stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
כפר זוהרים

| --- | --- |
מדינה: ישראל ישראל
מחוז: ירושלים
מועצה אזורית: מטה יהודה
גובה ממוצע: ‎301 מטר
תאריך ייסוד: 1993
סוג יישוב: יישוב מוסדי
נתוני אוכלוסייה לפי הלמ"ס לסוף 2022
  - אוכלוסייה: 155 תושבים
    - שינוי בגודל האוכלוסייה: ‎4.0% בשנה
 מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת השפלה מוגדלת) כפר זוהרים(למפת השפלה רגילה) כפר זוהרים(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום כפר זוהרים(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום כפר זוהרים31°37′17″N 34°55′30″E﻿ / ﻿31.6213620945592°N 34.9249340070787°E﻿ / 31.6213620945592; 34.9249340070787  heמפת היישובים של מועצה אזורית מטה יהודה (in English: Mateh Yehuda Regional Council) באדום - כפר זוהרים בירוק - מיקום בניין המועצה tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
מדד חברתי-כלכלי - אשכול לשנת 2021: 2 מתוך 10
https://kfar-zoharim.com/
כפר זוהרים, הוא כפר נוער המיועד לנוער בסיכון מבית חרדי.
הכפר שוכן קילומטר וחצי דרומית-מערבית למושב נחושה שבחבל עדולם, היישוב הדרומי ביותר במועצה האזורית מטה יהודה.
היסטוריה

הקמת הכפר החלה בשנת 1990 ביוזמת כוכבי שמש וסעדיה מרציאנו ממייסדי הפנתרים השחורים, כמוסד טיפולי בשם "כפר זוהרים" על שמו של הזמר זוהר ארגוב שהתמכר להרואין ולסמים קשים ובסופו של דבר התאבד. לצורך הקמתו גייסו תרומות וקיבלו סיוע מהרשות הלאומית למלחמה בסמים, תכנון הכפר נעשה בהתנדבות בידי קבוצה של אדריכלים. תחילה הוקמו במקום רק אוהלים. ב-6 בנובמבר 1990 נערך בבנייני האומה בירושלים מופע התרמה בו השתתפו בהתנדבות אמנים רבים, בהם בנו של ארגוב, גילי ארגוב, שימי תבורי, ישי ונתי לוי, אלי לוזון, סמיר שוקרי וג'קי מקייטן.
בספטמבר 1991 ערך הזמר היווני יורגוס דאלארס הופעה בירושלים, שאת הכנסותיה תרם להקמת הכפר.
בשנת 1993 החלה הקמת מבני הקבע בכפר, לאחר שהתקבלה תרומה מאיש העסקים אריה גנגר.
לאחר כמה שנים לא מוצלחות הועבר הניהול לעמותת מתנדבים בשם "רמות יהודה". שמו של המקום שונה ל"רמות יהודה-זוהרים". במקום התגוררו כ-80 מטופלים, במסגרת טיפול שנמשך שנה וחצי. בכפר פעל גם מרכז חירום לטיפול מיידי במכורים לסמים בסכנת חיים, המרכז פעל עד לשנת 2011 ונסגר בשל מצוקה תקציבית.
ב-2011 נעשתה פניה לרב יצחק דוד גרוסמן שהסכים לשקם את העמותה תוך כדי החלפת חברי ההנהלה וגיוס תרומות להצלת המקום וזאת על מנת להופכו לכפר נוער לילדים מבתים חרדיים שנפלטו ממסגרות חינוכיות. שם המקום חזר להיות כפר זוהרים.
כפר הנוער לנוער חרדי בסיכון שם לו למטרה גם את ההיבט השיקומי של הנערים, חידוש הקשר עם משפחותיהם וגם את ההיבט הלימודי-אזרחי, הכוונה לתעודת בגרות מלאה וגיוס לצה"ל.
מוטי רוזנבלום יצר את הסרט "להיות נקי" על הכפר בהיותו מרכז שיקום לנפגעי סם.
הערות שוליים

1 2  אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור 
סוף יולי 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור

סוף 2022.
↑  הנתונים לפי טבלת מדד חברתי כלכלי של למ"ס נכון לשנת 2021
↑  יאיר אטינגר, מאות ליוו את הפעיל החברתי סעדיה מרציאנו למנוחות, באתר הארץ, 21 בדצמבר 2007
1 2 3  שוקי לבנון, נרקומנים ייגמלו בכפר ע"ש זוהר ארגוב, חדשות, 6 בנובמבר 1990
↑  יואב בירנברג, הזמר היווני דלארס הגיע לארץ, חדשות, 22 בספטמבר 1991
↑  שאול ביבי, מנת יתר, חדשות, 12 בספטמבר 1993
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007588269305171
לודוויג אדולף-פטר, נסיך ויטגנשטיין

| --- | --- |
איור מאת ג'ורג' דאב
איור מאת ג'ורג' דאב
 לידה:  17 בינואר 1769 האימפריה הרוסית פריאסלאב, האימפריה הרוסית
 פטירה:  11 ביוני 1843 (בגיל 74) האימפריה האוסטרית לבוב, האימפריה האוסטרית
 מדינה:  האימפריה הרוסית 
 בת זוג:  אנטוניה ססיליה סנארסקה
 צאצאים:  Ludwig zu Sayn-Wittgenstein-Berleburg, Emiliya Trubetskaya, Prince Nikolaus of Sayn-Wittgenstein-Ludwigsburg-Berleburg 
 השתייכות:  האימפריה הרוסית צבא האימפריה הרוסית
 תקופת הפעילות:  1789–1829 (כ־40 שנה)
 דרגה:  פילדמרשל
 פעולות ומבצעים
 חלוקת פולין  מלחמת רוסיה-פרס (1796) הפשיטה על דרבנט  המלחמות הנפוליאוניות הקואליציה האנטי-צרפתית השלישית קרב אמסתן  קרב דורנשטיין  קרב אוסטרליץ  המלחמה העות'מאנית-רוסית (1806–1812)  הקואליציה האנטי-צרפתית הרביעית  מלחמת רוסיה–צרפת (1812) קרב קליסטיטי  קרב פולוטסק הראשון  קרב פולוטסק השני  קרב צ'שניקי  קרב סמוליאני  קרב ברזינה  הקואליציה האנטי-צרפתית השישית קרב ליצן (1813)  קרב באוצן (1813)  קרב לייפציג  קרב דרזדן  קרב בר-סור-אובה  המלחמה העות'מאנית-רוסית (1828–1829)
 עיטורים
 עיטור אנדריי הקדוש  עיטור אלכסנדר נבסקי הקדוש  עיטור הקדוש גאורגיוס  עיטור ולדימיר הקדוש  עיטור אנה הקדושה  מסדר העיט השחור  מסדר העיט האדום  מסדר מריה תרזה  מסדר הנאמנות
 
לודוויג אָדוֹלְף-פֵּטֶר, נסיך וִיטְגֶנְשְׁטֵייְן (ברוסית: Пётр Христиа́нович Ви́тгенштейн;‏ 17 בינואר 1769 – 11 ביוני 1843) היה אריסטוקרט גרמני ופילדמרשל בצבא האימפריה הרוסית, נודע בעיקר עקב פיקודו לאורך המלחמות הנפוליאוניות. לאחר מותו של מיכאיל קוטוזוב בשנת 1813 הפך ויטגנשטיין למפקד העליון של כוחות הקואליציה האנטי-צרפתית השישית במערכה בגרמניה.
ביוגרפיה

פטר ויטגנשטיין הגיע ממשפחה אצולה ממוצא פרוסי. הוא נולד ב-5 בינואר 1769 באימפריה הרוסית, ובגיל 21 ב-1 באפריל 1781 התגייס לשורות צבא האימפריה הרוסית לשירות בגדוד סמיונובסק למשך חייו. הוא היה פרש מצטיין ושירת בחלוקת פולין השלישית, במהלכה הוענק לו עיטור הקדוש גאורגיוס מן הדרגה הרביעית וצלב הזהב. כאשר הכריזה יקטרינה השנייה, קיסרית רוסיה, מלחמה על השושלת הקאג'ארית של ממלכת פרס בשנת 1796 והחלה את מלחמת רוסיה-פרס, פטר גויס לחיל המשלוח בעבר הקווקז, שם שירת בתור קצין מודיעין והעביר מידע ממבצר דרבנט (כיום באזרבייג'ן) לסנקט פטרבורג.
ב-9 בפברואר 1798 הוסב ויטגנשטיין לדרגת בריגדיר גנרל, לפני שהפך למפקד גדוד הוסרים ב-5 במאי, שנה מאוחר יותר. לאחר מכן הועלה לדרגת לוטננט גנרל ביוני והמשיך לפקד על הגדוד ב-1 ביולי 1799. הוא השתתף הן בהקואליציה האנטי-צרפתית השלישית נגד הקיסרות הצרפתית הראשונה והן במלחמה העות'מאנית-רוסית של השנים 1806–1812. הוא לחם במספר קרבות, בהם קרב אוסטרליץ שהיה ניצחון מכריע לצבא הצרפתי של הקיסר נפוליאון בונפרטה. כאשר החלה המלחמה הפינית נגד ממלכת שוודיה, פטר הוצב לפקד על בריגדת פרשים בדרום הדוכסות הגדולה של פינלנד.
במערכה של שנת 1812 בעת מלחמת רוסיה–צרפת ויטגנשטיין הצליח להתבלט בעיני המטה הכללי הרוסי ובעיני אלכסנדר הראשון, קיסר רוסיה. הוא פיקד על הארמייה הרוסית הראשונה שתפקידה היה לחסום את המסלול לסנקט פטרבורג. על כן הוא נודע בכינוי "המושיע של סנקט פטרבורג" לאחר שהביס את הצבא הצרפתי תחת ניקולא אודינו. תחת הפיקוד של מיכאיל קוטוזוב פטר ניהל מרדף אחר הכוחות הצרפתים שנסוגו ממוסקבה במהלך חורף 1812 שהסתכם במהלך קרב ברזינה, במסגרתו נכשל הניסיון הרוסי להכניע את צבא נפוליאון.
פטר היה פופולרי באותה מידה בקרב החברה הרוסית ומצד כוחותיו שעליהם פיקד, ונהג להעלות את המורל באמצעות פעולותיו הצבאיות ההתקפיות התמידיות שכפו את רצונו על האויב. במערכה של 1813 בגרמניה נפטר קוטוזוב באפריל 1813. ויטגנשטיין קיבל פיקוד כולל על צבאות הקואליציה האנטי-צרפתית השישית בגרמניה בהסכמותיהם של אלכסנדר הראשון, קיסר רוסיה ופרידריך וילהלם השלישי, מלך פרוסיה.
עד מהרה הוא הוכיח שהוא לא כשיר בעמדה זו, ולא הצליח למנוע את התבוסות התאומות בליצן ובאוצן במאי אך הצליח למנוע את כיתור הכוחות והכנעתם בידי צבא נפוליאון. לאחר התפטרותו הוא הוחלף בתפקידו על ידי מיכאיל ברקלאי דה טולי. הוא השתתף בכמה קרבות בהמשך בשנת 1813 (בעיקר בקרב דרזדן וקרב לייפציג), אך נפצע בקרב בר-סור-אובה שהתרחש בצפון-מזרח צרפת בשנת 1814. לאחר 1815 היה זמן רב מפקד על מוצב פרשים ולא התעמת בקרבות. פטר פיקד על בריגדת פרשים במהלך המלחמה העות'מאנית-רוסית של השנים 1828–1829. לבסוף פרש מהצבא מסיבות בריאותיות בשנת 1829, הוא חי עוד עשר שנים בגמלאות לפני שנפטר בלבוב, האימפריה האוסטרית, ב-11 ביוני 1843 תוך כדי מסע.
לקריאה נוספת

הוצאת כתר, נפוליאון 1813 - מלחמת העולם הראשונה, חזי שלח, 1996
ספרית מעריב, נפוליאון: חיים פוליטיים, סטיבן אינגלנד, 2003
הערות שוליים

↑  באימפריה הרוסית צו גיוס כלל שירות של מינימום 25 שנים בצבא.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810645812305606  BnF: cb14597197m (data)  GND: 11708719X  ISNI: 0000 0000 5149 2819  NKC: js2015868793  RSL: 000097507  SELIBR: 291197  VIAF: 42089942   WorldCat (עם VIAF): 42089942
לוכד רוח

לוכדי רוח בעיר יזד באיראן
לוכד רוח (נקרא גם: מגדל רוח) הוא אלמנט אדריכלי מסורתי עתיק, המשמש ליצירת אוורור טבעי וקירור פסיבי במבנים שונים באזורים מדבריים או חמים. לוכדי רוח מגיעים בעיצובים שונים: חד-כיווני, דו-כיווני ורב-כיווני. לוכדי רוח נמצאים בשימוש נרחב בצפון אפריקה, במדינות מערב אסיה וסביב המפרץ הפרסי. אלמנט זה היה קיים במשך 3,000 השנים האחרונות עד להמצאות החשמל והמזגן במאה ה-19. במחצית השנייה של המאה ה-20 נעשו מספר ניסיונות של אדריכלים להקים מבנים מודרניים בהם משולב לוכד רוח כדי להגביר את האוורור ולהקטין את צריכת מיזוג האוויר והחשמל. באופן כללי עלות הבנייה של בניין מאוורר עם לוכד רוח היא פחותה משל בניין דומה עם מערכות חימום, אוורור, ומיזוג אוויר קונבנציונליות. גם עלויות האחזקה נמוכות מביניינים עם מזגנים ומאווררים. לוכדי רוח הם אף שקטים וממשיכים לתפקד גם כאשר אספקת החשמל נפסקת (עניין חשוב במיוחד במקומות בהם כוח הרשת אינו אמין ויקר, כמו הודו וקליפורניה). החל מתחילת המאה ה-21 נעשים ניסיונות דומים לשלב מבנים אקולוגיים ביחד עם לוכד רוח. לוכדי רוח מתוכננים לרוב לפי תנאי מזג האוויר המקומיים ומיקרו אקלים היות שלא כל הטכניקות יעילות בכל מקום.
מרכז הספורט "זניט" בעיר סנט אטיין בצרפת. הגג תוכנן ללכוד את הרוחות החזקות באזור בתוספת "מצחייה" להסתרת החזית הדרומית מן השמש.
ראו גם

יאחצ'ל
אדריכלות איראנית
הערות שוליים

↑  Parham Kheirkhah Sangdeh and Nazanin Nasrollahi, Windcatchers and their applications in contemporary architecture
↑  Jomehzadeh, F., Nejat, P., Calautit, J.K. et a, [https://eprints.whiterose.ac.uk/112557/3/A%252520review%252520on%252520windcatcher%252520for%252520passive%252520cooling%252520and%252520natural%252520ventilation%252520in%252520buildings%20%281%29.pdf A review on windcatcher for passive cooling and natural
ventilation in buildings]
כריסטופר וילהלם אקרסברג

| --- | --- |

 לידה:  2 בינואר 1783 Blåkrog, שלזוויג, דנמרק 
 פטירה:  22 ביולי 1853 (בגיל 70) קופנהגן, דנמרק 
 מקום קבורה:  בית הקברות אסיסטנס 
 מקום לימודים:  האקדמיה הדנית המלכותית לאמנויות יפות 
 תחום יצירה:  ציור 
 זרם באמנות:  תור הזהב הדני 
 הושפע על ידי:  ניקולאי אבידגור, ז'אק-לואי דויד 
 יצירות ידועות:  A View through Three of the North-Western Arches of the Third Storey of the Coliseum, portrait of Bertel Thorvaldsen, Familien Nathanson, The Russian Ship of the Line "Asow" and a Frigate at Anchor in the Roads of Elsinore, Portrait of the model Maddalena or Anna Maria Uhden, Bella and Hanna. The Eldest Daughters of M. L. Nathanson, A nude woman doing her hair before a mirror, At a Window in the Artist's Studio, Self-Portrait, by Christoffer Wilhelm Eckersberg 
 צאצאים:  Erling Eckersberg 
 
כריסטופר וילהלם אקרסברג (בדנית: Christoffer Wilhelm Eckersberg‏; 2 בינואר 1783 – 22 ביולי 1853) היה צייר דני. הוא הניח את היסוד לתקופת האמנות המכונה תור הזהב של הציור הדני, ומכונה אבי הציור הדני.
ביוגרפיה

בשנת 1786 עברה משפחתו של אקרסברג לכפר ליד אלסונד הציורית, שם נהנה לצייר את האזור הכפרי שמסביב, ולעשות סיורי שייט בסירת אביו. הוא המשיך את הכשרתו בגיל 17 בפלנסבורג, שם הפך לחניך במאי 1800. עם זאת, כוונתו הייתה להתקבל לאקדמיה הדנית המלכותית לאמנות בקופנהגן.
הכשרה באקדמיה

עדיין בזמן ההתמחות הוא הפיק רישומים וציורים יפים. לאחר שצבר קצת כסף, כולל תמיכה כספית מפטרונים מקומיים, הגיע לקופנהגן ב-23 במאי 1803. הוא התקבל לאקדמיה ללא תשלום בשנת 1803, שם למד בין היתר אצל ניקולאי אבילדגארד.
הוא התקדם היטב, צייר ציורים היסטוריים, דיוקנאות ונופים. עם זאת, נוצרו חיכוכים בינו לבין אבילדגארד שמנע את התקדמותו, והוא לא זכה במדליית הזהב הגדולה של האקדמיה עד 1809, לאחר מותו של אבילדגארד. הוא עבד כדי להרוויח כסף ועבד גם עבודת כפיים, ועשה רישומים לתחריטים של נחושת.
אף שקיבל הבטחה למלגת נסיעה בשילוב עם מדליית הזהב, הכספים בפועל לא הועמדו לרשותו עד 1812. ב-1 ביולי 1810 הוא נישא לכריסטין היסס בניגוד לרצונו, כדי "להכשיר" בן שנולד לה - ארלינג קרל וילהלם אקרסברג. בנו, ארלינג, הלך בסופו של דבר בעקבות אביו עם השכלה אקדמית, וקריירה כחורט לוחות נחושת.
מסעות לימוד

להוט לנסוע, לא רק בגלל רצונו להעשיר את כישוריו האמנותיים ואת הידע שלו, אלא גם כדי לברוח ממציאות הנישואין האומללים, הוא עשה סידורים אחרים לתמיכה הכספית הדרושה שיאפשרו לו לנסוע. ב-3 ביולי, כמה ימים לאחר החתונה, הוא החל את נסיעותיו מחוץ למדינה. יחד עם טוננס כריסטיאן ברון דה נרגאר, סופר, חובב אמנות נלהב ותומך כלכלי. הוא עשה את דרכו דרך רחבי גרמניה לפריז. כאן למד אצל ז'אק-לואי דויד בשנים 1811–1812. הוא שיפר את כישוריו בציור הדמות האנושית, ועקב אחר ההנחיה של מורו לצייר בעקבות הטבע כדי למצוא את האמת. כאן הוא פיתח ידידות לכל החיים עם השותף לחדר בפריז, האמן העמית יאנס פיטר מולר, ועם החרט יוהאן פרדריק קלמנס.
לאחר שנתיים נסע דרך פירנצה לרומא שם המשיך בלימודיו בשנים 1813–1816. הוא עבד על שיפור כישוריו כצייר היסטוריה, ונהנה לצייר ציורים קטנים יותר על החיים והאזור. הוא חי שם שלוש שנים בקרב קבוצת אמנים, של ברטל ת'ורולדסן, הם פיתחו יחסים קרובים ומתמשכים. אקרסברג צייר את אחד הדיוקנאות הטובים ביותר שלו, דיוקן של ת'ורולדסן, ברומא 1814, אשר נתרם לאקדמיה לאמנות. החיים ברומא הטיבו איתו, והוא הושפע מאוד מהאור הדרומי הבהיר שחווה שם. הוא הפיק עבודות גדולות באותן שנים, כולל מספר מחקרי נוף יוצאי דופן.
גירושיו מהיסינג הסתיימו בזמן שהותו מחוץ למדינה, וב-2 באוגוסט 1816 חזר לדנמרק.
קריירה אקדמית

זמן קצר לאחר שובו לדנמרק הוא דאג לקבלתו לאקדמיה, וקיבל כנושא קבלתו את האגדה הנורדית, "מותו של בלדר". הוא התקבל כחבר באקדמיה באוקטובר 1817, ואז מונה לפרופסור באקדמיה בשנת 1818 לאחר מותו של ניקולאג אבילדגארד בשנת 1809. האקדמיה המתינה עד שחזר אקרסברג לדנמרק ממסעות הלימודים שלו, תוך דחיית מילוי התפקיד על ידי ציירים אחרים.
בין תלמידיו היו קיליאן זול, וילהלם בנד ואדולף פרידריך פולמר.
הוא היה מנהל האקדמיה בין השנים 1827 עד 1829. ראייתו הכשילה אותו בשלב מאוחר יותר של חייו והוא נאלץ לוותר על הציור.
ב־8 בפברואר 1817 הוא נישא לאליזבת קתרין ג'ולי ג'ואל, בתו של יאנס ג'ואל, צייר פורטרטים ומרצה באקדמיה. נולדו להם שני בנים וארבע בנות לפני מותה בשנת 1827. שנה לאחר מותה של אשתו אליזבת בשנת 1827, הוא נישא לאחותה סוזן הנרייט אמילי ג'ואל, שאיתה נולדו לו גם כמה ילדים.
הוא נפטר בקופנהגן מכולרה ב־22 ביולי 1853 במהלך המגפה הגדולה.
הוא קבור בבית העלמין אסיסטנס בקופנהגן.
יצירה

הוא הוזמן לעשות מספר ציורים היסטוריים עבור ארמון כריסטיאנסבורג, וכן ציורי מזבח. עבודותיו הידועות ביותר הן דיוקנאות של מעמד הביניים בקופנהגן, כמו "תמונת משפחת נתנזון", 1818, והדיוקן הרשמי של פרדריק השישי, מלך דנמרק. למרות יכולותיו בז'אנר זה, הקריירה שלו בדיוקנאות הייתה קצרת מועד, בגלל התחרות מכריסטיאן אלברכט יאנסן הפופולרי באותם ימים.
ציורי ים היו ז'אנר נוסף שפיתח בעניין רב. הייתה לו תשוקה לספינות, והפליג בסקגרראק, בקטגט, בים הצפוני ועד לתעלה האנגלית בגיל 56. חוויית ההפלגה בים הפתוח נתנה מימד חדש לציוריו הימיים, שעד לאותה נקודה נטו להיות תיאורים רגועים. עכשיו ניתנה תשומת לב רבה יותר לתנועה ולגלים.
האדמירליות בשנת 1819 העניקה לו גישה חופשית לתחנת הצי של קופנהגן, ובכך נתנה לו אפשרות לצפות בספינות הרבות - מוטיב מועדף בציוריו. במהלך הקיץ היו המלחים מתאמנים בשחייה כאן - כולם היו עירומים. זה נתן לאקרסברג הזדמנות ייחודית לצפות בגברים ערומים ולהעריך אומנותית את המבנה הגופני שלהם. לפיכך הוא יכול היה לבחור מהם את הדוגמנים הדרושים לו לציוריו עם מוטיבים מהעת העתיקה היוונית או הרומית.
תרומתו הגדולה ביותר לציור הייתה באמצעות ההוראה באקדמיה. הוא חידש את ההוראה בכך שהוציא את התלמידים לשטח, שם הם היו מאותגרים ללמוד מהטבע. כך הוא הכניס לימוד ציור ישיר מהטבע באמנות הדנית. הוא עודד את תלמידיו לפתח את נקודות החוזק האישיות שלהם ובכך ליצור סגנונות ייחודיים.
הוא פיתח עניין הולך וגובר בפרספקטיבה בגלל ציוריו הימיים והעביר שיעורים בנושא באקדמיה. הוא ביצע מספר קטן של תחריטים המשלבים תצפיות בחיי היומיום עם עקרונות קומפוזיציה הרמוניות קלאסיות. המהלך פרץ את הדרך לאופן בו ציירו ציירי תור הזהב את חיי היומיום.
גלריה

נוף מונט קלינט
אשה ישנה
מבט דרך קשתות
מדרגות כנסייה ברומא
וילה בורגזה ברומא
אניה רוסית
מבט מקרונברג
על סיפון קורבטה
לפני ההפלגה
עירום נשי
הערות שוליים

↑  C.W. Eckersberg. In: Kunstindeks Danmark & Weilbachs kunstnerleksikon (englisch/dänisch).
↑  Hans Edvard Nørregård-Nielsen: Danish Painting of the Golden Age (catalogue). 1. Auflage. Ny Carlsberg Glyptotek, Kopenhagen 1995, S. 94, 116, 118.
↑  Patricia G. Berman: In another light – Danish painting in the nineteenth century. Thames & Hudson, London 2007
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007272536505171  BIBSYS: 90111886  BNE: XX1467071  BnF: cb14973332w (data)  GND: 119365995  ISNI: 0000 0000 6637 0056  KulturNav: 6d28647b-44fa-403b-863a-6226cdc7c770  LCCN: n82212027  NKC: jo2017938544  NTA: 070073309  RERO: 02-A026415341  RKD: 25410  SELIBR: 184422  SNAC: w6n59kj2  SUDOC: 028147200  ULAN: 500115283  VIAF: 56884667   WorldCat (עם VIAF): 56884667 
כריטופר אקרסברג, בתוך הקולוסיאום
כריטופר אקרסברג, מול המראה
לודוויג אוגוסטינסון

הנס קרל לודוויג אוגוסטינסון (בשוודית: Hans Carl Ludwig Augustinsson; נולד ב-21 באפריל 1994 בסטוקהולם שבשוודיה) הוא כדורגלן שוודי, המשחק באנדרלכט ובנבחרת שוודיה בעמדת המגן השמאלי.
קריירה בינלאומית

אוגוסטינסון שיחק בכל הנבחרות הצעירות של שוודיה, ובשנת 2015 היה שותף לזכייה של נבחרת שוודיה בכדורגל עד גיל 21 באליפות אירופה בכדורגל עד גיל 21 - 2015. בגמר של אליפות זו מול הנבחרת המקבילה של פורטוגל, שהסתיים בתוצאה 0-0 והגיע לבעיטות הכרעה, הבקיע אוגוסטינסון את הפנדל שלו, וסייע לשוודיה לזכות בתואר. בסיום הטורניר, נבחר אוגוסטינסון לנבחרת הטורניר על ידי מגזין הגרדיאן. אוגוסטינסון רצה להצטרף לסגל השוודי לאולימפיאדת ריו דה ז'ניירו, אך נדחה על ידי קבוצתו פ.צ. קופנהגן.
בינואר 2015 ערך אוגוסטינסון את הופעות הבכורה שלו בנבחרת שוודיה הבכירה, בצמד משחקי ידידות מול נבחרות חוף השנהב ופינלנד. אוגוסטינסון הצטיין בשני המשחקים. בשנת 2016 זומן אוגוסטינסון לסגל השוודי ליורו 2016, אך לא שיחק בו כלל. שוודיה הודחה מטורניר זה בתום שלב הבתים.
במאי 2018 נכלל אוגוסטינסון בסגל הסופי של שוודיה למונדיאל 2018. אוגוסטינסון רשם טורניר מצוין, ולא החמיץ אפילו דקה בחמשת משחקיה של שוודיה בטורניר. אוגוסטינסון הבקיע את השער הראשון של שוודיה בניצחון 0–3 על מקסיקו במחזור האחרון של שלב הבתים, שסייע לשוודיה לסיים במקום הראשון בבית שלה. שוודיה ואוגוסטינסון הודחו ברבע הגמר אחרי הפסד 0–2 לאנגליה.
תארים

עם גטבורג:
הגביע השוודי: 2012/13
עם פ.צ. קופנהגן:
אליפות ליגת העל הדנית: 2015/16, 2016/17
הגביע הדני: 2014/15, 2015/16, 2016/17
עם נבחרת שוודיה בכדורגל עד גיל 21:
אליפות אירופה בכדורגל עד גיל 21 - 2015
לוקאנים

מיקומה של לוקאניה -מחוז בזיליקטה של ימינו
מפת חבל לוקאניה
הלוקאנים הם עם איטלי עתיק שישב בחבל לוקאניה, כיום מחוז בזיליקטה.
הלוקאנים פלשו לאזור בסביבות המאה ה-5 לפנה"ס וגירשו את תושביו המקוריים אל ההרים שמצפון. הפולשים התיישבו במרכז האזור, וזאת עקב היותם של חופי המחוז מיושבים בצפיפות על ידי קולוניות יווניות חזקות. 
הלוקאנים דיברו שפה הדומה לשפת תושבי איטליה הקדומים. לפי תיאוריו של ההיסטוריון סטראבון, ניהלו הלוקאנים דמוקרטיה חוקתית. בקומץ הכתבים והמטבעות אשר נמצאו באזור ומתוארכים לתקופת הלוקאנים נעשה שימוש ביוונית כשפת הכתיבה. החל מהמאה ה-3 לפנה"ס החלו הלוקאנים סובלים מהטרדות מצד שכניהם היוונים, אשר נהנו מתמיכת מדינת אפירוס.
בשנת 298 לפנה"ס כרתו הלוקאנים ברית עם רומא, שהחלה להשפיע על התרבות הלוקאנית. אולם בשנת 281, כאשר נחת פירוס מלך אפירוס בחופי איטליה, חזרו הלוקאנים בהם והיו הראשונים להודיע על תמיכתם בו. משעזב פירוס במפתיע השתעבדה לוקאניה לרומא במלחמה אשר נמשכה כ-10 שנים.
האיבה לרומא, שהפכה לטבעם של הלוקאנים, הביאה אותם לתמוך בצבאותיו של חניבעל במהלך המלחמה הפונית השנייה (216 לפנה"ס), תמיכה שהביאה הרס רב על המחוז מצד שני הצבאות אשר ניהלו בו חלק מקרבותיהם.
במלחמת בעלות הברית בשנים 90 -89 לפנה"ס שוב חברו הלוקאנים לאויבי רומא, ולחמו ברומא לצד שבטים אחרים, כמו הסאמניטים, ועד מהרה הוכרעו.
לוקאניה מעולם לא התאוששה מהאסונות שניחתו עליה במהלך המלחמות. נטישת היוונים את מושבותיהם, והמלריה אשר החלה פושטת בדרום איטליה, הביאו את המחוז לשפל כלכלי ותרבותי אשר נמשך למעשה עד לימינו.
לודוויג, נסיך בוואריה (1913–2008)

לודוויג, נסיך בוואריה (בגרמנית: Ludwig von Bayern, ‏22 ביוני 1913 – 17 באוקטובר 2008), היה נסיך גרמני ונכדו של לודוויג השלישי, מלך בוואריה.
ביוגרפיה

לודוויג נולד ב-22 ביוני 1913 בארמון נימפנבורג, מינכן, לפרנץ, נסיך בוואריה, בנו של לודוויג השלישי, מלך בוואריה, ולאיזבלה אנטוניה, נסיכת קרוי, בתם של קרל אלפרד, דוכס קרוי ולודמילה, נסיכת ארנברג. בעקבות התבוסה הגרמנית במלחמת העולם הראשונה פרצה המהפכה הגרמנית, שבה נאלץ סבו להתפטר מתפקידו, ומשפחתו של לודוויג התלוותה אליו להונגריה, שם הקים אביו חוות הרבעה מפורסמת. בשנת 1939, עם פרוץ מלחמת העולם השנייה, התגייס לודוויג לוורמאכט, אולם בשנת 1941 הוא נאלץ לעזוב את הצבא, בעקבות חוק הנסיכים. בשנת 1945, לקראת סוף מלחמת העולם השנייה, נאלצו בני המשפחה לברוח מביתם, והם עברו להתגורר בשטארנברג. ב-19 ביולי 1950 התחתן לודוויג עם בת דודתו אירמינגארד, נסיכת בוואריה, בתם של רופרכט, נסיך הכתר של בוואריה ואנטוניה, נסיכת לוקסמבורג, ממנה נולדו לו 3 ילדים. בשנת 1960 קיבל לודוויג את התואר אביר מסדר גיזת הזהב, וב-17 באוקטובר 2008 הוא מת בביתו, כתוצאה מדלקת ריאות.
משפחתו

ב-19 ביולי 1950 התחתן לודוויג עם אירמינגארד, נסיכת בוואריה, בתם של רופרכט, נסיך הכתר של בוואריה ואנטוניה, נסיכת לוקסמבורג, ממנה נולדו לו 3 ילדים:
לואיטפולד, נסיך בוואריה (נולד ב-1951)
מריה, נסיכת בוואריה (1953)
פיליפה, נסיכת בוואריה (1954)
לוסי ארנון

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  7 באפריל 1928 (בת 96) ירושלים, פלשתינה (א"י)
 מוקד פעילות:  ישראל
 תקופת הפעילות:  1947–1969 (כ־22 שנים)
 עיסוק:  זמרת
 סוג קול:  סופרן
 שפה מועדפת:  עברית 
 
לוסי ארנון (נולדה ב-7 באפריל 1928) היא זמרת סופרן ישראלית שפעלה בעיקר בשנות ה-50 ובשנות ה-60.
ביוגרפיה

לוסי ארנון נולדה בעיר העתיקה בירושלים, בתם של דוסיה לבית וינשטיין ועזרא בר, דור חמישי בירושלים. אביה היה מורה במקצועו. בהיותה כבת שנתיים, בשנת 1930, עברה עם משפחתה לדרבן שבדרום אפריקה. לאחר שהות של כ-16 שנים בדרום אפריקה, בשנת 1946, שבה המשפחה ארצה והשתקעה בחיפה, שם גרה דודתה, שהייתה נשואה למלחין ומנצח המקהלות משה ביק. ארנון שימשה כעורכת וקריינית בתחנת שידור רדיו בריטית בשם J.C.L.A שפעלה בחיפה ושידרה עבור החיילים הבריטים.
בתקופת מלחמת העצמאות הצטרפה ללהקת הכרמל של חטיבת כרמלי. בשנת 1950 נישאה לאפרים ארנון, שאותו הכירה בלהקה. בשנות ה-50 נולדו לשניים בת ובן (מירית ואלדד).
ארנון השתתפה בהקלטה המקורית של מחזה האופרה "תמר", שהלחין בסוף שנות ה-50 מרק לברי. בשנות ה-60 יצא תקליט שלה, שכלל שירים של מלחינים בולטים מהקלאסיקה הישראלית: "אומרים ישנה ארץ" (טשרניחובסקי / אנגל), "עלם חן" (רות חשמן / מרדכי זעירא), "סירתי" (נחום נרדי), "קציר בעמק" (עמנואל הרוסי / משה וילנסקי), "אוּרי" (רפאל קלצ'קין / יששכר מירון), "השדה נצא" (דובי זלצר) ו"ביתי אל מול גולן" (יוסף נצר / חיים ברקני). את השירים עיבד שמעון כהן בליווי תזמורת הבידור של קול ישראל. בנוסף השתתפה לוסי בתקליט משירי "פינוקיו" ו"פיטר פן". בתקליט זה השתתפו בשירה גם ילדיה אלדד ומירית.
ארנון הרבתה להופיע עם תזמורת הבידור של קול ישראל והשתתפה במספר אירועים של הסתדרות העובדים הכללית ומועצת פועלי חיפה.
ביצועיה היו בעיקר בשפה העברית אבל היא שרה גם באנגלית וספרדית וקיימה מסע הופעות בינלאומי.
היא הופיעה גם לצידם של אלברט כהן, שושנה דמארי, יונה עטרי, שמעון בר ורמה סמסונוב.
ארנון הופיעה גם עם התזמורת הסימפונית חיפה, שרה עם להקת מדריגל החיפאית, שם צוין כי "שרה בקול נקי, ברור ובקלות", שימשה כסולנית המקהלה הקאמרית חיפה וכסולנית להקת זמרי הגליל בסיבוב ההופעות שלה בארצות הברית.
היא הרבתה להופיע בקיבוצים וכן בערבי פולקלור ישראלי בפני תיירים במלון "דן" בחיפה וכן הופיעה בפני תיירים באניות שעגנו בנמל חיפה.
ב-1967 ייצגה את ישראל בפסטיבל לזמר הקל שנערך ליד העיר סופוט שבפולין. היא החליפה את רבקה רז. משם נסעה להשתתף בפסטיבל זמר בבלגיה.
בשנות ה-80 עזבו בני הזוג ארנון לארצות הברית ושהו שם קרוב ל-27 שנים. משם שבו להתגורר בחיפה.
הערות שוליים

↑  עיתון דבר - 17/11/1961, 01/03/1963, 01/01/1963, 07/02/1964, 25/12/1964
↑  עיתון דבר - 21/12/1962, 06/12/1963, 01/17/1966
↑  עיתון דבר - 14/11/1967
↑  עיתון דבר - 29/09/1961
↑  עיתון דבר - 17/01/1966
↑  עיתון דבר - 05/05/1961, 18/04/1962, 08/12/1967
↑  עיתון דבר - 21/02/1958
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007298157605171  ISNI: 0000 0004 0293 8334  VIAF: 299084222   WorldCat (עם VIAF): 299084222 
ערך זה הוא קצרמרבנושא מוזיקאים ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
לודוויג אויגן, דוכס וירטמברג

לודוויג אויגן, דוכס וירטמברג (בגרמנית: Ludwig Eugen von Württemberg;‏ 6 בינואר 1731 - 20 במאי 1795), היה דוכס וירטמברג בין השנים 1793–1795.
ביוגרפיה

לודוויג אויגן נולד ב-6 בינואר 1731 בפרנקפורט, לקרל אלכסנדר, דוכס וירטמברג ומריה אוגוסטה, נסיכת טורן וטקסיס, בתם של אנזלם פרנץ, נסיך טורן וטקסיס השני ומריה לודוביקה אנה פרנצסקה, נסיכת לובקוביץ'.
בשנת 1737 מת אביו קרל אלכסנדר, דוכס וירטמברג, ואחיו קרל אויגן, דוכס וירטמברג עלה לשלטון במקומו, בשנת 1743 התגייס לודוויג אויגן לצבא הפרוסי, ולחם בשורותיו במהלך מלחמת הירושה האוסטרית. בשנת 1749 התגייס לודוויג אויגן לצבא צרפת, ולחם בשורותיו בתחילת מלחמת שבע השנים. לאחר מכן הצטרף לצבא האוסטרי, והתקדם בשורותיו לדרגת גנרל לוטננט.
בשנת 1793 מת אחיו קרל אויגן, דוכס וירטמברג ללא ילדים, ולודוויג אויגן עלה לשלטון במקומו. ב-20 במאי 1795 מת לודוויג אויגן ללא בנים, ואחיו פרידריך השני אויגן, דוכס וירטמברג עלה לשלטון במקומו.