stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שישק
פרעה שישק בקולנוע

פרעה שישק מופיע בקולנוע בסרט "שלמה ומלכת שבא "בכיכובו של יול ברינר מ-1959 בגילומו של דיויד פרר כאויבו הגדול של שלמה הזומם לפלוש לארץ ישראל.
פרעה שישק מאוזכר בסרט הראשון על הארכיאולוג אינדיאנה ג'ונס ,"שודדי התיבה האבודה" מ-1981 כפרעה ששדד את ארון הברית ממירושלים.
ראו גם

כתובת הניצחון בכרנכ (שושנק)
הערות שוליים

↑  Purdue researcher verifies the existence of 53 people mentioned in the Hebrew Bible, בעקבות מחקר שנערך באוניברסיטת פורדו, אינדיאנה, ארצות הברית
↑  רשימת הדמויות מופיעה בסוף מאמר זה
↑  ע. בוסנתאי, "תולדות עם ישראל בימי בית ראשון" (בהוצאת האוניברסיטה הפתוחה), כרך ב', עמ' 67
↑  Finders of the Lost Ark
↑  אירית יעקב, מלחמת שישק בממלכת יהודה, באתר News1 מחלקה ראשונה, 12 במרץ 2013
↑  נדב, נאמן, מסע שישק לארץ ישראל בראי הכתובות המצריות, המקרא והממצא הארכאולוגי, ציון חוברת ג, סג, 1998, עמ., 76 – 247.
↑  אלי אשד, זמרת הארץ:סיפור היסטורי קלאסי על המלכים ירבעם ,רחבעם ופלישת פרעה שישק לארץ ישראל מאת יצחק שנהר, באתר המולטי יקום של אלי אשד, ‏2020-06-25
שלומי

ערך זה עוסק במועצה מקומית בגליל המערבי. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
שְׁלוֹמִי היא מועצה מקומית במחוז הצפון בישראל. היא שוכנת בגליל המערבי, כקילומטר מגבול ישראל–לבנון, כ-4 קילומטרים מזרחית לים התיכון ו-3 קילומטרים מזרחית לראש הנקרה. היא הוכרזה כמועצה מקומית בשנת 1960.
היישוב נקרא על שמו של שלומי, אביו של אחיהוד ששימש כנשיא שבט אשר: ”וּלְמַטֵּה בְנֵי אָשֵׁר נָשִׂיא, אֲחִיהוּד בֶּן שְׁלֹמִי” (במדבר, ל"ד, כ"ז).
היסטוריה

שלומי נוסדה כמעברה, סמוך לכפר הערבי הנטוש אל-בסה. תחילה שכנו בבתים הנטושים שבמקום עולים ממזרח אירופה, בעיקר מבולגריה. ב-1952 הצטרפו גם עולים מתימן ומתוניסיה והוקמו 150 פחונים לשיכון המתיישבים הנוספים. על פי התכנון הראשוני היה אמור לקום במקום מושב, אך באותה עת כבר הוקם בסמוך, בסוף שנת 1949, מושב בצת, היה חשש שאין מספיק מקורות מים באזור לגידולים חקלאיים של מושב נוסף, ורבים מהמתיישבים הראשונים עזבו. במקום מושב הוחלט שהיישוב ישמש כמרכז אזורי למתן שירותים ליישובי הסביבה. בשנת 1956 החלה בניית השיכונים ביישוב, 300 יחידות בבתים דו-משפחתיים, דרומית להריסות הכפר אל-בסה. באותה עת הגיעו לשלומי עולים ממרוקו ובסך הכל מנה היישוב כ-850 תושבים, אך היו בו רק שלושה ברזי מים.
בעת קבלת מעמד של מועצה מקומית ב-1960 מנתה שלומי 2,000 תושבים, אך כ-500 תושבים עזבו אותה עד שנת 1969. במקביל חוסלה המעברה וכל התושבים עברו לבתי קבע. היישוב לא התפתח כמרכז אזורי ורוב תושביו התפרנסו מעבודות מזדמנות בחקלאות ביישובי הסביבה.
בתחילת שנות ה-70 סבלה שלומי, בין השאר עקב קרבתה לגבול ומחסור במקומות תעסוקה, מקשיים חברתיים וכלכליים. מספר הצעות הועלו לשיפור המצב, כולל סיפוח היישוב לעיר נהריה. דוד חזן, שנבחר כראש המועצה המקומית בשנת 1970, יזם תוכנית שיקום שכללה הקמת אזור תעשייה מודרני, מרכז קהילתי ובריכת שחייה. בשנות ה-80 הייתה שלומי ליישוב מבוסס, באזור התעשייה כבר פעלו 25 מפעלים שנהנו מהטבות של אזור עדיפות לאומית, ביניהם מפעל של חברת זוגלובק (שהוקם כבר ב-1972). הוחל בהקמת שכונת "בנה ביתך", מרכז מדע ודעת למחוננים ומצטיינים ומרכז השתלמויות של הסתדרות המורים.
בשנות ה-90 נקלטו בשלומי כ-1,000 עולים מחבר המדינות (למעלה מ-20 אחוזים מכלל האוכלוסייה). באותה תקופה הגיעו גם כמה מאות תושבים מאזור הצפון לשכונת הווילות "פסגת שלומית" בזכות מחירי הנדל"ן הזולים, יחסית. בשנת 1998 החלה בנייתה של שכונה חדשה של בתים צמודי קרקע, צפונית ומזרחית לשלומית הוותיקה.
לאורך תקופה ארוכה סבל היישוב מירי קטיושות של הפת"ח והחזבאללה. בשנת 2000, עם יציאת צה"ל מלבנון נפסק לתקופה ירי הקטיושות למעט אירועים נקודתיים. בשנת 2003 נהרג נער בשלומי כתוצאה מירי של חזבאללה.
במאי 2005 וכן במאי וביולי 2006 (מלחמת לבנון השנייה) שב היישוב לסבול מירי קטיושות מלבנון.
לאחר שכמעט כל עתודות הקרקע של שלומי נוצלו (היישוב משתרע על כ-3,000 דונם), הוחל בתכנון תוכנית מתאר חדשה הכוללת הגדלת תחום שיפוטה של המועצה ב-3,000 דונמים נוספים. מתוך שטח זה, 380 דונם מיועדים לתעשייה. שאר השטח מיועד לדיור ומוסדות ציבור שונים. במרץ 2010 אושרה התוכנית המאפשרת את הגדלת היישוב עד 25,000 תושבים.
במלחמת חרבות ברזל פונו מהיישוב מרבית תושביו, ונגרם בו נזק רב כתוצאה מירי של רקטות פצמ"רים וטילי נ"ט.
רב היישוב הוא הרב משה אלחרר.
אוכלוסייה

לפי נתוני הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה (הלמ"ס) נכון לסוף דצמבר 2024 (אומדן), מתגוררים בשלומי 8,291 תושבים, מתוכם 8,258 תושבי ישראל (מקום 195 בדירוג רשויות מקומיות בישראל).  שינוי בגודל האוכלוסייה ‎+2.0% בשנה‏.  אחוז הזכאים לתעודת בגרות מבין תלמידי כיתות י"ב בשנת ה'תשפ"ב (2021-‏2022) היה 66.7%. השכר החודשי הממוצע של שכיר במשך שנת 2021 היה 10,384 ש"ח (ממוצע ארצי: 11,330 ש"ח).
חינוך

בשלומי נמצאים מעבר לבתי ספר יסודיים גם מוסדות החינוך הבאים:
בית ספר שש-שנתי של רשת אורט ישראל, הכולל חינוך בזרם הממלכתי והממלכתי דתי (נפתח בשנת 2007 כחטיבת ביניים). בשנת הלימודים תשע"ח נפתחה כיתת מחוננים.
מכללת ארז – מרכז להכשרה מקצועית. מרכז השתלמויות למורים בתחומים טכנולוגיה ומדעי הטבע
מכינה קדם צבאית "אור שלומי"
מרכז שלומי לעבודה ויצירה
בית ספר להעשרה למחוננים
מרכז הקוד הפתוח לקהילה
תרבות, ספורט ופנאי

מרכז שלומי לתיאטרון אלטרנטיבי הוקם בסוף שנת 2000 ביוזמת משרד התרבות והספורט באזור התעשייה הישן בשלומי, בהנגרים תעשייתיים. היוצרים במרכז שלומי הם: דודי מעיין, פבלו זלצמן, פנצ'ו אדלברג, נטע פלוצקי, אלן קוז'ינסקי ועוד.
בשלומי מתנ"ס המשרת גם את התושבים ביישובים סמוכים, בריכת שחיה, אולם תרבות ואולם ספורט. כמו כן שוכנת לרגלי רכס חניתה אכסניית נוער. בדרום-מערב שלומי, בסמוך לגן ההרפתקאות נמצא אתר ארכאולוגי ובו רצפת פסיפס מן התקופה הביזנטית. ממצאים ארכאולוגיים נוספים נמצאים בשטח הכפר אל-בסה, צפונית לאזור התעשייה. שם נחשפו שרידי יישוב מהתקופה הרומית, מערות קבורה ושרידי מנזר מהתקופה הביזנטית וכן שרידים של מבנים מימי הביניים.
הבית המצויר בשלומי הוא אתר תיירות הפתוח למבקרים. זהו ביתה של האמנית עפיה זכריה שבשנותיה המאוחרות צבעה את כל קירות הבית והתקרה בצבעים נועזים.
מזרחית לשלומי שוכן יער חניתה, בגבהים שבין 100 ל–400 מטרים מעל פני הים, ומשתרע על שטח של 2,300 דונם. מידע נוסף על יער חניתה: מסלולי טיול, פריחות ועוד, ניתן למצוא באתר של המועצה המקומית שלומי "יער קהילתי שלומי".
תעשייה ומסחר

אזור התעשייה משתרע על 500 דונם ובין המפעלים המצויים בו ניתן למנות את מפעל הבשר והנקניקיות של חברת "זוגלובק" ואת "מפעל מתכת חניתה" המייצר כלים ומכשירי חיתוך לתעשיית המתכת.
שלומי מהווה מרכז מסחרי אזורי למושבים ולקיבוצים בסביבה.
המועצה שייכת לאשכול רשויות גליל מערבי – תאגיד כלכלי לפיתוח וקידום כלכלי של האזור.
ראשי המועצה

דוד דנינו
דוד חזן
יהודה לנקרי
מיכאל סויסה
ישראל אוקרט
גבריאל נעמן
גלריית תמונות

מרכז ההשתלמויות למורים בשלומי
בניין המועצה המקומית שלומי
מסגד הכפר אל-בסה במרכז אזור התעשייה בשלומי
בית עפיה: הבית המצויר בשלומי
שלט הכוונה אל הבית המצויר בשלומי – ביתה של עפיה זכריה
ראו גם

כביש 70
אל-בסה
לקריאה נוספת

שנהר-אלרעי, עליזה, בר יצחק, סיפורי-עם משלומי, חיפה: אוניברסיטת חיפה, תשמ"ב 1982. (הספר בקטלוג ULI)
שלומי שלנו: ליהוד הגליל ולישוב הספר, שלומי: המועצה המקומית, תשל"ח 1978. (הספר בקטלוג ULI)
נוריאל, יוסף, ידיעון : ... מועצה מקומית שלומי: עיירת פיתוח וספר בגליל המערבי החותרת לקידמה, שלומי: המועצה המקומית, תשל"ב - 1972. (הספר בקטלוג ULI)
כלפון-סטילמן, ידידה, ממרוקו לשלומי: שרידיה של תרבות חומרית, חיפה: החברה למחקר מדעי שימושי, אוניברסיטת חיפה, תשמ"ג 1982. (הספר בקטלוג ULI)
נוריאל יוסף, המועצה המקומית שלומי 1969–1973: סיכום הקדנציה השלישית, חיפה: אופסט פוטו פרינט, תשל"ד 1974. (הספר בקטלוג ULI)
דפי רקע: סיור עיתונאים בכירים בשלומי, 26,11,1972, שלומי: מועצה מקומית, תשל"ב - 1972. (הספר בקטלוג ULI)
זסלבסקי, דוד, סקר רמת הפיתוח: שלומי, ספטמבר 1970 תש"ל, תל אביב: מוציא לאור לא ידוע, 1970 (הספר בקטלוג ULI)
רויטל יפה כ"ץ

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1956 (בת 69 בערך) 
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  אוניברסיטת תל אביב
 השתייכות:  מערכת בתי המשפט הישראלית
 תקופת כהונה:  1998–2024 (כ־26 שנים)
 תפקידים בולטים:  שופטת בית המשפט המחוזי בבאר שבע (1998)  נשיאת בית המשפט המחוזי בבאר שבע (2016)
 
רויטל יפה כ"ץ (נולדה ב-1956) היא משפטנית ישראלית שכיהנה עד יוני 2024 כנשיאת בית המשפט המחוזי בבאר שבע.
ביוגרפיה

יפה כ"ץ נולדה בישראל לאורה ואביעד יפה. אביה היה דיפלומט וחבר כנסת.
בשנת 1974 סיימה את לימודיה התיכוניים בבית הספר התיכון שליד האוניברסיטה העברית בירושלים. בשנים 1974–1976 שירתה בצה"ל, ובשנת 1980 סיימה בהצטיינות את לימודי המשפטים באוניברסיטת תל אביב. בשנת 1981 הוסמכה כעורכת דין.
בשנים 1983-1987 עבדה כעו"ד שכירה. בשנים 1988-1993 עבדה בפרקליטות מחוז דרום בשלוחת אשקלון.
בשנת 1993 מונתה לכהונת שופטת של בית משפט השלום. בשנת 1997 כיהנה כרשמת בבית המשפט המחוזי בבאר שבע, וכן כיהנה בפועל כשופטת בית המשפט המחוזי בבאר שבע.
ביולי 1998 מונתה לשופטת בבית המשפט המחוזי בבאר שבע, ובשנת 2016 מונתה לנשיאת בית המשפט, והחליפה את השופט ספי אלון.
בריאיון שהעניקה ב-2017 לכתב העת של לשכת עורכי הדין "עורך הדין" אמרה יפה כ"ץ: "הכיף הכי גדול זה באמת להיכנס לאולם ולזכות נאשם, אם הוא ראוי לכך כמובן. זה פשוט תענוג ואושר צרוף".
כ"ץ נמנתה על רשימת 24 המועמדים לשיפוט בבית המשפט העליון שהוגשה לוועדה לבחירת שופטים באוקטובר 2021.
ב-2020 הייתה חברה בוועדת האיתור למינוי נשיא בית המשפט המחוזי בתל אביב, במקום הנשיא איתן אורנשטיין.
הערות שוליים

↑  מינויה של סגנית הנשיא השופטת רויטל יפה כ"ץ לכהונת נשיאת בית משפט המחוזי בבאר שבע, באתר GOV.IL
↑  השופטת רויטל יפה כ"ץ: התיק שהשפיע עלי? תיק הפדופיל מאשדוד, באתר כאן דרום - אשדוד, ‏2017-10-23
↑   חן מענית, המועמדים לעליון: הפצ"ר לשעבר אפק, יועמ"ש הכנסת לשעבר ינון והשופט כבוב, באתר הארץ, 30 בספטמבר 2021
↑   ביני אשכנזי, בזכות שדולת הנשים: שינוי בוועדת האיתור לתפקיד נשיא בית המשפט המחוזי בת"א, באתר TheMarker‏, 6 באוגוסט 2020
שיטה כחלחלה

| שיטה כחלחלה |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: צומח
מערכה:: בעלי פרחים
מחלקה:: דו-פסיגיים
סדרה:: קטניתאים
משפחה:: קטניות
תת־משפחה:: מימוסיים
סוג:: שיטה
מין:: שיטה כחלחלה
שם מדעי
 Acacia saligna ‏.H.L.Wendl ‏ (.Labill)
תחום תפוצה

שמות נוספים
 Acacia cyanophylla
שִׁטָּה כְּחַלְחַלָּה (ידועה גם בשם שיטה מכחילה; שם מדעי: Acacia saligna (Labill.) Wendl.) היא מין שיח או עץ קטן מסוג שיטה ממשפחת הקטניות, שמוצאו מדרום-מערב אוסטרליה. היא ניטעה בהיקפים גדולים ברחבי העולם. למשל, בתוניסיה ניטעו מטעים למספוא ולמרעה. אנשי מחלקת הייעור של הממשל הבריטי הביאו את זרעיו מקפריסין לארץ ישראל בשנות ה-20 של המאה ה-20, במסגרת ניסיונות אקלום של עצים מיובאים לצורך ייעור, גינון, ייבוש ביצות ועצירת חולות נודדים, ומאז התפשט ברחבי הארץ. כיום, מין זה נפוץ מאוד מצפון ישראל ועד צפון הנגב, והוא נחשב לאחד הצמחים הפולשים המזיקים ביותר בישראל.
מאפיינים כלליים

השיטה הכחלחלה היא שיח לא קוצני, סבוך ומסועף, שמבסיסו עולים מספר ענפים וגובהו 2 עד 5 מ', אך אפשר שהוא יהיה עץ קטן עם גזע ראשי קצר שגובהו כדי 5 עד 9 מ'. היא מצמיחה נצרים רבים לאחר שריפה או כריתה. לעיתים נראים עליה עפצים חומים וגדולים שנוצרים על ידי פטריית חלודה. הפריחה הצהובה של השיטה הכחלחלה ניכרת בחודשים מרץ ואפריל.
השיטה הכחלחלה היא צמח אור מלא, עמיד בקרה, בשרב ובקרקעות גיר ובקרקעות עניות, אך רגיש למליחות. הריבוי נעשה באמצעות זרעים בסתיו או באביב. השיטה הכחלחלה היא צמח מהיר צימוח וקצר חיים, 10 עד 20 שנים, ובאזורים יבשים שנותיו אינם עולים על 10 שנים.
המין נוטה לגדול בכל מקום בו אירעה הפרעה של הקרקע, כמו לאורך צידי דרכים חדשות. זרעיו מופצים על ידי נמלים, הגוררות אותם אל קיניהן, וניזונות מהמעטפת שלהם וכשהקרקע מופרעת, הזרעים מגיעים אל פני הקרקע ונובטים. לעיתים ניתן למצוא מאות נבטים חדשים סביב פרטים בוגרים. הפרטים הצעירים גדלים במהירות רבה, לעיתים יותר ממטר בשנה.
לפי הספרות הבוטנית שיטה כחלחלה היא אלרגנית.
מאפיינים מורפולוגיים

הגזע אפור, הענפים הקטנים והצעירים קרחים ומעט נוטים כלפי מטה, על פי רוב כחלחלים בצעירותם.
העלים פשוטים, תמימים, קירחים, ישרים או מעוקלים במקצת, צבעם אפרפר-ירוק עד כחלחל עמום שהופך לירוק בהיר ואורכם 8 עד 30 ס"מ ורוחבם 0.5 עד 1.4 ס"מ (לפעמים התחתונים ארוכים בהרבה ורוחבם 4 ס"מ או יותר). העלים בעלי צורות שונות, הם בדרך כלל צרים, דמוי סרגל, דמוי אזמל או דמוי אזמל הפוך או הולכים וצרים כלפי הקצוות, צרים יותר בבסיס. העלים בעלי עורק מרכזי בולט ועורקים משניים מנוצים ועדינים אך ניכרים (חסרים בעלים צרים). על פי רוב העלים רחבים יותר וגליים יותר בפרטים צעירים.
למעשה אין אלה עלים ממש, אלא דמויי עלים – פילודים (phyllode, phyllodium). הפילוד אינו אלא התרחבות הפטוטרת (ציר העלה) שהפך לאיבר הטמעה דמויי טרף במקום הטרף המנוצה פעמים. רק הנבט או הנצר מצמיח עלים מנוצים ובשלב מוקדם של התפתחות הצמח מופעים הפילודים. בשתילים צעירים אפשר שייראו רק עלים מנוצים פעמיים (בעלי שני סעיפים) ובסוף שלושה חודשים השתיל יצמיח עלי פילוד בלבד. השינוי מתרחש במהלך של ארבעה שלבים עיקריים.
בבסיס הפילוד מצוי צוּפָן, אך לעיתים הוא חסר. על צמחים צעירים ועלים מנוצים פעמיים הבלוטות מופיעות לפעמים בקודקוד. הצופן, מייצר צוף שמושך נמלים. ככל הנראה, הנמלים הנמשכות אל הצוף מרחיקות מן הצמח אוכלי-צמחים שונים.
התפרחות הן קרקפות כדוריות, שקוטרן 6.5 עד 9 מ"מ. הקרקפות חיקיות (יוצאות מחיק העלים), מסורגות על ציר אשכול קצר וצבען צהוב מבהיק. ציר הקרקפת באורך 0.6 עד 2.2 ס"מ.
הפרחים בעלי שחלה עלית, שמורכבת מעלה שחלה אחד. עלי הגביע כ-4 או 5, זעירים עם מעט פלומה בקודקודם. עלי הכותרת 5 זעירים קירחים.
התרמילים הבשלים חומים, אורכם 5.5 עד 15 ורוחבם 0.5 עד 0.6 ס"מ, חלקים, ישרים או מעוקלים במקצת, שטוחים, שוליים לבנבנים מוקשים, השוליים של התרמיל מעט מכווצים בין חלק מהזרעים. התרמיל נפתח לאורכו לשתי קשוות.
הזרעים חומים כהים, אורכם 5 עד 7 מ"מ ורוחבם x 2.75 עד 3.5 מ"מ, חלקים, שטוחים ודחוסים; עוקץ בולט ליד הפומה, מושך נמלים, המסייעים לפיזור הזרעים. קיים קו עדין על קלפת הזרע שאורכו כ-3.5 עד 5 מ"מ ורוחבו 1.5 מ"מ.
שימושים

השיטה הכחלחלה היא מקור למספוא ולמרעה באזורים יבשים וכן היא ניטעה בשטחים רחבים. בגלל שהשיטה קצרת חיים, החקלאים מרבים את השיטה ומחדשים את העלווה באמצעות גיזום עמוק בתקופת השלכת-התרדמת. גיזום בתקופה זו מונע תמותה לא רצויה של הגדמים ומעלה את מספר הנצרים והנבטים. מאידך העלים על עצים צעירים הם עלים מנוצים פעמיים ובעלי פוטנציאל נמוך יותר כמקור למספוא לעומת העלים הבוגרים (פילודים ללא עלעלים).
עצת השיטה מועדפת להסקה בגלל היותה צפופה וכבדה, כמו עצת אקליפטוס וזית היא בוערת זמן רב בהשוואה לעצים "קלים".
השיטה הכחלחלה כמין פולש

השיטה הכחלחלה משתלטת על מגוון בתי גידול בישראל, בחבל הים התיכוני, בחגורת הספר ובמדבר. מוקדים עיקריים של התפשטות המין הם שטחי חולות במישור החוף, כמו חולות אשדוד וחולות ניצנים; בתי גידול לחים, כמו שמורת עינות גיבתון; ושטחי חורש ים תיכוני באזור הרי יהודה. בנוסף, כמו מינים פולשים רבים אחרים, המין שכיח בצדי דרכים, למשל, לאורך הכביש מקריית שמונה למטולה. ועד ובשטחים עזובים בתוך יישובים. באזור השרון, נוסעים בכביש החוף או ברכבת, יכולים לראות "יערות" של שיטה כחלחלה בצדי הדרך. המין מהווה פולש חמור בארצות נוספות בעלות אקלים ים-תיכוני: בדרום אירופה, בקליפורניה ובדרום אפריקה.
בתור מין פולש, השיטה הכחלחלה גורמת נזק רב לשטחים אליהם היא פולשת על ידי השתלטות על בית הגידול. למין מספר יכולות הגורמות לו להיות דומיננטי: השיטה הכחלחלה מתרבה גם באמצעות זרעים וגם בצורה וגטטיבית; כמויות הזרעים המיוצרים הן אדירות. כריתה של הפרט איננה הורגת אותו והוא צומח מחדש. גם שרפה איננה הורגת אותו ואף מקנה לו יתרון תחרותי על-פני מינים אחרים ואפילו עקירת הצמח בשלמותו אינה מספקת, משום שהוא מייצר בנק-זרעים בקרקע, העמיד למשך כ-50 שנה. השיטה הכחלחלה מגיעה במהירות גבוהה יחסית לגיל בגרות רפרודוקטיבית. השיטה הכחלחלה גורמת להצללה סביבה – כך שלמינים אחרים קשה להתפתח בקרבתה. כמו לשאר מיני הקטניות, גם לשיטה הכחלחלה יכולת ייחודית לקיבוע חנקן אטמוספירי. תכונה זו גורמת לכך שהמין מסוגל לשרוד גם בקרקעות בהן כמות החנקן נמוכה. לצמח מערכת שורשים עמוקה, חזקה ועמידה. השיטה הכחלחלה מסוגלת לגדול בקרקעות לא יציבות (לדוגמה דיונות) ודלות בנוטריינטים.
תכונות אלו מקנות לשיטה הכחלחלה יכולת למנוע את גדילתם של מיני צמחים אחרים בקרבתה ולפגיעה קשה במגוון הביולוגי. האפקט חמור במיוחד בבתי גידול חוליים, בהם התפשטות השיטה הכחלחלה הביאה לשינוי דרסטי באחוזי כיסוי הצומח, ועקב כך לעצירת החולות הנודדים ולהצללה נרחבת – תופעות המשנות את בית הגידול לחלוטין. בית גידול אחר שנפגע קשות על ידי השיטה הכחלחלה הוא נחלים – השתלטות המין על גדות נחלים גורמת לקריסת הגדות ולפגיעה בתוואי הנחל. הסיבה היא שהשיטה מכחידה את הצומח הטבעי שיכול לתמוך בגדות הנחל בזמן שהיא עצמה לא מחזקת את גדות הנחל. בזמן שיטפונות או סחף השיטה נעקרת וגדות הנחל נותרות יתומות מצמחים תומכים ומחזקים.
מיגור הפלישה של השיטה הכחלחלה בישראל מהווה משימה קשה ביותר. הקרן הקיימת משקיעה מאמצים רבים, כורתת ועוקרת אלפי עצי שיטה מדי שנה אולם התוצאות עדיין רחוקות מלהשביע רצון.
גלריית תמונות

תרמילים ירוקים של שיטה כחלחלה
פרחים של שיטה כחלחלה בקריית שמונה
עצי שיטה לצד כביש 4 בדרך לאשקלון
ענף פורח של שיטה כחלחלה
תרמילים יבשים של שיטה כחלחלה ובתוכם זרעים
עלים מנוצים צומחים מפילוד של שיטה כחלחלה
שיטה כחלחלה ביישוב יקיר ברום 400 מטר
הערות שוליים

↑  שיטה כחלחלה באתר הרשימה האדומה של IUCN
↑  Acacia saligna (Labill.) Wendl., WFO (2022), ‏7-4-2022
↑  גדעון ביגר, נילי ליפשיץ, הניסיונות לאקלום עצים אקזוטיים בארץ ישראל בתקופת השלטון הבריטי, קתדרה 85, תשרי תשנ"ח, עמ' 123-164
1 2 3  SONDES STAMBOULI-ESSASSI et all, Switching from juvenile leaves to phyllode of Acacia saligna (Labill.) H.L. Wendl. proved by the control of seedlings and stump sprout leaves, Pakistan journal of botany 52(3), 2020, עמ' 885-892
↑  ד"ר ז'אן-מארק דופור-דרור, הצמחים הפולשים בישראל, מהדורה שנייה מורחבת ומעודכנת, ירושלים: דן פרי, 2019, עמ' 77
נצר בשלב 3 עם עלים מנוצים ופילוד בשלב 4 והאחרון
עלים צרים ופרחים של שיטה כחלחלה ברום 420 מטר
שיטה כחלחלה בשולי כביש קריית שמונה-מטולה ברום 420 מטר
עלים מנוצים גדלים מפילוד בשיטה כחלחלה
בית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה

| --- | --- |


 בית ספר לקולנוע
 על שם:  סם שפיגל 
 תקופת הפעילות:  1989–הווה (כ־36 שנים)
 מייסדים:  משרד החינוך והתרבות, הקרן לירושלים
 מגמות:  2
 בעלי תפקידים
 מנהל:  דנה בלנקשטיין כהן
 תלמידים
 :  כ-160 תלמידים
 מיקום
 מיקום:  מנורה 3, ירושלים, ישראל ישראל
 מדינה:  ישראל ישראל
 קואורדינטות:  31°46′49″N 35°12′47″E﻿ / ﻿31.78036237475°N 35.213059062411°E﻿ / 31.78036237475; 35.213059062411
 www.jsfs.co.il
  (למפת ירושלים מוגדלת) בית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה(למפת ירושלים רגילה) בית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה(למפת הרי ירושלים רגילה) בית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה(למפת הרי ירושלים מוגדלת) בית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה he
 
קמפוס ירושלים לאמנויות ברחוב בצלאל. הבניין החדש של בבית הספר סם שפיגל הוא בן שבע קומות, עם חללי לימוד ועבודה רבים, שלושה אולמות קולנוע ואולפן Sound Stage
לוגו ישן של בית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה. ציור של איוון שוובל בהשראת סרטו של סם שפיגל "חופי הכרך"
עקבות בירושלים – סרט המחווה לדוד פרלוב בהפקת בית הספר "סם שפיגל"
רנן שור ותלמידי סם שפיגל, 1997
בית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה - ירושלים ע"ש סם שפיגל נוסד על ידי משרד החינוך והתרבות והקרן לירושלים ב-1989. בתחילת דרכו נקרא "בית הספר לקולנוע ירושלים", ומשנת 1996 הוא נושא את שמו של המפיק היהודי האמריקאי זוכה פרסי אוסקר, סם שפיגל, בעקבות החלטת משפחתו לתרום מעזבונו מדי שנה לבית הספר.
המנהל הראשון והמייסד שלו היה רנן שור. הוא פרש מניהולו בנובמבר 2019, בתום שלושה עשורים בתפקיד. עם פרישתו, מנהלת בית הספר היא דנה בלנקשטיין כהן.
בית הספר עבר בשנת 2022 למשכנו החדש בקמפוס ירושלים לאמנויות במרכז העיר ירושלים.
בית הספר מאוגד כעמותה. יו"ר הוועד המנהל הוא אסף ויטמן.
מסלולי הלימוד

בבית הספר לומדים כ-160 תלמידים בשני מסלולים:
המסלול המלא – במסגרת של ארבע שנות לימוד, המכשיר תלמידים לבימוי, תסריטאות, צילום, עריכה והפקה.
מסלול תסריטאות – במסגרת שנתיים, המכשיר תלמידים לכתיבה לקולנוע ולטלוויזיה.
הדיאלוג השוטף עם התלמידים מתנהל באמצעות 75 מורים, 30 חונכים, ועדות סיעור מוחות, עשרות מרצים אורחים ו-23 אנשי צוות.
מעל 1000 בוגרים סיימו עד כה את לימודיהם בבית הספר[דרושה הבהרה]. 75% מהם פועלים בתפקידים מרכזיים בתחום ומאיישים את השדרה המרכזית והמובילה של הקולנוע והטלוויזיה בארץ.
מדי שנה מופקים בבית הספר כ-30 סרטים קצרים, עלילתיים ותיעודיים, ומרביתם נשלחים לכ-400 פסטיבלים ברחבי העולם. סרטיהם של תלמידי בית הספר מוקרנים במסגרת כ-100 פסטיבלים בינלאומיים בשנה, ובהם הפסטיבלים המרכזיים (פסטיבל הקולנוע בקאן, פסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין, פסטיבל הסרטים של ונציה, טורונטו ועוד), פסטיבלי סטודנטים, פסטיבלים לקולנוע להט"בי, פסטיבלי קולנוע יהודי ופסטיבלים לסרטי נשים, ילדים ונוער.
היסטוריה והשנים הראשונות

בתחילת 1989 הקים שר החינוך והתרבות דאז יצחק נבון, ועדה ציבורית והחליט, יחד עם ראש מנהל התרבות, אבנר שלו, להקים בית ספר עצמאי, ראשון מסוגו בישראל, לקולנוע ולטלוויזיה שינוהל על ידי יוצרי קולנוע, ולשם כך פנה לראשי ערים מרכזיות בישראל. ראש עיריית ירושלים, טדי קולק, ומנהלת הקרן לירושלים, רות חשין, התחייבו להעמיד תקציבים הדדיים מול המדינה, וביוני 1989 הוחלט על הקמת בית הספר בירושלים, בניהול רנן שור.
צוות המורים עם הקמתו של בית הספר כלל את: מוטי קירשנבאום, דן וולמן, אלי כהן, דניאל וקסמן, אורנה בן דור, איילת מנחמי ורנן שור - מורים לבימוי ומשחק: דורון נשר, בתיה גור, קובי ניב, מאיר שלו ודוד שיץ - מורים לתסריט; יעקב אייזנמן - מורה לצילום; אשר טללים מורה לעריכת קולנוע; חגי פינסקר, אורי קליין, ניסים קלדרון וענר פרמינגר - מורים לעיון ותיאוריה.
בתחילת דרכו, בשנים 1991–1992, פיתח בית הספר מסלול לימודי קיץ לכתבי טלוויזיה, בהנהלת חיים יבין ורנן שור. הקורס פעל במתכונת לימודים של 6 שבועות אינטנסיביים, בתנאי הדמיה למערכת אולפן טלוויזיה, בשיתוף פעולה בין עיתונאים לתלמידי בית הספר, ובשידור יומי של מהדורות טלוויזיה במעגל פנימי.
בדצמבר 1992 סיים המחזור הראשון את לימודיו, ובית בספר הציג לראשונה את סרטי הבוגרים בסדרת ערבי גמר בסינמטק ירושלים, בהם הוקרנו כארבעים מסרטי הגמר של הבוגרים. רבים מהם זכו לשבח על ידי הקהילה הקולנועית (בתחרות הסרט הישראלי הקצר זכו סרטיו ב-12 מתוך 13 פרסים). דוד אופק ויוסי מדמוני, בוגרי המחזור הראשון של בית הספר, הוזמנו שנה לאחר גמר לימודיהם ליצור את הסדרה "בת ים ניו יורק" במסגרת "שידורי קשת".
ב-1994 הקים בית הספר מחלקה להפצת סרטיו בעולם, בפסטיבלים ובתחרויות בינלאומיות.
סרטי התלמידים והבוגרים בשנים 1993–2005 הוקרנו בערוץ 2, במשבצת השידור "קצר בחצות" שיועדה במיוחד למטרה זאת.
בנובמבר 1996 זכה בית הספר ברטרוספקטיבה ראשונה במוזיאון לאמנות מודרנית בניו יורק. בערב הפתיחה שינה בית הספר את שמו לבית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה, ירושלים.
התפתחות בית הספר - פעולות ומיזמים

באמצע שנות ה-90 החליט בית הספר החליט להעמיק בהתמחויות המקצועיות השונות לצד שאיפת מרבית בוגריו לעסוק בבימוי, וכן האריך את משך זמן הלימודים משלוש שנים וחצי לארבע שנים וחצי.
ב-1999 הוקם מסלול לתסריטאים בתוכנית לימודים של שנתיים, המנסה ליצור הדמיה לשיתוף פעולה בין תסריטאים לבמאים, ומדגישה לימוד כתיבה בתחומי הטלוויזיה. המחזור הראשון של מגמת התסריטאות סיים את לימודיו באוגוסט 2001. בסוף 2003 הוקם מסלול להפקה יוזמת בתוכנית לימודים של שלוש שנים וחצי, שמכשירה מפיקים ליזום פרויקטים בתחומי המדיה השונים בעבודה משותפת עם תסריטאים ובמאים, עד להפצתם בארץ ובעולם.
ב-2004 יצא DVD עשרת הסרטים הנבחרים (1990–2004) בהוצאת גלובוס-יונייטד ובית הספר סם שפיגל.
ב-2005 יצא גיליון מיוחד של "סינמטק", כתב עת לענייני קולנוע בהוצאת סינמטק תל אביב.
בדצמבר 2008 השיק בית הספר את אגף בתי הקולנוע שכלל שני אולמות קולנוע.
ב-2009 יצא DVD עשרים הסרטים הנבחרים (1990–2009) בהוצאת גלובוס-יונייטד.
בדצמבר 2011 ייסד בית הספר את החממה הבינלאומית לקולנוע ירושלים כדי לקדם יוצרי קולנוע צעירים כך שיוכלו ליצור סרט באורך מלא.
בשנת 2013 יזם בית הספר את הוצאת כתב העת "קשת קולנוע", בהשראת כתב העת "קשת" שערך ב-1968 המשורר אהרן אמיר.
ב-2016 יצא בכתב העת הדני –Short Film Studies, 2016 גיליון מיוחד על סרטי בית הספר, "ליל גיוס" של נעמי לבארי ו"קרב תרנגולים", של סיגלית ליפשיץ.
באוגוסט 2017 נבחר בית הספר לראשונה לרשימת "15 בתי הספר לקולנוע המובילים בעולם" של עיתון תעשיית הקולנוע הוליווד ריפורטר".
באוגוסט 2019, נבחרה דנה בלנקשטיין כהן למנהלת בית הספר במקום המנהל המייסד רנן שור.
ב-2020, במסגרת תפקידה בסם שפיגל יזמה למידה מרחוק בתקופת מגפת הקורונה, ואת מיזם "סיפורים מהבידוד", תחרות סיפורים קצרים שהזוכים בה קיבלו מענק פיתוח כדי להפוך את הסיפור לתסריט.
בשנה זו השיק בית הספר גם את היחידה ללימודי חוץ שמציעה קורסי כתיבה קצרים לקהל הרחב.
בשנת 2021/2 שודרו 100 סרטי בית הספר מכל הזמנים ברצועת שידור ב-Yes הטלוויזיה בלוויין ישראלי.
ביוני 2021 נבחרה שיר שושני לתפקיד ראש המסלול המלא והסגנית של מנהלת בית הספר.
בפברואר 2022 פתח לראשונה סם שפיגל מכינה ללימודי קולנוע לדוברי ערבית, כהכנה ללימודים בבית הספר ליוצרים ומועמדים ללימודי קולנוע ממזרח ירושלים. המכינה כוללת קורסי מבוא בקולנוע ואמנות וקורס בעברית.
במרץ 2022 השיק בית הספר לראשונה את המחזור הראשון של חממת סם שפיגל לסדרות טלוויזיה, בתמיכת נטפליקס, סרטי פרמאונט ומשרד החוץ. במסגרת החממה מפתחים 8 יוצרות ויוצרים מישראל תסריטים לסדרות טלוויזיה בליווי מנטורים מקצועיים מובילים בתעשיית הטלוויזיה בארץ ובעולם.
בספטמבר 2022, כעבור 33 שנה להיווסדו, עבר בית הספר ממשכנו המקורי באזור התעשייה תלפיות, למשכן הקבע החדש שלו. המבנה בן 7 הקומות משתרע על שטח של כ-4,000 מ"ר וממוקם במרכז העיר, כחלק אינטגרלי מקמפוס ירושלים לאמנויות החדש שהקימה עיריית ירושלים במטרה לעודד שיתופי פעולה בין המוסדות הפועלים בו והפיכתו למרכז ארצי ללימודי אמנויות הבמה והקולנוע. הקמפוס כולל גם את סטודיו למשחק ניסן נתיב, בית הספר לתיאטרון חזותי והמרכז למוזיקה מן המזרח.
בשנת 2023, בעת מלחמת חרבות ברזל, פתח בית הספר את אולמות הקולנוע שלו עבור הציבור הישראלי, ובהם משפחות מהדרום והצפון שמתארחות בירושלים, והקרין בהם סרטים ללא תשלום.