stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ג'וליאן קורבט
ביוגרפיה > קריירה כהיסטוריון ימי

בשנת 1896 קיבל קורבט את בקשתו של ג'ון נוקס לאוטון לערוך כרך של מסמכים על מלחמת ספרד (1585–1587). עבודה זאת הייתה תחילת הקריירה שלו כהיסטוריון ימי. עד מהרה הוא נודע כאחד האינטלקטואלים המובילים של הצי המלכותי, ומ-1901 ועד 1922 כתב בקביעות על היסטוריה ואסטרטגיה ימית. בשנת 1902 החל להרצות במכללה המלכותית הימית בגריניץ', שנוסדה בשנת 1900. בשנת 1903 העביר הרצאות בהיסטוריה אנגלית באוניברסיטת אוקספורד. בשנת 1905 הפך קורבט ליועץ האסטרטגי הראשי הבלתי רשמי של האדמירליות הבריטית, ושימש כמזכיר המשרד ההיסטורי של הקבינט. הוא מונה לאביר ב-1917 וזכה ב"מדליית זהב של צ'סני" ב-1914.
כמו בן דורו האמריקאי, תת-אדמירל אלפרד תייר מהן מצי ארצות הברית, קורבט ראה בלוחמה ימית חלק ממדיניות רחבה יותר של אומה. מבחינה זו, ההוגה הצבאי הפרוסי קרל פון קלאוזביץ היה השפעה חשובה על עבודתו. השפעה חשובה נוספת הייתה ג'ון נוקס לאוטון, ללא ספק ההיסטוריון הימי הראשון, ואשר קורבט תואר כ"בן חסותו" שלו. Corbett שונה מ-Mahan, לעומת זאת, בכך שהוא שם פחות דגש על הצי הקרב. עמדה זו הכעיסה קצינים רבים בצי המלכותי, שהאמינו שעמדה כזו חסרה את ההיבט ההרואי של האסטרטגיה של לורד נלסון במלחמות נפוליאון.
מטרתו העיקרית של קורבט הייתה למלא את החלל בדוקטרינת הצי הבריטי על ידי מיסוך התיאוריות והעקרונות של לוחמה ימית. האסטרטגיות של לוחמה ימית מאת קורבט התמקדו באמנות הלוחמה הימית והגדירו את ההבדלים בין לוחמה יבשתית ללוחמה ימית. הוא הציב את המוקד הראשוני לעבר השימוש בדוקטרינה מסוג תמרון. העקרונות של קורבט של שליטה בים, התמקדות באויב ותמרון לטובת יתרון טקטי מהווים את הבסיס ללוחמת התמרון הימית של ימינו.
קורבט פעל מתוך הקהילה הימית וניסה להשפיע על הממסד הימי. הוא האמין בלימוד ופיתוח תורת המלחמה למטרות חינוכיות, שלדעתו הקימה "כלי ביטוי משותף ומישור מחשבתי משותף... למען סולידריות נפשית בין המפקד לפקודיו". באמצעות הרצאותיו במכללת המלחמה הימית, ניסה קורבט להעביר לקציני הדגל הנוכחים את רעיונותיו לגבי מלחמה מוגבלת והגנה אסטרטגית שהיו שונים מאוד מהנורמות המקובלות של תורת הצי ואסטרטגיה ימית של אותה תקופה. באמצעות הפרסום של "כמה עקרונות של אסטרטגיה ימית" (1911), ניסה קורבט להרחיב את הקהל עבור האסטרטגיות ותורותיו כך שיכללו את הציבור הרחב.
ביוגרפיה > הקשר היסטורי של עבודתו של קורבט

בתחילת המאה הופיע קורבט כאחד הכותבים הראשונים בפיתוח הדוקטרינה הימית המודרנית. הוא שואב מהשפעותיהם של הברון אנטואן-אנרי דה ז'ומיני ו-קרל פון קלאוזביץ, הוא סייע בניסיון ליישם את התיאוריות הקיימות של לוחמה יבשתית למלחמה בים. "על המלחמה" של קלאוזביץ היה בסיס וגירוי רב ערך לעבודתו התאורטית של קורבט, אולם זה לא היה התוכנית שלו. למשל, קורבט לא היסס להתווכח עם קלאוזביץ, ג'ומיני או אסטרטגים יבשתיים אחרים על חשיבות החיפוש אחר הקרב המכריע ועקרון הריכוז. העובדה שקורבט האמין שהגורמים הללו הרבה פחות רלוונטיים בים הייתה סטייה נועזת מהחכמה המקובלת של זמנו. בפיתוח התיאוריה שלו על מלחמה מוגבלת, קורבט השתמש שוב ב"על מלחמה" כנקודת המוצא שלו, אך סיים עם שיטה ייחודית משלו לנהל מלחמה מוגבלת בסביבה ימית.
יצירות בעלות ערך מתמשך

הערך של קורבט עבור איש המקצוע הצבאי של היום טמון בארבעה מהמושגים שלו:
שליטה בקווי תקשורת, התמקדות באויב ותמרון לטובת יתרון טקטי;
ההיבטים של הממדים הפוליטיים, הכלכליים והפיננסיים של ניהול מלחמה וכן עם ההיבטים הטכנולוגיים והחומריים של המלחמה;
ראשוניותה של הפוליטיקה במלחמה ובתכנון אסטרטגיה הולמת להגנה על האינטרסים הלאומיים וה
הדגש על יעילות בקרב תוך שמירה על נכסים יקרים.
עם זאת, תפיסתו של מלחמה מוגבלת במדינות מבודדות או מדינות לאום, ככל הנראה, תהיה קשה מאוד להשגה עם המורכבויות הפוליטיות והכלכליות של ימינו בין מדינות בשילוב עם הטכנולוגיות הנוכחיות בשדה קרב סימטרי. עם זאת, הם עדיין יכולים להיות מיושמים בשדה קרב א-סימטרי בהצלחה.
כתיבה על קורבט

מעבר לפרס השנתי של אוניברסיטת לונדון - "פרס ג'וליאן קורבט בהיסטוריה ימית", התעלמו במידה רבה מהחשיבות של תרומתו של קורבט להיסטוריה של הצי הבריטי עד שפרופסור שורמן פרסם את עבודתו החלוצית על "ההשכלה של צי: פיתוח המחשבה האסטרטגית של הצי הבריטי, 1867–1914" בשנת 1965. ב-1981 המשיך שורמן לכתוב ביוגרפיה באורך מלא של קורבט. עבודה נוספת על קורבט הופיעה עם חיבורו של ג'ון האטנדורף "סר ג'וליאן קורבט על המשמעות של ההיסטוריה הימית" 1971. וכן העבודה של גולדריק והאטנדורף, "מהן אינו מספיק", 1993. וכן הביוגרפיה המתוקנת על קורבט ב"מילון אוקספורד לביוגרפיות ימיות" 2004.
יצירות אלה הושלמה על ידי המהדורה המכובדת של אריק ג'יי גרוב של "כמה עקרונות של אסטרטגיה ימית" בסדרת Classics of Sea Power, U.S. Naval Institute Press, 1988), שכללה עבודה על קורבט שלא פורסמה בעבר. בנוסף, ד.מ. שורמן וג'ון האטנדורף ערכו וכתבו מבוא למחקר הרשמי של קורבט שלא פורסם בעבר "פעולות ימיות במלחמת רוסיה-יפן, 1904–1905" בהוצאת מכון הצי האמריקני, 1994.
יצירות שכתב ופורסמו > רומנים

"נפילת אסגרד", 1886
"למען אלוהים וזהב", מקמילאן מוציאים לאור, 1887. לקרוא באינטרנט
"קופטואה ה-13" מקמילן מוציאים לאור, 1889. לקרוא באינטרנט
"עסק במים גדולים" הוצאת מאטהון, לונדון, 1895. לקרוא באינטרנט
יצירות שכתב ופורסמו > ספרי הִיסטוֹרִיה

"מונק", מקמילאן מוציאים לאור, 1889, סדרת אנשי פעולה באנגלית. לקרוא באינטרנט
"פרנסיס דרייק", מקמילאן מוציאים לאור, 1890, סדרת אנשי פעולה באנגלית לקרוא באינטרנט
"ניירות המתייחסים לצי המלכותי הבריטי, במהלך מלחמת ספרד, 1585–1587", חברת הרשומות של הצי, 1898. לקרוא באינטרנט
"דרייק והצי של טיודור, היסטוריה של עלייתה של אנגליה כמעצמה ימית", לונגמן גרין, 1898. שיא/000269435 לקרוא באינטרנט
"הממשיכים של דרייק", לונגמן גרין, לקרוא באינטרנט
"אנגליה בים התיכון: מחקר על עלייתו והשפעתו של הכוח הבריטי בין המיצרים, 1603–1713" לונגמן גרין, 1904.
"אנגליה במלחמת שבע השנים לונגמן גרין, 1907 לקרוא באינטרנט
אלפרד תייר מהן, "כמה היבטים מוזנחים של מלחמה". יחד עם "הכוח שעושה שלום", מאת הנרי ס. פריצ'ט, ו"תפיסת הרכוש הפרטי בים", מאת ג'וליאן ס. קורבט, הוצאת ליטל בראון, בוסטון, 1907. לקרוא באינטרנט
"אותות והוראות: 1776–1794", \לונדון: Navy Records Society, כרך 1909. לקרוא באינטרנט
"מערכת טרפלגר" הוצאת לונגמן, לונדון, 1910. לקרוא באינטרנט
"עקרונות של אסטרטגיה ימית" הוצאת לונגמן, לונדון, 1911 לקרוא באינטרנט
"מסמכים פרטיים של ג'ורג', הרוזן השני ספנסר, הלורד הראשון של האדמירליות, 1794–1801" (2 כרכים) (לונדון: אגודת מסמכי הצי, 1914. /stable/1835558?seq=1#page_scan_tab_contents סקירה באיטרנט
"חזון ביעות הציים", דרלינג ובניו, לונדון, 1915. לקרוא באינטרנט
"הליגה של שלום וים חופשי", הוצאת הודר וסטאוטון לונדון: 1917. לקרוא באינטרנט
"חבר הלאומים וחופש הימים", הוצאת אוניברסיטת אוקספורד, 1918.
"היסטוריה של מבצעי הצי במלחמה הגדולה", מבוססת על מסמכים רשמיים, הוצאת לונגמן, לונדון, כרך א. 1 באפריל 1920, כרך. 2 בנובמבר 1921, אך קורבט מת לפני שאישר תיקונים אחרונים לכרך. 3, שיצא לאור בשנת 1923. עבור כרך. 1 וכרך. 3 יש כרך מפות נלווה. read vol. 1 מקוון vol. 2 באינטרנט
"פעולות ימיות במלחמת רוסיה-יפן 1904–1905" (2 כרכים) היה מסווג סודי במקור, פורסם לראשונה בפומבי ב-1994.
"כמה עקרונות של אסטרטגיה ימית" סדרת קלאסית על עצמה ימית. הוצאת אנאפוליס, 1988.
קריאה נוספת

ג'יימס גולדריק וג'ון האטנדורף, עורכים, "מהן אינו מספיק: הליכים של ועידה על יצירותיהם של סר ג'וליאן קורבט והאדמירל סר הרברט ריצ'מונד" 1993, מכיל ביבליוגרפיה מלאה של כתביו של קורבט.
אנדרו למברט, "כתיבת תורת הקרב: יוטלנד במבצעים הימיים של סר ג'וליאן קורבט", "מראה מריינר" 103#2 2017 175-95
ד. מ. שורמן, "ההשכלה של צי: התפתחות המחשבה האסטרטגית של הצי הבריטי, 1867–1914". (1965)
ד. מ. שורמן, "ג'וליאן ס. קורבט, 1854–1922: היסטוריון של המדיניות הימית הבריטית מדרייק ועד ג'ליקו." (1981)
ג'ון האטנדורף, "סר ג'וליאן קורבט על חשיבות ההיסטוריה הימית", ב-Hattendorf, "היסטוריה ימית ואסטרטגיה ימית: מאמרים אסופים" (2000).
יוג'ין ל' ראסור, "היסטוריה הימית האנגלית/בריטית עד 1815", הוצאת פראגר 2004, עמ' 42–43.
"הטיימס", 22 בספטמבר 1922, גיליון 43143, הספד.
מיכאל י. הנדל, קורבט, קלאוזביץ וסון-טסו. פרסום מכללת המלחמה של הצי ספטמבר 2004 עמ'106–23.
הערות שוליים

↑  אדאמיאק, סטנלי ג'יי. "יסודות ההיסטוריה הימית: ג'ון נוקס לאוטון, הצי המלכותי והמקצוע ההיסטורי", סקירת ספרו של פרופסור אנדרו למברט, "כתב העת להיסטוריה צבאית", כרך 64, No. 4 (October 2000) pp. 1169–70
↑  ארתור רופס, ביקורת על הספר "אנגליה בים התיכון" מאת ג'וליאן ס.קורבט ספרי גוגל.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007462887605171  PLWABN: 9810587939105606  BnF: cb12313369p (data)  GND: 11923162X  ISNI: 0000 0000 8076 3665  LCCN: n50020409  NDL: 01072145  NKC: xx0242032  NLK: KAC200908608  NTA: 070929823  SELIBR: 354213  SNAC: w6j38sh3  SUDOC: 032025084  Trove: 803942  VcBA: 495/187742  VIAF: 12376192   WorldCat (עם VIAF): 12376192
בית הנשים

מגילת אסתר, המאה ה-13 או המאה ה-14, מפאס שבמרוקו. מוצגת במוזיאון קה בראנלי בפריז.
מפת האימפריה האחמנית בשיאה
בֵּית הַנָּשִׁים במגילת אסתר, היה הבית, ההרמון, או המתחם, שבו התגוררו נשים אשר עמדו לרשותו של המלך אחשוורוש. ישנן מספר דעות בדבר זהותו של מלך זה, שעמד בראש האימפריה האחמנית. בית הנשים היה בשושן, עיר הבירה של האימפריה, וכנראה נמצא באזור מלכותי בקרבת בית המלך, או ארמונו. הנשים השונות, שנאספו מרחבי האימפריה עבור שעשועי המלך, דורגו, בהתאם להעדפות המלך, לנשים (במובן מעמדי, אשת המלך) ולפילגשים; החלוקה לשני מדורים שתוארה בכתובים אושרה בחפירות ארכאולוגיות בפרספוליס. על פי המסופר במגילת אסתר, איסוף הנשים אל הבית נעשה בעצת עוזרי המלך, המכונים "נערים":
”וַיֹּאמְרוּ נַעֲרֵי הַמֶּלֶךְ מְשָׁרְתָיו יְבַקְשׁוּ לַמֶּלֶךְ נְעָרוֹת בְּתוּלוֹת טוֹבוֹת מַרְאֶה: וְיַפְקֵד הַמֶּלֶךְ פְּקִידִים בְּכָל מְדִינוֹת מַלְכוּתוֹ וְיִקְבְּצוּ אֶת כָּל נַעֲרָה בְתוּלָה טוֹבַת מַרְאֶה אֶל שׁוּשַׁן הַבִּירָה אֶל בֵּית הַנָּשִׁים אֶל יַד הֵגֶא סְרִיס הַמֶּלֶךְ שֹׁמֵר הַנָּשִׁים וְנָתוֹן תַּמְרוּקֵיהֶן:”
מלבד הנשים והפלגשים, התגוררו בו סריסים שתפקידם היה לשמור על הנשים, לדאוג לתנאי הקיום ולציודן האישי, ולטיפוח החיצוני שלהן בתמרוקים; ולהופעתן בפני המלך, כאשר נתקבלה הודעה ממנו. הסריסים, כנראה הראשיים בבית הנשים, ששמם הוזכר במגילת אסתר היו הֵגַי ושַׁעֲשְׁגַז.
”וּבָזֶה הַנַּעֲרָה בָּאָה אֶל הַמֶּלֶךְ אֵת כָּל אֲשֶׁר תֹּאמַר יִנָּתֵן לָהּ לָבוֹא עִמָּהּ מִבֵּית הַנָּשִׁים עַד בֵּית הַמֶּלֶךְ: בָּעֶרֶב הִיא בָאָה וּבַבֹּקֶר הִיא שָׁבָה אֶל בֵּית הַנָּשִׁים שֵׁנִי אֶל יַד שַׁעֲשְׁגַז סְרִיס הַמֶּלֶךְ שֹׁמֵר הַפִּילַגְשִׁים לֹא תָבוֹא עוֹד אֶל הַמֶּלֶךְ כִּי אִם חָפֵץ בָּהּ הַמֶּלֶךְ וְנִקְרְאָה בְשֵׁם: וּבְהַגִּיעַ תֹּר אֶסְתֵּר בַּת אֲבִיחַיִל דֹּד מָרְדֳּכַי אֲשֶׁר לָקַח לוֹ לְבַת לָבוֹא אֶל הַמֶּלֶךְ לֹא בִקְשָׁה דָּבָר כִּי אִם אֶת אֲשֶׁר יֹאמַר הֵגַי סְרִיס הַמֶּלֶךְ שֹׁמֵר הַנָּשִׁים וַתְּהִי אֶסְתֵּר נֹשֵׂאת חֵן בְּעֵינֵי כָּל רֹאֶיהָ:”
המתחם היה סגור לכניסת זרים שאינם מדריו הקבועים.
הערות שוליים

↑  הערך: בית הנשים, לכסיקון מקראי, (עורכים: מנחם סוליאלי, משה ברכוז), א-ב, תל אביב: הוצאת דביר, תשכ"ה-1965, עמ' 154
↑  מגילת אסתר, פרק ב', פסוקים ב'–ג'
↑  מגילת אסתר, פרק ב', פסוקים י"ג–ט"ו
בחמדון

| --- | --- |

 מדינה:  לבנון לבנון
 מחוז:  הר הלבנון
 נפה:  עאליי
 גובה:  1,100 מטרים
 קואורדינטות:  33°48′35″N 35°39′19″E﻿ / ﻿33.809722222222°N 35.655277777778°E﻿ / 33.809722222222; 35.655277777778 
 אזור זמן:  UTC +2
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת לבנון מוגדלת) ביירות צור טריפולי צידון בעלבכ חלבא זחלה א-נבטיה ישראל סוריה הים התיכוןבחמדון(למפת לבנון רגילה) ביירות צור טריפולי צידון בעלבכ חלבא זחלה א-נבטיה ישראל סוריה הים התיכוןבחמדון  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
בַּחַמְדוּן (בערבית: بحمدون) היא עיירת קיט בהר הלבנון שבלבנון. מקור שם העיירה הוא בארמית ומשמעותו תשוקה[דרוש מקור].
בחמדון שוכנת במרחק 23 ק"מ ממזרח לביירות, על כביש ביירות-דמשק, בגובה של 1,100 מטרים מעל פני הים, צופה אל עמק לה-מרטין שבנפת עאליי. מרבית אוכלוסייתה נוצרית אורתודוקסית.
היסטוריה

לפני מלחמת האזרחים בלבנון הייתה בחמדון אתר נופש וקייט פופולרי, בזכות האוויר הצלול, הנוף ההררי והקרבה לחוף הים. בשנות ה-30 של המאה ה-20 נהגו לבלות בה גם תיירים מהיישוב היהודי בארץ ישראל.
עד מלחמת האזרחים התקיימה בעיירה קהילה יהודית קטנה, ובתקופת מלחמת לבנון הראשונה נותרו בה עדיין שלוש משפחות יהודיות. ב-1910 הוקם בה בית הכנסת בחמדון, בית כנסת גדול ומפואר ששימש את היהודים שבאו לנפוש בעיירה בימי החגים. בית הכנסת נעזב ערב מלחמת האזרחים אך שלד המבנה שלו עודו ניצב במקום.
היסטוריה > מלחמת שלום הגליל

במלחמת לבנון הראשונה כבש צה"ל (חטיבה 500 וחטיבת גולני) את אזור בחמדון ועאליי (בית הספר למ"כים) באופן שאפשר שליטה על הגישה לביירות ממזרח בכביש ביירות-דמשק. סמוך לבחמדון נִשבּוּ שמונה חיילי צה"ל בידי מחבלים בספטמבר 1982. שישה מהם הוחזקו בידי פת"ח והוחזרו בעסקת שבויים בנובמבר 1983, ושניים נוספים הועברו לארגונו של אחמד ג'יבריל ושוחררו רק במאי 1985, ב"עסקת ג'יבריל".
לאחר שצה"ל פינה את האזור ב-1983, פרצה בו מלחמת ההרים שבמהלכה התחוללו בבחמדון ובסביבתה קרבות בין מיליציות נוצריות לבין המיליציה הדרוזית בפיקודו של וליד ג'ונבלאט. העיירה סבלה מפגיעות הכוחות היריבים, ובין השאר נהרסו כל חמש הכנסיות שהיו בה על ידי כוחותיו של ג'ונבלאט. עקב כך נזנחו אתרי הנופש בעיירה, ורק לאחר תום מלחמת האזרחים היא שבה לתהילתה הקודמת. הכנסיות נבנו מחדש, המלונות, המסעדות ומרכזי הבילוי שופצו, והעיירה מהווה כיום מוקד משיכה לתיירים, בעיקר ממדינות המפרץ הפרסי.
הערות שוליים

↑  י. קבנצל, "הבהלה ללבנון: מה פוגש ורואה הארצי-ישראלי בלבנון", הארץ, 20 בספטמבר 1935 (מובא באתר "חדשות בן עזר", גיליון 311).
↑  מלחמת שלום הגליל באתר דובר צה"ל
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007571143405171
ארנולד שטיינהארדט

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1937 (בן 87 בערך) לוס אנג'לס, ארצות הברית 
 מוקד פעילות:  ארצות הברית 
 מקום לימודים:  מכון קרטיס למוזיקה 
 כלי נגינה:  כינור 
 www.arnoldsteinhardt.com
 פרופיל ב-IMDb
 
ארנולד שטיינהארדט (באנגלית: Arnold Steinhardt; נולד ב-1937) הוא כנר אמריקאי, ששמו נודע בעיקר ככנר הראשון של רביעיית גוארנרי.
לימודים וקריירה

שטיינהארדט, יליד לוס אנג'לס, קליפורניה, הופיע לראשונה עם הפילהרמונית של לוס אנג'לס בגיל 14. הוא למד במכון קרטיס למוזיקה בפילדלפיה, אצל איוואן גאלאמיאן ובהמשך בשווייץ, אצל יוזף סיגטי. ב-1958 זכה במקום הראשון בתחרות הכינור הבינלאומית לבנטריט. הוא מרבה להופיע גם כסולן.
שטיינהארדט חי בניו יורק. הוא חיבר שני ספרים: "לא מתחלק לארבעה: רביעיית מיתרים שוחרת הרמוניה", תיאור חייו ברביעיית המיתרים גוארנרי, ו"חלומות כינור", אוטוביוגרפיה על חייו ועל חוויותיו ככנר.
כתביו

Steinhardt, Arnold, Violin Dreams, Houghton Mifflin, 2006, ISBN 978-0618368921
Steinhardt, Arnold, Indivisible by Four: A String Quartet in Pursuit of Harmony, Farrar Straus Giroux, 1999, ISBN 0374236704
ביטחון סוציאלי (כתב עת)

| --- | --- |

דף השער של גיליון 63
 תדירות:  שלוש פעמים בשנה
 סוגה:  כתב עת מדעי
 מו"ל:  המוסד לביטוח לאומי
 עורך ראשי:  ישראל (איסי) דורון
 תאריכי הופעה:  1971–הווה (כ־53 שנים)
 שפה:  עברית
 מערכת:  ירושלים
 מדינה:  ישראל
 ISSN:  0334-231X
 כתב עת "ביטחון סוציאלי"
 
ביטחון סוציאלי הוא כתב עת לנושאי מדיניות חברתית, ביטחון סוציאלי, זכויות חברתיות ורווחה היוצא לאור שלוש פעמים בשנה, החל משנת 1971, על ידי מינהל המחקר והתכנון של המוסד לביטוח לאומי.
כתב העת מכוון את עצמו לפרסום מאמרים ברמה אקדמית, אשר עוסקים בנושאים אלה במובן הרחב, לרבות היבטים כלכליים, פוליטיים, סוציולוגיים, דמוגרפיים, גאוגרפיים, והיסטוריים, וכן היבטים רלוונטיים מתחומים משיקים כגון תחומי החינוך, הבריאות והמשפט.
המאמרים בכתב העת נכתבי על ידי העוסקים ברווחה ובביטחון סוציאלי בישראל, במחקר ובמעשה.
העורך הראשון של כתב העת היה חיים אופז. כיום העורך הראשי הוא ישראל (איסי) דורון ויו"ר המערכת היא ניצה (קלינר) קסיר.
עורכי כתב העת על פני השנים: חיים אופז, אברהם דורון, ג'וני גל ואיסי דורון. יו"ר כתב העת על פני השנים: דניאל גוטליב וניצה (קלינר) קסיר.
כל הגיליונות שהתפרסמו במסגרת כתב העת מאז הקמתו, עומדים לרשות הציבור בדפי כתב העת במסגרת אתר הביטוח הלאומי.
הערות שוליים

↑  המערכת - כתב עת "ביטחון סוציאלי" | ביטוח לאומי
בית הסוהר גבעון

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 סוג:  בית סוהר 
 מיקום:  רמלה 
 מדינה:  ישראל 
 קואורדינטות:  31°56′12″N 34°52′56″E﻿ / ﻿31.93675°N 34.882333333333°E﻿ / 31.93675; 34.882333333333
  מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת גוש דן מוגדלת) בית הסוהר גבעון(למפת גוש דן רגילה) בית הסוהר גבעון(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום בית הסוהר גבעון(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום בית הסוהר גבעון  he בית הסוהר גבעוןhe בית הסוהר גבעוןמפת  __ רמלה (in English: Ramla) [‌השפלה וסביבותיה‌]מצפון: __ לוד (in English: Ludd), __ מועצה אזורית שדות דן (in English: Sdot Dan Regional Council) ממזרח: __ מועצה אזורית חבל מודיעין (in English: Hevel Modi'in Regional Council) ממזרח, מדרום וממערב: __ מועצה אזורית גזר (in English: Gezer Regional Council) ממערב: __ באר יעקב (in English: Be'er Ya'akov) tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
he
בית הסוהר גבעון הוא בית סוהר במחוז מרכז של שירות בתי הסוהר. הוא שוכן ברמלה סמוך למתחם איילון. בית הסוהר הוקם במאי 2004, כלואים בו בעיקר אסירים פליליים השפוטים לעד 5 שנים, אסירים פליליים שנותרו להם 5 שנות מאסר או פחות ושוהים בלתי חוקיים. דירוגו הביטחוני הוא הנמוך ביותר. פועלות בו מסגרות חינוכיות, הכשרות מקצועיות וחוגים שונים. האסירים מועסקים בעבודות משק ובינוי בתוך בית הסוהר ומחוצה לו (ביחידות מחוז מרכז). בית הסוהר גבעון מכיל כ-350 אסירים ומשרתים בו כ-140 אנשי סגל בהם אנשי מנהלה, ביטחון וטיפול.
באוקטובר 2015 נפתח בבית הסוהר אגף לקטינים לאסירים ביטחוניים, והוא מאכלס כ-60 בני נוער פלסטינים. בסוף שנת 2018 נפתחה התוכנית השיקומית "בית מעבר" על מנת להכין את האסירים לחיים שאחרי המאסר.
שם בית הסוהר לקוח מפרק י' של ספר יהושע: "שֶׁמֶשׁ בְּגִבְעוֹן דּוֹם וְיָרֵחַ בְּעֵמֶק אַיָּלוֹן", וזאת בשל קרבתו לבית סוהר איילון.
הערות שוליים

↑  בית סוהר גבעון, באתר GOV.IL
ערך זה הוא קצרמרבנושא ישראל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ביטחון קיבוצי

ביטחון קיבוצי הוא משטר ביטחון מוסכם על מדינות, הקובע כללים לשמירת השלום שהעיקרון המנחה אותם הוא, שמעשה תוקפנות מצד מדינה כלשהי ייתקל בתגובה קיבוצית של המדינות. עיקרון זה נודע בעיקר מאירופה של לפני מלחמת העולם הראשונה, אז התפיסה הייתה שהסכמי אי תקיפה ובריתות צבאיות בין המדינות ימנעו מלחמה.
תפיסה זו התנפצה עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה, אך זכתה לעדכון לאחר מלחמת העולם הראשונה, עם הקמת חבר הלאומים, אולם המונח משמש יותר כביטוי לאשליה, מכיוון שבתקופה זו היו מספר אירועים שהפרו את "הביטחון הקיבוצי":
כניסת גרמניה לחבל הריין המפורז בשנת 1936.
פלישת איטליה לאתיופיה בשנת 1935.
פלישת האימפריה היפנית למנצ'וריה ב-1931 ולסין ב-1937.
המשבר הכלכלי העולמי של 1929
עם המלחמה הקרה בין ברית המועצות לארצות הברית, רווחה הדעה שמאזן האימה בין המדינות, ובתוכו הידיעה כי תקיפה של אחד הצדדים תביא לחורבן מוחלט – הן של היריבה והן שלה עצמה, תמנע מלחמה.
עקרון הביטחון הקיבוצי טוען ששלום ישכון בין מדינות כאשר זה יהיה האינטרס שלהן, ולכן כדי למנוע מלחמות אין להתבסס על הרצון לשלום מצד המדינות, רצון שעלול להשתנות, אלא על הצבת המלחמה כמצב לא כדאי עבור המדינות.
ראו גם

ברית נאט"ו
ארווה רנאר

ארווה ז'אן-מארי רוז'ר רנאר (בצרפתית: Hervé Jean-Marie Roger Renard; נולד ב-30 בספטמבר 1968) הוא כדורגלן עבר ומאמן כדורגל צרפתי המשמש כמאמן נבחרת צרפת בכדורגל נשים.
רנאר היה בעבר מאמן נבחרת זמביה, איתה זכה בגביע אפריקה לאומות 2012; הוא זכה בתחרות גם ב-2015 עם חוף השנהב, והפך למאמן הראשון שזוכה בשני גביעי אפריקה עם נבחרות שונות.
קריירת משחק

רנאר נולד ב-30 בספטמבר 1968 באקס-לה-בן, אוברן-רון-אלפ.
הוא שיחק כמגן בקבוצות הצרפתיות קאן, סטאד דה ואלוריס ודראגיניאן בין השנים 1983 ו-1998. לאחר שפרש מכדורגל מקצועי הוא עבד כמנקה בבוקר והתאמן עם דראגיניאן בערב, ובסופו של דבר הקים חברת ניקיון משלו.
קריירת אימון

רנאר החל את קריירת האימון שלו בדראגיניאן ב-1999, ועזב ב-2001.[דרוש מקור] הוא שימש כעוזר מאמן בשאנגחאי קוסקו הסינית תחת המאמן הראשי קלוד לה רוי מ-2002 עד 2003, ואימן את קיימברידג' יונייטד האנגלית ב-2004, לאחר שהצטרף לראשונה למועדון עם לה רוי ששימש כמאמן.
הוא הפך למאמן המועדון הווייטנאמי סונג דה נאם דין ב-2004, ועזב אותם לאחר מספר חודשים. הוא אימן את שרבור מ-2005 עד 2007. לאחר מכן הוא הפך לעוזר של לה רוי בנבחרת גאנה.[דרוש מקור]
במאי 2008 הוא מונה למאמן נבחרת זמביה. בגביע אפריקה לאומות 2010 הוא הוביל את זמביה לשלב רבע הגמר של הטורניר לראשונה מזה 14 שנים. רנאר עזב את תפקידו באפריל 2010 כשנותרו רק חודשיים לסיום החוזה שלו. יומיים לאחר מכן הוא הסכים להיות מאמן נבחרת אנגולה, אך התפטר מתפקידו באוקטובר 2010.
ב-21 בינואר 2011 חתם רנאר כמאמן המועדון האלג'יראי אלז'ר.
ב-22 באוקטובר 2011 פורסם כי רנאר חזר לקדנציה שנייה כמאמן זמביה, בחוזה לשנה. הוא הוביל את הנבחרת לזכייה הראשונה בגביע אפריקה לאומות ב-2012. הזכייה הוקדשה ל-18 השחקנים שנספו באפריל 1993, לאחר שהמטוס שהוביל את הנבחרת התרסק במרחק של קילומטרים ספורים בלבד מהאתר בו שוחק גמר 2012 בגבון.
לאחר שזמביה הודחה בשלב הבתים של גביע אפריקה 2013, רנאר לקח אחריות על ההדחה המוקדמת. מאוחר יותר הוא מתח ביקורת על CAF על כך שלא אפשרה לזמביה, כאלופת גביע אפריקה מ-2012, את ההזדמנות להתחרות בגביע הקונפדרציות 2013.
רנאר שוחרר מחוזהו על ידי התאחדות הכדורגל של זמביה באוקטובר 2013, וחתם במועדון הצרפתי סושו.
ב-7 באוקטובר 2013 פורסם שרנאר מונה למאמן סושו מליגת העל הצרפתית.
המועדון ירד לליגת המשנה במאי 2014, ורנאר עזב את הקבוצה מאוחר יותר באותו החודש.
רנאר מונה למאמן נבחרת חוף השנהב ביולי 2014, ואימן אותה בגביע אפריקה לאומות 2015. חוף השנהב זכתה בטורניר, ורנאר הפך למאמן הראשון שזוכה בשני גביעי אפריקה עם מדינות שונות.
רנאר הפך למאמן המועדון הצרפתי ליל במאי 2015. ב-11 בנובמבר 2015, הוא פוטר לאחר שהשיג רק 13 נקודות ב-13 משחקי ליגה.
בפברואר 2016 קושר רנאר למשרת המאמן בנבחרת מרוקו, ומאוחר יותר באותו חודש הוא מונה לתפקיד.
בנובמבר 2017 הוא העלה את מרוקו למונדיאל 2018 ברוסיה, הראשון של הנבחרת מאז 1998. מאוחר יותר באותו חודש הוא חתם על חוזה חדש, עד 2022. ביולי 2019 נבחרת מרוקו הודחה בשמינית גמר גביע אפריקה 2019 על ידי בנין, ורנאר לקח אחריות על ההדחה המפתיעה. הוא התפטר מתפקידו כמה ימים לאחר מכן, ב-15 ביולי 2019.
מאוחר יותר ביולי 2019 הפך רנאר למאמן נבחרת ערב הסעודית, הצרפתי הראשון שעשה זאת. ב-10 בספטמבר 2019 הוא אימן את משחקו הרשמי הראשון מול תימן במסגרת מוקדמות מונדיאל 2022 באסיה. במרץ 2022 הוביל רנאר את ערב הסעודית להעפלה למונדיאל 2022, ובתוך כך הפך למאמן יליד-החוץ עם הכי הרבה ניצחונות (18) בתולדות המדינה. במשחק הפתיחה במונדיאל הוא הוביל את ערב הסעודית לניצחון 2–1 על ארגנטינה בראשות ליונל מסי, אחת הפייבוריטיות לזכייה בטורניר וזו שאכן זכתה בו, במה שכונה אחת ההפתעות הגדולות בתולדות גביע העולם בכדורגל.
ב-29 במרץ 2023 מונה רנאר למאמן נבחרת צרפת בכדורגל נשים.
בנסורי

נגן בנסורי במבצר מהראנגר
בנסורי הוא חליל צד הודי, העשוי מבמבוק. לבנסורי עשרות גדלים שונים, השונים זה מזה במנעדם. ככל שהכלי גדול יותר, כך מנעדו נמוך יותר.
החלילים מיוצרים במרווחים של חצי טון האחד מהשני כך ששנים עשר חלילים יוצרים סט שלם. לבנסורי שבעה חורים בצד אחד שלו, אשר אחד מהם נפרד מהאחרים ומשמש כפייה. את החורים סוגרים לרוב בעזרת כריות האמצע של האצבעות השנייה השלישית והכרית הקיצונית של האצבע הרביעית בכל יד.
האגודלים משמשים לאחיזת הכלי כמו גם הזרת של יד ימין - במקרה של אחיזה 'ימנית'
הנשיפה לבנסורי דומה מאוד לנשיפה לחליל צד מערבי.
היות שהחורים של הבנסורי גדולים, הוא מאפשר משחק חופשי ביותר עם גובהי הצליל, שימוש בפורטמנטו ומשחק עם רבעי טונים. המנעד של הכלי הוא של שתיים וחצי אוקטבות, כשבפועל משתמשים בשתי אוקטבות, בזמן נגינה שגרתית. פחות מחליל צד מערבי
הצליל של הבנסורי הוא חם ומלא יותר מזה של חליל הצד המערבי בצלילים הנמוכים והאמצעיים, ומעט שטוח יותר בצלילים הגבוהים שלו. לעיתים הצליל שלו מזכיר את צלילו של החליל הערבי, הקרוי נאי.
מנעדו של הבנסורי נקרא לפי הקוורטה שמעל התו הנמוך ביותר (כך שחליל שהצליל הנמוך ביותר שלו הוא רה, ייקרא חליל של סול, היות שהתו הנמוך ביותר משמש כדומיננטה).
גדול נגני הבנסורי של ימינו הוא האריפראסאד צ'אוראסיה אשר ביסס את מעמדו של הכלי כאחד הכלים החשובים במוזיקה קלאסית הודית. מזה שנים רבות הוא מופיע ברחבי העולם במוזיקה קלאסית הודית וגם כחלק מהרכבי פיוז'ן ומוזיקת עולם שונים. זקיר חוסיין, ג'ון מקלפלין, יאן גרברק ולארי קורייל הם רק חלק מהשמות איתם הוא שיתף פעולה בעבר.
דוגמאות צליל

Bass Bansuri Flute (מעל 30 אינץ') (אורכב 24.10.2007 בארכיון Wayback Machine)
Regular Bansuri Flute (בין 20 ל-28 אינץ') (אורכב 11.04.2008 בארכיון Wayback Machine)