stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
גבן (סיירת מערכה, 1911)

| --- | --- |

 תיאור כללי
 סוג אונייה:  סיירת מערכה
 צי:  הצי הקיסרי הגרמני הצי הקיסרי הגרמני   האימפריה העות'מאנית הצי העות'מאני   טורקיה הצי הטורקי
 סדרה:  סיירות המערכה מסדרת מולטקה
 ציוני דרך עיקריים
 מספנה:  בלום ווס 
 הוזמנה:  8 באפריל 1909
 תחילת הבנייה:  28 באוגוסט 1909
 הושקה:  28 במרץ 1911
 תקופת הפעילות:  2 ביולי 1912 – 20 בדצמבר 1950 (38 שנים)
 אחריתה:  נגרטה
 מלחמות וקרבות:  מלחמת העולם הראשונה 
 מידות
 הֶדְחֶק:  22,979 טון (סטנדרט)
 אורך:  186.6 מטר
 רוחב:  29.4 מטר
 שוקע:  9.19 מטר
 נתונים טכניים
 מהירות:  25.5 קשרים
 גודל הצוות:  1,053 קצינים ומלחים
 טווח שיוט:  7,630 ק"מ במהירות 14 קשר
 הנעה:  טורבינות קיטור בהספק 51,289 כוחות סוס (38 מגה-וואט)
 צורת הנעה:  טורבינות
 אמצעי לחימה
 שריון:  חגורת שריון: 76–280 מ"מ   צריחי תותחים: 230 מ"מ   סיפון: 230 מ"מ
 חימוש:  עשרה תותחים בקוטר 11 אינץ' (280 מ"מ)   12 תותחים בקוטר 5.9 אינץ' (150 מ"מ)   12 תותחים 3.5 אינץ' (88 מ"מ)
 
גבן (בגרמנית: SMS Goeben) הייתה השנייה מבין שתי סיירות המערכה מסדרת מולטקה של הצי הקיסרי הגרמני, שהושקה ב-1911 ונקרא על שם הגנרל הוותיק במלחמת צרפת-פרוסיה אוגוסט קרל פון גבן. יחד עם האונייה האחות, "גבן" הייתה דומה לעיצוב סיירת המערכה הגרמנית הקודמת, "פון דר טאן", אך גדולה יותר, עם הגנת שריון מוגברת ושני תותחים ראשיים נוספים בצריח נוסף. "גבן" ו"מולטקה" היו גדולות ומשוריינות בצורה משמעותית יותר מאשר הסדרה הבריטית המקבילה, סדרת אינדפטיגבל.
מספר חודשים לאחר הכנסתה לשירות ב-1912, "גבן", עם הסיירת הקלה "ברסלאו", הקימה את פלגת הים התיכון הגרמנית וסיירה שם במהלך מלחמות הבלקן. לאחר פרוץ מלחמת העולם הראשונה ב-28 ביולי 1914, "גבן" ו"ברסלאו" הפגיזו עמדות צרפתיות בצפון אפריקה ולאחר מכן התחמקו מכוחות הצי המלכותי הבריטי בים התיכון והגיעו לקונסטנטינופול. שתי האוניות הועברו לאימפריה העות'מאנית ב-16 באוגוסט 1914, ו"גבן" הפכה לספינת הדגל של הצי העות'מאני בשם "יעבוז סולטן סלים". על ידי הפגזת מתקנים רוסיים בים השחור, היא הביאה לכניסת האימפריה העות'מאנית למלחמת העולם הראשונה בצד הגרמני. האונייה פעלה בעיקר נגד כוחות רוסים בים השחור במהלך המלחמה, כולל מספר חילופי אש לא חד משמעיים עם אוניות מערכה רוסיות. היא ביצעה גיחה אל הים האגאי בינואר 1918 שהביאה לקרב אימברוס, שם הטביעה "יעבוז" זוג מוניטורים בריטיים אך בעצמה נפגעה קשות ממוקשים.
בשנת 1936 שונה שמה רשמית לאוניית הרפובליקה הטורקית "יאבוז"; היא נשאה את שרידיו של מוסטפא כמאל אטאטורק מאיסטנבול לאיזמיט ב-1938. "יאבוז" נשארה ספינת הדגל של הצי הטורקי עד שהוצאה משירות ב-1950. היא נגרטה ב-1973, לאחר שממשלת מערב גרמניה דחתה הזמנה לקנות אותה בחזרה מטורקיה. היא הייתה האונייה האחרונה ששרדה שנבנתה על ידי הצי הקיסרי הגרמני, והאונייה בעלת השירות הארוך ביותר מסוג הדרדנוט בכל צי.
תכנון

בזמן שהצי הקיסרי הגרמני המשיך במרוץ החימוש שלה עם הצי המלכותי הבריטי בשנת 1907, משרד הצי הקיסרי שקל תוכניות עבור שייטת סיירות המערכה שהייתה אמורה להיבנות לשנה הבאה. הגדלת התקציב העלתה את האפשרות להגדיל את קליבר הסוללה הראשית מתותחי ה-28 ס"מ (11 אינץ') ששימשו בסיירת המערכה הקודמת, "פון דר טאן", לתותחי 30.5 ס"מ (12 אינץ'), אך אדמירל אלפרד פון טירפיץ, שר הצי הגרמני, התנגד להגדלה, והעדיף להוסיף במקום זוג תותחים בקוטר 28 ס"מ. מחלקת הבנייה תמכה בשינוי, ובסופו של דבר אושרו שתי אוניות לשנים 1908 ו-1909; "מולטקה" הייתה הראשונה, ואחריה "גבן".
אורכה של גבן היה 186.6 מטר (612 רגל 2 אינץ'), רוחבה היה 29.4 מ' (96 רגל) והשוקע שלה היה 9.19 מ' (30 רגל 2 אינץ') כשהיא עמוסה במלואה. ההדחק הַנִתְּכָּן (designed displacement) של האונייה היה 22,979 טון, וההדחק המרבי (full load displacement) 25,400 טון. האונייה הונעה על ידי ארבע טורבינות קיטור של פארסונס, עם קיטור שסופק על ידי עשרים וארבעה דוודי צינור מים על בסיס פחם של Schulz-Thornycroft. מערכת ההנעה דורגה ב-51,289 כוחות סוס (38,246 קילוואט) ומהירות מרבית של 25.5 קשרים (47.2 קמ"ש), אף על פי שהיא עלתה על מהירות זו באופן משמעותי בניסויים שלה. במהירות של 14 קשרים (26 קמ"ש), לאונייה היה טווח של 4,120 מיילים ימיים (7,630 ק"מ). הצוות שלה כלל 43 קצינים ו-1,010 מלחים.
האונייה הייתה חמושה בסוללה ראשית של עשרה תותחי SK L/50 בקוטר 28 ס"מ (11 אינץ') המורכבים בחמישה צריחים דו-קניים; מתוכם, אחד הוצב בקדמת האונייה, שניים היו בדירוג באמצע האונייה, והשניים האחרים היו בדירוג מאחור. החימוש המשני שלה כלל 12 תותחי 15 ס"מ (5.9 אינץ') SK L/45 שהונחו בבתי תותחים נפרדים בחלק המרכזי של האונייה. להגנה מפני סירות טורפדו, היא נשאה 12 תותחי SK L/45 בקוטר 8.8 ס"מ (3.5 אינץ'), שהיו גם בבתי תותחים נפרדים בחרטום, בירכתיים, ומסביב לצריח הניתוב הקדמי. היא הייתה מצוידת גם בארבעה צינורות טורפדו באורך 50 ס"מ (20 אינץ'), אחד בחרטום, אחד בירכתיים ואחד בכל אחד מצידי האונייה.
שריון האונייה היה מורכב מפלדה מחוסמת של קרופ. עובי החגורה היה 280 מ"מ (11 אינץ') במצודה שבה כיסתה את מחסני התחמושת ואת חללי מכונות ההנעה של האונייה. החגורה הצטמצמה ל-76 מ"מ (3 אינץ') בשני קצותיו. עובי הסיפון היה 25 עד 76 מ"מ (1 עד 3 אינץ'), והשתפע כלפי מטה בצד כדי להתחבר לקצה התחתון של החגורה. לצריחי תותחי הסוללה הראשיים היה שריון בעובי 230 מ"מ (9.1 אינץ'), והם ישבו על גבי ברבטות שהיו משוריינות באותה מידה.
היסטוריית שירות

הצי הקיסרי הזמין את "גבן", סיירת המערכה הגרמנית השלישית, ב-8 באפריל 1909 תחת השם הזמני "H" ממספנת Blohm & Voss בהמבורג, בבנייה מספר 201. השדרית שלה הונחה ב-19 באוגוסט; גוף האונייה הושלם והאונייה הושקה ב-28 במרץ 1911. לאחר מכן הושלמה עבודת האבזור, והיא נכנסה לשירות פעיל בצי הגרמני ב-2 ביולי 1912.
כאשר פרצה מלחמת הבלקן הראשונה באוקטובר 1912, קבע המטה הכללי הגרמני כי נדרשת פלגה ימית ים תיכונית כדי לייצג את הכוח הגרמני בים התיכון, וכך שיגר את "גבן" והסיירת הקלה "ברסלאו" לקונסטנטינופול. שתי הספינות עזבו את קיל ב-4 בנובמבר והגיעו ב-15 בנובמבר 1912. החל מאפריל 1913, גבן ביקרה בנמלים ים תיכוניים רבים כולל ונציה, פולה ונאפולי, לפני שהפליגה לאלבניה. בעקבות הסיור הזה, "גבן" חזרה לפולה ונשארה שם מ-21 באוגוסט עד 16 באוקטובר לצורך תחזוקה.
ב-29 ביוני 1913 פרצה מלחמת הבלקן השנייה ופלגת הים התיכון נותרה באזור. ב-23 באוקטובר 1913 קיבל קונטר-אדמירל וילהלם סושון את הפיקוד על השייטת. "גבן" ו"ברסלאו" המשיכו בפעילותם בים התיכון, וביקרו בכ-80 נמלים לפני פרוץ מלחמת העולם הראשונה. הצי תכנן להחליף את "גבן" באחותה "מולטקה", אך רצח הארכידוכס פרנץ פרדיננד מאוסטריה בסרייבו, בוסניה, ב-28 ביוני 1914 והעלייה במתיחות לאחר מכן בין המעצמות הגדולות מנעו זאת. לאחר ההתנקשות, העריך סושון כי מלחמה קרובה בין מעצמות המרכז לבין מדינות ההסכמה, והורה לספינותיו להגיע לפולה לצורך תיקונים. מהנדסים הגיעו מגרמניה לעבוד על האונייה. לגבן הוחלפו 4,460 צינורות דוודים, בין היתר. עם השלמתם יצאו האוניות למסינה.
היסטוריית שירות > מלחמת העולם הראשונה > המרדף אחר גבן וברסלאו

הקיסר וילהלם השני הורה שבמקרה של מלחמה, "גבן" ו"ברסלאו" יערכו פשיטות במערב הים התיכון כדי למנוע את חזרתם של כוחות צרפת מצפון אפריקה לאירופה, או לפרוץ לאוקיינוס האטלנטי ולנסות לחזור אל מימי גרמניה, לפי שיקול דעתו של מפקד השייטת. ב-3 באוגוסט 1914, שתי האוניות היו בדרכן לאלג'יריה כשסושון קיבל הודעה על הכרזת המלחמה נגד צרפת. גבן הפגיזה את פיליפוויל, אלג'יריה הצרפתית, במשך כ-10 דקות מוקדם ב-3 באוגוסט, בעוד ברסלאו הפגיזה את בון הסמוכה, בהתאם להוראת הקייזר. לאחר מכן העבירו אלפרד פון טירפיץ ואדמירל הוגו פון פול פקודות חשאיות לסושון שהורו לו להפליג לקונסטנטינופול, בניגוד ישיר להוראות הקייזר וללא ידיעתו.
מכיוון ש"גבן" לא יכלה להגיע לקונסטנטינופול בלי להתחזק, סושון פנה לכיוון מסינה. הגרמנים נתקלו בסיירות המערכה הבריטיות "אינדפטיגבל" ו"אינדומיטבל", אך גרמניה עדיין לא הייתה במלחמה עם בריטניה ואף אחד מהצדדים לא פתח באש. הבריטים פנו לעקוב אחר "גבן" ו"ברסלאו", אך האוניות הגרמניות הצליחו לברוח מהבריטים, והגיעו למסינה עד 5 באוגוסט. התדלוק במסינה הסתבך על ידי הכרזת הנייטרליות האיטלקית ב-2 באוגוסט. לפי החוק הבינלאומי, ספינות לוחמות הורשו לשהות רק 24 שעות בנמל נייטרלי. רשויות הצי המלכותי האיטלקי האמפתי בנמל אפשרו לגבן וברסלאו להישאר בנמל במשך כ-36 שעות בזמן שהאוניות הוטענו פחם מנושאת פחם גרמנית. למרות הזמן הנוסף, מלאי הדלק של "גבן" לא הספיק כדי לאפשר את ההפלגה לקונסטנטינופול, אז סושון קבע פגישה עם נושאת פחם אחרת בים האגאי. הצי הצרפתי נשאר במערב הים התיכון, מאחר שמפקד הצי הצרפתי בים התיכון, אדמירל לאפייר, היה משוכנע שהגרמנים ינסו להימלט לאוקיינוס האטלנטי או להצטרף לאוסטרים בפולה.
שתי האוניות של סושון יצאו ממסינה מוקדם ב-6 באוגוסט דרך הכניסה הדרומית למיצר ופנו לכיוון מזרח הים התיכון. שתי סיירות המערכה הבריטיות היו במרחק של 100 קילומטרים משם, בעוד שסיירת מערכה שלישית, "אינפלקסיבל", תודלקה בביזרטה, תוניסיה. הכוח הימי הבריטי היחיד בדרכו של סושון היה שייטת הסיירות הראשונה, שהורכבה מארבעת הסיירות המשוריינות "דיפנס", "בלאק פרינס", "דיוק אוף אדינבורו" ו"ווריור" בפיקודו של אדמירל משנה ארנסט טרוברידג'. הגרמנים פנו תחילה לכיוון הים האדריאטי בהטעיה; המהלך הטעה את טרוברידג', שהפליג ליירט אותם בפתח הים האדריאטי. לאחר שהבין את טעותו, שינה טרוברידג' מסלול והורה לסיירת הקלה "דבלין" ולשתי משחתות לפתוח במתקפת טורפדו על הגרמנים. תצפיותיה של "ברסלאו" הבחינו באוניות, ובחושך, היא ו"גבן" התחמקו מרודפיהם מבלי שהבחינו בהם. טרוברידג' קטע את המרדף מוקדם ב-7 באוגוסט, משוכנע שכל התקפה של ארבעת הסיירות המשוריינות הישנות שלו נגד "גבן" – חמושה בתותחים הגדולים יותר שלה בקוטר 28 ס"מ – תהיה התאבדות. מסעו של סושון לקונסטנטינופול היה ברור כעת.
"גבן" מילאה מחדש את מחסני הפחם שלה מול האי דונוסה ליד נקסוס. במהלך אחר הצהריים של 10 באוגוסט, שתי הספינות נכנסו לדרדנלים. פגשה אותם סירת ניווט עות'מאנית, שהובילה אותם אל ים מרמרה. כדי לעקוף את דרישות הנייטרליות, הציעה הממשלה העות'מאנית להעביר את הספינות לבעלותה "באמצעות מכירה פיקטיבית". לפני שהגרמנים הספיקו לאשר זאת, העות'מאנים הודיעו ב-11 באוגוסט כי רכשו את הספינות תמורת 80 מיליון מארק. בטקס רשמי צורפו שתי האוניות לצי העות'מאני ב-16 באוגוסט. ב-23 בספטמבר קיבל סושון הצעה לפקד על הצי העות'מאני. שמה של "גבן" שונה ליעבוז סולטן סלים ושמה של "ברסלאו" שונה למדילי; הצוותים הגרמנים שלהם לבשו מדים עות'מאניים ותרבושים.
היסטוריית שירות > מלחמת העולם הראשונה > פעולות הים השחור > 1916–1917

אדמירל סושון שלח את "יעבוז" ל-Zonguldak ב-8 בינואר כדי להגן על נושאת פחם ריקה שהתקרבה מפני משחתות רוסיות באזור, אך הרוסים הטביעו את ספינת התובלה לפני ש"יעבוז" הגיעה. בנסיעה חזרה לבוספורוס, נתקלה "יעבוז" ב"אימפרטריצה יקטרינה וליקאיה". שתי האוניות ניהלו דו-קרב ארטילרי קצר, שהחל מטווח של 18,500 מטר. "יעבוז" פנתה לדרום-מערב, ובארבע הדקות הראשונות של חילופי האש ירתה חמישה מטחים מתותחיה הראשיים. אף אחת מהאוניות לא השיגה פגיעה כלשהי, אם כי רסיסי פגז שהחטיא במעט פגעו ב"יעבוז". זה היה הקרב היחיד בין דרדנוטים בים השחור שאי פעם התרחש. אף על פי שנומינלית הייתה יעבוז הרבה יותר מהירה מ"אימפרטריצה יקטרינה וליקאיה", החלק התחתון של סיירת המערכה הטורקית היה פגום קשות וצירי המדחף שלה היו במצב גרוע. הדבר הקשה על "יעבוז" להימלט מאוניית המערכה הרוסית החזקה, שעל פי דיווחים הגיעה למהירות של 23.5 קשרים (44 קמ"ש).
הכוחות הרוסיים השיגו הישגים משמעותיים בשטח העות'מאני במהלך המערכה בקווקז. בניסיון למנוע התקדמות נוספת של הצבא הרוסי, העבירה "יעבוז" במהירות 429 קצינים וחיילים, סוללת ארטילריית הרים, יחידות מקלע ותעופה, 1,000 תותחים ו-300 ארגזים של תחמושת לטרביזונד ב-4 בפברואר. ב-4 במרץ, הצי הרוסי הנחית יחידה של כ-2,100 איש, יחד עם תותחי הרים וסוסים, משני צדי נמל אטינה. הטורקים נתפסו בהפתעה ונאלצו להתפנות. נחיתה נוספת התרחשה במפרץ קאוואטה, כ-5 מיילים מזרחית לטרביזונד, ביוני. בסוף יוני, הטורקים תקפו נגד וחדרו כ-20 מיילים לתוך הקווים הרוסיים. "יעבוז" ו"מידילי" ערכו שורה של מבצעי חוף כדי לתמוך בהתקפות הטורקיות. ב-4 ביולי הפגיזה "יעבוז" את נמל טואפסה, שם הטביעה ספינת קיטור וסירת מנוע. הספינות הטורקיות הפליגו צפונה כדי להסתובב בחזרה מאחורי הקווים הרוסים לפני ששתי הדרדנוטים הרוסיות יעזבו את סבסטופול כדי לנסות לתקוף אותם. לאחר מכן חזרו לבוספורוס, שם עגנה "יעבוז" לצורך תיקונים בציר המדחף שלה עד ספטמבר.
המחסור בפחם המשיך להחמיר עד שהאדמירל סושון נאלץ להשעות את פעולותיהם של "יעבוז" ו"מידילי" עד 1917. מוקדם ב-10 ביולי 1917, ניסה מפציץ של שירות האוויר של הצי המלכותי הנדלי פייג' O, שטס ממודרוס, יוון, להפציץ את "יעבוז" מגובה 800 רגל (240 מ') עם שמונה פצצות במשקל 51 ק"ג. הוא החטיא אך במקום זאת הטביע את המשחתת "יאדיגאר-אי מילט", האונייה הגדולה ביותר שהוטבעה מהאוויר במהלך מלחמת העולם הראשונה. לאחר חתימת שביתת הנשק בין רוסיה לאימפריה העות'מאנית בדצמבר 1917 בעקבות המהפכה הבולשביקית, שנקבעה בחוזה ברסט-ליטובסק במרץ 1918, הפחם החל להגיע שוב ממזרח טורקיה.
היסטוריית שירות > מלחמת העולם הראשונה > פעולות הים השחור > 1918

ב-20 בינואר 1918, עזבו "יעבוז" ו"מידילי" את הדרדנלים תחת פיקודו של ויצה-אדמירל הוברט פון רבויר-פאשוויץ, שהחליף את סושון בספטמבר הקודם. כוונתו של רבויר-פאשוויץ הייתה למשוך את כוחות הצי של בעלות הברית הרחק מארץ ישראל לתמיכה בכוחות הטורקים שם. מחוץ למיצרים, במהלך מה שנודע כקרב אימברוס, הפתיעה יעבוז והטביע את המוניטורים Raglan ו-M28 שעגנו שם ולא נתמכו על ידי הפרה-דרדנוטים שהיו אמורות לשמור עליהם. לאחר מכן החליט רבויר-פאשוויץ להמשיך לנמל מודרוס; שם אוניית המערכה הבריטית הפרה-דרדנוט "אגממנון" הפליגה כדי לתקוף את האוניות הטורקיות. במהלך הדרך, מידילי פגעה בכמה מוקשים וטבעה; "יעבוז" פגעה גם בשלושה מוקשים. היא נסוגה אל הדרדנלים ונרדפה על ידי המשחתות הבריטיות "ליזארד" ו"טיגרס", היא עלתה על החוף בכוונה ליד Nagara Point ממש מחוץ לדרדנלים. הבריטים תקפו את יעבוז באמצעות מפציצים מכנף 2 של שירות האוויר של הצי המלכותי בזמן שהיא הייתה מקורקעת ופגעה בה פעמיים, אבל הפצצות מהמטוס הקל לא היו כבדות מספיק כדי לגרום נזק רציני. המוניטור M17 ניסתה להפגיז את "יעבוז" בערב 24 בינואר, אך הצליחה לירות רק עשרה פגזים לפני שנסוגה כדי להימלט מאש הארטילריה הטורקית. הצוללת E14 נשלחה להשמיד את האונייה הפגועה, אך איחרה מדי; אוניית המערכה פרה-דרדנוט הגרמנית לשעבר, "טורגוט רייס" גררה את "יעבוז" והחזירה אותה לשלום קונסטנטינופול. יעבוז נפגעה קשות מהנזק הרב; שוב נבנו סכרים צפים סביב גוף האונייה, והתיקונים נמשכו מ-7 באוגוסט עד 19 באוקטובר.
לפני ביצוע עבודות התיקון, ליוותה "יעבוז" את חברי ועדת שביתת הנשק העות'מאנית לאודסה ב-30 במרץ 1918, לאחר חתימת חוזה ברסט-ליטובסק. לאחר שחזרה לקונסטנטינופול היא הפליגה במאי לסבסטופול שם נוקה גופה ותוקנו כמה דליפות. יעבוז וכמה משחתות הפליגו לנובורוסייסק ב-28 ביוני כדי ללכוד את שאר ספינות המלחמה הסובייטיות, אך הן כבר הוטבעו כאשר האוניות הטורקיות הגיעו. המשחתות נשארו, אבל "יעבוז" חזרה לסבסטופול. ב-14 ביולי הושבתה האונייה להמשך המלחמה. בהיותם בסבסטופול, עובדי המחסנות גירדו זיהום מקרקעית האונייה. לאחר מכן חזרה "יעבוז" לקונסטנטינופול, שם מ-7 באוגוסט עד 19 באוקטובר הותקן סכר בטון לתיקון אחד משלושת האזורים שניזוקו מהמוקשים.
הצי הגרמני העביר רשמית את הבעלות על כלי השיט לממשלת טורקיה ב-2 בנובמבר. על פי תנאי הסכם סוור בין האימפריה העות'מאנית לבעלות הברית המערביות, יעבוז הייתה אמורה להימסר לצי המלכותי כפיצוי מלחמה, אך הדבר לא נעשה עקב מלחמת העצמאות הטורקית, אשר פרצה מיד לאחר סיום מלחמת העולם הראשונה, כאשר יוון ניסתה להשתלט על שטחים מהאימפריה העות'מאנית המתפוררת. לאחר שטורקיה המודרנית יצאה מהמלחמה מנצחת, הסכם סוור נמחק והסכם לוזאן נחתם במקומו בשנת 1923. על פי הסכם זה, הרפובליקה הטורקית החדשה שמרה על החזקה של חלק גדול מהצי שלה, כולל "יעבוז".
הערות שוליים

צריח הסוללה הראשית של "גבן"
גבן מפליגה במלוא המהירות
"גבן" בנמל, תאריך לא ידוע
גלויה לפני המלחמה המציגה את גבן
יעבוז במפרץ איסטיניה על קו החוף האירופי של הבוספורוס באיסטנבול
"יעבוז" בבוספורוס, בערך 1914–1916
הקייזר וילהלם השני מבקר ביעבוז במהלך שהותו בקונסטנטינופול באוקטובר 1917 כאורחו של הסולטן מהמט החמישי, בעל בריתו במלחמת העולם הראשונה.
יעבוז בסבסטופול, 1918
"יאבוז" באיסטנבול, 1947
המדחף של "יאבוז" במוזיאון הימי של איסטנבול
דטור (להקה)

| --- | --- |
 מקום הקמה:  זאגרב, קרואטיה
 מוקד פעילות:  קרואטיה קרואטיה
 תקופת הפעילות:  מ-2006
 זרם:  פופ
 חברים
 ננד בורגודן לאורה ג'ון איוואנה ראדן מרינו ויניה אדי גרובישיץ' ויבור צ'ריץ'
 
דטור (בקרואטית: Detour) היא להקת פופ קרואטית, שהוקמה בזאגרב שבקרואטיה. בנוסף לסולן הראשי שלה, ננד בורגודן, היא כוללת שתי הזמרות לאורה ג'ון ואיוואנה ראדן, הבסיסט מרינו ויניה, המתופף אדי גרובישיץ' והקלידן ויבור צ'ריץ'.
באופן קונספטואלי, דטור היא להקת ההמשך של קבוצת ימתה. בורגודן עבד בעברו בימתה, וכתב עבורה את האלבום Plan B. גם חבריה לשעבר של דטור התחיל את דרכם בימתה. הפיצול נעשה במטרה להתרחק ממפיקי הלהקה הקודמת, שניסו לשנות את סגנונה המוזיקלי.
הסולנית הראשונה של ההרכב הייתה מאיה פוסאבץ, שחיברה גם את הלהיטים "Daleko",‏ "Mjesen" ו-"Posavec". היא עזבה אותה בשנת 2012 לאחר שש שנים, ואת מקומה תפסה אינס טריצ'קוביץ'. עם זאת, לאחר שנה בתפקיד החליטה טריצ'קוביץ' לפרוש, ופוסאבץ שבה ללהקה עד 2016.
ב-9 בדצמבר 2022 נחשף כי דטור עתידה להשתתף בקדם הקרואטי לאירוויזיון 2023 עם השיר "Master Blaster". היא הגיעה למקום השלישי עם 114 נקודות.
הערות שוליים

↑  Granger, Anthony (9 בדצמבר 2022). "Croatia: Dora 2023 Participants Announced". eurovoix. נבדק ב-5 בינואר 2023. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0004 7065 6339  MusicBrainz: e66c5abd-1def-4dd1-9d4c-599a119404bd  VIAF: 114144814396939899602   WorldCat (עם VIAF): 114144814396939899602
גרוויל וין

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  19 במרץ 1919 Ystrad Mynach, הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  28 בפברואר 1990 (בגיל 70) לונדון, הממלכה המאוחדת 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 השכלה:  אוניברסיטת נוטינגהאם 
 מעסיק:  MI5, SIS 
 
גרוויל מיינארד וין (באנגלית: Greville Maynard Wynne;‏ 19 במרץ 1919 –‏ 28 בפברואר 1990) היה מהנדס ואיש עסקים בריטי, שגויס על ידי ה-MI6 בשל נסיעותיו התכופות למזרח אירופה. הוא נודע כמי ששימש כשליח להעברת מידע סודי ביותר ללונדון מהסוכן הסובייטי אולג פנקובסקי.
בסופו של דבר נעצרו שניהם על ידי הק.ג.ב. באוקטובר 1962, והורשעו בריגול. פנקובסקי הוצא להורג בשנה שלאחר מכן, וין נידון לשמונה שנים בכלא לוביאנקה. הוא נאבק בבריאות מתדרדרת, ושוחרר בשנת 1964 לאחר שהבריטים ארגנו עסקת חילופי שבויים עם המרגל הסובייטי קונון מולודי.
ביוגרפיה

וין היה מהנדס חשמל, שהוכשר באוניברסיטת נוטינגהאם. מאוחר יותר הוא עבר לעסקים ונסע לעיתים קרובות דרך מזרח אירופה.
בנובמבר 1960 גויס על ידי ה-MI6, שביקש ממנו לערוך מסע מכירות למוסקבה, שם יצר קשר עם אולג פנקובסקי, קצין בכיר במודיעין הצבאי הסובייטי. פנקובסקי הציע קודם לכן לרגל עבור המערב.
מאוחר יותר הפך וין למתווך ושליח של פנקובסקי, והבריח מודיעין סובייטי חשאי ביותר ללונדון במסגרת נסיעותיו התכופות לברית המועצות.
פעילויות הריגול של וין ופנקובסקי התגלו בסופו של דבר על ידי הק.ג.ב. שני הגברים נעצרו באוקטובר 1962, בערך בזמן משבר הטילים בקובה. פנקובסקי נידון למוות והוצא להורג בשנה שלאחר מכן. וין נעצר בבודפשט, הונגריה על ידי השירותים החשאיים שלה ב-2 בנובמבר 1962 והוסגר לידי ברית המועצות.
וין הורשע בריגול ב-11 במאי 1963 ונידון לשמונה שנות מאסר. הוא הוחזק בתנאים קשים בלוביאנקה. באפריל 1964, על רקע הדאגה הבריטית לבריאותו המידרדרת, שוחרר וין תמורת המרגל הסובייטי קונון מולודי (הידוע גם בשם גורדון לונסדייל).
לאחר שחרורו חזר וין לקריירה העסקית שלו. וין נאבק בדיכאון ובאלכוהוליזם בעקבות המאסר ומת מסרטן הגרון בבית החולים קרומוול בלונדון ב-28 בפברואר 1990, כשהוא בן 70.
במשך חייו כתב וין שני ספרים על עבודתו עבור המודיעין הבריטי: האיש ממוסקבה (1967) והאיש מאודסה (1981). בספרים אלה טען כי גויס על ידי ה-MI5 כבר במלחמת העולם השנייה, הרבה לפני עבודתו עם פנקובסקי.
עם זאת, היסטוריונים מטילים ספק בתיאור זה. מחברי הספר "המרגל שהציל את העולם" כתבו: "הוא [וין] לא היה בעל ניסיון או הכשרה קודמת." אחרים ערכו הערכות דומות, וקבעו כי וין היה אזרח בעת גיוסו ל-MI6 בשנת 1960.
בתרבות הפופולרית

וין גולם על ידי דייוויד קלדר בסדרת הטלוויזיה של ה-BBC‏ Wynne and Penkovsky משנת 1985.
הוא גולם על ידי פיטר לינדפורד בדוקו-דרמה של ה-BBC "סודות הגרעין".
בקולנוע הוא גולם על ידי בנדיקט קמברבאץ' בסרט "השליח האנגלי", שהוקרן לראשונה בינואר 2020.
לקריאה נוספת

William Durie, The British Garrison Berlin 1945-1994, 2012
Greville Wynne, The Man From Moscow. London: Hutchinson & Co, 1967 (hard cover). London: Arrow, 1968 (paperback).
הערות שוליים

↑  New General Catalog of Old Books and Authors
1 2 3 4  Schecter, Jerrold (1992). The Spy Who Saved the World. MacMillan Publishing Company. ISBN 0-684-19068-0.
1 2  Brook-Shepherd, Gordon (1989). The Storm Birds. Grove Press. ISBN 1-555-84122-8.
1 2 3  West, Nigel (1991). Seven Spies Who Changed the World. Martin Secker & Warburg Limited. ISBN 0-436-56603-6.
↑  "To Tell the Truth". CBS. נבדק ב-29 באפריל 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Greville Wynne, Spy for Britain In the Soviet Bloc, Is Dead at 71", הניו יורק טיימס, 1990-03-02, נבדק ב-2010-01-31
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007274315005171  PLWABN: 9810537512605606  BIBSYS: 90954138  GND: 1089116241  ISNI: 0000 0000 6318 0636  LCCN: n82153108  LNB: 000019426  NTA: 07149684X  RERO: 02-A013536822  SNAC: w6hb020r  SUDOC: 078957443  VIAF: 32525081   WorldCat (עם VIAF): 32525081
גניאודקטיס

| גניאודקטיס |
| --- | --- |
 
תקופה
יורה עליון, 112 מיליון שנה לפני זמננו PreЄ Є O S D C P T J K Pg N     
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: זוחלים
סדרה:: בעלי אגן דמוי לטאה
תת־סדרה:: תרופודה
סוג:: גניאודקטיס
מינים
 Genyodectes serus
שם מדעי
 Genyodectes

גניאודקטיס (שם מדעי: Genyodectes) הוא סוג של דינוזאור תרופוד טורף ממשפחת הצרטוזאוריים שהתקיים באמריקה הדרומית במשך הקרטיקון התחתון שלפני 112 מיליון שנה מזמננו.
מאפיינים

המאובנים של הגניאודקטיס התגלו בארגנטינה במחוז צ'ובוט בתצורת "Cerro Barcino" כשממצאים מצויים כיום במוזיאון של לה פלאטה. הוא תואר למדע ב-1901 בידי החוקר סר ארתור ס. וודוארד (Arthur S. Woodward), אשר כינה אותו בתור: "לסת נושכת" (מילולית: "genys" - לסת, "dektes" - נשיכה). זאת עקב הממצאים הבודדים של שרידי השיניים, החוטם והלסת העליונה שהעידו שהיה טורף. מבנה הלסת מרמז על קשר בינו לבין הצרטוזאורוס שהתקיים באמריקה הצפונית וכן בפורטוגל ובטנזניה.
טורף זה הגיע לממדים של 6.25 מטרים ומשקל של 750 ק"ג, כך שהיה טורף גדול יחסית בסביבתו. במקור סברו שדינוזאור זה בטל מספק עקב קרבתו לצרטוזאורוס, אך מבנה סידור השיניים מרמז על קשר אחר מעט. מספר חוקרים הניחו שהיה קרוב יותר לאבליזאוריים, למגלוזאוריים ואולי אף לאבות הטירנוזאוריים, אך בהמשך נרמז שהוא שמר על מאפיינים רבים של בני הקבוצה צרטוזאוריה.
גי סנטוס

| --- | --- |

 לידה:  22 ביוני 2002 (בן 22) ברזיליה, ברזיל
 שם מלא:  גילרמה קרבאליו דוס סנטוס
 עמדה:  סמול פורוורד
 גובה:  1.98 מטרים
 מספר:  15
 דראפט:  בחירה מספר 55, 2022 גולדן סטייט ווריורס
 קבוצות כשחקן
 2018–2022   2022–2023 2023–:  מינאס   סנטה קרוז ווריורס גולדן סטייט ווריורס
 
גילרמה קרבאליו דוס סנטוס (בפורטוגזית: Guilherme Carvalho dos Santos; נולד ב-22 ביוני 2002) הוא כדורסלן ברזילאי המשחק בעמדת הסמול פורוורד בגולדן סטייט ווריורס.
קריירה

סנטוס גדל בברזיל לאב ואם כדורסלנים, וב-2018 החל לשחק כדורסל בקבוצת הבוגרים של מינאס מליגת העל הברזילאית, כשבמקביל הוא משחק בקבוצות הצעירות של המועדון. באפריל 2021 נבחר לשחק עבור "נבחרת העולם" בנייקי הופ סאמיט, ובאותו חודש הכריז על מועמדותו לדראפט 2021 ב-NBA. לאחר מכן משך את מועמדותו ושיחק במינאס גם בעונת 2021/2022, בה העמיד ממוצעים של 10.1 נקודות ו-5.1 ריבאונדים למשחק, ונבחר לשחקן השישי של העונה בליגה.
לקראת דראפט 2022 ב-NBA הגיש סנטוס את מועמדותו, ובדראפט נבחר בבחירה ה-55 על ידי גולדן סטייט ווריורס. הוא שיחק עם הקבוצה בליגת הקיץ של ה-NBA, ובתום הטורניר הצטרף לסנטה קרוז ווריורס, קבוצת הבת של גולדן סטייט מליגת הפיתוח של ה-NBA.
קריירה > קריירת נבחרות

ב-2019 ייצג סנטוס את ברזיל באליפות דרום-אמריקה עד גיל 17 שנערכה בצ'ילה, קלע 27 נקודות במשחק הגמר נגד ארגנטינה וזכה עם נבחרתו במדליית הזהב. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הבוגרת במסגרת מוקדמות אליפות האמריקות בכדורסל 2022.
הערות שוליים

↑  Aos 16 anos, ele joga por 3 categorias, brinca sobre ENEM e precisa marcar o craque do adversário no NBB, ESPN.com, ‏2018-11-13 (בפורטוגזית)
↑  Plan B, Minas Tênis Clube - Fábrica de talentos, minastenisclube.com.br
↑  Brazil's Gui Santos entering 2021 NBA draft, ESPN.com, ‏2021-04-21 (באנגלית)
↑  Leonardo Sasso, BRUNO CABOCLO IS NAMED MVP OF THE 2021-22 NBB SEASON. CHECK OUT ALL THE AWARDS, streetopia, ‏17 ביולי 2022
↑  Warriors Select Patrick Baldwin Jr. (#28) & Gui Santos (#55) in 2022 NBA Draft, Presented by Oracle, www.nba.com (באנגלית)
↑  Wolves' Garza And Ignite's Henderson Named Captains For NBA G League Next Up Game, The NBA G League (באנגלית)
↑  Brazil claim South American U17 Championship 2019 title in Chile, FIBA.basketball (באנגלית)
גבנות

יצירת מוצרלה
גַּבָּנוּת היא משלח ידם של עושי הגבינה מחלב יונקים. על פי עדויות ארכאולוגיות מניחים שמלאכה זו בת 7,500 שנה לפחות.
קיימים ומיוצרים במדינות שונות מעל אלף סוגי גבינות. הסגנונות, המרקמים והטעמים שלהם תלויים במקור החלב (כולל התזונה של בעל החיים), האם החלב עבר פסטור, תכולת השומן בחלב, החיידקים והעובש, העיבוד וכמה זמן הם התיישנו. עשבי תיבול, תבלינים או עשן עץ עשויים לשמש כחומרי טעם. הצבע הצהוב עד אדום של גבינות רבות מיוצר על ידי הוספת אנאטו. ניתן להוסיף מרכיבים אחרים לגבינות מסוימות, כגון פלפל שחור, שום, עירית או חמוציות.
מילוי גביעי גבינת קוטג' בתנובה, בירושלים
ייצור הגבינות בעולם יציב עם גידול קטן משנה לשנה. ב-2015 נוצרו בעולם 19,52 מיליוני טונות גבינה ובהדרגה הכמות עלתה ל-22,17 מיליוני טונות בשנת 2022.