stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אהלי אל-ח'ליל
הערות שוליים

↑  אורי לוי, הליגה הפלסטינית מציגה: סיפורים מרגשים, בעיות בטחוניות, מהומות ענק - וכדורגל, באתר הארץ, 19 בספטמבר 2016
↑  יוני מנדל, הכרעה ראשונה ב-15 שנה: חברון ניצחה את שג'אעיה בגמר הגביע הפלסטיני, אתר שיחה מקומית, 14 באוגוסט 2015
↑  יוני מנדל, בפעם השנייה ברציפות: ישראל הסירה את המגבלות וחברון זכתה בגביע הפלסטיני, אתר שיחה מקומית, 3 ביוני 2016
↑   עירד צפריר, עמר סלמן: "גם בכדורגל הפלסטיני יש בעלים שלא נותנים למאמן לנשום", באתר הארץ, 25 במאי 2017
↑  יוני מנדל, יא חביבי: אהלי אל-ח'ליל וסלמאן עמר זכו בגביע הפלסטיני, אתר שיחה מקומית, 18 ביוני 2017
אטרוסירפטור

| אטרוסירפטור |
| --- | --- |
  איור
תקופה
קרטיקון עליון 68.5 מיליון שנה לפני זמננו PreЄ Є O S D C P T J K Pg N     
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: זוחלים
סדרה:: בעלי אגן דמוי לטאה
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: דרומאוזאוריים
סוג:: אטרוסירפטור
מין:: Atrociraptor marshalli
שם מדעי
 Atrociraptor

אטרוסירפטור (שם מדעי: Atrociraptor; מילולית: "שודד פראי") הוא סוג של דינוזאור נכחד ממשפחת הדרומאוזאוריים שחי לפני כ-68.5 מיליון שנה. המאובנים של דינוזאור זה התגלו באלברטה, קנדה ותואר ב-2004 בידי החוקרים פיליפ קורי ודייוויד ואריקצ'יו. נמצאה דוגמה אחת אשר כללה בעיקר עצמות לסת ושיניים.
מאפיינים

דינוזאור זה היה דרומזאור גדול בעל לסתות קצרות ושיניים חדות ומעוקלות. בניגוד לדרומזאורים אחרים הוא היה בעל שיניים בגדלים שונים. הוא הגיע לאורך 2 מטרים ולמשקל 15 ק"ג. ככל הנראה הוא היה מכוסה בנוצות ונראה שגם צד טרף בקבוצות.
האטרוסירפטור היה קרוב של הזאורורניתולסט, ולצד הבמבירפטור שלושתם השתייכו לתת-משפחה ייחודית במשפחת הדרומאוזאוריים - Saurornitholestinae.
בתרבות

האטרוסירפטור מופיע בסרט עולם היורה: עולם חדש כשקבוצה של 4 פרטים מאומנים נשלחים בחבילות מהשוק המלטזי בידי סויונה סנטוס לקוניהם. עם זאת כאשר אוון ובארי מגלים את הפליה ומזמינים את הסוכנים של משטרת צרפת סויונה מניחה להם להימלט ובעזרת לייזר מודיעה להם ללכוד את אוון, בארי ובהמשך את קלייר. סויונה לבסוף נתפסת וארבעת האטרוסירפטורים נתפסים, מעולפים ואחד אולי נהרג כשאוון מפיל עליו אופנוע תוך כדי שהוא מוטס. האטרוסירפטור נופל אז ישר לים ולא ברור גורלו. פרטים מאומנים נוספים מופיעים לצד מאמנת אכזרית עם משרוקית בסדרה עולם היורה: תאוריית הכאוס, ואלה רודפים אחרי שישיית הנובלר.
האטרוסירפטור מופיע גם בסדרה כוכב פרהיסטורי בפרק החמישי, במהלכו הוא נראה בציד חיפושיות בתוך יער שנשרף.
איל גובר

| --- | --- |

 לידה:  3 במרץ 1953 (בן 71)
 מדינה:  ישראל 
 השתייכות:   שירות בתי הסוהר
 תקופת הפעילות:  1987–2012 (כ־25 שנים)
 דרגה:  גונדר 
 תפקידים בשירות
 ראש אגף האסיר מפקד בית סוהר איילון מפקד בית הספר הארצי לקצינים וסוהרים 
 
איל גובר (נולד ב-3 במרץ 1953) הוא גונדר בדימוס בשירות בתי הסוהר. במהלך שירותו כיהן בתפקידים שונים בהם ראש אגף האסיר, מפקד בית סוהר איילון, ראש המחלקה לחינוך, טיפול ושיקום, מדריך במכללה לביטחון לאומי, ראש מנהל משאבי אנוש, מפקד בית הספר הארצי לקצינים וסוהרים, ונוספים. נכון ל-2021, הוא מרצה במכללה האקדמית בית ברל, חבר בהנהלת קבוצת המומחים לשלום ולביטחון ומעת לעת משמש כפרשן בכיר לענייני כליאה, אסירים ושב"ס.
ביוגרפיה

איל גובר נולד ב-1953 והיה לבן הראשון בקיבוץ ניר יצחק אשר הוריו, סמדר וירח גובר, היו ממקימיו. גובר גדל בבת-ים. כנער היה חבר בתנועת השומר הצעיר, היה אתלט מצטיין ואלוף ישראל לגילאי קדטים במרוצי שדה לשנת 1970. ב-1971 התגייס לקורס חובלים בחיל הים ושירת כקצין ימי בספינות טילים עד לשחרורו ב-1976. במהלך לימודיו האקדמיים עבד כמדריך חבורות רחוב בשכונת ג'סי כהן בחולון במסגרת קידום נוער ובהמשך התמנה למנהל היחידה לקידום נוער בעירית הרצליה. תחושת השליחות החברתית הובילה את גובר להתגייס לשירות בתי הסוהר בשנת 1987. במהלך שירותו מילא גובר שורה ארוכה של תפקידים, בהם, ראש מחלקת הדרכה, מפקד כלא אייל, ראש המחלקה לחינוך, טיפול ושיקום, ממונה על עבודות שירות, סגן מפקד בית מעצר ניצן, ראש ענף השירות הסוציאלי, ראש ענף הכשרה מקצועית. ב-1997 התמנה למפקד בית סוהר איילון, ולאחר שנתיים בתפקיד יצא ללימודים במכללה לביטחון לאומי. ב-1999 התמנה למפקד בית הספר הארצי לקצינים ולסוהרים, ב-2001 שימש כראש מנהל משאבי אנוש, בין השנים 2004 ל-2007 שימש כמדריך במכללה לביטחון לאומי, משנת 2008 ועד לפרישתו כיהן כראש אגף האסיר בשב"ס. ב-2012 פרש גובר משב"ס בדרגת גונדר (דרגה מקבילה לאלוף בצה"ל).
מאז פרישתו ועד היום גובר מרצה במכללה האקדמית בית ברל בתחומי קרימינולוגיה, טיפול בנוער ומניעת עבריינות, ותורת הענישה; חבר בהנהלת קבוצת המומחים לשלום ולביטחון (המועצה לשלום ולביטחון) וחבר בהנהלת עמותת בוגרי המכללה לביטחון לאומי. גובר משמש דרך קבע כפרשן בטלוויזיה, ברדיו ובעיתונות לענייני כליאה, אסירים ושב"ס.
גובר הוא בעל תואר ראשון בעבודה סוציאלית (במסלול תקון) מאוניברסיטת תל אביב, תואר שני בעבודה סוציאלית (התמחות בניהול ובטיפול קבוצתי) מאוניברסיטת תל אביב, ותואר שני נוסף במדעי המדינה מאוניברסיטת חיפה.
נשוי למאיה ואב לרוני ולגיל.
אורן (נהר)

| --- | --- |
נהר אורן
נהר אורן
 מידע כללי
 אורך:  170 ק"מ
 ספיקה ממוצעת:  27.5 מ"ק לשנייה
 אגן ניקוז:  2,932 קמ"ר
 מוצא:  מחוז אורן
 גובה מוצא הנהר:  240 מטרים
 יובלים:  Cance, Ure, Rouvre, Dan, Maire, Thouanne, Noireau, Udon, Odon, Laize, Baize, Don, Baize 
 שפך:  תעלת למאנש
 מדינות באגן הניקוז:  צרפת
  (למפת נורמנדי מוגדלת) רואן אוורה לה האבר דייפ קן מון-סן-מישל שרבור סן-לו אלנסון ברטאן פיי דה לה לואר סאנטר- עמק הלואר  איל-דה פראנס  א.ד.פ. תעלת למאנשאורן(למפת נורמנדי רגילה) רואן אוורה לה האבר דייפ קן מון-סן-מישל שרבור סן-לו אלנסון ברטאן פיי דה לה לואר סאנטר- עמק הלואר  א.ד. פר.  א.ד.פ. תעלת למאנשאורן
 
נהר אורן זורם בתחומי נורמנדי בצפון-מערבה של צרפת ומימיו נשפכים לתעלת למאנש. הנהר נרשם בדברי ימי ההיסטוריה כשכוחות בעלות הברית נחתו בשפכו בפלישה לנורמנדי ביוני 1944 בשלהי מלחמת העולם השנייה.
הנהר זורם דרך שני מחוזות בנורמנדי תחתית:
אורן, חוצה את הערים ארז'נטן וסה.
קלבדוס, חוצה את הערים טורי-הרקור וקן.
אובדוליו וארלה

אובדוליו יאקינטו מויניוס וארלה (בספרדית: Obdulio Jacinto Muiños Varela;‏ 20 בספטמבר 1917 – 2 באוגוסט 1996) היה כדורגלן אורוגוואי, ששיחק בעמדת הבלם.
וארלה היה קפטן אורוגוואי שזכתה בגביע העולם במונדיאל 1950. הוא זכה לכינוי "הצ'יף השחור" (בספרדית: El Negro Jefe) בשל צבע עורו הכהה ובזכות השפעתו והנהגתו על המגרש, שבאה לידי ביטוי באופן מיוחד במרקנאסו, המשחק המכריע במונדיאל 1950 מול ברזיל.
וארלה שיחק במרבית הקריירה בקבוצת פניארול, במדיה זכה בשש אליפויות אורוגוואי, ורשם בסך הכל 45 הופעות במדי הנבחרת.
קריירת משחק

וארלה החל את דרכו במדי דפורטיבו חובנטוד בשנת 1936. כעבור שנתיים החל לשחק בליגה הבכירה, כשחתם במדי מונטווידאו וונדררס. הוא שיחק במדי הקבוצה במשך חמש עונות, ובשלוש מתוכן הצליח לסיים איתה במקום השלישי בטבלה.
ב-1943 עבר למועדון האחרון בקריירה שלו, פניארול. הוא שיחק במועדון במשך 13 עונות, וזכה בשש אליפויות מקומיות. וארלה פרש ממשחק פעיל ב-1955, בגיל 38.
קריירת משחק > נבחרת אורוגוואי

וארלה התחיל את הקריירה הבינלאומית בנבחרת אורוגוואי ב-1939, במסגרת טורניר קופה אמריקה בפרו, כשנכנס כמחליף בניצחון 3-2 על צ'ילה. אורוגוואי המשיכה לסגנות באותו הטורניר. שלוש שנים אחר כך, ב-1942 זכה וארלה עם הנבחרת בטורניר הקופה אמריקה אותו אירחה אורוגוואי, והיה לאחד ממצטייני הטורניר.
וארלה הוביל את נבחרתו כקפטן למונדיאל 1950 בברזיל. היה זה הטורניר היחיד שהוכרע בבית גמר ולא במשחק גמר. אורוגוואי הגיעה אל בית הגמר לאחר ששיחקה משחק אחד בלבד בשלב הבתים הראשון, במסגרתו הוגרלה לבית עם בוליביה וצרפת. עוד טרם הטורניר פרשה צרפת, מה שהותיר משחק אחד באותו הבית, ובו הביסה אורוגוואי 8-0 את בוליביה.
במשחקה הראשון של אורוגוואי בבית הגמר כבש וארלה את שער השוויון מול ספרד שקבע את תוצאת המשחק, 2-2. המשחק האחרון בבית הגמר בין אורוגוואי לברזיל המארחת זכה לכינוי מרקנאסו ונחשב בעיני רבים למשחק הגמר של הטורניר, מאחר שניצחון הספיק לכל נבחרת כדי לזכות בתואר. מול הקהל הביתי במרקנה, הוביל וארלה את נבחרתו כקפטן לניצחון מפתיע 2-1 שהעניק לנבחרתו את גביע העולם השני בתולדותיה. וארלה זכה לתשבחות רבות מצד חברי נבחרתו על נאום המוטיבציה שנשא להם במנהרה המובילה למגרש, וביכולת המנהיגות המיוחדת שלו שסייעה להם לזכות בתואר בסופו של דבר. וארלה היה ממצטייני הטורניר, ובסופו אף נכלל בנבחרת הטורניר.
הטורניר האחרון של וארלה במדי אורוגוואי היה מונדיאל 1954 בשווייץ. על אף שהיה בן 37 בזמן הטורניר, הוא הוסיף להיות שחקן חושב בסגל הנבחרת, רשם שלוש הופעות ואף כבש בניצחון 4-2 על אנגליה בשלב רבע הגמר. וארלה לא שותף בהפסד להונגריה בשלב חצי הגמר, וסיים את הקריירה הבינלאומית ללא הפסד במונדיאל. הוא שותף בשבעה משחקים במסגרת טורנירי המונדיאל, ובהם רשם שישה ניצחונות ותיקו אחד.
וארלה רשם בסך הכול 45 הופעות במדי הנבחרת, בהן כבש תשעה שערים.
לאחר הפרישה

בשלוש העונות האחרונות שלו במדי פניארול, הדריך אותו מאמנו בשני טורנירי המונדיאל בהם שותף, חואן לופס פונטנה. ב-1955, שנת פרישתו מכדורגל, סיים פונטנה את דרכו בקבוצה. מי שהחליפו אותו על הקווים היו וארלה ורוקה מספולי, חברו לקבוצה ולנבחרת. ב-19 ביוני 1955 עלה וארלה לשחק במהלך המחצית השנייה של משחק קבוצתו, בסיומו החליט לפרוש. השניים המשיכו להדריך את הקבוצה עד לסיום העונה, בה פרשו שניהם מכדורגל. וארלה לא חזר עוד לאמן, אך מספולי המשיך בקריירת אימון, חזר לאמן בפניארול במספר קדנציות עד לשנות התשעים המוקדמות ואף הוביל את נבחרת אורוגוואי במשך מספר שנים.
בשנת 1994 זכה וארלה לתואר כבוד מפיפ"א. שנתיים אחר כך, ב-2 באוגוסט 1996, כחודש וחצי לפני יום הולדתו ה-79, הלך וארלה לעולמו. בשל השפעתו הגדולה על עולם הספורט באורוגוואי, הוא זכה להלוויה ממלכתית במימון המדינה, על פי החלטתו של נשיא המדינה באותה התקופה, חוליו מריה סנגינטי. הוא נקבר בעיר הולדתו מונטווידאו.
תארים

אליפות אורוגוואי (6): 1944, 1945, 1949, 1951, 1953, 1954
גביע העולם: 1950
קופה אמריקה: 1942
הנבחרת המצטיינת בגביע העולם: 1950
השחקן המצטיין של הקופה אמריקה: 1942
אטרטו

| --- | --- |

 תיאור כללי
 סוג אונייה:  אונייה 
 צי:  החלוץ, הצי הרוסי 
 ציוני דרך עיקריים
 תקופת הפעילות:  ?–1951
 מידות
 אורך:  54.5 מ' 
 שוקע:  4.6 מ' 
 
"אטרטו ז'"
אטרטו הייתה אוניית מעפילים שהפליגה מספר פעמים בשלהי שנות השלושים. הפלגותיה אורגנו על ידי תנועות "החלוץ", "הקיבוץ המאוחד" וה"המוסד לעליה ב'" (שהוקם באפריל 1939).
היסטוריה

הפלגות "אטרטו" יצאו מאיטליה ורומניה. רב-החובל שלה היה יווני ששמו דימיטריו (ג'והן) ורוניקוס פפדאקוס.
אטרטו א' הפליגה מבארי באיטליה ב-30 בנובמבר 1938, עם כ-300 מעפילים. הורידה במצפה הים.
אטרטו ב' הפליגה מאנקונה באיטליה ב-15 בינואר 1939, עם כ-300 מעפילים. הורידה בצפון תל אביב.
אטרטו ג' הפליגה מנאפולי באיטליה ב-20 בפברואר 1939, עם כ-300 מעפילים. הורידה בצפון תל אביב.
אטרטו ד' הפליגה מסושק ב-15 במרץ 1939, עם כ-300 מעפילים. הורידה בצפון תל אביב.
אטרטו ה' הפליגה מסושק ב-23 באפריל 1939, עם כ-408 מעפילים. הורידה בהרצליה.
אטרטו ו' הפליגה מברינדיזי באפריל 1939 עם כ-337 מעפילים, הורידה בהרצליה ב-30 באפריל 1939.
אטרטו ז' הפליגה מנמל קונסטנצה ברומניה ב-20 במאי 1939, עם 403 מעפילים. בהגיעה אל מול חופה של נתניה היא נתפסה על ידי משחתת בריטית ואולצה לשוט לנמל חיפה, שם עצרו את רב החובל ואת המעפילים כחלק ממלחמתם של הבריטים בהעפלה. רב החובל הועמד למשפט לאחר שהיה במאסר כחמישה חודשים. חיוב בדין היה מאפשר לבריטים להחרים את האונייה. עורכי הדין יעקב סלומון ויעקב שמשון שפירא (אשר לימים היה היועץ המשפטי לממשלה הראשון ואחר כך שר המשפטים) הגנו בבית המשפט על רב-החובל והצליחו להוכיח שהאונייה נתפסה שלא כחוק מחוץ למים הטריטוריאליים. רב החובל שוחרר עם האונייה שלו וחזר ליוון.
לקריאה נוספת

יהודה ואלך (עורך ראשי), אטלס כרטא לתולדות ה'הגנה', ירושלים: הוצאת כרטא, המרכז לתולדות כח המגן ה'הגנה' ע"ש ישראל גלילי, 1991, עמ' 49.
הערות שוליים

↑  יעקב סלומון, בדרכי שלי, פרק 7: "אוניית המעפילי אטרטו וקברניטה", הוצאת עידנים, ירושלים, 1980, עמ' 93 - 95
ערך זה הוא קצרמרבנושא ציונות ובנושא כלי שיט. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אור שניוק

אור שיניוק (נולד בשנת 1985), הוא ספורטאי ישראלי, המתחרה בסקי מים בכבלים. מחזיק בתארים: אלוף העולם (2010) אלוף אירופה במקצה הסלאלום שלוש פעמים, מתוכם פעמיים ברציפות (2007 ו-2009) ופעם נוספת ב-(2017).
ביוגרפיה

שניוק החל להתאמן בסקי מים בכבלים בפארק מנחם בגין בעקבות אחיו הבכור, ניר, אלוף העולם בסקי מים בכבלים. בגיל 14 הצטרף לנבחרת ישראל ובחופשות הקיץ נסע לאנגליה להתאמן בהדרכתו של ניר. כיום, הוא מתאמן במועדון עצמה תל אביב.
ביוגרפיה > 2001

באליפות אירופה שנערכה בשנת 2001 זכה שניוק במדליית ארד בסקי מים בכבלים בסלאלום.
ביוגרפיה > 2007 > אלוף אירופה

באליפות אירופה שנערכה בגרמניה בשנת 2007 זכה שניוק במדליית זהב בסקי מים בכבלים בסלאלום.
ביוגרפיה > 2008

בשנת 2008 החל שניוק לאמן את נבחרת אנגליה בסקי מים בכבלים.
ביוגרפיה > 2009 > אלוף אירופה

באליפות אירופה שנערכה בצ'כיה בשנת 2009 זכה שניוק במדליית זהב בסקי מים בכבלים בסלאלום, לפני נדב אטיב מישראל ואלוף העולם סימון הרמן מגרמניה.
ביוגרפיה > 2010 > אלוף עולם

באליפות העולם שנערכה בתל אביב בשנת 2010 זכה שניוק במדליית זהב בסקי מים בכבלים בסלאלום, לאחר שובר שוויון, לפני אלוף העולם היוצא סימון הרמן מגרמניה ומושיקו צדקה מישראל
ביוגרפיה > 2014 > סגן אלוף עולם

באליפות העולם שנערכה בגרמניה בשנת 2014 זכה שניוק במדליית כסף בסקי מים בכבלים בסלאלום
משפחה

אחיו הבכור, ניר, אף הוא אלוף עולם בסקי מים (1998).
הערות שוליים

↑  שחר ברוך, שיניוק: "אני שמח מאוד ששמרתי על התואר שלי", באתר mynet (כפי שנשמר בארכיון האינטרנט), 28 באוקטובר 2009
↑  מיקי שגיא, אור שניוק זכה באליפות העולם בסקי מים בת"א, באתר ynet, 9 באוקטובר 2010
↑  אורי טלשיר, אור שניוק ומושיקו צדקה זכה באליפות העולם בסקי מים בכבלים, באתר הארץ, 10 באוקטובר 2010
↑  ניר שועלי, אור שניוק סגן אלוף העולם בסלאלום – סקי מים בכבלים, באתר בכדור אחר, 29 בספטמבר 2014
אורי בלאס

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  15 בדצמבר 1967 (בן 56)
 הישג בולט:  אלוף ישראל בשחמט בהתכתבות ב-1997
 הדרגה הגבוהה ביותר:  רב-אמן בשחמט בהתכתבות 
 מקצוע נוסף:  שחמטאי בהתכתבות 
 מדינה:  ישראל
 
אורי בלאס, (נולד ב-15 בדצמבר 1967, תל אביב) הוא רב-אמן בשחמט בהתכתבות, שהיה אלוף ישראל בשחמט בהתכתבות ב-1997, לשעבר המדורג ראשון בישראל בשחמט בהתכתבות.
ביוגרפיה

אורי בלאס הוא בנם של האקטואר יצחק בלאס ונעה בלאס ונכדו של שמחה בלאס.
בלאס בעל תואר ראשון במתמטיקה מהאוניברסיטה העברית בירושלים, תואר שני בסטטיסטיקה (מסלול חקר ביצועים) מאוניברסיטת תל אביב ותואר שלישי בהנדסה מאוניברסיטת תל אביב.
הוא אמן בינלאומי בכיר בשחמט בכתב משנת 2007 ורב אמן בשחמט בכתב משנת 2011.

 הוא בעל דרגת מועמד לאמן בשחמט ("רגיל") ובעל דרגת שיפוט של שופט פיד"ה. בנוסף, הוא מדריך שחמט מוסמך, המדריך ילדים.

 זכה ב-2011 באליפות יהודה ושומרון בשחמט.
אורי בלאס ואמו, נעה בלאס, חיברו יחד את הספר "מגדל האינסוף", סיפור אגדה, המיועד לילדים בגיל בית הספר היסודי ומשלב מושגים מתמטיים.
תושב תל אביב ועוסק בהיי טק.
הערות שוליים

↑  רשימת אלופי ישראל לשחמט בהתכתבות באתר האיגוד הישראלי לשחמט
↑  אודות מגדל האינסוף, באתר של נעה בלאס
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007258698005171  ISNI: 0000 0000 6947 3608  VIAF: 97682433   WorldCat (עם VIAF): 97682433 
ערך זה הוא קצרמרבנושא שחמטאים ובנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אטראוס

| --- | --- |

 אב:  פלופס 
 אם:  היפודאמיה 
 אחים:  תיאסטס 
 בן או בת זוג:  איירופה 
 צאצאים:  מנלאוס, אסטיוכה, אנקסיביה, אגממנון, Cyndragora 
 
קבר אטראוס במיקנה
אטראוס (יוונית: Ατρεύς) הוא דמות מהמיתולוגיה היוונית, בנו של פלופס (שעל שמו קרוי חצי האי פלופונסוס), אחי תיאסטס ואביהם של אגממנון ומנלאוס.
דמותו

אטראוס ותיאסטס היו אחים תאומים, בניהם של פלופס, מלך אולימפיה והיפודאמיה, אשתו. האחים הרגו את אחיהם החורג, כריסיפוס, הבן של פלופס ושל הנימפה אקסיוכה. השניים קנאו בו ואמם, היפודאמיה, חששה שאביהם ידיח אותם ויעדיף את הבן הצעיר, לכן זרקו אותו לתוך באר (קיימות גרסאות נוספות לגבי מותו, אונס ורצח שביצע בו המחנך שלו או התאבדות בגלל האונס). האב הזועם גירש את השלישייה מארצו והם מצאו מקלט במיקנה, שם תלתה האם את עצמה. האחים שאפו להיות שליטי המקום במקום המלך הנעדר אאוריסתאוס.
על פי המסופר, אטראוס הבטיח לארטמיס להקריב לה את הצמר המשובח ביותר. לאחר שמצא את גיזת הזהב הוא לא רצה להקריב אותה, לכן מסר אותה לאשתו, איירופה, כדי שתחביא אותה מפני האלה. איירופה שהתאהבה בתיאסטס, האח של אטראוס, נתנה לו את גיזת הזהב ללא ידיעת בעלה. תיאסטס ואטראוס התחרו על המלוכה במיקנה. תיאסטס אמר לאטראוס שרק מי שיוכל להשיג את גיזת הזהב יהיה ראוי למלוך ואטראוס, שחשב שהגיזה ברשותו (אצל אשתו), הסכים לכך. תיאסטס הציג את גיזת הזהב וזכה בכס המלוכה. מאוחר יותר הביא אטראוס אישור מהרמס לכך שהוא זכאי למלוכה ועל כך השיב לו אחיו, שיחזיר לו את המלוכה, כשהשמש תנוע אחורה על מסילתה בשמים. זאוס חולל נס זה ואטראוס זכה במלוכה. בהזדמנות זו נודע לאטראוס על בגידת אשתו עם אחיו והוא תכנן את נקמתו. אטראוס הזמין את תיאסטס למשתה התפייסות. אטראוס הרג את בניו של תיאסטס ובישל את בשרם, פרט לידיהם ורגליהם. בארוחה הגיש אטראוס לאחיו את בשר ילדיו (רעיון שאינו חדש במשפחה זו, ראו מה עשה טנטלוס לפלופס) בעזרת ידיהם ורגליהם. תיאסטס ברח, אך חיפש דרך לנקום באחיו. אורקל ניבא לתיאסטס שאם יביא לעולם בן מבתו, פלופיה, בן זה יהרוג את אטראוס. תיאסטס עיבר את בתו ונולד להם בן בשם אייגיסתוס. פלופיה הפקירה את בנה, אך רועה צאן מצא אותו והביא אותו אל אטראוס. אטראוס גידל את אייגיסתוס והתייחס אליו כאל בנו. כשאייגיסתוס בגר, הגיעה תיאסטס, סיפר לאייגיסתוס שהוא אביו וסבו והסית אותו נגד אטראוס. אייגיסתוס הרג את אטראוס ויחד עם אביו/סבו תיאסטס מלך במיקנה והגלה את בניו של אטראוס, אגממנון ומנלאוס, אל ספרטה.
מלך ספרטה, טינדאראוס, השיא לגולים את בנותיו, קליטמנסטרה והלנה. כשמת טנידאראוס, ירש אותו מנלאוס וכמלך ספרטה עזר לאחיו להפיל את אייגיסתוס ותיאסטס ולזכות במלוכה במיקנה. לאחר שאגממנון יצא למלחמת טרויה בגדה בו אשתו, קליטמנסטרה, עם אייגיסתוס. מהמלחמה חזר אגממנון המנצח כשהוא מביא איתו פילגש חדשה, את קסנדרה. קליטמנסטרה ואייגיסתוס, רצחו את אגממנון ואת קסנדרה ואת ילדיהם, התאומים פלופס וטלדאמוס. ילדי אגממנון, אלקטרה ואורסטס שאפו לנקום את מות אביהם. אורסטס, יחד עם חברו פילאדס ובסיוע אחותו, אלקטרה, רצח את אמו, קליטמנסטרה, ואת אייגיסתוס.
בית אטראוס

לפי סיפורי המיתולוגיה היוונית על בית טנטלוס/פלופס/אטראוס (מקובל יותר הביטוי "בית אטראוס" למרות שאינו מייסד השושלת) רובצת קללה למשך 5 דורות. פרט למעשה המזוויע שעשה טנטלוס, קיימת גם הקללה בה קילל מירטילוס את פלופס בשעת מותו וכמובן, המשך הזוועות במאבק שבין אטראוס וצאצאיו ובין אחיו תיאסטס וצאצאיו. הקללה באה לסיומה רק עם המשפט של אורסטס באתונה, בה הוא מזוכה מאשמת רצח אמו.
בסדרת ספרי "חולית" של פרנק הרברט, בית האצולה Atreides (תורגם לעברית כ"בית אטריידס" או "בית אטריידיס" ולעיתים גם "בית אטרייאידס")  נקרא על שם בית אטראוס, והרברט יצר הקבלות בין תולדות משפחת אטראוס במיתולוגיה היוונית לבין תולדות משפחת השלטון בחולית.
ראו גם

פליסתנס
איל ג'ורנלה

| --- | --- |


 תדירות:  עיתון יומי
 פורמט:  כרזה
 מייסד:  Indro Montanelli 
 בעלים:  Società Europea di Edizioni
 עורך ראשי:  אלסנדרו סלוסטי
 תאריכי הופעה:  1974–הווה (כ־50 שנה)
 שפה:  איטלקית
 מערכת:  רחוב ויה גיאטנו נגרי, מילאנו
 תפוצה:  192,667 עותקים ביום חול
 מדינה:  איטליה
 ISSN:  1124-8831, 2532-4071
 www.ilgiornale.it
 
איל ג'ורנלה (באיטלקית: Il Giornale) הוא עיתון יומי באיטליה היוצא לאור במילאנו. העיתון בבעלות פאולו ברלוסקוני, אחיו של ראש ממשלת איטליה לשעבר, סילביו ברלוסקוני.
היסטוריה

העיתון נוסד בשנת 1974 תחת השם "איל ג'ורנלה נובו". מייסדיו היו העיתונאים אנדו מונטנלי ואנזו בטיצה, אשר כתבו עד אז בעיתון "קוריירה דלה סרה", אולם נטשו אותו משום שחשבו שהעיתון החל לאמץ קו שמאלני.
בשנת 1977 נענה מונטנלי להצעתו של סלביו ברלוסקוני לרכוש את העיתון, וזאת עקב הקשיים הכלכליים אליו נקלע.
בשנת 1994 מכר סילביו ברלוסקוני את העיתון לאחיו פאולו. העיתון מייצג את עמדת הממשלה ומפלגתו של ראש הממשלה ברלוסקוני, ומרבה לתקוף ולבקר את עמדות מפלגות האופוזיציה מהשמאל האיטלקי.
איל גרינבוים

| --- | --- |

 לידה:  8 בספטמבר 1972 (בן 52)
 מדינה:  ישראל 
 כינוי:  גריני
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 תקופת הפעילות:  מ-1991
 דרגה:   תת-אלוף
 תפקידים בשירות
  מפקד טייסת 106   מפקד טייסת 69  ראש מחלקת מבצעים במטה חיל האוויר   מפקד בסיס חצור   מפקד בסיס נבטים   ראש להק מבצעי אוויר   ראש להק המטה
 פעולות ומבצעים
   מלחמת לבנון השנייה   מבצע צוק איתן
 
איל גרינבוים (נולד ב-8 בספטמבר 1972) הוא קצין צה"ל בדרגת תת-אלוף וטייס בחיל האוויר הישראלי ששירת כראש מטה החיל וקודם לכן כראש להק מבצעי אוויר וכמפקד בסיס נבטים.
ביוגרפיה

גרינבוים התגייס ב-1991 וסיים קורס טיס מספר 127 במגמת קרב.
לאחר סיום קורס הטיס עבר הסבה למטוס ה-F-15 בטייסת 106. כיהן כסמ"ט ב' בטייסת 106 וסמ"ט א' (סגן מפקד טייסת ראשון) בטייסת 105 בבסיס חצור. ב-2007 מונה למפקד טייסת 106, טייסת מטוסי F-15. ב-2009 מונה למפקד טייסת 69, טייסת F-15I, "רעם".
ב-2012 מונה לראש מחלקת מבצעים במטה חיל האוויר. ב-2014 מונה למפקד בסיס חצור. בספטמבר 2016 קודם לדרגת תת-אלוף ומונה למפקד בסיס נבטים. בתקופתו כמפקד הבסיס נקלטו בו מטוסי ה-F-35 "אדיר" הראשונים בחיל. ביולי 2019 סיים את תפקידו זה, והוחלף על ידי תא"ל עומר טישלר. בספטמבר באותה שנה נכנס לתפקיד כראש להק מבצעי אוויר והחליף את תא"ל ניר ברקן. כיהן בתפקיד עד ספטמבר 2021. בנובמבר אותה שנה מונה לראש מטה חיל האוויר, וב-26 בספטמבר 2023 סיים את תפקידו זה.
גרינבוים בעל תואר ראשון בהנדסת ביו-מכניקה מאוניברסיטת בן-גוריון בנגב ותואר שני מאוניברסיטת חיפה והמכללה לביטחון לאומי. הוא נשוי ואב לשלושה.
הערות שוליים

↑  דור פלקוביץ, ‏מפקד בסיס נבטים: תת-אלוף עומר טישלר, באתר חיל האוויר הישראלי, 30 ביולי 2019
↑  מערכת אתר חיל-האוויר, ‏ראש להק מבצעי אוויר: תא"ל איל גרינבוים, באתר חיל האוויר הישראלי, 3 בספטמבר 2019
↑  עמית מרצ'לי, ‏ראש מטה חיל-האוויר הנכנס - תא״ל עומר טישלר, באתר חיל האוויר הישראלי, 26 בספטמבר 2023
תא"ל איל גרינבוים מארח את שגריר ארצות הברית בישראל דייוויד פרידמן בעת ביקורו בבסיס נבטים, דצמבר 2017
אורי בן ארי (כדורסלן)

| --- | --- |

מרכזאורי בן ארי
 לידה:  17 באוגוסט 1954 (בן 70) ישראל 
 גובה:  1.98
 קבוצות כשחקן
 1971 - 1984  1984 - 1987:  מכבי רמת גן הפועל רמת גן מכבי חדרה
 הישגים כשחקן
 מדליית כסף באליפות אירופה לאומות באיטליה (1979)
 
אורי בן ארי (נולד ב-17 באוגוסט 1954) הוא כדורסלן עבר ישראלי ואיש עסקים בתעשיית ההייטק.
קריירה

אורי בן ארי החל את הקריירה בעונת 1971/1972 במכבי רמת גן. הוא שיחק בשורותיה 13 עונות רצופות, קלע במסגרתה 3566 נקודות, והוא נחשב לשני בדירוג הקלעים של הקבוצה בכל הזמנים, לאחר דורון ג'מצ'י. בעונת 1984/1985 הצטרף ליריבה העירונית הפועל רמת גן במסגרתה שיחק 3 עונות. סך הכל קלע 4135 נקודות בליגה הלאומית. בן ארי שיחק גם במכבי חדרה מהליגה הארצית.
בן ארי שיחק בנבחרות ישראל השונות. בשנת 1972 הוא ייצג את נבחרת הנוער של ישראל באליפות אירופה שהתקיימה ביוגוסלביה, לצידם של מיקי ברקוביץ, מוטי ארואסטי, שוקי שוורץ, ואביגדור מוסקוביץ'. הנבחרת הגיעה למקום הרביעי. בשנת 1979 שיחק במסגרת נבחרת ישראל הבוגרת וזכה במסגרתה במדליית כסף, לאחר הפסד בגמר לברית המועצות.
לאחר פרישתו ממשחק

בן ארי הוא יזם, יועץ ומשמש בתפקידים בכירים בתעשיית ההייטק. הוא בעל תואר ראשון בכלכלה ותואר שני במנהל עסקים מאוניברסיטת תל אביב.
הוא שימש בתפקיד סמנכ"ל שיווק בחברת אינטרנט זהב ובשנת 2000 מונה לתפקיד מנכ"ל חברת הבת אינטרנט זהב אינטרנשיונל. בשנים 2001–2007 שימש כסגן נשיא לשיווק גלובלי בחברת נס טכנולוגיות. בשנת 2008 מונה לתפקיד יו"ר חברת קווינקו ומנכ"ל חברת הבת QLI העוסקת בהפעלת בתי מלון ובתי קזינו. משנת 2007 משמש כמנכ"ל חברת יו. בי. איי ונצ'ורס העוסקת בייעוץ לחברות בינלאומיות בתחומי טכנולוגיה.
בשנת 2006 ייסד עם אנשי עסקים נוספים את קרן אתנה העוסקת בהעצמת מורים וקידום מעמדם, והוא משמש כנשיא הקרן. פעילות הליבה של הקרן היא חלוקת מחשבים ניידים למורים, על מנת לשפר את איכות ההוראה.
הערות שוליים

↑  קלעי כל הזמנים - מועדון הכדורסל עירוני רמת גן, באתר מועדון כדורסל עירוני רמת גן
↑  מיקי ברקוביץ' - תותחן על, באתר הכדורסל של ערן סלע
↑  ורד שרון-ריבלין, ‏אנחנו קטנים על סמיילי, באתר גלובס, 15 בפברואר 2000
↑  טלי ציפורי, ‏נמצא מנכ"ל חדש ל-QLI: אורי בן-ארי, לשעבר סגן נשיא בנס, באתר גלובס, 14 בספטמבר 2008
| ‏‏נבחרת ישראל‏ - אליפות אירופה בכדורסל 1979 (מקום שני) |
| --- | --- | --- |
|  1 מנקין •  2 שוורץ •  3 בן ארי •  4 ארואסטי •  5 סילבר •  6 ברקוביץ' •  7 לייבוביץ' •  ‏8‏ ‏מוסקוביץ'‏‏  •‏ 9 קפלן • 10 שרף • 11 חוזז • 12 ינאי • מאמן: קליין  |  1 מנקין •  2 שוורץ •  3 בן ארי •  4 ארואסטי •  5 סילבר •  6 ברקוביץ' •  7 לייבוביץ' •  ‏8‏ ‏מוסקוביץ'‏‏  •‏ 9 קפלן • 10 שרף • 11 חוזז • 12 ינאי • מאמן: קליין  | ישראל |
אורי בן ארי (מוזיקאי)

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  30 ביולי 1990  (בן 34)
 עיסוק:  פזמונאי, מלחין וזמר
 סוגה:  פופ • מזרחית
 שפה מועדפת:  עברית
 שיתופי פעולה בולטים:  ניב דמירל, לירן דנינו, עומר אדם, עדן בן זקן, אריאל טוכמן
 
אורי בן ארי (נולד ב-30 ביולי 1990) הוא פזמונאי, מלחין וזמר ישראלי.