stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דיר ראפאת
היסטוריה

המנזר הוקם בשנת 1927 על ידי הבישוף האיטלקי פארינה, מייסד מסדר האחיות דורותי הקדושה ובעידודו של ידי הפטריארך הלטיני לואיג'י ברלסינה (אנ') לאחר רעידת האדמה שהתחוללה בארץ. הפטריארך היה מעוניין באתר לכבוד מרים אם ישו שתגן על ארץ ישראל מפני אסונות דומים. לכן שמה הרשמי של הכנסייה הוא "גבירתנו מלכת פלשתינה" ("Regina Palaestinae"). לצד הקמת הכנסייה נקבע יום חג החל מדי שנה ביום ראשון שלאחר ה-25 באוקטובר. בשנת 1933 אישר הותיקן את החג הזה.
את המבנים במתחם המנזר תכנן הנזיר הבנדיקטיני והאדריכל האב מורציו גיסלר. הוא מיקם את הכנסייה במרכז המתחם. במקום הוקמו גם בית יתומים, בית ספר ומבנה למנזר.
הפטריארך ברלסינה רצה לקשט את קירות הכנסייה ותקרתה במילים הראשונות של פניית המלאך גבריאל אל מרים אם ישו - אווה מריה. הוא ביקש מהגמונים קתולים שישלחו לו תרגומים רשמיים של ברכה זאת. הוא קיבל 404 תרגומים שכאלה, ומתוכם בחר 280 על מנת שייכתבו על קירות הכנסייה. לפי אנציקלופדיה מפה, בעבר הייתה כתובה ברכת אווה מריה על קירות הכניסה ב-343 שפות שונות, כולל עברית ("שלום לך מרים"). ברכות אלו נכתבו על ידי האמן הירושלמי מובארק סעיד. הוא צייר מלאכים הנושאים סרטים ועליהם המילים הראשונות של ברכתו של המלאך למרים. ב-1973 הסתיים שיפוץ ושיחזור המתחם, התקרה נצבעה תכלת וצוירו שנית המלאכים האוחזים בסרטים אך השחזור אינו שלם וחלק מהברכות בשפות השונות שהופיעו על הסרטים לא הושלם. גם על דלתות העץ של הכנסייה כתובה הברכה 56 פעם בשפות שונות. באפסיס הכנסייה עומד פסלה של מריה מואר באור תכלכל על ידי חלונות צדדים תכולים. באולם עומד פסל מלאך מחזיק בדג, אחד מסמליה העתיקים של הנצרות.
אחזקת המקום נעשתה בתחילה על ידי מסדר אחיות סנטה דורותי, אשר באו לארץ ישראל מאיטליה ב 1927 ובראשן האם ברתילה. בשנות האלפיים, המנזר מוחזק על ידי מסדר הנזירות בית לחם (בדומה למנזרם שבבית ג'מאל), הנזירות מחזיקות את המקום ומקדישות עצמן לטיפול בילדות יתומות או ממשפחות במצוקה שחוסות בבית הספר של המנזר. הילדות בגיל 4–13 לומדות במנזר ובסיימן כיתה ו' רשאיות להמשיך ולהתגורר במנזר וללמוד בבתי הספר שברמלה הסמוכה. כיום יש במתחם גם בית הארחה לצליינים נוצרים. כיום כל הנזירות במנזר הן צרפתיות או מארצות דוברות צרפתית, בחורשת הכנסייה חיה אחות קנדית חברה במסדר אחיות החסד החיות בבדידות מוחלטת, היא דיירת במנזר האחיות דורוטי הקדושה ומתפרנסת מהכנת כרטיסי ברכה מעוטרים בפרחים מיובשים.
בראש המנזר פסל דמותה של מרים, אמו של ישו בתנועת יד המברכת ושומרת על הארץ מאסונות, מתחתיה מופיעות שני עיגולי פסיפס תלויים ובהם האותיות A ו M שהן תחילת הברכה "אווה מריה". הפסל נעשה בסדנאת אמנים באיטליה ע"פ דגם של פסל ממנזר האחיות דורותי הקדושה בוויצ'נצה גובהו של הפסל עשוי הברונזה כ 2.5 מ' והובלתו הייתה מסובכת לכן פורק לעשרה חלקים שהורכבו שוב בראש הכנסייה. את ראשה של מרים עיטר כתר כוכבים מוזהבים, אולם החשש מגנבים ופגעי מזג האוויר הביאו את ראשי המנזר להסירו (כך מצבו בתמונה), אך כיום ראש הפסל שוב עטור בכתר כוכבים אך הפעם מברונזה.
לצד המנזר פועל "יקב מוני", יקב כשר המוחכר על ידי משפחת ערטול הנוצרית מהעיר מע'אר. היקב פועל במערות היקב של המנזר. השם "מוני" הוא לזכר בן המשפחה שמת בדמי ימיו.
מבנה נוסף, ששימש בעבר כבית היתומים, מוחכר כעת לעמותת רטורנו המפעילה בו מרכז גמילה מסמים. המבנה מוגדר כיישוב בשם גבעת שמש.
ב-2014 רוססו כתובות נאצה במקום וצמיגי ארבעה כלי רכב נוקבו
גלריה

פנים מנזר דיר ראפאת
כתובות "אווה מריה" בשפות שונות על קירות הכנסייה במנזר דיר ראפאת
כתובות "אווה מריה" בשפות שונות על דלתות הכנסייה במנזר דיר ראפאת
מנזר דיר ראפאת, שער הכניסה
לקריאה נוספת

נירית שלו-כליפא, אל גן נעול, ביקורים במנזרי הארץ, הוצאת כנרת, זמורה-ביתן, דביר, 2005
הערות שוליים

1 2  אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור 
סוף יולי 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור

סוף 2022.
↑  ניר חסון, פשע שנאה נוסף נגד נוצרים: מנזר הושחת סמוך לבית שמש, באתר הארץ, 1 באפריל 2014
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007582179005171
האנושישוק

| --- | --- |
סמל האנושישוקסמל האנושישוק

 מדינה:  ליטא ליטא
 מחוז:  מחוז וילנה מחוז וילנה
 מחוז משנה:  טרקאי
 גובה:  147 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בכפר:  519 (2011)
 קואורדינטות:  54°29′10″N 24°35′30″E﻿ / ﻿54.48611111°N 24.59166667°E﻿ / 54.48611111; 24.59166667 
 אזור זמן:  UTC+2
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת ליטא מוגדלת) וילנה קלייפדה שיאוליאי מריאמפולה קובנה פוניבז' אוטנה אליטא טלז טאורגה לטביה בלארוס פולין רוסיה מחוז קלינינגרד האנושישוק(למפת ליטא רגילה) וילנה קלייפדה שיאוליאי מריאמפולה קובנה פוניבז' אוטנה אליטא טלז טאורגה לטביה בלארוס פולין רוסיה מחוז קלינינגרד האנושישוק  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
האנושישוק (בליטאית: Onuškis) היא כפר במחוז משנה טרקאי שבמחוז וילנה בליטא, בסביבות ה-30 קילומטרים (19 מיל) מהעיר טרקאי, נכון ל-2011, היו בה 519 תושבים.
היסטוריה

במאה ה-19 היו היהודים הרוב בעיירה. לפני מלחמת העולם הראשונה חיו בו כ-80 עד 90 משפחות יהודיות, אך בשנות המלחמה ירד מספרן לכ-50 עד 60 משפחות, ב-30 בספטמבר 1941, 1,446 יהודים מאוקשטדוואריס, לנטאבריס, האנושישוק, רודזיסקי, טרוקי, ז'ידקאימיס והאזורים הסמוכים, נורו לאחר שעברו התעללות, ביער ורנינקאי על ידי ליטאים מאוקשטדוואריס, אונקשטדוואריס, ואונקשטדוואריס.
הערות שוליים

↑  "2011 census". Statistikos Departamentas (Lithuania). נבדק ב-14 באוגוסט 2017. {{cite web}}:  (עזרה).
↑  "Protecting Our Litvak Heritage (Pages 186-190)"..
↑  "Pinkas Hakehillot Lita: Onuskis"..
↑  "Wilno%20county%20(Poland) - Online Guide of Murder Sites of Jews in the Former USSR - Yad Vashem"..
| --- | --- |
בקרת זהויות :  VIAF: 305351322   WorldCat (עם VIAF): 305351322
דיר קלעה

| --- | --- |

 מידות
 אורך:  47 מטרים
 רוחב:  45 מטרים
 היסטוריה
 תקופות:  התקופה הביזנטית בארץ ישראל 
 אתר ארכאולוגי
 התגלה:  1873
 מיקום
 מיקום:  שומרון, שטח C he
 קואורדינטות:  32°03′30″N 35°02′41″E﻿ / ﻿32.05827278°N 35.04475415°E﻿ / 32.05827278; 35.04475415
  (למפת גוש דן מוגדלת) דיר קלעה(למפת גוש דן רגילה) דיר קלעה(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום דיר קלעה(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום דיר קלעה
 
שער הכניסה המרכזי למתחם, 12/08
דיר קלעה הוא אתר ארכאולוגי מהתקופה הביזנטית, 100 מטר מערבית ליישוב פדואל במערב השומרון. האתר נמצא בשנת 1873 על ידי עורכי הסקר הבריטי לארץ ישראל המערבית מטעם הקרן לחקר ארץ ישראל. הם גילו שרידי כנסייה בעלת אפסיס וחווה חקלאית על הדרך העתיקה מאנטיפטרוס לסבסטיה. מגדל השמירה שהתגלה במקום מעיד שהיה לתושבי המקום גם תפקיד בשמירת הדרך.
מן האתר ניתן לצפות על שפלת החוף וגוש דן. למרגלות האתר נמצא האפיק של נחל שילה.
ארכאולוגיה

המבנה בנוי במפלסים אחדים, ממדיו 47 מטר על 45 מטר וקירו החיצוני בנוי אבני גזית. בפתח משקוף גדול שעליו נחקק צלב. ברצפת המבנה אותרו אבני פסיפס צבעוניים. מתחת למבנה מרתפים, וערביי האזור טוענים שאפשר להגיע דרכם לרגלי ההר דרך מנהרה. במקום נמצאו חקוקים באבן צלבי שמונת הקצוות, שהם "צלבי מלטה" של ההוספיטלרים אך לא ברור האם אכן ישבו במקום והאם מקור הצלבים בהם.
לאור שרידי הטרסות, בריכות מים המטויחות ושרידי בית בד וגת מניחים כי הייתה במקום חווה חקלאית. הימצאות מערות קבורה מעיד על קיום יישוב במקום.
היסטוריה

יואל אליצור וחיים בן דוד מעלים את ההשערה כי אתר דיר קלעה ואתר קרוב לו, חורבת דיר סמען, ואולי עוד שלושה אתרים, ששמם מופיע בכתובות אך לא נמצא עדות למקורם בשטח, שימשו כעין קו גבול בין האזור השומרוני מצפון לבין האזור הנוצרי בדרום. סך הכל נמצאו 12 אתרים הנושאים את הקידומת "דיר" במורדות הדרומיים–המערביים של השומרון.
הארכאולוג יזהר הירשפלד העלה את ההשערה כי המנזרים הוקמו במאה ה-6, לאחר חורבן האזור על ידי האימפריה הביזנטית בעקבות מרידות השומרונים. הם הוקמו בתור תגובה על הרס הכנסיות באזור הצפוני של השומרון. ועל כך מעידה העובדה כי בכל אזור השומרון נמצאו 28 אתרים הנושאים את הקידומת "דיר" אך רק בדרום השומרון נשמרו השרידים הנוצריים.
התוצאה הייתה שמדרום לנחל שילה התרכזה אוכלוסייה נוצרית מהתקופה הצלבנית עד העת החדשה. מעידות על כך הריכוזים הנוצריים והכנסיות ביישובים טייבה (ברמת חצור ליד עפרה), סינג'יל ועאבוד, המצויים בדרום-מערב השומרון.
לדעת ארכאולוגים המקום יושב לראשונה על ידי הרומאים, שם הקימו מבצר, שהוא הבסיס ליישוב הביזנטי.
מצב משפטי

הקרקע שייכת לפלסטינים מדיר בלוט. בשנת 2020 הוציא המנהל האזרחי צו המפקיע את האדמה מידי בעליה.
גלריית תמונות

הקיר הדרומי, 12/08
פנים המתחם, 12/08
שרידי בית בד, 12/08
שרידים בדיר קלעה, 12/08
רצפת פסיפס מדיר קלעה במוזיאון השומרוני הטוב
לקריאה נוספת

י' שומרון, דיר קלעה ומנזרי מערב השומרון, י' בן אריה א' ריינר (עורכים), וזאת ליהודה, יד בן צבי, ירושלים תשס"ג, עמ' 209 – 252
יואל אליצור וחיים בן דוד, דֵיר ונווה ושמות מקומות מטיפוס דֵיר-X בארץ-ישראל, בתוך קתדרה גיליון 123, ניסן תשס"ז
דניס סאליבן

| --- | --- |

 לידה:  12 בפברואר 1941 (בן 83) פורט הורון, ארצות הברית 
 ענף מדעי:  טופולוגיה 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת פרינסטון  אוניברסיטת רייס 
 מנחה לדוקטורט:  ויליאם בראודר 
 מוסדות:  אוניברסיטת העיר ניו יורק  המכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס  אוניברסיטת סטוני ברוק 
 תלמידי דוקטורט:  האל אבלסון, Nathaniel Rounds, Katherine Poirier, Somnath Basu, Dezhen Xu, Scott Owen Wilson, Xiaojun Chen, Marianne Silverstein Brown, Fereydoun Nouri, Matthew Murray Wroten, Anibal Medina, Nissim Ranade, Cameron Crowe, Manuel Rivera, Aradhana Kumari, Chandrika Sadanand, Bora Ferlengez, Andrew Stimpson, Mahmoud Zeinalian, Joseph Lawler Coffey, Edson de Faria, Waldemar Paluba, Adam L. Epstein, Edward Charles Hendricks, Edward Bruce Williams, Horst Elmar L. Winkelnkemper, קרטיס מקמולן, Nikolaos Emmannuel Apostolakis, André Salles de Carvalho, Meiyu Su, Thomas Tradler, Yunping Jiang, Jun Hu, Hossein Abbaspour, Timothy Mooney Gendron, Guiai Peng, Harrison Pugh 
 פרסים והוקרה:  פרס וולף למתמטיקה (2010)  עמית האגודה האמריקאית למתמטיקה (2013)  המדליה הלאומית למדעים (2004)  פרס סטיל למפעל חיים (2006)  פרס אבל (2022)  פרס המלך פייסל הבינלאומי (1994)  פרס  אוסוולד ובלן בגאומטריה (1971)  פרס המלך פייסל הבין-לאומי במדעים (1994)  פרס אלי קרטן (1981)  פרס בלצן (2014)  הצלב הגדול של המסדר הלאומי להצטיינות במדעים (ברזיל) 
 
דניס סאליבן (באנגלית: Dennis Parnell Sullivan; נולד ב-12 בפברואר 1941) הוא מתמטיקאי אמריקאי, פרופסור באוניברסיטת העיר ניו יורק ובאוניברסיטת סטוני ברוק. ידוע במחקריו בטופולוגיה אלגברית, טופולוגיה גאומטרית ומערכות דינמיות. חתן פרס וולף למתמטיקה לשנת 2010 ופרס אבל לשנת 2022.
ביוגרפיה

דניס סאליבן נולד בשנת 1941 בפורט הורון שבמישיגן. זמן קצר לאחר מכן עבר עם משפחתו ליוסטון שבטקסס. החל ללמוד הנדסה כימית באוניברסיטת רייס, ובשנה השנייה ללימודיו עבר ללמוד מתמטיקה. בשנת 1963 קיבל תואר ראשון. בשנת 1966 קיבל תואר דוקטור מאוניברסיטת פרינסטון, על עבודה שכותרתה "Triangulating homotopy equivalences", שנעשתה בהנחייתו של ויליאם ברואדר (אנ').
בשנים 1966–1967 עבד באוניברסיטת ווריק במלגה מטעם נאט"ו. בשנים 1967–1969 היה עמית מחקר באוניברסיטת קליפורניה בברקלי, ובשנים 1969–1973 היה עמית מחקר במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס (MIT). היה חוקר אורח במכון למחקר מתקדם בשנים 1967–1968, 1968–1970 ו-1975. בשנים 1973–1974 היה פרופסור חבר באוניברסיטת פריז-סוד, וב-1974 מונה לפרופסור במכון למחקר מדעי מתקדם (IHÉS). ב-1981 מונה לפרופסור באוניברסיטת העיר ניו יורק, וצמצם את פעילותו ב-IHÉS לחצי משרה. ב-1996 עבר לפקולטה למתמטיקה באוניברסיטת סטוני ברוק, ובשנה שלאחר מכן פרש מ-IHÉS. הוא נמנה עם מייסדי מרכז סימונס לגאומטריה ולפיזיקה (אנ').
מחקרו

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
יחד עם ברואדר וסטודנטים נוספים שלו השתתף סאליבן בהנחת היסודות לשיטות הניתוח (אנ') בחקר המיון של יריעות מממד גבוה, גישה שהביאה לסיווג מלא של יריעות פשוטות-קשר מטיפוס הומוטופי נתון. הוא פיתח את רעיונות הלוקאליזציה וההשלמה בתורת ההומוטופיה (אנ') והוכיח במסגרתה את השערת אדמס (אנ') (שהוכחה במקביל על ידי דניאל קווילן). ביחד עם קווילן הגדיר את מושג הטיפוס ההומוטופי הרציונלי של מרחבים (אנ'), שמאפשר לפשט כמה מהסיבוכים של תורת ההומוטופיה בכך שהוא מעלים את האיברים המפותלים.
בתחום חבורות קליין,  הוא שיער שכל חבורת קליין נוצרת סופית היא הגבול האלגברי של חבורות קליין סופיות-גאומטרית (אנ'). השערה זו הוכחה ב-2011 על ידי Ohshika.
יחד עם אשתו, מוירה צ'אס, פיתח את טופולוגיית המיתרים (אנ'), ששימשה בהצעות שונות לפיתוח תורת שדות קוונטית טופולוגית (אנ') בפיזיקה מתמטית.
בשנת 1975 הציגו סאליבן וביל פארי (אנ') את אינווריאנט פארי-סאליבן (אנ') לזרימה במערכת דינמית חד-ממדית.
ב-1985 הוכיח שלמערכות דינמיות עם העתקה רציונלית (לא ליניארית) של אין "תחומים נודדים" (אנ'), ולכן הן מחזוריות-לבסוף.
הוקרה

1971: פרס אוסקר ובלן לגאומטריה (אנ')
1981: פרס אלי קרטן (אנ') מהאקדמיה הצרפתית למדעים.
1983: חבר האקדמיה הלאומית למדעים של ארצות הברית.
1991: חבר האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים.
1994: פרס המלך פייסל הבינלאומי
2004: המדליה הלאומית למדעים
2006: פרס לירוי סטיל למפעל חיים
2010: פרס וולף למתמטיקה, "על תרומתו הייחודית לטופולוגיה אלגברית ודינמיקה קונפורמית".
2012: עמית האגודה האמריקאית למתמטיקה.
2014: פרס בלצן למתמטיקה.
2022: פרס אבל, "על תרומתו פורצת הדרך לענף הטופולוגיה במובן הרחב ביותר, ובפרט לאספקטים האלגבריים, הגאומטריים והדינמיים של הענף".
הערות שוליים

↑  Parry, Bill; Sullivan, Dennis (1975). "A topological invariant of flows on 1-dimensional spaces". Topology. 14 (4): 297–299. doi:10.1016/0040-9383(75)90012-9.
↑  "Oswald Veblen Prize in Geometry". ארכיון מ-5 בינואר 2020. נבדק ב-17 באוגוסט 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  דניס סאליבן, באתר פרס וולף
↑  Kehoe, Elaine (בינואר 2015). "Sullivan Awarded Balzan Prize". Notices of the American Mathematical Society. 62 (1): 54–55. doi:10.1090/noti1198. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  2022: Dennis Parnell Sullivan, באתר פרס אבל
| זוכי פרס אבל |
| --- | --- | --- |
| 2003–2009 | ז'אן-פייר סר (2003) • מייקל עטיה ואיזדור זינגר (2004) • פיטר לקס (2005) • לנארט קרלסון (2006) • סריניוסה ואראדהאן (2007) • ג'ון תומפסון וז'ק טיץ (2008) • מיכאיל גרומוב (2009) |  |
| 2010–2019 | ג'ון טייט (2010) • ג'ון מילנור (2011) • אנדרה סמרדי (2012) • פייר דלין (2013) • יעקב סיני (2014) • ג'ון נאש ולואיס נירנברג (2015) • אנדרו ויילס (2016) איב מאייר (2017) • רוברט לנגלנדס (2018) • קארן אולנבק (2019) |  |
| 2020–היום | הלל פורסטנברג וגרגורי מרגוליס (2020) • אבי ויגדרזון ולסלו לובאס (2021) • דניס סאליבן (2022) • לואיס קפארלי (2023) |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007430270105171  BnF: cb15032324s (data)  CANTIC: a11712405  dblp: 230/9972  GND: 1060793318  ISNI: 0000 0001 1769 721X  LCCN: n87130227  MGP: 1472  NLA: 35864434  NTA: 157611655  ResearcherID: A-5889-2012  RERO: 02-A012874860  SNAC: w6kb5sg7  SUDOC: 099043254  S2AuthorId: 144050061  Trove: 1121791  VIAF: 71675829   WorldCat (עם VIAF): 71675829
האנומליה של המים

גוש קרח גדול באיסלנד
בפיזיקה, האנומליה של המים היא תופעה מיוחדת המאפיינת את המים: נפחם במצב מוצק (קרח) גדול יותר מאשר במצב צבירה נוזלי (ולהפך עם צפיפותם). תופעה זו מנוגדת לתכונת רוב החומרים המתכווצים במעבר למצב מוצק.
בדרך כלל, חומר נוטה להתכווץ עם ירידת הטמפרטורה שלו ולהתפשט עם עלייתה. לכן נפחם של רוב החומרים יורד עם ירידת הטמפרטורה, וצפיפותם עולה. לכל חומר במצב נוזלי ישנה הטמפרטורה האופיינית לו, שבה הוא קופא (הופך מנוזל למוצק). גם לאחר הפיכתו למוצק ימשיך נפחו לרדת ככל שהטמפרטורה שלו תוסיף ותרד. זאת משום שהטמפרטורה היא מדד לאנרגיה הפנימית של חלקיקי החומר, כלומר למידת התנועה והתנודה שלהם. ירידת הטמפרטורה משמעה הקטנת כמות הדחיפות וההתנגשויות הפנימיות בין חלקיקי החומר. במצב מוצק, חלקיקי החומר איטיים עד כדי כך שהם כמעט ואינם משנים את מיקומם היחסי ומסודרים זה לצד זה במבנה מוגדר מסוים וצפוף. המיוחד במים הוא שהורדת הטמפרטורה שלהם אכן גורמת לירידת נפחם, אך זאת רק עד לגבול של כ-4 מעלות צלזיוס. בטמפרטורה זו נפחם של המים כנוזל הוא הקטן ביותר. אך כאשר ממשיכים לקרר אותם מתחת ל-4 מעלות צלזיוס, לפתע מתחיל נפחם לחזור ולגדול (תופעה המתרחשת עקב שינוי מרחבי של מולקולות המים), עד לקפיאתם והתמצקותם לקרח, בטמפרטורה של אפס מעלות צלזיוס. אך זהו רק חלק אחד של האנומליה. בנקודת הקפיאה מגיע לידי ביטוי חלקה השני: נפחו של הקרח בנקודת הקיפאון גדול בכ-%10 אחוזים מנפח המים שמהם הוא נוצר. שלא כבחומרים אחרים, הנפח ממשיך לעלות עם ירידת הטמפרטורות מעבר לנקודת הקיפאון.
צפיפות קרח ב-0° - 0.917 גרם לסמ"ק
צפיפות מים ב-0° - 0.998 גרם לסמ"ק
ב-4° צפיפות המים מרבית: 1 גרם לסמ"ק
הסבר התופעה

מולקולות המים הן בעלות מבנה זוויתי ובעלות קוטביות חשמלית משמעותית. בטמפרטורות של מעל 4 מעלות התנודתיות שלהן אנרגטית דיה כדי לגבור על הקוטביות, והמים מתנהגים כמו כל נוזל אחר שנפחו קטן ככל שעוצמת ההתנגשויות ההדדיות בין חלקיקיו קטנה. אולם בהגיעם לטמפרטורה של כ-3.98 מעלות, חל מפנה.
בנקודה זו הקוטביות של מולקולות המים משמעותית דיה כדי לאלץ את המולקולות להתייצב על פי תכתיבי השדות החשמליים הפועלים ביניהם, ולא רק באופן אקראי המוכתב מתנודותיהן העצמיות ומההתנגשויות ההדדיות ביניהן. ככל שיורדת הטמפרטורה, האילוץ של השדות החשמליים הולך והופך משמעותי יותר מהתנודות ומההתנגשויות, דבר המכתיב מערך נפחי יותר המוכתב גם מצורתן הזוויתית של המולקולות.
בנקודת הקיפאון, אנרגיית המולקולות כה נמוכה עד שהן כבר אינן יכולות להשתחרר מתכתיבי השדה החשמלי הפועל ביניהן ולנוע במרחב.
בשלב קריטי זה נוצר בבת אחת מבנה מרחבי אופייני בעל נפח הגדול בכ-10 אחוזים מנפח המים מהם נוצר, והתנועה היחידה המתאפשרת למולקולות היא תנודתן העצמית, כלומר הרטט של האטומים (חמצן ומימן) שמהם הן עשויות.
זו הסיבה שלא כדאי להקפיא מים בבקבוק זכוכית. בנקודת הקיפאון עולה נפח המים באופן קיצוני הגורם לבקיעת דפנות הזכוכית המגבילות.
הצד החיובי של תופעה זו הוא בכך שקפיאתם של מים בסדקי סלעים מבקעת ומפוררת אותם ומביאה ברבות השנים ליצירת שכבות קרקע חדשות.
המשך קירור המים מגדיל את נפח הקרח בכך שהוא ממשיך להקטין את תנודות האטומים ומייצב את המבנה המרחבי הנפחי.
השפעות תופעת האנומליה של המים על עולם החי

משום שצפיפות הקרח קטנה מצפיפות המים הנוזלים, הקרח צף מעל פני המים.
כאשר הקרחון צף מעל פני המים, הוא משמש כמבודד בין הסביבה החיצונית לסביבה המימית ומונע שינויים דרסטיים בטמפרטורה כגון התחממות יתר או קפיאה. בקוטבי כדור הארץ ניתן לראות זאת באופן משכנע - לולא היו הקרחונים צפים מעל פני המים ומהווים שכבה מבודדת היו כל המים קופאים כאשר מחוץ להם הייתה ירידה דרסטית בטמפרטורה, ובעלי חיים לא היו יכולים להתקיים בתוך המים.
כאשר המים קופאים והמולקולות מסתדרות במבנה המרחבי האופייני, לא נותר מקום למלחים השונים והמים הקפואים נחשבים למים מתוקים. עובדה זו מאפשרת חילוף בין זרמי מים מתוקים ומלוחים בכדור הארץ ואיזון רמת המלחים באוקיינוסים. איזון זה חיוני לכל בעלי החיים הימיים אך בעיקר לדגים.
תאים חיים זקוקים למים נוזלים כדי להתקיים. כאשר תא חי (צמחי או אנימלי) מתקרב לנקודת הקיפאון, המים שבתוכו מתחילים להתמצק ולהתגבש. משום שנפח המים גדל והם מתגבשים, המים קורעים את קרום התא והורסים את האברונים השונים שבו. כדי להתמודד עם בעיה זו, ישנם אורגניזמים חד-תאיים השולחים נבגים שיתפתחו ברגע שיופשרו.
אורגניזמים רב-תאיים משתמשים בשתי שיטות עיקריות;
אורגניזמים הומיאותרמיים אשר שומרים על חום גוף אחיד על ידי שימוש במבודדים כגון פרווה (בעיקר ביונקים) או שכבת שומן. בנוסף קיימים מנגנונים שתפקידם יצירת חום כמו רעידות בלתי-רצוניות.
אורגניזמים פויקלותרמיים מסוימים מפרישים חומר המגן על תאיהם, אברוני התאים ואיברי הגוף החי כולו, ומאפשר להם להישאר קפואים לזמן מסוים (בעיקר דו-חיים, מינים מסוימים של צפרדעים באופן ספציפי ומספר מינים של חרקים). החומרים המגנים על תאי בעל החיים מפני קפיאה הם חומרים המונעים מהמים שבתוך התאים וביניהם להתגבש לגבישים חדים וכך נמנעת פציעה של קרומי התאים ובעל החיים שורד.
המבנה האטומי של גביש קרח (ימין), לעומת זה של מים נוזליים (שמאל)
דרומא

| --- | --- |
 תקופה:  התקופה הרומית בארץ ישראל, התקופה הביזנטית בארץ ישראל, התקופה המוסלמית המוקדמת בארץ ישראל
 חבל ארץ:  דרום הר חברון
 תאריך ייסוד:  המאה השנייה
 תאריך נטישה:  המאה התשיעית
 דת:  יהדות
 
דרומא הוא שמו של חבל ארץ היסטורי, הכולל את רכס ההרים והגבעות מדרום לחברון מהמאה ה-2 עד המאה ה–9 – התקופה בין סיום מלחמת בר כוכבא ועד לתום התקופה הביזנטית.
השם דרומא מיוחס לאזור דרום הרי חברון בדברי חז"ל וגם על ידי אב-הכנסייה, ההיסטוריון בן המאה ה-4, אוסביוס מקיסריה, המזכיר מושג זה באונומסטיקון שחיבר: "ויש בדרומא כפר אחד גדול מאוד של יהודים נקרא עניה ט' מילין מחברון דרומה".
האזור משתרע בשיפוליו הדרומיים של דרום הר חברון. גבולותיו:
בצפון – הקו המחבר בין בית גוברין במערב ועד חברון במזרח.
בדרום – בקעת באר שבע.
במערב – גבול שפלת יהודה עם מישור החוף הדרומי.
במזרח – מדבר יהודה.
שרידי ההתיישבות היהודית שנמצאו באזור הם רבים – מקוואות טהרה, מערות קבורה, גלוסקמאות, ובתי כנסת.
האזור

אוסביוס מקיסריה מזכיר באונומסטיקון את האזור בכינוי דרומא. עיון בדברי חז"ל מתקופת המשנה והתלמוד מראה שאזור זה נקרא "דרומא" או "דרומה". הכתיב היווני, אצל אוסביוס, מבהיר כי האות ד' נוקדה בקמץ, וזהו בעצם תרגום ארמי ל'הדרום', במקורות רבים משמש הציון הגאוגרפי "הדרום" את יהודה כולה כפי שכינוה חכמי הגליל. עם זאת, ישנם מקורות המכוונים לדרום הר חברון בלבד.
בתחילת איגרת  שנשלחה על ידי רבן גמליאל והזקנים נאמר: ”לאחנא בני גלילה עילאה ולבני גלילה תחתא ולאחנא בני דרומא עילאה (עליון) ובני דרומא תחתא שלמיכון יסגא ...”. מקובל לזהות את הדרום העליון באזור הר יהודה – אזור דרום הר חברון, ואת הדרום התחתון כאזור שפלת יהודה בהשוואה דומה לגליל העליון ולגליל התחתון.
במאה ה-9 הסתיים הפרק היהודי באזור: כל הקהילות הגדולות של תקופת המשנה והתלמוד נעלמו, ואת מקומם של בתי-הכנסת תפסו מסגדים ועמם אוכלוסייה חדשה – המוסלמים. ייתכן שיהודי הדרום ברחו מפני הכובשים האסלאמים בשל ערעור הביטחון המתמשך בספר המדבר, וייתכן כי  התאסלמו באופן מלא או חלקי.
האזור > הכפרים היהודים

בסקר שערך שמריה גוטמן באזור נמצאו כ-70 אתרים מיושבים באזור בתקופה הרומית והביזנטית.
אוסביוס מקיסריה מזכיר באונומסטיקון את הרכב האתני של ארבעה עשר מקומות, מהם תשעה בדרומא. שבעה כפרים יהודיים: כרמל, יוטה, ענים התחתונה, אשתמוע, רימון, תלה ועין גדי, ושני כפרים נוצרים: יתיר וענים העליונה.
כרמל מוזכר אצל אוסביוס מקיסריה באונומסטיקון שלו בשלושה הקשרים: 1."כרמל (ספר שמואל א', פרק כ"ה, פסוק ב') – שם היה נבל. עד היום יש כפר נקרא בשם כרמלה, הנקרא (בכתוב) כרמל, מהמיל העשירי מחברון למזרח, שם יושב משמר צבא". 2."כרמל (ספר יהושע, פרק ט"ו, פסוק נ"ה) במטה יהודה. משם היה נבל. כפר גדול מאוד (נקרא) כרמל בדרומא, אצל חברון דרומא. שם יושב משמר חיילים". 3."סמוך לה נמצא כרמלה – הנקרא (בכתוב) הכרמל. כך נקרא עד היום, כפר של יהודים".
אשתמוע – היום הכפר הערבי א-סמוע – "כפר גדול מאוד של יהודים בדרומא מצפון לענים בתחום אלויתרופוליס היום בית גוברין".
ענים – היום חורבת ענים, ביער יתיר – "ויש בדרומא כפר אחד גדול מאוד של יהודים נקרא עניה, ט' מילין מחברון דרומה".
ענב – אוסביוס מציין שהמקום מיושב.
יוטה – היום כפר ערבי בשם יטא – "כפר גדול מאוד של יהודים".
תלה – היום ליד תלם או להב – "כפר גדול מאוד של יהודים כט"ז מילים מבית גוברין בדרומא".
מעון – שרידיה, הכוללים בית כנסת, נמצאים בשיפוליו הדרומיים של תל, היום דרומית להתנחלות מעון – "במטה יהודה במזרח דרומא". אוסביוס מעיד שהמקום חרב.
בית הכנסת העתיק בעין גדי – היום בשמורת עין גדי שבמדבר יהודה – שסביבו התרכז "כפר גדול מאוד של יהודים".
רימון – היום, ליד קיבוץ להב – "גם אותה לכד יהושע ויך את מלכה, אשר הייתה בנחלת שמעון ויהודה. ועתה היא חרמון, כפר גדול מאוד של יהודים טז' מילין מבית גוברין לדרום בדרומא".
סוסיא – אתר שנחפר. אינה נכללת באונומסטיקון. לדעת אברהם נגב, סוסיא היא כרמל, והשם סוסיא הוא שם מאוחר, שניתן למקום על ידי הפלאחים המקומיים על-שם צמח השוש הגדל באזור. לדעתו, סוסיא היא "כרמל היהודית, שיהודים הגיעו אליה מכרמל האחרת, ששמה השתמר בכפר הערבי חירבת אל-כירמיל. תהליך זה התרחש לאחר מרד בר-כוכבא, כאשר חיל מצב רומי התיישב בכרמל, כפי שהוזכר אצל אוסביוס. זאב ספראי טען כי השם קדום, ואף מופיע בספרו של יוסף בן מתתיהו "מלחמת היהודים עם הרומאים", שם מסופר שהאדומים נחלצו לעזרת הקנאים בירושלים, כאשר בראש האדומים עמדו "יוחנן ויעקב בני סוסה". יובל ברוך הציע כי השם סוסיא משמר את השם סוסה, שהיה בית אחוזה או כפר אדומי במימי הבית השני.
מקוואות

תפוצת מקוואות הטהרה באזור היא רחבה:
בסוסיא נמצאו כ-30 מקוואות, הן בבתים פרטיים הן במבני הציבור.
בחרבת מעון, בראש התל ובסמוך לבית הכנסת, נמצא מקווה טהרה גדול ממדים.
ביטה, ב"רוג'ום א-דיר" בצפון העיירה, נמצא מקווה בתוך מיצד שנסקר על ידי מ' כוכבי.