stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דלוריאן (מכונת זמן)

מכונית הדלוריאן DMC-12, המשמשת כמכונת זמן בסדרת סרטי "בחזרה לעתיד".
מבט מהצד
מבט מאחור
מכונת הזמן דלוריאן (באנגלית: DeLorean time machine) היא אמצעי מסע בזמן בדיוני בצורת כלי רכב המוצג בזיכיון "בחזרה לעתיד". בסדרת הסרטים בונה ד"ר אמט בראון מכונת זמן המבוססת על דלוריאן DMC-12. כוונתו המקורית של ד"ר בראון הייתה לחקור אחר תובנות חדשות על אודות היסטוריית המין האנושי, הן בעבר והן בעתיד, אולם בפועל - כל מסעותיה בזמן של הדלוריאן (על ידי ד"ר בראון, בשיתוף עמיתו מרטי מקפליי) הצטמצמו לתקופה של כ־130 שנה בהיסטוריה של העיר הבדיונית היל ואלי שבקליפורניה, בשנים 1885 עד 2015, והתמקדו במשימות של שינוי העבר לטובה וביטול ההשפעות השליליות של המסע בזמן. במהלך צילומי סדרת הסרטים נעשו שימושים במספר מכוניות, כאשר אחת מהם נמצאת כעת בתצוגה באולפני יוניברסל שבהוליווד.
הפעלה

אופן ההפעלה של הדלוריאן זהה בכל שלושת הסרטים. הנהג יושב בתוך הדלוריאן (למעט בפעם הראשונה, כאשר נעשה שימוש בשלט רחוק), ומדליק את מעגלי הזמן, הפעלת יחידה המכילה תצוגה של יעד הנסיעה הבא (בצבע אדום), זמן ההווה (בצבע ירוק), ומועד המוצא האחרון (בצבע צהוב). לאחר הזנת תאריך היעד הבא, הנהג מאיץ את המכונית למהירות של 88 מייל לשעה (141.6 קמ"ש), האצה אשר מפעילה את קבל השטף. תוך כדי ההאצה, כמה סלילים סביב גוף המכונית הופכים לזוהרים, בצבעי כחול ולבן. כאשר היא מוקפת כולה בזרם חשמלי הדומה במראהו לסליל טסלה, המכונית כולה נעלמה בהבזק של אור כחול־לבן, משאירה מאחור עקבות של צמיגים לוהטים. מעריצי סדרת הסרטים העלו בעבר מספר השערות מדוע על המכונית להגיע למהירות של 88 מייל לשעה כדי לנוע בזמן, אך למעשה, צוות ההפקה של הסרט בחר במהירות הזו רק משום שהם אהבו את איך שזה נראה על מד המהירות.
ברגע המסע בזמן, במבט מחוץ לרכב ניתן לראות קריסה של פלזמה ברגע שבו הרכב נעלם, ואילו מנקודת מבט שמתוך הרכב ניתן לראות הבזק מהיר של אור והגעה מיידית ליעד הנסיעה בזמן, בדיוק באותו המקום במרחב (יחסית לכדור הארץ) של נקודת המוצא. בזמן היעד, מייד לפני ההגעה של המכונית, שלושה הבזקים גדולים ורועמים נוצרים בנקודה שממנה המכונית מבצעת את המסע בזמן. לאחר המסע בזמן, המעטפת החיצונית של הדלוריאן היא קרה מאוד, וכל גוף המכונית מכוסה בכפור, שמקורו בלחות באטמוספירה.
מספר תקלות טכניות עם הדלוריאן גרמו לעיכובים בקרב הנוסעים בזמן שעשו שימוש ברכב; בסרט הראשון, למכונית יש בעיות בהתנעה וקושי להתניע מחדש את הרכב לאחר הדממת המנוע, באופן שמתסכל שוב ושוב את מרטי. בסרט השני, תקלות בתצוגת זמן היעד גורמות להופעת תאריכים אקראיים (בעיקר: 1 בינואר 1885), ועקב כך גורמים, בין השאר, להגעתו של דוק בראון לשנת 1885.‏ בסרט השלישי, צינור הדלק נקרע כאשר המכונית נוסעת בדרכי עפר.
דלק

מכונת הזמן היא מכונה חשמלית, ונדרשת עבורה ריאקציה גרעינית (באמצעות פלוטוניום) כדי לייצר 1.21 גיגה־ואט של חשמל הדרוש לצורך המסע בזמן. בסרט הראשון, נעשה שימוש בברק על מנת לספק כוח לקבל השטף, כאשר מוט ארוך עם קרס בקצהו מחוברים אל המכונית, על מנת לאפשר למרטי לחזור לשנת 1985.‏ כור ההיתוך (הממותג "מר היתוך") עושה שימוש בפסולת כדלק ומותקן במקום הכור הגרעיני מהסרט הראשון, במהלך מסעו הראשון של דוק בראון אל העתיד; במסע זה הוא אף המיר את המכונית והתקין בה מערכת רחיפה.
אף על פי ש"מר היתוך" מספק כוח גרעיני למכונת הזמן, הדלוריאן עדיין מופעלת על ידי מנוע בעירה פנימית לצורך הנעה. צינור הדלק נפגע במהלך המסע בזמן של מרטי לשנת 1885 בסרט השלישי "בחזרה לעתיד 3"; ביחד עם דוק בראון הם מתקנים את הצינור, ומנסים להשתמש באלכוהול כתחליף לדלק (שאיננו זמין בשנת 1885). הניסוי נכשל, וגורם להרס של מערכת הזרקת הדלק של המכונית. דוק ומרטי שוקלים מספר אפשרויות, כיצד להגיע למהירות של 88 מייל לשעה, ובסופו של דבר מחליטים לדחוף את המכונית עם קטר קיטור, לאורך מסילה ישרה ארוכה מספיק.
יחידת הכוח גיגה־ואט מבוטאת במהלך הסרט באופן הבא: "ג'יגו־וואטס" ("jigowatts"),‏ אף על פי שבכתוביות של גרסת הווידאו הביתי המילה מאויתת כפי שהיא מופיעה בתסריט - "ג'יגו־וואט" ("jigowatt"),‏ צורת האיות הנכונה צריכה להיות: "גיגה־וואט" ("gigawatt"). אף על פי שהשימוש בו הוא נדיר, הצליל "ג'" ("J") בתחילית "גיגה־" הוא צורת הגייה מקובלת של "גיגה־ואט". בערוץ הפרשנות של ה־DVD של הסרט "בחזרה לעתיד", מסביר בוב גייל כי חשב שזוהי צורת ההגייה הנכונה, כי כך היועץ המדעי של הסרט ביטא זאת.
רכיבים > קבל השטף

קבל השטף, אשר מורכב מתא בצורת מלבן עם שלושה צינורות מהבהבים בדומה לשפופרת גייסלר, המסודרים בצורת האות "Y", מתואר על ידי דוק בראון כ"מה שעושה את המסע בזמן אפשרי". מכשיר זה הוא רכיב הליבה של מכונת הזמן.
כאשר מכונת הזמן מתקרבת למהירות של 88 מייל לשעה, האור הבוקע מקבל השטף מתחיל לפעום במהירות ההולכת וגדלה, עד שהוא הופך לזרם יציב. במקור, דוק בראון הגה את הרעיון לקבל השטף ב־5 בנובמבר 1955 כשהוא החליק ופגע בראשו בכיור בחדר האמבטיה. קבל שטף דומה, אבל פרימיטיבי יותר, המונע בקיטור, נראה בארובה של רכבת הקיטור, המשמשת כמכונת הזמן של דוק, בסופו של הסרט "בחזרה לעתיד 3".
אף על פי שהסרטים לא מתארים בדיוק את אופן הפעולה של קבל השטף, דוק מזכיר בשלב מסוים שלגוף הנירוסטה של הדלוריאן יש השפעה ישירה על "פיזור השטף", אבל הוא נקטע לפני שהוא יכול לסיים את ההסבר. קבל השטף דורש 1.21 גיגה־ואט של כוח חשמלי לתפעול, אשר שווה בערך לכוח המיוצר על ידי 15 מנועי סילון רגילים.
חברת הצעצועים "Aluminum Model Toys", הממוקמת בטרוי, מישיגן, ייצרה מודל של מכונית הדלוריאן, כאשר בחוברת ההוראות המצורפת לצעצוע נכתב: "גוף הנירוסטה של המכונית משפר את פיזור השטף שנוצר על ידי קבל השטף, על מנת לאפשר מעבר חלק עבור הרכב דרך רצף המרחב־זמן".
רכיבים > מר היתוך

כור האנרגיה הביתי מר היתוך (באנגלית: Mr. Fusion) משמש כמקור הכוח המשמש את מכונת הזמן בטרילוגיית בחזרה לעתיד. ניתן לראות את המתקן בסוף הסרט "בחזרה לעתיד", כאשר דוק בראון דוהר אל תוך החנייה של משפחת מק'פליי, לאחר ששב לראשונה ממסע בזמן אל העתיד - שנת 2015. שמו של הכור הוא פרודיה על שמו של מותג מכונות הקפה "Mr. Coffee", מותג שהיה פופולרי בזמן הצילומים. המכשיר שממנו נוצר האביזר לצורך הצילומים היה למעשה דגם של מטחנת קפה.
כור האנרגיה הביתי "מר היתוך" ממיר פסולת ביתית להספק חשמלי עבור קבל השטף ומעגלי הזמן של מכונת הזמן, באמצעות שימוש בהיתוך גרעיני, ככל הנראה היתוך קר. בסרט, מר היתוך מאפשר למכונת הזמן לייצר את 1.21 גיגה־ואט הנדרשים לצורך מסע בזמן. האנרגיה המופקת על ידי מר היתוך מחליפה את הפלוטוניום כמקור הכוח העיקרי של המסע בזמן בדלוריאן, המאפשרת לדמויות לעקוף את דרישות ייצור האנרגיה המפרכות, עליהן מבוססת עלילת הסרט הראשון בטרילוגיה. ככל הנראה, הפלוטוניום נותר מתחת למר היתוך, כמקור אנרגיה חילופי, לצורך גיבוי.
מר היתוך יכול לספק מספיק כוח עבור קבל השטף, אבל לא נעשה בו שימוש על מנת לספק כוח למכונית הדלוריאן עצמה, מה שהופך את השימוש במנוע בעירה רגיל לצורך האצה למהירות של 88 מייל לשעה להכרחי עבור מסע בזמן, הגבלה שהתגלתה כקריטית בסרט השלישי בטרילוגיה, כאשר דוק ומרטי מוצאים את עצמם תקועים בשנת 1885 ולא מצליחים לחזור בזמן עם הדלוריאן, מאחר שמכל הדלק התרוקן. המערכת הרחיפה של הרכב מופעלת אף היא על ידי מר היתוך, ומסוגלת להאיץ את דלוריאן עד ל־88 מייל לשעה הנדרשים; נראה שמנוע הבעירה הושאר במכונית, כגיבוי. עם זאת, מערכת הרחיפה נהרסה כתוצאה מפגיעת ברק, והותירה את מרטי עם הברירה היחידה להשתמש במנוע הבעירה המקורי.
ציר זמן בדיוני > אלמנטים אחרים

בטרילוגיית סרטי בחזרה לעתיד, הדלוריאן הוא רכב מורשה, רשום במדינת קליפורניה, שבה מתרחשות עלילות הסרטים. לרכב לוחית רישוי בהתאמה אישית, עליה כתוב "OUTATIME" (מחוץ לזמן), אנומליה מכוונת, שכן המספר המרבי של סימנים על לוחיות רישוי בקליפורניה הוא רק 7 תווים בלבד. כאשר דוק חוזר משנת 2015, על לוחית הרישוי מופיע ברקוד, ובכך נרמז כי עד לשנת 2015, לוחיות הרישוי צפוי לעשות שימוש באמצעים מתוחכמים יותר לצורך מעקב ורישום.
בסדרת אנימציה, דוק הופך מכונית דלוריאן חדשה למכונת זמן, תוך שהוא משחזר את רוב התכונות והמאפיינים של המכונית המקורית, כולל מר היתוך והתקנת מעגלי רחיפה (אם כי זה לא ברור האם הוא בונה לגמרי מחדש, או שהוא מרכיב מחדש את המכונית שנהרסה בסוף הסרט השלישי). לכאורה, דוק גם מוסיף את היכולת לנסוע במרחבי החלל, בנוסף לנסיעה במרחב הזמן (כלומר, המכונית יכולה להופיע במיקום במרחב השונה מנקודת המוצא שלה), בדומה לטארדיס של דוקטור הו. למכונית הדלוריאן המצוירת ישנן הרחבות רבות, ביחס לדגמים האמיתיים שבהם נעשה שימוש במהלך צילומי הסרטים, כגון מושב אחורי, שתי דלתות רגילות, מסך וידאו אחורי, והפעלת מעגלי הזמן באמצעות קול, ועוד.
בבחזרה לעתיד: מתקן השעשועים, דוק, שחי כיום במעבדה שלו, יוצר מכונית דלוריאן המתאימה ל־8 נוסעים, ואשר יכולה לרחף כמו הדלוריאן המקורית, אך בניגוד אליה, קבל השטף מותקן בחלק הקדמי של מושב הנהג, יחד עם מסך קטן, מעגלי הזמן, ושעון מהירות. הדלוריאן המקורית מוצגת עם לוחית הרישוי המקורית, עליה כתוב "OUTATIME", במקום הברקוד, אולם ייתכן כי דלוריאן זו היא למעשה מכונית חדשה שהוסבה למכונת זמן.
בסרט "דוק בראון מציל את העולם" נראית הדלוריאן מתוקנת, עם חלקי חילוף חדשים משנת 2015. לא ידוע אם קבל השטף נמצא בתוך המכונית. מדבריו של דוק משתמע שמכונית זו היא שכפול של הדלוריאן המקורית, שכן מכונית זו מסוגלת לעוף.
מאחורי הקלעים > פיתוח

מכונת הזמן עברה מספר שינויים במהלך ההפקה של הסרט הראשון בטרילוגיה, "בחזרה לעתיד". בטיוטה הראשונה של התסריט, מכונת הזמן הייתה מכשיר לייזר ששכן בחדר. בהמשך, מכונת הזמן הייתה מחוברת למקרר ונלקחה לבדיקה באתר הפצצה אטומית. הבמאי רוברט זמקיס אמר בראיון כי הרעיון נפסל, מאחר שהוא לא רצה שילדים יתחילו להיכנס אל תוך מקררים וילכדו בתוכם. בטיוטה השלישית של הסרט מכונת הזמן הייתה מכונית, כשזמקיס מנמק החלטה זו בכך שאם היית הולך לבנות מכונת זמן, היית רוצה שהיא תהיה ניידת. הבחירה הספציפית של רכב הייתה דגם דלוריאן DMC-12, מאחר שצורתה החיצונית נראית כמו חללית של עצם בלתי מזוהה בשל הדלתות האופייניות שלה, הנפתחות כלפי מעלה. עם זאת, על מנת לשלוח את מרטי בחזרה לעתיד, על הרכב היה לנסוע לאתר ניסוי גרעיני. בסופו של דבר, אפשרות זו הייתה יקרה מדי בשביל התקציב של הסרט, ומקור הכוח שונה להיות ברק.
כאשר היוצרים הגיעו להחלטה שמכונת הזמן תהיה מובנית בתוך מכונית, מחלקת העיצוב האמנותי הונחתה לבוא עם עיצובים לדלוריאן. אנדרו פרוברט היה הראשון שחקר את הנושא (לפני שרון קוב הצטרף להפקה), אבל העיצובים שלו נחשבו "מושלמים מדי" ביחס למראה שהמפיקים רצו בו - מראה שנועד לגרום למכונת הזמן להיראות כאילו נבנתה במוסך על ידי דוק בראון. הרעיון היה שהיא נבנתה עם חלקים הזמינים בחנויות לחומרי בניין ולאלקטרוניקה, כך שזה לא יכול להיראות מתוחכם מדי. זה היה צריך גם להיראות מסוכן, כפי שהמפיק בוב גייל מציין בערוץ הפרשנות של ה־DVD של הסרט. המשימה בוצעה על ידי רון קוב, שהוסיף סלילים לחלק האחורי של הרכב. הכור הגרעיני היה גם בחירת עיצוב שנעשתה על ידי קוב. בחירה זו הפכה לבעלת חשיבות, בהתחשב בכיוון שאליו התסריט נלקח. קוב השלים את הכור הגרעיני עם מפלט אחד לפליטת קיטור בחלקה האחורי של המכונית, שכן היה זה ידוע שכורים גרעיניים פולטים קיטור. ברגע שהקוב עזב את ההפקה, המפיקים רצו לאזן את העיצוב עם פתח אוורור נוסף, על מנת לשמור על אסתטיקה סימטרית. פרוברט התבקש להתערב, והוא הביא את העיצוב לצורתו הסופית. בסופו של הסרט הראשון בטרילוגיה, פתחים אלו הופכים למערכת ההנעה המשופרת של הדלוריאן, שכעת הייתה לה היכולת לטוס באוויר, ולהגיע למהירות של 88 מייל לשעה תוך כדי טיסה. צוות העיצוב הוסיף כפתורים ואורות בתוך המכונית, כדי שתיראה יותר מושכת ומורכבת, על מנת שלקהל יהיה משהו אטרקטיבי להסתכל עליו.
במהלך צילומי הסרט הראשון, נעשה שימוש בחלקים משלוש מכוניות דלוריאן שונות, משנת ייצור 1981. חנקן נוזלי נשפך על המכונית, בסצנות שלאחר המסע בזמן, על מנת להעניק את הרושם שהמכונית קרה. הבסיס לכור הגרעיני נעשה מצלחת של רכב דודג'. חלקי מטוסים ואורות מהבהבים נוספו לצורך אפקטים חזותיים. באחת הסצנות הראשונות, מטפי פחמן דו־חמצני הוסתרו בתוך הדלוריאן כדי לדמות את הפליטה של הקיטור. בסופו של דבר, נעשה שימוש בחמש מכוניות דלוריאן אמיתיות במהלך צילומי הטרילוגיה, בנוסף לרכב שנבנה באופן חלקי לצורך צילומי פנים בלבד. בסצנות שבסרט "בחזרה לעתיד 3", בהן הדלוריאן נוסעת בדרכי עפר, מסגרת מיוחדת וצלחות לגלגלים הותקנו על הרכב. במכונית דלוריאן שביעית נעשה שימוש בצילומים; עם זאת, היה זה רק מודל בגודל מלא עשוי פיברגלס, שנועד לצילומי חוץ, בהם הרכב מרחף מעל סט הצילומים, כמו גם כאשר היה צורך באינטראקציה בין השחקנים לבין הרכב.
רפליקות

מספר מכונאי־רכב פרטיים בנו העתקים של מכונת הזמן. על בסיס דלוריאן DMC-12 הם הוסיפו את רוב, אם לא את כל, האביזרים ששימשו את מפיקי הסרטים במהלך הצילומים. בנוסף לאביזרים בפנים הרכב ומחוצה לו, הם כוללים גם נוריות חיווי ומתגים, המשלבים אפקטים קוליים הדומים לשאלו שנשמעים בסרטים. הרכבים עצמם, בדרך כלל, כוללים מערכות הנעה וכשירים לנהיגה על הכביש; לעיתים קרובות בעליהם נוהגים בהם לתערוכות של מכוניות או לכנסים של מעריצי "בחזרה לעתיד".
חברה בשם דלוריאן אירוספייס, שנוסדה ב־2012, מפתחת רחפן המבוסס על הדגם ההוא ומיועד לטוס באזורים עירוניים על מנת להימנע מפקקי תנועה.
בתרבות פופולרית > בטלוויזיה

בסרט הטלוויזיה "Merry Christmas, Drake & Josh", סטיב מגיע למצעד חג המולד בדלוריאן, שממנה נופלת הלוחית הרישוי, שמסתובבת סביב עצמה.
בסדרת האנימציה האמריקנית "אבא אמריקאי" סטן סמית' בונה דלוריאן DMC-12 משלו בפרק "A DeLorean-Story", אף על פי שמעולם לא צפה בסרט "בחזרה לעתיד".
בווידאו קליפ של ההרכב המוזיקלי Owl City בשם "Deer in the Headlights", אדם יאנג נראה נוהג בדלוריאן שהיא מכונת זמן.
בפרק "Skips vs. Technology" של הסדרה "רגולר שואו", דמותו של טכמו נראית נוהגת בדלוריאן. באחת הסצנות, המכונית נראית כנוסעת בזמן.
בסדרת האנימציה "Transformers: Rescue Bots", בפרקים "Hotshots",‏ "The Other Doctor" ו־"Time After Time", נראית מכונית דלוריאן סולארית, שהומצאה על ידי ד"ר גרין. צינורות נוזל ירוקים מסביב לגוף של המכונית דומים לחיווט שנראה בצד החיצוני של הדלוריאן של "בחזרה לעתיד"; הליבה המחוברת לצינורות נראית דומה לקבל השטף, ושעוני החיווי נראים דומים לאלו שבתוך מכונת הזמן. המכונית הסולארית נכללת במספר סצנות, המזכירות סצנות מתוך טרילוגיית בחזרה לעתיד, משחקי הווידאו וסדרת האנימציה. המכונית נהרסת בפרק "The Other Doctor", אולם נראית שוב בפרק "Time After Time", ככל הנראה נבנתה מחדש על ידי ד"ר גרין.
בתרבות פופולרית > בקולנוע

בסרט הקולנוע "מיליון דרכים להתפגר" משנת 2014, מופיעה דמותו של אמט בראון (בגילומו של כריסטופר לויד), וכן מופיעה הדלוריאן. כאשר הדמות הראשית של הסרט פוגשת בבראון, ושואלת אותו "מה זה?" (כשהיא מתכוונת אל מכונת הזמן), בראון מכסה במהירות את מכונת הזמן, וטוען שמדובר ב"ניסוי במזג אוויר" (התייחסות לסרט הראשון בטרילוגיית בחזרה לעתיד).
בתרבות פופולרית > במדיות אחרות

בשיר "Time Machine" בביצועה של רובין נשמעת השורה: "All I want is a DeLorean".
ב־14 ביולי 2015, בסדרת הסרטים הקצרים המקוונת "Pittsburgh Dad", אב המשפחה אומר לילדיו מה שהוא היה עושה אם הייתה לו מכונת זמן.
ב־"Black Hat Gaming: The Series", הדלוריאן משוחזרת על ידי Black Hat Gaming במהלך ראיון עם כריסטופר לויד.
במשחק הווידאו "Lego Dimensions", דוק בראון והדלוריאן מופיעים בחיזיון לגו של היל ואלי משנת 1885. בראון פוגש בדמויות הראשיות ווילדסטייל, גנדלף ובאטמן, שעוזרים לו להעמיס את מכונת הזמן על כרכרה, ודוק יוצא להסתיר את הדלוריאן במכרות. מאוחר יותר מופיעה דלוריאן נוספת, בה נוהג מרטי מק'פליי, שאוסף את דוק.
במשחק הווידאו "Rocket League", תוספת למשחק בצורת מכונית הדלוריאן התאפשרה לרכישה, החל מ־21 באוקטובר 2015, שהוא "יום בחזרה לעתיד".
ראו גם

הוברבורד
נייקי מאג
לקריאה נוספת

Boyd, Matt. "The Back to the Future DeLorean" in DieCastX Magazine, Spring 2007, p. 98.
De Santis, Solange. "Steven Spielberg Builds a Time Machine" in Popular Mechanics, August 1985, pp. 84–87, 132.
Iaccino, James F. Jungian Reflections within the Cinema: A Psychological Analysis of Sci-Fi and Fantasy Archetypes, pp. 81–89. Greenwood Publishing Group, 1998. ISBN 0-275-95048-4
Kaku, Michio. Physics of the Impossible: A Scientific Exploration Into the World of Phasers, Force Fields, Teleportation, and Time Travel. Random House, Inc., 2008. ISBN 0-385-52544-3
McDermid, Val. A Suitable Job for a Woman: Inside the World of Women Private Eyes. Poisoned Pen Press, 1999. ISBN 1-890208-15-9
Mowbray, Scott. "Let's Do the Time Warp Again" in Popular Science, March 2002, pp. 46–51.
Nahin, Paul J. Time Machines: Time Travel in Physics, Metaphysics, and Science Fiction. Springer, 1999. ISBN 0-387-98571-9
Ní Fhlainn, Sorcha. The Worlds of Back to the Future: Critical Essays on the Films. McFarland, 2010. ISBN 0-7864-4400-2
Redmond, Sean. Liquid Metal: the Science Fiction Film Reader, pp. 115–122. Wallflower Press, 2004. ISBN 1-903364-87-6.
Simpson, Philip; Utterson, Andrew; Shepherdson, Karen J. Film Theory: Critical Concepts in Media and Cultural Studies, Volume 2. Taylor & Francis, 2004. ISBN 0-415-25973-8
Sobchack, Vivian Carol. Screening Space: the American Science Fiction Film. Rutgers University Press, 1997. ISBN 0-8135-2492-X
הערות שוליים

1 2   Film, The Telegraph
1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12 13  Back to the Future (DVD). 1985.
1 2 3 4 5 6 7 8  Back to the Future Part II. 1989.
1 2 3 4 5 6  Back to the Future Part III. 1990.
↑  "Back to The Future Script" (PDF). אורכב מ-המקור (PDF) ב-2011-12-07. נבדק ב-2010-03-08.
↑  "definition and pronunciation of gigawatt". Merriam-Webster Feb 2008. 2007-04-25. נבדק ב-2010-03-08.
↑  "A Practical Guide to the International System of Units, U.S. Metric Association, Feb 2008". Lamar.colostate.edu. 2006-04-05. אורכב מ-המקור ב-2010-06-13. נבדק ב-2010-03-08.
↑  Chang, Richard S. "You Say Gigawatt, I Say Jigowatt." The New York Times blog, April 8, 2008.
↑  Andersen, Kent. Saving Planet Earth: A Practical Hands-On Approach, 2008, p. 101.
↑  From the Official Back to the Future FAQ by Bob Gale and Robert Zemeckis, question 1.16.
↑  Zemeckis, Robert; Gale, Bob (1985). The making of Back to the Future (VHS). Universal Pictures.
1 2  Zemeckis, Robert; Gale, Bob (2002). Back to the Future: The Complete Trilogy DVD commentary for part 1 (DVD). Universal Pictures.
↑  Tales From the Future (2010 DVD/Blu-ray set documentary)
↑  [Back to the Future Trilogy DVD, Production Notes]
↑  Klastorin, Michael; Hibbin, Sally (1990). Back to The Future: The Official Book of The Complete Movie Trilogy. Hamlyn. p. 40. ISBN 0-600-57104-1. 6 DeLoreans, including one 'process' car which can be dismantled for easy access, and a lightweight fiberglass model, were used in the filming.
↑  Klastorin, Michael; Hibbin, Sally (1990). Back to The Future: The Official Book of The Complete Movie Trilogy. Hamlyn. p. 43. ISBN 0-600-57104-1. A lightweight, full-size fibreglass DeLorean was built, complete with radio-controlled wheels. This DeLorean was flown by wires with the aid of a crane.
↑   סוכנויות הידיעות, הדלוריאן מ"בחזרה לעתיד" חוזרת – כמכונית מעופפת אמיתית, באתר TheMarker‏, 16 באוגוסט 2017
↑  "A Million Ways To Die In The West Exclusive Christopher Lloyd Clip (HD)". 2014-10-07.
↑  Dad Goes Back to the Future Pittsburgh Dad (07/14/2015)
רפליקה של קבל השטף של מכונית הדלוריאן DMC-12, המשמשת כמכונת זמן.
רפליקה של כור האנרגיה "מר היתוך" שבמכונית הדלוריאן DMC-12, המשמשת כמכונת זמן.
רפליקה של מעגלי הזמן שבמכונית הדלוריאן DMC-12, המשמשת כמכונת זמן.
מבט אל תוך מכונית דלוריאן DMC-12, המשמשת כמכונת זמן (עם כיוון הנסיעה).
מבט אל תוך מכונית דלוריאן DMC-12, המשמשת כמכונת זמן (נגד כיוון הנסיעה).
שתי רפליקות של מכונית הדלוריאן DMC-12, המשמשת כמכונת זמן.
תחנת כוח מבוססת דלק מאובנים

תחנת כוח בפולין המייצרת 4,500 מגה-ואט, אחת מתחנות הכוח מבוססות פחם הגדולות ביותר בעולם.
תחנת כוח מבוססת דלק מאובנים היא תחנת כוח ששורפת דלק מאובנים כדוגמת פחם, גז טבעי או נפט במטרה לייצר חשמל. תחנות כוח מבוססות דלק מאובנים מתוכננות בקנה מידה גדול לצורך פעילות רציפה. במדינות רבות, תחנות כאלה מספקות את מרבית האנרגיה. בתחנות כוח מבוססות דלק מאובנים יש מכונות הממירות את אנרגיית החום מהבעירה לאנרגיה מכנית, אשר מפעילה את הגנרטור החשמלי. הרכיב המרכזי במערכות אלה יכול להיות טורבינת קיטור, טורבינת גז או מנוע בעירה פנימית בתחנות כוח קטנות.
תוצרי הלוואי בהפעלת תחנות כוח שכאלה, חייבים להלקח בחשבון כאשר מתכננים ומפעילים את תחנת הכוח. פסולת אנרגיית חום, שנשארת בעקבות היעילות המוגבלת של מנוע קרנו, מעגל רנקין או מעגל דיזל, משוחררת ישירות לאטמוספירה או לאגם/נהר, או באופן לא ישיר לאטמוספירה באמצעות מגדלי קירור כאשר מי נהר או אגם משמשים באמצעי קירור. גזי הפליטה כתוצאה מהבעירה של דלקי המאובנים משוחררים לאוויר. הגזים מכילים פחמן דו-חמצני, אדי מים, וחומרים נוספים כמו תחמוצות חנקן, כספית, שאריות של מתכות אחרות, ובתחנות כוח פחמיות, אפר פחם. פסולת אפר פחם מוצקה מדודי החימום חייבת להיות מסולקת גם כן. חלק מאפר הפחם ניתן למחזר לטובת חומרי בנייה.
תחנות כוח מבוססות דלק מאובנים הן פולטות גזי פחמן דו-חמצני גדולות, מדובר בגז חממה אשר לפי חלק מהמדענים הוא תורם להתחממות עולמית. ליצירת יחידת אנרגיית חשמל אחת, שריפת פחם חום מייצרת כמות כמעט כפולה של פחמן דו-חמצני, מאשר שריפת גז טבעי. לכידת ואחסון פחמן דו-חמצני לא אפשרית כיום.
מושגים בסיסיים

בתחנת כוח מבוססת דלק מאובנים, האנרגיה הכימית הנמצאת בתוך דלק המאובנים כמו פחם, גז טבעי או פצלי שמן בשילוב החמצן שבאוויר מומרים לאנרגיה תרמית, אנרגיה מכנית ולבסוף לאנרגיה חשמלית. כל סוג דלק מאובנים מצריך עיצוב תחנת כוח באופן שונה. יחידות מרובות לייצור אנרגיה יכולות להבנות באתר אחד לניצול יעיל יותר של שימושי קרקע, משאבי טבע וכוח אדם. רוב תחנות הכוח התרמיות בעולם משתמשות בדלק מאובנים, הן עולות בכמותן על תחנות כוח המשתמשות באנרגיה גרעינית, אנרגיה גאותרמית או אנרגיה סולארית.
מושגים בסיסיים > חום לאנרגיה מכנית

החוק השני של התרמודינמיקה מגדיר כי כל מערכת סגורה יכולה להמיר רק חלק קטן של החום הנוצר במהלך בעירה לעבודה מכנית. שאר החום, הנקרא פסולת חום, חייב להיות משוחרר לסביבה קרה יותר במהלך המחזור. חלק קטן של חום משתחרר לאמצעי קירור חייב להיות שווה או גדול מהיחס של טמפרטורות מוחלטות של מערכת הקירור (סביבה) ומקור החום (תנור בעירה). העלאת טמפרטורת התנור משפרת את היעילות אבל מסרבלת את העיצוב, בעיקר על ידי הבחירה של הסגסוגות המשמשות לבנייה, מה שהופך את התנור יקר יותר. פסולת החום אינה יכולה להיות מומרת לאנרגיה מכנית מבלי מערכת קירור קרה עוד יותר. עם זאת, ניתן להשתמש בה במפעלי קוגנרציה לחימום מבנים, לייצור מים חמים, או לחמם חומרים בקנה מידה תעשייתי, כמו בחלק מבתי הזיקוק ומפעלים כימיים בתהליכי סינתזה.
יעילות תרמית אופיינית עבור גנרטורים חשמליים בהיקף תעשייתי היא סביב 33% בפחם ונפט, ו-56-60% לתחנות גז בשימוש בטורבינת גז במחזור משולב, תחנות כוח מתוכננות ליעילות שיא כאשר הן עובדות בתפוקה מלאה, מאשר שהן פועלות בעוצמה נמוכה יותר (לדוגמה: טמפרטורות נמוכות מדי).
טמפרטורת הקיטור החם. שימוש ביעילות המתועדת והיעילות האידיאלית של מנוע קרנו ניתן להעריך את טמפרטורת המנוע. הערכה זו היא מינימום טמפרטורת החום/קיטור שאנו משמיטים הפסדים אחרים. לדוגמה, הטמפרטורה האפקטיבית של מי קירור יכולה להיות גבוה יותר משמעותית. בהנחה שהטמפטורה הקרה  T_{c} היא 10°C או 280K אזי  T_{h} שווה:
n=1-{\frac {T_{c}}{T_{h}}}
T_{h}=1-{\frac {T_{c}}{1-n}}
T_{h}=1-{\frac {280}{1-0.33}}
T_{h}=418K=145^{0}C
טמפרטורה זו היא ככל הנראה נמוכה בהרבה מטמפרטורת הקיטור בפועל בשל מספר הפסדים.
פחם

פחם הוא דלק המאובנים הנפוץ ביותר על פני כדור הארץ. הוא דלק זול יחסית, והוא זמין לכרייה בכמויות גדולות במקומות שנחשבים יציבים יחסית מבחינה פוליטית כמו סין, הודו וארצות הברית. בשונה מגז טבעי ונפט אשר מרוכזים בעיקר במפרץ הפרסי שפחות יציב פוליטית. פחם אינו יכול להחליף ישירות גז טבעי או נפט ברוב השימושים, נפט משמש לרוב לתחבורה וגז טבעי שלא משמש ליצירת חשמל משמש לחימום מבנים, כמחמם מים מיידי וחימום תעשייתי.
נכון ל-2009, תחנת הכוח הפחמית הגדולה ביותר היא תחנת הכוח טאיצ'ונג שבטאיוואן. תחנת הכוח הפחמית היעילה ביותר נמצאת בדנמרק.
בתחנת הכוח IGCC בקמפר היה מתוכנן לעבד פחם לגז ובכך להקטין באופן משמעותי את זיהום הסביבה. תוכניות אלו נכשלו.
פחם > הובלת הדלק והפצתו

פחם מועבר על ידי משאיות, תחבורה מסילתית, ארבה, ספינות פחם או צינורות פחם. חלק מתחנות הכוח נבנו ליד מכרות פחם והן מובילות את הפחם באמצעות מסוע. רכבת פחם גדולה יכולה להיות באורך 2 קילומטר, ולהכיל בין 130 ל-140 קרונות מסע עם 100 טון פחם בכל קרון, ובסך הכל יותר מ-15,000 טונות. תחנת כוח גדולה נזקקת למשלוח פחם בכמות כזאת כל יום. תחנות כוח יכולות לקבל 3 עד 5 רכבות כאלה ביום בעיקר בעונות השיא, במהלך ימי הקיץ החמים ביותר וימי החורף הקרים, כאשר צריכת האנרגיה גבוהה.
ספינת פחם יכולה להכיל 40,000 טונות של פחם וייקח מספר ימים לפרוק אותה. להובלת פחם בנהרות ואגמים, משתמשים באסדות שטוחות הנקראות ארבה (דוברה). לרוב הן לא מונעות לבד ונדרשת גוררת.
למטרות עזר תחנת הכוח יכולה להשתמש גם במזוט, מזוט יכול להיות מועבר באמצעות צינור, מכלית או משאית. המזוט מאוחסן במכלים בעלי קיבולת של 90,000 חביות.
פחם > עיבוד הדלק

הפחם עובר תהליך הכנה לשימוש על ריסוק הפחם לגודל של 5 ס"מ. לאחר מכן הפחם מובל מאזור האחסון לתחנת הכוח עצמה על ידי מסוע בקצב של עד 4,000 טון בשעה.
קיטור-חשמל

רוב החשמל המופק מדלק מאובנים מיוצר בתחנות כוח תרמיות. מנועי הקיטור יצאו משימוש במהירות לאחר הכנסת טורבינת הקיטור הראשונה ב-1906.
תחנות כוח מבוססות טורבינת גז

סוג אחד של תחנות כוח דלק מאובנים משתמשות בטורבינות גז בשילוב מערכת ליצירת קיטור באמצעות חום. התהליך נקרא בתחנות הכוח מחזור משולב, מכיוון שהוא משלב בין מעגל ברייטון למעגל רנקין. היעילות התרמית של תחנות כוח מסוג זה הגיעה לשיא של דרגת חום של 5,690 BTU בתחנת כוח בוויילס.
הטורבינות ממולאות בגז טבעי או סינגז. בעוד זמן ההקמה של תחנת כוח מופעלת בגז היא מהירה (תחנת כוח המייצרת 1,000 מגה-ואט מוקמת תוך 18 חודשים מרגע התחלת הבנייה), היעילות הכלכלית של תחנות אלה מושפעת רבות מחוסר היציבות של מחירי הדלק, לרוב הגז הטבעי. תחנות הכוח בעלות מחזור משולב מתוכננות במגוון רחב של תצורות בהתאם למספר טורבינות הגז ואחריהן טורבינת הקיטור. לדוגמה, למתקן בעל מחזור משלוב יש 3 טורבינות גז המחוברות לטורבינת קיטור אחת.
תחנות כוח בעלי טורבינות גז מחזור פשוט או מחזור פתוח, ללא מעגל קיטור, מוקמות לפעמים כגיבוי בשעות עומס; היעילות האנרגטית שלהן נמוכה בהרבה. עלות ההפעלה הגבוהה לשעה מקוזזת על ידי עלות ההקמה הנמוכה והכוונה להפעיל יחידות כאלה רק כמה מאות שעות בשנה.