דקוטה הדרומית (BB-57)

| --- | --- |
USS דקוטה הדרומית עוגנת באיסלנד, 1943
USS דקוטה הדרומית עוגנת באיסלנד, 1943
 תיאור כללי
 סוג אונייה:  אוניית מערכה
 צי:   צי ארצות הברית
 סדרה:  דקוטה הדרומית
 ציוני דרך עיקריים
 מספנה:  New York Shipbuilding Corporation 
 הוזמנה:  15 בדצמבר 1938
 תחילת הבנייה:  5 ביולי 1939
 הושקה:  7 ביוני 1941
 תקופת הפעילות:  20 במרץ 1942 – 31 בינואר 1947 (4 שנים)
 אחריתה:  נמכרה לגריטה ב-1962
 מיקום:  43°32′36″N 96°45′46″W﻿ / ﻿43.543333333333°N 96.762777777778°W﻿ / 43.543333333333; -96.762777777778 
 מלחמות וקרבות:  מלחמת העולם השנייה 
 מידות
 הֶדְחֶק:  סטנדרטי: 38,580 טון, מקסימלי: 45,233 טון
 אורך:  210 מטר
 רוחב:  32.97 מטר
 שוקע:  10.69 מטר
 נתונים טכניים
 מהירות:  27 קשרים
 גודל הצוות:  1,800 קצינים ומלחים
 טווח שיוט:  28,000 ק"מ
 הנעה:  טורבינות קיטור בהספק 130,000 כוחות סוס (97 מגה-וואט)
 אמצעי לחימה
 שריון:  חגורת השריון: 12.2 אינץ' (310 מ"מ)   שריון הסיפון: 6 אינץ' (152 מ"מ)   צריחי התותחים: 18 אינץ' (46 ס"מ)   ברבטות: 17.3 אינץ' (439 מ"מ)   מגדל הניווט: 16 אינץ' (406 מ"מ)
 חימוש:  תשעה תותחי 16 אינץ' (406 מ"מ)   16 תותחי 5 אינץ' (127 מ"מ)   28 תותחי 1.6 אינץ' (40 מ"מ)   28 תותחי 1.1 אינץ' (28 מ"מ)   34 תותחי 0.79 אינץ' (20 מ"מ)   8 מקלעי 0.5 אינץ' (12.7 מ"מ)
 
דקוטה הדרומית (BB-57) הייתה האונייה המובילה של ארבע אוניות המערכה המהירות מסדרת דקוטה הדרומית שנבנו עבור צי ארצות הברית בשנות ה-30. אוניות המערכה האמריקניות הראשונות שתוכננו לאחר שהמערכת של אמנת וושינגטון החלה להתקלקל באמצע שנות ה-30, סדרת דקוטה הדרומית הצליחה לנצל סעיף אמנה שאפשר להן להגדיל את הסוללה הראשית לתותחי 16 אינץ' (406 מילימטרים). עם זאת, סירוב הקונגרס לאשר אוניות מערכה גדולות יותר החזיק את ההדחק שלהן קרוב לגבול אמנת וושינגטון של 35,000 טונות ארוכות (36,000 טונות). הדרישה לשריין את האוניות כנגד אותו קליבר של תותחים כפי שהם נשאו, בשילוב עם הגבלת ההדחק, הביאו לאוניות צפופות. הצפיפות החריפה על ידי שינויים בזמן המלחמה שחיזקו במידה ניכרת את סוללות הנ"מ שלהם והגדילו משמעותית את הצוותים שלהם.
דקוטה הדרומית ראתה פעילות נרחבת במהלך מלחמת העולם השנייה; מיד עם כניסתה לשירות באמצע 1942, היא נשלחה לדרום האוקיינוס השקט כדי לתגבר את כוחות בעלות הברית המנהלים את המערכה בגוודלקנל. האונייה נפגעה כשעלתה על שרטון מקרי על שונית לא ידועה, אך לאחר השלמת התיקונים היא חזרה לחזית, והשתתפה בקרב איי סנטה קרוז באוקטובר ובקרב הימי השני על גוודלקנל בנובמבר. במהלך הפעולה האחרונה, כשלים חשמליים פגעו ביכולתה של האונייה לירות על ספינות מלחמה יפניות והיא הפכה למטרה של מספר רב של כלי שיט יפניים, וספגה למעלה משני תריסר פגיעות שפגעו משמעותית במבנה העילי שלה אך לא איימו ברצינות על יכולת הציפה שלה. דקוטה הדרומית חזרה לארצות הברית לצורך תיקונים שנמשכו עד 1943, ולאחר מכן נפרסה לזמן קצר כדי לחזק את צי הבית הבריטי, שהופקד על הגנה על שיירות לברית המועצות.
באמצע שנת 1943, האונייה הועברה חזרה לאוקיינוס השקט, שם היא פעלה בעיקר עם כוח המשימה של נושאות המטוסים המהירות, ותרמה את החימוש הכבד שלה נגד מטוסים להגנתן. בתפקיד זה, היא השתתפה במערכה באיי גילברט ומרשל בסוף 1943 ובתחילת 1944, במערכה על איי מריאנה ופלאו באמצע 1944, ובמערכה בפיליפינים מאוחר יותר באותה שנה. ב-1945 השתתפה בקרבות איוו ג'ימה ואוקינאווה והפגיזה את יפן שלוש פעמים. לאחר תום המלחמה באוגוסט 1945, היא השתתפה בכיבוש הראשוני של יפן לפני שחזרה לארצות הברית בספטמבר. מאוחר יותר היא עברה למספנת הצי של פילדלפיה, שם הייתה מוצבת בצי העתודה האטלנטי עד 1962, אז נמכרה לגרוטאות.