stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יאקאב שלגו
קורות חייו

יעקב וייס נולד במשפחה יהודית כבנם של מנו וייס ושל יוליאנה רוט. הוא השלים את לימודי הרפואה שלו בעיר הולדתו פשט, באוניברסיטת וינה ובאוניברסיטת גטינגן. ב-1874 הוסמך לדוקטור לרפואה בווינה. לאחר מכן עבד שנה אחת במחלקה הפסיכיאטרית של בית החולים הציבורי בווינה כרופא משנה, ולאחר מכן במשך ארבע שנים כמתמחה במרפאה הפסיכיאטרית של מקסימיליאן ליידסדורף (אנ'). בשנת 1879 קיבל תפקיד הוראה באוניברסיטה פרטית בפסיכיאטריה בווינה. בשנים 1880–1882 היה הרופא הראשי של בית החולים הפרטי לחולי נפש וילהלם סווטלין (אנ'). ב-1884 הוא מונה לרופא הראשי בבית החולים הפסיכיאטרי הארצי בליפוטמזה (הו'). בשנת 1890 הוסמך כמרצה גם באוניברסיטת בודפשט. הוא נחשב לאחד מחלוצי הפסיכיאטריה המשפטית בהונגריה.
הוא היה חבר:
במועצה הלאומית הרפואית לבריאות הציבור
באגודה הרפואית המלכותית של בודפשט
ב-Société royale de médecine mentale de Belgique
ב-Société Médico-Psychologique בפריז
באגודות מדעיות נוספות
הוא כתב ערכים ללקסיקון פאלאס הגדול. מאמריו ומחקריו פורסמו בהונגרית, בגרמנית ובצרפתית בכתבי עת רפואיים מקומיים וזרים.
חייו הפרטיים

אשתו הייתה גבריאלה זינגר (1856–1915),איתה התחתן ב-1879 בווינה בבית הכנסת הגדול.
ילדיו:
פרנץ ג'רג' שלגו (1883–1887)
מרגיט שלגו (1887–?). בעלה היה נאנדור בלאנקנברג (1884–?) היה מהנדס ראשי.
ליליה גאורגינה שלגו (1890–?). בעלה היה מור הולאן (הרצפלד) (1878–?) היה מהנדס מכונות.
עבודותיו העיקריות

Werth und Bedeutung der Reformbestrebungen in der Psychiatrie (Stuttgart, 1877)
Die cerebralen Grundzustände des Psychosen (Stuttgart, 1877)
Reformbestreben der Klassifikation der Psychosen (Stuttgart, 1881)
Kétes elmeállapotok a törvényszék előtt (Budapest, 1883., Magyar Jogászegyleti Értekezések. X. 1., 10. és Klinikai füzetek III. évfolyam)
Az elmekórtan tankönyve (Budapest, 1890., 2. javított és bővített kiadás. Budapest, 1899.)
Az anthropológiai jelek értéke az elmekórtanban (Budapest, 1895)
A gyermekkorban levő bűnösök (Budapest, 1896., Fekete Gyulával közösen)
A szeszmérgezés és nehéz kórság kórtani viszonya (Budapest, 1899., Különnyomat a Gyógyászatból)
Tébolydai balesetek és szerencsétlenségek (Budapest, 1900., Különnyomat a Gyógyászatból)
Az elmebetegség elmekórtani fogalma (Budapest, 1900., Különnyomat a Gyógyászatból)
Az elmebetegségek prophylaxisa (Budapest, 1903., A budapesti Orvosi Ujság tudományos Közleményei)
A szellemi élet hygiéniája (Budapest, 1905)
Az alkoholizmus társadalmi jelentősége (Budapest, 1917)
לקריאה נוספת

אנדראש גרגיי: לקסיקון של רופאים יהודים הונגרים מפורסמים ומצטיינים. בודפשט, הוצאת מכבי, 2001
Magyar életrajzi lexikon I–IV (לקסיקון ביוגרפי הונגרי. עורכת ראשית אגנש קניירש}
לקסיקון יהודי הונגרי. 1929. עורך פטר אויווארי. גישה מקוונת
יוז'ף בוקור (עורך). הלקסיקון הגדול של פאלאס . Arcanum: FolioNET (1893–1897, 1998). ISBN 963 85923 2 X
יוז'ף סיניאי:חייהם ויצירותיהם של סופרים הונגרים. גישה מקוונת
ראו גם

Magyar orvoséletrajzi lexikon. Összeáll. Kapronczay Károly–Közrem. Tóth Magda. Budapest: Mundus Magyar Egyetemi Kiadó. 2004. ISBN 963-950-132-8 (לקסיקון ביוגרפי של רופאים הונגרים)
הערות שוליים

↑  Az engedélyt tartalmazó BM rendelet száma/évszáma: 13783/1885. Forrás: Névváltoztatási kimutatások 1885. év 12. oldal 2. sor
↑  "Halotti bejegyzése a Budapest V. kerületi polgári halotti akv. 354/1918. folyószáma alatt". נבדק ב-2020-06-16.
↑  Dr. Salgó Jakab meghalt (1918. június 30.) Világ, 9. évfolyam, 150. szám
↑  "Házasságkötési bejegyzése a bécsi (belvárosi) izraelita hitközség házassági akv. 807/1879. folyószáma alatt". נבדק ב-2020-06-16.
↑  "Salgó Margit házasságkötési bejegyzése a Budapest V. kerületi polgári házassági akv. 72/1914. folyószáma alatt". נבדק ב-2020-06-16.
↑  "Salgó Lilia házasságkötési bejegyzése a Budapest V. kerületi polgári házassági akv. 362/1914. folyószáma alatt". נבדק ב-2020-06-16.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb17794600t (data)  GND: 143217054  ISNI: 0000 0000 3672 8520  LCCN: n2008013791  NKC: xx0204422  VIAF: 68398061   WorldCat (עם VIAF): 68398061 
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "יאקאב שלגו".
ז'אן-לואי לה לוטר

| --- | --- |

 לידה:  26 בספטמבר 1709 מורלה, צרפת 
 פטירה:  30 בספטמבר 1772 (בגיל 63) נאנט, צרפת 
 מדינה:  צרפת 
 השקפה דתית:  הכנסייה הקתולית 
 חתימה:   
 
ז'אן-לואי לה לוטר (בצרפתית: Jean-Louis Le Loutre; ‏26 בספטמבר 1709 – 30 בספטמבר 1772) היה כומר קתולי ומיסיונר. מנהיג הכוחות הצרפתיים באקדיה, ומנהיג מיליציות המי'קמאק (Mi'kmaq) במהלך מלחמת המלך ג'ורג' ומלחמת האב לה לוטר. חלק מהמאבק במאה השמונה עשרה נגד הבריטים באזור אקדיה (נובה סקוטיה של ימינו וניו ברונזוויק).
רקע היסטורי

נובה סקוטיה הייתה תחת השלטון הבריטי מאז הסכם אוטרכט ב-1713 הבריטים ישבו בעיקר בעיר הבירה אנאפוליס רויאל, בעוד תושבים אקדיים וילידים אנשי מיקמאק כבשו את שאר האזור. איל רויאל (ימינו האי בריטון קייפ) נשאר תחת שליטה צרפתית, על פי הסכם אוטרכט, וגם חלק יבשתי של אקדיה (בימינו נובה סקוטיה וניו ברונזוויק) היה בריטי ונתון במחלוקת עם הצרפתים.
בשנת 1738, לא הייתה לצרפתים נוכחות צבאית רשמית בנובה סקוטיה מכיוון שהם פונו בשנת 1713. האקדים סירבו לחתום על שבועת נאמנות לכתר הבריטי מאז התבוסה בפורט-רויאל בשנת 1710, והמתיישבים לא הצליחו לסייע למאמצים הצרפתים לכבוש מחדש את נובה סקוטיה ללא תמיכה צבאית צרפתית.
חייו

לה לוטר נולד ב-1709 לז'אן-מוריס לה לוטר דספרס, יצרן נייר, וקתרין הוט, בתו של יצרן הנייר, בקהילה של סנט-מתיו ברטני, צרפת. בשנת 1730, לה לוטר הצעיר נכנס לסמינר קתולי בפריז לאחר ששני הוריו נפטרו. לאחר סיום הכשרתו עבר לה לוטר ב-1737 לסמינר שיועד להכשיר מיסיונרים לעבודה מחוץ לצרפת, מכיוון שהתכוון לשרת את הכנסייה בארצות זרות. רוב הכמרים שהיו קשורים לחברת הנציגויות הזרות בפריז, הוצבו במיסיונים באסיה, במיוחד במהלך המאה התשע עשרה. על לה לוטר הוטלה שליחות במזרח קנדה בין אנשי המיקמאק, לה לוטר הגיע לנובה סקוטיה בשנת 1738.
חייו > איל רויאל

זמן קצר לאחר ההסמכה, הפליג לה לוטרה לאקדיה והגיעה ללואיסבורג, איל-רויאל, צרפת החדשה בסתיו 1737. הוא שהה כשנה במלאגאטש, איל-רויאל (הידועה בשם מריגומיש, נובה סקוטיה), ועבד עם המיסיונר פייר מילארד כדי ללמוד את שפת המיקמאק. על לה לוטר הוטל להחליף את דה סנט-וינסנט, במשימה בסיינט-אן בשובנאקאדי. הוא עזב את סיינט-אן ב-22 בספטמבר 1738 תפקידיו כללו את המשימות הצרפתיות בכמה יישובים. אף על פי שלה לוטר לא הציג את עצמו תחילה באנאפוליס רויאל, בסך הכל, היחסים של לה לוטר עם הרשויות הבריטיות היו טובים.
חייו > מלחמת המלך ג'ורג'

כיבוש אקדיה בידי בריטניה החלה עם לכידת בירת המחוז, פורט רויאל, בשנת 1710. באמנת אוטרכט משנת 1713, צרפת נתנה רשמית את אקדיה לבריטניה. עם זאת, היו חילוקי דעות ביחס לגבולות המחוז, וכמה אקדים גם התנגדו לשלטון הבריטי. עם התגברות המלחמה המחודשת ב-1744, ניסחו מנהיגי צרפת החדשה תוכניות להחזיר לעצמה את מה שהבריטים כינו נובה סקוטיה עם תקיפה על הבירה, שהבריטים שינו לה את השם לאנאפוליס רויאל.
במהלך מלחמת המלך ג'ורג', נבחנה הנייטרליות של לה לוטר ושל האקדים. בסוף המלחמה הסיקו מרבית הפקידים הבריטים כי האקדים ולה לוטר תמכו בעמדה הצרפתית. ייתכן כי לה לוטר היה מעורב בשתי פשיטות על הבריטים באנאפוליס רויאל. המצור הראשון על פורט אן נערך ביולי 1744 אך הסתיים לאחר ארבעה ימים עקב כישלון התמיכה הצרפתית.
ניסיון שני, בחודש ספטמבר, תואם על ידי פרנסואה דופונט דויוויאר. ללא כלי נשק מתאימים, דויוויאר יכול היה להתקדם מעט מאוד. בראשית הקיץ בנובה סקוטיה, סגן המושל פול מסקרן, כתב למושל מסצ'וסטס ויליאם שירלי בקשת לסיוע צבאי. יחידה צבאית בריטית הגיעה בסוף ספטמבר, כדי לחזק את חיל המצב. ההתקפות של תומכי צרפת בעיקר אנשי שבט המיקמאק היו בלתי יעילות, והם נסוגו חזרה לגראן פרי בתחילת אוקטובר. אחרי שתי ההתקפות על אנאפוליס רויאל, מושל מסצ'וסטס ויליאם שירלי הגביל את תנועת השבטים התומכים בצרפתים.
בשנה שלאחר מכן, נפלה מצודת לואיסבורג הצרפתית לאחר התקפה של כוח אנגלי מניו אינגלנד. לאחר כיבוש לואיסבורג ניסו הבריטים לפתות את לה לוטר לבוא לשם לביטחונו, אך הוא בחר לנסוע לקוויבק כדי להתייעץ עם הרשויות. הצרפתים הפכו את לה לוטר לאיש הקשר שלהם עם המיקמאק, שכבר היו במצב מלחמה עם הבריטים לאורך הגבול. כך יכולה הייתה ממשלת צרפת לתאם פעולות עם מיליציית מיקמאק באקדיה.
חייו > משלחת דוק ד'אנוויל

עוד ניסיון לכיבוש את אנאפוליס רויאל אורגן על ידי ז'אן-בטיסט ניקולא רוש דה ראמזי ב-1746. לאחר כיבוש לואיסבורג על ידי הבריטים, לה לוטר הפך לאיש הקשר בין המתיישבים באקדיה ומשלחות צרפתיות. הרשויות הצרפתיות הנחו אותו לקבל את המשלחת בנמל הליפקס (של ימינו, נובה סקוטיה). לה לוטר היה למעשה האדם היחיד שידע את אותות הזיהוי של ספינות הצי. הוא היה צריך לתאם את פעולות הכוח הימי עם אלה של צבא ראמזי, שנשלח לכבוש מחדש את אקדיה על ידי לכידת אנאפוליס רויאל בתחילת יוני 1746. רמזי ואנשיו הגיעו לביובאסין (ליד אמהרסט של ימינו, נובה סקוטיה) ביולי. כאשר רק שתי פריגטות מהשייטת הצרפתית הגיעו לנמל היעד. מבלי לבקש את הסכמתם של שני הקברניטים, כתב לה לוטר לרמזי והציע לערוך התקפה על אנאפוליס רויאל בלי לחכות למשלחת המלאה. אך עצתו לא התקבלה. הם המתינו למעלה מחודשיים עד שהמשלחת תגיע, לאחר שהתעכבה עקב הרוחות הנגדיות, ופגיעה בצוותים על ידי מחלות. המשלחת חזרה הביתה.
לאחר כישלון המשלחת, חזר לה לוטר לצרפת. בעודו בצרפת, הוא עשה שני ניסיונות במהלך המלחמה לחזור לאקדיה. בשני המקרים הוא נכלא על ידי האנגלים. בשנת 1749, לאחר המלחמה, הוא שוחרר.
מלחמת האב לה לוטר

לה לוטר העביר את בסיס פעילותו בשנת 1749 משובנאקאדי לביאושאג'ור בחצי האי צ'יגנקטו. כשהגיע לה לוטר לביאושג'ור, צרפת ואנגליה חלקו ביניהם את הבעלות על ניו ברונזוויק של ימינו. שנה לאחר שהקימו את הליפקס בשנת 1749, הבריטים בנו מבצרים בשטחי הקהילות האקדיות הגדולות: פורט אדוארד (בפיזיקוויד), פורט וייה לוגיס בגרנד פרי ופורט לורנס (בבובאסין). בניית המבצרים בקהילות האקדיות השונות הייתה כדי לשלוט על האוכלוסיות המקומיות.
לה לוטר כתב לשר הימיה, "מכיוון שאנחנו לא יכולים להתנגד בגלוי למיזמים האנגלים, אני חושב שאנחנו לא יכולים לעשות טוב יותר מאשר להסית את המיקמאק להמשיך ולהילחם באנגלים. התוכנית שלי היא לשכנע את המיקמאק לשלוח איגרת לאנגלים כי הם לא יאפשרו התנחלויות חדשות באקדיה ... אני אעשה כמיטב יכולתי להראות לאנגלים כאילו התוכנית הזו באה ממיקמאק ושאין לי שום חלק בה ."
המושל, גנרל ז'אק-פייר דה טפנאל דה לה ג'ונקייר, מרקיז דה לה ג'ונקייר כתב בשנת 1749 לממונים עליו בצרפת, "יהיו אלה המיסיונרים שינהלו את כל המשא ומתן, ויכוונו את תנועתם של הפראים, שהם בידיים טובות. כיוון שהכומר האב ז'רמן ומיסייה לאבה לה לוטר מסוגלים להפיק את המירב מהם, יש בהם יתרון גדול ביותר לטובת האינטרסים שלנו. הם ינהלו את התככים שלהם באופן שלא יופיעו בהם."
כיוון שהיה שלום רשמי בין צרפת לבריטניה, לה לוטר הוביל את התנגדות הגרילה לבניית המבצרים הבריטית בכפרי אקדיה, מכיוון שהצבא הצרפתי לא הצליח להילחם בבריטים. לה לוטר והצרפתים התמקמו בביאושג'ור, ממש מול בובאסין. צ'ארלס לורנס ניסה תחילה לבסס את השליטה על ביאושג'ור ואחר כך בביובאסין בתחילת 1750, אך כוחותיו הותקפו על ידי לה לוטר, המיקמאק והאקדים. ב־23 באפריל, לורנס גם לא הצליח להקים בסיס בצ'יגנקטו מכיוון שלה לוטר שרף את הכפר בובאסין, ומנע מלורנס להשתמש באספקתו להקמת מצודה.
לורנס, שהובס בביובאסין, עבר לפיזיקוויד ושם בנה את פורט אדוארד. הוא הכריח את האקדים להשמיד את הכנסייה שלהם ובנה תחתיה את המבצר הבריטי. לורנס שב בסופו של דבר לאזור ביובאסין כדי לבנות את פורט לורנס. הוא נתקל שם בהתנגדות מתמשכת, כאשר המיקמאק והאקדים התחפרו לפני שובו של לורנס, כדי להגן על שרידי הכפר. אל לה לוטר הצטרף מנהיג המיליציה האקדית ג'וזף ברוסארד. בסופו של דבר הם הובסו בכוח, על ידי צבא מניו אינגלנד והקימו את פורט לורנס בביובאסין.
באביב 1751, הצרפתים הקימו את מבצר ביוז'ור . לה לוטר הציל את הפעמון מכנסיית נוטרדאם דומביה בביובאסין והניח אותו בקתדרלה שבנה לצד מבצר ביוז'ור. בשנת 1752 הציע תוכנית לממשל הצרפתי להשמיד את פורט לורנס ולהשיב את ביובאסין למיקמאק ולאקדים.
גם אנשי צבא ניו-אינגלנד וגם תושבי המושבה הצרפתית צירפו אליהם בעלי ברית מהשבטים הילידים במאבקי השליטה שלהם. האינדיאנים עסקו גם באופן עצמאי בלוחמה נגד המתיישבים ונגד שבטים אחרים, גם ללא השפעת בעלות בריתם האנגלית או הצרפתית. לעיתים קרובות קואליציות בקרב האינדיאנים, נלחמו בכוחות עצמם בזמן שהמעצמות האימפריאליות ניסו להסתיר את מעורבותן ביוזמות מסוג זה, כדי למנוע הצתה של לוחמה רחבת היקף בין אנגליה לצרפת. לה לוטר עבד עם אנשי שבט המיקמאק כדי להתנכל למתיישבים בריטים ולמנוע את התרחבות ההתנחלויות הבריטיות. עד שהגיע קורנווליס להליפקס, הייתה היסטוריה ארוכה של עימות בין הקונפדרציה של האינדיאנים לבריטים.
המושל אדוארד קורנווליס התבשר באוגוסט כי שני כלי שיט הותקפו על ידי האינדיאנים בקאנסו, "נהרגו שלושה אנגלים ושבעה אינדיאנים". הבריטים האמינו כי ההתקפה תוזמנה על ידי לה לוטר. הבריטים הציעו פרס של 50 ליש"ט בגין לכידתו של לה לוטר מת או חי.
מלחמת האב לה לוטר > פשיטה על דרטמות' (1749)

ב־30 בספטמבר 1749, כאשר מיליציה של מיקמאק מצ'יאנג'קטו פשטה על מנסרה בדרטמות' של ימינו, נובה סקוטיה, הרגה ארבעה עובדים ופצעה שניים. בתגובה פרסם המושל קורנוואליס כרוז המציע תמורה לכל גולגולת מאנשי המיקמאק. קורנווליס פעל לפי הדוגמה שנוסתה בניו אינגלנד. הוא קבע את המחיר באותו שיעור שקיבלו המיקמאק מהצרפתים עבור קרקפות בריטיות. הצבא הבריטי סרק את האזור סביב הליפקס וחיפש את אנשי המיקמאק, אך מעולם לא מצא אותם.
יציאת אקדיה (1750)

עם התגברות הקמתה של העיר הליפקס והכיבוש הבריטי של נובה סקוטיה, לה לוטר הוביל את האקאדים שחיו באזור קובאוויד שבנובה סקוטיה לניו ברונזוויק ולאי פרינס אדוארד. קורנווליס ניסה למנוע את עזיבתם של האקדים משום שהאנגלים העדיפו לשמור על ערכם הכלכלי המשמעותי בחקלאות. עם זאת, צירים מקהילות אקדיה הגישו בפניו עתירה שתאפשר להם לסרב להחזיק נשק כנגד הצרפתים האחרים או שהם יעזבו. קורנווליס סירב בתוקף לבקשתם והפנה את תשומת ליבם, שאם הם יעזבו הם לא יוכלו לקחת חפצים כלשהם, והזהיר אותם שאם הם ילכו לאזור שמצפון לנהר מיסגואש הם עדיין יהיו בשטח אנגלי ועדיין יהיו נתינים בריטים.
למרות האיומים של קורנווליס, מרבית האקדים בקובהקוויד הלכו אחרי לה לוטר. הכומר ניסה להקים קהילות חדשות, אך התקשה לספק למתיישבים החדשים, לאנשי המיקמאק, ולשומרים באזור פורט ביוז'ור ואיל סן ז'אן (אי הנסיך אדוארד) מזון וצרכים אחרים. הוא גילה את תנאי המחיה הקשים בניו ברונזוויק ובאי הנסיך אדוארד, ופנה שוב ושוב בשנת 1752 בבקשה לסיוע מצד הרשויות בקוויבק. הוא חזר לצרפת כדי לבקש כספים, שהרוויחו בשנת 1753 לצורך בנייה באקדיה. מטרת הבנייה הייתה להגן על אדמות הממוקמות נמוך, מפני הגאות והשפל. מה שיאפשר שימוש בהן כמרעה לבקר ולפיתוח גידולים. פתרון זה היה מונע שהאקאדים ירעבו ללחם. לה לוטר הפליג בחזרה לאקדיה עם מיסיונרים אחרים בשנת 1753, כאשר השיג כספים נוספים.
קרב מבצר ביוז'ור (1755

בשנת 1754 מינה הבישוף של קוויבק את לה לוטר לתפקיד מרכזי בכנסייה באקדיה. עם זאת הוא המשיך לעודד את אנשי המיקמאק להתנכל לבריטים. הוא הנחה את האקדיאנים ממינאס ופורט רויאל לסייע בבניית קתדרלה בבוסאג'ור. היא הייתה העתק מדויק של קתדרלת נוטרדאם דה קווק המקורית . חודש לאחר השלמת הקתדרלה, תקפו הבריטים. עם נפילתה הקרובה של פורט ביוז'ור, שרף לה לוטרה את הקתדרלה עד היסוד כדי למנוע את נפילתה לידי הבריטים. הוא הסיר את הפעמון ושמר עליו. לא רק שפעמונים יצוקים כאלה היו יקרים, אלא שזה גם היה מעשה סימבולי של תקווה לבנייה מחודשת, מכיוון שהביא את הפעמון מהכנסייה בבובאסין כשאותו כפר נשרף. התבוסה זירזה את גירוש האקדים .
כליאה, מוות ומורשת

מודע לסיכון שלו, לה לוטר נמלט לקוויבק דרך היער. בסוף הקיץ הוא חזר ללואיסבורג והפליג לצרפת. האונייה נתפסה על ידי הבריטים בספטמבר 1755, ולה לוטר נלקח בשבי. לאחר שלושה חודשים בפלימות', הוא הוחזק בטירת אליזבת, ג'רסי, במשך שמונה שנים, עד לאחר חתימת חוזה פריז (1763) שסיים את מלחמת שבע השנים.
לה לוטר נפטר בנאנט ב-30 בספטמבר 1772. הוא נקבר למחרת בכנסיית סנט לאונרד . לה לוטר ציווה את חפציו למען האקדים העקורים. ההיסטוריון מישלין ג'ונסון תיאר אותו כ"נשמת ההתנגדות האקדית ".
רחוב בגטיניו, קוויבק נקרא לזכרו.
הערות שוליים

↑  Finn, Gérard (1979). "Le Loutre, Jean-Louis". In Halpenny, Francess G (ed.). Dictionary of Canadian Biography. IV (1771–1800) (online ed.). University of Toronto Press.
↑  Williamson, William D. (1832). The History of the State of Maine: From Its First Discovery, 1602, to the Separation, A. D. 1820, Inclusive. Vol. II. Hallowell, Maine: Glazier, Masters & Company. p. 218.
↑  Patterson, Stephen E. (1994). "1744–1763: Colonial Wars and Aboriginal Peoples". In Phillip Buckner; John G. Reid (eds.). The Atlantic Region to Confederation: A History. University of Toronto Press. p. 129.
↑  Parkman, p.50
↑  Gentleman's Magazine Vol 20 July 1750 p. 295
↑  Bujold, Stéphan (2004). "L'Acadie vers 1750. Essai de chronologie des paroisses acadiennes du bassin des Mines (Minas Basin, NS) avant le Grand dérangement". Etudes d'histoire religieuse. 70: 57–77.
↑  Akins, Thomas (1895). History of Halifax City. Halifax: Nova Scotia Historical Society. p. 18.
↑  Dickason, Olive (1971). Louisbourg and the Indians: A Study in Imperial Race Relations, 1713-1760 (PDF) (MA). University of Ottawa. p. 138. doi:10.20381/ruor-9436. referencing Cornwallis' instructions to Capt. Silvanus Cobb, commanding the sloop York, 13 January 1750
↑  Akins (1895), p. 19
↑  Grenier, John (2008). The Far Reaches of Empire: War in Nova Scotia, 1710-1760. University of Oklahoma Press.
↑  John Clarence Webster. (1933). The Career of the Abbe Le Loutre in Nova Scotia with a Translation of his Autobiography, p. 46.
↑  Lockerby, Earle (Spring 1998). "The Deportation of the Acadians from Ile St.-Jean, 1758". Acadiensis. XXVII (2): 45–94., para 43
↑  Johnson, Micheline D. (1974). "Daudin, Henri". In Halpenny, Francess G (ed.). Dictionary of Canadian Biography. III (1741–1770) (online ed.). University of Toronto Press.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb155201085 (data)  GND: 12413890X  ISNI: 0000 0000 7374 7077  LCCN: n98038369  SUDOC: 079307353  VIAF: 55072878   WorldCat (עם VIAF): 55072878 
אבבה ז׳אן לואי לה לוטר
מפה צרפתית של צפון אמריקה 1708, ארקדיה מסומנת גם על שטח בריטי.
פורט ביוז׳ור - המבצר והכנסייה, שלה לוטר שרף אותה. 1755
פעמון הכנסייה שהציל לה לוטר
ים אולנד

| --- | --- |

 מידע כללי
 מיקום:  Eastern Baltic 
 סוג:  ים 
 מידע נוסף
 מדינות באגן הניקוז:  פינלנד, שוודיה 
 קואורדינטות:  60°10′00″N 19°10′00″E﻿ / ﻿60.166666666667°N 19.166666666667°E﻿ / 60.166666666667; 19.166666666667
  (למפת שוודיה מוגדלת) סטוקהולם אופסלה גטבורג האלמסטד מאלמה קרלסקרונה אומאו יבלה קירונה קרלסטד ויסבי נורווגיה פינלנד לטביה ליטא אסטוניה דנמרק האוקיינוס האטלנטי  הים הבלטי ים אולנד(למפת שוודיה רגילה) סטוקהולם אופסלה גטבורג האלמסטד מאלמה קרלסקרונה אומאו יבלה קירונה קרלסטד ויסבי נורווגיה פינלנד לטביה ליטא אסטוניה דנמרק האוקיינוס האטלנטי  הים הבלטי ים אולנד(למפת אולנד רגילה) מרייהאמןים אולנד(למפת אולנד מוגדלת) מרייהאמןים אולנד
 
מרוץ הסירות Postrodden בין גריסלהאמן ואקרו 2022, עם סירת Rescue Svante G בצד שמאל למטה
ים אולנד
הים של אולנד, כפי שנראה מהאי אקרו
ים אולנד (בשוודית: Ålands hav; בפינית: Ahvenanmeri) הוא נתיב מים בדרום המפרץ הבוטני, בין אולנד לשוודיה. הוא מחבר את הים הבוטני עם הים הבלטי האמיתי (אנ'). החלק המערבי של אגן הים נמצא במים הטריטוריאליים של שוודיה ואילו החלק המזרחי נמצא במים הטריטוריאליים של פינלנד.
גאוגרפיה

ים אולנד בעל שני תת-אגנים. האגן הראשי הוא ים אולנד עצמו, הנקרא גם אגן ים אולנד הצפוני. בדרום, יש את עומק לוגסקור הקטן יותר, הנקרא גם אגן לוגסקור או אגן ים אולנד הדרומי. החלק הצר ביותר בקצה הצפוני של האגן נקרא הקוורק הדרומי או דרום קווארקן (בשוודית: Södra Kvarken; בפינית: Ahvenanrauma). התעלה העוברת על קרקעית ים אולנד מכילה את הנקודה השנייה בעומקה של הים הבלטי, בעומק של 301 מטר. העומק הממוצע של ים אולנד הוא 75 מ', שטחו 5,477 קמ"ר ונפחו הוא 411 קו"ב. ים הארכיפלג וים אולנד מסדירים את חילופי המים בין מפרץ בוטניה לים הבלטי האמיתי.
על חופי ים אולנד קיים ארכיפלג, אך עם פחות איים מאשר בארכיפלג אולנד שבים הארכיפלג, שבין אולנד ובין יבשת פינלנד.
תחבורה

ים אולנד משמש כנתיב תחבורה ימי חשוב למעבורות השטות בין פינלנד לשוודיה. כמות האוכלוסייה המתגוררת בסמוך לים אולנד היא 67,700 תושבים, עם צפיפות ממוצע של כ-677 נפש לקמ"ר.
ישנו נתיב תחבורה מנמל קפלחר (בעירייה נורטלייה) למרייהאמן דרך ים אולנד מאז שנות 1960.
הערות שוליים

↑  Leppäranta, M. and Myrberg, K. (2009). Physical oceanography of the Baltic Sea. Springer Verlag. doi:10.1007/978-3-540-79703-6. ISBN 978-3-540-79703-6.{{cite book}}:  תחזוקה - ציטוט: multiple names: authors list (link)
↑  Lasse Jansson (19 ביוני 2014). "Vad hände sen med de gamla färjorna" (בשוודית). Aftonbladet. נבדק ב-30 בינואר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007561266505171  VIAF: 315136735   WorldCat (עם VIAF): 315136735
יהודה לייב איגר

רבי יהודה לֵייבּ אֵיגֶר (כונה רבי לֵייבַּלֶ'ה; תקע"ה – כ"ב בשבט תרמ"ח, 1888) היה נכדו של רבי עקיבא איגר ותלמידם של רבי מנחם מנדל מקוצק ורבי מרדכי יוסף ליינר מאיז'ביצא, בעל "מי השילוח". בשנת תרי"ד החל לכהן כאדמו"ר בלובלין. מייסדה של חסידות לובלין.
ביוגרפיה

נולד בפוזנא (כיום פוזנן בפולין), לרבי שלמה איגר רבה של קאליש ופוזנא, בנו של רבי עקיבא איגר, ולבתו של הרב ישראל הירשזון מוורשה. בילדותו היה קרוב לסבו, נישא לבתו של רבי עזריאל גרטשטיין מלובלין, ובמשך שנים אחדות היה סמוך על שולחן חותנו בלובלין.
כאבותיו, היה בתחילה ר' לייבל'ה ממתנגדי החסידות. אולם, בהשפעת החידושי הרי"מ נסע לרבי מנחם מנדל מקוצק והפך לתלמידו. כשנודע לאביו רבי שלמה שנהפך לחסיד התאבל עליו וישב עליו "שבעה",חותנו רבי עזריאל גרטשטיין נסע לקוצק להחזירו הביתה, אולם לאחר שכל המאמצים להחזירו לא צלחו ניסה להשפיע על בתו שתתבע גט מבעלה, היא לא קיבלה דעתו ותמכה בבעלה. אבל סבו רבי עקיבא איגר לא ריחק אותו והמשיך את הקשר עמו.
כאשר עזב רבי מרדכי יוסף ליינר את הרבי מקוצק, פרש יחד איתו והיה נוהג לנסוע אליו. עם פטירת רבי מרדכי יוסף ליינר, הכתירוהו החסידים לאדמו"ר, והיו באים להסתופף בצלו. אחר פטירתו מילאו את מקומו חברו רבי צדוק הכהן מלובלין ובנו רבי אברהם איגר מלובלין.
צאצאיו - חסידות לובלין

רבי אברהם איגר (תר"ו – כ"ב בטבת תרע"ד), בנו של רבי לייבלה איגר, החל לכהן כאדמו"ר בלובלין לאחר פטירת אביו. ספרו "שבט מיהודה" על התורה נדפס לאחר מותו. בתו, קיילה נחמה, נישאה לרבי שאול ידידיה אלעזר טאוב, האדמו"ר ממודז'יץ (בנם הוא רבי שמואל אליהו טאוב). נישואין אלו הסתיימו בגירושיהם של בני הזוג. מאוחר יותר נישאה קיילה נחמה לרבי ירמיה קאליש מאופולה.
בניו של רבי אברהם איגר, רבי שלמה איגר ורבי עזריאל מאיר איגר כיהנו כאדמו"רים בפולין עד תחילת מלחמת העולם השנייה.
רבי שלמה איגר (תר"ל – ה' בתמוז ת"ש, 1940), האדמו"ר מלובלין. לאחר פטירת רבי מאיר שפירא מלובלין כיהן במשך תקופה מסוימת כמנהל ישיבת חכמי לובלין. ספרייתו נחשבה לאחד האוספים התורניים הגדולים בפולין. לאחר כיבוש פולין על ידי הצבא הגרמני ברח לוורשה ושם נפטר. בלווייתו השתתפו אלפים.
רבי עזריאל מאיר איגר (תרל"ג – ה' בתמוז תש"א, 1941) כיהן כאדמו"ר בפילוב וממנה עבר לוורשה. חיבר את הקונטרסים "אבני זיכרון" על הש"ס, ו"הצעת תקנת נחוצה" ו"תקנת רבים" שעסקו ביוזמתו למניעת חשש של איסור ריבית על ידי קביעת תקנה של "היתר עסקה". גדולי הדור דנו ברעיון זה, אך למעשה התקנה לא התפשטה.
בנו, רבי שלמה אלעזר איגר, התמנה לאדמו"ר במקומו בפילוב, נספה בשואה. היה חתנו של הרב דוד ויינפלד.
רבי אברהם איגר (תרע"ד, 1914 – כ"ח בתשרי תשס"ג, 2002), עלה לארץ ישראל. החל לכהן כאדמו"ר בשנת תש"ה. התגורר בבני ברק ושם הקים לו בית מדרש. נטמן בבית הקברות שומרי שבת. שניים מחתניו הם האדמו"ר מאמשינוב, רבי יעקב אריה מיליקובסקי והאדמו"ר מקוזמיר.
בנו רבי שלמה דוד אליהו מילא את מקומו. השתייך לחסידות גור, התנהג ללא גינוני אדמו"רות, נפטר בגיל 73 בו' בניסן ה'תשפ"ג.
בנו רבי עקיבא, אף הוא חסיד גור, ממלא את מקומו.
בן נוסף של רבי עזריאל מאיר, רבי יהודה לייב איגר (נהרג בשואה), היה נשוי לרחל, בתו של האדמו"ר מסוקולוב-קוצק, רבי יצחק זליג מורגנשטרן.
רבי מרדכי מנחם מנדל איגר, כיהן כאדמו"ר מלובלין בניו יורק משנת ת"ש עד פטירתו בתשנ"ה.
ספריו

תורת אמת
אמרי אמת
לקריאה נוספת

יצחק אלפסי, החסידות, מעריב, 1977, עמ' 208
אברהם יצחק ברומברג, מגדולי התורה והחסידות יג, ירושלים, תשי"ח, עמ' צא-קנח
איסר פרנקל, יחידי סגולה, עמו' 31–35
הערות שוליים

↑  א. ברומברג, מגדולי החסידות-יג, עמוד כה
↑  יחידי סגולה עמוד 33-32
↑  א. ברומברג, מגדולי החסידות-יג, עמוד קד
↑  על אודותיו ראו: הערך "רבי אברהם איגר", באתר המכלול.
↑  שבט מיהודה - חלק א', לובלין תרצ"ה, באתר היברובוקס
שבט מיהודה - חלק ב', לובלין תרצ"ה, באתר היברובוקס
↑  באתר דעת
↑  ר' עזריאל מאיר איגר, אבני זיכרון, לובלין: תרח"צ, באתר היברובוקס
↑  ר' עזריאל מאיר איגר, הצעת תקנה נחוצה, ורשה: תרפ"ט, באתר היברובוקס
↑  ר' עזריאל מאיר איגר, תקנת רבים, ורשה: תר"צ, באתר היברובוקס
↑  הרב אהרן קוטלר, שו"ת משנת אהרן - חלק א, סימן כ, עמ' פ, ירושלים: תשמ"ה, באתר אוצר החכמה (צפייה חופשית – מותנית ברישום)
↑  קובץ דרושים, סימן לח, עמ' 94, פיוטרקוב תרפ"ד, באתר היברובוקס
↑  חותנם של רבי אברהם ויינברג מסלונים - תל אביב ושל רבי ישראל אלתר מגור מנישואיו השניים.
↑  מוטי אהרונוביץ, האדמו"ר מאמשינוב השתפך בדמעות, באתר בחדרי חרדים, 14 באוקטובר 2010
↑  משה ויסברג, אבל: האדמו"ר מלובלין זצ"ל הלך לעולמו, באתר בחדרי חרדים, 28 במרץ 2023.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007304782505171  PLWABN: 9810658401705606  ISNI: 0000 0000 6696 4321  LCCN: no2002037937  NTA: 330513265  VIAF: 46428762   WorldCat (עם VIAF): 46428762 
רבי אברהם איגר השני מלובלין
רבי שלמה איגר מלובלין
חניתה בן ז'נו

חניתה בן ז'נו (נולדה ב-1 באוגוסט 1938) היא אמנית ישראלית.
| --- | --- |

 לידה:  1 באוגוסט 1938 (בת 86) תל אביב, פלשתינה
 מקום לימודים:  מכון אבני, בית הספר הגבוה לציור בתל אביב
 זרם באמנות:  "ארטה פוברה", אמנות פמיניסטית, אמנות הפופ
 הושפעה על ידי:  יחזקאל שטרייכמן, אביגדור סטמצקי, אבשלום עוקשי, יעקב וכסלר, טוביה בארי
 יצירות ידועות:  תערוכה "פה בארץ חמדת אבות"
 בן זוג:  גבי בן ז'נו