stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
טייסת 201
הפלת המטוס הלובי

טיסה 114 של ליביאן איירליינס חדרה ב-21 בפברואר 1973 לתחום האווירי של ישראל מעל חצי האי סיני בשל טעות ניווט. המטוס, שהמריא ב-10:30 מטריפולי שבלוב לקהיר, הופל על ידי שני מטוסי פנטום של הטייסת. 108 מתוך 113 נוסעיו ואנשי צוותו נספו בהתרסקות. להפלה זו היו השלכות על תפקודם של מפקד הטייסת יפתח זמר וטייסים נוספים, במלחמת יום הכיפורים.
מלחמת יום הכיפורים

במלחמת יום הכיפורים נשאה הטייסת בנטל תקיפת סוללות טילי קרקע-אוויר, מפקדות, מרכזי קשר וכוחות קרקעיים כמו גם בקרבות אוויר במצרים ובסוריה. במלחמה ספגה הטייסת אבדות כבדות כאשר שבעה אנשי צוות אוויר נהרגו וארבעה-עשר נפלו בשבי. למרות האבדות, עמדה הטייסת במשימותיה וכן הפילה 32 מטוסי אויב, יותר מכל הטייסות האחיות. 
הטייסת השתתפה במבצע דוגמן 5 לתקיפת הטילים ברמת הגולן (בו ספגה חלק גדול מאבדותיה), במבצעי מפצח להשמדת הטילים במצרים, בתקיפות עומק אסטרטגיות בהן מתקני בנהא, בתקיפות שדות תעופה, בהן הבינלאומי של דמשק ואל-מאזה בסוריה ומנצורה וכותמיה במצרים, תקפה את תחנת הכוח באל-חמה, הסמוכה לדמשק ואת מתקני הדלק בצפון סוריה.
קושי המשימות שבהן נשאה הטייסת נבע מהגורמים הבאים:
הטייסת ביצעה גיחות תקיפה רבות באזורים המוגנים בצפיפות בטילים ובנ"מ קני, זאת בניגוד לתורת הלחימה של חיל האוויר ששואף לסייע לכוחות הקרקע רק לאחר השמדת סוללות הטק"א.
הטייסת שהייתה מוצבת בבסיס חצור נדרשה לבצע לסירוגין משימות ברמת הגולן ומעבר לתעלת סואץ, בשני מתארים שונים וללא הכנה מספקת. ביטוי בולט לקושי היה במבצע דוגמן 5 ביומה השני של המלחמה, בו לא השתתפו יחידות ל"א כמתוכנן ולא היה מודיעין עדכני על כך שסוללות הטילים הניידות הסוריות נטשו את העמדות אותן יצאו המטוסים להשמיד, כאשר הנתיב שנקבע לטייסת היה המרכזי, שהיה כבוש על ידי הכוחות הסורים.
בפרוץ המלחמה היה מפקד הטייסת, סא"ל יפתח זמר, בחו"ל. את הטייסת הוביל בשלושת הימים הראשונים, עד חזרתו של זמר, רס"ן רון חולדאי, סגן מפקד טייסת א'. לאחר חזרתו של זמר לישראל הוא יצא לגיחה מבצעית, אשר במהלכה נפגע המטוס. זמר והנווט, יצחק אמיתי (ז'טלני), צנחו בשלום, אך זמר נפגע בגבו ולא יכול היה להמשיך לטוס. אל הטייסת הוזעק ממטה חיל האוויר ראש מדור תקיפה, רס"ן איתן בן-אליהו, סמ"ט א' הקודם (לפני חולדאי). בן-אליהו נטל את הפיקוד על הטייסת והמשיך והוביל אותה במלחמה. בתום המלחמה המשיך במינוי קבוע כמפקד הטייסת.
מבצע ליטני

במבצע ליטני נטלה הטייסת חלק בתקיפות וסייעה לכוחות הקרקע, כמו כן ביצעה גיחות תקיפה ופטרולי יירוט.
מלחמת לבנון הראשונה

במלחמת לבנון הראשונה השתתפה הטייסת תחת פיקודו של אבי ברבר במבצע ערצב-19 להשמדת סוללות טילי הקרקע-אוויר הסוריות בלבנון וכן ביצעה גיחות פטרול יירוט, סיוע ואמנעה.
מלחמת לבנון הראשונה > מעבר לתל נוף וקליטת מטוסי "קורנס 2000"

בעקבות שינויי היערכות בחיל, הועברה הטייסת ב-19 ביוני 1988 לבסיס תל נוף. ב-9 באפריל 1989 נקלט מטוס "קורנס 2000" הראשון בטייסת. 201 הייתה הטייסת הראשונה שקלטה את מטוס הפנטום המשודרג לאחר שעבר השבחה בתעשייה האווירית. מפקדה באותה תקופה היה סא"ל ישראל (רליק) שפיר. בזכות השיפורים שהוכנסו במנועיו ובמערכות האוויוניקה שלו, עבר הפנטום בשירות חיל האוויר הישראלי את רוב מקביליו ברחבי העולם, בשנות תפעול ובביצועים והוצא משירות רק בשנת 2004. בפברואר 2004 החלו להגיע לחיל האוויר מטוסי ה"סופה".
פתיחת הטייסת מחדש כטייסת F-16I

ב-9 ביולי 2008 נפתחה הטייסת מחדש כטייסת F-16I ("סופה") בבסיס רמון. טייסת 201 היא הטייסת הרביעית והאחרונה (אחרי 253, 119 ו-107) שקלטה את מטוסי ה"סופה" ש-102 מסוגם נרכשו בעסקת "פיס מרבל 5" (Peace Marble V).
ב-10 בפברואר 2018 הופל מטוס F-16I של הטייסת על ידי טיל קרקע אוויר במהלך יום קרבות בין ישראל וסוריה.
פתיחת הטייסת מחדש כטייסת F-16I > מבצע שומר החומות

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
מפקדי הטייסת

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
| שם | תקופת כהונה | הערות |
| --- | --- | --- |
| שמואל חץ | 17 באוגוסט 1969 – 18 ביולי 1970 | נפל כמפקד הטייסת במלחמת ההתשה |
| רן פקר | 1970–1971 |  |
| יפתח זמר | 1971 – 13 באוקטובר 1973 | נפצע במהלך נטישה במלחמת יום הכיפורים וסיים את תפקידו |
| רון חולדאי | 6 באוקטובר 1973 – 8 באוקטובר 1973 | ממלא מקום בתחילת מלחמת יום הכיפורים |
| איתן בן-אליהו | 13 אוקטובר 1973 – 1976 | מונה תחילה כממלא מקום במלחמת יום הכיפורים לאחר פציעת יפתח זמר. לימים מפקד חיל האוויר. |
| אביאם סלע | 1976 – 1979 |  |
| יפתח שדמי | 1979 – 1981 |  |
| אבי ברבר | 1981 – 1983 | מפקד הטייסת במלחמת לבנון הראשונה |
| חיים גופן | 1983 – 1985 |  |
| גיל רגב | 1985 – 1988 |  |
| ישראל שפיר | מרץ 1988 – מאי 1991 |  |
| אביב טמיר | 1991 – 1993 |  |
| אמיר אשל | 1993 – 1995 | מפקד הטייסת במבצע דין וחשבון. לימים מפקד חיל האוויר. |
| יאיר הרלב[דרוש מקור] | 1995 – 1998 | מפקד טייסת במבצע ענבי זעם |
| אהוד בידרמן | 2000 – 2002 |  |
| שאול ארנון | 2007 – 2009 | הסבה לטייסת F-16I |
| אביעד דגן | 2010 – 2013 | מפקד טייסת במבצע עמוד ענן |
| ש | 2020 – 2022 |  |
| א | 2022 – 2024 |  |
| ש | 2024 – |  |
ראו גם

האחת (סדרת טלוויזיה)
בשם שמים: טייסת "האחת" במלחמת יום הכיפורים
לקריאה נוספת

יורם רומם, "אני לוקח", הוצאת כנרת זמורה-ביתן דביר, עמודים 31 - 135, 2021.
אבירם ברקאי, "בשם שמים: טייסת "האחת" במלחמת יום הכיפורים", הוצאת דביר, 2013. באתר "הספרייה הדיגיטלית להיסטוריה ומורשת חיל האוויר".
שירי ארצי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  11 במרץ 1972 (בת 52)
 מדינה:  ישראל 
 לאום:  ישראלית
 מקום לימודים:  תלמה ילין, האוניברסיטה העברית בירושלים 
 שפות היצירה:  עברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1993
 
שירי ארצי (נולדה בישראל ב-11 במרץ 1972) היא תסריטאית, מדבבת, פזמונאית, מנחת טלוויזיה, סופרת ומבקרת ספרות ישראלית. זוכת "פרס האקדמיה לטלוויזיה".
ביוגרפיה

ארצי נולדה בתל אביב למילכה ולשלמה ארצי. היא גדלה והתחנכה בשכונת צהלה שבצפון העיר, ובבית הספר התיכון "תלמה ילין". לאחר סיום לימודיה בתיכון למדה צרפתית בסורבון וכן פילוסופיה וספרות עברית באוניברסיטה העברית.
קריירה

במקביל ללימודיה עבדה ארצי כמבקרת ספרים בעיתון "העיר" וכמדבבת. היא דיבבה בין היתר בסדרות הטלוויזיה המצוירות "הדרדסים", "סיסי הנסיכה", "הילדים מארץ עוץ" ו"רון הדבורון".
ארצי הנחתה בטלוויזיה את תוכניות הספרות "הסימניה" לצד אירי ריקין ו"עושים רוח", וכן את תוכנית הבוקר "יום חדש" לצד גידי גוב, אותה עזבה לאחר ארבעה חודשים לצורך כתיבת ספרה "בוץ", שיצא לאור בשנת 2006. היא כתבה את פרקי יום שלישי של העונה השנייה של "בטיפול", במשותף עם עוזי וייל, וכמו כן כתבה שירים לנורית גלרון ולשי זורניצר.
ספריה

2006 – בוץ, רומן ביכורים.
2022 – סיפורים מן הפרידה, בהוצאת כנרת זמורה דביר.
חיים אישיים

אביה שלמה ארצי, כתב עליה את שיריו "שירי ואני", "על שירי ואבא שלה" ו"טלפני טלפני", ותמונתה הופיעה על שער אלבומו שלמה ארצי שר ומספר לילדים על יאן הגמד. אחיה הם בן ארצי ויונתן.
ארצי נשואה לשחקן יפתח קליין. ב-2017 נפרדו לשנה וחצי וחזרו לחיים משותפים ולהם שלושה ילדים.
הערות שוליים

↑   רונן טל, שירי ארצי: "הספר הזה היה כמעט התאבדותי. עברתי דרך הפרידה ונפרדתי ממנה", באתר הארץ, 25 בספטמבר 2022
↑   "סיפורים מן הפרידה" מאת שירי ארצי: פרק לקריאה, באתר הארץ, 25 בספטמבר 2022
↑  אורית מרלין-רוזנצוייג, שירי ארצי ויפתח קליין: "גם כשנפרדנו, לא היה לנו ספק באהבה שלנו", באתר ynet, 16 בינואר 2023
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: 2007 - רונית ויס-ברקוביץ, עמית ליאור ושוקי בן-נעים ("מרחק נגיעה") | פרס האקדמיה לטלוויזיה - התסריט הטוב בסדרת דרמה  2008 - אורי סיון, קרן מרגלית, יעל הדיה, שירי ארצי, אסף ציפור, דפנה לוין ועוזי וייל ("בטיפול") | הבא: 2009 - חווה דיבון, אליעזר שפירא, יעל רובינשטיין, אילן אשכולי, רננית פרשני, שמואל חיימוביץ' וישי גולדפלם ("סרוגים") |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007297472005171  BnF: cb15527456j (data)  ISNI: 0000 0000 6663 2597  LCCN: no2006102403  MusicBrainz: ef9cd793-2c69-41ba-b1a6-b1e97bdbdf85  VIAF: 59394900   WorldCat (עם VIAF): 59394900
סלביה פוגל-ביזאוי

| --- | --- |

פרופ' סלביה פוגל-ביז'אוי (2023)
 לידה:  14 ביולי 1951 (בת 73) 
 ענף מדעי:  סוציולוגיה
 מקום לימודים:  אוניברסיטת תל אביב  בית הספר ללימודים גבוהים במדעי החברה 
 מוסדות:  המסלול האקדמי המכללה למינהל 
 
סִלביה פוגל-ביזאוי (בצרפתית: Sylvie Fogiel Bijaoui; נולדה ב-14 ביולי 1951) היא פרופסור לסוציולוגיה במסלול האקדמי המכללה למנהל, החוקרת בתחום השוויון בעידן המודרני והפוסטמודרני.
ביוגרפיה

גדלה בפריז שבצרפת. בשנת 1969, כשהיא בת 18, עלתה לישראל. למדה באולפן בקיבוץ מעברות. בין השנים 1969 - 1970 למדה במכינה האוניברסיטאית של אוניברסיטת תל אביב. ב-1973 החלה באותה אוניברסיטה, בלימודי תואר ראשון במדע המדינה וסוציולוגיה, וגם למדה לתואר שני עד שנת 1975. לאחר מכן המשיכה ללימודי תואר שלישי בסוציולוגיה פוליטית בפריז, במסגרת משולבת של בית הספר ללימודים גבוהים במדעי החברה עם Paris West University Nanterre La Défense (לשעבר Paris X –Nanterre). בשנת 1981 סיימה את הדוקטורט בהנחייתה של פרופ' אני קריגל (Annie Kriegel) בנושא "תנועות נשים בקהילה היהודית בארץ-ישראל, 1880-1948".
בין השנים 1986-2009 עבדה כמרצה במכללה האקדמית בית ברל. בשנת 1994 הקימה במכללה האקדמית בית ברל מרכז יהודי-ערבי פמיניסטי, ועמדה בראשו מהקמתו ועד שנת 2002.
בשנת 2007 הקימה את התוכנית לתואר שני בלימודי משפחה במכללה למנהל, ועמדה בראשה מהקמתה ועד סיום תפקידה בשנת 2011.
משנת 2009 ואילך היא מרצה במסלול האקדמי המכללה למנהל.
מתגוררת כיום בתל אביב, עם בעלה, אילן, דוקטור לכלכלה. להם שלושה ילדים. אחד מהם הוא המתרגם ובמאי התיאטרון אלי ביז'אווי.
ספריה האחרונים

2009: באות משתיקה: נשים, קיבוץ ושינוי חברתי, מיגדרים, תל אביב ורמת-אפעל: הקיבוץ המאוחד ויד טבנקין.
2011: דמוקרטיה ופמיניזם: מגדר, אזרחות וזכויות אדם. רעננה: האוניברסיטה הפתוחה.
2013: פוגל-ביזאוי, ס' ושרעבי, ר'. בין הפרטי לציבורי: נשים בקיבוץ ובמושב. האוניברסיטה העברית בירושלים ורמת אפעל: הוצאת מאגנס ויד טבנקין.
Guest Editor together with Reina Rutlinger Reiner : 2013 Special (double) Issue: Israel Studies Review together with the Van Leer Institute
Re-thinking the Family in Israel: Individualization, Gender, Religion and Human Rights.
ארוחה עירומה

| --- | --- |

 מבוסס על:  ארוחה עירומה (אנ')
 בימוי:  דייוויד קרוננברג
 הופק בידי:  ג'רמי תומאס (אנ') גבריאלה מרטינלי (אנ')
 תסריט:  דייוויד קרוננברג
 עריכה:  רונלד סנדרס (אנ')
 שחקנים ראשיים:  פיטר ולר ג'ודי דייוויס איאן הולם ג'וליאן סנדס רוי שיידר
 מוזיקה:  הווארד שור אורנט קולמן
 צילום:  פטר סושיצקי
 מדינה:  הממלכה המאוחדת קנדה יפן
 חברת הפקה:  רקורדד פיקטר קומפני (אנ')
 חברה מפיצה:  אליאנס פילמס (אנ') פירסט אינדפנדנט פילמס (אנ') שוצ'יקו (אנ')
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  27 בדצמבר 1991 (ארצות הברית)
 משך הקרנה:  115 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית ערבית
 סוגה:  דרמה
 מקום התרחשות:  ניו יורק 
 תקציב:  16–18 מיליון דולר
 הכנסות:  2.6 מיליון דולר
 הכנסות באתר מוג'ו:   nakedlunch
 פרסים:  18 מועמדויות, 13 זכיות (ראו פרסים)
 דף הסרט ב־IMDb
 
ארוחה עירומה או ארוחת צהריים עירומה (באנגלית: Naked Lunch) הוא סרט דרמה סוריאליסטי בבימויו של דייוויד קרוננברג ובכיכובם של פיטר ולר וג'ודי דייוויס, אשר יצא לאקרנים ב-1991. עלילתו מבוססת על חייו ועבודותיו של הסופר ויליאם ס. בורוז ועוקבת אחר מסעו ההזייתי של התגלמותו הקולנועית, ויליאם לי, סופר היוצא למשימה חשאית בעיר דמיונית באפריקה תחת שימוש כבד בסמים ולאחר שהרג בשוגג את אשתו.
עלילה > ארצות הברית

ויליאם "ביל" לי הוא סופר מתחיל המתפרנס למחייתו כמדביר חרקים. עלילת הסרט נפתחת בדירתו של אחד מלקוחותיו כאשר מלאי רעל התיקנים שלו, מעין אבקה צהובה הקרויה פירטרין, אוזל לפתע. בשובו לתחנת האוטומט (אנ') ממנה פועלת חברת ההדברה הופך ביל ללעג וקלס בקרב עמיתיו, ומאוחר יותר, כאשר הוא נפגש עם חבריו האמנים האנק ומרטין, מתבדחים השניים על צרותיו ורומזים לו כי עליו לחפש אחר האבקה האבודה בביתו.
בשובו לדירתו מוצא ביל את אשתו ג'ואן מזריקה את האבקה לאחד משדייה. כאשר הוא שואל אותה לפשר מעשיה מספרת לו הלה שניסתה את החומר לראשונה יחד עם חבריו, ומתארת את השפעתו בתור ”סטלה קפקאית”. הוא לוקח ממנה את המזרק ולאחר מספר רגעי מחשבה מחליט לנסות את הסם בעצמו.
למחרת נעצר ביל בידי שני בלשים ממחלקת הסמים המשטרתית, האוזר ואו'בריאן, מול כל חבריו לעבודה בתחנת האוטומט. עם הגעתם לחדר החקירות מתעמתים איתו השניים בנוגע לשימוש חשוד באבקה, אולם הלה מוחה על כך בתוקף וטוען שהפך לאדם מן השורה לאחר שלא צרך סמים במשך שנים.
כאשר הבלשים עוזבים את החדר מתחיל ביל להזות, וחוזה בחיפושית זבל ענקית זוחלת החוצה מתוך קופסת נעליים ומזדהה בפניו בתור המפעילה שלו. הוא, מצדו, הפך לכאורה לסוכן שלה. החיפושית מבקשת למסור לו הוראות מגוף השליטה האחראי עליהם, וטוענת כי עליו לרצוח את אשתו באופן מידי. ג'ואן, לדבריה, היא למעשה סוכנת של אינטרזון, מדינה אפריקאית דמיונית השוכנת לחופי הים התיכון. ביל הופך לאחוז טירוף ומועך את החיפושית למוות עם אחת מנעליו לפני שהוא פורץ את הדלת ונמלט מתחנת המשטרה.
בימים הבאים הוא נתקל באדוארד, אחד מעמיתיו לעבודה, ברכבת. הלה מספר לו כי השמועות על מעצרו נפוצו לכל עבר, ומציע לו לפנות למרפאת מקומית לצורך גמילה. עם הגעתו למוסד המתואר הוא פוגש באדם מסתורי העונה לשם דוקטור בנווי, אשר מוסר לו אבקה שחורה שעשויה לדבריו מנדלי מים ברזילאיים, אותה, לטענתו, יש לערבב עם רעל התיקנים הצהוב בכדי להיגמל בהצלחה.
ביל שב חזרה לדירתו בכדי לנסות את התרופה החדשה, אך מוצא את ג'ואן שוכבת עם אחד מחבריו, האנק, בזמן שמרטין צופה בהם. לאחר שהאנק עוזב את המקום במבוכה, מזריק ביל את החומר החדש לעצמו ולג'ואן, ומציע שיערכו את אחד מפעלוליהם המסוכנים תחת השפעתו. הפעלול, הקרוי על שמו של וילהלם טל, כרוך בהנחת כוס זכוכית על ראשה של ג'ואן וצליפה בה באמצעות יריית אקדח. ביל, עם זאת, מפספס, והורג אותה בשוגג.
מבוהל, נמלט הלה מהזירה לפאב מקומי בכדי להירגע. בעודו שותה לשכרה הוא מבחין ביצור משונה היושב לצדו, מעין חצי-אדם בעל מאפיינים ציפוריים. המפלץ מזדהה בתור "מאגוואמפ" וטוען לשייכות לארגון החשאי עליו סיפרה לו החיפושית בתחנת המשטרה. הוא מייעץ לביל לרכוש מכונת כתיבה מסוג קלארק נובה עבור הדוחות שיצטרך לכתוב, ומושיט לו כרטיס הפלגה לאינטרזון.
עלילה > אנקסיה

אנקסיה היא עיר סובייטית וקרה אליה מגיעים ביל וג'ואן ברכבם דמוי הטנק. במעבר הגבול הם נתקלים בשני הבלשים שעצרו את ביל, האוזר ואו'בריאן, השואלים אותו לפשר מעשיו במקום, ודורשים ממנו הוכחה להיותו סופר. הלה מציע לג'ואן לנסות את פעלול וילהלם טל שפיתחו ושולף את אקדחו, אך שוב מפספס את הכוס שהניחה על ראשה ויורה בה למוות. הסרט תם כאשר הוא משלים עם מותה הסופי בזמן שהבלשים מברכים אותו לכבוד הגעתו, ”ברוך הבא לאנקסיה!”.
דמויות

| --- | --- |
 פיטר ולר – ויליאם "ביל" לי – סופר ומדביר חרקים, התגלמותו הקולנועית של ויליאם ס. בורוז. הורג את אשתו בשוגג תחת השפעת סמים, ושוקע במשבר נפשי ארוך המוביל אותו לכתיבת ספרו החדש, ארוחת צהריים עירומה, ובסופו של דבר גם לסגירת מעגל ולהשלמה עם מעשיו.  ג'ודי דייוויס – ג'ואן לי \ ג'ואן פרוסט – אשתו של ויליאם לי, התגלמותה הקולנועית של ג'ואן ולמר (אנ'), אשתו של ויליאם ס. בורוז. סופרת צעירה בעלת נטייה לצרוך סמים מעת לעת, נהרגת בידי לי במשחק וילהלם טל אשר משתבש באופן טרגי. מופיעה לאחר מותה בהזיותיו של לי בתור ג'ואן פרוסט.  איאן הולם – טום פרוסט – סופר המתגורר באינטרזון, נשוי לג'ואן פרוסט. ידוע בתור הומוסקסואל בעל חיבה לנערים וגברים צעירים.  רוי שיידר – דוקטור בנווי – שרלטן הטוען לתואר דוקטור ופרופסור המפעיל רשת ענקית לייצור והפצת סמים אקזוטיים באינטרזון, אפריקה. שלוחות העסק שלו מגיעות לרחבי העולם, ואף למקומות מרוחקים כגון ארצות הברית או העיר הבדיונית אנקסיה.  מוניק מרקיור (אנ') – פדלה – מכשפה לסבית המשמשת כאם הבית של טום וג'ואן פרוסט. מנסה להשתלט על ג'ואן באמצעות כישופים משונים הכוללים החבאת שקיקים המכילים את ציפורניה ושערות גופה ברחבי הבית. לקראת סוף הסרט מתגלה כתחפושת של דוקטור בנווי, המשתמש בה כאמצעי הסוואה בכדי להסתובב באינטרזון מבלי למשוך תשומת לב רבה.:  רוברט א. סילברמן (אנ') – הנס – מהגר גרמני המנהל מפעל לסמים אקזוטיים ברובע המדינה שבאינטרזון.  ג'וליאן סנדס – איבס קלוקי – מהגר שווייצרי המתגורר באינטרזון, הומוסקסואל המנסה לפתות למיטתו את הסופרים המקומיים וביניהם ויליאם לי.  ניקולס קמפבל (אנ') – האנק – חברו הטוב של ויליאם לי, התגלמותו הקולנועית של ג'ק קרואק.  מיכאל זלניקר (אנ') – מרטין – חברו הטוב של ויליאם לי, התגלמותו הקולנועית של אלן גינסברג.  ג'וזף סקורסאני – קיקי – הומוסקסואל צעיר הידוע בקרב חוגי הסופרים של אינטרזון.  יובל דניאל – חפיד – עוזרו האישי של טום פרוסט.  פיטר בורטסקי – אדוארד – אחד מעמיתיו של ויליאם לי בחברת ההדברה בה עבד בארצות הברית. קולו משמש גם עבור חיפושיות הזבל המופיעות בדמות מכונות הכתיבה, וכן עבור קולו של היצור מאגוואמפ.  ג'ון פריזן – האוזר – אחד הבלשים העוצרים את ויליאם לי.  שון מק'קאן (אנ') – או'בריאן – אחד הבלשים העוצרים את ויליאם לי.
פרסים

| --- | --- |
 חוג מבקרי הקולנוע של ניו יורק (1991) זוכה פרס התסריט הטוב ביותר – דייוויד קרוננברג  זוכה פרס השחקנית הטובה ביותר – ג'ודי דייוויס (בנוסף להשתתפותה בסרט ברטון פינק)  איגוד מבקרי הקולנוע של לוס אנג'לס (1991) מועמד עבור פרס הפסקול הטוב ביותר – הווארד שור (בנוסף לפסקול שהלחין עבור הסרט שתיקת הכבשים)  פסטיבל הסרטים של איי פארו (1991) מועמד עבור פרס הסרט הטוב ביותר – דייוויד קרוננברג  איגוד מבקרי הקולנוע של בוסטון (אנ') (1991) זוכה פרס התסריט הטוב ביותר – דייוויד קרוננברג  איגוד המבקרים האמריקני (1992) זוכה פרס הבימוי הטוב ביותר – דייוויד קרוננברג  זוכה פרס התסריט הטוב ביותר – דייוויד קרוננברג  מועמד עבור פרס הסרט הטוב ביותר – דייוויד קרוננברג  מועמד עבור פרס השחקנית הטובה ביותר – ג'ודי דייוויס  מועמד עבור פרס הסינמטוגרפיה הטובה ביותר – פיטר סושיצקי  האקדמיה הקנדית לקולנוע וטלוויזיה (אנ') – פרס ג'יני (1992) זוכה פרס הסרט הטוב ביותר – גבריאלה מרטינלי, ג'רמי תומאס  זוכה פרס הופעת שחקנית המשנה הטובה ביותר – מוניק מרקיור  זוכה פרס הישג הבימוי הטוב ביותר – דייוויד קרוננברג  זוכה פרס הישג הסינמטוגרפיה הטוב ביותר – פיטר סושיצקי  זוכה פרס הישג הבימוי האממנותי וההפקתי הטוב ביותר – קרול ספיר  זוכה פרס עבור עריכת הצלילים הטובה ביותר – ריצ'רד קדג'ר, ויין גריפין, דייוויד אוונס, ג'יין טטרסל, אנדי מלקולם, טוני קארי  זוכה פרס הצליל הכללי הטוב ביותר – פיטר מקסוול, בריאן דיי, דייוויד אפלבי, דון וייט  מועמד עבור פרס הופעת השחקן הראשי הטובה ביותר – פיטר ולר  מועמד עבור פרס עיצוב התחפושות הטוב ביותר – דניס קרוננברג  מועמד עבור פרס הסאונדטראק הטוב ביותר – הווארד שור:  פנטספורטו (אנ') (1992) מועמד עבור פרס הסרט הטוב ביותר – דייוויד קרוננברג  טקס פרסי המסור של מגזין פנגוריה (אנ') (1992) מועמד עבור פרס התסריט הטוב ביותר – דייוויד קרוננברג  מועמד עבור פרס הפסקול הטוב ביותר – הווארד שור, אורנט קולמן  מועמד עבור פרס האיפור הטוב ביותר – כריס ואלאס, ג'יימס אייזק  פסטיבל הסרטים הבין-לאומי בברלין (1992) מועמד עבור פרס דוב הזהב – דייוויד קרוננברג  איגוד מבקרי הקולנוע הטורקי (אנ') (1993) מועמד עבור פרס הסרט הזר הטוב ביותר – דייוויד קרוננברג (זכה במקום התשיעי)  חוג מבקרי הקולנוע של לונדון (אנ') (1993) זוכה פרס שחקנית השנה – ג'ודי דייוויס (בנוסף להשתתפותה בסרטים בעלים ונשים ושתיקת הכבשים)  פרסי 20\20 (2012) מועמד עבור פרס השחקנית הטובה ביותר – ג'ודי דייוויס  מועמד עבור פרס שחקן המשנה הטוב ביותר – איאן הולם  מועמד עבור פרס עיבוד התסריט הטוב ביותר – דייוויד קרוננברג  מועמד עבור פרס הבימוי האמנותי הטוב ביותר – קרול ספיר
הפקה > תסריט

התסריט לסרט הוא אוטוביוגרפי ומבוסס בחלקו על חייו של הסופר ויליאם ס. בורוז, אשר נודע בציבור בשל התמכרותו ארוכת השנים לסמים. דמותו של ויליאם "ביל" לי, אפוא, מהווה את התגלמותו הקולנועית. בורוז אכן הרג את אשתו בשוגג באותו האופן בו המקרה מוצג בסרט, כלומר תחת השפעת סמים קשה ובמהלך משחק וילהלם טל שהסתיים באופן טרגי ובלתי צפוי, כאשר כיוון את אקדחו לכוס זכוכית שהניחה אשתו על ראשה במטרה לצלוף בה, אך במקום זאת ירה בה למוות.
אלמנטים נוספים מחייו של הסופר הופיעו בסרט: בורוז אכן עבד כמדביר חרקים במשך תקופה מסוימת, ואף נסע לטנג'יר, מרוקו, הקבלה שתוארה בתור העיר הדמיונית השוכנת בסמוך לחופי אפריקה, אינטרזון. דמויותיהם של האנק ומרטין, חבריו של ויליאם לי, מייצגים את הסופרים ג'ק קרואק ואלן גינסברג, אשר היו מכריו של בורוז.
עם זאת, הסיפור אינו נגזר באופן מוחלט מחווייותיו של בורוז, אלא גם מהווה עיבוד מסוים לכמה מספריו: העיקרי מביניהם הוא זה שעל שמו נקרא, ארוחה עירומה (אנ'), אולם ניתן לזהות השפעות נוספות גם מהספרים קוויר (ספר) (אנ') וג'אנקי (אנ').
במאי הסרט, דייוויד קרוננברג, אמר כי החלטתו להוסיף לסרט קטעים אמיתיים מתוך חייו של בורוז הייתה הכרחית, ובמילותיו המדויקות נאלץ ”לזרוק את הספר החוצה”, מאחר שעיבוד מלא לספריו ובייחוד לארוחה עירומה (אנ') היה עשוי להיות כרוך בהוצאות כספיות רבות מדי, ובנוסף היה ”מוחרם בידי כל מדינה בעולם”.
הפקה > צילומים

צילומי הסרט תוכננו להתקיים במרוקו מפני שהחלק השני והארוך ביותר בסרט מתרחש למעשה בעיר אפריקאית-דמיונית בשם אינטרזון, והוא למעשה עיבוד לחווייותיו האמיתיות של ויליאם ס. בורוז בטנג'יר. אולם בשל המתח שנוצר במדינות הערביות והמוסלמיות באזור בעקבות מלחמת המפרץ אשר פרצה ב-2 באוגוסט 1990 ונמשכה עד ל-28 בפברואר 1991, הוחלט לערוך את כל הצילומים באולפני קולנוע בטורונטו, קנדה.
הפקה > פסקול

הפסקול הולחן ברובו בידי הווארד שור, למעט מספר רצועות אשר מנגנות מוזיקת ג'אז מאת אורנט קולמן. השימוש בלחן "זריחת חצות" של קולמן, אשר הוקלט עבור אלבומו רוקד בתוך הראש שלך (אנ'), ככל הנראה טומן בחובו משמעות נסתרת כלשהי, מאחר שהסופר ויליאם ס. בורוז נכח במהלך הקלטתו ב-1973. בנוסף, כמה קטעים בסרט מכילים מנגינות מאת ההרכב רבי האמנים של ג'אג'וקה בראשותו של באשיר עטר (אנ').
| ארוחה עירומה> מס' | ארוחה עירומה> שם | ארוחה עירומה> כותב(ים) | ארוחה עירומה> משך | ארוחה עירומה>  | ארוחה עירומה>  | ארוחה עירומה>  | ארוחה עירומה>  | ארוחה עירומה>  | ארוחה עירומה>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | ארוחה עירומה  | הווארד שור, אורנט קולמן | 02:29 |  |  |  |  |  |  |
| 2. | האוזר ואו'בריאן \ קוטל חרקים  | הווארד שור, אורנט קולמן | 02:39 |  |  |  |  |  |  |
| 3. | מאגוואפ  | הווארד שור, אורנט קולמן | 02:54 |  |  |  |  |  |  |
| 4. | נדל  | הווארד שור, אורנט קולמן | 02:04 |  |  |  |  |  |  |
| 5. | הבשר השחור  | הווארד שור, אורנט קולמן | 01:25 |  |  |  |  |  |  |
| 6. | סימפתיקו \ מיסטריוסו  | הווארד שור, אורנט קולמן | 01:34 |  |  |  |  |  |  |
| 7. | המכשפות של פדלה  | הווארד שור, אורנט קולמן | 03:33 |  |  |  |  |  |  |
| 8. | סוויטת אינטרזון  | הווארד שור, אורנט קולמן | 05:13 |  |  |  |  |  |  |
| 9. | וילהלם טל  | הווארד שור, אורנט קולמן | 02:24 |  |  |  |  |  |  |
| 10. | מוג'אהדין  | הווארד שור, אורנט קולמן | 01:56 |  |  |  |  |  |  |
| 11. | אינטרסונג  | הווארד שור, אורנט קולמן | 03:48 |  |  |  |  |  |  |
| 12. | דוקטור בנווי  | הווארד שור, אורנט קולמן | 03:14 |  |  |  |  |  |  |
| 13. | קלארק נובה מתה  | הווארד שור, אורנט קולמן | 02:05 |  |  |  |  |  |  |
| 14. | בלדה \ ג'ואן  | הווארד שור, אורנט קולמן | 02:40 |  |  |  |  |  |  |
| 15. | התוכים של קלוקי \ זריחת חצות  | הווארד שור, אורנט קולמן | 01:45 |  |  |  |  |  |  |
| 16. | שום דבר לא אמיתי; הכל מותר  | הווארד שור, אורנט קולמן | 01:56 |  |  |  |  |  |  |
| 17. | ברוך הבא לאנקסיה  | הווארד שור, אורנט קולמן | 03:35 |  |  |  |  |  |  |
| 18. | סופר  | הווארד שור, אורנט קולמן | 03:57 |  |  |  |  |  |  |
| 19. | האוזר ואו'בריאן (שלם)  | הווארד שור, אורנט קולמן | 02:00 |  |  |  |  |  |  |
| 20. | מכונות כתיבה כפולות  | הווארד שור, אורנט קולמן | 03:31 |  |  |  |  |  |  |
| 21. | סימפסיטו (חזרה)  | הווארד שור, אורנט קולמן | 01:48 |  |  |  |  |  |  |
| 22. | מרטינלי  | הווארד שור, אורנט קולמן | 03:36 |  |  |  |  |  |  |
| 23. | אינטרסונג (המשך)  | הווארד שור, אורנט קולמן | 03:09 |  |  |  |  |  |  |
| 24. | רעל חרקים (המשך)  | הווארד שור, אורנט קולמן | 02:56 |  |  |  |  |  |  |
| משך כולל: | משך כולל: | משך כולל: | 01:06:11 |  |  |  |  |  |  |
הפצה

הסרט שוחרר לראשונה ב-27 בדצמבר 1991, במסגרת הפצת סרטים מוגבלת של חמישה בתי קולנוע, וגרף כ-64,491 דולרים בשבוע הראשון ליציאתו. לאורך החודשים הבאים גרף כ-2,641,357 דולרים ברחבי אמריקה הצפונית.
פרשנות

חוקר הספרות טימותי ש. מרפי טען כי הסרט הוא עיבוד מבולגן המשקף את נבכי נפשו של קרוננברג יותר מאשר את הספר עצמו. לדבריו, האלגוריות החתרניות והפוליטיות שהציג בורוז בכתביו עבור הומוסקסואליות ושימוש בסמים מופיעות בסרט רק למטרות אסתטיות בלבד. כמו כן טען כי ההיבטים הפוליטיים והחברתיים שבאו לידי ביטוי דרך הטכניקות הספרותיות של בורוז הפכו בסרט להזיות של אדם הסובל מהתמכרות לסמים או בקיצור נרקומן, וכי כאשר בחר קרוננברג להשתמש בחייו של בורוז עצמו בתור סיפור מסגרת למעשה הפך את יצירתו הסאטירית והביקורתית של הסופר לכדי מעין רומן חניכה.
ביקורת

אתר האינטרנט רוטן טומאטוס העניק לסרט ציון חיובי של 70% מתוך סיכום של 37 ביקורות, עם ניקוד ממוצע של 7. הקונצנזוס הכללי שהביע צוות המבקרים של האתר כתב על הסרט כי הוא, ”משונה, מטריף, ומעת לעת אינו בר הבנה, ועל אף כל זאת עדיין נותר חווייה סוחפת”. אתר מטקריטיק העניק לסרט ציון ממוצע של 67 מתוך 100 נקודות על בסיס 16 ביקורות, כאשר ציון המשתמשים עומד על 6.5 מתוך 10.
ביקורת > עיתונים

רוג'ר איברט מהשיקגו סאן-טיימס העניק לסרט ציון של שניים וחצי כוכבים מתוך חמישה וכתב כי, ”למרות שבעת הצפייה הערצתי את הסרט במעין דרך מופשטת, הרגשתי תחושה של גועל ברמת המעיים. יש כאן כל כך הרבה יובש, מוות וייאוש, כל זאת בתוך חיים אשר מתרוקנים משמחה”.
ג'נט מסלין (אנ') מהניו יורק טיימס כתבה כי ”הסרט מעניין ברובו ואפילו מבדר בצורה אפלה, לכל הפחות עבור צופים בעלי עצבים מפלדה, היכרות עם מר. בורוז, ומוכנות להיפגש עם מר. קרוננברג במחצית הדרך”, וכמו כן שיבחה את הופעתו של פיטר ולר, ”מר. ולר הכחוש וחסר ההבעה נראה מתאים בדיוק ומביא עמו חוסר אכפתיות מושלמת לדיאלוגים שלו”.
דסון האו מהוושינגטון פוסט הצביע על כך שלמרות שהסרט מכיל סצנות יוצאות מגדר הרגיל מבחינת מוזרותן, עדיין ישנו ”דבר-מה אילם” בתוכו. כמו כן תיאר את חוויית הצפייה כסוריאליסטית בצורה קפדנית. לסיכום, כתב כי הסרט הוא ”הספד קנדי” לספרו של בורוז וכי ישנו ”חוסר משמעות” במרכזו.
ביקורת > מגזינים

ריצ'רד קורליס (אנ') מטיים כתב ביקורת מעורבת אודות הסרט, ותיאר אותו בתור, ”צבעוני מדי, חמוד בצורה דוחה, עם האפקטים המיוחדים המזדחלים שלו, על אף שהוא מבוית בהשוואה למקור שלו”.
דייוויד אנסן (אנ') מניוזוויק כתב ביקורת אמביוולנטית במקצת אודות הסרט, וטען כי הוא עשוי לשעמם או להגעיל את הצופים מאחר שלא כל הסצנות המופיעות בו מרתקות את העין באופן שווה. לדבריו, הסרט הוא ”חלום בלהות המסופר בצורה קרירה ומחושבת, אפילו לא רציונלית, ומכוונת”. כמו כן טען כי על קהל הצופים ”להחזיק בטעם עבור האסתטיקה של הגועל”.