשאר סיפוריו של עגנון, שהוא צעיר המתגורר ביפו, כאן חמדת הוא אדם זקן המתגורר ביאס ברומניה.
לשם "חמדת" ניתנו מספר פירושים:
שם בנו של עגנון היה שלום מרדכי, אך אשתו קראה לו בילדותו "חמדת". ולאחר מכן הפך את השם לשמו הרשמי, ויש המפרשים כי עגנון קרא לחמדת בסיפור על שמו של בנו.
בתו של עגנון, הסופרת אמונה ירון סיפרה כי היה חזן בפולין שהיה מאריך במילים "חמדת ימים אותו קראת", ועל כן כינויו היה חמדת, ועגנון קרא על שמו לחזן בספר. פרופסור דב סדן העריך כי עגנון שמע על חמדת מפי אליעזר רוקח.