stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פוטסדאמר פלאץ (מתחם מגורים ומשרדים)
מחלוקת

פרויקט פוטסדאמר פלאץ היה לסלע מחלוקת מעת תחילתו, ויש רבים המבכים את הדרך שבה פותח האזור ומוסחר. כך למשל, החלטת הסנאט של ברלין לחלק את השטח בין ארבעה משקיעים, בשעה שמספר רב של הצעות אחרות הוגשו לפיתוח, עוררה תהיות רבות. אף המחיר הנמוך יחסית שנדרשה חברת דיימלר-בנץ להפקיד כדי להבטיח את חלקה, עוררה שאלות במשרד המבקר הכללי של ברלין ובאיחוד האירופי בבריסל, דבר שגרם לדרישת תשלום נוספת מחברת דיימלר. היו אף מחאות באשר לאופן שבו מתכננת חברת דיימלר להשתמש בשטח, ואף שהיום מרכז קניות גדול (Potsdamer Platz Arkaden) הוא חלק ממתחם דיימלר, הדבר לא היה חלק מתוכנית הבינוי המקורית, ורק לאור מחאות הציבור דרש הסנאט של ברלין כי התוכנית תכלול את בנייתו. אף שמרכז קניות זה היה להצלחה מסחרית, רבים טוענים כי הוא פוגע באופי המקום וגורם ל"אמריקניזציה" של האזור.
על אף המחלוקות מושך מתחם פוטסדאמר פלאץ כ-70,000 מבקרים מדי יום עבודה, ו-100,000 מבקרים בימי סוף השבוע. חששות שהועלו בעת תכנון המקום, ולפיהן רחובות הרובע יהיו ריקים מאדם לאחר השעה 6:00 בערב, התבררו חסרי ביסוס. מרכז הקניות Arkaden, בשטח של כ-40,000 מ"ר, על 133 חנויותיו ומסעדותיו, מהווה מוקד משיכה מרכזי. במקום פועלים אף ארבעה בתי מלון גדולים וכן הקזינו הגדול באירופה (Spielbank Berlin).
המתחם היה למוקד משיכה לחובבי קולנוע. במקום פועלים שלושה מתחמי קולנוע ובהם 30 אולמות, כולל קולנוע IMAX וקולנוע המציג סרטים באנגלית, וכן אקדמיה לקולנוע ומוזיאון קולנוע. בכיכר פוטסדאם אף "התיאטרון בכיכר פוטסדאם" (Theater am Potsdamer Platz) ובו 1,800 מושבים, אשר בו אף מקרינים סרטים ובו מתקיים מדי שנה פסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין. בקומה תת-קרקעית מתחת לתיאטרון שוכן מועדון ריקודים פופולרי בשם Adagio Nightlife.
ב-1 במרץ 1992, לאחר שיפוץ כולל נפתחה מחדש בכיכר פוטסדאם תחנת הרכבת הפרוורית (S-Bahn), וב-13 בנובמבר 1993 נפתחה מחדש תחנת הרכבת התחתית. מתחת לכיכר נבנתה תחנת רכבת תחתית נוספת, אולם לא הוחלט עדיין על השלמת הקו שיעבור בה והיא משמשת בינתיים כגלריה לאומנות. בשנת 2006 נפתחה במקום אף תחנת רכבת אזורית (Regionalbahnhof). קיימות תוכניות לחדש אף את תנועת הקרוניות החשמליות לכיכר פוטסדאם. קווי אוטובוס רבים משרתים את אזור הכיכר ובמקום נבנו כ-4,000 מקומות חניה, 2,500 מתוכם תת-קרקעיים.
מרתון ברלין המתקיים מדי שנה בסוף השבוע האחרון של חודש ספטמבר, עובר מאז 2001 בכיכר פוטסדאם. מובילי המרוץ חולפים בדרך כלל בכיכר כ-10 דקות לפני הגיעם לקו הגמר.
לקריאה נוספת

Till Koglin, Berlin's Potsdamer Platz - Planning in a local, national and global context. GRIN Verlag, 2007. ISBN 9783638689595
הזדמנות שנייה

| --- | --- |

כרזת הסרט בישראל
 מבוסס על:  The Blind Side Evolution of a Game 
 בימוי:  ג'ון לי הנקוק 
 הופק בידי:  ברודריק ג'ונסון אנדרו קוסוב גיל נטר
 תסריט:  ג'ון לי הנקוק מייקל לואיס (ספר)
 עריכה:  מארק ליבולסי 
 שחקנים ראשיים:  סנדרה בולוק טים מקגרו קווינטון ארון קתי בייטס
 מוזיקה:  קרטר בורוול 
 צילום:  אלאר קיבילו 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  אלקון אנטרטיימנט, Fortis Films 
 חברה מפיצה:  האחים וורנר
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  20 בנובמבר 2009 ארצות הברית
 משך הקרנה:  128 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  דרמה קומית, סרט ביוגרפי, סרט המבוסס על יצירה ספרותית, סרט דרמה, American football film 
 מקום התרחשות:  טנסי 
 תקציב:  29 מיליון דולר
 הכנסות:  309 מיליון דולר
 הכנסות באתר מוג'ו:   blindside
 פרסים:  פרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר (סנדרה בולוק) 
 www.theblindsidemovie.com
 דף הסרט ב־IMDb
 
הזדמנות שנייה (באנגלית: The Blind Side) הוא סרט קולנוע אמריקאי שיצא לאקרנים בשנת 2009. במאי הסרט והתסריטאי הוא ג'ון לי הנקוק, שכתב אותו על בסיס ספרו של מייקל לואיס: The Blind Side: Evolution of a Game. בסרט מככבים סנדרה בולוק שזכתה על תפקידה בפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר, טים מקגרו, קווינטון ארון וקתי בייטס.
הסרט מבוסס על סיפורו האמיתי של מייקל אוֹהר (אנ'), שחקן פוטבול מקצועני שגדל בשכונת מצוקה ונדד בין משפחות אומנות עד שאומץ על ידי משפחת טיוהי. מייקל זוכה לראשונה בחייו להשכלה נאותה ולבית חם ותומך, והופך לכוכב ספורט.
הסרט הופק בתקציב נמוך יחסית ויצא לאקרנים בנובמבר 2009. הוא זכה להצלחה מיידית, בתחילת 2010 עבר את רף ההכנסות של 200 מיליון דולר בארצות הברית לבדה ולאחר הפצתו בעולם חצה את רף 300 מיליון הדולר.
עלילת הסרט

הסרט נפתח בקטע ידוע ממשחק הפוטבול בין הוושינגטון רדסקינס לניו יורק ג'איינטס במהלכו נפצע הקוורטרבק של הרדסקינס ג'ו תייסמן לאחר תיקול של שחקן ההגנה לורנס טיילור. התיקול, שסיים את הקריירה המקצוענית של טייסמן, זכור כרגע המחריד ביותר בתולדות ה-NFL, והביא לעלייה בחשיבותו של שחקן קו ההתקפה הקדמי המגן על הקוורטרבק. לאחר תיאור התכונות הפיזיות המיוחדות הנדרשות משחקן זה רואים את דמותו של מייקל אוהר, נער מגודל ממוצא אפרו אמריקאי.
מייקל אוֹהר בן ה-16, המכונה ביג מייק, מתקבל ללימודים בבית ספר נוצרי בממפיס לאחר שגודלו ותכונותיו הפיזיות מושכים את עינו של מאמן הספורט המקומי. מייקל, שלא זכה להשכלה מסודרת ונדד בין משפחות אומנות, מתקשה בלימודים, ונאלץ להעביר את ימיו בתיכון ללא מקום שינה מסודר, ללא בגדים להחלפה כשהוא אוסף שאריות מזון מאולם הספורט המקומי. עולמו משתנה לאחר שלי אן טיוהי (סנדרה בולוק) נתקלת בו בערב חג ההודיה כשהוא צועד קופא מקור ברחובות ממפיס. לי אן מזהה את מייקל כמי שלומד בבית הספר של ילדיה, היא אוספת אותו לביתה בו מבלה מייקל עם משפחתה את חג ההודיה. עם התהדקות הקשר עם מייקל, בני הזוג טיוהי הלבנים והעשירים, בעלי עשרות מסעדות מזון מהיר והורים לנערה מתבגרת ובן צעיר, מאמצים באופן רשמי את מייקל למשפחתם. בעקבות תאונת דרכים שעושה מייקל ברכב החדש שקנו לו, מגלה לי אן כי הוא הציל את חיי בנה הקטן, שישב לצידו במושב הקדמי, בכך שעצר בידו את כרית האוויר.
למרות התכונות האתלטיות שלו מתקשה מייקל להסתגל למשחק הפוטבול האלים, רק לאחר סיוע של לי אן, שמבינה מה מניע את רגשותיו, נהיה מייקל לשחקן מצטיין ברמה ארצית ועד מהרה הופך בית משפחת טיוהי למוקד משיכה של מאמנים ומגלי כישרונות מאוניברסיטאות בולטות החברות בליגת ה־SEC. מייקל לא יכול להתקבל לאוניברסיטה משום שממוצע ציוניו נמוך במיוחד, לשם כך שוכרת לי אן את מיס סו (קתי בייטס) מורה פרטית, שמצליחה להביא לשיפור דרמטי בציוניו. למרות הנטייה שלו לשחק באוניברסיטת טנסי, האוניברסיטה המובילה של המדינה בה מתגורר, בוחר מייקל לשחק עבור אוניברסיטת מיסיסיפי, האלמה מאטר של הוריו המאמצים ושל מורתו. בחירתו מביאה לחקירה של ה-NCAA בחשד שבני הזוג טיוהי השפיעו על מייקל באמצעים פסולים על מנת לקדם את רצונם האישי. מייקל חש מאוכזב מהוריו, עוזב את הבית וחוזר לשכונת המצוקה בה גדל, שם הוא חובר לקבוצת חבריו מהילדות, כעת כנופיית עבריינים. לאחר שהעליבו את אימו המאמצת ואחותו, נאבק מייקל בחבורה ועוזב אותה, הוא פוגש בלי אן שיצאה לחפש אותו ומשלים עימה. מייקל מודיע לחוקרת מטעם ה-NCAA כי בחר באוניברסיטת מיסיסיפי משום שזהו המוסד בו למדה משפחתו ולכן גם המקום בו הוא רוצה ללמוד.
הסרט מסתיים בקטע מתוך שידור הטלוויזיה של דראפט ה-NFL בו נבחר מייקל אוהר בסיבוב הראשון על ידי הבולטימור רייבנס ומוקרנות תמונות מתוך חייו האמיתיים של מייקל אוהר ומשפחת טיוהי.
האירועים במציאות

מייקל אוהר נולד ב-1986 לדניס אוהר, אם חד-הורית מכורה לקראק. הוא נשאר כיתה פעמיים ועבר 11 בתי ספר ומספר משפחות אומנות. אביו, אותו לא הכיר, נרצח כשאוהר היה בתיכון. מייקל החל ללמוד בבית ספר נוצרי כשמנת המשכל שלו הוערכה ב-80 בלבד. הוא הצטיין בענפי הפוטבול, כדורסל והדיפת כדור ברזל. באותו בית הספר למדה גם קולינס טיוהי, קופצת במוט מצטיינת שהכירה את מייקל ממגרש האתלטיקה. הוריה של קולינס, שון ולי אן אימצו את מייקל, מימנו לו מורה פרטית שישבה עמו 20 שעות בשבוע, וממוצע ציוניו השתפר מ-0.6 (הציון הממוצע בשנתו הראשונה) ומ-1.56 (מהיום בו עבר לגור עם משפחת טיוהי) ל-2.52, והוא קיבל הצעות למלגה ממספר אוניברסיטאות מובילות בהן אוניברסיטת טנסי ומיסיסיפי. הבחירה שלו במיסיסיפי העלתה חשדות בארגון ה-NCAA, שהתחזקו לאחר שמאמנו מהתיכון התקבל למשרה באוניברסיטה, ה-NCAA פתחה בחקירה וסירבה לאפשר לאוהר להרשם לאוניברסיטה בטענה שציוניו עדיין נמוכים מדי. אוהר נאלץ לקחת קורסים בלימודי חוץ באוניברסיטת בריגהאם יאנג, מה שאיפשר לו לעלות את הממוצע ולהתקבל ללימודים סדירים. אוהר כיכב במדי נבחרת האוניברסיטה וסיים את לימודיו עם תואר ראשון במשפט פלילי (Criminal justice) לאחר שסיים בהצטיינות את שנתו האחרונה. הוא נרשם ב-2009 לדראפט ה-NFL בו נבחר במקום ה-23 בסיבוב הראשון והפך לשחקן מפתח בקבוצת הבולטימור רייבנס לאחר שחתם על חוזה ל-5 שנים בו השתכר כ-14 מיליון דולר. ב-2014 עבר לטנסי טייטאנס והרוויח באותה עונה 6 מיליון דולר.
את סיפורו של מייקל אוהר הציג כבר ב-2006 הסופר והעיתונאי מייקל לואיס, בכתבה בניו יורק טיימס תחת הכותרת The Ballad of Big Mike ובספרו The Blind Side שיצא באותה שנה.
באוגוסט 2023, מייקל אוהר תבע לבטל את האפוטרופסות עליו. לטענת התביעה, הוא מעולם לא אומץ על ידי משפחת טיוהי אלא חתם על מסמכים שהעניקו להם אפוטרופסות עליו כבוגר תחת האמונה שמדובר במסמכי אימוץ. משפחת טיוהי ניצלה את האופוטרופוסות כדי למכור את סיפור חייו ולטענתו, הוא לא קיבל רווחים מהסרט.
דמויות ושחקנים

| הדמות בסרט | שחקן/ית | תיאור |
| --- | --- | --- |
| לי אן טיוהי | סנדרה בולוק | מעצבת פנים ואשת חברה המתגוררת בממפיס, על אף שגדלה בבית גזעני וחרף הביקורת מחברותיה, מאמצת לי אן את מייקל לחיק משפחתה |
| שון טיוהי | טים מקגרו | בעלה של לי אן, שחקן כדורסל לשעבר באוניברסיטת מיסיסיפי, איש עסקים המחזיק בעשרות מסעדות מזון מהיר של טאקו בל, KFC ועוד |
| מייקל אוהר (ביג מייק) | קווינטון ארון | נער מגודל, בן לאם מכורה לסמים שגדל בשכונת מצוקה של ממפיס, עד שאומץ על ידי בני הזוג טיוהי, החל לשחק פוטבול והגיע עד לליגת ה-NFL |
| סו מיטשל (מיס סו) | קתי בייטס | המורה הפרטית ששוכרים בני הזוג טיוהי עבור מייקל |
| קולינס טיוהי | לילי קולינס | בתה הבכורה של לי אן טיוהי |
| אס- גי |  | בנם של הזוג טיוהי |
בסרט מככבים בתפקיד עצמם מספר מאמנים בולטים מליגת ה-NCAA בהם ניק סייבן, לו הולץ, טומי טוברוויל, יוסטון נוט ואד אורגרון.
הפקת הסרט

הסרט הופק על ידי חברת Alcon Entertainment והופץ על ידי חברת האחים וורנר, מרבית הסרט צולם בשני בתי ספר באטלנטה שבג'ורג'יה והתלמידים בהם שימשו כניצבים. את התסריט מספרו של לואיס עיבד במאי הקולנוע ג'ון לי הנקוק, שביים ב-2002 סרט ספורט אחר, The Rookie. תקציב הסרט הסתכם בכ-29 מיליון דולר, כשהכוכבת הראשית, סנדרה בולוק, הסכימה להתפשר על שכר נמוך יותר בתמורה לאחוזים מההכנסות בתחילה הוצע התפקיד לג'וליה רוברטס אך היא לא גילתה בו התעניינות.
לתפקיד בעלה של בולוק בסרט, לוהק טים מקגרו, זמר קאנטרי מצליח, זוכה פרס גראמי. לתפקיד מייקל אוהר לוהק קווינטון ארון, שחקן אלמוני וגדול ממדים, שלא זכה לתפקידים רבים. בסיום מבחן הבד מסר להנקוק כי ידוע לו שסביר שלא ילוהק לתפקיד, אך הוא ישמח אם יעשו בו שימוש על הסט כמאבטח.
הסרט יצא לאקרנים בארצות הברית וקנדה ב-20 בנובמבר 2009. בישראל הסרט יצא לאקרנים במרץ 2010 תחת השם "הזדמנות שנייה".
שם הספר והסרט באנגלית מתייחסים לצד בו הקוורטרבק נותר פגיע כיוון שאינו נכלל במרחב הראיה שלו בעת ההכנה לזריקה, על צד זה תפקידו של שחקן קו ההתקפה השמאלי להגן.
תגובות לסרט

הסרט זכה לביקורות אוהדות בדרך כלל מציבור המבקרים, באתר Rotten Tomatoes המרכז את דיווחי המבקרים מארצות הברית דווח כי הממוצע לו זכה הסרט עמד על 72% ומצד קהל הצופים על מעל 90%, בקופות רשם הסרט הצלחה רבה אף יותר, בסוף השבוע הראשון להקרנתו גרף 34.5 מיליון דולר שני רק לסרט דמדומים 2: ירח חדש. בשבוע השני התחזקו ההכנסות והסרט טיפס לראש טבלת ההכנסות, בתחילת 2010 כבר חצה את רף ה-200 מיליון דולר ולאחר הפצתו ברחבי העולם עלו ההכנסות על 300 מיליון דולר.
פרסים ומועמדויות

מועמד לפרס אוסקר לסרט הטוב ביותר.
סנדרה בולוק זכתה בפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר, בפרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר - סרט דרמה, בפרס גילדת שחקני המסך ובפרס ארגון מבקרי הקולנוע.
הערות שוליים

↑  שווק על ידי נטפליקס בשם "נקודת תורפה"
↑  לאונרד שפירו, The Hit That Changed a Career וושינגטון פוסט, 18 במאי 2009
↑  Southeastern Conference, אחת מהליגות הבכירות בפוטבול, מבין הליגות המרכיבות את הדיויז'ן 1 של ה-NCAA
↑  מייקל לואיס, The Ballad of Big Mike, הניו יורק טיימס, 24 בספטמבר 2006
↑  https://variety.com/2023/film/news/the-blind-side-michael-oher-petition-conservatorship-1235695772/?_gl=1*j2uj34*_ga*YW1wLW9lU2prTnU5eWl2YXY2RzN4NzNMQ1dzU1NWMWFlUGtuS2lrRjRuUDhhUnBUb1lrTVdHbkhXSXVrOHlsdTQyY0w.*_ga_S6DEFT20P4*MTY5Mjc1MDYzNC4xLjEuMTY5Mjc1MDYzNC4wLjAuMA..
↑  מרק שלבק, Prominent coaches turn actors for film, ‏ ESPN, ‏ 29 ביוני 2009
↑  Sandra Bullock scores touchdown at box office, רויטרס, 22 בנובמבר 2009
↑  A bonanza year for Sandra Bullock, לוס אנג'לס טיימס, 16 בדצמבר 2009
↑  Casting the Role of Michael Oher, אתר רשת ABC
↑  The Blind Side (באנגלית), נבדק ב-2018-11-10
מייקל אוהר במדי בולטימור רייבנס
קווינטון ארון שגילם בסרט את מייקל אוהר
מפלגת עלה ירוק

| --- | --- |

 מדינה:  ישראל
 מנהיגים:  בועז וכטל, אורן ליבוביץ', עו"ד חץ-דוד עוזר, אפרת שושה אונימה, גיל קיטאי
 תקופת הפעילות:  1999–2019 (כ־20 שנה) 
 אפיון:  מפלגה הפועלת לקידום לגליזציה של סמים קלים וחירות הפרט
 אידאולוגיות:  ליברליזם, לגליזציה של סמים קלים בעיקר תוצרי קנאביס, חופש המידע, איכות הסביבה
 כנסות:  לא נבחרה לכנסת
 אותיות:  קנ, ת (הבחירות לכנסת ה-25)
 נוצרה מתוך:  נוצרה כמפלגה עצמאית
 התמזגה לתוך:  עלה ירוק - הרשימה הליברלית
 מטה:  תל אביב-יפו 
 צבעים רשמיים:  ירוק
 
 אתר הבית
 
סמליל המפלגה
הדגל ששימש את המפלגה בבחירות 1999
מפלגת עלה ירוק במהלך מצעד הגאווה והסובלנות בירושלים בשנת 2005
מפלגת עלה ירוק היא מפלגה ישראלית ליברלית. המפלגה ידועה בעיקר בשל תמיכתה באי-הפללתם של צרכני קנאביס. המפלגה לא עברה מעולם את אחוז החסימה, אולם הייתה קרובה להיכנס לכנסת בבחירות לכנסת השש עשרה, וזכתה לתמיכה משמעותית בקרב צעירים.
מצע

מצע מפלגת עלה ירוק דגל באי-הפללה ולבסוף, בלגליזציה של צמח הקנאביס ותוצריו השונים (בהם החשיש). אחר כך גם קידמה את השמירה על איכות הסביבה, בהתבסס על פתרונות מתונים שאינם מונעים יזמות ופיתוח. המפלגה התמקדה בעיקר בנושאי חירות הפרט, בהיבט האישי והכלכלי, ולכן גרסה כי החלוקה בין ימין לשמאל היא אנכרוניסטית. המפלגה תמכה בהעברת היחסים של המדינה והדת ליחסים שמבוססים על מודל הקהילות, כלומר, מתן אפשרות לפרט לבחור אם הוא מעוניין בשרותי דת בנושאים כמו חתונה וגירושין.
בתחום המדיני, המפלגה תומכת במשאל עם עבור כל הסכם מדיני, ובזכותה של ישראל להתגונן צבאית כנגד ירי טילים ורקטות.
במשך השנים מאז הוקמה זכתה המפלגה למספר הישגים: היא הפכה את הדיון בנושא מדיניות סמים מדיון אקדמי לדיון ציבורי לגיטמי. והצליחה לקדם את נושא המריחואנה הרפואית ולייצג חולים מול משרד הבריאות, כך שמאז העשור הראשון של המאה ה-21 יש תוכנית מובנית לאישור אחזקה וגידול של קנאביס רפואי בישראל. באפריל 2019 אף נכנסה לתוקף רפורמת אי-הפללת משתמשי קנאביס בישראל.
היסטוריה > הרשימה הליברלית

ב-16 בנובמבר 2012, הודיעה המפלגה על פרישתו של גיל קופטש מריצה לבחירות ומינויו של ירון לרמן, ממייסדי "התנועה הליברלית החדשה". במקום החמישי עמד אורן ליבוביץ', פעיל ותיק ללגליזציה ועורך המגזין המקוון "קנאביס". את שאר המקומות לרשימה לכנסת איישו חברים מהתנועה הליברלית החדשה ואחרים בעלי תפישה ליברלית. המפלגה רצה תחת השם עלה ירוק - הרשימה הליברלית והצהירה על קידום נושאים נוספים, כגון הפרדת הדת מהמדינה, ביטול מכסי מגן וקיצוץ במיסים. היא גייסה את הפרופסור לכלכלה עומר מואב שיכתוב לה את המצע הכלכלי.
בינואר 2013, הודיעה המפלגה כי בכוונתה לחשוף שמות של 18 מועמדים במקומות ריאליים ברשימות המתמודדות לכנסת התשע עשרה, מהם 14 ח"כים מכהנים, שצרכו בעבר או צורכים קנאביס, והכריזה ש: "עליהם להסביר לציבור מדוע ראוי להכתים שמם של צרכני קנאביס אחרים בתיק פלילי, אך לא את שמם שלהם".
בבחירות לכנסת התשע עשרה המפלגה זכתה ב-43,734 קולות המהווים 1.15% אחוז מהקולות הכשרים, אך לא עברה את אחוז החסימה שעמד על 2%.
ב-18 בדצמבר 2014 מונה אורן ליבוביץ' לתפקיד יו"ר המפלגה לקראת בחירות 2015, ולמפלגה הצטרפו דקל-דוד עוזר, ברקת שיף רופאה מומחית לכאב, פעילת איכות הסביבה עדי לוסטיג, וחוקר הקנאביס צח קליין. בבחירות קיבלה המפלגה 47,156 קולות, המהווים 1.12% מסך הקולות הכשרים.
לקראת הבחירות לכנסת ה-21 המשיך ליבוביץ' לכהן בראשות המפלגה. ביום הגשת הרשימות הודיעה המפלגה שכדי לא לפצל קולות הם לא יתמודדו וימשיכו לפעול מחוץ לכנסת. המפלגה לא התמודדה גם בבחירות לכנסת ה-22 ובחירות לכנסת ה-23, אך כמה מפעיליה התמודדו במסגרת זהות שגם היא הודיעה שלא תתמודד.
בתחילת 2021, "עלה ירוק" הביעה תמיכה בקמפיין לגליזציה שנקרא "הסכם ליגלייז21". בנוסף, ארבע חברות קנאביס רפואי "תיקון עולם", "גרינפילדס", "בול-פארמה" ו"קנדוק", תמכו בקמפיין..
ביוני 2022 הודיעה המפלגה שבכוונתה להתמודד בבחירות לכנסת העשרים וחמש ובעת הגשת הרשימות חברה עם מפלגת "אוסרת אל איסלמיה" בראשות כארם שביטה, מפלגה ערבית-מוסלמית חדשה לקידום בריאות טבעית ואיכות חיים במגזר הערבי בישראל. הפעם התמודדו תחת האות "ת" וזכתה ב-1,524 קולות שהם 0.03% מקולות המצביעים.
על אף שבבחירות לכנסת ה-25 לא עברה המפלגה כאמור את אחוז החסימה, היא מציגה פעילות רבה בוועדות הכנסת השונות במהלך פעילותה.
מועמדי המפלגה בבחירות לכנסת

המפלגה ביצעה בחירות מקדימות (פריימריס), שבהן נבחרים מועמדי המפלגות לכנסת בתהליך של בחירה ישירה על ידי חברי המפלגה.
הכנסת ה-15 (1999)

בועז וכטל, שלמה סנדק לביא, גבריאל לוי, תמיר קמחי (רשימה מלאה ראו כאן)
הכנסת ה-16 (2003)

בועז וכטל, דן גולדנבלט, הילה דורון (רשימה מלאה ראו כאן)
הכנסת ה-17 (2006)

בועז וכטל, שלמה סנדק, אוהד שם-טוב (רשימה מלאה ראו כאן)
הכנסת ה-18 (2009)

גיל קופטש, שלמה סנדק, קארין ארד (רשימה מלאה ראו כאן)
הכנסת ה-19 (2013)

ירון לרמן, שמרי מסיכה, צבי צויג (רשימה מלאה ראו כאן)
הכנסת ה-20 (2015)

אורן ליבוביץ', ד"ר ברקת שיף, עדי לוסטיג, צח קליין, קרנית ידיד, ישראל רוזלי, סופיה טרוטוש ארגמן, גדעון רודן, עומרי חיון
הכנסת ה-25 (2022)

שושה אפרת אונימה היו"ר, עוזר חץ-דוד דקל, שייח' כארם שביטה, חן שפירא, דניאל חיים מישורי (רשימה מלאה ראו כאן)
פלונית נגד מדינת ישראל

| --- | --- |

 מידע החלטה
 ערכאה:  בית המשפט העליון
 תאריך החלטה:  2000
 
פסק דין פלונית נ' מדינת ישראל הוא פסק דין של בית המשפט העליון, שניתן ב-25 בינואר 2000, בערעורה של אם שהכתה את שני ילדיה והורשעה בתקיפה והתעללות בקטינים חסרי ישע. פסק הדין עוסק בזכויות הילד וטובתו, כבוד האדם, שלמות גופו ונפשו של הקטין. זהו אחד מפסקי הדין החשובים והתקדימיים באמירותיו לגבי איסור הכאת ילדים כשיטת חינוך בחברה הישראלית. עוד עוסק פסק הדין בזכות להליך הוגן, באפשרות העדת קטינים בפני חוקר ילדים, ושעדותם מהווה סיוע כראיה. פסק הדין מתמקד בשאלת התקיימותה של "התעללות גופנית" וההבדל בינה לבין עבירת התקיפה.
רקע > איסור הכאת ילדים כשיטת חינוך

הרצון למגר את תופעת האלימות בחברה בכלל ובמשפחה בפרט, והרצון למנוע אלימות ומעשי התעללות בקטינים ובחסרי ישע הביאו למספר שינויים בחוק ובפסיקה. על פי הפסיקה בישראל של שנות ה-50 במאה ה-20, להורים ומחנכים הוקנתה זכות להעניש קטינים הנתונים למרותם, לחנכם בדרך הישר וללמדם משמעת, אפילו באמצעות עונשי גוף. על פי חוק הכשרות המשפטית והאפוטרופסות, להורים זכות טבעית ראשונית לגדל ולחנך ילדיהם, וניתן להם שיקול דעת מוגבל, בכפוף לצורכי הילד וזכויותיו. החוק מטיל חובה על רשויות המדינה להתערב בתא המשפחתי ולהגן על הילד כשהורה לא מקיים חובתו ומשתמש לרעה בשיקול דעתו וסמכויותיו, מסכן את הילד או פוגע בו. החוק אף מטיל אחריות פלילית על הורה התוקף, מזניח או מתעלל בילדו. מחקרים פסיכולוגיים וחינוכיים מראים ששימוש בענישה מצד הורים גורם לילדים כאב או השפלה שעלול להזיק ולפגוע בנפשו של הילד. ענישה קלה בדרך כלל מתדרדרת לענישה קשה, וענישה למטרות משמעת מתדרדרת להתעללות שיטתית ומסכנת את שלום הילד. ענישה גופנית גורמת לנזקים גופניים ונפשיים ומונעת מהם זכות לכבוד ולשלמות הגוף והנפש. כל אלה עלולים להפוך את הילד בבגרותו לאדם אלים בעצמו. בראשית שנות ה-90 חוקק חוק יסוד: כבוד האדם וחירותו וההצטרפות לאמנה בדבר זכויות הילד האוסרת שימוש באלימות גופנית או נפשית כלפי ילדים. הילד כאדם אוטונומי בעל אינטרסים וזכויות עצמאיות משלו ועל החברה להגן על זכויותיו. כיום, ענישה גופנית כלפי ילדים כשיטת חינוך, השפלתם וביזוי כבודם פסולה ואסורה. אין לסכן את שלום הילד, שלמות גופו ונפשו. להורים קיימות הגנות בחוק במקרה של שימוש "סביר" בכוח לצורך הגנה על גופו של הקטין, כשהדבר נועד למנוע נזק לילד ולזולתו, ומקרים קלי ערך לא יכנסו לגדר עבירה פלילית.
רקע > עבירת ההתעללות

סעיף 368ג לחוק העונשין, שכותרתו "התעללות בקטין חסר ישע" קובע את עונשו של המתעלל גופנית, נפשית או מינית, בחסר ישע. העונש מאסר שבע שנים, ואם העושה אחראי על הקטין – דינו מאסר תשע שנים. החוק אינו מגדיר את המושג "התעללות", וגם לא הצעת החוק, אך על פי הגדרה מילונית של אברהם אבן שושן, היא מוגדרת כ"התנהגות קשה ואכזרית, יחס בלתי אנושי". בית המשפט קבע שהמשמעות המשפטית מתפרשת על פי תכלית החוק ותוך הפעלת שיקול דעת שיפוטי. פסק הדין מתמקד בהתעללות גופנית, ההבדל בינה לעבירת תקיפה (סעיף 379 לחוק העונשין) והגבול בניהן.
רקע > עבירת התקיפה

סעיפים 378 ו-379 לחוק העונשין מגדירים מהי "תקיפה" והעונש שבצידה – המכה אדם, נוגע בו, דחפו או מפעיל על גופו כוח בדרך אחרת, במישרין או בעקיפין, בלא הסכמתו או בהסכמתו שהושגה בתרמית הרי זו תקיפה. הפעלת כוח לרבות הפעלת חום, אור, חשמל, גז, ריח או כל דבר אחר, אם הפעילו אותם במידה שיש בה לגרום נזק או אי נוחות. העונש – מאסר שנתיים.
פסק הדין > העובדות בבסיס פסק הדין

שני ילדים קטינים הוכו במקומות שונים בגופם על ידי אמם באופן תדיר ובשיטתיות לדבריה כאמצעי חינוך וכגורם הרתעה. הילדים הפנימו שיש קשר בין התנהגותם להפעלת האלימות נגדם. בתי המשפט המחוזי והעליון האמינו לגרסת הילדים והגננות שהעידו, והרשיעו את האם בתקיפה והתעללות בילדים חסרי ישע. בבית המשפט יש מחלוקת על פרשנות החקיקה. פירש את המושג "התעללות" מעבר להגדרתו המילונית שמגדירה התנהגות קשה ואכזרית, יחס בלתי אנושי. במשמעות המשפטית פירש "התעללות" על פי מבחן התכלית כמעשה בעל מאפיינים של אכזריות, הטלת אימה והשפלה, ומנה שלושה סוגי התעללות: גופנית, מינית ונפשית. בפסק הדין התייחסו להתעללות גופנית של האם כלפי ילדיה, ומחלוקת בהגדרת העבירה כהתנהגותית או עבירה תוצאתית. בחנו את סוג וטיב האמצעי שננקטו, מידת הכוח, הפוטנציאל לסבל ולנזק ואת חומרת המעשה מנקודת מבט אובייקטיבית. בית המשפט עמד על סממנים האופייניים להתנהגות המהווה התעללות: אכזריות, הטלת פחד ואימה, השפלה וביזוי, פגיעה פיזית או נפשית, עמדת הכוח או המרות של המתעלל ופערי הכוחות בניהם, מבחן השליטה התלות וחוסר האונים, כל אלה מקנים תווית של סטייה מוסרית ומעשה האלימות של האם כלפי ילדיה עולה כדי התעללות. נבחנה שאלת לגיטימיות הענישה הגופנית מצד ההורים כאמצעי חינוך ובית משפט קבע "שיש להוקיע אלימות כלפי ילדים שעטופות במחצלות של פילוסופיית חינוך" (עמוד 173 פסקה א לפסה"ד). נבחנו גישות ערכיות, חברתיות, חינוכיות ומוסריות שהתפתחו בחברות שונות, הציגו את הגישות שתומכות בעונש גופני "סביר", ולעומתם גישות השוללות שימוש בענישה גופנית ושמות דגש על זכות הילד לכבוד, לשלמות הגוף ולבריאות הנפש. הוצגה פסיקה מהעבר בישראל ומחוצה לה, התומכות בענישה גופנית וההתפתחות בפסיקה בנושא. הוצגו מחקרים פסיכולוגיים וחינוכיים השוללים ענישה גופנית וציינו את הנזקים העתידיים שצפויים כתוצאה מכך, שאין מקום להתעלם מהם, והשפעתו של חוק יסוד כבוד האדם וחירותו על המדיניות המשפטית הראויה ביחס לשימוש באלימות כלפי ילדים מצד הוריהם. כל אלה הביאו את בית המשפט למסקנה שמעשה האלימות כלפי ילדים כשיטת חינוך עומדים בניגוד לערכי היסוד של חברתנו כיום. מעשי האם פסולים מבחינה משפטית ומוסרית ואינם עומדים במבחן הסבירות. ולכן לא קיים צידוק חוקי למעשיה שיפטור אותה מאחריות פלילית.
פסק הדין > טענות הצדדים > טענות האם

לא מדובר בתקיפה ובהתעללות, אלא כדרך לחנכם לציות וכגורם הרתעתי ולכן המכות אינן עולות כדי עבירה פלילית ולא הפרה כל נורמה משפטית.
אין בחומר הראיות דבר המצביע על התעללות.
טעה בית המשפט המחוזי כשראה בעדויות הילדים סיוע הדדי ובעדויות הגננות סיוע לגרסתם.
פסק הדין > טענות הצדדים > טענת המדינה

המדינה טענה שמדובר בתקיפה ובהתעללות בחסרי ישע והסתמכה על שני מקורות בחוק: תקיפה על פי סעיף 379, והתעללות על פי סעיף 368ג. למדינה הייתה עמדה משפטית לגבי האופן שבו צריך לפרש את הסעיפים, מאחר שעבירת ההתעללות היא עבירה התנהגותית ולא עבירה תוצאתית, אין צורך שהתביעה תוכיח גרימת נזק בפועל לקורבן בהוכחת ביצוע עבירת ההתעללות.
פסק הדין > התוצאה המעשית של פסק הדין

הערעור על פסק הדין של בית המשפט המחוזי בעבירת תקיפה נדחה. בבית המשפט העליון האם הורשעה ברוב דעות בעבירת תקיפה, ובהתעללות בחסרי ישע. החלטת בית המשפט המחוזי נשארה על כנה.
פסק הדין > השלכות פסק הדין

ישראל היא אחת המדינות היחידות שאסרה בפסיקה הכאת ילדים כשיטת חינוך. מהפך הדרגתי, משפטי וחברתי, מראשית שנות ה-90 במאה ה-20. עם המהפכה החוקתית וחקיקת חוק יסוד: כבוד האדם וחירותו ואמנת האו"ם בדבר זכויות הילד, שינוי בחקיקה והצטרפות לאמנות בין-לאומיות, אחר כך שינויים משמעותיים בפסיקה לעניין איסור הכאת התלמיד לשם חינוך בפרשת שדה-אור, ובהמשך איסור הכאת ילדים כשיטת חינוך בהלכת פלונית בה הגדירו באופן ברור מהי התעללות וההבחנה בינה לבין תקיפה, בניגוד להלכת ראסי, בה התירו הכאת ילדים לשם חינוך. פסק הדין מבחין בין נורמות חברתיות ומשפטיות שהיו נהוגות בעבר לעומת ההווה בדבר זכויות הילד ואיסור הכאת ילדים כשיטת חינוך בחברתנו כיום. פסק הדין היווה חלק משמעותי ממהפך בפסיקה הפלילית לגבי מערכת החינוך. מאז ניתנו פסקי דין שעוסקים בנושא זכויות הילד, הוקמו ועדות העוסקות בטובת הילד וזכויות התלמיד.
ראו גם

ועדת רוטלוי
האמנה לזכויות הילד
המועצה הלאומית לשלום הילד
ענישה גופנית
משמורת ילדים
טובת הילד
חוק יסוד: כבוד האדם וחירותו
לקריאה נוספת

מניעת ענישה גופנית של ילדים
בנימין שמואלי מהפך בעקבות המהפכה: מהפך בסוגיית הכאת ילדים ותלמידים לשם חינוכם בעקבות המהפכה החוקתית, קריית המשפט ח' ה'תשס"ט.
איסור על ענישה גופנית, באתר משרד החינוך
הערות שוליים

↑  סעיפים 14, 15, 17 ו-22 לחוק הכשרות המשפטית והאפוטרופסות, תשכ״ב–1962
↑  ברונו בטלהים, הורה מתקבל על הדעת, עם עובד, תשע"ד
↑  א' אבן שושן, המילון החדש, כרך א, תשמ"ח, עמוד 319
↑  סעיף 1 לחוק העונשין
↑  סעיף 34כא לחוק העונשין
↑  ע"פ 5224/97 מדינת ישראל נ' שדה אור. פ"ד נב (3) 374 (1998)
↑  ע"פ 7/53 ראסי נ' היועץ המשפטי לממשלה, פ"ד ז 790 (1953)
יהושע בירדוגו

הרב יהושע בירדוגו (ט"ז באב ה'תרל"ח, 18 באוגוסט 1878 – כ"ד בתמוז ה'תשי"ג, 7 ביוני 1953) היה רבה הראשי של העיר מקנס שבמרוקו, ראב"ד בבית הדין הגדול לערעורים ברבאט ורבה הראשי של מרוקו.