stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
סטרלינג הולוויי
פילמוגרפיה > סרטים באורך מלא

שיגעון אמריקני (1932)
ונוס הבלונדינית (1932)
בוגדני (1932)
רעידה (1932)
עורך דין (1932)
קשה להתרגז (1933)
ג'ונסון הבלונדיני (1933)
עובדים מהירים (1933)
גיהנום למטה (1933)
אלמר הגדול (1933)
חוטף התמונות (1933)
שובה לב (1933)
בית לאומי (1933)
כורי הזהב של 1933 (1933)
מקצוע לב מתוק (1933)
כאשר גבירות נפגשות (1933)
ילדי הפרא של הרחוב (1933)
גבירה רוקדת (1933)
עצה לאומלל (1933)
אני הולך להוליווד (1933)
אליס בארץ הפלאות (1933)
הילדים של מחר (1934)
החתול והכינור (1934)
דינמיט גמור (1934)
מרכזן 13 (1934)
רצח במכונית (1934)
העמוד הקודם (1934)
לרדת ליאכטה האחרונה (1934)
מתנת הפטפוט (1934)
האלמנה המאושרת (1934)
נערת חלומותיי (1934)
אישה רעת לב (1934)
נעוריי מחר (1935)
אוהב אספנות (1935)
החיים מתחילים בארבעים (1935)
תומאס מטיל הספק (1935)
אלף דולרים בדקה (1935)
פגישה (1935)
אביב כפות תמרים (1936)
עבודת אישה (1936)
הצטרף לשיט (1937)
העלמה של סיילם (1937)
מופע ורסיטי (1937)
מאחורי המיקרופון (1937)
לבבות אדם (1938)
דוקטור ריים (1938)
אחיזה מקרית (1938)
פרופסור ביוור (1938)
שיגעון אביבי (1938)
רחוב לואי בלוז (1939)
הבלש הראשי ניק קרטר (1939)
זכר את הלילה (1940)
הציפור הכחולה (1940)
המצעד שלו של 1941 (1940)
רחוב הזכרונות (1940)
גברים קטנים (1940)
הידד לעלמה בישופ (1941)
פגוש את ג'ון דו (1941)
יין חדש (1941)
סמל ראשי מליגאן (1941)
דמבו הפיל המעופף (1941)
ראה מי צוחק (1941)
אל תהיה פרטי (1942)
הגבירה מוכנה ומזומנה (1942)
במבי (1942)
איסלנד (1942)
הנה אנו שוב מתחילים (1942)
כוכב מנצנץ בקצב (1942)
שלושת הקבלרוס (1944)
אש פראית (1945)
ללכת בתוך השמש (1945)
הבה לי מוזיקה (1946)
עמק המוות (1946)
סו העירונית (1946)
השקר הנפלא שלה (1947)
הנסיעה לסן אנטון (1947)
בין ערביים על ריו גראנדה (1947)
ידידי אוכף (1947)
רובין הוד של טקסס (1947)
הבלונדינית היפה מהעיקול הביישן (1949)
אליס בארץ הפלאות (1951)
רובה קנטאקי (1956)
לחץ, שקשק ורעד! (1956)
אלאקאזאם הגדול (1960)
הרפתקאות האקלברי פין (1960)
שש אהבותיי (1963)
זהו עולם מטורף (1963)
ספר הג'ונגל (1967)
חי מעט, אוהב מעט (1968)
חתולים בצמרת (1970)
זעקות (1975)
סופר כלב ים (1976)
וון-טו-טון, הכלב שהציל את הוליווד (1976)
הרפתקאותיו של פו הדב (1977)
רעם וברק (1981)
פילמוגרפיה > סרטים קצרים

הקנגורו הלוחם (1926)
הילדה מכל מקום (1927)
הילדה משום מקום (1928)
נתיב בינה אחד (1933)
לא החתונה הנחמדה (1933)
פוגשים את מייזי (1933)
נולד ראשון בחודש אפריל (1934)
סבא משביע רצון (1934)
פיקניק סכנות (1934)
רומאו, היריב של סטרלינג (1934)
אבא יודע הכי טוב (1935)
נערתי סאלי (1935)
החזר אותם מן השקר (1935)
השקנאי והחרטומן (1944)
הפינגווין קר הדם (1944, מתוך שלושת הקבלרוס)
כיבוש בלתי רגיל (1945)
פטר והזאב (1946, מתוך הבה לי מוזיקה)
חסל את זה (1946)
סקופר דופר (1947)
הרקטיק האנימון (1947)
לדבר אל החיות (1947)
אדם או עכבר (1948)
מעשה גבורה תפל (1948)
למברט האריה-כבש (1952)
סוזי המכונית הכחולה הקטנה (1952)
הבית הקטן (1952)
בן ואני (1953)
גליָת השני (1960)
פו הדב ועץ הדבש (1966)
פו הדב ביום סגריר (1968)
אדם, מפלצות ותעלומות (1973)
פו הדב וטיגר גם (1974)
פילמוגרפיה > סדרות טלוויזיה

הרפתקאות סופרמן (1952, "הציפור השורקת")
חייו של ריילי (1953–1958)
ווילי 1955
מר שמש שלנו (1956)
המו האדיר (1957)
המופע של אנדי גריפית (1962)
אזור הדמדומים (1964, "מה יש בקופסה?")
כלב הים העצבני (1964)
הקיר החיצוני של טירת בלבואה (1964–1965)
הילדה הזו (1966, "פנטום אופרת הסוסים")
להקה (1966, "ווילטון הנער")
האי של גיליגאן (1967)
המסע של טאקיקי לחיפוש חג המולד השמח (1979)
אור ירח (1986, "שייקספיר אטומי")
ראו גם

פו הדב
רבקה זיו

| --- | --- |

רבקה זיו ב-1910
 לידה:  23 בפברואר 1890 לידס, הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  8 בינואר 1966 (בגיל 75) תל אביב-יפו, ישראל 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד, ישראל 
 בן או בת זוג:  ישראל משה זיו (15 ביוני 1910–1966) 
 
רבקה זיו (באנגלית: Rebecca Dora Sieff;‏ 23 בפברואר 1890–8 בינואר 1966) הייתה ממייסדות ארגון ויצו ונשיאה עולמית ראשונה של הארגון מ-1924 ועד מותה. אשתו של לורד ישראל זיו, אמו של לורד מרקוס זיו, ממשפחת מרקס, בעלי בית המסחר מרקס אנד ספנסר.
ביוגרפיה > שנים ראשונות

רבקה זיו נולדה במנצ'סטר כרבקה מרקס למייקל מרקס, מייסד מרקס אנד ספנסר. בשנת 1910 בערך, לפי זכרונותיה נכחה בנאום שנשא חיים ויצמן ונתפסה לרעיון הציוני, כמו רוב בני משפחתה, והצטרפה לארגון "בנות ציון" (Daughters of Zion). בשנת 1916 כבר ארגנה כנסים לטובת קידום נשים ציוניות, ארגנה צדקה לטובת יהודי פולין ואף כתבה לראש ממשלת אנגליה בנוגע לקידום נושא בית לאומי לעם היהודי בארץ ישראל.
היא נישאה לישראל משה זיו. אחותה מרים נישאה להארי סאקר. זיו וסאקר היו שניהם חברים קרובים של אחיה, הלורד סיימון מרקס. רבקה הפכה לידידת נפש של אשתו של חיים ויצמן, ורה ויצמן, ובכך הפכה לציר מרכזי בחבורת "ציוני מנצ'סטר".
ביוגרפיה > ייסוד ויצו

בשנת 1920, לאחר שחבורת גברים מ"ציוני מנצ'סטר" נסעו לארץ ישראל יחד עם חיים ויצמן וועד הצירים, חברו ורה ויצמן, רבקה זיו ואדית' אדגר ויצרו את ויצו - ארגון נשים ציוניות. מטרתן הייתה - ברוח הסופרג'יסטיות, שזכו במאבקן לזכות בחירה לנשים באותה שנה בבריטניה - להעלות את קרנן של הנשים במוסדות ההנהגה הציונית על ידי יצירת ארגון נשים עולמי שיהיה שייך להסתדרות הציונית. מטרה נוספת של הארגון הייתה שחברות הארגון יתרמו ויכשירו את הנשים בארץ ישראל לתרום, בתחומים שבהם הוסכם שנשים יכולות להועיל במיוחד כמו חינוך, כלכלת בית, בריאות וסעד.
בעקבות השתקעותה של רבקה זיו בישראל ובניגוד לדעת חלק ניכר מהנהלת הארגון, הפכה ישראל למרכז התנועה העולמית. בעקבות החלטה זו, החלו להתכנס בישראל הוועידות העולמיות של ויצו.
ביוגרפיה > בארץ ישראל

בסוף שנות העשרים קנתה משפחת זיו 800 דונם בתל מונד מ"חברת מטעי ארץ ישראל". ב-1935 עברו ישראל ורבקה זיו לוילה זיו רחבת הידיים, שהקימו בלב פרדסי תל מונד, סמוך לווילה של אלפרד מונד, הלורד מלצ'ט. הוילה נבנתה בסגנון הבינלאומי בתכנונו של האדריכל ריכרד קאופמן. הבית היה מוקף גן ובו בריכת שחיה ומגרש טניס.
רבקה זיו, כאשת חברה, קיימה בבית מסיבות ואירועי צדקה בהם נכחה  שמנה וסלתה של החברה הארצישראלית. הבית הפך למעון האירוח הרשמי ביישוב והתקיימו בו אירועים רשמיים בהשתתפות הפקידות הבריטית הגבוהה. בנם של ישראל ורבקה זיו, דניאל, נפטר באורח טרגי ב-1933. להנצחת זכרו הקימה המשפחה את "מכון דניאל זיו למחקר מדעי" ברחובות. לראש המכון התמנה חיים ויצמן. לימים היה "מכון זיו" למכון ויצמן למדע. בנם השני, הלורד מרקוס זיו, עבר להתגורר עם אביו באנגליה ב-1951. בניגוד לבעלה, שבילה זמן רב באנגליה, שהתה רבקה בבית שבתל מונד באופן קבוע עד מותה ב-1966.
הנצחה

מרכז ויצו למשפחה ע"ש רבקה זיו בשכונת בית הכרם בירושלים
בית החולים רבקה זיו בצפת
לקריאה נוספת

יוסי אבנר, בשם הנשים - רבקה זיו וארגון ויצו, קטלוג תערוכה שנערכה בבית התפוצות ב-1990
הערות שוליים

↑  Oxford Biography Index entry
↑  בנאום שנשאה ב-1952
↑  ויצו בשנים 1948–1970 - מילוי משימות לאומיות וחברתיות
↑  גיא ליברמן, למכירה: אחוזת ענק של 36 דונם ב-52 מיליון שקל, באתר הארץ, 23 באפריל 2008
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987008397385905171  GND: 122244061X  ISNI: 0000 0000 5158 3884  LCCN: nr91042142  VIAF: 46621180   WorldCat (עם VIAF): 46621180 
זיו נואמת בטקס קונגרס ויצו ה-8 בתל אביב, 1934
מחקר איכותני

מחקר איכותני הוא שיטת מחקר במדעים, כגון מדעי החברה ומדעי הרוח. מובן שכיח למונח הוא התבוננות בהתנהגות האנושית במטרה להבין אותה; ובמובנו המצומצם הוא כינוי לסוגי המחקר שאינם משתמשים בנתונים מספריים ובניתוחים סטטיסטיים של אותם הנתונים, וזאת בניגוד לשיטות מחקר כמותיות. המחקר האיכותי כולל בתוכו מספר זרמים מתודולוגים, בין השאר - אתנוגרפיה, תאוריה מעוגנת בשדה, מחקר נרטיבי, סיפורי חיים וחקר מקרה.
הנחות יסוד

ד"ר אשר שקדי מציג ארבע הנחות יסוד, אותן הוא בונה מתוך דיון על הפרדיגמה המחקרית הייחודית למחקר האיכותני/איכותי:
שאלה אונטולוגית: מהו אופייה של המציאות? המציאות היא לא דבר קבוע שזהה אצל כל האנשים, אלא היא מובנית על ידי כל פרט לפי הפרשנות שהוא מעניק למציאות (גישה קונסטרוקטיביסטית). זאת, בניגוד לגישה הכמותית, שהיא פוזיטיביסטית- כלומר, טוענת שהמציאות היא אובייקטיבית (לא תלויה בפרשנות הפרט).
שאלה אפיסטמולוגית: איך האדם יכול להיות בטוח שהוא יודע את מה שהוא יודע? הפרט מבין את העולם באמצעות הבנייתו. הדברים שהוא יודע הם תלויי תפיסה, חשיבה, ניתוח, השקפת עולם, וכדומה. כלומר, כדי להבין את העולם עלינו להבין את מחשבותיהם של הפרטים הנחקרים, את ערכיהם ותפיסת עולמם.
שאלה מתודולוגית: מהן הדרכים באמצעותן אנו מוצאים ידע? כאן בוחר החוקר באילו כלים להשתמש על מנת לבצע את המחקר. הדגש הוא על כך שהחוקר עצמו הוא כלי המחקר המרכזי - באמצעות ההבנה שלו, התפיסה שלו והאינטואיציות שלו.
שאלה מתודית: כיצד בני אדם לומדים להכיר את המציאות? השאלה מתייחסת לשיטת ניתוח הנתונים שבוחר החוקר. למשל, גישה נרטיבית, גישה ממוקדת בשדה, גישה הממוקדת בנחקרים, ועוד.
ההיסטוריה של המחקר האיכותני

דנזין ולינקולן מחלקים את התפתחות המחקר האיכותני לשבע תקופות:
התקופה המסורתית (1950-1900) בתקופה זו נשלחו דוחות קולוניאליסטים ראשונים של חקרי תרבויות כבושות, מושא המחקר היה תמיד השונה או הזר. החוקרים שמרו על ריחוק על מנת לתת מבע אובייקטיבי לכאורה. ניתן לזהות בעבודתו של ברוניסלב מלינובסקי ששהה בגינאה החדשה כמאפיין בולט של התקופה.
התקופה המודרנית (1970-1950) בתקופה זו פרץ המחקר האיכותני עם תאוריה מעוגנת בשדה. המחקר האיכותני בימים אלו אופיין בפורמליזציה של שיטות איכותניות בניסיון לגבש שיטת מחקר שמתמודדת על יוקרתה מול זו הכמותנית. החוקרים השתמשו בניתוח קפדני, סטטיסטי למחצה של נתונים רבים ובסטנדרטים קשיחים כפי שנהוג במחקר כמותני בשיטות פוזיטיביסטיות.
תקופת "טשטוש הז'אנרים" (1986-1970). הטבעת מושג הטשטוש מיוחסת לגירץ אשר קבע כי ישנו טשטוש בין מדעי הרוח ומדעי החברה. להתפחות המחקר האיכותני, חוקרי מדעי הרוח והחברה תרמו האחד לשני. ממדעי הרוח נלמדו כיצד ניתן לנתח טקסטים וסיטואציות מורכבות. ממדעי החברה נלמד המבע החברתי על קבוצות שונות והיחס אליה ואל תרבותה בניתוח המציאות.
תקופת משבר הייצוג (crisis of representation) (1990-1986). תקופה זו מאופיינת בביקורת פנימית על הסובייקטיביות של החוקר והשפעתה על תוצאות המחקר. כתוצאה מכתבים שונים בתקופה הנדונה, החלו חוקרים איכותניים לבטא את נקודת מבטם בתוך המחקר ובכך לתת מקום הסובייקטיביות במדע.
התקופה הפוסט-מודרנית (1995-1990) תקופה זו מאופיינת בתשובה למשבר הייצוג בחיפוש אחר נרטיב כולל שייתן ביטוי לקולו של האחר, בשל כך נקראת גם התקופה הניסויית. בתקופה זו התחדדו הרגישויות התרבותיות וגברו הביטוי הסובייקטיבי והטלת הספק.
שתי התקופות האחרונות, התקופה הבתר-ניסויית (postexperimental) (2000-1995) ותקופת העתיד (2000- ), מתרכזות בשיח המוסרי של המחקר האיכותני.
גישות למחקר האיכותני

ניתן להבחין בין שתי גישות שונות למחקר איכותני: האחת רואה בו מחקר משלים למחקר הכמותי, המתאים לשדות מחקר שונים או להיבטים שונים של אותו המחקר. לעומתה, הגישה השנייה רואה במחקר האיכותני מחקר המפצה על בעייתיות הקיימת באופן מובנה במחקר כמותי, ולכן טוענת כי יש לזנוח את המחקר הכמותי ולהתרכז באיכותני.
גישות למחקר האיכותני > מחקר איכותני כמשלים למחקר כמותני

גישה זו גורסת כי סוג מחקר זה הוא משלים או מקדים למחקר הכמותי, ויש להשתמש בו בשני מקרים - בחקר תחומים שאינם ניתנים לכימות, למדידה ולניתוח סטטיסטי, וכמחקר משלים או מקדים למחקר כמותי.
ישנם נושאים בהם לא ניתן לחקור בצורה כמותית, בדרך כלל משום שהאוכלוסייה הנחקרת אינה גדולה דיה כדי לאפשר מחקר סטטיסטי. למשל, כאשר אנתרופולוגים חוקרים שבטים קטנים, או כאשר אופי הנתונים הוא כזה שלא ניתן לכמתם, כמו חקר אופנים שונים של מנהיגות.
תחום שבו קיימים יתרונות למחקר האיכותני, כמשלים למחקר כמותי, במדעי החברה, הוא למשל תחום המיקרו היסטוריה. תחום זה מאפשר להתמקד בקורותיו של אדם אחד ספציפי, בתוך ההקשר ההיסטורי הגדול, ולקבל דוגמה לתמונה אישית וספציפית, מעבר להבנת המגמות והתהליכים ההיסטוריים.
במקרים אחרים, משמש המחקר האיכותני כמחקר מקדים למחקר הכמותי, לצורך קביעת הקטגוריות שישמשו במחקר הכמותי, או כמחקר משלים, לצורך בחינת משמעותן של תוצאות מספריות.
גישות למחקר האיכותני > מחקר איכותני כתחליף למחקר כמותני

מאז שנות ה-70 של המאה ה-20, המחקר האיכותני קיבל חשיבות מרכזית יותר, תוך כדי תמיכתם של חוקרים כמותניים להשלמת מחקרם. חוקרים רבים[דרוש מקור] בדיסציפלינות שונות במדעי החברה טוענים כי מחקר איכותני יכול לעמוד בפני עצמו וכי הוא עדיף, מסיבות תאורטיות, על מחקר כמותי.
חוקרים אלו יצאו כנגד התפיסה הפוזיטיביסטית המאפיינת את המחקר הכמותי. בהתאם הם טענו, כי שינוי תאורטי בצורת פרידה מהפוזיטיביזם מחייב גם שינוי מתודולוגי, לעבר שיטות מחקר המתאימות יותר לפרדיגמות המחקריות החדשות. על אף שחוקרים אלו יצאו בעיקר כנגד המחקר הכמותי, הרי שהגדרה של הבדל זה לפי קווים תאורטיים ולא לפי קווים מתודולוגיים מביאה לכך שפעמים רבות ההתנגדויות להלן מועלות גם כנגד מחקרים מהסוג שתואר לעיל. מחקרים שהם איכותיים מבחינת המתודולוגיה, אך פוזיטיביסטיים מההיבט התאורטי.
למרות האמור לעיל, לא ניתן להכליל ביקורת זו במסגרת תאורטית אחת. אין ספק, כי קיימת קרבה רבה בין מחקר איכותני לבין גישה תאורטית פוסט מודרניסטית. אך חוקרים רבים מאמצים את ביקורת הפוזיטיביזם, ולכן את המחקר האיכותי, ואינם מקבלים את כל (או אף את רוב) עקרונות הפוסט מודרניזם.
להתנגדות לחקירה פוזיטיביסטית מספר סיבות:
גישות למחקר האיכותני > מחקר איכותני כתחליף למחקר כמותני > מהותנות

מחקר כמותי, מטבעו, נאלץ להשתמש בקטגוריות קיימות על מנת לכמת תופעות מהעולם החברתי. מכיוון שכך, מחקר כזה אינו יכול לפרק את הקטגוריות הקיימות בשיח, אלא רק למדוד את היחסים בין קטגוריות אלו.
חוקרים שיצאו כנגד המהותנות, ובמיוחד חוקרים פוסט סטרוקטורליסטים, טענו כי החקירה המשמעותית במדעי החברה היא חקירת הקטגוריות, ולכן המחקר הכמותני הוא חסר ערך מבחינה זו. לדוגמה, חקר האתניות בכלים כמותניים מחייב הגדרה מוקדמת של החוקר של מהות האתניות ושל הסוגים השונים שלה, ולכן מניח כי החלוקה הזו היא 'טבעית' ואינו מאפשר חקירה של עצם החלוקה. שאלון החוקר אתניות יכלול בתוכו מקום להגדרת האתניות של המרואיין במילה אחת או שתיים במקרה הטוב, ואפשרות לבחור מבין מספר אפשרויות שנקבעו מראש על ידי החוקר במקרה הרע. קידוד הנתונים לאחר מכן אינו מאפשר סטייה ממספר מוגבל של קטגוריות שהוגדרו מראש, וכך יאלץ את המרואיין לבחור באחת מהן.
חקר אתניות בראיון עומק, לעומת זאת, יאפשר לחוקר לבחון כיצד הנחקר מגדיר אתניות, והאם הקטגוריה של אתניות היא רלוונטית עבורו. מחקר כזה יאפשר לבחון את האופן שבו החברה מגדירה אתניות, ולא רק את היחסים בין הקבוצות האתניות השונות שהוגדרו מראש.
גישות למחקר האיכותני > מחקר איכותני כתחליף למחקר כמותני > ההקשר

בעיה נוספת במחקר הכמותני היא אי התחשבותו בהקשר בו נאספו הנתונים. הרדוקציה של המחקר לנתונים מספריים מחייבת הכפפתו לקטגוריות מסוימות, וקטגוריות אלו גורמות מוכללות על גורמים שונים בשדה המחקר, גם אם משמעותם שונה עבור קבוצות שונות.
לדוגמה, ניסיון להעריך את רמת דתיותו של יהודי עשויה להסתייע בשאלות מסוג 'האם אתה מדליק נרות שבת מדי שבוע?'. אולם בעוד באוכלוסיות מסוימות הדלקת נרות שבת נתפסת כסממן מושלם לדתיות, באוכלוסיות אחרות היא נתפסת כסממן של קשר ל'בית אבא' וסממן למסורתיות לא קיצונית. בשאלון עמדות, לעומת זאת, יראו שתי העמדות כזהות.
גישות למחקר האיכותני > מחקר איכותני כתחליף למחקר כמותני > רפלקסיביות

טענה נוספת של חוקרים איכותניים היא כי מחקר כמותני אינו רפלקסיבי - הוא אינו מביא בחשבון את מיקומו של החוקר בשדה.
לפי טענה זו, ההנחה הפוזיטיביסטית כי התופעות הנחקרות קיימות במציאות מביאה בהכרח להתעלמות מהאינטראקציה בין שדה המחקר לבין החוקר ומהשפעותיו של החוקר על השדה. חוקרים פוסט סטרוקטורליסטים אף יאמרו כי לא ניתן לדבר על 'השדה' כשלעצמו, אלא רק על התוצר של המפגש בין השדה לבין החוקר.
המחקר הפוזיטיביסטי מציב כמודל את החוקר שהוא כזבוב על הקיר - אינו מורגש בסיטואציה הנחקרת ואינו משפיע עליה. המחקר האיכותני טוען כי לא ניתן להגיע למצב זה, וכי האינטראקציה בין החוקר לשדה לעולם תשפיע על השדה ותשנה אותו, ולכן על החוקר להיות מודע לכך ולהתחשב בפרט זה בעת ניתוח הנתונים.
חוקרים איכותניים מדגישים את חשיבותו של המבט (Gaze) כפעולה אקטיבית - מבטו של החוקר, שלכאורה רק קולט מידע, למעשה משפיע על השדה ומשנה אותו. הם אף מותחים קו של דמיון (מוגבל אמנם) לעקרון אי הוודאות - בשניהם עצם פעולת איסוף המידע משפיעה על השדה, ולא ניתן לדעת מה מצבו של השדה במנותק מהמדידה.
על אף שעיקרון זה תקף במיוחד לשיטות מחקר בהן החוקר בא במגע ישיר עם שדה המחקר, כמו תצפית וראיון עומק, הוא תקף במידה מסוימת גם לשיטות מחקר (כמו איסוף מידע ארכיוני) בהן החוקר אינו יכול להשפיע על השדה במובן הפשוט של המילה. לפי טענה זו, השפעת החוקר על שדה המחקר אינה מתמצה בהשפעה על האקטורים בשדה - גם תהליך איסוף ומיון החומרים הוא סוג של מבט חודרני, המעצב את השדה.
היבט נוסף של הרפלקסיביות היא המודעות להשפעות הגומלין בין השדה לבין המחקר לאחר פרסומו. פעמים רבות משמשים מחקרים במדעי החברה לצרכים פוליטיים, בין אם מצד הממסד לצורכי קביעת מדיניות ובין אם ככלי בידי קבוצות אופוזיציוניות לערעור על מדיניות שנקבעה. כתוצאה מכך, במקרים רבים תשפיע עובדת עריכת המחקר על התנהגותם של אקטורים בשדה המחקר, שינסו לכוון את תוצאות המחקר לכיוונים הכדאיים להם, ואף עצם הסכמתם או אי הסכמתם להיות אינפורמנטים עשויה לנבוע מהשקפתם הפוליטית על המחקר ועל תוצאות פרסומו.
מתודולוגיה > איסוף נתונים

תצפית
תצפית משתתפת
קבוצת מיקוד
ראיון עומק
ראיון פתוח - סיפור חיים
מחקר ארכיוני
מתודולוגיה > ניתוח נתונים

ניתוח תוכן
ניתוח נארטיבי
ניתוח שיח (Discourse Analysis)
ניתוח שיחה (Conversation Analysis)
ראו גם

ניתוח למידה
שיטות מחקר כמותניות
תאוריה מעוגנת בשדה
פילוסופיה של מדעי החברה
אינדיבידואליזם מתודולוגי
לקריאה נוספת

נעמה צבר בן-יהושע, מסורות וזרמים במחקר האיכותני. תל אביב: הוצאת דביר, 2001.
ניסים כהן ותמר אריאלי (2013). סביבת קונפליקט כשדה מחקר: אתגרים ומדגם כדור השלג. פוליטיקה, 22: 26-2.
אשר שקדי, מילים המנסות לגעת: מחקר איכותני - תאוריה ויישום, תל אביב: הוצאת רמות, 2003.
שמחה שלסקי, ברכה אלפרט, דרכים בכתיבת מחקר איכותני: מפירוק המציאות להבנייתה כטקסט, הוצאת מכון מופ"ת, 2007.
ל' קסן, מיכל קרומר-נבו (עורכים), ניתוח נתונים במחקר איכותני, באר-שבע: הוצאת אוניברסיטת בן-גוריון, 2010.
י' חקק, ל' קסן, ומיכל קרומר-נבו (עורכים), הכל מדיד? מבטים ביקורתיים על דירוג וכימות, באר-שבע: הוצאת אוניברסיטת בן-גוריון, 2010.(הספר בקטלוג ULI)
יעקב בייאר, מחקר באמצעות סיפורי חיים, באר שבע: אוניברסיטת בן-גוריון, 2009.
הערות שוליים

↑  אשר שקדי, מילים המנסות לגעת: מחקר איכותני - תאוריה ויישום, תל אביב: אוניברסיטת תל אביב - הוצאת רמות, 2003, עמ' 23-36
↑  Denzin, NK, Lincoln, YS (1998). Introduction: entering the field of qualitative research in Denzin, NK, Lincoln, YS (Eds.) the landscape of  qualitative research: theories and issues (pp. 1-34). Thousand Oaks, CA: Sage. part of the Handbook Of Qualitative Research published in 1994.
↑  צבר בן-יהושע, נ'., המחקר האיכותי, מודן, 1995
| מנהל עסקים |
| --- | --- | --- |
| תחומים | ניהול • מימון • שיווק • חשבונאות • התנהגות ארגונית • אסטרטגיה עסקית • מערכות מידע • יזמות • לוגיסטיקה • חקר ביצועים • קבלת החלטות |  |
| מושגים כלליים | ניהול סיכונים • אסטרטגיה תפעולית • ייעוץ אסטרטגי • SWOT • קרן הון סיכון • תוכנית עסקית • נתח שוק • משאבי אנוש • יועץ עסקי • דירקטוריון • מנכ"ל |  |
| אישים בולטים | פיטר דרוקר • הנרי מינצברג • פרדריק טיילור • ויליאם שארפ • הנרי פורד • מילטון פרידמן • מייקל פורטר |  |
| מוסדות לימוד ומחקר בולטים | הרווארד • וורטון • סטנפורד •  MIT • קלוג • דיוק (פיוקווא) • INSEAD • בית הספר לעסקים של לונדון |  |
| שיטות מחקר | אתנוגרפיה • מחקר איכותני  • מחקר כמותי  • ניתוח אירוע • ניתוח נתוני ארכיון • ניתוח תוכן |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007539592905171  BnF: cb14533813g (data)  GND: 4137346-7  LCCN: sh99004969  NKC: ph115045
שלמה להט

ערך זה עוסק בראש עיריית תל אביב-יפו ואלוף בצה"ל. אם התכוונתם לסגן מפקד חיל האוויר ומנכ"ל אל-על, ראו .
.
האלוף שלמה להט כראש אכ"א במטכ"ל, 1970
שלמה להט, 1969
שלמה להט מציג למבקרים זרים את נזקי מלחמת המפרץ בתל אביב, 1991
שלמה להט (9 בנובמבר 1927, ברלין – 1 באוקטובר 2014, תל אביב), הידוע בכינוי צִ'יץ', היה איש ציבור ישראלי, שכיהן כראש העירייה השמיני של תל אביב-יפו במשך כ-20 שנה, בשנים 1974–1993, ונחשב לאחד הדומיננטיים והפעלתנים שבראשי העירייה, בתל אביב בפרט ובישראל בכלל.
קודם לכן שימש בתפקידים פיקודיים רבים בארגון "ההגנה" ובצה"ל, ופרש בדרגת אלוף לאחר שכיהן כמפקד הכוחות המשוריינים בסיני וכראש אכ"א.
עסק ביזמות עסקית, תרם חלק ניכר מזמנו לפעילות ציבורית, שהבולטת שבהן היא עידוד פעילות תמיכה בתהליך השלום.
ביוגרפיה

להט נולד בשם שלום לינדנֶר (Salo Lindner) ב-1927 בברלין בירת גרמניה במשפחה יהודית אמידה, בנם של רוזה (רחל) ומקס לינדנר, בעליו של מפעל טקסטיל. בנובמבר 1933, בעקבות עליית הנאצים לשלטון, עלה לארץ ישראל עם הוריו והתיישב עמם במושבה רחובות. שם התגוררו בדירה קטנה, אמו עבדה בניקיון בתים ואביו היה נהג משאית. למד בתיכון דה שליט ברחובות, ולאחר מכן בגימנסיה הרצליה בתל אביב. הכינוי "צ'יץ'" דבק בו כילד בן שמונה במושבה, בעקבות משחק משיכת חבל שבו צעק בגרמנית "ציהן, ציהן!" (ziehen, "משוך!"), לאוזני חבריו, שלא הבינו.
ביוגרפיה > קריירה צבאית

להט היה פעיל ב"שומר הצעיר" ובגדנ"ע. ב-1944 הצטרף לשורות "ההגנה", ומ-1946 שירת במנגנון הקבע שלו. במהלך מלחמת העצמאות שירת בגדוד 52 של חטיבת גבעתי, כמפקד מחלקה ולאחר מכן כסגן מפקד פלוגה ב', שהגנה על משלט עיבדיס מול הצבא המצרי. בקרב זה החליף צ'יץ' את דב אלדובי, מפקד הפלוגה שנפצע. ב-26 בפברואר 1948 פיקד על כוח שנשלח לפוצץ את בית אבו ג'אבן, פעולה בה נהרגו 15 ערבים. בליל 15–16 במאי פיקד על פינוי המושבה הרטוב, על כל תושביה, לכפר אוריה. כמפקד פלוגה השתתף גם בקרב על כיבוש משלטי חוליקאת במבצע יואב. בספרו של אבא קובנר "פנים אל פנים" תואר להט בדמותו של צביק.
לאחר קום המדינה המשיך בשירותו הצבאי, ובמסגרתו למד בבית הספר למפקדי גדודים בצה"ל תחת פיקודו של יצחק רבין, ומשם עלה בשרשרת הפיקוד ומילא תפקידים בכירים בצה"ל ובהם "מפקד הר הצופים" (1953), מפקד גדוד 52 בחטיבת גבעתי ומדריך במכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה. בהמשך שימש סגן מפקד חטיבת גולני ופיקד על כוח במבצע חרגול, פשיטה כנגד הכפר הסורי תאופיק. בשנים 1962-1965 שימש מפקד חטיבה 14, ובשנים 1965-1966 היה מפקד חטיבה 7 בשריון. בהמשך שימש סגן מפקד גייסות השריון וראש מטה פיקוד המרכז. במהלך שירותו הצבאי למד במשך שלוש שנים משפטים באוניברסיטה העברית בירושלים, אולם הפסיק לימודים אלה לטובת לימודים במכללה לפיקוד ולמטה (אנ') של צבא ארצות הברית בפורט לוונוורת' שבקנזס, ארצות הברית, שאותם סיים בהצלחה.
ב-1967, עם תום מלחמת ששת הימים וכיבוש ירושלים, מונה למושל ירושלים. ביוזמה משותפת שלו ושל סגנו, סגן-אלוף שמואל אלבק, עם ראש עיריית ירושלים טדי קולק, נהרסה שכונת המוגרבים הצמודה לכותל המערבי והוכשרה לרחבת התפילה הגדולה המוכרת כיום.
באפריל 1969, בעיצומה של מלחמת ההתשה, מונה למפקד אוגדת סיני (אוגדה 252). למרות ההפגזה היומיומית של כוחות ארטילריה מצריים, בחר צ'יץ', כמפקד האוגדה, להמליץ שלא לתקוף את המצרים בעוצמה רבה מדי, על מנת שלא להרחיב את מעגל העימות. באוגוסט 1969 הועלה לדרגת אלוף. ביולי 1970 מונה לראש אכ"א (אגף כוח האדם) במטה הכללי, תפקיד שמילא עד ספטמבר 1972.
ביוגרפיה > ראש עיריית תל אביב-יפו

תחילת היכרותו של להט עם העיר תל אביב הייתה בנעוריו, עת למד בגימנסיה הרצליה שבעיר. עם פרישתו מצה"ל בראשית שנת 1973 הצטרף למפלגה הליברלית, שבאותה שנה הקימה עם מפלגות נוספות את הליכוד. בחודש דצמבר של אותה השנה התמודד מטעם מפלגת הליכוד על ראשות העיר תל אביב-יפו, ובפברואר 1974 נבחר לראשות העיר, תפקיד שאותו מילא עד נובמבר 1993, כשבשלוש הקדנציות הנוספות שלו (ב-1978, ב-1983 וב-1988) נבחר בבחירות ישירות. בבחירות האחרונות שבהן רץ, ב-1989, זכה ב-55% מהקולות לעומת 19% של יריבו נתן וולוך. רשימת הליכוד במועצה השיגה 12 מושבים מול 8 מושבים שהשיגה רשימת המערך.
בתקופת כהונתו כראש העיר תל אביב פעל להט להפיכתה למרכז תרבותי ותיירותי תוסס. ב-1974 פתח את העיר לתרבות בערבי שבת ושבת, אפשר לפתוח שני בתי קולנוע ("אלנבי" ו"צפון").בנוסף, יזם את טיילת תל אביב יפו לאורך רצועת חוף תל אביב-יפו, פתח מרכזי תרבות כמו המשכן לאמנויות הבמה, מרכז סוזן דלל, סינמטק ויזם את רעיון ה"פארקונצרט". להט טיפל בפרויקט שיקום השכונות, שיפוץ התשתיות ושיפר את מערכות החינוך. בנוסף, הקים את כיכר אתרים ב-1975, הגביהה את כיכר דיזנגוף ב-1978 והציב את הפסל "אש ומים" בראשה. ב-1980 סגר את גן החיות של תל אביב ושילב אותו עם הספארי ברמת גן.
להט גם פעל רבות עבור האוכלוסיות המוחלשות בתל אביב-יפו. הוא הקים את קרן תל אביב לפיתוח, שגייסה מאות מיליוני דולרים מתורמים לעזרה לשכונות מצוקה. כמו כן, יזם את הקמת המתנ"סים בכל רחבי העיר, בדגש על שכונות מצוקה, והוביל את פרויקט שיקום השכונות בעיר, שמטרתו הייתה שיפוץ שכונות המצוקה. בנוסף, בפרויקט זה הוקדשה תשומת לב מיוחדת לסיוע לקשישים ולמשפחות נתמכות סעד, וכן שיפור מערכות החינוך בשכונות אלו.
ב-1991, בזמן מלחמת המפרץ, בעת שחלק גדול מתושבי תל אביב נמלט מהעיר בשל פחד מפגיעת טילים, הצהיר להט: "מי שעורק מתל אביב – עורק גם מהמולדת", ודבריו עוררו ויכוח ציבורי.
ביוגרפיה > פעילותו הציבורית

מאז תקופת כהונתו כראש עיריית תל אביב-יפו, עוסק שלמה להט בפעילות ציבורית ענפה. הוא היה חבר בעמותות רבות ושותף למיזמים מגוונים. לדוגמה, ב-1985 הקים את מפלגת המרכז הליברלי יחד עם יוסף לפיד, אך פרש מהנהגתה ב-1986. באותה שנה, שימש כיו"ר מבצע "הקש בדלת" של האגודה למלחמה בסרטן, וב-1987 היה בין מקימי תיאטרון יידישפיל. ב-1988 היה בין מקימי רשות נחל הירקון ושימש כיו"ר שלה. ב-1995 הקים את קרן יד ושם לגיוס תרומות עבור המוסד. בנוסף, היה חבר הוועד הציבורי למניעת הרס העתיקות בהר הבית.
לאורך השנים הביע עמדות יוניות. בשנות השמונים קרא החזרת הגולן תמורת הסכם שלום עם סוריה, ותמך בקיום משא ומתן עם אש"ף, בעת שזה היה עבירה על החוק. הוא תמך ביוזמת ז'נבה ובתוכנית ההתנתקות. בנוסף הוא היה חבר המועצה הציבורית של ארגון יש דין: ארגון מתנדבים לזכויות אדם. להט היה המארגן של עצרת השלום בכיכר מלכי ישראל בתל אביב, בה נרצח יצחק רבין, ראש ממשלת ישראל.
בשנת המאה לייסוד תל אביב, 2009, נבחר להשיא את אחת משתים עשרה המשׂואות בהר הרצל ביום העצמאות ה-61 של מדינת ישראל, לציון תרומתו לבניין העיר תל אביב.
חיים אישיים

להט התגורר בצפון תל אביב. היה נשוי עד מותו לזיוה לבית פריצקר, ספרנית שניהלה במשך שנים את הספרייה למדעי החברה ולניהול באוניברסיטת תל אביב. בנם דן להט הוא עורך דין שנבחר לכהן כחבר במועצת העיר תל אביב יפו מטעם מפלגת הירוקים בבחירות של 2008. בן נוסף הוא אבנר להט. להט היה קרוב משפחתו של יצחק רפאל, ממנהיגי המפד"ל, חבר הכנסת ושר הדתות.
כחמש שנים לפני מותו חלה במחלת אלצהיימר, אך הוסיף לבקר באירועי תרבות עד סמוך למותו. הוא נפטר, לאחר שאושפז עקב זיהום חמור, ב-1 באוקטובר 2014, בגיל 87. נקבר בבית הקברות טרומפלדור בעירו.