stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אנדרה גרגורי
קורות חיים > כשחקן קולנוע

ההופעה הקולנועית הידועה ביותר שלו הייתה הארוחה שלי עם אנדרה מ-1981, בבימויו של לואיס מאל, שבה הוא ווולאס שון, המגלמים דמויות המבוססות על עצמם, מנהלים שיחה ארוכה במהלך ארוחת ערב. הם דנים בשהות הרוחנית של גרגורי באירופה ובספקותיו לגבי עתיד התיאטרון ושל הציוויליזציה המערבית בכלל.
לגרגורי ניתנו מספר תפקידי קולנוע כשחקן אופי, כולל יוחנן המטביל בפיתוי האחרון של ישו והכומר ספלגוד בחוף היתושים (אנ'), וכמסעדן דנטה, לצד רוזנה ארקט, דייוויד בואי ובאק הנרי בתקרית לינגוויני (אנ'). הוא הופיע עם גולדי הון בפרוטוקול (1984). ב-1987 שיחק בסרט "עיתונות שחורה לצדו של כריסטופר ריב. ב-1988 גילם את האב ב-Some Girls , עם ג'ניפר קונלי ופטריק דמפסי. בשנת 1993, הוא הופיע בסרט איש ההרס עם סילבסטר סטאלון.
קורות חיים > חיים אישיים

גרגורי היה נשוי למרצדס "צ'יקיטה" נבלטהאו, יוצרת סרטים דוקומנטריים שמתה ב-1992. נולדו להם שני ילדים משותפים, ניקולס ומרינה.
הוא נישא בשנית לבמאית הקולנוע סידני קליין (אנ').
הערות שוליים

↑  "American Theatre – March 2005". Theatre Communications Group. 22 ביולי 2002. אורכב מ-המקור ב-13 בנובמבר 2013. נבדק ב-2014-04-10. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Karras, Steven (21 באוגוסט 2012). "Our Phone Call With André". Web2Carz. נבדק ב-2014-04-10. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Hernandez, Ernio (1 במאי 2006). "The Master Builder on 42nd Street? Shawn and Gregory Reteaming on Ibsen Classic". Playbill. נבדק ב-2014-04-10. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "The Wallace Shawn-André Gregory Project | Theatre for a New Audience". Theatre for a New Audience. באוגוסט 2012. נבדק ב-2014-04-10. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Holden, Stephen (2 באפריל 2013). "Some Dessert, After That Meal With Wally". The New York Times. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  'Andre Gregory: Before And After Dinner'. Charlie Rose. 2 במאי 2013. {{cite AV media}}:  (עזרה)
↑  "This Is Not My Memoir | André Gregory | Macmillan". US Macmillan (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2020-03-03.
↑  "Mercedes Gregory, Film Maker, Dead; Documentarian, 56". The New York Times. 12 בפברואר 1992. נבדק ב-2014-04-10. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Ronnie Scheib, Film Review: ‘Andre Gregory: Before and After Dinner’, Variety, ‏2013-04-03 (באנגלית אמריקאית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007459067705171  PLWABN: 9811308948605606  BIBSYS: 90153066  BNE: XX1577638  BnF: cb13938532p (data)  GND: 134681142  ISNI: 0000 0000 9839 7640  LCCN: n85831020  NLK: KAC2020O1649  NTA: 142696978  RERO: 02-A013860066  SUDOC: 139463542  VIAF: 79169211   WorldCat (עם VIAF): 79169211
אנה קוגן

| --- | --- |

 לידה:  1983 (בת 41 בערך)
 מקום לימודים:  בצלאל אקדמיה לאמנות ועיצוב ירושלים 
 תחום יצירה:  ציורי קיר
 tziur-kir.co.il
 
אנה קוגן (נולדה ב-1983) היא אמנית ציורי קיר וגרפיטי ישראלית.
ביוגרפיה

אנה קוגן נולדה בעיר קאזאן ברוסיה. בגיל 5 התחילה ללמוד אמנות וציור. בגיל 8 משפחתה עלתה לישראל מרוסיה.
אנה התקבלה לבית הספר תלמה ילין למגמת אמנות פלסטית. בתום הלימודים החלה את שירותה הצבאי כחיילת במשרד הביטחון. לאחר מכן התקבלה לאקדמיה לאמנויות בצלאל.
מגיל 16 אנה מציירת ברחובות תל אביב, וציירה ציורי קיר וגרפיטי. האזורים שהיא פעילה בהם הם בעיקר רחוב אלנבי וסביבתו, אזור התחנה המרכזית הישנה, שוק הפישפשים, תחנה מרכזית חדשה (תערוכת טרדיס רחוב), רחוב נחלת בנימין. כמו כן, ציירה מספר ציורי גרפיטי במושבים של רשות מקומית מטה יהודה כמושב צלפון, מסילת ציון וכו'. אנה גם ניהלה את הפרויקט של ציורי הקיר בשלוה – המרכז הלאומי לטיפול באנשים עם מוגבלויות.
אחת מן העבודות המפורסמות שלה הוא ציור גרפיטי "הסעודה האחרונה" בטיילת תל אביב. בציור אנה חיברה יחד על אותו דלפק של פאב מספר יהודים מפורסמים כמו אלברט איינשטיין, גולדה מאיר, דוד בן-גוריון, קרל מרקס, בנימין זאב הרצל, זיגמונד פרויד וכן כמה מהתושבים המקומיים מאזור יפו.
קוגן מופיעה ברשימה של 10 ציירי קיר הטובים ביותר בישראל של שנת 2012 על ידי מגזין לעיצוב "נישה".
גלריית תמונות

ציור גרפיטי "הסעודה האחרונה" בטיילת תל אביב. ציירת אנה קוגן.
ציור גרפיטי בסגנון בארוק על הקיר החיצוני של מסעדת ג'ופאה בשוק הפישפשים.
ציור הגרפיטי של אישה מתקופת בארוק בשוק הפישפשים.
ציור גרפיטי של דלת תמנון ברחוב נחלת בנימין, תל אביב.
ציור גרפיטי של בן אדם כלב ברחוב נחלת בנימין, תל אביב.
ציור גרפיטי של טרדיס ופרצופים בתערוכת- טרדיס רחוב.
ציור על הקיר החיצוני של רחוב מתקופת התנ"ך במושב צלפון.
ציור של אלביס פרסלי על קוביות תלת מימד על הקיר החיצוני של מסעדת אלביס באבו גוש.
ציור רצפה בתלת מימד של אלברט איינשטיין בפסטיבל עפולה לציורי תלת מימד.
ציור הקיר של סוואנה אפריקאית במרכז שלוה ירושלים על ידי אנה קוגן.
הערות שוליים

↑  מגזין - בין הקירות: ציורי הרחוב המפורסמים, באתר פרוגי, ‏2019-04-21
↑  רשימה של 10 ציירי קיר הכי טובים בישראל של שנת 2012 על ידי מגזין לעיצוב "נישה" פורסם בבלוג "צילומים - ציורי קיר - מדבקות קיר"
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007363833405171  VIAF: 45151963693000312141   WorldCat (עם VIAF): 45151963693000312141
בומרדס

| --- | --- |

 מדינה:  אלג'יריה אלג'יריה
 מחוז:  בומרדס
 על שם:  Sidi Boumerdassi 
 גובה:  50 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  41,685 (2008)
 קואורדינטות:  36°45′34″N 3°28′22″E﻿ / ﻿36.759444444444°N 3.4727777777778°E﻿ / 36.759444444444; 3.4727777777778 
 אזור זמן:  UTC +1
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת אלג'יריה מוגדלת) אלג'יר קונסטנטין אוראן תלמסאן אל-ואד תמנראסת טינדוף מרוקו ספרד תוניסיה לוב ניז'ר מאלי מאוריטניה הים התיכוןבומרדס(למפת אלג'יריה רגילה) אלג'יר קונסטנטין אוראן תלמסאן אל-ואד תמנראסת טינדוף מרוקו ספרד תונ. לוב ניז'ר מאלי מאור. הים התיכוןבומרדס    מיקומה של בומרדס במחוז בומרדס tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
בומרדס (בערבית: بومرداس, בצרפתית: Boumerdès ובעבר נקראה Rocher Noir) היא עיר בצפון אלג'יריה, השוכנת על חוף הים התיכון. לפי מפקד האוכלוסין האחרון שנערך ב-2008, התגוררו בעיר למעלה מ-40,000 תושבים.
אליפות העולם בשחייה 2001

אליפות העולם התשיעית בשחייה נערכה בפוקואוקה, יפן, ב-16 ביולי - 29 ביולי 2001. האליפות כללה את ארבעת המקצועות האולימפיים: שחייה, קפיצה למים, שחייה צורנית וכדורמים, ובנוסף התקיימה תחרות שחייה במים פתוחים. בתחרות השתתפו 1498 ספורטאים, מ-134 מדינות.
אוסטרליה (אוסטרליה) ניצחה באליפות, לראשונה, עם 13 מדליות זהב ו-25 בסך הכל. סין (הרפובליקה העממית של סין) סיימה שנייה עם 10 מדליות זהב ו-20 בסך הכל וארצות הברית (ארצות הברית) סיימה רק במקום השלישי עם 10 מדליות זהב, ובסך הכל צברה 26 מדליות, כולן במסגרת תחרויות השחייה.
שחייה

לתחרות נוספו מספר משחים: משחה ל-1500 מטר חופשי נשים ומשחה ל-800 מטר חופשי גברים ובכך הישוו בין המינים, וכן משחים ל-50 מטר בסגנון גב, חזה ופרפר לנשים ולגברים.
שחייה > השחייניות הבולטות

אינגה דה ברוין (הולנד הולנד), זכתה ב-3 מדליות זהב אישיות במשחים ל-50 מטר ו-100 מטר חופשי וכן במשחה ל-50 מטר פרפר ופטריה תומאס (אוסטרליה אוסטרליה), זכתה ב-3 מדליות זהב (2 אישיות במשחי הפרפר) עם 3 שיאי תחרות חדשים, האנה שטוקבאואר (גרמניה גרמניה), זכתה ב-4 מדליות (2 זהב אישיות, במשחים הארוכים ל-800 מטר ול-1500 מטר חופשי, 1 כסף ו-1 ארד), לו קסיוג'ואן (הרפובליקה העממית של סין  סין) זכתה ב-4 מדליות (2 זהב במשחי החזה ו-2 ארד) ויאנה קלוצ'קובה (אוקראינה אוקראינה) זכתה ב-3 מדליות (2 מדליות זהב אישיות במשחים ל-400 מטר חופשי ומעורב אישי, ו-1 כסף).
רביעיית השליחות האוסטרלית (אוסטרליה) ניצחה במשחה שליחות 4x200 מטר חופשי, כמו בשני משחי השליחות הנוספים, אך נפסלה לאחר שהשחייניות קפצו לבריכת השחייה בתום המשחה, לפני שכל הקבוצות סיימו את המשחה שלהן.
שחייה > השחיינים הבולטים

איאן ת'ורפ (אוסטרליה אוסטרליה), שזכה ב-6 מדליות זהב, מהן 3 אישיות ו-3 שיאי עולם חדשים ועוד שיא עולם נוסף במשחה השליחים, גרנט האקט (אוסטרליה אוסטרליה) זכה ב-4 מדליות (2 זהב ו-2 כסף), אנתוני ארווין (ארצות הברית ארצות הברית), זכה ב-2 מדליות זהב אישיות (במשחים היוקרתיים ל-50 מטר ול-100 מטר חופשי, עם שיא תחרות חדש), ג'ף היוגיל (אוסטרליה אוסטרליה) ומאט וולש (אוסטרליה אוסטרליה), כל אחד מהם זכה ב-3 מדליות (2 זהב, ו-1 ארד).
אוסטרליה (אוסטרליה) זכתה בכל שלושת משחי השליחים בתחרות.
שחייה > שיאי עולם

באליפות ניקבעו 7 שיאי עולם חדשים כולם לגברים, ו-48 שיאי תחרות חדשים.
איאן ת'ורפ (אוסטרליה אוסטרליה), קבע שיא עולם חדש במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 1:44.06 דקות.
איאן ת'ורפ (אוסטרליה אוסטרליה), קבע שיא עולם חדש במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 3:40.17 דקות.
איאן ת'ורפ (אוסטרליה אוסטרליה), קבע שיא עולם חדש במשחה ל-800 מטר חופשי בתוצאה של 7:39.16 דקות.
גרנט האקט (אוסטרליה אוסטרליה), קבע שיא עולם חדש במשחה ל-1500 מטר חופשי בתוצאה של 14:34.56 דקות.
רומן סלודנוב (רוסיה רוסיה), קבע שיא עולם חדש במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 59.94 שניות בשלב חצי הגמר.
מייקל פלפס (ארצות הברית ארצות הברית) קבע שיא עולם חדש במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 1:54.58 דקות.
הרביעייה האוסטרלית (אוסטרליה), קבעה שיא עולם חדש במשחה ל-4x200 מטר חופשי בתוצאה של 7:04.66 דקות.
קפיצה למים > נשים

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
 התחרות:  

| מקפצה גמישה ממטר אחד | בליית' הרטלי   קנדה קנדה | 300.81 | וו מינשיה  הרפובליקה העממית של סין  סין | 297.57 | זאנג ג'ינג  הרפובליקה העממית של סין  סין | 294.15 |
| מקפצה גמישה מ-3 מטר | ז'ינגז'ינג גו   הרפובליקה העממית של סין  סין | 596.67 | אירניה לאשקו   אוסטרליה אוסטרליה (בעבר רוסיה) | 552.39 | יוליה פחלינה   רוסיה רוסיה | 543.54 |
| פלטפורמה קשיחה מ-10 מטר | קסו מיאן   הרפובליקה העממית של סין  סין | 532.65 | דואן קווינג   הרפובליקה העממית של סין  סין | 522.54 | לודי טורקי   אוסטרליה אוסטרליה | 511.50 |

| קפיצה סינכרונית ממקפצה גמישה מ-3 מטר | וו מינשיה   ז'ינגז'ינג גו   הרפובליקה העממית של סין  סין | 347.31 | יוליה פחלינה   ורה אילינה   רוסיה רוסיה | 320.61 | דיטה קוציאן   קוני שמאלפוס   גרמניה גרמניה | 303.03 |
| קפיצה סינכרונית מפלטפורמה קשיחה מ-10 מטר | דואן קווינג   סאנג קסו   הרפובליקה העממית של סין  סין | 329.94 | ייבגניה אולשבסקאיה   סווטלנה טימושינינה   רוסיה רוסיה | 306.90 | טאקירי מיאזאקי   אמי אוצוקי   יפן יפן | 297.00 |
קפיצה למים > גברים

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
 התחרות:  

| מקפצה גמישה ממטר אחד | ואנג פנג   הרפובליקה העממית של סין  סין | 444.03 | ואנג טיאנלינג   הרפובליקה העממית של סין  סין | 433.14 | אלכסנדר דוברוסקוק   רוסיה רוסיה | 414.21 |
| מקפצה גמישה מ-3 מטר | דמיטרי סוטין   רוסיה רוסיה | 725.82 | ואנג טיאנלינג   הרפובליקה העממית של סין  סין | 717.27 | קן טרוצ'י   יפן יפן | 712.38 |
| פלטפורמה קשיחה מ-10 מטר | טיאן ליאנג   הרפובליקה העממית של סין  סין | 688.77 | אלכסנדר דפאטי   קנדה קנדה | 670.95 | מתיו הלם   אוסטרליה אוסטרליה | 670.23 |

| קפיצה סינכרונית ממקפצה גמישה מ-3 מטר | פנג בו   ואנג קנאן   הרפובליקה העממית של סין  סין | 342.63 | יואל רודריגז   פרננדו פלאטאס   מקסיקו מקסיקו | 338.49 | אלכסנדר דוברוסקוק   דמיטרי סוטין   רוסיה רוסיה | 335.19 |
| קפיצה סינכרונית מפלטפורמה קשיחה מ-10 מטר | טיאן ליאנג   הו ג'יאה   הרפובליקה העממית של סין  סין | 361.41 | אדוארדו רודה   פרננדו פלאטאס   מקסיקו מקסיקו | 336.63 | רומן וולודקוב  אנטון זכרוב   אוקראינה אוקראינה | 336.06 |
שחייה במים פתוחים > נשים

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
 התחרות:  

| משחה ל-5 ק"מ | ויולה ואלי   איטליה איטליה | 1:00:23 שעות | פגי בוש   גרמניה גרמניה | 1:00:49 שעות | היילי לואיס   אוסטרליה אוסטרליה | 1:00:52 שעות |
| משחה ל-10 ק"מ | פגי בוש   גרמניה גרמניה | 2:17:32 שעות | אירינה אביסובה   רוסיה רוסיה | 2:17:47 שעות | אדית ואן דיק   הולנד הולנד | 2:17:52 שעות |
| משחה ל-25 ק"מ | ויולה ואלי   איטליה איטליה | 5:56:51 שעות | אדית ואן דיק   הולנד הולנד | 6:00:36 שעות | אנג'לה מאורר   גרמניה גרמניה | 6:06:19 שעות |
שחייה במים פתוחים > גברים

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
 התחרות:  

| משחה ל-5 ק"מ | לוקה באלדיני   איטליה איטליה | 55:37 דקות | יבגני בזרוצ'נקו   רוסיה רוסיה | 56:31 דקות | מרקו פורמנטיני   איטליה איטליה | 56:42 דקות |
| משחה ל-10 ק"מ | יבגני בזרוצ'נקו   רוסיה רוסיה | 2:01:04 שעות | ולדימיר דיאצ'ין   רוסיה רוסיה | 2:01:06 שעות | פאביו ונטוריני   איטליה איטליה | 2:01:11 שעות |
| משחה ל-25 ק"מ | יורי קודינוב   רוסיה רוסיה | 5:25:32 שעות | סטפאן גומז   צרפת צרפת | 5:26:06 שעות | סטפאן לקאט   צרפת צרפת | 5:26:36 שעות |
שחייה צורנית

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
 התחרות:  

| יחידות | אולגה ברוסניקינה   רוסיה רוסיה | 99.434 | וירג'ין דאדיו   צרפת צרפת | 98.287 | מיאה טאצ'יבאנה   יפן יפן | 97.870 |
| זוגות | מיאה טאצ'יבאנה   מיהו טאקאדה   יפן יפן | 98.910 | אנסטסיה ירמקובה   אנסטסיה דוידובה   רוסיה רוסיה | 98.390 | קלייר קרבר-דיאז   פאני לטורנו   קנדה קנדה | 96.704 |
| קבוצתי | רוסיה רוסיה | 98.917 | יפן יפן | 98.083 | קנדה קנדה | 97.453 |
ישראל ישראל באליפות העולם בשחייה > שחייה

7 שחיינים יצגו את ישראל באליפות, 2 נשים ו-5 גברים. ורד בורוכובסקי סיימה במקום ה-7 במשחה ל-100 מטר פרפר ובמקום ה-12 במשחה ל-50 מטר פרפר (משחה שאינו אולימפי). יואב גת סיים במקום ה-8 במשחה ל-200 מטר גב.
ישראל ישראל באליפות העולם בשחייה > שחייה > נשים

| שם השחיינית | משחה | שיא אישי   לפני התחרות | שלב בתחרות | תוצאה | מיקום |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |

| ורד בורוכובסקי | 50 מטר פרפר | 27.00 שניות | מוקדמות | 27.02 שניות | 5 |  |
| ורד בורוכובסקי | 50 מטר פרפר | 27.00 שניות | חצי גמר | 27.18 שניות | 12 |  |
| ורד בורוכובסקי | 100 מטר פרפר | 59.79 שניות | מוקדמות | 59.94 שניות | 6 |  |
| ורד בורוכובסקי | 100 מטר פרפר | 59.79 שניות | חצי גמר | 59.63 שניות | 5 |  |
| ורד בורוכובסקי | 100 מטר פרפר | 59.79 שניות | גמר | 59.75 שניות | 7 |  |
| ורד בורוכובסקי | 200 מטר פרפר | 2:17.49 דקות | מוקדמות | 2:14.24 דקות | 17 |  |

| אניה גוסטומלסקי | 50 מטר חופשי | 27.13 שניות | מוקדמות | 26.86 שניות | 41 |  |
| אניה גוסטומלסקי | 100 מטר חופשי | 57.59 שניות | מוקדמות | 57.07 שניות | 28 |  |
| אניה גוסטומלסקי | 200 מטר חופשי | 2:04.54 דקות | מוקדמות | 2:04.59 דקות | 35 |  |
| אניה גוסטומלסקי | 50 מטר גב |  | מוקדמות | 30.56 שניות | 25 |  |
| אניה גוסטומלסקי | 100 מטר גב | 1:05.50 דקות | מוקדמות | 1:04.59 דקות | 20 |  |
| אניה גוסטומלסקי | 200 מטר גב |  | מוקדמות | 2:18.36 דקות | 22 |  |
ישראל ישראל באליפות העולם בשחייה > שחייה > גברים

| שם השחיין | משחה | שיא אישי   לפני התחרות | שלב בתחרות | תוצאה | מיקום |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |

| איתן אורבך | 50 מטר גב | 26.61 שניות | מוקדמות | 26.56 שניות | 26 |
| איתן אורבך | 100 מטר גב | 55.31 שניות | מוקדמות | 56.33 שניות | 16 (ביחד עם עוד שחיין) |
| איתן אורבך | 100 מטר גב | 55.31 שניות | swimoff | 56.61 שניות | 2 (לא עלה לחצי גמר) |

| שילו איילון | 400 מטר חופשי | 4:03.12 דקות | מוקדמות | 4:02.06 דקות | 26 |
| שילו איילון | 800 מטר חופשי | 8:27.00 דקות | מוקדמות | 8:13.49 דקות | 20 |
| שילו איילון | 1500 מטר חופשי | 15:48.37 דקות | מוקדמות | 15:38.59 דקות | 15 |

| יואב גת | 100 מטר גב | 57.40 שניות | מוקדמות | 57.16 שניות | 27 |
| יואב גת | 200 מטר גב | 2:00.20 דקות | מוקדמות | 2:00.72 דקות | 6 |
| יואב גת | 200 מטר גב | 2:00.20 דקות | חצי גמר | 1:59.39 דקות | 5 |
| יואב גת | 200 מטר גב | 2:00.20 דקות | גמר | 2:00.09 דקות | 8 |

| מיקי חליקה | 200 מטר פרפר | 2:00.87 דקות | מוקדמות | 2:01.67 דקות | 19 |
| מיקי חליקה | 200 מטר מעורב אישי | 2:04.39 דקות | מוקדמות | 2:04.48 דקות | 17 |
| מיקי חליקה | 200 מטר מעורב אישי | 2:04.39 דקות | חצי גמר | 2:04.38 דקות | 13 |
| מיקי חליקה | 400 מטר מעורב אישי | 4:17.49 דקות | מוקדמות | 4:22.66 דקות | 11 |

| דב מלניק | 50 מטר חזה |  | מוקדמות | 29.87 שניות | 29 |
| דב מלניק | 100 מטר חזה | 1:05.33 דקות | מוקדמות | 1:04.71 דקות | 29 |
| דב מלניק | 200 מטר חזה | 2:20.91 דקות | מוקדמות | 2:20.52 דקות | 24 |
הערות שוליים

↑  איתן אורבך ועמנואל מריסי מאיטליה קבעו זמן זהה ודורגו יחד במקום ה-16. לכן נערכה ביניהם תחרות ומריסי ניצח את אורבך, ועלה לשלב חצי הגמר. תחרות זו קרויה בשם - swimoff.
|  אליפויות העולם בשחייה |
| --- | --- | --- |
| אליפות העולם בשחייה | בלגרד 1973 • קאלי 1975 • ברלין 1978 • גואיאקיל 1982 • מדריד 1986 • פרת' 1991 • רומא 1994 • פרת' 1998 • פוקואוקה 2001 • ברצלונה 2003 • מונטריאול 2005 • מלבורן 2007 • רומא 2009 • שנגחאי 2011 • ברצלונה 2013 • קאזאן 2015 • בודפשט 2017 • קוואנגג'ו 2019 • בודפשט 2022 • פוקואוקה 2023 • דוחה 2024 |  |
| אליפות העולם בשחייה  (בריכת 25 מטר) | פלמה דה מיורקה 1993 • ריו דה ז'ניירו 1995 • גטבורג 1997 • הונג קונג 1999 • אתונה 2000 • מוסקבה 2002 • אינדיאנפוליס 2004 • שנגחאי 2006 • מנצ'סטר 2008 • דובאי 2010 • איסטנבול 2012 • דוחא 2014 • וינדזור 2016 • האנגג'ואו 2018 • אבו דאבי 2021 • מלבורן 2022 |  |
אן דנהאם

| --- | --- |

דנהאם, 1960
 לידה:  29 בנובמבר 1942 ויצ'יטה, קנזס 
 פטירה:  7 בנובמבר 1995 (בגיל 52) הונולולו, הוואי 
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 מקום קבורה:  האפר בחופי האוקיינוס השקט
 ידועה בשל:  אמו של ברק אובמה
 השכלה:  אוניברסיטת הוואי, אוניברסיטת וושינגטון
 מקצוע:  אנתרופולוגית
 השקפה דתית:  אתאיסטית
 בן זוג:  ברק אובמה האב (1961–1964)   לולו סוטורו (1967–1980)
 
סטנלי אן דנהאם (באנגלית: Stanley Ann Dunham; ‏29 בנובמבר 1942 – 7 בנובמבר 1995) הייתה אמו של נשיאה ה-44 של ארצות הברית, ברק אובמה. היא גידלה את בנה כמעט לבדה, לאחר שבעלה ברק אובמה האב, עזב אותה ואת בנו ב-1962 לצורך לימודי דוקטורט בכלכלה באוניברסיטת הרווארד.
דנהאם הייתה אנתרופולוגית במקצועה שהתמחתה באנתרופולוגיה כלכלית. היא ערכה מספר מחקרים באנתרופולוגיה באינדונזיה. מחקרה סייע לממשלת אינדונזיה להפעיל תוכנית מיקרו מימון, תוכנית המציעה שירותי בנקאות לאוכלוסייה מוחלשת.
ביוגרפיה > ילדות והשכלה

אן דנהאם נולדה ב-29 בנובמבר 1942 בעיר ויצ'יטה שבמדינה קנזס. אביה, סטנלי ארמור דנהאם (שקרא לאן על שמו) היה סמל (Sergeant) בצבא ארצות הברית שלחם במלחמת העולם השנייה ואמה, מדלין דנהאם עסקה בהוראה.
בשנת 1956, כאשר דנהאם בת 13 היא עברה לגור עם הוריה באי מרסר שבוושינגטון, שם למדה בבית ספר תיכון והעבירה את רוב נעוריה. במהלך שנותיה בבית הספר התיכון, הצהירה דנהאם באוזני מקורביה כי היא אתאיסטית וכי אינה מעוניינת להינשא או להביא ילדים. בשנת 1960 דנהאם עברה לגור עם הוריה בהונולולו שבהוואי והתחילה ללמוד לימודים גבוהים באוניברסיטת הוואי. היא גם למדה באוניברסיטת וושינגטון שבסיאטל בשנים 1961–1962.
ביוגרפיה > נישואיה הראשונים

בעת לימודיה באוניברסיטה, פגשה דנהאם את מי שיהיה בעלה (הראשון) לעתיד, ברק אובמה האב. אובמה האב היה באותה העת הסטודנט האפריקאי הראשון באוניברסיטה. השניים נפגשו בסוף שנת 1960, במהלך חוג ללימוד רוסית באוניברסיטה בהוואי.
אובמה האב ודנהאם הוריו נישאו במאווי בפברואר 1961, ובנם ברק אובמה הבן נולד לאחר 6 חודשים, באוגוסט 1961. סמוך לאחר לידתו נסע עם אמו לסיאטל לצורך לימודיה באוניברסיטה, שם למדה מספטמבר 1961 עד יוני 1962, ובמחצית השנייה של 1962 חזרו להונולולו. הוריהם של דנהאם ואובמה האב התנגדו לחתונה, כיוון שדנהאם הייתה לבנה ממוצא אנגלי ואילו אובמה היה קנייתי. הם התחתנו בתקופה שבה חוקים נגד נישואים בין-גזעיים היו עדיין בתוקף ביותר מ-20 מדינות בארצות הברית.
בשנת 1964 אן ואובמה האב התגרשו ללא התנגדות משני הצדדים.
ביוגרפיה > נישואיה השניים

בשנת 1967 היא נישאה בשנית ללולו סוטורו, סטודנט אינדונזי, והמשפחה עקרה בשנת 1967 לג'קרטה שבאינדונזיה, שם התגורר אובמה עם אמו ואביו החורג. דנהאם ילדה באותה עת בת, מאיה, אחותו למחצה של ברק. במהלך שהותו למד אובמה שלוש שנים בבית ספר קתולי פרטי, בו רכש את יסודות השפה האינדונזית, שבה התנהלו הלימודים. הוא גם זכה לחינוך בשפה האנגלית דרך לימוד ביתי מצד אמו. לאחר שלוש שנים עברה המשפחה לשכונה טובה יותר עקב קידום עבודה של האב, ולכן עבר אובמה ללמוד בבית ספר ממשלתי חילוני במשך שנה. בשנת 1971 שב אובמה לבדו להוואי, שם התגורר אצל סבו וסבתו מצד אמו. אמו, שנפרדה מבעלה, חזרה להוואי בשנת 1972 עד שובה חזרה לאינדונזיה בשנת 1977 לצורכי עבודה כאנתרופולוגית.
דנהאם התגרשה מבעלה סוטורו בשנת 1980.
ביוגרפיה > חיים אישיים

בעוד אובמה בהוואי, דנהאם שהתה באינדונזיה. שם היא ממשיכה את המחקר האנתרופולוגי שלה במסגרת עבודת דוקטורט. מחקרה סייע לממשלת אינדונזיה להפעיל תוכנית מיקרו מימון ולספק שירותים כלכליים לבני המעמד הנמוך. בשנת 1992 אן דנהאם סיימה סופית את לימודיה האקדמיים, וזכתה לתואר דוקטור באנתרופולוגיה כלכלית מאוניברסיטת הוואי.
ביוגרפיה > חיים אישיים > ספריה

בחודש דצמבר 2009, הוצאת הספרים של אוניברסיטת דיוק הוציאה לאור את ספרה המקורי של דנהאם מ-1992: "לשרוד כנגד כל הסיכויים: תעשיית הכפר באינדונזיה". ג'ני סקוט, סופר ועיתונאי שעבד בניו יורק טיימס, פרסם ביוגרפיה על חייה של אן דאנהם בשם "A Singular Woman" (אישה רווקה או אישה יחידה) בשנת 2011.
ביוגרפיה > חיים אישיים > מותה

בסוף 1994, דנהאם עדיין חיה באינדונזיה. לילה אחד, במהלך ארוחת ערב שגרתית בבית של אחד מחבריה בג'קרטה, דנהאם חשה כאב בטן. כאב זה יתגלה מאוחר יותר כסרטן השחלה, אך בביקור אצל רופא כאבה אובחן כקלקול קיבה והפרעות בעיכול. דנהאם חזרה לארצות הברית בתחילת 1995. כאשר היא חזרה למולדתה, רופאים במרכז הסרטן ממוריאל סלואן קטרינג גילו שיש לה סרטן השחלה. היא חזרה להוואי ונפטרה שם ב-7 בנובמבר 1995.
נערך לה טקס אזכרה באוניברסיטת הוואי. גופתה של דנהאם נשרפה ואפרה נשמר בכד. לאחר טקס האזכרה, אובמה ואחותו מאיה פיזרו את אפרה של דנהאם בחופי אואהו באוקיינוס השקט. אובמה פיזר את אפרה של סבתו, מדליין דאנהם, באותו מקום ב-23 בדצמבר 2008, שבועות ספורים לאחר היבחרו לנשיא.
לקריאה נוספת

ברק אובמה, חלומות מאבי, Three Rivers Press ‏, 1995
אן דנהאם, לשרוד כנגד כל הסיכויים: כפר תעשייה באינדונזיה, הוצאת הספרים של אוניברסיטת דיוק, 2009
הערות שוליים

↑  Though Obama Had to Leave to Find Himself, It Is Hawaii That Made His Rise Possible
↑  המאהב החצי-ישראלי של הנשיא האמריקאי
↑  Barack Obama moves to Seattle in August or early September 1961, HistoryLink.org
↑  ברק אובמה, השנים המעצבות, באתר הארץ, 9 ביוני 2011
↑  The Story of Barack Obama's Mother, באתר טיים מגזין
↑  אן דנהם, אמו של ברק אובמה - ביוגרפיה
↑  Surviving against the Odds: Village Industry in Indonesia
↑  A Singular Woman: The Untold Story of Barack Obama's Mother
↑  Obama's mother in new ad
↑  A Free-Spirited Wanderer Who Set Obama’s Path
↑  Barack Obama's Grandmother Dies, באתר CBS News
| ברק אובמה |
| --- | --- | --- |
| משפחה | ברק אובמה האב (אב) • אן דנהאם (אם)  • מישל אובמה (רעיה) • מלאייה אובמה (בת) • נטאשה "סשה" אובמה (בת) • בו (כלב) |  |
| ספרים | חלומות מאבי (1995) • תעוזת התקווה (2006) • ארץ מובטחת (2020) |  |
| הנצחה | המרכז הנשיאותי על שם ברק אובמה • הר אובמה • אפטוסטיכוס ברקאובמהי • ברק אובמה פלאזה |  |
| נשיא ארצות הברית ה-44 | נשיא ארצות הברית ה-44 |  |
| מערכות בחירות | הבחירות לנשיאות 2008 • הבחירות לנשיאות 2012 |  |
| אירועים מרכזיים בכהונתו | מלחמת אפגניסטן (2001-2014) • מלחמת עיראק (2003–2011) • אובמה-קר (2010) • פרשת קייבלגייט (2010) • גל סופות הטורנדו בארצות הברית (2011) • מבצע חנית נפטון (2011) • הטבח בבית הספר היסודי סנדי הוק (2012) • הפיגוע במרתון בוסטון (2013) • מתקפת ההאקרים על סרטי סוני (2014) • הסכם המעצמות על תוכנית הגרעין האיראנית (2015) |  |
| קבינט | ג'ו ביידן (סגן הנשיא) • הילרי קלינטון (מזכירת המדינה) • ג'ון קרי (מזכיר המדינה) • רוברט גייטס (מזכיר ההגנה) • ליאון פאנטה (מזכיר ההגנה) • צ'אק הייגל (מזכיר ההגנה) • אשטון קרטר (מזכיר ההגנה) |  |
| שונות | השבעתו הראשונה לנשיאות (2009) • נאומו באוניברסיטת קהיר • כרזת ה"תקווה" (2008) |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007431690505171  PLWABN: 9810574669605606  BIBSYS: 11068607  BnF: cb16197379t (data)  CiNii: DA16747901  GND: 140758690  ISNI: 0000 0000 7781 4994  LCCN: nr95009198  NDL: 001220986  NLA: 48864372  NTA: 323949436  RERO: 02-A019234482  SUDOC: 146951301  Trove: 1487961  VIAF: 46650564   WorldCat (עם VIAF): 46650564
אנרכו-קומוניזם

דגל האנרכו-קומוניזם, כאשר הצבע האדום מסמל קומוניזם והצבע השחור מסמל אנרכיזם
אנרכו-קומוניזם היא אידאולוגיה פוליטית הקוראת לביטול מוסד המדינה והקפיטליזם, לטובת רשת אופקית של התארגנויות התנדבותיות, מועצות עובדים או מועצות ציבור, באמצעותן כל אחד יהיה חופשי לספק את צרכיו.
אנרכו-קומוניזם נקרא גם "אנרכיזם קומוניסטי", "קומוניזם אנרכיסטי", "אנרכיזם אדום" ולפעמים גם "קומוניזם ליברטריאני". אולם, בעוד כל האנרכו-קומוניסטים הם קומוניסטים ליברטריאנים, ישנם קומוניסטים ליברטריאנים, כגון "קומוניסטים של מועצות", שהם אינם אנרכיסטים. מה שמבדיל את האנרכו-קומוניזם מזרמים אחרים של קומוניזם ליברטריאני הוא ההתנגדות לכל סוג של כוח פוליטי, היררכיה ושליטה. למרות זאת, חלק מהכותבים משתמשים במונח "קומוניזם ליברטריאני" ו"סוציאליזם ליברטריאני" כביטוי נרדף לאנרכו-קומוניזם או אפילו לאנרכיזם באופן כללי.
התפתחות רעיונית

הלכי-מחשבה אנרכו-קומוניסטיים היו קיימים עוד בזמן מלחמת האזרחים האנגלית והמהפכה הצרפתית במאה ה-18. ג'רארד וינסטנלי, שהיה חלק מתנועת ה"דיגרס" באנגלית, כתב בשנת 1649 במנשר בשם "החוק החדש של הצדק", ש"לא תהיה עוד קניה, ולא מכירה, לא ירידים ולא שווקים, אלא כל הארץ תהיה האוצר המשותף של כל אדם," ו"לא יהיה שליט על אחרים, אלא כל אדם יהיה השליט של עצמו." במהלך המהפכה הצרפתית, סילביאן מרצ'ל, במנשר שלו "מניפסט השווים" משנת 1796, דרש את "ההנאה המשותפת מפירות הארץ" וציפה להיעלמותה של "ההפרדה המבחילה בין עשיר לעני, בין גדול לקטן, בין אדונים למשרתים, בין שליטים לנשלטים".
ז'וזף דה-ז'אק היה אנרכו-קומוניסט מוקדם, והאדם הראשון שתיאר את עצמו כ"ליברטריאן". בניגוד לפייר-ז'וזף פרודון, הוא טען ש"הזכות של העובד היא לא לתוצר העבודה שלו, אלא לסיפוק צרכיו, יהיו אשר יהיו".
האנרכיסטים הקולקטיביסטים תמכו בעבודת שכר, אבל לקחו בחשבון את האפשרות של מעבר פוסט-מהפכני למערכת קומוניסטית של חלוקה על פי צורך. כפי שהשותף של מיכאיל באקונין, ג'יימס גיום, ניסח זאת בחיבור שלו, "רעיונות על ארגון חברתי" (1876), "כאשר...הייצור עולה על הצריכה...כל אחד ייקח מה שהוא יצטרך מהמלאי החברתי השופע של סחורות, ללא פחד מהתרוקנות...והרגש המוסרי, שיהיה מפותח יותר בקרב עובדים חופשיים ושווים, ימנע, או יפחית באופן משמעותי, ניצול ובזבוז."