stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דברי מתיקה (רומן)
פרשנות > אירועי התקופה העיקריים המשמשים רקע לרומן

מקיואן רצה זמן רב לכתוב רומן על שנות ה-70, תקופה מכוננת בחייו שאליה הוא מתייחס כ"זמן חיי." לממלכה המאוחדת זו הייתה תקופה סוערת, עם שביתת כורים (אנ'), משבר אנרגיה בעקבות מלחמת יום הכיפורים, הסלמה של הסכסוך בצפון אירלנד, מצבי חירום חוזרים ונשנים וכמה חילופי ממשל בבריטניה. זו הייתה גם תקופת המלחמה הקרה, שבה ממשלות המערב ניסו לנצח במלחמת הרעיונות נגד אליטה אינטלקטואלית קיצונית. מבצע "דברי מתיקה" הוא בדיוני לחלוטין, אבל הסיפור שואב השראה מהשערורייה הממשית שמשפיעה על מגזין הספרות השמרני אנקאונטר (אנ'), שב-1967 התגלה כמי שקיבל מימון סמוי מה-CIA. מקיואן משתמש בסיפור רקע זה כדי לחקור את הקשר בין אמן לממשלה, ואת הצורך של הספרות להישאר עצמאית. לדברי מקיואן, הבעיה לא הייתה מסע הצלב האנטי-קומוניסטי עצמו, אלא הסודיות שבה הוא התנהל. "כל מה שבאמת נדרש הוא שכל מה שהמדינה תעשה ביחס לאמנויות מונח על השולחן שבו נוכל לראות את זה".
פרשנות > עטיפת הספר

יונתן דה שליט ניתח את עטיפת הספר, שעיקרה תצלום מאת כריס פרייזר סמית' (Chris Frazer Smith):
הערות שוליים

↑  איאן מקיואן, דברי מתיקה, תרגום: מיכל אלפון, עמ' 9
↑  דברי מתיקה, עמ' 59
↑  דברי מתיקה, עמ' 311
↑  דברי מתיקה, עמ' 243
1 2 3  Tonkin, Boyd (25 באוגוסט 2012). "Ian McEwan: Why I'm revisiting the Seventies". The Independent. ארכיון מ-26 במאי 2022. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Lasdun, James (23 באוגוסט 2012). "Sweet Tooth by Ian McEwan – review". The Guardian. {{cite news}}:  (עזרה)
1 2 3  Cooke, Rachel (19 באוגוסט 2012). "Ian McEwan: 'I had the time of my life'". The Observer. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Wallace, Arminta (25 באוגוסט 2012). "The sweet taste of success". The Irish Times. נבדק ב-9 בספטמבר 2012. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Robinson, David (18 באוגוסט 2012). "Interview: Ian McEwan, author". The Scotsman. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  יונתן דה־שליט, עטיפה קורצת, מקור ראשון, מוסף "שבת", 21 בפברואר 2014
| כתבי איאן מקיואן |
| --- | --- | --- |
| רומנים | גן הבטון • נחמת זרים • הילדים שבזמן • התמים • כלבים שחורים • אהבה עיקשת • אמסטרדם • כפרה • שבת • על חוף צ'זיל • סולאר • דברי מתיקה • טובת הילד • קליפת אגוז • מכונות כמוני • הג'וק • שיעורים |  |
| קובצי סיפורים | First Love, Last Rites • In Between the Sheets |  |
| ספרי ילדים | Rose Blanche • The Daydreamer (1994) |  |
| מחזות טלוויזיה | Jack Flea's Birthday Celebration • משחק החיקוי • Solid Geometry |  |
| תסריטים | The Ploughman's Lunch • Soursweet • The Good Son • התמים • על חוף צ'זיל • טובת הילד |  |
ספר יראים

|  מידע כללי |
| --- | --- |
 מאת:  אליעזר ממיץ 
 שפת המקור:  עברית 
 
ספר יראים הוא ספרו של רבי אליעזר בן שמואל ממיץ הידוע בכינויו הרא"ם. הספר עוסק בתרי"ג המצוות, אך כולל גם דברי הנהגה ומוסר. רבי אליעזר חיבר ספרים נוספים, אך ספר היראים הוא היחיד שנתפרסם ונודע.
רבים מהפסקים וההלכות המופיעים בספר נזכרים בספרי ראשונים שונים, כגון בספר העיטור, שיבולי הלקט, שו"ת מהר"ם מרוטנבורג, ספר התרומה, אור זרוע, ברא"ש ובמרדכי. כמו כן רבי מנחם רקנאטי בספרו מביא רבות מפסקיו.
זמן חיבורו

זמן חיבורו המדויק של הספר אינו ידוע, אך נכתב בין השנים 1171-1179, שכן הוא מזכיר את רבנו תם בברכת המתים והוא נפטר בשנת ד'תתקל"א, ואילו הספר נזכר לראשונה כבר בספר העיטור, שנכתב בשנת ד' תתקל"ט (1179).
שם הספר

את שמו של הספר נתן לו מחברו כפי שכתב בהקדמתו לספר:
וקראתי זה ספר "יראים" כי ממנו ילמדו ליראה את השם
בתחילת ספר חרדים לרבי אלעזר אזכרי הביא טעם שונה במקצת לשמו של הספר, ויש לשער כי לא ראה את הקדמתו של רבי אליעזר ממיץ לספר:
והיראה הגדולה מביאה לידי אהבה... ובהדיא כתיב מה ה' אלוהיך שואל מעמך כי אם ליראה... ועל כן חיבור קצר שחבר הרב רבי אליעזר ממיץ על המצוות קרא שמו ספר יראים
סידור הספר

דרך עבודתו וסידור הספר נעשה על פי מניין המצוות על פי מניינו של רבי יהודאי גאון כפי שהעיד בסיום ספרו: ”סיימתי מצוות ותולדותיהם כאשר השגתי בעצת דעתי וחשבתים כאשר מצאתים בספר רב יהודאי גאון ז"ל וכללתים בארבע מאות ששים וארבעה [סימנים]. כי בכמה מקומות כללתי שתים כאחת”.
בהקדמתו כתב רבי אליעזר ממיץ את דרך כתיבתו של ספרו זה:
ויעצונו כליותי ורוח ה' הצליחה עם לבבי להודיע מצות אלהי שרשים וענפים... ויתבררו גזירות החכמים על מה הן תלויות. ומהם האבות המולידים התולדות... ואמנם עסק הפלפול והקשיות מידה גדולה היא ומקבלים עליה שכר, אך כי לא ישכחו יסודי עליונים ותחתונים...כי כל מצוות הנכללות בדמיון אחד אייחד לבד בכלל אחד. וחפץ ה' בידי יצליח. ודרך קצרה אלך למען ירוץ קורא בו ומבקשי ה' ימצא נכון... ובניתי בו תורת אלהים והצבתי על ז' עמודים. ובעמודים הכינותי יש מהם מרובה ויש מהם ממעט, וכולם צנויים [בנויים] ועשויים לשים [לשם] חלק יעקב יוצר הכל אל אלים
כאמור בהקדמתו חילק הרא"ם את ספרו לשבעה חלקים [עמודים] כאשר כל עמוד ועמוד מחולק ל'וו', וכל 'וו' מחולק לסימנים:
עמוד א' - עריות 

עמוד ב' - אכילות  

עמוד ג' - איסורי הנאה 

עמוד ד' - איסורי ממון. 

עמוד ה' - איסורים שאדם עושה רע לשמים ולבריות ואינו גוזל ונהנה ממון. 

עמוד ו' - איסורים הנעשים ואדם נעשה רע לשמים ולא לבריות. 

עמוד ז' - איסורים שאינו נעשה רע לבריות כי אם לשמים ואינם תלויות (תלוים) בדבר [בדבור].
סידור הספר > הדפסת הספר

הספר בהדפסתו הידועה, שונה מהספר המקורי כפי שיצא תחת ידי המחבר, זאת מפני שלאחר הדפסתו הראשונית, נדפס הספר במתכונת מקוצרת. הספר נדפס בהדפסה המקוצרת לראשונה בוינציה בשנת שכ"ו על ידי רבי בנימין בן אברהם הרופא ממשפחת הענוים, שעשה מספר שינויים בסידור הספר וקיצר את תוכנו כמעט בשליש, כמו כן במקום שבעה עמודים שהיו בו במקור, סידרו בי"ב עמודים, וכן שינה את שמותם מכפי שהיה במקור (השמות שנתן, הן בדומה לשמות שנתן הרמב"ם בספרו משנה תורה). וכן חילק את הספר ל-417 סימנים במקום 464 שהיו בספר המקורי.
בהקדמתו של רבי בנימין בן אברהם שנדפסה רק בדפוס ראשון, ביאר את הטעם שהשמיט וסידר את הספר כפי שסידר:
זה ספר יראים... אשר חיבר... מרנא ורבנא רבי אליעזר ממיץ... אך אמנם כי כל המצוות והעניינים מבוארים על אופנם ככתבם וכלשונה אבל נמצא בו במקומות אחדים דיי המצוות מפורדים בין העמודים עד ילאה לב איש למצוא שם את חפצו..., לכן קמתי אני צעיר הצעירים הדל אלפי בחבירי בנימין צעיר ברבי אברהם הרופא יצ"ו... ואייסד כל המצוות על יסודתם איש איש על שמו לתולדותם, שנים עשר עמודים לאומותם בחצריהם ובטירותם. ואם הרב האיר שבעה כוכבים בשבעת עמודיו החצובים, אני אעמיד לידידים שנים עשר עמודים... רק אין מוקדם ומאוחר בתורה...
בשנים שלאחר מכן נדפס הספר שוב במהדורות שונות כולן על פי מהדורות המקוצרת של בנימין בן אברהם.
רק בשנת תרנ"ב לאחר כ-700 שנה, נדפס שוב הספר (חלקו הראשון) במהדורה שלמה כפי שיצאה מתחת ידי רבי אליעזר ממיץ. הספר הובא לדפוס על ידי הרב אברהם אבא שיף ממינסק שהדפיסה מהעתק שהגיע לידו מהספרייה הלאומית בפריס. בשנים שלאחר מכן השלים המחבר את הספר כולו. במהדורה זו אף הוסיף הרב שיף פירוש בשם 'תועפות ראם', וכן מחקר מקיף על הספר ועל מחברו. הספר זכה למספר הסכמות, ביניהם של רבי שלמה כהן מווילנא, ורבי אליהו דוד רבינוביץ' תאומים.
מהדורות הספר

כאמור הספר במתכונתו הנפוצה הוא ממהדורה שנדפסה בשנת תרנ"ב על ידי אברהם אבא שיף (ראו לעיל), שאף הוסיף את פירושו בשם 'תועפות ראם' על גיליון הספר. זכיות הספר היו בידיו של האדר"ת שאף מספר בהסכמתו למהדורה זו שהתחיל לכתוב אף הוא פירוש על ספר יראים, אך כתביו נשרפו בשריפה שפקדה את ביתו, ומאז לא חזר להדפיס פירושו זה, ועקב כך נתן את זכויות ההדפסה לרב שיף.
מהדורות הספר > פירושים על הספר

במשך השנים נכתבו על הספר, מספר פירושים:
ווי העמודים - פירוש 'ווי העמודים' נדפס בהמהדורה השלישית (המקוצרת) שנדפסה בליוורנו בשנת ה' תקצ"ז, מהרב יצחק טייב.
שם חדש - פירוש שם חדש נדפס במהדורה הרביעית, ירושלים תר"ח, הפירוש נדפס על חלק מהספר והושלם לאחר מכן.
סביב ליראיו - נדפס בהמהדורה השביעית, פינסק תרס"ה.
סביב ליראיו - נדפס בשנת תשכ"ב, ניו יורק, מהרב אהרן וואלקין.
עמודי הארזים - נדפס בשנת תשמ"ג, מהרב אליעזר חזן (בן הרב יוסף רפאל חזן, מחבר שו"ת חקרי לב).
תועפות ראם - נדפס בשנת תרצ"ה, וורשה, מאת המהדיר והמגיה הרב אברהם אבא שיף.
הערות שוליים

↑  כפי שכתב בעל העיטור עצמו בתחילת שער 'זמן'.
↑  ראו אודותיו בחכם אליעזר חזן, באתר "החכם היומי"
כה אמר זרתוסטרא

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  פרידריך ניטשה 
 שפת המקור:  גרמנית 
 סוגה:  רומן פילוסופי 
 נושא:  פילוסופיה 
 הוצאה
 תאריך הוצאה:  1885 
 סדרה
 ספר קודם:  המדע העליז 
 הספר הבא:  מעבר לטוב ולרוע 
 
כה אמר זרתוסטרא (בגרמנית: Also sprach Zarathustra) הוא ספר מאת הפילוסוף הגרמני פרידריך ניטשה, שיצא בארבעה כרכים (טטרלוגיה) שפורסמו בין שנת 1883 לשנת 1885. ספר זה הוא אחד מספרי הפילוסופיה המפורסמים ביותר ותואר על ידי ניטשה כספר העמוק ביותר שכתב.
תוכן

הספר הוא חיבור על פילוסופיה ומוסר, והוא מסופר דרך דמותו של זרתוסטרא, המקיים מונולוגים לאורך העלילה. זהו זרתוסטרא חדש ושונה מזרתוסטרה, מייסד דת הזורואסטריות בממלכת פרס העתיקה. זרתוסטרה הפרסי ייסד מוסר דתי, ולעומתו זרתוסטרא של ניטשה הופך את מערכת הערכים המסורתית על פיה. הוא בז לאלה החושבים את עצמם לחכמים, ובכך נוהג כסוקרטס, שהיה חושף את בורותם של אנשי דורו.
חלק ניכר מהספר עוסק ברעיונות שהוצגו כבר במדע העליז, כמו החזרה המתמדת, מות האלוהים, הרצון לעוצמה. הוא יוצא נגד ערכים כגון רחמים, או אהבת הזולת. בכך נדמה כי הוא יוצא נגד הציווי המוסרי, כמו גם נגד הציווי האלוהי. אך מטרתו של ניטשה היא לא לקדם עולם אכזר. ניטשה משתמש בדמותו של זרתוסטרא כדי להציג את העל-אדם. אותו על אדם דוחה את התרבות הנוצרית המבוססת על הקטנת הערך העצמי (פרישות, צניעות וכדומה). הוא מאמץ ערכים של אדם "חזק". הוא אינו חי בשביל אהבתו של האל, אלא בשביל אהבת האדם.
תוכן > ארבעת חלקי הספר

חלק ראשון הוא דברי פתיחה של זרתוסטרא, בו הוא מתאר את העל-אדם, ואת דעותיו בכלליות.
חלק שני הוא הערותיו של זרתוסטרא על הנושאים השונים המעסיקים אותו, כגון כהונה, רחמים, מידות טובות, אספסוף וכדומה. זרתוסטרא חיי ב"איי האושר" המקום בו אפשר לחיות באשליות על טיב האדם.
החלק השלישי מאופיין בהתפכחות של זרתוסטרא על טיבם של החיים, ובמה שהוא מגדיר כישלונו. בחלק השלישי הוא מתאר את "עזיבתו של איי האושר".
החלק הרביעי מאופיין בהתפרעות, ולעג מצד זרתוסטרא על עצמו. הוא מכיל יותר פואטיקה, וסגנונו פחות אחיד משל החלקים הקודמים. סיומו של הספר הוא כניעה של זרתוסטרא שעוזב את מערתו.
הטקסט עשיר במשלים, בשעשועי לשון ובסתירות. לחלקו יש אופי פואטי, וסגנונו מחקה את זה של התנ"ך ושל הברית החדשה. בכך מוסיף ניטשה אירוניה להצגת רעיונות המנוגדים למוסר הדתי והמסורתי.
כה אמר זרתוסטרא של שטראוס

המלחין הגרמני ריכרד שטראוס חיבר ב-1896 בהשראת הספר פואמה סימפונית בשם "כה אמר זרתוסטרא". יצירה זו ידועה כיום בעיקר בגלל השימוש שעשה בה סטנלי קובריק בסרט 2001: אודיסיאה בחלל (1968), והיא גם הושמעה כפתיחה למופעים של אלביס פרסלי. קטע מהיצירה הנקרא "שחר האדם" מתנגן גם בתחילת הסרט ההיסטוריה המטורפת של העולם (1981) של מל ברוקס, בה רואים את האדם הקדמון בתהליך הזדקפות.
תרגומים עבריים

הספר תורגם לעברית בידי דוד פרישמן ויצא במהדורות שונות בוורשה, החל משנת 1914. בשנת 1970 פורסם תרגום נוסף, שהתקין ד"ר ישראל אלדד, בהוצאת שוקן. ב-2010 פורסם תרגום נוסף לספר על ידי אילנה המרמן בהוצאת עם עובד.ב־2015 יצאה מהדורה חדשה עם התרגום של דוד פרישמן בהוצאת מאגנס.
כֹּה אָמַר סָרַתּוּסְטְרָא, ורשה: הוצאת ספרות, מגרמנית דוד פרישמן, 1912.
כה אמר זרתוסטרא, ירושלים ות"א: הוצאת שוקן, מגרמנית ישראל אלדד, 1973.
כה אמר זרתוסטרה, ת"א: הוצאת עם עובד, מגרמנית אילנה המרמן, 2010.
הערות שוליים

↑  פרידריך ניטשה, על קתדראות המידה הטובה. מתוך כה אמר זרתוסטרה (תרגמה: מגרמנית אילנה המרמן) הוצאת עם עובד 2010, עמ' 75–78.
↑  פרידריך ניטשה, על הרחמנים, מתוך כה אמר זרתוסטרה עמ' 156–159.
↑  פרידריך ניטשה, על ואהבת לרעך, מתוך כה אמר זרתוסטרה עמ' 122–124.
↑  פרידריך ניטשה, כה אמר זרתוסטרא, עמ' 60–62.
↑  פרידריך ניטשה, כה אמר זרתוסטרא, עמ' 55.
↑  פרידריך ניטשה, באיי האושר. מתוך כה אמר זרתוסטרה עמוד 152–155.
↑  כה אמר זרתוסטרה, באתר "עם עובד"
↑  אילנה המרמן, הצצה לתרגום החדש של "כה אמר זרתוסטרה" של פרידריך ניטשה, באתר הארץ, 30 בספטמבר 2010
↑  כה אמר סרתוסטרא בהוצאת מאגנס
| פרידריך ניטשה |
| --- | --- | --- |
| כתביו | חמש הקדמות לחמישה ספרים שלא נכתבו (על הפאתוס של האמת; על עתיד מוסדות החינוך שלנו; המדינה היוונית; היחס בין הפילוסופיה השופנהארית לתרבות הגרמנית; התחרות ההומרית) • הולדת הטרגדיה • על אמת ושקר במובן החוץ מוסרי • פילוסופיה בעידן הטראגי של היוונים • ראיית העולם הדיוניסית • עיונים שלא בעיתם (דוד שטראוס: המתוודה והסופר; כיצד מועילה ומזיקה ההיסטוריה לחיים; שופנהאור כמחנך; ריכרד וגנר בביירוית) • אנושי, אנושי מדי • דמדומי שחר • המדע העליז • כה אמר זרתוסטרא • מעבר לטוב ולרוע • לגנאלוגיה של המוסר  • פרשת וגנר • אנטיכריסט • שקיעת האלילים • ניטשה נגד וגנר • הנה האיש • הרצון לעוצמה |  |
| מושגים בהגותו | אלוהים מת • החזרה המתמדת • על-אדם • האדם האחרון • מוסר אדונים ומוסר עבדים • פרספקטיביזם • אהבת הגורל • החיוב הניטשיאני  • הטשאנדלה • רסנטימנט • הרצון לעוצמה • מה שלא הורג אותי מחשל אותי |  |
| יצירות אחרות | רשימת יצירות מוזיקליות מאת פרידריך ניטשה • דיתירמבים דיוניסיים • אידיליות ממסינה |  |
| אישים קשורים | אליזבת פרסטר-ניטשה • לו אנדריאס-סלומה • פאול ריי • גאורג ברנדס • יעקב בורקהרדט |  |
| נושאים קשורים | ארכיון ניטשה • כשניטשה בכה • אחותי ואני • הפרס הבין-לאומי על שם פרידריך ניטשה • ניטשה והציונות |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007592635805171  PLWABN: 9810661851005606  BNE: XX2108199  BnF: cb11966222d (data)  GND: 4099324-3  LCCN: n2009081577  LNB: 000343751  MusicBrainz work: 4b2070db-d673-42d2-bb09-86334c19857a  NLA: 35928327  NSK: 000459517  SUDOC: 027669033  VIAF: 175164071   WorldCat (עם VIAF): 175164071 
"כֹּה אָמַר סָרַתּוּסְטְרָא" על פי תרגומו של דוד פרישמן, הוצאת ספרות, ורשה 1910. לחצו על התמונה לדפדוף בספר מעמוד 472
זרמים בציונות

התנועה הציונית שנוסדה באופן רשמי בסוף המאה ה-19 איחדה בתוכה תפיסות שונות וזרמים שונים. הזרמים בתנועה הציונית ייצגו העדפות שונות הן לגבי יעדי הציונות והן לגבי הדרך שבה יש להגשימם. המכנה המשותף לכולם היה השאיפה להתגשמות התחייה הלאומית של העם היהודי בארץ ישראל. עם זאת, גם בשאלת יעד זה היו רבים (ביניהם הרצל עצמו) שצידדו בפתרון-ביניים טריטוריאלי זמני ("מקלט לילה"), כדוגמת תוכנית אוגנדה. גם כינון מדינה עצמאית לעם היהודי לא היה מקובל כמטרה על כמה חוגים ציוניים חשובים עד סמוך להקמת מדינת ישראל. מלבד המכנה המשותף הרחב, היו אופי הפתרון והשיטה בה יושג נתונים במחלוקת.
רקע

ביהדות של העת החדשה צמחו שלוש גישות עיקריות:
גישת ההתבוללות המלאה שנבעה משני מקורות:
אזרחות ליברלית (הוגי דעות מייצגים: ברוך שפינוזה, היינריך היינה, שלמה מימון, בנג'מין דיזראלי)
סוציאליזם מהפכני (הוגי דעות מייצגים: קרל מרקס, לאון טרוצקי)
גישה המדגישה את היהדות כדת, בגישה זו החזיקו היהדות החרדית, הנאו-אורתודוקסיה, היהדות הקונסרבטיבית, היהדות הרפורמית וחלק מהמשכילים, בהם משה מנדלסון ויהודה לייב גורדון
גישה הרואה ביהדות לאום
אוטונומיזם (שמעון דובנוב)
טריטוריאליזם (מרדכי מנואל נח, ישראל זנגוויל, יהודה חיים חזן)
הבונד הסוציאליסטי והאוטונומיסטי
הציונות על זרמיה
זרמים בנוגע לאופי הפעילות של התנועה הציונית > זרמים עיקריים

היו מספר גישות מרכזיות לגבי שיטת הפעולה של התנועה שנבעו מניתוח שונה של האתגרים העומדים בפני העם היהודי:
ציונות מעשית – שיוצגה על ידי חובבי ציון והוגים כמו יהודה לייב פינסקר ומשה לייב ליליינבלום, נועדה להתמודד עם האנטישמיות במזרח אירופה על ידי עלייה לארץ ישראל. כך, למשל, מנחם אוסישקין פעל לרכישת קרקעות והתיישבות בארץ הקודש, לפני קבלת אישור בינלאומי.
ציונות רוחנית – בה דגל אחד העם. דגלה בהקמת מרכז רוחני יהודי בארץ ישראל, על מנת לחזק את הקשר בין יהודים שנוטים להשכלה לבין ארץ ישראל והיהדות. זרם זה התנגד לציונות המעשית, בנימוק שאסור לזרז עלייה לארץ ישראל בלי "הכשרת הלבבות". לטענת אחד העם, מימוש הזיקה הלאומית אינו הפתרון לבעיית האנטישמיות. מטרת הלאומיות היהודית צריכה להיות התחייה הרוחנית.
ציונות מדינית – גישתם של בנימין זאב הרצל, מקס נורדאו, נחום סוקולוב ואדולף שטנד (בהשפעת יהודה אלקלעי), שנקודת המוצא שלה הייתה לאומית וראו ביהודים עם ללא טריטוריה. לכן יש לפעול להשגת טריטוריה ליהודים, רצוי בארץ ישראל אבל כל טריטוריה אחרת תתאים.
ציונות סוציאליסטית בהנהגת נחמן סירקין, דב בר בורוכוב, ומשה הס. מאוחר יותר גם חיים ארלוזורוב וברל כצנלסון. בניגוד לציונות המעשית ולציונות המדינית, ביקשה הציונות הסוציאליסטית לשלב בין הלאומיות לסוציאליזם ולהקים חברה פרולטרית שלא על בסיס בורגני – פרטי אלא על בסיס שוויוני מוסרי. לזרם זה היה מושג המדינה זר משום שהעיקר מבחינתם היה להקים חברה פועלת. הציונות הסוציאליסטית לא ראתה באמצעים המדיניים דבר נחוץ – לפי בורוכוב אין צורך בהקמת הסתדרות ציונית שתארגן את העם ותקבע את הפעילות. המדינה היהודית תיווצר ללא ארגון והכוונה מוסדיים. סירקין, בדומה להרצל היה מוכן להקים חברה יהודית סוציאליסטית בכל טריטוריה ולא רק בארץ ישראל, בורוכוב ראה אפשרות הקמתה של חברה כזו רק בארץ ישראל.
ציונות דתית – גישתם של הרבנים יצחק יעקב ריינס (בהשפעת שמואל מוהליבר), אברהם יצחק הכהן קוק ויהודה לייב פישמן מימון. הציונות הדתית תמכה בציונות המדינית ודגלה במטרות הפוליטיות של התנועה הציונית, בתנאי שהן מופנות אך ורק לארץ ישראל, ולא לטריטוריה אחרת. לפי גישה זו על התנועה הציונית לעסוק אך ורק בפעילות מדינית תוך יישום ערכי היהדות. זרם זה היה שונה מהגותם של הרבנים צבי הירש קלישר ויהודה אלקלעי, שביסודה עמד הרעיון המשיחי.
הציונות הרוויזיוניסטית הייתה מיוצגת על ידי זאב ז'בוטינסקי ולאחר מכן על ידי אב"א אחימאיר ומאיר גרוסמן. הציונות הרוויזיוניסטית הדגישה את הלאומיות הרומנטית ואת המורשת ההיסטורית של עם ישראל כבסיס מכונן של הרעיון הציוני והקמת מדינת היהודים, על מנת להשיג מטרה זו פעלו לשיתוף פעולה מרבי עם שלטונות המנדט במטרה להקל על תהליך הקמת מדינה יהודית דמוקרטית בארץ ישראל. הזרם תמך בליברליזם כלכלי, והתנגד לציונות הסוציאליסטית ולמלחמת מעמדות בארץ ישראל. הציונות הרוויזיוניסטית התנגדה להבלגה מול הטרור הערבי ותמכה בקו פעולה צבאי נוקשה כנגד הכנופיות הערביות שתקפו את היישוב העברי. בעקבות עמדה זו, פרש פלג רוויזיוניסטי מההגנה והקים את האצ"ל.
הציונות הסינתטית ("המשלבת") שבראשה עמדו חיים ויצמן ומרטין בובר. זרם שדגל בשילוב בין רעיונות הציונות המדינית לרעיונות הציונות המעשית. צמחה בעקבות ביטול תוכנית אוגנדה ודגלה ביצירת עובדות בשטח על ידי התיישבות בארץ-ישראל, במקביל להמשך המאמצים הדיפלומטיים להסכמה בינלאומית.
זרמים בנוגע לאופי הפעילות של התנועה הציונית > קבוצות אחרות > ציוני ציון

ציוני ציון היה זרם בתנועה הציונית שדגל בהתיישבות יהודית בארץ ישראל בלבד ונאבק בשנים 1903–1905 בתוכנית אוגנדה שהתקבלה בקונגרס הציוני השישי. רוב חברי ציוני ציון היו חברי תנועת חובבי ציון ובראשם עמדו מנחם מנדל אוסישקין, ד"ר יחיאל צ'לנוב, ד"ר שמריהו לוין וד"ר אברהם פריידנברג. בקונגרס הציוני ה-7 שהתקיים בבזל בשנת 1905 גברה דעתם של 'ציוני ציון' והתקבלה החלטה עקרונית הדוחה את תוכנית אוגנדה וקובעת כי התנועה הציונית קשורה אך ורק בארץ ישראל.
זרמים בנוגע לאופי הפעילות של התנועה הציונית > קבוצות אחרות > "עבודת ההווה"

"עבודת ההווה" (דואיקייט) הוא מונח שבו השתמש מרטין בובר כביטוי לזרם רעיוני בתוך התנועה הציונית. זרם זה שכונה גם "המדיניות הארצית" טען כי הציונות לא יכולה להתרכז רק במאבק להשגת זכויות מדיניות משפטיות בא"י – כפי שטען הרצל, אלא עליה לשאוף גם ליצירת הכרה יהודית לאומית בארצות מושבם של היהודים באירופה על ידי מאבק להקמת מפעלים מקומיים לעזרה עצמית, עידוד החינוך הלאומי ועוד. תומכי זרם זה האמינו שרק בארץ ישראל יהיה ניתן לפתור את הבעיה הלאומית, אך אין להזניח את יהודי הגולה. יש לחזק את מעמדם הכלכלי והלאומי כדי שיוכלו לעלות לא"י. חסידי הזרם רצו בהשגת אוטונומיה לאומית, דהיינו השגת שוויון זכויות ליהודי רוסיה ואישור להקמת מוסדות לאומים ברוסיה תוך עידוד עבודה יצרנית בגולה. רעיון זה קיבל דחיפה כתוצאה מהמהפכה ברוסיה ב–1905 ומהשאיפה של האומות השונות תחת האימפריה האוסטרו-הונגרית לעצמאות.
זרם עבודת ההווה ביטא את חילוקי הדעות בתנועה הציונית והביא ליצירת הפרקציה הדמוקרטית.
זרמים בנוגע לאופי הפעילות של התנועה הציונית > קבוצות אחרות > הסיעה הדמוקרטית

הפרקציה הדמוקרטית הייתה קבוצה של ציונים חילונים ששאפו לשינויים במסגרת התרבות והחינוך. הסיעה הוקמה בקונגרס הרביעי על ידי קבוצת יהודים אינטלקטואלים וסטודנטים מקרב הציונות הרוסית: חיים ויצמן, מרטין בובר ואחרים אשר למדו באוניברסיטאות מערב–אירופאיות והחלו בפעולה ציונית עוד בשנות ה–90 של המאה ה-19. כבר בקונגרס השלישי העלו חברים אלה הצעות שונות.
לטענתם, הרצל ניסה לפעול לבד ולהנהיג את התנועה הציונית בעצמו ולא איפשר להם לבטא את רעיונותיהם. הם ביקשו להפוך את התנועה ליותר דמוקרטית ללא פולחן אישיותו של הרצל ודרשו להתארגן על פי מצע מפלגתי.
על רקע היעדר דגש מצד הרצל על התרבות היהודית, תבעה קבוצה זו להעמיק את הפעולה הציונית בתחום התרבותי-חינוכי-לאומי במסגרת חינוך חילוני לאומי, ולא להסתפק בפעילות פוליטית ובאיסוף כספים בלבד, כדרכו של הרצל. לאור דרישותיהם הוחל בקונגרס החמישי (1901) לעסוק בעבודה חינוכית כחלק מפעילות התנועה הציונית כאשר פעולת חינוך זו תהיה גם מהרוח העברית וגם מהתרבות כללית: הרחבת הלשון העברית, הנחלת ההיסטוריה היהודית והשכלה כללית שתגביר את רמת השכלתו של העם כדי להכשירו להבנת הרעיון הלאומי. הצעותיהם של חברי הסיעה הדמוקרטית "לפעולה תרבותית מקיפה" התקבלו בקונגרס החמישי חרף התנגדות חריפה של הציונים הדתיים (המזרחי) שרצו כי התנועה הציונית תסתפק בעבודה מדינית הסברתית וארגונית, וחרף ניסיונותיו של הרצל לגשר בין הפלגים ולמנוע מלחמת תרבות.
הדמוקרטים התנגדו להזנחת הפעולה המעשית של יהדות מזרח אירופה. הסיעה הדמוקרטית טענה כי עצם העברת הפעילות למערב אירופה הזניחה את יהודי מזרח אירופה. כמו כן טענו כי יש להדק את הקשרים בין הגולה לבין ארץ-ישראל ויש לבצע עבודה סוציאלית בגולה והתיישבותית בארץ-ישראל.
הסיעה הדמוקרטית נעלמה לבסוף, זאת משום שרעיונותיהם התקבלו על ידי הקונגרס ולא היה עוד צורך להיאבק עליהם. פעיליה מצאו את מקומם בציונות הסינתטית.
ראו גם

פוסט-ציונות
הערות שוליים

↑  התנועה הציונית, באתר https://www.nli.org.il/
↑  https://school.kotar.cet.ac.il/
↑  הציונות הרוחנית, באתר https://school.kotar.cet.ac.il/
↑  https://school.kotar.cet.ac.il/
↑  זרמים אידיאולוגים בציונות, באתר http://www.zionism.co.il/
| ציונות ישראל |
| --- | --- | --- |
| נושאים ומושגים מרכזיים | התנועה הציונית • התקווה • ארץ ישראל • אוטואמנציפציה • תוכנית בזל • תוכנית אוגנדה • תוכנית בילטמור • "אלטנוילנד" ו"מדינת היהודים" • עלייה לארץ ישראל, ההעפלה וחוק השבות • תחיית הלשון העברית • עבודה עברית וכיבוש העבודה • חלוציות • קיבוץ • מחתרות עבריות בארץ ישראל • כוח המגן העברי • כרונולוגיית ההתיישבות היהודית בארץ ישראל בעת החדשה • אנטישמיות • טריטוריאליזם יהודי • הצהרת בלפור, הספר הלבן הראשון ותוכנית החלוקה • הכרזת העצמאות ומלחמת העצמאות • דגל ישראל • הסכסוך הישראלי-פלסטיני • פוסט-ציונות ואנטי-ציונות • החלטת האו"ם 3379 • החלטת האו"ם 4686 |  |
| זרמים בציונות | ציונות מדינית • ציונות מעשית • ציונות סינתטית • ציונות רוחנית • הציונים הכלליים וציונות כללית • ציונות סוציאליסטית • ציונות רוויזיוניסטית • ציונות דתית • ארץ ישראל השלמה • ציונות נוצרית • ניטשה והציונות |  |
| ארגונים ציוניים | קונגרס פוקשאן והוועד המרכזי ליישוב ארץ ישראל וסוריה • ההסתדרות הציונית העולמית • הקונגרס הציוני העולמי • הוועד הפועל הציוני וההנהלה הציונית • הסוכנות היהודית • קרן קיימת לישראל • קרן היסוד • מינהל מקרקעי ישראל • המשרד הארצישראלי • המוסדות הלאומיים • הכשרת הישוב • אוצר התיישבות היהודים ובנק אנגלו-פלשתינה • פיק"א • הגדודים העבריים • ההסתדרות הכללית של העובדים בארץ ישראל • הסתדרות העובדים הכללית החדשה • סולל בונה • הארכיון הציוני המרכזי • ארכיון התצלומים של קק"ל |  |
| תנועות ציוניות | ביל"ו • חובבי ציון • ציוני ציון • פועלי ציון • ההתיישבות העובדת • התנועה הקיבוצית • עליית הנוער • תנועת המזרחי • ברית הציונים הרוויזיוניסטים • ציונות ברוסיה • ציונות בלוב |  |
| מחתרות עבריות | בר-גיורא • השומר • הרועה • הגדעונים • ארגון המגן • ניל"י • הקיבוץ • ההגנה • פלמ"ח • אצ"ל • לח"י • תנועת המרי העברי |  |
| ראשוני הציונות | מבשרי הציונות • יהודה לייב פינסקר • בנימין זאב הרצל • נתן בירנבוים • מקס נורדאו • אחד העם • ליאו מוצקין • דב בר בורוכוב • משה הס • נפתלי הרץ אימבר • דוד וולפסון • חיים ויצמן • משה לייב ליליינבלום • נחום סוקולוב • נחמן סירקין • יוסף לוריא • מקס בודנהיימר • אדמונד ג'יימס דה רוטשילד • יצחק יעקב ריינס • אוטו ורבורג • נחום גולדמן • יחיאל צ'לנוב • אבא הלל סילבר • צבי הירש קלישר • שמואל מוהליבר |  |
| אישים ציונים נוספים ואנשי היישוב | אהרן דוד גורדון • מרטין בובר • רחל המשוררת • שמואל הוגו ברגמן • הנרייטה סאלד • זאב ז'בוטינסקי • מאיר בר-אילן • חיים ארלוזורוב • זלמן שזר • אברהם יצחק הכהן קוק • ארתור רופין • דוד בן-גוריון • מנחם אוסישקין • אב"א אחימאיר • חיים בוגר (בוגרשוב) • ברל כצנלסון • אלכסנדר זייד • יוסף שפרינצק • ישראל שוחט • שמריהו לוין • יוסף טרומפלדור • מיכאל הלפרן • גרשם שלום • יהודה לייב מאגנס • יצחק טבנקין • יצחק בן-צבי • מנחם בגין • אברהם שטרן (יאיר) • ציונים לא יהודים |  |
ראו גם 100 מושגי יסוד • פורטל ישראל • פורטל היישוב • היסטוריה של עם ישראל • היסטוריה של ארץ ישראל
יהודה לייב פינסקר דגל בציונות המעשית
סמל פלוגות הגיוס של בית"ר, תנועת הנוער הרוויזיוניסטית
בר בורוכוב