stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פריצת-צמיחה
היסטוריה

שון אליס טבע את המונח ״פורץ צמיחה״ ב-2010. בפוסט בבלוג שלו הוא הגדיר פורץ צמיחה כאדם ש״מטרתו המתמדת היא צמיחה. כל מה שהם עושים נבחן לפרטי פרטים לפי פוטנציאל השפעה שלו לצמיחה בגודל ממשי.״ אנדריו צ'ן הציג את המונח לקהל גדול יותר בפוסט בבלוג שלו שנקרא ״פורץ צמיחה הוא סגן השיווק החדש.״ בפוסט הוא מגדיר את המונח ומשתמש בדרך בה פלטפורמת ההשכרות קצרות הטווח Airbnb שילבה את Craigslist כדוגמה. הוא כתב שפורצי צמיחה הם ״שילוב היברידי בין משווקים ואנשי קוד- האחד מסתכל על הסוגיה המסורתית של 'איך אני משיג לקוחות למוצר שלי?' והאחר עונה לו באמצעות בדיקות B/A, דפי נחיתה, גורמים וויראליים, שיווק באימייל ו-Open Graph.״ ב-2012 אארון ג'ין הגדיר פורץ תמיכה ב-TechCrunch כ-״מחשבת מידע, יצירתיות וסקרנות.״
ב-2013 שון אליס התחיל לצד אוורט טיילור והקבוצה את GrowthHackers - קהילת רשת ותוכנה כשירות (SaaS) שמאפשרת לצוותים לנהל תהליכי צמיחה ניסיוניים.
״ועידת פורצי הצמיחה״ השנתית השנייה נוסדה על ידי גאגאן ביאני והתקיימה בסן פרנסיסקו. היא הציגה פורציה צמיחה מ-LinkedIn, Twitter ו-Youtube בין היתר.
הערות שוליים

↑  "אחת ולתמיד - מה זה Growth Hacking? - אליאבוס". אליאבוס. 2016-10-26. נבדק ב-2016-11-14.
↑  Lauren Hockenson, Growth Hacker: A Buzzword Surrounded by Buzzwords, Mashable
↑  Find a Growth Hacker for Your Startup, www.startup-marketing.com
↑  "Growth Hacker is the new VP Marketing". andrewchen (באנגלית). 2012-04-27. נבדק ב-2016-11-14.
↑  Contributor, Defining A Growth Hacker: Three Common Characteristics, TechCrunch
↑  6 important lessons from this year’s Growth Hacker Conference, VentureBeat
ציפור צהובה (קוקטייל)

|  נתונים |
| --- | --- |
 מרכיבים:  רום לבן, מיץ ליים, טריפל סק, גליאנו, כוס מרטיני 
 אופן ההכנה:  מנערים בשייקר ומוזגים לכוס קוקטייל
 כוס:     קוקטייל
 קישוט:  פרוסות ליים
 
ציפור צהובה (באנגלית: Yellow Bird) הוא קוקטייל המוכר רשמית על ידי איגוד הברמנים הבינלאומי. הקוקטייל מורכב מ-30 מ"ל רום לבן, 15 מ"ל טריפל סק, 15 מ"ל גליאנו, 15 מ"ל מיץ ליים. את המרכיבים מוזגים לשייקר, מסננים לכוס קוקטייל ומקשטים פרוסת ליים.
| קוקטיילים רשמיים של איגוד הברמנים הבין-לאומי (IBA) |
| --- | --- | --- |
| בלתי נשכחים   The Unforgettables | אלכסנדר •  אמריקנו • אנג'ל פייס • אוויאיישן • בין הסדינים • בולברדייה • ברנדי קרסטה • קזינו • קלווור קלאב • דאקירי • דרי מרטיני • ג'ין פיז • האנקי פאנקי • ג'ון קולינס • מילה אחרונה • מנהטן • מרטינז • מארי פיקארד • בלוטת הקופים • נגרוני • אולד פאשנד • פארדייז • פלאנטרס פאנץ'  • פורטו פליפ • ראמוס פיז • ראסטי נייל • סזראק • סיידקאר • סטינגר • טוקסידו • Vieux Carré •  ויסקי סאוור • וייט ליידי |  |
| קלאסיקות עכשוויות   Contemporary Classics | בליני • רוסי שחור (רוסי לבן) • בלאדי מרי • קאיפיריניה • קוקטייל שמפניה • קורפס רוויוור 2 • קוסמופוליטן • קובה ליברה • פרנץ' 75 • פרנץ' קונקשן • גולדן דרים • גראסהופר • המינגוויי ספיישל • צוואר סוס • אייריש קופי • קיר • לונג איילנד אייסד טי • מאי תאי • מרגריטה • מימוזה • מינט ג'ולפ • מוחיטו • מוסקו מיול • פינה קולדה • פיסקו סאוור • סי בריז • סקס על החוף • סינגפור סלינג • טקילה סאן רייז • וספר •  זומבי |  |
| משקאות עידן חדש   New Era Drinks | ברקודה • ברכי דבורה • ברמבל • קנהנצ'ארה • דארק אנ סטורמי • אספרסו מרטיני • פרננדיטו • פרנץ' מרטיני •  לא חוקי • למון דרופ מרטיני •  עירום ומפורסם  • ניו יורק סאוור • אולד קובן  •  פלומה • מטוס נייר • פניצילין • ראשן ספרינג פאנץ' • סולת'סייד • ספייסי פיפטי • שפריץ • ספרינג באסטרד • טיפררי • טומיס מרגריטה • טרינידד סאוור • VE.N.TO • ציפור צהובה |  |
ערך זה הוא קצרמרבנושא משקאות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
צפון ודרום (משחק מחשב)

| --- | --- |

אריזת המשחק
 כללי
 תאריך הוצאה:  1989
 סוגה:  משחק אסטרטגיה ממוחשב, משחק פעולה ממוחשב
 פיתוח:  Infogrames
 הוצאה לאור:  Infogrames 
 ארץ מקור:  צרפת 
 הפצה:  Infogrames
 דרישות תוכנה
 מצבי משחק:  שחקן יחיד או שני שחקנים
 פלטפורמות:  קומודור אמיגה, Atari ST, Commodore 64, DOS, MSX, NES, ZX Spectrum, Amstrad CPC
 
צפון דרום (באנגלית: North & South) הוא משחק וידאו המשלב אסטרטגיה ואקשן המתרחש במהלך מלחמת האזרחים האמריקנית. המשחק יצא לשווקים בשנת 1989 על ידי חברת Infogrames.
מהלך המשחק

בתחילת המשחק על השחקן לבחור את הצד אותו ישחק (הצפון או הדרום) ואת השנה בה יתחיל (1861-1864). המשחק עצמו מתרחש על מפה של ארצות הברית המחולקת למדינות השונות. המטרה היא להשתמש ביחידות הצבא על מנת לכבוש את כל שטחי הצד היריב.
ניתן לקבל יחידות נוספות בשתי דרכים: הראשונה, הצד המחזיק בצפון קרוליינה מקבל מדי פעם סיוע דרך הים של יחידה אחת. השיטה השנייה והנפוצה יותר היא דרך רכבות. כל שחקן המחזיק בשתי תחנות רכבת (לפחות) המקושרות במסילה יקבל בסוף כל תור סכום כסף מסוים. כאשר די כסף יצטבר הוא יוחלף בגדוד צבא שניתן למקמו במפת המשחק.

כאשר שתי יחידות אויבות נפגשות המשחק עובר למצב של קרב, בו כל צד שולט בצבא המורכב מחיל רגלים, פרשים וארטילריה בזמן אמת. יחידת צבא בסיסית כוללת שישה חילי רגלים, שלושה פרשים ותותח אחד, כאשר ניתן למזג עד שלוש יחידות שונות לצבא אחד עד למקסימום של 18 חילי רגלים, 9 פרשים ושלושה תותחים. כאשר צבא כזה נלחם יחידות החי"ר והפרשים הנוספות (מעבר לשישה חילים ושלושה פרשים) ממתינות כתגבורת, ויכנסו לשדה הקרב רק לאחר שהכוח הראשוני יושמד.

כאשר נכבשת מדינה ובה תחנת רכבת יש צורך לכבוש את התחנה בנפרד במעין משחק פעולה קצר של חייל אחד מול מגיני התחנה ומכשולים שונים. בדרך דומה, אם השחקן שולט במדינה בה עוברים פסי הרכבת של יריבו הוא יכול לשדוד את הרכבת ולקבל את הכסף המגיע לצד היריב.
במפה ישנם גם מקסיקני ואינדיאני שרנדומלית יילחמו באחד הצדדים, אולם ניתן לבטל אותם.
פנחס וייל

| --- | --- |

פנחס וייל
 לידה:  1893 
 פטירה:  1973 (בגיל 80 בערך) 
 מדינה:  ישראל 
 מקום קבורה:  הר המנוחות 
 
פנחס וייל (מרץ 1893 – אפריל 1973) היה רופא פנימי ורופא ריאות, מנהל בית החולים הארצי לחולי שחפת ב-צפת (1929–1948), מנהל מחלקת ריאות במרכז רפואי הדסה בירושלים (1952 - עד יציאתו לגמלאות).
קורות חיים

וייל נולד בקייב שבאוקראינה לאסתר ולר' אהרון זאב. אימו אסתר הייתה מצאצאי רבי שאול ואהל.
ביו השנים 1913–1918 למד וייל רפואה בז'נבה.
בזמן לימודי הרפואה כיהן וייל כיושב ראש הסטודנטים הציוניים "השחר" (Haszachar – Przedświt). פעילותו העיקרית של "השחר" הייתה בשטח החינוך הציוני: התרמות עבור קק"ל וקרן היסוד, הסברה והחייאת השפה העברית. במישור הסוציאליסטי יצא "השחר" להגן על זכויותיהם של הסטודנטים היהודים.
לאחר סיום לימודי הרפואה עבד וייל בבית מרפא לשחפת.
בשנת 1919 התחתן עם עטל לבית רחמילביץ. בשנת 1929 עלו בני הזוג וייל לארץ ישראל, התגורר במזכרת בתיה ובהמשך בצפת.
בין השנים 1929–1948 ניהל וייל את "בית החולים הארצי לחולי שחפת" בצפת.
יחד עם סגנו, ד"ר אברהם צפרוני, הפך את בית החולים לגוף מרכזי שהיה לו מקום לא רק רפואי אלא חברתי, כלכלי, תרבותי וביטחוני בעיר. בתקופתו טופלו במוסד כמה מראשי היישוב ובני משפחותיהם, ומיטב אמני הארץ וסופריה התנדבו להנעים את זמנם של החולים. המוסד נוצל גם לאחסון נשק לא-חוקי לארגוני המחתרות בארץ ישראל, והיה לו תפקיד חשוב בהגנה על יהודי צפת במאורעות השונים.
בשנת 1937 יצא וייל להשתלמות בארצות הברית במחלות ריאה.
נוסף לעבודתו הרפואית וייל כיהן כסגן יו"ר ועד הקהילה בצפת, סגן ראש המועצה העירונית, יו"ר הלשכה לעזרה סוציאלית, חבר הוועדה הבין-עדתית לפיתוח צפת, חבר הוועד למען צפת, ויו"ר הליגה למלחמה בשחפת.
בשנת 1952 עבר וייל לירושלים לנהל את מחלקת ריאה במרכז רפואי הדסה בירושלים. סגנו הד"ר יוסף רקובר עבר עימו לירושלים, ונתמנה לסגן מנהל המחלקה. בצאת וייל לגמלאות רקובר החליפו בניהול המחלקה.
וייל נפטר בשנת 1973. השאיר שתי בנות ובן.
הכנוס המדעי של ההסתדרות הרפואית העברית בארץ ישראל, שנת 1939

בתאריכים 31 במאי – 1 ביוני לשנת ה'תרצ"ט 1939 נערך בבית הבריאות ע"ש שטראוס ברחוב צ'נסלור, בירושלים כנס רפואי-מדעי שארגנה ההסתדרות הרפואית העברית בא"י. בכנס השתתפו מרבית מבכירי הרופאים בארץ ישראל לתקופה. ראו: ד"ר פ. וייל (צפת) חידושים בטיפול בשחפת הריאות (ישיבה ה', 1 ביוני)
בית החולים הארצי לחולי שחפת בצפת (1921-1948)

בשנת 1912 הסתיימה בנייתו של בית החולים הישן בצפת, "הסתדרות הדסה" ציידה את בית החולים בציוד משוכלל ומודרני ובצוות אחיות ורופאים
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה ב-1914 החרימו שלטונות האימפריה העות'מאנית את בית החולים והפכו אותו לבית חולים צבאי.
בשנת 1921 נפתח בית החולים שנית בחסות "הדסה" כבית חולים לחולי שחפת ובית יולדות.
בין השנים 1924–1926 ניהל את בית החולים ד"ר משה קריגר, ומשנת 1928 עד 1948 הד"ר וייל.
עם כניסתו של וייל לתפקיד של מנהל בית החולים, נפתחה בבית החולים מחלקה לרפואה כללית, שבה טופלו מקרים דחופים וקשים
עם פרוץ מלחמת העצמאות פונו חולי השחפת לזכרון יעקב ובית החולים החל לשמש כבית חולים צבאי של כוחות הרפואה של ההגנה וצה"ל. ב-1949 הפך בית החולים להיות בית חולים ממשלתי ישראלי, אך שימש בעיקר כבית יולדות ובית חולים פסיכיאטרי.
בין השנים 1962–1972 הוקם המבנה החדש של בית החולים. משנת 1966 קרוי בית החולים "בית החולים רבקה זיו".
לקריאה נוספת

'ויל, פינחס', בתוך: דוד קלעי, ספר האישים: לכסיקון ארצישראלי, תל אביב: מסדה – אנציקלופדיה כללית, תרצ"ז, עמ' 195–196. (הספר בקטלוג ULI)
דבר, 12 באוקטובר 1937, עמוד 6.
לקסיקון, עמוד 186
הערות שוליים

↑  אתר "Billiongraves"
↑  נסים לוי, יעל לוי, "רופאיה של ארץ-ישראל 1948-1799", איתי בחור - הוצאה לאור, מהדורה שנייה, מרץ 2012, ערך: וייל, פנחס עמודים 196 -197
↑  אנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו דוד תדהר, כרך 4, עמוד 1831 ערך:
↑  נדב מן, שנהיה בריאים: 100 שנה לבית החולים בצפת, באתר ynet, 5 במרץ 2010
↑  נסים לוי, יעל לוי, "רופאיה של ארץ-ישראל 1948-1799", איתי בחור - הוצאה לאור, מהדורה שנייה, מרץ 2012, ערך :רקובר, יוסף פרופ' עמודים 399-400
↑  תוכנית הכינוס המדעי של ההסתדרות הרפואית העברית בא"י לשנת ה'תרצ"ט 1939, 30 במאי – 1 ביוני בבית הבריאות ע"ש שטראוס
↑  תוכנית הכנוס המדעי של ההסתדרות הרפואית העברית בא"י לשנת ה'תרצ"ט 1939, 30 במאי – 1 ביוני בבית הבריאות ע"ש שטראוס רחוב צ'נסלור, ירושלים. בין המשתתפים (לפי א'-ב'): הנרי אונגר, יצחק איצקוביטש, מקס בוכמן, יחיאל קרל גוגנהיים, אדוארד גורדון יוסף (ג'וזף), בנו גרינפלדר, אברהם דרוקמן, פריץ דרייפוס, פנחס וייל, חיים ארנסט ורטהיימר, פליכס זולמן, יעקב זס, רפאל משה חפץ, לודוויג פרדיננד מאייר, פליקס מנדל, דוד מרגלית, מכס מרכוס, אריה סדובסקי, רוברט פישר, יוסף פרגר, ברנרד צונדק, גאורג צונדק, הרמן צונדק, יוליוס קליברג, שמעון רוזנבאום, יהודה לייב רוקח, משה רחמילביץ'
↑  סיפורו של בית החולים בצפת צפת נ.ט. מתוך סיפורי צפת - מנחם כהן
↑  בנימין גייגר – אחד מזקני צפת, עריכה: אורלי עמית, 2011, עמוד 98
צורת הארץ

שער הספר "צורת הארץ" במהדורה השנייה
כריכת הספר "צורת הארץ" במהדורה האחרונה
צורת הארץ, הוא ספר אסטרונומיה בעברית מאת רבי אברהם בר חייא העוסק בנושאים הבאים: מהלך הירח, ליקויי חמה ולבנה, מהלך כוכבי הנבוכה, תיאור אופן המזלות, חלוקת כוכב ארץ לאזורי אקלים, מידת כוכב ארץ והוויכוח סביב מהלך כוכבי שבת.
המחבר ותקופתו

מחבר הספר הוא רבנו אברהם ב"ר חייא הנשיא.
בשל הכבוד שרחשו לו הכל, כונה "הנשיא" (בערבית: צאחב אל שארטה), כינוי הניתן לבעלי משרה חשובה בחצר המלכות.
היה מגדולי ספרד. מושבו היה בעיר סוריה שבספרד, ובברצלונה.
תאריך לידתו ופטירתו אינם ידועים בדיוק. החוקרים משערים שנולד בסביבות שנת 1065 ונפטר בסביבות השנים 1135–1145.
עסק גם במתמטיקה, בהנדסה, בפיזיקה, באסטרולוגיה ובענייני מוסר ופילוסופיה. כמו כן ציפה לישועה ועסק בחישוב הקץ ובביאת המשיח.
רבנו אברהם חי בתחילת תקופת הראשונים - המאה ה-11.
ראשונים נוספים שחיו בזמנו: ר' אברהם אבן עזרא, הרמב"ם.
החיבור

בנוסף לשמו "צורת הארץ", מוכר גם בשמו הלטיני "סבסורדה" (Savasorda), שם שהוא בעצם כינוי למחבר אשר היה מכונה "הנשיא", ובערבית – "צאחב אל שארטה", שבשיבוש ללטינית הפך ל"סבסורדה".
החיבור הוא אחד מהחיבורים הראשונים העוסקים באסטרונומיה, חכמת התכונה, בלשון הקודש.
החיבור הוא פרי התקופה בה שלט בכיפה - 'כיפת השמים' - מאז המאה ה-2, האסטרונום היווני הנודע תלמי, הנקרא בשמו בטלמיוס, בחיבורו "אלמגסט", בו טען למודל הגיאוצנטרי. 'צורת הארץ' ראה אור כ-300 שנה (בשנת 1133) לפני שתורות התכונה החדשות של קופרניקוס, קפלר וגלילאו, הגיעו לעולם באיחור של כ-13 מאות, אחרי תלמי.
עקב היותו החיבור הראשון בתחומו שנכתב בלשון הקודש, זכה 'צורת הארץ' לתפוצה רחבה. אף בקרב העמים לא נטמנה ידו בצלחת וזכה להצלחה גדולה, בשל היותו מאגד אסכולות החלוקות ביניהן בנושאים רבים ושונים בחכמת התכונה. בין המוזכרים בספרו נמצא מן המפורסמים שבעולם מדע התכונה, כגון: בטלמיוס, בן רש"ד, אל מאמון, אברכש ועוד.
המהדורות

הספר יצא לאור בשלוש מהדורות.
המהדורה הראשונה יצאה לאור בשנת ש"ו (1546) בבזל על ידי ההבראיסט והבלשן סבסטיאן מינסטר. במהדורה זו הוסיף מינסטר הערות שוליים בלטינית ושרטוטים נוספים שהופיעו בכתבי היד. ותלמידו אוסוואלד שרקנפוכס (אנ') תרגם את הספר ללטינית.
המהדורה השנייה, יצאה לאור באופיבאך בשנת ת"פ (1720) על ידי ר' יהונתן ב"ר יוסף מרוז'ינוי, מחבר הספר "ישועה בישראל" על הלכות קידוש החודש להרמב"ם. במהדורה זו נדפסו הגהות וביאורים של הלבוש לצורת הארץ, והגהות ממספר רבנים נוספים.
בשנת 1956 תשט"ז, תורגם הספר גם לספרדית על ידי מיליאס ואליקרוסה, ברצלונה.
המהדורה האחרונה יצאה לאור בשנת תשס"ט על ידי המהדיר ר' רפאל לסרי, בוגר ישיבת חברון. ההדרה בוצעה ע"פ שלושה כתבי יד, המוקדמים ביותר מבין כתבי היד המצויים היום; כ"י לונדון, הספרייה הבריטית, קטלוג מרגליות 1006 (מס' 6432 במכון לתצלומי כתבי יד עבריים בירושלים); כ"י לונדון, הספרייה הבריטית 12277 OR (מס' 8821 במכון לתצלומי כתבי יד עבריים); כ"י האוניברסיטה העברית בירושלים מס' 927 B. במהדורה זו נוספו קטעים רבים שהושמטו מהמהדורות הקודמות וחודשו ושופצו כל השרטוטים.
פריצת גבולות

|  מידע כללי |
| --- | --- |
 מאת:  אלון אולמן
 שפת המקור:  עברית
 הוצאה
 תאריך הוצאה:  2017
 מספר עמודים:  323
 הוצאה בעברית
 הוצאה:  הוצאת "כתר"
 תאריך:  2017
 
פריצת גבולות - כיצד להגשים את החיים שתמיד רצית, הוא ספר מאת אלון אולמן, שיצא לאור ב-2017 ומכר 40 אלף עותקים[דרוש מקור].
מבנה הספר

הספר כולל את סיפור חייו של אלון אולמן ואת הפיכתו למנטור מצליח. בשנת 1994 הוא עבר קריסת ריאה במהלך טיסה מטורקיה לארץ, ובעקבות כך נכרתה חלק מריאתו. לאחר האירוע, מצבו הרפואי השברירי הביא אותו לנסות למתוח את הגבולות הפיזיולוגיים שלו ולאתגר את עצמו. בגיל 41 הוא נרשם לתחרות איירון-מן באריזונה. אחרי כשמונה חודשים של אימונים הוא הצליח לשחות 3.8 קילומטר, לרכוב על אופניים 180 קילומטר (כמו המרחק מתל אביב לקריית שמונה) ואז לרוץ מרתון (42 קילומטר), וכל זה ברצף של קצת יותר מ-12 שעות. זו הייתה נקודת המפנה בחייו, וכדבריו "כשחציתי את קו הסיום הבנתי שאת האושר הזה משיגים כשמגשימים מטרות שיא. כשאתה עושה משהו שמרגש ומפחיד אותך, אתה מרגיש שצמחת". במהלך השנים לאחר מכן השלים אולמן את התחרות עוד שלוש פעמים.
בעקבות הצלחתו בתחרות השתנתה תפיסת עולמו של אולמן, לעמדה שלפיה שכל אדם מסוגל לממש את חלומותיו, ובלבד שיעשה זאת בדרך המתאימה ועם הדרכה צמודה. בעקבות כך הוא הקים את חברת "קוד המנצח", שבמסגרתה הוא מעביר סדנאות והרצאות על פריצת גבולות. הספר משלב תובנות, תבניות פעולה ומודלים להצלחה, השזורים בסיפור חייו של אולמן. הוא מסיים את ספרו: "בסוף - כולם מתים. בדרך חלק גם חיים".
הספר נמכר בכ-40,000 עותקים וקיבל אות פלטינה מאת התאחדות הוצאות ספרים בישראל.
הערות שוליים

↑  ורד רמון ריבלין, ‏אלון אולמן היה על סף מוות, ניצל - ויצא למסע מתיחת גבולות, באתר גלובס, 7 באוגוסט 2014
↑  אלון אולמן, "פריצת גבולות", הוצאת כתר, 2017, עמ' 323
פרדריק השני, מלך דנמרק

פרדיריק השני, מלך דנמרק (בדנית ובנורווגית: Frederik II; ‏1 ביולי 1534 – 4 באפריל 1588) היה מלך דנמרק ומלך נורווגיה (למעשה מלך דנמרק-נורווגיה, כממלכה אחת) ודוכס שלזוויג מ-1559 ועד למותו.
חייו

פרדריק היה בנם של כריסטיאן השלישי, מלך דנמרק ושל רעייתו, דורותיאה מסקסוניה-לאוונבורג. הוא היה שליט דני האופייני לתקופת הרנסאנס. שלא כמו אביו, הוא הושפע מאוד מאידיאלים צבאיים. כבר כבחור צעיר הוא יצר קשרי ידידות עם נסיכים גרמנים. הוא ביקש לשאת לאישה את פילגשו, אנה הרדנברג, אך בסופו של דבר שוכנע לא לעשות כן. זמן קצר לאחר עלייתו לכס המלוכה הוא נחל את ניצחונו הצבאי הראשון כשכבש את דיטמרשן בקיץ 1559.
מלך

מאביו הוא ירש את מלחמת ליבוניה. הוא ניסה להימנע מעימות זה וגיבש יחסי ידידות עם איוואן הרביעי ("איוואן האיום") בהסכם השלום שנחתם במז'ייסק ב-1562. העימות הצבאי העיקרי בתקופת מלכותו הייתה מלחמת שבע השנים הצפונית, שהתנהלה מ-1563 ועד 1570 ובה הוא ניסה לשווא לכבוש את שוודיה, שנשלטה על ידי בן דודו הבלתי שפוי, אריק הארבעה עשר, מלך שוודיה. מלחמה זו הפכה להיות מלחמת התשה יקרה, שבה שטחים של סקונה הוחרבו על ידי שתי הממלכות. במהלך המלחמה פיקד פרדריק על צבאו באופן אישי בשדות הקרב, אך ללא תוצאות של ממש והמלחמה הזיקה ליחסיו עם יועציו ואציליו. עם זאת, אי שקט פנימי בשוודיה והשתלטותו על דנמרק של פדר אוקסה, ייצבו את המצב. לאחר שיורשו של אריק הארבעה עשר, יוהאן השלישי, סירב לקבל את תנאי הסכם השלום שנחתם ברוסקילדה ב-1568, שנתן עדיפות לדנמרק, התחדשה המלחמה עד להשגתו של סטטוס קוו שנחתם בשצ'צ'ין ב-1570 ובו נשמרה יוקרתה של דנמרק, אך הוטלו מגבלות על כוחה הצבאי.
לאחר המלחמה שמר פרדריק על השלום מבלי לוותר על ניסיונותיו להעצים את יוקרתו כשליט ימי. מדיניות החוץ שלו עמדה בסימן של תמיכה מוסרית בכוחות הפרוטסטנטיים (באותה תקופה הוא חיזר אחר אליזבת הראשונה, מלכת אנגליה, יוזמה שהקנתה לו את התואר אביר מסדר הבירית), אך בו בעת הוא שמר על נייטרליות. יועצים מנוסים כמו פדר אוקסה, נילס קאס, ארליד הויטפלדט וכריסטופר ולקנדורף, דאגו לניהול ענייני הבית.
כאדם תואר פרדריק השני כחמום מוח, רברבן, אמיץ ושאפתן. הוא אהב ציד, יינות, נשים וחגיגות והדעה המקובלת הייתה שמותו נגרם משתיית יתר. הוא בנה מחדש את טירת קרונבורג בין השנים 1574–1585. ב-1567 הוא ייסד את העיר פרדריקסטאד שבנורווגיה. תקופת מלכותו הייתה תקופה של צמיחה ושגשוג בהיסטוריה של דנמרק. הוא גם היה פטרון חשוב וידיד קרוב של האסטרונום הנודע, טיכו ברהה, שאביו החורג הציל את פרדריק מטביעה.
פרדריק השני מת ב-4 באפריל 1588 ונטמן בקתדרלת רוסקילדה. אחריו מלך בנו הבכור, כריסטיאן הרביעי.
משפחתו

ב-20 ביולי 1572 נשא פרדריק לאישה את סופיה ממקלנבורג-גיסטרוב, צאצאית של הנס, מלך דנמרק ובת דודה של פרדריק דרך סבם, 
פרדריק הראשון, מלך דנמרק. הם הביאו לעולם שמונה צאצאים:
אליזבת מדנמרק, דוכסית בראונשווייג (1573–1626), התחתנה עם היינריך יוליוס, דוכס בראונשווייג-לינבורג.
אן, נסיכת דנמרק (1574–1619), התחתנה עם ג'יימס הראשון, מלך אנגליה.
כריסטיאן הרביעי, מלך דנמרק (1577–1648).
אולריק, נסיך דנמרק (1578–1624), הבישוף האחרון של שלזוויג והנסיך-בישוף של שוורין.
הנס אוגוסט, נסיך דנמרק (1579), מת בינקותו.
אוגוסטה, נסיכת דנמרק (1580–1639), התחתנה עם יוהאן אדולף, דוכס הולשטיין-גוטורפ.
הדוויג, נסיכת דנמרק (1581–1641), התחתנה עם כריסטיאן השני, הנסיך הבוחר מסקסוניה.
הנס, נסיך שלזוויג-הולשטיין (1583–1602).
צפון וולו

| --- | --- |
 מדינה:  אתיופיה אתיופיה
 מדינה:   אמהרה
 בירת המחוז:  וולדייה
 שטח:  12,172.50 קמ"ר
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ במחוז:  1,500,303 (2007)
  ‑ צפיפות:  123.25 נפש לקמ"ר (2007)
 קואורדינטות:  11°50′00″N 39°15′00″E﻿ / ﻿11.8333°N 39.25°E﻿ / 11.8333; 39.25 
  מפת מיקום  מפה מפורטת    בהר דר אגאו אוי אורומיה דרוםגונדר צפון גונדר מזרחגוג'ם מערבגוג'ם וג המרה דרום וולו צפון וולו שאווה הצפונית ארגובה   he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
צפון וולו הוא מחוז במדינת אמהרה שבאתיופיה ונקרא על שם המחוז ההיסטורי וולו. גובל בצפון-מזרח במדינת תיגראי, בצפון-מערב במחוז וג המרה, במערב במחוז דרום גונדר, בדרום במחוז דרום וולו ובמזרחו במדינת עפר. עד שנת 1991 נכלל במחוז וולו אחד מהמחוזות ההיסטוריים של אתיופיה. ערים ועיירות חשובות בנפה הם וולדייה בירת המחוז והעיר לליבלה המכונה בפי תושביה ירושלים החדשה.
היסטוריה

בימי הביניים ועד 1991 הייתה חלק מהמחוז ההיסטורי, וולו, שהיה חלק מהאימפריה האתיופית. עם התמוטטותו הסופי של השלטון המרקסיסטי ב-1991 וואלו פוצל למספר אזורים חצי מהמחוז שתושביו היו עפרים סופח למדינת עפר והחצי השני שבאמהרה התחלק לשני מחוזות צפון וולו ודרום וולו.
נפות

המחוז מחולק לעשר נפות שבנוסף להן העיר וולדייה שלה מעמד של נפה.
| --- | --- |
 בוגנה  קובו  גידן  מקת  ודלה:  דלנתה  גובה לפתו  הברו  לסתה  דוונת
פרדיננד פון ריכטהופן

| --- | --- |

 לידה:  5 במאי 1833 פוקוי, רפובליקת פולין 
 פטירה:  6 באוקטובר 1905 (בגיל 72) ברלין, הקיסרות הגרמנית 
 שם לידה:  Ferdinand Paul Wilhelm von Richthofen 
 ענף מדעי:  גאוגרפיה, מגלה ארצות, גאולוגיה 
 מקום קבורה:  ברלין 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת הומבולדט של ברלין  אוניברסיטת ורוצלב 
 מוסדות:  אוניברסיטת בון  אוניברסיטת לייפציג  אוניברסיטת הומבולדט של ברלין 
 תלמידי דוקטורט:  Robert Heinrich Hoppe, ארנסט הסה, Gerhard Schott 
 פרסים והוקרה:  מדליית וגה (1903)  חבר זר של החברה המלכותית (27 בנובמבר 1902)  אות המסדר מקסימיליאן של בוואריה למדעים ואמנויות (1899)  מדליית וולסטון (1892)  מדליית המייסדים (1878) 
 
הברון פרדיננד פאול וילהלם פרייהר פון ריכטהופן (בגרמנית: Ferdinand Paul Wilhelm Freiherr von Richthofen; ‏5 במאי 1833 - 6 באוקטובר 1905) היה גאוגרף, שחקר בעיקר את המזרח הרחוק, מגלה ארצות ואיש מדע גרמני. ריכטהופן טבע את המונח "דרך המשי", לנתיב הסחר העתיק מן המזרח הרחוק למערב דרך מרכז אסיה.
ביוגרפיה

פרדיננד פון ריכטהופן נולד בבאד קרלסרוהה (Bad Carlsruhe) שבשלזיה הפרוסית (כיום פוקוי (Pokój) בדרום מערב פולין), ולמד רפואה בברסלאו (Breslau, כיום וורוצלב) ובברלין.
ביוגרפיה > מסעותיו

ריכטהופן סייר בצעירותו באלפים של טירול ובקרפטים בטרנסילבניה. בשנת 1860 הוא הצטרף למשלחת אוילנבורג (Eulenburg), משלחת פרוסית אל המזרח הרחוק, שסיירה ביפן, סין, סיאם, ציילון, טאיוואן, ג'אווה, סלבס, הפיליפינים ובורמה. רוב התיעוד על ממצאיו במסע זה, אשר הסתיים ב-1862, אבד. שאיפתו של ריכטהופן לחקור את סין באופן מעמיק יותר, לא יכלה להתגשם באותה עת בשל מרד טאיפינג. בשנים 1862 עד 1868 עבד ריכטהופן כגאולוג בארצות הברית וגילה שדות זהב בקליפורניה. לאחר מכן הגשים את שאיפתו משכבר, וערך כמה מסעות לסין. כמו כן, הוא סייר ביפן, בבורמה ובג'אווה. במסעותיו לסין איתר, בין היתר, את ימת לופ נור.
ביוגרפיה > קריירה אקדמית

בשנת 1875 ריכטהופן מונה לפרופסור לגאולוגיה באוניברסיטת בון, אם כי בשל מחקריו בסין, הוא החל למלא בפועל את תפקידו רק ב-1879. שנה קודם לכן, ב-1878, ריכטהופן זכה במדליית המייסדים היוקרתית מטעם החברה הגאוגרפית המלכותית. ב-1883 הוא מונה לפרופסור לגאוגרפיה באוניברסיטת לייפציג וב-1886 מונה לפרופסור לגאוגרפיה באוניברסיטת פרידריך-וילהלם (Friedrich-Wilhelms-Universität) בברלין (כיום אוניברסיטת הומבולדט), תפקיד אותו מילא עד מותו. להרצאותיו נמשכו סטודנטים רבים, שבחלקם הפכו לגאוגרפים חשובים לאחר מכן. הבולט שביניהם היה החוקר השוודי סוון הדין. כן שימש ריכטהופן כנשיא החברה הגאוגרפית הגרמנית וייסד את המכון ההידרוגרפי בברלין.
ביטוי מפורסם שריכטהופן טבע הוא "דרך המשי" (Seidenstraße). כן חידש את השימוש במושגים כורולוגיה וכורוגרפיה שמשמעותם חקר ותיאור, בהתאמה, של מכלול התופעות הגאוגרפיות באזורים קטנים.
ריכטהופן הלך לעולמו בברלין ב-1905. אחיינו היה מנפרד פון ריכטהופן, "הברון האדום", טייס מפורסם ושיאן הפלות מטוסים במלחמת העולם הראשונה.
הנצחתו

על שמו של ריכטהופן נקרא בעבר רכס ההרים בצפון סין ששמו כיום רכס קיליאן. כן נקרא על שמו "הר ריכטהופן", הפסגה הגבוהה ביותר ברכס הרי נוור סמר, חלק מהרי הרוקי, בפארק הלאומי הרי הרוקי וגובהו 3,946 מטר.
כמו כן נקרא על שמו מעבר ריכטהופן, בארץ גרהאם שבאנטארקטיקה.
כתביו

“Die Kalkalpen von Voralberg und Nordtirol” in Jahrbuch der geologischen Reichsanstalt (1859-1861).
“Die Metallproduktion Kaliforniens” in Petermanns Mitteilungen (1865).
China, Ergebnisse eigner Reisen und darauf gegründeter Studien (China: The results of my travels and the studies based thereon, 1877-1912, 5 vols. and atlas).
Aufgaben und Methoden der heutigen Geographie (an address delivered at Leipzig, 1883).
Führer für Forschungsreisende (A guide for the traveling researcher, Berlin, 1886).
Triebkräfte und Richtungen der Erdkunde in neunzehnten Jahrhundert (address on his election as rector, Berlin, 1903).
Comstock Lode: Its Character, and the Probable Mode of Its Continuance in Depth (1866).
Principles of the Natural System of Volcanic Rocks (1867).
Letters to the Shanghai Chamber of Commerce (1869-72).
לקריאה נוספת

"Approaches Old and New to the Silk Roads" Vadime Elisseeff in: The Silk Roads: Highways of Culture and Commerce. Paris (1998) UNESCO, Reprint: Berghahn Books (2000), ISBN 92-3-103652-1; ISBN 1-57181-221-0; ISBN 1-57181-222-9 (pbk)
Waugh, Daniel. (2007). "Richthofen's "Silk Roads": Toward the Archaeology of a Concept." The Silk Road. Volume 5, Number 1, Summer 2007
edited by Randy Jacobs, with Robert M. Ormes. (2000). Guide to the Colorado mountains. Golden, Colo: Colorado Mountain Club Press. p. 50. ISBN 978-0-9671466-0-7.
פיטר אצ'ינסטיין

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  30 ביוני 1935 (בן 89) ניו יורק, ארצות הברית 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת הרווארד 
 מוסדות:  אוניברסיטת ג'ונס הופקינס  ישיבה יוניברסיטי 
 עיסוק:  פילוסוף, מרצה באוניברסיטה 
 מדינה:  ארצות הברית 
 פרסים והוקרה:  פרס לקטוש (1993) מלגת גוגנהיים 
 אתר רשמי
 
פיטר אצ'ינסטיין (באנגלית: Peter Achinstein‏ נולד בניו יורק ב-30 ביוני 1935) הוא פילוסוף של המדע יהודי-אמריקאי, פרופסור לפילוסופיה בישיבה יוניברסיטי בניו יורק, מנהל המרכז להיסטוריה ולפילוסופיה של המדע באוניברסיטה זו ופרופסור באוניברסיטת ג'ונס הופקינס.