stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
כריסטוף ז'וזף מארי דבירה

כריסטוף ז'וזף מארי דָבִּירֶה֫ (בצרפתית: Christophe Joseph Marie Dabiré‏; נולד ב–27 באוגוסט 1948) הוא פוליטיקאי מבורקינה פאסו ששימש כראש הממשלה במדינה במשך שנתיים. הוא מונה לראש הממשלה בידי הנשיא רוק מארק כריסטיאן קאבורה בעקבות התפטרותו של פול כבה טייבה (אנ'). דבירה ייצג בעבר את בורקינה פאסו באיחוד הכלכלי והמוניטרי במערב אפריקה, וכיהן כשר תחת הנשיא לשעבר בלייז קומפאורה בשנים 1994–1996, כשקבורה החזיקה בתואר ראש הממשלה. ב-8 בדצמבר 2021, הנשיא רוך מארק כריסטיאן קאבורה סיים את תפקידו של ראש ממשלתו כריסטוף מארי ג'וזף דאבירה, מחברו של "מכתב התפטרות", שהוביל אוטומטית לתפקיד של הממשלה כולה.
קריירה

דבירה שימש כמנהל מחקרים ופרויקטים במשרד הכלכלה והתכנון משנת 1984 ועד שנת 1988. לאחר מכן מונה למנכ"ל שיתופי פעולה במשרד. הוא מילא תפקיד זה עד שנת 1992.
בשנים 1992–1997 ניהל דבירה את מחלקת הבריאות. בשלוש השנים שלאחר מכן היה אחראי על המחלקה לחינוך על יסודי, השכלה גבוהה ומחקר מדעי של בורקינה פאסו. הוא מונה לתפקיד ראש הממשלה ב-21 בינואר 2019, ונכנס לתפקיד שלושה ימים לאחר מכן.
ב-8 בדצמבר 2021, הנשיא רוך מארק כריסטיאן קאבורה סיים את תפקידו של ראש ממשלתו כריסטוף מארי ג'וזף דאבירה, מחברו של "מכתב התפטרות", שהוביל אוטומטית לתפקיד של הממשלה כולה.
ג'וליאן פובר

ג'וליאן פובר (בצרפתית: Julien Faubert; נולד ב-1 באוגוסט 1983) הוא כדורגלן עבר צרפתי ששיחק בעמדת הקשר.
קריירת מועדונים

יליד העיר לה האבר, פובר התקדם במחלקות הנוער של המועדון קאן משנת 1998, והחל את הקריירה שלו כמגן ימני. בעקבות מהירותו הגבוהה ויכולת ההגבהות שלו, הוסב לעמדת הקשר הימני. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרים של קאן בעונת 2001-2000, בגיל 18. הוא במהרה רכש לעצמו מקום של קבע בהרכב הקבוצה, ולבסוף משך את עיניהן של מועדוני ליגת העל הצרפתית. ז'ירונדן דה בורדו החתימה אותו בשנת 2004, והוא שיחק בקבוצה במהלך 96 משחקים, וגם היה שותף למשחקיה במסגרת ליגת האלופות.
ב-23 ביוני 2007, העיתון הצרפתי ל'אקיפ דיווח שפאובר על סף חתימה על סך 6.5 מיליון אירו במועדון הסקוטי גלאזגו ריינג'רס. למרות כל זאת, ב-1 ביולי, הוא הוחתם לבסוף על ידי וסטהאם יונייטד תמורת 6.1 מיליון לירות שטרלינג. הוא סבל מקרע בגיד אכילס אחרי משחק קדם העונה ב-17 ביולי, נגד המועדון הצ'כי סיגמה אולמוץ, כאשר הצפי לחזרתו לכשירות נמדד לכחצי שנה. הוא ערך את הופעת הבכורה הרשמית שלו במועדון הלונדוני בתור מחליף בשלהי המשחק הביתי נגד פולהאם ב-12 בינואר 2008. עונתו הראשונה באנגליה לוותה בפציעות מתמשכות, והוא שיחק בסך הכל ב-8 משחקים בכל המסגרות עבור וסטהאם יונייטד.
פובר קיבל אישור לנהל משא ומתן עם ריאל מדריד ב-30 בינואר 2009, כאשר המעבר שלו לספרד בוצע יום אחד בלבד לאחר מכן, לאחר שחתם על חוזה השאלה עד סוף עונת 2008-2009, תמורת סכום של 1.5 מיליון פאונד עם אופציה לרכישתו על ידי ריאל בתום החוזה. פובר שיחק את משחקו הראשון עבור המועדון הספרדי ב-7 בפברואר 2009, בניצחון 1-0 נגד ראסינג סנטנדר. לבסוף ריאל מדריד החליטה שלא לרכוש אותו, והוא חזר לווסטהאם.
ב-27 ביוני 2012 חתם לשלוש שנים באלאזיספור הטורקית לשלוש שנים. לאחר חצי עונה בטורקיה חתם בבורדו הצרפתית ובמדיה שיחק עד תום עונת 2014/2015. ב-17 בינואר 2017 חתם באינטר טורקו הפינית.
בינואר 2018 חתם בבורנאו מליגת העל האינדונזית.
קריירה בינלאומית

פובר ערך את הופעת הבכורה עבור נבחרת צרפת ב-16 באוגוסט 2006, במשחק נגד בוסניה והרצגובינה. הוא לבש את החולצה מספר 10, והפך לשחקן הראשון שמשחק תחת מספר זה מאז פרישתו של זינדין זידאן. הוא חתם את הופעת הבכורה שלו בזכות שער ניצחון שכבש בדקה האחרונה של המשחק, וחתם על תוצאת המשחק 2-1 עבור נבחרתו.
מאחר שפובר ערך רק הופעה אחת בנבחרת שהיא לא במסגרת רשמית, על פי חוקי פיפ"א הוא רשאי לייצג נבחרת אחרת. באוקטובר 2014 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת מרטיניק בתיקו 1-1 נגד קוראסאו במסגרת מוקדמות גביע האיים הקריבים בו גם כבש את שער הבכורה שלו בנבחרת.
נחמן מנדל

נחמן מנדל (1941 – 2 בנובמבר 2017) היה כדורגלן, ששיחק בעמדת החלוץ במכבי פתח תקווה. מנדל שימש במשך מעל ל-40 שנה כיו"ר המועדון ואגודת מכבי פתח תקווה.
קורות חייו

מנדל נולד בשנת 1941 ברומניה ועלה בגיל 10 לישראל לאחר שהוא והוריו שרדו את השואה במחנה ריכוז שהוקם באזור מגוריהם. המשפחה התיישבה בפתח תקווה ואת השכלתו רכש נחמן במוסדות חינוך בעיר. הוא החל את פעילותו במכבי פתח תקווה כנער מחזיר כדורים לשוער מכבי פתח תקווה, חיים בוך, אבל עד מהרה הוצע לו להצטרף כשחקן לקבוצת הילדים, וכבר בגיל נוער הועלה לקבוצה הבוגרת.
בקריירה שלו ככדורגלן שיחק מנדל בעמדת החלוץ במדי המועדון. אחד האירועים הזכורים בכדורגל הישראלי קרה ב-1963, במחזור ה-12 של עונת הכדורגל, כאשר הגיעה מכבי פתח תקווה למשחק מול הפועל תל אביב, ובדקה ה-80 נפסק בעיטת עונשין לזכותה של פתח תקווה. מנדל ניגש לבעוט, ולטענתו אחד משחקני הפועל תל אביב דני בורסוק זרק אבן שהזיזה את הכדור מעט, וגרם למנדל להחמיץ את הבעיטה אותה הוא בעט לרקיע. לאחר 5 דקות הבקיע השחקן דניאל דניאלי את שער הניצחון לזכות הפועל תל אביב. מאז נודע מנדל על אירוע החמצה זה, ואף הוזכר בשירם של התרנגולים, "שיר השכונה", במילות השיר ”תסתכל עליו על מנדל, לא מכניס אפילו פנדל”.
אחרי עשר שנים בבוגרים, בגיל 28, פרש מנדל מהכדורגל, משום שהיה צריך לעבוד לפרנסתו כפקיד בקופת החולים "עממית" (כיום קופת חולים מאוחדת) ובשל קשייו לשלב בין השניים, בחר נחמן להפסיק לשחק כדורגל.
בתוך זמן קצר שב לאגודה והפעם לצוות הניהול משם המשיך למשרת היו"ר בה החזיק למעלה מארבעים שנה אותה פיתח והרחיב רבות. עם פרישתו מניהול מכבי פתח תקווה מנתה האגודה אלפי ספורטאים בגילאים השונים הפעילים בענפי הספורט כדורגל, כדורסל, כדוריד, סיף, טאקוונדו וטניס. בעבר גם עסקו במלאבס בענפים כמו טניס שולחן, כדורעף וקריקט.
מנדל כיהן במהלך שנות ה-70 גם כחבר מועצת העיר פתח תקווה, במשך כקדנציה וחצי וזאת במקביל לפעילותו באגודה. בנוסף כיהן כחבר הנהלת אגודת מכבי ישראל, חבר הנהלת איגוד ההתעמלות, חבר הנהלת החברה לקידום הספורט והכדוריד, חבר הנהלת ההתאחדות לכדורגל ועוד. מנדל פעל בפתח תקווה גם בתחום העסקי והמסחרי, כאשר בנה חמש תחנות דלק, עשרות בנייני מגורים ובתי עסק. בשנת 2015 נבחר מנדל להיות יקיר העיר פתח תקווה, ופרש מתפקידו.
בשלוש השנים האחרונות לחייו נלחם מנדל במחלה קשה, וב-2 בנובמבר 2017 נפטר בגיל 76, כאשר הוא הותיר אחריו אישה, בן ושני נכדים.
ממשלת ישראל העשרים ושלוש

| --- | --- |
 
 ממשלת ישראל העשרים ושלוש בראשות יצחק שמיר בבית הנשיא חיים הרצוג. עומדים מימין לשמאל: אליקים רובינשטיין מזכיר הממשלה, אהוד אולמרט, רפאל אדרי, מרדכי גור, משה שחל, יצחק מודעי, משה קצב, עזר ויצמן, אריאל שרון, יעקב צור, חיים בר-לב, אריה דרעי, גדעון פת, יצחק רבין, דן מרידור, גד יעקבי, משה נסים, אברהם כ"ץ-עוז, יצחק חיים פרץ, משה ארנס ורוני מילוא. יושבים מימין לשמאל: יצחק נבון, שמעון פרס, חיים הרצוג, יצחק שמיר ודוד לוי
 מידע כללי
 22 בדצמבר 1988 – 11 ביוני 1990 (שנה)
 תחום שיפוט:  ישראל 
 ראש ממשלה:  יצחק שמיר
 ממלא מקום ראש הממשלה:  שמעון פרס
 מפלגה שולטת:  הליכוד
 סיעות הקבינט:  הליכוד, המערך, מפלגת ש"ס ומפד"ל
 מספר שרים:  27
 הקבינט הקודם:  ממשלת ישראל העשרים ושתיים
 הקבינט הבא:  ממשלת ישראל העשרים וארבע
 
ראש ממשלת ישראל ה-23 יצחק שמיר ושר האוצר שמעון פרס בחדר ישיבות הממשלה בכנסת ב-5 בינואר 1989
הממשלה העשרים ושלוש הוקמה לאחר הבחירות לכנסת ה-12 והושבעה בכנסת ב-22 בדצמבר 1988 (י"ד בטבת ה'תשמ"ט). היא הופלה בכנסת בהצבעת אי אמון ב-15 במרץ 1990 (י"ח באדר ה'תש"ן), בעקבות "התרגיל המסריח", והמשיכה לכהן כממשלת מעבר עד לכינון ממשלה חדשה ב-11 ביוני 1990 (י"ח בסיון ה'תש"ן).
סיעות הכנסת השתים עשרה > תוצאות הבחירות לכנסת השתים עשרה

| רשימה | ראש הרשימה | מנדטים | מספר קולות | אחוז מהקולות | מושב |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| הליכוד | יצחק שמיר | 40 | 709,305 | 31.1% | קואליציה |
| המערך | שמעון פרס | 39 | 685,363 | 30.0% | קואליציה |
| ש"ס | יצחק חיים פרץ | 6 | 107,709 | 4.7% | קואליציה |
| אגודת ישראל | משה זאב פלדמן | 5 | 102,714 | 4.5% | קואליציה |
| רצ | שולמית אלוני | 5 | 97,513 | 4.3% | אופוזיציה |
| מפד"ל | זבולון המר | 5 | 89,720 | 3.9% | קואליציה |
| חד"ש | מאיר וילנר | 4 | 84,032 | 3.7% | אופוזיציה |
| התחיה | גאולה כהן | 3 | 70,730 | 3.1% | אופוזיציה |
| מפ"ם | יאיר צבן | 3 | 56,345 | 2.5% | אופוזיציה |
| צומת | רפאל איתן | 2 | 45,489 | 2.0% | אופוזיציה |
| מולדת | רחבעם זאבי | 2 | 44,174 | 1.9% | אופוזיציה |
| שינוי | אמנון רובינשטיין | 2 | 39,538 | 1.7% | אופוזיציה |
| דגל התורה | אברהם רביץ | 2 | 34,279 | 1.5% | קואליציה |
| הרשימה המתקדמת לשלום | מוחמד מיעארי | 1 | 33,279 | 1.5% | אופוזיציה |
| מד"ע | עבד אל-והאב דראושה | 1 | 27,012 | 1.2% | אופוזיציה |
סיעות הכנסת השתים עשרה > גושים פוליטיים בכנסת

בתום הבחירות לכנסת השתים עשרה הסתמנו בכנסת הגושים פוליטיים הבאים:
גוש השמאל: המערך, ר"צ, מפ"ם, חד"ש, הרשימה המתקדמת לשלום, מד"ע. סה"כ: 53 מנדטים.
גוש הימין: הליכוד, התחייה, צומת, מולדת. סה"כ: 47 מנדטים.
גוש החרדים והדת"ל: ש"ס, אגו"י, המפד"ל, דגל התורה. סה"כ: 18 מנדטים.
גוש המרכז: שינוי. סה"כ: 2 מנדטים.
גוש ימין-חרדים: הליכוד, התחייה, צומת, מולדת, ש"ס, אגו"י, דגל התורה, המפד"ל (סה"כ: 65 מנדטים).
גוש שמאל-מרכז: המערך, ר"צ, מפ"ם, חד"ש, הרשימה המתקדמת לשלום, מד"ע, שינוי (סה"כ: 55 מנדטים).
הקמת הממשלה

הנשיא, חיים הרצוג, הטיל על יצחק שמיר את הרכבת הממשלה. שמיר היה יכול להרכיב ממשלה ברוב של 65 ח"כים, בתמיכת החרדים והימין, אך לא חש בנוח בהרכבת ממשלה כזו, והעדיף להרכיב ממשלה בקואליציה עם המערך. אחרי משא ומתן ארוך הוסכם כי תוקם ממשלת אחדות לאומית ללא רוטציה, בה תמכו 95 חברי כנסת. יצחק נבון, שמונה לשר החינוך והתרבות מטעם המערך, קיבל גם את תפקיד סגן ראש הממשלה ושמעון פרס מונה לתפקיד שר האוצר וממלא מקום ראש הממשלה.
עקב אופן הרכבת הממשלה, נוצרה מערכת בלמים ואיזונים לכוחן של שתי המפלגות. תיקי האוצר והחקלאות, תיקים כלכליים, היו בידי המערך, אך שאר התיקים הכלכליים היו בידי הליכוד. תיקי החינוך והבריאות, תיקים חברתיים, היו בידי המערך, אך תיק העבודה והרווחה - התיק החברתי החשוב ביותר - היה בידי הליכוד. תיקי הפנים והדתות לא היו בידי המערך ולא בידי הליכוד.
ציוני דרך ומדיניות

בממשלה היו מחלוקות רבות הן בנושאי דת ומדינה, הן במדיניות הביטחונית והן בסוגיות הכלכלה והרווחה. המערך תמך ביוזמות הידברות עם הפלסטינים, בכלכלה סוציאליסטית, בפירוק ההתנחלויות ונחשב חילוני יותר. לעומתו, הליכוד סירב להידברות, תמך בכלכלה קפיטליסטית-ליברלית, יישוב יש"ע ונחשב מסורתי יותר. ש"ס והמפד"ל תמכו כל אחת במדיניות כלכלית ומדינית שונה, אך היו נחושות בטיפוח הישיבות והתרבות התורנית.
ציוני דרך ומדיניות > אירועים שאירעו בסמוך לכהונת הממשלה

מספר אירועים אירעו בסמוך לכהונת הממשלה ולא בעת כהונתה, אך השפיעו עליה ועל עבודתה:
19 בספטמבר 1988 - שוגר הלוויין הישראלי הראשון, אופק 1, באמצעות טיל שביט.
15 בנובמבר 1988 - המועצה הלאומית הפלסטינית הכריזה באלג'יר על מדינה פלסטינית עצמאית.
7 בדצמבר 1988 - יאסר ערפאת, מנהיג תנועת אש"ף, הכריז בפומבי על הכרה במדינת ישראל. בעקבות הודעה זו הפשירה ארצות הברית את יחסיה עם ארגון אש"ף, ונפתח שלב התיווך האמריקני בסכסוך הישראלי-פלסטיני.
13 בדצמבר 1988 - יאסר ערפאת נאם בעצרת מיוחדת של האומות המאוחדות שהתכנסה בז'נבה, סימן נוסף של הכרה בינלאומית באש"ף. ישראל, מצידה, המשיכה לא להכיר באש"ף כנציג העם הפלסטיני.
ציוני דרך ומדיניות > אירועים מרכזיים בכהונת הממשלה

לאורך כל כהונת הממשלה נמשכה האינתיפאדה הראשונה, שהתחילה בשלהי שנת 1987. מקרים כמו דרדור אוטובוס קו 405 מתל אביב לירושלים ורציחתם של 16 מנוסעי האוטובוס וכן פיגוע ירי בשומרון (שלמעשה אירע יום לפני הבחירות אך השפיע על תוצאותיהן ועל הציבור במידה ניכרת) ערערו את תחושת הביטחון העצמי. הממשלה ניסתה להתמודד עם המצב בעיקר באמצעים ביטחוניים.
בשנת 1988 ניתנו לראשונה הרשאות לחברות כבלים. כל החברות היו אזוריות ולא יכלו להתאגד (עד יצירת HOT בסוף שנות ה-90). ערוץ שתיים החל בשידורים ניסיוניים.
ציוני דרך ומדיניות > ניהול העניינים המדיניים

ישראל סירבה למשא ומתן עם אש"ף, ועל פי החוק אותם הימים נאסרה אף הידברות יחידים עם אש"ף או עם חבריו. ב-15 במאי 1989 הכריזה הממשלה על יוזמת שלום, שכללה עריכת בחירות לפלסטינים ביש"ע ותחילת שיחות עם הפלסטינים מהשטחים, כל זאת ללא הכרה בהנהגת אש"ף שישבה מחוץ לשטחים. האינתיפאדה ופעילויות הטרור נמשכו. מצדו השני של המתרס, הצד היהודי הקיצוני גם החל בפעולות ובהפגנות. כמו כן נמשכה המחלוקת בין חלקי הקואליציה בנושא ההתנחלויות. ב-31 בדצמבר 1989 פיטר רה"מ שמיר את השר עזר ויצמן לאחר שנתגלה כי ניהל שיחות עם אנשי אש"ף מה שכאמור היה אסור אז בחוק. הפיטורים חוללו משבר קואליציוני שאיים על המשך כהונת הממשלה. רגע לפני שהפיטורים נכנסו לתוקף הושגה פשרה לפיה ויצמן נותר בממשלה אך הוצא מהקבינט המדיני והממשלה החזיקה מעמד עד שנפלה ב"תרגיל המסריח"(להלן).
ציוני דרך ומדיניות > מדיניות כלכלית

נמשכה תוכנית הייצוב הכלכלית של 1985.
ציוני דרך ומדיניות > הפלת הממשלה

במהלך שנת 1990, שנה וחצי אחרי הקמת הממשלה, שלח שר האוצר פרס את סגנו יוסי ביילין לשיחות חשאיות עם החרדים במטרה להפיל את הממשלה בהצבעת אי אמון ולהרכיב ממשלת שמאל-חרדים. כמו כן, פרס דאג לניהול שיחות חשאיות עם הערבים ושאר סיעות השמאל שיתמכו בממשלתו. אחרי שהחרדים הסכימו סופית, הגישה סיעת המערך הצבעת אי אמון בממשלה. בעקבות זאת, פיטר יצחק שמיר את שמעון פרס מהממשלה ושאר שרי מפלגת העבודה התפטרו מהממשלה. ב-15 במרץ 1990 נפלה הממשלה בהצבעת אי אמון.
סיעות הקואליציה

| סיעה | מנדטים | משרדי השרים | משרדי סגני השרים | תחילת חברות בממשלה | סיום חברות | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| הליכוד | 40 | משרד ראש הממשלה, משרד הבינוי והשיכון,  משרד החוץ, משרד הכלכלה והתכנון,  המשרד להגנת הסביבה, משרד העבודה והרווחה,  משרד המשפטים, משרד התעשייה והמסחר,  משרד התיירות, משרד התחבורה,  3 שרים בלי תיק | משרד החוץ | 22 בדצמבר 1988 | 11 ביוני 1990 |  |
| המערך | 39 | משרד האוצר, משרד החינוך והתרבות,  משרד הביטחון, המשרד להגנת הסביבה,  משרד המשטרה, משרד המדע והטכנולוגיה,  משרד התקשורת, משרד החקלאות,  משרד הבריאות, משרד האנרגיה והתשתית,  2 שרים בלי תיק | משרד האוצר | 22 בדצמבר 1988 | 15 במרץ 1990 | פרשה מהקואליציה עקב ניסיונה להפיל את הממשלה |
| ש"ס | 6 | משרד הפנים, המשרד לקליטת עלייה | משרד הפנים | 22 בדצמבר 1988 | 11 ביוני 1990 |  |
| אגו"י | 5 |  | משרד העבודה והרווחה | 22 בדצמבר 1988 | 11 ביוני 1990 |  |
| מפד"ל | 5 | משרד הדתות, שר בלי תיק |  | 22 בדצמבר 1988 | 11 ביוני 1990 |  |
| דגל התורה | 2 |  |  | 22 בדצמבר 1988 | 11 ביוני 1990 | הייתה חברה בקואליציה ללא ייצוג בממשלה |
97 ח"כים לפני פרישת סיעת המערך (22 בדצמבר 1988 - 15 במרץ 1990).
58 ח"כים לאחר פרישתה (15 במרץ 1990 - 11 ביוני 1990).
הרכב הממשלה > חילופי שרים

| השר היוצא | סיעה | משרד | עילת סיום התפקיד | תאריך סיום התפקיד | השר המחליף | סיעה | תאריך כניסה לתפקיד |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| משה-זאב פלדמן | אגודת ישראל | סגן שר במשרד העבודה והרווחה | התפטרות | 31 באוקטובר 1989 | לא מונה מחליף |  |  |
| אריאל שרון | הליכוד | משרד התעשייה והמסחר | התפטרות | 20 בפברואר 1990 | משה נסים | הליכוד | 7 במרץ 1990 |
| יצחק שמיר | הליכוד | משרד העבודה והרווחה | מסירת התיק לשר במשרה מלאה | 7 במרץ 1990 | רוני מילוא | הליכוד | 7 במרץ 1990 |
| רוני מילוא | הליכוד | המשרד להגנת הסביבה | החל לכהן כשר העבודה והרווחה | 7 במרץ 1990 | רפאל אדרי | המערך | 7 במרץ 1990 |
| שמעון פרס | המערך | משרד האוצר | פיטורין | 15 במרץ 1990 | יצחק שמיר (מ"מ) | הליכוד | 15 במרץ 1990 |
| יצחק נבון | המערך | משרד החינוך והתרבות | פרישת הסיעה מהקואליציה | 15 במרץ 1990 | יצחק שמיר (מ"מ) | הליכוד | 15 במרץ 1990 |
| יצחק רבין | המערך | משרד הביטחון | פרישת הסיעה מהקואליציה | 15 במרץ 1990 | יצחק שמיר (מ"מ) | הליכוד | 15 במרץ 1990 |
| רפאל אדרי | המערך | המשרד להגנת הסביבה | פרישת הסיעה מהקואליציה | 15 במרץ 1990 | יצחק שמיר (מ"מ) | הליכוד | 15 במרץ 1990 |
| חיים בר-לב | המערך | משרד המשטרה | פרישת הסיעה מהקואליציה | 15 במרץ 1990 | יצחק שמיר (מ"מ) | הליכוד | 15 במרץ 1990 |
| עזר ויצמן | המערך | משרד המדע והטכנולוגיה | פרישת הסיעה מהקואליציה | 15 במרץ 1990 | יצחק שמיר (מ"מ) | הליכוד | 15 במרץ 1990 |
| גד יעקבי | המערך | משרד התקשורת | פרישת הסיעה מהקואליציה | 15 במרץ 1990 | יצחק שמיר (מ"מ) | הליכוד | 15 במרץ 1990 |
| אברהם כ"ץ-עוז | המערך | משרד החקלאות | פרישת הסיעה מהקואליציה | 15 במרץ 1990 | יצחק שמיר (מ"מ) | הליכוד | 15 במרץ 1990 |
| יעקב צור | המערך | משרד הבריאות | פרישת הסיעה מהקואליציה | 15 במרץ 1990 | יצחק שמיר (מ"מ) | הליכוד | 15 במרץ 1990 |
| משה שחל | המערך | משרד האנרגיה והתשתית | פרישת הסיעה מהקואליציה | 15 במרץ 1990 | יצחק שמיר (מ"מ) | הליכוד | 15 במרץ 1990 |
| מרדכי גור | המערך | שר בלי תיק | פרישת הסיעה מהקואליציה | 15 במרץ 1990 | יצחק שמיר (מ"מ) | הליכוד | 15 במרץ 1990 |
| יוסי ביילין | המערך | סגן שר במשרד האוצר | פרישת הסיעה מהקואליציה | 15 במרץ 1990 | יצחק שמיר (מ"מ) | הליכוד | 15 במרץ 1990 |
2000 בארצות הברית

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
| «««  1999   1998  1997 |  דגל ארצות הברית | 2000  בארצות הברית |  »»»  2001   2002   2003 |
כל ערכי השנים בארצות הברית • אירועים בולטים בעולם ב-2000 פורטל ארצות הברית • לוח שנה של שנת 2000
2000 בארצות הברית הייתה השנה בה חגגה ארצות הברית 224 שנה מיום היווסדה.
הנהגה

הנשיא: ביל קלינטון (המפלגה הדמוקרטית)
סגן הנשיא: אל גור (המפלגה הדמוקרטית)
יו"ר בית הנבחרים: דניס הסטרט (המפלגה הרפובליקנית)
מנהיג הרוב בסנאט: טרנט לוט (המפלגה הרפובליקנית)
הקונגרס: הקונגרס ה-106
אירועים בולטים

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
31 בינואר – טיסה 261 של אלסקה איירליינס מתרסקת לתוך האוקיינוס השקט. באירוע נהרגים כל 88 הנוסעים ואנשי הצוות.
10 במרץ – מדד הנאסד"ק מגיע לשיא של 5132.52 נקודות - שיא בועת הדוט-קום
1 באפריל – מפקד האוכלוסין האמריקאי לשנת 2000 קובע כי אוכלוסיית תושבי ארצות הברית מונה כ-281,421,906 בני אדם.
22 באפריל – פרשת אליאן גונזלס: סוכנים פדרליים חמושים פושטים ולוכדים את אליאן גונזלס בן ה-6 מבית קרוביו שבמיאמי. גונזלס מוטס לפגוש את אביו הקובני בוושינגטון, בכך מסתיים למעשה אחד מקרבות משמורת המפורסמות ביותר בתולדות ארצות הברית.
2 במאי – נשיא ארצות הברית, ביל קלינטון, מכריז שמערכת האיכון העולמית תשוחרר לשימוש ותשמש לא רק את הכוחות המזוינים של ארצות הברית
11-25 ביולי - פסגת קמפ דייוויד נערכת במעון הנופש הנשיאותי קמפ דייוויד בחסות נשיא ארצות הברית ביל קלינטון ובהשתתפות אהוד ברק ויאסר ערפאת. מטרת הוועידה הייתה השגת הסדר קבע שיסיים את הסכסוך הישראלי-פלסטיני. הפסגה מסתיימת לאחר 14 ימים ללא תוצאות.
12 באוקטובר – אל-קאעידה מפציץ את המשחתת האמריקנית "קול" שעגנה במפרץ עדן בתימן באמצעות ספינת תופת. התוצאה 17 אנשי צוות הרוגים ועשרות פצועים.
7 בנובמבר – הבחירות לנשיאות ארצות הברית 2000: בבחירות לנשיאות ארצות הברית מנצח מושל טקסס הרפובליקני ג'ורג' ווקר בוש.
7 בנובמבר – בבחירות לסנאט מנצחת הילרי רודהם קלינטון אשר זכתה ב-55 אחוז מקולות הבוחרים. בכך קבעה קלינטון היסטוריה בארצות הברית בתור הגברת הראשונה היחידה המתמודדת על תפקיד ציבורי וזוכה בו.
12 בדצמבר – בית המשפט העליון של ארצות הברית מוסר את הכרעתו בפסק דין בוש נגד גור, ולפיה יש לעצור את ספירת הקולות החוזרת במדינת פלורידה, ולקבל את תוצאות הבחירות שנערכו במדינה. בכך, נקבע סופית כי ג'ורג' ווקר בוש הוא נשיאה הנבחר של ארצות הברית.
16 בדצמבר – נאס"א מודיעה שישנו אוקיינוס מתחת לשכבת הקרח של ירח צדק, גנימד
12 באוקטובר: אל-קאעידה מפציץ את המשחתת האמריקנית "קול" שעגנה במפרץ עדן בתימן באמצעות ספינת תופת. התוצאה 17 אנשי צוות הרוגים ועשרות פצועים.
7 בנובמבר: הבחירות לנשיאות ארצות הברית 2000: ג'ורג' ווקר בוש מנצח במערכת הבחירות הנשיאותיות ה-54 של ארצות הברית
נפטרו

2 בינואר – נאט אדרלי, נגן ומלחין ג'אז אמריקאי (נולד ב-1931)
12 בפברואר – סקרימינג ג'יי הוקינס, זמר אמריקאי (נולד ב-1929)
29 במרץ – אנה סוקולוב, רקדנית וכוריאוגרפית אמריקאית-יהודייה. (נולדה ב-1910)
1 ביולי – וולטר מתאו, שחקן אמריקאי (נולד ב-1920)
30 בדצמבר – ג'וליוס אפשטיין, תסריטאי אמריקאי (נולד ב-1909)
וולטר מתאו
קדש ברנע

ערך זה עוסק באתר מקראי. אם התכוונתם ליישוב קהילתי בדרום מדינת ישראל שנקרא גם בשם זה, ראו .
קדש ברנע הוא אתר מקראי במדבר פארן, המקום נזכר בספר בראשית ובספר במדבר כשעל פי ספר במדבר אחות משה, מרים קבורה שם. מקדש שלח משה את המרגלים לתור את ארץ כנען, והמקום היווה את אחד מערי הגבול של ממלכת ישראל הקדומה וממלכת יהודה. קדש ברנע מזוהה בדרך כלל עם תל אל קודיראת.
היסטוריית מחקר

היות שלקדש ברנע יש חשיבות עצומה בהיסטוריה של עם ישראל, לא מעט חוקרים ניסו לזהות את האתר במקומות שונים לאורך ההיסטוריה. בין המקומות שהועלו ניתן למנות את עין אל חוסוב (ק' פון ראומר 1836) ועין קדיס (ג'ון רולאנדס 1842, ה"ס טרומבול 1881). הראשון לזהות את קדש ברנע במיקומה הנוכחי היה ב' שמידט בשנת 1905 שגם זיהה במקום את התל שנמצא סמוך למעיין. בשנת 1914 נערך במקום מחקר שנעשה על ידי צמד החוקרים וולי ולורנס, שאף חשפו את שרידיה של מצודה מלבנית עם מגדלים. עם כיבוש חצי האי סיני, בוצעו במקום חפירות מטעם ראשות העתיקות במטרה לחשוף את ההיסטוריה של המקום. החפירות החלו בשנת 1956 כשבנוסף, בוצעו חפירות באופן רציף בין השנים 1976–1982, אשר חשפו את השכבות השונות בתל.
משמעות השם

ייתכן שהשם 'ברנע' מורכב משתי מילים: 'בר' - "מלשון שדה, מדבר, בהוראת חוץ" (כדברי מאנדלקורן בקונקורדציה, ערך 'בר') "יחלמו בניהם ירבו בבר" (איוב, ל"ט, ד); 'נע' - כפשוטו, לשון תנועה. בני-ישראל מצווים לאחר חטא המרגלים להמשיך ולנוע במדבר מחוץ לארץ ישראל, וכפי שנאמר בסמוך למקום שבו מופיע לראשונה השם 'קדש ברנע': "ויחר אף ה' בישראל וינעם במדבר ארבעים שנה" (במדבר, ל"ב, יג). מתך דברים אלו עולה שהמקום נקרא 'קדש'. ואולם כאשר משה מספר על חטא המרגלים או כשהוא מציין את ההשלכות של אותו החטא הוא מוסיף את הכינוי 'ברנע' כביטוי לעונשם של ישראל
ארכאולוגיה

המחקרים והחפירות הארכאולוגיות שנערכו באתר חשפו רצף התיישבותי החל מהמאה העשירית לפנה"ס, באתר זוהו שלוש מצודות שהוקמו לצד היישוב שהיה במקום בתקופות שונות. בנוסף, נמצאו גם שרידים של יישוב פרזות המתוארך למאות החמישית והרביעית לפנה"ס, תקופת שיבת ציון.
ארכאולוגיה > המצודה הראשונה

מצודה זו מתוארכת למאה העשירית לפנה"ס, זוהי מצודה סגלגלה הדומה בתכנונה למצודות הישראליות בהר הנגב. תפקידה היה לשמור על הגבול הדרומי ודרכי המסחר של ממלכת יהודה. מצודה זו נחרבה כנראה במהלך הכיבושים של המלך המצרי שישק.
ארכאולוגיה > המצודה הראשונה > המצודה השנייה

בעוד שבשאר המצודות הישראליות בהר הנגב, ניתן לראות תכנון דומה, הרי שבקדש ברנע, המצודה השנייה שנבנתה ככל הנראה על ידי המלך עוזיהו, היא בעלת סגנון וצורה שונים לגמרי. למצודה היה חפיר, סוללת עפר, כשלאורך החומות הרחבות שלה הוקמו שמונה מגדלים. בשכבה זו נתגלו שלוש תקופות יישוב, עד שהמצודה נחרבה. גם במקרה זה, המצודה שימשה לשמירת גבולות ממלכת יהודה והיא נחרבה באמצע המאה השביעית לפנה"ס, כנראה בתקופת מנשה מלך יהודה.
ארכאולוגיה > המצודה הראשונה > המצודה השנייה > המצודה השלישית

המצודה השלישית והאחרונה נבנתה זמן קצר יחסית לאחר חורבן המצודה השנייה. המצודה השלישית שמרה על התכנון של קודמתה, כאשר תהליך הבנייה האחרון של מצודה זו מיוחס למלך יאשיהו. מצודה זו נחרבה עם חורבן בית ראשון בשנת 586 לפנה"ס. הממצא הקרמי שנתגלה בחפירות הארכאולוגיות עזר לקביעת התיארוך של קדש ברנע. רוב הכלים שנתגלו בחפירות הם מסוג עלים "נגביים", כלומר כלים שנוצרו בעבודת יד ונתגלו רק מדרום לקו בקעת באר שבע. כמו כן נתגלו אוסטרוקונים בשפה העברית, חלקם עם מספרים.
באזור נתגלו גם שרידי יישוב מהתקופה הרומית והביזנטית שהתבססו על חקלאות כפי שניתן לראות מהסכרים ואמות המים באזור.
ראו גם

מצודות ישראליות בנגב
הערות שוליים

↑  ספר במדבר, פרק י"ג, פסוק כ"ו
1 2 3 4 5 6 7  רודולף כהן, החפירות בקדש ברנע בשנים 1976–1982, קדמוניות 1, 1983, עמ' 2-14
1 2  Hadashot Arkheologiyot / חדשות ארכיאולוגיות, Tel Qadesh Barne'a – 1978 / תל קדש ברנע - 1978 סט/עא, 1979, עמ' 75–77
↑  שמואל כהן, קדש
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007554661005171  LCCN: sh2009008614  VIAF: 235262934   WorldCat (עם VIAF): 235262934
ססואולו (כדורגל)

יו. אס. ססואולו קלצ'יו (באיטלקית: Unione Sportiva Sassuolo Calcio או בקיצור Sassuolo) היא קבוצת כדורגל איטלקית מהעיר ססואולו שבאמיליה-רומאניה. כינוי המועדון הנפוץ בתקשורת הוא "הנרוברדי" (השחורים-ירוקים).
המועדון הוקם בשנת 1920, וכיום משחק בליגה השנייה באיטליה, הסרייה ב'.
היסטוריה > ליגות נמוכות

המועדון הוקם בשנת 1920, ושיחק בליגות מקומיות חובבניות עד לשנת 1968, בה עלה המועדון לסרייה ד'. בשנת 1974 התאחד המועדון עם קבוצות מקומיות אחרות, ויחד קראו לקבוצה יו.אס. ססואלו קלצ'יו ("US Sassuolo Calcio"). בשנת 1984 עלה המועדון לסרייה סי 2 - הליגה המקצוענית הנמוכה ביותר בכדורגל האיטלקי, אולם ירד שוב לסרייה ד' ב-1990 שם הוא נשאר עד סוף העשור, אשר בסיומו הצליח לחזור לליגה השלישית.
בשנת 2006 ססואולו העפילה לסרייה סי 1, לאחר שניצחה בגמר הפלייאוף את סאנסוינו. ב-2007, תחת המאמן מסימיליאנו אלגרי, החמיצה הקבוצה הזדמנות לעלות לסרייה ב', כאשר בשלבי סיום העונה הפסידה את אפשרות העלייה האוטומטית ל-U.S. Grosseto 1912, והפסידה בחצי גמר הפלייאוף למונצה. ב-2008, עדיין תחת אימונו של אלגרי, הצליחה ססואולו להעפיל לסרייה ב' לראשונה בתולדותיה.