stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יוסטיין גורדר
מחלוקת על מאמרו

באוגוסט 2006, על רקע המלחמה בלבנון, פרסם מאמר חריף. "איננו מכירים עוד במדינת ישראל", כתב יוסטיין גורדר בעיתון הנורווגי 'אפטנפוסטן', "אנחנו קוראים לרוצחי ילדים בשמם ולעולם לא נקבל שלאלה יש מנדט מאלוהים או מההיסטוריה להצדקת מעשי התועבה שלהם... אנחנו צוחקים לשגעונות של העם הזה, ומבכים את חטאיו". המאמר עורר סערה עזה מאז פרסומו. מונה לוין, מבקרת מוזיקה יהודייה-נורווגית מגדירה את הדברים כ"דבר המחריד ביותר שקראתי מאז 'מיין קמפף'" ואת כותבם כאדם בור ומלא שנאה. פרופסור דינה פורת, ראש המכון לחקר האנטישמיות והגזענות באוניברסיטת תל אביב, אומרת, "מדובר במניפסט אנטישמי קלאסי, שאפילו אינו יכול להסוות את עצמו כביקורת על ישראל".
גורדר ניסה לטעון כי לא הובן נכון וכי הוא "חבר של ישראל ושל היהודים". בניגוד לדברים שכתב במאמר, הוא מציין בדברים להגנתו כי הוא תומך בקיום מדינה ליהודים, אך לא במתכונתה הנוכחית. הוא מודה כי היה משנה במשהו את תוכן הדברים כדי לא לפגוע, אך איננו חוזר בו מעיקרם.
ספריו שתורגמו לעברית

עולמה של סופי, הוצאת שוקן.
סוד הקלפים
מאיה, תרגמה דנה כספי, הוצאת שוקן, 2001.
נערת התפוזים, הוצאת כנרת, זמורה-ביתן, 2005, תרגם מנורווגית רוג'ר הרץ
הערות שוליים

↑  מבוסס על מאמר ב"הארץ", 10.8.06
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007307974105171  PLWABN: 9810630997405606  BIBSYS: 90095949  BNE: XX935193  BnF: cb14024229c (data)  CANTIC: a10789741  CiNii: DA08606096  GND: 119306271  ICCU: LO1V142347  ISNI: 0000 0000 0107 0394  LCCN: n94041978  LNB: 000007250  MusicBrainz: 9da2ec67-c744-473a-80b4-773e4f55933b  NDL: 00513349  NKC: jn19990002512  NLA: 35677261  NLG: 75465  NLK: KAC199609530  NSK: 000122218  NTA: 119684756  RERO: 02-A003272767  SELIBR: 208069  SNAC: w66m703w  SUDOC: 028849310  Trove: 1038240  VIAF: 54345762   WorldCat (עם VIAF): 54345762
חסן סתאר

| --- | --- |

 לידה:  19 בנובמבר 1949 (בן 74) טהראן, המדינה האימפריאלית של איראן 
 מוקד פעילות:  איראן 
 תקופת הפעילות:  מ-1971 
 סוגה:  מוזיקת פופ 
 חברת תקליטים:  Avang Music, קלטקס רקורדס, תראנה רקורדס 
 www.sattarmusic.net
 פרופיל ב-IMDb
 
חסן סַתאר, ידוע כסתאר (בפרסית: ستار; ‏נולד ב־19 בנובמבר 1949) הוא זמר פופ ומוזיקה איראנית קלאסית/מסורתית. זכה לתהילה לפני המהפכה האיראנית והיה לזמר החצר של שושלת פהלווי עד לתהפוכות הפוליטיות של סוף שנות השבעים. עזב את איראן ב-1978 וחי בארצות הברית מאז.
ביוגרפיה

סתאר נולד בטהראן. הוא אחד משישה ילדים שנולדו לאב אזרי ואם איראנית. תהילתו החלה בגיל 22 עם הוצאתו של שיר הנושא "ח'אנה בֵּדוּש" לתוכנית הטלוויזיה האיראנית הפופולרית "מוראד בַּרְקי." התוכנית הפכה אותו מיידית לכוכב. הלהיט הבא שלו הגיע עם סדרת הטלוויזיה "קסה-י עשק" של מנצור פּורמאנד. בזכות כישרונו והופעתו הוא נהפך במהרה לסמל פופ. שיר החותמת שלו הוא "הַמְסַפַר". עם למעלה מ-35 שנים של תהילה, לסאטר למעלה מ-70 להיטים.
לפי מחקר מדעי של המוזיקה הפרסית בידי קבוצה של אקדמאים מהאקדמיה למוזיקה ליזט, בית-הספר למוזיקה טריניטי, המחלקה ללימודים מודרניים של ה-IFSI באירופה ומרכז המוזיקה בניו מקסיקו, שנערך בין השנים 2004–2005, סתאר הוא מודל לחיקוי במוזיקה הפרסית ומתואר כבעל "הקול המלודי ביותר" במוזיקת הפופ הפרסית. בעקבות המחקר זכה סתאר בתואר דוקטור של כבוד במוזיקה ב-2004 על ידי ה-IFSI, כמו-גם פרסים אחרים בשנים הבאות, כמו פרס האקדמיה הפרסית.[דרוש מקור]
סתאר מוכר כאחד מחמשת האמנים הגדולים של המוזיקה הפרסית הקלאסית/מסורתית: גולפה, איראג', שאג'אריאן, סאטר וחושמאנד אגילי. לפי ארבעת הגדולים האחרים, סתאר תמיד היה מדויק בהופעותיו הקלאסיות.[דרוש מקור]
סתאר מופיע בפסטיבלים וקונצרטים פרסים ברחבי העולם.
בשנת 1996 הוא הוציא אלבום משותף עם שוחרה סולאטי, גם היא זמרת איראנית שפועלת בארצות הברית.
יוסטין ביילו

יוסטין ביילו (בהולנדית: Justin Bijlow; נולד ב-22 בינואר 1998 ברוטרדם שבהולנד) הוא כדורגלן הולנדי המשחק בעמדת השוער בקבוצת פיינורד מליגת העל ההולנדית ובנבחרת הולנד.
קריירת מועדונים

ביילו גדל במחלקת הנוער של פיינורד. ב-13 באוגוסט 2017 ערך ביילו את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון, בניצחון 2-1 על טוונטה במסגרת המחזור הראשון בליגה לעונת 2017/2018. בארבע העונות הראשונות שלו בקבוצה הבוגרת הוא שיחק באופן לא רציף, וערך 42 הופעות ליגה.
קריירה בינלאומית

ביילו היה חלק מסגל נבחרת הולנד עד גיל 21 בטורניר אליפות אירופה עד גיל 21 בשנת 2021, וערך שתי הופעות בטורניר.
ב-1 בספטמבר 2021 ערך ביילו את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הולנד, בתיקו 1-1 נגד נבחרת נורווגיה במסגרת מוקדמות מונדיאל 2022.
נכלל בסגל נבחרת הולנד בטורניר מונדיאל 2022.
נכלל בסגל נבחרת הולנד לטורניר יורו 2024.
תארים

אליפות הולנד (2): 2016/2017, 2022/2023
הגביע ההולנדי (2): 2015/2016, 2017/2018
מגן יוהאן קרויף (2): 2017, 2018
הערות שוליים

↑  VAN GAAL MAAKT 26-KOPPIGE WK-SELECTIE BEKEND באתר הרשמי של התאחדות הכדורגל ההולנדית המלכותית, 11 בנובמבר 2022 (בהולנדית)
↑  Dit zijn de 26 spelers van bondscoach Ronald Koeman voor EURO 2024 באתר התאחדות הכדורגל ההולנדית המלכותית, 29 במאי 2024 (בהולנדית)
| נבחרת הולנד – מונדיאל 2022 |
| --- | --- | --- |
|  1 פספיר •  2 טימבר •  3 דה ליכט •  4 ואן דייק •  5 אקה •  6 דה פריי •  7 ברחוויין •  8 חאקפו •  9 ל. דה יונג •  10 ממפיס •   11 ברחהאוס •  12 לאנג • 13 ביילו •  14 קלאסן • 15 דה רון • 16 מלסיה • 17 בלינד • 18 יאנסן • 19 וחהורסט • 20 קופמיינרס • 21 פ. דה יונג • 22 דומפריס • 23 נופרט • 24 טיילור • 25 סימונס • 26 פרימפונג • מאמן: ואן חאל |  1 פספיר •  2 טימבר •  3 דה ליכט •  4 ואן דייק •  5 אקה •  6 דה פריי •  7 ברחוויין •  8 חאקפו •  9 ל. דה יונג •  10 ממפיס •   11 ברחהאוס •  12 לאנג • 13 ביילו •  14 קלאסן • 15 דה רון • 16 מלסיה • 17 בלינד • 18 יאנסן • 19 וחהורסט • 20 קופמיינרס • 21 פ. דה יונג • 22 דומפריס • 23 נופרט • 24 טיילור • 25 סימונס • 26 פרימפונג • מאמן: ואן חאל | הולנד |
| נבחרת הולנד – יורו 2024 |
| --- | --- | --- |
|  1 פרברוחן •  2 ואן דה ון •  3 דה ליכט •  4 ואן דייק •  5 אקה •  6 דה פריי •  7 ברחוויין •  8 ויינאלדם •  9 וחהורסט •  10 ממפיס •   11 חאקפו •  12 פרימפונג • 13 ביילו •  14 ריינדרס • 15 חירטרואידה • 16 וירמן • 17 בלינד • 18 מאלן • 19 סימונס • 20 מאטסן • 21 זירקזיי • 22 דומפריס • 23 פלקן • 24 חראפנברך • 25 ברובי • 26 סחאוטן • מאמן: קומאן |  1 פרברוחן •  2 ואן דה ון •  3 דה ליכט •  4 ואן דייק •  5 אקה •  6 דה פריי •  7 ברחוויין •  8 ויינאלדם •  9 וחהורסט •  10 ממפיס •   11 חאקפו •  12 פרימפונג • 13 ביילו •  14 ריינדרס • 15 חירטרואידה • 16 וירמן • 17 בלינד • 18 מאלן • 19 סימונס • 20 מאטסן • 21 זירקזיי • 22 דומפריס • 23 פלקן • 24 חראפנברך • 25 ברובי • 26 סחאוטן • מאמן: קומאן | הולנד |
טמפלו ליברטד

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  בית כנסת 
 מיקום:  בואנוס איירס 
 מדינה:  ארגנטינה 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1932
 תאריך פתיחה רשמי:  1932 
 סגנון אדריכלי:  אדריכלות נאו רומנסקית 
 קואורדינטות:  34°35′58″S 58°23′01″W﻿ / ﻿34.5994°S 58.3836°W﻿ / -34.5994; -58.3836
 www.templolibertad.org.ar
  (למפת בואנוס איירס מוגדלת) טמפלו ליברטד(למפת בואנוס איירס רגילה) טמפלו ליברטד
 
טמפלו ליברטד הוא בית כנסת הראשון על אדמת ארגנטינה. בית הכנסת ממוקם בבואנוס איירס ברחוב 'ליברטד', ליד תיאטרו קולון המפורסם.
שמו המלא בספרדית: Templo Libertad - Congregación Israelita de la República Argentina, 'הקהילה היהודית של ארגנטינה'.
בית הכנסת הוכרז בשנת 2000 כנכס תרבות לאומי, ובמסגרתו פועל מוזיאון להיסטוריה של עם ישראל.
היסטוריה

למרות שיהודים הורשו להתיישב בארגנטינה כבר מאמצע המאה ה-19, ולמרות שכבר ב-1863 הוכרזה קהילה יהודית רשמית בארגנטינה, רק ב-1879 נוצרו התנאים לאפשר את היוזמה להקים בית כנסת בבואנוס איירס. אחרי שהברון הירש הבטיח תרומה ב-1889, אפשר היה לרכוש את חלקת האדמה עליה תוכנן להקים את בית הכנסת, ואבן הפינה שלו נורתה ב-1897. בניית המבנה ארכה 35 שנים, והוא נחנך ב-1932. את הפרויקט הובילו המהנדסים אלחנדרו אנקין ואאוחניו גנטנר. לסגנון המבנה יש השפעות מבתי הכנסת הגרמניים של אמצע המאה ה-19. יש לו קיבולת של 700 איש.
ראו גם

יהדות ארגנטינה
הערות שוליים

↑  Mejía, Virginia (28 בדצמבר 2018). "La sinagoga más antigua de Buenos Aires, que visitaron Albert Einstein y Angela Merkel" [The most ancient synagogue in Buenos Aires, which was visited by Albert Einstein and Angela Merkel]. La Nación (בספרדית). אורכב מ-המקור ב-13 בינואר 2021. {{cite news}}:  (עזרה)
ערך זה הוא קצרמרבנושא ארגנטינה ובנושא בתי כנסת. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
יוסף ביי מויאל

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1843 רבאט, מרוקו 
 פטירה:  7 באוגוסט 1914 (בגיל 71 בערך) יפו, האימפריה העות'מאנית 
 
יוסף "ביי" מויאל (1843, תר"ג – 7 באוגוסט 1914, ט"ו באב תרע"ד) היה סוחר מצליח וממנהיגי עדת המערביים ביישוב היהודי ביפו, האחראי לגאולת אדמות רבות באזור תל אביב של ימינו, בהם באזור שכונת מחנה יוסף הקרויה על שמו.  היה מיזמי בנייתו של מגדל השעון וכיכר השעון ביפו.
ביוגרפיה

יוסף מויאל נולד ברבאט שבמרוקו בשנת 1843. אביו היה אהרן מויאל, סוחר עשיר ממנהיגי קהילת יהודי רבאט, ואמו הייתה סעדה לבית עמיאל. יוסף קיבל חינוך מסורתי בתלמוד תורה ובישיבה ברבאט, וכמו כן השתלם בשפות זרות. בשנת 1860 מכרה המשפחה את רכושה במרוקו ועלתה לארץ ישראל. לאחר שלוש שנות מגורים בחיפה, המשפחה התיישבה סופית ביפו ורכשה בה מספר חנויות ובתי מגורים.
יוסף נשא לאישה את שמחה, בתו של הרב משה פרדו, הרב הראשי של יהודי אלכסנדריה.
לאחר פטירתו של אביו ירש וניהל בהצלחה את הון המשפחה, ועסק במסחר בשמן ותבואות. הוא היה הבולט שבמנהיגי עדת המערביים (כינוי ליהודים יוצאי המגרב) ביפו, שבתקופה זאת נמנו עמה רוב יהודי העיר, וכן היה בין האישים הבולטים ביפו בקרב יהודים ולא-יהודים כאחד. הוא ניהל קשרים טובים עם השלטונות העות'מאניים ועם נציגי המעצמות הזרות. בשנת תרל"ד הוא מונה לסגן קונסול ספרד ביפו, והיה כנראה בין היהודים הראשונים במשרה מסוג זה עבור ממשלת ספרד מאז גירוש ספרד. הוא קיבל מממשלת ספרד את אותות הכבוד "קארלוס השלישי" ו"איזבלה קתוליקה", וכנראה היה גם ראשון היהודים בקבלת אותות אלה.
לאחר שהתפטר משירות ספרד נתמנה לקונסול פרס ביפו, והממשל העות'מאני נתן לו את התואר "ביי" ואת אות הכבוד "מסדר המג'ידיה" דרגה ג'.
הוא ניצל את קשריו הטובים עם השלטון כדי להתערב לטובת עלייה יהודית לארץ ישראל. הוא הקים בית כנסת ויזם הקמת מבנים ומוסדות שונים ביפו, כולל כיכר השעון ומגדל השעון המפורסמים של יפו. ביחד עם אהרון שלוש וחיים אמזלג, הוא היה אחראי לגאולת אדמות רבות באזור תל אביב של ימינו, כולל השכונות נווה צדק, נווה שלום, חלק ממחנה יהודה ושכונת אהרן. הוא לבדו היה אחראי לרכישת האדמות של שכונות מחנה ישראל ומחנה יוסף (הקרויה על שמו) וכן חלק משכונת כרם התימנים.
הוא נפטר ביפו ב-7 באוגוסט 1914.
היו לו ארבעה ילדים מאשתו הראשונה, בהם ד"ר שמעון מויאל ועו"ד דוד מויאל, מסעודה וסולטנה. לאחר פטירתה הוא נשא לאישה את רחל לבית רג ונס, ולהם חמישה ילדים נוספים: נסים, אברהם, אהרן, משה ואסתר.
היו לו שלושה אחים, בהם אברהם מויאל, נציג תנועת "חובבי ציון" בארץ ישראל.
לקריאה נוספת

רות קרק, יפו: צמיחתה של עיר, 1799-1917, ירושלים: הוצאת יד יצחק בן-צבי, 2003.
הערות שוליים

↑  בספרדית: Real y Distinguida Orden Española de Carlos III
↑  ספרדית: Orden de Isabel la Católica
↑  דוד תדהר (עורך), "אברהם מויאל", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך ג (1949), עמ' 1185
יוסטוס פראנץ

| --- | --- |

 לידה:  18 במאי 1944 (בן 80) אינוברוצלב, גרמניה הנאצית 
 מוקד פעילות:  גרמניה 
 מקום לימודים:  בית הספר הגבוה למוזיקה ולתיאטרון בהמבורג 
 עיסוק:  פסנתרן, מנצח
 שפה מועדפת:  גרמנית 
 כלי נגינה:  פסנתר 
 בן או בת זוג:  Alexandra von Rehlingen 
 צאצאים:  Christopher Tainton 
 פרסים והוקרה:  צלב המפקד של מסדר המצוינות של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה  מסדר ההצטיינות של שלזוויג-הולשטיין 
 www.justus-frantz.de
 פרופיל ב-IMDb
 חתימה:  
 
יוסטוס פראנץ (בגרמנית: Justus Frantz; נולד ב-18 במאי 1944 באינוורוצלב, פולין, אז הוהנזאלצה, גרמניה) הוא פסנתרן ומנצח גרמני.
ביוגרפיה > ילדות ולימודים

פראנץ החל לנגן בפסנתר בגיל עשר ובהמשך למד אצל אליזה האנסן ואצל וילהלם קמפף בבית הספר הגבוה למוזיקה ותיאטרון בהמבורג, במלגת לימודים מקרן המלגות הלאומית של גרמניה. הוא ומתחרה נוסף, צ'לן, זכו יחד במקום השני בתחרות בנגינת דואט לצ'לו ופסנתר. בשנת 1967 זכה בתחרות מוזיקה בינלאומית, בחסות תחנת טלוויזיה גרמנית.
ביוגרפיה > קריירה מוזיקלית

פראנץ הופיע לראשונה עם הפילהרמונית של ברלין, בניצוח הרברט פון קאראיין בשנת 1970. ב-1975, ניגן לראשונה בארצות הברית עם הפילהרמונית של ניו יורק בניצוח ליאונרד ברנשטיין, שהיה לידידו עד יומו האחרון. עוד מנצחים שתחת שרביטם ניגן היו קרלו מריה ג'וליני ורודולף קמפה.
בשנת 1986 ייסד פראנץ את פסטיבל המוזיקה שלזוויג-הולשטיין וב-1989 התמנה לשגריר רצון טוב מטעם האו"ם, עמדה שפרש ממנה לאחר זמן. הוא ייסד גם את פילהרמוניה של האומות בשנת 1966, זאת משום שלאחר התפרקות פסטיבל שלזוויג-הולשטיין נשארו נגניו מובטלים והוא ביקש לספק להם תעסוקה ומקור פרנסה.
בין השנים 2013 - 2018 היה פראנץ המנהל המוזיקלי של הסינפונייטה הישראלית באר שבע וכיום מכהן שם כמנצח אורח כבוד.
משפחה

ליוסטוס פראנץ שני בנים, כריסטופר טיינטון, עם הפסנתרנית קרול טיינטון, ויוסטוס קונסטנטין פראנץ, עם קסניה דוברובסקאיה.
רפרטואר

פראנץ מנגן בעיקר מוזיקה מן התקופה הקלאסית והרומנטית, בעיקר מיצירות מוצרט. הוא מרבה לנגן בשני פסנתרים או בארבע ידיים עם כריסטוף אשנבאך. בין השאר הופיע בנגינת הקונצ'רטו של מוצרט לשלושה פסנתרים עם אשנבאך ועם קאראיין, שניצח מן הפסנתר השלישי.
הערות שוליים

↑  Justus Frantz auf Mallorca: ´Ein Tag allein am Klavier - das ist Glück´ in: Mallorca Zeitung vom 22. Juli 2010
↑  "אינטרמצו עם אריק", הטלוויזיה הישראלית, 14 באפריל 2015
↑  "אינטרמצו עם אריק", 14 באפריל 2015
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007589978505171  PLWABN: 9810538073405606  BnF: cb13894135q (data)  CiNii: DA08479873  GND: 129369586  ISNI: 0000 0000 8411 1330  LCCN: n82144219  MusicBrainz: ba3b9866-fe0e-44d5-b98c-a3f47f0636de  NTA: 087559951  SNAC: w6834ng0  SUDOC: 25157475X  VIAF: 113908997   WorldCat (עם VIAF): 113908997
יוסף בילבסקי

| --- | --- |

 לידה:  1920 לודז', הרפובליקה הפולנית השנייה פולין
 פטירה:  1 במאי 1943 (בגיל 23 בערך) ורשה, גנרלגוברנמן גרמניה הנאצית
יוסף (יוזק) בילבסקי (1920 – 1 במאי 1943) היה חבר בארגון צבאי יהודי, וממפקדי הקרבות באזור המברשתנים במרד גטו ורשה.
קורות חיים

בילבסקי נולד ב 1920 בלודז', למשפחה ציונית. למד בבית ספר מקצועי והצטיין בכישורים טכניים. נחשב כמי שיש לו "ידי זהב".
בנעוריו הצטרף לתנועת בית"ר ועם השנים עלה בשרשרת המנהיגות בתנועה. בשנת 1938 מונה לקצין מפקדת הקן של בית"ר בלודז'. הקן מנה בזמנו 700 בית"רים.
בתחילת מלחמת העולם השנייה עבר לוורשה ולחם לצד צבא פולין בעת פלישת גרמניה הנאצית לפולין. בתום הקרבות המשיך בפעילותו בבית"ר, והיה מראשוני החברים בארגון הצבאי היהודי.
לקח חלק פעיל בארגון והשתתף ברבות מן הפעולות, בין היתר חיסול בוגדים, רכש ואיסוף מידע. בנוסף היה אחראי לייצור נשק, רמונים ופצצות, וכן לפעולות הדרכה בשימוש בנשק.
בשנים 1942–1943 ניסה למצוא דרכי הצלה ליהודים בכיבוש הגרמני. יחד עם חברו לארגון, סאלק האזנשפרונג, נסע להונגריה. בנסיעתם השנייה הצליחו השניים להבריח 75 יהודים מפולין להונגריה וכמה מהם שרדו את השואה.
במרד גטו ורשה היה אחד ממפקדי יחידות הלחימה באזור המברשתנים, יחד עם חיים לופאטא ודוד שולמן. מטה מפקדת אצ"י במברשתנים היה בשביינטויארסקה 30, תחת פיקודו של סמואל לופט. בילבסקי נלחם באומץ וגבורה עד אשר המברשתנים עלו בלהבות. אז עבר לכיכר מורונבסקה והצטרף ללוחמי אצ"י בקרבות שם.
בשלהי המרד יצא עם קבוצת לוחמים לאוטבוצק וניסה לארגן שם לוחמה פרטיזנית, אך עד מהרה התגלתה הקבוצה וכותרה על ידי הצבא הגרמני. במקום התנהל קרב עקוב מדם, בסופו הוא נהרג.
לקריאה נוספת

יוסף בילבסקי, ארגון הפרטיזנים לוחמי המחתרות והגטאות.
משה ארנס, "דגלים מעל הגטו", הוצאת ידיעות אחרונות, 2009.
ביאורים

↑  על שם בית החרושת למברשות שהיה באותו האזור.
הערות שוליים

↑  מתוך ארכיון מכון ז'בוטינסקי
חוזק חומרים

תמונה של דף בספרו של גלילאו גליליי, "שיחות על שני מדעים חדשים", המראה ניסוי כפיפה
הקשר בין מאמץ למעוות הנתון על ידי חוק הוק
חוזק חומרים, הוא ענף בהנדסה בכלל ובמכניקה שימושית בפרט, העוסק בהתנהגות של גופים בהשפעת עומס חיצוני, בהתנגדות הפנימית של הגוף התלויה בחומר ובמעוות כתוצאה מהעומס.
ידיעת תכונות החומר וניתוח הכוחות הפועלים על הגוף הם הבסיס להנדסת בניין ולתכנון חלקי מכונות, שלא יהרסו, לא יתעוותו באופן שלא יוכלו לתפקד, זאת תחת אילוצים כמו מחיר נמוך או משקל מינימלי. חוזק החומרים משתמש מצד אחד בשיטות מתמטיות ובעקרונות המכניקה והסטטיקה ומצד שני בניסויים מדעיים ובמבחנים מעשיים המגדירים את תכונות החומר והמגדירים קבועים נסיוניים שונים המופיעים בנוסחאות.
כוחות פנימיים

חקירת הכוחות הפנימיים בגוף העומד בעומס חיצוני נקראת אנליזה של גוף חופשי. קביעת החלוקה וקביעת העוצמה של הכוחות הפנימיים בגוף נקראת אנליזת מאמצים. אנליזת מאמצים עוסקת במאמצים ובמעוותים. כוחות התגובה הפנימיים בגוף נובעים מהשיעור ומהאופי של הכוחות הפועלים על הגוף, מצורת הגוף ומתכונות החומר. בגוף עשויים להתפתח:
מאמצים ומעוותים של מתיחה או של לחיצה המאריכים או מקצרים את אורך הגוף.
מאמצים ומעוותים של גזירה או של פיתול הגורמים להחלקה בין חלקי הגוף או למעוות זוויתי.
מאמץ ומעוות של כפיפה הנוצרים כאשר מומנט כפיפה או זוג כוחות הפועל על הגוף משנים את העקמומיות שלו.
אנליזה

האנליזה בחוזק חומרים נותנת את מאמצי ההתנגדות של החומר למתיחה, לחיצה, גזירה, פיתול וכפיפה. האנליזה של חוזק החומרים בוחנת את ההתאמה של מבנה או של חלק מכונה לחוזק ולקשיחות הדרושים ממנו. חוזק חומרים הוא הענף בהנדסה העוסק במעוות של הגוף כאשר פועלים עליו כוחות. חוזק חומרים אינו עוסק בשינוי המקום של הגוף ולא בתזוזה שלו בהשפעת הכוחות. ההבנה בחוזק חומרים מאפשרת למהנדס להעריך ולקבוע את הכוחות שניתן להפעיל בבטחה על מבנה או על חלק מכונה. מצד שני, ההבנה בחוזק חומרים מאפשרת למהנדס לבחור חומר מתאים לחלק המבנה או לחלק המכונה ולהתאים את המידות הדרושות כדי שיוכל לשאת בבטחה, אבל גם ביעילות ובאופן כלכלי, את העומס הפועל עליו. חוזק חומרים עוסק במאמצים, מעוותים, חוזק, הקשר בין מאמצים לבין מעוותים ובמונחי תכנון כמו מאמצים מותרים, תזוזות מותרות ומקדמי ביטחון.
היסטוריה

לאונרדו דה וינצ'י היה ככל הנראה הראשון שעסק בבעיות של חוזק חומרים וכתב על מחקריו בנושא ביומניו. גלילאו גליליי, שהיה מודע לעבודות של דה וינצ'י בתחום, היה ככל הנראה אבי חוזק החומרים המודרני כאשר ביצע במאה ה-17 מחקרים מקיפים בתחום חוזק החומרים ושילב ניסויים עם תאוריות ושיטות חישוב. הגישה החישובית ניסויית הייתה חלק מהמהפכה המדעית שהתרחשה במאה ה-17. גלילאו כתב בהיותו בגיל 75 ספר בשם "שיחות על שני מדעים", ובו כתב על שני המדעים החדשים הידועים כיום כחוזק חומרים, מכניקה של גופים ודינמיקה.
ראו גם

מאמץ (הנדסה)
סטטיקה
מאמץ מתיחה, מאמץ לחיצה, מאמץ גזירה, מאמץ פיתול, מאמץ כפיפה
תכונות חומרים
לקריאה נוספת

Robert L. Mott, Applied Strength of Materials, Prentice Hall, 2007
Beer F.P., Johnston E.R., et al, Mechanics of Materials, 3rd edition, McGraw-Hill, 2001
Shames I.H., Cozzarelli F.A., Elastic and inelastic stress analysis, Prentice-Hall, 1991
Popov, Egor P., Engineering Mechanics of Solids, Prentice Hall, Englewood Cliffs, N. J., 1990
Sybil P. Parker, McGraw-Hill Encyclopedia of Engineering. McGraw-Hill, 1983
Stephen P. Timoshenko History of Strength of Materials, Dover, 1983
Timoshenko S., Strength of Materials, 3rd edition, Krieger Publishing Company, 1976
Drucker D.C., Introduction to mechanics of deformable solids, McGraw-Hill, 1967.
י. אלפרוביץ`, תורת החוזק והאלסטיות, הוצאת ספרים אורט ישראל, מהדורה ד' 1998
יוהאן פרידריך בטגר

| --- | --- |

 לידה:  4 בפברואר 1682 שלייץ, בית רויס 
 פטירה:  13 במרץ 1719 (בגיל 37) דרזדן 
 ענף מדעי:  אלכימיה
 מקום מגורים:  גרמניה
 מקום קבורה:  דרזדן 
 מוסדות:  נסיכות הבוחר מסקסוניה 
 תרומות עיקריות
 ממציא עיבוד הפורצלן באירופה.
 
יוהאן פרידריך בטגר (בגרמנית: Johann Friedrich Böttger‏; 4 בפברואר 1682 - 13 במרץ 1719) היה אלכימאי גרמני. יחד עם אהרנפריד ואלטר פון צ'ירנהואס היה ממציא עיבוד הפורצלן באירופה.
ביוגרפיה

בטגר נולד בכפר קטן בתורינגיה, ובקטנותו התחיל להתעניין בכימיה. בגיל 18 כבר התפרסם שמו, ונטען כי גילה את "אבן החכמים" וכי ביכולתו להפוך עופרת או מתכות אחרות, לזהב. היו אף כמה שטענו שראו זאת. מלך פולין, אוגוסט השני, שהיה גם נסיך בוחר של סקסוניה, היה תדיר במצוקה כספית, ומאחר שבטגר שהה באותו הזמן בדרזדן, הכריח אותו אוגוסט לייצר זהב עבור ממלכתו. ב-1704 נערך הניסוי הראשון, ולאחר שנכשל, נכלא בטגר במבצר קניגשטיין למשך שלוש שנים. בזמן זה ניסו כמה מלומדים לשכנעו להירתם לפרויקטים אחרים. בשנת 1702 שוכנע על ידי המדען והמתמטיקאי אהרנפריד ולטר פון צ'ירנהאוס שמונה על ידי המלך לפקח על ניסויו, ושהתעמק מזה כשש שנים בתהליכי עיבוד החרסינה, להצטרף למחקריו בתחום זה. בדרך זו בטגר הפך לחלוץ עיבוד הפורצלן באירופה (במזרח הרחוק החלו בעיבוד הפורצלן במאה השנייה לספירה), במיוחד אחרי שצ'ירנהאוס נפטר ממחלה בשנת 1708.
בטגר מת ב-1719 בגיל צעיר, בדרזדן.
יוסטוס ואן אחמונט

| --- | --- |
 לידה:  1602 ליידן, הרפובליקה ההולנדית 
 פטירה:  8 בינואר 1674 (בגיל 72 בערך) אנטוורפן, ארצות השפלה הספרדיות 
 הושפע על ידי:  פטר פאול רובנס 
 יצירות ידועות:  Queen Christina as Minerva, בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 
יוסטוס ואן אֶחמונטׁ (בהולנדית: Justus van Egmont;‏ בצרפתית: Juste d'Egmont ‏ 22 בספטמבר 1601 ליידן – 8 בינואר 1674 אנטוורפן) היה צייר פלמי. הוא הצטיין במיוחד בדיוקנאות, ציורים של סצנות היסטוריות ובסדרות דגמים לגובלנים.
מריה לואיזה די גונזאגה, (מלכת פולין), ציור מאת יוסטוס ואן אחמונט
ביוגרפיה > באנטוורפן

יוסטוס ואן אחמונט נולד בליידן בהולנד בשנת 1601. אחרי שהתייתם מאביו, בשנת 1615 עבר הנער יחד עם אמו לאנטוורפן, בשטח בשליטה הבסבורגית, בימינו בבלגיה. הוא למד ציור אצל קספאר "השני" ואן דן הוּקה ובשנת 1618 יצא למסע לימודים באיטליה. בשובו למולדת ב-1620 התקבל לסטודיו של פטר פאול רובנס. הוא צייר עבור רובנס תמונה על הסעודה האחרונה שהוזמנה על ידי הקתדרלה במכלן והשתתף ביצירת מחזור התמונות על חיי מרי דה מדיסיס בארמון לוקסמבורג. בשנת 1628 הוסמך ואן אחמונט כאמן חבר בגילדת לוקאס הקדוש באנטוורפן.
ביוגרפיה > בצרפת 1628–1648

אחרי נסיעתו של רובנס לספרד, בחר ואן אחמונט להמשיך בקריירה שלו בצרפת. הוא היה שותף ביצירת ציורים דקורטיביים בסטודיו של סימון בוואֶה (1649-1590) בפריז ויצר כמה דגמי גובלנים עבור הסדנאות שפתחו בפובור סן מרסל הפלמים מארק קומאנס ופראנס ואן דר פּלאנקן. הוא נכנס בהמשך לשרותם של הנסיכים מבית קונדה, אחר כך אצל הנסיכים מבית אורליאן וקישט בשביל האחרונים את טירת באלרואה. לאחר מכן הפך ואן אחמונט לצייר החצר של לואי השלושה עשר, ואחר כך של בנו, לואי הארבעה עשר. הוא התמחה בעיקר בדיוקנאות של ראשי הממלכה ושל האצולה הבכירה.
בשנת 1648 הוא השתתף בהקמת האקדמיה המלכותית לציור ופיסול של פריז, לפי הדגם של האקדמיה סן לוקה ברומא. באן אחמונט נמנה עם תריסר האמנים המייסדים, לצידם של אמנים מקומיים כמו פיליפ דה שמפאן, סבסטיאן בורדון ושארל לה ברון, ושל בני מולדתו כמו פטר ואן מול ניקולא דה פלאטמונטאן (דה פלאטנברג) מאנטוורפן וגרהרד ואן אופסטאל מבריסל.
הוא העניק לאקדמיה הזאת כמתנה את יצירתו - הדיוקן של הדוכס גסטון מאורליאן
ביוגרפיה > שנותיו האחרונות

בשנת 1649 חזר ככל הנראה לארצות השפלה תחת שלטון ספרד וחי זמן מה בבריסל, בה יצר מספר רב מאוד של תבניות לבתי המלאכה לגובלנים בעיר. ב-1653 פעל כבר שוב באנטוורפן
ואן אחמונט היה לאדם אמיד ואסף בביתו המפואר באנטוורפן אוסף גדול של ציורים, ביניהם מאת רובנס, ואן דייק, הולביין, יאן בוקהורסט, פיטר ואן מול ופראנס פורבוס השני, 2000.
מבחר יצירות

Portrait de Louis XIII, (דיוקנו של לואי השלושה עשר), בארמון ורסאי
Louis XIII et Anne d'Autriche offrant le royaume à la Vierge lors de la Nativité,
(לואי השלושה עשר ואן מאוסטריה מגישים את ממלכתם לבתולה הקדושה לרגל הולדת האל ), במוזיאון לובר
Le roi Louis VII jeune, pleure la mort de Suger (מלך לואי השלושה עשר כנער, מבכה את מותו שדל סיז'ה),
Suger est fait abbé de saint Denis(סיז'ה מתמנה לאב המנזר סן דני), Suger fait rebâtir l'abbaye de saint Denis,
(סיז'ה בונה מחדש את מנזר סן דני), במוזיאון לאמנות בנאנט
Le siège de Saint-Omer par Gaucher de Châtillon (המצור של סנט אומר על ידי גושה דה שאטיון), במוזיאון לאמנות בנאנט
Le gouverneur de Châteauneuf-de-Randon vient rendre les clés de la place à Duguesclin mourant,
(המושל של שאטונף-דה-ראנדון מוסר את מפתחות המקום לדי גסקלן הגוסס) ,במוזיאון לאמנויות בנאנט
בערך 1630 - Portrait équestre de Louis XIII (התמונה של לואי השלושה עשר רוכב- מיוחס לואן אחמונט), במוזיאון לאמנויות ברואן
בערך 1640 - Portrait de Nicolas Poussin (דיוקנו של ניקולא פוסן, באבן שחורה עם פיגמנט לבן על נייר חום,
במוזיאון באוורה
1679-1669 Portrait de Françoise Angélique de la Mothe Houdancourt, duchesse d'Aumont, (דיוקן של פרנסואז אנז'ליק דה לה מוט, דוכסית אומון), מוזיאון קונדה בשאנטיאי
Portrait du Grand Condé (דיוקן של קונדה הגדול), 4 גרסאות, השמורות במוזיאון קונדה, אחת בארמון ורסאי, ואחת במוזיאון לאמונות בדיז'ון
1643 - Portrait du Grand Condé devant le champ de bataille de Rocroi (ציור של קונדה הגדול בפני שדה הקרב ברוקרואה)
במוזיאון הצבא בפריז
בערך 1630 Portrait du prince de Galles, futur Charles II d'Angleterre (תמונת הנסיך של וולס, לימים צ'ארלס השני, מלך אנגליה), National Portrait Gallery בלונדון
בערך 1650 -Portrait de la Reine Christine de Suède en Diane chasseresse (מלכת קריסטינה של שוודיה כדיאנה ציידת) בגלריה קורסיני ברומא
1643 -  Portrait de Marie Louise Gonzague (מריה-לואיזה די גונזאדה)
במוזיאון הלאומי בוורשה, גרסת סטודיו בארמון ורסאי
1650 - Geschiedenis van Marcus Antonius en Cleopatra(סדרה של חמישה גובלנים על תולדות אנטוניוס וקלאופטרה), במוזיאון המטרופוליטן לאמנות
1654 Portrait de Marie Anne Mancini à la chasse, גובלנים מבריסל (מריה אנה מנצ'יני בציד), באוסף פרטי
1680, Geschiedenis van Julius Caesar , (סדרת גובלנים על תולדות יוליוס קיסר וקלאופטרה), גובלנים מבריסל, במכון לאמנות בשיקגו
Geschiedenis van Caesar Augustus ׁ(סדרת גובלנים על חייו של קיסר אוגוסטוסׂ)
ָָ*Geschiedenis van Zenobia, koningin van Palmyra. (סדרת גובלנים "תולדות זנוביה, מלכת פלמירה") המוזיאון לאמנות ולהיסטוריה בבריסל
Vénus remet des armes à Enée(ונוס מוסרת נשק לאיניאס), לובר