stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
המפלגה הלאומית ליברלית (רומניה)
יושבי ראש

יושבי ראש המפלגה הלאומית הליברלית משנת 1875 ואילך:
| יושב ראש> שם   (שנות חיים) | יושב ראש> דיוקן | תקופת כהונה> נכנס לתפקיד | תקופת כהונה> עזב את התפקיד | תקופת כהונה> זמן בתפקיד |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| יון ברטיאנו   (1821–1891) |  | 24 במאי 1875 | 4 במאי 1891 | 16 שנים, 11 חודשים, 3 ימים |
| דומיטרו ברטיאנו   (1818–1892) |  | 21 במאי 1891 | 8 ביוני 1892 | שנה, 18 ימים |
| דימיטריה סטורדזה   (1833–1914) |  | 20 בנובמבר 1892 | 10 בינואר 1909 | 17 שנים, חודש, 20 ימים |
| יון (יונל) ברטיאנו   (1864–1927) |  | 11 בינואר 1909 | 24 בנובמבר 1927 | 18 שנים, 11 חודשים, 12 ימים |
| וינטילה ברטיאנו   (1867–1930) |  | 24 בנובמבר 1927 | 21 בדצמבר 1930 | 3 שנים, 27 ימים |
| יון ג. דוקה   (1879–1933) |  | 28 בדצמבר 1930 | 29 בדצמבר 1933 | 3 שנים, יום |
| קונסטנטין ברטיאנו   (1866–1959) |  | 4 בינואר 1934 | נובמבר 1947 | 13 שנים, 10 חודשים |
| ראדו קמפיאנו   (1922–2016) |  | 15 בינואר 1990 | 23 בפברואר 1993 | 3 שנים, חודש, 13 ימים |
| מירצ'ה יונסקו-קווינטוס   (1917–2017) |  | 28 בפברואר 1993 | 18 בפברואר 2001 | 7 שנים, 11 חודשים, 21 ימים |
| ולריו סטויקה   (1953–) |  | 18 בפברואר 2001 | 24 באוגוסט 2002 | שנה, 6 חודשים, 6 ימים |
| תיאודור סטולוז'אן   (1943–) |  | 24 באוגוסט 2002 | 2 באוקטובר 2004 | 2 שנים, חודש, 8 ימים |
| קלין פופסקו-טריצ'אנו   (1952–) |  | 2 באוקטובר 2004 | 20 במרץ 2009 | 4 שנים, 5 חודשים, 18 ימים |
| קרין אנטונסקו   (1959–) |  | 20 במרץ 2009 | 2 ביוני 2014 | 5 שנים, 2 חודשים, 13 ימים |
| קלאוס יוהאניס   (1959–) |  | 2 ביוני 2014 | 18 בדצמבר 2014 | 6 חודשים, 16 ימים |
| וסילה בלאגה   (1956–) |  | 18 בדצמבר 2014 | 28 בדצמבר 2016 | שנה, 9 חודשים, 11 ימים |
| אלינה גורגיו   (1978–) |  | 18 בדצמבר 2014 | 12 בדצמבר 2016 | שנה, 11 חודשים, 24 ימים |
| ראלוקה טורקן   (1976–) |  | 13 בדצמבר 2016 | 17 ביוני 2017 | 6 חודשים, 4 ימים |
| לודוביק אורבן   (1963–) |  | 17 ביוני 2017 | 25 בספטמבר 2021 | 4 שנים, 3 חודשים, 8 ימים |
| פלורין קיצו   (1972–) |  | 25 בספטמבר 2021 | 2 באפריל 2022 | 6 חודשים, 8 ימים |
| גאורגה פלוטור   (1960–) |  | 2 באפריל 2022 | 10 באפריל 2022 | 8 ימים |
| ניקולאיה צ'וקה   (1967–) |  | 10 באפריל 2022 | מכהן | 6 חודשים, 13 ימים |
סמל

החוק הרומני מחייב את כל המפלגות להציג סמל קבוע וסמל בחירות קבוע. הראשון משמש לזיהוי מבני המפלגה והודעות לעיתונות, והשני לזיהוי חומרי הבחירות של המפלגה ואת המועמדים בקלפי הבחירות. בדרך כלל הם שונים מעט.
המרכיב העיקרי של המפלגה הוא חץ כחול המצביע על הפינה הימנית העליונה של ריבוע צהוב, והאותיות P, N ו-L בכחול, מוטות ימינה. מיקומו של ה-PNL ביחס לחץ תלוי בסוג הסמל, כפי שמוצג להלן.
סמל המפלגה הרשמי וסמל הבחירות (בשימוש החל משנת 2014 ואילך)
סמל רשמי חלופי של PNL עם הצבעים ההפוכים (בשימוש בקמפיינים הבחירות משנת 2018 ואילך)
סמל הבחירות הקודם (בשימוש לפני 2014)
הסמל הקבוע לשעבר (בשימוש לפני 2014)
קונסטנטין א. רוסטי
תרשים המציג את האבולוציה הפוליטית של המפלגה הלאומית הליברלית (PNL), מ-1990 עד 2016.
פובליוס מאנליוס וולסו

| --- | --- |
 לידה:  המאה ה־3 לפנה״ס רומא העתיקה 
 פטירה:  המאה ה־3 לפנה״ס כנראה 
 מדינה:  רומא העתיקה 
 תפקיד:  triumvir monetalis (210 לפני הספירה–210 לפני הספירה)  פראיטור (210 לפני הספירה–210 לפני הספירה)  מושל רומי 
 
מטבע רומאי הנושא את דמותו של וולסו
פובליוס מאנליוס וולסו (Publius Manlius Volso) היה מצביא רומאי, שנטל חלק במלחמה הפונית השנייה.
נבחר לפראיטור שנת 210 לפנה"ס ובידיו הופקדו הפרובינקיה סרדיניה וצבא המונה שני לגיונות.
בשלהי קיץ 210 לפנה"ס ניסה צי קרתגי בפיקוד חמילקרת לפשוט על סביבות אולביה (Olbia); וולסו נערך עם חייליו בחוף כדי למנוע את נחיתת הקרתגים, אך הם בעורמתם שטו סביב אל קאראליס בעברו השני של האי, פשטו על אדמתה ושבו לאפריקה עם שלל רב.
הערות שוליים

↑  Livius, 26.23, 28 .
↑  Livius, 27.6 .
אמנון גופר

אמנון גופר
אמנון גופר  (נולד ב-30 בדצמבר 1952) הוא טייל, מורה דרך וחוקר התרבות הגלילית.
ביוגרפיה

גופר, תושב כפר ורדים, בוגר החוג להיסטוריה באוניברסיטת תל אביב, שירת בצה"ל 22 שנים, והשתחרר בדרגת סגן-אלוף. עם סיום שירותו יצא לשליחות בדרום אמריקה. לאחר שובו לישראל ניהל תחנת רדיו אזורית, ולאחר מכן החל להדריך טיולים. במקביל לעיסוקו זה, כתב שני ספרי טיולים "סודות גליליים" ו"חמש דקות מהצימר" בהוצאת עם עובד. גופר מגיש את תוכנית הרדיו "זמן גלילי" ברדיו צפון ופינות רדיו המתמחות בהוויה הגלילית ברדיו צפון וברשת ב', כותב טורים וכתבות שפורסמו ב"מסע אחר", ב"טבע הדברים" וב-ynet, וכן הגיש את פינת הטיול לשבת של רשת HOT בצפון.
ספריו

"סודות גליליים" – הוצאת עם עובד 2007.
"חמש דקות מהצימר" - הוצאת עם עובד 2012
ברדיו

"זמן גלילי" – רדיו צפון
"האנציקלופדיה של הגליל" – רדיו צפון
"המלצה לטיול" – אצל אבי אתגר - רשת ב'
בטלוויזיה

ערוץ הטיולים – "בעקבות הזית בגליל"
ערוץ הטיולים - "בעקבות צדיקים בגליל"
ערוץ 2 - "כאן בישראל" - טיולים בגליל
"טיול השבת עם אמנון גופר" – הוט צפון
"מלון אמירי הגליל" – ערוץ החיים הטובים
"הבית בגליל" – ערוץ החיים הטובים
אוריאל לביא

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  25 במרץ 1957 (בן 67)
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  מכון בני דוד פסגות 
 
הרב אוריאל לביא (נולד ב-25 במרץ 1957) הוא אב בית דין בבית הדין הרבני בירושלים, לשעבר אב"ד הרבני בצפת.
ביוגרפיה

נולד ב-1957 בבני ברק לפנחס קצין בגדנ"ע ולדבורה (לבית שטלברג), מורה מחנכת בבית ספר אושא ברמת גן. בצעירותו למד בישיבת היישוב החדש ולאחר מכן בישיבת שעלבים (והיה החברותא של הרב מיכאל ימר לימים ראש הישיבה). למד במשך עשור בכולל פסגות ובמשך כשנתיים במכון אריאל, נשוי לחגית, בתו של הרב מאיר שלזינגר, ראש ישיבת שעלבים ורב הקיבוץ, ואב לשבעה בנים.
ב-5 בדצמבר 1990 התמנה לדיין ושימש דיין בבית הדין הרבני בטבריה ובחיפה.
ב-2 ביולי 2000 התמנה לאב"ד הרבני בצפת. כיום משמש אב בית הדין הרבני בירושלים.
הרב מתגורר בשכונת ארנונה שבירושלים.
בנו, הרב ידידיה, הוא מרבני מכון פועה.
היתר עגונה על ידי זיכוי גט

מוכר בעיקר בשל פסק הדין התקדימי שלו, יחד עם הרב חיים בזק והרב יוסף יגודה, שהתיר עגונה שבעלה שכב שבע שנים ללא הכרה וללא שינוי במצבו במצב 'צמח', באמצעות "זיכוי גט", שעוקף את התנאי ההכרחי בכל גט והוא ששני בני הזוג ירצו בפירוק הנישואים ביניהם מתוך מודעות ומרצונם. במקרה הזה, בית הדין שם עצמו כשליח מטעם הבעל, שאינו מודע לנעשה סביבו, והתיר לאשה להינשא לאחר, הכל בהסכמת בני משפחת הבעל. בפסק הדין מובאת הסכמת הרב זלמן נחמיה גולדברג: ”אחר שקראתי מה שכתב והאריך הגאון ר' אוריאל לביא ודבריו נכונים מאוד ואני מצטרף לדעתו להתיר במקרה המיוחד שלפנינו. זלמן נחמיה גולדברג”. אמנם לאחר מכן סייג הרב גולדברג את דבריו, וחתם על מכתב לפיו הדברים נאמרו לפלפול בלבד, ולא היה לעשות מעשה על פיהם. רבים מהרבנים, בעיקר מהציבור החרדי, יצאו נגד פסק הדין, ובעקבות זאת גורמים חרדים מעכבים את הרצון למנותו כדיין בבית הדין הרבני הגדול. בית הדין הרבני הגדול תכנן להתכנס על מנת להפוך את פסק הדין ולפסול את הגט, אך בג"ץ אסר עליהם לעשות כן ומנע אותם מכך.
חיבוריו

עטרת דבורה - שלושה כרכים של פסקי דין שהתבררו בבית הדין, באבן העזר ובחושן משפט.
הערות שוליים

↑  מחר יושבעו ששה שופטים חדשים, מעריב, 9 בדצמבר 1990
↑  פסק הדין היתר עגונה שבעלה צמח
↑   יאיר אטינגר, דיין בכיר חזר בו מפסק דין תקדימי שהתיר עגונה שבעלה בתרדמת, באתר הארץ, 1 ביוני 2014
↑   יאיר אטינגר, הרב שהתיר עגונה שבעלה בתרדמת לא יקודם לבית הדין הרבני הגדול, באתר הארץ, 28 באוקטובר 2015
↑  http://www.kikar.co.il/214686.html
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007312266105171  LCCN: no2010048712  VIAF: 97597661   WorldCat (עם VIAF): 97597661
ולדיק סנדלר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1987 (בן 37 בערך)
 לאום:  ישראלי
 עיסוק:  קומיקסאי
 מקום לימודים:  בצלאל
 שפות היצירה:  עברית אנגלית
 תחום כתיבה:  קומיקס
 סוגה:  קומדיה, אוטוביוגרפיה, דרמה
 יצירות בולטות:  לפני שמגיעות הבחורות העירומות
 תקופת הפעילות:  מ-2000
  אתר האינטרנט הרשמי של ולדיק סנדלר
 
וְלַדִיק סֵנְדְלֵר (נולד ב-1987) הוא קומיקסאי, מאייר, כותב ומרצה ישראלי.
קורות חיים

ולדיק סנדלר נולד ב-1987. בגיל צעיר היה מצייר במחברות הלימוד שלו, והוריו רשמו אותו לחוג ציור.
בגיל 13 היה צובע קומיקס בשביל אורי פינק, ואף מאוחר יותר צייר בשבילו קומיקס לעיתון זבנג. הקומיקס המפורסם ביותר שלו שהופיע בעיתון הוא "משפחת שיקדה", המספר על משפחה של אינדיאנים שגרה בשכונת התקווה בתל אביב.
סנדלר למד בבית הספר לאומנויות בצלאל במגמת תקשורת חזותית, שם הוציא כפרויקט הגמר שלו בהנחיית ארי פולמן את הספר "לפני שמגיעות הבחורות העירומות". בשנת 2015 יצרו אלי אשד וסנדלר סדרת רומני ריגול גרפיים בשם ההונאה הבולגרית. הרומנים פורסמו בעברית ובבולגרית, ואשד אף רואיין לתקשורת הבולגרית בעקבותיהם.
בשנת 2016 הקים את פרויקט TICP – The Israeli Cartoon Project, שבמסגרתו פורסמו עשרות קריקטורות בעלות ביקורת סאטירית נוקבת על יחסי האו"ם-ישראל מאת אמנים מובילים בישראל, בהם אורי פינק, שי צ'רקה ועוד. הקריקטורות שפורסמו הצליחו מאוד ברשת בישראל ובעולם, ואף עוררו את תגובתו של סגן דובר משרד החוץ באותו הזמן, איתן וייס.
בשנת 2017 היה סנדלר לאחד המייסדים של מגזין הקומיקס הפוליטי פרה-דוקס יחד עם אמנים מפורסים נוספים, כגון עמוס אלנבוגן, ניסים חזקיהו, נעם נדב, תמי ברנשטיין ועוד. המגזין מיועד להיות הגרסה הישראלית למד מגזין.
כיום סנדלר מרצה לאיור במחלקת לימודי הנדסאי עיצוב למדיה חדשה, אוניברסיטת אריאל.
ביבליוגרפיה > קומיקס שיצר

"לפני שמגיעות הבחורות העירומות" - 2014
"סיכון מקצועי" - 2013
"שחייה לילית" - 2015
"דו-קיום" - 2013
"משפחת שיקדה" - 2004–2005
ביבליוגרפיה > ספרים שאייר

BPD" - 2013"
"אבא ואמא יושבים על קוצים", צח פלדמן, הוצאת רימונים. - 2015
"ההונאה הבולגרית" - 2015
"השפם המרשים של דוד אבוקדו", שחף שקד, הוצאה עצמית - 2016
"אבוק: להיות אבא, הסיפור האמיתי", רועי אוחנה, הוצאה עצמית - 2017
"הכל התחיל מפוק", ניב מוזס, הוצאת ספרי ניב - 2022
"אני רואה צבעים אחרת", דליה ברנע, הוצאת ספרי ניב - 2022
"מלכת הצפרדעים", אביבה מנשה, הוצאת ספרי ניב - 2022
הערות שוליים

1 2   מנחה נופה, דיוקן צעיר: המאייר שחולם להציג על איילון, באתר הארץ, 5 במאי 2016
↑  "לפני שמגיעות הבחורות העירומות"- פרוייקט גמר | פייסבוק, באתר www.facebook.com
↑  אלי אשד, אמן האקשין הישראלי - שיחה עם ולדיק סנדלר, באתר יְקוּם תַּרְבּוּת, ‏2015-12-22
↑  אלי אשד - בלש תרבות וספרות פופולארית, באתר www.facebook.com
↑  ניצן סניור שניאור, ‏ואתם, מדברים על הפיל שבחדר?, באתר ‏מאקו‏, 10 באוגוסט 2016
1 2  מאת נעמה רק, פרה־דוקס: מגזין הקומיקס החדש שלא חושש לעשות סאטירה פוליטית, באתר טיים אאוט, ‏2017-05-17
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007301176705171  VIAF: 160976205   WorldCat (עם VIAF): 160976205
IMP רקורדס

| --- | --- |

 נתונים כלליים
 תקופת הפעילות:  1982–הווה (כ־42 שנים) 
 מיקום המטה:  תל אביב-יפו 
 ענפי תעשייה:  תעשיית המוזיקה 
 
IMP רקורדס (באנגלית: IMP – Israel Music Publications) היא חברת תקליטים ישראלית.
החברה מתמחה במוזיקת דאנס, כמו כן הוציא את האלבומים הראשונים של דנה אינטרנשיונל ואת אלבום הבכורה של מאיה סימנטוב ועופר ניסים.
בחברה הוחתמו האמנים מיכל אמדורסקי, עופר ניסים ורגב דהן.
היסטוריה

החברה החלה כחנות התקליטים IMP ברחוב קרן היסוד בירושלים בשנת 1983. החנות התמחתה במוזיקה קלאסית, אך כללה גם מחלקת פופ שייבאה סינגלים לדי ג'יים. בין השאר, הייתה היבואנית והמפיצה הרשמית בישראל של ה-DMC – איגוד התקליטנים העולמי וחברת התקליטים מיניסטרי אוף סאונד מהממלכה המאוחדת. החנות הייתה למובילה בישראל לתקליטים לתקליטנים (די ג'יים) ומקור עלייה לרגל מכל הארץ. בתחילת שנות התשעים, עם הניסיון בעבודה מול די ג'יים, החלה החנות להוציאה אוספי מוזיקת דאנס. האוסף הראשון יצא בשנת 1993 ונקרא, "וליום" (Volume). הוא כלל גם את הקטע הראשון של הזמרת-יוצרת הישראלית דנה אינטרנשיונל שראה אור – "My Name is Not Saida", אז בשם דנה בלבד. האוסף "וליום" זכה להצלחה רבה ונמכר בכמויות גדולות. החברה המשיכה להוציא אוספים נוספים בסדרה "וליום", בסך הכל הוציא למעלה מ-20 אוספי "וליום", בין השנים 1993–2001.
באותה תקופה התפתחה החנות לרשת חנויות, כשפתחה סניפים בקניון הנגב בבאר שבע, קניון איילון וקניון ירושלים. מהלך שאפשר לה למכור את התקליטים שהוציא ישירות לקהל רחב. בשנת 1994, יצאה האוסף הראשון בסדרת "גוש דאנס", כשם התוכנית ששידר השדרן והתקליטן יורם ואזאנא בתחנת הרדיו הפיראטית רדיו דן – הגל הירוק, כל יום בין 14:00 ל-16:00.
במרץ 1996, יצא האוסף, Dreamland, שכלל את הלהיט הענק של המוזיקאי האיטלקי רוברט מיילס, "Children" (הסינגל נמכר בלמעלה משני מיליון עותקים בכל העולם), האוסף נמכר בלמעלה מ 60,000 עותקים (אלבום פלטינה). בשנת 1998, נסגרה רשת חנויות IMP למעט החנות ברחוב קרן היסוד, ששינתה את שמה לבית המוזיקה. אך חברת התקליטים המשיכה לפעול.
היסטוריה > דנה אינטרנשיונל

באפריל 1993 הוציא אי אם פי את אלבומה הראשון של דנה אינטרנשיונל (שנקרא, דנה אינטרנשיונל). שירי האלבום היו ברובם חומרים שאסף עופר ניסים. באותה שנה פרסמה אי אם פי כי דנה אינטרנשיונל הפכה ללהיט גדול בארצות ערב, שם נאסר להפיץ את אלבומיה. להערכת החברה למעלה מחמישה מיליון עותקים של האלבום וקלטת שדרים של "סעידה סולטנה" נמכרו בצורה פיראטית במדינות אלו מבלי לחשוף את היותה ישראלית וטרנסג'נדרית.
ב-1994 הוציאה את אלבומה השני, אומפטמפה. האלבום כלל להיטים רבים, בהם "ישנן בנות" (גרסת כיסוי מעודכנת לשיר של להקת הנח"ל) שלווה בנעימת מארש צה"ל, "אני לא יכולה בלעדיך", שכתב מקס גת-מור והלחין צביקה פיק (שבהמשך גם ביצע בעצמו את השיר בגרסה מעט שונה), "נוסעת לפטרה", שכתב יואב גינאי לכבוד הסכם השלום בין ישראל לירדן, "בתולה" שהלחינה אינטרנשיונל למילים של דודו ברק, "100% גבר", שהלחינה קורין אלאל למילים של המשוררת יונה וולך ועיבוד לפיוט היהודי "דרור יקרא". שירי האלבום, ובמיוחד "אני לא יכולה בלעדיך" ו"ישנן בנות", זכו להשמעות רבות ברדיו ולהצלחה במצעדי השירים. בסוף השנה זכתה בתואר "זמרת השנה" במצעד הפזמונים השנתי ה'תשנ"ה של רשת ג'.
בהמשך יצאה גרסה מחודשת לאלבום שכללה את השיר "לילה טוב אירופה", איתו השתתפה בתחרות קדם-האירוויזיון. אף על פי שנחשבה למיועדת לזכייה בתחרות זו, היא הגיעה לבסוף למקום השני, ובמקום הראשון זכתה ליאורה. עם זאת, האלבום שכלל את השיר הצליח במכירות, והגיע למעמד של אלבום פלטינה על מכירת למעלה מ-40,000 עותקים.
בשנת 1995 עזבה אינטרנשיונל את חברת IMP רקורדס וחתמה על חוזה הקלטות עם הליקון. עם עזיבתה הוציאה חברת התקליטים מיני-אלבום בשם איפיטמפה, שכלל את "אני רוצה לחיות", הדואט "מי שלא רוקד עומד" עם פיק, חידוש בסגנון דאנס לשירה של הזמרת הישראלית עפרה חזה "פלאש גורדון" וגרסאות רמיקס חדשות לשירים "דנה אינטרנשיונל", "בתולה" ו"לילה טוב אירופה".
בשנת 2002, עבדה IMP רקורדס עם אינטרנשיונל בשנית, כשהוציאה את האלבום "החלום האפשרי", שכלל בין השאר את השירים "מכת חום (איי לה דיר לה דה דה)", ששרה במקור עליזה עזיקרי, "תחלום" וגרסה אקוסטית לשיר "ניצחתי".
אלבומים שיצאו ב-IMP

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
דנה אינטרנשיונל (1993) - דנה אינטרנשיונל
אומפטמפה (1994) - דנה אינטרנשיונל
אי. פי. טמפה (1995) - דנה אינטרנשיונל
החלום האפשרי (2002) - דנה אינטרנשיונל
Excited‏ (2002) - עופר ניסים
Searching (2 CDs)‏ (2004) - עופר ניסים
Forever Tel-Aviv (2 CDS)‏ (2007) - עופר ניסים
Happy People (2 CDS)‏ (2008) - עופר ניסים
הערות שוליים

↑  הסיפורים של דירי יזרעאלי - חייבים להופיע בזמן. לפתיחה החגיגית של הוצאת המוסיקה הישראלית בע"מ, כל העיר, 6 במאי 1983
↑  בן שלו, הסוף הבלתי נמנע של בית המוסיקה, באתר הארץ, 29 באפריל 2013
↑  אומרים שפעם היה פה שמח: Volume, אבי גולדברגר
↑  אומרים שפעם היה פה שמח: גוש דאנס, אבי גולדברגר
↑  אורן עמרם - Oren Amram
↑  בית המוזיקה הירושלמי נכנע לפיראטים, באתר nrg
↑  ביוגרפיה של דנה אינטרנשיונל
↑  מיכל פלטי, עצמאית בשטח, באתר הארץ, 27 בנובמבר 2002
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz: dc778d3f-01c5-40ee-9b5e-17332b64004d
תמיר מוסקט

| --- | --- |

 לידה:  1972 (בן 52 בערך) ישראל 
 מוקד פעילות:  ישראל 
 תקופת הפעילות:  מ-1988
 עיסוק:  מפיק מוזיקלי, מתופף
 סוגה:  רוק • עולם • אלקטרונית
 כלי נגינה:  תופים, מחשב
 שיתופי פעולה בולטים:  בלקן ביט בוקס, לא כוחות, אביתר בנאי
 פרסים והוקרה:  פרס אקו"ם 
 פרופיל ב-IMDb
 
תמיר מוסקט (נולד ב-1972) הוא מוזיקאי ומפיק מוזיקלי ישראלי, חבר להקת "בלקן ביט בוקס" ואחד ממייסדיה.
ביוגרפיה

מוסקט גדל בפתח תקווה. החל מגיל 16 היה המתופף בלהקת "איזבו", עימה הגיע לניו יורק בשנת 1995. מוסקט נשאר בעיר לאחר שהלהקה חזרה לארץ ופתח בה אולפן הקלטות.
במסגרת פעילותו בסצנת המוזיקה האלטרנטיבית בניו יורק פגש את הסקספוניסט אורי קפלן והקים יחד איתו את הרכב מוזיקת העולם "BBB", היא להקת "בלקן ביט בוקס". הלהקה הופיעה במקומות שונים בעולם והוציאה שישה אלבומים בשנים 2005–2012. במסגרת הלהקה היה מוסקט אחראי על כלי הקשה והמחשב.
בשנת 2006 כתב את המוזיקה לסרטו של אודי אלוני "מחילות".
בשנת 2007 חזר מוסקט לארץ והחל לעבוד כמעבד ומפיק מוזיקלי במקביל לחברותו בלהקה. בין האלבומים שהפיק נמנים "שכול וכישלון" (2007) ו"הורה הסלמה!" (2013) של להקת הבילויים; "אה אה אה אהבה" (2010) של אפרת גוש; "The Alaev Family and Tamir Muskat" ‏(2011) של משפחת אלייב; "השחר 35", אלבום הסולו של סולן הבלקן ביט בוקס תומר יוסף (2011); "Different Pulses", אלבום הסולו הראשון של אסף אבידן (2012); "ואיך אצלך" של חוה אלברשטיין (2013); "תרגיל בהתעוררות" של שלומי שבן (2014); "הרצל לילנבלום" של שלום חנוך, משה לוי ואלי מגן (2021). רבים מאלבומים אלו זכו להצלחה מסחרית ולביקורות אוהדות.
בנוסף שיתף פעולה עם מוזיקאים נוספים כדוגמת שלום חנוך באלבום א-לי-מות, רונה קינן באלבום שירים ליואל, מארינה מקסימיליאן, להקת דפנה והעוגיות ועוד.
בשנת 2013 החל לעבוד יחד עם גלעד כהנא על אלבום משותף תחת השם "לא כוחות". לאלבום קדמו הסינגלים "אני לא מאושר", "להתבונן בך" (שלווה בקליפ בכיכובה של ליאת הר לב) ו"נדל"ן" (בו מתארחת הזמרת מארינה מקסימיליאן). האלבום המלא יצא במרץ 2014.
בשנת 2014 קיבל מוסקט את פרס אקו"ם על שם יאיר רוזנבלום למעבד השנה, על הפקת אלבומיהם של חוה אלברשטיין ואסף אבידן. בנימוקי הזכייה כתבו השופטים כי:
”השירים באלבומים אלה אמנם הולחנו על ידי האמנים ששרו אותם, אך מוסקט התאים לכל אחד מהם את הצבע והצליל הנכונים לו, בזכות רגישותו וכישרונו המוזיקלי. הוא משלב היטב בין הצליל המעודכן והעממי, יודע לשים לב לפרטים ויש לו חלק נכבד בהצלחתם הגדולה של שני אלבומים אלה.”
ב-2016 השיק מוסקט את הלייבל Ape records, המתמקד בהפקת סינגלים בודדים מלווים בקליפ ולא באלבומים מלאים. הסינגל הראשון שהוציא הלייבל היה של מארינה מקסימיליאן. ב-2017 יצא אלבומו של אביתר בנאי, "לשונות של אש", אשר מוסקט השתתף בהפקתו המוזיקלית. מוסקט הפיק גם את האלבום הבא של בנאי "החיים מתחילים לנגן" שיצא לאור ביוני 2021. העבודה המשותפת על האלבום נמשכה כשנתיים.
הערות שוליים

↑  הודעה על זוכי פרס אקו"ם באתר אקו"ם
↑  nrg תרבות, בחודש שמיני: קליפ חדש למארינה מקסימיליאן, באתר nrg‏, 22 בספטמבר 2016
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007299537805171  ISNI: 0000 0004 4879 5535  MusicBrainz: 7e0f982b-1ff0-4223-9adf-b65b391bd4af  NKC: xx0193855  VIAF: 315945910   WorldCat (עם VIAF): 315945910
הזירה הימית במלחמת סיני

הזירה הימית במלחמת סיני כללה מעורבות של ארבעה ציים: חיל הים הישראלי, חיל הים המצרי, הצי הבריטי והצי הצרפתי. אוניות הצי השישי של ארצות הברית שהו באזור הלחימה, אך מעורבותן הייתה שולית. בלחימה שבתה ישראל את המשחתת המצרית אבראהים אל-אוול, לאחר שזו הפגיזה את חיפה. ספינות מצריות אחדות טובעו בקרבות ימיים ובתקיפות מהאוויר. בנוסף נערכו פעולות של סיוע מהים לכוחות היבשה.
סקירת מצב לקראת המלחמה > הספנות הישראלית

התפתחות הספנות הישראלית בתחילת שנות ה-50 התבססה על הסכם השילומים מגרמניה שנחתם בספטמבר 1952. השילומים היו מתוכננים להימסר במוצרים. להסכם השילומים הייתה השפעה חיובית בכל ענפי התעשייה בישראל. חברות הספנות ובעיקר צים ביקשו להזמין אוניות מגרמניה. שנת 1953 הייתה שנת משבר בספנות העולמית והיה חשש מהשקעה בספנות.
מנהלי חברות הספנות ניסו לשכנע בצורך להרחבת הצי העברי. המדינה קיבלה את כל תצרוכתה בדרך הים. השאיפה במסחר בינלאומי היא להוביל את מחצית המטענים באוניות בדגל המדינה. עלות ההובלה בדרך כלל כ-10% מערך המטען ויש בכך חיסכון רב במטבע חוץ. יותר מהנימוקים הללו הייתה חשיבות לניצול מהיר של כספי השילומים כי היה חוסר ביטחון בהשלמת ההתחייבות המדינית של גרמניה. לכן השקעות רבות הופנו לבניית אוניות סוחר מסוגים שונים. בחודש יוני 1956 קיבלה מנהלת השילומים החלטה על רכש גדול לספנות. נפח האוניות שהוזמן לקח בחשבון כניסה לשוק ההובלה הימית בעולם מעבר לצורכי ישראל.
סקירת מצב לקראת המלחמה > שיט ישראלי בתעלת סואץ

מיד לאחר פרוץ מלחמת העצמאות מנעה מצרים מעבר בתעלת סואץ של ספינות שיעדן נמלי ישראל. לטענת ישראל ואומות אחרות, פעולות אלה נעשו בניגוד לתנאי אמנת קושטא. מנגד טענה מצרים כי למרות הסכמי רודוס מצרים וישראל עדיין נתונות במצב מלחמה וכי בהתאם לסעיף 10 לאמנת קושטא, זכותה של מצרים למנוע מעבר כלי שיט העלולים לסכן את שלומה. ישראל פנתה בנושא למועצת הביטחון אך הפניות לא הועילו.
ראש ממשלת ישראל, דוד בן-גוריון, הצהיר מספר פעמים ש”לא יהיה שלום במזרח התיכון אם לא יובטח חופש השיט בתעלה לאניות ישראליות”. על אף התמיכה הבינלאומית לא השתנה דבר.
בחודש ספטמבר 1954 העמידה ישראל למבחן את כוונותיה של מצרים לעמוד בהוראות אמנת קושטא ושלחה את האונייה "בת גלים", בפיקוד רב חובל צבי שידלו, עם צוות ישראלי מאריתריאה לנמל חיפה דרך תעלת סואץ. האוניה נחסמה בפתח תעלת סואץ, צוותה נאסר והוכה בכלא המצרי ושוחרר רק ב-1 בינואר 1955. הספינה הוחרמה ולא הוחזרה.
סקירת מצב לקראת המלחמה > התפתחות משבר תעלת סואץ

החל מ־1930 הפך הנפט לפריט החשוב ביותר של תנועה שנעה צפונה, ובריטניה הייתה המשתמשת העיקרית בתעלה ובנפט זה. לאחר מלחמת העולם השנייה, הוכפלה צריכת הנפט של בריטניה. בשנות החמישים והשישים גדלה תלותה של בריטניה בפרט ומערב אירופה בכלל בנפט המזרח תיכוני.
מראשית שנות ה-50 הייתה המדיניות הבריטית כלפי מצרים בכלל ותעלת סואץ בפרט, הססנית ביותר, נוכח השינויים המשמעותיים שחלו במעמדה של מעצמה זו במצרים באותן השנים. ברקע היחסים בין שתי המדינות ערב משבר סואץ עמדו השיחות על עתיד התעלה. מסיבות היסטוריות "חברת התעלה" הפעילה את תעלת סואץ כחברת מניות רשומה במצרים. בריטניה רכשה 44% מהמניות ושאר המניות הוחזקו ברובן על ידי אזרחים צרפתיים.
המצרים לא נהנו מהרווחים הגבוהים שנאספו בחברת תעלת סואץ. כצעד מכין להלאמה ביקשו לתקן את החוזה משנת 1936 ולבטל קיומם של בסיסי צבא בריטיים באזור התעלה. המשא ומתן להסכם חדש נמשך למעלה משנתיים ונחתם ב־19 באוקטובר 1954. בהסכם הסכימו מצרים ובריטניה כי האחרונה תסיג את כוחותיה ותפנה את בסיסיה ממצרים עד ל-18 ביוני 1956. בהסכם פינוי בסיסי התעלה הכירו בריטניה ומצרים כי ”התעלה הימית סואץ ... היא נתיב מים בעל חשיבות בינלאומית ... ומביעות את נחישותן לקיים את האמנה אשר נחתמה בקונסטנטינופול, ב-29 באוקטובר 1888, המבטיחה את חופש השיט בתעלה”.
בסיסי התעלה פונו עד יוני 1956, ומיד ביולי 1956 הודיע שליט מצרים, גמאל עבד אל נאצר, על הלאמת התעלה. ממשלות צרפת ובריטניה ראו בכך פגיעה בזכויותיהן בתעלה ולאחר סבב שיחות שלא הביא תוצאות החליטו לחזור ולתפוש בכוח את התעלה.
עם הידיעה על כוונות בריטניה וצרפת לכבוש אותה בכוח, טיבעו המצרים כעשרים אוניות בתעלה וחסמו אותה. לחסימת התעלה בידי המצרים הייתה השפעה חזקה ביותר בזירה הימית. התעלה נשארה חסומה מספר חודשים לאחר סיום הקרבות. האו"ם הכריז על תעלת סואץ כרכוש מצרים וסייע לפתיחתה מחדש. אף כי בהחלטת האו"ם הוזכרה אמנת קושטא, הייתה התעלמות מוחלטת מזכותה של ישראל להפליג בתעלה.
סקירת מצב לקראת המלחמה > נמל אילת

ראש הממשלה דוד בן-גוריון והרמטכ"ל משה דיין חלקו חזון משותף לרבים בעניין נמל אילת: ”הכוונה שזו תהיה חיפה שניה ואולי חשובה אף מחיפה. ....מפני שכאן נפתחה לנו דרך לעמים, שיש עתיד גדול לקשרינו הכלכליים איתם. ומתוך קשרים כלכליים – קשרים תרבותיים ופוליטיים. אך לא ביום אחד נעשה זאת.”
בשנת 1951 הוקם רציף שאורכו 30 מטר שיכול לשרת דוברות לפריקה כפולה מהאוניות לדוברה ומהדוברה לרציף. ב-1953 דרש משרד הביטחון לפתוח קו אוניות לאילת. חברת צים, באמצעות חברת "פוסיידון", חכרה שתי אוניות הולנדיות: "אמה פולדר" ו"קטרינה פולדר". באביב 1953 הגיעה אונייה ראשונה מדרום אפריקה. באילת לא היה עדיין מכס ולא סווארים. הפריקה נעשתה במבצע צה"לי. כך, עד 1956 התקיימו ארבע הפלגות לשנה.
בשנת 1955 הוארך הרציף ל-70 מטר. עומק המים לאורכו, 6.5 מטר, אפשר עגינה לאוניות קטנות שיכלו לטעון ולפרוק ישירות ברציף. הפעילות באילת הייתה חשופה לתצפיות מעקבה ומסיני. המצרים הציבו סוללת תותחים 3" בחוף סיני מול המקום הצר ביותר של מצרי טיראן. כדי להמחיש את רצינות האיום הוצבה פריגטה מצרית דרך קבע במעגן שארם א-שייח'. לאחר הלאמת התעלה החליטה ממשלת ישראל למקד את העניין הבינלאומי על חופש השיט במצרי טיראן שבכניסה למפרץ אילת.
סקירת מצב לקראת המלחמה > בסמיכות זמנים - המרד בהונגריה

בסוף חודש אוקטובר 1956 קרתה בהונגריה התקוממות עממית נגד שלטון הדיכוי הסובייטי. המרד הגלוי פרץ ב-23 באוקטובר ודוכא ב-10 בנובמבר 1956. מקבילות הזמנים אפשרה לסובייטים לטפל בהונגרים ללא מחאה מערבית. מדינות המערב שפעלו בים התיכון לא הושפעו מהסובייטים. באותם הימים לא היה כוח ימי סובייטי בים התיכון. הסובייטים זכו לתודת הערבים בהצהרות לוחמניות נגד המערב וישראל אף כי נזהרו שלא להתעמת עם ארצות הברית.
התעסקותה של ברית המועצות במרד ההונגרי גרמה לכך שרק בערבו של 5 נובמבר יצאה איגרת מהנשיא ניקולאי בולגנין המאיימת על בריטניה, צרפת וישראל.
סדר הכוחות > חיל הים הישראלי

התוספת המשמעותית ביותר לחיל הים הישראלי התקבלה ביוני 1956, כאשר הגיעו לישראל שתי המשחתות מסדרה Z מבריטניה שהיוו את עיקר הכוח הימי. בנוסף היו בשייטת הגדולה 3 פריגטות מהן למעשה רק אחת פעילה. כן כלל הכוח הימי שש טרפדות פעילות, שש ספינות משמר, ספינות דיג מגויסות, שתי נחתות חיל רגלים ו-10 נחתות מכוניות במצב תחזוקה שונה. כוח שייטת 13 כלל 4 פלגות צוללים ו-3 פלגות סירות.
סדר הכוחות > חיל הים המצרי

מצרים החלה לקבל נשק חדש במסגרת עסקת הנשק הצ'כוסלובקית-מצרית. הכוח העיקרי של הצי המצרי ערב המלחמה היו שש משחתות: שתי המשחתות מסדרת סקורי תוצרת ברית המועצות, שתי משחתות מסדרת Z, ושתיים מסדרת האנט מתוצרת בריטניה. הצי רכש 3 צוללות ולא היה ידוע מצב כשירות להפעלה. הכוח הימי כלל 4 פריגטות ו-7 קורבטות/מקשות.
כן הופעלו בצי המצרי כ-30 טרפדות. וכוח קומנדו ימי שכלל 7 פלגות לוחמים בצלילה ובסירות. בזירת הים האדום הפעיל הצי המצרי את הפריגטות "דמיאט" ו"ראשיד" לאכיפת הסגר במצרי טיראן.