stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מחזמר מאוד פוטרי
עלילה > מערכה II

משרד הקסמים אינו מאמין בחזרתו של וולדמורט, למרות ראיות כמו הבלוג החדש של וולדמורט. בינתיים, הארי נלחץ מהמצב וחבריו מנסים לעזור לו. מאלפוי מנסה ללעוג להארי, אבל הוא מושפל שוב ונודר נקמה. ג'יני מנסה לחדש את הקשר שלה עם הארי, אבל הוא מסביר לה כי כל עוד וולדמורט חי, הם לא יכולים להיות ביחד, וג'יני בורחת שוב בדמעות. דמבלדור מזמין את הארי למשרדו כדי לדון על חזרתו של וולדמורט. בינתיים, סנייפ מתגלה כאוכל מוות סמוי ונפגש עם וולדמורט, שנמצא בדיכאון עמוק בעקבות הקרב שלו עם קווירל. הוא מביא את מאלפוי, שמספר לוולדמורט על כניסה סודית להוגוורטס תמורת ספינת חלל למאדים שתביא אותו לבית הספר "פיגפארטס". וולדמורט גם מבקש ממאלפוי להיכנס לתוך חוזה קסום שמחייב להרוג את דמבלדור בשבילו.
הארי, רון והרמיוני מגיעים למשרדו של דמבלדור לפגישה. שם, דמבלדור מסביר את ההרקרוקס שמקיים את קיומו של וולדמורט, וחושף כי הוא כבר הרס חמישה מתוך שישה הורקרוקסים. הוא נותן להארי ציוד קסום כדי לאתר ולהשמיד את האחרון, שהוסתר איפשהו בהוגוורטס. בדיוק אז, אוכלי המוות פרצו למשרד ועצרו את דמבלדור. מאלפוי מתכונן לקיים את סופו של העסקה, אך בעקבות שיחת חולין עם דמבלדור מוצא עצמו אינו מסוגל להרוג אותו. סנייפ לוקח את היוזמה והורג דמבלדור בעצמו, וכך הארי כי הוא מצהיר שהוא חייב להילחם בוולדמורט לבד. וולדמורט מצליח להשתלט על משרד הקסמים, אך הוא מגלה כי הוא עדיין רומה את קווירל לידו. לאחר מכן, אוכל מוות מודיע לוולדמורט כי הוגוורטס נפל, ווולדמורט מתכונן לעזוב אל הוגוורטס עצמה.
ג'יני מוצאת את הארי בתוך הוגוורטס ומנסה לשכנע אותו כי יש לו את הכוח להציל את כולם; עם זאת, הארי מכחיש זאת. ג'יני, רון והרמיוני מרגיעים אותו שהוא לא לבד במאבקו נגד הרוע. בעזרתו של מאלפוי, ששינה את דרכיו ועבר לצד הטוב, הארי ורון פנו למשרדו של דמבלדור כדי להרוס את ההורקרוקס האחרון בזמן שג'יני והרמיוני ניסו ליצור קשר עם מסדר עוף החול. לפני הפרידה, רון מתנצל על הרמיוני על ההתנהגות שלו על כדור החג והשניים מתנשקים. קבוצה של אוכלי מוות בראשות בלטריקס מתקיפה, לאחר שנתפסו ג'יני והרמיוני. סנייפ מגלה את עצמו כסוכן כפול ומנסה להציל את התלמידים, אבל מת על ידי נחש שנשלח על ידי בלטריקס. עם זאת, אמא של רון וג'יני (מולי) באה להציל אותם והורגת את בלטריקס. עם נשימתו הגוססת, סנייפ מגלה להארי שהוא עצמו (הארי) נהפך להורקרוקס השביעי בליל מותם של הוריו.
וולדמורט מגיע להוגוורטס ודורש מהארי לבוא אליו למות בתמורה לחיי התלמידים. הארי מבין שהוא חייב למות כדי להציל את כולם ולהיכנע לוולדמורט, שהורג אותו. הוא מוצא את עצמו במה שהוא מאמין שהוא תחום בין חיים למוות. הארי פוגש את דמבלדור, שמסביר שוולדמורט השמיד בטעות את ההורקרוקס השביעי שלו על ידי הריגתו של הארי. דמבלדור שולח את הארי בחזרה לתחום החיים. רון והרמיוני מגייסים את שאר התלמידים של הוגוורטס, והמאמצים שלהם התחזקו מאוד עם שובו של הארי. וולדמורט פורץ דרך ההגנה של התלמידים ונדהם לגלות שהארי עדיין חי. הארי מסביר כי מעשה ההקרבה שלו הפך את תלמידיו של הוגוורטס לחסינים מפני הקסם של וולדמורט, וכי חוסר הדאגה של וולדמורט כלפי אחרים יהיה בסופו של דבר לנפילתו. וולדמורט מנסה להרוג את הקללה, אבל הארי מבטל את הקסם והורג אותו.
התלמידים חוגגים את מותו של וולדמורט, כאשר דמבלדור מעניק את גביע הבית לגריפינדור וממנה את הארי למנהל החדש. הארי מנשק את ג'יני, וכל התלמידים עוזבים למסיבה.
שחקנים ודמויות

| שחקן | דמות |
| --- | --- |
דארן כריס: הארי פוטר
ג'ואי ריכטר: רון ויזלי
בוני גרוסון: הרמיוני גריינג'ר
לורן לופז: דראקו מאלפוי
ג'יימי לין בייטי: ג'יני ויזלי
ג'ו ווקר: לורד וולדמורט
דילן סנדרס: אלבוס דמבלדור
בריאן רוזנטל: קווירניוס קווירל
ג'ו מוזס: סוורוס סנייפ
בריטני קולמן: בלטריקס לסטריינג'
טיילר בראנסמן: סדריק דיגורי, קורנליוס פאדג'
דווין ליטל: צ'ו צ'אנג
ריצ'רד קמפבל: נוויל לונגבוטום
ג'וליה אלבאין: וינסנט קראב
ג'ים פובולו: גרגורי גויל
סאנגו טאג'ימה: לוונדר בראון
לילי מרקס: פנסי פרקינסון, מולי ויזלי
מוזיאון הטבע זנקנברג

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  מוזיאון טבע
 מיקום:  פרנקפורט
 מדינה:  גרמניה גרמניה
 בעלים:  החברה לחקר הטבע סנקנברג 
 מבקרים בשנה:  620,000 (נכון ל־2009)
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1907
 תאריך פתיחה רשמי:  13 באוקטובר 1907 
 אדריכל:  לודוויג נהר 
 קואורדינטות:  50°07′03″N 8°39′06″E﻿ / ﻿50.1175°N 8.651667°E﻿ / 50.1175; 8.651667
 אתר רשמי
  (למפת פרנקפורט מוגדלת) מוזיאון הטבע זנקנברג(למפת פרנקפורט רגילה) מוזיאון הטבע זנקנברג
 
מוזיאון הטבע זֶנקֶנבֶּרג (בגרמנית: Naturmuseum Senckenberg) בפרנקפורט הוא מוזיאון הטבע השני בגודלו בגרמניה. המוזיאון פופולרי במיוחד בקרב ילדים, הודות לאוסף הדינוזאורים העצום והנרחב שלו: מוזיאון זנקנברג מכיל את התצוגה הגדולה ביותר באירופה של דינוזאורים גדולים, כולל מאובן שבו טביעת העור השתמרה בסלע. בנוסף, המוזיאון מכיל את האוסף הגדול והמגוון ביותר בעולם של עופות מפוחלצים, ובו כאלפיים פריטים. ב-2010, כ-517,000 אנשים ביקרו במוזיאון.
היסטוריה

בניין המוזיאון הוקם בשנים 1904–1907 מחוץ למרכז פרנקפורט באזור של אוניברסיטת גתה בפרנקפורט, שנוסדה ב-1914. המוזיאון נמצא בבעלות החברה לחקר הטבע זנקנברג, המתפעלת אותו. המוזיאון והחברה נקראים על שם יוהאן כריסטיאן זנקנברג, שתרם להם.
בחזית המבנה מוצבים פסלים בגודל טבעי של דינוזאורים, ושביל שבו טבועות עקבות טיטנוזאורוס מוביל לתצוגת הדינוזאורים של המוזיאון. בין הדינוזאורים הבולטים של המוזיאון נמנים: דיפלודוקוס (מאובן מקורי שנתרם על ידי המוזיאון האמריקאי להיסטוריה של הטבע), סופרזאורוס (רפליקה), ברכיוזאורוס (רפליקה), פלטוזאורוס (רפליקה), סטגוזאורוס (רפליקה), אאופלוצפלוס (רפליקה), פרזאורולופוס (רפליקה), פסיטקוזאורוס מאובן (מקורי) עם זיפים קוצניים בזנבו ותוכן קיבתו, אובירפטור, קומפסוגנתוס, טירנוזאורוס, מאובן מקורי של איגואנודון, מאובן מקורי של אדמונטוזאורוס וכן שתי גולגולות מקוריות ושלד משוחזר של טריצרטופס, שמשמש כקמע והדמותג של המוזיאון.
אף על פי שרוב המבקרים באים למוזיאון בזכות הדינוזאורים, למוזיאון תצוגות רבות נוספות, בהן אוספים גדולים של בעלי חיים, פוחלצים, מאובנים ודגמים של בעלי חיים מכל תקופות החיים. בין השאר המוזיאון כולל מוצגים מקוריים מבור מסל, בור זפת בו נקברו עכברי שדה, זוחלים, דגים ואבות הקדומים של הסוסים שחיו כ-50 מיליון שנה לפני זמננו. המוזיאון כולל שלדים של לווייתן מצוי (בעל החיים השני בגודלו, קטן רק מלווייתן כחול), קטלן וחדשן ותצוגות פילים הכוללת בין השאר פיל אפריקני, ממותה אמריקנית ומסטודון.
אוסף העופות של המוזיאון הוא מבין הגדולים בעולם וכולל פרטים רבים ומינים רבים. בתצוגה לקהל הרחב יש רק חלק קטן ממנו, אך חלק זה כולל עופות רבים בהם אמו, קזואר, יען, טווס קונגו, טווס ירוק, מונאל ההימלאיה, ארה כחולה-צהובה, ארה ארגמנית, ארה צבאית, ארה ירוקת-כנף, מיני תוכאים, דוכיפת מצויה, כחל מצוי, שרקרק מצוי, שרקרק גמדי, שלדג לבן-חזה, קוליברי ועוד.
המוזיאון כולל גם יציקה בדמות השלד לוסי, אדם קדמון מהמין אוסטרלופיתקוס אפרנסיס. בקומות העליונות נמצאים ארונות קבינט היסטוריים בהם פוחלצים רבים של בעלי חיים, בהם פוחלץ של קואגה, שנכחדה ב-1883.
ב-2003 עבר המוזיאון שיפוץ וחידוש, ותצוגת הזוחלים החדשה המציגה גם את המגוון הביולוגי של דו-חיים וזוחלים וגם את הנושא של שימור הטבע. תצוגה נוספת כוללת דיורמה של יער גשם וגישה לדגם עץ המציג את כל רבדיו של יער הגשם: מהקרקע ועד הצמרת.
גלריה

שתי גולגולות טריצרטופס אמיתיות
שלד משוחזר של טריצרטופס, הקמע של המוזיאון
דגם של Diplodocus longus בחזית המוזיאון
דיורמה של סאיגות
הערות שוליים

1 2  טריצרטופס באתר הרשמי של המוזיאון.
↑  בור מסל באתר הרשמי של המוזיאון.
↑  לווייתנים באתר הרשמי של המוזיאון.
↑  פילים באתר הרשמי של המוזיאון.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007597086905171  BIBSYS: 99035912  BnF: cb123313119 (data)  CANTIC: a16319758  CiNii: DA10284152  GND: 2019952-1  ISNI: 0000 0001 2184 5457  LCCN: n82126592  NKC: uk2007383675  NLA: 35778095  RERO: 02-A020488849  SUDOC: 033414890  TePapa: 8946  VcBA: 494/79150  VIAF: 150704893   WorldCat (עם VIAF): 150704893
מוריס אל מדיוני

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  18 באוקטובר 1928 אוראן, צרפת 
 פטירה:  25 במרץ 2024 (בגיל 95) ישראל 
 מוקד פעילות:  אלג'יריה אלג'יריה צרפת, ישראל
 תקופת הפעילות:  1942–2024 (כ־82 שנים)
 סוגה:  מוזיקת עולם, מוזיקה אלג'יראית
 שפה מועדפת:  צרפתית, ערבית, עברית 
 כלי נגינה:  פסנתר 
 פרופיל ב-IMDb
 
מוריס אל מדיוני (בערבית: موريس المديوني, בצרפתית: Maurice El Medioni;‏ 18 באוקטובר 1928 – 25 במרץ 2024) היה פסנתרן, זמר ומלחין יהודי ממוצא אלג'יראי, שמאז 2011 ועד למותו חי ופעל בישראל.
ביוגרפיה

אל מדיוני נולד בשנת 1928 בעיר אוראן שלחופי אלג'יריה (שהייתה אז בשליטת צרפת). בגיל 9 גילה בבית פסנתר חלוד שאותו קנה אחיו בשוק הפשפשים והחל ללמד את עצמו לנגן בו ללא מורה. כתוצאה מכך, נגינתו הזכירה לעיתים פריטה על עוד. בשנת 1942 כבשו כוחות בעלות הברית את אלג'יריה והקימו בר בשם Red Cross באוראן, שבו ניגנו החיילים שירי ג'אז, שירי חיילים וימאים, בוגי ווגי ומוזיקה לטינית, אותם למד אל-מדיוני.
קריירה

כאשר ניגן אל מדיוני בהרכב של זמרי ראי אלג'יריים בשנים הבאות, נחשף לצלילי מולדתו וכן למוזיקה אנדלוסית שגם אותה שילב בסגנונו הייחודי. אל-מדיוני היה הראשון שהכניס פסנתר למוזיקת הראי האלג'יראית. הוא הפך למוזיקאי פופולרי והועסק כפסנתרן בהיכל האופרה של אוראן, שם ניגן לצידם של אמנים אלג'יראים מוכרים.
בשנת 1962, עם סיום מלחמת העצמאות של אלג'יריה נאלץ אל מדיוני, כמו רבים מהתושבים הצרפתים והיהודים לעזוב את אלג'יריה. הוא עלה לישראל והתיישב באשדוד, ניגן בלהקה של ג'ו עמר, אך לא נקלט בישראל ועבר לגור בפריז. לימים תיאר זאת כתקופה הקשה בחייו, כאשר נאלץ לחיות מהיד לפה בפריז. לאחר מכן התגורר בעיר מרסיי שבצרפת, והפך למוכר ברחבי העולם כפסנתרן מוזיקת עולם ייחודי המשלב מוזיקה אנדלוסית, קובנית, אלג'יראית, ג'אז ועוד.
קריירה > במוזיקה הישראלית

עם עלייתו לארץ ב-2011, החל לשתף פעולה עם יוצרים וזמרים בישראל כמו: גלית גיאת, דייוויד ברוזה, להקת טיפקס, עמיר בניון, פסנתרן הג'אז עמדי נור ועוד, והעמיד נגנים צעירים כממשיכי דרכו.
אל מדיוני ליווה את השיר "נשמתי" של עמיר בניון, וכן חבר לדויד ברוזה בביצוע של הזמר גוסטו לשיר "האישה שאיתי". אל מדיוני גם כתב את השיר "Ana N'habek" ("אני אוהב אותך") שאותו ביצעה להקת "טיפקס" באלבום האוסף שלהם ואת השיר "אהלן וסהלן" שאותו ביצעה גם להקת שפתיים.
אל מדיוני גם שיתף פעולה עם התזמורת האנדלוסית הישראלית והשתתף בשני תקליטים שלהם – "צור שהחייני" ו"תושיא".
אל מדיוני הופיע עד גיל 90, והלחין שירים רבים במהלך הקריירה שלו.
ספר אוטוביוגרפי

בשנת 2017 יצאה לאור (באנגלית) האוטוביוגרפיה שלו, שאותה כתב בצרפתית.
פרסים והוקרה

2007, פרס ה-BBC למוזיקת עולם.
ב-6 ביוני 2011 נערך, במסגרת "פסטיבל ישראל", ערב מחווה לכבודו, בו הוא השתתף.
לכבוד יום הולדתו ה-90 השיקה קרן בית אבי חי את המופע "אלג'יר – צרפת – ישראל", מופע הוקרה בהשתתפותו ובהשתתפות נטע אלקיים, והזמרים האורחים עמיר בניון ויסמין לוי.
חיים אישיים

בשנת 2011 אל מדיוני עלה לישראל והתיישב בנתניה.
נפטר ב-25 במרץ 2024, נקבר בבית העלמין שיכון ותיקים בנתניה.
דיסקוגרפיה

צרפת 1996 – Café Oran
צרפת 2006 – Descarga Oriental
ישראל 2000 – סמאי (עם יאיר דלאל)
לקריאה נוספת

Maurice El Medioni, A Memoir: From Oran to Marseilles (1938-1992), Edited by Max Reinhardt, translated by Jonathan Walton, London: Watkins Media, 2017
הערות שוליים

↑  אמיר שוורץ, חלוץ בתחומו: פרידה מהפסנתרן מוריס אל מדיוני, באתר ynet, 26 במרץ 2024
↑  Benjamin Stora, Des parents juifs d’Algérie dans la tourmente du xxe siècle, Presses universitaires de Provence, 2015, עמ' 287–292, ISBN 978-2-85399-998-4
↑  התזמורת האנדלוסית הישראלית, ע נגינה של המוסיקאי והפסנתרן מוריס אל מדיוני יחד עם התזמורת האנדלוסית הישראלית, בעמוד היוטיוב של התזמורת, ‏28 באפריל 2011
↑  תום יוגב, עולם שלם בתוך האצבעות /// שלוש תחנות האזנה ביצירה של מוריס אל-מדיוני, באתר Columbus Music Magazine, ‏2024-04-01
↑  [אלג'יר-צרפת-ישראל מוריס אל מדיוני חוגג 90 אלג'יר-צרפת-ישראל מוריס אל מדיוני חוגג 90], קרן בית אבי חי, ‏4 ביולי 2019
↑  ישי אלמקייס, המוזיקאי היהודי-אלג'יראי מוריס אל מדיוני הלך לעולמו: "זכה להכרה", באתר מקור ראשון, ‏26 במרץ 2024
↑   שירה נאות, הפסנתן מוריס אל מדיוני מת בגיל 95, באתר הארץ, 25 במרץ 2024
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007313782205171  PLWABN: 9810575120005606  BnF: cb140442738 (data)  GND: 1146991045  ISNI: 0000 0000 4474 1311  LCCN: no2005082384  MusicBrainz: 96a5d7f3-1fca-47f7-81a3-a3b430d302a2  RERO: 02-A026601635  SUDOC: 196816858  VIAF: 69131304   WorldCat (עם VIAF): 69131304
מיקולה מטוויינקו

מיקולה אולכסנדרוביץ' מטוויינקו (באוקראינית: Микола Олександрович Матвієнко; נולד ב-2 במאי 1996 בסאקי שבחצי האי קרים) הוא כדורגלן אוקראיני המשחק בעמדות המגן בקבוצת שחטאר דונצק מהליגת העל האוקראינית ובנבחרת אוקראינה.
קריירה

מטוויינקו גדל במחלקת הנוער של קבוצת הצמרת האוקראינית "שחטאר דונצק". ב 2015 עלה לקבוצה הבוגרת של המועדון. משחקו הראשון בהרכב הפותח של הקבוצה היה ב-22 באוגוסט 2015 - משחק חוץ מול ארסנל קייב.
נבחרת

מטוויינקו שיחק בשורות נבחרת הנוער של אוקראינה בשנים 2013–2015. יחד עם הנבחרת לקח חלק באליפות אירופה עד גיל 19. בהמשך, שיחק 6 משחקים בנבחרת הצעירה של אוקראינה.
בנבחרת הלאומית של אוקראינה משחק מטוויינקו מאז מרץ 2017. משחקו הראשון במדי הנבחרת היה מול קרואטיה במסגרת מוקדמות מונדיאל 2018.
נכלל בסגל נבחרת אוקראינה לטורניר יורו 2024.
תארים

אליפות אוקראינה : 2017/2018, 2018/2019
הגביע האוקראיני: 2015/2016, 2016/2017, 2017/2018, 2018/2019
הערות שוליים

↑  Сергій Ребров оголосив склад національної команди України на підготовчий збір і товариські матчі перед Євро-2024 באתר הרשמי של התאחדות הכדורגל האוקראינית, 16 במאי 2024 (באוקראינית)
| נבחרת אוקראינה – יורו 2020 |
| --- | --- | --- |
|  1 בושצ'אן •  2 סובול •  3 סודאקוב •  4 קריבצוב •  5 סידורצ'וק •  6 סטפננקו •  7 ירמולנקו •  8 מלינובסקי •  9 יארמצ'וק •  10 שפרנקו •   11 מרלוס •  12 פיאטוב • 13 זבארני •  14 מקרנקו • 15 ציהנקוב • 16 מיקולנקו • 17 זינצ'נקו • 18 בזוס • 19 בסדין • 20 זובקוב • 21 קרוואייב • 22 מטוויינקו • 23 טרובין • 24 טימצ'יק • 25 פופוב • 26 דובביק • מאמן: שבצ'נקו |  1 בושצ'אן •  2 סובול •  3 סודאקוב •  4 קריבצוב •  5 סידורצ'וק •  6 סטפננקו •  7 ירמולנקו •  8 מלינובסקי •  9 יארמצ'וק •  10 שפרנקו •   11 מרלוס •  12 פיאטוב • 13 זבארני •  14 מקרנקו • 15 ציהנקוב • 16 מיקולנקו • 17 זינצ'נקו • 18 בזוס • 19 בסדין • 20 זובקוב • 21 קרוואייב • 22 מטוויינקו • 23 טרובין • 24 טימצ'יק • 25 פופוב • 26 דובביק • מאמן: שבצ'נקו | אוקראינה |
| נבחרת אוקראינה – יורו 2024 |
| --- | --- | --- |
|  1 בושצ'אן •  2 קונופליה •  3 סבאטוק •  4 טלוברוב •  5 סידורצ'וק •  6 סטפננקו •  7 ירמולנקו •  8 מלינובסקי •  9 יארמצ'וק •  10 מודריק •   11 דובביק •  12 טרובין • 13 זבארני •  14 בראז'קו • 15 ציהנקוב • 16 מיקולנקו • 17 זינצ'נקו • 18 שפרנקו • 19 בונדר • 20 זובקוב • 21 סודאקוב • 22 מטוויינקו • 23 לונין • 24 ואנאט • 25 טימצ'יק • 26 מיכאילצ'נקו • מאמן: רברוב |  1 בושצ'אן •  2 קונופליה •  3 סבאטוק •  4 טלוברוב •  5 סידורצ'וק •  6 סטפננקו •  7 ירמולנקו •  8 מלינובסקי •  9 יארמצ'וק •  10 מודריק •   11 דובביק •  12 טרובין • 13 זבארני •  14 בראז'קו • 15 ציהנקוב • 16 מיקולנקו • 17 זינצ'נקו • 18 שפרנקו • 19 בונדר • 20 זובקוב • 21 סודאקוב • 22 מטוויינקו • 23 לונין • 24 ואנאט • 25 טימצ'יק • 26 מיכאילצ'נקו • מאמן: רברוב | אוקראינה |
מחנה הריכוז אורניינבורג

| --- | --- |

הכניסה למחנה הריכוז אוריינבורג, 1933
 מידע כללי
 סוג:  מחנה ריכוז ממשלתי
 מדינה:  גרמניה הנאצית 
 מחוז:  אורניינבורג 
 תאריכים
 תאריך הקמה:  מרץ 1933
 תאריך סגירה:  13 ביולי 1934
 אוכלוסייה
 השתייכות האסירים:  יהודים וגרמנים מתנגדי המשטר הנאצי והומוסקסואלים
 נתונים
 קואורדינטות:  52°45′00″N 13°14′00″E﻿ / ﻿52.75°N 13.2333°E﻿ / 52.75; 13.2333
  (למפת גרמניה מוגדלת) שטוטגרט מינכן ברלין קלן ברמן המבורג פרנקפורט הנובר דיסלדורף לייפציג דרזדן נירנברג קיל בון מגדבורג ארפורט רוסטוק מיינץ פרייבורג שוורין לוקס. הולנד בלגיה צרפת דנמרק צ'כיה פולין אוסטריה שווייץ הים הבלטי הים הצפונימחנה הריכוז אורניינבורג(למפת גרמניה רגילה) שטוטגרט מינכן ברלין קלן ברמן המבורג פרנקפורט הנובר דיסלדורף לייפציג דרזדן נירנברג קיל בון מגדבורג ארפורט רוסטוק מיינץ פרייבורג שוורין לוקס. הולנד בלגיה צרפת דנמרק צ'כיה פולין אוסטריה שווייץ הים הבלטי הים הצפונימחנה הריכוז אורניינבורג
 
אסירים תחת פיקוח באורניינבורג
מפת מחנות ריכוז והשמדה באירופה (לחצו להגדלה)
מחנה הריכוז אורניינבורג (בגרמנית: Konzentrationslager Oranienburg) היה מחנה ריכוז נאצי בעיר אורניינבורג שבקרבת ברלין, אחד ממתקני המעצר הראשונים שהוקמו על ידי הנאצים בגרמניה עם עלייתם לשלטון בשנת 1933. נכלאו בו יריבים פוליטיים של הנאצים מאזור ברלין, מרביתם חברי המפלגה הקומוניסטית של גרמניה וסוציאל-דמוקרטים, כמו גם הומוסקסואלים.
היסטוריה

המחנה הוקם במרץ 1933 במרכז העיר אורניינבורג, שבועות אחדים לאחר עליית המפלגה הנאצית לשלטון בגרמניה על ידי כוחות אס אה שהשתלטו על מפעל נטוש. העצירים הושמו ב"מעצר מגן" בלי מעורבות של מערכת המשפט, ולרוב אף בלי שיוחסה להם עבירה מסוימת. מרבית העצורים שוחררו לאחר מספר שבועות, אחרים הועברו למחנות ריכוז אחרים.
ב-16 במאי 1933 אושר המחנה כמחנה ממשלתי, ותוקצב ככזה.
אורניינבורג שימש כמחנה בעיקר עבור אסירים מברלין ומברנדנבורג. האסירים הראשונים שהגיעו אליו היו 40 צעירים יהודים בגילאי 13- 20, שהגיעו מפנימיית וולציג (Wolzig) והואשמו בהסתה קומוניסטית.
החל מ-27 במרץ 1933 ניתנו מספרים לאסירים. המספר האחרון שתועד במסמכי המחנה היה 2874. מספרים של אסירים ששוחררו לא ניתנו לאסירים אחרים.
בכל תקופת המחנה נרשמו רק שתי בריחות מוצלחות ממנו. אחת מהן הייתה של גרהרט סיגר (Gerhart Seger), שהצליח להימלט לפראג וכתב על המתרחש במחנה; היינריך מאן הוסיף הקדמה לדבריו. היה זה אחד המסמכים הראשונים שתיארו את פעולותיהם של הנאצים במחנות הריכוז.
המחנה מילא תפקיד חשוב במסע הטרור של המשטר הנאצי כנגד האופוזיציה בתקופה הראשונה להתבססותו בברלין. מתנגדים פוליטיים שהצליחו להימלט מגרמניה הפיצו ידיעות על הזוועות המתחוללות במחנה אורניינבורג, ומכונת התעמולה הנאצית גויסה להזמתם. לאחר חיסולו המעשי של האס אה בליל הסכינים הארוכות, עבר מחנה אורניינבורג לידי האס אס, שהחליט על סגירתו ב-13 ביולי 1934 והחליפו במחנה הריכוז זקסנהאוזן.
בעת פירוקו של המחנה ביולי, הוחזקו בו למעלה מ-3,000 אסירים, מתוכם מתו לפחות ששה עשר, בהם המשורר והאנרכיסט אריך מיזם. בנוסף הוחזקו בו גם פרידריך אברט הבן וקורט הילר.
הערות שוליים

↑  ישראל גוטמן עורך ראשי, האנציקלופדיה של השואה, כרך א', עמ' 40-41, ספריית הפועלים, 1990
| מחנות ריכוז, עבודה והשמדה במלחמת העולם השנייה |
| --- | --- | --- |
| גרמניה | אוהרדרוף • אורניינבורג • ארבייטסדורף • באד זאולגאו • בוכנוואלד • בורגאו • גרמרינג • דורה-מיטלבאו • דכאו • הינצרט • וובלין • זקסנבורג • זקסנהאוזן • טירקהיים • כלא שפנדאו • ליכטנבורג • מלכוב • קאופרינג • קולדיץ • מילדורף • ברלין-מרצאן • נוינגמה • נידרהאגן • פלוסנבירג • קולומביה האוס • ראוונסבריק • ריימסדורף • מחנות המשנה של זקסנהאוזן • מחנות המשנה של דכאו • אלאך • פורטה וסטפליקה • טאוכה |  |
| פולין | אושוויץ • בלז'ץ • חלמנו • טרבלינקה • מיידנק • סוביבור • אושוויץ מונוביץ • בודזין • בלכהמר • גנשובקה • גרוס-רוזן • זאסלאב • טרווניקי • יאבוז'נו • ינובסקה • אלטהאמר • ורשה • פוסטקוב • סקרז'יסקו-קמיינה • פירסטנגרובה • פלאשוב • קונסקובולה• קיטליץ טרייבן • שטוטהוף |  |
| קרואטיה | ג'קובו • גוספיץ' • דניצה • וילה לובוריץ' • טניה • יאסטרברסקו • יאסנובאץ • ידובנו • לובורגראד • גורניה רייקה • קרסטינץ • מטאינה • סטארה גראדישקה • סלאנה • קרושצ'יצה |  |
| צרפת | בון לה רולנד • גירס • דראנסי • ויטל • מבצר רומנוויל • סטפו • נאצוויילר-שטרוטהוף • סן סיפריאן • ריווזאלט • ורנה • מיל • רסבדו • פיטיבייה • קומפיין |  |
| איטליה | פוסולי • פרמונטי די טרזיה • ריזיירה די סן סאבה • ראב • בולצאנו |  |
| אוסטריה | אבנזה • גוזן • מאוטהאוזן • שטרסהוף • גונסקירכן |  |
| בולגריה | גונדה וודה • סומוביט • צ'כלרה |  |
| הולנד | התיאטרון ההולנדי • וסטרבורק • אמרספורט • פוכט |  |
| סרביה | בור • באנייצה • דולאג 183 • טופובסקה שופה • צרווני קרסט • סיימישטה |  |
| ליטא, לטביה ואסטוניה | יונגפרנהוף • סלספילס • קייזרוואלד • ואיווארה • קלוגה • קובנה • קייליס • HPK |  |
| בלארוס, אוקראינה ורוסיה | אקמצ'טקה • סירץ • מאלי טרוסטינץ |  |
| מחוץ לאירופה | ג'אדו • גריאן (ער') • יפרן (ער') • בוקבוק • סידי עזאז • ספקס) • ביזרטה |  |
| אחר | Ostindustrie • אולדרני • טרזיינשטט • מחנה המשפחות (טרזיינשטט) • טרגו ז'יו • חיידרי • סרד • ג'אדו • מכלן • מונופול • מחנות הריכוז הפיניים במזרח קרליה • קישטרצ'ה  |  |
פורטל השואה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007513524805171  GND: 4226477-7  LCCN: no97029526  NKC: mzk2006358223  SUDOC: 028224388  VIAF: 145726375   WorldCat (עם VIAF): 145726375
מחזמר להיטים

מחזמר להיטים (באנגלית: Jukebox musical) הוא מחזמר או סרט קולנוע מוזיקלי שמשלב בתוכו בעיקר שירים פופולריים שכבר התפרסמו בעבר. בדרך כלל, יש מכנה משותף לכל השירים, כגון: נכתבו על ידי או עבור מוזיקאי או הרכב מוזיקלי או שהולחנו או בוצעו על ידם. השירים נקשרים ביחד לעלילה דרמטית. לעיתים קרובות - עלילה המתארת את סיפורו הביוגרפי של המוזיקאי/ההרכב, אם כי בחלק מהמקרים העלילה לא סובבת סביב דמות מפורסמת אמיתית כלל. למרות שמחזות זמר להיטים זכו להצלחה במשך שנים (למשל Buddy – The Buddy Holly Story, מחזמר אודות חייו של באדי הולי שרץ בוסט אנד של לונדון במשך 13 שנים 1989-2003), את הגל האחרון של העלייה בפופולריות של סוגה זו הובילה ההצלחה של המחזמר !‏Mamma Mia, הבנוי סביב המוזיקה של להקת אבבא השוודית.
המבקרים חלוקים בדעותיהם אודות מחזות זמר להיטים, כאשר הביקורת הנפוצה ביותר היא שיש בהם יותר מדי דגש על כמות השירים שניתן לשלב במחזמר. מחזות זמר להיטים מסוימים, כגון Lennon או Good Vibrations, זכו לביקורות שליליות והפכו לכישלונות קופתיים. לעומת זאת, הפקות אחרות, כמו Jersey Boys או All Shook Up, זכו הן לביקורות משבחות, והפכו לפופולריים בקרב מעריצים ומבקרים כאחד.
יצירות בולטות בז'אנר > בתיאטרון

מאמה מיה! (1999) - שירי להקת אבבא
יצירות בולטות בז'אנר > בקולנוע

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  יאנקי דודל דנדי (1942)  עוד תעלה תזרח השמש (1946)  שיר אשיר בגשם (1952)  לילה של יום מפרך (1964)  !‏Help‏ (1965)  צוללת צהובה (1968) |  ניו יורק, ניו יורק (1977)  האחים בלוז (1980)  מולין רוז' (2001)  אינטרסטלה 5555 (2003)  ריי (2004) |  הולך בדרכי (2005)  תזיזו ת'רגליים (2006)  מאמא מיה! (2008)  המגונדרים (2008)  תזיזו ת'רגליים 2 (2011) |  |  |  |  |  |
יצירות בולטות בז'אנר > בטלוויזיה

שפתון על צווארונך (1993)
Glee‏ (2009)
סמאש (2012)
פארה הבתולה (2019)
הכי רעשנים (2022)
יצירות בולטות בז'אנר > בישראל

גלי - שירי אהוד מנור
הז'קט הכי יפה בעיר - שירי עברי לידר
החופש האחרון
זה אני - שירי אייל גולן
זן נדיר - שירים אמנים שונים
ילד פלא - שירי קובי אשרת
לא כולל שירות
לילה לא שקט - שירי שלמה ארצי
מיקה שלי - שירי יאיר רוזנבלום
מרי לו - שירי צביקה פיק
נמס בגשם - שירי יהודה פוליקר ויעקב גלעד
נשמה צוענית ("ציגיינער נשמה") - שיריה הצועניים של ירדנה ארזי
נתתי לה חיי - שירי דני סנדרסון
פרח השכונות - שירי קובי אוז וטיפקס
פשוט לאהוב - שירי אריק איינשטיין
שיר לשניים - שירי אילנית
סימני דרך - שירי נעמי שמר
ראו גם

סרט מוזיקלי
תיאטרון מוזיקלי
מחלה נגיפית

מחלה נגיפית (מכונה גם מחלה ויראלית, או זיהום נגיפי) היא מחלה הנגרמת בגלל נגיף.
נגיפים גורמים למחלות בכל סוגי היצורים החיים: ארכאונים, חיידקים, ואאוקריוטים (הכוללים בין היתר צמחים פטריות ובעלי חיים). הווירוסים יכולים להשתלב בגנום של המארח ולהישאר שם כפרו-וירוס (אנ') לא פעיל או לשכפל ולווסת באופן פעיל את תהליכי הביוסינתזה (אנ') של המארח. דיכוי שעתוק של גנום נגיפי יכול להוביל לזיהום נגיפי סמוי שיתפרץ מאוחר יותר.
מחלות נגיפיות גורמות למחלות רבות בקרב בני אדם, בעלי חיים אחרים וצמחים. ביחס לחברת האדם מחלות נגיפיות גורמות לסבל, מוות וכן לפגיעה בחקלאות עקב מחלות בצמחים. קיימים גם בקטריופאג התוקפים חיידקים ולדבר זה יש השלכות שונות - ישנם חיידקים ההופכים למחוללי מחלות בחיות ובצמחים רק כשהם בעצמם נתקפים בנגיף. מצד שני, בקטריופאגים יכולים לשמש גם להשמדת חיידקים גורמי זיהומים ומחלות באופן דומה לאנטיביוטיקה, אך לעת עתה השימוש בהם בעולם המערבי מצומצם למדי.
במהלך המחצית השנייה של המאה ה-20 זוהו כמעט 2,000 מיני נגיפים הפוגעים בבעלי חיים, בצמחים ובחיידקים.
מחלות נגיפיות בקרב בני אדם

נגיפים אחראים לרבות מן המחלות התוקפות בני אדם, בהן מחלות נפוצות כמו הצטננות, שפעת, אבעבועות רוח ושלבקת (הרפס). מחלות קשות שנגרמות על ידי נגיפים כוללות בין היתר את האבולה, כלבת, האיידס, שפעת העופות, SARS וקורונה. חלק מהמחלות הנגרמות על ידי נגיפים הן מחלות עונתיות. לדוגמה, בחורף נפוצים נגיפים של מערכת הנשימה כמו שפעת, RSV, נגיף הפארהאינפלואנזה ועוד. בקיץ, למשל, נפוצים נגיפי המעיים שעלולים לגרום לדלקת קרום המוח הנגיפית.
נגיפים מסוימים כמו אדמת, שלבקת ונגיף הציטומגלו מסוכנים לעובר בשליש הראשון של ההריון ולכן מחסנים היום נשים כנגד אדמת. נגיף ההרפס (שלבקת) הוא הנגיף הראשון שבודד בתרביות רקמה, ההרפס נמצא בגוף בצורה לטנטית (רדומה) ומתפרץ אצל אנשים שונים בכל פעם מחדש, במיוחד אחרי מחלת חום כלשהי, חשיפה לשמש, וסת אצל נשים ומועקה נפשית.
לזנים שונים של נגיפים יש מנגנונים שונים שגורמים למחלות באורגניזם המארח. ברמה התאית יכולים נגיפים לגרום להרס התא (Cell lysis), ובאורגניזמים רב-תאיים מוות של תאים רבים עשוי לפגוע בכל האורגניזם. נגיפים יכולים לפגוע בהומאוסטזיס ולגרום למחלה, אולם הם יכולים להתקיים באורגניזם גם מבלי לגרום נזק. דוגמה לכך היא נגיף ההרפס הגורם לשלפוחיות בעור, ויכול להיות רדום בגוף האדם בלי שיורגש. מצב רדום זה נקרא תקופת חביון (Latency). הנגיף עשוי להתפרץ מאוחר יותר ממצבו הרדום, כמו בשלבקת חוגרת.
נגיפים מסוימים גורמים למחלות כרוניות, שבהן ממשיך הנגיף להתרבות בגוף למרות מנגנוני ההגנה של המארח. דוגמאות לכך הם הפטיטיס B והפטיטיס C. בני אדם הנדבקים כרונית בנגיף נקראים "נשאים", ובאוכלוסיות שבהן יש שיעור גדול של נשאים הנגיף נחשב אנדמי.