stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
היסטוריה של אלכסנדריה
ההיסטוריה של אלכסנדריה > המאה ה-19 – ראשית תקומה

בשנת 1807, במהלך מלחמת אנגליה–האימפריה העות'מאנית העיר נכבשה למספר חודשים על ידי הבריטים שקיוו לנכס לעצמם בסיס פעולה נגד האימפריה העות'מאנית והאימפריה הצרפתית בים התיכון. הבריטים נסוגו מן העיר בעקבות מצור של הממלוכים.
אלכסנדריה שבה והייתה לעיר נמל חשובה בימי מוחמד עלי (1769–1849), מקים מצרים החדשה. בתקופה זו החלה העיר להתחדש. מתיישבים רבים, מרביתם סוחרים, הגיעו מטורקיה ומארצות הבלקן, במיוחד מיוון. בין השנים 1817–1820 מוחמד עלי חפר את תעלת מחמודיה, שמחברת את אלכסנדריה אל אטף, שעל זרוע רשיד של הנילוס. תעלה זו הייתה קיימת בתקופה ההלניסטית אולם נחסמה ברבות הימים. חסימתה בעבר הייתה גורם לשקיעת העיר. כיוון שלא ניתן היה לקיים אוכלוסייה ופעילות ללא אספקת מים מהנילוס. ניקוי התעלה על ידי מוחמד עלי הביא לתחילת פריחתה מחדש. רבים מהעובדים בחפירת התעלה, החקלאים, שילמו בחייהם. רבים מהם מתו ממחסור במזון, במים, מחלות ועבודה קשה. ההערכות מדברות על בין 12,000 ל-100,000 – מתים בשנת 1819 לבדה.
מוחמד עלי הביא לעיר מהנדסים אירופים לבנות בניינים גדולים בסגנון מערבי. הוא עודד סוחרים זרים להתיישב בעיר, באמצעות תקנות מקלות (למשל הזכות להישפט בבתי משפט משל עצמם).
בשנת 1863 מנתה אוכלוסיית העיר 170,000 וב 1885 אוכלוסייתה מנתה 220,00
כתוצאה מניסיון התקוממות לאומית מקומית ב-1882, העיר הופגזה על ידי הבריטים ונתפסה על ידם. שלטון הבריטים נמשך עד 1922.
בימי שלטון הבריטים במצרים, משנת 1882 הוסיפה העיר להתפתח. נמלה העמוק היווה תחנה חשובה לאניות סוחר וצי בדרכן בין אירופה להודו. אוכלוסייתה הגיעה ל-232,626 תושבים. העיר התפתחה להיות עיר קוסמופוליטית מיושבת על ידי בני עמם שונים שנהנו מזכויות יתר ומעצמאות תפעולית.
ההיסטוריה של אלכסנדריה > ראשית המאה ה-20 אבדן הקוסמופוליטיות

בין 1940 ל-1944 הופצצה העיר פעמים אחדות על ידי הגרמנים. ב-4 במרץ 1946 פרצו בעיר הפגנות אלימות, נגד הנוכחות הבריטית והממשלה ששיתפה עמם פעולה. התקריות הסתיימו באבדות כבדות לסטודנטים המפגינים. ביולי 1946 פינה הצי הבריטי את אלכסנדריה.
בשנות ה-50 הייתה העיר זירה לעימותים בין יחידות משטרה מקומיות לבין הצבא הבריטי. במהפכת הקצינים החופשיים ב-1952, חברי הממשלה היו בעיר. המלך פארוק התבקש להתפטר ולעזוב את מצרים.
נאצר הנהיג רדיקליות ערבית ושנאת המערב. המהפכה כפתה על מצרים פרובינציאליות ערבית, ביטלה את השימוש בשפות המערב, וניתקה מגע עם המחקר והתרבות המערביים.
לפני המהפכה הייתה מצרים מדינה קוסמופוליטית תוססת, רבת מפלגות, עם עיתונות ושיטת משפט מרשימות, ועם ניסוי ליברלי יחיד מסוגו בעולם הערבי. כל זה נכרת. הזרים, ביניהם יהודים רבים, ששורשיהם במצרים מנו מאות שנים, ואשר פיתחו את הכלכלה והמסחר, גורשו או הוברחו. נכסיהם הולאמו. אלכסנדריה המהוללת נותרה עיר בלה ומתפוררת, הליברליזם קמל.
גאוגרפיה ומבנה > מבנה אלכסנדריה העתיקה

העיר תוכננה בצורת מלבן, אשר צלעו הצפונית השיקה לחוף הים התיכון וצלעו הדרומית גבלה באגם מריוט, גבולות העיר ממזרח וממערב נתחמו בדיונות החול המדבריות. החוף היה עמוק מספיק כדי לאפשר עגינת אניות. אדמתה של אלכסנדריה נחשבה לפורייה ומסביב לעיר היו כפרים חקלאיים רבים.
היא נבנתה מוקפת חומה במרחק מן הדלתה של הנילוס כדי להימנע מהסחף שאיים לסתום את הנמלים.
העיר נחלקה לחמישה רבעים והייתה לה צורת רשת: היו 2 רחובות רחבים, אחד מצפון לדרום והשני ממזרח למערב. רחובות רחבים חלקו את הרבעונים לבלוקים ולרחובות צרים יותר שחילקו את הבלוקים חלוקה נוספת.
מבנה העיר מתואר בקטע שלהלן:
היא בנויה כך שבצורתה היא דומה לגלימה (הכוונה לגלימה קצרה שלבשו אנשי צבא) ויש בה רחוב מרכזי החוצה בקירוב את העיר לשניים ומפליא בגודלו וביופיו. המרחק בין שער לשער הוא ארבעים סטאדיות (כ-600 מטר) ורוחבה הוא פלתרון אחד (כ-100 מטר) והיא מקושטת כולה בבנייני מגורים ובמקדשים מפוארים ביותר.
אלכסנדר ציווה לבנות ארמון מפליא בגודלו ובחוזקו ולא רק אלכסנדר, אלא שמלכו במצרים אחריו עד ימינו אנו (הכוונה לימים בו נכתב המסמך) הגדילו את הארמון על ידי הוספת אגפים מפוארים. בכלל, גדלה העיר בדורות הבאים עד כי רבים מחשיבים אותה כעיר הראשונה שנוסדה בעולם הנושב, כי גם ביופיה, גם בגודלה, גם בעושרה וגם בכל הנוגע למותרות היא עולה בהרבה על האחרות, ומספר תושביה עולה על האחרות. בזמן שבו הגעתי אני למצרים, אמרו אלה שהיו ממונים על רשימת התושבים שמספר בני-החורין בעיר הוא יותר מ-300,000 ושהמלך מקבל מהכנסות הממלכה יותר מ-6,000 טלאנטים. מכל מקום, המלך אלכסנדר הפקיד כמה מידידיו על בניית אלכסנדריה, הסדיר את כל ענייני המנהל במצרים וחזר עם צבאו לסוריה.
בצד הצפוני של העיר לנוכח הנמל הגדול, היה הרובע המלכותי, הברוכאיון. הוא הכיל את הארמון, מצודתו והנמל המלאכותי שהוצמד לו, בתי אצילים ראשי צבא ועשירי העיר. גם המוזאיון והספרייה שכנו בחלק הזה של העיר.
בתקופה הרומאית, הרובע היה המפקדה של המנהלה הרומאית הגבוהה. כיום החלק הזה שקוע במימי הנמל המזרחי.
הנקרופוליס של העיר, היה מחוץ לחומות.
סמוך לחופי אגם מריוט נבנו וילות ובהם גידלו גפנים ויצרו יין. הנמלים נבנו והורחבו באמצעות שוברי גלים. נסלל שביל שחיבר את חצי האי פארוס (pharos) הסמוך, לעיר לאלכסנדריה. על חצי האי הזה נבנה המגדלור המפורסם של העיר.
גאוגרפיה ומבנה > בניינים ומוסדות > בניינים מהתקופה העתיקה > המוזאיון

המוזאיון היה אחד מן המקדשים החשובים ביותר לתשע אלות היצירה, האמנויות והמדעים, המוזות פטרוניות תחומי: המחול, המוזיקה, ההיסטוריה, הספרות, המחזאות והאסטרונומיה. המקדש היה מרכז למידה, אומנויות ומחקר. תפקידו היה להעניק השראה ליוצרים השונים, בעיקר למשוררים, למוזיקאים ולפילוסופים היווניים.
בין האישים שלמדו במוזאיון היו המתמטיקאים אויקלידס, ארכימדס, פלוטינוס, פתולומיוס וארטוסטנס הגאוגרפים האסטרונומים. המוזיאון ידע תקופות שפל בימי מהומות וקרבות שפרצו בעיר וגם תקופות זוהר בימי שלום. בשנת 270 לספירה המוזיאון נהרס, הוקם שוב וחידש את פעולתו. אדם בשם "תיאון", שחי בשנת 400, נזכר כחבר אחרון של המוזיאון.
כאמור, המוזאיון כלל את ספרית אלכסנדריה העתיקה.
גאוגרפיה ומבנה > בניינים ומוסדות > בניינים מהתקופה העתיקה > הספרייה העתיקה

בניית הספרייה החלה בשנת 295 לפנה"ס על ידי דמטריוס מפלרום שהקים את המוזאיון תחת תלמי הראשון והסתיימה בימי תלמיי השני ששקד לאכלס אותה. הספרייה הכילה כתבים רבים, רובם ביוונית. חזון הספרייה היה להשיג את כל כתבי העולם ההלניסטי ואף מעבר אליו. חוקרים טוענים שהספרייה אחסנה בשיאה בין 400,000–700,000 מגילות פפירוס, ובתוכן עותקים של חלק גדול מהתרבות היוונית הקדומה, שנאספו על ידי השליטים לבית תלמי. כמו כן היה בספריה אוסף גדול של כתבים של תרבויות שונות בשפות שונות.
אין תמימות דעים בקשר לחורבן הספרייה, חלק מהחוקרים סבורים שנחרבה כתוצאה משרפה שפרצה בזמן הכיבוש של יוליוס קיסר בשנת 48 לפנה"ס, חלק סבורים שנחרבה בפרעות של הנוצרים במאה הרביעית וחלק טוענים שנחרבה בימי הכיבוש המוסלמי.
הספרייה מוזכרת גם בכתבי יוספוס פלביוס, ההיסטוריון היהודי.
גאוגרפיה ומבנה > בניינים ומוסדות > בניינים מהתקופה העתיקה > מקדש סראפיס (סרפאום)

ספרייה אחות קטנה נבנתה במקדש סראפיס (סרפיאום) בשנת 235 לפנה"ס בערך. הגאוגרף סטראבון מספר כי המקדש ניצב במערב העיר. ספריה זו נחרבה על ידי הפרעות של הנוצרים בשנת 391 לספירה. המון מוסת של נוצרים תקף את הספרייה, כיוון שראו במדע ובפילוסופיה איום על קודשי הנצרות. במהלך הפרעות ככל הנראה הוחרב המקדש, שהיה מקום משכנה של "ספריית-הבת".
גאוגרפיה ומבנה > בניינים ומוסדות > עמוד פומפיוס

דבר לא נותר כעת מעל פני האדמה, מהסרפאום למעט עמוד פומפיי העצום.
זהו עמוד ניצחון רומאי לכבוד הקיסר דיוקלטיאנוס בין השנים 298–302 לספירה. הוא בנוי בסגנון קורינתי. במקור הוא תמך בפסל ענק של הקיסר לובש שריון. הוא ניצב בצד המזרחי של חורבות הסרפאום. התייר המוסלמי,
גאוגרפיה ומבנה > בניינים ומוסדות > עמוד פומפיוס > המגדלור

המגדלור של אלכסנדריה היה אחד משבעת פלאי העולם העתיק. הוא נבנה על חצי האי פארוס. כיום הוא שקוע במים על יד מצודת קאיתבאי שנבנתה במאה ה-15 על ידי סולטן ששלט במקום. הוא שימש לסימון מקום החוף לספינות, באופן רציף ומדויק על ידי הצבת אש דולקת ומראות בראשו.
המגדלור נבנה על ידי האדריכל הצעיר סוסטרטוס מקנידוס תלמידו של גדול האדריכלים המקדוניים דינוקרטס. הוא עמד במשך 17 מאות שנים.
מעריכים שגובהו של היה 130 מטר, בנוי כולו מאבן לבנה משובחת, רחב מאוד בבסיסו והולך וצר בקומותיו הגבוהות יותר. חוקרים סוברים שהחלק העליון של המגדל התמוטט בשנת 796 לספירה ויתר המגדל התמוטט לגמרי במאה ה-14, ברעידת אדמה חזקה.
חפירות של השרידים התת-ימיים מראים שפסלים ואובליסקים מהעיר הליופוליס הוצבו סביב המגדלור. נמצא פסל ענק בגובה של כ-12 מטר של זוג פתולומאים לבושים כאלים מצריים.
אבן בטוטה, מזכיר את המגדלור החרב בביקורו במקום בשנת 1326.
גאוגרפיה ומבנה > בניינים ומוסדות > עמוד פומפיוס > הקייסריאום

הקיסריאום נבנה על ידי קלאופטרה השביעית לזכרו של יוליוס קיסר והוקדש למרקוס אנטוניוס. אוגוסטוס הקיסר מחק כל זכר למרקוס אנטוניוס וניכס את המבנה לעצמו ולפולחן שלו. מחוץ למבנה עמדו שני אובליסקים, "מחטי קלאופטרה" עמדו על כנם עד המאה ה-19, אחד הועבר לסנטרל פארק, לניו-יורק, והשני לאמברקמנט על התמזה בלונדון. האובליסקים נוצרו תחת תחותמס השלישי, והובאו לשם מהליופוליס על ידי הרומאים או היוונים.
במאה הרביעית לספירה הוא הפך לכנסייה, מקום מושב הפטריארכיה של אלכסנדריה.
גאוגרפיה ומבנה > בניינים ומוסדות > עמוד פומפיוס > בורות המים

מתחת לאלכסנדריה נמצאו כ-100 בורות מים שסיפקו מים לאוכלוסייה. הבורות מקושרים ביניהם במבנים של כשלש קומות של עמודים מחוברים בקשתות. העובדה שהעיר נוסדה באזור צחיח ללא מקורות מים, יצרה את הצורך באכסון מים במבנים רחבים וסגורים ששימרו את טריות המים.
המכלים הקדומים יותר משויכים לתקופה התלמית. הם ניזונו מאגירת מי הגשמים ונבנו במקומות שבהם היו נחוצים מים כגון מרחצאות ובתי קברות. המכלים בתקופה התלמית היו קטנים, חצובים בסלע ובצורת בקבוק. בתקופה הרומאית, הם השתכללו ונבנו חדרים מלבנים שנאטמו בחומרים מיוחדים. הם נבנו בצורה של "עץ", נפחים יורדים כלפי מטה ומחוברים ביניהם. מאוחר יותר נהיו גדולים יותר וחוברו ביניהם על ידי אקוודוקט. בשנת 365 לספירה התרחש צונאמי שגרם לזיהום המים במים מלוחים לכן הבורות נזנחו. במאה החמישית לספירה, תוכננה מערכת חדשה שהתמלאה במי הנילוס בזמן הגאות בנוסף למי הגשמים.
המערכת ננטשה וחזרה לשימוש בזמן השלטון הערבי. היא עברה שכלולים בדמות משאבות שהותקנו על גגות המכלים. המכלים היו בגדלים שונים, לפי השימוש שלהם, בבתים פרטיים או במבנים ציבוריים.
גאוגרפיה ומבנה > בניינים ומוסדות > עמוד פומפיוס > תיאטרון רומי ובית הציפורים

החל מ-1960, נחקרים על ידי מדענים פולנים, שרידי הרובע הרומאי של אלכסנדריה מהמאה הרביעית עד המאה השביעית לספירה בחפירות ארכאולוגיות בכום א-דיכה, מתחת לשכבת קברים מהתקופה המוסלמית.
המשלחת ארכאולוגית מטעם אוניברסיטת ורשה, חשפה בשנת 1964 תיאטרון הרומי, ובית מרחץ ציבורי. סביבם נבנו בתי מלאכה בתי מגורים ובהם מספר רצפות פסיפס ואולמות הרצאות. זה היה אזור מגורים מבוסס. בולט בית הציפורים ובו שרידי רצפת פסיפס של בית מהתקופה הרומית באזור זה ובו ציורי ציפורים.
כמו כן נמצאו פרסקות קופטיות.
בתקופות מאוחרות יותר זה היה מרכז ימי וספא.
התיאטרון הרומי באלכסנדריה
בית הצפורים
גאוגרפיה ומבנה > בניינים ומוסדות > מבנים מאוחרים יותר > מצודת (מבצר) קאיתבאי

מצודת קאיתבאי הוא מבצר הבנוי על חוף הים התיכון. הוא נבנה בין השנים 1477–1479 על ידי הסולטן אל-שריף סייף אל-דין קאיטבאי. הוא נבנה בצד המזרחי של הקצה הצפוני של האי פארו, בכניסה לנמל, במקום בו עמד המגדלור של אלכסנדריה. בחלקים הישנים של המבצר ניתן להבחין בשרידי המגדלור.
גאוגרפיה ומבנה > בניינים ומוסדות > מבנים מאוחרים יותר > מסגד אבו אל-עבאס אל-מורסי

מסגד אבו אל-עבאס אל-מורסי הוא מסגד שבו נקבר הקדוש הסופי אבו אל-עבאס אל-מורסי שנפטר בשנת 1286 המסגד נבנה בשנת 1307 ושרידי הקדוש שוכנו בו. המסגד שימש השראה למסגד של שייך זאיד באבו דאבי. הוא ממוקם בסמיכות למבצר קאיתבאי.
גאוגרפיה ומבנה > בניינים ומוסדות > מבנים מאוחרים יותר > קתדרלת מרקוס הקדוש

קתדרלת מרקוס הקדוש (אלכסנדריה) היא כנסייה קופטית, מקום מושבו הנוכחי של האפיפיור של אלכסנדריה, ראש הכנסייה הקופטית, אורתודוקסית. על פי המסורת היא נבנתה במקום בו בנה מרקוס הקדוש את הכנסייה שלו בשנת 42 ובה ניצר רבים מתושבי העיר. בשנת 68 הוא נרצח ונקבר בכנסייה זו. בזמן הפלישה המוסלמית לעיר בשנת 641 הוא ניזוק מאוד אולם בשנת 680 היא נבנתה מחדש. המסורת אומרת שראשו של מרקוס הקדוש קבור בכנסייה. שרידי גופו נחטפו בידי סוחרים מונצי9ה בשנת 828.
הכנסייה נהרסה שוב בשנת 1219 בזמן הצלבנים ולאחר מכן נבנתה שוב. בתקופה המודרנית יש בניין חדיש לאחר שהכנסייה נהרסה לצורך הקמה מחדש.
גאוגרפיה ומבנה > בניינים ומוסדות > מבנים מאוחרים יותר > בית הכנסת אליהו הנביא

בית כנסת יהודי עתיק שנבנה במקור בתקופת התלמוד ונחרב במהלך מרד התפוצות שפרץ בשנת 115 לספירה. בימי התלמוד, שנקרא "דיופלוסטון של אלכסנדריה" והוא מתואר כמפואר ביותר בבתוספתא במסכת סוכה.
בשנת 1354 נבנה שוב, נחרב במאה ה-18, על-פי הצו של נפוליאון, ובשנת 1848 תוכנן ונבנה מחדש על ידי אדריכל איטלקי במתכונת המזכירה קתדרלה אירופאית גדולה. בית הכנסת נחנך לאחר שופץ בעזרת ממשלת מצרים ב-9 בינואר 2020. הוא פועל כיום כמוזיאון ואינו פעיל לעריכת תפילות.
קתדרלת סט. מרקוס הקדוש
בית הכנסת אליהו הנביא
גאוגרפיה ומבנה > בניינים ומוסדות > מבנים מאוחרים יותר > בית הכנסת הראשי זראדל

בית כנסת עתיק מ-1381 (על פי כתובות עתיקות שנמצאו על כתליו) ששופץ בשנת 1880. נמצאו בו ספרי תורה עתיקים ויקרי ערך.
גאוגרפיה ומבנה > בניינים ומוסדות > בתי קברות > קטקומבות באל-שאקאפה

הקטקומבות נמנות בין שבעת פלאי תבל של ימי הביניים. הם מכילים מספר קברים, פסלים וחפצי קבורה עם סממנים מצריים, הלניסטיים ורומאיים. למשל פסלים מצריים הלבושים בבגדים רומאיים וכדומה. פיר בעומק 65 מ' ובו מדרגות, מוליך לחדרי קבורה חצובים בסלע. הם נחצבו במאה השנייה לספירה והיו בשימוש כאתר קבורה עד המאה הרביעית לספירה. הם בנויים על פני שלש קומות ונמצא במקום גם חדר שבו ערכו את טקסי הקבורה. נמצאו גם שלש סרקופגים עשויים אבן.
הקטקומבות התגלו במקרה בשנת 1900.
גאוגרפיה ומבנה > בניינים ומוסדות > בתי קברות > נקרופוליס (גאבארי)

עיר מתים ברובע גאבארי באלכסנדריה. התגלתה במקרה ב-1997 בזמן סלילת כביש. הוא מכיל מאות נישות חצובות בקיר ובהן היו גופות רבות וכדי אפר על הרצפה. הנישות נסגרו ונאטמו באמצעות לוחות אבן. חלק מהלוחות הכילו דברי עידוד ותאור המתים.
החוקרים קבעו שזה היה מקום הקבורה של מעמדות הביניים.
גאוגרפיה ומבנה > בניינים ומוסדות > בתי קברות > קבר אלכסנדר

לגופתו של אלכסנדר הייתה משמעות סימבולית רבה. לאחר מותו, פרדיקס, החליט לשלוח את הגופה למוקדון.
ההיסטוריון הרומי קווינטוס קורטיוס רופוס מתאר את קבורתו של אלכסנדר ביצירתו היחידה הידועה לנו וששרדה עד ימינו, "תולדות אלכסנדר" (אנ') (Historiae Alexandri). גופתו של אלכסנדר נחנטה, הוכנסה לסרקופג עשוי זהב והסרקופג הזה הוכנס לארון קבורה מעץ מצופה זהב, הכל כוסה בכסות ארגמן, הועמס על מרכבה ונשלח למוקדון.
תלמי הראשון, שהשתלט בינתיים על מצרים, החליט לפעול בניגוד להחלטתו של העוצר, חטף את הגופה בדרך והעבירה למצרים, לממפיס. על פי כתבים מהתקופה שאמינותם אינה רבה, העביר יורשו, תלמי השני, את הגופה לאלכסנדריה בגלל נבואה שהגופה תיצור מלחמות במקום המצאה ולכן יש לקבור אותה בעיר שבנה אלכסנדר.
בסופו של דבר בנה תלמי הרביעי מאוזולאום גדול באלכסנדריה בנקרופוליס שנקרא סומה (גוף ביוונית), בו נקברו המלכים התלמיים, ובו שיכן את הגופה. במשך כמה מאות שנים זה היה מקור משיכה ורבים ביקרו בקבר.
לאחר מכן פקדו את העיר מספר אסונות ונוצר צורך במקורות מימון. ארון הקבורה שהוסב לארון אלבסטר כדי להשתמש בזהב של הארון המקורי, נעלם. יש השערות שונות לגבי מקום המצאות הקבר. אחת מהן היא בנווה המדבר סיווה, אם כי קברו לא נמצא עד עצם היום הזה.
אוכלוסייה > התקופה ההלניסטית והרומאית

לפי ההיסטוריון דיודורוס סיקולוס, שכתב במחצית השנייה של המאה ה-1 לפנה"ס, מנתה אוכלוסיית העיר בזמנו מעל 300,000 נפש.
כפי הנראה, במאה ה-1 לספירה מנו תושבי העיר כמיליון נפש.
כאשר נוסדה העיר היו רוב תושביה יוונים, כתוצאה מהגירה של יוונים ומוקדונים רבים למצרים. במשך הזמן התמזגו התושבים עם תושבי המקום והעיר יושבה על ידי אזרחים יוונים, מצרים ויהודים.
התלמיים הקפידו לשמור על הבידול של האוכלוסיות. היה דגש והאדרה של התרבות ההלניסטית, בחלקו ככלי להעדפה של האוכלוסייה היוונית.
כל שבט אתני גר ברובע נפרד. ברובע ראקוטי התגוררה בעיקר האוכלוסייה המצרית, מרכז העיר היה מיושב ביוונים ודוברי יוונית בעיקר בעוד שבמזרחה, סמוך לחוף הים, בשני רבעים, התגוררו היהודים והתפללו בבתי כנסת יהודיים.
על רקע קיום קבוצות אתניות ודתיות רבות נוצרו סכסוכים בין דתיים ולאומיים רבים.
עבדות שהייתה מוסד רגיל ביוון, לא מצוינת בהיקפיה או בתכולת אוכלוסייתה אם כי סביר שהייתה קיימת.
כל האמור כאן מתייחס אלא לאוכלוסייה היוונית בלבד. אוכלוסיית הילידים, שהתנוונה הן מבחינה מוסרית והן מבחינה רוחנית בעטיים של נישואי עריות במשך דורות מרובים, עבדה בקהות ובצייתנות את עבודתה המפרכת, מתוך שוויון נפש לכל מה שלא היה לו קשר עם האלים המקודשים עליה.
אוכלוסייה > מהתקופה הביזנטית עד מהפכת הקצינים החופשיים במאה ה-20

לאחר הכיבוש המוסלמי, כמות התושבים בעיר פחתה יחד עם שקיעתה הכלכלית המדינית והחברתית נפוליאון התמודד עם כיבוש עיירה.
שלטונו של מוחמד עלי גרם לפריחה מחודשת בעיר והביא אליה מתיישבים רבים מבחוץ ומבפנים.
| שנה | מספר התושבים |
| --- | --- |
1800: 8,000
1821: 12,528
1840: 60,000
1863: 170,000
1872: 200,000
1882: 232,626
בתחילת המאה ה-20, אלכסנדריה הייתה עיר בעלת צביון קוסמופוליטי, 25 אחוזים מתושביה היו זרים שחיו חיים עצמאיים בקהילות שלהם, בנפרד מהאוכלוסייה המקומית ועם זכויות מיוחדות. היו להם מוסדות משלהם כגון: בתי ספר, כנסיות, בתי חולים ומקומות בידור. הם נהנו מזכויות יתר אקסטריטוריאליות. גם בקרב האוכלוסייה המקומית, במשפחות של המעמד הגבוה, החלו הצרפתית והאנגלית, לתפוס את מקום הערבית, גם בחיק המשפחה.
| שנה | מספר התושבים |
| --- | --- |
1907: 332,246
1917: 460,000 (כ-20% זרים).
1927: 600,000: 17% זרים, 33% קופטים, יהודים
1947: אוכלוסייה: 919,024; (כ-11% זרים)
1965: כ-1.5 מיליון
אוכלוסייה > היהודים באלכסנדריה > התקופה ההלניסטית

היהודים הגיעו למצרים מארץ ישראל לאחר חורבן הבית הראשון כפליטים שהגיעו עם ירמיהו הנביא. בתקופת השושלת הפרסיות הם הובאו למצרים כשכירי חרב כדי להגן על גבולות המדינה בדרום ובמזרח.
באלכסנדריה – תולדות היהודים מתוארכים לייסוד העיר על ידי אלכסנדר מוקדון. בתחילה מספרם היה קטן. עם הזמן, בעיר נוסדה קהילה יהודית גדולה. הם ישבו בשני רבעים של העיר ומנו כ-100,000 נפשות. העיר הייתה ביתה של הקהילה היהודית הגדולה ביותר בעולם.
יוסף בן מתתיהו מספר שאלכסנדר אף פטר את היהודים מתשלום מיסים בשנות שמיטה, מאחר שהם אינם מעבדים את שדותיהם בשנים אלו.
בין יהודי העיר המפורסמים מאותה התקופה היה הפילוסוף פילון האלכסנדרוני.
מצרים הייתה כאמור לב הפזורה היהודית, והמרכז המתקדם ביותר של התיוונות מחוץ ליוון עצמה. באופן כללי, העולם הפגאני היה מאוד סובלני כלפי גיוון דתי, ומצב זה אפשר ליהודים חופש דת ופולחן (מונותואיסטי) מלא. בתקופה ההלניסטית היהודים היו בעלי זכויות ניהול עצמי, הם ייסדו בית דין ובית כנסת גדול. בראשם עמד אתנרך (נשיא העם).החל משלטון הקיסר ספטימוס סוורוס (193–211) את מקום האתנרך, תפסה מועצת חכמים.
אלכסנדריה הפכה למרכז להגות יהודית, בה חיברו את תרגום השבעים, תרגום הברית הישנה ליוונית שנשלם בשנת 132 לפנה"ס.
עם זאת הזרם המרכזי של ההיסטוריונים של אלכסנדריה היה ידוע לשמצה בשנאת היהודים שלו. אחת הסיבות לעוינות זו נבעה מן העובדה שילידים מצריים רבים, שחיו חיי אומללות תחת השליטה היוונית והרומית, לא יכלו לסבול את הפריחה והשגשוג שזכו בו היהודים הזרים. קנאה חברתית זו השתרשה כמעט בכל הכתבים של הסופרים ההלניסטיים באלכסנדריה ובסביבתה.
אוכלוסייה > היהודים באלכסנדריה > התקופה הרומאית

בתקופה הרומית היו היהודים 40% מתושביה של אלכסנדריה. התושבים האחרים היו בעיקר יוונים.
לאחר כיבושה של מצרים בידי הרומאים. הכיבוש הרומי של מצרים גרם למשבר חמור בקרב היהדות המצרית. הרומאים ביטלו את הצבא המוקדוני ואתו נעלם גם הצבא היהודי. הם גייסו את הפקידים מקרב החוג הסגור של יוונים בעלי פריבילגיות וכך קופחו זכויות היהודים בשטח זה. הואיל והחיילים והפקידים היו מעין מעמד גבוה בתוך הציבור היהודי במצרים, גרם הביטול של שני מעמדות אלה לירידה קשה ברמת חייהם החברתית והתרבותית של היהודים. מכה קשה נוספת ליהודי אלכסנדריה הייתה מס הגולגולת שהוטל עליהם בניגוד לאזרחי הערים היווניות. עם זאת לא נלקחו מהם זכויות האזרח שניתנו להם על ידי אלכסנדר מוקדון. על פי יוסף בן מתתיהו, זכויות אלו נחרטו על לוח נחושת שהיה קיים בימיו של בן מתתיהו.
ארגונה מחדש של הפרובינציה בידי הרומאים הביא לסכסוכים בין היהודים, אזרחי אלכסנדריה היוונים והשלטונות הרומיים. היו בעיקר מחלוקות על רקע דתי בין התושבים השונים. לאלו הצטרפו עם הזמן גם התושבים הנוצרים.
בשנת 38, בזמן ביקורו של המלך אגריפס באלכסנדריה, פרצו מהומות בין אתניות בין יהודים ויוונים תושבי המקום. בוצע טבח אכזרי ביהודים ונשרפו בתי כנסת. מהומת אלו ידועות כמהומות אלכסנדריה (38) והן מתוארות בספרי פילון האלכסנדרוני.
בעקבות מלחמות היהודים ביהודה, נוצר מתח רב בין הרומאים השליטים והתושבים היהודים. תוצאה של מתח זה הייתה סדרה של רציחות ופרעות ביהודים מהומות אלכסנדריה (66).
בין השנים 115–117 לספירה, התרחש מרד התפוצות, מרד של היהודים מקינטיקה, מצרים, קפריסין, מסופוטמיה ואלכסנדריה כנגד הקיסר הרומי טראינוס. מרד עקוב מדם זה נמשך שנתיים ונסתיים בניצחון הרומאים ובמעשי טבח ביהודים. בעקבות מרד זה, קהילת אלכסנדריה, העשירה והמשגשגת ביותר בתפוצות – חרבה, ובית הכנסת המפואר שהיה בה הושמד. נגרם נזק רב לאלכסנדריה העיר.
רק לקראת סופה של התקופה, שוב התאושש היישוב היהודי במצרים וידוע על מוסדות יהודים שעסקו בפדיון שבויים מארץ ישראל.
אוכלוסייה > היהודים באלכסנדריה > התקופה הביזנטית

בתקופה זו התרחב השימוש בשפה העברית ובשמות עבריים ככתבם וכצורתם. יהודי אלכסנדריה קיימו קשר עם יהודי ארץ ישראל.
מלחמות דת בלתי פוסקות נמשכו באלכסנדריה גם בשנים מאוחרות יותר, והיהודים היו חלק מהמהומות. בשנת 412 התמנה לבישוף העיר קיריליוס. הוא פקד על גירוש 100,000 יהודי אלכסנדריה ולא בהוראת השלטונות האזרחיים הרומיים. לאחר מהומות ופרעות, במאה החמישית לספירה, חרב הרובע היהודי.
אוכלוסייה > היהודים באלכסנדריה > התקופה האסלאמית > רקע – האסלאם והיהדות בימי הביניים

מן המאה ה-9 ואילך, העולם האסלאמי של ימי הביניים העניק מעמד של חסות לשני מיעוטים נוצרים ויהודים. בניגוד למצב אצל עובדי האלילים שם הייתה הבחירה ברורה: אסלאם או מוות, בנוגע ליהודים ולנוצרים שהן בעלי דתות: "מוכרות", כלומר מבוססים על התגלות אמיתית (גם אם זמנן חלף) הייתה אפשרות שלישית: אסלאם מוות או כניעה. מעמד זה, הקרוי ד'ימי, כלל שורת מגבלות על מקבל החסות. ההגבלות כללו מגורים ברבעים נפרדים, חובה ללבוש בגדים ייחודיים, איסורים על הטפה נגד התאסלמות ונגד נשיאת נשים מוסלמיות, וגישה מוגבלת למערכת המשפטית (עדותו של יהודי לא נחשבה אם נסתרה על ידי עדותו של מוסלמי). ד'ימי נאלצו לשלם מס גולגולת מיוחד (ה"ג'זיה").
היהודים נחשבו כאנשי הספר אהל אל-כתאב הזכאים להגנה של השלטונות המוסלמים. הם זכו לביטחון אישי והותר להם לקיים את אמונתם בתמורה להכרה בעליונות האסלאם.
ככלל, התייחסו המוסלמים אל המיעוט היהודי שבתחומן כאל אזרחים מדרגה שנייה, ותמיד נדרש ממנו להיות כנוע כלפי המוסלמי. שורת חוקים אף דאגו להדגיש זאת. נאסר למשל על היהודים לרכב על סוס (רק על חמור), ונאסר עליו לרכב כלל בפיסוק רגליים אלא רק מן הצד. ליהודי נאסר להיות בעליו של עבד ונאסר עליו להכות מוסלמי (גם אם הלה תקף אותו).
למרות כל זאת, למרבית המגבלות הללו היה אופי חברתי וסמלי יותר מאשר מוחשי ומעשי. העונש הכלכלי הממשי היחיד שהוטל על הד'ימים היה כספי. הם שילמו מיסים גבוהים יותר כחלק ממערכת אפליה מורשת האימפריה הביזנטית, וסבלו מחוסר שוויון בחוקי הירושה. לא היו עיסוקים סגורים בפניהם ולא נכפו עליהם עיסוקים מבזים אחרים. בנוסף, בעולם המוסלמי חופש הדת שניתן למיעוטים בכלל וליהודים בפרט היה גדול לאין ערוך ממה שהיה להם באירופה הנוצרית. היהודים ניהלו את ענייניהם הפנימיים במידה רבה של אוטונומיה, ולפחות בענייני משפחה, אישות ודת התנהלו חייהם על פי הדת היהודית.
אוכלוסייה > היהודים באלכסנדריה > התקופה האסלאמית > היישוב היהודי באלכסנדריה

היהודים חזרו לאלכסנדריה בעת הכיבוש המוסלמי 642, אולם במספרים קטנים.
היישוב היהודי באלכסנדריה הלך ופחת. הנוסע היהודי בנימין מטודלה מצא באלכסנדריה בשנת 1270 כ־300 יהודים. משולם מוולטרה מצא בשנת 1481 60 משפחות יהודיות ועובדיה מברטנורא שביקר בעיר ב־1487 מצא 25 משפחות. ושני בתי כנסת: בית כנסת 'כנסת אליהו' על שם אליהו הנביא ובית הכנסת 'ציראדיל' אשר נוסד בשנת 1370.
בסוף המאה ה-15 התיישבו בעיר יהודים רבים ממגורשי ספרד. בין אלה היו אישים ידועים כגון דוד בן זמרה ואברהם דוד.
בין השנים 1750–1775 עם עלייתה האיטית וההדרגתית של אלכסנדריה כנמל בעל חשיבות, היגרו אליה יהודים מרוזטה (רשיד) וממקומות סמוכים אחרים, והתיישבו בקצה המזרחי של אלכסנדריה. חלקם עסק בדייג, חלקם בסחר הים ובנה בתי עסק קטנים או מגורים קרובים לחוף הים.
בראשית המאה ה-17 פקד משבר כלכלי חמור את כל רחבי האימפריה העות'מאנית. המשבר ורעידת אדמה, בסוף המאה ה-18 פגעו מאוד בקהילה היהודית ודלדל את אוכלוסייתה.