stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קפאן אן

| --- | --- |

שער הכניסה הקדמי לקפאן אן
 מידע כללי
 סוג:  חאן 
 מיקום:  סקופיה 
 מדינה:  מקדוניה הצפונית 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ? – המאה ה־15
 תאריך פתיחה רשמי:  המאה ה־15 
 סגנון אדריכלי:  אדריכלות עות'מאנית 
 קואורדינטות:  42°00′00″N 21°26′12″E﻿ / ﻿42°N 21.436666666667°E﻿ / 42; 21.436666666667
  (למפת סקופיה מוגדלת) קפאן אן(למפת סקופיה רגילה) קפאן אן
 
קפאן אן (במקדונית: Капан ан; באלבנית: Kapan hani) הוא חאן ששימש כפונדק שנמצא בבזאר הישן, סקופיה, מקדוניה הצפונית. הוא נבנה בהוראת הגנרל הבוסני-עות'מאני איסאה-באג אישאקוביץ' (אנ') במחצית השנייה של המאה ה-15, ושימש כפונדק עד למלחמת העולם השנייה. לאחר השיפוץ ב-1974, הוא משמש כבניין עסקים וקייטרינג.
היסטוריה

קפאן אן נבנה במחצית השנייה של המאה ה-15, בהוראת הגנרל הבוסני-עות'מאני, איסה-בג איסקוביץ' (אנ'). המבנה מוזכר לראשונה בשם הוקף של מסגד יאיה-פאשינה (מק') ב-1506. לאורך ההיסטוריה, המבנה מילא תפקיד מרכזי בהתפתחות הכלכלה באזור, שכן המבנה היה מקום בו בילו מטיילים מסחריים ממקומות רחוקים רבים. הפונדק נהרס על ידי רעידת האדמה (אנ') ב-1555, ולאחר מכן בשרפה הגדולה (אנ') של 1689, שלאחריה המבנה שוחזר בצורה הרבה יותר פשוטה, עם מבנה עץ, וממראהו המקורי נשמרו רק חלקיו התחתונים. הפונדק עבד עד לתחילת מלחמת העולם השנייה. הבניין כמעט נהרס לחלוטין ברעידת האדמה ב-1963 ושוחזר בין השנים 1971–1973, ולאחר מכן נפתח מחדש ב-1974. כיום יש בו חנויות, טברנות ומשרדים.
ארכיטקטורה

המבנה הוא בניין מלבני ששטחו הוא כ-1,066 מ"ר, הסגור לחלוטין מבחוץ ומכיל בתוכו חצר פנימית מרובעת גדולה. בבניין, ישנם בסך הכל 44 חדרים, ששימשו לאירוח נוסעים וסוחרים עם שיירותיהם. החדרים היו מסודרים בשורה והיו בקומת הקרקע ובקומה הראשונה, מכל ארבעת הצדדים. בקומה העליונה, יש מרפסת עץ מכל ארבעת הצדדים. בבניין, ישנן שתי דלתות עץ מצד הדרומי והצפוני של הפונדק, שמהוות כניסה לפונדק. החלק של הבזאר סביב הפונדק נקרא בזאן קפאן, ומול הפונדק הייתה מזרקה בשם מזרקת קפאן.
ראו גם

הבזאר הישן (סקופיה)
קורשומלי אן
סולי אן
הערות שוליים

1 2  Лидија Кумбараџи-Богоевиќ: „Османлиски споменици во Скопје“, Скопје, 1998.
↑  Ayverdi Ekrem Hakki, Avrupa’da Osmanlx Mimarx Eserleri. Yugoslavya, lll cild, 3. kitab, Istanbul, 1981.
בתוך קפאן אן
ראובן קרופיק

| --- | --- |

 לידה:  22 באוגוסט 1951 (בן 73) מוזסוויל, סנטה פה, ארגנטינה
 מדינה:  ישראל 
 תאריך עלייה:  1968
 ידוע בשל:  יושב ראש בנק הפועלים
 השכלה:  תואר ראשון במדעי החברה מהאוניברסיטה העברית בירושלים, במסגרת העתודה האקדמית  תואר ראשון במשפטים מאוניברסיטת תל אביב
 מספר צאצאים:  2
 
ראובן קרופיק (נולד ב-22 באוגוסט 1951) הוא מנהל ישראלי, המשמש כיושב ראש בנק הפועלים. לפני כן, כיהן כמנכ"ל כלל תעשיות, ביוטכנולוגיה.
ביוגרפיה

ראובן קרופיק נולד במוזסוויל מושבה יהודית במחוז סנטה פה בארגנטינה. עלה לארץ לבד בגיל 17 מארגנטינה והגיע לפנימייה בירושלים.
הוא בעל תואר ראשון במדעי החברה (בהתמחות בכלכלה ומדעי המדינה) מהאוניברסיטה העברית בירושלים, במסגרת העתודה האקדמית; ותואר ראשון במשפטים מאוניברסיטת תל אביב. עבד כמורה לתנ"ך.
למרות שלמד כלכלה במסלול העתודה האקדמאית, בחר להתגייס אחרי מלחמת יום כיפורים לקצונה קרבית. רק לאחר שסיים את השירות הסדיר המשיך בשירות קבע ככלכלן ביחידת היועץ הכספי לרמטכ"ל. בשירות המילואים הוא התקדם עד לתפקיד מג"ד, אותו מילא מספר שנים בדרגת סא"ל.
קרופיק כיהן בעבר כמנכ"ל בכלל תעשיות ביוטכנולוגיה, יזם ומנכ"ל חברת "RDC" בע"מ, ומילא שורת תפקידים ביזמות ובהשקעות עסקיות טכנולוגיות. בין החברות בהן שימש כיו"ר והשתתף בתהליך התפתחותן, בולטות GIVEN IMAGIN, GAMIDA CELL, MEDIWOUND שהונפקו ב-3DV, NASDAQ, ORAMIR וגליל מדיקל שמוזגו לחברות גדולות. במקביל שימש כמרצה מן החוץ בפקולטה לניהול באוניברסיטת בן-גוריון בנגב.
קרופיק מכהן כדירקטור חיצוני בבנק הפועלים החל מיום 18 בפברואר 2016, והחל מיוני 2020 מכהן כיו"ר הדירקטוריון. קרופיק מכהן כיו"ר ועדת אסטרטגיה ופיתוח עסקי של הדירקטוריון, כיו"ר ועדת האשראי, יו"ר ועדת ממשל תאגידי ומחזיקי עניין, וכחבר בוועדות ניהול ובקרת סיכונים, טכנולוגיית מידע וחדשנות טכנולוגית, וכן בוועדה למעקב אחר יישום ההסדרים של הבנק עם הרשויות האמריקאיות.
קרופיק נשוי ואב לשניים.
קרל אולינץ' פון טאון

| --- | --- |

 לידה:  22 ביוני 1869 ליובליאנה, סלובניה 
 פטירה:  31 בינואר 1942 (בגיל 72) ג'נובה, איטליה 
 מקום לימודים:  האקדמיה לאמנויות בווינה 
 
קרל אולינץ' פון טאון (בגרמנית: Karl O'Lynch von Town‏; 22 ביוני 1869 – 31 בינואר 1942) היה צייר אימפרסיוניסטי אוסטרי-גרמני ממוצא אירי.
ביוגרפיה

קרל אולינץ' פון טאון הגיע משושלת אירית ותיקה של לינץ' (המשפחה) בעיר גולוויי, שהתגוררה בטירת לינץ' והשתייכה לקהילת סנט ניקולס בגאלווי. ג'יימס או'לינץ טאון היה חבר בבית המלוכה האוסטרו-הונגרית בסוף המאה ה-17. התוספת פון טאון התקבלה באמצעות תואר אצולה. אחייניתו סידוניה (סידה) אולינץ טאון, הייתה נשואה להרמן שולץ (1859–1926), בעל נכס בסלובניה.
הוא עצמו היה נשוי פעמיים; בנישואין הראשונים עם אנטוניה אנה ארקנגר (1871–1913) בנישואים השניים עם מלווין הרמן.
משנת 1888 עד 1890 קרל אולינץ' למד באקדמיה לציור בגראץ, ואז למד באקדמיה לאמנות בווינה אצל זיגמונד ל'אלמנד (1840–1910) ובאקדמיה לאמנויות יפות במינכן אצל גבריאל פון האקל (1843–1926) וניקולאוס גיזיס (1842–1901).
בשנת 1904 הציג ציורי שמן בגראץ בתערוכה השנתית החמישית של התאחדות האמנים השטיריים. אף שמרכז חייו היה במינכן, הוא שלח באופן קבוע ציורים לתערוכות גם בווינה וגם בגראץ. הוא היה בהשפעת אמיל יעקב שינדלר (1842–1892) ובחוג האמנים שלו.
בשנת 1908 קיבל האמן את מדליית המדינה האוסטרית הגדולה. בשנת 1929 הוענקה לו מדליית הזהב של העיר גראץ.
הוא יצא לנסיעות לימוד רבות באיטליה, הולנד, בלגיה, דרום אנגליה, הים הצפוני והים הבלטי. כצייר נוף, הוא העדיף בעיקר את הים ואת אזורי החוף, נושא שריתק אותו במיוחד ושאותו הביע היטב בתמונות בציור ובאווירה.
במהלך שהותו במושבת האמנים דכאו, התעוררה אהבתו להרים הגבוהים, שהיו הנושא ההראשי בימיו המאוחרים יותר – הוא מצא את המוטיבים שלו בהרי האלפים הבוואריים העליונים, באלפים האוסטרים ובדולומיטים של דרום טירול. לצד אלפרד זוף (1852–1927) ואדוארד אמסדר (1856–1939), נחשב קרל אולינץ' פון טאון גם לאחד האמנים השטיריים החשובים ביותר של תחילת המאה. הסגנון של קרל אולינץ' מזכיר בחלקו את הסגנון של מקס ליברמן.
קרל אולינץ' פון טאון נקבר בקריפטה בבית העלמין המרכזי של גראץ.
הערות שוליים

↑  Brief biography, www.biographien.ac.at
↑  Christa Steinle, Gudrun Danzer (Hg.), Unter freiem Himmel. Die Schule von Barbizon und ihre Wirkung auf die österreichische Landschaftsmalerei, Katalog, Neue Galerie Graz am Landesmuseum Joanneum, Graz (2000)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 117333131  ISNI: 0000 0000 8134 354X  RKD: 60542  ULAN: 500160331  VIAF: 54923205   WorldCat (עם VIAF): 54923205
רומה רימונים

רימון על מקל המותאם לרומה רימונים
ררנ"טיסט מחטיבת הצנחנים בפעולת כראמה (1968)
מטול רימונים מותקן על M1 גאראנד
רומֶה רימונים או מטול, הוא התקן המאפשר להרכיב רימון על קנה רובה (רובה מטען (רומ"ט) או רובה סער) ולשגרו מקנה הרובה באמצעות לחיצה על ההדק.
הסבר

כדי לשגר את הרימון, חייב הלוחם להחליף את מחסנית הכדורים הרגילים שברובה במחסנית תחמישים (התחמישים הם תרמילי כדורים ללא קליע, הממולאים באבק שרפה הודף בעל עוצמה חזקה יותר מהרגיל), להתקין את הרומה על קנה הרובה, ו"להלביש" עליו את רימון הרובה. בשל ההדף הרב שנוצר בעת הירי, אין אפשרות לירות את רימון הרובה כשהקת צמודה אל כתף הלוחם, ויש להצמיד את עקב הקת למשטח מאסיבי כגון קיר או גזע עץ. בתנאי שדה, כורע הלוחם ברך, ומניח את עקב הקת על האדמה, כאשר הרובה מוטה בזווית של 45 מעלות להשגת טווח מרבי. הירי מבוצע כאשר הלוחם מניח את ידו האחת בחזקה מעל למתפס הרובה, ובידו השנייה מפעיל את הדק הרובה. החזקה לא יציבה או לא נכונה של הרובה, תביא להשלכתו של הרובה בפניו של הלוחם הרוכן מעליו.
יתרון שיטה זו הוא בכך שטווח השיגור של הרימון גדול בהרבה מטווח זריקה של רימון יד, ושהרימון נורה בקשת בליסטית. אין אפשרות לירות ברובה כדורים רגילים כל עוד לא הוסר רימון הרובה מעל קנה כלי הנשק.
השורש ר.מ.ה בארמית משמעו השלכה, ומכאן השם 'רומה'.
היסטוריה

החל ממלחמת העולם השנייה ועד לשנות ה-70 של המאה ה-20, השימוש ברומה רימונים נגד טנקים (ררנ"ט) היה נפוץ למדי. בשנות ה-80 הוחלף הררנ"ט במטולי רימונים ייעודיים ובמשגר M-203 אשר מורכב מתחת לקנה של הרובה.
בשנות ה-90 של המאה ה-20, כאשר החלו לפתח אמצעים לפיזור הפגנות (אלפ"ה), חזר השימוש בהתקנים דמויי ררנ"ט ושימוש בכדורי תחמיש חסרי קליע, לצורך ירי אמצעים כגון רימוני גז מדמיע וגלילי גומי המאוחסנים בהתקנים (כגון ררנ"ג או "טמפון").
ראו גם

מטול רימונים
רימון יד
רובה
כדור גומי
הערות שוליים

↑  צה"ל עושה שימוש רב בארמית לתיאור מונחים כגון זיווד.
קרל אוטו פון ראומר

| --- | --- |

 לידה:  17 בספטמבר 1805 שטארגרד, רפובליקת פולין 
 פטירה:  6 באוגוסט 1859 (בגיל 53) ברלין, ממלכת פרוסיה 
 מדינה:  ממלכת פרוסיה 
 השכלה:  אוניברסיטת גטינגן  אוניברסיטת הומבולדט של ברלין 
 תפקיד:  חבר הסנאט של פרוסיה 
 פרסים והוקרה:  מסדר העיט האדום, דרגה 1 
 
קַרְל אוֹטוֹ פוֹן רַאוּמֶר (בגרמנית: Karl Otto von Raumer; 17 בספטמבר 1805 –  6 באוגוסט 1859) היה מדינאי פרוסי, ובן למשפחת האצולה של פון ראומר.
קורות חיים ועבודתו

הוא למד בתיכון בשטטין ולאחר מכן למד משפטים באוניברסיטת גטינגן ובאוניברסיטת הומבולדט של ברלין. לאחר מכן הוא קיבל משרה כשמאי משנת 1831 וכחבר מועצה ממשלתית משנת 1834, תחילה בפוזן וב-1838 בפרנקפורט על האודר. בשנת 1840 התקבל ראומר למשרד האוצר של פרוסיה, שם קודם למועצת הכספים הפרטית באותה שנה. שנה לאחר מכן מונה ליועץ בכיר במשרד הפנים (אנ'), בשנת 1843 כסגן נשיא ממשלת מחוז קניגסברג (אנ'), בשנת 1845 כנשיא המחוז של ממשלת מחוז קלן (אנ') ובאותו תפקיד בשנת 1848 במחוז פרנקפורט על האודר (אנ'). ב-19 בדצמבר 1850 מינה אותו הקבינט של אוטו תאודור פון מנטויפל (אנ') לשר התרבות במשרד הפרוסי לענייני רוח, חינוך ורפואה, שבראשו עמד עד פיטוריו של מנטויפל בנובמבר 1858. בינתיים היה חבר בבית הלורדים של פרוסיה (אנ') מ-1850 עד 1852 ולאחר מכן כחבר בבית הנבחרים הפרוסי.
קרל אוטו פון ראומר היה הנציג העיקרי של הריאקציה האורתודוקסית-מונרכיסטית והפוליטיקה שלו הייתה שייכת לזרוע המורחבת של הקמרילה, חוג לא רשמי אך רב השפעה של יועצים סביב המלך. בין הצעדים הלא פופולריים השונים שלו, מה שנקרא "תקנות" (שטיל (גר')) שפורסמו ב-1854 ונתקלו בהתנגדות אלימה ביותר. התקנות תבעו להפוך את עיקרי הדת של הכנסייה הנוצרית לבסיס הלימודים בית הספר היסודי ואין לאפשר לתלמידי הסמינרים אפילו ללמוד את הקלאסיקות הגרמניות. מצד שני, הם הביאו להגבלה ופישוט של חומר ההוראה, אך שהתעלמו ממנו. שנתיים קודם לכן, הוא כבר ספג ביקורת על "גזירות ראומר" שלו, שבהן הוא, בעצמו ממשפחה פרוטסטנטית מסורתית, רצה להביא את הכמורה, במיוחד את הקתולית, תחת שליטה רבה יותר של המדינה. כתוצאה מכך, הייתה השפעה פוליטית על הבחירות למדינה בשנת 1852, בעידוד אוגוסט רייכנספרגר (אנ'), הקמת הפלג הקתולי בבית הנבחרים הפרוסי (אנ'). זה הוביל בסופו של דבר לנסיגה לא רשמית מגזירות אלו. בשנת 1851 הוא לקח תפקיד מוביל באיסור על גני הילדים של פרידריך פרבל. עם זאת, עקב הגירתם של רבים מחסידיו של פרבל, הדבר הוביל לניצחון רעיון גן הילדים באזורים רבים בעולם.
על המדינאות שלו זכה פון ראומר באות מסדר העיט האדום (אנ'), דרגה 1.
קרל אוטו פון ראומר נקבר בבית הקברות הישן סנט מתאוס בברלין-שנברג. קברו הוגר כקבר כבוד (אנ') של העיר ברלין עד 2017.
משפחתו

פון ראומר היה צאצא של משפחת האצולה הבווארית הישנה ומהמאה ה-17 הסקסונית של ראומר. הוריו היו המיור גנרל הפרוסי קרל היינריך פרידריך פון ראומר (1757–1831) ואשתו אלברטין פון טשירשקי (1768–1838), בתו של האלוף הפרוסי קרל וילהלם פון טשירשקי.
קרל אוטו פון ראומר היה נשוי לאליזה וילהלמינה קלמנטינה פון בראוכיטש (1820–1891), בתו של הגנרל הפרוסי של חיל הרגלים אדוארד פון בראוכיטש. הוא הותיר אחריו שלושה בנים וארבע בנות:
קרל אלברכט אדוארד (Karl Albrecht Eduard,‏ 17 בינואר 1842 – 21 בספטמבר 1876), שמאי בית המשפט
רודולף היינריך (Rudolf Heinrich,‏ 7 באוגוסט 1843 – 17 ביוני 1882), מנהל מחוז
אנה אליזבת (Anna Elisabeth, נולדה ב-3 ביוני 1845) נישאה ב-1870 לרודולף פון וודל (מת ב-27 בדצמבר 1890), קפטן פרוסי
מאריה שרלוטה אליזבת (Marie Charlotte Elisabeth‏, 21 בנובמבר 1846 – 15 ביולי 1885) נישאה ב-1869 לאלברט פון אורצן, קפטן פרוסי
אדוארד ברנהרד פרידריך (Eduard Bernhard Friedrich‏, 26 במאי 1846 – 26 בינואר 1871), לוטננט פרוסי
אליזבת לואיזה הדוויג (Elisabeth Luise Hedwig, 6 ביוני 1852 – 12 באוגוסט 1888) נישאה ב-1870 לגאורג פון האגן (מת ב-2 באוגוסט 1898), לוטננט קולונל, מפקד גדוד הפרשים מספר 11
אגנס ברטה אליזבת (Agnes Berta Elisabeth, נולדה ב-25 במרץ 1856)
קברו של קרל אוטו פון ראומר
קרל אוגוסט פון שטיינהייל

| --- | --- |

 לידה:  12 באוקטובר 1801 ריבווילה, צרפת 
 פטירה:  14 בספטמבר 1870 (בגיל 68) מינכן, ממלכת בוואריה 
 ענף מדעי:  פיזיקאי, אופטיקה 
 מקום קבורה:  בית הקברות הדרומי העתיק במינכן 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת ארלנגן-נירנברג  אוניברסיטת קניגסברג  אוניברסיטת פרידריך שילר 
 מנחה לדוקטורט:  פרידריך בסל, פרידריך בסל 
 מוסדות:  אוניברסיטת מינכן 
 תלמידי דוקטורט:  פיליפ לודוויג פון זיידל, פיליפ לודוויג פון זיידל 
 פרסים והוקרה:  אות המסדר מקסימיליאן של בוואריה למדעים ואמנויות (1853) 
 צאצאים:  Hugo Adolph von Steinheil, Eduard Wilhelm Steinheil 
 
קרל אוגוסט פון שטיינהייל (12 באוקטובר 1801 - 14 בספטמבר 1870) היה פיזיקאי, ממציא, מהנדס ואסטרונום גרמני.
עבודתו

שטיינהייל החל ללמוד משפטים ב-1821 באוניברסיטת פרידריך אלכסנדר בארלנגן, ולאחר מכן עבר ללמוד אסטרונומיה ופיזיקה באוניברסיטת גטינגן, שם הגיש את עבודת הדוקטורט שלו "על עיבוד תרשימי שמיים מיוחדים" בהנחייתו של פרידריך בסל.
ב-1836 שטיינהייל תכנן ובנה את טלגרף הכתיבה המעשי הראשון, העושה שימוש בקוד שהוא פיתח במיוחד עבור מכשיר זה. זה היה הטלגרף הראשון עם משרן מגנטי כמשדר, אולם עקב מצב התעשייה הגרמנית באותו זמן, המצאה זו עוררה עניין אקדמי בלבד. ב-1838 הוא ערך סידרה של ניסויים בחשמל על מסילות הרכבת בפירט. זה הוביל לתגלית המעשית של המוליכות החשמלית של הקרקע, מה שאפשר לרתום את תהליך ההארקה לצורכי טלגרפיה.
ב-1839, שטיינהייל היה מעורב בפיתוח אחד מצילומי הדאגרוטיפ הראשונים בגרמניה. גם כן ב-1839, הוא המציא ומימש את העיקרון של מערכת של שעונים עם שעון ראשי (master clock) ומספר שעונים משניים (slave clocks), ארכיטקטורת שעונים שעדיין נפוצה כיום. המצאה זו אפשרה לראשונה לסנכרן שעונים מרוחקים (הכפופים לשעון ראשי יחיד), ובהקשר זה הציע להקים בגרמניה רשת ארצית של שעונים מסונכרנים.
ב-1852 שטיינהייל, יחד עם לאון פוקו, פיתחו שיטה לציפוי משטחי זכוכית בשכבה דקיקה של כסף. עוד קודם לכן, הכימאי הגרמני יוסטוס פון ליביג שהיה חבר קרוב של שטיינהייל, פיתח ב-1835 תהליך של שיקוע מתכת על פני משטח זכוכית. שטיינהייל ופוקו המשיכו את פיתוחו של ליביג בכך שהמציאו תהליך ריבוץ של שכבות כסף אולטרה-דקות על פני זכוכית באמצעות חשמל. שיטה זו היוותה פריצת דרך בפיתוח וייצור של טלסקופים מחזירי אור גדולים, שמהר מאוד החליפו את הטלסקופים שוברי האור כמכשירי התצפית האסטרונומיים החזקים ביותר. הבסיס לפיתוח זה זו היה עבודתו המדעית של שטיינהייל על החוקים המתארים ריבוץ חשמלי של מתכות.
שטיינהייל המציא גם פירוסקופ מיוחד, אשר אפשר לו לזהות את המיקום של מקור אש בדרגה גבוהה של דיוק. למכשיר זה הייתה חשיבות רבה במניעת התלקחות של שריפות במבנים, משום שאיפשר זיהוי מהיר של מוקד ההתלקחות.
ב-1855 הקים את החברה "שטיינהייל ובניו" שהתמחתה בייצור מכשור אופטי, וייצרה טלסקופים וספקטרוסקופים מצוינים, כמו גם את הפוטומטר הראשון שהיה מסוגל למדוד את בהירותם של כוכבים באופן אמין. החברה פעלה עד 1995, אז היא נסגרה ברובה, כשהידע בתחום האופטיקה שנצבר בה חולק בין כמה חברות גרמניות.
המצאות ידועות

תהליך ההארקה והשימוש בו בטלגרפיה.
תהליך הדפסה טלגרפי (המצאה זאת לא התפרסמה בזמנו).
שעון חשמלי.
קוד שטיינהייל (שיטת קידוד טלגרפית המבוססת על נקודות; בשיטה זאת לא נעשה שימוש בסופו של דבר עקב האימוץ של קוד מורס).
תהליך צילום על פני נייר כסף כלורידי (יחד עם פרנץ פון קובל).
צמד שטיינהייל, עדשה אכרומטית מבוססת זכוכית פלינט.
תהליך הכספה עבור משטחי זכוכית עקומים (יחד עם לאון פוקו), שסלל את הדרך לייצור תעשייתי נרחב של טלסקופים מחזירי אור.
הטלגרף של שטיינהייל (1837).
רומה פורנס

רומה פורנס אי סלדניה (בקטלאנית: Romà Forns i Saldaña, נולד ב-1885 או ב-1886 באזור קטלוניה שבספרד, נפטר ב-26 באפריל 1942 בברצלונה שבספרד) היה כדורגלן ומאמן ספרדי-קטלאני שנודע בשל תקופותיו בברצלונה. כשחקן, שיחק פורנס במועדון כחלוץ בין 1903 לבין 1913, לאחר תקופות קצרות באייריש ובאספניול, מועדונים נוספים מהעיר. מאוחר יותר היה חבר הנהלה במועדון, ובין 1927 ל-1929 היה מאמן הקבוצה, והוא זכה עמה באליפות הראשונה של הליגה הספרדית.
קריירה

פורנס החל לשחק כדורגל בראשית המאה ה-20 בעיר ברצלונה, בירת קטלוניה, בתקופה בה התבסס ענף הספורט באזור. תחילה שיחק במדי אספניול ולאחר מכן באייריש, לפני שהצטרף למועדון הכדורגל ברצלונה ב-1903. הוא שיחק כחלוץ לצד שחקנים כגון ארנסט וארתור ויטי, פאקו ברו, פאולינו אלקנטרה וג'ק גרינוול. הוא סייע לקבוצתו לזכות חמש פעמים באליפות קטלוניה. ב-14 במרץ 1909 הבקיע את השער הראשון בקרר אינדוסטריה, האצטדיון החדש של המועדון. ב-1910 זכה עם המועדון בגביע הספרדי לראשונה בתולדותיו. הוא פתח במשחק הגמר בו ניצחה ברצלונה 3-2 את אספניול מדריד. ב-1912 זכה עם ברצלונה בפעם השנייה בגביע, הודות לניצחון 2-0 על חימנסטיקה אספניולה. כעבור שנה זכה בפעם השנייה ברציפות ובפעם השלישית בסך הכול בגביע, לאחר שעזר לקבוצתו לנצח בגמר, שהתפרס על שלושה משחקים, את ריאל סוסיאדד.
במקביל לכך ששיחק במדי ברצלונה, ערך פורנס לפחות ארבע הופעות במדי נבחרת קטלוניה. הנתונים מתקופה זו לא מלאים ולכן לא ברורה הכמות המדויקת של המשחקים בהם שותף. ב-12 בדצמבר 1912 השתתף במשחק של הנבחרת קטלוניה נגד נבחרת צרפת, המשחק הראשון שערכה הנבחרת הקטלאנית מול יריבה מחוץ לספרד.
לאחר שפרש ממשחק ב-1913, החל לשמש חבר הנהלה במועדון. בדצמבר 1926 התמנה לתפקיד מאמן הקבוצה, ובכך היה המאמן הספרדי והקטלאני הראשון במועדון. כבר בעונתו הראשונה במועדון, עונת 1926/1927, הדריך את הקבוצה לזכייה באליפות קטלוניה. בעונה הבאה הדריך את הקבוצה הן לזכייה באליפות קטלוניה שנייה ברציפות והן לזכייה בגביע הספרדי. בגמר פגשה ברצלונה את ריאל סוסיאדד, ונערכו שני משחקים חוזרים שכן הן משחק הגמר המקורי והן המשחק החוזר הראשון הסתיימו בתוצאת תיקו. במשחק השלישי והאחרון ניצחה ברצלונה 3-1 וזכתה בתואר. ב-1929 נערכה המהדורה הראשונה של הליגה הספרדית. פורנס אימן את הקבוצה עד מרץ אותה שנה, אז מונה במקומו ג'יימס בלאמי על ידי נשיא המועדון ארקדי בלגר. פורנס נשאר במועדון כעוזר מאמן, וברצלונה זכתה באליפות הראשונה בהיסטוריית הליגה בכלל והמועדון בפרט. בזמן תקופתו כמאמן ברצלונה אימן פורנס שחקנים כגון ויסנס פיירה, רמון גוסמאן, ז'וזפ סמיטייר, אנחל ארוצ'ה, אנריק מס ואמילי סאגי-ברבה.
ב-26 באפריל 1942 נפטר פורנס לאחר שהתמודד תקופה ארוכה עם מחלה.
תארים > כשחקן

אליפות קטלוניה (5): 1904/1905, 1908/1909, 1909/1910, 1910/1911, 1912/1913
הגביע הספרדי (3): 1909/1910, 1911/1912, 1912/1913
תארים > כמאמן

אליפות ספרד (1): 1928/1929
אליפות קטלוניה (2): 1926/1927, 1927/1928
הגביע הספרדי (1): 1927/1928
הערות שוליים

↑  El Mundo Deportivo Hemeroteca,‏ 29.11.1997, עמ' 13
↑  El Mundo Deportivo Hemeroteca,‏ 22.2.1912, עמ' 3
↑  El Mundo Deportivo Hemeroteca,‏ 3.7.2004, עמ' 14
שחקני ברצלונה שזכו בגביע ב-1928. משמאל לימין: 

עומדים: פורנס (מאמן), מאס, קאסטייו, ליורנס, ולטר, גוסמאן, קרלויה ופלאטקו. יושבים: פיירה, ססטרה, סמיטייר, ארוצ'ה וסאז'י.
רחוב האבירים ברודוס

רחוב האבירים (ביוונית: Οδό των Ιπποτών) הוא רחוב עתיק ברודוס אשר הוכרז על ידי אונסק"ו כאתר מורשת עולמית כחלק מעיר ימי הביניים ברודוס.
זהו הרחוב המפורסם, החשוב והמרשים ביותר באזור הקולאכיום שבעיר העתיקה, המוביל לארמון ראשי המסדר של אבירי רודוס. הרחוב כולו מרוצף אבנים שחורות לבנות.
ברחוב העתיק שכנו בתי האבן ששימשו את הקבוצות האתניות שכונו "הלשונות" - קבוצות האבירים שהרכיבו את מסדר ההוספיטלרים. הבתים נבנו בצורה אחידה כשבקומת הקרקע היו הסוסים והקומות העליונות נועדו לאבירים. לכל אחת משבע קבוצות האבירים ב"לשונות" איטליה, אוברן, אנגליה, גרמניה, פרובאנס וספרד, שהתפצלה ב-1462 לקסטיליה ולאראגון, היה מבנה משלה.
בתי האבן שנבנו בסגנון גותי, שימשו את האבירים ללינה, ארוחות משותפות וכינוסים. כיום הבתים העתיקים משמשים גופים ממשלתיים. הרחוב מתחיל בארמון ראשי המסדר של אבירי רודוס במערב ומסתיים במבנה בית החולים של האבירים ובכנסייה המוקדשת לבתולה במזרח.
הרחוב הוכרז בשנת 1988 כאתר מורשת עולמית על ידי ארגון אונסק"ו, כחלק מעיר ימי הביניים. בנימוקים להכרזה נכתב, בין היתר, כדלקמן:
"העיר העליונה (הקולאכיום) עם ארמון הגראנד מאסטר, בית החולים ורחוב האבירים, היא אחד המתחמים העירוניים היפים ביותר מהתקופה הגותית. בעיר התחתונה מתקיימת אדריכלות גותית לצד מסגדים, בתי מרחץ ציבוריים ומבנים אחרים מהתקופה העות'מאנית"
גלריה

הרחוב ב-1844
הערות שוליים

↑  UNESCO World Heritage Centre, Medieval City of Rhodes, UNESCO World Heritage Centre (באנגלית)
| אתרים בעיר רודוס |
| --- | --- | --- |
| עיר ימי הבניים | ארמון ראשי המסדר של אבירי רודוס • בית החולים של האבירים • רחוב האבירים ברודוס |  |
| יהדות רודוס | בית הקברות היהודי ברודוס • המוזיאון היהודי של רודוס • לה ג'ודריה • בית הכנסת קהל שלום |  |
| מוזיאונים | המוזיאון הארכאולוגי של רודוס |  |
רדוקציה (מוזיקה)

רדוקציה (מאנגלית: Reduction) היא פעולה של צמצום תפקידי הכלים בפרטיטורה תזמורתית לביצוע בפסנתר. התוצאה מאפשרת לקורפטיטור או לפסנתרן חזרות לעבוד עם סולנים, בין אם נגנים, זמרים או רקדני בלט לקראת הופעה.
פרטיטורה ווקאלית, או פרטיטורה לפסנתר וקול, היא פרטיטורה של אופרה, או של יצירה ווקאלית או מקהלתית עם תזמורת, כגון אורטוריה או קנטטה. בפרטיטורה כזאת תפקידי השירה כתובים במלואם אך הליווי מצומצם ומותאם לכלי מקלדת (בדרך כלל פסנתר). על פי רוב מצמצמים את המוזיקה לשתי חמשות, אבל קיימים גם עיבודים לחמשות רבות יותר, לפסנתר בארבע ידיים או לשני פסנתרים, לפי הצורך.
יש שני סוגים עיקריים של פרטיטורות קול-פסנתר. הסוג הראשון כולל אותן פרטיטורות שהמלחין יוצר בתהליך ההלחנה, בדרך כלל כמפה הרמונית של היצירה לתזמור בעתיד. בסוג השני כלולים עיבודים או עריכות, שנעשו לאחר השלמת היצירה, בדרך כלל בידי אדם אחר, לא המלחין.
פרטיטורות קול-פסנתר נוצרות לרוב מסיבות מעשיות בלבד, כגון חזרות עם זמרים או לימוד המבנה בקומפוזיציוני של היצירה. לפני שהקלטות נעשו זמינות לציבור הרחב, היו פרטיטורות קול-פסנתר נמכרות לביצוע ביתי או באולם קטן, שאינו מאפשר הכנסת תזמורת מלאה.
Waterfall (שיר של סטארגייט)

"Waterfall" (בעברית: מפל מים) הוא סינגל שהוקלט על ידי ההרכב המוזיקלי הנורווגי, סטארגייט, בשיתוף פינק וסיה. השיר יצא לאור ב-10 במרץ 2017, כסינגל הראשון של סטארגייט מזה 15 שנים, וכראשון של פינק בשנה זו.
השיר הצליח להיכנס למצעדים רבים, ובשיאו הצליח להגיע למקום ה-1 במצעד הניו זילנדי, שם הפך לראשון של סטארגייט שעשה זאת.
רקע וכתיבה

את השיר כתבו סיה, סטארגייט, דיפלו ופיליפ מקספר, סטארגייט העוסק בהפקות, הפיק גם את השיר הזה. בעטיפת הסינגל ניתן לראות מנוע קדמי של רכב, וטיפות מים שנוטפות עליו ויוצרות את שם הסינגל "Waterfall".
וידאו קליפ

הווידאו קליפ הנלווה שיצא לשיר הועלה לערוצם של סטארגייט ב-16 במרץ 2017. לכל אורכו ניתן לראות שני אנשים שדואים באוויר מנהרת רוח אנכית בתוך חדר סגור בצבעים מתחלפים.
מונה הצפיות של הווידאו קליפ נכון לספטמבר 2017, עולה על למעלה מ-15 מיליון צפיות.
מיקומי שיא

|   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  אוסטריה | Ö3 אוסטריה טופ 40‏ | 70 |  |
|  אוסטרליה | מצעד הסינגלים האוסטרלי | 19 |  |
|  איטליה | מצעד הסינגלים האיטלקי | 79 |  |
|  אירלנד | מצעד הסינגלים האירי | 85 |  |
|  ארצות הברית | בילבורד הוט 100 | - |  |
|  ארצות הברית | מצעד 40 השירים למבוגרים | 24 |  |
|  ארצות הברית | מצעד שירי הדאנס | 7 |  |
|  ארצות הברית | מצעד 40 שירי המיינסטרים | 33 |  |
|  גרמניה | GfK – טופ 100 | 47 |  |
|  הונגריה | Rádiós Top 40 | 8 |  |
|  הממלכה המאוחדת | מצעד הסינגלים הבריטי | 47 |  |
|  ולוניה | אולטראטופ 40 | 9 |  |
|  לבנון | מצעד 20 העליונים הרשמי של לבנון | 14 |  |
|  לוקסמבורג | בילבורד | 8 |  |
|  נורווגיה | VG-lista | 30 |  |
|  ניו זילנד | המצעד הניו זילנדי הרשמי | 1 |  |
|  סלובקיה | ČNS IFPI | 45 |  |
|  סקוטלנד | מצעד הסינגלים הסקוטי | 10 |  |
|  פולין | ZPAV | 50 |  |
|  פלנדריה | אולטראטופ 50 | 34 |  |
|  צ'כיה | ČNS IFPI | 75 |  |
|  צרפת | SNEP | 36 |  |
|  קנדה | קנדה הוט 100 | 86 |  |
|  שוודיה | סוורייטופליסטן | 67 |  |
|  שווייץ | המצעד השווייצרי | 38 |  |
היסטוריית יציאות לאור

| מדינה | תאריך | פורמט | חברת תקליטים | מקור |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| בכל העולם | 10 במרץ 2017 | הורדה דיגיטלית | RCA |  |
| איטליה | 10 במרץ 2017 | רדיו להיטים | סוני |  |
קוליבריים

| קוליבריים |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
תת־מחלקה:: עופות בתראים
קבוצה:: סטריסורס
סדרה:: קוליבראים
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: קוליבריים
סוגים
 כ-100 סוגים
שם מדעי
 Trochilidae ‏ויגורס, 1825

מיני קוליבריים שונים
קוליבריים או יונקי הדבש (שם מדעי: Trochilidae) היא משפחת עופות קטני גוף מסדרת הקוליבראים (Trochiliformes). משפחה זו כוללת את מיני העופות הקטנים בעולם.