stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ספנצה
היסטוריה

היישוב היה בבעלותם של צאצאי קנזים, אצילים רומנים, שהיו קרובי משפחה של האצילים של סאראסאו (יישוב סמוך). בימי הביניים היו בבעלותם גם שני יישובים סמוכים נוספים. מאוחר יותר, כל משפחות האצילים במקום קיבלו את השם סאפלונצאי. לפיכך, בשנת 1720, כשהיישוב כלל 38 משפחות אצילים ו-15 משפחות צמיתים, כל 38 משפחות האצילים נקראו בשם זה. בעוד שם המשפחה הנפוץ ביותר בקרב הצמיתים היה אורוס (רוסי), שהתייחס כנראה למוצאם הרוסי. בשנת 1767 היו בכפר 556 צמיתים, שישים אצילים ושישים אצולה נמוכה. בנוסף לרומנית דיברו ביישוב גם רותנית והונגרית כשפות המדוברות במקום.
ביישוב גרו ארבע משפחות יהודיות בשנת 1735, שתים עשרה משפחות בשנת 1767 ו-291 תושבים יהודים בשנת 1840. בית הכנסת הראשון שלהם נבנה בסביבות שנת 1800. בסביבות שנת 1870 התיישב שם האדמו"ר יוסף מאיר וייס, יליד מונקאץ', מחבר הספר "אמרי יוסף" ומייסד "חסידות ספינקה". עקב היריבות של משפחתו עם "שושלת טייטלבאום" חסידות סיגט מסיגט, בית הדין הרבני קבע כי עליהם לעזוב את ספנצה. הם עברו למונקאץ' ולאחר מכן לווינוהרדיב, אבל צאצאיהם (צאצאי משפחות וייס, הורוביץ, כהנא ופרידמן) עדיין קוראים לעצמם אדמו"רי ספינקה. רובם חיים בברוקלין ובישראל.
תושבי רומניה המירו את דתם ליוונית-קתולית של הכנסייה היוונית-קתולית הרומנית ב-1790. בסביבות שנת 1880 יצאו לרומנים מספנצה מוניטין רע בכל המחוז. לעיתים קרובות נשפך דם בכפר, ומספרים שמישהו מהם גנב 32 ראשי בקר מהמרעה לאור יום. ב-5–6 במאי 1944. בלילה נחתה קבוצת הצנחנים הסובייטים של אישטוואן דקאן מדרום לכפר. בסביבות ה-10 הם התעמתו עם הז'נדרמים, שבמהלכו נהרגו שלושה פרטיזנים וארבעה נתפסו. שלושה הצליחו לחזור מעבר לקו החזית.
בשנות ה-90 ובעשור הראשון של המאה ה-21, הכפר הגיע לכותרות התקשורת מספר פעמים בגלל המלחמות בין מאמיני הכנסייה האורתודוקסית הרומנית ולבין מאמיני הכנסייה היוונית-קתולית הרומנית.
ב-1838 היו בה 792 קתולים-יוונים ו-320 תושבים יהודים בכפר. בשנת 1880, מתוך 1982 תושבי הכפר דיברו כשפת אם 1340 ברומנית, 533 ביידיש ו-35 בהונגרית; לפי חלוקה דתית 1365 היו יוונים-קתולים, 573 יהודים (כ-29% מהתושבים) ו-28 רומאים-קתולים.
בשנת 2002, מתוך 3,267 תושבים, 3,240 היו בני לאום רומני; 2,936 הם יוונים-אורתודוקסים, 257 אדוונטיסטים ו-65 יוונים-קתולים.
אתרים בעלי חשיבות

הכפר מפורסם בזכות בית הקברות העליז שלו. משנת 1935 ועד מותו ב-1977, גילף גלך העץ Stan Ioan Pătraș, ואחריו תלמידו Dumitru Pop-Tincu, יותר משמונה מאות צלבי עץ מעץ אלון וצבע אותם בצבע שמן עז (בעיקר כחול). כתובות הסלנג-הארכאיות שלהם, לעיתים קרובות הומוריסטיות, הן מונולוגים פיקטיביים של הנפטר המפוייס עם המוות. במהלך העשורים החלו תחתיותהם של הצלבים הישנים להירקב, וצבעיהם דהו בגלל קרינת השמש. לזכרו של גלף העץ יש גם מוזיאון זיכרון בכפר.
מנזר אורתודוקסי נבנה בשטח הכפר, בהתבסס על תוכניותיו של דורל קורדוש. הוא נועד להיות יורשו של המנזר שכנסיית האבן שלו נבנתה לפני 1391.
בית קברות יהודי.
יער האדר - מילה - אשור של עמק ספנצה היה שדה ציד פופולרי בגלל הדובים וחזירי הבר שחיו בו, וגם הסרטנים שחיים עד היום בנחל עם מימיו צלולים וזכו לשבחים.
גלריית תמונות

בית הקברות העליז
בית הקברות העליז
כנסיית הכפר
Stan Ioan Pătraș מוזיאון לזכרו של
בית העירייה
בית הקברות היהודי בספנצה
בית הקברות היהודי בספנצה
ראו גם

התרגומים של גאבור צ'קה מכתובות הצלבים בספנצה, עם תמונות
תצלומי הכפר של טמאש סאבו משנת 1959, סטן יואן פטראש וגילופיו
מפה קדסטרלית של הכפר משנת 1863Feld-Skizzen der Gemeinde Szaploncza [S 79 - No. 1771/3. | Térképek | Hungaricana], maps.hungaricana.hu
לקריאה נוספת

וילמוש בלאי: החברה והלאומים של מחוז מרמורש מהתיישבות המחוז ועד תחילת המאה ה-1. בודפשט, 1943
Randolph L. Braham - Zoltán Tibori Szabó (עורך. ): אנציקלופדיה גאוגרפית של השואה ההונגרית. 1. בודפשט, 2007
מידע על סיור בעמק של ספנצה ויובליו בכתובת www.emaramures.ro (ברומנית)
הערות שוליים

↑  Mislovics Erzsébet: A hászidizmus megjelenése és terjedése. in Bányai Viktória – Fedinec Csilla – Komoróczy Szonja Ráhel szerk.: Zsidók Kárpátalján. Bp., 2013, 65. o.
↑  Rudolf Bergner: In der Marmaros. Ungarische Culturbilder. München – Leipzig, 1885, 249. o.
↑  Schematismus Venerabilis Cleri Almae Dioecesis Szathmariensis Pro Anno Jesu Christi 1838
↑  Jewish Heritage Travel (Ruth Ellen Gruber cikke)
↑  Az Osztrák–Magyar Monarchia írásban és képben
על פי המצבה, המנוח היה קורבן תאונת דרכים
ראש סמלי של אדם מהעיירה שמת במלחמת העולם הראשונה ונקבר בגליציה
צבי אלחייני

| --- | --- |

צבי אלחייני, 2022
 לידה:  1971 (בן 54 בערך)  פתח תקווה
 מדינה:  ישראל ישראל
 השכלה:  אמי"ת גוש דן  בצלאל אקדמיה לאמנות ועיצוב ירושלים  הטכניון – מכון טכנולוגי לישראל 
 מקצוע:  אדריכל
 
צבי אלחייני (נולד ב-1971) הוא אדריכל[דרוש מקור] ודוקטור להיסטוריה של אדריכלות ישראלית, כותב, עורך ואוצר, מייסד ארכיון אדריכלות ישראל ומנהלו ומחברם של ספרים רבים העוסקים בהיסטוריה של הבניה בישראל. מאז שנת 2022 הוא בעל תשובה ועסוק בחקר תופעות של דחיקה ומחיקה של  הזהות היהודית בבנייה ובעיצוב המרחב בישראל.
נולד וגדל בשכונת כפר גנים שבפתח תקווה להלנה הופמן (ילידת פולין 1948) ולדניאל אלחייני (יליד מרוקו 1945). גדל בבית ציוני לאומי דתי, התחנך בחינוך הממלכתי דתי והיה חניך שבט החלוץ בסניף בני עקיבא מלבס. למד בישיבת בני עקיבא נחלים וסיים את לימודיו התיכוניים בבית-הספר אמי"ת גוש דן שעל-יד אוניברסיטת בר-אילן. בצבא שירת במערך ההסברה של חיל החינוך וככתב עיתון במחנה.
בעשורים הבאים חי אלחייני כחילוני, זוהה עם חוגי שמאל ופעל כחוקר, כותב, מרצה ואוצר בעיקר בהקשרים אלה. מאז 2020 החל תהליך תשובה פוליטי ודתי ובהתבוננות מפוכחת על ההיסטוריוגרפיה הקנונית-ההגמונית שליוותה במאה השנים האחרונות את מפעל הבנייה של הארץ ושלאלחייני היה חלק פעיל בניסוחה.
אקדמיה

בשנת 1998 סיים אלחייני בהצטיינות את לימודיו במחלקה לארכיטקטורה בבצלאל ולאחר מכן למד בפקולטה לארכיטקטורה ובינוי ערים (הטכניון) שם השלים בהצטיינות יתרה לימודי תואר שני בהיסטוריה, תאוריה וביקורת של ארכיטקטורה. עבודת המאסטר שלו, אוסקר נימאייר וראשית האורבניזם הספקולטיבי בישראל אחרי 1960, חקרה לעומק לראשונה את פועלו בישראל של האדריכל הברזילאי הנודע באמצע שנות ה-60 והניחה תוך כך יסודות להיסטוריה המוקדמת של הבנייה לגובה בישראל. חלקים נרחבים מתוך מחקר זה התפרסמו בספרים ובכתבי-עת בארץ ובחו"ל.
בשנת 2014 השלים אלחייני את החיבור לשם קבלת תואר דוקטור, גם כן בפקולטה לארכיטקטורה בטכניון. מחקר הדוקטורט שלו על גישות רב–הקשריות לארכיונאות אדריכלית (שיחזור ידע להיסטוריוגרפיה של אדריכלות ישראל) הציע מודל חדשני רב-הקשרי לארכיונאות, לתיעוד ולאיחוי של ידע אדריכלי עלום, על רקע פיזורם ואובדנם רחבי-ההיקף של אוספים אדריכליים אישיים וארגוניים בישראל בעשורים האחרונים.
בין השנים 2002–2017 לימד אלחייני קורסים וסמינרים בהיסטוריה של אדריכלות ישראל במחלקה לארכיטקטורה בבצלאל, בפקולטה לארכיטקטורה בטכניון, במחלקות לעיצוב פנים וסביבה בשנקר - בית ספר גבוה להנדסה ולעיצוב ובHIT מכון טכנולוגי חולון, ועוד. מאז 2017 עוסק באוצרות, כתיבה ועריכה.
הקמת ארכיון אדריכלות ישראל

במקביל לכתיבת הדוקטורט ייסד אלחייני במגדל שלום מאיר בסיועם הגדול של מתנדבים ותומכים את ארכיון אדריכלות ישראל שהוא כיום האוסף המקיף ביותר של תולדות התכנון, הבנייה והאדריכלות בארץ מראשית המאה ה-20 ועד ימינו. הארכיון מקיף למעלה ממיליון פריטים שרבים מהם עוברים תהליך דיגיטציה במסגרת הסכם עם הספרייה ליודאיקה של אוניברסיטת הרווארד. משנת 2016 חבר אלחייני בוועדת ההיגוי של אשכול האדריכלות בפרויקט תרבות חזותית ואמנויות הבמה של הספרייה הלאומית שמטרתו הצלה, דיגיטציה והנגשה של אוספים בתחומי האדריכלות, העיצוב, המחול, והתיאטרון בישראל.
אוצרות ותערוכות

בשנים 1998–2000 שימש אלחייני עוזר אוצר לצבי אפרת בתערוכה הפרויקט הישראלי: בניה ואדריכלות 1948-1973 שהוצגה בסוף שנת 2000 בביתן הלנה רובינשטיין לאמנות בת זמננו של מוזיאון תל אביב לאמנות.
בשנת 2002 היה חבר בצוות התערוכה הפרעה גבולית (Borderline Disorder) (אוצר צבי אפרת) בביתן הישראלי בביאנלה ה-8 לארכיטקטורה בוונציה וטקסט שלו אף נכלל בקטלוג הנלווה.
בשנת 2004 הציג את העבודה תוכנית שרון בתערוכה שרון (אוצר יהושע סימון) בגלריה קלישר (כיום המרכז לאמנות עכשווית), תל אביב. העבודה צימדה בין תוכנית האב הארצית של האדריכל אריה שרון לתכנונה הפיסי המוקדם של ישראל מתחילת שנות ה-50 לבין תוכנית ההתנתקות של אריאל שרון, שנרקמה וקודמה בעת הצגת התערוכה.
בשנת 2005 הציג אלחייני את מיצב הקיר "נחלים: ארכיאוטוביוגרפיה" בתערוכה אניהו במוזיאון הרצליה לאמנות עכשווית (2005) (אוצרים יהושע סימון ודליה לוין). העבודה הציעה אב טיפוס לאוטוביוגרפיה אדריכלית אישית, פוליטית וחברתית - דרך עברו בישיבת בני עקיבא נחלים שבה למד מספר שנים כנער. הארכיאוטוביוגרפיה הוא אחד התחומים שאלחייני ממשיך לשכלל במסגרת הארכיון שהקים.
בשנת 2009 אצר אלחייני בגלריה של עמותת אדריכלים מאוחדים בישראל (בית האדריכל ביפו) את התערוכה קו תוי על מכלול עבודתו האדריכלית וההיסטוריוגרפית של האדריכל אבא אלחנני, מחלוצי הכותבים והמבקרים של אדריכלות ישראל החדשה. הפרסום הנלווה לתערוכה הודפס על נייר עיתון וכינס מחדש את הפולמוס שהתנהל מעל דפי עיתון הארץ בשנות ה-60 על חשיבותה של הבינוניות באדריכלות בעקבות מאמר ביקורת של אלחנני על בניין עיריית תל אביב בתכנונו של מנחם כהן (אדריכל).
בשנת 2013 הציג אלחייני בשיתוף המוזיקאי ואמן המיצג אוהד פישוף את העבודה הרצאה על ארכיטקטורה בתערוכה אנטי אנטי: בין אמנות, כוח וידע (אוצרת הדס קידר, הגלריה האוניברסיטאית לאמנות ע"ש גניה שרייבר). המיצג הועלה בשנים 2012–2014 מעל במות אחרות בישראל, ארצות הברית ויפן.
בשנת 2016 היה אלחייני אוצר שותף של התערוכה שליחות: אדריכלות, תכנון ופיתוח מישראל לאפריקה שהוצגה בליווי קטלוג בגלריה של עמותת אדריכלים מאוחדים בישראל (בית האדריכל ביפו), ועסקה במעורבותם האינטנסיבית של אדריכלים, מתכננים וחברות בנייה ותשתיות מישראל באפריקה במחצית השנייה של המאה ה-20.
בשנת 2017 אצר אלחייני במרכז אדמונד דה רוטשילד לתרבות ואמנות, השוכן בבניין משנות ה-20 שעבר תהליך שימור מבנים בשדרות רוטשילד בתל אביב, את התערוכה יישור קו: האדריכלות של יהודה סטמפלר בתל אביב בשנות ה-20 וה-30 שכינסה לראשונה את פועלו העלום של מתכנן הבניין והתעכבה על התמורות העקרוניות בעבודתו מאדריכלות אקלקטית לאדריכלות הסגנון הבינלאומי בארץ ישראל.
בשנת 2018 אצר אלחייני במוזיאון הרצליה לאמנות עכשווית (עם האדריכלית טליה דוידי) את התערוכה גולדרייך דה שליט: מקום העוסקת בהרחבה בעבודתם הרב-תחומית של האדריכל ארטור גולדרייך ורעייתו אדריכלית הפנים והמעצבת תמר דה-שליט שתכננו בשנות ה-70 את אדריכלות הפנים של מתחם המוזיאון ובית יד לבנים הסמוך לו, ושעסקו לאורך המחצית השנייה של המאה ה-20 באדריכלות, אמנות, אריגה, צורפות ועיצוב טקסטיל, עיצוב גרפי ועיצוב תעשייתי, עיצוב במה ועיצוב תלבושות, בחינוך לאדריכלות, ועוד. התערוכה לוותה במונוגרפיה מקיפה שראתה אור בשנת 2020 בסדרת ארכיטקטורות של הוצאת בבל.
הערות שוליים

↑   נחלים, פרט מתוך "ארכיאוטוביוגרפיה", מיצב קיר בתאריך 25 באוקטובר 2017, בארכיון האינטרנט
↑  דקל גודוביץ, בני הזוג ששזרו את העיצוב בחייהם: מתפאורות ועד תכנון מבנים קיבוציים, באתר Xnet‏, 11 ביולי 2018
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007587966805171  VIAF: 145148449671015691041   WorldCat (עם VIAF): 145148449671015691041
אדוארד קנוויי

| --- | --- |

 שם ספר:  "Assassin's Creed: Black Flag" "Assassin's Creed: Forsaken"
 הופעה ראשונה:  Assassin's Creed IV: Black Flag
 דיבוב:  מאט ראיין
 מידע
 תאריך לידה:  10 במרץ 1693
 מקום לידה:  סוונסי, ויילס, ממלכת אנגליה
 מקצוע:  חקלאי, מתנקש, מנהיג, חבר צוות, רב חובל, סוחר, שודד ים, צייד, פריבטיר, צלף
 חבר בקבוצה:  אחוות המתנקשים באיי הודו המערביים
 אזרחות:  ולשית
 תאריך פטירה:  3 בדצמבר 1735
 מקום פטירה:  לונדון, ממלכת בריטניה הגדולה
 דמויות קשורות
 משפחה:  היית'ם קנוויי (בן), קונור קנוויי (נכד), דזמונד מיילס (צאצא)
אדוארד קנוויי (אנגלית: Edward Kenway) הוא דמות בדיונית המופיעה בסדרת משחקי Assassin's Creed. הדמות הוצגה לראשונה כדמות משנה בספר Assassin's Creed: Forsaken, המספק רקע למשחק הקודם "Assassin's Creed III", והופיע בהמשך כפרוטגוניסט המשחק "Assassin's Creed IV: Black Flag" ובספר המבוסס על המשחק. הדמות מדובבת על ידי השחקן הולשי מאט ראיין באמצעות לכידת תנועה. בהמשך, הדמות הופיעה גם ביצירות נוספות של הזיכיון.
בהיסטוריה הבדיונית של הסדרה, אדוארד קנוויי נולד ב-1693 למשפחת חקלאים ולשית, אך שאיפותיו לשפר את סגנון חייו הובילו אותו להפוך לפריבטיר ומאוחר יותר לפיראט הפועל בקריביים במהלך השנים האחרונות של תור הזהב של הפיראטים. בתקופה זו, הוא משחק תפקיד חשוב בהקמת רפובליקת הפיראטים, ונעשה מעורב בקונפליקט הממושך בין אחוות המתנקשים (המבוססת על מסדר החשישיון) לבין מסדר הטמפלרים (המבוסס על מסדר אבירי היכל שלמה). בתחילה, אדוארד עוזר לשני הצדדים לתועלתו הפרטית, אך משנה את דרכיו ומצטרף לאחוות המתנקשים בעקבות פרישתו מהפיראטים. מאוחר בחייו, הוא משתקע בעיר לונדון והופך לאחד ממנהיגי אחוות המתנקשים המקומית, עד להירצחו בידי הטמפלרים בשנת 1735. אדוארד הוא אביו של היית'ם קנוויי, שיהפוך ברבות הימים לטמפלר בכיר ולאנטגוניסט המשחק "Assassin's Creed III", וסבו של ראדונהאגדו, בנו של היית'ם והפרוטגוניסט של Assassin's Creed III. כמו כן, אדוארד הוא אבי אבותיו של דזמונד מיילס, פרוטגוניסט הזמנים המודרניים במשחקים המוקדמים של הסדרה.
דמותו של אדוארד זכתה לביקורות חיוביות בשל קסמו האישי ובשל מוסריותו הכפולה, והוא נחשב לאחת הדמויות הפופולריות ביותר בסדרת המשחקים. לדמות יצאו מספר מוצרי מרצ'נדייזינג, כמו לשאר דמויות הסדרה.
יצירת הדמות ותהליך הפיתוח

התסריטאי הראשי של המשחק "Assassin's Creed IV: Black Flag", דארבי מק'דביט, העיר על כך ששאר הפרוטגוניסטים בסדרת המשחקים הצטרפו לאחוות המתנקשים ללא כל התחבטות, לרוב ברגע של צמיחה אישית כאשר מטרותיהם האישיות מיישרות קו עם אלה של המסדר. עבור המשחק, צוות המפתחים רצה לחקור את דעותיהם של המתנקשים ואת האמנה שלהם מזווית ראייה חדשה. עלה בידיהם הרעיון לפיראט חכם ושנון, אך ציניקן ושחוק שנופל בחלקו לקחת חלק בעסקיהם של המתנקשים. בהיותו אדם שנוי במחלוקת, הוא הוצע בתור הפרוטגוניסט שמציע נקודת מבט אחרת ושאינו בהכרח חולק את השקפת עולמם של המתנקשים או את דבקותם במטרה נעלה מהם. גורם המשיכה של הסיפור הפך עד מהרה לקונפליקט הפנימי המתמשך של אדוארד בנוגע לרעיון האמונה של המתנקשים, אפילו כאשר הוא מאמץ כמה מהשיטות והטקטיקות שלהם למטרתו האישית.
מק'דביט הסביר שהמשחק "Black Flag" הוא סיפור של חוסר מוסריות וכפרה בבסיסו, ואדוארד קנוויי הוא אדם נשוי שיחסיו המתוחים עם אשתו הם אחד מהמאבקים המרכזיים במשחק. מק'דביט תיאר את דמותו של אדוארד כבחור מחוספס שמנבל את הפה, שיש לו מערכות יחסים קרובות עם נשים אחרות בסיפור המשחק, ושהמוטיבציה העיקרית שלו היא להתעשר ולהוכיח את עצמו כאדם איכותי למשפחתו. באשר לאישיותו, מק'דביט מציין שאדוארד הוא פיראט שחושק בחופש באותה מידה שהמתנקשים רוצים, אך הוא מתעב את האחריות הנדרשת מחופש אמיתי וש"הנרטיב של הסיפור חוקר באיזה שלב אדוארד יבין שהאידיאל שלו לחופש הוא כאוטי מדי בכדי להימשך להרבה זמן". מק'דביט השווה את דמותו של אדוארד לזו של נכדו ראדונהאגדו, פרוטגוניסט המשחק הקודם "Assassin's Creed III", ומתאר את קשת הסיפור של הדמות כניגוד משלים לדמותו של סבו.
יצירת הדמות ותהליך הפיתוח > גילום הדמות

דמותו של אדוארד קנוויי מדובבת על ידי השחקן מאט ראיין, שגילם את הדמות גם באמצעות לכידת תנועה. מק'דביט הודה שהדמות וסיפור הרקע שלה הושפעו יותר מתרבות ויילס ממה שתכנן במקור, ושצוות המפתחים החליט לבנות את הסיפור סביב פיראט ולשי כאשר שכרו את ראיין לעבודת הדיבוב ולגילומה הפיזי של הדמות. תכנונו המקורי של מק'דביט היה שמקורה של הדמות יהיה מעיר נמל באנגליה כמו בריסטול, פורטסמות' או מנצ'סטר, אך בכוונה תחילה השאיר את סיפור הרקע שלו ריק לפני מלאכת הליהוק למשחק משום שרצה לקחת רעיונות מהשחקן שייבחר לתפקיד. מק'דביט שיבח את ראיין על הכריזמה שלו ועל האישיות האופיינית שהביא לדמות. הוא נזכר שראיין קרא את התסריט במקור במבטא האזור המערבי של אנגליה, ולאחר מכן התבקש לדבר במבטא הטבעי שלו באנגלית ולשית. בעקבות כך, מק'דביט בחר במוצא ולשי לדמות מאזור סוונסי, מה שהתאים לרקע התרבותי ממנו הגיע השחקן. מק'דביט התייעץ עם אביו של ראיין כדי לכלול פתגמים ולשים בדיאלוג של הסיפור.
הופעות > Assassin's Creed IV: Black Flag

במשחק "Assassin's Creed IV: Black Flag", השחקן חווה את חייו של אדוארד ואת קורותיו באיי הודו המערביים וחופי מערב אפריקה כחלק מסימולציה אותה עובר פרוטגוניסט חסר שם שעובד כאנליסט מחקר באבסטרגו אנטרטיינמנט, חברה שמשמשת כחזית למסדר הטמפלרים בזמנים המודרניים. החברה מעוניינת בזכרונותיו של אדוארד בגלל מעורבותו בקונפליקט בין המתנקשים לבין הטמפלרים בתור הזהב של הפיראטים, וכן בגלל חיפושו אחר "המצפה", אתר עתיקות שנבנה בידי הציוויליזציה הראשונה.
סיפור הרקע של המשחק קובע שאדוארד הגיע ממעמד סוציו-אקונומי נמוך והתחתן עם אישה עשירה בשם קרוליין סקוט, אם כי יחסיהם נעשו מתוחים לאורך הזמן בגלל שאיפותיו של אדוארד להרוויח עושר בתור פריבטיר. אחרי שקרוליין איבדה לבסוף את אמונה בו ועזבה אותו, אדוארד החליט להגשים את חלומותיו ונסע לקריביים, ועד מהרה הפך לפיראט. הוא התחבר לפיראטים אחרים כמו שחור הזקן, בנג'מין הורניגולד, צ'ארלס ויין ומרי ריד (תחת השם ג'יימס קיד) ועזר להם להקים את רפובליקת הפיראטים בנסאו.
בשנת 1715, אדוארד נעשה מעורב בקונפליקט בין המתנקשים לבין הטמפלרים כשהוא הורג מתנקש עריק בשם דנקן וולפול, שתכנן לערוק לטמפלרים. בעודו מתחזה לוולפול, אדוארד מגיע לפגישת הטמפלרים בהוואנה שבה הוא מגלה שהטמפלרים בראשותו של לוריאנו דה טורז מחפשים אחר "המצפה", מה שיאפשר להם לשלוט בעולם מאחורי הקלעים. אדוארד טועה לחשוב שבמצפה מסתתר אוצר גדול, והוא מחליט לאתר את מיקומו של "המלומד" בארתולומיאו רוברטס, האדם היחיד שיודע את מיקומו של המצפה. במהלך הרפתקאותיו, אדוארד מוצג בפני המתנקשים בידי מרי, שהתגלתה כמתנקשת בעצמה, והיא מנסה להניע אותו מדרכיו האנוכיות ולהצטרף לאחוות המתנקשים. הוא גם עד להתמוטטותה של רפובליקת הפיראטים עקב מחלוקת אידאולוגית בין מנהיגיה, וגם למות חבריו הקרובים בשנים לאחר מכן.
אדוארד כורת לבסוף ברית עם רוברטס, שלוקח אותו למצפה. המצפה מתגלה כמתקן למעקב סמוי. אולם, רוברטס בוגד באדוארד ומוסר אותו לידי הרשויות הבריטיות, שכולאות אותו בתא מאסר בקינגסטון, ג'מייקה. אדוארד נמלט משם בעזרתו של אה טבאי, מנהיג המתנקשים, ומשנה את צו מצפונו אחרי שהוא עד למותה של מרי בכלא לאחר שילדה בכלא בתנאים לא סניטריים ומצטרף למתנקשים לזכרה. אחרי שהוא מתנקש ברוברטס ובטמפלרים כדי למנוע מהם להשתמש לרעה במצפה, אדוארד מקבל מכתב שמודיע לו על פטירתה של קרוליין ועל לידת בתו, ג'ניפר סקוט. עד מהרה, אדוארד מבקש לכפר על דרכי העבר שלו, פורש מחיי הפיראטיות כדי להתמקד בחובותיו כמתנקש וכדי לגדל את בתו ג'ניפר וחוזר לאנגליה. שנים לאחר מכן, נולד לו ילד נוסף בשם היית'ם, והוא הופך למנהיג אחוות המתנקשים בלונדון.
הופעות > הופעות נוספות

הופעתו הראשונה של אדוארד בזיכיון הייתה בסיפור "Assassin's Creed: Forsaken" מאת אנטון גיל תחת שם העט אוליבר באודן. הסיפור עוקב אחר חייו של בנו היית'ם קנוויי ומגולל את האירועים שהובילו לגורלו הסופי של אדוארד. בספר נקבע שאדוארד שמר על יומן ובו חקר את הציוויליזציה הראשונה, ומנהל האחוזה שלו רג'ינלד בירץ' - שהיה בסתר ראש הטמפלרים הבריטים - ביקש להשיג לרשותו את היומן. בשנת 1735, אדוארד נהרג בידי שכירי חרב שנשלחו בידי בירץ' לפרוץ לאחוזה בכיכר המלכה אן ולגנוב את היומן. הדבר איפשר לבירץ' לקחת את היית'ם תחת חסותו ולחנוך אותו לתוך מסדר הטמפלרים. למרות שהיית'ם למד אודות האמת שנים מאוחר יותר יותר ונקם את מות אביו, הוא בחר להישאר טמפלר.
דמותו של אדוארד מופיעה גם בעיבוד הספרותי של המשחק, "Assassin's Creed: Black Flag" וכן בעיבוד המאנגה שאינו קאנוני "Assassin's Creed: Awakening". בשנת 2017, אדוארד הופיע בחוברת השלישית של מיני-סדרת הקומיקס "Assassin's Creed: Reflections", שמספרת על מפגשו של אדוארד עם הפיראט אדוארד לואו. הדמות מופיעה גם בקומיקס הדיגיטלי "Assassin's Creed: Forgotten Temple", ובו הוא מחפש אחר פיסות עדן בדרום מזרח אסיה במשך מספר שנים אחרי מאורעות המשחק.
מורשתו של אדוארד ואחוזתו מופיעות כנקודות עלילתיות במשחק "Assassin's Creed Syndicate", ובו צמד הפרוטגוניסטים מחפשים אחרי תכריך עדן שאותו אדוארד מצא במהלך מסעותיו. הוא גם מופיע בקשת הסיפור "זהב של אנשים מתים" של משחק הספין-אוף למכשירים הניידים "Assassin's Creed: Rebellion, שמשמש כפריקוול לרצף הזיכרון שמציג אותו לראשונה במשחק "Black Flag". כמו פרוטגוניסטים אחרים בסדרה, תלבושתו של אדוארד ניתנת לפתיחה כאופציה קוסמטית במשחקים מאוחרים יותר, כולל הגרסה המשופרת של "Assassin's Creed III" שיצאה ב-2019.
מחוץ ליקום הבדיוני של הסדרה, דמותו של אדוארד זכתה להתייחסות במשחק "Watch Dogs: Legion" מ-2020, כאשר פסל בדמותו הופיע בקבר המתנקשים התת-קרקעי בלונדון, וזאת כחלק מקרוסאובר שאינו קאנוני בין הזיכיונות Assassin's Creed ו-Watch Dogs.
קבלה וביקורות

| --- | --- |
 :  ראו גם – Assassin's Creed IV: Black Flag#סיפור ודמויות
דמותו של אדוארד קנוויי התקבלה באופן חיובי על ידי עורכי מגזינים למשחקי וידאו, והוא דורג במרבית רשימות הדירוגים של הדמויות הטובות ביותר בזיכיון המשחקים. מגזין VideoGamer.com דירג אותו בתור אחד הפיראטים הטובים ביותר במשחקי הווידאו.
מאט פורסלו ממגזין IGN תיאר את אדוארד בתור הנשק הסודי האמיתי של המשחק "Black Flag", והאלמנט המרכזי שקושר בין מרכיבי המשחק יחדיו. בנוסף, הדמות מצליחה להימנע מהנפילות שבשימוש החוזר ונשנה של כלים עלילתיים כמו במשחקים הקודמים, וזאת עקב ההתמקדות הנרטיבית ביומנו האישי של אדוארד. הוא הוסיף וציין שהרקע של הדמות - שהפכה מפריבטיר לפיראט ואשר מחפשת אחר עושר, ושהחלטתה לגנוב את חליפתו של חבר המתנקשים מציתה את פיתוח הדמות ממרדן לקפטן מכובד - היה פרספקטיבה רעננה לנרטיב הכולל של הסדרה. אנדריי דוברה ממגזין Softpedia מציין שהפופולריות של המשחק נובעת לרוב בגלל שהדמות הראשית היא פרוטגוניסט לא שגרתי שמתעלה מעל דימויים קבועים הנוגעים לגיבורי הסדרה. במאמר שמציע התרשמות על המשחק "Assassin's Creed Valhalla", ג'ורדן רמי מ-GameSpot נזכר בחיבה במשחקיות של אדוארד, כאשר רצפי קרבות כללו עימות חזיתי עם יריבים, ושאדוארד פותר רבות מבעיותיו כפיראט שמשתמש בכלים של מתנקש. אוון סטולוורד קאר מ-The Daily Californian מצא שאדוארד הוא דמות מעניינת מאוד שמציגה אישיות פתוחה וכריזמטית עבור אישיותה כפיראט. עם זאת, הוא טוען שאדוארד אינו מתאים היטב לתוך המיתולוגיה של הסדרה - דבר שבסופו של דבר מזיק לעלילה של "Black Flag". סטיבן טוטילו מהניו יורק טיימס ציין שלמרות שעלילת המשנה שקשורה לאשתו של אדוארד אותה השאיר מאחור נפתרה בצורה יפה בסיום הסיפור, אדוארד הוא דמות ראשית נשכחת ושדמותו היא רדודה.
רצף הזיכרון שמסיים את הסיפור זכה לשבחים בשל תיאור התפתחותה של הדמות. טום פיליפס ממגזין Eurogamer ציין ש"מדובר בסיום בוגר באופן מפתיע יחסית לסדרה בה דוקרים אנשים בצוואר", כאשר אדוארד מוותר על חיי הפיראטיות כדי להשתקע יחד עם בתו שרק עתה גילה שהיא קיימת. בנוסף, הוא ציין שלקח נרטיב שלם של חוויותיו במשחק כדי להבין שמותם של האנשים הקרובים אליו יוביל אותו להחלטה מושכלת בנוגע לחייו. אריק קיין ממגזין פורבס מצא שהרגעים האחרונים של המשחק הם "יפהפיים באופן מפתיע", ושהפינאלה היא עצובה במידה מסוימת וכוללת אלמנטים של גאולה כאשר אדוארד מבין את אשר איבד בחייו - כל זה בשיחה עם בתו, שהיא גם מבדחת וגם מלאת חרטה באופן בו היא מנוהלת.
אמסטף

| --- | --- |

 שימושים:  שמירה[דרוש מקור], ציד, לוויה, ביתי
 קבוצה:  טרייר
 תכונות
 משקל:  18–25 ק"ג
 גובה כתפיים:  זכר: 46–48 ס"מ נקבה: 43–46 ס"מ
 גובה:  46 ס״מ 
 תוחלת חיים:  10 שנה 
 אופי:  כלב עירני, אמיץ, עקשן, נאמן
 אילוף:  הסתגלות גבוהה
 תיאור:  גוף חזק ומוצק, פרווה קצרה וזיפית, גולגולת רחבה ולסת חזקה
 
סטאפורדשייר טרייר אמריקאי (באנגלית: American Staffordshire Terrier), המכונה גם פיטבול אמסטף או בקיצור אמסטף (Amstaff), הוא גזע של כלב הבית מסוג טרייר.
היסטוריה של הגזע

אבותיו הקדמונים של האמסטף טופחו לצורכי מלחמות כלבים על ידי הכלאה בין טרייר לבולדוג. אבותיו של האמסטף שימשו החל מהמאה ה-19 ככלבי חווה באמריקה, הן לשמירה והן לצייד. החל בשנות ה-30 של המאה ה-20, חל מפנה בטיפוח הגזע בעזרת רבייה סלקטיבית, והוא הפך לבן לוויה ולצורכי תצוגה, והורחק מהמורשת של כלב מלחמה. גזע כלבים זה הוכר רשמית ב-1936.
מבנה כללי

גופו של האמסטף חזק ומוצק, הגולגולת רחבה, האוזניים והזנב בדרך כלל נחתכים (בניגוד לחוק צער בעלי חיים), האף שחור או ורוד, שרירי הלחיים מודגשים והלסת התחתונה חזקה במיוחד.
שיערו של האמסטף קצר וזיפי והוא מופיע בצבעים מלאים שונים, ושילוב של שניים עד שלושה צבעים (מנומר).
גובהו הטיפוסי של הגזע הוא 46-48 ס"מ עבור זכרים, ו-43-46 ס"מ עבור נקבות, והמשקל הטיפוסי הוא 30-18 ק"ג.
האמסטף סומן כגזע מסוכן על ידי ממשלת ישראל ולכן חויבו כל מגדלי האמסטף לעקר או לסרס את כלבם כדי למנוע רבייה.
תוקפנותו והתייחסות בחוק

בשנים האחרונות, נקשר שמו של כלב זה בתקיפות ואף הריגות של בני אדם ברחבי העולם, שהביאה מדינות רבות לחוקק איסורים כנגד גזע האמסטף ודומיו.
בישראל, ידוע על מספר מקרים בהם נשך כלב מסוג זה ילדים או מבוגרים, עד שהביא לפציעה קשה ואשפוזם. בעקבות שורת מקרים קשים, ובהם הריגתה של ילדה בת ארבע בתל אביב שנגרמה מנשיכת כלב האמסטף המשפחתי שהשתתף בעברו בקרבות כלבים. בעקבות כך, נחקק בכנסת בשנת 2002 חוק להסדרת הפיקוח על כלבים, שקובע שהאמסטף ביחד עם 7 גזעי כלבים נוספים, הוא כלב מסוכן, שחלה שורה של הגבלות על החזקתו בישראל, ביניהם איסור לייבאו, להרבותו, וכן למוכרו או למוסרו לזולת. תקנות אלו נועדו להכחיד את הגזע בסופו של דבר באזור ישראל, בדרך שאיננה אקטיבית.
ראו גם

פיטבול
הערות שוליים

↑  http://www.bbc.co.uk/newsbeat/article/36367983/the-dog-breeds-that-are-banned-in-the-uk-and-why
↑  רוני זינגר, כלב אמסטף תקף בן 8; מצבו בינוני, באתר הארץ, 23 במאי 2004
↑  רוני זינגר וצחר רותם, כלב אמסטף התנפל על בת ארבע והרג אותה, באתר הארץ, 18 ביוני 2004
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007294069405171  NKC: ph163055