stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
השתלת ראש
העתיד ותאי הגזע

תאי הגזע מוכרים היטב בעולם הרפואי ביכולתם להפוך לכל תא בגוף האדם. ב-1998 פרד ה. גייג' ממכון סאלק, הראה שניתן לגדל נוירונים חדשים ומתפקדים בהיפוקמפוס, מה שבעבר נחשב היה למגוחך. במכון וויסטר של אוניברסיטת פנסילבניה נעשה שימוש בתאי הגזע לתיקון חוט השדרה של עכברים עד לרמה מתפקדת. אם כן, ייתכן שהמטופל לא יסבול בהכרח משיתוק.
פיתוח טכנולוגיית תיקון חוט השדרה תאפשר ריפוי מגוון מחלות, החל בסרטן (לא מוחי), דרך סוכרת ועד מחלות לב באמצעות השתלת ראש. כל מחלה שפוגעת בגוף לבדו תיוותר מאחור, כשהגוף החדש יאפשר למטופל המשך חיים בריאים וארוכים יותר.
הערות שוליים

הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
דויד מתאוס

דויד מתאוס רמאחו (בספרדית: David Mateos Ramajo; נולד ב-22 באפריל 1987) הוא כדורגלן ספרדי המשחק בעמדת הבלם.
קריירה

מתאוס החל לשחק כדורגל במחלקת הנוער של ריאל מדריד, אליה הצטרף בגיל 12. בעונת 2007/2008 הצטרף לקבוצת המילואים של המועדון, ובינואר 2010 נקרא לראשונה לסגל הקבוצה הראשונה של המועדון. לאחר מינויו של ז'וזה מוריניו לאימון הקבוצה, חתם מתאוס על חוזה מקצועי במועדון. ב-23 בנובמבר 2010 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה, בניצחון 4–0 על אייאקס במסגרת שלב הבתים של ליגת האלופות.
ב-29 בינואר 2011 הושאל מתאוס לא.א.ק. אתונה מליגת העל היוונית עד לסיום העונה. בקיץ 2011 הושאל לריאל סרגוסה, וב-11 בספטמבר ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל הספרדית. בעונת 2012/2013 חזר מתאוס לקבוצת המילואים של ריאל מדריד, וב-2 בספטמבר 2013 עזב את המועדון וחתם בפרצווארוש מליגת העל ההונגרית. ב-29 ביולי 2015 חתם מתאוס באורלנדו סיטי מה-MLS, וב-3 במרץ 2017 שוחרר מהקבוצה. לקראת עונת 2017/2018 חזר מתאוס לספרד וחתם בריאל מורסיה.
ב-30 ביולי 2018 הגיע מתאוס לישראל וחתם בהפועל חדרה מליגת העל. ב-27 ביוני 2019 חתם בהפועל רעננה. ב-21 ביולי 2020 חתם מתאוס בהפועל אום אל-פחם מהליגה הלאומית.
ב-15 באפריל 2022 חתם בגואנגשי פינגואו האילאו מהליגה הסינית הראשונה.
הערות שוליים

↑  יגאל גולדשטיין, ‏הבלם דויד מתאוס חתם לעונה אחת בהפועל חדרה, באתר ערוץ הספורט, 15 באוגוסט 2018
↑  גיל לוין, ‏רעננה מתחזקת: דיויין נאה ומתיאוס חתמו, באתר ערוץ הספורט, 27 ביוני 2019
↑  מיכאל וייסרמן, דויד מתאוס חתם בהפועל אום אל פאחם באתר דאבל פס, 21 ביולי 2020
ערך זה הוא קצרמרבנושא כדורגלנים ספרדים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
השתלת הלב של דייוויד בנט

דייוויד בנט
דייוויד בנט (באנגלית: David Bennett Sr) מארצות הברית היה לחולה הראשון בעולם שעבר השתלת לב מבעל חיים (חזיר) שהונדס גנטית. החולה חי עוד חודשיים מהניתוח עד פטירתו.
רקע

לאור התורים הארוכים בעולם של חולים המועמדים להשתלת איברים והמחסור באיברים, נערכים מחקרים הבודקים היתכנות שימוש באברי בעלי חיים כחלופה לאברים של נפטרים/תורמים. קיימת התקדמות בשימוש באברי בעלי חיים בתחומים שאינם קריטיים (למשל עור) אולם בכל הנוגע לאיברים מקיימי חיים ההתקדמות איטית. הגורם העיקרי איתו מתמודדים החוקרים הוא מנגנון דחיית האיברים הזרים שקיים בגוף האדם וכדי לפתור זאת בודקים החוקרים אפשרות ביצוע התאמה גנטית בבעלי החיים כדי לצמצם סיכון זה.
השתלת הלב

לביצוע השתלת הלב הראשונה נבחר דייוויד בנט מארצות הברית (יליד 1964) שסבל ממחלת לב חריפה. בנט שהיה זכאי להשתלת לב נמצא בתור של המועמדים להשתלה אולם לאחר החמרה במצבו הועלתה ההצעה להשתלת לב חיה. מנהל המזון והתרופות האמריקאי אישר את הניתוח בהליך מזורז בנסיבות הומניטריות.
ניתוח ההשתלה בוצע ב-7 בינואר 2022 במרכז הרפואי של אוניברסיטת מרילנד על ידי המנתח ד"ר ברטלי גריפית' (אנ') שנעזר בעבודתו של החוקר, ד"ר מוחמד מוהיודין (Muhammad M. Mohiuddin).
החזיר ממנו נלקח הלב עבר שינויים גנטיים שנועדו למנוע הפרשת אנזימים המעוררים את המערכת החיסונית לדחות את האיבר. ההכנה של החזיר בוצעה על ידי חברת הביוטכנולוגיה יונייטד טרפויטיקס (אנ') שהצליחה לדכא 3 גנים שגורמים להפעלת מערכת דחיית האיברים וכן להשתיל 6 גנים ממקור אנושי. התערבות גנטית נוספת נעשתה בחזיר כדי למנוע מהלב המשך גידול.
הניתוח עבר בהצלחה ובנט החל להתאושש ואף נפגש עם בני משפחתו. בתחילת מרץ 2022 חלה התדרדרות במצבו הבריאותי עד פטירתו ב-8 במרץ, כחודשיים לאחר ההשתלה.
אחת הסברות שהעלו החוקרים לסיבת המוות היה הימצאותו של נגיף בגופו של בנט שמקורו בלב המושתל. הנגיף הזה, מזן porcine cytomegalovirus, מתקיים רק בבעלי חיים. המדענים ערכו אומנם בדיקות נגד נגיפים בלב המושתל אך להערכתם הוא לא זוהה בגלל היותו רדום. במהלך המעקב אחר מצבו של בנט אותרה עלייה בהימצאותו של הנגיף הזה בגופו של בנט אולם אין ודאות שהוא שגרם למותו.
התקרית האלימה

לאחר שהמידע על הניתוח הגיע לכותרות התפרסם בעיתונות שב-1988 היה בנט מעורב בתקרית אלימה במהלכה דקר בסכין ופצע קשה את אדוארד שומקר שנותר נכה עד מותו ב-2007. בנט ריצה 10 שנות מאסר בכלא. חלק מהתגובות לפרסום טענו שבגלל מעשיו לא היה צריך לתת לבנט קדימות בטיפול.
הערות שוליים

↑   וירוס שפוגע בבעלי חיים התגלה בגופו של האדם הראשון שבו הושתל לב חזיר, באתר הארץ, 8 במאי 2022
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1253243832  VIAF: 3144164721393102340007   WorldCat (עם VIAF): 3144164721393102340007
ואנג יו

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1 במאי 1971 (בת 53) סין 
 מדינה:  הרפובליקה העממית של סין 
 השכלה:  China University of Political Science and Law 
 בן או בת זוג:  Bao Longjun 
 פרסים והוקרה:  Ludovic-Trarieux International Human Rights Prize (4 ביוני 2016)  אות האומץ הנשי הבין-לאומי (2021) 
 
וואנג יו (בסינית: 王宇; נולדה ב-1 במאי 1971) היא עורכת דין סינית לזכויות אדם.
יו נעצרה על ידי הרשויות הסיניות בשנת 2015 כאשר סין יזמה את מבצע 709 נגד עורכי דין לזכויות אדם. היא הואשמה בהסתה לחתרנות נגד המדינה שהיא עבירה חמורה בסין הגוררת מאסר עולם. היא זכתה באות האומץ הנשי הבין-לאומי בשנת 2021.
אירוע ביקורת תקשורת מפלגתית 2015

ב-11 ביוני 2015, Radio Free Asia דיווח ש-Xinhua News וכלי תקשורת אחרים של המפלגה הקומוניסטית הסינית פרסמו בו-זמנית ארבעה מאמרים שנכתבו בעילום שם המבקרים את עורכת הדין ואנג יו. כתבה אחת האשימה אותה במעורבות בתקרית ב-2008 בתחנת טיאנג'ין, שבגינה נשפטה ב-2010 ושוחררה ב-2011. כלי תקשורת זרים, כולל המגזין Caixin New Century, העלו בעבר חשדות לגבי המקרה. היו שהצביעו על מטרה של וואנג יו בשל הגנתה על פעילת זכויות האדם העצורה טו פו (וו גאן). כמה עורכי דין סיניים בולטים, כולל טאנג ג'יטיאן, הגנו עליה בפומבי, והאשימו את הרשויות במסע הכפשה. בתגובה, עורך הדין של בייג'ינג, צ'ן ג'יאנגאנג, פרסם מאמר המתייחס להאשמות ומגן על וואנג יו.
הערות שוליים

↑  陳建剛：王宇律師的涅槃 | 專題 | 中國人權 | 新唐人电视台, NTDChinese
ואנג ג'ינגבין

זהו שם סיני; שם המשפחה הוא .
ואנג ג'ינגבין (במנדרינית תקנית: 王靖斌, בפין-יין: Wáng Jìngbīn; נולד ב-9 במאי 1995 בבנשי שבסין) הוא כדורגלן סיני, המשחק בעמדות החלוץ וקשר הכנף בקבוצת שאנגחאי שנשין ובנבחרת סין.
קריירת מועדונים

ג'ינגבין גדל במחלקת הנוער של בייג'ינג רנה, בה החל לשחק בשנת 2010. בשנת 2012 עבר לשאאנשי לאוצג'נגן מהליגה הסינית השלישית, אך חזר לבייג'ינג רנה זמן קצר לאחר מכן. בשנת 2014 עבר ג'ינגבין לגואנגג'ואו אוורגראנד מליגת העל הסינית, ובקיץ 2015 הועלה לקבוצה הבוגרת של המועדון על ידי המאמן לואיס פליפה סקולארי. ב-29 ביולי 2016 הושאל ג'ינגבין לפגיאנו אוקאיאמה מהליגה היפנית השנייה עד לסוף עונת 2016. בתום העונה חזר ג'ינגבין לגואנגג'ואו אוורגראנד מבלי שערך הופעות במדי המועדון היפני.
קריירה בינלאומית

ב-10 בינואר 2017 ערך ג'ינגבין את הופעת הבכורה שלו בנבחרת סין, כשנכנס כמחליף בדקה ה-80 בהפסד 0–2 לנבחרת איסלנד במסגרת גביע סין 2017. ב-14 בינואר הבקיע ג'ינגבין את שער הבכורה שלו בנבחרת, שער בדקה ה-89 בתיקו 1-1 במשחק נוסף בגביע סין 2017 נגד נבחרת קרואטיה, שבסיומו ניצחה נבחרת סין בדו-קרב בעיטות עונשין, לאחר שנכנס כמחליף בדקה ה-76.
ואנג השנג

| --- | --- |

 לידה:  יוני 1961 (בן 63) Qingyuan District, הרפובליקה העממית של סין 
 מדינה:  הרפובליקה העממית של סין 
 השכלה:  אוניברסיטה הרפואית של טיאנג'ין 
 מפלגה:  המפלגה הקומוניסטית של סין 
 
זהו שם סיני; שם המשפחה הוא .
ואנג השנג (נולד ביוני 1961) הוא פוליטיקאי סיני, המכהן כסגן מנהל נציבות הבריאות הלאומית, מזכיר סניף המפלגה הקומוניסטית של סין ומנהל נציבות הבריאות המחוזית של חוביי וחבר בוועדה המחוזית של המפלגה במחוז חוביי.
ביוגרפיה

וואנג נולד במחוז צ'ינגיואן, באודינג, חוביי, ביוני 1961. לאחר חידוש בחינת הכניסה הלאומית לקולג', הוא למד, ואז עבד, באוניברסיטה הרפואית של טיאנג'ין. הוא הצטרף למפלגה הקומוניסטית של סין ביוני 1984.
הייתה לו משימה קצרה בנציבות החינוך העירונית של טיאנג'ין ולוועדת החינוך והבריאות העירונית של טיאנג'ין. באוגוסט 2005 הועלה לתפקיד מזכיר המפלגה של האקדמיה לאמנויות יפות בטיאנג'ין, תפקיד אותו מילא עד מאי 2008, אז מונה למזכיר המפלגה של לשכת הבריאות של טיאנג'ין, ששמה שונה בשנת 2014 לנציבות הבריאות והתכנון המשפחתי בעיר טיאנג'ין. בדצמבר 2014 הוא הפך לסגן מנהיג מחלקת התעמולה העירונית של המפלגה בטיאנג'ין.
באוגוסט 2016 מונה לסגן מנהל וחבר בקבוצת המנהיגות המפלגתית, לנציבות הבריאות והתכנון המשפחתית, כראש רפורמה בתחום הבריאות, מינהל רפואי ובריאות ראשונית. כמו כן שימש כמנהל המשרד לרפורמה בבריאות תחת מועצת המדינה.
בתחילת פברואר 2020 הועבר וואנג למחוז חביי המרכזי בסין ומונה לחבר הוועדה המחוזית של המפלגה בחביי ב-8 בפברואר. ב-10 בפברואר הודחו ג'אנג ג'ין, מזכיר סניף המפלגה של נציבות הבריאות המחוזית חביי ומנהלה ליו יינגז'י מתפקידם, ושני התפקידים אוישו על ידי וואנג השנג, שהחל לרכז את המאבק בהתפרצות הנגיף הקורונה במדינה.
הערות שוליים

↑  "Coronavirus Live Updates: The Illness Now Has a Name COVID-19". nytimes.com. 11 בפברואר 2020. נבדק ב-12 בפברואר 2020. {{cite news}}:  (עזרה)
1 2  Jiang Chenglong (8 בפברואר 2020). "Wang Hesheng appointed as new official for Hubei province". chinadaily.com. נבדק ב-12 בפברואר 2020. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Zhong Yuhao (钟煜豪) (8 בפברואר 2020). 王贺胜履新湖北省委常委前，已赴鄂工作多日. thepaper.cn (בסינית). נבדק ב-12 בפברואר 2020. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Top Hubei health officials removed from office". chinadailyasia.com. 11 בפברואר 2020. נבדק ב-12 בפברואר 2020. {{cite news}}:  (עזרה)
דוכסות סקסוניה-קובורג-גותה

דוכסות סקסוניה-קובורג-גותה
דוכסות סקסוניה-קובורג-גותה או סקסוניה-קובורג וגותה (בגרמנית: זקסן-קובורג אוּנד גותה; Sachsen-Coburg und Gotha) הוא שמה של דוכסות גרמנית קטנה, שנוצרה מאיחוד פרסונלי של הדוכסויות סקסוניה-קובורג וסקסוניה-גותה (קובורג הסקסונית וגותה הסקסונית) ב-1826 והתקיימה עד 1918. השם ניתן גם למשפחת האצולה הגרמנית שהענף המרכזי שלה ישב על כס הדוכסות, וצאצאיה מילאו תפקיד חשוב בממלכות שונות באירופה, באמצעות נישואין ועל ידי מינוי למלכים במדינות חדשות.
היסטוריה > הקמת הדוכסות

קובורג וגותה היו שתיים מן הדוכסויות הארנסטיניות – מדינות קטנות בגרמניה, שנשלטו בידי הענף הארנסטיני של בית וטין, בית אצולה סקסוני עתיק.
ב-1825, לאחר מותו של פרידריך הרביעי, דוכס סקסוניה-גותה-אלטנבורג ללא יורשים, התעוררה מחלוקת ירושה בין הדוכסויות השונות בתורינגיה: ארנסט, דוכס סקסוניה-קובורג-זאלפלד, היה זכאי לרשת את הדוכסות מכוח נישואיו לאחייניתו של הדוכס האחרון, אך כיוון שהיה בהליכי גירושין ממנה, התנגדה המשפחה להעברת דוכסות גותה לחזקתו. ב-1826 התקבלה פשרה שלפיה יחולקו מחדש הדוכסויות; ארנסט ויתר על זאלפלד שהייתה ברשותו קודם לכן והועברה לדוכסות סקסוניה-מיינינגן, וקיבל את גותה בלבד, ללא אלטנבורג, שהועברה לפרידריך, דוכס סקסוניה-הילדבורגהאוזן, שנאלץ להעביר את נחלותיו לדוכסות סקסוניה-מיינינגן.
היסטוריה > דוכסות סקסוניה-קובורג-גותה

הישות החדשה שנוצרה נקראה דוכסות סקסוניה-קובורג-גותה, אך הדוכסויות היו נפרדות להלכה ואוחדו באיחוד פרסונלי בלבד, כך שהיו לדוכסות המשותפת שתי ערי בירה, קובורג וגותה. שטח הדוכסות, שכלל כ-1,977 קמ"ר, לא היה רציף. קובורג וגותה היו נפרדות זו מזו, ונוסף לכך היו לכל אחת מהן מובלעות קטנות, נוסף על הטריטוריה העיקרית. אוכלוסייתן מנתה ב-1910 כרבע מיליון נפש.
ב-1867 שולבה הדוכסות בקונפדרציה הצפון-גרמנית; כעבור שנה צורף צבאה לצבא פרוסיה, וב-1871 הפכה יחד עם כל מדינות גרמניה לחלק מן הקיסרות הגרמנית.
חוקה שנקבעה ב-1852 קבעה את סדרי השלטון בדוכסות וחיזקה את הקשרים בין שני חלקיה על ידי מוסדות משותפים. בכל אחת מן הדוכסויות המרכיבות הוקם פרלמנט נבחר, שאת חבריו בחרו כלל הגברים מדי ארבע שנים. צירים מתוכו הרכיבו פרלמנט משותף. מטעם הדוכסות נשלח ציר אחד לבונדסראט, הבית העליון בפרלמנט של הקיסרות הגרמנית, ושני צירים, אחד לכל רכיב בדוכסות, לבית התחתון, הרייכסטאג.
בעקבות מותו ללא צאצאים של בנו של ארנסט, ארנסט השני, דוכס סקסוניה-קובורג-גותה, עברה הדוכסות לענף הבריטי של המשפחה, צאצאי הנסיך אלברט, בעלה של המלכה ויקטוריה. אחרון הדוכסים ששלטו בפועל בדוכסות, קרל אדוארד, היה נכדם של ויקטוריה ואלברט מבנם לאופולד. במלחמת העולם הראשונה נשאר הדוכס נאמן לגרמניה במלחמתה במולדתו בריטניה, ואף קיבל דרגת קצונה בצבא גרמניה. הוא הוקע כבוגד ותאריו הבריטיים נשללו ממנו. מאוחר יותר הצטרף למפלגה הנאצית וכיהן כנשיא הצלב האדום בגרמניה בתקופת מלחמת העולם השנייה.
היסטוריה > פירוק הדוכסות

הדוכסות חדלה מלהתקיים בעקבות מהפכת נובמבר, 1918, שביטלה את המונרכיה בגרמניה. קובורג וגותה היו למדינות חופשיות קצרות-ימים ברפובליקה הגרמנית, וב-1920 נכללה קובורג במדינת בוואריה וגותה במדינת תורינגיה.
בית סקסוניה-קובורג-גותה

צאצאיו של ארנסט עלו על כס המלוכה במדינות אירופיות שונות, והענף המרכזי במשפחה עודו נושא רשמית בתואר "הדוכס מסקסוניה-קובורג וגותה", אף שהדוכסות אינה קיימת.
שליטי סקסוניה-קובורג-גותה > דוכסי סקסוניה-קובורג-גותה

ארנסט הראשון (1826–1844)
ארנסט השני (1844–1893)
אלפרד (1893–1900)
קרל אדוארד (1900–1918)
שליטי סקסוניה-קובורג-גותה > ראשי בית סקסוניה-קובורג-גותה

קרל אדוארד (1918–1954)
פרידריך יוזיאס (1954–1998)
אנדריאס (1998 – הווה)
דינה שנהב

| --- | --- |

 לידה:  8 בפברואר 1968 (בת 56) ירושלים, ישראל 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת חיפה  המדרשה לאמנות 
 תחום יצירה:  פיסול, מיצב, ציור 
 בן או בת זוג:  דורון סולומונס 
 www.dinashenhav.com
 
דינה שנהב (נולדה ב-8 בפברואר 1968) היא אמנית ישראלית.
ביוגרפיה

דינה שנהב נולדה בירושלים בשנת 1968. אמה היא הסופרת חיה שנהב ואביה היה האמן והרסטורטור, דודו שנהב. בן זוגה הוא האמן דורון סולומונס. היא למדה אמנות במדרשה לאמנות ואת לימודי התואר השני למדה באוניברסיטת חיפה. משנת 2004 היא מרצה במדרשה לאמנות בבית ברל.
יצירותיה של שנהב עוסקת, ברובן, ביחסי הגומלין שבין האדם והטבע ובמורכבות הנגזרת ממעמדו של האדם כשולט וכנשלט בהקשרים ארכאולוגיים, אקולוגיים, פוליטיים וחברתיים. הנושאים שבהם היא מטפלת מאופיינים בגוון אפוקליפטי, בין אם אלה סיטואציות של עימותים אלימים: מלחמה במזרח התיכון או סיפורים מהתנ"ך שבמרכזם קונפליקט, ובין אם זה חורבן וכיליון בהקשר אקולוגי אוניברסלי. בכל אלו, היא בוחנת את הפרדוקס המאפשר את קיומן הבו-זמני של אכזריות, אלימות וכוחנות לצד רוך, חמלה ואנושיות.
עיסוקה המתמשך בקונפליקטים בא לידי ביטוי לא רק במישור רעיוני אלא גם בבחירת החומרים שאיתם היא עובדת, ביניהם ספוג, פחם, חרוזים, פייטים, בדים, פלסטיק, ועוד.
תערוכתה "D.O.A"‏ (2015), היא מיצב המתאר את סביבת מגוריו של צייד, עשוי כולו מספוג צהוב וחיוור ובו בקתה של הצייד על תכולתה מרובת פרטים, כגון: רובים, סכינים, גרזינים, בעלי החיים הניצודים, שולחן המטבח שלו, מדפים ושאריות מזון שכמו נותרו על השולחן בטרם עזב. הכל מפוסל בדייקנות, תוך הדגשת הניגוד שבין רכות החומר לבין נוקשות החפצים הדוממים העשויים ממנו.
בתערוכתה "מרכבה" (2019) בנתה שנהב טנק מרכבה גודל ממדים מספוג, הנראה כפורץ את קיר הגלריה וכובש כמעט את כל החלל. כלי מלחמה זה נחשב לאחד המתקדמים בעולם עתיר טכנולוגיה וכישורים מבצעיים ומשימתו הרס והשמדה. אלא שהחומריות המסיבית מקבלת כאן תפנית והופכת אוורירית, כמעט כזו שמגע קל ימוטט אותה. ההיפוך שבין התוקפנות והאלימות שמייצג כלי המלחמה לעומת המסה והמוצקות, שניטלו ממנו, יכולת התפקוד ההרסנית שנוטרלה, כושר המיגון שנחשף לפגיעות, הריקון מכל פונקציה שיכולה לאותת עוינות מיליטנטית. כל אלו מוקצנים עד לאבסורד. נראה ששנהב מאתגרת את המתבונן להשתאות מול שונות זו של האובייקט, האדיש והתלוש, באירוניה וגם בכובד ראש.
באוקטובר 2020 נפתחה תערוכת יחיד של שנהב בשם "מנהרה" במוזיאון הרצליה לאמנות עכשווית.
השכלה

1992-1989 - המדרשה למורים לאמנות, רמת השרון
2004 - לימודי השלמה לתואר ראשון, בית הספר לאמנות - המדרשה, מכללת בית ברל
2008 - תואר שני באמנות, החוג לאמנות יצירה, אוניברסיטת חיפה.
פרסים

1992 - מלגת הצטיינות, המדרשה לאמנות, רמת השרון
2002 - פרס אמן צעיר, משרד התרבות והספורט
2007-2005 - מלגת אמן-מורה, משרד התרבות והספורט
2008 - מלגת שהייה, רדיוס, קיל, גרמניה
2009 - פרס אברהמי, בית קנר, גלריה עירונית לאמנות, ראשון לציון
2013 - פרס שרת התרבות והספורט, משרד התרבות והספורט.
תערוכות > תערוכות יחיד נבחרות

2001 - "סוף המשחק”, מוזיאון הרצליה לאמנות עכשווית, הרצליה
2006 - "כלב", מוזיאון הרצליה לאמנות עכשווית, הרצליה
2010 - "דמעות תת-מימיות", מוזיאון הרצליה לאמנות עכשווית, הרצליה
2010 - "הרהורי לילה", בית ביאליק, תל אביב-יפו
2011 - "תרחיש", מוזאון נחום גוטמן, תל אביב-יפו
2016 – D.O.A, מרכז לאמנות, מיאמי, במסגרת ART BASEL MIAMI, מיאמי, ארצות-הברית
2019 – מרכבה, גלריה נגא לאמנות עכשווית, תל אביב-יפו
2020 – מנהרה, מוזיאון הרצליה לאמנות עכשווית, הרצליה
תערוכות > תערוכות קבוצתיות נבחרות

1988 - "קדימה - המזרח באמנות ישראל", מוזיאון ישראל, ירושלים
1999 - "ילדים טובים, ילדים רעים, התיילדות באמנות הישראלית", מוזיאון ישראל, ירושלים
2004 - Time Capsule,‏ Art in general, ניו יורק, ארצות-הברית
2004 - Wonderyears”,‏ Kunstlerhaus Bethanien", ברלין, גרמניה
2005 - ‏"Memento mori”, Atelierhaus Panzerhalle, ברלין, גרמניה
2006 - "פטמורגנה", מוזיאון חיפה לאמנות, חיפה
2008 - "ובסוף נמות" – שנות התשעים באמנות ישראלית, מוזיאון הרצליה לאמנות עכשווית, הרצליה
2008 - "חריטות ושריטות – דמות החייל בדפוסים משתנים", מוזיאון פתח תקווה לאמנות, פתח תקווה
2008 - Radius Research-based-art, קיל, גרמניה
2011 - "שלושה אמנים, אוסף אחד", מוזיאון ישראל, ירושלים
2012 - "לילה טוב", מוזיאון ישראל, ירושלים
2014 - "שטח הפקר", בית האמנים, ירושלים
2014 - חילוני כהלכה, מוזאון נחום גוטמן, תל אביב-יפו
2015 - "מאה שנות תרבות ישראלית", מרטין-גרופיוס-באו, ברלין, גרמניה
2015 – feeding, הביתן הישראלי, Expo Milano, מילאנו, איטליה
2016 – "אב הבית", "בית ספר לאמנות – 70 שנה למדרשה לאמנות", ביתן הלנה רובינשטיין, מוזאון תל אביב לאמנות, תל אביב-יפו
2018 – "עולמות רכים", מוזיאון תל אביב לאמנות, תל אביב-יפו
2019 - Not the end‏, Forum för levande historia, סטוקהולם, שוודיה
הערות שוליים

↑  ראו: Katz-Friman, Tami, Dina Senhav: D.O.A., Contextualizing Hunting, ArtCenter/South Florida Publicayion, Miami, Florida, November-December 2015
↑  ראו: מרכבה [טקסט תערוכה], גלריה נגא, תל אביב-יפו, 2019
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ICIA: 278728  NLI: 987007289133805171  ISNI: 0000 0000 8554 9908  LCCN: no2010129892  ULAN: 500479455  VIAF: 123583056   WorldCat (עם VIAF): 123583056 
D.O.A.‏ (2015)
מרכבה (2019)
דיולה קאבוש

| --- | --- |

 לידה:  19 במרץ 1887 בודפשט, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 פטירה:  6 באוקטובר 1941 (בגיל 54) ניו יורק, ארצות הברית 
 מקום קבורה:  בית הקברות פרקשרטי בבודפשט 
 שם לידה:  Gyula Kann 
 מדינה:  הונגריה 
 פרופיל ב-IMDb
 
דְיוּלָה קאַבוֹשֹ (במקור קַאן - Kann, בהונגרית: Kabos Gyula;‏ 1887, בודפשט – 1941, ניו יורק) היה שחקן והומוריסטן הונגרי-יהודי.
ביוגרפיה

דיולה קאבוש נולד בשנת 1887 למשפחה יהודית בבודפשט, כבנם של ז'יגמונד קאן ורוזה מייסטר. בין השנים 1905-1901 למד בבית הספר למסחר ברחוב וושלני ולצד לימודים כלליים אלה למד גם בבית ספר למשחק. הוא החל את הקריירה בהופעה ב-17 באפריל 1902 כסטטיסט ב"תיאטרון העם". באופרטה שהוצגה שיחק כסטטיסט ונשא פנס בסצנת חתונה סינית. מתוך התרגשות, דרך במקום הלא נכון ונפל אל תוך אזור ישיבת נגני התזמורת. כיוון שנפל על נגן הוויולה, המוזיקה נעצרה מיד. הוא זכר את האירוע בתיאור כדלקמן: "...הייתי רק בתחילת הקריירה שלי, אך כבר שיחקתי את התפקיד שהמשכתי בו כל חיי. דמות טרגית שהייתה תמיד גם דמות קומית. הקהל כבר אז, בפעם הראשונה, צחק, ואני נפגעתי ושכבתי במיטה במשך שבועיים...".
בשנים 1906–1907 הוא שיחק בסומבור, ובשנים 1907–1910 בסובוטיצה. ערים אלה היו אז בתחומי ממלכת הונגריה במסגרת הקיסרות האוסטרו-הונגרית. הקריירה שלו המשיכה באוראדיה (1913-1910), ולאחר מכן בתיאטרון קיראי (1914-1913) בבודפשט. במלחמת העולם הראשונה, בין השנים 1914 לבין 1916 הוא גויס לשירותי עזר במטה הצבא בבודפשט. משנת 1919 הופיע על במות תיאטראות רבים ונחל הצלחה גדולה בכל מקום. בין שנת 1920 ו-1924, הוא שיחק ב-44 מחזות של מערכה אחת בתיאטרון הקומדיה של בודפשט. בין השנים 1926 ו-1929 היה חבר בתיאטרון האופרטה של בודפשט. בנוסף לעבודתו האמנותית כשחקן, הוא היה גם מנהל תיאטרון בבודפשט בין השנים 1929–1930. סרטו הבלתי נשכח, סרטו המדבר הראשון, היה "רב המשרתים, היפוליט", בשנת 1931.
מ-8 באפריל 1938 לא הורשה לעלות על הבמה, אחרי פרסום "החוק היהודי הראשון" (שלאחריו באו החוק היהודי השני והחוק היהודי השלישי) בגלל האנטישמיות הגוברת במדינה. אז החליט להגר עם משפחתו לארצות הברית. תחילה שלח את בנו ללימודי הנדסה באוניברסיטת לונדון, ולאחר מכן יצא לדרך עם אשתו. הם עברו מבודפשט לאוסטנד ומשם לדובר. ב-1 בפברואר 1939 הפליגו מסאות'המפטון על סיפון אוניית הנוסעים "פריז" והגיעו לניו יורק ב-11 בפברואר 1939.
בארצות הברית שיחק קאבוש בפני קהל דובר הונגרית בהופעות מזדמנות. אף אחת מחברות הסרטים לא הציעה לו חוזה, ולמעשה התעלמו ממנו לחלוטין. שנות חייו האחרונות היו קשות ומלאי מרירות. בסתיו 1941 שיחק בתיאטרון קטן בברוקלין והרגיש רע במהלך הופעה. רופאו אסר עליו להופיע שוב על במת תיאטרון, אך קאבוש המשיך לשחק. אחרי שחלה שוב קיבל דלקת ריאות. את השבועיים האחרונים של חייו בילה בבית חולים באוהל חמצן. הוא מת ב-6 באוקטובר 1941 בניו יורק ונקבר בבית העלמין של פארק סידר באמרסון שבניו ג'רזי בשם קובאס. בשנת 1996 הועבר ארונו לבודפשט ושם הובא לבסוף למנוחת עולמים.
סרטיו

Pufi cipőt vásárol (1914, rövid, játék)
Sackerheits Taendstiker – A gyufa (1917–1918, rövid, játék)
Székelyvér (1922, szkeccs)
Hyppolit, a lakáj (1931)
Egy autó és semmi pénz (1931, a Hyppolit német verziója, Bp.-en készült)
Piri mindent tud (1932)
Repülő arany (1932, francia–magyar)
Mindent a nőért (1933)
Meseautó (1934)
Márciusi mese (1934)
Lila akác (1934)
Az új rokon (1934)
Emmy (1934)
Az iglói diákok (1934)
Köszönöm, hogy elgázolt (1935)
Ez a villa eladó (1935)
Budai cukrászda (1935)
Elnökkisasszony (1935)
Halló Budapest! (1935)
Címzett ismeretlen (1935)
Az okos mama (1935)
A csúnya lány (1935)
Szenzáció (1936)
Nászút féláron (1936)
Három sárkány (1936)
Dunaparti randevú (1936)
Fizessen nagysád! (1937)
Hetenként egyszer láthatom (1937)
Lovagias ügy (1937)
Torockói menyasszony (1937)
Pesti mese (1937)
Szerelemből nősültem (1937)
Hotel Kikelet (1937)
Viki (1937)
A harapós férj (1937)
A kölcsönkért kastély (1937)
120-as tempó (1937)
Úrilány szobát keres (1937)
300 ezer pengő az utcán (1937)
Maga lesz a férjem (1937)
Hol alszunk vasárnap? (1937)
Az én lányom nem olyan (1937)
Pillanatnyi pénzzavar (1938)
Döntő pillanat (1938)
Borcsa Amerikában (1938)
Beszállásolás (1938)
Rozmaring (1938)
Fehérvári huszárok (1938)
Papucshős (1938)
Emlékalbum (1954, rövid összeállítás)
A felejthetetlen komikus, Kabos Gyula (1960, snittfilm)
לקריאה נוספת

לקסיקון יהודי הונגרי. 1929. עורך פטר אויווארי. גישה מקוונת
ספרית השחקנים (הו') Színészkönyvtár
Névpont
Kabos Gyula, a legnagyobb kisember Szeretlek Magyarország, 2013. március 19.
הערות שוליים

↑  הלקסיקון ההונגרי לאומנות הבמה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007303991305171  GND: 123541743  ISNI: 0000 0001 0801 6566  LCCN: n87876685  VIAF: 72303760   WorldCat (עם VIAF): 72303760
הסוטרה בת עשר השורות לאוולוקיטשוורה להארכת החיים

הסוטרה בת עשר השורות לאַוַולוֹקיטֶשוַורַה להארכת החיים (ביפנית: 延命十句観音経,‏ Enmei Jukku Kannon-Gyō; בסינית: 十句觀音經,‏ Kuan-yin ching) היא סוטרה קצרצרה בת 42 סימניות סיניות בלבד, בעשרה משפטים, המוקדשת לבודהיסטווה אַוַולוֹקיטֶשוַורַה (Avalokiteśvara; ביפנית: Kannon; בסינית: Kuan-yin), שנהוג לדקלם בזן בודהיזם.
זוהי כנראה היצירה המפורסמת ביותר המונה את שבחיו/ה של הבודהיסטווה אַוַולוֹקיטֶשוַורַה, שהוא/היא התגלמות החמלה. היא מופיעה כסוטרה עצמאית, וכן כפרק העשרים וחמישה של סוטרת הלוטוס (אנ') החשובה.
הסוטרה מופיעה ב"רשומות הבודהות והפטריארכים" (佛祖統紀,‏ בסינית: Fózǔ tǒngjì; ביפנית: Busso tōki), יצירה בודהיסטית סינית המתוארכת ל-1269, שלהי תקופת שושלת סונג הדרומית.
ככל הנראה, היא נכנסה לשימוש כטקסט לדקלום ביפן במאה ה-18, בימיו של מורה הזן הַקוּאין (אנ').
מקובל לדקלם את הסוטרה מספר פעמים ברצף, כשבכל פעם מגבירים את הקצב והוגים את המילים בקול רם יותר.
לקריאה נוספת

Wild Ivy: The Spiritual Autobiography of Zen Master Hakuin, translated by Norman Waddell, Boston: Shambhala, 1999, p. 126. (הספר בגוגל ספרים)
James L Ford, Jōkei and Buddhist Devotion in Early Medieval Japan, Oxford – New York: Oxford University Press, 2006, p. 90. (הספר בגוגל ספרים)
דיולה צילצר

| --- | --- |
דיולה צילצר ב-1943 בערך תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
דיולה צילצר ב-1943 בערך תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  3 בפברואר 1898 ארז'בטווארוש, הונגריה 
 פטירה:  21 בנובמבר 1969 (בגיל 71) ניו יורק, ארצות הברית 
 שם לידה:  Zilzer Gyula 
 תקופת הפעילות:  1918–1969 (כ־51 שנים) 
 
דיולה צילצר (גם: גיולה צילצר או ג'ולה צילצר; בהונגרית: Zilzer Gyula; ‏3 בפברואר 1898 בבודפשט – 21 בנובמבר 1969 בניו יורק) היה מאייר וצייר סוציאליסט יהודי-הונגרי, מאמני המאה העשרים באירופה ובארצות הברית שהשתייך לזרם האקספרסיוניסטי המודרני. ב-1933 עבר לארצות הברית ועבד בהוליווד כמעצב בסרטים. רבים מן האיורים שלו מתחילת שנות השלושים מתארים את הזוועות והטרור שליוו את עליית המפלגה הנאצית לשלטון בגרמניה.