stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
רמון ברן
ביוגרפיה

ברן נולד ב-28 באפריל 1907 באנטוורפן שבבלגיה. בגיל 15 בלבד ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה הבלגית במדי בירסחוט, משחק שהתקיים ב-11 בפברואר 1923 נגד דרינג קלוב. הוא זכה עם המועדון ב-4 תוארי אליפות בקדנציה הראשונה שלו שהסתיימה ב-1930, ופעמיים היה לכובש הבכיר בליגה בעונות 1927/28 ו-1928/29 כשהוא כובש בהן 35 ו-30 שערים בהתאמה.
הכדורגל הבלגי היה עדיין חובבני באותה תקופה ולכן זה היה רק עניין של זמן עד שברן הכישרוני יעבור לשחק בחו"ל. בשנת 1930 עבר לספרטה פראג בזכות יוזמה שלקח מאמנה, ג'ון דיק הסקוטי. ברן תפס במהרה את מקומו בהרכב הפותח, ובהופעתו הראשונה שנערכה ב-12 ביולי 1930 כבש את השער הראשון שלו במדיה, שער הניצחון ב-1–2 על אוסטריה וינה בגביע מיטרופה. במשחק הגומלין שנערך בווינה כבש נגדה פעם נוספת, הפעם בניצחון 2–3. ספרטה הגיעה עד לגמר באותו טורניר אך הפסידה אותו לראפיד וינה.
ברן זכה עימה באליפות בעונות 1931/32 ו-1935/36 וסיים כמלך שערי הליגה פעמיים בעונות 1931/32 ו-1933/34 עם 16 ו-18 שערים בהתאמה. בזכייה השנייה היה במקום הראשון לצד ייז'י סובוטקה מהיריבה סלביה פראג. ספרטה זכתה בגביע מיטרופה בשנת 1935 וברן היה אחד הגורמים העיקריים לכך. הוא כבש 7 שערים לכל אורך הטורניר ובשני משחקי הגמר נגד פרנצווארוש כבש גם כן.
בסוף 1936 ברן האריך את חוזהו בספרטה לשנתיים נוספות ונסע לביקור מולדת בבלגיה במהלך חופשת החורף. הוא היה אמור לחזור ב-1 בינואר 1937 אך זה לא קרה. הוא נשאר באנטוורפן ושב לשחק בבירסחוט למרות החוזה התקף בספרטה. ברן זכה עימה שוב פעם באליפות בעונות 1937/38 ו-1938/39. בשנת 1943 הוא עבר לR.C.S. לה פורסטואז, שם שיחק למשך עונה בעמדת המגן ולאחר מכן פרש ממשחק.
בסך הכל כבש 300 שערים ב-281 משחקי ליגה, גביע וידידות עבור ספרטה, והוא נחשב לשחקן הזר הטוב ביותר בכל הזמנים ששיחק בצ'כוסלובקיה וצ'כיה.
תארים

אליפות בלגיה (6): 1923/24, 1925/25, 1925/26, 1927/28, 1937/38, 1938/39
אליפות צ'כוסלובקיה (2): 1931/32, 1935/36
גביע מיטרופה: 1935
מלך השערים בליגה הבלגית (2): 1927/28, 1928/29
מלך השערים בליגה הצ'כוסלובקית (2): 1931/32, 1933/34
רוברט קונקווסט

| --- | --- |

רוברט קונקווסט, 1987
 לידה:  15 ביולי 1917 מלאבן, הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  3 באוגוסט 2015 (בגיל 98) פאלו אלטו, ארצות הברית 
 ענף מדעי:  היסטוריה של ברית המועצות, היסטוריוגרפיה, ספרות 
 מקום לימודים:  מודלין קולג'  יוניברסיטי קולג' לונדון  אוניברסיטת ז'וזף פורייה  וינצ'סטר קולג'  בית הספר ללימודי מזרח אירופה והעמים הסלאבים בקולג' האוניברסיטאי של לונדון 
 מוסדות:  אוניברסיטת קולומביה 
 פרסים והוקרה:  Michael Braude Award for Light Verse (1997)  מסדר הנסיך יארוסלאב הנבון, דרגה  5 (2000)  פרס דן דוד (2012)  פרס שבצ'נקו (1994)  הרצאת ג'פרסון (1993)  עיטור ההצטיינות של הרפובליקה של פולין בדרגת מפקד  מדליית החירות הנשיאותית  קצין במסדר האימפריה הבריטית  עמית מסדר מיכאל הקדוש וג'ורג' הקדוש  עמית האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים  פרס אנטונוביץ'  עמית החברה המלכותית לספרות  עמית האקדמיה הבריטית 
 
ג'ורג' רוברט קונקווסט (בשם מלא באנגלית: George Robert Acworth Conquest; ‏15 ביולי 1917 – 3 באוגוסט 2015) היה היסטוריון אמריקאי-בריטי נאו-קונסרבטיבי, סופר ומשורר, הידוע בעיקר בשל ספריו ומחקריו על ברית המועצות ובעיקר על תקופת הטיהורים הגדולים של סטלין. זוכה "הרצאת ג'פרסון" לשנת 1993.
קורות חיים

קונקווסט נולד ב-1917 בבית מלון בווסטרשייר שבאנגליה. אמו הייתה בריטית ואביו חייל אמריקאי, מווירג'יניה. האב, צאצא של משפחת בנג'מין פרנקלין, לחם כנהג אמבולנס מתנדב במסגרת הצבא הצרפתי במלחמת העולם הראשונה, כנגד גרמניה וזכה ב-1916 בצלב המלחמה הצרפתי עם כוכב כסוף, בגין גבורתו. קונקווסט ואחותו שרלין גדלו ולמדו, לסירוגין, בצרפת ובאנגליה. את לימודיו האקדמיים התחיל קונקווסט בקולג' וינצ'סטר באנגליה. הוא המשיך באוניברסיטת גרנובל שבצרפת ואחר כך חזר לאנגליה והשלים תואר ראשון, שני ולבסוף גם דוקטורט בהיסטוריה של ברית המועצות, באוניברסיטת אוקספורד.
ב-1937 הוא הצטרף למפלגה הקומוניסטית הבריטית.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה הוא גויס לצבא הבריטי. תוך כדי שירותו הוא הספיק גם להינשא ב-1942 לאשתו הראשונה ג'ואן ווטקינס, ממנה נולדו לו שני בנים.
ב-1944 נשלח לבולגריה, כקצין קישור לצבא הבולגרי, שלחם בנאצים תחת פיקוד סובייטי. סמוך לפני תום המלחמה, בעודו מגויס עדיין, הוא פגש את טטיאנה מיכאילובה, אשר הייתה לימים אשתו השנייה.
קונקווסט שב למולדתו והשתחרר מהצבא הבריטי עם תום המלחמה, אך חזר לבולגריה תוך זמן קצר, ב-1946, כאיש משרד החוץ הבריטי. בתפקיד זה הוא שהה בבולגריה עד 1948 והיה עד לדיכוי ולכיבוש הסובייטי האכזרי של המדינה. המראות שראה בבולגריה גרמו לתפנית חדה בדעותיו הפוליטיות ומאותן שנים ואילך הוא היה לאנטי קומוניסט מושבע.
בין הבולגרים שנרדפו על ידי הסובייטים הכובשים הייתה גם טטיאנה מיכאילובה, אך קונקווסט הצליח להבריח אותה עמו לבריטניה, כשחזר אליה ב-1948. כבר באותה שנה, לאחר גירושיו מאשתו הראשונה, הם נישאו. נישואיו השניים האלה החזיקו מעמד כ-14 שנה עד 1962, למרות מחלת הנפש שהתגלתה אצל מיכאילובה.
בשנות החמישים ותחילת שנות השישים המשיך קונקווסט לעבוד במשרד החוץ הבריטי ואחר כך עבור משרד זה כעצמאי, והיה בין השאר המזכיר הראשון של המשלחת הבריטית לאו"ם. בתקופה זו גם היה העורך של סדרה בת שמונה ספרים שהוציא המשרד לאור, על ברית המועצות.
בשנים 1964–1978 היה קונקווסט נשוי לקרולין מקפרליין. ב-1979, בן 62 הוא נישא לאשתו הרביעית אליזבת' ניס וינגייט, הצעירה ממנו ב-26 שנים. שנתיים אחרי נישואיהם עברו בני הזוג לארצות הברית והשתקעו בקליפורניה, בה גר עד מותו.
משורר, סופר מדע בדיוני, היסטוריון, עורך עיתונות ומרצה

קונקווסט החל לכתוב ולפרסם שירים, בביטאונים שונים, כבר מ-1937, בהיותו בן עשרים בלבד. ב-1945 זכה שיר מלחמה שלו, על חבר שנפל בקרב באיטליה, ב - PEN Brazil Prize. השיר התפרסם כעבור חמש שנים, כחלק מספר שירים של הוצאת PEN. ב-1951 הוא זכה ב-Festival of Britain verse prize וב-1955 הוציא לאור את ספר השירים הראשון שלו, מתוך שמונה שכתב.
שנה לאחר מכן התפרסם ספר מדע בדיוני שכתב, בשם A World of Difference. קונקווסט ערך לאחר מכן עוד חמש אנתולוגיות מדע בדיוני, יחד עם ידידו הקרוב קינגסלי אמיס, איתו כתב גם ספרים אחרים.
החל מ-1960 כתב קונקווסט ספרים ומחקרים רבים על ברית המועצות, ועד מותו יצאו לאור למעלה מ-21 ספרים שלו בתחום זה. ב-1962 הוא מונה לעורך הספרותי של השבועון הבריטי הקונסרבטיבי הידוע ספקטייטור, אולם כעבור כשנה התפטר מתפקידו והחל מ-1963 הוא התמסר לכתיבה ולהרצאות ומחקר בלבד.
ספרו החשוב ביותר של קונקווסט על ברית המועצות הוא The Great Terror, אשר יצא לאור בפעם הראשונה ב-1968 ותורגם לשפות רבות, לרבות כמעט כל השפות האירופאיות וכן יפנית, ערבית ועברית. בכתיבת הספר הוא השתמש בין היתר במסמכי ארכיון סמולנסק. ב-1990, עם התמוטטות ברית המועצות הוא הוציא לאור מהדורה מחודשת של ספר רב השפעה זה, אותה הוא עדכן בעזרת המקורות החדשים הרבים שנפתחו בפניו באותה עת. קונקווסט היה בספרו זה, ב-1968, אחד הראשונים במערב, ששם את הדגש על הרג האוכלוסייה בתקופת הטרור האדום של סטלין ופחות על משפטי הראווה שנלוו לאותו טרור. להערכתו, סטלין הרג בין 15 ל-20 מיליון איש באותן שנות טרור בברית המועצות. הוא אף הוסיף וטען כי הטרור הסטליניסטי היה המשך ברור וישיר של המשטר הקומוניסטי ולא סטיה מקרית בלבד, כפי שרבים במערב ביקשו לראות זאת. בהקשר זה הוא גם תקף אינטלקטואלים שמאליים רבים במערב, כמו ג'ורג' ברנרד שאו, ז'אן-פול סארטר, ברטולט ברכט, רומן רולן, ועוד, אשר מיעטו בחשיבותו או אף בעצם קיומו של הטרור הסטליניסטי, כמו גם הרעב שסטלין כפה על אזרחיו בהמשך ובמקום לבקר את הטרור האדום חיפשו ומצאו לו כל מיני הצדקות ותירוצים.
על ספר זה וספרים נוספים דומים לו ברוחם, שכתב קונקווסט בתקופה שקדמה לנפילתו של הקומוניזם, ועל מה שאירע למחלוקת בין קונקווסט לאנשי השמאל, בעקבות נפילה זו, כתב מייקל איגנטייף: "אחת ההנאות המעטות של גיל הזיקנה היא כשאתה חי מספיק כדי לראות ולהוכיח ליריביך את צידקתך. רוברט קונקווסט נהנה מהנאה זו בימים אלה".
קונקווסט כיהן כמרצה לספרות או להיסטוריה באוניברסיטאות רבות בארצות הברית ובבריטניה, לרבות אוניברסיטת הרווארד, לונדון סקול אוף אקונומיקס, אוניברסיטת בפאלו, אוניברסיטת קולומביה, אוניברסיטת סטנפורד ועוד. ב-1990 היה המגיש של הסדרה הטלוויזיונית הדוקומנטרית היוקרתית של רשת גרנדה, על ברית המועצות, האימפריה האדומה. הסדרה בת שבעה פרקים הוקרנה במדינות רבות ברחבי העולם, לרבות ארצות הברית, בריטניה, רוסיה, אוסטרליה ועוד. בנוסף, קונקווסט היה חבר המועצה המייעצת של ״הקרן לזכרם של נפגעי הקומוניזם״, שהוקמה ב-1993 על ידי הקונגרס האמריקאי, להנצחתם של מאה מיליון קורבנות הקומוניזם בעולם.
אותות כבוד ופרסים

קונקווסט היה חבר ב-The American Academy of Arts and Letters, עמית מסדר מיכאל הקדוש וג'ורג' הקדוש, חבר מסדר האימפריה הבריטית, וכן חבר האגודה המלכותית לסיפרות, האקדמיה הבריטית, האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים, החברה הבריטית הבין-כוכבית, האגודה לקידום הלימודים הרומים ואגודות נוספות. הוא קיבל פרסים ועיטורים רבים, לרבות הרצאת ג'פרסון בשנת 1993, פרס מייקל בראודה לשירה קלה לשנת 1997, The Richard Weaver Award for Scholarly Letters לשנת 1999, The Fondazione Liberal Career Award לשנת 2004, מדליית החירות הנשיאותית לשנת 2005 ואותות כבוד נוספים, לרבות ממדינות שמחוץ לארצות הברית ובריטניה (פולין, אסטוניה, אוקראינה ועוד). ב-2012 הוא זכה בפרס דן דוד מטעם אוניברסיטת תל אביב.
ספריו

Common Sense About Russia (1960)
Power and Policy in the USSR (1961)
The Soviet Deportation of Nationalities (1960)
Courage of Genius: The Pasternak Affair (1961)
Russia After Khruschev (1965)
The Great Terror: Stalin's Purge of the Thirties (1968)
The Nation Killers (1970)
Where Marx Went Wrong (1970)
Lenin (1972)
Kolyma: The Arctic Death Camps (1978)
Present Danger: Towards a Foreign Policy (1979)
We and They: Civic and Despotic Cultures (1980)
Inside Stalin's Secret Police: NKVD Politics, 1936-1939 (1985)
What to Do When the Russians Come: A Survivor's Guide (with Jon Manchip White, 1984)
The Harvest of Sorrow: Soviet Collectivization and the Terror-Famine (1986)
Tyrants and Typewriters: Communiques in the Struggle for Truth (1989)
Stalin and the Kirov Murder (1989)
The Great Terror: A Reassessment (1990)
Stalin: Breaker of Nations (1991)
History, Humanity, and Truth (1993)
Reflections on a Ravaged Century (1999)
The Dragons of Expectation: Reality and Delusion in the Course of History, W. W. Norton & Company (2004), ISBN 0-393-05933-2
The Great Terror: 40th Anniversary Edition (2008)
ספריו > בעברית

״הרהורים על מאה רבת מכאוב״ / רוברט קונקווסט, תרגום - יניב פרקש, הוצאת דביר, 2005.
שירתו

Poems (1956)
Between Mars and Venus (1962)
Arias from a Love Opera, and Other Poems (1969)
Forays (1979)
New and Collected Poems (1988)
Penultimata (2009)
Blokelore and Blokesongs (2012)
ספרות וביקורת

A World of Difference (1955)
The Egyptologists (with Kingsley Amis, 1965)
The Abomination of Moab (1979)
ראו גם

המלחמה הקרה
דייוויד פרום
פרדריק קגן
לקריאה נוספת

Robert Conquest, The Great Terror: A Reassessment, Oxford University Press (1990) ISBN 0-19-507132-8
הערות שוליים

↑  Robert Conquest, The Great Terror: A Reassessment, Oxford University Press (1990) ISBN 0-19-507132-8, pp. 466-475
↑  על הספר "הטרור הגדול" מאת רוברט קונקווסט, במלאת 40 שנה לצאתו לאור לראשונה, באתר אוניברסיטת סטנפורד
↑  Michael Ignatieff, The Man Who Was Right, New York Review of Books, Vol. 47, No. 5, March 23, 2000
↑  "אטלנטיק", דצמבר 2003
↑  אתר פרס דן דוד
↑  סיכום מאמר על הספר
| זוכי הרצאת ג'פרסון |
| --- | --- | --- |
| 1972–1980 | ליונל טרילינג • אריק אריקסון • רוברט פן וורן • פול א. פרוינד • ג'ון הופ פרנקלין • סול בלו • סי. ון וודוורד • אדוארד שילס • ברברה טוכמן |  |
| 1981–1990 | ג'רלד הולטון • אמילי ורמול • ירוסלב פליקן • סידני הוק • קליאנת' ברוקס • לשק קולקובסקי • פורסט מקדונלד • רוברט ניסבט • ווקר פרסי • ברנרד לואיס |  |
| 1991–2000 | גרטרוד הימלפרב • ברנרד נוקס • רוברט קונקווסט • גוונדולין ברוקס • וינסנט סקלי • טוני מוריסון • סטיבן טולמין • ברנרד ביילין • קרוליין ביינום • ג'יימס מק'פרסון |  |
| 2001–2010 | ארתור מילר • הנרי לואיס גייטס (הבן) • דייוויד מק'קלו • הלן ונדלר • דונלד קגן • טום וולף • הארווי מנספילד •  ג'ון אפדייק • לאון קס • ג'ונתן ספנס |  |
| 2011 ואילך | דרו גילפין פאוסט • וונדל ברי • מרטין סקורסזה • וולטר אייזקסון • אנה דיאוור סמית • קן ברנס |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007259804105171  PLWABN: 9810598026905606  BIBSYS: 90092680  BNE: XX1140846  BnF: cb11897527n (data)  CiNii: DA00242269  GND: 17410555X  ICCU: RAVV031615  ISNI: 0000 0003 6863 7078  LCCN: n79018440  LNB: 000028162  NDL: 00436479  NKC: ola2003172325  NLA: 36172387  NLK: KAC2018M7616  NSK: 000294978  NTA: 068060238  RERO: 02-A003130004  SELIBR: 387471  SNAC: w6hh89mg  SUDOC: 026797429  VIAF: 7388633   WorldCat (עם VIAF): 7388633 
רוברט קונקווסט (משמאל), יחד עם אריתה פרנקלין ואלן גרינספן בטקס הענקת מדליית החירות הנשיאותית לשלושתם - נובמבר 2005
רמון השביעי, רוזן טולוז

| --- | --- |

 לידה:  יולי 1197 בוקאר, צרפת 
 פטירה:  27 בספטמבר 1249 (בגיל 52) Creissels, צרפת 
 מדינה:  צרפת 
 מקום קבורה:  מנזר פונטברו 
 בן או בת זוג:  Sancha d'Aragona (1211–?) Margaret de Lusignan 
 
רמון השביעי, רוזן טולוז (יולי 1197 – 27 בספטמבר 1249) היה רוזן טולוז, דוכס נרבון והמרקיז מפרובנס מ-1222 ועד מותו.
ראשית חייו

רמון נולד בשאטו דה בוקר, בנם של רמון השישי, רוזן טולוז וג'ואן מאנגליה. דרך אמו, הוא היה נכדו של הנרי השני, מלך אנגליה ואחיין של המלכים ריצ'רד הראשון, מלך אנגליה וג'ון מלך אנגליה.
במרץ 1211, בגיל 13, רמון השביעי נישא לסנצ'ה מאראגון. הייתה להם בת אחת, ז'אן, והם התגרשו בשנת 1241. הוא התארס לסנצ'יה מפרובנס, אבל היא נישאה לריצ'רד מקורנוול במקום זאת. ב-1243 התחתן רמון עם מרגרט מלוסיניאן, בתם של איג העשירי מלוסיניאן ואיזבלה מאנגולם. לא היו להם ילדים ומועצת ליונס בשנת 1245 העניקה לרמון גט. לאחר מכן הוא ניסה לקבל תמיכת בלאנש, אמו של לואי התשיעי, מלך צרפת, כדי להתחתן עם ביאטריס מפרובנס, שזה עתה הפכה לרוזנת פרובנס, אך ביאטריס נישאה לבנה של בלאנש שארל במקום זאת.
שלטונו

במהלך מסע הצלב האלביגנזי במאי 1216, יצא ריימונד ממרסיי וצר על בוקאייר, שאותה כבש ב-24 באוגוסט. הוא נלחם כדי לכבוש מחדש את מחוז טולוז מידי סימון דה מונפור, הרוזן החמישי מלסטר ומאוחר יותר מידי בנו של סיימון, אמורי השישי ממונפור.
הוא ירש את אביו בשנת 1222. בעת עלייתו לשלטון, הוא והרוזן החדש של פואה, רוז'ר ברנאר השני הגדול, צרו על קרקסון. ב-14 בספטמבר 1224, הצלבנים האלביגנזים נכנעו והמלחמה הגיעה לסיומה, כל אדון דרומי עשה שלום עם הכנסייה. עם זאת, בשנת 1225, מועצת בורז' נידתה אותו ופתחה במסע צלב נגדו, מלך צרפת, לואי השמיני, שנקרא "האריה", מתוך רצון לחדש את הסכסוך כדי לאכוף את זכויותיו המלכותיות בלנגדוק. רוז'ר-ברנאר ניסה לשמור על השלום, אך המלך דחה את משלחתו והרוזנים של פואה וטולוז שוב נטלו נשק. המלחמה הייתה ברובה סדרה בלתי רציפה של התכתשויות, ובינואר 1229 נאלץ רמון, מובס, לחתום על חוזה פריז (המכונה גם "הסכם מו"). על ידי הסכם זה הוא ויתר על המחוז לשעבר של טרנקבל ללואי התשיעי ובתו ז'אן נאלצה להתחתן עם אלפונס, אחיו של המלך.
בשנת 1242, רמון התחבר עם הרוזן איג מלה מרשה והנרי השלישי, מלך אנגליה נגד לואי התשיעי במהלך מלחמת סנטונג. לואי שלח נגדו צבא בפיקודו של הקונסטבל אימברט דה בוז'ו והבישוף איג מקלרמון. הוא נאלץ לוותר על טירת סאברדון ובראם.
כשרמון מת, אלפונס הפך לרוזן טולוז, ולאחר מותו של אלפונס סופחה הרוזנות לצרפת. רמון השביעי נקבר לצד אמו ג'ואן במנזר פונטברול.
רובן אום ניובה

| --- | --- |

 לידה:  1913 אסקה, קמרון 
 פטירה:  13 בספטמבר 1958 (בגיל 45 בערך) בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה, קמרון 
 תפקיד:  מזכיר כללי (נובמבר 1948–ספטמבר 1958) 
 מפלגה:  Union of the Peoples of Cameroon 
 
רובן אום ניובה (בצרפתית:Ruben Um Nyobè;‏ (1913 - 13 בספטמבר 1958) פעל להשגת עצמאות קמרון ונרצח על ידי הצרפתים בשנת 1958.
ביוגרפיה

רובן אום ניובה נולד בשנת 1913 כאשר שטח של קמרון של היום היה בשליטת האימפריה הגרמנית. לאחר סיום מלחמת העולם הראשונה השטח חולק בין בריטניה לבין צרפת ומשפחתו התגוררה בשטח בשליטת צרפת. רובן הצעיר למד בבית הספר הנוצרי ואחרי סיומו למד באוניברסיטה באדיאה אותה סיים בשנת 1939. בהמשך הוא התגורר באדיאה ועסק במשפטים.
עוד בסוף שנות השלושים הוא התחיל להתעניין בפוליטיקה. הוא היה פעיל בארגון שהוקם על ידי השלטונות נגד תעמולה הנאצית. בהמשך הוא התקרב לקבוצה לאומנית שהייתה תחת השפעה מרקסיסטית וראתה את המטרה שלה בלחימה נגד "נאציזם, גזענות וקולוניאליזם".
בשנת 1946 רובן אום ניובה נשלח לבמקו כנציג האיגודים המקצועיים לכנס "איגוד הדמוקרטי של אפריקה".
בשנת 1947 הוא היה מעורב בהקמת ארגון CGT שפעל נגד חלוקת המדינה לשטח בשליטת צרפת ובריטניה. הוא היה פעיל בארגונים המקצועיים ובשנת 1947 נבחר לראש האיגוד המקצועי של קמרון. בשנת 1948 רובן אום ניובה פעל להקמת UPC, המפלגה החדשה של קמרון. בנובמבר 1948 הוא נבחר לעמוד בראש המפלגה.
בשנת 1952 המפלגה הקימה ארגון נשים ובשנת 1954 תנועת נוער. למפלגה היו שלוש עתונם שהתרכזו נושאים כמו עצמאות, איחוד הקמרון הגרמני וצדק חברתי.
בשנים 1952 ו-1954 רובן אום ניובה נעם בישיבות של האומות המאוחדות. בתחילת דרכו הוא התנגד למאבק מזוין, אך בהמשך המפלגה החלה במאבק זה. ב-13 ביוני 1955 המפלגה הוצא מחוץ לחוק ופעילי המפלגה ירדו למחתרת. ב-13 בספטמבר 1958 רובן אום ניובה נהרג על ידי צבא צרפת.
בשנת 1960 הקמרון זכתה לעצמאות וכעבור מספר שנים חלק מקמרון הגרמני שהיה תחת שליטת בריטניה צורף למדינה. בתחילת דרכה של המדינה, שמו של רובן אום ניובה נאסר ליזכור, בהמשך זה השתנה. כיום הוא נחשב לגיבור לאומי. בשנת 2007 הוקמה אנדרטה לזכרו שכוללת פסל בגובה של 6 מ' המוצב על בסיס בגובה של 5 מ'. בשנת 2019 הזמר בליק באסי הוציא אלבום לזכרו.
רליאנט רבל

| --- | --- |

 מאפיינים כלליים
 יצרן:  רליאנט
 שנות ייצור:  1964-1974
 הרכבה:  בריטניה בריטניה, בעיר Tamworth
 מודל אחריו:  רליאנט קיטן
 חברת אם:  רליאנט
 מרכב:  2 דלתות סדאן, 3 דלתות סטיישן, 3 דלתות ואן
 פלטפורמה:  פיברגלס
 אורך:  3,505 מ"מ
 רוחב:  1,473 מ"מ
 גובה:  1,410 מ"מ
 בסיס גלגלים:  2,261 מ"מ
 מפרט טכני
 מנוע:  598 סמ"ק המפיק 24 כ"ס, מנוע 700 סמ"ק, מנוע 748 סמ"ק המפיק 35 כ"ס
 הילוכים:  תמסורת ידנית 4 מהירויות
 מהירות מרבית:  75-80 קמ"ש
רליאנט רבל, סטיישן
רליאנט רבל (באנגלית: Reliant Rebel) הוא דגם מכונית עירונית קטנה, מונעת על ידי 4 גלגלים, עשויה מפיברגלס מתוצרת יצרנית הרכב הבריטית, רליאנט, אשר יוצרה בין השנים 1964–1974.
סך הכול יוצרו כ-2,400 יחידות.
דגמי רליאנט רבל

2 דלתות
3 דלתות סטיישן (2 דלתות קדמיות, ודלת אחורית על ציר, נפתחת לצד)
3 דלתות ואן
ראו גם

רליאנט רובין
רליאנט ראגאל
רליאנט ריאלטו
רליאנט קיטן
רליאנט TW9
רליאנט פוקס
רליאנט סברה
באג בונד
לקריאה נוספת

רליאנט רבל  (5:22 דקות), יו-טיוב
קנוניה

קנוניה או קונספירציה היא מזימה, לעיתים לא-חוקית אך תמיד חשאית, הנרקמת בין מספר אנשים או קבוצות. הקנוניה מתוכננת על מנת להרע לאדם כלשהו, להורידו ממעמדו, לגרום לו נזק כלכלי, לפגוע בו או אף להתנקש בחייו.
המונח קונספירציה מתייחס לפעמים למזימה חשאית הנרקמת נגד אנשים רבים.
מקור המונח

מקור המילה "קנוניה" הוא במשנה, (שבאה מיוונית κοινωνία קוינוניה, שותפות).
”וכן היה רבן שמעון בן גמליאל אומר, הערב לאישה בכתובתה, והיה בעלה מגרשה, ידירנה הנאה, שמא יעשו קנוניה על נכסיו של זה, ויחזיר את אשתו”.
הסבר המקרה: אדם קיבל על עצמו להיות ערב לתשלום דמי כתובה לאשה, אם בזמן גירושיה לא יהיו כספים בידי הבעל כדי לשלם בעצמו.
קביעת המשנה: הערב לא ישלם את דמי הכתובה, טרם שהבעל יידור נדר, שמכאן ולהבא, אין האישה יכולה ליהנות ממנו, כלומר: אם יינשאו שנית, האישה לא תוכל ליהנות (להפיק תועלת) מכספי הכתובה.
קביעה זו של המשנה באה כדי למנוע מהבעל והאישה לעשות קנוניה כנגד הערב, בכך שיביימו את גירושיהם, יקבלו מהערב את כספי הכתובה על פי התחייבותו בכתב הערבות ואז יתחתנו שוב לאחר שכבר נהנו מכספי הערב.
המונח החליפי, קונספירציה, מקורו בלטינית ומשמעו שאיפה (אספירציה) משותפת.
קנוניות בתנ"ך

מגילת אסתר מספרת לנו על בגתן ותרש שני שומרי הסף של אחשוורוש מלך פרס אשר זממו לרצוח את המלך. קנוניה זאת סוכלה על ידי מרדכי היהודי ששמע את הדברים ומסרם לבת דודתו אסתר המלכה, זאת דיווחה על כך למלך בשמו של מרדכי, וכעונש על תכנון הקנוניה הוצאו בגתן ותרש להורג בתלייה.
קנוניות בקוראן

בחלקה השני של סורת אל-עלק, מובא סיפור המייחס לאחד ממנהיגי מכה, שעיין את מוחמד ואת המוסלמים, מזימה לפגוע במוחמד, המכונה "עבד", בזמן שהוא מתפלל. על פי המסופר אללה הוא שסיכל את הקנוניה, באמצעות "מלאכי החבלה".
תאוריית קשר

תאוריית קשר או תאוריית קונספירציה, היא תאוריה המסבירה מצב או אירוע באופן מהפכני כמבוססת על קנוניה באופן הנראה כסותר את הממצאים הגלויים לעין, על-בסיס ההנחה שגורמים רבי-כוח מסתירים את האמת ומונעים את חשיפתה לציבור.
ראו גם

קנוניה (הגבלים עסקיים)
הערות שוליים

↑  משנה, מסכת בבא בתרא, פרק י', משנה ז'
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007555412305171  BnF: cb13340897b (data)  GND: 4187984-3  LCCN: sh85031299  NKC: ph136796
רליאנט TW9

| --- | --- |

 מאפיינים כלליים
 יצרן:  רלייאנט 
 מודל קודם:  רלייאנט ריגל 
 מפרט טכני
 מנוע:  מנוע בנזין 
 
רליאנט TW9
רליאנט TW9 הוא דגם של טנדר קטן, המונע על ידי 3 גלגלים, שעשוי מפיברגלס. הרליאנט TW9  מוגדר כתלת אופן, מתוצרת יצרנית הרכב הבריטית רליאנט מוטורס (אנ') אשר יוצרה בין השנים 1967–1987.
בזמן השקתו עלה הרליאנט TW9, בבריטניה, 451 לירות שטרלינג.
סך הכול יוצרו 1,888 יחידות מהדגם רליאנט TW9.
מפרט טכני

2 מושבים קדמיים (נהג + נוסע)
מנוע, 4 צילינדרים, 4 פעימות, 700 סמ"ק, המפיק 29 כ"ס
מנוע 748 סמ"ק המפיק 32 כ"ס
משנת 1975 מנוע 850 סמ"ק המפיק 45 כ"ס
תמסורת ידנית – 4 מהירויות
מהירות שיא – 86 קמ"ש
משקל מטען – 0.5–0.8 טון
מהירות שיוט בהעמסה מקסימלית: 40–50 קמ"ש
מגב (וישר) בודד – חלון קדמי
ראו גם

תלת אופן
רליאנט רובין
רליאנט רבל
רליאנט קיטן
רליאנט ראגאל
רליאנט ריאלטו
רליאנט פוקס
רליאנט סברה
באג בונד
לקריאה נוספת

רליאנט  TW9  (1:25 דקות), יו-טיוב
רליאנט  TW9   (1:15 דקות), יו-טיוב
רליאנט  TW9   (2:11 דקות), יו-טיוב
קניין פירות

קניין פירות הוא סוג קניין בהלכה אשר מקנה לבעליו את הזכות פירותיו או התוצרת של גוף כלשהו, כגון פירות שדה, ולפי רבים מהראשונים ובהם הרמב"ם, גם שכירות נחשבת לקניין פירות.
קניין פירות נידון במספר מקומות בגמרא, המביאה מחלוקת אם קניין פירות נחשב ממש כקניין הגוף או לא, ולהלכה נפסק שקניין פירות לא נחשב כקניין הגוף.
מחלוקת רבי יוחנן וריש לקיש

לפי שיטת רבי יוחנן קניין פירות נחשב אכן כקניין הגוף, ולכן יכול בעל קניין הפירות להביא ביכורים ולומר "האדמה אשר נתת לי", שכן קניין הפירות נחשב כאילו האדמה בבעלותו, אך ריש לקיש סובר כי קניין פירות אינו כקניין הגוף, ולכן הוא מביא ביכורים אך אינו קורא.
נפקא מינה נוספת במחלוקתם הוא באב שכתב את כל נכסיו לאחד מבניו לאחר מיתתו, וזה מוגדר שלבן יש קנין הגוף, ולאב קנין פירות. לאחר מכן מכר הבן את קנינו קנין הגוף לאדם זר, ומת הבן בחיי האב. לרבי יוחנן לא חלה מכירת הבן, כיון שבעת מכירת הבן היה לאב קנין פירות שהוא כקנין הגוף, ומונע את מכירת הבן, ועל כן האב יורש את קנין הגוף של בנו ומוריש לאחר מיתתו לכל בניו בשווה. אבל לריש לקיש חלה מכירת הבן, כי קנין פירות של האב לאו כקנין הגוף, ואינו מונע את מכירת הבן מלחול בחיי האב, ועל כן לאחר מיתת האב זוכה הקונה בנכסים.
מחלוקת רבי יוחנן וריש לקיש > אחריך

סוג מסוים של "קניין פירות", הוא "אחריך", כלומר אדם המקנה חפץ לחבר, ואומר לו "ואחריך" - אחרי מיתתך "לפלוני", יהיה החפץ מוקנה לאדם אחר, כך שלמעשה הוא הקנה לו רק קניין פירות והשתמשות. חכמי המשנה נחלקו האם במקרה כזה נחשב קניינו של הראשון לקניין הגוף, ולפי רבן שמעון בן גמליאל למרות שלכתחילה אסור לו למכור את החפץ, אם מכר הראשון את החפץ, החפץ יהיה מכור, ולפי רבי יהודה הנשיא שקניין כזה לא יחשב לקניין הגוף ואם כן אם ימכור את החפץ לא יהיה החפץ מכור.
לפי שיטת הרשב"ם, נחלקו רבי יוחנן וריש לקיש בעניין זה, רבי יוחנן סבור ש"אחריך" ו"קניין פירות" הם קניינים שוים במיניהם, ואכן מי שסובר שב"אחריך" ניתן למכור את החפץ כליל יסבור כך גם בקניין פירות. לעומת זאת התוספות וכל שאר הראשונים סבורים שגם לפי שיטת רבי יוחנן לא ניתן למכור את החפץ כאשר יש לאדם רק קניין פירות רגיל, ואילו ב"אחריך", ניתן למכור את החפץ, שכן יש בלשון "אחריך" שיור מיוחד האומר, כי הבעלים מתיר לבעל הקניין הפירות למכור את החפץ, ורק במקרה שיישאר לאחר מיתתו, יעבור החפץ לבעלות השני.
ההלכה

ההלכה נפסקת כריש לקיש, וקניין פירות אינו כקניין הגוף, אך יש אומרים כי למרות זאת יכול אדם למכור חפץ בקניין פירות שיהיה כקניין הגוף.
הראיה היא מדברי הגמרא המקשה על כפילות מחלוקתם של רבי יוחנן וריש לקיש בעניין קניין פירות,  האחת היא בהלכות ביכורים - אם יכול לומר "האדמה אשר נתת לי", והשני היא באב המקנה לבנו קרקע, בתנאי שכל ימי חייו של האב יוכל לאכול את פירות הקרקע. הגמרא מבארת כי רבי יוחנן כופל את דבריו במיוחד באב המקנה לבנו את נכסיו לאחר מיתתו ומשייר לעצמו קניין פירות, שאסור לאחד מהם למכור, כדי לחדש שגם כאשר מדובר באב המקנה לבנו, אין האב מסכים שקניין הפירות שלו לא יהיה כקניין הגוף, אלא כאשר הוא משייר לעצמו קניין פירות הוא חפץ שיישאר כקניין הגוף כרגיל. וריש לקיש כופל את דבריו כדי לומר, שגם כאשר מדובר באדם המשייר לעצמו קניין פירות, אין לטעות ולומר שהוא משייר באופן של "קניין הגוף", בניגוד לקניין הרגיל שאינו כקניין הגוף, אלא גם אז "קניין פירות לאו כקניין הגוף".
מכך שהגמרא מסבירה שהייתה הווה אמינא שקניין פירות יהיה כקניין הגוף אפילו לריש לקיש או לאו כקניין הגוף - לרבי יוחנן, והדבר תלוי ברצון הקונה והמקנה, ניתן ללמוד שהדבר תלוי ברצונם. אך יש הדוחים ראיה זו, ואומרים שמסקנת הגמרא היא שאכן הדבר לא תלוי ברצונם כלל, ולא שהם עצמם אינם רוצים בכך.
הערות שוליים

↑  מסכת בבא בתרא, דף קל"ו, עמוד ב'
מסכת בבא קמא, דף פ"ח, עמוד ב'
↑  מסכת בבא בתרא, דף קל"ו, עמוד ב'
מסכת בבא קמא, דף פ"ח, עמוד ב'
↑  זאת לפי שיטת הרשב"ם שאסור לכתחילה למכור, אך בדיעבד הוי מכור. ולפי שאר הראשונים לא ימכור הכוונה היא שאינו יכול למכור כלל.
הבהרה:  המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואין לראות בו פסיקה הלכתית.
קניין רכוב

שיטת הרמב"ם: רכוב קונה, גם אם אינו אוחז במוסירה
יושב בקרון
קניין "רכוב על גבי בהמה" הוא קנין במשפט העברי, המקנה בעלות על בעל חיים לאדם הרוכב עליו, כאשר הוא עושה זאת במטרה לקנותה מהפקר או מאדם אחר המוכר לו אותה.