stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מתקפת הטרור בנורווגיה (2011)
אנדרס ברינג ברייוויק

באי אוטיה נלכד אנדרס ברינג ברייוויק, איש ימין קיצוני תושב אוסלו בן 32 ללא עבר פלילי. השוטרים גילו כי הוא שהה באוסלו בעת הפיצוץ ולאחר מכן נסע לאי, שמצפון-מערב לבירה, שם ירה במשתתפי מחנה הקיץ לנוער של מפלגת העבודה הנורווגית (Arbeiderpartiet) בעודו מחופש לקצין משטרה. הוא נעצר שם, והמשטרה קישרה אותו גם לפיצוץ שאירע שעתיים קודם לכן במתחם הממשלה. ברייוויק התחנך בבית הספר למסחר של אוסלו (Oslo Handelsgymnasium), ועמד בראש חברת Breivik Geofarm שפעלה בתחום החקלאות. הוא תואר על ידי ידידיו כשמרן לאומני, ונציג המשטרה הנורווגית שטיפל בנושא, תת-ניצב רוג'ר אנדרסן, כינה אותו "פונדמנטליסט נוצרי".
בצעירותו היה חבר מפלגת הקידמה (FrP), המפלגה השמרנית הגדולה בנורווגיה; וכן היה חבר באגף הצעירים של המפלגה, ה-FpU. לדברי אוֹבֶה ואנֶבּוֹ, מנהיג אגף הצעירים של מפלגת הקידמה, בתחילת שנות ה-2000 ברייוויק עוד היה פעיל במפלגה אך ככל שהלכו והקצינו השקפותיו הוא התרחק ממנה עד לעזיבתה.
ברייוויק ביטא אהדה לווינסטון צ'רצ'יל, כמו גם למקס מאנוס, ממנהיגי תנועת המחתרת הנורווגית שנאבקה בשלטון גרמניה הנאצית במהלך מלחמת העולם השנייה. הוא גם העריץ את הפוליטקאי ההולנדי חירט וילדרס, שאותו תיאר כמנהיג המפלגה היחידה של השמרנים. את עצמו תיאר כפרו-ישראל; טען כי הכרחי להילחם למען אירופה נוצרית-יהודית, והביע התנגדות לאנטישמיות ולג'יהאד העולמי. הוא טען שישראל היא קורבן של האשמות חסרות שחר והתנגד לאלו הטוענים כי היא מדינה גזענית. לטענתו, ישראל נמצאת במלחמה נגד הג'יהאד המוסלמי ולא נגד הגזע הערבי כפי שרבים סבורים בנורווגיה, לשיטתו.
בפעילותו בפורומים שונים באינטרנט, בין היתר בספטמבר 2009 וביוני 2010, שטח ברייוויק את השקפותיו הקיצוניות. הוא הפגין את קרבתו הרעיונית למחנה הימין הנוצרי הקיצוני, על אף שלא השתייך רשמית לאף ארגון שכזה. כמו כן, ביטא בכתביו את שנאתו למוסלמים ואת תמיכתו בישראל. ביום המתקפה עצמה, הוא פרסם, תחת השם אנדרוּ בֶּרְוויק, את המניפסט "2083: הכרזת העצמאות האירופית". הוא זיהה עצמו כאנטי רב-תרבותיות, וכמי שרואה באיחוד האירופי "אירו-ערביה" - ישות ששואפת להביא להתאסלמות האוכלוסייה האירופית.
פרט לעבירות תנועה לא היה לברייוויק עבר פלילי. הוא התגורר בדירה בבניין משותף במערב אוסלו, ובאביב/קיץ של 2011 עבר לכפר בקומונת אוֹמוּט שבמחוז הדמרק, 140 ק"מ מצפון-מזרח לאוסלו. הוא החזיק ברשותו אקדח מסוג גלוק 17, נשק אוטומטי ורובה ציד שהיו רשומים על שמו. בכפר ניהל חוות גידול ירקות, עיסוק שאיפשר לו לרכוש כ-6 טון דשן לשם הרכבת הפצצה ברכב התופת שפוצץ באוסלו.
עם מעצרו בעקבות הפיגוע, נחקר והועבר לתחנת המשטרה באוסלו. בחקירתו הודה באחריות לטבח והצהיר כי פעל לבדו. המשטרה עצרה שישה חשודים שסייעו לו, אך אלה שוחררו לאחר שלא נמצא קשר בינם לרוצח.
ברייוויק הושם בבידוד מוחלט בתא המעצר בכלא אליה הסמוך לאוסלו, שבתקופת מלחמת העולם השנייה שימש כמתקן כליאה נאצי בשירות הגסטאפו. שלב שמיעת העדויות במשפטו החל ב-15 באפריל 2012. הוא נידון למאסר עולם בפועל, עונש המאסר הכבד ביותר האפשרי בנורווגיה.
נטילת אחריות מזויפת

הרשות לביטחון לאומי של נורווגיה (Nasjonal sikkerhetsmyndighet) בשיתוף עם שירות הביטחון של משטרת נורווגיה (PST) הודיעו כי הארגון סייעני הג'יהאד העולמי (أنصار الجهاد العالمي) נטל אחריות למתקפה. לאחר בירור קצר, הודו רשויות הביטחון בנורווגיה כי הודעת האחריות על הפיגוע לא נכתבה על ידי הארגון עצמו וכי סייעני הג'יהאד העולמי לא נטלו כל אחריות למתקפה.
המחדל הביטחוני > שאננות נורווגית בנושאים ביטחוניים

5 שנים לפני הפיגועים הוזהרה ממשלת נורווגיה מפני מתקפת טרור אפשרית של אל-קאעדה על בנייני הממשלה. שירותי הביטחון התמקדו באותה העת במרדף אחרי קיצונים מוסלמים, כאשר באותו הזמן, אנדרס ברייוויק, אזרח נורווגי, תכנן פיגוע נגד האליטה הליברלית. דו"ח ביטחוני שהתפרסם ב-2006 קבע כי בנייני הממשלה באוסלו חשופים במיוחד לסכנה. כתבת חדשות שצולמה באותה תקופה נראית היום כנבואית. בכתבה נאמר שהאזור הממשלתי איננו מוגן וכל אחד יכול להחנות מכונית מלאה בחומר נפץ בפתח המבנה ממש. למרות הכתבה, חמש שנים לאחר מכן, ב-22 ביולי 2011, כביש הגישה למשרדי הממשלה היה פתוח לתנועה לציבור וברייוויק הצליח להחנות את מכונית התופת בפתח משרדי הממשלה.
כך תיאר ארנה יוהנסן, קצין משטרה בכיר, את הכשלים הביטחוניים שאפשרו את שתילת הפצצה על סף דלתו של ראש הממשלה: "יש לנו מין אמונה נאיבית שנורווגיה חסינה מפני טרגדיות קשות, ושאלה מתחוללות רק במדינות אחרות. מרבית בנייני הממשלה במערב נתונים תחת אבטחה כבדה ואינם נגישים לציבור. באף מדינה מלבד נורווגיה אין רמת אבטחה נמוכה כל-כך במבנים החשובים ביותר. אנחנו גאים מאוד בהיותנו חברה פתוחה שבה כל אחד יכול לנוע בחופשיות ושבה לכל אחד יש גישה ישירה לפוליטיקאים".
המחדל הביטחוני > הכנת הפצצה באין מפריע

במאי 2009 ייסד ברייוויק חברה חקלאית שאפשרה לו לרכוש 6 טון דשנים מבלי שיידרש לאישורים או לחקירה מודיעינית כלשהי. בדצמבר 2010 הועלה שמו במסגרת רשימה שהועברה מהמכס הבינלאומי לידי מחלק המודיעין המשטרתי (PST) לאחר שרכש מספר כימיקלים מסוכנים מספק פולני. אך, עקב יציאתו לחופשה של האחראי על התיק במחלק הביטחון, לא התבצעה כל חקירה בעניינו של ברייוויק.
המחדל הביטחוני > רכישת נשק

ברייוויק רכש רובה אוטומטי ואקדח גלוק באופן חוקי. את הרובה הוא רכש למטרות ציד, כפי שמאפשר החוק הנורווגי. כאשר ניסה לרכוש אקדח סירבה לכך המשטרה בתחילה, אך מועדון הירי בו התאמן אישר למשטרה את כוונותיו של ברייוויק להשתתף בתחרות ירי ורישיון הרכישה ניתן לבסוף.
המחדל הביטחוני > התעלמות המודיעין מהימין הקיצוני

ברייוויק שאב השראה מהשיטות שבהן השתמשו לוחמי ג'יהאד וקבוצות רדיקליות בדרום אסיה ובמרכזה, במיוחד בפקיסטן, באפגניסטן ובהודו. ברייוויק, שחיקה את הטקטיקות של אויביו, תכנן לחולל מהומה נרחבת באמצעות מתקפות שונות שנועדו לבלבל ולהטעות את כוחות הביטחון. הוא שיער שלנוכח ההתראה הביטחונית שתצא ממרכז השלטון, לאחר הפיצוץ, תתקבל נוכחותו של שוטר חמוש במחנה הנוער שבאי אוטיה בברכה. המודיעין הנורווגי לא הבחין באיום הפנימי הנשקף למדינה מצד הימין הקיצוני וההכנות של ברייוויק לביצוע פיגועי הטרור התנהלו ללא הפרעה.
הערות שוליים

↑  סוכנויות הידיעות, נורווגיה: פיצוץ הרעיד את אוסלו; שניים נהרגו, באתר nrg‏, 22 ביולי 2011
↑  משטרת אוסלו: מניין ההרוגים בפיגועים ירד ל-76 בלבד, באתר וואלה, 25 ביולי 2011
↑  מבצע הטבח בנורבגיה - תומך נלהב של ישראל, באתר וואלה, 24 ביולי 2011
↑  Kjell Skartveit, Anders Behring Breivik tar avstand fra kristen tro, Document, ‏2015-11-20 (ב־)
↑  AP, מגדל ירקות, בעל רישיון נשק: מיהו הרוצח מאוסלו?, באתר ynet, 23 ביולי 2011
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810558825905606  BnF: cb166587796 (data)  GND: 102809857X  SUDOC: 15965436X 
מיקום רכב התופת, סמוך לכניסה הראשית של קריית הממשלה (גוש H), גוש R4 מאכלס את משרד הנפט והאנרגיה של נורווגיה ומשרד העבודה והמסחר הנורווגי. גוש S: משרד הבריאות
עונת 1940 בליגת ארץ ישראל בכדורגל

| --- | --- |
 תקופת התחרות:  27 בינואר 1940 – 29 ביוני 1940 (155 ימים)
 מספר משתתפות:  13
 הזוכה:  הפועל תל אביב
 מספר משחקים:  72
 מספר שערים:  288 (4 בממוצע למשחק)
 מלך השערים:  ישראל אברהם שניידרוביץ' (21 שערים)
 → 19391941/1942 ←
 
עונת 1940 בליגת ארץ ישראל בכדורגל (כונתה גם ליגה א') הייתה העונה השביעית של הליגה הבכירה בכדורגל בארץ ישראל במהלך תקופת המנדט.
הליגה הייתה הליגה הבכירה שהתקיימה בארץ ישראל בשנים אלו, ומתחתיה שיחקו בליגה ב'.
העונה החלה ב-27 בינואר 1940 והסתיימה ב-29 ביוני 1940.
על ניצחון במשחק הוענקו שתי נקודות ונקודה בודדת הוענקה על תיקו. במידה והיה שוויון בנקודות, נקבע הדרוג בטבלה על פי ממוצע השערים.
בליגה זו היו 8 קבוצות במחוז תל אביב (שנחשבה לאליפות הארצית) ו-5 קבוצות במחוז ירושלים.
בתום העונה סיימה הפועל תל אביב במקום הראשון וזכתה באליפות.
בעונה זו לא היו ירידות ליגה.
מלך השערים היה אברהם שניידרוביץ' ממכבי נס ציונה עם 21 שערים לעונה זו.
טבלת הליגה > מחוז תל אביב

| מיקום | קבוצה | משחקים | ניצחונות | תיקו | הפסדים | שערי זכות | שערי חובה | נקודות | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | הפועל תל אביב | 14 | 10 | 3 | 1 | 31 | 19 | 23 |  |
| 2 | בית"ר תל אביב | 14 | 8 | 3 | 3 | 43 | 8 | 19 |  |
| 3 | מכבי תל אביב | 14 | 8 | 2 | 4 | 44 | 14 | 18 |  |
| 4 | מכבי נס ציונה | 14 | 4 | 8 | 2 | 24 | 27 | 16 |  |
| 5 | הפועל חיפה | 14 | 5 | 2 | 7 | 22 | 34 | 12 |  |
| 6 | הכח תל אביב | 14 | 4 | 4 | 6 | 11 | 25 | 12 |  |
| 7 | מכבי אבשלום פתח תקווה | 14 | 5 | 0 | 9 | 32 | 42 | 10 |  |
| 8 | הפועל הרצליה | 14 | 0 | 2 | 12 | 6 | 53 | 2 |  |
טבלת הליגה > מחוז ירושלים

| מיקום | קבוצה | משחקים | ניצחונות | תיקו | הפסדים | שערי זכות | שערי חובה | נקודות | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | מכבי בר כוכבא ירושלים | 8 | 6 | 2 | 0 | 17 | 5 | 14 |  |
| 2 | הפועל ירושלים | 8 | 4 | 2 | 2 | 15 | 9 | 10 |  |
| 3 | הומנטמן ירושלים | 8 | 3 | 2 | 3 | 14 | 15 | 8 |  |
| 4 | ר.א.מ.צ. + צ.מ.פ. | 8 | 1 | 2 | 5 | 11 | 20 | 4 |  |
| 5 | קלוב ירושלים | 8 | 1 | 2 | 5 | 9 | 17 | 4 |  |
הערות שוליים

↑  ליגה א', לוח משחקים מחזור ראשון, המשקיף, תאריך: 26.1.1940
↑  שבוע בספורט, סיום עונת הכדורגל, הבקר, תאריך: 28.6.1940
↑  הפועל תל אביב אלוף ארץ-ישראל ל-1940, לפני סיום העונה, דבר, תאריך: 14.6.1940
| עונות בליגה העליונה בישראל |
| --- | --- | --- |
| ליגת ארץ ישראל | 1929/1930 • 1930/1931 • 1931/1932 • 1932/1933 • 1933/1934 • 1934/1935 • 1935/1936 • 1937 • 1938 • 1939 • 1940 • 1940/1941 • 1941/1942 • 1942/1943 • 1943/1944 • 1944/1945 • 1945/1946 • 1946/1947 • 1947/1948 • 1948/1949 |  |
| ליגה א' והליגה הלאומית | 1949/1950 • 1950/1951 • 1951/1952 • 1952/1953 • 1953/1954 • 1954/1955 • 1955/1956 • 1956/1957 • 1957/1958 • 1958/1959 • 1959/1960 • 1960/1961 • 1961/1962 • 1962/1963 • 1963/1964 • 1964/1965 • 1965/1966 • 1966/1968 • 1968/1969 • 1969/1970 • 1970/1971 • 1971/1972 • 1972/1973 • 1973/1974 • 1974/1975 • 1975/1976 • 1976/1977 • 1977/1978 • 1978/1979 • 1979/1980 • 1980/1981 • 1981/1982 • 1982/1983 • 1983/1984 • 1984/1985 • 1985/1986 • 1986/1987 • 1987/1988 • 1988/1989 • 1989/1990 • 1990/1991 • 1991/1992 • 1992/1993 • 1993/1994 • 1994/1995 • 1995/1996 • 1996/1997 • 1997/1998 • 1998/1999 |  |
| ליגת העל | 1999/2000 • 2000/2001 • 2001/2002 • 2002/2003 • 2003/2004 • 2004/2005 • 2005/2006 • 2006/2007 • 2007/2008 • 2008/2009 • 2009/2010 • 2010/2011 • 2011/2012 • 2012/2013 • 2013/2014 • 2014/2015 • 2015/2016 • 2016/2017 • 2017/2018 • 2018/2019 • 2019/2020 • 2020/2021 • 2021/2022 • 2022/2023 • 2023/2024 • 2024/2025 |  |
ניסיון ההפיכה בפרו (2022)

ב-7 בדצמבר 2022 ניסה נשיא פרו (אנ') פדרו קסטיו לפזר את הקונגרס לנוכח הליכי הדחה שניהל נגדו בגלל רווחים מחוזי ממשלה. זאת, באמצעות חקיקת עוצר מיידית, הקמת ממשלת חירום וקריאה לאספה מכוננת. המעשה הוכר על ידי בית המשפט החוקתי של פרו, כמו גם על ידי פוליטיקאים במדינה וכלי התקשורת, כהפיכה, וחלקם אף השוו אותו ל"אוטגולפה" של אלברטו פוחימורי במהלך ההפיכה העצמית בפרו ב-1992. רבים מחברי ממשלתו של קסטיו התפטרו מתפקידם זמן קצר לאחר שהכריז על פיזור הקונגרס, וגם הכוחות המזוינים של פרו סירבו לתמוך במעשיו.
קסטיו הועמד לדין באותו יום, והפסיק לכהן כנשיא לאחר שבית המשפט החוקתי דחה את פיזור הקונגרס. סגנית הנשיא של קסטיו, דינה בולוארטה, הושבעה לתפקיד כנשיאה החדשה מאוחר יותר באותו היום. לאחר הדחתו של קסטיו פתחו תומכיו בהפגנות כלל-ארציות (אנ') בדרישה לשחררו ולהתפטרותה של בולוארטה. בעקבות תסיסה נרחבת במדינה הכריזה ממשלת בולוארטה על מצב חירום לאומי ב-14 בדצמבר, תוך הסרת הגנות חוקתיות מסוימות מהאזרחים, כולל הזכויות המונעות מהחיילים להישאר בתוך בתים ומבנים פרטיים, חופש התנועה, חופש ההתאגדות ו"חופש וביטחון אישי" למשך 30 יום. קסטיו הושם ב"מעצר מונע" ל-18 חודשים ועומד למשפט על מרד וקנוניה.
רקע > הקונגרס החוסם

בתקופת נשיאותם של אויאנטה אומאלה, פדרו פבלו קוצ'ינסקי ומרטין ויסקרה, התנגד הקונגרס הימני, בראשות מפלגת הכוח העממי של קייקו פוחימורי (בתו של הרודן הפרואני לשעבר אלברטו פוחימורי), לרבות מהפעולות שביצעו הנשיאים.
הנשיא אומאלה חווה תקופת נשיאות חלשה בשל החסימה של הקונגרס. לאחר שהפסידה בבחירות לנשיאות ב-2016 לקוצ'ינסקי, הובילה פוחימורי את מפלגתה בקונגרס החד-ביתי והמחוקקים הימניים מנעו את מאמציו של הנשיא.
רקע > הקונגרס החוסם > משבר חוקתי והדחת נשיאים

לפי חוקת פרו, הרשות המבצעת יכולה לפזר את הקונגרס לאחר הצבעת אי-אמון שנייה. תחת הנשיא לשעבר פדרו פבלו קוצ'ינסקי, הקונגרס ערך הצבעת אי-אמון ב-15 בספטמבר 2017 וכתוצאה מכך התמוטט הקבינט שלו, הצבעת אי-האמון הראשונה בתולדות הקונגרס. הנשיא קוצ'ינסקי עמד מאוחר יותר בפני הדחה בדצמבר 2017 ובמרץ 2018 בשל קשריו עם חברת אודברכט במהלך שערוריית מבצע שטיפת רכב. לאחר פרסום סרטים שהראו את קוצ'ינסקי עושה עסקאות עם פוליטיקאים מהאופוזיציה כדי להימנע מהצבעות הדחה, הנשיא התפטר.
מרטין ויסקרה, סגן הנשיא הראשון של קוצ'ינסקי, נכנס לתפקידו במרץ 2018. ויסקרה חוקק הליך חוקתי ב-29 במאי 2019 שייצור הצעת אי-אמון כלפי הקונגרס אם זה יסרב לשתף פעולה עם פעולותיו נגד שחיתות. בארבעת החודשים הבאים עיכב הקונגרס הצעות חוק שמטרתן מניעת שחיתות ודחה את הבחירות הכלליות שהוצעו על ידי ויסקרה. ב-30 בספטמבר 2019 הציג נשיא מועצת השרים סלבדור דל סולאר הצבעת אמון בפני הקונגרס על סירובו להעביר הצעת חוק ששינתה את תהליך הבחירה של שופטי בית המשפט החוקתי. הצבעת האמון ביקשה לעצור את בחירת השופטים, לשנות את החוק האורגני של בית המשפט החוקתי ואת ייעוד הטריבונים. עם זאת, מליאת הקונגרס החליטה להמשיך בבחירת השופטים, התעלמה מהצבעת האמון שהציג דל סולאר ומינתה חבר חדש בבית המשפט החוקתי. על פי החשד, רבים מהמועמדים לבית המשפט החוקתי שנבחרו על ידי הקונגרס היו מעורבים בשחיתות. על אף ההצבעה החיובית, הצהיר ויסקרה כי מינוי חבר חדש בבית המשפט לחוקה והתעלמות מהצעת האמון מהווים הצבעת אי אמון דה פקטו בממשלה. פעולות אלו של הקונגרס, כמו גם חודשים של התקדמות איטית ברפורמות נגד השחיתות, דחפו את ויסקרה לפזר את הגוף המחוקק ב-30 בספטמבר. זמן קצר לאחר שוויסקרה הכריז על פיזור הקונגרס, הגוף המחוקק סירב להכיר במעשיו של הנשיא, הכריז על ויסקרה כמושעה מהנשיאות ומינה את סגנית הנשיא מרסדס אראוס כנשיאה הזמנית. בליל ה-30 בספטמבר התאספו פרואנים מחוץ לארמון המחוקקים כדי למחות נגד הקונגרס ולדרוש את הדחת המחוקקים בזמן שראשי הצבא נפגשו עם ויסקרה, והודיעו לו שהם עדיין מכירים בו כנשיא וכראש הכוחות המזוינים. ב-14 בינואר 2020 קבע בית המשפט החוקתי כי פירוק הקונגרס על ידי ויסקרה היה חוקי. ב-26 בינואר נערכו בחירות בזק לקונגרס, כאשר מפלגת הכוח העממי של קייקו פוחימורי איבדה את הרוב שלה בקונגרס.
חודשים לאחר מכן, על רקע מגפת הקורונה בפרו, החל הליך הדחה נגד הנשיא ויסקרה, והוא הודח מתפקידו חודש לאחר מכן. אלפי אזרחים התאספו אז בהפגנות נגד הדחת ויסקרה. מנואל מרינו, שירש אותו כנשיא למחרת, התפטר ב-15 בנובמבר. פרנסיסקו סגאסטי מונה לנשיא הקונגרס ב-16 בנובמבר ובכך ירש את מרינו כנשיא ב-17 בנובמבר לפי סדר הירושה הנשיאותי.
רקע > נשיאות קסטיו

סגאסטי כיהן כנשיא עד שפדרו קסטיו נבחר בבחירות הכלליות ב-2021, כאשר קייקו פוחימורי הפסידה בפעם השלישית ברציפות בבחירות לנשיאות. בבחירות 2021 נרשמו מועמדי ימין רבים, כאשר קבוצות עסקיות, מפלגות פוליטיות ורוב ארגוני התקשורת בפרו שיתפו פעולה עם הקמפיין של פוחימורי על ידי פנייה לפחד כאשר דנו ביריבים פוליטיים. חלק מערוצי הטלוויזיה אף תמכו בגלוי במועמדותה של פוחימורי. רויטרס כתבה כי אל קומרסיו, אחד מארגוני התקשורת הגדולים באמריקה הדרומית, "תמך בדרך כלל בפוחימורי".
רקע > נשיאות קסטיו > ניסיונות להדחת קסטיו

זמן קצר לאחר קביעת תוצאות הבחירות החלו ניסיונות מרובים למנוע מקסטיו להיכנס ללשכת הנשיא או להדיחו מאוחר יותר. בעקבות דיווחים על ניצחונו לכאורה של קסטיו, פוחימורי ותומכיה העלו טענות על הונאת בחירות, והובילו מאמצי חסימה לביטול הבחירות, בתמיכת אזרחים בלימה. קבוצות עסקים ופוליטיקאים רבים סירבו להכיר בעלייתו של קסטיו לשלטון, כשהאמידים יותר, כולל קציני צבא לשעבר ומשפחות עשירות, דרשו בחירות חוזרות, קידמו קריאות להפיכה צבאית והשתמשו ברטוריקה קיצונית כדי לתמוך בטענותיהם על הונאה.
לאחר הבחירות ב-2021, הקלטות אודיו חשפו כי הנשיא לשעבר, ולדימירו מונטסינוס, היה מעורב לכאורה בלפחות 17 שיחות טלפון קוויות בזמן שהיה כלוא בכלא CEREC של הצי הפרואני, במאמץ למנוע מקסטיו להיכנס לתפקיד ולהגן על פוחימורי מהכלא. בהקלטה אחת מונטסינוס מציע לבעלה של פוחימורי ללכת לשגרירות ארצות הברית בלימה כדי להציג "תיעוד של ההונאה" ל-CIA, כאשר מונטסינוס אמר לכאורה שהוא כבר יצר קשר עם השגרירות, שהמסמכים יגיעו לנשיא ג'ו ביידן ושממשלו יגנה את הבחירות בשל התערבות מקובה, ונצואלה וניקרגואה, מה שייתן משקל רב יותר לטענותיה של פוחימורי על הונאה. פוליטיקאים ימניים בפרו המעיטו בחשיבות ההקלטות של מונטסינוס, כאשר מועלות טענות שגם הצי הפרואני לקח חלק ב"שקר".
רקע > נשיאות קסטיו > ניסיונות הדחה

הקונגרס, שנשלט על ידי מפלגות הימין האופוזיציוניות, התנגד לקסטיו, וניסה להדיח אותו מספר פעמים בדרכים פוליטיות. בשל ניסוח הליך ההדחה המפורש בחוקת פרו (1993), הקונגרס יכול להדיח את הנשיא בנימוקים מעורפלים של "אי-כשירות מוסרית", מה שלמעשה הופך את הרשות המחוקקת לחזקה יותר מהרשות המבצעת.
בנובמבר 2021, ארבעה חודשים לתוך לאחר השבעת קסטיו, הודיעה פוחימורי כי מפלגתה מקדמת את הליכי ההדחה בטענה שקסטיו "לא כשיר מוסרית לתפקיד". ב-25 בנובמבר הציגו 28 מחוקקים ממפלגתה של פוחימורי הצעת הדחה חתומה לקונגרס, וקבעו הצבעה לפתיחת הליכי הדחה. הליך ההדחה לא התקיים, שכן 76 הצביעו נגד ההליכים, 46 בעד ו-4 נמנעו, והדרישה של 52 תומכים לא מולאה.
בפברואר 2022 דווח כי פוחימוריסטים ופוליטיקאים המקורבים לפוחימורי, כולל נשיאת הקונגרס מאריכרמן אלבה, ארגנו פגישה במלון קאסה אנדינה בלימה בסיוע הקבוצה הליברלית הגרמנית קרן פרידריך נאומן, בה דיברו על הדחת קסטיו מתפקידו. אלבה כבר הביעה את נכונותה לקבל את הנשיאות אם קסטיו יתפנה מהתפקיד וצ'אט קבוצתי בטלגרם של מועצת המנהלים של הקונגרס בראשה היא עומדת חשף תוכניות שתואמו להדיח את קסטיו.
ניסיון הדחה שני הקשור להאשמות בשחיתות הגיע לשלב ההליכים במרץ 2022. ב-28 במרץ 2022 הופיע קסטיו בפני הקונגרס וקרא למחוקקים "להצביע בעד דמוקרטיה" ו"נגד חוסר יציבות", כאשר 55 הצביעו בעד הדחה, 54 הצביעו נגד ו-19 נמנעו, ובכך לא הצליחו להגיע ל-87 הקולות הדרושים.
התמיכה הציבורית לקסטיו ירדה בהתמדה לשפל של 20%, ככל שתקופת הנשיאות שלו התקדמה ועם המחאות שפרצו בתחילת 2022 כתוצאה מעליית המחירים. עד דצמבר 2022 החל הקונגרס בהצעות לניסיון הדחתו של קסטיו בפעם השלישית; הוא היה מעורב בשש חקירות פליליות שונות וכבר מינה חמש ממשלות נפרדות לכהן תחתיו.
רקע > נשיאות קסטיו > ניסיונות להדחת בולוארטה

במשך חודשים ניסו פוליטיקאים מהאופוזיציה להדיח את סגנית הנשיא דינה בולוארטה בניסיון לקבל את הנשיאות עם הדחתה. ב-5 בדצמבר 2022, ימים ספורים לפני שהקונגרס היה אמור להצביע על הדחת קסטיו, הוגשה תלונה חוקתית נגד בולוארטה על ידי ועדת המשנה של הקונגרס להאשמות חוקתיות, בטענה שהיא הפעילה מועדון פרטי בזמן שהייתה שרת הפיתוח. ההאשמות נגד בולוארטה יצרו מצב שבו אם יודח קסטיו היא תיאלץ להתמודד עם הליך הדחה משלה.
פדרו פבלו קוצ'ינסקי
מרטין ויסקרה
פדרו קסטיו
ציר זמן של אירועים > הכנות להדחה

ב-6 בדצמבר היה סביר להניח שלקונגרס לא היו 87 קולות להדיח את הנשיא קסטיו מתפקידו. עורך דינו של הנשיא קסטיו, בנג'י אספינוזה, בילה את היום עם הנשיא בהתייעצויות כיצד להגיב למצב, ולאחר מכן הצהיר כי במהלך שש השעות שבילה במחיצתו "בשום זמן לא הוזכרה פיזור סוגיית הקונגרס". באותו יום קיים ראש המטות המשולבים, גנרל מנואל גומס דה לה טורה, פגישה עם ראשי חילות צבא פרו. במהלך הפגישה הזהיר הגנרל את ראשי החילות מפני סכסוך פנים-צבאי, ואמר "אני אחראי. אין פקודות אחרות". הגנרל המפקד של צבא פרו, ואלטר קורדובה, הגיש את התפטרותו ב-6 בדצמבר, והיא אושרה למחרת.
ציר זמן של אירועים > פיזור הקונגרס

ב-7 בדצמבר 2022 הקונגרס היה צפוי להגיש הצעת גינוי נגד קסטילו, שהאשימה אותו ב"אי-יכולת מוסרית קבועה". לפני שהגוף המחוקק הספיק להתכנס להגיש את בקשתו, הודיע קסטילו על פיזור הקונגרס וחוקק עוצר מיידי. בנאומו קבע קסטילו:
הוכתב לפזר זמנית את הקונגרס של הרפובליקה ולהקים ממשלת חירום חריגה. יתקיימו בחירות לקונגרס חדש עם סמכויות מכוננות לנסח חוקה חדשה תוך לא יותר מתשעה חודשים ... קונגרס ללא ראיות מאשים את הנשיא בפשעים ... הקונגרס שבר את מאזן הכוחות ואת שלטון החוק כדי להקים דיקטטורה של הקונגרס עם אישור, כפי שהם עצמם קובעים, של בית המשפט החוקתי.
קסטיו גינה אז את התקשורת המתנגדת לו וקרא לאנשים המחזיקים בכלי נשק בלתי חוקיים למסור אותם לידי המשטרה הלאומית תוך 72 שעות. לאחר מכן הורה לכל חיילי צבא פרו להישאר בצריפיהם, ואמר שהוא לא רוצה עימותים בין אזרחים לצבא.
ציר זמן של אירועים > תגובות

רגעים ספורים לאחר נאומו של קסטיו פרשו מספר שרים מממשלתו, ביניהם ראש הממשלה בטסי צ'אבס, שר העבודה אלחנדרו סאלאס, שר הכלכלה קורט בורנאו, שר החוץ ססאר לנדה ושר המשפטים פליקס צ'רו. גם נציגיה הקבועים של פרו באומות המאוחדות ובארגון מדינות אמריקה, מנואל רודריגס קואדרוס והרולד פורסיית', הגישו את התפטרותם. עורך הדין המייצג את קסטיו הפסיק לייצג אותו כלקוח, וקבע: "כעורך דין המכבד את החוקה, הנחתי את הגנתו של נשיא הרפובליקה בחפותו. מאחר שהתרחשה הפרה של הסדר החוקתי, אני מחויב לוותר באופן בלתי הפיך על הגנתו של האזרח פדרו קסטיו."
בית המשפט החוקתי פרסם הצהרה: "אף אחד לא חייב ציות לממשלה גוזלת ומר פדרו קסטיו ביצע הפיכה לא יעילה. הכוחות המזוינים מוסמכים להחזיר את הסדר החוקתי על כנו". הכוחות המזוינים פרסמו גם הם הודעה, בה הם דוחים את מעשיו של קסטיו וקוראים לשמור על היציבות בפרו.
ציר זמן של אירועים > פתרון

בדחיית פעולותיו של קסטיו לפיזור הגוף המחוקק, התכנס הקונגרס התכנס והצביע בעד הדחת קסטיו מתפקידו בשל "חוסר כשירות מוסרית" עם 101 קולות בעד, 6 נגד ו-10 נמנעים. הוכרז כי סגנית הנשיאה הראשונה דינה בולוארטה, שגינתה את מעשיו של קסטיו, תישבע לנשיאות בשעה 15:00 שעון פרו.
הנשיא קסטיו נמלט לאחר מכן מארמון הממשלה ויצר קשר עם נשיא מקסיקו אנדרס מנואל לופס אוברדור, וביקש מקלט מדיני. לדברי הנשיא לופס אוברדור, סביר להניח שהמודיעין הפרואני האזין לטלפונו של קסטיו, שכן הנשיא המקסיקני דיווח שהרשויות הפרואניות נכנסו לשטח שגרירות מקסיקו כדי למנוע מקסטיו להיכנס אליה. לאחר שנודע לו שקסטיו מבקש להיכנס לשגרירות מקסיקו, מפקד המשטרה גילה שהקצינים שלו הם הנהגים של קסטיו, והורה להם למסור את קסטיו למחוז בו ייעצר. אנשים התאספו מחוץ לשגרירות מקסיקו בלימה כדי לחסום את האזור, על רקע שמועות שקסטיו ניסה לברוח כדי לבקש מקלט במקסיקו. קציני המשטרה שהסיעו את קסטיו אמרו שעליהם לבצע מעקף חירום, ובהמשך הביאו אותו למחוז, שם קיבל את פניו ראש המשטרה שעצר אותו בשל מרד.
סגנית הנשיא של קסטיו, דינה בולוארטה, נכנסה לארמון המחוקקים והושבעה לנשיאת פרו. לאחר הדחתו של קסטיו פתחו תומכיו בהפגנות ארציות בדרישה לשחררו ולהתפטרותה של בולארטה.
לאחר ניסיון ההפיכה

בזמן שקסטיו היה עצור הוא גינה את "התוכנית המקיאווליאנית" נגדו שנהגתה על ידי התובעת הלאומית פטרישה בנאווידס, הקונגרס וסגניתו לשעבר בולוארטה. כמה ארגוני תקשורת באמריקה הלטינית קישרו את האירועים לשגרירת ארצות הברית בפרו ליסה קנה, חברה לשעבר ב-CIA. השגרירה קנה נפגשה עם שר ההגנה של קסטיו, גוסטבו בוביו, יום לפני הצבעת ההדחה, והעלתה את החשש לגבי מעורבות ארצות הברית באירועים. כלי תקשורת מקומיים דיווחו גם כי נשיא הקונגרס וראש הכוחות המזוינים של פרו לשעבר, חוסה ויליאמס, שיתף לכאורה פעולה עם השגרירה.
IDL-Reporteros דיווחה כי תמיכת הקונגרס הימני בבולוארטה הייתה חלשה מאחר שהם ניסו בעבר לפסול גם אותה. הנשיאה מינתה מיד את מנהיג הימין פדרו אנגולו ארנה כראש ממשלה. לפי לה רפובליקה וקול אמריקה, אנגולו מתמודד עם מעורר מחלוקות מרובות ומעורב ב-13 חקירות פליליות, עם האשמות חמורות הכוללות הטרדה מינית של עוזרות ותמיכה במעשיו של השופט ססאר הינוסטרוזה, שביקש טובות הנאה שלא כדין מהשופטת מריה אפזה וברח מפרו.
תומכי קסטיו כעסו על הפעולות נגד הנשיא לשעבר, והחלו לדרוש בחירות כלליות מיידיות ולערוך הפגנות ארציות. הפגנות אלימות פרצו ב-11 בדצמבר ליד העיר אנדהואילס שבדרום המדינה, שם סגרו המפגינים את נמל התעופה, כאשר על פי הדיווחים שוטרים במסוק ירו על מפגינים והרגו שני אנשים. הנשיאה בולוארטה ניסתה לפייס את ההפגנות על ידי הצעת הקדמת הבחירות בשנתיים לאפריל 2024, אם כי תומכי קסטיו דחו את הקריאה וקסטיו תיאר פעולות כאלה כ"משחק מלוכלך". הקונגרס דחה את הצעתו בולוארטה להקדמת הבחירות. עם זאת, הקונגרס שקל מחדש את ההצעה ב-21 בדצמבר ואיפשר בחירות מוקדמות.
ראו גם

המשבר החוקתי בפרו (2019–2020), בו הנשיא מרטין ויסקרה פיזר את הקונגרס וקרא לבחירות בזק.
עונת 1937 בליגה ב'

עונת 1937 בליגה ב' עונת כדורגל של ליגה ב' בכדורגל בארץ ישראל במהלך תקופת המנדט הבריטי.
הליגה הייתה הליגה המשנית שהתקיימה בארץ ישראל בשנים אלו.
הליגה פוצלה ל-2 מחוזות: מחוז צפון ומחוז דרום.
על ניצחון במשחק הוענקו שתי נקודות, ונקודה בודדת הוענקה על תיקו. אם היה שוויון בנקודות, נקבע הדרוג בטבלה על פי ממוצע השערים.
בליגה היו 11 קבוצות סך הכל, 5 במחוז צפון ו-6 במחוז דרום.
בעונה זו לא היו ירידות ליגה.
טבלת הליגה > מחוז דרום

6 קבוצות התחרו בליגה זו. מכבי נס ציונה סיימה במקום הראשון.
קבוצות המחוז:
בר כוכבא ירושלים
הפועל ראשון לציון
מכבי-בילו גדרה
מכבי נס ציונה (סיימה במקום הראשון במחוז - והעפילה לפלייאוף עלייה)
"עתיד" תל אביב
הפועל ירושלים
טבלת הליגה > מחוז צפון

| מיקום | קבוצה | משחקים | ניצחונות | תיקו | הפסדים | שערי זכות | שערי חובה | נקודות | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | הפועל הרצליה | 8 | 6 | 1 | 1 | 24 | 1 | 13 | העפילה לפלייאוף עלייה |
| 2 | בית"ר תל אביב | 8 | 4 | 2 | 2 | 18 | 12 | 10 |  |
| 3 | מכבי חיפה | 8 | 3 | 1 | 4 | 11 | 18 | 7 |  |
| 4 | "הכוכב" תל אביב | 8 | 2 | 1 | 5 | 12 | 16 | 5 |  |
| 5 | מכבי חדרה | 8 | 2 | 1 | 5 | 8 | 18 | 5 |  |
↑  הטבלה מ-17 בינואר 1938
פלייאוף העלייה

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 20 בנובמבר 1937 | הפועל הרצליה | 4 - 0 | מכבי נס ציונה | מגרש הפועל הרצליה |
| 20 בנובמבר 1937 |  | (סיקור) |  | מגרש הפועל הרצליה |
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 4 בדצמבר 1937 | מכבי נס ציונה | 5 - 0 | הפועל הרצליה | מגרש מכבי נס ציונה צופים: 500 שיפוט: חדשוני |
| 4 בדצמבר 1937 |  | (סיקור) |  | מגרש מכבי נס ציונה צופים: 500 שיפוט: חדשוני |
הפלייאוף נסתיים בניצחונה של מכבי נס ציונה שעלתה לליגה הארצית. אולם הוועידה של ההתאחדות לכדורגל לבסוף העלתה גם את הפועל הרצליה בהחלטה מנהלתית.