stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
התקופה הממלוכית בארץ ישראל
כיבוש הארץ והתבססות > חלוקה מינהלית

שטח ארץ-ישראל התחלק בין ה"ממלכות" של דמשק, עזה וצפת, באופן הבא:
ממלכת עזה כללה את הנגב המערבי עד שיפולי הרי חברון, רמלה, לוד וכל שאר שטחי השפלה עד קאקון בצפון. מושל עזה היה מינוי עצמאי של הסולטאן עד 1376, לאחר מכן נשלט על ידי נציב הסולטאן מדמשק. בעיר, כבבירת כל ממלכה, ישבו שופטים (צבאיים ואזרחיים), פוסקי הלכות דתיים, וממונים על מיסים ועל בני-חסות.
ממלכת צפת כללה את כל הגליל (העליון, התחתון והמערבי), את עמק הירדן ואת צפון השומרון (ג'נין, מגידו). בצפת שלט נציב הסולטאן (נאיב) ובה ישב בעל משרה בכירה נוסף - הממונה על סוסי הדואר.
עמק בית שאן והבקעה עד יריחו, שכם, ירושלים וחברון היו נפות (ניאבות) במסגרת הממלכה של דמשק, בכל עיר ישב נציב ממונה וכפוף לנציב הסולטאן בדמשק. שליט העיר ירושלים היה נאיב, אך ישב בה גם ממונה על ההקדשים, שריכז כוח דתי רב ושלט למעשה על היבטים רבים בחיי ירושלים וחברון. ב-1376, כחלק מרפורמה כללית בחלוקה המנהלית, הוכפפה ירושלים כניאבה ישירות לסולטאן בקהיר, אך הדבר לא היווה שינוי מהותי.
הממלוכים הקפידו להפריד בין משרת מושל העיר למשרת מפקד חיל המצב ששהה בעיר, בכך צמצמו את האפשרות שמושל עיר ייעזר בכוח הצבאי שברשותו לצורך מרידה. החשדנות והעמימות בין נושאי משרות אזרחיות וצבאיות וריבוי המרגלים שירתו את הממשל הריכוזי כ"הפרד ומשול").
כלכלה

הכלכלה הממלוכית הסתמכה על הכנסות ממכס וממסים. בעיקר מכס מן הסחורות שעברו מאסיה, דרך נמלים מצפון ומדרום לארץ ישראל אל אירופה, ובכללן תבלינים, בשמים ואבני חן. הממלוכים הפעילו מינהל בירוקרטי ענף לגביית מיסים כדי לממן את השלטון. חלק קטן מהמסים חזרו כשירותים לאוכלוסייה, רובם כמפעלים סולטאניים (כמו שירותי דרך, משמר ואספקת מים).
הקרקעות החקלאיות והמפעלים החקלאיים שעליהן (כגון טחנות קמח) הוקצו לפקידי שלטון ממלוכיים בשיטה שנקראה אקטאע. בשיטה זו כל הקרקע הייתה שייכת למדינה והשלטון הקצה אותה לפקידים הממלוכים (מפקדי צבא וקצינים בדימוס). הפקידים השתמשו בשטח למימונם ומימון המנגנון שלהם (גובי מיסים, שופטים, סוחרי סוסים וכדומה) במקום קבלת שכר. הפקיד היה מחויב להקצות חלק מהכנסותיו כמס לשלטון המרכזי, הוא היה חייב לכסות את הוצאותיו בזמן שכיהן במשרתו ולכן גברו מקרים בהם גבו הפקידים יותר מס מהדרוש, והותירו את ההפרש בידיהם. השלטון המרכזי ניסה להאבק בתופעה זו לפי יכולותיהם של הסולטאנים השונים. חלק מהקרקעות (למשל בבקעת בית שאן וליד ירושלים) לא היו באקטאע אלא היו שייכות ישירות לסולטאן, אולם האיכרים היו בכל מקרה צמיתים. קרקעות נוספות, וחלקים מקרקעות אקטאע, הוקדשו להקדשים (וקף), מהם לא נגבה מס אך כל הכנסותיהם שימשו למטרות דת, בהן בניית מבני פאר חסרי תוחלת.
מוצרים רבים נחשבו כמונופול ממלכתי. השלטון קבע את מחיר הסחורות כאורז, קמח, שמן זית וסוכר, בנוסף, הוטלו מיסים שונים, חלקם מן השלטון המרכזי וחלקם פרי דמיונה של הפקידות המקומית. רוב מיסי הקנייה חלו על בני החסות (יהודים ונוצרים) ועל עולי רגל וצליינים, כך שיוקר המחיה של לא-מוסלמי היה גבוה מזה של מוסלמי. לאנשי דת וממלוכים היו הקלות שונות במונופול. בתקופות שונות הורשו גם איכרים-צמיתים לעסוק במסחר זעיר סמוך לנחלותיהם.
הסתנוורותם של הממלוכים מעושר ארצם וניהול מדיניות כלכלית לא מאופקת ובלתי מבוקרת, פזרנית ובזבזנית של השקעות במפעלי ציבור ללא הבטחת כושר עמידה כלכלי איתן... [הסתפקותם] בניצול העושר המזומן להם בקלות בשל מעמד גאוגרפי ומונופוליסטי, וכך שלא טרחו לחפש להם שווקים חדשים או דרכים לייעול המסחר... עמדה טפילית זו של קובעי אופי הכלכלה הממלוכית, קרסה מול התחרות עם כוחות כלכליים פעלתנים ונמרצים מהם
כלכלה > חקלאות

מחקר שיטתי על גידולי החקלאות בתקופה זו נערך על ידי זהר עמר, שבו הראה על שקיעתה של החקלאות בשלהי תקופה זו.
מבחינה חקלאית התקיים בארץ ישראל, כיחידה אזורית, משק אוטרקי, כלומר מצב בו הארץ מספקת בדרך כלל את צרכיה הבסיסיים.
כאמור, האדמות החקלאיות של הארץ חולקו לנחלות שמיבולן נהנו פקידי ממשל וקצינים ממלוכיים, בעוד העיבוד נעשה על ידי אריסים. חלק מסוים (עד כדי כמעט 100% במקרים מסוימים) מהאדמות הוקדשו לצורכי דת (נכסי וקף) כגון מימון ואחזקה של מסגדים ומדרסות, תשלום משכורות לאנשי דת ותקצוב הוצאות מחייה של דרווישים סופים.
האזורים החקלאים העיקריים היו שיפולי השומרון, מאזור ראש העין, דרך בקה אל ע'רבייה ועד נחל עירון. המרכז המסחרי והמנהלי של חבל זה הייתה העיר קאקון. עמק איילון, אזור בו גידלו בעיקר כותנה וחיטה ושמרכזו היה בעיר לוד. ויריחו, בה גידלו תמרים ובננות. באזורי ההר גידלו בעיקר זיתים שהיו סחורה מבוקשת במצרים, בה לא גדלים עצי זית, בעיקר עבור תעשיית הסבון. לעומת זאת, לא גידלו גפנים שנחשבו מגונים על ידי השלטון המוסלמי האדוק.
אדמות עמק בית שאן היו אדמות הסולטאן, כלומר כל התוצרת שגדלה בהן הייתה שייכת לאוצר הסולטנות. באדמות אלה גידלו קנה סוכר ואורז. אורז גידלו גם סביב הכנרת ואגם החולה.
מוצרי החקלאות העיקריים היו פירות (תאנים, רימונים, חרובים, מלפפונים (שנחשבו לפרי), שקדים, פיסטוקים ואבטיחים), קיטניות (חומוס, עדשים), סומסום, קצח, דגנים (חיטה לקמח, שעורה ודורה) ושמן זית.
כלכלה > מסחר

ריכוזיות המסחר דרך נמלי מזרח הים התיכון הייתה אינטרס אסטרטגי ראשון במעלה של השלטון ועילה למלחמות עם אימפריות מתחרות לאורך כל שנות השלטון הממלוכי, כגון קפריסין הצלבנית, ברית ערי ונציה וג'נובה והאימפריה הביזנטית. מטבע סחר החוץ היה הדוקט והכלכלה הממלוכית הייתה רגישה ביותר לשינויים בשערו. אולם בארץ ישראל לא היו נמלים משמעותיים. המסחר ברובו לא היה חופשי אלא נתון לחוקי המונופול. השלטון קבע את מחיר המוצרים בשרירותיות, דבר שדיכא לאורך זמן את המסחר הפנים-ארצי.
כלכלה > תעשייה

הייצור התעשייתי בארץ היה דל ביותר. רובו ככולו היה ייצור חוטי ואריגי כותנה ונייר. תעשיית הכותנה התרכזה בירושלים ובלוד ועסקו בה בעלי מלאכה פרטיים, חלקם יהודים. צביעת אריגי צמר וכותנה התרכזה כמעט כולה בידי יהודים. גם תעשיית היין הזעירה הייתה בידי יהודים לשימוש עצמי וכן לממכר לנוצרים, בתקופות בהן הותר הדבר. תעשייה נוספת הייתה הפקת סוכר מקנה סוכר, שיועד ליצוא. תעשייה זו התרכזה בבית שאן והייתה מונופול שלטוני.
כלכלה > שירותים לצליינים ועולי רגל

אחד ממקורות ההכנסה המסורתיים בארץ ישראל היה תחום "שירותי התיירות". מצד אחד, כארץ קדושה, עבור צליינים, ועולי רגל למקומות הקדושים ומצד שני, כצומת דרכים ראשי לתנועה ממצרים לסוריה ומאסיה לאפריקה ולאירופה, עבור סוחרים ועוברי דרכים. תושבי הארץ התפרנסו משירותי אירוח, הסעדה, לינה ושירותים שונים (כגון תיקון נעליים) בחאנים שהיו פזורים בה לאורך הדרכים הראשיות. החאן היה ממוקם בדרך כלל על אדמת פקיד ממשל ממלוכי, אך נכבד מקומי חכר את החאן תמורת הפרשת חלק מהפדיון. חלק מהחאנים (בעיקר בקרבת ירושלים) הוקדשו למוסדות דת. על החאנים הגן (בשנים של שלטון מרכזי יציב) חיל משמר רשמי ומצויד היטב.
עולי הרגל פרנסו גם מורי דרך משלוש הדתות, סבלים, מוכרי מזכרות, מוכרי מים ומחברי ספרי הדרכה לצליינים.
הנוסע יעקב מווירונה, שביקר בארץ ישראל בשנת 1335, מספר שרכב על חמור בדרכו לירושלים, מאחר שאסור לנוצרים לרכוב על סוסים בקרב המוסלמים. הוא מציין שנעזר במורי-דרך יהודים, משום שהם "מכירים היטב כדי הסבר את כל המקומות העתיקים".
ראו גם

ירושלים בתקופה הממלוכית
לקריאה נוספת > מחקרים

יוסף דרורי (עורך), ארץ ישראל בתקופה הממלוכית, ירושלים תשנ"ג-1993.
יצחק בן-צבי, היישוב היהודי בשלהי השלטון הממלוכי, בתוך: יואל רפל (עורך), תולדות ארץ ישראל, תל אביב תש"מ, עמ' 471–475.
עמליה לבנוני, עלית הממלוכים לשלטון במצרים, חיפה : המרכז היהודי-ערבי, המכון לחקר המזרח התיכון ע"ש גוסטאב היינמן, 1987.
דוד אילון, הממלוכים והעוצמה הימית : פרשה במאבק בין האסלאם ובין אירופה הנוצרית, ירושלים תשכ"ד-1964.
דוד אילון, אבק שרפה ונשק חם בסולטנות הממלוכית : אתגר לחברה צבאית מוסלמית בימי-הביניים, ירושלים : הוצאת ספרים ע"ש י"ל מאגנס, תשנ"ד.
אלי אשתור, תולדות היהודים במצרים ובסוריה תחת שלטון הממלוכים, ירושלים : תש"ד 1944, תש"ל
מיכאל אסף, תולדות הערבים בארץ-ישראל, תל אביב : הוצאת דבר, תרצ"ה-תש"א 1935–1941.
ליאון אריה מאיר, המפקח על הבנינים בימי הממלוכים, ירושלים : (חמו"ל), תרפ"ה-1925.
ליאון אריה מאיר, עמדת היהודים בימי הממלוכים, בתוך: י"ג אפשטיין ואחרים (עורכים), ספר מאגנס, ירושלים תרצ"ח-1938, עמ' 161–167.
ליאון אריה מאיר, תלבושת היהודים בתקופת הממלוכים, בתוך: ספר זיכרון לאשר גולאק ולשמואל קליין ז"ל, ירושלים: חברה להוצאת ספרים על-יד האוניברסיטה העברית, תש"ב-1942, עמ' 115–118.
יוסף דרורי, ‏ההיסטוריוגראפיה הממלוכית ותרומתה לתולדות ארץ ישראל, קתדרה 1, אלול תשל"ו, עמ' 140-113 (גרסה טקסטואלית באתר סנונית)
מיכאל ליטמן, ‏העליות לארץ-ישראל ממצרים בשלהי התקופה הממלוכית וראשית השלטון העות'מאני, קתדרה 23, אפריל 1982
משה שרון, ‏ערי ארץ-ישראל תחת שלטון האסלאם, קתדרה 40, יולי 1986, עמ' 120-83
יהושע פרנקל, ‏החברה הכפרית בארץ-ישראל בתקופה הממלוכית, קתדרה 77, אוקטובר 1995, עמ' 38-17
יוסף דרורי, ‏עולה הסהר – על שהתחדש במחקר ארץ-ישראל הממלוכית במחצית היובל האחרונה, קתדרה 100, אוגוסט 2001, עמ' 304-287
לקריאה נוספת > מחקרים > עבודות גמר ודוקטור

שיבלי שאוכת, חברון בתקופה הממלוכית וכתובותיה, עבודת גמר, האוניברסיטה העברית בירושלים, 1984.
שוכרי עראף, מעמדם של השופטים הדתיים במדינה הממלוכית הבחרית במצרים ובסוריה (1250-1384), (עבודת דוקטור), האוניברסיטה העברית בירושלים, 1984.
שולמית חדאד, כלי זכוכית מבית שאן : מן התקופה האומיית ועד לתקופה הממלוכית (המאות ה-7–14 לסה"נ), א-ב, (עבודת דוקטור), האוניברסיטה העברית בירושלים, תשנ"ט-1998.
נתנאל מזאה, היישוב היהודי בירושלים בתקופה הממלוכית ובראשית התקופה העות’מאנית, (עבודת תזה), אוניברסיטת בר-אילן, רמת גן תשס"ה 2005.
נעמה ברוש, ייצור זכוכית בירושלים בתקופה הממלוכית : כלי זכוכית משובצים, אוניברסיטת תל אביב 2005.
משה טרדמן, המדיניות הימית הממלוכית באגן המזרחי של הים התיכון ובים סוף, אוניברסיטת חיפה 2007.
אורי טל, תרומתו של אלקלקשנדי למידע על א"י בתקופה הממלוכית (על פי ספרו "צבח אלאעשא"), אוניברסיטת בר-אילן, רמת גן תשס"ז-2007.
חוסני אלח’טיב-שחאדה, רפואה וטרינרית ווטרינרים בתקופה הממלוכית, אוניברסיטת תל אביב 2005.
לקריאה נוספת > ספרי הדרכה ויען

יוסף דרורי, התקופה הממלוכית, בתוך יואל רפל (עורך), תולדות ארץ ישראל, תל אביב תש"מ, עמ' 421–446.
היסטוריה של ארץ-ישראל, כרך 7 (עורך: אמנון כהן), חלק א (כתבו: יוסף דרורי, אלחנן ריינר): ארץ ישראל במדינה הממלוכית (1260–1516), ירושלים : כתר ויד יצחק בן-צבי, 1981, עמ' 9–90.
מרדכי גיחון, אטלס כרטא לתולדות ארץ ישראל מביתר ועד תל חי, ירושלים 1974, עמ' 63 - 73
הערות שוליים

↑  אך ללא הקתולים, הגאורגים והיוונים האורתודוקסים שלהם ישנן קהילות-אם באירופה.
↑  דוד איילון, הממלוכים והעוצמה הימית, דברי האקדמיה הישראלית למדעים כרך ראשון חוברת 8 עמ' 8
↑  אברהם יערי, מסעות ארץ ישראל, תל אביב, תש"ו, עמוד 119.
↑  למשל סמלו של ביברס - שני זוגות ברדלסים המעטרים את גשר ג'נדס ליד לוד ואת מבנה הח'אן ממזרח לירושלים ששרידיו משולבים בשער האריות בשימוש משני.
↑  מינוח בו משתמש יוסף דרורי לציון פלך, מושל הממלכה נקרא מַלִכ.
↑  ראו גם ממלוכים#הסולטאנים העיקריים
↑  כלשון הכתובת מעל הכניסה למסגד האדום (ג'עמא אלאחמר) בצפת.
↑  ראו תנכיז וכן הבנייה הממלוכית בירושלים
↑  יוסף דרורי, ירושלים בתקופה הממלוכית, בתוך אלי שילר (עורך), תולדות ירושלים מחורבן בית שני ועד לתקופה העות'מאנית, אריאל 83-84, ירושלים 1992, עמ' 183
↑  התמר בארץ ישראל בעבר, "דף יומי" ,עמ' 334
↑  למשל ההכרח על כל נתין יהודי לתת מתנת כסף ובגד חדש לנציב עיר המתמנה לכהונה
↑  התקופה הממלוכית, בתוך יואל רפל (עורך), תולדות ארץ ישראל, תל אביב, תש"מ, עמ' 439
↑  ראו ירושלים בתקופה הממלוכית#הסכסוך על הר ציון
↑  לפי דיווחי נוסעים יהודים בשלהי התקופה (ר' יוסף דמונטניא ור' משולם מוולטירה בשנת רמ"א, (1481) ור' עובדיה מברטנורא ב-1488) מספר המשפחות היהודיות ביישובים המרכזיים בארץ היו: בצפת ובנותיה (עין זיתים, ביריה) 300 בעלי בתים. כפר כנא 70. חברון 20. שכם 12. (ר' יוסף דמונטניא). עזה 95 (ייתכן שכולל את יהודי רפיח ואשקלון לפי ר' משולם מוולטירה, או 60 לפי ר' יוסף דמונטניא). ירושלים 200 (ר' משולם מוולטירה ור' עובדיה מברטנורא מספר על 70 בעלי בתים, ככל הנראה שאר היהודים היו עולים עניים שלא השתקעו בעיר). (על פי: יצחק בן-צבי, היישוב היהודי בשלהי השלטון הממלוכי, בתוך יואל רפל (עורך), תולדות ארץ ישראל, תל אביב, תש"מ, עמודים 471–475
)
↑  אברהם יערי, אגרות ארץ ישראל, ירושלים תש"י, עמוד 103
↑  אברהם יערי, מסעות ארץ ישראל, תל אביב, תש"ו, עמוד 105
↑  מיכאל איש-שלום, מסעי נוצרים לארץ-ישראל, עמ' 261.
↑  א' אשתור, עלות המחיה בארץ ישראל בימי הביניים, בתוך יוסף דרורי (עורך), ארץ ישראל בתרופה הממלוכית, ירושלים תשנ"ג, עמ' 172-188.
↑  זהר עמר, הערות על הצומח והחקלאות של ארץ ישראל בתקופה הממלוכית, בתוך: ארץ ישראל בתקופה הממלוכית (י' דרורי עורך), ירושלים, תשנ"ג, עמ' 236-220
↑  זהר עמר, גידולי ארץ ישראל בימי הביניים, ירושלים תש"ס, עמוד 75.
↑  ראו ירושלים בספרות המסעות
↑  מיכאל איש-שלום, מסעי נוצרים לארץ-ישראל, עמ' 228.
| --- | --- |
ערך מומלץ: 
הסולטנות הממלוכית בשיאה
נבי מוסא, נבנה על ידי ביברס בשנת 1269
כתובת ההקדשה והברדלסים, סמלו של ביברס, על גשר לוד
מבצר נמרוד, שהיה מעוזו של ביברס בצפון הארץ משנת 1275
המגדל הלבן בעיר רמלה, נבנה בתקופה הממלוכית
סביל נבי ימין שליד כפר סבא, על נתיב דרך הדואר. נבנה ב-1312 בשמו של המושל הכללי של ארץ ישראל תנכיז אלחוסאמי.
עיטור נטיפות ("מוקרנס") בקמרון הכניסה למדרסת תנכזיה שבנה תנכיז בירושלים בשנת 1329
סביל קאיתביי והכניסה למדרסת אשרפיה, ממבני הפאר האחרונים בתקופה הממלוכית בארץ ישראל
מסגד סידנא עלי (הוקם ב-1481)
גשר שהממלוכים בנו על נחל שלמה בהרי אילת לרווחת עולי הרגל מסיני למכה שעברו באזור
מקיה קוקס

| --- | --- |

 לידה:  18 בנובמבר 1981 (בת 43) סנט קרואה, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 השכלה:  אוניברסיטת המדינה של פלורידה  בית הספר התיכון ד"ר פיליפס 
 תקופת הפעילות:  מ-1994 
 mekiacox.com
 
מקיה קוקס (באנגלית: Mekia Cox; נולדה ב-18 בנובמבר 1981), היא שחקנית ורקדנית אמריקאית, הידועה בתפקידה כסשה בעונות השנייה והשלישית של הדרמה "90210", וכד"ר רובין צ'ארלס בדרמה הרפואית "שיקגו MED". היא ידועה גם בתפקידה בתור הנסיכה טיאנה בדרמת הפנטזיה "עד עצם היום הזה" ובתפקידה כבלשית ניילה הארפר בדרמת המשטרה "הטירון".
ראשית חייה

קוקס, ילידת סנט קרואה באיים הקאריביים עברה עם משפחתה לאורלנדו, פלורידה, בגיל שבע לאחר שעסקה חמש שנים מנעוריה בלימודי ריקוד באיי הבתולה של ארצות הברית. בגיל 8 קוקס השתתפה במחזה של ממלכת הקסם של דיסני. כשחקנית ילדה, קוקס הופיעה בתוכניות שונות בערוץ ניקלודיאון.
ב-1999 סיימה תיכון ד"ר פיליפס, שם למדה אמנויות חזותיות ואמנויות הבמה. היא קיבלה תואר ראשון במוזיקה מאוניברסיטת המדינה של פלורידה בשנת 2003 בתוכנית התיאטרון המוזיקלי. במהלך לימודיה שיחקה בתפקידים שונים בהצגות תיאטרון ובתוכניות בערוץ ניקולדיאון. היא הופיעה במחזות בתיאטרון מקומי, כגון, "רנט", "שיקגו" ו"קברט".
קריירה

ב-2005, היא הופיעה בתפקידי אורח בסדרות "CSI: ניו יורק" ו"מגרש ביתי". בשנת 2011 הופיעה בסרט הקומדיה הרומנטית "טיפש, מטורף, מאוהב".
קוקס הייתה אחת משתי הנשים היחידות שנבחרו לקבוצת הריקוד המונה 11 רקדנים לסדרת הקונצרטים "This Is It". היא הייתה אחת הרקדניות המופיעות בסרט התיעודי "This Is It" על מייקל ג'קסון. ניתן לראות אותה רוקדת עם ג'קסון במהלך החזרה על "The Way You Make Me Feel". באוקטובר 2009, היא הייתה אחת מהרקדניות שהופיעו במופע של אלן דג'נרס לכבוד יום ההולדת של המנחה אלן דג'נרס.
ב- 2009 היא הופיעה בשישה פרקים במהלך העונה השנייה של הסדרה "90210" וכן בפרק הרביעי בעונה השלישית. דמותה בת ה-20 ומשהו, סשה, הופכת לעניין האהבה השנוי במחלוקת של דמותו בת ה-17 של טריסטן וילדס.
ב-2010 היא הופיעה בתפקיד ראשי בדרמת הריגול קצרת הימים "Undercovers" (אנ').
בשנת 2015, היא לוהקה לעונה השנייה של דרמת הפשע "סודות ושקרים". ב-23 באוגוסט 2016, קוקס החלה להופיע בתפקיד חוזר בדרמה הרפואית "שיקגו Med" בתור ד"ר רובין צ'ארלס, אפידמיולוגית ובתו של מנהל הפסיכיאטריה ד"ר דניאל צ'ארלס (אוליבר פלאט).
ב-2017 היא שיחקה את טיאנה, הידועה כסאבין בעונה השביעית והאחרונה של "עד עצם היום הזה". טיאנה נחשבת לנסיכת דיסני האפרו-אמריקאית הראשונה.
בשנת 2019, היא החלה לככב בעונה השנייה של "הטירון" בתור הבלשית ניילה הארפר.
חיים אישיים

ב-28 באפריל 2018, קוקס התחתנה עם אנליסט הכדורסל בריט ליץ'. בדצמבר 2018 היא ילדה את בתם. היא הכריזה על הריונה עם ילדם השני בינואר 2022. הריונה נכתב לתוך תפקידה כבלשית ניילה הארפר בסדרה "הטירון". בתה השנייה נולדה ב-13 במאי 2022.
פילמוגרפיה > קולנוע

| שנה | סרט | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2010 | נישקתי ערפד | ניקי נו |  |
| 2011 | טיפש, מטורף, מאוהב. | טיפאני |  |
| 2012 | Battlefield America | שרה מילר |  |
| 2013 | The Exchange | ליסה | סרט קצר |
| 2013 | After Dark | ברי |  |
| 2015 | The Squeeze | לאנה |  |
| 2019 | If Not Now, When? | סוזן |  |
פילמוגרפיה > טלוויזיה

| שנה | סדרה | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 1994 | אחי ואני | מירה | פרק: "The Weekend Aunt Helen Came" |
| 2005 | CSI:ניו יורק | קיה רו | פרק: "Dancing with the Fishes" |
| 2005 | חצי וחצי | אלישה | פרק: "The Big State of the Reunion Episode" |
| 2006 | מגרש ביתי | פית בנקס | פרק: "Brave New World" |
| 2008 | בונז | סלסט קאטלר | פרק: "Player Under Pressure" |
| 2009–2010 | 90210 | סאשה | תפקיד חוזר: עונה 2, אורחת: עונה 3 |
| 2010 | Undercovers | ליזי ג'ילאן | תפקיד ראשי |
| 2011 | המנטליסט | טרייסי זוניגה | פרק: "Strawberries and Cream: Part 1" |
| 2012 | Necessary Roughness | זטי ליסטון | תפקיד חוזר: עונה 2 |
| 2012 | Common Law | גורל | פרק: "Role Play" |
| 2012 | העוקץ | קטרינה הרד | פרק: "The Frame-Up Job" |
| 2012–2014 | Key & Peele | מספרים שונים | צוות האורחים: עונה 2–4 |
| 2013 | Mob City | אניה | תפקיד חוזר |
| 2013–2014 | Almost Human | אנה | תפקיד חוזר |
| 2014 | גות'האם | ד"ר טאוסון | פרק: "Penguin's Umbrella" |
| 2015 | האנטומיה של גריי | בלייר וינסון | פרק: "אל תחלום שזה נגמר" |
| 2016 | משפחה מודרנית | אנג'י | פרק: "The Cover-Up" |
| 2016 | אין לו אלוהים | ג'סמין | תפקיד חוזר: עונה 2 |
| 2016 | סודות ושקרים | אמנדה ווורנר | שחקנית ראשית: עונה 2 |
| 2016–2019 | שיקגו Med | ד"ר רובין צ'ארלס | תפקיד חוזר: עונות 2–4, אורחת: עונה 5 |
| 2017–2018 | עד עצם היום הזה | טיאנה / סבינה | שחקנית ראשית: עונה 7 |
| 2019–הווה | הטירון | הבלשית נילה הארפר | שחקנית ראשית: החל מעונה 2 |
| 2023 | Family Feud | עצמה/מתחרה | פרק: "פרק #10.8" |
הערות שוליים

1 2  "Mekia Cox, Lizzy Gilliam". NBC. 18 באוגוסט 2010. אורכב מ-המקור ב-13 באוקטובר 2012. נבדק ב-30 בספטמבר 2010. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Mekia Cox". Sony Music Entertainment. נבדק ב-8 בינואר 2011. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Crazy, Stupid, Love". TrailerDownload.net. אורכב מ-המקור ב-30 ביולי 2012. נבדק ב-12 בדצמבר 2010. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Mekia Cox". NBC.com. אורכב מ-המקור ב-19 באוקטובר 2010. נבדק ב-8 בינואר 2011. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Abbott, Jim (27 באוקטובר 2009). "Dr. Phillips grad Mekia Cox talks about working with Michael Jackson". Orlando Sentinel. אורכב מ-המקור ב-21 באוקטובר 2012. נבדק ב-30 בספטמבר 2010. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "This Is It dancers – Michael Jackson – Live On Ellen Show 10-29-2009". 10 בספטמבר 2010. אורכב מ-המקור ב-13 במרץ 2012. נבדק ב-30 בספטמבר 2010. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Petski, Denise (20 ביולי 2015). "Mekia Cox Cast In ABC's 'Secrets & Lies'; Aurora Perrineau Joins 'Blood & Oil' In Recasting". Deadline Hollywood. נבדק ב-22 במרץ 2024. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Andreeva, Nellie (23 באוגוסט 2016). "'Chicago Med' Adds Mekia Cox As Recurring For Season 2". Deadline Hollywood. אורכב מ-המקור ב-24 באוגוסט 2016. נבדק ב-25 בינואר 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Swift, Andy (22 ביולי 2017). "Once Upon a Time @ Comic-Con: Season 7's Secret Roles Revealed, a 'Prominent LGBQT Storyline' and More". TVLine. נבדק ב-23 ביולי 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Carbone, Gina (1 בספטמבר 2017). "'Once Upon a Time' Season 7 Has Big News for Tiana and Her Mom". Moviefone. נבדק ב-1 בספטמבר 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Andreeva, Nellie (2 באוקטובר 2019). "'The Rookie': Mekia Cox Joins ABC Cop Show As New Series Regular In Season 2". Deadline. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Chen, Joyce (30 באפריל 2018). "'Once Upon a Time' Actress Mekia Cox Marries Longtime Love Britt Leach in "Caribbean Chic" Wedding: Details". The Knot. נבדק ב-30 באפריל 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Cox, Mekia (15 באוקטובר 2018). "It's been quite a year! Got married, bought a home, and now we have this little bundle of joy on the way". Instagram. אורכב מ-המקור ב-24 בדצמבר 2021. נבדק ב-15 באוקטובר 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Cox, Mekia (25 בדצמבר 2018). "MERRY CHRISTMAS from the Cox-Leach family!!!! ❤️🎄❤️🎄😍 Photo by : www.CourtneyLindbergPhotography.com @clindbergphoto (She's awesome 😉)". Instagram. אורכב מ-המקור ב-24 בדצמבר 2021. נבדק ב-25 בדצמבר 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Mekia Cox is pregnant in real life, just like The Rookie's Nyla Harper". The Focus. 2 בפברואר 2022. נבדק ב-7 במרץ 2022. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Cox, Mekia (18 במאי 2022). "Our new little lady, born 5/13/22, 9lbs 22.2 inches, you are loved". Instagram. נבדק ב-20 ביוני 2022. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0004 0011 6812  LCCN: no2013004730  VIAF: 295484820   WorldCat (עם VIAF): 295484820
אירית קדם

| --- | --- |

 לידה:  23 ביולי 1958 (בת 66) 
 מדינה:  ישראל ישראל
 מקום מגורים:  מעלה גמלא 
 עיסוק:  סופרת ומשוררת ישראלית
 מקום לימודים:  דוקטורט באמנות התיאטרון באוניברסיטת תל אביב
 שפות היצירה:  עברית 
 תחום כתיבה:  ארז קדם
 מספר צאצאים:  3 
 
אירית קדם (נולדה ב-23 ביולי 1958) היא סופרת ומשוררת ישראלית.
בעבר הייתה אשת חינוך, דרמה תרפיסטית, במאית, מנחת קבוצות ומרצה. בעקבות מחלה נדירה הסבה את עיסוקיה האקדמיים אל האמנות הרב-תחומית. חברה באקו"ם ובאגודת הסופרות והסופרים העבריים.
כתביה מתפרסמים מעת לעת באנתולוגיות ובכתבי עת שונים וכמה משיריה הולחנו.
ביוגרפיה

קדם למדה סִפרות כללית ותיאטרון באוניברסיטת תל אביב. את הדוקטורט שלה באמנות התיאטרון החלה בגיל 45 באוניברסיטת תל אביב, בהנחיית שמעון לוי, בזמן ששימשה כמפקחת ומפתחת בתחום חדשנות וחינוך של האגף לניסויים ויזמות של משרד החינוך. כותרת עבודת הדוקטורט היא "דרמת אמצע החיים ואמצע החיים בדרמה - חוויה גברית, חוויה נשית".
הייתה מורה ומחנכת בבית הספר התיכון בית ירח שבעמק הירדן, דרמה תרפיסטית (בוגרת ומרצה במכללת תל חי) וחברת יה"ת (האגודה הישראלית לטיפול באמצעות אמנויות), מחזאית ובמאית ביישובים קהילתיים, הנחתה קבוצות במרכז לפסיכולוגיה יישומית רב-ממדית (פירם בתמרת) והייתה מרצה לתיאטרון, תקשורת, דרמה תרפיה, חינוך ופסיכולוגיה במכללות: תל חי, אורנים, אוהלו וכנרת. למדה לימודי הדרכת אמנות למדריכים בכירים במכללת "כנרת" (2003- 2006).
בשנת 2007 חלתה בטרשת רב מערכתית ובעקבות כך פרשה מהאקדמיה. מאז מתמקדת קדם בכתיבת ספרים ובמשפחה.
פרטים אישיים

אירית קדם נולדה בגבעתיים ללינדה כהן יוחננוף, ילידת מצרים (1922-2016) ולאריה (אוסי) פלדש, יליד הונגריה (1910-2005).
למדה בבביה"ס היסודי א.ד גורדון ובביה"ס העל- יסודי ע"ש דוד קלעי בגבעתיים.לאחר מכן התגייסה לנח"ל גרעין גביש. כאשר השתחררה חזרה לצפון לקיבוץ תל קציר (1976–1986), ולאחר מכן למושב רמות (1987–1990).
כיום מתגוררת במושב מעלה גמלא שברמת הגולן, נשואה לארז קדם חקלאי במושב ולהם 2 בנות והמוזיקאי אלדר קדם וארבעה נכדים.
ספריה

דרמת אמצע החיים: מסע שלו, משא שלה (ספרא, 2008)
דייט עם מלאך: שירים (ספרי עתון 77, 2016)
מעשה בחפשושית שאיבדה ומצאה את כל ה... נקודות (סער, 2017)
חדר מצב: שירים (ספרי עיתון 77, 2017)
שמחת זקנתה: ספר סבתא (דרורים, 2019)
ספר סבא: אם היה כותב (דרורים, 2019)
מבריאה כרונית: 100 שירים של בריאות (עמדה, 2021)
אגדת המפלפצת קורונה (קדם, 2022)
כל ה-covid הזה: שירים בגלים: קורונה 2020–2022 (עמדה, 2022)
חמישים חמישים: סיפור מים אל ים (קדם, 2023)
נערה עם (ע)גיל זהב: שירה (עמדה, 2023)
בן המלך קוקו ריקו (קדם ספרים, 2024)
הזנב של ... (קדם ספרים, 2024)
ספרים בעריכתה

קוֹנְכִיָּה פְּרוּמָה: שירים / שמוליק לוי (תל אביב: צבעונים הוצאה לאור, 2021)
עריכה ליווי וייעוץ בספרי ניסוי, בגף לניסויים ויזמות, במשרד החינוך

חינוך וולדורף, בית הספר האנטרופוסופי בהרדוף, הרדוף (יסודי ועל יסודי), 2000
יחד באהבה, "גולן" חיספין - רמה"ג (יסודי), 2002
עץ נטוע חזק באדמה ואמיריו בשמים: סיפורו של בית הספר הניסויי אלרואא במנשיית זבדה / [רחאב עבד אלחלים], 2003
כתב עת תפוז כתום: כתב עת פדגוגי לחדשנות ויזמות, משה"ח, המזה"פ, 2003
למידה מרחוק: לפרוץ את גבולות המקום והזמן, בית חינוך משותף, הר וגיא (דפנה), 2004
כתב עת תפוז סגול: כתב עת פדגוגי לחדשנות ויזמות, משה"ח, המזה"פ, 2005
בשביל הערך: המסע שאינו נגמר - ספר הניסוי, על-יסודי משגב 2005
במרכז המפ"ה - מסע בין כוכבים/ ספר מרכזי ההפצה, משה"ח, המזה"פ, גף ניסויים וי(ו)זמות, 2006
חדש מישן, חינוך במציאות משתנה, אולפנית אורט אמונה, טבריה, 2007
כתב עת תפוז ירוק: כתב עת פדגוגי לחדשנות ויזמות, משה"ח, המזה"פ, 2008
למידה בעיניים, אוריינות חזותית, בית הספר הר נוף, (יסודי) טבריה, 2008
רב תרבותיות - דרך חיים, ספר הניסוי, כפר הנוער החקלאי ע"ש כדורי, 2008
לקריאה נוספת

רוני שחר, הכתיבה היא תרופה, בעיתון ידיעות קריית שמונה, 3.5.2019
אירית קדם, קירות בית הספר אינם גבולותיו - סיסמה, המצאה או מציאות, כתב עת תפוז ירוק, משה"ח, המזה"פ, 2008, עמוד 60
הערות שוליים

↑  הסופרת אירית קדם, באתר סימניה
↑  נטע פלג, "כל מה שאהבתי וידעתי לעשות נלקח ממני, אבל אני לא יכולה לוותר", באתר Xnet‏, 5 בספטמבר 2019
↑  עבודות דוקטורט - תשס"ה, באתר אוניברסיטת תל אביב
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007296096005171  BnF: cb18040850v (data)  ISNI: 0000 0000 7152 2560  LCCN: no2009150743  VIAF: 97450416   WorldCat (עם VIAF): 97450416
יאיר ליפשיץ

| --- | --- |

 לידה:  14 בדצמבר 1976 (בן 48) ירושלים, ישראל 
 ענף מדעי:  תיאטרון, יהדות, התרבות היהודית, לימודי פרפורמנס
 מקום מגורים:  ישראל
 עיסוק:  מרצה
 מקום לימודים:  אוניברסיטת תל אביב
 מוסדות:  אוניברסיטת תל אביב (1 באוקטובר 2020)  אוניברסיטת תל אביב (1 באוקטובר 2013)  אוניברסיטת תל אביב (1 באוקטובר 2013) 
 בת זוג:  אוריין ליפשיץ
 מספר צאצאים:  2
 
יאיר ליפשיץ (נולד ב-14 בדצמבר 1976) הוא חוקר תיאטרון ויהדות, מרצה בכיר בחוג לאמנות התיאטרון בפקולטה לאמנויות ע"ש יולנדה ודוד כץ באוניברסיטת תל אביב. בין השנים 2020-2024 שימש בתור ראש בית הכנסת והמרכז למורשת היהדות ע"ש צימבליסטה באוניברסיטת תל אביב. מחקריו מתמקדים בהצטלבויות השונות שבין תיאטרון, פרפורמנס והמסורת היהודית.