stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הספרייה היהודית הפופולרית
הכרכים שנכללו

1. הברון יוז'ף אטווש : שחרור היהודים.
2. יצחק יהודה גולדציהר : המהות וההתפתחות של היהדות. חלק 1.
3. לאיוש בלאו : התלמוד.
4. ארנולד קיש : על שלמה איבן גבירול .
5. דב ברנאט הלר : הסיפור העברי. הסיפור העברי במזרח ובארצות האסלאם.
6. איגנץ גאבור : חייו ושירתו של מנואלו .
7.יהודה יצחק גולדציהר : המהות וההתפתחות של היהדות. חלק 2. 85 עמודים.
8.קארוי שבשטין : אמיל מקאי .
9. משה רוביני : יוז'ף קיש.
10. פלוטארך היהודי. חלק 1. לאיוש ונטיאנר, לאופולד לעף, דיולה פישר, גאבור ריסר, לאיוש בלאו, ליפוט צונץ.
11. ברנאט אלכסנדר : שפינוזה.
12. ספר המכבים . תרגם מיוונית וליווה אותו בהערות: מוריץ דרצ'ני. מבוא על ידי שמעון הבשי.
13. אדוארד מאהלר : לימודי מזרח. מתי עזבו בני ישראל את מצרים? לוח השנה של עמי המזרח הקדום .
14. דב ברנאט הלר: הסיפור העברי. הסיפור העברי במערב, סיפורים שגילם ומולדתם אינם בטוחים. ייחודו של הסיפור העברי.
15. פרנץ מזאי: תמונות מהחיים היהודים בהונגריה.
16. אברהם גייגר: מכתבים על המרת דת. מבוא: אברהם שטרן.
17–18. פילון האלכסנדרוני: חיי משה . תרגם מיוונית: דיולה פישר.
19. פלוטארך יהודי. חלק 2 . דב ברנאט הלר: וילמוש באכר. מיהאי גוטמן: מוזש בלוך. ברטלן אדלשטיין: קאופמן דויד.
20. ארנולד קיש: שמואל הנגיד
21. מקס נורדאו: כתבים על ציונות . תרגום ומבוא על ידי ינה מוהאצ'י.
לקריאה נוספת

שאנדור קוזוצ'ה: ספרנות הונגרית 1911–1920 (I - II.), בודפשט, 1939–1942 Népszerű zsidókönyvtár. Szerk.: Bánóczi József–Gábor Ignác. Bp., 1919. A Népszerű Zsidókönyvtár kiadása. Egy-egy kötet 1.80 | MAGYAR KÖNYVÉSZET 1712–1920 | Kézikönyvtár, www.arcanum.com
ראו גם

רשימת סדרות ספרים הונגריות
פרסומי האגודה הספרותית היהודית-הונגרית
הנריק דאם

| --- | --- |

 לידה:  21 בפברואר 1895 קופנהגן, דנמרק 
 פטירה:  17 באפריל 1976 (בגיל 81) קופנהגן, דנמרק 
 שם לידה:  Carl Peter Henrik Dam
 ענף מדעי:  ביוכימיה, רפואה
 מקום מגורים:  דנמרק
 מקום קבורה:  בית הקברות ביספביירג 
 מקום לימודים:  האוניברסיטה הטכנית של דנמרק  אוניברסיטת גראץ 
 מוסדות:  האוניברסיטה הטכנית של דנמרק  אוניברסיטת קופנהגן 
 פרסים והוקרה:  פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה (1943) 
 הערות:  למד במכון הפוליטכני בקופנהרגן ובאוניברסיטת גראץ; מקום העבודה: אוניברסיטת קופנהגן
 תרומות עיקריות
 חקר הביוכימיה - גילוי הוויטמין K
 
קארל פטר הנריק דאם (בדנית: Carl Peter Henrik Dam;‏ 21 בפברואר 1895 קופנהגן – 17 באפריל 1976 קופנהגן) היה ביוכימאי ופיזיולוג דני. הוא זכה בפרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה בשנת 1943 על מחקרו יחד עם אדוארד דויזי שהביאו לגילויים של הוויטמין K ושל תפקידו בפיזיולוגיה של האדם.
ילדותו ושנות לימודיו

הנריק דאם נולד בשנת 1895 כבנם של אמיל דם, רוקח, ושל אמילי, בת לבית פטרסון, מורה.
הנריק דאם סיים בשנת 1920 תואר ראשון בכימיה במכון הפוליטכני בקופנהגן (בימינו - האוניברסיטה הטכנית של דנמרק) והתמנה לעוזר מדריך לכימיה בבית הספר לחקלאות ולרפואה וטרינרית. ב-1923 הוא היה למדריך לביוכימיה במעבדה הפיזיולוגית של אוניברסיטת קופנהגן. בהמשך השתלם בשנת 1925 אצל פריץ פרגל באוניברסיטת גראץ בתחום המיקרוכימיה ומאוחר יותר שב לאוניברסיטת קופנהגן בה התמנה למדריך במכון לביוכימיה של האוניברסיטה בשנת 1928. כעבור שנה היה למרצה והחזיק במשרה זו גם בעת שהותו בחו"ל, עד שנת 1941.
פעילותו המדעית

בשנת 1934 סיים את עבודת הדוקטורט שלו בביוכימיה באוניברסיטת קופנהגן - "כמה מחקרים על המשמעות הביולוגית של הסטרינים".(Nogle Undersøgelser over Sterinernes Biologiske Betydning)
על מנת להמשיך במחקריו על מטבוליזם הכולסטרול, קיבל הנריק דאם מלגת רוקפלר ועבד בשנים 1933-1932 במעבדה של שנהיימר בפרייבורג. בהמשך עבד בשיתוף פעולה עם המדען השווייצרי פאול קארר בציריך.
בזמן שחקר את מטבוליזם הסטרול באפרוחים בקופנהגן גילה דאם את ויטמין K. דאם ערך מחקרים בתרנגולות שניזונו מתפריט דל שומן במיוחד. הוא הבחין שכעבור זמן מה, העופות סבלו משטפי דם בחלקים שונים בגופן, וכן שדגימת הדם שלהם נקרשה לאט מהרגיל. הוא ניסה לתת לתרנגולות את כל הוויטמינים שהיו מוכרים, אולם ללא הועיל. רק כשהוסיף למזונן מעט זרעי קנאביס, נעלמו התסמינים. אז עלתה במוחו המחשבה, כי אולי מדובר בוויטמין מסוג חדש.
לאחר מכן חקר את ויטמין זה בבעלי חיים שונים ובצמחים. התעניין ביישום המידע ברפואה אצל בני אדם, בתכונות הכימיות והפיזיות הבסיסיות של וויטמין זה. בחקר טיהורו ובידודו של הוויטמין שיתף פעולה עם קארר.
תוך כדי חקר הוויטמין K הבחין דאם אצל חיות ניסוי בתסמינים חדשים מסוימים - כמו עלייה בפרמאביליות הנימית והאדרה בצביעת הרקמה השומנית. הסתבר שהיה מדובר בבליעת שומנים מסוימים בהיעדר וויטמין E.
בזמן שערך בשנים 1941-1940 סיור הרצאות בקנדה ובארצות הברית תחת חסות "הקרן האמריקאית-סקנדינבית", מולדתו נכבשה על ידי הצבא הגרמני באפריל 1940.
התאפשר לו לערוך מחקרים בקיץ ובסתיו 1941 במעבדות לביולוגיית הים בוודס הול ואחר כך באוניברסיטת רוצ'סטר במדינת ניו יורק בשנים 1945-1942 בתור עמית מחקר בכיר. התקבל כחבר עמית במכון רוקפלר למחקר רפואי. 
על המחקרים שעשה בשנים האלה זכה בשנת 1943 בפרס נובל לפיזיולוגיה. הצנזורה הנאצית בדנמרק הסתירה את ההודעה על כך. 
בהיעדרו, בשנת 1941 התמנה פרופסור לביוכימיה במכון הפוליטכני של קופנהגן, משנת 1950 - פרופסור לביוכימיה ולתזונה.
שב לדנמרק רק ב-1946 והמשיך במחקריו בנושאי הוויטמינים K, E, השומנים, הכולסטרול ומאוחר יותר על היווצרות האבנים בכיס המרה. בשנים 1962-1956 היה מנהל המחלקה לביוכימיה של המכון לחקר השומנים של דנמרק.
ניסוי מפתח של הנריק דאם נגע למתן תזונה חסרת כולסטרול לאפרוחים. אחרי כמה שבועות של תזונה כזאת, התחילו האפרוחים לסבול מדימומים בלתי נשלטים. דאם בודד את החומר התזונתי הנדרש לקרישת הדם וקרא לו "ויטמין הקרישה", בקיצור ויטמין K.
הנריק דאם היה נשוי לאינגר אולסן משנת 1924.
ספרים ומאמרים

הנריק דאם פרסם לבד ובשותפות כ-315 מאמרים בנושאים ביוכימיים, בעיקר על הביוכימיה של הסטרולים, הוויטמינים K ו-E והשומנים.
פרסים ואותות כבוד

1943 - פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה - יחד עם אדארד אדלברט דויזי
1947 חבר האקדמיה הדנית למדעים טכניים
1948 חבר האקדמיה הדנית למדעים וספרות
1951 חבר בהתכתבות של האקדמיה המלכותית לרפואה של בלגיה
1953 חבר לשם כבוד של החברה המלכותית באדינבורו
1954 יושב ראש לשם כבוד של האיחוד הבינלאומי למדעי התזונה
1960 - מדליית נורמן של האיגוד הגרמני לחקר השומנים
1961 חבר בהתכתבות של האיגוד הגרמני לתזונה
לקריאה נוספת

Theodore Sourkes,Lloyd G.Stevenson Nobel Prize Winners in Medicine and Physiology, 1901-1965 Abelard-Schuman, 1967
הסכם בירגהאם

הסכם בירגהאם (באנגלית: Treaty of Birgham) כלל שתי אמנות שנחתמו בשנים 1289 ו-1290 שנועדו להבטיח את עצמאותה של סקוטלנד לאחר מותו של אלכסנדר השלישי, מלך סקוטלנד ואת מתן סמכויותיו לנכדתו בת השלוש מרגרט, העלמה מנורווגיה.
האמנה הראשונה נחתמה בסולסברי בנובמבר 1289 ומתייחסת להסדרים שבאמצעותם יאבטח אדוארד הראשון, מלך אנגליה, את הובלתה של מרגרט ממולדתה למשמורתו שלו עצמו עד שסקוטלנד תובטח עבורה כדי שתוכל למלוך עליה. על אף שאביה של מרגרט, אריק השני, מלך נורווגיה, רצה שבתו תתחיל למלוך על סקוטלנד, הוא דאג לביטחונה עקב המשבר הפוליטי בסקוטלנד. אדוארד הראשון הצליח לתווך את העברתה מנורווגיה, להרגיע את אביה בכך שהוא ידאג לשלומה וגם להסדיר את עניין תשלומי הנדוניה שעדיין היה חייב אלכסנדר השלישי לשלם לאריק בגין נישואי בתו, הנקראת גם היא מרגרט, למלך הנורווגי. מטרת האמנה, שהובטחה על ידי אדוארד הראשון, הייתה למחוק את התביעות המתחרות של בית באליול ובית ברוס על הכתר הסקוטי.
האמנה השנייה נחתמה בבירגהאם (אנ') (ברוויקשייר (אנ')) ב-18 ביולי 1290 ואושררה בנורת'האמפטון ב-28 באוגוסט 1290. בתנאי שמרגרט תתחתן עם בנו של אדוארד, הייתה סקוטלנד צריכה להישאר "נפרדת ומפולגת מאנגליה לפי גבולותיה החוקיים, חופשית בפני עצמה וללא כפיפות". האמנה קבעה שלמרות שרכושה של אישה צריך להפוך לבעלה עם נישואיה, במקרה זה הדבר לא תקף. בער גם קבעה כי עם נישואיהם של מרגרט ואדוארד על הכנסייה של סקוטלנד והכנסייה של אנגליה להיפרד.
האמנה התבררה כבלתי יעילה, הן משום שמרגרט מתה בדרכה לסקוטלנד בשנת 1290, והן משום שהמשא ומתן על ההסכם כלל מספיק הסתייגויות כדי להפוך את סעיפי העצמאות שבו לחסרי תועלת. בשנת 1291 נפגש אדוארד עם אצילים סקוטים, הכריז על עצמו כ"אדון סקוטלנד" וקרא תיגר על הטוענים לכתר הסקוטי.
הערות שוליים

↑  Events - Scotland 1286-96: The succession problem and the Great Cause, NQ Higher Scottish History
הסכם ברנו (1478)

הסכם ברנו היה הסכם שסיים את מלחמת בוהמיה-הונגריה, שנמשכה בין השנים 1468–1478.
במרץ 1478 נפגשו שליחיהם של מתיאש הראשון, מלך הונגריה וולדיסלב השני, מלך בוהמיה, במאמץ לשים קץ למלחמה בין המדינות. ב-20 בספטמבר אותה שנה נחתם ההסכם, לאחר שמתיאש הוניאדי שינה אותו במקצת, ובו נקבע חלוקת נחלות הכתר הבוהמי. לשני המלכים ניתנה הזכות להשתמש בתואר "מלך בוהמיה", אך רק מתיאש נדרש להתייחס כך אל ולדיסלב בהתכתבותם. אדמות הכתר הבוהמי נחלקו: ולדיסלב שלט בבוהמיה ומתיאש שלט במוראביה, שלזיה ולוסאטיה. הפשרה גם הסמיכה את ולדיסלב לפדות את שלושת המחוזות עבור 400,000 פלורינים זהב לאחר מותו של מתיאס. מתיאש וולדיסלב אשררו את הסכם השלום בכבוד רב ובפגישה רשמית באולומואוץ ב-21 ביולי 1479.
לאחר מותו של מתיאש הראשון, מלך הונגריה בשנת 1490, עלה במקומו ולדיסלב השני, מלך בוהמיה לשלטון אף בהונגריה.
ראו גם

שלום אולומואוץ
הספרייה היהודית-הונגרית

|  מידע כללי |
| --- | --- |
 שפת המקור:  הונגרית
 סוגה:  ספרי עיון ביהדות
 הוצאה
 הוצאה:  ההוצאה לאור של הספרייה היהודית-הונגרית
 תאריך הוצאה:  1906
 הוצאה בעברית
 תרגום:  חלקית
 
הספרייה היהודית-הונגרית (בהונגרית: Magyar–Zsidó Könyvtár) הייתה סדרה של ספרים בהונגריה (האימפריה האוסטרו-הונגרית) מתחילת המאה ה-20 בנושאי יהדות ושל יוצרים יהודים. הכרכים הבודדים פורסמו בבודפשט בשנת 1906 על יד המוציא לאור בשם Magyar–Zsidó Könyvtár Kiadóvállalat, דהיינו ההוצאה לאור של הספרייה היהודית-הונגרית.
חלקי הסדרה

1. מיקשה סאבולצ'י. פנינים מתלמוד והמדרש
2.בלה רווס. בדרכים נסתרות
3. יוז'ף פטאי. משוררים עבריים. מבחר מהשירה העברית החדשה
4. סיפורים של ישראל זנגוויל. תורגם על ידי אנדור גאבור.
5–6. חנוכה. ד"ר שמעון הבשי, ד"ר ארנולד קיש, ד"ר. שאנדור פלקי, ד"ר מיקלוש היידו, ד"ר ינה מולנאר, ד"ר ינה פהר, ד"ר דיולה וייסבורג, ד"ר אדולף שטראוס, דייזה גרגיי, שאמו הבר ועוד
7. ארנולד קיש. צעירים וזקנים. סיפורים קצרים
8. אישטוואן שאראנדי. האיש הדו-ראשי וסיפורים אחרים.
9. ד"ר לאיוש בלאו. קוסמים יהודים מהתקופה הקדומה ועד היום
10. שאנדור פלקי. ממשוררים זרים
11. ד"ר בלה ברנשטיין. 1848 ויהודי הונגריה
12. מיקלוש היידו. תמונות וציורים
13. מיהאי האיוש. תמונות הגטו
14. מסיפורי י"ל פרץ. עם דיוקן המחבר. תרגם והוסיף הקדמה מאת משה בולגאר
לקריאה נוספת

גזה פטריק – אימרה בארצה : 1910–1901. אוסף של ספרים, כתבי עת, אטלסים ומפות הונגריות שפורסמו בשנים עם רפרטואר של כתבי עת מדעיים, בודפשט, 1917–1928 Magyar-zsidó könyvtár. Szerkeszti Patai József. 14 szám. (8-r.) Bpest, (1906.) A Magyar-Zsidó kvtár kiadóváll. Egy-egy füzet –.30… | MAGYAR KÖNYVÉSZET 1712–1920 | Kézikönyvtár, www.arcanum.com (בהונגרית)
מאמרים קשורים

רשימה של סדרות ספרים הונגריות
הפארק הלאומי קורקובדו

| --- | --- |

 מידע כללי
 תאריך הקמה:  1975 
 נתונים ומידות
 שטח:  425 קילומטר רבוע
 גובה ממוצע:  63 מ' 
 מיקום
 מדינה:  קוסטה ריקה קוסטה ריקה
 מיקום:  פונטרנס 
 קואורדינטות:  8°33′00″N 83°35′00″W﻿ / ﻿8.55°N 83.583333333333°W﻿ / 8.55; -83.583333333333
  (למפת קוסטה ריקה מוגדלת) סן חוסה אלחואלה קרטגו לימון פונטרנס פנמה ניקרגואה הים הקריבי האוקיינוס השקטהפארק הלאומי קורקובדו (למפת קוסטה ריקה רגילה) סן חוסה אלחואלה קרטגו לימון פונטרנס פנמה ניקרגואה הים הקריבי האוקיינוס השקטהפארק הלאומי קורקובדו (למפת פונטרנס רגילה) פונטרנס סיודד ניילי קפוס בואנוס איירס אספרסה סן ויטו האוקיינוס השקט קרטגו לימון סן חוסה  אלחואלה אר. גואנ. הים הקריבי  פנ.הפארק הלאומי קורקובדו (למפת פונטרנס מוגדלת) פונטרנס סיודד ניילי קפוס בואנוס איירס אספרסה סן ויטו האוקיינוס השקט קרטגו לימון סן חוסה  אלחואלה ארדיה גואנאקאסטה הים הקריבי  פנמההפארק הלאומי קורקובדו 
 
הפארק הלאומי קורקובדו (בספרדית: Parque Nacional Corcovado) הוא פארק לאומי הממוקם בחצי האי אוסה במחוז פונטרנס שבקוסטה ריקה. הפארק נוסד ב-24 באוקטובר 1975, והוא משתרע על פני כ-424 קמ"ר.
זהו הפארק הגדול ביותר בקוסטה ריקה והוא משתרע על פני כשליש משטחי חצי האי אוסה.
הפארק נחשב לעיתים רבות ליהלום שבכתר במערכת הרחבה של הגנים הלאומיים והשמורות הביולוגיות הפרוסות ברחבי קוסטה ריקה. נשיונל ג'יאוגרפיק כינה את הפארק "המיקום האינטנסיבי ביותר מבחינה ביולוגית על פני כדור הארץ מבחינת המגוון הביולוגי".
השמורה אוצרת בתוכה מגוון עצום של בעלי חיים ושל נופים בראשיתיים.
הנס ריכטר

| --- | --- |

 לידה:  4 באפריל 1843 גיור, הונגריה 
 פטירה:  5 בדצמבר 1916 (בגיל 73) ביירוית, הקיסרות הגרמנית 
 מקום קבורה:  Stadtfriedhof Bayreuth 
 מוקד פעילות:  וינה 
 מקום לימודים:  האוניברסיטה למוזיקה ואמנויות הבמה של וינה 
 סוגה:  אופרה 
 שפה מועדפת:  גרמנית 
 
.
הנס ריכטר (גרמנית: Hans Richter; ‏4 באפריל 1843 - 5 בדצמבר 1916) היה מנצח אוסטרי, שנולד בחבל ארץ השייך כיום להונגריה.
חייו

ריכטר למד בקונסרבטוריון הוינאי, שם גילה עניין מיוחד בקרן, ופיתח את קריירת הניצוח שלו בכמה בתי אופרה באימפריה האוסטרו-הונגרית. הוא התרועע עם ריכרד וגנר בשנות ה-60' של המאה התשע-עשרה, ובשנת 1876 נבחר לנצח על הביצוע הראשון המלא של מחזור טבעת הניבלונגים של וגנר בפסטיבל ביירוית. בשנה שלאחריה עזר למלחין החולה כמנצח על סדרת קונצרטים חשובה מיצירות וגנר בלונדון, ומכאן ואילך נעשה לדמות מוכרת בחיי המוזיקה באנגליה. הוא הרבה להופיע בפסטיבלים מקהלתיים וניהל את תזמורת האלה (1899–1911) ואת התזמורת הסימפונית של לונדון, שאך זה נוסדה (1904–1911). באירופה עבד בעיקר בווינה, שם התעלה על המחלוקת המרה בין שוחרי וגנר לאלה של ברהמס והקדיש תשומת לב רבה ליצירות של ברהמס עצמו, ברוקנר ודבוז'אק. במקביל המשיך גם לעבוד בבירוית. בשנים הבאות התמסר בלב שלם להערצת המוזיקה של אדוארד אלגר, ואף ניאות לקבל 
את צ'ייקובסקי; פעם הניח את שרביטו והתיר לתזמורת לונדון לנגן את כל הפרק השני של הסימפוניה הפאתטית של צ'ייקובסקי ללא ניצוח. כיוון שלא חשש מעולם להתנסות למען המוזיקה שאהב, נתן את תמיכתו, כבן-סמכא, להפקה אנגלית של "הטבעת" בבית האופרה המלכותית, קובנט גארדן בשנת 1908.
הגישה של ריכטר לניצוח הייתה יותר מונומנטלית מאשר פעילה או דינמית. הוא שם דגש על המבנה הכולל של יצירות גדולות והעדיף גישה זו על פני הבלטת רגעים אינדיבידואליים של יופי או רגש עמוק. היו  שראו בו לא יותר מקוצב פעמה, אבל אחרים (בייחוד יוג'ין גוסנס) הצביעו על החיוניות הריתמית הראויה לציון של עבודתו, תכונה שאינה עולה בקנה אחד עם הדימוי של ריכטר כחסר רגישות וסטאטי בטבעו. ריכטר נחשב לאחד מגדולי המנצחים בתקופה הרומנטית, ולמי שתרם רבות לקידום יצירותיו של וגנר.
ביצועי בכורה

ריכטר ניצח על ביצועי בכורה של הרבה יצירות תזמורתיות חשובות. עם יצירות אלה נמנות:
הסימפוניה השנייה של ברהמס (1877)
הסימפוניה הרביעית של ברוקנר (1881)
הסימפוניה השלישית של ברהמס (1883)
הסימפוניה השמינית של ברוקנר (1892)
וריאציות אניגמה של אלגר (1899)
חלומו של גרונטיוס, אלגר (1900)
הסימפוניה הראשונה של אלגר (1908)
הנס רייטר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  26 בפברואר 1881 רוידניץ, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 פטירה:  25 בנובמבר 1969 (בגיל 88) קאסל, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 ענף מדעי:  רפואה, היגיינה, בקטריולוגיה 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת לייפציג 
 מוסדות:  אוניברסיטת רוסטוק 
 
הנס רייטר (Hans Conrad Julius Reiter;‏ 26 בפברואר 1881 – 25 בנובמבר 1969) היה רופא ובכיר בממסד הרפואי בגרמניה הנאצית. רייטר היה מעורב בביצוע פשעים נגד האנושות במסגרת עריכת ניסויים באסירי מחנות הריכוז.
קורות חיים

לאחר שקיבל את תואר הדוקטור שלו בשנת 1906 התמקד רייטר בבקטריולוגיה ובמסגרת זו השתלם מספר חודשים במכון פסטר בפריז ובכמה בתי חולים באנגליה. בשנת 1916 הוא תיאר את התסמונת אשר נקראה על שמו: תסמונת רייטר. התסמונת מאופיינת על ידי שלושה סימנים (טריאדה) של דלקת מפרקים (Artheritis), דלקת בדרכי השתן (Urethritis) ודלקת עיניים (Conjunctivitis).
קרוב לוודאי שהוא לא היה החוקר הראשון שתיאר את התסמונת; באותה שנה תיאר צמד חוקרים אחרים, פייסינגר ולירוי (Feissinger & Leroy), מקרה דומה שהופיע לאחר דיזנטריה. בשנת 1818 החוקר ברודי (Brodie) תיאר חמישה מקרים דומים לתסמונת שהופיעו לאחר זיהומים בדרכי השתן.
ד"ר רייטר הצטרף בגיל צעיר למפלגה הנאצית, ובשנת 1933 מונה כנשיא מינהלת הבריאות של הרייך. משרדו היה אחראי, בין השאר, על פעולות הסירוס והעיקור שבוצעו במדינה. בשנת 1935 מונה ליועץ רפואי בכיר של המפלגה הנאצית בנושאי בריאות העם.
ד"ר רייטר נעצר לראשונה על ידי שלטונות ברית המועצות בשנת 1945, הוחזק במעצר ונחקר בתחילה בברלין ולאחר מכן הועבר לנירנברג ונכלא שם. אף על פי שהומלץ להעמידו לדין הוא לא נשפט, ובשנת 1947 שוחרר.
הפשע העיקרי שבו הואשם ד"ר רייטר היה מעורבותו הישירה בפיתוח חיסון נגד מחלת הטיפוס, שכלל הזרקת חיידקי טיפוס לאלפי אסירים במחנה ההשמדה בוכנוואלד. הזרקות אלו גרמו למותם של מאות אסירים לפחות. הוא גם הואשם בריכוז ובפיקוח על פעולות הסירוס והעיקור של אלפי אסירים.
הסיבות האמיתיות לשחרורו התמוה על ידי הרוסים, נותרו עלומות עד עצם היום הזה. אחת הסברות לשחרורו ממעצר ולאי העמדתו לדין היא מסירת מידע מסווג לשלטונות הסובייטיים על מחקרים בתחום הלוחמה הבקטריולוגית שנערכו על ידי רופאים נאצים.
לאחר שחרורו בשנת 1947 הוא עוד הספיק לפרסם 11 מאמרים רפואיים. הוא אף פנה בכתב לראומטולוגים יהודים בצרפת והציע להם שיתוף פעולה במחקר. את מכתבו אליהם פתח במילים: "קולגות יקרים". בשנת 1961 הוא אף הוזמן כמרצה אורח לכנס ראומטולוגי בינלאומי שנערך ברומא.
רייטר נפטר בגיל 88. הוא מעולם לא הביע חרטה או ביקש מחילה על פשעיו.
"תסמונת רייטר" בספרות הרפואית

עד שנת 2000 היה נהוג להשתמש בשמו (Reiter's syndrome) לכינוי המחלה "דלקת מפרקים ריאקטיבית" (Reactive Arthritis). בשנה זו פרסמו לראשונה שני ראומטולוגים אמריקנים יהודים מאמר בעיתון Journal of Clinical Rheumatology שבו הוכיחו את הקשר של ד"ר רייטר לביצוע פשעי מלחמה. השניים הציעו לאיגוד הראומטולוגי האמריקני ולקרן לדלקות מפרקים למחוק את השם "תסמונת רייטר" מהספרות הראומטולוגית.
מאז שהתגלתה והוכחה מעורבותו של ד"ר רייטר בביצוע פשעים חמורים, הולך וקטן מספר החוקרים המזכירים את שמו. האיגוד הישראלי לראומטולוגיה החליט שלא להשתמש בשמו ולא להזכירו עוד, לא בעל פה ולא בכתב. במאמר שבדק את המשך השימוש בשמו לתיאור התסמונת, נמצא כי חלה ירידה משמעותית בשימוש בשם, ובעיקר נצפתה הירידה בעיתונים המשפיעים בתחום הרפואה.
הנס רוזבאוד

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  22 ביולי 1895 גראץ, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 פטירה:  29 בדצמבר 1962 (בגיל 67) לוגאנו, שווייץ 
 מוקד פעילות:  אוסטריה 
 מקום לימודים:  קונסרבטוריון הוך 
 סוגה:  מוזיקה קלאסית 
 שפה מועדפת:  גרמנית, אנגלית 
 פרסים והוקרה:  Honorary Member of the International Society for Contemporary Music 
 פרופיל ב-IMDb
 
הנס רוזבאוד (בגרמנית: Hans Rosbaud;‏ 22 ביולי 1895, גראץ, אוסטריה - 29 בדצמבר 1962, לוגאנו, שווייץ) היה מנצח אוסטרי, שעסק בעיקר במוזיקה של המאה ה-20. בנעוריו למד מוזיקה בקונסרבטוריון בפרנקפורט, בהדרכת ברנהרד זקלס בהלחנה ואלפרד הוהן בפסנתר.
ביוגרפיה

משרתו המקצועית הראשונה של רוזבאוד הייתה במיינץ, החל ב-1921, כמנהל מוזיקלי בבית הספר העירוני החדש למוזיקה. המשרה כללה ניצוח על הקונצרטים הסימפוניים מטעם העירייה. רוזבאוד היה למנצח הראשי הראשון של תזמורת הרדיו של פרנקפורט ב-1928.בשנות ה-20' וה-30' ניצח על ביצועי בכורה של יצירות מאת ארנולד שנברג ובלה בארטוק. בתקופה הנאצית הוגבלה חירותו להציג מוזיקה חדשה. ב-1937 היה למנהל המוזיקלי הכללי של העיר מינסטר. ב-1941 התמנה רוזבאוד לאותו תפקיד בשטרסבורג.
ב-1945 מינו שלטונות הכיבוש של ארצות הברית את רוזבאוד למנהל מוזיקלי של הפילהרמונית של מינכן. בשנת 1948 פג תוקף המינוי של רוזבאוד בתזמורת מינכן, משום שרשויות העיר העדיפו להחזיר את הרפרטואר למגמה שמרנית יותר.
באותה שנה התמנה רוזבאוד למנצח הראשי הראשון של תזמורת הרדיו של דרום-מערב גרמניה בבאדן-באדן, שם נשאר עד סוף חייו. ב-1954 ניצח על הצגת הבכורה של האופרה "משה ואהרון" מאת שנברג, בהתראה של 8 ימים. ההצגה הונצחה על תקליט מסחרי של חברת פיליפס משנת 1957.
רוזבאוד לקח בקביעות את התזמורת לפסטיבלים של מוזיקה עכשווית, כגון פסטיבל דונאושינגן.
הערות שוליים

↑  Potts, Joseph E., "European Radio Orchestras: Western Germany" (September 1955). The Musical Times, 96 (1351): 473-475.
↑  Obituary for
Hans Rosbaud (1963).  The Musical Times, 104 (1440): 126.
↑  Helm, Everett, "Donaueschingen Festival" (December 1956).  The Musical Times, 97 1366: 657-658.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007289108705171  PLWABN: 9810590016805606  BNE: XX1097905  BnF: cb13899165v (data)  CANTIC: a11720670  GND: 119329751  HDS: 026971  ISNI: 0000 0001 1047 542X  LCCN: no88003264  MusicBrainz: 778d0619-d9fb-400c-8bfe-bdec2c90eec3  NTA: 073996912  SNAC: w6bp21dc  SUDOC: 080493459  TLS: Hans_Rosbaud  VIAF: 27252981   WorldCat (עם VIAF): 27252981
הנס סארפיי

ערך זה עוסק בכדורגלן שנולד ב-1976. אם התכוונתם לכדורגלן שנולד ב-1998, ראו .
הנס אדו סארפיי (באנגלית: Hans Adu Sarpei, נולד ב-28 ביוני 1976 בטמה שבגאנה) הוא כדורגלן עבר גאנאי-גרמני ששיחק בעיקר בוולפסבורג, באייר לברקוזן ונבחרת גאנה בעמדת המגן.
קריירת מועדונים

סארפיי נולד בגאנה, והיגר עם משפחתו בגיל צעיר לגרמניה. בנעוריו שיחק במועדונים בעיר קלן ובסביבותיה, ובשנת 1998 החל לשחק בפורטונה קלן, ששיחקה אז בליגת הבונדסליגה השנייה. בעונת 1999/00 הפך סארפיי לשחקן הרכב קבוע בפורטונה קלן, אך נשר עם המועדון לליגה השלישית, וחתם בתום עונה זו בדיסבורג. סארפיי שיחק בדיסבורג עונה אחת, ובקיץ 2001 חתם בוולפסבורג, קבוצה מתחדשת ששמה לעצמה מטרה באותם ימים, להגיע לצמרת הכדורגל הגרמני תוך כמה שנים. סארפיי שיחק בוולפסבורג בעמדות ההגנה והקישור, ושיתף פעולה לאורך שש עונות בקישור הקבוצה עם שחקנים כפאבלו תיאם, דורינל מונטאנו, מירוסלאב קרהאן ופטריק וייזר. בתום שש עונות בקבוצה, בהן וולפסבורג סיימה בעיקר במרכז הטבלה ותקעה יתד בבונדסליגה, עזב סארפיי את הקבוצה לאחר שצבר 139 הופעות והבקיע שני שערים, וחתם בבאייר לברקוזן. בעונתו הראשונה בקבוצה, 2007/08, סארפיי היה שחקן חשוב במערך של באייר לברקוזן ושיתף פעולה עם סימון רולפס, טרנקילו בארנטה, ארתורו וידאל וסרגיי ברברז. עם זאת, הקבוצה חוותה עונה מאכזבת וסיימה במקום השביעי בלבד. לאחר עונה זו, סארפיי איבד את מקומו בהרכב ומיעט מאוד לשחק. בקיץ 2010 עזב סארפיי את לברקוזן לאחר שצבר 42 הופעות ליגה בלבד בשלוש עונות, וחתם בשאלקה 04. גם בשאלקה מיעט סארפיי לשחק, אך היה שותף לזכייה של הקבוצה בגביע הגרמני בעונת 2010/11, לאחר ניצחון 5-0 על קבוצתו לשעבר דיסבורג בגמר. סארפיי פתח בגמר זה, אך הוחלף בדקה ה-43 על ידי סרחיו אסקודרו. בתום עונת 2011/12 עזב סארפיי את שאלקה והחל לשחק בליגות האזוריות, בוויקטוריה קלן.
קריירה בינלאומית

סארפיי החל לשחק בנבחרת גאנה בשנת 2000, והשתתף עמה במונדיאל 2006, שם הודח עם נבחרתו בשמינית הגמר לאחר הפסד 3-0 לנבחרת ברזיל, גביע אפריקה לאומות 2006 בו הודחה גאנה בשלב הבתים, גביע אפריקה לאומות 2008 בו גאנה סיימה במקום השלישי לאחר הפסד 1-0 לנבחרת קמרון בחצי הגמר, וניצחון 4-2 על נבחרת חוף השנהב במשחק על המקום השלישי, גביע אפריקה לאומות 2010, בו הפסידה גאנה בגמר 1-0 לנבחרת מצרים, ומונדיאל 2010, בו הודחה גאנה ברבע הגמר על ידי נבחרת אורוגוואי בבעיטות הכרעה, בטורניר שנחשב לטוב ביותר של נבחרת אפריקאית כלשהי עד היום במונדיאלים. לאחר מונדיאל 2010 לא זומן עוד סארפיי לנבחרת.
חיים אישיים

אחיו של הנס, אדוארד סארפיי, גם היה כדורגלן, ששיחק עונה אחת בפ.צ. קלן. אחיינו הוא הכדורגלן האנס נונו סרפיי.
לסארפיי יש חשבון פייסבוק פעיל במיוחד, ומעריציו נוהגים לחבר אודותיו עובדות צ'אק נוריס.
בטלוויזיה

בשנת 2017 שימש כפרשן בעונה הראשונה של תוכנית הריאליטי ספורט האמריקאית "הביסטמאסטר האולטימטיבי".
תארים

הגביע הגרמני: 2010/11
הפארק הלאומי קנאימה

הר טפויי
הפארק הלאומי קנאימה (בספרדית: Parque Nacional Canaima) הוא פארק לאומי בוונצואלה, המשתרע על שטח של 30,000 קמ"ר בדרום-מזרח המדינה, בגבול ברזיל וגיאנה. הפארק נמצא במדינת בוליבר, ושטחו הוא בערך כשטח אזור גראן סאבאנה.
היסטוריה

הפארק הוקם ב-12 ביוני 1962, ושטחו הוכפל ב-1975. זהו הפארק השני בגודלו במדינה; גודלו כגודלה של בלגיה, או כגודלה של מרילנד, ארצות הברית. הפארק הוכרז כאתר מורשת עולמית בשנת 1994.
אחד ממאפייניו הייחודיים של הפארק הוא הרי הטפויי (tepuis), הרי שולחן המאפיינים אזור זה. הר הטפויי המפורסם ביותר הוא הר רוריימה (Roraima), ההר הגבוה מכולם וגם ההר הקל ביותר לטיפוס. בשמורה גם מפלי מים רבים, שהמפורסם בהם נופל מהר איואנטפוי (Auyantepui): זהו מפל אנחל, מפל המים הגבוה ביותר בעולם שגובהו 979 מטרים, כאשר 807 מתוכם הם נפילה חופשית. בשמורת קנאימה נמצאים סלעים מעידן הפרקמבריון, לפני 1.7 מיליארד שנים, מהעתיקים ביותר שנמצאו על פני כדור הארץ. מעליהם נמצאות שכבות אחרות, מעידנים מאוחרים יותר. התצורות הגאולוגיות שבפארק קנאימה מצביעות על כך שאמריקה ואפריקה היו חלק מיבשת על קדומה.
הפארק הוא מקורו של הנהר קארוני (Caroni), המזין את הנהר גורי (Guri), מהנהרות החשובים בוונצואלה.
השמורה מתייחדת במינים אנדמיים רבים. מעבר לצמחים ולבעלי חיים, השמורה היא ביתם של בני השבט האינדיאני פמון (Pemon), ילידי המקום. תרבותם של בני השבט מושרשת עמוק באזור, והם מאמינים שהרי הטפויי הם ביתם של רוחות ה"מאווארי" (Mawari).
הפארק עצמו נמצא באזור נידח למדי, ובו כבישים בודדים, וגם רובם של אלה הם דרכי עפר. בשמורה שני כפרים בלבד ועוד שלוש תחנות מיסיון של המסדר הקאפוצ'יני. התעבורה בתוך הפארק נעשית בעיקר על ידי מטוסים קלים.
ארגון אונסק"ו ציין ארבעה גורמים להכרזתו על המקום כאתר מורשת עולמית:
יש בשמורה עדויות יוצאות דופן לתהליך ההתפתחות של כדור הארץ: כאמור לעיל, בשמורה נשתמרו סלעים מעידנים קדומים ביותר, לצד שכבות מתקופות מאוחרות יותר.
יש בשמורה עדויות מעולות לתהליך הגאולוגי הנמשך, כמו גם להמשך ההתפתחות הביולוגית: בהרי הטפויי ממשיכים תהליכי הבלייה שעברו על הסלע בשמורה במשך מאות מיליוני שנים. הסביבה הביולוגית ממשיכה בהסתגלות לאדמה הדלה הנמצאת בהרי הטפויי, וניתן לצפות בתהליכים ביולוגיים מתמשכים, כמו התפשטות הסוואנה על חשבון היערות, וכמו ההשפעה ההדדית בין בני הפצון לסביבתם.
יש בשמורה מאפיינים טבעיים נדירים ויוצאי דופן, ובהם הרי הטפויי ומפל אנחל.
הפארק משמר מינים הנמצאים בסכנת הכחדה.
מפל אנחל