stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מלחמת העבדים השלישית
שנת 71 לפנה"ס-קראסוס מקבל את הפיקוד

לאחר שלא עלה בידי הקונסולים לחסל את המרידה, קיבלו השניים הוראה מהסנאט שלא להתערב עוד בנעשה. במקומם מונה מרקוס ליקיניוס קראסוס לשים קץ למרידה. אפיאנוס ופלוטרכוס מתארים את קראסוס כאדם עשיר ומוערך ברומא. הוא יצא לקרב בראש 8 לגיונות - 6 שהיו כבר בפיקודו ו-2 שנוספו לו מן הקונסולים המודחים. אפיאנוס מתאר שלאחר שקיבל לידיו את הלגיונות של הקונסולים חילק את החיילים לקבוצות של עשרה, וציווה להמית כל חייל עשירי בקבוצה, כעונש על ההתנהגות המבזה בקרבות הקודמים. סוג ענישה זה זכה לשם דקימאטיו. מכאן פנה קראסוס לתפוס את המורדים ובראשם ספרטקוס, ששהו על גבול פיקניום. הוא שלח את סגנו מומיוס בכוח של שני לגיונות על מנת לעקוב אחר ספרטקוס והנחה אותו שלא לחתור למגע עם המורדים. אולם מומיוס המרה את הנחייתו, ובהזדמנות הראשונה שנקרתה בדרכו התנגש עם צבא המורדים והוכה שוק על ירך. כשחזר מומיוס למחנה הרומאי הוא ננזף קשות על ידי קראסוס, ולפי פלוטרכוס אנשיו נענשו.
אחרי שניצח את כוחו של מומיוס, ביקש ספרטקוס לחמוק מידי קראסוס ולהגיע לחוף הים דרך לוקאניה. בדרכו לים איבד ספרטקוס כ-10,000 לוחמים שנהרגו על ידי לגיונותיו של קראסוס בהינתקם מצבא המורדים הראשי. בחוף הים פגש ספרטקוס ספינות פיראטים אשר המתינו לכוחותיו על מנת להעבירם לסיציליה תמורת תשלום. לאחר שקיבלו את התשלום מספרטקוס, בגדו הפיראטים בהסכם ונטשו את ספרטקוס ואנשיו על החוף. ספרטקוס נסוג מן החוף וחנה בחצי האי של רגיום. קראסוס, שהבחין במחנה של ספרטקוס על חצי האי, ראה בכך שעת כושר לפעולת תחבולה: הוא חצב תעלת מים בחיבור בין חצי האי ליבשה, וחסם אותה למעבר המורדים, כך שמנע למעשה מכוחות המורדים דרך מילוט או קבלת אספקה מן היבשה. בנוסף, בנה קראסוס חומה שהגנה על תעלת המים ויצרה עוד מחסום בלתי עביר בפני המורדים. פלוטרכוס מתאר את המבצע ההנדסי כצעד קשה לביצוע ורחב בהיקפו, שבוצע בהצלחה ובזמן קצר יחסית. מידות התעלה היו:
אורך של 300 ריס - כ-48 קילומטר
עומק 15 רגל - כ-4.2 מטר
רוחב 15רגל - כ-4.2 מטר
בעת שנגלה בפני ספרטקוס מבצע התעלה וביצוריה, הוא הגיב בזילזול, וטען כי קראסוס לא יוכל לכתרו. אולם כאשר ניסה לחמוק מחצי האי דרך התעלה, גילה כי התעלה והחומה הם מכשול בלתי עביר. משבר פרץ במחנה ספרטקוס, ופלוטרכוס מספר על פיצול נוסף בכוחות המורדים - חלקם מרדו בפיקודו והתיישבו ליד אגם לוקאני הסמוך בעוד שחלקם האחר נותר נאמן לספרטקוס. בסופו של דבר עלה בידו של ספרטקוס לחמוק מחצי האי הנצור: בליל סערת שלגים מילאו המורדים את תעלת המים בתערובת של שלג, עצים ואדמה, דילגו מעל החומה, והצליחו להבריח שליש מאנשיהם. קראסוס, שחשש בתחילה שמא ספרטקוס והמורדים הנמלטים יבקשו לעלות על רומא, הבין כי כוחותיהם מפוצלים וכי הדבר בלתי אפשרי.
שנת 71 לפנה"ס-קראסוס מקבל את הפיקוד > הקרב האחרון

בטרם הבין כי כוחותיו של ספרטקוס התדלדלו, שלח קראסוס מכתב בהול לסנאט וביקש אישור לתגבורת מכוחותיו של מרקוס לוקולוס מתראקיה ושל פומפיוס מספרד. ואפיאנוס לעומת זאת הסביר שפומפיוס ולוקולוס נשלחו לסייע לקראסוס משום שברומא נתגבשה ההבנה כי מדובר במלחמת התשה.
לפני הגעת התגבורת, כיוון קראסוס את מתקפת כוחותיו לכיוון המורדים שישבו על שפת האגם לוקאני ולא היו חלק ממחנה ספרטקוס. הוא הצליח להבריחם ממקום מושבם, אולם כשביקש לרדוף אחריהם גילה שחברו לספרטקוס, וכוחותיו נתקלו במערך הגנה שהורכב מכוחות ספרטקוס המאוחדים. קראסוס היה נואש להכריע את המערכה בטרם יחברו אליו חילותיו של פומפיוס שיגזלו מתהילתו. לפיכך החליט להקדים ולתקוף את כוחותיו של ספרטקוס, ויהי מה. ראשית, שלח כוח בן 6000 חיילים לתפוס גבעה שלטת בהיחבא אולם זה נתגלה במהרה בידי שתי נשים ממחנה המורדים שהזעיקו עזרה. לאחר מכן פשט צבאו של ספרטקוס על הכוח החשאי של קראסוס בעוד שהאחרון הסתייע כל העת בכוחות תגבורת נוספים שחברו לצבאו. פלוטרכוס תיאר את הקרב על הגבעה כקרב "העז ביותר במלחמה הזו". מתוך 12,300 מורדים שנהרגו במהלכו, רק שניים נפצעו בגבם. כל השאר נהרגו בלחימה פנים מול פנים. ספרטקוס נחל תבוסה מידיו של קראסוס ונס עם שארית לוחמיו אל גבעות פטליה (Petelia).
בנסיגתו של ספרטקוס אל גבעות הפטליניים זינבו סגניו של קראסוס באנשיו וביקשו להרגם במהלך המרדף. ספרטקוס זיהה כי הוא נרדף, עצר את הנסיגה, וארגן מתקפת נגד אחרונה. בשארית כוחותיהם הצליחו ספרטקוס ולוחמיו להבקיע את שורות הרומאים הרודפים, ולהשיב להם מלחמה שערה. סגניו של קראסוס הפכו כעת לנרדפים, ולא חסר הרבה כדי שימצאו את מותם בידי המורדים.
לאחר שהצליח לגבור על חילות סגניו של קראסוס, מצא עצמו ספרטקוס סופג ביקורת מאנשיו על שום רצונו להמשיך בנסיגה משדה הקרב. חרף מצבם הקשה ביקשו המורדים המותשים מספרטקוס להוסיף ולהילחם ברומאים. הם ראו בניצחון על סגניו של קראסוס אות לבאות. מנגד, הפצירו יועציו של קראסוס שייצא לקרב אחרון נגד ספרטקוס והמורדים, אפילו שאלה כמעט והרגו את סגניו בקרב בטרם יגיעו אליו כוחותיו של פומפיוס שיגנבו מתהילתם.
בעצת סגניו העתיק קראסוס את מחנהו סמוך לשטח התכנסות המורדים, לקראת הקרב. בעת הקמת המחנה הרומאי הותקפו חייליו על ידי מספר מצומצם של מורדים. ספרטקוס הבין שמספר הולך וגדל של מורדים חובר למתקפה ועל כן לא היה לו מנוס אלא להתכונן לקרב מכריע וסופי. לפי פלוטרכוס, בעת ההיערכות לקרב, הוכן סוסו של ספרטקוס והובא לאדונו. ספרטקוס שחט את סוסו בהינף חרבו מול עיניהם המשתאות של חייליו, והסביר ש"אם ינצח, יהיו הרבה סוסים יפים משל האויבים, ואם תהיה ידו על התחתונה, לא יהיה לו צורך בסוס".
הקרב האחרון ליד נהר סילרוס היה מר ועקוב מדם; ספרטקוס ניסה לפלס את דרכו בין המוני החיילים הרומאים, בניסיון להגיע לקראסוס עצמו ולהרגו לפי חרב. הוא נלחם בעוז והרג בדרכו שני שרי-מאה רומאים. אפיאנוס מתאר את מותו כך:
ספרטאקוס עצמו נפצע על ידי חנית בירכו בכרעו על ברכיו המשיך להתגונן במגניו נגד תוקפיו. לבסוף הוקפו ונהרגו כל אלה שעמדו סביבו והוא בתוכם.
לבסוף, אחרי לחימה עיקשת, נדקר ספרטקוס והומת בסערת הקרב. מותו בישר למורדים את הפסדם בקרב, והם החלו לנוס משדה המערכה. אלה שהצליחו לברוח פגשו את צבאו המתקדם והולך של פומפיוס, שניצל את המפגש הזה להותיר את חותמו האכזר. הוא ציין כי "עקר את המלחמה מן השורש".
תוצאות המרד

לאחר הקרב ליד נהר סילרוס עלה בידי הרומאים לשבות כששת אלפים מורדים ולשחרר כשלושת אלפים אזרחים רומאים שנשבו על ידם. על מנת להטיל מורא בלב העבדים באימפריה, שלא יעזו למרוד בעתיד, צלבו הרומאים את המורדים השבויים על צלבים שניצבו לאורכה של דרך הויה אפיה מקפואה לרומא, מרחק של כ-200 ק"מ.
בתום המערכה חזרו צבאות קראסוס ופומפיוס לרומא, והותירו את צבאותיהם סמוכים על שערי העיר. הם דרשו את מינוים האישי לקונסול של שנת 70 לפנה"ס, והחזיקו בצבאם כאיתות מאיים. שניהם ציפו לערוך מצעד ניצחון (triumph), וכל אחד מהם חשב שמגיע לו יותר מן השני: פומפיוס זכה בסופו של דבר למצעד כזה על הישגיו בספרד. קראסוס לעומת זאת, לא זכה למצעד ניצחון גדול, אלא למצעד ניצחון צנוע (ovatio), מכיוון שניצח מרידת עבדים, שנחשבה לתופעה בזויה בחברה הרומאית. מרד העבדים השלישי של ספרטקוס נותר חקוק בזיכרון הרומאי למשך מאות שנים. כעבור שנים רבות היו רומאים שחזרו וטענו כי מספר העבדים שברשותם נמוך ממה שידוע, על מנת להימנע מסכנת התסיסה שריחפה כמורשת מאיימת של מרד ספרטקוס.
מלחמת העבדים השלישית במחקר המודרני

חוקרים מודרניים שחוקרים את האירועים מבינים שישנה בעיה יסודית במחקר, שהיא החד צדדיות של המקורות, זאת מאחר שהחוקרים רואים רק את צידו של הרומאי ללא יצגו של הצד המורד. למרות זאת במחקרים שנעשו, כמו מחקרו של זאב רובינזון, חוקרים את השאלה האם המרידה הייתה אכן מרידה רק של עבדים. התשובה שרובינזון נותן לשאלה זו היא שסביר שאכן היו בצד המורד אנשים חופשיים, אך הוא גם טוען שאין לנו אפשרות לדעת את היחס שלהם בצבא המורדים. אך הוא כן טוען שהמרידה איננה תוצאה של אירוע מקומי, אלא התפתחות של אירועים והתמרמרות של אזרחים ועבדים שהובילה למרידה. אחד הביסוסים שרובינזון נותן היא העובדה שמרידות בקנה מידה מוקטן נמשכו כמעט עשור לאחר שפומפיוס הכריז כי "עקר את המרידה מן השורש".
בנוסף לסוגיית כוח האדם שהרכיב את צבא העבדים, כתב רובינזון גם על השימוש במרד ספרטקוס במחקר הסובייטי. כאשר הוא מציג במאמר את השימוש הרב שנעשה במרידה, כשפעמים רבות ציינה את ניצחון הפרולטריון. אך מנגד, רובינזון מתאר במחקרו כיצד האופן בו נעשה שימוש בסיפור המרד משתנה מתקופה לתקופה, ואף טוען שהחשיבות שהסובייטים ייחסו למרידה איננה במרידה עצמה אלא השימוש התעמולתי שהם עשו בו.
אם כן, ניתן לראות שהעיסוק במרידה בכל ההיבטים לא איבדה מהרלוונטיות כבר יותר מ-2000 שנה.
סרטים וסדרות טלוויזיה

במהלך השנים יצאו מספר סרטים המספרים את סיפורה של המלחמה, הם מתמקדים בעיקר במנהיג המורדים ספרטקוס, אך מספרים את סיפורה של המלחמה עד הסוף הטרגי. סטנלי קובריק ביים את הסרט "ספרטקוס" בשנת 1960 בכיכובו של קירק דאגלס. בינואר 2010 יצאה סדרת טלוויזיה אמריקאית בשם "ספרטקוס" המתמקדת בחייו של ספרטקוס. עונות 3 ו-4 של הסדרה, עוסקות בפרוטרוט במהלכה של המלחמה.
לקריאה נוספת

מדיה וקבצים בנושא  בוויקישיתוף
לקריאה נוספת > מקורות מודרניים

צבי יעבץ, מרד ספרטקוס: מקורות,הקיבוץ המיוחד, תל אביב, 1957. (הספר ב-Google Books)
צבי יעבץ & זאב רובינזון, מרידות עבדים ברומי, תל אביב, 1983. (הספר ב-Google Books)
דוד רוקח, העבדות בעת העתיקה,האוניברסיטה הפתוחה, רעננה, 2012. (הספר ב-Google Books)
.Bradley Keith, Slavery and Society at Rome, Cambridge, 1994 (הספר ב-Google Books)
.Bradley Keith, Slavery and Rebellion in the Roman World, London, 1989 (הספר ב-Google Books)
.Fields Nic, Spartacus and the Slave War 73-71BC: A Gladiator Rebels Against Rome, Oxford, Osprey 2009 (הספר ב-Google Books)
לקריאה נוספת > מקורות עתיקים

פלוטרכוס, חייו של קראסוס, פרקים: 8, 9, 10, 11 (קישור באנגלית)
אפיאנוס, מלחמות האזרחים, פרקים: 1.116, 1.117, 1.118, 1.119, 1.120 (קישור באנגלית)
פרונטינוס, סטראטגמאטה, פרק: 1.5.21 (קישור באנגלית)
לקריאה נוספת

ניל בר, רומי, היזהר מאויביך, אבל מעבדיך היזהר אף יותר!, באתר הארץ, 30 באוגוסט 2017
הערות שוליים

↑  העבדות בעת העתיקה, עמ' 24-25.
↑  .Slavery and Society at Rome, pp. 32-34
↑  .Slavery and Rebellion in the Roman World, p.38
↑  .Slavery and Society at Rome, pp 109-110
↑  העבדות בעת העתיקה, עמ' 188-189.
↑  ד. רוקח, העבדות בעת העתיקה, עמ' 84-83.
1 2  העבדות בעת העתיקה, עמ' 86-85.
↑  העבדות בעת העתיקה, עמ' 86-87.
↑  מרד ספרטקוס: מקורות, עמ' 24.
↑  פלוטרכוס, 8.
↑  אפיאנוס, 1.116.
↑  מרד ספרטקוס: מקורות, עמ' 25.
↑  מרד ספרטקוס: מקורות, עמ' 22.
↑  פלוטרכוס, 9.
↑  מרד ספרטקוס: מקורות, עמ' 29.
↑  פלוטרארכוס, 9.
↑  אפיאנוס, 1.117.
↑  פלוטרכוס, 9.
1 2 3 4  פלוטרכוס, 10.
1 2  אפיאנוס,1.118.
1 2 3 4 5  פלוטרכוס, 11.
↑  אפיאנוס, 1.119.
↑  מרד ספרטקוס: מקורות, עמ' 30.
↑  .Spartacus and the Slave War, pp. 79-81
↑  .Spartacus and the Slave War, p. 81
↑  .Spartacus and the Slave War, p. 82
↑  מרידות עבדים ברומי, עמ' 204-218.
↑  מרידות עבדים ברומי, עמ' 219-253.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007543884305171  NKC: ph328389 
פסלו של ספרטקוס עוצב על ידי דניס פוייטייר (Denis Foyatier) בשנת 1830
אילוסטרציה של האירועים בשנת 72 לפנה"ס על-פי תאוריו של אפיאנוס
אילוסטרציה של האירועים בשנת 72 לפנה"ס על-פי תאוריו של פלוטרכוס
האירועים בתחילת 71 לפנה"ס, לאחר מינויו של קראסוס
לואיס דה טורס

| --- | --- |
 לידה:  המאה ה־15 מוגר, ספרד 
 פטירה:  1493 לה נבידד, האיטי 
 מדינה:  ספרד 
 
לואיס דה טורס (Luis de Torres; ‏?-1493, ייתכן שנולד בשם יוסף בן הלוי העברי) היה מתורגמנו של כריסטופר קולומבוס במסע התגליות הראשון שלו, והיהודי הראשון שדרך על אדמת העולם החדש.
ביוגרפיה

דה טורס שימש כמתורגמן למושל של מורסיה עקב שליטתו בשפות העברית, הארמית, הערבית, הצרפתית, הספרדית והפורטוגזית. אולם, בעקבות גזירת הגירוש, נטבל דה טורס לדת הקתולית יום לפני צאתו להפלגה עם קולומבוס ב-2 באוגוסט 1492. קולומבוס קיווה כי מיומנותו של המתורגמן תביא לו תועלת באסיה מכיוון שתאפשר לו לתקשר עם סוחרים יהודיים מקומיים. כמו כן צורף למשלחת כדי לשוחח בארמית ובעברית עם צאצאי עשרת השבטים האבודים, למקרה שייפגשו עימם.
כשהגיע קולומבוס לחופי סן סלוודור (איי בהאמה) נשלח דה טורס לחוף וחזר כשבידיו, בין יתר מתנות המקומיים, גם עלי טבק מיובשים. קולומבוס זרק את העלים. ב-2 בנובמבר 1492, לאחר שהגיע לחופי קובה, כשהוא סבור עדיין שהגיע למזרח אסיה, שלח קולומבוס את דה טורס עם אחד המלחים ליבשה ליצור קשר עם בני המקום, לחקור את הארץ ולאסוף מידע אודות השליט אותו כינה מרקו פולו "חאן הגדול". השניים התקבלו בסבר פנים יפות בכפר אינדיאני שם שהו ארבעה ימים, והיו האירופאים הראשונים להיחשף לעישון הטבק. המלח שירד לחוף עם דה טורס, רודריגו דה חרס (Rodrigo de Jerez)(אנ'), הביא עמו מאוחר יותר את מנהג העישון חזרה לספרד ונכלא על ידי האינקויזיציה למספר שנים.
כשהפליג קולומבוס חזרה לספרד ב-4 בינואר 1493 היה דה טורס בין שלושים ותשעה הנשארים במושבה לה נבידד (La Navidad) שהקימו באי היספניולה. כששב קולומבוס לאי בסוף אותה שנה גילה כי כל בני המושבה נהרגו - חלק מהם בריב פנימי וחלק מהם בהתקפה אינדיאנית שבאה בעקבות חטיפתן של כמה מנשות המקומיים. האינדיאנים העידו שאחד מבני המושבה יצא כנגד הדת הקתולית, ויש הסוברים שמדובר בדה טורס, שכנראה לא המיר את דתו מרצון, אף על פי שיחד איתו הפליגו עוד חמישה אנוסים.
ב-22 בספטמבר 1508 קיבלה אלמנתו של דה טורס, קטלינה סנצ'ז שהתגוררה באנדלוסיה, מענק כספי משלטונות ספרד על מפעלו של בעלה.
אגדות רבות מיוחסות לדה טורס - בהן הקמת בית הכנסת הקרוי על שמו באיי בהאמה, הצגת המקטרת לראשונה בספרד ובעקבות זאת מאסר בידי האינקויזיציה על מעשי כישוף (מה שקרה למעשה למלח שירד איתו לחופי קובה – רודריגו דה חרס) ומתן השם לתרנגול ההודו (Turkey) בעקבות התוכי הנזכר בתנ"ך. אתרים באינטרנט וספרים אחדים השמיטו את מוצאו היהודי של דה טורס ולחלופין כינו אותו "מתורגמן ערבי" או "מתורגמן לערבית".
הנצחתו

בשנת 1972 נחנך בעיר פריפורט שבאיי בהאמה בית הכנסת לואיס דה טורס על שמו.
הערות שוליים

↑  in: www.avakesh.com.
↑  in: Jewish Virtual Library.
↑  in: j-grit.com.
↑  in:www.avakesh.com
↑  in: j-grit.com
↑  in:tobacco.org
↑  Alicia B. Gould y Quincy, "Nueva lista documentada de los tripulantes de Colón en 1492: Luis de Torres".
↑  in:Jewish Virtual Library.
↑  in: University of Calgary.
↑  Horst Pöttker and Rainer Geißler, Media, Migration, Integration: European and North American Perspectives. In: books.google.
ג'ואן פלורייט

| --- | --- |

פלורייט, 1960
 לידה:  28 באוקטובר 1929 בריג, לינקולנשייר, אנגליה
 פטירה:  16 בינואר 2025 (בגיל 95) לונדון, אנגליה
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 תקופת הפעילות:  1948–2009 (כ־61 שנים)
 מקום לימודים:  St Lawrence Academy  בית הספר למשחק בריסטול אולד ויק 
 בן או בת זוג:  רוג'ר גייג' (1953–1960)  לורנס אוליבייה (18 במרץ 1961–11 ביולי 1989) 
 צאצאים:  טסמין  אוליבייה, ריצ'ארד אוליבייה, ג'ולי-קייט אוליבייה 
 מספר צאצאים:  3 
 פרסים והוקרה:  גבירה מפקדת במסדר האימפריה הבריטית (2004)  פרס גלובוס הזהב לשחקן המשנה – סדרה, מיני סדרה או סרט טלוויזיה (1993)  פרס קריסטל (1994)  פרס גלובוס הזהב לשחקנית המשנה הטובה ביותר - סרט קולנוע (1993)  פרס טוני לשחקן הטוב ביותר (1961)  מפקדת במסדר האימפריה הבריטית (1970)  פרס איבנינג סטנדרד לתיאטרון לשחקנית הטובה ביותר 
 פרופיל ב-IMDb
 חתימה:   
 
ג'ואן פלורייט (מימין) עם אנג'לה לנסברי בהפקה בברודוויי של המחזה "טעם של דבש"
ג'ואן פלורייט (באנגלית: Joan Plowright;‏ 28 באוקטובר 1929 – 16 בינואר 2025) הייתה שחקנית קולנוע אנגלייה.
במהלך קריירה של שישה עשורים זכתה פלורייט בין היתר בפרס טוני ובשני פרסי גלובוס הזהב (באותה שנה), והייתה מועמדת לפרס אוסקר, פרס אמי ולשני פרסי באפט"א.
ביוגרפיה

ג'ואן פלורייט נולדה בלינקולנשייר שבאנגליה. את הכשרתה בתיאטרון רכשה באולד ויק בלונדון. הופעת הבכורה שלה על הבמה הייתה ב-1951 ובלונדון הופיעה לראשונה ב-1954. ב-1956 הצטרפה לקבוצת התיאטרון "English Stage Company". בקולנוע שיחקה לראשונה ב-1957 בתפקיד קטן בסרטו של ג'ון יוסטון מובי דיק.
בשנת 1958 שיחקה לצד מי שיהיה בעלה, לורנס אוליבייה, במחזה "הבדרן" מאת ג'ון אוסבורן. הם הופיעו יחד גם בגרסה הקולנועית של "הבדרן" ב-1960. עוד הופיעה לצד בעלה בסרט "שלוש אחיות" מ-1970, שאותו אוליבייה גם ביים.
ב-1961 זכתה פלורייט בפרס טוני על הופעתה בברודוויי במחזה "טעם הדבש". בשנות השישים גידלה את משפחתה והופיעה פחות על הבמה. בשנות השבעים חזרה לשחק לצידו של אוליבייה בתיאטרון ובתוכניות טלוויזיה. בקולנוע שיחקה ב-1977 בסרט אקווס בכיכובו של ריצ'רד ברטון. מאז 1982 הופיעה בשורה ארוכה של סרטי קולנוע וטלוויזיה, בהם בלט כשרונה להתאים את המבטא שלה לדמות שהיא מגלמת.
ב-1992 הייתה מועמדת לפרס אוסקר וזכתה בפרס גלובוס הזהב עבור תפקידה בסרט "אפריל הקסום". ב-1993 גילמה בסרט "אחרון גיבורי הפעולה" תפקיד של מורה. עוד הופיעה בסרטו של פרנקו זפירלי "ג'יין אייר" ובסרט "אהבותיו של פיקאסו". ב-1999 שחקה בסרט נוסף של זפירלי "תה עם מוסוליני" לצידן של מגי סמית', ג'ודי דנץ' ושר.
פלורייט נישאה ב-1953 לרוג'ר גייג' ממנו התגרשה ב-1960. שנה אחר כך נישאה ללורנס אוליבייה לאחר שזה התגרש מוויוויאן לי. לזוג נולדו שלושה ילדים, ריצ'רד קר, טמסין-אגנס-מרגרט וג'ולי-קייט. שתי הבנות הן שחקניות. פלורייט הייתה נשואה לאוליבייה עד מותו ממחלת הסרטן ב-1989.
ב-1960 קיבלה את אות Commander of the British Empire, ועם נישואיה ללורנס אוליבייה שהיה בעל תואר אבירות הייתה לליידי אוליבייה. ב-1970 כשקיבל אוליבייה את התואר ברון, קבלה כאשתו את התואר ברונית. ב-2004 קבלה בזכות עצמה את התואר "דיים" (Dame Commander of the British Empire).
יורם החכם בממלכת המספרים

| --- | --- |
 סוגה:  חינוכי, ילדים, מדע, הרפתקאות
 יוצרים:  רני מגר
 כותבים:  רני מגר
 בימוי:  רני מגר
 שחקנים:  ציפי שביט דן קיזלר דקלה הדר פזית ירון מינקובסקי
 פסקול:  צליל בירן
 ארץ מקור:  ישראל ישראל
 שפות:  עברית
 מספר עונות:  5
 מספר פרקים:  37 (נכון לעונה 4)
 הפקה
 מפיקים בפועל:  גלית כהן קרספי תומר גולן ניב תמאם
 חברת הפקה:  נהר הפקות
 אתר צילומים:  כרם מהר"ל (עונות 1-2) גן המדע, אקו-ספירה (עונות 3-4)
 צלמים:  דוד סידר דניאל קדם רונן כהן
 מוזיקה:  רני מגר
 שידור
 רשת שידור:  ניק ג'וניור (Yes)
 תקופת שידור מקורית:  14 באוקטובר 2015 – הווה
 
יורם החכם בממלכת המספרים היא תוכנית טלוויזיה חינוכית לילדים בגילאי הרך המשודרת בערוץ ניק ג'וניור לילדי yes החל מ-14 באוקטובר 2015. בסדרה משתתפים ציפי שביט, דן קיזלר, דקלה הדר ופזית ירון מינקובסקי. בעונה השנייה נושא הסדרה הוא צורות, בעונה השלישית הנושא הוא מדע, בעונה הרביעית הנושא הוא אותיות והעונה החמישית הנושא הוא אנגלית.
עלילה > עונה 1

10 פרקים. (פרקים 1-10)
לפת המכשפת גונבת את כל המספרים של ממלכת המספרים ויורם החכם וליבי האבירה יוצאים לחפשם. בסוף כל פרק הילדים לומדים לצייר וללמוד את המספר שמצאו ליבי ויורם. נושא העונה: מספרים.
עלילה > עונה 2

8 פרקים. (פרקים 11-18)
יורם רוצה להיות אביר צורות כמו ליבי, ולכן עליו לאסוף את כל הצורות וללמוד אותם, אך המכשפה לפת גנבה את כל הצורות, ועליו להחזיר את הצורות לממלכת המספרים ביחד עם ליבי. נושא העונה: צורות.
עלילה > עונה 3

8 פרקים. (פרקים 19-26)
המכשפת לפת רוצה לשלוט על ממלכת המספרים ומכשפת את המלכה במספר כישופים, והמטרה של ליבי ויורם הוא להציל את המלכה ולנצח את המכשפה לפת, בעזרת קסם המדע והניסויים שמבצעים. נושא: מדע.
דמויות > דמויות ראשיות

יורם החכם (דן קיזלר): ילד חכם אשר יודע לפתור הכל. בעונה הראשונה אוסף את המספרים ביחד עם ליבי, בעונה השנייה עובר את מבחן אביר הצורות, ובעונה השלישית מציל את המלכה מפני הכישופים של לפת.
מלכת המספרים (ציפי שביט): מלכת המספרים ואמו של יורם החכם. בעונה הראשונה מצווה ליורם וליבי לאסוף את המספרים. בעונה השלישית משנה צורה עקב כישופים של המכשפת לפת, וליבי ויורם מצילים אותה.
ליבי האבירה (דקלה הדר): עוזרת ליורם החכם בהרפתקאותיו, מגנה על ארמון המספרים בשתי העונות הראשונות ובעונה השלישית על מלכת המספרים.
לפת (פזית ירון מינקובסקי): מכשפה מרושעת, אחותה של מלכת המספרים. בעונה הראשונה גונבת את כל המספרים, בעונה השנייה מונעת מיורם להיות אביר ובעונה השלישית מכשפת את המלכה כדי לשלוט בממלכה.
גז פרמי

גז פרמי הוא גז קוונטי המתאר מערכת של פרמיונים זהים, שנעים בחומר באופן חופשי, ללא אינטראקציות. פרמיון הוא חלקיק בעל ספין חצי שלם (בניגוד לבוזון לו יש ספין שלם) כמו אלקטרון, פרוטון ונייטרון המתנהג בהתאם להתפלגות פרמי-דיראק. פונקציה זו מתארת את תכונות והתנהגות החלקיקים בשיווי משקל תרמודינמי בהינתן הטמפרטורה, הפוטנציאל הכימי ומצבי האנרגיה האפשריים של המערכת. מודל זה פותח בהתאם לעקרון האיסור של פאולי המהווה בסיס להבנת תכונות הפרמיונים, ונקרא על שם הפיזיקאי האיטלקי אנריקו פרמי.
למודל זה שימושים רבים בעקבות ההתאמה הטובה למערכות שונות בטבע, כמו התנהגות האלקטרונים במתכות כאלקטרונים חופשיים. גם האלקטרונים הנמצאים בננס לבן מתנהגים בהתאם למודל של גז פרמי.
עקרון האיסור של פאולי

על פי מכניקת הקוונטים, מערכת של חלקיקים ניתנת לתיאור על ידי פונקציית גל רב חלקיקית המתארת את המספרים הקוונטים של המערכת. לדוגמה, בהינתן שני חלקיקים, ניתן לתארם על ידי פונקציית הגל:  \Psi (A,B) או ביותר פירוט  \Psi ({\vec {r}}_{A},{\vec {k}}_{A},{\vec {r}}_{B},{\vec {k}}_{B}), כאשר  {\vec {r}}_{A} , {\vec {k}}_{A} מתארים את בהתאמה את המיקום והתנע של חלקיק  A, ובאותו האופן  {\vec {r}}_{B} , {\vec {k}}_{B} מתארים את המיקום והתנע של חלקיק  B.
לפי הגדרת הפרמיונים בהתייחסות לאינטראקציית שחלוף, פרמיונים הם חלקיקים אנטי-סימטריים להחלפה. כלומר בהחלפת חלקיק  A בחלקיק  B, מתקבל כי פונקציית הגל משנה את סימנה:  \Psi (A,B)=-\Psi (B,A). מכך נובע שאם מחליפים שני פרמיונים בעלי מספרים קוונטים זהים  {\vec {r}}_{A}={\vec {r}}_{B},{\vec {k}}_{A}={\vec {k}}_{B} מקבלים כי  \Psi ({\vec {r}}_{A},{\vec {k}}_{A},{\vec {r}}_{A},{\vec {k}}_{A})=-\Psi ({\vec {r}}_{A},{\vec {k}}_{A},{\vec {r}}_{A},{\vec {k}}_{A}), דבר המתאפשר רק אם  \Psi \equiv 0 .
כלומר שני פרמיונים אינם יכולים להימצא באותו מצב קוונטי בו-זמנית (בניגוד לבוזונים היכולים לעבור עיבוי בוז-איינשטיין). מסקנה זו היא שהובילה לפיתוח התפלגות פרמי-דיראק המהווה בסיס למודל של גז פרמי.
התפלגות פרמי-דיראק

בהתאם להבנה כי כל מצב קוונטי יכול לאכלס פרמיון בודד, פותחה סטטיסטיקת פרמי-דיראק. פונקציה זו מתארת את התפלגות החלקיקים במערכת המצומדת לאמבט חום בטמפרטורה  T  ואמבט חלקיקים בעל פוטנציאל כימי  \mu . בהינתן מצב קוונטי בודד, ניתן לחשב את פונקציית החלוקה של המצב בצבר הגראנד קנוני על ידי אכלוס ריק או אכלוס יחיד עם אנרגיה  \epsilon :
{\mathcal {Z}}={1+e^{-(\epsilon -\mu )/k_{B}T}}
בעזרת פונקציית החלוקה החד-חלקיקית, אפשר לקבל את האכלוס הממוצע של כל מצב (בעל אנרגיה  \epsilon  מתאימה) על ידי התפלגות פרמי-דיראק:
{\mathcal {f}}_{FD}(\epsilon ,\mu ,T)={\frac {1}{e^{(\epsilon -\mu )/k_{B}T}+1}}
לפי ביטוי זה, ככל שהטמפרטורה הולכת וקטנה, ההתפלגות נהיית יותר ויותר חדה. כאשר הטמפ' שואפת ל-0, מתקבל כי כל מצבי האנרגיה הקטנים מהפוטנציאל הכימי  \mu  מאוכלסים, בעוד המצבים בעלי אנרגיה הגדולה מערך זה ריקים. מצב זה נקרא גז פרמי מנוון. כאשר הטמפרטורה נמוכה, הפוטנציאל הכימי מתכנס לערך קבוע, שמקבל את הסימון  E_{f} ונקרא רמת פרמי.
במצב ההפוך, בו הטמפרטורה גדולה מאוד, פונקציית החלוקה הולכת וקרבה לאפס והאכלוס נהיה דליל. גבול זה הוא הגבול בו הגז נהיה אידיאלי קלאסי, והתפלגות פרמי דיראק קרובה להתפלגות מקסוול-בולצמן. במצב כזה האכלוס דליל, כלומר רוב המצבים הקוונטים אינם מאוכלסים ולכן אין סתירה לעקרון האיסור של פאולי.
נהוג להגדיר את הגבול הקלאסי עבור צפיפות חלקיקים המקיימת  \left\langle n\right\rangle \ll n_{Q}, כאשר  n_{Q}=\left({\frac {2\pi mk_{B}T}{h^{2}}}\right)^{\frac {3}{2}} היא הצפיפות הקוונטית.
בעזרת ההתפלגות ניתן לחשב גדלים כמו מספר החלקיקים או האנרגיה הכוללת של המערכת. בחישובים אלה יש לקחת בחשבון את צפיפות המצבים  D(\epsilon ).
צפיפות המצבים

כאשר פותרים את הבעיה של חלקיק בקופסה בעל יחס תנע-אנרגיה  \epsilon ={\frac {p^{2}}{2m}} מקבלים כי האנרגיות האפשריות של החלקיק נתונות על ידי:  \epsilon _{n}={\frac {\hbar ^{2}}{2m}}{\frac {\pi ^{2}}{L^{2}}}n^{2}, כאשר  n={\sqrt {n_{x}^{2}+n_{y}^{2}+n_{z}^{2}}}. 
עבור ערכי  n גדולים, מקבלים כי יש מספר רב של ערכי  n_{x},n_{y},n_{z} אשר יתנו את אותו  n. כלומר, מתקבלים אותן רמות אנרגיה עבור ערכי  n_{x},n_{y},n_{z} שונים ונוצר ניוון בבעיה. בהתאם לכך, צפיפות המצבים  D(\epsilon ) סופרת את מספר המצבים הנמצאים בתחום האנרגיות  (\epsilon ,\epsilon +d\epsilon ) ומאפשרת לקחת בחשבון את הניוון בעת חישובים של פרמטרים שונים של המערכת.
ישנן שתי דרכים עיקריות לחישוב  D(\epsilon ):
צפיפות המצבים > סכימה על המצבים החד-חלקיקיים

כמתואר לעיל, אנרגיית החלקיק תלויה במספרים הקוונטים  n_{x},n_{y},n_{z} . על כן, יש לחפש תחילה את כמות המצבים חד-חלקיקיים עם אנרגיה קטנה מ-  \epsilon :  g(\epsilon )\equiv \int _{-\infty }^{\epsilon }D(\epsilon )\,d\epsilon  .
לדוגמה, עבור פרמיון בעל ספין כללי  j בשלושה ממדים, ניתן לחשב ערך זה על ידי חישוב הנפח של כדור ברדיוס  n(\epsilon ) במרחב התלת-ממדי  n_{x},n_{y},n_{z}. בעזרת שימוש בביטוי לאנרגיות האפשריות של המערכת, ניתן לבודד את מספר המצבים  n כפונקציה של האנרגיה וגודל הקופסה:
\epsilon _{n}={\frac {\hbar ^{2}}{2m}}{\frac {\pi ^{2}}{L^{2}}}n^{2}\Rightarrow n(\epsilon )={\frac {L}{\pi }}\left({\frac {2m\epsilon }{\hbar ^{2}}}\right)^{1/2}
ערך זה משמש כרדיוס במרחב התלת-ממדי  n_{x},n_{y},n_{z}. בעזרתו אפשר לחשב את מספר המצבים הקוונטים הכולל של המערכת עד אנרגיה  \epsilon , על ידי חישוב הנפח של כדור ברדיוס  n(\epsilon ):
g(\epsilon )=\left(2j+1\right){\frac {1}{8}}{\frac {4\pi }{3}}\left[n(\epsilon )\right]^{3}=\left(2j+1\right){\frac {V\left(2m\epsilon \right)^{\frac {3}{2}}}{6\pi ^{2}\hbar ^{3}}}
כאשר:
הפקטור  2j+1 מתאר את הניוון הנובע מהספין.
הפקטור  {\frac {1}{8}} מתאר סכימה של ערכי  n_{x},n_{y},n_{z} חיוביים בלבד.
על-מנת לחשב את צפיפות המצבים, המתארת את מס' המצבים ליחידת אנרגיה הנמצאים בתחום אנרגיות אינפיניטסימלי, יש להסתכל על מספר המצבים החד החלקיקים הנמצא בתחום  (\epsilon ,\epsilon +d\epsilon ) . מספר המצבים מתואר על ידי ההפרש  g(\epsilon +d\epsilon )-g(\epsilon ) ולקבלת הצפיפות יש לחלק בגודל התחום:
D(\epsilon )={\frac {g(\epsilon +d\epsilon )-g(\epsilon )}{d\epsilon }}={\frac {dg(\epsilon )}{d\epsilon }}
כלומר:
D(\epsilon )=\left(2j+1\right){\frac {V\left(2m\right)^{\frac {3}{2}}}{4\pi ^{2}\hbar ^{3}}}\epsilon ^{\frac {1}{2}}\propto \epsilon ^{\frac {1}{2}}