stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
כלכלת היוצרים
הערות שוליים

1 2  "Indexing the creator economy". Stripe. נבדק ב-2 בנובמבר 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "What the "Creator Economy" Promises—and What It Actually Does". New Yorker. 17 ביולי 2021. נבדק ב-2 בנובמבר 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Chloe Taylor, Kids now dream of being professional YouTubers rather than astronauts, study finds, CNBC, ‏2019-07-19 (באנגלית)
↑  Former Chef Becomes Millionaire By Sharing Fitness Photos On Instagram, LADbible, ‏10 April 2019
↑  בר זגה, אינסטגרם או טיקטוק: איפה נמצא הכסף הגדול של משפיעני הרשת?, במדור "פנאי פלוס" באתר ynet‏, 24 בדצמבר 2022
↑  Snapchat is expanding its revenue sharing program to entice creators, Engadget
↑  Aisha Malik, TikTok launches a revamped creator fund called the 'Creativity Program' in beta, TechCrunch, ‏20 February 2023
↑  דנה גלבוע, אוהבים ליצור סרטוני רילס? פייסבוק ואינסטגרם מתגמלים יוצרי תוכן מובילים, באתר כלכליסט, 12 ביולי 2022
↑  ינון בן שושן, טוויטר תאפשר ליוצרי תוכן לגבות תשלום מהעוקבים, באתר ישראל היום, 26 בפברואר 2021
↑  Gatis Dukurs, Council Post: How The Pandemic Has Reshaped The Creator Economy, Forbes (באנגלית)
↑  "The Pandemic Has Been Very, Very Good for the Creator Economy". Bloomberg.com (באנגלית). 2021-08-29. נבדק ב-2023-05-29.
1 2   יעל קנדר, יוטיוברים במקום אסטרונאוטים: השינוי שגרמה כלכלת היוצרים, באתר TheMarker‏, 22 ביולי 2021
↑  "The Creator Economy Comes of Age as a Market Force". Lightricks. נבדק ב-2 בנובמבר 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  "The Creator Economy Comes of Age as a Market Force". Value Walk. נבדק ב-2 בנובמבר 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "The creator economy: what is it and how can brands engage with it?". The Drum. נבדק ב-2 בנובמבר 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Matt Cimaglia (3 בינואר 2022). "Web3 Is the Future of the Creator Economy". The Entrepreneur (באנגלית). נבדק ב-18 באפריל 2023. {{cite web}}:  (עזרה)
ליאו רוזנבליט

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  18 באוגוסט 1893 
 פטירה:  27 באפריל 1966 (בגיל 72) 
 מקום קבורה:  בית עלמין גני אסתר 
 תפקידים:  רופא ילדים 
 
ליאו (אליעזר) רוזנבליט (בגרמנית: Leo Rosenblüth; ה' באלול תרנ"ג, 18 באוגוסט 1893 – ז' באייר תשכ"ו, 27 באפריל 1966) היה רופא יהודי-גרמני ישראלי. נודע כ"רופא הילדים של ראשון לציון".
ביוגרפיה

נולד בעיירה מסינגוורק שבגרמניה, בנם של שלום שמואל (סמואל) ופניה (פני) רוזנבליט, יהודים אמידים ושומרי מצוות מנאמני תורה עם דרך ארץ, ואחיהם של פנחס רוזן ושל מלכה (מלי), אשת ד"ר פליקס דנציגר, מייסד ומנהל בית החולים דנציגר (הוריו של הפסל יצחק דנציגר).
למד באוניברסיטאות גרמניה, ולאחר שקיבל תואר דוקטור לרפואה באוניברסיטת היידלברג, התמחה ברפואת ילדים. עבד כרופא בברלין ובמקביל היה פעיל ציוני. היה חבר הנשיאות של אגודת הסטודנטים הציונים בגרמניה, קרטל יידישר פרבינדונג (Kartell jüdischer Verbindungen), ובשנת 1913 השתתף בקונגרס הציוני האחד עשר שהתכנס בווינה.
בשנת 1923 עלה לארץ ישראל. עם בואו עבד כרופא בקליניקה של גיסו ד"ר דנציגר בירושלים. במהלך עבודתו אושפזה שם אנה שטרן, צעירה ילידת גרמניה וחברה בתנועת הנוער הציונית גרמנית "בלאו וייס" שעלתה לארץ בראשית שנות ה-20. בשנת 1924 נישאו השניים. לאחר נישואיו נדדו במספר מקומות בארץ ישראל שבהם שימש כרופא: בבית החולים דנציגר בתל אביב, בעתלית ובנס ציונה. בשנת 1928 התיישב עם משפחתו בראשון לציון ושימש כרופא הילדים של ראשון לציון וסביבתה. אשתו עבדה לצדו במרפאה.
בשנות ה-30 היה פעיל בהתאחדות עולי גרמניה וכיהן כיו"ר הארגון בראשון לציון. היה איש המפלגה הפרוגרסיבית והיו"ר שלה בראשון לציון. בין השנים 1937–1939 היה חבר מועצת המועצה המקומית ראשון לציון.
הניח את אשתו ושני בניו: החידונאי ואיש הרדיו שמואל רוזן ואיש תורת הביואורגונומי רפי רוזן. נקבר בעירו - ראשון לציון.
הערות שוליים

↑  דור המייסדים באתר ארגון יוצאי מרכז אירופה.
כלכלת המדינה האסלאמית

מאז 2012, המדינה האסלאמית הפיקה דוחות שנתיים המספקים מידע מספרי על פעילותה הכלכלית, לכאורה במטרה לעודד תורמים פוטנציאליים.
באמצע 2014, שירות הביון הלאומי העיראקי השיג מידע מפעיל המדינה האסלאמית שחשף כי לארגון יש נכסים עם שווי מוערך של כ-2 מיליארד דולרים, מה שהופך את הארגון לארגון הטרור העשיר ביותר בעולם כשלושה רבעים מהסכום הזה מיוצגים על ידי נכסים שנתפסו לאחר שהקבוצה כבשה את מוסול ביוני 2014; זה כולל אולי גם כ-429 מיליון דולר שנבזזו מהבנק המרכזי של מוסול וכמות גדולה של מטילי זהב שנגנבו ממספר בנקים אחרים במוסול. עם זאת, מאוחר יותר הטילו גורמי מודיעין רבים ספק בשאלה אם הארגון אכן הצליח לגנוב סכום שכזה מהבנק המרכזי.
על פי מחקר משנת 2015 של ה-FATF, יש לארגון המדינה האסלאמית שישה מקורות הכנסה עיקריים:
הכנסות מכיבוש שטחים (כולל גניבה של נכסים, שליטה בבנקים ובמאגרי נפט וגז ומיסוי)
מיסוי על האוכלוסייה הלא מוסלמית (ג'יזיה)
חטיפה אנשים תמורת כופר
תרומות של ארגונים פרו-אסלאמיסטים
תמיכה חומרית הניתנת על ידי לוחמים זרים
גיוס כספים באמצעות רשתות התקשורת של הארגון
הכנסות מנפט וחשמל

המדינה האסלאמית מרוויחה עשרות מיליוני דולרים מייצוא נפט (שהופק משדות נפט שנכבשו בידי הארגון) אל אזורים שמחוץ לסוריה, כמו טורקיה, ירדן, עיראק ואיראן. פקיד במחלקת האוצר של ארצות הברית העריך שב-2014 לבדה הרוויח הארגון מיליון דולר ביום מייצוא נפט למדינות באזור. עם זאת, הערכה מדויקת של ההכנסות האמיתיות של המדינה האסלאמית מנפט היא קשה, מכיוון שקשה לעקוב אחר מכירות בשוק השחור.
יצוא נפט שהופק משדות נפט שנכבשו הכניס עשרות מיליוני דולרים למדינה האסלאמית. פקיד משרד האוצר האמריקני העריך ב-2014 שדאעש הרוויח מיליון דולר ביום מיצוא נפט, שחלק גדול ממנו נמכר באופן לא חוקי בטורקיה. באותה שנה, אנליסטים של אנרגיה מדובאי העלו את הכנסות הנפט המשולבות מהתפוקה העיראקית-סורית של דאעש ל-3 מיליון דולר ליום. הערכה מדויקת של ההכנסות האמיתיות של המדינה האסלאמית מנפט היא קשה, מכיוון שקשה לעקוב אחר מכירות בשוק השחור.
ב-2014, רוב המימון של הארגון הגיע מייצור ומכירת אנרגיה; הארגון שלט בכ-300 בארות נפט בעיראק לבדה. כמו כן, הארגון השתמש כ-60% מיכולת הפקת הנפט של סוריה (שהיה למעשה כחמישית מהקיבולת הפעילה של המדינה באותם ימים). למרות השליטה בכמויות גדולות של מאגרי נפט, התקשה הארגון לנצל ולהפיק את הנפט ביעילות בעקבות חוסר במשאבים. מכירות נפט רבות הסתמכו על שוק שחר שפעל לייצוא הנפט דרך טורקיה, רבים מהמבריחים (ואף גורמים במשמר הגבול הטורקי) שסייעו לסדאם חוסיין להתחמק מהסנקציות שהוטלו על עיראק עזרו גם לארגון לייצא נפט.
הארגו גם מכר חשמל מתחנת כוח שנכבשו בצפון סוריה.
מכירת עתיקות וחפצים

מכירת עתיקות וחפצים בעלי חשיבות היסטורית היו מקור המימון השני בגודלו עבור הארגון, בשיאו של הארגון יותר משליש מהאתרים ההיסטוריים החשובים בעיראק היו בשטחים שהיו תלת שליטת הארגון. לדוגמה, הארגון בזז את הארמון הגדול של אשורנצירפל השני ששכן בכלח. הארגון מכר בשוק השחור לוחות, כתבי יד, כתבי יתדות ועתיקות למבריחים מטורקיה וירדן. קשה למדוד במדויק את ההכנסות מחפצים, מכיוון שהם נמכרים בעיקר בשוק השחור, אבל נשיונל ג'יאוגרפיק מעריכים כי המכירות הניבו לארגון עשרת מיליוני דולרים. בנוסף למכירת החפצים עצמם, הארגון גובה מיסים מסוחרים שמבריחים עתיקות משטחי המדינה האסלאמית.
מיסוי וסחיטה

ארגון המדינה האסלאמית גובה מיסים וסוחט אזרחים רבים. כך למשל, יהודים, נוצרים וזרים נדרשים לשלם מס גולגולת הנקרא ג'יזיה. שיעור המס נקבע על פי הכנסתו של האדם. למס יש בסיס היסטורי המוזכר מספר פעמים בקוראן. הארגון מעודד השתלבות מקצועות אחרים מלבד לחימה בג'יהאד מאחר שהם נחוצים לניהול המדינה. מי שעוסק במקצועות אלה חייב לשלם זכאה (מס שאף הוא בעל קשר לקוראן והוא חלק מאחד חמשת עמודי האסלאם). מס זה הוא בדרך מס של 2.5% מרווחיו של אדם פרטי על נכסיו. הארגון גם גובה מיסים מייבוא וייצוא של מוצרים לשטחו.
מלבד זאת, הארגון נוהג להשיג כסף באמצעות סחיטה באיומים (פרוטקשן), למשל נהגי משאיות ובעלי עסקים נאלצים לשלם פרוטקשן על מנת שחברי הארגון לא יפוצצו את בתי העסק והמכוניות שלהם. כמו כן, שוק בנקים מהווה מקור הכנסה צדדי נוסף לארגון.
למעשה. הארגון גם מומן בעקיפין על ידי ממשלת עיראק, מאחר שהממשלה ממשיכה לשלם לאלפי עובדי הממשלה שממשיכים לעבוד באזורים שבשליטת הארגון, לאחר שהם מקבלים את המשכורת הארגון בדרך כלל מחרמים מחצית מהמשכורת אותם קיבלו.
חקלאות

בשטח שבין נהר החידקל לנהר הפרת מופקת מחצית מייבול החיטה השנתי של סוריה ושליש מייבול החיטה של עיראק. ארגון המזון והחקלאות מעריך כי 40% משטחי החיטה של עיראק היו נמצאים בעבר בשליטת הארגון. על פי ההערכות, הארגון מחרים גידולי חיטה ושעורה ואף מחרים ציוד חקלאי. הארגון מקיים בקרה קפדנית על ייצור והפצת היבולים.
ראו גם

המימון של חזבאללה
הפלת מטוס T-39 ב-1964

אנדרטת הנצחה ליד אתר ההתרסקות
ב-28 בינואר 1964 מטוס Sabreliner מדגם T-39 של חיל האוויר האמריקני יורט במהלך משימת אימון סמוך לארפורט שבמזרח גרמניה על ידי מטוס מיג 19 של חיל האוויר הסובייטי. שלושת אנשי הצוות נהרגו.
רקע

המלחמה הקרה התפתחה בין הגוש הסובייטי לבין ארצות הברית, קנדה ומדינות מערב אירופה, והמתיחות בין ארצות הברית לבין ברית המועצות הגיעה לשיאה במדינות הגובלות במסך הברזל ובעיקר מערב גרמניה ומזרח גרמניה כאשר היחסים בין שתי המעצמות התאפיינו בעוינות. דוגמה בולטת לעוינות זו התבטאה במשבר מטוס הריגול U-2 שבו הפילו הסובייטים מטוס ריגול אמריקני במאי 1960.
האירוע

ב-28 בינואר 1964 מטוס דו מנועי מדגם T-39 של חיל האוויר האמריקאי המריא מויסבאדן שבמערב גרמניה במשימת אימון שגרתית שאמורה להימשך כ-3 שעות. הטיסה התחילה ללא אירועים מיוחדים, ו-47 דקות לאחר ההמראה הבחינו במכ"ם של שני בסיסים חיל האוויר האמריקאי כי המטוס טס לעבר מזרח גרמניה במהירות של 800 קמ"ש. הבסיסים ניסו ליצור תקשורת עם המטוס, אך זה לא השיב בשל תקלה טכנית בציוד התקשורת בו.
לאחר שהמטוס חצה את הגבול למזרח גרמניה, שני מטוסים הוזנקו לעברו, ולאחר 11 דקות המטוס הופל. בהמשך אותו היום פנו האמריקאים לסובייטים בבקשה לחפש אחר המטוס ואחר ניצולים. ב-30 בינואר הסובייטים נתנו לאמריקאים גישה לאתר ההתרסקות. גופות הטייסים נשלחו לארצות הברית, ואילו שרידי המטוס נשלחו לברלין.
הנרי דה לה בש

| --- | --- |

 לידה:  10 בפברואר 1796 לונדון, ממלכת בריטניה הגדולה 
 פטירה:  13 באפריל 1855 (בגיל 59) לונדון, הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד 
 ענף מדעי:  גאולוגיה, פלאונטולוגיה 
 מקום קבורה:  בית הקברות קנסאל גרין 
 מוסדות:  הסקר הגאולוגי הבריטי 
 פרסים והוקרה:  עמית החברה המלכותית (1819)  מדליית וולסטון (1855)  Knight Bachelor  עמית האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים 
 צאצאים:  אליזבת דה לה בש 
 
הנרי דה לה בש (באנגלית: Henry De la Beche;‏ 1796–1855) היה גאולוג ופליאונטולוג אנגלי, המנהל הראשון של הסקר הגאולוגי של בריטניה, שסייע למסד את שיטות המחקר הגאולוגי. הוא היה הנשיא הראשון של החברה הפליאונטולוגית(אנ').
ביוגרפיה

דה לה בש  נולד בלונדון. אביו, קצין בצבא הבריטי, היה בעל אחוזה עם עבדים בג'מייקה, אך נפטר בעוד בנו עדיין צעיר. דה לה בש עבר את ילדותו עם אמו בעיירה ליים רג'יס(אנ'), בדורצ'סטר(אנ'). שם רכש את אהבתו לגאולוגיה באמצעות חברותו עם מרי אננינג. בגיל ארבע-עשרה הוא נכנס למכללה הצבאית המלכותית.
בגיל עשרים ואחת דה לה בש הצטרף לחברה הגאולוגית של לונדון(אנ'). הוא הפך לאספן ומאייר מאובנים מושבע, ושיתף פעולה עם ויליאם קוניבר(אנ') על מאמר חשוב על איכתיוזאור ואנטומיה של פלסיוזאור שהוצג בפני החברה בשנת 1821. הוא המשיך לאורך חייו להיות אחד מחבריה הפעילים והמכובדים ביותר. הוא כיהן כנשיא האגודה משנת 1848 עד 1849. הוא ביקר במקומות רבים בעלי חשיבות גאולוגית, לא רק בבריטניה, אלא גם בצרפת, ג'מייקה ושווייץ. בג'מייקה הוא נשאר באחוזתו, הלס הול(אנ'), קלרינדון פאריש(אנ'), בשנים 1823–1824 ופרסם את הסקר הגאולוגי שלו על ג'מייקה בשנת 1827. כשחזר לדרום-מערב אנגליה החל את החקירה המפורטת של סלעי קורנוול ודבון. הקשר עם קהילת הכרייה באותו חלק של בריטניה העניק לו את הרעיון שצריך להכין מפה גאולוגית של הממלכה המאוחדת, ולאסוף ולשמר דגימות להמחשה ועזרה בפיתוח תעשיות המינרלים שלה.
עבודה מדעית

הממשלה מינתה את דה לה בש לערוך את הסקר הגאולוגי של בריטניה, שהוכרז רשמית בשנת 1835 הוא היה גם המנהל הראשון של המוזיאון לגאולוגיה מעשית ברחוב ג'רמין(אנ'), בשנת 1843 ותרם מספריו להקמת הספרייה.
הבניין של המוזיאון לגאולוגיה מעשית, מול וייטהול, הפך לקטן מדי. דה לה בש פנה לרשויות להקים מבנה גדול יותר ולהרחיב את כל היקף הממסד המדעי שעמד בראשו. הפרלמנט אישר את הקמתו של מוזיאון ברחוב ג'רמין, לונדון, ומינוי צוות של פרופסורים עם מעבדות ומכשירים אחרים. בממסד הזה שולבו משרדי הסקר הגאולוגי, המוזיאון לגאולוגיה מעשית, בית הספר המלכותי למכרות (אנ') ומשרד רשומות הכרייה. המזיאון נפתח בשנת 1851.
בשנת 1830 פרסם דה לה בש רישומים הממחישים תופעות גאולוגיות. כמו כן פרסם רשימות על הגאולוגיה האנגלית בכתב העת החברה הגאולוגית של לונדון, וכן רשימות מהסקר הגאולוגי, ובמיוחד הדו"ח על הגאולוגיה של קורנוול, דבון ומערב סומרסט (1839). כמו כן הוא כתב מדריך גאולוגי (1831; מהדורה שלישית, 1833); ומחקרים בגאולוגיה תאורטית (1834), בהם נגע בגישה פילוסופית בשאלות גאולוגיות הרבה לפני זמנם. כמו כן פרסם ספר על ביצוע תצפיות גאולוגיות בכמה מהדורות, בשנים 1853 ,1851, 1835.
דה לה בש היה בר פלוגתא הראשי של רודריק מורצ'יסון ואדם סדגוויק במה שכונה "המחלוקת הדבונית הגדולה". הוא השתמש לעיתים קרובות ברישומים כדרך טקטית לבטא את תסכוליו בנושאים אלה ונושאים אחרים.
הוא נבחר לעמית של החברה המלכותית בשנת 1819. הוא קיבל תואר אבירות ב־13 באפריל 1842, ובסמוך לסוף חייו הוענקה לו מדליית וולסטון(אנ'). בשנת 1852 הוא נבחר כחבר זר באקדמיה המלכותית השוודית למדעים.
לאחר מותו, סטודנטים במכללה המלכותית למכרות ובמוסדות אחרים התמודדו על מלגת מדליית דה לה בש. המדליה הייתה למעשה העתק של המדליה שאותה קיבל במקור דה לה בש בשנת 1825. הגרסה השנייה של המדליה, הייתה מכסף וברונזה, נחקקה על ידי ויליאם וויון - עם דיוקנו של דה לה בש בצד אחד, ופטישי כרייה מוצלבים בצידה השני .
הוא קבור בבית הקברות של קנסל, לונדון.
קריקטורות

.
הוא היה תומך גדול ביצירתה ובחשיבותה של הפלאוטנטולוגית מרי אננינג, מליים רג'יס. הנרי דה לה בש צייר תרשים דמיוני בשנת 1830, תחת הכותרת "דוריה אנטיקוויור " Duria Antiquior. הציור שיחזר את ממצאי המאובנים השונים שהגדירה מרי אננינג שאפיין את דמות עולם החי הקדום באזור בתקופת היורה. היה זה הניסיון הראשון להפוך את ממצאי המאובנים לתמונת מערכת אקולוגית שלמה. דה לה בש סייע לאנינג, שהיו לה קשיים כלכליים, בכך שיצר מהציור הדפס ליתוגרפי מצבעי המים ותרם לה את התמורה ממכירת ההדפסים. הרישום זכה לתפוצה עצומה.
הוא היה מדען גדול ואובייקטיבי ושיחק תפקיד חשוב בדיונים בתיאוריות היותר נפוצות של התקופה, כמו זו שהציע צ'ארלס לייל. לייל הציע שההיסטוריה הגאולוגית והביולוגית הייתה מחזורית וכי צורות חיים קדומות שוב יופיעו על פני האדמה.
כתשובה לתאוריה הזאת, הוא צייר קריקטורה, שקיבלה את הכינוי "שינויים נוראיים" ותיארה פרופסור איכתיוזאורוס שמרצה על גולגולת אנושית מאובנת ואומר: "תגלו מיד שהגולגולת שלפנינו שייכת לבעל חיים נמוך בהתפתחותו, כי שיניו מאוד לא מפותחות, כוח הלסתות קטן, ובסך הכל נראה נס איך יצור הזה היה יכול להשיג אוכל."
הערות שוליים

↑  Henry De la Beche | British Geoscientists | Geology of Britain | Discovering Geology | British Geological Survey (BGS), www.bgs.ac.uk
↑  The De la Beche archive at Amgueddfa Cymru | Rhagor | National Museum Wales, web.archive.org, ‏2014-05-24
1 2 3 4 5 6  Chisholm, Hugh, ed. (1911). "De la Beche, Sir Henry Thomas" . Encyclopædia Britannica (11th ed.). Cambridge University Press.
↑  De la BECHE and CONYBEARE, 1821, web.archive.org, ‏2010-12-04
↑  Lawrence J. Chubb, Sir Henry Thomas De la Beche1  | Jamaican Rock Stars, 1823–1971: The Geologists Who Explored Jamaica | GeoScienceWorld Books | GeoScienceWorld
↑  Rudwick, Martin (2008). Worlds Before Adam: The Reconstruction of Geohistory in the Age of Reform. pp. 42–47.
↑  Gould, Stephen Jay (1988). Time's arrow, time's cycle : myth and metaphor in the discovery of geological time. Penguin Books
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007274048105171  PLWABN: 9810564954305606  BNE: XX1335017  BnF: cb15141205c (data)  CiNii: DA07867469  DSI: 7677  GND: 116099305  ISNI: 0000 0001 0906 5263  LCCN: n86862950  NKC: mub2018997011  NLA: 36031492  NLG: 239437  NTA: 304647985  SNAC: w65d8z6t  SUDOC: 103664610  Trove: 1193734  VcBA: 495/16443  VIAF: 59827486   WorldCat (עם VIAF): 59827486 
שחזור עולם החי בתקופת היורה - ציור של דה לה בש, 1830
קריקטורה של דה לה בש - "שינויים נוראיים"
החברה לשירותי איכות הסביבה

| --- | --- |

 נתונים כלליים
 סוג:  חברה ממשלתית
 תקופת הפעילות:  1990–הווה (כ־34 שנים) 
 משרד ראשי:  נאות חובב
 בעלות:  מדינת ישראל
 ענפי תעשייה:  איכות סביבה
 מנכ"ל:  בועז הירש
 עובדים:  148 (2022)
  
 enviro-services.co.il
 
החברה לשירותי איכות הסביבה, בשמה הרשמי - החברה לשרותי איכות הסביבה בע"מ (ESC), היא חברה ממשלתית שהוקמה בשנת 1990, על מנת לטפל בכל הפסולות המסוכנות המיוצרות בישראל, תוך שמירה והגנה על איכות הסביבה.
החברה מספקת מגוון רחב של פתרונות ושירותים בתחום איכות הסביבה לתעשייה, מכוני מחקר, מעבדות ועסקים. בבעלותה של החברה מפעל, הנמצא בפארק אקו-תעשייתי בנגב נאות חובב, המטפל בשיטות מודרניות מתקדמות במגוון רחב של פסולות מסוכנות - אורגניות, אי-אורגניות, נוזליות ומוצקות.
פעילות החברה

סל השירותים של החברה כולל בין היתר שרותי מעבדה אנליטית לגורמי חוץ, שרותי אנליזה וניטור אוויר, ייעוץ ומידע בנושאי אקולוגיה וחומרים מסוכנים, אחזקה וכיול של מכשירי ניטור, בדיקות סקר בקרקעות מזוהמות, שרותי מעבדה לבדיקת גז רדון ולזיהוי רדיונוקלואידים בחומרי בניה, מחזור מסנני שמן, מחזור פלואורסצנטים ועוד.
פעילויות החברה נעשות תוך שמירה על התקנים, כללי הבטיחות, וכן על בטיחות וגהות העובדים ותושבי הסביבה. כמו כן, החברה משתפת פעולה עם ארגוני סביבה, העוסקים ומטפלים באיכות והגנת הסביבה.
נוסף לפעילות העסקית, עוסקת החברה גם בהנחלת אחריות סביבתית חברתית בקהילה. החברה נוטלת חלק בפורום ציבורי העוסק בהגנה על הסביבה, מפיקה מערכי הדרכה ולימוד שעוסקים בטיפול בפסולות מסוכנות ובשמירה על איכות הסביבה וכן יוזמת פרויקטים משותפים שונים בנושאי סביבה. במסגרת פעילות זו.
החברה מקיימת קשרים עם חברות בינלאומיות העוסקות בתחומים הנושקים לתחומי העיסוק של החברה לשרותי איכות הסביבה.
הנרי דייל

| --- | --- |

צילום מ-1936 כשזכה בפרס נובל
 לידה:  9 ביוני 1875 לונדון, הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד 
 פטירה:  23 ביולי 1968 (בגיל 93) קיימברידג', הממלכה המאוחדת 
 מקום לימודים:  טריניטי קולג'  Tollington School 
 מנחה לדוקטורט:  ארנסט סטרלינג, John Newport Langley 
 מוסדות:  יוניברסיטי קולג' לונדון 
 פרסים והוקרה:  Honorary Fellow of the Royal Society Te Apārangi  הרצאת קרוניאן (1919)  מדליית ביילי (1921)  honorary Fellow of the Royal College of Surgeons (1945)  הרצאת הארווי (1935)  מדליית אלברט (1956)  מדליית בנטינג (1954)  עיטור שמידברג (1962)  פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה (1936)  המדליה המלכותית (1924)  מדליית קופלי (1937)  פרס קמרון של אוניברסיטת אדינבורו  עמית החברה המלכותית  פור לה מריט  מסדר ההצטיינות  Knight Bachelor  אביר הצלב הגדול של מסדר האימפריה הבריטית  אות מסדר ההצטיינות במדעים ואמנויות של גרמניה 
 
סר הנרי האלט דייל (אנגלית: Henry Hallett Dale; ‏9 ביוני 1875 – 23 ביולי 1968) היה פרמקולוג אנגלי. חתן פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה לשנת 1936, ביחד עם הפרמקולוג אוטו לוי, וזאת בשל תגליתם המשותפת, האצטילכולין - מוליך עצבי נוזלי (כימי) של המערכת המוטורית ומערכת העצבים הפאראסימפתטית בגוף האדם.
קורות חיים

הנרי האלט דייל נולד בשכונת איזלינגטון שבלונדון, לצ'ארלס ג'יימס דייל, יצרן כלי חרסינה ממחוז סטפורדשייר שבצפון-מזרח אנגליה ולפרנסס אן האלט, בתו של יצרן רהיטים, והיה שלישי מבין שבעה ילדים (אחיו היה המלחין בנג'מין דייל).
את חינוכו החל בבית הספר הפרטי טולינגטון, המשיך בבית ספר ליי שבקיימברידג', ובשנת 1894 עבר ללמוד בקולג' טריניטי שבקיימברידג'.
בקיימברידג' למד דייל רפואה, כאשר תחום התמחותו היה מחקר רפואי, בתחילה עסק במחקר בבית חולים 'סנט ברתולומיו' בלונדון, ולאחר מכן שימש כמנהל מעבדות המחקר של חברת וולקום. בין השנים 1928–1942, כיהן כמנהל 'המכון הלאומי למחקר רפואי' של לונדון. בתקופה זאת פרסם שורה של מאמרים מדעיים בתחומי הפיזיולוגיה, הפרמקולוגיה, הביוכימיה, הפתולוגיה, והטיפול ההורמונלי. עבודות אלה הקנו לו שם עולמי, תוארי כבוד, ותפקידים נכבדים. בשנת 1932, הוענק לו תואר האבירות - סר, בשנת 1944 קיבל את אות מסדר ההצטיינות, ובשנת 1948 קיבל תואר אביר הצלב הגדול של מסדר האימפריה הבריטית. בין השנים 1940–1945 שימש כנשיא החברה המלכותית.
תגליותיו

תגליותיו של דייל היו בתחום המכניזם הכימי של העברת הגירוי העצבי, בסינפסות (אזורי המפגש בין תא עצב המעביר אות לתא המטרה בו נקלט האות) של מערכת העצבים. כמו גם בתחום המעברים בין העצבים ובין השרירים. בשנת 1914 גילה דייל את הפעילות הכפולה של האצטילכולין (הפעילות המוסקרינית והפעילות הניקוטינית), ובשנת 1929 הצליח לבודד את המוליך מרקמת בעלי חיים.
דייל היה החוקר הראשון שחילק את מערכת העצבים האוטונומית לתאי עצב כולינרגיים (המפרישים אצטילכולין), ולתאי עצב אדרנרגיים (המפרישים אדרנלין). חלוקה זאת שנעשתה בשנת 1934, החליפה את ההבחנה המסורתית שהצביעה רק על ההבדלים האנטומיים בין מערכת העצבים הסימפתטית לבין מערכת העצבים הפאראסימפתטית.
הנרי דייל חקר גם את האנזים אצטילכולין אסטראז, ובשנת 1938 גילה את המנגנון האנזימטי של ייצור אצטילכולין מכולין בהשפעת הגירוי העצבי בסינפסות.
חשיבות גדולה נודעת למחקריו של דייל בנושא ההיסטמין, וחומרים אנטיהיסטמיניים, בהבנת ומניעת אלרגיות.
פרס נובל לפיזיולגיה או לרפואה

פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה מוענק מדי שנה, על ידי מכון קרולינסקה, לאנשים אשר תרמו תרומה ייחודית או ביצעו מחקר יוצא דופן בתחום הפיזיולוגיה או הרפואה.
במהלך עבודתו בקולג' האוניברסיטאי של לונדון הכיר דייל עובר הפרמקולוג אוטו לוי. יחד הם ביססו את הרעיון שהמסר העצבי מועבר לתא המטרה באמצעות חומר כימי, המוליך העצבי (נוירוטרנסמיטור), ולא באמצעות מסר חשמלי. ושני החוקרים שהפכו לידידים וחברים, שיתפו פעולה במחקריהם. תגלית זו הביאה אותם לזכייה משותפת בפרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה לשנת 1936.
סר הנרי נישא בשנת 1904 לבת דודתו, אלן הארייט האלט. בתם הבכורה, שרה אליסון, נישאה ללורד אלכסנדר טוד, חתן פרס נובל לכימיה, לשנת 1957.
הנעה לעבודה בקיבוץ

תחום ההנעה לעבודה בקיבוץ עורר לאורך השנים עניין מחקרי, כלכלי וחברתי מיוחד. זאת בשל המבנה הכלכלי הייחודי של הקיבוץ בישראל, המשפיע על ההנעה לעבודה בו.
רקע

ביסוד הקיבוץ כתופעה מהותית (כפי שהוא בא לידי ביטוי בעשורים הראשונים לקיומו), ביצוע "עבודה" על ידי חברי הקיבוץ לא התאימה להגדרה של "ביצוע פעילות תמורת תגמול"; זאת משום שבאופן תאורטי, חברי הקיבוץ לא עובדים על מנת לקבל גמול, אלא משום שהם מעוניינים בקיום תוצאות פעילותם. לדוגמה: חבר קיבוץ אשר גידל גידול חקלאי כלשהו, עשה זאת על מנת שיהיה מזון לו, לחברי הקיבוץ, ולכלל העם בארץ ישראל הנבנית (בעשורים הראשונים לקיום הקיבוץ הייתה משמעות רבה לבניית יסודותיה החומריים של המדינה העתידית הצעירה).
רעיון זה מכונה "ביטול העבודה", והוא קיים את הקיבוץ כצורה חברתית שיתופית. עם זאת, הרעיון היה תאורטי ביותר, ובמציאות היו מעורבים גורמים שונים בעלי מאפייני עבודה בקיבוץ. כך למשל הייתה ההתייחסות אל הקיבוץ כולו כאל ישות שעליה לבצע עבודה, כלומר - למכור תוצרת למען רווח כלכלי. אמנם ניתן להתייחס במקרה זה אל התגמול כמניע לעבודה עבור הישות הקיבוצית, אך קשה להתייחס אל ההנעה לעבודה עבור חבר קיבוץ מסוים, שכן החבר לא זכה לתגמול אישי עבור עבודתו האישית.
מניעים אפשריים לעבודה בקיבוץ

במערכת המוטיבציה הקולקטיבית (כלומר, בבחינת הגורמים המביאים אדם לפעולה בהקשר חברתי) נבחנים שלושה ממדי מוטיבציה: הממד הכלכלי (תגמול חומרי עבור פעילות), הממד הערכי (פעולה המונעת על ידי ערכי האדם העובד) וממד הזהות וההזדהות (פעולה הנובעת משיתוף פעולה בהקשר חברתי).
רמת המוטיבציה לפעול בהקשר חברתי תלויה בקשר בין תגמולים כלכליים, המידה בה התרומה לארגון מחזקת את ערכי הפרט, ומידת חיזוק הזהות האישית באמצעות הזדהות עם הארגון.
כדי להתייחס למוטיבציה לעבודה בקיבוץ במסגרת רעיון "ביטול העבודה", נדרשת ההנחה כי חבר הקיבוץ מזוהה עם הקיבוץ והוא בעל מערכת ערכית תואמת (כלומר קולקטיביסטית ולא אינדיבידואליסטית או אחרת). הזהות עם הקיבוץ חשובה, שכן בלעדיה אין הפרט מסוגל לתפוס את מטרת פעולותיו, מלבד תגמול.
למשל, על מנת שחקלאי בקיבוץ לא יתעניין בתגמול עבור פעולותיו אלא בעצם קיומו של המזון שהוא מגדל, עליו להיות בעל מערכת ערכים שיתופית ולא אחרת (כלומר, שיעניק משמעות להקשר החברתי באופן לא מעשי), וכן עליו להיות מזוהה עם הקיבוץ. רק על ידי הזדהות עם הקיבוץ, אשר צורך את המזון אותו הוא מגדל, יוכל החקלאי לרצות בגידול המזון על מנת שייאכל, ולא על מנת שיביא לחקלאי תגמול.
השינויים במניעים לעבודה בקיבוץ

הקיבוץ אופיין שנים רבות כתרבות שבה ממדי הערכים וההזדהות היו בעלי עוצמה מוטיבציונית גבוהה יותר ביחס לממד הכלכלי במוטיבציה הקולקטיבית. אך עם השנים נתערערו יסודות ערכיים שהיוו בסיס למוטיבציה של חברי הקיבוץ ולהזדהות עם הקיבוץ ועם ערכי "ביטול העבודה".
בעקבות התרופפות הממדים השיתופיים, חל ריחוק בין ערכי הפרט בקיבוץ לבין הערכים המכוננים. אלו הוחלפו במערכות עבודה הנפוצות בחברות שאינן שיתופיות, שגם חשופות לבעיות מוטיבציה ולניסיונות שונים של תגמול כדי להגביר את הפריון במקומות העבודה ולמנוע עזיבה של אנשי מקצוע.
כיום מנסה לעיתים הקהילה הקיבוצית אשר איבדה ממאפייניה השיתופיים, לתגמל את חבריה עבור מאמציהם באמצעות סולידריות, אחריות משותפת, ביטחון חברתי ועשייה משותפת רלוונטית. גורמים אלו תלויים גם במידה בה קיים "ביטול עבודה" בקיבוץ. אך אלו גורמים המאפשרים את "ביטול העבודה" ואת צורת החיים השיתופית, ולא גורמים המשמשים כמניע עיקרי לעבודה בקיבוץ.
הרעיונות שעומדים מאחורי עקרונות אלו הם:
סולידריות - היחיד חש כי החברים מוכנים להירתם ליעדים המשותפים ושניתן לסמוך על העזרה ההדדית, על שיתוף הפעולה והתמיכה המצופה מהם.
אחריות משותפת - קיימת אחריות משותפת על גורלו של כל חבר, וקיימת בקרב הפרט תחושה כי ציבור החברים מעוניין בטובתו ומוכן לתמוך בו במאמציו לבנות חיים עשירים ומשמעותיים, ולא מנסה להכשילו.
ביטחון חברתי - היחיד חי בסביבה המעניקה אמון וביטחון, הוא אינו חשוף בודד מול הפתעות ואיומים ויודע שבעת מצוקה יש על מי לסמוך ובמי להיעזר.
עשייה משותפת רלוונטית - יוצרת תחושה קהילתית וחמימות, תוך עיצוב אלטרנטיבה חברתית מתקדמת ואטרקטיבית בתוכנה ובמשמעותה.
במידה ועקרונות אלו לא מתקיימים, צפויה ירידה בנכונות החברים להתמסר לטובת הקהילה, וצורת החיים הקיבוצית עשויה לאבד חלק ניכר ממשמעותה. לשינויים המתרחשים בחברה הקיבוצית יש השפעה רבה על עקרונות אלו.