stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
לאונרד כהן

| --- | --- |

כהן, 1988
 לידה:  21 בספטמבר 1934 קנדה מונטריאול, קנדה 
 פטירה:  7 בנובמבר 2016 (בגיל 82) לוס אנג'לס, קליפורניה, ארצות הברית 
 שם לידה:  לאונרד נורמן כהן
 מקום קבורה:  Mount Royal 
 מוקד פעילות:  ארצות הברית
 תקופת הפעילות:  1956–2016 (כ־60 שנה)
 מקום לימודים:  אוניברסיטת מקגיל, Pripstein's Camp Mishmar, בית הספר רוזלין, Camp B'nai Brith, אוניברסיטת קולומביה, תיכון מונטריאול/וסטמאונט–נוטרדאם-דה-גרייס, הפקולטה למשפטים של אוניברסיטת מקגיל 
 עיסוק:  זמר-יוצר, מוזיקאי, משורר, סופר
 סוגה:  פולק רוק  פולק רוק
 סוג קול:  בס
 שפה מועדפת:  צרפתית, אנגלית 
 כלי נגינה:  גיטרה, פסנתר
 חברת תקליטים:  קולומביה
 בן או בת זוג:  סוזאן אלרוד  מריאן אילן רבקה דה מורניי דומיניק איסרמן סוזאן אלרוד 
 צאצאים:  אדם כהן, לורקה כהן 
 מספר צאצאים:  2 
 פרסים והוקרה:  שותף במסדר קנדה (2003)  פרס ג'ונו לפזמונאי השנה (2013)  פרס גראמי לאלבום השנה (2007)  פרס ג'ונו לפזמונאי השנה (1994)  פרס ג'ונו לאמן השנה (2013)  שדרת הכוכבים של קנדה (2018)  פרס המושל הכללי לשירה או דרמה אנגלית (1968)  עמית מסדר האמנויות והספרות של קוויבק (2015)  היכל התהילה של המוזיקה הקנדית (1991)  פרס ג'ונו לווידאו השנה (1993)  היכל התהילה של הרוק אנד רול (2008)  היכל התהילה של כותבי שירים (2010)  פרס גראמי למפעל חיים (2010)  קצין גבוה במסדר הלאומי של קוויבק (2008)  פרס גלן גולד (2011)  פרס המושל הכללי לאמנויות המופע (1993)  פרס נסיך אסטוריאס לספרות (2011)  פרס דניס פלטייה (2012)  עמית האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים 
 http://leonardcohen.com/
 פרופיל ב-IMDb
 חתימה:  
 
לאונרד נורמן כהן (באנגלית: Leonard Norman Cohen; ‏21 בספטמבר 1934 – 7 בנובמבר 2016) היה משורר, זמר-יוצר, מוזיקאי, סופר וצייר יהודי-קנדי. יצירתו התאפיינה בביטויי רגשות עזים, במורכבות מילולית ובמטאפורות. עבודתו השפיעה על מוזיקאים רבים בעולם ולשיריו הוקלטו גרסאות כיסוי רבות. כהן עוטר באות מסדר קנדה (CC) והונצח כחבר היכל התהילה של הרוק אנד רול.
ביוגרפיה > ילדות וראשית הדרך

כהן נולד למשפחה יהודית ממוצא פולני וליטאי ממעמד הביניים במונטריאול שבמחוז קוויבק בקנדה. שמו העברי המלא הוא אליעזר בן ניסן הכהן. הוא גדל בווסטמאונט (אנ'), צפונית-מזרחית למונטריאול ומשפחתו השתייכה לקהילת שער השמים. אביו, נתן, היה מהנדס חייט ובעל חנות בגדים, ונפטר כשלאונרד היה בן 9, ועל חינוכו הופקד סבו מצד אמו מאשה, הרב שלמה זלמן קלוניצקי. בגיל העשרה הקים כהן את להקתו הראשונה, "The Buckskin Boys", שניגנה בעיקר שירי פולק אמריקאיים.
בשנת 1951 החל כהן את לימודיו באוניברסיטת מקגיל, שם החל את קריירת כתיבת השירה שלו, כשהוא נתמך בקרן שהוריש לו אביו. ספר שיריו הראשון, Let Us Compare Mythologies ("בואו ונשווה מיתולוגיות"), יצא לאור ב-1956. מי שהדריכו אותו בראשית דרכו בכתיבת שירה ועזרו גם בהוצאה לאור של הספר, היו המשורר היהודי-קנדי אירווינג לייטון, מהחשובים והחדשניים שבמשוררי קנדה, ששירתו השפיעה רבות על כהן וכן המשורר לואיס דודק (אנ').
ספרו השני, The Spice Box of Earth ("קופסת התבלינים של העולם"), פורסם ב-1961 והביא לו פרסום רב בקרב חובבי השירה בקנדה. לאחר שקיבל את התואר במקגיל, למד במשך סמסטר אחד בבית הספר למשפטים באותו מוסד ושנה אחת באוניברסיטת קולומביה הבריטית. כהן המשיך בכתיבת ספרים גם לאחר שעבר להתגורר באי הידרה שביוון. הוא פרסם קובץ שירים בשם Flowers for Hitler ("פרחים להיטלר", 1964) וכן את שני ספריו הראשונים "המשחק הכי אהוב" (1963) ו"מפסידנים יפים" (1966 על חייה של קטרי טקקויטה). שני האחרונים ראו אור בעברית בהוצאת אסטרולוג.
ביוגרפיה > שנות ה-60 וה-70

ב־1967 עבר כהן להתגורר בארצות הברית במטרה להפוך לזמר ולמלחין. שירו "Suzanne" הפך ללהיט, ולאחר הופעות בכמה פסטיבלי זמר נתגלה כהן על ידי מאתר הכישרונות של "קולומביה רקורדס" ג'ון האמונד. האמונד "גילה" בין היתר גם את בוב דילן וברוס ספרינגסטין.
אלבומו הראשון, Songs of Leonard Cohen, יצא ב־1967. האלבום לא זכה להצלחה מסחרית גדולה בארצות הברית בשל כבדותו והמלנכוליות שלו, אך זכה לשבחים מקהל מאזיני הפולק. באירופה זכה האלבום להצלחה ונשאר בטבלת המצעדים האנגלית במשך כשנה. תופעה זו חוזרת ומאפיינת את חלקה הגדול של הקריירה המוזיקלית שלו.
אלבומו השני Songs from a Room שיצא ב-1969 הביא לו הצלחה. בו מוצגים כמה משיריו הידועים ביותר של כהן כגון "Bird on the Wire" ("ציפור על תיל"), שזכה ליותר מ-80 גרסאות כיסוי. בהמשך הוציא כהן שני אלבומים נוספים: Songs of Love and Hate ב-1971 (ממנו התפרסם במיוחד השיר "Famous Blue Raincoat") ו-Live Songs ב-1973 (אלבום הופעות). בסוף שנות ה-60 ותחילת ה-70 הופיע כהן בסיבוב עולמי שכלל את צפון אמריקה ואירופה. ב־1972 יצא לסיבוב הופעות באירופה. ההופעה האחרונה בסיבוב הופעות זה נערכה בירושלים. ההופעה כמו גם השתתפותו של הקהל גרמה להתרגשות רבה בקרב כהן ולהקתו. סיבוב הופעות זה תועד ונערך לסרט ששודר ב-yes דוקו.
זיקתו הגדולה של כהן ליהדות ולמדינת ישראל הביאה אותו לישראל ב־1973 במהלך מלחמת יום הכיפורים ועד לכחודשיים לאחר סיומה. כהן הופיע עם שלישיית התאומים, מתי כספי ואילנה רובינא בפני חיילים במוצבים בחצי האי סיני. עם שובו לאולפן ההקלטות ב־1974 הוציא את האלבום New Skin for the Old Ceremony שהושפע מחוויותיו במהלך ולאחר מלחמת יום הכיפורים. ניתן לראות השפעה זו בשירים "Who by Fire" ("מי באש"), המבוסס על קטע מתוך "ונתנה תוקף", אחד מפיוטי יום הכיפורים, וכן בשירים "There Is a War" ו-"Lover Lover Lover" (שנכתב במהלך סדרת הופעות בחזית כשהוא מלווה על ידי מתי כספי). אחד השירים המפורסמים ביותר באלבום זה הוא "Chelsea Hotel #2". דווקא שיר זה אינו קשור למלחמה, אלא נכתב בעקבות מותה של הזמרת ג'ניס ג'ופלין. בשיר מתאר כהן פגישה עם ג'ופלין במלון צ'לסי, מקום מפגש ידוע לאמנים באותה תקופה, ובו רשמים מאופיה ומהתנהגותה. השיר מתאר יחסי מין ארעיים וחסרי חשיבות בין ג'ופלין לכהן כדוגמה לאופן ההתייחסות של האמנים המפורסמים לאהבה.
ב־1977 יצא לאור האלבום Death of a Ladies' Man בהפקתו של פיל ספקטור (שנה לאחר מכן פרסם גם ספר שירים בשם דומה: Death of a Lady's Man). ההפקה הייתה גרנדיוזית ומשופעת בכלי ליווי ולא תאמה את סגנונו המינימליסטי של כהן עד אז, והאלבום הפך מיד מטרה לביקורות נוקבות. כבר בזמן הקלטת האלבום התגלעו חילוקי דעות בין כהן לספקטור, שהביאו בסופו של דבר להרחקתו של כהן מאולפני ההקלטות באמצעות אנשי ביטחון, בטרם הסתיימו הקלטות האלבום. עריכת השירים נעשתה על ידי ספקטור בלבד, ללא התייעצות עם כהן. כהן עצמו אמר על התוצאה כי היא "מגוחכת, אך גם חצי-גאונית". באלבום זה השתתפו בקולות רקע בוב דילן ואלן גינסברג.
כהן חזר לסגנונו המוכר ב־1979, עם יציאת האלבום Recent Songs (שירים מן הזמן האחרון), בו היה כהן שותף מלא בהפקה. באלבום נעשה שימוש בכלי נגינה מגוונים, בהם עוּד, מנדולינה וכינור צועני. ב־2001 הוציא גרסה נוספת של הופעות חיות לאלבום זה אשר הוקלטו במהלך סיבוב ההופעות של אותה שנה.
ביוגרפיה > שנות ה-80 וה-90

ב־1980 קיים כהן הופעה נוספת בישראל, בהיכל התרבות בתל אביב.
ב־1984 הוציא כהן את האלבום Various Positions, הכולל בתוכו את השיר "הללויה", שזכה לגרסאות כיסוי רבות. קולומביה-רקורדס סירבו להוציא אלבום זה בארצות הברית בשל מידת הפופולריות המעטה לה זכה כהן במדינה.
אלבום מחווה בשם Famous Blue Raincoat שהוציאה ב-1987 הזמרת ג'ניפר וורנס (אשר שימשה כזמרת רקע לכהן במסעי הופעות קודמים), הביא לעלייה מיידית בפופולריות של כהן. שנה לאחר מכן הוציא את האלבום I'm Your Man (אני הגבר שלך), אשר זכה להצלחה הגדולה ביותר מאז אלבומו הראשון וכלל את אחד השירים המוכרים ביותר שלו "First We Take Manhattan" (תחילה נכבוש את מנהטן). האלבום נחשב כנקודת מפנה בקריירה המוזיקלית שלו, הן מבחינת הכלים (נעשה שימוש רב בסינתיסייזר) והן מבחינת המילים שהיו בחלקן ביקורת חברתית נוקבת. בסרט "Pump Up the Volume" ("רדיו חזק", 1990) הושמע השיר "Everybody Knows" ("כולם יודעים") מתוך אלבום זה, והצלחתו התפשטה גם בקרב קהל צעיר יותר. בקיץ 1985 הופיע פעם נוספת בישראל.
ב-1992 הוציא כהן את האלבום The Future (העתיד) שמכיל טקסטים כמו-נבואיים וקוראים לשינוי בטרם יגיעו התחזיות הקודרות. שלושה שירים מהאלבום הושמעו בסרט המצליח "רוצחים מלידה".
למרות הצלחת אלבומיו האחרונים, החליט כהן לפרוש ב־1994 מעולם המוזיקה ועבר להתגורר במנזר זן בודיהסטי קרוב ללוס אנג'לס שבקליפורניה. ב־1996 אף הוסמך כנזיר וקיבל על עצמו את שם הדהרמה ג'יקאן, שמשמעותו ביפנית "שתיקה". כהן חי במנזר במשך 5 שנים, עד 1999. לאורך השנים נתן מספר סיבות לעזיבתו את המנזר, בין השאר שהיה "נזיר חסר תועלת" לטענתו.
ביוגרפיה > המאה ה-21

בשנת 2001 הוציא אלבום חדש, Ten New Songs. אלבום זה נחשב למלנכולי ביותר מבין אלבומיו. באוקטובר 2004 הוציא אלבום לרגל יום הולדתו ה-70 בשם Dear Heather, בו שיתף פעולה עם זמרת הג'אז אנג'אני תומאס. ב-2006 הוציאה תומאס אלבום שנכתב במשותף עם כהן.
באוקטובר 2005 תבע כהן את המנהלת המוזיקלית הקודמת שלו, קלי לינץ', וטען כי מעלה בכספיו בסכום של מעל ל-5 מיליון דולר. במרץ 2006 זכה כהן בתביעה ונקבע כי על לינץ' לפצות אותו ב-9 מיליון דולר. אולם עקב בעיות כספיות של הנתבעת לא ברור אם כהן קיבל את הכסף.
ב-2006 הוציא כהן ספר שירה וציורים בשם Book of Longing (תורגם לעברית כ"ספר הכמיהה") שהפך מיד עם פרסומו לרב-מכר בקנדה. כחלק מקידום המכירות של הספר הופיע כהן באירוע ציבורי לראשונה מזה 13 שנים. לחנות הספרים בה הופיע הגיע קהל רב ורחובות באזור נחסמו לרגל האירוע. כהן עלה על הבמה והופיע עם אנג'אני תומאס, שהגיעה לאירוע כדי לקדם את אלבומה שלה (שנכתב בשיתוף עם כהן).
באותה שנה יצא סרט בשיתופו של כהן בשם I'm Your Man (אני הגבר שלך) (על שם אלבומו משנת 1988). הסרט מציג אמנים רבים דוגמת U2, ניק קייב ועוד, שמבצעים שירים של כהן. כמו כן מציג הסרט ריאיון עם כהן בביתו שבלוס אנג'לס.
במרץ 2008 התווסף שמו של לאונרד כהן להיכל התהילה של הרוק אנד רול. כמו כן, לראשונה לאחר היעדרות של יותר מ-15 שנה מהבמה, יצא כהן ב-2008 לסיבוב הופעות עולמי, במהלכו קיים הופעה אחת בישראל, באצטדיון רמת גן, ב-24 בספטמבר 2009. בסיום המופע ברך כהן את חמישים אלף הצופים הישראלים בברכת כהנים. הוא גם פנה לפלסטינים, והציע להופיע ברמאללה, אך אלו סירבו בתוקף משום שהתנאי שלהם היה אי-הופעה בישראל.
ב-31 בינואר 2012 הוציא כהן אלבום אולפן חדש בשם "Old Ideas" (רעיונות ישנים), שזכה לביקורות חיוביות רבות.
באוגוסט 2014 הכריז על אלבום חדש "Popular Problems" (בעיות שכיחות), שיצא לאור ב-22 בספטמבר, יום לאחר יום הולדתו ה-80.
ב-21 באוקטובר 2016 הוציא את אלבומו האחרון, "You Want It Darker".
כהן סבל מנעוריו מהתקפי דיכאון קליני ומסבל נפשי קבוע לצד פרצי יצירתיות. כדי להקל את סבלו נטל תרופות נוגדות דיכאון מסוגים שונים. כהן סיפר: "ניסיתי את כל מה שהיה להם לתת לי, והרוב גרם לי להרגיש גרוע יותר מאשר לפני כן". הביוגרפית סילבי סימונס שאלה: "אז אתה מומחה לנוגדי דיכאון?" כהן ענה: "אני חושב שכן. אבל שום דבר לא עבד".
כהן נפטר בשנתו ב-7 בנובמבר 2016 בביתו שבלוס אנג'לס לאחר שנפל שם, קיבל מכה בראשו, הלך לישון ולא התעורר. הוא נקבר בחלקת המשפחה בבית הקברות של קהילת שער השמים במונטריאול, לצד הוריו והורי הוריו. דבר מותו פורסם רק ב-10 בנובמבר.
ב-22 בנובמבר 2019 יצא לאור האלבום Thanks for the Dance, עליו התחיל לעבוד לפני מותו יחד עם בנו אדם כהן.
חיים אישיים

כהן מעולם לא נישא, אולם במשך רוב שנות ה-60 חי כהן בזוגיות עם מריאן אילן, נורווגית במקור, תוך שהוא נודד איתה בין מספר מדינות באירופה ואף הקדיש לה רבים משיריו בהם את אוסף השירים שלו "Flowers to Hitler", כשהמפורסם שבהם הוא "So Long Marianne". על הרומן שהיה ביניהם אף נכתב ספר ביוגרפיה בשם "So Long Marianne - A Love Story" מאת העיתונאי קרי אסטבר.
בשנות ה-70 נולדו בן ובת לו ולרקדנית סוזאן אלרוד, שעמה היה במערכת יחסים עד שנת 1979: בנו אדם (נולד ב-1972), משורר, מלחין וזמר; ובתו לורקה (נולדה ב-1974; קרויה על שם המשורר והמחזאי הספרדי פדריקו גארסיה לורקה). האמונה הרווחת היא כי שירו המפורסם של כהן "Suzanne", נכתב על אם ילדיו, אך למעשה השם נלקח משמה של סוזאן ורדאל. ללורקה בת משותפת עם הזמר רופוס ויינרייט.
בשנת 1960 רכש כהן בית באי היווני הידרה. רכישה זו התבררה כנקודת מפנה בחייו. הוא למד לחיות בקצב החיים האיטי של איי יוון, העביר תקופות זמן שונות בבדידות מוחלטת שנתנה לו השראה יצירתית.
דיסקוגרפיה > אלבומי אולפן

Songs of Leonard Cohen – 1967
Songs from a Room – 1969
Songs of Love and Hate – 1971
New Skin for the Old Ceremony – 1974
Death of a Ladies' Man – 1977
Recent Songs – 1979
Various Positions – 1984
I'm Your Man – 1988
1992 – The Future
Ten New Songs – 2001
Dear Heather – 2004
Old Ideas – 2012
2014 – Popular Problems
2016 – You Want It Darker
2019 - Thanks for the Dance
דיסקוגרפיה > אלבומי הופעה

1973 - Live Songs
1994 - Cohen Live - הקלטות מסיבוב ההופעות I'm Your Man בשנת 1988 ו-The Future World Tour בשנת 1993
2001 - Field Commander Cohen: Tour of 1979
Live In London – 2009
Live at the Isle of Wight 1970 – 2009
2010 – Songs from the Road
2014 – Live in Dublin
2015 - Can't Forget: A Souvenir of the Grand Tour
ספריו של לאונרד כהן בעברית

כציפור על התיל, שירים, ליקט בחר ותרגם יוסי גמזו, איורים דוד משולם, תל אביב, רשפים, 1973.
מפסידנים יפים, תרגום: נעמי גל, אסטרולוג, 1999.
המשחק הכי אהוב, תרגום: שרונה עדיני, אסטרולוג, 1999.
ספר החמלה, תרגום: שרונה עדיני, אסטרולוג, 2000.
משירי לאונרד כהן, תרגום: רות אורן, צביה בן-יוסף גינור, אביב עקרוני, תל אביב, טרקלין, 1971.
ספר הכמיהה, תרגום: קובי מידן, כנרת זמורה ביתן, 2007.
המשחק האהוב, תרגום: ליאורה ניר, חרגול/עם עובד, 2009.
השירים, תרגום: קובי מידן, כנרת זמורה ביתן, 2009.
לקריאה נוספת

מתי פרידמן, מי באש - לאונרד כהן במלחמת יום הכיפורים, תרגום מאנגלית: אמיר צוקרמן, הוצאת כנרת זמורה-ביתן דביר, 2021. (הספר בקטלוג ULI)
סילבי סימונס, החיים של לאונרד כהן, תרגום: אודי תגרי, כנרת זמורה ביתן, 2013. (הספר בקטלוג ULI)
שי בן-ארי, לאונרד כהן למען לוחמי מלחמת יום הכיפורים, בבלוג "הספרנים" של הספרייה הלאומית, 03.09.2019.
לאונרד כהן, הלהבה - שירה, יומנים, שירים, רישומים, כנרת זמורה-ביתן דביר, 2024
Jeff Burger (ed.), Leonard Cohen on Leonard Cohen: Interviews and Encounters, Chicago Review Press, 2014 (הספר בקטלוג ULI)
משיריו שתורגמו לעברית:
ליאונרד כהן, שלושה שירים בתרגומו של המשורר משה דור, באתר ynet, 1 ביולי 2009
מִי בָּאֵשׁ: שיר של ליאונרד כהן בתרגומו של יהונתן נדב, באתר הארץ, 23 באוקטובר 2014
ליאונרד כהן קורא משיריו, ומצגת, באתר השירה של שרית שץ
מילים לשיריו של כהן, אתר שירונט
אלון דה לוקו

| --- | --- |
דה לוקו, 2009
דה לוקו, 2009
 לידה:  15 בנובמבר 1974 (בן 50) באר שבע, ישראל
 שם לידה:  אלון כהן
 מוקד פעילות:  ישראל 
 תקופת הפעילות:  מ-2005
 סוגה:  היפ הופ, R&B, רגאטון
 שפה מועדפת:  עברית 
 חברת תקליטים:  I AND I Records, גפן רקורדס
 שיתופי פעולה בולטים:  גד אלבז, דיג׳יי סמיילי, עומרי 69 סגל, דנידין, סטטיק, בומרנג, שי 360, שרק, הצל, ליאור מיארה
 https://www.iandirecordsltd.com
 
אלון כהן (נולד ב-15 בנובמבר 1974), המוכר יותר בשם הבמה אלון דה לוקו, הוא ראפר, זמר רגאטון, היפ הופ, אר אן בי, דאנסהול, רגאיי, רקדן ומפיק מוזיקלי ישראלי.
ביוגרפיה

נולד בשם אלון כהן בבאר שבע. הוריו הם רבקה ובני כהן.
קריירה > העשור הראשון של המאה ה-21

בשנת 2005 יצא אלבום הבכורה של אלון דה לוקו, "חומר למסיבה", מתוכו יצאו הסינגלים "הלילה זה הזמן" בשיתוף עם הזמר גד אלבז, שיצא גם במסגרת אוסף הלהיטים הישראלים "מנטה 4"; ו"אור", שיצא גם במסגרת אלבום האוסף "מסיבה ישראלית" של חברת התקליטים NMC. השירים לא זכו להשמעות רבות בתחנות הרדיו הגדולות, אך דה לוקו פרץ לתודעת הציבור במסגרת רינגטונים רבים שהוציא לשירים אלו ולאחרים שכתב והלחין, שזכו לפופולריות והורדות סלולריות רבות, בהם "כמוני", "תני לי", ו"אמא" (בשיתוף עם הצמד "סיי לה וי"). בעקבות ההצלחה חתם על חוזה עם חברת התקשורת "סלקום".
ב-2006 השתתף בסינגל המצליח "טורו" מתוך אלבומו של הראפר סאבלימינל "בדיוק כשחשבתם שהכל נגמר". כן כתב בשנה זו את המילים לשיר "תודה", בו גם התארח, מתוך האלבום "מחזיק מעמד" של דנידין.
ב-2007 יצא אלבומו השני של דה לוקו, "עושה את המסיבה", בהפקת "סלקום" ותחת חברת התקליטים העצמאית שהקים, "I AND I Records". בחלק מהשירים באלבום מתארחים הזמרים ליאור מיארה, חגי מזרחי, גד אלבז ודנידין. מתוך האלבום יצאו מספר סינגלים: "אחרייך", "דניאל" ו"אמת".
דה לוקו שיתף פעולה עם מספר זמרים ישראלים ידועים נוספים. ב-2007 כתב והלחין את השיר "המסיבה" עבור אלבומה של שרית חדד, "זה ששומר עליי"; וב-2009 יצא "שיר המעלות" בשיתוף עם איציק אורלב ושי 360 במסגרת אלבום האוסף "פזצטא".
קריירה > העשור השני של המאה ה-21

במהלך שנת 2010 יצאו הסינגלים "שי" ו"מאמאסיטה", שזכו להצלחה, מתוך אלבומו השלישי "שי Vol 1", שיצא ב-14 בספטמבר 2010. האלבום כולל עוד שמונה שירים וכן שלושה רמיקסים, ל"מאמאסיטה" ול"שי". בשנה זו השתתף דה לוקו גם באלבום "כמה מילים" של ליאור מיארה בשירים "כמה יפה את" וכן "תן לי את הכח" שבו השתתף גם הראפר שי 360. דה לוקו הוא גם רקדן ברייקדאנס, מורה לריקוד ודי ג'יי. הוא השתתף בתוכנית הטלוויזיה "ריאליטי בילבורד", בה לימד ריקוד ברייקדאנס את נתן בשבקין ואלירז שדה לצורך משימה בתוכנית.
ב-2011 ניצח בתוכנית הריאליטי "חי ב-LA LA לנד", בה השתתף לצד האמנים זהבה בן, דודו אהרון, אביהו שבת, ג'ולייטה ואתי לוי, שהתחרו בלוס אנג'לס על האפשרות להשיג חוזה הקלטות בינלאומי. דה לוקו זכה בהפקת סינגל בינלאומי בחברת התקליטים הבינלאומית "גפן רקורדס". במהלך אותה שנה הוציא דה לוקו את הסינגלים "We Make Hip Hop", "LOVE ME" ואת הדואט "עושה אותי משוגע" לצד הזמר פאר טסי. בספטמבר אותה שנה יצא הסינגל "Go Loco" בחסות "גפן רקורדס".
ב-2012 עזב ליאור מיארה את חברת התקליטים של דה לוקו, "I AND I Records"; דה לוקו הוציא את השיר "אחי - אין חברים יותר", המבטא את פגיעתו מעזיבתו. ב-2013 יצאו הסינגלים "רזיאל" ו"לוקו ויין". ב-2014 יצא השיר "פלאקה way" לפרק אותם.
ב־2015 יצא השיר "עכשיו תורי" בביצועה של ביתו, אור דה לוקו. ב-2016 יצאו השירים "ליקאותם", "כולנו יוסף סלמסה" לזכרו של יוסף סלמסה, "תרימו יד" בהשתתפות עומרי סגל (עומרי "69" סגל) והקאבר לשירו של יגאל בשן "סיוון". ב-27 בנובמבר 2016 וגם הוציא סינגל רגאטון חדש עם הזמר הקובני גוני אנגל בשם "אוהבת רגאטון". יצאו גם שירים נוספים כמו רגל בפנים רגל בחוץ. ומה אתה מלי מתוך פרויקט דיבור שבור והשיר "שתיתי" אותו כתב והלחין וגם ביצע בשיתוף עם פאר טסי.
במהלך השנים דה לוקו כתב והלחין לאמנים רבים סינגלים מצליחים כגון: "כולם לקום" של דניאל יפה, "באלגן" ו"חוגגת" של רועי סנדלר, "כמו פעם" של מאור אדרי, "קילר" ו"רק אתה" של נועה קירל ו"שתיתי" של פאר טסי. בשנת 2017 דה לוקו התחיל לעבוד על אלבום בינלאומי עם אמנים ממיאמי לפרויקט אשר לו הוא קורא "kultucreklush" בו הוא רוצה להראות איך מוזיקה יכולה לשבור מחסומי שפה, לקשר ולחבר בין אוכלוסיות שונות. לאחר כשנתיים של עבודה וטיסות עם אשתו למיאמי, ילדיו הצטרפו אליו במסע לתקופת חודש במיאמי שבה יסיימו את האלבום החדש.
ב-4 ביולי 2019 הוציא את השיר "Like It", שיר ראשון מתוך אלבום שצפוי לצאת. ב-20 בנובמבר 2020 יצא עוד שיר מהאלבום הבינלאומי נקרא: Titans - Shifta & Padrino
ב-31 בינואר יצא הסינגל "NO MORE" מתוך האלבום kultucreklush. במהלך 2022, דה לוקו הוציא עוד 12 שירים חדשים בניהם: "תגלה לה", "אנא מפה", "חוגה חוגה" (לימי הולדת), "בטוב וברע", "זזה לה", "Light The Way" ועוד.
האלבום kultucreklush עתיד לצאת ב-28 במאי 2024, עם שלל להיטים, כולל קליפים ואף סרט קולנוע שצילם במיאמי ב-6 השנים האחרונות, כאשר השירים הם הפסקול של הסרט.
חיים אישיים

דה לוקו מתגורר בבאר שבע. הוא נשוי לענבר ואב לשלוש בנות ובן אחד. לעיתים בנותיו אור ודניאל שרות ומופיעות לצידו.
דיסקוגרפיה

חומר למסיבה (2005)
עושה ת'מסיבה (2007)
שי Vol.1 ‏(2010)
de loco collection‏ (2013)
הערות שוליים

| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007313760405171  MusicBrainz: 0f24faff-831b-4ede-8012-2607e7091e8a  VIAF: 298924097   WorldCat (עם VIAF): 298924097 
דה לוקו, 2009
שמואל לנדא

| --- | --- |

 לידה:  1750 ה'תק"י יאמפאלא, האיחוד הפולני-ליטאי
 פטירה:  31 באוקטובר 1834 (בגיל 84 בערך) כ"ח בתשרי תקצ"ה פראג, ממלכת בוהמיה
 מדינה:  האימפריה האוסטרית 
 מקום פעילות:  בוהמיה
 תקופת הפעילות:  ? – 31 באוקטובר 1834 
 רבותיו:  הנודע ביהודה
 תלמידיו:  שמואל הולדהיים, אברהם כהן
 חיבוריו:  שו"ת שיבת ציון
 אב:  יחזקאל לנדא 
 
רבי שמואל לנדא
צד אחד של מצבתו בבית הקברות היהודי בפראג-ז'יז'קוב
הרב שמואל סג"ל לנדא (ה'תק"י, 1750 – כ"ח בתשרי תקצ"ה, 31 באוקטובר 1834), היה בנו של הנודע ביהודה ויורשו כראש בית הדין בפראג וראש הישיבה בה במפנה המאה ה-19. היה פוסק הלכה ומחבר תורני, כתב חלק מתשובות אביו והוציאם לאור לאחר פטירתו, במהדורה שנייה של הספר נודע ביהודה.
ביוגרפיה

נולד ביאמפול, בנו השני של רבי יחזקאל סג"ל לנדא - הנודע ביהודה, שכיהן כרב העיירה. בהיותו בן 5 עברה משפחתו לפראג, שם נתמנה אביו לכהן כרב העיר. למד תורה אצל אביו. נשא את הינדכה, בתו של הרב אורי פייבל (פייביש) היילפרין רבן של קעלין וליסא, ונכדת רבי שמואל הילמן היילפרין רבה של מץ. לאחר נישואיו התגורר בפראג. לעת זקנותו של אביו, מינהו אביו למלא את מקומו בתפקידיו כרב העיר וכראש הישיבה, עד לפטירת אביו המשיך לכתוב את תשובותיו ולאחר פטירתו הוציא לאור את המהדורה השנייה של הספר 'נודע ביהודה' כשחלק מתשובותיו מובאים בספר.
לאחר פטירת אביו מילא את מקום אביו כראש בית הדין בפראג אך מאז פטירת אביו לא התמנה אב"ד רשמי לעיר. למינוי התלווה סכסוך ארוך עם הרב ברוך ייטלס שקידם עצמו כמועמד לאב"ד פראג. במהלך הסכסוך האשים הרב לנדא את ייטלס בגנבה ספרותית מדרשותיו. הרב ייטלס מצדו הגיב בפרסום ספר בעילום שם נגד הרב לנדא, הספר "האורב" (סלוניקי תקנ"ה) מציג שני קונטרסים - "פלוגתיה דשמואל", המציג את עמדתו של הרב לנדא, ו"תיובתיה דשמואל", המשיב על טענותיו. המריבה נסובה בפומבי על מינויים של שני דייני העיר האחרים, הרב יעקב גינצבורג מחבר "זרע יעקב" והרב מיכאל בכרך מחבר "ערוגת הבושם" כדיינים עצמאיים שאינם כפופים למרות ראש בית הדין. עם שוך הסכסוך חזרו השלושה לשתף פעולה בהנהגת הקהילה היהודית בפראג.
בתק"ס (1800) פרץ עימות קשה עם קהילת הפרנקיסטים הגדולה שחיה בעיר כמעט בגלוי ושסרה למרותה של הנביאה השבתאית רייזל איגר. בשיאו הושלכו לזמן מה לנדא והדיין אלעזר פלקלס, שתקפו את אויביהם קשות, לבית האסורים.
נפטר בכ"ח תשרי תקצ"ה ונקבר בבית העלמין היהודי בפראג-ז'יז'קוב.
כתביו

מעט מתשובותיו נוספו על ידו לספר של אביו 'שו"ת נודע ביהודה', שהוא הוציא לאור לאחר פטירת אביו.
כמו כן הוציא לאור את תשובותיו בשו"ת "שיבת ציון", בו הוא מתמקד בביאור תשובות אביו.
כתב הגהות לספר שער המלך שנדפסו במהדורת מכון ירושלים של ספר זה.
משפחתו

בנו, רבי יוסף סגל לנדא מפראג. (נפטר בי"ב בסיוון ה'תרט"ו)
בנו, משה סגל לנדא מאומן (נזכר בשו"ת נודע ביהודה מהדו"ת יו"ד קצ"ה קצ"ו קצ"ז ועוד).
בתו, יראת. נישאה לרבי ליפמאן בן רבי יעקב מפראג.
בנו, ישראל סגל לנדא.
בנו, יחזקאל.
לקריאה נוספת

הרב יקותיאל אריה קמלהאר, מופת הדור, פיוטרקוב תרצ"ד. עמ' צה-צט.
הערות שוליים

↑  ראו: נודע ביהודה (מהדורה תנינא) או"ח סי' צא: "ואעפ"כ איש אחד שלח בו יד להתלבש עצמו במה שהי[ה] בכח השגתו לתפוס". כוונתו לדברים שנדפסו ב"טעם המלך" בהלכות חמץ ומצה פ"א ה"ג.
↑  פנחס חנניהו ארגוזי די סילוא (שם בדוי), ספר האורב, שאלאניקי תקנ"ה, באתר היברובוקס.
↑  Hillel J. Kieval, Languages of Community: The Jewish Experience in the Czech Lands, University of California Press, 2000. עמ' 243.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007507896705171  GND: 136244459  ISNI: 0000 0000 5665 3167  LCCN: nr96021953  NKC: jx20110826009  NTA: 387378928  SELIBR: 269388  VIAF: 80623380   WorldCat (עם VIAF): 80623380
יקיר העיר תל אביב-יפו

| --- | --- |
 תיאור:  תואר הוקרה על פעילות ציבורית
 מדינה:  ישראל 
 הגוף המעניק:  עיריית תל אביב-יפו 
 תקופת הפרס:  1976–הווה (כ־49 שנים) 
 אתר רשמי
 
חניה בתל אביב שהוקצתה ליקיר העיר תל אביב
יַקיר העיר הוא תואר כבוד יקיר העיר שמעניקה עיריית תל אביב-יפו מדי שנה, מאז 1976, לאישים שונים לאות הוקרה על פועלם הציבורי.
בחירה

את היַקירים בוחרת ועדה שרוב חבריה הם חברי מועצת העיר. יושב ראש הוועדה הנוכחי הוא ראש העירייה רון חולדאי. התואר מוענק אחת לשנה בטקס ביום העצמאות ל-12 אישים, כמספר שבטי ישראל. עם זאת, הוועדה רשאית להעניק את האות למספר רב יותר של אישים אם יש צורך.
תקנון העירייה קובע: "האות יוענק ליחיד (שאינו חבר בני אדם), תושב/ת תל אביב-יפו שגילו/ה 70 שנים לפחות בעת קבלת האות, אשר מתגורר/ת או התגורר/ה בתל אביב-יפו במשך פרק זמן משמעותי". ככלל, הפרס מוענק לתושבי תל אביב או לאישים שפעלו בה ובכך תרמו לקידומה ולהתפתחותה. עם זאת, יש לכך יוצאים מן הכלל, כגון הפרס שהוענק למרים בן-פורת ב-1982 והכרה בחסידי אומות העולם המתגוררים בעיר כיקיריה.
בשנת 2007 התעוררה סערה ציבורית עקב כוונת הוועדה להעניק את התואר למיקי מזר, שהודתה במסגרת עסקת טיעון באחריותה לזיהום מי הים, בעת שכיהנה כיו"ר איגוד ערים דן לביוב. מזר הודיעה כי תוותר על התואר, אך זה הוענק לה לבסוף, כעבור שנתיים.
בשנת 2015, התואר הוענק לנשים בלבד על מנת להכיר בחשיבות תרומתן וכן להעצים עשייה נשית בעיר.
ראו גם

יקיר ירושלים
יקיר חיפה
יקיר באר שבע
הערות שוליים

↑  דבורה גינזבורג ורונה דיוויס, מוותרת על הזכות, באתר nrg‏, 8 במרץ 2007
↑  יקירי העיר תל אביב 2021
| פרסי עיריית תל אביב-יפו |
| --- | --- | --- |
| כללי | יקיר העיר תל אביב-יפו |  |
| אדריכלות | פרס רוקח לאדריכלות • פרס קרוון לאדריכלות גנים ונוף |  |
| חינוך וספורט | פרס דב הוז לספורט • פרס לעובדים בתחום החינוך העברי |  |
| עיתונות | פרס דוש לקריקטורה • פרס סוקולוב לעיתונות הכתובה והאלקטרונית |  |
| מדעים | פרס ויצמן למחקרים במדעים מדויקים • פרס סולד לרפואה והיגיינה ציבורית • פרס נפתלי למדעי הכלכלה והחברה |  |
| ספרות | פרס טשרניחובסקי לתרגומי מופת • פרס הרב קוק לספרות תורנית • פרס ביאליק לספרות יפה ולחכמת ישראל • פרס איינהורן לחקר הלשון והספרות הרפואית העברית • פרס הרב עובדיה יוסף לכתיבה הלכתית • פרס מנדלי מוכר ספרים לספרות בלשון יידיש |  |
| אמנות | פרס דיזנגוף לאמנות הציור והפיסול • פרס משה הלוי לאמנות הבימה • פרס רוזנבלום לאמנויות הבמה • פרס אנגל ליצירה מוזיקלית ולמחקר המוזיקה העברית |  |