מלון וולדורף-אסטוריה (1893–1929)
אדריכלות > מלון וולדורף

בית הקפה של הג'נטלמנים
מסעדת וולדורף
טרקלין מארי אנטואנט
חדר קריאה
מלון וולדורף, שנבנה בעלות מדווחת של כ-5 מיליון דולר (141 מיליון דולר במונחים כלכליים של 2017), נפתח ב-13 במרץ 1893, בפינת השדרה החמישית ורחוב 33, באתר שבו בנה בעבר היזם המיליונר ויליאם וולדורף אסטור (אנ') את אחוזתו. המלון התנשא לגובה של 69 מטרים, כ-15 מטרים נמוך מהאסטוריה, עם חזית באורך של כ-30 מטרים לשדרה החמישית, ושטח כולל של 6,454.4 מטרים רבועים. היה זה בניין מתקופת הרנסאנס הגרמני, שתוכנן על ידי הנרי ג'יינוויי הארדנברג, עם 15 חדרים ציבוריים ו-450 חדרי אירוח, ועוד 100 חדרים שהוקצו למשרתים, עם מתקני כביסה בקומות העליונות. הניו יורק טיימס הכריז באהדה על המלון כארמון לאחר פתיחתו ב-1893.
החלק החיצוני כלל אכסדרה, מרפסות, גמלונים, קבוצות של ארובות וגגות רעפים. אחד המאפיינים העיקריים היה חצר הגן הפנימית, עם מזרקות ופרחים, קירות של טרקוטה לבנה, ציורי קיר וזכוכית צבעונית. הכניסה הראשית למלון הייתה "מוגנת במרקיזה משוכללת מזכוכית חלבית וברזל יצוק", ואולם הכניסה נבנה משיש סיינה עם רצפת פסיפס. דלפק הקבלה המקורי של מלון וולדורף הפך לדלפק רישום כאשר התמזג עם מלון אסטוריה ב-1897.
המעבר ללובי היה המסדרון הראשי המוביל לחדר האימפריה, עם פיר מעליות וגרם מדרגות מפואר. בסמוך אליו שכן טרקלין מארי אנטואנט, ששימש כחדר קבלת פנים לנשים. הוא הכיל עתיקות מהמאה ה-18 שהובאו על ידי בולדט ואשתו מביקור 1892 באירופה, כולל פסל של מארי אנטואנט, ושעון עתיק שהיה פעם בבעלות המלכה. התקרה כללה ציורי קיר מאת ויל היקוק לאו, שהמרכזי שבהם נקרא "הולדת ונוס". בית הקפה של הג'נטלמנים היה מרוהט ב"ציפוי עץ אלון שחור, ציורי קיר המתארים סצנות ציד, ונברשות מקרני איילים".
חדר האימפריה היה החדר הגדול והמקושט ביותר בוולדורף, וזמן קצר לאחר פתיחתו הפך לאחת המסעדות הטובות ביותר בניו יורק, מתחרה בדלמוניקו'ס ובשרי. הוא עוצב לפי הסלון הגדול בארמונו של המלך לודוויג במינכן, עם וילונות סאטן, ריפוד ועמודי שיש, כולם בצבע ירוק בהיר, וציורי קיר של קראונינשילד. מסעדת וולדורף, שעוצבה בסגנון האימפריה (אנ'), הציגה עמודי שיש בגוון ירוק כהה, ופילסטרים עשויים מהגוני (אנ') וציפוי זהב. הכותרות והבסיסים של שני העמודים והפילסטרים הוזהבו. עיבוד זה תפס את רוב שטח הקיר. התקרה חולקה על ידי קורות כבדות שעברו מעמוד לעמוד, ובין אלה חולק החלל השטוח ללוחות סגלגלים ואחרים בעלי פיתוחים קלים. ערכת הצבעים הייתה בגוונים של ירוק בהיר ושמנת. התקרה עוטרה דמויות בצבע אדום-ורדרד על רקע שמיים כחולים או שדות. צבעי הקירות היו בעיקרם מהגוני וזהב, עם מעט צבע במרווחי הקיר הקטנים יחסית שנותרו בין הפתחים. בין שאר החדרים היו גם חדר העישון (אנ') הטורקי, עם דרגשים נמוכים ושריון מורי עתיק, ואולם הנשפים, בלבן וזהב, עם עיטורי לואי ה-14.
מפלס דירות האירוח בוולדורף, המורכב מתשע סוויטות, היה ממוקם בקומה השנייה. הדירות, כולל "חדר האורחים הנרי הרביעי", כללו עתיקות צרפתיות ואיטלקיות מהמאה ה-16 וה-17, שבולדט ואשתו הביאו מאירופה. חדר השינה של פרנסואה החמישי היה שעתוק של החדר בטירת פונטנבלו, שבמשך השנים אויש על ידי אישים כמו לי הונג-ג'אנג מסין, צ'ופה מאהא רג'יראוות', נסיך סיאם ואלברט מסקסה-קובורג. לדירות היה חדר מוזיקה משלהן וחדר משתה עם 20 מקומות ישיבה, עם אוסף חרסינה סיני נאה, הכולל 48 צלחות עם דיוקנאות אירופיים. במלון היו כ-6,000 נורות, כאשר לא פחות מ-1,000 מנורות המותקנות בגופים רבי-קנה שעוצבו במיוחד. גופי התאורה סופקו כולם על ידי חברת "פנקוסט ארצ'ר" (אנ') מניו יורק, בעוד שעבודות ההתקנה הכלליות בוצעו על ידי חברת "אדיסון אילומיניטינג" (אנ') מניו יורק, ועבודת החיווט בפועל נעשו על ידי חברת ג'נרל אלקטריק. הבניין חווט לכל אורכו, רוחבו וגובהו במערכת של חברת Interior Conduit and Insulation Company.