stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בית יוסף אליהו שלוש

| --- | --- |

רוטשילד 9 נכון לשנת 2014
 מידע כללי
 סוג:  מבנה
 כתובת:  שדרות רוטשילד 9 פינת רח' הרצל 5 
 מיקום:   תל אביב-יפו
 מדינה:  ישראל ישראל
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  1911–1909
 תאריך פתיחה רשמי:  1909 
 
 קואורדינטות:  32°03′47″N 34°46′12″E﻿ / ﻿32.06318°N 34.77008°E﻿ / 32.06318; 34.77008
 תבנית:לשוניות2
 
בית יוסף אליהו שלוש, הניצב בפינת שדרות רוטשילד ורחוב הרצל בתל אביב, הוקם בהדרגה בין השנים 1910 ו-1930. במקורו שימש כבית המגורים של יוסף אליהו שלוש ולאחר פטירתו שימש לצורכי מסחר ומשרדים. הבית שמר על מאפיינים ייחודיים של סגנונות הבנייה שהיו נהוגים בתל אביב בראשיתה, ולמרות מיקומו בלב "תל אביב הקטנה" שהפכה למרכז העסקים של תל אביב לא נהרס לטובת בנייה מודרנית כמו רבים מן המבנים האחרים סביבו. בית יוסף אליהו שלוש הוכר כאתר לשימור על ידי המועצה לשימור אתרי מורשת ונכלל בתוכנים לשימור מבנים של עיריית תל אביב. בסמוך לבניין נמצא בית הלל שלוש.
הרקע להקמת המבנה

בשנת 1906 התארגנה קבוצה מיהודי יפו במטרה להקים שכונת מגורים חדשה ומודרנית בשולי העיר העתיקה. הם הקימו אגודה בשם אחוזת בית, רכשו קרקע ובשנת 1909 החלו לבנות את בתי השכונה החדשה. בין חברי האגודה נמנה יוסף אליהו שלוש, סוחר וקבלן עשיר שהתגורר עד אז בבית המשפחה בשכונת נווה צדק, אשר החליט להקים במקום בית מגורים מפואר למשפחתו.
הקמת המבנה

בהקמת בית יוסף אליהו שלוש ניתן להבחין בין שני שלבים עקרוניים. בשלב הראשון, שנמשך זמן קצר בין השנים 1911 עד 1924, שימש הבית לצורכי מגורים בלבד. בשלב השני, שנמשך מאז שנת 1924 ועד ימינו, השפיע הצורך ההולך וגובר של בתל אביב המתפתחת בשטחי מסחר על הסבת חלקים גדולים יותר ויותר של המבנה לחנויות ומשרדים.
הקמת המבנה > בניית קומת הקרקע

בשלב הראשון הקים יוסף אליהו שלוש את בית המשפחה בשנת 1911 כמבנה חד קומתי צמוד קרקע שחזיתו פנתה אל שדרות רוטשילד. לבית היה גג שטוח והוא הותאם לחוקי הבנייה שהיו נהוגים בתל אביב הקטנה. הבית עוצב על פי סגנון האריכלות האקלקטית שהייתה מקובלת באותה תקופה, והוא עוטר בחלקי בנייה שונים שנוצרו ככל הנראה במפעל לחלקי בנייה של האחים שלוש. קיימת אי בהירות לגבי זהותו של האדריכל שתכנן את הבית בשלב הראשון, אולם מחתימות מאוחרות יופר המופיעות בתוכניות הבניין עולה כי ייתכן והמדובר באדריכל זכי שלוש.
יעקב שלוש, אחיו הצעיר של יוסף אליהו שלוש, הקים מבנה זהה במגרש הסמוך (שדרות רוטשילד 11), אולם מבנה זה נהרס בתחילת שנות ה-2000 ובמקומו הוקם מבנה חדש.
הקמת המבנה > הוספת הקומה הראשונה והשנייה

בתחילת שנות העשרים, כחלק מתנופת הפיתוח של תל אביב בתקופה שלאחר מלחמת העולם הראשונה, תוכננה הרחבת הבית שהוקם בשנת 1911. התוכניות להוספת הקומה השנייה הוגשו לאישור בשנת 1921 על ידי אבנר שלוש תוך שמירה על מתאר קו החזית של המבנה המקורי, והבנייה התבצעה בשנת 1923. שנה לאחר מכן הוגשה על ידי האדריכל זכי שלוש בקשה להרחבה נוספת של המבנה תוך הוספת אגף נוסף. גם בתכנון האגף הזה נשמר הסגנון המקורי של המבנה. בפועל, בניגוד לתוכניות, התווספו שתי קומות מעל המבנה המקורי, כפי שמעידה תמונה של המבנה אשר צולמה בתחילת שנת 1925.
הוספת שתי הקומות השלימה את בית המגורים המפואר של משפחת יוסף אליהו שלוש, כפי שתיאר אותו אהרון (רוני) שלוש בספרו "מגאלאבייה לכובע טמבל": "בבית בן 3 הקומות היו 8 חדרים. כל חדר 'אולם' במושגי היום. חדרים גבוהים, קרוב לחמישה מטרים גובהם. החדרים היו גדולים, בחלקם חמישה מטרים על שישה. חדר אחד אף בגודל שישה מטרים על ארבעה עשר. כל הדלתות, תריסי העץ והחלונות היו גבוהים. הרצפות חלקות עם ציורים בצבעים שונים המשוקעים בתוך המרצפת. המרצפות מיוצרות בבית החרושת שלנו בנווה צדק".
בתוכניות הגג של המבנה מוזכר שמו של אדריכל יהודה סטמפלר, אשר היה פעיל בתל אביב בשנות העשרים והשלושים, אולם לא ברור מה היה חלקו בתכנון המבנה. בחלק מן המקורות מופיע שמו של האדריכל הזה בכיתוב שונה (כנראה שגוי): "יהודה סטפנר".
בעקבות הרחבת המבנה הוקצה האגף המערבי שלו (זה שבפינת רחוב הרצל) לשימושים מסחריים. בקומת הקרקע נפתחה מספרה ובקומות העליונות נפתח מלון ובית אוכל.
הקמת המבנה > הוספת הקומה השלישית

בשלהי שנות השלושים ובאמצע שנות הארבעים הוגשו תוכניות נוספות להקמת קומה שלישית חלקית על אחד מאגפי הבניין, וכן לביצוע התאמות בחזית המבנה בהתאם לשימושים מסחריים שונים. בשנים שלאחר מכן בוצעו שינויים רבים במבנה, רובם שינויים משניים בקומת הקרקע ובמתאר החדרים במטרה להתאים את המבנה לצרכים המשתנים של העסקים והמשרדים שפעלו בו.
המבנה בשימוש משפחת שלוש

בני משפחת שלוש נמנו על עשירי היישוב, ובית המגורים שלהם שיקף זאת בפאר שלו. אהרון (רוני) שלוש שבילה את ילדותו בבית תיאר את רשמיו בספר "מגאלאבייה לכובע טמבל": "במטבח היה הציוד מודרני ביותר. מטבח גדול מאוד, חמישה מטרים על ארבעה, כיור גדול מגרניט, אבן חצובה, שתי קערות חצובות בה, האחת לחלב והשנייה לבשר... מקרר חדיש, מן ארון עץ מצופה בתוכו פח ובראשו ארון קרח.. בשנת 1923 הגיע גם החשמל והשמחה רבה, שכן חשמל יהודי היה זה, של רוטנברג... בבית היו ארונות גדולים בסלון, חלקם עם חלונות ראווה, כדי שאפשר יהיה לראות את הכלים היפים של הבית... כוסות קריסטל יפות תוצרת צ'כיה... מאות כוסות וכלי כסף כבדים, רוסיים, סדרות סדרות שהרי המשפחה גדולה מאוד.. מים חיים בברזים זורמים בתוך הבית. הרבה פעמים לא היו מגיעים המים לקומה השלישית, אז נאלצו להחזיק ב'רזרבת מים' לרדת לקומה הראשונה ולמלא דליים".
בתקופות מסוימות שימש הבית כמקום מגורים לבני משפחתו של יוסף אליהו שלוש. צדוק שלוש, בנו של יוסף אליהו, התגורר בבית עם רעייתו רוז ובאחד מאגפי הבית התגורר הלל שלוש, נכדו של יוסף אליהו שלוש.
בשנת 1934 נפטרה פרחה, רעייתו של יוסף אליהו שלוש, וזמן קצר לאחר מכן נפטר גם יוסף אליהו שלוש. יחד עמם "פס מן העולם שובל מלכותי, אמיתי וייחודי". בעקבות פטירתו של מייסד הבית שונה היעוד של חלקים נוספים מן הבית וגם בהם נפתחו בתי עסק ומשרדים.
השימוש המסחרי במבנה > קומת החנויות

בשנת 1925 פעלה בפינת המבנה מספרה, שבהמשך הוקם קיוסק בצמוד לקיר המבה. בסוף שנות העשרים פעל במקום מכון לרדיו ולאלקטרוניקה של חברת העובדים, ובשנת 1930 נפתח במקום בית הקפה "קרלטון", שהיה ללא ספק בית העסק היוקרתי והמפורסם ביותר שפעל בבית יוסף אליהו שלוש.
מוניה כהן פתח את בית הקפה בשנת 1924 בדרך יפו תל אביב, העתיק אותה כעבור זמן קצר לפסז' פנסק, ובשנת 1930 עבר בית העסק לקומת הקרקע של בית יוסף אליהו שלוש. בית הקפה היוקרתי שופץ בפאר רב בתחילת שנות השלושים ושוב בשנת 1942, תוך שינוי המרפסת החיצונית של המבנה ועיצוב האולמות הגדולים של בית הקפה בסגנון אירופאי מובהק. בסיום מלחמת העולם השנייה בחר מוניה כהן לסגור את בית הקפה ולהקים ברחוב הירקון מסעדה חלבית בשם "תנובה".
השימוש המסחרי במבנה > קומות המשרדים

לאורך השנים פעלו בבית עסקים רבים במגוון תחומים. בין הדוגמאות הבולטות ניתן לציין את התאחדות הסוחרים הכללית שהעבירה את משרדיה בשנת 1939 לקומה השנייה של בית יוסף אליהו שלוש (מעל קפה קרלטון). המקום היה פעיל שנים רבות ושימש כמרכז לפעילות האגודה בימים הסוערים שקדמו להקמת המדינה ולאחריה. באמצע שנות החמישים ישבה בבית באופן זמני מערכת עיתון "למרחב", עד אשר הוקם עבורה בשנת 1957 מבנה הקבע, ובתחילת שנות השישים פעלו במקום משרדי בנק "קרדיט"
נכס נדל"ן מבוקש בשנות ה-2000

מיקומו של בית יוסף אליהו שלוש בלב אזור העסקים של תל אביב תורם להיותו נכס מבוקש המניב (נכון לשנת 2017) כ-1.5 מיליון שקלים בשנה מהשכרת שטחי החנויות שבקומת הקרקע ושתי קומות המשרדים שמעליה. בשנת 2017 נרכש המבנה על ידי איש העסקים סמי סגול בסכום של כ-40 מיליון שקלים, תוך כוונה להעביר אליו את משרדי החברה שלו.
בית יוסף אליהו שלוש מוגדר על ידי עיריית תל אביב כמבנה לשימור עם הגבלות מחמירות.
גלריה

רוטשילד 9 נכון לשנת 2012
לקריאה נוספת

עופר רגב ושולה וידריך, בולוואר - שדרות רוטשילד בתל אביב, האנשים החומר והרוח, הוצאת רמות, תל אביב, 1999
בני כהן, מ"קרלטון" עד "תנובה" - רשמים וזיכרונות מראשית המסעדנות בתל אביב, הוצאת 'מערכת' קיבוץ דליה, 2010
אורי דביר, נקודת חן - תל אביב, הוצאת מודן, 1984
אהרון שלוש, מגאלאבייה לכובע טמבל, סיפורה של משפחה, תל אביב, 1991
יעקב ינון ושולמית וידריך, הדרינקים הציוניים של מוניה כהן, אוכלים היסטוריה - מסעדות ובתי קפה הפועלים במבנים תל אביביים היסטוריים, 6.4.2000
תיק תיעוד - שד' רוטשילד 9, פינת רח' הרצל, תל אביב, אפריל 2006 (עיריית ת"א - ארכיון הנדסי - תיק בניין רוטשילד 11, 1.4.2006)
הערות שוליים

1 2  תיק תיעוד - שד' רוטשילד 9, פינת רח' הרצל, תל אביב, עמ' 36
↑  תיק תיעוד - שד' רוטשילד 9, פינת רח' הרצל, תל אביב, עמ' 37
1 2 3  תיק תיעוד - שד' רוטשילד 9, פינת רח' הרצל, תל אביב, עמ' 41
↑  עופר רגב ושולה וידריך, בולוואר - שדרות רוטשילד בתל אביב, האנשים החומר והרוח, עמ' 39
↑  עיריית ת"א - ארכיון הנדסי - תיק בניין רוטשילד 11
↑  תיק תיעוד - שד' רוטשילד 9, פינת רח' הרצל, תל אביב, עמ' 19-17
↑  תיק תיעוד - שד' רוטשילד 9, פינת רח' הרצל, תל אביב, עמ' 24-20
1 2  תיק תיעוד - שד' רוטשילד 9, פינת רח' הרצל, תל אביב, עמ' 25
↑  אהרון שלוש, מגאלאבייה לכובע טמבל, עמ' 109
↑  תיק תיעוד - שד' רוטשילד 9, פינת רח' הרצל, תל אביב, עמ' 6
↑  צבי אלחייני, את האדריכל שכחו, אך בנייניו זכורים היטב: מי אתה, יהודה סטמפלר, באתר Xnet‏, 17 במאי 2017
↑  אורי דביר, נקודת חן - תל אביב, עמ' 104
↑  תיק תיעוד - שד' רוטשילד 9, פינת רח' הרצל, תל אביב, עמ' 32-28
↑  תיק תיעוד - שד' רוטשילד 9, פינת רח' הרצל, תל אביב, עמ' 33-32
↑  אהרון שלוש, מגאלאבייה לכובע טמבל, עמ' 86
↑  אהרון שלוש, מגאלאבייה לכובע טמבל, עמ' 88
↑  אהרון שלוש, מגאלאבייה לכובע טמבל, עמ' 89
↑  רוז וצדוק שלוש
↑  אברהם רותם, 181 בני משפחת שלוש מסובים ל"סדר", תל אביב בשחור לבן, מעריב, 14/04/1971
↑  שמחה – פרחה ויוסף – אליהו שלוש שדרות רוטשילד 9
1 2  תיק תיעוד - שד' רוטשילד 9, פינת רח' הרצל, תל אביב, עמ' 7
↑  מכון לרדיו ולאלקטרוניקה, דאר היום, 10/04/1928
↑  בני כהן, מ"קרלטון" עד "תנובה", עמ' 37-26
↑  בהתאחדות הסוחרים, הארץ, 13/04/1939
↑  א. כנרתי, "למרחב" עבר לביתו, למרחב, 19/05/1957
↑  האדמו"ר מבאבוב משקיע בבנק "קרדיט", חרות, 14/06/1961
↑  שירי דובר, ‏סמי סגול השלים רכישת נכס היסטורי ברוטשילד בכ-40 מ' ש', באתר גלובס, 11 במאי 2017
יחסי אירלנד–יפן

| יחסי אירלנד–יפן |
| --- | --- |
אירלנד: יפן


אירלנד: יפן
שטח (בקילומטר רבוע)
70,273: 377,915
אוכלוסייה
5,277,178: 123,480,343
תמ"ג (במיליוני דולרים)
545,629: 4,212,945
תמ"ג לנפש (בדולרים)
103,394: 34,118
משטר
רפובליקה: מונרכיה חוקתית

יחסי אירלנד–יפן הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין הרפובליקה של אירלנד לבין יפן. שתי המדינות הן חברות מלאות בארגון לשיתוף פעולה ולפיתוח כלכלי.
היסטוריה

האירי הראשון אשר הניח את כף רגלו על חופי יפן ביולי 1704 הוא רוברט ג'אנסן, מלח ומגלה ארצות אשר הגיע לקיושו. ג'אנסן ברח מחברת הודו המזרחית ההולנדית עם חמישה אנשים בסירה קטנה כאשר הוא מקווה להגיע לגואנגג'ואו שבסין. כשהגיעו ליפן נחשדו ג'אנסן וחבריו למסע כמיסיונרים פורטוגליים והוחזקו ביפן עד נובמבר באותה השנה. ג'אנסן וחבריו שוחררו והצטרפו לאונייה הולנדית שהגיעה לג'קרטה שבאינדונזיה.
הקשר הראשון בין יפן לאירלנד בדרג הלאומי נוצר בדצמבר 1872 כאשר חברים במשלחת איוואקורה נסעו לדבלין. המאורע הפך לסמל לפיתוח היחסים שבין שתי המדינות. במהלך תקופת מייג'י היגרו ליפן אירלנדים רבים. רובם בחרו להישאר ביפן גם בתקופת מלחמת העולם השנייה וחלקם השתקעו שם.
במרץ 1957 כוננו אירלנד ויפן יחסים דיפלומטיים רשמיים ומלאים כאשר יפן הייתה המדינה הראשונה ממזרח אסיה שכוננה יחסים עם אירלנד. עוד באותה השנה שלחו שתי המדינות שגרירים לבירות האחת של השנייה. בשנת 1964 שדרגה יפן את מעמד הלשכה שלה בדבלין לשגרירות. בשנת 1973 נפתחה לראשונה השגרירות האירית ביפן. בספטמבר 1983 היה הנשיא פטריק הילרי האדם האירי רם הדרג הראשון שביקר ביפן. בשנת 1985 ביקרו באירלנד נסיך הכתר אקיהיטו ונסיכת הכתר מיצ'יקו. הזוג המלכותי חזרו כקיסר וקיסרית בשנת 2005. ביוני 2013 הפך שינזו אבה לראש הממשלה היפני הראשון שביקר באירלנד.
שתי האומות חולקות דעות משותפות במגוון רחב של נושאים ומשתפות פעולה בהצבעות בארגון האומות המאוחדות. בשנת 2017 חגגו שתי המדינות 60 שנים של יחסים משותפים.
ביקורים מדרג גבוה > מיפן לאירלנד

נסיך הכתר אקיהיטו ונסיכת הכתר מיצ'יקו (1985)
הנסיכה סאיאקו קורודה (2000)
הנסיכה טאקמדו (2003, 2017)
הקיסר אקיהיטו והקיסרית מיצ'יקו (2005)
ראש הממשלה שינזו אבה (2013)
ביקורים מדרג גבוה > מאירלנד ליפן

נשיא אירלנד פטריק הילרי (1983, 1989, 1990)
טישך אירלנד צ'ארלס הוהי (1989)
נשיאת אירלנד מארי רובינסון (1995)
טישך אירלנד בריאן קוון (2009)
טישך אירלנד אנדה קני (2013)
הסכמים בין המדינות

כיבוד מיסים בייבוא ואמנה למניעת כפל מס (1974)
הסכם בנוגע לאשרת עבודה וחופשה (2007)
מזכר הבנות לחיזוק הקשר בין המדינות (2007)
הסכם בנוגע לביטחון חברתי (2011)
הסכם בנוגע לפקיעת אשרה רק לאחר שישה חודשים (2016)
סחר

הסחר בין שתי המדינות משגשג ופועלות ביפן 32 חברות שמקורן באירלנד. ביולי 2018 חתם האיחוד האירופי עם יפן על הסכם סחר חופשי כאשר אירלנד מהווה חלק מהאיחוד.
נציגויות דיפלומטיות

אירלנד מיוצגת ביפן בדרג השגרירות באמצעות שגרירות רשמית שהיא מחזיקה בטוקיו, בירת המדינה.
יפן מיוצגת באירלנד בדרג השגרירות באמצעות שגרירות רשמית שהיא מחזיקה בדבלין, בירת המדינה.
שגרירות אירלנד בטוקיו
שגרירות יפן בדבלין
רשות אבטחת התעבורה של ארצות הברית

| --- | --- |


 מידע כללי
 מדינה:  ארצות הברית 
 סוכנות אם:  המחלקה לביטחון המולדת של ארצות הברית 
 תאריך הקמה:  2001 
 מטה מרכזי:  Pentagon City 
 עובדים:  51,000 (נכון ל־2019) 
 תקציב:  7,580,000,000 דולר אמריקאי 
 www.tsa.gov
 
הרשות לאבטחת התעבורה (באנגלית: Transportation Security Administration, בקיצור: TSA) היא סוכנות של המחלקה לביטחון המולדת של ארצות הברית (DHS) בעלת סמכות אבטחת מערכות התחבורה שנמצאות בתוך ארצות הברית או כאלה שמתחברות אליה. הסוכנות נוצרה כתגובה לפיגועי 11 בספטמבר כדי לשפר את נהלי האבטחה של נמלי התעופה ולרכז את אבטחת הנסיעות האוויריות תחת סוכנות אכיפת חוק פדרלית ייעודית.
הסוכנות אחראית על מדיניות רחבה להגנה על מערכת התחבורה בארצות הברית, כולל כבישים מהירים, מסילות ברזל, אוטובוסים, מערכות הסעת המונים, נמלים, צינורות ומתקני הובלה. היא ממלאת משימה זו בשיתוף עם סוכנויות פדרליות אחרות. עם זאת, ההתמקדות העיקרית של ה-TSA היא באבטחת נמלי התעופה ומניעת חטיפת מטוסים. היא אחראית על בדיקת נוסעים ומטען בלמעלה מ-450 שדות תעופה בארצות הברית, העסקת אנשי אבטחה בשדות תעופה, מרשלים פדרליים חמושים במטוסים, כלבים לזיהוי פצצות ומומחי נפץ.
בעבר הסוכנות הייתה חלק ממחלקת התחבורה של ארצות הברית וב-2003 עברה לסמכות המחלקה לביטחון המולדת. נכון לשנת 2020, ל-TSA תקציב של כ-7.68 מיליארד דולר ולמעלה מ-47,000 קציני אבטחת תחבורה, קציני בידוק, מומחי אבטחת תחבורה, מרשלים אוויריים ואנשי אבטחה אחרים.
ראו גם

הארגון הבין-לאומי לתעופה אזרחית
רשות התעופה הפדרלית
הערות שוליים

↑  "MINETA OUTLINES MISSION FOR TSA, SECURITY DIRECTORS". FreightWaves (באנגלית). 2002-01-16. נבדק ב-2021-04-11.
↑  "TSAJobs Home". hraccess.tsa.dhs.gov. אורכב מ-המקור ב-7 באוגוסט 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007380984305171  ISNI: 0000 0004 0405 9085  LCCN: no2002003578  VIAF: 145752394   WorldCat (עם VIAF): 145752394
ירחמיאל וינגרטן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  23 בדצמבר 1902 ורשה
 פטירה:  23 במרץ 1982 (בגיל 79) תל אביב
 מקצוע:  מחנך, סופר
 בת זוג:  חנה (אנה) לבית מַארֶגל (1926–1972)
 
ירחמיאל וַינגַרטֶן (לעיתים בשם מעוברת: כֶּרֶם) (נכתב גם ויינגרטן; ביידיש: וויינגארטען; בפולנית: Jerachmiel (Jerzy) Wajngarten; כ"ג בכסלו תרס"ג, 23 בדצמבר 1902, ורשה – כ"ח באדר תשמ"ב, 23 במרץ 1982, תל אביב) היה מחנך, סופר ומחבר ספרי לימוד, עיתונאי ילדים ועורך עברי ועסקן חינוך ותרבות בפולין בין מלחמות העולם, בקנדה ובארצות הברית.
לקריאה נוספת

אוריאל אופק, 'הסופר: ירחמיאל ויינגרטן', ספרות ילדים ונוער ט, א (1982), 36–37.
'Weingarten, Yerachmiel,' in: Who's who in world Jewry, 1978, p. 1028.
הערות שוליים

↑  על הסמינר ראו: ירחמיאל ויינגרטן, 'הסמינריון הממשלתי למורי דת משה בפולין', בתוך: צבי שארפשטיין, (עורך), החינוך והתרבות העברית באירופה בין שתי מלחמות העולם, ניו יורק: עוגן; הסתדרות המורים העבריים באמריקה, תשי"ז 1957, עמ' 422 ואילך.
↑  שמואל ורסס, 'כתבי-עת עבריים לספרות בפולין בין שתי מלחמות עולם', בתוך: חנא שמרוק ושמואל ורסס (עורכים), בין שתי מלחמות עולם: פרקים מחיי התרבות של יהודי פולין ללשונותיהם, ירושלים: הוצאת ספרים ע"ש י"ל מאגנס, תשנ"ז 1997, עמ' 104.
↑  וינגרטן, יאנוש קורצ'אק: היהודי המעונה (תל אביב 1979), עמ' 188.
↑  אוריאל אופק, ספרות הילדים העברית, 1900–1948, תל אביב: דביר, תשמ"ח 1988, עמ' 278. על פי אופק, בגיליון היובל הודה וינגרטן לקורצ'אק, "יוצר הרעיון של עיתוני ילדים, שמפיהו, למד גם עורך 'עתון קטן'" (שם).
↑  עדינה בר-אל, בין העצים הירקרקים: עיתוני ילדים ביידיש ובעברית בפולין, 1918–1939, ירושלים: הספריה הציונית – ההסתדרות הציונית העולמית; מכון דב סדן – האוניברסיטה העברית בירושלים, תשס"ו 2006, עמ' 64, 353 (ראו גם: עדינה בר-אל, עיתונות הילדים העברית במזרח אירופה, בדף עיתונות ילדים של פעם, בספרייה הדיגיטלית של הספרייה הלאומית).
↑  בר-אל, בין העצים הירקרקים, עמ' 50.
↑  בר-אל, בין העצים הירקרקים, עמ' 64.
↑  דומבליאנסקי נספה לאחר הכיבוש הנאצי בקיץ 1941.
↑  נח פניאל, ארגון מורי "תרבות" בפולין פליטים בווילנה, דבר, טור 2, 19 ביוני 1983.
↑  ראו גם קטע זיכרונות שפרסם בגיליון ראש השנה "בראש-השנה ת"ש", הדואר, לט (כ"ז באלול תש"ד), 758–759.
1 2  חנה וינגרטן, דבר, מודעת אבל, 16 ביולי 1972.
↑  Winners of Jeno Award Announced, JTA, March 11, 1982.
↑  ירחמיאל וינגרטן באתר חברה קדישא ת"א–יפו.
↑  מקראה דלת, היינט, 23 באוגוסט 1935.
↑  ביקורות: איזה פרליס, 'יאנוש קורצ’אק בעיני תלמידו: ירחמיאל וינגרטן, "יאנוש קורצ’אק היהודי המעונה; סיפור חייו ותקופתו", 1979', הדאר 59, לב (תש"ם), 520–521 (הופיע גם ב"על המשמר", 26 בספטמבר 1980); פינחס אלעד-לנדר, תמורות: ירחון לענייני מדיניות וחברה, נובמבר 1980, 47–49; ס"י שלומי, מאזנים נ (1980), 325–326; מאזנים נא (1980), 86.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007304414405171  PLWABN: 9810682468805606  ISNI: 0000 0000 6692 555X  LCCN: n88011855  SELIBR: 241714  SUDOC: 254037186  VIAF: 98287928   WorldCat (עם VIAF): 98287928
יחסי ארגנטינה–הודו

| יחסי ארגנטינה–הודו |
| --- | --- |
ארגנטינה: הודו


ארגנטינה: הודו
שטח (בקילומטר רבוע)
2,780,400: 3,287,263
אוכלוסייה
45,761,159: 1,456,341,691
תמ"ג (במיליוני דולרים)
640,591: 3,549,919
תמ"ג לנפש (בדולרים)
13,999: 2,438
משטר
רפובליקה סוציאליסטית פדרלית: דמוקרטיה נשיאותית

ראש הממשלה נרנדרה מודי והנשיא מאוריסיו מאקרי נפגשים בספטמבר 2016.
יחסי ארגנטינה–הודו מתייחסים ליחסים הבילטראליים בין הודו לארגנטינה. שתי המדינות הן חברות ב-G-20‏, G-24 וG77.
היסטוריה

רבינדרנת טאגור ביקר בארגנטינה בשנת 1924. הוא נשאר שם חודשיים כאורחתה של ויקטוריה אוקמפו. טאגור כתב סדרת שירים תחת הכותרת "פוראבי" על שהותו בארגנטינה.  הכותבת הארגנטינאית ויקטוריה אוקמפו (אנ') זכתה בתואר דוקטור לשם כבוד מטעם אוניברסיטת ויסווה בהראטי בשנת 1968.
הודו פתחה ועדת סחר בבואנוס איירס ב-1943, אשר הוסבה לשגרירות ב-3 בפברואר 1949. ארגנטינה הקימה קונסוליה בקולקטה בשנות ה-20. בשנת 1950 היא הועברה לדלהי כשגרירות. ארגנטינה פתחה קונסוליה כללית במומבאי באפריל 2009.
נשיא ארגנטינה, ארתורו פרונדיסי, ביקר בהודו בדצמבר 1961, ביקור המדינה הראשון של נשיא ארגנטינה. הנשיא ריינאלדו ביגונה ביקר בשנת 1983 כדי להשתתף בפסגת NAM. הנשיא ראול אלפונסין היה האורח הראשי ביום הרפובליקה בשנת 1985. הנשיא קרלוס מנם ביקר בהודו במרץ 1994 והנשיאה כריסטינה קירשנר באוקטובר 2009.
בשנת 1968 הפכה אינדירה גנדי לראש הממשלה ההודי הראשון שביקר בארגנטינה. נשיא הודו זייל סינג ביקר במדינה באפריל 1984. ראש ממשלת הודו פ"ו נרסימהה ראו ביקר בארגנטינה בשנת 1995 כדי להשתתף בפסגת ה-G-15.
יחסים כלכליים

בארגנטינה פועלות מספר חברות הודיות כמו TCS, Wipro, CRISIL, Bajaj, Cellent, Cognizant Technologies, United Phosphorus Ltd (UPL), Synthesis Quimica, Glenmar ו-Godrej. הם מעסיקים 7000 ארגנטינאים החל משנת 2013. ONGC חתמה על מיזם משותף עם ENARSA על מיזמים משותפים אפשריים בארגנטינה לחיפושי נפט.
חברות ארגנטינאיות הפועלות בהודו כוללות IMPSA, Biosidus ו-BAGO.
ההשקעות ההודיות במדינה הסתכמו בשנת 2013 ב-930 מיליון דולר. ההשקעה הארגנטינאית בהודו הסתכמה ב-120 מיליון דולר בשנת 2013.
יחסים כלכליים > סחר

הסכם סחר מועדף בין הודו למרקוסור (אשר ארגנטינה חברה בה) נכנס לתוקף בשנת 2009.
המסחר הדו-צדדי בין הודו לארגנטינה הסתכם בשווי 1.838 מיליארד דולר בשנת 2012. הודו ייצאה לארגנטינה סחורות בשווי 574 מיליון דולר.
עד 2016 הסחר הדו-צדדי בין הודו לארגנטינה היה שווה 2.9 מיליארד דולר. הודו ייצאה סחורות בשווי 700 מיליון דולר לארגנטינה וארגנטינה ייצאה סחורות בשווי 2.2 מיליארד דולר להודו.
ארגנטינה ייצאה סחורות בהודו בסך 1.8 מיליארד דולר בשנת 2014, כלומר 2.6% מכלל היצוא שלה. עשר הסחורות המובאות ביותר היו:
שומנים ושומנים מהחי / צמחי: 1.4 מיליארד דולר
נפט: 204.4 מיליון דולר
עפרות, סיגים, אפר: 94.2 מיליון דולר
מסתיר גולמי למעט עורות פרווה: 41.9 מיליון דולר
כימיקלים אורגניים: 10.8 מיליון דולר
מכונות, מנועים, משאבות: 8.1 מיליון דולר
כימיקלים אורגניים: 7.9 מיליון דולר
צמר: 6.7 מיליון דולר
ירקות: 4.7 מיליון דולר
תמציות שיזוף וצביעה: 4.2 מיליון דולר
מדע וחינוך

בינואר 2007, ISRO שיגרה את Pehuensat-1, לוויין ננו ארגנטינאי על סיפון PSLV. הודו וארגנטינה שניהם חברים באמנת אנטארקטיקה. שתי המדינות חתמו על ידי ההסכם לשיתוף פעולה אנטארקטי בשנת 1998 והוא חודש בשנת 2006.
הודו מעניקה חמש מלגות ITEC למועמדים ארגנטינאים מדי שנה. דיפלומטים ארגנטינאים השתתפו בקורסים במכון להכשרת שירות חוץ בהודו. אוניברסיטת בואנוס איירס מקיימת קורסים לתארים מתקדמים באיורוודה בשיתוף עם אוניברסיטת גוג'אראט איורוודה. אוניברסיטת ג'ווהארלל נהרו חתמה על משרד החוץ לשיתוף פעולה עם אוניברסיטת סן לואיס בארגנטינה.
הפזורה ההודית

נכון לשנת 2013 מתגוררים בבואנוס איירס כ-200 אזרחים הודים (בעיקר מקהילת סינדי), מתוכם מחציתם גרים שם למעלה משלושים שנה. תושבים הודים אחרים הם עובדים של חברות הודיות ורב לאומיות בארגנטינה. כ-300 פנג'אבים סיקים התיישבו במחוז סלטה בראשית ואמצע המאה העשרים. נכון לשנת 2013 אוכלוסייתם הנוכחית מונה כ-2000. הם הפכו לאזרחים ארגנטינאים והם מועסקים בעיקר בסחר קמעוני וסיטוני. יש גורודווארה ברוסאריו דה לה פרונטרה.
נציגויות דיפלומטיות

ארגנטינה מחזיקה בהודו שגרירות בניו דלהי וקונסוליה כללית במומבאי. מאידך, ארגנטינה מחזיקה בארגנטינה שגרירות בבואנוס איירס וקונסוליה כללית בקורדובה.
דורלקס סדלקס

| --- | --- |

אוֹרי דרומר, מנהיג הלהקה
 מוקד פעילות:  ישראלגבעתיים, ישראל
 תקופת הפעילות:  מ-1983
 סוגה:  רוק אלטרנטיבי
 חברת תקליטים:  הד ארצי, נענע דיסק, LA4
 חברים
 אורי דרומר - בס ושירה  מיקי קטן - גיטרה  קובי לוי - סמפלר  אילן גרין - סמפלר וברזלים  יריב שילה - תופים  גיא קוניק - טייפים וברזלים  רונן כספי - תופים  עידן קופפרברג - כלי הקשה  דניאל קסטנבוים - תכנות
 חברים לשעבר
 ארז שוייצר - גיטרה ושירה  שמחה ברבירו - ברזל ותופים  שרון בן עזר - תופים 
דורלקס סדלקס הייתה להקת שוליים ישראלית אשר ניגנה רוק אלטרנטיבי. את הלהקה הנהיג אוֹרי דרומר, מוזיקאי, סופר, אמן המתמחה ביצירות פלסטיק ומורה לאמנות, ומי שיצר את רוב שיריה. השירים שנויים במחלוקת ועוסקים בפאשיזם, אלימות ("בדיר שלי הכל כשר"), מוות ("Cancer Hallucinations"), דיכאון, סקס ("אשה רעה", "קץ לתשוקה"), פוליטיקה ("שמאל ימין שמאל", "רב בישראל", "חליל ג'ובראן", "עם הפנים לים", "הביאו לי את ראשו של המח"ט") ובעיקר בטראומת השואה ("יום שישי", "פופקורנאצי") וכוללים צליל כלי מתכת רועש וכבד למדי, צרחות ודיסטורשנים רבים.
שנות התשעים

ב-1991 הוחתמה הלהקה בחברת התקליטים הד ארצי והוציאה את אלבומה הראשון "בלי עין רעה" (באנגלית: "The Evil Eye"). האלבום כלל תשע רצועות, חמישה מתוכן באנגלית. באלבום בלטו השירים "בדיר שלי הכל כשר", "חליל ג'ובראן", "Cancer Hallucinations" (שהופיע באלבום גם בגרסת "טכנו-מיקס") ו"אשה רעה". לשיר "אשה רעה" ביים שחר ברלוביץ' קליפ שזכה במקום הראשון בתחרות הקליפים בפסטיבל הסרטים בחיפה. עם זאת, האלבום לא זכה להצלחה מסחרית ועורר סערה נוספת, הפעם לא רק בגלל השירים אלא גם בגלל עטיפתו, בה נראית עין ודם נוזל מאזור שק הדמעות של בלוטת הדמעות שלה; בתחילת הקליפ לשיר "אשה רעה" נראית לרגע עטיפת האלבום. באותה שנה הוציא דרומר ספר ראשון, "כיסא גלגלים מוזהב".
ב-1992 יצאה הלהקה להופעות בפולין, ביניהן אחת מתוקשרת בעיר אושוויינצ'ים, ליד מחנה ההשמדה אושוויץ, על אף התנגדותם של ארגוני ניצולי השואה, שאותה הגדיר דרומר כ"מחווה לחיים". בהמשך השנה הפתיעה הלהקה כאשר הקליטה את שירו של זאב ז'בוטינסקי "שיר הגיבן". העילה לביצוע היה השתתפותה בחלקו האמנותי של חידון ז'בוטינסקי במעמד ראש הממשלה יצחק שמיר.
ב-1995 סיכמה חברת "נענע דיסק" (אליה עברה הלהקה) את פעילות הלהקה באלבום האוסף "השנים הרעות - 1984–1992". האוסף כלל את כל שירי האלבום "בלי עין רעה" (באדיבות חברת הד ארצי) בנוסף לשירי הסינגל "חורבן בית שלישי לאן", את "שיר הגיבן" וארבעה שירים מהאלבום הגנוז "יה בה בם". השיר "Cancer Hallucinations" נכלל באותה שנה גם באלבום "אוספ נענע 3" של נענע דיסק. יום לאחר רצח רבין צולם קליפ לשיר "רב בישראל".
ב-1996 הצטרפו ללהקה המוזיקאי אילן גרין (הידוע יותר בשם הבמה שלו, "גרין") מלהקת "נקמת הטרקטור" בסמפלר וברזלים ויריב שילה מלהקת "סדרני הדשא" (שנה לפני שהתפרקה) בתופים. ההרכב נסע לצרפת והקליט את האלבום "דום" (Dom), שיצא באותה שנה. מהאלבום שכלל שירים לצד קטעים אינסטרומנטליים, זכו להצלחה יחסית השירים "הפטיש", "מיקי ספיליין" האינסטרומנטלי, "עורי", "מזדחל מזדחל", "פחד זקוף זין", "פופקורנאצי", "חלומות כבדים" ו"חלומות לנצח", אבל גם הוא נכשל מסחרית. בהמשך השנה, בעקבות השיר "עורי", הוציא דרומר את ספרו השני שנקרא גם הוא בשם "עורי". "מיקי ספיליין" נכלל באוסף "וינסטון רוק" שיצא ב-1997.