stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
טיטניק

ערך זה עוסק באוניית פאר שטבעה ב-1912. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |

"טיטניק" (10 באפריל 1912)
 תיאור כללי
 סימן זיהוי:  מס' רשמי בריטי: 131428 אותיות קוד: HVMP קוד קריאה בטלגרף: MGY
 סוג אונייה:  אוניית נוסעים – אוניית קו אוקיינית
 צי:  צי הסוחר הבריטי (אנ') 
 חברת ספנות:  וייט סטאר ליין 
 סדרה:  סדרת אולימפיק (אנ')
 אוניות בסדרה:  "אולימפיק", "טיטניק" ו"בריטניק"
 ציוני דרך עיקריים
 מספנה:  הארלֶנד אֶנד ווֹלף (אנ'), בלפסט, אירלנד
 הוזמנה:  17 בספטמבר 1908
 תחילת הבנייה:  31 במרץ 1909
 הושקה:  31 במאי 1911
 תקופת הפעילות:  31 במרץ 1912 – 15 באפריל 1912 (16 ימים)
 אחריתה:  טבעה ב-15 באפריל 1912 לאחר התנגשות בקרחון
 מיקום:  צפון האוקיינוס האטלנטי 41°43′32″N 49°56′49″W﻿ / ﻿41.72556°N 49.94694°W﻿ / 41.72556; -49.94694
 מידות
 הֶדְחֶק:  52,310 טון
 תפוסה:  תפוסה ברוטו 46,329 טון, תפוסה נטו 21,831 טון
 אורך:  אורך כללי 269.1 מטר
 רוחב:  28.2 מטר
 שוקע:  10.5 מטר
 נתונים טכניים
 מהירות:  מהירות שיט 21 קשר (40.6 קמ"ש); מהירות מרבית 23 קשר (42.6 קמ"ש)
 גודל הצוות:  874
 מספר נוסעים:  2,435 (1,316 בהפלגת הבכורה)
 הנעה:  29 דודי קיטור ימיים סקוטיים שהזינו שני מנועי קיטור בוכנאיים להנעת שני המדחפים החיצוניים וטורבינת קיטור לחץ נמוך להנעת המדחף האמצעי. הספק כולל: 46,000 כוחות סוס.
 צורת הנעה:  2 מדחפים תלת־להביים בצדדים, מדחף ארבעה־להבים במרכז
טיטניק (באנגלית: RMS Titanic) הייתה אוניית נוסעים בריטית, הגדולה והמפוארת בעולם בשעתה ומכאן גם שמה (מאנגלית: "עצוּם", "ענק"). אף על פי שסברו כי אוניית ענק משוכללת ומתקדמת שכמותה לעולם לא תטבע, טבעה ה"טיטניק" ב־15 באפריל 1912 במהלך הפלגת הבכורה שלה, לאחר שהתנגשה בקרחון באוקיינוס האטלנטי כאשר הייתה במסעה מסאות'המפטון ,אנגליה אל ניו יורק ,ארצות הברית. מתוך 2,208 נוסעי האונייה (מספר הכולל צוות ונוסעים), נספו באסון 1,496 בני אדם, בהם מפורסמים רבים, ורק 712 ניצלו.
טביעתה של ה"טיטניק" התקבלה בתדהמה בקרב הציבור, ומאמצים רבים נעשו בשנים שלאחר מכן כדי לוודא שהאסון לא יישנה. בעקבות מסקנות שעלו בחקירת האסון, עודכנו נוהלי הבטיחות הבינלאומיים של כלי שיט ונוסעי ים.
בתחילת שמה הרשמי של ה"טיטניק" הופיעו ראשי התיבות "RMS" כדי לציין את היותה אוניית דואר מלכותי ("Royal Mail Ship"), נוהג מקובל באותם ימים שהעיד על אמינותה.
סדרת האוניות אולימפיק

"טיטניק" הייתה השנייה מבין שלוש אוניות פאר עצומות ממדים שנבנו עבור חברת "וייט סטאר ליין" – "אולימפיק", "טיטניק" ו"בריטניק" (שלושתן היוו את "סדרת האוניות אולימפיק" (אנ') שנקראה על שם האוניה הראשונה) שנבנו כדי לאפשר לחברת "וייט סטאר ליין" להתחרות באוניות "לוסיטניה" ו"מאוריטניה" (אנ') של חברת "קונארד ליין" יריבתה. במהלך מחציתה השנייה של המאה ה-19, התנהלה תחרות בין חברות הספנות על הנתיב הבין אטלנטי. במשך זמן רב, שלטה בריטניה ללא עוררין בתחום האוניות המהירות. לקראת סוף המאה ה־19, נבנו בגרמניה אוניות מהירות יותר בסיוע הממשלה, עד כי חברת "וייט סטאר ליין" נותרה מאחור. "קונארד ליין" פנתה לממשלת בריטניה וביקשה סיוע להתמודד עם האיום הגרמני על נתיב הספנות וכך הצליחה לבנות את אוניות הדגל שלה "לוסיטניה" ו"מאוריטניה". האוניות הללו היו מהירות במיוחד, יחסית לאוניות בעת ההיא, וגם מפוארות ונוחות.
חברת "וייט סטאר ליין" לא זכתה לאותו סיוע, כיוון שנרכשה על ידי חברה אמריקנית ברשותו של ג'ון מורגן (International Mercantile Marine Company). כנגד האוניות של "קונארד ליין", חברת "וייט סטאר ליין" החליטה להשיק את שלוש אוניות הדגל שלה. אוניות אלה אמנם היו מאוד מהירות, אך לא נועדו להתחרות בהיבט זה באוניות אחרות – הן התעלו עליהן ביתר נוחות ופאר. שלוש האוניות נבנו על פי הטכנולוגיה החדישה ביותר באותם ימים. האונייה הראשונה, ה"אולימפיק", החלה לפעול ומתכנניה למדו ממנה על כל הפגמים והבעיות שהתגלו בהפלגותיה. פגמים אלה תוקנו מלכתחילה ב"טיטניק", שנבנתה כך שתהיה זהה ל"אולימפיק", אולם עם שיפורים ותוספות. בימי הפלגתה הראשונים של ה"טיטניק", הצוות בראשותו של הארכיטקט הראשי של מספנת הארלֶנד אֶנד ווֹלף (אנ'), תומאס אנדרוז (אנ') (שהפליג בה כדי לפתור כל בעיה שיכולה לצוץ) הופתע לגלות עד כמה מעט פגמים ובעיות נחשפו.
על ה"טיטניק" אמרו שהיא בלתי־ניתנת לטביעה. שאננות זאת לא אפיינה רק את ההתייחסות ל"טיטניק" אלא גם אל כל האוניות הגדולות של אותה תקופה. ביטחון מופרז זה נבע מהצלחה ממושכת של השיט בנתיב הספנות באוקיינוס האטלנטי. מעט מאוד אוניות נפגעו, ואלה שנפגעו הצליחו להחזיק מעמד מספיק זמן עד שבאו לחלץ אותן. קברניטה המיועד של ה"טיטניק", אדוארד סמית', אמר בראיון בשנת 1907, זמן רב לפני הפלגת הבכורה: "...אני לא יכול לדמיין שום מצב שיגרום לספינה לטבוע... בניית ספינות מודרנית, התקדמה מעבר לכך."
בנייה וציוד > תכנון

ה"טיטניק" תוכננה במיוחד כדי לעמוד בתנאים הקשים של צפון האוקיינוס האטלנטי, ועל־כן הורכבה המעטפת החיצונית שלה מ־2,000 יריעות פלדה גמישות וחזקות. שלושה מיליון מסמרות מברזל ריקוע ומפלדה חיברו את כל החלקים. אורכה של ה"טיטניק" היה 269 מטרים (כמעט פי 4 מאורכו של מטוס בואינג 747), רוחבה המרבי – 28 מטר, גובהה מקו המים ועד לסיפון הראשי – 18 מטר ועד קצה הארובות כ־53 מטר. לאונייה היו 29 דודי קיטור (שסיפקו כ־46,000 כוח סוס) והיא יכלה להגיע למהירות של 23 קשר (43 קילומטר לשעה). על מנת להניע את האונייה, נדרשו 58 פועלים לדחוף פחם ללא הפסק לתוך 159 כבשנים. היא יכלה לשאת 3,327 נוסעים ואנשי צוות.
ה"טיטניק" הייתה מפוארת לא פחות מכפי שהייתה גדולה. עבור הנוסעים במחלקה הראשונה היה לובי מפואר וסוויטות. במתקני האונייה נכללו ספרייה, מגרש סקווש, בריכת שחייה ומרחץ טורקי. חדרי המחלקות השנייה והשלישית יכולים היו להיחשב למחלקה ראשונה באוניות אחרות.
בנייה וציוד > תכנון > אמצעי בטיחות

ה"טיטניק" צוידה באמצעי הבטיחות החדשים ביותר, לרבות 15 מחיצות אטומות למים שמחוברות על ידי דלתות חשמליות ומשוכללות. כאמצעי בטיחות במקרה של פריצת דופן האונייה, ה"טיטניק" חולקה ל־16 מדורים, אשר המעברים ביניהם נסגרו הרמטית על ידי מגנטים בלחיצת כפתור אחת על גשר הפיקוד. ברם, הקירות המפרידים בין המדורים לא התנשאו לכל גובה האונייה, אלא עד הסיפון השביעי או החמישי; לכן, ה"טיטניק" יכולה הייתה לספוג נזק מרבי של פריצה של כל שניים ממדוריה, כלומר ה"טיטניק" יכולה הייתה להמשיך לצוף אם כל שני מדורים היו נפרצים (לא משנה היכן הם); אם שלושה מדורים נפרצים, ה"טיטניק" יכולה הייתה לצוף רק במקרים מסוימים (11 מתוך 14 צירופים של שלושה מדורים); ואם ארבעה מדורים נפרצים – יכולה הייתה ה"טיטניק" לצוף רק אם הפריצה הייתה בארבעת מדורי החרטום או ארבעת מדורי הירכתיים. פריצה מעבר לכך, כפי שקרתה בפועל, הייתה גורמת בכל מקרה לנטייה חזקה של האונייה ולגלישת מים למדורים נוספים מעל למחיצות ההפרדה.
למקרה חירום צוידה ה"טיטניק" ב־20 סירות הצלה בלבד, כמות המספיקה לכמחצית מכל הנוסעים ואנשי הצוות. עם זאת, מספר סירות ההצלה היה יותר מהנדרש לפי תקני הבטיחות של התקופה. ל"טיטניק" היו 14 סירות תקניות, היכולות להכיל 65 אנשים כל אחת, עוד ארבע סירות מתקפלות, שיכולות לשאת 47 אנשים כל אחת, ועוד שתי סירות חירום שיכולות לשאת 40 אנשים. "טיטניק" תוכננה כך שהייתה יכולה לשאת עד 48 סירות הצלה. אבל לבסוף הוחלט רק על 20 סירות, מספר הגדול מהמינימום הנדרש על פי תקני הבטיחות באותם ימים. מאחר שהים באטלנטי הצפוני סוער ברובו עם גלים גבוהים, התכנון היה שעשרים הסירות יעבירו את הנוסעים מאונייה אחת לאחרת, במקרה של טביעה. כך גם הצוות תודרך בנוגע לסירות ההצלה. פינוי של כל הנוסעים בבת אחת לסירות הצלה עד להגעת אוניה אחרת, נחשב למסוכן ביותר, ולכן הסתמכו על הארכת יכולת הציפה של האוניה הטובעת עד להגעת עזרה. אם האונייה "קליפורניאן" הייתה נענית לקריאות החירום של ה"טיטניק", מספר הסירות היה יכול להספיק להציל את כל הנוסעים. יש הטוענים שהסיבה העיקרית למיעוט הסירות הייתה הטענה שסירות נוספות היו מכערות את חזות האונייה והיו גורמות לצפיפות על הסיפונים, וכן גם הטענה שאין טעם בעוד סירות על אונייה ש"בלתי ניתנת לטביעה".
בנייה וציוד > הבנייה

בניית ה"טיטניק" החלה ב־31 במרץ 1909 במספנות "הארלאנד אנד וולף" שבבלפסט, אירלנד. מספנות אלו ליוו את חברת וייט סטאר ליין שנים רבות. באותה מספנה גם נבנתה האולימפיק. הצוות שבנה את ה"טיטניק", נאלץ להפסיק את עבודתו עליה מדי פעם, כדי לעזור לתקן את ה"אולימפיק" שנפגעה במהלך פעילותה. הדבר גרם לעיכובים מסוימים בהשקתה של ה"טיטניק". אנדרוז הקפיד להפיק לקח מכל תקלה של ה"אולימפיק" כדי לשפר את ה"טיטניק". באותה התקופה גם הייתה שביתה גדולה של כורי פחם. הדבר איים על כל חברות הספנות. על מנת לא לגרום לעיכוב נוסף בהשקתה של ה"טיטניק", הושבתו כלי שיט נוספים של החברה כדי להעביר ל"טיטניק" את מצבורי הפחם שלהם. במהלך הבנייה נהרגו 8 פועלים. ב־31 במאי 1911 הורדה האונייה למים. ב־31 במרץ 1912 הושלם עיצוב האונייה.
העיתונות, שבה דבק הביטחון המופרז שהפיצה חברת "וייט סטאר ליין", כינתה אותה "האונייה שלא מסוגלת לטבוע". ה"טיטניק" הייתה האונייה הכי גדולה ומפוארת שנבנתה באותם ימים. התנאים על האונייה היו טובים אפילו לאלה מהמעמדות הנמוכים יותר. לחלקם, התנאים על האונייה היו טובים יותר ממה שהיו להם בבית. גם בנושא המהירות, ה"טיטניק" הייתה מהירה מאוד, אף כי היו אוניות מהירות ממנה.
מסע הטיטניק

ב־10 באפריל 1912 יצאה האונייה מסאות'המפטון, בפיקודם של רב־החובל הוותיק אדוארד סמית' בן ה-62, ומהנדס המכונות הראשי גוז'ף בל, כשעל סיפונה מעט יותר מ־2,200 נוסעים ואנשי צוות וסירות הצלה ל־1,178 איש. בדרך עגנה האונייה בנמלי שרבור בצרפת וקווינסטאון באירלנד. בהפלגה היו 324 נוסעים במחלקה ראשונה, 285 נוסעים במחלקה שנייה ו־708 נוסעים במחלקה שלישית. התפוסה הייתה כ־62% ואת הנוסעים שרתו 891 אנשי צוות.
המחיר לתא במחלקה הראשונה היה כ־60 ליש"ט, סכום השווה לכ־4,000 ליש"ט בתחילת המאה ה־21. הכרטיס הזול ביותר עלה שני ליש"ט לכיוון אחד, משכורת דו־שבועית של פועל בלתי־מקצועי באותה העת.
בין הידוענים בהפלגה היו כמה מגבירי ומפורסמי הדור – המיליונר ג'ון ג'ייקוב אסטור הרביעי ורעייתו מדליין אסטור, התעשיין בנג'מין גוגנהיים, איש העסקים איזידור שטראוס שהיה מבעלי רשת חנויות הכלבו "מייסיס" ואשתו אידה שטראוס, אשת החברה מרגרט בראון ורבים אחרים. ההפלגה התקיימה במעמד מנהל חברת וייט סטאר ליין, ברוס איסמיי.
כאשר יצאה ה"טיטניק" למסעה, נמסרה לרב־החובל תחזית שניבאה את הופעתם של קרחונים במסלול האונייה, אך הוא לא התייחס אליה ברצינות. גם לאחר שבעת ההפלגה נמסרה לו תחזית נוספת, שהייתה ממוקדת מקודמתה, הוא לא הורה להוריד את מהירות האונייה, בשל נחישותו ונחישות מנהל חברת "וייט סטאר ליין" להפתיע בהגעה לניו יורק לפני הזמן הנקוב בלוח הזמנים. מסיבה זו גם לא נערך תרגול הורדת סירות ההצלה, אף שהוראות הבטיחות חייבו לעורכו. הלילה בו טבעה היה קר בצורה יוצאת דופן, והתנאים האקלימים הקשו על איתור של הקרחונים. ביום ההתנגשות (14 באפריל) ה"טיטניק" קיבלה שש אזהרות לגבי קרחונים, כולל אזהרה אחת מאונייה סמוכה ה"קליפורניאן", כשעה לפני ההתנגשות. אך האלחוטנים (שלא היו שייכים לצוות האונייה אלא לחברת מרקוני, שהפעילה את הטלגרף האלחוטי) היו עסוקים בטיפול בהודעות השוטפות של הנוסעים, ולא העבירו את כולן הלאה.
חקר האסון ומסקנות

עם היוודע דבר האסון, אנשים רבים הזדעזעו מכך שה"טיטניק" טבעה חרף היותה שיא הטכנולוגיה הימית של התקופה. ב־19 באפריל 1912, יום לאחר הגעת ה"קרפטיה" לנמל ניו יורק, הורה הסנאט של ארצות הברית על הקמת ועדת חקירה בנושא ה"טיטניק" בראשות הסנאטור ויליאם סמית. במקביל הקימו הבריטים ועדת חקירה משלהם. שתי הוועדות גבו עדויות מהניצולים וממומחים בתחום הטכנולוגיה הימית, והגישו את מסקנותיהן: האמריקאית ב־25 במאי, והבריטית ב־3 ביולי.
שתי ועדות החקירה מצאו, כי חוקים רבים הנוגעים לבטיחות הם מיושנים וכי יש לעדכנם. שתי הוועדות מצאו את רב־חובל האונייה "קליפורניאן" אשם ברשלנות עקב כך שלא נחלץ לעזרת ה"טיטניק" ובפרט עקב כך שלא העיר את האלחוטן שלו מיד בראותו את ירי זיקוקי התאורה המתריעים על מצוקתה.
כתוצאה מאסון ה"טיטניק" וממסקנות ועדות החקירה, כונסה בלונדון ב־12 בנובמבר 1913 הוועידה הבינלאומית לבטיחות בים. הוועידה קבעה כי על אוניות נוסעים לשאת סירות הצלה בכמות שתספיק כדי לשאת את כל הנוסעים ואנשי הצוות ולערוך אימונים של הורדת הסירות. כמו כן הוחלט ששידורי האלחוט יהיו פעילים 24 שעות ביממה וששיגור זיקוקי תאורה אדומים יתפרש תמיד כאות מצוקה.
בנוסף לכך, לאחר טביעת ה"טיטניק" השתנו הכללים לבניית אוניות: הקירות בין המדורים נהיו גבוהים יותר, ואוניות החלו להיבנות עם דפנות כפולות ואף עם שדרית כפולה, לשם החוזק.
מסקנה נוספת הייתה שניווט ה"טיטניק" בעת שהבחינו בקרחון היה מוטעה. הקצין הורה לנווט להפנות את הספינה אחורה (רוורס) ושמאלה. הניווט אחורה האט מאוד את תנועת הספינה. במקום זאת היה על המלחים לשוט ללא הפניה אחורה, כיוון שבמהירות שבה שטו היו מצליחים לחמוק לכל אחד מהצדדים. אפשרות נוספת במקרה הגרוע ביותר, להתנגש בקרחון חזיתית. ההנחה היא שבמקרה זה היה נגרם נזק לחרטום אולם האונייה לא הייתה טובעת.
שנים לאחר האסון חקרו אנשי מקצוע את האירוע כדי לבדוק מי אשם בטביעתה של ה"טיטניק". לבסוף הגיעו למסקנה כי בניית דפנות האונייה הייתה הגורם המרכזי לאסון: אחד הפטנטים בזמנה היה להכניס סיגי זכוכית אל התערובת ממנה מוכנות המסמרות שחיברו את לוחות הפלדה מהן נבנה גוף האונייה. במקרה של בניית ה"טיטניק" התברר כי הוספו יותר מדי סיגי זכוכית והמתכת של המסמרות הפכה פריכה. עקב ההתנגשות העזה עם הקרחון כשלו המסמרות ולא עמדו בלחצים אשר מסמרות תקניות היו אמורות לעמוד בהן. כך קרה שמרכיב כה זעיר בבניית האונייה גרם לאובדנה.
הכשלים הרבים, בבניית האונייה, בניווטה, ובנוהלי הבטיחות הימית, ובנוסף לכך התנאים החריגים במזג האוויר, הובילו לשקיעתה של ה"טיטניק". ניתן להגיד כי אלמלא כל התנאים הללו האונייה לא הייתה טובעת, או לכל הפחות לא היו נספים נוסעים רבים כל כך.
יהודים בטיטניק

בעת טביעת ה"טיטניק" הפליגו בה מאות יהודים. הנוסע היהודי בנג'מין גוגנהיים, היה אחד משני הנוסעים הכי עשירים באוניה. במחלקה השלישית ב"טיטניק", רוב היהודים היו שומרי מצוות. בצוות המטבח היה טבח יהודי בשם צ'ארלס קנל, והיהודים הדתיים קיבלו אוכל כשר בכלים כשרים. כמחצית מהנוסעים היהודים שרדו את הטביעה. אברהם היימן, שנמנה עם הניצולים, פתח לאחר מכן את המסעדה הכשרה הראשונה במנצ'סטר בשם "טיטאניק'ס".
גופות של מספר יהודים נמשו מהים והובאו לקבורה, בהם איזידור שטראוס ויעקב בירנבאום. גופותיהם של רוב היהודים שטבעו לא נמצאו, ולפחות במקרה אחד התעוררה בעיית עגינות לאשתו של הטובע.
לפי עדויות ניצולים, איזידור שטראוס, ממייסדי בית הכלבו "מייסיס", סירב לקבל מקום בסירת הצלה לפני שפונו כל הנשים והילדים. אשתו אידה שטראוס סירבה גם היא, באומרה כי לא תנטוש את בעלה לאחר כל השנים שבהן חיו יחדיו. לפי עדויות נוספות, בנג'מין גוגנהיים ויתר על חגורת ההצלה שלו לטובת אישה אחרת. חשיבותם של הסיפורים עומדת גם אל מול פרסומים אנטישמיים וקסנופוביים בעיתונות האמריקאית לאחר האסון, שתיארו את הגברים שניסו למלט עצמם על חשבון הנשים והילדים כ"יהודים", "איטלקיים" (או בני מיעוטים אחרים). יהודים שגילו אומץ לב תוארו בעיתונות כאנגלו־סקסים, למשל בנג'מין גוגנהיים. סיפורה של שטראוס תואר גם בסרט תעמולה נאצי בשם "טיטניק" מ־1943, אך זהותה היהודית הושמטה במכוון.
חשיפת שרידי האונייה

משלחות שונות ניסו לאתר את שרידי ה"טיטניק" לאורך השנים, אך רק בשנת 1985 הם נמצאו על ידי רוברט בלארד וצוותו, 73 שנים אחרי שטבעה. האמצעים הטכניים שעמדו לרשותו אפשרו לו לאתר את דודי האונייה. כיוון שבאותה תקופה היו רק שלוש אוניות עם דוודים עליהן, והוא ידע היכן השתיים האחרות, הבין כי מדובר ב"טיטניק" עצמה.
מאז שנמצאו שרידי האונייה, מגיעות משלחות לאתר הטביעה על מנת לצפות בשרידים, לקחת פריטים כדי להציגם במוזיאונים או כדי למכרם.
ב־2012 יצאה משלחת שסרקה לראשונה את כל שטח השרידים, אירוע שנערך לציון 100 שנים לטביעת האונייה, וחיברה מודל תלת־ממדי המאפשר לראות כל חלק וחלק באונייה, כולל החדרים והסיפונים הפנימיים.
באוקטובר 2013 נמכר הכינור שעליו ניגן הכנר וולאס הארטלי בעת שקיעת האונייה, במכירה פומבית, תמורת 1.6 מיליון דולר.
ביוני 2023 יצאה משלחת בת חמישה אנשים בצוללת קטנה בשם טיטאן על מנת לצפות בשרידי ה"טיטניק". הצוללת לא יצרה קשר עם העולם החיצון במועד וגם משלחות חיפוש לא איתרו אותה. מסקנת המחפשים לאחר שנמצאו שברים של הצוללת בקרקעית האוקיינוס, היא כי הצוללת קרסה לתוך עצמה כתוצאה מהלחץ הרב הקיים בעומקים אלה, ושכל נוסעי הצוללת נספו באסון.
הנצחה

אנדרטה לזכר הרוגי האסון הוקמה ברחבת העירייה בעיר בלפסט. אנדרטה נוספת הנקראת אנדרטת הטיטניק הוקמה בוושינגטון שבארצות הברית. בעיר ליברפול ניצבת אנדרטת גבורת מכונאי הטיטניק.
המשורר סולומון סמול כתב לאחר האסון את השיר "דער נאסער קבר" לזכרם של הנספים.
בתרבות הפופולרית

טביעת ה"טיטניק" יוצגה במבחר סוגות תרבות פופולרית, ובכלל זאת בספרות, בקולנוע, במעשיות ואגדות עירוניות, ועוד. למעשה, שמה הפך למטאפורה – באנגלית רווחת האמרה "לסדר את הכיסאות על סיפון הטיטניק", שמשמעותה למעשה – עריכת שינויים לא מהותיים בזמן שבו יש צורך בשינוי רדיקלי וקריטי. אמרה אחרת מתייחסת ל"זכייה בכרטיס לטיטניק" – אירוע שנראה כמזל גדול, אך מתברר כמפח נפש.
אחת היצירות הבולטות היא הסרט "טיטניק", שיצא לאקרנים ב-1997 ובו כיכבו לאונרדו דיקפריו וקייט וינסלט. הסרט זכה ב־11 פרסי אוסקר והפך לאחד הסרטים המצליחים בהיסטוריה.
חלק מן המעשיות הכרוכות בהפלגת ה"טיטניק" וטביעתה טוענות כי האונייה תוארה כ"בלתי ניתנת לטביעה", אך רוב התיאורים של האונייה ככזו היו רק לאחר טביעתה. המושג המדויק שבו השתמשה "וייט סטאר ליין" הוא שהאונייה "תוכננה להיות בלתי ניתנת לטביעה". טביעת האונייה אינה גם הפעם הראשונה שבה נעשה שימוש בקוד המורס SOS – בקוד זה נעשה שימוש נרחב החל מ־1908.
ראו גם

טביעת המעבורת MV דוניה פאז
האמנה הבינלאומית לבטיחות החיים בים
חקירת הסנאט של ארצות הברית לגבי טביעת הטיטאניק
טיטניק II
טיטניק (סרט, 1943)
הערות שוליים

↑  "Titanic History, Facts and Stories". Titanic Museum Belfast. אורכב מהמקור ב-6 בינואר 2021 (באנגלית)
↑  המילה Titanic שמשמעותה "עצוּם" או "ענק" באנגלית, היא שם תואר הנגזר משם העצם הפרטי טיטאנים במיתולוגיה היוונית, בני ובנות ענק שנולדו לאוראנוס וגאיה.
1 2 3  המספרים המופיעים בשורה זו, הם הנפוצים בספרות וגם באתרי אינטרנט שונים (ראו מקור בהערה הבאה, מקור הכולל רשימת שמות ניצולים מלאה), אך ישנם מקורות המציינים מספרים אחרים. (ראו תוצאות חיפוש בגוגל)
1 2  Titanic Survivors - Names of all passengers and crew that survived‏ – מספרים ורשימת ניצולים מלאה, באתר Encyclopedia Titanica (אנ') (באנגלית)
↑  הציטוט במקור: "...I cannot imagine any condition which would cause a ship to founder … Modern shipbuilding has gone beyond that." – במאמר: Sinking the Unsinkable: Lessons for Leadership, באתר NASA (באנגלית)
1 2 3  Butler, Daniel (1998). Unsinkable: the full story of the RMS Titanic. Da Capo Press; Revised edition (2012) ( 2402loc - Kindle Edition 2012)
↑  We have no look-out glasses in the crow's nest, באתר Encyclopedia Titanica (אנ') (באנגלית)
↑  AP, הניצולה האחרונה של הטיטניק הלכה לעולמה, באתר ynet, 1 ביוני 2009
↑  Tim Foecke, Metallurgy of the RMS Titanic, National Institute of Standards and Technology, NIST-IR 6118, February 1, 1998
↑  Katherine Felkins; H.P. Leighly, Jr.; A. Jankovic The Royal Mail Ship Titanic: Did a Metallurgical Failure Cause a Night to Remember?, at JOM journal, 50 (1), January 1998, pp.12-18
↑  הרב יצחק יעקב רבינוביץ', "תשובה בנדון עגונה אחת שנטבע בעלה בהאניה 'טיטאניק'", קול התורה גיליון נ"ב, מדור ההלכה, עמ' קמ"ג-קמ"ח
↑  מתוך הסרט על מיפוי אתר ההתרסקות של ה"טיטניק" על קרקעית האוקיינוס שמשודר בתערוכה "טיטניק תערוכת האוצרות הרשמית".
↑  הכינור מהטיטאניק נמכר ב־1.6 מיליון דולר, באתר ynet, 19 באוקטובר 2013
↑  דוד ברון, כל שנייה קובעת: המבצע לאיתור הצוללת האבודה, באתר ישראל היום, 22 ביוני 2023
↑  סוכנויות הידיעות, ‏החיפושים אחר הצוללת "טיטאן": שברים נמצאו בקרקעית הים, בעיתון מקור ראשון, 22 ביוני 2023
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007526215605171  BIBSYS: 98017728  BNE: XX226501  BnF: cb12069856p (data)  CANTIC: a12174269  GND: 4121777-9  LCCN: n50082026  LNB: 000280376  NKC: olak2002111888  NLA: 52369553  SNAC: w6zk9cf5  Trove: 1516123  VIAF: 264840228   WorldCat (עם VIAF): 264840228 
גודלה של ה"טיטניק" בהשוואה למטוס איירבוס A380, אוטובוס, מכונית ואדם בגודל ממוצע
אחת מסירות ההצלה, כפי שצולמה על ידי נוסע על האונייה קרפטיה
ה"טיטניק" במספנה
מסע ה"טיטניק" ומקום טביעתה
הקרחון שבו ככל הנראה התנגשה ה"טיטניק"
הידיעה על טביעת ה"טיטניק", בעמוד הראשון של העיתון ניו יורק הראלד
וילי שטוור, "טביעת הטיטניק"
תמונתו הנודעת של הנער מוכר העיתונים נד פרפט שזכה לכינוי "Titanic paperboy" (נער העיתונים של ה"טיטניק"), מכריז על חדשות הבוקר המסעירות בפתח משרדי חברת הספנות הבריטית "וייט סטאר ליין" שהפעילה את הספינה, בבוקר 16 באפריל 1912, עם היוודע דבר האסון.
מרגרט בראון מעניקה אות הוקרה לרב-החובל ארתור הנרי רוסטרון (אנ') שספינתו ה"קרפטיה" אספה את ניצולי ה"טיטניק"
חרטום ה"טיטניק", יוני 2004
אנדרטת זיכרון לחללי ה"טיטניק" ברחבת עיריית בלפסט
פרסי ביש שלי

| --- | --- |

 לידה:  4 באוגוסט 1792 הורשם, הממלכה המאוחדת 
 נהרג:  8 ביולי 1822 (בגיל 29) Gulf of La Spezia, איטליה 
 מדינה:  ממלכת בריטניה הגדולה, ממלכת איטליה הנפוליאונית, הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד, שווייץ 
 מקום קבורה:  בית העלמין הפרוטסטנטי של רומא 
 מקום מגורים:  Elan Valley 
 מקום לימודים:  יוניברסיטי קולג', איטון קולג' 
 שפות היצירה:  אנגלית 
 סוגה:  romantic poetry 
 זרם ספרותי:  הרומנטיקה 
 יצירות בולטות:  אוזימנדיאס, The Cloud, Love's Philosophy, Prometheus Unbound 
 הושפע מ:  ג'ון מילטון, לורד ביירון, ויליאם גודווין, אדם וייסהאופט, פרנסיס בייקון, אובידיוס, רוברט ברנס, פדרו קלדרון דה לה ברקה 
 בן או בת זוג:  מרי שלי (30 בדצמבר 1816–8 ביולי 1822)  Harriet Westbrook (1811–1816) 
 צאצאים:  Ianthe Eliza Shelley, פרסי פלורנס שלי, Clara Everina Shelley, William Shelley, Charles Bysshe Shelley, Clara Shelley 
 חתימה:   
 
פרסי ביש שלי (באנגלית: Percy Bysshe Shelley; 4 באוגוסט 1792 – 8 ביולי 1822) היה משורר אנגלי, מחשובי המשוררים בתקופה הרומנטית, ובעלה של הסופרת מרי שלי.
תרגומים לעברית

אדוניס: אלגיה על מותו של ג’ון קיטס, תרגם מאנגלית יעקב אורלנד, עקד, תל אביב, תשל"ו 1976
אז היה משורר, קטע מאלסטר, תרגמו א"ח פרידלנדר וישראל אפרת, יפו, יפת, תרע"א 1911
סנגוריה על השירה, תרגם מאנגלית והעיר הערות שמעון הלקין, הדים, תל אביב, תרפ"ח 1928
ראו גם

מרי שלי
לקריאה נוספת

Paul Hamilton, Percy Bysshe Shelley, Northcote House, 2000 (הספר בקטלוג ULI)
Mary Wollstonecraft Shelley, Notes to the Complete Poetical Works of Percy Bysshe Shelley, The Floating Press, 2010 (הספר בקטלוג ULI)
Argyros I. Protopapas, Percy Bysshe Shelley's Poetic Science: His Visionary Enterprise and the Crisis of Self-Consciousness, Edwin Mellen Press, 2012 (הספר בקטלוג ULI)
Michael Henry Scrivener, Radical Shelley: the Philosophical Anarchism and Utopian Thought of Percy Bysshe Shelley, Princeton University Press, 2014 (הספר בקטלוג ULI)
Jacqueline Mulhallen, Percy Bysshe Shelley: Poet and Revolutionary, Pluto Press, 2015 (הספר בקטלוג ULI)
קברו של פרסי ביש שלי (פרט ללבו) ברומא
הכתב העברי הקדום

המילה "עברית" בכתב עברי מרובע (נקרא גם: כתב אשורי) ובכתב העברי הקדום
הכתב העברי הקדום, המכונה גם כתב דַעַץ (וכן רעץ, דחץ, כתב ליבונאה), הוא כתב של האלפבית העברי שהיה נהוג בקרב תושבי ממלכת יהודה וממלכת ישראל במחצית הראשונה של האלף הראשון לפני הספירה.
משערים שמקור הכתב העברי הקדום הוא באלפבית הפיניקי ושהכתב העברי הקדום השפיע על הכתב של מספר ממלכות שכנות (מואב, פלשת וארם). באלפבית זה, כמו באלפבית הפיניקי, היו 22 אותיות המייצגות עיצורים בלבד ולא תנועות (רק מאוחר יותר החל השימוש באמות קריאה), ומשום כך הוא מסווג כ"אבג'ד". כיוון הכתיבה באלפבית העברי העתיק, כמו באלפבית הפיניקי, הוא מימין לשמאל, וצורתה של זווית האותיות נוטה להיות יציבה וקבועה (ולא משתנה כמו באלפבית הפרוטו-כנעני).
בעקבות גלות היהודים לבבל, ושלטון אשורי ובבלי על ארץ ישראל במאה השישית לפני הספירה, פשט השימוש באלפבית הארמי, לכתיבת טקסטים בארמית, שהייתה ללינגואה פרנקה (שפת גישור בין-לאומית) של האימפריה האשורית והבבלית. במהלך המאה השלישית לפני הספירה, החל שימוש בכתב הארמי לכתיבת טקסטים עבריים, ובכך החל תהליך הגיבוש של הכתב המרובע שהחליף את הכתב העברי הקדום. במאות השנייה והראשונה לפנה"ס פסק השימוש בקרב היהודים בכתב העברי העתיק למעט לצרכים סמליים או מקודשים. וריאציה ספציפית של הכתב העברי הקדום ממשיכה להיות בשימוש בקרב השומרונים (הכתב השומרוני שונה מעט מן הכתב העברי הקדום) גם כיום.
השתלשלות ופיתוח הכתב > ממצאים ארכאולוגים

מבין המגילות הגנוזות שנמצאו במערות קומראן נמצאו מגילות, המתוארכות למאות 3–2 לפנה"ס, הכתובות בכתב העברי הקדום (ומסומנות על ידי החוקרים: "paleo"). כמו כן בכמה וכמה כתבי יד מקראיים מהעת העתיקה, הן עבריים (בכתב הארמי, המרובע) והן יווניים, נהג הסופר לכתוב באותיות הכתב העברי הקדום את השם "אל" () או את השם "יהוה" () (ראו תמונה 2).
במטבעות שהוטבעו על ידי החשמונאים נעשה שימוש באותיות האלפבית העברי הקדום (ראו תמונה 3), ואולי בעקבותיהם, נעשה שימוש במטבעות המרד הגדול (ראו תמונה 4) ובמטבעות מרד בר כוכבא (ראו תמונה 5) בכתב העברי הקדום, על אף שבאותה העת כבר פשט הכתב הארמי, המרובע.
השתלשלות ופיתוח הכתב > כתובות בכתב העברי הקדום

גלריית תמונות על השתלשלות הכתב לאורך האלף הראשון לפני הספירה:
אותיות הכתב העברי העתיק

את הכתב העברי העתיק היו כותבים מימין לשמאל. בין המילים לא היו מותירים רווח, ואף כאשר הסתיימה השורה באמצע התיבה היו ממשיכים אותה בשורה שלאחריה, כאשר לצורך סימון המילים הפרידו ביניהן על פי רוב בנקודה ("•"). לעיתים, כדי לציין סיום משפט הוסיפו קו אנכי ("|") (כך במצבת מישע, למשל).
הכתיב הוא חסר, ללא אותיות סופיות (שהם פיתוח של הכתב הארמי) וללא אמות הקריאה כמעט. עם הזמן מופיעים בהדרגה סוגים שונים של אמות קריאה, עד לקבלת הכתיב המלא של מגילות מדבר יהודה ("לוא" במקום "לא").
אותיות הכתב העברי העתיק > שמות האותיות

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
משערים כי שמות האותיות נבעו ממשמעות הסמל שסימן את האות בכתב האודיוגרפי הפרוטו כנעני – בשפה הכנענית. כך הסמל הפרוטו-כנעני של ראש השור  (שצורתו הופשטה מאוחר יותר באלפבית הפיניקי לצורה  ובכתב העברי הקדום ) נקרא "אלוף", "שור" בשפה הכנענית. גם בעברית יש למילה "אלוף" משמעות של שור כגון בפסוק ”שְׁגַר אֲלָפֶיךָ וְעַשְׁתְּרֹת צֹאנֶךָ”. גם האות האחרונה שצורתה צלב או איקס נקראת תו, כלומר סימן, כיוון שזהו הסימן הפשוט ביותר שאינו קו או נקודה.