stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יחסי ניגריה–סין
נציגויות דיפלומטיות

ניגריה מחזיקה בסין שגרירות בבייג'ינג, קונסוליה בגואנגג'ואו וקונסוליות כלליות בשאנגחאי ובהונג קונג.
סין מחזיקה בניגריה שגרירות באבוג'ה וקונסוליה כללית בלאגוס.
יעל שושנה כהן

| --- | --- |

 לידה:  3 בינואר 1985 (בת 39) כוכב יאיר, ישראל 
 מוקד פעילות:  ישראל ישראל
 עיסוק:  זמרת
 סוגה:  אינדי, פופ, פולק
 שיתופי פעולה בולטים:  לולה מארש
 פרופיל ב-IMDb
 
יעל שושנה כהן (נולדה ב-3 בינואר 1985) היא זמרת ישראלית, סולנית להקת האינדי-פופ "לולה מארש".
ביוגרפיה

בילדותה גרה עם משפחתה במדינות שונות, ביניהן סינגפור ואפריקה. כשחזרה לארץ התאקלמה בכוכב יאיר, ילדה שלישית מבין ארבעה אחים.
למדה במגמת המוזיקה של תיכון כצנלסון בכפר סבא. את השירות הצבאי עשתה בלהקת פיקוד מרכז. למדה סטיילינג ועיצוב אופנה במכללת שנקר, ומוזיקה בבית הספר "רימון".
ב-2010 דיבבה בסדרה "טוטיטו".
ב-2011 התחילה לעבוד עם גיל לנדאו על מוזיקה עבור מה שמאוחר יותר יהפוך ללהקה בשם "לולה מארש".
ב-2012 השתתפה בעונה השנייה של תוכנית הריאליטי "The Voice", בנבחרת של אביב גפן. היא הודחה מהתוכנית לאחר ארבעה שלבים, כשהשיר האחרון שביצעה היה "תחרות כלבים".
ב-2013 הקימה יחד עם גיל לנדאו את להקת "לולה מארש" ואליהם הצטרפו זמן לא רב לאחר מכן מתי גלעד (גיטרה בס, חבר להקת ג'יין בורדו), רמי אוסרווסר (גיטרה) ודקל דביר (תופים).
בינואר 2016 יצא ה-EP הראשון של הלהקה בשם "You're Mine". כאשר הסינגל הראשי מתוכו כיום עומד על 17 מיליון השמעות. באפריל באותה השנה, כתבה הלהקה שיר מקורי: "Drift and Fall Again" (ביחד עם Madsonik ו-Keith Power) עבור פסקול הסרט ההוליוודי "Criminal".
כשנה לאחר מכן (2017) יצא האלבום הראשון של הלהקה באורך מלא - "Remember Roses". כאשר השיר הראשי מתוכו “Wishing Girl”, נבחר לככב בפרסומת של הבושם הצרפתי guerlain, ובפרסומת ל־eBay, וצבר מעל ל-33 מיליון האזנות והפך את לולה מארש ללהקה המואזנת ביותר בישראל בקנה מידה בינלאומי.
בינואר 2020 שחררה הלהקה את אלבומם השני "Someday Tomorrow Maybe", הסינגל הראשון Echoes, שזכה לביקורת בניו יורק טיימס, היה מועמד במצעדי השנה השונים בישראל בקטגוריית "שיר השנה". הסינגל השני "Only For a Moment" שיצא בבכורה במגזין Variety, הגיע ל-38 מיליון האזנות בספוטיפיי. בנוסף, השתתף השיר בפסקול הסרט "Purple Hearts" ובסדרה Atypical בנטפליקס.
לקראת הוצאת האלבום המלא, שחררה הלהקה וידאו לסינגל השלישי,"What am I" הווידאו הורכב מרגעים אישיים שתועדו במהלך סיבובי ההופעות של הלהקה בעולם בשנים האחרונות והוא נערך על ידי יעל.
בעקבות האלבום יצאה הלהקה לסיבובי הופעות רבים באירופה וארצות הברית והופיעה בפסטיבלים רבים, ביניהם פסטיבל זיגט בבודפשט, פרימוורה בברצלונה, פלאו בשווייץ ועוד.
בשנת 2020 נמנה ההרכב "לולה מארש" בין האמנים הישראלים שחלה עלייה בהשמעות שלהם בספוטיפיי ברחבי העולם, עם השירים Wishing Girl ו-Only For A Moment.
ביחד עם גיל לנדאו כתבה וביצעה שירים עבור פסקולים של סרטים וסדרות בעולם, ביניהם חידוש לשיר של ננסי סינטרה “Something Stupid” בסדרה "Better Call Saul" בנטפליקס, שזכה בפרס ל-"שיר הכי טוב שהוקלט לטלוויזיה" בטקס פרסי "guild of music supervisors" בלוס אנג'לס.
בשנת 2021 השיר "Summer Night", שיצרו לולה מארש ביחד עם ההרכב "גארדן סיטי מובמנט", נבחר להיות כחלק מפסקול המשחק פיפ"א 22 (אנ') מסדרת משחקי פיפ"א.
הערות שוליים

↑  דודי פטימר, ‏בזכות ספוטיפיי ישראל: זינוק חד במספר ההשמעות של אמנים ישראלים בעולם, באתר מעריב אונליין, 25 בנובמבר 2020
| לולה מארש |
| --- | --- | --- |
| אלבומי אולפן | Remember Roses • Someday Tomorrow Maybe |  |
| מיני-אלבומים | You're Mine |  |
| סינגלים | "Sirens"‏ • "You're Mine"‏ • "Stranger"‏ • "She's a Rainbow"‏ • "Wishing Girl"‏ • "Something Stupid"‏ • "Echoes"‏ • "Only for a Moment"‏ • "What Am I"‏ • "Hold On"‏ |  |
| חברי ההרכב | יעל שושנה כהן • גיל לנדאו • מתי גלעד • דקל דביר • רן גיל |  |
| ערכים קשורים | אנובה מיוזיק |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007394324005171  VIAF: 11146217704909140140   WorldCat (עם VIAF): 11146217704909140140 
ערך זה הוא קצרמרבנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
יחסי סנגל–שווייץ

| יחסי סנגל–שווייץ |
| --- | --- |
סנגל: שווייץ


סנגל: שווייץ
שטח (בקילומטר רבוע)
196,722: 41,277
אוכלוסייה
18,609,434: 8,933,409
תמ"ג (במיליוני דולרים)
31,014: 884,940
תמ"ג לנפש (בדולרים)
1,667: 99,060
משטר
רפובליקה: רפובליקה קונפדרטיבית

יחסי סנגל–שווייץ הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין רפובליקת סנגל לבין הקונפדרציה השווייצרית.
היסטוריה

בין רפובליקת סנגל לבין הקונפדרציה השווייצרית מתקיימים יחסים דיפלומטיים רשמיים. על פי משרד החוץ של שווייץ, היחסים הדיפלומטיים שבין סנגל לשווייץ הם יחסים דיפלומטיים עשירים והם מעוצבים על ידי אינטרסים משותפים בתחומי עניין שונים.
שווייץ פתחה קונסוליה בדקר כבר בשנת 1928. באותה התקופה התגוררו בסנגל כמאה אזרחים שווייצרים. שווייץ הכירה בעצמאותה של סנגל מצרפת באופן מידי לאחר שהוכרזה בשנת 1960. לאחר שנה, שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים רשמיים. מ-1962 עד 2010 סיפקה שווייץ סיוע בהתפתחות לסנגל.
ב-2015 נחתם בין שתי המדינות הסכם בנושא זכויות אדם.
שווייצרים בסנגל וסנגלים בשווייץ

על פי הלשכה השווייצרית המרכזית לסטטיסטיקה, ב-2017 התגוררו בסנגל שלוש מאות שישים ותשעה אזרחים שווייצרים. באותה השנה נספרו אלף שלוש מאות שמונים ואחת אזרחים סנגלים בשווייץ.
נציגויות דיפלומטיות

סנגל אינה מיוצגת בשווייץ בדרג השגרירות. סנגל מיוצגת בשווייץ בדרג הקונסולרי באמצעות שלוש קונסוליות רשמיות שהיא מחזיקה בלוזאן, לוגאנו, וציריך.
שווייץ מיוצגת בסנגל בדרג השגרירות באמצעות שגרירות רשמית שהיא מחזיקה בדקר, בירת המדינה.
יחסי סנגל–צ'ילה

| יחסי סנגל–צ'ילה |
| --- | --- |
סנגל: צ'ילה


סנגל: צ'ילה
שטח (בקילומטר רבוע)
196,722: 756,102
אוכלוסייה
18,609,434: 19,788,712
תמ"ג (במיליוני דולרים)
31,014: 335,533
תמ"ג לנפש (בדולרים)
1,667: 16,956
משטר
רפובליקה: רפובליקה דמוקרטית

יחסי סנגל–צ'ילה הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין רפובליקת סנגל לבין הרפובליקה של צ'ילה.
היסטוריה

היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין רפובליקת סנגל לבין הרפובליקה של צ'ילה הם יחסים דיפלומטיים שקטים - הם אינם מתוחים ומתקיימים במסגרתם שיתופי פעולה אחדים בלבד במסגרת ארגונים מולטילטרליים בהן חברות המדינות כגון האומות המאוחדות. היחסים הדיפלומטיים שבין סנגל לצ'ילה כוננו באופן רשמי ב-1962.
אזרחי צ'ילה שרוצים להיכנס, לבקר ולשהות בסנגל נדרשים להנפיק אשרת כניסה על מנת לעשות כן. גם אזרחי סנגל שרוצים להיכנס, לבקר ולשהות בצ'ילה נדרשים להנפיק אשרת כניסה על מנת לעשות כן.
נציגויות דיפלומטיות

צ'ילה אינה מיוצגת בסנגל, הן בדרג השגרירות והן בדרג הקונסולרי. צ'ילה האמינה את שגרירותה שברבאט, בירת מרוקו, על סנגל.
סנגל אינה מיוצגת בצ'ילה, הן בדרג השגרירות והן בדרג הקונסולרי. סנגל האמינה את שגרירותה שבברזיליה, בירת ברזיל הסמוכה, על צ'ילה.
יחסי נורווגיה–רומניה

| יחסי נורווגיה–רומניה |
| --- | --- |
נורווגיה: רומניה


נורווגיה: רומניה
שטח (בקילומטר רבוע)
323,802: 238,391
אוכלוסייה
5,588,322: 18,988,203
תמ"ג (במיליוני דולרים)
485,513: 351,003
תמ"ג לנפש (בדולרים)
86,880: 18,485
משטר
מונרכיה חוקתית: רפובליקה

יחסי נורווגיה–רומניה הם יחסי החוץ בין נורווגיה לרומניה. שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים ב-3 באפריל 1917. שתי המדינות חברות מלאות בארגון נאט"ו ובמועצת אירופה.
היסטוריה

הקשר המוקדם ביותר בין העם הרומני לנורווגי היה במהלך המאה ה-9 כאשר ורנגים החלו לסחור עם האימפריה הביזנטית בדרכים שהובילו דרך רומניה. ישנם מספר שרידים ורנגיים ברומניה של ימינו.
עם זאת, היחסים הפורמליים בין המדינות המודרניות החלו רק בשנת 1917, לקראת סוף מלחמת העולם הראשונה. היחסים הופסקו במהלך מלחמת העולם השנייה (1939–1945), אך התחדשו רשמית בשנת 1946. היחסים השתפרו מאוד לאחר המהפכה הרומנית בשנת 1989. נורווגיה הייתה אחת המדינות הראשונות שהכירו במשטר החדש ברומניה לאחר המהפכה, ושגרירות נורווגיה בבוקרשט נפתחה מחדש בקיץ 1990.
הסכמים

בשנת 1993 נציגי נורווגיה ורומניה שנפגשו באוסלו הסכימו לשינויים בהסכם הכללי בנושא מכסים ומסחר (GATT) משנת 1991 בנושא סחר בטקסטיל. בשנת 2002 שתי המדינות חתמו על הסכם להפחתת פליטת גזי חממה העולה בקנה אחד עם פרוטוקול קיוטו. בספטמבר 2004 חתמו רומניה ונורווגיה על הסכם בנושא אנרגיה וסביבה. באוגוסט 2007 נורווגיה סיכמה עם האיחוד האירופי בנושא תוכנית שיתוף פעולה לצמיחה כלכלית ופיתוח בר קיימא ברומניה. העלות לנורווגיה הייתה כמעט 100 מיליון אירו. בנובמבר 2007 חתם נשיא רומניה, טראיאן בססקו (קפטן חיל הים לשעבר באקדמיה הימית בנורווגיה), באוסלו על הסכם בנושא מחקר ושיתוף פעולה חינוכי בין 3 אוניברסיטאות ימיות מובילות ברומניה ו-NCE Maritime.
פגישות והצהרות רשמיות

בספטמבר 1999 ערכו האראלד החמישי, מלך נורווגיה, וסוניה, מלכת נורווגיה, ביקור ממלכתי ברומניה שם נפגשו עם הנשיא אמיל קונסטנטינסקו ואשתו. במהלך הביקור הביע שר החוץ של נורווגיה קנוט וולבייק את תמיכת נורווגיה בהצעתה של רומניה להצטרף לנאט"ו. בספטמבר 2002 ערך ראש ממשלת רומניה אדריאן נסטאסה ביקור רשמי באוסלו שם פגש את ראש ממשלת נורווגיה, קייל מגנה בונדוויק. בין היתר, ביקש נסטזה את המשך התמיכה של נורווגיה בהצעת נאט"ו ברומניה.
ביולי 2003 ביקרה שרת ההגנה הנורווגית קריסטין קרוהן דבולד בבוקרשט שם פגשה את הנשיא יון איליאסקו. הם דנו בשיפורים בשיתוף הפעולה ההגנתי של רומניה ונורווגיה, כמו גם בשיתוף פעולה דו-צדדי רב יותר בתחומים אחרים. בפברואר 2004 פגש שר החוץ של נורווגיה, יאן פיטרסן, את ראש הממשלה הרומני נסטאסה בבוקרשט. הם דנו ביחסים המצוינים בין המדינות ובהמשך פיתוח השותפות. רומניה הצטרפה לנאט"ו במרץ 2004. במאי 2004 אמר שר ההגנה הרומני יואן מירצ'ה פאסקו כי הוא מצפה כי הקשרים הצבאיים "המיוחדים" עם נורווגיה ישתפרו כתוצאה מכך.
בספטמבר 2004 ביקר ראש ממשלת נורווגיה, קייל מגנה בונדוויק ברומניה, שם נפגש עם הנשיא יון איליסקו וגורמים אחרים. הם דנו בשיתוף פעולה מחוזק בתחומים אסטרטגיים כשותפים בנאט"ו, וכן בשיפור שיתוף הפעולה הכלכלי ברגע שהצטרפה רומניה לאיחוד האירופי. בנובמבר 2007 ביקר נשיא רומניה, טראיאן בססקו, בנורווגיה שם נפגש עם המלך האראלד החמישי. שניהם שיבחו את 90 שנות היחסים הדיפלומטיים בין שתי המדינות ושיתוף פעולה איתן בענייני חוץ. גם בנובמבר 2007 הסכימו מנהיגי שירותי המשטרה במדינה לשפר עוד יותר את שיתוף הפעולה הדו-צדדי במטרה למנוע ולהילחם בפשיעה קשה.
עסקים

בשנת 2003 היבוא מרומניה לנורווגיה היה כ-157 מיליון דולר, בעיקר ספינות. היצוא הנורווגי לרומניה היה כ-34 מיליון דולר וכלל מכונות, דגים, פירות ים ומכונות חשמל. בנאום במאי 2005 ציין שגריר נורווגיה, לייף ארנה אולנד, כי הסחר הדו-צדדי צמח מאוד בעשר השנים האחרונות והגיע ל-141 מיליון אירו בשנת 2004. ההשקעה הנורווגית ברומניה עשויה להיות בסביבות 100 מיליון אירו.
חברות נורווגיות שפעלו ברומניה בשנת 2005 כללו את אקר, המעסיקה 6,500 עובדים, IMGB קוונר ואורקלה פודס. היא כיום STX אירופה, בבעלות תאגיד Chaebol STX הדרום קוריאני. זוהי קבוצת בניית האוניות הגדולה באירופה והרביעית בגודלה בעולם. עם המטה באוסלו, נורווגיה, STX אירופה מפעילה 15 מספנות בברזיל, פינלנד, צרפת, נורווגיה, רומניה ווייטנאם. IMGB קוונר נמצאת בבעלות ענקית הקוריאנית Doosan תעשיות כבדות ובנייה. חברת הנורווגית ג'ייקובסן אלקטרו שותפה עם רומלקטרו בפיתוח רשת העברת החשמל וההפצה הרומנית.
עד 2006, היקפי הסחר הגיעו ל-307 מיליון אירו. השקעותיהם של אנשי עסקים נורווגיים צמחו ל-120 מיליון אירו. בפברואר 2007 האיחוד האירופי הפעיל לחץ על נורווגיה, מדינה שאינה חברת איחוד האירופי, להגדיל את התשלומים שהיא משלמת בתמורה לגישה לשוק האירופי כדי להסביר את הצטרפותן של בולגריה ורומניה.
אירוע מים כבדים

במאי 1988 פורסמו דיווחים לפיהם רומניה מכרה מים כבדים לישראל שנרכשו מנורווגיה. מים כבדים הם מרכיב מרכזי בייצור פלוטוניום לפצצות גרעיניות. רומניה הכחישה את ההאשמות. נורווגיה ביקשה מישראל בשנת 1987 אישור לכך שהמים הכבדים אינם משמשים לייצור פצצות, אך נכון ליולי 1989 ישראל לא הסכימה לבדיקות.
נציגויות דיפלומטיות

נורווגיה מחזיקה ברומניה שגרירות בבוקרשט וקונסוליית כבוד בקונסטנצה.
רומניה מחזיקה שגרירות באוסלו ו-4 קונסוליות של כבוד בברגן, קריסטיאנסנד, סטוונגר וטרונדהיים.
יחסי אינדונזיה–יפן

| יחסי אינדונזיה–יפן |
| --- | --- |
אינדונזיה: יפן


אינדונזיה: יפן
שטח (בקילומטר רבוע)
1,904,569: 377,915
אוכלוסייה
284,049,195: 123,588,993
תמ"ג (במיליוני דולרים)
1,371,171: 4,212,945
תמ"ג לנפש (בדולרים)
4,827: 34,088
משטר
דמוקרטיה נשיאותית: מונרכיה חוקתית

יחסי אינדונזיה-יפן הם היחסים הדיפלומטיים בין רפובליקת אינדונזיה לבין יפן. שתי המדינות הן מדינות אסייתיות אשר חולקות קשר היסטורי, כלכלי, ופוליטי. במלחמת העולם השנייה, בעקבות כיבושה של אינדונזיה (אז איי הודו המזרחיים ההולנדים) על ידי האימפריה היפנית, חלה התקרבות בין העם האינדונזי לעם היפני, אשר תמך בעצמאות אינדונזיה והתנתקותה מהאימפריה ההולנדית. יפן היא שותפת מסחר מרכזית עבור אינדונזיה. יפן היא אחת משותפות הסחר הגדולות ביותר של אינדונזיה. בנוסף, יפן היא מקור סיוע גדול לאינדונזיה, ואינדונזיה היא בית למגוון משאבי טבע אשר מגדילים את המסחר עם יפן.שתי המדינות חברות ב-G-20 וב-APEC. באינדונזיה ישנם 19,717 אזרחים יפנים (2017) ואילו ביפן ישנם 51,811 אזרחים אינדונזיים (יוני 2018). לאינדונזיה יש שגרירות בטוקיו וקונסוליה באוסקה. ליפן יש שגרירות בג'קרטה וקונסוליות במדן, דנפסאר, סורביה ומקאסאר.
על פי סקר השירות העולמי של ה-BBC שנערך בשנת 2014, 70% מהאינדונזים רואים את השפעתה של יפן על העולם באופן חיובי, כאשר 14% מביעים עמדה שלילית על יפן, מה שהופך את אינדונזיה לאחת המדינות הפרו-יפניות ביותר בעולם.
היסטוריה > בתקופת הקולוניאליזם

בתחילת המאה ה-17 החלו להתיישב באיי הודו המזרחיים ההולנדיים מתיישבים יפנים. גל הגירה גדול יותר הגיע מאוחר יותר באותה המאה. הרשומות ההולנדיות על איי הודו המזרחיים ההולנדיים משנת 1898 מעידות כי 614 יפנים התגוררו באותה התקופה באיי הודו המזרחיים (166 גברים, 448 נשים). כתוצאה מצמיחת האוכלוסייה היפנית באיים, בשנת 1909 הוקמה בעיר טאטיה קונסוליה יפנית. החל מסוף שנות ה-20 של המאה ה-20 החלו דייגי אוקינאווה להתיישב בצפון סולאווסי שבאינדונזיה. בסך הכל חיו באינדונזיה 6,349 יפניים בשנת 1938.
בשנת 1942 פלשה ההאימפריה היפנית למדינות בדרום-מזרח אסיה, ובכללן אינדונזיה. היפנים השתלטו על אזורי ייצור הנפט העיקריים של איי הודו המזרחיים ההולנדיים בבורנאו, ג'אווה וסומטרה, והביסו את הכוחות ההולנדיים. היפנים עודדו את התפשטות הלאומיות האינדונזית בתקופת שלטונם בה, ובכך תרמו ליצירתם של מוסדות אינדונזיים חדשים ולעלייתם של מנהיגים פוליטיים כמו סוקרנו. באמצעות גיוס המנהיגים הלאומנים האינדונזיים, ניסו היפנים לגייס גם את תמיכת ההמונים לטובת מלחמתה במסגרת מלחמת העולם השנייה. חוויית הכיבוש היפני באינדונזיה השתנתה במידה ניכרת - רבים שהתגוררו באזורים שנחשבו חיוניים למאמץ המלחמתי של יפן סבלו עינויים, עבדות מינית, מעצר, הוצאה להורג ופשעי מלחמה אחרים. אלפים נלקחו מאינדונזיה כעובדי כפייה לפרויקטים צבאיים בהם היה שיעור מוות גבוה מאוד.
כדי לזכות בתמיכתם, לה הייתה זקוקה באופן נואש, האימפריה היפנית החלה לטפח את התנועה הלאומנית האינדונזית וסיפקה לבני נוער אינדונזיים אימונים צבאיים וכלי נשק. בנוסף, הקימה צבא מתנדבים מקומי בשם PETA. בהמשך, הכשרה צבאית זו הפכה לנכס משמעותי עבור הרפובליקה האינדונזית במהלך המהפכה הלאומית מ-1945 עד 1949.
בשנת 1945, כשהיו היפנים על סף תבוסה, ניסו ההולנדים לחדש את שליטתם באינדונזיה, אך היפנים העדיפו לתמוך בעצמאות אינדונזיה על פני השבתה לידי ההולנדים. ב-7 בספטמבר 1944 הבטיח ראש הממשלה היפני קוניאקי קויסו עצמאות לאינדונזיה, אך לא קבע מועד לקבלתה. ב-29 באפריל 1945 הקים הצבא היפני את BPUPKI - ועדה יפנית שמטרתה להכין את האי ג'אווה למתן העצמאות. על אף הקמתה של הוועדה, ב-17 באוגוסט 1945 הכריזה אינדונזיה על עצמאותה בראשותו של סוקרנו באופן עצמאי וללא תמיכה רשמית של יפן.
היסטוריה > היחסים לאחר עצמאותה של אינדונזיה

לאחר סיום הכיבוש היפני על אינדונזיה, כ-3,000 חיילים מהצבא היפני בחרו להישאר באינדונזיה ולהילחם לצד התושבים המקומיים נגד הכוחות ההולנדיים במלחמת העצמאות של אינדונזיה; בערך חצי נהרגו, שרבים מהם קבורים בבית הקברות לגיבורים צבאיים בקליבתה, ואילו החצי נוסף בחר להישאר באינדונזיה לאחר תום הלחימה, חלקם עוטרו כגיבורי עצמאות אינדונזיה.
העצמאות האינדונזית הוכרה במלואה על ידי רוב מדינות העולם עד סוף 1949 לאח מלחמת העצמאות של אינדונזיה העקובה מדם. באמצע שנות ה-50 החלו השיחות בין יפן לאינדונזיה על פיצויים בעקבות המלחמה אשר גבתה גם קורבנות יפניים, לאחר שנחתם הסכם סן פרנסיסקו. שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים רשמיים בשנת 1958.
בשנות ה-70 החלו היצרנים היפנים, בעיקר אלו בענף האלקטרוניקה, להקים מפעלים באינדונזיה; הדבר גרם לנהירה של אנשי יפן, בעיקר מנהלים וצוות טכני המחובר לתאגידים יפניים גדולים, אל עבר אינדונזיה. גם תעשיית הרכב היפנית החלה לשלוט בשוק האינדונזי וכיום נהנות יצרני הרכב היפניות מנתח השוק הגדול ביותר באינדונזיה. במקביל אנשי אינדונזיה החלו לצרוך מוצרי צריכה יפניים וקיבלו אותם בברכה לשוק האינדונזי.
עם זאת, השליטה הכלכלית היפנית על אינדונזיה הביאה למתיחות בין העם האינדונזי ליפן. חלק מהעם האינדונזי טען שהחברות האינדונזיות מקבלות נתח שוק מזערי מהשוק האינדונזי. בעקבות כך, כאשר ראש ממשלת יפן, קקואיי טנאקה, הגיע לביקור בעיר ג'קרטה ב-15 בינואר 1974 החלו הפגנות אנטי-יפניות שנערכו מ-14 בינואר ועד ל-17 בינואר 1974.
ההשקעה היפנית באינדונזיה גדלה בהתמדה מאז שנות ה-80 והמשיכה היטב עד המאה ה-21.
השוואה מדינית

| מדינה | אינדונזיה אינדונזיה | יפן יפן |
| --- | --- | --- |
| שטח | 1,904,569 קמ"ר | 377,973 קמ"ר |
| אוכלוסייה | 261,115,456 (2016) | 126,440,000 (2016) |
| צפיפות אוכלוסייה | 138 אנשים על קילומטר רבוע | 332 אנשים על קילומטר רבוע |
| עיר בירה והעיר הגדולה ביותר | ג'קרטה | טוקיו |
| שפות | אינדונזית (רשמית) | יפנים (לאומית); אין שפה רשמית ברמה המדינה. |
| דתות | 87.2% אסלאם, 9.9% נצרות, 1.7% הינדואיזם, 0.7% בודהיזם, 0.2% קונפוציאניזם | 51.8% שינטו- דתיים, 34.9% בודהיזם, 4.0% כתות שונות של שינטו, 2.3% נצרות וכו' |
| קבוצות אתניות | 42.6% ג'וואנים, 15.4% סונדנים, 3.4% מלזים, 3.3% מדוריים, 3% בטאק, 2.7% מינאנגקאו, 2.5% בטאווי, 2.4% בוגיס וכו' | 94.9% יאמטו, 1.5% אוצ'ינאצ'אנו, 0.6% קוריאנים, 0.5% סינים, 0.2% פיליפינים, 0.2% ברזילאים יפנים 0.1% איינו וכו' |
| תמ"ג | 3,250,000 מיליון $ | 5,443,000 מיליון $ |
| תמ"ג לנפש | 12,171 $ | 43,368 $ |
| ענפים עיקריים | שמן דקלים, פחם, נפט, טקסטיל | כלי רכב, אלקטרוניקה, מכונות, פלדה |
| HDI | 0.694 (בינוני) | 0.909 (גבוה מאוד) |
יחסים כלכליים

בשנת 2012 פעלו באינדונזיה בין 1,200 ל-1,300 חברות יפניות, וכ-12,000 אזרחים יפנים התגוררו באינדונזיה. יפן משקיעה באינדונזיה כבר עשרות שנים, בעיקר בענפי הרכב, מוצרי האלקטרוניקה, האנרגיה והכרייה. לפני הקמת הרפובליקה האינדונזית, היפנים ראו באינדונזיה מקור חשוב למשאבי טבע. הצורך היפני במשאבי טבע היה בין הסיבות שהביאו את האומה היפנית להתקדם אל עבר דרום-מזרח אסיה ולהמשיך בכיבושיהם בזמן מלחמת העולם השנייה. כיום אינדונזיה היא הספק העיקרי של יפן למשאבי טבע כגון: גז טבעי נוזלי, פחם, מינרלים, עיסת נייר, פירות ים כמו שרימפס וטונה, וקפה. אינדונזיה נחשבת לשוק מרכזי של מוצרי רכב ואלקטרוניקה יפנים. עבור עסקים יפנים, אינדונזיה מהווה כמקום לפעילות ייצור בעלות נמוכה וכן מקור למשאבי טבע שונים. כאלף חברות יפניות פועלות באינדונזיה ומעסיקות כ-300,000 איש.
מגמת העלייה במסחר של יפן באינדונזיה עלתה כתוצאה מגידול בהכנסות, גידול האוכלוסייה והגידול בצריכת מוצרי צריכה באינדונזיה. כתוצאה מכך, ההשקעה המסחרית של יפן אינה מוגבלת עוד למגזרים המסורתיים, וכעת כוללות גם מדיה קמעונאית, ומוצרי צריכה.[דרוש מקור] רשתות יפניות שונות, חנויות אופנה, קמעונאות ומוצרי חשמל לבית, וחנויות ספרים נכנסו לאחרונה לשוק באינדונזיה.
המגמה של נפח הסחר בין המדינות בתקופת 2007–2011 חשפה עלייה ממוצעת של 11.97% לשנה, בנוסף, נתוני הסחר מראים עלייה משמעותית מ-30.15 מיליארד דולר בשנת 2007 ל-53.15 מיליארד דולר בשנת 2011.
יחסי תרבות ותיירות

התרבות היפנית ידועה באינדונזיה, מלבד סימני ההיכר הקלאסיים של התרבות היפנית כמו קימונו, איקבנה, אוריגמי או סמוראי, התרבות היפנית ידועה גם בקרב בני נוער אינדונזיים דרך תופעות תרבות הפופ כמו מאנגה, אנימה, ג'יי-פופ, ומשחקי וידאו. תכנות אנימציה יפניות פופולריות כמו דורימון צברו פופולריות בקרב אינדונזים. בנוסף לכך, גם יפנים רבים מתעניינים בתרבות האינדונזית. פולקלור בולט אינדונזי כגון ריקודי העם האינדונזי, בטיק, וגמלאן זכו לתשומת לב ביפן. באלי ובורובודור הפכו ליעדים פופולריים עבור תיירים יפנים: יפן היא אחת מהמקורות הגדולים ביותר לתיירות בבאלי.
ישנם מעל 85,000 אינדונזים הלומדים את השפה היפנית, המספר הגדול ביותר בדרום-מזרח אסיה והשישי בגודלו בעולם. ההתעניינות האינדונזית בשפה היפנית עוררה כמות גוברת של עסקים יפניים באינדונזיה מאז שנות ה-80, וגידול במספרם הגדול של התיירים היפנים המבקרים באינדונזיה. מיומנות ביפנית הפכה לנכס לא קטן עבור סטודנטים ועובדים אינדונזיים.
בשנת 2014 ביטלה ממשלת יפן את דרישות הוויזה לאזרחים אינדונזים המחזיקים בדרכון ביומטרי רגיל, במאמץ להגדיל את חילופי הדברים בין אנשים בין יפן לאינדונזיה.
השגריר היפני הנוכחי באינדונזיה, מסאפומי אישי, ידוע בחיבתו לאוכל מהמטבח האינדונזי. לעיתים קרובות הוא מפרסם את פעילויות האכילה שלו באינסטגרם, מה שהפך אותו למפורסם גם ביפן ובייחוד באינדונזיה.
סיוע יפני בפיתוח אינדונזיה

יפן היא אחת התורמות הגדולות ביותר לסיוע בפיתוח של אינדונזיה; הכסף היפני לסיוע בפיתוח אינדונזיה מועבר באמצעות סוכנות השיתוף הבינלאומית ביפן (JICA) ובאמצעות סוכנויות בינלאומיות אחרות בהן הבנק לפיתוח אסיה. בקרב מדינות ASEAN, אינדונזיה היא המדינה שמקבלת את הסיוע היפני הגדול ביותר בפיתוחה במשך ארבעים שנה, בין השנים 1967–2007, הוענק סיוע יפני לאינדונזיה במסגרת ההסדרים של הקבוצה הבין-ממשלתית באינדונזיה, ובהמשך הקבוצה המייעצת באינדונזיה.
טייסת 113

| --- | --- |
סמל הטייסת
סמל הטייסת
 פרטים
 כינוי:  טייסת הצרעה
 מדינה:  ישראל ישראל
 שיוך:   חיל האוויר הישראלי
 סוג:  מסוקי קרב
 בסיס האם:   בסיס רמון
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  1955–הווה (כ־69 שנים)
 מלחמות:  מלחמת סיני, מבצע עמוד ענן, מבצע עופרת יצוקה, מבצע צוק איתן, מבצע מגן וחץ, מבצע עלות השחר, מלחמת לבנון השנייה, מלחמת לבנון הראשונה, מלחמת ששת הימים, מבצע חומת מגן, מלחמת ההתשה, מלחמת יום הכיפורים, מבצע שומר החומות 
 נתוני היחידה
 ייעוד:  מסוקי קרב
 כלי טיס:  AH-64D אפאצ'י לונגבו ("שרף")
 כלי טיס בעבר:  AH-64A אפאצ'י "פתן", כפיר C-2‏, נשר, אוראגן
 הפלות:  61
 פיקוד
 דרגת המפקד:  סגן אלוף
 
מסוק AH-64D "שרף" אפאצ'י לונגבואו של טייסת 113
מסוק "שרף" אפאצ'י לונגבואו של טייסת 113
טייסת 113, המכונה גם "טייסת הצרעה", היא טייסת מסוקי קרב בחיל האוויר הישראלי. בעבר הפעילה הטייסת מטוסי קרב, וכיום היא מפעילה מסוקי קרב מדגם אפאצ'י לונגבו AH-64DI מבסיס רמון.
היסטוריה

טייסת ה'צרעה' הוקמה ב-4 באוקטובר 1955 בבסיס חצור כטייסת הסילון השנייה של חיל האוויר והייתה הראשונה שהפעילה את מטוסי האוראגן הצרפתיים.
המוטיב של סמל הטייסת שכלל צרעה חומה-צהובה, על רקע ברק אדום בעיגול שחור, נלקח מטייסת מקבילה שהפעילה את האוראגנים בחיל האוויר הצרפתי.
ב-12 באפריל 1956, כחצי שנה לפני מבצע קדש, הפיל סגן דוד קישון מטוס ומפייר מצרי מעל ניצנה וכך היה ראשון המפילים של הטייסת.
במהלך מבצע קדש פעלה הטייסת בתקיפת מטרות קרקע ובקרבות אוויר. בין המטרות אותן תקפה הטייסת הייתה גם המשחתת המצרית 'איברהים אל אוול', יחד עם מטוסי קרב נוספים מהחיל.
זמן קצר לאחר המלחמה הפכה הטייסת לחלק ממסלול הכשרת טייסי הקרב החדשים והחלה להעביר את קורסי הקא"מ (קורס אימון מבצעי) לאחר קורס הטיס, בכך עסקה עד הוצאת מטוסי האוראגן משירות במרץ 1973.
עם פתיחת מלחמת ששת הימים השתתפה הטייסת במבצע מוקד להשמדת חילות האוויר של מדינות ערב. בהמשך המלחמה עסקה הטייסת בתקיפת מטרות קרקעיות בכל החזיתות ובסיוע לכוחות הקרקע.
כאמור מטוסי האוראגן הוצאו משירות במרץ 1973 ועד אז פעל בטייסת גף ה-O.T.U.
במקביל להוצאת האוראגנים משירות, קלטה הטייסת את מטוסי הנשר שיוצרו בתעשייה האווירית ושימשו ליירוט והפצצה. הפעלת מטוסים אלו נחשבה לסודית ביותר עקב האמברגו שהטילה צרפת לאחר מלחמת ששת הימים. המטוסים הגיעו בחלקים והורכבו בישראל בהסכמה שבשתיקה. בפרסומים השונים התייחסו ל'נשרים' כ'שחקים' (מיראז'ים) לכל דבר ועניין.
במלחמת יום הכיפורים פעלה הטייסת בעיקר במשימות יירוט הן מהטייסת בחצור והן בפריסות מרפידים בסיני. במהלך המלחמה נזקפו לטייסת 55 הפלות של מטוסי אויב, ביניהם של שלושת מטוסי מיראז' 5 לוביים שפעלו ממצרים.
ההצלחה של הרכבת מטוסי ה'נשר' וכן הצלחתם בקרב הביאו את התעשייה האווירית לפתח את מטוסי הכפיר.
בשנת 1976 החלה הטייסת לקלוט את מטוסי הכפיר מהדגם הראשון ומספר שנים מאוחר יותר את הדגם היותר מתקדם, החל ממלחמת המפרץ וכן במבצעים רבים בלבנון כגון מבצע דין וחשבון ומבצע ענבי זעם. הטייסת גם פעלה באופן רציף בלבנון, פגעה וסיכלה פעילות מחבלים בגזרה הצפונית.
במסגרת האינתיפאדה השנייה פעלה הטייסת בפגיעה במטרות שונות בתחומי השטחים ורצועת עזה.
בשנת 2005 קלטה הטייסת את מסוקי האפאצ'י לונגבואו שקיבל את השם 'שרף'. עוד לפני הגעה למבצעיות מלאה, השתתפה הטייסת באופן מלא במלחמת לבנון השנייה והשתתפה במבצעים עופרת יצוקה, עמוד ענן, וכן במבצעים חסויים רבים אחרים בזירות השונות.
עידן האוראגן > הקמת הטייסת

בעקבות הסכמת צרפת למכור מטוסי קרב סילוניים לישראל, הוחלט בחיל האוויר להקים מערך קרב-הפצצה שיורכב ממטוסי סילון בלבד.
בספטמבר 1955 החלו שישה טייסים קורס הסבה למטוס האוראגן בצרפת, ובאוקטובר אותה שנה נחתו 12 המטוסים הראשונים בבסיס חצור. טייסת 'הצרעה' הוקמה ועל פיקודה התמנה סרן בנימין פלד, לימים מפקד חיל האוויר.
סמל הטייסת – צרעה צהובה על רקע ברק אדום בעיגול שחור, עוצב בהשראת סמל טייסת האוראגנים הצרפתית Escadrille SPA 89 Guepe.
עידן האוראגן > ההפלה הראשונה

בחודשים הראשונים לקיומה, הייתה זו טייסת היירוט המובילה של החיל.
ב-12 באפריל 1956, במהלך קרב אוויר בין זוג מטוסי אוראגן לבין זוג מטוסי וומפייר מצריים, הופל אחד ממטוסי הוומפייר על ידי סגן דוד קישון וטייסו נשבה.
עידן האוראגן > טייסת קא"מ

בספטמבר 1956 הפכה 'הצרעה' לטייסת קורס אימון מתקדם (קא"מ) ברגיעה וטייסת מבצעית בחירום.
משימת הקא"מ ליוותה את הטייסת עד להוצאת מטוסי האוראגן משירות במרס 1973.
עידן האוראגן > מלחמת סיני

מלחמת סיני נערכה בין 29 באוקטובר ל-5 בנובמבר 1956 בין ישראל למצרים. במהלכה נכבש חצי האי סיני והושמדו תשתיות צבאיות רבות של הצבא המצרי.
ב-29 באוקטובר 1956 ביצעו 12 מטוסים מהטייסת ליווי ל-16 מטוסי הדקוטה שהצניחו את גדוד 890 במעבר המיתלה בסיני עם פתיחת המבצע.
ב-31 באוקטובר תקפו הטייסים יעקב אגסי ודוד קישון ברקטות את המשחתת המצרית 'איברהים אל-אוול' שתקפה את נמל חיפה והביאו לכניעתה.
הטייסת ביצעה סה"כ 133 גיחות מבצעיות במשימות תקיפה, אמנעה וליווי.