stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קפה לורנץ
הערות שוליים

↑  חובבי הבמה העברית ביפו, הפועל הצעיר, 11 בינואר 1909
יפו, הצבי, 19 בפברואר 1909
↑  מיפו, הצבי, 14 בפברואר 1909
↑  במפלגה, הפועל הצעיר, 24 בפברואר 1909
↑  מיפו, הצבי, 2 באוגוסט 1909
↑  במקום הזמנה פרטית, דואר היום, 6 באוקטובר 1919
↑  הרעלה בעוגות, דואר היום, 24 במרץ 1922
↑  אמר עזמות, דואר היום, 15 ביולי 1932
↑  ראו למשל:
הגרג' ארמון, דבר, 18 ביוני 1934
↑  ראו למשל: ההליכה מת"א ליפו, דואר היום, 23 באפריל 1936; מחזירים, דבר, 9 ביולי 1936
↑  ראו למשל:פקודת פשיטת הרגל, דבר, 8 בינואר 1939
↑  נישאים, דבר, 12 באוקטובר 1952
החלטה 1624 של מועצת הביטחון של האו"ם

| --- | --- |

 תאריך:  14 בספטמבר 2005
 ישיבה מספר:  5261
 קוד:  S/RES/1624 (מסמך)
 נושא:  איסור על הסתה לטרור
 סיכום הצבעה:  15 הצביעו בעד 0 הצביעו נגד 0 נמנעו 0 נעדרו 
 תוצאה:  התקבלה
 הרכב מועצת הביטחון
 חברות קבועות:  הרפובליקה העממית של סין הרפובליקה העממית של סין צרפת צרפת רוסיה רוסיה הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת ארצות הברית ארצות הברית
 חברות לא קבועות:  אלג'יריה אלג'יריה ארגנטינה ארגנטינה בנין בנין ברזיל ברזיל דנמרק דנמרק יוון יוון יפן יפן הפיליפינים הפיליפינים רומניה רומניה טנזניה טנזניה
החלטה 1624 של מועצת הביטחון של האו"ם מורה למדינות, בדרך של המלצה ולא כהחלטה מחייבת, לאסור בחוק הסתה לביצוע מעשי טרור, למנוע הסתה ולהימנע ממתן מחסה למסיתים.
ההחלטה נתקבלה פה אחד במועצת הביטחון של האו"ם ב-14 בספטמבר 2005, במהלך הפסגה העולמית של האו"ם. לאחר שמועצת הביטחון של האו"ם אימצה החלטות קודמות הנוגעות לטרור, לרבות החלטה 1267 (1999) ו-1373 (2001).
הרקע להחלטה

שבועיים וחצי לאחר פיגועי ה-11 בספטמבר אימצה מועצת הביטחון של האו"ם את החלטה 1373. בהחלטה זו מועצת הביטחון השתמשה בסמכות הנתונה לה בפרק השביעי למגילת האו"ם לצורך הטלת חובות כלליות על המדינות החברות באו"ם, ביחס למניעת מעשי טרור והענשת הטרוריסטים המבצעים אותם. חובות אלו אינן קשורות למעשה טרור מסוים או ארגון טרור ספציפי, ואינן מוגבלות בזמן. לשם יישום החלטה זו הוקמה על ידי מועצת הביטחון ועדה נגד טרור (Counter-Terrorism Committee), אשר תפקידה לפקח על יישום ההחלטה ולסייע למדינות במילוי חובותיהן. בין ההחלטות העיקריות שהתקבלו בעניין הוועדה נגד טרור במועצת הביטחון, לצד החלטה 1373, הייתה גם החלטה 1624.
החלטת 1624 התקבלה על רקע מגמה של הסכמה בין-לאומית רחבה בנוגע לצורך בהטלת מגבלות משפטיות על הסתה לטרור, שהתחזקה באותן השנים.
בריטניה הייתה כוח מהותי ביצירת המהלך, שכן היא הייתה זו שהציעה את רעיון ההחלטה. ההחלטה אומצה פה אחד במהלך פסגת מנהיגי העולם ב-14 בספטמבר בשנת 2005, על רקע התקפות טרור שהתרחשו בלונדון באותה השנה בהן נרצחו חמישים ושישה אנשים ונפצעו כשבע מאות.
לאור השוני בגישות המשפטיות של המדינות החברות באו"ם ביחס להגבלת חופש הביטוי והפללה בעקבות מעשים של הסתה לטרור, והקושי להגיע להסכמה בין-לאומית על נוסח ההחלטה בשל כך, ניתן להצביע על מספר גורמים שתרמו לקבלת ההחלטה:
נסיבות פוליטיות שקדמו לכינוס מועצת הביטחון הן אלו שהובילו לכך שמועצת הביטחון התכנסה בדרג של ראשי מדינות. כך, שנה לפני התכנסות המועצה התרחשה ההתקפה בבסלאן, ורק חודשיים קודם להתכנסותה אירעו הפיגועים בלונדון. בנוסף לפעולות טרור נוספות שהתרחשו באותה התקופה, נוצרה תחושה כללית בעולם שעל ראשי המדינות החברות במועצת הביטחון לנקוט פעולות בתגובה לאירועים אלו.
האמנה האירופית למניעת טרור שהתקבלה ב-16 במאי 2005 הייתה מרכיב עיקרי ביכולת להגיע לקונצנזוס בין-לאומי בנושא ההסתה לטרור, כפי שקרה בניסוח החלטה 1624.
בריטניה, שניסחה את ההחלטה, הבינה כי מאבק משפטי וצבאי נגד מבצעי פעולות הטרור הוא אינו מספיק לאור תפיסתה כי הטרור מהווה תנועה אידאולוגית. לכן, הבריטים הבינו כי על מנת לנצח את הטרור יש להילחם בו גם בפן האידאולוגי, ברמת הרעיונות והמחשבות.
עיקרי ההחלטה

ההחלטה מבטאת את התפיסה הרווחת כי הסתה לטרור יוצרת אווירה שמשפיעה על יחידים וארגונים לבצע מעשי טרור ומעניקה להם לגיטימיות.
נקיטת אמצעים במשפט המדינתי: ההחלטה קובעת כי על כל המדינות לנקוט צעדים מתאימים, ככל שיידרש ובהתאם למחויבויות שלהן לפי המשפט הבין-לאומי, במטרה לאסור בחוק את ההסתה לפעולות הטרור, המונעות על ידי קיצוניות, חוסר סובלנות ולמניעת חתרנות של טרוריסטים ותומכיהם תחת מוסדות חינוך, תרבות ודת. ההחלטה מכירה בסכנות של ההסתה לטרור וקובעת שעל כל המדינות החברות באו"ם לחוקק חוקים שיאסרו הסתה לביצוע פעולות טרור. בנוסף, על כל המדינות להימנע מהסתה כזאת, ואסור להן להציע מקלט למי שהסית לטרור (זאת במידה וקיים מידע אמין המצביע על כך).
שיתוף פעולה בין לאומי: בנוסף מורה מועצת הביטחון לכל המדינות לשתף פעולה, בין היתר, כדי לחזק את הביטחון במעברים הבין-לאומיים שלהן, לרבות הגדלת היקף המאבק במסמכי זיהוי מזויפים המיועדים למעבר בין מדינות. כמו כן, מועצת הביטחון הורתה לכל המדינות להמשיך במאמצים הבין-לאומיים להעצמת הדיאלוג בחברה והעמקת ההבנה בקרב התרבויות השונות במאמץ למנוע את המיקוד (targeting) הלא מובחן בתרבויות ודתות מסוימות.
הסתה למעשי טרור מול חופש הביטוי

הסתה למעשי טרור נחשבת לאחד הכוחות המניעים פעילות טרוריסטית ומאפשרים אותה. מחקרים רבים זיהו קשר ישיר בין הפצה של ביטויי שנאה לבין התפרצויות של אלימות, ביצוע מעשי טרור ואפילו רצח עם. לכן במדינות מערביות, על אף שהן רואות בחופש הביטוי ערך עליון, ישנן הגבלות על ביטויי שנאה המסיתים לאלימות, טרור וגזענות. אופי ההגבלות, היקפן ואכיפתן משתנים בהתאם לתרבות המשפטית של המדינה ולאתגרים החברתיים והביטחוניים שעמם היא מתמודדת. בישראל, ניתן לומר שגישת המשפט מאופיינת בהפללה ישירה של הסתה לטרור, אך קיימים מנגנוני איזון המונעים שימוש מופרז ביכולת הפללה זו, כדי לוודא שלא יפגע חופש הביטוי באופן שאינו נדרש ואינו מידתי. לפי הגישה האירופית, איסור על ביטוי שמסית לטרור או משבח אותו, אינו נחשב כהגבלה לא-לגיטימית של חופש הביטוי. בארצות הברית, אסור להטיל הגבלה המבוססת על תוכנו של ביטוי או על השקפת העולם שעומדת בבסיסו. הגישה האמריקאית מבוססת על מבנה המשפט החוקתי הקיים בארצות הברית, והיא חלה גם על מכלול שלם של הקשרים נוספים של חופש הביטוי, ולא רק בנוגע להסתה למעשי טרור. לפיכך, ישנו מתח בין תפיסה זו של המשפט האמריקאי לבין הרעיון של הגבלת ביטויים, אף אם הם מביעים תמיכה כלשהי בטרור, ככל שההגבלה מבוססת על תוכן הביטוי. אמנם הסתה לטרור אינה מהווה עברה פלילית בארצות הברית, אך קיימים לרשויות התביעה האמריקניות כלים המאפשרים להן להגביל את הפצתם של מסרי טרור, באופן עקיף. מבחינת המשפט הבין-לאומי, ההכרה בסכנה הטמונה בהסתה לטרור הובילה לניסיון גישור בין הגישות השונות, כדי שיתאפשר להסדיר את האיסור על הסתה למעשי טרור באופן בין-לאומי, באופן התואם את כל הגישות. ניסיון זה הוביל להסדרת האיסור כפי שהוא נוסח בהחלטה 1624 של מועצת הביטחון של האו"ם.
הגבלות על חופש הביטוי במשפט מדינתי

אימוץ ההחלטה על ידי מועצת הביטחון של האו"ם משקפת את העמדה לפיה המלחמה בטרור צריכה להתרחב גם ללחימה בתחום השיח הציבורי והאידאולוגי, על ידי מיגור ההסתה לטרור.
כיום ניתן להצביע על הסכמה בין לאומית רחבה באשר לצורך בהטלת הגבלות משפטיות על הסתה לטרור, לאור ההבנה כי הסתה זו נחשבת לאחד הכוחות המניעים פעולות טרור ומאפשרות אותן. עם זאת, על אף שהחלטה 1624 של מועצת הביטחון של האו"ם מציגה לכאורה קונצנזוס בין-לאומי ביחס לסכנה ולצורך לאסור ולמנוע אותה, ישנם חילוקי דעות עקרוניים בין המשפט האירופי לבין המשפט החוקתי האמריקאי. הסדרים הנוהגים במדינות השונות כתוצאה מההחלטה ועוד לפניה, משקפים הבדלי עומק בין מסורות חוקתיות שונות ביחד הגנה על חופש הביטוי.
ניתן לראות כי מדינות אירופה, בדומה לישראל, בחרו בשיטת התמודדות ישירה עם הסתה לטרור שעניינה הכרה בהסתה לטרור כעבירה פלילית. מדינות אירופה מכירות בעקביות בלגיטימיות של חקיקה נגד הסתה לטרור, ומלוות אותה בביקורת שיפוטית המאזנת בין האיסור להסתה לבין עקרון חופש הביטוי תוך בחינת ההקשר הספציפי שבו נאמרו הדברים. עם זאת, הן אינן אוסרות לחלוטין כל ביטוי שיש בו כדי לסייע לארגוני טרור, והאיסור במשפט האירופי מוגבל על פי רוב להסתה לטרור או לאימון בחומרי חבלה תוך דרישה כי נותן העזרה ידע כי היא נועדה לסייע למעשי טרור. כך למשל, בריטניה וספרד חוקקו חוקים האוסרים גם האדרה של טרור.
בשונה ממדינות אירופה, ארצות הברית ממשיכה לדבוק בעמדה המסורתית אשר מרחיבה את ההגנה על חופש הביטוי ושוללת הגבלה של התבטאויות על בסיס תוכנן, אם הסכנה הכרוכה בהן אינה מידית. בהתאם לכך, בארצות הברית לא קיימת חקיקה פלילית נגד הסתה לטרור. על אף היעדר חקיקה, ארצות הברית נוקטת בצעדים עקיפים כדי להתמודד עם בעיית ההסתה לטרור.
פסק הדין התקדימי שניתן בבית המשפט העליון של ארצות הברית בפרשת Project Law Humanitarian, ממחיש בצורה טובה את גישתם העקיפה להפללת ביטויים הקשורים לארגוני טרור, מבלי להתעמת באופן חזיתי עם ההלכה שנקבעה בעניין Brandenburg ועם החוקה. בפסק דין זה דחה בית המשפט את הטענות שהועלו נגד חוקתיות העבֵירה של תמיכה ממשית בארגון טרור, וקבע כי הטלת איסור פלילי על מתן סיוע משפטי לארגון טרור זר אינה בלתי חוקתית. התוצאה בפועל היא שהיקף האיסורים האמריקניים החלים על ביטויים הקשורים לטרור אף רחב במובן מסוים מזה הנוהג באירופה. בארצות הברית אסורה כל תמיכה ממשית בארגון טרור, תהא זו תמיכה שוחרת שלום ככל שתהא, כל עוד היא כרוכה במגעים מתואמים עם הארגון.
מדינת ישראל נתנה ביטוי לתמיכתה העקרונית בתפיסה זו עוד לפני החלטה 1624. כבר באחד החוקים הראשונים שנחקקו בנושא שהוא פקודת מניעת טרור. על רקע זה, הוחלפה החקיקה המסורתית בתחום בחקיקה עדכנית בחוק המאבק בטרור.
ראו גם

חוק המאבק בטרור
לקריאה נוספת

הטקסט המלא, החלטה 1624 של מועצת הביטחון של האו"ם
דפנה ברק-ארז ודודי זכריה, הסתה לטרור וגבולות חופש הביטוי: בין הגבלות ישירות להגבלות עקיפות, עיוני משפט ל"ה, 2012, עמ' 555–586
הדס ממן, הגיע הזמן להתמודד עם ההסתה ברשתות החברתיות, באתר מידה, 15 באוקטובר 2015
ליאת לבנון, חברות בארגון טרור, באתר המכון הישראלי לדמוקרטיה, מחקר מדיניות 94, 2012
הסתה לטרור ברשת – נייר עמדה מטעם איגוד האינטרנט הישראלי (ע"ר) - מוגש לוועדת המדע והטכנולוגיה של הכנסת לקראת דיון ביום 21 בנובמבר 2016
הערות שוליים

↑  גיל לימון, המאבק בטרור בראי המשפט הבין-לאומי, הפקולטה למשפטים, האוניברסיטה העברית: נבו, 2016
↑  גיל לימון, רובי סיבל ויעל רונן (ע), טרור במשפט הבינלאומי, משפט בינלאומי, המכון למחקרי חקיקה ולמשפט השוואתי ע"ש הרי ומיכאל סאקר האוניברסיטה העברית בירושלים, הפקולטה למשפטים: נבו, 2016
1 2 3 4 5  דפנה ברק-ארז ודודי זכריה, הסתה לטרור וגבולות חופש הביטוי: בין הגבלות ישירות להגבלות עקיפות, עיוני משפט לה, 2012, עמ' 555
1 2 3  החלטה 1624 של מועצת הביטחון של האו"ם (2005)
↑  ליאת לבנון, חברות בארגון טרור, מחקר מדיניות 94
↑  ראו הערה 2, עמ' 556.
↑  ראו ס' 7(1) לאמנה האירופית למניעת טרור
↑  ד"ר עמיקם הרפז, משטרת ישראל: אכיפת חוק, שרות לציבור וביטחון פנים - סקירת ספרות, דו"ח מדיניות משטרת ישראל
↑  (Holder v. Humanitarian Law Project, 561 U.S. 1 (2010
↑  (Brandenburg v. Ohio, 395 U.S. 444 (1969
↑  פקודת מניעת טרור מס' 33, תש"ח-1948
↑  חוק המאבק בטרור, תשע"ו-2016
ראובן פכר

| --- | --- |

פכר במדי נבחרת ישראל 1953
 לידה:  29 באפריל 1933 קיבוץ מזרע, פלשתינה (א"י)
 פטירה:  29 באפריל 2020  (בגיל 87) עין עירון, ישראל
 גובה:  1.80 מטר
 קבוצות כשחקן
 1953 – 1956:  הפועל מזרע
 קבוצות כמאמן
 1958:  הפועל בית אלפא
ראובן פכר (עומד ראשון מצד ימין). קיץ 1954. נבחרת ישראל בכדורסל לפני יציאתה לאליפות העולם בברזיל
ראובן פכר (פרח) (29 באפריל 1933 – 29 באפריל 2020) היה כדורסלן ישראלי, בגובה 1.80 מטר, ששיחק בהפועל מזרע ובנבחרת ישראל בשנות ה-50. השתתף במדי נבחרת ישראל בטורניר הקדם אולימפי 1952, באליפות אירופה במוסקבה ב-1953, ושנה לאחר מכן באליפות העולם בברזיל.
ביוגרפיה

פכר נולד בקיבוץ מזרע. באותן שנים, בטרם הוקמה הליגה הראשונה, הכדורסל בישראל שוחק בשתי ליגות: אחת של "מכבי" והשנייה של "הפועל". פכר שיחק בקבוצת הפועל מזרע ששיחקה בליגה של "הפועל". בשנת 1949 שיחק במדי הקבוצה בטורנירי כדורסל נוספים. בשנת 1951 השתתף פכר בנבחרת הפועל באולימפיאדת הפועלים בליאז'. באותן שנים התגייס פכר לצה"ל ושירת בחיל הים כמדריך ספורט. בשנת 1951 שיחק פכר במדי נבחרת צה"ל. באוגוסט 1953 עבר לשרת ביחידה 101.
בקיץ 1952 בגיל 19, השתתף פכר במדי נבחרת ישראל במוקדמות המשחקים האולימפיים בהלסינקי, הטורניר המשמעותי הראשון בו השתתפה הנבחרת. פכר היה אחד מארבעת השחקנים שייצגו את ההתיישבות העובדת, יחד עם עמוס לין, משה דניאל ושמעון שלח. לימים סיפר פכר על החוויה: "שיחקנו ארבעה משחקים בסך הכל ובכולם הפסדנו בכבוד. שיחקנו לפי העיקרון – העיקר ההשתתפות במשחק ולא התוצאה. הסגל היה מורכב בחציו משחקני מכבי וחציו משחקני הפועל. המאמן היה אמריקאי זקן נחמד שמו היה רסקין, אשר לא ידע לדבר מילה בעברית ומאחר ואנחנו לא ידענו אנגלית, הקשר בינינו היה משובש". באליפות עצמה רשם פכר 2 הופעות וקלע 12 נקודות.
בשנת 1953 הוקמה ועדת הכדורסל, שהודיעה על פתיחת שתי ליגות מבחן. שני המרכזים (הפועל ומכבי) התבקשו לשלוח ארבע קבוצות לליגה הראשונה ושש לשנייה. שבועות ספורים לפני פתיחת הליגה קיימה "הפועל" מבחנים באולם בחדרה. הפועל תל אביב, הפועל חולון, הפועל גבע והפועל מעין ברוך זכו בכרטיסים הנכספים. הפועל מזרע, שבה שיחק פכר, שולבה בעונת 1953/1954 בליגה השנייה באזור צפון (הליגה חולקה לצפון ודרום), יחד עם הפועל חיפה, הפועל משמר העמק, מכבי רמת גן, מכבי קריית מוצקין ומכבי חולון.
בשנת 1953 השתתף פכר במדי נבחרת ישראל באליפות אירופה בכדורסל שנערכה במוסקבה. כהן רשם 3 הופעות וקלע 3 נקודות. כן באותה שנה קיבל פכר אות הצטיינות ככדורסלן מצטיין ממרכז הפועל.
בעונה השנייה של הליגה, עונת 1954/1955, גדלה הליגה הראשונה ל-12 קבוצות, שש מכל מרכז. מעין ברוך וגבע התפרקו. הפועל חיפה, הפועל אשדות יעקב, הפועל משמר העמק, הפועל ירושלים, ברית מכבים עתיד ומכבי ירושלים הצטרפו. למיקום הקבוצות בשתי הליגות בעונה הראשונה לא הייתה שום השפעה על רשימת המשתתפות, וכך הפועל מזרע נותרה בליגה השנייה.
בשנת 1954 השתתף פכר במדי נבחרת ישראל באליפות העולם בכדורסל 1954, רשם 4 הופעות וקלע 12 נקודות. כן בשנת 1954 ייצג את נבחרת צה"ל במשחקה נגד צרפת.
בעונת 1955/1956 לא התקיימו משחקי ליגה עקב מבצע קדש, בעונת 1956/1957 שיחק פכר במדי הפועל מזרע בליגה השנייה. ביולי 1956 נופה פכר מנבחרת ישראל על ידי המאמן האמריקאי אלמר ריפלי, אך ביוני 1957 זומן שוב. בסיום העונה פרש פכר מכדורסל.
סך רשם פכר 3 עונות במדי הפועל מזרע בליגה השנייה בכדורסל. בנבחרת ישראל קלע 25 נקודות והשתתף בטורניר הקדם אולימפי 1952, באליפות אירופה במוסקבה ב-1953- ושנה לאחר מכן באליפות העולם בברזיל.
בשנת 1958 החליף את דניאל הכהן, כמאמן הפועל בית אלפא. לאחר שמתוך 13 משחקים הפסיד 10, לא המשיך פכר בתפקידו.
בשנת 1962 נישא לאילנה גרבורג. בשנת 1976 עבר להתגורר במושב עין עירון והפך לחקלאי. בנוסף עבד כמורה לנהיגה.
נפטר ב-29 באפריל 2020 ביום הולדתו ה-87, ונקבר בקיבוץ מזרע .
הערות שוליים

1 2 3 4 5  ראובן פכר, סבא ראובן באולימפיאדת הלסינקי וביחידת המאה ואחת,
מאגר סיפורי מורשת
↑  ספורט, על המשמר, 29 במאי 1949
↑  משלחת הפועל יוצאת לליאז', דבר, 3 באוגוסט 1951
↑  ניצחון לכדורסלני צה"ל בירושלים, על המשמר 23 בדצמבר 1951
↑  הכדורסלנים יוצאים, על המשמר, 24 ביוני 1952
↑  אריה ליבנת, כמעט 60 שנה וכלום לא השתנה, באתר הארץ, 25 באפריל 2012
↑  כרטיס שחקן, אליפות אירופה 1953, אתר פיב"א
↑  אותות הצטיינות לכדורסלנים, דבר, 26 ביוני 1953
↑  כרטיס שחקן, אליפות העולם 1954, אתר פיב"א
↑  נקבע הרכב נבחרת צה"ל בכדורסל, חרות, 28 במרץ 1954
↑  אור שקדי‏, יצירת מצרים, באתר וואלה, 9 באפריל 2009
↑  צומצם סגל הנבחרת לכדורסל, הבקר, 29 ביולי 1956
↑  נקבע סגל הכדורסלנים, על המשמר, 4 ביוני 1957
↑  כהן־מינץ - מלך הסלים - על המשמר, 30 במאי 1965
↑  כרטיס מאמן, אתר מנהלת הליגה
|  משלחת ישראל לאולימפיאדת הלסינקי (1952)  |
| --- | --- | --- |
|  אתלטיקה | אוריון גלין גלר • אריה גליק • לאה זמרי • אולגה וינטנברג • דוד טבק • תמר מטל-שומכר • אריה קלינשטוב-נוה |  |
|  כדורסל | דני ארז • משה דניאל • יהודה וינר • מרסל חפץ • פרדי כהן • עמוס לין • זכריה עופרי • אליהו עמיאל • ראובן פכר • מנחם קורמן • רלף קליין • שמעון שלח • אברהם שניאור (מאמן: מוריס רסקין) |  |
|  קליעה | אלכס אלירז • דב בן-דב • שמואל לביב-לובין • צבי פנקס |  |
|  קפיצה למים | יואב רענן |  |
|  שחייה | נחום בוך |  |
| ‏‏נבחרת ישראל‏ - אליפות אירופה בכדורסל 1953 (מקום חמישי) |
| --- | --- | --- |
|  1 שניאור •  2 עופרי •  3 דניאל •  4 קורמן •  5 פ.כהן •  6 הייבלום •  7 שלח •  ‏8‏ ‏וינר‏‏  •‏ 9 קליין • 10 חפץ • 11 ממרן • 12 ארז • 13 פכר • מאמן: שאלתיאל  |  1 שניאור •  2 עופרי •  3 דניאל •  4 קורמן •  5 פ.כהן •  6 הייבלום •  7 שלח •  ‏8‏ ‏וינר‏‏  •‏ 9 קליין • 10 חפץ • 11 ממרן • 12 ארז • 13 פכר • מאמן: שאלתיאל  | ישראל |
| ‏‏נבחרת ישראל‏ - אליפות העולם בכדורסל 1954 (מקום שמיני) |
| --- | --- | --- |
|  1 שניאור •  2 עופרי •  3 דניאל •  4 פכר •  5 פ.כהן •  6 טוויל •  7 שלח •  ‏8‏ ‏וינר‏‏  •‏ 9 קליין • 10 חפץ • 11 לובושיץ • 12 ארז • מאמן: שאלתיאל  |  1 שניאור •  2 עופרי •  3 דניאל •  4 פכר •  5 פ.כהן •  6 טוויל •  7 שלח •  ‏8‏ ‏וינר‏‏  •‏ 9 קליין • 10 חפץ • 11 לובושיץ • 12 ארז • מאמן: שאלתיאל  | ישראל |
נגיסה אושימה

| --- | --- |

נגיסה אושימה
 לידה:  31 במרץ 1932 קיוטו, יפן 
 פטירה:  15 בינואר 2013 (בגיל 80) פוג'יסאווה, יפן 
 מדינה:  יפן
 השכלה:  אוניברסיטת קיוטו 
 תקופת הפעילות:  1952–1999 (כ־47 שנים)
 מקצוע:  במאי סרטים ותסריטאי
 בת זוג:  אקיקו קויאמה (1960–2013)
 פרסים והוקרה:  פרס פסטיבל הקולנוע בקאן לבמאי הטוב ביותר (1978)  פרס מאיניצ'י לתסריט הטוב ביותר (1984)  Blue Ribbon Awards for Best Newcomer (1961)  Directors Guild of Japan New Directors Award (1961)  פרס מאיניצ'י לתסריט הטוב ביותר (1972)  גביע סאת'רלנד (1976)  מדליית כבוד עם סרט סגול (2000)  פרס הסרט הכחול לבמאי הטוב ביותר (2000)  פרס הסרטים של מאיניצ'י לבמאי הטוב ביותר 
 
נגיסה אושימה (ביפנית: 大島 渚; באנגלית: Ōshima Nagisa) היה במאי סרטים ותסריטאי יפני שחי בשנים 1932–2013. חלק מהסרטים עליו עבד הם אימפריית החושים, סרט ארוטי המתקיים בשנות ה-30 של יפן, וחג שמח, מיסטר לורנס, שמספר על מחנה שבויים יפני במלחמת העולם השנייה.
ביוגרפיה

אושימה למד היסטוריה פוליטית באוניברסיטת קיוטו. לאחר סיום הלימודים, החל לעבוד בחברת הסרטים שוצ'יקו, שם החל לביים סרטים משלו. סרטו הראשון, עיר של אהבה ותקווה, יצא בשנת 1959.
קריירה

הקריירה של אושימה והשפעתו התפתחו במהירות. ב-1960 עבד על סרטים נוספים, סיפור אכזר של נעורים ולילה וערפל ביפן, שעסק ביאוש של אושימה מהשמאל הפוליטי והתסכול מהימין. שוצ'יקו הוציאו את הסרט מתפוצה לאחר שבוע, מכיוון שעבורם היה סיכון בהקרנת הסרט אחרי ההתנקשות בראש הסוציאליסטים, ינג'ירו אסאמונה. בעקבות כך, עזב אושימה את שוצ'יקו, והקים חברת הפקה עצמאית. למרות זמן ההקרנה הקצר של לילה וערפל ביפן, הסרט זכה לשבחים על ידי מבקרים יפנים ומחוץ ליפן.
ב-1961 ביים את "התפיסה", המבוסס על נובל מאת קנזאבורו אואה, סרט על מערכת היחסים בין כפר יפני בזמן מלחמה וחייל אפרו אמריקאי. בנוסף, החל עבודות עבור הטלוויזיה, בין היתר סרטים תיעודיים, וביניהם יומנו של יונבוגי, המבוסס על התבוננותו של אושמה על חייהם של ילדי רחוב בסאול בזמן שהותו בקוריאה.
אושימה ביים 3 סרטים נוספים ב-1968. הראשון, מוות בתליה, הציג סיפור על כישלון בהוצאה להורג של צעיר קוריאני שהואשם באונס ורצח, והיה בהשראת פשע והוצאה להורג אמיתיים שקרו ב-1958. הסרט התייחס לגזענות היפנית למיעוט הקוריאני שלה. "מוות בתליה" זכה במקום שלישי בקינמה ג'אמפו על ידי מקברים יפנים וזכה ליחס גם מחוץ ליפן, והחל שרשרת סרטים העוסקים בנושאים אותם אושימה הציג בסרטיו, המרכזי ביניהם הוא הצורך בפקפוק במוסכמות חברתיות. אחריו היה יומנו של גנב שינג'וקו, סרט שעוסק בחיבור בין רדיקליזם פוליטי ומיני, ונער (1969) שגם הוא מבוסס על מקרה אמיתי בו ילד זייף תאונה על מנת לקבל פיצויים מהנהגים.
ב-1976, עבר אושימה על הסרט "אמפריית החושים", סרט על אובססיה מינית קטלנית ביפן של שנות ה-30. אושימה התעקש שהסרט יכיל סצנות סקס לא מצונזרות ולכן נאלץ לסיים את הסרט בצרפת. גרסה לא מצונצרת של הסרט עדיין לא זמינה ביפן. גם בישראל נאסרה הקרנתו של הסרט במשך שנים רבות. הוא הותר להקרנה ב-1997, לאחר עתירה לבבג"ץ, עם הגבלות ולאחר שמספר קטעים הוסרו ממנו.
במרבית שנות ה-80 וה-90 כיהן כנשיא גילדת הבמאים של יפן.
ב-1983 ביים את הסרט חג שמח, מיסטר לורנס, בו גילן הזמר דייוויד בואי חייל במחנה שבויים יפני במלחמת העולם השנייה.
ב-1996 סבל אושימה לראשונה משבץ, אך למרות זאת הצליח לחזור ולסיים את סרטו האחרון גוהאטו ב-1999. לאחר מכן המשיך מצבו הרפואי של אושימה להידרדר עד שלבסוף נפטר ב-2013 מדלקת ריאות.
פרסים > סרטי סרט כחול

1961 לילה וערפל ביפן (אנ'), סיפור אכזר של נעורים - במאי חדש הטוב ביותר
1999 גוהאטו(אנ') - במאי הטוב ביותר וסרט הטוב ביותר
פרסים > פסטיבל הקולנוע בקאן

1978 אימפריית החושים - במאי הטוב ביותר
פרסים > פרסי קינמה ג'אנפו

1969 מוות בתליה(אנ') - תסריט הטוב ביותר 1972 הטקס במאי הטוב ביותר, סרט הטוב ביותר ותסריט הטוב ביותר 1984 חג שמח, מיסטר לורנס - חביב הקוראים לסרט הטוב ביותר
יצירות > סרטים

| שנה | כותרת בעברית | כותרת ביפנית | כותרת ברומאג'י |
| --- | --- | --- | --- |
| 1959 | השמש של מחר | 明日の太陽 | Ashita no Taiyō |
| 1959 | עיר של אהבה ותקווה | 愛と希望の街 | Ai to Kibō no Machi |
| 1960 | סיפור אכזר של נעורים | 青春残酷物語 | Seishun Zankoku Monogatari |
| 1960 | קבורת השמש | 太陽の墓場 | Taiyō no Hakaba |
| 1960 | לילה וערפל ביפן | 日本の夜と霧 | Nihon no Yoru to Kiri |
| 1961 | התפיסה | 飼育 | Shiiku |
| 1962 | המורד | 天草四郎時貞 | Amakusa Shirō Tokisada |
| 1965 | תענוגות הבשר | 悦楽 | Etsuraku |
| 1965 | יומנו של יונבוגי | ユンボギの日記 | Yunbogi no Nikki |
| 1966 | אלימות בצהריים | 白昼の通り魔 | Hakuchū no Tōrima |
| 1967 | סיפור של נינג'ה | 忍者武芸帳 | Ninja Bugei-Chō |
| 1967 | שיר האביב היפני | 日本春歌考 | Nihon Shunka-Kō |
| 1967 | התאבדות כפולה בקיץ ביפן | 無理心中日本の夏 | Muri Shinjū: Nihon no Natsu |
| 1968 | מוות בתליה | 絞死刑 | Kōshikē |
| 1968 | 3 שיכורים שקמו לתחיה | 帰って来たヨッパライ | Kaette Kita Yopparai |
| 1969 | יומנו של גנב שינג'וקו | 新宿泥棒日記 | Shinjuku Dorobō Nikki |
| 1969 | נער | 少年 | Shōnen |
| 1970 | סודות אחרי מלחמת טוקיו | 東京戰争戦後秘話 | Tōkyō Sensō Sengo Hiwa |
| 1971 | הטקס | 儀式 | Gishiki |
| 1972 | אחות של הקיץ | 夏の妹 | Natsu no Imōto |
| 1976 | אימפריית החושים | 愛のコリーダ | Ai no Corrida |
| 1978 | אמפריית התשוקה | 愛の亡霊 | Ai no Bōrē |
| 1983 | חג שמח, מיסטר לורנס | 戦場のメリークリスマス | Senjō no Merī Kurisumasu |
| 1986 | מקס אהובי | マックス、モン・アムール | Makkusu, Mon Amūru |
| 1999 | טאבו | 御法度 | Gohatto |
יצירות > טלוויזיה

| Year | כותרת ברומאג'י | כותרת באנגלית |
| --- | --- | --- |
| 1962 | Kōri no Naka no Seishun | Youth on the Ice |
| 1963 | Wasurerareta Kōgun | Forgotten Soldiers |
| 1963 | Chiisana Bōken Ryokō | A Small Child's First Adventure |
| 1964 | Watashi wa Beretto | It's Me Here, Bellett |
| 1964 | Seishun no Ishibumi | The Tomb of Youth |
| 1964 | Hankotsu no Toride | A Rebel's Fortress |
| 1964 | Gimei Shōjo | The Girl Under an Assumed Name |
| 1964 | Chita Niseigo Taiheiyō Ōdan | Crossing the Pacific on the Chita Niseigo |
| 1964 | Aru Kokutetsu-Jōmuin | A National Railway Worker |
| 1964 | Aogeba Tōtoshi | Ode to an Old Teacher |
| 1964 | Aisurebakoso | Why I Love You |
| 1964 | Ajia no Akebono | The Dawn of Asia |
| 1965 | Gyosen Sonansu | The Trawler Incident |
| 1968 | Daitōa Sensō | The Pacific War (The Greater East Asian War) |
| 1969 | Mō-Takutō to Bunka Daikakumē | Mao and the Cultural Revolution |
| 1972 | Kyojin-Gun | Giants |
| 1972 | Joi! Bangla |  |
| 1972 | Goze: Mōmoku no Onna-Tabigēnin | The Journey of the Blind Musicians |
| 1973 | Bengal no Chichi Laman | The Father of Bangladesh |
| 1975 | Ikiteiru Nihonkai-Kaisen | The Battle of Tsushima |
| 1976 | Ikiteiru Gyokusai no Shima | The Isle of the Final Battle |
| 1976 | Ōgon no Daichi Bengal | The Golden Land of Bengal |
| 1976 | Ikiteiru Umi no Bohyō | The Sunken Tomb |
| 1976 | Denki Mō-Takutō | The Life of Mao |
| 1977 | Yokoi Shōichi: Guamu-to 28 Nen no Nazo o Ou | Human Drama: 28 Years of Hiding in the Jungle |
| 1977 | Shisha wa Itsumademo Wakai | The Dead Remain Young |
| 1991 | Kyōto, My Mother's Place |  |
| 1994 | 100 Years of Japanese Cinema |  |
כתבים

PazoriÌ„ni runesansu ISBN 978-4925095044
愛が深まる本―「ほんとうの歓び」を知るために (תרגום של "עושים אהבה מלב אל לב במיטה" מאת ג'ון גריי) ISBN 978-4837970170
ベスト・パートナーになるために―男と女が知っておくべき「分かち愛」のルール 男は火星から、女は金星からやってきた (תרגום של "גברים ממאדים ונשים מנוגה") ISBN 978-4837971764
לקריאה נוספת

Cinema, Censorship And The State. Cambridge: MIT Press ISBN 0-262-65039-8
The Films of Oshima Nagisa: Images of a Japanese Iconoclast. Berkeley: University of California ISBN 978-0520206663
Japanese Film Directors ISBN 0-87011-304-6
הערות שוליים

↑  עכבר העיר, הלך לעולמו במאי "אימפריית החושים" נגיסה אושימה, באתר הארץ, 15 בינואר 2013
1 2  Bergen, Ronald, Nagisa Oshima obituary, The Guardian, ‏15 בינואר 2013
↑  Japanese Film Directors, ISBN 0-87011-304-6, 1978, עמ' 311
↑  Japanese Film Directors, ISBN 0-87011-304-6, 1978, עמ' 333
↑  Japanese Film Directors, ISBN 0-87011-304-6, 1978, עמ' 335
↑  The Films of Oshima Nagisa: Images of a Japanese Iconoclast, ISBN 978-0520206663, 1998, עמ' 88
↑  רחל נאמן, הצנזורה מכה את 'אימפריית החושים', כותרת ראשית, 14 בספטמבר 1983
יעקב בר-און, עוד מערכה ציבורית נגד הצנזורה, דבר, 18 בספטמבר 1983
↑  Lim Dennis, Nagisa Oshima, Iconoclastic Filmmaker, Dies at 80, ‏15 בינואר 2013
↑  יגאל משיח, משגיחי הכשרות של הנפש, דבר, 23 בספטמבר 1983
בועז הכהן, הרג את הצנזורה, חדשות, 31 בינואר 1990
↑  על חופש הביטוי ומגבלותיו, באתר גלובס, 11 בפברואר 1997
ליטל לוין, 9.1.1997/מותר להקרין את הסרט "אימפריית החושים", באתר הארץ, 9 בינואר 2011
↑  Nihon eiga kantoku kyōkai nenpyō
↑  מאיר שניצר, קולנוע - שבוי שווה שובה - "חג שמח, מיסטר לורנס", במאי: נגיסה אושימה, תסריט: פול מאיירסברג, נגיסה אושימה (לפי ספר של לורנס ואן דר פוסט), כל העיר, 21 באוקטובר 1983
רחל נאמן, להבין את האוייב - 'חג שמח מיסטר לורנס', פאר תל־אביב סרטו של היפני נגיסה אושימה, על־פי ספרו של לורנס ואן דר פוסט, 'הזרע והזורע', כותרת ראשית, 19 באוקטובר 1983
↑  Festival de Cannes: Empire of Passion
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007349759705171  PLWABN: 9810704734105606  BIBSYS: 90696292  BNE: XX1167888  BnF: cb12629266j (data)  CANTIC: a11217273  CiNii: DA01947044  GND: 118747762  ISNI: 0000 0001 1454 9289  LCCN: n80159815  NDL: 00062593  NKC: xx0119786  NLK: KAC200208844  NTA: 069417679  RKD: 404247  SELIBR: 274270  SNAC: w68t8wnw  SUDOC: 027338258  VIAF: 109364179   WorldCat (עם VIAF): 109364179