stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אלבר ז'יראר
תרומותיו > תורת המספרים

בתורת המספרים, ז'יראר היה הראשון לקבוע, ב-1625, שכל מספר ראשוני שמשאיר שארית 1 בחלוקה ב-4 (דהיינו מהצורה 4n+1) ניתן להצגה כסכום של שני ריבועים טבעיים (זהו משפט פרמה על סכום של שני ריבועים). זוהי אחת התצפיות המשמעותיות הראשונות בהיסטוריה של תורת המספרים, והיא נתגלתה מחדש על ידי פייר דה-פרמה, שגם  סיפק לה הוכחה, בעזרת שיטת הנסיגה האינסופית שפיתח.
אלברט ואן קויל

אלברט ואן קויל (בהולנדית: Albert Van Coile;‏ 27 במרץ 1900 – 4 באפריל 1927) היה כדורגלן בלגי ששיחק בעמדת הבלם בקבוצת סרקל ברוז' מליגת העל הבלגית. כמו כן, ואן קויל ערך הופעה אחת במדי נבחרת בלגיה.
קריירה

ואן קויל הוא השחקן היחיד בהיסטוריה של סרקל ברוז' שמת מפציעה שספג במהלך משחק. במהלך טורניר שהתקיים בטורקואן, ואן קויל שיחק במקרה כחלוץ. במשחק שנערך מול הקבוצה המקומית, התנגש ואן קויל עם שוער הקבוצה המקומית, אך לא ספג פגיעות נראות לעין. ביום שלאחר המשחק מצבו של ואן קויל הידרדר במהירות, והרופאים גילו קרע במערכת העיכול שלו. ניתוח חירום לא עזר, וב-4 באפריל 1927 נפטר קויל.
טקס הלוויה של ואן קויל זכה לתשומת לב בתקשורת ובברוז' עצמה, בה הורדו כל הדגלים לחצי התורן. באופן אירוני, במהלך הלווייתו של ואן קויל חלה רנה דה פלארט, יו"ר מועדון סרקל ברוז', בדלקת ריאות, ממנה נפטר 14 ימים לאחר מכן.
אורח לא רצוי

| --- | --- |

כריכת הספר בגרסה הפינית
 מידע כללי
 מאת:  טובה ינסון
 שפת המקור:  שוודית
 סוגה:  ספרות ילדים
 הוצאה
 הוצאה:  Schildts Förlags Ab
 תאריך הוצאה:  1980
 מספר עמודים:  32
 סדרה
 ספר קודם:  המסע המסוכן
 הספר הבא:  שירים מעמק המומינים
 קישורים חיצוניים
 מסת"ב:  מסת"ב 9148503657
אורח לא רצוי (בשוודית: Skurken i muminhuset) הוא ספר תמונות מאת המחברת השוודית-פינית טובה ינסון. הספר פורסם לראשונה בשנת 1980 על ידי המוציא לאור "Schildts Förlags Ab". זהו ספר התמונות הרביעי בסדרת ספרי התמונות של המומינים. הספר לא תורגם לעברית.
בניגוד לשאר ספרי התמונות של המומינים אשר מכילים את איוריה של ינסון, ספר זה מכיל רק תמונות של מודל בית המומינים אשר נבנה על ידי ינסון וטוליקי פיאטילה (שותפתה לחיים של ינסון) בין השנים 1976 ל-1979. את התמונות בספר צילם אחיה של טובה ינסון, פר אולוף ינסון.
עלילת הספר מתרחשת בבית המומינים בליל סתיו בעת שמשפחת מומין מתכוננת לקראת שנת החורף שלהם. בחצות מתגנב אל תוך בית המומינים סרח אשר גורם לבלאגן רב עד אשר הוא נתפס על ידי המומינים.
ספר זה לא תורגם לאנגלית, בניגוד למרבית ספריה האחרים של ינסון בסדרת המומינים (מלבד הספר "שירים מעמק המומינים" שגם כן לא תורגם מעולם לאנגלית) אשר יצאו בגרסה אנגלית.
אלישע פורת

| --- | --- |

 לידה:  25 ביוני 1938 עין החורש, פלשתינה (א"י) 
 פטירה:  23 במרץ 2013  (בגיל 74) עין החורש, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 מקום קבורה:  עין החורש
 שפות היצירה:  עברית 
 סוגה:  שירה 
 פרסים והוקרה:  פרס היצירה לסופרים עבריים (2010) 
 
אלישע פורת, ליד באר המטמונים בפרדסי מהדרין
אלישע פורת (25 ביוני 1938 – 23 במרץ 2013) היה משורר וסופר עברי, עיתונאי וחוקר ספרות.
ביוגרפיה

אלישע פורת נולד, גדל והתגורר כל חייו בקיבוץ עין החורש, שהוריו נמנו עם מייסדיו. אביו, אליהו פורת, היה איש התנועה הקיבוצית, פובליציסט ומתרגם.
פורת פרסם שישה קובצי שירים, שבהם הוא מחייה את תבנית הולדתו וגידולו, מפרש את עולמו הישראלי והעברי ומתעמת עם השינויים שחלו בחייו ובארץ ישראל.
כן פרסם פורת גם ספרי סיפורת אחדים, ובהם סיפורים קצרים, נובלות וסיפורים לילדים ובני נוער. ספרו "אפיזודה" (2001) עוסק בקורות חייו של אריה להולה.
משנת 2005 ועד מותו, היה פורת פעיל בכתיבת ערכים אנציקלופדיים בוויקיפדיה העברית, והיה בין התורמים הבולטים בה. חיבר יותר מ-450 ערכים, שעסקו בעיקר ביוצרים עבריים ויידיים. עקב חיבתו לחקר הספרות ולגילוי סופרים ומשוררים נשכחים, כינה את עצמו "בלש ספרותי".
בשנת 2008 יצא לאור בהוצאת גוונים ספרו "קריאה מאוחרת" – ספר מסות העוסק בשירת אבא קובנר ואמיר גלבע, ביצירת אורי ניסן גנסין, ובפרשה של גילוי שני פרקים גנוזים ומתורגמים לעברית מספרו האוטוביוגרפי של איליה ארנבורג בארכיון השומר הצעיר בגבעת חביבה ועוד.
רבות מיצירותיו, שירה וסיפורת, תורגמו לאנגלית, חלקן בדפוס וחלקן מוצגות ברחבי האינטרנט.
שירו "פחיתה" נחקק באבן ומוצג בשכונת "אוהל משה" בירושלים, במסגרת מיזם "תמונה באבן".
פורת זכה בפרס ראש הממשלה לסופרים עבריים לשנת תשנ"ו ולשנת תש"ע.
היה נשוי ליעל לבית יודוביץ ואב לארבעה. נפטר ב-24 במרץ 2013, ונקבר בקיבוצו עין החורש.
ארכיונו שמור בספרייה הלאומית.
פרסומיו > קובצי שיריו

חושניה, המסגד (1975)
שיר, זיכרון (1986)
ילוד תרצ"ח (1996)
הדינוזאורים של הלשון (1999)
ארכה תקפה (2005)
פְּחִיתָה (2012)
פרסומיו > פרוזה

באר המטמונים (1978)
עונג שבת  (1982)
אפיזודה (2001)
קריאה מאוחרת (2008)
פרסומיו > מבחר מאמרים ומסות משלו

'אריה להולה – במאי שנשכח', במה, 146 (תשנ"ז 1997).
'בין השיר הלירי – לפואמה האפית', רוח אחרת, 3 (תשנ"ח 1998). (על שירתו של אבא קובנר)
'הרקוויאם של אורי ניסן גנסין': סיפור פרידתו מהחיים – קריאה חוזרת ואחרת בסיפור "אצל", עיתון 77 269 (תשס"ב 2002).
"לקדמות כתיבתם של שירי מכות מצרים", מאזנים ע"ו, 5 (תשס"ג 2003). (על שירי מכות מצרים מאת נתן אלתרמן) (המאמר זמין לצפייה במאגר JSTOR לאחר הרשמה)
'מפאתי צפון עד "פאתי נגב"', עיתון 77 202 (תשנ"ז 1996). (על ס. יזהר)
'שירי רחל בסלובקית', בתוך: אורי מילשטיין, שירי רחל, סוד קסמם, 1997. (על תרגומי שיריה של רחל באסופה "חמסין" בעריכת אריה לאהולה)
'הכרך הנשרף', עיתון 77 232 (1999). (על שריפת ספרו של קובנר)
'אחשוורוש מודרני', היהודי הנודד, פרשת חייו של חנן אילתי, סופר היידיש הנשכח, חוליות 11 (2008).
הערות שוליים

↑  במשרד הרבנות כפר הרואה, הצופה, 7 באפריל 1960
↑  ארכיון אלישע פורת, בספרייה הלאומית
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007313283305171  PLWABN: 9810692073305606  BnF: cb15017779z (data)  CiNii: DA19120813  ISNI: 0000 0001 0867 6468  LCCN: n87937915  LNB: 000091338  NLG: 183561  NTA: 296446378  VIAF: 7664781   WorldCat (עם VIAF): 7664781
אלברט וורנר

| --- | --- |

 לידה:  23 ביולי 1884 קראסנושיילץ, רפובליקת פולין 
 פטירה:  26 בנובמבר 1967 (בגיל 83) מיאמי ביץ', ארצות הברית 
 שם לידה:  Abraham Wonsal 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1903 
 מקום לימודים:  Rayen High School 
 פרסים והוקרה:  היכל התהילה של קליפורניה (2012) 
 פרופיל ב-IMDb
 
אהרון "אלברט" וורנר (באנגלית: Aaron "Albert" Warner;‏ 23 ביולי 1884 – 6 בנובמבר 1967) היה מפיק קולנוע יהודי-אמריקאי יליד פולין ואחד ממקימי אולפני האחים וורנר.
ביוגרפיה

אברהם ווֹנְסָל נולד בעיירה קראסנושיילץ, במחוז מזוביה אז חלק מהאימפריה הרוסית. הוריו היו יהודים ילידי פולין. אביו, בנימין, היה סנדלר יליד קראסנושיילץ, ואימו הייתה פרל לאה לבית אייכלבאום.
הוא היגר עם משפחתו לקנדה בשנות ה-80 המוקדמות של המאה ה-19. מקנדה היגרה משפחתו לארצות הברית והשתקעה באוהיו. בשנת 1903 אלברט ושני אחיו, הארי וסם נכנסו לעסקי תיאטראות-הקולנוע השכונתיים (באנגלית: Nickelodeon) בפנסילבניה. לאחר מספר שנים הם הקימו חברה להפצת סרטים וג'ק, אחיו הצעיר של אלברט, הצטרף גם הוא לעסקי הקולנוע.
בשנת 1912 החלו האחים, בנוסף להפצת סרטים, גם להפיק סרטים וב-1918 הם הרחיבו את העסק להוליווד, קליפורניה ופתחו אולפן הקלטות בשדרות סאנסט בלוס אנג'לס. בעקבות גדילתה של החברה והתרחבות התחומים שבהם היא עסקה עברו ג'ק וסם למערב ארצות הברית והתמקדו בהפקת סרטים בעוד שאלברט והארי נשארו בחוף המזרחי של המדינה והמשיכו לעסוק בתחומי ההפצה והפרסום של החברה.
בחודש מאי 1956 הכריזו האחים על מכירת המניות שלהם. אלברט והארי באמת מכרו את המניות, אך אחיהם ג'ק קנה את אותן המניות בסתר. לאחר הפרישה שלו, אלברט מעולם לא דיבר עם ג'ק שוב.
אלברט וורנר מת ב-1967 במיאמי ביץ', פלורידה לאחר תקופת פרישה ממושכת. נקבר בברוקלין, ניו יורק.
ראו גם

הארי וורנר
ג'ק וורנר
סם וורנר
אילונה פראגו

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  10 ביוני 1907 בודפשט, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 פטירה:  31 במרץ 1984 (בגיל 76) 
 מדינה:  הונגריה 
 מקום קבורה:  בית הקברות פרקשרטי בבודפשט 
 שפות היצירה:  הונגרית 
 בן או בת זוג:  אנדראש גלרי (1 באוגוסט 1936–1968) 
 
אילונה פראגו (במקור פרנקפורטר, בהונגרי: Faragó Ilona;‏ בודפשט, טרזווארוש, 10 ביוני 1907 – 31 במרץ 1984) הייתה עיתונאית, עורכת ראשית של כתב העת שפעלה 44 שנים (1993-1949) בשם "זו האופנה" (Ez a Divat), היא אחייניתו של הצייר והגרפיקאי גזה פראגו (1877–1928).
קורות חיים

אילונה פרנקפורטר נולדה במשפחה יהודית כבתם של הסופר והעיתונאי ינה פראגו (1872–1940) ושל אילונה קוּנשְנֶר (1885–1969). דרך אביה הייתה לה גישה וביקרה המון במשרדי מערכת של עיתונים. היא החלה את דרכה כעיתונאית ב"חיי תיאטרון" (Színházi Élet) ככתבת תיאטרון, ולאחר מכן עבדה בשבועון "קולנוע, תיאטרון, ספרות" (Film Színház Irodalom). באפריל 1944, בשל יהדותה, נשללה ממנה החברות בלשכת העיתונות ובאגודת העיתונאים. שנתיים לאחר מלחמת העולם השנייה הפכה לעיתונאית אופנה ולעורכת הראשית של מגזין האופנה Ez a Divat. באותה תקופה, תפקידו של העיתון היה שונה. הוא סיפק רעיונות לעיצוב ושימוש בבגדים ישנים.
כמעט ולא היו עדיין תצוגות אופנה, אז העיתון הופיע בעיקר עם רישומים ואיורים. הוא ראה אור בתחילה במאתיים ועשרים אלף עותקים ונקרא בכל חלקי הונגריה, במדינות השכנות ואף מעבר לים. אילונה פראגו עבדה בעיתון Ez a Divat מראשית העיתון ועד פרישתה. מ-1977, אפילו כפנסיונרית, עבדה במלוא המרץ, היא כתבה חיברה וערכה את דפי האופנה גם של עיתונים אחרים של Magyar Hírek ו-Kincses Kalendárium.
היא הייתה חברה באגודה הלאומית של העיתונאים ההונגרים .
היא התאוששה מניתוח של עצם הירך השבורה, אבל היא מעולם לא התגברה על מות בעלה. היא הובאה למנוחות ליד בעלה היהודי אנדראש גלרי (הו').
כמה מספריה יצאו לאור, והיא פרסמה כמה ספרים נוספים בשם פראגו באבא.
ספריה (חלקי)

מכפות בישול ועד שמלות ערב (A főzőkanáltól az estélyiruháig)
האלפבית כיצד להתלבש (Az öltözködés ábécéje)
ספר לעקרות בית מתחילות (Kezdő háziasszonyok könyve)
זו האופנה (1966) (Ez a divat 1966)
פרסים והוקרה

עיטור מסדר הכשרון של העמל (1975)
לקריאה נוספת

Gulyás Pál: Magyar írók élete és munkái – új sorozat I–XIX. Budapest: Magyar Könyvtárosok és Levéltárosok Egyesülete. 1939–1944., 1990–2002, a VII. kötettől (1990–) sajtó alá rendezte: Viczián János (פאל גויאש: חייהם ויצירותיהם של סופרים הונגרים - סדרה חדשה I-XIX. בודפשט: אגודת הספרנים והארכיונאים ההונגרים. 1939–1944, 1990–2002)
MagyarHirekKincsesKalendariuma_1985 életrajz
Esti Hírlap, 1972. február (17. évfolyam, 26-50. szám) EstiHirlap_1972_02
Magyar kiállítási, művészeti katalógusok a Magyar Nemzeti Galéria gyűjteményéből MUOSZ-tagok
Magyar Sajtó, 1984 (25. évfolyam, 1-12. szám) Elhunyt Faragó Ilona
Magyar Nemzet, 1984. április (47. évfolyam, 78-101. szám) Nekrológ
Faragó Baba néven kiadott könyveiből
www.regikonyvek.hu Faragó Ilona Ez a Divat lapok
הערות שוליים

↑  "Születési bejegyzése a Budapest VI. kerületi polgári születési akv. 1463/1907. folyószáma alatt". נבדק ב-2022-07-29.
↑  Budapesti Közlöny, 1944. június 10. (78. évfolyam, 129. szám)
↑  Faragó Baba néven kiadott könyveiből
↑  Magyar Közlöny, 1975. november 19. (75. szám)
אלבר לונד

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  26 בנובמבר 1858 לה סיוטה, צרפת 
 פטירה:  11 בספטמבר 1917 (בגיל 58) Reuil-en-Brie, צרפת 
 מדינה:  צרפת 
 מעסיק:  בית החולים פיטייה סלפטרייר 
 
סדרת צילומי תזוזה של לונד, המתארים התקף היסטריה של מטופלת בבית החולים פיטייה סלפטרייר, 1885
מצלמת תריסר העדשות של אלבר לונד, 1893. מתוך ספרו של מארה
אלבר לונד (בצרפתית: Albert Londe;‏ 26 בנובמבר 1858 – 1917) היה צלם רפואה חשוב וחוקר רפואה צרפתי. הוא עסק גם בצילום כרונופוטוגרפי, שהשפיע על המחקר הרפואי והפיזיולוגי ובצילום רנטגן.
לונד זכור בעיקר בזכות עבודתו כמנהל מחלקת הצילום של בית החולים פיטייה סלפטרייר בפריז, צרפת בשנות ה-80 של המאה ה-19. במהלך שני העשורים בהם כיהן בתפקיד, הפך לונד לצלם המדעי והרפואי המשפיע ביותר. בשנת 1878 נשכר לעבוד כצלם רפואה בידי ז'אן-מרטן שארקו, נוירולוג ידוע ומנהל בית החולים סלפטרייר. שארקו הפך בתקופה זו את הסלפטרייר מבית מחסה לפרוצות ולוקים בהפרעות נפשיות לבית חולים פסיכיאטרי מודרני, והקים לראשונה בעולם מחלקת צילום ייעודית בתוך בית החולים. וב-1882 המציא לונד שיטה לתעד את ההתפתחות והשינויים הפיזיים והשריריים שחווה מטופל בזמן התקף אפילפטי; את השיטה פיתח באמצעות צילום כרונופוטוגרפי (כרונופוטוגרפיה הנה סוג צילום שמקפיא ומפרק תנועות למקטעים. חלוצי התחום היו אטיין ז'ול מארה ואדוארד מויברידג'. לונד הכיר את עבודתם ואף היה עוזרו של מארה במחקרי הפיזיולוגיה שלו) דרך שכלול של מצלמת בעלת תשע עדשות ומטרונום שהיה אחראי לדיוק של סגירת התריס בתזמון נכון. כמה שנים לאחר מכן המציא מצלמה עם 12 עדשות לצילום כרונופוטגרפי.
לונד ראה קשר בלתי נפרד בין הצילום לפיתוח המדע, וטען כי "לוחית הצילום היא רשתית העין האמיתית של המדען". הוא האמין כי הצילום משלים את האבחנה הרפואית של המטופל, בעיקר כאשר תסמיניו מתבטאים באופן פיזי, מכיוון שבצילום ניתן לתפוס את התנועה כפי שהעין האנושית אינה יכולה לתפוס. מעבר לכך טען לונד כי בעזרת הצילום ניתן לראות לא רק את ההווה, אלא אף לגלות את הנולד, על ידי תפיסת התנועה בצילום, ועל כן זוהי תרומה הכרחית לאבחון רפואי.
שיטת הצילום של לונד שימשה בעיקר לניסויים רפואיים, אך מאחר שהייתה מצלמה ניידת, לונד השתמש בה לתחקירים נוספים. הוא צילם סוס בתנועה, עוד מגוון רחב של חיות בתזוזה ואפילו בחן את תנועת הגלים בים. שיתף פעולה עם אטיין ז'ול מארה (מדען צרפתי, פיזיולוג וחוקר צילום רפואי כמו לונד) ויחד ערכו מחקרי תנועה נוספים.
ספריו

ב-1893 הוציא לונד את ספרו הראשון על צילום רפואה הנקרא "הצילום הרפואי: שימושיו במדעי הרפואה ובפיזיולוגיה" (La photographie médicale: Application aux sciences médicales et physiologiques).
ב-1898 פרסם את ספרו השני, "מסע מעשית על הרדיוגרפיה והרדיוסקופ: טכניקה ויישומים רפואיים" (Traité pratique de radiographie et de radioscope: technique et applications médicales).
לקריאה נוספת

Invention of Hysteria Charcot and the Photographic Iconography of the Salpetriere / by Georges Didi-Huberman
אוזימו

| --- | --- |
סמל אוזימוסמל אוזימו

 מדינה:  איטליה איטליה
 מחוז:  מארקה מארקה
 נפה:  אנקונה
 ראש העיר:  סטפנו סימונצ'יני
 בירת הקומונה:  אוזימו 
 שטח:  105 קמ"ר
 גובה:  265 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בקומונה:  34,687 (1 בינואר 2023)
  ‑ צפיפות:  329.3 נפש לקמ"ר (2013)
 קואורדינטות:  43°29′0″N 13°29′0″E﻿ / ﻿43.48333°N 13.48333°E﻿ / 43.48333; 13.48333
 אזור זמן:  UTC +1
 www.comune.osimo.an.it
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת איטליה מוגדלת) בארי נאפולי בולוניה רומא מילאנו טורינו קליארי פלרמו פירנצה ונציה קטנזארו סיציליה סרדיניה קור. צרפת שווייץ אוסטריה סלובניה הונגריה קרואטיה בוסניה והרצגובינה  מ. תוניסיה אלג'יריה הים האדריאטי  הים הטירני הים הליגורי  הים התיכוןאוזימו(למפת איטליה רגילה) בארי נאפולי בולוניה רומא מילאנו טורינו קליארי פלרמו פירנצה ונציה קטנזארו סיציליה סרדיניה קור. צרפת שווייץ אוסטריה סלובניה הונגריה קרואטיה בוסניה והרצגובינה  מ. תוניסיה אלג'יריה הים האדריאטי  הים הטירני הים הליגורי  הים התיכוןאוזימו(למפת מארקה רגילה) אנקונה פזארו פאנו אסקולי פיצ'נו סן בנדטו דל טרונטו סניגליה מצ'רטה יזי פרמו אברוצו לאציו אומבריה טוס. אמיליה-רומאניה ס"מ הים האדריאטי אוזימו(למפת מארקה מוגדלת) אנקונה פזארו פאנו אסקולי פיצ'נו סן בנדטו דל טרונטו סניגליה מצ'רטה יזי פרמו אברוצו לאציו אומבריה טוס. אמיליה-רומאניה ס"מ הים האדריאטי אוזימו  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
אוזימו (באיטלקית: Osimo) היא עיר וקומונה בפרובינציית אנקונה שבמחוז מארקה, איטליה.
היסטוריה

העיר הוקמה במאה השנייה לפנה"ס, על ידי תושבי אנקונה היווניים. מאוחר יותר נכבשה העיר על ידי הרומאים, וחומותיה בוצרו. חלק מן החומה הבצורה קיים עד היום.
העיר התפרסמה בזכות אמנת אוזימו שנחתמה בעיר, שהסדירה את עתיד טריטוריית טריאסטה.
בעיר כ-34,285 תושבים (נכון לאוקטובר 2012).
בעיר מת ונקבר יוסף מקופרטינו, קדוש נוצרי, פטרון הטייסים וחולי הנפש.
ערים תאומות

איטליה קופרטינו (אנ'), איטליה
ארגנטינה ארמסטרונג, ארגנטינה
הערות שוליים

↑  נתוני המשרד הדמוגרפי האיטלקי (יש להזין את פרטי העיר כדי לראות את הנתונים).
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007540378805171  BnF: cb11975548w (data)  GND: 4281322-0  LCCN: nr92014731  MusicBrainz: e6c594f8-35d7-4780-9804-03c40b1f1f4c  VIAF: 168073362   WorldCat (עם VIAF): 168073362
אלביון נימבוס

| --- | --- |

Albion Nimbus
 מאפיינים כלליים
 יצרן:  Albion Motors (אנ')
 שנות ייצור:  1955 – 1965
 הרכבה:  סקוטלנד סקוטלנד
 אורך:  7.0 מטר
 משקל:  2.4 טון (ריק)  6.0 טון (כולל כושר העמסה מקסימלי)
 מפרט טכני
 מנוע:  4 צילינדרים, 3.83 ליטר המפיק 60 כ"ס ב-2,200 סל"ד (מנוע דיזל תוצרת "אלביון" מסוג "EN219")  4 צילינדרים, 4.1 ליטר המפיק 72 כ"ס ב-2,200 סל"ד (מנוע דיזל תוצרת "אלביון" מסוג "EN250"
 הילוכים:  תמסורת ידנית - 4 מהירויות מסונכרנת תוצרת "אלביון", סוג תמסורת "MR9N"  תמסורת ידנית - 4 מהירויות תוצרת "David Brown" סוג תמסורת "NS3N"  תמסורת ידנית - 5 או 6 מהירויות תוצאת "אלביון", סוג תמסורת "NS3AN"
אלביון נימבוס (באנגלית: Albion Nimbus) הוא אוטובוס קטן מתוצרת יצרנית הרכב הסקוטית Albion Motors (אנ') אשר יוצר בין השנים 1955 – 1965.
"אלביון מוטורס" נרכשה על ידי "ליילנד מוטורס" ("Leyland Motors" (אנ')) בשנת 1951. כלי רכב המשיכו לייצר תחת המותג "אלביון" עד 1972, לאחר מכן המשיכו לייצר, אך נמכרו תחת המותג "ליילנד". ייצור כלי הרכב במפעל Albion לשעבר באזור סקוטסטון ("Scotstoun" (אנ')) בגלאזגו שבסקוטלנד נמשך עד שנת 1980.
דגם "אלביון נימבוס" הוצג לראשונה בתערוכת הרכב הסקוטית בגלאזגו בסתיו שנת 1955 ויוצר עבור חברות אוטובוסים כפריות ובשכירות פרטית.
מפרט טכני

דלת כניסה 1 באמצעות מדרגה (בצד הנגדי מאחור נבנתה עוד דלת קטנה שהייתה דומה במבנה לדלת מכונית משפחתית) (ראו תמונה מספר 5).
מספר נוסעים: 36 - 29 מושבים.
מנוע רצפתי אופקי.
מנוע דיזל.
שלדה - מסגרת פלדה דחוסה.
"אלביון נימבוס" יוצא לאוסטרליה. מתחו את הגוף (שלדה ארוכה יותר) ל-8.5 מטר, 39 מושבים.
גרסה נוספת של דגם "אלביון נימבוס" נבנתה כ"אוטובוס בית ספר" עבור מחלקת החינוך באזור "Dunbartonshire" (אנ') ב"סקוטלנד", שהכילה 41 מושבים.
דגמים

"MR9N" - יוצר משנת 1955.
"NS3N" - יוצר משנת 1958.
"NS3AN" - יוצר משנת 1960.
גלריה

"אלביון נימבוס"
"אלביון נימבוס" (מבט מלפנים)
"אלביון נימבוס" (מבט מאחור)
"אלביון נימבוס"
"אלביון נימבוס" - מבט לדלת האחורית הנוספת (תמונה מספר 5)
"אלביון נימבוס"
"אלביון נימבוס"
"אלביון נימבוס"
"אלביון נימבוס", שנת 1960
ראו גם

אלביון CX22S
אלביון לאולאנדר
הערות שוליים

↑  "אלביון נימבוס" little-bus.com/bus-kits
↑  "אלביון נימבוס" - תמונה old-bus-photos.co.uk/?tag=albion-nimbus
↑  "אלביון נימבוס" flickr.com/photos/22455491@N02/2646569341
↑  "אלביון נימבוס" flickr.com/photos/22455491@N02/3814903823
אלישע פרי

אלישע פיר פרי (באנגלית: Elisha Peyre Ferry;‏ 9 באוגוסט 1825 –  14 באוקטובר 1895) היה עורך דין ופוליטיקאי אמריקאי ממדינת וושינגטון, איש המפלגה הרפובליקנית, שכיהן כמושל טריטוריית וושינגטון בשנים 1872 – 1880, וכמושל מדינת וושינגטון הראשון מקבלתה כמדינה בארצות הברית ב-1889 ועד 1893.
ראשית חייו

אלישע פרי נולד במחוז מונרו שבטריטוריית מישיגן, מדרום לדטרויט. הוריו היו עורך הדין פיטר פרי וקלריסה (לבית פיר) פרי. עד מהרה הם עברו מערבה לעיירה הקטנה ווקיגן שבאילינוי, שם שימש אביו כשופט.
אלישע פרי סיים מוקדם את לימודיו בבית הספר התיכון. הוא למד בבית הספר למשפטים בפורט ויין, ובגיל 20 עבר את בחינות לשכת עורכי הדין. במשך 23 השנים הבאות הוא עסק בהצלחה בעריכת דין בווקיגן.
קריירה

בבחירות לנשיאות של 1852 היה פרי חבר בחבר האלקטורים. ב-1859 הוא נבחר כראש עיריית ווקיגן, לאחר שניצח ברוב גדול בבחירות. ב-1862 הוא היה נציג לוועידת החוקה של אילינוי. במלחמת האזרחים האמריקאית התגייס פרי לצבא האיחוד, וסייע בארגון הרגימנט של אילינוי. הוא התיידד עם יוליסס ס. גרנט ועם אברהם לינקולן.
ב-1869, לאחר המלחמה, מינה הנשיא גרנט את פרי לתפקיד המודד הראשי של טריטוריית וושינגטון שהתפתחה אז במהירות, ויחד עם משפחתו הוא עבר לאולימפיה, בירתה המיועדת החדשה של הטריטוריה. ב-1872 מינה אותו גרנט כמושל הטריטוריה, ולאחר תום תקופת כהונתו הראשונה בת ארבע השנים, הוא מינה אותו לתקופת כהונה שנייה בתפקיד. הן כמודד הראשי והן כמושל, היה פרי מעורב בסלילת מסילת הברזל נורת'רן פסיפיק, ועסק באופן אישי בתכנון שלוחת המסילה מטקומה לאולימפיה.
כמושל הטריטוריה, הצליח פרי לבסס את מצבה הפיננסי באמצעות לחץ על כמה ממחוזות הטריטוריה לשלם את מיסיהם. יורשו בתפקיד נכנס לתפקידו שבקופת הטריטוריה כמעט ולא היה רשום חוב. הוא גם פיקח על תעריפי הרכבות, ונקט בצעד של מרכזיות מערכת הכליאה תחת שליטת הטריטוריה במקום שליטת המחוזות.
מושל מדינת וושינגטון

לאחר תקופה בה פרש מן הפוליטיקה, בה עבד בעריכת דין ובבנקאות בסיאטל, נבחר פרי כמועמד המפלגה הרפובליקנית לתפקיד מושל וושינגטון, כאשר היא קיבלה מעמד של מדינה בארצות הברית ב-11 בנובמבר 1889. בבחירות הכלליות הוא ניצח את מועמד המפלגה הדמוקרטית יוג'ין סמפל לאחר שזכה ב-58 אחוזים מקולות הבוחרים.
בקיץ הראשון לכהונתו, פיקח פרי על בנייתן מחדש של שלוש ערים ראשיות במדינה שנחרבו בשריפה: סיאטל, אלנסבורג וספוקיין. ההחלפה המהירה של מבני עץ בבתי אבן ולבנים הבטיחה את הגדלת מספר התושבים שנדדו למדינה, שחלקם גילו עניין ברכישת קרקעות ציבוריות. פרי ניסה לנהל את העימות בין תומכי העסקים, שביקשו להפריט את הקרקעות (בעיקר אנשים ממערב המדינה), לבין אלו שהעדיפו בעלות ציבורית מלאה על הקרקעות (בעיקר אנשים ממזרח המדינה). הוועדה שהוא מינה לא הצליחה להגיע לפתרון במועד שהוקצה לה. היו כאלו שמתחו ביקורת וטענו שהממשל היה בכיסם של התאגידים.
מצב דומה אירע כאשר שיגר פרי את המשמר הלאומי לדכא את שביתת הכורים. בעקבות שריפה שגרמה לנזקים רבים, החליטה חברת כרייה מקומית לקצץ בהוצאות ולהחליף כורים לבנים בשחורים בשכר נמוך. ככל שנמשכה השביתה, כך ראו המעסיקים את היתרון שבהעסקת העובדים השחורים, וכך נותרה מדיניותם זו לקבועה.
חיים אישיים

ב-1850 נשא פרי לאישה את שרה בראון קלוג, ולשניים נולדו חמשיה ילדים. לכל ילדיו ניתן השם האמצעי פיר, שהוא שם נעוריה של אימו של פרי, והוא שם ממוצא צרפתי. קנדים צרפתים היו האירופאים הראשונים שהתיישבו באזור דטרויט משני צידי נהר דטרויט.
אלישע פרי נפטר בסיאטל שנתיים לאחר תום כהונתו כמושל ב-14 באוקטובר 1895. הוא נטמן בבית הקברות לייק ויו שבעיר. על שמו קרוי מחוז פרי שבוושינגטון שנקרא כך ב-1899. על שמו קרוי גם הר פרי (אנ') שבתחומי הפארק הלאומי אולימפיק.
לקריאה נוספת

Sobel, Robert, and John Raimo, eds. Biographical Directory of the Governors of the United States, 1789–1978, Vol. 4, Westport, Conn.; Meckler Books, 1978, p. 1675.
הערות שוליים

↑  "Elisha P. Ferry Dead". Seattle Post-Intelligencer. October 14, 1895. p. 1.
↑  Gannett, Henry (1905). The Origin of Certain Place Names in the United States. Govt. Print. Off. p. 125.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987010649901405171  LCCN: n87890001  SNAC: w6tt5dpc  VIAF: 11374440   WorldCat (עם VIAF): 11374440
אוזן גובן

| --- | --- |

 לידה:  19 במאי 1975 (בן 49) נירנברג, גרמניה המערבית 
 מדינה:  טורקיה 
 תקופת הפעילות:  מ-1998
 http://ozanguven.net
 פרופיל ב-IMDb
 
אוזן גובן (בטורקית: Ozan Güven; נולד ב-19 במאי 1975) הוא שחקן טורקי.
ביוגרפיה

אוזן גובר נולד ב-1975 בעיר נירנברג שבגרמניה. הוא למד משחק בקונסרבטוריון העירוני באיזמיר ושיחק בתיאטרון שאהיקה טקאנד (Şahika Tekand) הנודע באיסטנבול. בנוסף, הוא למד מחול מודרני באוניברסיטת סינאן לאמנויות הבמה. גילם מגוון רחב של דמויות ביצירות מסוגות שונות, בהן דרמה, מותחני פשע וקומדיות סאטיריות. מעבר לסדרות טלוויזיה וסרטים מוצלחים כגון "Balalayka" ו-"Dokuz", גובן שיחק גם לצד חברו צ'ם ילמאז בקומדיה העל-טבעית "G.O.R.A", ובסרט ההמשך "A.R.O.G". הוא גם שיחק בפרודיה המערבית "Yahşi Batı".
ב-2005 נישא לבמאית טורקאן דרייה ולהם בן.
פילמוגרפיה > קולנוע

Ejder Kapanı :2010
2010: Yahşi Batı
2010: Anneannem
2008: A.R.O.G.
2004: Yazı Tura
2004: Anlat İstanbul'
2004: G.O.R.A
2002: Dokuz
2000: Balalayka
2000: Yıldız Tepe
פילמוגרפיה > טלוויזיה

2012-2014: הסולטאן - מגלם את ריסטם פאשה.
2012: Koyu Kırmızı
2009: Canım Ailem
2005: Hırsız Polis
2003: Bir İstanbul Masalı
2002: Bana Abi De
2002: Havada Bulut
2002: Aslı ile Kerem
2002: Koçum Benim
2001: Dünya Varmış
1998: İkinci Bahar
1998: Çiçeği Büyütmek
הערות שוליים

↑  Silverscreen 'goalscorer', 21.12.2008, Milliyet
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb16576788x (data)  ISNI: 0000 0001 1509 7480  LCCN: no2011027407  VIAF: 167755895   WorldCat (עם VIAF): 167755895
אירידיולוגיה

אירידיולוגיה (באנגלית: Iridology; במקור: Iris, קשתית) היא שיטת אבחון ברפואה האלטרנטיבית הטוענת כי ניתן לאבחן את מצבו הבריאותי של האדם או את נטיותיו הגנטיות באמצעות התבוננות בתבניות, צבעים ותכונות אחרות של קשתית העין. מחקרים לא הצליחו להראות ששיטה זו מספקת אבחנות אמינות, והיא מסווגת כפסאודו-מדע.
היסטוריה ותפוצה

במערב, האזכור הראשון לשיטת אבחון זו היה בשנת 1665, ב-Chiromatica Medica. השימוש הראשון במילה "Augendiagnostik" ("אבחון עיניים", ניתן לתרגם בחופשיות כ"אירידיולוגיה") היה על ידי הרופא ההונגרי בן המאה ה-19, איגנץ פון פצ'יי (Ignatz von Péczely). לפי הסיפור, הדוגמה המפורסמת שהביאה את הרופא ההונגרי להתעסקות בשיטה הוא ינשוף שרגלו נשברה, וכשבחן את עיניו, גילה כי נקודה שחורה הופיעה בקשתית העין באזור מסוים. לאחר שרגלו של הינשוף החלימה, הנקודה נעלמה ובמקומה הופיע כתם לבן. כך החל הרופא לערוך ניסויים ולשרטט בהדרגה מפה של הגוף לפי קשתית העין.
בארצות הברית השיטה זכתה לתפוצה משמעותית החל משנות ה-50 של המאה ה-20. בדומה לשאר העולם המערבי, האירידיולוגיה הגיעה לישראל לפני כמה עשרות שנים. אולם מודעות ציבורית לנושא וכתיבת ספרים בנושא החלה בארץ רק לפני כמה שנים[דרוש מקור].
השיטה

ישנם אירידיולוגים המסווגים את העין לפי קבוצות שונות המכונות קונסטיטוציות. שיוכה של העין לקונסטיטוציה עשוי ללמד על המבנה הגנטי של הנבדק. אירידיולוגים אחרים מקשרים אזורים בקשתית העין לאזורים בגוף, באמצעות מפות קשתית.
באמצעות שיטות אלו מנסים האירידיולוגים לאבחן בעיות קיימות או רגישויות אשר עלולות להתפתח לכדי מחלה בעתיד. כמו כן האירידיולוגים טוענים כי טראומה גופנית/נפשית שהגוף או הנפש עברו עשויה להותיר סימן בקשתית העין.
האירידיולוגים מתשאלים את הנבדקים לפני הבדיקה. בהתאם לבעיות שעליהם החולה מספר ובהתאם לתצפיות על הקשתית, האירידיולוגים יכולים לבנות שיטת טיפול או לתת המלצות, אולם אירידיולוגיה כשלעצמה היא רק שיטת אבחון.
שיטת האבחון אינה פולשנית, וכוללת רק צפייה בקשתית באמצעות פנס ומכשיר אופטי, כמו זכוכית מגדלת, או מצלמה דיגיטלית.