stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אנרכיה (קומיקס)
קבלה וביקורות > ביקורת פוליטית-פילוסופית

מחברי מאמר משנת 1991 אשר לועג ומותח ביקורת על זיכיון באטמן התייחסו לדמותו של אנרכיה כניגוד מאתגר להשקפות העולם הפוליטיות-סוציאליות של באטמן. הכותב ג'יימס פיטי ביצע קונפליקט בין הפילוסופיה הרדיקלית של הדמות לבין גישת הקידמה הליברלית של אוליבר קווין/החץ הירוק, וגרג בורגס מאתר Comic Book Resources שיבח את הדמות וציין אותה כ"הדמות המעניינת ביותר ב-15 או 20 השנים האחרונות" ושהוא "הצליח להראות עד כמה באטמן לא יעיל נגד הבעיות האמיתיות של החברה" ו"נציג הסטטוס קוו החדש". בהבסתו במשחק "באטמן ארקהם אוריג'ינס", הדמות נואמת נאום העוסק בביכוי מצב החברה הנוכחי, מאשים את באטמן בעקיפין וטוען כי הוא גיבור כזב. כותב המגזין PopMatters ניק דיניקולה השווה בין "ארקהם אוריג'ינס" למשחק הקודם בסדרה, "ארקהם סיטי", ואמר כי דמותו של אנרכיה מאשימה את באטמן במצב החברה ונפילתה היות שהוא סמל לפחד.
בספר "באטמן ופילוסופיה" העוסק בניתוח פילוסופיות שונות הקשורות או מצטלבות עם חוברות הקומיקס השוו את הפילוסופיה הפוליטית של הדמות לזו של פרידריך ניטשה; "המדינה של ניטשה מהווה אליל חדש, המגדירה את הטוב והרע ותולה חרב מעל הנאמנים. אף נבל באטמן לא רואה זאת בבירור מאשר אנרכיה". הספר ממשיך ואומר כי "התנהגותו יכולה להתפרש כניסיון לכפיית סדר, בנימוק נאומו בבית המעצר אליו לחבריו האסירים. דבר זה מסביר את מכתבו הצדקני להוריו ואת השקפתו הדיסטופית על החברה במיני-סדרה הראשונה". הספר השווה בינו לבין באטמן, אשר פועל מטרגדיה אישית בניגוד לאנרכיה שפועל מדחפים חברתיים ורצון טוב. בדיאלוג מתוך הופעתה הראשונה של הדמות בעלילת "אנרכיה בגות'אם", באטמן משווה בינו לבין אנרכיה וקובע כי אדם לא יכול למנות את עצמו לשופט, חבר המושבעים והמוציא להורג.
לעומת הביקורות החיוביות, התורם ג'ורג' מרסטון מאתר Newsarama דירג את אנרכיה במקום השמיני מבין רשימת "עשרת נבלי באטמן הגרועים ביותר" בנימוק ההפיכה לגיבור מתוך פילוסופיה רדיקלית, והסתירה בלחימה בפשע כאנרכיסט. הוא השתמש בכישלון המיני-סדרה השנייה כמעין נימוק, וקבע כי "החלטות רעות הן חסרות זמן". תורם אתר Cracked אריק מגנוסון (משחק מילים על אחד משמותיו הבדויים של מגנטו מחברת מארוול קומיקס, אריק מגנוס לנשר) דירג את דמותו של אנרכיה במקום השלישי ברשימת "5 ניסיונות אסוניים לפרשנות פוליטית בספרי קומיקס". ביקורתו נבעה מנאומיו הכתובים רע, שלטעמו בשילוב עם אמרות הכנף הרבות וגילו הצעיר הן ניסיון סאטירי. לאור כמה אירועים חברתיים בעשור השני של המאה ה-21 - האביב הערבי, תנועת אוקיופיי, פרשת קייבלגייט ומסמכי ויקיליקס מודלפים אחרים, עלייתן של קבוצות האקטיביסטיות כאנונימוס ופרשת הציתותים בארצות הברית - גרמו לעלייה בהכרה בדמות, מה שהוביל לצירופה למשחק "ארקהם אוריג'ינס". בשנת 2005, הכותב ג'יימס פיטי המליץ לצרף את דמותו של אנרכיה לכותרים נוספים ברוח המלחמה בטרור.
קבלה וביקורות > ביקורת פוליטית-פילוסופית > ביקורת אנרכיסטית

מהופעתו הראשונה, מבקרים אנרכיסטים ביקרו את דמותו של אנרכיה. לדברי גראנט, חבריו האנרכיסטים זעמו על יצירת הדמות ואמרו שנוצרה עבור רווח מסחרי. במהלך פרסום שתי הסדרות, פרופסור היסטורית האנרכיזם מארק לייר מאוניברסיטת סיימון פרייזר ציטט את הדמות כדוגמה ליחס המועדף שהפילוסופיה האנרכיסטית מקבלת לעיתים בספרי הקומיקס המרכזיים. הוא ציטט דיאלוג מעלילת "אנרכיה בגות'אם", שבו באטמן מדבר באופן חיובי על כוונותיו של אנרכיה. בעקבות ביטול המיני-סדרה השנייה, הפרשן האנרכיסט הפוליטי רודריק ט. לונג ממכון לודוויג פון מיזס ואוניברסיטת אובורן אמר כי אנרכיה הוא "קול חירות מרשים בקומיקס". מרגרט קילג'וי, מחבר ספר העוסק באנרכיזם בתרבות, הזכירה את דמותו של אנרכיה בספרה בכך שהסבירה את דעותיו האנרכיסטיות של גראנט וביקרה את הופעותיה הראשונות של הדמות כ"נפלאות". בסקירת הקריירה של גראנט, גרג בורגס ציטט את פילוסופיית הדמות, ביכה את אלמוניותה וייחל להציג את הדמות ואת פילוסופית האנרכיזם בחוברות הקומיקס לעיתים קרובות יותר - "מושג האנרכיה נדחה לעיתים קרובות, אך כדאי לייצג את זה כי זה כל כך קיצוני ובלתי נסבל אך אצילי".
אזכורים במדיות אחרות > היזהרו מהבאטמן

במהלך כנס MIPJunior אוקטובר 2011, הנשיא הבכיר סאם רגיסטר מחטיבת האנימציה של האחים וורנר הודיע על סדרות וסרטים מתוכננים, ביניהם סדרת CGI חדשה בשם "היזהרו מהבאטמן" אשר תתמקד בנבלים פחות מוכרים ותשודר ברשת Cartoon Network. חברת Cartoon Network הודיעה לעיתונות כי אנרכיה יופיע בסדרה, וזאת בתפקיד הנבל האנטגוניסט הראשי. מפיקי הסדרה גלן מורקמי ומיץ' ווטסון השוו את דמותו בסדרה לפרופסור מוריארטי מספרי שרלוק הולמס, שהשווה לבאטמן.
הדמות הופיעה בפרק השלישי בעונה הראשונה, "בדיקות", בדיבובו של וואלאס לאנגהאם בבימויו של קורט גדה ובכתיבתו של ג'ים קרייג. הפרק עשה שימוש בשחמט כסמל לסכסוך בין באטמן ואנרכיה. מורקמי תיאר כי "באטמן הוא המלך השחור ואנרכיה הוא המלך הלבן, וזהו סוג של משחק שחמט פסיכולוגי". תלבושתו של אנרכיה שונתה ועוצבה מחדש בצבע לבן לגמרי, כמעין ניגוד לחליפת העטלף השחורה של באטמן. החליפה מורכבת מאוברול נמתח, גלימה, ברדס, מסכה גמישה, חגורת כלים וכובע. במרכז חזה האוברול מצויר סמל אנרכיה זעיר בצבע שחור. עיצוב זה הושווה לעיצובו של מון נייט, גיבור-על מחברת מארוול קומיקס.
אזכורים במדיות אחרות > באטמן: ארקהם אוריג'ינס

בשנת 2013 אושר כי דמותו של אנרכיה תופיע במשחק הווידאו "באטמן ארקהם אוריג'ינס". הוא היה מהנבלים הראשונים שהוצגו בהשקת המשחק בכנס E3, שבו תואר כאנטי-נבל המנסה לכרות ברית עם באטמן נגד הממשלה המושחתת. בערב חג המולד, הוא החביא בגות'אם סיטי 3 פצצות מתוחכמות אותן השחקן כבאטמן צריך למצוא, וזאת כדי להשמיד את מושחתי גות'אם. הוא מנהיג צבא חסרי-הבית של גות'אם, המוכנים למות עבורו. לאחר שנטרל את הפצצות, השחקן כבאטמן נלחם באנרכיה ואנשיו ולבסוף מביס אותו לאחר שגילה כי הוא נער ומשאיר אותו למשטרה. במשחק זה, תלבושתו שונתה במעט - הוא בעל תיק גב, מעיל טיסה וברדס אדומים בגוון בורדו, מגפי קרב וצעיף כתום מתחת למסכתו, ששונתה ממסכת זהב למסכה לבנה בסגנון מסכת גאי פוקס.
דמותו במשחק דובבה בידי מתיו מרסר. גראנט הביע את כבודו לצירוף הדמות במשחק, אף על פי שביקר לרעה את שינוי המסכה והרגיש כי דמותו התבססה על סטריאוטיפים אנרכיסטיים. במהלך המשחק "באטמן: ארקהם נייט", מעילו ומסכתו של אנרכיה מ"ארקהם אוריג'ינס" הופיעו בחדר הראיות של משטרת גות'אם סיטי, ולפי השוטר אהרון קאש הוא לא נראה בגות'אם סיטי מאז אירועי "ארקהם אוריג'ינס". סמל האנרכיה נראה מצויר על דלפק בדיינר של פולי, וקצין המשטרה אוונס נתקל באדם הדומה במראהו לאנרכיה.
אזכורים במדיות אחרות > החץ

השחקן הקנדי אלכסנדר קלברט לוהק לגלם את דמותו של לוני מאצ'ין בעונה הרביעית של סדרת הלייב אקשן "החץ" כאנטגוניסט ובגרסה בוגרת של הדמות. הוא תואר כ"פושע שכיר מופרע המוכן לעשות כל מה שצריך כדי להרשים מעסיקים פוטנציאלים".
בהופעתו הראשונה בסדרה, פרקה השני של העונה הרביעית, לוני מאצ'ין תואר כפושע שעבד עבור ארגוני פשע רבים, אשר הושכר בידי ארגון H.I.V.E לעצור בעד המועמדת ג'סיקה דנפורת' להתמודד לתפקיד ראשות העיר סטאר סיטי. אמנם, הוא פוטר בידי דמיאן דארק בשל שיטות עבודותיו הקיצוניות, ולאחר שהחליט להרוג את בתה של ג'סיקה כדי להרשים את דארק, הובס בידי החץ הירוק ותיאה קווין/ספידי, אשר הציתה אותו באש כחלק מהשפעות מהן סבלה בעקבות תחייתה בידי בור הלזרוס. בעקבות אירועים אלו, מאצ'ין נעשה לאנרכיסט פורע חוק ויצא למסע הרג שיטתי של חברי H.I.V.E במטרה לנקום בדארק על שדחה אותו. הוא סייע זמנית לחץ הירוק נגד דארק, לאחר שזה גרם לשיתוקה של ארוסתו פליסיטי סמוק, אך נאלץ להילחם בצוות החץ לאחר שגילו כי התכוון להרוג את אשתו ובתו של דארק. לקראת סיום העונה הרביעית, מאצ'ין נראה בתוך מקום מקלט שנבנה בידי H.I.V.E כדי להבטיח את הישרדות האנושות לאחר השמדת האוכלוסייה האנושית בידי פצצות גרעין. שם הוא נתקל פעמים רבות בתיאה קווין, אליה הוא מתייחס כ"אמו", והורג את אשתו של דמיאן דארק.
בלדווין הרביעי, מלך ירושלים

בלדווין הרביעי מלך ירושלים (Baldwin IV of Jerusalem, ‏1161 – 16 במרץ 1185) ידוע בתור "המלך המצורע", היה מלך ממלכת ירושלים בשנים 1185-1174. בלדווין הרביעי מלך בדור האחרון של הממלכה הצלבנית והיה המלך האחרון המשמעותי של ממלכת ירושלים.
שנותיו הראשונות

בולדווין נולד באמצע שנת 1161. הוריו היו אמלריק, אז הרוזן של יפו ואשקלון, ואגנס מקורטנאי. הסנדק של בולדווין היה דודו מצד אביו, המלך בולדווין השלישי, שהתלוצץ שמתנת ההטבלה שלו היא ממלכת ירושלים. המלך היה צעיר ונשוי לאחרונה, מה שגרם להצטרפות של אחיין להיראות בלתי סבירה; אולם בולדווין השלישי מת ללא ילדים בשנת 1163. אמלריק היה יורשו, אך אצילי הממלכה התנגדו בתוקף לאשתו של אמלריק, אגנס. בית המשפט אילץ את אמלריק להסכים לביטול נישואיו על רקע קרבה כדי להתקבל למלך. אמלריק הצליח לגרום לילדים שלו ושל אגנס, סיבילה ובולדווין, להכריז על חוקים למרות הביטול. בולדווין גדל ללא אם, שכן עד מהרה נישאה בשנית, ורק ראתה את בולדווין בהזדמנויות פומביות. הוא גם ראה רק לעיתים רחוקות את אחותו, סיבילה, שגדלה במנזר הקדוש לזרוס על ידי דודתם איובטה. בגיל שש לבולדווין הייתה אם חורגת, מריה קומנה, שאיתה לא היה קרוב. המלכה הייתה אישה שאפתנית שכנראה ראתה בבולדווין מכשול בפני ילדיה שלה.
ממלכת ירושלים ונסיכויות צלבניות אחרות, אף שהוקפו במדינות מוסלמיות ערביות, נשלטו על ידי פרנקים, קתולים דוברי צרפתית שהגיעו לאגן הים התיכון ממערב אירופה ונותרו מערביים בתרבותם. אמלריק הבטיח שבולדווין, כיורש העצר של הממלכה, יקבל חינוך טוב. הנסיך בן התשע נשלח לגור עם ויליאם מצור, ארכיבישוף מתוחכם ומלומד שהיה מפורסם בשל לימודו. וויליאם שם לב שבניגוד לילדים אחרים במגרש המשחקים, בולדווין לא בכה כשצבטו אותו על ידי בני גילו. לאחר זמן מה התברר למורה כי בולדווין אינו יכול לחוש כאב בזרועו הימנית. המלך שכר ערבים לטפל בבולדווין וללמד אותו רכיבה על סוסים, מיומנות חיונית לאציל פרנקי. עם תחושה ביד אחת בלבד, בולדווין היה צריך ללמוד לשלוט בסוס בקרב באמצעות הברכיים שלו בלבד, ושולט ברכיבה למרות הנכות. היה חשד לצרעת, אך עדיין לא היו תסמינים נראים לעין והרופאים היססו לאבחן בגלל הסטיגמה שאיתה יתמודד הילד. אילו האבחנה התקבלה כשהיה ילד, ייתכן שבולדווין היה נדרש על פי חוק להיכנס למסדר לזרוס הקדוש, מסדר צבאי המורכב מאבירים ואנשי מלוכה הסובלים ממחלות.
כמתבגר, בולדווין היה נחוש ואופטימי לנוכח מחלתו. הוא ירש מאביו את מראו הטוב, מבנה גופו ואופן הליכתו והבעתו. בולדווין למד מהר, אבל הוא גמגם. הוא נהנה להקשיב לסיפורים ולשיעורי היסטוריה. המורה שלו, וויליאם, העיר על זיכרונו המצוין של בולדווין, וקבע שהוא לא שכח לא טוב לב ולא קלות שעשו לו אחרים.
אמלריק ניסה לגרום לסיבילה להינשא לרוזן הצרפתי סטפן הראשון מסנצ'ר, שישלוט בממלכה כעוצר מטעמו של בולדווין אם אמלריק ימות מוקדם. כאשר רופאים הודיעו לו שבולדווין עלול לפתח צרעת, ייתכן שאמלריק התחיל לפנטז שסיבילה וסטיבן יהיו מלכים במקום בולדווין. ביוני 1174 מת אמרליק מדיזנטריה. הוא מת ב-11 ביולי והותיר אחריו יורש קטין, כפי שחשש שיקרה.
שלטונו

כמצורע לא אמור היה בלדווין הרביעי למלוך זמן רב ולהעמיד יורשים, עובדה שתרמה להיווצרות תככים ומחלוקות פוליטיות בחצר המלוכה באשר לזהות היורש.
מונו לו שני עוצרים, הראשון שבהם היה מילו מפלנסי, לורד מונראל ושליט נסיכות עבר הירדן והשני היה רמון השלישי מטריפולי.
על אף מחלתו התמודד בלדווין הרביעי בגבורה מול צבאו של צלאח א-דין, ואף ניצח בארבעה קרבות. לקרב האחרון שלו בקרק נישא המלך על גבי אלונקה.
בהגיעו לפרקו, יצא בלדווין הרביעי למסע פלישה לדמשק ולבקעה שבלבנון, ותכנן מתקפה על בסיס הכוח של צלאח א-דין במצרים. בנובמבר 1177 הביסו בלדווין ורנו משטיון את כוחות צלאח א-דין בקרב גזר. בשנת 1179 בשעה שהוביל פשיטה לשם שוד בקר באזור הבניאס, הופתע על ידי כוחות צלאח א-דין במקום ובקושי הצליח לחמוק מן הקרב. באותה שנה הוביל פלישה לעבר מארג' עיון, אך צבאו נלכד בידי הכוח העיקרי של צלאח א-דין. המלך, שבשל מחלתו לא יכול היה לרדת מסוסו ללא עזרה, הופל מעל הסוס והיה צריך להתפנות משדה הקרב על גבו של אביר אחר.
בלדווין וגי דה ליזיניאן

בקיץ 1180 השיא בלדווין את אחותו סיביל לגי דה ליזיניאן. גי נקשר בעבר לרנו משטיון, שניצל עתה את אחיזתו בכָּרָךּ כדי לפשוט על שיירות המסחר הנעות בין מצרים לדמשק. לאחר שצלאח א-דין הגיב בתגמול על פשיטות אלה מינה בלדווין, עתה כבר עיוור וחסר יכולת ללכת בגלל מחלתו הקשה, את גי דה ליזיניאן לעוצר המלוכה. אך ב-1183, כאשר יצא בלדווין להסיר מצור שצלאח א-דין הטיל על כרך, סירב גי ללחום נגד צבאות המוסלמים ואלה נסוגו ללא הפרעה. כתוצאה מכך הדיח בלדווין את גי מתפקידו כעוצר.
מלוכה משותפת עם בלדווין החמישי ומותו

בולדווין מינה כיורשו את אחיינו בן החמש, בנה של סיבילה, בתמיכת רבים מן הברונים בממלכה. הילד הוכתר בשנת 1183 כשליט לצד בלדווין הרביעי, ושמו נקבע כבלדווין החמישי.
בראשית 1184 ניסה בלדווין לבטל את נישואי סיבילה אחותו לגי דה ליזיניאן, אך נכשל. מסעות המלחמה האחרונים ומאבקי חצר המלכות החלישו את בלדווין הרביעי מאוד. הוא נפטר בירושלים באביב 1185 ממחלת הצרעת. כצפוי, ירש בלדווין החמישי את דודו, ורמון השלישי, רוזן טריפולי שימש כעוצר.
דמותו בתרבות

הוא גולם על ידי אדוארד נורטון בסרט ממלכת גן עדן משנת 2005.
ראו גם

היסטוריה של ממלכת ירושלים
לקריאה נוספת

יהושע פראוור, תולדות ממלכת הצלבנים בארץ ישראל, כרך ב, מוסד ביאליק, מהדורה ראשונה, 1963, מהדורה שלישית מורחבת ומתוקנת, 1973, הדפסה שישית, 2005; הספר זכה בפרס ישראל בתרגומו לצרפתית בפרס האקדמיה הצרפתית.
יהושע פראוור, הצלבנים - דיוקנה של חברה פיאודלית, מוסד ביאליק, מהדורה ראשונה 1975, מהדורה שנייה מורחבת ומתוקנת 1985.
Steven Runciman, A History of the Crusades, Cambridge university press, 1952 ISBN 0521061628
Christopher Tyerman. God's war: a New History of The Crusades. Harvard University Press, 2006
David Abulafia. Frederick II: a Medieval Emperor. Oxford University Press US, 1992 ISBN 0195080408
הערות שוליים

↑  Bernard Hamilton. (2005). The Leper King and His Heirs: Baldwin IV and the Crusader Kingdom of Jerusalem. Cambridge University Press. p.198. ISBN 978-0521017473
↑  ‏King Baldwin IV Of Jerusalem; True Grit: Courage, determination helped him triumph over enemies and illness - באתר www.investors.com ‏(29/9/2005).
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: אמלריך הראשון | מלך ממלכת ירושלים 1174-1185 | הבא: בלדווין החמישי |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007258342505171  PLWABN: 9810600961705606  BIBSYS: 9051668  BnF: cb119431538 (data)  GND: 118652095  ISNI: 0000 0003 9721 6176  LCCN: n84128630  NKC: xx0282475  NTA: 116678895  SELIBR: 176999  SUDOC: 027376532  VcBA: 495/46315  VIAF: 292322887   WorldCat (עם VIAF): 292322887 
ויליאם מצור מגלה את סימני הצרעת הראשונים אצל בלדווין, ציור מצרפת, משנות ה-50 של המאה ה-13
בלוויין הרביעי נפטר ובלדווין החמישי מוכתר למלך ירושלים. כת ביד צרפתי מהמאה ה-13
בוז'ידאר מליקוביץ'

| --- | --- |

בוז'ידאר מליקוביץ', 2011
 לידה:  20 באפריל 1952 (בן 72) אוטוצ'אק שבסרביה
 קבוצות כמאמן
 1971–1979   1980–1982   1986–1990   1990–1991   1992–1995   1995–1997   1997–1998   1998–2003   2004–2006   2007   2011–2012   2011–2013   2012:  אושצ'ה בלגרד   רדניצ'קי בלגרד   ק.ק ספליט   ברצלונה   לימוז'   פנאתינייקוס   ראסינג פריז   אוניקאחה מאלגה  מועדון הכדורסל ריאל מדריד   קאחה לבורל ויטוריה   לוקומוטיב קובאן   סלובניה   צדביטה זאגרב
בוז'ידאר "בוז'ה" מליקוביץ' (Božidar Maljković; בסרבו-קרואטית: Божидар Маљковић; נולד ב-20 באפריל 1952) הוא מאמן כדורסל סרבי, מהמצליחים באירופה בכל הזמנים, זכה באליפויות עם כל אחד ואחד מהמועדונים שאימן. בין היתר זכה בארבע אליפויות יורוליג עם שלוש קבוצות שונות (יוגופלסטיקה ספליט, לימוז' ופנאתינייקוס).
ב-2008 נבחר מליקוביץ' לאחד מ-50 התורמים הגדולים ליורוליג.
שנותיו הראשונות

מליקוביץ' נולד באוטוצ'אק שבאזור ליקה. כשהיה בן שמונה עברה משפחתו לקרליובו ובתקופה זאת קבע שיא עת חצה את הדרך מקרליובו לורנג'ה באנג'ה בפחות מ-30 דקות כשהוא רכוב על אופניים ישנים וחלודים.
הוא החל לשחק כדורסל, בעמדת הקלע. בהעריכו את יכולותיו ככדורסלן אמר מליקוביץ' בתקופה מאוחרת:
הייתה לי קליעה ברמה מספקת, אך הייתי חף מכל יכולות הגנתיות. כמאמן לעולם לא הייתי בוחר בעצמי לאף קבוצה רצינית.
קריירה כמאמן

בסיימו את קריירת המשחק שלו בטרם עת, בגיל 19 בלבד, החל מליקוביץ' מיד לאמן במועדון הכדורסל הקטן, שזה מקרוב נוסד, KK Ušće שבבלגרד. למעשה, מליקוביץ' רשום כאחד מארבעת האנשים שייסדו את המועדון ב-1971, כיוזמה של הרשויות המקומיות הקומוניסטיות של עיריית Novi Beograd. על פי הדיווחים, הזרז להקמת מועדון כדורסל חדש, מבוסס קהילה, היה הרצח המבעית שאירע במשפחה שחיה בשכונת Ušće שבבלגרד כאשר אב רצח את בנו; ההלם ברחבי הקהילה הניע את הרשויות המקומיות להחליט ליצור מועדון כדורסל על מנת לספק לבני הנוער בשכונה משהו לעשות. הרצח בא מיד אחרי שניכרה עלייה בעבריינות בקהילה המקומית של Ušće המונה כ-12,000 תושבים, רובם בני משפחה שזה מקרוב באו של אנשי הצבא העממי היוגוסלבי, מכל רחבי הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה, מה שרק האיץ את התהליך של הקמת מועדון כדורסל כאמצעי לתיעול האנרגיה של הנוער המקומי לאפיק חיובי.
מליקוביץ', איש צעיר בעצמו, החל לאמן את המועדון בשנת 1971. במקביל לאימון הקבוצה נרשם מליקוביץ' ללימודים בפקולטה למשפטים של אוניברסיטת בלגרד, לימודים אותם מעולם לא סיים. על אף העובדה ששגרת המועדון התנהלה בתנאים צנועים ביותר, ללא כל גישה לחדר כושר ועם אימונים שהתבצעו ברובם באוויר הפתוח, בפארק Ušće, עדיין הצליח המועדון להגיע להישגים יפים ולהתקדם בתחרויות השונות.
בהבחינו במסירות ובהתלהבות שהפגין מליקוביץ' במועדון Ušće, הזמין המאמן הראשי ברטיסלב דורדג'ביץ', ב-1979, את מליקוביץ' בן ה-27 להיות עוזרו בקבוצת רדניצ'קי בלגרד, מועדון כדורסל נוסף שמאד בדומה ל-KK Ušće התחיל כפעילות מבוססת קהילה בשכונת Crveni Krst.
קריירה כמאמן > רדניצ'קי בלגרד

בהבחינו בכך שרדניצ'קי משחקת בליגה הפדרלית הראשונה (החטיבה העליונה בפירמידת הכדורסל היוגוסלבי), קפץ מליקוביץ' על ההזדמנות. חלפו רק שש שנים מאז ההישג הגדול ביותר של המועדון, אליפות הליגה הלאומית בכדורסל לשנת 1972–1973. בשנים שלאחר השגת התואר המקומי שלהם, התחברו הרכבים שהגיעו להישגים גם בזירה האירופית, כאשר הקבוצה הגיע לחצי גמר גביע אירופה לאלופות בכדורסל (לימים היורוליג) בעונת 1973–1974, ולגמר גביע אירופה למחזיקות גביע לעונת 1976–1977. על אף העובדה שחסתה באופן תמידי בצִלן של שתי הקבוצות הגדולות של העיר, הכוכב האדום בלגרד ופרטיזן בלגרד, הצליחה רדניצ'קי לחצוב לה דרך אל מקום משלה במפת הכדורסל היוגוסלבי ולכונן לה זהות של מועדון קטן השש אלי קרב ומצליח להכות הרבה מעל למשקלו.
בעונתו הראשונה של מליקוביץ' ברדניצ'קי, כעוזרו של דורדג'ביץ', עונת 1979–1980, המועדון סיים עם מאזן של תשעה ניצחונות ו-13 הפסדים, מאזן שמיקם אותו במקום העשירי מתוך 12 קבוצות. בכך נמלטה הקבוצה בעור שיניה מירידה לליגה השנייה. הקבוצה אף חוותה בעיות תקציב חמורות כאשר התומכים שלה, Fabrika odlivaka Beograd שבבעלות המדינה ו-LMK, קיצצו בחסות שהעניקו. בנקודה מסוימת מליקוביץ', שנטש באופן זמני את לימודי המשפטים שלו, אמר כי לא קיבל משכורת במשך חמישה חודשים.
מאבקים כספיים מתמשכים במועדון השפיעו עליו בדרכים שונות, ובקיץ 1980 המאמן הראשי דורדג'ביץ' עזב את הקבוצה. מליקוביץ' הצעיר נתמנה למחליפו כשהוא מודה שזכה בתפקיד "לא כיוון שאיכשהו הייתי המתאים ביותר להוביל את הקבוצה המסוימת הזאת, אלא פשוט כיוון שאף אחד אחר לא רצה את המשֹרה". עונת הבכורה של מליקוביץ' כמאמן ראשי בקבוצה, אשר שיחקה את משחקיה הביתיים ב-Hala sportova (אולם הספורט החדש בבלגרד), לא הביאה כל שיפור להישגי הקבוצה, אשר סיימה את העונה במאזן זהה לזה שהשיגה בעונה שקדמה לה, 9-13, מאזן שהספיק הפעם למקום התשיעי. עם זאת, רדניצ'קי של מליקוביץ' השפיעה באותה העונה באופן ישיר על המרוץ לתואר האליפות, כשניצחה את ציבונה זאגרב ובכך הנחילה לה את הפסדה השלישי באותה עונה, מה שאִפשר לעמיתתה של רדניצ'קי לאולם Hala sportova, פרטיזן בלגרד, לזכות באליפות באמצעות השוואת המאזן שלה לזה של ציבונה, 19-3 והשתלטות על ראשות הטבלה עקב מאזן טוב יותר בקרבות הישירים בין שתי הקבוצות (היה זה בטרם שיטת הפלייאוף נכנסה לשימוש בליגה).
מליקוביץ' נשאר בקבוצה בעונת 1981–1982 והוביל את רדניצ'קי פעם נוספת למאזן המקובל, 9-13.
בסכמו מאוחר יותר את התקופה ברדניצ'קי התבטא מליקוביץ' בטון מאוכזב מעט כשהביע "עצב מסוים שחש כל אותן שנים בשל התחושה שהייתי יכול לעשות יותר עם הקבוצה הזאת, משהו בדומה למה שהצלחתי לעשות עם יוגופלסטיקה מאוחר יותר, אך בקנה מידה קטן יותר, משום שהייתה לנו קבוצה מאוד מוכשרת של שחקנים צעירים לצד מבוגרים יותר".
קריירה כמאמן > עוזר מאמן בכוכב האדום בלגרד

עם ניסיון מסוים כמאמן בקורות החיים שלו, פנה מליקוביץ' בקיץ 1982 אל הכוכב האדום בלגרד, שם הצטרף לצוות המאמנים כעוזר למאמן האגדי רנקו זרביצ'ה, בנוסף להובלה של מערכת הנוער של המועדון, בעת ובעונה אחת. מליקוביץ' לקח את המשרה בעיקר בשל הכוח וההשפעה של זרביצ'ה בכדורסל היוגוסלבי ועל אף עצות מעמיתיו שחשו שלקיחת משרת עוזר מאמן לאחר שכבר אימן כמאמן ראשי בליגה הראשונה, תהווה לקיחת צעד לאחור מבחינת הקריירה.
קריירה כמאמן > יוגופלסטיקה ספליט

הפריצה הגדולה של מליקוביץ' כמאמן ראשי הגיעה כשאימן את קבוצת יוגופלסטיקה ספליט, לשם הגיע על פי המלצתו של אלכסנדר ניקוליץ', בתחילת קיץ 1986. עוזר המאמן הצעיר לא היווה את הבחירה הראשונה של המועדון, שחשק למעשה בשירותיו של ולאדו דורוביץ', הסחורה החמה ביותר בשוק המאמנים היוגוסלבי לאחר שזה עתה הוביל את מועדון הכדורסל זאדאר לאליפות הליגה. דורוביץ' הנחשק דחה את הצעת ספליט להתמנות למאמנו הראשי של המועדון ובחר במקום זאת בהצעה של הכוכב האדום בלגרד ולאחר חיזור אחר כמה מועמדים נוספים, פנתה לבסוף יוגופלסטיקה למליקוביץ' שנענה להצעה בשמחה.
המינוי של מאמן ראשי צעיר שטרם הוכיח את עצמו לא עבר בספליט ללא מבקרים, כולל מצִדו של הסנטר בן ה-19, דינו ראדג'ה, אשר דיבר בפתיחות עם העיתונות אודות חוסר שביעות רצונו מהעסקתו של מליקוביץ', אשר לדעת השחקנים הצעירים "חסר ניסיון כמאמן ראשי". ולא היה זה רק ראדג'ה שהטיל ספק בהמלצות שהביא איתו מליקוביץ' לתפקיד, משום שהקונצנזוס השקט באותו הזמן סביב ספליט היה שיוגופלסטיקה היא חוליה חזקה, עמוסה בכישרונות צעירים וככזו, זקוקה למאמן מנוסה שיספק מנהיגות, לא מישהו שעדיין לומד את מלאכתו.
יוגופלסטיקה סיימה את עונת הליגה של 1985–1986 במקום השישי, מחוץ לארבע הקבוצות שהעפילו לפלייאוף, בעקבות קמפיין סוער שהחל עם סלבקו טרניניץ' כמאמן ראשי, בטרם פוטר בשל תוצאות מוקדמות גרועות והוחלף על ידי זוראן סלבניץ'. סלבניץ' חסר הדאגות יזם בדיקה קפדנית ושיפוץ של החוליה, על ידי הבאת שחקנים צעירים לקבוצה הראשונה, בכלל זה שחקן בעל פוטנציאל גדול – טוני קוקוץ' בן ה-17, סמול פורוורד שהיה מיומן לשחק בכל עמדה אחרת – והעניק להם חופש רב יותר על המגרש. תוצאתן של רפורמות אלו הייתה שיוגופלסטיקה סיימה את העונה במאזן של 12 ניצחונות ועשרה הפסדים, מאזן שהצמיד אותה לסיבנקה ולפרטיזן. עם זאת, בשל מאזן נחות בהתמודדויות הישירות מול שתי הקבוצות הללו, מוקמה יוגופלסטיקה במקום השישי, מחוץ לפלייאוף. על אף השיפור הברור מאז הגעתו, עזב סלבניץ' את הקבוצה בכל זאת בסוף אותה העונה.
קריירה כמאמן > יוגופלסטיקה ספליט > 1986–1987: בניית אלופה עתידית

המאמן מליקוביץ' הצעיר, בן 34 באותה העת, לקח לידיו את היחידה הצעירה, עם קוקוץ' וראדג'ה כנכסים העיקריים שלו. שחקנים מבטיחים אחרים בקבוצה כללו את הקלע בן ה-20, ולימיר פראסוביץ' ואת הסנטר בן ה-22, גוראן סובין. מספר שחקנים מבוגרים יותר עזבו את המועדון באותו הקיץ, ביניהם איביצ'ה דוקאן. הרכש היחיד שביצע מליקוביץ' אשר היה בעל חשיבות, היה זה של הרכז זוראן סרטנוביץ' בן ה-22 שעבר מהכוכב האדום בלגרד, שם לא קיבל הזדמנות ראויה כגיבוי לשחקן הנבחרת הלאומית זוראן רדוביץ'. מליקוביץ' הכיר היטב את השחקן והיה ער לסיטואציה בה היה השחקן נתון בכוכב האדום, לאחר שנה בה אימן אותו שם. מתוך חיבה לתכונות האישיות של סרטנוביץ' ואמונה בכישורי הכדורסל שלו, החליט מליקוביץ' לתת לו הזדמנות על ידי הבאתו והפיכתו לפליימייקר הראשי של הקבוצה, כשבדמיונו הוא רואה את תפקידו של סרטנוביץ' בקבוצה כמחלק הראשי של הכדורים בהתקפה לקוקוץ' וראדג'ה. לאחר הבאתו של סרטנוביץ' לקבוצה, נמתחה ביקורת על המהלך בקרב הנהלת המועדון, שפשוט לא הכירה את השחקן וקיוותה שיובא לקבוצה שחקן בעל שם מבוסס.
תחת חסותו של פרופסור ניקוליץ' בן ה-62, אשר סיים את קריירת האימון שלו וכעת שימש כיועץ למאמנים, ניגש מליקוביץ' לעיצוב כישרון הכדורסל הגס והברור ששיקפה היחידה הצעירה הזו. בראיונות לכלי התקשורת המקומיים, זיהה מליקוביץ' מחסור במבנה משחק מוכר כבעיה עליה היה רוצה שקבוצתו תתגבר. לשם כך, ובניגוד מוחלט לדרך פעולתו של המאמן הקודם סלבניץ', התעקש מליקוביץ' על משמעת קפדנית, כמו גם על אימונים תכופים ומתישים, בהאמינו שהיקפה הכביר של העבודה שהושקעה, בסופו של דבר תניב תוצאות עבור יוגופלסטיקה, כנגד יריבותיה האימתניות לליגה היוגוסלבית דוגמת אלופת אירופה המכהנת ציבונה זאגרב, בהובלת דראז'ן פטרוביץ' בן ה-22, אלופת הליגה המכהנת, מועדון הכדורסל זאדאר, פרטיזן בלגרד הצעירה והמבטיחה, והכוכב האדום בלגרד המנוסה.
עונתו הראשונה של מליקוביץ' כמאמן כבר סיפקה סימנים מעודדים, כאשר יוגופלסטיקה סיימה את הליגה הרגילה במאזן של 15 ניצחונות אל מול שבעה הפסדים, מאזן שהספיק לה כדי להתמקם במקום השלישי (אחרי ציבונה עם מאזן של 22-0 ופרטיזן עם 18-4) ולהעפיל לפלייאוף. בחצי גמר הפלייאוף בסדרת הטוב משלושה הפסידה יוגופלסטיקה 1-2 לפרטיזן, שהובלה על ידי המאמן דושקו ווז'וסביץ' ושחקניו המוכשרים והצעירים ולאדה דיבאץ, אלכסנדר ג'ורג'ביץ' וזרקו פספלי. במובנים רבים היוו שתי הקבוצות השתקפות האחת של רעותה – לשתיהן היו מאמנים צעירים שלקחו לידיהם את קבוצותיהם בקיץ 1986, כשלשתי הקבוצות יש גם סגל הכולל מגוון של צעירים מוכשרים. מליקוביץ' ויוגופלסטיקה הפסידו בקרב זה לפרטיזן של ווז'וסביץ', אך לימים התברר שהיה זה רק הקרב הראשון מרבים, בשנים הבאות.