stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
המשמר האזרחי
מבנה ארגוני > התנדבות למשמר האזרחי

למשמר האזרחי יכולים להתנדב לאבטחה בוגרים בגילאי 18 עד 65, ליחידות המיוחדות גילאי 21 עד 60 (ליחידות המדים) וליחידות הבילוש והנוער גילאי 21 עד 57.
בנוסף, תלמידי בית ספר תיכון יכולים להתנדב במסגרת פרויקט מעורבות קהילתית חברתית, באמצעות בית ספרם. בני ובנות 17 יכולים להתנדב כמתנדבים מן המניין, ללא קשר ללימודים במסגרת חינוכית כלשהי, אך נדרשים לאישור הורים. להתנדבות קטינים מגבלות רבות וסמכויותיהם מזעריות. חל עליהם איסור מוחלט לשאת נשק בהתנדבות.
נתוני הסף לגיוס:
אזרחות – אזרחי מדינת ישראל או תושב במעמד קבע.
עברית – 10 שנות לימוד וידיעת השפה העברית, לרבות קרוא וכתוב.
תהליך ההתנדבות כולל בתוכו:
מילוי פרטי המועמד להתנדב במשמר האזרחי - המועמד ימלא את פרטיו האישיים בטופס ההצטרפות למשמר האזרחי ויתבקש לחתום על טופס ויתור על סודיות רפואית, לצורך קבלת אישור ממשרד הבריאות לנשיאת נשק (כפי שנדרש מכל מי שמבקש רישיון לשאת נשק). בנוסף יידרש המועמד לחתום על הצהרת בריאות ולהציג אישור רופא המעיד על מצבו הבריאותי וכשירותו הרפואית.
קבלת אישור מהרישום הפלילי - המתנדב יופעל רק לאחר שנערכה בדיקה, כי אינו מופיע ברישום הפלילי.
בדיקת ביטחון שדה בהתאם לחוק התאמה תעסוקתית.
הצהרת אמונים וקבלת תעודת מינוי זמנית - בתום רישום פרטי המתנדב ובדיקתם, יתקיים טקס הצהרת אמונים, הכולל שיחה על מהות המשמר האזרחי ומחויבויותיו של המתנדב לארגון, הסבר על חובות המתנדב וזכויותיו, קריאת "אני מצהיר" וחתימה על ההצהרה. לאחר החתימה יקבל המתנדב תעודת מינוי זמנית.
הדרכה - לאחר הצהרת האמונים יעבור המתנדב הכשרה בסיסית ואימון בסיסי להכרת הנשק והפעלתו, כולל מטווח ראשוני.
פעילות ראשונית במסגרת המשמר האזרחי - ביצוע הפעילות בשלב זה יהיה ללא נשק. המועמד יידרש לביצוע שתי פעילויות לפחות טרם קבלת תעודת המינוי הקבועה.
קבלת תעודת מינוי קבועה ומעמד של חבר מן המנין במשמר האזרחי.
מבנה ארגוני > סמכויות המתנדב

סמכויות המתנדב בזמן שהוא נמצא במשמרת ולצורך מילוי תפקידו, הן כשל שוטר.
החל מ-2018, באפשרות מתנדבים להגיש בקשה לקבלת רישיון להחזקת נשק בעקבות הרפורמה של השר לביטחון פנים גלעד ארדן, וזאת במידה שהם עומדים בשורת תנאים שנקבעו ובבדיקות המשרד לבט"פ.
מבנה ארגוני > ענידת דרגות

לאחר רפורמה שנערכה בנושא ויישור קו, הוחלט כי במקביל לשוטרים, גם למתנדבים יהיו דרגות. עם זאת, להבדיל מדרגות השוטרים, דרגות המתנדבים הן סמליות בלבד,  ועיקר תפקידן לתגמל את המתנדבים. כל מתנדבי המשטרה מתחילים בדרגת סמל שני (סמ"ש) סמלית. קידום בדרגה נעשה בפרק זמן מינימלי (פז"ם) של שנתיים לכל דרגה עד לדרגת רס"ר, וכולל. לאחריה פז"ם של שלוש שנים עד לדרגת רס"ם. דרגת רס"ב ניתנת לאחר חמש שנות ותק בדרגת רס"ם, ולפי הקצאה של שלושה רס"בים מתנדבים לתחנה. במרחבים בתחנות, במג"ב ובאת"ן - אחת לכל בסיס הפעלה. המתנדבים רשאים לענוד את הדרגות רק לאחר שקיבלו אישור ללבוש מדים.
באפשרות המתנדבים הנמצאים בתפקידי פיקוד ביחידות המשטרה שלהם וולאחר שעברו בהצלחה קורס סק"מ (סגל קבע מתנדב) ותיפקדו כסק"מ ביחידה לפחות שנה, לצאת לקורס קצינים ייחודי למתנדבים וזאת בהתאם לתפקידם ותקן הדרגה של התפקיד. עם זאת, דרגות הקצונה הניתנות למתנדבי משטרה אינן מקנות סמכויות בחוק, אך מתוקף התפקיד, הם נמצאים בתפקידי פיקוד ביחידות המתנדבים שלהם ומשמשים כמפקדים ומקבלי החלטות לגבי היחידה והמתנדבים.
מתנדב במעמד סק"מ (סגל קבע מתנדב) נדרש לוותק של שנה אחת לפחות בתפקידו, סיווג ביטחוני מתאים לפי קביעת יחב"מ ודרישות היחידה. כמו כן, על המתנדב לעבור ועדות מיון הן ברמת המרחב והן ברמת המחוז,  מבחני התנהגות בממד"ה (מרכז מדעי ההתנהגות בלשכת הגיוס של משטרת ישראל), גיבושון ומבחן קבלה לקורס הקצינים.
בסיום הקורס המתנדבים מקבלים דרגת קצין במשטרה,  מרבית החניכים מקבלים דרגה סמלית של מפקח משנה (ממ"ש). בעבר החניך המצטיין שהיה נבחר על ידי הסגל היה מקודם לדרגת סמלית של מפקח (בוטל החל משנת 2019). הדרגות מחולקות בטקס חגיגי במעמד ראש אג"מ, רח"ט שיטור, רמ"ח מתנדבים, רע"ן מקצועות אג"מ במכללה הלאומית לשוטרים, סגל הקורס ומשפחות החניכים. מתנדבים בוגרי קק"צ צבאי שדרגתם בצבא היא רס"ן לכל הפחות, מקבלים דרגת פקד, מתנדבים שדרגתם הצבאית היא אל"ם, יקבלו פקד במעמד סיום הקורס ובהגיעם ליחידה יקבלו דרגות רפ"ק.
קצב ההתקדמות בדרגות הקצונה הוא שנה אחת מדרגת ממ"ש לדרגת מפקח, שלוש שנים מדרגת מפקח  לדרגת פקד,  ושלוש שנים נוספות מדרגת פקד לרפ"ק, בהתאם לתקן ביחידה בה משרת המתנדב.
מבנה ארגוני > ציוד ואמצעי לחימה

במשך עשרות שנים רובה השירות של המתנדבים היה M1 קרבין, שהיה רובה קל, מדויק, אמין ונוח לשימוש. סיבה נוספת לבחירה הייתה שרבבות רובי M1 קרבין סופקו לישראל בחינם מארצות הברית. צלפי המשמר האזרחי השתמשו (בזמן שהיחידה הייתה קיימת) ברובי M1 קרבין, M1 גאראנד, מאוזר K98 צ'כי ורמינגטון מודל 700 עם כוונת טלסקופית כרובי צלפים.
בשנת 2010 החלה הוצאת ה-M1 קרבין משירות המשטרה, ובהדרגה הוחלפו הרובים ב-M16 מקוצר וב- M4.
כיום, מתנדבים בעלי רישיון נשק פרטי או ארגוני, יכולים להשתמש באקדח האישי שלהם לצורכי ההתנדבות בכפוף לאישור מתאים ועמידה במגבלות ותקנים (כגון קליבר וסוג התחמושת).
לקריאה נוספת

רפי סמית קרן שרביט, סקר בנושא התנדבות למשמר האזרחי יולי 2001, רמת גן: המשרד לביטחון פנים, לשכת המדען הראשי, 2001.
הערות שוליים

↑  אלי הוד, תקופות בהתפתחות משטרת ישראל, ירושלים: דפוס יובל, 2004; עמ' 227-228
1 2  אלי הוד, תקופות בהתפתחות משטרת ישראל, ירושלים: דפוס יובל, 2004
↑  אלי הוד, תקופות בהתפתחות משטרת ישראל, ירושלים: דפוס יובל, 2004; עמ' 233
↑  ישראל, 1993
↑  יחידת המתמידים: הליך סינון קפדני, באתר הארץ, 6 בספטמבר 2002
↑  אתר משטרת מחוז תל אביב
1 2 3 4  ערן ישראלי, המשמר האזרחי, יחידת ההפקה וההסברה / ילק"מ משא"ז, 1993
↑  אלי הוד, תקופות בהתפתחות משטרת ישראל, ירושלים: דפוס יובל, 2004; עמ' 234
↑  אלי הוד, תקופות בהתפתחות משטרת ישראל, ירושלים: דפוס יובל, 2004; עמ' 234-235
↑  אלי הוד, תקופות בהתפתחות משטרת ישראל, ירושלים: דפוס יובל, 2004; עמ' 237-239
↑  אלי הוד, תקופות בהתפתחות משטרת ישראל, ירושלים: דפוס יובל, 2004
↑  אלי הוד, משטרת ישראל 1948- 1994: שינויים במבנה הארגוני, בפריסת המחוזות, במג"ב ובמשא"ז, מדור תורות והוצאה לאור, 1994, עמ' 63-68
↑  אלי הוד, תקופות בהתפתחות משטרת ישראל, ירושלים: דפוס יובל, 2004; עמ' 238-241
↑  אלי הוד, תקופות בהתפתחות משטרת ישראל, ירושלים: דפוס יובל, 2004; עמ' 230-231
↑  אלי הוד, תקופות בהתפתחות משטרת ישראל, ירושלים: דפוס יובל, 2004; עמ' 239-240
↑  השנתון הסטטיסטי של משטרת ישראל לשנת 2019
↑  התנדבות בני נוער למשמר האזרחי, באתר משטרת ישראל
↑  לפי אתר משטרת ישראל, אגף קהילה ומשמר אזרחי
תצוגת המשמר האזרחי במוזיאון מורשת המשטרה במרכז ללימודי משטרה בקריית אתא
כיכר המשמר האזרחי בנס ציונה. הפסל הוא ישראל פרימו
רובה שירות M1 קרבין של המשמר האזרחי
רובה M1A1 קרבין מודרני עם קת מתקפלת, שירת במשטרה ובמשמר האזרחי עד להחלפת המערך ברובי M16.
חיה שפייר-מקוב

| --- | --- |
חיה שפייר-מקוב
חיה שפייר-מקוב
 ענף מדעי:  היסטוריה בעת החדשה מגדר היסטוריה חברתית
 מקום מגורים:  ישראל, בריטניה
 בן או בת זוג:  אהוד מקוב 
 
חיה שפייר-מקוב היא פרופסור אמריטה בחוג להיסטוריה כללית באוניברסיטת חיפה. תחום התמחותה הוא היסטוריה בריטית ואירופית מהמאה ה-18 עד וכולל המאה ה-20.
ביוגרפיה

שפייר-מקוב נולדה וגדלה ברחובות, בת לחיים ולאה שפייר. היא החלה את לימודיה האקדמיים באוניברסיטה העברית בירושלים, שם למדה לתואר ראשון בתחומי שפה וספרות אנגלית, פילוסופיה והיסטוריה כללית. את לימודי התואר השני סיימה בקווין מרי קולג' (Queen Mary College) (אנ') באוניברסיטת לונדון, ואת לימודי הדוקטורט בקולג' האוניברסיטאי של לונדון. עבודת הדוקטור שלה, בהנחיית הפרופסורים ג'יימס ברנס (James Burns) וג'יימס ג'ול (אנ'), עסקה בהיסטוריה של התנועה האנרכיסטית בבריטניה. החל משנת 1984 נמנית פרופ' שפייר-מקוב עם סגל אוניברסיטת חיפה, ובין תפקידיה האקדמיים כיהנה כראש החוג להיסטוריה כללית, חברת סנט האוניברסיטה, ונציגת הסנט בחבר הנאמנים של האוניברסיטה.
תחום התמחותה הוא היסטוריה בריטית ואירופית מהמאה ה-18 עד וכולל המאה ה-20. עבודות המחקר הראשונות שלה עסקו בתנועות רדיקליות בבריטניה של המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20. בשנים האחרונות מתמקדת שפייר-מקוב בהיסטוריה של השיטור ואכיפת החוק והסדר במאות ה-18 עד וכולל המאה ה-20 באירופה בכלל ובבריטניה בפרט, תוך התייחסות לתחומים מגוונים כגון: ההיסטוריה של העבודה, התקשורת, המגדר והקשר בין היסטוריה וספרות.
חיה שפייר-מקוב נשואה לפרופ' אהוד מקוב, ראש המכון לאקטואריה באוניברסיטת חיפה, מצאצאי בתיה מקוב ממייסדי רחובות. גיסה הוא ישראל מקוב.
פרויקטים נבחרים

ספרה The Making of a Policeman מוקדש להתפתחותה של משטרת לונדון במהלך המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20 ונכתב מנקודת מבט חדשה. אם עד פרסומו עסקו הספרים בנושא זה בראש ובראשונה בהתפתחות המוסדית והארגונית של המשטרה ובאספקטים הקשורים לאכיפת החוק והסדר, ספר זה מתייחס למשטרה כאבטיפוס לארגוני עבודה, שהחלו להתפתח רק במחצית השנייה של המאה ה-19 - ארגונים ביורוקרטיים גדולים שספקו שירותים ציבוריים לקהל הרחב והעניקו לעובדיהם תנאים סוציאליים ואפשרויות קידום שנמנעו מרב המועסקים בבריטניה באותה התקופה. הספר מנתח את יחסי העבודה המורכבים בין הממסד המשטרתי והשוטרים בתקופה חשובה זו של תיעוש מואץ וגידול במגזר הציבורי ובאיגודים המקצועיים, את תהליך התמקצעות המשטרה והתעצבות תת-תרבות משטרתית ייחודית, ובכך מרחיב את הידע הן בהיסטוריה של השיטור והן בהיסטוריה של העבודה (History of Work). הספר מתבסס הן על מקורות איכותניים והן על נתונים כמותיים.
הספר Police Detectives in History, שאותו ערכה פרופ' שפייר-מקוב עם פרופ' קלייב אמסלי (אנ'), מילא חלל במחקר האקדמי בכך שהציע לראשונה מחקר השוואתי לגבי תפקידם ותפקודם של בלשים משטרתיים בחלקים שונים בעולם. הספר בוחן את התקופה שבין המאה ה-18, שבה התהווה הבילוש המשטרתי הרשמי, ועד מחצית המאה ה-20, כאשר דפוסים שונים של בילוש פרטי החלו לקחת על עצמם בהדרגה את המשימות שקודם לכן היו בתחום הבילוש המשטרתי.
ספרה The Ascent of the Detective: Police Sleuths in Victorian and Edwardian England, מציע לראשונה מחקר מקיף על צמיחת הבילוש המשטרתי האנגלי החל מאמצע המאה ה-18, ובמיוחד מ-1842, מועד הקמת הסקוטלנד יארד, ועד מלחמת העולם הראשונה. באופן מפתיע, למרות שדמותו של הבלש מסעירה את דמיונו של הציבור ונוכחת אולי יותר מכל ייצוג אחר של בעל מקצוע באמצעי התקשורת, עד עתה לא פורסמה עבודה בנושא זה, שעשתה שימוש בגישות מחקריות חדישות. ספרה של פרופ' שפייר מקוב מילא חוסר זה בחשיפת השפעתו ומעמדו המיוחד של הבלש בחברה האנגלית בתקופה זו של ראשית התעצבותו של המקצוע. הספר משלב היסטוריה חברתית ותרבותית ושופך אור הן על הניסיון הקולקטיבי ודפוסי ההתפתחות המקצועית של הבלשים כעובדי ציבור והן על הקשר הייחודי שנוצר בין עובדים אלו, שהיו שייכים ברובם למעמד הפועלים, לבין תרבות הדפוס. הבלש מתגלה לא רק כחוקר מקרי פשע, אלא אף כגיבור שמצא מקום של כבוד בעיתונות ובספרות, על רקע מערכת היחסים הסימביוטית שלו עם אנשי תקשורת.
בקיץ 2014 סיימה פרופ' שפייר-מקוב את כתיבת הספר The Development of Detective Policing, המלקט מקורות ראשונים בנושא הבלשות הבריטית ומנתח את חשיבותם. הספר הוא כרך בסדרה המוקדשת לעיצוב המשטרה המודרנית בבריטניה 1780-1914.
בקיץ זה[דרושה הבהרה] החלה פרופ' שפייר-מקוב לעסוק בכתיבת ספר המנתח לראשונה את המדינה הוויקטוריאנית כמעסיק של מעמדות העובדים.
מאז שנת 2005 מכהנת פרופ' שפייר-מקוב כחברה במערכת Crime, Histoire & Sociétés / Crime, History & Societies היוצא לאור מטעם האגודה הבינלאומית להיסטוריית הפשע והדין הפלילי, בנוסף לתפקידיה כשופטת עבור כתבי עת נוספים.
פרופ' שפייר-מקוב היא יו"ר העמותה למען ילדים במצוקה בחיפה והצפון. העמותה, שהוקמה בשנת 2000 והמורכבת מ-15 מתנדבות, מנהלת פעילות שכל הכנסותיה מוקדשות לסיוע לילדים מרקע סוציו-אקונומי נמוך בתחומים שבהם הרשויות אינן מספקות מענה.
פרסומים בולטים בספרות המדעית > ספרי מחקר אקדמי

The Making of a Policeman: A Social History of a Labour Force in Metropolitan London, 1829-1914 (Aldershot: Ashgate, 2002). 293p.
Police Detectives in History. 1750-1950, edited by Clive Emsley and Haia Shpayer-Makov (Aldershot: Ashgate, 2006). 255p. Translated into Turkish and published in Istanbul in 2013.
The Ascent of the Detective: Police Sleuths in Victorian and Edwardian England (Oxford: Oxford University Press, 2011). 429p.
The Development of Detective Policing (London: Pickering and Chatto, forthcoming).
פרסומים בולטים בספרות המדעית > מאמרים

"The Reception of Peter Kropotkin in Britain, 1886-1917", Albion, 19 (Fall 1987), pp. 373-390.
"Anarchism in British Public Opinion 1880-1914", Victorian Studies, 31 (Summer 1988), pp. 487-516.
"The Appeal of Country Workers: The Case of the Metropolitan Police", Historical Research (The Institute of Historical Research, London), 64 (June 1991), pp. 186-203.
"Career Prospects in the London Metropolitan Police in the Early Twentieth Century", Journal of Historical Sociology, 4 (December 1991), pp. 480-506.
"A Portrait of a Novice Constable in the London Metropolitan Police c. 1900", Criminal Justice History, 12 (1991), pp. 133-160. This article was included in a special collection of key secondary readings: Chris A. Williams (ed.), The History of Policing 3: Police and Policing in the Twentieth Century (Aldershot: Ashgate, 2011).
"A Traitor to his Class: the Anarchist in British Fiction", Journal of European Studies, 24 (1996), pp. 299-325.
“Relinking Work and Leisure in Late Victorian and Edwardian England”, International Review of Social History, 47 (2002), pp. 213-241.
Reich S., Leitus G. and Shalev S. (2003), Measurement of corrosion content of archaeological lead artifacts by their Meissner response in the superconducting state; a new dating method. New Journal of Physics 5, 99:S1367-2630. Journal Impact Factor: 3.849. (Reported after publication in: News and Views. Nature 424/21(2003): 898). Journal Impact Factor: 36.280.
"Journalists and Police Detectives in Victorian and Edwardian England: An Uneasy Reciprocal Relationship", Journal of Social History, 42 (2009), pp. 963-987.
"Revisiting the Detective Figure in Late Victorian and Edwardian Fiction: Historical Connotations", Law, Crime and History, 2 (2011), pp. 165-193.
"Public Representations of the Police from the Early Nineteenth to the late Twentieth Century", Encyclopaedia of Crime and Criminology (Springer, 2014).
פרסומים בולטים בספרות המדעית > מאמרים ופרקים בספרים

"Control at the Workplace: Paternalism Re-Invented in Victorian Britain", in Clive Emsley, Eric Johnson and Pieter Spierenburg (eds.), Social Control in Europe, Vol. 2, 1800-2000 (Columbus: Ohio State University Press, 2004), pp. 70-92.
"Shedding the Uniform and Acquiring a New Masculine Image: The Case of the Late Victorian and Edwardian English Police Detective", in David G. Barrie and Susan Broomhall (eds.), A History of Police and Masculinities, 1700-2010 (London: Routledge, 2012).
אמסיה

| --- | --- |

מראה חלקי של העיר במבט מטירת אמסיה (אנ').
 מדינה:  טורקיה טורקיה
 מחוז:  הים השחור
 נפה:  אמסיה
 ראש העיר:  ד"ר באיראם צ'ליק (מפלגת התנועה הלאומית)
 שטח:  1,826 קמ"ר
 גובה:  411 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  148,908 (2023)
  ‑ צפיפות:  81.55 נפש לקמ"ר (2023)
 קואורדינטות:  40°39′N 35°49′E﻿ / ﻿40.650°N 35.817°E﻿ / 40.650; 35.817
 אזור זמן:  UTC +3
 http://www.amasya.bel.tr
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת טורקיה מוגדלת) אנקרה איסטנבול איזמיר בורסה אדנה גזיאנטפ קוניה אנטליה דיארבקיר קייסרי סמסון ארזורום גאורגיה אר. א. עיראק סוריה יוון בולגריה הים האגאי  הים התיכון הים השחוראמסיה(למפת טורקיה רגילה) אנקרה איסטנבול איזמיר בורסה אדנה גזיאנטפ קוניה אנטליה דיארבקיר קייסרי סמסון ארזורום גאורגיה אר. א. עיראק סוריה יוון בולגריה הים האגאי  הים התיכון הים השחוראמסיה(למפת מחוז הים השחור רגילה) סמסון טרבזון טוקט סינופ ספרנבולו גא. מזרח אנטוליה מרכז אנטוליה מר. הים השחוראמסיה(למפת מחוז הים השחור מוגדלת) סמסון טרבזון טוקט סינופ ספרנבולו גא. מזרח אנטוליה מרכז אנטוליה מר. הים השחוראמסיה  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
אמסיה (בטורקית: Amasya) היא עיר בצפון טורקיה ובירת הנפה הקרויה על שמה במחוז הים השחור. העיר שוכנת על גדות נהר ישילאירמאק כ-265 ק"מ צפון-מזרחית לבירה אנקרה. לפי אומדן רשמי משנת 2023 אוכלוסיית העיר מנתה 148,908 תושבים.
היסטוריה

עד שנת 183 לפנה"ס שימשה אמסיה כבירתה של ממלכת פונטוס. בשנת 70 לפנה"ס השתלטה עליה הרפובליקה הרומית, וכעבור חמש שנים הפך אותה גנאיוס פומפיוס מגנוס לבירת הפרובינקיה ביתיניה ופונטוס. מאוחר יותר שלטו בעיר הביזנטים, הסלג'וקים, הדנישמנדים והמונגולים. בתקופת האימפריה העות'מאנית שימשה העיר בסיס חשוב לצבא הסולטאן, בדרכו למלחמות מול פרס, ואף הפכה למרכז דתי חשוב, כש-18 מדרסות פעלו בה במהלך המאה ה-19.
לאחר מלחמת העולם הראשונה נערכה בעיר ועידה של התנועה הלאומית הטורקית שהתכנסה ב-21 ביוני 1919 במחנה סראידיזי (Saraydüzü Kışlası), ואשר פרסמה את חוזר אמסיה (Amasya Genelgesi), המסמך הכתוב הראשון אשר הניע את גלגליה של מלחמת העצמאות של טורקיה. ב-22 באוקטובר 1919 נפגשו מוסטפא כמאל ובכירי מפלגתו עם שר הימייה העות'מאני באמסיה, וזאת במטרה לאתר דרכים לשמירה על השלמות הלאומית. הצדדים חתמו על מזכר הבנות שנודע לימים כ"פרוטוקול אמסיה" וחשיבותו העיקרית הייתה בכך ששימש ראיה להכרתה הזמנית של הממשלה העות'מאנית באיסטנבול בתנועת הלאומית המתהווה באנטוליה.
הנוסעים בני המאה ה-16, שלמה אבן וירגה ויוסף הכהן הרופא, ציינו בכתביהם אודות עלילת דם אשר התרחשה נגד יהודי העיר בין השנים 1530-1545. מספר יהודים הואשמו ברצח אדם נוצרי מקומי והודו בכך תחת עינויים. כתוצאה מכך נתלו הנאשמים. עם שובו של הנוצרי אשר נרצח לכאורה, קבע סולימאן המפואר, סולטאן האימפריה העות'מאנית, כי האשמות עתידיות בדבר רצח על רקע ריטואל דתי ידון בבית משפט מלכותי ולא מקומי.
תיירות

באמסיה מספר אתרי תיירות, בהם הקברים העתיקים של מלכי פונטוס, החצובים בצוק החולש עליה מצפון. בסך הכול חצובים בצוק 18 קברים, כולם ריקים, והמוקדמים שבהם מתוארכים למאה ה-4 לפנה"ס. בנוסף בעיר מצודה מימי הביניים ומספר מסגדים ומבנים מהמאה ה-13 ומהמאה ה-14.
אמסיה ידועה במיוחד בריכוז הגדול של מבנים שנבנו בסגנון עות'מאני מסורתי, המשלבים עץ ואבן.
ערים תאומות

לאמסיה יש 10 ערים תאומות:
קירגיזסטן אוש, קירגיזסטן
טורקיה מניסה, טורקיה
טורקיה טרבזון, טורקיה
יוון סלוניקי, יוון
גרינלנד נוק, גרינלנד
צרפת לה מאן, פיי דה לה לואר, צרפת
אירלנד גולוויי, אירלנד
איטליה ברינדיזי, פוליה, איטליה
קרואטיה זאגרב, קרואטיה
אוסטריה קופשטיין, טירול, אוסטריה
הערות שוליים

↑  Turkey: Administrative Division (Provinces and Districts) - Population Statistics, Charts and Map, citypopulation.de
↑  http://jewishencyclopedia.com/articles/1367-amasia-amasieh
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007567206405171  GND: 4207452-6  LCCN: n88118581  SUDOC: 123173396  VIAF: 123759926   WorldCat (עם VIAF): 123759926
אספרטה

| --- | --- |
סמל אספרטה

מראה העיר מהאוויר
 מדינה:  טורקיה טורקיה
 מחוז:  הים התיכון
 נפה:  אספרטה
 ראש העיר:  שיקרי באשדאירמן (מפלגת הצדק והפיתוח)
 שטח:  686 קמ"ר
 גובה:  1,035 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  271,396 (2023)
  ‑ צפיפות:  395.6 נפש לקמ"ר (2023)
 קואורדינטות:  37°45′53″N 30°33′24″E﻿ / ﻿37.76472°N 30.55667°E﻿ / 37.76472; 30.55667
 אזור זמן:  UTC +3
 אתר העיר (בטורקית)
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת טורקיה מוגדלת) אנקרה איסטנבול איזמיר בורסה אדנה גזיאנטפ קוניה אנטליה דיארבקיר קייסרי סמסון ארזורום גאורגיה אר. א. עיראק סוריה יוון בולגריה הים האגאי  הים התיכון הים השחוראספרטה(למפת טורקיה רגילה) אנקרה איסטנבול איזמיר בורסה אדנה גזיאנטפ קוניה אנטליה דיארבקיר קייסרי סמסון ארזורום גאורגיה אר. א. עיראק סוריה יוון בולגריה הים האגאי  הים התיכון הים השחוראספרטה(למפת הים התיכון (מחוז) רגילה) אדנה אנטליה מרסין קהרמאנמרש אנטקיה הים התיכון הים האגאי מרכז אנטוליה מז. א.  ד. מז. א. סוריה י.אספרטה(למפת הים התיכון (מחוז) מוגדלת) אדנה אנטליה מרסין קהרמאנמרש אנטקיה הים התיכון הים האגאי מרכז אנטוליה מז. א.  ד. מז. א. סוריה י.אספרטה  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
אספרטה (בטורקית: Isparta; ביוונית: Ισπάρτα) היא עיר בדרום-מערב טורקיה ובירת הנפה הקרויה על שמה במחוז הים התיכון. העיר שוכנת במרחק 312 ק"מ דרום-מערבית לבירה אנקרה ולפי אומדן רשמי משנת 2023 אוכלוסייתה נאמדה מנתה 271,396 בני אדם. העיר ידועה בתעשיית מי הוורדים שלה וידועה גם בכינוי "עיר הוורדים".
היסטוריה

בתקופה הביזנטית הייתה ידועה העיר בשמות בָּאריס או סְבָּאריטָה. במאה ה-14 שונה שמה לחאמיד, על שם הנסיכות הבייליקית ששלטה באזור. ב-1381 נמכרה העיר לסולטאן מוראט הראשון. ב-16 בינואר 1869 פקדה את העיר רעידת אדמה שגרמה לה נזקים כבדים. במהלך המאה ה-19 התיישבו בעיר פליטים מוסלמים מהבלקן, והם שייסדו בה את תעשיית מי הוורדים. במהלך רפורמות אטאטורק ב-1922, הוחזר שמה המקורי של העיר, אך בהגייה טורקית - אספרטה.
העיר כיום

כלכלת העיר מבוססת כיום על תעשיית מי ורדים ושטיחים, וגם התיירות מתחילה להתפתח בה. ב-1992 נפתחה בעיר אוניברסיטת סוליימאן דמירל, הקרויה על שם נשיא טורקיה התשיעי, סוליימאן דמירל, יליד העיר. הגעתם של סטודנטים מאזורים שונים בטורקיה שינתה מעט את אופייה של העיר, שאוכלוסייתה נחשבת שמרנית.
אף שרוב המבנים בעיר מודרניים, נותרו בה כמה מבנים מהתקופה העות'מאנית, ואף מתקופות מוקדמות יותר. עם מבנים אלה נמנים מסגד חיזיר ביי (נבנה בסביבות 1325), המסגד הגדול (נבנה ב-1429 ושופץ במאה ה-19), מסגד האצ'י אבדי (1569), מסגד פירדווס פאשה (בתכנונו של סינאן, המאה ה-16).
את העיר משרת שדה תעופה, ממנו מתקיימות טיסות סדירות לאיסטנבול. ב-30 בנובמבר 2007 התרסק בו מטוס של חברת אטלס ג'ט, וכל 57 נוסעיו נהרגו.
ערים תאומות

אזרבייג'ן באקו, אזרבייג'ן
טורקיה ביטליס (אנ'), טורקיה
בלגיה גנק (אנ'), בלגיה
איראן המדאן, המדאן, איראן
ארצות הברית מאנסי (אנ'), אינדיאנה, ארצות הברית
מולדובה קומראט (אנ'), מולדובה
איראן תבריז, מזרח אזרבייג'ן, איראן
הערות שוליים

↑  Turkey: Administrative Division (Provinces and Districts) - Population Statistics, Charts and Map, citypopulation.de
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007564834805171  LCCN: n87924994  NKC: ge1047273  VIAF: 131447623   WorldCat (עם VIAF): 131447623 
ערך זה הוא קצרמרבנושא יישובים בטורקיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
איסכנדרון

| --- | --- |

חוף איסכנדרון
 מדינה:  טורקיה טורקיה
 מחוז:  הים התיכון
 נפה:  האטיי
 ראש העיר:  מהמט פתיח טוסיאלי (מפלגת הצדק והפיתוח)
 שפה רשמית:  טורקית
 על שם:  אלכסנדר הגדול 
 שטח:  255.5 קמ"ר
 גובה:  8 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  227,498 (2023)
  ‑ צפיפות:  890.4 נפש לקמ"ר (2023)
 קואורדינטות:  36°35′14″N 36°10′24″E﻿ / ﻿36.587222222222°N 36.173333333333°E﻿ / 36.587222222222; 36.173333333333 
 אזור זמן:  UTC +3
 www.iskenderun.bel.tr
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת טורקיה מוגדלת) אנקרה איסטנבול איזמיר בורסה אדנה גזיאנטפ קוניה אנטליה דיארבקיר קייסרי סמסון ארזורום גאורגיה אר. א. עיראק סוריה יוון בולגריה הים האגאי  הים התיכון הים השחוראיסכנדרון(למפת טורקיה רגילה) אנקרה איסטנבול איזמיר בורסה אדנה גזיאנטפ קוניה אנטליה דיארבקיר קייסרי סמסון ארזורום גאורגיה אר. א. עיראק סוריה יוון בולגריה הים האגאי  הים התיכון הים השחוראיסכנדרון(למפת הים התיכון (מחוז) רגילה) אדנה אנטליה מרסין קהרמאנמרש אנטקיה אספרטה הים התיכון הים האגאי מרכז אנטוליה מז. א.  ד. מז. א. סוריה י.איסכנדרון(למפת הים התיכון (מחוז) מוגדלת) אדנה אנטליה מרסין קהרמאנמרש אנטקיה אספרטה הים התיכון הים האגאי מרכז אנטוליה מז. א.  ד. מז. א. סוריה י.איסכנדרון  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
איסכנדרון (בטורקית: İskenderun; בערבית: الإسكندرونة, תעתיק מדויק: אלאסכנדרונה; ביוונית: Αλεξανδρέττα - אלכסנדרטה, מילולית: "אלכסנדריה הקטנה") היא עיר בדרום טורקיה והעיר השנייה בגודלה בנפת האטיי במחוז הים התיכון שלאורך חופי הים התיכון ומפרץ איסכנדרון. לפי אומדן רשמי משנת 2023 אוכלוסיית העיר מנתה 227,498 תושבים.
שמות העיר

העיר נוסדה כאלכסנדריה ('Αλεξάνδρεια) ונקראה על שמו של אלכסנדר הגדול, עד שבימי הביניים שינו צליינים אירופאים את שמה לאלכסנדרטה במשמעות אלכסנדריה הקטנה (להבדיל מאלכסנדריה שבמצרים). במאה ה-7 בעת הכיבוש הערבי של ארץ ישראל והלבנט, הפך הכינוי ל-אל-איסכנדרון (الإسكندرون) באותה משמעות. שם זה המשיך ונהג גם בתקופת האימפריה העות'מאנית ומלווה את העיר עד היום.