stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יחיאל צבי צימרינסקי
קורות חיים > אספת הכנסייה הארצישראלית

צימרינסקי נשלח מטעם ארגון האומנים ובעלי המלאכה בירושלים כציר לאספת הכנסייה הארצישראלית הראשונה ביוזמתו ובהשתתפותו של מנחם מנדל אוסישקין שנערך בזכרון יעקב. בכינוס התעוררה מחלוקת על זכותן של נשים להשתתף בארגון לבחור ולהיבחר בו. השקפות העולם השונות של המתדיינים היו כולן מעוגנות במסורת היהודית וכל המתדיינים, גם השוללים את זכותן להשתתף בהסתדרות הארצישראלית, הביעו הערכה רבה לנשים. בכנס הראשון נבחרה נציגות של כל יהודי ארץ ישראל כדי לשמש הנהגה, בהשתתפות של כשבעים נציגים מרחבי הארץ, מאנשי ירושלים, יפו, טבריה, מהיישובים הגדולים שכונו היישוב הישן שהיו הרוב ונציגי המושבות שכונו היישוב החדש. מנחם אוסישקין, ממנהיגי חובבי ציון, שתרם רבות לארגון האירוע, הציע כי גם נשים ישתתפו בהסתדרות הארצישראלית והעלה את הצעתו לפני מליאת האספה. הצעתו עוררה סערת רוחות, ובעקבותיה ניטש ויכוח סוער.
יחיאל מיכל פינס ניסח את הדברים בקצרה: "האישה היא חברה רק לבעלה, ואין היא יכולה להיות חברה בהסתדרות". המתנגדים דבקו בעמדה הגורסת כי השתתפותה של האישה מנוגדת לדת ולאורח החיים היהודי ואין היא נתונה כלל למיקוח. אחד מבין השוללים את זכותה של האישה להשתתף בהתאחדות נימק את דבריו מתוך הצגת המטרה הדתית כמטרה העליונה של יישוב ארץ-ישראל. "עלינו לחדש כוחותינו החומרים והרוחניים בארץ ישראל ואיך נשיג מטרתנו אם לא נשמור על חוקי תורתנו?". צימרינסקי עצמו צעק כשהחלו הצירים לעזוב את האולם - "הלזאת הובאו מירושלים הנה? איך יוכל לשאת פני שולחיו אם תקובל הצעה כזאת?". יהושע שטמפפר השתמש בביטוי הלטיני "Non possumus", שמשמעותו "איננו יכולים" וציין סירוב מטעמים דתיים.
ארבעים ושניים מתוך שבעים הצירים חתמו בזמן ההתכנסות על עצומה נגד מתן זכות בחירה לנשים. בהצבעה הפומבית על השאלה הזאת הרימו שלושים ושמונה צירים את ידם נגד מתן הזכות לנשים. שמונה עשר צירים הצביעו בעד מתן הזכות, היתר נמנעו. התוצאה הייתה חד-משמעית ואולם, מספר המתנגדים עלה רק במעט על מחצית הנוכחים. השוללים היו מבין אנשי ירושלים ואף מבין אנשי מושבות יהודה. המחייבים היו ברובם מקרב מושבות הגליל.
צימרינסקי היה בין מייסדי וחבר הנהלת לשכת של "בני ברית" בירושלים והיה כל ימיו מפעיליה. הלשכה הייתה הארגון הראשון בארץ שכל ישיבותיו התנהלו בעברית.
קורות חיים > אחרית דבר

במאורעות תרפ"ט נרצחו במוצא בתו בתיה חיה ובעלה אריה לייב מקלף, שתי בנותיהם מינה ורבקה ובנם אברהם משה. עד סוף ימיו סירב להיפרד מהתרבוש האדום שהקפיד לחבוש על ראשו מאז האסון, כאות מחאה נגד השלטון המנדטורי, בהסבירו: "בימי הטורקים לא הרגו את ילדי". נפטר בירושלים, ב-28 באוגוסט 1933, בן 75 במותו. הוא נקבר בצמוד לקבר בנו בהר הזיתים.
במלאת שלשים לפטירתו הוציא לאור פנחס גרייבסקי חוברת לזכרו בשם "צרור פרחים" וכן הקדיש לו דברי שבח בסדרת חוברות "החרש והמסגר בירושלים". בתו רבקה שרה הנציחה את שמו בקניית ספר תורה לבית הכנסת "בית יהודה" ומתפללי בית הכנסת הנציחו את שמו ופועלו על לוח הנצחה חרוט על שיש המותקן מעל פתח היציאה. נכדו, מרדכי מקלף, היה הרמטכ"ל השלישי של צה"ל.
לקריאה נוספת

פנחס מרדכי בן צבי גראייבסקי, החרש והמסגר בירושלים, הוצ"ל – דפוס ארץ ישראל, ירושלים, תר"ץ 1930.
פנחס מרדכי בן צבי גראייבסקי, צרור פרחים, בהוצאת ארגון ספריית חב"ד וארגון ספרים עבריים.
יהושע בן אריה, ירושלים החדשה בראשיתה, תשל"ט 1979.
גד פרומקין, דרך שופט בירושלים, תל אביב: דביר, תשט"ו 1955, עמ' 55
חללי בת עמי, פנחס גראייבסקי, ירושלים, תרפ"ט, 1929, בהוצאת ארגון ספריית חב"ד וארגון ספרים עבריים
יהושע בן אריה, עיר בראי התקופה, ירושלים החדשה בראשיתה, הוצאת יד יצחק בן-צבי, תשל"ט, 1979, עמ' 548
יחסי דרום אפריקה – פורטוגל

| יחסי דרום אפריקה – פורטוגל |
| --- | --- |
דרום אפריקה: פורטוגל


דרום אפריקה: פורטוגל
שטח (בקילומטר רבוע)
1,219,090: 92,090
אוכלוסייה
64,192,939: 10,421,898
תמ"ג (במיליוני דולרים)
377,782: 287,080
תמ"ג לנפש (בדולרים)
5,885: 27,546
משטר
רפובליקה: דמוקרטיה פרלמנטרית

משכן שגריר דרום אפריקה בליסבון
יחסי דרום אפריקה–פורטוגל הם היחסים הנוכחיים וההיסטוריים בין פורטוגל לדרום אפריקה.
דרום אפריקה מחזיקה בפורטוגל שגרירות בליסבון וקונסוליות כבוד בפורטו ובפונשל, מדיירה. פורטוגל מחזיקה בדרום אפריקה שגרירות בפרטוריה, קונסוליות-כלליות ביוהנסבורג וקייפטאון, וקונסוליות-כבוד בדרבן, פורט אליזבת וולקום (אנ')‏.
היסטוריה > תקופת התגליות

הפורטוגזים חקרו את חופי דרום אפריקה בסוף המאה ה-15, וטענו כי הם שלהם, באמצעות הקמת "פדראו" (צלב אבן גדול עליו סמל פורטוגל שהוצב במקום כחלק מתביעת אדמה). בארתולומיאו דיאש עשה זאת בשנת 1486, ואסקו דה גאמה רשם חזקה על כף התקווה הטובה בשנת 1497, בדרך להודו.
היסטוריה > אפרטהייד

לדרום אפריקה היו יחסים קרובים עם פורטוגל, במיוחד בתקופה שבה מוזמביק ואנגולה היו מושבות פורטוגזיות. דרום אפריקה תחת האפרטהייד נשלטה על ידי המפלגה הלאומית, שחלקה דעות משותפות עם משטר "המדינה החדשה" (אנ') האנטי-קומוניסטי של אנטוניו דה אוליביירה סלזאר בפורטוגל.
בעקבות החלטתה של בריטניה להעניק עצמאות למושבותיה באפריקה, חששה ממשלתו של הנדריק פרוורד כי המדינות הבלתי תלויות שזה עתה קמו, יפלו תחת השפעת ברית המועצות, ומשנת 1961 ואילך נערכו פגישות תכופות של דרום אפריקה ופורטוגל. פעילי מודיעין וכן ביקורים של פוליטיקאים בדרום אפריקה באנגולה ובמוזמביק בשליטה פורטוגזית.
הגירה

בראשית המאה ה-20 החל גל של מהגרים ממדיירה שמספרם גדל מאוד בעשורים שלאחר מלחמת העולם השנייה. מהגרים אלו, הקשורים באופן מסורתי לגננות ומסחר, מהווים את הקבוצה הגדולה ביותר בקהילה הפורטוגזית של דרום אפריקה.
ההגירה הגדולה ביותר של פורטוגזים לדרום אפריקה התרחשה כאשר אנגולה ומוזמביק נעשו עצמאיות בשנת 1975. בעוד שרוב הפורטוגזים משתי המושבות לשעבר התיישבו בפורטוגל או בברזיל, חלקם הורשו להיכנס לדרום אפריקה. מספרם של הפורטוגזים הדרום אפריקאים בשנת 2010 נאמד בכ-80,476.
כמו כן, מספר גדל והולך של דרום אפריקאים קונים נכסים בפורטוגל כדי להשיג מקום מגורים ולפרוש שם ולהיות מסוגלים לטייל באזור שנגן.
קשרי תעופה

טיסות ישירות בין המדינות לא מתקיימות מאז טאפ אייר פורטוגל סיימה את השירותים בין נמל התעופה ליסבון לנמל התעופה הבינלאומי או. אר. טאמבו בשנת 2011. סאות' אפריקן איירווייז, שגם הפסיקה את הטיסות בין המדינות, נהגה לטוס לרומא, אתונה ותל אביב דרך ליסבון, מכיוון שנאסר עליה להיכנס למרחב האווירי של מדינות אפריקה בשל מדיניות האפרטהייד שלה.
שתי חברות התעופה חברות כיום בסטאר אלייאנס, ומפעילות טיסות של שותפות קוד.
יחסי הודו – הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו

| יחסי הודו – הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו |
| --- | --- |
הודו: הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו


הודו: הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו
שטח (בקילומטר רבוע)
3,287,263: 2,344,858
אוכלוסייה
1,454,183,987: 110,161,917
תמ"ג (במיליוני דולרים)
3,549,919: 66,383
תמ"ג לנפש (בדולרים)
2,441: 603
משטר
רפובליקה פדרלית: ממשלת מעבר

יחסי הודו–הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו הם יחסי החוץ שבין הרפובליקה של הודו לבין הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו.
היסטוריה

הודו פתחה את שגרירותה בקינשאסה בשנת 1962, אחת מהמדינות הראשונות שהקימו משלחה דיפלומטית במדינה.
נשיא הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו, ז'וזף קבילה, ביקר בהודו על מנת להשתתף במסגרת הפורום הודו-אפריקה הראשון ב-8 עד 9 באפריל 2008. קבילה קיים מפגש דו-צדדי עם ראש ממשלת הודו, מאנמוהאן סינג.
כוחות שמירת השלום

זרוע הגורקה ההודית, שירתה במסגרת משלחת האו"ם לשמירת השלום ברפובליקה הדמוקרטית של קונגו בשנים 1960–1966. נכון לדצמבר 2016, כ-4,500 חיילים הודים, משקיפים צבאיים ואנשי משטרה פועלים ברחבי המדינה כחלק ממונסקו(אנ').
יחסים כלכליים > סיוע כלכלי

אזרחי הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו זכאים למלגות במסגרת ארגוני שיתוף פעולה כלכלי וטכני (ITEC) והמועצה ההודית לקשרי תרבות.
יחסים כלכליים > יחסי מסחר

בשנת 2016, ייצאה הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו להודו סחורה בשווי 58 מיליון דולר אמריקאי. נתחים גדולים מהסחורה הם עופרת נחושת, יהלומים, בושם צמחים, נחושת מזוקקת, קובלט, פולי קקאו, בטריות חשמליות וגרוטאות אלומיניום. לעומתה, הודו ייצאה לרפובליקה הדמוקרטית של קונגו סחורה בשווי 234 מיליון דולר אמריקאי. נתחים גדולים מהסחורה הם תרופות, דם אנושי, שנאים חשמליים, מכוניות, אופנועים, בשר בקר קפוא, מכסי פלסטיק, מוצרי טקסטיל ונפט מזוקק.
קהילות

ברפובליקה הדמוקרטית של קונגו קיימת קהילת ההודים הגדולה ביותר במרכז אפריקה. נכון לחודש דצמבר 2016, כ-9,000 אזרחים הודים ואנשים שמוצאם הודי מתגוררים במדינה. רוב ההודים במדינה מחזיקים אזרחות בריטית, קנדית, קנית וטנזנית. הקהילה ההודית עוסקת בעיקר במגזרי השירותים, העסקים, המסחר והתעשייה.
המהגרים ההודים ברפובליקה הדמוקרטית של קונגו מהגרים בעיקר ממדינת גוג'ראט, קרלה ומדינות שבדרום הודו (המהווים את קהילת המהגרים ההודית הגדולה ביותר). הקהילה ההודית הגדולה ביותר ברפובליקה הדמוקרטית בקונגו היא הקהילה האסמאעילית, המוערכת בכ- 2,000 תושבים.
ייצוג

הודו מיוצגת ברפובליקה הדמוקרטית של קונגו על ידי שגרירות שהיא מחזיקה בקינשאסה, בירת המדינה. כמו כן, הודו מחזיקה גם קונסוליה בלובומבאשי.
הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו מחזיקה שגרירות בניו דלהי.
יחסי הודו – הרפובליקה של קונגו

| יחסי הודו – הרפובליקה של קונגו |
| --- | --- |
הודו: הרפובליקה של קונגו


הודו: הרפובליקה של קונגו
שטח (בקילומטר רבוע)
3,287,263: 342,000
אוכלוסייה
1,454,183,987: 6,370,804
תמ"ג (במיליוני דולרים)
3,549,919: 15,321
תמ"ג לנפש (בדולרים)
2,441: 2,405
משטר
רפובליקה סוציאליסטית פדרלית: רפובליקה

שגריר הרפובליקה של קונגו אנדרה פו (מימין) מגיש את כתב האמנתו לנשיא הודו ראם נאת' קובינד, 2018
יחסי הודו–הרפובליקה של קונגו הם היחסים הבינלאומיים בין הודו לקונגו. קונגו מחזיקה שגרירות בניו דלהי. הודו פתחה שגרירות בברזוויל בנובמבר 2019.
היסטוריה

הודו וקונגו חתמו על פרוטוקול על התייעצויות משרד החוץ ב-17 במרץ 2010, והתייעצויות ראשונות נערכו בברזוויל ב-21 בינואר 2011. בין שתי המדינות התקיימו מספר ביקורים ברמת השרים.
הודו וקונגו היו בין 19 המדינות הראשונות שהצטרפו לברית השמש הבינלאומית, שהוצעה על ידי ראש הממשלה נרנדרה מודי, ב-15 בנובמבר 2016.
יחסי סחר

הודו הייתה המקור השלישי בגודלו לייבוא לקונגו בשנת 2015. הסחר הדו-צדדי בין הודו לקונגו הסתכם ב-368.28 מיליון דולר בשנים 2015–2016, ירידה מ-618.41 מיליון דולר מהשנה שקדמה לה. הודו ייצאה לקונגו סחורות בשווי 166.64 מיליון דולר, וייבאה 201.64 מיליון דולר בשנים 2015–2016. קונגו הייתה היצואנית האפריקאית הרביעית בגודלה להודו בשנת 2008.  הסחורות העיקריות שמייצאת הודו לקונגו הם אורז לא בסמטי, תה, משקאות חריפים ומשקאות, בדים, תרופות, מוצרי בשר, כלי בית מפלדה ואופניים. הסחורות העיקריות המיובאות על ידי הודו מקונגו הן עפרות מתכתיות, גרוטאות מתכת, כימיקלים אורגניים, פנינים, אבנים חצי יקרות, זרעי שמן ונפט.
ביוני 2010, חתמה בהארטי איירטל על עסקה לרכישת פעילות הסלולר של זאין ב-15 מדינות באפריקה, כולל קונגו, תמורת 8.97 מיליארד דולר, ברכישה השנייה בגודלה בהודו בחו"ל אחרי העסקה של Tata Steel בשווי 13 מיליארד דולר בקניית קורוס ב-2007. Bharti Airtel השלים את הרכישה ב-8 ביוני 2010. ב-5 בנובמבר 2013, איירטל התקשרה בהסכם לרכישת Warid Congo SA., החברה הבת של קונגו של קבוצת Warid, תמורת 70–80 מיליון דולר. העסקה הפכה את איירטל למפעילת הרשת הסלולרית הגדולה בקונגו עם 2.6 מיליון לקוחות בזמן הרכישה.   אשוק ליילנד קיבל חוזה לאספקת 200 אוטובוסים לממשלת קונגו.
קונגו הייתה "מדינת המוקד" בכנס CII-EXIM Bank ה-10 בנושא שותפות פרויקט הודו–אפריקה בניו דלהי במרץ 2014. שר התעשייה של קונגו איזידור מבואה השתתף באירוע ונשא דברים בפני הנציגים. Mvouba הצהיר כי הממשלה והתעשייה ההודית כבר השתתפו בפרויקטים של חשמול כפרי, תחבורה עירונית ובקרת איכות מזון, כמו גם במגזרים כמו מלט ותרופות בקונגו. הוא דחק בחברות הודיות "לשותפות לממשלת הרפובליקה של קונגו בהמרת היתרון היחסי של המדינה במגזרים שונים לחוזקות תחרותיות" ולעזור למדינה להפוך לכלכלה מתפתחת עד 2025.
סיוע זר

ממשלת קונגו חתמה על הסכם קו אשראי (LOC) בשווי 70 מיליון דולר ב-19 בדצמבר 2011, למימון פרויקט חשמול כפרי. הודו הרחיבה LOC של 89.9 מיליון דולר ב-2014 לפיתוח מערכות תחבורה בברזוויל ו-Pointe Noire. הודו הרחיבה LOC נוסף בשווי 55 מיליון דולר באותה שנה עבור בניית מפעל צמנט מבוסס כבשן סיבובי בגודל 600 טפ"ד.
הודו תרמה תרופות בשווי 200,000 דולר ב-2010 לקונגו, ו-500,000 דולר כסיוע הומניטרי וסיוע באסון לקורבנות הפיצוץ במחסן נשק בקונגו ב-4 במרץ 2012. הודו הטמיעה את פרויקט הרשת האלקטרונית הפאן אפריקאית בקונגו. במסגרת הפרויקט הוקמו בברזוויל צמתי קישוריות ל- Tele-education, Tele-medicine ו-VVIP. בפסגת הפורום השנייה של הודו אפריקה, הודו הציעה להקים פארק טכנולוגיה כפרית (RTP), מעבדה לבדיקת מזון (FTL), מרכז ייצור זרעים בהצטיינות הדגמה חקלאית (ASPDC), ומרכז להדרכה בשפה האנגלית (CELT) בקונגו. ממשלת קונגו הביעה עניין בכל המתקנים, מלבד הפארק הטכנולוגי הכפרי.
אזרחי קונגו זכאים למלגות במסגרת התוכנית ההודית לשיתוף פעולה טכני וכלכלי והמועצה ההודית ליחסי תרבות .  כמה פקידים מקונגו קיבלו גם תוכניות הכשרה במסגרת ה-AIFS.
הודים בקונגו

נכון לדצמבר 2016, כ-300 הודים מתגוררים בקונגו. הם עוסקים בעיקר במסחר ובמגזר השירותים.
יחסי הודו – מזרח טימור

| יחסי הודו – מזרח טימור |
| --- | --- |
הודו: מזרח טימור


הודו: מזרח טימור
שטח (בקילומטר רבוע)
3,287,263: 14,874
אוכלוסייה
1,454,183,987: 1,405,123
תמ"ג (במיליוני דולרים)
3,549,919: 2,243
תמ"ג לנפש (בדולרים)
2,441: 1,596
משטר
רפובליקה סוציאליסטית פדרלית: רפובליקה

יחסי הודו—מזרח טימור הם יחסי החוץ בין מזרח טימור להודו. הודו מיוצגת במזרח טימור באמצעות שגרירותה בג'קרטה, אינדונזיה.  למזרח טימור אין נציגות דיפלומטית בהודו.
היסטוריה

היחסים בין מזרח טימור להודו מתוארכים לעת החדשה המוקדמת. סוחרים הודים נסעו לאי בחיפוש אחר אלגום.  קשרי הסחר גברו לאחר הקולוניזציה הפורטוגלית של מזרח טימור וחלקים מהודו.  הפורטוגזים הקימו מרכזי מצב שונים בהודו כדי לבצע סחר זה, וכל שטחי פורטוגל באסיה - כולל מזרח טימור - נשלטו על ידי המשנה הפורטוגזי בגואה. מיסיונרים מגואה שעברו הכשרה פורטוגזית הגיעו למזרח טימור בתחילת המאה ה-17,  והיו בעלי השפעה בהפצת הקתוליות במדינה. הודים גם נסעו למזרח טימור כדי לשרת כחיילים, פקידים קולוניאליים ומיסיונרים. כמה הודים הגיעו למזרח טימור בסוף המאה ה-19 כמהגרי עבודה. קהילה קטנה של אזרחים טימוריים ממוצא גואה מתחקה אחר מורשתם לדורות הקודמים של המהגרים.
הודו הייתה המדינה השנייה שהכירה בעצמאות מזרח טימור. שר המדינה לענייני חוץ, עומר עבדאללה הוביל משלחת בכירה שייצגה את הודו בחגיגות יום העצמאות של מזרח טימור במאי 2002.  עבדאללה הציג מכתבי ברכה מנשיא הודו, ראש הממשלה אטאל ביהארי ואג'פאיי ושר החוץ. היחסים הדיפלומטיים בין שתי המדינות כוננו רשמית ב-24 בינואר 2003. בעצרת הכללית של האו"ם בשנת 2003, ראש ממשלת מזרח טימור, מארי אלקטירי, הכריז על תמיכת ארצו במועמדותה של הודו למושב קבוע במועצת הביטחון של האו"ם.
הדיפלומטים ההודיים קמלש שארמה ואטול חאר שימשו כנציגים המיוחדים של המזכיר הכללי (SRSG) במזרח טימור עד 2004  ו-2009  בהתאמה. ה-DPR של הודו בניו יורק היה חבר בצוות שמונה במועצת הביטחון של האו"ם שביקר במזרח טימור בנובמבר כדי להעריך את המצב בשטח ולבקש משוב מכל הצדדים לגבי נסיגת המשימה המשולבת של האו"ם במזרח טימור (UNMIT‏) והמצב במדינה לאחר הנסיגה.
מזרח טימור הצביעה בעד מועמדותה של הודו למושב לא קבוע במהלך 2011—2012. המדינה גם תמכה בבחירתו של Poonam Khetrapal Singh לתפקיד המנהל האזורי, משרד אזורי דרום מזרח אסיה (SEARO)‏,  ארגון הבריאות העולמי, בספטמבר 2013. מזרח טימור הייתה שותפה להחלטה שהגישה הודו בעצרת הכללית של האו"ם בינואר 2015, להכריז על ה-21 ביוני כיום היוגה הבינלאומי.
התקיימו מספר ביקורים רמי דרג בין פקידי שתי המדינות. סגנית שרת הבריאות של מזרח טימור, נטליה ד. אראוג'ו, ביקרה בדלהי כדי להשתתף ב'וועידה הבינלאומית לרפואה מסורתית למדינות דרום מזרח אסיה' בפברואר 2013, והיא הפקיד הממשלתי הראשון של מזרח טימור שביקר בהודו. שרת האוצר אמיליה פירס ביקרה בהודו במאי 2013 כדי להשתתף בישיבת מושלי ה-ADB‏. הרנאני קואלו היה שר החוץ של מזרח טימור הראשון שביקר בהודו. הוא הגיע לביקור בן יומיים ב-27—29 במרץ 2016 ונפגש עם שרת החוץ סושמה סוואראג', שר המדינה לענייני חוץ ויג'אי קומאר סינג ושר הבריאות ורווחת המשפחה.
יחסי סחר

הסחר הדו-צדדי בין מזרח טימור להודו הסתכם ב-3.45 מיליון דולר בשנים 2015–2016,  ירידה של 3% מהתקציב הקודם. הודו ייצאה סחורות בשווי 3.42 מיליון דולר למזרח טימור, וייבאה בשווי 30,000 דולר. הסחורות העיקריות שמייצאת הודו למזרח טימור הן תרופות, פלסטיק ומכונות חשמליות. הסחורה העיקרית המיובאת על ידי הודו ממזרח טימור היא מוצרים כימיים.
משלחת העסקים ההודית הראשונה אי פעם למזרח טימור ביקרה במדינה באוקטובר 2014, בראשות שגריר הודו באינדונזיה. הודו מספקת למזרח טימור גישה חד-צדדית לשוק פטורות ממכס (DFTP) לייצוא סחורות ושירותים.
כמה חברות הודיות ביצעו השקעות בתעשיית הנפט והגז של מזרח טימור. הם פעילים בחיפושי נפט וגז מול חופי מזרח טימור. Reliance Petroleum קיבלה את הזכויות לחקור נפט בשני בלוקים (EEZ ו-JPDA) בשנת 2006 מול חופי מזרח טימור. ‏Reliance Petroleum החלה בחיפושי גז בים טימור בסוף 2010.  מוסד המיקרו-מימון ההודי BASIX סיפק סיוע טכני למוסד המיקרו-מימון הטימורי Tuba Rai Metin.‏
טאטא מוטורס סיפקה 400 כלי רכב לשימוש משטרת טימור וסוכנויות ממשלתיות אחרות בשנת 2006.
יחסי תרבות

נכון לדצמבר 2016, כ-25 הודים מועסקים כיועצים במשרדים השונים, בסוכנויות האו"ם ובתורמים בינלאומיים שבסיסם במזרח טימור. ישנם גם כמה יזמים הודים, ואחרים העוסקים במסחר ובעסקי המסעדנות. יש קהילה קטנה של אזרחים טימוריים ממוצא גואה במזרח טימור. חלק מחברי הקהילה השיגו בולטות במדינה כמו שר ההגנה לשעבר, רוקי רודריגס. מנואל לונגווינהוס היה תובע כללי והמנתח הראשון אי פעם במזרח טימור.
כמה סטודנטים מזרח טימוריים לומדים במוסדות החינוך של האב מולר במנגלור, קרנאטקה.
סיוע זר

מרכז טכנולוגיות קנה ובמבוק היושב באסאם (CBTC) שימש כשותף טכני לפרויקט להקמת מרכז לפיתוח והדגמה של מיומנויות במבוק במזרח טימור, שהחל בתחילה על ידי הארגון לפיתוח תעשייתי של האו"ם (UNIDO) באוקטובר 2004. הפרויקט בסך מיליון דולר נועד לבסס את הבמבוק כמגזר חשוב במזרח טימור, והושלם במאי 2012.
ממשלת הודו אישרה באוקטובר 2008 מענק בסיוע לפרויקטי תשתית במזרח טימור. שגרירות הודו בג'קרטה תרמה 100,000 דולר למזרח טימור במרץ 2010. במרץ 2014 הציעה הודו להקים מרכז מצוינות בטכנולוגיית מידע (CEIT) במזרח טימור.  הודו תרמה למשרד הבריאות של מזרח טימור בינואר 2016 יחידת אמבולנס מאובזרת שיכולה לשמש כבית ניתוח נייד, במימון בעלות של 71,0000 דולר על ידי משרד החוץ ההודי, למשרד הבריאות של מזרח טימור.
IBSA תספק מימון לפרויקט "שימור חקלאות, פרמקלצ'ר וניהול דיג בר קיימא: שיפור אבטחת המזון והתזונה והפחתת אסון הסיכון ב-TL" שפותח על ידי FAO ושני ארגונים לא ממשלתיים.
אזרחי מזרח טימור זכאים למלגות במסגרת התוכנית ההודית לשיתוף פעולה טכני וכלכלי, המועצה ההודית ליחסי תרבות,  ותוכנית המלגות התרבותית הכללית (GCSS). דיפלומטים מזרח טימוריים השתתפו גם בקורס המקצועי לדיפלומטים זרים (PCFD) שאורגן על ידי מכון שירות החוץ של משרד החוץ. הודו גם סיפקה הכשרה לנשים במזרח טימור בשיתוף עם הסוכנות לפיתוח מזרח טימור.
ז'לובין

ז'לובין (בבלארוסית: Жло́бін, ברוסית: Жло́бин, בפולנית: Žlobin) היא עיר במחוז הומל שבבלארוס, על גדת נהר דניפר, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית.
תולדות היישוב

ז'לובין נזכרת לראשונה בתחילת המאה ה-16. בחלוקת פולין השנייה בשנת 1793 נכללה העיר בתחום האימפריה הרוסית. בשנת 1880 פרצה דליקה גדולה בעיר, אשר כילתה את כל בתי הכנסת בה.
יהודי ז'לובין

טרם מלחמת העולם השנייה חיו בעיר כ-3,700 יהודים, כחמישית מכלל תושביה. בתקופה הסובייטית פעל בעיר בית ספר יידי.
ב-14 באוגוסט 1941, במהלך מבצע ברברוסה, נכבשה העיר בידי הגרמנים, ואלו הטילו עד מהרה גזירות שונות על יהודיה. בהמשך, רוכזו יהודי העיר בשני גטאות שהוקמו בה.
בכ"ה בניסן ה'תש"ב, 12 באפריל 1942 נרצחו כ-1,200 היהודים שנותרו בעיר ליד הכפר הסמוך לבדווקה.
בית כנסת בעיר, ראשית המאה ה-20
יוהאן הורוואט

יוהאן הורוואט (בגרמנית: Johann Horvath; ‏20 במאי 1903 - 30 ביולי 1968) היה כדורגלן אוסטרי, ששיחק בעמדת החלוץ ימני.
ביוגרפיה

הורוואט נולד ב-20 במאי 1903 באוסטריה-הונגריה. כאחד מחלוצי אוסטריה המוכרים של שנות ה-20 של המאה העשרים, הוא שיחק בכמה קבוצות מהעיר וינה. במהלך רוב הקריירה שיחק בזימרינגר אך גם שיחק בראפיד וינה עימה זכה פעמיים בליגה ובגביע אחד, וגם הגיעה איתה לשני גמרי גביע מיטרופה בשנים 1927 ו-1928 שאת שניהם הפסידו.
בנבחרת האוסטרית ערך הורוואט את משחקו הראשון נגד גרמניה בינואר 1924, בו גם כבש את שערו הראשון. האוסטרים העפילו למונדיאל 1934 בזכות ניצחון 1–6 על בולגריה כשהורוואט כבש שלושה מהם. בטורניר עצמו כבש שער נגד הונגריה ברבע הגמר ובחצי נבחרתו סיימה את דרכה לאחר הפסד לאיטליה. הוא הספיק לכבוש שער נוסף בהפסד לגרמניה במשחק על המקום השלישי. משחקו האחרון היה באוקטובר 1934 נגד הונגריה. בסך הכל ערך הורוואט 46 הופעות וכבש 29 שערים עבור נבחרתו, נתון הנציב אותו כיום במקום השלישי בטבלת הכובשים שלה בכל הזמנים.
תארים

אליפות אוסטריה (2): 1929, 1930
הגביע האוסטרי: 1929
מקום רביעי בגביע העולם: 1934
הרי הגעש של העשור

גלראס, קולומביה
הרי הגעש של העשור (באנגלית: "Decade Volcanoes") הם 16 הרי געש שהוכרזו ב-1991 על ידי האגודה הבינלאומית לוולקנולוגיה ולכימיה של פנים כדור הארץ (International Association of Volcanology and Chemistry of the Earth's Interior, בראשי תיבות IAVCEI) כראויים למחקר מיוחד בשל היסטורית ההתפרצויות הגעשיות הנרחבות וההרסניות שלהם וקרבתם לאזורים מאוכלסים. מיזם הרי הגעש של העשור עודד מחקרים על הרי געש אלו ופעילויות להגברת ערנות הציבור לגביהם במטרה להגיע להבנה טובה יותר של הרי הגעש והסכנות שהם מהווים, ובכך לצמצם מחומרת אסונות הטבע.
השם "הרי הגעש של העשור" ניתן למיזם משום שהוא הוחל במסגרת "העשור הבינלאומי להפחתת אסונות הטבע" (International Decade for Natural Disaster Reduction) ביוזמת ובמימון האו"ם, בעקבות החלטה מספר 44/236 של העצרת הכללית של האומות המאוחדות.
הר געש הוגדר כהר געש של העשור אם אופי פעילותו היווה מקור ליותר מסכנה געשית אחת (תושבים המתגוררים בסמוך להרי הגעש של העשור עלולים לחוות נפילת טפרה, זרמים פירוקלסטיים, קילוחי לבה, להארים, חוסר יציבות של ההר והתמוטטות כיפת לבה); אם התרחשה בו בתקופה האחרונה פעילות גאולוגית; אם הוא שוכן באזור מאוכלס (התפרצות של כל אחד מהרי הגעש של העשור עלולה לסכן עשרות אלפי או מאות אלפי תושבים, ומשום כך חיוני להפחית את סיכוני ההתפרצות של הרי געש אלו); אם הוא נגיש פיזית ופוליטית על מנת לבצע בו מחקרים; ואם קיים סיוע מקומי לעבודת המחקר.
מטרות המחקר

הגישה הכללית במיזמים של הרי הגעש של העשור הייתה לכנס סדנת תכנון, לזהות את החולשות והחוזקות של האמצעים להפחתת הסיכון בכל אחד מהרי הגעש, ולתכנן כיצד לטפל בחולשות שזוהו. אחד הקשיים שנתגלעו בהפחתת הסיכונים של הרי הגעש היה כיצד להבטיח שתהיה תקשורת מלאה בין המדענים מצד אחד ואלו שיפעילו את האמצעים להפחתת הסיכונים מצד שני. תוכנית הרי הגעש של העשור ניסתה לטפל בקושי זה בכך שהובטח ששתי הקבוצות תהיינה מיוצגות בצורה שווה בסדנאות של מיזם הרי הגעש של העשור.
הבעיות במימוש > מימון

הציפיות שהמימון למיזמי הר הגעש של העשור יגיעו מהאו"ם נכזבו, ולפיכך היה צורך לחפש מימון ממקורות מגוונים אחרים. לדוגמה, גופי מדע והגנה אזרחית במקסיקו מימנו את עבודת המחקר בהר הגעש קולימה, בעיקר עבור מדענים מקסיקנים, אבל גם עבור קומץ עמיתים זרים; תוכניות דו-צדדיות, אינדונזיות-צרפתיות ואינדנזיות-גרמניות מימנו מחקר בהר מראפי; והאיחוד האירופי מימן רבים מהמחקרים שהתבצעו על הרי הגעש באירופה.
פעילות אחת במיוחד לא זכתה למימון - משום שהיא בדרך כלל אסורה על פי חוקי המדינות או כללי המימון הדו-צדדיים - והיא חילופי מדענים ואחראים על ההגנה האזרחית בין מיזמי הר הגעש של העשור של מדינות מתפתחות, לדוגמה בין הפיליפינים לאינדונזיה, או בין מקסיקו, גואטמלה וקולומביה. עובדה זו פגעה במיוחד במיזם משום שמדענים ובעלי תפקידים בהגנה האזרחית של מדינות מתפתחות יכלו לרכוש ידע רלוונטי לארצם מניסיונם של עמיתיהם מארצות מתפתחות יותר מאשר ניסיונם של עמיתים מארצות מפותחות. בנוסף לכך, בעלי תפקידים בהגנה אזרחית ממדינה אחרת שחוו משברים הקשורים לטיפול בהתפרצויות געשיות נחשבים אמינים הרבה יותר בעיני עמיתיהם מאשר מדענים מקומיים או זרים.
המחסור במימון למחקר של הרי הגעש גרמו לתוכנית להתחרות על המשאבים המוגבלים עם תוכניות אחרות של האגודה הבינלאומית לוולקנולוגיה או של ארגוני מדע אחרים.
הבעיות במימוש > אזורי עימות

חלק מהרי הגעש מצויים באזורי לחימה. מלחמת האזרחים בגואטמלה השפיעה על מחקר הר הגעש סנטה מריה עד שהוכרזה הפסקת אש ב-1996, ומלחמת האזרחים הנמשכת ברפובליקה הדמוקרטית של קונגו עצרה מחקרים בהר הגעש ניאראגונגו.
הבעיות במימוש > ביקורת על רשימת הרי הגעש שנבחרה

יש הטוענים כי הרי הגעש שברשימה נבחרו מסיבות פוליטיות, וכי העובדה שהמדינות היחידות ברשימה שבשטחן כלולים שני הרי געש הן ארצות הברית, יפן ורוסיה, מעידה על ההשפעה הכלכלית והמדינית של מדינות אלו. תמיכה בטענה זו היא העובדה שיש ברשימה ארבעה הרי געש השייכים למדינות אירופיות. תמיהה מיוחדת היוותה הבחירה בהר הגעש אולאוון בפפואה גינאה החדשה, שאין בקרבתו מרכזי אוכלוסייה גדולים, ושהסיכון הפוטנציאלי ממנו נמוך בשל ההתפרצויות המרובות שלו שמונעות התיישבויות קרובות אליו מחד ומצמצמות את הסיכון להצטברות התפרצות גדולה מאידך.
הישגים

מאז שתוכנית הר הגעש של העשור החלה הושגו מספר הצלחות בניבוי של אירועים געשיים ובהפחתת מקרי האסון. אחת ההצלחות הבולטות הייתה הסטת קילוח הלבה בהר הגעש אטנה ב-1992. הקילוח איים על העיירה זפרנה (Zafferana), ופרץ כמה מחסומים שהונחו במאונך לכיוון זרימתו במורד העמק. מדענים ואנשי ההגנה האזרחית החליטו לסכור את הקילוח במקום גבוה יותר באמצעות הטלת גושי בטון גדולים דרך הצוהר של צינור הלבה שהזין את הקילוח. עקב כך נבלם הקילוח מרחק קצר לפני זפרנה.
התוכנית שיפרה בצורה משמעותית את הידע על הרי הגעש של העשור, שחלקם כמעט שלא נחקרו לפני שנוספו לתוכנית. התוכנית ביססה את היסטוריית ההתפרצויות של הר הגעש גלראס באופן ניכר, ובהר הגעש טאאל הוברר חלקם של המים בהתפרצויות המתפוצצות של ההר.
אמצעים שננקטו לצמצם סיכונים שעלולים להתחולל בהתפרצויות עתידיות כוללים חוק חדש שנחקק באזור הר ריינייר המחייב ביצוע של הערכה של סכנות גאולוגיות לפני כל בנייה חדשה, הגבלה על הקמת בנייני מגורים גבוהים באזור הקלדרה של הר הגעש טאאל, ופיתוח של תוכניות פינוי עבור האזורים בנאפולי שעלולים להיות מושפעים במקרה של התפרצות של הווזוב.