מרקוס סמית'
ביוגרפיה > ועידה חוקתית

בתחילת 1891 הייתה תנועת מדינה חזקה בטריטוריית אריזונה. כאשר הקונגרס האמריקני סירב לאשר ועידה חוקתית עבור הטריטוריה, החליט בית המחוקקים הטריטוריאלי ה-16 של אריזונה לתקן את הפיקוח. התקווה היא שאם לטריטוריה תהיה חוקת מדינה כתובה היא תסייע במאמץ לזכות במעמד מדינה עבור הטריטוריה. בהתבסס על פעולות בית המחוקקים, הוציא המושל ג'ון נ. ארווין כרוז הקורא לבחירת 22 צירים לוועידה חוקתית. סמית' היה אחד משלושת הנציגים שנבחרו לייצג את מחוז קוצ'יז, עם מפגש הכינוס מ-7 בספטמבר עד 3 באוקטובר 1891.
הוועידה השתמשה בשיטת הוועדות, כאשר סמית' כיהן בשבע מתוך שתים עשרה הוועדות. הוא מונה לוועדות בנושאי מבוא, מגילת זכויות, דרכים ואמצעים, מים, השקיה ומאגרים, וכללים וארגון קבע. הוא הפך ליושב ראש ועדות בנושא קילומטראז' ומחלקת החקיקה. סמית' התנגד לשלילת הזכויות של האוכלוסייה המורמונית בטריטוריה על ידי הכללת "שבועת המבחן של איידהו" שהייתה מחייבת את כל הבוחרים להישבע שאינם שייכים לאף כת או קבוצה ש"לימדו, תרגלו או עודדו פוליגמיה או ביגמיה". בסוגיית זכות הבחירה לנשים, הוא לא נקט עמדה.
החוקה המוצעת כללה תמיכה בבי-מטאליזם ודגלה בהשקיה של קרקע ציבורית ובניית מסילות ברזל. מחוקקי המדינה נדרשו להכריז על כל אינטרס אישי שיש להם בסוגיה בפני בית המחוקקים ולאחר מכן לא להצביע בעניין. זכות הבחירה לנשים הוגבלה לבחירות בבתי ספר בעוד שהמסמך גינה את הפוליגמיה. מצביעי אריזונה אישרו את המסמך המוצע במהלך בחירות מיוחדות בדצמבר 1891.
עם שובו לוושינגטון, הציג סמית' הצעת חוק מדינה המבוססת על החוקה החדשה ב-15 בינואר 1892. הצעת החוק התמוססה במהירות בוועדה. בתחילת פברואר 1892, סמית' הועבר מהוועדה לתביעות קרקע לוועדה על טריטוריות. ב-14 במרץ 1892, הגיש סמית' הצעת חוק נוספת להענקת מדינה לאריזונה. הצעת חוק זו עברה בבית הנבחרים בהצבעה של 173 מול 13 אך התמוססה בוועדת הטריטוריות של הסנאט. הסנאט שבשליטת הרפובליקנים באותה עת לא רצה להעניק מעמד מדינה לטריטוריה הדמוקרטית ברובה של אריזונה בין מאמצי הלובינג שלו לתמיכה בהצעת המדינה, התבטא סמית' נגד סיוע חינוכי לאינדיאנים. הוא הרגיש שיש להכשיר אינדיאנים רק להיות חקלאים ויש לצמצם את השטחים כדי לפתוח אזורים נוספים לחיפוש.
במהלך הבחירות של 1892, הרפובליקנים בחרו בעורך הדין של פלגסטף ויליאם ג'י "מייקי" סטיוארט להתמודד מול סמית'. הקמפיין כלל בעיקר השלכת בוץ, כאשר המתנגדים לסמית' טענו שהוא שותה באופן מופרז. עיתונים שתמכו בסמית' הגיבו בכך שהתמקדו לא בסטיוארט אלא בהרגלי השתייה של שותפו המשפטי של סטיוארט, אדוארד מ. דואו. מכיוון שהרגלי השתייה של סמית' היו ידועים יותר מאלה של יריבו, הוא נטה לתפוס את הגרוע ביותר בהטלת הבוץ. למרות זאת, סמית' ניצח בהפרש גדול יותר משלו במהלך הריצה הקודמת שלו.
בנוסף לבחירות, בשנת 1892 החלה מחלוקת בתוך המפלגה הדמוקרטית של אריזונה. בעוד ל. ק. יוז היה תומך מוקדם של סמית', הרצון של יוז להתמנות למושל גרם למתיחות. במהלך הוועידה הלאומית הדמוקרטית של 1892, המשלחת הטריטוריאלית קיבלה הוראה לתמוך בדייוויד ב. היל. יוז שינה את התמיכה לגרובר קליבלנד. סמית' הגיב בכך שסיפק לקליבלנד עותקים של מאמרים קריטיים לקליבלנד שיוז הדפיס. יוז הצליח להעביר את האשמה לאחר שחבר שלו במיניאפוליס, ר. א. קרפל, טען שהוא מחבר המאמרים. כשהבעיה כנראה הוסדרה, מונה יוז למושל של טריטוריית אריזונה באפריל 1893. עד אוקטובר 1893, המושל יוז יצר פילוג במפלגה הדמוקרטית הטריטוריאלית. בעוד סמית' לא ביצע התקפות פומביות על המושל יוז, המושל האמין שסמית' עובד עם ק. מאייר זוליק כדי להבטיח את הדחתו כמעט מיד עם ביצוע מינויו.
לאחר התכנסות הקונגרס ה-53 של ארצות הברית, סמית' התעסק בעיקר בשתדלנות להקמת מדינה וביצוע מאמצים שגרתיים. עם תחילת המושב, מטלות הוועדה שלו שונו לענייני האינדיאנים, קרקעות ציבוריות וטריטוריות. סמית' הגיש במהירות הצעת חוק מעודכנת למדינה שזכתה שוב באישור בית הנבחרים לפני שהתמוססה בסנאט. מאחר שהדמוקרטים זכו בשליטה בשני בתי הקונגרס במהלך הבחירות של 1892, החשש מאריזונה לשלוח דמוקרטים לסנאט כבר לא גבר. במקום זאת, ההתנגדות למדינת אריזונה עברה לסעיף 16 של חוקת 1891 שקבעה תמיכה בבי-מטאליזם. כאשר אריזונה קראה לבי-מטאליזם וממשל קליבלנד נשלט על ידי תומכי תקן הזהב, ההתנגדות למדינת אריזונה התבררה כגדולה מכדי להתגבר עליה. ב-19 בינואר 1895, סמית' קרא להפחית את מימון התחזוקה לבית הספר התעשייתי האינדיאני קרלייל. במהלך הישיבה האחרונה של הקונגרס ה-53, סמית' הציג רק הצעת חוק בודדת העוסקת בתנועת רכבת. במהלך כהונתו הרביעית, ארבע מתוך שלושים הצעות החוק שהגיש סמית' חוקקו בחוק.