מתואלים
ביאורים

↑  לפני אישור הסכם טאיף ב-1989, זכו השיעים על פי אמנה הלאומית של לבנון מ-1943, המתבססת על נתונים דמוגרפיים ישנים, לייצוג של 19 מושבים מתוך 99 (כ-19% מהמושבים בפרלמנט).
↑  הזעים הבולט בשנות ה-40 וה-50 היה אחמד ביי אל-אסעד מדרום לבנון. הדרום שיגר 14 נציגים לפרלמנט הלבנוני (שמנה באותה עת 77 מושבים), אחמד ביי היה זה שבחר אילו 13 אנשים נוספים יתמודדו ברשימתו. המעוניינים בכך, נאלצו לשלם כסף ולזכות בחינו של הזעים כדי להתמודד לפרלמנט.
↑  כך מתואר יורשו של אחמד ביי, בנו הזעים כמאל ביי אל-אסעד: 

"שום שיעי, כך סופר, לא הורשה להופיע לפני הביי הצעיר ענוב עניבה. אנשים בעלי השכלה ואמצעים שהוכנסו ללשכתו היו חייבים להסיר את עניבותיהם. רק הביי עצמו הורשה ללבוש לבוש מודרני. כל האחרים חייבים היו להישמר מפני שבט זעמו; היה עליהם להיות עובדי אדמה, להזדהות עם שלטונו, עם כיבושיו המיניים, עם ההשפלה שגרם לאיש זה או אחר בשכבו עם אשתו. אנוסים היו ללחך את פנכת הצלחותיו..."

— פואד עג'מי, האימאם הנעלם
↑  בשנת 1974 תושבי דרום לבנון היוו כ-20 אחוזים מכלל האוכלוסייה, אך קיבלו רק 0.7% מתקציב המדינה.
↑  לטענת מחקר עצמאי גדל אחוז השיעים באוכלוסיית לבנון מ-20 אחוזים ל-50 בתחילת שנות ה-70.
↑  בנקודה זו נחלקו חכמי הדת. תומכיו של מוסא א-צדר, המתונים יותר, דבקו בשינוי המערכת הלבנונית מבפנים כדי שתענה לצורכי השיעים. תומכי פדלאללה דגלו בשינוי המערכת לחלוטין ובמקרה הצורך גם החרבתה, לצורך הקמת מדינה אסלאמית.
↑  גם סוריה סייעה בהקמת חזבאללה, במתן אישור מעבר דרך ושהייה באזור הבקאע שבשליטתה לכ-1,000 חיילי וקציני משמרות המהפכה האיראניים. עניינה של סוריה היה במניעת הצלחת פלישתה של ישראל ללבנון, שעלולה הייתה ליטול את לבנון מהשפעתה של סוריה ואף לבודדה מבחינה מדינית, במקרה שתסכים לחתום על הסכם שלום עם ישראל.
↑  כך למשל, 90 אחוזים מתקציב 1984 של חזבאללה הגיע מאיראן.
↑  כך תיאר עבאס מוסאווי, לימים מזכ"ל חזבאללה את האימונים במחנה משמרות המהפכה ב-1982: 

"בית הספר של משמרות המהפכה האסלאמיים גרמו לנוער המוסלמי לאהוב את האסתשאהד [(פעולת התאבדות לשם אללה]. כלל לא הופתענו כשזמן קצר לאחר הגעת המשמרות [ללבנון], נער מוסלמי בלבנון חייך לעבר המוות, בעת שנשא עימו 1,200 ק"ג של חומרי נפץ" [התייחסות לפיגוע באוקטובר 1983, בו נער שיעי נהג משאית עמוסה בחומר נפץ לתוך בסיס הנחתים האמריקנים בביירות וגרם למותם של 241 איש.]
↑  החלטה זו של חזבאללה, להרחיב את פעילותו מארגון לוחם למפלגה פוליטית, גרמה לזעזועים בארגון. מזכ"ל התנועה סובחי אל-טופיילי טען כי הכניסה לפוליטיקה צריכה להתבצע תוך כדי זניחת הטרור. חסן נסראללה ותומכיו לעומת זאת טענו כי ניתן להמשיך ב"טרור הנצחי" נגד ישראל ולהיכנס למערכת הפוליטית. בעקבות התנגדות טופיילי למהלך מסתמן זה, הוא הוחלף על ידי עבאס מוסאווי ב-1991.
↑  ארבעה מנבחרי חזבאללה לא היו שיעים, ולפיכך נטלו ממכסת המושבים של העדות האחרות. ארבעה מהנבחרים ייצגו את נפות בעבלכ ואל-הרמל, שני נציגים מהדרום, נציג מנפת בעבדא (הכוללת את קולות 300,000 תושבי "חגורת המצוקה"), ונציג שיעי נוסף מהנפה הדרומית של ביירות.
↑  שר המים והאנרגיה, מוחמד עבד אל-חמיד באידון, שר החקלאות עלי עבדאללה והמחוקק (לשעבר שר) מנפת מערב הבקאע, מחמוד אבו חמדן.
↑  נשיא סוריה בשאר אל-אסד קבע לאחר הבחירות כי "הן מייצגות לאמיתה את היחסים בין הכוחות הפוליטיים" בלבנון.
↑  אחוזי הצבעה אלו מפתיעים לאור העובדה כי קולותיהם של המוסלמים שווים פחות מאלו של הנוצרים, מאחר שהמוסלמים, המהווים כיום יותר מ-60 אחוזים מאוכלוסיית לבנון, זוכים לתת ייצוג של 50 אחוזים ממושבי הפרלמנט בלבד.
↑  האופוזיציה כוללת את המפלגות אמל, חזבאללה, "התנועה הפטריוטית החופשית" הנוצרית של מישל עון ותומכי נשיא לבנון הפרו-סורי, אמיל לחוד. על כן, גם אזורים נוצריים בהר הלבנון, נראים בכתום. הקואליציה כוללת את רשימת "תנועת העתיד" של סעד אל-חרירי, הכוחות הלבנוניים, פורום קורנת שהוואן (הכולל את הפלנגות), והמפלגה הסוציאליסטית הפרוגרסיבית של הדרוזים.
↑  נראה כי המפלגה בחרה שלא להציב יותר שרים מטעמה כדי לא לעודד את הדימוי של חזבאללה כמשתלטת על לבנון ומוסדות שלטונה לאחר ההשתלטות המהירה על בירות במאי 2008.