stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מלון רוסיה (מוסקבה)

| --- | --- |
מלון "רוסיה" במבט מנהר מוסקבה, 2004
מלון "רוסיה" במבט מנהר מוסקבה, 2004
 מיקום:  מוסקבה, רוסיה
 סוג המלון:  מלון פאר
 חדרים:  3,182
 קומות:  13
 בניית המלון
 תאריך פתיחה:  1964-1967
 אדריכל:  דמיטרי צ'צ'ולין
 קואורדינטות:  55°45′05″N 37°37′44″E﻿ / ﻿55.751388888889°N 37.628888888889°E﻿ / 55.751388888889; 37.628888888889
  (למפת מוסקבה מוגדלת) מלון רוסיה(למפת מוסקבה רגילה) מלון רוסיה
 
מלון "רוסיה", 2004
מלון "רוסיה" (ברוסית: «Россия») הוא בית מלון במוסקבה שנבנה בשנים 1964–1967 ברובע ההיסטורי "זריאדיה" בעיר על גדת מוסקבורצקאיה, בסמוך לקרמלין. המלון הכיל 3,182 חדרים עבור 5,300 איש ובשיאו היה אחד מבתי המלון הגדולים באירופה. ב-1 בינואר 2006 המלון נסגר וב-29 במרץ אותה שנה החלו לעבוד על הריסת המבנה.
השריפה בפברואר 1977

בליל ה-25 בפברואר 1977 במלון "רוסיה" פרצה אש חזקה. האש פרצה בעת ובעונה אחת בקומות 5, ה-11 וה-12 באגף הצפוני של הבניין. אנשים ששהו בקומה 12 ומעלה, כולל מבקרים במסעדות בקומות 17 ו-22 היו לכודים. האש התפשטה במהירות גבוהה בשל השטיחים והטפטים הסינתטיים. הכבאים הגיעו עם כוח רב ממוסקבה עצמה וכבאים ממחוז מוסקבה. כתוצאה מהשריפה נהרגו 42 בני אדם, בהם חמישה עובדי המלון. פציעות בדרגות שונות של חומרה נגרמו ל-52 בני אדם, בהם 13 כבאים. פונו למעלה מ-1,000 אנשים לבתי החולים ונשרפו יותר מ-100 חדרים, במיוחד במחלקה, שבה השתכנו זרים.
על פי הגרסה הרשמית, גורם האש היה קצר חשמלי בחדר השידור המרכזי בקומה החמישית. המהנדס הבכיר של המרכז נעצר מיד ונשפט ב-5 במאי 1978 (הוא נידון לחמש עשרה שנות מאסר), סגנו שהיה אמור להישפט אף הוא התאבד לפני שנפתח הדיון בעניינו.
לאחר מכן, בכל המלונות ברוסיה החלו לחפש דוודים של לוחות חשמל. למרות המסקנה של ועדת מומחים, כי הגורם האמיתי של מקור האש נותר לא ברור, היו כמה גרסאות, אחת מהן טענה כי זו הייתה הצתה מכוונת.
השריפה בשנת 1977 נרשמה בהיסטוריה כאחת השריפות הגדולות של המאה העשרים, לא רק ברוסיה אלא גם בעולם. התקרית אף אוזכרה ברומן של ולדימיר סאנין "השריפה הגדולה", ונעשה תחקיר תיעודי בשם האש במלון "רוסיה" ובשנת 2016 שודרה בערוץ הראשון הרוסי סדרת הטלוויזיה "מלון רוסיה" המגוללת את עבודתם של עובדי המלון ובין השאר גם את התרחשויות השריפה.
הריסה ופירוק

בשנת 2004, הרשויות במוסקבה החליטו להרוס את המלון. במקום מלון "רוסיה" מתוכנן להיבנות קומפלקס בניינים שיכלול מלון ובניין משרדים בשטח כולל של 410,000 מ"ר עם חניון תת-קרקעי עבור 2,500 מכוניות. הפרויקט החדש עתיד לכלול, בשלב ראשון, בניין מלון בן 6 קומות ובשלב שני, התאמת המבנה לעיצוב ההיסטורי של הרובע.
בנובמבר 2004, הוצא מכרז לבניית המלון. חברת "Monab" (חברת בת של בנק "Mosnarbank Evrofinance") בבעלות איש עסקים שלווה צ'יגירינסקי ניצחה במכרז. בשנת 2007 בית משפט ביטל את המכרז.
הקמת פארק זאריאדיה

אחרי שנים של תהליך משפטי החליט נשיא רוסיה ולדימיר פוטין להפוך את השטח שבו עמד בית המלון לפארק עירוני בשם: "פארק זאריאדיה" שבו מוצגת כל הצמחייה של רוסיה עם אמפיתיאטרון ועם ביתן מידע המספר אודות ההיסטוריה של הכיכר האדומה הנמצאת בצמוד. בניית הפארק החלה באפריל 2015 והפארק נפתח לציבור בספטמבר 2017, במלאת 870 שנה לעיר מוסקבה, במעמד פוטין וראש עיריית מוסקבה סרגיי סוביאנין.
ראו גם

מלון איזמעילובו
תחילת העבודות של הריסת המבנה, 3 בפברואר 2007
מים כבדים

המחשה של מולקולת מים כבדים
מים כבדים הם תרכובת שנוסחתה הכימית 2H2O או D2O. מולקולה של מים כבדים מורכבת מאטום חמצן הקשור לשני אטומי דאוטריום. המים הכבדים הם איזוטופולוג של מים.
המים הכבדים דומים בתכונותיהם הכימיות למים רגילים, אך אטומי המימן הרגילים הוחלפו באיזוטופ מימן כבד יותר – הדאוטריום, ועל כן צפיפות המים הכבדים גדולה בכ־10% מזו של המים הרגילים.
מים כבדים משמשים הן כחומר מקרר והן כחומר מאט בכורים גרעיניים ומכאן חשיבותם ופרסומם. טרם העידן הגרעיני לא היה כל שימוש בהם, ודבר קיומם לא היה ידוע.
מספר CAS של מים כבדים: 7789-20-0
תכונות

על אף הדמיון בתכונות הכימיות והפיזיקליות בין מים רגילים וכבדים, ניתן לזהות שני הבדלים מהותיים:
למים כבדים (בניגוד לרגילים) ישנו חתך בליעת נייטרונים נמוך מאד. בכורים גרעיניים רבים קיימת חשיבות רבה לתכונה זו. אי-היבלעותם של הניטרונים במים הכבדים מאפשרת להם להתנגש בגרעיני אטומים רדיואקטיביים הנמצאים בכור (גרעיני אורניום, לדוגמה). בהתנגשות זו קיים סיכוי לביקוע גרעין האטום, כלומר ביקוע גרעיני.
שכיחות. מים כבדים-למחצה (HDO) מצויים בטבע בשכיחות של 1 ל־3200 מולקולות מים, ואילו שכיחותם של מים כבדים לגמרי (D2O) היא 1 ל-41 מיליון מולקולות מים.
תכונות > הסברים לשכיחות ומים כבדים-למחצה:

מים כבדים-למחצה: בכל תערובת של מים רגילים ומים כבדים, אטומי המימן הרגילים והכבדים מתנתקים ומתחברים מחדש לאטומי החמצן כל הזמן כך שבכל רגע יש בתערובת שלושה סוגי מולקולות: H2O ,HDO ו-D2O. לדוגמה, במים שזוקקו חלקית כך שמחצית המימן שבהם הוא כבד (דאוטריום), רק מחצית מהמולקולות תהיינה HDO ויהיו גם 25% מולקולות H2O ו-25% מולקולות D2O.
שכיחותו של הדאוטריום היא אטום אחד לכל כ-6400 אטומי מימן רגילים (פרוטיום).
במים כבדים-למחצה יש שני אטומי מימן ודי באחד מהם שיהיה דאוטריום, והשכיחות לזה היא כמעט כפולה משכיחות הדאוטריום במימן: מולקולה אחת לכל כ-3200.
במים כבדים שני אטומי המימן הם דאוטריום והשכיחות לזה היא כשכיחות הדאוטריום במימן (1:6400) - בריבוע: 1:40,960,000 (כ-1 ל-41 מיליון.)
תכונות > טבלת תכונות השוואתית של מים כבדים ורגילים

| תכונה | D2O (מים כבדים) | H2O (מים רגילים) |
| --- | --- | --- |
| נקודת קיפאון (°C) | 3.82 | 0.0 |
| נקודת רתיחה (°C) | 101.72 | 100.0 |
| צפיפות (ב-20 מע', גרם/מיליליטר) | 1.1056 | 0.9982 |
| טמפ' צפיפות מקסימלית (°C) | 11.6 | 4.0 |
| צמיגות (ב-20 מע', סנטיפויז) | 1.25 | 1.005 |
| מתח פנים (ב-25 מע' דין/ס"מ) | 71.93 | 71.97 |
| חום היתוך (קל'/מול) | 1,515 | 1,436 |
| חום אידוי (קל'/מול) | 10,864 | 10,515 |
| אנתלפיית התהוות סטנדרטית (קילוג'ול למול) | 294.6- | 285.8- |
| אנטרופיה מולרית (גז, ג'אול למול) | 198.34  | 188.7 |
| מקדם שבירה (ב 589.3nm) | 1.32844 | 1.33335 |
הפקה

מים כבדים לא מיוצרים אלא מופקים ממים רגילים. ההפקה מסובכת כי שכיחות המים הכבדים נמוכה מאוד ביחס למים הקלים. על־מנת להפיק מי שתייה ממאגר מים מתוקים, כל שיש לעשות הוא לשאוב אותם ולבצע בהם תהליך פשוט וזול של טיהור וסינון. כשמדובר במים כבדים אין הדבר כך: בשל נדירותם יש לשאוב כמויות מים אדירות ולהפריד בין המים הכבדים לקלים. לאחר ההפרדה מאוחסנים המים הכבדים במכלים ומשווקים ללקוחות (כורים גרעיניים), והמים הקלים (מי השתייה) מוחזרים למאגר ממנו נשאבו.
ישנם מספר תהליכי הפרדה שונים, המתבססים על עקרונות כימיים שונים. הפרדת המים הקלים מן הכבדים היא תהליך זיקוק דומה לתהליכי זיקוק תעשייתיים אחרים (כגון: זיקוק דלקים, יצור אמוניה, זיקוק אלכוהול). בחלק מהתהליכים נעשה שימוש בהבדל הקטן בטמפרטורות הרתיחה בין מים כבדים וקלים. הפקת מים כבדים בשיטות אלקטרוליזה או זיקוק למקוטעין (כמו בדלק) צורכת אנרגיה רבה ועל כן יקרה מאוד. בשל כך יש עדיפות להפקתם בשיטות כימיות אחרות.
על אף ההבדלים בשיטות הזיקוק השונות, דבר אחד משותף לכולן: מחירן הרב. הפקת מים כבדים יקרה ביותר בשל כמות המים הגדולה הנשאבת בתהליך, ולפיכת כמויות האנרגיה הגדולות שמושקעות בו.
היסטוריה

מים כבדים בודדו לראשונה על ידי גילברט ניוטון לואיס בשנת 1933. הם הופקו לראשונה באופן מסחרי ב-1934 במפעל הנורווגי 'נורסק הידרו' (Norsk Hydro). הקמת המפעל החלה בשנת 1906 והסתיימה כעבור חמש שנים. המפעל שימש בתחילה כתחנת כוח ומפעל דשנים ורק בשנת 1934 החל בהפקת מים כבדים, בהספק יצור של 12 טון בשנה. המפעל הותקף מספר פעמים על ידי בעלות הברית במלחמת העולם השנייה, על מנת למנוע מן המים הכבדים להגיע לגרמניה הנאצית במסגרת פרויקט הגרעין שלה. לאחר מספר תקיפות אוויריות וחבלות קרקעיות יצור המים הכבדים במפעל הופסק בעקבות פעולה מוצלחת של חילות קומנדו ממדינות שונות בשנת 1943.
בברית המועצות מים כבדים התקבלו לראשונה בשנת 1934 על ידי צוות בראשו עמד אלכסנדר ברודסקי.
כיום מופקים מים כבדים בארבע מדינות בעולם: ארגנטינה, הודו, נורווגיה וקנדה, כאשר האחרונה היא יצרנית המים הכבדים הגדולה בעולם, לפי טכנולוגיה שפיתחה החברה לאנרגיה אטומית של קנדה (AECL). בשנות ה־50 וה־60 הפיקה גם צרפת מים כבדים, אך כיום אינה עושה כן. רומניה מפיקה כמות קטנה של מים כבדים על אדמתה ולעיתים מייצאת את חלקה.
ניתן להניח, כי כל מעצמות הגרעין המוכרות מסוגלות להפיק מים כבדים בעצמן, אך אינן עושות זאת מסיבותיהן (כלכליות בדרך כלל). מפעל הפקת המים הכבדים הגדול בעולם היה עד לשנת 1997, מפעל ברוס (Bruce Plant) הקנדי שבאונטריו. נכון ל־1979, היה מסוגל להפיק מעל 700 טונות מים כבדים בשנה. לצורך הפקת ליטר אחד של מים כבדים השתמש המפעל בכ־340,000 ליטרים מים. בקנדה יש מספר רב של כורים גרעיניים, ובכולם המים הכבדים מהווים רכיב קריטי. עם זאת, מאחר שלא נזקקה להפקת מים כבדים בכמות כזו, הוחלט ב־1997 לסגור את המפעל, אך גם כיום ממשיכה קנדה להיות יצואנית המים הכבדים המובילה בעולם.
ראו גם

קנדו (כור גרעיני)
לקריאה נוספת

יגאל רונן, הכור הגרעיני, משרד הביטחון - הוצאה לאור.
הערות שוליים

↑  מונחון IUPAC, המקובל בקרב הכימאים, מכיר גם ב-"D" כסימול לדאוטריום, אך הסימון 2H מועדף
↑  Water Properties (including isotopologues)
↑  NIST, NIST Chemistry WebBook, SRD 69, Deuterium oxide
↑  אתר AECL, דף מים כבדים
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007550419805171  BnF: cb12152774m (data)  GND: 4149228-6  LCCN: sh85037319 
אמפולה המכילה מים כבדים מתוצרת 'נורסק הידרו'
מפוזאורוס

| מפוזאורוס |
| --- | --- |
  שחזור של מפוזאורוס והשוואה של דגמי מפוזאורוס לאדם
תקופה
קרטיקון עליון, 95 מיליון שנה לפני זמננו PreЄ Є O S D C P T J K Pg N     
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: זאורופסידה
על־סדרה:: דינוזאוריה
סדרה:: בעלי אגן דמוי לטאה
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: קרכרודונטוזאוריים
סוג:: מפוזאורוס
מין:: מפוזאורוס רוסה
שם מדעי
 Mapusaurus roseae ‏קוריאה וקורי, 2006

מַפּוּזָאוּרוּס  (שם מדעי: Mapusaurus) הוא סוג של דינוזאור טורף, פירוש שמו "לטאת הארץ" או "לטאת האדמה".
בסוג התגלה מין יחיד, מפוזאורוס רוסה (Mapusaurus roseae), שהיה דינוזאור תרופוד ענק שחי בפטגוניה 100-95 מיליון שנה לפני זמננו, אורכו הוא נושא למחלוקת בקרב מומחים רבים וככל הנראה היה בין 10.2 ל-12.2 מטרים (40 רגל) ומשקלו נע בין 3 ל-5 טונות.
בשנת 1995 החלו החפירות בפטגוניה שבארגנטינה וכעבור חמש שנים התגלו ממצאים (שהתפרסמו בכתב העת הצרפתי Geodiversitas) שהוכיחו שלפני כמאה מיליון שנים חיו באזור זה טורפי ענק השייכים לקבוצה Carcharodontosaurids (קרכרודונטוזאוריים). בתוך החפירות נמצאות מאות עצמות של הטורף שנחשב לאחד הטורפים הגדולים ביותר שחיו על פני כדור הארץ. החוקרים משערים שהמצאות פרטים כה רבים במקום אחד מצביעה על התנהלות הטורף בלהקות או קבוצות דבר שמסביר בבירור איך הדינוזאור הזה הצליח לצוד חיות שגדולות פי 20 ממנו. שיניו הם בצורת להבים, חדים ומשוננים שנועדו לחתוך בקלות בבשר הטרף ובכך להשיג את בשרו ללא כול צורך בהרג ממשי של הטרף הניצוד, גם זה מרמז על כך שהמפוזאורוס צד דינוזאורים שגדולים ממנו משמעותית. אף שמומחים סבורים שהטורף היה בוחר בפרטים הקטנים (הצעירים) או בזקני הלהקה של הטרף ובכך מקל מאוד את הציד.
הטרף המשוער של המפוזאורוס היו מיני זאורופודים כבדים כמו הארגנטינוזאורוס - זאורופוד שאורכו הגיע ל-30 עד 40 מטרים לפרט בוגר ומשקלו למעלה מ-70 טונות, והיה ככל הנראה בעל החיים היבשתי הגדול ביותר שחי בכדור הארץ בכל הזמנים. יש סבירות שהמפוזאורוס חלק טריטוריה ומזון עם קרוב המשפחה שלו שחי באזור באותה תקופה, הגיגאנוטוזאורוס, שהיה גדול, חזק ומפחיד ממנו, אך אולי היה טורף בודד, וכך התחרו על סוג שונה של מזון.
בתרבות

המפוזאורוס מופיע בסדרה הכוכב דינוזאור שם הוא תולש בשר מפרט של ארגנטינוזאורוס שמאוחר יותר מת מאובדן דם וכן נראה בהמשך ניזון ממנו.
המפוזאורוס נראה במשחק ללכת עם דינוזאורים.
הערות שוליים

↑  Coria R. A. & Currie P. J. (2006). A new carcharodontosaurid (Dinosauria, Theropoda) from the Upper Cretaceous of Argentina. Geodiversitas 28(1):71-118. PDF
מחלף קסם

| --- | --- |

מחלף קסם, תצלום אוויר, 2014
 תאריך הקמת המחלף:  ראשונית אוגוסט 1998 סופית אוקטובר 2002
 מיקום:   כפר קאסם
 כבישים במחלף:    כביש 5   כביש 6   כביש 444
 מסילות במחלף:  המסילה המזרחית, מסילת הירקון
 אתרים סמוכים:  תחנת הרכבת ראש העין – צפון, תחנת הרכבת ראש העין – דרום
 קואורדינטות:  32°06′57″N 34°56′17″E﻿ / ﻿32.11583333°N 34.93805556°E﻿ / 32.11583333; 34.93805556
 
  מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת גוש דן מוגדלת) מחלף קסם(למפת גוש דן רגילה) מחלף קסם(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום מחלף קסם(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום מחלף קסם  he מחלף קסםhe מחלף קסםמפת  __ ראש העין (in English: Rosh HaAyin)מצפון: __ כפר קאסם (in English: Kafr Qasim) ממזרח: סלפית (נפה) (in English: Salfit Governorate) מדרום וממערב: __ מועצה אזורית דרום השרון (in English: Drom HaSharon Regional Council) tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
מחלף קֶסֶם הוא אחד המחלפים הגדולים בישראל. הוא נמצא מצפון-מערב לראש העין. המחלף הוא מפגשם של כביש 5 (חוצה שומרון), כביש 6 (חוצה ישראל) וכביש 444. נקרא על שם היישוב הסמוך כפר קַאסֵם.
היסטוריה

מיקום המחלף נקבע בתמ"א 3 (תוכנית מתאר ארצית לדרכים), שנערכה ב-1976, כחלק מתכנון כביש 6 וכביש 5. התכנון המפורט של המחלף בוצע על ידי חברת כביש חוצה ישראל בתחילת שנות ה-90. החברה גם ניהלה את הפקעת הקרקעות להקמת המחלף. עד הקמת המחלף היה במקום צומת, בשם "צומת קסם", בין כביש 444 לכביש 5. הצומת נחנך ב-6 באוגוסט 1987, עם השלמת סלילת קטע כביש 5 ממחלף מורשה עד לצומת זה.
הקמת המחלף החלה על ידי חברת סולל בונה בשנת 1996, כהכנה לסלילת כביש 6. קטע קטן של המחלף נפתח לתנועה באוגוסט 1998. ב-22 בדצמבר 1998 נפתח שלב א' של המחלף שכלל העברת כביש 5 ב-5 גשרים, באורך כולל של כ-1,500 מטרים, ובהם הגשר הארוך ביותר במדינה, שאורכו כ-740 מטר. זאת לטובת פינוי התוואי מתחת לכביש 5 לטובת סלילת כביש 6. הקמת הגשר ערכה כשנה והוא נבנה בשיטת המקטעים, המוכנים מראש, המודבקים אחד לשני באמצעות מנוף מיוחד המתקדם על פני הגשר עם הקמתו. הגשר נחנך תחילה חלקית כשהתנועה לשני הכיוונים התנהלה על נתיבי תנועה באותו מסלול. חלקו השני של הגשר נחנך במרץ 2001.
ביולי 2002, נפתח גשר נוסף במחלף שהעתיק את התנועה של כביש 444 אל מעל כביש 6, וכן תוואי חדש של כביש 444 באורך 1 ק"מ.
באוקטובר 2002 הושלם מבנהו הנוכחי של המחלף עם פתיחתו לתנועה של כביש 6.
באפריל 2024 נחנכה פנייה ישירה מכביש 6 דרום לכביש 5 מערב, במקום הפנייה דרך צומת מרומזר במפגש עם כביש 444.
מבנה

ייחודו של המחלף הוא שהתנועה בשני הכבישים הראשיים העוברים בו, כביש 5 וכביש 6, מתנהלת ברציפות ללא רמזורים, בדומה למחלף גנות בו יש תנועה רציפה בכביש 1 ובכביש 4, אך בשונה ממנו, חלק מהמעבר בין הכבישים הללו, וכן המעבר אל ומכביש 444 מתבצע באמצעות רמזורים. במחלף מספר גשרים שאחד מהם (בתוואי כביש 5) הוא באורך 740 מטר, והיה הארוך ביותר בישראל עד שנת 2008, עת הסתיימה הקמתו של גשר הרכבת מעל עמק איילון שהפך לגשר הארוך ביותר במדינה, שאורכו כ-1.2 קילומטרים.
מחלף קסם הוא אחד המחלפים הבודדים בישראל בהם קיים בנוסף למפגש כבישים בין עירוניים גם מפגש של מסילות רכבת: במחלף נפגשות המסילה המזרחית ומסילת הירקון, שגם מסתיימת במחלף. כמו כן, בסמוך למחלף נמצאות שתי תחנות רכבת: ראש העין – צפון, הפעילה מאז 2003, וראש העין דרום, שאינה פעילה כתחנת נוסעים מאז 2003 ותשוב לפעול בשנת 2026, עם חידוש שירות הנוסעים במסילה המזרחית.
הערות שוליים

↑  קיצור תולדות הכביש, באתר הארץ, 28 בינואר 2003
↑  דליה פלג, "כביש חוצה שומרון ־ חוצה העם" זעקו מפגיני מפ"ם בטקס חנוכת הכביש, מעריב, 7 באוגוסט 1987
↑  סולל בונה הרוויחה יותר מכל האחרות יחד, באתר גלובס, 7 בספטמבר 1998
↑  חלק מחלף קסם של כביש חוצה ישראל נפתח לתנועה, באתר גלובס, 17 באוגוסט 1998
↑  מחלף קסם ייחנך ביום ג', באתר גלובס, 21 בדצמבר 1998
↑  הוחל בהקמת גשר המקטעים של מחלף קסם - שיהיה הארוך ביותר במדינה, באתר גלובס, 5 בינואר 1998
↑  מאת דוד חיון, ‏השלב הראשון של כביש חוצה ישראל, נחשונים-אייל, ייפתח לתנועה בעוד כשנה, באתר גלובס, 3 בינואר 2001
↑  גל ניסים, ‏נפתחו 4 קטעים מכבישי רוחב המשתלבים בחוצה ישראל, באתר גלובס, 14 ביולי 2002
↑  דליה טל, ‏נפתח הקטע הראשון בחוצה ישראל, באתר גלובס, 4 באוגוסט 2002
↑  איציק וולף, נחנכה יציאה ישירה מכביש 6 לכביש 5 מערב, באתר News1 מחלקה ראשונה, 2 באפריל 2024
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: מחלף ירקון | מחלפים בכביש 5 | הבא: מחלף אבן העזר |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: מחלף נחשונים | מחלפים בכביש 6 | הבא: מחלף חורשים |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: צומת ראש העין | מחלפים בכביש 444 | הבא: צומת חגור |
מחלף קסם, מבט מכביש 444 לכיוון צפון. כביש 5 על הגשר.
מפרצון קרוני

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 סוג:  מפרצון 
 מידע נוסף
 קואורדינטות:  62°23′34″S 59°21′20″W﻿ / ﻿62.3928°S 59.3556°W﻿ / -62.3928; -59.3556
  (למפת איי שטלנד הדרומיים מוגדלת) אי הפיל קלרנס אי המלך ג'ורג'  ליווינגסטון סמית' מעבר דרייק מצר ברנספילד  אנטארקטיקהמפרצון קרוני(למפת איי שטלנד הדרומיים רגילה) אי הפיל קלרנס אי המלך ג'ורג'  ליווינגסטון סמית' מעבר דרייק מצר ברנספילד  אנטארקטיקהמפרצון קרוני
 
מפרצון קרוני או קרוני קוב או זאליב קרוני (באנגלית: Kruni Cove; בבולגרית: залив Круни) הוא מפרצון, בחוף המזרחי של האי רוברט באיי שטלנד הדרומיים, שבאנטארקטיקה.
רוחב פתחו של מפרצון קרוני 900 מטרים, ומידת כניסתו לתוך היבשת 1.15 קילומטרים.
פתחו של המפרצון, מצוי מצפון לנקודת קיצ'ן, ומדרום לסלע גאליצ'ה, שבסמוך לנקודת סומוביט.
היסטוריה > מיפוי המפרצון

אזור המפרצון מופה לראשונה על ידי סוקרים בולגרים שנת 2009.
היסטוריה > מקור השם

המפרצון נקרא על שם העיר העתיקה התראקית "קרוני" שהייתה בצפון מזרח בולגריה.
הערות שוליים

| איי שטלנד הדרומיים |
| --- | --- | --- |
| איים עיקריים | אי הפיל (אלפנט) • המלך ג'ורג' • גריניץ' • דספשן • לואו • ליווינגסטון • נלסון • סמית' • סנואו • קלרנס • רוברט |  |
| איים קטנים | אלפאוס • אסטור • בארלו • האף מון • איי זד (האי אספרנטו • האי לסידרן • האי פאנאגוריה • האי קושאבה) • ראגד |  |
| איונים | סלע גרייס • סלע פולגר • סלעי ראגד |  |
| מצרי ים | איגליקה • מצר אוסמר • מצר אינגליש • מצר בויד • מצר ברנספילד • מצר מורטון • מצר מקפארליין • מצר סמולנסק |  |
| שוניות והר מצולה  (הרים תת-ימיים) | הר ורדי |  |
| רכסי הרים | רכס אימאון • רמת דוספיי • רמת וידין • רכס ולקה |  |
| הרים ומצוקים | אבלוגי • אונגל • אורגנה • אירווינג • אנטים • דרינוב • הלמט • כריסטי • מאטוצ'ינה • מומצ'יל • מזק • מיזייה • נאופיט • נייפייר • סבלייבסקי • סלאטינה • סלאבייקוב • סן סטפנו • פוסטר • פלאנה • פסגה • רוז • ריגס • שארפ • שופן |  |
| אוכפים | ויטושה • ורשץ • מאדאן • נסבר • פופובו • קוסטנץ |  |
| נונאטאקים | וילן • באחו |  |
| גבעות | אדינבורו • באטנברג • דולו • דרונג • לזלי • נגרו • סילר • פנקה • צ'סטר • רזן |  |
| חצאי אי ולשונות יבשה | נקודת אדוארדס • גבעת אדינבורו • נקודת איוואן אסן • נקודת אלין פלין • נקודת אמאדוק • נקודת אסקס • חצי האי ארצ'ר • נקודת באטאק • חצי האי בורגס • נקודת באטאק • נקודת בטוליה • נקודת בוטב • חצי האי ביירז • נקודת בנסון • נקודת ברון • נקודת גארמן • כף ג'יימס • נקודת גרגורי • נקודת דבליאנוב • נקודת דומטה • נקודת דופניצה • נקודת דליאן • נקודת האמר • נקודת הרמוני • נקודת ואראדרו • חצי האי וארנה • נקודת וונד • נקודת וילאגרה • נקודת וליקאן • נקודת זהרי • נקודת יאנה • נקודת יובקוב • נקודת יירצ'ק • נקודת לאקאטניק • נקודת לברנוב • ליונז ראמפ • נקודת ליסטה • נקודת מדובנה • נקודת מקין • נקודת מקרוני • ראש מרטינז • נקודת מרקלי • נקודת נגרה • נקודת ניואל • נקודת ניקופול • נקודת סאדאלה • נקודת סבאר • נקודת סומוביט • נקודת סידינס • נקודת סמירננסקי • כף סמית' • נקודת סנאה קרוז • נקודת סקלינה • נקודת סרדץ • נקודת פרליק • נקודת קובאדין • נקודת קוטיס • חצי האי קופרמיין • נקודת קיצ'ן • נקודת קתרינה • נקודת ראדב • נקודת רוברט • נקודת רוס • נקודת רזדל • חצי האי ריי • נקודת רילה • נקודת ריש • נקודת רנייר • כף שירף |  |
| מפרצים | אדמירליטי • איוואן אסן • באבה טונקה • ברשליאן • גארניה • המלך ג'ורג' • הירו • ודנה • זאפאלניה • חיסריה • יארביצה • יונדולה • לגרו • לינבו • מון • מיטשל • מיקאלבי • נבסטינו • ניקולוב • פאקושה • צפינה • קרוני • קרלוטה |  |
| אגמים | אגם לימנופולאר • אגם מידג' |  |
| קרחונים | קרחוני איי שטלנד הדרומיים בחלוקה לפי איים |  |
| מבנים | כנסיית השילוש הקדוש |  |
| אזורים אנטארקטיים מוגנים במיוחד | חצי האי ביירז • נקודת הרמוני • ליונז ראמפ • מפרץ אדמירליטי • כף שירף |  |
| אזורי ציפורים בעלי חשיבות | מפרץ אדמירליטי • נקודת בארנארד (נקודת ברנרד) • חצי האי ביירז • נקודת הרמוני • האי טרטר • ליונז ראמפ • חצי האי פוטר • כף שירף |  |
מקוטו היראיאמה

| --- | --- |

 לידה:  10 ביוני 1867 טוקיו, יפן 
 פטירה:  6 בפברואר 1945 (בגיל 77) סואה, יפן 
 ענף מדעי:  אסטרונומיה 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת טוקיו 
 מוסדות:  אוניברסיטת טוקיו 
 פרסים והוקרה:  מסדר האוצר הקדוש, דרגה 2 
 
זהו שם יפני; שם המשפחה הוא .
מָקוֹטוֹ הִירָאיָאמָה (ביפנית: 平山信; ‏ 6 ביוני[דרוש מקור] 1867–2 ביוני 1945) היה אסטרונום יפני, היפני הראשון שגילה אסטרואידים.
היראיאמה גילה בשנת 1900 שני אסטרואידים: 498 טוקיו ו-727 ניפוניה. בנוסף, המכתש הירחי היראיאמה נקרא על שמו ועל שם קיוצוגו היראיאמה.
ראו גם

מצפה הכוכבים האסטרונומי הלאומי של יפן
מחנה הפליטים אל-אזרק

| --- | --- |

 מדינה:  ירדן ירדן
 מחוז:  מחוז זרקא
 תאריך ייסוד:  אפריל 2014 
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ במחנה הפליטים:  35,000 (2019)
 קואורדינטות:  31°54′19″N 36°34′51″E﻿ / ﻿31.9054°N 36.5809°E﻿ / 31.9054; 36.5809 
 אזור זמן:  UTC+2
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת ירדן מוגדלת) עמאן אירביד סלט ג'רש זרקא טפילה כרכ מידבא מעאן עקבה סוריה לבנון ע י ר א ק  ערב הסעודית  ישראלמחנה הפליטים אל-אזרק(למפת ירדן רגילה) עמאן אירביד סלט ג'רש זרקא טפילה כרכ מידבא מעאן עקבה סוריה לבנון ע י ר א ק  ערב הסעודית  ישראלמחנה הפליטים אל-אזרק  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
מחנה הפליטים אל-אזרק (בערבית: مخيم الأزرق, תעתיק מדויק: מח'ים אלאזרק) הוא מחנה פליטים הממוקם ליד אל-אזרק שבירדן שנבנה עבור פליטי מלחמת האזרחים בסוריה. הוא פותח ומופעל על ידי נציבות האו"ם לפליטים (UNHCR) בשיתוף עם ממשלת ירדן. הוא נפתח לראשונה באפריל 2014. נכון למרץ 2016 היו בו למעלה מ-32,000 פליטים ועד אוגוסט 2019 מספר זה היה עמד על למעלה מ-35,000 איש.
פיתוח ומטרות

בניית המחנה החלה במאי 2013. האתר ממוקם כ-20 קילומטרים (12 מיל) ממערב לאל-אזרק בשטח מדברי חם וכ-90 קילומטרים (56 מיל) מגבול ירדן-סוריה. האתר שימש במהלך מלחמת המפרץ כמחנה מעבר לעקורים עיראקים וכוויתים. המחנה עצמו משתרע על פני כ-15 קילומטרים (9.3 מיל).
המקלטים נבנו באבץ ופלדה במטרה לעמוד בתנאי החום והרוח. בבניית המחנה לא נעשה שימוש במלט ובטון, כדי להדגיש שהמחנה אינו מיועד להיות קבוע.
המחנה נועד להתגבר על חלק מהבעיות שחוו במחנה הפליטים זעתרי הצפוף ועמוס הצרות ששכן קרוב יותר לגבול. מתקני מחנה אל-אזרק (כגון מרפאות וגני שעשועים) נבנו בצורה מבוזרת על מנת רעיון לחקות התיישבות כפרית בתוך המחנה. אחת המטרות הייתה שימור המבנים החברתיים המסורתיים של קהילות סוריה. גם דאגות הביטחון היו בעלות חשיבות עליונה בתכנון המחנה. ראש המחנה של UNHCR אמר באפריל 2014 כי "למדנו מה נעשה בזאתרי ובמחנות פליטים אחרים ברחבי העולם וניסינו לתכנן בקפידה." פקיד אחר של UNHCR טען כי מדובר באחד ממחנות הפליטים הטובים בעולם. עלות בניית המחנה הוערכה ב-63.5 מיליון דולר כאשר המימון הגיע מתורמים בינלאומיים.
הפליטים הראשונים החלו להגיע למחנה ב-28 באפריל 2014. בתחילה התגוררו במחנה כ-25,000 איש עם תשתית המיועדת לכ-50,000 עם הרחבה נוספת ל-130,000 איש. לפיכך היה לו פוטנציאל להפוך לאחד ממחנות הפליטים הגדולים ביותר לא רק סביב סוריה אלא בעולם (שני רק למחנה דאדאב בקניה). באותה תקופה כבר היו לירדן כ-600,000 פליטים רשומים בגבולותיה, כאשר גורמים רשמיים במדינה אמרו שהמספר האמיתי יכול להיות פי שניים מזה.
עד מרץ 2015 התגוררו במחנה הפליטים אזרק רק 14,500 פליטים, כאשר היה צפוי שיהיו למעלה מ-60,000 עד אז. חלק מהסיבות היו חיצוניות, כגון חשש מפני כניסת המדינה האסלאמית לירדן יחד עם פליטים או חששות תקציביים. בפועל הרוב מתוך 35,000 הפליטים שנכנסו למחנה כבר עזבו במהרה על מנת להשתקע באופן בלתי חוקי בעיירות וערים ירדניות.
נושא בולט במחנה היה היעדר חשמל, עקב ריחוק המחנה מאזורים מיושבים אחרים. לכן, הפליטים נאלצו להשתמש בפנסים סולאריים והתקשו לשמור על קשר עם העולם החיצון. בהדרגה הוכנסו למחנה גנרטורים. קושי בולט נוסף במחנה היה הטמפרטורות חמות מאוד בחודשי הקיץ ומחירי מזון גבוהים. חלק מהפליטים במחנה קיבלו אישורים לבקר בערים ירדניות, ולאחר מכן לא שבו. למרות כל קשיים אלו, המחנה נותר בטוח מבחינה ביטחונית. אוכלוסיית המחנה גדלה בהדרגה במהלך המחצית השנייה של 2015, אך נותרה הרבה מתחת לציפיות הראשוניות.